laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ילד חוץ

ילד חוץ הוא כינוי לילד שלא היה מבני הקיבוץ והצטרף לקיבוצים שבהם הוסדרה לינה משותפת או חברת ילדים ומסגרת חינוכית מופרדת ועצמאית מהחברה הבוגרת, כדוגמת מוסדות החינוך של הקיבוץ המאוחד. בהיעדר משפחה ביולוגית בסביבה, הוצמדה לילד "משפחה מאמצת" מתושבי הקיבוץ. ההורים ששלחו את הילדים ללמוד בקיבוץ מסיבות אידאולוגיות וחינוכיות, עשו זאת מתוך מחשבה שזה החינוך הטוב ביותר עבור ילדיהם. מרביתם התקשו בגידול ילדיהם בשל התמודדות עם שכול או היעדרות של אחד ההורים. בהמשך, חלק מהילדים הגיעו ממשפחות במשבר שהתקשו במסגרות העירוניות. ובעיקר נשלחו ילדים שהוגדרו כבעלי יכולת, אך התקשו להסתגל וחוו בעיות אישיות שונות, ולא נמצאה עבורם מסגרת חינוכית מתאימה בעיר. במקרים מסוימים, קיבוצים שחברת הילדים בהם הייתה קטנה, יזמו את קליטתם של ילדי חוץ על מנת להגדילה. כך ילדים שהוריהם לא חיו בקיבוץ אומצו במשפחות, בעיקר בגיל בית הספר. קיבוצים כמו גבעת ברנר פתחו את מערכות הלימוד שלהם לילדים שלא התגוררו בקיבוץ כבר מראשיתו. הכינוי "ילד חוץ" והפער בין מעמדם וזכויותיהם של ילדי בני הקיבוץ הוביל, בחלק מהמקרים, לבעיות השתלבות בקיבוץ ולרגשי נחיתות מצד ילדי החוץ. בחלק מהמקרים התייחס המושג לנוער מקבוצות חינוכיות כמו בחברות נוער של עליית הנוער והמפעל להכשרת ילדי ארץ ישראל או הכשרה צעירה. אולם נוער מקבוצות אלה נקלט גם במושבים וכפרי נוער והגיע לקיבוצים מאירופה כאמצעי להימלט מהשלטון הנאצי. מספר סיפורים נכתבו על תופעה ייחודית זו – חלקם על ידי מי שהיו "ילדי חוץ" בעצמם, וחלקם על ידי סופרים מובילים בתחום ספרות הילדים. בין הסיפורים: "ילדת חוץ" על ידי הסופרת נורית זרחי, שבעצמה הייתה "ילדת חוץ" בקיבוץ גבע, שאליו נשלחה להתחנך לאחר מות אביה, "ילד חוץ: סיפורו של ילד עזוב" של גלילה רון פדר והסיפור "ילדי חוץ" מאת שמעון בלס. 'ילד חוץ', בתוך: אלי אברהמי, לקסיקון הקיבוץ, רמת אפעל: יד טבנקין, תשנ"ח 1998. ילדי חוץ, באתר תנועת העבודה הישראלית הלינה המשותפת בקיבוץ, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל" ילד חוץ, באתר "סיפורי גבעת ברנר" ילדי-החוץ השמיעו קול, משה ברק, גבת, "הקיבוץ", 19 בספטמבר 2002 נורית זרחי (2011)ילדת חוץ, הוצאת זמורה-ביתן גלילה רון-פדר (1977) ילד חוץ: סיפורו של ילד עזוב, הוצאת מילוא שמעון בלס (2003) תל אביב מזרח: הטרילוגיה, הוצאת הקיבוץ המאוחד
שאר ישוב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שאר ישוב – מושב בעמק החולה שאר ישוב (אוניית מעפילים) – אוניית מעפילים אישים: שאר ישוב (בן ישעיה) – בנו של ישעיהו הנביא שאר ישוב (שבי) בן ברוך – כדורגלן עבר ששיחק בהפועל תל אביב שאר ישוב כהן – רב, שימש כרבה של העיר חיפה אבישג שאר-ישוב – צלמת ישראלית אהרן שאר ישוב – רב ופרופסור לפילוסופיה
חביבה רייק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חביבה רייק – לוחמת וצנחנית יהודיה חביבה רייק (אוניית מעפילים) – אוניית מעפילים סמינר גבעת חביבה - מרכז תרבות על שם חביבה רייק
הל"ה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מחלקת הל"ה – מחלקת של לוחמי הפלמ"ח שיצאה לעזרת גוש עציון במלחמת העצמאות ל"ה גיבורי גוש עציון – אוניית מעפילים שנקראה על שם המחלקה נתיב הל"ה – קיבוץ שנקרא על שם המחלקת הל"ה (עמותה) – עמותה למען חינוך בעיירות פיתוח ה'ל"ה – שנה עברית
