laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוסטפא בארזאני

מולא מוסטפא בארזאני (בכורדית: Mela Mistefa yê Barzanî, או: مستەفا بارزانی; 14 במרץ 1903 - 1 במרץ 1979) היה מנהיג כורדי, נשיאה ומייסדה של מפלגת הכורדים הגדולה ביותר כיום בעיראק, המפלגה הכורדית הדמוקרטית (‏Kurdistan Democratic Party). בארזאני הנהיג את המאבק למען אוטונומיה של כורדיסטן העיראקית מול משטר הבעת' בעיראק, ומול איראן בתקופת השאה מוחמד רזה פהלווי. מוסטפא בארזאני היה בנו החמישי של השייח' מוחמד בארזאני ונכדו של השייח' סעיד בארזאני. בארזאני קיבל את חינוכו היסודי בבארזאן, המשיך ללמוד בטורקיה והשלים לימודי דת בסולימאניה. בשנת 1931 החל את פעילותו במרד הכורדי יחד עם אחיו אחמד בארזאני. ב-1935 דוכא המרד הכורדי על ידי המשטר בבגדאד, והוא גורש לסולימאניה. בארזאני ברח מסולימאניה ב-1942 וחידש את מאבקו לעצמאות הכורדים בשנת 1943 כאשר תקף נקודת משטרה בפנדרו. לאחר שגם מרידה זו דוכאה ביד קשה על ידי המשטר, הוא נמלט עם כאלף מתומכיו לאיראן, שם התגורר ברפובליקת מהבאד, הרפובליקה האוטונומית הכורדית שהוקמה בחסות ברית המועצות בכורדיסטן האיראנית ב-1946. כשהתפרקה רפובליקת מהבאד באותה שנה, נמלט עם תומכיו לברית המועצות, תחילה לבאקו, אחר כך לטשקנט, ולבסוף למוסקבה. בעקבות הפיכת עבד אל-כרים קאסם ב-1958, קיבל בארזאני אישור לחזור לעיראק. הוא חזר לבארזאן והחל להניח תשתית לפעילות נגד המשטר העיראקי. ב-1963 החל ראש המוסד הישראלי דאז, מאיר עמית, להדק את הקשרים החשאיים עם בארזאני, ובמשך כעשר שנים העניקה ישראל לכורדים בעיראק סיוע צבאי. לאחר חתימת הסכם אלג'יר ב-1975 בין השאה האיראני מוחמד רזה פהלווי לסדאם חוסיין מהצמרת העיראקית, הסכם שהסדיר את מחלוקת הגבולות בין המדינות והבטיח את הפסקת הסיוע האיראני למורדים הכורדים, דוכא המרד בתוך שבועיים. ב-28 במרץ 1975 נמלט בארזאני עם מספר תומכים לאיראן. ב-30 ביולי 1975 עבר לארצות הברית לצורך טיפול רפואי, ונפטר ב-1 במרץ 1979 בוושינגטון ממחלת הסרטן. בנו מסעוד בארזאני (Mesûd Barzanî) (נולד ב-1946) ממשיך את דרכו כמנהיג המפלגה, ומאז 2005 נשיא כורדיסטן העיראקית בעיראק. ונכדו (מבן אחר), נצ'ירוואן בארזאני (Nêçîrvan Îdrîs Barzanî) הוא ראש הממשלה האזורית של כורדיסטן משנת 2012 (וכיהן בעבר בתפקיד זה מ 2006 עד 2009). שלמה נקדימון - תקווה שקרסה: הקשר הישראלי-כורדי, הוצאת משכל, 1996 יוסי אלפר, מדינה בודדה: החיפוש החשאי של ישראל אחרי בעלות ברית באזור, הוצאת מטר מדיה וקבצים בנושא מוסטפא בארזאני בוויקישיתוף ביוגרפיה מהאתר הרשמי של KDP (אנגלית/כורדית) מוסטפא בארזאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Last Years of Mustafa Barzani, Middle East Quarterly, June 1994 The Barzani Chameleon, Middle East Quarterly, Spring 2007
ציטראל

ציטראל או לימונל הוא מרכיב עיקרי בשמן שבצמח עשב לימון, ובשמנים של צמחים אחרים מסוג עשב הלימון, והוא החומר שנותן לעשב הלימון את טעמו ואת ריחו הלימוני. הוא קיים גם בשמנים של ורבנה (לואיזה), מליסה, לימון ותפוז. ציטראל הוא תרכובת כימית בעלת הנוסחה הכימית C10H16O. הציטראל הוא אלדהיד שמכיל קשרים כפולים (כלומר הוא גם אלקן), ומופיע בטבע כתערובת של שני איזומרים, ציס וטראנס, אשר מגדירים את הסטריאוכימיה (סידור מרחבי) שלו. לשני האיזומרים יש צבע צהבהב וריח אופייני של לימון. לצורת הטראנס, גרניאל, יש ריח