laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טנגו וקאש

טנגו וקאש (באנגלית: Tango and Cash) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1989 מז'אנר סרטי הפעולה בכיכובם של סילבסטר סטאלון וקורט ראסל. זהו סיפורם של שני שוטרים מתחרים המפילים את ברוני הסמים ונאלצים לעבוד יחד אחרי שהופללו ברצח. את הסרט ביים אנדריי קונצ'לובסקי ולוקחים בו חלק גם השחקנים ג'ק פאלאנס וטרי האטצ'ר. ריי טנגו (בגילומו של סילבסטר סטאלון) וגבריאל קאש (קורט ראסל) הם שני שוטרים שעובדים במחלק הסמים ומפילים בזה אחר זה את ברוני הסמים והבלדרים. הסרט מתחיל כשטנגו מצליח לעצור משאית מלאה קוקאין ואילו קאש נמצא בתחנת המשטרה יחד עם עבריין אחר ומאלץ אותו תחת עינויים לספר לו על עסקה גדולה המתוכננת להתקיים. אלא שה"עסקה" המתוכננת היא להפיל את השניים ומי שאחראי להפללתם הוא ברון הסמים איב פרט. פרט מצליח להקליט את קולם של השניים ובעריכת סאונד מקצועית משנה דברים כך שיישמע כאילו הם מתכננים את העסקה הגדולה. הם נעצרים, מורשעים לפי הודאתם בעסקה עם הפרקליטות ומובלים לבית מעצר השונה מזה שסוכם בעסקה, שם נאסרים עם רבים מ"לקוחותיהם". אף על פי שאין אהבה גדולה בין שניהם, הם מבינים כי הופללו ואין להם ברירה מלבד לשתף פעולה כדי להציל את עצמם. הם מצליחים לברוח מהכלא בעזרת סיוע שהם מקבלים מאחד הסוהרים. הם יודעים כי יש להם 24 שעות למצוא את פרט ולנקות את שמם לפני שייעצרו מחדש על בריחה מהכלא. שני הבלשים מצליחים להגיע למקום מושבו של פרט תוך שהם נעזרים גם באחותו של טנגו, קיקי (האטצ'ר). בדרך הם מגיעים לאיש הסאונד שערך את קולותיהם והוא מודה בביצוע העבירה. הם ממשיכים לתקוף ולהרוג את כל חייליו של פרט עד שהם מגיעים אליו ישירות ויורים בראשו. בסצנת הסיום חוגגים השניים את ניצחונם כשהם רואים את כותרות העיתונים המפרטת את הפרשה, ההפללה והאמת שיצאה לאור. הסרט נכשל בקופות וגם המבקרים לא ממש התלהבו. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון הנמוך של 39% מתוך 33 ביקורות. בתחרות פרס פטל הזהב שנערכה בשנת 1990 קיבל הסרט שלוש מועמדויות. סילבסטר סטאלון היה מועמד לפרס בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה, קורט ראסל היה מועמד לפרס שחקן המשנה הגרוע של השנה ורדני פלדמן היה מועמד בקטגוריית התסריט הגרוע. אף אחד מהם אמנם לא זכה אך סטאלון נבחר לשחקן הגרוע של העשור באותה תחרות. "טנגו וקאש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טנגו וקאש", באתר נטפליקס "טנגו וקאש", באתר AllMovie (באנגלית) "טנגו וקאש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טנגו וקאש", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "טנגו וקאש", באתר Metacritic (באנגלית) "טנגו וקאש", באתר אידיבי "טנגו וקאש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טנגו וקאש, קדימון הסרט באתר יוטיוב ביקורות מאיר שניצר, סרט/ מפשיטים את באטמן, חדשות, 2 באפריל 1990 נעמה תורן, ומה תגיד גולדי, חדשות, 27 בספטמבר 1990 "tango and cash ‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית) מועמדי וזוכי פרס פטל הזהב לשנת 1990
הנרי כהן (ספורטאי)

הנרי כהן (בצרפתית: Henri Cohen; נפטר בשנת 1930) היה שחקן כדורמים יהודי-בלגי. באולימפיאדת פריז (1900) זכה כהן במדליית כסף בכדורמים במסגרת קבוצתו מועדון השחייה והכדורמים של בריסל. בטורניר השתתפו 7 קבוצות. בשלב רבע הגמר קבוצתו ניצחה 0-2 קבוצה מצרפת מועדון תלמידי נפטון מליל (קבוצה מס' 2). בשלב חצי הגמר קבוצתו ניצחה 1-5 קבוצה מצרפת, מועדון ליבלול (שפירית) מפריז. במשחק הגמר קבוצתו הפסידה 7-2 לקבוצת מועדון השחייה אוסבורן מבריטניה שזכתה במדליית זהב. במדליית ארד התחלקו שתי הקבוצות מצרפת, מועדון ליבלול (שפירית) מפריז ומועדון תלמידי נפטון מליל (קבוצה מס' 2). הנרי כהן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי הנרי כהן, באתר olympedia.org
