laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ייאוש

ייאוש הוא רגש של אובדן תקווה בעניין שחשוב לאדם. בעקבותיו ייתכנו תחושות של עצב, אכזבה או דיכאון. הייאוש הוא תחושה של חוסר אפשרות לשנות את המצבים החשובים במציאות שמהווים עיקר בחייו של המיואש. ייאוש יכול להתרחש בעקבות כישלון או אכזבה חוזרים ונשנים בהגשמת החלומות והשאיפות, ותחושתו של האדם שאין באפשרותו לשנות דברים חשובים בחייו, או בעקבות סבל מתמשך שהאדם אינו מוצא דרך לצאת ממנו. הרגש ההפכי לייאוש הוא תקווה. מבחינה תועלתנית, הייאוש מונע בזבוז אנרגיה לריק כשהמצב אבוד. הייאוש בלשון העם אינו אלא דיכאון שמשרה חוסר אונים. המיואש נוטה להימנע מהפעילויות החברתיות שנבעו מתוקף תפקידיו החברתיים השגרתיים, ובכך הוא נחשף לחלופות חברתיות או שהוא מאותת לחברה על מצוקתו. לתפיסת חז"ל אין לאדם להתייאש אף במצב הקשה ביותר, ולדוגמה הם מביאים את סיפורו של חזקיהו המלך שחלה אנושות בשחין (צרעת), קיבל נבואה מישעיהו הנביא שהוא ימות: "ויאמר אליו: כה אמר ה', צו לביתך, כי מת אתה ולא תחיה!", ואף על פי כן לא התייאש, התפלל והחלים ממחלתו ל-15 שנים נוספות של מלכות (ספר מלכים ב', פרק כ', ספר ישעיה, פרק ל"ח). לפי חז"ל, חזקיהו אומר לישעיהו: "בן אמוץ, כלה נבואתך וצא. כך מקובלני מבית אבי אבא, אפילו חרב חדה מונחת על צוארו של אדם, אל ימנע עצמו מן הרחמים". (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י', עמוד א') ר' נחמן מברסלב ראה בייאוש רגש שלילי, וידועה מימרתו "אין ייאוש בעולם כלל". אמרה דומה מפורסמת בשם ר' ישראל מסלנט, "כל זמן שהנר דולק - ניתן לתקן". על פי הפילוסופיה האקזיסטנציאלית, האדם נדרש לנהל את חייו תוך בחירה מתמדת של הדרך, בעוד הוא חסר ידע מספק על מנת לבחור ועל כן הוא אפוף ייאוש ובהלה. סרן קירקגור, מאבות האקזיסטנציאליזם, טוען שהאדם נמצא במתח מתמיד בין הסופי (גוף, ידע) לאינסופי (פרדוקסים, יכולת האמונה). כאשר האדם אינו מודע למתח הזה הוא מגיע למצב של ייאוש, שהיא אובדן העצמיות. לשיטתו, הרדיפה אחרי הנאות העולם היא חסרת תוחלת, ועל כן סופה להביא לידי ייאוש. גם דרך החיים המוסרית, אינה פונה אל מה שמעבר לסופי, ועל כן סופה להביא לייאוש. לדבריו, רק האמונה יכולה לשחרר את האדם, במידת מה, מן הייאוש. בפסיכולוגיה מצב של יאוש הוא אחד הגורמים לאטיולוגיה של דיכאון. על פי אהרון בק, לבני אדם דיכאוניים ישנם שלושה מערכים קוגניטיביים שליליים - השילוש הקוגניטיבי. קוגניציות שליליות בנוגע לעצמו, להתנסויותיו בהווה ולהתנסויות עתידיות.על כן האדם מפתח שיתוק הרצון מכיוון שמצפה כי העתיד צופן לו סבל. חלוץ נוסף מגישת סגנון ההסבר, מרטין זליגמן, טוען כי בני אדם מאמינים, בצדק או שלא בצדק כי אין בידיהם לשלוט על תוצאות עתידיות הנתפסות כבעלות משמעות עבורם ומצפים כי כל דבר שיעשו יהיה חסר משמעות ועל כן מפתחים חוסר אונים נרכש. לחוסר אונים נרכש יש שלושה חסרים: חסר מוטיבציה - איטיות בפעולות ונוקשות, חסר רגשי - כהות רגשית, פחד, ועצב, חסר קוגניטיבי - יכולת למידה דלה במצבים חדשים. טבלת ייאוש חוסר אונים חוסר אונים נרכש אין ייאוש- יש תקווה, הרב אריה שטרן, סרטון באתר יוטיוב יאוש, דף שער בספרייה הלאומית
פייר דרוו

פייר דרוו (בצרפתית: Pierre Dervaux;‏ 3 בינואר 1917 – 20 בפברואר 1992) היה מנצח ומלחין צרפתי. דרוו למד נגינה בפסנתר בקונסרבטואר של פריז, אצל איזידור פיליפ ואיב נאט, והרמוניה וקונטרפונקט אצל ז'און ונואל גאלון ומרסל סמואל-רוסו. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בשנת 1947 עם תזמורת פאדלו ובאותה שנה התמנה למנצח ראשי של האופרה של פריז, תפקיד בו התמיד עד 1970. בשנים 1949 עד 1955 כיהן גם כסגן-נשיא של "קונסרט פאדלופ". משנת 1968 עד 1975 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קוויבק ובשנים 1971 עד 1982 היה מנהלן המוזיקלי של כמה תזמורות צרפתיות, בהן תזמורת חבל הלואר. כמו כן הופיע כמנצח אורח באירופה, בארצות הברית, במזרח התיכון ובמזרח אסיה. הוא נודע כתומך במוזיקה צרפתית בת זמננו, וניצח על ביצועי בכורה של יצירות מאת מיו, ז'אן פראנסה (Jean Françaix), אנרי בארו (Henry Barraud) ועוד. דרוו ניהל קורסי ניצוח בקונסרבטוריון במונטריאול בשנים 1965–1972 ובאקדמיית הקיץ בניס בין 1971 ל-1982, וב-1964 התמנה ללמד ניצוח באקול נורמל סופרייר בפריז. פייר דרוו מת במרסיי. בין תלמידיו ידועי השם היה גבריאל כמורה. דרוו הלחין יצירות תזמורתיות וקאמריות, בהן שתי סימפוניות, קונצ'רטו לפסנתר, קונצ'רטו לצ'לו, דיברטימנטו לתזמורת מיתרים, רביעיית מיתרים ושלישייה. מדיה וקבצים בנושא פייר דרוו בוויקישיתוף פייר דרוו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פייר דרוו, באתר AllMusic (באנגלית) פייר דרוו, באתר MusicBrainz (באנגלית) פייר דרוו, באתר Discogs (באנגלית) פייר דרוו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כריסטיאן שפיט-וייסנבאכר, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גרוב אונליין
הרמוני איקנדה

הרמוני איקנדה (באנגלית: Harmony Ikande; נולד ב-17 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי. איקנדה החל את דרכו במחלקת הנוער של מילאן האיטלקית, אליה עבר בגיל 18 כאשר מילאן התרשמה מאוד מהיכולות הגבוהות שהוא גילה במדי הנבחרת הצעירה של ניגריה. הוא נרכש על ידי מילאן תמורת סכום של כ-500 אלף דולר, ושיחק במחלקת הנוער של המועדון עד ינואר 2010. לאחר מכן הושאל לשישה חודשים לקבוצת מונצה מהליגה השלישית. עוד לפני כן הספיק הקשר לערוך 5 הופעות לא רשמיות במדי מילאן, ואת הופעת הבכורה שלו ערך ביולי 2009 במשחק ידידות מול לוס אנג'לס גלאקסי כאשר החליף את רונאלדיניו. בתחילת עונת 2010/2011 הושאל שנית, הפעם לפוגיבונסי, ובינואר 2011 הושאל לאקסטרמדורה מהליגה השלישית בספרד. לאחר מכן עבר לבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית, ובמקביל רשם הופעה ראשונה במדי נבחרת ניגריה הבוגרת. בתחילת 2012 הגיע איקנדה לישראל כדי להיבחן בקבוצת בני סכנין, ולבסוף, ב-24 בינואר 2012 חתם בבית"ר ירושלים עד תום עונת 2011/2012. ב-9 באפריל 2012 שוחרר מהקבוצה. לאחר יותר מחצי עונה שלא שיחק, בינואר 2013 חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 שיחק בקבוצת הוברלה אוז'הורוד מליגת העל האוקראינית. ב-3 באוגוסט 2014 חזר איקנדה לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול הפועל רעננה במסגרת גביע הטוטו. על אף שבמהלך הקריירה שיחק איקנדה כקשר אחורי, הציב אותו המאמן אסי דומב כבלם, והוא פתח בהרכב הקבוצה ברוב משחקיה בסיבוב הראשון. ב-22 בנובמבר 2014 כבש את שערו היחיד במדי הקבוצה, בניצחון 2–3 על הפועל באר שבע באצטדיון בלומפילד. לאחר שספג ביקורת על יכולתו ביקש איקנדה לעזוב את הפועל תל אביב, וב-28 בדצמבר 2014 הוא שוחרר מהמועדון. ביולי 2015 חתם איקנדה בקבוצת סרייבו מליגת העל הבוסנית. בפברואר 2016 חזר לישראל וחתם בקבוצת מכבי יבנה מהליגה הלאומית. באוגוסט 2016 חתם בקבוצת אריס לימסול מליגת העל הקפריסאית. באוגוסט 2017 חזר לישראל וחתם בהפועל נצרת עילית. בינואר 2018 חתם בהפועל רמת גן, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. ביולי 2018 חתם באל-ג'בלין הסעודית. הרמוני איקנדה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל הרמוני איקנדה, באתר Transfermarkt הרמוני איקנדה, באתר Soccerway הרמוני איקנדה, באתר WorldFootball.net הרמוני איקנדה, באתר FootballDatabase.eu הפועל תל אביב: הרמוני איקנדה חתם לעונה אחת, באתר וואלה, 3 באוגוסט 2014 הרמוני איקנדה שוחרר מהפועל תל אביב, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2014 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הרמוני איקנדה".
