ג'ואן דידיון

ג'ואן דידיון (5 בדצמבר 1934 – 23 בדצמבר 2021) הייתה סופרת אמריקאית. ברומנים ובמסות ספרותיות שחיברה, היא בחנה את התפוררותם של ערכים אמריקאיים ואת האי-סדר התרבותי, והתפרקותה של החברה ושל יחידים בתוכה הייתה רעיון חוזר ביצירתה. ג'ואן דידיון נולדה וגדלה בסקרמנטו, בירת מדינת קליפורניה, ארצות הברית, להוריה, פרנק ריס דידיון ואדואין דידיון. היא העידה על עצמה שהחלה לכתוב בגיל חמש, אבל שהחלה לראות עצמה סופרת רק לאחר פרסום יצירתה הראשונה. כילדה, קראה כל מה שהיה בהישג יד, ואף נאלצה לקבל אישור בכתב מאמה כדי לשאול ספרים מספריית המבוגרים, ובמיוחד ביוגרפיות. היא טענה שהייתה ילדה ביישנית ומופנמת, אשר נאבקה להתגבר על התכונות הללו באמצעות משחק ונאום בציבור. אביה שירת בחיל האוויר של ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, ובשל כך העתיקה המשפחה את מגוריה לעיתים קרובות, מה שהקשה על דידיון הצעירה להתמיד בלימודיה. בשנת 1943–1944 שבה משפחתה והשתקעה בסקרמנטו, אך אביה עצמו חי ועבד בדטרויט. דידיון כתבה בספר זיכרונותיה "Where I Was From"‏ (2003) שהעקירות התכופות גרמו לה לחוש עצמה זרה תמיד. בשנת 1956 סיימה דידיון את לימודיה לתואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת ברקלי. במהלך שנת הלימודים האחרונה שם, זכתה בתחרות מסות שארגן כתב העת ווג, והפרס היה משרה בצוות כתב העת. במשך שנתיים בכתב העת "ווג" התקדמה דידיון מרעיונאית פרסומות לעורכת כתבות. באותה תקופה חיברה את הרומן הראשון שלה, "Run, River", שפורסם בשנת 1963. לאחר ששבה לקליפורניה עם בעלה, ג'ון גרגורי דאן, פרסמה ב-1968 קובץ מסות על החיים בקליפורניה, תחת הכותרת "Slouching Towards Bethlehem" בשנת 1979 פרסמה קובץ נוסף, בשם "האלבום הלבן", ובו מאמרים שפרסמה בשעתו בכתבי העת לייף, אסקווייר, Saturday Evening Post, הניו יורק טיימס, והNew York Review of Books. בשנת 1970 פרסמה את ספרה "Play It As It Lays", שעלילתו מתרחשת בהוליווד, ובשנת 1977, את "ספר של תפילה פשוטה". בשנת 1983, חיברה מסה ארוכה בשם "סלוודור", לאחר שביקרה עם בעלה במשך שבועיים באל סלוודור. בשנת 1984 פרסמה את הרומן "דמוקרטיה", המתרחש על רקע המלחמה הקרה ומלחמת וייטנאם. ב-1987 פרסמה ספר בשם "מיאמי", אשר בוחן את קהילת המהגרים הקובניים במיאמי. בשנת 1992 פרסמה אוסף בן תריסר מאמרים גאוגרפיים תחת הכותרת "After Henry". בשנת 1996, פרסמה מותחן רומנטי בשם "The Last Thing He Wanted". דאן ודידיון קיימו שיתוף פעולה הדוק במשך רוב הקריירה שלהם, וחלק ניכר מיצירתם היה משותף. דידיון חיברה עם דאן מספר תסריטים, ביניהם עיבוד לספרה "Play It As It Lays", ועיבוד לביוגרפיה של העיתונאית ג'סיקה סאביץ' לסרט שיצא תחת השם "Up Close & Personal". ב-4 באוקטובר החלה דידיון לחבר את ספרה "שנה של מחשבות מופלאות", אשר מגולל את תחושותיה לנוכח מות בעלה ומחלתה הקשה של בתם, קינטנה רו, והיא השלימה את כתב היד מקץ 88 ימים, בערב השנה החדשה. על אף