laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחנוק המדבר

יַחְנוּק המדבר (שם מדעי: Cistanche tubulosa). הוא צמח טפיל רב שנתי ממשפחת העלקתיים הצומח במדבר. בצמח היחנוק לא קיים שום חלק ירוק ולכן הוא לא מסוגל לבצע בעצמו פוטוסינתזה, דבר המחייב את היחנוק להיצמד לשורשים של שיחים וצמחים מדבריים אחרים כמו המלוח, אשל וזוגן השיח, ולקבל את כל צרכיו מן הפונדקאי. לאחר הבשלת הזרעים בקיץ, הצמח מעל הקרקע מתייבש ונעלם. לאחר הגשמים יוצאות תפרחותיו מן הקרקע היבשה. הפריחה היא בחודשים מרץ עד אפריל. הגבעולים עבים ובשרניים וקוטרם מגיע ל 3 עד 5 ס"מ. הקשקשים בראש הצמח קרחים וכך הוא בוקע מהאדמה. הפרי הוא הלקט הכולל אלפי זרעים קטנים המתפזרים ברוח או בזרמי המים. התפרחת צפופה באורך של 60 עד 100 סנטימטר (צמח היחנוק הגבוה ביותר שהתגלה בארץ צמח בסמוך לאילות והתמר לגובה של 102 ס"מ). הכותרת בצבע צהוב באורך של 35 עד 40 סנטימטר ולה צינור ארוך. צופן טבעתי וצוף רב מושכים אל הפרח חרקים בעלי חדק. שורש קלוי של היחנוק הוא מאכל מוכר אצל הבדואים בסיני. ברפואה העממית משמש הצמח כתרופה לצהבת, אבנים בכליות, עצירות בדרכי השתן, שלשולים, פצעים וחתכים בגוף. התפוצה בישראל היא בנגב, בערבה ובבקעת ים המלח. החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. כרך 11 עמוד 104. ISBN 965-05-0078-2 הבריטניקה החדשה לנוער, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד וכתר. כרך 8, עמוד 140. מדיה וקבצים בנושא יחנוק המדבר בוויקישיתוף יחנוק המדבר, באתר NCBI (באנגלית) יחנוק המדבר, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) יחנוק המדבר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יחנוק המדבר, באתר צמחיית ישראל וסביבתה יחנוק המדבר, באתר GBIF (באנגלית) יחנוק המדבר, באתר The Plant List (באנגלית) יחנוק המדבר, באתר IPNI (באנגלית) טפילים בעולם הצמחים מחבר: פרופ' דן יואל הספרייה הווירטואלית של מטח יחנוק המדבר מרכז הרופאים המומחים יחנוק המדבר, רפואה עממית ופולקלור השימוש בצמחים על ידי הבדואים, אתר סנונית
קרב לונג איילנד

קרב לונג איילנד (באנגלית: Battle of Long Island), הידוע גם כקרב ברוקלין (Battle of Brooklyn) וכקרב ברוקלין הייטס (Battle of Brooklyn Heights), התרחש ב-27 באוגוסט 1776, לאחר שארצות הברית הכריזה על עצמאותה, והיה הקרב הגדול הראשון במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הקרב התנהל בין הצבא הקונטיננטלי של ארצות הברית לבין הצבא הבריטי בצפון אמריקה. הקרב הסתיים בניצחון הצבא הבריטי ופתח את המערכה על ניו יורק וניו ג'רזי, שהסתיימה לבסוף בהשתלטות בריטית על העיר בעלת החשיבות האסטרטגית, ניו יורק, ובנסיגה מתמשכת של הצבא הקונטיננטלי.  