laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טוסם אסן

טוסם אסן היא קבוצת כדוריד מהליגה הגרמנית השנייה, מהעיר אסן, גרמניה. קבוצת המועדון מחזיקה בשלוש אליפויות, שלושה גביעים, וגביע הווינר קאפ האירופאי, בהם טריפל אחד (זכייה בשלושת התארים ב-1989). עד עונת 2008/09, שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה בגרמניה. את העונה הזו סיימה במקום האחרון (המקום ה-18), עם מאזן של ניצחון ותיקו בלבד וירדה לליגה השנייה. בעונת 2011/2012, טוסם אסן חזרה לבונדסליגה לאחר שעלתה ליגה בקלות. אליפות גרמניה: 1986,1987,1989 גביע המדינה הגרמני: 1989, 1994, 2005 ליגת האלופות בכדוריד: סגנית ב-1988 EHF ווינר קאפ: 1989 EHF קאפ: 2005 EHF צ'אלנג' קאפ: 1994 מדיה וקבצים בנושא טוסם אסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוסם אסן ערך זה הוא קצרמר בנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קטיה פיסצקי

קטיה פיסצקי (ברוסית: Катя Писецки; נולדה ב-26 בפברואר 1986 באוקראינה) היא מתעמלת אמנותית ישראלית. פיסצקי השתתפה באולימפיאדת אתונה, שם סיימה במקום ה-16 ביחידות, ובאולימפיאדת בייג'ינג בצוותא עם אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג ומריה סבנקוב כחלק מנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית שזכתה במקום שישי. פיסצקי החלה להתעמל בגיל שש ומשתייכת לאגודת מקפת פתח תקווה. בגיל 15 עלתה לישראל לאחר שהבינה שהסיכוי שלה להגיע לאולימפיאדה בתור נציגה ישראלית גבוה הרבה יותר מאשר באוקראינה. הישגי השיא בקריירה שלה הם : מקום 10 באליפות אירופה ליחידות ב-2004. מקום 16 באולימפיאדת אתונה ביחידות מקום 6 (קבוצתי) באליפות העולם 2007 ביוון (ההישג שהעניק לנבחרת את הזכות להשתתף באולימפיאדה). מקום 5 (קבוצתי) באליפות אירופה 2008 באיטליה. בחודש אוקטובר 2007 חשפה פיסצקי שהמאמנת שלה נטשה אסמולוב הכתה אותה, וזאת פחות מחודש לאחר שנבחרת ההתעמלות השיגה את הקריטריון האולימפי לבייג'ינג. פיסצקי שברה שיא עם נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית כאשר זו עלתה לגמר בקרב רב קבוצתי באולימפיאדת ביג'יינג מהמקום השמיני. בגמר סיימה הנבחרת במקום שישי. ב-2018 השתתפה פיסצקי בעונה הראשונה של התוכנית "גוט טאלנט ישראל", והעפילה לגמר ביחד עם דמיטרי ברכוב, כצמד ריקוד אקרובטי. קטיה פיסצקי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי קטיה פיסצקי, באתר olympedia.org היסטוריה: אירה ריסנזון והנבחרת עלו לגמר, באתר ONE‏, 23 באוגוסט 2008 קובי גרידינגר, ‏היסטוריה: ישראל שישית בהתעמלות אומנותית, באתר ONE‏, 24 באוגוסט 2008 ליאת בר סתו, התעמלות או למות, באתר ynet, 19 באוגוסט 2016 חיים שדמי, "אני עדיין בשוק עכשיו, כדי לא להיות בשוק באולימפיאדה באתונה", באתר הארץ, 29 ביוני 2004 אלי סניור, "ידיעות אחרונות", פיסצקי הוכתה, מתעמלות הנבחרת: "לא נתאמן תחת אסמולוב", באתר ynet, 8 באוקטובר 2007 ניר שועלי, "אני מפחדת ממנה. הרגליים שלי רועדות מאיך שהיא מסתכלת עלי", באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסטדאלסבריין

יוסטדאלסבריין (בנורווגית: Jostedalsbreen ‏- "קרחון יוסטדאל") היא כיפת קרח הנמצאת במחוז סוגן אוג פיורדאנה (Sogn og Fjordane) בחופה הדרום-מערבי של נורווגיה. כיפת הקרח, על שלל לשונותיה, מכסה שטח של כ-480 קמ"ר, והיא הגדולה ביותר באירופה היבשתית. עוביה מגיע במקומות מסוימים ל-600 מטרים, ואורכה כ-60 ק"מ. הנקודה הגבוה ביותר ביוסטדאלסבריין היא "הוגסט בריקלן" (Høgste Breakulen) שגובהה כ-1957 מטרים מעל פני הים. לקרחון לשונות קרח רבים היורדים לכיוון העמקים באזור, כגון ביארבריין (Bøyabreen) וניגארדסבריין (Nigardsbreen), שתיהן בגובה של 300 מטרים מעל פני הים. כיפת הקרח ומספר הרים קרובים לה נכללים ב"פארק הלאומי יוסטדאלסבריין", שהוקם בשנת 1991 ושטחו 1,310 קמ"ר. הפארק הפך לאתר תיירותי משגשג והוא מושך תיירים רבים בכל שנה. בריקסדאלסבריין (Briksdalsbreen) היא לשון הקרח המתויירת ביותר ביוסטדאלסבריין. לאורך השנים היא גדלה וקטנה בהתאם למזג האוויר. אולם בשנות האלפיים חלה נסיגה קיצונית. בשנת 2004 נסוגה בריקסדאלסבריין מרחק של 230 מטרים, וב-2006 146 מטרים. עקב כך עלה החשש כי בריקסדאלסבריין תתנתק מהחלק העליון של יוסטדאלסבריין, מה שיוביל לקריסתה. עם זאת, המדידות האחרונות הראו התאוששות קלה, וצופים כי כבר בשנת 2010 תשוב בריקסדאלסבריין לגדול. מדיה וקבצים בנושא יוסטדאלסבריין בוויקישיתוף מרכז הפארק הלאומי יוסטדאלסבריין יוסטדאלסבריין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרקוס אוקטביוס

מרקוס אוקטביוס (בלטינית: Marcus Octavius) היה פוליטיקאי רומאי ששירת כטריבון הפלבס בשנת 133 לפנה"ס. ידוע כבר הפלוגתא של עמיתו טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס. אוקטביוס היה אציל אמיד שהחזיק בבעלותו אדמות ציבור רבות (על אף שבאופן רשמי הם לא היו בבעלותו בפועל, הוא, כמו רבים אחרים, קנה חזקה עליהם). יש היסטוריונים שהסיקו לפי זמן פעולתו כי הוא היה בנו של גנאיוס אוקטביוס ששירת כקונסול בשנת 165 לפנה"ס, אולם השערה זאת אינה נתמכת בשום צורה על ידי המקורות שעוסקים בו. אוקטביוס נבחר למשרת טריבון הפלבאים של 133 לפנה"ס, שנה שעתידה הייתה להיות סוערת במיוחד. ידידו ועמיתו טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס הביא לפני אספת הפלבס הצעת חוק בדבר חלוקה מחדש של קרקעות ציבוריות. הצעה זו לא הייתה לרוחם של הסנאטורים, ולאחר שנכשלו בניסיונם לשכנע את גרקכוס למשוך את ההצעה הם פנו לאוקטביוס. פלוטרכוס מספר כי הסנאטורים הפעילו עליו לחץ להשתמש בזכות הווטו שלו על מנת להכשיל את ההצעה. בתחילה העדיף אוקטביוס לשמור על נייטרליות בעניין בשל יחסי החברות בינו ובין גרקכוס, אולם כתוצאה מלחץ כבד שהופעל עליו מצד סנאטורים בכירים התרצה והשתמש בזכות הווטו שלו כדי להכשיל את ההצעה. מאידך גיסא מוסר קסיוס דיו כי המניע של אוקטביוס להתנגד להצעה הייתה היריבות האישית שלו עם גרקכוס. גרקכוס הפעיל לחץ כבד על אוקטביוס לשנות את עמדתו, ואף השבית את מוסדות המדינה על רקע זה. כמו כן, הוא הציע לו לפצותו על אובדן הקרקע הציבורית הצפוי לו כתוצאה מן החוק. אך אוקטביוס נשאר איתן בהתנגדותו - ומסיבה זו פעל גרקכוס להדחת אוקטביוס, ונערכה בקרב העם הצבעה בעניין. כאשר היה ברור שתוצאת ההצבעה תהיה לטובת ההדחה, עצר אותה גרקכוס ופנה לאוקטביוס בבקשה שישנה את עמדתו – אך אוקטביוס סירב. ההצבעה נמשכה, ובסופה הודח. הדחתו של אוקטביוס הייתה צעד חסר תקדים. רבים מהפלבאים הרגישו לא בנוח כלפיו, מאחר שכל עוד הטריבון מכהן הוא בעל חסינות קדושה; אולם גרקכוס טען כי מכיוון שאוקטביוס פעל כביכול כנגד האינטרסים של הפלבאים הוא איבד את הלגיטימיות שלו כטריבון, וכתוצאה מכך את חסינותו. טענה זו הייתה חסרת תקדים; אמנם, אספות העם מינו את המגיסטראטים, אולם מרגע מינויים הם פעלו באופן עצמאי יחד עם הסנאט בניהול המדינה. מטענתו של גרקכוס נבע כי אספות העם הן אלו שצריכות לפקח על המגיסטראטים, ודבר זה היווה פגיעה חמורה בשלטון הסנאט. בנוסף, הדחתו של אוקטביוס הייתה הפרה חמורה של עיקרון הקולגיות והשוויון בין המגיסטראטרים. בעת שכיהן גאיוס סמפרוניוס גרקכוס כטריבון הפלבס בשנת 123 לפנה"ס, הוא הציע באספת הפלבאים הצעת חוק שלפיה כל מגיסטראטר שהודח ממשרתו על ידי הצבעה של אספת עם לא יוכל לכהן שוב בכל מגיסטראטה אחרת. חוק זה היה מכוון כנגד אוקטביוס מתוך רצונו של גרקכוס הצעיר לנקום בו על התנגדותו לאחיו טיבריוס. גרקכוס בסופו של דבר משך את הצעת החוק כתוצאה מבקשתו של אמו קורנליה אפריקאנה. פלוטרכוס, Tiberius Gracchus ‏ 10–12 (תרגום לאנגלית) פלוטרכוס, Gaius Gracchus ‏4, 1–2 (תרגום לאנגלית)
וורלד סיריס

