laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אצטדיון האורווה

אצטדיון האורווה, או בשמו הרשמי "האצטדיון העירוני פתח תקווה", היה אצטדיון בעיר פתח תקווה ששימש בעיקר כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל של הפועל פתח תקווה ומכבי פתח תקווה עד להריסתו בשנת 2010. הוא היה ממוקם ברחוב אבשלום גיסין 39, ליד הספורטן, והכיל 6,800 מקומות ישיבה המרוכזים ביציע המערבי והמזרחי. האצטדיון נבנה ב-1967 בכספם האישי של אנשי מפא"י הפתח תקוואים, ותיקי ההסתדרות ואנשי פלוגת הסדרן, ושמו הרשמי עד אמצע שנות התשעים היה אצטדיון הפועל פתח תקווה. הוא נחנך במשחק ידידות בין הפועל פתח תקווה ומכבי חיפה ב-23 באוקטובר 1967, וכעבור שבוע התקיים בו משחק הליגה ראשון, בו הביסה הפועל פתח תקווה את הפועל חיפה בתוצאה 1:4. האצטדיון שימש בתחילה את הפועל פתח תקווה, ובשנות השבעים הצטרפה גם מכבי פתח תקווה. לפני כן שיחקה הפועל ב"מגרש הפועל" ברחוב אברבנל, ומכבי במגרש מכבי בפתח תקווה ברחוב שטמפפר. עד לשנות השמונים היה האצטדיון בבעלות מועצת הפועלים בפתח תקווה, ואז הועבר יחד עם נכסים נוספים לבעלות חברת נכסים חדשה של ההסתדרות. בתחילה כלל האצטדיון יציע מערבי בלבד, לצד יציע עמידה מאולתרים מסביב לשאר המגרש. בתחילת שנות השבעים נבנה יציע עץ בצד המזרחי, ובסוף שנות השמונים הוא הוחלף ביציע בטון אשר זכה לכינוי המקורי "הבטון", גם לאחר שהותקנו בו כיסאות באיחור אופנתי, בשנת 2003. באוקטובר 1995 הותקנו באצטדיון לראשונה זרקורים, והמשחק הראשון שנערך בו בשעות הערב היה בין הפועל פתח תקווה ומכבי חיפה, והסתיים בתיקו 3:3. לקראת סוף שנות התשעים זכה האצטדיון לכינוי "האורווה", לאחר ביקורת של שחקני קבוצות אורחות על תנאי המגרש, והכינוי זכה לשימוש נרחב והפך לשם כמעט רשמי. המשחק המפורסם ביותר שהתנהל באצטדיון הוא משחקה הביתי של הפועל פתח תקווה מול בית"ר ירושלים במסגרת חצי גמר גביע המדינה של עונת 1973/1974, ב-4 ביוני 1974. לקראת סיום ההארכה, לאחר שהפועל פתח תקווה עלתה ליתרון 2:3, רמסו אוהדי בית"ר רמסו את הגדרות, פרצו למגרש, תקפו את שחקני פתח תקווה ואת כוחות השיטור במקום, והרסו כל מה שנקרה בדרכם, באירוע שנחשב עד היום לתצוגת האלימות החמורה ביותר בכדורגל הישראלי. ביוני 1997 רכש מאיר שמיר, אז הבעלים של הפועל פתח תקווה, את האצטדיון ואת מגרשי האימונים הסמוכים לו ביחד עם חברת אשדר וחברה נוספת שחברו תחת השם "החברה להצלת הפועל פתח תקווה" (הלה"פ). סופו של האצטדיון הגיע עם סיום עונת 2009/10, ובחודש מאי 2010 החלו עבודות ההריסה שלו. על פי חוזה הרכישה המקורי האצטדיון היה אמור להיות בשימוש עד שיוקם אצטדיון חדש בבעלות העירייה בעיר, אך בפועל הוא נהרס עוד לפני כן. שתי הקבוצות הפתח תקוואיות נדדו בינתיים לאצטדיון רמת גן ושיחקו שם במשך שנה וחצי עד שאצטדיון המושבה נחנך. בתמורה להקדמת הפינוי ותחילת הבנייה על הקרקע, סיכם מאיר שמיר עם הנהלת הפועל פתח תקווה על פיצוי שנתי של מיליון ש"ח לאורך עשר שנים. בפועל, הקבוצה הלכה לפירוק שנה לאחר מכן ותשלום הפיצויים לא הושלם. לאורך השנים נשמעה ביקורת כלפי שמיר בנוגע לרווחים אותם הוא צפוי לגרוף הודות לבנייה העתידית על קרקע האצטדיון, ותחקיר של עיתון הארץ בשנת 2005 העריך את הרווחים הצפויים שלו ב-10 מיליון דולר. לאחר הריסת האצטדיון נבנו במקומו מספר מגדלי מגורים. הדרבי של פתח תקווה מדיה וקבצים בנושא אצטדיון האורווה בוויקישיתוף אירועי משחק הפוגרום 1974, באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה שי ארצי, סוף עידן: אצטדיון האורווה נמחק מהמפה, באתר ynet, 1 ביוני 2010 ארנון שוורצמן, מלאבס, מה עמד מאחורי השתלטותו של מאיר שמיר על הפועל פתח תקוה?, באתר הארץ, 20 במרץ 2015 עופר מתן, מאיר שמיר ירוויח כ-10 מיליון דולר על "האורווה", באתר הארץ, 15 בספטמבר 2005
אלזני (נהר)

