laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אצה חאזקאיס

חאזקאיס הוכתר לקיסר אתיופיה 1736–1737 על ידי אצילים שהתנגדו לקיסר ייאסו השני. לפני כן חאזקאיס היה כלוא בבית הסוהר המלכותי בוואחני עד ששוחרר על ידי תומכיו. במסורת האתיופית נהוג להוסיף את התואר אצה המתאר קיסר למורדים שטענו לכתר. האצילים שמרדו בקיסר ייאסו השני אספו צבא והחלו לצעוד לכיוון הבירה גונדר שבה התנהל קרב ביניהם ובין צבא הקיסר בקרב זה הם הפסידו ולאחר מכן הם צעדו לוואחני ושחרור את חאזקאיס. לאחר מכן המורדים תקפו שוב בגונדר, בהתקפה זו הם הרסו כנסיות רבות, אך נכשלו במטרותיהם. צבא הקיסר בראשותו של וורנה הגיע לגונדר שחרר אותה והשמיד סופית את המורדים בפאנטאר. E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, 1928 (Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications, 1970), pp. 450f. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהנס השני, קיסר אתיופיה

יוהנס השני (געז: ዮሓንስ, עברית: יוחנן השני) קיסר אתיופיה 7 במאי - 18 באוקטובר 1769, מקיסרי השושלת הסולומונית, בנו של ייאסו הגדול ואחיהם של הקיסרים תקלה היימנות הראשון, דווית השלישי ובקפה. בעקבות רצח יואס הראשון, ראס מיכאל סהול שחרר מבית הכלא המלכותי בוואחני את דודו של יואס הראשון, יוהנס, שהיה זקן והציגו למועצה בתור הקיסר הבא. כשחבר המועצה הסתייג מהכתרתו מכיוון שכשיוהנס ניסה לברוח מוואחני כרתו לו את אחת מידיו, השיב ראס סהול שאם הקיסר יתקשה לעלות על גב סוסו, סהול עצמו יעזור לקיסר. סהול חיתן את יוהנס עם אחת מנכדותיו הצעירות וולאטה סלאסי. וואליס באדג' כותב ש: ג'ון שנא כל מה שקשור לעניינים צבאיים, וסירב לצעוד עם צבאו ואפילו ביקש ממיכאל להחזיר אותו לוואחני. מיכאל שצעד עם חייליו לא אהב את הרעיון שהקיסר יישאר בגונדר ולכן הרעיל אותו בוקר אחד בעת הארוחה. — Wallis Budge, E. A. [1928] (1970). A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia. Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications.
סוסניוס השני, קיסר אתיופיה

סוסוניוס השני היה קיסר אתיופיה שכיהן ביוני – 23 בדצמבר 1770. סוסניוס הוכרז כקיסר על ידי שלושה מהגנרלים של ראס מיכאל סהול: גושו, וונד באווסאן ואידר. ארבעתם צעדו לתוך עיר הבירה גונדר והדיחו את הקיסר המכהן תקלה היימנות השני. סוסניוס היה נתמך על ידי פסיל, מלך דמות שהיה יד ימינו. לאחר מכן כוחו של סוסניוס נחלש והגנרלים שמינו אותו והוא עצמו נמלטו מגונדר, מספר ימים לאחר מכן ב-23 בדצמבר 1770 ראס סהול נכנס עם צבאו לגונדר והחזיר את השלטון לקיסר המודח תקלה היימנות השני בנוסף לטבח שביצע במתנגדי היימנות.
מועצת המים

מועצת המים היא רשות במדינת ישראל הממונה על ידי הממשלה, שריד לתקופה בה האחריות על רשויות המים בישראל הייתה בידי שר החקלאות, ולא בידי שר התשתיות הלאומיות האנרגיה והמים, כמצב דהיום. המועצה מונה 39-27 חברים המורכבים מנציגי הציבור, נציגי הממשלה ונציגי ההסתדרות הציונית העולמית. נציגי הציבור המונים לפחות שני שלישים מחברי הוועדה, מתמנים תוך שימת לב להיקף הצריכה של המגזר אותו הם מייצגים. חלוקה זו מעניקה משקל גדול לחקלאים. יו"ר המועצה הוא שר התשתיות הלאומיות, וסגנו הוא יושב ראש הרשות הממשלתית למים ולביוב. מועצת המים איננה פעילה בשנים האחרונות וקביעת מדיניות משק המים מופקדת בידי מועצת הרשות הממשלתית למים ולביוב. בעבר היו למועצה סמכויות רבות על פי חוק, כיום תפקידיה הם בעיקר לשמש כגורם מייעץ. בעבר הייתה מועצת המים אחראית על קביעת הכללים לחישוב מחירי המים. כיום, קביעת מחיר המים מתבצעת על ידי מועצת הרשות הממשלתית למים ולביוב, תוך חלוקה למגזרים השונים: תעריפי הרשויות המקומיות נקבעים על ידי מועצת הרשות הממשלתית למים ולביוב. מחיר המים משתנה לפי אופי הצריכה (ביתית, תיירות, גינון וכדומה) ולפי הכמות הנצרכת. המחיר המשולם בסופו של דבר לרשות המקומית מכיל גם את הוצאות התשתית של הרשות המקומית, ולכן הוא גבוה יותר. בפועל משמשת הגבייה הנוספת את הרשות המקומית כמס נוסף על הארנונה. תעריפי המגזר החקלאי נקבעים על ידי מועצת הרשות הממשלתית למים ולביוב. החל משנת 1994 קיים מנגנון אוטומטי לעדכון מחירי המים בהתאם לאמור בהסכם המים. משק המים בישראל אלעד ואן גלדר, ‏חלוקת סמכויות במשק המים – המצב בפועל, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 11 בספטמבר 2001
מנחם יערי

