laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דרדניה

דַּרְדָּנִיה (יוונית עתיקה: Δαρδανία) הוא שם היסטורי לאזור, ומאוחר יותר לפרובינקיה הרומית שבה חיו הדרדנים, עם אילרי, שיש הטוענים כי מוצאו מהעם התראקי. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס פלשו הדרדנים לפרובינקיית מקדוניה יחד עם הסקורדיסקים (עם קלטי) ועם העם התראקי המאדים. בשנת 28 לפנה"ס, דרדניה נכבשה על ידי האימפריה הרומית והפכה לחלק מן הפרובינקיה של מואסיה. על פי סטראבון, הייתה חלוקה בתוך הדרדנים בין הגאלאברי ולבין התונאקי. במונחים של ימינו, דרדניה השתרעה באזור קוסובו של ימינו והמשיכה מערבה עד פסגת הדרין. היא השתרעה לכיוון צפון עד ניש (נאיסוס בעת העתיקה, העיר החשובה באזור). בדרום עד סקופיה (סקופי בעת העתיקה) וגבלה בפלגיה ובפאוניה, ובדרומה היא נגעה גם בדזרטיה, שבירתה ליכנידוס. מדיה וקבצים בנושא דרדניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליהו הכהן (רב)

רבי אליהו בן אברהם שלמה הכהן האתמרי (איזמיר, 1659 (משוער) – איזמיר, 1729, ח' באדר ב' ה'תפ"ט) היה דיין, מחבר ספרים ומקובל מחכמי איזמיר. נודע בעיקר בזכות ספרו שבט מוסר. נולד באיזמיר לאברהם שלמה, ושם ישב כל חייו. נודע כדרשן. בדרשותיו הטיף לסגפנות ולהתרחקות מתענוגות העולם הזה. עם היותו בעצמו עשיר, הטיף לעשירים לפזר את כספם לצדקה, וראה בעוני ובאי השוויון החברתי בעיה דתית מוסרית, הצריכה לבוא לידי תיקון על ידי הקהילה. את עשירי הקהילה ראה כ"אפוטרופוסים" המופקדים על הכספים של העניים. הוא עצמו שימש כאפוטרופוס לעניים, והיה מחלק להם מהכספים שהיה מקבץ מהעשירים. בדרשותיו הפליג בתיאורי השכר והעונש של העולם הבא מזה, והגיהנום מזה. לאחר המרת הדת של שבתי צבי הוא יצא נגד מחשבי הקיצים. עם זאת, גרשם שלום כתב שיש בספריו רמזים לכך שהאמין ששבתי צבי היה משיח. רבי אליהו חיבר עשרות ספרים, בעיקר ספרי מוסר, מדרש ופרשנות על ספרי התנ"ך. שבט מוסר - ספרו המוכר ביותר. יצא לאור לראשונה בקושטא ה'תע"ב, ומאז בעשרות מהדורות. תורגם ליידיש, לאדינו וערבית יהודית. עיבוד מקוצר לעברית עכשווית של חלקים מהספר יצא על ידי יורם טהרלב בשם "וטהר לבנו". מדרש תלפיות - בו נאספו מדרשים ואגדות מהתלמודים, מהזוהר ועוד. הספר עוסק גם בזיהוי אבני החושן, ובשאר אבנים טובות וסגולתם. ילקוט האתמרי - ספר מדרשים, ספר זה העניק לו את הכינוי "רבי אליהו האתמרי". ולא עוד אלא - באור לכל המקומות שבהם נאמר ולא עוד אלא בתלמוד ובספרות המדרש. מעיל צדקה עיני העדה - פירוש על המסורה בתנ"ך מגלה צפונות אגדת אליהו - שני חלקים על אגדות התלמוד הירושלמי תהילות ה' - על תהלים אליהו זוטא - על מסכת אבות מנחת אליהו - דרושים סמוכים לעד - על התורה מדרש אליהו - דרושים על מעלת פטירת הצדיקים חוט של חסד - ביאורים וחידושים על חמישה חומשי תורה ספר ברכת כהן - על ענייני ברכת כהנים ידו בכל - ביאורים וחידושים על חמישה חומשי תורה, נדפס באיזמיר, שנת תרכ"ז. הגותו ופירושו למגילת שיר השירים הודפסה בתוך ספר אוצר מפרשי שיר השירים-אב אחד לקודש הקודשים חלק ב מדיה וקבצים בנושא אליהו הכהן בוויקישיתוף רבי אליהו הכהן האיתמרי, באתר ויקיטקסט מגלה צפונות, באתר ויקיטקסט שבט מוסר, באתר ויקיטקסט חכם אליהו הכהן, באתר "החכם היומי" אליהו בן אברהם שלמה (1659?-1729), הכהן, דף שער בספרייה הלאומית דוד הלחמי, רבי אליהו ברבי שלמה אברהם הכהן מאיזמיר (בעל „שבט מוסר”), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קי"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) גרשם שלום, ‏ר' אליהו הכהן האיתמרי והשבתאות, ספר היובל לאלכסנדר מארכס, תש"י, באתר "דעת" רבי אליהו הכהן האיתמרי, באתר mytzadik כתביו שבט מוסר, מתוך מאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית – ישראל דרשות שבט מוסר מדרש תלפיות מדרש האיתמרי, ווארשא מעיל צדקה, איזמיר, באתר היברובוקס אגדת אליהו על הירושלמי - חלק א, חלק ב ולא עוד אלא, ‏אזמיר, תרי"ג, באתר היברובוקס החיד"א, שם הגדולים, בערכו גרשם שלום, ר' אליהו הכהן האיתמרי והשבתאות
