laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פריץ רימן

פריץ רימן (בגרמנית: Fritz Riemann;‏ 2 בינואר 1859, פולין - 25 בנובמבר 1932, גרמניה) היה שחמטאי גרמני. רימן היה תלמידו של אדולף אנדרסן בעיר ורוצלב. בשנת 1876 ניצח בדו-קרב את ארנולד שוטלנדר 5-0. בשנת 1879 הגיע רימן למקום החמישי בלייפציג (אליפות גרמניה הראשונה, ניצח: ברטולד אינגליש), והגיע למקום השני בתחרות וסלבורן. בשנת 1880 הגיע למקום השני, אחרי לואיס פאולסן בתחרות בראונשויג, ובברלין סיים בתיקו דו-קרב עם אמיל שאלופ +2 -2 =2 (+ ניצחונות –הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1881 חלק מקום 13-14 בתחרות ברלין (אליפות גרמניה השנייה, ניצח: ג'וזף הנרי בלקברן). בשנת 1883 חלק מקום 6-7 בתחרות נירנברג (האליפות השלישית, ניצח: שמעון אברמוביץ וינוור). בשנת 1885 חלק רימן מקום 8-9 בתחרות המבורג (האליפות הרביעית, ניצח: איזידור גונסברג), ובאותה שנה סיים בתיקו דו-קרב עם ארנסט פלשיג +5 -5 =0) בעיר ורוצלב. בשנת 1888 חלק מקום ראשון עם קורט פון ברדלבן בתחרות לייפציג. כתב ספר: Riemann, Fritz: Schach-Erinnerungen des jüngsten Anderssen-Schülers. Mit vielen Diagrammen im Text und einem Bildnis des Verfassers. de Gruyter, Berlin und Leipzig 1925. פריץ רימן, באתר צ'סגיימס (באנגלית) משחק התקפה מבריק של רימן מול זיגברט טאראש מידע כללי Braunchsweig (Germania), 13°Congresso Germania Occidentale,18. - 26.07.1880, באתר La grande storia degli Scacchi Berlino, 2°Congresso degli scacchi tedeschi, 29/08-19/09-1881, באתר La grande storia degli Scacchi Norimberga, 3°Congresso degli scacchi tedeschi, 1883, באתר La grande storia degli Scacchi Amburgo 1885, 4°Congresso degli scacchi tedeschi, באתר La grande storia degli Scacchi Leipzig 1888, באתר La grande storia degli Scacchi
סוסה (מחוז)

מחוז סוסה (ערבית: ولاية سوسة) הוא אחד מ-24 מחוזות תוניסיה. המחוז הוקם ב-21 ביוני 1956. המחוז ממוקם בצפון-מזרח המדינה. שטח המחוז הוא כ-2,621 קמ"ר (כאחוז אחד משטח המדינה), ומתגוררים בו כ-544,000 תושבים, נכון לשנת 2004. בירת המחוז היא סוסה. המחוז ממוקם על מישור החוף התוניסאי. הוא תחום במחוז נאבל בצפון, זאג'ואן וקירואן במערב ובמונסתיר ומחדיה בדרום. המחוז מחולק ל-16 נציגויות כפריות, 16 מחוזות, 9 מועצות, ו-104 אימאדים. מדיה וקבצים בנושא סוסה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוסה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל טרינידד וטובגו

סמל טרינידד וטובגו אומץ רשמית ב-9 באוגוסט 1962 למדינה שעתידה הייתה לקום בסוף אוגוסט. הסמל התקבל שלושה שבועות ויום לפני ההכרזה על עצמאות המדינה. הסמל עוצב על ידי ועדה, שקמה בשנת 1962, ומשימתה הייתה לבחור את הסמלים המתאימים לייצג את אנשי טרינידד וטובגו. בוועדה היו חברים האמן קרליס צ'נג והמעצב ג'ורג' ביילי. המגן נושא את צבעי דגל המדינה (שחור אדום ולבן). האדום מסמל את "נדיבות האנשים ואור השמש", הלבן מסמל את "השוויון והים" והשחור מסמל את "הדבקות באחדות העם". הספינות הזהובות מסמלות את שלוש הספינות, שבהן השתמש כריסטופר קולומבוס במסעותיו לעולם החדש: סנטה מריה, נינה ופינטה. שתי הציפורים, הזהובות הקטנות, המצוירות על המגן הן ממשפחת הקוליבריים. במקרים מסוימים יש התייחסות לטרינידד כ"ארץ הקוליברי" משום שבאי זה נצפו לפחות 16 סוגים של הציפור. שתי הציפורים הגדולות משני צדי המגן הן: משמאל - מגלן שני, הציפור הלאומית של טרינידד. מימין - צ'צ'לקה אדמונית, הציפור הלאומית של טובגו. מתחת להן כתוב המוטו של המדינה: "יחדיו אנו שואפים, יחדיו אנו משיגים" (באנגלית: "Together We Aspire, Together We Achieve"). מדיה וקבצים בנושא סמל טרינידד וטובגו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף יצחק וילשנסקי

