laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קורמורן פלאגי

קורמורן פלאגי (שם מדעי: Phalacrocorax pelagicus) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים החי בצפון האוקיינוס השקט בין אלסקה לסיביר ומצוי גם באוקיינוס הפתוח ומכאן שמו. מין זה הוא קרובו של המין קורמורן אדום-פנים. זהו קורמורן קטן שאורכו 64–89 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 1 מטר ומשקלו הממוצע 1,500-2,400 גרם, כשהזכרים גדולים מעט מהנקבות. למעט הגודל אין הבדלי זוויגים גדולים. הקורמורן בעל נוצות שחורות או כחולות-כהות והכתפיים סגולות. הגרון ירוק והראש שחור בעל עיניים ירוקות, טבעות כתומות-אדומות סביב העיניים והמקור הצהוב והארוך. בניגוד לקורמורן אדום-הפנים לקורמורן זה כסות נוצות לאורך הראש, מה שמשמש כהבדל ביניהם. בעונת הרבייה הזכרים מגדלים מספר ציצות לבנות על ראשם וצווארם. הקורמורן מקנן בקבוצות גדולות על צוקים ואזורים תלולים סביב צפון האוקיינוס השקט בין חצי האי אלסקה לבאחה קליפורניה במערב ובין האיים האלאוטיים, מצר ברינג, חצי האי הצ'וקצ'י, סחלין, חצי האי קמצ'טקה והאי קיושו שביפן. לעיתים נדירות התגלו קורמורנים בשאר יפן, סין, קוריאה ואף פרט אחד הגיע להוואי. עם זאת לרוב הוא מצוי באזורים ממוזגים או אף תת-ארקטיים. בדומה לרוב הקורמורנים הוא ניזון מדגים וסרטנים שוכני קרקעית. מדיה וקבצים בנושא קורמורן פלאגי בוויקישיתוף קורמורן פלאגי, באתר ITIS (באנגלית) קורמורן פלאגי, באתר NCBI (באנגלית) קורמורן פלאגי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קורמורן פלאגי, באתר GBIF (באנגלית)
רכס מילן

רכס מילן (באנגלית: Millen Range) הוא רכס הרים נישא, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. שיא גובהו של הרכס - 3,200 מטרים מעל פני הים. הרכס ממוקם ממערב לרכס הקרטוגרפים. שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגית לאנטארקטיקה של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition בראשי תיבות: NZGSA) שחקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963. הרכס נקרא על שם ג'ון מ. מילן (John M. Millen), שפיקד על המשלחת. רכס מילן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מחשבון מרחקים - המרחק מרכס מילן לאתרים סמוכים רכס מילן באתר mindat תצלום לווין של אזור רכס מילן מפת אזור רכס מילן מידע גאוגרפי והיסטורי מידע על גובה הרכס
קורמורן יפני

קורמורן יפני (שם מדעי: Phalacrocorax capillatus) הוא מין של עוף ימי ממשפחת הקורמורניים המצוי במזרח אסיה מטאיוואן וקוריאה דרך יפן, סין ועד לדרום המזרח הרחוק הרוסי. מין זה ידוע ביפן כשאילפו אותו לדוג. קורמורן זה מגיע לאורך ממוצע של 81–92 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 152 ס"מ בממוצע ומשקלו 2.3 עד 3.35 ק"ג, כשהזכרים גדולים יותר. צבע הקורמורן שחור בעל מקור דק צהוב ועיניים ירוקות. הקורמורן בעל תעופה מגושמת מעט אך צולל טוב מתחת למים. פרטים רבים מתקהלים יחדיו בצוקים וחופים שונים בעונת הרבייה. קורמורנים מאולפים משמשים לאורך יפן לדיג, דבר הידוע בתרבות במספר אזכורים כמו "דיג קורמורנים בנהר נגארה" (אנ'), בו אנשי המשמר הקיסרי השתמשו כדי לצוד את הדג "Ayu" (אנ'). קורמורנים אלה דגים מתחת למים בין סלעים אך עקב טבעת על צווארם הם אינם מסוגלים לבלוע בשלמותו דג גדול (אך עדיין יכולים לאכול דגים קטנים). מדיה וקבצים בנושא קורמורן יפני בוויקישיתוף קורמורן יפני, באתר ITIS (באנגלית) קורמורן יפני, באתר NCBI (באנגלית) קורמורן יפני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קורמורן יפני, באתר GBIF (באנגלית) קורמורן יפני באתר הרשימה האדומה של IUCN
קורפוס המילואים ה-17 (האימפריה הגרמנית)

