laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעלים (שבט)

יעלים (שם מדעי: Caprini), הוא שבט של פרסתנים בתת-משפחת היעלים, הכוללים 6 סוגים ו-19 מינים. הסוגים בשבט מתאפיינים במידות גוף קטנות עד בינוניות, והם חיים באזורים הרריים באסיה, אירופה, אפריקה ואמריקה הצפונית. חלקם משויכים לקבוצת אנטילופות-עז ורובם דומים יותר לכבש הבית או לעז הבית. המינים בשבט מתאפיינים בקרניים גדולות יחסית שמתעקלות לאחור או לצדדים בצורת רבע עיגול עד עיגול שלם. בניגוד לשבט צפירים, למרבית מיני שבט היעלים יש דו-צורתיות זוויגית בולטת, המתבטאת בעיקר בקרניים, במידות הגוף ובצבעי הפרווה. בית הגידול של המינים הוא רכסי הרים צחיחים או מיוערים, אם כי יש מספר מינים שחיים גם באזורים טרופיים. המין הגדול בשבט הוא יעל בורג והמין הקטן הוא טאר ערבי. סוג ומין יחיד: עבדקן הרעמה (Ammotragus lervia) סוג ומין יחיד: טאר ערבי (Arabitragus jayakari) סוג: יעל (Capra) מין: עז הבר (Capra aegagrus) מין: עז הבית (Capra hircus) מין: יעל איברי (Capra pyrenaica) מין: יעל אלפיני (Capra ibex) מין: יעל אתיופי (Capra walie) מין: יעל בורג (Capra falconeri) מין: יעל נובי (Capra nubiana) מין: יעל סיבירי (Capra sibirica) מין: יעל קווקזי מזרחי (Capra cylindricornis) מין: יעל קווקזי מערבי (Capra caucasica) סוג ומין יחיד: טאר ההימלאיה (Hemitragus jemlahicus) סוג: כבש (Ovis) מין: כבש אוריאל (Ovis vignei) מין: כבש ארגאלי (Ovis ammon) מין: כבש גדול-קרניים (Ovis canadensis) מין: כבש דאל (Ovis dalli) מין: כבש הבית (Ovis aries) מין: כבש השלג (Ovis nivicola) מין: כבש מופלון (Ovis orientalis) סוג ומין יחיד: טאר נילג'ירי (Nilgiritragus hylocrius) סוג: כבש כחול (Pseudois) מין: כבש כחול מצוי (Pseudois nayaur) מין: כבש כחול גמדי (Pseudois schaeferi) William M. Schaffer, "Intraspecific Combat and the Evolution of the Caprini", Evolution 22(4), December 1968, pp. 817-825.
צפירים

צפירים (שם מדעי: Rupicaprini או Naemorhedini), הוא שבט של פרסתנים בתת-משפחת היעלים, הכולל ארבעה סוגים ו-13 מינים. הסוגים בשבט מתאפיינים במידות גוף קטנות עד בינוניות, והם חיים באזורים הרריים באסיה, אירופה ואמריקה. כל המינים בשבט שייכים לקבוצת אנטילופות-עז וייחודם בכך שיש להם מאפיינים חיצוניים או אקולוגים שמהווים צורת ביניים בין עיזים לצבאים. בנוסף, המינים בשבט מתאפיינים בקרניים קצרות יחסית שדומות לקרני העיזים בצורתן. הצפירים נוהגים לחיות לרוב בבדידות או בקבוצות קטנות, והם פעילים בדרך כלל בשעות הבוקר והערב ונחים בשעות היום. בית גידולם של הצפירים הוא מדרונות תלולים ואנכיים, צוקים, סלעים ויערות הרריים. למיני הצפירים אין דו-צורתיות זוויגית בולטת, והזכרים והנקבות די זהים במראה החיצוני. המין הגדול בשבט הוא צפיר הקורדילרים, והמין הקטן בשבט הוא גוראל אדום. סוג: צפיר (Rupicapra) מין: צפיר האלפים (Rupicapra rupicapra) מין: צפיר הפירנאים (Rupicapra pyrenaica) סוג ומין יחיד: צפיר הקורדילרים (Oreamnos americanus) סוג: סרו (Capricornis) מין: סרו ההימלאיה (Capricornis thar) מין: סרו סיני (Capricornis milneedwardsii) מין: סרו סומטרי (Capricornis sumatraensis) מין: סרו אדום (Capricornis rubidus) מין: סרו יפני (Capricornis crispus) מין: סרו טאיוואני (Capricornis swinhoei) סוג: גוראל (Naemorhedus) מין: גוראל ההימלאיה (Nemorhaedus goral) מין: גוראל אמור (Naemorhedus caudatus) מין: גוראל סיני (Nemorhaedus griseus) מין: גוראל אדום (Nemorhaedus baileyi) Hiroaki Soma, Hidemi Kada, Kunio Matayoshi, "Evolutionary pathways of karyotypes of the tribe Rupicaprini", In Hiroaki Soma (ed.), The Biology and Management of Capricornis and Related Mountain Antelopes, Croom Helm, 1987, pp. 62-71. צפירים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יעל ספרדי

