laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיתוך אלכסוני

במתמטיקה ובתורת הקבוצות בפרט, חיתוך אלכסוני היא פעולה המוגדרת על סדרות מסוימות של קבוצות. אם δ {\displaystyle \displaystyle \delta } סודר ו- ⟨ X α ∣ α < δ ⟩ {\displaystyle \displaystyle \langle X_{\alpha }\mid \alpha <\delta \rangle } סדרה של תת קבוצות של δ {\displaystyle \displaystyle \delta } אז החיתוך האלכסוני שלהן המסומן על ידי   Δ α < δ X α {\displaystyle \ \Delta _{\alpha <\delta }X_{\alpha }} , מוגדר להיות:   { β < δ ∣ β ∈ ⋂ α < β X α } {\displaystyle \ \{\beta <\delta \mid \beta \in \bigcap _{\alpha <\beta }X_{\alpha }\}} . כלומר, לכל סודר β {\displaystyle \displaystyle \beta } מתקיים β ∈ Δ α < δ X α {\displaystyle \displaystyle \beta \in \Delta _{\alpha <\delta }X_{\alpha }} אם ורק אם הוא שייך ל- β {\displaystyle \displaystyle \beta } האיברים הראשונים של הסדרה. על מסנן נורמלי למת פודור
דליה פן לרנר

דליה פן לרנר (9 במאי 1936 – 13 בספטמבר 2011) הייתה שחקנית ועיתונאית ישראלית. נולדה למרדכי ומלכה פן וגדלה בתל אביב. אביה עבד במגן דוד אדום, ולימים התמנה למנהל מגן דוד אדום. בצעירותה למדה ריקוד ורצתה להיות רקדנית. פן עשתה את שירותה הצבאי ביחידת הקשר לעיתונות. בשנות החמישים נסעה ללונדון ללמוד משחק. היא למדה בישול בבית הספר למלונאות קורדון בלו, וכן למדה משחק ב"ראדה", האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. שיחקה בתיאטרון ובסדרות טלוויזיה, בהן ההגדה לבית פורסייט (1967) של ה-BBC (בתפקיד אנט פורסייט, ששודרה בטלוויזיה הישראלית החל מסוף נובמבר 1969). בלונדון הכירה את ד"ר אלק לרנר, ממנהלי חברת "מרקס אנד ספנסר", והשניים נישאו בינואר 1962. שימשה כיו"ר התאחדות ידידי התיאטרון הישראלי בלונדון. בתחילת 1969 שבו לישראל והתיישבו בסביון. אחרי שובה לישראל כתבה מדורי אוכל בעיתונים. הייתה מהראשונים בישראל שכתבו על אוכל לא-כשר ועל המטבח העולמי. במשך מספר שנים כתבה בירחון מוניטין. כשנוסד העיתון חדשות היה לה בו טור (יחד עם ישראל אהרוני, רון מייברג, ושאול אברון). מאוחר יותר כתבה במגזין "על השולחן". הייתה מנטור לכמה מהשפים הישראלים המרכזיים, שיחקה במספר סרטים ישראליים, בהם: "חגיגה בסנוקר" ששם שיחקה את ג'רלדין, בת זוגו של מר סלבדור (יוסף שילוח), ובסרט "פצעי בגרות 80". פן לרנר כתבה, יחד עם איילת לטוביץ' וגיל חובב, את הספר שמש, ים ואוכל גם: בישול ים-תיכוני (צילומים - נלי שפר, תל אביב: מודן, 1998). לאחר מות בעלה, בעשור הראשון של המאה ה-21, הפסיקה לכתוב בעיתונות. הייתה חברה במסדר אבירי הגריל, ובשנת 2011 זכתה לאות כבוד מהארגון. בני הזוג אימצו שני ילדים: הווטרינרית ד"ר סימונה בראל, והשף והמסעדן דני לרנר. דליה פן לרנר נפטרה בשנתה בגיל 75 ממחלת כליות. דליה פן לרנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דליה פן לרנר, בארכיון הבימה נפטרה דליה פן לרנר, על השולחן, ‏13 בספטמבר 2011 דפנה ארד, מתה עיתונאית האוכל דליה פן-לרנר, הארץ, 14 בספטמבר 2011 מרב סריג, ‏דליה פן-לרנר: "עדיין אין משהו שאפשר להגדירו כ'המטבח הישראלי'", באתר גלובס, 4 באפריל 2011 שאול אברון, ארז קומורובסקי ויאיר יוספי נפרדים מדליה פן לרנר, יועזר בר יין, 14 בספטמבר 2011 ארז קומרובסקי, שרשרת המזון הישראלית, על דליה פן לרנר, rest נורית ארד, מיליונרית עולה לארץ, דבר, 20 בינואר 1969 עמית לוינסון, "נגעה בזוהר": חייה ומותה של מלכת הגסטרונומיה, באתר nrg‏, 26 בספטמבר 2011
