laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
החזית הדתית המאוחדת

החזית הדתית המאוחדת הייתה רשימה מאוחדת למפלגות המזרחי, הפועל המזרחי, אגודת ישראל, פועלי אגודת ישראל והאיחוד הדתי הבלתי-מפלגתי, שהתמודדה בבחירות לכנסת הראשונה וזכתה ב-16 מנדטים. הייתה זו הפעם היחידה בתולדות המדינה בה היו מאוחדות כל המפלגות הדתיות והחרדיות בכנסת כרשימה אחת. הסיעה הייתה חברה בקואליציה בשתי הממשלות שכיהנו באותה כנסת (ממשלת ישראל הראשונה וממשלת ישראל השנייה). בשתי הממשלות כיהנו מטעם הסיעה שלושה שרים - הרב יצחק מאיר לוין (אגודת ישראל), הרב יהודה לייב פישמן מימון (המזרחי) וחיים משה שפירא (הפועל המזרחי). לקראת הבחירות לכנסת השנייה נוהלו מגעים להמשך הריצה המשותפת, אולם אלו לא צלחו. לקראת הבחירות לכנסת השלישית עלו קריאות לחזית דתית מאוחדת מגורמים שונים. בין התומכים היו רבי שלמה חיים פרידמן והרב יהודה לייב פישמן מימון. לעומת זאת, סיעת למפנה של הפועל המזרחי התנגדה לכך. בעיתונות נטען שאגודת ישראל הייתה מעוניינת בחזית דתית כאמתלה לשוב להשתתף בקואליציה. אנשי המפד"ל דרשו חזית מהותית, שתכלול התחייבות של אגודת ישראל לכפיפות לרבנות הראשית, בעוד אנשי אגודת ישראל הסכימו אך ורק לחזית טכנית. בהמשך המגעים הושגה פשרה על ועדה משותפת של נציגים של הרבנות הראשית ומועצת גדולי התורה שתנחה את החזית הדתית, ובלילה האחרון לפני הגשת הרשימות היה נראה שהושג הסכם. אולם, לבסוף הקמת החזית נכשלה בגלל התנגדות למפנה, ודרישת אגודת ישראל לצמצום הייצוג של הפועל המזרחי אם למפנה רצה בנפרד. גם לפני הבחירות לכנסת הרביעית נוהלו מגעים לאיחוד, אך בלחצו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, "הרב מבריסק", המפלגות החרדיות לבסוף ביטלו את הרעיון, וזאת בתמורה למכתב תמיכה ממנו להצבעה בבחירות. הצעות להקים חזית משותפת נמשכו גם בשנות ה-60, במיוחד לאור הקמת גח"ל והמערך. החזית פעלה גם בעיריות, ובבחירות לעיריית ירושלים בשנת 1950 רצו המפלגות יחד. רשימת פאג"י, הקנאית יחסית לאגודת ישראל, רצה בנפרד והשיגה מקום אחד בעירייה. רשימת הפועלת והאשה הדתית סיעת החזית הדתית המאוחדת בכנסת הראשונה, באתר הכנסת החזית הדתית המאוחדת באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה אם לא עכשיו אימתי?, הצופה, 21 בפברואר 1955 משה אונא, על החזית הדתית, הצופה, 5 בנובמבר 1954 החזית הדתית ירדה מסדר היום, חרות, 30 במאי 1955 אין התקדמות במו"מ על חזית דתית, דבר, 11 במאי 1955 הקמת חזית דתית נתקלה במכשול חדש, מעריב, 7 ביוני 1955 מדוע לא הוקמה החזית הדתית המאוחדת?, הצופה, 12 ביוני 1955 מציעים חזית דתית מאוחדת, חרות, 11 ביוני 1959 גל התפטרות בפא"י בעקבות כשלון, חרות, 9 ביוני 1965 אליהו אגרס, על כינוס פעילי רפ"י, חזית דתית, דבר, 13 ביוני 1969
אנסטסיה פיין

אנסטסיה פיין (נולדה ב-18 ביוני 1990) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית ילידת גרמניה המזרחית, המשחקת בשפות העברית והרוסית. נולדה בשם אנסטסיה בוצ'רנקו במגדבורג שבגרמניה המזרחית (כיום בגרמניה). אביה היה קצין בצבא הסובייטי, ואמה מהנדסת מזון. בשנת 1998, בהיותה בת 8, משפחתה עלתה עמה לישראל, והם התגוררו בראשון לציון. שירתה בצה"ל כמש"קית קישור.[דרוש מקור] החלה ללמוד תקשורת ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב – אך לאחר שצפתה בהצגה בתיאטרון הבימה, החליטה לנשור בטרם עת מלימודיה האקדמיים – על-מנת להירשם לבית הספר למשחק בית צבי, שם הצטיינה ואף זכתה בפרס על-שם מייסד בית הספר, צבי קליר. בשנת 2020 החלה לשחק במחזה "מחוברים לחיים" בתיאטרון הקאמרי מאת אלי ביז'אווי ובבימויו של אלון אופיר, המבוסס על סרט צרפתי באותו שם משנת 2011. בשנת 2024 שיחקה בסרט כביש הסרגל. מתגוררת בתל אביב.