הרב יוסף יצחק וילשנסקי (נולד בג' באדר ב' ה'תשי"א, מרץ 1951) הוא ראש ישיבת "חסידי חב"ד ליובאוויטש" בצפת, הישיבה החב"דית הגדולה בישראל. נולד בצרפת לזלטה ולרפאל וילשנסקי, שהיה מזכיר 'לשכת ליובאוויטש האירופאית', תחילה בצרפת ומתשל"ב בקראון הייטס. אמו נפטרה בהיותו כבן שלוש והוא חונך אצל אביו וסבו, הרב אלכסנדר סנדר מנקין. למד בישיבת חב"ד בברינואה בצרפת, אצל ראש הישיבה הרב יוסף גולדברג שממנו רכש את הלימוד בשיטת בריסק שאותה אימץ. בשנת תשכ"ט עבר ללמוד במרכז חב"ד העולמי - 770 בניו יורק. בשנת תשל"א נשלח לישיבת חב"ד במלבורן. לאחר מכן חזר למרכז חב"ד, שם סייע במשך כמה שנים לחברי 'ועד להפצת שיחות' שערך את שיחותיו של הרבי מליובאוויטש שהפכו לסדרת לקוטי שיחות. באלול תשל"ד נישא למלכה, בתו של הרב משה אשכנזי, רב קהילת חב"ד בתל אביב. בשנת ה'תשל"ו היה אחד מקבוצת השלוחים ששלח הרבי מלובביץ' לישראל. התיישב בעיר צפת. בשנת ה'תשל"ז ייסד הרב אריה ליב קפלן עם הרב אליהו אריה פרידמן את ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש בעיר העתיקה שם והחל לכהן בראשותה. הישיבה הייתה מהראשונות שבהן למדו תלמידים מבית חרדי עם תלמידים חוזרים בתשובה. היא הפכה לישיבה החב"דית הגדולה בישראל ובה מאות תלמידים. הישיבה מזוהה עם הזרם המשיחיסטי בחב"ד, מסונפים אליה ישיבה גדולה בחיפה וישיבה גדולה ברעננה. כמו כן קשורים אליה ישיבה קטנה, ישיבת חנוך לנער ומכון תורני-טכנולוגי-אורט בצפת. ב-2001 מונה הרב וילשנסקי על ידי שלמה מיידנצ'יק, יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל, לחבר באגודה. ב-2002 התנגד בית דין רבני חב"ד למינוי, ובשנת 2004 הסכים לו. הרב וילשנסקי חבר גם בהנהלת ארגון מטה משיח בארץ הקודש. הרב וילשנסקי בשיעוריו מביא בנוגע לסוגיות הנלמדות את חידושי הרבי מלובביץ' שבשיחותיו. שיעוריו מתפרסמים בכתב העת של הישיבה, "שערי ישיבה" היוצא מאז ה'תש"ס, וחוברות 'הערות התמימים ואנ"ש' היוצאות מספר פעמים בשנה מאז תשל"ז. אחיו הרב שניאור זלמן היה ראש ישיבת חב"ד במוריסטאון בניו ג'רזי. גיסו הרב מרדכי שמואל אשכנזי היה הרב של כפר חב"ד. גיסו הרב נחמן יוסף טברסקי, ר"מ בישיבת אהלי תורה בקראון הייטס. הרב מנחם מנדל, ראש ישיבת תומכי תמימים בחיפה בתו זלטה אשת הרב שמואל שלמה ליפשיץ (בן הרב שלום דוב ליפשיץ) ר"מ בישיבת תומכי תמימים במגדל העמק וחבר הנהלת יד לאחים הרב מאיר, ר"מ ומשפיע בישיבה הגדולה בצפת ושליח חב"ד בעמוקה הרב חיים אליעזר, ראש ישיבה ומנהל מוסדות "חנוך לנער" בצפת ובאופקים (הכוללים ישיבה קטנה וכפר נוער חרדי מטעם אורט ישראל) הרב שמואל אלכסנדר סנדר, ראש ישיבת חב"ד במילאנו הרב ישראל, ר"מ וממנהלי הישיבה קטנה בצפת הרב בצלאל, ר"מ בישיבה בקרית שמואל ושליח בעיר חיפה בתו חיה מושקא אשת הרב לוי יצחק ניסלביץ', משפיע וממנהלי הישיבה הקטנה בצפת 1אתר שטורעם ה’לשכה’, שהוקמה בתחילה במטרה לסייע לפליטים חסידי חב"ד - הייתה גם כעין השלוחה של מזכירות הרבי באירופה. היא ניהלה את מערך השלוחים למדינות צפון אפריקה וכן הפיקה ספרים וחוברות בצרפתית. (מתוך כתבה בשבועון בית משיח) קובץ תורתו של משיח עמוד 22 הישיבה לא תיסגר! • ישיבת חסידי חב"ד ליובאוויטש צפת אתר יוטיוב. צילום הודעת בית הדין באתר COL חברים חדשים באגו"ח.
יוחנן הנדבן

