laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טוואיפלפונטיין

טוואיפלפונטיין (אפריקאנס Twyfelfontein) באזור דמארלנד בצפון-מערב נמיביה הוא אתר מורשת עולמית מאז שנת 2007 ששטחו 574 דונם, ובו ריכוז של 2,075 פטרוגליפים ב-235 צברים אשר מופו וסומנו עד כה. בנוסף נמצאו כ-500 פטרוגליפים בשמונה אתרים נוספים באזור החיץ שמסביב לטוואיפלפונטיין. עוד נמצאו במקום ציורי סלע וממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות. הממצאים באתר השתמרו היטב והם מיוחסים לבושמנים אשר התגוררו באזור בתקופת האבן המאוחרת האפריקאית משך כ-2,000 שנים ועד לפני אלף שנים לערך. הבושמנים היו ציידים-לקטים והם נאלצו לעזוב את השטח באופן חלקי כאשר שבטי דמארה שעסקו במרעה דחקו אותם מהאזור. כיום שוב אין אוכלוסייה בושמנית המתגוררת בטוואיפלפונטיין. הפטרוגליפים נוצרו בשתי צורות - חציבה בסלע בעזרת אבן או פשיט או בדרך של שפשופו וצחצוחו. ברוב האתרים נצפו פטרוגליפים שנוצרו בשתי השיטות וברמות שונות של עידון, דבר המצביע על תוספות לדוגמאות קיימות ועל השלמתן לאורך זמן. עם זאת, ובניגוד לאתרי אמנות אבן אחרים, אין הדוגמאות מכסות זו את זו. רוב הפטרוגליפים באתר מתארים דוגמאות פשוטות של קווים וצורות גאומטריות, או של "כיפות" שנוצרו על ידי חציבה בדרך של סיבוב אבן עגולה כנגד הסלע. האחרים מתארים בעלי חיים כמו ג'ירפות (40%), קרנפים (19%), זברות (12%), ראמים (8%) יענים (6%) ובקר (5%). לעומת זאת ציפורים ובני אדם כמעט שאינם מופיעים בפטרוגליפים. לפי הסברה אין דמויות בעלי החיים מתייחסות לנוכחותן בטבע, אלא למשמעותן הטקסית, וייתכן שהן מתייחסות לטקסי הפיכתם של בני אדם לבעלי חיים. מסקנות אלה נתמכות מפטרוגליפים המציגים יענים המהלכות בשורה כשכנפיהן פרוסות לצדדים או של ג'ירפות הניצבות מול עקבות צעדים אנושיים. הפטרוגליף המכונה "איש האריה" נחשב לדוגמה הידועה ביותר לסברה זו ובו מתואר אריה שלו חמש אצבעות בכל אחת מכפות רגליו. לפי ממצאים אלה הפטרוגליפים נחצבו באתרים בהם נערכו טקסי הבושמנים שעסקו בהורדת גשם, בהסמכה ובנושאים אחרים. באתר שישה מחסות סלע שבהם ציורים, ואלה, בניגוד מוחלט לפטרוגליפים, מתמקדים בדמויות אנושיות. הציורים עשויים מאוכרה אדומה, ומתארים בני אדם בתנוחות שונות, ובהם כאלה העומדים על ארבע, תנוחה מוכרת מריקוד טקסי. חפירות בוצעו מאז שנת 1968 בשלושה ממחסות הסלע. באתר אפלפלסן (Affenfelsen) נמצאו כ-19,000 ממצאים מאבן וקישוטים מביצי יען מלפני כ-2450 שנים. באתר הסמוך של צוויי שניידר (Zwei Schneider) התגלו ממצאים דומים המתוארכים ללפני 5850 שנים, ובשלישי - אתר הסנבילט (Hasenbild) ממצאים נוספים מאוחרים בהרבה, המתוארכים ללפני 320 עד 370 שנים. מדיה וקבצים בנושא טוואיפלפונטיין בוויקישיתוף תמונות מהאזור "הקודו הרוקד" ציורי סלע נוף בטוואיפלפונטיין
לגעת ברוח

לגעת ברוח היא תוכנית ראיונות בהנחייתו של יואב גינאי בה התארחו אושיות מכלל תחומי התרבות והבידור. התוכנית נוצרה בערוץ 33 בשנים 2002‏-2006 ושודרה במקביל בערוץ הראשון. האומן המתארח קבע היכן תצולם התוכנית על סמך הקשר האישי שלו למקום וסיפר במהלך הראיון על מקורות ההשראה שלו, תהליכי היצירה וקטעים מסיפור חייו. במהלך התוכנית, השתתף אורח שאותו בחר המרואיין. התוכנית "לגעת ברוח" נרכשה במלואה על ידי אוניברסיטת הרווארד. בין המרואיינים היו אהוד מנור, חיים חפר, מנחם גולן, רבקה מיכאלי, צדי צרפתי, נתן יונתן, יפה ירקוני, איקא ישראלי, עמוס קינן, דן אלמגור, עלי מוהר, חנה מרון, עוזי חיטמן, נורית הירש, רות סירקיס, יזהר אשדות, אביהו מדינה, נחום