[דרוש מקור] תא גורדין (2014) החדש של עומרי גורדון (2015) ג'ודה (2017–2020) ירושלים (2022) בוגד (2022) מכתוב (2017) "אופרה בגרוש" (2015), במאי גלעד קמחי, בתפקיד סוקי טודרי "אלקטרה" (2015), במאי כפיר אזולאי, בתפקיד כריסותמיס "מפיסטו" (2016), במאי עמרי ניצן - בתפקיד ברברה (אשתו של הנדריק הפגן) "עמודי החברה" (2016), במאי ארתור קוגן - בתפקיד בטי (אשתו של קרסטן ברניק) "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" (2017), מאת א.ב. יהושע, במאי איציק ויינגרטן, בתפקיד הגרושה "ציד המכשפות" (2017) "אל נקמות" (2018) "קרוב יותר" (2019) "מחוברים לחיים" (2020) "שני אנשים בלילה" (2022) "הבן של מושיקו" (2023) אנסטסיה פיין, ברשת החברתית פייסבוק אנסטסיה פיין, ברשת החברתית אינסטגרם אנסטסיה פיין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אנסטסיה פיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חגית גינזבורג, אנסטסיה פיין: חולמת על סדרה בנטפליקס, באתר הארץ, 25 בינואר 2022 אנסטסיה פיין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אלון הדר, חופשת שיניים, באתר "ידיעות אחרונות", 6 ביוני 2017 הדס בשן, ‏"רק עכשיו, בגיל 26, אני קוראת את אנה קרנינה", באתר ‏מאקו‏, 3 באוקטובר 2017 אנסטסיה פיין, באתר בית צבי ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רדי מייד

רֶדִי מֶייד (באנגלית: Readymade, הגיע מהמונח בצרפתית: "Objet trouvé", אוֹבּזֶ'ה טרוּבֶה) הוא מונח שטבע האמן מרסל דושאן המתאר אמנות הנוצרת תוך שימוש באובייקטים או בחפצים יומיומיים. השימוש בחפצים כ'אמנות', כשהם מנותקים מן הקונטקסט המקורי שלהם, מרחיב בצורה משמעותית את החשיבה המקובלת אודות מה היא אמנות, בייחוד בעידן שבו המוצר ועיצובו מקבלים משנה חשיבות. בין יצירות ה'רדי מייד' הידועות של דושאן נמצאת "מזרקה", שהיא משתנה ציבורית שאותה קנה האמן והציג אותה כיצירת אמנות. רדי מייד אחרים של דושאן היו "מתקן בקבוקים", "בטרם הזרוע השבורה" ועוד. לעיתים נעשים שינויים בחפצי הרדי מייד כדי להדגיש אמירה אמנותית כלשהי. כך לדוגמה, ביצירה של האמן מאן ריי - "מתנה" משנת 1921. זוהי יצירה המשלבת טכניקה של אסמבלאז', ומורכבת ממגהץ ברזל שעליו התקין האמן שורה של ווים או מסמרים קטנים, המעקרים את הפונקציונליות של האובייקט. אמנים נוספים עושים שימוש בחומרי רדי מייד, תוך התאמתם ליצירה וטיפול אמנותי בהם, לעיתים תוך הרחקתם ממושג הרדי מייד כפי שהגה אותו דושאן. כאשר הטיפול בחפץ הוא דו־ממדי, (לדוגמה, ניירות שונים המודבקים יחדיו), נקרא האובייקט קולאז'. כאשר האובייקט שנוצר הוא תלת־ממדי, כגון תבליט התלוי על הקיר, נהוג לכנותו בשם אסמבלאז'. לעיתים האסמבלז' הופך להיות פיסול של ממש, בעיקר כתוצאה משימוש בשיטות פיסול מודרניות כגון ריתוך. אמנים מודרניים רבים מוכרים בשימוש באובייקטים יומיומיים באמנותם. ביניהם ניתן למנות את: דוב, טירי דה, "הרדי-מייד ושפופרת הצבע", סטודיו, כתב עת לאמנות, גיליון מס' 68 (חלק א') ו-69 (חלק ב'), פברואר, 1992. מדיה וקבצים בנושא רדי מייד בוויקישיתוף Unmaking the Museum: Marcel Duchamp's Readymades in Context גליה יהב, 100 שנה למהפכה - האם הרדי-מייד הוא אנטי-אמנות? האם הוא קווירי?, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2013 art/objet-trouve רדי מייד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סיס חוורוור