יוחנן הנדבן (550-619, או Johannes Eleemosynarius) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית כמו גם בכנסייה האורתודוקסית. הוא היה הפטריארך של אלכסנדריה בתחילת המאה ה-7, מ-606 ועד 616. יוחנן היה בנו של אפיפניוס מושל קפריסין וצאצא למשפחת אצולה קפריסאית. בתחילת חייו הבוגרים נישא ואף נולדו לו ילדים, אך לאחר שהתאלמן ואיבד את ילדיו, החליט להקדיש את עצמו לעבודת האל. במסגרת כהונתו כפטריארך אלכסנדריה זכור במיוחד תפקידו המרכזי באיסוף הכספים לשיקום כנסיית הקבר בירושלים, אשר נפגעה ב-614 במהלך מסע כיבוש פרסי. פעילות זו הקנתה לו את כינויו. במאה ה-11 הקים מסדר אבירים מנזר ובית מחסה לטיפול בעניי ירושלים אשר נקרא על שמו, ולאחר מכן על שם יוחנן המטביל, שכמוהו אומץ כפטרון מסדר ההוספיטלרים. מדיה וקבצים בנושא יוחנן הנדבן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסלאמאבאד

אסלאמאבאד (באורדו: اسلام آباد, תעתיק מדויק: אסלאם אאבאד) היא בירת פקיסטן. העיר ממוקמת בצפון-מזרח המדינה, באזור פנג'אב, בקצה רמת פותוהאר, דרומית לגבעות מארגאלה. במטרופולין העיר מתגוררים למעלה משני מיליון תושבים, השלישית בגודלה במדינה. העיר נבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-20 כעיר מתוכננת על מנת להחליף את בירת המדינה באותן השנים, קראצ'י. בקרבת העיר נמצאים שלושה אגמים מעשי ידי אדם (אגם ראוואל, אגם סמלי, ואגם חאנפור) המשפיעים על אקלים העיר. עונת המונסון היא עונת הקיץ ועיקר הגשמים יורדים בחודשים יולי-אוגוסט. בעונת החורף הטמפרטורות נמוכות, ובדצמבר-פברואר אף יורדות מתחת לאפס מעלות צלזיוס. אזור אסלאמאבאד נחשב לאחד האזורים המיושבים הראשונים ביבשת אסיה, וישנן עדויות ארכאולוגיות על פעילותו של האדם הקדמון מלפני מאות אלפי שנים. נמצאו אף גולגולות אדם משנת האלף ה-5 לפנה"ס.[דרוש מקור] במהלך ההיסטוריה שליטים ידועים וחשובים כגון אחמד שאה דוראני, טימור לנג, ג'ינגיס חאן ובאבור נהגו לעבור בסביבת העיר בדרכם לכבוש את תת-היבשת ההודית. הבריטים כבשו את אזור העיר מן הסיקים בשנת 1849. החל מעצמאותה של פקיסטן ועד שנת 1958, הייתה העיר קראצ'י, שבמחוז סינד בירת המדינה. בשל רצון למנוע ריכוז ההשקעות במדינה באזור אחד, ומתוך רצון לפתח את צפון המדינה הוחלט לבנות בירה חדשה. שיקולים נוספים בבחירתה של בירה חדשה היו שקראצ'י ליד הים, ולכן קל יותר לתקוף אותה מכיוון הים הערבי, וכי יש צורך לבנות בירה אשר תהיה נגישה לכל המדינה. בשנת 1958, משאיוב ח'אן ביצע הפיכה והפך לנשיא המדינה, הוא נתן לבניית בירה חדשה עדיפות לאומית. נבחר אתר בנייה צפונית לרוואלפינדי, ורוואלפינדי הפכה לבירה הזמנית של המדינה עד לסיום העבודות. העבודות החלו בשנות ה-60 של המאה ה-20. את העיר תכנן אדריכל הערים היווני קונסטנטינוס א. דוקסיאדיס, שתכנן עיר ובה ארבעה רבעים המופרדים על ידי רצועות פארקים רחבים. הממשלה עברה לעיר בשנות ה-80. באותה עת עמדה אוכלוסיית העיר על 250,000 תושבים. בשנות ה-90 גדלה האוכלוסייה של העיר, ונבנו שכונות חדשות. מפקדת הצבא הפקיסטני נותרה ברוואלפינדי הסמוכה ולא עברה לאסלאמאבאד. ב-8 באוקטובר 2005 התרחשה רעידת אדמה בקשמיר, בדרגה 7.6 בסולם ריכטר, ונגרם נזק מסוים לעיר. אוכלוסיית אסלאמאבאד במפקדי האוכלוסין האחרונים של פקיסטן: אסלאמאבאד היא העיר העשירית בגודלה בפקיסטן (לפי המפקד האחרון משנת 2023). השפה הנפוצה ביותר באסלאמאבאד היא אורדו. האסלאם היא הדת הדומיננטית בעיר, עם כ-95.53% מאמינים. הדת השנייה בגודלה היא הנצרות, עם 4.07% מהאוכלוסייה. מסגד פייסל – נבנה ב-1986 – הוא המסגד העיקרי של אסלאמאבאד, ואחד המסגדים הגדולים בעולם. מגדל סעודי-פאק אוניברסיטת קאיד-י אעזם מונומנט פקיסטן את העיר שירת במשך שנים נמל התעופה בנזיר בוטו אשר משמש כיום כחלק מבסיס חיל האוויר הפקיסטני. בשנת 2018 נפתח נמל התעופה הבינלאומי החדש של איסלמבאד. אתר האינטרנט הרשמי של אסלאמאבאד תמונות של אסלאמאבאד מידע על פקיסטן אסלאמאבאד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Pakistan: Provinces and Major Cities - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא פקיסטן ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמק הפחד

