laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמעון שירזי

שמעון שירזי (נולד ב-1963 בתל אביב) הוא מפיק מסיבות ישראלי שהתפרסם במיוחד הודות למסיבות הנושא ומסיבות הגייז שהפיק ועיצב מאז 1991. שירזי נולד בלב העיר תל אביב. משפחתו התגוררה ברחוב שינקין. אימו עבדה כמארחת במועדון של רפי שאולי (מקים מועדון הלילה הראשון בישראל). אביו, זקי שירזי, הקים בשנות ה-70 וה-80 תפאורות לסרטים ישראלים כמו "קזבלן", "מציצים", "הבית ברחוב שלוש" ו"חגיגה לעיניים", וגם להפקות בינלאומיות שצולמו בארץ (מחץ הדלתא, רמבו 3 והמיני סדרה משה שצולמה בסנטה קתרינה שבסיני). שירזי הצעיר התלווה לאביו אל הסטים שהקים, ונגע בבוהמה התל אביבית שעימה היו הוריו מקושרים. לאחר שבבית הספר ארגן מסיבות, הצטרף לרשת האופנה "ראש אינדיאני". תחילה היה מתאם אופנה, אך תוך זמן קצר הפך למעצב תצוגות אופנה. ב-1991 הוזמן באופן חד פעמי לעצב מסיבה ב"מועדון הפינגווין" בתל אביב שיועדה למשוך אליה את הקהל החד מיני, אותו קהל המהווה גם היום את קהל היעד המרכזי לו מופנות מסיבותיו. מסיבת חוף שהפיק באולם הקטן זכתה להצלחה משמעותית הודות לקונטיינר של חול ים שנשפך ופוזר במועדון וגם איש הארטיק מהחוף שהוזמן. לאחר שעיצב מספר מסיבות נוספות, בחר לעזוב את עולם האופנה והקדיש את זמנו לעיצוב מסיבות. את הקפיצה הגדולה בהפקות חווה שירזי לאחר שנתקל בחסמים ביורוקרטים שמנעו ממנו לערוך מסיבות בתל אביב, ולכן בחר לנדוד למועדון "האומן 17" בירושלים. המעבר מאולמות בתי הקולנוע והמרתפים האותנטיים והחמים אותם אכלס עד אותה עת בתל אביב, למבנה תעשייתי גדול ומשוכלל היה חד. לראשונה, מצא אולם גדול שיכול היה להכיל אלפי משתתפים ויותר מכל – לאפשר את הקמתן של תפאורות עצומות שטרם נראו במסיבות הישראליות. בשנת 2011 גייס ארגון בלה דואגת אנשי לילה מובילים למען המאבק להעלאת המודעות ל-HIV והפיק לוח שנה "בלה דואגת" בהשתתפותם. אנשי לילה רבים ומובילים התגייסו למאבק והצטלמו ללוח השנה של "בלה דואגת" לאותה השנה.[5] בין המשתתפים היו: שירזי עצמו, אליוט, טלולה בונט, קיי-לונג ומובילי דעת קהל ואנשי לילה נוספים בקהילה הגאה. בינואר 2013 נפתחה בבית העיר בתל אביב התערוכה "חותמת לילה" (אוצרת ראשית: איילת ביתן שלונסקי), שהוקדשה ליצירתו של שירזי המעצב לא רק את המסיבות שמפיק, אלא תרבות לילה שלמה שזכתה להציב את ישראל ככוח מוביל בתרבות המועדונים בעולם. ביוני 2015, במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב, זכה שירזי להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב. הזמן הוורוד (סרט) ניסן שור, לרקוד עם דמעות בעיניים: ההיסטוריה של תרבות המועדונים והדיסקוטקים בישראל, תל אביב: רסלינג, 2008. יניב הלפרין, "אני ומסיבות זה כמו זוגיות", GoGay,‏ 8 בינואר 2009 דורון ברוש, מלך מסיבות הגייז פותח את הלב: ריאיון עם שמעון שירזי, באתר nrg‏, 12 ביוני 2009 מיכאל יעקובסון, הלילה הזה כולו שירזי, באתר Xnet‏, 6 בינואר 2013 רויטל ונונו, אדם: "המעריצות תמיד ידעו שאני גיי", באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 16 בדצמבר 2013 ג'ורג' אבני, ‏בלעדי: איחוד היסטורי של מלכי חיי הלילה של תל אביב, באתר ‏מאקו‏, 25 במרץ 2014 אלינור פוקס, ‏רוקד כשעצוב, באתר ‏מאקו‏, 4 באוגוסט 2016 עדי סמריאס, ‏"אחרי הפסד הייתי חושב על המסיבה הבאה": שירזי חוגג 50 ומדבר על הכל, באתר "Time Out ישראל", 3 בינואר 2019 ג'ורג' אבני שיר נחמיאס, ‏היכל הקהילה 2015: 40 המשפיעים בתולדות הקהילה, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2015
