laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרושנייוויצה

קרושנייוויצה (בפולנית: Krośniewice; ידועה גם כקרושנוביץ) היא עיירה במחוז קוטנו שבפרובינציית לודז' בפולין, על קו מסילת הברזל שבין ורשה ופוזנן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. קרושנייוויצה נזכרת לראשונה בשנת 1355, ובתחילת המאה ה-15 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1576 פגעה בעיירה שרפה קשה, ובאמצע המאה ה-17 נהרסה בידי השוודים. במשך השנים הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בקרושנייוויצה הוא מהמאה ה-16. מהמחצית הראשונה של המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 יהודים, למעלה משליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של הבונד, של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. ב-15 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד על יהודיה גזירות שונות, ובהן איסור ללבוש לבוש מסורתי או לגדל פאות, חובת תשלום סכומי כופר גבוהים וחובת ביצוע עבודות כפייה. בד בבד, נשדד רכוש היהודים בעיירה בידי הפולנים והגרמנים, הוחרמו עסקיהם, ספרי התורה של בית הכנסת המקומי חוללו, ותכולת בית המדרש הועלתה באש. כמו כן, יהודי העיירה הוכו ברחובותיה ובמבנה בית הכנסת בו רוכזו. עם הגעת פליטים יהודים לעיירה, הגיע מספר יהודיה בתחילת הכיבוש לכ-2,000 איש. ב-10 במאי 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו צפוף שהוקם בה, בו סבלו היהודים מרעב כבד. במהלך שנת 1941 שולחו גברים יהודים רבים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן, עד שבגטו נותרו בעיקר קשישים, נשים וילדים. במרץ 1942 דרשו הגרמנים מיהודי הגטו להתרכז עבור גירוש לכאורה לבסרביה. למחרת אותו יום החל חיסול אלים של הגטו, שנמשך מספר ימים, ובמהלכו נרצחו יהודים רבים במקום, תוך השלכת ילדים קטנים מחלונות הבתים. כ-900 היהודים הנותרים הוסעו ברכבים למחנה ההשמדה חלמנו. לאחר השואה שבו להתגורר בעיירה 8 יהודים. מדיה וקבצים בנושא קרושנייוויצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרושנייוויצה קרושנייוויצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין קרושנייוויצה (Krośniewice), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קרושנייוויצה", באתר השטעטל הווירטואלי אנה ז'ולקובסקה, קרושנייוויצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 68–69), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קריז'ופיל

קריז'ופיל (באוקראינית: Крижопіль; בפולנית: Krzyżopol; ברוסית: Крыжополь, קריז'ופול; ביידיש: קריזשאָפּאָל) היא עיירת מחוז במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה נוסדה בשנת 1866 באתר של תחנת רכבת בקו קייב-אודסה, ותושביה הראשונים היו עובדי הרכבת. בשל מיקומו המרכזי, התפתחה כלכלת היישוב. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר בסמוך לעיירה קו החזית. כמו היישוב עצמו, גם הקהילה היהודית בו הייתה צעירה. בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה נערכו בעיירה שני פוגרומים, בהם נרצחו כ-60 יהודים בידי איכרים אוקראינים. בשנת 1926 נמנו בעיירה 1,538 יהודים, כמחצית מתושביה, ועד מלחמת העולם השנייה פעל בעיירה בית ספר יידי. ב-22 ביולי 1941, חודש לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה בו ביום 14 יהודים, והעלו באש את מרכז