laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנגלה ויסר

אנגלה ויסר (בהולנדית: Angela Visser, בתרגום חופשי לעברית: אנחלה פיסר; נולדה ב-18 באוקטובר 1966) היא שחקנית ודוגמנית הולנדית, מיס תבל לשנת 1989. ב-1988 זכתה ויסר בתואר "מלכת היופי של הולנד" ובאותה שנה ייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם, אך לא הגיעה לשלב הגמר. בשנה לאחר מכן בתחרות מיס תבל שנערכה במקסיקו היא זכתה במקום הראשון. לאחר זכייתה היא שמשה כמנחה משנית בתחרות מיס תבל בין השנים 1991-1994. לאחר מכן שיחקה בתפקידי משנה במספר סרטים ובהם "המרגל מת מצחוק", והשתתפה בתפקידי אורח בכמה סדרות טלוויזיה, בהן "חברים", "משמר המפרץ" ו"בוורלי הילס 90210". מ-1997 ועד 1999 שיחקה בקומדיית הנעורים "USA High" העוסקת במתבגרים הלומדים בפנימייה אמריקאית בפריז. ויסר נשואה ואם לבת. אנגלה ויסר, ברשת החברתית פייסבוק אנגלה ויסר, ברשת החברתית אינסטגרם אנגלה ויסר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
סיתרה

סיתְרה (בערבית: سترة) היא עיר הממוקמת על אי הנושא שם זהה במדינת בחריין, מזרחית לאי בחריין אשר במפרץ הפרסי, ושייכת ל"מחוז הבירה" במדינה. רוב תושבי העיר גרים בשבעת הכפרים המרכיבים אותה, והם מוסלמים שיעיים. בסיתרה קיים מיעוט דרום אסייתי. האוכלוסייה המוסלמית סונית שהייתה בסיתרה נעלמה בתחילת שנות 1920, כשרובם מתו מאבעבועות שחורות וחלקם היגרו חזרה לבית מולדתם. בעבר, האי היה מכוסה במטעי דקל אשר הושקו ממספר מעיינות מים מתוקים. הכלכלה של האי הייתה מבוססת על חקלאות ודיג. כל אלה כמעט ונעלמו כליל בגלל פיתוח תעשייתי. בסוף שנות ה-2000, החלק הצפוני של האי הפך לאזור תעשייה, שבחלקו חנויות רהיטים ואולמות תצוגה של כלי רכב. סיתרה היא גם התחנה הסופית של צינור הגז הטבעי דהראן-סיתרה, שמחבר בין סיתרה לדהראן בערב הסעודית ואורכו 42 קילומטר. גשר סיתרה מחבר את צפון האי לנבי-סאלח ולאום אל חוסאם (מנאמה) אשר באי בחריין. בעיר קיים מועדון בשם מועדון סיתרה אשר מהווה מוקד תרבות וספורט. כמו כן, בסיתרה קיימים בתי ספר רבים כגון בית הספר הבינלאומי "אל נור" ובית הספר ההודי בבחריין. סיתרה היה גם שמה של רשות מקומית בבחריין לפני שהמדינה אורגנה מחדש כאוסף מחוזות. הרשות הייתה מורכבת מהאי סיתרה ומשלושה כפרים קרובים אליו באי המרכזי של בחריין. באזור שכוסה על ידי הרשות המקומית הופק כל הנפט של בחריין. היה זה גם מרכז היצוא של כל הדלקים בצפון-מזרח ערב הסעודית. מחצבי נפט ושמן של חברת "בפקו בחריין" בשטחה המוניציפלי של סיתרה רציף ימי מספר 4 בסיתרה, 1940 מפה של בחריין בה מודגשת סיתרה בית הקברות בסיתרה נשים מפגינות למען דמוקרטיה בעיר מדיה וקבצים בנושא סיתרה בוויקישיתוף place/Sitrah-island-Bahrain סיתרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רמדאן סובחי

רמדאן סובחי (בערבית: رمضان صبحي, בתעתיק מדויק: רמצ'אן צבחי; נולד ב-14 במאי 1997 בקהיר שבמצרים) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פירמידס ובנבחרת מצרים. בשל תצוגותיו המעולות מומחי כדורגל השוו אותו למוחמד אבו תריכה, כוכב העבר של נבחרת מצרים. סובחי נולד בקהיר שבמצרים וגדל במחלקת הנוער של אל-אהלי. ב-6 בפברואר 2014 ערך סובחי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת ליגת העל המצרית במשחק נגד גאזל אל-מחאלה, כשעלה מהספסל במחצית השנייה. ב-16 ביוני 2014 הבקיע סובחי את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד מיסר אל-מקאסה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת זכה באליפות מצרים, ובהמשך זכה בגביע הקונפדרציה האפריקאי ופעמיים בסופר קאפ המצרי. ב-25 ביולי 2016 חתם סובחי בסטוק סיטי מהפרמייר ליג תמורת 6 מיליון פאונד. ב-20 באוגוסט ערך סובחי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את מרקו ארנאוטוביץ' בדקה ה-88 בהפסד 1–4 למנצ'סטר סיטי במסגרת המחזור השני בליגה. בעקבות ירידת הליגה של סטוק בסיום עונת 2017/2018, חתם סובחי בהאדרספילד טאון על חוזה ל-3 שנים, תמורת סכום העברה של 5.7 מיליון לירות שטרלינג. ב-14 ביוני 2015 ערך סובחי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים, במשחק נגד נבחרת טנזניה במסגרת הסיבוב הראשון של מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017, כשהיה בן 17 שנים, 11 חודשים ו-18 ימים, הופעה שמיקמה אותו כשחקן השני הצעיר ביותר בהיסטוריה ששיחק בנבחרת מצרים, אחרי מידו. ב-29 במרץ 2016 הבקיע סובחי את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-62 בניצחון 0–1 על נבחרת ניגריה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017. הוא הופיע במדי הנבחרת בגביע אפריקה, בו הגיעה מצרים לגמר, ובמונדיאל 2018. אל-אהלי אליפות מצרים (2): 2013/2014, 2015/2016 הסופר קאפ המצרי (2): 2014, 2015 גביע הקונפדרציה האפריקאי (המפעל השני בחשיבותו לקבוצות באפריקה) (1): 2014 רמדאן סובחי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רמדאן סובחי, באתר Transfermarkt רמדאן סובחי, באתר Soccerway רמדאן סובחי, באתר BDFutbol רמדאן סובחי, באתר WorldFootball.net רמדאן סובחי, באתר National Football Teams רמדאן סובחי, באתר FootballDatabase.eu רמדאן סובחי, באתר ESPN Teenage winger becomes Club's first summer signing..., באתר סטוק סיטי
מהומות יולי 1927

מהומות יולי 1927 היו מהומות שהחלו ב-15 ביולי 1927, בווינה, בירת הרפובליקה האוסטרית הראשונה. המהומות הגיעו לשיאן כאשר כוחות המשטרה ירו לעבר הקהל, וגרמו למותם של 84 מפגינים, ומנגד נהרגו 5 שוטרים. יותר מ-600 איש נפצעו.  המהומות היו כתוצאה ממחלוקת בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית וברית של גורמי ימין שכללה תעשיינים ואת הכנסייה הקתולית. כוחות חצי-צבאיים רבים הוקמו באוסטריה במהלך שנות ה-20 המוקדמות, ביניהם היו כוחות לאומיים Frontkämpfervereinigung Deutsch-Österreichs, תחת פיקודו של קולונל הרמן הילטל, וכוחות הסוציאל-דמוקרטיים הרפובליקנישר שוצבונד. התנגשויות בין שני המחנות האלה התרחשו ב-30 בינואר 1927 בבורגנלנד, התוצאה הייתה מותם של חייל משוחרר ממלחמת העולם הראשונה וילד בן 8. ביולי אותה שנה, הוגשו כתבי אישום בבית המשפט בווינה כנגד 3 מחברי הכוחות הלאומיים בגין ירי. במשפטם טענו להגנה עצמית וזוכו על ידי חבר מושבעים. פסק הדין הוביל לשביתה כללית במטרה למוטט את הממשלה שהונהגה על ידי המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית ובראשה הקנצלר איגנץ שיפל. הפגנות ענק החלו בבוקר ה-15 ביולי, כאשר המפגינים ניסו לפרוץ לבניין הראשי של אוניברסיטת וינה ברינגשטראסה. המפגינים תקפו וגרמו נזק לתחנת משטרה קרובה ובניין שבו שכנה מערכת עיתון, משם המשיכו לבניין הפרלמנט האוסטרי. הם נהדפו על ידי כוחות משטרה, והגיעו לכיכר שלפני בניין בית המשפט העליון. בצהריים המפגינים נכנסו לבניין וגרמו הרס רב והציתו מסמכים. תוך זמן קצר הבניין עלה באש, האש התפשטה במהירות ומכבי האש של וינה לא יכלו לסייע מכיוון שהם הותקפו על ידי מספר מפגינים. רק בשעות הבוקר המוקדמות הצליחו להשתלט על השרפה. קנצלר אוסטריה לשעבר (ולאחר מכן מונה שוב) יוהאן שובר, היה באותו הזמן מפקד משטרת וינה. הוא הפעיל כוח רב במטרה לדכא את ההפגנות. הוא