laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות

ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות הוא סרט שיצא ב-2006 מסדרת סרטי ברבי. ברבי היא ג'נביב, אחת משתים עשרה הנסיכות הגרות בארמון ביחד עם אביהן המלך רנדולף. הנסיכות בעלות אופי הרפתקני והתנהגותן נתפשת כבלתי ראויה בחברה המלכותית ועל מנת לחנך אותן מזמין המלך את בת דודתו הדוכסית רואנה אל הארמון אך היא מתכננת בזמן זה להרעיל אותו על מנת שהיא תוכל להיות המלכה ולהיפטר מבנותיו, אך לבסוף הנסיכות משתפות פעולה ביחד עם ממלכתן על מנת להינצל ולהציל את אביהן. "ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות", באתר נטפליקס "ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות", באתר AllMovie (באנגלית) "ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אונה-סאנה

קנטון אונה-סאנה (בבוסנית: Unsko-sanski kanton; בקרואטית: Unsko-sanska županija; בסרבית קירילית: Унско-сански кантон) הוא אחד מעשרת הקנטונים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה, אשר מהווה חלק מבוסניה והרצגובינה. הקנטון ממוקם בצפון מערב המדינה וקרוי על שם הנהרות אונה וסאנה. הקנטון גובל ברפובליקה סרפסקה ממזרח, בקנטון 10 בדרום מזרח ובקרואטיה בדרום, במערב ובצפון. בקנטון ישנן 8 ערים: ביחאץ' (עיר הבירה), בוסנסקה קרופה, בוסנסקי פטרובק, בוז'ים, קזין, קלוז', סאנסקי מוסט ווליקה קלדושה. בשנת 1991, בקנטון חיו כ-330,479 תושבים, כולל: 241,511 (73.08%) בוסניאקים 67,351 (20.38%) סרבים 8,766 (2.653%) קרואטים 12,851 (3.887%) אחרים בשנת 2013, בקנטון חיו כ-273,261 תושבים, כולל: 246,012 (90.02%) בוסניאקים 8,452 (3.09%) סרבים 5,073 (1.85%) קרואטים 13,724 (5.04%) אחרים הקנטונים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה מדיה וקבצים בנושא אונה-סאנה בוויקישיתוף http://www.popis2013.ba/
יבהן חצ'רידי

יֶבְהֶן גריגורייביץ' חצ'רידי (באוקראינית: Євген Григорович Хачеріді; נולד ב-28 ביולי 1987) הוא כדורגלן אוקראיני ממוצא יווני המשחק בעמדות המגן. נולד בעיר מליטופול שבמחוז זפוריז'יה. אביו הוא בן לקהילת יוונים פונטים, שחיים בדרום אוקראינה מתקופת ימי הביניים. אמו של הכדורגלן - אוקראינית. חצ'רידי החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל אולקום בעיר הולדתו. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2005 קודם לקבוצה הבוגרת. בשנת 2006 הושאל לקבוצת ווהלין לוצק, בה שיחק עונה אחת. בתום עונת 2006/2007 רכשה קבוצת וולהין לוצק את כרטיס השחקן של חצ'רידי, רק כדי למכור אותו כעבור כמה חודשים לדינמו קייב. בספטמבר 2008 ערך חצ'רידי את משחק הבכורה שלו במדי דינמו קייב. בעונת 2008/2009 חצ'רידי הפך לשחקן מההרכב הקבוע של דינמו קייב. במאי 2018 עזב את דינמו וחתם בקבוצה היוונית פאוק סלוניקי. בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק חצ'רידי מאז אוקטובר 2009. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק מול אנגליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. חצ'רידי היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012 וליורו 2016. בשני הטורנירים שותף בכל משחקי הנבחרת. אליפות אוקראינה : 2008/2009, 2014/2015, 2015/2016 הגביע האוקראיני: 2013/2014, 2014/2015 גביע יוון : 2018/2019 יבהן חצ'רידי, באתר Transfermarkt יבהן חצ'רידי, באתר Soccerway יבהן חצ'רידי, באתר WorldFootball.net יבהן חצ'רידי, באתר National Football Teams יבהן חצ'רידי, באתר FootballDatabase.eu
אריסטודמוס (מצביא)