נהר האלַזַני (בגאורגית: ალაზანი, באזרית: Qanıx) הוא נהר שזורם לרוחב הרי הקווקז. האלזני הוא היובל העיקרי של נהר הקורה שבמערב גאורגיה, ונמשך לאורך 351 ק"מ. חלק מנתיבו מהווה את קו הגבול בין גאורגיה לאזרבייג'ן, לפני שהוא נפגש עם נהר הקורה במאגר מינגצ'וויר שליד העיר מינגצ'וויר שבאזרבייג'ן. מקור הנהר בהרי הקווקז הגדול בהתמזגות שבין שני נהרות קטנים מדרום לרכס ההרים המרכזי של הקווקז. בתחילה הוא זורם מנפת אחמטה דרומה, לאחר מכן דרך עמק אלזני הפורה שבמחוז קאחתי לכיוון דרום-מזרח. זהו גם מרכז תעשיית יין גאורגית. לאחר מכן עובר במישור גארה-קאחתי, ולאחר מכן כובר ברכס ההרים ציווי גומבורי שבגאורגיה. במשך מאות בשנים, זה היה השער העיקרי לפולשים הפרסים. בצידו האזרי נמצא את אפיק אלזני, כאשר בחלק אחד הוא עובר בשפלת אלזני-אוריצ'אי ובחלק האחרון במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. האלזני מתייבש במשך החורף, אבל בסוף האביב, שלג שנמס על ההרים זורם לנהר, זרימה שגורמת בדרך כלל לשיטפון. מימי הנהר משמשים להשקיה ולשתייה בעיקר. בשנות ה-90, משקיעים סינים בנו תחנת כוח הידרואלקטרית, שהשתמשו בזרימה החזקה של האלזני. הנהר הוא גם אתר תיירות פופולרי בקרב שוחרי הרפטינג. זיהום קל של הנהר נובע מחומר ביולוגי של שפכים מערי האזור, וכן גם מהאזורים החקלאיים. בנפות: ע'וורלי ולגודחי, איכות המים נחשבת לנמוכה.
אייר סרביה

אייר סרביה (באנגלית: Air Serbia; בסרבית: Ер Србија) היא חברת תעופה המשמשת כחברת הדגל של סרביה, ומרכזה בנמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה. החברה, שנודעה בעבר כ-JAT איירווייז (באנגלית: JAT Airways; בסרבית: Јат Ервејз, מבוטא "יאט איירבייז") זכתה בשמה הנוכחי בשנת 2013 והחלה לפעול ב-26 באוקטובר 2013. החברה נוסדה ב-17 ביוני 1927 בשם אאיירופוט (Аеропут, Aeroput) וקיימה את טיסתה הבינלאומית הראשונה ב-1929 בין בלגרד וגראץ שבאוסטריה. החברה המשיכה לתפקד עד מלחמת העולם השנייה, וב-1 באפריל 1947 שבה לפעול, שנתה את שמה ליוגוסלובנסקי אאיירוטרנספורט ואחר כך ל-JAT יוגוסלב איירליינס. בשנת 1985 הייתה החברה לראשונה באירופה שרכשה מטוסי בואינג 737-300. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הגיעה החברה לשיא פעולתה עד אז, והטיסה כ-5 מיליון נוסעים בשנה לכ-80 יעדים בחמש יבשות. לאחר פירוק יוגוסלביה ב-1992, חדלה החברה מכל טיסותיה הבינלאומיות בעקבות הסנקציות שהוטלו על יוגוסלביה על ידי האומות המאוחדות, אך המשיכה לקיים טיסות פנים עד שנת 1994, מועד בו חדשה את שירותיה הבינלאומיים. ב-8 באוגוסט 2003, לאחר הפיכת האיחוד בין סרביה למונטנגרו מאיחוד פדרלי לאיחוד קונפדרלי, שנתה החברה את שמה ל-JAT איירווייז והחלה בתהליך התחדשות שכלל את מכירת מטוסיה הישנים מדגמי DC-10 ובואינג 727, וכן את מטוסיה מדגם DC-9 למעט אחד. בשנת 2006 כאשר מונטנגרו הפכה למדינה עצמאית, הייתה JAT איירווייז למוביל הלאומי של סרביה. ב-1 באוגוסט 2013 רכשה חברת התעופה הלאומית של אבו דאבי, איתיחאד איירווייז, 49% ממניותיה של JAT איירווייז, וכן את זכויות הניהול בחברה למשך חמש שנים. יתר המניות נותרו בידיה של ממשלת סרביה. שמה של החברה שונה ל"אייר סרביה", וטיסתה הראשונה בין בלגרד לאבו דאבי התקיימה ב-26 באוקטובר 2013. בשנת 2016 פתחה החברה קו טרנס-אטלנטי ראשון לניו יורק. זהו הקו הראשון המופעל ממדינות יוגוסלביה לשעבר לארצות הברית. החברה מפעילה 4 טיסות שבועיות בין נמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A319. לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות: צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2019: בשנת 2004 הכריזה יאט"א על החברה כאחד המובילים הבטוחים באירופה. בתולדות החברה אירעו שתי תאונות קטלניות: ב-26 בינואר 1972 התפוצצה פצצה שהוטמנה במטוס החברה מדגם DC-9. הפצצה הוטמנה על ידי חברי הארגון הבדלני הקרואטי אוסטאשה, בתגובה לפעולות טיהור של השלטון היוגוסלבי בקרב אנשי רוח ומנהיגים קרואטים, והתפוצצה עת היה המטוס בטיסה מעל הרמסדורף, מזרח גרמניה. המטוס שהיה בטיסה JU364 מקופנהגן לזגרב ובלגרד התרסק על הקרקע סמוך לעיר סרבסקה קמניצה בצ'כוסלובקיה, ו-27 מ-28 הנוסעים ואנשי הצוות מצאו את מותם באירוע. הניצולה היחידה באירוע, דיילת אוויר ששהתה בזנב המטוס, נפלה מגובה של 10,160 מטר ונכנסה לספר השיאים של גינס בתואר האדם שנפל מהגובה הרב ביותר ללא מצנח ושרד. ב-1973 התרסק מטוס החברה מדגם סוד אוויאסיון קראוול על צלע הר סמוך לפודגוריצה. כל 41 בני האדם שהיו במטוס מצאו את מותם באירוע. מדיה וקבצים בנושא אייר סרביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר סרביה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של אייר סרביה (בסרבית) אייר סרביה, ברשת החברתית פייסבוק אייר סרביה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אייר סרביה, ברשת החברתית אינסטגרם אייר סרביה, ברשת החברתית LinkedIn אייר סרביה, סרטונים בערוץ היוטיוב מדיה וקבצים בנושא ‏ JAT איירווייז באתר Airliners.net "Air Serbia fleet". "Aviolet fleet". "Air Serbia mulls future fleet options". EX-YU Aviation News. נבדק ב-2018-05-29.
סינמטוגרף