סיס חוורוור (שם מדעי: Apus pallidus) היא עוף קטן הדומה במראה החיצוני לסנונית הרפתות או סנונית הערים אך איננו שייך לסדרה ציפורי שיר אלא לסדרת הסיסאים. הדמיון הרב בין הקבוצות הוא תוצאה של אבולוציה מתכנסת המשקף סגנונות חיים דומים. לסיסים רגליים קצרות מאוד אשר משמשות אותם רק עבור היצמדות למשטחים אנכיים. השם המדעי של מין זה מורכב משם הסוג, Apus, שפירושו "סיס" בלטינית, שנחשבה בעבר על ידי הקדמונים לסוג של סנונית בלי רגליים (מיוונית עתיקה α, a, "בלי", πούς, pous, "רגל"), ו-pallidus בלטינית "חיוור". הם לעולם לא מתיישבים על הקרקע באופן טבעי. סיסים מבלים את רוב חייהם באוויר וניזונים מחרקים שהם תופסים בעזרת המקור. הם שותים תוך כדי תעופה. הסיס החוורוור חולף בישראל בעת הנדידה שלו והוא נחשב לחולף מצוי בכל חלקי הארץ. סיס חוורוור תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע האנגלי ג'ורג' ארנסט שלי ב-1870. מוטת הכנפיים של מין זה היא 44 ס"מ ואורך גופו היא בין 16–18 ס"מ. מין זה דומה מאוד לסיס החומות וניתן להבדיל ביניהם רק מסקירה קפדנית. כמו לסיס החומות, זנבו קצר ומפוצל וכנפיו ארוכות מאוד ומתעקמות אחורה ומזכירות בצורתן סהר או בומרנג. הסיס החוורוור הוא כהה לגמרי חוץ מכתם לבן גדול על גרונו אשר לעיתים קרובות ניתן להבחין בו מרחוק. הוא מעט גדול וחום יותר מסיס החומות. בנוסף, נוצות כנפיו, חלקיו התחתונים ואחוריו מעט בהירות יותר. בטנו בעלת מראה קשקשים מעט בולט יותר ואופן תעופתו קצת שונה. קול קריאתו צרוד וחזק בדומה לסיס החומות. הסיס החוורוור מתרבה על צוקים וגגות סביב הים התיכון ועל האיים הקנריים ומדיירה, ומטיל שתי ביצים בכל פעם. כמו הסנונית, הוא נודד גם כן, את החורף הוא מעביר בדרום אפריקה או בדרום מזרח אסיה. הוא נחשב נדיר צפונית לאזורי הרבייה שלו, אם כי ייתכן שלא תועדו באזורים אלה בשל קשיים בזיהוי. מכיוון שטווח תפוצתו דרומי יותר, מגיע הסיס החוורוור מוקדם יותר ועוזב מאוחר יותר מהמין הדומה לו, סיס החומות. בישראל נחשב הסיס החוורוור לחולף מצוי בכל רחבי הארץ. הוא נצפה דוגר סביב ים המלח ובמקומות נוספים לאורך הבקע במדבר יהודה ובערבה. מספר פריטים נצפו חורפים בדרום הארץ ובמזרחה. קיימים בין כ-800,000–1,500,000 פריטים בוגרים ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא סיס חוורוור בוויקישיתוף סיס חוורוור, באתר ITIS (באנגלית) סיס חוורוור, באתר NCBI (באנגלית) סיס חוורוור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סיס חוורוור, באתר GBIF (באנגלית) סיס חוורוור באתר הרשימה האדומה של IUCN Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 52, 289. ISBN 978-1-4081-2501-4. יואב פרלמן, מגדיר הציפורים של ישראל - סיס חוורוור, באתר פורטל צפרות סיס חוורוור באתר הרשימה האדומה של IUCN
אליעזר ארלוזורוב

אליעזר ארלוזורוב (בכתיב יידי: ארלאזאראוו; ה'תר"א/ה'תר"ב, 1841/1842 - ו' באדר ה'תרס"א, 25 בפברואר 1901) היה חסיד חב"ד, רב ואב בית דין בעיר רומני. היה סבו של חיים ארלוזורוב, ממנהיגי היישוב העברי הארץ-ישראלי בין שנות העשרים עד הירצחו ב-1933 כשהיה בן 34 בלבד. נולד לשאול, חסיד חב"ד. למד עם אחיו, אברהם יחזקאל ארלוזורוב (לימים רבה של חרקוב), אצל הרב עוזר ריבקין, גם הוא חסיד חב"ד. מונה לרב העיר רומני בשנת ה'תרכ"ט בהיותו בגיל 28. על רבנותו בעיר כתב י.