לוגו (עיר)

לוגו (בגליסית: Lugo) היא עיר בקהילה האוטונומית גליסיה, ספרד. העיר מונה כיום כ-99,000 תושבים. לוגו היא העיר היחידה בעולם המוקפת כולה בחומה רומית. החומות הרומיות בלוגו הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000. בכל אחד משעריה של החומה יש גישה לרשת עירונית של רחובות רגליים שקטים, מוקפים בנייני גרניט. כמה שערים הם שער הכרמן, הידוע יותר בשם פורטה Miñá, אשר שימש באופן מסורתי על ידי עולי הרגל לכיוון סנטיאגו דה קומפוסטלה, שער נובה, שער סן פדרו ושער סנטיאגו, שנבנה במאה ה -18 ואשר מספק גישה ישירה לקתדרלת לוגו. הכיכרות של סנטו דומינגו ואספניה הן שתי נקודות עיקריות במרכז. בחזית השנייה עומדת חזית הבארוק המפוארת של אולם CITY משנת 1738, ומגדל השעון הסמוך מהמאה ה -16. מבנה מונומנטלי נוסף ברובע ההיסטורי של לוגו הוא הקתדרלה, מקדש רומנסקי-גותי שהחל להיבנות במאה ה -12 ועבודתו נמשכה יותר ממאה שנים. בכיכר זהה לחצר הקתדרלה נמצא בניין נוסף, הארמון האפיסקופלי מהמאה ה-18. מחוץ לחומות, העיר מתפשטת ברדיוס מקיר החומה, המקיף את העיר העתיקה. זוהי נקודת המוצא של כבישים חשובים כגון השדרה הידידותית לקניות של A Coruña ויש שטחים ירוקים רחבים כגון פארק Rosalía de Castro. מנקודת המבט של הפארק תוכלו להגיע אל עבר עמק מינו (Miño), שבו ממוקם הספא לוגו (Lugo), המפורסם במימיו התרמיים. קבוצת הכדורסל של העיר היא בראוגן לוגו, וקבוצת הכדורגל שלה היא דפורטיבו לוגו. החומות הרומיות בלוגו דרך סנטיאגו מדיה וקבצים בנושא לוגו בוויקישיתוף לוגו, ברשת החברתית פייסבוק לוגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לוגו, ברשת החברתית אינסטגרם לוגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Spain's official tourism website, Lugo(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאניק נואה

יאניק נואה (בצרפתית: Yannick Noah; נולד ב-18 במאי 1960), הוא טניסאי עבר צרפתי. במהלך קריירת הטניס שלו, שנמשכה כשני עשורים, זכה ב-23 תארים למשחקי יחיד וב-16 תארים למשחקי זוגות. בשנת 1986 דורג במקום השלישי בעולם, דירוג השיא שלו. דירוג זה הוא הגבוה ביותר לטניסאי צרפתי מאז החלה שיטת הדירוג העולמי הנוכחית (1973). היה לטניסאי כהה העור השני בלבד שזכה בטורניר גראנד סלאם לאחר ארתור אש. כקפטן הוביל להצלחות את נבחרת גביע הפדרציה של צרפת, ונבחרת גביע דייוויס של צרפת. לאחר פרישתו מטניס פתח בקריירה כזמר. נואה נולד בסדאן, בחבל ארדן, שבצפון צרפת. הוריו הם ממוצא קמרוני. בשנת 1977 הפך נואה לשחקן טניס מקצועי. בשנת 1978 זכה בתואר החשוב הראשון שלו במנילה. בשנת 1983 זכה באליפות צרפת הפתוחה ליחידים, הרולאן גארוס, 37 שנים לאחר זכייה של שחקן צרפתי באליפות זו, מאז עדיין לא זכה טניסאי צרפתי בטורניר. בשנת 1984 זכה באליפות צרפת הפתוחה לזוגות ביחד עם הנרי לאקונט. כטניסאי הצטיין בעיקר בסגנונו הייחודי מהקו האחורי עם עלייה מדורגת לרשת. נודע גם הקומיקאי על המגרש,. הרבה לדבר עם הקהל, והפך את משחקיו לשואו. כשחקן בנבחרת צרפת שיחק נואה 11 שנים והגיע למאזן ניצחונות מול הפסדים של 39–22 (26–15 ביחידים, 13–7 ובזוגות). בשנת 1982 הוא הוביל אותה למשחק הגמר נגד נבחרת ארצות הברית. נבחרתו הפסידה 1–4. 