עמק הפחד (אנגלית: The Valley of Fear) הוא הרומן הארוך האחרון על שרלוק הולמס מאת סר ארתור קונאן דויל. הסיפור פורסם לראשונה בסטרנד בין ספטמבר 1914 למאי 1915. מהדורת הספר הראשונה פורסמה בניו יורק ב-27 בפברואר 1915. לרומן זה יש מאפיינים דומים לרומן הראשון על הולמס, חקירה בשני. בשני הסיפורים יש פלשבק ארוך לאמריקה, ובשניהם מסופר על אנשים הנוסעים ברחבי העולם כדי להתחמק מנקמה על מעשיהם. בתרגומו הראשון לעברית, הספר נקרא "גיא צלמוות". עלילת הרומן מבוססת באופן רופף על הפעילות האמיתית של מולי מגווייר ובייחוד על זאת של ג'יימס מק'פרלנד מסוכנות פינקרטון. הרומן מחולק לשלושה חלקים: בחלק הראשון הולמס חוקר רצח לכאורה ומגלה שהגופה שייכת לגבר אחר. בחלק זה מגיעים הולמס ווטסון אל הטירה שבה התגורר הנרצח, אך הם מגלים סימנים מחשידים שגורמים להם לפקפק בזהותו של הנרצח. לבסוף הולמס מצליח להערים על בעל הבית ולגרום לו לצאת ממחבואו. בעל הבית מתוודה ומספר כי הוא ירה באדם שאת גופתו גילו כיוון שזה ביקש לרצוח אותו. בחלק השני מתברר סיפור חייו האמיתי של האיש שנחשב למת. ברדי אדוארדס, סוכן של פינקרטון, מתחזה לפושע שנמלט מפני החוק ומגיע למקום בשם עמק ורמיסה. כשהוא מגיע לשם הוא מתחבר עם חבורת פושעים מקומיים ומתאהב בבתו של בעל פונדק מקומי. אדוארדס אוסף ראיות נגד החבורה ובסופו של דבר מצליח לגרום ללכידתם. כמעט כל הפושעים נשפטים ומוצאים להורג או נכלאים לתקופות זמן ארוכות, אך כמה מהם מצליחים להתחמק ממאסר ונשבעים לנקום באדוארדס. בחלק השלישי, האפילוג, מתברר כי אדוארדס נענה להצעתו של הולמס לברוח מבריטניה. הולמס מקבל מכתב שבו מדווח לו כי אדוארדס נהרג כתוצאה מנפילה מהאונייה שבה הוא הפליג. הולמס בטוח כי האחראי לכך הוא אדם בשם פרופסור מוריארטי. עמק הפחד התפרסם גם בשל מעורבותו של פרופסור מוריארטי, דבר המהווה ניגוד לקו הזמן של סיפורי הולמס. בסיפור "הבעיה הסופית" דוקטור ווטסון התוודע לראשונה לקיומו של פרופסור מוריארטי באמצעות הולמס. באותו סיפור מוריארטי נהרג בעימות עם הולמס, כפי שמוסבר ב"תעלומת הבית הריק", מה שלא מותיר זמן בין שני האירועים להתרחשותו של סיפור נוסף הקשור לפרופסור. אולם, בסיפור עמק הפחד מוריארטי מוזכר על ידי הולמס, ונראה כי ווטסון יודע על פעילויותיו הפליליות, ועל כך שהולמס הוא אחד היחידים שמודע למכלול מעשיו של מוריארטי. קיימת האפשרות שדויל משתמש כאן בשיטה הספרותית בה הוא מערער על נאמנות מחבר הסיפור, ווטסון לכאורה, כמו שעשה במספר פעמים בהם הולמס העיר לווטסון שכתיבתו ציורית וספרותית מדי. ניתן להסביר את הסתירה בכך שווטסון ידע על מוריארטי לפני "הבעיה הסופית", אך הכניס לסיפור זה את החלק בו הולמס מסביר לו מיהו מוריארטי פשוט כדי שהקורא יבין על מי מדובר. בכמה סרטי קולנוע וטלוויזיה יש אזכורים לפרופסור מוריארטי. בין הסרטים הללו ניתן למנות את הגרסה הבריטית בשם "ניצחונו של שרלוק הולמס" (The Triumph of Sherlock Holmes), בכיכובו של ארתור וונטנר כהולמס ואיאן פלמינג כווטסון, והגרסה המאוירת משנת 1984 שבה פיטר או'טול מגלם את תפקידו של הולמס. הספר תורגם לעברית בשם "גיא צלמוות" (הוצאת לדורי, בתרגום שירה טמיר). מדיה וקבצים בנושא עמק הפחד בוויקישיתוף עמק הפחד באתר פרויקט גוטנברג עמק הפחד באתר ויקיטקסט באנגלית
בלמניטים