סינמטוגרף (מצרפתית: Cinématographe) הייתה מצלמה ששימשה גם כמכשיר הקרנה ופיתוח לסרטים בעידן הראינוע. הסינמטוגרף הומצא על ידי האחים לומייר באמצע שנות התשעים של המאה התשע עשרה. ב-13 בפברואר 1895 רשמו האחים לומייר פטנט על מצלמה "סינמטוגרפית", ששימשה גם כמקרן וגם כמכונה להדפסת עותקים נוספים מן הסרטים שצולמו. משקל המכונה היה כחמישה קילוגרם. אחד החידושים העיקריים היה השימוש בנקבים קטנים משני צדי סרט הצילום על מנת לאפשר תנועה רציפה של הסרט. בתחילה השתמשו האחים בסרט מנייר, אך לאחר זמן מה עברו לצלולואיד. ב-19 במרץ 1895 צילמו האחים באמצעות הסינמטוגרף את סרט הראינוע הראשון, "La sortie des usines Lumière" ("היציאה ממפעלי לומייר"), המציג תמונה של פועלים ביציאתם מן המפעל שהיה בבעלות האחים. יש הרואים בסרט זה את אביו של הסרט התיעודי. ב-22 במרץ 1895 הציגו בחינם, בבית קפה בפריז, את סרט הראינוע הראשון שהוצג לקהל, "סעודת התינוק" ("Le Déjeuner de Bébé"). הסרט הציג את בנו בן השנתיים של לואי לומייר. לאחר מכן הציגו סרטים במקומות נוספים. בכינוס מקצועי של צלמים, צילמו את הצלמים הנכנסים לכינוס, ולאחר מכן הקרינו להם את הסרט במהלך הכינוס. מדיה וקבצים בנושא סינמטוגרף בוויקישיתוף סינמטוגרף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלואה

האם התכוונתם ל... אווריסט גלואה – המתמטיקאי הצרפתי, אבי תורת גלואה מושגים מתמטיים הקרויים על שמו: תורת גלואה – התורה המתמטית הקושרת הרחבות של שדות עם חבורות חבורת גלואה – חבורת האוטומורפיזמים של הרחבת שדות הרחבת גלואה – הרחבה של שדות שהיא נורמלית וספרבילית שדה גלואה – כינוי לשדה סופי, מושג שאותו יצר גלואה בעיית ההיפוך של תורת גלואה – הבעיה של מציאת הרחבה שחבורת גלואה שלה נתונה התאמת גלואה – הכללה של הקשר בין תת-שדות לתת-חבורות בתורת גלואה פטריק גלואה – חלילן צרפתי
Mycobacterium leprae