9 שנים לאחר מכן, בשנת 1991 זכה נואה בגביע דייוויס כקפטן נבחרת צרפת, 51 שנים לאחר זכייתה האחרונה של הנבחרת בגביע זה ולאחר מכן גם בשנת 1996 וגם ב-2017 בשנת 1997 הוביל נואה כקפטן את נבחרת צרפת לזכייה בגביע הפדרציה. בשנת 2005 זכה נואה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של הטניס. לאחר שפרש מטניס מקצועני החל נואה בקריירה של זמר. מאז שנת 2000 הוא הוציא 9 אלבומים וזכה להצלחה רבה. במיוחד התפרסם שירו OZ (בצרפתית - העז) שפונה במיוחד לבעלי מוגבלויות וקורא להם להעיז ולצאת מהמגבלות שלהם. משנת 1988 הוא פעיל חברתי. בתחילה הוא התגייס, ביחד עם אימו, בפעילות חברתית, והם יצרו את האגודה "ילדי האדמה" שפעלה בתחום ההגנה על הילד.בשנת 1996 הוא הקים אגודה שמטרתה לאפשר לילדים ברובעי העוני ללמוד טניס בחינם. אביו, זאכארי נואה, היה כדורגלן קמרוני נודע שזכה בגביע הצרפתי עם סדאן ב-1961. אמו, מרי-קלייר, הייתה קפטן נבחרת צרפת בכדורסל נשים ומורה. לנואה חמישה ילדים, שניים מהם בניה של ססיליה רוד (מיס שוודיה, סיימה במקום הרביעי בתחרות מיס תבל 1978; כיום פסלת): ג'ואקים (סנטר ניו יורק ניקס) וילנה (דוגמנית). מאשתו השנייה, הדוגמנית הבריטית הת'ר סטיוארט-וייט, יש לו שתי בנות: אלייג'ה וז'נייה. כעת הוא נשוי למפיקת הטלוויזיה הצרפתית איזבל קמפוס (Isabelle Camus), וממנה יש לו בן בשם ג'אולוקס (Joalukas). יאניק הוא בעליה של מסעדה בסן ברתלמי בשם "Do Brazil". אתר האינטרנט הרשמי של יאניק נואה (בצרפתית) יאניק נואה, ברשת החברתית פייסבוק יאניק נואה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יאניק נואה, ברשת החברתית אינסטגרם יאניק נואה, סרטונים בערוץ היוטיוב יאניק נואה, באתר ה-ATP יאניק נואה, באתר ה-ITF יאניק נואה, באתר גביע דייוויס יאניק נואה, באתר היכל התהילה של הטניס יאניק נואה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יאניק נואה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) יאניק נואה, באתר ספוטיפיי יאניק נואה, באתר MusicBrainz (באנגלית) יאניק נואה, באתר דיזר יאניק נואה, באתר Yandex.Music (ברוסית) יאניק נואה, באתר Discogs (באנגלית) יאניק נואה, באתר Songkick (באנגלית) יאניק נואה, באתר Genius יאניק נואה, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פול בייה

פול בייה (באנגלית: Paul Biya; נולד ב-13 בפברואר 1933) הוא נשיא קמרון מאז 1982. בייה הוא ראש המדינה (שאיננה מונרכיה) המכהן הוותיק ביותר בעולם. תחת שלטונו, קמרון שרדה משבר כלכלי ועברה תאורטית מהיותה מדינה עם פוליטיקה חד-מפלגתית לרב-מפלגתית, אולם הסברה הרווחת היא שלמעשה אין דמוקרטיה בקמרון, לאור בחירות מרובות בהן זכה הנשיא למעל 95% מהקולות, ולאור הסברה שבייה הוא מהמנהיגים המושחתים ביותר שידעה אפריקה מעודה. בייה נולד בכפר מוומקה במרכז-דרום קמרון ולמד במכללה למדעי המדינה של פריז שצרפת, שם סיים לימודי יחסים בינלאומיים בשנת 1961. ב-1975 בייה התמנה לראש הממשלה, ועם התפטרותו של הנשיא אהידוג'ו ב-6 בנובמבר 1982, נבחר לנשיא המדינה. בבחירות שנערכו ב־1984 קיבל 99% מהקולות. בייה ספג ביקורת בשל התנהלותו הרודנית בעיני המבקרים, ונחשב למרוחק מאזרחי מדינתו. הוא גם ספג ביקורת מהאנגלופונים (דוברי האנגלית החיים בקמרון, באזורים שבעבר היו בשליטה של המנדט הבריטי) על דיכוי והרחקת מעמדות משמעותיות בקמרון. הוא מפקיד את הניהול השוטף של הממשלה בידי ראש הממשלה, פילימון יאנג, שמקיים מפגשים חודשיים של "מועצת ממשלה". בבחירות ב-11 באוקטובר 2004 נבחר בייה לתקופת שלטון נוספת של שבע שנים, ברוב של 70.92 אחוזים, אולם המתנגדים לו טוענים כי הבחירות לוו בזיופים נרחבים. היה בקשר קרוב עם הרב יהודא לאון אשכנזי "מניטו" במסגרתו למדו ביחד על ענייני תאולוגיה ומקרא, ואף יזם את הכנס הבין-דתי "משה האפריקאי" בדצמבר 1993, אשר