פרנץ בהם

פרנץ בהם (בגרמנית: Franz Böhm;‏ 16 בפברואר 1895 – 26 בספטמבר 1977) היה פוליטיקאי, עורך דין וכלכלן גרמני. פרופסור ורקטור באוניברסיטת פרנקפורט, שהיה ראש המשלחת של גרמניה המערבית לשיחות על הסכם השילומים עם ישראל. בהם נולד בקונסטנץ ובגיל 3 עבר עם משפחתו לקרלסרוהה בה מונה אביו לשר התרבות של פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן. לאחר שסיים לימודים תיכוניים, גויס לצבא הגרמני בתחילת מלחמת העולם הראשונה, והיה החייל הראשון מקרלסוהה שעוטר בצלב הברזל. בהיותו צוער סופח לצבא הטורקי וביקר בארץ ישראל בשנת 1917 או 1918. לאחר המלחמה החל למוד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת פרייבורג ובשנת 1924 הוסמך כעורך דין והחל לעבוד כתובע. בשנים 1925–1931 עבד בהם במשרד הכלכלה של רפובליקת ויימאר, במחלקת הקרטלים. בשנת 1928 פרסם עבודה על בעיית המונופולים, שהביאה לו הערכה בקרב קהילת הכלכלנים. בשנת 1931 שב לאוניברסיטת פרייברג, קיבל דוקטורט בשנת 1932 וכתב עבודת פוסט דוקטורט על משנתו של אדם סמית, שהתפרסמה כספר בשם "Wettbewerb und Monopolkampf", בשנת 1933. בשנים 1933–1936 לימד כדוצנט באוניברסיטת פרייבורג ובשנת 1936 מונה לפרופסור באוניברסיטת פרידריך שילר בינה. הנאצים הסכימו למינויו לתפקיד למרות סירובו להצטרף למפלגה הנאצית. לאחר שבהם סירב למתן את ביקורתו כלפי המדיניות הגזענית של הנאצים הוא פוטר ממשרתו בשנת 1938. הוא הצטרף לחוג בראשות קרל פרידריך גרדלר ולאחר קשר העשרים ביולי הוא לא נעצר, אך בגלל טעות בזיהוי שהביאה למעצר אדם אחר במקומו. לאחר המלחמה הורשה בהם לשוב ללמד באוניברסיטת פרייברג והצטרף להמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית. ב-1 בנובמבר 1945 מונה לשר החינוך של הסן. בתפקידו זה הוא תמך בהסללת תלמידים לפי יכולותיהם בטענה שיש לאפשר למוכשרים ביותר לפרוח בלי עיכובים ולאפשר ללפחות מוכשרים להצליח בלי איום מצד המוכשרים. הוא מינה אנשיפ מבלי להתייעץ בשלטונות הכיבוש האמריקאי ובהיעדר גיבוי פוליטי משמעותי הוא התפטר בפברואר 1946. לאחר כהונתו קצרת הימים הוא קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת פרייבורג. בשנת 1948 החל לעמוד בראש ועד למען התקרבות גרמנית יהודית בגרמניה. בינואר 1952 הועמד בראש המשלחת של גרמניה המערבית לשיחות על הסכם השילומים עם ישראל. הוא נאלץ להתמודד עם ההתנגדות בגרמניה לתשלום לישראל ובמאי 1952 הוא התפטר לאחר שהרגיש שגרמניה אינה מוכנה להציע סכום ראוי לשילומים. לאחר מספר ימים, בתחילת יוני 1952, חזר בו מהתפטרותו. בשנים 1953–1965 הוא כיהן בחבר הבונדסטאג. במרץ 1954 ביקר בישראל כאורח חברת השילומים, במה שהיה ביקור ראשון של פוליטיקאי גרמני בישראל. בגלל הרגישות הציבורית, הגיע בהם תחת שם בדוי והביקור כונה פרטי, אך במהלכו הוא נפגש עם ראש ממשלת ישראל, שר המשפטים ושר החקלאות. ביקורו נתקל בהתנגדות משמאל ומימין ובהפגנות. בהם שב וביקר בישראל בשנת 1958 ובשנת 1965 עם תום כהונתו בבונדסטאג. בהם נפטר בספטמבר 1977. בהם היו נשוי לבת של המשוררת ריקרדה הוך. בהם נודע כידיד ישראל והיהודים ובעקבות זאת נחשב לאישיות בלתי רצויה בממלכת ירדן. הוא היה מהדוחפים לכינון קשרים דיפלומטיים בין ישראל וגרמניה, אבל גילה הבנה להתנגדות בישראל ליחסים אלו. במברק בכרכה ליום הולדתו ה-80 כינתה אותו גולדה מאיר "סמל גרמניה החדשה". בתחילת 1955 הוא הקים ועמד בראש ועד סיוע לקרבנות הנאצים. הוא ביקר את הסחבת בטיפול בתביעות פיצויים של נפגעי הנאצים ופעל בפרלמנט להאיץ ולהרחיב את הטיפול בתביעות. בשנת 1960 הוא התפטר מאיגוד לוחמי המחתרת למען איחוד אירופה במחאה על היחס הסלחני כלפי שר הפליטים תיאודור אוברלנדר שהיה בעל עבר נאצי. בשנת 1961 הוא כתב ספר על תולדות היהודים והתנועה