שמעון קורן

שמעון קורן (נולד ב-1953) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד המחוז הצפוני. קורן נולד בנהריה, שירת בצה"ל בחטיבת גולני וב-1977 התגייס לשורות משטרת ישראל. את הקריירה שלו במשטרה החל במחוז הצפוני, היה מפקד תחנת גליל, המפקד הראשון של יס"מ גליל, ומפקד משטרת התנועה בצפון. ב-1996 עבר לירושלים והתמנה לראש מדור מבצעים במטה הארצי. בהמשך כיהן כראש אגף מבצעים של מחוז ירושלים, קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב מוריה תחת מפקד המחוז דאז, ניצב מיקי לוי. בתקופה זו התמודדה העיר עם שורת פיגועי התאבדות שהביאה עימה האינתיפאדה השנייה. בשנים 2004 עד 2007 כיהן כסגן מפקד המחוז. לאחר פרסום מסקנות והמלצות ועדת זיילר וסבב המינויים שנכפה על המשטרה, קודם קורן לדרגת ניצב ומונה במאי 2007 למפקד המחוז הצפוני, במקומו של שחר איילון שאך זה עתה נכנס לתפקידו ועבר לכהן כסגן המפכ"ל. קורן פרש מהמשטרה באפריל 2011. בתקופתו של קורן במחוז הצפוני הוא התמודד עם השלכות פרשת השוטרים הנוקמים מהמחוז, שהובאו למשפט והורשעו בזמן כהונתו. כמו כן ספג הערה פיקודית על תפקודו בזמן המהומות האלימות בפקיעין במהלכן נלקחה שוטרת כבת ערובה. אירועים בולטים נוספים היו מבצע אבטחת צעדת אנשי הימין באום אל-פחם, המהומות בין יהודים וערבים במהלך יום הכיפורים ב-2008, אבטחת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל, פרשת השוטר שחר מזרחי שהרג גנב רכב וההתמודדות עם השרפה בכרמל (2010). לאחר פרישתו החלו הליכים לפיצול המחוז הצפוני לשני מחוזות: מחוז חוף ומחוז צפון. ב-2012 מונה ליועץ אבטחה וביטחון של סטף ורטהיימר. קורן בוגר תואר ראשון במדעי המדינה, נשוי ואב לשלושה. מדיה וקבצים בנושא שמעון קורן בוויקישיתוף יהונתן ליס, הוועדה לבדיקת אירועי פקיעין: "מפקד מחוז צפון לקה בהיבטים שונים של מילוי תפקידו", באתר TheMarker‏, 21 בפברואר 2008 חגי עינב, מפקד מחוז צפון: "אלווה את שחר מזרחי לכלא", באתר ynet, 1 באוגוסט 2010 יוסי מזרחי |, ‏העבודה החדשה של ניצב שמעון קורן, באתר ‏מאקו‏, 2 ביולי 2012
קיריאקוס יואנו

קיריאקוס יואנו (ביוונית: Κυριάκος Ιωάννου; נולד ב-26 ביולי 1984 בלימסול) הוא אתלט קפריסאי המתחרה בקפיצה לגובה. הישגו המשמעותי הראשון של יואנו היה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי ב-2005, אז סיים במקום העשירי. באותה שנה זכה במדליית הזהב במשחקי הים התיכון שנערכו באלמריה. שנה אחר כך זכה במדליית הארד במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן. באליפות העולם שנערכה באוסקה ב-2007 קבע את שיאו האישי, המהווה גם את שיא קפריסין - 2.35 מ'. הוא סיים במקום השלישי, והיה לאתלט הקפריסאי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליה באליפות העולם. בהמשך זכה במדליית הכסף באוניברסיאדה בבנגקוק, במדליית הארד באליפות העולם שנערכה בוולנסיה ב-2008 ובמדליית הזהב במשחקי הים התיכון שנערכו בפסקרה ב-2009. באותה שנה שוב קבע הישג שיא עבור אתלט קפריסאי, כשזכה במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה בברלין. יואנו קפץ לגובה של 2.32 מ', בדיוק כמו הזוכה במדליית הזהב, ירוסלב ריבקוב, אך דורג אחריו עקב פסילה עודפת בקפיצות המוקדמות. מדיה וקבצים בנושא קיריאקוס יואנו בוויקישיתוף קיריאקוס יואנו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי קיריאקוס יואנו, באתר olympedia.org קיריאקוס יואנו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית קיריאקוס יואנו, באתר ליגת היהלום קיריאקוס יואנו, באתר Track and Field (גברים)