Mycobacterium leprae הוא מין חיידק הגורם למחלת הצרעת. החיידק נתגלה ב-1873 ברקמות שריר של חולי צרעת על ידי הרופא הנורווגי גרהארד ארמור הנסן ונקרא לעיתים "מתג הנסן" על שם מגלהו. החיידק משתייך לאותו הסוג של M. tuberculosis, החיידק הגורם למחלת השחפת. החיידק האווירני אובליגטורי לא נצבע בצביעת גראם אך נחשב בכל זאת לגראם-חיובי. ניתן לצבוע אותו בצביעה יציבת חומצה. בדופן התא של החיידק, המכילה חומצות מיקוליות, מבנה מיוחד המקנה לו עמידות בפני אנטיביוטיקה הפוגעת בבניית הדופן, כפניצילין. החיידק הוא טפיל מוחלט ולא ניתן לגדלו מחוץ לתאים חיים. במעבדה מגדלים את החיידק בכפות רגליים של עכברים או בארמדילים. בשנת 2001 נקבע הרצף המלא של גנום החיידק; אורכו 3.27 מיליון בסיסי DNA. מדיה וקבצים בנושא Mycobacterium leprae בוויקישיתוף Mycobacterium leprae, באתר ITIS (באנגלית) Mycobacterium leprae, באתר NCBI (באנגלית) Mycobacterium leprae, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Mycobacterium leprae, באתר GBIF (באנגלית)
נחושת גופרתית

נחושת גופרתית היא תרכובת כימית פאראמגנטית בעלת הנוסחה הכימית CuSO4. היא מופיעה כהידרטים: CuSO4·nH2O, כאשר n נע בין 1 ל-7. הפנטא-הידרט (n=5) הוא הנפוץ ביותר. מלח זה יכול להתקבל על ידי התגובה הכימית של חומצה גופרתית על מגוון סוגים של תרכובות נחושת, לדוגמה תחמוצת הנחושת. הצורה חסרת מים שלו בעלת גוון ירוק חיוור או אבקה אפורה-לבנה, לעומתה, הצורה בעלת המים, הפנטא-הידראט CuSO4*(H2O)5, בעלת צבע כחול בהיר. צורה זאת קיימת בטבע בתור מינרל שנקרא Chalcanthite. היא מתמוססת במים בתגובה אקסוטרמית. בחימום ל-63° החומר מאבד 2 מולקולות מים, עוד 2 מולקולות מים מתנדפות בחימום ל 109° וב-220°C אובדת מולקולת המים האחרונה ומתקבלת הצורה חסרת המים הלבנה. ב-650° מתפרק החומר לתחמוצת CuO ולגז SO3. הנחושת הגופרתית משמשת בעיקר כחומר חיטוי כנגד פטריות. בכימיה אנליטית משמש החומר לזיהוי סוכר מחזר ההופך את הנחושת הגפרתית הכחולה לנחושת חד ערכית חמצנית Cu2O אדומה וקשת תמס. בעבר שימש החומר כמעורר הקאה. בנוסף לכך, בחומרי ההדברה הראשונים, אשר נועדו לקטול פטריות בכרמים, נעשה שימוש בנחושת גופרתית. פייר-מארי מיארדה, שהמציא את חומר ההדברה הראשון, סיפר שהרעיון עלה במוחו לאחר שראה כרם ענבים אשר לא ניזוק מפטריות, בניגוד לכרמים שמסביבו. הוא בדק את הנושא, וגילה שעליו של הכרם שלא ניזוק רוססו בנחושת גופרתית על מנת שהצבע הכחול יפחיד עוברי אורח, וימנע מהם לקטוף את ענביו. חומר ההדברה שהמציא, תערובת בורדו, נמצא בשימוש גם כיום. נחושת גופרתית מיוצרת בתעשייה תוך הגבת נחושת מתכתית עם חומצה גופרתית מרוכזת חמה או תחמוצות נחושת עם חומצה גופרתית מדוללת. לשימוש במעבדה, נחושת גופרתית נרכשת בדרך כלל. מדיה וקבצים בנושא נחושת גופרתית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצר גיברלטר