היימן, רבקה זהר, ירדנה ארזי, עדנה לב, יורם טהרלב, אורי אבנרי, חיים גורי, ורדי כהנא, שמעון ישראלי, קרן אן, אילנית, דוד רובינגר, נעמי רגן, נתן זך, ישראל ויסלר, אמנון שמוש, ג'ו עמר, חיים באר, זאב רווח, ליעד שהם, אסתרית בלצן, אבי טולדנו, חני נחמיאס, דני ליטני, ישראל יצחקי, עדי נס, אושיק לוי, אסא כשר, שייקה לוי, גלילה רון־פדר-עמית, מיכה בר-עם, אהובה עוזרי, ניסים אמון ורונה קינן. אוניברסיטת הרווארד רכשה את כל פרקי התוכנית "לגעת ברוח" בהנחייתו של יואב גינאי בהפקת ערוץ 33, ארכיון האינטרנט ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחזית עונתית

תחזית עונתית היא תחזית מזג אוויר ארוכת-טווח שמטרתה לחזות את אופי העונה כולה, הן מבחינת טמפרטורות (חורף קר או חם מהממוצע) והן מבחינת כמויות משקעים (חורף גשום/יבש מהרגיל או אף בצורת). רוב התחזיות העונתיות נוטות לדייק בשיעור של כ-70%-60%[דרוש מקור]. הכלים העומדים כיום לרשות האדם אינם מספקים יכולת חיזוי סבירה לטווח של עונה שלמה, עקב תופעת ה"כאוס" המאפיינת את מזג האוויר ומומחשת היטב על ידי "אפקט הפרפר". עם זאת, מודלי חיזוי מזג האוויר הולכים ומשתפרים בהדרגה וטווח החיזוי הריאלי הולך וגדל עם הזמן. התחזיות העונתיות נבדלות אלה מאלה ומתחלקות לסוגים שונים. התחזית העונתית הסטטיסטית מתבססת על אופייה של עונת המשקעים במהלך כמה עשרות שנים. כדי לחזות את אופי העונה הקרובה בוחנים את אופי העונות שקדמו לה. התחזית העונתית של השירות המטאורולוגי הישראלי מוצגת כל שנה בתחילת חודש נובמבר ומתייחסת אך ורק לשלושת חודשי החורף המרכזיים (דצמבר, ינואר ופברואר). תחזית זו מתבססת על מצבים סינופטיים רבים, אך הפרמטר העיקרי עליו מתבססת תחזית זו הוא מיקומו של אפיק הרום הים-תיכוני הממוצע במהלך חודש אוקטובר[דרוש מקור]. ההנחה היא שכאשר אפיק הרום הממוצע ממוקם באוקטובר במזרח הים התיכון (אוקטובר גשום מהרגיל בישראל) הוא לא ימוקם שם במהלך החורף, ולכן החורף בישראל יהיה יבש מהרגיל, אך אם אפיק הרום הממוצע לאוקטובר ממוקם במערב הים התיכון, הוא ינוע בהדרגה מזרחה ובמהלך החורף ימוקם מעל מזרח הים התיכון ויגרום לחורף גשום בישראל. סינופטיקה מודלים לחיזוי מזג אוויר אקלים ארץ ישראל מפות 500 ברשת מדריך לקריאת מפות
דוד השישי נארין

דוד השישי נארין (בגאורגית: დავით VI ნარინი, דַוית VI נאריני) או דוד השישי הזוטר (1225-1293) מבית בגרטיוני, היה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת מ-1245-1246 ומשנת 1248 ועד למותו בשנת 1293, בתקופת השלטון המונגולי בגאורגיה. הוא היה המלך הראשון של ממלכת אימרתי משנת 1258 ועד למותו בשנת 1293, ונשא בתואר דוד הראשון, מלך אימרתי. דוד היה בנה של רוסודן, מלכת גאורגיה ובעלה מוחמד מור'יס אוד-דין טורקאן שאח. הוא צורף כשליט הממלכה, על ידי אימו, בשנת 1230. מתוך חשש כי אחיינה דוד השביעי אולו יטען לכתר הגאורגי, משליכה אותו רוסודן לכלא, בחצר חתנה, הסולטאן כאי חוסרווה השני, ושולחת את בנה דוד לחצר המנוגולית, כדי לקבל את הסכמתם להפוך אותו ליורש המוחלט שלה. היא נפטרה בשנת 1245, ודוד נארין, עדיין בחצר המונגולית, הופך אוטומטית לשליט הממלכה. משבושש דוד נארין לשוב לממלכתו, ובהאמינם כי הוא נפטר בשנת 1244, המליכו, בשנת 1246/47, אצילי גאורגיה את בן-דודו דוד השביעי אולו, שהצליח להשתחרר מכלאו כבר בשנת 1242 בעקבות תבוסתו של כאי חוסרווה למונגולים, למלך. בשנת 1248, הוכר על ידי גויוק חאן, כשליט משותף זוטר לבן-דודו דוד אולו, ומכאן קיבל את שמו דוד השישי נארין ("דוד השישי הזוטר"). ואילו בן-דודו נקרא דוד השביעי אולו ("דוד השביעי