סיימון קוזנץ

סיימון סמית' קוזנץ (באנגלית: Simon Smith Kuznets; ברוסית: Са́ймон Кузне́ц; ‏30 באפריל 1901 – 8 ביולי 1985) היה כלכלן יהודי-אמריקאי מודרני. נחשב לאבי החשבונאות הלאומית אותה פיתח בשנת 1932. בשנת 1971 זכה בפרס נובל לכלכלה על "שפיתח גישה למדידת צמיחה כלכלית ותרם לתובנות והבנה של המבנה הכלכלי-חברתי, ולתהליך ההתפתחות." קוזנץ נולד למשפחה יהודית, בפינסק (אז האימפריה הרוסית, כיום בלארוס), והתחנך באוקראינה. ב-1922 עבר לארצות הברית ולמד באוניברסיטת קולומביה. הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון ב-1923, לתואר שני ב-1924, ולימודי דוקטורט ב-1926. בין השנים 1925–1926 חקר קוזנץ דפוסים כלכליים בתורת המחירים, כעוזר מחקר צעיר. הייתה זו עבודה זו שהובילה לפרסום ספרו הראשון שפורסם ב־1930: Secular Movements in Production and Prices. בשנים 1930–1936 לימד כעוזר הוראה באוניברסיטת פנסילבניה, ובשנת 1936 מונה למרצה בכלכלה וסטטיסטיקה, בשנת 1954 עבר לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ומ-1960 עד פרישתו ב-1971 לימד באוניברסיטת הרווארד. סיימון קוזנץ נפטר ב-8 ביולי 1985, בגיל 84. ב-2013 נקראה על שמו האוניברסיטה הלאומית של חרקוב לכלכלה (Харківський національний економічний університет імені Семена Кузнеця) שבה למד בשנים 1918–1921. עקומת קוזנץ מדיה וקבצים בנושא סיימון קוזנץ בוויקישיתוף סיימון קוזנץ, באתר פרס נובל (באנגלית) סיימון קוזנץ, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה Simon Kuznets אנציקלופדיה לכלכלה (באנגלית) סיימון קוזנץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סיימון קוזנץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סימון קוזנץ, דף שער בספרייה הלאומית בשנת 1918 נקרא המוסד בו למד קוזנץ "מכון חרקוב למסחר" (Харьковский коммерческий институт). ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית האם מרים

בית האם מרים (בטורקית: Meryem Ana Evi) הוא אתר קדוש נוצרי ומוסלמי, השוכן בראשו של "הר הזמיר" (Bülbüldağı) בגובה של 401 מטרים מעל פני הים, כשלושה קילומטרים מדרום לשרידי אפסוס שבמערב טורקיה. לפי גרסה אחת, הרווחת בעיקר בקרב הקתולים, נלקחה הבתולה למקום זה על ידי יוחנן בן זבדי, והתגוררה בו עד עלייתה לשמים. המסורת המייחסת את מקום מגוריה האחרון של הבתולה לבית ליד אפסוס, חדשה יחסית. אומנם במכתב ששלח נסטוריוס למשתתפי ועידת אפסוס בשנת 431 נזכר כי מרים ויוחנן בן זבדי ביקרו באפסוס, אך התוספת כי במקום זה הם מתו ונקברו נזכרה לראשונה רק במאה ה-13. מסורת זו התבססה בחזיונה של הנזירה הגרמנייה אן קתרין אמריך (Anne Catherine Emmerich) ב-1812, ואשר פורסם בשנת 1852. אמריך שהייתה נכה רתוקה למיטתה, לא ביקרה באפסוס מעולם וחיתה בטרם שרידי העיר נחפרו. היא תיארה מבנה אבן מלבני, ובו אח ואפסיס, וכן מעיין שנבע לידו. עוד תיארה מערה ליד המבנה שבה הונח ארון הקבורה של הבתולה, ואשר נמצא ריק זמן קצר לאחר שגופה הארצי הונח בו. בעקבות