פהד קוואסמה

פהד קוואסמה (בערבית: فهد القواسمة; 13 באפריל 1939 – 31 בדצמבר 1984) היה מנהיג ופוליטיקאי פלסטיני, ראש עיריית חברון במשך ארבע שנים, גורש על ידי מדינת ישראל ללבנון ב-1980 ונורה למוות בעמאן ב-1984,על ידי מחבלים פלסטינים יריבים. קוואסמה נולד לחברון בן למשפחת סוחרים עשירה. בין 1942 ל-1948 עברה המשפחה לירושלים שם היו לה נכסים רבים. אביו המשיך ובנה עוד מספר בניינים במערב ירושלים. במהלך מלחמת השחרור ברחה המשפחה לחברון, ולאחר המלחמה הפקיעה מדינת ישראל את כל רכושם בירושלים. אביו של קוואסמה היה פעיל במחנה תומכי מצרים בחברון, ויריב של ראש העירייה מוחמד עלי אל-ג'עברי. ביולי 1948 דן המלך עבדאללה הראשון את אביו למוות, אך פסק הדין לא בוצע והמשפחה עברה לקהיר שם גדל. בשנת 1962 סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת קהיר וחזר לחברון. בין הנכסים שהחזיקה משפחתו היה מלון "פארק" בחברון, שב-11 באפריל 1968 שכרה אותו קבוצת יהודים, בצעד שסימן את תחילת ההתנחלות באזור. בשנת 1970 החל לעבוד במחלקת החקלאות של הממשל הצבאי באזור חברון. בשנת 1976 החליט להתמודד על תפקיד ראש עיריית חברון בבחירות לרשויות המקומיות בגדה המערבית שנערכו ב-12 באפריל 1976 וזכה בבחירות. קוואסמה תמך בתהליך השלום שיזמה מצרים באותה עת, ואף נפגש עם שר הביטחון שמעון פרס בספטמבר 1976 כדי לדון בתוכנית האוטונמיה שהציע. קוואסמה היה ביחסים טובים עם מחלקת המדינה של ארצות הברית שראתה בו אחד המנהיגים המתונים בגדה, איתם ניתן להגיע להסדר מדיני. יחסיו עם מפקד אזור יהודה ושומרון, בנימין בן אליעזר, גם היו טובים. וביוני 1978 נענה בן-אליעזר למספר בקשות שהעלה קוואסמה, בין השאר, הגדלת השטח המוניציפלי של חברון, הקמת בית ספר טכני, וסיוע כספי של הממשל הצבאי בסלילת כבישים ושיפור מערכת אספקת המים בעיר. בסוף שנת 1978, הצטרף לוועדה להכוונה לאומית, ועדה של מנהיגים פלסטינים שהוקמה בסוף שנת 1978 במטרה להאבק באמצעים פוליטיים נגד תוכנית האוטונומיה של הסכמי קמפ דייוויד. בסוף שנת 1979 ותחילת שנת 1980, גבר המתח בעיר חברון לאחר שהמתנחלים לחצו על הממשלה לאפשר להם לחדש את היישוב היהודי בחברון. קוואסמה אמר שהוא מוכן לאפשר ליהודים לחזור לחברון אם יאפשרו לפליטים פלסטינים לחזור ללוד או יפו. קוואסמה אף אמר לחיים הנגבי, שסבו היה חיים בג'איו, הרב האחרון והמנהיג האחרון של הקהילה היהודית-ספרדית בחברון, כי הוא מוכן שיקבל חזרה את בית משפחתו בחברון אם ישראל תחזיר למשפחתו את הבתים שנטשו בשכונת קטמון בירושלים. בתגובה לאישור הרשמי לחידוש היישוב היהודי בחברון במרץ 1980, ארגן קוואסמה כנס מחאה שהביא לנזיפה ממפקד אזור יהודה ושומרון בן אליעזר. ב–2 במאי 1980 נרצחה קבוצת תלמידי ישיבה מקרית ארבע שהיו בדרכם לבית הדסה בחברון. ממשלת ישראל הגיבה לפיגוע בגירושם לירדן של שלושה מנהיגים פלסטינים מהוועדה להכוונה לאומית, יום למחרת. במגורשים היו קוואסמה, הקאדי של חברון רג'ב א–תמימי וראש עיריית חלחול מוחמד מילחם. כוחות צה"ל פרצו לביתם ב-1 בלילה והודיעו להם שהם צריכים להגיע לפגישה עם המושל הצבאי, אך במקום זאת נלקחו למסוק שהטיס אותם למטולה, כוח צה"ל העביר אותם לתוך לבנון למונית שהסיעה אותם לביירות. השלושה הגישו עתירה לבג"ץ נגד גירושם שנידונה לאחר שכבר גורשו. לאחר הגירוש נסעו השלושה