laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שדרות מדיסון

שדרת מדיסון (באנגלית: Madison Avenue) היא שדרה המשתרעת מצפון לדרום ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. השדרה חד סטרית, ומאפשרת תנועה לכיוון צפון בלבד. מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 מזוהה השדרה עם תעשיית הפרסום בארצות הברית. השדרה נקראת על שם נשיא ארצות הברית הרביעי, ג'יימס מדיסון. ראשיתה של השדרה בכיכר מדיסון (ברחוב 23) בדרום וקצהה הצפוני בגשר שדרת מדיסון ברחוב 138 בצפון האי. השדרה עוברת דרך מידטאון מנהטן, האפר איסט סייד (הצד המזרחי העליון של מנהטן), הארלם הספרדית והארלם. ברחוב 26, לצד השדרה נמצא בעבר המדיסון סקוור גארדן (שכיום אינו ממוקם לצד השדרה, אולם עדיין קרוי על שמה). בשדרות מדיסון 225 פינת רחוב 36 נמצאת ספריית מורגן. בין הרחובות 57 ו-85, ממוקמות לאורך הרחוב חנויות אופנה רבות ובהן: גוצ'י, הרמס, פראדה, שאנל, אמפוריו ארמאני, אוסקר דה לה רנטה,ראלף לורן ,איב סן לורן, דולצ'ה וגבאנה, ורה וונג, בטסי ג'ונסון, ג'יאנפרנקו פרה, קרולינה הררה, ג'ימי צ'ו, כריסטיאן דיור, בולגארי, רוברטו קוואלי, דונה קארן, ז'יבנשי, ואן טיילור. שדרת מדיסון לא הייתה חלק מתוכנית חברי הוועדה (1811). השדרה הוקמה בין השדרה הרביעית לשדרה החמישית בשנת 1936 בשל מאמצי איש הנדל"ן ועורך הדין סמיואל ראגלס (אשר רכש ופיתח את אזור גראמרסי פארק בשנת 1831, הקים את שדרת לקסינגטון שהובילה אל הפארק, ופיתח את כיכר יוניון). בעת הקמתה הייתה השדרה דו סטרית, אולם ב-14 בינואר 1966 הפכה השדרה לחד סטרית, כשהתנועה נעה לכיוון צפון, בעוד שהשדרה החמישית הפכה חד סטרית ובה תנועה לכיוון דרום בלבד. המונח "שדרת מדיסון" הפך לכינוי נרדף לתחום הפרסום בעיר ניו יורק. החל משנות ה-20 של המאה ה-20 התמקמו לאורך השדרה משרדי פרסום רבים. במהלך השפל שפגע בעיר ניו יורק בשנות ה-60 וה-70 עזבו חלק ניכר מסוכנויות אלה את השדרה, וכיום נותרו בה חברות פרסום מועטות. מדיה וקבצים בנושא שדרות מדיסון בוויקישיתוף אתר האזור העסקי של שדרת מדיסון שדרת מדיסון, היסטוריה ותצלומים כתבה בארכיון הניו יורק טיימס "שדרת מדיסון עוזבת את שדרת מדיסון" כתבה בעיתון הניו יורק טיימס.
רננה לשם