מנחם יערי (נולד ב-26 באפריל 1935) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה. היה נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ונשיא האוניברסיטה הפתוחה. חתן פרס ישראל לכלכלה (1987). יערי נולד בירושלים. בשנים 1952–1955 עשה את שירותו הצבאי בנח"ל, בסיומו החל בלימודי כלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. בשנת 1958 סיים את לימודיו לתואר ראשון והחל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה, אותם סיים בשנת 1962. לאחר מכן הוא הצטרף לסגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטת ייל (1962–1969) ולסגל המחלקה לכלכלה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטה העברית (1967–1971). בשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור חבר בשנת 1971 מונה יערי לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. לצד פעילותו בחוג לכלכלה מונה יערי לכהן בקתדרה לכלכלה מתמטית באוניברסיטה העברית ובשנים 1971–1973 היה ראש החוג לכלכלה. בשנים 1976–1977, ובשנית בין 1982–1983, הוא היה עמית במכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית ומאוחר יותר, בשנים 1985–1992 כיהן כראש המכון. במהלך השנים שימש יערי כפרופסור אורח במוסדות אקדמיים שונים ובהם: אוניברסיטת ברקלי, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת קיימברידג' ואוניברסיטת פנסילבניה. בשנים 1968–1975 היה יערי עורך משותף של כתב העת Econometrica. בשנת 1994 הוא מונה לחבר ועדת החקירה הממלכתית לעניין הטבח במערת המכפלה. יערי נבחר בשנת 1969 לחבר עמית בחברה האקונומטרית, בשנת 1988 נבחר כחבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובשנת 1993 כחבר כבוד לאגודה האמריקאית לכלכלה. בארץ קיבל יערי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון (1989), נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (1991). באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים כיהן יערי סגן נשיא האקדמיה (1994–1995) ומשנת 2004 עד 2010 שימש כנשיאה, נבחר לחברה הפילוסופית האמריקנית בשנת 2008. בשנים 1992–1997 שימש יערי כנשיא האוניברסיטה הפתוחה. יערי חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל. ויו"ר ועדת ההיגוי של היזמה למחקר יישומי בחינוך מאז הקמתה ב-2008. חתן פרס ישראל לכלכלה (ה'תשמ"ז, 1987) חתן פרס רוטשילד למדעי החברה (1994) פרס א.מ.ת למדעי החברה, בכלכלה לשנת 2012 מדיה וקבצים בנושא מנחם יערי בוויקישיתוף מנחם יערי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה עמוד הבית של יערי באתר האוניברסיטה העברית כרטיס אישי וקורות חיים, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים מנחם יערי (1935-), דף שער בספרייה הלאומית העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, דבר, 17 בנובמבר 1969 אתר הקרן החדשה לישראל. מנחם יערי באתר א.מ.ת
גאוגרפיה של דומיניקה