וורלד סיריס (באנגלית: World Series; בתרגום חופשי: סדרת העולם) היא סדרת הגמר של אליפות ליגת ה-MLB. בסדרה זו נפגשות אלופות הליגה האמריקאית והליגה הלאומית לסדרה של הטוב משבעה משחקים. הסדרה משוחקת מדי שנה בחודש אוקטובר. החל מהסדרה הראשונה שהתקיימה בבוסטון בתום עונת 1903, הסדרה שוחקה מדי עונה, למעט בעונות 1904 ו-1994. הקבוצה בעלת מספר הזכיות וההופעות הרבות ביותר בוורלד סיריס היא הניו יורק יאנקיז שזכתה ב-27 אליפויות מתוך 40 פעמים בהן הופיעה בסדרת הגמר. נכון לעונת 2023 הסיאטל מארינרס היא הקבוצה היחידה בליגה אשר מעולם לא העפילה לסדרת הגמר. פירוש מילולי של שם הסדרה באנגלית הוא סדרת העולם, מקורו של השם בכינוי של המשחקים בתור "אליפות העולם בבייסבול", על אף שהקבוצות המשתתפות היו מארצות הברית בלבד, זאת כיוון שבשאר העולם החלו לפעול ליגות מקצועניות רק בשנות ה-40. שם זה קוצר מאוחר יותר לסדרת העולם ונותר כך גם כיום בתור שם מותג. הסדרה משוחקת במתכונת של 2-3-2, כלומר שני המשחקים הראשונים נערכים במגרש הביתי של הקבוצה שזכתה ביתרון ביתיות בסדרה, שלושת המשחקים האחרים באצטדיון של יריבתה, ושני המשחקים האחרונים שוב במגרש הביתי. עד 2002 התחלף יתרון הביתיות משנה לשנה בין הליגות, ללא קשר למאזני הקבוצות שהעפילו לסדרת הגמר. בשנים 2002 עד 2016 יתרון הביתיות נקבע על פי משחק האולסטאר, שמתקיים באמצע העונה ובו נפגשות נבחרות משתי הליגות. נציגת הליגה שניצחה במשחק היא זו שאירחה את שני המשחקים הראשונים בוורלד סיריס. החל מעונת 2017 יתרון הביתיות ניתן לקבוצה עם המאזן הכללי הטוב ביותר, במקרה ולשתי הקבוצות מאזן דומה, היתרון הולך לקבוצה שלה מאזן טוב יותר במשחקים בין שתי הקבוצות, ובמקרה של שוויון גם בפרמטר זה, על פי המאזן בבית בו הקבוצה משחקת. 1סדרה של הטוב מתשעה משחקים 2לא התקיימה בשל שביתת הליגה 3לא התקיימה כיוון שהג'איינטס החרימו את המפגש MVP של הוורלד סיריס מדיה וקבצים בנושא וורלד סיריס בוויקישיתוף וורלד סיריס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בורגו מג'ורה