לחץ על ראש העיר הסוציאל-דמוקרטי קרל זייץ, לקרוא לצבא אוסטריה, דבר אשר זייץ דחה על הסף, וכך גם שר ההגנה מהמפלגה הנוצרית סוציאלית, קרל ווגויין. ועל כן שובר צייד את השוטרים ברובים צבאיים והכריז פומבית על פינוי בכוח, וזאת לאחר שזייץ ותאודור קרנר ניסו להרגיע את המפגינים כך שיתפזרו מרצון. המשטרה פתחה באש וכתוצאה מכך נהרגו 89 בני אדם. אנדרטה לזכר ההרוגים הוקמה בבית הקברות המרכזי בווינה, לוח זיכרון הוצב בבניין בית המשפט העליון (ארמון הצדק) ונחשף בשנת 2007 על ידי הנשיא היינץ פישר. מספר פרטים כגון מסמכים שניצלו מהאש בשריפת בניין בית המשפט וכן מדי הכוחות השונים מוצגים במוזיאון להיסטוריה צבאית בווינה. אב"א אחימאיר, הלקח ממאורעות ווינא, הארץ, 14 באוגוסט 1927
רולי

רולי הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אנתוני רולי – נגן לאוטה בריטי חרונימו רולי – כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת ריאל סוסיאדד סבסטיאן רולי – שחקן טלנובלות ארגנטינאי-מקסיקני רול
פרוחניק

פרוחניק (בפולנית: Pruchnik) היא עיירה במחוז ירוסלב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, כ-17 ק"מ דרומית מערבית לירוסלב וכ-39 ק"מ מזרחית לז'שוב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרוחניק נזכרת מהמאה ה-14, ועד אמצע המאה ה-15 הוענקו לה זכויות עיר. בסוף המאה ה-15 נהרסה העיירה מפשיטת הוולאכים, ובתחילת המאה ה-16 הוחרבה בידי הטטרים. באמצע המאה ה-17 נשרפה העיירה עד היסוד בידי הטרנסילבנים. מסוף המאה ה-18 נודעה העיירה בשל סחר הסוסים שבה. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. במרחק שלושה ק"מ מהעיירה הוקם ארמון, ששרידיו קיימים עוד היום. באפריל 2019, במהלך חגיגות יום שישי הטוב, התקיים בכפר מעין משפט שדה לבובה של יהודה איש קריות שהייתה לבושה כיהודי חרדי, במהלכו הבובה נתלתה, הובלה ברחובות העיר תוך כדי הלקאה ולבסוף הועלתה באש. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1563, ויישוב זה גדל לקראת סוף המאה ה-17. מאמצע המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה מאורגנת, ונבנה בה בית כנסת. במהלך ולאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה יהודים רבים. בעיירה כיהן כאדמו"ר רבי אשר ישעיה אייכנשטיין משושלת זידיטשוב. בין רבני העיירה היה רבי ישראל שפירא, לימים הרבי מבלאז'וב. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 877 יהודים, רוב תושביה. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים והאוקראינים, שכללו קריאות לחרם על עסקיהם וניפוץ שמשות בבתי יהודים. בתקופה זו פעלו בעיירה מספר תנועות נוער ציוניות. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, החלו החיילים הגרמנים לערוך פרעות ביהודיה, תוך ביצוע מעשי התעללות פומביים וחטיפות לעבודות כפייה משפילות. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה שני תשלומי כופר גבוהים, והוחרמו ונבזזו חנויות היהודים ביישוב, תוך חלוקת השלל בין תושבי הכפר הפולנים והאוקראינים. בנובמבר 1939 הוציא ראש העיר האוקראיני של פרוחניק צו גירוש לכל יהודיה, ואלו הוסעו לפרבר של פשמישל. מאחר שהסובייטים לא התירו לאלו לעבור לשטחם, שהו כ-150 משפחות מהיישוב כשבועיים בשדה פתוח. משם חלקם הוסעו לקרקוב, וחלקם שבו בכוחות עצמם בפרוחניק, ומאוחר יותר הצטרפו אליהם המגורשים לקרקוב. בשובם לעיירה, מצאו היהודים כי בתיהם נבזזו, ונתפסו בחלקם בידי הפולנים והאוקראינים. כ-600 יהודי העיירה ששבו אליה נאלצו להתגורר בשכונת העוני של העיירה, בצפיפות רבה, ונצטוו לענוד סרטי זרוע. בקיץ 1940 שולחה