אריסטודמוס (ביוונית עתיקה: Ἀριστόδημος‏; המאה ה-4 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי ספרטני. על תחילת דרכו של אריסטודמוס לא ידוע לנו דבר פרט לכך שהיה בן למשפחת המלוכה האגידית. בשנת 395 לפנה"ס הודח המלך האגידי פאוסניאס בשל תוצאותיו של קרב הליארטוס. במקום פאוסניאס הוכתר בנו אגסיפוליס הראשון כמלך ספרטה. מכיוון שהוא היה עוד קטין, מונה אריסטודמוס לאפוטרופוס שלו. באותו זמן השתוללה ביוון המלחמה הקורינתית. ערי הברית האנטי-ספרטנית גייסו את כוחותיהם בקורינתוס, אולם לא פתחו במתקפה. בשל כך, החליטו הספרטנים לצאת למתקפה מוקדמת. מכיוון שהמלך השני של ספרטה אגסילאוס השני, היה באותו הזמן במסע מלחמה באסיה הקטנה, נבחר אריסטודמוס להוביל את צבא ספרטה להתקפה. אריסטודמוס פגש את כוחות הברית על קרקעיתו היבשה של הנהר נמאה, ולפיכך מכונה הקרב קרב נמאה. אריסטודמוס ניצח בקרב, והרוויח לספרטה מספיק זמן כדי לאפשר לאגסילאוס לחזור מאסיה. הגיית השם ביוונית: אריסטודמוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף). פאוסניאס, תיאורה של יוון, ספר שלישי, 5, 7. קסנופון, הלינקה, ספר רביעי, 2, 9. לתיאור הקרב: קסנופון, הלינקה, ספר רביעי, 2. משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, 1984. עמ' 431.
סביון

האם התכוונתם ל... סביון (סוג) – סוג טקסונומי של צמחים סביון (יישוב) – יישוב במחוז המרכז בישראל צומת סביון – צומת הסמוך ליישוב הר סביון – הר בצפון ישראל אישים ששם משפחתם סביון אהוד סביון (יליד 1950) – לשעבר המנכ"ל של חברת דרך ארץ (מקימת כביש 6), אל"ם במילואים בחיל הים, דיקטטור בחברת מגדל ובחברת "שלווה הפקות בע"מ" חנן סביון (יליד 1976) – שחקן, קומיקאי וכותב ישראלי ישראל סביון (סאבו; יליד 1948) – לשעבר מנכ"ל עיריית חיפה, ראש סיעת העבודה במועצת עיריית חיפה, סגן ראש העירייה וממלא מקומו לנשים ששמן הפרטי סביון או סביונה ראו אישים ששמם הפרטי הוא סביון אישים ששמם הפרטי הוא סביונה סביונטה (Sabbioneta) – עיר במחוז לומברדיה בצפון איטליה
ויסגינס

ויסגינס (בליטאית: Visaginas) היא עיר בחבל אוקשטאיטייה, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה ויסגינס במחוז אוטנה שבמזרח ליטא. רוסית היא השפה הראשונה של רובם המכריע של אוכלוסיית העיירה. ויסגינס מקיימת קשרי ערים תאומות עם: פולין זמברוב, פולין אוקראינה סלאבוטיץ', אוקראינה רוסיה אובנינסק, רוסיה בלארוס סמרגון, בלארוס מדיה וקבצים בנושא ויסגינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויסגינס ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כחילה

כחילה הוא שם משפחה הנפוץ בקרב יהודי עיראק האם התכוונתם ל... אהוד כחילה – כדורגלן עבר ישראלי. טל כחילה – כדורגלן ישראלי, בנו של אהוד כחילה.
מולייטאי