יחיעם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אתר ההנצחה לשיירת יחיעם – אתר הנצחה בקרבת הקיבוץ, מנציח את שיירת יחיעם יחיעם – קיבוץ בגליל יחיעם – אוניית מעפילים יחיעם (הווי בקיבוץ) – ציור של יוסף זריצקי מבצר יחיעם – מבנה בגליל המערבי מעדני יחיעם – חברה לייצור מעדני בשר, נקניקים ונקניקיות, בבעלות קיבוץ יחיעם שיירת יחיעם – שיירת אספקה של חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות
עילמית

עֵילמית היא שפה נכחדת שדוברה בפי תרבות עילם העתיקה. עילמית הייתה השפה העיקרית באזור איראן של היום בין 2800 ל-550 לפנה"ס. הרשומות האחרונות שנכתבו בעילמית מתועדות לזמן כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול. במשך מאה שנים, התפתחו שלושה סוגי כתב שונים בעילמית. פרוטו-עילמית היא מערכת הכתב העתיקה ביותר הידועה מאיראן. היא הייתה בשימוש למשך תקופה קצרה (בין 3100 ל-2900 לפנה"ס בקירוב); לוחות חרס עם כתב פרוטו-עילמי נמצאו באתרים שונים ברחבי איראן. משערים כי הכתב התפתח מכתב יתדות מוקדם. הכתב כולל יותר מ-1,000 סימנים ונחשב לוגוגרפי. כיוון שטרם פוענח במלואו, לא ידוע אם הוא מייצג את השפה העילמית או שפה אחרת. עילמית-ליניארית היא מערכת כתב מאיראן המתועדת במספר קטן של כתובות מונומנטליות. נטען כי עילמית-ליניארית היא מערכת כתב הברתי שנגזרה מהפרוטו-עילמית, אם כי הדבר לא הוכח. הכתב שימש לתקופה קצרה במהלך הרבעון האחרון של אלף השלישי לפנה"ס. בין החוקרים שניסו לפענח את הכתב היו וולטר הינץ ופיירו מריגי. בנובמבר 2020 הכריז הארכאולוג הצרפתי פרנסואה דסה (צר') כי פענח את הכתב, ומאמר המתאר את עבודתו התפרסם בשנת 2022. כתב יתדות עילמי שימש מ-2500 לפנה"ס ועד ל-331 לפנה"ס, והתפתח מכתב היתדות האכדי. כתב זה כלל כ-130 סמלים, הרבה פחות מסוגי כתב יתדות אחרים. מדיה וקבצים בנושא עילמית בוויקישיתוף topic/Old-Elamite-language עילמית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) François Desset, Kambiz Tabibzadeh, Matthieu Kervran, Gian Pietro Basello, and Gianni Marchesi, The Decipherment of Linear Elamite Writing, De Gruyter, ‏1 July 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמין מעלוף

אמין מעלוף (בערבית: أمين معلوف, נולד ב-25 בפברואר 1949 בביירות) הוא סופר לבנוני-צרפתי. הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית ב-23 ביוני 2011 למקום ה-29 והחליף את קלוד לוי-שטראוס. אמו של מעלוף באה ממשפחה מרונית, אביו ממשפחה מלכיתית. הוא גדל בלבנון ולמד סוציולוגיה באוניברסיטת סן-ז'וזף. לאחר מכן היה עיתונאי ועורך בעיתון א-נהאר. בתחילת מלחמת האזרחים בלבנון הוא היגר לפריז, שם הוא חי מאז. במשך שנים ארוכות הוא היה העורך הראשי של "Jeune Afrique", כתב רומנים ונסע כעיתונאי לעשרות מדינות. בשנת 1985 הוא החליט להקדיש את זמנו לכתיבת רומנים. נושא מרכזי ביצירתו של מעלוף הוא המפגש של תרבויות שונות. ברומן "נמלי הלבאנט" מהגר גבר ממוצא ארמני-טורקי מלבנון לצרפת, מצטרף ל"רזיסטאנס", ומתאהב ביהודיה מאוסטריה, שמהגרת אחרי המלחמה לארץ ישראל. הוא עצמו חוזר ללבנון וחווה את הסכסוך המזרח-תיכוני על בשרו. כמו כן כתב מעלוף ספרי עיון, כמו "Les croisades vues par les Arabes", "מסעות הצלב בעיני הערבים". עד כה ראה אור ספר אחד שלו בלבד בעברית. בהקדמה מיוחדת לקורא העברי כתב: "אני שמח שהספר הזה יעמוד מעתה לרשותם של קוראי העברית. כיהודים ישראלים, כערבים ישראלים או כפלסטינים הם