laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
PGM 338

רובה PGM 338 (הנקרא גם PGM Mini-Hecate .338) הוא רובה צלפים לטווח רחוק שתוכנן ומיוצר על ידי חברת PGM Précision הצרפתית. הרובה נקרא על שם הקליבר שלו: 0.338 לפואה מגנום, המיועד לצליפה לטווחים ארוכים של יותר מ-1,000 מטר. הרובה תוכנן כרובה צלפים נגד אנשים ונחשב למדויק ביותר, אמין ונוח ליורה. מתחריו העיקריים בנתח שוק זה של רובי הצלפים הם המקמילן TAC-338, האקורסי אינטרנשיונל ארקטיק וורפר AWM, הבארט MRAD ורובי סאקו TRG. בידיו של צלף מיומן הרובה מסוגל להשיג באופן עקבי דיוק של 0.5 דקת קשת (0.5 MOA) עם תחמושת match-grade. הרובה תוכנן לצליפה נגד מטרות אדם בטווחים של 500–1,400 מטר. בטווחים קצרים יותר מ-500 מטר יש חשש לחדירת יתר עקב עוצמת הירי, דבר שעלול להיות בעייתי בתרחישי חילוץ בני ערובה. בטווחים של מעל 1,200 מטר דיוק הרובה נפגע עקב מגבלות התחמושת אך הוא עדיין יעיל לטווחים של עד 1,500 מטר. את הרובה ניתן להטעין במחסנית בת 10 כדורים. החברה מציעה את האביזרים הבאים בנוסף לרובה עצמו: משתיק קול PGM, ידית אחיזה ארגונומית מעץ, מתפסים מעץ, מסילות פיקטיני ארוכות לגג הרובה ולצדדים, מתאם לטלסקופים PGM, כוונות ברזל PGM לגיבוי, תיבת נשיאה ורצועה לנשיאת הרובה. הרובה נמצא בין השאר בשירות היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של ישראל, הימ"מ, מאז 1996 (ביחד עם "אחיו הקטן" PGM Ultima Ratio ו"אחיו הגדול" PGM Hecate) וזאת בזכות דיוקו הרב, הארגונומיה הנוחה שלו והאיכות הכללית שלו. עקב אמברגו אירופאי על תחמושת וחלקי חילוף ל-PGM הצרפתי, החל הימ"מ בשנת 2013 לקלוט רובי בארט MRAD למערך הצליפה לטווח רחוק במקום רובי PGM 338 שהתבלו ונשחקו. רובה PGM 338 צרפת צרפת: בשימוש צבא צרפת. ישראל ישראל: היה בשימוש יחידות מיוחדות, בהן הימ"מ. סינגפור סינגפור: בשימוש יחידות הקומנדו של הצבא. סלובניה סלובניה: בשימוש צבא סלובניה. מדיה וקבצים בנושא PGM 338 בוויקישיתוף PGM Précision Drake Associates PGM 338 data sheet User Manual PGM .338 LM Modern Firearms PGM 338 תמונות SOCOM PSR Contenders by Tom Beckstrand PGM PRECISION .338 LAPUA MAG Drake Associates' PGM 338 by Charlie Cutshaw PGM Germany
מרים אל-מנסורי