לאחר נסיגת הבריטים מבוסטון ב-17 במרץ 1776, הוביל גנרל ג'ורג' וושינגטון את הצבא הקונטיננטלי לניו יורק על מנת להגן על הנמל שלה. וושינגטון הבין שעיר הנמל תהיה בסיס מצוין עבור הצי הבריטי במהלך המלחמה ולכן ביצר אותה והמתין להתקפה הבריטית. ביולי נחתו הכוחות הבריטיים, תחת פיקודו של גנרל ויליאם האו, מספר קילומטרים לאורך הנמל ממנהטן עד סטטן איילנד דליל האוכלוסין, שם, במשך חודש וחצי, תוגברו אט-אט על ידי ספינות במפרץ ניו-יורק התחתון, שהביאו לבסוף את סך הכוח שלהם ל-32,000 חיילים. עם שליטתו המוחלטת של הצי הבריטי על הכניסה לנמל, הבין וושינגטון היטב את הקושי בהחזקת העיר. מתוך אמונה שמנהטן תהיה המטרה הראשונה של הבריטים, העביר לשם וושינגטון את רוב כוחותיו. ב-22 באוגוסט נחתו הבריטים בחופי מפרץ גרייבסנד, בדרום מערב מחוז קינגס. לאחר חמישה ימים של המתנה, תקפו הבריטים את עמדות האמריקנים בגואן הייטס. ללא ידיעת האמריקנים, הביא האו את עיקר כוחותיו אל עורף עמדותיהם, ותקף אותם זמן קצר לאחר מכן. האמריקנים נכנסו לפאניקה עקב ההתקפה הפתאומית וספגו הפסדים כבדים, אם כי עמידתם של 400 חיילים ממרילנד מנעה הפסדים גדולים בהרבה. שארית הצבא נסוגה לעבר מתחם ההגנה המרכזי בברוקלין הייטס. הבריטים נערכו למצור, אך בלילה שבין 29 ל-30 באוגוסט פינה וושינגטון את כל כוחותיו למנהטן, ללא אובדן חיי אדם או אספקה. וושינגטון והצבא הקונטיננטלי נסוגו מניו יורק לחלוטין לאחר עוד כמה תבוסות, ולבסוף נסוגו דרך ניו ג'רזי לפנסילבניה. מדיה וקבצים בנושא קרב לונג איילנד בוויקישיתוף קרב לונג איילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מנהרת החידקל

מנהרת החידקל (בטורקית: Dicle Tüneli וגם Bırkleyn Mağaraları) הוא כינויה של מערה הנמצאת כ-90 ק"מ לערך מצפון לדיארבקיר בטורקיה, שדרכה זורם יובלו של החידקל ברקילין (Birkleyn Çay). זהו אתר גאוגרפי וארכאולוגי. אורכה של המערה הוא 750–800 מטר לערך ורוחבה הוא 100–150 מטר. במשך תקופה ארוכה נחשבה המנהרה כמקור המים העיקרי של החידקל במוצאו, כך האמינו מלכי אשור אשר גילו את המנהרה. בפועל, המקור הראשי הוא המעין הנמצא ליד העיר בינגל, לא רחוק ממנהרת החידקל. ליד המנהרה ישנם שלושה תבליטי סלע מתקופת אשור התיכונה והתקופה הנאו-אשורית, וחמש כתובות. המערה היא חלק ממקבץ של חמש מערות. תבליט הסלע השמור ביותר הוא של המלך האשורי תגלת-פלאסר הראשון (1115–– 1076 לפנה"ס) מתקופת אשור התיכונה וכן שלמנאסר השלישי (858–824 לפנה"ס) מהתקופה הנאו-אשורית. תבליטי הסלע נחרתו אל תוך קיר מנהרת החידקל. הכתובת של שלמנאסר השלישי שנעשתה ב-825 לפנה"ס באה לידי ביטוי ברצועות דלתות הברונזה של שערי בלאוואת, שמוצגים במוזיאון הבריטי. הגילוי של המקום על ידו היה מאוד חשוב, כי לפני כן הנהר נחשב לאלוהי. מעל המנהרה נמצאת קשת סלע טבעית המחוברת למנהרה על ידי גרם מדרגות שבנו האוררטים. מעל היציאה של המנהרה נמצאות מערות נוספות, בגדולה שבהן, נמצא תבליט נוסף עם כתובת של שלמנאסר השלישי במצב שימור גרוע. קיומן של הכתובות האלה ידוע מאז 1862. מחקר על הכתובת נעשה ב-1898/99 על ידי C. Lehmann-Haupt ו-W. Belck. המחקר נעשה על הכתובת עצמן, ללא התייחסות להקשר הארכאולוגי של אתרים בסביבה. במשך הזמן נעשו מספר ביקורים מדעיים באתר, אבל גם הם לא עסקו בסביבה. בשנת 2004 יזמה אוניברסיטת מינכן מחקר של הכתובות בהקשר הסביבתי. מערה מעל מנהרת החידקל תבליט של שלמנאסר השלישי מדיה וקבצים בנושא מנהרת החידקל בוויקישיתוף (Forschungen am Tigristunnel/Türkei (2004, מחקר על מנהרת החידקל בטורקיה ב-2004 של אוניברסיטת מינכן (בגרמנית) Source of the Tigris'. Event, place and performance in the Assyrian Landscapes of the Early Iron Age מאמר של Ömür Harmans (Forschungen am Tigristunnel/Türkei (2004