מולייטאי (בליטאית: Molėtai, בפולנית: Malaty, ביידיש: מאַליאַט) היא עיר בחבל אוקשטאיטייה ומרכז מנהלי של הרשות המקומית מולייטאי במחוז אוטנה שבמזרח ליטא. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו במאליאט כ-1,300 יהודים, שהיוו כ-75% מתושבי העיירה. רוב יהודי העיירה התפרנסו ממסחר וממלאכה. ארבע מחמש המסעדות בעיירה היו בבעלות יהודים. יהודים היו רוב יצרני הבגדים ומשווקיהם בעיירה. בין יהודי העיירה היו ציונים, אנשי הבונד ופועלים, וכן חרדים. בעיירה פעלו מוסדות חינוך מכל הזרמים: תלמוד תורה, בית ספר ביידיש של ה"קולטור ליגע" ובית ספר בעברית של רשת "תרבות", שנפתח בשנת 1925. בשנת 1940, עם סיפוח ליטא לברית המועצות, הולאמו כל החנויות ובתי המלאכה בעיר, כולל אלה שהיו בבעלות יהודים. פעילותן של המפלגות הציוניות נאסרה ומוסדות החינוך העברי נסגרו. ביוני 1941 כבשו הגרמנים את מאליאט ובסוף יוני ובתחילת יולי רצחו עשרות צעירים יהודים מבין תושביה. באוגוסט נכלאו יתר יהודי מאליאט בבית המדרש המקומי. לאחר שלושה ימים בלי מזון ומים גורשו היהודים בכיוון וילנה. כקילומטר מחוץ לעיר נורו היהודים על ידי שכיניהם הליטאים ונקברו בקבר אחים. על פי דו"ח של קארל יגר (אנ'), מפקד איינזקומנדו a3, מעל 3,500 יהודים ממאליאט ומאוטנה הקרובה - כמעט 90% מהם נשים וילדים - נרצחו מחוץ למאליאט ב-29 באוגוסט 1941. לאחר המלחמה נחשף קבר אחים ובו גוויותיהם של כ-700 גברים, נשים וילדים. בתחילת שנות ה-90' הוצבה מצבה על קבר האחים ועליה הכתובת, ביידיש ובליטאית: "במקום זה רצחו הרוצחים ההיטלראים ועוזריהם המקומיים ב-29 באוגוסט 1941 בערך 700 יהודים, גברים, נשים וילדים". במולייטאי הוקם בעיר מצפה האסטרונומי מודרני, שנוא המתקן היחיד מסוג זה בליטא. ובנוסף ישנו המוזיאון הליטאי לאתנו-קוסמולוגיה - סוג המוזיאון הראשון בעולם. מולייטי מקיימת קשרי ערים תאומות עם: פולין מאקובו (אנ'), פולין לטביה לודזה, לטביה מדיה וקבצים בנושא מולייטאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מולייטאי 'מליאט (מולאטאי), מחוז אוטיאן', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 324–325 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1554 ואילך). על השמדת יהודי מליאט: שם, כרך ד, עמ' 280 (שם, תמונה 2020 ואילך) מולייטאי במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) "מולייטאי", באתר JewishGen (באנגלית) המחזור ה-11 של בית הספר העממי "תרבות" במאליאט (מולטאי), ליטא, 2 ביוני 1936, בתערוכת האינטרנט "החודש הזה בתקופת השואה", באתר יד ושם. כרמית וייס, ‏טיול אקטיבי-רגוע באזור האגמים מולטאי, באתר GoTravel מולטאי (ליטא), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלקחיים

מלקחיים הם כלי המשמש לאחיזת והרמת חפצים, למלקחיים צורות רבות בהתאם לסוג השימוש, נהוג לחלקם לשלושה סוגים: מלקחיים אשר להם שתי זרועות ארוכות, מסתיימים בשתי כפות מעוגלות שטוחות וחיבור הציר הוא לצד הידית. כבמלקחיים המשמשים להעברת גחלים מחוץ ולתוך האש. מלקחיים המורכבים מסרט מתכתי יחיד כפוף, מחוברים בראשם על ידי קפיץ, כבמלקחי סוכר (מלקחיים, בדרך כלל מכסף, המשמשים להגשת קוביות סוכר), מלקחי אספרגוס וכדומה. מלקחיים המחוברים על ידי ציר הממוקם באזור המאחז, כבמלקחי נפח וכדומה. מלקחיים נפוצים ככלי מטבח לאחיזה ולהגשת מזון חם מאוד (למשל להפיכת אומצה). לפי פרקי אבות, המלקחיים הראשונים נבראו בסוף בריאת העולם בערב שבת בין השמשות. ההבנה מאחורי כך היא שלשם יצירת מלקחיים נדרש לנפח זוג מלקחיים קודם. פינצטה מדיה וקבצים בנושא מלקחיים בוויקישיתוף
קוורסקס

קוורסקס (בליטאית: Kavarskas) היא עיר בחבל אוקשטאיטייה, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה אניקשט במחוז אוטנה שבמזרח ליטא. זכתה למעמד של עיר בשנת 1551. עם פחות מ-600 תושבים, קוורסקס היא העיר הרשמית הרביעית בקוטנה בין ערי ליטא כולה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא קוורסקס בוויקישיתוף "קוורסקס", באתר JewishGen (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי ברזיל–ספרד

