laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
The Weeknd in Japan

The Weeknd in Japan הוא אלבום הלהיטים הראשון של הזמר הקנדי דה ויקנד. האלבום מכיל סינגלים משלושת אלבומיו: Kiss Land,‏ Beauty Behind the Madness ו-Starboy, ושירו עם הראפר בלי,‏ "Might Not", מתוך המיקסטייפ השמיני של הראפר, Up for Days, והשירים "Call Out My Name" ו-"Wasted Times" מתוך המיני-אלבום My Dear Melancholy. האלבום יצא לאור באופן דיגיטלי ופיזי, אקסקלוסיבית ביפן, ב-21 בנובמבר 2018, על ידי יוניברסל מיוזיק יפן. האלבום יצא זמן קצר לפני סיבוב ההופעות של דה ויקנד באסיה, The Weeknd Asia Tour. האלבום יצא לאור ביפן ב-21 בנובמבר 2018, על ידי יוניברסל מיוזיק יפן כדי להנציח את הופעתו הראשונה של טספיי ביפן, במקוהארי מסה בדצמבר 2018, כחלק מסיבוב ההופעות שלו ב-2018, The Weeknd Asia Tour. האלבום יצא לאחר המיני-אלבום My Dear Melancholy, שיצא בתחילת השנה, וכולל שירים שונים מרשימת השירים של סיבוב ההופעות שלו. עטיפת האלבום משלבת היבטים שונים של הכרזות ששימשו לקידום סיבוב ההופעות The Weeknd Asia Tour. מידע על האלבום The Weeknd in Japan באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Weeknd in Japan באתר AllMusic האלבום The Weeknd in Japan באתר Discogs האלבום The Weeknd in Japan באתר אפל מיוזיק Aswad, Jem (30 במרץ 2018). "Music Review: The Weeknd's EP 'My Dear Melancholy,'". Variety. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Kim, Michelle (30 במרץ 2018). "5 Takeaways from The Weeknd's New Album, My Dear Melancholy,". פיצ'פורק. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Reeves, Mosi (28 בנובמבר 2016). "Review: The Weeknd's 'Starboy'". Rolling Stone. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. Kiss Land may have sounded like Trilogy redux, but at least it offered a thrilling reprise of Eighties underground darkwave {{cite web}}: (עזרה) Glaysher, Scott (28 בנובמבר 2016). "The Weeknd Starboy Album Review". HipHopDX. ארכיון מ-12 בדצמבר 2016. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The Weeknd in Japan". CDJapan. Japan: Neowing. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The Weeknd Japan Tour | Events | Metropolis Magazine Japan". Metropolis Magazine. אורכב מ-המקור ב-2019-10-20. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The Weeknd In Japan (Singles Collection)". Universal Music Group. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The Weeknd Performs Alongside Kenshi Yonezu at First Japan Concert". MOSHI MOSHI NIPPON | もしもしにっぽん. 21 בדצמבר 2018. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The Weeknd Performs First Japan Show With Special Guest Kenshi Yonezu". www.billboard.com. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Strauss, Matthew (29 במרץ 2018). "The Weeknd Announces New Album My Dear Melancholy Out Tonight". פיצ'פורק. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The Weeknd Setlist at Makuhari Messe 9-11 Hall, Chiba". setlist.fm. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The Weeknd - Live in Japan". Timeout. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Poster-The Weeknd Asia Tour". 14 באוגוסט 2018. אורכב מ-המקור ב-2019-10-20. נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Discography -The Weeknd". Universal Music Japan (ביפנית). נבדק ב-20 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
