laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטמפורד ברידג'

סטמפורד ברידג' (באנגלית: Stamford Bridge) הוא אצטדיון כדורגל ברובע האמרסמית' ופולהאם שבלונדון, ומשמש כמגרשה הביתי של צ'לסי. האצטדיון מכיל 41,663 מקומות והוא אצטדיון הכדורגל החמישי בגודלו בלונדון (אחרי אצטדיון ומבלי, האצטדיון האולימפי, אצטדיון האמירויות ואצטדיון טוטנהאם הוטספר). האצטדיון נפתח בשנת 1877, והיה בשימוש בעיקר לאתלטיקה עד 1904 כאשר נרכש על ידי בעלים חדשים שרצו למשוך אליו קבוצת כדורגל מקצועי, וצ'לסי החלה לעשות בו שימוש ב-1905 עם הקמתה. בתחילת דרכו היה מסוגל האצטדיון להכיל כ-100,000 צופים, דבר שהפך אותו לאצטדיון השני בגודלו באנגליה, עד אשר נבנה אצטדיון ומבלי. עם השנים, ולאחר שעוצב מחדש, קטנה תכולתו של האצטדיון עד שהגיע לתכולתו כיום. בעתיד צפוי האצטדיון להיהרס ועל חורבותיו יבנה אצטדיון חדש בן כ-60,000 מקומות ישיבה. ממפות מהמאה ה-18 ניתן לראות את מסלולו של "ערוץ סטנפורד", יובל של נהר התמזה, הזורם לאורך נתיב שכיום הוא מסילת הברזל העוברת צמוד לגב היציע המזרחי של האצטדיון. מעל יובל זה היו שני גשרים: גשר סנפורד בדרך פולהאם (לעיתים מכונה גשר צ'לסי הקטן) וסטנברידג' בדרך קינג, כיום ידוע כגשר סטנלי. ערוץ סטנפורד, גשר סנפורד וסטנברידג' תרמו בדרך כלשהי לשם האצטדיון, ואף על פי שלשם יש גם קשר לקרב הידוע כקרב גשר סטמפורד ביורקשייר, שבו ניצח המלך הרולד גודווינסון את הויקינגים ב-1066 זמן קצר לפני שהובס על ידי הנורמנים בקרב הייסטינגס. צ'לסי היא הקבוצה היחידה ששיחקה באצטדיון אחד, הסטמפורד ברידג'. הסטמפורד ברידג' נפתח ב-1877 כבית לקבוצת האתלטיקה של לונדון, והיה רק בשביל המטרה הזאת. ב-1904 האחים גאס וג'וסף מירס קנו את האצטדיון במטרה שהאצטדיון יארח משחקי כדורגל. האצטדיון הוצע לפולהאם אבל הם סירבו. האחים מירס חשבו למכור את האצטדיון לחברת רכבות. האדריכל ארצ'יבלד לייטץ' שעיצב את האצטדיונים האייברוקס, הסלטיק פארק והאמפדן פארק הושכר במטרה לבנות את האצטדיון. אצטדיון הסטמפורד ברידג' עוצב כמו קערה, והיה בעל תכולה של 100 אלף צופים. בשנות ה-30 נבנתה מדרגה בצד הדרומי של האצטדיון וגג שכיסה חמישית מהיציע. בסופו של דבר זה נודע בשם "Shed End", הבית של אוהדי צ'לסי הכי נאמנים וקולניים, בעיקר בשנות ה-60, ה-70 וה-80. במהלך שנות ה-60 וה-70, צ'לסי תכננה לבנות אצטדיון בעל 50 אלף מקומות ישיבה. העבודה החלה ביציע המזרחי בתחילת שנות ה-70, אך העלויות הגבוהות שכמעט גרמו לצ'לסי לפשוט את הרגל הובילו להפסקת העבודות ולמכירת הבעלות על השטח. אחרי מאבק משפטי ארוך, רק באמצע שנות ה-90 העתיד של האצטדיון היה מובטח והעבודות התחדשו. החלקים הצפוניים, המערביים והדרומיים הפכו למקומות ישיבה והובאו יותר קרוב למגרש. הבעלות על הסטמפורד ברידג' ועל זכויות השם צ'לסי שייכות לארגון ה-"Chelsea Pitch Owners" שבו האוהדים מחזיקים במניות. ה-CPO נוצר כדי שהאצטדיון לא ימכר בשנית. משמעות הדבר היא שלא ניתן להעביר את הקבוצה למקום אחר ולהמשיך להשתמש בשם Chelsea FC. 11 בדצמבר 1909: אנגליה 9 - 1 הולנד 5 באפריל 1913: אנגליה 1 - 0 סקוטלנד 20 בנובמבר 1929: אנגליה 6 - 0 ויילס 7 בדצמבר 1932: אנגליה 4 - 3 אוסטריה 11 במאי 1946: אנגליה 4 - 1 שווייץ 25 במרץ 2013: ברזיל 1 - 1 רוסיה סטמפורד ברידג' באתר The Stadium Guide סטמפורד ברידג' באתר Stadionwelt סטמפורד ברידג' באתר World Stadiums תמונות עבר של האצטדיון לפני השיפוצים שחלו בו
אולימפיאדת השחמט 2002

