laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שון לוי

שון אדם לוי (באנגלית: Shawn Adam Levy; נולד ב-23 ביולי 1968) הוא שחקן, מפיק ובמאי קולנוע יהודי-קנדי. הוא נולד במונטריאול, קוויבק שבקנדה. בוגר אוניברסיטת ייל. לוי הוא הבמאי של הסרטים "שקרן בריבוע", "ירח דבש מטורף", "12 במחיר 1", "הפנתר הוורוד", "לילה מוטרף במוזיאון", "לילה מוטרף במוזיאון 2", "לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר", "דייט לילי" ,"לדפוק התמתחות", "מכאן אני ממשיך", ו"פלדה אמיתית". בנוסף לסרטים, היה גם הבמאי של מספר סדרות טלוויזיה, רובן לא זכו להצלחה מרובה. ב-2016 הפיק וביים מספר פרקים בסדרה "דברים מוזרים" ששודרה בנטפליקס וזכתה להצלחה רבה. כמפיק, הפיק את הסרטים "ראיתי את אמא מנשקת את סנטה קלאוס", "12 במחיר אחד 2", "הרוקר", "מה שקורה בוגאס", "הפנתר הוורוד 2", "שומרים על השכונה", "לחיות את הרגע", "אלכסנדר והיום הנורא, האיום, המבאס והגרוע ממש", "למה דווקא הוא", "מורים בהפרעה", "שולחן 19", "מוחות אפלים", "קשר קטלני" ו"המפגש", שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר. בשנת 2021 ביים והפיק את הסרט "לשחרר את גאי" בהפקה של אולפני וולט דיסני ובכיכובו של ראיין ריינולדס. באותה שנה גם הפיק את הסרט "הלב האלים" ואת סרט האימה "יש מישהו בתוך הבית שלך". בשנת 2022 שחרר את סרטו לשירות הזרמת המדיה נטפליקס, "פרויקט אדם" בכיכובו של ראיין ריינולדס. במרץ 2022 פורסם כי סטיבן נייט כותב את התסריט ולוי יביים את המיני-סדרה העתידית בהפקת נטפליקס, "כל האור שאיננו רואים". בשנת 2023 לקח חלק בהפקת סרט המדע-בדיוני "המכתש על הירח" של דיסני+, ובהפקת סרט האימה "הבוגימן" המבוסס על הסיפור הקצר באותו השם משנת 1973 מאת סטיבן קינג. בשנת 2024 ביים, הפיק וכתב את סרט ההמשך "דדפול & וולברין" המהווה המשך לאירועי הסרט "דדפול 2", וכן את סרטו ה-34 של היקום הקולנועי של מארוול. לוי חתום על חוזה הפקות עם פוקס המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא שון לוי בוויקישיתוף שון לוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שון לוי, ברשת החברתית אינסטגרם שון לוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שון לוי, באתר AllMovie (באנגלית) שון לוי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) שון לוי, באתר Box Office Mojo (באנגלית) שון לוי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שון לוי, באתר MusicBrainz (באנגלית) White, Peter (22 בספטמבר 2021). "Shawn Levy & Steven Knight's Limited Series Adaptation Of WWII Story 'All The Light We Cannot See' Gets Series Order At Netflix, Opens Casting Call". Deadline Hollywood. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלסנדרו פאבוליני

