laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בנק יפן

הבנק המרכזי של יפן (ביפנית: 日本銀行; ידוע כ-BoJ) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של יפן. הבנק מכונה לעיתים Nichigin ‏ (日銀), כקיצור. המטה המרכזי של הבנק שוכן בצ'ואו שבטוקיו, יפן. כמו מרבית המוסדות היפניים המודרניים, הבנק המרכזי של יפן נוסד לאחר הרסטורציה של מייג'י. לפני הרסטורציה, הנחלות היפניות הפאודליות הנפיקו את הכסף של עצמן, ה"האן סאטסו", במערך מזומנים שאינו תואם. אך עם "חוק המטבע" החדש של מייג'י (1871), הועלמו המטבעות הקודמים והוקם הין כמטבע החדש, אשר היה מאוזן אל מול דולר כסף מקסיקני. בעקבות המעבר לתקנות הערות להמרה בנקאית (מאי 1884), הבנק המרכזי של יפן הוציא לראשונה שטרות בשנת 1885 (18 שנה לשלטון מייג'י). למרות כמה תקלות (למשל, הסתבר כי האבקה ששולבה בנייר במטרה למנוע זיופים הפכה את השטרות למעדן עבור חולדות), ההרצה הצליחה במידה רבה. ב-1897 הצטרפה יפן לתקן הזהב. מאז תחילת תקופת מייג'י, הבנק של יפן פועל ברציפות ממשרדיו הראשיו בטוקיו ואוסקה. הבנק של יפן אורגן מחדש ב-1942, תחת חוק הבנק של יפן (1942). הייתה תקופה קצרה לאחר המלחמה, במהלך כיבוש יפן, בה הושעתה פעילותו של הבנק, ומטבע צבאי הונפק. ב-1949, הבנק חזר לפעילות בשנות ה-70, סביבת הפעולה של הבנקה התפתחה יחד עם המעבר משער מטבע זר קבוע במשק הדי סגור של יפן, למשק גדול ופתוח עם שער חליפין משתנה. על פי האמנה שלו, המשימות של הבנק המרכזי של יפן הן: הנפקה וניהול של שטרות ביפן יישום המדיניות ההומניטרית של יפן מתן שירותי ישוב והבטחת המערכת הכלכלית של יפן פעולות הקשורות לניירות ערך של משרד האוצר והממשלה פעילות בינלאומית אוסיף ותיוק נתונים, ניתוחים כלכלים, ופעילויות מחקר על כלכלת יפן בסיסו של הבנק המרכזי של יפן הוא בניהונבשי, טוקיו, לא במקרה, סמוך לרובע גינזה המפורסם, אשר משמעות שמות היא מטבעת כסף. מבנה הניאו בארוק של הבנק בטוקיו תוכנן בידי האדריכל טאטסונו קינגו, ב-1896. הסניף באוסקה של הבנק נחשב לעיתים למבנה אשר מזוהה יותר עם הבנק, ומסמל אותו כמוסד חשוב. המדיניות הפיסקלית והמוניטרית של יפן משרד האוצר ין יפני מדיה וקבצים בנושא בנק יפן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנק יפן (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של בנק יפן (באנגלית) בנק יפן, ברשת החברתית פייסבוק בנק יפן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בנק יפן, סרטונים בערוץ היוטיוב Nihon Ginkō,Nussbaum, Louis Frédéric et al. ‏ (2005). "בנקים", Nussbaum, Louis Frédéric Cargill
בווארית

בווארית או אוסטרו-בווארית (Boarisch או Bairisch) היא קבוצה של ניבים גרמניים (למעשה נחשבים שפות כשלעצמם) המדוברים באוסטריה, בוואריה שבגרמניה ודרום טירול שבאיטליה על ידי כ-13 מיליון איש. הבווארית שייכת לקבוצת הניבים הגרמנים העיליים יחד עם אלמאנית (שכוללת גם את השוואבית ואת הגרמנית השווייצרית). בהשוואה לניבים גרמניים אחרים, בווארית שונה במידה ניכרת מגרמנית תקנית באופן כזה המקשה על דוברי הניב לאמץ הגייה תקנית[דרוש מקור]. עם זאת הבווארים והאוסטרים יכולים בדרך כלל לקרוא, לכתוב ולהבין גרמנית תקנית (שכן הם לומדים גרמנית תקנית בבית הספר ברוב המוחץ של המקרים ולפעמים אפילו מלמדים אותם בגרמנית תקנית בבית הספר). אנשים המדברים בווארית כשפת אמם לעיתים קרובות מחשיבים אותה כשפה נפרדת מגרמנית ושפה בשימוש יום יומי ולכן נוצר לה (כמו לשפות רבות שנגזרו מגרמנית כמו לוקסמבורגית וכמה נוספים) מעמד של שפה רשמית בבוואריה ואפילו באוסטריה כולה, שכן השפה לא רק שונה מגרמנית באופן דיסטינקטיבי, אלא גם משויכת