יעל ספרדי (שם מדעי: Capra pyrenaica hispanica; קרוי גם יעל בקיט), הוא אחד מארבעה תת-המינים של יעל איברי החי במזרח חצי האי האיברי. תואר מדעית לראשונה בשנת 1848 על ידי הבוטנאי הצרפתי וילהלם פיליפ שימפר. תת-מין זה מצוי בעיקר ברכסי ההרים המזרחיים והדרומיים של ספרד, אולם הובא גם לצפון-מזרח ולמרכז ספרד, וייתכן שבעתיד ישוחרר אף בתחומי המחיה ההיסטוריים של יעל הפירנאים שנכחד. פירוש שמו המדעי "hispanica" הוא "ספרדי", ומתייחס לכך שזהו תת-המין הנפוץ בספרד. לעיתים קרוי "יעל ספרדי מזרחי" על מנת להבדילו מיעל גראדוס המכונה גם "יעל ספרדי מערבי". ליעל הספרדי זוג קרניים גדולות, ארוכות וספירליות, כשקרני הנקבות קטנות וישרות יותר. יש לו פרווה בעלת צבע חום-אפרפר, או חום בהיר עם גוון אדמדם, והיא משתנה בין בהיר לכהה בין העונות. לזכר היעל סימונים שחורים בינוניים סביב החזה, המותניים, ארבעת הרגליים, החרטום והלוע – קטנים משל יעל גראדוס אך גדולים משל יעל פורטוגזי. הנקבה חסרת סימונים ופרוותה בצבע אחיד יותר. התפוצה הטבעית של היעל הספרדי היא בקהילות האוטונומיות הספרדיות: אנדלוסיה, מורסיה, קסטיליה-לה מנצ'ה, ולנסיה ודרום קטלוניה ואראגון. הוא הובאה גם לאזורים צפוניים יותר בשני המחוזות האחרונים. בין רכסי ההרים שבהם הוא מצוי ניתן למנות את: סיירה נבדה, סיירה אלקרס, סיירה מורנה, סיירה דה קזורלה, סיירה דה גראזאלמה, סרניה דה קוונקה, הרי אנדלוסיה, מזרח הרי איבריה ובמונטס דה טולדו. ההעדפות בית הגידול והאקולוגיה שלו זהים לתת-המינים האחרים. נקבת יעל ספרדי בהרי סיירה נבדה. זוג זכרים ביער הררי באזור הרכס האיברי. יעל איברי מדיה וקבצים בנושא יעל ספרדי בוויקישיתוף יעל ספרדי, באתר ITIS (באנגלית) יעל ספרדי, באתר NCBI (באנגלית) יעל ספרדי, באתר GBIF (באנגלית)
יעל גראדוס

