laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ואדי דילב

ואדי דילב או "נחל דלב" הוא נחל אכזב בהרי בנימין המתחיל צפונית מערבית לעיר רמאללה, והוא חלק משמורת דלבים. תחילת הנחל בקו פרשת המים של הרי בית אל, סמוך לרמאללה. לאחר כ־20 ק"מ, הנחל מתמזג לתוך נחל מודיעים מזרחית למודיעין עילית. בחלקים המזרחיים של הנחל קיימים מפלים, ומעוק סלע. בנחל מספר מעיינות הנובעים כל השנה, הבולטים שבהם הם המעיינות עין דילבא, עין מזור ועין בובין (עין מזור ועין בובין נובעים ביובל של הנחל). לאורך הנחל תחנות שאיבה, טחנת קמח עתיקה ודרך רומית. סביב הנחל גדל חורש ים-תיכוני. מקור השם של הנחל הוא מערבית ומתייחס לעצי הדולב המזרחי הגדלים באופן טבעי, סמוך למעיינות שבו. השם הערבי "ואדי דילב" או "ואדי א-דילב" ניתן בנוסף גם למקומות שונים בארץ ישראל בהם גדלים עצי דולב: נחל דולב בהרי ירושלים. עין חמד הקטע בו מתחיל נחל כסלון. נחל נמר ליד מערת קשת באזור הרכס הצפוני של נחל בצת שבגליל המערבי. הנחל זורם סמוך ליישוב דולב ופעמים קרובות תושבי היישוב ותושבי יישובים סמוכים, כמו טלמון ונריה יורדים לוואדי ומטיילים באזור. הנחל עובר בסמוך לצומת "הפרסה" שם נוהגים לעצור תושבים להנות מהמים. בשנות עברו הייתה נוצרת בריכה גדולה והנחל אף היה מציף את הכביש לעיתים. כיום כל השטח מלא בבטון "שמעביר" את המים במהירות[דרוש מקור]. בשנים האחרונות נשפך לנחל ביוב מהעיר רמאללה וכפרי הסביבה. עובדה זו, בנוסף לשפיכת פסולת בניין מהכפר עין קניא, וכפר בדואי שהתיישב על הנחל, הורסים את הטבע ואת השמורה, משנים את תוואי הזרימה, הורסים את הצמחייה המקומית ומבריחים את בעלי החיים מהמקום[דרוש מקור]. שמורת דלבים שמורת דלבים באתר טבע ונופים בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צפרדע גוליית

צפרדע גוליית (שם מדעי: Conraua goliath) היא מין אפריקני של צפרדעים מהסוג Conraua. היא המין הגדול ביותר בסדרת חסרי זנב – אורכה מגיע לכדי 35 סנטימטרים, ומשקלה יכול להגיע לשלושה קילוגרמים. היא ידועה בניתורה החזק, שכן היא יכולה לנתר למרחק של שלושה מטרים בניתור אחד. אף על פי כן, היא מתעייפת לרוב אחרי שניים עד שלושה ניתורים חזקים שכאלה. תפוצתה מצומצמת יחסית, והיא נמצאת בעיקר במערב אפריקה. אוכלוסיית צפרדעי גוליית הולכת ומידלדלת בשל גורמים שונים, בהם הרס של בתי גידול ושבייתה לצורכי גידול כחיית מחמד. צפרדעי גוליית יכולות להגיע לגיל של 15 שנים. את צפרדע גוליית, הקרויה לעיתים גם צפרדע אתיופית, ניתן למצוא לרוב בקרבת נהרות שזרימתם מהירה ושקרקעיתם חולית בקמרון ובגינאה המשוונית. נהרות אלו יחסית נקיים, וריכוז החמצן בהם יחסית גבוה. האזורים בהם היא חיה הם לרוב לחים במיוחד והטמפרטורה בהם גבוהה יחסית. עונת הייחום של צפרדעי גוליית מתרחשת בתקופה של החודשים יולי ואוגוסט. בכל גוש של ביצים ניתן למצוא כמספר מאות של ביצים. גוש הביצים מוצמד לצמחים הגדלים על קרקעית הנהר. מהרגע בו הביצים בוקעות, הראשנים יסיימו את התפתחותם בתוך 85 עד 95 ימים. במהלך התפתחותם, הם אוכלים בעיקר צמח מיוחד, הוא תת-המין Dicraea warmingii warmingii. באופן מוזר, הצפרדעים והראשנים של צפרדעי גוליית אינם גדולים מהביצים והראשנים של מיני חסרי זנב הקטנים ממנה בהרבה. צפרדע גוליית מטילה כ-25,000 ביצים. צפרדעי גוליית היו בעבר מקור מזון בחלקים מסוימים במערב אפריקה. הן היו מיוצאות לגני חיות ולמגדלי חיות בכל העולם. הצפרדעים לא הסתגלו