מצר גיברלטר (בערבית: مضيق جبل طارق; בספרדית: Estrecho de Gibraltar; באנגלית Strait of Gibraltar) הוא מצר ים המפריד בין אירופה לאפריקה ומקשר בין האוקיינוס האטלנטי לבין הים התיכון. בצדו הצפוני (האירופי) שוכנות ספרד והמושבה הבריטית גיברלטר, ובצדו הדרומי (האפריקאי) – מרוקו והעיר סאוטה (מובלעת בשליטה ספרדית בצפון מרוקו). בעת העתיקה נודעו הצוקים שבכניסה המזרחית למצר בשם "עמודי הרקולס". במצר מצויים מספר איים קטנים, כמו האי פרחיל, שיש מחלוקת בין ספרד ומרוקו על השליטה בו. מקור השם גיברלטר בשמו של המצביא המוסלמי טארק אבן זיאד, שחצה את המצר בשנת 711 בדרכו לכיבוש ספרד הוויזיגותית. צוק גיברלטר נקרא על שמו, ג'בל טארק (ג'בל בערבית: הר), שם ששובש עם הזמן לגיברלטר. כנתיב השיט היחיד המקשר בין האוקיינוס האטלנטי לים התיכון, הייתה למצר גיברלטר חשיבות אסטרטגית רבה. חשיבות השליטה בו הוכרה כבר בתקופה הפיניקית (מהמאה העשירית לפנה"ס). עומקו של המצר הוא כ-300 מטר, ורוחבו בנקודה הצרה ביותר כ-14.4 ק"מ. בשנים האחרונות נבדקת האפשרות לכריית מנהרה מתחת למצר, שתאפשר מעבר יבשתי בין אירופה לאפריקה. בסוף 2003 נחתם הסכם בין ספרד למרוקו, לבדיקת ישימות הנדסית, גאולוגית וכלכלית לחפירת מנהרת רכבת מתחת למצר. חציית מצר גיברלטר היוותה אתגר לשחיינים, מאז שנת 1928. בגלל הזרמים בים, מסלולי השחייה אינם בדרך הקצרה ביותר, אלא מטריפה לחופי מרוקו, מרחק של 16.5 עד 22 קילומטר. באפריל 1928 חצתה מרצדס גלייטזה את המצרים בניסיון הרביעי שלה, לאחר ששנה קודם לכן חצתה את תעלת למאנש. עד שנת 1949 הייתה השחייה איטית יחסית והשחיינים השיגו זמן ממוצע של מעל 11 שעות. בשנת 1948 חצה שחיין מפרו את המצר ב-9 שעות ו-20 דקות. בספטמבר 1953 חצתה את המצר השחיינית פלורנס צ'דוויק בזמן שיא של חמש שעות ושבע דקות. בשנת 1955 חצה את המצר סאקונדו קאסטלו בפחות מ-5 שעות. בשנים 2000–2012 עמד זמן השחייה הממוצע על 4:31 שעות. האירוע המסיני אטלנטרופה מדיה וקבצים בנושא מצר גיברלטר בוויקישיתוף מצר גיברלטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפות מצר גיברלטר באוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית Challenges of Gibraltar, Swim2Africa HOW THE CROSSING MUST BE CARRIED OUT Miss Gleitze swims Gibraltar Straits, פלסטיין בולטין, 8 באפריל 1928 Final attempt to swim across Gibraltar, פלסטיין בולטין, 12 במרץ 1928 Strait of Gibraltar by the Numbers, NOVEMBER 3, 2012 חצה את מיצרי גיברלטר, מעריב, 28 ביולי 1948 אמריקנית חצתה את מיצר גיברלטר, חרות, 3 ביולי 1962 הצטיין בצליחת מיצר גיברלטר, מעריב, 11 בספטמבר 1955
אריה לייבוש הלברשטאם (צאנז-ז'מיגרד)

רבי אריה לייבוש הלברשטאם (כ"ה באלול ה'תרע"ב, 7 בספטמבר 1912 – י"ז בטבת ה'תשס"ז, 7 בינואר 2007) היה אדמו"ר בחסידות צאנז-ז'מיגראד. נולד בעיר ז'מיגראד לרחמה (לבית רובין) ורבי סיני הלברשטאם בנו של רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ. היה תלמידו של אב בית הדין של טשעבין שבגאליציה, רבי דב בריש ווידנפלד וכן למד כשלוש שנים בישיבת חכמי לובלין בה היה תלמידו המובהק של רבי מאיר שפירא מלובלין. במסגרת לימודיו בישיבה שמע גם שיעורים אצל רבי שמעון מזליכוב. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה ברח עם אביו אל העיר לבוב שהייתה אז תחת שליטת ברית המועצות. האב והבן, לצד חצי מיליון יהודים אחרים, הוגלו על ידי השלטונות לסיביר וכך ניצלו חייו מהשמדה בשואה. בסיביר, ניצל מעבודת כפייה על ידי העלאה מכוונת של הדופק וכך שוחרר מעבודה על ידי הרופא. כשהשתחרר ממחנה העבודה לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר פתח תקווה שם הקים את בית המדרש 'דברי חיים'. בהמשך עבר לגור ביפו ועם השנים עבר לבני ברק. חיבר את סדרת הספרים 'אריה שאג' בת שבעה כרכים. ביום י"ז בטבת ה'תשס"ז נפטר בבית החולים לניאדו בנתניה ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים. נישא לאסתר מרים הדסה בתו של הרב יהודה צבי ברנדוויין ממנה נולד לו בנו הגדול, אך היא נפטרה לאחר מעט זמן והוא נישא בשנית לבתו של הרב מנחם מנדל בורנשטיין (בנו של רבי מאיר, אחיו וחתנו של ה"אבני נזר"). בנו הגדול רבי סיני מבורו פארק. רבי צבי יעקב יהושע אדמו"ר באנטוורפן רבי חיים נפתלי אהרן מילא את מקומו כאדמו"ר בבני ברק. נפטר בפתאומיות, בגיל 64, בכ"א בכסלו תשע"ז. רבי אברהם יחזקאל שרגא מוויליאמסבורג, רב בית המדרש בית שלמה בתו לאה רחמה אשת הרב חנניה יום טוב ליפא רייך מבני ברק אריה ליבש בן סיני הלברשטאם (1912-2007), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרן שלמה מהריל