דומיניקה היא מדינת אי במזרח הים הקריבי. האיים הקרובים ביותר אליה הם גוואדלופ (48 ק"מ מצפון לאי) ומרטיניק (40 ק"מ מדרום לאי). ממזרח לו משתרע האוקיינוס האטלנטי. שטחו של האי 754 קמ"ר וצורתו מלבנית: אורכו 47 ק"מ, רוחבו 29 ק"מ והיקפו 148 ק"מ. הנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגתו של הר הגעש דיאבלוטינס (Morne Diablotins) השוכן בצפון האי, וגובהו 1,447 מ' מעל פני הים. התנאים הגאוגרפיים באי נחשבים קשים ביחס לאיים קאריביים אחרים. תוואי השטח כולל מצוקים ובתרונות רבים, הוא מכוסה ברובו (67%) ביער גשם סבוך, והוא אחד המקומות הגשומים בעולם. בשל תוואי השטח הקשה, רוב היישובים באי, ובהם הבירה, רוזו, ממוקמים לאורך חופיו, ורק יישובים בודדים הוקמו בחלקיו הפנימיים. לפי האמונה המקומית, דומיניקה היא המקום היחיד באמריקה שאותו קולומבוס יכול היה לזהות גם כיום. דומיניקה הוא אחד האיים הצעירים במערכת הרי הגעש של האנטילים הקטנים. קיימת בו עדיין פעילות געשית, המתבטאת בעיקר בהימצאות אגמים ומעיינות חמים באי. האי מרובה סלעים געשיים, במיוחד אנדזיט וריוליט. האדמה המצויה באי מקורה בסלעים אלה, והיא נחשבת אדמה פורייה. בשל תוואי השטח, רוב האדמה הניתנת לעיבוד מרוכזת באזורים הנמוכים - רצועות החוף ועמקים מעטים. בדומיניקה אין חופים בעלי חול לבן, שכן כתוצאה מהפעילות הגעשית, החול הוא בזלתי שחור. פעילות סייסמית קלה נרשמה לאחרונה ב-1986. התפרצויות געשיות לא אירעו באי מזה אלפי שנים. באי מספר מעיינות חמים גופריים וגייזרים פעילים, בעיקר במרכזו ובדרומו. אחד המעיינות, בוילינג לייק ("המעיין הרותח"), הוא המעיין החם השני בגודלו בעולם. דומיניקה עשירה במקורות מים מתוקים. נחליה יוצרים קניונים עמוקים ובריכות, ורובם ככולם צרים או רדודים מדי לשיט. בכמה מהם יש תחנות כוח הידרואלקטריות להפקת חשמל. הנחלים העיקריים הם רוזו ולאיוּ הזורמים מערבה וטוּלָמָאן הזורם מזרחה. האקלים בדומיניקה הוא טרופי, ומאופיין בטמפרטורות ובלחות גבוהות ובגשמים רבים. רוחות הנושבות מצפון-מזרח דרך קבע ממתנות מעט את מזג האוויר. שינויי מזג האוויר בין העונות כמעט אינם מורגשים - הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא C°‏ 26 וביוני C°‏ 32. גשמים יורדים בדומיניקה כל השנה, אך התקופה שבין יוני לאוקטובר נחשבת גשומה במיוחד. מדי שנה יורדים כ-5,000 מ"מ גשם באזור החוף המזרחי, כ-9,000 מ"מ במרכז האי וכ-1,800 מ"מ בחוף המערבי. אחוז הלחות הממוצע נע בין 70% ל-90%. הוריקנים פוקדים את דומיניקה, בעיקר בעונה הגשומה. ב-1979 מצאו את מותם 40 מתושבי האי בסופת הוריקן, 2,500 בני אדם נפצעו, ולמבנים באי נגרם הרס רב. רוחות חזקות ב-1984 הביאו לאובדן של כרבע מיבול הבננות. בדומיניקה שלושה פארקים לאומיים בהם ניתן לצפות בצמחים ועלי חיים ייחודיים לאי: קאבריטס, הנמצא בקצהו הצפוני של האי, ובתחומו יער טרופי, חוף ים ושוניות אלמוגים. מורן דיאבלוטין הכולל את סביבתו של הר הגעש. מורן טרואה פיטון, בדרום המדינה, בסמוך לרוזו. הפארק כולל מעיינות חמים, גייזרים ואגמים, והוא הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1997. מדיה וקבצים בנושא גאוגרפיה של דומיניקה בוויקישיתוף
מורוני