פאול פון רננקמפף

פאול פון רננקמפף (בגרמנית: Paul von Rennenkampf; ברוסית: Па́вел Ка́рлович фон Ренненка́мпф, פאוול קרלוביץ'; 17 באפריל 1854 – 1 באפריל 1918) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית שהשתתף בקרבות בתחילת מלחמת העולם הראשונה. הוצא להורג על ידי הבולשביקים. הוא נולד באסטוניה במשפחה של גרמנים-בלטים. בגיל 19 התקבל לבית ספר צבאי בהלסינקי. הוא הצטיין בלימודיו והמשיך באקדמיה הצבאית ניקולאייבסקי בסנקט פטרבורג. הוא טיפס בתפקידים ובדרגות. בשנים 1900–1901 השתתף במאבק במרד הבוקסרים, ניהל מספר קרבות מוצלחים במנצ'וריה והצליח להסיר את השתלטות הבוקסרים על חרבין. לאחר דיכוי המרד הוצע לו פיקוד על המשמר המלכותי של הצאר אבל הוא סירב. הוא נפצע במלחמת רוסיה–יפן (1904–1905). הוא השתתף ביחד עם אלכסנדר סמסונוב בקרב מוקדן וסמסונוב האשים אותו בתבוסה בכך שלא מיהר לעזור לו בלחימה. ב-1905 נשלח לסיביר ודיכא שם מרד מקומי. לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל והתמנה לראש המטה הצבאי במחוז וילנה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה התמנה פון רננקמפף למפקד הארמייה הראשונה ופלש לפרוסיה המזרחית. בתחילה נחל ניצחון בקרב גומבינן אבל קיבל ביקורות קשות ודרישה להדיחו לאחר שלא עזר לעמיתו, הגנרל אלכסנדר סמסונוב שהארמייה השנייה עליה פיקד הושמדה על ידי הגרמנים בקרב טננברג, תבוסה שגרמה להתאבדותו של סמסונוב. לאחר שהגרמנים השמידו את הארמייה של סמסונוב הם התפנו לטפל ברננקמף ובקרב הראשון על האגמים המזוריים, בספטמבר 1914, נחל רננקמפף תבוסה קשה ונאלץ לסגת מפרוסיה. לאחר כישלונו בקרב לודז' בנובמבר 1914, הוא הודח מתפקידו והואשם בחוסר תפקוד ואף בבגידה (בגלל מוצאו הגרמני). ב-6 באוקטובר 1915 הוא פוטר מהצבא. במהפכת פברואר, 1917, הוא נאסר על ידי ממשלת המעבר הרוסית ונכלא במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג באשמה של תפקוד לקוי ומעילה. במהפכת אוקטובר הוא שוחרר ועבר לעיר טגנרוג לחוף ים אזוב, שם חי בשם "מנדוסאקיס" וטען שהוא אזרח יווני. הבולשביקים גילו את זהותו והציעו לו תפקיד פיקודי בצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר שסירב הוא נידון למוות והוצא להורג ב-1 באפריל 1918. מדיה וקבצים בנושא פאול פון רננקמפף בוויקישיתוף
רעד (נוירולוגיה)

רעד (אנגלית: Tremor) הוא תנועה ריתמית אשר יכולה להופיע במנוחה, במהלך שמירה על יציבה מסוימת, או במהלך תנועה. הסיבות לרעד הן מרובות. ברוב המקרים, רעד מוגבר על ידי סטרס ואמוציות, ונעלם במהלך השינה. רעד סטטי או רעד במנוחה: זהו רעד המופיע כשהגפיים הן במנוחה. סוג זה של רעד קיים במחלת פרקינסון או בתרופות אשר גורמות לפרקינסוניזם. רעד זה יכול להתבטא בצורה של "ספירת כסף", בצורת כיפוף ומתיחה של אצבעות היד, בהזזת הזרוע כשכף היד פונה כלפי מעלה ואז כלפי מטה (מעבר מתנוחת פרונציה לסופינציה), או בצורה של מתיחת וכיפוף כפות הרגליים. רעד פוסטורלי- Postural tremor: זהו רעד המופיע ביציבה ממושכת- למשל, כאשר מבקשים ממטופל למתוח