חזק לעומת צורת הציס, נראל, שריחה עדין ומתוק יותר. במחקר שנערך באוניברסיטת בן-גוריון ובשיתוף פעולה עם מרכז מדע ים המלח והערבה, בראשות ד"ר רבקה אופיר ופרופ' יעקב וינשטין, וד"ר נתיב דודאי מהמחלקה לצמחים ארומטיים במרכז המחקר נוה יער נמצא שציטראל הורג תאים סרטניים מבלי לפגוע בתאים רגילים ולכן הוא עשוי לסייע במלחמה בסרטן. המחקר נעשה על תאים שגדלו בתרבית בתוך מבחנות. ריכוז החומר הדרוש להרג התאים הסרטניים הוא נמוך, ונמצא במשקה שהוסף לו גרם אחד של עשב לימון. על פי המחקר, הציטראל הורג את התא הסרטני על ידי הפעלת מנגנון של מוות תאי מתוכנת. שמנים אתריים המופקים מהציטראל, משמשים בעיסוי לחיזוק שרירים והרגעת כאבי עצבים. שמנים אלה משמשים בתעשיית הסבונים והבשמים. כן, משמש הציטראל כבסיס לחומרי ארומה שונים שדרוש להם ריח אופייני של לימון. ציטראל יכול לשמש לסינתזה של מספר תרכובות אורגניות, כמו למשל ויטמין A. מדיה וקבצים בנושא ציטראל בוויקישיתוף ציטראל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צמחי לימונית ולואיזה יכולים להרוג תאים סרטניים
גבעת האירוסים

גבעת האירוסים (לעיתים נקראת גבעת הכורכר) היא גבעת כורכר מפורסמת, על הגבול שבין תחום השיפוט של נס ציונה לבין תחום השיפוט של ראשון לציון. גבעת הכורכר היא אתר טבע עירוני בישראל ומהווה חלק גאוגרפי של גן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה, על אף שטרם הוכרזה כשמורת טבע. בשל חשיבותה כאתר טבע עירוני התנהל מאבק ציבורי להפיכתה לשמורת טבע או גן לאומי. ב-2022 רכשה עיריית ראשון לציון את הקרקע במטרה מוצהרת להפכה לשמורת טבע. בעתיד צפויה גבעת האירוסים להשתלב באזור נופש מטרופוליני המפריד בין מראשון לציון ונס ציונה. ביולי 2015 נגרם נזק כבד לאתר, הנמצא בחלקו על קרקע פרטית, בשל עבודות עפר. בקיץ 2016 שוב ביצע בעל הקרקע עבודות עפר בשטח הגבעה ושביל הכורכר המוביל אליה נחסם בעפר. הדבר גרם להפגנות מחאה מצד תושבי ראשון לציון ונס ציונה. ביוני 2019 נשרף חלק גדול מגבעות הכורכר, אם כי האזור בו גדלים האירוסים לא נפגע. במרץ 2021 הוועדה המחוזית לתכנון ובניה החליטה כי "גבעת האירוסים" תוגדר כשמורת טבע. באוקטובר 2022 הודיע ראש עיריית ראשון לציון רז קינסטליך על רכישת הגבעה מבעליה הפרטיים תמורת 25 מיליון ש"ח. במסגרת הרכישה, שאושרה בעירייה, הגבעה תשוקם ותטופח, ותהפוך לשמורת טבע. בשנים האחרונות נערכו בגבעה מספר סיורי טבע מסוג "ביו-בליץ" במטרה לתעד את הפאונה והפלורה של הגבעה. הסיורים החלו כיוזמה פרטית של חוקרי טבע ופעילים סביבתיים, ובשנת 2023 קיבלו את חסות עיריית ראשון לציון. הגבעה שופעת בפריחה רבה בעיקר בחורף ובאביב, וקיבלה את שמה מאירוס הארגמן הפורח עליה. היא מתנשאת לגובה של כ-50 מטר מגובה פני הים והיא מוקפת בפרדסים ושדות, בהם שדות חקלאיים. הגישה לגבעה היא מכביש ראשון לציון - נס ציונה (412). בסביבתה שבילים לא מסומנים רבים לצד מסלול מסומן אחד של החברה להגנת הטבע. בקרבת המקום הוקם גן אירועים הנושא את אותו השם. הגבעה נוצרה משילוב של כורכר וחמרה. על הגבעה ובסביבתה פריחה רבה. בחורף פורחים במקום בין השאר רותם, קידה שעירה, כלנית מצויה, חמציץ נטוי, רקפת מצויה, מרגנית השדה, אלקנת הצבעים, לשון-שור מגובבת, לופית מצויה, חרצית עטורה, סביון, ציפורני חתול, וקחוון לצד אירוס הארגמן שהעניק לגבעה את שמה. בקיץ מאופיינת הגבעה בצמחייה קוצנית. בגבעה יש מינים אנדמיים למישור החוף. בתחום