laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ניקומרורו

ניקומרורו (באנגלית: Nikumaroro) אשר נקרא בעבר האי גארדנר (באנגלית: Gardner Island) הוא אטול אלמוגים מוארך, המהווה חלק מאיי פניקס שבקיריבטי באוקיינוס השקט. במרכז האטול לגונה גדולה. אורכו של האטול כ-6 ק"מ ורוחבו כ-2 ק"מ. שתי תעלות מקשרות את הלגונה עם האוקיינוס, והן יבשות בעת השפל. לאטול שמות רבים. במהלך המאה ה-19 נקרא האטול בשמות: האי קמינס (Kemins' Island), מוטו אונגה (Motu Oonga) והאי מרי לטישה (Mary Letitia's Island). ב-19 באוגוסט 1840 עגנה באי אוניית מחקר של הצי האמריקאי "וינסנס", אשר מיפתה את מיקומו המדויק ועשתה שימוש בשם - "האי גארדנר" (Gardner Island). מקורו של שם זה ב-1825 והוא הוענק לאי על ידי צייד לווייתנים אשר קרא לאי על שם חתנו גידיון גרדנר, חבר בקונגרס של ארצות הברית. בשנת 1865 הכריזה חברת ס. א. ויליאמס ושות' (CA Williams & Co) מניו לונדון בקונטיקט שבארצות הברית על האי כשטח כלכלי של ארצות הברית בהתאם לחוק איי הגואנו. בשנת 1892 עגנה אוניית הוד מלכותה "קוראסאו" באי והכריזה עליו כעל שטח בריטניה. בריטניה העניקה באותה שנה רישיון ליזם ג'ון ארונדל לנטיעת עצי קוקוס באי. באי יושבו 29 מתיישבים מאיי הסביבה ומספר מבנים נבנו במקום לצרכיהם. ניסיון גידול דקלים זה כשל בשל בצורת שפקדה את האטול בשנת 1893. ב-29 בנובמבר 1929 עלתה המכלית "נורוויץ' סיטי" על שרטון באחת משוניות האי במהלך סופה. שמונה מאנשי הצוות נספו והיתר מצאו מחסה במבנים שבנה ארונדל, עד שחולצו מספר ימים לאחר מכן. שרידי האונייה עדיין נמצאים במקום בה עלתה על השרטון. ב-1 בדצמבר 1938 הגיעה לאי משלחת החקר הבריטית לאיי האוקיינוס השקט, במטרה לבדוק התכנות בניית שדה תעופה באי למטוסים ימיים. ב-20 בדצמבר הגיעו לאי מתיישבים מאיי גילברט במסגרת התוכנית ליישוב האיים. מחסור במי שתייה הקשה על יישוב האי ועל נטיעת עצי קוקוס. מספר בארות נכרו באי ביוני 1939 ו-58 מתיישבים מאיי גילברט הגיעו אל האי. באי התמקמה גם מפקדת התוכנית ליישוב איי פניקס. הכפר הוקם בקצה המערבי של האי, דרומית למעבר העיקרי אל הלגונה, ונבנו מספר רחובות. בין השנים 1944-1945 הייתה למשמר החופים של ארצות הברית תחנה באי ובה 25 אנשי צוות. בשנות ה-50 של המאה ה-20 התגוררו באי כ-100 תושבים, אולם בשל הבצורות והמחסור במי שתייה עזבו המתיישבים את האי ופונו לאיי שלמה בשנת 1963. בשנת 1965 הוכרז האי באופן רשמי כבלתי מיושב. בשנת 1971 העניקה בריטניה אוטונומיה לאיי גילברט והשליטה באי נמסרה להם במסגרת אוטונומיה זו. בשנת 1979, עם קבלת עצמאותה של קיריבטי הפך האי לחלק מהרפובליקה. באותה שנה, ארצות הברית, לאחר שמיפתה את האי ובדקה את התאמתו לניסויים בכלי נשק, החליטה לוותר על תביעתה לריבונות באי והכירה בריבונותה של קיריבטי. בעקבות זאת שונה שם האי ל"ניקומרורו" - שם מהמיתולוגיה הגילברטית. בשנות ה-90 נעשו באי חיפושים על ידי הקבוצה הבינלאומית להנצלת כלי תעופה היסטוריים במטרה למצוא את מטוסה של אמיליה ארהארט שהתרסק לטענתם באי ביולי 1937. מרבית המבנים שנותרו באי נהרסו בסופה בשנת 2002. מדיה וקבצים בנושא ניקומרורו בוויקישיתוף
בקעת בית נטופה

