laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הגן האנוכיי

הגן האנוכיי (באנגלית: The Selfish Gene) הוא ספר מדע פופולרי פרי עטו של ריצ'רד דוקינס משנת 1976. בספרו שוטח דוקינס, באופן שמתאים לקהל הרחב, את תאוריית האבולוציה המתרכזת בגנים – תפיסה שלפיה יש לבחון את האבולוציה ברמת הגן, ולא ברמת האורגניזם היחיד או קבוצת האורגניזמים. השקפה זו, התואמת את השקפת עולמו הכללית של דוקינס, מבוטאת בדבריו במבוא הספר: אנחנו מכונות שרידה ותו לא – כלים רובוטיים שתוכנתו בעיוורון כדי לשמר את המולקולות האנוכיות הקרויות גנים. הספר עוסק ברובו בהסברת קיום הזולתנות בטבע, וכיצד נקודת המבט של הגנים מאפשרת להבינה. דוקינס חושף את הקורא לעקרונות הברירה הזוויגית, ברירת השארים ותורת המשחקים האבולוציונית. מושג נוסף שנטבע בספר זה הוא מם, מקבילו של הגן ברמת הרעיונות המופשטים; יחידת מידע או רעיון, המסוגלת לשכפול עצמי, ובדומה לגנים המשכפלים עצמם בגופנו, הממים משתכפלים במוחות ובמאגרי מידע. הספר תורגם לעברית (מן המהדורה האנגלית השנייה, 1989) בידי עמנואל לוטם ויצא לאור בהוצאת דביר בשנת 1991. הגן האנוכיי, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גארסאם, קיסר אקסום

גארסאם היה קיסר אקסום בשנת 600 לערך. והוא ידוע בעיקר הודות למטבעות שהוא טבע בתקופת מלכותו. מאנרו האי מציין שגאראסם או ארמה היו האחרונים לטבוע מטבעות אקסומיות, וכן שגאראסם היה המלך האקסומי האחרון שטבע מטבעות מזהב. מדיה וקבצים בנושא גארסאם, קיסר אקסום בוויקישיתוף סטוארט מאנרו-האי, אקסום: ציוויליזציה אפריקנית לקראת סוף העת העתיקה, עמוד 91. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאון הרביעי הכוזרי, קיסר האימפריה הביזנטית

לאון הרביעי, שכונה הכוזרי (ביוונית: Λέων Δ' ο Χάζαρος; ‏25 בינואר 750 – 8 בספטמבר 780) היה קיסר האימפריה הביזנטית. לאון היה בנם של הקיסר קונסטנטינוס החמישי ואשתו צ'יצ'אק (בכוזרית: פרח), בתו של הכגן הכוזרי ביחאר, שהוטבלה לנצרות בשם אירנה. ב-769 נשא לאשה את אירנה האתונאית שילדה לו את בנם קונסטנטינוס. בשנת 751 מינה אותו אביו לקיסר שותף, ובפועל שלט באימפריה הביזנטית לאחר מות אביו, בין השנים 775 - 780. ב-776 מינה את בנו, קונסטנטינוס השישי, לקיסר שותף, ויחד עמו גבר על התקוממויות בהנהגת אחיו-למחצה, ניקפורוס וכריסטופורוס, והגלה אותם. בתקופת שלטונו שלח כוחות צבא להילחם נגד הח'ליפות העבאסית בסוריה, אך לא הצליח למנוע מכוחותיה לערוך פשיטות לשטחי הקיסרות באסיה הקטנה. הוא תכנן לצאת למלחמה גם נגד ממלכת בולגריה, אך מת לפני שזה יצא לפועל. בשונה מאביו ומסבו, לאון השלישי, שהנהיגו מדיניות איקונוקלאסטית, היה לאון סובלני כלפי חסידי האיקונינים ("איקונופילים"), ואף מינה פטריארך איקונופיל. רק בשנה האחרונה לשלטונו ולחייו עצר ועינה כמה חסידי איקונינים. מדיה וקבצים בנושא לאון הרביעי הכוזרי, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף לאון הרביעי הכוזרי, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאון הרביעי הכוזרי, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנג'ול

