laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צעירי תל אביב

צעירי תל אביב היא להקת נוער ישראלית אשר הוקמה בשנת 1984 על ידי אגף התרבות, המחלקה למופעים בעיריית תל אביב-יפו במסגרתו היא פועלת עד היום. הבמאי הראשון של הלהקה היה דני ליטאי ממובילי הלהקות הצבאיות בעבר, ומנהלה המוזיקלי היה צביקה כספי, המנהל המוזיקלי של להקת הגבעתרון באותה עת. תחילה עבדה הלהקה על שירים ברוח התרנגולים מתוך כוונה לצאת מהר ככל האפשר להופעות ייצוגיות באירועים (תוכנית ב'), ובמקביל להתחיל לעבוד על הצגה מקורית לנוער באורך מלא. בנסיבות אישיות נאלץ ליטאי לקטוע את החזרות, ואת מקומו של המנהל המוזיקלי כספי תפס אילן גלבוע שגם הלחין את שירי המופע הראשון. תמלילי השירים לאותו מופע נכתבו בידי מרדכי (מוטי) גלזר. המופע הראשון של הלהקה נקרא "כיתה י"א 2" והועלה במאי 1984 בבימויו של שוקי ווגנר. גם את הצגתם השנייה, "קם ב-7" ב-1986 ביים ווגנר, ובחודש יוני באותה השנה התחלף הבמאי לאורי פסטר. לאחר מכן במשך שלוש שנים, הלהקה הופיעה בפינה קבועה בתוכנית "זהו זה!" שנקראה "בראש פתוח". ב-1989 עלתה לאוויר סדרת טלוויזיה בהשתתפות חברי הלהקה שנקראה "החופש האחרון", אשר כללה שמונה פרקים. בעקבות הצלחת הסדרה, הופקו שלוש סדרות טלוויזיה נוספות בהשתתפות חברי הלהקה שנקראו: "לא כולל שירות", "תלויים באוויר" ו"צעירים בדרך". הסדרה שזכתה לפופולריות הרבה ביותר מבין אותן ארבע הסדרות היא הסדרה "לא כולל שירות" ששודרה במשך שלוש עונות בין השנים 1990- 1993, וכן הובילה גם למופע של הלהקה שנוצר בעקבות הצלחת הסדרה ב-1991. לרגל חגיגות המאה לתל אביב תוכנן איחוד של חברי הלהקה, אך הוא לא יצא לפועל, ולבסוף לרגל חגיגות המאה לעיר שודרה בערוץ הראשון בשנת 2009 סדרה בשם "ציון מאה" בכיכובם של חברי הלהקה באותה שנה, והסדרה הורכבה מ-30 פרקים קצרים בני דקות אחדות העוסקים בנקודות היסטוריות וסמלים שונים של העיר תל אביב. רבים מחברי הלהקה התגייסו ללהקות צבאיות וחלקם התפרסמו, בהם: דורון אורן, ניר פרידמן, אסף פריינטא, שי פלד, עידו מוסרי, ליאת אחירון, אלינור אהרון, יעל פוליאקוב, שיר גוטליב, אוהד חיטמן, אורלי ויינרמן, אורן שבו, איריס מרטינז, אורי בנאי, שרית וינו-אלעד, טל מוסרי ודנה דבורין. הלהקה קיימת בהרכב שונה וממשיכה להופיע במסגרת עירונית באירועי תל אביב-יפו השונים. כיום מנהל הלהקה הוא יותם חוטא[דרוש מקור], המנהל המוזיקלי הוא אילן גלבוע, ובמאי הלהקה הוא מיקי יוסף. הלהקה ממומנת חלקית על ידי אגף התרבות בעיריית תל אביב-יפו. במערכון בתוכנית "טלוויזיה מהעתיד" יש להקה בשם "יזיזי רמת גן", להקה המווה פרודיה לצעירי תל אביב צעירי תל אביב, ברשת החברתית פייסבוק צעירי תל אביב, סרטונים בערוץ היוטיוב צעירי תל אביב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נמרוד דביר, לא צעירים לנצח, באתר ynet, 22 ביולי 2009 לי-אור אברבך, לרגל חגיגות ה-100: איחוד של "צעירי תל אביב", באתר nrg‏, 8 באפריל 2009 אלינור אהרון, שיר גוטליב וניר גבע, גלי צה"ל, "ציפורי לילה מתגעגעות" 16.07.11 טלוויזיה מהעתיד | כל היום בישומון, סרטון בערוץ "רשת 13", באתר יוטיוב (אורך: 03:10)
ג'ון פיוס בולאנד