תלחים

תלחים (בלועזית: פלוקס, נגזר מלטינית fluxus במשמעות "זרימה") בתחום המטלורגיה הוא חומר כימי הגורם לתגובת ניקוי, הנזלה, או טיהור. חומרי תלחים עשויים לשמש ליותר ממטרה בודדה בעת ובעונה אחת. תלחימים נמצאים בשימוש בתחום המטלורגיה, בתהליכי הפקת מתכת ובתהליכי הלחמת מתכת. התלחימים הראשונים הידועים היו נתרן פחמתי, אשלג, פחם, קוק, בורקס, סיד, עופרת גופריתית, ומינרלים המכילים זרחן. עפרות ברזל שימשו אף הן כתלחים בהפקת נחושת. חומרי תלחים שונים אלה שימשו למטרות שונות, הבולטת ביותר הייתה מניעת חימצון פני השטח של מתכת מותכת, החומר אף שימש לספיגת סיגים לא טהורים לתוכו שאותם ניתן לרדד מעל פני המתכת הנוזלית. כחומרי ניקוי חומרי תלחים מקלים על הלחמה וריתוך על ידי הסרת שכבת החמצון מן המתכות אותן מאחדים. חומרי תלחים נפוצים הם אמוניום כלוריד, או שרף, להלחמת בדיל; חומצה הידרוכלורית ואבץ כלורי להלחמת ברזל מגולוון (ומשטחים אחרים מצופי אבץ); בורקס להלחמה קשה (brazing) ולהלחמה תוך היתוך והכאה בפטיש על סדן. בתהליך של היתוך, כלורידים אורגניים, פלואורידים, אבן גיר וחומרים אחרים משמשים כחומרי תלחים כאשר מוסיפים אותם לכבשן התכה לצורך טיהור המתכת מחומרים כימיים מזהמים כמו זרחן, וליצירת סיגים נוזליים בטמפרטורת ההיתוך של המתכת. הסיגים הם תערובת נוזלית של אפר, תלחים, ומזהמים אחרים. הורדת הצמיגות של הסיגים בטמפרטורת ההתכה של המתכת, מאפשרת להגביר את זרימת הסיגים בעת ההיתוך, זהו אף מקור שמם של חומרים אלה בתחום המטלורגיה. תלחימים משמשים גם בבתי יציקה להסרת מזהמים ממתכות לא ברזליות כגון אלומיניום, או להוספת שרידי יסודות רצויים כגון טיטניום. בתהליכי הלחמת מתכות בטמפרטורה גבוהה (ריתוך, הלחמה קשה), המטרה העיקרית של השימוש בתלחים היא למניעת חימצון המתכות. לדוגמה, תלחים בדיל-עופרת  נצמד היטב לנחושת, אבל לא נצמד היטב לתחמוצות נחושת הנוצרות במהירות בטמפרטורות הלחמה. תלחים הוא חומר אשר כמעט ולא מגיב כימית בטמפרטורת החדר, אבל יוצר תגובת חיזור חזקה בטמפרטורות גבוהות ובכך מונע היווצרות של תחמוצות מתכת. בנוסף, התלחים מאפשר לחומר ההלחמה לזרום בקלות על המתכת ולא ליצור גושים, אשר היו נוצרים ללא שימוש בתלחים. התלחים משרת מטרה כפולה בתהליך ההלחמה: המסת תחמוצות על פני המתכת, המאפשר הרטבה על ידי מתכת מותכת, ומשמש כמחסום חימצון על ידי ציפוי פני השטח של המתכת החמה. ביישומים מסוימים התלחים משמש גם כאמצעי להעברת חום, המאפשר חימום של אזור החיבור באמצעות מכשיר הלחמה. בוראקס דונג דבורים שומן בקר (אנ') שעוות פרפין שמן דקלים אבץ כלורי (ZnCl2) (אנ') כלוריד האבץ עם אמוניום כלוריד מינרלי שמן זית עם אמוניום כלוריד מינרלי - לברזל קולופוניום קריאוליט קריאוליט עם חומצה זרחתית חומצה זרחתית עם כוהל קריאוליט עם בריום כלורי (BaCl2) חומצה אולאית ליתיום כלורי (LiCl) (אנ') מגנזיום כלורי (MgCl2) (אנ') מלח בישול אשלגן כלורי סיד מדיה וקבצים בנושא תלחים בוויקישיתוף "The use of ... borax ... traced back to the ancient Egyptians, who used it as a metallurgical flux". Britannica.com. נבדק ב-2016-12-29. Aspects of Ancient Indian Technology (use of lime as a flux). נבדק ב-2016-12-29. "Metallurgy in southern South America, Smelting, p. 1659-60" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-10 באוקטובר 2010. נבדק ב-2016-12-29. {{cite web}}: (עזרה)