בנג'ול (באנגלית: Banjul) היא בירת גמביה. בעיר מתגוררים כ-35,000 תושבים (2003). העיר ממוקמת על אי סנט מרי, במקום החיבור בין נהר גמביה לאוקיינוס האטלנטי. בנג'ול נחכרה על ידי דוכס קורלנד ב-1651 מהממלכה ששלטה עליה באותו זמן. בנג'ול נוסדה על ידי הבריטים בשנת 1816 כעמדת מסחר ובסיס לסחר בעבדים. לאחר היווסדה נקראה העיר "בת'רסט" (Bathurst) על שם הנרי בת'רסט, שר המושבות הבריטי באותה עת. שם העיר שונה ל"בנג'ול" בשנת 1973. ב-22 ביולי 1994 התרחשה בבנג'ול הפיכה צבאית ללא שפיכות דמים, שבה הודח הנשיא דאוודה ג'ווארה על ידי יחיא ג'אמה, שהתמנה כנשיא במקומו. לציון אותה הפיכה נבנתה "קשת 22", שגובהה 35 מטרים. בבחירות בשנת 2016 נבחר אדאמה בארו כנשיא. ג'אמה סירב לקבל את תוצאות הבחירות ולפנות את כס הנשיאות, אולם בשנת 2017, בעקבות התערבות צבאית מצד מדינות האזור, ג'אמה נמלט מגמביה ובארו הושבע כנשיא. בנג'ול מהווה את המרכז הכלכלי והאדמיניסטרטיבי של גמביה. עיקר כלכלת העיר מתבססת על עיבוד בוטנים, וכן על שעוות דבורים, עצי דקל, ושמן דקלים. העיר משורתת על ידי נמל התעופה הבינלאומי של בנג'ול. מרבית בתי התפילה בבנג'ול הם מסגדים מוסלמיים, אך ישנם גם מספר כנסיות נוצריות-אנגליקניות, פנטקוסטליות וקתוליות. בנג'ול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרים קרליבך

הרב ד"ר אפרים קרליבך (12 במרץ 1879 − י"ח בתשרי תרצ"ז 4 באוקטובר 1936) היה רב אורתודוקסי, יליד גרמניה. רבה של לייפציג. קרליבך היה שייך למשפחה מפורסמת של רבנים גרמניים. היה בנם של אסתר (גר'), סופרת ומשוררת ובתו של הרב אלכסנדר זוסמן אדלר, רבה הראשון של ליבק, ושל הרב ד"ר שלמה קרליבך, שהיה רבה של ליבק אחרי הרב אדלר. לקרליבך היו שבעה אחים וארבע אחיות. ארבעה מאחיו היו רבנים אף הם: מייסד הגימנסיה היהודית יבנה בקלן, עמנואל קרליבך (1874–1927), יוסף צבי קרליבך (1883–1942), דוד קרליבך (1885–1913) והארטוויג נפתלי קרליבך (1889–1967). בשנת 1900, בגיל 20, הוסמך לרבנות. ב-1912 הקים את "התיכון היהודי" (Höhere Israelitische Schule) בלייפציג אותו ניהל עד 1936. ב-1924 מונה לרבה הראשי של לייפציג. בתחילת שנת 1936 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב ברמת גן. שימש כרבה הראשי של רמת גן[דרוש מקור] עד פטירתו באוקטובר אותה שנה. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב, בסמוך לקברו של הרב שלמה הכהן אהרונסון. בנו, העיתונאי עזריאל קרליבך נקרא על שם הרב עזריאל הילדסהיימר שהיה מראשי היהדות האורתודוקסית בגרמניה ורבו של הרב אפרים קרליבך. מדיה וקבצים בנושא אפרים קרליבך בוויקישיתוף אתר עמותת "אפרים קרליבך, לייפציג" (בגרמנית) הרב אפרים קרליבך ז"ל, מעריב, 5 באוקטובר 1961 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילטיאדס (אפיפיור)