יחסי ברזיל–ספרד הם היחסים הרשמיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לספרד. לפי סקר שפרסם ה-BBC ב-2013 כ-58% מהספרדים רואים את ההשפעה של ברזיל כהשפעה חיובית, בעוד שכ-13% מהספרדים רואים את ההשפעה של ברזיל כשלילית. שתי המדינות חתמו על "חוזה טורדסיאס" ביוני 1494. בחוזה נקבעה חלוקת העולם שמחוץ לאירופה, בין האימפריה הספרדית והאימפריה הפורטוגזית, בקו האורך 370 ליגות (1,770 ק"מ) ממערב לאיי כף ורדה. ההסכם קבע כי הארצות שממזרח לקו יהיו תחת שלטונה של האימפריה הפורטוגזית, ואילו אלו שממערב לו - תחת זו הספרדית. ב-1843 הכירה ספרד בעצמאות של רפובליקת ברזיל והיחסים החלו להתבסס. בנובמבר 2012, נפגשה נשיאת ברזיל, דילמה רוסף עם ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי. ראש ממשלת ספרד אמר: "ברזיל היא מעצמה מודרנית, וספרד מסורה לה כמו שהיא לא הייתה מעולם", עוד הוא הוסיף "ברזיל היא היעד המוביל של השקעה ספרדית באמריקה הלטינית והיעד השני בגודלו בכל מקום אחר בעולם. עם יותר מ-55 מיליון אירו של השקעה מצטברת, ברזיל היא הבית לכמעט חצי מההשקעות שלנו באמריקה הלטינית". ספרד מחזיקה שגרירות בברזיליה, וגם קונסוליה כללית בריו דה ז'ניירו, סלבדור וסאו פאולו. כמו כן מחזיקה גם קונסוליות בפורטלזה, ז'ואאו פסואה, מסייאו, נאטאל, פורטו אלגרה, רסיפה, סאו לואיס ותרזינה. ברזיל מחזיקה שגרירות במדריד, וגם קונסוליה כללית בברצלונה. כמו כן מחזיקה גם קונסוליות בלה קורוניה, אליקנטה, בילבאו, גרנדה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, פלמה דה מיורקה, סנטה קרוס דה טנריפה, ולנסיה, סביליה, סנטנדר וטרגונה. הקהילה הברזילאית בספרד מונה יותר מ-150,000 איש. מדיה וקבצים בנושא יחסי ברזיל–ספרד בוויקישיתוף השגרירות הספרדית בברזיל באתר EmbassyPages.com (באנגלית) השגרירות הברזילאית בספרד באתר EmbassyPages.com (באנגלית) סקר ה-BBC, עמוד 25 העתק ארכיוני מפה [1] (בפורטוגזית)
שאלתיאל חן

