laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סוכה סיטי

סוכה סיטי (באנגלית: Sukkah City) היא תחרות אדריכלית שנערכה בקיץ 2010 והסתיימה במיצב שבו נבנו 12 סוכות בכיכר יוניון בניו יורק, ומתוכן נבחרה אחת לעמוד בכיכר במשך חג הסוכות. בנוסף, יוצגו חלק מההצעות בתערוכה במרכז לארכיטקטורה בניו יורק, והתחרות תתועד בספר "Sukkah City: Radically Temporary Architecture for the Next 3000 Years" (בעברית: "סוכה סיטי: ארכיטקטורה ארעית ביותר ל-3000 השנים הבאות"). התחרות אורגנה על ידי ארגון "Reboot" המקדם יוזמות בתחום התרבות והמורשת היהודית, בשיתוף עם ארגון התושבים והעסקים של כיכר יוניון. יוזמיה הם העיתונאי ג'ושוא פויר ורוג'ר בנט, ממייסדי "Reboot", שחיפשו רעיונות מקוריים לחידוש מסורת בניית הסוכה בעיצוב בן זמננו. התחרות הוכרזה בחודש מאי 2010, ומועד הגשת המועמדויות היה 1 באוגוסט. בתנאי התחרות פורטו בהרחבה דיני סוכה, שהמשתתפים נדרשו לעמוד בהם על מנת שהסוכות יהיו כשרות לפי ההלכה, כולל המידות המזעריות לכל חלק בסוכה, חומרים מותרים ואסורים לקירות ולסכך, וכיוצא בזה. בנוסף, נדרשו הסוכות המוצעות לעמוד בתקנות העירוניות של ניו יורק למבנים ארעיים, כך ששטח טביעת הרגל שלהן לא יעלה על 10x19 רגל. משתתפי התחרות נדרשו לשלוח את הצעותיהם בפורמט של לוח גרפי אחד, המציג את ההצעה העיצובית ואת אופן בנייתה, מלווה בהסבר קצר. חבר השופטים של התחרות מנה 14 איש, בהם האדריכלים מיכאל ארד ותום מיין, המעצב רון ארד, מבקר האדריכלות פול גולדברגר, ואנשים נוספים מתחומי העיצוב והאמנות. בנוסף, ליוו מספר רבנים את האדריכלים בתהליך בניית הסוכה. מאות מעצבים, אדריכלים וסטודנטים במקצועות עיצוב שונים מרחבי העולם נרשמו לתחרות ושלחו את הצעותיהם. באתר התחרות הוצגו, עם פרסום תוצאות השיפוט, כ-540 הצעות עיצוב, ו-12 ההצעות הזוכות מתוכן. הסוכות הנבחרות נבנו בברוקלין והובלו לכיכר יוניון, שם ניצבו בימים שבין יום הכיפורים לסוכות (19 - 20 בספטמבר 2010), ואז הוזמן הקהל הרחב לבקר במקום ולבחור מתוכן סוכה אחת שתישאר במקום לכל אורך החג. ב-21 בספטמבר הכריז ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג, על הסוכה הזוכה, Fractured Bubble ("בועה שבירה"), שעיצבו האדריכלים הנרי גרוסמן ובבק בראין מניו יורק. מארגני התחרות הצהירו על כוונתם לערוך ב-2011 תחרות דומה בערים נוספות ברחבי העולם, והזמינו ערים להציע את השתתפותן במיזם. אתר התחרות נעם דביר, עכבר העיר אונליין, סוכות במנהטן: פרשנות עכשווית למנהגי החג, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2010 ורדית גרוס, סוכת העיר, באתר "בית אבי חי" אורי פולק, סוכה בסטייל, באתר "כיפה", י"ג בתשרי תשע"א אתר ארגון Reboot האנשים מאחורי התחרות באתר התחרות אתר התחרות Traditional Sukkot Reinterpreted at Union Square in NY (הקישור אינו פעיל, 14.7.2020) באתר אפוק טיימס, 21 בספטמבר 2010 הכרזה על הסוכה הזוכה באתר jewcy.com‏, 21 בספטמבר 2010 Fractured Bubble (הקישור אינו פעיל, 14.7.2020)
קדמת עדן

האם התכוונתם ל... ארץ נוד – הארץ המזרחית לעדן בה קין הקים את עירו הראשונה וקראה על שם בנו חנוך קדמת עדן (רומן) – ספרו של ג'ון סטיינבק קדמת עדן (סרט) – סרט המבוסס על ספרו של סטיינבק, בו כיכב ג'יימס דין בתפקידו המשמעותי הראשון הוצאת קדמת עדן – הוצאת ספרים
הפועל גבעת ברנר