אולימפיאדת השחמט ה-35 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בבלד, שבסלובניה, בין 25 באוקטובר ל-11 בנובמבר 2002. באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את: בוריס גלפנד (2704) 3+,8=,0- איליה סמירין (2683) 4+,6=,1- אמיל סוטובסקי (2657) 3+,6=,0- לב פסחיס (2588) 1+,7=,0- בוריס אברוך (2595) 5+,4=,2- אלכסנדר חוזמן (2595) 1+,4=,1- הנבחרת סיימה במקום 9. להלן התוצאות הקבוצתיות: נגד איגוד החרשים הבינלאומי 0.5:3.5 - ניצחון נגד שווייץ 2:2 - תיקו נגד דנמרק 2.5:1.5 – הפסד נגד טורקמניסטן 2.5:1.5 – הפסד נגד ארגון הנכים הבינלאומי 0:4 - ניצחון נגד קרואטיה 1.5:2.5 - ניצחון נגד קובה 1:3 - ניצחון נגד פולין 2.5:1.5 – הפסד נגד רומניה 1.5:2.5 - ניצחון נגד צרפת 2:2 - תיקו נגד ליטא 1.5:2.5 - ניצחון נגד סלובקיה 1:3 - ניצחון נגד רוסיה 2:2 - תיקו נגד הולנד 2.5:1.5 – הפסד אולימפיאדת ה-35 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה. באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את: מאשה קלינובה (2374) 3+,7=,2- אנג'לה בורסוק (2255) 5+,5=,2- טטיאנה זטולובסקיה (2219) 4+,2=,5- אירינה בוטוויניק (2187) 2+,4=,1- הנבחרת סיימה במקום 13. להלן התוצאות הקבוצתיות: נגד לוקסמבורג 0:3 - ניצחון נגד פינלנד 0.5:2.5 - ניצחון נגד פולין 2.5:0.5 - הפסד נגד ארגנטינה 2.5:0.5 - הפסד נגד טורקיה 0:3 - ניצחון נגד בולגריה 2.5:0.5 - הפסד נגד הפיליפינים 1.5:1.5 - תיקו נגד אוזבקיסטן 2:1 – הפסד נגד בנגלדש 1:2 - ניצחון נגד קנדה 0.5:2.5 - ניצחון נגד יוון 1.5:1.5 - תיקו נגד קזחסטן 1.5:1.5 - תיקו נגד קובה 0.5:2.5 - ניצחון נגד אינדונזיה 1:2 - ניצחון בסיום התחרות הוענק "פרס נונה גפרינדשווילי" לנבחרת עם הישג הכי גבוה בסיכום התחרות הפתוחה ותחרות הנשים. רוסיה סין הונגריה מדיה וקבצים בנושא אולימפיאדת השחמט 2002 בוויקישיתוף מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס (באנגלית) מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס (באנגלית)
סולומון רוזנטל

סולומון קונרדוביץ' רוזנטל (ברוסית: Соломон Конрадович Розенталь;‏ 10 באוגוסט 1890 - 18 בנובמבר 1955) היה שחמטאי יהודי-בלארוסי. אלוף בלארוס לשחמט בשנים 1924 ו-1925. רוזנטל, יליד וילנה, ליטא, למד רפואה באוניברסיטת היידלברג. במקביל ללימודים הוא השתתף בתחרויות שחמט. סולומון רוזנטל חלק מקום 6–7 בתחרות המבורג 1910, הגיע למקום החמישי בתחרות קארלסרוהה 1911, הגיע למקום השלישי בתחרות מינכן 1911 (ניצח: שמעון אלאפין), חלק מקום 4–5 בתחרות סנקט פטרסבורג 1911 (ניצח: סטפן לויצקי), חלק מקום שני, אחרי ברנהרד גרגורי בתחרות וורצלאב 1912, הגיע שני בתחרות היידלברג 1913 והגיע למקום השביעי בתחרות סנקט פטרסבורג 1913 (ניצח: אלכסנדר אבנסון). רוזנטל ניצח באליפות השחמט הראשונה של בלארוס, בשנת 1924, וחזר על ניצחונו בתחרות בשנת 1925. בשנת 1928 סיים במקום הרביעי באליפות השחמט הרביעית של בלארוס, אחרי קונסטנטין ויגודציקוב, אברהם מודל וולדיסלב סיליץ. רוזנטל חלק מקום שלישי בתחרות מוסקבה בשנת 1928 (ניצח: ניקולאי גריגורייב) והגיע למקום החמישי בתחרות אודסה 1929. בשנת 1931 הוא עבר ללנינגרד ותוך מספר שנים הפסיק להשתתף בתחרויות. מאז הוא עסק בתחום הרפואה. רוזנטל הלך לעולמו ב-1955 במינסק, בלארוס. סולומון רוזנטל, באתר צ'סגיימס (באנגלית) קורות חיים (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרסל דסאי