קבוצת עובדים יהודים מהעיירה למחנה עבודה בפוסטקוב. במהלך 1941 השתכנה בעיירה יחידה צבאית אוקראינית, אשר הרבתה בביצוע מעשי התעללות ביהודי היישוב. באוגוסט 1942 החלו הגרמנים באקציה בעיירה, בה שילחו את יהודיה למחנה המעבר בפלקיניה. שם חלק מהיהודים נרצחו במקום, והיתר שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר האקציה ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ורצחו במקום את מי שאיתרו. לאחר הגירוש הסבו הגרמנים את בית הכנסת של פרוחניק למחסן תבואה. מכ-900 יהודי העיירה שרדו את השואה 3 יהודים במסתור. מדיה וקבצים בנושא פרוחניק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרוחניק (בפולנית) פרוחניק באתר מרכז מורשת יהדות פולין "פרוחניק", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, פרוחניק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 554–555), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) איתמר אייכנר, אנטישמיות בפסח בפולין: תלו ושרפו בובה "יהודית", באתר ynet, 21 באפריל 2019
יונאס הקטור

יונאס הקטור (בגרמנית: Jonas Hector, נולד ב-27 במאי 1990 בזארבריקן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן השמאלי. הקטור שיחק כנער במועדון הספורט של אוורסמאכר, ממנו עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2009. הקטור שיחק בקבוצה זו עונה אחת, שבה הופיע 34 פעמים והבקיע תשעה שערים. יכולותיו התגלו על ידי פ.צ. קלן, שהחתימה אותו על חוזה בשנת 2010. תחילה שיחק הקטור בקבוצת המילואים, ובשנת 2012 החל לתפוס מקום של קבע בקבוצה הבוגרת, והיה חלק מחוליית הגנה שכללה גם את השוער טימו הורן ואת המגן דומיניק מארו. בתום עונת 2012 ירד הקטור לליגת הבונדסליגה השנייה עם פ.צ. קלן, לאחר שהקבוצה ספגה 75 שערים באותה עונה. בעונת 2012/13 סיימה קלן במקום החמישי בבונדסליגה השנייה וכשלה לעלות בחזרה. בתום עונת 2013/14 זכה הקטור עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה השנייה כשהקבוצה סופגת 20 שערים בלבד, והעפיל חזרה אל הבונדסליגה. בעונת 2014/15 היה הקטור חלק משמעותי בהצלחת הקבוצה, שסיימה במקום ה-12 במרחק יחסית רב מהתחתית, עם ניצחונות יוקרתיים על בורוסיה דורטמונד ועל שאלקה 04. הקטור משמש מגן שמאלי בקבוצה, ומהירותו מסייעת לו לבנות התקפות ואף לבשל ולהבקיע שערים לעיתים. בעונת 2015/16 סיימו הקטור וקלן במקום התשיעי בבונדסליגה. בעונת 2016/17 היה הקטור שותף מלא להצלחתה של הקבוצה, שסיימה במקום החמישי והשיגה כרטיס למפעל הליגה האירופית. את החצי הראשון של עונת 2017/18 החמיץ הקטור עקב פציעה, ובתקופה זו צברה קלן שש נקודות ליגה בלבד. הקטור חזר למחצית השנייה של העונה, אך לא הצליח להושיע את הקבוצה מנשירה אל הבונדסליגה השנייה. עם זאת, הודיע הקטור כי יישאר בקבוצה והאריך את חוזהו. במחזור האחרון של עונה זו, הבקיע הקטור שער בהפסד 1–4 לוולפסבורג, כשהוא מסתנן ומסתובב בין מספר שחקני הגנה ובועט לרשת. שער זה נבחר כשער העונה בבונדסליגה לעונת 2017/18. בנובמבר 2014 זומן הקטור לראשונה לסגל נבחרת גרמניה על ידי המאמן יואכים לב, למשחק מוקדמות יורו 2016 מול נבחרת גיברלטר, בו החליף את אריק דורם, ולמשחק ידידות מול נבחרת ספרד. הקטור זומן לעוד מספר משחקים לאחר מכן, כאשר בספטמבר 2015 בישל שני שערים במשחק מוקדמות יורו 2016 מול נבחרת פולין, לתומאס מולר ומריו גצה. ב-29 במרץ 2016 הבקיע הקטור את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בניצחון 1–4 על נבחרת איטליה במשחק ידידות. הקטור זומן לסגל יורו 2016 על ידי המאמן יואכים לב, והיה בו שחקן הרכב קבוע. במשחק רבע הגמר מול נבחרת איטליה, שהוכרע בדו-קרב פנדלים, הקטור בעט את הפנדל ה-18 והאחרון במשחק, והכריע את ההתמודדות בתוצאה 6–7 לגרמניה. הקטור היה חלק מהסגל הגרמני למונדיאל 2018, אך החמיץ את המשחק הראשון בשלב הבתים בו הפסידה גרמניה 0–1 לנבחרת מקסיקו. הקטור פתח בשני המשחקים האחרים של גרמניה, בהם ניצחה 1–2 את נבחרת שוודיה והפסידה 0–2 לנבחרת דרום קוריאה. הקטור וגרמניה הודחו במפתיע כבר בתום שלב הבתים של המונדיאל. עם פ.