לשבייה, ורק במקרים נדירים התרבו שם. בשל סיווגן כשל מין הנתון בסכנת הכחדה, ממשלת גינאה המשוונית הגבילה את ייצוא הצפרדעים לכדי 300 צפרדעים בשנה. למזלן של הצפרדעים, קשה יחסית למצוא אותן בטבע. מדיה וקבצים בנושא צפרדע גוליית בוויקישיתוף צפרדע גוליית, באתר ITIS (באנגלית) צפרדע גוליית, באתר NCBI (באנגלית) צפרדע גוליית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צפרדע גוליית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפרדע גוליית, באתר GBIF (באנגלית) צפרדע גוליית באתר הרשימה האדומה של IUCN
לאו מקארי

תומאס לאו מקארי (באנגלית: Leo McCarey;‏ 3 באוקטובר 1898 – 5 ביולי 1969) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי, זוכה ארבעה פרסי אוסקר. במהלך הקריירה שלו היה מעורב ביצירת קרוב ל-200 סרטים, בעיקר קומדיות, בו הוא הציג את האלגנטיות וחוש ההומור המעודן שלו. הבמאי הצרפתי, ז'אן רנואר אמר פעם כי "אין במאי הוליוודי שמבין באנשים יותר מלאו מקארי". מקארי נולד בלוס אנג'לס ונכנס לתחום הראינוע כעוזר במאי של טוד ברואנינג ב-1920. אך התמקצע באולפנים של האל רואץ' עד לסוף העשור. רואץ' שכר את מקארי ב-1923. בתחילה כתב לסדרת הסרטים "הכנופיה שלנו" ועוד כמה אחרים, ומשם התקדם לבימוי והפקה של עשרות סרטים קצרים עד לסוף העשור. רואץ' היה זה שצִיווֵת את מקארי ללורל והארדי, כשאלה רק החלו לעבוד ביחד כצמד (1927). הוא ביים רק שלושה סרטים עם לורל והארדי, אולם כתב חלק גדול מן התסריטים. ב־1929 התמנה לסגן מנהל מחלקת ההפקה באולפניו של רואץ'. בעידן הסרט המדבר החל בעבודה על סרטים באורך מלא, לאור ניסיונו הרב בסרטים קצרים, והוא זכה לעבוד עם גדולי הכישרונות הקומיים האמריקאים של זמנו, כמו אדי קאנטור, האחים מרקס, להם ביים את הסרט שנחשב לטוב שבסרטיהם - "מרק ברווז", וו. סי. פילדס, מיי וסט והרולד לויד. הוא זכה בפרס האוסקר הראשון שלו בקטגוריית בימוי על הקומדיה הרומנטית "האמת האיומה" (1937) בכיכובו של קרי גרנט, בה הציג גרנט את אישיותו הססגונית, שתלווה אותו בהמשך סרטיו. סרט זה נחשב לגדול סרטי ה- "screwball comedy" ז'אנר של קומדיה המבוססת על עלילה מהירה ומפותלת, וחילופי דברים שנונים, שהיה נפוץ באותה התקופה. ב-1940 הפיק והשתתף בכתיבת התסריט לסרט "אשתי המועדפת" עם קרי גרנט ואיירין דאן. מעבר לחיבתו לקומדיות, מקארי היה נוצרי קתולי אדוק, והתייחס ברצינות רבה לבעיות חברתיות. במהלך שנות ה-40 עבודתו נהייתה לרצינית יותר - מקארי דאג מההשלכות של מלחמת העולם השנייה על העולם. ב-1944 הוא ביים את הדרמה הקומית "הולך בדרכי". הסרט עסק בכומר בעל יוזמה, האב הצעיר פרנק צ'אק או'מלי בגילומו של בינג קרוסבי וביחסיו עם כומר בכיר ממנו. סרט זה היה המצליח ביותר באותה שנה בארצות הברית, אשר בעקבותיו מקארי ביים וכתב סרט המשך, "פעמוני סנט מרי", שיצא לאקרנים שנה אחר כך. "הולך בדרכי" זכה ב-7 פרסי אוסקר, כשלראשונה זוכה אדם אחד בשלושה פרסי אוסקר בשנה אחת: מקארי, שהיה על תקן במאי, תסריטאי ומפיק זכה על שלושתם באוסקר. קהל הצופים הגיב בשליליות לגבי כמה מסרטיו של מקארי לאחר מלחמת קוריאה (1950–1953). לדוגמה, סרטו האנטי קומוניסטי "בני, ג'ון" (1952), נכשל בקופות. אולם חמש שנים אחר כך חזר להצליח, כשביים את הקומדייה הרומנטית "רומן בלתי נשכח", בכיכובם של קארי גרנט ודברה קר, שהיה לגרסה מחודשת לסרט "סיפור אהבה" משנת 1939, שגם אותו כתב וביים מקארי. בעקבות הצלחת "רומן בלתי נשכח" המשיך