חזיונותיה של אמריך, התגלה מבנה אבן קטן על הר הזמיר בשנת 1881, אך תגלית זו לא זכתה להכרה של ממש. המבנה "התגלה" פעם נוספת ב-27 ביוני 1891 על ידי שני נזירים לזריסטים ושני פקידים קתולים, אשר מצאו במקום שרידי קפלה הרוסה ופסל של הבתולה. הנזירים החלו עולים לאתר לרגל בכל שנה בחג עליית מרים החל ב-15 באוגוסט. הפעם המסורת התבססה וצברה מעמד כגרסה חלופית לזו המזהה את קבר הבתולה בקבר מרים בירושלים. המקום הפך ליעד פופולרי לעליה לרגל, במיוחד בחג עליית הבתולה. בשל חוסר בראיות של ממש לנכונות המסורת, הכנסייה הקתולית לא אשרה מעולם את הדבר באופן רשמי, אך יחסה לגרסה זו היה אוהד. האפיפיור פיוס השנים עשר קבע בשנת 1951 כי האתר הוא "מקום קדוש", ומספר אפיפיורים בקרו במקום - פאולוס השישי ב-1967, יוחנן פאולוס השני ב-1979 ובנדיקטוס השישה עשר בשנת 2006. המקום קדוש גם למוסלמים הרואים בבתולה קדושה, ולפי המסורת, למעיין הנובע באתר יש סגולות מרפא. המבנה באתר מתוארך למאה ה-6 או ה-7, אך חלקים מיסודותיו הוקמו במאה ה-1, כמו גם שרידי פחם שנמצאו במקום. הקפלה הנוכחית היא תוצר של עבודות שחזור מאמצע המאה ה-20, וקו אדום מבחין בין החלקים המקוריים של המבנה לבין אלה המשוחזרים. המבנה קטן למדי ובו חלל מרכזי, חדר שלפי המסורת שימש כחדר השינה של הבתולה ומטבח. בחלל המרכזי ניצב מזבח פשוט ומעליו פסל הבתולה. האתר מתוחזק על ידי נזירים לזריסטים, ובכל יום נערכת בו מיסה. קבר מרים כנסיית הדורמיציון אתר האינטרנט הרשמי של בית האם מרים מדיה וקבצים בנושא בית האם מרים בוויקישיתוף בית האם מרים, ברשת החברתית פייסבוק אודות האתר תמונה פנורמית של פנים המבנה QT קבר הבתולה הברוכה מרים באנציקלופדיה קתוליקה אודות המקום באתר Catholic Ireland Testimony in favor of Ephesus House of the Virgin, Ephesus
הפועל קריית טבעון (כדורמים)

הפועל קריית טבעון הוא מועדון כדורמים ישראלי, הנמנה עם מועדוני הכדורמים המובילים והוותיקים בישראל. המועדון מתחרה בליגת הלאומית, ליגת הכדורמים הבכירה בישראל. מגרשה הביתי של הקבוצה הוא בריכת חנה סנש שבקריית טבעון. הפועל קריית טבעון היא מחזיקת גביע המדינה בכדורמים המכהנת (2017).הפועל קריית טבעון היא בנוסף אלופת המדינה בכדורמים (2021). במהלך שנות קיומה, זכתה הקבוצה ב-9 אליפויות ו-17 גביעי מדינה. חמש פעמים זכתה הקבוצה בדאבל (1998, 1999, 2000, 2001, 2011). בשנת 1955 הוקמה אגודת הפועל קריית טבעון בכדורמים ומאז הפכה לשם דבר בענף ועימה הפך הספורט למוביל בקרית טבעון ובישובי הסביבה. האגודה הוקמה בימיה הראשונים על ידי יהודים שעלו לארץ מהונגריה ורומניה וראשית שיחקו בשכונת בת גלים בחיפה עד שהגיעו לכמה יישובים בצפון בהם קריית טבעון והמשיכו לשחק את המשחק. כבר מההתחלה היה מיזוג בין שחקני הכדור מים לשחיינים וחלקם שיחקו בקבוצה המקומית ושחו בנבחרת המקומית במקביל. בשנת 1957 החל מיכה קניץ לאמן ילדים ונוער בכדורמים, והקים את אגודת הפועל קריית טבעון בכדורמים. בשנת 1962, בעקבות חילוקי דעות במועדון הפועל חיפה, פרשו ממנה מרבית השחקנים בהנהגתו של קניץ, ועברו להפועל קריית טבעון, בה שימש קניץ כמאמן-שחקן. הקבוצה שילבה נוער מטבעון וותיקים מחיפה, והשתלבה בצמרת הליגה הלאומית בכדורמים. בין מאמני הקובצה היה וילי ראושניץ שאימן גם נבחרת ישראל. האגודה היא קבוצת הכדורמים הוותיקה במדינת ישראל. במשך השנים היא הפכה לבית גידול לשחקני הכדורמים של הצפון וסיפקה שחקנים ושחיינים רבים לנבחרות ישראל בכדורמים ובשחייה. בראשית שנות ה-90 שיחקו באגודה שחקנים זרים, כמו קפטן נבחרת קזחסטן סרגיי דורדזוב ששיחק בשתי