האפיפיור מילטיאדס הקדוש (בלטינית: Miltiades; מת ב-10 בינואר 314), הנקרא גם מלכיאדס (Melchiades), כיהן מ-2 ביולי 311 עד מותו ב-10 בינואר 314‏. משערים כי מוצאו מאפריקה, אך דבר לא ידוע אודותיו. מילטיאדס ויורשו סילבסטר הראשון, היו מתלמידיו של מרקלינוס. הוא נבחר לאחר סדה וקנטה (Sede vacante - תקופה שבה אין אפיפיור מכהן) של כעשרה חודשים בעקבות מות האפיפיור אוסביוס ב-17 באוגוסט 310, או אולי זמן קצר לאחר הגלייתו של אוסביוס לסיציליה בשנת 309. מילטיאדס נבחר לאפיפיור לאחר שבאפריל 311 הקיסר הרומי גלריוס פרסם צו סובלנות, השם קץ לרדיפת הנוצרים. בשנת 313, במהלך כהונתו, פרסמו הקיסר המערבי קונסטנטינוס והקיסר המזרחי ליקיניוס את צו מילאנו, המתיר לנוצרים לקיים את פולחנם ומורה על השבת רכוש הכנסייה שהוחרם. קונסטנטינוס העניק לאפיפיור במתנה את ארמון הלטראנו, שהפך עם השנים למקום מגורי האפיפיורים ומושב הממשל הכנסייתי. באותה שנה, ב-313, עמד מילטיאדס בראש סינוד לטראני ברומא, שזיכה את הבישוף קקיליאנוס (Caecilianus) מההאשמות נגדו והכריז על דונאטוס מגנוס ככופר. הוא הוזמן אחר כך לסינוד ארל, שהיה ההתוועדות הרשמית הראשונה של הבישופים הנוצרים בקיסרות הרומית המערבית, אך מת לפני שהסינוד נתכנס. הליבר פונטיפיקליס (Liber Pontificalis), שנתחבר במאה ה-5 או אחריה, מייחס למילטיאדס את הנהגתם של כמה מנהגים. במאה ה-13 נקבע בלוח הקדושים הקתולי, כי 10 בדצמבר יהיה יום חגו של הקדוש מלכיאדס (כפי שנקרא אז), ובטעות נוסף לשמו הציון מרטיר. ב-1969 נמחק יום זה מלוח החגיגות הליטורגיות המחייבות, והועבר ליום מותו, אל 10 בינואר, ללא הציון "מרטיר" ליד שמו. מדיה וקבצים בנושא מילטיאדס בוויקישיתוף הערך "מילטיאדס" בתוך האנציקלופדיה הקתולית, מהדורת 1913. אגרותיו וכתביו של מילטיאדס, ב-Documenta Opera Omnia. מילטיאדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילטיאדס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Annuario Pontificio 2008 (Libreria Editrice Vaticana), p. 8. Calendarium Romanum (Libreria Editrice Vaticana 1969), p. 148; Martyrologium Romanum (Libreria Editrice Vaticana 2001).
יוליוס הראשון

האפיפיור הקדוש יוליוס הראשון (לטינית: Iulius I) כיהן בתפקידו בין 6 בפברואר 337 ל-12 באפריל 352. יוליוס ידוע בעיקר בשל חלקו במחלוקות האריאניות, ובקביעה כי ישו נולד ב-25 בדצמבר. יוליוס היה יליד רומא, והוא נבחר כיורשו של מרקוס לאחר שהכס הקדוש לא היה מאויש במשך ארבעה חודשים. לאחר שמאמיניו של אוסביוס מניקומדיה, שהיה באותה תקופה פטריארך קונסטנטינופול, הדיחו מחדש את אתנסיוס מאלכסנדריה מתפקידו כבישוף המקומי, נערך סינוד באנטיוכיה ב-341, ובו הוחלט לשלוח שליחים אל הקיסר קונסטנס ואל יוליוס. יוליוס, לאחר שהביע תמיכה באתנסיוס, החליט בפיקחות לזמן את שני הצדדים לסינוד שייערך בראשותו. אולם, הבישופים האריאניים המזרחיים סירבו לקבל את ההצעה הזו. אתנסיוס הגיע לרומא לאחר גירושו השני מאלכסנדריה, וזכה להכרה כבישוף על ידי הסינוד שנערך בראשותו של יוליוס ב-342. יוליוס שלח מכתב לבישופים המזרחיים, ובו העדויות הראשונות לטענות על הבכורה של בישופות רומא. גם אם אתנסיוס ובני לווייתו נשאו באשמה באופן חלקי, נאמר במכתב, כנסיית אלכסנדריה הייתה צריכה לכתוב תחילה לאפיפיור. באמצעות השפעתו של יוליוס נערכה מועצת סרדיקה באיליריה, ובה השתתפו רק 76 בישופים, שעד מהרה עזבו לפיליפופוליס והדיחו את יוליוס (ביחד עם אתנסיוס ואחרים) במועצת פיליפופוליס. 300 הבישופים המערביים שנותרו אישרו את ההחלטות הקודמות של הסינוד הרומאי; מועצת סרדיקה סייעה בקידום הטענה של בישופות רומא באמצעות כמה מהחלטותיה הקשורות לטענותיו של יוליוס על זכותו לבדיקה מחדש. יש הטוענים כי בשנת 350, הכריז יוליוס על 25 בדצמבר כיום לידתו של ישו, אולם הדבר מבוסס על מכתב מהמאה ה-9 שככל הנראה זויף. באותה תקופה זה היה אחד התאריכים המקובלים ללידתו של ישו. הטענה המוטעית היא, כי יוליוס הכריז על 25 בדצמבר כיום לידתו של ישו, לאחר שסיריל, הפטריארך של ירושלים, שאל מהו תאריך לידתו של ישו לפי רישומים היסטוריים המאוחסנים ברומא. כמו כן, יש המאמינים כי ישו ויוחנן המטביל נולדו באותו יום, זאת לפי הבשורה על-פי לוקאס. תאריך לידתו הרשמי של ישו אינו ידוע. יש לציין כי 25 בדצמבר הוא יומיים לאחר סיומו של פסטיבל סאטורנליה הרומאי. ישנה טענה כי יוליוס בחר ב-25 בדצמבר, כדי לתת חלופה נוצרית לפסטיבל הסאטורנליה. טענה אחרת לבחירת תאריך זה היא שבשנת 274 לספירה, הקיסר הרומאי אורליאנוס הכריז על תאריך זה כתאריך לידתו של סול אינוויקטוס, אל השמש במיתולוגיה הרומאית, וכנראה שיוליוס השתמש בתאריך זה כדי למשוך מאמינים לנצרות, בכך שיאפשר להם להמשיך לחגוג את 25 בדצמבר. כמו כן, ישנה סברה כי יוליוס הושפע מהרעיון שישו מת ביום השנה להתעברותו. אם ישו מת בפסח, ובמאה השלישית לספירה פסח חל ב-25 במרץ, אז ישו נולד תשעה חודשים לאחר מכן, ב-25 בדצמבר. יוליוס מת ב-12 באפריל 352 והוחלף על ידי ליבריוס. יוליוס נחשב לקדוש בכנסייה הקתולית, ויום החג שלו הוא ב-12 באפריל. Duff, Eamon. Saints and Sinners: A History of the Popes, Yale University Press, 2001, pp. 30–32. ISBN 0300091656 מדיה וקבצים בנושא יוליוס הראשון בוויקישיתוף ביוגרפיה של יוליוס הראשון במהדורת 1913 של האנציקלופדיה הקתולית אופרה אומניה יוליוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Yes, Christ Was Really Born on December 25: Here's a Defense of the Traditional Date for Christmas, Taylor Marshall, ‏2012-12-24 (באנגלית אמריקאית) Roger Pearse, Dubious claims: Pope Julius I decided that Jesus was born on 25 December?, Roger Pearse, ‏2018-12-21 (באנגלית בריטית) Infancy Gospel of James, or Protevangelium (Roberts-Donaldson translation), www.earlychristianwritings.com
דרור כהן (שייט)