מקארי באותו כיוון, כששנה אחר כך ביים את הקומדייה "Rally 'Round the Flag, Boys!", בכיכובו של פול ניומן. סרטו הבא הוא גם סרטו האחרון, היה דרמה בשם "השטן לעולם אינו ישן", על פי הרומן של פרל בק. מדיה וקבצים בנושא לאו מקארי בוויקישיתוף לאו מקארי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאו מקארי, באתר AllMovie (באנגלית) לאו מקארי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לאו מקארי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לאו מקארי, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאו מקארי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לאו מקארי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פינלנדיזציה

פינלנדיזציה היא מונח גאו-פוליטי מתחום היחסים הבינלאומיים המיוחס לתופעה של הרחבת השפעה פוליטית של מדינה אחת על מדינה שכנה באמצעים עקיפים. המונח נקבע על שם התופעה ההיסטורית שמזוהה עמה, בה הייתה נתונה פינלנד להשפעה פוליטית כבדה מצד ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה. ראשית ההשפעה היא בתחום יחסי החוץ, הנחשבים לאחד מהסממנים המרכזיים של ריבונות על פי עקרונות המשפט הבינלאומי, אך לרוב עוד הרחיקה לכת גם להשפעה על מדיניות פנים. ייחודיות התופעה היא בכך שהמדינה המושפעת שומרת על ריבונותה ומעמדה הבינלאומי, ואף מנצלת פרצות בגבולות הגזרה הפוליטיות שמוגדרות לה על ידי המדינה המשפיעה. דוגמה לכך ניתן למצוא בהצטרפותה של פינלנד כחברה קבועה של המועצה הנורדית, לארגון אזור הסחר החופשי האירופי (EFTA) ב-1961, ולארגון לפיתוח ושיתוף פעולה כלכלי (OECD) ב-1969, כל זאת תוך כדי שמירת מעמדה כמדינה נייטרלית, עיקרון שהיה חשוב במדיניות החוץ של ברית המועצות. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רובע פנסי הגז (סן דייגו)

רובע פנסי הגז (באנגלית: Gaslamp Quarter) הוא רובע הנמצא במרכז העיר סן דייגו שבקליפורניה. שם הרחוב ניתן לו על שם פנסי הגז המוצבים לאורך הרחוב. רוב הבתים בשכונה הם מהתקופה הוויקטוריאנית. ברחוב שוכן האצטדיון הפתוח פטקו פארק (Petco Park) אשר נפתח בשנת 2004. פיתוח השכונה החל בשנת 1867 על ידי אלונזו הורטון אשר רכש 800 אייקרים של אדמה באזור שנקרא העיר החדשה (New Town). בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 השכונה קיבלה את השם סטינגרי (Stingaree). השכונה נחשבה אז לאזור מצוקה, והייתה מלאה בזנות, אלכוהול וסמים. תושבי השכונה היו אנשים ממעמד סוציאלי נמוך. בשנים 1916-1990 יותר מ-120 מבנים נהרסו ונשרפו ואנשים רבים נותרו ללא קורת גג. בשנות ה-50 של המאה ה-20 שיכן האזור בתי בושת, מועדוני חשפנות, בתי קולנוע המקרינים סרטים פורנוגרפיים ועוד. בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל בסן דייגו תהליך שימור של מבנים היסטוריים, מבנים כאלה היו לרוב בסטינגרי ושימורם הביא לסגירת מכוני הליווי ולהעלאת רמת החיים בשכונה. בשנת 1976 הוחלט להציב ברחובות השכונה פנסי גז כדי לתת לאזור מראה ייחודי יותר, שישתלב עם המבנים ההיסטוריים שבה. כך גם שונה השם של השכונה ל"רובע פנסי הגז". כיום האזור הוא אחד מהאזורים הפופולריים ביותר בעיר. Timeline of San Diego History | San Diego History Center, web.archive.org, ‏2015-12-24 מדיה וקבצים בנושא רובע פנסי הגז בוויקישיתוף אגודת רובע פנסי הגז מידע על רובע פנסי הגז
דולב