הבכיר"). בני הדודים שלטו במשותף עד לשנת 1258/1259, כאשר דוד נארין ביצע מרידת נפל כנגד העול המונגולי, נמלט לכותאיסי, הקים את ממלכת אימרתי במערב גאורגיה, והפך למלך הראשון של הממלכה. בשנת 1261 הוא נתן מחסה לדוד אולו, שניסה בתורו למרוד בשליטה המונגולית. אף על פי כן חתם דוד אולו על הסכם שלום עם המונגולים וחוזר, בשנת 1262, לטביליסי, שבמזרח גאורגיה. כך מתפצלת הממלכה הגאורגית לשני חלקים, כאשר ממלכת אימרתי הייתה בתחילה חלק מהממלכה הגאורגית המאוחדת, והתפצלה ממנה לאחר המרידה. שני השליטים נשאו בתואר "מלך גאורגיה". דוד נארין פיתח יחסי ידידות עם אורדת הזהב ומצרים, והדף את התקפות החאנתים (سلسله ایلخانی) הפרסים. בשנת 1269, הוא נתן מחסה לטגודור מטוראן, אחיו של ברק חאן מטוראן, שמרד בשליט האילחאנתי, אבקה חאן (1234-1282). אולם כשהחלו כוחותיו של טגודור להשליט טרור באוכלוסייה הגאורגית, צידד דוד בגנרל של אבקה חאן, סירמון. למרות זאת ניסה אבקה חאן להפיל את דוד בכך שעזר לדוכס דוכסות רצ'ה (מרצ'ה) קחבר (השלישי כנראה) קחברידזה, ושלח, בשנות השבעים של המאה השלוש עשרה, שתי משלחות כנד ממלכת אימרתי. למרות זאת הצליח דוד לשמור על עצמאות ממלכתו, וניסה להחזיר את ההשפעה הגאורגית באימפריה של טרפזונטס. מסיבה זו הוא תקף, באפריל 1282, את טרבזון בתקופת היעדרותו של יואן השני קומננוס, שהיה בקונסטנטינופול. למרות כישלונם בכיבוש העיר, כבשו הגאורגים מספר מחוזות ועזרו, בשנת 1285, לאחותו למחצה של יואן, תאודורה, בתו של מנואל הראשון ואשתו הגאורגית, רוסודן, לתפוס את הכתר הטרפזונטי. אולם נאלצו לברוח במהירות. דוד נפטר בכותאיסי בשנת 1293, וירש אותו בנו בכורו, קונסטנטין הראשון. תמר, בתו של האציל הגאורגי אמאנלליסדזה תאודורה, בתו של הקיסר הביזנטי מיכאל השמיני פלאולוגוס, בשנת 1254 קונסטנטין שירש אותו. מאשתו תמר מיכאל, שימלוך לאחר אחיו קונסטנטין, מאשתו תמר וחטנג, המלך ה-16 של הממלכה הגאורגית המאוחדת, מאשתו תמר אלכסנדרה, מאשתו תאודורה רולנד גריגור סאניי (1994), יצירת האומה הגאורגית, עמ' 41, ISBN 0253209153, (אנגלית) בנו של אחיה, גיאורגי הרביעי לשה יורש מוחלט (heir apparent) - מי שבעל זכות לרשת את הכתר, וזכות זו אינה יכולה להשתנות בעקבות הולדתו של יורש אחר
וידוי (ספר)

וידוי הוא רומן היסטורי מאת יוכי ברנדס, המתבסס על אנציקלופדיות, ספרים, מחקרים וראיונות שערכה ותוספות ליצירת העלילה שרקחה המחברת. הספר וידוי יצא לאור בשנת 2005. הרומן וידוי שב לנושאים בהם עסקה המחברת בספרים קודמים, ובהם: מעמד האישה, יכולתן של יצירות אומנות או סיפור (ואפילו סיפורה של אישה אחרת) לגרום לשינוי במהלך חיי האדם ונושא רגשות אשמה וההתמודדות איתן. הרומן משתרע על תקופה המתחילה בפרעות קישינב בראשית המאה העשרים ועד ימינו במדינת ישראל. וידוי מספר על תמר, אוצרת במוזיאון, על יחסיה עם אמהּ וסבתה ועל מפגש עם אישה מבוגרת המחזיקה ברשותה ציור. מפגש הפותח סיפור נוסף בתוך העלילה הראשית, סיפורה של בעלת התמונה. אלה, העובדת כמשחזרת במוזיאון בו עובדת תמר, משחזרת ציור ישן מאת אמן בלתי ידוע. ציור זה נותן לתמר, הנאבקת על מעמדה במוזיאון רעיון לאצור תערוכה של ציורים שהקדימו את זמנם. במהלך חיפושיה אחרי תמונה היא מגיעה לציונה, המחזיקה ברשותה ציור ישן, ומנסה לשכנע אותה להשאיל את הציור למוזיאון. ציונה מספרת לתמר את סיפור חייה, המתחיל בפרעות קישינב, עובר דרך התבגרותה אצל דודה ודודתה, דרך נסיעה לאודסה לביתו של חיים נחמן ביאליק, קשריה עם התנועה הציונית, אהבתה לצעיר בולשביק, עלייתה ארצה על הרוסלאן, לימודיה בגימנסיה הרצליה. במקביל, מתוארת מערכת היחסים בין סבתה הדעתנית של תמר, אמהּ המתרכזת בבישולים ובגדים ותמר עצמה, בינן לבין עצמן ובינן לבין הגברים שהיו בחייהן. כעלילת משנה נוספת מתוארת עלייתה לישראל של רוזה כהן אמו של יצחק רבין כנוסעת סמוייה על הרוסלאן. פרק ראשון מהספר