צ. קלן: אליפות הבונדסליגה השנייה: 2013/14 מדיה וקבצים בנושא יונאס הקטור בוויקישיתוף יונאס הקטור, באתר Transfermarkt יונאס הקטור, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יונאס הקטור, באתר Soccerway יונאס הקטור, באתר WorldFootball.net יונאס הקטור, באתר National Football Teams יונאס הקטור, באתר FootballDatabase.eu
פיסטין

פיסטין (באוקראינית: Пістинь; בפולנית: Pistyń) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, כ-20 ק"מ מקולומיאה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. פיסטין נזכרת מהמאה ה-14, ובשנת 1756 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת היישוב על מעיינות המלח והמים המינרליים שבסביבתו. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. מהמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, שלשיאה הגיעה לקראת סוף המאה ה-19. לאחר מכן החלו יהודים רבים להגר מהעיירה, ובתחילת המאה ה-20 נמנו בה כ-900 יהודים. בעקבות מאורעות הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה יהודים נוספים, ובין מלחמות העולם נותרו בה 525 יהודים, כשישית מתושביה. פיסטין נודעה כמקום מוצאו של הרב יהודה-לייב מפיסטין, מתלמידי הבעש"ט, ובמהלך המאות ה-18 וה-19 נודעה העיירה ברבניה השונים, שחלקם עלו לארץ ישראל. בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 התקיימה ביישוב פעילות ציונית, ובשנת 1935 הוקם במקום קיבוץ הכשרה. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים, במהלך מבצע ברברוסה, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן החרמת רכוש, חטיפה לעבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע. לאחר שנודע ליהודי העיירה על טבח שנערך ביהודי יאבלונוב הסמוכה, החלו אלו להימלט ליערות הסביבה. ביום 9 באפריל 1942 פשטו שוטרים אוקראינים על העיירה, וירו באופן אקראי ביהודיה במשך כשש שעות, ברחובות ובבתים. בטבח זה נרצחו מספר מאות יהודים. יתר היהודים נצטוו לקבור את הנרצחים בקבר אחים, והוצעדו לאחר מכן לקולומיאה. יהודים בודדים מהעיירה ששרדו את השואה במסתורים ביערות הסביבה לא שבו להתגורר בה, בשל איום מצד לאומנים אוקראינים. מדיה וקבצים בנושא פיסטין בוויקישיתוף פיסטין באתר מרכז מורשת יהדות פולין "פיסטין", באתר השטעטל הווירטואלי "פיסטין", באתר JewishGen (באנגלית)
סנטיאגו מינה

סנטיאגו מינה ואייספין (בספרדית: Santiago Mina Vallespín; נולד ב-11 במרץ 1958 באוראה דה גאאן שבחבל הבסקים, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם. מינה נולד באוראה דה גאאן שבחבל הבסקים, ספרד. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, בעונת 1976/1977, בה ירדה הקבוצה לליגה הספרדית השלישית. במהלך שירותו הצבאי בעיר שיחק בהשאלה באלחסירס, ובהמשך הושאל גם לסבדל. לקראת עונת 1981/1982 עבר מינה לסלטה ויגו שהייתה בליגת המשנה הספרדית. ב-20 בספטמבר 1981 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בתיקו 1-1 נגד קורדובה. בעונה זו לקח חלק בעלייתה לליגת העל, כששיחק ב-3 משחקים. ב-5 בספטמבר 1982 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 1-0 לסביליה. באותה עונה סיימה סלטה ויגו במקום ה-17 בליגה וחזרה לליגת המשנה . בעונת 1984/1985 החל מינה לשחק בלורקה דפורטיבה. ב-14 באוקטובר 1984 קיבל את הכרטיס האדום הראשון והיחיד בקריירה שלו, בהפסד 6-0 לסלמנקה. בסיום העונה, שהסתיימה בירידתה של הקבוצה לליגה השלישית, פרש מינה מכדורגל, כשהוא בן 27 בלבד. בנו של מינה הוא הכדורגלן סנטי מינה, גם הוא שחקן סלטה ויגו בעבר. סנטיאגו מינה, באתר Transfermarkt סנטיאגו מינה, באתר BDFutbol סנטיאגו מינה, באתר FootballDatabase.eu
חצי מעגל

בגאומטריה, חצי מעגל הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות במישור אשר נמצאות מצדו האחד של קו ישר הנמצא במישור, ואשר מרחקן מנקודה הנמצאת על גבי הישר קבוע. חיתוך של מעגל לאורך הקוטר שלו יוצר שני חצאי מעגל. בגאומטריה אוקלידית וגם ברוב הגאומטריות האחרות אורכה של קשת חצי מעגלית שווה תמיד ל-180 מעלות. חלק המישור הכלוא בתחום שנוצר על ידי חיבור קצות הקשת בקטע ישר הוא צורה גאומטרית דו-ממדית שהיא חצי עיגול. זוהי צורה סימטרית בעלת ציר סימטריה אחד, שהוא האנך האמצעי לקטע שמחבר את קצות הקשת. הקטע המחבר את קצות הקשת הוא למעשה הקוטר של מעגל התוחם במדויק את החצי-מעגל, והקטע המחבר את מרכז הקוטר עם כל נקודה על החצי-מעגל הוא הרדיוס. לפי משפט תאלס כל המשולשים החסומים בחצי מעגל כך ששניים מקדקודיהם מונחים על קצות הקוטר וקודקוד נוסף מונח במקום כלשהו על פני הקשת, הם משולשים ישרי זווית. כל הישרים החותכים את החצי-מעגל והמאונכים לו מתכנסים לנקודה אחת שהיא מרכז הקוטר. אורך הקשת של חצי-מעגל שרדיוסו   r {\displaystyle \ r} שווה ל- π r {\displaystyle \pi r} , והיא חוסמת חצי-עיגול ששטחו שווה ל-   π r 2 / 2 {\displaystyle \ \pi r^{2}/2} . בגאומטריה אנליטית משוואת החצי-מעגל הנמצא ברביעים הראשון והשני, ואשר מרכזו בראשית הצירים היא: y = | r 2 − x 2 | {\displaystyle y=|{\sqrt {r^{2}-x^{2}}}|} מיקום מרכז המסה של חצי-עיגול: y = 4 r 3 π {\displaystyle y={\frac {4r}{3\pi }}} חצי מעגל יכול לשמש לבניה גאומטרית של ממוצע חשבוני וממוצע הנדסי של אורך שני קטעים. אם בונים בעזרת מחוגה חצי מעגל על קוטר שהוא סכום שני הקטעים, הרי שאורך רדיוס המעגל, השווה באורכו למחצית הקוטר, הוא הממוצע החשבוני של אורכי הקטעים. בעזרת משפט פיתגורס ניתן להוכיח שאורכו של קטע המאונך לשני הקטעים, כך שאחת מנקודות הקצה שלו נמצאת על החצי-מעגל, ונקודת הקצה השנייה מתלכדת עם נקודות הקצה המשותפות לשני הקטעים, שווה באורכו לממוצע ההנדסי של אורכי הקטעים. דבר זה יכול לעזור במשימה של תרבוע מלבן, מאחר ששטחו של מלבן שווה לשטחו של ריבוע שצלעו שווה באורכה לממוצע ההנדסי של אורכי ניצבי המלבן. באדריכלות של הזמן הקדום, ובעיקר בתקופת הרומאים, הייתה לצורת הקשת החצי מעגלית חשיבות מרכזית בקירוי מבנים, בגישור ובהובלת מים (אקוודוקט). יתרונותיה המבניים של צורה זו איפשרו בניית מבנים רחבי ידיים, בעלי יכולת נשיאה של עומסים גדולים. בימינו משמשת הקשת החצי מעגלית בקירוי מבנים רחבי ידיים כמו בריכות שחיה ותחנות רכבת, וכן בקירוי חממות. גם צורתן של מנהרות היא, בדרך כלל, חצי מעגלית. מדיה וקבצים בנושא חצי מעגל בוויקישיתוף חצי מעגל, באתר MathWorld (באנגלית)
היפות והאמיצות