בורגו מג'ורה (באיטלקית Borgo Maggiore) היא אחת מתשעת הקסטלי (Castelli), או הערים, המרכיבות את סן מרינו, והעיר השנייה בגודלה במדינה. בעיר התגוררו 5,992 איש בשנת 2003 והיא משתרעת על שטח של 9.01 קמ"ר. העיר שוכנת למרגלותיו של הר טיטאנו החולש עליה מגובה של כ-250 מטר, והחוצץ בינה לבין הבירה סן מרינו. נוסף על היישוב המרכזי בעיר המכונה גם הוא בורגו מג'ורה, יש בה שישה יישובים נוספים: קה מלונה (Cà Melone), קה ריגו (Cà Rigo), קאילונגו (Cailungo), סן ג'ובני סוטו לה פנה (San Giovanni sotto le Penne), ולדרגונה (Valdragone) וונטוזו (Ventoso). העיר נזכרה לראשונה במאה ה-12 עת נקראה "מרקטאלה" (Mercatale - "כיכר שוק"), והחל בשנת 1879 היא החלה להקרא בשמה הנוכחי. בורגו מג'ורה משמשת כמרכז הכלכלי והעסקי של סן מרינו, בה שוכנים מנחת המסוקים היחיד במדינה ובית החולים הלאומי (ospedale di Stato). רכבל באורך של 338 מטר מקשר את בורגו מג'ורה אל הקצה הצפוני של הר טיטאנו ואל הבירה. הרכבל נחנך בשנת 1959 וחודש בשנים 1995–1996. הוא מגשר על הפרש גובה של 166 מטר ומהירותו שישה מטרים בשנייה. הרכבל מסוגל לשאת חמישים נוסעים נוסף על הנהג, והספקו מגיע ל-1,190 נוסעים בשעה. הכביש הראשי במדינה, סופרסטראדה די סן מרינו (Superstrada di San Marino), הוא המשכה של הדרך הארצית האיטלקית SS72 המובילה מרימיני. הכביש חוצה את העיר ומקשר אותה אל עריה העיקריות של סן מרינו. מדיה וקבצים בנושא בורגו מג'ורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בורגו מג'ורה בורגו מג'ורה באתר מזכירות המדינה ליחסים עם הקסטלי ומועצותיהם בורגו מג'ורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פוליפוניה

פוליפוניה (הלחם של פולי – הרבה ופוניה – צליל/קול) פוליפוניה הוא מושג מוזיקלי, המתאר מרקם מוזיקלי שבו מספר קולות עצמאיים נעים במקביל זה לזה. הפוליפוניה שונה ממרקמים מוזיקליים אחרים בכך שאין בה היררכיה מובהקת בין הקולות. על אף שלעיתים ניתן לזהות בפוליפוניה קו ראשי וקו משני, אין הדבר דומה למצב במרקם ההומופוני, שבו קו מלודי אחד מוגדר באופן מובהק כמנגינה ראשית, והוא מלווה על ידי אקורדים או קווים מלודיים משניים. כוחה של הפוליפוניה נובע מעצמאותו של כל קול, כלומר ייחודו הריתמי או המלודי, כך שגם אם ישנו קו בולט מעל לשאר, נוצר טשטוש במידה מסוימת של ההיררכיה בין הקולות, ונדרשת האזנה ערה לכל קול בפני עצמו. שימוש בטכניקה זו נפוץ ביותר במוזיקת רנסאנס ובארוק. בסגנונות אלו הפוליפוניה היא צורת הכתיבה השלטת, והיא שמגדירה את עקרונות הסגנון. עם זאת, גם בסגנונות מאוחרים יותר במוזיקה הקלאסית ישנן דוגמאות רבות לשימוש בפוליפוניה, זאת על אף שמקובל לזהות את הסגנון הקלאסי והרומנטי עם מרקם הומפוני והרמוני. ככלל שימוש במידה כזו או אחרת במרקם פוליפוני קיים כמעט בכל סגנון מוזיקלי, לרבות מוזיקה קלאסית מודרנית ועכשווית, ג'אז, רוק מתקדם ועוד. כאמור, יצירה פוליפונית דורשת ריכוז רב מאוד בזמן ההאזנה, שכן על המאזין לשים לב לתנועתן של מנגינות אחדות בעת ובעונה אחת, ולא תמיד ניתן לזהות מנגינה ראשית שמובילה את היצירה, אך דווקא מאמץ זה מביא הנאה מוזיקלית רבה למאזין המצליח להבין את דרך ארגונה של היצירה ואת היופי שבשילוב המנגינות השונות זו בזו. ישנו דמיון מסוים בין הפוליפוניה לבין המונח 'הטרופוניה', אלא שהאחרון למעשה מציין קו מלודי אחד שמבוצע על ידי כמה קולות במקביל, כאשר כל קול עושה בו שינויים ווריאציות מינימליות, חלקם בגדר קישוט בלבד. ההטרופוניה אם כן אינה הקטנה אלא הרחבה של קו אחד על ידי וריאציות עליו, בעוד שהפוליפוניה נוצרת מקיומם בו זמנית של מספר קולות שונים ועצמאיים. בסגנונות הרנסאנס והבארוק, הדרך המסורתית להתמודד עם האתגר שבהאזנה למרקם פוליפוני, הייתה ליצור "חיקוי" מוזיקלי, לרוב בפתיחת יצירה או בפתיחת חטיבה חדשה ביצירה. למוזיקה המבוססת על חיקויים גרסאות רבות, והמפורסמת שבהן היא ה'קאנון' – צורה שבה המנגינה שמופיעה בקול הראשון שנכנס, מחוקה באופן חמור ומדויק על ידי הקולות הבאים שנכנסים אחריו. אחת הצורות המפותחות ביותר שמבוססת על מרקם פוליפוני ועושה שימוש נרחב בחיקויים, הא צורת הפוגה. החיקויים עשויים לעזור למאזין לעקוב אחרי הקולות השונים המופיעים בו זמנית במרקם פוליפוני, אך מטרתם אינה רק לעזור למאזין, אלא להציג נושא מוזיקלי ראשי אחד, אשר עובר בין הקולות ומופיע בכל פעם במקום אחר, ובווריאציה אחרת. מונחים בתאוריית המוזיקה מדיה וקבצים בנושא פוליפוניה בוויקישיתוף topic/polyphony-phonetics פוליפוניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון איטליה