י. היילפערין: בין מספר הרבנים המעטים יחידי סגלה היודעים לנהל את צאן מרעיתם על מי מנוחות התורה והדעת, היה גם רבנו ז"ל, עם היותו צדיק ומחמיר לעצמו, הקל בכל האפשר לאחרים. הוא היה סבלן ועניו ידע לאחד את כל המפלגות ושפתים ישק השיבו דברים נכוחים למהאדוקים עד החפשים הקיצוניים. — הספד בהמליץ, 3 במרץ 1901 בשיחותיו, יומניו וברשימותיו של רבי יוסף יצחק שניאורסון מוזכר הרב ארלוזורוב כאחד מחסידיו הבולטים של אביו, רבי שלום דובער שניאורסון. היה מעורב בעסקי הכלל, ונכח בכמה אסיפות רבנים. היה בידידות עם רבני דורו, כמו הרב אברהם יצחק קוק. היה מחותן עם הרב אריה לייב הפט, רבה של קונוטופ. נפטר אחרי מחלה קשה. בניו הם שאול, מאיר ויוסף. חתנו הוא הרב עקיבא ינקלבסקי. נכדו (בן שאול) הוא חיים ארלוזורוב. ניהל התכתבות עם רבנים, בהם השדי חמד. לא רצה להדפיס בחייו את חידושיו. הגהות אליעזר, פיוטרקוב תרס"ב תשובות אליעזר (עדיין בכתובים) חלק מהגהותיו לשו"ע נדפסו בהוספות לשולחן ערוך הרב רשימת הפרסומים של אליעזר ארלוזורוב, בקטלוג הספרייה הלאומית כפר חב"ד, גיליון 927. לוח אחיאסף. בכמה מקורות נזכר שהתמנה כבר בתרכ"ג, כשהיה בן 22. ככל הנראה מדובר בטעות. לקוטי דיבורים, כרך א, קה"ת, עמ' 138 אג"ק (רש"ב) ח"ג עמוד עח. חיי הראי"ה עמוד 288. ידיעה על פטירתו נדפסה בעיתון המליץ 27 בפברואר 1901. אוצר הרבנים מס' 2444. ישראל כהן חיים ארלוזורוב. לדוגמה: כללים, מערכת גימל, אות יא. לוח אחיאסף, וילנא, שנה תשיעית, תרס"ב עמוד 28. כמה מהן נדפסו בקובץ יגדיל תורה (ניו יורק).
יציאה מלכותית

יציאה מלכותית (באנגלית: A Royal Night Out) הוא סרט דרמה קומית בריטי משנת 2015. את הסרט ביים ג'וליאן גרולד לפי תסריט מאת טרוור דה סילווה וקווין הוד. שרה גאדון מככבת בדמות הנסיכה אליזבת' הצעירה, ובל פאולי מגלמת את דמותה של אחותה הנסיכה מרגרט. השתיים יוצאות מארמון בקינגהאם לבלות עם החוגגים את יום הניצחון באירופה. ביום הניצחון באירופה בשנת 1945, כשהוכרז על שלום ברחבי אירופה ולונדון חוגגת, הנסיכות אליזבת' ומרגרט מבקשות להצטרף לחגיגות, אך המלכה מתנגדת לכך. המלך מתרשם מתחינתה של אליזבת' ומתיר להן לצאת לבלות, ומבקש מהן לדווח לו על רגשות האנשים כלפיו כשהוא נושא את נאום החצות ברדיו. את כל אחת משתי הנסיכות, שיוצאות בעילום שם, מלווה קצין הנדרש להחזיר אותן לארמון בקינגהאם עד אחת בלילה. עד מהרה הן מגלות שתוכנית הבילוי שהכינה אמן אינה ממלאת את ציפיותיהן לבילוי ולפגוש אנשים פשוטים. מרגרט היא הראשונה שחומקת מהמלווה שלה, ואליזבת' יוצאת בעקבותיה. הנסיכות נפרדות כשהן עולות לשני אוטובוסים שונים. מרגרט מתיידדת עם קצין ימי שמבקש לנצל מי שלדעתו היא בחורה רגילה. אליזבת פוגשת טייס שעזב את הבסיס שלו בלי רשות. הקצין מוביל את מרגרט לעולם של מועדוני לילה, הימורים, משקאות מעורבים בסם ובתי בושת. אליזבת והטייס שלה מנסים למצוא את מרגרט, ומעורבים בהרפתקאות משלהם, שנמשכות הרבה מעבר לשעה אחת בלילה ואל תוך הבוקר למחרת. שני הקצינים שליוו את הנסיכות והטייס שהן פוגשות הם דמויות פרי הדמיון. למעשה, הנסיכות יצאו עם קבוצה של 16 איש ב-10 בלילה כדי להתערבב בין החוגגים וחזרו לארמון בקינגהאם באחת אחר חצות. הסרט "יציאה מלכותית" יצא לאקרנים בממלכה המאוחדת ב-8 במאי 2015, ועל גבי DVD ב-7 בספטמבר 2015. בארצות הברית יצא הסרט לבתי הקולנוע ב-4 בדצמבר 2015, ועל גבי DVD ב-3 במאי 2016. אתר ביקורת הסרטים Rotten Tomatoes מדרג את הסרט ב-71% בהסתמך על 51 סקירות. הציון הממוצע הוא 5.8/10. הדירוג באתר Metacritic הוא 59 מתוך 100, המבוסס על 16 מבקרים, ומציין שהביקורות הן מעורבות. אתר האינטרנט הרשמי של יציאה מלכותית "יציאה