קורפוס המילואים ה-17 (בגרמנית: XVII. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה. הקורפוס הוקם ב-12 בספטמבר 1914 תחת פיקודו של גנרל חיל התותחנים ארנסט פון זסטרוב כקורפוס זסטרוב שהוקם באזור גראודנץ והתרכז ב- Drewenz. ב-21 ביולי 1915 הפך קורפוס זסטרוב לקורפוס המילואים ה-17. הקורפוס כיסה את האגף הימני של פלגת הארמייה גלוויץ, ששמה שונה מאוחר יותר לארמייה ה-12, במהלך הקרב השני על פז'ניש (13–15 ביולי 1915). לאחר פריצת הדרך של פלגת הארמייה גלוויץ לאורך הנרב, קבוצת זורן יצאה עם דיוויזיות הלנדווהר ה-14 וה-85 אשר התקדמו לגזרת לידיניה עד ה-15 ביולי. באמצע יולי 1915, תקפו קורפוס המילואים ה-17, קורפוס דיקהוט (כוח עתודה בטורן) וכמה חטיבות לנדווהר את מבצר נובוגאורגייבסק. ב-20 ביולי 1915, הוקצה למטרה זו קורפוס המילואים ה-3 בפיקודו של הנס פון בזלר. לקורפוס המילואים ה-17 בפיקודו של גנרל לויטננט קרל זורן הוכפפו דיוויזיית הלנדווהר ה-85 והבריגדה הסקסונית Pfeil, היא השתלטה על ה-Zernierung של החזית הצפון-מערבית ונדחפה קדימה בין פלונסק וצ'חנוב אל המצודה. בתחילת המצור היו במבצר כ-90,000 חיילים (הקורפוס הרוסי ה-27) תחת מפקד המבצר ניקולאי פבלוביץ' בובייר עם 1,600 תותחים. ב-13 באוגוסט החלה המתקפה לאחר מספר שעות של הכנה ארטילרית, ובערב ה-20 באוגוסט 1915 הייתה המצודה לגמרי ברשות הכוחות הגרמנים. זמן קצר לאחר מכן מונה ריינהרד פון שפר-בויאדל למפקד הקורפוס, שהיה כעת חלק מהארמייה התשיעית ונפרס באזור נובוגרודק, תוך שהוא כולל את דיוויזיות המילואים ה-5 וה-49 ודיוויזיית הרגלים ה-84. ב-9 באוקטובר 1916 פורקה הארמייה ה-12 וקורפוס המילואים ה-17 שונה לפלגת הארמייה שפר, אשר השתלטה כעת על החלק הקדמי הישן של הארמייה ה-12 באזור לידה. הקורפוס ה-57 החדש שהוקם (קבוצת Frommel) באגף השמאלי של הקורפוס נדחף פנימה, והרחיב את החזית צפונה עד לקרובו. באפריל 1917 צורף הקורפוס ה-66 לאגף הימני של פלגת הארמיית שפר, ו"הקבוצה המחוזקת" השתלטה על הנהגת האגף הדרומי באזור נובוגרודק. פלגת הארמייה שפר פורקה באמצע ספטמבר 1917, והמטה של פלגת הארמייה שפר שימש להקמת הארמייה ה-14. החלק הקדמי של גזרת הצבא נקרא לאחר מכן "גזרת לידה" והוחזק על ידי הקורפוס ה-67, שבתורו הוקם על בסיס מטה קורפוס המילואים ה-17 והוצב תחת פיקוד הארמייה העשירית. ארנסט פון זסטרוב (12 בספטמבר 1914–24 בספטמבר 1915) קרל זורן (25 בספטמבר 1914–2 בספטמבר 1916) ריינהרד פון שפר-בויאדל (3 בספטמבר 1916–17 בספטמבר 1917) הקורפוסים של הצבא הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה באתר Die höchsten Kommandostellen des Heeres (בגרמנית)
קומייל ננג'יאני

קומייל ננג'יאני (בסינדית: ڪميل علي نانجياني; נולד ב-2 במאי 1978) הוא קומיקאי, שחקן ותסריטאי פקיסטני-אמריקאי. ננג'יאני ידוע בעיקר בזכות תפקידו כדינש בסדרה הקומית של HBO "עמק הסיליקון" (אשר הופקה במקור בין השנים 2014 עד 2019) ובשל חלקו בכתיבת התסריט לסרט הקומדיה הרומנטית "The Big Sick" משנת 2017, בו הוא גם מככב. על כתיבת התסריט לסרט זה יחד עם אשתו, אמילי גורדון, היה ננג'יאני מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. בשנת 2018, מגזין "טיים" כינה את ננג'יאני כאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם. ננג'יאני דיבב בעבר גם את דמותו של פריסמו בסדרת האנימציה "הרפתקאות פין וג'ייק" וכיכב גם בסדרת הטלוויזיה של ערוץTNT "פרנקלין ובאש, ובסדרת הטלוויזיה "Newsreaders" של רשת הכבלים האמריקנית Adult Swim. ננג'יאני הנחה בעבר גם את התוכנית "The Meltdown with Jonah and Kumail" בערוץ קומדי סנטרל ושיחק בתפקידים שונים בסדרה הקומית האמריקנית "פורטלנדיה". בשנת 2021 כיכב ננג'יאני גם את דמות של קינגו הנצחי בסרט גיבורי העל של אולפני מארוול "נצחיים" אשר מתרחש ביקום הקולנועי של מארוול. מדיה וקבצים בנושא קומייל ננג'יאני בוויקישיתוף קומייל ננג'יאני, ברשת החברתית פייסבוק קומייל ננג'יאני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קומייל ננג'יאני, ברשת החברתית אינסטגרם קומייל ננג'יאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קומייל ננג'יאני, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קומייל ננג'יאני, באתר Box Office Mojo (באנגלית) קומייל ננג'יאני, באתר MusicBrainz (באנגלית) קומייל ננג'יאני, באתר Songkick (באנגלית)
קורמורן ברנט