שיר האיטלקים (באיטלקית: Il Canto degli Italiani) הוא ההמנון הלאומי של איטליה. מכונה גם ההמנון של מאמֶלי (על שם מחבר ההמנון, גופרדו מאמלי) ואחי איטליה (על פי השורה הפותחת של השיר). ההמנון נכתב בג'נובה בשנת 1847, על ידי סטודנט בן 20 בשם גופרדו מאמלי. ההמנון מדבר על ההיסטוריה האיטלקית, ובעיקר המאבק לאיחוד איטליה ושחרורה מעולה של האימפריה האוסטרית. הוא מזכיר במקצת את ההמנון הצרפתי מבחינת התוכן. בשני ההמנונים מוזכרת יציאה לקרב, הקרבה וכו'. אף יש משפט זהה כמעט לחלוטין: ”הבה נתלכד לפלוגה”. ההמנון האמור החליף ב-1946 את הג'ובינצה, המנון המפלגה הפשיסטית, אשר בין השנים 1943-1924, ובייחוד אחרי 1932, שימש במידה רבה, אם כי לא רשמית, ההמנון האיטלקי. דגל איטליה סמל איטליה מדיה וקבצים בנושא המנון איטליה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון איטליה" באתר מיוזיק בריינז From Quirinale, residence of the Head of State, lyrics and music (באיטלקית) קרב של האיטלקים נגד השלטון האוסטרי. שמו של לוחם חרות איטלקי. כנ"ל הערה .3 האוסטרים שלטו בשטח איטליה לפני שאוחדה.
מקוק טיבטי

מקוק טיבטי (שם מדעי: Macaca thibetana) הקרוי גם "מקוק מילן-אדוארדס", הוא מין בסוג מקוק המצוי בסין, טיבט ווייטנאם. מין זה חי ביערות סובטרופיים (וביערות ממוזגים וירוקי-עד) בגובה של 800 עד 2000 מטרים. למקוק הטיבטי שפם ארוך וצפוף, אך פנים חסרות-שיער. הצעירים כסופים ושחורים, וצבעם משתנה לצבע הבוגרים בגיל שנתיים. מזונו הוא ברובו פירות, אבל מזונו כולל גם זרעים, עלים, פרחים וגם חסרי חוליות. המקוק הטיבטי הוא חיה חברתית ביותר וחי בלהקות מרובות זכרים ומרובות נקבות. תוחלת חייו היא 20 שנה. למקוק הטיבטי ארבעה תת-מינים: Macaca thibetana thibetana Macaca thibetana esau Macaca thibetana guiahouensis Macaca thibetana huangshanensis מקוק סלעים פורמוסני מדיה וקבצים בנושא מקוק טיבטי בוויקישיתוף מקוק טיבטי, באתר ITIS (באנגלית) מקוק טיבטי, באתר NCBI (באנגלית) מקוק טיבטי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מקוק טיבטי, באתר GBIF (באנגלית) מקוק טיבטי באתר הרשימה האדומה של IUCN מקוק טיבטי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי פדריקו פליני