דרור כהן (נולד ב-31 במרץ 1968), אלוף פאראלימפי. כהן, חניך "צופי ים" בנעוריו, אשר חלם להתקבל לסיירת מטכ"ל, התקבל לקורס חובלים ובמהלכו עבר לקורס טיס. הוא שירת כטייס קרב ב-F16 בחיל האוויר ובשנת 1992, במהלך נסיעה לבסיסו הצבאי היה מעורב בתאונת דרכים. לאחר תקופת שיקום נותר כהן משותק בגפיו התחתונות ובעקבות זה נמצא על כיסא גלגלים. בעקבות שיתוקו הגופני החל לעסוק כהן בספורט אתגרי לסוגיו השונים: שיט, סקי מים, סקי, גלישת מצוקים, קפיצת בנג'י, מרוץ מכוניות (בין היתר כמשתתף הנכה הראשון בראלי דקר), כדורסל וטניס. בשנת 1995 הוא נמנה בין מייסדי עמותת "אתגרים". פעילותו הספורטיבית מתמקדת בשיט והשתתפות בתחרויות בינלאומיות והמשחקים הפאראלימפיים. במשחקים הפאראלימפיים בשנת 2000 היה כהן סקיפר הצוות והגיע למקום השמיני בתחרות ובשנת 2004, לצד עמיתיו לצוות בני וקסלר וארנון אפרתי, זכה במדליית זהב. בשנת 2011 זכה הצוות באליפות העולם. הוא זכה יחד עם אפרתי ווקסלר בתואר ספורט השנה ל-2011 מטעם ההתאחדות הישראלית לספורט נכים. ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016). כהן הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב. מדיה וקבצים בנושא דרור כהן בוויקישיתוף פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) נכים: כהן, וקסלר ואפרתי הם ספורטאי השנה, באתר ערוץ הספורט, 19 בדצמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית ספר שדה הר מירון