ג'מבורי הצופים העולמי ה-21

ג'מבורי הצופים העולמי ה-21 התקיים בחודשים יולי-אוגוסט בשנת 2007 והיה שיא הפעילות לכבוד חגיגות מאה שנות הצופיות של תנועת הצופים העולמית. האירוע התקיים באנגליה לסימון מאה שנה לאחר הקמת תנועת הצופים באי הברונזה Brownsea Island. האירוע נמשך 12 ימים בין 27 ביולי עד 8 באוגוסט, ב Hylands Park, Chelmsford, Essex. האתר נבחר בזכות הגישה הקלה לתחבורה מהאוויר ומהים ובגלל הקרבה ל Gilwell Park, אתר מחנאי חשוב ומרכז הכשרה למדריכי צופים. מעל 38,000 צופים ומדריכים הגיעו מ 158 מדינות שבהן מוכרים ארגוני צופים לאומיים (הכרה על ידי תנועת הצופים העולמית), כאשר עוד יותר מ 50,000 אחרים הגיעו לביקור של יום אחד. בנוסף היו יותר מ 8,600 חברים ב"צוות התמיכה הבינלאומי" (International Service Team) שגם הם הגיעו מכל העולם. הג'מבורי הראשון התקיים בשנת 1920, ב Olympia שבאנגליה. מאז, האירוע מתקיים באופן קבוע כל 4 שנים, כאשר הייתה הפסקה בין השנים 1937 ל 1947 בגלל מלחמת העולם השנייה, וגם בין השנים 1975 ל 1983 בגלל חוסר יציבות פוליטית באיראן. הג'מבורי אורח על ידי הרבה מדינות, למרות שעדיין לא התקיים ג'מבורי עולמי ביבשת אפריקה. מטרת הג'מבורי היא לקדם חברות בינלאומית ולפתח את הצעירים. האירוע היה פתוח לכל חברי תנועת הצופים העולמית (WOSM) בין הגילאים 14 ל 17. חברות אגודת המדריכות והצופות העולמית (WAGGGS) היו יכולות להשתתף באישור ארגון הצופים הלאומי שלהן. על המבקשים להשתתף היה לעבור תהליך של בחירה ואף מיונים. מבוגרים השתתפו בתפקידי תמיכה כחברי "צוות התמיכה הבינלאומי" (IST), כצוות תמיכה לאומי (לכל מדינה), כמובילי גדודים (מדריכים) או כחברי צוות ההקמה של הג'מבורי. מבקרים (Day visitors) מכל הגילאים היו מוזמנים גם כן לאירוע אך הוגבלו בתאריכים מסוימים ובאזורי ביקור מוגבלים. הג'מבורי היה האירוע השני בגודלו אי-פעם, עם 38,074 משתתפים וצוות, אך עם יותר מדינות מכל ג'מבורי קודם, ויותר מ 42,000 מבקרים. הג'מבורי השלישי בשנת 1929 היה הג'מבורי הגדול ביותר עם 50,000 משתתפים. החנות Scouts Shops Ltd, אשר הייתה אחראית על רכישת ציוד רב עבור ג'מבורי הצופים העולמי ה-21, דיווחה כי עלות הפלדה בשוק העולמי גדלה כתוצאה מההזמנות של הג'מבורי. המשלחת הישראלית כללה כ- 120 חניכים מכל רחבי המדינה, יהודים, ערבים ודרוזים. בנוסף, ליוו את המשלחת מבוגרים הפועלים בתנועה באופן שוטף חלקם כשכירים וחלק כדרג מתנדב. צביקה קרש, יושב ראש התאחדות הצופים והצופות בישראל הצטרף גם הוא למשלחת ורותם יואלי, מזכ"ל תנועת הצופים העבריים הגיע לביקור של שלושה ימים. את המשלחת ליוו וביקרו כתבי חדשות מהעיתונות ומהטלוויזיה הישראלית וגם מנהל התוכן של אתר תנועת הצופים העבריים דאז, נדב שמגר. לכל ג'מבורי יש נושא משלו, ובשנת 2007 הנושא היה: "עולם אחד, הבטחה אחת". המוטו הופיע על תגי הג'מבורי של כל מדינה בשפתה שלה וגם מופיע במילים של שיר הג'מבורי. ההכנות לג'מבורי כללו ג'מבורי קטן יותר, EuroJam 2005, בו השתתפו 12,000 צופים מרחבי אירופה והוא התקיים באותו מקום. הניסיון הזה עזר למארגנים לנסות מספר היבטים של הג'מבורי, כולל השליטה בהגעה מסיבית כל-כך של מדינות לאזור. האספקה והמזון לג'מבורי האירופאי גם קבע שיא עולמי בתור ההזמנה הבודדת מסופרמרקט דרך האינטרנט הגדולה ביותר, כאשר המשלוח הגיע במשאיות ענקיות. ג'מבורי מדיה וקבצים בנושא ג'מבורי הצופים העולמי ה-21 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'מבורי הצופים העולמי ה-21 "Jamboree Attendees", One Word # 9 (21st World Scout Jamboree), ‏5 באוגוסט 2007 The Scout Association, "What’s Scouting got to do with the price of world steel?", ‏11 ביוני 2007