מורוני (בערבית: موروني) היא העיר הגדולה ביותר באיי קומורו. משנת 1958 שימשה כבירת הקולוניה הצרפתית קומורו, והחל משנת 1975, בירת המדינה העצמאית. העיר נוסדה על-ידי מתיישבים ערבים, ככל הנראה במהלך המאה ה-10. לאחר העצמאות, העיר גדלה בקצב מהיר. בשנת 1990 התגוררו בעיר כ-23,400 תושבים ובשנת 2013 התגוררו בעיר כ-81,329 תושבים. המוסלמים הסונים מהווים 98% מהאוכלוסייה, ויש מיעוט של קתולים. ערבית וצרפתית הן השפות הרשמיות, כאשר אחת השפות המדוברות ביותר היא קומורית. כלכלת העיר מבוססת בעיקר על מסחר, תיירות ועל ייצור של מוצרים רבים כגון קקאו וקפה. מורוני ממוקמת על החוף המערבי של האי גרנד קומורו לחוף מצר מוזמביק. בעיר נמצא הנמל הראשי של איי קומורו וכן שדה התעופה הבינלאומי מורוני האהאיה. העיר ערבית באופייה ויש בה מספר מסגדים. מדיה וקבצים בנושא מורוני בוויקישיתוף מורוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אביסו (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היפנית אביסו (יפנית: 恵比須, 恵比寿, 夷, 戎, אנגלית: Ebisu) הוא אל הדייגים, המזל הטוב והפועלים. שימש כאל המשגיח על בריאותם של הילדים, השומר על הבית ודואג לרווחת דייריו. נקרא גם הירוקו (יפנית: 蛭子, אנגלית: Hiruko) או קוטושירו-נושי-נו-קאמי (יפנית:事代主神, אנגלית: Kotoshiro-nushi-no-kami) . היה אחד משבעת אלי המזל (七福神, Shichifukujin) והיחיד מביניהם שמקורו ביפן. בן בכור לאיזאנגי (האל הזכר) ולאיזאנמי (האלה הנקבה), נולד אביסו ללא עצמות ולפי סיפורים אחרים- ללא גפיים, בשם הירוקו (מילולית: 'ילד העלוקה'). פגמיו נבעו כתוצאה מפשעיה של אימו במהלך חתונתה. הירוקו נאבק כדי לשרוד אך היות שלא יכל אף לעמוד, הוא נשלח לים בסירת גומא טרם מלאו לו שלוש שנים. בסופו של דבר נשטפה סירתו לחוף ובני שבט האיינו אימצו אותו וגידלו אותו. הילד הקטן והחלוש התגבר על מצוקותיו הרבות וגידל את רגליו ושאר חלקיו החסרים בגיל שלוש, אז הוכתר כאל אביסו. אמנם הוא נותר מעט נכה וחירש, אולם מלא שמחת חיים והצלחה, ומכאן משמעות שמו: האל הצוחק. הוא מתואר לעיתים כחובש כובע גבוה (Kazaori Eboshi ,風折烏帽子), אוחז במקל ובדג גדול. גם מדוזות מקושרות לאל הזה. פסטיבל אביסו נחגג ביום העשרים לחודש היפני העשירי. מדיה וקבצים בנושא אביסו בוויקישיתוף אביסו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרנתרופוס בויזאי

פרנתרופוס בויזאי (שם מדעי: Paranthropus boisei) הוא הומינין קדום שחי ביבשת אפריקה. הוא התאפיין בנפח מוח דומה לזה של השימפנזה, לסת ומשנן מפותחים, עצמות לחיים בולטות ואף שטוח. על ראשו היה רכס גרמי דמוי כרבולת ששימש לעיגון שרירי הלסת הגדולים. הבויזאי התמחה באכילת עלים. שרידי בויזאי מתגלים לרוב בחפירות לצידם של שרידי אוסטרלופיתקוס ושרידי מינים קדומים מהסוג האנושי. התגלה לראשונה על ידי האנתרופולוגית מרי ליקי ב-17 ביולי 1959 בערוץ אולדובאי שבטנזניה. הגולגולת שהשתמרה היטב (שזכתה לכינוי "מפצח האגוזים") תוארכה ל-1.75 מיליון שנים לפני זמננו, והייתה בעלת מאפיינים ייחודיים של הפרנתרופוס רובוסטוס. מרי ובעלה לואיס ליקי סיווגו אותו כזינז'אנתרופוס בויזאי: "זינז'" היה שמו של אזור מזרח אפריקה בימי הביניים, "אנתרופוס" (יוונית: ανθρωπος) "אדם"; ו"בויזאי" על שם צ'ארלס בויסי, התורם של צוות האנתרופולוגים. פרנתרופוס בויזאי (כך סווג בסופו של דבר) הוכיח את עצמו כאוצר מיוחד כאשר בנם של האנתרופולוגים, ריצ'רד ליקי, החשיב אותו כמין ההומינין הראשון שהשתמש בכלי אבן. ברנרד ווד מאוניברסיטת ליברפול שבאנגליה טען כי הכלים שהתגלו באתיופיה, ומתוארכים לכ-2.5 מיליון שנים לפני זמננו, יכולים להיות מעשי ידיו של פרנתרופוס בויזאי. לסת שהשתמרה היטב, הידועה כלסת התחתונה מפנינז', נמצאה על ידי עמיתו של ריצ'רד, קמויה קימאָוֹ, בשנת 1964 בפנינז' שבטנזניה. גולגולת נוספת, KNM ER 406, נחשפה בשנת 1969 על ידי ריצ'רד בקוּבי פורה באזור אגם טורקאנה שבקניה. מדיה וקבצים בנושא פרנתרופוס בויזאי בוויקישיתוף פרנתרופוס בויזאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרנתרופוס בויזאי, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משחק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... משחק – פעילות אנושית בעלת חוקים מוגדרים המבוצעת בדרך כלל לשם הנאה ובידור משחק – מצב עימות בין בני אדם, הנחקר במסגרת תורת המשחקים משחק (אמנות הבמה) – פעילותו של השחקן במסגרת אמנות הבמה
עשינו עסק