בִּקְעַת בֵּית נְטוֹפָה (בערבית: سهل البطوف, סַהְל אַל-בָּטוּף) היא עמק בגליל התחתון המשתרעת בין רכס תורען בדרום ורכס יודפת בצפון. מרבית שטחה של הבקעה מנוצל לחקלאות. הכפרים בועיינה ונוג'דאת נמצאים בחלקה הדרומי של הבקעה, על צלע הר תורען וחלק גדול מאדמת הבקעה מעובד על ידי תושביהם. יישובים נוספים בבקעה הם כפר מנדא, רומאנה, עוזייר ורומת אל הייב, וכן אדמות חקלאיות של עראבה, ודיר חנא שבבקעת סכנין. מזרח הבקעה מוצף ברובו לעיתים קרובות בחורף בשל העובדה כי האדמה באזור איננה מחלחלת. מקור שמה של הבקעה הוא בבקעת בית נטופה הנזכרת במקורות חז"ל באזור זה, והשתמרות השם בצורה "אלבטוף": ”עָבַר בַּהֲדָא בִּקְעַת דְּבֵית נְטוֹפָא”, וכן: ”עד שיכלו הסינרייות מבקעת בית נטופה”. בקעת בית נטופה נודעת בקרב מטאורולוגים בשל היותה המקום בו נמדדו הטמפרטורות הנמוכות ביותר בארץ ישראל מאז תחילת המדידות ועד לינואר 2015: 13.7 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, ב-7 בפברואר 1950. בעבר שימשה הבקעה לגידול אבטיחים שאף יוצאו דרך נמל עכו. המוביל הארצי עובר דרך הבקעה בדרכו מהכנרת למרכז ישראל בתעלה פתוחה, עד למאגר אשכול, הנמצא במערבה של הבקעה. דרך נוף הר תורען עוברת ממצפה נטופה עד לקיבוץ בית רימון וממנה תצפיות יפות על הבקעה. ליד בית רימון הוקם "מצפור לאודרמילק" על שם וולטר קליי לאודרמילק שהגה לראשונה את תוכנית המוביל הארצי ואיגום המים בבקעת נטופה. בדרום מערב הבקעה נמצא אתר ארכאולוגי תל אל-ואויאת. מדיה וקבצים בנושא בקעת בית נטופה בוויקישיתוף אתרים : בקעת בית נטופה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח דרך נוף הר תורען, באתר e-ירוק רחלי עינב, ‏בקעת בית נטופה, "טבע הדברים" (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט) דובי זכאי, דרך נסתרת ושלווה: טיול לבקעת בית נטופה, באתר nrg‏, 27 באפריל 2012 הקמת אתר בית נטופה של המוביל הארצי על ידי חברת תה"ל. יומני כרמל מרץ 1953 פרויקט הניקוז בעמק בית נטופה. אתר מוזיאון הטבע אוניברסיטת ת"א. בקעת בית נטופה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית איתן לשם, עין נטופה - מים קרירים, נוף נפלא ובקעה מלאה, באתר הארץ, 23 במאי 2024 בראשית רבה, עט, ו' משנה, מסכת שביעית, פרק ט', משנה ה'. השירות המטאורולוגי הישראלי, נתוני שיא בארץ אירועי שלג קיצוניים בישראל המוביל הארצי באתר מקורות
טבח כרנתינא

טבח כרנתינא (בערבית: مجزرة الكرنتينا, מג'זרת כרנתינא) הוא טבח שהתרחש במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית ב-18 בינואר 1976. כרנתינא הייתה שכונת עוני בביירות, הממוקמת מזרחית לנמל וחולשת על שני גשרים שחיברו בין מזרח הבירה הנוצרית לאזורים הנוצרים בהר הלבנון ובין מזרח ביירות לנמל ג'וניה, דרכו זרמה תחמושת לפלנגות. אש"ף הקים מחנה אימונים בשכונה, בה מרבית התושבים כלל לא היו פלסטינים - מרביתם היו עובדים זרים כורדים וארמנים שעבדו בנמל. ביולי 1975 התגוררו כ-3,000 איש בשכונה שהייתה אז חרבה, בגלל מלחמת האזרחים. בתחילת ינואר 1976 היו הכוחות המוסלמים במתקפה נגד הנוצרים ועלה חשש שחיבור בין הכוחות בכרנתינא ובנבעה יביא לכיתור הנוצרים בביירות. במסגרת המגמה שרווחה במלחמת האזרחים בלבנון, של השתלטות על שטחים בעלי זהות עדתית וחיסול המובלעות העדתיות האחרות באותו השטח, תקפו מיליציות נוצריות, בתמיכה סורית את השכונה. ב-4 בינואר 1976 הטילו המיליציות הנוצריות יחד עם חיילי צבא לבנון נוצריים, מצור על השכונה. השכונה הופגזה במרגמות, אולם אנשי אש"ף סירבו לאפשר לתושבי השכונה לעזוב. במשך שלושה ימים נמשכו הקרבות, וגבו את חייהם של רבים. בסופו של דבר, השתלטו המיליציות הנוצריות