תקרית ליברטי

המונח "ליברטי" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו ליברטי (פירושונים). תקרית ליברטי היא אירוע צבאי שבמהלכו הותקפה אוניית הביון USS Liberty של צי ארצות הברית על ידי צה"ל ב-8 ביוני 1967, ביומה הרביעי של מלחמת ששת הימים. בהתקפה נהרגו 34 מלחים אמריקאים ו-171 נפצעו. מקור התקרית בשרשרת טעויות שנעשו בשני הצדדים. כדי להפריך את הודעת נאצר כי תקיפת שדות התעופה המצריים נעשתה על ידי מטוסים אמריקאיים, הצהירה ארצות הברית בעצרת האו"ם ב-6 ביוני כי אין כלי שיט אמריקאיים במרחק מאות מיילים מאזור הלחימה. בעת ההצהרה הייתה ליברטי בחלקו המערבי של הים התיכון. חמישה מברקים של סוכנות הביטחון האמריקאית NSA שהורו לאונייה שלא להתקרב לאזור הלחימה לא הגיעו אליה. בלילה שבין ה-7 ל-8 ביוני הופגז כוח שריון בפיקוד ישראל גרנית שנע באזור רומני על ידי משחתת מצרית. במקביל ובלא קשר, נשמעו באזור אל-עריש סדרת התפוצצויות. מוצב הפיקוד העליון הורה לחיל הים לטפל במשחתת המפגיזה את החוף. כוח של שלוש טרפדות הוזעק מבסיס אשדוד. הנתונים הראשונים שגילו הטרפדות איששו את זיהוי כלי השיט האמריקאי כמשחתת מצרית. לאחר מכן, במהלך התקרית, זוהתה "ליברטי" כאונייה המצרית "אל-קוצייר", אוניית עזר חמושה של הצי המצרי, שהייתה בעלת צדודית דומה לזו של "ליברטי" אך קטנה ממנה. לאחר חקירות שניהלו ישראל וארצות הברית, פיצתה ישראל את האמריקאים בסכום של כ-13 מיליון דולר. נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון קיבל את טענת ישראל, וזו הייתה עמדתה הרשמית של ממשלת ארצות הברית. עמדה זו מנעה משבר דרמטי ביחסים בין שתי המדינות. עם זאת, ניירות פנימיים שנחשפו בבית הלבן מראים שרבים מיועציו ושריו הבכירים של ג'ונסון, בהם ראש ה-CIA, ריצ'רד הלמס, קלארק קליפורד שר ההגנה ומזכיר המדינה, דין ראסק, האמינו שהליברטי הותקפה בזדון. אנשי צוות ליברטי מצידם, סברו כי ההתקפה הייתה מכוונת וכי ישראל ידעה שמדובר בספינה אמריקאית. ערך מורחב – הזירה הימית במלחמת ששת הימים USS Liberty הייתה במקורה ספינת מטען אזרחית, מסוג ויקטורי, סדרה עוקבת לסדרת הליברטי המפורסמת, שנקראה Simmons Victory. הצי האמריקני רכש אותה, והסב אותה ל"ספינת מחקר טכני מסייע" (באנגלית: Auxiliary Technical Research Ship; ר"ת ATRS), ספינה המשמשת לאיסוף מידע מודיעיני. היא יצאה להפלגתה הראשונה ב-1965 ונשלחה לחוף המערבי של אפריקה. במשך השנים מילאה כמה משימות, וכשפרצה מלחמת ששת הימים, נשלחה לאסוף מידע מודיעיני במזרח הים התיכון. ב-4 ביוני, יום לפני פרוץ המלחמה, פנתה ישראל לארצות הברית ושאלה אם היא מחזיקה בספינות באזור. ארצות הברית השיבה בשלילה, זאת מכיוון שבאותה שעה עשתה "ליברטי" את דרכה אל הים התיכון והייתה מרחק קצר ממיצר גיברלטר. בנוסף, שלח הצי השישי חמש אזהרות ל"ליברטי", שלא להתקרב למרחק של פחות מ-100 מיילים מחופי חצי האי סיני, הודעות אלו לא נקלטו על ידי צוות הספינה. ב-5 ביוני פרצה המלחמה. "ליברטי" שייטה באותה עת במזרח הים התיכון. קפטן הספינה ויליאם ל' מק'גונאגל ביקש מהצי לשלוח משחתת שתלווה את "ליברטי" ותשמש לה מרכז תקשורת נוסף. למחרת הגיעה תשובתו של הצי השישי: "ליברטי היא ספינה אמריקנית מזוהה ששטה