מרסל דסאי (בצרפתית: Marcel Desailly; נולד ב-7 בספטמבר 1968 באקרה, גאנה בשם Odenke Abbey) הוא כדורגלן עבר צרפתי. דסאי זכה עם נבחרת צרפת במונדיאל 1998 וביורו 2000. דסאי, שנולד בגאנה, הגיע לצרפת בגיל 4, לאחר שאימו נישאה לדיפלומט צרפתי, ושמו שונה. את הקריירה המקצוענית שלו החל ב-1986 בקבוצת נאנט הצרפתית. ב-1992 עבר דסאי לאולימפיק מרסיי וזכה עימה שנה לאחר מכן בליגת האלופות. ב-1994 הוא זכה שוב בגביע, הפעם כשחקן מילאן, לאחר שכבש את שערה הרביעי של קבוצתו בניצחון 4-0 על ברצלונה במשחק הגמר, והיה לשחקן הראשון שזוכה בגביע שנתיים ברציפות עם שתי קבוצות שונות. במהלך שנותיו במילאן זכה, מלבד ליגת האלופות, גם בשתי אליפויות הסרייה א'. בקיץ 1998 עבר דסאי לצ'לסי, שם שיחק 6 עונות, ואף מונה לקפטן הקבוצה בשנת 2000. שם גם נרקם שיתוף פעולה ייחודי בהגנה בינו לבין שותפו לנבחרת צרפת, פרנק לבף. עם צ'לסי זכה דסאי בגביע האנגלי, מגן הקהילה ובסופרקאפ האירופי. לאחר 6 עונות בצ'לסי הצטרף דסאי לקבוצת אל-ע'ראפה הקטרית, ונהיה לקפטן הקבוצה. תחת הדרכתו של המאמן הצרפתי ברונו מטסו (שאימן את נבחרת סנגל במונדיאל 2002) זכתה הקבוצה באליפות קטאר ב-2005. לאחר מכן שיחק עונה אחת במועדון ספורט קטאר, ולאחר שזו סיימה את הליגה במקום השני פרש דסאי ממשחק. את הופעת הבכורה בנבחרת צרפת ערך דסאי ב-1993, אך הפך לשחקן מרכזי רק ב-1996. הוא היה שותף לזכיית הנבחרת במונדיאל 1998 בצרפת, אף על פי שהורחק במשחק הגמר נגד נבחרת ברזיל. לאחר הטורניר אף הוענק לדסאי אות לגיון הכבוד, אות הכבוד הצרפתי החשוב ביותר. ההצלחה עם הנבחרת המשיכה, ודסאי ונבחרתו זכו גם בטורניר יורו 2000. לאחר הטורניר פרש ממשחק בינלאומי הקפטן דידייה דשאן, ודסאי מונה במקומו לקפטן הנבחרת הצרפתית, שזכתה שנה לאחר מכן בגביע הקונפדרציות. לאחר יורו 2004 פרש דסאי מהנבחרת, כשהוא מחזיק בשיא ההופעות בנבחרת עם 116 הופעות, שיא שנשבר על ידי ליליאן תוראם במהלך מונדיאל 2006. מאז שפרש ממשחק פעיל עבד דסאי כפרשן כדורגל ברשת BBC, כמו גם כדובר של אתר הימורי ספורט. דסאי משמש גם כשגריר יוניצ"ף בגאנה. זכייה במונדיאל 1998 זכייה ביורו 2000 2 זכיות בגביע הקונפדרציות: 2001 2003 2 זכיות בליגת האלופות: 1993, 1994 2 זכיות בסופרקאפ האירופי: ,1994 1998 זכייה באליפות הליגה הצרפתית 1993, אליפות שנשללה בעקבות פרשת מכירת משחקים 2 זכיות באליפות הסרייה א': 1994, 1996 זכייה בגביע האנגלי 2000 זכייה במגן הקהילה 2000 זכייה באליפות קטאר 2005 מדיה וקבצים בנושא מרסל דסאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרסל דסאי מרסל דסאי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרסל דסאי, ברשת החברתית אינסטגרם מרסל דסאי, באתר Transfermarkt מרסל דסאי, באתר Soccerway מרסל דסאי, באתר BDFutbol מרסל דסאי, באתר WorldFootball.net מרסל דסאי, באתר National Football Teams מרסל דסאי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
תומאס מיטשל (מאמן)