האם התכוונתם ל... דולב (עץ) – סוג של עץ דולב מזרחי – מין של דולב הגדל בישראל נחל דולב – נחל בהרי ירושלים ואדי דילב (נחל דולב) – נחל בשמורת דלבים בהרי בנימין דולב (יישוב) – התנחלות בהרי בנימין ואדי דילב (הגליל) (נחל דולב) – שמו הקודם של נחל נמר בצפון הגליל המערבי אישים: אהרון דולב – עיתונאי ישראלי דני דולב – מדען מחשב ישראלי עדו דולב – מעצב אמנותי לקולנוע וטלוויזיה ישראלי; בנו של ערן דולב ענת דולב – שדרנית רדיו, מגישת טלוויזיה ועיתונאית ישראלית ערן דולב – רופא והיסטוריון רפואי ישראלי; אביו של עדו דולב רחל דולב – פוליטיקאית ומשפטנית ישראלית
נחל דולב

נַחַל דֹּלֶב הוא נחל בהרי ירושלים בפרוזדור ירושלים, ומהווה אחד משלושת הנחלים השייכים לשמורת נחל דולב. שני הנחלים האחרים הם נחל המערה ונחל אזן. שלושת נחלים אלה מהווים חלק מאגן הניקוז של נחל שורק, מתחברים לנחל זנוח ומשם מתנקזים לנחל שורק באזור בית שמש. נחל דולב מתחיל באזור המושב נס הרים, בגובה של כ-700 מטרים מעל גובה פני הים, ולאחר כשבעה קילומטרים מגיע צפונית למושב זנוח, בגובה של כ-250 מטרים, שם הוא מתחבר לנחל זנוח. שביל המסומן בשחור מס' 9341 יורד מכביש 3866 מחסיה-נס הרים באפיקו של נחל דולב עד לכביש 3855. שמורת נחל דולב נמצאת בחלקו הצפוני של פארק עצמאות ארצות הברית, המשתרע על פני כ-30,000 דונם בשיפולים הדרום-מערביים של הרי יהודה. נחל דולב ועין פירים, באתר למטייל נחל דולב באתר טבע ונופים בישראל שמורת נחל דולב באתר טבע ונופים בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ישראל ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תימא (כתב עת)

תימא, כתב עת אקדמי שפיט לחקר יהדות תימן ותרבותה. מקור השם כפול: שמו של עם תימני קדום, וגם שמו של נווה מדבר ידוע בתימן. כתב העת יוצא לאור על ידי "האגודה לטיפוח חברה ותרבות". האגודה שמה לה למטרה לטפח, ללמוד, להנחיל ולחקור את מורשת יהודי תימן ושבטי ישראל. העורך הראשי של "תימא" הוא יוסף טובי, וחברי המערכת הם יהודה עמיר ואברהם הלוי. האגודה וכתב העת נושאים את זכרו של עובדיה בן שלום, מייסד ונשיא האגודה. נכון לשנת תשפ"ב, יצאו לאור 20 גליונות. בין המשתתפים בכתב העת ישנם יוצאי תימן רבים אך גם אחרים (אקדמאים וכותבים מהשורה). ביניהם ניתן למנות את יוסף טובי, יהודה רצהבי, עליזה שנהר ודן בניה סרי. עמוד כתב העת תימא באתר האגודה לטיפוח חברה ותרבות ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היועץ המשפטי לכנסת

היועץ המשפטי לכנסת עומד בראש הלשכה המשפטית של הכנסת. מעמדו, תפקידיו והליך מינויו הוסדרו לראשונה רק בשנת 2001, עם הוספתו של פרק ז' לחוק הכנסת, התשנ"ד-1994. החוק נחקק תחת התפיסה כי היועץ המשפטי של הרשות המחוקקת צריך להיות מקביל ככל האפשר ליועץ המשפטי של הרשות המבצעת, הוא היועץ המשפטי לממשלה. על כן, נקבעו בחוק מספר הוראות הדומות להוראות לגבי היועץ המשפטי לממשלה, בנוגע לתנאי הכשירות, להליך המינוי ועוד. תפקידיו של היועץ המשפטי לכנסת קבועים בסעיף 17 לחוק הכנסת: ייעוץ ליושב ראש הכנסת, לנושאי התפקידים בכנסת ולמוסדותיה בכל ענייני חוק ומשפט הנוגעים לסמכויותיהם ולתפקידיהם. ייעוץ לוועדות הכנסת בכל הנוגע להליכי החקיקה. ייעוץ לחברי הכנסת בכל עניין הנוגע לכנסת והנובע מחברותם בה. ייצוג הכנסת בערכאות. בשנת 2008 תוקן הסעיף העוסק בייצוג בערכאות, ונקבע בו כי בכל הליך שבו נדונה שאלת תוקפו של חוק, תוזמן הכנסת להשמיע את עמדתה. תיקון זה בא בעקבות פסיקת בג"ץ לפיה רק