במים בין-לאומיים. היא אינה חלק מהסכסוך, ואין סיבה כי יתקוף אותה איש. הבקשה נדחית". עם זה, הצי הבהיר בתשובתו כי במקרה הבלתי סביר של התקפה, ייחלצו לעזרתה מטוסי קרב אמריקניים בתוך עשר דקות בלבד. לאחר התקיפה האווירית הישראלית של שדות התעופה המצריים עם פתיחת המלחמה (מבצע מוקד), פנו המצרים לסובייטים ודרשו את מעורבותם במלחמה. הטענה המצרית הייתה שהתקיפות האוויריות באו מכיוון הים, ובוצעו על ידי מטוסים של צי ארצות הברית. בתגובה, הודיע נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון, כי לארצות הברית אין אף כלי שיט בטווח טיסה מהחוף המצרי. בבוקר 8 ביוני, יום ההתקפה, חלפו מעל "ליברטי" מספר מטוסים. ישנה מחלוקת באשר למספרם המדויק. לפחות אחד מהם היה מטוס מטען מסוג נורד. כמו כן נצפה מטוס דקוטה ויש עדויות שגם מטוסי מיראז' 3 חלפו בקרבתה. ניצולים רבים העידו כי המטוסים חלפו קרוב מאוד ומנועיהם הרעידו את סיפון הספינה. עוד טענו שהטייסים נופפו להם לשלום והם השיבו להם חזרה. האונייה אותרה על ידי סיור אוויר בבוקר לפני שהותקפה. סא"ל אורי מרץ, נציג המודיעין הימי במוצב הפיקוד המטכ"לי בקריה בתל אביב, קיבל את הדו"ח של סייר האוויר, ובכלל זה תיאור האונייה ומספר הדופן שלה. על סמך תחקור הסייר, ובעזרת השנתון Janes זיהה מרץ את הספינה כאוניית הביון האמריקאית "ליברטי". הוא העביר על כך דיווח לענף המודיעין הימי במפקדת חיל הים בחיפה, ואף הדגיש את הדמיון בין צללית האונייה לזו של אוניית העזר המצרית "אל קוצייר". הדיווח של מרץ הועבר לגורמי המבצעים והשליטה בחיל הים, אך כשהספינה התגלתה שוב, בצהריים, לא נעשה הקישור הנדרש, כי איתורה וזיהוייה הקודם נמחקו מהלוחות. לפני הצהריים שינתה "ליברטי" כיוון דרומה, לעבר חצי האי סיני, לאחר ששטה בכיוון מזרח. הספינה הפליגה במהירות של 5 קשר מחוץ לגבול המים הטריטוריאליים שקבעו המצרים בסיני, מרחק של 21 קילומטרים מהחוף באל-עריש. בשעות הצהריים הגיעה למפקדת חיל הים דרישה לטפל במשחתת מצרית המפגיזה את כוחות צה"ל באל-עריש. בחיל הים זכרו את הפגזת חיפה על ידי הספינה אבראהים אל-אוול במהלך מבצע קדש ושלחו מנמל אשדוד שלוש טרפדות ליירוט האונייה. הספינות התקרבו וקלטו במכ"ם מטרה מתרחקת. חישוב מהירות המטרה היה שגוי (מעל 28 קשר) וזה חיזק את ההערכה כי מדובר במשחתת. מפקד הטרפדות העריך שלא יצליח להשיג את המשחתת המתרחקת וביקש סיוע אווירי. שיקול נוסף היה בהשוואת מערכות הנשק: באור יום היה למשחתת יתרון ברור על הטרפדות ולכן היה רצוי שתיפגע על ידי מטוסים ויכולתה הקרבית תקטן. המטוסים שהוזנקו דיווחו על אונייה צבאית בצבע אפור בעלת שני תרנים, ארובה אחת ושלושה תותחים. תיאור זה מתאים למשחתת תוצרת בריטית מדגם Z שנמכרה למצרים. על סמך זיהוי שגוי זה אישר יצחק רהב במפקדת חיל הים לתקוף את האונייה. בשעה שתיים אחר הצהריים תקפו את "ליברטי" שני מיראז'ים בירי תותחים וברקטות. לאחר מכן הפציצו אותה מטוסים אחרים בפצצות נפל"ם. יפתח ספקטור, הטייס שהוביל את התקיפה האווירית הראשונה, מספר כי הוא ובן זוגו לתקיפה לא הצליחו להבחין בדגלים מתנפנפים על הספינה. בקר הטיסה דיווח לו בקשר שזו אוניית מטען מגויסת של המצרים שתקפה את כוחות צה"ל באל-עריש, והורה לו לתקוף ולעצור