מרים אל-מנסורי (בערבית: مريم المنصوري; נולדה ב-1979 באבו דאבי) היא טייסת הקרב הראשונה באיחוד האמירויות הערביות. הייתה מהנשים הראשונות שהצטרפו לחיל האוויר האמירתי לאחר שנשים הורשו לשרת בחיל, זוכת "מדליית גאוות האמירויות". אל-מנסורי השתתפה בתקיפות האוויריות של איחוד האמירויות נגד דאעש מעל שטח סוריה. אל-מנסורי היא בת למשפחה בת שמונה ילדים, המשתייכת לאחת החמולות הגדולות באבו דאבי. למדה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת איחוד האמירויות הערביות. שאפה להיות טייסת ושירתה בצבא איחוד האמירויות במשך כעשר שנים, לפני שנפתחה האפשרות לגיוס נשים לחיל האוויר. סיימה את לימודיה בבית הספר לתעופה ב-2007 והייתה אחת הנשים הראשונות שהצטרפו לחיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות. אל-מנסורי היא קצינה בדרגת מייג'ור (המקבילה לדרגת רב-סרן בצה"ל) ומטיסה מטוס מסוג F-16 פייטינג פלקון. ב-2014 הייתה אחת הזוכות במדליית "גאוות האמירויות". אל-מנסורי הובילה תקיפות אוויריות מעל שטח סוריה, כחלק מהשתתפות איחוד האמירויות הערביות בקואליציה בינלאומית נגד דאעש עד לנפילתו בשבי של הטייס הירדני מועאז אל-כסאסבה במהלך התקיפות, אז פרשה איחוד האמירויות מהשתתפות בקואליציה. על אף שרואיינה לתקשורת מספר פעמים גם לפני השתתפותה בתקיפות נגד דאעש, הרי שלאחר התקיפות זכתה לסיקור נרחב בתקשורת הבינלאומית. ממשלת איחוד האמירויות נעזרה בסיפורה של אל-מנסורי כדי לקדם תדמית חיובית של מדינה בעלת תרבות אסלאם מודרני. במגוון אמצעי תקשורת פורסם כי לפי סוכנות ידיעות פלסטינית, משפחתה המורחבת של אל-מנסורי גינתה את פעילותה ונידתה אותה. פמיניזם אסלאמי ת'וריא א-שאווי - טייסת מרוקאית. האישה המרוקאית הראשונה שקיבלה רישיון טיס. סוכנויות הידיעות‏, טייסת הקרב הערבייה שהפציצה את דאעש ומטריפה את העולם, באתר וואלה, 26 בספטמבר 2014 סערה סביב הטייסת הערבייה שתוקפת את דאע"ש, באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2014 חמולת מנסורי היא החמולה השנייה בגודלה באבו דאבי. בין היתר, אל-מנסורי היא קרובת משפחה של הפוליטיקאי סולטאן בין סעיד אל-מנסורי, שכיהן כשר הכלכלה. ראו הערת שוליים מספר 8 Emirati Woman Who Reached For The Skies, The National, 11 June, 2014 Itamar Sharon, Female Arab pilot sticks it to Jihadists, Times of Israel, 26 September 2014 Erin Mcclam, ISIS Fight: Mariam Al Mansouri Is First Woman Fighter Pilot for U.A.E., Nbcnews, 25 September, 2014 Mohammed bin Rashid Government Excellence Award, Sheikhmohammed Helene Cooper, United Arab Emirates, Key U.S. Ally in ISIS Effort, Disengaged in December, The New York Times, 3 February 2015 Ishaan Tharoor, U.A.E.’s first female fighter pilot dropped bombs on the Islamic State, The Washington Post, 25 September 2014 Ted Thornhill and Chris Spargo, Arab woman pilot who is poster girl for Gulf states' blitz on ISIS is 'disowned by her family' for bombing 'Sunni heroes of Iraq and the Levant', Mail Online, 28 September 2014 אליעזר היון, צפו: המוסלמית המנודה הפכה לטייסת קרב שתוקפת את דאעש, חרדים1, 28 בספטמבר 2014
קומונה (צ'ילה)

קומונה (בספרדית: comuna) היא הדרגה השלישית, הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של צ'ילה, ומקביל למועצה אזורית או מועצה מקומית בישראל, אם כי קומונה יכולה לכלול ערים שלמות. באזורים מאוכלסים בצפיפות, דוגמה סנטיאגו דה צ'ילה, ולפראיסו וקונספסיון מחולק אגד הערים למספר קומונות. ולהפך, באזורים דלילי אוכלוסין יכולה הקומונה להשתרע על שטח כפרי נרחב יחד עם כמה יישובים שגודלם יכול לנוע מכפרים לעיירות ועד ערים. קומונה נשלטת על ידי גוף הנבחר בבחירות ישירות הקרוי מועצה מוניציפלית (concejo municipal), הכולל ראש עירייה (alcalde) וחברי מועצת העיר (concejales), לתקופה של ארבע שנים. מנהלת השירותים של הקומונה קרויה רשות מקומית (municipalidad) ושוכנת במשרדים של ראש העירייה (alcaldía). על פי חוק הצ'יליאני יכולה רשות מקומית אחת לנהל יותר מקומונה אחת, אף שבפועל קיימת רשות מקומית אחת בלבד, זו של הקומונה קאבו דה אורנוס (Cabo de Hornos) שמנהלת גם את הקומונה של אנטארקטיקה (comuna de la Antártica). שתיהן ביחד מהוות את הפרובינציה אנטארקטיקה צ'ילנה. 346 הקומונות של צ'ילה מקובצות ל-56 פרובינציות (provincias), שבתורן מקובצות ל-16 מחוזות צ'ילה (regiones). מדיה וקבצים בנושא קומונה בוויקישיתוף חוק מספר 19,726
השמינייה (מפלגת העבודה)