הרב אהרן שלמה מהריל בן כתריאל (? - כ"ג בחשון ה'תרצ"ט) היה רב ומקובל. מוצאו בעיירה זאגר חדש שבליטא. כבן אותה עיירה, היה תלמיד חבר לבעל ה"לשם שבו ואחלמה" - הרב שלמה אלישיב. עלה לארץ ישראל בשנת ה׳תרס״ט (1908). בשנת ה׳תרע״א ( 1910-1911) התאלמן מאשתו באשע (בת שבע רבקה) לבית שניידר (Seheneider), ונישא לשיינא גיטל בת שמואל ליפשיץ, אחות ר׳ נתנאל סופר. אחיו היה ר' אייזיק יוסף (1947-1860) - קבור בהר הזיתים, בגוש צפון אמריקה. צאצאיו : בנו הבכור חיים צבי הירש(1951-1878),בתו אידה(חיה דינה) באר (1928-1886, לוס אנג׳לס), בנו אברהם חנוך(1889- ?) ובנו הצעיר כתריאל נחמיה(1975-1896) שימש כרב עבור האסירים בכלא עכו בתקופת המנדט(עד לשבת שבוע לפני כ״ט בנובמבר 1947). נפטר ב-כ"ג בחשוון ה'תרצ"ט (17 בנובמבר 1938) ונקבר בסמוך לרבו המקובל שלמה אלישיב בבית הקברות בהר הזיתים. אלמנתו שיינא גיטל נפטרה באפריל 1968 בסביבות גיל 100, וקבורה גם כן בהר הזיתים. אישה לה' - פירוש על "שער רוח הקודש" לרבי חיים ויטאל. נכתב בשנת תרע"ב. הוצאה נוספת יצאה בשנת תרל"ד. מנחה לה' - ביאור על ספר "מסילות חכמה" לרבי מאיר הכהן פופרש. יצא לאור בשנת תרע"ד. ספר בירורי מידות - יצא לאור בשנת תרפ"ג. טועמיה חיים זכו (חלק א, חלק ב, חלק ג) - פירוש וביאור על ספר עץ חיים. בספר יש שלושה חלקים, הראשון נדפס בשנת תרפ"ד, השני בתרפ"ו והשלישי בתרפ"ז. פאה בקמה פירוש על מסכת אבות. יצא לאור בשנת תרפ"ט (1928). הסכמה מאת הרב מהריל על הספר "אור הלבנה" שחיברו הרב יעקב בן הרב שאול קצין, שם מופיעה גם הסכמתו של הרב יוסף חיים זוננפלד. מדיה וקבצים בנושא אהרן שלמה מהריל בוויקישיתוף המקובל אהרן שלמה מהריל - באתר MyTzadik ידיעה על פטירתו בעיתון הצופה אהרן שלמה מהריל, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מצר ים – מעבר מים צר בין שני אזורים יבשתיים מצר יבשה – רצועה צרה של יבשה המפרידה בין שני גופי מים כפר מצר – כפר ערבי באזור הצפון מֶצֶר – קיבוץ באזור פרדס חנה מֵיצר – קיבוץ בדרום רמת הגולן נחל מֵיצר – נחל בדרום רמת הגולן בר מצרא – דין הלכתי בנוגע לזכות קדימה בקניין בקרקע בינה (אנטומיה) – חלל בית החזה בין שני שקי האדר, המכונה לעיתים מצר; בלועזית מדיאסטינום מצור (פירושונים) מסר
חילוקסקי (נפה)

נפת חִילוֹקְסְקִי (רוסית Хилокский район) היא אחת מ-28 הנפות של מחוז עבר הבאיקל. העיר הראשית היא חילוק. הנפה כוללת עיר אחת, מושב עובדים אחד, ו-27 כפרים. הנפה מחולקת ל-10 מועצות כפריות, מועצה עירונית אחת, ומושב עובדים. הנפה גובלת ברפובליקת בוריאטיה. חילוק בדה דוטיי אנגורוק חילוגוסון אוליאסטוי ז'ילין חוטור לינבו אוזרו גרשלון אלנטויקה חושנגה ארנור דייגור חרגון סרנטוי טיידוט זגרינו אולטקה אוקוריק מוגזון סוסנובקה ז'יפחגן גלינקה זורון טרפחן שילה זקולטה מוחור-שיביקרה מדיה וקבצים בנושא חילוקסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חילוקסקי
אי המטמון (מלון)