היפות והאמיצות הייתה תוכנית רדיו סאטירית ששודרה ב"רדיו תל אביב" בשנים 2000-1997. שם התוכנית הייתה אנטיתזה לתוכנית הטלוויזיה "היפים והאמיצים" ששודרה באותו זמן בטלוויזיה. לתוכנית רדיו זו היו 3 עונות שידור. עונתה הראשונה שודרה מסוף שנת 1997 בהנחיית מיכל ניב ותמר מרום בשעות 09:00 עד 11:00 (לאחר התוכנית "לחמניות" בהגשת מרב מיכאלי). בעונתה השנייה בספטמבר 1998 החליפה עינב גלילי את תמר מרום. עונתה האחרונה של התוכנית מספטמבר 1999 שודרה בשעה 16:00 עד 18:00 להגברת נתוני השמיעה בתוכנית. התוכנית הסאטירית הייתה דיאלוג בין שתי המנחות בשפה פוסט-פמיניסטית תוך שימוש במילים ייחודיות כגון "מוסית", "מרפסת" וכדומה. התוכנית הייתה פופולרית ואף היה משא ומתן להעבירה לטלוויזיה. בתוכנית היו פינות קבועות בהם השתתפו מרב מיכאל, וארז טל, מירי חנוך ושרי אנסקי. התוכנית האחרונה שודרה ב-20 בינואר 2000, יום לפני התאבדותה של השדרנית מיכל ניב. במלאת שנתיים למותה של מיכל ניב הושמעו ברדיו תל אביב בסוף כל שעה קטע ארכיון מתוך התוכנית "היפות והאמיצות". "היפות והאמיצות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מערכת וואלה! NEWS‏, שנתיים למותה של מיכל ניב, באתר וואלה, 20 בינואר 2002
פונסק

פונסק (בפולנית: Puńsk; בליטאית: Punskas) הוא כפר במחוז סייני שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בסמוך לגבול ליטא, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. כיום כ-75% מתושבי הכפר הם ממוצא ליטאי, והוא מהווה אחד מהריכוזים הגדולים של ליטאים בפולין. התיעוד הראשון לכפר הוא מראשית המאה ה-15. בשנת 1647 הוענקו לפונסק זכויות עיר, ואלה ניטלו מהיישוב בידי הרוסים בשנת 1852. משנת 1920 הכפר הוא בשטח פולין. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בפונסק הוא מסוף המאה ה-16, ובסוף המאה ה-19 נמנו ביישוב 312 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בכפר 228 יהודים, למעלה ממחצית מתושביו. לאחר כיבוש היישוב בידי הגרמנים באוקטובר 1939, גורשו כל יהודיו לליטא. לאחר הכיבוש הגרמני של ליטא במהלך מבצע ברברוסה נספו רוב יהודי הכפר במקומות אליהם הגיעו. במאי 1946 רצחו פולנים לאומנים יהודי מהכפר ששרד את השואה. מדיה וקבצים בנושא פונסק בוויקישיתוף יהודה אלרואי ויוסף כרוסט (עורכים), ‏ספר יזכור לקהילת סובלאק ובנותיה: בקלורובה, ויז'אן, סייני, פונסק, פיליפובה, פשרושלה, ראצק, בספריית העיר ניו יורק פונסק באתר מרכז מורשת יהדות פולין "פונסק", באתר השטעטל הווירטואלי "פונסק", באתר JewishGen (באנגלית)
פיליצה (עיירה)

פיליצה (בפולנית: Pilica, ביידיש: פילץ) היא עיירה במחוז זוויירצ'ה שבפרובינציית שלזיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. פיליצה נזכרת מראשית המאה ה-12, ובשנים אלה נבנו בה כנסייה וארמון. באמצע המאה ה-16 הוענקו לפיליצה זכויות עיר, ובמאה ה-17 הייתה העיירה למרכז כנסייתי. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה בידי השוודים. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1581, ובמאה ה-17 הוקם בה בית כנסת. מאמצע המאה ה-18 התקיימה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת, ובשנים 1760 עד 1764 התכנס בעיירה ועד ארבע הארצות. במהלך המאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי. משנת 1894 התקיימה בעיירה פעילות ציונית. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,688 יהודים, שהיוו רוב תושביה. בשנת 1911 פרעו איכרים פולנים ביהודי העיירה, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה נמלטו מהעיירה רוב יהודיה. בשנים אלה כילו שריפות גדולות את רוב בתי היהודים בעיירה. לאחר המלחמה, שבו לעיירה רק חלק מיהודיה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, שכללה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מתקיפות אנטישמיות מצד איכרי הסביבה ומצד הפולנים תושבי