לאירופה וארצות הברית למסע הסברה. תחילה נסעו לז'נבה, שם נפגשו עם סגן נשיא ארגון הצלב האדום, אחר כך לפריז בה נערכו מספר עצרות תמיכה עבורם. ביוני 1980 שהו בארצות הברית. בית הכנסת ״טמפל סיני״ בוושינגטון די. סי., המשתייך לזרם הרפורמי, ערך עבורם כנס תמיכה שבמקביל הפגינו ארגוני ימין נגדם מחוץ לבית הכנסת, ואחר כך שהו במטה האומות המאוחדות בניו יורק, שם שבתו שביתת רעב. באוקטובר 1980 החליטה ממשלת ישראל לתת לקוואסמה ומילחם אפשרות להגיש ערעור על גירושם בפני ועדת ערר צבאית מיוחדת. השניים הגיעו לגשר אלנבי והועברו מיד למבנה סמוך בו נערך הדיון בערעור. קוואסמה טען בעדותו שמעולם לא הסית נגד ישראל ותמיד דגל בדו-קיום. ועדת הערר דחתה את ערעורם, ובתחילת דצמבר אישרה ממשלת ישראל את הגירוש. השניים נלקחו במונית למדינת לבנון החופשית שבשליטת סעד חדאד. מועצת הביטחון של האומות המאוחדות גינתה פה אחד את הגירוש. קוואסמה ומשפחתו התיישבו ברבת עמון. בנובמבר 1984 נבחר קוואסמה כחבר בוועד הפועל של אש"ף. קוואסמה נרצח מחוץ לביתו ב-29 בדצמבר 1984 ונקבר ברבת עמון. ארגון ספטמבר השחור נטל אחריות, ואילו ערפאת האשים את סוריה. בית משפט צבאי בירדן הרשיע עשרה פלסטינים בהתנקשות ודן ארבעה מהם למוות. אהרון דולב, קוואסמה מאשים את ה"מתנחלים", מעריב, 2 בנובמבר 1984 PASSIA - QAWASMI, FAHD (-), passia.org דני רובינשטיין, אני לא קיצוני, דבר, 28 במרץ 1980 ראיון מיוחד עם ראש עיריית חברון פהד קוואסמה, "העולם הזה", גיליון 2029 מ-21 ביולי 1976, עמוד 48 דני רובינשטיין, ייבחרו מועמדים צעירים יותר משכילים יותר וקיצוניים יותר, דבר, 11 באפריל 1976 יוסף צוריאל, ההסברה הערבית יכולה "למשוד השטיח מתחת לרגלי הציונות", מעריב, 24 בנובמבר 1976 דני רובינשטיין, פרס שמע תלונות חברון, דבר, 8 בספטמבר 1976 רפיק חלבי, שגרירות ארצות־הברית לשטחים, כותרת ראשית, 5 בינואר 1983 יוסף צוריאל, קוואסמה ביקש - בן-אליעזר נענה - יורחב שטחה של חברון, מעריב, 1 ביוני 1978 דני רובינשטיין, מי ומי בועדה להכוונה הלאומית, דבר, 13 במרץ 1980 קוואסמה: המצב בחברון 'מתוח: המתנחלים מסתובבים חמושים, דבר, 13 בפברואר 1980 חיים הנגבי, חברון שלי: סיפור של אהבה אחרת, כותרת ראשית, 20 ביולי 1983 יוסף צוריאל, בחברון מאיימים: "הם לא יוכלו לחיות כאן", מעריב, 25 במרץ 1980 יוסף צוריאל, וייצמן החליט: נזיפה בלבד לקווסמה ולקאדי של חברון, מעריב, 26 במרץ 1980 השלושה שגורשו, דבר, 4 במאי 1980 מנחם רהט, המגורשים נתקבלו כגיבורים בהגיעם אתמול לביירות, מעריב, 4 במאי 1980 דליה מזורי, 3 המגורשים קראו ל"מעבר משפת הדיבורים לשפת המעשה", מעריב, 20 במאי 1980 תמר גולן, המגורשים מחברון ינסו שוב לעבור בגשר אלנבי, מעריב, 29 במאי 1980 רפאל מן, מגורשי חברון "הרוויחו" מהמהומה שהקימו יהודים, מעריב, 10 ביוני 1980 מרדכי ברקאי, קוואסמה ומילהם שובתים רעב בחדר מפואר במרכז או"ם, דבר, 21 בדצמבר 1980 ג'יי בושינסקי, קוואסמה ומילחם הועברו במהירות מהגשר אל המסוף, מעריב, 15 באוקטובר 1980 ברוך מאירי, קוואסמה בעדותו בוועדת הערר: "מעולם לא הסתתי נגד ישראל, מעריב, 16 באוקטובר 1980 דוד פדהצור, מנהיגים ויורשים, דבר, 12 בדצמבר 1980 במונית הוסעו שני ראשי הערים לשטח המובלעת של רס"ן חדאד, מעריב, 7 בדצמבר 1980 משה ז"ק, החלטה שלישית, מעריב, 21 בדצמבר 1980