את הידיים קדימה, ואז מופיע הרעד. רעד זה יכול להמשיך גם במהלך תנועה, אולם תנועה איננה מגבירה את חומרתו. רעד זה יכול להיות רעד פיזיולוגי (כלומר מוחמר במצבים שונים) והוא יכול להיות משפחתי (benign essential tremor), או להופיע במחלות כגון מחלת וילסון והפרעות בצרבלום. בצורה המשפחתית השפירה, הרעד מערב יד אחת או שתיים, או את הראש ואת הקול, כאשר הרגליים אינן מעורבות. התסמינים יכולים להתחיל אחרי גיל העשרה. הרעד איננו מגביל, והבעיה היא יותר קוסמטית וסוציאלית. במקרים בודדים, הרעד משפיע של פעולות עדינות כגון כתיבה. החולים מדווחים כי כמות קטנה של אלכוהול גורמת להטבה משמעותית אך חולפת של הרעד (המנגנון של השיפור אינו ידוע). במקרים המצריכים טיפול, ניתן לתת תרופות מסוג בתא בלוקרים ובפרט- פרופרנולול. במצבים של אנצפלופתיה כבדית, ניתן לעיתים לראות סוג מסוים של רעד פוסטורלי הנקרא גם אסטריקסיס- Asterixis. רעד זה הוא יותר דומה למיוקלונוס מאשר לרעד פוסטורלי. כדי לגלות מצב זה, מבקשים מן החולים לפשוט את הזרועות קדימה ולבצע מתיחה של פרק כף היד. הפסקה זמנית של פעילות זו תביא לכיפוף חזרה של כף היד, ולאחר מכן מתיחה נוספת כך שכפות הידיים רוטטות, לרוב בקצב אי-רגולרי. מצב זה חולף עם חלוף האנצפלופתיה. רעד בתנועה, או Intention tremor: זהו רעד המופיע בתנועה אך לא במנוחה. ניתן לבדוק נוכחות של רעד זה כאשר מבקשים מן החולה לגעת באפו- היד רועדת, ורועדת יותר ככל שהיא מתקרבת למטרה, בתנועה ריתמית. רעד זה נובע מפגיעה באזור הנקרא Superior cerebellar peduncle הנמצא בצרבלום, והוא גורם למוגבלות קשה. רעד זה יכול גם להופיע כביטוי של הרעלת תרופות שונות כגון הרעלת תרופות המביאות לסדציה (טשטוש/הרגעה), תרופות נוגדות פרכוס כגון פניטואין או שימוש באלכוהול. הוא נראה גם בחולים עם מחלת וילסון. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי. מדיה וקבצים בנושא רעד בוויקישיתוף
יצחק פלורנטין

יצחק פלורנטין (באנגלית: Isaac Florentine; נולד ב-28 ביולי 1958) הוא במאי סרטי פעולה ישראלי הפעיל בארצות הברית. יצחק פלורנטין נולד בישראל וגדל בצפון תל אביב, הוא בן להורים ניצולי שואה, בילדותו אהב לראות בקולנוע את מערבוני הספגטי של סרג'ו לאונה ואת סרטיו של ברוס לי. בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. למד קרטה, בין השאר אצל תאמס וובר בשוודיה ופתח ב-1979 מועדון קרטה בבית הפועל באוסישקין, תל אביב, אותו ניהל כעשר שנים. בפרויקט הסיום שלו בחוג לקולנוע ב-1987 ביים את סרט הפעולה הקצר "שלום למחסל", שזכה בפרסי מוגרבי לסרטי גמר בקטגוריות בימוי, עריכה, תפאורה, תלבושות, הפקה ומוזיקה. בתחילת שנות ה-90 היגר פלורנטין עם אשתו לארצות הברית, כדי לנסות ולממש את חלומותיו הקולנועיים, באותה עת התיידד עם בועז דוידזון, שנהפך למדריך שלו בעולם סרטי הפעולה. בהתחלה עבד עם המפיק הישראלי רוני הדר כבמאי קרבות בסרטים וכבמאי משנה. את ההזדמנות הראשונה לביים קיבל ב-1992 ממנחם גולן, אז ביים את "נץ המדבר" עם פול ל. סמית'. בשנים 1996–2001 עבד פלורנטין עם המפיק הישראלי חיים סבן ביים כשבעים פרקים של סדרת הילדים "פאוור ריינג'רס". כן ביים למעלה מ-40 פרקים בסדרות אחרות, במיוחד ב-WMAC Masters, סדרת פעולה ואמנויות לחימה. ב-1998 החל פלורנטין לעבוד עם חברת "ניו אימאג'" בבעלות