השכול, לא שינתה את תוכניתה למסע קידום לספרה זה, וקיימה ראיונות והקראות פומביות רבות ברחבי ארצות הברית. היא טענה שהתהליך היה "מרפא" עבורה בתקופת האבל הזו. בשנת 2006 הוציאה הוצאת Everyman's Library אסופה גדולה ממאמריה ומסותיה של דידיון, תחת הכותרת "We Tell Ourselves Stories in Order to Live". האסופה כוללת את כל התוכן משבעת ספרי המאמרים הראשונים שלה, ומצורף אליה מבוא מאת המבקר ג'ון לנארד. בשנת 2007 החלה לעבד את ספרה "שנה של מחשבות מופלאות" למחזה יחיד, אשר הועלה בברודוויי בכיכוב ונסה רדגרייב ובהפקת סקוט רודין. דידיון העירה שעל אף חששות ראשוניים, הסתבר לה שסוגת הדרמה נוחה לה. בשנת 2011, פרסמה ספר זכרונות בשם "Blue Nighs", בהוצאת קנופף. הספר עוסק בבתה של דידיון, קינטנה רו דאן, אשר מתה בדיוק לפני פרסום ספר הזכרונות הקודם, "שנה של מחשבות מופלאות". הספר עוסק במערכת היחסים ביניהן, ובמישור כללי יותר, בחרדות שחוותה דידיון כשהחלה לגדל את ילדתה, ובתהליך ההזדקנות. בשנת 2015, שימשה תמונה של דידיון שצילם יורגן טלר במסע הפרסום של החברה הצרפתית סלין. כשעבדה בניו יורק בכתב העת "ווג", פגשה דידיון את בעלה לעתיד, ג'ון גרגורי דאן, עיתונאי בכתב העת "טיים". הם נישאו בשנת 1964 ועקרו ללוס אנג'לס, שם חיו כעשרים שנה. במסה "האלבום הלבן" בכרך הנושא שם זה, תיעדה דידיון התמוטטות עצבים שחוותה בקיץ 1968. לאחר אבחון פסיכיאטרי, אובחנה כסובלת מורטיגו ובחילה. במקביל, אובחנה כלוקה בטרשת נפוצה. בדצמבר 2003, בעוד בתה המאומצת של דידיון, קינטנה רו דאן, שכבה ביחידה לטיפול נמרץ, שרויה בתרדמת עקב הלם זיהומי שנגרם מדלקת ריאות, מת בעלה של דידיון מהתקף לב בזמן שסעד. על אף שהחלימה בשנת 2004, מתה קינטנה רו מדלקת לבלב חריפה באוגוסט 2005, במהלך מסע קידום המכירות של ספרה של דידיון, "שנה של מחשבות מופלאות". קינטנה רו הייתה בת 39 במותה. דידיון נפטרה ב-23 בדצמבר 2021. Run, River ‏(1963) Play It as It Lays ‏(1970) ספר של תפילה פשוטה (1977). יצא בעברית בהוצאת ספרית פועלים בתרגום אביבה גור, 1980. Democracy ‏(1984) הדבר האחרון שהוא רצה‏ (1996) - הופץ כסרט קולנוע ב-2019 בבימויה של די ריס. Slouching Towards Bethlehem ‏(1968) The White Album ‏(1979) Salvador ‏(1983) Miami ‏(1987) After Henry ‏(1992) Political Fictions ‏(2001) Where I Was From ‏(2003) Fixed Ideas: America Since 9.11 ‏(2003) שנה של מחשבות מופלאות (2005). יצא בעברית בהוצאת מטר, בתרגום אירית מילר, 2006. We Tell Ourselves Stories in Order to Live ‏(2006, אוסף) Blue Nights ‏(2011), ‏ ISBN 978-0-307-26767-2 שנה של מחשבות מופלאות (2006) The Panic in Needle Park ‏(1971) Play It as It Lays ‏(1972) כוכב נולד (1976) True Confessions ‏(1981) Up Close & Personal ‏(1996) Mickey Pearlman (ed.), American Women Writing Fiction: Memory, Identity, Family, Space, University of Kentucky Press, 1989 (הספר בקטלוג ULI) Allan Hepburn, Intrigue: Espionage and Culture, Yale University Press, 2005 (הספר בקטלוג ULI) Chip Rhodes, Politics, Desire, and the Hollywood Novel, University of Iowa Press, 2008 (הספר בקטלוג ULI) Doug Underwood, Journalism and the Novel: Truth and Fiction, 1700-2000, Cambridge University Press, 2008 (הספר בקטלוג ULI) Michael Szalay, Hip Figures: a Literary History of the Democratic Party, Stanford University Press, 2012 (הספר בקטלוג ULI) Andrew Stark, The Consolations of Mortality: Making Sense of Death, Yale University Press, 2016 (הספר בקטלוג ULI) Scott F. Parker, Conversations with Joan Didion, University Press of Mississippi Press, 2018 (הספר בקטלוג ULI) Daniel Worden, Neoliberal Nonfictions: the Documentary Aesthetic from Joan Didion to Jay-Z, University of Virginia Press, 2020 (הספר בקטלוג ULI) Matthew R. McLennan, Joan Didion and the Ethics of Memory, Bloomsbury Academic, 2022 (הספר בקטלוג ULI) אתר האינטרנט הרשמי של ג'ואן דידיון (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא ג'ואן דידיון בוויקישיתוף ג'ואן דידיון, ברשת החברתית פייסבוק ג'ואן דידיון, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ואן דידיון, ברשת החברתית Goodreads ג'ואן דידיון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ואן דידיון, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ואן דידיון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דינה פלדות, חזון היסורים הפמיניסטי, מעריב, 31 באוקטובר 1980 (על הנוסח העברי של "ספר של תפילה פשוטה", תרגמה אביבה גור) אריק גלסנר, "שנה של מחשבות מופלאות": לאבד את הבעל והבת ולכתוב את האבל, באתר ynet, 24 במרץ 2018 איריס לעאל, ‏אבירת היגון, באתר מעריב אונליין, 18 בינואר 2019 שירי לב־ארי, כוכבת הרוק של המילה הכתובה, באתר כלכליסט, 9 בפברואר 2021 ג'ואן דידיון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אבי גרפינקל, מכל המאמרים שכתבה, זה כנראה הרלוונטי ביותר לקורא הישראלי, באתר הארץ, 26 בינואר 2022 ג'ואן דידיון (1934-), דף שער בספרייה הלאומית התייחסות לשורה מתוך שיר ידוע של ויליאם בטלר ייטס בשם "הביאה השנייה", אשר בתורו מתייחס לביאה השנייה של ישו. התייחסות לשמו של ספר התפילה הבסיסי של הכנסייה האנגליקנית. כתבה על הספר בכתב העת ניו יורק מגזין כתבה על דידיון בכתב העת גרניקה הודעה על הפרסום באתר קוראי דידיון ביקורת על הספר מאת ג'ון באנוויל, בניו יורק טיימס. סהר שלו, הסופרת ג'ואן דידיון: הפנים החדשות של סלין, באתר הארץ, 7 בינואר 2015 ריאיון עם דידיון עם צאת מחזה על בסיס ספרה "שנה של מחשבות מופלאות" באתר האינדיפנדנט הבריטי. על שם קינטנה רו ynet, הסופרת ג'ואן דידיון הלכה לעולמה בגיל 87, באתר ynet, 23 בדצמבר 2021 גילי איזיקוביץ, הסופרת ג'ואן דידיון מתה בגיל 87, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2021