תומאס בראון מיטשל (אנגלית: Thomas Brown Mitchell; סביבות 1843? – אוגוסט 1921) היה מאמן כדורגל סקוטי. מיטשל נולד בדמפריז ועבר לאנגליה בערך בשנת 1867. הוא התמנה לתפקיד המאמן-מזכיר של בלקברן רוברס ב-1884, והוביל את המועדון לחמש זכיות בגביע ה-FA בין 1884 ל-1891. הוא עזב את בלקבורן ב-1896 והצטרף לוולוויץ' ארסנל ב-1897, לאחר שהנהלת ארסנל החליטה למנות מאמן מקצועי בעקבות ההפסד למילוול בגביע ה-FA. ישנה מחלוקת האם הוא המאמן הראשון או השני בהיסטוריה של ארסנל; באתר האינטרנט הרשמי של ארסנל מוזכר סם הוליס בתור המאמן הראשון, אך לפי מקורות היסטוריים אחרים הוליס היה מאמן הכושר של ארסנל ומיטשל הוא אכן המאמן הראשון - טענה הזוכה לחיזוק על ידי ההיסטוריה הרשמית של ארסנל. מיטשל נחשב למאמן המקצועי הראשון ללא קשר למידת האחריות שהייתה להוליס. אולם, הוא החזיק במשרתו רק במשך עונה אחת, ולמרות שהמועדון הגיע למקום החמישי בליגה השנייה בסיום עונת 1897/1898, הוא עצמו והשחקנים שהחתים לא נשארו זמן רב בארסנל. מיטשל התפטר מתפקידו ב-10 במרץ 1898, ומאוחר יותר חזר לבלקברן רוברס. ברנרד ג'וי, !Forward Arsenal (עמודים 11 - 12), Phoenix House,‏ 1952 (ISBN 0-600613-44-5) מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 30), המלין, 2005 (ISBN 0-600613-44-5) אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog (עמוד 120), Wherry,‏ 2004 (ISBN 0-9546259-1-9) תומאס מיטשל, באתר WorldFootball.net פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון
ג'ורג' אלקוט

ג'ורג' אלקוט (באנגלית: George Elcoat;‏ 1863 - 3 ביוני 1929[דרושה הבהרה]) היה מאמן כדורגל אנגלי. אלקוט נולד בסטוקטון-און-טיס, אך מאוחר יותר עבר להתגורר בחלק הדרומי של אנגליה והתמנה לתפקיד המאמן של וולוויץ' ארסנל באפריל 1898, בעקבות התפטרותו של תומאס מיצ'ל חודש אחד קודם לכן. אלקוט שימש בתפקידו במשך עשרה חודשים בלבד. בתקופתו הוא החתים בארסנל שחקנים רבים, כאשר שמונה מתוכם (כגון ג'ון דיק) היו סקוטים. הוא אימן את ארסנל בסיום עונת 1897/1898 שבה סיים המועדון במקום החמישי בליגה השנייה. בעונה הבאה ספג המועדון תבוסה של 0 - 6 מול דרבי קאונטי מהליגה הראשונה במסגרת גביע ה-FA. לתבוסה זו היה חלק משמעותי בהתפטרותו של אלקוט בפברואר 1899. מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון ארסנל באתר Football Club History Database
יוספטל

האם התכוונתם ל... סנטה יוספטל – ממנהיגי התנועה הקיבוצית וחברת הכנסת מטעם מפא"י גיורא יוספטל – שר בממשלות ישראל מוסדות ומקומות על שם גיורא יוספטל: המרכז הרפואי יוספטל – בית חולים השוכן באילת מחלף יוספטל – מחלף בנתיבי איילון תחנת הרכבת יוספטל – תחנת רכבת של רכבת ישראל הממוקמת במחלף יוספטל, בין בת ים וחולון תחנת יוספטל – תחנת רכבת קלה בקו האדום של הדנקל שכונת יוספטל כפר סבא – שכונה בכפר סבא
תחנת הרכבת המבורג

האם התכוונתם ל... המבורג האופטבאנהוף – תחנת הרכבת המרכזית של המבורג, גרמניה. המבורגר באנהוף – מוזיאון לאמנות מודרנית בברלין הממוקם במבנה תחנת הרכבת ישנה ולא פעילה, ממנה יצאו רכבות להמבורג.
הארי בראדשו