ארגון הימאות הבין-לאומי

ארגון הימאות הבין-לאומי (באנגלית: The International Maritime Organization, בראשי תיבות: IMO; בצרפתית: Organisation Maritime Internationale, בראשי תיבות: OMI, היה ידוע בעבר בשם "ארגון בינממשלתי מייעץ לימאות", באנגלית: Inter-Governmental Maritime Organization) נוסד על ידי האומות המאוחדות בשנת 1948 כדי לתאם בטיחות ימית וכללי התנהגות בים. אולם, IMO החל לפעול באופן משמעותי רק בשנת 1958. מטה הארגון נמצא בלונדון, בריטניה. הארגון מעודד שיתוף פעולה בין ממשלות ובין תעשיית הספנות כדי לשפר את רמת הבטיחות בים ולמנוע זיהום ימי. הארגון מנוהל על ידי אספת חברים, ניהולו הכספי מופקד בידי מועצה הנבחרת מבין חברי האספה. עבודת הארגון מתבצעת באמצעות ועדות הנתמכות בתת-ועדות מקצועיות. לארגוני או"ם אחרים הזכות לשבת באסיפות ה-IMO במעמד של משקיפים. לארגון מזכיר כללי הנבחר על ידי האספה וחטיבות שונות הכוללות: בטיחות ימית, הגנת הסביבה הימית וחטיבה לכנסים. ישראל הצטרפה לארגון ה-IMO בשנת 1952. הרעיון להקים ארגון בין-לאומי לימאות נולד לאחר טביעת האוניה טיטניק. בתקני הבטיחות של ימינו, תכנונה של הטיטניק הפך את הספינה לפגיעה ביותר. מחיצות הבטיחות המחלקות את הספינה ומונעות את הצפתה בבת-אחת, לא נבנו לכל גובה גוף הספינה. זאת כיוון שעל פי חישובי מהנדסי האוניה לא היה זה אפשרי שהספינה תיטה על צידה די כדי שהמים ישטפו מעל מחיצה אחת לחלל שלצידה. כאשר טיטניק פגעה בקרחון, התברר כי חישובי מהנדסי האוניה היו שגויים. לאחר שהחלו נוסעיה לנטוש את האוניה, התברר גם כי אין די סירות הצלה לכל הנוסעים על האוניה. אנשים רבים נספו עקב טעויות תכנוניות אלה. עד לאותה עת כל אומה קבעה את כללי הבטיחות שלה בים ואת כללי תכנון האוניות ומתקני הבטיחות החייבים להיות עליהן. בתגובה לאסון הטיטניק נוסד "ארגון הייעוץ הבין-ממשלתי לימאות" (Inter-Governmental Maritime Consultative Organization - IMCO). בשנת 1914 התקבלה "האמנה הבין-לאומית לבטיחות החיים בים" (International Convention for the Safety of Life at Sea - SOLAS) ובה שורה של הנחיות בתחום בניית אוניות ואמצעי הבטיחות החייבים להיות עליהן. מאז תוקנה אמנת SOLAS מספר פעמים והותאמה להתפתחויות בתחום הטכנולוגיה הימית. ארגון IMCO הפך לארגון IMO בחסות האומות המאוחדות. IMO מתקין תקנות הנאכפות על ידי ארגוני תקינה ימית בעולם אשר בודקים אוניות כדי להבטיח שהן עומדות בתקנות הבין-לאומיות. ארגון IMO הוא המקור לכ-60 כלים משפטיים המנחים את התפתחות התקנות של המדינות החברות בארגון במטרה לשפר את הבטיחות בים, לסייע במסחר בין מדינות הים ולהגן על הסביבה הימית. הבולטת שבכלים משפטיים אלה היא "האמנה הבין-לאומית לבטיחות חיי אדם בים". מספר IMO מדיה וקבצים בנושא ארגון הימאות הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארגון הימאות הבין-לאומי (באנגלית) אתר הבית של IMO (באנגלית) על ארגון הימאות הבין-לאומי באתר משרד החוץ ארגון הימאות הבין-לאומי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארגון הימאות הבין-לאומי, ברשת החברתית פייסבוק ארגון הימאות הבין-לאומי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארגון הימאות הבין-לאומי, ברשת החברתית אינסטגרם ארגון הימאות הבין-לאומי, ברשת החברתית LinkedIn ארגון הימאות הבין-לאומי, סרטונים בערוץ היוטיוב ארגון הימאות הבין-לאומי, באתר פליקר