עשינו עסק היה שעשועון טלוויזיה נושא פרסים בהפקת ערוץ 2 ששודר בין השנים 1994–1996. השעשועון מבוסס על פורמט אמריקאי בשם "Let's Make a Deal", אשר שודר בארצות הברית משנות השישים ועד שנת 2003 וזכה להצלחה רבה יחסית לאורך השנים. גרסאות נוספות של השעשועון שודרו גם בארצות נוספות. מנחי השעשועון היו אברי גלעד וצביקה הדר. כל פרק הורכב ממספר "הצעות עסקיות" בין מנחה התוכנית לבין משתתפים שונים מהקהל. המשתתפים בקהל נבחרו באופן אקראי על ידי המנחה לאורך התוכנית. הפורמט של התוכנית שודר בווריאציות שונות. בפורמט הפשוט ביותר, ניתן למתחרה בהתחלה פרס יקר ערך, והמנחה הציע לו להחליף את הפרס בפרס אחר - המילכוד הוא שהפרס המוצע כתחליף הוסתר. לעיתים הפרס הוסתר מאחורי אחד מתוך שלושה וילונות על הבמה, לעיתים באחת משלוש קופסות אשר הוצבו על הבמה, ולעיתים בתוך קופסות קטנות אשר הובאו לקהל. לעיתים הפרס אותו קיבל המשתתף בהתחלה היה גם מוסתר. הפורמט השתנה רבות לאורך התוכנית. הפרסים אשר הוצעו בתוכנית היו פרסים יקרי ערך כגון מוצרי אלקטרוניקה, רהיטים, ואף מכוניות. מאחורי הווילונות הנוספים בהם לא היו פרסים נהגו להציב דחלילים. בנוסף, בסיום התוכנית, בעוד הכתוביות רצו על המרקע, נהג המנחה לנהל "עסקאות" מהירות עם משתתפים אקראיים מהקהל. העסקאות כללו בדרך כלל הצעות של מתן כסף למשתתפים אקראיים מהקהל תמורת פריטים מסוימים בבעלותם. בישראל שודרה התוכנית במסגרת שידורי הזכיינית קשת בערוץ 2 בשנים 1994–1996. את התוכנית הנחה בתחילה אברי גלעד, ולאחר שפרש מהנחיית התוכנית בסיום העונה השנייה, החליף את מקומו צביקה הדר למשך העונה השלישית. בעיית מונטי הול ניר קיפניס, ‏הדחליל, באתר גלובס, 4 באוקטובר 2000
סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין

סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין הוא בית-ספר למשחק ולאומנויות התיאטרון שנוסד ומנוהל על ידי יורם לוינשטיין. ראשיתו של בית-הספר בשיעורי המשחק שהעביר יורם לוינשטיין במסגרות שונות בתחילת שנות השמונים. לתקופות קצרות במיוחד העביר שיעורים בבית-הספר לאמנויות-הבמה של מכללת "סמינר-הקיבוצים", בבית-הספר לאמנויות-הבמה "בית צבי" ובבית-הספר "קמרה אובסקורה", כאשר מרוב המסגרות פוטר, בעוד שבסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב לא קיבל הזדמנות ללמד. עקב הקושי בתפקוד במסגרות הנזכרות לעיל, המשיך לוינשטיין לפתח את סדנאות המשחק העצמאיות בניהולו, ושכר ב-1988 מבנה ללימוד בתל אביב. באותה תקופה למדו אצלו שחקנים מתחילים רבים, בהם אקי אבני ואיילת זורר. בשנת 1997 הקים לוינשטיין אולם הצגות בשכונת התקווה שבדרום תל אביב, ובשנת 2000 הועבר הסטודיו למשחק במלואו לשכונת-התקווה, למבנה שהוקם במקור על ידי חנה רובינא עבור ארגון אמהות עובדות בתל אביב, ביוני 1947, ועם השנים ננטש. לאורך השנים זכה הסטודיו להצלחה רבה, ולומדים במסגרתו עשרות תלמידים מדי שנה, הן במסגרת הפורמלית של שלוש שנות לימודים, והן במסגרת סדנאות למבוגרים ולבני-נוער וקורסים של מכינות. הפקות הסיום של התלמידים נוחלות אהדה וזוכות לביקורות משבחות, ורובן משתתפות בפסטיבלים לתיאטרון בישראל ומחוצה לה. בית הספר ידוע בתרומה הקהילתית שמעניק לקבוצות חלשות, בין השאר בתחום סביבתו. ביולי 2013 זכה הסטודיו להצלחה בפסטיבל iTSELF שהתקיים בוורשה עם ההצגה "הנאהבים והנעימים" מאת יצחק בשביס-זינגר ובבימוי יאיר מוסל. שחקני ההצגה שפי מרציאנו ועמית אפשטיין זכו בפרס על משחקם בהצגה. אתר האינטרנט הרשמי של סל"ה – הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין פעולתה של ארגון אמהות עובדות בתל־אביב, משמר, באוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, 6 בדצמבר 1946
אן דן דינו