מלכותית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יציאה מלכותית", באתר נטפליקס "יציאה מלכותית", באתר AllMovie (באנגלית) "יציאה מלכותית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יציאה מלכותית", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "יציאה מלכותית", באתר Metacritic (באנגלית) "יציאה מלכותית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארז דבורה, "יציאה מלכותית": רק עד חצי המלכות, באתר ynet, 17 בספטמבר 2015 "A ROYAL NIGHT OUT (12A)". British Board of Film Classification. 23 במרץ 2015. נבדק ב-23 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "A Royal Night Out (2015)". Box Office Mojo. נבדק ב-11 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) von Tunzelmann, Alex. "The Guardian". נבדק ב-21 במאי 2015. {{cite web}}: (עזרה) "A Royal Night Out (2015)". Rotten Tomatoes. Flixster. נבדק ב-4 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "A Royal Night Out reviews". Metacritic. CBS Interactive. נבדק ב-4 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
מתרדת

מִתְרְדָת הוא דמות מקראית, אשר שימש כגזבר בממלכת פרס האחמנית תחת הנהגתו של כורש. עליו ציווה כורש לתת לששבצר נשיא יהודה בימים ההם את כל כלי בית המקדש הראשון שנבזזו על ידי צבאו של נבוכדראצר מירושלים. גזבר הוא תואר בממלכת פרס, Ganzabara, שפירושו שר אוצר. לדעת בנימין מזר היה מתרדת ממונה על אוצרות מקדשי בבל ונראה שהיה אחראי אף על אוצרות השלל שנבזז והובא מן הארצות הכבושות בידי הממלכה. מתרדת הוא שם תאופורי פרסי הכולל את הרכיב התיאופורי "מיתרה" שהוא שמו של אל פרסי. השם מתרדת נזכר גם בתעודות חיצוניות כמכתבי יב. ספר עזרא, פרק א', פסוקים ז'–ח' רן צדוק, מיכאל הלצר, עולם התנ"ך: עזרא, תל אביב, דוידזון עתי, 1997, עמ' 131 בנימין מזר, אניקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו: כרך ה, ירושלים, מוסד ביאליק, 1968, עמוד 677
ספירולינה

ספירולינה היא אצה מיקרוסקופית חד-תאית השייכת למערכת הכחוליות (Cyanobacteria), המשמשת מקור תזונתי לבני אדם, לדגים ולחיות משק. ספירולינה עשירה בחלבונים, חומצות אמינו, ויטמינים ומינרלים רבים. הספירולינה גדלה הן במים מתוקים והן במים מלוחים. צורתה, המזכירה סליל היא שהקנתה לה את שמה. הספירולינה נפוצה באפריקה, אסיה ובמרכז אמריקה. בימינו מייצרים מהאצה תוספי מזון. ספירולינה שימשה כמקור מזון לאצטקים ולתרבויות אחרות במרכז אמריקה עד המאה ה-16, וזכתה לפרסום לאחר שנאס"א וסוכנות החלל האירופאית השתמשו בה כמזון עבור אסטרונאוטים בחלל בשנות ה-80. הספירולינה בעלת שרידות גבוהה, וסוגים מסוימים שלה שורדים גם אחרי שהתייבשו על סלעים שחומם מגיע עד 70 מעלות צלזיוס. תהליך ההפקה כולל קציר מוקדם של ספירולינה שמתחיל עם עלות השחר, במטרה להגיע לרמת חלבון מקסימלית. קיימים שני סוגי ייצור: ייבוש ספירולינה באמצעות תנור Raw Food ייעודי, לאחר הייבוש נגרסת הספירולינה לפתיתים או נטחנת לאבקה. ספירולינה קפואה – הקפאה ואריזה של ספירולינה טרייה. 