אלסנדרו פאבוליני (באיטלקית: Alessandro Pavolini; ‏27 בספטמבר 1903 – 28 באפריל 1945) היה עיתונאי, פוליטיקאי ואיש ציבור איטלקי, מזכיר המפלגה הפשיסטית באיטליה בתקופת הרפובליקה של סאלו. פאבוליני נולד בפירנצה, בנו של פאולו אמיליו פאבוליני מומחה ידוע לשפת הסנסקריט ושאר שפות אינדו אירופיות. הוא סיים בהצטיינות לימודי משפטים באוניברסיטת פירנצה, ולימודי מדע המדינה באוניברסיטת לה ספיאנצה ברומא, כאשר את שני התארים למד במקביל, כשהוא נוסע הלוך ושוב בין הערים. לאחר שהצטרף לתנועתו של בניטו מוסוליני בפירנצה, לקח חלק בפעילות המיליציה הפאשיסטית החולצות השחורות. במהלך המצעד על רומא, ב-1922, שנועד ללחוץ על המלך ויטוריו אמנואלה השלישי למנות את מוסוליני לראש הממשלה, הוביל פאבוליני כיתת צועדים. לאחר עליית הפאשיזם קיבל פאבוליני משימות בתחום התרבות, וכתב לעיתונים פאשיסטים. הודות להיכרותו עם מנהיג הפשיסטים בפירנצה, לואיג'י רידולפי החל לעסוק בפוליטיקה פעילה. בשנת 1927 מונה לסגנו של רידולפי, ובין 1929 ל-1934 היה מנהיג המפלגה הפאשיסטית בפירנצה, כמו גם עורך עיתון פאשיסטי בשם "בארג'לו". בכתביו ניסה פאבוליני ליצור לפאשיזם תדמית אריסטוקרטית ואינטלקטואלית. הוא יזם סידרה של אירועים תרבותיים, אשר חלקם שרדו את שלטון הפאשיזם, כגון אירוע ה"קאלצ'ו פיורנטינו" השנתי, יום ספורט בנוסח ימי הביניים, ותצוגת האומנים על גשר ה"פונטה וקיו". בין 1934 ל-1942 כתב בקביעות עבור ה"קוריירה דלה סרה". לאחר שהתקבל למנהיגות הארצית של המפלגה הפאשיסטית ב-1932, החל לפעול בשדה הפוליטיקה הלאומי והפך למנהיג הקונפדרציה הארצית של האומנים והאמנים הפשיסטים. עמדה זו נחשבה למנהיגות בקורפורציה, השיטה הכלכלית שייסד מוסוליני, והוא הצטרף למוסד החשוב "מועצת הקורפורציות". במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה לחם בדרגת סגן, בפלוגה עליה פיקד גליאצו צ'אנו, וכתב על חוויותיו עבור ה"קוריירה דלה סרה". כן המשיך בכתיבת מאמרים בעלי אופי תרבותי. ב-1939 מונה על ידי מוסוליני לשר התרבות העממית ובתפקידו זה שירת עד לשנת 1943. לאחר הדחתו של מוסוליני, בשנת 1943 על ידי המועצה הפאשיסטית העליונה, שהביאה להשתלטות גרמניה הנאצית על צפון איטליה, והקמת ממשלת בובות בראשות מוסוליני, שכונתה הרפובליקה של סאלו, קודם פאבוליני למשרת מזכיר המפלגה הפאשיסטית, שעברה "טיהור" ונקראה עתה "המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית". פאבוליני היה הראשון והיחיד שנשא במשרה זו. פאבוליני קנה לו שם של פאשיסט קנאי וחסר רחמים. על אף שהיה מנסחו של "מניפסט ורונה" בן 18 הנקודות, מנובמבר 1943, שהבטיח לעם האיטלקי בחירות חופשיות ודמוקרטיה, היה בין הפעילים ברדיפת אויבי המשטר. בין היתר נטל חלק פעיל במשפטי ורונה, בהם הוצאו להורג 5 מחברי המועצה הפאשיסטית העליונה שנטלו חלק בהדחת מוסוליני, ובהם גליאצו צ'אנו, מפקדו לשעבר וחתנו של מוסוליני. פאבוליני לקח חלק פעיל בהקמת "הבריגדות השחורות" מיליציה פאשיסטית שנטלה חלק במלחמת האזרחים שפרצה בשטחי הרפובליקה, והייתה אחראית למעשי טבח כלפי התנועה הפרטיזנית שקמה בשטחים אלו. עם התמוטטות הרפובליקה של סאלו, נתפס על ידי הפרטיזנים, והוצא להורג בדונגו. מדיה וקבצים בנושא אלסנדרו פאבוליני בוויקישיתוף אלסנדרו פאבוליני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קולסלאו

קולסלאו (מהולנדית: Coleslaw, בישראל מכונה לעיתים סלט כרוב) הוא סלט העשוי בעיקר מכרוב לבן מגורר. לרוב מוסיפים גם גזר מגורר. ישנן גרסאות רבות למאכל, כגון הוספת כרוב אדום, אננס או תפוח. הרוטב המסורתי הכיל שמן צמחי וחומץ או ויניגרט. גרסאות מודרניות יותר מכילות מיונז או תחליפיו, ויש המוסיפים גם חרדל ומלח. מכינים את הסלט עם הרוטב לפחות כמה שעות לפני ההגשה כדי לאפשר לטעמים להתערבב ולכרוב להתרכך. הכרוב עשוי להיות קצוץ, מגורר לרצועות או חתוך לריבועים. בישראל מוגשת גרסה עם מיונז וגרסה עם שמן, מכרוב לבן או אדום או שניהם יחד. לכרוב הלבן מוסיפים לרוב גזר. קולסלאו משמש כמאכל נלווה, למשל בארוחת צהריים ובארוחת מנגל. הוא משמש גם כמילוי לכריכים, בעיקר כריכי בשר כגון נקניקים שונים, המבורגר או נקניקייה. בשוודיה הוא מוגש ברוטב שמן וחומץ לצד פיצה. הסלט המודרני לא הומצא לפני המאה ה-18 כיוון שרק אז הומצא המיונז. מקור שמו של הסלט במונח ההולנדי "koolsla", קיצור של "koolsalade" שמשמעותו "סלט כרוב". בדרום ארצות הברית מקצרים את השם "קולסלאו" ל"סלאו" והמילה "סלאו" הפכה למונח בפני עצמה, כך שקיימים כעת סוגי סלאו אחרים כמו ברוקולי סלאו. מדיה וקבצים בנושא קולסלאו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוואלי

דיוואלי, המוכר גם כ"פסטיבל דיפאוולי" (בתרגום חופשי, "שדרת האורות") ובנפאלית, כ"חג הטיהאר", הוא חג דתי הינדי הנחוג בעיקר בהודו ובנפאל ביום מולד הירח בחודש השמיני אשר בלוח השנה ההינדי. הדיוואלי משויך לפסטיבלי האור(אנ'), המציינים את ניצחון האור על החושך והטוב את הרע, הנחגגים לקראת ה-21 בדצמבר, שהוא היום הקצר ביותר בשנה בחצי הכדור הצפוני. הדיוואלי, כמו חגי אור אחרים, כדוגמת חנוכה וחג המולד, מאופיין על ידי הדלקת נרות וזיקוקים למען גירוש החושך המתגבר. על פי המיתולוגיה ההודית, כפי שהיא כתובה בראמאיינה, השֵדה שוּרְפָּנַקְהָה מנסה לפתות את המלך האל ראמה, אולם הוא נשאר נאמן לאשתו סיטה. לקשמני, אחיו של ראמה, כועס על השדה וכעונש על בוגדנותה קוצץ את אפה. אחיה של שורפנקהה, רָאוָונָה, שהוא מלך השֵדים חוטף כמעשה נקם את סיטה ולוקח אותה במרכבתו המעופפת לממלכת השדים לָנְקָא (ככל הנראה סרי לנקה של היום). ראמה, המסתייע בהנומן וכן בדובים ובצבא הקופים מנצח בקרב, הורג את ראוונה ומקבל חזרה את סיטה, העוברת את מבחן האש על מנת להוכיח את נאמנותה. על מנת לסמן לראמה וסיטה את הדרך חזרה לממלכת איודהיה הכינו מאמיני ראמה שביל של פנסים. לזכר פנסים אלו ולזכר ניצחון הטובים (אור) על הרעים (חושך) חוגגים חג מלא אורות. במהלך ימי החג מניחים מנורות חרס ונרות על קירות מקדשים וכן על חלונות, מרפסות וגגות בתים; את הרחובות מקשטים בשרשראות אור ומדליקים זיקוקין די-נור. מנהג נוסף הוא השטת סירות פרחים הכוללות מקור אור על נהרות ומקווי מים. גם המאמינים בג'ייניזם חוגגים את הדיוואלי. הם מציינים בו את יום ההארה ויום היום השנה של מאהאווירה, מייסד דתם. הם מפרשים את הדלקת הנרות כתחליף גשמי לאור הנובע מהאמת העליונה. גם הסיקים חוגגים את הדיוואלי, פרשנותם לחג היא ציון שחרורו של גורו הר גובינד (או "נאנאק השישי") מהכלא. אימי גינזבורג, באנו חושך לגרש, באתר ynet, 24 בדצמבר 2003 ראש השנה ההודי topic/Diwali-Sikh-festival דיוואלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סיפורו של הסוחר