מבינים טוב יותר מאחרים את חשיבותו של מרכיב הזהות, כיוון שהם סבלו וסובלים עדיין מסטיותיו. ההיסטוריה לימדה אותם כיצד האמונה הופכת להשתייכות, כיצד האומה הופכת לדת וכיצד הדת הופכת לאומה, ללאומנות, לפנאטיות, לאלימות…" אמין מעלוף: זהויות קטלניות. תרגמה מצרפתית: מיכל אילן. הוצאת נהר ספרים, 2010 מדיה וקבצים בנושא אמין מעלוף בוויקישיתוף אמין מעלוף, ברשת החברתית Goodreads אתר בית לא רשמי (אורכב 30.06.2015 בארכיון Wayback Machine) העמוד שלו באקדמיה הצרפתית אמין מעלוף (1949-), דף שער בספרייה הלאומית ראובן מירן, ‏הסופר והמסאי אמין מעלוף נבחר כחבר האקדמיה הצרפתית, באתר "במחשבה שנייה", 25 ביוני 2011
ג'מאל דבוז

ג'מאל דבוז (בצרפתית: Jamel Debbouze; נולד ב-18 ביוני 1975 בפריז) הוא שחקן צרפתי ממוצא מרוקאי. התגורר בילדותו שלוש שנים בתאזה במרוקו. לאחר מכן התגורר בפרבר של פריז, במרחק 30 ק"מ מהבירה. כשהיה בן 14 נפצע מרכבת שעברה לידו במהירות של 150 קמ"ש; חברו שהיה עמו נהרג, והוריו האשימו אותו בכך, אך בית המשפט זיכה אותו. ג'מאל עצמו נותר משותק בידו הימנית מאז. את קריירת המשחק שלו הוא התחיל מיד לאחר מכן בסרט קצר של נביל עיוש, "האבנים הכחולות של המדבר". יד ימין המשותקת הפכה מאז לסימן ההיכר העיקרי שלו. בסדרת הטלוויזיה "H" הוא שיחק בתפקיד הראשי ונודע לקהל הרחב, אך לפרסום העולמי הוא הגיע עם תפקידו בסרט "אמלי". בסרט "אסטריקס ואובליקס – מבצע קלאופטרה" הוא גילם את האדריכל נומרוביס שמבקש עזרה מהגלים המפורסמים כדי לבנות ליוליוס קיסר ארמון תוך שלושה חודשים. הסרט החשוב הבא שלו הוא "Indigènes", על יחידת הלוחמים הצפון-אפריקאים בצבא השחרור הצרפתי "צרפת החופשית" במלחמת העולם השנייה. בשנת 2010 כיכב בדרמת המלחמה האפית "מחוץ לחוק" שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר לשנת 2011. ב-2013 השתתף בסרט "דרכון לאלג'יר", בו הוא גם לקח חלק בהפקה. ב-2016 השתתף בקומדיה "הפרה ז'קלין". דבוז מופיע במופעי סטנד-אפ, לבד או עם חברו גד אלמלח. בינואר 2009 התגייס דבוז יחד עם סטפן הסל ואחרים לעזרת האוכלוסייה הפלסטינית המופצצת ברצועת עזה. הוא קרא לאזרחי צרפת לתרום כסף עבור קניית ציוד רפואי. מדיה וקבצים בנושא ג'מאל דבוז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'מאל דבוז ג'מאל דבוז, ברשת החברתית פייסבוק ג'מאל דבוז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'מאל דבוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'מאל דבוז, באתר AllMovie (באנגלית) ג'מאל דבוז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'מאל דבוז, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'מאל דבוז, באתר Discogs (באנגלית) Les trois vies de Jamel Debbouze [1] [2]
קו 99

קו 99 של אגד (סובב ירושלים) היה קו אוטובוסים תיירותי שפעל בעיר ירושלים. בקו זה פעלו אוטובוסים דו-קומתיים. באפריל 2005 הוחלט לחדש את קו התיירות סובב ירושלים, תוך שימוש באוטובוסים מדגם NEOPLAN N122. שלושה אוטובוסים מדגם זה שנותרו בשירות אגד נשלחו למוסך אגד בירושלים ושם שופצו והותאמו לשירות בקו. האוטובוס שופץ ונבנה בשתי גרסאות: אוטובוס "חורף" סגור ורגיל וגרסת "קיץ" שבה מוסר הגג של הקומה השנייה ונוצר "אוטובוס ספארי". בשנת 2015, אגד מכרה את הקו ואוטובוסי הקומתיים לחברת יארא טורס. במהלך תקופת ההפעלה של הקו על ידי יארא טורס הקו הופעל על פי בקשות בלבד. בשנת 2016 יארא טורס הפסיקה להפעיל את