הגבעה יש מחצבת כורכר נטושה, ומפסגת הגבעה יש תצפית טובה בעיקר לכיוון מזרח. במקום ניתן למצוא חרקים רבים וצבי יבשה. גם מינים רבים של ציפורים שוכנים באזור. כלניות בגבעת האירוסים פרחי השקד בגבעת האירוסים במבט מקרוב השקדייה מרחוק לצד הכניסה לפרדס צמח הרותם בגבעת האירוסים לופית מצויה בגבעה מרגנית השדה במעזבה ליד הפרדס חמציץ נטוי בסבך גריגה מסביב לגבעה מרבד סביונים בראש הגבעה גן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה טבע עירוני בישראל מדיה וקבצים בנושא גבעת האירוסים בוויקישיתוף גבעת האירוסים - באתר "טבע ונופים בישראל". גבעת האיריסים בראשון לציון כמקרה בוחן של שימור צמחיית בר בשטחים קטנים בתחומי ישוב עירוני, כלנית (כתב עת), 11 באפריל 2016 רשימת מינים בגבעת האירוסים שתועדו בביו-בליץ מאי 2023, ב-Google Drive קולאז' תמונות מביו-בליץ בגבעת האירוסים, מאי 2023 ב-Google Drive צחי אבנור, תמונות של פריחה וחרקים מגבעת האירוסים, פליקר צפריר רינת, עבודות עפר גרמו נזק כבד לגבעת האירוסים, מאתרי הטבע החשובים במרכז, באתר הארץ, 12 ביולי 2015 אביגיל קדם, פגיעה בבע"ח ובאירוס הנדיר: האם השריפה בגבעות נס ציונה הייתה הצתה?, באתר mynet‏ רחובות, 5 ביולי 2019 אילנה קוריאל, ירוק ליד ראשל"צ: "גבעת האירוסים" תוגדר כשמורת טבע, באתר ynet, 21 במרץ 2021 הדר כהן‏, עיריית ראשון לציון תשקיע 20 מיליון שקל ברכישת גבעת האירוסים, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2022
אין (נהר)

אִין (מגרמנית: Inn; ברומאנש: En) הוא נהר באירופה, העובר לאורך 517 ק"מ במדינות שווייץ, אוסטריה וגרמניה. האין הוא אחד מן היובלים העיקריים של נהר הדנובה. הנהר יוצא מהרי האלפים, בקרבת העיירה השווייצרית סנט מוריץ שבעמק אנגאדין (Engadin), אשר מקור שמו הוא מן הנהר (התחילית "En"). משם הוא ממשיך לכיוון צפון-מזרח ונכנס לתוך אוסטריה, וכשמגיע לעיירה האוסטרית לאנדק הוא פונה מזרחה, חוצה את המדינה האוסטרית טירול ואף נכנס לבירתה אינסברוק. לאחר מכן הוא חוצה את גבול אוסטריה-בוואריה (שבגרמניה) ליד העיירה קופשטיין. בשטח בוואריה הנהר זורם צפונה וחוצה את הערים רוזנהיים, ואסרבורג אם אין וואלדקרייבורג; לאחר מכן הוא פונה מזרחה וחוצה את העיירות מיהלדורף ונויטינג. לאחר מכן הוא גדל בצורה משמעותית, כשנשפכים אליו הנהרות זלצך ואלץ. בקטע זה, לאחר שנשפכים אליו שני הנהרות ועד הזרימה אל תוך הדנובה, הוא יוצר גבול טבעי בין גרמניה ואוסטריה. ערים שבהן עובר הנהר בקטע זה הן: בגרמניה זימבאך ופאסאו ובאוסטריה בראונאו אם אין ושרדינג. לדנובה הוא נשפך סמוך לעיר פאסאו, יחד עם הנהר אילץ. אין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אריה ליב סמיאטיצקי

אריה ליב סֶמיַאטיצקי (1883, סוקולי, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית (פולין) – 1945, תל אביב) היה סופר עברי, עורך, מתרגם ומורה. אריה ליב בן צבי סמיאטיצקי נולד בשנת 1883 בעיירה סוֹקוֹלִי (סאָקאָלי; Sokoły), הסמוכה לעיר לומז'ה, בפלך גרודנו שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בחבל פודלסיה שבמזרח פולין). הוא למד בחדר ובישיבה, אך במקביל למד גם לימודים כלליים. הוא החל בעבודתו כמורה בגיל 21, בתחילה בעיר גרודנו, בשנת 1904, ובשנת 1907 עבר להורות ולהתגורר בעיר וילנה. בווילנה החל לעסוק גם בתרגום ועריכה, הצטרף למערכת העיתון העברי "הזמן", והתמחה בסִגנוּן ושכתוב. סמיאטיצקי יצא למסע