רבי שאלתיאל בן שלמה (גרסיאן) חן היה רב מתקופת הראשונים במאה ה-14, בסוף תור הזהב של יהודי ספרד, צאצא למשפחת ראשי הגולה בבבל. כיהן כרבן הראשי של הערים אלקוליעא וברצלונה. אביו, שלמה, היה דור תשיעי לשאלתיאל ראש הגולה בנו של חזקיה בן דוד ראש הגולה. במאה שלפני כן, נמנה עם משפחתו בברצלונה רבי זרחיה חן. היה תלמידו של הר"ן רבה של ברצלונה, וחברו של הריב"ש. נשא את בתו של יוסף רימוך מחשובי העיר פראגה (עיר באראגון), והתגורר זמן מה בעיר זו. בשנת ה'קכ"ט (1369) ביקשוהו בני העיר אלקוליעא ("אלקוליה דה סינקה", עיר סמוכה באראגון), שישבע להם כי יכהן כרב בעירם, הרב חן נענה ונשבע. בהמשך התחרט על החלטתו, כנראה כי חפץ לכהן כרב בברצלונה, ופנה לריב"ש בשאלה האם מותר לו להתיר שבועתו שלא בפני בני הקהילה, בתשובה ארוכה פרש הריב"ש לפניו את דעתו שאין בית דין יכול להתיר לו נדר זה שלא בפני הקהילה והוא יאלץ לקיים את שבועתו. הוא מציין שאף הציע בשמו את השאלה בפני הר"ן שסירב להשיב בדבר. פרטי הדיון ביניהם נכתבו בשו"ת הריב"ש. הרב חן אכן כיהן כרבה של אלקוליעא כ-6 שנים. בה'קל"ה (1375) התיר לו מהר"ם חלאווה להפסיק את רבנותו מפני ששבועתו אינה מחייבת אותו לתמיד, והוא נבחר לכהן כרבה של ברצלונה, כממלא מקומו של הר"ן שכיהן בתפקיד ונפטר באותה שנה. הוא חיבר פירוש על התורה והרבה להתכתב עם רבני דורו. במהלך גזירות קנ"א נחרב ביתו של אביו שלמה, ושניהם ברחו מהעיר עם הגולים. כשנתיים לאחר מכן, בי"ג בתשרי ה'קנ"ג (1392) התיר חואן הראשון מלך אראגון לשלמה ושאלתיאל לשוב לברצלונה, אך בד' באלול באותה שנה דרש המלך מהמלכה לצוות על הממונה על הכנסות המלך לאסור את הרב שאלתיאל חן ה"חשוד בעוונות חמורים". גזירה זו כנראה לא התקיימה בחומרה, מפני שבה'קנ"ה (1935) פטר אותו המלך מתשלומי מיסים וארנונות מיוחדים למשך שנה. שניים מבניו שהו אז במצרים, ובהמשך עברה משפחת גרסיאן-חן לליבורנו, משם לוונציה, לקונסטנטינופול ומשם לקנדיאה, למשך כ-100 שנה. מזכרת היסטורית שנותרה ממשפחתו מברצלונה ומקנדיאה היא הגדת שאלתיאל. הרב חן היה מאבות משפחת חן, מצאצאיו בפזורת אירופה במאות המאוחרות יותר ידועים ארנסט בוריס צ'יין, דוד אביו הרב פרץ חן, וצאצאיו, שרבים מהם היו מפורסמים ורבנים. אוצר הגדולים חלק ח' עמ' צ"ה. אבני חן פרק ד', ה'תשע"ה הוצאת ספרים קה"ת שניאור זלמן ברגר ואליעזר ליין. "בקשתי מטעמך, את פני הר"ר נסים נ"ר (=נטריה רחמנא), להשיב על שאלתך, ודחה אותי. כי אמר: שאחר שלא יוכל להשיב, כאשר עם לבבך וברצונך, מה תסכון לך תשובתו?" שו"ת הריב"ש סימן שע.
קלואזוניזם

קלואזוניזם היא טכניקה וסגנון ציור מהזרם הפוסט-אימפרסיוניסטי, שהתפתחה בסוף המאה ה-19. המושג נתבע על ידי מבקר האמנות אדואר דוז'רדן (Édouard Dujardin) במהלך תערוכת סלון האמנים העצמאיים במרץ 1888 והתייחס ליצירתם של אמיל ברנאר (אנ')‏ (Émile Henri Bernard,‏ 1941-1868), פול גוגן ופול סרוזייה (Paul Sérusier)‏ (1927-1864). סגנונם של אמנים אלו מתאפיין בשימוש בצורות דו-ממדיות, המוקפות בקו מתאר שחור עבה, וצבועות בצבעים לוקאליים. אמנים אלו דחו את מוסכמות העבר, הן במישור האישי והן במישור האמנותי. במישור האישי, חיפשו תחליף לחיים בחברה העירונית, כמו גוגן שחיפש "גן עדן פרטי" באיי הדרום של צרפת, במרטיניק וסיים את חייו בטהיטי. שמו של הסגנון מתייחס לטכניקה ליצירת חלונות ויטראז' צבעוניים מימי הביניים הקרויה קלואזונה (cloisonné) בה חיברו זכוכיות צבעוניות באמצעות אמייל פורצלן, שיצר לאחר כמה ימים פס חיבור שחור בין הזכוכיות, בדומה לקווים השחורים המקיפים את הצורות בתמונות. מבחינת השפה האמנותית, דחו האמנים את התיאור של המציאות כפי שהיא נראית, וניסו לתאר את תחושותיהם ואת התחושות של הדמויות בציורים במקביל למציאות. רעיון זה כונה סינתטיזם, סינתזה בין מציאות חיצונית ופנימית. דוגמה לסגנון זה ניתן לראות ביצירה "עצים כחולים", 1888 של פול גוגן. ביצירה הזאת יש שימוש בצבעים לוקליים שאינם מציאותיים - למשל העצים שהגזעים שלהם מתוארים בצבע כחול ועננים כתומים. העצים, הילדים והנוף, כולם מתוארים בצורות שטוחות, המוקפות בקו מתאר שחור. יצירות נוספות בסגנון זה הן "קציר חיטה בפונט אוון", 1888, של אמיל ברנאר, ו"מסירות למר הרבוט (הסליחה)", 1893 של פול סרוזייה. המאפיינים הסגנוניים החוזרים בכולן הם צבע לוקלי, מוקף בקונטור שחור עבה, וכולן עוסקות בחיים פשוטים כתחליף לתעשייה וחיי העיר המתפתחים. Iron Bridges At Asniéres -Emile Bernard 1887 Blue Trees Paul Gauguin 1888; Paris, France Tropical Conversation Paul Gauguin 1887 Breton Women Vincent van Gogh 1888 Bouches-du-Rhône, France A Little Cat Paul Gauguin 1888 Pont even France Ladies of Arles (Memories of The Garden At Etten), Vincent van Gogh, 1888 אמיל ברנאר, "דיוקן עצמי עם דיוקן של גוגן, מוקדש לוינסנט ואן גוך, 1888 אמיל ברנאר, "נשות ברטון באחו, אוגוסט 1888. ברנאר החליף את הציור הזה עם גוגן שהביא אותו לארל בסתיו 1888 כאשר הצטרף לואן גוך, שהיה חובב הסגנון הזה. ואן גוך צייר העתק בצבע מים כדי ליידע עליו את אחיו תאו וינסנט ואן גוך, "נשות וילדי ברטון", נובמבר 1888, צבע מים בעקבות ברנאר. פול גוגן, "חיזיון לאחר הדרשה: יעקב נאבק עם המלאך", 1888. לואי אנקטן (Louis Anquetin), "אשה קוראת", 1890 פול סרוזייה, "השד" ("Le Talisman")‏, 1888, מוזיאון ד'אורסה, פריז מבט אל תצוגות הקבע של מוזיאון ישראל: אמיל ברנאר ד"ר גל ונטורה, מבוא לאמנות מודרנית, המחלקה לאמנות בצלאל(הקישור אינו פעיל) Cloisonnism, Oxford Reference Artworks by style : Cloisonnism – WikiArt ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברהמוס אירוספייס