ג'אווה (שפה)

ג'אווה היא השפה של עם הג'אווה. השפה מדוברת בחלקים המזרחיים והמרכזים של האי ג'אווה שבאינדונזיה אך יש גם כמה אזורים של דוברי ג'אווה בחוף הצפוני של מערב האי. זוהי שפת האם של יותר מ-75,500,000 אנשים. שפת ג'אווה הוא חלק ממשפחת השפות האוסטרונזיות, והיא דומה לכמה שפות מלאיות. רוב דוברי ג'אווה מדברים גם אינדונזית למטרות רשמיות, למטרות מסחר ולצורך תקשורת עם שאר התושבים באינדונזיה. מחוץ לאינדונזיה, יש כמה דוברי ג'אווה במדינות שכנות כמלזיה וסינגפור וכן מיעוט באזורים אחרים. השפה נכתבת בעיקר באלפבית של ג'אווה. שפת הג'אווה נכתבת לרוב על ידי אותיות האלפבית של ג'אווה. אלפבית הג'אווה הוא אבוגידה - כל אחת מעשרים האותיות בשפה מייצגת הברה עם עיצור והתנועה אַ המבוטאת כ-/ɔ/. דיאקריטים שונים מתווספים מסביב לאות בכדי לציין שמדובר בתנועה שונה מ-[ɔ]. שפת הג'אווה יכולה להיכתב גם באלפבית הערבי והאלפבית הלטיני. מדיה וקבצים בנושא ג'אווה בוויקישיתוף ג'אווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1841 במדע

ערך מורחב – 1841 אדוארד רובינסון פרסם את מחקרו Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838, שהציג זיהויים של אתרים מקראיים ביישובים קיימים. ג'ון סטפנס פרסם את ספרו Incidents of Travel in Central America, Chiapas, and Yucatan שעורר התעניינות בתרבות המאיה. פרסום מפה גאולוגית של צרפת. 27-28 בינואר גילוי הר ארבוס, מדף הקרח רוס וים רוס על ידי ג'יימס קלרק רוס. ויליאם הנרי פוקס טלבוט מקבל פטנט על תהליך הצילום שהמציא. ג'וזף וויוורט פרסם את התקן הראשון שלו לברגים והברגות. גילוי תאוברומין. הקמת האגודה הכימית בלונדון. חישוב פאי עד ל-208 ספרות אחרי הניקודה העשרונית - 152 ספרות היו נכונות. ניסוח חוק שימור האנרגיה על ידי יוליוס פון מאייר. 2 באוגוסט – ריצ'רד אוון המציא את המושג דינוסאור בכנס האגודה המדעית המלכותית הבריטית בלונדון. 28 בינואר – הנרי מורטון סטנלי, חוקר ארצות אמריקאי (נפטר ב-1904) 2 בפברואר – פרנסואה פורל, גאוגרף שווייצרי (נפטר ב-1912) 4 בפברואר – קלמנט אדל, מחלוצי התעופה צרפתי (נפטר ב-1925) 24 בפברואר – אדולף גרבה, כימאי גרמני (נפטר ב-1927) 6 במרץ – אלפרד קורנו, פיזיקאי צרפתי (נפטר ב-1902) 4 באוגוסט – ויליאם האדסון, אורניתולוג אמריקאי (נפטר ב-1922) 25 באוגוסט – אמיל קוהר, פיזיולוג גרמני, חתן פרס נובל (נפטר ב-1917) 26 באוקטובר – תאודור פון אופולצר, אסטרונום אוסטרי (נפטר ב-1886) 3 בנובמבר – אאוגן וורמינג, אקולוג דני (נפטר ב-1924) 12 בפברואר – אסטלי קופר, רופא אנגלי (נולד ב-1768) 31 במאי – ג'ורג' גרין, פיזיקאי בריטי (נולד ב-1793) 9 בספטמבר – אוגיסטן פיראמי דה קנדול, בוטנאי שווייצרי (נולד ב-1778) 28 באוקטובר – יוהאן ארפוודסון, כימאי שוודי (נולד ב-1792) מדיה וקבצים בנושא 1841 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלייר ג'ייקובס