ארוך, ונדד בערי רוסיה, קווקז ואוזבקיסטן. הוא הגיע במסעו עד לעיר בוכרה, וישב זמן קצר בין יהודיה. כשחזר ממסעו שב אל ההוראה: תחילה בוורשה, שם לימד בבית הספר התיכון של מגנוס קרינסקי, ואחר-כך בלודז', בגימנסיה של ד"ר מרדכי זאב ברוידא. בעת מלחמת העולם הראשונה שהה בפולין, והיה מפקח על בתי ספר יהודיים. כישרון העריכה שלו קנה לו אוהדים והתפרסם, וחיים נחמן ביאליק הזמין אותו לעבוד כעורך ומסגנן בהוצאת "מוריה" שלו; בתחילה באודסה, ואחר כך, בשנת 1921, יצא מרוסיה עם חבורת ביאליק, והמשיך עם הוצאת "מוריה" (לימים "דביר") גם בבאד הומבורג שבגרמניה. בשנת 1925 עלה סמיאטיצקי לארץ ישראל, התיישב בתל אביב והמשיך בעבודתו כעורך ומתרגם. בשנות עבודתו בהוצאת אמנות ובהוצאות אחרות ערך, סִגנן ו"שִכתב", מאות ספרים. הוא לא נהג לחתום את שמו על הספרים. הוא גם השתמש בשמות עט שונים – ל. סמן, א' אחירב, א. שמו (ואף "אלמוני") – בהם חתם בעיקר על תרגומיו. היה חבר אגודת הסופרים העברים. סמיאטיצקי נפטר בשנת 1945. נקבר בבית הקברות טרומפלדור. משבת לשבת: סיפור, על יסוד החוברת מרחביה "לנוער", מאת א' אחירב (אריה סמיטיצקי), ציורים מאת נחום גוטמן, תל אביב: אמנות, 1939. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לואיס קרול, עליזה בארץ הנפלאות (הרפתקאות אליס בארץ הפלאות) (כתוב עברית בידי ל. סמן, פרנקפורט ע"נ מיין: אמנות, תרפ"ד. קרין מיכאליס, המסע הגדול של ביבי (תרגם: א' אחירב), תל אביב: אמנות, 1964. אדמונדו דה אמיצ'יס, הלב (תרגם: י. הלמן, ערוך על פי המקור בידי א. שמו), פרנקפורט: אמנות, תרפ"ב-1922. טלבוט בינס ריד, זקני בית הספר בוילבי (תרגם: א' אחירב), תל אביב: עם עובד, תשכ"ו-1965. שלום התלמיד: ספר הדרכה, חובר בידי גדולי הרופאים (תרגום: אריה סמיטיצקי), אודסה: מוריה, 1906. סמיאטיצקי תרגם גם תרגומים נוספים, שנדפסו בכתבי עת עבריים, ובהם מגילת נמרוד מאת ש. אנ-סקי, הדבורה זיוית (הדבורה מאיה) מאת בונסלס (חתם על התרגום כ"אלמוני") ועוד. רשימת הפרסומים של אריה ליב סמיאטיצקי, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי אריה ליב סמיאטיצקי בפרויקט בן-יהודה הסופר אריה סמיאטיצקי, דבר, 20 במרץ 1945 אריה סמיאטיצקי, משמר, 20 במרץ 1945 הסופר א. סמיאטיצקי ז"ל, הצופה, 20 במרץ 1945 הלוויית א. סמיאטיצקי, משמר, 21 במרץ 1945 דרכו האחרונה של אריה סמיאטיצקי ז"ל, הצופה, 21 במרץ 1945 אריה ליב סמיאטיצקי (אורכב 30.06.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר האקדמיה ללשון העברית אריה ליב בן צבי סמיטיצקי (1883-1945), דף שער בספרייה הלאומית הספר הסרוק באתר הספרייה הלאומית הספר הסרוק באתר הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבתן נקוד

צַבתָן נקוד או צבתן מצוי (שם מדעי: Forficula smyrnensis), המכונה גם חרק מספריים או חיית מספריים, הוא חרק מסוג צבתן השייך למשפחת הצבתניים. הצבתן הוא חרק לילי בעל גלגול חסר. אורכו בין 16 ל-26 מילימטרים, כולל הצבת. כנפי החפייה של הצבתן קצרות מאוד, כרבע מאורך הבטן בלבד, ובמרכזן כתם לבנבן - הכתמים שעל שמם נקרא הצבתן "נקוד". כנפי התעופה גדולות, אולם במנוחה הן מקופלות מספר פעמים לאורך ולרוחב, עד שהן נראות כזוג נוסף של כתמים לבנים המבצבץ מתחת לכנפי החפייה. צבע גופו של הצבתן חום אך ראשו, חזהו ורגליו בהירים יותר. לראשו שני מחושים בעלי עשרה מקטעים. לזכר גוף ארוך מלנקבה, צבת רחבה יותר בבסיסה ומעוקלת יותר. לנקבה