הפועל גבעת ברנר הייתה קבוצת כדורסל ישראלית מקיבוץ גבעת ברנר, ששיחקה בעבר בליגה הבכירה. לאולמה הביתי של הקבוצה קראו "מצרינה" (מצה+ארנה) מכיוון שיעודו היה לשמש למשחקי ספורט ( לכן ארנה) ולהתכנסויות תרבותיות קהילתיות (כפי שהיה בסדר חג הפסח). לעיתים שיחקה הקבוצה בקיבוץ נען באולם הספורט. הקבוצה הוקמה בשנת 1957 והעפילה באותה עונה לליגה הראשונה (עונת 1958/59), אך נשרה באותה עונה חזרה לליגה השנייה. בשנת 1960/61 חזרה לליגה הראשונה ונשארה עד עונת 1977/78, בה סיימה במקום ה-11 ונשרה לליגה השנייה. בתחילת עונת 1969/70 התאחדה הקבוצה עם הפועל נען ונקראה "הפועל גבעת ברנר/נען", איחוד שהחזיק מעמד 8 שנים. את הקבוצה ניהלו דריו מורדוך, אריה גולינסקי וגדי כץ. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה, הוא המקום השלישי בליגה (פעמיים). רגע היסטורי במיוחד, הוא הניצחון הביתי על מכבי תל אביב ביום 1 בדצמבר 1972. מלך הסלים של הקבוצה בליגה הראשונה הוא זאב רייס עם 4255 סלים. בסך הכל שיחקה הקבוצה 19 עונות (ב-2 קדנציות) בליגת העל. איתן ירקוני יצחק (ברנר) כהן אביגדור מוסקוביץ' זאב רייס גדעון רייס עודד גינדין אריה אלבו עמי שלף עזרא פימנטל עמיר קמיאל יעקב ניר שאול סבירסקי יחיאל זיביל יוסי נוישטט פיוץ עמוס ירושלמי כדורסל בגבעה באתר "סיפורי גבעת ברנר" האיחוד בין גבעת ברנר ונען בכדורסל - יפורק, בעיתון "מעריב" 19 באפריל 1978
דניאלה להבי

דניאלה להבי (25 ביולי 1954 - 6 בדצמבר 2013) הייתה מעצבת אופנה ישראלית, שהתמחתה בעיצוב ופיתוח מוצרי עור בעבודת יד והקימה רשת חנויות הנושאת את שמה. הסטודיו שהקימה ורשת החנויות הנושאת את שמה ממשיכים לפעול לאחר פטירתה, בניהולו של בנה, אוֹרי להבי. דניאלה להבי הייתה בתו של יהודה אסיא, איש עסקים ישראלי, וג'ין איינסלי, ילידת תאילנד שהתגיירה עם נישואיה ליהודה. להבי נולדה וגדלה בז'נבה, שם הקים אביה את "סוויס-ישראל טרייד בנק" (Suisse-Israelien Banque pour La Commerce), ששלוחתו בישראל נקראה בנק לסחר חוץ, שלימים התמזג לבנק הבינלאומי הראשון. בשנת 1963 עלתה לישראל עם משפחתה ולמדה שנה בפנימיית אלוני יצחק, ובהמשך התגוררה עם משפחתה בסביון. להבי הייתה בוגרת המחלקה לעיצוב תעשייתי באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. היא סיימה את לימודיה בשנת 1980 ולאחריהם עסקה בעבודות שונות בתחום העיצוב. בין השאר שימשה כמעצבת בחברות מובילות בתעשייה באותה תקופה כגון "מיפ" ו"קליגולה". ב-1991 הקימה את המותג הקרוי על שמה. היא החלה בעיצוב ובייצור תיקים, ומשם התפתחה עם השנים גם אל תחום הנעליים, הארנקים, החגורות ואביזרי אופנה נוספים. בעשר השנים הראשונות למותג נמכרו מוצריו ב-70 חנויות תיקים ואופנה שונות ברחבי ישראל. בשנת 2001 פתחה להבי את החנות הראשונה במתחם בזל בתל אביב. כיום, רשת חנויות "דניאלה להבי" מונה 12 חנויות. המותג נמכר כיום רק בחנויות הרשת, ובנוסף מייצאת החברה את מוצריה לארצות הברית, לקנדה, לקוריאה, ליפן ולאוסטריה. להבי נישאה בשנת 1976 ובשנת 1985 התגרשה. בנה היחיד מנישואיה, אורי להבי, מונה בשנת 2009 למנכ"ל רשת האופנה. להבי נישאה בשנית לשוקי פרמינגר. להבי הייתה אחותם של דליה פלד, מנכ"לית משותפת של חברת אנשים ומחשבים, ויזם ההייטק דייוויד אסיא, מייסד החברות משוב מחשבים ומג'יק תעשיות תוכנה. הבנק של המוסד, באתר ישראל היום, 26 במרץ 2010 הילה אוחיון, קולקציה של דניאלה להבי, הופכת עורה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2011 שחר אטואן, מכניסה לכיס הגדול: דניאלה להבי הופכת את הסטודיו למעבדת ניסויים, באתר הארץ, 23 במרץ 2011 הדס שואף, לא מפסיקה לתקתק, באתר Xnet‏, 12 באפריל 2011 לירוי שופן‏, תיק כדי לנפנף בו, באתר וואלה, 30 במרץ 2011 רוני בר, מחליפה צבעים: קולקציית חורף 2012 של דניאלה להבי, באתר mako Fashion Forward,‏ 12 בספטמבר 2011 הילה אוחיון, פנטסיה בכמה