הנרי "הארי" בראדשו (אנגלית: Henry "Harry" Bradshaw;‏ 1854 בקירוב – ספטמבר 1924) היה מאמן כדורגל אנגלי. בראדשו לא היה כדורגלן מקצועי לפני שהחל לעסוק באימון. ב-1891 הוא מונה למשרת המזכיר של ברנלי, ושנתיים לאחר מכן למשרת היושב-ראש. הוא התמנה למאמן הקבוצה הבכירה של המועדון ב-1896, ולמרות שהיא ירדה מהליגה הראשונה בעונתו הראשונה לאחר שסיימה במקום האחרון במשחקי המבחן, היא העפילה בחזרה בעונה שלאחר מכן. לאחר שהמועדון העפיל בחזרה לליגה הראשונה הוא סיים במקום השלישי בעונת 1898/1899, מיקום שהוא גם ההישג הגבוה ביותר בתולדותיו. בראדשו התמנה למאמן של וולוויץ' ארסנל בקיץ 1899, וגם במקרה זה הצליח להעפיל לליגה העליונה. הוא החתים מספר שחקנים ידועים בתולדות המועדון כגון ארצ'י קרוס, פרסי סנדס, ג'ימי ג'קסון וג'ימי אשקרופט, והביא עמו סגנון משחק סקוטי שהתאפיין במסירות קצרות ובתנועה רצופה על המגרש. המועדון הצליח להעפיל לליגה הראשונה בעונת 1903/1904 לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים, והייתה זו הפעם הראשונה שהוא עושה כן. שמונה עשר מתוך עשרים השחקנים בסגל בזמן ההעפלה הוחתמו על ידי בראדשו. אולם, בראדשו לא זכה לאמן את ארסנל בתקופות מוצלחות כיוון שהצטרף לפולהאם מהליגה הדרומית בקיץ 1904, והיה למאמן המקצועני הראשון של המועדון. הוא זכה פעמיים ברציפות באליפות הליגה הדרומית עם פולהאם, ולפיכך המועדון נבחר בסיום עונת 1906/1907 להשתתף בליגה השנייה. ב-1905, במקביל לעבודתו כמאמן, הוא פיקח על הפיתוח של אצטדיון קרייבן קוטג' שבו שיחק המועדון. בראדשו הוביל את פולהאם למקום הרביעי ולחצי גמר גביע ה-FA כבר בעונה הראשונה בליגה השנייה; אולם, ההצלחה לא נמשכה והמועדון סיים רק במקום העשירי בעונה שלאחר מכן. בראדשו המשיך לאמן את פולהאם עד שחוזהו הסתיים ב-1909. בראדשו סירב להמשיך לאמן את פולהאם ובמקום זאת קיבל על עצמו את משרת המזכיר של הליגה הדרומית. הוא עבד בתפקיד זה עד לפרישתו ב-1921. בראדשו מת ב-1924. ג'ו בראדשו, בנו, שיחק בארסנל כאשר אביו היה המאמן ומאוחר יותר (1926–1929) אימן גם כן את פולהאם. ברנרד ג'וי, !Forward Arsenal (עמודים 14 - 15), Phoenix House,‏ 1952 (ISBN 0-600613-44-5) מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 30), המלין, 2005 (ISBN 0-600613-44-5) אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog (עמוד 120), Wherry,‏ 2004 (ISBN 0-9546259-1-9) פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון מידע באתר הרשמי של פולהאם מידע באתר clarets-mad‏
דמיאן דאף

דמיאן אנתוני דאף (באנגלית: Damien Anthony Duff; נולד ב-2 במרץ 1979 בדבלין, אירלנד) הוא כדורגלן עבר אירי שיחק בעמדת הקשר. לדאף מאה הופעות במדי נבחרת אירלנד וכיום מאמן את קבוצת שלבורן מליגת העל האירית. דאף הצטרף לצ'לסי מבלקברן תמורת 17 מיליון לירות שטרלינג. בשנת 2006 חתם דאף בניוקאסל. במחזור האחרון של העונה, כשנזדקקה לתוצאת תיקו על-מנת להבטיח את השארותה בליגה, הפסידה ניוקאסל 1-0 לאסטון וילה משער עצמי שכבש דאף. על אף שניתן היה לצפות מדאף, שהוריד את ניוקאסל ליגה במו רגליו, להישאר בקבוצה ולסייע לה במאבקי העלייה בליגת המשנה, העדיף דאף לנטוש את "הספינה הטובעת" ובקיץ 2009 עבר לפולהאם, שאיתה הגיע באותה עונה לגמר הליגה האירופית. דאף נשאר במועדון עד עונת 2013/2014 שבה מיעט לשחק, בעיקר בשל פציעה שממנה סבל, ובתום העונה נשרה הקבוצה לליגת המשנה. דאף הספיק לשחק עונה אחת בלליגת העל האוסטרלית במדי מלבורן סיטי לפני ששב למולדתו והצטרף לשורות שמרוק רוברס. ב-21 בדצמבר 2015 הודיע על פרישה ממשחק פעיל. ביוני 2010 נישא דף לאליין וכעבור שנה נולד בנם הראשון. מדיה וקבצים בנושא דמיאן דאף בוויקישיתוף דמיאן דאף, באתר Transfermarkt דמיאן דאף, באתר Soccerway דמיאן דאף, באתר BDFutbol דמיאן דאף, באתר WorldFootball.net דמיאן דאף, באתר National Football Teams דמיאן דאף, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניסוי רתרפורד