אותה. לאחר שנחת ספקטור בבסיס חצור סיפר לו קצין המבצעים התורן, דוד עברי, כי זו הייתה אונייה אמריקאית, מה שלדברי ספקטור גרם לו זעזוע עמוק ויסורי מצפון קשים. ספינות הטורפדו התקרבו לאונייה אפופת עשן ולפי הצדודית הבינו שזו איננה משחתת. החל ניסיון לזהותה מחדש באיתות אור שנענה באש מקלעים מצד האונייה. לדברי המפקד האמריקאי, קפטן מק'גונאגל, כעשרים דקות לאחר התקיפה האווירית התקרבו אל "ליברטי" שלוש ספינות טורפדו שנשאו דגלים וסימני זיהוי ישראליים. משהבחין מק'גונאגל, כי הן נמצאות בעמדות שיגור, הורה לירות אליהן במקלע. מק'גונאגל זיהה איתות אור מאחת הספינות הישראליות, אך לא הצליח להבין מה נאמר בהודעה בגלל העשן והאש בספינה. הוא הורה לאנשיו לנצור את נשקם, אך לרוע המזל לא הובנה הפקודה כהלכה עקב הבלבול, ושני מקלעים כבדים נוספים פתחו באש לעבר הספינות. הפתיחה באש מהאונייה "ליברטי" סיימה את תהליך הזיהוי. הטרפדות דיווחו למפקדת חיל הים ”הוא יורה עלי” וקיבלו אישור לתקיפה. הטרפדות נכנסו לתקיפה וירו חמישה טילי טורפדו. "ליברטי" נקטה בהתחמקות ורק אחד מטילי הטורפדו פגע במרכז "ליברטי" בצידה הימני, ופער בה חור גדול. מפקד האונייה אטם את המדורים הקרובים לפגיעה ומנע את טביעתה. איטום המדורים מנע מאנשי צוות שהיו בהם להיחלץ והם נוספו להרוגים. בשלב זה סברו הטרפדות כי מדובר באוניית עזר חמושה של הצי המצרי "אל-קוצייר". התקרבו ל"ליברטי" וירו לעבר עמדות המקלעים על הסיפון. אוניית עזר חמושה של חיל הים המצרי "אל-קוצייר", בעלת צדודית דומה לליברטי. הליברטי פונה שמאלה במהלך תקיפת הטרפדות. כאשר התברר ש"ליברטי" איננה מצרית, חזרו הטרפדות והציעו עזרה אך מק'גונאגל סירב. מתוך 294 ימאים אמריקאיים בצוות "ליברטי", נהרגו 34 ונפצעו 171. מייד לאחר ההתקפה, יידעה ישראל את שגרירות ארצות הברית בתל אביב בעניין. הנספח הימי ארנסט קאסטל הוטס למקום במסוק אך מפקד האונייה לא אישר להתקרב אליה ולא לנחות. כך נמנעה האפשרות להעביר פצועים קשה לבתי החולים בישראל ולהציל אותם. הטרפדות והמסוקים קיבלו הוראה לפנות את האזור. מטוסי הצי השישי הוזנקו על מנת להגן על האונייה אך כשהגיע מברק של הנספח כי התוקפים היו ישראלים החזיר אדמירל מרטין את המטוסים. כשהתגלתה הטעות בזיהוי, התעורר חשש בצה"ל שהספינה שהותקפה הייתה סובייטית. דבר שעלול היה לגרור "תגובה רוסית הולמת" ולסייע בכוונת המצרים להכניס את ברית המועצות למלחמה. המשחתת USS Davis הגיעה למקום כדי לבצע בקרת נזקים. אף על פי שנפגעה קשה, הצליחה "ליברטי" לעזוב את האזור בכוחות עצמה. ספינות של הצי השישי ליוו אותה למלטה, שם בוצעו בה תיקונים ראשוניים. לאחר כחודש חזרה לארצות הברית. האונייה לא שימשה יותר בכל תפקיד שהוא והוצאה משירות ביוני 1968, שנה וחודש לאחר התקרית. כעבור חמש שנים מכר אותה הצי האמריקאי לסוחרי גרוטאות. ההכרזה מ-6 ביוני כי אין כלי שיט אמריקניים בקרבת אזור הלחימה שנלקחה כנתון, המידע המלא שנמסר לשגרירות ארצות הברית בתל אביב, ההתנצלות המיידית והצעת הפיצויים למשפחות הנפגעים, התקבלו בהבנה על ידי הממשל. התגובה נראתה לחלקים בציבור האמריקאי כולל הממסד הביטחוני כמהירה מדי. אף על פי שחקירה ראשונית הראתה שהתנהגות מושכלת של מפקד האונייה הייתה מסיימת