נפוחיתאים

נַּפּוּחִיתָאִים (שם מדעי: Tetraodontiformes) היא סדרה של דגי גרם ימיים ממחלקת מקריני סנפיר. מקור שמה המדעי של הסדרה הוא "דמויי-נפוחיתיים", כלומר סדרתם של הנפוחיתיים. הסדרה כוללת 10 משפחות ובהן מעל 360 מינים. רוב המינים הם שוכני מים מלוחים, בעיקר בשוניות אלמוגים במימי האזור הטרופי, לרבות במפרץ אילת. מספר מינים חיים גם באוקיינוס הפתוח או אף במים ממוזגים. גופם של דגים אלה אינו גמיש ותנועתם איטית למדי. קשיחותו של הגוף מספקת הגנה חלקית מטורפים, אך אמצעי ההגנה של דגים אלה מגוונים יותר: לנצרניים היכולת לנעול את סנפיר הגב הקוצני שלהם במעין ניצרה, וכך למנוע מטורפים לטרוף אותם. לנפוחיתיים ולקיפודגיים היכולת להתנפח לגודל כפול מגופם ויותר על ידי בליעת מים והקיפודגים גם בעלי קוצים דוקרים על העור. מינים נוספים בעלי רעלים שונים בגופם. הגדול בבני סדרה זו הוא דג הגרם הגדול ביותר בעולם - דג שמש מגובשש שאורכו עד 4.5 מטר ויכול לשקול מעל 2,000 ק"ג. הקטן ביותר - Rudarius excelsus, ממשפחת החדקוציים מגיע לאורך של 2.5 ס"מ בלבד. Aracanidae נצרניים (Balistidae). דו-שיניים או קיפודגיים (Diodontidae) דגי שמש (Molidae) חדקוציים (Monacanthidae) קופסינוניים (Ostraciidae) נפוחיתיים (Tetraodontidae) תלת-קוציים או דגי חצובה (Triacanthidae) Triacanthodidae תלת-שיניים (Triodontidae) - בה סוג ומין יחיד - תלת-שן (Triodon macropterus) רב־נצרן שחום (Pseudobalistes fuscus) Acanthostracion polygonius דו־שן שחור־כתמים (Diodon liturosus) Arothron manilensis דג שמש חד-זנב Triacanthus biaculeatus מדיה וקבצים בנושא נפוחיתאים בוויקישיתוף נפוחיתאים, באתר ITIS (באנגלית) נפוחיתאים, באתר NCBI (באנגלית) נפוחיתאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נפוחיתאים, באתר GBIF (באנגלית) נפוחיתאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סדרת הנפוחיתאים במילון בעלי חיים: דגי מים מתוקים (תשמ"א), 1981, באתר האקדמיה ללשון העברית
מסע ומתן

מסע ומתן הוא שם אלבומו השלישי של מוש בן ארי משנת 2006. חלק משירי האלבום נכתבו והוקלטו ראשונית במהלך מסע שערך בן ארי לאוסטרליה לאחר יציאת אלבומו הקודם, "דרך". האלבום כולל מחווה ללד זפלין ("פלאפל") כמו גם גרסת כיסוי לשיר "ילד מזדקן" של להקת כוורת. שלושה שירים הפכו להיטים: "ממריאים" ו"מסע ומתן" שהגיעו לראש מצעד הפזמונים של רשת ג', ו"אנצל". עם זאת, ביקורות עיתונות המוזיקה לאלבום היו מעורבות. בעיקר נמתחה ביקורת על המלל. משא ומתן בין הצלילים ממריאים לו רק אנצל נקבל יום חדש ארץ ישראל גל חלום פלאפל ילד מזדקן סוף כל יום מידע על האלבום מסע ומתן באתר MusicBrainz בן שלו, הצלחה שאסור לזלזל בה, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2006 אמיר עמרמי, המיצוי והריצוי, ביקורת על האלבום באתר נענע 10
מורקמב ווייז