היועץ המשפטי לממשלה הוא שישיב בהליך זה. החוק קובע כי רשאי להציג את מועמדותו לתפקיד מי שהוא אזרח ישראל ותושב ישראל, הכשיר לשמש כשופט בית המשפט העליון, ושלא היה פעיל פוליטי או חבר במפלגה בחמש השנים שקדמו להצגת המועמדות. את היועץ המשפטי לכנסת ממנה יושב ראש הכנסת, באישור ועדת הכנסת ולפי המלצת ועדה ציבורית שבראשה עומד שופט בית המשפט העליון בדימוס וחברים בה גם יושב ראש ועדת הכנסת, יושב ראש ועדת חוקה חוק ומשפט, יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה, נציב שירות המדינה או נציגו, ראש לשכת עורכי הדין או נציגו, וכן נציג האקדמיה המומחה בתחום המשפט הציבורי. תקופת כהונתו של היועץ המשפטי עומדת על 5 שנים, אך יושב ראש הכנסת רשאי, באישור ועדת הכנסת, להאריך תקופה זו. סיום כהונתו של היועץ בטרם חלוף חמש השנים תיתכן אם התפטר, הגיע לגיל 65, או הועבר מתפקידו, באחת משלוש העילות הקבועות בחוק: אם הורשע בפסק דין סופי בעבירה פלילית (למעט עבירות קלות המפורטות בחוק), עשה מעשה שאינו הולם את מעמדו או שנבצר ממנו דרך קבע למלא את תפקידו. היועצת המשפטית לשעבר, נורית אלשטיין, מונתה לתפקידה ב-31 באוקטובר 2005, אך היא סיימה את תפקידה בטרם חלוף חמש שנים, בהגיעה לגיל 65 באפריל 2010. היועצת הנוכחית היא עו"ד שגית אפיק. לצדו של היועץ המשפטי לכנסת משמש גם משנה ליועץ המשפטי, שמתמנה על ידי יושב ראש הכנסת לפי הצעת היועץ המשפטי לכנסת. מתוקף תפקידו עומד היועץ המשפטי לכנסת גם בראש הלשכה המשפטית של הכנסת. לשכה זו מורכבת מיועצים משפטיים של הוועדות השונות, מעורכי דין העוסקים בייצוגה של הכנסת בערכאות ומעורכי דין העוסקים בפעילותה המנהלית השוטפת של הכנסת בכל הנוגע לחוזים, מכרזים וכיוצא בזה. היועץ המשפטי לכנסת והלשכה המשפטית של הכנסת, 2010, פרלמנט 66, אתר המכון הישראלי לדמוקרטיה היועץ המשפטי לכנסת ומקומו בהפרדת הרשויות בהליכי החקיקה בג"ץ 1715/97 לשכת מנהלי ההשקעות בישראל ואח' נ' שר האוצר ואח', פ"ד נא(4) 367, 380.
ישראלי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ישראלים – אזרחי ישראל. שבטי ישראל יהודים – Israeliti, Israëlites,Israelites, Israeliten - שם שהיה בשימוש בשפות העמים באירופה בעיקר במאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20 . נותר בשימוש למשל בשם הצרפתי של "כל ישראל חברים" - Alliance Israëlite Universelle כלי תקשורת ישראלי (עיתון) – חינמון ישראלי יומי בתפוצה ארצית שיצא לאור בשנים 2006 ל-2008. ישראלי – עלון שבת שבועי בהוצאת תנועת מעייני הישועה, החליף את עלון "מעייני הישועה" בשנת 2013, ויצא עד 2015. אישים ששמם ישראלי איקא ישראלי – צייר ואיש רוח שחזר בתשובה אלי ישראלי – שדרן רדיו וטלוויזיה בן-ציון ישראלי – איש העלייה השנייה, מחלוצי החקלאות בארץ ישראל ג"ז ישראלי – שם עט של ההיסטוריון זאב לקויר ורה ישראלית – מתרגמת ישראלית חיים ישראלי – בכיר במשרד הביטחון וחתן פרס ישראל נתן ישראלי – קצין צה"ל, ראש להק כוח האדם בחיל האוויר ענת ישראלי – סופרת ועורכת הרב שאול ישראלי - מראשי ישיבת מרכז הרב שמעון ישראלי – זמר ושחקן ישראלי
ישראל הס