יעל גראדוס (שם מדעי: Capra pyrenaica victoriae; קרוי גם יעל ספרדי מערבי), הוא אחד מארבעת תת-המינים של יעל איברי החי במרכז-מערב חצי האי האיברי. תואר מדעית לראשונה בשנת 1911 על ידי חוקרת הטבע הספרדייה אנג'ל קבררה. באופן טבעי תת-מין היה מוגבל לרכסי ההרים המערביים של ספרד, אולם בתקופות מוקדמות או מאוחרות הוא הובאה גם לצפון ספרד וכן לפורטוגל בה הוא מיישב את תחומי המחייה ההיסטוריים של יעל פורטוגזי שנכחד. שמו הנפוץ ניתן לו על שם האזור העיקרי שבו הוא מצוי - רכס ההרים סיירה דה גראדוס. ליעל גראדוס זוג קרניים גדולות וארוכות בעלות צורה ספיראלית, וקרני הנקבות קטנות וישרות יותר משל הזכרים. הוא מתאפיין בפרווה בעלת צבע חום-אפרפר/אדמדם/צהבהב בהיר או כהה, ובחורף היא נוטה להיות עבה עם צבעים ברורים יותר. לזכר היעל יש סימונים שחורים גדולים סביב החזה, המותניים, ארבעת הרגליים, החרטום והלוע, והם גדולים וברורים יותר מאלו של יעל ספרדי. הנקבה חסרת סימונים ופרוותה בצבע אחיד יותר. התפוצה הטבעית של יעל גראדוס היא בקהילות האוטונומיות הספרדיות: קסטיליה ולאון, קסטיליה-לה מנצ'ה, אקסטרמדורה, ומדריד. בין האזורים שעליהם הוא הובאה ניתן למנות את הקהילות גליסיה, אסטוריאס, וקנטבריה שבספרד וכן את המחוזות הצפוניים בפורטוגל. בין רכסי ההרים שבהם הוא מצוי ניתן למנות את: סיירה דה גראדוס, סיירה דה גטה, סיירה דה פרנקייה, סיירה דה סיירה דה גוואדארמה, ההרים הקנטבריים, סרה דה אשטרלה, סרה דה גרס, פיקוס דה אירופה, ורכסי הרים קטנים נוספים במערב ובצפון-מערב ספרד. ההעדפות בית הגידול והאקולוגיה שלו זהים לתת-המינים האחרים. זכר בוגר בסיירה דה גראדוס. נקבה מתבגרת בסיירה דה גראדוס. יעל איברי מדיה וקבצים בנושא יעל גראדוס בוויקישיתוף יעל גראדוס, באתר ITIS (באנגלית) יעל גראדוס, באתר GBIF (באנגלית)
סרו

סרו (שם מדעי: Capricornis), הוא סוג של פרסתן אסיאתי דמוי עז משבט הצפירים, הכולל 6 מינים החיים באזורים הרריים בדרום ודרום מזרח אסיה. המינים בסוג סווגו בעבר בסוג גוראל הכולל 4 מינים הקרובים לסרואים מבחינה גנטית וחיצונית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1836 על ידי ויליאם אוגילבי. שמו המדעי של הסוג נגזר מלטינית: "Capricornis" = "קרני עז" ומתייחס לכך שהסוג תואר כפרסתן בעל קרני עז. השם הרשמי "סרו", מקורו בכינוי שניתן לאחד מהמינים בסיקים. המינים בסוג מתאפיינים בקרניים חדות מקושתות לאחור, שגדולות יותר אצל הזכרים מהנקבות. יש להם פרווה עבה - לרוב עם שערות ארוכות, שמגנה עליהם מטמפרטורות קרות בבית גידולם. יש להם גוף ארוך וצר, צוואר קצר וראש משולש. האף גדול עם נחיריים רחבים. הכתפיים והרגליים שרירים ומוצקים, והפרסות קצרות ועבות ומותאמות במיוחד לטיפוס. ניתן להבחין במספר הבדלים בולטים