"אן דן דינו" הוא משחק ספירה, המשמש (בעיקר) ילדים כדי לקבל החלטות. זהו שיר משחק, בעל מספר הברות גדול. בכל הברה מצביע הילד המבצע את השיר על אחת מהאפשרויות העומדות בפניו, לפי סדר קבוע. מכיוון שרוב הילדים אינם סופרים את מספר ההברות בשיר, וייתכן שאינם יודעים לחשב שארית, הילדים מתייחסים לתוצאת השיר כאל מעין הגרלה אקראית, אף כי יש מהם שיעמדו על שארית השיר בחלוקה בשתיים בטרם יחדלו להשתמש בו לביצוע הגרלות, ויעברו לכלים אקראיים יותר כגון אבן נייר ומספריים. לעיתים הופך משחק העזר למשחק בפני עצמו, כאשר הילדים חוקרים את אקראיות תוצאת משחק הספירה. משחק ספירה המתאים לכך במיוחד הוא המשחק קווה קווה דה לה אומה. מקור המלים עתיק ממה שניתן לחשוב כשמדובר במשחק ילדים. אן דן דינו הוא שיבוש של הביטוי היווני העתיק (ἓν διὰ δυοῖν, (hèn dià duoîn, שפירושו: אחד מתוך שניים. וייתכן שבמקור שימש למשחק אצבעות בנוסח "זוג או פרט" לבחור אדם אחד מתוך שניים. אותו ביטוי בצורתו הלטינית "hendiaduos" התגלגל באנגלית כיום למילה Hendiadys המציינת שני ביטויים רצופים שונים האומרים דבר אחד. לדוברי העברית הגיעו מילות השיר כנראה ממזרח אירופה, שם קיימות גרסאות דומות לגרסאות העבריות. בסרבו-קרואטית ישנה גרסה הדומה מאוד לגרסה הישראלית: En den dino sava raka tino sava raka tika taka elem belem bu ביידיש נמצאת גם הגרסה הבאה: ען, דען, די, אַ שאַוולע קאַטי, אַ שאַוולע קאַטי, קאַטאַ, איילע, בּיילע, בּאַם. "אן דן דינו, סוף על הקטינו סוף על הקטי קטו (ן) אליק בליק בום." יש המאריכים את השיר במילים כגון: "בום בום בום פתח את האלבום שם תראה אותי ביום הולדתי המלך אמר לספור עד 10 1, 2, 3... ובסיום אומרים ''גזר'' או בגרסאות שונות למיניהן: "בום בום בום תפוח האדום מי יצא ראשון? 1, 2, 3..." "בום בום בום פתח את האלבום שם תראה אותי ביום הולדתי" "בום בום בום פתח את האלבום שם תראה אותי ותיקח אותי" "בום בום בום פתח את האלבום שם תראה אותי ביום הולדתי אותי אותי אותי עם אחותי המלך אמר לספור עד עשר סבא לא הסכים אז ספרנו עד 20 1...2...3..." "בום בום בום פתח את האלבום שם תראה אותי ביום הולדתי תי תי תי אחותי המלך אמר לספור עד עשר 1, 2, 3,..." "בום בום בום תפוח האדום שנפל מראש העץ הוא נפל ו- הת-פו-צץ" ועוד כמות נכבדת של גרסאות. בגרסאות המסתיימות במילה "עשר", יש המוסיפים "גזר" בסיום, כשהמילה נחשבת כהברה אחת לצורכי ספירה. ייתכן שהמקור לכך היה בניסיון להטות את תוצאות ההגרלה והוא השתרש כחלק מהשיר. לפעמים יש הוספה של המילים: "א-לי-עזר ש-נ-פל לתוך הג-זר" או "א-לי-עזר ש-מ-שך ב-ג-זר". בשנת 1971 זכה שירם של דודו ברק ושייקה פייקוב "למה ככה" במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים הראשון. שנה לאחר מכן שלח פייקוב לפסטיבל את שירו "אן דן דינו". הפזמון היה המשפט הידוע "אן דן דינו, סוף על הקטינו סוף על הקטי קטו אליק בליק בום." ואילו את הבתים החדשים הוא כתב בעצמו. את השיר ביצעה כלת פרס ישראל יפה ירקוני שהוסיפה עוד שתי מילים משלה "עוד פעם" בסיום הפזמון שחזר שוב ושוב מה שעזר להצלחתו של השיר שהגיע בפעם השנייה ברציפות מבחינתו של פייקוב עד למקום הראשון בתחרות והפך לקלאסיקה בפני עצמה. משחקי ידיים קווה קווה דה לה אומה משלוש יוצא אחד לאה נאור, "אנדנדינו או: מעשה שמתחיל באליק בליק בום ונגמר בירח" (1983), הוצאת יבנה. יצא גם תקליט בהשתתפות חוה אלברשטיין, אמנון מסקין ומקהלת ילדים. אנ דן דינו, באוסף המוזיקה הישראלית [1] שׁ. בּאסטאמסקי, בּיים קוואל, וילנה 1923, ע' 32 אנדנדינו. (ביצוע מוקלט) – מילים וביצועים | פייקוב, שייקה, 1937 – מלחין מחבר | מוזיקה | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
APIPA