אי המטמון (באנגלית: Treasure Island, נקרא בראשי תיבות: ti) הוא בית מלון וקזינו בו 2,885 חדרים הממוקם בסטריפ של לאס וגאס, נבדה. המלון והקזינו נבנו עבור חברת אתרי נופש מיראז' שהייתה בבעלות סטיב וין (Steve Wynn). כיום המלון נמצא בבעלות חברת MGM מיראז'. בעת בנייתו ועם פתיחתו בשנת 1993 יועד המלון לנופש של משפחות עם ילדים, ולכן היו במלון מספר רב של אתרי משחקי וידאו וכן בחזית המלון, בין המלון והסטריפ נבנה מפרץ בין שני צוקים, שנקרא "מפרץ שודדי הים" (Buccaneer Bay), ומדי לילה נערך בו קרב בין ספינת שודדי ים שניסתה לכבוש את העיירה שבמפרץ לבין אונייה של חיילים קולוניאליים בריטיים שניסו להגן על העיירה. העיירה היוותה למעשה את הכניסה אל המלון. בשנת 2003, לאור השינויים בהרגלי הנופשים של לאס וגאס, והביקוש הפוחת לאתרי נופש המיועדים למשפחות עם ילדים קטנים, שינה המלון את התמה שלו במטרה להביא לקוחות בוגרים יותר. בהתאם, נסגרו אתרי משחקי הווידאו, לוגו המלון שונה מדגל הגולגולת והעצמות והוחלף ללוגו ה"ti" הנוכחי, ומופע חדש בשם "הסירנות של TI" (באנגלית "The Sirens of TI") נערך במפרץ שבין המלון והסטריפ שנקרא כיום "מפרץ הסירנות" ("Sirens' Cove"). המופע מיועד לקהל מבוגר יותר ובעל תכנים תואמים. במלון נערך המופע של קרקס השמש - "מיסטר". מופע זה היה הראשון מבין מופעי קרקס השמש בעיר, והצלחתו הביאה לשינוי באופיים של המופעים הנערכים במלונות העיר, כמו גם למספר מופעים נוסף של קרקס השמש המופיעים בעיר מידי ערב. מדיה וקבצים בנושא אי המטמון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אי המטמון ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבוצת מקלארן

המונח "מקלארן" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מקלארן (פירושונים). קבוצת מקלארן (אנגלית: McLaren Technology Group) היא קבוצת חברות רכב בריטית, הממוקמת במרכז מקלארן לטכנולוגיה שעוצב על ידי האדריכל נורמן פוסטר ונמצא בווקינג, בריטניה. קבוצת החברות נוסדה על ידי רון דניס וממוקדת סביב צוות מקלארן-מרצדס המתחרה במרוצי מכוניות ובונה מכוניות מרוץ לפורמולה 1. נהגי הקבוצה הנוכחיים הם אוסקר פיאסטרי האוסטרלי ולנדו נוריס הבריטי. קבוצת הפורמולה 1 של מקלארן – מקלארן רייסינג – היא אחת מקבוצות הפורמולה 1 הוותיקות והמצליחות ביותר. היא זכתה 8 פעמים באליפות היצרנים, בשנים 1974, 1984, 1985, 1988, 1989, 1990, 1991 ו-1998. בשנים 1972 ו-1974 זכה הנהג הברזילאי אמרסון פיטיפלדי באליפות. בשנת 1976 זכה הנהג הבריטי ג'יימס האנט. בשנים 1985, 1986, 1989 זכה הנהג הצרפתי אלן פרוסט. בשנים 1988, 1990 ו-1991 זכה הנהג הברזילאי איירטון סנה. בשנים 1998–1999 זכה הנהג הפיני מיקה הקינן. בשנת 2008 זכה הנהג לואיס המילטון באליפות האחרונה של הקבוצה. מקלארן רייסינג, החברה העומדת מאחורי צוות המרוצים ובונה את המכוניות עבורו. מקלארן אוטומוטיב, חברה המייצרת מכוניות כביש בכמויות קטנות תוך שימוש בטכנולוגיות מרוצים. החברה יצרה את המכונית מקלארן F1 וייצרה בשיתוף עם מרצדס-בנץ את דגם ה-מרצדס-בנץ SLR מקלארן. בספטמבר 2009 חשפה החברה את מכוניתה העתידית מקלארן MP4-12C. McLaren Electronic Systems המייצרת מערכות בקרה אלקטרוניות למכוניות מרוץ ובכלל לכלי רכב. McLaren Marketing, גוף השיווק של הקבוצה. Absolute Taste, חברת הסעדה (קייטרינג) לקבוצת מקלארן. Lydden Circuit, המנהלת מסלול מרוצים בשם זה ליד העיר דובר שבמחוז קנט. McLaren Applied Technologies, חברת מחקר טכנולוגי המפתחת שימושים מסחריים לטכנולוגיות המפותחות על ידי מקלארן. מדיה וקבצים בנושא קבוצת מקלארן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת מקלארן (באנגלית) קבוצת מקלארן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) 5 הדגמים המוצלחים של מקלארן אמיר ענבר, צומת הדרכים של לואיס המילטון, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2012
שיבולת