סיפורו של הסוחר (The Merchant's Prologue and Tale) הוא אחד מסיפורי קנטרברי של ג'פרי צ'וסר, הסופר בן המאה הארבע-עשרה. בו, לדעת חלק מהמבקרים, צ'וסר מגחיך בעדינות ספרות אנטי-פמיניסטית כזו של תאופרסטוס. כמו כן, הסיפור מושפע בבירור מבוקאצ'ו (דקאמרון: היום השביעי, הסיפור התשיעי), Le Miroir de Mariage של אסטאש דשאן, רומן הוורד של גיום מלוריס (צ'וסר תרגמו לאנגלית), אנדריאס קפלנוס, סטטיוס וקאטו. הגם שכמה מן הסיפורים כוללים תיאורים מיניים בוטים על-פי המקובל בימינו, אפשר שסיפורו של הסוחר עולה על כולם מן הבחינה הזו. לארי ד. בנסון העיר: החלק המרכזי בסיפורו של הסוחר הוא דמוי סיפור קצר, מחורז ומבדח מימי הביניים, על אף שלא מן הזן הטיפוסי: הוא מעוצב בסגנון איכותי, וכמה מן הסצינות (משתה הנישואין, למשל) נמנות עם תצוגות האמנות הרטורית המפותחות ביותר של צ'וסר. הדמות המרכזית, ג'ניוארי (סנקס אמאנס - senex amans), הוא אביר כבן שישים מהעיירה פאביה, במחוז לומברדיה. פאביה הייתה מקום הידוע על שום הבנקים ובתי-הבושת שבו (ובכך אזכורה חושף תכונות מסוימות של הסוחר כמו גם של האביר). ג'ניוארי נושא לו לאישה את מיי, ריבה צעירה, בעיקר מתוך תאווה במסווה של סובלנות דתית, בעוד היא מתחתנת איתו למען רכושו שתירש לאחר מותו, ומשום שאינה מסוגלת לסרב להצעתו משיקולים חברתיים. כיוון שאינה מסופקת מינית מג'ניוארי, מיי יוזמת פרשיית אהבים עם דמיאן, נושא-הכלים של ג'ניוארי. באחד מימי השמונה ביוני, מיי מתנה אהבים עם ג'ניוארי שאיבד את מאור-עיניו, בגנו (לוקוס אמונוס - locus amœnus), בעוד דמיאן מסתתר על עץ היישר מעליהם. מיי מבקשת אגס מן העץ, ובשל העובדה שעיוורונו מונע ממנו לתתו לה, ג'ניוארי מרים אותה אל העץ, ותוך כדי כך היא מטפסת על גבו. על העץ, מיי מתקבלת מיד על ידי מאהבה הצעיר דמיאן, ושניהם מתנים עליו אהבים: 'And sodeynly anon this Damyan / Gan pullen up the smok, and in he throng. האלים פלוטו ופרוסרפינה, הצופים במתרחש, מנהלים ויכוח קצר שבו פלוטו מגנה את טוהר המידות של הנשים. הוא מחליט להשיב לג'ניוארי את מאור עיניו, אך פרוספרינה בתגובה גומרת בדעתה להעניק לכל הנשים בעולם את היכולת לחלץ עצמן בדיבורים מכל צרה, ואומרת: I swere / That I shal yeven hire suffisant answere / And all wommen after, for hir sake; / That, though they shulle hemself excuse, / And bere hem doun that wolden hem excuse, / For lak of answere noon of hem shall dien ג'ניוארי שב לראות ומבחין באשתו ודמיאן המתנים אהבים, אך מיי משכנעת אותו בהצלחה בכך שעיניו מטעות אותו משום שרק לפני זמן קצר הן חזרו לראות, ושלמעשה היא רק "נאבקת בגבר" בגלל שנאמר לה שדבר זה ישיב לג'ניוארי את מאור-עיניו. שאלה אחת החוצה את המבקרים היא האם סיפורו של הסוחר הוא פבליאו (fabliau), סיפור קצר, מבדח ומחורז. בדרך-כלל, סיפור בו מופיעים תיאורים של תאוות-בשרים ותינוי-אהבים קל-דעת עונה להגדרה, ורבים יטענו שבמיוחד חלקו האחרון של הסיפור, בו מיי ודמיאן מתנים אהבים על העץ מעל ראשו של ג'ניוארי העיוור בתחתיתו, הוא בעצם פבליאו. דרק פירסול, לדוגמה, תומך בעמדה זו. מבקרים אחרים, כמוריס הוסי, חשים שצ'וסר מציג בסיפור תחכום רב ותובנות פילוסופיות המרוממים אותו אל מעל לסוגת הפבליאו. שמעון זנדבנק (תרגם), סיפורי קנטרברי, עם עובד הוצאה לאור, התש"ם-1980 מדיה וקבצים בנושא סיפורו של הסוחר בוויקישיתוף סיפורו של הסוחר (אורכב 14.06.2020 בארכיון Wayback Machine) בתרגום שורה-אחר-שורה באתר אונ' הרווארד הסיפור בתרגום מחורז בפנטמטר יאמבי סיפורו של הסוחר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נהר הפנינה

נהר הפנינה (珠江 בפיניין Zhū Jiāng), הוא הנהר השלישי באורכו בסין אחרי היאנגצה והנהר הצהוב. אורכו כ-2,400 ק"מ, והוא השני בסין מבחינת רוחבו. הנהר ממוקם בדרום המדינה, והוא נשפך אל ים סין הדרומי בין הונג קונג למקאו, כשהוא חוצה בדרכו את גואנגג'ואו ושנג'ן. בֵּיי דונְג בֵּיילִינְגְשְׁווֵי לִי שִׂינְפֶנְג צְ'יוֹשְׂיָאנְג גונְגְגְ'וָאנְגְשְׁווֵי שִׂיגְ'ה שְׁה-מָאחֶה שִׂי יוּ' יוּנְג דְזְווֹ יוּאוּ שׂוּ'ן צְ'יָאנְג לְיוֹ ז'ונְג חונְגְשְׁווֵי בֵּייפָּאן נָאנְפָּאן בָּה גְווֵי לִי נהר השי, אחד מהיובלים של נהר הפנינה נהר הפנינה בלילה, גואנגג'ואו גשר נהר הפנינה בחוּמֶן ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Spain (יצירה מוזיקלית)