ג'ון מארי פיוס בולאנד (באנגלית: John Mary Pius Boland;‏ 16 בספטמבר 1870 – 17 במרץ 1958) היה פוליטיקאי אירי והאלוף האולימפי הראשון בטניס. בולאנד למד משפטים בדבלין ואוניברסיטת אוקספורד ונוסף על כך, למד גם בבון, שם הוא היה חבר באגודת סטודנטים שנקראה "בוואריה בון". בשנת 1896 נסע בולאנד לאתונה כדי לבקר את חברו היווני, טרסיואלוס מנאוס. מנאוס, חבר בוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים, החליט להכניס את בולאנד לטורניר הטניס האולימפי. בולאנד זכה בקלות במדליית הזהב לאחר שניצח מתחרים מגרמניה, מיוון וממצרים. בולאנד החליט להשתתף גם בטורניר הטניס לזוגות, וגם בו זכה במדליית הזהב. בן הזוג שלו היה הגרמני פרידריך טראון שהשתתף גם בריצת 800 מטר. בגמר ניצחו השניים את היווני פטרוקוקינוס ואת המצרי קסדגליס. בין 1900 ל-1918 היה בולאנד חבר הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה הפרלמנטרית האירית המייצג את מחוז דרום קרי. מדיה וקבצים בנושא ג'ון פיוס בולאנד בוויקישיתוף ג'ון פיוס בולאנד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ג'ון פיוס בולאנד, באתר olympedia.org ג'ון פיוס בולאנד, באתר ה-ITF ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאול נוימן

פאול נוימן (גרמנית: Paul Neumann;‏ 13 ביוני 1875 – 9 בפברואר 1932) היה שחיין יהודי-אוסטרי ורופא. הוא האלוף האולימפי הראשון של אוסטריה, שהתחרה באולימפיאדת אתונה (1896). נוימן נולד בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית לאב רופא בעל שם עולמי. הוא זכה בשנת 1892 באליפות אוסטריה בשחייה בנהר. בשנת 1894 הוא זכה באליפות אוסטריה בשחייה במשחה ל-500 מ' חופשי כשקבע זמן של 9:24.2 דקות (למעשה המרחק היה 510 מ'). באולימפיאדת אתונה השתתף נוימן במקצים 500 ו-1,200 מטרים חופשי. במקצה ה-500 מטרים, ניצח נוימן בתוצאה של 8:12.6 דקות, הרבה בזכות פרישתו של אלפרד האיוש ממקצה זה. האיוש, שהיה עייף ממקצה ה-100 מטרים, החליט לוותר על מקצה ה-500 מטרים ולנוח עד למקצה ה-1,200 מטרים. נוימן, שכמעט ולא הספיק לנוח בין מקצה ה-500 למקצה ה-1,200, לא הצליח לסיים את המירוץ והגיע במקום האחרון. לאחר ההצלחה במשחקים האולימפיים הוא היגר לארצות הברית שם למד בקולג' הגרמני לרפואה בשיקגו. בשנת 1897 הוא עבר לאוניברסיטת פנסילבניה שם שיחק כדורמים. הוא הפך לרופא ובנוסף קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. בשנת 1897 הוא קבע שיאי עולם במשחים לשניים, שלושה, ארבע וחמישה מיילים, כששחה עבור התאחדות האתלטיקה של שיקגו. אותה שנה הוא זכה באליפות ארצות הברית וקנדה בשחייה. בשנת 1898 הוא זכה באליפות קנדה בשחייה במשחה ל 880 יארד. ב-1984 הונצח נוימן ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שזכו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. בשנת 1986 זכה נוימן להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. מדיה וקבצים בנושא פאול נוימן בוויקישיתוף פאול נוימן, באתר olympedia.org DR. PAUL NEUMANN (AUT) - 1986 Honor Pioneer Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
היינריך, נסיך פרוסיה (1862–1929)

היינריך, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Heinrich von Preußen, נולד בשם אלברט וילהלם היינריך; 14 באוגוסט 1862 - 20 באפריל 1929) היה בנו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ואחיו הצעיר של וילהלם השני. הנסיך היינריך היה קצין בצי הגרמני הקיסרי והגיע לדרגת גרוס-אדמירל. הנסיך אלברט וילהלם היינריך נולד בברלין ב-14 באוגוסט 1862, ילדם השלישי ובנם השני של פרידריך, נסיך הכתר של גרמניה (לימים הקיסר פרידריך השלישי) ורעייתו ויקטוריה, בתה הבכורה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. היינריך היה צעיר בשלוש שנים מאחיו הבכור, וילהלם. ב-24 במאי 1888 נישא היינריך לאירן, נסיכת הסן, בתו של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ורעייתו אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, שהייתה דודתו של היינריך. הנישואים היו מאושרים ולבני הזוג נולדו שלושה בנים: ולדמאר (1889-1945) - כמו רבים מצאצאיה של המלכה ויקטוריה סבל ממחלת ההמופיליה ומת בשנת 1945 כתוצאה מאיבוד דם, לאור מחסור במנות דם בסופה של מלחמת העולם השנייה. זיגיסמונד (1896-1978) - נישא לשרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מלחמת העולם הראשונה, בה שירת בצבא הגרמני, עבר עם משפחתו לקוסטה ריקה. היינריך (1900-1904) - מת בצעירותו ממחלת ההמופיליה. הנסיך התחנך בעיר קאסל ובגיל 15 הצטרף לצי הגרמני הקיסרי. חינוכו הצבאי כלל מסע של שנתיים מסביב לעולם וכן שנתיים באקדמיה הימית. בשנת 1887 קיבל פיקוד על ספינתו הראשונה ובשנת 1897 פיקד על שייטת שלמה במזרח אסיה שהייתה אחראית על שמירת הקולוניות הגרמניות במזרח סין. במהלך שירותו באסיה הוא היה לנסיך האירופאי הראשון בהיסטוריה שהתקבל רשמית בחצר המלוכה הקיסרית הסינית. בשנת 1903 חזר לפקד על שייטות בים הבלטי ובשנת 1906 הוכרז כמפקד צי הים הפתוח. בשנת 1909 קודם לדרגת גרוס-אדמירל, הדרגה הגבוהה ביותר בצי הקיסרי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פיקד היינריך על הצי הבלטי הגרמני. למרות שהצי שבפיקודו היה חלש יותר מהצי הבלטי הרוסי בו נלחם, הוא הצליח לדחוק את הצי הרוסי הקיסרי למצב הגנתי ומנע מהם לתקוף את החוף הגרמני. לאחר סיום המלחמה וביטול המלוכה בגרמניה סיים הנסיך את שירותו הצבאי. לאחר פרישתו בילה הנסיך את שארית חייו עם משפחתו באחוזתם המלמרק שבשלזוויג-הולשטיין. תחביביו כללו מכוניות וסירות והוא השתתף במרוצי סירות רבים אפילו בגיל מבוגר. הנסיך מת מסרטן הגרון (אותה מחלה שהרגה את אביו) ב-20 באפריל 1929. מכונית ספורט מפוארת ווקסהול פרינס הנרי שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול מוטורס בין השנים 1911–1915 בבריטניה הייתה קרויה לכבודו של הנסיך. מדיה וקבצים בנושא היינריך, נסיך פרוסיה בוויקישיתוף היינריך, נסיך פרוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) היינריך, נסיך פרוסיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
וידאודרום

וידאודרום (באנגלית: Videodrome) הוא סרט קולנוע שביים דייוויד קרוננברג בשנת 1983. בסרט מככבים ג'יימס וודס ודבי הארי, סולנית להקת בלונדי, בתפקידה הקולנועי הראשון. הסרט מספר את סיפורו של מקס ראן, מנהל ערוץ טלוויזיה בכבלים המשדר סרטי פורנו. עובד שלו מעלה תוכנית, המראה סדרת עינויים בבחורה צעירה עד מוות. שניהם מתלהבים מהרעיון של הפקה זולה, פשוטה וריאליסטית. לאחר ניסיון התחקות של מקור השידור, מקס מגיע אל פרופסור אובליביון. הסיפור מסתבך כאשר מתברר שהפרופסור אינו בחיים, אך השאיר ספריה ענפה של הקלטות עצמיות ובתו היא שמדברת בשמו, בעזרת הקלטות. מקס מתחיל להזות, וככל שהוא רואה יותר את וידאודרום, כך הופכות ההזיות לאלימות יותר ויותר. מקס מבין שיש קשר בין ההזיות לשידורים, הוא מגלה גידול בראשו שנגרם כתוצאה ישירה של אותות הטלוויזיה שמוקרנות מתוכניות הווידאודרום. הגידול מתגלה כאיבר חדש הנוצר בגופו. הגידול נשלט על ידי ידיד חברה בשם ספקטור אופטיקל. חברה אשר מנסה בעזרת וידאודרום ליצור עולם חדש. וכך מוצא עצמו מקס בין אנשי הרוח אשר מזהירים נגד שידורי הטלוויזיה, שהם פרנסתו של מקס, לבין חברות ענק שמנסות להפוך את עורו לרוצח, ועומדים בצד אחד עם תוכניות סנאף המשודרות לעולם. הסרט מחולק לשלוש מערכות. במערכה הראשונה מתוודע הצופה למקס החלקלק והתעניינותו במין סאדו-מזוכיסטי (BDSM). בחלק הראשון, מודגש התעניינותו של מקס במציצנות, ובמערכה