הרב ישראל הס (כ"ג בניסן ה'תרצ"ה, 26 באפריל 1935 – כ"ה באלול ה'תשנ"ז, 27 בספטמבר 1997) היה רב הקמפוס באוניברסיטת בר-אילן, ר"מ במכון מאיר, ומחברם של ספרים תורניים רבים. נולד בקריית מוצקין, לדוד וצילה הס, שעלו מגרמניה שנים מועטות לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. בבחרותו, למד במדרשיית נועם, ישיבת הדרום ובישיבת מרכז הרב. בתשי"ז (1957), בעודו צעיר לימים עסק רבות בלימוד תורת חסידות חב"ד ועמד בקשר הדוק עם זקני חסידי חב"ד בירושלים, דבר שבא לידי ביטוי בספריו ובהרצאותיו. שנתיים לאחר נישואיו (בתשי"ט–1959), ביוזמתו של הרב משה צבי נריה, ייסד את ישיבת בני עקיבא ברעננה ועמד בראשה במשך 15 שנה. הוסמך לרבנות בידי הרב שלום נתן רענן בשנת ה'תשכ"א. בשנת תשל"ג (1973) מונה הרב הס לתפקיד רב הקמפוס באוניברסיטת בר-אילן, משרה אותה נשא משך שמונה שנים. בתפקיד זה, נתן הדרכה רוחנית לסטודנטים, שיעורים, שיחות אישיות, ניהל את בית הכנסת, ערך חופות, דאג לכשרות המזון באוניברסיטה, פסק הלכה לסטודנטים, לימד במדרשה לבנות, הוציא את העיתון "אמונות" להחדרת האמונה בסגנון מתאים לסטודנטים, טיפל בבעיות הלכתיות שהתעוררו בפקולטות, נתן פסקי הלכה, וייעץ גם לחברי הסגל האקדמי. הוא עבר עם משפחתו להתגורר ב"שיכון המרצים" שבאוניברסיטה. בתקופה זו נתן הרצאות באוניברסיטאות אחרות, במכון מאיר, בבתי ספר תיכוניים רבים בסביבה, ומוסדות אחרים. כמו כן ערך עימותים פומביים עם רבנים רפורמים רבים ועם חברי כנסת מהשמאל. נטען כי אמר שהפלסטינים של היום הם צאצאי עמלק ומשום כך יש חיוב להשמדתם הדברים עוררו ביקורת חריפה מצד אישי שמאל. בתשמ"ג (1983) עבר הרב הס עם משפחתו לירושלים. הרב הס החל ללמד במכללת "אורות" לבנות ביישוב אלקנה והיה לאחד המרצים הבכירים במכללה. במקביל, המשיך הרב הס לתת הרצאות בכל רחבי הארץ. במשך תקופה ארוכה הוא היה בקשר הדוק עם הקהילה באילת, תמך בהם בהרצאות ובשיחות אישיות, ועודדם להתקדם בדרך התורה. בשנתיים האחרונות לחייו חלה בשחמת הכבד. נפטר בכ"ה באלול תשנ"ז, בגיל 62. אמונות – שני כרכים, אסופת מאמרים בנושאי מחשבת ישראל דרך אמונה – על ספר הכוזרי דרך העבודה – על עבודת ה' אמונה לדור התהיה – פרקי השקפה לדור השואה והתקומה. בפקודה אלוקית – סקירה מפורטת של יחס חכמי ישראל לטעמי המצוות יום יום חג – על חגי ישראל ומועדיו אל סף הפנימיות (נקרא גם: מבוא לקבלה) – הקדמות והסבר מושגים בקבלה בגיל 22 נישא לרבנית אסתר הס, בתו של המקובל הרב מרדכי עטיה (נפטרה ממחלת הקורונה בכ"ג בתשרי ה'תשפ"ב). בנו הוא הרב יאיר הס, רב בישיבת קדומים, ומחבר ספרים. חתניו הם הרב ירון איתן – רב חוקר במכון הלכה ברורה ורב בישיבה קטנה מורשה, והרב רפאל עטיאס – ר"מ בישיבת בני צבי. אחותו שרה נישאה למרדכי (מוטק'ה) קורן, יו"ר מכללת אפרתה לשעבר. בנם הוא ד"ר דוד קורן. רשימת המאמרים של ישראל הס באתר רמב"י רשימת המאמרים של ישראל הס, באתר רמבי"ש "אהבה עכשיו", תמליל שיחות הרב הס ברדיו ערוץ שבע בנושא אהבת ישראל ישראל בן דוד הס (1935-1997), דף שער בספרייה הלאומית במאמרו של אבשלום אליצור, "זכר העמלק וטעם החזיר: האנטומיה של השנאה המטפיזית". בתוך: ח' בן-נון, א' אליצור ועמיתים (עורכים), בכור היצירה: יובל ליצירתו של שלמה גיורא שוהם (עמ' 140–141) הוד השרון: מכללת שערי משפט. הוא מביא דברים שיוחסו לו, וע"פ הנטען פורסמו ב"בת קול" - ביטאון הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן, 1986. אליצור מציין שהוא לא ראה את המאמר בעצמו, כיוון שלא הצליח להשיג את הגיליון שולמית אלוני, אימת ההתבוללות, באתר ynet, 12 ביוני 2002 יהונתן גוטליב, הרבנית אסתר הס הלכה לעולמה, באתר ערוץ 7, 29 בספטמבר 2021
ג'יימס קאגני