"Spain" הוא קטע ג'אז שנכתב על ידי צ'יק קוריאה בשנת 1971. הקטע, שנכתב בהשראת ה"קונסיירטו דה ארנחואס" מאת המלחין הספרדי חואקין רודריגו, נחשב כאחד מלחניו המפורסמים של קוריאה. המקור בוצע על ידי ההרכב Return to Forever ושולב באלבום הבכורה Light as a Feather משנת 1972 בחברת פולידור. בהרכב המקורי ניגנו סטנלי קלארק, פלורה פורים, איירטו מוריירה וג'ו פארל. קטע זה הוא אחד מן הקטעים היחידים שנכתבו לחליל בתחום הג'אז. הקטע נחשב לאחד הסטנדרטים המוכרים ביותר בג'אז המודרני ועבר עשרות גרסאות כיסוי ועיבודים, חלק נכבד מהם בידיו של צ'יק קוריאה עצמו, כדוגמת הביצוע עם בובי מקפרין מאלבומם המשותף מ-1992, Play. קוריאה פותח את היצירה עם אדאג'ו מה"קונסיירטו דה ארנחואס" של רודריגו שלאחריו הוא עובר לקצב מהיר דמוי סמבה שבו הנושא העיקרי ואלתור אשר חוזרים. המהלך ההרמוני בו משתמש קוריאה בקטע האלתור מבוסס על הקונצ'רטו של רודריגו: Gmaj7 F#7 Em7 A7 Dmaj7 (Gmaj7) C#7 F#7 Bm B7 גרסאות נוספות ל"Spain" באתר SecondHandSongs סרטון השיר "Spain" באתר יוטיוב
פרגיים

פרגיים (שם מדעי: Papaveraceae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים הכוללת 46 סוגים מסדרת הנוריתאים. מיניה מתאפיינים בפרחים בעלי 4 עלי כותרת שרובם בצבע אדום, ובמרכזם כתם שחור. והם כוללים עשבים חד-שנתיים, דו-שנתיים או רב-שנתיים הנפוצים בכל העולם עם מעט מינים באזורים הטרופיים. המשפחה הופיעה לפני 115 מיליון שנים בתקופת הקרטיקון. בישראל, צומחים בר 37 מינים ממשפחה זו, הכלולים בשמונת סוגים הבאים: ארגמן (1), בן-פרג (2), בר-עשנן (1), מגלית (5), עשנן (11), פרג (9), פרגה (5), קורידלית (2). משפחת העשנניים, שנחשבה עד לאחרונה משפחה נפרדת, אוחדה עם משפחת הפרגיים. מהידועים שבמינים: פרג אגסי הוא הנפוץ מכולם. לפרח 2 עלי גביע ירוקים שנושרים כשהפרח נפתח, ו-4 עלי כותרת אדומים. פרג תרבותי הוא גדל בר בישראל, אך גידולו והפצתו אסורים. משמש למאכל ולהפקת סם האופיום. פרג זיפני. הוא לפרח 4 עלי כותרת שפורחים בבוקר ונושרים כבר בצהרים. פרגה ערבית - לפרגה האדומה יש 4 עלי כותרת שצבע חלקם התחתון אדום וצבע חלקם העליון נוטה לכתום. פרגה אדומה - לפרגה האדומה יש 4 עלי כותרת שבבסיסם כתם שחור. הצמח גדל בצידי דרכים במדרונות וכדומה. פרגה קרחת - לפרגה הקרחת 4 עלי כותרת, אדומים באמצעם ובקצוות צבעם צהוב בהיר. בבסיס עלה הכותרת 4 כתמים שחורים אפורים. עשנן מטפס - ראה ערך מורחב עשנן צפוף - עשנן יהודה - מדיה וקבצים בנושא פרגיים בוויקישיתוף פרגיים, באתר ITIS (באנגלית) פרגיים, באתר NCBI (באנגלית) פרגיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרגיים, באתר Tropicos (באנגלית) פרגיים, באתר GBIF (באנגלית) פרגיים, באתר IPNI (באנגלית) פרגיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית ארד