השנייה, ההזיות שתוקפות אותו בעקבות הצפייה בסרטי סנאף. המערכה הסופית והאחרונה שנפתחת בסצנה שבו נפער בבטנו פות, ומודעות לגופו החדש. מקס מתפתח ליצור חדש. על מנת להשלים את התהליך הוא חייב להתאבד. עלות ההפקה הייתה כ-6 מיליון דולר, והסרט הכניס רק 2 מיליון. הוא היה כישלון בקופות וגם אצל המבקרים: "וידאודרום אינו ראוי להיקרא מדע בדיוני, ועל אף מאמציו הנואשים של יוצריו, הוא גם אינו ראוי להיכלל בקטגוריית של פורנו סאדו מזוכיזם" (טוביה מנדלסון, דבר, 1989). בשנת 1999 ביים קרוננברג את הסרט אקזיסטנז שיש הרואים בו המשך לווידאודרום, אך הפעם מדובר בעולם משחקי המציאות המדומה. "וידאודרום" - פרק בפודקאסט "טראשטוק", בהגשת גילי פורת ושני קיניסו מדיה וקבצים בנושא וידאודרום בוויקישיתוף "וידאודרום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "וידאודרום", באתר נטפליקס "וידאודרום", באתר AllMovie (באנגלית) "וידאודרום", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "וידאודרום", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "וידאודרום", באתר Metacritic (באנגלית) "וידאודרום", באתר אידיבי "וידאודרום", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "וידאודרום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אבוד בין כוכבים

אָבוּד בֵּין כּוֹכָבִים (באנגלית: Lost in the Stars) הוא מחזמר אמריקאי משנת 1949 מאת מקסוול אנדרסון (מילים) וקורט וייל (לחנים), המבוסס על ספרו של הסופר ולוחם זכויות השחורים בדרום אפריקה אלן פטון, "זעקי, ארץ אהובה". המחזמר מספר על הכומר סטפן קומאלו, שבנו, אבשלום, נוסע לעיר הגדולה יוהנסבורג לחפש את מזלו. הוא מסתבך שם ברצח ונידון למוות. אביו נוסע ליוהנסבורג בניסיון שווא להצילו. באחד השירים הידועים מופיעות המילים: "אדם לבן נוסע ליוהנסבורג – הוא עוד יחזור אדם שחור נוסע ליוהנסבורג – הוא לא יחזור לעולם..." בישראל הועלה המחזמר בתיאטרון הבימה עם אהרן מסקין בתפקיד הכומר. מקסוול אנדרסון, באתר archive.habima.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליטקס לובץ'

ליטקס לובץ' (בבולגרית: ‎"ПФК Литекс" Ловеч) היא קבוצת כדורגל בולגרית מהעיר לובץ', שמשחקת בליגה הבולגרית השנייה. הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון לובץ', בעל קיבולת של 8,100 מקומות. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. מועדון הכדורגל של העיר לובץ' נוסד בשנת 1921, תחת השם "היסאריה". משחקה הרשמי הראשון של הקבוצה התקיים בשנת 1923. בשנת 1994 סיימה הקבוצה, שנקראה אז "לקס", במקום הראשון בליגת המשנה, ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הבולגרית, אך נקודת המפנה הייתה דווקא בשנת 1996, לאחר שירדה לליגת המשנה. עם הירידה קנה את הקבוצה איש העסקים גרישה גנצ'ב ושינה את שמה ל"ליטקס". רוב השחקנים שוחררו, ובמקומם הוחתמו שחקנים ברמה גבוהה. הקבוצה סיימה ללא קושי את העונה במקום הראשון והעפילה שנית לליגת העל הבולגרית. מיד לאחר חזרתה לליגת העל, בעונת 1997/1998, זכתה ליטקס באליפות בולגריה. חלוץ הקבוצה, דימצ'ו בליאקוב, היה מלך השערים של הליגה עם 21 שערים, והקשר סטויצ'קו סטוילוב זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה. בעונת 1998/1999 זכתה ליטקס שנית באליפות. לאחר שסיימה במקום השלישי בעונת 2005/2006, זכתה הקבוצה להשתתף בשלב הראשון של מוקדמות גביע אופ"א. בשלב זה ניצחה את קופר הסלובנית, ובשלב המוקדמות השני ניצחה את אומוניה ניקוסיה והעפילה לשלב הראשון של גביע אופ"א, בו הוגרלה לשחק נגד מכבי חיפה, אלופת ליגת העל הישראלית. לאחר שוויון 1-1 במשחק הראשון בין הקבוצות, שהתקיים בהולנד משום שבזמן מלחמת לבנון השנייה שללה אופ"א מהקבוצות הישראליות את הזכות לארח משחקים במדינתן, ניצחה חיפה 3-1 בגומלין והדיחה את ליטקס מהמשך הטורניר. בעונת 2006/2007 סיימה הקבוצה את הליגה במקום הרביעי והעפילה לגביע אופ"א בעונת 2007/2008. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את קבוצת סלימה וונדררס ממלטה. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה את קבוצת בסה קביה מאלבניה. בסיבוב הראשון הפסידה לקבוצת המבורג מגרמניה והודחה מהטורניר. עונה לאחר מכן שוב השתתפה בגביע אופ"א, והודחה בסיבוב הראשון על ידי אסטון וילה. בעונת 2009/10 זכתה הקבוצה באליפות השלישית בתולדותיה וזכתה בפעם היחידה בסופרקאפ הבולגרי כשניצחה את קבוצת ברואה סטארה זאגורה. בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה באליפות הרביעית. בשנים 2001, 2004, 2008, 2009 זכתה הקבוצה בגביע הבולגרי. מדיה וקבצים בנושא ליטקס לובץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליטקס לובץ' ליטקס לובץ', ברשת החברתית פייסבוק ליטקס לובץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליטקס לובץ', ברשת החברתית אינסטגרם ליטקס לובץ', סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
השתלה שלא מבן-מינו

"השתלה שלא מבן־מינו" או קסנוטרנספלנטציה (Xenotransplantation) היא השתלה של תאים, רקמות או איברים, ממין אחד לאחר. סוג אחד של השתלות כאלה, בו קיים עניין רב הוא השתלת איברים של חזירים בבני־אדם. האיבר או הרקמה המושתלים נקראים קסנוגרפט (xenograft). כבר שנים רבות שהרפואה המודרנית מבצעת השתלות בבני אדם. הרעיון להשתיל איברים ממינים אחרים בבני אדם, עלה בשל מחסור עולמי באיברים להשתלה, שבגללו חולים נפטרים לעיתים בעודם נמצאים ברשימת המתנה לקבלת תרומת איברים. מחקרים מתקדמים בהבנת תהליכי מנגנון דחיית האיברים הביאו את המדענים ליכולת השתלת איברים שמאפשרת לשקול השתלת איברים ממינים אחרים. בגלל דמיון בין איברים פנימיים מסוימים של שני המינים, התהליך נידון בעיקר בהקשר של השתלת איברי חזירים בבני אדם. אם תתאפשרנה השתלות כאלה, הליך ההשתלה עשוי להיות בטוח יותר, כיוון שתופחת הסכנה של דחיית האיבר על ידי המושתל. הליך כזה יכול גם לפתור את בעיית המחסור באיברים להשתלה. בפרוצדורות אחרות, הנבדקות בניסויים קליניים במעבדות מחקר, שואפים המדענים להשתמש בתאים או ברקמות ממינים אחרים כדי לטפל במחלות חשוכות־מרפא כמו סרטן, איידס, סוכרת, מחלות כבד ומחלת פרקינסון. נכון להיום, בוצעו רק ניסיונות השתלה ספורים שעלו בהצלחה. כמה מטופלים שהיו זקוקים להשתלת כבד, טופלו באמצעות השתלת כבד חזיר זמנית, עד שיימצא תורם מתאים. כמה חולי פרקינסון שטופלו באמצעות תאי־עצב של חזיר, חוו שיפור ניכר. האתגר הקשה ביותר בהשתלות מסוג זה הוא ההתגברות על הדחייה הטבעית של הגוף. בעיה זו קיימת גם בהשתלת איברים מבני־אדם לבני־אדם (השתלה מסוג זה ידועה בשם allotransplantation), אך היא חמורה הרבה יותר כשמדובר במינים שונים. לכל תא בגוף יש אפיונים המגדירים את סוגו, אליהם מגיבה המערכת החיסונית בהתאם, אם אלו גופים זרים שפלשו למערכת, או לא. ככל שההבדל הגנטי בין התורם לבין מקבל התרומה גדול יותר, כך המערכת החיסונית מגיבה בחריפות יותר. כיום, חברות רבות מנסות לבצע הנדסה גנטית בחזירים, כדי שהקוד הגנטי שלהם יהיה דומה ככל האפשר לזה האנושי (בעל חיים כזה נקרא טרנסגני). חלק מהניסויים האלה זכו להצלחה חלקית. קיים חשש שבהשתלות אלו יש אפשרות של התפשטות