בין הסרואים לבין הגוראלים: לסרואים יש אוזניים ורגליים ארוכות יותר, הם גדולים יותר במידות גוף, קרניהם ישרות יותר והם בעלי רעמה ארוכה יחסית בעורף. הזנב שלהם קצר יותר והם בעלי בלוטות ריח עגולות ושחורות סמוך לעיניים. הסרואים הם בעלי חיים ביישנים הפעילים בעיקר בשעות הבוקר והערב בחיפוש אחר מזון, ותזונתם מורכבת בעיקר מעלים ועשבים. בשעות הצהריים הם נחים במסתור במערות, צוקים או סלעים. הם פעילים לרוב בבדידות, אך מדי פעם מספר נקבות וגדיים יצרו קבוצה של עד 7 פרטים. הסרואים בדרך כלל מונוגמים, והזכר והנקבה יחיו יחדיו בטריטוריה קבועה. ההריון נמשך כ-7 חודשים לאחריהם נולד גדי יחיד בדרך כלל. הסרואים חיים ביערות ממוזגים ויערות עננים הרריים בגבהים של עד 4,500-200 מטר מעל פני הים, והם מסמנים את הטריטוריה שלהם באמצעות צואה או שפשוף של הקרניים ובלוטות הריח בעצים ושיחים. שבילים בטריטוריות הסרואים מלמדים על כך שהם הולכים בנתיבים קבועים לאזורי פעילות. הקרבות בין הזכרים עלולים להסתיים בפציעות חמורות בשל הקרניים החדות שלהם. סרו ההימלאיה (שם מדעי: Capricornis thar) - המין הגדול בסוג. תואר ב-1831. סימני היכר: פרווה שחורה-חומה עם גוון זהוב, שפתיים לבנות, עכוז, שוקיים וגפיים כתמתמים-אדמדמים, ורגליים לבנות. מצוי בעיקר סביב הרי ההימלאיה במדינות: הודו, נפאל, בהוטן, בנגלדש, סין העממית ומיאנמר. סרו אדום (שם מדעי: Capricornis rubibus), תואר ב-1863. סימני היכר: פרווה אדומה, רגליים כתמתמות, סינר לבן בגרון, ורעמה לבנה בעורף. אנדמי לצפון מיאנמר. סרו סיני (שם מדעי: Capricornis milneedwardsii), תואר ב-1869. סימני היכר: פרווה שחורה עבה וארוכה, כתם לבן בצידי הלסת ומאחורי העיניים, רגליים חומות, ולעיתים גם רעמה מתולתלת לבנה. מצוי בסין העממית, וייטנאם לאוס, קמבודיה, תאילנד, מיאנמר וכנראה גם בהודו. סרו סומטרי (שם מדעי: Capricornis sumatraensis) - זהה כמעט לחלוטין למין הקודם. תואר ב-1799. סימני היכר: פרווה שחורה-אפורה דלילה יותר משל המין הקודם עם ברק כסוף-כחלחל, רגליים שחורות בדרך כלל וקרניים קצרות יותר משל המין הקודם. מצוי באינדונזיה, מלזיה ותאילנד. סרו יפני (שם מדעי: Capricornis crispus), תואר ב-1836. סימני היכר: פרווה צמרית מתולתלת בצבע לבנבן ושחרחר, רגליים כהות, כתם חום על הפנים. אנדמי ליפן. סרו טאיוואני (שם מדעי: Capricornis swinhoei) - המין הקטן בסוג ודומה יותר למיני הגוראל. תואר ב-1862. סימני היכר: פרווה בצבע חום-שוקולד, וסינר כתום בגרון עם כתם לבן במרכזו. אנדמי לטאיוואן. סרו, באתר ITIS (באנגלית) סרו, באתר NCBI (באנגלית) סרו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סרו, באתר GBIF (באנגלית) סרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וולארו