ג'יימס פרנסיס קאגני ג'וניור (באנגלית: James Cagney;‏ 17 ביולי 1899 - 30 במרץ 1986) היה שחקן קולנוע אמריקני, הזכור בעיקר בזכות תפקידי הגנגסטרים שגילם בסרטי פשע. זכה בפרס האוסקר על "יאנקי דודל דנדי". בשנת 1999 דירג מכון הסרטים האמריקאי את קאגני במקום השמיני ברשימת "כוכבי הקולנוע הגדולים של כל הזמנים". קאגני נולד בעיר ניו יורק, לג'יימס קאגני האב, אירי-אמריקני שהיה בַּרְמֵן ומתאגרף חובב, ולקרולין נלסון. בתום לימודיו התיכוניים התקבל ללמוד באוניברסיטת קולומביה. שניים מאחיו פנו אף הם לתחום המשחק. הוא החל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון וודוויל ובברודוויי. באותה תקופה (1922) התחתן עם רקדנית בשם פרנסס ווילארד, נישואין אשר נמשכו קרוב ל-64 שנים (עד למותו של קאגני). כשהאחים וורנר קנו את הזכויות על ההצגה "Penny Arcade", בו הופיע קאגני, הם לקחו איתם את קאגני לגרסה הקולנועית להצגה, שנקרא "חטאי החג" (1930), בו קאגני החל את הקריירה הקולנועית שלו. מכאן החל להופיע בשורה ארוכה של סרטים, כשהוא קונה לו שם של בחור קשוח בסדרה של סרטי פשע, החל מהלהיט הקלאסי "אויב הציבור", בו כיכב לצד ג'ין הארלו ושהפך אותו לכוכב בן לילה. הקריירה שלו המשיכה עם "כסף חכם", עם אדוארד ג'י רובינסון, "בלונד משוגע" ו"קשה לאחוז". מאוחר יותר גילם קאגני את דמותו הבדוייה של הגנגסטר רוקי סאליבן ב"מלאכים עם פנים מלוכלכות" (1938), בו הופיע לצד המפרי בוגרט, עליו קיבל מועמדות לפרס האוסקר. שנה אחר כך המשיך לככב לצד בוגרט, במותחן הפשע "שנות העשרים הסוערות". שלוש שנים אחר כך זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בדרמה הביוגרפית-מוזיקלית של מייקל קורטיז, "יאנקי דודל דנדי", שהיה רחוק מסרטי הפשע שנהג לככב בהם. הוא שב לדמות הגנגסטר ביצירת המופת של ראול וולש, "חום לבן" (1949), באהביני או עזביני (1955) וכמו כן גילם קפטיין ספינה מטורף, לצד ג'ק למון והנרי פונדה ב"מיסטר רוברטס". הוא היה ממקימי איגוד השחקנים האמריקני (1933) ושימש כנשיא האיגוד בין השנים 1942-1944. ב-1955 שיחק בסרט "מר רוברטס" בתור מפקד קשוח של אניית מטען בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הופעתו הקולנועית האחרונה של קאגני הייתה בסרטו של מילוש פורמן, "רגטיים", ב-1981. הייתה זו הופעתו הראשונה בסרט קולנוע מִזה 20 שנה. סרטו הקודם ל"רגטיים" היה "אחת, שתיים, שלוש" (1961) שביים בילי ויילדר. בשני העשורים הללו קאגני סירב לכל ההצעות שקיבל להופעות בקולנוע, כולל את "גבירתי הנאווה" ו"הסנדק". הוא הקדיש זמן ללמוד איך לצייר, והתגלה ככשרוני בהחלט לכך, וכמו כן טיפל בחווה האהובה שלו שבסטנפורד, ניו יורק. ב-1974 קיבל פרס הוקרה על מפעל חיים מטעם מכון הקולנוע האמריקני וב-1984 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מידי חברו הטוב, רונלד רייגן, שכיהן כנשיא ארצות הברית באותה תקופה. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס קאגני בוויקישיתוף ג'יימס קאגני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס קאגני, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יימס קאגני, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'יימס קאגני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'יימס קאגני, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יימס קאגני, באתר Discogs (באנגלית) ג'יימס קאגני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יימס קאגני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיט סמפראס