העיירה. בהמשך, צוו היהודים לעבור לרובע מסוים, ולענוד טלאי צהוב. לאחר העברת העיירה לחבל טרנסניסטריה הרומני ב-1 בספטמבר 1941, הועברו אליה מאות מגורשים יהודים מבוקובינה ומבסרביה, אשר שוכנו יחד עם יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה. בד בבד, שימשה העיירה כתחנת מעבר לאלפים מהיהודים שגורשו לטרנסניסטריה, תוך שאלו הוחזקו בצפיפות רבה במחנות שהוקמו בסביבת העיירה, בהם רבים מהם מתו ממגפות. גם בגטו שבעיירה פרצו מגפות, ובתחילת 1943 עוד נמצאו בו כ-1,300 יהודים. בקיץ 1943 הוציאו הרומנים להורג כמה משפחות יהודיות מהגטו המקומי באשמת קשר עם יחידות פרטיזנים. לאחר שליחת רבים מיושבי הגטו החל מאביב 1943 למחנות עבודה גרמניים, נותרו בו באוגוסט 1943 כמה עשרות יהודים בלבד. ב-17 במרץ 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום. אובידיו קראנגה ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), קריז'ופול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 659–660), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא קריז'ופיל בוויקישיתוף קריז'ופול (Kryzhopol), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קריז'ופיל", באתר JewishGen (באנגלית)
קריצ'ב

קריצ'ב (בבלארוסית: Крычаў, קריצ'או; ברוסית: Кричев; בפולנית: Krzyczew) היא עיר מחוז במחוז מוהילב שבמזרח בלארוס, על גדת נהר סוז' ובסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. קריצ'ב נזכרת לראשונה בשנת 1136, ובשנת 1633 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיר 2,566 יהודים, קרוב למחצית מתושביה. בתקופה הסובייטית הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיר, ופעל בה בית ספר יידי. ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. כחודש לאחר מכן רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, ללא אספקת מזון. בתחילת נובמבר 1941 רצחו חיילי איינזצגרופן את 1,213 היהודים שנותרו בגטו שבעיר. מדיה וקבצים בנושא קריצ'ב בוויקישיתוף קריצ'ב (Krichev), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קריצ'ב", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), קריצ'ב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1689–1690), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קריצ'או (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
קרסאווה

קרסאווה (בלטבית: ‏Kārsava‏Ⓘ‏) היא עיירה בחבל לטגליה שבמזרח לטביה, בסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. אתרה של קרסאווה היה מיושב מהמאה ה-8. בשנת 1763 נבנתה ביישוב כנסייה, ועם חיבורו לקו מסילת הברזל שבין וילנה וסנקט פטרבורג הואץ פיתוחו. בשנת 1928 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, כאשר חלק מחברי תנועת השומר הצעיר בעיירה עלו ארצה. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בשנת 1940 נסגרו בעיירה המוסדות היהודיים, והולאמו בה עסקים פרטיים. עם נסיגת הסובייטים מהעיירה בפרוץ מבצע ברברוסה, נלוו אליהם כמחצית מיהודי היישוב, כאשר רבים מהם נפלו לאחר מכן בשורות הצבא האדום. ב-3 ביולי 1941 נכנסו הגרמנים לעיירה, ורצחו בה תוך זמן קצר 25 יהודים. על יהודי היישוב, והפליטים היהודים שהגיעו אליו, הטילו הגרמנים גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה משפילות, וביצעו בהם מעשי התעללות, שוד ורצח. בסוף