בלמניטים (שם מדעי: Belemnoidea) היא קבוצה נכחדת של רכיכות גדולות ממחלקת הסילוניות שחיו בתקופות הקרבון עד הקרטיקון מלפני 358 מיליון שנים ועד לפני 66 מיליון שנים. במראיהם הם דמו מאוד לתמנון והיו להם זרועות ארוכות וגמישות ועליהן כפתורי מציצה לאיכול הטרף. הם קרובי הדיונונים המודרניים, והיה להם גם כן שק דיו כמו קרוביהם המודרניים, אך שלא כדיונונים - היו להם 10 זרועות. שלדיהם הפנימיים היו גליליים ומחודדים ואורכם הגיע עד 22 ס"מ. בתת-המחלקה היו ארבע סדרות ו-22 משפחות. קונכיית המין מגטאותיס גיגנתי שנמצאה באירופה ואסיה הגיעה לגודל של 46 ס"מ, מה שמרמז על אורך של 3 מטרים. הקונכייה הפנימית של בלמניטים עשויה ארגוניט. בקבוצה סווגו ארבע סדרות: Aulacocerida Phragmoteuthida Belemnitida - בה הסילינדרוטאותיס Diplobelida מדיה וקבצים בנושא בלמניטים בוויקישיתוף בלמניטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Yancey, T. E.; Garvie, C. L.; Wicksten, M. (2010). "The Middle Eocene Belosaepia ungula (Cephalopoda: Coleoida) from Texas: Structure, Ontogeny and Function". Journal of Paleontology 84 (2): 267–287. doi:10.1666/09-018R.1 ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברקת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בָּרֶקֶת ברקת – מינרל ואבן חן ברקת (אבן חן מקראית) – אחת מאבני החושן מארבעת הטורים ברקת (מושב) – מושב במועצה אזורית חבל מודיעין ברקת (להקה) – הגלגול הראשון של להקת בנזין אגם אמרלד (פירושונים) – אגם הברקת נהר אמרלד (נהר הברקת) חגי ברקת – סופר, עורך ומתרגם ספרי ילדים ישראלי יצחק ברקת – שחקן תיאטרון ובמאי ישראלי יליד רומניה ישעיהו ברקת – טייס קרב ישראלי, ראש להק המודיעין, מפקד בסיס חצרים והנספח האווירי בארצות הברית משה ברקת – קצין משטרה ישראלי משה ברקת (דירקטור) – דירקטור ישראלי, הממונה על רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון במשרד האוצר בָּרְקַת אלונה ברקת – אשת עסקים ישראלית, הבעלים של קבוצת הכדורגל הפועל באר שבע יאיר ברקת – קצין משטרה צבאית ראשי בצה"ל, בדרגת תת-אלוף. קודם לכן היה מפקד חטיבת החילוץ, מפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף ומפקד חטיבת שגיא ניר ברקת – איש היי-טק וראש עיריית ירושלים, שר וחבר כנסת מטעם מפלגת הליכוד ראובן ברקת – חבר הכנסת שימש כיושב ראש הכנסת
נמל התעופה לונדון גטוויק