ליגת העל הסודאנית

ליגת העל הסודאנית (בערבית: الدوري السوداني الممتاز), היא ליגת הכדורגל הבכירה בסודאן, ומשתתפות בה נכון לעונת 2020/2021, 16 קבוצות. הליגה הוקמה רשמית בשנת 1965, והאלופה בעונה הראשונה הייתה אל-הילאל קלאב. הליגה כיום מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסודאנית אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). נכון לעונת 2020/2021, בליגה 16 קבוצות, והיא מחולקת ל-2 בתים של 8 קבוצות. כעבור 2 סיבובים הבתים מחולקים ל-2: 4 הקבוצות הראשונות מעפילות לפלייאוף האליפות, ו-4 הקבוצות האחרונות בבית מגיעות לפלייאוף הישרדות. הקבוצות המסיימות במקום הראשון (האלופה) והשני (סגניתה) בפלייאוף האליפות מעפילות למוקדמות ליגת האלופות האפריקאית, והקבוצות שמסיימות במקום השלישי והרביעי מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי, בעוד 2 הקבוצות במקומות האחרונים בפלייאוף ההישרדות יורדות לליגת המשנה הסודאנית, ו-2 הקבוצות הלפני אחרונות מגיעות לפלייאוף הישרדות נוסף. קבוצת אל-הילאל קלאב היא הקבוצה המצליחה ביותר בסודאן, עם 27 זכיות באליפות הליגה (מאז 1965). שנייה בדירוג היא אל-מריח' עם 21 אליפויות, ושניהן שולטות בכדורגל הסודאני ומקורן מהעיר אומדורמאן. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע סודאן באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיה פרג'יו

קיה פרג'יו (באנגלית: Kia Pregio) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה אשר יוצרה בין השנים 1995–2006. בנוסף דגמי "קיה פרג'יו" יוצרו בארצות הבאות: אקוודור על ידי Automóviles de Ecuador (אנ'), ובמלזיה על ידי Naza Automotive Manufacturing (אנ'). פיתוח רכב מסחרי חדש ממותג קיה החל בספטמבר 1991, החברה הקוריאנית התכוונה להחליף את הדגם המקורי שקיבל תלונות רבות בגלל בעיות במנוע, ולכן כאשר פותח מיניוואן חדש המשתמש בטכנולוגיה המודרנית יותר של דגם קיה בונגו גרסה "Bongo J2" המעודכן, הוחלט להעניק לו שם חדש ברכב חדש, גדול וחזק יותר, כדי להציע תחרות ישירה עם יונדאי פורטר שזכה להצלחה מצוינת בשוק המקומי. עבור שלדת הבסיס, המהנדסים התחילו מפלטפורמת המקור של מאזדה המסחרית, אך ביצעו שינויים רבים במיוחד במתלים ובמכניקה. בסך הכל השקיעו 150 מיליארד וון קוריאני (אנ'), או כ-190 מיליון דולר, בפרויקט, כולל עלויות פיתוח, תיעוש וכלי עבודה עבור קו ייצור חדש. תצורות: מסחרית, מיניבוס. מקומות ישיבה: 9 - 3. מנועים: מנועי דיזל, מנוע טורבו-דיזל, מנוע קדמי, סוג הנעה: הנעה אחורית. קיבולת מכל דלק - 65 ליטר. בשנת 2003 עברו דגמי "קיה פרג'יו" מתיחת פנים יסודית כדי לעמוד בדרישות הבטיחות האירופאיות המחמירות. "קיה פרג'יו" "קיה פרג'יו" "קיה פרג'יו", שנת 2005 - מסחרית "קיה פרג'יו" "קיה פרג'יו" - מיניבוס (צולם בעיר נסאו באיי בהאמה) "קיה פרג'יו" "קיה פרג'יו" - ניידת משטרה של משטרת התנועה של חרקוב (אוקראינה) "קיה פרג'יו" "קיה פרג'יו" - מבט ללוח מחוונים קיה מדיה וקבצים בנושא קיה פרג'יו בוויקישיתוף קיה פרג'יו, סרטון באתר יוטיוב "קיה פרג'יו" web.archive.org/web/20041226090137 "קיה פרג'יו" autotalkz.com/cat-kia/kia-pregio "קיה פרג'יו" motonews.pl/kia/model-105-kia-pregio "קיה פרג'יו" topworldauto.com/cars/kia/kia-pregio