הציונית שיועד למורים ולתלמידים בגרמניה. בשנת 1963, בעקבות הפרסומים על פעילות המדענים הגרמנים במצרים הוא העלה בבונדסטאג הצעת חוק האוסרת פעילות מדענים גרמנים בפיתוח נשק במדינות אחרות. החוק נתקל בהתנגדות מחשש שימנע מהשתעשייה האטומית הגרמנית לפרוץ לשווקים ברחבי העולם ולא נתקבל. בהמשך העלה את חוק הדרכונים שביקש לאפשר לממשלת גרמניה המערבית להחזיר לגרמניה אזרחים גרמנים השוהים במדינות אחרות. גם חוק זה לא עבר בגלל התנגדות רבה לפגיעה בזכויות הפרט. בהם היה יו"ר החברה לשיתוף פעולה נוצרי יהודי וצוטט כאומר שהגרמנים ידעו על השואה יותר ממה שהם רוצים לזכור. בשנת 1937 פרסם בהם ספר, על מה שהוא כינה "חוקה כלכלית". בהם ראה בחופש של הצרכנים לקנות מפתח לכלכלה תחרותית וביכולת של היצרנים להענות לדרישת הצרכנים כמפתח להצלחתם. הוא טען שכלכלה תחרותית אינה יכולה להתקיים כשחלק מהשחקנים מחזיקים בעוצמה כלכלית ועל כן קבע שאין ברירה אלא שהמדינה תתערב כדי להגן על המשק מפני בעלי הכח הכלכלי או לפקח על פעילותם. בכך, הוא הדגיש את תפקידה של המדינה לקבוע את הכללים על פיהם היד הנעלמה תוכל לעשות את פעולתה. היו על כן שהדגישו את תמיכתו בהגבלת החופש של הצרכנים למען היעילות, וראו בו תומך בכלכלת השוק הנאציונל-סוציאליסטית. אחרים הדגישו את החופש הכלכלי במשנתו של בהם ותארו את עבודתו הכלכלית כנוגדת את המשנה הנאצית. פרופ' ביהם על ביקורו בישראל, הצופה, 18 במאי 1954 זה לא ביקורי הראשון בארץ ישראל (תמונה), מעריב, 2 באפריל 1954 The Constitution of Markets: Essays in Political Economy, page 38 פרופ' פ. ביהם בא לישראל, דבר, 14 במרץ 1954 James F. Tent, Mission on the Rhine, University of Chicago Press, 1982, pages 169-170 גרמניה החלה בהכנות למו"מ השילומים, מעריב, 25 בינואר 1952 העם הגרמני מתנגד לשילומים, מעריב, 4 במרץ 1952 בון לא גילתה נכונות כנה להסדר על ישראל, הצופה, 21 במאי 1952 ש. ורהפטיג, בהם דרש 210 עד 280 מליון דרלאר, מעריב, 22 במאי 1952 ביהם חזר בו מהתפטרותו, הצופה, 4 ביוני 1952 פרופ' ביהם הגיע בשם שטרנברג, חרות, 14 במרץ 1954 פרופ' ביהם אצל ראש הממשלה, הַבֹּקֶר, 16 במרץ 1954 פרופ' ביהם יצא מישראל, דבר, 2 באפריל 1954 בקורו של ביהם בועדת הכנסת, דבר, 17 במרץ 1954 פרופ' ביהם מגיע היום, על המשמר, 16 באוקטובר 1958 פרופ' ביהם מבקר בארץ, למרחב, 21 באוקטובר 1965 מת פרופ' פרנץ ביהם שניהל שיחות השילומים, דבר, 2 באוקטובר 1977 שנער ממשיך במגעיו בבון, מעריב, 9 בנובמבר 1964 ירדן הכניסה את פראנץ ביהם לרשימה השחורה, הַבֹּקֶר, 30 ביולי 1963 פרופסור ביהם על יחסים דיפלומטיים בין גרמניה וישראל, למרחב, 23 בדצמבר 1959 הדיפולומאטיים עם גרמניה, הצופה, 12 במרץ 1965 גולדה שיגרה מברק ברכה לפרופ' פרנץ ביהם בן ה־80, מעריב, 16 בפברואר 1975 וועד סיוע לקרבנות הנאצים בבון, הצופה, 9 בפברואר 1955 פרופ' ביהם תוקף את ה"םחבת" של בון בענין פיצויים ליחידים, הַבֹּקֶר, 13 בדצמבר 1954 חבונדםטאג אישר חוק החדש על פיצויים אישיים לקרבנות הנאצים , הצופה, 8 ביוני 1956 לא יעוכב תשלום פיצויים אישיים, מעריב, 4 ביוני 1957 ביהם התפטר כמחאה על הנסיון לטהר את אברלנדר, מעריב, 9 בפברואר 1960 משה ורדי, נציג גרמניה בשיחות השילומים - מספר, הַבֹּקֶר, 11 באוגוסט 1961 יוסף כנען, מאחורי הקלעים של חוק המדענים, דבר, 5 ביולי 1963 פרופ' ביהם: אינני מבין את ממשלתי, מעריב, 26 באפריל 1964 הגרמנים ידעו על ההשמדה יותר ממה שנוח לזכור, קול העם, 24 בנובמבר 1963 Franz Bohm, Democracy and Economic Power in Cartel and Monopoly in Modern Law, in The Making of Competition Policy: Legal and Economic Sources Niklas Olsen, The Sovereign Consumer: A New Intellectual History of Neoliberalism, pages 79-80