נמל התעופה הבינלאומי פדריקו פליני (באיטלקית: Aeroporto internazionale Federico Fellini) או בשמו המלא נמל התעופה הבינלאומי פדריקו פליני, רימיני (איטליה)-הרפובליקה של סן מרינו (Aeroporto internazionale Federico Fellini, Rimini (Italia)-Republica di San Marino), הוא נמל תעופה השוכן בסמוך לעיר רימיני בדרום-מזרחו של מחוז אמיליה-רומאניה באיטליה. הנמל שוכן במרחק של 750 מטר בלבד מחוף הים האדריאטי, כ-8 ק"מ דרומית-מזרחית לרימיני וכ-23 ק"מ מהעיר סן מרינו. לפי הסכם בין החברה המפעילה את הנמל לבין ממשלת סן מרינו, הוא משרת באופן רשמי גם את האחרונה, וממשלת סן מרינו היא בעלת 3% מהון החברה. הנמל נקרא על שמו של במאי הסרטים האיטלקי, בן העיר רימיני, פדריקו פליני. בנמל מסלול בטון בודד (13/31) באורך של 2,995 מטר וברוחב של 45 מטר, והוא מצויד במערכת נחיתת מכשירים. משני צידיו של המסלול נמתחים שני מסלולי הסעה באורך של 2,440 מטר וברוחב של 22.5 מטר כל אחד. רחבת החניה למטוסים משתרעת על פני שטח של כ 60,000 מ"ר, ושטחו הכולל של השדה מגיע ל-3300 דונם[דרוש מקור]. הנמל משרת טיסות פנימיות ובינלאומיות היוצאות ממנו לרחבי אירופה וצפון אפריקה, רובן המכריע טיסות שכר, ובשנת 2006 עברו דרכו 324,454 נוסעים לעומת 209,598 בלבד בשנת 2002. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי פדריקו פליני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי פדריקו פליני האתר הרשמי
ניקה קורניצקי

ניקה קורניצקי (נולדה ב-18 באוגוסט 1982 באיטליה) היא שייטת ישראלית. בצעירותה הצטרפה קורניצקי למועדון השייט של הפועל תל אביב. בשנת 1997 היא זכתה יחד עם קרין גל במדליית הארד באליפות העולם במפרשיות מדגם 420. בשנת 2000 החלה להתחרות במפרשית מדגם 470 האולימפי עם ורד בוסקילה. קורניצקי הייתה ההגאית בעוד בוסקילה הייתה אשת הצוות. שנה לאחר התחלת עבודתן המשותפת זכו השתיים במקום השלישי באליפות אירופה שנערכה באירלנד. שנה לאחר מכן זכו במקום השני בשבוע הייר, אחת התחרויות היוקרתיות ביותר. ב-2003 חזרו על הישג זה. ב-2004 זכו השתיים במקום השלישי באליפות אירופה ובאליפות העולם, ובנוסף השתתפו באולימפיאדת אתונה, שם סיימו במקום ה-18. ב-2005 זכו שוב במקום השני בשבוע הייר, ובמקום החמישי באליפות העולם שנערכה בארצות הברית. לאחר אליפות העולם, החליטה קורניצקי לפרוש מפעילות ספורטיבית. בוסקילה החלה לשוט עם עדי גלבוע, ואולם שיתוף הפעולה בין השתיים לא צלח. ב-2006 שבה קורניצקי להתאמן עם בוסקילה, והשתיים זכו במקום הראשון בשבוע הייר. ב-2007 זכו במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפורטוגל. באולימפיאדה בבייג'ינג סיימו בוסקילה וקורניצקי במקום הרביעי. לאחר המשחקים, פרשה קורניצקי בפעם השנייה, ובשנת 2010 החלה ללמוד רפואה. ניקה קורניצקי, באתר olympedia.org ניקה קורניצקי, באתר Sailing.org הישגים בינלאומיים בדגם 420 אתר איגוד השיט בישראל אורי טלשיר, ורד בוסקילה: "ישבתי במשרד וכל היום עקבתי אחרי תחרויות באינטרנט", באתר הארץ, 6 בינואר 2011
אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 143 לפנה"ס)

אַפְּיוּס קְלָאוּדְיוּס פּוּלכֶּר (בלטינית: Appius Claudius Pulcher) היה פוליטיקאי רומאי בן המאה ה-2 לפנה"ס. פולכר היה בן למשפחת הקלאודיים, אחת ממשפחות האצולה הוותיקות ביותר ברומא. אביו, גאיוס קלאודיוס פולכר, נבחר לקונסול שנת 177 לפנה"ס. אפיוס פולכר נבחר לקונסולאט של שנת 143 לפנה"ס ויזם מערכה צבאית כנגד הסלאסים (Salassi), שבט שהתגורר בהרי האלפים. בתחילה לא האירה לו ההצלחה פנים, אך בסופו של דבר הצליח להכריעם. חרף זאת סירב הסנאט לכבד אותו בטריומף, כיבוד שפולכר חשק בו ביותר. בתגובה ערך טריומף לעצמו, וכשאחד מהטריבונים של הפלבס ניסה לעוצרו, השתמש בבתו קלאודיה, שהייתה בתולה וסטלית, כדי למנוע זאת. פולכר ניסה להיבחר לקנסורה בשנת 142 לפנה"ס אולם הדבר לא עלה בידו. בסופו של דבר עלה בידו להיבחר לקנסור שנת 136 לפנה"ס יחד עם קווינטוס פולוויוס נוביליור. בתקופה זו, כפי הנראה, מונה גם לפרינקפס סנאטוס. פולכר היה יריבו הפוליטי של פובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס ומתומכיו של טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס, שהיה נשוי לבתו. הוא נתן לו את תמיכתו כאשר ניסה להעביר אוסף חוקים בשם Lex Sempronia agraria (לקס סמפרוניה אגראריה). המלצותיו היו שהשלטון יחרים קרקעות שהיו ציבוריות במקור (שטחים שנכבשו על ידי רומא במלחמות קודמות) אך הוחזקו בפועל על ידי בעלי קרקעות מבוססים; אלה קנו, יישבו או השכירו אותן בתקופות קודמות, לפעמים כמה דורות קודם לכן. הכוונה הייתה לקרקעות ששטחן עלה על 500 היוגרה (כ-1.3 קמ"ר) שהותר לאדם אחד להחזיק על פי חוק קדום אותו ניסה גרקכוס להחיות. לאחר אישור החוק כיהן פולכר כחבר בוועדה ליישומו יחד עם גרקכוס ואחיו גאיוס. פולכר מת זמן קצר לאחר הרצח של חתנו גרקכוס. אפיוס קלאודיוס פולכר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
NEOSSat