מחלות מהתורם. לדוגמה, קיימים נגיפי PERV שהחזירים חסינים מפניהם, אך בני־אדם רגישים להם. לכן בני־אדם שהושתלו בגופם תאים זרים נאלצים שלא לתרום דם, לתת דגימות דם תכופות ולהשתמש בקונדום בעת שהם מקיימים יחסי מין. אף־על־פי־כן, מטופלים שקיבלו תאים מחזירים לא הראו כל סימן שהם נגועים בנגיף ה־PERV ממנו חששו המדענים. ההשלכות של השתלות מבעלי־חיים אחרים אינן ידועות כרגע. כשל תפקודי של איברי אדם הוא דאגה כלל עולמית, הניצבת בפני התעשייה. למרות זאת, קסנוטרנספלנטציה מעלה שאלות מדעיות, רפואיות, חוקתיות ואתיות רבות וקשות. כמו כן, שינוי הקוד הגנטי של החיות מהווה גם הוא מקור לדאגה. ב־2022 בהליך פורץ דרך, הושתל באדם לב שלם מחזיר שעבר שינוי גנטי. המושתל נפטר לאחר כחודשיים. השתלת איברים אלוגרפט PBS Special on Pig to Human Transplants אליסה גרינברג, הצלחה מרשימה בהשתלת לבבות של חזירים מהונדסים גנטית בקופים פותחת את הדרך לניסויים דומים בבני אדם, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 31 בדצמבר 2018 הַשְׁתָּלָה שֶׁלֹּא מִבֶּן־מִינוֹ במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית איתי גל, אחרי חודשיים בלבד: מת האדם שבגופו הושתל לב חזיר, באתר ynet, 9 במרץ 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר חלב

אליאקסנדר פאולביץ' חְלֶבּ (בבלארוסית: Алякса́ндар Па́ўлавіч Глеб‏; IPA‏: [alʲa'ksandar ɣlʲeb]; נולד ב-1 במאי 1981 במינסק שבבלארוס הסובייטית) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חלב פרץ לתודעת הכדורגל העולמי כאשר כרטיס השחקן שלו נרכש על ידי שטוטגרט מהליגה הגרמנית והציג יכולת שליטה טובה בכדור בשתי הרגליים. חלב שיחק בשטוטגרט חמש שנים. לאחר קמפיין מוצלח של שטוטגרט בליגת האלופות בו הרשים את ארסן ונגר, החליט המנג'ר הצרפתי של ארסנל לרכוש את כרטיסו משטוטגרט תמורת 8 מיליון ליש"ט. מאז הגעתו לארסנל השתלב חלב היטב בקבוצה הלונדונית והיווה חלק אינטגרלי ממשחקה. בעונת 2005/2006 הגיע חלב עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות. עונת 2007/2008 הייתה הטובה ביותר של חלב במועדון, אף על פי שהיא הסתיימה ללא תארים. למרות חיבת אוהדי ארסנל לחלב, הוא הודיע במהלך שנת 2008 כי עקב אי הסתגלותו לחיים בלונדון הוא יעזוב את המועדון. ב-16 ביולי 2008 חתם חלב בברצלונה על חוזה לארבע שנים. בתחילת העונה נפצע לחודש חצי. במשחקיו תופקד לסירוגין בכנף השמאלי ובמרכז הקישור. בסיום העונה החליטה ברצלונה להשאיל את חלב לאינטר מילאנו, כחלק מעסקת רכישתו של זלאטן איברהימוביץ'. חלב סירב לעבור לאינטר ובחר לעבור בהשאלה לעונה אחת בחזרה לשטוטגרט; העסקה נחתמה ב-30 ביולי 2009. חלב כבש את שער הבכורה בקנדציה המחודשת שלו בקבוצה בניצחון 2:0 על פוליטכניקה טימישוארה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בתום תקופת ההשאלה, הושאל חלב לעונת אחת לבירמינגהאם סיטי האנגלית, כשבסיום העונה עבר בהשאלה לוולפסבורג הגרמנית. בפברואר 2012 עבר לקרילייה סובייטוב הרוסית. ב-26 ביולי 2012 חתם בבאטה בוריסוב. ב-4 בינואר 2014 חתם בקוניאספור מליגת העל הטורקית לשנה וחצי עם אופציה לשנה נוספת. באטה בוריסוב ליגת העל הבלארוסית - 1999, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018 גביע האינטרטוטו - 2002 ברצלונה ליגת העל הספרדית - 2008/09 גביע המלך הספרדי - 2008/09 ליגת האלופות - 2008/09 בירמינגהאם סיטי גביע הפוטבול ליג - 2010/11 אישיים כדורגלן השנה בבלארוס - 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008 השחקן הבלארוסי הראשון שמגיע לגמר ליגת האלופות השחקן הבלארוסי הראשון שזוכה בליגת האלופות מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר חלב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלכסנדר חלב אלכסנדר חלב, באתר Transfermarkt אלכסנדר חלב, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אלכסנדר חלב, באתר Soccerway אלכסנדר חלב, באתר BDFutbol אלכסנדר חלב, באתר WorldFootball.net אלכסנדר חלב, באתר National Football Teams אלכסנדר חלב, באתר FootballDatabase.eu