ניסוי רתרפורד (הקרוי גם ניסוי עלה הזהב וניסוי גייגר-מרסדן) הוא ניסוי שנעשה בשנת 1909 על ידי הנס גייגר וארנסט מרסדן בהדרכתו של ארנסט רתרפורד במעבדות הפיזיקה של אוניברסיטת מנצ'סטר. ניסוי זה תרם תרומה מכרעת לפסילת מודל עוגת הצימוקים לתיאור האטום. גייגר ומרסדן מדדו את סטיית חלקיקי האלפא שנותבו לעלה דק מזהב. על פי המודלים באותה העת, היו חלקיקי האלפא אמורים לסטות בזווית בת מעלות בודדות לכל היותר, אם בכלל. אולם תוצאות הניסוי הראו שחלק קטן מהחלקיקים הוסט בזויות הגדולות הרבה יותר מ-90 מעלות. רתרפורד הסיק מהניסוי שהמטען החיובי באטום מרוכז ביותר, באופן כזה שהוא יכול להחזיר חלקיקי אלפא העוברים מספיק קרוב אליו. מסקנה זו הובילה לפיתוח המודל הפלנטרי. גייגר ומרסדן הפגיזו מספר עלי מתכת שונים בחלקיקי אלפא שנוצרו בשפופרת זכוכית שהכילה בצידה האחד גז רדיום-ברומיד ובצדה השני צופתה באבץ גופרית (אנ') (חומר פלואורסצנטי). מיקרוסקופ דל-עוצמה שימש למדידת פיזור החלקיקים. פרוצדורה זו הצריכה ישיבה בחושך במשך שעות רבות, במהלכן נדרשו גייגר ומרסדן לצפות בהבזקי אור קטנים שנוצרו כתוצאה מפגיעת חלקיקי האלפא במסך. מגוון עלי מתכות שימשו בניסוי כגון: אלומיניום, ברזל, זהב ועופרת יחד עם עלי זהב בעובי משתנה שנוצרו מהצמדת מספר עלים יחד. בהתחשב במסה ובתנע הגבוהים של חלקיק אלפא, התחזיות בנוגע לתוצאות הניסוי היו שהחלקיקים שיעברו דרך עלה במתכת יוסטו במספר מעלות זעיר לכל היותר, אם בכלל (כאשר מספר החלקיקים העובר את העלה יקטן ככל שהוא יתעבה) והשאר יקלטו בעלה. אולם למרות שברוב המקרים התאמתו תחזיותיהם, אחד מכל 20,000 חלקיקים, בערך, הוסטו ביותר מ-90 מעלות. אפילו עם עלה בעובי זעיר של 6x10-8 מטרים (בערך 200 אטומים). התוצאות היו בניגוד לניבוי המבוסס על מודל עוגת הצימוקים. תוצאות הניסוי גרמו תדהמה לחוקרים, שבאה לידי ביטוי בהתבטאותו של רתרפורד שאמר: "זה היה כמעט בלתי יאמן, זה כמו שתירה פגז בקוטר 15 אינצ'ים על חתיכת נייר טואלט, והוא יחזור אליך". בתחילת 1911 פרסם רתרפורד מודל מתוקן למבנה האטום, הוא נודע כ"מודל הפלנטרי". התוצאות הראו שאטום בעל מטען חיובי מפוזר לא ייתכן, במקום זה הוסק שהמטען החיובי מרוכז. רתרפורד הבין שהאטום הוא ברובו חלל ריק, כשרוב מסתו מרוכזת במרכזו, בגרעין, ושהאלקטרונים מסתובבים סביבו ומוחזקים במסלולם על ידי משיכה אלקטרוסטטית. קוטר הגרעין הוא בסביבות 10-15 מטרים, במרכז אטום שקוטרו הוא בסביבות 10-10 מטרים. חלקיקי האלפא שפגעו בגרעין הוסטו בחוזקה. רובם לא הוסטו כמעט בכלל מכיוון שהמרחק שלהם מהגרעין היה גדול יחסית. המודל הפלנטרי שופר על ידי נילס בוהר למודל שנודע כמודל בוהר שהוצע בשנת 1913. לאטום על-פי רתרפורד היו מספר בעיות, העיקרית שבהן הייתה שהאלקטרונים הסובבים את הגרעין, ככל מטען מואץ, אמורים לפלוט קרינה אלקטרומגנטית (פוטונים) ואיבוד האנרגיה בדרך זו תגרום להם לנוע בספירלה ולהתנגש בגרעין תוך זמן קצר. הניחוש של רתרפורד היה שהגרעין מעניק איזושהי "אנרגיה קושרת" שמאזנת את איבוד האנרגיה באלקטרון. מדיה וקבצים בנושא ניסוי רתרפורד בוויקישיתוף המאמר המקורי שפורסם על ידי גייגר ומרסדן (באנגלית)
מאריב (מחוז)

מחוז מאריבּ (בערבית: محافظة مأرب; בתעתיק מדויק: מארב) הוא מחוז דרום-מערבה של תימן שהוקם בשנת 1984 לאחר גילוי נפט בו. בירת המחוז היא העיר מאריב. המחוז הוא ה-20 בגודלו בתימן מבחינת גודל האוכלוסייה (238,522 איש) והמחוז ה-6 בגודלו מבחינת שטח (19,529 קמ"ר). המחוז גובל בצפון עם אל-ג'וף, במערב הוא גובל עם צנעא, בדרום עם אל-ביידא, בדרום מזרח עם שבוה ובמזרח עם חצרמוות. מדיה וקבצים בנושא מאריב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילי הס