מערכות, באתר הארץ, 15 ביוני 2012 הילה אוחיון, דניאלה להבי משאירה את הטרנדים מאחור, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2012 איתי יעקב, דניאלה להבי הלכה לעולמה, באתר Xnet‏, 5 בדצמבר 2013 הילה אוחיון, מתה דניאלה להבי, מעצבת התיקים והאביזרים, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2013 לירוי שופן‏, דניאלה להבי הלכה לעולמה, באתר וואלה, 6 בדצמבר 2013 סהר שלו, דניאלה להבי: הרגישה טוב בעור שלה, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2013
מרד מיסים

מרד מיסים הוא התקוממות כלכלית מאורגנת כדי להגביל או לבטל מיסים שהוטלו על ידי הממשלה, או סירוב לשלם מיסים בשל השימוש שהממשלה עושה בהם. מרדי מיסים התרחשו משחר ההיסטוריה. בכרוניקות האשוריות מתוארים מרדי מיסים רבים של הממלכות הכפופות לאשור. אחד מאלו המוכר מהמקרא הוא מרד של המצרים בצירוף חזקיהו המלך בשנת 701 לפני הספירה. נוסף לכך הוא מרד המס נגד תיגלת פלאסר השלישי. בארצות הברית לרוב משתמשים במושג זה להתייחס לסדרה של יוזמות נרחבות נגד מיסים שננקטו במדינות מסוימות. הגל המשמעותי הראשון של קמפיינים אלה התרחש בשנות השלושים של המאה העשרים. השפל הגדול הטיל על הציבור האמריקאי מעמסות מס בשיעור שלא נודע כמותו בעבר. בזמן שערכי הנדל"ן צללו ורמת האבטלה הרקיעה שחקים עלויות הממשלה נותרו באותה הרמה וכתוצאה מכך האחוז היחסי של המיסים מההכנסה הלאומית כמעט והכפיל עצמו מ-11.6% ב-1921 ל-21.1% ב-1932. עיקר העלייה הייתה במישור המקומי ובעיקר הפעילה לחץ על בעלי הנדל"ן בקרב משלמי המיסים. אי-תשלום מיסים הגיע ב-1933 לשיא של 26.3%. גל נוסף של מרדי מיסים החל שנות ה-70 המאוחרות של המאה העשרים והיו פופולרים בעיקר במערב ארצות הברית. ב-1978 המצביעים בקליפורניה העבירו הצעת חוק שהגבילה משמעותית את המיסים שניתן להטיל על רכוש במדינה. בשנים שלאחר מכן הועברו חוקים דומים במדינות אורגון, וושינגטון, קולורדו ומסצ'וסטס. המחאה כנגד מיסים גבוהים, הטלת מיסים נוספים, או ביטול הטבות מס שניתנו בעבר מהווה גם אלמנט מרכזי באידאולוגיה של תנועת מסיבת התה שהחלה לפעול ב-2009 לאחר שברק אובמה נכנס לתפקיד נשיא ארצות הברית. במסגרת האינתיפאדה הראשונה ב-1988 קבוצה של סוחרים מבית סאחור יזמו מרד מיסים כאקט מחאתי לא-אלים מאחר שלטענתם המיסים שנאספו מהם על ידי ישראל שימשו בין השאר למימון ההתיישבות היהודית ביהודה, שומרון ועזה. כשמעצרים לא הובילו לסיום מרד המיסים, ישראל חיסלה אותו על ידי הטלת קנסות כבדים והחרמת רכוש, ציוד, סחורה ורהיטים מחנויות, מפעלים ואף בתים פרטיים. בעקבות הטלתו של היטל בצורת בשנת 2009, יזמו חמישה חברי הכנסת, בראשות רונית תירוש, מרד מיסים, בדמות קריאה לציבור להימנע מתשלום ההיטל, אך כעבור זמן קצר חזרו בהם. סרבנות מיסים מיסים כגנבה צבי זרחיה, שיא בכנסת: מחוקקים מלמדים את הציבור להפר את החוק ולהתחמק מהיטל הבצורת, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורח בעונה מתה

"אורח בעונה מתה" הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1970. זהו סרטו הארוך הראשון של הבמאי משה מזרחי. הסרט, קו-פרודוקציה ישראלית-צרפתית, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר ולפרס דוב הזהב בשנת 1970. הסרט עוסק בקצין גרמני (האנס כריסטיאן בלך) אשר היה מפקד מחנה ריכוז בקרבת העיר ליון. בתום המלחמה הוא התחזה ליהודי ועלה לישראל על מנת להימנע מלעמוד לדין על פשעיו. בארץ הוא התאהב בבחורה ישראלית ממוצא יהודי-תימני וביחד הם מנהלים מלון קטן באילת. אולם צל עברו רודף אחריו גם לשם, וכעבור 20 שנה, כשמגיע למלון אורח צרפתי (קולד ריץ'), חושש הקצין כי אותו צרפתי היה אסיר במחנה והוא עלול לזהות אותו ולהסגיר אותו. מרוב חשש הוא רוצח את הזר. "אורח בעונה מתה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אורח בעונה מתה", באתר AllMovie (באנגלית) "אורח בעונה מתה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אורח בעונה מתה", באתר אידיבי "אורח בעונה מתה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נירית אנדרמן, למה נגנז סרטו הראשון של משה מזרחי, באתר הארץ, 24 במאי 2015