כתובת APIPA (ראשי תיבות של Automatic Private Internet Protocol Address) היא כתובת IP אקראית אותה יכולים מחשבים ורכיבי רשת שונים להקצות לעצמם, אם לא קיבלו מענה לבקשתם להקצאת כתובת משרת DHCP. רכיבי רשת (כדוגמת תחנות עבודה או שרתים, ולעיתים רחוקות גם נתבים ומתגים) יכולים לקבל את ההגדרות הדרושות לפעולה באופן אוטומטי, באמצעות פרוטוקולים כדוגמת DHCP ו-Bootstrap Protocol. אם רכיב מסוים שולח בקשה ולא מקבל מענה לאחר 60 שניות, רכיב זה רשאי "להעניק" לעצמו כתובת בטווח 169.254.0.1 עד 169.254.254.254; בטווח זה יש 2 16 − 2 = 65534 {\displaystyle 2^{16}-2=65534} כתובות פוטנציאליות – פירוש הדבר הוא שהסבירות להתנגשות בבחירת כתובת אצל שני רכיבים שונים באותה רשת היא נמוכה מאוד. מנגנון נוסף למניעת התנגשות הוא שליחת חבילת ARP (בתשדורת Broadcast) עם הכתובת בה מתעתד הרכיב להשתמש; אם לא מתקבלת תשובה, מניחים כי כתובת זו פנויה ורכיב הרשת מגדיר אותה בתור הכתובת שלו. כתובות APIPA משמשות לתקשורת מינימלית אם אין שרת DHCP פעיל; ניתן להשתמש בשירותי Broadcast על מנת לאתר רכיבים אחרים ברשת, שגם כן משתמשים באותו זמן בכתובת APIPA; עם זאת, בדרך כלל לא ניתן יהיה לאתר שרתים (כדוגמת שרת DNS) או תחנות אחרות המוגדרות באופן סטטי. בזמן השימוש בכתובת APIPA, תחנת העבודה תמשיך לנסות ולקבל כתובת DHCP, ותשתמש בכתובת זו לכשתתקבל. בחלונות XP, לעיתים מתקבלת הודעה (בעיקר ברשתות אלחוטיות) על "Limited Connectivity". בשונה ממצב של ניתוק כולל מרשת אלחוטית, הודעה זו מופיעה כאשר ההתקשרות לנתב האלחוטי עצמו הושלמה, אולם שרת DHCP (בדרך כלל שירות הפועל על הנתב עצמו) טרם הקצה לתחנה כתובת IP. הודעה זו מופיעה בדרך כלל למספר שניות, כשבפרק זמן זה המחשב משתמש בכתובת APIPA. ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאקאאס קטוביצה