נמל התעופה לונדון גטוויק (באנגלית: London Gatwick Airport) הוא נמל תעופה הממוקם כ-45 קילומטר דרומית ללונדון. זהו הנמל השני העמוס ביותר בבריטניה אחרי נמל התעופה לונדון הית'רו, ונמל התעופה החד מסלולי העמוס ביותר בעולם. הוא נחנך בשנת 1928, וקיבל את שמו ממסלול מרוצי הסוסים שנבנה במקום ב-1891. בנמל שני טרמינלים - צפוני ודרומי. רכבת קלה באורך של 1.2 קילומטר מקשרת ביניהם לאורך כל שעות היממה, מדי שתי דקות, ללא עלות לנוסעים. גטוויק משמש כנמל הבית של חברת התעופה הזולה איזי ג'ט. בשנת 2009 הוגדר גטוויק כשני בגודלו בין נמלי התעופה בבריטניה. בנמל נגבים מסי נמל נמוכים ועל כן חברות תעופה מוזלות רבות נוחתות בנמל. האופציה היקרה ביותר היא רכבת אקספרס של חברת Gatwick Express המגיעה ישירות ללא עצירות לתחנת ויקטוריה שבמרכז לונדון. הקו פועל 24 שעות ביממה וזמן הנסיעה הממוצע הוא 30 דקות. מחיר כרטיס בכיוון אחד הוא כ 15 פאונד ולמחלקה ראשונה 22 פאונד. האופציה הזולה ביותר היא המיניבוסים של חברת easybus מקבוצת easygroup שמפעילה בין היתר את חברת התעופה הזולה easyjet מחיר כרטיס בכיוון אחד מתחנת West Brompton מתחיל מ-2 פאונד וההזמנה היא כמו בטיסות - רק דרך האינטרנט. בפועל המחירים הם בין 4 פאונד ל 8 פאונד. זמן הנסיעה הוא כשעה וחמש דקות. אופציה נוספת היא רכבת של חברת Thameslink העוברת ביותר תחנות בלונדון. משך הנסיעה ארוך יותר כ-50 דקות והמחיר 8.5 פאונד אוטובוס של חברת האוטובוסים האירופאית National Express המגיע לתחנת ויקטוריה. זמן הנסיעה הוא כשעה וחצי ומחיר הנסיעה 7.5 פאונד. מונית של חברת המוניות של שדה התעופה Checker Cars. במחיר ממוצע של כ-35 פאונד. רכבת נוסעים רגילה National Rail, המתופעלת על ידי שתי חברות (First Capital Connect ו - Southern) היוצאות ממגוון תחנות בלונדון כגון: ויקטוריה, לונדון ברידג', פארינגטון, קלפהאם, סנט פאנקרס, בלקפיירס.... זמן הנסיעה בין 30 ל-50 דקות תלוי בקו. המחיר בין 8 ל - 10 פאונד לנסיעה. אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה לונדון גטוויק (באנגלית) נמל התעופה לונדון גטוויק, ברשת החברתית פייסבוק נמל התעופה לונדון גטוויק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נמל התעופה לונדון גטוויק, ברשת החברתית אינסטגרם אתר Gatwick Express(הקישור אינו פעיל) אתר Easy bus שדה התעופה גטוויק נחנך במעמד אליזבת השנייה, 1958, ארכיון הסרטונים של AP ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלאכי הקדוש

מלאכי הקדוש (1094 – 2 בנובמבר 1148) הוא קדוש נוצרי מאירלנד. שמו באירית הוא Máel Máedóc Ua Morgair, או Maelmhaedhoc Ó Morgair (באירית מודרנית). מלאכי היה הארכיבישוף של ארמה (כיום בצפון אירלנד). מספר ניסים מיוחסים לו, ובנוסף מיוחסת לו נבואה אפוקליפטית אשר חוזה את זהותם של 112 האפיפיורים האחרונים אחרי סלסטינוס השני, הקרויה נבואת האפיפיורים. כיום מטילים היסטוריונים ספק, אם מלאכי הקדוש הוא אכן מחבר "נבואת האפיפיורים" ורואים בו חיבור אפוקריפי מן המאה ה-16. מלאכי הקדוש היה מיודד עם ברנאר מקלרבו ומת במנזר קלרבו שבצרפת של ימינו. האפיפיור אינוקנטיוס השלישי הכריז עליו כקדוש ב-6 ביולי 1199 ובכך הוא הפך לאירי הראשון אשר הוכרז כקדוש. יום החג שלו הוא ה-3 בנובמבר. מדיה וקבצים בנושא מלאכי הקדוש בוויקישיתוף מלאכי הקדוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מערכון אוסקר ויילד