על השכונה. הלחימה וההריגות גם התפשטו לרובע השכן מסלח', ומרבית בתי שתי השכונות שוטחו בדחפורים והועלו באש. לטענת הפלסטינים היו חלק מהפלנגיסטים מסוממים כשהם השליכו רימונים לתוך בתי מגורים, ירו בגברים שנקרו בדרכם, אנסו נערות ושדדו תכשיטים וזהב. בעקבות הפסקת אש פונו הכוחות הנוצרים מכרנתינא ב-1 בפברואר 1976. החוקר ויליאם האריס, העריך כי מספר הקורבנות עמד על 1,500 פלסטינים ושיעים. הנוצרים טוענים שמרבית ההרוגים בקרבות היו לוחמי אש"ף, שלעיתים מנעו מהאזרחים המבוהלים לעזוב את השכונה במהלך הלחימה. רבים טוענים כי טבח זה היה המניע לטבח הפלסטיני בדאמור, שהתרחש יומיים לאחר מכן. שני האירועים, בסופו של דבר, גרמו לעזיבתם של לבנונים מוסלמים ונוצרים רבים את מקום מגוריהם בביירות, ולעבור לאזורים שנשלטו על ידי המיליציות העדתיות שלהם. עזיבה זו, גרמה לפילוגה של ביירות לחלק מזרחי, בו חיו הנוצרים ולחלק המערבי, בו חיו המוסלמים. זמן מה לאחר הטבח הוקמה בכרנתינא מפקדת המיליציה הנוצרית המאחדת הכוחות הלבנוניים. במקום ערכו לוחמי הכוחות חקירות אכזריות. כ-2,000 עד 3,000 איש ששרדו את החקירות נורו והושלכו לבורות קבורה גדולים בפאתי כרנתינא. בשנות ה-80 הועברו העצמות לוואדי בקרבת הכפר סכינתא, המקום כונה מאז "עמק הגולגולות". למות בבירות - אדם ארנון, הוצאת אסטרולוג 2007. (ראו עמ' 57–58) William Harris, Faces of Lebanon. Sects, Wars, and Global Extensions (Markus Wiener Publishers, Princeton, USA 1996). חוטפי קולונל מורגן נתנו ארכה, דבר, 11 ביולי 1975 קאהיר: נתערב מיד אם תתערב ישראל בלבנון, דבר, 13 בינואר 1976 כוחות השמאל בלבנון, דבר, 18 בינואר 1976 צבא לבנון נסוג, דבר, 21 בינואר 1976 ג'ונבלט מזהיר: הנוצרים יחדשו המלחמה בלבנון, דבר, 2 בפברואר 1976
אדקה

אדקה (EDEKA) היא חברת הסופרמרקטים הגדולה בגרמניה. אדקה נוסדה ב-1898 עם איחודן של 21 חברות קטנות. שם החברה התפתח מראשי התיבות E.d.K, בגרמנית: Einkaufsgenossenschaft deutscher Kolonialwarenhändler, "איחוד סוחרי מוצרים קולוניאליים גרמניים". ההנהלה הראשית של אדקה יושבת בהמבורג. בשנת 2005 קנתה אדקה רשת סופרמרקטים גדולה, שפאר (Spar), אשר כללה 2,100 סניפים. נכון לשנת 2006 קיימים 11,500 סניפים של אדקה, ונתח השוק שלה בגרמניה מהווה 26%. סניפי הרשת מגוונים מאוד בגודלם ונעים בין מכולות שכונתיות ומרכזי קניות ענקיים בני מספר קומות. סניפי הרשת נושאים שמות רבים; את השם "אדקה" נושא רק מיעוט הסניפים. אין זה נדיר למצוא שני סופרמרקטים הסמוכים זה לזה, הנושאים שמות שונים והמשתייכים שניהם לרשת אדקה. לאדקה מספר חברות-בת המפעילות סניפים מחוץ לגרמניה - ברוסיה, בצ'כיה, בדנמרק ובאוסטריה. מדיה וקבצים בנושא אדקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדקה אדקה, ברשת החברתית פייסבוק אדקה, ברשת החברתית אינסטגרם אדקה, ברשת החברתית טיקטוק אדקה, סרטונים בערוץ היוטיוב אדקה, באתר פינטרסט
מקין (אי)