קלייר סטיבן ג'ייקובס (באנגלית: Clare Stephen Jacobs;‏ 18 בפברואר 1886 - 21 בפברואר 1971) היה אתלט יהודי-אמריקאי. בעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 1908) ושיאן עולם באולם בקפיצה במוט. ג'ייקובס נולד במדיסון, דרום דקוטה. הוא בוגר אלביון קולג' ואוניברסיטת שיקגו. באליפות הביג טן בארצות הברית שנערכה בשנת 1908 זכה ג'ייקובס במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אישי של 3.76 מטר והגיע מוכן לאולימפיאדת לונדון (1908). במשחקים עצמם הוא זכה במדליית ארד בקפיצה במוט ביחד עם אדוארד ארצ'יבלד מקנדה וברונו סדרסטרם משוודיה בתוצאה של 3.58 מטר, אחרי חבריו לנבחרת אדוארד קוק ואלפרד קרלטון גילברט שקבעו שיא אולימפי חדש של 3.71 מטר. בשנת 1909 קבע ג'ייקובס בקפיצה במוט באולם שיא עולם חדש של 3.73 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים. ג'ייקובס נפטר ב-21 בפברואר 1971 בדטרויט, מישיגן. קפיצה במוט: 3.76 מטר (1908) קפיצה במוט: 3.73 מטר (1909) קלייר ג'ייקובס, באתר olympedia.org קלייר ג'ייקובס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קסטרוקאודה

קסטרוקאודה (שם מדעי: Castorocauda) הוא בעל חיים סינאפסידי דמוי ברווזן אשר חי בתקופת היורה לפני כ-154 מיליון שנים. החוקרים חלוקים אם יש לשייכו לזוחלים או ליונקים. מאובן קסטרוקאודה התגלה במונגוליה הפנימית, בשכבות דָאוחוּגוֹאוּ (Daohugou Beds), ששאלת תארוכן שנויה במחלוקת בקרב הגאולוגים עקב חוסר אחידותה: יש המתארכים אותן לתור היורה העליון ואחרים לקרטיקון התחתון. במאובנים משכבות דָאוחוּגוֹאוּ התגלה עולם חי עשיר, שכלל דינוזאורים ממינים שונים, כולל הדינוזאור המנוצה הזעיר אפידקסיפטריקס, פטרוזאורים, יונקים קדומים סלמנדרות וחרקים. התגלו שם גם מאובני עצים וצמחים מחטניים, ציקסיים ושרכים. ממצאים אלו מראים כי האזור התאפיין בבית גידול של חופי אגמים והיה מיוער ברובו. כמו רבים ממאובני דאוחוגואו, מאובן קסטרוקאודה השתמר להפליא ומראה בבירור עור מכוסה בפרווה וזנב שטוח מכוסה קשקשים בדומה לזנב הברווזן או הבונה. זהו המאובן הקדום ביותר שהתגלה בו נראים רישומים של שיער על הגוף. נראה שלפחות בחלק מן המינים בתור היורה כבר התקיימו תכונות אופייניות ליונקים כמו מערכת הנקה, שיער ומנגנוני שמירה וייצור חום גוף (הומיאותרמיות ואנדותרמיות). מערכות כאלו אינן משאירות סימנים במאובנים, אך ניתן להסיק את קיומן מתוך הגנום של הברווזן שפוענח לאחרונה. באמצעות שיטות שעון מולקולרי חישבו שהאב הקדמון המשותף לברווזן ולשאר היונקים חי לפני 166 מיליון שנה, כלומר בתור היורה. מכיוון שמערכת הנקה, שיער ומנגנוני חום גוף כבר קיימים בברווזן (אם כי חלקן בתצורה יותר פרימיטיביות מאשר ביונקי שליה ויונקי כיס) סביר שהן התקיימו אף באותו אב קדמון. באותו אופן ניתן להסיק שבדומה לברווזן, אותו אב קדמון מתור היורה עדיין התרבה באמצעות הטלת ביצים. יצור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים. מדיה וקבצים בנושא קסטרוקאודה בוויקישיתוף קסטרוקאודה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קסטרוקאודה, באתר GBIF (באנגלית) קסטרוקאודה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תמונת מאובן קסטרוקאודה ושיחזורו (באנגלית) Qiang Ji et al (2006) "A Swimming Mammaliaform from the Middle Jurassic and Ecomorphological Diversification of Early Mammals" Science. Vol. 311 (5764 ), pp. 1123-1127. DOI: 10.1126/science.1123026
קתדרלת אליהו הנביא