הקו. האוטובוס מדגם MAN NL313F שהוא האוטובוס הדו קומתי החדש ביותר נמכר והאוטובוסים מדגם NEOPLAN N122 הושבתו. ב-2023 עיריית ירושלים הודיעה על השקת קו אוטובוס עירוני חדש, באוטובוס דו-קומתי, שייסע בכמה מסלולים ברחבי העיר ויאפשר סיור תיירותי רכוב באתרים החשובים של בירת ישראל. זמן הנסיעה הוא כשעה וחצי. היו 25 תחנות על הקו שעבר ליד אתרי התיירות הפופולריים בירושלים. לנוסעים בקו סופק הסבר קולי על המסלול ב-8 שפות שונות כגון: עברית, ספרדית, אנגלית, ערבית. תחנה מרכזית רחוב בצלאל רחוב המלך ג'ורג' - בנין הפעמון רחוב המלך ג'ורג' - המשביר רחוב הנביאים מלון "גרנד קורט" שער שכם שער הפרחים, מוזיאון רוקפלר שער האריות עיר דוד, שער האשפות הר ציון שער יפו מלון המלך דוד תיאטרון החאן טיילת ארמון הנציב קניון מלחה גן החיות התנ"כי הר הרצל יד ושם הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם בניות האוניברסיטה העברית - קמפוס גבעת רם, מוזיאון המדע מוזיאון ישראל, מוזיאון ארצות המקרא משכן הכנסת בית המשפט העליון יציאה מרחוב אגרון 14, בין מלון וולדורף אסטוריה לקונסוליה האמריקאית רחוב שבטי ישראל, מאחורי כיכר ספרא רחוב אגריפס/שוק מחנה יהודה קריית המוזיאונים הכנסת מלונות שדרות הרצל הר הרצל יד ושם שדרות הרצל מלונות שדרות הרצל תחנה מרכזית (אוטובוסים/רכבת) רחוב יפו קריית הלאום גן סאקר שכונת רחביה חזרה לנקודת היציאה ברחוב אגרון 14 תחבורה בירושלים אתר האינטרנט הרשמי של קו 99 כתב מקור ראשון, ‏אוטובוס הקומותיים חוזר: ירושלים תשיק אוטובוס תיירים דו-קומתי, בעיתון מקור ראשון, 15 במרץ 2023 אוטובוס הקומותיים חוזר: ירושלים תשיק אוטובוס תיירים דו-קומתי, בעיתון מקור ראשון, 15 במרץ 2023
מה שלולה רוצה

מה שלולה רוצה הוא סרט קולנוע צרפתי-קנדי בבימויו של נביל עיוש מסוגת דרמה רומנטית שיצא לאקרנים ב-2007. לולה היא אמריקאית בת 25, והיא עובדת בדואר וחולמת על קריירה בתור רקדנית. יוסף הוא החבר הכי טוב שלה, הומוסקסואל ממצרים, שחי בניו יורק. הוא מספר לה על איסמהאן, כוכבת מחול מזרחי ואגדה חיה בקהיר, ובמסעדה שבה עובד יוסף, היא פוגשת את זק, והיא מתאהבת בו. אבל זק חוזר למצרים. לולה לא חושבת הרבה ונוסעת לשם גם היא. תחילה היא לא מתקבלת אצל זק ומשפחתו, והיא מחליטה לחפש את איסמהאן וללמוד אצלה, וגם זה מתברר כמשימה בלתי אפשרית כמעט, כי איסמהאן החליטה להפנות גב לכולם. לבסוף היא מצליחה לשכנע אותה, לומדת אצלה וכובשת גם את ליבו של זק. "מה שלולה רוצה" הוא שם של שיר פופולרי שנכתב עבור המחזמר "Damn Yankees" ("יאנקיז מקוללים"). לולה היא העוזרת של איש העסקים אפלגייט, ובין דמותה לבין דמותה של לולה בסרט יש הקבלה מעניינת. דמותה במחזמר מקורה בלולה מונטז, "הרקדנית הספרדייה", וגם בין דמותה לבין לולה בסרט יש הקבלה. הרקדנית צ'יטה אקיזבל קראה לעצמה "לולה מונטז", והיא נפטרה שנה אחרי צאת הסרט. "מה שלולה רוצה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מה שלולה רוצה", באתר AllMovie (באנגלית) "מה שלולה רוצה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מה שלולה רוצה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) על הסרט ריאיון עם הבמאי בצרפתית, סרטון באתר יוטיוב gypsysomerset (2008-09-15), Whatever Lola Wants- Sarah Vaughan, נבדק ב-2019-07-19 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים בוטבול