גבעת איינטהובן

גבעת איינטהובן (באנגלית: Einthoven Hill) היא גבעה בקצה הדרומי של רמת אוורולווה בצדו המזרחי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה. הגבעה ממוקמת 6 קילומטרים דרומית-מערבית לנקודת מיטשל. גובהה של הגבעה 850 מטרים מעל פני הים. הגבעה צולמה מהאוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1956–1957. הגבעה מופתה לראשונה, בשנת 1959, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957. שמה של הגבעה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. הגבעה נקראת על שמו של וילם איינטהובן (Willem Einthoven), רופא ופיזיולוג הולנדי. שהמציא את האלקטרוקרדיוגרם המודרני ב-1903. השם ניתן, בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הנקראים על שם חלוצים בתחום הרפואה. • Geological Survey (U.S.), Coastal-change and Glaciological Map of the Trinity Peninsula Area, P 30 גבעת איינטהובן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית גבעת איינטהובן באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה גבעת איינטהובן באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הפסגה, וציון מקום האתרים שסביבו באתר copernix מחשבון מרחקים - המרחק מגבעת איינטהובן לאתרים סמוכים מפת אזור גבעת איינטהובן תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור גבעת איינטהובן גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי לפי מקור אחר גובהה של הגבעה 350 מטרים מעל פני הים
אדי גלוד

אדי ס' גלוד ג'וניור (באנגלית: Eddie S. Glaude Jr.; נולד ב-1968) הוא פרופסור בקתדרה על שם ג'יימס ס' מקדונל ללימודי אפרו-אמריקה באוניברסיטת פרינסטון, שם הוא גם יו"ר המרכז והמחלקה ללימודים אפריקניים אמריקניים. הוא מחבר הספר "Begin Again" משנת 2020, על ג'יימס בולדווין ועל ההיסטוריה של הפוליטיקה האמריקאית. גלוד סיים בשנת 1989 את לימודיו במכללת מורהאוס שם היה נשיא אגודת הסטודנטים. הוא בעל תואר שני בלימודי אפרו-אמריקה מאוניברסיטת טמפל ותואר שני בדת מאוניברסיטת פרינסטון. גלוד קיבל את הדוקטורט בדת מאוניברסיטת פרינסטון והוא חבר מייסד ועמית בכיר בפרויקט ג'יימסטאון. גלוד החל את קריירת ההוראה שלו במכללת Bowdoin שם שימש כיו"ר המחלקה לדת. גלוד זכה בפרסים רבים, כולל פרס קרל א' פילדס, והיה חוקר אורח בלימודי אפרו-אמריקה באוניברסיטת הרווארד ובמכללת אמהרסט. ספרו הראשון, "אקסודוס! דת, גזע ואומה בתחילת המאה ה-19 באמריקה השחורה", זכה בפרס על שם ויליאם סנדלר סקרבורו מטעם האגודה לשפה מודרנית. גלוד הופיע בתוכניתו של טוויס סמיילי, בתוכנית של שון האניטי "Hannity & Colmes" בפוקס ניוז, וכן ב-CNN, MSNBC ו-C-SPAN. יחד עם קורנל וסט ומייקל אריק דייסון, הוא הופיע גם בסרט התיעודי "סטנד", שהפיק וביים טוויס סמיילי. הוא כותב בהפינגטון פוסט וידוע בזכות היותו תורם ופאנליסט קבוע בכינוסי "נאום מצב האומה" השחור. בשנת 2007 נשא גלוד את הנאום המרכזי בכינוס לרגל 140 שנה למכללת מורהאוס. לו ולאשתו, ויניפרד בראון, יש בן, לנגסטון, על שם לנגסטון יוז. Exodus!: Religion, Race, and Nation in Early Nineteenth-Century Black America. University of Chicago Press. 