רננה לשם בן-גוריון (29 במרץ 1925 – 20 במאי 2008) הייתה מיקרוביולוגית ישראלית, ממייסדי המכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה (לצדו של פרופ' אלכסנדר קינן) וסגנית יו"ר המכון, ופרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לשם נולדה בירושלים בשנת 1925, בתם של פולה ודוד בן-גוריון, מראשי המדינה שבדרך (ולימים ראש ממשלת ישראל, הראשון). רננה הייתה בתם הצעירה, אחותם של גאולה ושל עמוס, והיחידה מבין השלושה שנולדה בארץ. בצעירותה הושפעה מאוד מספרו של זאב ז'בוטינסקי "שמשון", ובעקבות זאת ביקשה ממכריה לתקופה מסוימת לקרוא לה סמדר. בהתקפה על שיירת הדסה ב-13 באפריל 1948, נהרג ארוסה של בן-גוריון, שהיה אז סטודנט צעיר. בשנת 1950 קיבלה בן-גוריון תואר מוסמך במדעים בבקטריולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת תשט"ו-1956 קיבלה תואר דוקטור על עבודתה בבקטריולוגיה, "מחקר הגורמים המתנים את אלימות חיידק הדבר". ב-1956 נישאה לדוד (דולי) לשם, מהנדס אווירונאוטיקה. בשנים 1957–1958 עשתה פוסט-דוקטורט במכון פסטר לצדו של פרנסואה ז'קוב. משנת 1953 שימשה לשם כחוקרת במחלקה לגנטיקה בקטריאלית במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה. בשנת 1969 החלה לכהן כפרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לשם הייתה חברת מועצת המכון למורשת בן-גוריון וחבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון. לשם לא הייתה מעורבת בפוליטיקה, אך יצאה מספר פעמים מחוץ לישראל בשליחויות ציוניות, בהן ביקור אצל יהודי מוסקבה ב-1958. כמו כן, הופיעה באירועים שונים בהשתתפות הוריה, כגון פגישה עם נשיא צרפת שארל דה גול. עם יוליאנה, מלכת הולנד ועם מלך דנמרק. לשם הייתה פעילה עד שחלתה במחלת אלצהיימר. נפטרה בנתניה ב-21 במאי 2008, בגיל 83. נקברה בקיבוץ שפיים. הותירה אחריה בן יחיד, אורי לשם בן-גוריון. 'Leshem, Renana,' in: Who's Who in Israel and in the Work for Israel Abroad, 1978, p. 66. 'Leshem, Renana,' in: The World Who's Who of Women, vol. 9, 1988, p. 57. מדיה וקבצים בנושא רננה לשם בוויקישיתוף רננה בן גוריון, בין ילדים ונכדים, דבר, 30 בספטמבר 1966 עפרי אילני, מתה בתו הצעירה של בן-גוריון, באתר הארץ, 22 במאי 2008 מערכת וואלה! חדשות‏, בתו של בן-גוריון הלכה לעולמה: "זו אבידה גדולה", באתר וואלה, 22 במאי 2008 מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ב, פרק ג, עמ' 702. חולקו תעודות ל-146 מוסמכי האוניברסיטה, מעריב, 10 בדצמבר 1950. 462 מוסמכי אוניברסיטה יקבלו היום תעודותיהם, דבר, 6 באפריל 1956. ד"ר רננה בן גוריון נישאה, מעריב, 25 במרץ 1956. אריה ארד, הם זכו בפרס נובל לרפואה, דבר, 24 באוקטובר 1965. ילקוט הפרסומים. 29 באוקטובר 1987, עמ' 179. שנתון 2005-2006, עמ' 5. אנשים ומוסדות, דבר, 9 בינואר 1952; אנשים ומוסדות, דבר, 1 בספטמבר 1957. אמנון הלר, בתו של ב.ג. מקרת במוסקבה, מעריב, 17 באוגוסט 1958. מוסד לילדים ומועדון א.א.ע. ע"ש פולה בן גוריון יוקם ביפו, דבר, 20 ביולי 1962. אדוני הנשיא השולחן ערוך, מעריב, 15 ביוני 1960. רדיו טלגרף (צילום), בן גוריון בארמון המלכותי (תמונה), מעריב, 23 ביוני 1960. פרופ' רננה לשם בן-גוריון, באתר "אנדרטה". יגאל לב, נכדו של ב.ג. ישא את שם משפחת סבו, מעריב, 5 בפברואר 1970. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תצורת צרעה

תצורת צרעה נקראת על שם המקום בו היא הוגדרה בהרי יהודה ליד קיבוץ צרעה. היא נחשבת לאחת התצורות הנפוצות בארץ. השכבה מורכבת בעיקר מאבן גיר וקירטון עם אופקי צור. היא נכללת בחבורת עבדת. תצורת צרעה כוללת את פרט עדלם ואת פרט מרשה: פרט עדלם, הקדום יותר - גילו אאוקן תחתון - ובנוי מסלע גיר ומסלע קירטוני בצבע לבן צהבהב. הסלעים מופיעים בנוף בצורת שכבות. בשכבות בולטים עדשות - מין מבנים אליפסים - של צור. עוביו המשוער 200 מטר. פרט מרשה נחשף בשטח מערות מרשה. הרכבו הוא אבן קירטון וחוואר. לעיתים מופיעים בו אופקי צור. עוביו המשוער 180 מ' וגילו, מאוחר יותר - אאוקן תיכון. בעת העתיקה היה לו שימוש רב בתור חומר לבנייה. הקירטון איכותי והבלוקים הנחצבים ממנו לא מתפוררים, בתנאי שאין בהם אופקי צור. סלעי התצורה נוצרו בתקופת האאוקן, לפני 44–50 מיליון שנים זאת בזמן הצפה של ארץ-ישראל. בתקופה זו היה האזור כולו מוצף הצפה ימית נרחבת שהגיע עד מרכז ערב הסעודית ודרום מצרים. הסלעים העיקריים ששקעו בתקופה זו היו גיר וקירטון, ובהם כמויות משתנות של צור.
הארד רוק