נתן במה לשיח בין הדתות השונות. על פי המחקר, קשר זה היה אחת הסיבות לחידוש הקשרים הדיפלומטיים עם קמרון ולהפסקת החרם של מדינות אפריקה על ישראל. מדיה וקבצים בנושא פול בייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פול בייה (באנגלית ובצרפתית) פול בייה, ברשת החברתית פייסבוק פול בייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פול בייה, ברשת החברתית אינסטגרם פול בייה, סרטונים בערוץ היוטיוב BBC NEWS Africa, Paul Biya: Cameroon's 'absentee president' ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא קמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחנת הרכבת חצבה

תחנת הרכבת חצבה היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את מושב חצבה. התחנה היא חלק מפרויקט מסילת הרכבת לאילת. כיום קיימת מסילה המגיעה כמעט עד חצבה (מסילת הרכבת להר צין המיועדת לשינוע פוספטים), אך במסגרת העבודות יוקם קטע חדש ומשודרג. בשנת 1975 הכריז מנכ"ל רכבת ישראל, צבי צפרירי, על פרויקט להארכת מסילת הדרום עד אילת, כולל תחנה בחצבה ושלוחה למפעלי ים המלח. ב-1977 הגיעה מסילת הדרום לאורכה הנוכחי עם פתיחת הקטע מאורון למפעלים ליד הר צין. במאי 1977, הקטע הבא בפרויקט, שאורכו 42 ק"מ, בין הר צין לחצבה, תוקצב לביצוע בסך 15 מיליון ל"י. אך לאחר המהפך בבחירות לכנסת התשיעית, החליט שר האוצר החדש שמחה ארליך לבטל את הפרויקט ונכון ל-2023, תחנת הרכבת בחצבה טרם נבנתה. דניאל שמיל, הממשלה אישרה הקמת רכבת לאילת; שעתיים לים האדום, באתר TheMarker‏, 5 בפברואר 2012 המסילה לאילת - ראשונה בעדיפויות רכבת־ישראל, מעריב, 11 בדצמבר 1975 הוחלט להאריך מסילת הברזל עד אילת, דבר, 17 במאי 1977 ארידור מבקש 15 מיליון ל"י להשלמת קו הרכבת בערבה, מעריב, 6 באוקטובר 1977
חיה (החבובות)

חיה (באנגלית: Animal, תורגם גם אנימל) הוא דמות בדיונית פרימיטיבית ומטורפת המתופפת בלהקת "החשמליות" של ד"ר שיניים, הלהקה הבדיונית בסדרת הטלוויזיה "החבובות". הוא אחת החבובות שנוצרו במקור על ידי מייקל ק. פרית. חיה דובב על ידי פרנק אוז מהופעתו הראשונה בסדרה עד הופעתו בסרט "החבובות בחלל" בשנת 1999. מאז הסרט "חג המולד של החבובות" (2002) הוא מדובב על ידי אריק ג'ייקובסון. בסדרת הטלוויזיה "החבובות", התיפוף שלו בוצע על ידי רוני וורל. חיה הופיע בכל סרטי החבובות, והוא היה החבר היחיד מלהקת החשמליות שהופיע באופן קבוע בסדרת הבת חבובוטף. בשתי העונות הראשונות של חבובוטף דובב על ידי האווי מנדל, ובעונות הבאות דובב על ידי דייב קולייר. דרו מייסי דיבב את קולו בסרט "סטטלר ווולדורף: מהמרפסת". אוצר המילים של חיה מוגבל בדרך כלל לצעקות ונהמות גרוניות שמחולקות להברות, ולעיתים קרובות הוא חוזר על משפטים פשוטים. במהלך ההופעות חיה בדרך כלל כבול לתופים, בשל ההתפרצויות המוזיקליות האלימות שלו. דמותו של פלויד היא היחידה ככל הנראה שלה שליטה כלשהי על חיה, והוא מרסן אותו בעזרת פקודות פשוטות של אילוף כלבים (כמו "שב!"). הועלתה השערה שחיה מבוסס על המתופף קית' מון, בעיקר בשל גבותיו העבות, השיער, ההתנהגות השערורייתית מאחרי התופים ועוד. עם זאת, אין הוכחות שמצדיקות את ההשערה. למעשה, רבות מהתכונות הגופניות של חיה מבוססות על המתופף סטיב מיטשל, ידיד של ג'ים הנסון. חיה מתואר כמתופף מעולה, הוא מראה כישרון ג'אז בפרסומת הטלוויזיה למכונית רנו קליאו עם הכדורגלן הצרפתי תיירי הנרי. חיה בדרך כלל מסתבך עם אורחים, כמו הסצנה עם באדי ריץ'. כאשר הוא הפריע לביצוע של ריטה מורנו הייתה לו התפרצות אלימה עם תיפוף