וולארו או קנגורו הסלע (באנגלית: "Wallaroo"), הוא כינוי לקבוצה לא טקסונומית של 3 חיות כיס בסוג קנגורו בגודל בינוני עד גדול האנדמיות לאוסטרליה, ומהוות צורת ביניים בין קבוצת הוולבי לקבוצת הקנגורו. המינים בקבוצה משויכים לתת-הסוג Osphranter. המין הקרוב אליהם מבחינה גנטית הוא קנגורו אדום שמרכיב יחד איתם את תת-הסוג. פירוש השם וולארו הוא "קנגורו סלע" ומתייחס לבית הגידול העיקרי של המינים, אם כי התאוריה הרווחת היא שהשם מהווה קומבינציה בין הכינוי וולאבי לכינוי קנגורו כדי להצביע על הדמיון שלו לשניהם. הוולארואים נעדרים מהחלק הדרומי של אוסטרליה, מטסמניה ומאיים דרומיים אחרים. באופן כללי, יונק כיס מהקנגוריים שמתאפיין בגוף גדול, זקוף ורזה יחסית וחי במישורים פתוחים נקרא "קנגורו", בעוד שיונק כיס קטן עד בינוני שמתאפיין בגוף עבה וקומפקטי וחי באזורי סבך נקרא "וולאבי". הוולארו לעומת זאת חולק מאפיינים של שתי הקבוצות הללו; מצד אחד מרבית מיני הקבוצה קטנים יותר מהקנגורו ומבנה גופם עגלגל ועבה למדי בדומה לוולאבי, אולם מאידך הוולארו דומה לקנגורו בכך שהוא די גדול ומוצק לעומת הוולאבי, בעל אוזניים גדולות, ונוטה לעיתים לחיות גם במישורי עשב. במבט שטחי, הוולארואים דומים יותר לקנגורו. קבוצת הוולארואים מתאפיינת בדברים הבאים: הפרווה שלהם גסה ומדובללת, פרקי הידיים שלהם מורמים וקצרים, המרפקים והשוקיים תחובים בתוך הגוף, העמידה שלהם זקופה בניגוד לעמידה הכפופה של הוולאבי, והמאפיין העיקרי - החוטם שלהם חשוף משיער בניגוד לקנגורו. בנוסף יש להם זנב עבה שנראה קצר מעט ביחס לגופם, ורגליהם האחוריות קצרות וחזקות. מין אחד מתאפיין בחוטם רחב ומרובע כשל הקנגורו, בעוד ששני המינים האחרים יתאפיינו בחוטם משולש במקצת וקטן יותר. הוולארואים פעילים בשעות הבוקר ואחר הצהריים, ואת רוב שעות היום הם יבלו במנוחה באזורים מוצלים מתחת לסלעים ועצים. הם נוטים לחיות בבדידות או בקבוצות בינוניות - תלוי במין. תזונתם מורכבת מעשבים ושיחים. הם משמיעים שריקה חדה כאשר הם מאוימים. נקבת הוולארו ממליטה צאצא יחיד לאחר תקופת הריון קצרצרה, ובמהלך הזמן שהוא גודל בכיס האם תוכל ל"הקפיא" את העובר שנמצא ברחמה בתהליך ייחודי עד שהגור שבכיס יגדל. וולארו מצוי (Macropus robustus) - המין הנפוץ והבינוני בסוג. מצוי במגוון בתי גידול מיערות וסלעים, עד גבעות ומדבריות לאורך רחבי אוסטרליה. הפרווה שלו משתנה באופן ניכר על פני תפוצתו, אולם לרוב היא בצבע אדמוני בהיר עם גוונים אפרפרים או חומים. וולארו שחור (Macropus bernardus) - המין הקטן והנדיר. אנדמי לאזורים מסולעים בארץ ארנהם שבצפון אוסטרליה. הוא מתאפיין בפרווה בצבע חום שוקולד עד שחור בעוד שהנקבות יהיו אפרפרות עם פנים כהות. במבנה גופו הקומפקטי הוא מזכיר יותר את הוולאבי. זהו מין מאוד זהיר, ובשילוב עם בית הגידול המרוחק והמחוספס שלו ידוע עליו מעט מאוד. וולארו האנטילופה (Macropus antilopinus) - המין הגדול והחריג שבסוג. מבחינה חיצונית הוא דומה יותר לקנגורו, וניתן אף להתבלבל בנקל בינו לבין הקנגורו האדום. מבנה גופו גדול וארוך, והוא בעל פרווה בצבע כתמתם-אדמדם בהיר. הוא חי לאורך האזור הצפוני של אוסטרליה, ובית גידולו מורכב מחורשים ומישורי עשב. הוא נוטה להיות חברותי יותר ולחיות בקבוצות לעומת שני המינים האחרים שחיים בבדידות. בגלל הבדלים אלה הוא משויך לעיתים לקבוצת הקנגורו ומוכר יותר בשם "קנגורו האנטילופה". מידע על הוולארו (1) מידע על הוולארו (2)
נחל יתיר