בית ספר שדה הר מירון הוא בית ספר שדה הנמצא במרום הגליל בשמורת הטבע הר מירון בגובה 900 מטר מעל פני הים – כ-300 מטר מתחת לפסגת הר מירון (1,204 מטר מעל פני הים) בין נחל נריה ונחל מורן (יובלי נחל כזיב). בית הספר נמצא בסמוך לעתיקות הכפר נריה ומעיינות המים הסמוכים לו ממערב, וחרבת חוממה ממזרח. שם בית הספר, מבחינה מוניציפלית, הוא "נריה" וכך הוא אף מופיע בחלק מהמפות. מיקומו בלב שמורת הטבע הר מירון מהווה מוקד (בדומה לחרשים ואבירים) לחיכוכים עם תושבי חורפיש ובית ג'ן אשר טוענים שהשמורה מצרה עליהם ושהתפתחותם המוניציפלית נאסרת בעוד "בית מלון" מקבל אישור לפעולה. מאז העברת בית הספר לתפעול על ידי סאסא והפסקת יעודו המקורי - קולות אלו מתחזקים. בית הספר נחשב לפופולרי עקב קרבתו לאתרי הטיולים בגליל: צפת, פקיעין, מערות כמו: מערת עלמה, מערת פער, נחלים: כמו נחל כזיב, נחל עמוד, נחל שרך, נחל בצת בהגליל המערבי ויישובים דרוזים כמו בית ג'ן וחורפיש. כמו כן, בית הספר קרוב למספר קברי צדיקים ואתרים מקודשים ליהודים. אחד מהקברים הגדולים והחשובים באזור הוא קבר רבי שמעון בר יוחאי וכן בתי כנסת עתיקים כגון ברעם, שמע, מירון. הקמתו של בית ספר שדה הר מירון היוותה חלק ממאבקיה של החברה להגנת הטבע למניעת הקמת יישוב בלב הר מירון. יואב שגיא, ממקימי החברה להגנת הטבע, התיישב בשנת 1964 למרגלות ההר באוטובוס ללא גלגלים ונאבק למען הפיכת ההר לשמורת טבע - לימים שמורת טבע הר מירון. לאחר כשנה, הצטרפו אליו מספר חיילי נח"ל. באפריל 1965 הושג תקציב חלקי ממשרד החינוך להקמת בית הספר שדה במקום. בראשית 1967 נחנך מבנה בית הספר. בשנת 1970 הושלם מבנה בית הספר, שתוכנן על ידי האדריכל קלמן כ"ץ. בעת הקמתו של בית הספר שדה, על ידי יואב שגיא, יועד המקום כמרכז מחקר ולימוד אשר יעשה שימוש במיקומו לצרכים אלו. במרוצת השנים, לאחר קיום שינויים מבניים בחברה לאור שינויים בשוק הדרכת טיולי בתי הספר, שינה בית הספר את אופיו ובשנת 2002, לאחר שהופשט כליל מפעילותו החינוכית, נמסר המקום לקבלן משנה (קיבוץ סאסא) לצורך הפעלתו כאכסניה. החל מפברואר 2017 בית ספר שדה הר מירון סגור למבקרים ללא מועד פתיחה מחדש. אתר בית הספר, החברה להגנת הטבע זיו ריינשטיין, בי"ס שדה הר מירון: כל צפון הארץ בכף ידכם, באתר ynet, 1 בנובמבר 2013 בית ספר שדה הר מירון, דף שער בספרייה הלאומית ישעיהו עשני, לימודי טבע בהר מירון, דבר, 1 באפריל 1968 נח"ל לשמירת הר מירון, מעריב, 31 במרץ 1964 שפי גבאי, ההר שהוכרז כשמורת טבע, דבר, 21 בינואר 1966 מנחם רהט, בית ספר שדה להגנת הטבע יוקם על הר מירון, מעריב, 14 באפריל 1965 נחנכו בנייני הנקודה הגבוהה ביותר בארץ, דבר, 15 בפברואר 1967 מנחם רהט, המשוגעים לטבע התיישבו קבע על הר מירון, מעריב, 2 במרץ 1967
פלטפוס