הישראלים דני דימבורט ואבי לרנר, ומאז ביים עבורם כעשרה סרטים. ב-1999 ביים את הסרט "גשר הדרקונים" (Bridge of Dragons) עם דולף לונדגרן. ב-2006 הוא ביים את "Undisputed II: Last Man Standing", סרט המשך לסרט בכיכובו של וסלי סנייפס, בכיכובם של מייקל ג'אי וייט, שמגלם מתאגרף מפורסם שנשפט למאסר וסקוט אדקינס גילם את בויקה, הגיבור הרוסי שחיכה לו בבית הכלא כדי להילחם נגדו. ב-2008 ביים את הסרט "רועה החוק" (The Shepherd: Border Patrol) עם ז'אן-קלוד ואן דאם. ב-2009 ביים את "נינג'ה חוזר", שמספר על יריבות בין שני אמני נינג'ה, האחד אמריקאי – הוא טוב והשני יפני – הוא רע. ב-2010 ביים את "בלתי מנוצח" (Undisputed III: Redemption), בו בויקה, הגיבור המובס מהסרט הקודם משתתף בטורניר בו נלחמים בטורניר האסירים הכי קטלניים בתבל. הסרט קיבל שני פרסים בפסטיבל "Actionfest" לסרטי פעולה בצפון קרוליינה: פלורנטין זכה בפרס הבמאי, ולארנל סטובאל, כוריאוגרף הקרבות של הסרט, זכה בפרס נוסף. ב-2011 ביים את סרט הדרמה "סופיה" עם דונלד סתרלנד וכריסטיאן סלייטר. ב-2015 ביים את סרט הפעולה "מטווח אפס". ב 2017 ביים את הסרט "מעשה של נקמה" בכיכובו של אנטוניו בנדרס ואת הסרט הקדיש לאשתו שנפטרה, ברברה. פלורנטין מצלם את רוב סרטיו בבולגריה. פלורנטין ייסד חברת הפצה לסרטי תעודה והדרכה לאמנויות לחימה, שחלק מהם ביים תחת השם הבדוי "אישימוטו". השחקן הבולט בסרטיו של פלורנטין הוא הבריטי סקוט אדקינס, שחקן טלוויזיה לשעבר, שהופיע בחמישה מסרטיו. עורכת הסרטים הקבועה שלו היא הישראלית אירית רז. אתר האינטרנט הרשמי של יצחק פלורנטין יצחק פלורנטין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יצחק פלורנטין, באתר AllMovie (באנגלית) יצחק פלורנטין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) יצחק פלורנטין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ישי קיצ'לס, גלריה, יצחק פלורנטין, סקורסזי של סרטי אמנויות הלחימה, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2010 ניר נתן, פלורנטין פינת הוליווד, באתר ynet, 9 בינואר 2009
מבצר ראש מיה

מבצר ראש מיה (פירוש: ראש מים) הוא אתר ארכאולוגי הכולל מצודת דרכים צלבנית, השוכן על ראש גבעה בשכונת רוממה הישנה בחיפה. חלקה של המצודה קבור וחלקה מעל פני השטח. המבצר קיים עוד מתקופת הברונזה אך כיום ניתן לראות רק את השרידים של מבצר צלבני. המקום מוזכר בכתבים מתקופת בית שני והמרד הגדול כמקום יישוב מבוצר. המצודה התקיימה תחת שלטון הצלבנים בממלכה הצלבנית השנייה בין המאה ה-12 למאה ה-13 אך זו היא הערכה בלבד מכיוון שבמקום נערכו עד היום חפירות חלקיות. המבצר חוזק עוד על ידי מי שלימים יקבע כמקים חיפה החדשה דאהר אל-עומר, אף מסופר כי אל-עומר אמר כי אפילו זבוב לא יכול לעבור בעיר התחתית הנמל מבלי שניתן יהיה לצפות בו מהמצודה. במבצר קיימים מספר מבנים ובורות מים וייתכן כי היה מוקף חומה. בחפירות ארכאולוגיות שנעשו במקום ב-1973 ו-1974 בראשות ד"ר משה פראוסניץ נמצאו שרידים מהתקופה הרומית ומתקופת החשמונאים. מידות המבנה הבולט בשטח הן 20.8 מטרים ממזרח למערב, ו-13.2 מטרים מצפון לדרום ועובי הקירות הוא 2.5 מטרים. בראש מיה אתר ההנצחה "חורשת הבנים" ואנדרטה, לזכר הנופלים בני רוממה. רוממה (חיפה) ינון שבטיאל, מערכת מסתור בחורבת ראש