קורמורן ברנט (שם מדעי: Phalacrocorax penicillatus) הוא מין של קורמורן המצוי לחופיה המערביים של אמריקה הצפונית לחופי האוקיינוס השקט המצוי בין אלסקה למפרץ קליפורניה כשמספר אוכלוסיות נודדות. הוא שייך לסוג קורמורן וקרוב למינים קורמורן פלאגי וקורמורן אדום-פנים וכן למין הנכחד קורמורן ממושקף. קורמורן זה מגיע לאורך 84 עד 89 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 124 ס"מ במשקל ממוצע של 2,400 גרם. שני הזוויגים דומים במראם אך הצעירים יותר בהירים מהבוגרים. צבע הקורמורן שחור והוא בעל עורף ירוק, כנפיים קצרות המתאימות לצלילה יותר ממעוף ובעל מקור ארוך בצבע צהוב תחתיו שק כחול. הקורמורן ניזון הן ביחידות והן בקבוצה והוא צולל בים, לעיתים עד לעומק 36 מטר בחיפוש אחרי דגים וסרטנים או חסילונים מסתתרים. לעיתים הקורמורנים מסתמכים על הטרף השופע ביותר בסביבה, כך בקליפורניה הקורמורן ניזון בעיקר מדגי ורדון בעוד בקולומביה הבריטית הטרף העיקרי הוא מליח פסיפי. הקורמורנים מקננים בקבוצות גדולות על צוקים, מפרצים, לגונות ובגדות נהרות לאורך מערב אמריקה הצפונית. זוג הורים מקנן על הקרקע ובונה קן עשוי ענפים על סלעים, בו הנקבה מטילה עד 4 ביצים. שני ההורים מטפלים באפרוחיהם. מדיה וקבצים בנושא קורמורן ברנט בוויקישיתוף קורמורן ברנט, באתר GBIF (באנגלית) קורמורן ברנט באתר הרשימה האדומה של IUCN
אומברטוס ארגירוס

אומברטוס ארגירוס (ביוונית: Ουμβέρτος Αργυρός, ‏ 1882 קוואלה – 12 במאי 1963 אתונה) היה צייר יווני. אומברטוס ארגירוס נולד בקוואלה (אז בתחומי האימפריה העות'מאנית). הוא למד ציור באתונה וסיים את הלימודים בשנת 1904 בהצטיינות. בשנת 1906 הוא נסע למינכן וקיבל מלגה להמשך לימודים. הוא היה תלמיד של לודוויג פון לופץ והתגורר במינכן 23 שנים. בשנת 1929 ארגירוס מונה לפרופסור בבית הספר לאמנויות יפות באתונה ובהמשך היה סגן מנהל ומנהל בית הספר. הוא עבד בבית הספר עד לשנת 1953. רבים מציירי יוון לרבות אסאדור בחריאן למדו אצלו. אומברטוס ארגירוס השתתף בתערוכות רבות ברחבי העולם. בשנים 1934 ו-1936 הוא הציג בביאנלה של ונציה. עבודות שלו מוצגות בגלריה הלאומית באתונה. במהלך מלחמת איטליה–יוון הוא מונה לצייר רשמי ובעקבות סיורים באזור הלחימה צייר 32 תמונות. הם מוצגות כיום במוזיאון המלחמה באתונה. בשנת 1952 הוא קיבל עיטור מהאקדמיה למדעים של יוון ובשנת 1959 התקבל כחבר באקדמיה. ציורים של ארגירוס ביוגרפיה לפי נתונים אחרים 1877 או-1884
יובל קרני