חיים בוטבול (حاييم بوطبول, נולד בשנת 1937 בפאס) הוא זמר מרוקאי, מבין אחרוני הזמרים היהודים המרוקאים שמטפחים את הזֶמר המרוקאי העממי. מאביו ירש בוטבול את אומנות המלחון, סגנון מוזיקלי מרוקאי שהתפתח מתוך המוזיקה האנדלוסית הקלאסית. בשנות השישים יצר יחד עם סלים הללי, וגם הלחין בעצמו יותר מ-80 שירים. מרבה להופיע בפסטיבלים ובהופעות במרוקו בפני יהודים ושאינם. חיים בוטבול, באתר Discogs (באנגלית) באנגלית Haim Botbol 2013 - Galbi Majrouh- Massar 2M, סרטון באתר יוטיוב חיים בוטבול בפסטיבל פאס 2017, סרטון באתר יוטיוב Haim Botbol - Ana el Maghribi, סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חלון החזית

חלון החזית (באיטלקית: finestra di fronte) הוא סרט איטלקי מאת פרזן אוזפטק משנת 2003, שנע מההווה של רומא, שבו ניצתת אהבה בין אישה נשואה ולבין השכן שלה בחזרה אל העבר של מלחמת העולם השנייה עם אהבה הומוסקסואלית אסורה. ג'ובאנה ופיליפו נשואים עם שני ילדים, גרים בבניין דירות, עם יחסים טובים עם השכנים. הם בדיוק חוזרים מהקניות ומתווכחים, כרגיל, על עבודה, סקס, ילדים, אוכל. פתאום הם מוצאים את עצמם עוזרים לזקן שכנראה איבד לחלוטין את הזיכרון ולא יודע איך קוראים לו ואיפה הוא גר. ג'ובאנה מתנגדת, אך פיליפו לא יכול שלא לעזור לו, וכך הוא אפילו נשאר אצלם כמה ימים. בתוך כל זה נמשכת ג'ובאנה יותר ויותר אל השכן, שגר מול חלון המטבח שלה. גם הוא צעיר, אך רווק, כנראה, וביניהם גם מתפתח רומן. לאורך הסרט נחשפת זהותו של הזקן וסיפור האהבה האסור בתקופת מלחמת העולם השנייה. מסתבר שהוא, דוידה, יהודי, והאהוב שלו, סימונה, היה יהודי גם, אך סימונה וכל משפחתו של דוידה נלקחו למחנה ריכוז, ודודיה ניצל, והוא לא מצליח, גם אחרי 60 שנה, להשלים עם זה. שיר הנושא של הסרט Gocce di memoria ("טיפות של זיכרון") מדבר על הזיכרון ועל כך, שהגוף והזיכרון בלתי ניתנים להפרדה, והוא מתייחס לשתי האהבות הלא ממומשות בסרט. הסרט מצטרף לקבוצה קטנה של סרטים איטלקים שעוסקים בנושא שואת יהודי איטליה, כמו "החיים יפים" משנת 1997 של רוברטו בניני ו"שומר הלילה" משנת 1974 של ליליאנה קוואני, שניהם סרטים שנויים מאוד במחלוקת. "חלון החזית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חלון החזית", באתר נטפליקס "חלון החזית", באתר AllMovie (באנגלית) "חלון החזית", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חלון החזית", באתר Metacritic (באנגלית) "חלון החזית", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "חלון החזית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שיר הנושא עם תמונות מהסרט, סרטון באתר יוטיוב
שירת הכלות

שירת הכלות (בצרפתית: Le Chant des mariées) או שיר החתונה הוא סרט צרפתי-תוניסאי מאת קארין אלבו משנת 2008 על חברות של שתי נערות, אחת יהודיה והשנייה מוסלמית, בתוניס של מלחמת העולם השנייה. מרים ונור הן חברות עוד מילדות. מרים היהודיה מובטחת לראול, רופא מבוגר ממנה בהרבה. היא לא אוהבת אותו, והיא לא מבינה, למה היא צריכה להסכים לחתונה. נור המוסלמית אוהבת את ח'אלד, אך הוא מובטל, ואביה דורש שהוא יימצא קודם עבודה. ואז כובשים הגרמנים את תוניסיה, בנובמבר 1942, חאלד מוצא עבודה, אך גם מושפע אידאולוגית מהגרמנים ודבריו האנטישמיים מרעילים גם את נור. הבמאית יהודייה ממוצא אלג'יראי, אומרת: "חברות מסוג זה, של שתי בנות בגיל ההתבגרות שכמעט נהפכות לאחיות, היא חיבור מאוד מיוחד, מעבר לעובדה שהאחת יהודייה והשנייה מוסלמית. גם לי היו חברות מוסלמיות כשגרתי