פלטפוס (מגרמנית: Plattfuß; בעברית: כף רגל שטוחה) הוא המונח השגור לתיאור בעיה רפואית המתבטאת בכף רגל שטוחה. פלטפוס הוא מצב בו אחת מקשתות כף הרגל, הקשת האורכית, המקשרת בין העקב ובסיסי הקשת הרוחבית (כריות האצבעות) – שוכבת ואינה מתפקדת בהשוואה למצב המקובל. תפקידה של הקשת האורכית לשמור על גמישות כף הרגל ולייצב את שלוש נקודות המגע של כף הרגל: עקב, והקשת הקדמית, הנמתחת בין כריות האצבעות של האגודל והזרת (האצבע הקטנה), לבלום את הזעזועים שבפעולת הדריכה ולחלק את משקל הגוף בצורה נכונה בין עצמות כף הרגל. כשהקשת קורסת, היא לא מבצעת את תפקידה, כמו כן השינוי במנח עצמות כף הרגל והקרסול מחולל שרשרת שינויים במנח ותפקוד מפרקי הגפה התחתונה, האגן והגב. פלטפוס נגרם לרוב בשל חסר מולד ברצועות מסוימות הקשורות לעקב. כתוצאה מחסרונן של רצועות אלו, הקשת האורכית אינה מיוצבת ובעת דריכה נשכבת על הצד הפנימי של כף הרגל. תופעה זו יוצרת תנועה סיבובית של העקב. לאורך השנים גורמת תנועה סיבובית זו לשחיקה של מפרקים סביב העקב, לכאבים, פצעי לחץ ואף לנכות בשל איבוד גמישות כף הרגל. קיימות שתי צורות עיקריות של פלטפוס: פלטפוס קשיח – במצב זה, הקשת האורכית אינה קיימת כלל וכתוצאה מכך מבנה הרגל הוא שטוח. גם בעת שהרגל באוויר וגם בעת הדריכה – הרגל שטוחה. פלטפוס גמיש – במצב זה, בעת שהרגל באוויר היא לא שטוחה, אך כשמעמיסים את משקל הגוף בדריכה – הרקמות הרכות קורסות, הקשת האורכית שאמורה לספק את קימור הרגל בעת דריכה מלאה נמצאת במצב שכיבה ונוגעת בחלקה או בשלמותה בפני הקרקע. בפלטפוס הקשיח הסיכויים להתפתחות תסמינים גבוהים יחסית. בדרך כלל פלטפוס גמיש אינו מלווה בתסמינים. למעלה מ-15 אחוז מאוכלוסיית העולם לוקה בפלטפוס. מצב זה יכול להתפתח בילדות או בבגרות. נהוג לטפל בפלטפוס רק עם הופעת תסמינים הנובעים מהמצב (בדרך כלל בעיות בכף הרגל, בברכיים או בגב התחתון), אך גם טיפול מניעתי בפלטפוס קשיח יכול להילקח בחשבון. טיפולים מתאימים לפלטפוס הם מדרסים מתאימים או תרגול של שרירי כף הרגל, אך טיפולים אלו אינם מעלימים את הפלטפוס או עוזרים בהיעלמותו. הטיפול במדרסים מבוסס על הנחה כי במצב דריכה, הקשת האורכית משתטחת והדרך למנוע את התופעה היא להתקין תמיכה בקרקעית כף הרגל. אולם לא ניתן להרים קשת שאינה משטחת אלא מסתובבת עם תנועת העקב על ידי לחץ מלמטה. דרך למנוע את סיבוב כף הרגל השטוחה בהליכה, היא על ידי ייצוב העקב בנעל מתאימה שעליה מורכב טריז למניעת הסיבוב. גודל הטריז משתנה עם הגיל. מדיה וקבצים בנושא פלטפוס בוויקישיתוף הערך "כף רגל שטוחה - Flat foot", באתר ויקירפואה פלטפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כַּף־רֶגֶל שְׁטוּחָה במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית Harris EJ (January 2010). "The natural history and pathophysiology of flexible flatfoot". Clinics in Podiatric Medicine and Surgery. 27 (1): 1–23. doi:10.1016/j.cpm.2009.09.002. PMID 19963167. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אלפא אפסילון פאי