חזק, היא נראתה מוטרדת כאשר הוא הטיח את ראשו בין זוג מצלתיים, (לאחר מכן חיה מסר בתגובה "זה הצד הנשי שלי!", לפני שאיבד את הכרתו). היחס של חיה כלפי דאדלי מור הפך לעוין למדי כאשר מור ניסה להחליף את הלהקה עם רובוט לתכנות מוזיקה ומשחק. חיה מתואר כרודף שמלות. בסרט "החבובות כובשות את מנהטן" הוא רדף אחרי אישה באודיטוריום, כאשר הוא אומר "וווו-מאאאאאאאאן!". הוא גם רודף אחר מכוניות. בסרט "החבובות בחלל", חיה פוגש את האישה התואמת לו, מאבטחת בגילומה של קתי גריפין. הוא רודף אחריה לאורך מסדרון כשהוא קורא "וווו-מאאאאאאאאן", ומאוחר יותר הוא חוזר בריצה מעבר לפינה וצועק "עזרו לי! עזרו לי!", כאשר גריפין רודפת אחריו וקוראת אחריו שהם יתמסדו, יקנו בית ויגדלו יחד ילדים. חיה היה הקמע הרשמי של צוות הסקי האמריקאי במהלך אולימפיאדת החורף של 1998. בשנת 2011 השתתף חיה בסרט "החבובות". מדיה וקבצים בנושא חיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חיה חיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) חיה, באתר Discogs (באנגלית) חיה בוויקי-חבובות
תערובת חמשת התבלינים

תערובת חמשת התבלינים (בסינית: 五香粉) היא תערובת תבלינים המשמשת במטבח הסיני. מקורה של תערובת זו בתורה פילוסופית הסינית של היין והיאנג אשר השפיעה על התרבות הסינית בכלל, ועל הבישול הסיני בפרט. לתערובת גרסאות רבות, אולם על פי רוב היא מכילה אניס, ציפורן, קינמון, פלפל סצ'ואן, זרעי שומר או זרעי כוסברה טחונים. גרסאות שונות של התערובת כוללות כמויות שונות של תבלינים אלה. לעיתים מתווסף לתערובת גם זנגביל מיובש. התערובת משמשת בבישול בשר חזיר או ברווז ומרקים וכן בהקפצה של מאכלי ירקות ,בשר עוף, טופו וסייטן. בישול אדום מדיה וקבצים בנושא תערובת חמשת התבלינים בוויקישיתוף תערובת חמשת התבלינים
תחנת הרכבת נמל התעופה רמון

תחנת הרכבת נמל התעופה רמון היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את נוסעי נמל התעופה רמון ולקשר בינו לבין העיר אילת ובין מרכז הארץ. התחנה צפויה לסייע בפיתוחו של נמל התעופה וכן תעמיד אותו בתחרות לנמל התעופה בן-גוריון, שכן משך הנסיעה ברכבת מתל אביב לנמל התעופה צפוי לעמוד על פחות משעתיים. ומפני שהנסיעה באמצעות רכבת נחשבת לבטוחה יותר מהחלופות האחרות בדרך האוויר או היבשה. כדי לעמוד ביעד זמנים זה תצטרך הרכבת להתאים לנסיעה במהירות גבוהה ממהירותה הנוכחית העומדת על 150 קמ"ש בשימוש בהנעה על ידי דיזל, ולכן עובדת חברת רכבת ישראל על העלאת המהירות של רכבות הנוסעים ל-250 קמ"ש (וייתכן שאף ליותר), זאת באמצעות מעבר לשימוש בהנעה על ידי חשמל, דבר המצריך בנייה של תשתית מסילות במסגרת חשמול מסילות רכבת ישראל. התחנה היא חלק מפרויקט מסילת הרכבת לאילת. ותעבור בה מסילת נוסעים כפולה ומחושמלת ובנוסף גם מסילת מטענים. בעבר נבחנה תוכנית לבניית קו רכבת קלה אשר יקשר את שדה התעופה לעיר אילת ושר התחבורה אף הכריז על תוכנית זו. תוכנית זו הוקפאה עקב אי היתכנות כלכלית. תחנת נמל התעופה ע"ש רמון, צפויה להיבנות כחלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040. נכון ל-2022, תחנת הרכבת אינה מתוקצבת לא לתכנון ולא לביצוע אך עם תכנון השדה בוצעה התייחסות והכנה למבנה תחנת הרכבת. עם זאת בנובמבר 2020 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות, את קידום התוכנית למסילות ברזל מהירות מתל אביב לבאר שבע. בפרט לאחר סגירת נמל התעופה שדה דב בתל אביב ונמל התעופה אילת בשנת 2019. אודי עציון, הדרך הארוכה והיקרה לשדה התעופה החדש רמון, באתר ynet, 20 בינואר 