15 במרץ 2000. ISBN 978-0-226-29820-7. {{cite book}}: (עזרה) Eddie S. Glaude, ed. (15 באפריל 2002). Is It Nation Time?: Contemporary Essays on Black Power and Black Nationalism. University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-29822-1. {{cite book}}: (עזרה) Cornel West; Eddie S. Glaude, eds. (2003). African American Religious Thought: An Anthology. Westminster John Knox Press. ISBN 978-0-664-22459-2. In a Shade of Blue: Pragmatism and the Politics of Black America (Large Print 16pt). ReadHowYouWant.com. 21 באוקטובר 2010. pp. 307–. ISBN 978-1-4596-0613-5. {{cite book}}: (עזרה) African American Religion: A Very Short Introduction. Oxford University Press. 1 ביולי 2014. ISBN 978-0-19-518289-7. {{cite book}}: (עזרה) Democracy in Black: How Race Still Enslaves the American Soul. Crown/Archetype. 12 בינואר 2016. ISBN 978-0-8041-3742-3. {{cite book}}: (עזרה) Begin Again: James Baldwin's America and Its Urgent Lessons for Our Own. Crown/Archetype. 30 ביוני 2020. ISBN 978-0-5255-7534-4. {{cite book}}: (עזרה) מדיה וקבצים בנושא אדי גלוד בוויקישיתוף אדי גלוד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרויקט ג'יימסטאון המחלקה לדת, אוניברסיטת פרינסטון "Eddie S. Glaude Jr. | Department of African American Studies". aas.princeton.edu. נבדק ב-2020-06-15. "Cast-Stand A Film By Tavis Smiley". אורכב מ-המקור ב-2010-05-28. נבדק ב-2010-05-14. "Eddie Glaude, Jr., Ph.D." HuffPost. נבדק ב-14 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Eddie Glaude to Move to Princeton University Bowdoin Campus News, August 1, 2002
פסגת ריגס (איי שטלנד הדרומיים)

פסגת ריגס (באנגלית: Riggs Peak; בבולגרית: връх Ригс) היא פסגה ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה. גובהה של הפסגה 1,690 מטרים מעל פני הים. הפסגה ממוקמת 2.38 קילומטרים דרומית-מערבית לפסגת נאופיט; 5.4 קילומטרים דרומית - מערבית להר פוסטר; ו- 8.6 קילומטרים צפונית-מזרחית לכף ג'יימס. הפסגה מתנשאת מעל קרחון לטניצה שמדרום לה, ומעל קרחון גראמאדה שמדרום-מזרח לה. הפסגה מופתה לראשונה על ידי חוקרים בולגריים בשנת 2009. הפסגה נקראת על שם המיסיונר האמריקאי והבלשן אליאס ריגס (Elias Riggs), אשר תרם באופן משמעותי לתחייה הלאומית הבולגרית, וארגן את ההדפסה וההפצה של התרגום הראשון (תרגום מאת הנאופיט של רילה - "Неофит Рилски") של התנ"ך לבולגרית מודרנית. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) פסגת ריגס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הפסגה, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix מידע גאוגרפי והיסטורי הגאזט האנטארקטי הבולגרי לפי הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR, גובה הפסגה 1,680 מטרים מעל פני הים לפי מקור אחר הפסגה ממוקמת 2.1 קילומטרים דרומית-מערבית מפסגת נאופיט לפי מקור אחר פסגת ריגס ממוקמת 5 קילומטרים דרומית - מערבית מהר פוסטר לפי מקור אחר פסגת ריגס ממוקמת 12.5 קילומטרים צפונית-מזרחית מכף ג'יימס פסגת נאופיט הסמוכה נקראת על שמו של הנאופיט של רילה.
ארנסטו לובין