The Quiet Zone/The Pleasure Dome

The Quiet Zone/The Pleasure Dome אשר יצא ב-1977 היה האלבום האחרון של להקת ואן דר גראף ג'נרייטור עד איחודם ב-2005. האלבום מאופיין בצליל יותר אנרגטי בסגנון ניו וייב אשר היה שונה באלבומים הקודמים של הלהקה שהתאפיינו ברוק מתקדם. זה היה בלתי צפוי מצד הסולן ומנהיג הלהקה, פיטר האמיל. באלבום הזה, הבסיסט ניק פוטר חזר ללהקה, שעזב בשנת 1970, והכנר גרהאם סמית', הצטרף גם הוא להרכב, במקומם של הקלידן יו בנטון והסקסופוניסט דייוויד ג'קסון, זה גרם לשינוי הלהקה במידה ניכרת. באופן רשמי, שם הלהקה קוצר ל-Van der Graaf לאלבום הזה ואלבום ההופעה החי Vital שבא אחריו, אבל התקליטים האלו היו השיא של חברת התקליטים Charisma כשהלהקה השתמשה בשמה המלא והמקוצר. כל השירים נכתבו על ידי פיטר האמיל למעט איפה שמצוין "Lizard Play" – 4:29 "The Habit of the Broken Heart" – 4:40 "The Siren Song" – 6:05 "Last Frame" – 6:15 "The Wave" – 3:15 "Cat's Eye / Yellow Fever (Running)" (האמיל, גרהאם סמית') – 5:21 "The Sphinx in the Face" – 5:59 "Chemical World" – 6:12 "The Sphinx Returns" – 1:18 "Door" – 3:23 "The Wave" – 3:03 גרסת דמו "Ship of Fools" – 3:43 הבי-סייד לסינגל "Cat's Eye" זהו היה האלבום האחרון של הלהקה שנוספו לו רצועות בונוס ניק פוטר - גיטרת בס גאי אוונס - תופים, כלי הקשה פיטר האמיל - שירה, פסנתר, גיטרה גרהאם סמית' - כינור דייוויד ג'קסון - סקסופון בשירים "The Sphinx in the Face" ו-"The Sphinx Returns" מידע על האלבום The Quiet Zone/The Pleasure Dome באתר MusicBrainz האלבום The Quiet Zone/The Pleasure Dome באתר Discogs
Time Vaults

Time Vaults הוא אלבום של להקת ואן דר גראף ג'נרייטור. האלבום יצא לראשונה על קלטת, כמעט ארבע שנים לאחר פירוק הלהקה ב-1978. מאוחר יותר, יצא האלבום על תקליט ויניל וב-1992 יצא לאור על תקליטור. האלבום כולל שירים שהוקלטו על ידי הלהקה מ-1972 עד 1975 בתקופה שהלהקה הייתה בהפסקה זמנית. ההקלטות לא היו באיכות טובה. בין היתר, האלבום גם מכיל את החזרות של הלהקה להופעותיה בשנת 1975, לאחר איחודה. בשיר "Coil Night" הסולן פיטר האמיל מנגן בגיטרת בס והסקסופוניסט דייוויד ג'קסון מנגן על פסנתר. "The Liquidator" (האמיל) – 5:24 "Rift Valley" (האמיל, ג'קסון, אוואנס) – 4:40 "Tarzan" (האמיל, ג'קסון, אוואנס, באנטון) – 2:09 "Coil Night" (ג'קסון) – 4:12 "Time Vaults" (ללא קרדיט) – 3:33 "Drift (I hope it won't)" (באנטון) – 2:40 "Roncevaux" (האמיל) – 6:55 "It All Went Up" (בחלק מהדפסות האלבום השיר נקרא בטעות "It All Went Red") (האמיל) – 4:07 "Faint And Forsaken" (האמיל) – 2:45 "Black Room" (האמיל) – 8:52 פיטר האמיל - שירה, גיטרה, פסנתר, בס דייוויד ג'קסון - סקסופון ופסנתר יו באנטון - אורגן האמונד, בס גאי אוואנס - תופים מידע על האלבום Time Vaults באתר MusicBrainz האלבום Time Vaults באתר Discogs