הארד רוק (באנגלית: Hard Rock; לעיתים מכונה בעברית רוק כבד) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת רוק ששורשיו נמצאים בבלוז רוק, רוק פסיכדלי וגראז' רוק של אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא מאופיין על ידי שימוש נרחב בגיטרה חשמלית עם אפקט דיסטורשן, גיטרה בס, מערכת תופים ולעיתים גם פסנתר או קלידים. ההארד רוק נעשה חלק בלתי נפרד מהמוזיקה הפופולרית במהלך שנות ה-70 עם להקות כמו לד זפלין, בלאק סבאת', דיפ פרפל, אירוסמית', קיס, AC/DC, זי זי טופ, קווין וואן היילן, אולם הוא הגיע לשיאו המסחרי במהלך שנות ה-80. להקות גלאם מטאל כמו בון ג'ובי, דף לפרד וגם Guns N' Roses עם סאונד יותר מלוכלך מחברותיהן לז'אנר, הפכו להצלחות גדולות במחצית השנייה של העשור, לפני שאיבדו את הפופולריות שלהם לטובת ז'אנר הגראנג' בשנות ה-90. למרות זאת, להקות פוסט-גראנג' רבות בעשור הראשון של המאה ה-21 אימצו סאונד שמושפע מאוד מהארד רוק, וזאת במקביל לגל חדש של פופולריות וקהל חדש וצעיר יותר אצל הלהקות הוותיקות יותר. בסוף שנות ה-60 התפתח במקביל גם ז'אנר ההבי מטאל ובתקופה ההיא שני המונחים היו למעשה שמות נרדפים לאותו סגנון מוזיקלי. עם זאת, בהמשך עם פריצת הדרך המוזיקלית של להקת בלאק סבאת', מוזיקת המטאל התרחקה מההארד רוק המוקדם, ונעשתה מוזיקה כבדה ואפלה יותר. בשנות ה-80 התפתחו תת-ז'אנרים רבים של ז'אנר ההבי מטאל בהשפעת הארדקור פאנק בשם הכולל מטאל קיצוני, מה שיצר הבדל יותר גדול בין הז'אנרים. עם זאת, לאורך ההיסטוריה שני הז'אנרים התקיימו זה לצד זה ולהקות רבות שויכו לשני הז'אנרים בו זמנית. מדיה וקבצים בנושא הארד רוק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אז'ן דלמאר

אז'ן דלמאר (באנגלית: Eugene Delmar;‏ 12 בספטמבר 1841, ניו יורק – 22 בפברואר 1909, ניו יורק) היה שחמטאי יהודי-אמריקאי, ואלוף השחמט של ניו יורק ארבע פעמים בשנים 1890, 1891, 1895 ו-1897. בשנת 1874 ניצח בתחרות שהתקיימה במועדון השחמט של ברוקלין. בשנת 1879 ניצח בדו-קרב את סם לויד +5 -1 =2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) The United States Chess Federation, www.uschess.org. לאחר סיום הדו-קרב חיבר סם לויד בעיית שחמט של מט בשלושה מסעים המוקדשת לדלמאר ובה לכלים מבנה גאומטרי של האות D. בשנת 1885 דלמאר ניצח באליפות מועדון השחמט של מנהטן וחזר על ניצחונו גם בשנת 1886. בשנת 1888 ניצח את שמואל ליפשוץ +5 -3 =0 בדו-קרב שהתקיים בניו יורק. ניצח בדו-קרב את רוברט בארנס +7 -0 =1. ב-1895 הוא ניצח את ניקולאי יסנוגרודסקי 1.5-5.5. בגיל 60 הגיע למקום האחרון בתחרות קיימברידג' ספרינגס בשנת 1904 +3 -9 =3 אך סיים בתיקו או ניצח גדולי שחמט כמו קרל שלכטר וז'ק מיזס. זמן קצר לאחר מכן נוצח על ידי נער מתבגר בשנות העשרה בשם חוסה ראול קפבלנקה באחד ממשחקיו הראשונים בזירה הבינלאומית. מדיה וקבצים בנושא אז'ן דלמאר בוויקישיתוף אז'ן דלמאר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחם מנדל

האם התכוונתם ל... יצירות: מנחם מנדל (ספר) – סדרת סיפורים מאת שלום עליכם מכתבו של מנחם מנדל – שיר של נתן אלתרמן העוסק בדמויות שיצר שלום עליכם רבנים: מנחם מנדל מרימנוב – דמות בולטת בדור הרביעי של החסידות, מגדולי תלמידי רבי אלימלך מליז'נסק מנחם מנדל מקוצק – הרבי מקוצק, החסידות שממנה יצאה חסידות גור של ימינו מנחם מנדל מויטבסק – מגדולי תלמידי המגיד ממזריטש מנחם מנדל מפרמישלן – מתלמידיו של הבעל שם טוב מנחם מנדל מקוסוב – מייסד שושלות קוסוב וויז'ניץ, מתלמידי רבי משה לייב מסאסוב מנחם מנדל אלתר – בנו של השפת אמת מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק) – האדמו"ר השלישי של חסידות חב"ד, מחבר הספר צמח צדק מנחם מנדל שניאורסון – האדמו"ר האחרון של חסידות חב"ד מנחם מנדל משקלוב – מתלמידיו המובהקים של הגר"א מנחם מנדל אישים ששמם הפרטי הוא מנחם מנדל
גוף מים