ברהמוס אירוספייס היא חברה משותפת של ה-DRDO ההודי, והחברה הממשלתית הרוסית משינוסטרויניה. החברה הוקמה בניו דלהי בשנת 1998 למטרות פיתוח משותף של טילי שיוט היפר קוליים "ברהמוס" ו "ברהמוס-2", אשר שמם הוא הֶלְחֶם של שמות שני הנהרות, בראהמאפוטרה ומוסקבה. אתר האינטרנט הרשמי של ברהמוס אירוספייס BrahMos - פרויקט של שתי ממשלות הודו ורוסיה יחליטו על ייצוא של BrahMos BATL מוכן לייצר מנועי BrahMos ראש הממשלה מנמוהן סינג משבח את צוותי BrahMos ברהמוס אירוספייס מתכננת התרחבות מרוץ הטילים החדש: לאמריקה ורוסיה הצטרפו הודו וסין
מז'ייקיאי

מז'ייק (מז'ייקיאי) (בליטאית: Mažeikiai, ביידיש: מאַזשייק) היא מרכז מנהלי של הרשות המקומית מז'ייקיאי. היא שוכנת בחבל זאמוט, במחוז טלז שבצפון-מערב ליטא. היישוב בעיר נעשה משמעותי בסוף המאה ה-19 עם סלילת מסילות הברזל ליבאו-רומני ואוריול-ריגה[דרוש מקור] שעוברות בסמוך למז'ייקיאי. ב-1901 שונה שם העיר למורביובו על שם הגנרל-גוברנטור מיכאיל מורביוב (הסב). ב-1918 החזירה הממשלה הליטאית את שמה המקורי של העיר. לפי חוקי תחום המושב מ-1882 נאסרה ישיבת יהודים בעיר-המחוז מז'ייקי, האיסור בוטל רשמית רק ב-1903 ואולם יהודים התיישבו בעיר כבר קודם לכן וב-1897 ישבו בה כבר 435 יהודים. יהודי מז'ייק גורשו מהעיר בעת מלחמת העולם הראשונה וחזרו אליה לאחריה.[דרושה הבהרה] האיסור החוקי על רכישת נדל"ן בעיר בידי יהודים נשאר עד תום ימי השלטון הרוסי במקום, והיהודים היו רושמים את קרקעותיהם על שמו של נוצרי מקומי שעמו הגיעו לסיכום. ערב מלחמת העולם השנייה ישבו במז'ייק 800 יהודים, הגרמנים כבשו את העיר ב-25 ביוני 1941. ביולי 1941 נדרשו היהודים לעזוב את בתיהם ולעבור לבית המדרש אשר שימש כתחנת מעבר, בבית המדרש שהו כמה ימים ומשם הועברו לאסמים בקרבת הנהר ואנטה, שם הופרדו הגברים מהנשים והילדים. הגברים נדרשו לעבודת כפייה. ב-3 באוגוסט 1941 (י' באב תש"א) נרצחו הגברים בבורות ירי שנכרו בקרבת בית הקברות היהודי. שישה ימים לאחר מכן נרצחו הנשים והילדים אף הם בבורות ירי, הרוצחים היו לאומנים ליטאים. יחד עם יהודי מז'ייק נרצחו יהודים רבים מערים נוספות בסביבה. דו"ח הוועדה הממלכתית לחקירת פשעי הנאצים ועוזריהם קבע כי באתר בורות הירי נמצאו למעלה מ-4,000 גופות. מז'ייקיאי מקיימת קשרי ערים תאומות עם: פולין פלוצק, פולין בלארוס נבפולצק (אנ'), בלארוס לטביה סאלדוס, לטביה אסטוניה פאידה, אסטוניה צ'כיה הבירוב, צ'כיה דנמרק מריבו (אנ'), דנמרק מז'ייק (מאז'ייקיאי), עיר מחוז, בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 323–324 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1553 ואילך). על השמדת יהודי מז'ייק: שם, כרך ד, עמ' 309 (שם, תמונה 2019 ואילך) מדיה וקבצים בנושא מז'ייקיאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מז'ייקיאי "מז'ייקיאי", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), מז'ייקיאי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1090), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מז'ייקיאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר הנצחה לקהילה היהודית של מז'ייק באינטרנט ספר הטלפונים של העיירה מלפני מלחמת העולם השנייה באתר KEHILALINKS -- ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לנטבאריס