קונור טריניר

קונור טריניר (באנגלית: Connor Trinneer; נולד ב-19 במרץ 1969) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי. תפקידיו הבולטים ביותר היו של צ'ארלס "טריפ" טאקר השלישי בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" ומיכאל ב-"סטארגייט אטלנטיס". טריניר נולד ב-19 במרץ 1969 בוואלה וואלה, וושינגטון, אבל בילה שנים רבות בקלסו, שם למד בבית ספר יסודי, חטיבת ביניים ולבסוף בתיכון קלסו. הוא למד ב-Pacific Lutheran University שבטקומה. בעודו לומד ב-PLU, הוא שיחק פוטבול. הוא סיים עם התואר ראשון באמנויות במשחק, והמשיך ללימודי תואר שני באמנות מאוניברסיטת מיזורי, קנזס סיטי. הסבא והסבתא של טריניר מצד אמו היו מדרום מיזורי ומצפון ארקנסו, וסיפקו עבורו השראה למבטא הדרומי עבור תפקידו כצ'ארלס טאקר. טריניר עם התחתן אריאנה נווארה ב-29 במאי 2004; יש להם בן, ג'ספר (נולד ב-11 באוקטובר 2005).‏ טריניר פרץ לתודעת הציבור לראשונה ב-"Arcadia" שב-Huntington Theater Company, בוסטון. חלק נכבד מעבודתו עד כה היה בתיאטרון, במיוחד התקשרות ארוכה עם Circle X Theatre Company שבהוליווד. טריניר הופיע במספר הופעות אורח בסדרות טלוויזיה שונות, לרבות "One Life to Live", "גולשים בזמן" ו-"Touched by an Angel". היה לו גם תפקיד משמעותי באדפטציה הטלוויזיונית של "Far East", מחזה מאת א.ר. גורן, בו גילם דמות של קצין הומוסקסואל בשם בוב מונגר. בשנים 2001-2005 הוא גילם את דמותו של קומנדר צ'ארלס "טריפ" טאקר השלישי ב-"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". לאחר ביטולה של הסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", טריניר חזר להופיע ככוכב אורח בתפקידים שונים בסדרות כגון "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור", "24" וכן תפקיד חוזר בדמותו של מייקל וורייט בסדרה "סטארגייט אטלנטיס". הוא השתתף ב-GO3 Electronic & Entertainment Expo בפרת', מערב אוסטרליה; הוא הופיע בערוץ שבע של פרת', יחד עם עמיתו ל-"סטארגייט אטלנטיס", השחקן דייוויד ניקל. קונור טריניר ידוע בעיקר בגין תפקידו בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" (שנים 2001-2005), במסגרתה גילם את דמותו של קומנדר צ'ארלס "טריפ" טאקר השלישי, המהנדס הראשי. מדיה וקבצים בנושא קונור טריניר בוויקישיתוף קונור טריניר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קונור טריניר, באתר AllMovie (באנגלית) קונור טריניר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קונור טריניר, באתר Metacritic (באנגלית) קונור טריניר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Connor Trinneer באתר Memory Alpha (ויקי מסע בין כוכבים) Online biography http://www.startrek.com/database_article/trinneer Star Trek Trinneer Accessed 2008-12-08.