מורקמב ווייז (אנגלית: Morecambe and Wise) היו צמד קומיקאים בריטיים - אריק מורקמב וארני וייז. המופע המשותף נמשך ארבעה עשורים, משנת 1941 עד מותו של מורקמב ב-1984. מורקמב ווייז החלו את דרכם המשותפת כאשר נרשמו כל אחד בנפרד למופע סאטירי אצל ג'ק הילטון. במהלך מלחמת העולם השנייה נקטעה פעילות הצמד, אך ב-1946 נפגשו מחדש במקרה והחלו להופיע יחד. תחילה הופיעו יחד בתוכניות רדיו ובמופעים משותפים, וב-1954 עברו להופיע בטלוויזיה. תוכניתם הראשונה בטלוויזיה, "Running Wild", ספגה ביקורות שליליות, אך ב-1956 הופיעו בתוכניתו של ויניפרד אטוול, וזכו להצלחה. בשנת 1961 החלו להופיע בקביעות בתוכנית טלוויזיה משלהם, "Two of a Kind", בערוץ ATV. ב-1968 עברו ל-BBC שם שודרה במשך עשור תוכניתם הפופולרית "The Morecambe & Wise Show". ב-1978 עברה התוכנית לערוץ "Thames Television", שם שודרה עד 1983. בשנות ה-60 הופיע הצמד גם במספר סרטים: "The Intelligence Men", "That Riviera Touch" ו-"The Magnificent Two". ב-1983 הופיעו בסרטם האחרון יחד, "Night Train To Murder". ב-1976 קיבלו מורקמב ווייז על פועלם את תואר מסדר האימפריה הבריטית. הצמד היה פופולרי בציבור הן בזמן פעילותם והן לאחריה. ברשימת 100 תוכניות הטלוויזיה הבריטיות המוצלחות ביותר, שנבחרו על ידי המוסד הבריטי לצילום בשנת 2000, על ידי מומחים בתעשייה, המופע של מורקמב ווייז נבחר למקום ה-14. בספטמבר 2006, הם נבחרו על ידי קהל צופים רחב למקום שני בסקר של כוכבי הטלוויזיה הגדולים ביותר. מדיה וקבצים בנושא מורקמב ווייז בוויקישיתוף מורקמב ווייז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מורקמב ווייז, באתר MusicBrainz (באנגלית) מורקמב ווייז, באתר Discogs (באנגלית)
צפון גונדר

צפון גונדר הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם העיר גונדר שהיא בירת המחוז והעיר הגדולה בה ובעבר בירתה הקיסרית של אתיופיה. גבולותיו מצפון מדינת תיגראי, ממערב מחוז וג המרה, מדרום מחוז דרום גונדר, מחוז מערב גוג'ם ואגם טאנה, בדרום מערב במדינת בנישנגול-גומאז, ובמזרח בסודאן. עד שנת 1991 נכלל במחוז בגמדר אחד מהמחוזות ההיסטוריים של אתיופיה. בימי הביניים ועד 1991 היה לחלק מהמחוז ההיסטורי בגמדר, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותה הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 המחוז התפצל לשני אזורי עיקרים ואזור קטן בצפונו שברובו מאוכלס בתגרים סופח למחוז המערבי שבמדינת תיגראי. כמו כן רצועה קטנה סופחה למחוז בנישנגול-גומאז. יתר המחוז חולק לשני מחוזות: צפון גונדר, שמכיל את החלק העיקרי של המחוז, וחלק בדרום, שהפך למחוז דרום גונדר. במחוז צפון גונדר ישנן עשרים נפות ובנוסף להם העיר גונדר שלה מעמד של נפה. מדיה וקבצים בנושא צפון גונדר בוויקישיתוף
בונה ספורצה

בונה ספורצה (Bona Sforza, ‏2 בפברואר 1494 - 19 בנובמבר 1557), הייתה בת למשפחת ספורצה, משפחת אצולה ממילאנו, שבשנת 1518 הפכה לאשתו השנייה של המלך הפולני זיגמונט הזקן. בונה נולדה בעיר ויג'באנו שבצפון איטליה לדוכס מילאנו השישי, ג'אן גלאצו ספורצה ואשתו איזבלה, בתו של אלפונסו השני, מלך נאפולי. היא הייתה גם אחייניתה של ביאנקה מריה ספורצה, אשתו השלישית של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובכך קשורה הדוקות לקיסרות הרומית הקדושה. כשאמה מתה בשנת 1524 ירשה בונה את התארים "דוכסית בארי" ו"נסיכת רוסאנו", וכן הפכה למחזיקת הטענה לכתר של ממלכת ירושלים. בונה הייתה פטרונית של אמני רנסאנס רבים, ובזכות האמנים האיטלקיים שנסעו עמה לפולין עם נישואיה החל הרנסאנס הפולני. היא גם נחשבת לאם המטבח הפולני המודרני, משום שהיא הביאה עמה ירקות איטלקיים בפעם הראשונה לשולחנות האוכל בפולין. על פי מסורת יהודי העירה ווילקאווישק, עיר המוצא של משפחת חרל"פ (חייא ראש ליהודי פולין) המלכה בונה היא שנתנה עצים לבניית בית הכנסת בעיירה שנבנה בשנת 1545. לאחר מותו של בעלה היא חברה לרבים בפולין הקתולית שהתנגדו לנישואי בנה, המלך זיגמונט השני, לבת האצולה הליטאית ברברה רדזיוויל, שהייתה קלוויניסטית. בונה