לאזור מסוים ולרוב מקושר עם עבר שונה מפשוט "גרמנים". כיום יש ניסיונות לבצע סטנדרטיזציה לשפה על מנת שיהיה נוח יותר להשתמש בה במישור האדמיניסטרטיבי ובמוסדות רשמיים וכך גם ביום יום בצורה רשמית ואחידה (כמובן שכל אחד ימשיך לדבר בדיאלקט שלו, אך יהיה הבדל מסוים או לא בין השפה הרשמית לדיאלקט). האזורים בהם מדוברת השפה היו בעבר פרובינציה של האימפריה הרומית והיו מדוברים בה ניבים לטיניים אשר הוחלפו על ידי ניבים גרמאניים של מהגרים אל האזור. בשל כך ישנה השפעה לטינית מסוימת במורפולוגיה ובאוצר המילים הבווארי. ישנם שלושה ניבים מרכזיים של בווארית: בווארית צפונית - מדוברת באזור פרנקוניה עילית שבגרמניה. בווארית מרכזית - מדוברת בבוואריה עילית, בוואריה תחתית בגרמניה ובאוסטריה תחתית, אוסטריה עילית ובעיר וינה באוסטריה. בווארית דרומית - מדוברת באזורים שטיריה, קרינתיה וטירול שבאוסטריה, ובאזור דרום טירול שבאיטליה.
נפח מת

נפח מת בפיזיולוגיה של מערכת הנשימה הוא נפח אוויר הנשאף לריאות ואינו משתתף בשחלוף הגזים בהן. נפח זה מורכב משני רכיבים: נפח מת אנטומי, הנובע מהמבנה של דרכי האוויר, ונפח מת נאדי, הנובע מאזורים בריאה אשר הם מאווררים אך אינם מקבלים אספקת דם לשחלוף הגזים עם הדם. באדם בוגר בריא הנפח המת עומד על כ-150 מ"ל, כ-30% מהנפח החילופי במנוחה. הנפח המת מסומן ב-VD. בסוף כל נשיפה נשאר בדרכי האוויר נפח אוויר דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני. בשאיפה העוקבת נכנס נפח זה ראשון לריאות, ורק אחריו נכנס אוויר אטמוספירי העשיר בחמצן אשר משתתף בשחלוף הגזים. אותו נפח אוויר עני בחמצן שאינו משתתף בשחלוף הגזים בריאות נקרא נפח מת אנטומי, מאחר שהוא נובע מהמבנה של דרכי האוויר. למעשה, הנפח המת האנטומי הוא הנפח של דרכי האוויר בסוף נשיפה במנוחה. בריאות מבודדות ניתן ליצוק לתוך הסמפונות חומר מתקשה, שאחרי פירוק כימי של רקמת הריאה יאפשר מדידה של נפח דרכי האוויר. לצורך מדידה פיזיולוגית של הנפח המת נעשה שימוש בשיטת פאולר, שהוצעה על ידי וורד פאולר בשנת 1948, שבה הנבדק שואף שאיפה אחת של חמצן טהור ובעת הנשיפה נמדד ריכוז החנקן באוויר הננשף, אשר מקורו בשאיפה קודמת של אוויר אטמוספירי. בתחילת המדידה ריכוז החנקן בנפח הננשף אפסי משום שמקור האוויר הננשף ראשון הוא בשאיפת החמצן הטהור. לאחר מכן ריכוז החנקן עולה עד להגעה לישורת בעלת שיפוע קל. חישוב הנפח המת מתבצע על ידי העברת אנך בחלק העולה של עקומת ריכוז החנקן כתלות בנפח הננשף, כך ששטחי שני המשולשים, התחומים על ידי העקומה, הצירים וקו הגבול העליון של ריכוז החנקן, שווים. נקודת העברת האנך בציר האופקי – הנפח הננשף – היא הנפח המת האנטומי. בקביעת ערכי תדירות הנשימה והנפח החילופי בחולה המחובר למכונת הנשמה יש להתחשב בנפח המת שמתווסף לאחר חיבור החולה למכונה כפועל יוצא של נפח צינורות המכונה. כמו כן, שימוש בשנורקל אף הוא מגדיל את הנפח המת האנטומי. כאשר ישנם אזורים בריאה אשר הם מאווררים אך אינם מקבלים אספקת דם לשחלוף הגזים עם הדם, כלומר יחס האוורור לזרימה ( V ˙ A Q {\displaystyle {\frac {{\dot {V}}_{A}}{Q}}} ) הרי שמדובר באוורור מבוזבז, הנקרא נפח מת נאדי. נפח מת זה הוא זניח באנשים בריאים, אך יכול לגדול לכדי משמעותי באנשים עם מחלות ריאה כגון תסחיף ריאתי או נפחת. חישוב הנפח המת הפיזיולוגי הכולל מתבסס על היחס בין הנפח המת לנפח החילופי, כפי שמתואר על ידי משוואת בוהר על שם כריסטיאן בוהר. לפי המשוואה, היחס בין הנפח המת לנפח החילופי (VT) שווה ליחס בין הפרש לחצי הפחמן הדו-חמצני בדם העורקי והאוויר הננשף ללחץ הפחמן הדו-חמצני בדם העורקי: V D V T = P a C O 2 − P E C O 2 P a C O 2 {\displaystyle {\frac {V_{D}}{V_{T}}}={\frac {P_{aCO_{2}}-P_{ECO_{2}}}{P_{aCO_{2}}}}} . מאחר שלחץ הפחמן הדו-חמצני בדם העורקי שווה ללחץ הפחמן הדו-חמצני באוויר הנאדיות, ניתן לחלק את המונה והמכנה של האגף הימני במשוואה בלחץ האטמוספירי בניכוי לחץ אדי המים ולקבל יחס מקביל של אחוז הפחמן הדו-חמצני: V D V T = F A C O 2 − F E C O 2 F A C O 2 {\displaystyle {\frac {V_{D}}{V_{T}}}={\frac {F_{ACO_{2}}-F_{ECO_{2}}}{F_{ACO_{2}}}}} . באדם בוגר בריא יחס זה נע בין 0.2 ל-0.35, כאשר הוא עולה עם הגיל וקטן במאמץ גופני.
מסאקי שיראקאווה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא שיראקאווה. מָסָאָקִי שִׁירָאקָאווה (ביפנית: 白川 方明; נולד ב-27 בספטמבר 1949) הוא כלכלן יפני, שכיהן כנגיד הבנק המרכזי של יפן. הוא משמש דירקטור בבנק להסדרי סליקה בינלאומיים. שיראקאווה נולד בפוקואוקה. בשנת 1972 הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טוקיו וב-1977 השלים את לימודי התואר השני שלו בכלכלה באוניברסיטת שיקגו. שיראקאווה הצטרף לבנק יפן ב-1972. במסגרת תפקידיו המגוונים בבנק שימש, בין השאר, מנכ"ל הסניף של הבנק באויטה ומנהל המשרד של הבנק בניו יורק. בשנת 2006 פרש והצטרף למחלקה למדיניות ציבורית באוניברסיטת קיוטו, אך חזר אל בנק יפן ב-2008. מועמדותו לתפקיד נגיד בנק אושרה ב-9 באפריל 2008. ב-19 במרץ 2013 סיים שיראקאווה את כהונתו כנגיד. שיראקאווה דורג במקום השישי ברשימת האנשים החזקים בעולם של המגזין ניוזוויק, יחד עם שני כלכלנים בכירים אחרים: בן ברננקי (מקום רביעי) וז'אן-קלוד טרישה (מקום חמישי). מדיה וקבצים בנושא מסאקי שיראקאווה בוויקישיתוף מסאקי שיראקאווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מועצת מנהלי הבנק להסדרי סליקה בינלאומיים ממנה את שיראקאווה לסגן יו"ר, באתר הבנק להסדרי סליקה בינלאומיים רשימת נגידי בנק יפן, באתר בנק יפן המושל השלושים: מסאקי שיראקאווה, באתר בנק יפן השלישייה הכלכלית, Samuelson, Robert J. ‏ (December 20, 2008), ניוזוויק
Banshee

Banshee (עד 2005 נקראה Sonance) היא תוכנת נגן מדיה חופשית מבוססת קוד פתוח. נבנתה על-יד Mono ו-#GTK, ומשתמשת בפלטפורמת המולטימדיה GStreamer, כדי לקודד ולפענח תסדירי קובצי מדיה שונים, בהם: Ogg Vorbis ,MP3, ו-FLAC. Banshee יכולה לטפל בקובצי מולטימדיה מתוך חומרות שונות, ובתוכם כונני CD-ROM, ונגני מדיה ניידים, כולל כאילו בעלי מערכות ההפעלה iOS (אפל), ואנדרואיד. תכונות נוספות בנגן הם תמיכה מובנית באתר הרדיו האינטרנטי last.fm, ניהול פודקאסטים, טיפול ברשימות השמעה, ויכולת טיפול בקובצי המראה של האלבום. Banshee משוחררת תחת רישיון MIT, וגרסה יציבה שלה קיימת במספר הפצות לינוקס, ובהם בממשק יוניטי של אובונטו עד גרסה 12.04 אז תוחלף בנגן Rhythmbox. במערכת ההפעלה מקינטוש קיימת גרסת בטא לנגן, ובחלונות ישנה גרסת אלפא. מדיה וקבצים בנושא Banshee בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Banshee Sonance renamed to Banshee ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארון טבייט

ארון קייל טבייט (באנגלית: Aaron Kyle Tveit; נולד ב-21 באוקטובר 1983) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. זוכה פרס טוני לשחקן הטוב ביותר לשנת 2020 על הופעתו במחזמר "מולן רוז'". התפרסם בזכות תפקידיו בסרט "יללה" ובסדרה "אחת שיודעת". טבייט נולד בעיר מידלטאון שבניו יורק להוריו פוזי וסטנלי טבייט, ויש לו אח אחד צעיר ממנו. שם המשפחה שלו הוא שם נורווגי. הוא סיים את לימודיו בתיכון מידלטאון בשנת 2011, שם היה פעיל בתיאטרון ובספורט. הוא שיחק גולף, כדורגל וכדורסל ובמקביל הופיע בכל אחת