מיה, חיפה: ציון דרך בהקדמת תופעת מערכות המסתור לתקופת ימי החשמונאים, מחקרים חדשים של הגליל 3, 2018, עמ' 98–118 Denys Pringle, Rushmia, Khirbat, in Secular buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an archaeological Gazetteer, Cambridge University Press, (1997), pp. 90-91 Boas, Adrian J. (2010). Domestic Designs - Rural Housing. In Domestic Settings: Sources on Domestic Architecture and Day-to-Day Activities in the Crusader States (p. 107). BRILL. Prausnitz, Moshe. W. (1975). Rosh Maya (Kh. Rushmiya), Haïfa(הקישור אינו פעיל). Revue Biblique, 82(4), 591–594. Pringle, Denys (1998). Rushmiya, Kh. (no. 193). In The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem: A Corpus: Volume 2, L-Z (excluding Tyre) (p. 205). Cambridge University Press. מדיה וקבצים בנושא מבצר ראש מיה בוויקישיתוף מבצר ראש מיה, סרטון באתר יוטיוב, זמן חיפה גיל לבנוני, היסטוריה? מישהו מכיר?, באתר nrg‏, 10 בינואר 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה ובנושא חיפה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית הניצחון

האם התכוונתם ל... מדליית הניצחון מתייחס למספר עיטורים ממדינות בעלות הברית ומדינות ההסכמה בעלי אותו השם. מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה – מדליית מערכה של ארצות הברית. מדליית הניצחון (בריטניה) – מדליית מערכה בריטית על השתתפות במלחמת העולם הראשונה. מדליית הניצחון של מדינות ההסכמה (איטליה) – מדליית המערכה האיטלקית למלחמת העולם הראשונה. מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה (ארצות הברית) מדליית הניצחון (ברזיל)
צלילים במדבר

צלילים במדבר הוא פסטיבל למוזיקה ישראלית מקורית אשר מתקיים מדי שנה ברמת הנגב. הפסטיבל נוסד בשנת 1997 על ידי המלחין, חבר קיבוץ שדה בוקר, מיכאל וולפה. וולפה הוא גם המנהל האמנותי של הפסטיבל מיום היווסדו. הפסטיבל מתקיים במקומות שונים ברחבי רמת הנגב במשך מספר ימים ובמסגרתו מתקיימות הופעות, סדנאות וסיורים באזור. מטרת הפסטיבל היא להציג "מגוון רחב ככל האפשר של העשייה המוזיקלית בארץ: פיוטים, זמר עברי, רוק, ג'אז, מוזיקה מודרנית, יוצרים ונגנים צעירים לצד וותיקים, מחול, משחק, מוזיקה להרכבים קטנים ומוזיקה סימפונית בתמהיל הפרוע שמאפיין את הפסטיבל מאז ראשית דרכו." במסגרת הפסטיבל מתקיימות מחוות למלחינים וכותבים של הזמר העברי ושל מוזיקה קלאסית ישראלית. בכלל זה התקיימו מחוות לדוד זהבי, משה וילנסקי, נתן אלתרמן, לאה גולדברג ואחרים. הפסטיבל שם דגש על השתתפות מוזיקאים בתחילת דרכם, כמו תלמידי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים לצד אמנים מוכרים כמו ברי סחרוף, הראל סקעת, שלומי שבן והרכבים ישראליים וותיקים כמו סימפונט רעננה והסינפונייטה הישראלית באר שבע. אתר האינטרנט הרשמי של צלילים במדבר צלילים במדבר, ברשת החברתית פייסבוק שמואל ריפמן, מבשלים ריאיון עם מיכאל וולפה, מגזין נגב ברמה, 31 במאי 2009. הראל סקעת, "אל תלכי מכאן", מילים ולחן: ז'ק ברל, פסטיבל צלילים במדבר, 2009. ברי סחרוף, "כמה יוסי", עיבוד: נדב ויקינסקי, פסטיבל צלילים במדבר, 2008. ברי סחרוף, "עוד חוזר הניגון", מילים: נתן אלתרמן, פסטיבל צלילים במדבר, 2008.