נחשדה בהרעלת ברברה, משום שזו האחרונה נפטרה זמן קצר לאחר הכתרתה כמלכת פולין. בונה עצמה נרצחה על ידי מזכירה הפרטי, ג'אן לורנצו פפקונדה, שככל הנראה פעל על פי הוראותיו של פיליפ השני, מלך ספרד, שרצה להתחמק מתשלום חובות עצומים למלכה הפולנית. לבונה ספורצה ולזיגמונט הזקן (זיגמונט הראשון) נולדו חמישה ילדים שהגיעו לבגרות: איזבלה (1519-1558) - נישאה למלך הונגריה, יאנוש ז'פולאי. זיגמונט השני (1520-1572) - ירש את אביו כמלך פולין. סופיה (1522-1575) - נישאה להיינריך החמישי, דוכס בראונשווייג-לינברג. אנה (1523-1596) - נבחרה כמלכת פולין וכדוכסית הגדולה של ליטא לאחר מותו של אחיה הגדול, זיגמונט. נישאה לסטפאן באטורי, נסיך טרנסילבניה. קתרין (1526-1583) נישאה ליוהאן, דוכס פינלנד, שהפך ליוהאן השלישי, מלך שוודיה. מדיה וקבצים בנושא בונה ספורצה בוויקישיתוף בונה ספורצה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יש המאמינים כי המונה ליזה היא בעצם איזבלה מנאפולי, אמה של בונה ספורצה.
הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה

הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה (באוקראינית: (Західна-Українська Народня Република) ‏Західно-Українська Народна Республіка‏ או ‏Zahidno-Ukrainska Narodna Respublika‏, ובראשי תיבות ‏ЗУНР‏ או‏ ZUNR) הייתה ישות מדינית שהתקיימה במשך שמונה חודשים בשנים 1918–1919. ב-9 באוקטובר 1918 הוכרזה עצמאות הרפובליקה שחלשה על צפון בוקובינה, מזרח גליציה וזקרפטיה. בשטח הרפובליקה חיו 5,4 מיליוני תושבים, מתוכם 3,291,000 אוקראינים (60%), 1,351,000 פולנים (25%) ו-660,000 יהודים (12%). יתר האוכלוסייה הורכבה ממיעוטים קטנים, גרמנים, צ'כים ועוד. שלוש הערים הגדולות היו לבוב (עיר הבירה), קולומיאה וסטניסלב (כיום איוואנו-פרנקיבסק). סידור גולובוביץ' עמד בראש ממשלת הרפובליקה בתקופה המכריעה ביותר בבניית הישות האוקראינית העצמאית (ינואר - יוני 1919). בלבוב רוב האוכלוסייה הייתה פולנית וזמן קצר אחרי הכרזת העצמאות הם מרדו, כי לא היו מוכנים לחיות תחת שלטון אוקראיני וביקשו את עזרת פולין. הצבא הפולני יצא לעזרת מורדי לבוב ופרצה מלחמת פולין–אוקראינה. צ'כוסלובקיה ניצלה את מעורבות פולין במלחמה, כדי לתקוף ולנסות לכבוש את זאולז'ה. ב-22 בינואר 1919 החליט הפרלמנט של מערב אוקראינה להתאחד עם הרפובליקה העממית האוקראינית (Ukrajinska Narodna Respublika), שנוסדה ב-20 בנובמבר 1917. זה נעשה מתוך הנחה, ששטח הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה יקבל מעמד אוטונומי, כי הוא שונה מאוד מאזורי מרכז ומזרח אוקראינה בשל ההתפתחותה ההיסטורית. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה בוויקישיתוף Західно-Українська Народна Республіка 1918–1923. Енциклопедія. Т. 1: А–Ж. Івано-Франківськ : Манускрипт-Львів, 2018. 688 с. ISBN 978-966-2067-44-6 Західно-Українська Народна Республіка 1918–1923. Енциклопедія. Т. 2: З–О. Івано-Франківськ : Манускрипт-Львів, 2019. 832 с. ISBN 978-966-2067-61 Західно-Українська Народна Республіка 1918-1923. Енциклопедія. Т. 3: П - С. Івано-Франківськ: Манускрипт-Львів, 2020.576 с. ISBN 978-966-2067-65-1 Західно-Українська Народна Республіка 1918-1923. Енциклопедія. Т. 4: Т - Я. Івано-Франківськ: Манускрипт-Львів, 2021.688 с. ISBN 978-966-2067-72-9 Oksana Kaminska, Sidor Golubovych - Head of Government of the Western Ukrainian People's Republic (January-June 1919), http://science.lpnu.ua