נַחַל יַתִּיר הוא נחל אכזב בצפון הנגב, המהווה אחד מיובליו של נחל באר שבע. ראשיתו של הנחל בחיבור נחל אשתמוע עם נחל בכרה, למרגלות רכס יתיר, כשני ק"מ מזרחית לחורה. שמו של הנחל הוא כשמה של העיר המקראית והתלמודית הסמוכה יַתִּיר. באפיק הנחל נתגלו ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות וכן מערכות סכרים. הנחל, שאפיקו הוא בכיוון דרום מערב, חוצה את כביש 31 תחת גשר, בנוסף, חוצה את הנחל שביל ישראל ועוברים בו מטיילים רבים. דו"ח חפירות בנחל יתיר באתר רשות העתיקות נחל יתיר (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרקרק קטן

שְׁרַקְרַק קטן (שם מדעי: Merops pusillus) הוא מין של שרקרק קטן החי באפריקה ומזכיר את השרקרק הירוק החי באותו אזור. השרקרקים הם עופות צבעוניים בעלי מקור ארוך ושחור והם מותאמים לציד חרקים. לשרקרק הקטן שמגיע לאורך 15–17 ס"מ יש גוף בצבע זהוב דבש ופס שחור על החזה. מעליו ראש צהוב עם עיניים אדומות מוקפות בפס שחור ומעליו "גבות" כחולות ופלג גוף עליון וכנפיים ירוקים. המקור שחור והוא עוזר לשרקרק לצוד את מזונו המהיר באוויר. טרפו כולל חרקים שונים אך בעיקר דבורים וצרעות אותם הוא הורג במכות חזקות ומשפשף את העוקץ כנגד הענף ורק אז בולע. הם אינם רועשים ביותר והם חיים בזוגות לאורך עונת הרבייה. השרקרק חי ברחבי סוואנות וגדות הנהרות של אפריקה הטרופית וכן בשיחיות. בניגוד לשאר השרקרקים הם מקננים בבדידות ומנצלים חורים טבעיים בחול ולפעמים גם חורים של שנבוב. בתוכו הנקבה מטילה 4–6 ביצים עגולות ולבנות. הגוזלים עשויים להרוג אחד את השני עקב תחרות על המזון. שני ההורים מגדלים אותם. שרקרק קטן בפארק הלאומי ניירובי, קניה תת-המין M. p. cyanostictus, הפארק הלאומי בופאלו ספרינגס, קניה מדיה וקבצים בנושא שרקרק קטן בוויקישיתוף שרקרק קטן, באתר ITIS (באנגלית) שרקרק קטן, באתר NCBI (באנגלית) שרקרק קטן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שרקרק קטן, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שרקרק קטן, באתר GBIF (באנגלית) שרקרק קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
שלדג ענק

שלדג ענק (שם מדעי: Megaceryle maxima) הוא מין עוף ממשפחת השלדגיים והוא חי ליד נהרות טרופיים באפריקה. הוא הגדול שבמיני תת-המשפחה שלדגי מים. השלדג מגיע לאורך 42–48 ס"מ ובעל נוצות אפורות כהות מנוקדות בלבן ובעל ציצה גדולה מעל ראשו. המקור שחור כהה, קצה הצוואר לבן והחזה אדמוני. שאר הבטן לבנה והרגליים אפורות. השלדג בעל דו צורתיות זוויגית והזכרים גדולים ומקושטים מהנקבות הכהות יותר וחסרות הכתם האדמוני על החזה. הוא מצוי באפריקה שמדרום לסהרה למעט אזורים צחיחים ומצוי ביערות גשם, ביצות, אגמים, שדות לחים, סוואנות וגדות נהר. הוא צועק בקול רם כדי להודיע על נחלתו ותוקף כל שלדג זר. השלדג הענקי הוא צייד שניזון מחרקים גדולים, סרטנים, דגים וצפרדעים וכן זוחלים ויונקים קטנים. הטרף נתפס במהירות מצלילה מהאוויר ונהרג במהירות על ידי המקור. Megaceryle maxima gigantea Megaceryle maxima maxima מדיה וקבצים בנושא שלדג ענק בוויקישיתוף שלדג ענק, באתר ITIS (באנגלית) שלדג ענק, באתר NCBI (באנגלית) שלדג ענק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שלדג ענק, באתר GBIF (באנגלית) שלדג ענק, באתר BirdLife שלדג ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלדג כחול-חזה

שלדג כחול-חזה (שם מדעי: Halcyon malimbica) הוא מין של שלדג גדול החי באפריקה שמדרום לסהרה וכשמו בעל חזה כחול. שלדג זה שייך לתת-משפחת Halcyoninae בעלת המינים הגדולים, ויש לו מקור גדול וחזק בצבע אדום בוהק. אורכו עד 25 ס"מ והוא בעל כנפיים שחורות עם פס כחול באמצע. החזה והזנב כחולים והבטן לבנה עם "כיפה" חומה. הרגליים אדומות והלסת התחתונה שחורה. מין זה חזק במעוף והוא צולל קדימה כדי לעוט על טרפו. הוא חי במערב אפריקה בעיקר ביערות טרופיים וסוואנות ושם נחבא בין הצמחים מחפש מזון. הוא טריטוריאלי ויתקוף כל שלדג לא קרוא שנכנס לנחלתו. הוא צד בעיקר חרקים גדולים, פרוקי רגליים, דגים, צפרדעים, לטאות ויונקים קטנים. בנוסף על טרף הוא ניזון מהפירות של דקל השמן (Elaeis). השלדג מטיל שתי ביצים בחור בעץ או בקן של טרמיטים. הגוזלים מתבגרים במהירות ועוזבים את הקן. מדיה וקבצים בנושא שלדג כחול-חזה בוויקישיתוף שלדג כחול-חזה, באתר ITIS (באנגלית) שלדג כחול-חזה, באתר NCBI (באנגלית) שלדג כחול-חזה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שלדג כחול-חזה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שלדג כחול-חזה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) שלדג כחול-חזה, באתר GBIF (באנגלית) שלדג כחול-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלדג מלגשי