גוף מים הוא ריכוז בקנה מידה רחב של מים, בדרך כלל על פני כדור הארץ, אך גם בכוכב לכת אחר. בדרך כלל הכוונה לאוקיינוס, ים או אגם. אך מקובל לכלול בגוף מים גם ריכוזים פחות גדולים של מים, כמו נהר ופיורד. נכללים בהגדרה גם ריכוזים מלאכותיים של מים כמו בנמל בתוך שובר הגלים, סכר או תעלה. גופי מים בשטחים מצומצמים יותר הם בריכות. מבחינים בין מאגר מים טבעי, למשל בריכת רם, לבין מאגר מלאכותי, מעשה ידי אדם, למטרות אחדות: בריכת נוי, כאלמנט של אדריכלות נוף, אשר בעבר שימשה גם לרחצה או שתייה. בריכת שחייה למטרת שחייה ספורטיבית או תרבות פנאי. בריכת דגים בה מגודלים דגים בעיקר לצורך מאכל. אגירת מים כחלק מתהליך הובלתם, להשקיה ולשתייה. מקום שהמים נקווים בו, כגון אגם, קרוי מקווה מים. מקווי מים מלוחים מקווי מים מתוקים הידרונום ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסטר ביזימונגו

פסטר ביזימונגו (Pasteur Bizimungu; נולד ב-1950 או 1951) הוא מדינאי רואנדי, שכיהן כנשיא רואנדה בין 19 ביולי 1994 ל-23 במרץ 2000. ביזימונגו הוא בן לקבוצה האתנית הוטו, קבוצת הרוב ששלטה ברואנדה מאז קבלת עצמאותה. הוא מילא תפקידים בממשל הרואנדי הנשלט בידי ההוטו, עד 1990, עת הצטרף לחזית הפטריוטית הרואנדית, ארגון שהתבסס על בני המיעוט הטוטסי. כאשר השתלטה החזית הפטריוטית על המדינה ב-1994 ועצרה את רצח העם שביצעו ההוטו בטוטסי, מונה ביזימונגו לנשיא, מתוך כוונה לתת ייצוג בהנהגה הבכירה לבני הוטו, המהווים רוב במדינה. בתקופת כהונתו נטען לעיתים כי בעל הכוח האמיתי הוא סגנו, פול קגאמה, מנהיג החזית הפטריוטית, ששימש גם כשר ההגנה. במרץ 2000 התפטר ביזימונגו מתפקידו, לאחר סכסוך על מדיניות הממשלה ובמחאה על קיפוח בני הוטו בשלטון. קגאמה תפס את מקומו. ב-2001 ייסד ביזימונגו מפלגת אופוזיציה, "מפלגת הדמוקרטיה וההתחדשות", שנאסרה על ידי הממשלה בטענה שהיא מפלגה רדיקלית המסיתה לגזענות. ב-2002 הושם ביזימונגו במעצר בית וב-2004 נשלח ל-15 שנות מאסר לאחר שהורשע בניסיון להקים מיליציה, בהסתה לגזענות ובעבירות שחיתות. באפריל 2007 העניק לו הנשיא קגאמה חנינה. מדיה וקבצים בנושא פסטר ביזימונגו בוויקישיתוף Analysis: Why Bizimungu mattered, הבי.בי.סי, כתבה על התפטרותו של ביזימונגו, 23 במרץ 2000 Former Rwandan President Pardoned, וושינגטון פוסט, 6 באפריל 2007 פסטר ביזימונגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטון ציילינגר

אנטון ציילינגר (בגרמנית: Anton Zeilinger; נולד ב-20 במאי 1945) הוא פיזיקאי אוסטרי העוסק במכניקת הקוונטים. נודע בזכות מחקריו וניסוייו פורצי הדרך. הוא חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2022 ופרס וולף בפיזיקה לשנת 2010. ציילינגר נולד ב-1945, בעיירה ריד אים אינקראיס שבאוסטריה. בין השנים 1963 ל-1971 למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת וינה. ב-1971 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו בנושא Neutron Depolarization in Dysprosium Single Crystals. משנת 1999 מכהן כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת וינה, וכראש המכון לפיזיקה ניסויית (Institute of Experimental Physics). הוא נודע בזכות ניסויים בתחום הטלפורטציה הקוונטית, בישומים פרקטים של מכניקת הקוונטים כמו הצפנה קוונטית. ציילינגר זכה בפרסים רבים, ביניהם "מדען השנה של אוסטריה", "פרס המדע של וינה", "הפרס הבינלאומי של המלך פייסל". הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת הומבולדט אשר בברלין ומאוניברסיטת דנציג. בשנת 2010 זכה ציילינגר בפרס וולף בפיזיקה יחד עם פרופסור ג'ון פ' קלאוזר ופרופסור אלן אספה. חבר השופטים העניק להם את הפרס "על ההישגים הקונספטואליים והעבודה הניסויית שתרמו ליסודות הפיזיקה הקוונטית, ובמיוחד על ניסויים שהלכו והשתכללו בבחינת הנכונות של אי-שוויונות בֶל או הרחבותיהם תוך כדי ניצול של מצבים קוונטים שזורים". בשנת 2022, זכו שלושת החוקרים בפרס נובל לפיזיקה. ציילינגר נישא בשנת 1972 ואב לשלושה ילדים. לכבוד יום הולדתו ה-60, זכה שיקרא על שמו אסטרואיד. אתר האינטרנט הרשמי של אנטון ציילינגר (בגרמנית) מדיה וקבצים בנושא אנטון ציילינגר בוויקישיתוף אנטון ציילינגר, באתר פרס נובל (באנגלית) אנטון ציילינגר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אנטון ציילינגר, באתר dblp אנטון ציילינגר, באתר גוגל סקולר דף הבית של ציילינגר גדעון לב, ציילינגר: מידע הוא אחד מהיסודות הבסיסיים ביותר של הטבע, באתר הארץ, 8 ביולי 2022 שירות הידען, ‏מגלה ההרצפטין וחוקרים בתחום מכניקת הקוונטים בין זוכי פרסי וולף לשנת 2010, באתר "הידען", 2 בפברואר 2010
השדרה השביעית

השדרה השביעית (באנגלית: Seventh Avenue, מכונה גם שדרת אדם קלייטון פאוול הבן, Adam Clayton Powell Jr. Boulevard) היא שדרה במערב רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. השדרה השביעית נמתחת מהוסט וילאג' (החלק המערבי של גריניץ' וילג') שבדרום האי (דרומית לאזור זה נקרא הרחוב בשם "רחוב ואריק" (Varick Street) ועד רחוב 59 בו קוטע סנטרל פארק את השדרה. השדרה חד סטרית מדרום לסנטרל פארק, ודו סטרית מצפון לו. בקצה השדרה שוכן שער האמנים של הפארק. השדרה נמשכת שוב ברחוב 110, לכיוון צפון ודרך הארלם, שם היא מכונה "שדרת אדם קלייטון פאוול הבן". השדרה חוצה את נהר הארלם מעל גשר מקומבס דאם ומשם, ברובע הברונקס, היא קרויה "שדרת ג'רום" (Jerome Avenue). חלק השדרה שבין רחוב 34 ורחוב 39 הוא "אזור הבדים" ושפע חנויות האופנה בו זיכה את השדרה כאן בכינוי "שדרת האופנה". בנקודה בה נפגשת השדרה בברודוויי וברחוב 42 שוכנת כיכר טיימס - הידועה בכיכרות העיר ניו יורק. לאורך השדרה אתרים ומבנים נודעים רבים, כמו אולם קרנגי ומדיסון סקוור גארדן, תחנת פן, מכון הטכנולוגיה של האופנה, מרכז AXA, מועדון הג'אז וילג' ונגארד ופארק ג'יימס ג'י. ווקר. השדרה מוזכרת בשירם של סיימון וגרפונקל "The Boxer", בו מתאר הפזמונאי את הזונות שלאורך השדרה. השדרה מוזכרת עוד בשיר של הרולינג סטונז, ובספר "הנץ ממלטה" של דשיל האמט. בהצטלבות השדרה עם רחוב כריסטופר נמצא משולש הס. מדיה וקבצים בנושא השדרה השביעית בוויקישיתוף
TIA-568

TIA/EIA-568B הוא תקן של שלושה גופי תקינה בינלאומיים (TIA, EIA, ITU) לצורת החיבור של כבלי זוגות שזורים לתקעי RJ-45. כיום התקן משמש את רוב רשתות המחשבים המשתמשות בכבלי זוגות שזורים (כמו UTP ו-STP, והוא חלק מסטנדרט הכבילה של Ethernet 10BASE-T ו-100BASE-TX, כמו כן הוא משמש ברשתות טלפוניה דיגיטליות רבות. מבחינת סיווג, התקן משתייך לשכבה הפיזית של מודל ה-OSI ולשכבה הפיזית של מודל ה-TCP/IP. התקן מתבסס על כבלים בהם מצויים שמונה גידים, המחולקים לזוגות, כאשר לכל זוג יש צבע ראשי (כתום, ירוק, כחול וחום) בו נצבע אחד הגידים, בעוד הגיד השני מפוספס בצבע הראשי ולבן. עבור כבל רשת רגיל, TIA/EIA-568B מגדיר את סדר הגידים הבא - עבור כבל רשת מוצלב (משמש לחיבור ישיר בין שני מחשבים) TIA/EIA-568B מגדיר את סדר הגידים הבא צד א' צד ב' מונחים ברשת מחשבים UTP STP RJ-45
הסגן של בר כוכבא

הסגן של בר כוכבא או סגנו של בר כוכבא הוא ביטוי מקובל, בעברית המודרנית, לתיאור מי שהיה שני בחשיבותו או בהישגיו ושמו לא זכה אף לקורטוב מהפרסום שזכה לו מי שהיה הראשון בתחומו. במשמעות שונה במקצת, מתאר הביטוי את מי שהיה שותף משני למהלך כלשהו, אך תרומתו נשכחה ובזיכרון ההיסטורי נותר רק מי שנחשב למוביל המהלך. כך למשל בדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת התייחס חבר הכנסת איתן כבל להצעת חוק בנושא קצבאות זיקנה בכינוי "החוק של משה שרוני", וכאשר מחו יצחק בן-ישראל וסופה לנדבר על הכינוי, באומרם שהיו שותפים נוספים לחוק, השיב: "מי זוכר את הסגן של בר-כוכבא". הביטוי משמש בתחומים רבים ומגוונים, בהם צבא, פוליטיקה, משפטים ועוד, אך בתחום הספורט האמירה הפכה לקלישאה והוצמדה למאמנים רבים שהובילו את קבוצותיהם להישג שני בחשיבותו, למשל אברהם גרנט עם צ'לסי בכדורגל וצביקה שרף עם מכבי תל אביב בכדורסל. ההיגיון של האמירה מושתת על כך שרוב האנשים לא יודעים מי היה הסגן של בר כוכבא, וכך מניחים שיישכח גם שמם של אחרים שהגיעו למקום שני, גם אם ההבדל ביניהם ובין מי שהגיע למקום הראשון היה קטן מאוד. כן יישכח שמם של אנשים שנתפסו כשותפים זוטרים למהלכים היסטוריים. על פי איגרות שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות במערות מורבעת שבמדבר יהודה, נראה שסגנו של בר-כוכבא היה אדם בשם ישוע בן גלגולא (באחת האיגרות הוא קרוי גם ישוע "ריש המחנה" - כינוי המעיד על תפקידו החשוב). רוב האיגרות שנכתבו על ידי בר-כוכבא מיועדות לאדם זה, ונראה שהוא היה סגנו, או לפחות אדם בעל תפקיד חשוב בהיררכיית המרד - שכן בר כוכבא מבקש ממנו בקשות אדמיניסטרטיביות שונות כמו לשלוח חיטה ללוחמים, להכין להם מקום לינה, ולחזק את הביצורים במקום מושבו. כל האיגרות נמצאות במוזיאון ישראל. גם בשפות אחרות קיימים ביטויים בעלי משמעות דומה במקצת, למשל: "הניצחון זה לא הדבר החשוב ביותר, זה הדבר היחיד" – אמרה המיוחסת למאמן הפוטבול וינס לומברדי. באפריל 2015 יצא לאור בהוצאה עצמית ספר בשם "הסגן של בר כוכבא", הדן בגורלם של מספרי 2. פרוטוקול דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, 15.7.2008 אילן אבקסיס, הסגן של בר כוכבא: מספרי 2 בהיסטוריה, הוצאה עצמית, 2015, באתר אינדיבוק.
תומאזו בנוונוטי

תומאזו בנוונוטי (באיטלקית: Tommaso Benvenuti;‏ 4 בפברואר 1838 - 26 בפברואר 1906) היה מלחין איטלקי. בנוונוטי נולד בקאווארזרה, ונטו. את האופרה הראשונה שלו, "ואלנצה קנדיאנו", כתב בגיל 18. היא לא הוצגה מעולם, אם כי הגיעה לשלב של חזרות במנטובה. האופרות הבאות שלו, שש במספר, עלו על במות מרכזי אופרה חשובים באיטליה, אך לאחר הצלחות ראשוניות, נשמטו מן הרפרטואר, הן בתקופת חייו והן בזמן המודרני. מבין יצירותיו התקבלו בחיוב בעיקר "אדריאנה לקוברר", "גוליילמו שקספיר" ו"ביאטריצ'ה די זווביה". "ואלנצה קנדיאנו", 1856, לא בוצעה "אדריאנה לקוברר", מילאנו, 26 בנובמבר 1857 "גוליילמו שקספיר" ("ויליאם שייקספיר"), לברית מאת פרנצ'סקו מריה פיאווה, פארמה, רג'ו, 14 בפברואר 1861 "כוכב טולדו", לברית מאת גיזלאנצוני, מילאנו, 23 באפריל 1864 "הבזייר", ונציה, 16 בפברואר 1878 "ביאטריצ'ה די זווביה" ("באטריקס משוואביה"), ונציה, 20 בפברואר 1890 "הקטטות בקיוג'ה", (בנוונוטי על פי קארלו גולדוני), פירנצה, 30 בינואר 1895 "שלושה מיליון", לברית מאת פרנצ'סקו פיאווה, לא בוצעה מדיה וקבצים בנושא תומאזו בנוונוטי בוויקישיתוף
דובי נמלים

דובֵּי נמלים (שם מדעי: Vermilingua) היא תת-סדרה של יונקים בעל-סדרת הדלשינאים, הם טורפים שחבריה ידועים בשל התאמתם לאכילת נמלים וטרמיטים. הם בעלי חרטומים ארוכים דמויי צינור והם חסרי שיניים. תת-הסדרה מתחלקת לשתי משפחות: דובי נמלים זוטיים (Cyclopedidae) ודובי נמלים גדולים (Myrmecophagidae). הנציג הגדול ביותר של הקבוצה הוא דוב נמלים ענק (Myrmecophaga tridactyla). אורכו כ-1.3 מטרים, אורך הזנב כמטר אחד וגובהו 60 ס"מ. ראשו רזה, זנבו גדול ושערו עבה. הזנב משמש לו כיסוי בעת השינה. צבע מרבית מגופו הוא אפור ובחזהו מתחיל פס שחור רחב שבגבולותיו לבן, אשר נמשך לאורך הכתפיים ומגיע עד אזור המותניים. דובי נמלים נפוצים מאוד בחלקים הטרופיים של דרום אמריקה ומרכזה. הוא שוהה בערבות שבהן ביצות נמוכות, לאורך גדות נהרות, ובעומקי יערות לחים. מזונו מורכב בעיקר מטרמיטים, אשר אותם הוא צורך על ידי פתיחת קניהם בעזרת טפריו הקדמיים החדים והחזקים. כאשר החרקים נוהרים אל החלק הפגוע של משכנם, הוא מושך אותם אל תוך פיו באמצעות לשונו הארוכה והגמישה, אשר נעה במהירות ומכוסה רוק דביק. אורך הלשון הוא כ-30 סנטימטרים. דובי נמלים חיים על עצים או על פני הקרקע ואינם חופרים תחתיה כמו הארמדיל. לרוב דוב הנמלים אינו חיה תוקפנית, אך כאשר הוא מותקף הוא עשוי להגן על עצמו בטופריו החדים. הריונה של הנקבה נמשך כ-190 יום ובסופו היא ממליטה גור יחיד. דוב הנמלים הבינוני (Tamandua tetradactyle) קטן בהרבה מדוב הנמלים הענק (כמחצית מגופו), ונבדל ממנו בעיקר במנהגיו. בהיותו שוכן עצים עליהם הוא מטפס בעזרת זנבו הדק. דובי הנמלים הבינוניים חיים ביערות עד עבותים בדרום ובמרכז אמריקה. צבעם לבן צהבהב, עם פס צדדי שחור רחב המכסה כמעט את כל צד גופם. דוב הנמלים הזוטי (Cyclopes didactylus) חי בחלקיהן החמים של דרום ומרכז אמריקה. שוכן עצים מובהק זה מגיע לאורך של כ-15 ס"מ ואורך זנבו ל-18 ס"מ, צבעו הכללי זהוב וכינויו בשפות מקומיות שונות "מלאך קטן". משערים כי עבר התאמה התפתחותית ללינה יומית על עצים ממשפחת הבומבקסים, שהלקטיהם הכדוריים והסיביים דומים לדוב נמלים זוטי מכורבל (לפחות בעיני טורפים כהרפיה). בלילות הוא ניזון מעלוות ליאנות למיניהן. למרות שמם, דובי הנמלים אינם סוג במשפחת הדוביים. הם משויכים לדלשינאים (שם מדעי: Xenarthra) שהיא על-סדרה ייחודית במחלקת היונקים, שחבריה נפוצים כיום ביבשת אמריקה (הצפונית והדרומית) בלבד. משפחת דובי נמלים גדולים (Myrmecophagidae) סוג טמנדואה (Tamandua) דוב נמלים מקסיקני (Tamandua mexicana) דוב נמלים בינוני (Tamandua tetradactyla) סוג ומין יחיד דוב נמלים ענק (Myrmecophaga tridactyla) משפחת דובי נמלים זוטיים (Cyclopedidae) סוג ומין יחיד דוב נמלים זוטי (Cyclopes didactylus) מדיה וקבצים בנושא דובי נמלים בוויקישיתוף דובי נמלים, באתר ITIS (באנגלית) דובי נמלים, באתר NCBI (באנגלית) דובי נמלים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דובי נמלים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דובי נמלים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מהו דוב הנמלים?, באתר אנציקלופדית אאוריקה
אקילה פרי

אקילה פרי (באיטלקית: Achille Peri;‏ 20 בדצמבר 1812 - 28 במרץ 1880) היה מלחין איטלקי. פרי נולד ברג'ו אמיליה. הוא החל בלימודיו בעיר הולדתו ומשם עבר לפריז. אחרי סיום לימודיו שם הקים להקת אופרה ויצא עמה לסיורי הופעות בערי השדה. בשנת 1839 העלה את יצירתו הבימתית הראשונה, Una visita a Bedlam ("ביקור בבית המשוגעים") במרסיי. עקב קשיים כספיים חזר לאיטליה, שם הוצגה בשנת 1841 האופרה הרצינית הראשונה שלו, Il solitario. עוד אופרות שלו עלו על הבימה וזכו להצלחה בלתי מבוטלת, בעיקר הדרמה התנכ"ית "ג'ודיטה" ("יהודית"), שנכשלה בהצגת הבכורה שלה סקאלה ב-1860 אך נחלה הצלחה בהצגה מחודשת כעבור שנתיים. שתי האופרות האחרונות שלו, שהוצגו גם הן ב"לה סקאלה", נכשלו כישלון חרוץ, שאחריו ויתר סופית על כתיבה לבימה. פרי היה גם מנצח המקהלה בקתדרלה של רג'ו ושל האופרה המקומית. כתיבתו האופראית נתפסת כחיקוי של דוניצטי ומרקאדנטה. Una visita a Bedlam אופרטה, מרסיי, 1839 Il solitario, רג'ו אמיליה, 29 במאי 1841 Ester d'Engadd (דרמה טראגית), פארמה, רג'ו, 19 בפברואר 1843 "דירצ'ה" (טרגדיה לירית), רג'ו אמיליה, מאי 1843 "טאנקרד" (דרמה לירית), גנואה, 26 בפברואר 1847 Orfano e diavolo (מלודרמה קומית), רג'ו ד'אמיליה, 26 בדצמבר 1854 I fidanzati (מלודרמה), גנואה, 7 בפברואר 1856 Vittore Pisani, רג'ו אמיליה, 21 באפריל 1857 "ג'ודיטה" (מלודרמה תנכ"ית), "לה סקאלה" מילאנו, 7 בפברואר 1861 L'espiazione, ,לה סקאלה", מילאנו, 26 במרץ 1860 "ריאנצי", "לה סקאלה", מילאנו, 26 בדצמבר 1862 למקהלה: "ממעמקים", 4 קולות ועוגב; "סאלבה רג'ינה" שירים מוזיקה קאמרית: רביעיית מיתרים; חמישיית מיתרים. יצירות שונות לפסנתר מדיה וקבצים בנושא אקילה פרי בוויקישיתוף
We Shall Overcome

We Shall Overcome (בתרגום חופשי: "אנו נתגבר") הוא שיר מחאה אמריקאי שהפך לאחד מהמנוני התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. השיר זכה לפרסום נרחב כשזמר הפולק פיט סיגר עיבד לו מנגינה ושינה את מילותיו. הגרסה של סיגר היא הגרסה הידועה של השיר, שבוצעה בין היתר גם על ידי ג'ואן באאז, פיטר, פול ומרי, מהליה ג'קסון וברוס ספרינגסטין (שהוציא תקליט שלם של ביצועיו לשירי סיגר). השיר תורגם גם לעברית כ"אנו נתגבר". מקורותיו של השיר במזמור גוספל שכתב הכומר צ'ארלס טינדלי מפילדלפיה ב-1901. טינדלי היה כומר בכנסייה המתודיסטית-אפיסקופלית האפריקאית, על פי משפטים וקטעי מזמור שהיה פופולרי בקרב קהילתו (צאצאי עבדים שברחו צפונה); ואף לססמאות שנישאו בפגישות הראשונות בין כורים לבנים ואפריקאים-אמריקאים עוד במהלך המאה ה-19. בשנת 1946 שרו אותו הפועלות השובתות של "חברת הטבק האמריקאית" (שרובן היו אפריקאיות-אמריקאיות) במהלך שביתתן בצ'ארלסטון (דרום קרולינה). עם זאת, סיגר שינה כאמור את המילים פעם נוספת ועיבד את הלחן. בשנות ה-2000, נעשה בשיר שימוש למחאה נוספת, מעבר למאבק לשוויון זכויות האפריקאים-אמריקאים. כך, למשל, הופיעה באאז ב-2006 ושרה את השיר המפורסם, במחאה על ניסיון להרוס גן ירק בקליפורניה. ב-2008, בעת שביקר נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן בכנסת, הניפו חברי כנסת מסיעת רע"ם-תע"ל שלטים עליהם נכתב "We Shall Overcome" לצד תמונות ילדים שנהרגו במלחמת עיראק וברצועת עזה (כמחאה על המצב הקיים בשני מקומות אלה). לאחר דיון משפטי אודות זכויות היוצרים של השיר בשנת 2018, המפיץ בעל זכויות היוצרים, שחרר אותו מזכויות יוצרים עקב פשרה בבית המשפט. מדיה וקבצים בנושא We Shall Overcome בוויקישיתוף מידע על היצירה "We Shall Overcome" באתר מיוזיק בריינז ג'ואן באאז עברה להתגורר על צמרת עץ, באתר וואלה, 25 במאי 2006 שחר אילן, ח"כים ערבים מחו נגד נאום הנשיא והוצאו מהאולם, באתר הארץ, 16 במאי 2008 Karr, Rick (11 בספטמבר 2017). "Federal Judge Rules First Verse Of 'We Shall Overcome' Public Domain". NPR. נבדק ב-11 בספטמבר 2017. {{cite news}}: (עזרה) "Wolf Haldenstein Frees the Copyright to we Shall Overcome, the US's Most Powerful Song". Wolf Haldenstein. נבדק ב-3 בפברואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.