כוכב 1914–1915

כוכב 1914-1915 (באנגלית: Star ‏1914–15) היה אות מערכה אשר הוענק על ידי הממלכה המאוחדת לחברי הכוחות המזוינים של בריטניה ומדינות ההסכמה. העיטור אושר להענקה בשנת 1918 וניתן עבור השתתפות פעילה בזירות ובמערכות השונות בין 5 באוגוסט 1914 ו-31 בדצמבר 1915. פרטים אשר קיבלו את העיטור, קיבלו גם את מדליית המלחמה הבריטית ומדליית הניצחון. סך הכל כ-2,366,000 עיטורים הוענקו ובכללותם 283,500 שהוענקו לחיילי הצי המלכותי הבריטי ו71,150 לחיילים קנדיים. העיטור מורכב ממדליה בצורת כוכב בעל ארבעה קודקודים בצבע ארד בהיר, ובראשו כתר. אורכה של 50 מילימטר וקוטרה הוא עד 45 מ"מ בשיא. במרכזה יש שתי חרבות גלדיוס מוצלבות באלכסון הפונות עם חודן כלפי מעלה, מוקפות בזר של עלי עץ האלון, ראשי התיבות של המלך ג'ורג' החמישי (הצפנה מלכותית) בתחתית ומגילה המקיפה את החרבות ועליה הכיתוב 1914-1915. חלקה האחורי חלק ויש בו מקום המיועד לחריטת המספר האישי, דרגת, שם ויחידתו של מקבל העיטור. האות מורכב משלושה צבעים אדום לבן וכחול, הטריקולור הצרפתי, ומעוצב עם פסים אופקיים. מדיה וקבצים בנושא כוכב 1914–1915 בוויקישיתוף
שתי דפיקות לב

שתי דפיקות לב הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1972, שביים שמואל אימברמן והופק על ידי סרטי רול. התסריט, מאת משה הדר (פומי), שאוב ממקרה אמיתי שאירע באותן שנים: תורם זרע פרץ למעבדתו של הגניקולוג לו מכר את זרעו לצורך הפריות מלאכותיות ואיתר את שם הצעירה לה ניתן זרעו. הידיעה עוררה בימים ההם רעש ציבורי גדול. דן, גיבור הסרט (יהודה ברקן), הוא סטודנט צעיר. אחת הדרכים שהוא משתכר למחיה, זה דרך תרומת זרע לבנק להזרעה מלאכותית. בשל תאונת מטוס קל אותו הטיס, הוא הופך לאימפוטנט. הדבר גורם לו לתחושות קשות על אי יכולתו להביא ילדים, ומעוררות אותו לחפש את האישה האחרונה שהופרתה מתרומת הזרע שלו. לאחר שהוא מוצא אותה ואת בנה, שייתכן והוא בנו, חיי הנישואים שלו וגם חיי הנישואים שלה נהרסים. דן עוקב באפן אובססיבי אחר האישה שהופרתה מזרעו, ורצונו להיות מעורב בחיי בנה מערערים את חיי הנשואין שלה, ואת חיי הזוגיות שלו עם בת זוגו נורית (מונה זילברשטיין). יהודה ברקן – דן שמיר מונה זילברשטיין – נורית אילן דר – גדעון רוגוב אדית אסטרוק – נלי רוגוב ליא קניג – סוניה מישה נתן – שמואל אבי פניני – חבר באוניברסיטה יוסי וירז'נסקי – חבר באוניברסיטה תקווה עזיז – שרה פיטר פריי – ד"ר ברודי תפקידי משנה: יוסי פולק מיכל נדיבי לאו יונגרופא בטי סגל רוחמה רגב שיר הנושא של הסרט, "עד סוף הקיץ" נכתב על ידי אהוד מנור הולחן על ידי מישה סגל, ובוצע על ידי אלי מגן עבור הסרט. השיר זכה לביצועים רבים מאז. "שתי דפיקות לב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שתי דפיקות לב", באתר AllMovie (באנגלית) "שתי דפיקות לב", באתר ספר הקולנוע הישראלי "שתי דפיקות לב", באתר אידיבי "שתי דפיקות לב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "שתי דפיקות לב", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שתי דפיקות לב, באתר הבמה שתי דפיקות לב, באתר בורקיטוס מילות השיר "עד סוף הקיץ", באתר שירונט שתי דפיקות לב – 1972 – MOSHE "POMMY" HADAR משה “פומי” הדר שתי דפיקות לב, באתר ארכיון הסרטים הישראלי – סינמטק ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רזבאן קוצ'יש