האי מקין (באנגלית: McKean Island) הוא אי קטן בלתי מיושב באיי הפניקס המהווים חלק מקיריבטי שבאוקיינוס השקט. שטח האי כ-0.057 קמ"ר. האי התגלה על ידי רב החובל צ'ארלס וילקס אשר נתן לו את שמו ב-19 באוגוסט 1840. במרץ 1859 הוכרז האי על ידי ארצות הברית כשטח בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו. בין השנים 1859–1870 נכרה באי גואנו על ידי חברות אמריקאיות. ביוני 1938 הוכרז האי כשמורת טבע על מנת להגן על הציפורים המקננות בו. באוקטובר 1989 נעשה באי חיפוש אחר שרידי מטוסה של אמיליה ארהארט שהתרסק בשנת 1939 במקום לא ידוע, אולם השרידים לא נתגלו. צורתו של האי מקין סגלגלה, וקוטרו פחות מקילומטר. סביב האי שוניות אלמוגים המגיעות לגובה של 5 מטרים מעל פני הים. במרכז האי אזור שקוע, ובו אגם מלא גואנו. אגם זה עתיד להפוך ללאגונה, כאשר יישחק האי ויהפוך לאטול. באי אין עצים, והוא משמש כאתר הקינון המרכזי בעולם לציפורי הפריגטה הקטנה (Fregata ariel) כ־85,000 פרטים של ציפור זו מקננות באי מדי שנה. היונק היחידי הגדל באי הוא העכבר הפולינזי - דבר המעיד על כך שבתקופה קדומה הייתה התיישבות פולינזית באי. באי אין מקורות מים מתוקים. מדיה וקבצים בנושא מקין בוויקישיתוף
בירני

בירני (באנגלית: Birnie Island) הוא אי אלמוגים קטן ששטחו כ-0.02 קמ"ר, השוכן באיי פניקס בקיריבטי באוקיינוס השקט. האי ממוקם כ-100 ק"מ דרומית מזרחית לאי קנטון, וכ-90 ק"מ צפונית מערבית לאי ראוואקי. האי בלתי מיושב, אורכו כ-1.2 ק"מ ורוחבו כ-0.5 ק"מ. האי צחיח, הלגונה שבמרכזו יבשה לחלוטין ואין בו מקורות מים מתוקים. באי גדלים שרכים נמוכים, ושוכנות בו מושבות גדולות של ציפורי ים מקננות. האי הוכרז כשמורת טבע בשנת 1975. האי התגלה בשנת 1823 על ידי רב החובל אמט (Captain Emment), אשר קרא לאי על שם בעלי האונייה. בשנות ה-60 של המאה ה-19 הוכרז האי כשטח של ארצות הברית מכוח חוק איי הגואנו אף שבפועל לא נעשתה באי כריית גואנו. ב-10 ביולי 1889 הוכרז האי כשטח בריטי. השלטונות הבריטיים שקלו הקמת מושבה באי אולם תוכניות אלה לא יצאו אל הפועל. בשנת 1899 הוחכר האי על ידי השלטונות הבריטיים לחברת איי האוקיינוס השקט, ובשנת 1916 לחברת הספנות והסחר הסמואנית (Samoan Shipping and Trading Company). האי בירני הפך לחלק מהמושבה הבריטית איי גילברט ואליס בשנת 1937. בשנת 1979, עם קבלת עצמאותה של קיריבטי הפך האי לחלק מהמדינה. באותה שנה הכריזה ארצות הברית במסגרת הסכם טאראווה כי היא מסירה את דרישתה לריבונות על האי ומכירה בריבונותה של קיריבטי. מדיה וקבצים בנושא בירני בוויקישיתוף מידע על שמורת הטבע באי היסטוריה של האי ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תא דופני

תא דופני (באנגלית: Parietal cells או Oxyntic cells) הוא תא באפיתל הקיבה, המייצר את "מיץ הקיבה" (חומצת מימן כלורי) הנחוץ לפעולת העיכול, ואת הפקטור פנימי הנחוץ לספיגת ויטמין B12 מהמזון. התא הדופני מייצר את "מיץ הקיבה" (חומצת מימן כלורי HCl), בתגובה לאחד משלושת הגירויים הבאים: מערכת העצבים הפאראסימפתטית, באמצעות המוליך העצבי אצטילכולין שנקשר לקולטני M3. היסטמין שנקשר לקולטני H2. ההורמון גסטרין שנקשר לקולטני גסטרין. לעומת זאת ההורמון סומטוסטטין מעכב את יצור החומצה. החומרים הבאים מגבירים את העברת החומצה מהתאים את חלל הקיבה: cAMP‏ אדנוזין חד פחמני מעגלי Cyclic adenosine monophosphate. יון סידן ++‏Ca‏. מטרת החומצה: סיוע בעיכול החלבונים שבמזון. ערך מורחב – פקטור פנימי התא הדופני בקיבה מייצר גם פקטור פנימי הנחוץ לספיגת ויטמין B12 מהמזון. כיב פפטי – בקיבה עצמה או בתריסריון - עקב חומציות יתר. אנמיה ממארת – מחלה אוטואימונית שפוגעת בתאים הדופניים, או בפקטור הפנימי, או בשניהם גם יחד. זו הסיבה השכיחה ביותר לחוסר של ויטמין B12. אכלורהידריה – מחלה אוטואימונית נוספת, הפוגעת בתאי הדופן בקיבה, ומפחיתה את החומצה בקיבה. מדיה וקבצים בנושא תא דופני בוויקישיתוף תא דופני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ

פוטבול ליג צ'מפיונשיפ האנגלית (באנגלית: English Football League Championship, מכונה גם צ'מפיונשיפ של EFL או של סקיי בט, על שם הספונסרית של הליגה), הידועה גם בקיצור צ'מפיונשיפ, היא ליגת הכדורגל השנייה בחשיבותה באנגליה, אחרי הפרמייר ליג. זוהי הליגה הגבוהה ביותר בפוטבול ליג. הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ היא הליגה הלא-עליונה העשירה ביותר בעולם והשישית בעושרה באירופה לאחר הליגות העליונות של אנגליה, ספרד, איטליה, צרפת וגרמניה עם הכנסות כוללות של הקבוצות על סך 306 מיליון ליש"ט. הליגה הוקמה בשנת 2004, והחליפה את הליגה הראשונה של הפוטבול ליג בתור הדרגה השנייה של מבנה ליגות הכדורגל באנגליה. בעיני רבים מאוהדי הכדורגל האנגלי הצ'מפיונשיפ מבטאת טוב מכולן את שורשי מסורת הכדורגל באנגליה, מבחינת תפיסת המשחק והאהדה לקבוצה ולשחקן האנגלי. משחקי הליגה מושכים עשרות אלפי צופים. הליגה הארוכה (46 מחזורים) יוצרת גם לרוב הכרעות דרמטיות בצמרת ובתחתית. החל מעונת 2013–2014, הצ'מפיונשיפ היא בחסותה של חברת Sky Bet (וכך גם שאר הליגות לבד מהפרמייר ליג). הליגה כוללת 24 קבוצות, כאשר בסיום העונה יורדות שלוש מהן לליגה האנגלית השלישית (הפוטבול ליג הראשונה), ושלוש עולות לפרמייר ליג. שתי הקבוצות המסיימות ראשונות עולות באופן אוטומטי, וזהותה של העולה השלישית נקבעת בתום משחקי הפלייאוף: מקום שלישי נגד מקום שישי, ומקום רביעי נגד מקום חמישי. חצאי הגמר מתנהלים בשיטת בית וחוץ, כאשר משחק הגמר הוא המשחק היחידי המתקיים באצטדיון נייטרלי, בדרך כלל באצטדיון ומבלי. מדיה וקבצים בנושא פוטבול ליג צ'מפיונשיפ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוטבול ליג צ'מפיונשיפ פוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
מבחן שילינג

מבחן שילינג (Schilling test) הוא בדיקה רפואית ללוקים בחוסר של ויטמין B12, שמטרתה לבדוק האם החוסר נגרם עקב בעיות בספיגה במערכת העיכול, ואם כן - האם הסיבה היא חוסר של פקטור פנימי (כפי שקורה באנמיה ממארת), או לא. קיימות מספר גרסאות לבדיקה זו. בשלב הראשון של הבדיקה, מקבל הנבדק לשתות ויטמין B12 מסומן באמצעות איזוטופ רדיואקטיבי של קובלט (בדרך כלל משתמשים באיזוטופ 57Co או 58Co). במקביל מקבל הנבדק זריקה של ויטמין B12 רגיל לא רדיואקטיבי. הנבדק אוסף שתן של 24 שעות. תוצאה תקינה: נבדק ללא הפרעות בספיגה של ויטמין B12, יפריש את רוב הוויטמין B12 הרדיואקטיבי שהוא שתה - לשתן, ואז לפחות 10% מהוויטמין B12 בשתן יהיה הרדיואקטיבי. תוצאה לא תקינה: לנבדק עם הפרעות בספיגה (עקב אנמיה ממארת או עקב סיבות אחרות) - פחות מ-5% מהוויטמין B12 בשתן יהיה רדיואקטיבי, ובמקרה כזה ממשיכים לשלב השני. חוזרים על הבדיקה כמו בשלב הראשון, אך הפעם הנבדק שותה גם פקטור פנימי - בנוסף לוויטמין B12 רדיואקטיבי. אם התוצאה תקינה (לפחות 10% מהוויטמין B12 בשתן של 24 שעות הוא רדיואקטיבי) - האבחנה היא אנמיה ממארת. אם התוצאה עדיין איננה תקינה (פחות מ-5% מהוויטמין B12 בשתן הוא רדיואקטיבי) - הסיבה לכך היא תת-ספיגה - עקב דגנת (מחלת צליאק) או עקב מחלות אחרות של מערכת העיכול. למרות השם - אנמיה ממארת איננה מחלה ממארת. או סיבות אחרות לחוסר של פקטור פנימי: לאחר כריתת קיבה, עקב דלקת קיבה ניוונית Atrophic Gastritis, או עקב חוסר מולד של פקטור פנימי (נדיר).