העיירה. במהלך השואה הושמדה לחלוטין קהילת פיליצה. רבני העיירה: הרב יואב רוזנבוים (הראשון), בין השנים תקל"ח (1778) - תקס"א (1800) כיהן בעיר רבי אלעזר לעוו מחבר הספר "שמן רוקח". הרב לעוו עמד גם בראשות ישיבה במקום. הרב יוסף ניימינץ, מחבר הספר "מעשה חושב" (נפטר בתק"ס, -1800), רבי אברהם צבי הירש פצנובסקי מחבר הספר "ברית אברהם" (עד תקע"ב אז עבר לפיטרקוב), הרב לוי יצחק (היה חסיד קוצק, בהמשך כיהן בזדונסקה וולה), רבי יחיאל דנציגר, לימים מייסד חסידות אלכסנדר, הרב פנחס אליהו רוטנברג (אחיינו של החידושי הרי"ם, נפטר תרס"ג, 1903), רבי פנחס מנחם יוסטמן מחבר הספר "שפתי צדיק" ונכדו של החידושי הרי"ם (בהמשך עבר לצ'נסטוחובה). בשנת תרפ"ד (1924) החל לכהן בעיר כרב ואדמו"ר רבי ברוך קלונימוס הורוביץ-שטרנפלד משושלת חנצ'ין. נרצח בשואה בשנת תש"ב (1942). כמו כן בלט בעיר "האופה מפילץ", רבי יעקב, שזכה להערכתו של החוזה מלובלין. לזכרם של יהודי פיליצה שנרצחו במהלך מלחמת העולם השנייה התקיים מצעד חיים בנוכחות מאות משתתפים מישראל, פולין ואוסטרליה. במצעד שוחזר אחד ממסעות ההרג של 20 מיהודי העירייה שהתרחש ב-5 בספטמבר 1942 מכיכר העירייה ועד קבר אחים שאותר ב-2014 במרחק של 600 מטר מכיכר העירייה. בית הקברות היהודי בפיליצה - קברו של הרב אבא אברהם ליברמנש איתור מיקום קבר האחים ב-2014 מצעד החיים ב-2019 מצעד החיים ב-2019 מ. צאנין, פיליץ בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 241–244 (תיאור החורבן ותיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם) מדיה וקבצים בנושא פיליצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיליצה פיליצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "פיליצה", באתר השטעטל הווירטואלי "פיליצה (עיירה)", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, פיליצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 548–550), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) דן לביא, סגירת מעגל: קרובי הנרצחת בשואה קיימו אזכרה ראשונה ליד מקום קברה, באתר ישראל היום, 2 במאי 2019 סרטון של מצעד החיים בפיליצה ב-2019, סרטון באתר יוטיוב פיליקה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
סלופצה

סלופצה (בפולנית: Słupca) היא עיר מחוז קטנה בפרובינציית פולין גדול שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לסלופצה הוענקו זכויות עיר בשנת 1290, ובשנת 1331 נחרבה העיר בידי חיילי המסדר הטבטוני. חורבן נוסף בא על העיר במהלך פשיטות השוודים באמצע המאה ה-17. בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1867 הפכה העיר לעיר מחוז. יהודים התיישבו בעיר לראשונה בתחילת המאה ה-19, אך בשנת 1822 אסרו הרוסים על ישיבת יהודים בה, בשל קרבתה לגבול פרוסיה. עם ביטול הגבלות אלה, בשנת 1862, חודש היישוב היהודי בעיר, וכעבור מספר שנים נבנה בה בית כנסת. בין מלחמות העולם נמנו בעיר 1,426 יהודים, למעלה מרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, הגבלות תנועה וחובת תשלום סכומי כופר. בפברואר 1940 גורשו כמה מאות יהודים מהעיר לטרנוב ולבוכניה. בראשית יולי 1940 הועלה באש בית הכנסת שבעיר, והוצתו ספרי התורה של הקהילה. ב-17 עד 18 ביולי 1941 גורשו אחרוני יהודי העיר לז'גוב הסמוכה, בה הוקם גטו ליהודי נפת קונין. באוקטובר 1941 נרצחו יהודי העיר, יחד עם יתר יהודי המקום, ביערות קז'ימייז' ביסקופי. מדיה וקבצים בנושא סלופצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלופצה סלופצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "סלופצה", באתר השטעטל הווירטואלי