ארנסטו לובין (1931 – 23 במרץ 2018) היה פרופסור לרפואה ומבכירי המומחים בישראל לרפואה גרעינית, ממקימי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל בית חולים בילינסון בפתח תקווה לשעבר ויועץ הוועדה לאנרגיה אטומית. ארנסטו לובין נולד בשנת 1931 בהמבורג, גרמניה. הוא היה הבן השני להוריו. כשהיה בן שנה, בסמוך לעליית המפלגה הנאצית לשלטון ולתחילת מסע הרדיפות ביהודי גרמניה, מצאה המשפחה מקלט באורוגוואי, שם גדל, זכה לחינוך בבית ספר אמריקאי פרטי ולמד רפואה. ב-1959 עלה עם פלורה אשתו ושני ילדים לישראל. בארץ ישראל התרחבה המשפחה בעוד שני ילדים. את דרכו המקצועית בארץ החל פרופ' לובין בבית החולים תל השומר. מנהלו המיתולוגי פרופ' חיים שיבא, בחן אותו על יד מיטת חולים, וקיבלו לעבודה במחלקה פנימית, בהיותו בן עשרים ותשע. חודשים ספורים אחר כך הציע לו להתמחות ב'תחום רפואי חדשני ומבטיח': רפואה גרעינית – שימוש באיזוטופים רדיו-אקטיביים לצורכי אבחון וטיפול. לובין השיב בחיוב, אך ביקש שבטרם ילמד בחו"ל את רזי הפעולות הקליניות תחום, יעמיק ברקע הפיזיקלי והביולוגי של עולם הקרינה. ואכן, במשך ארבעה חודשים עבד ולמד את התחום במכון ויצמן למדע. לימים התברר שבחודשים אלה נטוו קשרים מקצועיים ואישיים אשר הפכו אותו בהמשך חייו לפעיל תורם ומעורה בתחומים ביטחוניים ובטיחותיים הקשורים לוועדה לאנרגיה אטומית. בשנת 1963 עזב את תל השומר לטובת בית חולים בילינסון, שם היה ממקימי המכון לרפואה גרעינית. בשנות עבודתו הראשונות התרכז באבחון מחלות באמצעות איזוטופים רדיו-אקטיביים – חידוש כשלעצמו בישראל באותם ימים. לובין הפך למומחה מבוקש ומוערך בכל הקשור לטיפול בבלוטת התריס (המגן). לימים, לאורך שנות דור, היה מנהלו של המכון. בנוסף, הקדיש חלק ניכר מזמנו לצד האקדמי ולהכשרת רופאים בישראל. הוא היה מעורב בהקמת הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, לימד שם שנים רבות, וקיבל תואר פרופסור בהיותו בן 44 בלבד. בין השנים 1988–1990 היה מנהל בית חולים בילינסון. לאורך השנים שימש לובין כיועץ הוועדה לאנרגיה אטומית בישראל, חבר בוועדת הבטיחות הגרעינית, קצין ביחידת מילואים ייעודית בתחום הבטיחות הגרעינית בצה"ל ומוביל רפואי בפעילות המחלקה לרדיו-רוקחות של המרכז למחקר גרעיני שורק. כמו כן תרם רבות לחלוצת ההדמיה הרפואית – חברת אלסינט, והיה חבר דירקטוריון בחברה בשנים בהן הייתה מהמובילות העולמיות בתחום. לאחר אסון צ'רנוביל סייע בהערכת מצבם של ילדים נפגעי האסון, והתגייס לקידום הטיפול בנפגעים במדינות נוספות. לובין סייע בקידום הקמת מערכים לרפואה גרעינית במדינות במרכז ובדרום אמריקה. כאשר מלאו לו 65, הוזמן פרופ' לובין לבית הספר לרפואה במונטווידאו, בירת אורוגוואי, בה סיים את לימודי הרפואה שלו טרם עלייתו לישראל, וקיבל תואר "פרופסור לשם כבוד". תואר זה הוענק לו, בין השאר, שכן לאורך כל חייו נהג להגיע בקביעות לאורוגוואי, שם שימש בהתנדבות כיועץ וכרופא מן השורה בבית החולים בו למד כסטודנט. פרופ' לובין הלך לעולמו בגיל 87, כשהוא מותיר אחריו את אשתו פלורה, שלושה בנים ובת, ושנים עשר נכדים. אחותו הבכורה חוה היא ממקימות קיבוץ עין השלושה. הוא נטמן בבית העלמין בקיבוץ גבעת השלושה. בתוקף מומחיותו היה פרופ' לובין שותף ליוזמה המחקרית של פרופ' ברוך מודן לסריקת המעקב הראשונה של מי שעברו בילדותם טיפולי הקרנות ברנטגן למחלת הגזזת בישראל (פרשת הגזזת) לצורך גילוי מוקדם של סרטן בלוטת התריס בשנים 1976–1978. במסגרת זו בדקו לובין וצוותו 440 איש. ארנסטו לובין, באתר ResearchGate מאמרים של פרופ' ארנסטו לובין מערכת דוקטורס אונלי, פרופ' ארנסטו לובין, מחלוצי הרפואה הגרעינית בישראל ומנהל "בילינסון", הלך לעולמו, באתר DoctorsOnly, פורסם ב-27 במרץ 2018