צבת דקה יותר וישרה, בדומה לצבת הנימפות. בטנו של הזכר מחולקת לעשרה מקטעים כולל הצבת, ולנקבה רק 8 מקטעים. בדומה לשאר בני משפחתו, הצבתן הנקוד ניזון בעיקר מצמחים ומפרחים כגון דליה, ציפורן וורד, אך לעיתים הוא צד גם חרקים קטנים כגון כנימות, דגיגי כסף ואחרים. כרוב בני משפחתו, הצבתן הנקוד מעדיף מקומות אפלים, מוגנים וחשוכים. בשעות היום הוא מסתתר בסדקים ובחריצים אפלים ולחים, ובלילה הוא יוצא לחפש מזון. כאשר הוא מרגיש מאוים או בשעת ציד, הצבתן מקמר את הצבת מעל גבו. בחורף מטילות הנקבות צבר ביצים לבנות במקום אפלולי, כדוגמת חללים תחת אבנים, בין עלי שלכת או בסדקים בקיר. בשונה מרוב החרקים, הנקבה שומרת על הנימפות לאחר בקיעתן ומאכילה אותן כחודש וחצי, עד שהן עומדות ברשות עצמן. במהלך תקופה זו הנימפות משילות את עורן כארבע פעמים. תפוצה: הצבתן הנקוד הוא מין מזרח תיכוני. התפוצה בישראל: צפון הארץ ומרכזה, כל השנה, בעיקר בחורף. למרות מראהו המאיים אין הצבתן יכול לפגוע ישירות בבני אדם. צביטתו איננה חזקה מספיק כדי לפצוע את העור והוא אינו יכול לנשוך או להעביר מחלות. בהיותו אוכל כל, הצבתן עלול להזיק לצמחייה בגינות נוי, בעיקר לפרחים. מאידך, הוא גם טורף מזיקים שונים כגון כנימות וחרקים אחרים. זכר מחפש מזון זכר מחפש מזון זכר נימפה מדיה וקבצים בנושא צבתן נקוד בוויקישיתוף צבתן נקוד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צבתן נקוד, באתר GBIF (באנגלית)
צ'אודר צדפות

צ'אודר צדפות (באנגלית: Clam chowder) הוא מרק המכיל ציר וצדפות. פרט לצדפות נהוג להוסיף למרק גם חתיכות תפוח אדמה ובצל המטוגן קלות בשומן. רצועות גזר או סלרי מוספות לעיתים. כמו כן לעיתים מוסיפים פטרוזיליה או עלי דפנה לצורכי עיטור המנה והוספת טעם. צ'אודר דגים בסגנון ניו אינגלנד, היא וריאציה על המרק המקורי, שלה מוסיפים כמות נכבדת של חלב או שמנת. יש הטוענים, שבשנים האחרונות המרק מכיל יותר ויותר חלב כתוצאה מהתיירות בניו אינגלנד, בעוד שהמנה המקורית צלולה בהרבה ממה שנהוג להגיש היום. לפי הטענה, תיירים שנרתעים ואינם רגילים לטעם הצדפות ופירות הים שבמנה מעדיפים את המנה עם יותר חלב. בעבר היה נהוג במסעדות להגיש את המרק עם השמנת בצד והסועד היה מוסיף כראות עיניו, מנהג זה אינו שכיח עוד. צ'אודר דגים בסגנון מנהטן, הוא וריאציה של המרק המקורי שלה מוסיפים עגבניות ליצירת צבע אדום ולקבלת טעם נוסף. משנת 1890 נקראה המנה "צ'אודר דגים בסגנון קוני איילנד", או "צ'אודר דגים בסגנון שוק הדגים פולטון". הכינוי מנהטן הודבק למנה רק בתחילת המאה ה-20. מסעדות בדרך כלל מגישות את הצ'אודר בסגנון מנהטן או בסגנון ניו-אינגלנד, אך לא בשניהם. המנה "צ'אודר דגים" דומה ל"צ'אודר צדפות" אך את מקומן של הצדפות מחליפים חתיכות דג, פעמים רבות בקלה. למנה מוסיפים שמנת, תירס ולפעמים בצל. קרקרים קטנים ומלוחים בעלי שש צלעות, הנקראים "קרקר צדפות" מוגשים בדרך כלל בתוספת למנת המרק. בארצות הברית, מוגש צ'אודר בסגנון ניו אינגלנד בקערות העשויות לחם שאור, במיוחד בסן פרנסיסקו שבה המנה פופולרית בקרב תיירים ונחשבת כ"מנה מקומית" מאז 1849. מדיה וקבצים בנושא צ'אודר צדפות בוויקישיתוף רון כהן, אוכל של מקומות קרים - מכינים קלאם צ'אודר כמו בבוסטון, באתר ynet, 7 בנובמבר 2006, מתכון "צ'אודר צדפות" מאת השף רון (שפאץ) כהן האימא של המרקים החורפיים, מתכון ל"צ'אודר צדפות" ו"צ'אודר דגים" באתר מגזין ים
דאדרה ונאגר האוולי

