רישיון טיס

רישיון טיס הוא מסמך רישוי חוקי המנופק על ידי רשות התעופה המקומית המאפשר לנושא התעודה לשמש כטייס בכלי טיס על פי הגבלות והגדרים הרלוונטיים למסמך. הסטנדרט המינימלי למתן, מעקב ובקרה על רישוי בכל המדינות החתומות על אמנת שיקגו, מתואר בנספח 1 – רישוי כוח אדם. הקלוב התעופה הצרפתי (אנ') שנוסד בשנת 1898, החל להנפיק רישיונות טיס לחלוצי תעופה (אנ') כחלק ממאמצי הקלוב בקידום התעופה, אלה ניתנו בעיקר לטייסי כדורים פורחים או טייסי דאונים למיניהם. רישיונות טייס הוענקו בעיקר לאחר המצאת מנוע מטוס (אנ') בשנת 1903. בשנת 1910 החל הקלוב גם להנפיק רישיונות לטייסי מטוסים, ביניהם לואי בלריו, אנרי, מוריס פרמן (אנ') והאחים רייט. קלוב התעופה המלכותי (אנ') (נוסד בשנת 1901) החל גם הוא להנפיק תעודות ורישיונות טיס לחלוצים בשנת 1910. ביניהם, היו חלוצי התעופה ג'ון מור-בראבאזון – הבריטי הראשון שטס בבריטניה, צ'ארלס רולס – ממקימי חברת רולס-רויס, קלוד גרהם-וויט – שטס את טיסת הלילה הראשונה, וסמואל קודי – חלוץ בטיסת דאונים כבדים. קלוב התעופה האמריקאי (נוסד ב-1905) החל להנפיק רישיונות בשנת 1911, כאשר הראשון שקיבל רישיון זה היה גלן קרטיס טייס חלוץ ומקים חברת קרטיס מטוסים ורכב – מיצרניות המטוסים הראשונות בעולם. רישיון טיס, במיוחד בשנים הראשונות לאחר הטיסה הראשונה של האחים רייט, היווה מעין תעודת יוקרה, שלא היו לה משמעויות חוקיות. תעופה בשנים אלו היה עסק מסוכן עם מטוסים קלים ביצור ידני, ידע מועט במדעי התעופה. אבל עם העלייה בפופולריות התעופה, ועלייה בשיעור הרוכשים של מטוסים, עלה גם שיעור התאונות הקטלניות, ולכן מדינות החלו לאסור טיסות ללא רישיון. אם כי לרוב לקבלת רישיון לא היו דרישות מחמירות במיוחד. בארצות הברית לדוגמה, היה די להמריא, לטוס בתבנית בצורה של הספרה שמונה (8) תוך שמירה על גובה, ולבצע נחיתה. עם חלוף השנים קמו להם גופים וסטנדרטים שונים להכשרת צוותי אוויר ומתן רישוי, מה שהביא לאי עקביות ברמת הטייסים המוכשרים בין המדינות. הואיל ורצו להסדיר את יכולתם של הטייסים לטוס בין מדינות, נדרש סטנדרט אחיד לתחום. הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה היוותה את הגורם המגשר לפני שנת 1947, אבל עדיין היה צורך בגוף רגולטורי סדור. ועם כניסתה לתוקף של אמנת שיקגו, הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית ממלא תפקיד זה. רישיונות טיס מחולקים למספר רמות בשביל להגביל טייסים למסגרות טיסה וסוג כלי טיס. רמות רישיונות טיס לפי שעות טיסה, כישורים והרשאת עבודה: טייס ישראלי זכאי להיות חבר באיגוד הטייסים הישראלי אם הוא מחזיק ברישיון טיס מסחרי בר תוקף ומתפרנס מעבודתו כטייס. רישיונות מוגבלים לרוב לסוגי כלי טיס עליהם עבר הטייס הכשרה ויש דרישות להכשרה נוספת בשביל קבלת רישיון על סוג כלי טיס נוסף. כלי טיס כנף קבועה – אווירון או מטוס מטוס סטנדרטי מטוס ימי כלי טיס כנף סובבת – מסוק או אוטוג'ירו דאון כלי טיס קל מהאוויר – כדור פורח או ספינת אוויר מצנח ממונע גלגלי גלשן ממנוע כלי טיס בלתי מאויש טייס לא יכול לגשת לכל כלי טיס בקטגוריה שמתאימים לסוג הרישיון ברשותו, עליו להיות מוסמך על כלי הטיס הספציפי, לעיתים עד לרמת התת-דגם. זה כולל הכשרה של מספר שעות – בהתאם למורכבות ההסבה, וחתימה של מדריך המוסמך על אותו כלי הטיס. טייס שקיבל רישיון עליו להוכיח את שימושו ברישיון על ידי צבירת שעות טיסה מינימלית בשנה וביצוע מבחן רמה (על ידי מדריך מוסמך) פעם בשנתיים. זה חל גם על הסמכות על דגמי כלי טיס ספציפיים. כלומר אם טייס מוסמך על שני דגמי מטוסים שונים, הוא אמור לצבור שעות ולעבור מבחן רמה בשני הדגמים. אם טייס לא מגיע לכמות מינימלית של שעות, הוא יכול לאבד את הסמכתו ואם הוא לא טס כלל במשך זמן ממושך, רישיונו נשלל אוטומטית. רישיון נהיגה רישיון (מקצוע) רישיון עסק רישיון נשק מדיה וקבצים בנושא רישיון טיס בוויקישיתוף Annex 1 – Personnel Licensing מתוך אתר ארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית.