laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליהו דב וכטפוגל

הרב אליהו דב וכטפוגל (בדרך כלל בכתיב יידי: וואַכטפויגעֶל; ידוע בכינוי רֶבּ אֶלֶ'ה בּעֶר; נולד ה'תש"ב, 1942) הוא ראש ישיבת "זיכרון משה" בסאות' פולסברג בארצות הברית. על אף שהוא אינו חבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית מטעמים עקרוניים, הוא מעורב בפעילותה ונמנה עם השורה הראשונה של הרבנים החרדים-ליטאיים בארצות הברית. נולד בקנדה לרב נתן מאיר ווכטפוגל, ולחוה, בתו של הרב ישראל זלמן שלומוביץ, רבה של גנינץ, שהייתה מייסדת ומנהלת בית יעקב בבורו-פארק. בילדותו מינה רבי אהרן קוטלר את אביו כמשגיח בישיבת לייקווד, והמשפחה היגרה לעיירה לייקווד שבניו ג'רזי. למד בישיבת "בית התלמוד" בארצות הברית, בישיבת לייקווד אצל רבי אהרן קוטלר ובישיבת בריסק אצל רבי יוסף דב סולובייצ'יק. בשנת תשכ"ו נישא למינה, בתו של הרב משה שמואל שפירא, ראש ישיבת באר יעקב, ועבר ללמוד בכולל שבישיבת חמיו. לאחר שנים מעטות עברו בני הזוג לארצות הברית. בני הזוג התגרשו והרב ווכטפוגל נישא בשנית לזיווה בתו של הרב עמרם בלום, רב בקליבלנד. הוא מונה כר"מ בישיבת "זיכרון משה" בסאות' פולסברג (אנ'), מחוז סאליבן (אנ') בניו יורק שעמדה בראשות הרב צבי אבא גורליק, בנו של מייסד הישיבה הרב ירוחם גורליק. במשך השנים מונה לראש הישיבה, ותרם לפרסומה. בישיבה לומדים כ-170 בחורים, בעיקר מארצות הברית. כאשר ביקר הרב אהרן יהודה לייב שטינמן בארצות הברית הוא הזמין את הרב ווכטפוגל להצטרף למועצת גדולת התורה של אגודת ישראל באמריקה. הזמנה דומה שלח אליו בכתב הרב יוסף שלום אלישיב, אולם הוא סירב. הרב וכטפוגל נחשב לאחד מגדולי הדור בארצות הברית, והוא אחד ממנהיגיו הבולטים של הציבור החרדי ליטאי בארצות הברית. כאמור לעיל, על אף שהרב וכטפוגל אינו חבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית מטעמים עקרוניים,[דרושה הבהרה] הוא מעורב בפעילותה ונמנה עם השורה הראשונה של הרבנים החרדים-ליטאיים בארצות הברית. חלק גדול מהציבור הישיבתי ובני התורה בארצות הברית סרים למשמעתו, ולדידם הוא בעל המילה האחרונה ברוב הנושאים[דרוש מקור]. בעניינים שונים הוא נוקט בשיטתה של חסידות סאטמר. ילדיו: פרידא - נישאה לר' מאיר חיים זילבער, ר"מ בישיבה כלל חסידית במונסי ר' אריה - ר"מ בישיבה לצעירים בלייקווד ר' עמרם חתניו: הרב מאיר חיים זילבער, ר"מ בישיבה כלל חסידית במונסי הרב מאיר וויינשטיין - שואל ומשיב בישיבה בסאות' פולסברג הרב שמואל שוסטל, בנו של ראש ישיבת לייקווד הרב דוד שוסטל אליהו דב וכטפויגל (1942-), דף שער בספרייה הלאומית
מרי פאלין

מרי קופלנד פאלין (באנגלית: Mary Copeland Fallin; נולדה ב-9 בדצמבר 1954) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית שכיהנה כמושלת אוקלהומה בשנים 2011–2019. פאלין גדלה באוקלהומה, בתם של מרי ג'ו וג'וזף קופלנד. אביה כיהן כראש העיר טקומסה ולאחר מותו מילאה תפקיד זה אמה. היא בוגרת האוניברסיטה הבפטיסיטת של אוקלהומה ואוניברסיטת המדינה של אוקלהומה. לאחר לימודיה שימשה המנהלת המקומית של רשת המלונות לקסינגטון מטקסס. בשנים 1990 עד 1995 כיהנה כחברת בית הנבחרים של אוקלהומה, ב-1995 נבחרה לסגנית מושל אוקלהומה והייתה בכך לאישה הראשונה ולחברת המפלגה הרפובליקנית הראשונה למלא תפקיד זה בתולדות המדינה. היא נבחרה לכהונה נוספת ב-1998 וב-2002. ב-2006 התמודדה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, היא ניצחה בסיבוב השני של הבחירות המוקדמות במפלגה הרפובליקנית ובבחירות הכלליות של המחוז החמישי זכתה ברוב של 60%. ב-2008 זכתה לכהונה נוספת לאחר שניצחה בבחירות ברוב של 66%. ב-2010 התמודדה בבחירות למשרת מושל אוקלהומה וגברה על יריבתה מהמפלגה הדמוקרטית ברוב של 60.5%. היא נכנסה לתפקיד בינואר 2011. היא שימשה גם יושבת ראש איגוד מושלי המדינות בארצות הברית באוגוסט 2013 עד יולי 2014. במהלך כהונה התמודדה המדינה עם סופות טורנדו קטלניות, החמורות בהן אירעו במהלך מאי 2013. סופת מור שבמהלכה הכריזה פאלין על מצב חירום, פגעה באזור מטרופולין אוקלהומה סיטי, גרמה לאלפי בתים הרוסים, לנזק המוערך בכ-2 מיליארד דולר ול-24 הרוגים במדינה. ימים ספורים לאחר סופת מור פגעה במדינה סופת אל רינו, שהייתה בעלת העוצמה הגדולה ביותר שנמדדה מעולם וגרמה ל-8 הרוגים. פאלין תומכת בעונש מוות, ב-2014 פסלה את החלטת בית המשפט העליון של אוקלהומה לעיכוב ביצוע עונש המוות של קלייטון לוקט, שחטף, עינה, אנס באכזריות ורצח צעירה בת 19. החלטת בית המשפט הייתה על רקע ערעור כי השימוש בסם מרדים חדש על בסיס מידזולם, בעקבות הפסקת ייצור הסם שהיה נהוג עד אז, עלולה לא להשפיע ובכך לגרום לכאב עז כתוצאה מהשימוש מהחומרים בזריקות הרעל בשלבים הבאים של ההוצאה להורג. ההוצאה להורג עצמה שאירעה באפריל 2014 השתבשה לאחר שהסם המרדים לא פעל כהלכה, מה שגרם ללוקט להתענות במשך 43 דקות עד שמת מדום לב. ב-2015 אישרה לראשונה בארצות הברית שימוש בגז חנקן לצורך הוצאה להורג. פאלין היא אם לשני ילדים מנישואיה הראשונים לג'וזף פאלין. ב-2009 נישאה בשנית לוורן כריסטינסנס שלו ארבעה ילדים. אתר האינטרנט הרשמי של מרי פאלין מרי פאלין, ברשת החברתית פייסבוק מרי פאלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרי פאלין, סרטונים בערוץ היוטיוב מרי פאלין, באתר מושל אוקלהומה מרי פאלין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) צוותי החילוץ מעריכים כי אין עוד ניצולים, באתר הארץ, 22 במאי 2013 הגרדיאן, הוצאה להורג שהשתבשה מעוררת מחדש את הדיון הסוער על עונש מוות בארה"ב, באתר הארץ, 30 באפריל 2014 סוכנויות הידיעות, אושר: אוקלהומה תוציא להורג ב"תאי גזים", באתר nrg‏, 19 באפריל 2015
פול לקאמרה

פול לקאמרה (באנגלית: Paul LaCamera) הוא גנרל בצבא ארצות הברית המשרת כמפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. קודם לכן שירת כמפקד כוחות הצבא בפיקוד האוקיינוס השקט וכמפקד רגימנט הריינג'רס ה-75. לקאמרה החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית וסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1985, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט. עם סיום לימודיו התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר והסמכה כצנחן. לאחר מכן התנדב לקאמרה לרגימנט הריינג'רס ה-75. לקאמרה שימש ברגימנט הריינג'רס כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד פלוגה ולחם במבצע מטרה צודקת. לאחר מספר תפקידי פיקוד שימש לקאמרה כמפקד גדוד בדיוויזיה ההררית ה-10 והוביל אותו בלחימה במבצע אנקונדה. בשנים 2003–2004 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הריינג'רס ה-75. בשנים 2005–2007 פיקד לקאמרה על רגימנט הריינג'רס. לאחר מכן שירת כקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC) וכעוזרו של מפקד פיקוד המבצעים המשולבים המיוחדים. בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד דיוויזיית החי"ר ה-25 ולאחר מכן כמפקד דיוויזיית החי"ר ה-4 (עד למאי 2015 כאשר במקומו מונה ראיין גונזלבס) בתקופה בה פרשה בדרום אפגניסטן, וסגן מפקד הקורפוס המוטס ה-18. בינואר 2018 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס המוטס ה-18. בנובמבר 2019 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד האוקיינוס השקט, תפקיד בו כיהן עד יוני 2021. ביולי 2021 מונה למפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007. מדיה וקבצים בנושא פול לקאמרה בוויקישיתוף שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 98. שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 227.
לסליאנים

הלסליאנים (בגרמנית: Die Lassalen) היה שמה של קבוצת הפעילים שהמשיכה את דרכו הרעיונית והארגונית של פרדיננד לסל במפלגת "אגודת הפועלים הגרמנית הכללית" (ADAVׂׂ), לאחר מותו ב-1864. כאשר התאחדו הלסליאנים עם "מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה" (מפלגתם הסקסונית של וילהלם ליבקנכט ואוגוסט בבל - ה-SDAP) במאי 1875, התמזגה הקבוצה לתוך שורות "המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה" (SPD), וחדלה להתקיים למעשה. החבורה שהקיפה את לסל מנתה אישים כמו יוהאן פיליפ בקר, שהיה פעיל חשוב ב-ADAV של לסל ונודע כפובליציסט, וילהלם ריסטו, שהיה קצין פרוסי גולה והיה מקורבו של לסל, פרדיננד פרידלנדר שהיה אחיינו של לסל ובעלה של אחותו פרידריקה, והרוזנת סופי פון האצפלדט, שלקחה על עצמה את מימוש צוואתו של לסל, והייתה קשורה אליו רגשית ורעיונית. ארגון ה-ADAV הוסיף להתקיים למעלה מעשור לאחר מותו של מנהיגו, והוסיף לגדול לתדהמתם הרבה של מתנגדיו קרל מרקס והחוגים הליברלים בגרמניה. העיתון "הסוציאל-דמוקרט" שנערך על ידי יוהאן בפטיסט פון-שווייצר היה האלמנט שהשלים את בניית ה-ADAV, ובזכותו הסתעף הארגון והגיע למחוזות חדשים. הצלחתם הגדולה של הלסליאנים באיחוד עם ה-SDAP, הייתה יכולתם לשמר את האלמנט המפלגתי בתנועה הסוציאליסטית הגרמנית; למורת רוחו של מרקס, הונצח לסל גם בארגון המאוחד של שתי המפלגות. הדרך המפלגתית, אשר חתרה להשפיע ולממש את השקפותיה במסגרת הפרלמנטריזם הגרמני החדש בימי אוטו פון ביסמרק, הייתה תוצאה של שימור מורשת לסל בידי ממשיכי דרכו. שלמה נאמן, פרדיננד לסל, הוצאת עם עובד, תל אביב 1984, עמ' 189-192 שלמה נאמן, פרדיננד לסל, הוצאת עם עובד, תל אביב 1984, עמ' 187 שלמה נאמן, פרדיננד לסל, הוצאת עם עובד, תל אביב 1984, עמ' 188
רות בלומרט

רות בלומרט (5 במאי 1943 – 22 בדצמבר 2014) הייתה משוררת, סופרת, מתרגמת ועורכת ישראלית. רות בלומרט נולדה בחיפה. בוגרת אוניברסיטת בר-אילן במיקרוביולוגיה וביוכימיה ומוסמכת בית המדרש לרבנים באמריקה בספרות עברית ושירת ימי הביניים. ניהלה במשך שנים את ארכיון התיאטרון ע"ש ישראל גור בירושלים ובמסגרת זו גם ערכה את "במה: רבעון לדרמה". בשנים 1966–1979 חייתה עם משפחתה בניו-יורק, ולאחר מכן התגוררה בירושלים עד יום מותה ב-22 בדצמבר 2014. הייתה חולה בשנים האחרונות לחייה ולמרות מחלתה הייתה פעילה מבחינה ספרותית ומעיין יצירתה לא פסק. בשנות חייה האחרונות תרגמה את "ירושלים", יצירתו המונומנטלית של ויליאם בלייק, וחודשים ספורים לפני מותה יצא ספר שיריה האחרון "שמחה גדולה תפרוץ שם". המלאך, הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד (1984) (סיפורים) הצריח, כתר, 1984 (קולאז'ים: יגאל תומרקין) (מדע בדיוני) זהירות, מגע זהב, שוקן, תשמ"ז (1987) (איורים: אורה איתן) תעלומת האוצר במכרות האי העגול, או, הפלישה לחצרמוות, כנרת, 1996 (איורים: אבי כץ) גולים על כוכב זר, כרמל, תשנ"א (1991) (איורים: יגאל תומרקין) מודע מזמן אחר, כרמל, תשנ"ז (1996) (איורים: יגאל תומרקין) שמחה גדולה תפרוץ שם, קשב לשירה, תשע"ד (2014) אסתר קמרון, צ: ניתוח עצמי של גולם, הקיבוץ המאוחד, 1987 פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי, הגנב הישר (סיפור), זמורה-ביתן, תשנ"ח (1998) סמיואל טיילור קולרידג', שירת יורד-הים הישיש בשבעה חלקים, קשב לשירה, תשס"א (2001) ויליאם בלייק, ירושלים: האצלתו של הענק אלביון, נספחים ואחרית דבר גיורא לשם, קשב לשירה, 2012 במה רבעון לדרמה, בהוצאת ארכיון התיאטרון ע"ש ישראל גור פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרס היצירה מטעם ראש הממשלה לוי אשכול, תשנ"ג פרס ירושלים לספרות פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. רות בלומרט, ברשת החברתית פייסבוק רות בלומרט, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רות בלומרט, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" הבלוג שלה דף הפייסבוק שלה
ג'ין שאהין

סינת'יה ג'ין שאהין (באנגלית: Cynthia Jeanne Shaheen; נולדה ב-28 בינואר 1947) היא פוליטיקאית אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת ניו המפשייר, מאז 2009. לפני כן כיהנה כמושלת ניו המפשייר, בשנים 1997–2003. שאהין נולדה בשם סינתיה ג'ין באוורס (Cynthia Jeanne Bowers) בסנט צ'ארלס שבמיזורי, פרבר של העיר סנט לואיס. היא גדלה בפנסילבניה וסיימה שם את התיכון. לאחר מכן למדה לתואר ראשון באנגלית באוניברסיטת שיפנסבורג בפנסילבניה וכן לתואר שני באוניברסיטת מיסיסיפי. היא לימדה בתיכון במיסיסיפי ועברה להתגורר בניו המפשייר ב-1973, שם לימדה גם כן בתיכון והחזיקה בחנות תכשיטים יחד עם בעלה ביל שאהין. כחברת המפלגה הדמוקרטית, היא עבדה במספר קמפיינים, בהם מסע הבחירות המוצלח של ג'ימי קרטר לנשיאות ב-1976. בשנת 1992 נבחרה לחברה בבית המחוקקים של ניו המפשייר וכיהנה בו עד דצמבר 1996. ב-1996 נבחרה למשרת מושלת ניו המפשייר לאחר שגברה על יריבה הרפובליקני, וכן שוב ב-1998 וב-2000. היא האישה הראשונה שנבחרה כמושלת ניו המפשייר. בבחירה שלא לרוץ לכהונה רביעית כמושלת, התמודדה לסנאט ב-2002, אך הפסידה ליריבה הרפובליקני ג'ון סונונו. באפריל 2005 מונתה למנהלת המוסד לפוליטיקה שבאוניברסיטת הרווארד, עד שבחרה לשוב לפוליטיקה והתמודדה בבחירות לסנאט מטעם ניו המפשייר בנובמבר 2008, כאשר הפעם הביסה את יריבה הקודם ג'ון סנונו. בכך הייתה שאהין לנציגה הדמוקרטית הראשונה בסנאט מטעם ניו המפשייר מאז ג'ון דקרין, ששירת במשרה זו בשנים 1975–1980. בכך גם הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה של ניו המפשייר אשר מכהנת גם כמושלת וגם כסנאטורית. בנובמבר 2014 נבחרה לכהונה שנייה. שאהין נשואה לביל ואם לשלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא ג'ין שאהין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ין שאהין (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של ג'ין שאהין (באנגלית) ג'ין שאהין, ברשת החברתית פייסבוק ג'ין שאהין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ין שאהין, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ין שאהין, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ין שאהין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קומו גראונד, מרק סנפורד וג'ין שאהין, אינטרס לאומי אמריקני, 2 באוגוסט 2005 ג'ין שאהין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Sen. Jeanne Shaheen Wins N.H. Senate Race, Beating GOP’s Scott Brown, הוול סטריט ג'ורנל, 4 בנובמבר 2014
אבשלום (יישוב)

אַבְשָׁלוֹם הוא יישוב קהילתי-חילוני ומרכז אזורי של פתחת שלום - אזור שבו הוקמו יישובים וקיבוצים שפונו מפתחת רפיח לאחר הסכם השלום עם מצרים. היישוב שייך למועצה אזורית אשכול, הממוקמת בנגב המערבי. אבשלום הוקם בשנת 1990, ונקרא על שם היישוב אבשלום בסיני, שהוקם עוד ב-1979, על שמו של אבשלום פיינברג, ממקימי ניל"י. בתחילת שנות ה-90 היישוב אוכלס וקלט גל עליה מרוסיה, בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים. היישוב הוא קהילתי-חילוני. נכון לשנת 2015 היישוב מונה כ-75 משפחות ובתהליך להקמת שכונה חדשה המונה 54 מגרשים נוספים. חתך הגילים באבשלום רחב ומגוון וכולל זוגות צעירים, משפחות ואזרחים ותיקים. ילדי היישוב לומדים בבית הספר המושבי היסודי של המועצה, "יובלי הבשור", ובבית ספר תיכון משותף למושבים ולקיבוצים, "נופי הבשור". במרחק הליכה: מרכז נוער אזורי "הדיונה", בריכה אזורית, מגרשי ספורט, קופת חולים אזורית, ומערך גנים אזורי - אשכול גנים. ביישוב פועלת ועדת תרבות המפיקה אירועים חברתיים שונים. הקהילה חוגגת את חגי ישראל יחד, וכך גם חגיגות לילדי כיתות א', מתגייסים לצה"ל וכדומה. היישוב מסווג כאזור עדיפות לאומית א' להטבות מס ולצורך קבלת משכנתא בתנאים מועדפים. אבשלום, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אבשלום (אורכב 09.07.2018 בארכיון Wayback Machine) באתר המועצה האזורית אשכול פרויקט ההרחבה באבשלום, משקים בנגב עמוד הפייסבוק של היישוב אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 3165, 24 בפברואר 1985, עמ' 1490
הדרשה על המישור

הדרשה על המישור היא דרשה שנשא ישו לפני שנים-עשר השליחים, תלמידים נוספים וקהל רב של אנשים. הדרשה מוזכרת רק בבשורה על-פי לוקאס והיא דומה בתוכנה לדרשה על ההר שמוזכרת רק בבשורה על-פי מתי והארוכה ממנה בהרבה. הדמיון בין שתי הבשורות בדיווח על הדרשה והעובדה שהיא מופיעה רק בהן, מהווה חלק מהתאוריה המקובלת אודות מקור משותף שעמד בפני כותבי בשורות אלו ונעלם מאז והוא מכונה מסמך ה-Q. הדרשה היא אחד המקורות הראשונים לתורת האי-אלימות המודרנית, והיא המקור לדימוי על "הטיית הלחי השנייה". על פי האמור בבשורה על פי לוקס בפרק ו', עמד ישו בתפילה כל הלילה על ההר. בבוקר כינס את תלמידיו ובחר מהם שנים עשר, להם קרא שליחים. זוהי הפעם הראשונה בברית החדשה בה הם מוזכרים בכינוי כולל זה. הוא ירד מההר למישור ושם נאספו אנשים רבים שבאו להירפא על ידו. תמצית תוכן דבריו היא: ארבע ברכות המתחילות במילה "אשריכם" המכוונות לאלו שמעשיהם טובים. ארבעה גינויים המתחילים במילים "אוי לכם" המכוונים לאלו שמעשיהם רעים. הציווי לאהוב את האויב ולהטות את הלחי השנייה. הציווי עשו לאחרים את אשר תרצו שיעשו לכם. ההוראות לא לשפוט אחרים וכך גם לא להישפט בידיהם. לתת לאחרים ולקבל מהם בחזרה. משל העיוורים: "לא יכול העיוור להוליך את העיוור", תלמיד אינו נעלה מרבו. טול קורה מבין עינך לפני שתביט בקיסם אשר בעין חברך. עץ טוב אינו מגדל פירות רעים ועץ רע אינו מוציא פירות טובים. למה אתם קוראים לי אדוני ואינכם עושים את דברי? משל הבונים: השומע את דברי משול למי שבונה בית יציב על אבן, ומי שאינו שומע את דברי הרי הוא כבונה בית רעוע. לאחר שסיים את דבריו, פנה והלך לכפר נחום. מתי פרקים ה'-ז' הבשורה על פי לוקאס, ו' 29 לוקס פרק ו' 12-49
קרימזון פיק

קרימזון פיק (באנגלית: Crimson Peak) הוא מותחן אימה שבוים על ידי גיירמו דל טורו ובהשתתפותם של מיה וסיקובסקה, טום הידלסטון וג'סיקה צ'סטיין. הסרט יצא לאקרנים ב-16 באוקטובר 2015. בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-22 באוקטובר. העלילה מתרחשת במאה ה-19 ועוסקת בסופרת צעירה בשם אדית קושינג (מיה וסיקובסקה) אשר בעקבות טרגדיה משפחתית ומשולש אהבה, היא בורחת מעברה הכואב. הדרכים מובילות אותה לאחוזתם של האח והאחות, תומאס ולוסיל שארפ (הידלסון וצ'סטיין). כשאדית נישאת לתומאס, היא מגלה שבעלה החדש והמקסים ואחותו הם לא בדיוק מי שהם; בזמן שהיא מנסה לפתור את התעלומה, היא נסחפת לחגיגה מסוכנת של רוחות, דם, אלימות ופחד אשר ייגרמו לאדית להיזכר בטרגדיה נוראית שעברה. מיה וסיקובסקה - אדית קושינג, סופרת צעירה אשר נישאת לתומאס, ומנסה לפתור את התעלומה של האח והאחות סופיה ולס - אדית בצעירותה טום הידלסטון - תומאס שארפ, בעלה של אדית ואחיה של לוסיל, בעל סוד אפל ג'סיקה צ'סטיין - לוסיל שארפ, אחותו של תומאס, בעלת סוד אפל צ'ארלי האנם - ד"ר אלן קרמייקל, גבר שתקן וביישן, מאוהב באדית ג'ים ביבר - קרטר קושינג, אביה של אדית לזלי הופ - מיס קרמייקל, אימו של אלן ברן גורמן - הולי אמילי קוטס - יוניס מקמייקל מתיה ג'קט - יוניס בצעירותה הצילומים עיקריים החלו בטורונטו באולפני פיינווד טורונטו ב-10 בפברואר והסתיימו ב-14 במאי 2014. ב-28 באפריל, הצילומים החלו ברחוב "מלכת הדרום", בין הרחוב הראשי ורחוב "המלך" בהמילטון, אונטריו. קטע זה של הכביש נסגר לתנועה וכוסה בשכבת הקרקע העליונה לסייע במראה של התפאורה. הצילומים גם התקיימו בקינגסטון, אונטריו ב-14 באפריל 2014. בסן דייגו בקומיק-קון הבינלאומי ב-23 ביולי 2014, דל טורו עזר ליצור אביזרים ל-Legendary Pictures שמאפשר לאוהדים ללכת דרך שערים מושלגים, וגלריה של אביזרים מהתפאורה ותלבושות מהסרט, כולל סכין, עשים, וטפט שכתוב עליו בדם את המילה "פחד". ב-13 בפברואר 2015, הטריילר הראשון לסרט פורסם באינטרנט, וב-13 במאי 2015, הטריילר השני פורסם ביחד עם טריילר בינלאומי הכולל חומר אלטרנטיבי. לאחר שהשתתף בהקרנה המוקדמת, סופר האימה סטיבן קינג אמר על הסרט שהוא "יפהפייה, מפחיד ומחשמל" כמו "מוות אכזרי" של סם ריימי. ג'ו היל, בנו של הסופר, קרא ל"קרימזון פיק" של דל טורו "שיא עידן התמימות ספוג הדם של דל טורו". מדיה וקבצים בנושא קרימזון פיק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרימזון פיק קרימזון פיק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "קרימזון פיק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קרימזון פיק", באתר נטפליקס "קרימזון פיק", באתר AllMovie (באנגלית) "קרימזון פיק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קרימזון פיק", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "קרימזון פיק", באתר Metacritic (באנגלית) "קרימזון פיק", באתר אידיבי "קרימזון פיק", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "קרימזון פיק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טריילר בתרגום לעברית, סרטון באתר יוטיוב ביקורת על הסרט יאיר רוה, סינמסקופ, ״קרימזוֹן פּיק״, ביקורת, באתר mako,‏ 23 באוקטובר 2015 נטליה ירמין, "קרימזון פיק": הכי קרוב לפאן, באתר nrg‏, 25 באוקטובר 2015 אבנר שביט‏, האחיות פיק: "קרימזון פיק" של גיירמו דל-טורו הוא סרט גותי שטחי, סתמי ומיותר, באתר וואלה, 25 באוקטובר 2015 ארז דבורה, קרימזון פיק": הבית מפחיד וכדאי לבקר בו, באתר ynet, 26 באוקטובר 2015 שירית גל, "בני אדם הרבה יותר מסוכנים מרוחות", באתר ynet, 29 באוקטובר 2015
מלאך-ים

מַלְאַךְ-יָם (שם מדעי: Squatina) הוא סוג של כריש קרקעי קטן החי לרוב בקרקעית הימים הטרופיים והממוזגים ולעיתים גם באוקיינוס הפתוח. כרישים אלה צדים דגים ודיונונים ששוחים מעליהם על ידי שאיבתם לפיהם במהירות. סנפיריהם רחבים ועגולים ומזכירים מעט את התריסניות. מינים אלו אינם גדולים לרוב, והגדול שבהם יכול להגיע למשקל 147 ק"ג. סוג זה הוא הסוג היחיד במשפחה מלאך-ימיים, ויש בו 22 מינים. ראשם וגופם של מלאכי ים הם שטוחים. סנפירי החזה רחבים ומזכירים את התריסניות, ועל הזנב יש שני סנפירים מפותחים. לפני סנפירי החזה נמצאים חמישה זימים. גודלם עשוי להגיע ל-2.5 מטרים אורך. מלאכי ים חיים בצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי, בים התיכון ובים השחור. הם נמצאים בסכנת הכחדה חמורה על פי הרשימה האדומה של IUCN. מלאך-ים מגובשש (Squatina aculeata) Squatina africana Squatina albipunctata Squatina argentina Squatina armata Squatina australis Squatina caillieti מלאך-ים פסיפי (Squatina californica) Squatina dumeril Squatina formosa Squatina guggenheim Squatina heteroptera מלאך-ים יפני (Squatina japonica) Squatina legnota Squatina mexicana Squatina nebulosa Squatina occulta מלאך-ים נקוד (Squatina oculata) Squatina pseudocellata מלאך-ים כנוף (Squatina squatina) Squatina tergocellata Squatina tergocellatoides מדיה וקבצים בנושא מלאך-ים בוויקישיתוף מלאך-ים, באתר ITIS (באנגלית) מלאך-ים, באתר NCBI (באנגלית) מלאך-ים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מלאך-ים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מלאך-ים, באתר GBIF (באנגלית) מלאך-ים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים: דגי סחוס (תש"ס), 2000. האקדמיה ללשון העברית angel shark, Britannica , Background Document for Angel shark - Squatina squatina, OSPAR Commission Biodiversity Series, 2010 Squatina australis מלאך-ים יפני ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עגור כרבלתי

עגור כרבולתי (שם מדעי: Bugeranus carunculatus) הוא מין של עגור גדול, שמצוי באפריקה שמדרום לסהרה. זהו מין יחיד בסוגו (Bugeranus), אם כי הוא לעיתים מסווג בסוג עגור (Grus). זהו מין העגור האפריקני הגדול ביותר, ומין העגור השני בגודלו בעולם, אחרי עגור אדום-ראש. גובהו כ-175 ס"מ, מוטת כנפיו כ-230 עד 260 ס"מ, ואורכו כ-120 ס"מ. הזכרים גדולים מעט מהנקבות: משקל הנקבות כ-6.4 עד 7.9 ק"ג, לעומת משקל הזכרים: כ-7.5 עד 9 ק"ג. הגב והכנפיים אפורים. הכיפה שחורה, אך שאר הראש, הצוואר ודלדולי העור המנוצים (שיוצאים מהחלק העליון של הגרון) לבנים. המקור אדום. שאר הגוף (בין השאר החזה, הבטן והזנב) שחור. צבע גופם של פרטים צעירים הוא חום-צהבהב, ודלדול העור שלהם בולט פחות. לעגורים הכרבולתיים יש הרגלי נדידה, אך הם לא ידועים. קרוב לוודאי שהם נודדים בעיקר בגלל כמות המים הזמינה באזור המחיה שלהם, ופחות בגלל שינויים עונתיים בטמפרטורה. לאחר שיטפון באזור מסוים, העגורים עשויים להתקבץ בו - מפרטים בודדים לכ-3,000 פרטים. כך שלעגורים אין הרגלי נדידה קבועים, אלא היא מתרחשת באופן אופורטוניסטי. העגור הכרבולתי הוא מין חברתי: מחוץ לעונת הרבייה, העגורים מתקבצים ללהקות של כ-10 פרטים או יותר בדרך כלל, או אף 89 פרטים. לא נצפתה מעולם טריפה של בוגר ממין זה. גודלו של העגור מונע ממנו להיות לטרף קל. עם זאת, תנים טורפים לעיתים גוזלים. העגורים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3-8 שנים. עונת הרבייה מתרחשת בדרך כלל בסמוך לחודש אפריל. הקנים הם בדרך כלל ערימות עשב שנבנות בסמוך לביצות, אם כי העגורים עשויים להשתמש בקנים ישנים של אווזים. הנקבה מטילה 1-2 ביצים כ-3 שבועות לאחר בניית הקן. הגוזלים בוקעים לאחר 33-36 ימים, ופורחים מהקן בגיל 90-130 ימים. מדיה וקבצים בנושא עגור כרבלתי בוויקישיתוף עגור כרבלתי, באתר ITIS (באנגלית) עגור כרבלתי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עגור כרבלתי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) עגור כרבלתי, באתר GBIF (באנגלית) עגור כרבולתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
סורוס (פיל)

סורוס היה פילו האישי של המצביא הקרתגי חניבעל. השם "סורוס" משמעותו "הסורי". על פי המתואר הוא היה גדול בהרבה מהפילים האחרים בצבא הקרתגי, מה שמספק רמז נוסף אודות מוצאו (כנראה פיל אסייתי מתת-המין הסורי). מרבית הפילים בצבא הקרתגי היו מזן צפון אפריקני שהיה בגודל של 2.2 מטרים לכל היותר. פילים גדולים יותר שהיו בשימוש אותה תקופה, היו פילים אסייתים שהיו גדולים בהרבה, אם כי לא ברור כיצד הגיע פיל אסייתי אל צבאו של חניבעל האפריקאי. על פי ההשערות של מלומדים כיום, סורוס היה צאצא של פילים אסייתים שנלקחו בשבי שנים לפני כן בידי התלמיים כאשר הללו נלחמו בסלווקים, שפילים כאלו היו זמינים אצלם. באותה תקופה שררו יחסים מצוינים בין קרתגו למצרים, וסורוס או אבותיו ככל הנראה נקנו או נתנו במתנה מהתלמיים, והשם סורוס ניתן לו ככל הנראה בידי המצרים או הקרתגים בשל מוצאו הסורי. ככל הנראה סורוס היה פילו האישי של חניבעל כבר מתחילת המסע. על פי המקורות, בעוד רוב הפילים חלו או מתו במהלך חציית האלפים, סורוס נותר בריא, מה שמעיד על הטיפול הטוב לו זכה, כמו גם על חוסנו וכושרו הגופני הגבוה. פליניוס הזקן כותב בספרו "תולדות הטבע", שסורוס נודע כאמיץ ביותר מבין כל הפילים בצבא קרתגו, ואף איבד את אחד מניביו בקרב. המחזאי הרומאי טיטוס מאקיוס פלאוטוס מספר, שנהגו להלביש את סורוס בבד אדום, שריון, ומגדל על גבו. עבור חניבעל, שאיבד את אחת מעיניו במהלך המסע, שימש סורוס ככל הנראה גם כדי לצפות היטב על המתרחש בשדה הקרב. בוקפאלוס (סוסו של אלכסנדר הגדול) אתר המוקדש לפילי מלחמה (באנגלית) John Noble Wilford, THE MYSTERY OF HANNIBAL'S ELEPHANTS, New York Times, ‏18 בספטמבר 1984(באנגלית) פליניוס הזקן, "תולדות הטבע", ספר שלישי, 5.