השמינייה היו שמונה חברי מפלגת העבודה נחשבו כממשיכי חוג הכפר הירוק, פעלו בשיתוף פעולה וסימנו את הדור הבא במפלגת העבודה אחרי שמעון פרס ויצחק רבין. הצפי היה שחיים רמון יתפוס את ראשות המפלגה כאשר האחרים יעמדו מאחוריו, אך הוא לא התממש. החברים הנוספים היו אברהם בורג, עמיר פרץ, יעל דיין, יוסי ביילין, נוואף מסאלחה, חגי מרום וניסים זווילי. תחילת השימוש במושג לקראת הבחירות לכנסת ה-12, בה שימשו כח"כים מטעם העבודה. באותה תקופה השמינייה היוותה את הסמן השמאלי של המפלגה ודעותיהם היו מקובלות ודומיננטיות במיוחד לקראת הבחירות לכנסת ה-12, ב-1988, ולקראת הבחירות לכנסת ה-13, בשנת 1992. אחת הסיבות העיקריות להתפתחותה של השמינייה הייתה המעבר של בחירת הנציגים לכנסת במפלגת העבודה מוועדה מסדרת לבחירות פנימיות במרכז המפלגה. שיטה זו גיבשה את השמינייה לעבוד יחדיו ולנסות לייצג את הדור הצעיר במפלגה. על אף שההערכות היו שחיים רמון יתפוס את ראשות המפלגה, היו גם שטענו כי דווקא בורג הוא שיעמוד בראשות העבודה, אך ככל הנראה רמון ובורג החליטו שלא להתמודד זה נגד זה, במקרה שיאלצו לכך. ברבות הימים היה זה דווקא עמיר פרץ שכיהן כיו"ר המפלגה, בין השנים 2006-2007 ושוב בין השנים 2019-2021. גידי וייץ, השמינייה של מפלגת העבודה בפגישת מחזור, באתר הארץ, 14 במאי 2015 אילן מרסיאנו, חיים רמון: פורש מהעבודה, עובר לשרון, באתר ynet, 23 בנובמבר 2005 חיים רמון מונה לתפקיד שר המשפטים, באתר ynet, 1 במאי 2006 אבירם זינו, חיים רמון הגיש את התפטרותו, באתר ynet, 20 באוגוסט 2006 מזל מועלם, מליאת הכנסת אישרה: רמון - המשנה לראש הממשלה, בר-און - שר האוצר ושטרית - שר הפנים, באתר TheMarker‏, 4 ביולי 2007 אטילה שומפלבי, חיים רמון פרש מקדימה: "חזרנו להיות הליכוד", באתר ynet, 9 במאי 2012 אטילה שומפלבי, מהפך בעבודה: עמיר פרץ נבחר לראשות המפלגה, באתר ynet, 10 בנובמבר 2005 אטילה שומפלבי, סיכום: הביטחון והחינוך לעבודה, האוצר לקדימה, באתר ynet, 22 באפריל 2006 אטילה שומפלבי ורוני סופר, עמיר פרץ התפטר: "מה החיפזון במינוי ברק?", באתר ynet, 15 ביוני 2007 יובל קרני וגלעד מורג, כתבי ynet ו"ידיעות אחרונות", מפץ פוליטי: פרץ עוזב את יחימוביץ' ועובר ללבני, באתר ynet, 6 בדצמבר 2012 טל שלו, יקי אדמקר, יניר יגנה, אבי אשכנזי‏, דרך חדשה: גבאי ניצח את פרץ בפריימריז של מפלגת העבודה, באתר וואלה, 10 ביולי 2017 nrg מעריב, יעל דיין משיבה אש: נעלבתי מרון חולדאי, באתר nrg‏, 16 בספטמבר 2013 אטילה שומפלבי, יוסי ביילין פורש: לא אתמודד לכנסת, באתר ynet, 28 באוקטובר 2008 דיאנה בחור, מסאלחה: אני עוזב את העבודה, באתר ynet, 6 ביוני 2002 ניסים זווילי מונה לנשיא ענקית התשתיות אלסטום בישראל, באתר גלובס, 17 ביולי 2009
הכוחות המזוינים של איסלנד