לנטבאריס (בליטאית: Lentvaris; בפולנית: Landwarów, לנדבארוב; ברוסית: Ландварово, לנדבארובו; ביידיש: לאַנדוועראָווע) היא עיר בחבל דזוקיה, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה טרקאי במחוז וילנה שבמזרח ליטא. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא לנטבאריס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לנטבאריס (בליטאית) "לנטבאריס", באתר JewishGen (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גריגישקס

גריגישקס (בליטאית: Grigiškės) היא עיר בחבל דזוקיה, המשויכת מבחינה מנהלית לרשות מקומית של העיר וילנה במחוז וילנה שבמזרח ליטא. מדיה וקבצים בנושא גריגישקס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאויואי אקמנה

נאויואי אקמנה (אקמנה החדשה; בליטאית: Naujoji Akmenė) היא עיר בצפון ליטא, ליד הגבול עם לטביה, המשמשת כמרכז מנהלי של רשות מקומית אקמנה שבמחוז שאולאי. אקמנה החדשה היא אחת הערים החדשות ביותר בליטא, שנוסדה ב-1952. התעשייה העיקרית בעיר היא תעשיית הבטון, שתרמה לתשתיות תחבורה מפותחות מאוד עוד בראשית דרכה של העיר. תשתיות אלו נועדו לשרת את מערך ההפצה של תוצרת הבטון, ומשמשות את תושבי האזור. מדיה וקבצים בנושא נאויואי אקמנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאויואי אקמנה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרליאבה

גרליאבה (בליטאית: Garliava; בפולנית: Godlewo, גודלבו; ביידיש: גודלאווה) היא עיר בחבל סובאלקיה, המשויכת מבחינה מנהלית למחוז המשנה קובנה במחוז קובנה שבמרכז ליטא. לפני מלחמת העולם הראשונה ישבה במקום קהילה יהודית גדולה ומוסדות חינוך, במלחמה חרבה העיירה ויהודיה היגרו לארצות הברית, דרום אפריקה וקנדה. בודדים עלו לארץ ישראל. לפני השואה היו בעיירה 70 משפחות יהודיות, כמעט כולם נרצחו בשואת יהודי ליטא. מדיה וקבצים בנושא גרליאבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרליאבה 'גודלווה (גארליאווא), מחוז קובנה', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 295 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1509). על השמדת יהודי גודלווה: שם, כרך ד, עמ' 257–258 (שם, תמונה 1959–1960) "גרליאבה", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, גרליאבה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1053–1054), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאישיאדוריס

קאישיאדוריס (בליטאית: Kaišiadorys; ביידיש: קושידאר) היא עיר בחבל אוקשטאיטייה, והבירה המנהלית של רשות מקומית קאישיאדוריס במחוז קובנה שבמרכז ליטא. במלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי העיירה ושבו אליה לאחר המלחמה.[דרושה הבהרה] בשל הגבולות החדשים וניתוק תנועת הרכבות לתוך פולין ורוסיה, התדרדר מצבה הכלכלי של העיירה שהפסיקה להיות צומת דרכים חשובה, ורבים מיהודיה היגרו לארצות הברית, אורוגוואי ודרום אפריקה. היו גם שעלו לארץ ישראל. לפני השואה היו בעיירה רק כ-60 משפחות יהודיות, כמעט כולן נרצחו בשואת יהודי ליטא.[דרושה הבהרה] במקום הוקם ב-1942 מחנה עבודה לאסירים יהודים (ZALfJ) מגטו קובנה, שהפך בסתיו 1943 למחנה משנה של מחנה הריכוז קאואן עם השתלטות האס אס על הגטו. השימוש ביהודים בקאישיאדוריס מתועד החל מה -2 ביולי 1943. אברהם תורי מזכיר ביומנו מגטו קובנה כי בשלב זה 400 פועלים יהודים עבדו בכריית כבול. שירות המעקב הבינלאומי (ITS) קובע כי האסירים לא רק כרו כבול (וכך גם האסירות) אלא גם עבדו ביערות ובמנסרה. בסוף ספטמבר 1943 נשלחו עוד 150 פועלים לקושיידאר. ככל הנראה הם היו גברים ונשים. המועד בו נפתח קושיידאר כמחנה רשמי בקאואן אינו ידוע. ככל הנראה, המעבר התרחש בצורה חלקה ובמשך תקופה ארוכה יותר של זמן. אך כמו בתת-מחנות המשנה האחרים של קואן, ההשתלטות על ידי האס-אס פירושה היה החמרה בעבודה ובתנאי החיים של האסירים. הקשר עם גטו קובנה מחנה הריכוז נותק לחלוטין, כמו גם הקשר עם קרוביהם של האסירים. על פי דיווח של עד ראייה, המחנה פונה ביולי 1944. מדיה וקבצים בנושא קאישיאדוריס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאישיאדוריס 'קושידאר (קאישיאדוריס), מחוז טרוקי', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 345 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1583). על השמדת יהודי קושידאר: שם, כרך ד, עמ' 345 (שם, תמונה 2055) רצח יהודי קאישיאדוריס באתר יד ושם (באנגלית) "קאישיאדוריס", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') וקטרין רייכלט, קאישיאדוריס, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1064–1065), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פונטיאק קסטום טורפדו

פונטיאק קסטום טורפדו (באנגלית: Pontiac Custom Torpedo) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1940–1948. בנוסף, הדגם יוצר בתצורות קבריולה, קופה וסטיישן. בשנת 1942 עבר הדגם מתיחת פנים יסודית, כולל שינוי במרכב הרכב ובעיצובו. בסך הכול יוצרו 25,448 יחידות. 4 דלתות - סדאן (4 חלונות בכל צד) 4 דלתות - סדאן (6 חלונות בכל צד) 4 דלתות - סטיישן 2 דלתות - קופה 2 דלתות - קבריולה 4 דלתות - סדאן (4 חלונות בכל צד) 4 דלתות - סדאן (6 חלונות בכל צד) 4 דלתות - סטיישן 2 דלתות - סדאן 2 דלתות קבריולה דגם קבריולה, שנת 1948 דגם סדאן, שנת 1948 סמל פונטיאק על מכסה המנוע דגם משנת 1948 דגם משנת 1948 דגם משנת 1948 דגם שנרכש עבור צבא ארצות הברית פונטיאק סטרימלינר מדיה וקבצים בנושא פונטיאק קסטום טורפדו בוויקישיתוף פונטיאק טורפדו, קבריולה, שנת 1947 (2:38 דקות), יו-טיוב "פונטיאק קסטום טורפדו" hemmings.com/magazine/hmn/2016/05/1941-Pontiac-Custom-Torpedo "פונטיאק קסטום טורפדו" hemmings.com/magazine "פונטיאק 1941 מפרט oldcarbrochures.com/static/NA/Pontiac/1941_Pontiac/1941_Pontiac_Brochure Kimes, Beverly (1996). Standard Catalog of American Cars 1805–1942. Krause Publications. ISBN 0-87341-428-4. "פונטיאק קסטום טורפדו" "פונטיאק קסטום טורפדו" סטיישן, שנת 1941 mecum.com/lots/DN0615-215806/1941-pontiac-torpedo-custom-woodie-wagon ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.