50%-70% חלבון מלא, המכיל את כל חומצות האמינו החיוניות. ספירולינה מכילה ויטמינים רבים, כולל ויטמיני E ,C ,B3 ,B2 ,B1 ו-K. מינרלים כגון סידן, ברזל, מגנזיום ואשלגן. בשנים 1964–1965 שהה הבוטנאי ז'אן לאונרד באזור אגם צ'אד עם משלחת מחקר בלגית, והגיע למסקנה כי עוגה בשם Dihe הנצרכת על ידי שבט מקומי עשויה מספירולינה, והחל לחקור את ההרכב הכימי של האצה. במקביל קיבל לאונרד הצעה מחברת Sosa-Texcoco בע"מ לחקור שגשוג מדאיג של אצות במתקן הייצור שלהם לנתרן הידרוקסידי ליד אגם טקסקוקו (Texcoco) במקסיקו. באגם זה קצרו האצטקים את הספירולינה שהייתה עבורם מקור מזון עד המאה ה-16. האצטקים יבשו ומכרו אותה בצורת עוגות Dihe. בעקבות ההזמנה מחברת סוסה טוקסקוקו נערך מחקר מעמיק ראשון מסוגו על דרישות הצמיחה והפיזיולוגיה של הספירולינה. בעקבות זאת הוקם בתחילת שנות ה-70 מפעל הייצור הראשון של ספירולינה בקנה מידה גדול, המנוהל על ידי חברת Sosa Texcoco. על פי המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית, אין מספיק ראיות מדעיות להמליץ על תוספת ספירולינה לכל מצב אנושי, ויש צורך במחקרים נוספים כדי לברר האם צריכת ספירולינה מניבה יתרונות כלשהם. נטען גם כי הספירולינה מסייעת לשליטה בגלוקוז בקרב חולי סוכרת, אך רשות המזון האירופית דחתה את הטענות הללו בשנת 2013. ספירולינה נחקרת גם כתוסף תזונתי פוטנציאלי לילדים החולים ב-HIV[דרוש מקור]. המפעל הראשון בארץ ישראל שגידל אצות ספירולינה בכמויות מסחריות היה מפעל האצות באילת אשר הוקם על ידי ד"ר עמיאור (עמי) דולב בשנות ה-80. בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] הפכה ישראל למעצמת גידול אצות מסוגים שונים, ביניהם גם ספירולינה. את הספירולינה מגדלים בחוות מתקדמות שהוקמו בנגב ובשרון. בגלל המחסור במים בישראל, פותחה צורת גידול מיוחדת בה מגדלים ספירולינה בתוך צינורות שקופים אנכיים ולא בברכות פתוחות. התוצרת נמכרת בישראל ומחוצה לה בצורה של פתיתים, אבקה מיובשת, או ספירולינה טרייה בהקפאה. כמו כן מייצרים מספירולינה טבליות תוספי מזון, ומשלבים אותה בחטיפי אנרגיה ובממתקים.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא ספירולינה (תוסף מזון) בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא ספירולינה (סוג) בוויקישיתוף דפנה קאן- נופרבר, כוכבת הבריאות שמנקה את הדם: הכירו את הספירולינה, באתר ynet, 22 בינואר 2015 How Mexico is reclaiming spirulina, באתר ה-BBC תהליך מצולם של ייצור Dihe (באנגלית)
חן ארצי סרור

חן ארצי סְרוֹר (נולדה בסיוון ה'תשמ"ח, 23 במאי 1988) היא עיתונאית ישראלית ופובליציסטית, הכותבת בעיתון ידיעות אחרונות. נולדה וגדלה בנתניה למשפחה דתית-לאומית. אביה יליד תוניסיה, ואמה ילידת ישראל. למדה באולפנה ושירתה בגלי צה"ל כמפיקה. לאחר שסיימה את שירותה ב-2009 החלה לעבוד בעיתון ידיעות אחרונות כעורכת. במקביל פרסמה טורי דעה באתר ynet. בשנת 2014 מונתה כרכזת כתבים בעיתון נוסף על היותה כתבת. כיום ארצי סרור היא בעלת טור שבועי ב'מוסף לשבת' של ידיעות אחרונות העוסק בחברה הישראלית. נושאי כתיבתה הנוספים הם דת ומדינה, יהדות כתרבות, וזכויות נשים. בנוסף כתבה במיזם 929 - תנ"ך ביחד ומגישה בכאן ב' את התוכנית: "929 - פרקים למחשבה", יחד עם העיתונאי לירון מרוז. ארצי סרור היא מנהלת התוכנית למנהיגות בתרבות יהודית בקרן מנדל ישראל. היא גם בוגרת התוכנית לשנת 2020. לארצי סרור תואר ראשון בספרות ופילוסופיה יהודית ותעודת הוראה במחשבת ישראל מתוכנית המצטיינים אופקים באוניברסיטת תל אביב. לימדה בבתי ספר תיכוניים את מקצוע מחשבת ישראל. בינואר 2021 דורגה ברשימת 50 המשפיעים בציונות הדתית של מקור ראשון. חן ארצי סרור מתגוררת במזכרת בתיה, נשואה לאוהד ואם לארבעה. הדתיות החדשות, הוצאת ידיעות ספרים. 2018 מדיה וקבצים בנושא חן ארצי סרור בוויקישיתוף חן ארצי סרור, ברשת החברתית פייסבוק חן ארצי סרור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חן ארצי סרור, ברשת החברתית אינסטגרם חן ארצי סרור באתר 929 - תנך ביחד אורלי גולדקלנג, ‏"תיקון עולם צריך לשחרר גם גברים וגם נשים", בעיתון מקור ראשון, 4 בספטמבר 2018 דוד אברהם‏, רכזת כתבים חדשה לידיעות אחרונות, באתר וואלה, 19 בינואר 2014 ״החירות לבחור״: שיח תרבות יהודית בין טנג׳יר 1916 לירושלים 2020, באתר קרן ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל חן ארצי סרור ברשימת 50 המשפיעים, מקור ראשון