מקסימום אוברדרייב

מקסימום אוברדרייב (באנגלית: Maximum Overdrive) הוא סרט אימה-מדע בדיוני-פעולה-אסונות משנת 1986 שנכתב ובוים על ידי סטיבן קינג. בסרט מככבים אמיליו אסטבז, פט הינגל, לורה הרינגטון וירדלי סמית'. התסריט נכתב בהשראה על בסיס סיפור קצר של קינג בשם "Trucks". זהו הסרט היחיד שביים סטיבן קינג בעצמו, ולאורך השנים בוימו עשרות סרטים המבוססים על ספריו. הסרט הוא מג'אנר "הגולם הקם על יוצרו". בבסיס העלילה - כדור הארץ עובר דרך זנבו של כוכב שביט Rhea-M וקרינה חוצנית פוגעת בו וגורמת למכונות להתעורר לחיים ולנסות לפגוע בבני האדם. במהלך הסרט רואים,למשל, סכין חשמלי הנח בשקט שמתחיל פתאום לפעול מעצמו, ומנסה לקטוע את ידה של עובדת המטבח וואנדה יוני (הלן מקלדוף), אך הודות להתערבותו של סגן המנהל ביל רובינסון (אמיליו אסטבז), שהורס כליל את אותו סכין חשמלי במספר מכות פטיש, היא נפצעת באופן קל מאוד. הסרט מתאר את התבצרותם של האנשים - רובם המכריע עובדי המסעדה ועובדי תחנת הדלק של דיקסי בוי. כאשר המתבצרים מבינים שסיכוייהם לשרוד בתוך מבנה המסעדה קלושים, המתבצרים אוגרים נשק צבאי משוכלל שהזמין מנהל תחנת הדלק דיקסי בוי, בובה הנדרשוט (פט הינגל) ומנסים למצוא דרך להימלט מאימת המכונות שקמו לחיים לרבות כלי הרכב שנמצאים מחוץ לתחנת הדלק. סגן המנהל בין רובינסון (אמיליו אסטבז) הוגה רעיון איך לצאת חמוש מהמסעדה מבלי שהמשאיות ידעו זאת, כך שבסופו של דבר כל המתבצרים זוחלים דרך מנהרות הביוב עד שהם מוצאים מעגן סירות. שם הם לוקחים סירה ומפליגים לעבר חוף מבטחים. מרגע יציאתם מתחנת הדלק של דיקסי בוי ועד להגעתם אל המעגן, מחסלים מתבצרי דיקסי בוי שלוש מכונות. ראשית מחסל ילד בשם דיק קלר(הולטר גרהם) את מכונת הזמנת האוכל של הרכבים במסעדת הדינר בצרור יריות של תת-מקלע, לאחר שהמכונה התחילה לקלל את האנשים משום שהם בני אנוש. אחר כך מחסלת ברט יחד עם קרטיס את אוטו הגלידה לאחר שהם יורים לעברו צרור יריות מתת-מקלע. המכונה האחרונה שמחוסלת היא משאית הצעצועים השחורה, בעלת פנים גדולות של שד ירוק, אותה מחסל ביל רובינסון שיורה לעברה טיל הבזוקה מסוג לאו M72. השמדתה של משאית הצעצועים גורמת שמחה ואושר בקרב מתבצרי הדיקסי בוי. אמיליו אסטבז בתפקיד ביל רובינסון פט הינגל בתפקיד באבה הנדרשוט לורה הרינגטון בתפקיד ברט ירדלי סמית' בתפקיד קוני ג'יאנקרלו אספוזיטו גנב המטבעות ממשחקייה של דיקסי בוי אלן מקאלדוף בתפקיד ונדה ג'ון פרנקי פאיסון בתפקיד הנדי ליאון ריפי בתפקיד בראד כריסטופר מורני בתפקיד קאמפ לומן ג'ון שורט בתפקיד קרטיס ג'יי.סי קווין בתפקיד דאנקן קלר הולטר גראהם בתפקיד דיק קלר בארי בל בתפקיד סטיב גייטון פטריק מילר בתפקיד ג'ואי ג'יי דון פרגוסון בתפקיד אנדי "מקסימום אוברדרייב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מקסימום אוברדרייב", באתר נטפליקס "מקסימום אוברדרייב", באתר AllMovie (באנגלית) "מקסימום אוברדרייב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מקסימום אוברדרייב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מקסימום אוברדרייב", באתר Metacritic (באנגלית) "מקסימום אוברדרייב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דליה בודינגר