אולימפיאדות, שחקני נבחרת הונגריה קלמן טוט, תאמש יואנס, בלה תמאש ושחקנים מרומניה ורוסיה. צבי גבישי מיכה קניץ עודד רוזנפלד יחיאל מוזס יאיר שבזין יורם שניידר רוני קרן סמי קרן רפי מלמן פלגי רוזנפלד מיקי וייצן אוהד בן דרור בר רהב בשני העשורים האחרונים בלטו השחקנים הישראלים: האחים אפי ודני זהבי, מושיקו הרשקוביץ, אמיר ויינברג, רן שחם, אלדד חצור ששיחק גם באוניברסיטת ברקלי בארצות הברית, האחים בן ונוי זלץ, עמית סקר ששיחק גם במכללת סנטה ברברה, גיא איתן, יאיר אהרון, יוני פינסקי, גד סטרוגו מעוז גבר ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של הפועל קריית טבעון
שמורות היער האטלנטי בחוף דסקוברימנטו

שמורות היער האטלנטי בחוף דסקוברימנטו (בפורטוגזית: Reservas de Mata Atlântica da Costa do Descobrimento) כוללות שמונה אזורים מוגנים ביער האטלנטי. השמורות משתרעות על פני שטח כולל של כ-1,120 קמ"ר במדינות באהיה ואספיריטו סאנטו בברזיל. האזור בו הן מצויות מכונה "חוף דסקוברימנטו" (Costa do Descobrimento; מילולית: "חוף הגילוי"), שכן בו התקיים, ב-1500 המפגש הראשון בין אירופאים לאינדיאנים של ברזיל של ימינו. בשנת 1999 הוכרזו השמורות בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. השמורות כוללות שלושה פארקים לאומיים (הר פסקואל, דסקוברימנטו ופאו ברזיל), שתי שמורות ביולוגיות (אונה וסואורטאמה), שתי תחנות מחקר (וראקרוס ופאו ברזיל ספלאק) וכן את שמורת היער ליניארס. תחנת וראקרוס ושמורת היער ליניארס הן בבעלות פרטית, אך ניהולן נעשה בתיאום עם האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע. היער האטלנטי הוא מהמגוונים והעשירים שביערות הגשם, אך הוא מצוי בנסיגה מתמדת כתוצאה מברוא יערות לצורכי חקלאות והקמת ערים. למעשה, הוא מורכב כיום משתי יחידות ביוגאוגרפיות נפרדות. חלקו הדרומי מצוי בעיקר בשטחיהן של מדינות סאו פאולו ופרנה, וגם בו 25 שמורות שהוכרזו ב-1999 כאתר מורשת עולמית. מדיה וקבצים בנושא שמורות היער האטלנטי בחוף דסקוברימנטו בוויקישיתוף
מצודת קייפ קוסט

מצודת קייפ קוסט (באנגלית: Cape Coast Castle; בדנית: Carolusborg) היא מצודה השוכנת בעיר קייפ קוסט שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי. צורתה של המצודה היא כשל טרפז, אורכה ממזרח למערב מגיע ל-160 מטרים, ורוחבה מדרום לצפון עומד על 80 מטרים. מבני המצודה משתרעים סביב שתי חצרות, המערבית והגדולה יותר בצורת טרפז, והמזרחית בצורת משולש. המבנה הראשון באתר הוקם על ידי השוודים בשנת 1653, כשנה לאחר שהשתלטו על האזור. הוא נבנה מעץ, וזכה לשם קרולוסבורג (Carolusborg)‏, לכבודו של המלך קרל העשירי גוסטב. מאוחר יותר הוחלף המבנה בבנין אבן. בחודש אפריל 1663 נכבשה המצודה, כמו כל המושבה השוודית בחוף הזהב, בידי הדנים, אך אלה שלטו במקום משך שנה בלבד, ובשנת 1664 הוא נכבש בידי האימפריה הבריטית. המצודה שימשה בעיקר לכליאת עבדים אשר הוחזקו במרתפיה עד לשילוחם באוניות לאמריקה. בסוף המאה ה-18 נבנתה המצודה מחדש והורחבה, וב-1844 היא הייתה למקום מושבו של מושל המושבה הבריטית של חוף הזהב. בשנות ה-20 של המאה ה-20 המצודה שופצה, וכאשר גאנה זכתה בעצמאותה בשנת 1957, היא הופקדה באחריותה של רשות המוזיאונים והמונומנטים הלאומית (Ghana Museums and Monuments Board). ב-1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית. בשנות ה-90 שוב שופץ המבנה בסיוען של האומות המאוחדות ושל ארצות הברית. במקום פועל מוזיאון המוקדש לסחר העבדים בחוף הזהב. מדיה וקבצים בנושא מצודת קייפ קוסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מצודת קייפ קוסט היסטוריה של המצודה