את התקרית, קיבל מפקד ה"ליברטי" מק'גונאגל את מדליית הכבוד, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בארצות הברית. שאיפת משפחות הנפגעים וצוות ליברטי לייחס חשיבות ליקיריהם שנהרגו ומשמעות לסבלם, השתלבה עם רצון אדמירלים בצי האמריקני לגולל האשמות על מזכיר ההגנה שהצר את צעדיהם בשיטות הבדיקה של העלות מול תועלת שהכניס לניהול תקציבי ההגנה. סביב התקרית התפתחו תאוריות קונספירציה רבות ומגוונות הגורסות שההתקפה הייתה מכוונת נגד האונייה על אף זיהויה כאמריקאית. הומצאו סיבות שונות שהביאו את מדינת ישראל לתקוף את הספינה. השופט האמריקני ג'י קריסטול שחקר את הנושא בארצות הברית מציג בספריו The Liberty Incident חלק מתאוריות הקשר ומזים את כולן. ב-2014 פרסמה רשת הטלוויזיה הקטרית אל-ג'זירה תוכנית דוקומנטרית בשם The Day Israel Attacked America שבה שוב מועלית תאוריית הקונספירציה. ב-10 ביוני 1967 הודיעה ממשלת ישראל על נכונותה לשלם פיצויים לנפגעים. ביוני 1968 העניקה ממשלת ישראל פיצוי כספי למשפחות ההרוגים והפצועים. בסך 13 מיליון דולר. ממשלת ישראל וממשל ארצות הברית לא הגיעו להסכמה על הפיצויים בגין נזקים לאונייה. בשנת 1978 הוקם צוות ישראלי למשא ומתן עם ארצות הברית על אירוע "ליברטי" ותשלום נזקים. בשנת 1980 הודיעה ממשלת ארצות הברית שייקבע תאריך למשא ומתן, אך תאריך טרם נקבע. בשנת 2012, לאחר התוכנית של בן כספית, התקיימה תכתובת בין אגודת ותיקי "ליברטי" לגמלאים של חיל הים. מעבר להבעת הצער גם הוצב במוזיאון ההעפלה וחיל הים לוח זיכרון עם שמות ההרוגים בתקרית. לאחר עשרות שנים הוסר בישראל ובארה"ב הסיווג מעל מסמכים סודיים שעסקו בתקרית הליברטי. ד"ר מייקל אורן טוען: "מסכת העובדות שנחשפת במסמכים אינה מציירת תמונה של פשע ואפילו לא של רשלנות פושעת, אלא של שרשרת קצרים בתקשורת, טעויות אנוש, צירופי מקרים אומללים וכשל מערכות, הן אצל האמריקנים והן אצל הישראלים. האירוע נראה כמו טעות טרגית מן הסוג השכיח מדי בהמולת הקרב". פרשת פואבלו – תקיפת ספינת ביון אמריקאית ב-23 בינואר 1968 על ידי הצי של קוריאה הצפונית. רנדולף צ'רצ'יל ובנו וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת ששת הימים, פרק עזות מצח ימית, מאנגלית: אריה חשביה, הוצאת מסדה, 1967, עמ' 75–77. מיכאל אורן, ההתקפה על 'ליברטי': סגירת תיק, תכלת 9 (תש"ס), עמ' 82–105. אורנה כץ-אתר, פרשת טיבוע אניית הצי האמריקני 'ליברטי': גלגולה של עלילה, קתדרה 142, טבת תשע"ב, 2011, עמ' 111–130. יפתח ספקטור, רם וברור, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008, עמ' 108–114. זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 1191-1182 Cristol, A. Jay, The Liberty Incident: The 1967 Israeli Attack on the U.S. Navy Spy Ship, 2002 Dulles, Virginia: Brassey's Cristol, A. Jay, The Liberty Incident Revealed The definitive account of the 1967 Israeli attack on the U.S. Navy spy ship, Naval Institute Press, 2013 מדיה וקבצים בנושא תקרית ליברטי בוויקישיתוף תיק התכתבויות גורמי ממשלת ישראל, בנושא תקרית ליברטי, ארכיון המדינה. מתי גרינברג, תקרית ליברטי, צה"ל, אג"מ, מה"ד היסטוריה, 7 בפברואר 1982. ניר