קתדרלת אליהו הנביא (בערבית: كَاتِدْرَائِيَّة مَار إِلْيَاس, בתעתיק מדויק: כַּאתִדְרַאאִיָּת מָאר אִלְיַאס) היא כנסייה יוונית-קתולית מלכיתית המוקדשת לאליהו הנביא, ושוכנת ברחוב עין דור 23 בעיר התחתית שבחיפה, בסמוך לשכונת ואדי ניסנאס. הקתדרלה משמשת כמקום מושבו של הארכיבישוף היווני-קתולי בעיר, העומד בראש הקהילה המלכיתית, שהיא הקהילה הנוצרית הגדולה בחיפה. המבנה תוכנן על ידי האדריכל סמיח עטאללה, והוקם בשנים 1939-1938, בימי כהונתו של הארכיבישוף גרגוריוס חג'אר. עד מלחמת העצמאות שימשה כנסיית א-סיידה, שליד כיכר פריז בעיר התחתית, ככנסייה המרכזית של הקהילה. לאחר המלחמה נטשה האוכלוסייה הנוצרית את האזור, וחלקה עבר לאזור ואדי ניסנאס, כנסיית א-סיידה ננטשה, ומקום מושב הארכיבישוף עבר לקתדרלת אליהו הנביא. מבנה הכנסייה עשוי אבן, ובחזיתו גמלון שבראשו מתנשא צלב. הגמלון מדורג בשני צדדיו, ומסתיים בשני מגדלי פעמונים הנושאים גם הם צלב. דלתות הכנסייה עשויות עץ והן קבועות מתחת ללונטה. בלונטה נראה פסיפס המתאר את אליהו עולה השמימה במרכבה, ומשליך את גלימתו לעבר אלישע. מעל הדלת חלון טריפורי, ומשני צדדיה שני חלונות מקושתים. באולם הכנסייה שולטים גוני הכחול והזהב. הוא מחולק לשלושה מעברים על ידי שתי שורות עמודי שיש דקים, המסתיימים בכותרות יוניות. המעבר המרכזי גבוה מעט ממעברי הצד ומעליו "קומת אור" שבה שתי שורות חלונות. בחלונות אלה קבועות עבודת ויטראז' של גופים גאומטריים וצמחים. מעל צידו המערבי של המעבר המרכזי, מעל דלת הכניסה לאולם, מותקנת גלריה פנימית. תקרת האולם צבועה בגוון כחול שבה משולבים כוכבים מוזהבים, ולרוחבה קורות עץ מוזהבות. מן התקרה תלויות נברשות מוזהבות שבהן משולבות איקונות של קדושים. משמאל לכניסה, על בימת אבן מוגבהת, ניצב אגן טבילה מאבן, ומעליו איקונין המתאר את טבילת ישו בידי יוחנן המטביל. מעל הכניסה תלוי איקונין גדול ורבוע המתאר את ישו ומרים, אם ישו המולכים, וסביבם ארבעת המבשרים המכוונים אליהם. באיקונוסטאזיס שלוש שורות של איקונות, ובאופן יוצא דופן, האיקונין השני משמאל לדלת המלכותית, אינו מתאר את אליהו שלו מוקדשת הכנסייה, אלא את גאורגיוס הקדוש בהורגו את הדרקון. מעל הדלת המלכותית מוצבת עבודת עץ המתארת את צליבת ישו. על הקיר שמאחורי המזבח, שתי איקונות המתארות את תרדמת הבתולה (משמאל) ואת מעמד ההשתנות (מימין), ובחלון הטריפורי שמעליהן קבועה יצירת ויטראז', שבה נראים גאורגיוס הקדוש הורג את הדרקון (מימין), ישו עם קומו לתחייה כשהוא אוחז בשמאלו בנס שעליו נראה צלב (במרכז), ואליהו המניף את חרבו מעל אחד מנביאי הבעל (משמאל). מדיה וקבצים בנושא קתדרלת אליהו הנביא בוויקישיתוף אודות כנסיית מר אליאס
מרים דפנסור-סנטיגו

מרים דֵפֵנסוֹר-סָנטיָגוֹ (15 ביוני 1945 - 29 בספטמבר 2016) הייתה פוליטיקאית וחברת סנאט פיליפינית. רצה לנשיאות שלוש פעמים: ב-1992, ב-1998 וב-2016 והפסידה לפידל רמוס, לג'וסף אסטרדה ולרודריגו דוטרטה, בהתאמה. היא זכתה בפרס רמון מגסאיסאי לשנת 1988 על פעילותה הממשלתית. באפריל 1991 רכב התנגש ברכבה והיא נפצעה קשה, לדבריה הייתה זו התנקשות. במרץ 2012 הייתה אמורה להיות מושבעת כשופטת בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג אך היא דחתה את ההשבעה בשל סיבות רפואיות. ביוני 2014 ויתרה על המינוי בשל מצבה הרפואי שהוגדר כתסמונת התשישות הכרונית. חודש לאחר מכן אובחנה בסרטן הריאה בדרגה רביעית. בינואר 2015 הודיעה שבכוונתה להמשיך כחברת הסנאט עד סיום הקדנציה ב-2016, למרות מחלת הסרטן. בשנת 2016 רצה לנשיאות והפסידה לרודריגו דוטרטה. ב-29 בספטמבר 2016 נפטרה ממחלת הסרטן. מדיה וקבצים בנושא מרים דפנסור-סנטיגו בוויקישיתוף ביוגרפיה באתרה הרשמי ביוגרפיה באתר הסנאט הפיליפיני ביוגרפיה באתר פרס רמון מגסאיסאי ביוגרפיה באתר Inquirer.net מרים דפנסור-סנטיגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) THE PHILIPPINE SENATE’S “DEMI MOORE” Miriam delays ICC oath due to illness It's final: Miriam steps down as ICC judge Miriam Santiago: I have lung cancer Miriam: I'll finish my term as senator in spite of cancer ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא הפיליפינים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרד אסטר