מערכון אוסקר ויילד (באנגלית: The Oscar Wilde Sketch) הוא אחד מהמערכונים הידועים של חבורת מונטי פייתון, הוא הופיע לראשונה בפרק האחרון של העונה השלישית של תוכנית המערכונים הקרקס המעופף (פרק מספר 39), ולאחר מכן הופיע גם בכמה תקליטים של החבורה. המערכון מציג את דמויותיהם של המחזאי הידוע אוסקר ויילד (גרהאם צ'אפמן), הצייר ג'יימס מקניל ויסלר (ג'ון קליז) והפובליציסט ג'ורג' ברנרד שאו (מייקל פאלין), וכולו מבוסס על אנקדוטה שקרתה באמת. אוסקר ויילד היה ידוע בשנינות שלו, גם ויסלר היה שנון, ובינו לבין ויילד הייתה יריבות חברית אשר התבטאה במאבק על מרכז תשומת הלב בארוחות ערב רבות משתתפים. באחת מהארוחות האלו ויסלר אמר משפט שנון, ויילד כל כך אהב את המשפט והצהיר: "הלוואי ואני הייתי אומר את זה" ויסלר ענה לו כתגובה: "עוד תגיד את זה אוסקר, עוד תגיד". מונטי פיית'ון ביססו למעשה את כל המערכון על חילופי הדברים האלו בין האישים ועירבו את דמותו של ג'ורג' ברנרד שאו, בן תקופתם של ויסלר וויילד, בהתרחשות. האפקט הקומי נגרם בין היתר משום ששאו ידוע כדמות פחות צבעונית משני האחרים, ובמערכון רצינותו מושמת ללעג. הטקסט המלא של המערכון תרגום לעברית של המערכון
אנגלברג

אנגלברג (בגרמנית: Engelberg) היא עיירת נופש בקנטון אובוולדן בשווייץ, השוכנת למרגלות הר טיטליס. בימי הביניים שכן באנגלברג מנזר בנדיקטיני והוא שימש כמרכז חינוך. במאה ה-19 יצא לאנגלברג שם בינלאומי כעיירת נופש, מרפא ורוגע. באנגלברג חיים כיום 3,500 תושבים. באנגלברג אתר סקי והיא התחרתה על אירוח אולימפיאדת החורף של 1928, אולם המשחקים התקיימו בסופו של דבר בסנט מוריץ שבשווייץ. מדיה וקבצים בנושא אנגלברג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנגלברג אתר לשכת התיירות העירוני גל פרידמן, ‏אתר הסקי אנגלברג טיטליס - חופשת סקי כמו שהשוויצרים יודעים, באתר GoTravel אנגלברג (אוובלדן, שוויץ), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בשווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלריה לאמנות

גלריה לאמנות היא חלל להצגת יצירות אמנות, במיוחד אוספי ציור או פיסול. מקור המונח במונח האדריכלי "גלריה", המתייחס למרפסת של כנסייה. כיום נעשה שימוש במונח להבחנה בין מוזיאונים לחללים פרטיים או מסחריים, או קטנים יותר. עם זאת, ההבחנה בין מוזיאון לאמנות וגלריה מטושטשת: קיימות גלריות ציבוריות או לא-מסחריות; וקיימים מוזיאונים קטנים ופרטיים. במקרים רבים מתרכזות גלריות לאמנות עכשווית, המוכרות עבודות של אמנים בני זמננו, באזורים מסוימים בערים גדולות: למשל אזור הרחובות בן-יהודה וגורדון, נווה צדק או אזור קריית המלאכה בתל אביב, אזור צ'לסי בניו יורק, או אזור מיטֶה בברלין. נהוג שאמנים מיוצגים על ידי גלריה, ובכך משמשת הגלריה לא רק כחלל תצוגה אלא כמעין סוכנות. גלריות מסחריות מתקיימות כלכלית באמצעות עמלות שאותן הן גובות על מכירה של יצירות המוצגות בהן או של יצירות של אמנים המיוצגים על ידיהן. על מנת לקיים תערוכות איכותיות, שוכרות גלריות רבות את שירותיהם של אוצרים. במונח "גלריה" נעשה שימוש לתיאור ספרייה של קובצי תמונות השמורה באינטרנט. לעיתים קרויה גלריה כזו "גלריה מקוונת". גלריה גם מתארת את החלק העליון בחלוקה של קומה לשתי קומות כאשר גובה התקרה מאפשר זאת על ידי הוספת קונסטרוקציה. מקובל לעשות זאת כתוספת במבנים עתיקים ובמבני תעשייה שהוסבו למגורים הנקראים לופט, מקור השם בשנות ה-80 של המאה ה-20 כאשר כתוצאה מצפיפות ומחסור בדירות אמנים צעירים עברו להתגורר במבני תעשייה בערים הגדולות, אמנים אלו נהגו לאחסן את עבודותיהם בחלק מהחלל שהוגבה לשם כך לשם חיסכון במקום ובעצם שימש כגלריה. מוזיאונים לאמנות, דף שער בספרייה הלאומית Anna Louie Sussman, How Do Galleries Actually Support Their Artists?, Artsy, ‏2017-04-18 (באנגלית) What is an Art Gallery? :: PicassoMio, www.picassomio.com ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ירוסלב האשק