יולי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. ב-21 באוגוסט 1941 הועברו בין 400 ל-450 היהודים שנותרו בגטו למקום ריכוז, ממנו נלקחו בקבוצות לגבעה בסמוך לבית העלמין היהודי המקומי, שם נרצחו עירומים בידי שוטרים גרמנים ולטבים בבורות ירי. באביב 1944 פתחו הגרמנים את קבר האחים, וציוו על קבוצת אסירים לשרוף את גופות הנרצחים כדי לטשטש את עקבות הטבח. מ-800 יהודי קרסאווה שרדו את השואה 4 אנשים. מדיה וקבצים בנושא קרסאווה בוויקישיתוף קרסווה (Karsava), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קרסאווה", באתר JewishGen (באנגלית) קטרין רייכלט, קרסאווה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1008–1009), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
פוליני (יישוב)

פוליני (באוקראינית: Пулини; בשנים 1935-2016: Червоноармійськ, צ'רבונוארמיסק; ברוסית: Червоноармейск, צ'רבונוארמייסק; בפולנית: Pułyny) היא עיירה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה נזכרת לראשונה באמצע המאה ה-12. במהלך המאה ה-14 הייתה העיירה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא, ומהמאה ה-16 הייתה בבעלות אצילים פולנים. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ומהמחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו מספר מפעלי תעשייה ביישוב. באזור הייתה התיישבות גרמנית משמעותית. בשנים 1923-1935 העיירה הייתה מרכז של "ריאון לאומי גרמני של פוליני" שכלל 18 מועצות מקומיות גרמניות, 8 מועצות אוקראיניות, 2 מועצות פולניות ומועצה יהודית.ראיון מנהלי זו בוטל בשנת 1935. ב-1935 שונה שם היישוב מפוליני לקראסנוארמייסק (ברוסית: Красноармейск), אשר שונה בהמשך לצ'רבונוארמיסק. ב-2016, כחלק ממהלך כולל לשינוי שמות מקומות הקשורים לשלטון הקומוניסטי באוקראינה, שמה של העיירה הושב לפוליני. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-1,168 יהודים, כשליש מתושביה. בתקופה הסובייטית עזבו את העיירה רבים מיהודיה, והנותרים נאלצו לזנוח את המסחר הפרטי בה. ב-10 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את כ-500 היהודים שנותרו בה בגטו צפוף ומוקף גדר תיל, בו נצטוו לענוד טלאי צהוב. בסוף ספטמבר 1941 רצחו הגרמנים 274 יהודים מהגטו בבורות ירי שאולצו לחפור בעצמם, בסמוך ליישוב ליסאיה גורה (Lysaia Gora). בסוף נובמבר שלאחר מכן רוכזו היהודים הנותרים מהגטו, לאחר שהופצו בקרבם שמועות כי הם מועברים לארץ ישראל. ממקום הכינוס נלקחו היהודים לבית העלמין המקומי, ונרצחו בו, לאחר שנשדדו בידי שוטרים ותושבים אוקראינים. מדיה וקבצים בנושא פוליני בוויקישיתוף קרסנוארמייסק (Krasnoarmeysk) Chervonoarmeysk)), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "פוליני", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), צ'רבונוארמייסק (קרסנוארמייסק), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1522–1523), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
חידת חמשת החדרים