וילי הס (בגרמנית: Willy Hess;‏ נולד ב-14 ביולי 1859 – מת ב-17 בפברואר 1939) היה כנר וירטואוז גרמני ומורה לכינור. הס נולד במנהיים ולמד אצל יוזף יואכים. הוא למד גם אצל אביו, שהיה תלמיד של לואי שפור. בין השנים 1904 - 1910 היה נגן ראשי בתזמורת הסימפונית של בוסטון ולימד נגינה בכינור באוניברסיטת הרווארד. תקופה מסוימת גם עמד בראש תזמורת האלה ושימש נגן ראשי בפרנקפורט וברוטרדם. בשנת 1910 עבר לברלין, שם קיבל את משרת המדריך הראשי להוראת כינור בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין. המלחין מקס ברוך, ידידו של הס, עזר בהסדרת מינויו של הס לפרופסור. בתקופת רפובליקת ויימאר עמד בית הספר הגבוה למוזיקה במרכז הזירה המוזיקלית הבינלאומית והס עמד בקשר עם רבים מן המאורות הגדולות של עולם המוזיקה בימיו ולימד סטודנטים, שבאו לברלין מכל רחבי תבל. בית הספר נודע כיום בשם "בית הספר הגבוה למוזיקה על שם הנס אייזלר". הס היקנה לתלמידיו את הסגנון הגרמני של טכניקת יד ימין, המדגיש תנועת פרק יד עם מעט מאוד תנועת אצבעות. הס לא מצא כל קושי במעבר בין הכינור לוויולה וניגן את תפקיד הוויולה בביצוע הראשון של הקונצ'רטו הכפול של מקס ברוך לקלרינט, ויולה ותזמורת, אופוס 88. בשנת 1910 גם חיבר ברוך את ה"קטע קונצרטי" בכינור ותזמורת, אופוס 84, בשביל הס, שייעץ לו בנושא ההלחנה לכלי מיתר וניגן בביצועי בכורה עוד יצירות משל ברוך. בין היצירות האחרות שנכתבו בשביל הס הייתה הבלדה אופוס 59 של ארתור ו. פוט. וילי הס ניגן בשלישיית פסנתר עם הצ'לן הוגו בקר והפסנתרן דניאל קווסט. בין הכלים שהס ניגן בהם היה כינור גואדניני. הס מת בברלין. ארתור פידלר ארתור קאטרול המלחין ניקוס סלקוטאס הכנר האמריקאי פיליפ ניומן הכנר הקנדי הרולד סאמברג אדולף בוש מרטין ספניארד ארנסט קרל אוברהולצר ביונג-סו אהן מדיה וקבצים בנושא וילי הס בוויקישיתוף וילי הס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
יותר מדי חריגים

יותר מדי חריגים הוא כשל לוגי מסוג שגיאות דגימה, השייך לקבוצת כשלי היקש בו מבוצעת הכללה מדויקת, שכוללת יותר מדי סייגים המסלקים כל כך הרבה מקרים כיוצאים מן הכלל, עד שבכלל עצמו כבר לא נותר תוכן של ממש או שהוא פחות מרשים מכפי שההצהרה הראשונית מרמזת. הכללה נמהרת ושגויה יכולה להפוך להכללה תקינה באמצעות הוספת סייגים לכל המקרים שאינם מקיימים את טענת ההכללה. אך, אם הסייגים רבים מדי הם גורמים לכשל היקש זה. "בסדר, אבל חוץ מהתברואה, הרפואה, החינוך, היין, הסדר הציבורי, עיבוד האדמה, הדרכים, מערכת המים הנקיים, והבריאות הציבורית, מה עשו הרומאים עבורנו?" (אחד המורדים ב"בריאן כוכב עליון" של חבורת מונטי פייתון מנסה להוכיח שבאופן כללי הרומאים לא עשו כלום עבור היהודים). "מדיניות החוץ המסורתית שלנו הייתה תמיד לסייע למדינות אחרות, חוץ ממקרים בהם המדינות הללו אינן ראויות לעזרה, או כאשר זה מנוגד לאינטרסים שלנו, או כאשר לא ניתן היה להגיש עזרה". "אני ממש לא פופולרי. אין לי חברים טובים באמת חוץ ממך, ממאור, מגלי, משלה, מדן ומאלי". חיוניות מטעה הכללה חפוזה עיסוי נתונים
המוזיאון לפרהיסטוריה ולהיסטוריה קדומה