NEOSSat ראשי תיבות של Near Earth Object Surveillance Satellite הוא לוויין קנדי זעיר שנועד לצפות על אסטרואידים העלולים לפגוע בכדור הארץ. ללוויין, שמשקלו 65 ק"ג, יש טלסקופ בעל עדשה בקוטר 15 ס"מ מסוג מקסוטוב, העשויה זכוכית עבה ובעלת שני משטחים קעורים. שיגור הלוויין לחלל תוכנן בתחילה ל-2010, אולם נדחה מספר פעמים ושוגר לבסוף ב-25 בפברואר 2013. מעריכים כי בחלל נמצאים כ-1,000 אסטרואידים אשר עלולים להוות סכנה פוטנציאלית לכדור הארץ. רובם, גם אם יפלו על כדור הארץ יגרמו נזק משני בגלל גודלם ובגלל הסיכוי שיפלו בים או במקום בלתי מיושב. אולם יש מספר קטן של אסטרואידים גדולים שפגיעתם עלולה לגרום נזק גדול, עד כדי הנזק שגרם האסטרואיד שכנראה גרם להכחדת הדינוזאורים - הכחדת קרטיקון-שלישון. הלוויין יסרוק את השמיים בטווחים שעד 35,000 ובמידה ויזהה גוף בנתיב התנגשות יתריע על כך. הטכנולוגיה בה עושה הלוויין שימוש היא היסט. כלומר, הוא ימדוד את השתנות זווית הראייה בה הוא רואה אסטרואיד משני קטבים של המסלול בו הוא נע וכך יוכל לבדוק את המרחק ואת שינוי המרחק (התקרבות האסטרואיד). גופים קרובי ארץ לוויין זעיר דף הבית של המשימה (אנגלית) הלוויין הראשון במסלול שיאתר אסטרואידים מתוך אתר הידען. Canada space mission targets asteroids
גיל סימקוביץ'

גיל סימקוביץ' (נולד ב-13 בינואר 1982 בכפר סבא) הוא קלע ישראלי. סימקוביץ' החל להתאמן בקליעה בגיל 15, בהדרכתו של גיא סטריק. הוא לא הגיע להישגים משמעותיים בזירה הבינלאומית, עד תחרות גביע העולם שנערכה במינכן ב-2007. בתחרות זו גבר על מאמנו, וזכה במדליית זהב, בתחרות ירי ברובה זעיר של 60 כדורים במצב שכיבה (סטריק סיים במקום החמישי). הישג זה הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג. באולימפיאדה עצמה סיים במקום ה-22 בתחרות השכיבה ובמקום ה-38 בתחרות ירי שלושה מצבים 3X40. סימקוביץ' מתאמן במועדון הפועל כפר סבא וחבר נבחרת ישראל. זכה מקום ה-2 במכבייה ה-19 בשנת 2013. גיל סימקוביץ', באתר olympedia.org גיל סימקוביץ', באתר התאחדות הקליעה הבין-לאומית ניר שועלי, "גיל סימקוביץ': אני עוד לא מבין מה עשיתי, באתר nrg", nrg,‏ 4.6.2007. דף האתלט של גיל סימקוביץ' באתר התאחדות הקליעה הבינלאומית. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה

משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה הוא אירוע שהחל ב-23 באוקטובר 2002 והסתיים ב-26 באוקטובר, ובו תפסו כ-40–50 טרוריסטים צ'צ'נים חמושים 850 בני ערובה בתיאטרון דוברובקה במוסקבה, ודרשו כי הפדרציה הרוסית תכיר בתנועת השחרור הצ'צ'נית, תסיג את כוחותיה מצ'צ'ניה ותביא לסיום מלחמת צ'צ'ניה השנייה. הטרוריסטים הונהגו על ידי מובסאר בראייב, בן 23. בין המחבלים היו נשים שלבשו חגורות נפץ. לאחר מצור בן יומיים וחצי, פרצו יחידות רוסיות מיוחדות לתיאטרון, לאחר שהזרימו גז הרדמה (ככל הנראה פנטניל) למערכת האוורור של התיאטרון. רשמית, התוצאה הייתה מותם של 39 מהטרוריסטים, ושל 129 מבני הערובה (כולל תשעה זרים), כולם, חוץ משניים, מתו משאיפת הגז. שני בני ערובה מתו מירי החוטפים. שישה מהמחבלים נידונו לשמונה עד 22 שנות מאסר. אחד ממארגני הפיגוע, שאמיל בסאייב נהרג על ידי פס"ב בקיץ 2006. בדצמבר 2014 נעצר מתכנן נוסף בשם חסן זקאייב, שהיה בדרכו לחצי האי קרים וברשותו מסמכים מזויפים. הוא היה מבוקש על ידי שירותי המודיעין הרוסיים במשך 12 שנה. הוא מוחזק בכלא לפורטובו. משבר בני הערובה בבסלאן משבר בני הערובה בים השחור מדיה וקבצים בנושא משבר בני הערובה בתיאטרון במוסקבה בוויקישיתוף הגז ששאפו בני הערובה מבוסס על אופיום, באתר ynet, 30 באוקטובר 2002 ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונטג'ארדינו

מונטג'ארדינו (איטלקית Montegiardino) היא אחת מתשעת הקסטלי המרכיבות את סן מרינו (Castelli), והיא העיר הקטנה במדינה מבחינת שטחה ואוכלוסייתה. העיר ממוקמת בפינה הדרום-מזרחית של המדינה ומשתרעת על שטח של 3.31 קמ"ר. בשנת 2007 התגוררו במונטג'ארדינו 809 תושבים, רובם בעיר עצמה, והיתר בכפר צ'רביולה (Cerbaiola) השייך לשטח שיפוטה. הזכות לשלטון בעיר נמסרה לשליטת סן מרינו על ידי האפיפיור פיוס השני ב-1462, אך צבא סן מרינו נאלץ לשים אותה במצור בשל התנגדותה לסיפוח. העיר פורקה לחלוטין ושוקמה מהריסותיה רק בשנת 1647. בעיר שוכנת הפקולטה לכלכלה וטכנולוגיה של "אוניברסיטת סן מרינו" (Università degli Studi della Repubblica di San Marino). קבוצת הכדורגל של העיר היא סי.פי לה פיוריטה. מדיה וקבצים בנושא מונטג'ארדינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מונטג'ארדינו מונטג'ארדינו באתר מזכירות המדינה ליחסים עם הקסטלי ומועצותיהם אתר הפקולטה לכלכלה וטכנולוגיה של אוניברסיטת סן מרינו(הקישור אינו פעיל)
אנטוניו קנובה

אנטוניו קנובה (באיטלקית: Antonio Canova; ‏1 בנובמבר 1757 - 13 באוקטובר 1822) היה פסל שיש פיגורטיבי איטלקי ונציגו הידוע ביותר של הסגנון הניאו קלאסי. נושאי פסליו לקוחים בעיקר מן המיתולוגיה. בין תלמידיו: ג'ון גיבסון, רינלדו רינלדי. פסיכה מתעוררת מנשיקת קופידון - גרסה אחת מוצגת בארמיטאז' והגרסה השנייה מוצגת בלובר. היצירה דרשה תכנון מדויק בהתחשב בכובד המשקל של השיש ובהתחשב בחופש התנועה שקנובה לקח לעצמו, דבר אשר אינו מותיר מקום לטעויות. שלוש הגראציות הרקדנית אורפיאוס פאריס נפוליאון מריה מגדלנה פאולין בורגזה פרסאוס עם ראשה של מדוזה הבה. שלוש הגראציות בארמיטאז' פסיכה מתעוררת מנשיקת קופידון בלובר קופידון ופסיכה בארמיטאז' אורפיאוס בארמיטאז' הרקדנית במוזיאון בודה בלרינה בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון פרסאוס עם ראשה של מדוזה במוזיאון הוותיקן פאריס בארמיטאז' הבה בארמיטאז' ונוס ואדוניס במוזיאון לאמנות בז'נבה תסאוס והמינוטאורוס במוזיאון ויקטוריה ואלברט מדיה וקבצים בנושא אנטוניו קנובה בוויקישיתוף אנטוניו קנובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנטוניו קנובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנטוניו קנובה, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.