2019 כיום נסיעה מהמרכז לנמל התעופה רמון, ולאילת מצריכים שימוש בכביש 90 נסיעה הלוקחת כ-חמש שעות ברכב בנתיב המאופיין בתאונות רבות. כבר בנובמבר 2010 הוציא משרד התחבורה בקשה למידע RFI לבניית רכבת לאילת, ובכלל זה אפשרות לבנות חלק מהקו כקו מהיר שמהירותו עד 300 קמ"ש, כך ע"פ מהירות רכבות בין-עירוניות בארץ ובאירופה ובחינת הצעדים הנחוצים לשם העלאת מהירות הרכבות בארץ, יניב רונן, 05 במאי 2011, באתר הכנסת מרכז המחקר והמידע. רב-שיח בנושא הקמת קו רכבת מהיר בין מרכז הארץ לאילת - אקולוגיה וסביבה, באתר אקולוגיה וסביבה, ‏13 בינואר 2022 ליאור גוטמן, הממשלה אישרה הקמת קו רכבת בין תל אביב לאילת, באתר כלכליסט, 5 בפברואר 2012 יובל שדה, בלעדימיכאלי וליברמן סיכמו על השלמת תכנון הרכבת לאילת, באתר כלכליסט, 20 בדצמבר 2021 אבי בר-אלי וזוהר בלומנקרנץ, לרכבת קלה תחבר בין שדה התעופה בתמנע לאילת ולמסוף טאבה, באתר TheMarker‏, 5 בספטמבר 2010 ליאור גוטמן, המדינה מקדמת רכבות מהירות מתל אביב לבאר שבע - זמן הנסיעה יתקצר לכחצי שעה, באתר כלכליסט, 16 בנובמבר 2020
נס השירות הפעיל

נס שירות פעיל הוא דגל ימי צר וארוך המונף על כלי שיט צבאי, ומציין במרבית ציי העולם את היותו של כלי השיט בשירות פעיל. הגדרת המעמד שירות פעיל נעשית כאשר כלי השיט כשיר לפעילות, יש לו מפקד והוא מצוות בהתאם. הנס מיועד לכלי שיט בלבד ואינו בשימוש ביחידות חוף. הנס מונף גבוה יותר מכל דגל אחר על כלי השיט, ומוצב בראש התורן. כאשר ישנם מספר תרנים, מונף הנס בתורן האחורי, ובספינות קטנות הוא מונף בראש אנטנת הקשר הימנית. בצוללות חלים אותם עקרונות, אך לקראת צלילה יורד הנס, כמו גם שאר הדגלים, ויונף מחדש בעת הכניסה לנמל. הנס יונף לאחר שהספינה בכשירות מלאה ולפי נוהלי היחידה כאשר הצוות אף עבר את האימון הראשוני. ההנפה תיעשה במסדר חגיגי בנוכחות כל אנשי הצוות וצוותי הספינות האחרות ביחידה. שלא כמו שאר הדגלים, הנס נשאר במקומו יומם וליל, בים ובחוף. הנס מוסר רק עם ביטול מעמד כלי השיט כפעיל, עקב יציאתו לשיפוץ כללי או מסיבות אחרות. צורת הנס - במרבית הציים הנס צר וארוך. המקור לכך נובע מקרב דונגנס באמצע המאה ה-17 שבו ניצח הצי ההולנדי. מפקד הצי האנגלי רוברט בלייק העלה שוט מרכבה על ראש התורן, כמענה למטאטא שהניף האדמירל ההולנדי מארטן טרומפ. בצי הגרמני אין דגל מיוחד במעמד של "נס שירות פעיל". עובדת כניסת כלי השיט לשירות מצוינת במסדר שבו מועלה דגל הצי במקביל לדגל הקצין הבכיר. והספינה מוכרזת על ידי המפקד הבכיר ככשירה לשירות. בצי ההולנדי נהוג לערוך מסדר פרידה למפקד האונייה בעת סיום תפקידו. בעת המסדר מורד נס השירות הפעיל מהתורן על ידי הימאי הצעיר ביותר, ונמסר למפקד היוצא למזכרת. נס שירות פעיל חדש מונף לכבוד המפקד הנכנס. בחלק מהציים, כמו בצי הצרפתי, נהוג להציג נס גמר השירות הפעיל (Decomissioning Pennant) במעמד חגיגי המציין את סיום השירות. הנס זהה בצורתו לנס שירות פעיל רגיל, אך אורכו מסמל את מספר השנים שכלי השיט היה בשירות עד העמדתו. Leland p. Lovette, NAVAL CUSTOMSTRADITION and USAGE, UNITEDSTATES NAVAL INSTITUTE, 1939, P 224 ראו הסיירת ז'אן ד'ארק בוויקיפדיה באנגלית
פרנקו פרארה