רזבאן קוצ'יש (ברומנית: Răzvan Cociş; נולד ב-19 בפברואר 1983 בקלוז'-נאפוקה שברומניה) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת הקשר. קוצ'יש גדל במחלקת הנוער של אוניברסיטאטה קלוז'. עד מהרה השתלב בקבוצה הבוגרת וב-2004 חתם בשריף טירספול ממולדובה שם שיחק שנתיים. הוא חתם על חוזה שפג ב -31 בדצמבר 2009 בלוקומוטיב מוסקבה עבור €2600,000. הוא כבש את השער הראשון שלו בליגה הרוסית מול רובין קאזאן. ב-1 במרץ 2010 חתם בטימישוארה עד לסיום העונה עם אופציה ל-5 שנים. ב-22 במאי חתם קוצ'יש בא-נסר מערב הסעודית. ב-25 בפברואר 2011, הוא הושאל לקפרטי לבוב האוקראינית. הוא כבש את השער הראשון שלו בקרפטי בניצחון 0-1 על שחטאר דונצק. ביוני 2011 חתם בקפרטי, אך כעבור חודשיים חתם על חוזה עם רוסטוב ל-3 שנים. ערך את משחק הבכורה שלו בנבחרת רומניה ב-17 באוגוסט 2005 במשחק מול אנדורה. כיום יש לו 49 הופעות ו-2 שערים במדי הנבחרת ואף נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. שריף טירספול אליפות מולדובה: 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007 הגביע המולדובי: 2006 הסופר קאפ המולדובי: 2004, 2005 לוקומוטיב מוסקבה הגביע הרוסי: 2006/2007 מדיה וקבצים בנושא רזבאן קוצ'יש בוויקישיתוף רזבאן קוצ'יש, באתר Transfermarkt רזבאן קוצ'יש, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) רזבאן קוצ'יש, באתר Soccerway רזבאן קוצ'יש, באתר WorldFootball.net רזבאן קוצ'יש, באתר National Football Teams רזבאן קוצ'יש, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית) דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרים שילה

אפרים שילה (5 במרץ 1916 - ח' בסיוון ה'תשס"ז, 24 במאי 2007) היה פעיל בתנועת הציונות הדתית ובארגונים ההגנה והמוסד לעלייה ב'. לאחר קום המדינה היה ממקימי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירת בו בתפקיד בכיר. היה ממייסדי קיבוץ טירת צבי. אפרים שילה נולד בעיירה היהודית שרפץ במרכז פולין בשנת 1916 כאפרים שולץ. בפולין פעל שילה במסגרת הציונות הדתית ואחר עלייתו לארץ ישראל היה בין מייסדי קיבוץ טירת צבי ומילא תפקידים מרכזיים. ב-1942 הצטרף לשורות הארגונים "ההגנה" והמוסד לעלייה ב' ופעל במסגרתם בדרכים שונות לקידום העלייה לארץ ישראל. במסגרת זו נשלח לדרום-מזרח אירופה (בלגרד וסופיה), שם ארגן את העלייה הבלתי ליגאלית של ניצולי השואה, מטעם המוסד לעליה ב'. בסוף 1942 נשלח על ידי ראש הארגון לאמן את צעירי הקהילה היהודית בטהראן בהגנה עצמית לאור הידיעות על כוונת הגרמנים להסית את המוסלמים לביצוע פרעות ביהודים שהתגוררו במקום. לאחר קום המדינה, נענה לפנייתו של שאול אביגור, שהיה הממונה על הפעילות החשאית בארגון ההגנה, והתמנה לתפקיד מתכנן ומתווה הקמתו של גוף הביון הישראלי. מטרת גוף זה הייתה ביצוע משימות דרושות מחוץ לגבולות ישראל, ונקרא בהמשך "המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים". כאחד ממקימיו, פעל שילה בשירות המוסד בתפקיד בכיר ובין השאר, נשלח לפריז והיה פעיל בתנועת הבריחה. שילה, שם קוד בבריחה יורם, היה מרכז הבריחה בארצות הבלקן. פעילותו העיקרית הייתה ביוגוסלביה, בבולגריה וברומניה. כמו כן וטיפל בהעלאת יהודי צפון אפריקה לישראל. כמו כן, ביצע מטעם המוסד משימות חשאיות בירדן והיה ממקימי מערכת היחסים עם חוסיין, מלך ירדן. ב-1978 אפרים וידידה שילה עזבו את טירת צבי ועברו לירושלים, שם היה שילה מרכז וועדת השרים לענייני ירושלים, ומ-1986 היה המייסד והיו"ר של ה"מנהלת להקמת מבני דת" בירושלים. ב-1989 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. בין 1989–1992 ריכז צוות תכנון בין-דיסציפלינרי לשיקום שלוש שכונות חרדיות בירושלים שפעלו כהקדשים: בתי ויטנברג, בתי וורשה ובתי אונגרין. אזכרה במלאת שנה למותו נערכה במרכז למורשת המודיעין. יאיר אלטמן, ניתצו ומרחו סיד על מצבה של אחד ממקימי המוסד, באתר ynet, 15 בספטמבר 2011 אפרים שילה, שרפץ Sierpc עיר הולדתי במרכז פולין, 1 ביוני 1995 אפרים שילה, תפילת יום הכיפורים על פסי הרכבת של מעפילי "גאולה" ו"מדינת היהודים" אפרים שילה, ארגון הפלגת אניות "כנסת ישראל" וה"פאנים" בכירי המוסד לעליה ב' לאחר מלחמת העולם ה 2 הקרן למורשת הכותל המערבי זאב גלילי, הכומר המומר שהציל אלפי יהודים, 16 בינואר 2004 המכון ליהדות בת זמננו ע'ש אברהם הרמן, האוניברסיטה העברית, תיעוד בעל פה, Interview No. (170)1 - Shilo, Ephraim (שילה, אפרים) אתר "Billiongraves" תש"ה-תש"ט, אתר הקיבוץ הדתי
תסמונת בראון-סקאר

תסמונת בראון-סקאר (באנגלית: Brown-Sequard syndrome) היא אובדן של תחושה סנסורית ותפקוד מוטורי (שיתוק ואטקסיה) הנגרמים בשל חיתוך חלקי של צד לטרלי (ימני או שמאלי) של חוט השדרה. בדיקת הדימות לאבחון פתולוגיות בחוט השדרה היא MRI. תסמונת בראון-סקאר היא חיתוך חלקי של חוט השדרה, אשר מאופיין בתסמינים קליניים אופייניים- שיתוק מוטורי באותו הצד הפגוע, וחוסר בתחושה סנסורית של כאב וטמפרטורה בצד הנגדי של הגוף. אובדן התחושה הסנסורית קורה דווקא בצד הנגדי לפגיעה, משום שהמערכת הסנסורית בנויה באופן בו נוירונים המעבירים תחושה של כאב וטמפרטורה מצד מסוים של הגוף עוברים הצטלבות (דקוסציה) לצד השני ברגע בו הם נכנסים לחוט השדרה מהפריפריה. תסמונת בראון סקאר יכולה להיגרם כתוצאה מגידול הלוחץ על חוט השדרה, טראומה כגון פצע ירי, פצע חתך וכדומה בצוואר או בגב, חוסר אספקת דם לאזור זה או תהליכים דלקתיים וזיהומיים שונים (שחפת מפושטת או טרשת נפוצה). החתך (המי-סקציה) הנוצר במחצית חוט השדרה פוגע בשלוש מערכות נוירונים: המערכת המוטורית- אלו הם נוירונים היורדים מהמוח אל הפריפריה דרך חוט השדרה במערכת הקורטיקו-ספינאלית. עמודות אחוריות בחוט השדרה אשר אחראיות על תחושות עמוקות, מנח, ויברציה וכדומה. המערכת הספינותלמית אשר מעבירה מידע על כאב וטמפרטורה. כתוצאה מהפגיעה בשלוש מערכות אלו, החולה יציג את התמונה הקלינית הבאה: פגיעה במערכת המוטורית תביא לשיתוק ספסטי של אותו צד של הגוף בו אירעה הפגיעה, ומתחת לאזור הפגיעה עצמו- זאת לאור העובדה כי נוירונים מוטוריים עליוניים נפגעו, וכאשר נוירון מוטורי עליון נפגע, השיתוק מאופיין בספסטיות, כלומר טונוס מוגבר של השרירים עצמם. עם זאת, ברמת הפגיעה עצמה (באותו האזור בו חלה הפגיעה ולא מתחתיו או מעליו) יהיה שיתוק מסוג אחר- שיתוק פלסידי (טונוס מופחת) של השרירים המעוצבבים על ידי עצבים הנמצאים באותו אזור, היות שסוג הפגיעה הוא ברמת הנוירון המוטורי התחתון. כתוצאה מהפגיעה בעמודה האחורית של חוט השדרה, נפגעת תחושת הוויברציה והפרופריוספציה באזור הפגיעה ותחושות עמוקות, כלומר קושי להבין את מנח הגוף. פגיעה במסילה הספינותלמית העולה, מביאה לאובדן תחושה של כאב וטמפרטורה מהצד הנגדי של הגוף בו אירעה הפגיעה. יצוין כי אובדן התחושה הוא לפחות סגמנט אחד או שניים מתחת לאזור הפגיעה. הטיפול מכוון לפתולוגיה אשר גרמה לפגיעה זו. במידה ומדובר בטראומה חודרת כמו פצע ירי או דקירה, יש לייצב את החולה מאחר שעלולים להיות מצבים מסכני חיים אחרים לרבות אובדן דם או נזק לאיברי מטרה. במידה ותסמונת זו נגרמת על ידי דלקת ובצקת הלוחצות על האזור, יש לעקוב באופן שמרני לשיפור המצב. תסמונת בראון-סקאר היא נדירה. הגורם העיקרי שמביא לפגיעה כאמור היא דקירת סכין בגב. התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1850 על ידי הנוירולוג שארל בראון-סקאר. הוא תיאר סוג פגיעה זה לאחר שצפה במצבים בהם נגרמה תסמונת זו לאיכרים אשר עסקו בחיתוך קני סוכר במאוריציוס. מדיה וקבצים בנושא תסמונת בראון-סקאר בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.