חידת חמשת החדרים היא חידה קלאסית ופופולרית. בחידה ישנו מלבן המחולק לחמישה חדרים. מטרת הפותר היא ליצור מסלול העובר פעם אחת בכל קיר. כמו בחידת הגשרים של קניגסברג, החידה יכולה להיות מוצגת כגרף שבו כל חדר (כולל השטח שמחוץ למלבן) מסומן על ידי קודקוד ושני קודקודים מחוברים בקו אם יש להם קיר משותף. כיוון שיש יותר משני קודקודים עם מספר אי זוגי של קצוות (בגרף הם מסומנים בכתום), המולטיגרף אינו מכיל מסלול אוילר, מה שאומר שהחידה לא פתירה.  אפשר לפתור את החידה על ידי שינוי הכללים. לדוגמה, אם מרשים מעבר ביותר מקיר אחד כל פעם (כלומר דרך פינות), מעבר רב פעמי בקירות או פתרון החידה בטורוס ולא במישור. אפילו ללא שימוש בתורת הגרפים לא קשה להוכיח שלחידה אין פתרון. ראשית צריך להבהיר את הכללים. החדרים וקו הפתרון צריכים להיות מצוירים על צד אחד של נייר שטוח. קו הפתרון חייב להיות רציף, אבל יכול להיות ישר או מכופף ויכול לחצות את עצמו (אבל לא בתוך קיר). קו הפתרון חייב לעבור דרך כל "קיר" בדיוק פעם אחת, כאשר "מעבר" פירושו חצייה מצד אחד של הקיר לצד השני, מחדר לחדר אחר או מחדר לאזור החיצוני. כלל זה בא למנוע מעבר בשני קירות בו זמנית - בפינה בה הם נפגשים - או מעבר לאורך הקיר וחזרה לאותו צד. ישנם 16 "קירות", שבעה מפרידים את החדרים זה מזה, ותשעה מפרידים את החדרים מהאזור החיצוני. ההוכחה היא הוכחה בדרך השלילה. כלומר, אנו מניחים שיש פתרון, מוצאים את המאפיינים של כל הפתרונות, ואז מראים שמאפיינים אלה סותרים את הכללים. כך אנו מסיקים שטעינו ואין פתרון. תארו לכם שיש "משקיף" בכל חדר. המשקיף יכול לראות את קו הפתרון רק כשהוא נמצא בחדר שלו. כשמציירים את קו הפתרון הוא יראה אותו נכנס ויוצא מהחדר שלו. בנוסף לכך הוא יכול לראות את הקו מתחיל או מסתיים בחדר שלו. אין משקיף באזור החיצוני כך שישנם 5 משקיפים. ראשית, נתבונן במשקיפים הנמצאים בחדר השמאלי התחתון ובחדר הימני התחתון. לכל חדר יש ארבעה קירות. אם הקו מתחיל בחדר שבו המשקיף נמצא, המשקיף יראה את הקו נוצר ויוצא מהחדר. לאחר מכן הוא יראה את הקו נכנס ויוצא מהחדר, ולבסוף הוא יראה את הקו נכנס לחדר ומסתיים שם (לא נשארו לקו קירות לצאת דרכם). אם הקו לא מתחיל בחדר בו המשקיף נמצא המשקיף יראה את הקו נכנס ויוצא מהחדר פעמיים, כשהוא חוצה את כל הקירות. עד כאן אין שום בעיה. כעת, נתבונן במשקיפים בשלושת החדרים האחרים. לכל חדר ישנם חמישה קירות. אם הקו מתחיל בחדר בו המשקיף נמצא, המשקיף יראה את הקו נוצר ויוצא מהחדר (קיר אחד), לאחר מכן הוא יראה את הקו נכנס ויוצא (שני קירות נוספים), ולבסוף הוא יראה את הקו נכנס ויוצא  (שני הקירות האחרונים). אם הקו לא נוצר בחדר, המשקיף יראה את הקו נכנס ויוצא (שני קירות), לאחר מכן הוא יראה את הקו נכנס ויוצא שוב (שני קירות נוספים), ולבסוף הוא יראה את הקו נכנס ומסתיים (לא נשארו לקו עוד קירות לצאת בהם). כך שאנו רואים שבחדרים עם חמישה קירות הקו חייב להתחיל או להסתיים, אין אפשרות אחרת. הטיעונים שלנו לא טענו דבר על הקירות שאותם קו הפתרון עובר, הסדר שבו קו הפתרון חוצה את הקירות או הדרך שקו הפתרון עושה מחוץ לחדר, כך שהטענות שלנו תקפות לגבי כל הפתרונות האפשריים. לסיכום כדי לעבור בכל הקירות בחדרים עם חמישה קירות הקו חייב להתחיל או להסתיים באותו החדר. אולם יש לנו שלושה חדרים עם חמישה קירות. לקו הפתרון יש התחלה אחת וסוף אחד כך שהוא יכול לעבור בכל חמשת הקירות רק בשני חדרים, ובחדר השלישי הוא יכול לעבור לכל היותר בארבעה קירות. לכן קו הפתרון לא מציית לכל הכללים (הוא לא מציית לכלל המחייב אותו לעבור בכל הקירות).  הגשרים של קניגסברג
חולדת הרעמה