פרנקו פרארה (באיטלקית: Franco Ferrara;‏ 4 ביולי 1911 – 6 בספטמבר 1985) היה מנצח ומורה איטלקי. פרארה נולד בפאלרמו שבסיציליה. הוא למד נגינה בפסנתר, בכינור ובעוגב והלחנה בקונסרבטוריון של פאלרמו ובהמשך בזה של בולוניה. ראשית הקריירה המוזיקלית שלו הייתה ככנר בבולוניה, ברומא ובפירנצה, עם תזמורת מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו, בשנים 1933 עד 1940. הופעת הבכורה שלו בניצוח הייתה בפירנצה ב-1938 ותוך זמן קצר יצא לו מוניטין של מנצח מחונן. מצבו הבריאותי אילץ אותו לחדול מניצוח בקונצרטים פומביים, אם כי המשיך להקליט. לאחר הפסקת קריירת הניצוח התרכז פרארה בהוראה. הקורסים שלו באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא נודעו לתהילה וכמותם גם אלה שנתן משנת 1966 באקדמיה למוזיקה בסיינה. סטודנטים מכל רחבי העולם באו לקורסי הניצוח שלו ורבים מהם החלו קריירות מזהירות וזכו לפרסום בינלאומי בעולם המוזיקה. בין תלמידיו הנודעים היו ריקרדו שאיי, אדו דה וארט, אנדרו דייוויס וגבריאל כמורה. בשנים 1974-75 הרצה פרארה על ניצוח גם בתיאטרו קומונאלה די בולוניה. מחוץ לאיטליה, נהנה פרנקו פרארה מקריירה חובקת עולם. הוא הגיש הרצאות ברדיו ההולנדי בהילברסום (מ-1958 עד 1973), בקונסרבטואר של פריז, ברדיו שווייץ הלוגאנו, בפסטיבל "טיבור וארגה" בסיון. כמו כן עבד בפיליפינים וביפן, לשם בא בהזמנת סייג'י אוזאווה להרצות באקדמיית טוהו בטוקיו, לכבוד הידאו סאיטו, המנצח הנודע שהיה גם מורו של אוזאווה. בארצות הברית לימד פרארה במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, בבית ספר ג'וליארד למוזיקה בניו יורק ובמרכז ברקשייר למוזיקה משנת 1975 ואילך. כ-600 סטודנטים השתתפו בקורסים של פרארה במשך למעלה מ-30 שנה, בהם יורמה פאנולה, מיונג-וון צ'ונג, סר אנדרו דייוויס, רוברטו אבאדו, מאוריציו ארנה, ריקרדו שאיי, ג'אנלואיג'י ג'למטי, מריו למברטו, ריקרדו מוטי, דניאל אורן, אדוארדו אלווארז וגבריאל כמורה, בין השאר. פרארה נודע גם בניצוח על פסקולי סרטים. הוא ניצח על פרטיטורות מאת נינו רוטה לסרט "הנמר", מריו נאשימבנה ל"בראבא" וטושירו מאיוצומי לסרטו של ג'ון יוסטון "התנ"ך: בראשית", ואחרים. פרנקו פרארה מת בפירנצה. מדיה וקבצים בנושא פרנקו פרארה בוויקישיתוף פרנקו פרארה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנקו פרארה, באתר AllMovie (באנגלית) פרנקו פרארה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרנקו פרארה, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנקו פרארה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ריצ'רד ויגמור, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
ג'ורג' ויליאם פאלמר

ג'ורג' ויליאם פאלמר (באנגלית: George William Palmer; ‏ 23 במאי 1851 – 8 באוקטובר 1913) חבר לשעבר בפרלמנט הבריטי. ג'ורג' ויליאם פאלמר נולד בעיר רדינג, אביו היה ג'ורג' פאלמר ראש העיר רדינג, ואמו אליזבת שרה אשר הייתה בתו של רוברט מטייראד. כמו כן היה ג'ורג' חבר במשפחת פאלמר, אשר הייתה הבעלים של "הנטלי ופאלמר" (Huntley & Palmers), חברה ליצור ביסקוויטים בעיר רדינג אשר באנגליה. כמו אביו, פנה ג'ורג לחיים הפוליטיים והיה לראש העיר רדינג, ולנציג העיר בפרלמנט הבריטי. ג'ורג ויליאם פאלמר שירת כחבר המפלגה הליברלית בפרלמנט הבריטי מטעם מחוז רדינג משנת 1892 ועד להפסדו בבחירות של שנת 1895. בשנת 1898 קיבל ג'ורג חזרה את מקומו בפרלמנט הבריטי בבחירות הביניים בעקבות מותו של חבר פרלמנט מכהן, והחזיק בתפקיד עד להתפטרותו בשנת 1904 מסיבות בריאות. ג'ורג' ויליאם פאלמר החזיק בבעלותו את האחוזה "בית מרלסטון" בכפר באקלברי אשר במערב מחוז ברקשייר באנגליה. תרומות של ג'ורג' ויליאם פאלמר לדיונים בפרלמנט הבריטי, באתר Hansard (באנגלית) T. A. B. Corley, Palmer, George William, in Oxford Dictionary of National Biography online, 23 September 2004