יובל קרני (נולד ב-21 ביוני 1970) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי. משמש ככתב ב-ynet וכתב לענייני מפלגות של עיתון ידיעות אחרונות, ומגיש בערוץ כנסת. קרני נולד וגדל בערד, למשפחה מסורתית מעדות המזרח. קרני למד בבית ספר תיכון "אורט" ערד. בצה"ל שירת בחיל הים במכ"ם ימי בספינת דבור בבסיס אילת ולאחר מכן במרכז השליטה היבשתי בבסיס אשדוד. כבר בגיל 16 ב-1986, הקים עם קבוצת בני נוער בערד ירחון לנוער בשם "נוערד", שיצא בשיתוף המתנ"ס המקומי אותו גם ערך. בצעירותו היה כתב נוער בתוכנית הטלוויזיה "שמיניות באוויר" של הערוץ הראשון. בשנים 1987–1988 שימש כתב של מקומון ״כל הנגב״ של ידיעות אחרונות. מיד עם שחרורו מהצבא ב-1991 חזר לעבוד ברשת המקומונים של "ידיעות אחרונות". תחילה בעיתון "כל הנגב" בשנים 1991–1992 ולאחר מכן במקומון "תל אביב" בשנים 1992–1995. בשנים 1995–1996 היה הכתב הפוליטי של רדיו 103 ושידר בשידור חי מכיכר רבין ומבית החולים איכילוב את הדיווחים על רצח ראש הממשלה יצחק רבין. משנת 1997 משמש כתב וחבר מערכת ידיעות אחרונות, ומילא מגוון תפקידים בעיתון: כתב מוניציפלי, כתב תחקירים במוסף "7 ימים" וכתב השטחים בשנים 1999–2002. בשנת 2005 מונה לכתב לענייני מפלגות של "ידיעות אחרונות" במסגרת תפקידו בעיתון סיקר את כל מערכות הבחירות מאז 1999 ברק מול נתניהו, ובהן מערכות הבחירות של 2001, 2003, 2006, 2009, 2013, 2015, אפריל 2019, ספטמבר 2019, 2020 ובחירות 2021. בין חשיפותיו הבולטות: חשיפת פרשת "עשת-גייט" במסגרתה מנכ"ל העירייה אלי עשת מקורבו של ראש העיר שלמה להט הפעיל חוקרים פרטיים נגד שני חברי מועצה שהיו יריביו הפוליטיים של ראש העיר. ביוני 1998 פרסם במסגרת שיתוף פעולה עיתונאי עם גלי צה"ל, תחקיר על הפסיכולוג אחי יותם בו נטען שהטריד מינית מטופלים וקטינים. עוד חשף קרני כי פעיל הליכוד שלומי עוז היטה מכרז של רשות שדות התעופה לאבטחת מעברי הגבול של ישראל. במרץ 2004 עתר לבג"ץ יחד עם גידי וייץ נגד שירות בתי הסוהר ושר הביטחון[דרושה הבהרה] בדרישה להוציא צו על תנאי שיאפשר לעיתון לקיים ראיון עם פעילת השמאל הרדיקלי טלי פחימה, בג"ץ קיבל את העתירה, הראיון התקיים בכלא נווה תרצה בו ריצתה פחימה עונש בגין עבירות של סיוע לאויב, הראיון פורסם כמה חודשים מאוחר יותר. ערך ראיון בלעדי עם שר הביטחון לשעבר עמיר פרץ, מיד לאחר פרסום דו"ח ועדת וינוגרד למלחמת לבנון השנייה. באוקטובר 2018 החל לשמש במקביל מגיש בערוץ כנסת, מגיש פעם בשבוע את מהדורת חדשות הערב של ערוץ הכנסת ומגיש תוכנית מגזין בשם "הספינרים" לצד מוריה קור העוסקת במאחורי הקלעים של הפוליטיקה ובמסדרונות הכנסת. כיום קרני מתגורר בתל אביב. יובל קרני, ברשת החברתית פייסבוק יובל קרני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איתי רום ומתן שירם, כבוד המת, באתר העין השביעית, 1 במאי 2004 יהונתן ליס, המשטרה בודקת חקירה שיזם רוב נגד יריבו של בן-גור, באתר הארץ, 2 בינואר 2007 יהונתן ליס, עוזרים לחברים ודופקים את המתחרים? המשטרה בודקת חקירה שיזם רוב נגד יריבו של בן-גור, באתר TheMarker‏, 3 בינואר 2007 ענת באלינט, "ידיעות אחרונות" עתר לבג"ץ כדי לקיים ראיון עם טלי פחימה, באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2004 גידי וייץ ויובל קרני, טלי פחימה מדברת: "השב"כ הוא ארגון טרור", באתר ynet, 16 ביוני 2005
מייקל גרייף