אלפא אפסילון פאי (באנגלית: Alpha Epsilon Pi; בקיצור ΑΕΠ או AEPi) היא אחוות סטודנטים יהודית בין-אוניברסיטאית הפועלת בין היתר במדינות ארצות הברית, בבריטניה, באוסטריה, בקנדה, באוסטרליה ובישראל. האחווה הוקמה ב-7 בנובמבר 1913, בקמפוס של אוניברסיטת ניו יורק. האחווה פתוחה לכל סטודנט המזדהה עם ערכיה. על פי האתר הרשמי, "אלפא אפסילון פאי" הוקמה כדי לאפשר לסטודנטים יהודים את החוויה המקסימלית בזמן שהותם באוניברסיטה ובאחווה. אלפא אפסילון פאי שמרה על יושרה הפנימי כדי לחזק את הקשר עם הקהילה היהודית וכדי להוות קישור נכון בין התיכון והקריירה. אלפא אפסילון פאי מפתחת מנהיגות לקהילה היהודית של צפון אמריקה בזמן קריטי בחיי הנערים." כמו כן האחווה מתהדרת בקשר רשתי חברתי ועסקי בין הבוגרים בארצות הברית ובקנדה. (וכמו כן, בעולם אחרי שהתפשטה משם) האחווה הוקמה על ידי צ'ארלס מושקוביץ' ועשרה סטודנטים יהודים נוספים. מושקוביץ', שחקן כדורסל שעבר לאוניברסיטת ניו יורק מקולג' מקומי, התקבל לאחווה מסוימת (שמה לא ידוע), אך באחווה סירבו לקבל את חבריו היהודים. האחד-עשר (המכונים האחד-עשר בני האלמוות) החליטו להקים אחווה יהודית שתאפשר לסטודנטים יהודים בכל המדינה להיות חברים. בשנת 1917 הוכר הארגון רשמית על ידי האוניברסיטה כ"סניף אלפא", והסניף באוניברסיטת קורנל הוכר כ"סניף בטא". במסגרת כינוס האחווה בחוף המערבי בפברואר 2008 בסן לואיס אוביספו קליפורניה, אלרן צבג, נציג הקונסוליה הישראלית בארצות הברית הכיר באלפא אפסילון פאי כאחווה היהודית היחידה, ושקשריה עם ישראל חשובים והדוקים. ביוני 2009 הוקמה נציגות ראשונה לאחווה זו במדינת ישראל, במרכז הבינתחומי הרצליה, עם השבעתם של 15 אחים חדשים כאבות מייסדים. ביוני 2011 התקבלה בטקס במלון לאונרדו פלאזה הנציגות השנייה של האחווה באוניברסיטה העברית בירושלים, ומאז הוקמו הסניפים ב המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה, באוניברסיטת תל אביב, הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, אוניברסיטת בר-אילן, המסלול האקדמי המכללה למנהל, וכיום בהקמה נציגויות בשאר אוניברסיטאות ישראל. באוגוסט 2010, חברי האחווה התחייבו לתרומה בסך 700,000 דולרים תוך חמש שנים לשבעה ארגונים שונים בישראל: קרן קיימת לישראל, ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית, עמותת עלם, עמותת קשת, לקט ישראל, הצל ליבו של ילד ועמותת שרשרת. מגן האחווה מכיל מספר חפצים סימבולים לאחווה. משמעותם נחשפת רק למצטרפים חדשים. קישור לרשימת הסניפים באנגלית בבית האחווה באוניברסיטת אורגון שבעיר יוג'ין במדינת אורגון צולם סרט הקאלט "בית החיות" בכיכובו של ג'ון בלושי. מדיה וקבצים בנושא אלפא אפסילון פאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלפא אפסילון פאי (באנגלית) אלפא אפסילון פאי, ברשת החברתית פייסבוק אלפא אפסילון פאי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלפא אפסילון פאי, ברשת החברתית אינסטגרם אלפא אפסילון פאי, סרטונים בערוץ היוטיוב אלפא אפסילון פאי ירושלים
דבי הס

דבורה (דבי) נעמי הס אל-יניב (נולדה ב-1963) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1982 ופסיכולוגית קלינית. דבי הס נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית לאב פיזיקאי ואם מורה לאנגלית. בגיל 5 עלתה עם הוריה ואחותה לישראל, והשתלבה כרקדנית בלהקות ג'אז בירושלים, עיר מגוריה. בשנת 1981 סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים. בגיל 19, ובזמן שירותה בצה"ל (שם הייתה חברה בצוות הווי צבאי) ניגשה הס לתחרות מלכת היופי וזכתה במקום הראשון. היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 1982. בסיום שנת כהונתה כמלכת היופי הופיעה במספר סרטי סטודנטים ובסרט "אהבה ראשונה" לצד גילה אלמגור, יפתח קצור וחנן גולדבלט. בשנת 1985 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית פסיכולוגיה וסיימה תואר שני ב-1995. הס לימדה פסיכולוגיה התפתחותית בגבעת רם, עבדה כפסיכולוגית קלינית של מתבגרים ואף ריכזה את פרויקט "נוער עונה לנוער". הס הייתה נשואה בעבר והתגרשה ובהמשך נישאה בשנית. כיום היא פסיכולוגית קלינית ומרצה לפסיכולוגיה קלינית והתפתחותית. דבי הס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שנות השמונים-מלכות היופי מס רישיון 27-5010 דבורה הס-חבר, השוואה בין התגובתיות של אימהות ואבות כלפי תינוקם באינטראקציה מוקדמת, עבודה לתואר שני, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1995
צ'יצ'אק

צ'יצ'אק (ביוונית: Τζιτζάκ; נפטרה כנראה ב-750) הייתה בתו של הכגן הכוזרי ביחאר, אשתו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס החמישי ואמו של הקיסר לאון הרביעי "הכוזרי". נוכח התפשטות הערבים והתקפותיהם, ביקש השליט הביזנטי, לאון השלישי לכרות ברית עם ממלכת הכוזרים. לאשרור הברית נשלחה הנסיכה הכוזרית צ'יצ'אק להיות רעייתו של בן הקיסר הביזנטי, קונסטנטינוס, למרות שבני הזוג היו עדיין ילדים. הנסיכה הכוזרית הוטבלה לנצרות בשם אירנה (ביוונית: Εἰρήνη) וילדה לבעלה את מי שעתיד להיות הקיסר לאו הרביעי, שכונה הכוזרי, בגלל מוצאה של אימו. כשהגיעה צ'יצ'אק, שמשמעות שמה בכוזרית הוא "פרח", לחצר הביזנטית היא הביאה איתה מלבושים מפוארים, בהם שמלת כלולות שמצאה חן בעיני הביזנטים והפכה להיות לבוש אופנתי של הגברים, תחת השם צ'יצ'אקיון. לאחר הולדת לאו לא נזכרת אמו יותר בכתובים וקונסטנטינוס נשא אישה חדשה, לכן מניחים שהיא מתה בלידת בנה.
דולר הונג קונגי