ג'ייקוב ברטראנד

ג'ייקוב ברטראנד (באנגלית: Jacob Bertrand; נולד ב-6 במרץ 2000) הוא מדבב ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. מוכר בשל תפקידו כהנרי פורמן בסדרה "מרווין מרווין" בניקלודיאון, בתפקידו כקירבי באקטס בסדרה "קירבי באקטס" בערוץ דיסני XD ובשל תפקידו כאיליי "הוק" מוסקוביץ בסדרה "קוברה קאי" ברשת נטפליקס. ג'ייקוב ברטראנד נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-6 במרץ 2000, בנם של כריסטינה ברטראנד, עקרת בית ושל סקוט ברטראנד, איש עסקים. הוא השני מתוך שלושה ילדים; אחותו הגדולה מקנה, ואחיו הצעיר, בלייק ברטראד, גם הוא שחקן. ברטראנד החל את הקריירה שלו כשחקן ילדים בסרט "Duress" משנת 2009. הוא שיחק בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בהן, "The Cape" ומקום טוב באמצע. לפני עבודתו עבור דיסני, היה לברטרנד כמה תפקידים בהפקות ניקלודיאון. הוא שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום "מרווין מרווין". הוא דיבב את הדמות הראשית בעונה השנייה של סדרת האנימציה "חבורת הגופים" עד עונתה הרביעית. בשנים 2014 עד 2017 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של דיסני XD, "קירבי באקטס" במשך שלוש עונות. בשנת 2016 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט המקורי של ערוץ דיסני "מתחלפים" החל מ-2018, הוא מגלם את איליי "הוק" מוסקוביץ בסדרת הטלוויזיה "קוברה קאי", ששודרה תחילה ביוטיוב פרימיום ולאחר מכן בנטפליקס. באותה שנה שיחק גם בסרטו של סטיבן ספילברג "שחקן מספר אחת" המבוסס על רב המכר מאת ארנסט קליין (אנ'). בשנת 2021 החל לצאת עם שותפתו לסדרה קוברה קאי - פייטון ליסט. מדיה וקבצים בנושא ג'ייקוב ברטראנד בוויקישיתוף ג'ייקוב ברטראנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ייקוב ברטראנד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) Andreeva, Nellie (22 באוגוסט 2013). "Disney's Next Teen TV Star? Disney XD Greenlights 2 Pilots Starring Jacob Bertrand". Deadline Hollywood. נבדק ב-2014-09-13. {{cite news}}: (עזרה) "Jacob Bertrand is Your Next Rising Star!". Fanlala. 22 באוגוסט 2013. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2015. נבדק ב-24 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) Andreeva, Nellie (12 בפברואר 2014). "Disney XD Draws Up Series Order For 'Kirby Buckets' Starring Jacob Bertrand". Deadline Hollywood. נבדק ב-2014-09-13. {{cite news}}: (עזרה) Sara Delgado, “Cobra Kai” Stars Peyton List and Jacob Bertrand Are Officially Dating, Teen Vogue, ‏4 בפברואר 2022
בית הכנסת של לסקו

בית הכנסת לסקו הוא בית כנסת בלסקו שבפולין. בית הכנסת תפקד כמקום פולחן עד שהוחרב על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה. בית הכנסת נבנה בשנים 1626–1654 על ידי הקהילה היהודית הספרדית בלסקו. במאה ה-20 היה זה אחד מששת בתי הכנסת בעיירה, והיחיד שבנייתו שרדה את מלחמת העולם השנייה, אם כי במצב פגום מאוד; הפנים נהרסו על ידי הנאצים. לאחר המלחמה המבנה נזנח. הוא שופץ משנות ה-60 ואילך. הבניין נבנה בסגנון המנייריסטי - בארוק המוקדם. חלק מהאלמנטים הם גותיים - כמו המגדל. החזית נושאת כתובת בעברית ובה כתוב הפסוק מבראשית כ"ח, י"ז: "וַיִּירָא וַיֹּאמַר מַה נּוֹרָא הַמָּקוֹם הַזֶּה אֵין זֶה כִּי אִם בֵּית אֱלֹהִים וְזֶה שַׁעַר הַשָּׁמָיִם" אולמות הפנים עוטרו בסגנון מנייריסטי בגומחות, קרניזים וארכיטרבים. מאז שנות השמונים משמש בית הכנסת כגלריה לאמנות ובה מוצגים של אמני מחוז בישצ'אדי. כמו כן, מוצגים במרפסת בניין בית הכנסת נתונים על כל הקהילות היהודיות באזור. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת של לסקו בוויקישיתוף לסקו לינסק בית כנסת, סרטון באתר יוטיוב "Synagogue in Lesko". www.sztetl.org.pl. אורכב מ-המקור ב-2017-08-28. נבדק ב-2017-08-27. "Kościoły, cerkwie, synagogi". www.poland.gov.pl (בפולנית). אורכב מ-המקור ב-2009-09-25. נבדק ב-2009-12-28. "Synagoga". www.pascal.pl (בפולנית). אורכב מ-המקור ב-2012-02-24. נבדק ב-2009-12-28. E. Baranowska (n.d.). "Synagoga w Lesku", Lesko: Biesczadzki Dom Kultury, p. 10. מתוך מדריך לונלי פלנט,Lesko Sights
פסגת ריגס

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה איי שטלנד הדרומיים פסגת ריגס (איי שטלנד הדרומיים) – פסגה ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה ארצות הברית פסגת ריגס (אריזונה) – פסגה בהרי צ'יריקאווה במדינת אריזונה, שבארצות הברית
חנה הולנדר

חנה הולנדר (נולדה ב-6 בספטמבר 1972) היא אשת עסקים ורואת חשבון ישראלית, שעמדה בראש קבוצת ”אקסלנס נשואה”. נולדה בירושלים וגדלה בשכונת קטמון בעיר, כאחת מתוך ארבעה אחים. אביה היה הרב הראשי של קטמון וקודם לכן שימש במשך כעשור כאב בית הדין הרבני בחיפה. עם סיום לימודיה בבית הספר הדתי לאומי חורב, התנדבה לשירות לאומי במרכז שפירא, במסגרת האגודה להתנדבות, וסייעה בקליטת עולי אתיופיה שהגיעו לארץ במבצע שלמה. ב־1994, השלימה תואר בוגר בחשבונאות וכלכלה בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים. בכל אחת משנות התואר, השיגה הצטיינות דיקן. עם השלמת התואר הראשון, המשיכה לתואר MBA עם התמחות בתחום המימון באוניברסיטה העברית, אותו השלימה ב-1996. ב־1997, ניהלה את מחלקת ההשקעות בבנק יהב ושימשה כמנהלת הנוסטרו בבנק. ב־2001, עברה לבנק משכן, שם ניהלה את מערך הנכסים וההתחייבויות, ובהמשך הקימה את מערך ניהול הסיכונים וגיוס המקורות של הבנק. היא הכירה את אייל לפידות שהפך לשותפה ליוזמות רבות. עד שנת 2006, עבדה בבנק משכן והפועלים, בתחומי סיכונים פיננסיים והנפקות ציבוריות. ב-2007, הקימה וניהלה בשותפות עם בית ההשקעות IBI את מחלקת המסחר בניירות לא סחירים. ב-2013, גייס אייל לפידות את הולנדר לחברת הפניקס להקים את מערך האשראי הלא סחיר בחברה. שם הקימה הולנדר מחלקת ליווי מיזמי בניית נדל"ן ותשתיות בחברה. ב-2019 החליפה הולנדר את אייל לפידות בתפקיד מנכ"ל בית ההשקעות אקסלנס מקבוצת הפניקס. בינואר 2020, הובילה את רכישת בית ההשקעות אלומות שהוטמע בקבוצת ”אקסלנס נשואה”. בית ההשקעות המנהל מעל 5 מיליארד שקל, נרכש ב-35 מיליון שקלים מידי בעליו ההיסטוריים, הקיבוצים והאגודות השיתופיות. בינואר 2022 סיימה הולנדר את תפקידה כמנכ"לית אקסלנס. באוקטובר 2022 מונתה לדירקטורית חיצונית ברכבת ישראל. הולנדר נשואה לגיל, רואה חשבון שכיהן בעבר כסמנכ"ל הכספים של "כלל מימון". לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים במודיעין. חנה הולנדר, ברשת החברתית פייסבוק חנה הולנדר, ברשת החברתית LinkedIn חנה הולנדר, באתר ארגון בוגרי