פרד אסטר (באנגלית: Fred Astaire‏; 10 במאי 1899 – 22 ביוני 1987) היה רקדן, כוריאוגרף, זמר ושחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי-יהודי. זכה בשלל פרסי גלובוס זהב, פרסי אמי, פרסי גראמי, וכן בפרס באפט"א לקולנוע ובפרס אוסקר לשם כבוד. נולד בשם פרדריק אוסטרליץ (Frederick Austerlitz) באומהה, נברסקה שבארצות הברית. אביו, סבו וסבתו היגרו לארצות הברית מאוסטרו-הונגריה מספר שנים טרם לידתו, והם ממוצא יהודי-אוסטרי אך הם המירו דתם לנצרות-קתולית, ואמו נולדה בארצות הברית כבת למהגרים נוצרים-לותרנים מגרמניה. הוא מקושר במיוחד לשחקנית ההוליוודית ג'ינג'ר רוג'רס, עמה שיחק בעשרה מחזות זמר קולונועיים. כישרונו הייחודי כרקדן גרם למבקרים רבים לתאר אותו כ"רקדן הטוב ביותר שהיה אי פעם בהוליווד". השם "אסטר" אומץ על ידיו ועל ידי אחותו אדל כשהיו כבני חמש. מקורו, כנראה, בשם המשפחה של דודם ל'סטאר (L'Astaire). מקורות רבים טוענים שבני משפחת אסטר הופיעו בסרט בשם פנקון, הצרצר (Fanchon, the Cricket) בכיכובה של מרי פיקפורד ב-1915, אך זהו מיתוס (למרות שיש המאמינים שהם נכחו בזמן ההסרטה). בשנות ה-20, פרד ואדל הופיעו בברודוויי ובלונדון. בשנים אלה הכיר אסטר את איל ההון ג'ון היי ויטני שהחליט לטפח את הקריירה של הרקדן הצעיר. ויטני דאג לאסטר לחוזים בברודוויי וב-1933 החתים אותו באולפני RKO, שם יצר את רוב סרטיו בהם לוהק לצידה של ג'ינג'ר רוג'רס. פרד אסטר נפטר ב-1987 מדלקת ריאות בגיל 88. הוא נקבר בקליפורניה. בקשתו האחרונה הייתה להודות לכל מעריציו במשך השנים על תמיכתם בו. Dancing Lady ‏(1933) ‏טסים לריו (1933) †‏ ‏הגרושה העליזה (אנ') (1934) †‏ ‏רוברטה (1935) †‏ ‏כובע צילינדר (1935) †‏ ‏בעקבות הצי (אנ') (1936) †‏ ‏בקצב הסווינג (אנ') (1936) †‏ ‏הזמנה לריקוד (אנ') (1937) †‏ עלמה במצוקה (1937) ‏חסר דאגות (אנ') (1938) †‏ ‏סיפורם של ורנון ואיירין קסטל (אנ') ‏(1939) †‏ Broadway Melody of 1940 ‏(1940) Second Chorus ‏(1940) You'll Never Get Rich ‏(1941) Holiday Inn ‏(1942) You Were Never Lovelier ‏(1942) השמיים הם הגבול (1943) Yolanda and the Thief ‏(1945) שיגיונות זיגפלד (1946) Blue Skies ‏(1946) מצעד הפסחא (1948) ‏בני ברקלי מברודוויי (אנ') (1949) †‏ שלוש מילים בודדות (1950) חתונה מלכותית (1951) היפהפיה מניו יורק (1952) קרון הלהקה (1953) אבא ארך רגליים (1955) פנים מצחיקות (1957) גרבי משי (1957) התענוג של חברתו (1961) קשתו של פיניאן (1968) ‏† סרטים משותפים לאסטר ולג'ינג'ר רוג'רס‏ פרד אסטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרד אסטר, באתר AllMovie (באנגלית) פרד אסטר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פרד אסטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרד אסטר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פרד אסטר, באתר ספוטיפיי פרד אסטר, באתר AllMusic (באנגלית) פרד אסטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרד אסטר, באתר דיזר פרד אסטר, באתר Discogs (באנגלית) פרד אסטר, באתר Genius אלסטר מקוליי, ניו יורק טיימס, עכבר העיר אונליין, אסטר ורוג'רס: לחי אל לחי, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2009 פרד אסטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרד אסטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) James Robey (Author) and Human Kinetics, Fred Astaire Turn, Fred Astaire Turn, 2016 doi: 10.5040/9781350973312
איחוד האמירויות הערביות במשחקים הפאראלימפיים

איחוד האמירויות הערביות השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה איחוד האמירויות הערביות חלק מעולם. אל המשחקים הפאראלימפיים בברצלונה בשנת 1992 שלחה איחוד אמירויות הערביות ספורטאי בודד, שהתחרה בהרמת משקולות, וסיים במקום האחרון, עם תוצאה של 110 ק"ג, בתחרות בה זכה עמוס גינוסר הישראלי עם שיא עולם של 175 ק"ג. המשלחת הראשונה של איחוד האמירויות הערביות שזכתה במדליה פאראלימפית הייתה המשלחת אל המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000). במשלחת בלט אחמד סאיף זאל אבו מוהייר שזכה במרוץ ל-400 מטר במדליית הכסף (קטגוריה T36). במקצה המוקדמות קבע אבו מוהייר שיא עולם 59.27 שניות, ואף שבר אותו במקצה הגמר עם 57.74 שניות, אולם נכנע לשיא עולם של ווה וואי סו מהונג קונג עם 57.58 שניות. אבו מוהייר זכה גם במדליית הארד במרוץ ל-200 מטר עם תוצאה של 26.94 שניות, ונכנע לשיא עולם נוסף של המתחרה מהונג קונג עם 25.62 שניות. מדליית הזהב הראשונה של איחוד האמירויות הערביות הגיעה במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004). מוחמד ח'מיס ח'לף, המתחרה בהרמת כוח (עד 82.5 ק"ג) זכה במדליית הזהב עם תוצאה של 217.5 ק"ג. בתחרות הדיפת כדור הברזל הוסיף מאנה עבדאללה סולימאן מדליית כסף נוספת (קטגוריה F32) עם תוצאה של 7.18 מטרים, שני רק לשיא עולם של כרים בטינה האלג'יראי עם 7.64 מטר. איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים לנוער המשתתפים במשחקים בברצלונה 1992 Barcelona 1992 Paralympic Games Men's Up To 60 kg באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Sydney 2000 Paralympic Games Men's 400 m T36 Sydney 2000 Paralympic Games Men's 200 m T36 ATHENS 2004 Paralympic Games Men's Up To 82.5 kg ATHENS 2004 Paralympic Games Men's Shot Put F32
כנסיית יוחנן הקדוש (חיפה)

כנסיית יוחנן הקדוש (באנגלית: Saint John Church ;בערבית: كنيسة مار يوحنا כַניסת מר יוחָנַה) היא כנסייה אנגליקנית ("אווגנלית אפיסקופלית") הנמצאת בשכונת וואדי ניסנאס, ברחוב יוחנן הקדוש פינת רחוב חורי בעיר התחתית שבחיפה. היא נושאת את שמו של יוחנן כותב הבשורה. המבנה הוקם בסגנון התחייה הגותית בשנת 1935 בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל. חזיתו מחולקת לשלושה אגפים - אגף תווך בן שתי קומות, ושני אגפי צד בני שלוש קומות כל אחד. על האגף הצפוני ניצב מגדל פעמונים נושא צריח מחודד. בתקופה שבין מלחמות העולם מספר המאמינים האנגליקנים בחיפה הגיע ל 1,200 לרבות בריטים שעבדו בארץ ישראל. אחרי מלחמת העצמאות והנכבה נשארו 150..מאז מספרם גדל. הכנסייה משמשת בימי חול את בית הספר היסודי הכולל גם גן ילדים השוכן במתחם, ושהוקם עוד ב-1868 . אחרי פתיחתו מחדש ב-1950 הוא נוהל עד 1965 על ידי ראש העדה דאז, הכומר רפיק פרח.. כיום לומדים בו כ-500 תלמידים ערבים - נוצרים, מוסלמים ודרוזים ו- 60% מתקציבו מכוסה על ידי הממשלה. בימי חגים ובאירועים מיוחדים הכנסייה משמשת עת בני העדה האנגליקנית "האוונגלית אפיסקופלית". היא מארחת גם קונצרטים שונים למוזיקה קלאסית, ג'אז וכו', למשל באירועים של החג של החגים. העוגב שבכנסייה נבנה ב-1914 על ידי בונה העוגבים האנגלי ג'יימס בינס מברמלי, על יד לידס. הוא עוצב בסגנון העוגבים של אדוארד שולצה