ירוסלב האשק (בצ'כית: Jaroslav Hašek;‏ 30 באפריל 1883 – 3 בינואר 1923) היה סאטיריקן, סופר ועיתונאי צ'כי, שהתפרסם בעיקר בזכות ספרו "החייל האמיץ שווֵייק", שתורגם לכשישים שפות. הוא גם כתב כ-1,500 סיפורים אחרים והיה עיתונאי ואיש הבוהמה. תקופת חייו הקצרה חפפה את זו של הסופר הצ'כי היהודי הנודע פרנץ קפקא (1883–1924). האשק נולד בפראג שהייתה אז בירת בוהמיה, באימפריה האוסטרו- הונגרית, לאמו קתרינה ולאביו יוזף שהיה מורה למתמטיקה. המשפחה הייתה מטופלת בשלושה ילדים: בוהוסלב הבכור, ירוסלב הצעיר ממנו בשלוש שנים והאחיינית היתומה מריה. עוניים אילץ אותם לעבור תכופות ממקום למקום בחיפוש אחר פרנסה, דבר שהטביע את חותמו על ירוסלב הצעיר. בגיל 13 מת אביו, ואימו לא הייתה מסוגלת לפרנס את המשפחה לבדה. הוא נשר מבית הספר בגיל 15 אך בסופו של דבר הצליח לסיים את לימודיו ומצא עבודה לתקופה קצרה בבנק. לאחר מכן העדיף עיסוק בכתיבה. האשק מצא את המצחיק והנלעג בכל דבר - גם בעצמו. הוא בז לסגנונות מקובלים ונורמות של כתיבה, וראה את כתיבתו כעבודה ולא כאמנות. הוא אהב בדיחות ומתיחות גם בחיים ולא רק בכתיבה, מה שהכעיס אנשים רבים סביבו שראו בו עצלן, חסר אחריות, נווד ושתיין. בשנת 1910 הוא נישא לירמילה מאיירובה, שהייתה גם היא סופרת, שגם ילדה לו את בנו היחיד. בעת שביו ברוסיה, במלחמת העולם הראשונה, הוא נישא לאשה אחרת, לאלכסנדרה לבובה. לאחר המהפכה הבולשביקית הוא הצטרף לצבא האדום והיה לקומיסר, אך חזר לבסוף לפראג עירו. הוא לא הועמד למשפט על ביגמיה רק משום שבצ'כוסלובקיה לא הכירו בתקפות הנישואים האזרחיים שנערכו בברית המועצות. עוד לפני המלחמה, בשנת 1911, הוא כתב את סיפורו הראשון על שוייק, אך רק לאחר המלחמה זכה גיבורו העליז והתמים (על גבול הטיפשות) לתהילה. באותה תקופה היה כבר האשק חולה וסבל מעודף משקל מסוכן. הוא לא כתב את סיפורי "שווייק" הנוספים, אלא הכתיב אותם ממיטת חוליו בליפניצה, שם מת ב-1923, בטרם מלאו לו 40. סיפורי שווייק זכו להצלחה רבה לאחר שמקס ברוד (שפרסם בין השאר גם את כתביו של קפקא) הכריז עליהם כעל יצירת מופת, וקבע כי האשק אינו נופל בכתיבתו האירונית מענקים כמו סרוואנטס. לאחר מותו קובצו סיפורי שווייק הרבים לספר. החייל האמיץ שווייק, תרגום מצ'כית: רות בונדי וחיים איזק, הוצאת זמורה ביתן 1980. מכיל "אחרית דבר" ובה מידע רב על חייו של האשק. מפקד העיר בוגולמה, תרגום מצ'כית ודברי קישור: רות בונדי, הוצאת גוונים 2002 היהירות האנושית: חמישה סיפורים, תרגום מצ'כית: פאר פרידמן, הוצאת תשע נשמות 2021. שש אחרי המלחמה כתבי ירוסלב האשק בפרויקט בן-יהודה מדיה וקבצים בנושא ירוסלב האשק בוויקישיתוף ירוסלב האשק, ברשת החברתית Goodreads רשימת הפרסומים של ירוסלב האשק, בקטלוג הספרייה הלאומית יגאל ליברנט, מבריק, לאומן וביגמיסט: הבדחן האמיץ ירוסלב האשק, באתר הארץ, 3 בינואר 2017 ירוסלב האשק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ירוסלב האשק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ירוסלב האשק (1883-1923), דף שער בספרייה הלאומית עמר לחמנוביץ, סימנים של חולשה, באתר ישראל היום, 3 בנובמבר 2017
קרב אראס (1654)

קרב אראס, התרחש ב-23 באוגוסט 1654 - 25 באוגוסט 1654. הקרב נערך בקרבת העיירה אראס. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הצבא הצרפתי בפיקודו של אנרי דה לה טור ד'אוברן, רוזן טורן, על הצבא הספרדי בפיקודו של לואי השני, נסיך דה קונדה ולאופולד וילהלם, ארכידוכס אוסטריה. מדיה וקבצים בנושא קרב אראס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא קרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.