חניה סוכר-זיו

חניה זיו סוכר (Hénia Suchar;‏ 15 בינואר 1932, צ'רנוביץ – 5 בפברואר 2010, פריז) הייתה שחקנית קולנוע, זמרת ואמנית ישראלית שחיה ועבדה בצרפת. בת לישראל סוכר, מבוני באר שבע וחבר ההגנה, ולרחל לישניצמן, בת יבניאל גננת מונטסורי. גדלה במעונות עובדים בתל אביב. למדה פסנתר וקיבלה מלגת לימודים לאקדמיה למוסיקה בפריס, שם גם למדה משחק והחלה בקריירה כשחקנית. הייתה אשתו של שחקן התיאטרון הצרפתי ז'אק בוביה, בת זוגו של הבמאי הצרפתי פול ברנרד. לאחר נפילת אחיה, זיו סוכר, בקרבות סיני במלחמת ששת הימים הוסיפה את שמו לשם משפחתה. בשנת 1974 פגשה את האדריכל הישראלי אמריקאי אדוארד גרינברג עימו חיה עד לפטירתה, יחד יצרו וקידמו את פרויקט האורבניזם Domobile. שרה שירים שכתבה והלחינה והוציאה 3 תקליטים. יצרה שטיחי קיר גדולים שהציגה בתערוכות בצרפת ובעולם. הותירה בת. 1960 : Le Cercle vicieux de Max Pécas : Manuella 1963 : Le Jour et l'Heure de René Clément : la résistante en bleu 1965 : Les Grandes Gueules de Robert Enrico : Christiane 1966 : Paris brûle-t-il ? de René Clément : la standardiste à la préfecture 1967 : La Vingt-cinquième Heure d’Henri Verneuil : Nora 1968 : Provinces (émission "La chevelure d'Atalante"), réalisation de Robert Mazoyer 1969 : Le Temps de vivre de Bernard Paul : voix chantée de Marina Vlady (final) * 1970: אורח בעונה מתה, משה מזרחי : אשת הקצין 1970 : Le Cinéma de papa de Claude Berri : la mère 1972 : L'aventure c'est l'aventure de Claude Lelouch : une militante * 1980: המטרו האחרון, פרנסואה טריפו : איבון 1983 : La Scarlatine de Gabriel Aghion : Yaël חניה סוכר-זיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חניה סוכר-זיו, בארכיון הבימה ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת

זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת (צרפתית Splendeurs et misères des courtisanes) הוא רומן מאת הסופר והמחזאי הצרפתי אונורה דה בלזק. הרומן, שפורסם בארבעה חלקים בין השנים 1838 ל-1847, נחשב לחלק ממכלול הסיפורים והרומנים של בלזק שנקרא הקומדיה האנושית. הוא ממשיך את קורותיו של לוסיאן דה רובמפרה, הדמות הראשית ברומן הקודם של בלזק, אשליות אבודות. הספר תורגם לעברית על ידי עידו בסוק ויצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2001. הרומן נפתח בנשף המסיכות הנערך מדי שנה באופרה של פריז, בו מופיע לוסיאן דה רובמפרה, המוכר כבר מהרומן "אשליות אבודות". בסופו של אותו רומן מבקש לוסיאן היפהפה לשים קץ לחייו, אלא שאז הוא נתקל בכומר ספרדי בשם קרלוס הררה שלוקח אותו תחת חסותו. אותו הכומר הוא לא אחר מווטרן, ארכי פושע שהתגורר באכסניה של מאדאם ווקה עם אז'אן דה ראסטיניאק, כפי שמתואר ברומן אחר של באלזאק, אבא גוריו. קרלוס הררה מממן את שיבתו של לוסיאן לחיי הזוהר הפריזאיים. הוא מעודד אותו לחזר אחר בתו של אציל חשוב מתוך מטרה לשאת אותה לאישה, מה שיקדם אותו בחיים הפוליטיים והדיפלומטיים. על מנת להגשים