ההגנה על איסלנד מורכבת ממשמר החופים של איסלנד, המסייר במים הטריטוריאליים ובמרחב האווירי של המדינה, וכן מכוחות הביטחון הלאומי של הנציב ויחידות של כוחות מיוחדים. איסלנד היא החברה היחידה בנאט"ו שאינה מחזיקה צבא קבע, למרות שאין מניעה חוקית להקים צבא כזה. בשנים 1951–2006 באזור הוצב כוח הגנת איסלנד. משמר החופים מורכב מ-3 ספינות ו-4 כלי טיס, חמוש בנשק קל, תותחים ימיים, ונשק נגד מטוסים. משמר החופים אחראי גם על מערכת ההגנה האווירית, אשר מבצעת מעקב קרקעי אחר תנועת כלי טיס במרחב האווירי של איסלנד. יחידות אשר כפופות לנציב הלאומי גם לוקחות חלק בהגנה על המדינה. בראשונה כוחות הביטחון הלאומי המבצעים פעולות מודיעין, והיחידה המיוחדת וִיקִינג (באיסלנדית: Víkingasveitin), יחידה מיומנת ללוחמה בטרור אשר מהווה חלק מהמשטרה הלאומית. בנוסף קיימת יחידת מענה למשבר המופעלת על ידי משרד החוץ, אשר מורכבת מכוח קטן לשמירת השלום ופרוסה מחוץ למדינה. החל מ-2008 היחידה ממלאת את תפקידה כשהיא אינה חמושה, אלא בנסיבות מיוחדות. כמו כן קיים הסכם עם ארצות הברית בנוגע להגנה על איסלנד. עד שנת 2006 היה באיסלנד בסיס של צי ארצות הברית. בנוסף, יש לה הסכמים צבאיים עם נורווגיה, דנמרק ומדינות נוספות בברית נאט"ו. איסלנד מקיימת בשטחה תרגילים צבאיים של נאט"ו בשם ויקינג הצפוני, האחרון התקיים בשנת 2011. כמו כן איסלנד מקיימת תרגילים לסילוק פצצות בשם האתגר הצפוני. ב-1997 אירחה איסלנד את התרגיל הראשון של שותפות לשלום וכן בשנת 2000 אירחה תרגיל נוסף. איסלנד שלחה כוחות לכוח קוסובו ולכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. ממשלת איסלנד תורמת כלכלית לנאט"ו, בנוסף נורווגיה מאפשרת לאזרחים איסלנדיים לקבל השכלה צבאית ולשרת כחיילי קבע בכוחות המזוינים של נורווגיה. מדיה וקבצים בנושא הכוחות המזוינים של איסלנד בוויקישיתוף אתר משמר החופים של איסלנד (באנגלית)
נדבורנה

נדבורנה (באוקראינית: Надвірна, נהגה: נדבירנה; בפולנית: Nadwórna, ביידיש: נאַדוואָרנאַ) היא עיר במחוז איוואנו-פרנקיבסק אוקראינה. במקום נמצאו ממצאים ארכאולוגיים המתוארכים לתקופת הברונזה, בסביבות 4,000 שנה לפני זמננו. העיר נבנתה סביב טירת פניב. הטירה הוקמה כנראה בחצי השני של המאה ה-16. האזכור הראשון של העיר מתייחס ל-1589. ב-1591 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. ב-1648 הצטרפו תושבי העיר למרד של בוגדן חמלניצקי כנגד פולנים, וחיילים מנדבורנה הצטרפו אל מסעו של חמלניצקי ללבוב. במאה ה-17 הפכה העיר למרכז מסחרי חשוב, משום שדרכי מסחר מהונגריה למרכז אוקראינה עברו במקום. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה נדבורנה לידי פולין. ב-1939 כבש אותה הצבא האדום, ובין 1941-1944 הייתה תחת הכיבוש הגרמני. העיר התפרסמה בשל אחת השושלות החסידיות המפורסמות שפעלה בה, חסידות נדבורנה. בין האדמו"רים הבולטים בשושלת זו היו רבי ישכר בער לייפר ובנו רבי מרדכי לייפר. כמו כן, פעל בעיר רבי צבי הירש מנדבורנה, מתלמידי המגיד ממזריטש. עם כיבוש העיר בידי הסובייטים בספטמבר 1939 נאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית. בתקופה זו נרצחו בעיר מספר משפחות יהודיות בידי אנשי מחתרת אוקראינית. ב-1 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי ההונגרים, ובפוגרום שערכו אוקראינים ביהודי העיר בהמשך החודש, נרצחו כמה עשרות יהודים. כעבור זמן מה הועברו לעיר כ-1,000 יהודים שגורשו מהונגריה. עם העברת העיר לשליטה גרמנית בספטמבר 1941, גויסו יהודיה לעבודות כפייה וחויבו בענידת סרט זרוע. מעת לעת המשיכו האוקראינים המקומיים במעשי רצח ביהודי העיר. ב-6 באוקטובר 1941 נערכה בעיר אקציה גדולה, בה נרצחו כ-2,000 יהודים, רובם נשים, ילדים וזקנים, בבורות ירי ביער בוקובינקה הסמוך. כ-3,600 היהודים שנותרו בעיר לאחר האקציה רוכזו ב-20 באפריל 1942 בשני גטאות שהוקמו בה. בגטו שיועד לבלתי כשירים לעבודה מתו רבים מרעב וממחלות, ואחרים הוצאו להורג כשאושפזו בבית החולים המקומי. במאי וביוני 1942 הועברו לגטאות בעיר יהודים נוספים מהסביבה, ועל יושביהם הוטלו תשלומי כופר. יהודים שניסו להימלט מהגטאות נתפסו ברובם, ונרצחו בידי איכרים מקומיים או שהוסגרו לגרמנים. בספטמבר 1942 שולחו מהעיר כמה מאות יהודים לסטניסלבוב, ושם נרצחו. ב-24 באוקטובר 1942 חוסלו הגטאות בעיר, תוך רצח חלק מיושביהם במקום, ושילוח היתר לאתרי ההרג בסטניסלבוב. כמה עשרות עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר נרצחו בנובמבר 1942. שינוי אוכלוסייה יהודית לאורך השנים: פולין פרודניק, פולין צ'כיה קרנוב, צ'כיה מדיה וקבצים בנושא נדבורנה בוויקישיתוף יהודי נדבורנה בפנקס הקהילות (באנגלית) ספר יזכור לקהילת נדבורנה, בספריית העיר ניו יורק נדבורנה באתר מרכז מורשת יהדות פולין נדבוּרנה (Nadwórna), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "נדבורנה", באתר השטעטל הווירטואלי טרזה פולין, נדבורנה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 810–812), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) נדבורנה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית יהודי נדבורנה בפנקס הקהילות (באנגלית)
חדשות השבוע (מקומון)