בתוניסיה. יותר קל לפתח חברות כזו בארץ ערבית מאשר בארץ השרויה במלחמה כמו ישראל". "שירת הכלות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שירת הכלות", באתר נטפליקס "שירת הכלות", באתר AllMovie (באנגלית) "שירת הכלות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שירת הכלות", באתר Metacritic (באנגלית) "שירת הכלות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הקרנה פומבית בירושלים בהשתתפות הבמאית מאמר על הסרט מאת ד"ר חיים סעדון דנה שוופי, עכבר העיר אונליין, היו לי פעם חברות, באתר הארץ, 9 ביולי 2009
תחת פצצות

תחת פצצות (تحت القصف) הוא סרט לבנוני של פיליפ ארקטינג'י. הוא צולם בימים הראשונים אחרי הפסקת האש שסיימה את מלחמת לבנון השנייה. זיינה היא לבנונית אמידה החיה עם בעלה האדריכל ובנה בדובאי. הזוגיות שלהם על סף פירוק, ואת הקיץ הזה, בשנת 2006, היא שולחת את בנה קרים לאחותה מהא ללבנון. אבל אז מתחילה המלחמה. זיינה מחליטה לנסוע ללבנון כדי לקחת את בנה משם, אך היא מצליחה להגיע רק אחרי שהמלחמה מסתיימת. הסרט מתחיל עם כניסתה של זיינה ללבנון, בנמל בביירות. היא מיד מחפשת מונית שייקח אותה לדרום לבנון, אבל אף אחד לא מוכן להסתכן. לבסוף היא מוצאת את טוני, שמוכן לעשות את זה בעבור תשלום גדול מאוד. השניים שיבלו יחד את שארית הסרט, הם הפכים גמורים. היא אמידה, הוא עני, היא מוסלמית, הוא נוצרי, היא אישה, הוא גבר. בכל זאת השניים מתקרבים במהלך הסרט ונפתחים אחד לשני. הם חווים יחד את ההרס הנורא שהשאירו ההפצצות הישראליות. אחרי חיפושים רבים מקבלת זיינה את בשורה המרה, שאחותה מהא נהרגה. אבל מישהו ראה שמישהו לקח את הילד הקטן לאיזה מנזר. החיפושים ממשיכים. טוני מספר לזיינה, שאחיו היה בצבא דרום לבנון, ומאז הנסיגה של צה"ל בשנת 2000 הוא חי בישראל. זיינה מצליחה ליצור קשר טלפוני עם הילד, ובסוף היא מגיעה בכוחות אחרונים למנזר. הילד שמקבל את פניה, באמת לובש את הז'קט של בנה קרים, אבל זה לא הוא. Venice Days – Giornate degli Autori -- Arca Cinema Giovani Award: Best Film “Other Visions” and the Eiuc Human Rights Film Award Jury Junior Prize at Festival International du Film Francophone de Namur Critics Prize and NETPAC Prize NETPAC at International Antalya Golden Orange Film Festival Gold Muhr and the Best Actress Award (Nada Abou Farhat) at the Dubai Film Festival Prix Coup de Coeur, Best Music Award and Audience Award at Luchon International Film and TV Festival. אתר האינטרנט הרשמי של תחת פצצות "תחת פצצות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תחת פצצות", באתר נטפליקס "תחת פצצות", באתר AllMovie (באנגלית) "תחת פצצות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תחת פצצות", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "תחת פצצות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) על הסרט
עמיאל אלקלעי

עמיאל אלקלעי (נולד בשנת 1956 בבוסטון) הוא משורר, מתרגם, מרצה וסופר אמריקאי מיהדות ספרד. הוריו של עמיאל היגרו לארצות הברית מסאו טומה ופרינסיפה. לפרסומו הראשון זכה בעת מלחמת בוסניה, בשל תרגומים שביצע לספרים מבוסניה, אך עיקר עיסוקו הוא בספרות של יהדות ספרד, בעברית ובשפות אחרות. אלקלעי מתרכז בדרך בה אנחנו רואים את עצמנו ובדרך שהאמריקאים רואים את המזרח התיכון. ספרו After Jews and Arabs: Remaking Levantine Culture נבחר לאחד הספרים החשובים ביותר של שנת 1993 על ידי ה- The Village Voice ועל ידי ה- The Independent בלונדון. ריאיון עם אלקלעי ריאיון עם אלקלעי [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סן לואיס פוטוסי (מדינה)