פרדריק קליי

פרדריק אימס קליי (באנגלית: Frederic Emes Clay; ‏3 באוגוסט 1838 – 24 בנובמבר 1889), היה מלחין אנגלי אשר כתב בעיקר מוזיקה בימתית. קליי היה חבר טוב של המלחין הידוע יותר, סר ארתור סאליבן. לאחר עבודה משותפת עם המחזאי ויליאם שוונק גילברט, הפגיש קליי בין השניים, שהפכו ברבות הימים לצמד יוצרים מפורסמים. קליי נולד בפריז להורים אנגליים. אביו היה חבר בפרלמנט הבריטי. אמו ואביו היו שניהם בעלי רקע מוזיקלי, כאשר סבתו מצד אמו הייתה זמרת אופרה. קליי התחנך בביתו ולמד נגינה על כינור ועל פסנתר. מאוחר יותר המשיך ללמוד קומפוזיציה אצל וילהלם ברנרד מוליק, וב-1863 עבר ללייפציג להמשך לימודיו אצל מוריץ האופטמן, אשר היה בין השאר גם מורם של סאליבן ושל המנצח הנס פון בילו. קליי החל בקריירת ההלחנה שלו עוד כשהיה עובד ציבור. לאחר מות אביו ב-1873 וקבלת הירושה, החל לעסוק בהלחנה באופן בלעדי. פרט לכמה שירים, המנונים ומוזיקה כלית, כתב קליי בעיקר מוזיקה בימתית. בין השאר שיתף פעולה עם גילברט, וכתב יחד איתו כמה מיצירותיו המצליחות, ביניהן "לפני עידנים", ו"הנסיכה טוטו". לאחר שהות קצרה באמריקה, שב קליי ללונדון ב-1881. הוא סיים לחבר את שתי יצירותיו האחרונות, "הדוכסית העליזה" ו"הטבעת המוזהבת" בשנת 1883. אחרי ביצוע של האחרונה, סבל קליי משבץ מוחי, אשר גדע את קריירת ההלחנה שלו. הוא נמצא ללא חיים באמבטיה (ככל הנראה התאבד) בדירתה של אחותו, והוא בן 51. הוא נקבר בבית הקברות ברומפטון. פרדריק קליי, באתר AllMusic (באנגלית) פרדריק קליי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרדריק קליי, באתר Discogs (באנגלית) רשימת יצירותיו של פרדריק קליי
דידג'רידו

דידג'רידו (או בקיצור דידג') הוא כלי נשיפה קדום שפותח על ידי תושביה המקוריים של אוסטרליה, האבוריג'ינים. אף שאין מידע מדויק לגבי גילו, ישנן עדויות שהשימוש בו החל כבר לפני 1,500 שנה, והוא מתואר פעמים רבות ככלי הנשיפה העתיק בעולם. לכלי נגינה זה לפחות 45 שמות במרחבי אוסטרליה השונים, אחד מתוכם הוא "יִדָקי" (yiḏaki), ואילו "דידג'רידו" הוא השם שקיבל בקרב אנשי המערב. באופן מסורתי עשוי הדידג'רידו מענף של אקליפטוס שחלקו הפנימי כורסם על ידי טרמיטים. בכלי מנגנים על ידי נשיפה לתוכו והרעדת השפתיים, פעולות שיוצרות רטט בענף ובכך נוצר הצליל. הצליל של הדידג'רידו הוא בעל תו אחד אך יכול להישמע מגוון על ידי הוספת קולות של הנגן עצמו (כגון צעקות), הקטנת נפח האוויר בלחיים או לחלופין ניפוח הלחיים, הזזת הלשון בתוך חלל הפה ועוד. בדומה לכלי נשיפה אחרים, ביכולתם של נגני דידג'רידו מיומנים לנשוף אוויר מהפה אל תוך הכלי ובו-זמנית לשאוף אוויר מהאף אל הריאות (סירקולציה), וכך לנגן ברציפות ובמקצועיות לפרקי זמן ארוכים. פעולה זו מכונה "נשימה מחזורית" והיא ניתנת לשימוש בכלי נשיפה רבים. בתרבות האבוריג'ינית העתיקה הכלי שימש לטקסים פולחניים ולתיאורי זמן החלום. כיום התרבות המערבית אימצה את הכלי ופיתחה בו סגנון נגינה ומקצבים שונים. כמו כן מכינים דידג'ים לא רק מאקליפטוס אלא גם מעצים אחרים כגון אגבה, במבוק, אזדרכת ועוד. קטע וידאו מאתר של אייל עמית עם הסברים על הכלי דידג'רידו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Lynda De Lacey, Australia's Greatest Inventions, p. 14
אמא דבלאם