חדשות השבוע היא רשת של 5 מקומונים חודשיים שמופצים בחינם במישור החוף הדרומי ובשפלה. ראשיתה במקומון שהחל לצאת לאור בשנת 1971 בראשון לציון. המקומונים ברשת כוללים ידיעות חדשותיות בנושאים מקומיים לצד פרסומות של עסקים ולוחות מודעות שונים. בשנת 2014 הוקם אתר אינטרנט בשם "חדשות השבוע אונליין". האתר הוקם ומנוהל על ידי שי אייזיקוביץ, אשר משמש גם ככתב וצלם. בתחילה האתר שימש כאתר הבית של המקומונים אך מאפריל 2015 מועלים לאתר תכנים נוספים. חומרים חדשותיים של חדשות השבוע מתפרסמים גם באתרי חדשות ותוכניות טלוויזיה מהמובילות בארץ. בינואר 2015 חדשות השבוע מסרה לאתר החדשות למגזר החרדי כיכר השבת מידע על אפליקציה העושה שימוש במדי הצבא הנאצי. לאחר קבלת המידע בכיכר השבת, נעשתה הכתבה "אפליקציה מציגה: צילום במדי הצבא הנאצי". הכתבה נעשתה בשיתוף חדשות השבוע אונליין. בנובמבר 2015 העבירה חדשות השבוע מידע, וכמו כן תמונה עם הרכיבים של הטוגונים הנמכרים ברשת מקדולנדס ישראל. החומרים התפרסמו בעונה 3, פרק 3, "תחקיר המזון – מה מסתתר באוכל שלנו?" של תוכנית התחקירים של מיקי חיימוביץ "המערכת" ברשת, ערוץ 2 אתר האינטרנט הרשמי של חדשות השבוע חדשות השבוע, ברשת החברתית פייסבוק עמוד אודות באתר האינטרנט של חדשות השבוע. חיים אבני, אפליקציה מציגה: צילום במדי הצבא הנאצי - כיכר השבת, באתר www.kikar.co.il, ‏2015-01-27 המערכת עם מיקי חיימוביץ', עונה 3, פרק 3: תחקיר המזון – מה מסתתר באוכל שלנו? | חדשות 13, באתר רשת 13
דאום

דאום הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו "נמוך". האם התכוונתם ל... אהרן דאום – רב אורתודוקסי מודרני באנטוורפן חנוך דאום – עיתונאי וסופר ישראלי יחזקאל דאום – רב ישראלי כריסטוף דאום – מאמן כדורגל גרמני דום
פרוספר מרימה