פלך אוריול

פלך אוריול (ברוסית: Орловская губерния, אוריולסקאיה גוברניה) היה גוברנייה באימפריה הרוסית שבירתה העיר אוריול. האוכלוסייה בשנת 1811 מנתה 1,228,000, בשנת 1840 1,410,300, בשנת 1867 1,578,000, בשנת 1885 1,963,700, ובשנת 1914 2,816,200 איש ואישה. 62% מהשטח של הפלך שימשו כאדמות חקלאיות, 20% מכוסים ביער, 12.5% מרעה. המוצרים החקלאיים הדומיננטיים היו תבואה ותפוחי אדמה. בשנת 1884 נספרו 531 מפעלים עם סך של 16,777 עובדים תעשייתיים. התעשיות המובילות היו מזקקה, ייצור מסילות פלדה, ייצור נפט, טחינת תבואה, תעשיית זכוכית, תעשיית קנבוס, ותעשיית עור. הפלך הוקם ב-1797 ופורק ב-1928. כיום, רוב שטחו של הפלך ההיסטורי אוריול, נמצא בשטחה של רוסיה. מדיה וקבצים בנושא פלך אוריול בוויקישיתוף ORYOL GUBERNIA, World History at KMLA ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה הרוסית ובנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי מלזיה–צ'כיה

יחסי מלזיה-צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים בין מלזיה לבין הרפובליקה הצ'כית. למלזיה שגרירות בצ'כיה, ולצ'כיה שגרירות בקואלה לומפור. לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים של מלזיה עם ברית המועצות ב-1968, הרחיבה מלזיה את היחסים שלה עם שלל מדינות הגוש הסובייטי ובהן צ'כוסלובקיה. בשנת 2000, סגן ראש ממשלת צ'כיה ביקר במלזיה. ובשנת 2006 ערכו סגן שר החוץ הצ'כי ונשיא הסנאט הצ'כי ביקור רשמי במלזיה. היחסים בין שתי המדינות מתפתחים בהצלחה, בעיקר במסחר. מרבית הייצוא ממלזיה כולל מכונות, גומי, קקאו וחשמל, בעוד שעיקר הייצוא מהרפובליקה הצ'כית למלזיה כולל מוצרים הנדסיים, כלי מכונות ומנועים חשמליים. בשנת 2000 היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על למעלה מ-7.7 מיליארד דולר, וחברות צ'כיות מחפשות כיום הזדמנויות להשקעה ובהקמת מפעלים במלזיה. כמה אנשי עסקים מלזיים גם הגיעו לפראג כדי ליצור קשרים עם חברות צ'כיות בעיקר בנושא אנרגיה מתחדשת. בשנת 2000 החלה ממשלת צ'כיה להציע מלגות למלזיים לתארים שניים ושלישיים בכל שנה, ובספטמבר 2006 הגיעה הקבוצה הראשונה של 70 סטודנטים מלזיים והחלו את לימודיהם בנושא תרופות. בעקבות ההצלחה, גדל מספר המחקרים המלזיים בצ'כיה ל-200 בשנת 2008. לרפובליקה הצ'כית שגרירות בקואלה לומפור. למלזיה שגרירות בפראג. יחסי מלזיה-קטר יחסי ישראל–מלזיה יחסי צ'כיה-רוסיה יחסי ישראל–צ'כיה מדיה וקבצים בנושא יחסי מלזיה–צ'כיה בוויקישיתוף היחסים הצ'כיים-מלזיים בני 40: עידן האיחוד האירופי תזרים הסחר בין צ'כיה למזרח אסיה שגרירות מלזיה, פראג אתר שגרירות צ'כיה בקואלה לומפור כריסטוף מרסינקובסקי; קונסטס שבלייה-גוברס, מלזיה והאיחוד האירופי: פרספקטיבות למאה ה-21, LIT Verlag, עמ' 40, מסת"ב 978-3-643-80085-5. (באנגלית) Report on the Foreign Policy of the Czech Republic: between January 2006 and December 2006, Ministerstvo zahraničních věcí České republiky, 2007-01-01. (באנגלית) Public | Your Web Disclosure Platform ·, www.publicnow.com (באנגלית) (ארכיון) Report on the Foreign Policy of the Czech Republic: between January 2008 and December 2008, Ministerstvo zahraničních věcí České republiky, 2009-01-01. (באנגלית)
שיכון ההסתדרות (בני ברק)

שיכון ההסתדרות הוא שכונה בעיר בני ברק, שהוקמה על ידי הסתדרות העובדים והשתכנו בה חברי ההסתדרות. בשכונה נמצא בית החולים מעייני הישועה. השכונה המשתרעת בין הרחובות הרב פוברסקי, שנקרא בעבר משה שרת – מצפון, ו'השריונאים' – מדרום. בשיפוליה המערביים היא מגיעה לרחוב הרב כהנמן, שבעבר נקרא רחוב השומר, ובשיפוליה המזרחיים נמצא בית החולים מעייני הישועה. הקמת השכונה תוכננה כבר ב-1944 אך בנייתה התעכבה עד לאחר מלחמת העצמאות. השכונה הוקמה בשנות החמישים של המאה העשרים על ידי הסתדרות העובדים והשתכנו בה חברי ההסתדרות. רוב תושביה היו חילונים, ומיעוטם דתיים-ציונים. אולם לקראת סוף שנות ה-60 התקשתה חברת שיכון עובדים למכור את הדירות בשכונה ולבסוף מכרה אותן למשרד השיכון שמסרה אותם לעולים חדשים דתיים. לאור זאת, מכרה שיכון עובדים את יתרת הקרקע של השכונה, 30 דונם, לחברת שיכון של אגודת ישראל. בתהליך הדרגתי שהתפתח ברובו בשנות השבעים השכונה התחרדה. חלק מהפגנות השבת הסוערות של אותה התקופה התקיים בצמת הרחובות משה שרת (כיום: הרב פוברסקי) והשומר (כיום: הרב כהנמן), שם היה ממוקם אחד ממחסומי השבת. כיום השכונה חרדית כולה. למבנים המקוריים נוספו תוספות בנייה רבות, המשוות לה אופי בלתי-מתוכנן ועני. אף על פי שרחוב הרב פוברסקי משמש כלי רכב רבים המגיעים לבית החולים מעייני הישועה, השכונה נותרה שקטה למדי. השכונה בנויה בצורת "בלוקים", כאשר כל בלוק עשוי בצורת האות "ר", ובצמוד לבלוק הבא אחריו נוצרת צורת האות "ח". בחצרות בין הבתים שבתוכה היה בעבר מדשאות גדולות, בעשורים האחרונים הדשא לא טופח והמדשאות הפכו למגרשי עפר. תכנית הבנייה של "שיכון", הצופה, 13 ביולי 1944 קרית פועלים תוקם בבני־ברק, דבר, 11 בדצמבר 1958 שיכון עובדים מכרה 30 דונאם בבני ברק, מעריב, 16 בדצמבר 1970 מנחם שמואל, מונו בוררים בענין מכירת קרקע לדתיים, מעריב, 6 בינואר 1971 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לה מרקיז (מכונית)

לה מרקיז (בצרפתית: La Marquise) היא מכונית בעלת מנוע קיטור אשר יוצרה על ידי De Dion, Bouton et Trépardoux, בצרפת, פריז, בשנת 1884. הדגם יוצר על ידי המרקיז "Marquis Jules Félix Philippe Albert de Dion de Wandonne" והמהנדס "Georges Bouton". יוצרה יחידה אחת בלבד. בשנת 2007, נמכר הדגם "לה מרקיז" ב-3,520,000 דולר, ובשנת 2011, נמכרה "לה מרקיז" שהוגדרה "כמכונית העתיקה בעולם" ב-4,600,000 דולר. 4 גלגלים 4 מושבים נהג: 1 זמן חימום : 45 דקות (במכונית בתצורת מנוע קיטור, לוקח זמן לצבור אנרגיה עבור הנהיגה) לה מרקיז לה מרקיז רכב "לה מרקיז" (משמאל), האדם המרוחק בתמונה המחזיק את מוט ההיגוי הוא "Marquis Louis Albert Guillaume de Dion de Wandonne" (מבוני הדגם) לוגו יצרן "לה מרקיז" - "Emblème De Dion-Bouton" מנוע קיטור לה מרקיז - הרכב העתיק בעולם (theglobeandmail.com/globe-drive/reviews/classics/the-oldest-working-car-in-the-world) מדיה וקבצים בנושא לה מרקיז בוויקישיתוף לה מרקיז, סרטון באתר יוטיוב לה מרקיז, סרטון באתר יוטיוב לה מרקיזnytimes.com/2007/08/19/automobiles/collectibles לה מרקיזcnet.com/news/worlds-oldest-car "לה מרקיז" המכונית העתיקה בעולם נמכרה ב-4,600,000 דולר://money.cnn.com/2011/10/10/autos/worlds_oldest_car ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לה מרקיז (מכונית)".