המוזיאון לפרהיסטוריה ולהיסטוריה קדומה (בגרמנית: Museum für Vor- und Frühgeschichte) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בברלין באזור סיטי וסט. הוא מכיל את אחד האוספים הגדולים ביותר באירופה של מוצגים מהתקופה הפרהיסטורית. מקורו של אוסף המוזיאון בחדרי פלאות ואוסף האמנות של משפחת הוהנצולרן אשר הוצג בארמון מונביו תחת השם "מוזיאון העתיקות הלאומי" (Museum Vaterländischer Altertümer) מאז שנת 1830. לאחר גדילת והרחבת האוסף הוא הועבר למוזיאון החדש ובשנת 1886 למוזיאון האתנוגרפי שהיה ממוקם ברחוב הנסיך אלברכט (Prinz-Albrecht-Strasse). בשנת 1921 הועבר האוסף למוזיאון מרטין-גרופיוס-באו ושם קיבל את שמו הנוכחי. לאחר מלחמת העולם השנייה, ועם כיבוש העיר על ידי הצבא האדום, הועבר חלק מהאוסף לברית המועצות. יתרת האוסף הועברה לבניין תיאטרון שתוכנן על ידי קארל פרדיננד לאנגהנס הממוקם בסמוך לארמון שארלוטנבורג (במערב ברלין). בעקבות איחוד גרמניה הועברו חלקי האוסף שנותרו במזרח העיר למוזיאון הנוכחי. במוזיאון שישה אולמות תצוגה המשתרעים על פני שלוש קמות. כמו כן מציג המוזיאון תערוכות מתחלפות. במוזיאון ספרייה בנושא פרהיסטוריה וארכאולוגיה ובה למעלה מ-50,000 ספרים. כמו כן בניין המוזיאון משמש מספר גופי מחקר. אולם רודולף וירכו (Rudolf-Virchow-Studio) מציג מבוא לתקופת האבן, תקופת הברונזה ותקופת הברזל. כמו כן באולם זה נמצא אולם הרצאות. אולם שלימן (Der Schliemann-Saal) מציג ממצאים מתקופת הברונזה ותקופת הברזל אשר התגלו ברחבי המזרח התיכון, מערב אסיה, מרכז אסיה וסין, וכן אוסף נרחב של מוצגים שהתגלו בקפריסין. אולם זה מציג ממצאים שהתגלו ברחבי אירופה שמקורם בתקופות אלה, ובייחוד ממצאים פלאוליתיים שהתגלו בקומב-קאפל ולה מוסטייה. כמו כן באולם מוצגים ממצאים מהתקופה הנאוליתית באירופה ובהם מוצגים מתרבות הקדרות הקווית (Linear pottery culture) ותרבות ביקר (Beaker culture). מוצגי תקופת הברונזה מדגימים את התפתחות העבודה במתכת ומציגים כלים ששימשו לפולחן ולקבורה. מוצגים אלה מקורם בעיקר ממערב אירופה, צפון גרמניה וסקנדינביה אולם ישנם גם מוצגים ממרכז אירופה, אזור האלפים והדנובה וצפון איטליה. אולם הזהב (Goldsaal) מציג מוצגים העשויים מתכות יקרות שמקורם בתקופת הברונזה - הידוע שבהם הוא כובע הזהב של ברלין. אולם 5 (Saal 5) מוקדש למוצגים מראשית תקופת הברזל ועד ימי הביניים. מוצגים אלה כוללים מוצגים מתרבות האלסטאט, מוצגים קלטיים וכן מטבעות וביגוד וכלי נשק מימי הביניים. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון לפרהיסטוריה ולהיסטוריה קדומה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון לפרהיסטוריה ולהיסטוריה קדומה
פיל קלסו

פיל קלסו (אנגלית: Phil Kelso;‏ 1871, לארגס - פברואר 1935, לונדון) היה מאמן כדורגל סקוטי. קלסו החל את דרכו כמאמן בהיברניאן, וב-1904 עבר לאמן את המועדון וולוויץ' ארסנל שהעפיל לליגה הראשונה. הוא אימן את ארסנל במשך ארבע שנים, שבמהלכן הוביל את המועדון פעמיים ברציפות לחצי גמר גביע ה-FA; התוצאה הטובה ביותר של ארסנל בליגה בתקופתו הייתה המקום השביעי בעונת 1906/1907. המצב הכלכלי בארסנל החל להתדרדר, וכתוצאה מכך החליט קלסו ב-1908 להתפטר מתפקידו ולשוב לסקוטלנד על מנת לנהל בית מלון; למרות זאת הוא השתכנע ב-1909 לחזור לכדורגל, והחל לאמן את פולהאם. קלסו החליף בפולהאם את הארי ברדשו, אותו החליף גם בארסנל. קלסו אימן את פולהאם כשהמועדון שיחק בליגה השנייה הישנה, ובכל אחת מהעונות המועדון הצליח לשמור על מקומו בליגה. למרות הקשיים הכספיים שפקדו את פולהאם בתקופת קלסו הוא הצליח להביא מספר שחקנים טובים לפני ואחרי המלחמה, שסייעו לו להשאיר את פולהאם בליגה. בזמן המלחמה הוא אף שיחק פעם אחת במדי פולהאם בגלל מחסור בשחקנים, למרות שמעולם היה כדורגלן מקצועי. קלסו היה מאמן שדגל במשמעת חזקה, והתנגד מאוד לעישון ולשתייה. הקפדתו על המשמעת גרמה לעזיבתם של מספר שחקנים לאורך השנים. קלסו עסק גם בניהול המועדון, והיה צריך להתמודד עם רצונו של הנרי נוריס, לשעבר יושב-ראש פולהאם שעבר לארסנל, למזג את שני המועדונים. הוא אימן את פולהאם עד סוף עונת 1923/1924 כאשר הוחלף על ידי אנדי דוקאט והוא המאמן שעבד בפולהאם במשך הזמן הארוך ביותר. לאחר שפרש מפולהאם הוא ניהל שני פאבים בהאמרסמית' וכיהן בתפקיד היושב-ראש התאחדות המאמנים והמזכירים של הפוטבול ליג. מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 31 - 32), המלין, 2005 (ISBN 0-600613-44-5) פיל קלסו, באתר WorldFootball.net פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון מידע באתר הרשמי של פולהאם