מארבע ההופעות שהפיק תיאטרון בית הספר. טבייט דחה הצעות מבתי ספר לעסקים כדי ללמוד ביצועים קוליים ב"מכללת איתקה", החלטה שהוריו עודדו אותו לקבל. בשנת 2006 הופיע טבייט במחזמר המצליח "היירספריי" בתפקיד הנער לינק לארקין. ב-2007 שיחק לראשונה בסרט, "עיר רפאים" בתפקיד קטן. ב-2008 שיחק במחזמר "מרשעת" בתור הנסיך פיירו. ב-2009 התפרסם בסדרה "אחת שיודעת" בתפקיד טריפ ואן דר בילט, בן דודו של הסטודנט נייט ארצ'יבלד (צ'ייס קרופורד) והשתתף במחזמר "כמעט נורמלי". ב-2010 שיחק בדרמה העצמאית "יללה" בתפקיד המשורר פיטר אורלובסקי, שותפו לחיים של אלן גינסברג (ג'יימס פרנקו). ב-2011 שיחק בתפקיד הנוכל פרנק ויליאם אביגנייל במחזמר "תפוס אותי אם תוכל". ב-2012 גילם את אנז'ולרא בעיבוד הקולנועי למחזמר "עלובי החיים". הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "גרייסלנד" בתפקיד סוכן ה-FBI מייק וורן. הסדרה רצה למשך שלוש עונות, בין 2013 ל-2015. החל מספטמבר 2019 משחק בתפקיד הראשי במחזמר מולן רוז' בברודוויי בתפקיד האמן כריסטיאן. עיר רפאים (2007) יללה (2010) Girl Walks into a Bar‏ (2011) שליחות עירונית (2012) עלובי החיים (2012) A Dream of Flying ‏ (2013) Stereotypically You ‏ (2015) סחיטה (2015) Undrafted ‏(2016) Better Off Single‏ (2016) Out of Blue‏ (2018) אחת שיודעת – טריפ ואן דר בילט (2009) בטי המכוערת (2010) חוק וסדר: מדור מיוחד – ז'אן/סטיבי (2010–2011) בגוף ההוכחה (2011) האישה הטובה (2011) גרייסלנד (סדרת טלוויזיה) (2015-2013) חסרי מוח (2016) גריז: לייב (2016) שמיגדון! (2021) סיפורי אימה אמריקאים (2021) שמיגדון! (2021) תפוס אותי אם תוכל: המחזמר כמעט נורמלי רנט: Hollywood Bowl היירספריי מרשעת קומפני מולין רוז': המחזמר מדיה וקבצים בנושא ארון טבייט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארון טבייט ארון טבייט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארון טבייט, ברשת החברתית אינסטגרם ארון טבייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארון טבייט, באתר AllMovie (באנגלית) ארון טבייט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארון טבייט, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ארון טבייט, באתר ספוטיפיי ארון טבייט, באתר MusicBrainz (באנגלית) ארון טבייט, באתר דיזר ארון טבייט, באתר Discogs (באנגלית) ארון טבייט, באתר Songkick (באנגלית) ארון טבייט, באתר Genius If you caught himin 'Normal,' you'dknow of his talent. רוברט פלדברג, 3 באפריל 2011
ואו (עיר)

ואו (באנגלית: Wau; בערבית: واو) היא עיר הבירה של מדינת מערב בחר אל-ע'זאל, אחת מעשר המדינות שבדרום סודאן. העיר נמצאת על גדות נהר הג'ור בנפת ואו, במחוז מערב בחר אל-ע'זאל שבצפון מערב דרום סודאן. העיר מרוחקת כ-650 ק"מ מג'ובה, עיר הבירה של דרום סודאן וגם העיר הגדולה שבה. העיר ואו נוסדה במקור כ"זריבה" על ידי סוחרי עבדים במאה ה-19. במשך הזמן הפכה למרכז השלטוני של הבריטיים בשיתוף עם המצרים ששלטו בסודאן. במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, חיל המצב של צבא דרום סודאן נלחם בסמוך לעיר באביב 1998. קרבות נוספים פרצו בעיר בשנת 2007 ובהם נהרגו אלפי אנשים. בשנת 2008, העיר ואו הייתה השלישית בגודל אוכלוסייתה בדרום סודאן, אחר ג'ובה הבירה והעיר מלקאל. נכון לשנת 2010, צמחה האוכלוסייה ל-128,100 וב-2011 גדלה האוכלוסייה ל-151,320. להלן גידול האוכלוסייה בעיר: בעיר קיימת תחנת הרכבת האחרונה בקו שיוצא מח'רטום, בירת סודאן. בשנת 2008, תכננה ממשלת דרום סודאן לחבר את העיר גולו שבאוגנדה מדרום דרך ג'ובה ועד העיר ואו שבצפון על בסיס