מגרמניה שנהנו מהערכה רבה בצפון אנגליה. במשך הזמן, ללא תחזוקה ראויה, העוגב נפגע והוצא משימוש. הוא תוקן ב-1999 על ידי מומחה העוגבים הישראלי גדעון שמיר. מדיה וקבצים בנושא כנסיית יוחנן הקדוש בוויקישיתוף אודות כנסיית יוחנן הקדוש Naim Stifan Ateek Justice and Only Justice, A Theology of Liberation, Orbis Book, Maryknoll, New York 1989 Randa Farah The red Priest of Haifa in Jerusalem Quaterly 85, p.100 2021 אתר חובבי העוגבים בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא חיפה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. 32°49′04″N 34°59′40″E﻿ / ﻿32.817772°N 34.994460°E﻿ / 32.817772; 34.994460
אבי בטלהיים

אָבִי בֵּטֶלהַיְם (נולד ב-8 במאי 1952) הוא עיתונאי ועורך ישראלי, חתן פרס סוקולוב לשנת 1984. בטלהיים נולד בחיפה בשם אבירם זאב. סיים את לימודיו בתיכון אורט קריית ביאליק, ובשנת 1970 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת גולני. תחילה כשחקן, מנחה וזמר בצוות הווי גולני ולאחר מכן כמפקד הלהקה. בשנתו השלישית היה כתב צבאי. עם שחרורו מצה"ל בשנת 1973 החל בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת חיפה במדעי המדינה והיסטוריה כללית, אותו השלים בשנת 1978 באוניברסיטת בר-אילן. בטלהיים החל את עבודתו העיתונאית ב"מעריב" בשנת 1974, תחילה ככתב לענייני משפט בתל אביב. במסגרת עבודתו פרסם תחקיר על עמוס ברנס. בשנת 1980 נתמנה לכתב לענייני מפלגות, ובשנת 1984 זכה יחד עם יעקב ארז ואברהם תירוש בפרס סוקולוב עבור תחקיר מלחמת לבנון. בין השנים 1986–1990 היה עורך מדור הספורט במעריב וכתב, בין היתר, את טורו "אבי בטלהיים - ספורט בצד". בין השנים 1992–2001 ערך את מוסף השבת, ובין השנים 2001–2003 היה ממלא מקום וסגן עורך מעריב עד לפרישתו מהעיתון. במהלך עבודתו העיתונאית הגיש את תוכניות הרדיו "אמצע הלילה" ו"תופסים כיוון" ברשת ב' של קול ישראל, וכן הגיש מספר תוכניות בערוץ 1 ובטלוויזיה החינוכית: ערב חדש, "אכפת לי" ובוקר טוב ישראל (1995). משנת 1996 מופיע בדיונים בתחום התיאטרון, והגיש מדי שבת בבוקר על בימת התיאטרון הקאמרי את "שבתרבות". בין היתר הופיע ברב-שיח "לשחרר את פולארד" בסיומה של ההצגה פולארד. בשנת 2004 נתמנה לראש אגף תקשורת במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר. בטלהיים הוא בן זוגה של העיתונאית אורית הראל. במשך כשלושים שנה הנחה את "שבתרבות" ברמת גן. כיום בטלהיים מנחה מדי חודש את ״שבתרבות״ בקריה האקדמית אונו ובנווה מונוסון. גולני - משפחת לוחמים, [ישראל]: מיפקדת חטיבת גולני - חינוך: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"מ 1980. הסוחרים: סיפורו של המסחר בארץ-ישראל: 70 שנות לשכת המסחר תל אביב-יפו, תל אביב: לשכת המסחר תל אביב-יפו, 1990. גולני - משפחת לוחמים: החטיבה ולוחמיה, נצרת עילית: מפקדת פקוד הצפון, מפקדת חטיבת גולני, תשל"ד 1974. לזכרם: קדש לחללי מלחמת יום הכפורים בני קריית ביאליק, קריית ביאליק: המועצה המקומית קריית ביאליק - מחלקת התרבות, [תשל"ד] 1974 לא המלים מדברות על המוות: חללי גדוד הבוקעים הראשון חטיבת גולני, מלחמת יום-הכפורים, אוקטובר 1973, חמו"ל, תשל"ד 1974 גולני בת 30: עלון לוחמי החטיבה, צפת: מפקדת חטיבת גולני, תשל"ח 1978 ארתור פרומר, אירופה ב-20 דולר ליום, (תל אביב): כנרת, תשמ"א 1981 גולני בשלום הגליל: 1982: דרך הקרבות של החטיבה במלחמת לבנון 1982, [צפת]: מפקדת חטיבת גולני - חינוך, תשמ"ג 1982 יעקב נמרודי, מסע חיי, אור יהודה: ספרית מעריב, תשס"ג 2003 מדיה וקבצים בנושא אבי בטלהיים בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של אבי בטלהיים, בקטלוג הספרייה הלאומית אבי בטלהיים, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות אבי בטלהיים, באתר news1 אבי בטלהיים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית איציק וולף, אבי בטלהיים מונה לראש אגף תקשורת בביה"ח שיבא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 במרץ 2008 אבי בטלהיים, דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: הטורים של אבי בטלהיים, באתר Nrg מלחמת כוכבים בחרות כוכב עליון בעבודה, מעריב, 16 באוגוסט 1985 כישלון נבחר, באתר nrg‏, 20 בנובמבר 2005 לא רוצה להיות מורה, באתר nrg‏, 4 בדצמבר 2005 מפה פוליטית חדשה, באתר nrg‏, 8 בינואר 2006 מעריב ספורט, מעריב, 1 בנובמבר 1987 אבי בטלהיים - ספורט בצד, מעריב, 27 בספטמבר 1987
בנג'מין ויילדמן-טוברינר

בנג'מין מרשל ויילדמן-טוברינר (באנגלית: Benjamin Marshall Wildman-Tobriner; נולד ב-21 בספטמבר 1984) הוא שחיין יהודי-אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי, אלוף עולם בעל 3 מדליות זהב ושותף לשיא העולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי. ויילדמן-טוברינר נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה. מגיל 12 החל להתאמן בהדרכת מתיו "ברטו" רוברטו. הוא למד ושחה במשך 4 שנים באוניברסיטת סטנפורד ומשנת 2007 הוא בוגר הנדסת ביומכניקה. באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005, זכה ויילדמן-טוברינר במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות. ב-15 במרץ 2007 קבע ויילדמן-טוברינר במשחה ל-50 יארד חופשי שיא ארצות הברית חדש של 18.87 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.88 שניות, לפני בן ארצו קאלן ג'ונס (21.94 שניות) וסטפן ניסטרנד משוודיה (21.97 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות. באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ב-4 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.80 שניות, לפני קאלן ג'ונס (21.82 שניות). בדצמבר 2007, נפגע וילדמן-טוברינר בגיד החזה השמאלי, היה קרע בינו לבין עצם הזרוע. לאחר הניתוח, חזר להתאמן, ועד מאי 2008 התאושש על מנת לחזור להתחרות שוב. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה ויילדמן-טוברינר במדליית זהב עבור משחה שליחים 4x100 מטר שבו השתתף בשלב המוקדמות וקבע ביחד עם חבריו שיא עולם חדש של 3:12.23 דקות. הזמן שקבע בזינוק שליחים היה 48.03 שניות. שיא זה החזיק מעמד יום אחד בלבד עד שנשבר על ידי חבריו לנבחרת בשלב הגמר 3:08.24 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.64 שניות. ויילדמן-טוברינר לומד רפואה באוניברסיטת קליפורניה שבסן פרנסיסקו. סבו, מתיו טוברינר, כיהן במשך 20 שנה כשופט בבית המשפט העליון של קליפורניה. 50 מטר חופשי: 21.64 שניות (2008) 100 מטר חופשי: 48.59 שניות (2008) 50 יארד חופשי: 18.87 שניות (2007) בנג'מין ויילדמן-טוברינר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בנג'מין ויילדמן-טוברינר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי בנג'מין ויילדמן-טוברינר, באתר olympedia.org בנג'מין ויילדמן-טוברינר, באתר Swimrankings Wildman-Tobriner Sets American Record For Third Time At First Day Of NCAA Championships ‏Stanford University Men's Swimming & Diving‏, 15 בnr. 2007 USA Swimming Nationals: Ben Wildman-Tobriner Overtakes Cullen Jones ‏Swimming World Magazine‏, 4 באוגוסט 2007