תוכנית זו הוא מצליח להשיב ללוסיאן את שם המשפחה של אמו, בת למשפחה אריסטוקרטית, והוא מתקרא לוסיאן דה רובמפרה במקום שארדון. ווטרן למעשה מבקש לחיות דרך לוסיאן, להשתמש בו ככלי לכיבוש החברה הגבוהה. באותו נשף מסיכות מופיע לוסיאן עם אסתר ואן גובסק, יצאנית הצמרת שמעניקה לרומן את שמו. אסתר, יהודייה צעירה ומפתה המכונה "החשמלנית" בשל התחושה המחשמלת שהיא מעוררת, זונחת את חיי החטא לטובת לוסיאן, אך ווטרן, בדמותו של קרלוס הררה, משכנע אותה כי היא רק תגרום לו נזק ותעכב את הקריירה שלו. במקום זה הוא מתכנן להשתמש בכישורי הפיתוי שלה כדי לסחוט כספים מהברון דה נוסינגן, שמתאהב בה במבט ראשון. באמצעות כספים אלה הוא מתכנן לרכוש עבור לוסיאן את האחוזה הישנה של משפחת אמו, שנמכרה זה מכבר, ולהציע את הנדוניה הנדרשת עבור החתונה. אסתר, שנאלצת למלא את תפקיד מאהבתו של הברון נוסינגן למען לוסיאן, מתאבדת, והחשד נופל על לוסיאן וקרלוס הררה. השניים נעצרים ונחקרים. לוסיאן נשבר בחקירה ומסגיר את זהותו האמיתית של פטרונו, ולאחר מכן מתאבד בתאו בתלייה. ווטרן חושף את עצמו, אך מצליח להגיע לעסקה עם פרקליט המחוז וממונה למפקד המשטרה. העלילה, כמו במרבית הסיפורים והרומנים של בלזק, מתרחשת בשנות ה-20 של המאה ה-19, לאחר מפלת נפוליאון ושיבת המונרכיה לצרפת. בדומה ל"אשליות אבודות", גם כאן ניכרים ברקע הסיפור הוויכוחים הפוליטיים בין הליברלים למלוכנים, אם כי בניגוד לרומן הקודם, אין לכוחות אלה תפקיד ממשי בעלילה. את סופו של אסיר הפרך ווטרן, שאחרי שנים של מאבק בחוק ואדישות כלפי כל מוסר חברתי נהפך למפקד המשטרה, ביסס בלזק על סיפורו של אז'ן פרנסואה וידוק (Eugène François Vidocq), פושע צרפתי בן התקופה שנהפך לראש סוכנות ממשלתית למאבק בפשע. סיפורו של וידוק השפיע גם על הסופר ויקטור הוגו, שביסס עליו את דמותו של ז'אן ולז'אן בספרו עלובי החיים. המחזאי הבריטי אוסקר ויילד אמר שהצער הגדול ביותר שחש מימיו נגרם לו על ידי מותו של לוסיאן דה רובמפרה. לנה שילוני, הקרנבל שחותר תחת יסודות הסדר הבורגני, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2001 זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חמת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חמת – עיר גדולה בסוריה על גדות נהר האורונטס, מוזכרת גם במקרא מחוז חמאת – מחוז בסוריה שבירתו העיר חמת נאד – כלי קיבול מעור בעלי חיים הקרוי גם חמת חמת חלילים – כלי נשיפה עתיק העשוי שק עור חמת ארמטורות ויציקות – מפעל ישראלי המייצר ברזים וציוד נלווה, מוכר בשם המקוצר "חמת" שמה הקדום של העיר אמאוס קידומת לשמם של מקומות שונים בעמק הירדן בהם נובעים מים חמים: חמת גדר חמת טבריה הר חמת - הר בגובה 918 מטרים בהר הנגב חַמֹּת דֹּאר – הייתה עיר מבצר על שפת הכנרת בתקופת המקרא לְבוֹא חֲמָת – עיר מקראית, גבולה הצפוני של ארץ ישראל ההלכתית חמת – סוג דג ממשפחת הנפוחיתיים חמת לבן-נקודות חמה
אוהל שרה

האם התכוונתם ל... אהל שרה – עמותה המפעילה בתי ספר דיור ותעסוקה ללוקים במוגבלות שכלית התפתחותית בית הכנסת אוהל שרה – בית כנסת שמהווה כיום מרכזה של אחת מקהילות נטורי קרתא המכללה האקדמית עמק יזרעאל – מכללה אקדמית שפעלה בעבר תחת השם אוהל שרה אהל שרה (מעון) – מעון יום לתינוקות בשותפות עם ארגון ויצו
לין-הולי ג'ונסון