דאדרה ונאגר האוולי (בג'וגראטית: દાદરા અને નગર હવેલી, במראטהי: दादरा आणि नगर हवेली) הייתה טריטוריית איחוד במערב הודו עד 2020, עת מוזגה עם דאמאן ודיו לטריטוריית איחוד חדשה דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו והפכה למחוז (אנ') בתוכה. דאדרה היא מובלעת בתוך מדינת גוג'ראט ונאגר הבלי נמצאת בין המדינות גוג'ראט ומהאראשטרה. שתיהן שוכנות בשפך הנהר דמאן גנגה. הטריטוריה הייתה בשלטון פורטוגזי מלא מ-1779 עד 1954, עת נכבשה בידי כוחות מקומיים שגירשו את הכוחות הפורטוגזיים, והוכרזה כמדינה עצמאית. הטריטוריה הגישה בקשה רשמית להסתפח להודו ביולי 1961, וב-11 באוגוסט 1961 נכללה בהודו כטריטוריית איחוד. מדיה וקבצים בנושא דאדרה ונאגר האוולי בוויקישיתוף דאדרה ונאגר האוולי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Constitution (Tenth Amendment) Act, 1961 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוץ'

טוץ' (ברומנית: Tocini) הוא סוג של לביבות העשויות מתפוחי אדמה מגורדים וביצים. לביבות אלה הן מאכל מסורתי בצפון רומניה המקובל גם בקרב יהודי בוקובינה וגליציה. הטוץ' נעשה במספר גרסאות. הגרסה הפשוטה דומה ללטקעס, ומטוגנת ביחידות או בלביבה אחת גדולה, והגרסה החגיגית המכילה את אותם המרכיבים אך גם מכילה שמרים וקמח, ומטוגנת למעין פשטידה (קיגל). את הטוץ' ניתן להכין בטיגון על מחבת, סיר או סיר פלא, וגם באפייה בתנור. המאכל לעיתים משמש כמאכל חג בחנוכה בשל המנהג לאכול מאכלים מטוגנים וכן כמאכל בפסח, בשל היעדרו של חמץ בין מרכיביו. רושטי Cookbook for Epicurean Tastes. New cookbook delivers Bukovinian fares, pays tribute to ethnic cuisine באתר prweb.com, אזכור של המאכל בספר מתכונים בוקובניים שני מתכוני Rop-Totch מפורומים של תרבות צוענית: (בצרפתית) (הקישור השני כולל תמונה) GALETTES DE POMMES DE TERRE - Rop-Totch(הקישור אינו פעיל) Rop-Totch טוץ' - פשטידת תפוחי אדמה רומנית, באתר מתכונים.נט פשטידת תפוחי אדמה עם שמרים (טוץ'), באתר טעמים קיגל תפו"א לחנוכה של יוצאי בוקובינה - טוץ', פורום מטעמים פשטידת תפוחי אדמה מבוקובינה (טוץ') לפסח, אתר "חביבה על הצלחת" ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארגונים ודמוקרטיה

ארגונים, בבסיסם, מהווים בעייתיות בכל הנוגע להתייחסות לדמוקרטיה, הן בהתייחסות אליהם כאל חברה העומדת בזכות עצמה, הן בהתייחסות אליהם בתת-חברה של חברה גדולה מהם, והן כגורם המחנך את הפרטים בו ומשפיע על צורת חשיבתם. לבעייתיות זו כמה סיבות עיקריות: ארגונים מקבעים בחוק ובנורמה אי-שוויון בין בעלי תפקידים שונים, בזכות ההבנייה הגבוהה בהם וחלוקת העבודה והאחריות. אי-שוויון זה בעייתי במיוחד כאשר מדובר ביחסי הציות של המנהל והכפוף לו. ארגונים מדגישים את הצורה של הקיום האנושי במקום את המהות הערכית שבו, בשל השימוש בפורמליזציה. ארגונים נוטים להעמיד את ערכי המקצועיות והיעילות במעמד גבוה, דבר המונע פלורליזם והתבססות ערכים אנושיים בארגון. ארגונים מצמצמים את זווית ההשקפה של האדם על העולם האנושי לגבולות הנגזרים מתפקידו המסוים, בשל תהליך ההתמקצעות. ארגונים מדגישים את האינטרס (כלכלי או אחר) של הפרט כקובע את יחסיו החברתיים, ומצמצם את היווצרותה והשפעתה של השקפת עולם חברתית-שיתופית בחייו. תהליך זה מועצם עקב תכונתם של הארגונים ליצור גבולות ברורים בינם לבין סביבתם, עיקרון המקשה על הפרט בהם לתפוס את פעילויות הארגון כחלק