סטנדרט מסילת רכבת צרה. שדה התעופה ואו משרת את העיר והוא בעל מסלול המראה יחיד, לא סלול ובאורך 1,506 מטרים. אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל - אוניברסיטה ציבורית ללימודים אקדמיים. אחד משני סניפי האוניברסיטה הפרטית של האוניברסיטה הקתולית של דרום סודאן נמצא בעיר, השני בג'ובה. אצטדיון ואו - אצטדיון המארח משחקי כדורגל. קתדרלה. פארק לאומי סאות'רן שנמצא 100 ק"מ דרומית לעיר בדרך A44 דרום. קיימות 5 דרכי עפר, שיסללו בעתיד, המגיעות אל העיר: דרך B38 צפון, המובילה לעיר גוגריאל שבמחוז ואראפ. דרך B43 דרום, המובילה לעיירה טונג' שבמחוז ואראפ וממוקמת דרומית-מזרחית לואו. דרך A44 דרום, המובילה לטומבורה שבמחוז אקווטוריה המערבית. דרך B41 מערב, המובילה לרגה. דרך B43 צפון, המובילה לאבייל במחוז צפון בחר אל-ע'זאל. העיר ואו היא עיר מסחר שוקקת. התורמים העיקריים של העיר לכלכלת המדינה וצמיחתה הם: שדה התעופה ואו, אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל, שלטונות המחוז מערב בחר אל-ע'זאל, האוניברסיטה הקתולית של דרום סודאן, שלטונות נפת ואו, סניף של הבנק המסחרי בופאלו, סניף של Equity Bank‏ (אנג), סניף של בנק השנהב וסניף של איגוד הבנקים הקנייתי. שוק בקר בעיר ואו רכבת בדרכה לעיר ואו אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל מערב בחר אל-ע'זאל בחר אל-ע'זאל מדיה וקבצים בנושא ואו בוויקישיתוף מיקום העיר ואו בגוגל מפות זכויות אדם (1999) נשים בדרום סודאן (1998) תמונות של העיר ואו (2010) מפה מפורטת של העיר ואו תמונות נוספות של העיר ואו ואו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Estimated Road Distance Between Juba And Wau Estimated Population of Sudanese Cities & Towns In 2010 Estimated Population of Waw In 2011 Estimated Population of Wau (1973 - 2010) Catholic University Maintains A Campus In Wau Equity Bank Expands In South Sudan KCB Eaxpands Branch Network In South Sudan
פביאן וייר

מייג'ור גנרל פביאן וייר (Fabian Ware;‏ 17 ביוני 1869 – 29 באפריל 1949) היה גנרל בריטי, מייסד ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. וייר נולד בבריסטול ולמד באוניברסיטת לונדון ובסורבון עד 1894. בעשר השנים הבאות שימש כסגן המנהל של מספר בתי ספר בבריטניה וכמפקח על בתי ספר. בשנים 1900–1905 מילא תפקידים בכירים במערכת החינוך של מחוזות הרפובליקה הדרום-אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית בדרום אפריקה. ב-1899 החל וייר לפרסם מאמרים בעיתון המורנינג פוסט הלונדוני. ב-1905, לאחר שובו מדרום אפריקה, מונה לעורך העיתון והחזיק במשרה זו עד 1911. אז התמנה למנכ"ל של חברת מכרות קטנה (Rio Tinto). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ניסה וייר להתגייס לשירות צבאי, אך נדחה עקב גילו. הוא הצליח להתמנות כמפקד יחידת אמבולנסים של הצלב האדום הבריטי שהוצבה בצרפת. שם הושפע וייר עמוקות מעובדת היעדר כל מערכת לסימון ולרישום קבריהם של אלו שנפלו בקרב. וייר חש מחויב ליצור ארגון שיטפל במשימה זו במסגרת הצלב האדום הבריטי. עד שלהי 1915 רשם הארגון שהקים 31 אלף קברים. באותה שנה הכיר משרד המלחמה הבריטי בתועלת עבודתו וקיבל את יחידתו למסגרת הצבא הבריטי, תחת השם "הועדה לרישום קברים". בהנהגתו הפכה הוועדה לגוף מרכזי למסירת מידע לקרובי הנופלים בקרב. עם התקדמות המלחמה הוטרד וייר מן השאלה מה יהיה טיפול הקבע בקברים בתקופה שלאחריה. בסיועו של אדוארד, הנסיך מוויילס, הוא גיבש הצעה להקמת גוף קבע שיטפל בכך. הצעתו נתקבלה וב-21 במאי 1917 הוקמה הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה באמצעות צו מלכותי (היא שינתה את שמה לשם הנוכחי ב-1960). כנשיא הוועדה נתמנה הנסיך אדוארד. שר המלחמה אדוארד סטנלי מונה ליושב ראש הוועדה ווייר מונה כסגן היושב ראש, תפקיד שמילא עד לפרישתו ב-1948. לאחר המלחמה הופקדה הוועדה על טיפול הקבע במצבות ובאנדרטאות ללמעלה ממיליון חללי צבאות האימפריה הבריטית. לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע מספרם הכולל ל-1.7 מיליון. וייר צוין לשבח פעמיים ובסיום מלחמת העולם הראשונה הגיע לדרגת מייג'ור גנרל. וייר פעל ללא לאות לקידום פעולת הוועדה בנושאים שבטיפולה, ומילא תפקיד מפתח בגיבוש מדיניותה בנוגע אליהם, ובין השאר בנוגע לארכיטקטורה ולגינון של בתי הקברות של הוועדה והאנדרטאות שהקימה. הוא גייס לשם כך את מיטב האדריכלים הבריטים של התקופה. הוא גם מילא תפקיד חשוב במגעים עם ממשלות זרות לשם הסדרת והבטחת פעילות הוועדה בתחומן. ב-1937 פרסם וייר דין וחשבון על עבודת הוועדה עד אז תחת השם The Immortal Heritage. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה וייר למנהל שירות רישום הקברים והמידע במשרד המלחמה הבריטי, ובמקביל המשיך בכהונתו כסגן יושב ראש הוועדה. וייר נפטר זמן קצר לאחר פרישתו ב-1948. קברו בחצר כנסייה כפרית בחבל גלוסטרשייר מסומן במצבה בתבנית העיצוב האחידה של מצבות הוועדה והוא מתוחזק על ידה. לוחות זיכרון לוייר נקבעו במנזר וסטמינסטר ובקתדרלת גלוסטר. וייר כובד במספר תארים: עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1917), עמית מסדר האמבט (1919), אביר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (1920) ואביר המסדר הוויקטוריאני המלכותי (1922). כמו כן הוענקו לו תואר קצין גבוה של לגיון הכבוד הצרפתי, צלב המלחמה הצרפתי ותואר מפקד מסדר הכתר הבלגי. Philip Longworth (1985), The Enending Vigil, London: Leo Cooper. מדיה וקבצים בנושא פביאן וייר בוויקישיתוף ביוגרפיה של פביאן וייר באתר Veterans.UK
ינוב

יָנוּב הוא מושב באזור השרון, מזרחית לנתניה ובסמוך לכפר יונה השייך למועצה אזורית לב השרון. היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי קבוצת עולי תוניסיה. המושב הוקם על אדמות נטושות שהותירה אחריה משפחת נבולסי שברחה מישראל עם תחילת מלחמת העצמאות לירדן. בעקבות התרסקות מטוס עליית הנוער, שהיה בדרכו מתוניסיה לנורווגיה, תרמה ממשלת נורווגיה ביוזמתו של השר הנורווגי הוקון לי (Haakon Lie) את מבני המשק שהוקמו במושב. מבנים אלה הם צריפים נורווגיים, וכיום משמש אחד מהם כבית הראשונים במושב. במושב הוקמו בית עם, בית כנסת, מרפאה ובית ספר יסודי שנקרא על שם 28 הילדים שטסו במטוס (ומהם נהרגו 27 בתאונה): "בית הספר על שם ה-28". עם בעלי המשקים במושב נמנה יצחק אלל (ששינה שם משפחתו לאל על), הניצול היחיד מתאונת המטוס. המושב היה ידוע בפרדסי ההדרים שלו ובשנות החמישים נחשב לאחד המושבים המובילים בישראל בתוצרת ההדרים שלו לדונם. מאוחר יותר, הפך המושב למשק מגדלי פרחים ליצוא ועם השנים פחתה בו הפעילות החקלאית. מדיה וקבצים בנושא ינוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ינוב ע. פרי-פז, מושב ינוב - הכפר הנורווגי בישראל, דבר, 4 בספטמבר 1962 אסף קמר, 27 הרוגים וסיפור הישרדות בלתי נתפס אחד: 70 שנה לאסון ילדי אוסלו, באתר ynet, 11 בינואר 2020 ינוב (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 טקס הקמת ינוב במעמד נציגים מנורווגיה, יומני כרמל מאי 1951 (התחלה 7:52) ע. פרי-פז, מושב ינוב - הכפר הנורווגי בישראל, דבר, 4 בספטמבר 1962 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אטסוטו אוצ'ידה