שלדג מלגשי (שם מדעי: Corythornis vintsioides) הוא מין של שלדג החי ביערות טרופיים במדגסקר. שלדג מלגשי שייך לתת-משפחת הAlcedininae בה מצוי גם השלדג הגמדי החי בישראל. הוא קטן מאוד -אורכו רק 13 ס"מ - ודומה במראהו למין שלדג מלכיט (Corythornis cristatus) החי באפריקה. אולם הוא חי רק במדגסקר ובאי מיוט שבקומורו, אשר לחופי האוקיינוס ההודי. הוא בעל מקור אדום ארוך, גוף כתום בהיר, פלג גוף עליון כחול ורגליים אדומות. צדי הצוואר והלחיים בצבע כתום כהה יותר משאר הגוף. מאחורי הלחיים כתם לבן. מין זה מצוי רק ביערות והוא נחבא אל הכלים. כמו רוב השלדגים, הוא עף לעבר טרפו הקטן מתצפית על ענף, חוטף אותו והורגו בחבטות מול הענף. הוא טורף בעיקר חרקים ופרוקי-רגליים, אך גם לטאות, דו-חיים וגוזלים. הפארק הלאומי מרוג'ג'י מדיה וקבצים בנושא שלדג מלגשי בוויקישיתוף שלדג מלגשי, באתר NCBI (באנגלית) שלדג מלגשי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שלדג מלגשי, באתר GBIF (באנגלית) שלדג מלגשי באתר הרשימה האדומה של IUCN
כיכר החורבה

כיכר החורבה ע"ש משה רוסנק (נקראה בעבר גם כיכר צ'ארלס קלור,על שם הנדבן צ'ארלס קלור שמימן את הקמתה) היא כיכר עירונית מרכזית ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים. שמה נובע מסמיכותה לבית הכנסת החורבה, והיא קרויה על שם משה רוסנק, מפקד הרובע היהודי במלחמת השחרור. הכיכר הוקמה על הריסות בתי הרובע, כחלק מתהליך שיקום הרובע היהודי לאחר שחרורו במלחמת ששת הימים. בכיכר עוברת אחת הדרכים המקשרות בין שער יפו ושער ציון לכותל המערבי וסמוך לה עוברים רחוב היהודים ורחוב חב"ד המרכזיים. מיקומה המרכזי בדרך לכותל, גודלה המשמעותי ברובע הצפוף, והנגישות הגבוהה לרוב אתרי הרובע - ביניהם הקארדו, החומה הרחבה, החורבה והכותל - הופכים את הכיכר לחשובה ושוקקת תושבים ותיירים במשך רוב שעות היום. בשולי הכיכר חנויות, מסעדות ובתי קפה. מלבד מבני המגורים והחנויות נמצאים בכיכר בתי הכנסת "החורבה" ורמב"ן וישיבת המקובלים בית אל, ולצידם מסגד סידנא עומר, שאינו פעיל. עד למלחמת העצמאות הייתה הכיכר מיושבת בצפיפות והיוותה את חלקה הדרום מזרחי של "חצר האשכנזים". במלחמת העצמאות התחוללו במקום קרבות עזים והאזור חרב כולו. לאחר מלחמת ששת הימים הוחלט שלא לשקם את האזור אלא להשאירו כשטח פתוח לרווחת תושבי הרובע. לתקופה מסוימת שימשה הכיכר כרחבת חנייה. כחלק מההכנות להקמת מעלית הכותל, בוצעו חפירות הצלה, במסגרתן הועתקה באופן זמני מנורת הזהב מרחבת התצפית שבמעלות רבי יהודה הלוי לרחבה מוגבהת הצמודה לבית הכנסת החורבה שבכיכר, במבצע מורכב של עשרות עובדי החברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי. הכיכר ובית הכנסת העטוף בדגל ישראל הכיכר ובית הכנסת בלילה מדיה וקבצים בנושא כיכר החורבה בוויקישיתוף רחוב כיכר החורבה, באתר שמות רחובות, אתר עיריית ירושלים אדר' אילן קריב ופרופ' הנרי אברמוביץ, לאן נעלמה הקשת - תולדות בית כנסת החורבה, אדריכלות ישראלית, 2010 ראו: אייל דודסון "הרובע היהודי וכל נתיבותיו" יד יצחק בן צבי ירושלים תשע"ז (2017) בעיקר פרק 13 ערוץ 7, מנורת הכותל הועברה לכיכר החורבה, באתר ערוץ 7, ‏2018-03-27 ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרוקומלה

סרוקומלה (בפולנית: Serokomla) הוא כפר במחוז לוקוב שבפרובינציית לובלין בפולין, כ-25 ק"מ דרומית ללוקוב, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית קטנה. סרוקומלה נזכר מהמאה ה-16 ככפר בבעלות אצולה, ובשנת 1573 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בשנת 1760 נבנתה בכפר כנסייה. בשנת 1815 נכלל היישוב בתחום פולין הקונגרסאית, ובשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני. יהודים התיישבו בכפר בראשית המאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20 התקיימה במקום קהילה יהודית קטנה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ישבו בכפר כ-200 יהודים, חלקם פליטים. ביום כיפור תש"ג, 22 בספטמבר 1942, ריכזו שוטרים גרמנים את בין 200 ל-300 היהודים שנמצאו בכפר בכיכר השוק בו, ורצחו אותם בקבוצות של עשרים איש בחורשה סמוכה, בטבח שנמשך 11 שעות. בד בבד ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים ביישוב. יהודים בודדים מהכפר הצליחו להימלט מהאקציה ליערות הסביבה, ולחבור ליחידת פרטיזנים יהודים, בפיקודו של דוד ויינשטיין. מדיה וקבצים בנושא סרוקומלה בוויקישיתוף סרוקומלה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "סרוקומלה", באתר השטעטל הווירטואלי
רחמים אהרוני

רחמים "גומדי" אהרוני (1939, תל אביב – 24 בינואר 2016) היה איש עסקים ועבריין ישראלי, חבר כנופיית הכרם, שפעל בשנות ה-70 של המאה ה-20, והתפרסם כשהורשע (לצד שותפו טוביה אושרי) ברצח הכפול של עמוס אוריון ועזר כהן. אהרוני נכלל ברשימת אחד עשר החשודים, כראשי הפשע המאורגן בישראל, וריצה במצטבר 29 שנות מאסר. עופר אדרת, מת רחמים "גומאדי" אהרוני, מראשי הפשע הישראלי בשנות ה-70, באתר הארץ, 24 בינואר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרוביז'נה

פרוביז'נה (באוקראינית: Пробіжна; בפולנית: Probużna, פרובוז'נה; ביידיש: פראבוזשנע) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. פרוביז'נה נוסדה כעיירה פרטית באמצע המאה ה-18, ושימשה כמרכז מסחרי לסביבתה החקלאית, בו נערכו ימי שוק שבועיים. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. יהודים התיישבו בעיירה בסוף המאה ה-18, ובמחצית הראשונה של המאה ה-19 כבר התקיימה ביישוב קהילה יהודית עצמאית. לאחר מלחמת העולם הראשונה השתקמה הקהילה בעיירה בסיוע ארגוני עזרה הדדית ובעזרת יוצאי היישוב בארצות הברית, ובין מלחמות העולם נמנו בה 1,226 יהודים, מתוך 3,136 תושבים. בתקופה זו התקיימה בעיירה פעילות ציונית ענפה. בתחילת הכיבוש הגרמני של אזור העיירה במהלך מבצע ברברוסה, בקיץ 1941, הובאו לעיירה מספר מגורשים יהודים מהוסיאטין, ומספר היהודים בעיירה הגיע לכ-1,630. ב-20 בספטמבר 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה בעיירה, בה שילחו את רוב יהודיה למחנה ההשמדה בלז'ץ. יתר היהודים גורשו לאחר מכן לקופיצ'ינצה. כמה עשרות יהודים שהועסקו במחנה עבודה קטן בסביבת העיירה נרצחו עד סוף סתיו 1943. בין רבני העיר היו הרב משה בן הרב צבי אדלשטיין, הרב פישל בן הרב משה, הרב דוד-מאיר באב"ד (משנות התר"י, 1850), חתנו הרב יעקב יוסף דרימר, הרב אברהם בן הרב שלמה דרימר (עד שנת תרל"ג, 1873), הרב ישראל יצחק שמחה ברגר (מחבר הספרים "עשר קדושות", "עשר עטרות" ו"עשר אורות". תרל"ט, 1879 - תרמ"ט, 1889), הרב אברהם יעקב הורוביץ שכיהן בעיר כ-50 שנה ונפטר בשנת תש"ב (1942). מדיה וקבצים בנושא פרוביז'נה בוויקישיתוף פרובוז'נה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "פרובוז'נה", באתר השטעטל הווירטואלי