האם התכוונתם ל... שיבולת (בוטניקה) – שיבולת כשם לתפרחת בעלת ציר ראשי, עליו יושבים הפרחים שיבולת (אמצעי זיהוי) – שיבולת כשם גנרי למלים שמזהות מוצא אתני מערבולת מים (בלשון המקרא) – זרם חזק של מים שוצפים וגואים במקום מסוים שיבולת (יישוב) – יישוב מתוכנן בשטחי המועצה האזורית הגליל התחתון שיבולת (פסל) – פסל מעשה ידי הפסלת הקולומביאנית דוריס סלסדו שיבולת-שועל (סוג) – סוג ממשפחת הדגניים שיבולת-שועל – מין בסוג שלעיל. נחשב ביהדות לאחד מחמשת מיני דגן שיבולת (קבוצת חלוצים) – קבוצת חלוצים יוצאי גרמניה שפעלה בארץ ישראל בין השנים 1941-1938 ספריית שיבולת – הוצאה לאור המתמקדת בספרי עיון, מבית סלע מאיר. שיבולים (מושב בנגב) ראו ערך מילוני בנושא שיבולת, בוויקימילון
טראנאקי (חבל)

טרנאקי (Taranaki) הוא חבל במערב האי הצפוני של ניו זילנד הכולל את הר טראנאקי וסביבתו. שטחו של החבל הוא 7,257 ק"מ רבוע ומתגוררים בו 105,000 תושבים, כמחצית מהם בעיר ניו פלימות' (New Plymouth). רוב הקרקע באזור מורכבת מאדמת בזלת שנוצרה כתוצאה מפעילות געשית של הר טרנאקי. אדמה זו ביחד עם כמות משקעים גדולה יוצרים בחבל תנאים טובים לחקלאות, שהענף הבולט בה הוא גידול בקר לחלב. בתחומי החבל ולחופיו נמצאים מספר שדות נפט וגז טבעי גדולים, כולל שדה הגז מאוי - הגדול ביותר בניו זילנד. בתחומו נמצא גם פארק לאומי אגמונט, הפארק הלאומי השני שהוכרז בניו זילנד. מבחינה מנהלית החבל מחולק לשלוש רשויות אזוריות, כולן מחוזות. את המחוז סטרטפורד טראנאקי חלוקת עם מנוואטו-ונגנאוי שממזרח. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אתר האינטרנט הרשמי של טראנאקי (באנגלית) טראנאקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Subnational population estimates: At 30 June 2018 (final) – NZ.Stat tables". Stats NZ Tatauranga Aotearoa. 14 November 2018
מקלארן F1

מקלארן F1 (אנגלית: McLaren F1) היא מכונית-על של חברת מקלארן אוטומוטיב, ולמעשה מכונית הכביש הראשונה של החברה. למכונית שלושה מושבים קדמיים בשונה מכל מכוניות הספורט המוכרות עד כה, והיא בנויה בתצורת קופה, ונמכרה בכ-640,000 ליש"ט, שווים של רכבים אלו בשנים האחרונות נסק ועומד על 8 מיליון עד 20 מיליון דולר תלוי במצבה ובהיסטוריה שלה. המכונית עוצבה על ידי גורדון מארי שמעצב את רוב המכוניות של הקבוצה עבור הפורמולה 1. מנוע 6 הליטרים (12 צילינדרים) של ה-F1 עוצב ונבנה על ידי ב.מ.וו ומספק מקסימום 627 כ"ס (468 קילוואט) ב-7400 סל"ד. הייצור של ה-F1 המקורי החל ב-1992, ולאחר מכן ב-1995 הוצג דגם ה-LM וב-1997 דגם ה-GT. ב-1998 דגם זה שבר את שיא העולם למכונית הסדרתית המהירה ביותר עם הגעה למהירות מרבית של 391 קמ"ש (243 מייל לשעה), אך כיום המכונית SSC Tuatra RS של חברת SSC האמריקאית מחזיקה בשיא המהירות (532 קמ"ש).למעשה ה-F1 ממשיכה להחזיק בשיא המהירות למכוניות סדרתיות בעלות מנוע עם יניקה טבעית. בסה"כ יוצרו 107 דגמים שונים של F1: 65 מסוג F1 - ועוד 5 אבות טיפוס. 5 F1 LM - ועוד אב טיפוס אחד. 2 F1 GT - ועוד אב טיפוס אחד. 9 F1 GTR - שנת ייצור 1995. 9 F1 GTR - שנת ייצור 1996. 10 F1 GTR - שנת ייצור 1997. סה"כ 72 מכוניות כביש תקניות, 7 אבות טיפוס ו-28 מכוניות למטרות מרוץ. מדיה וקבצים בנושא מקלארן F1 בוויקישיתוף מכונית כביש היא מכונית שמבחינה חוקית רשאית לנסוע על כבישים רגילים, בניגוד למכוניות מרוץ מסוימות כמו אלה של הפורמולה 1. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.