אוסטין 1100

אוסטין 1100 (באנגלית: Austin 1100) היא מכונית משפחתית קומפקטית בריטית מתוצרת יצרנית הרכב והמנוע הבריטית (British Motor Corporation), ומשנת 1968 על ידי תאגיד בריטיש ליילנד. היא הושקה בשנת 1962 במסגרת פרויקט ADO16, ועד יוני 1974 נמכרו כ-2,100,000 יחידות במספר גרסאות, כולל "אוסטין 1300." ל"אוסטין 1100" שיוצרה בין השנים 1963 ו-1974 גרסאות כמעט זהות הקרויות: "מוריס 1100", (יוצרה בין השנים 1971 ו-1962) " MG 1100", (יוצרה בין השנים 1962 ו-1973) "ואנדן", (יוצרה בין השנים 1965 ו-1973), בגרסאות 1,100 סמ"ק, 1,275 סמ"ק, ו-1,300 סמ"ק "ריילי", (יוצרה בין השנים 1962 ו-1969) וולסלי, (יוצרה בין השנים 1973 ו-1965) בשלב מסוים ייצרה חברת BMC כ-7,000 מכוניות בשבוע. גרסאות של האוסטין 1100 יוצרו גם בספרד, באיטליה, בבלגיה, באוסטרליה ובדרום אמריקה. גרסאות שונות הורכבו גם בניו זילנד ומלטה. בשנת 1965 הושקה בארצות הברית גרסת MG 1100, ונמכרו 154 יחידות. אוסטין אמריקה נמכרה בארצות הברית, קנדה ושווייץ בין השנים 1968 ל-1972 בגרסת שתי דלתות, ומנוע 1,275 סמ"ק, בעל הספק של 60 כ"ס. שינויים שונים נעשו כדי להתאים את השוק האמריקאי כולל "מערכת הזרקת אוויר נגד זיהום", ומערכת בלימה במעגל מפוצל. בשנת 1967 הושקה המוריס 1100 באוסטרליה, עם מנועי 1,275 סמ"ק. האוסטין 1100 עוצבה על ידי סר אלק Issigonis, בעקבות ההצלחה שלו עם המיני (MINI). דגם ה-מוריס נומד שיוצר באוסטרליה בין השנים 1969–1972, התבסס על דגם "מוריס 1,500 סדאן" (BMC ADO16), שיוצר בבריטניה על ידי חברת המכוניות "British Motor Corporation (1968–1963) ו-"British Leyland" (1974–1968). כלי רכב שהתחרו באוסטין באותה עת בבריטניה היו: פורד אנגליה, פורד אסקורט, (משנת 1968), ווקסהול ויוה, ופורד קורטינה. הדגם שהחליף את ה"אוסטין 1100" היה אוסטין ויקטוריה (1971–1977). אוסטין 1100 גרסת 4 דלתות, (5 מושבים) אוסטין 1100 גרסת 2 דלתות אוסטין 1100 גרסת סטיישן, 3 דלתות מנוע 4 בוכנות 1,098 סמ"ק בעל הנעה קדמית, הספק 33.5 כ"ס, תאוצה: 0–80 קמ"ש – 15.2 שניות. המנוע הורכב משנת 1962–1974. באוסטין 1300 מנוע 4 בוכנות, בנפח של 1,275 סמ"ק, הספק של 52 כ"ס. כל תיבות ההילוכים הידניות synchromesh הוכנסו לדגמי ה-1,275 סמ"ק ומסוף 1967 לדגמי ה-1,098 סמ"ק. בשנת 1965 פותחה תיבת הילוכים אוטומטית ארבע מהירויות. בשנת 1962 הוצגה מערכת מתלים חדשה שנקרא "הידרולסטיק". המערכת כללה קפיצי גומי שהחליפו את הקפיצים הרגילים ואת מקום בולמי הזעזועים תפשו יחידות בולם שכללו תערובת של אלכוהול ומים בשיעור זהה. בולמי ההידרולסטיק הורכבו במרכז המכונית ודרשו קשיחות מבנית גבוהה יחסית, ולכן כלי הרכב היו כבדים יחסית והצטיינו בקשיחות מבנית. אורך הרכב – 3,725 מ"מ. רוחב – 1,534 מ"מ. גובה – 1,346 מ"מ. משקל – 832 ק"ג. בישראל שווקה "אוסטין 1100" בשנות ה-60 של המאה העשרים על ידי "ארדיטי בע"מ" באולמות תצוגה בתל אביב, חיפה