בלתי נפרד מן החברה הכללית (ולכן, אין הוא מסוגל לתפוס את השפעתו המלאה על החברה, תפיסה המהווה תנאי לקיום דמוקרטיה) בשל הממדים הלא דמוקרטיים בתוכם, מטמיעים הארגונים מידה מסוימת של חשיבה לא-דמוקרטית בחבריהם, גם מחוץ לפעילותם בארגון. ארגונים מפתחים אינטרסים כלפי סביבתם (בעיקר הגברת ההכנסות וצמצום ההוצאות) הנובעים מהצורך לפעול ביעילות. אינטרסים אלו פוגעים ביכולת החברה לקיים דפוסי פעולה שיתופיים, שאינם מבוססים על אינטרס צר. למרות נטיות אלו, קיימים לעיתים בארגונים שונים תהליכים דמוקרטיים מסוימים, שמשמעותם הענקת שליטה מסוימת לחברי הארגון על הארגון עצמו, באופן החורג מההירארכיה הארגונית (לדוגמה: הכרה בסמכויותיו של נציג עובדים שאינו מטעם ההנהלה, קיום בחירות וכו'). כנגד נטיות אלו קיימות נטיות להתנהלות אוטוריטרית, כלומר - עיצוב החיים על ידי ההירארכיה הארגונית. גם בארגונים בהם מידה גבוהה של דמוקרטיה, עדיין קיימים ממדים אוטוריטאריים ניכרים (לעיתים קיימים תהליכים שעוקפים את הדמוקרטיה, כגון צירוף חברי הנהלה שלא דרך בחירות אלא על ידי מינוי ישיר ויצירת משרות חדשות). תהליכי צמצום הדמוקרטיה בארגונים תוארו על ידי חוקרים שונים, שהידוע שבהם הוא כלל הברזל של האוליגרכיה, שנוסח על ידי רוברט מיכלס. חוקרים נוספים היו ברל ומינס שחקרו ב-1933 תאגידי ענק בהם מפוצלת הבעלות בין בעלי מניות רבים, לכל אחד חלק קטן ביותר מסך המניות (לפי חקירתם, בשנת 1929 לא היה בעל יותר מאחוז ממניות חברות ענק כגון 'מסילת הברזל של פנסילבניה' ו'אמריקן טלפון אנד טלגרף'). חוקרים אלו מצאו כי הנהלת חברות אלו הפכה להנהלה ריכוזית, המקבעת ומשמרת את עצמה. מונחים במבנה ארגוני
היינריך שנקר

היינריך שֶנקֶר (בגרמנית: Heinrich Schenker; ‏19 ביוני 1868 – 13 בינואר 1935) היה תאורטיקן מוזיקה ומלחין יהודי-אוסטרי, שהתפרסם בעיקר מניתוח מבני של יצירות. שנקר נולד בווישניווצ'יק (אנ') במחוז טרנופל שבגליציה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית ליוהאן שנקר וג'וליה, שניהם היו יהודים. שנקר היה החמישי מבין 6 אחים. בילדותו, נתגלה כישרונו המוזיקלי. בשלב מסוים עבר לווינה כדי ללמוד אצל אנטון ברוקנר. אחר כך, למד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. אחד מרעיונותיו המקוריים היה Tonicization, כלומר התייחסות להרמוניה רגעית (אקורד) כאל מרכז טונאלי. רעיון דומה אך בלתי-תלוי מצוי אצל ארנולד שנברג. עם ממשיכי ומפתחי תורתו נמנים התאורטיקנים פליקס זלצר וקארל שכטר. לאחר שסיים לימודי המשפטים באוניברסיטת וינה, התמסר שנקר במלואו למוזיקה. ההזדמנות הגדולה הראשונה שלו הייתה בזכות מקסימיליאן הארדן (אנ'), עורך כתב עט מפורסם, שפרסם את יצירותיו המוקדמות ביותר של שנקר. לאחר מכן הוצאו פרסומים בכתבי עת אחרים. ממכתבים ששרדו ב"ארכיון שנקר" עולה כי במהלך לימודיו לא הייתה לשנקר הכנסה והוא התקיים אך ורק בזכות כספים של תומכיו. הוא המשיך להתנהל כך לאחר סיום לימודיו. שנקר ראה את עצמו בעיקר כמלחין, וניסה להתחבב על תומכיו כאמצעי לקידום יצירותיו. כמה מכתבים מעידים על פגישותיו עם אדוארד הנסליק. לאחר שלא הצליח להשיג הכרה כמלחין וגם כמנצח, בשנת 1900 הוא העביר את התמקדותו יותר ויותר לבעיות בעריכה מוזיקלית ותורת המוזיקה. עם הזמן, שנקר ראה כיצד ההבנה המסורתית של מוזיקה הולכת ונעלמת וחש צורך לשנות את שיעורי המוזיקה והתיאוריה. כבר במאמרו משנת 1895 "Der Geist der musikalischen