פרוספר מרימה (בצרפתית: Prosper Mérimée;‏ 28 בספטמבר 1803 - 23 בספטמבר 1870) היה סופר צרפתי. פרוספר מרימה נולד בפריז ולמד משפטים, יוונית, ספרדית, אנגלית ורוסית. הוא אהב היסטוריה, מסתורין והעל-טבעי, והושפע מן הסופר שארל נודייה, מן הסיפור ההיסטורי של וולטר סקוט ומן הדרמה הפסיכולוגית של אלכסנדר פושקין. כבר בגיל 22 כתב את סיפורו הראשון. הוא כתב רומנים היסטוריים, דרמות, סיפורים ומסות. כתיבתו הייתה בסגנון הריאליסטי. רבים מסיפורי המסתורין שלו מתרחשים בספרד וברוסיה, ארצות שמהן שאב את השראתו. הוא תרגם לצרפתית חלק ניכר הספרות הרוסית, וגם שירי עם ספרדים וסלביים. פרוספר מרימה, שהיה גם היסטוריון וארכאולוג נודע, נתמנה ב-1834 למפקח על העתיקות בצרפת (משרה שבה החזיק עד 1860). הייתה בו מזיגה של בלשנות, למדנות ואהבת ההיסטוריה והאמנות, מה שאיפשר לו לכתוב מאמרים בענייני עתיקות, שחלק מהם באו על ביטויים גם בספריו. הוא כתב על הצורך בשחזור של אתרים היסטוריים והיה אחד מראשי התחייה הגותית בצרפת. ב-1840 הוציא לאור את הנובלה המפורסמת שלו "קולומבה", וב-1844 נבחר לאקדמיה הצרפתית. ב-1845 פרסם את הנובלה "כרמן", שמאוחר יותר עובדה לאופרה המפורסמת כרמן של המלחין ז'ורז' ביזה. ב-1853, עקב היכרותו עם נפוליון השלישי, נבחר לחבר הסנאט. פרוספר מרימה נפטר בעיר קאן שבדרום צרפת ב-1870. כרמן; תורגם על ידי א. חרמוני עבור הוצאת שוקן ומהדורה נוספת הופיעה בשנת 1966 בספרית תרמיל. (Carmen) קולומבה; תורגם על ידי שאול גורדון והופיע בשנת 1964 בספרית תרמיל. (Colomba) שלֹשה ספורים: (מתיאו פלקונה, טמנגו, שחוק הטריק-טרק); עברית: ח' אברבאיה, תל אביב: מחברות לספרות, תשי"ב. ("Mateo Falcone",‏ "Tamango",‏ "La Partie de trictrac") ונוס מאיל; תרגם ראובן מירן, הוצאת נהר ספרים, 2009. המשגה הכפול; תרגם מצרפתית מיכה פרנקל, הוצאת נהר ספרים, 2009. אמוץ גלעדי, אלוהות שטנית המוחאת כף לנוכח האסון, באתר הארץ, 24 באפריל 2009 יותם שווימר, החמצה וכישלון בנובלה של מרימה, ynet ‏, 5 במאי 2009 לנה שילוני, לא רק פלגיאט מקדים, באתר הארץ, 17 ביולי 2009 נדב לפיד, סימפטיה לשטן, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2009 פרוספר מרימה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרוספר מרימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי פרוספר מרימה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) פרוספר מרימה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרוספר מרימה, באתר AllMovie (באנגלית) פרוספר מרימה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרוספר מרימה, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרוספר מרימה, באתר Discogs (באנגלית) פרוספר מרימה, דף שער בספרייה הלאומית
סרס

האם התכוונתם ל... מרכז סרס – מרכז מו"פ וייצור אמל"ח בסוריה סרס (עיר) – עיר בצפון מזרח יוון סארס – מחלה ויראלית קטלנית בדרכי הנשימה מוֹרנה סרס – שחקנית אוסטרלית סרס (יצרן רכב) – יצרנית רכב שהוקמה בינואר 2016 בקליפורניה
גביע דייוויס 1992

גביע דייוויס 1992 הייתה התחרות ה-81 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 92 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-2 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. מחזיקת הגביע נבחרת צרפת הודחה בסיבוב השני. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת שווייץ בפורט וורת'. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת ארצות הברית שניצחה בתחרות בפעם ה-30 בסך הכול. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: גרמניה, הולנד, וספרד נותרו בבית העליון אוסטריה, רוסיה, קובה, דנמרק והודו עלו לבית העליון ארגנטינה, בלגיה, קנדה, בריטניה ויוגוסלביה ירדו לבתים האזוריים בשנת 1992 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחרה במשחקה הראשון נגד נבחרת הונגריה. בעקבות ניצחון זה, נבחרת ישראל נפגשה עם נבחרת ספרד על הזכות לעלול לבית העליון. בעקבות הפסד זה, נבחרת ישראל נותרה בבית אירופה ולא עלתה לבית העליון אתר התחרות
סוליה