וירושלים. מכוניות מתחרות שנמכרו בישראל בשנת 1964 היו קונטסה 900, חיפושית, כרמל, אופל קדט, ויוה ווקסהול, ופיאט 600. מוריס נומד אוסטין דה לוקס אוסטין ויקטוריה אוסטין 3 ליטר אוסטין מקסי אוסטין A90 אטלנטיק אוסטין A40 פארינה מדיה וקבצים בנושא אוסטין 1100 בוויקישיתוף תמונות של אוסטין 1100 (פליקר). מוריס 1100, 1962, מפרט טכני מוריס 1100–1300, Classic Car Review,Honest John (באנגלית). דגמי אוסטין - שנת 1965 יו-טיוב אוסטין אלגרו: סקירה היסטורית קארספורום - רכבים \ מוטוריקה, חן פרחי, 18 במרץ 2013 מוריס 1500Export markets, www.elevenhundred.com Retrieved on 29 September 2013Export פרסומת עבר לאוסטין 1100, שנת 1964 - פורום טכני לרכב - פורום
אפולו נסיבמבי

אפולו רובין נסיבמבי (באנגלית: Apolo Robin Nsibambi;‏ 25 באוקטובר 1940 – 28 במאי 2019) היה ראש ממשלת אוגנדה. הוא שירת בתפקיד זה מה-5 באפריל 1999 ועד מאי 2011. לפני שמונה לתפקיד זה הוא שירת כשר החינוך (ממאי 1998 ועד אפריל 1999) ושר השירות לציבור (מ-1996 ועד 1998). לפני שהתחיל לעסוק בפוליטיקה הוא שימש כראש החוג לחקר החברה באוניברסיטת מקרהרה. בנוסף, פרופסור נסיבמבי שימש כנשיא אוניברסיטה זו משנת 2003. נפטר ב-28 במאי 2019. מדיה וקבצים בנושא אפולו נסיבמבי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטיב בולוק

סטיבן קלארק "סטיב" בולוק (באנגלית: Stephen Clark "Steve" Bullock; נולד ב-11 באפריל 1966) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית. כיהן כמושל מונטנה משנת 2013 עד 2021. סטיב בולוק נולד ב-11 באפריל 1966 במיזולה, עיר לא גדולה במונטנה. גדל והתחנך בבירת מונטנה, הלנה. בולוק סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1984 בתיכון "הלנה". בולוק הוא בוגר קולג' קלרמונט מק'קנה. בהמשך, השלים בהצטיינות את לימודי התואר במשפטים בבית ספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה. הוא עבד במשך ארבע שנים (1997–2001) במשרד התובע הכללי של מונטנה. בהתחלה כעוזר לתובע הכללי (אנ') (תפקיד ביצועי רב השפעה לפי החוק האמריקאי) ובהמשך כממלא מקום בפועל של התובע הכללי. שימש כיועץ המשפטי במשרדו של מזכיר המדינה של מונטנה (משרד ממשלתי של מדינת מונטנה האחראי על משפט מנהלי של מדינת מונטנה, רישום עסקים, אחראי על הנוטריונים במונטנה, בחירות, מנהלה ורישום חוקתי). בעת כהונתו במשרה זו עמד בראש המשרד מייק קוני. בין השנים 2001–2004 הועסק בולוק כעורך דין בוושינגטון הבירה במשרד עורכי הדין "סטפטו אנד ג'ונסון" (אנ'). בתחילת שנות האלפיים היה מרצה מן החוץ בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. בשנת 2000 התמודד בולוק למשרת התובע הכללי של מונטנה מטעם המפלגה הדמוקרטית מול מייק מק'גראת, אך לא הצליח לזכות במועמדות. בולוק נבחר לתפקיד התובע הכללי של מונטנה בשנת 2008 והחל את כהונתו בתחילת 2009. ב-7 בספטמבר 2011 הודיע על התמודדותו למשרת מושל מונטנה. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית גבר על הת'ר מרגוליס עם 87% מהקולות. בבחירות למושלות מונטנה שנערכו ב-6 בנובמבר 2012 ניצח בולוק את יריבו הרפובליקני ריק היל כשהוא זכה ב-48.9% מהקולות, לעומת 43.3% להיל. לאחר הבחירות, בולוק וסגנו וולאש הושבעו לתפקיד ב-7 בינואר 2013. ב-17 בפברואר 2014 החליף וולאש את הסנאטור מטעם מונטנה, מקס בוקוס שהתמנה לשגריר ארצות הברית בסין. בולוק מינה את אנג'לה מקלין לתפקיד. ב-6 בינואר 2016 התפטרה מקלין מתפקידה. החליף אותה מייק קוני. ב-14 במאי 2019 הכריז בולוק על התמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. חרף כניסתו היחסית מאוחרת לבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית, היה ביכולתו להעפיל לעימות הדמוקרטי השני בחודש יולי. על התמודדותו האפילו המתמודדים הבולטים ג'ו ביידן, ברני סנדרס ואליזבת וורן, וב-2 בדצמבר הוא השעה את מסע הבחירות שלו לנשיאות. ב-4 במרץ 2020 הודיע כי יתמודד אל הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, ובבחירות הכלליות הוא התייצב בפני הסנאטור הרפובליקני המכהן סטיב דיינס. בבחירות עצמן בולוק הפסיד לאחר שקיבל רק כ-45% מהקולות. אתר האינטרנט הרשמי של מושל מונטנה (באנגלית) סטיב בולוק, ברשת החברתית פייסבוק סטיב בולוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטיב בולוק, ברשת החברתית אינסטגרם סטיב בולוק, סרטונים בערוץ היוטיוב Bullock, Hill win governor primaries Bullock invites residents to inauguration ceremony קמילו מונטויה-גלבז, Steve Bullock, Montana governor, announces he's running for president, באתר CBS News‏, 14 במאי 2019 (באנגלית) ג'וליה מנצ'סטר, Bullock wins Senate primary in Montana, באתר The Hill‏, 2 ביוני 2020 (באנגלית) Everett, Burgess. "Daines holds Montana Senate seat for GOP". POLITICO.
קרב תרנגולים

קרב תרנגולים הוא סוג של מופע בידור העושה שימוש בתרנגולים. במופע זה משסים את התרנגולים זה בזה עד שאחד המתמודדים מפסיד ומת. מקורו של קרב התרנגולים בסקוטלנד במאה ה-12. בעליו של התרנגול הזוכה היה מקבל את גופת התרנגול שהפסיד ומת למאכל. צורת בידור זו הייתה נפוצה בקרב שכבות העם העניות באחוזות רבות בדרום המדינה, וכן היה משחק זה מקור הכנסת מזון לפיהן של משפחות רבות באותה תקופה. קרבות התרנגולים עדיין נפוצים במקומות רבים בעולם, במיוחד בדרום-מזרח אסיה. האנתרופולוג קליפורד גירץ חקר את קרב התרנגולים הבאלינזי, והסיק ממנו מסקנות לגבי השלכת רגשות אנושיים על בעלי חיים, ואופיו של הפולחן במקום. בכמה ממדינות ארצות הברית, משיקולי זכויות בעלי החיים, הוצאו קרבות התרנגולים אל מחוץ לחוק. הקריאות לאשר מחדש את הקרבות כוללות הצעות מקוריות להמתקת הכאב הנגרם לתרנגולים, כמו ציוד בכפפות איגרוף מותאמות וחליפות המצוידות בחיישנים אלקטרוניים המזהים פגיעה, כמו בסיף. בשפה העברית, הביטוי "קרב תרנגולים" מתאר מריבה שמטרתה להרשים את הקהל. מדיה וקבצים בנושא קרב תרנגולים בוויקישיתוף קרב תרנגולים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלפים טיפוליים