מייקל גרייף (באנגלית: Michael Greif; ‏נולד ב-1959) הוא במאי תיאטרון אמריקאי שזכה מספר פעמים בפרס אובי והיה מועמד לפרס טוני. מייקל גרייף נולד בברוקלין ולמד בימוי באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בשנים 1994–1999 הוא היה במאי של התיאטרון של האוניברסיטה בסן דייגו. בשנת 1998 הוא עבר לניו יורק בה עבד ב-New York Theatre Workshop וביים בין היתר את ההצגה המקורית של "רנט", עבורה קיבל בפרס אובי הראשון שלו. בשנת 2001 הוא קיבל פרס אובי נוסף. מייקל גרייף המשיך בבימוי הצגות בברודוויי ובסך הכול ביים 6 הצגות. הוא היה מועמד לקבלת פרס טוני עבור הצגות אלו, אך לא זכה. הוא המשיך בבימוי באוף ברודוויי, הצגות שלו הוצגו בתיאטרון נשיונל בוושינגטון ובשיקגו. בשנת 2002 הוא ביים מחזמר עבור להקת בטי. בשנת 2009 הוא ביים מחזמר Mrs. Sharp עם ג'יין קרקובסקי בתפקיד הראשי. מייקל גרייף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נתונים מאתר ברודוויי ביוגרפיה Tony Awards 2024: The complete list of winners, NPR, ‏16 ביוני 2024
STS-51-L

STS-51-L, הייתה משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. הצ'לנג'ר שוגרה ב-28 בינואר 1986 כשעל סיפונה שבעה חברי צוות. בפיצוץ שאירע שניות לאחר השיגור עקב כשל במערכת טילי ההנעה נהרגו כל אנשי צוותה. ערך מורחב – אסון צ'לנג'ר המעבורת התפוצצה 73 שניות לאחר שיגורה, וכל אנשי צוותה נהרגו באסון. ועדת חקירה שהוקמה בעקבות התאונה קבעה כי הפיצוץ נגרם עקב אטם בטיל ההאצה, שנפגם כתוצאה מהטמפרטורה הנמוכה, ששררה ביום השיגור. כתוצאה מכך, גזים לוהטים נפלטו ממנו וחיממו את מכל הדלק הנוזלי הגדול שבגחון המעבורת, עד שהמכל התפוצץ. בנוסף מצאה הוועדה שלל כשלים ארגוניים בנאס"א ובתוכנית מעבורת החלל שאפשרו את התרחשות האסון, והמליצה על שינויים רבים בתוכנית. בעקבות התאונה קורקעו כל מעבורת החלל של נאס"א למשך כשנתיים וחצי עד לטיסת STS-26 של מעבורת החלל דיסקברי ב-29 בספטמבר 1988, וקצב הטיסות צומצם במידה ניכרת ולא שב מעולם להיות כשהיה קודם לכן. למרות שלל השינויים שנעשו בתוכנית מעבורות החלל בעקבות ממצאי ועדת החקירה והדגש הרב שהושם על בטיחות, ב-1 בפברואר 2003 התרחש אסון נוסף בסיום משימת STS-107, כשמעבורת החלל קולומביה התפרקה במהלך חזרתה לאטמוספירת כדור הארץ. אסון זה הוביל אף הוא לקרקוע מעבורות החלל למשך כשנתיים וחצי, ולשינויים רבים בתוכנית. מפקד המשימה: פרנסיס סקובי (Francis "Dick" Scobee) טייס: מייקל סמית (Michael J. Smith) מומחית משימה: ג'ודית רזניק (Judith Resnik) מומחה משימה: אליסון אוניזוקה (Ellison Onizuka) מומחה משימה: רונלד מקנייר (Ronald McNair) מומחה מטען: גרגורי ג'רוויס (Gregory Jarvis) מומחית מטען: כריסטה מקאוליף (Christa McAuliffe) מטרות שתוכננו למשימה: פריסת לוויין ה-Tracking Data Relay Satellite-2 ניסויי דינמיקה בנוזלים ניסוי מתוך תוכנית מעקב של פעילות כוכב השביט, הלי. Phase Partitioning Experiment ניסויים עבור סטודנטים הכנת שני שיעורים עבור סטודנטים כחלק מפרויקט "מורה בחלל" סמל המשימה עוצב על ידי אנשי הצוות. הוא מייצג את השתתפותם בתוכנית המעבורות של נאס"א, על סיפונה של הצ'לנג'ר, הסמל מסמל את ההמראה ממרכז החלל קנדי בפלורידה. הסמל מראה את השביט הלי. מקאליף היא המורה הראשונה בחלל וליד שמה יש תפוח. מעבורת חלל משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-51-L בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תקציר המשימה באתר הראשי של נאס"א מידע על המשימה דיווח לעיתונות
פיודור ברוני