אמא דבלאם הוא הר ברכס ההימלאיה הנמצא במזרח נפאל. גובהו 6812 מטרים. משמעות שמו היא: "אם ושרשרת הפנינים שלה". פסגת ההר נחשבת לאחת הפסגות היפות ברכס ההימלאיה ונופו מלווה חלק גדול מן הדרך למחנה הבסיס של האוורסט (הצד הנפאלי). מסלול ההעפלה הקל הוא מהרכס הדרום מזרחי - לפי צללית ההר כפי שנראית בחלקה הימני של התמונה. ההר נכבש לראשונה על ידי קבוצת מטפסים בני לאומים שונים ב-13 במרץ 1961. כמו הרים נוספים בנפאל, יש צורך בהיתר על מנת לטפס על ההר. הטיפוס הקלאסי על ההר כולל שלושה מחנות ביניים, כשהאחרון הוא לרוב על הקרחון. עונת הטיפוס היא בחודשים אפריל - מאי ועונה נוספת מתאפשרת בספטמבר - אוקטובר. בשנת 2006, בלילה שבין 13 ל-14 בנובמבר כתוצאה מהתמוטטות חלל גדול בתוך הקרחון, התרחשה מפולת שלגים גדולה בהר שסחפה מספר אוהלים מהמחנה השלישי והרגה 6 מטפסים, מתוכם שלושה מבני השרפה. מידע רב על ההר (באנגלית)
אלוויזה קונטאריני

אלוויזה קונטאריני (באיטלקית: Alvise Contarini; ‏ 24 באוקטובר 1601 - 15 בינואר 1684) היה הדוכס ה-106 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-26 באוגוסט 1676 ועד פטירתו, כשבע שנים ומחצה לאחר מכן. אלוויזה קונטאריני היה הדוג'ה השמיני והאחרון מבית קונטאריני. אלוויזה קונטאריני נולד בוונציה לניקולו קונטאריני ואלנה מיקיאל. אלוויזה היה בנם השלישי של בני הזוג ואחיינו של פרנצ'סקו קונטאריני, הדוג'ה ה-95 של ונציה (אשר כיהן בין השנים 1623–1624). אלוויזה קונטאריני לא נישא, והקדיש את חייו לשירות הציבור ולפוליטיקה. הוא כיהן כשגריר לה סרניסימה בצרפת, ספרד, הולנד ובחצר האפיפיור. בעת שירותו בחצר מלך צרפת הוא קיבל מהמלך תואר אבירות (chevalier). קונטאריני כיהן כסאביו ובאותה עת תמך בהמשך מלחמת כרתים במסגרתה ניסתה ונציה למנוע מהאימפריה העות'מאנית להשתלט על האי כרתים. בעקבות מותו של הדוג'ה ניקולו סאגרדו ב-14 באוגוסט 1676, המועמד המוביל לבחירה היה אחיו של ניקולו - ג'ובנאי סאגרדו. ג'ובאני הצליח להשיג במהרה את תמיכתם של שלושים מתוך 40 הבוחרים. יריביו טענו כי השתמש באמצעים לא כשרים להשגת קולות אלה, ומהומות פרצו ברחובות העיר. על מנת לעצור את המהומות, נבחרו 40 בוחרים חדשים, אשר נפגשו ב-26 באוגוסט 1676 ובחרו באלוויזה קונטאריני כמועמד של פשרה. תקופת כהונתו של קונטאריני מאופיינת כתקופה שלווה, וזאת על אף המלחמה שהתנהלה בין האימפריה העות'מאנית לבית הבסבורג באזור הבלקנים. העות'מאנים נעצרו לבסוף ב-12 בספטמבר 1683 בקרב וינה. הרפובליקה, לעומת זאת, נצלה את השנים להשתקם ממלחמת כרתים, ולא הצטרפה למלחמה. רק בימים האחרונים של כהונתו של קונטאריני החלו שוב מעשי העוינות בין הרפובליקה לבין האימפריה העות'מאנית כאשר בשנת 1683 נערכו דיונים ממושכים בשאלה האם ונציה צריכה לשוב ולהילחם באימפריה, וזמן קצר לאחר מותו פרצה מלחמת מוראה. קונטאריני השקיע את מלוא מרצו בפסטיבלים ואירועים חגיגיים, ולא ניסה להפעיל סמכויות שלטון. יחד עם זאת, בראשית כהונתו ערך רפורמה במערכת המשפט של הרפובליקה, ופיקח על הצבת שרידי קדושים נוצריים שהובאו מכרתים הכבושה לכנסיות העיר. בתקופת כהונתו העניקה אוניברסיטת פדובה לראשונה תואר דוקטורט לאישה - אלנה קורנארו פיסקופיה, המתמטיקאית הוונציאנית, קיבלה תואר זה ב-25 ביוני 1678. כמו כן, בתקופת כהונתו, בשנת 1683 נפתח בעיר בית הקפה הראשון. היה זה בית הקפה הראשון באירופה ופופולריותו הביאה להפיכה הקפה למשקה פופולרי. קונטאריני הלך לעולמו ב-15 בינואר 1684, זמן קצר בטרם החליטה הרפובליקה לשוב ולהילחם בעות'מאנים. הוא נקבר בקפלת המשפחה בכנסיית סן פרנסיסקו דלה ויניה. מדיה וקבצים בנושא אלוויזה קונטאריני בוויקישיתוף
כוונון רגשי