חולדת הרעמה (שם מדעי: Lophiomys imhausi) היא מין של מכרסם אפריקני בעל פרווה מרשימה וזנב שעיר ביותר. למרות השם חולדה, המכרסם משתייך למשפחת האוגריים והוא המין היחידי בתת המשפחה Lophiomyinae. אורכה הממוצע של החולדה 15-30 ס"מ ומשקלה עד 750 גרם. חולדת הרעמה מזוהה בעיקר בזכות הפרווה הארוכה שלה ומזכירה מעט בואש. הרעמה בולטת מעל ראשה וגם מצדו התחתון של הגוף והיא שחורה ומוקפת בלבן. במרכז הגוף ישנה שכבה של רצועת פסים חומים מוקפים פסים לבנים ושחורים, שמכסה על רקמת עור בלוטות. הרקמה עוברת מאחורי העורף, לאורך רוב צדדי הגוף. בצד האחורי של הגוף ישנה פחות פרווה בצבע כהה והכפות בעלות טפרים ברגליים הקדמיות. הפנים מפוספסות בפסים כהים מעט. הראש כבד ובעל שיניים חזקות יותר מרוב המכרסמים. לחולדה ישנה בלוטת עור גדולה בצבע חום מצידי הגוף, והיא נפרשת מאחורי השערות כאשר החולדה מאוימת. השערות סביבה הן ספוגיות ורטובות והחולדה יכולה לשפשף אותן מול צמחים ממשפחת ההרדופיים, כדי למרוח אותן ברעל קטלני שנספג בבלוטה ועוזר לה להתגונן מטורפים ולעיתים אפילו להרוג אותם. החולדה חיה בטבע בעיקר במזרח אפריקה באתיופיה, סומליה, דרום סודאן, סודאן, טנזניה, אוגנדה וקניה ומאובניה נמצאו צפונה עד לישראל. היא חיה בעיקר באזורי סלעים או באזורים מיוערים. החולדה היא יצור לילי ויחידאי היוצא בלילה לחפש צמחים שונים, עלים, פירות וכו' ובשבי הם אוכלים גם בשר, חרקים או ירקות. הם אוכלים את מזונם בעמידה על 2 וייתכן שקיבתם בעלת מדורים המזכירים באופן שטחי את מעלי הגירה. ייתכן שיש לה גם חיידקים העוזרים לה לעכל את העלים המורכבים לעיכול. מדיה וקבצים בנושא חולדת הרעמה בוויקישיתוף חולדת הרעמה, באתר ITIS (באנגלית) חולדת הרעמה, באתר NCBI (באנגלית) חולדת הרעמה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חולדת הרעמה, באתר GBIF (באנגלית) חולדת הרעמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חולדת הרעמה באתר הרשימה האדומה של IUCN "אישיות של מישהו שיודע כמה הוא רעיל": זהו המכרסם הארסי היחיד המוכר למדע, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2020
קרסנופוליה (בלארוס)

קרסנופוליה (בבלארוסית: Краснапольле, קרסנפוליה; ברוסית: Краснополье; ביידיש: קרסנופולה. נקראה גם מלסטובקה) היא עיירה במחוז מוהילב שבמזרח בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה נזכרת מראשית המאה ה-18, ובשנת 1754 הוענקה לה זכות לקיום ירידים שנתיים. בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. בשנת 1938 הוענק ליישוב מעמד של עיר. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,700 יהודים, כ-80% מתושביה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה קולחוז יהודי ובית ספר יידי, ובד בבד הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בה. ב-15 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך זמן קצר את היהודים שלא הספיקו להימלט ממנה בגטו שהוקם בה, תוך החרמת רכושם. ב-20 באוקטובר 1941 נרצחו כ-250 מיהודי הגטו ביער סמוך לעיירה, ובסוף נובמבר שלאחר מכן נרצחו כ-350 היהודים האחרונים מהגטו בסמוך לבית העלמין המקומי. מדיה וקבצים בנושא קרסנופוליה בוויקישיתוף קרסנופוליה (Krasnopolye), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), קרסנופוליה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1689), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קרסניסטב