MVP של הוורלד סיריס

פרס ה-MVP של הוורלד סיריס על שם וילי מייס הוא תואר הניתן לשחקן המצטיין של הוורלד סיריס, סדרת הגמר של ליגת ה-MLB. הבחירה נעשית מיד לאחר סיום המשחק האחרון של הוורלד סיריס, על ידי שקלול בחירותיהם של אנשי תקשורת, פקידי ה-MLB והצבעות של אוהדים. בעבר נבחר השחקן על ידי העורכים של המגזין "ספורט". את התואר החלו להעניק בשנת 1955. בשנת 1960 אירע המקרה היחיד עד כה שהתואר הוענק לשחקן מהקבוצה המפסידה; הזוכה היה בובי ריצ'רדסון, שהפסיד עם קבוצתו ניו יורק יאנקיז לפיטסבורג פיירטס. סנדי קופקס, בוב גיבסון, רג'י ג'קסון וקורי סיגר הם בעלי מספר תוארי ה-MVP של סדרת הגמר הרב ביותר, עם 2 תארים לכל אחד. ג'קסון וסיגר זכו בתואר עם שתי קבוצות שונות. סיגר הוא השחקן היחיד שזכה בתואר עם קבוצה מהליגה האמריקאית ועם קבוצה מההליגה הלאומית. הקבוצה בשורותיה זכו הכי הרבה שחקנים בתואר ה-MVP של סדרת הגמר היא ניו יורק יאנקיז, אשר 12 משחקניה זכו בתואר: דון לארסן, בוב טארלי, בובי ריצ'רדסון, ווייטי פורד, ראלף טרי, רג'י ג'קסון, באקי דנט, ג'ון ווטלנד, סקוט ברושיוס, מריאנו ריברה, דרק ג'יטר והידקי מאטסוי. מקבוצת לוס אנג'לס דודג'רס הגיעו שבעה זוכים שונים: לארי שרי, סנדי קופקס, רון סיי, פדרו גררו סטיב ייגר, אורל הרשהייזר וקורי סיגר. ¹השחקן היחיד שזכה בתואר ה-MVP של האליפות, למרות שקבוצתו הפסידה. המגישים רנדי ג'ונסון (2001), אורל הרשהייזר (1988), ברט סברהגן (1985), סנדי קופקס (1965) וווייטי פורד (1961) זכו בגביע סאיי יאנג וב-MVP של האליפות באותה השנה. השחקנים מייק שמידט (1980), וויל סטארג'ל (1979), רג'י ג'קסון (1973), פרנק רובינסון (1966) וסנדי קופקס (1963) זכו ב-MVP של ה-MLB וב-MVP של האליפות באותה השנה. השחקנים סנדי קופקס, קורי סיגר, בוב גיבסון ורג'י ג'קסון זכו בפרס פעמיים, כאשר רג'י ג'קסון וקורי סיגר עשו זאת עם שתי קבוצות שונות. מדיה וקבצים בנושא MVP של הוורלד סיריס בוויקישיתוף
מובלעת ג'זין

מובלעת ג'זין הייתה מובלעת בחלקה הצפוני של רצועת הביטחון בין השנים 1985 עד 1999 עליה היה אחראי צבא דרום לבנון. המובלעת הייתה סביב העיירה הנוצרית ג'זין, מרכז תיירות ונופש של עשירים לבנוניים ממוצא נוצרי בעיקר. העיירה עצמה נמצאת כ-35 ק"מ צפונית למטולה והמובלעת "מתחה" את צפון רצועת הביטחון עד אליה על מנת לשמור על רציפות טריטוריאלית. המובלעת כללה כמה כפרים והייתה בהתחלה בשטח כולל של כ-210 קמ"ר שהלכו והצטמצמו, יחד עם כמות כוחות צד"ל, עד לנסיגה מלאה ב-1 ביוני 1999, כשנה לפני נסיגת צה"ל מלבנון. בין השנים 1976 ל-1982 נשלט האזור על ידי הסורים, בהסכמה ישראלית שנכללה בהבנות הקו האדום. ב-1984, כאשר התפנה צה"ל מרוב שטח לבנון, נמלטו אליו כ-35,000 פליטים נוצרים שנסו מחשש לחיסולם מצד הדרוזים. באזור התארגן כוח נוצרי ששמר עליהם ועל הכפרים הנוצריים באזור שמנו אז כ-15,000 תושבים. כוח זה הפך ב-1985 לגדוד בצבא דרום לבנון תחת פיקודו של גנרל אנטואן לאחד ופלוגה נוצרית של צבא לבנון אשר פעלו בשיתוף פעולה. שיתוף הפעולה בין צבא לבנון וצד"ל הופסק בתקופה זו והחלה להתפתח לחימה סביב מובלעת ג'זין כנגד גורמי טרור, בעיקר ארגון חזבאללה. עם השנים צומצמה נוכחות צד"ל במובלעת תוך כדי שכוחותיו ספגו אבדות רבות וקשות. הגדוד שב-1985 מנה יותר מ-600 חיילים הצטמצם לכדי כ-120 בתחילת שנת 1999. ב-1 ביוני 1999, התמוטטה המובלעת ומרבית כוחות צד"ל נסוגו ממנה למעט כ-200 חיילים שבחרו להישאר במקום ולהיכנע לצבא לבנון, הם נדונו לתקופות מאסר בין שנה לעשר שנים. בזמן הנסיגה נשארו רק כ-3,500 תושבים בכפרים שבאזור ג'זין. מבחינת ישראל, יציאת צד"ל ממובלעת ג'זין לא השפיעה ברמה הטקטית על ההגנה על גבול הצפון. לעומת זאת, הייתה לה משמעות אסטרטגית ומדינית רבה והשלכות על נסיגת צה"ל מלבנון כעבור שנה. הנסיגה ממובלעת ג'זין הייתה כבר לאחר הבטחתו של אהוד ברק, עם היבחרו לראשות הממשלה בישראל, להוציא את כל כוחות צה"ל מלבנון. פינוי ג'זין הביא לשינוי ביחסים שבין צה"ל וצד"ל באופן כזה שהעמיד בשאלה את שיתוף הפעולה בין הכוחות לקראת יציאת צה"ל מרצועת הביטחון. ג'זין: החיפוש אחר נורמליות, ממסמכי ויקיליקס, 1999 (לאחר נסיגת צד"ל) (באנגלית) למות בבירות - אדם ארנון, עמ' 222.