לין-הולי ג'ונסון (באנגלית: Lynn-Holly Johnson; נולדה ב-13 בדצמבר 1958) היא מחליקה על הקרח ושחקנית. אחרי שהשיגה הצלחה מסוימת כמחליקה אמנותית על הקרח באמצע שנות השבעים, היא פתחה בקריירת משחק, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט Ice Castles משנת 1978. ג'ונסון נולדה כלין הולי ג'ונסון בשיקגו, אילינוי, למרגרט, עקרת בית ואלן ג'ונסון, קבלן. ג'ונסון הוסיפה מקף לשמה אחרי שחברתה לחדר חתמה את שמה של ג'ונסון בדרך זו. ג'ונסון, מחליקה אמנותית על הקרח מקצוענית, הגיעה למקום השני בדרגת הטירונים של באליפות ארצות הברית להחלקה אמנותית על הקרח ב-1974. היא ויתרה על החלקה תחרותית חובבנית ב-1977 על מנת להצטרף לקבוצת הראווה של ההחלקה על הקרח Ice Capades ולבסוף החלה בקריירת משחק, הופעת הבכורה שלה הייתה בסרט Ice Castles, שם שיחקה מחליקה אמנותית על הקרח. הסרט, דרמה רומנטית בו כיכבה לצידו של רובי בנסון, נחלה הצלחה צנועה בדצמבר 1978, בגורפה $18 מיליון דולר בארצות הברית. ג'ונסון, אותה תיאר מבקר הסרטים רוג'ר איברט כ"אשה צעירה ומושכת שהיא מחליקה טובה שיודעת לשחק", הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב כ"שחקנית החדשה הטובה ביותר של השנה בסרט" עבור הופעתה בסרט. לאחר מכן להוקה ג'ונסון לתפקיד הראשי בדרמת האימה של וולט דיסני, The Watcher in the Woods. הסרט הופץ בצורה מוגבלת באפריל 1980, אולם הקרנתו הופסקה כעבור זמן קצר ולא זכה לתפוצה נרחבת עד אוקטובר 1981. ב-1981 היא גם כיכבה כבילי דאהל בסרט ג'יימס בונד "לעינייך בלבד". בסרט היא מגלמת את דמותה של מחליקה על הקרח שמנסה בלי הצלחה, אך בצורה קומית לפתות את ג'יימס בונד, שמסרב לה (אותו מגלם רוג'ר מור המבוגר ממנה בהרבה). באופן אירוני, קרול בוקה, המגלמת את מלינה האבלוק, מושא אהבתו של ג'יימס בונד בסרט, הייתה במציאות מבוגרת מג'ונסון ב-16 חודשים בלבד. ב-1996 הפסיקה ג'ונסון לשחק על מנת להתרכז במשפחתה, תפקידה האחרון באותה עת היה בסרט הטלוויזיה Fugitive X: Innocent Target. ג'ונסון מתגוררת כיום בניופורט ביץ', קליפורניה, ביחד עם בעלה, הארכיטקט קלי ג'יבנס, ושני ילדיהם. היא משתמשת על פי רוב בשם לין-הולי גיבנס מאז נישואיה. בסתיו 2007 היא שבה לשחק בהפקת התיאטרון הקהילתי של אלו חיים נפלאים. מדיה וקבצים בנושא לין-הולי ג'ונסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לין-הולי ג'ונסון לין-הולי ג'ונסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לין-הולי ג'ונסון, באתר AllMovie (באנגלית) לין-הולי ג'ונסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אריק טיאנסיי, ריאיון עם לין-הולי ג'ונסון, delorenzosdugout.com, ‏16 באוקטובר 1998 ריאיון עם לין-הולי ג'ונסון (אורכב 07.06.2020 בארכיון Wayback Machine), אתר סרטי ג'יימס בונד mi6.co.uk‏, 14 באוגוסט 2007 שירלי בריידי,"מחליקה טובה", פיפל כרך 53 מספר 19‏, 15 במאי 2000 תומאס בוב, "כשרונה של לין-הולי ג'ונסון בא לה באופן טבעי", Toledo Blade, ‏3 בפברואר 1979 רוג'ר איברט, ביקורת על הסרט Ice Castles,‏rogerebert.suntimes.com ,‏ 29 בינואר 1979
מרטין קמפבל

מרטין קמפבל (באנגלית: Martin Campbell; נולד ב-24 באוקטובר 1943) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ניו זילנדי, הידוע בעיקר בבימוי סרטי ג'יימס בונד, "גולדן איי" (1995) ו"קזינו רויאל" (2006) וסרטי זורו, "המסכה של זורו" (1998) ו"האגדה של זורו" (2005). בשנת 2011 ביים את סרט גיבורי העל הלא מצליח במיוחד "גרין לנטרן". קמפבל נולד בהייסטינגס, ניו זילנד. הוא ביים שני סרטי ג'יימס בונד: גולדן איי משנת 1995, בכיכובו של פירס ברוסנן, וקזינו רויאל משנת 2006, בכיכובו של דניאל קרייג, והיה במאי בונד הראשון מאז ג'ון גלן שביים יותר מסרט אחד בסדרה, כמו גם הבמאי המבוגר ביותר בהיסטוריה של הסדרה, בהיותו בן 61, ובכך שבר את שיאו הקודם של לואיס גילברט, שביים את מונרייקר בגיל 59). הוא גם ביים שני סרטים בסדרה זורו: המסכה של זורו (1998) והאגדה של זורו (2005), בשניהם מככבים אנטוניו בנדרס וקתרין זיטה-ג'ונס. בטלוויזיה קמפבל פיקח על כמה מפרקי הפעולה הפעלתניים ביותר בסדרת טלוויזיה "המקצוענים" (1977 – 1983), אולם עבודתו הידועה ביותר היא סדרת הדרמה הטלוויזיונית Edge of Darkness של רשת BBC משנת 1985, שעליה הוא זכה בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר ב-1986. קמפבל גם ביים את הרימייק של Edge of Darkness, בכיכובם של מל גיבסון וריי וינסטון, שיצא לבתי הקולנוע ב-2010. ב-2009 נמסר שקמפבל יביים את העיבוד של DC קומיקס לגיבור העל גרין לנטרן.‏ בשנת 2010 ביים את המותחן "על סף תהום" בכיכובם של מל גיבסון וריי וינסטון, כשגיבסון מגלם חוקר מקרי רצח, המנסה לפענח את מות בתו וחושף שחיתות ממשלתית הקשורה למותה. בשנת 2017 ביים את המותחן "נקמה זרה" בכיכובם של פירס ברוסנן וג'קי צ'אן. מדיה וקבצים בנושא מרטין קמפבל בוויקישיתוף מרטין קמפבל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרטין קמפבל, באתר AllMovie (באנגלית) מרטין קמפבל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מרטין קמפבל, באתר Box Office Mojo (באנגלית) מרטין קמפבל, באתר Metacritic (באנגלית) מרטין קמפבל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Birds Remake Director Martin Campbell Flies the Coop
תובל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תובל – קיבוץ בגליל העליון בתחומי המועצה האזורית משגב תובל (דמות מקראית) – דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבנו החמישי מתוך שבעה של יפת בן נח תובל - דמות ספרותית, יהודי ידיד שיילוק במחזה הסוחר מוונציה לויליאם שייקספיר תובל קין – בנם של למך בן מתושאל וצלה, דור שישי לשושלת קין "תובל קין" - מחזה מאת נחום בנארי אישים: יהודה תובל – שוער הפועל ירושלים (כדורגל) שנהרג במלחמת לבנון הראשונה יונתן תובל – יועץ בכיר ליוזמת ז'נבה סעדיה תובל – חוקר ישראלי במדעי המדינה עמוס קופפר-תובל – כדורסלן ישראלי תובלה תבל
מרק סלבין

מרק סלבין (ברוסית: Марк Славин; ‏31 בינואר 1954 – 6 בספטמבר 1972) היה מתאבק וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שביצע ארגון הטרור "ספטמבר השחור". נולד במינסק כאשר זו הייתה בברית המועצות. בשנת 1971 זכה בתואר אלוף ברית המועצות לנוער בסגנון יווני-רומי. סלבין היה אמור לייצג את ברית המועצות באולימפיאדת 1972, אך החליט שהוא מעוניין לייצג את מדינת ישראל, לכן עלה עם משפחתו. שלושה חודשים אחרי עלייתו לישראל יצא סלבין למינכן לייצג את ישראל באולימפיאדה אולם נחטף ביום בו אמור היה להתחרות, ונרצח למחרת. הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול, לצד חבריו לנבחרת עמיצור שפירא, אנדרי שפיצר, אליעזר חלפין וקהת שור. מרק סלבין, באתר olympedia.org דף לזכר מרק סלבין, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה רונן דורפן, הרקולס היהודי, באתר ישראל היום, 22 בספטמבר 2010 בעז גורן, ‏יא חללי מינכן - האולימפיאדה שהפכה לטרגדיה, באתר ONE‏, 26 ביוני 2008 מרק סלבין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרק סלבין באתר GRAVEZ ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונדור איירליינס