סן לואיס פוטוסי (בספרדית: San Luis Potosí; שם רשמי: המדינה החופשית והריבונית של סן לואיס פוטוסי (Estado Libre y Soberano de San Luis Potosí)) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. המדינה משתרעת על שטח של 60,983 קמ"ר. בירת המדינה והעיר הגדולה ביותר בה היא סן לואיס פוטוסי. סן לואיס פוטוסי ממוקמת בחלקה הצפוני של מרכז מקסיקו. היא גובלת באידלגו, קרטרו וגואנחואטו בדרום, בסקטקס בצפון-מערב וקואווילה בצפון, בנואבו לאון וטמאוליפס בצפון-מזרח, ובוראקרוס במזרח. נכון לשנת 2011, אוכלוסייתה של סן לואיס פוטוסי נאמדה בכ-2.6 מיליון תושבים. בסן לואיס פוטוסי נמצאת מערת הסנוניות. מדיה וקבצים בנושא סן לואיס פוטוסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סן לואיס פוטוסי (בספרדית) סן לואיס פוטוסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארדו גומס

אדוארדו גומס (בפורטוגזית: Eduardo Gomes; ‏20 בספטמבר 1896 – 13 ביוני 1981) היה איש צבא ופוליטיקאי ברזילאי. נולד בפטרופוליס שבמדינת ריו דה ז'ניירו. למד במכללה צבאית, התגייס לצבא בשנת 1918 והצטרף לחיל האוויר הברזילאי בשנת 1921. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 השתתף בספר מרד נגד המשטר, ובילה תקופה מסוימת במאסר. לאחר ההפיכה של שנת 1930 בה השתתף, חזר לקריירה בחיל האוויר הברזילאי, בו הגיע ברבות הימים לדרגת מרשל. כמו כן, הקים את שירות הדואר האווירי הצבאי. במקביל לפיקוד על חיל האוויר, היה ראש מפלגת הלאומיים בברזיל, אחת משלוש המפלגות העיקריות בברזיל. בדצמבר 1945 התמודד על נשיאות ברזיל מול גספאר דוטרה, שזכה בבחירות. ב-1950 התמודד שוב בבחירות לנשיאות ברזיל ושוב הפסיד. בשנת 1954, בעקבות ירי על עיתונאי בידי אנשי משמר הנשיא, טען שמאחורי הירי עומד הנשיא עצמו ודרש חקירה שהביאה להתאבדות נשיא ברזיל, ז'טוליו ורגאס. בעקבות מינוי הנשיא החדש, קפה פיליו, מונה לשר האווירייה (ministro da Aeronáutica) בממשלת ברזיל. הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1955 ושב לתפקיד בשנים 1965–1967. נפטר בשנת 1981 בריו דה ז'ניירו ולאחר מותו קיבל את התואר "פטרון חיל האוויר הברזילאי" (Patrono da Força Aérea Brasileira). נמל התעופה של העיר מנאוס נקרא על שמו. הממתק הברזילאי בריגדיירו ככל הנראה קרוי על שמו של גומס. ממתקים כאלו חולקו במהלך הקמפיין שלו לנשיאות ברזיל. באותה תקופה היה גומס בדרגת בריגדיר (בריגדיירו, Brigadeiro בפורטוגזית) ומכאן שם הממתק. מדיה וקבצים בנושא אדוארדו גומס בוויקישיתוף ביוגרפיה של גומס באתר היסטוריה של חיל האוויר הברזילאי (אורכב 21.02.2017 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית). משבר מדיני רציני בברזיל, לחייל, 24 באוקטובר 1945 משגה של דיקטטור, לחייל, 28 בנובמבר 1945 היקף המשבר בבראזיל, הצופה, 26 באוגוסט 1954 הצבא בברזיל - לצמרת השלטון, דבר, 26 באוגוסט 1954 ערך זה הוא קצרמר בנושא ברזילאים ובנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסדי לב