האם התכוונתם ל... סוליה – אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה סוליית הנעל – החלק התחתון של נעל ושל סנדל סוליה – החלק התחתון של כף הרגל סוליית חשיש – אריזה של חשיש, כ-200 גרם בסלנג: אומצה באיכות ירודה סולי (פירושונים)
אברהם רותם (איש השב"כ)

אברהם רותם הוא מבכירי השב"כ לשעבר, שירת כראש אגף האבטחה. רותם החל את דרכו בשירות הביטחון הכללי כמאבטח ביחידה הממלכתית לאבטחת אישים. בשנים 1978–1982 שימש כראש היחידה. רותם היה אמון על גיבוש מתודת האבטחה בכלל ואבטחת אישים בפרט בשירות וממקימי מערך האבטחה באל על, בספנות ובשגרירויות ישראל ברחבי העולם. בשנים 1982 - 1986 שימש כקצין הביטחון הראשי של השב"כ באירופה. בתפקידו האחרון שימש כראש אגף האבטחה. רותם פרש מן השב"כ בשנת 1990. לאחר רצח רבין פרסם את ספרו הראשון, "האמת, חבר", אודות כשלי מערך האבטחה באירוע. "האמת, חבר", הוצאת ספרות עכשיו, תש"ן 1999. "בשם הסקר", ידיעות ספרים, 2009. יסמין לוי, ‏אף פעם לא נפלתי לתהומות, זה רק העיר אותי, באתר גלובס, 9 באפריל 2013. אריק בנדר, השרים ידונו בביטול אבטחתם האוטומטית, באתר nrg‏, 16 ביולי 2009. יוסי מלמן‏, חשאי בחמישי: פרשת מיסז'ניקוב - גם המאבטחים שברו טאבו, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2012. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חמצוואר

חמצוואר (נכתב לעיתים בשתי מילים חם צוואר) הוא פריט לבוש עשוי צמר או פליס אשר נלבש על הצוואר ונועד לחממו. חמצוואר בנוי כצעיף הסגור לצורה של צינור ובעל שרוכים שבעזרתם ניתן לשלוט על רוחבו. חמצוואר יכול לשמש גם ככובע לחימום הראש, לכיסוי הפה והאף על מנת לשמור עליהם מפני אבק או חול, או כאביזר אופנתי. לעיתים כובעי גרב פתוחים בחלקם העליון על מנת להדמות לחמצוואר. צעיף חותלות מדיה וקבצים בנושא חמצוואר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנצחה

הנצחה היא פעולה שמטרתה לשמר את זכרם של אירוע, אישיות או קבוצת אנשים. ישנן דרכים רבות ומגוונות להנציח, אך המכנה המשותף הוא שפעולת ההנצחה מתבצעת על ידי תווך שנתפש כנצחי. הצורך האנושי בהנצחה נובע משילוב של מספר גורמים: עובדת היותנו בני תמותה וההכרה העמוקה בכך, העובדה כי הצער על האובדן והזיכרון הם אישיים ותחושת הצורך לחלוק אותם ולהעבירם גם לאנשים אחרים, בדרך כלל לדורות הבאים. הנצחה נעשית על ידי משפחתו של המונצח, ועל ידי ארגונים, רשויות מקומיות ומדינות. בדרך כלל נעשית הנצחה לאדם או לחפץ שחלפו מהעולם, אך לעיתים מושא ההנצחה עדיין קיים (או חי, במקרה של אדם) ואף קיימים מקרים לא מעטים של הנצחה עצמית. בדרך כלל נעשית ההנצחה לדמות או אירוע שאינם שנויים במחלוקת, אך לעיתים פורצת מחלוקת על כך. בישראל נוצרה התנגדות עזה לקריאת מוזיאון תל אביב לאמנות על שמו של סמי עופר, שתרם 20 מיליון דולר למוזיאון, וההנצחה והתרומה בוטלו עקב התנגדות זו.[דרושה הבהרה] ההנצחה יכולה להיות באמצעים מוחשיים, כגון: מונומנטים, אנדרטאות, מצבות (שהן אמצעי ההנצחה הנפוץ ביותר), מבנים, פסלים, מזרקות, פארקים, פינות הנצחה ועוד. אמצעי הנצחה מוחשיים נוספים יכולים להיות גם קטנים וניידים יותר, כיצירות אמנות, מדליות, בולי דואר, לוחית זיכרון ואף שטרות ומטבעות. אמצעי הנצחה נפוץ ברשויות המקומיות הוא קריאת שמם של רחוב או כיכר או אתר עירוני על שמו של אדם אירוע. באוניברסיטאות מקובל להנציח תורמים ומדענים באמצעות קריאת שמם על קתדרה (אקדמיה), פקולטה ואף האוניברסיטה כולה. אמצעי הנצחה שאינם מוחשיים נפוצים לא פחות: שירים, יצירות ספרותיות. אמצעים שמשלבים בין השניים הם טקסים, חגים, ימי זיכרון, אירועים מסוגים שונים - בעיקר כאלה שמתקיימים על בסיס תקופתי קבוע - כגון חלוקת פרסים, מלגות, תחרויות שונות ועוד. במגזרים מסורתיים נהוג להנציח על ידי מסגרות לימוד (בעיקר לימוד משניות) ותפילות (בעיקר קדיש ותהילים) הנושאים את שם הנפטר והנצחה על גבי תשמישי קדושה. גם טכנולוגיה מתקדמת גויסה למען פעולות הנצחה, וכיום ניתן למצוא אתרי אינטרנט שמטרתם הנצחה, וכן קידוד של מתקני הנצחה שונים לצורך הנגשת הידע למבקרים במקום. מדיה וקבצים בנושא הנצחה בוויקישיתוף הנצחה, דף שער בספרייה הלאומית דנה גילרמן‏, סמי עופר ביטל את תרומתו למוזיאון תל אביב, באתר וואלה, 31 בינואר 2006
אימרחווי