DNA פולימראז

DNA פולימראז הוא האנזים שתפקידו העיקרי הוא להשלים את גדיל ה-DNA (סנס) הנמצא במצב של חד-גדיל, לדו-גדיל. בשל תכונה זו לDNA פולימראז תפקיד חשוב בהכפלת (סינתזה) ה-DNA של התא. ה-DNA פולימראז מרכיב את הנוקלאוטידים מהסביבה (dNTPs), לפי התבנית של גדיל ה-DNA הנגדי שאותו הוא משכפל, ליצירת גדיל חדש. האנרגיה לתהליך מתקבלת מפירוק שני פוספאטים ממולקולת ה-dNTP המתחברת בעזרת Mg+2 המשמש כקופקטור בתגובה. האנזים יודע להאריך רק שרשרת קיימת ומכאן שהוא חייב להתחיל מאזור דו-גדילי ולעבור לאזור חד-גדילי. הגדיל החדש מסונתז מכיוון 5' ל-3' שלו עצמו. לא ידוע על DNA פולימראז בטבע שעובד בצורה הפוכה. בסוף התהליך מתקבלת מולקולת DNA דו-גדילית, שבה הגדיל החדש שהתווסף, בנוי בצורה הופכית (אנטיסנס) למולקולת התבנית. בנוסף לפעילות הכפלת ה-DNA, ל-DNA פולימראז יש פעילות של אקסונוקלאז שבעזרתה הוא יכול לתקן טעויות הכנסת נוקלאוטידים. מנגנון זה נקרא Proof-reading. למרות מנגנוני ההגהה, שיעור הטעות הוא 1 ל-109 נוקליאוטידים, דבר שעלול לגרום למוטציות. בפרוקריוטים קיימים שלושה סוגי DNA פולימראז: DNA פולימראז I - בעל שלוש פעילויות - פולימראז 5'-> 3', אקסונוקלאז 3'->5' (המשמש לעריכת הבסיס האחרון שהוסף על סמך התרחקות מגדיל התבנית) ואקסונוקלאז 5'->3' המשמש לפירוק בסיסים שנמצאים על גדיל התבנית בכיוון השכפול. klenow fragment הוא הפולימראז ללא האקסונוקלאז 5'->3'. בלעדיו, במצב של ניק, ה-DNA לא יוסר, ותיווצר הזחה של הגדיל. DNA פולימראז II DNA פולימראז III - הפולימראז העיקרי המשמש בשכפול DNA. קצבו גבוה בהרבה מזה של פולימראז I. באוקריוטים התהליך מסובך בהרבה, כאשר הפולימראזות העיקריות שמשתתפות בתהליך השכפול הן אלפא, בטא, גמא, למדא ואפסילון. RNA פולימראז מדיה וקבצים בנושא DNA פולימראז בוויקישיתוף
עלי אל-האדי

אבוּ אַל-חַסַן עַלי אִבְן מֻחַמַד אַל-הַאדי היה האימאם השיעי העשירי (8 בספטמבר 828 - 1 ביולי 868). התקופה בה שימש כאימאם של השיעים הייתה תקופת היחלשות שלטונם של העבאסים, ומהומות של חיילים-עבדים טורקים וארמנים (ה"ממלוכים") גרמו להעברת בירת האימפריה מבגדאד לסאמרא. עלי נולד באל-מדינה לאימאם השיעי התשיעי, מוחמד א-תקי, ולשפחה מרוקנית, בשם סמאנה. עלי היה בן שש בעת שאביו מת (835), וכשהוא ירש את תפקיד האימאם. במשך השנים שנותרו לח'ליפותו של אל-מעתזם, וחמש שנות ח'ליפותו של ואת'ק, העבאסים, הקהילה השיעית באל-מדינה בהנהגת אל-האדי חיה בשלווה יחסית, לאור האיומים האחרים על יציבות משטרם שעמם התמודדו הח'ליפים העבאסים. עלי עסק בעיקר בהוראת האסלאם. במהלך ח'ליפותו של אל-מתווכל, השתנה יחסם של הח'ליפים לאיום הגובר, בראייתם, שהיוותה הקהילה השיעית. לטענת מקורות שיעיים, עלי הובא לבגדאד ב-848 והופגש עם הח'ליף. אל-מתווכל, שהיה חצי שיכור, הציע לעלי יין, אך הוא סירב. בתגובה, האימאם הושב למדינה, והושם תחת מעצר בית. ראש העיר של מדינה, שמונה על ידי מותווכל, שלח דיווחים על מעשיו לח'ליף, בהם תיאר את גדילתה של הקהילה השיעית, והתעצמותו של האימאם עלי, וטען