מאור, הפגיעה בשוגג באנייה האמריקאית ליברטי באתר עמותת חיל הים. מיכאל אורן, מדוע תקפה ישראל את ה"ליברטי"?, באתר ynet, 17 בספטמבר 2008 יוסי מלמן, עדויות חדשות: חיה"א תקף ביודעין ספינה אמריקאית ב-67, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2007 תום שגב, תולדות הקשר, באתר הארץ, 17 בפברואר 2012 עופר אדרת, 50 שנה לתקיפת הליברטי: מסמכים חדשים מזינים את הקונספירציות, באתר הארץ, 9 ביולי 2017 היום בו ישראל תקפה את ארצות הברית -פרשת המתקפה הישראלית על הספינה האמריקנית "ליברטי" במלחמת ששת הימים, באתר "המולטי יקום של אלי אשד" א. ג'יי קריסטול התקיפה הישראלית ב-1967 על אוניית הריגול של צי ארצות הברית - תחקיר מסכם תרגום לעברית יעקב שרת יורם שרת, 2016. סא"ל מתי גרינברג, תקרית תקיפת ה"ליברטי" (8 ביוני 1967), אג"ם-מה"ד המחלקה להיסטוריה, פברואר 1982. הוצאה שנייה בעריכת סא"ל בעז זלמנוביץ 2017. The Day America was Attacked by Israel (באנגלית) U.S.S. Liberty באתר הסוכנות לביטחון לאומי (באנגלית) USS Liberty Memorial אתר ותיקי צוות האונייה ליברטי העוסק בתאוריות הקונספירציה על התקרית. ד"ר אורנה כ"ץ אתר - פרשת טיבוע האונייה ליברטי המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין, אוניברסיטת בר-אילן 17 במאי 2017. עופר אדרת, אבל המפקד, זו אוניה אמריקאית! לא חשוב, פגע בה. כשצה"ל ירה על "ליברטי", באתר הארץ, 9 ביולי 2017 בן כספית, הקשר הישראלי תקרית ליברטי 20 במאי 2012 קובי סגל, ‏כישלון מדמם באזור הדמדומים, מבט מל"מ 89, יוני 2021, עמ' 46 קובי סגל ממשיך לחקור את פרשת ה"ליברטי" במלחמת 67' וחושף עוד פרטים מסקרנים ומעוררי שאלות לא פשוטות, מבט מל"מ 90, נובמבר 2021, עמ' 64 יעקב כץ, מפקד הליברטי מק גונגל בתאו מיד לאחר התקרית קבוצת חובבי היסטוריה, פייסבוק אוקטובר 2020. Israel Attacks the USS Liberty, 1967 - Animated, סרטון בערוץ "The Operations Room", באתר יוטיוב (אורך: 12:50) (תקרית ליברטי בגרסה האמריקאית) Wiliam D. Gerhard, Attack .on the USS.Liberty, Natioal Security Agency, 1981, 2nd subject לשעבר "אל אמירה פאוזיאנה". מקור בספרו של ג'י קריסטול. גי קריסטול, עמ' 149. פריק אוול מוחמד פאוזי, מלחמת שלוש השנים 1970-1967 בהוצאת 'דאר אל-מוסתקבל אלערבי', קהיר, 1990 עמ' 149. תרגום של פסח מלובני באתר משמר המורשת הימית. John Crewdson, New revelations in attack on American spy ship, Chicago Tribune, October 2, 2010 (באנגלית) ג'י קריסטול ע' מיכאל אורן, מכון "שלם", מדוע תקפה ישראל את ה"ליברטי"?, באתר ynet, 17 בספטמבר 2008 Cristol, A. Jay, The Liberty Incident: The 1967 Israeli Attack on the U.S. Navy SpyShip, 2002 Dulles, Virginia: Brassey's, p. 19. אמיר אורן, "אתה תשיג את המטוסים, אנחנו נטפל בקונגרס", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2007 יפתח ספקטור, רם וברור ע' 111. על פי דו"ח מחלקת המחקר של משרד הביטחון. ג'יי קריסטול עמ' 66. The Day Israel Attacked America באתר אל-ג'זירה, 30 באוקטובר 2014 אירוע תקיפת ליברטי, באתר עמותת חיל הים. מיכאל אורן, מכון "שלם", מדוע תקפה ישראל את ה"ליברטי"?, באתר ynet, 17 בספטמבר 2008