דליה בודינגר היא מפיקת טלוויזיה ישראלית וסמנכ"לית תקשורת בחברת אלביט מערכות. לשעבר דוברת חברת החשמל לישראל. בודינגר החלה את הקריירה התקשורתית שלה בדובר צה"ל. בין השנים 1990–1993 הייתה בודינגר העורכת הראשית של החדשות בכבלים. ב-1993 נמנתה בודינגר על מקימי חברת החדשות של ערוץ 2 ושימשה עד 2003 בתפקיד מפיקה ראשית. כעשור מאוחר יותר, הקימה את חברת החדשות של ערוץ 10 עם רם לנדס. במקביל עבדה בודינגר באותה תקופה בחברת נוגה תקשורת. שימשה מנכ"ל קודה תקשורת, חברת ההפקה שמאחורי "מחוברות", "מחוברים" ו"ילדי ראש הממשלה", והפיקה בנוסף את מהדורות החדשות האזוריות עבור הוט ו"יס". את ניסיונה בתחום הדוברות וההסברה צברה בודינגר בתקופה בה שימשה מנהלת פרויקטים ברשות לפיתוח הגליל של המשרד לפיתוח הנגב והגליל. בשנים 2012–2022 כיהנה כדוברת חברת החשמל לישראל ומנהלת אגף תקשורת ודוברות. במסגרת תפקידה הייתה אחראית על תחום ההסברה, הדוברות ויחסי הציבור, ניהול מערך הרשתות החברתיות ואתר האינטרנט של החברה וניהול מערך התקשורת הפנים ארגונית לעובדי החברה וגמלאיה. בנובמבר 2022 מונתה לסמנכ"לית תקשורת בחברת אלביט מערכות. היא מרצה בקורס מיתוג מעסיק באיגוד השיווק הישראלי. בן זוגה הוא חבר הכנסת לשעבר צבי האוזר. דליה בודינגר, ברשת החברתית פייסבוק דליה בודינגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דליה בודינגר, ברשת החברתית LinkedIn עמירם ברקת, ‏אושר: דליה בודינגר תמונה לדוברת חברת החשמל, באתר גלובס, 29 ביולי 2012 עמירם ברקת, ‏דוברת חברת החשמל - זוגתו של מזכיר הממשלה, באתר גלובס, 9 ביולי 2012
חילופי משמרות

חילופי משמרות הוא טקס רשמי, בו קבוצת חיילים, הממלאת תפקיד של משמר טקסי במוסדות חשובים, מוחלפת בקבוצה אחרת של אותו משמר. לטקסים אלו, לעיתים קרובות, כוריאוגרפיה מוקפדת ומורכבת. בארמון אמליאנבורג, משכן המלוכה בקופנהגן, חיילי המשמר המלכותי עומדים על המשמר 24 שעות ביממה. המשמר מתחלף בשעה 12:00 בצהריים כל יום. קיימים שלושה סוגי משמרות וטקסים שונים של חילופי משמרות: משמר המלך - כאשר המונרך נמצא בארמון (נכון ל-2013 - מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק). המשמר מלווה בתזמורת המשמר המלכותי. משמר הלוטננט - כאשר הנסיכים (הנסיך הנריק, בעלה של המלכה, יורש העצר פרדריק, נסיך דנמרק או בנה הצעיר של המלכה - הנסיך יואכים) נמצאים בארמון כעוצרים. המשמר מלווה בחלילים ותופים. משמר האחוזה - כאשר יורש העצר פרדריק או הנסיך יואכים נמצאים בארמון אך לא כעוצרים או כאשר הארמון אינו מאוכלס על ידי בני משפחת המלוכה. המשמר צועד בקופנהגן ללא ליווי תזמורתי. חילופי משמרות נערכים בארמון הנשיאות בסנטיאגו דה צ'ילה בימים אי-זוגיים. שתי יחידות רכובות מובילות תזמורת צועדת צבאית ואת המשמר החדש אל ככר שלפני הארמון, שם הם נפגשים עם המשמר העוזב. התזמורת מנגנת נעימות פטריוטיות ופופולריות ומשמר הכבוד בשער הראשי מחליף ברכות עם קציני שתי היחידות. במצודת פראג מוחלף המשמר בכל יום בצהריים. בחודשי הקיץ מבוצע כל יום טקס חילופי משמרות באחוזת רידו, בגבעת הפרלמנט ובאנדרטת המלחמה הלאומית של קנדה באוטווה. כן נערכים בקיץ חילופי משמרות במצודת קוויבק. לאורך כל השנה מתקיימים מדי יום טקס חילופי משמרות במתחם קבר החייל האלמוני מול חומות הקרמלין על ידי המשמר הנשיאותי. המשמר הקיסרי חילופי משמרות במשמר המלכותי בדנמרק חילופי משמרות בארמון הנשיאות בצ'ילה חילופי משמרות במצודת פראג חילופי משמרות בקנדה מדיה וקבצים בנושא חילופי משמרות בוויקישיתוף