פיודור ברוני (ברוסית: Фёдор Бруни‏; 10 ביוני 1799 – 30 באוגוסט 1875) היה אמן רוסי ממוצא איטלקי שפעל בסגנון אקדמי. אביו, אנטוניו, היה צייר ומשחזר אמנות איטלקי שווייצרי, שעבר לרוסיה בשנת 1800 כדי לעבוד על פרויקט עבור הצאר. בגיל עשר נרשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל אלכסיי יגורוב, אנדריי איוואנוב וואסילי שבייב. הוא סיים את לימודיו בשנת 1818. אביו, שהאמין שחינוך לאמנות רוסי אינו מספיק, שלח אותו ללימודים נוספים באיטליה. בגיל עשרים ושתיים יצר את יצירתו הגדולה הראשונה ("מות קמילה"), שהוצגה בגבעת הקפיטולין ברומא. עשר שנים מאוחר יותר, כשהציור הוצג בסנקט פטרסבורג בפעם הראשונה, הוא זיכה אותו בתואר אקדמאי. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 הוא החל בציור מונומנטלי תנכ"י, אך לפני השלמתו הוא נקרא לסנט פטרסבורג כדי לעבוד על פרויקט בקתדרלת סנט אייסק וללמד באקדמיה. הוא הגיע ב-1836 והפיק כמה יצירות גם עבור קתדרלת קאזאן בסנקט פטרסבורג. בשנת 1838, הוא הצליח לחזור לרומא כדי לסיים את עבודתו על ״משה והנחש״. שנתיים לאחר מכן, הציור הושלם והועבר לסנקט פטרסבורג שם הוא הוצג באחד האולמות של ארמון החורף. זהו הבד הגדול ביותר המוצג במוזיאון הרוסי. בפעם השלישית חזר לרומא מ-1841 עד 1845, הוא הפיק עשרים וחמש סקיצות שיהוו את הבסיס לפרסקאות בקתדרלת איסק הקדוש. חלק מהציורים בוצעו על ידי ברוני עצמו, אחרים על ידי אמנים שונים בהנחייתו. העבודה הושלמה ב-1853 והמסמכים המקוריים מאוחסנים כעת במוזיאון הרוסי. ב-1849 הוא הפך למנהל של גלריה במוזיאון ההרמיטאז' ונשלח פעמיים לאירופה לרכוש ציורים לאוסף. שש שנים מאוחר יותר, הוא הפך לרקטור של המחלקה לפיסול וציור באקדמיה. ניקולאי לומטב ופאבל פלשאנוב היו בין תלמידיו. אולם ככל שהתבגר, הוא נעשה מתבודד. אפילו התרחק מתלמידיו ונעלם לשבועות בכל פעם. במאמציו לקיים את המסורת האקדמית, הוא החל להביע בגלוי את סלידתו מאמנים צעירים יותר ונאלץ להתפטר ב-1871 בגלל התנהגותו. עד מותו, הוא היה פרופסור לשם כבוד באקדמיה לאמנויות יפות של פירנצה ובאקדמיה של סן לוקא ברומא. מדיה וקבצים בנושא פיודור ברוני בוויקישיתוף ЭСБЕ/Бруни, Федор Антонович — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית) Kenneth, Fidelio Bruni, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) Russian Museum website Русские художники. Бруни Федор Антонович., www.artsait.ru
חטוף (סרט, 1960)