דולר הונג-קונגי (ISO 4217: HKD) הוא המטבע הרשמי של הונג קונג. הוא המטבע התשיעי הנסחר ביותר בעולם. הוא מסומן בדרך כלל בסימן הדולר ($), או HK$, כדי להבדילו משאר המטבעות הנקראים בשם דומה. הדולר מחולק לכ-100 סנט, או ל-1,000 מילים. כלכלת הונג קונג מדיה וקבצים בנושא דולר הונג קונגי בוויקישיתוף The World Factbook ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריימונד זוסמן

ריימונד זוסמן (באנגלית: Raymond Zussman;‏ 23 ביולי 1917 - 21 בספטמבר 1944) היה קצין שריון יהודי בצבא ארצות הברית, על פעולותיו במלחמת העולם השנייה הוענקה לו לאחר מותו מדליית הכבוד, העיטור הצבאי הגבוה ביותר. זוסמן התגייס לצבא ארצות הברית ב-1941 בדטרויט, מישיגן. הוא שירת כקצין בדרגת סגן משנה בגדוד הטנקים ה 756. ב-12 בספטמבר 1944 בקרב בעיר נורוי לה בור שבצרפת (בצרפתית: Noroy-le-Bourg) סייר זוסמן לבדו לפני הכח כשהוא חשוף לאש עזה על מנת לאתר את עמדות האויב ולהכווין את חייליו. תשעה ימים לאחר קרב זה נהרג סגן משנה ריימונד זוסמן כתוצאה מפגיעת פצצת מרגמה גרמנית ונקבר בפרנדייל, מישיגן. לאחר מותו הוענקה לו מדליית הכבוד על פעולותיו בקרב בעיר נורוי לה בור. הנימוק הרשמי להענקת מדליית הכבוד לסגן משנה ריימונד זוסמן: ב-12 בספטמבר 1944, סגן משנה זוסמן פיקד על צמד טנקים שפעלו במשותף עם פלוגת חי"ר בהתקפה על כוחות האויב שכבשו את העיירה נורוי לה בור שבצרפת. בשעה 7 בערב הטנק של סגן משנה זוסמן נתקע. סגן זוסמן ירד מהטנק התקוע והחל לסייר ברגל לפני הטנק התקין ופלוגת החי"ר כשהוא חמוש ברובה קרבין בלבד, הוא חזר מדי פעם על מנת לסמן מטרות לטנק שנשאר ולהעביר את השבויים הרבים שלכד לידי חיילי הפלוגה. הוא איתר מחסום על הדרך והורה לטנק להרוס אותו. בעודו חשוף לחלוטין לעמדות האויב, במרחק של כחמישים מטרים בלבד, הוא עמד ליד הטנק וכיוון את האש. שלושה גרמנים נהרגו ו-8 נכנעו. שוב הוא צעד לפני הטנק מוביל אותו כנגד קבוצת בתים שבשליטת האויב, כדורים ממכונות ירייה ומנשק קל שורקים ליד רגליו. אש הטנק שברה את ההתנגדות ו-20 חיילי אויב נכנעו. בעודו צועד קדימה שוב הוא חלף על פני בית שהיה בשליטת האויב שממנו ירו עליו הגרמנים וזרקו רימונים בדרכו. לאחר חילופי אש קצרים הוא סימן לטנק לחבור אליו ולירות על הבית. אחד עשר חיילים גרמנים נהרגו ו-15 נכנעו. ממשיך לבדו הוא נעלם מעבר לפינת אחד הרחובות, האש מרובה הקרבין נשמעה שוב וכעבור מספר דקות הוא הופיע שוב, מוביל 30 שבויים לפניו. תחת מנהיגותו ההרואית ומעוררת ההשראה של סגן משנה זוסמן 18 חיילי אויב נהרגו ו-92 נשבו. ב-1944 השיק צבא ארצות הברית אוניית קירור על שמו של זוסמן. ב-1997 הוקם בפורט נוקס מתקן אימונים ללוחמה בשטח בנוי בשם "כפר זוסמן" לזכרו. פארק זוסמן נמצא מול בניין העירייה בעיר לידתו. ריימונד זוסמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Cargo Ship (AK) Photo Index, www.navsource.org Army Training Site Brings To Life the Horrors of War, web.archive.org, ‏2010-07-14