קוריו

קורְיוּ (ביפנית: 古流; מילולית: הדרכים הישנות, האסכולות הישנות), או קוֹבוּדוֹ (ביפנית: 古武道; מילולית: שיטות הלחימה העתיקות), הם מונחים יפנים המשמשים לתיאור טכניקות לחימה יפניות מסורתיות שמקורן לפני ביטול מעמד הסמוראים עם רסטורציית מייג'י. המונח מוגדר למול הגנדאי בודו, אמנויות הלחימה המודרניות של יפן. הטכניקות כוללות שימוש בכלי נשק כגון חרבות, רובים קשתות ועוד, כמו גם טכניקות הקשורות ללחימה כמו שחייה ורכיבה על סוסים. ג'ו ג'וטסו נין ג'וטסו סומו קן ג'וטסו בו ג'וטסו קובודו אוקינאווי קשימה שין-ריו מדיה וקבצים בנושא קוריו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פתון אדום-מקור

פֵתוֹן אֲדֹם מַקּוֹר או פתון ים-סוף (שם מדעי: Phaethon aethereus) הוא מין של פתון, עוף ימי החי בימים ובאוקיינוסים הטרופיים. תחום תפוצתו מתפרש על האוקיינוס ההודי, החלק הטרופי של האוקיינוס האטלנטי, מזרח האוקיינוס הפסיפי, האוקיינוס ההודי וגם על ים סוף. הזכר קטן, ואורכו כ-48 ס"מ, בעוד נוצות הזנב הלבנות שלו מהוות כחצי מאורכו. מוטת כנפיו מגיעה לאורך של כמטר. הסימן השחור שעל כנפיו הארוכות והלבנות בולט במעופו. מסביב לעינו יש כתם שחור, ומקורו אדום. הזכר והנקבה נראים זהים, אך לזכר יש זנב ארוך מעט יותר. אצל הצעירים הזנב קצר, גבם אפור ומקורם צהוב. הפתון מתרבה באיים טרופיים. הנקבה מטילה ביצה יחידה על האדמה או על מדפים בצוקים. מתי שהפתון לא מתרבה, הוא מזדמן למקומות רחוקים מאוד מתחום התפוצה שלו, ופרט אחד אף נצפה בממלכה המאוחדת. פריטים מזדמנים נוספים נצפו בנובה סקוטיה, קנדה ובאי הלורד האו ליד אוסטרליה. הפתון ניזון דגים ודיונונים, אך הוא אינו צולל טוב. הוא יעדיף לתפוס את הדגים ששוחים קרוב לפני המים. עם זאת הוא משתמש בגלים מתנפצים כדי להתחמק ממתקפת פרגטות שודדות. לפתון אדום-המקור יש אוכלוסייה גדולה בברמודה, והוא "הציפור הלאומית" שלה. מדיה וקבצים בנושא פתון אדום-מקור בוויקישיתוף פתון אדום-מקור, באתר ITIS (באנגלית) פתון אדום-מקור, באתר NCBI (באנגלית) פתון אדום-מקור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פתון אדום-מקור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פתון אדום-מקור, באתר GBIF (באנגלית) פתון אדום-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית לפי אתר הצפרות הישראלי
נובה (ריצ'רד ריידר)

נובה (באנגלית: Nova) הוא דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Nova #1 מספטמבר 1976, והיא נוצרה על ידי הכותב מארב וולפמן והמאייר ג'ון בוסימה. נובה הוא האלטר אגו של ריצ'רד ריידר, סטודנט אשר נבחר בידי רומאן דיי - סנטוריון חייזרי של חיל נובה הבין-גלקטי והאחרון מבני מינו - לרשת ממנו את זהותו כנובה פריים לאחר שעולמו קסאנדר הושמד בידי פיראט בין-גלקטי. דיי, שנפצע אנושות בקרב שקרע את קסאנדר לגזרים, הצליח לאתר את הפיראט אך לא יכול היה להביסו עקב פציעותיו החמורות. לפני מותו, דיי בוחר להעביר את כוחותיו לאדם אנושי, בתקווה כי זה האחרון ימשיך את דרכו וישלים את המשימה. ריידר נהרג במהלך אירועי "הציווי של תאנוס" משנת 2011, כאשר הוא וסטאר לורד החזיקו את תאנוס ביקום כיס במטרה למנוע ממנו לשחרר את זעמו על יקום מארוול. בתוך יקום הכיס, ריידר השתמש בכוחותיו ובכוחותיה של הקובייה הקוסמית כדי להחזיר את סטאר לורד ואת דראקס המשמיד ליקום מארוול, אך בלא ידיעתו, גרם גם לחזרתו של תאנוס. תודעתו הועברה למערכת הבינה המלאכותית של קסאנדר, ולאחר שיחה עם ממשיכו סם אלכסנדר, נראה בחיים בביתה של אמו. דמותו של נובה מדורגת במקום ה-98 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. גרין לנטרן וחיל הפקחים הירוקים של חברת DC קומיקס המתחרה מדיה וקבצים בנושא נובה בוויקישיתוף דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Top 100 Comic Book Heroes: #98- Nova ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נובה (פרנקי ריי)

נובה (באנגלית: Nova) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ארבעת המופלאים ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic Four #164 מנובמבר 1975, והיא נוצרה על ידי הכותב רוי תומאס והמאייר ג'ורג' פרז. נובה היא האלטר אגו של פרנקי ריי, מתורגמנית העובדת באו"ם, שפגשה בג'וני סטורם והפכה לחברתו, למרות פחדיה מאש. בהמשך מוסבר כי פחדיה נובעים מכך שהושלכו עליה אותם כימיקלים שגרמו ללפיד האנושי המקורי (האנדרואיד ג'ים האמונד) לפרוץ בלהבות, ואביה החורג, פיניאס הורטון, נטע בה מחסום מנטלי כדי למנוע ממנה להשתמש בכוחות האש שהוענקו לה בעקבות התאונה. לאחר שהמחסום המנטלי הוסר, זכרונותיה שבו אליה, והיא גילתה מחדש את כוחותיה הרדומים. היא הדמות השלישית שנטלה את זהותו של הלפיד האנושי, ועזרה לתקופה מסוימת לארבעת המופלאים בטרם התנדבה כמו הגולש הכסוף להפוך למבשרו של גלקטוס. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Fantastic Four #238, January 1982 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נובה (קומיקס)

הכינוי "נובה" בקומיקס מתייחס לשלושה גיבורי-על ביקום מארוול: האם התכוונתם ל... נובה (ריצ'רד ריידר) – מנהיג חיל נובה הבין-גלקטי נובה (סם אלכסנדר) – השני לשאת את זהות נובה נובה (פרנקי ריי) – חברת ארבעת המופלאים לשעבר ומבשרו של גלקטוס
בד דנים

דנים (בצרפתית: Denim) הוא אריג כותנה שזור אלכסונית (Twill) כך שחוטי הערב עוברים מעבר לשני חוטי שתי או יותר, ובסטייה (offset) משורה לשורה. מקור שם הבד הוא בעיר נים שבצרפת, בה יוצר הבד לראשונה על ידי משפחת אנדרה (André). הבד נודע בתחילה בשם Serge de Nîmes (בצרפתית: סרז' מ-נים) ועם השנים השם התקצר ל-de Nîmes ובאיות מודרני Denim. הבד ידוע כבד ממנו עשויים מכנסי ג'ינס. לעומת בדי קנבס בהם שני צידי הבד זהים, שיטת האריגה בדנים יוצרת הבדל בין שני צידי הבד כך שבבד דנים מחוטי ערב צבעוניים, הצד שבו חוטי הערב עוברים מעל מספר חוטי שתי נראה צבעוני יותר מהצד ההפוך. במכנסי ג'ינס, חוטי הערב הם לרוב בצבע כחול (או אינדיגו) וחוטי השתי לבנים, כך שמתקבל גוון כחול בצד החיצוני של המכנסים וגוון בהיר-לבן בצד הפנימי. הדילוג על מספר חוטי שתי בשזירת הדנים עושה את הבד גמיש יותר ומתאים יותר ללבישה מבדים בשזירה ללא דילוגים. בזכות שזירה זו הדנים גם נוטה להתקמט פחות מבדים אחרים. כמו כן, המרווחים בדילוגי חוטי הערב