חטוף (באנגלית: Kidnapped) הוא סרט הרפתקאות היסטורי אמריקאי משנת 1960 בבימויו של רוברט סטיבנסון, עם ג'יימס מקארתור ופיטר פינץ' בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הספר החטוף/נחטף/גנוב גונבתי של רוברט לואיס סטיבנסון משנת 1886 שעבר עיבודים רבים לקולנוע ולטלוויזיה. העלילה מתרחשת במאה ה-18 ומתארת את קורותיו של נער המנושל מירושתו ואת הרפתקאותיו הרבות עד שהוא זוכה לתקן את המעוות, על רקע התקוממות היעקוביטים בסקוטלנד. בספר משולבים דמויות אמיתיות כמו של אלן ברק סטיוארט, ממנהיגי המרד. זה סרטו הקולנועי הראשון של פיטר אוטול המופיע בתפקיד קטן. צילומי החוץ נעשו באובן, סקוטלנד. דייוויד בלפור (ג'יימס מקארתור) הוא בחור צעיר שזה עתה סיים את לימודיו. אביו מת ומנהל בית הספר מר קמפבל מוסר לו מכתב חתום של אביו אותו הוא צריך למסור לדודו אבנעזר בעיירה קרמונד (אנ'). אבנעזר בלפור (ג'ון לורי) מתגורר בבית נטוש ומוזנח בשם "House of Shaws" ומופתע לקבל את אחיינו כי הוא יודע שכעת יירש דייוויד את הבית. הוא מתכונן לסלקו ובשלב ראשון הוא מורה לו לעלול לקומה עליונה בתקווה שייפול משם מהקיר ההרוס אך דייוויד ניצל. בשלב שני הם מגיעים לעיירה במטרה להיפגש עם עורך הדין רנקילור (מילס מלסון) אך בדרך נפגש אבנעזר עם רב החובל הוסיסון (ברנרד לי) ומסתודד אתו. הוסיסון מפתה את דייוויד לעלות לביקור על ספינתו וחוטף אותו לעבוד בעבד על הספינה. הוא עושה זאת לאחר שאבנעזר שילם לו 20 פאונדס תמורת החטיפה. לאחר שאחד המלחים, שאון (ניאל מקגיליס) הורג במכות את נער הסיפון, מתמנה דייוויד לנער הסיפון ולעוזרו של הוסיסון שבוטח בו ומראה לו את מחסני הנשק של הספינה. בערפל כבד מתנגשת הספינה בסירה שיושביה טובעים פרט לאלן ברק סטיוארט (פיטר פינץ'). אלן הוא ממנהיגי המורדים היעקוביטים ומבקש מהוסיסון להורידו לחוף בסקוטלנד תמורת כסף רב שהוא מראה לו. הסיסון מסכים אך דייוויד שומע שהם מתכננים לרצוח את אלן ולשדוד את כספו. הוא מתחבר לאלן ושניהם מתבצרים בתא הנשק ומפילים חללים בתוקפים. לבסוף נכנע הוסיסון ומשיט את הספינה לחוף אך היא מתנגשת בסלעים וכולם טובעים פרט לדייוויד ואלן. שניהם עוברים חוויות קשות כדי לחמוק מהבריטים שרודפים אחריהם לאחר שהוצע פרס של 100 פאונדס על מי שיסגיר את אלן שלטענתם הוא הרג את גובה המיסים הראשי שכונה "השועל האדום". הם מתבוססים בבוץ ובגשמים עזים ובאחד הבתים מנסה אלן להתעמת בדו-קרב עם יריבו רובין מקגרגור (פיטר אוטול) אך מחליט להחליף את החרבות בנגינה על חמת חלילים שבה מנצח מקגרגור. לבסוף הם עוברים בהצלחה את המשמר בטירת סטירלינג ומגיעים לקרמונד. הם מצרפים אליהם את עורך הדין רנקילור ואלן מצליח להוציא מאבנעזר הודאה כי שילם להוסיסון 20 פאונדס כדי שיחטוף את דייוויד. ברגע זה יוצאים רנקילור ודייוויד ואבנעזר המופתע יודע כי הפסיד. בסוף נשאר דייוויד כבעל הבית ואלן עולה על ספינה בדרכו לצרפת. אתר האינטרנט הרשמי של חטוף "חטוף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חטוף", באתר AllMovie (באנגלית) "חטוף", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חטוף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חטוף 1960, באתר TCM דייוויד ואלן נלחמים במלחי הספינה, באתר יוטיוב סצנת החטיפה, באתר יוטיוב
אנדריי איוואנוב

אנדריי איוואנוב (ברוסית: Андрей Иванов ‏; 24 ביולי 1775–1848) היה צייר רוסי בסגנון נאו-קלאסי שהתמחה בסצנות היסטוריות. הוא ננטש על ידי הוריו וגדל בבית היתומים במוסקבה. הוא נרשם לקורסים היסודיים באקדמיה הקיסרית לאמנויות ב-1782, ולאחר מכן למד אצל גריגורי אוגריומוב וגבריאל פרנסואה דויין, וסיים את לימודיו ב-1797. הוא החל ללמד באקדמיה ב-1798 והפך לאקדמאי ב-1803. בערך באותו זמן, הוא פגש את אשתו לעתיד, יקטרינה איוואנובנה דמרט (1782–1843). ב-21 בספטמבר 1800 התקיימה החתונה שלהם. בשנת 1806, נולד לבני הזוג איוואנוב הבן, אלכסנדר, אמן לעתיד. מאוחר יותר, כפרופסור בכיר, קיבל אנדריי איוואנוב דירה בבניין הראשי של האקדמיה. לבני הזוג איוואנוב היו עשרה ילדים. במהלך תקופה זו, הוא עסק בהעתקת יצירות של המאסטרים האיטלקיים הישנים ובציור אייקונים. בשנת 1812 הוא מונה לפרופסור על ציורו של הנסיך מסטיסלאב האמיץ ועל תבוסתה של רדדיה. בשנת 1820 הוא צייר את הפרסקו "מינרווה מרחפת בשמיים" עבור גרם המדרגות בבניין האקדמיה. ציורו "מותו של גנרל קולנב" הכעיס את הצאר ניקולאי הראשון כשהוצג ב-1830, ככל הנראה משום שהוא תיאר אירוע בעייתי בהיסטוריה הרוסית. כתוצאה מכך, איוואנוב הודח מהאקדמיה. כמה שנים לאחר מכן, כאשר חזר קארל ברולוב לרוסיה והוצג לו זר דפנה, הוא הוריד אותו מראשו והניח אותו במקום זאת על ראש איוואנוב, כאות כבוד והערכה. למרות פרישתו הכפויה, איוואנוב נשאר פעיל כצייר וחבר בכמה אגודות אמנותיות. הוא מת מכולרה. קברו בבית הקברות בסמולנסק לא שרד. בנו היה הצייר אלכסנדר איוואנוב. מדיה וקבצים בנושא אנדריי איוואנוב בוויקישיתוף אנדריי איוואנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ЭСБЕ/Иванов, Андрей Иванович — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית) Kenneth, Andrei Ivanov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
בוב רוברטס