מדליית ארד בספורט ותחומים דומים אחרים הכוללים תחרות היא מדליה העשויה ארד, המוענקת למקום השלישי בתחרויות או תחרויות כגון המשחקים האולימפיים, משחקי חבר העמים וכו'. הזוכה המוחלט מקבל מדליית זהב והמקום השני מדליית כסף. באופן כללי יותר, ארד היא באופן מסורתי הסגסוגת הנפוצה ביותר המשמשת לכל סוגי המדליות האיכותיות, כולל אמנותיות. הנוהג של הענקת מדליות ארד למקום השלישי החל באולימפיאדת סנט לואיס (1904). לפניה הוענקו רק המקומות הראשונים והשניים. בשנת 1995 בוצע מחקר על ידי הפסיכולוגים החברתיים ויקטוריה מדווק, סקוט מיידי ותומאס גילוביץ' על השפעות החשיבה הנגדית (אנ') על האולימפיאדה. המחקר הראה כי ספורטאים שזכו במדליית הארד היו שמחים יותר משמעותית עם זכייתם מאותם ספורטאים שזכו במדליית הכסף. זוכי מדליות הכסף היו מתוסכלים יותר מכיוון שהחמיצו את מדליית הזהב, ואילו זוכי מדליות הארד פשוט שמחו שקיבלו בכלל הצטיינות במקום לא לקבל מדליה עבור המקום הרביעי. הדבר בולט יותר בשיטת גביע, שם מדליות הארד מושגות על ידי זכייה בפלייאוף, ואילו מדליות כסף מוענקות לאחר הפסד בגמר. התופעה הפסיכולוגית הזו זכתה לפרודיה בספיישל של ג'רי סיינפלד I'm Telling You for the Last Time. מדיה וקבצים בנושא מדליית ארד בוויקישיתוף עיצובים למדליות לכל המשחקים האולימפיים Homework Help: Social Studies: Psychology: "I almost made it!"
מדליה

המונח "מדליה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מדליה (פירושונים). מדליה היא יצירה אמנותית, לרוב בצורת לוחית מתכת עגולה. לעיתים המדליה ניתנת כהוקרה או לציון הישגים ואירועים למשל למנצחים בתחרות ספורט. הקיסר הרומי אוגוסטוס הרבה לטבוע מטבעות מתכת ועליהם דיוקנו, ונראה שהוא היה הראשון שהעניק מדליות לנושאי משרה בכירים ברומא. בצדן האחד של המדליות נטבע דיוקנו או דיוקן אחד ממקורביו, ובצדן האחר - תיאור של אירוע חשוב. בימי הביניים נפסק הנוהג של הענקת מדליות. בתקופת הרנסאנס התחדשה טביעת המדליות באירופה בבורגונדיה שבצרפת בראשית המאה החמש עשרה. באותה עת נודע במדליות שלו הצייר והֶחרט האיטלקי אנטוניו פיזנלו. אמנות טביעת המטבעות שעליהם דיוקנאות התפתחה באירופה מאז ועד למאה התשע עשרה. מדליות מונפקות, לרוב ממתכת, מכסף ומזהב, אך גם ממתכות אחרות, כגון: ברונזה, ניקל ונחושת. הן מונפקות בסדרות, המוצעות בדרך כלל למכירה לציבור הרחב. המדליות מציינות אירועים, אישים או הישגים מיוחדים, וכיום מתעניינים בהן גם חוקרי אמנות, היסטוריונים וגם אספנים. בנומיסמטיקה מקובל להבחין בסוגים שונים של מדליות: מדליות הוקרה מוענקות על ידי המדינה או ארגון עבור הישגים יוצאי דופן בתחום הספורט, צבא, מדע, תרבות וכקו. מדליית הזהב הצבאית (בריטניה) מדליית הרשות (נאט"ו) מדליה אולימפית מדליות זיכרון נוצרות לצורכי מכירה בעקבות אירוע ספציפי. 60 שנים לבנק יוון מאה שנים לסמל ארצות הברית 200 שנים לג'יימס קוק מדליות מזכרת נוצרות עבור מקום, תערוכה, מוזיאון ואו אתר היסטורי ובמדרך כלל נמכרות בחנות מזכרות במקום מדליות דתיות נוצרות לצרכים דתיים, בדרך כלל על ידי הכנסייה הקתולית מדליות ארגוניות נוצרות כאות חברות בארגון ספציפי. חברות בקאפה אומגה אפסילון חברות בסיגמה פי מדליות אמנותיות נוצרות כחפץ אמנותי אמן איטלקי מהאה ה-15 - תמימות וחד קרן דנה קרינסקי, "החברים הטובים" מדליות דיוקן נוצרות לכבוד אישיות ספציפית, היו מקובלות בתקופה טרום הצילום אנרי הרביעי, מלך צרפת ומארי דה מדיצ'י קארל עמנואל השלישי, מלך סרדיניה נפולאון מדינת ישראל מנפיקה מדליות רשמיות באמצעות החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. בתחרויות ספורט נהוגות שלוש מדליות: מדליית זהב (למעשה מדליית כסף מצופה זהב), לזוכה במקום הראשון. מדליית כסף, לזוכה במקום השני. מדליית ארד, לזוכה במקום השלישי (ובענפים מסוימים גם לרביעי). במיוחד מוכרים מדליות במשחקים האולימפיים. מדליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) החברה הישראלית למדליות ולמטבעות, אתר הבית
מדליית כסף