קלפים טיפוליים הם קלפים הכוללים איורים או מילים שנועדו לעורר אסוציאציות והשלכות של המשתמשים בהם, ובכך לשמש כאמצעי להבנה רגשית של עצמם, ובמיוחד כאמצעי לקידום תהליכים רגשיים בפסיכותרפיה או בהנחיית קבוצות. הקלפים מאפשרים למשתמשים בהם התנסות חווייתית על בסיס תהליכי השלכה של עולמם הפנימי על הדמויות או המילים שמופיעים בהם. התמונות והדימויים שבקלפים נועדו לשמש כשפה בלתי מילולית, העוקפת את החשיבה המודעת, ומקדמת הבנה של רגשות ומחשבות שהן עמוקות ופחות מודעות. בטיפול פרטני או קבוצתי עשוי להיווצר באמצעות הקלפים משחק מובנה בהנחיית המטפל, או שמתאפשר למשתתפים חופש בעיצוב המשחק כראות עיניהם, וכך ניתן לעודד פיתוח עצמאות ויצירתיות, שימוש בדמיון ובמטפורות. הקלפים עשויים להיות מאוירים בסמלים או בארכיטיפים ממיתולוגיות שונות או מהתת-מודע הקולקטיבי, כמשתקף בין השאר מהתאוריה היונגיאנית בטיפול. וולטרוד קירשקה, סוד הקלפים המספרים – קלפי סיפור ודמיון מאוירים, הוצאת נורד, 1999
ברוך שוב

ברוך שׁוּבּ (3 במרץ 1924 – 18 בדצמבר 2020) היה פרטיזן בתקופת מלחמת העולם השנייה ויושב ראש ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות בישראל, חבר בהנהלת יד ושם, בוועדת חסידי אומות העולם, בדירקטוריון ועידת התביעות ובמרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל. שוב נולד ליוסף–חיים ולרבקה במשפחה דתית-חסידית אמידה בת ארבעה ילדים בווילנה, ליטא. למד בגימנסיה עברית וסיים לימודיו בתעודת בגרות פולנית. לאחר כיבוש וילנה על ידי ברית המועצות בשנת 1939, ועם סיפוחה בשנת 1940, הרשויות הקומוניסטיות הלאימו את העסק של אביו, אולם ליהודים הותר לרכוש השכלה גבוהה. שוב ניצל זאת ולמד הנדסת מכונות בבית הספר הטכני הגבוה בעיר. עם כיבוש וילנה על ידי הגרמנים ביוני 1941 ותחילת רצח יהודי העיר בפונאר השיג שוב עבודה במוסך צבאי גרמני. לאחר כליאת יהודי העיר בגטו, בספטמבר, ברח לרדושקוביצה, שם המשיך לעבוד במוסך צבאי גרמני. באביב 1942 היה מיוזמי הקמתה של מחתרת בגטו. הוא קיבל מידע לפיו אמו עדיין חיה בווילנה ושב לווילנה, שם המשיך לעבוד במפעלים גרמניים. הוא הקים קבוצת מחתרת, היה שותף ברכישת אקדחים והצטרף לארגון הפרטיזנים המאוחד. לאחר אקציות שהתרחשו בספטמבר 1943 עזב ליער רודניקי, שם לחם עם חבריו בשורות הפרטיזנים. לאחר מכן הצטרף ליחידה של הצבא האדום והשתתף בפעולות קרביות. ביולי 1944 שב שוב לווילנה עם שחרורה אך לא מצא איש מבני משפחתו, שנרצחו בשואה. שוב הצטרף לצבא האדום, לחם ונפצע. שוב הגיע למחנה דרור של המוסד לעלייה ב', ששכן ליד העיר בארי באיטליה. שם פגש את אשתו לעתיד, נלי (קורנליה) לבית רינג, ילידת טשין ששרדה את השואה כשקפצה מהרכבת שהובילה את הוריה למחנה מוות. שניהם עלו לארץ ישראל באוקטובר 1945 באוניית המעפילים "פטר ב". הוא שירת ב"הגנה" ובמלחמת העצמאות היה טכנאי מטוסים בחיל האוויר. לאחר המלחמה עבד ב"אל על", היה מהנדס טיס ולימים מנהל מהנדסי הטיס ב"אל על" וכן עובד בכיר במגוון תפקידים עד פרישתו. שוב היה יושב ראש ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגטאות בישראל, חבר בהנהלת יד ושם, בוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם, בדירקטוריון ועידת התביעות ובמרכז הארגונים של ניצולי השואה. בשנת 2010 הדליק משואה בטקס הממלכתי בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם. בשנת 1995 יצא לאור בהוצאת מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', ספרו האוטוביוגרפי "מעבר לשמי העננה" לשוב ולרעייתו נולדו שני בנים, שהיו טייסי קרב בחיל האוויר ואחר