מכון קליי למתמטיקה

מכון קליי למתמטיקה (באנגלית: Clay Mathematics Institute; בראשי תיבות: CMI) הוא מכון מחקר פרטי, ללא כוונת רווח, הנמצא בקיימברידג', מסצ'וסטס. המכון עוסק בקידום הידע המתמטי ובהפצתו. לשם כך הוא מעניק פרסים וחסויות למתמטיקאים מבטיחים. המכון נוסד בשנת 1998 על ידי איש העסקים לנדון תומאס קליי (אנ'), שמממן את פעילות המכון, והמתמטיקאי מאוניברסיטת הרווארד, ארתור יפה (אנ'). מועצת המנהלים של המכון כוללת את בני משפחת קליי, ולצידה פועלת מועצה מייעצת של מתמטיקאים, ובהם אנדרו ויילס. פרסומו העיקרי של המכון נובע מהכרזתו, ב-24 במאי 2000, על בעיות המילניום של מכון קליי, שבע בעיות מרכזיות במתמטיקה, שלכל המספק לראשונה הוכחה לאחת מהן יינתן פרס בסך מיליון דולר. בנוסף לפרס, המכון מעניק מלגות לעמיתי מחקר, לתקופה של שנתיים עד חמש שנים, ומיועדות למתמטיקאים צעירים, ומלגות לטווח קצר יותר, למחקר מסוים או לכתיבת ספר. כמו כן מארגן המכון כנסים, סדנאות והרצאות. בין עמיתי קליי מצויים זוכי מדליית פילדס: טרנס טאו, אילון לינדנשטראוס ומרים מירזאח'אני. אתר האינטרנט הרשמי של מכון קליי למתמטיקה (באנגלית) בעיות המילניום של מכון קליי, באתר של מכון קליי (באנגלית)
תולדות השיגעון בעידן התבונה

תולדות השיגעון בעידן התבונה (בצרפתית: Folie et déraison - Histoire de la folie à l'âge classique) הוא ספר שכתב הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו ויצא לאור בשנת 1961. את הספר כתב פוקו בשוודיה והוא היה תזה עבור הדוקטורט שלו. זהו הספר המלא הראשון שפרסם פוקו - גרסה מקוצרת של הספר תורגמה לעברית על ידי אהרן אמיר. הספר מציב גישה ביקורתית כלפי רעיון השיגעון בתרבות המערבית וכלפי הפרקטיקות, המוסדות והתרבות הקשורים אליו. הספר זכה למעמד מכונן ומשפיע בתחומים נרחבים במדעי החברה ובעיקר בסוציולוגיה, פילוסופיה ובהיסטוריה של הרעיונות. הספר היווה מקור השראה לתנועה האנטי פסיכיאטרית אשר החלה בשנות ה-60 וה-70. בספר פוקו מבקר גם את המבט הרומנטי, זה הרואה במשוגע גאון. הוא מבקש לחקור איך השיגעון יכול לתפקד כאובייקט לחקירה מצד אחד, וכמטרה להתערבות של כוח ספציפי: הצייתנות של מוסד המשוגעים, מצד שני. פוקו מתחיל את הסקירה ההיסטורית שלו בימי הביניים, וברעיון של המצורע, אשר הופרד, חברתית ופיזית, מהשאר (ראו: מושבת מצורעים). לדידו, עם היעלמות הצרעת, תפס השיגעון את מקומה. ספינת המשוגעים היא דוגמה לפרקטיקה של הפרדה והדרה מימי הביניים, ובה גורשו המשוגעים בספינות. ברנסאנס, נתפש השיגעון כתופעה שנוגעת לכלל האנשים מפני חוסר יכולתם להתקרב לתבונה האלוהית. בדון קיחוטה של סרוונטס כל האנשים חלשים בפני התשוקה וההתחזות. לפיכך, המשוגעים הובנו כאלו שהתקרבו יתר על המידה אל תבונתו של האלוהים ולכן זכו למקום בלב החברה. רק במאה ה-17 החלה התנועה שאותה פוקו מכנה "הכליאה הגדולה". תנועה בה "חסרי הדעת" נכלאו והוכנסו למוסדות באופן מערכתי. במאה ה-18 החברה החלה לתפוש את המשוגעים כהיפוך התבונה. הם נתפשו כחייתיים וזכו ליחס לא אנושי, מכיוון שחסר להם, כך על פי רוח התקופה, המרכיב שהופך את האדם לאנושי. במאה ה-19 הופיע הרעיון לפיו השיגעון הוא מחלה, ולפיכך יש לשאוף לרפאה (פיליפ פינל). פוקו טוען עוד, כי ברנסאנס לשיגעון הייתה יכולת ציון והענקת משמעות החורגת ממגבלות הסדר החברתי, יכולת להצביע על אמת עמוקה יותר. יכולת זו הושתקה עם הופעתה של התבונה בנאורות. פוקו בוחן גם את הופעתן של שיטות טיפול מודרניות ו"הומניות" במשוגעים ומציין את פיליפ פינל וסמואל טיוק (Samuel Tuke) בפרט. הוא טוען שטיפולים אלה היוו פרקטיקות של שליטה לא פחות מהטיפולים שקדמו להם. שיטתו של טיוק הושתתה על הענשת המשוגעים עד שוויתרו על המחויבות שלהם אל השיגעון, וטיפולו של פינל היה טיפול בדחייה שכלל מקלחות קרח וקשירה. להשקפתו של פוקו, הטיפול דגל בברוטאליות חוזרת ונשנית עד שתבנית השיפוט והענישה הופנמה על ידי המטופל. גישתו של פוקו היא ביקורתית, הוא בוחר בתיאור גנאלוגי כדי להציג גרסה שונה מזו המקובלת, המציגה את הנאורות כמגלה אמת ומובילה בהכרח לעולם הומאני וטוב יותר. הוא מבקש להציג צד אחר בו ישנה השתקה והדרה של אנשים מהחברה וישנן פרקטיקות של שליטה ושל ענישה. את ההשתקה הזו מבקש פוקו לשבור, הוא מבקש להיות קולו של המשוגע (שאיפה אותה ביקר מאוחר יותר תלמידו ז'אק דרידה). התיאור ההיסטורי של פוקו מבקש להתמקד לא בשינויים בסדר החברתי או בתאוריות הטיפוליות, אלא בהיסטוריה של הקו המבחין בין שיגעון ובין שפיות. לשיטתו לידע ולשיח יש תפקיד מרכזי בעיצובו של השיגעון, אותו השיגעון אותו הם מתיימרים לחקור כאובייקט נפרד. גישת הקונפליקט החברתי השיגעון באמנות ימי הביניים
שלמה טל

הרב ד"ר שלמה זלמן טל (כ"ז בשבט ה'תרס"ט, פברואר 1909 – 14 באפריל 1998) היה יקיר ירושלים, מהדיר סידור רינת ישראל. שלמה זלמן טייטלבוים (טל) נולד בריישא, גליציה והתחנך בחדר ובבית מדרשם של הרבנים יעקב פינק ויוסף רייך. עלה לארץ ישראל בשנת 1936 על חשבון מכסת הסטודנטים של סמינר מזרחי ולמד, בין השאר, אצל הרב ש"י זוין, פרופ' שאול ליברמן ומנהל הסמינר הרא"ם ליפשיץ. עם תום לימודיו, החל ללמד בכפר פינס, ביסוד המעלה ולבסוף גם בירושלים, שם גם למד באוניברסיטה העברית והוסמך בתחום לימודי ארץ ישראל ותולדות עם ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לשירות בצבא הבריטי. הוא שירת יותר מארבע שנים במצרים ובאיטליה. עם תום המלחמה, סייע בידי ניצולי השואה שהתקבצו בבאקולי שבמפרץ נאפולי וארגן את הכשרתם לקראת עלייתם ארצה. במהלך שירותו, נשא לאישה את עליזה לבית אנגל, ולאחר שחרורו התיישבו במושבה נווה יעקב שהייתה מצפון לירושלים. בעיצומה של מלחמת העצמאות פונה לירושלים יחד עם שאר תושבי הכפר העברי והשתקע בשכונת בית וגן. עם סיום מלחמת העצמאות החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית והיה מוסמך המחזור הראשון שם. לימים עשה באוניברסיטת תל אביב את עבודת הדוקטורט שלו בנושא נוסח תפילת יהודי פרס על-פי כתבי יד. הרצה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן בתחום תולדות התפילה והסידור ובמשפט עברי. קובץ מאמריו ומחקריו יצא לאור בשם "פרי חיים". שני מפעליו הגדולים היו הקמת מכון גולד ועריכת סידור רינת ישראל. בשנת תשי"ז (1957) הקים את מכון גולד להכשרת מורים מן הגולה ועמד בראשו שבע-עשרה שנה. נפטר ב-14 באפריל 1998 והובא לקבורה בהר המנוחות. אחיו צבי טל, היה שופט בית המשפט העליון. ערך מורחב – רינת ישראל הסידור היה פרי יוזמתם של שר הדתות ד"ר זרח ורהפטיג, משה קרונה ויוסף גולדשמידט, שהיה מנהל האגף לחינוך דתי במשרד החינוך והתרבות. עבודת עריכת הסידור הנפוץ רינת ישראל כללה, בין היתר, בירור הנוסחאות לפי פוסקים ראשונים ואחרונים ולפי סידורים וכתבי יד, העתקת פסוקי המקרא ככתבם וכניקודם בציון מקומם, תיקון הקריאה בסימנים מיוחדים למלעיל, מלרע וקמץ קטן, הכנסת סימני פיסוק, חלוקת הטקסט לפסקאות מתאימות וכתיבת ביאור תמציתי בשולי העמוד. פרי חיים הסידור בהשתלשלותו רבי נפתלי צבי מרופשיץ הגדה של פסח - רינת ישראל, הוצאת נתן טל, ירושלים, ה'תדש"ם (1984) צבי טל, עד בוא השמש (2010), עמ' 27 - 31. ראובן גפני, סדור לצורכי דורנו: סיפורו של סידור רינת ישראל - יצירה, חדשנות והשפעה, עלי ספר, כח, תשעח. רשימת המאמרים של שלמה טל באתר רמב"י שלמה טל (1909-1998), דף שער בספרייה הלאומית שלמה טל באתר GRAVEZ