מאפשרים שזירה צפופה של מספר חוטים רב, דבר המשפר את עמידות הבד בפני מעבר מים ואוויר. השימוש בבד הדנים נפוץ לצורכי עבודה וליצירת ריפוד עמיד מאחר שדוגמת הבד ומרקמה אינם חלקים ולכן כתמים נראים עליו פחות בבירור. לאחר צביעת הבד בייצור בגדים מדנים, הבד עובר שטיפה לריכוך הבד ולשם הפחתה או מניעה של התכווצותו בכביסה. בד דנים שלא עובר תהליך שטיפה בזמן ייצור הבגד (נקרא גם דנים "יבש" או raw denim) נוטה לדהות, דבר הנחשב לרוב רצוי, בעיקר באזורי הבד בהם התנועה רבה יותר כמו הירכיים העליונות באזור המפשעה ואחורי הברכיים. במכנסיים שעוברים שטיפה בזמן הייצור מושג אפקט דומה של דהייה ושחיקה באמצעות מכונות. מדיה וקבצים בנושא בד דנים בוויקישיתוף בד דנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתבי קודש

לרבות מהדתות יש כתבי קודש משלהן, המהווים טקסט יסוד לדת, ופעמים רבות מיוחסת כתיבתם לכוח עליון (אלוהים), שהכתיב את כתבי הקודש לנביאו. התהליך שבו אוסף כתבים הופך למקודש ומחייב, כאשר אין לשנות בהם דבר, מכונה קאנוניזציה. על פי רוב נוצרת לכתבים מסורת פרשנית, לעיתים זאת עולה על הכתב והופכת לשכבה נוספת של ארון הספרים של אותה הדת. כתבי הקודש של הדתות המרכזיות: יהדות: התנ"ך, המשנה והתלמוד נצרות: הביבליה (הברית הישנה (התנ"ך באחד מהקאנונים הנוצריים שלו) והברית החדשה) אסלאם: הקוראן והחדית' הינדואיזם: ודות, אופנישדות, בהאגאוואד גיטה בודהיזם: קאנונים, ובראשם הקאנון הפאלי הדת הזורואסטרית: האווסטה הדת הדרוזית: איגרות החוכמה כתבי הקודש זוכים לתפוצה רחבה ביותר, ומתורגמים לשפות רבות, כך שיהיו זמינים למאמינים בכל שפה שהם דוברים בה. דתות רבות מקדשות את הנוסח המקורי של הטקסט בשפה שבא הוא נכתב. לעיתים, בפרט בנצרות, מקודשים דווקא תרגומים מסוימים של הטקסט (לדוג': תרגום השבעים, הוולגטה), גם ביהדות נכנסו התרגומים הארמיים לקאנון אך הם תמיד נחשבו פחותים בקדושתם מהעברית. הנוסח המאושר לשימוש בבית התפילה הוא לרוב החלטה של הסמכות הדתית (כנסייה, פוסקים וכדומה). ישנה הקפדה מיוחדת על האיות, פריסת העמוד ואופן הכתיבה או ההדפסה של כתבי קודש. ישנן דתות או זרמים דתיים המתייחסות בחשדנות לכל מעשה תרגום, אחרות מברכות עליו כשהוא משרת את הפצת הדת, או מאפשר להמון העם, שלא מכיר את שפת הקודש, להבין את הטקסט המכונן של אמונתם. ישנה מידה שונה של התייחסות לכתבי הקודש כעצם פיזי כבעלי קדושה. ביהדות, בעת הפסקה בקריאה של ספר קודש, משום כבודו אין להפוך אותו, אלא להניחו כשפניו כלפי מעלה ולכסותו. שרפה והשחתה של ספר קודש נחשבת כעלבון לדת לה הוא שייך, ואלו שימשו בדיכויים דתיים ומלחמות דת לאורך ההיסטוריה, כמו גם בפשעי שנאה בימינו. בנוסף לטקסים דתיים, שבהם מקומם של כתבי הקודש מובן מאליו, משולבים כתבי הקודש גם בטקסים חילוניים. דוגמה מובהקת לכך היא טקס השבעתו של טירון בצה"ל, שבסיומו מוענק לחיילים יהודים עותק של התנ"ך, ולחיילים נוצרים או מוסלמים עותק של הביבליה או הקוראן בהתאמה. במדינות שונות נדרשים עדים להישבע בכתבי הקודש על אמיתות עדותם, ובעלי תפקידים על שמירת אמונם לציבור. קאנוניזציה (של כתבים) ספרים חיצוניים ספרות תורנית מדיה וקבצים בנושא כתבי קודש בוויקישיתוף שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רע"ז, סעיף א'