קונדור איירליינס (בגרמנית: Condor Flugdienst) היא חברת תעופה שבסיסה בגרמניה. החברה מפעילה טיסות למדינות הים התיכון, אסיה, אפריקה, צפון אמריקה והאיים הקריביים. בסיסי הפעולה הראשיים של החברה נמצאים בנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט ובנמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס, ובקאריביים בנמל התעופה של סנטו דומינגו ברפובליקה הדומיניקנית. עד שנת 2005 הייתה החברה בבעלות של חברת לופטהנזה ולאחר מכן נקנתה על ידי קבוצת תומאס קוק. כעת נמצאת בשליטה של לוט הפולנית. החברה הוקמה ב-21 בדצמבר 1955 בשם "שירותי טייס גרמניים בע"מ" (Deutsche Flugdienst GmbH), והחלה לפעול ב-28 במרץ 1956. בעקבות משבר ב-1960 נמכרה החברה ללופטהנזה ששינתה את שמה לקונדור איירליינס. בין השנים 1965-1969 רכשה החברה מטוסי סילון מדגמי בואינג 727, בואינג 707 ומקדונל דאגלס DC-8. בהמשך קנתה גם מטוסים מדגם בואינג 737, בואינג 747, מקדונל דאגלס DC-10 ואיירבוס A300. בתחילת שנות ה-90 שדרגה החברה את הצי שלה עם מטוסי בואינג 757 ובואינג 767. ב-2008 אישרה תומאס קוק את ההשתלטות על חברת קונדור איירליינס וקנייתה מלופטהנזה בסכום של 77,190,000 אירו, דבר שהקנה לחברת תומאס קוק שליטה בלעדית על החברה. ב-25 בספטמבר 2019 סיפקה ממשלת גרמניה הלוואה כדי להציל את החברה, לאחר שחברת האם "קבוצת תומאס קוק" פשטה את הרגל. ב 25 בינואר 2020 הודיעה חברת התעופה הפולנית לוט, על רכישת החברה. צי המטוסים של החברות במותג נכון לנובמבר 2018: מדיה וקבצים בנושא קונדור איירליינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונדור איירליינס קונדור איירליינס, ברשת החברתית פייסבוק קונדור איירליינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קונדור איירליינס, ברשת החברתית אינסטגרם קונדור איירליינס, ברשת החברתית LinkedIn קונדור איירליינס, סרטונים בערוץ היוטיוב מיכל רז-חיימוביץ', ‏ממשלת גרמניה נרתמה להציל את חברת-הבת של תומאס קוק, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2019 מיכל רז-חיימוביץ', ‏קבוצת תעופה חדשה: חברת-האם של לוט איירליינס רכשה את חברת התעופה הגרמנית קונדור, באתר גלובס, 25 בינואר 2020 פרטי צי המטוסים של קונדור, באתר airfleets.net (באנגלית)
שלוון כתמים

שלון כתמים (שם מדעי: Eirenis lineomaculatus) הוא נחש מסוג שלוון ממשפחת הזעמניים. בישראל ניתן לפגוש בו בעיקר באזורים הצפוניים ובמרכז הארץ, מתחת לאבנים, בשולי חורשות, או בגינות (עלול לחדור לבתים), אך הוא אינו מצוי באזורים חוליים. הנחש נפוץ גם בירדן, טורקיה, סוריה ולבנון. זהו נחש קטן ואיטי שאורכו יכול להגיע לאורך של עד-40 ס"מ, אך רוב הפריטים שנצפו עד כה מגיעים לאורך של כ-25 ס"מ לערך. צבעו חום או אפור בהיר, על עורפו ניתן להבחין בכתם רוחבי גדול, גחונו לבן ומנוקד בכתמים חומים וקשתית עיניו כתומה. שלון הכתמים אינו נושך ואינו ארסי, וניזון מפרוקי רגליים, בעיקר מעקרבים (עביד שחום במיוחד). הנחש פעיל ביום, אינו מרבה לזחול על הקרקע ומעדיף לנוע מגל אבנים אחד למישנהו. שלון הכתמים נוטה להתגונן כך שהוא מכנס את עצמו למין קשר מרושל, מתנשף, ומדי פעם מטיל את ראשו בניסונות הכשה מזויפים. באופן כללי אינו נרתע ממגע יד אדם, אך במידה ומוטרד יתר על המידה משחרר פרש מסריח. מעט מאוד ידוע אודות רביית השלוון. עם זאת נצפו הטלות של כשתי ביצים. השלוון מבחין בטרפו על פי זיהוי תנועתם וריחם. כאשר תופס את טרפו, מתחיל מיד לבלועו, ואינו חונק אותו (אפילו אם הטרף ארסי). אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 189-190 מדיה וקבצים בנושא שלוון כתמים בוויקישיתוף שלוון כתמים, באתר ITIS (באנגלית) שלוון כתמים, באתר NCBI (באנגלית) שלוון כתמים, באתר GBIF (באנגלית) שלוון כתמים באתר הרשימה האדומה של IUCN Reptile Academy, חקירת הדינמיקה האקולוגית של Eirenis lineomaculatus שלוון כתמים: מחקר השוואתי בישראל ובטורקיה, באתר מוקד לוכדי נחשים, ‏2023-12-13