כי הוא מהווה איום על השלטון הסוני העבאסי. בתגובה, ב-851, אל-האדי הועבר למעצר בית בסאמרא יחד עם בנו, חסן אל-עסכרי. השניים זכו ליחס טוב, ואף ניתן להם בית למגורים, אך הם נותקו מקהילתם במדינה. בתקופת מעצרו של אל-האדי רדפו השלטונות העבאסיים, הסונים, את המאמינים השיעים. הרובע בו גרו אל-האדי ובנו היה ידוע בשם "אל-עסכר", מאחר שצבא (עסכר) גדול חנה בו, לפיכך, אל-האדי ובנו חסן מכונים "עסכרי", ושניהם יחדיו "עסכריאן" ("שני העסכרים"). על כן, המסגד בסאמרא שבו נמצאים קבריהם של השניים קרוי מסגד אל-עסכריה. לטענת מקורות שיעים, הח'ליף אל-מותווכל ניסה להרוג את אל-האדי, לפחות פעם אחת, אך האימאם ניצל בנס. לטענת מקורות שיעיים, לעלי הוענק מתת ידיעת שפות רבות, ביניהן פרסית, סלאבית, הודית ונבטית. כמו כן, הוא ידע לחזות סופות פתאומיות, אירועים אחרים, ואת זמן מותם של אנשים. השיעים גורסים כי אל-האדי קילל את הח'ליף מתווכל; לאחר שהאחרון כלאו או השפילו, עלי חזה את מותו תוך שלושה ימים, וכך אכן קרה. כמו צאצאיו האחרים של עלי, אריות לא פגעו בו. השיעים מייחסים לעלי אל-האדי מספר טקסטים דתיים, ביניהם מסה תאולוגית על בחירתו החופשית של האדם. עלי אל האדי מת ב-1 ביולי 868, כשהיה בן 40, לטענת השיעים (בדומה לשאר אימאמים השיעים), מרעל שעורבב במזונו. הוא נקבר במסגד אל-עסכריה; בשל רדיפות הח'ליפים העבאסים, רק בנו חסן אל-עסכרי, שירש את כיסאו כאימאם, נכח בהלוויה. בעבר שימש המסגד המפואר כמקום עלייה לרגל של השיעים, אולם פיגוע תופת ב-22 בפברואר 2006, החריב את מרבית המבנה. את חשיבותם הרבה של האימאמים עבור השיעים ניתן לראות בתגובתם לפיגוע זה, שהוביל להחרפת הסכסוך הבין-עדתי בעיראק, והתעצמותן של פעולות המיליציות השיעיות במדינה נגד המיעוט הסוני. מדיה וקבצים בנושא עלי אל-האדי בוויקישיתוף הוא "נקרע" מעל שטיח התפילה שלו, טוענים השיעים, ראו כאן אותו מקור שיעי Moojan Momen, An Introduction to Shi'i Islam, Yale University Press 1985 ראו בביוגרפיה המאוד אוהדת, באתר השיעי הזה
קארי מוליס

קארי מוליס (באנגלית: Kary Banks Mullis;‏ 28 בדצמבר 1944 – 7 באוגוסט 2019) היה ביוכימאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1993 (לצד מייקל סמית'), "על התרומה לפיתוח שיטות בתחום הכימיה מבוססת הדנ"א" - המצאת ה-PCR, טכניקה מרכזית בביולוגיה מולקולרית שמאפשרת הגברה (יצירת עותקים רבים) של קטעי DNA ספציפיים. כמו כן, בשנת 1991 הוא היה הראשון שניצל שיטת TaqMan במחקריו. המצאתו של מוליס שינתה את טכניקת המחקר שהייתה מקובלת עד אז, והפכה אותה לנוחה ביותר. מוליס, שבזמן המצאת מכונת ה-PCR עבד בחברת תרופות פרטית, נקלע למצב בו חברת התרופות דרשה את מלוא זכויות היוצרים למכונת ה PCR אותה יצר. לאחר מאבק משפטי ממושך הפסיד מוליס במשפט, וכל הרווחים ממכירת מכונת הPCR עברו ישירות לחברת התרופות. מוליס הוסמך בשנת 1966 כבוגר המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה בכימיה, ובשנת 1973 סיים דוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. מוליס התפרסם כתומך בהכחשת איידס, ואף כתב הקדמה לספרה של מכחישת האיידס קריסטין מג'ורה (Christine Maggiore). מג'ורה ובתה הצעירה מתו שתיהן מאיידס, לאחר שלא קיבלו טיפול במחלה. נפטר ב-7 באוגוסט 2019. מדיה וקבצים בנושא קארי מוליס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קארי מוליס (באנגלית) קארי מוליס, באתר פרס נובל (באנגלית) קארי מוליס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קארי מוליס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.