כך קברניטים ב"אל על". בנו, ד"ר יוסי שוב, הוא יו"ר איגוד הטייסים הישראלי. שוב נפטר ב-18 בדצמבר 2020 בגיל 96. ברוך שוב, מעבר לשמי העננה, הוצאת מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', 1995. עדותו של שוב, בערוץ יוטיוב של מרכז הארגונים של ניצולי השואה ראיון של ברוך שוב למודי שניר בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח ברוך שוב, ניצול שואה, בערוץ יוטיוב של מגמת קולנוע תיכון אילון ברוך (בורקה) שוב - מהמלחמה בנאצים עד להקמת חיל האוויר, באתר יוטיוב זכרונותיו של שוב באתר אל על מרדכי חיימוביץ, ‏הנוקמים: משפחת שוב שרדה את השואה וכבשה את חיל האוויר, באתר מעריב אונליין, 7 במאי 2017 איתי שטרן, "אני עדיין חולם על זה, אבל לא הפכתי למשוגע", באתר הארץ, 19 באפריל 2020 איתמר אייכנר, ברוך שוב, מיוזמי הקמת מחתרת הפרטיזנים בגטו וילנה, הלך לעולמו, באתר ynet, 19 בדצמבר 2020 סיפור הפלגת 'פטר ב', באתר הפלי"ם וההעפלה מדליקי המשואות תש"ע (2010): ברוך שוב, בערוץ יוטיוב של יד ושם
מעיין רפיח

מעיין רפיח (נולד ב-12 במאי 1995) הוא גולש רוח ישראלי על גלשן מדגם "ניל פרייד RS:X", ובעבר על דגם "ביק טכנו 293". הוא אלוף נוער אולימפי לאחר שניצח באולימפיאדת הנוער סינגפור בשנת 2010, וזכה במדליית כסף באליפות העולם לנוער בדגם ניל פרייד RS:X בשנת 2013. רפיח נולד בהרצליה, שם הוא החל להתאמן בגלישת רוח במועדון בני הרצליה. רפיח החל להתחרות בתחרויות בינלאומיות בגיל 13 על גלשן מדגם "ביק טכנו 293". בשנת 2008 הגיע למקום השמיני באליפות העולם לנוער בדגם זה והגיע למקום התשיעי בתחרות זו שנה לאחר מכן. בשנת 2010 הוא זכה במדליית הזהב באולימפיאדת הנוער הראשונה שנערכה בסינגפור ובאליפות איטליה הפתוחה לנוער בדגם זה. אולם הגיע רק למקום השמיני באליפות אירופה לנוער עבור דגם זה ולמקום ה-13 באליפות העולם לנוער בדגם זה. לאחר אולימפיאדת הנוער עבר רפיח לגלוש בגלשן "ניל פרייד RS:X". באליפות העולם לנוער בדגם זה שנערכה בשנת 2010 הוא הגיע למקום ה-48 ובשנת 2011 הוא שיפר את מקומו וסיים במקום ה-37. הישג יותר משמעותי רשם רפיח באותה שנה באליפות אירופה לנוער בדגם זה בה סיים במקום ה-11. רפיח שב להתחרות ב-2013. הוא סיים במקום החמישי באליפות העולם לנוער של איגוד השיט הבינלאומי שנערכה בלימסול שבקפריסין, ובמקום ה-12 באליפות אירופה לנוער. בסוף השנה זכה רפיח במדליית הכסף באליפות העולם לנוער בדגם "ניל פרייד RS:X" שנערכה בצ'יוויטווקיה שבאיטליה. מאמנו של רפיח לאורך השנים היה רוני מאיר. מעיין רפיח, באתר olympedia.org מעיין רפיח, באתר Sailing.org תוצאות אליפות העולם לנוער בטכנו 2008 תוצאות אליפות העולם לנוער בטכנו 2009 בן פרידמן, ‏מעיין רפיח זכה במדליית הזהב בשייט, באתר ONE‏, 25 באוגוסט 2010 תוצאות אליפות איטליה הפתוחה לנוער בטכנו 2010 תוצאות אליפות אירופה לנוער בטכנו 2010 תוצאות אליפות העולם לנוער בטכנו 2010 תוצאות אליפות העולם לנוער בניל פרייד 2011 תוצאות אליפות העולם לנוער של איגוד השיט הבינלאומי 2013 תוצאות אליפות אירופה לנוער בניל פרייד 2013 מערכת וואלה! ספורט‏, שיט: הדר הלר ומעיין רפיח סיימו כסגני אלופי עולם, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2013