פיט סמפראס (באנגלית: Pete Sampras, נולד ב-12 באוגוסט 1971) הוא טניסאי עבר אמריקאי, הנחשב לאחד מהטניסאים המצליחים בכל הזמנים. בשנת 2002 פרש מטניס מקצועני. במשך 14 שנות קריירה מקצוענית סיים סמפראס שש שנים רצופות בראש הדירוג העולמי, שני בכל הזמנים לאחר נובאק ג'וקוביץ' מסרביה (8), ובסך הכל דורג במשך 286 שבועות בקריירה בראש הדירוג העולמי, שלישי בכל הזמנים אחרי נובאק ג'וקוביץ' עם 428 שבועות ורוג'ר פדרר עם 310 שבועות (נכון לאוגוסט 2024). סמפראס זכה ב-14 טורנירי גראנד סלאם ושבר את שיאו של רוי אמרסון מאוסטרליה (12), כולל שבע זכיות באליפות וימבלדון, וחמש זכיות באליפות ארצות הברית, שיא הזכיות בעידן הפתוח יחד עם ג'ימי קונורס מארצות הברית ורוג'ר פדרר. במהלך הקריירה המקצוענית שלו הרוויח סמפראס 43,280,489 דולר מפרסים רשמיים בלבד, חמישי בכל הזמנים. מאזן המשחקים שלו ביחידים עומד על 762 ניצחונות מול 222 הפסדים. סמפראס נולד בוושינגטון, בירת ארצות הברית, למשפחת מהגרים מיוון. סבתו מצד אביו, שרה שטיינברג, הייתה יהודיה. מאז היותו ילד הראה יכולות אתלטיות גבוהות. יום אחד מצא במרתף ביתו מחבט טניס (אנ') ובילה שעות במשחק מול הקיר; אז החלה אהבתו למשחק הטניס. כשהיה בן 7 משפחתו עברה להתגורר במדינת קליפורניה החמה, וסמפראס בילה יותר ויותר על מגרש הטניס. הוריו רכשו מנוי למועדון טניס מקומי, ובני המשפחה נהגו לשחק זה עם זה. במועדון זה החל סמפראס להתבלט ביכולותיו הגבוהות כשחקן טניס. סמפראס החל בקריירה מקצועית בשנת 1988, עת היה נער בן 16. בתואר הגראנד סלאם הראשון שלו זכה בשנת 1990 כאשר ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה כשהוא גובר בדרך על יריבים קשים כמו אנדרה אגאסי וג'ון מקנרו. כשזכה בתואר בגיל 19 היה לטניסאי הצעיר ביותר שזכה בתחרות זו אי פעם. במהלך כל שנות ה-90 המשיכה היריבות המקצועית בין סמפראס לאנדרה אגאסי כשידו של סמפראס הייתה לרוב על העליונה. סמפראס נחל הצלחה רבה בעיקר בטורניר וימבלדון בו זכה 7 פעמים בשל התאמת משחקו למשטח הדשא (הנחשב למהיר). חולשתו של סמפראס הייתה בעיקר במגרשי החימר האיטיים שאינם מתאימים לסגנון המשחק שלו, הוא מעולם לא התקדם מעבר לחצי הגמר באליפות צרפת הפתוחה, דבר שמנע ממנו אפשרות זכייה בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם. לסמפראס יש 14 זכיות בטורנירי הגראנד סלאם ו-5 זכיות באליפות המאסטרס או "אליפות העולם", שמשתתפים בה 8 המדורגים ראשונים בסבב העולמי והיא התחרות האחרונה של עונת הטניס, והחשובה ביותר לאחר הגראנד סלאם. באוגוסט 2002 הוא שיחק את משחקו האחרון בסבב. הוא פרש ממשחק הטניס ב-25 באוגוסט 2002. 18 גמרים: 14 זכיות, 4 הפסדים סמפראס זכה באליפות וימבלדון שבע פעמים בסך הכל עם רצפים של שלוש וארבע. בשנת 1996, שזו השנה שמפרידה בין הרצפים, סמפראס הפסיד ברבע הגמר לטניסאי ההולנדי ריצ'רד קרייצ'ק. מי שסיים את ניצחונותיו של סמפראס בווימבלדון היה רוג'ר פדרר שניצח את סמפראס ב-2001 כשהיה בתחילת דרכו. בספטמבר 2001 נישא סמפראס לשחקנית ברידג'ט וילסון. אתר האינטרנט הרשמי של פיט סמפראס פיט סמפראס, ברשת החברתית פייסבוק פיט סמפראס, באתר olympedia.org פיט סמפראס, באתר ה-ATP פיט סמפראס, באתר ה-ITF פיט סמפראס, באתר גביע דייוויס פיט סמפראס, באתר היכל התהילה של הטניס אתר האוהדים של פיט סמפראס(הקישור אינו פעיל) פיט סמפראס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)