Technik" התייחס לשיבושים הנופלים במהדורות חדשות המתפרסמות ליצירות קיימות. Harmonielehre (הרמוניה), 1906 Kontrapunkt‏, 1910 מדיה וקבצים בנושא היינריך שנקר בוויקישיתוף היינריך שנקר, באתר MusicBrainz (באנגלית) היינריך שנקר, באתר Discogs (באנגלית) יסודות הטונליות על פי שנקר, למתחילים אמיר מנדל, מלחין מהמאה ה–19 מרגיז את האמריקאים, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2020 היינריך שנקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מלחין מהמאה ה–19 מרגיז את האמריקאים, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצי האי יוקטן

חצי האי יוקטן (ספרדית: Yucatán) נמצא בין הים הקריבי למפרץ מקסיקו, ממזרח למצר טוואנטפק (Tehuantepec) — מצר יבשה המחבר את צפון אמריקה אל מרכז אמריקה. בחצי האי נמצאות המדינות המקסיקניות יוקטן, קמפצ'ה, קינטנה רו, חלקה הצפוני של בליז ואל פטן, המחוז הצפוני של גואטמלה. חצי האי ידוע בשל מרכזיותו לתרבות המאיה. חצי האי הוא מבנה קרסטי ברובו, מורכב בעיקר מאבן גיר. שקעים באדמה נפוצים בכל אזור השפלה הצפונית בחצי האי. שקעים אלה שימשו בעבר כמקור המים העיקרי לבני המאיה ועד היום נעשה בהם שימוש. קיימת תאוריה בקרב פליאונטולוגים (חוקרי מאובנים) הגורסת כי הדינוזאורים נכחדו כתוצאה מפגיעת מטאוריט בכדור הארץ, ההערכה היא שהמטאוריט פגע בחצי האי יוקטן, כאשר מוקד הפגיעה היה בחוף הצפוני של חצי האי, במכתש בקוטר 180 ק"מ, הנקרא מכתש צ'יקשולוב (Chicxulub), על שם העיירה סמוכה בעלת שם זהה. באזור הגבולות בין צפון גואטמלה (אל פטן), מקסיקו (קמפצ'ה, קינטנה רו), ומערב בליז נמצא אזור יער גשם טרופי הרציף הגדול ביותר במרכז אמריקה, אך כריתת יערות מסכנת את עתידו של היער. אגדה פופולרית מספרת על כך שכאשר שאלו יורדי הים הספרדים שהגיעו לאי את הילידים בני המאיה מה שם המקום, ענו אלה בשפתם "אינני מבין אותך" או "באיזה שפה מוזרה הם מדברים" ומכאן השם "יוקטן". עם זאת הדעות עדיין חלוקות לגבי מקורו האמיתי של השם. בחצי האי נמצאים חלק מהאתרים המפורסמים ביותר של תרבות המאיה, ביניהם מוכרים יותר טיקאל, אושמאל, טולום וצ'יצ'ן איצה. בני המאיה ומסטיסים מהווים חלק נכבד מהאוכלוסייה המקומית ושפות המאיה השונות עדיין מדוברות בפי רבים באזור. מאז תחילת העידן המודרני, שימש האי להפקת שרף לייצור גומי לעיסה, כריתת בולי עץ, אגבה, ייצור חבלים וגידול בקר. מאז שנות ה-70, כאשר תחליפים סינתטיים הפכו רבים מהגידולים המסורתיים לפחות משתלמים, עברה כלכלת האי לתיירות, במיוחד מדינת קינטנה רו המקסיקנית. קנקון הנמצאת בצפון-מזרח חצי האי התפתחה מעיירת דיגים קטנה לעיר תוססת. כמו רוב אזור הקריביים, חצי האי יוקטן שוכן בחגורת ההוריקנים האטלנטית. בשנת 2005 נפגע האי קשות על ידי שתי סופות טרופיות חזקות במיוחד: הוריקן וילמה והוריקן אמילי. ענבל טיש, ‏ריביירה מאיה - רצועת החוף של יוקטאן, באתר GoTravel נעם סלע, ‏ריו סקרטו - הרפתקה בנהר הסודי של חצי האי יוקטן, באתר GoTravel חצי האי יוקטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הניו יורק טיימס, ארכיאולוגים מצאו עיר סודית של בני המאיה, באתר הארץ, 23 ביולי 2023
יוקטן

האם התכוונתם ל... יוקטן (מדינה) – מדינה במקסיקו חצי האי יוקטן – חצי אי במרכז אמריקה תעלת יוקטן – מצר ים בין חצי האי יוקטן לבין קובה שפת יוקטן (אנ') – אחת משפות מאיה (אנ') שנפוצה בחצי האי יוקטן יקטן – דמות מקראית, בנו של עבר