קרסניסטב (בפולנית: Krasnystaw; ביידיש: קראַסניסטאַוו) היא עיר מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לקרסניסטב הוענקו זכויות עיר בשנת 1394, ובין השנים 1490 ו-1826 הייתה בבעלות הבישוף מחלם. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר והמצודה שנבנתה בה בידי השוודים. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. במהלך מרד ינואר במחצית השנייה של המאה ה-19 אירעו בעיר ובסביבתה מספר קרבות בין המורדים הפולנים לגייסות הרוסיים. מבחנה מנהלית העיר מהווה מרכז נפה שכוללת בנוסף לעיר עוד 9 מועצות אזוריות: קרסניסטב, איזביצה, ז'ולקייבקה-אוסאדה, פאיסביצה, סייניצה-רוזנה, וופניק-גורני, קראשניצ'ין, גוז'קוב ורודניק. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא מסוף המאה ה-15, אולם באמצע המאה ה-16 הוענק לעיר כתב זכויות האוסר על מגורי יהודים בה. איסור זה נמשך עד סוף המאה ה-18, אך גם בתחילת התקופה הרוסית, הגבילו האחרונים את מגורי היהודים ביישוב. הקהילה היהודית בעיר התפתחה מהמאה ה-19, ואלו נטלו חלק פעיל בפיתוחה התעשייתי. בית כנסת נבנה בעיר עוד בשנת 1799, ובשנת 1870 נחנך בה בית כנסת חדש, וקודש בה בית עלמין. בתום מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,700 יהודים, כחמישית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום תלמוד תורה וקיבוצי הכשרה. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים. עם כיבוש העיר בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, הוציאו בה אלו להורג 7 גברים יהודים, ובזזו בתי עסק של יהודים. 6 יהודים נוספים מהעיר נהרגו לאחר מכן כבני ערובה בקרב עם שרידי כוחות פולניים באזור. כעבור זמן מה נכנסו לעיר הסובייטים, אך אלו נסוגו ממנה בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. בתחילת 1940 הטילו הגרמנים גזירות שונות על יהודי העיר, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, ואוגוסט 1940 רוכזו כ-1,200 יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אליו הובאו כ-500 יהודים נוספים מיישובי הסביבה, וממנו שולחו היהודים למחנות עבודה, בהם חלקם נספו. בקיץ 1941 ביצעו כוחות צבא גרמניים מעשי שוד ורצח ביהודי העיר, כאשר עברו דרכה, ובד בבד, נחטפו יהודי העיר לעבודות כפייה. בחורף 1942-1941 הובאו לגטו שבעיר פליטים יהודים ממערב פולין ומצ'כיה. ב-12 באפריל 1941 פשטו על הגטו שבעיר אנשי ס"ס וכוחות עזר אוקראיניים, ושילחו את שארית יושביו לאיזביצה, ממנה שולחו כעבור זמן מה למחנה ההשמדה בלז'ץ. קבוצה של עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר לאיסוף רכוש המגורשים נרצחה לאחר מכן. מ. צאנין, הרובישוב - לווארטוב - טישוויץ - קראסנוסטב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 72–79 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם) מדיה וקבצים בנושא קרסניסטב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרסניסטב (בפולנית) קרסניסטב באתר מרכז מורשת יהדות פולין קרסניסטב (Krasnystaw), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קרסניסטב", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, רמברטוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 662–665), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
מוספלהיים

מוספלהיים (בנורדית עתיקה: Múspellsheimr) הוא אחד העולמות אשר נמצאים בעץ יגדראסיל אשר במיתולוגיה הנורדית. מוספלהיים אשר נמצא בדרום מערב הוא ארצם של ענקי האש אשר נמצאים בהנהגת מלכם סורט, שברגנרוק ינהיג את ענקי האש לעבר שדה הקרב. חרבות האש אותן יניפו ישרפו את כל העומד בדרכם, ויכלו את רובו של הייקום. מוספלהיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאמפו

נאמפו (בקוריאנית: 남포시) היא עיר מיוחדת (עיר שאינה חלק ממחוז כלשהו, יש לה אותן סמכויות כמו למחוז) בדרום מערב קוריאה הצפונית. העיר שוכנת על גדתו הצפונית של נהר טאדונג, 15 קילומטרים משפך הנהר. נאמפו הייתה כפר דייגים קטן, ובשנת 1897 הפכה לנמל סחר עם מדינות אחרות. לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, הנמל שופץ, הורחב, והפך לנמל מודרני. בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה (1910-1945), נקראה העיר נאמופו. בנאמפו מפעלי תעשייה רבים בתחומים שונים, כגון בניית ספינות, ייצור מכוניות, ייצור זכוכית, דגים ועוד. נאמפו היא מרכז חשוב בתעשיית ייצור הספינות בקוריאה הצפונית. בצפון העיר נמצאים מסופי מטען, ומפעל מלח ים. נאמפו היא העיר הרביעית בגודלה בקוריאה הצפונית (אחרי פיונגיאנג, המהונג, וצ'ונגג'ין). כ-15 קילומטר ממערב לעיר, בשפת נהר טאדונג, נמצא סכר נאמפו. סכר נאמפו הוא מערכת של 36 סכרים ו-3 תאי שיט, באורך של 8 קילומטרים. סכר נאמפו הוקם משתי סיבות רשמיות: מניעת חדירת מי ים לנהר טאדונג, וכך פתרון בעיית המליחות של מי הנהר בקרבת הים. השקייה של קרקע נוספת באמצעות המים ש"ייאגרו" בנהר, והגדלת השטח החקלאי באזור. הסכר נחשב הישג גדול לקוריאה הצפונית, ומשמש לעיתים רבות כרקע בשידורי החדשות בטלוויזיה הצפון קוריאנית. העלות המשוערת של הקמת הסכר היא 4 מיליארד דולר. בנאמפו מוסדות רבים להשכלה גבוהה: אוניברסיטת נאמפו אוניברסיטת סוהא מכללת סמגוונג מכללת סונהווא מכללת נאמפו לספנות מכללת נאמפו לחומרי בניין מכללת נאמפו לדיג הרפובליקה העממית של סין טיינג'ין, הרפובליקה העממית של סין רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה מקסיקו צ'יאאוטמפן, מקסיקו מדיה וקבצים בנושא נאמפו בוויקישיתוף נאמפו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סוורה האסל

סוורה הלגה האסל (בנורווגית: Sverre Helge Hassel ‏ 30 ביולי 1876 - 6 ביוני 1928) היה חוקר קטבים נורווגי ואחד מחמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן, ב-14 בדצמבר 1911. סוורה האסל נולד בכריסטיאניה, נורווגיה, וברגע שהגיע לגיל המתאים, יצא לים וקיבל תעודת חובל. בין 1898 ל-1902, השתתף האסל במסע של אוטו סוורדרופ, שניסה להקיף את גרינלנד. האסל היה שוטר במחנה הצי בשנת 1904, לפני שנשכר כעוזר ברשויות המכס בקריסטיאנזנד. בשנת 1922 התמנה האסל למפקח מכס ומנהל משרד בגרימסטאד. יחד עם הלמר האנסן, נבחר האסל כמומחה לנהיגת כלבי מזחלת במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן, בשנים 1912-1910. ב-14 בדצמבר 1911, היה האסל, יחד עם אמונדסן, האנסן, אולאף ביאלאנד ואוסקר ויסטינג לאנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי. על השתתפותו במשלחת, קיבל את מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות ההוקרה הנורווגי שקבע המלך הוקון השביעי ב-1912 כגמול למשתתפים במשלחתו של רואלד אמונדסן. סוורה האסל מת ב-1928 במהלך ביקור אצל אמונדסן. מאונט האסל: צוק נישא בקצה הצפון-מזרחי של מקשה ההרים בשיאו של קרחון אמונדסן, בהרי המלכה מוד, אנטארקטיקה. מצר האסל: מצר ימי בין האי אמונד רינגנס לאי אלף רינגנס בצפון קנדה כף סוורה: הקצה הצפוני של האי אמונד רינגנס, שאותו הקיף בשנת 1900. רואלד אמונדסן כתב על המשלחת ב-Sydpolen, שיצא לאור בשני כרכים בשנים 1913-1912. הספר תורגם לאנגלית בידי א. ג. צ'אטר ויצא לאור בשם The South Pole: An Account of the Norwegian Antarctic Expedition in the "Fram," 1910–1912 Rainer-K Langner, "Scott & Amundsen, Duel in the Ice", Haus Publication, London 2007, English translation T. Beech isbn978-1-905791-08-8 מדיה וקבצים בנושא סוורה האסל בוויקישיתוף