אִימֵרחֶווִי (בגאורגית: იმერხევი, בטורקית: İmerhev) הוא עמק בצפון שוושתי שבנפת ארטווין שבטורקיה, המשתרע לאורך הגבול עם גאורגיה. ההתיישבות בעמק כוללת 15 כפרים המאוכלסים בתושבים שמוצאים האתני הוא גאורגי הדוברים דיאלקט מקומי של השפה גאורגית. אימרחווי הייתה היסטורית אחת מתת המחוזות של שוושתי, פייף גאורגי מימי הביניים בחלקו העליון אימרחווי או נהר הברטה, מזרחית לעמק ניגאלי ממערב לרכס ארסיאני שגבל באג'ריה מצפון. לאחר שאזורים אלה נכבשו על ידי האימפריה העות'מאנית במאה ה-16, הפכה אימרחווי (אימרחוו בטורקית עות'מאנית) לסנג'ק ואוכלוסייתה התאסלמה בהדרגה. בשנת 1878, בהסכם שנחתם בברלין בעקבות קונגרס ברלין, קיבלה האימפריה הרוסית את השליטה באזור. שוושתי ואימרחווי הפכו לאזור מנהלי-טריטוריאלי (Участок) באובלסט בתומי. בשנת 1886 מנתה אוכלוסיית האזור 18,319 איש שמתוכם היו 42% גאורגים, 51% טורקים ו-7% ארמנים. בעקבות אירועי מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) ותקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה (1918-1921), הפכה אימרחווי לחלק מטורקיה על פי השינויים הטריטוריאליים כפי שהוסכם עליהם בהסכם מוסקבה והסכם קארס. אוכלוסיית העמק מורכבת בעיקר מגאורגים הגרים ב-14 כפרירים הממוקמים סביב הכפר מיידנסיק (Meydancık, לשעבר דִיוֹבַּאנִי). לכפרירים יש שמות טורקיים רשמיים ושמות גאורגיים בלתי רשמיים. האימרחווים הם מוסלמים סונים ושלובים באופן הדוק בחברה הטורקית. כמעט כל תושבי העמק הם דו-לשוניים דוברי גאורגית וטורקית. הדיאלקט הגאורגי המדובר בעמק נקרא הדיאלקט האימרחווי (אִימֵרחֶאוּלִי), המכיל תכונות משותפות רבות לשפתם של שכניהם האג'רים. האימרחווים עצמם, בדומה לקבוצות אתניות אחרות של גאורגים בטורקיה, דבקים בגרסה שונה של מוצאם האתני. על פי גרסה זו האימרחווים שונים במוצאם מתושבי אזור בורשקה (Borçka) שאימצו זהות אג'רית. החוקר הראשון שערך מחקר על התרבות המקומית היה ניקולאס מאר. בשנת 1910 הוא עמד בראש משלחת לחקר תרבות אזור שוושתי. הוא אסף מידע על הספרות העממית והאתנוגרפית במספר כפרים לאורך נהר האימרחווי. צ'בנבורי