האוניברסיטה העברית שלומית לן, ‏מנכ"לית אקסלנס שוברת את תקרת הזכוכית בראיון ראשון: "הבורסה צריכה להיות יותר גדולה וחזקה", באתר גלובס, 30 בנובמבר 2018 אסא ששון, מנכ"לית חדשה לאקסלנס: חנה הולנדר, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2017 גולן חזני, הפניקס-אקסלנס רכשה את אלומות ספרינט, באתר כלכליסט, 9 בינואר 2020 אסא ששון, מינויים באקסלנס: אבנר חדד ימונה למנכ"ל, בועז נגר ליו"ר הדירקטוריון, באתר TheMarker‏, 15 במרץ 2022 יובל שדה, הניסיון להדיח את מנכ"ל הרכבת: היו"ר מנע מאנשי האוצר מלהשתתף בדיון, באתר כלכליסט, 3 באפריל 2023
בית הכנסת העתיק של קנטרברי

בית הכנסת העתיק של קנטרברי הוא בית כנסת בעיר קנטרברי, הבנוי בסגנון התחייה המצרית והוא אחד משניים כאלה בעולם שעדיין ניצבים על תילם. כיום בית הכנסת משמש כחדר מוזיקה בבית הספר "קינג'ס סקול". התיעוד המוקדם ביותר של קהילה יהודית בקנטרברי הוא משנת 1160. ידוע שהקהילה הייתה משגשגת וסחרה בתירס (תבואה) ובצמר וכן עסקה בבנקאות. למרות פוגרומים ב־1261 וב־1264, הקהילה פרחה עד צו גירוש יהודי אנגליה, שניתן על ידי אדוארד הראשון בשנת 1290. נוכחותו מונצחת בשם הרחוב, דרך היהודים. ידוע כי קהילה יהודית מודרנית הייתה קיימת בקנטרברי עד שנת 1720. הבניין הנוכחי תוכנן על ידי אדריכל יליד קנטרברי, נוצרי בשם חזקיה מרשל, ונבנה בשנים 1846–1848 כדי להחליף בניין שנהרס בשנת 1763 כדי לפנות מקום למסילת הברזל החדשה, שנבנתה על ידי חברת הרכבות הדרום מזרחית. אבן הפינה הונחה על ידי סר משה מונטיפיורי בספטמבר 1847. זוג עמודים עם כותרות לוטוס מאגפים את פתח הבניין הפשוט, בגובה 40 'על 27' על 30'. הבניין עשוי צמנט פורטלנד, המעניק מראה גרניט. יש בימה מרכזית, שעמודיה מתהדרים בכותרות עלים של לוטוס, ועזרת נשים הנתמכת באובליסקים בסגנון מצרי. המקווה תואר כ"מקדש מיניאטורי עם לבנים המונח בגן שמאחורי בית הכנסת". זהו מקווה התחייה המצרי היחיד שידוע שהיה קיים. כמו כן האתר היה הוספיס של מסדר אבירי היכל שלמה בתקופת ימי הביניים. בתחילת המאה ה-20, הקהילה הידלדלה וזה אילץ את בית הכנסת להיסגר. בשנת 1982, בית הספר רכש את בית הכנסת העתיק, והוא משמש כיום כאולם רסיטל למוזיקה בבית הספר. אף על פי כן, חברי הקהילה היהודית הקטנה מתכנסים באופן קבוע בבית הכנסת העתיק למפגשי שבת קצרים ובלתי פורמליים בליל שבת. מאז שרכש את בית הכנסת העתיק, בית הספר איפשר בנדיבות לקהילה היהודית המקומית הקטנה להשתמש מדי פעם במקום. בשנים האחרונות נערכים בו אירועים כמו סדר פסח, חגיגות סוכות, פורים ופעילויות חברתיות אחרות, כמו גם חתונה יהודית. אף על פי שכמה בתי כנסת וכנסיות נבנו בסגנון התחייה המצרי בתחילת המאה התשע עשרה, ידוע שרק מעטים שרדו, הם כוללים את בית הכנסת בהובארט טסמניה את הכנסייה הפרסביטריאנית שבמרכז העיר, נאשוויל, טנסי והכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה (סאג הארבור), ניו יורק. H. A. Meek, The Synagogue, Phaidon, 1995, p. 184 Diana Muir Appelbaum, "Jewish Identity and Egyptian Revival Architecture", Journal of Jewish Identities, 2012 (5(2) p. 7. Rachel Wischnitzer, "Thomas U. Walter's Crown Street Synagogue, 1848–49", The Journal of the Society of Architectural Historians, Vol. 13, No. 4 (December 1954), pp. 29–31 Krinsky, Carol Herselle, Synagogues of Europe: Architecture, History, Meaning, pp. 140–142