אטסוטו אוצ'ידה (ביפנית: 内田 篤人; נולד ב-27 במרץ 1988) הוא כדורגלן עבר יפני ששיחק בעמדת המגן הימני. לזכותו של אוצ'ידה 71 הופעות במדי נבחרת יפן. אוצ'ידה ערך את הופעת הבכורה במדי קאשימה אנטלרס בתחילת מאי 2006, כשעלה בהרכב במשחק במסגרת ליגת העל היפנית בכדורגל בגיל 17, ולאחר כשלושה שבועות כבש את שער הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת במשחק מול ונטפורט קופו. בשלוש עונותיו הראשונות במועדון, סייע אודיצ'ה לקבוצה לזכות בשלוש אליפויות רצופות, ואף נבחר בעונות 2007/2008 ו-2008/2009 לנבחרת העונה בליגה. ביולי 2010 חתם אוצ'ידה על חוזה לשלוש שנים בקבוצת שאלקה 04 המשחקת בבונדסליגה בגרמניה. כבר בעונת הבכורה שלו בגרמניה עזר אודיצ'ה לקבוצתו לזכות בגביע הגרמני ובסופר קאפ הגרמני. ב-13 באפריל 2011 הפך אוצ'ידה לשחקן היפני הראשון שהגיע לשלב חצי הגמר של ליגת האלופות. בתחילת עונת 2014/2015 נפצע והושבת לתקופה ארוכה. בקיץ 2017 עזב אוצ'ידה את שאלקה לאחר שבע עונות, וחתם באוניון ברלין מהבונדסליגה השנייה לעונה אחת, אליה עבר בהעברה חופשית. אוצ'ידה ערך שתי הופעות בלבד באוניון ברלין, וכבר בינואר 2018 חזר לקאשימה אנטלרס מליגת העל היפנית. אוצ'ידה שיחק במדי נבחרות יפן הצעירות השונות, ואף לקח חלק במדים היפניים במסגרת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בקנדה בשנת 2007. הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת בשנת 2006, אך לא שותף בפועל במשחקיה. ב-26 בינואר 2008, בהופעת הבכורה המחודשת של טקשי אוקדה כמאמן הנבחרת במשחק אימון ביתי מול צ'ילה, קיבל אוצ'ידה הזדמנות ועלה לראשונה לשחק במדים הלאומיים. הוא לקח חלק במשלחת היפנית לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) ואף היה חבר הנבחרת שזכתה בגביע אסיה בכדורגל 2011. קאשימה אנטלרס אליפות יפן: 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009 גביע הקיסר: 2007 הסופר קאפ היפני: 2009, 2010 ליגת האלופות האסיאתית: 2018 שאלקה 04 הגביע הגרמני: 2010/2011 הסופר קאפ הגרמני: 2011 נבחרת יפן גביע אסיה בכדורגל: 2011 מדיה וקבצים בנושא אטסוטו אוצ'ידה בוויקישיתוף אטסוטו אוצ'ידה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אטסוטו אוצ'ידה, באתר Transfermarkt אטסוטו אוצ'ידה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אטסוטו אוצ'ידה, באתר Soccerway אטסוטו אוצ'ידה, באתר WorldFootball.net אטסוטו אוצ'ידה, באתר National Football Teams אטסוטו אוצ'ידה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt REPORT: UCHIDA UNLIKELY TO RETURN FOR SCHALKE THIS SEASON, באתר football channel asia‏, 5 במאי 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היסטוריה אטלנטית

היסטוריה אטלנטית היא תחום לימודים ומחקר המתמקד בהיסטוריה של הפעילות האנושית סביב האוקיינוס האטלנטי בעת החדשה המוקדמת. הנחת היסוד של ההיסטוריה האטלנטית היא שהופעתם של קשרים בני קיימא בין יבשות אירופה, אפריקה ואמריקה הצפונית והדרומית התוחמות את האוקיינוס האטלנטי החל מסוף המאה ה-15 יצרו מערכת אזורית ויחסי גומלין פוליטיים, חברתיים, כלכליים ותרבותיים אותם ניתן ללמוד כמכלול. בסוף המאה ה-18 התרחשו באזור מספר אירועים שמאוגדים במונח המהפכות האטלנטיות. העוסקים בתחום מערערים לעיתים קרובות על חלוקות מודרניות של הידע ההיסטורי לפי גבולותיהן של מדינות הלאום המודרניות, ומדגישים את המאפיינים החוצים גבולות אלו כגון עבדות וסחר העבדים הטרנס אטלנטי, קולוניאליזם, התפשטות כלכלית, פעילות מיסיונרית, דמוגרפיה והגירה, והיסטוריה סביבתית. העניין בהיסטוריה אטלנטית והתגבשות התחום החלו בשנות ה-80 של המאה ה-20, והתגברו בעשור שלאחר מכן לנוכח התגברותן של מגמות על-לאומיות אחרות, כגון התחזקות האיחוד האירופי וברית נאט"ו. ראו סחר עבדים ומסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס אטלנטי ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טושיו שירטורי

טושיו שירטורי (יפנית: 白鳥 敏夫;‏ 8 ביוני 1887 – 3 ביוני 1949) היה שגריר יפן באיטליה בשנים 1938–1940 ויועצו של שר החוץ היפני, ופושע מלחמה יפני המזוהה עם הנאציזם. שירטורי שימש כמנהל משרד המידע, הכפוף למשרד החוץ, בין 1929 ל-1933, כשגריר יפן בשוודיה, וכשגריר לא תושב בפינלנד בין 1933 ו-1936. הוא מונה לשגריר יפן באיטליה בין השנים 1938–1940. שירטורי היה חסיד של התפשטות צבאית וחיזוק הברית בין גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית ויפן על מנת להקל על שליטתם בעולם. שירטורי נמצא אשם בקשירת קשר למען ביצוע מלחמה תוקפנית בידי בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק בחודש נובמבר 1948 ונידון למאסר עולם. שירטורי נפטר בכלא בטוקיו ב-1949, מסרטן גרון. מדיה וקבצים בנושא טושיו שירטורי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריט מרלינג

בריט הייוורת' מרלינג (באנגלית: Brit Heyworth Marling; נולדה ב-7 באוגוסט 1982) היא שחקנית, תסריטאית ומפיקת קולנוע אמריקאית. מוכרת בשל הופעתה בסרטים "שמע את קולי", "ארץ אחרת" ובסדרת הטלוויזיה "The OA" מבית נטפליקס. מרלינג נולדה בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית, לג'ו והיידי מרלינג, מפתחי נכסים במקצועם. יש לה אחות קטנה בשם מורגן. קיבלה את השם "בריט" על שם סבתה הנורווגית. מרלינג גדלה והתחנכה ברחבי ארצות הברית בין היתר בווינטקה במחוז קוק שבאילינוי, ובאורלנדו שבפלורידה, שם היא למדה בבית הספר "התיכון ע"ש ד"ר פיליפס" בתוכנית לאמנויות. בשנת 2005 היא סיימה בהצטיינות אוניברסיטת ג'ורג'טאון עם תואר בכלכלה ואמנות. התפרסמה בשנת 2011 בזכות הופעתה בסרט דרמה "ארץ אחרת", בו גם לקחה חלק בכתיבת והפקת הסרט לצד הבמאי מייק קהיל. הסרט זכה להערכה רבה בקרב מבקרי הקולנוע ובפסטיבל הסרטים סאנדנס שם הסרט זכה בפרס. בסרט הופיעה בתפקיד הראשי של הצעירה המבריקה רודה וויליאמס המשתחררת מהכלא לאחר שהואשמה בהריגת אם ובנה בתאונת דרכים. מרלינג הייתה מועמדת יחד עם מייק קהיל לשני פרסים בטקס פרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריית סרט הבכורה והתסריט הטוב ביותר. בשנת 2016 החלה לשחק את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "THE OA", סדרה מקורית של שירות הזרמת המדיה נטפליקס, עם אלמנטים של מדע בדיוני, על-טבעיות ופנטזיה. בחודש מרץ 2019 עלתה העונה השנייה של הסדרה, ובאוגוסט של אותה שנה פורסם כי נטפליקס ביטלה את הסדרה בתום העונה השנייה. מדיה וקבצים בנושא בריט מרלינג בוויקישיתוף 2024 Writers Guild Awards: ‘The Holdovers,’ ‘American Fiction,’ ‘Succession’ Among Winners, The Hollywood Reporter, ‏2024-04-15 (באנגלית אמריקאית) בריט מרלינג, ברשת החברתית פייסבוק בריט מרלינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בריט מרלינג, ברשת החברתית אינסטגרם בריט מרלינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בריט מרלינג, באתר AllMovie (באנגלית) בריט מרלינג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בריט מרלינג, באתר Box Office Mojo (באנגלית) בריט מרלינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בריט מרלינג, באתר Last.fm (באנגלית) בריט מרלינג, באתר AllMusic (באנגלית) בריט מרלינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) בריט מרלינג, באתר Discogs (באנגלית)