גאקאאס קטוביצה (בפולנית: GKS Katowice) היא קבוצת כדורגל המייצגת את העיר קטוביץ שבפולין. הקבוצה נוסדה בשנת 1964 וזכתה מאז ארבע פעמים באליפות ושלוש פעמים בגביע. גאקאאס נחשבה במשך תקופה ארוכה כקבוצה בינונית בליגה הבכירה בפולין, ובעונת 2004/2005 הגיעה למקום ה-14 בליגה וירדה לליגה השנייה שהיא השלישית בחשיבותה. נכון לעונת 2024/2025 משחקת הקבוצה בליגת העל הפולנית. בשנת 1970, במסגרת גביע ערי הירידים שיחקה גאקאאס, לראשונה מחוץ גבולות פולין, מול קבוצת ברצלונה, והפסידה בשני המשחקים (1-0, 3-2). קטוביצה שיחקה 36 משחקים באירופה. הקבוצה השיגה ניצחון כפול נגד קבוצה אחת 3 פעמים. בעונת 1986/1987 בגביע אירופה למחזיקות גביע נגד קבוצת פראם רייקיאוויק מאיסלנד. בעונת 1990/1991 בגביע אופ"א נגד קבוצת טורון פאלוסאורה מפינלנד ובעונת 1994/1995 בגביע אופ"א נגד קבוצת אינטר קרדיף מויילס. פולין יאן פורטוק פולין פבל ברוז'ק פולין פיוטר פולצ'אק פולין יאציק קובלצ'יק גאורגיה גיג'ה גורולי פולין גז'גוז' פונפרה מדיה וקבצים בנושא גאקאאס קטוביצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גאקאאס קטוביצה גאקאאס קטוביצה, ברשת החברתית פייסבוק גאקאאס קטוביצה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גאקאאס קטוביצה, ברשת החברתית אינסטגרם גאקאאס קטוביצה, ברשת החברתית טיקטוק גאקאאס קטוביצה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
לאטינה (נפה)

נפת לאטינה (באיטלקית: Provincia di Latina) היא נפה בדרומו של מחוז לאציו שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,251 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 519,850 נפש. בירתה של הנפה בעיר לאטינה. הנפה גובלת בנפת פרוזינונה במחוז לאציו בצפון, בנפת רומא במחוז לאציו בצפון-מערב, בנפת קזרטה במחוז קמפניה בדרום-מזרח ובים הטירני בדרום. פונדי מדיה וקבצים בנושא לאטינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאטינה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משחק חברה

המונח "משחקי חברה" מפנה לכאן. לערך העוסק בחקירה המשטרתית נגד הזמר אייל גולן ואנשים המקורבים לו, ראו פרשת משחקי חברה. משחקי חברה הם משחקים קבוצתיים המתקיימים לשם מטרות שונות ומגוונות: העברת זמן, גיבוש קבוצתי, פתיחת נושאי שיחה מורכבים ועוד. בגילאים צעירים משחקים אלה נפוצים מאוד במסיבות, אך בגילאים בוגרים משמשים בעיקר למטרות פדגוגיות. רוב משחקי החברה יכולים להתאים, בשינויים קלים או ללא שינויים, לטווח רחב של גילאים. משחקים אלו מצריכים בדרך כלל שטח קטן יחסית למספר המשתתפים. ישנם גם משחקים שאינם מצריכים חומרים נוספים מלבד המשתתפים עצמם (אפילו לא דף ועפרון). משחקי חברה מסוימים כוללים מגע פיזי ומסייעים לגיבוש הקבוצה וליצירת אמון בין חבריה. בגילאים מבוגרים יותר, הם עשויים לכלול אלמנטים מיניים. משחקים מסוימים דורשים מדריך או מנחה שיעביר את המשחק ולא ישתתף בו על מנת שיהיה נייטרלי, ואילו משחקים אחרים אינם דורשים זאת. הבחירה של משחקי החברה צריכה להתאים לקבוצה, לאופייה, לתחומי העניין שלה, לגודלה וכו'. למשל, משחקי חברה מסוימים בנויים למספר גמיש של משתתפים, וניתן להמשיך לשחק בהם גם אם התווספו משתתפים במהלך המשחק או אם עזבו חלק מן המשתתפים. בקבוצות מסוימות, בעיקר בגילאים נמוכים יש חשיבות להפעלת חלק גדול מן המשתתפים במשך חלק גדול מן הזמן. כסאות מוזיקליים הרצל אמר - הנקרא גם "דוד אמר" או "המלך אמר" בינגו מעולם לא (Never) אמת או חובה ארץ עיר טלפון שבור הרוח נושבת על... קונטקט דג מלוח אני יושב/ת תחת עץ רענן אסוקונו וואט? (אנ') קווה קווה דה לה אומה קוואקה דה לאומה תנועות גלגל המזל שבע בום מלך השירים חדר בריחה פתקיות הרוצח - מוכר גם כ"מאפיה" או "העיירה" סלט פירות כל מיני משחקי ספורט (בדרך כלל משחקי כדור למיניהם) משחק חברה ממוחשב מדיה וקבצים בנושא משחק חברה בוויקישיתוף אתר העוסק במשחקי חברה ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.