בוב רוברטס (באנגלית: Bob Roberts; משחק מילים המתבסס על כך שהשם "רוברט" מכונה גם "בוב") הוא סרט קולנוע מוקומנטרי סאטירי משנת 1992 בכיכובו ובימויו של טים רובינס אשר גם כתב את התסריט. בוב רוברטס הוא זמר שירי עם פטריוט ושמרן בצורה קיצונית, המחליט להתמודד בבחירות לסנאט. הסרט מציג בצורה מוקומנטרית את מערכת הבחירות המושחתת של רוברטס. עיתונאי צדקן של עיתון מקומי מנסה להביא את רוברטס לראיון ולחשוף עליו פרטים סודיים על מנת להוציא לאור את העובדה כי בוב רוברטס קנה קולות מצביעים ורימה בתהליך הבחירות לסנאט. לקראת סוף הסרט נורה רוברטס ומובא לבית חולים. הוא יוצא מבית החולים עם פגיעות קלות יחסית, אך מרותק לכיסא גלגלים. הסרט מביא בצורה צינית את הצד של המערכת המושחתת המאפיינת פוליטיקאים רבים בכל רחבי העולם. הסרט הצליח בביקורות אולם נחל כישלון בקופות. בסרט משתתפים גם אלן ריקמן וג'יאנקרלו אספוזיטו. "בוב רוברטס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בוב רוברטס", באתר נטפליקס "בוב רוברטס", באתר AllMovie (באנגלית) "בוב רוברטס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בוב רוברטס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בוב רוברטס", באתר אידיבי "בוב רוברטס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלאסי

האם התכוונתם ל... היילה סלאסי, קיסר אתיופיה יוהאנס היילה סלאסי – פלאואנתרופולוג אתיופי סהלה סלאסי – אציל אתיופי תאודור גברה סלאסי – כדורגלן צ'כי
גריגורי אוגריומוב

גריגורי אוגריומוב (ברוסית: Григорий Угрюмов‏; 11 במאי 1764 – 28 במרץ 1823) היה צייר דיוקן והיסטוריה רוסי בסגנון קלאסי. הוא נולד למשפחת סוחרים שהיו במקור ממחוז ירוסלבל. בשנת 1770, הוא נרשם לכיתות יסוד באקדמיה הקיסרית לאמנויות ולאחר מכן למד אצל איוואן אקימוב. הוא סיים את לימודיו בשנת 1785 וזכה במדליית זהב על ציורו של הגר וישמעאל במדבר. ב-1787 הוא קיבל מלגה ללימודים באיטליה, שם צייר פסלים קלסיים ועם שובו לרוסיה הפך למורה לציור היסטוריה באקדמיה. ב-1794 הוא הפך למועמד לאקדמיה וקיבל את התואר ב-1797 על ציורו את יאן אוסמר- גיבור מהמאה ה-10. בשנת 1800, הוא התמנה לפרופסור וישב במועצת המנהלים של האקדמיה. בשנת 1820, הוא הפך לרקטור של ציור היסטוריה. הוא זכה בהכרת רצף של צארים וצארינות, וביצע עבודות גדולות בקתדרלת השילוש של מנזר אלכסנדר נבסקי, טירת מיכאילובסקי, קתדרלת קאזאן ובכנסיית גדוד המשמר של פינלנד. הוא היה ידוע גם בזכות דיוקנאותיו של אנשים בולטים מחוץ לאצולה. תלמידיו כללו שמות רבים שהפכו לציירים מוכרים כמו אנדריי איוואנוב, ואסילי שבייב, ואסילי סזונוב, אלכסיי יגורוב ואורסט קיפרנסקי. הגר וישמעאל במדבר, 1785 אלכסנדר נבסקי בפסקוב לאחר ניצחונו על הגרמנים, 1793 מבחן הכוח של יאן אוסמר, 1796–1797 לכידת קאזאן על ידי איוואן הרביעי, 1800 מדיה וקבצים בנושא גריגורי אוגריומוב בוויקישיתוף Kenneth, Grigory Ugryumov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)