חסדי לב היא עמותה הפועלת בצפת ובישובי הגליל העליון ומסייעת לתושבי הסביבה. חסדי לב היא אחת מגורמי המגזר השלישי המרכזיים העוסקים בחינוך פיננסי בישראל. העמותה הוקמה ב-2003 לזכרו של הרב לוי ביסטריצקי (1949–2002), שהיה הרב הראשי של צפת. מנכ"ל העמותה הוא בנו, הרב זלמן (זלמי) ביסטריצקי. הארגון מעסיק שישה עובדים בשכר ומפעיל כ-300 מתנדבים, בהם בני נוער ואנשי מקצוע. לדברי הארגון, כ-4,000 משפחות נעזרות בשירותיו. חסדי לב פועלת בכל המגזרים, ומאתרת משפחות במצוקה באמצעות מורים ומנהלים בבתי ספר דתיים וחילוניים. היא מחלקת חבילות מזון, בפרט לחגים, וציוד לבתי הספר לקראת פתיחת שנת הלימודים. העמותה מפעילה חנות ביגוד זולה בשם "בזאר החסד", ובה פריטי לבוש המתקבלים מתורמים בארצות הברית. ביוני 2012 השתתפה בארגון מפגש מיצוי זכויות במכללה האקדמית צפת. ביולי 2012 השתתפה, עם חברת יוניליוור ישראל ועמותת מפתח, בארגון יריד תעסוקה למגזר החרדי בצפת. העמותה מקיימת מספר פרויקטים שנועדו להוציא משפחות במצוקה ממעגלי האבטלה והעוני. עיקרם מתן כלים לניהול יעיל וחסכוני של כלכלת הבית, וחינוך פיננסי לילדים. פותחים דרך להצלחה: מאה משפחות משתתפות מדי שנה בתוכנית ליווי וחונכות אישית, וניתנות להן יותר מ-5,000 שעות ייעוץ בכלכלה, תעסוקה, אימון אישי ובריאות. מכללה לצמיחה כלכלית: המכללה מקיימת קורסים וסדנאות בניהול כלכלת המשפחה, הכשרה לעבודה מהבית, ניהול עסקים ביתיים ושיווקם. כמו כן, ניתן בה ייעוץ אישי בנושאי משכנתאות, ביטוח, פנסיה וכלכלת המשפחה. שקל: העמותה מעבירה בבתי ספר תוכנית בת 12 שיעורים לחינוך פיננסי. התוכנית מלווה בערכה ובה משחקים ואביזרים המסייעים להעברת המסר בצורה חווייתית. המטרה היא לחנך את דור העתיד לאחריות ומודעות עצמית בתחום כלכלת המשפחה, ולהשפיע באמצעות התלמידים על התנהלותן של משפחותיהם. מגזין לחיות נכון: העמותה מפיצה מגזין בשם "לחיות נכון" העוסק בנושאי העצמה אישית, כלכלת הבית והמשפחה, זכויות עובדים, צרכנות וחיסכון. מועדון buy גליל: העמותה מפעילה מועדון צרכנים המעניק הנחות בעשרות עסקים באזור, ומקיים ימי מכירות. המטרה היא לחזק עסקים מקומיים ולהביא לחיסכון משמעותי בהוצאות השוטפות של חברי המועדון. דמי החבר מהווים כ-15% מתקציב העמותה. בספטמבר 2007 נבחר מנכ"ל העמותה ל"איש השנה בקהילה" בצפת לשנת תשס"ז. בדצמבר 2011 ניתן לעמותה תו האפקטיביות של ארגון "מידות" העוסק בדרוג והערכה של ארגונים חברתיים. חסדי לב היא הארגון הדתי הראשון שהתו מוענק לו. אתר האינטרנט של עמותת חסדי לב חסדי לב באתר "מידות" להערכת האפקטיביות של ארגונים חברתיים חסדי לב, באתר כל זכות "סל מזון למשפחה יכול לעזור אבל לא זה מה שיוציא אותה ממעגל העוני", מאת יורם עומר, "חדש בגליל", 9 בספטמבר 2011 עשור לארגון ששינה את מפת הכלכלה בצפת: מהו הסוד הגדול? באתר חב"ד און-ליין, כ"ד בסיון תשע"ב על פי מסמך אסטרטגיה לחינוך פיננסי של משרד האוצר -http://ozar.mof.gov.il/hon/2001/finance_education/memos/strategy2012.pdf פעולות הארגון באתר הבית מאות מתושבי הגליל במפגש מיצוי זכויות במכללה האקדמית צפת, באתר האינטרנט של המכללה מאמץ לגייס עובדים למפעל בייגל בייגל, באתר צפת.נט, 17 ביולי 2012 פרויקט פותחים דרך להצלחה באתר העמותה דף הבית של המכללה לצמיחה כלכלית תוכנית שקל באתר המכללה לצמיחה כלכלית מגזין לחיות נכון באתר המכללה לצמיחה כלכלית דף הבית של מועדון buy גליל חסדי ל"ב עם כל הנשמה - זלמי ביסטריצקי איש השנה בקהילה, מאת יוני לובלינר, "חדש בגליל", 12 בספטמבר 2007 (מתוך אתר חב"ד און-ליין) חיים ברון, ארגון חב"די זכה בתו היוקרתי של "מידות", אתר חב"ד און-ליין, י"ד בטבת תשע"ב