מסגד הנביא

מסגד הנביא (בערבית: المسجد النبوي, בתעתיק מדויק: אלמסג'ד אלנבוי) הוא מסגד הממוקם בעיר מדינה שבערב הסעודית. זהו המסגד השני בחשיבותו באסלאם, אחרי מסגד אל-חראם במכה. הוא הוקם במקור על ידי מוחמד, והיה המסגד השני שנבנה מאז ומעולם. מתחת לכיפה הירוקה של המסגד נמצא קברו של מוחמד. המבנה הנוכחי הוא אחד המסגדים הגדולים בתבל והוא פתוח ברציפות יום ולילה בכל ימות השנה. המסגד הוא תחת שליטתו של האפוטרופוס של שני המסגדים הקדושים במכה ובמדינה. מסגד הנביא ממוקם במה שהיה באופן מסורתי מרכז העיר, ושווקים ישנים נמצאים בקרבת מקום. המסגד משמש כאתר חשוב לעלייה לרגל. עולי רגל מוסלמים רבים הממלאים את מצוות החג' בעיר מכה נוהגים ללכת גם למדינה לביקור במסגד שמילא מקום כה מרכזי בחייו של מוחמד ובו הוא קבור. בעיר ישנם מלונות רבים שנועדו לספק מקומות לינה למבקרים הרבים. האתר היה במקור בסמוך לביתו של הנביא מוחמד. הוא התיישב שם לאחר ההג'רה, מעברו לעיר מדינה בשנת 622 לספירה. הוא השתתף בעבודת הבנייה. המסגד המקורי שימש גם כמרכז קהילתי, בית משפט, ובית ספר דתי. בו עמדה במה מוגבהת לאנשים שלימדו את הקוראן. בתקופה מאוחרת יותר נקברו במסגד גם שני הח'ליפים הראשונים אבו בכר ועומר בן אל-ח'טאב. שליטים אסלאמיים לאחר מכן הרחיבו מאוד את הבניין המקורי והפכוהו למסגד ענק. בשנת 1279 כיפת עץ נבנתה מעל קברו של מוחמד. הכיפה הנוכחית נוספה בשנת 1818 על ידי הסולטן העותמאני מהמוט השני, היא נצבעה בצבע ירוק בשנת 1837, ומכאן שמה "הכיפה הירוקה". לאחר הקמתה של ממלכת ערב הסעודית בשנת 1932, המסגד עבר שינויים גדולים. בשנת 1951 המלך אבן סעוד הורה על בניית אגפים חדשים ממזרח וממערב לאולם התפילה. הצריחים הישנים הוחלפו על ידי שני צריחים בסגנון התחייה הממלוכית. שני צריחים נוספים הוקמו בצפון-המזרח וצפון-מערב למסגד וספרייה נבנתה לאורך הקיר המערבי. פרויקט ענק להגדלת השטח של מתחם המסגד הוכרז בספטמבר 2012 כדי שיוכל להכיל 1.6 מיליון בני אדם. בתי מלון ובתים נוספים נהרסו כדי לאפשר את פרויקט ההרחבה. המבנה שונה והורחב פעמים רבות במהלך ההיסטוריה. מתחת לאזור הכיפה הירוקה מצוי קברו של מוחמד שסביבותיו מכוסים בשטיח ירוק בעוד שאר המסגד מכוסה בשטיח אדום. ליד קברו של מוחמד מצויים קברי הח'ליפים הראשונים אבו בכר ועומר בן אל-ח'טאב. קבר רביעי שמור לעיסא, שעל פי האמונה, הוא יחזור וייקבר באתר. אזור הקברים הוא החלק החשוב ביותר במסגד, ואליו משתדלים עולי הרגיל להגיע. האזור יכול להכיל רק כמאה אנשים בו-זמנית. ישנה מסורת לפיה תחינות ותפילות שנאמרו באזור זה יתקבלו. אולם התפילה שנבנה בתקופה העות'מאנית פונה לכיוון דרום. עליו גג מרוצף שטוח המכוסה בכיפות קטנות שניצבות על בסיסים מרובעים. חלקים מחצר המסגד מוצלים בעזרת מטריות על עמודים. לימודי הלכה אסלאמית במסגד קברו של הנביא מוחמד תצלום פנורמי של רחבת הכניסה למסגד הנביא מסגד מסגד אל-חראם מוחמד אמנות מוסלמית מסגד הנביא במבט מלמעלה מסגד הנביא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)