כוונון רגשי הוא מושג מתחום הפסיכולוגיה המצביע על יכולתה של האם להתאים את רגשותיה לרגשות התינוק ובאופן כללי, יכולתו של אדם להתאים את רגשותיו לרגשות אחר. מושג זה טבע דניאל סטרן, תאורטיקן התייחסותי וחוקר בתחום התפתחות תינוקות וילדים. הכוונון הרגשי מאפשר לתינוק להכיר את עצמו כסובייקט ולווסת את רגשותיו. כוונון לקוי הוא מצב בו ההורה לא מותאם לתינוק מבחינה רגשית, דבר היוצר פסיביות, חוסר יכולת לפתיחות רגשית או לחלופין פגיעה נרקיסיסטית המאופיינת בתלות בחיזוקים מבחוץ. כוונון יתר הוא מצב של סיפוק יתר והוא לא מאפשר לילד להיות לבד עם עצמו, וכך מקשה על התפתחות ממדי עצמי והתפתחות עצמי אמיתי. על פי סטרן, הלמידה של הילד על עצמו דרך הכוונון הרגשי, היא מרכיב מקדים בדרך לגיבוש תחושת עצמי סובייקטיבי, ובהמשך גיבוש היכולת להסמלה, שתורמת ליכולת לרכישת שפה (סמלים מילוליים), לחוויית האמנות (סמלים חזותיים) ועוד. שיתוף במצבים הרגשיים של התינוק בינו לבין אמו, הוא מאפיין משמעותי בקשר האינטרסובייקטיבי ביניהם. הכוונון הרגשי של האם ליצירת שיתוף זה, דומה במידה מסוימת ל"שיקוף", "הידהוד" או "היענות אמפתית" של פסיכולוג אל המטופל שלו. לשם כך צריכה האם לקרוא את מצבו הרגשי של התינוק על פי התנהגותו הגלויה (בכי, צחוק, הבעות פנים, תנועות ותזוזות שונות), ולהגיב באופן שתואם התנהגות זו. בחודשים הראשונים לחיי התינוק, תגובת האם לרגש שמביע התינוק עשויה להתבטא, בין השאר, בחיקוי התנהגותו והבעת רגש דומה (באמצעות הבעות פנים, טון דיבור וכו'). בהמשך החיים, החיקוי הופך להבעות והתנהגות שאינן זהות במדויק לאלו של התינוק, אלא מותאמות לה ומביעות שיקוף שלה, כך שהתינוק יכול לקרוא את התגובה ולפרש אותה כקשורה להתנהגותו ולחווייתו הרגשית ולא רק חיקוי. למשל, תינוק שמתאמץ לזחול ולהגיע אל צעצוע, ואמו מלווה את ניסיונותיו בקולות "אוווו..." המביעים התאמצות והתנשפות, שתואמים את המאמץ הפיזי שחווה התינוק. ניתן לומר כי ההבדל בין חיקוי לכוונון הוא שחיקוי מעביר צורה והתנהגות חיצונית, ואילו כוונון מעביר רגש, בצורת ביטוי שונה, ומהווה דרך להעיד על קשר נפשי פנימי. במחקר בו צולמו בווידאו אינטראקציות בין אמהות לתינוקיהן, נמצא כי 48% מתגובות האם לרגש כלשהו שהביע התינוק, היו כוונון רגשי (תגובות אחרות היו הערות וחיקויים). רוב התגובות התבטאו בהתאמות בעוצמה של התגובה (למשל עוצמת קול של האם שתואמת לעוצמת תזוזה או התנהגות אחרת של התינוק), בתזמון שלה ובצורתה (כלומר מאפיין מרחבי כלשהו בהתנהגות, למשל הזזת הראש בתנועה אופקית כאשר התינוק מזיז את ידו בתנועה אופקית). כשהתבקשו האמהות להסביר את התנהגותן, הסיבה העיקרית שצוינה הייתה "שיתוף בינאישי" (צורך להיות עם התינוק, לחלוק איתו את החוויה ולהצטרף אליו – זאת ללא ניסיון לשנות את פעולותיו). סיבות נוספות שצוינו היו קשורות בתפקוד תקשורתי (לעודד את התינוק, להרגיע, לחזק). ככלל, 32% מהאמהות טענו שהיו מודעות לחלוטין להתנהגותן, והשאר היו מודעות באופן חלקי או לא מודעות בכלל. אך גם מי שטענה למודעות התייחסה בעיקר להשלכות ההתנהגות ולא להתנהגות עצמה, ולפיכך נראה כי תהליך הכוונון עצמו הוא יחסית לא מודע. במחקר עלו מדי פעם גם כוונונים רגשיים לקויים, בהם תגובת האם לא הייתה מותאמת לרגשות התינוק, אלא הייתה מוגברת או מוחלשת, ונועדה להגביר או להחליש את רמת הרגש או הפעילות שלו, אך מבלי לפגום בתחושת הכוונון. בנוסף התבטאו גם מספר כוונונים רגשיים לקויים שלא בכוונה, בהם שגתה האם בזיהוי מצבו הרגשי של התינוק או עוצמתו, או שהתקשתה לבטא תגובה מותאמת למצב זה. דניאל סטרן (2005) "עולמו הבינאישי של התינוק", הוצאת פסיכה, תל אביב דניאל סטרן, עולמו הבינאישי של התינוק, פרק 7