בספורט ובתחומים דומים אחרים הכוללים תחרות, מדליית כסף היא מדליה העשויה מכסף או מצופה בו. מדליה זו מוענקת אל המעפיל למקום השני בתחרויות ספורט כמו המשחקים האולימפיים או משחקי חבר העמים הבריטי. לצד מדליית הכסף, מוענקות גם מדליית זהב למסיים במקום הראשון ומדליית ארד למסיים במקום השלישי. באופן כללי יותר, כסף הוא באופן מסורתי מתכת המשמשת לעיתים לכל סוגי המדליות האיכותיות, כולל כאלה בתחום האמנות. בענפי ספורט רבים הכוללים הדחה של קבוצות יריבות, כולל אלה עם פלייאוף במקום השלישי (כמו הוקי קרח וכדורגל אולימפיים או גביע העולם בכדורגל), מדליית כסף היא היחידה שניתנת לקבוצה המפסידה, ואילו הקבוצות האחרות זוכות בזהב ובארד. ספורטאים בולטים כמו ג'וסלין לארוק (אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018)) השמיטו מצווארם את מדליית הכסף שלהם, כמחאה מיד לאחר שקיבלו אותן; מאוחר יותר הורתה פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית ללארוק להשיב מיד את מדליית הכסף לצווארה. במהלך האירוע האולימפי הראשון בשנת 1896, המדליות שהוענקו לזוכים במקום הראשון היו עשויות למעשה ממתכת כסף. המנהג של זהב-כסף-ארד לשלושת המקומות הראשונים מתוארך לאולימפיאדת סנט לואיס ב-1904, ובמרוצת הזמן הועתק המנהג לאירועי ספורט רבים אחרים. הטבעת המדליות היא באחריות העיר המארחת. משנת 1928 ועד 1968 העיצוב תמיד היה זהה: על הצד הקדמי נטבע עיצוב גנרי של האמן ג'וזפה קסיולי (אנ') מפירנצה, ועליו תמליל שניסחה העיר המארחת. על הצד ההפוך נטבע עיצוב גנרי נוסף של אלוף אולימפי מסוים. בין השנים 1972–2000, העיצוב של קסיולי (או עיבוד קל מחדש של יצירתו) נותר בצד הקדמי ועיצוב מותאם אישית של העיר המארחת הוטבע מאחור. כאשר ניתנה תשומת לב לכך שהעיצוב של קסיולי כלל אמפיתיאטרון רומאי בשעה שהמשחקים האולימפיים במקור בכלל חלק מתרבות יוון העתיקה, הוזמן עיצוב חדש למדליות האולימפיות. מדליות משחקי החורף האולימפיים עוצבו בצורה מגוונת יותר. מדיה וקבצים בנושא מדליית כסף בוויקישיתוף ג'יימס דאטור, Jocelyne Larocque removed her silver medal after losing to USA, and it’s understandable, באתר bnation.com‏, 22 בפברואר 2018 (באנגלית)
מדליית זהב

בספורט ובתחומים דומים אחרים הכוללים תחרות, מדליית זהב היא מדליה אשר מוענקת למנצח בתחרות כמו המשחקים האולימפיים או משחקי חבר העמים הבריטי. לצד מדליית הזהב מוענקות גם מדליית כסף למסיים במקום השני ומדליית ארד למסיים במקום השלישי. בעוד שמדליות זהב מסוימות הן זהב מלא, אחרות עשויות מכסף אך מצופה זהב, כמו מדליה אולימפית, מדליית לורנץ, מדליית הזהב של הקונגרס. מדליות פרס נובל מורכבות מזהב לבן 18 קראט בציפוי זהב 24 קראט. מדיה וקבצים בנושא מדליית זהב בוויקישיתוף ynet, אז כמה דולרים שווה באמת מדליה אולימפית?, באתר ynet, 16 באוגוסט 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל הרפובליקה הדומיניקנית

סמל הרפובליקה הדומיניקנית מכיל מגן הנתמך על ידי ענף של ער אציל משמאל וכף עץ התמר מימין; מעל המגן יש עיטור כחול המציג את המוטו הלאומי של הרפובליקה הדומיניקנית: אלוהים, מולדת, חירות. מתחת למגן, המילים הרפובליקה הדומיניקנית מופיעות בעיטור אדום. במרכז המגן יש את ספר הברית החדשה הפתוח בבשורה על-פי יוחנן, 8:32, אשר כתוב בה והאמת תשחרר אותך, עם צלב קטן מעליו וכל צד מאוגף על ידי שלוש חניתות, אשר שתיים מהן אוחזות בדגלי הרפובליקה הדומיניקנית. קיימת גרסה נוספת של הסמל, ובה קצוות העיטור האדום שעליו כתוב הרפובליקה הדומיניקנית פונים כלפי מעלה. הסמל מופיע במרכזו של דגל הרפובליקה הדומיניקנית. כל אחת משתי הגרסאות של הסמל יכולה להופיע בדגל. מדיה וקבצים בנושא סמל הרפובליקה הדומיניקנית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלשה

האם התכוונתם ל... פלש (אדריכלות) – סוג של צריח מחודד הנפוץ בעיקר באדריכלות גותית. זהו צריח העשוי מעץ מצופה עופרת ומוצב בדרך כלל מעל מקום המצלב של הכנסייה. אישים ארביד פלשה – מדינאי סובייטי. רודולף פלשה (רו') – אמן לטבי
מלינובסקי

מַלִינוֹבְסְקִי (ברוסית: Малиновский) הוא שם משפחה סלאבי האם התכוונתם ל... אלכסנדר מלינובסקי (בבלארוסית: מלינואוסקי; נודע בשם אלכסנדר בוגדנוב) – רופא פסיכיאטר, פילוסוף, כלכלן מרקסיסטי, תאורטיקן של התרבות, סופר מדע בדיוני פופולרי ומהפכן רוסי ממוצא בלארוסי ברוניסלב מלינובסקי – אנתרופולוג פולני, מחשובי האנתרופולוגים במאה העשרים יוליה מלינובסקי – חברת כנסת מטעם סיעת ישראל ביתנו רודיון מלינובסקי – מצביא סובייטי במלחמת העולם השנייה ושר ההגנה של ברית המועצות רומן מלינובסקי – פוליטיקאי רוסי שהיה סוכן כפול של המפלגה הבולשביקית, שעל בכיריה נמנה, ושל האוכראנה, המשטרה החשאית הצארית רוסלאן מלינובסקי – כדורגלן אוקראיני
אירוס החרמון

אִירוּס הַחֶרְמוֹן או אִירִיס הַחֶרְמוֹן (שם מדעי: Iris hermona) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוס ההיכל. אירוס החרמון הוא גאופיט רב שנתי שעליו קמלים בקיץ. קנה שורשו מסתעף ופרקיו קצרים. העלים צומחים בשושנת סביב השורש, אורכם כ-50 ס"מ ורוחבם אינו עולה על 2 ס"מ. עמוד הפריחה גבוה - כ-90 ס"מ וחתכו גלילי. צבע עלי העטיף לבן-קרם - החיצוניים מנוקדים בנקודות ארגמניות צפופות ובמרכזם כתם חום-שחור, החיצוניים מעורקים בקווים עדינים בגווני תכלת עד סגול. הפרחים דומים מאוד לפרחי האירוס הנצרתי, אך גדולים מהם משמעותית - קוטר הפרח מגיע עד ל-20 ס"מ, ואורך עלה העטיף החיצוני מגיע ל-11 ס"מ ויותר. הפריחה בין פברואר לאפריל, ההבשלה ביוני. הפרי הוא הלקט המכיל זרעים מרובים גדולים. תואר המין ניתן לו על ידי צ'ארלס דינסמור שגילה לראשונה את המין בשנת 1933. בעברית הוא מכונה גם אירוס הגולן - שם הוא נמצא לראשונה. אירוס החרמון אנדמי לאזורים מצומצמים בארץ ישראל ברמת הגולן בלבד. המין גדל בגולן על גבעות בזלת ברום של 700–900 מטר. זאת ועוד, בחרמון ישנן אוכלוסיות שנחשבו בעבר לאוכלוסיות של אירוס הגולן, אך הדעה הרווחת כיום בקרב הבוטנאים היא שהאוכלוסיות למרגלות החרמון שייכות למין אירוס נצרתי, או מהוות אוכלוסיות מעבר בין אירוס הגולן לבינו. אוכלוסיות אלה גדלות במפנים דרומיים באדמות הנמצאות על אבן גיר, ברום של 1200–1700 מטר. הן פורחות כחמישה שבועות לאחר פריחת אירוס הגולן, ועלי הצמחים בהן נותרים ירוקים במשך כל הקיץ. ככל מיני האירוס בארץ ישראל, מוגן גם אירוס החרמון על פי חוק. בשל אזורי הצמיחה המצומצמים שלו, הוכרזו שניים מאזורים אלו כשמורות טבע: שמורת תנוריה ושמורת חושניה. מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אירוס החרמון בוויקישיתוף אירוס החרמון, באתר NCBI (באנגלית) אירוס החרמון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אירוס החרמון, באתר צמח השדה אירוס החרמון, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אירוס החרמון, באתר Tropicos (באנגלית) אירוס החרמון, באתר GBIF (באנגלית) אירוס החרמון, באתר The Plant List (באנגלית) אירוס החרמון, באתר IPNI (באנגלית) אירוס החרמון באתר הרשימה האדומה של IUCN אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח