laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוכס ולינגטון

הדוכס מוולינגטון (Duke of Wellington) על שם ולינגטון שבסאמרסט, הוא תואר אצולה עובר בירושה בבריטניה. הראשון שנשא בתואר היה ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, המצביא והמדינאי הבריטי יליד אירלנד, שנודע יחד עם בליכר בזכות הניצחון על נפוליון בקרב ווטרלו. משפחת ולסלי היא במקור שושלת אריסטוקרטית אנגלו-אירית. התארים "דוכס ולינגטון" ו"מרקיז דורו" הוענקו לארתור ולסלי ב-11 במאי 1814. התארים המשניים לתואר דוכס ולינגטון הם: "מרקיז ולינגטון" (1812), "מרקיז דורו" ([1814), "רוזן מורנינגטון" (1760, הועבר בירושה לדוכסי ולינגטון בשנת 1863), "רוזן ולינגטון" (1812), ""ויקאונט ולסלי" (1760, הועבר בירושה בשנת 1863), "ויקאונט ולינגטון" (1809), "ברון מורנינגטון" (1746, הועבר בירושה בשנת 1863) ו"ברון דורו" (1809). הווקאונטיות של ולסלי והברונות והרוזנות של מורנינגטון הן במסגרת האצולה האירית, והשאר הן באצולה של הממלכה המאוחדת. דוכסי ולינגטון אוחזים גם בתארים הזרים "נסיך וטרלו" (של שושלת אורנז' של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, על שם מקום הקרב, אשר הפך אחר כך לשטח בלגי, 1815), "דוכס סיודאד רודריגו" (ספרד, 1812), "דוכס הניצחון" (פורטוגל, 1812), "מרקיז טורס ודרס" (פורטוגל, 1812) ו"רוזן וימיירו" (פורטוגל, 1811). אלו הוענקו לדוכס הראשון כתוארי ניצחון על שירותו היוצא-דופן כגנרל במלחמת חצי האי (בספרד ופורטוגל) ובקרב ווטרלו. מושב המשפחה הוא ב-Stratfield Saye, ליד בייסינגסטוק שבהמפשייר. בית אפסלי (Apsley, בית מגוריו של הדוכס הראשון בלונדון, שנודע גם ככתובת Number One, London) נמצא כיום בבעלות גוף השימור הבריטי English Heritage, אך המשפחה עדיין מחזיקה בבעלותה דירה בבניין. ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון (1769 - 1852), בנו השלישי של גארט וסלי, הרוזן הראשון של מורנינגטון ארתור ריצ'רד ולסלי, הדוכס השני מוולינגטון (1807 - 1884) הנרי ולסלי, הדוכס השלישי מוולינגטון (1846 - 1900) ארתור צ'ארלס ולסלי, הדוכס הרביעי מוולינגטון (1849 - 1934) ארתור צ'ארלס ולסלי, הדוכס החמישי מוולינגטון (1876 - 1941) הנרי ולריאן ג'ורג' ולסלי, הדוכס השישי מוולינגטון (1912 - 1943) ג'רלד ולסלי, הדוכס השביעי מוולינגטון (1885 - 1972) ארתור ולריאן ולסלי, הדוכס השמיני מוולינגטון (1915- 2014) ארתור צ'ארלס ולריאן ולסלי, הדוכס התשיעי מוולינגטון (נולד ב-19 באוגוסט 1945). מדיה וקבצים בנושא דוכס ולינגטון בוויקישיתוף הרגימנט של הדוכס מוולינגטון
Foundations of Physics

Foundations of Physics (יסודות הפיזיקה) הוא כתב עת בפיזיקה העוסק בבעיות יסוד העומדות בפני הפיזיקה המודרנית. הוא מכיל רק קומץ מאמרים מדי חודש, בניגוד לכתב עת כמו Physical Review של ה-American Physical Society (החברה האמריקאית לפיזיקה), המכיל מאמרים רבים (לעיתים עשרות) בכל גיליון. בין עורכיו בעבר ובהווה ניתן למנות כמה חתני פרס נובל ומדענים מובילים, בכללם: לואי דה ברויי, רוברט ה. דיק (Robert H. Dicke), מארי גל-מאן, עבדוס סלאם (Abdus Salam), איליה פריגוז'ין ונתן רוזן. בינואר 2007, החליף חתן פרס נובל Gerardus 't Hooft (ז'רארד ט' הופט) את פרופסור אלוין ואן דר מרב כעורך הראשי, ו-Foundations of Physics Letters שולב בתוך המגזין. אתר האינטרנט הרשמי של Foundations of Physics (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Foundations of Physics אתר כתב העת Foundations of Physics, בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS) ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם סולודר

אברהם סולודָר (תר"ן, 1890 – כ"ט בחשוון תרצ"ז, 14 בנובמבר 1936) היה משורר, מחנך ומתרגם. סולודר נולד וגדל בכפר סטאניסלאבצ'יק שליד ז'מֶרינקה, בחבל פודוליה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). בהמשך עבר לנמירוב ומשם לאודסה. באודסה עסק בהוראה, ושם פגש את ביאליק, שעודד אותו בתחילת דרכו הספרותית. אז עבר סולודר לווילנה והחל לעבוד במערכת "העולם", שם פרסם את שיריו הראשונים. עלה לארץ ישראל בשנת 1911 ולמד בבית המדרש למורים העברי בירושלים. עבר לתל אביב, והתיידד עם יוסף חיים ברנר. עסק בהוראה במושבה יִסוּד המעֲלֶה, שם נישא בינואר 1914 לרופאה ד"ר שרה בן-עמי סולודר, בתם של קלרה (אחותו של הלל יפה) והסופר מרדכי בן-עמי (רבינוביץ') ואחותו של ד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ) (מראשוני הרנטגנולוגים בארץ). בני הזוג היו הורים לשני בנים. בשנת 1926 היגר לארצות הברית. עסק שם בהוראה בבית המדרש לתורה (ישיבת סקוקי) (אנ') ובמכללה למדעי היהדות (College of Jewish Studies). קיבל תואר מוסמך באמנות מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, עסק בתרגום שירתו של וולט ויטמן לעברית וערך את הירחון המצויר העברי "דורנו" (תרצ"ד–תרצ"ז). סולודר נפטר מהתקף לב ב-1936 בשיקגו, בגיל 46. אלמנתו ושני בניו נותרו בארץ. לאורך חייו פרסם שירה בכתבי עת. הוא תרגם מיצירות וולט ויטמן, מיכאיל לרמונטוב, יו לופטינג ווילהלם בּוּש, וחיבר כמה ספרי לימוד. עסק בספרות ילדים וערך את עיתוני הילדים: "אלומות" ו-"עולם הילדים". תרגם את "דוליטל הרופא", שיצא לאור בתרפ"ט. אלמנתו שרה נפטרה ב-1957, בשנה ה-74 לחייה. סולודר היה אב לשניים. בנו רזיאל (רזי) סולודר (1916–1996) היה מוזיקאי ומורה למוזיקה, ממייסדי קיבוץ גשר; נישא לעדנה סולודר, חברת הכנסת (בתו של יצחק כהן, מראשוני משרד הביטחון והמנכ"ל הראשון של בנק אוצר החייל). בנו דוד סולודר (1918–1991) היה ממייסדי קיבוץ מעוז חיים. בטבע: תאורים ושיחות (ספר ללמודי הטבע); מלֻקט וערוך בידי א’ סולודר, 2 כרכים, ירושלים: אלֻמות, תרפ"ה. (התוכן: חלק א: בימי הגשמים; חלק ב: בימי החמה) (הופיע במהדורות נוספות) לאחר מותו: אברהם סולודאר, שירים; בצירוף תולדותיו ודברי הערכה עליו; בעריכת מנחם ריבולוב, שיקגו; ניו יורק: ההסתדרות העברית בשיקגו, תרצ"ט 1939. ה’ לופטינג, דוליטל הרופא ומאורעותיו; תֻרגם ... על ידי א’ סולודר, ירושלים: עולם הילדים (דפוס ווייס), תרפ"ט. א"י ברור, ארץ מולדתנו: ספר למוד לבתי ספר תיכונים (כתה ג–ד) ולעממיים (כתה ז–ח); מעֻבד על ידי א’ סולודר, תל אביב: דביר, תרפ"ט. כתבי אברהם סולודר בפרויקט בן-יהודה סט"א, אברהם סולודר, דבר, 15 בנובמבר 1936 (נקרולוג) אברהם סולודר, באתר זמרשת אברהם סולודר, דף שער בספרייה הלאומית אברהם סולודר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה Abraham Solodar: Jewish Poet and Scholar Stricken in Chicago at 44, הניו יורק טיימס, November 15, 1936, אברהם סולודר 1890–1936: תולדות חייו (נכתבו בידי בנו דוד), מתוך "שירים" (1939) מפרי עטו: משירי-הקדם, הפועל הצעיר, 31 במרץ 1911 ד"ר שרה בן-עמי סולודר, דבר, מודעת אבל, 6 ביוני 1957. האזנה לשירי רזי סולודר, באתר זמרשת. דוד סולודר, באתר הפלמ"ח.
תחנת הרכבת סג'ד

תחנת הרכבת סג'ד (בערבית: سجد) היא תחנת רכבת היסטורית על מסילת הרכבת יפו–ירושלים. מיקומה של התחנה בקטע המסילה בין נען לבית שמש בסמוך לנחל שורק, כשניים וחצי ק"מ ממזרח לתחנת הרכבת נחל שורק, בסמוך לכפר סג'ד שהיה במקום עד למלחמת העצמאות. התחנה הוקמה בשלהי המאה ה-19 במיזם מסילת הרכבת יפו–ירושלים. מי מעיינות שנבעו בסמוך לתחנה נשאבו למכל אגירה גדול ושימשו כמקור מים לדודי הקיטור של הרכבות שהיו עוצרות בתחנה, ובתקופות שהמעיינות התייבשו הובאו למקום מים ממעיינות בתיר ברכבות היורדות מירושלים ליפו. מלבד מתקן השאיבה ומכל המים, נבנה במקום מבנה תחנה דו-קומתי בדומה למבני התחנה של תחנת הרכבת בית שמש ותחנת הרכבת בתיר שנבנו באותה תקופה, למרות שבניגוד לתחנות האחרות לאורך הקו, לא היו במקום יישובים של ממש. על פי דברי הקונסול האנגלי ג'ון דיקסון, הסיבה להקמת תחנת הנוסעים הייתה אחוזה של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני ששכנה במקום. ב-1915, במסגרת הקמת המסילה מעפולה לחצי האי סיני כחלק מהמאמץ המלחמתי הטורקי במלחמת העולם הראשונה הוקמה תחנה חדשה בנקודה בה נפרדו המסילות, שנקראה תחנת ואדי צראר, במרחק של 2.5 ק"מ ממערב לתחנת סג'ד. כתוצאה מכך נסגרה התחנה ועם הזמן מבני התחנה, הרציף ומגדל מים, התפוררו ונהרסו. בשנות התשעים של המאה ה-19 הוקם בסמוך לתחנה הכפר סג'ד שהתפתח שם בזכות מיקומו ליד המסילה לירושלים. בשנות האלפיים, כאשר חודשה מסילת הרכבת לירושלים, נהרסו לחלוטין השרידים האחרונים של התחנה וכיום לא נשאר לה זכר. יעקב ורמן, רון שפיר ודרור ורמן, ה'תָּעֲכֵּבָה' שנעלמה: תחנת סג'ד כצוהר לתולדות מסילת הברזל מיפו לירושלים לפני מלחמת העולם הראשונה , קתדרה 125, תשרי תשס"ח עמ' 31–52 רון שפיר, איתורה של תחנת סג'ד על קו הרכבת יפו-ירושלים, אתרים 3, ספטמבר 2013, עמ' 101–110 הכפר סג'ד באתר palestineremembered יעקב ורמן (ז"ל), רון שפיר ודרור ורמן, ‏ה'תָּעֲכֵּבָה' שנעלמה: תחנת סג'ד כצוהר לתולדות מסילת הברזל מיפו לירושלים לפני מלחמת העולם הראשונה, קתדרה 125, תשרי תשס"ח, עמ' 36 יעקב ורמן, רון שפיר ודרור ורמן, ‏ה'תָּעֲכֵּבָה' שנעלמה: תחנת סג'ד כצוהר לתולדות מסילת הברזל מיפו לירושלים לפני מלחמת העולם הראשונה, קתדרה 125, תשרי תשס"ח, עמ' 45 דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, הוצאת יד יצחק בן־צבי ירושלים, 1994 עמ' 200
אגרת רב שרירא גאון

אגרת רב שרירא גאון היא איגרת שכתב רב שרירא גאון (רש"ג) סביב שנת ד'תשמ"ז (987) אל רבי יעקב בן נסים, ראש חכמי קירואן, כתשובה לשאלתו על השתלשלות התורה שבעל-פה מימי התנאים, האמוראים, הסבוראים והגאונים עד ימיו. איגרת זו מהווה מקור מידע מרכזי, ובפרטים רבים בלעדי, על התקופות בהן היא עוסקת ותיארוכן. האיגרת סוקרת את סדרי הזמנים ודרך העריכה של המשנה, הברייתות והתלמוד, וכן סוקרת את תקופת הגאונים. האיגרת מסדרת את לוח הזמנים בו פעלו התנאים, האמוראים, הסבוראים ודורות הגאונים עד זמנו של רב שרירא. איגרת זו היא יוצאת דופן מבין החומר הכתוב שהגיע לידינו, בהיותה תיעוד היסטורי מדוקדק בירידתו לפרטים הכרונולוגיים בספרות הרבנית הקדומה. מסתבר שהאיגרת מייצגת מסורת כרונולוגית שעברה בתוך ישיבות הגאונים עוד מתקופת התלמוד, שכן התאריכים המצוינים בה מובאים כנתונים ברורים ולא משוערים. לאיגרת נוצרו שני נוסחים. הנוסח המופיע ב"ספר יוחסין", המכונה גם "הנוסח הספרדי". נוסח מאוחר יותר יצא לאור בידי בֶּר גולדברג לפי כתב יד של מעתיק, המכונה "הנוסח הצרפתי". שינוי בולט בין הנוסחים הוא שבנוסח שבספר יוחסין כתוב שרבי כתב את המשנה, ואילו לפי הנוסח השני אין זה ברור שרבי כתב את המשנה, ואפשר להבין שרק ערך אותה, אך היא נשארה כמסורת בע"פ עד תקופה מאוחרת יותר. לגבי הסיבות להבדל בין הניסוחים ישנן הצעות שונות במחקר. בעבר היה מקובל להניח כי הנוסח הספרדי מדויק יותר, וכך מחזיקים עד היום במקומות מסורתיים, אך יעקב נחום אפשטיין טען כי על פי רוב הנוסח הצרפתי הוא הנכון, וכך מקובל היום בקרב החוקרים. בנימין מנשה לוין, אגרת רב שרירא גאון, חיפה תרפ"א בנימין מנשה לוין, אגרת רב שרירא, ב"העברי", 9 בספטמבר 1921. איגרת רב שרירא גאון, באתר "דעת" (סדר החכמים וקורות העתים, אוקספורד תרח"מ 1888) מהדורת דוב בער גאלדבערג, אגרת רב שרירא גאון, מאיינץ (מיינץ), תרל"ג / 1873, באתר היברובוקס אגרת רב שרירא גאון - מהדורה חדשה, קריית אתא, תשס"ט. שרירא (906-1006.), גאון, אגרת רב שרירא גאון, דף שער בספרייה הלאומית אייזיק הירש וייס, דור דור ודורשיו, חלק ד, עמ' 165 יעקב נחום אפשטיין, מבוא לספרות האמוראים, מאגנס ודביר, תשכ"ג, עמ' 610-615
גשר ארבעת הראשים

גשר ארבעת הראשים (באיטלקית: Ponte Quattro Capi - "פונטה קווטרו קאפי") המכונה גם גשר פבריקיוס (בלטינית: Pons Fabricius, ובאטלקית Ponte Fabricio - "פונטרה פבריצ'יו" - גשר פבריצ'יו) הוא הגשר העתיק ביותר ברומא הנמצא עדיין בשימוש. הגשר נבנה בשנת 62 לפנה"ס ומקשר בין שדה מרס מצפון (הגדה הימנית של נהר הטיבר) לבין אי הטיבר שבמרכז הנהר. גשר קסטיוס מקשר את האי לגדתו השנייה של נהר הטיבר (הגדה השמאלית - טרסטוורה). מקור שמו של הגשר - "ארבעת הראשים" מתייחס לפסלי האל יאנוס לו שני הראשים, אשר מצוי משני צידי הגשר. הפסלים הובאו אל הגשר במאה ה-14 מכנסיית גרגוריוס הקדוש במונטה סבלו. על פי דיו קסיוס הגשר נבנה שנה לאחר שקיקרו נבחר לקונסול והחליף גשר עץ קדום יותר שעמד במקום. הגשר הוזמן ביוזמת לוקיוס פבריקיוס ונקרא על שמו. הגשר שוקם בשנת 21 לפנה"ס ביוזמתם של הקונסולים מרקוס לוליוס וקווינטוס אמיליוס לפידוס. אורך הגשר 62 מטרים, רוחבו 5.5 מטרים והוא מורכב משתי קשתות, כאשר במרכז הנהר עמוד מרכזי תומך בשתי הקשתות. הגשר בנוי אבן טופה געשית, ומצופה אבן טרוורטין וכתובת הקדשה מנציחה את בונה הגשר: L . FABRICIVS . C . F . CVR . VIAR FACIVNDVM . COERAVIT IDEMQVE PROBAVIT בימי הביניים נקרא הגשר בשם "גשר היהודים" (בלטינית: pons Iudaeorum) בשל סמיכותו לגטו רומא. הגשר שופץ על ידי האפיפיור אינוקנטיוס ה-11 בשנת 1679. מדיה וקבצים בנושא גשר ארבעת הראשים בוויקישיתוף תיאור הקמת הגשר סמיואל בול פלאטנר, הטופוגרפיה של רומא העתיקה תיאור הגשר באתר Structurae אתר רשמי של אי הטיבר (באיטלקית)
בלו צ'יר

בלו צ'יר (באנגלית: Blue Cheer) הייתה להקת רוק אמריקנית מסן פרנסיסקו. עיקר פרסומה היה בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים, אך היא המשיכה לפעול עד שנת 2009. שמה שם הלהקה מגיע מסם פסיכדלי שהיה נפוץ בתקופת הקמת הלהקה. ללהקה השפעה רבה על הבי מטאל, והיא השפיעה על להקות הבי מטאל חלוצות כמו בלאק סבאת', דיפ פרפל, לד זפלין ועוד. הלהקה החלה כאשר חברים בה שישה נגנים בשנת 1966, אבל כבר בשנת 1967 נותרו בה שלושה: ליי סטפנס (Leigh Stephens) על גיטרה, דיקי פטרסון (Dickie Peterson) בגיטרת בס ושירה, וכן פול ווליי (Paul Whaley) על התופים. הלהיט הראשון והגדול ביותר שלהם היה הסינגל "בלוז הקיץ" ("Summertime Blues"), שהוא גרסת כיסוי לשיר של אדי קוקרן, והגיע למקום הארבע עשר בבילבורד 100 החמים. שיר זה הוכנס לאלבומם הראשון Vincebus Eruptum. אלבום זה הוגדר כ"יצירת מופת כאוטית של כח גלם", והגיע למקום האחד עשר בטבלת הבילבורד 200. התקליט הזה מאופיין בצליל מטאלי בסיסי ורועש, השונה ממה שבא לפניו ואולי גם אחריו. קשה לאפיין את צליל הלהקה בתקופה הראשונה שלהם (עד לשנת 1971) אך ברור שזהו צליל רועש, מכיל אלמנטים מהבלוז ומהרוק הפסיכדלי. הלהקה עשתה שינויים בהרכב אחרי התקליט השני שלהם Outsideinside בשנת 1968: ליי סטפן הוחלף ברנדי הולדן (Randy Holden) מלהקת החצי השני. בשנת 1969 הולדן עזב, וברוס סטפנס (Bruce Stephens) ביחד עם רלף קלוג (Ralph Kellogg) החליפו אותו. שינוי זה גרם לעידון הצליל של הלהקה בתקליט השלישי שלהם, "New, Improved". לאחר עוד מספר שינויים, ולאחר הוצאת התקליט Oh! Pleasant Hope בשנת 1971, החליטה הלהקה להיפרד. בשנים 1988 - 1994 הלהקה הופיעה בעיקר באירופה, והוציאה תקליט הופעה חיה ראשון Blitzkrieg Over Nuremberg. Vincebus Eruptum, שנת 1968 Outsideinside, שנת 1968 New! Improved! Blue Cheer, שנת 1969 Blue Cheer, שנת 1969 The Original Human Being, שנת 1970 Oh! Pleasant Hope, שנת 1971 The Beast Is...Back, שנת 1984 Blitzkrieg Over Nuremberg, שנת 1989 Highlights & Low Lives, שנת 1990 Dining With the Sharks, שנת 1991 Live in Japan, שנת 2003 Bootleg: Live - Hamburg - London, שנת 2005 What Doesn't Kill You..., שנת 2007 מדיה וקבצים בנושא בלו צ'יר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלו צ'יר בלו צ'יר, באתר ספוטיפיי בלו צ'יר, באתר AllMusic (באנגלית) בלו צ'יר, באתר MusicBrainz (באנגלית) בלו צ'יר, באתר דיזר בלו צ'יר, באתר Discogs (באנגלית) בלו צ'יר, באתר Songkick (באנגלית) בלו צ'יר, באתר בילבורד (באנגלית) על התקליטים של הלהקה
לגש

האם התכוונתם ל... לגש (עיר) – עיר קדומה באימפריה הבבלית לגש (עץ) – סוג של עץ ממשפחת האורניים
גשר קסטיוס

גשר קסטיוס (בלטינית: Pons Cestius - "פונס קסטיוס", באיטלקית: Ponte Cestio - "פונטה צ'סטיו" - גשרו של קסטיוס) הוא גשר אבן המקשר בין אי הטיבר מצפון (בגדתו המזרחית/ הימנית של עיקול הטיבר) עם אזור טרסטוורה מדרום (בגדתו השמאלית /מערבית של עיקול הטיבר), בעיר רומא. הגשר נבנה במהלך המאה הראשונה לפנה"ס ככל הנראה בין השנים 62 ו-27 לפנה"ס, לאחר בניית גשר ארבעת הראשים המקשר את האי לגדתו הצפונית של נהר הטיבר. גשר זה ניזוק במהלך המאה ה-19 ורק חלקים מועטים מהמבנה המקורי נותרו על ימינו. בגשר המתוקן משתמשים גם כיום. הגשר היה הגשר הראשון ברומא העתיקה שקישר את הגדה המזרחית למערבית של הטיבר. הקיסר ולנטיניאנוס הראשון שיפץ את הגשר במאה הרביעית. אחריו שיפצו אותו ואלנס וגרטיאנוס, השיפוץ הסתיים בשנת 369 והגשר נחנך מחדש בשנת 370 בשם "גשר גראטיאני" (pons Gratiani). במהלך השיפוץ צופה הגשר באבן טרוורטין שנלקחה מתיאטרון מרקלוס שבגדתו הצפונית של הנהר. אורכו של הגשר היה 42 מטרים, רוחבו כ-8.2 מטרים, והוא כלל קשת מרכזית גדולה שקוטרה 23.65 מטרים, ושתי קשתות קטנות משני צדדיה (שקוטרן 5.8 מטרים). בין המאה ה-12 ושנת 1834 שופץ הגשר מספר פעמים. במהלך השנים 1888 ו-1892, עת נבנו רציפי גדות הטיבר, נהרס הגשר ונבנה מחדש לצורך הרחבת הנהר מ-48 מטרים ל-76 מטרים. הגשר הקדום היה קצר מדי, ולכן נבנה גשר חדש בן שלוש קשתות, שהמרכזית בהן נבנתה מאבני הקשתות המקוריות. מדיה וקבצים בנושא גשר קסטיוס בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה תיאור הגשר באתר structurae אתר אי הטיבר (באיטלקית)
מוריס פוקס

מוריס פוקס (באנגלית: Maurice Fox‏; 14 בינואר 1898 האימפריה הרוסית – 25 ביוני 1988 קנדה) היה שחמטאי יהודי-קנדי. זכה שמונה פעמים באליפות קנדה בשחמט. בסוף 1898 משפחת פוקס עברה ללונדון, אנגליה. לאחר שסיים את אוניברסיטת לונדון בשנת 1921 היגר פוקס לקנדה בשנת 1923. שנה לאחר מכן סיים פוקס במקום השני באליפות קנדה לשחמט אחרי ג'ון מוריסון. בשנת 1926 סיים שוב במקום השני. בשנים 1927, 1929, 1931, 1932, 1935, 1938, 1940 ו-1949 זכה באליפות קנדה. פוקס השתתף מספר פעמים גם באליפות הפתוחה של ארצות הברית. בשנים 1928 ו-1929 ניצח פוקס באליפות מונטריאול. בשנת 1929 סיים במקום החמישי בתחרות בריידלי בארצות הברית (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1930 ניצח באליפות הקיץ במונטריאל. בשנת 1931 סיים במקום ה-12 בתחרות ניו-יורק (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה). בשנת 1933 סיים במקום התשיעי באליפות הפתוחה של ארצות הברית (ניצח: ראובן פיין). בשנת 1935 ניצח בתחרות הבזק הראשונה שהתקיימה במונטריאול, את אליפות העיר ואת אליפות קנדה. בשנת 1936 סיים במקום השני בתחרות אליפות קנדה אחרי בוריס בלומין. באליפות הפתוחה של ארצות הברית סיים במקום השני בשלב המוקדם אחרי ארתור דייק ובגמר חלק מקום 8–10 (ניצח: ישראל הורוביץ). בשנת 1937 סיים פוקס במקום השני באליפות קנדה שהתקיימה בקוויבק (ניצח: בוריס בלומין). פוקס ניצח באליפות קנדה בשנים 1938 ו-1940. ניצחונו האחרון באליפות היה בשנת 1949, כשהקדים את דניאל ינופסקי ופדור בוגאטירצ'וק. בשנת 1945 פוקס ניצח את מוריסון בלוח הראשון בדו-קרב באמצעות הטלגרף בין טורונטו למונטריאול. בשנת 1954 השתתף פוקס בנבחרת האולימפית של קנדה, בלוח המילואים הראשון, באולימפיאדה שהתקיימה באמסטרדם. +5 -2 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). פוקס ניצח את בובי פישר באליפות קנדה הפתוחה שהתקיימה בשנת 1956 במונטריאול. פוקס היה אמור לקבל תואר אמן בינלאומי על הישגיו הרבים, אך מעולם לא הועברה פניה בנושא לפיד"ה[דרוש מקור]. תחרות ניו יורק 1931 מוריס פוקס, באתר צ'סגיימס (באנגלית) משחקיו של מוריס פוקס, באתר צ'סגיימס (באנגלית) חוסה ראול קפבלנקה - מוריס פוקס 1919, משחק סימולטני, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אלכסנדר אלכין - מוריס פוקס 1924, באתר צ'סגיימס (באנגלית) בובי פישר - מוריס פוקס, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוחן מסלול

בוחן מסלול או בעגה צהלית בחמ"ס, הוא בוחן כושר גופני בהכשרות שונות בצה"ל. הבוחן כולל ריצת 1500 מטרים בלבוש צבאי מלא, עם אפוד ועם נשק, המחולקת לשלושה חלקים: ריצת 400 מטר. מסלול מכשולים באורך 500 מטר. ריצת 600 מטר. מסלול המכשולים כולל מעבר קיר, חבל טיפוס בגובה 3 מטרים, זחילה, מקבילים, מדרגות ומכשולים נוספים. לעיתים הבוחן כולל בסופו ירי לאחר מאמץ (בוחן סמל). כדי שהנבחן יעבור את הבוחן, המסלול צריך להיעשות בזמן מוקצב, המשתנה בהתאם לסוג ההכשרה הצבאית. בקורס מ"כים נקרא בוחן זה הכולל ירי לאחר מאמץ "בוחן סמל", ומהווה תנאי הכרחי להסמכה כמפקד כיתה (מ"כ). במהלך שנת 2017 בוטל בהדרגה בוחן המסלול בגדודים המעורבים. לאחר טענות על חוסר שוויון בין המינים בגובה קיר הטיפוס, מספר המחסניות ועוד, בוטל קיר הטיפוס, ולאחריו בוטל בהדרגה הבוחן כולו. בוחן בר-אור גיא עזרא, ‏בלי קיר טיפוס ובוחן מסלול: הקלות בגדודים המעורבים, באתר "סרוגים", 18 באוגוסט 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מספר שופע

מספר שופע הוא מספר שסכום מחלקיו (לא כולל המספר עצמו) עולה על המספר. למשל המספר 12 הוא מספר שופע, משום שהוא מתחלק ל-1,2,3,4,6. סכומם של המחלקים גדול מ-12: 1+2+3+4+6=16 ההגדרה בשפה מתמטית: מספר שופע (abundant number) הוא מספר טבעי n {\displaystyle n} שעבורו מתקיים σ ( n ) > 2 n {\displaystyle \sigma (n)>2n} , כאשר σ ( n ) {\displaystyle \sigma (n)} היא פונקציית המחלקים: סכום כל המחלקים החיוביים של n {\displaystyle n} , כולל n {\displaystyle n} עצמו. חלוקת המספרים ל"שופעים", "חסרים" ומשוכללים מופיעה לראשונה אצל ניקומאכוס, בסביבות שנת 100. קיימים אינסוף מספרים שופעים. ביתר פירוט, לכל k, קיימים אינסוף מספרים שופעים המתחלקים ב- k, ואינסוף מספרים שופעים הזרים ל- k. הסיבה העקרונית לכך היא שהמכפלה ∏ ( 1 + 1 p ) {\displaystyle \prod \left(1+{\frac {1}{p}}\right)} , על-פני כל הראשוניים, היא אינסופית, ואילו היחס σ ( n ) / n {\displaystyle \sigma (n)/n} שווה לפחות ל- ∏ ( 1 + 1 p ) {\displaystyle \prod \left(1+{\frac {1}{p}}\right)} כאשר המכפלה היא על פני המחלקים הראשוניים של n. על ידי בחירת מספיק גורמים ראשוניים, אפשר לעבור כל יחס רצוי. בשנת 1998 הראה מארק דלגליש שהצפיפות של המספרים השופעים היא בין 0.2474, ל-0.2480. מספר שופע שאיננו "דמוי משוכלל" נקרא "מספר מוזר". בעיה פתוחה עתיקת יומין היא, האם קיים מספר (שופע) n {\displaystyle n} המקיים σ ( n ) = 2 n + 1 {\displaystyle \sigma (n)=2n+1} . (מספר כזה נקרא מספר קוואזי משוכלל). המספר השופע האי-זוגי הקטן ביותר הוא 945. מספר חסר מדיה וקבצים בנושא מספר שופע בוויקישיתוף מספר שופע, באתר MathWorld (באנגלית) סדרת המספרים השופעים באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים M. Deléglise, "Bounds for the density of abundant integers," Experimental Math., 7:2 (1998) p. 137-143
מג'ורו

מג'ורו (אנגלית: Majuro) היא בירת הרפובליקה של איי מרשל והעיר הגדולה ביותר בה. בעיר 25,400 תושבים (נכון לשנת 2004). העיר ממוקמת באטול מג'ורו, בו 64 איים. יש בה נמל ושדה תעופה בינלאומי. שטח האי (האטול) הוא 9.7 קמ"ר, והוא מקיף לאגונה ששטחה 295 קמ"ר. בעיר נמצאת מכללת איי מרשל. העיר מייצאת קופרה. האטול עליו נמצאת מג'ורו ידוע בספורט הצלילה. ב-30 בינואר 1944, במלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר שהייתה עד אז בשלטון יפן על ידי חיילי ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא מג'ורו בוויקישיתוף מג'ורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רכבת נוסעים

רכבת נוסעים היא אמצעי תחבורה ציבורי המיועד להסיע מספר רב של נוסעים בין תחנות רכבת תוך שימוש ברשת מסילות. רכבות נוסעים פועלות בדרך כלל בין נקודות בהן יש תנועת נוסעים גדולה, אולם קיימים גם קווי רכבת נוסעים באזורים דלילי אוכלוסייה. רכבת נוסעים יכולה להיות מורכבת ממערכי קרונועים או ממספר קרונות נוסעים הנגררים או נדחפים על ידי קטר. בנוסף לפעמים כוללת רכבת נוסעים קרון משא המיועד למטענם של הנוסעים, קרון כוח לאספקת חשמל לתאורה ולמיזוג האוויר ברכבת, וברכבות מסוג מו-דו גם קרון ניהוג המאפשר לשלוט בקטר כאשר הוא דוחף את הרכבת. אורכה הכולל של רכבת נוסעים מוגבל על ידי אורך הרציפים שבתחנות בהן היא עוצרת, ולכן בדרך כלל אינו עולה על 500 מטרים. רכבות אלו נעות בין ערים מרוחקות או בין מדינות וזמן הנסיעה עשוי להגיע לימים אחדים. ברכבות אלו יהיו בדרך כלל תאי שינה מצוידים במיטות וקרון מסעדה. רכבות מפורסמות למרחקים ארוכים הן הרכבת הטרנס-סיבירית וסאנסט לימיטד (אנ'). רכבות מהירות הן רכבות שנעות במהירות גבוהה, בדרך כלל מעל 160 קמ"ש. רוב הרכבות המהירות היום בעולם נעות במהירות שבין 230 ל-350 קמ"ש, אולם בניסויים הצליחו רכבות להגיע עד ל-581 קמ"ש. רכבות מהירות מונעות כמעט תמיד באמצעות חשמל, ובנויות כקרונועים. רכבות לילה הן רכבות הפועלת בשעות הלילה. על פי רוב מדובר ברכבות הנוסעות למרחק גדול, עם עצירות ביניים מועטות, בשעות השינה של הנוסעים, והן מציעות קרונות שינה. רכבת בין־עירונית מסיעות נוסעים בין מטרופולינים מרוחקות יחסית זה מזה במהירות גבוהה. בדרך כלל הרכבות יעצרו בתחנות ספורות לאורך המסלול או שלא יעצרו כלל (רכבות ישירות), מה שמאפשר מהירות נסיעה ממוצעת גבוהה. רכבות פרווריות מסיעות נוסעים יוממים מקצות המטרופולין אל מרכזה ומהטבעת התיכונה של המטרופולין אל אזורי התעשייה שבשוליה. לרוב לרכבות אלו תדירות גבוהה (מעל ארבע רכבות בשעה), תחנות קרובות יחסית לרכבת בין־עירונית (3 עד 10 ק"מ), דלתות רחבות על מנת לאפשר לנוסעים לעלות ולרדת תוך זמן קצר מאוד, וזמני תאוצה ותאוטה קצרים. מכיוון שהרכבת מסיעה יוממים, תהיה בה צפיפות רבה בשעות העומס בבוקר ואחר הצהריים, ועליה להיות ערוכה לכך מבחינת תפוסת קרונות.
מערת נפטון

מערת נפטון (באיטלקית: Grotta di Nettuno) היא מערה השוכנת בבסיסו של קאפו קאצ'יה (Capo Caccia), מצוק העשוי מסלעי גיר ודולומיט, סמוך למפרץ פורטו קונטה בצפון-מערב סרדיניה. עקב חדירת מי גשמים נוצרו בחלל המערה נטיפים וזקיפים. בניגוד למערות נטיפים אחרות, עקב סמיכותה של המערה אל הים נוצרו בה בריכות מים מלוחים אשר מפלסן זהה למפלס פני הים. קרני האור המגיעות אל המערה מהפתחים יוצרות שילוב של מראות צבעוניים באולמות המערה בהתאם לשעות היום. אורך מסלולי המערה מגיע ל-4 ק"מ אך רק 580 מטר מהם פתוחים לקהל. הכניסה והיציאה מהמערה היא אחת ושוכנת בגובה של מטר בודד מעל פני הים. דרך כניסה זו מתאפשרת ההגעה אל המערה לבאים דרך הים ולאלה היורדים אליה דרך שביל בן 656 מדרגות לאורכו של המצוק, המכונה "אסקאלה דל קבירול" (Escala del Cabirol - "מדרגות העז"). בעת סערה אין אפשרות להגיע למערה כלל, לא דרך הים ולא דרך השביל היבשתי. המערה התגלתה במקרה על ידי דייג במאה ה-18, ובמקום התגלו שרידים קדומים של כלב ים נזירי מצוי. המדרגות היורדות מהמגדלור אל המערה נחצבו בשנת 1954. נטיפים באגם המלוח שלל צבעים שלט לכבוד המלך על קיר מגולף הירידה למערת נפטון המדרגות בירידה לכניסת המנהרה גרם המדרגות המוביל אל מערת נפטון בקאפו קאצ'ה מראה במערה אתר האינטרנט הרשמי של מערת נפטון (באנגלית ובאיטלקית) Neptune's Grotto Sardinia Review - מדריך לביקור במערה Grotta di Nettuno Alghero - תמונות מהדרך למערה ומתוך המערה - אפריל 2008
מספר מוזר

במתמטיקה, מספר מוזר (באנגלית: Weird number) הוא מספר טבעי שהוא שופע; כלומר, סכום מחלקיו (לא כולל המספר עצמו) עולה על המספר, אך לא דמוי משוכלל – אין קבוצה חלקית של המחלקים, שסכומה שווה למספר. כך למשל, מחלקיו של המספר 70 (המספר המוזר הקטן ביותר) הם 1,‏ 2,‏ 5,‏ 7,‏ 10,‏ 14,‏ ו-35. סכומם של מספרים אלה הוא 74, ואין קבוצה חלקית שלהם שסכומה הוא 70. לעומת זאת, המספר 12 הוא מספר שופע, אך לא מוזר: סכום מחלקיו, שהם המספרים 1,‏ 2,‏ 3,‏ 4 ו-6, הוא 16, אך ישנה תת-קבוצה של מחלקיו שסכומה הוא 12: ‏2 + 4 + 6. המספרים המוזרים הקטנים ביותר הם: 70, 836, 4030, 5830, 7192, 7912, 9272, 10430, 10570, 10792, 10990, 11410, 11690, 12110, 12530, 12670, 13370, 13510, 13790, 13930, 14770. ישנם אינסוף מספרים מוזרים: אם n {\displaystyle n} הוא מספר מוזר ו- p {\displaystyle p} ראשוני הגדול מסכום מחלקיו σ ( n ) {\displaystyle \sigma (n)} , אז p n {\displaystyle pn} מוזר. עדיין לא נמצא מספר אי-זוגי מוזר, והוכח שאם קיים מספר כזה, הוא חייב להיות גדול מ-1021. מספר חסר מספר משוכלל מספר מוזר, באתר MathWorld (באנגלית) סדרת המספרים המוזרים באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים