laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פביאן פיקארדו

פביאן ריימונד פיקארדו (באנגלית: Fabian Picardo; נולד ב-18 בפברואר 1972) הוא פרקליט גיברלטרי המשמש כראש השרים של גיברלטר מאז 2011. פיקארדו נולד והתחנך בגיברלטר. ב-1993, הוא סיים לימודי משפטים באוריאל קולג', אוניברסיטת אוקספורד. ב-1991, הוא היה אחד מהמייסדים של המפלגה הלאומית של גיברלטר (כיום המפלגה הליברלית של גיברלטר). ב-2003 הוא עזב את המפלגה הליברלית והצטרף למפלגת העבודה הסוציאליסטית של גיברלטר. באפריל 2011 הוא נבחר למנהיג מפלגת העבודה הסוציאליסטית של גיברלטר והחליף בתפקיד זה את ג'ו בוסאנו. בדצמבר 2011 הוא נבחר לתפקיד ראש השרים של גיברלטר והחליף בתפקיד זה את פיטר קרואנה. ב-2015, 2019 וב-2023 נבחר שוב לתפקיד. נשוי לג'סטין אוליברו ואב לשני בנים ובת. מדיה וקבצים בנושא פביאן פיקארדו בוויקישיתוף "Gibraltar profile. Chief minister: Fabian Picardo", אתר חדשות ה-BBC (באנגלית). "Fabián Picardo, nuevo primer ministro de Gibraltar" (בספרדית). "Picardomania, גיברלטר כרוניקל, 1 בנובמבר 2011. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הספרים המעופפים של מר מוריס

הספרים המעופפים של מר מוריס (באנגלית: The Fantastic Flying Books of Mr. Morris Lessmore) הוא סרט פנטזיה קצר בהנפשה ממוחשבת וקלאסית משנת 2011. הסרט בוים על ידי ויליאם ג'ויס וברנדון אולדנבורג, כאשר ג'ויס גם כתב את התסריט. הסרט זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע, וזכה בפרסים רבים, ביניהם פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר. הסרט מספר על מר מוריס שהחל את היום שלו בכתיבת זיכרונות ולאחר מכן טורנדו החל. ספר מעופף שמר מוריס מוצא לאחר הטורנדו לוקח אותו לספרייה, כאשר בספרייה עוד ספרים מעופפים רבים "קמים לתחייה", בספרייה מר מוריס מוצא רק ספרים מעופפים וציורים של אנשים כאשר אחד מהציורים מזכיר לו אישה שראה. מוריס הופך למנהל של הספרייה ומטפל בספרים המעופפים, וגם ריפא כמה ספרים שנפצעו. לאחר מכן מוריס מתחיל לשכתב את זיכרונותיו ושיתף את הספרים המעופפים בזיכרונות. עוברים שנים ומר מוריס כבר איש זקן מאוד והוא מצליח להשלים את ספר הזיכרונות שלו, מרוצה מעבודה חייו הוא סוגר את הספרה ויוצא מדלת הספרייה, לפתע מערבולת ספרים עפה על מר מוריס והוא חוזר להיות צעיר. הוא נישא על ידי ספרים מעופפים ומתחיל לעוף. אישה יושבת וקוראת את זיכרונותיו של מר מוריס, ואז בסצנה האחרונה אחד מהציורים הופך להיות של מר מוריס. אתר האינטרנט הרשמי של הספרים המעופפים של מר מוריס "הספרים המעופפים של מר מוריס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הספרים המעופפים של מר מוריס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
קונקיסטאדור

קונקיסטאדור (בספרדית ובפורטוגזית: Conquistador, מילולית: כובש) הוא כינוי לחיילים שהשתתפו בכיבושם של חלקים נרחבים מאמריקה הלטינית ושטחים אחרים באוקיינוס השקט שנכללו לבסוף בשטחה של האימפריה הספרדית או האימפריה הפורטוגזית. כיבוש זה היווה את השלב הראשון בהשתלטות האירופאים בכלל והספרדים בפרט על העולם החדש בין המאה ה-15 והמאה ה-16. תקופת הכיבוש עצמה החלה עם גילוי אמריקה בידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492, והסתיימה עם ייסודה של המערכת הקולוניאלית באמריקה הספרדית לקראת סוף המאה ה-16. הכינוי עצמו, בו השתמשו כבר הקונקיסטאדורים ביחס לעצמם, מתייחס בו זמנית הן לכיבושו של העולם החדש והן כרמז להמשכיות הרקונקיסטה - המאבק הנוצרי הממושך לכיבושו מחדש של חצי האי האיברי מידי המוסלמים. מרבית הקונקיסטאדורים היו אומנים או בעלי מקצוע כלשהו. אחדים מהם השתייכו לאצולה הנמוכה (הידלגוס) וחסרת הנכסים, אשר כיבושו של חצי האי האיברי (ומאוחר יותר כיבושו של העולם החדש) איפשר להם להיחלץ ממצוקה חומרית ולשמר את מעמדם החברתי. מבחינת מקורם הגאוגרפי בספרד, כשליש מהקונקיסטאדורים באו מאנדלוסיה, כרבע מקסטיליה וכחמישית מאקסטרמדורה. מרבית הקונקיסטאדורים היו בשנות ה-20 או ה-30 לחייהם. רובם ידעו קרוא וכתוב בצורה חלקית בלבד. בקרב הקונקיסטאדורים היו אפריקאים רבים - אנשים חופשיים ועבדים כאחד. בין הקונקיסטאדורים הידועים היו הרנאן קורטס, פרנסיסקו פיסארו, פדרו דה אלוואראדו, לוקאס וסקס דה איילון, חואן רודריגס קבריו ופדרו דה ואלדיביה. מדיה וקבצים בנושא קונקיסטאדור בוויקישיתוף קונקיסטאדור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אמריקה, גילוי וחקר ספרדית, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקה הלטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עין-חתול (סוג)

עין-חתול (שם מדעי: Telescopus) הוא סוג של נחשים תת-ארסיים ממשפחת הזעמניים. הסוג כולל 13 מינים, בהם עין חתול חברבר הנפוץ בישראל. תפוצתם מפקיסטן ועד צפון אפריקה וכן באפריקה שמדרום לסהרה. המינים בסוג זה מגיעים לאורך של 80-180 ס"מ והם בעלי צבעי הסוואה, חיוורים לרוב. רק המין עין-חתול חצי-טבעתי בעל צבע כתום בולט. אלו ציידים מיומנים על הקרקע או על העצים, לפי המין, וניזונים מזוחלים קטנים (בעיקר לטאות), מכרסמים, דו-חיים וציפורים. כל מיני עין החתול הם ארסיים; ארסם הוא נוירוטוקסין (פוגע במערכת העצבים). הם לא נחשבים מסוכנים לבני אדם משום שהארס בעל ערך LD50 גבוה, ומכיוון שלנחש יש שיני ארס אחוריות כך שהוא צריך לנשוך נשיכה עמוקה כדי שהארס יועבר לקורבנו. בסוג זה 13 מינים: Telescopus beetzi עין חתול אדמדם (Telescopus dhara) עין חתול חברבר (Telescopus fallax) Telescopus gezirae עין-חתול אפור (Telescopus hoogstraali) Telescopus nigriceps Telescopus obtusus Telescopus pulcher Telescopus rhinopoma עין-חתול חצי-טבעתי (Telescopus semiannulatus) Telescopus tessellatus Telescopus tripolitanus Telescopus variegatus מדיה וקבצים בנושא עין-חתול בוויקישיתוף עין-חתול, באתר ITIS (באנגלית) עין-חתול, באתר NCBI (באנגלית) עין-חתול, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עין-חתול, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עין-חתול, באתר GBIF (באנגלית) מידע על המינים מאתר reptile-database.reptarium
אייל פרץ

אייל פרץ (נולד ב-20 בדצמבר 1974) הוא פעיל חברתי ישראלי, מייסד ויושב ראש עמותת ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל. פרץ נולד וגדל ביהוד, ליוסף פרץ, יליד איזמיר שבטורקיה ולאסנת פרץ ילידת פתח תקווה, נינה של יואל משה סלומון. לאחר סיום שירותו בחטיבת גולני בשנת 1996 הקים חברת מחשבים אותה ניהל במשך שנים רבות. החל משנת 2011, עוסק פרץ בייעוץ וחונכות עסקית לארגונים וחברות עסקיות. בשנת 2003 ייסד פרץ את עמותת ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל. היה חבר במשלחת נשיא המדינה לטורקיה. בשנת 2005 הקים את המרכז למורשת יהדות טורקיה. בשנת 2006 זכה בפרס "בניו ובנותיו של אתאטורק" על הישגים מרשמים לשימור המורשת. הפרס מוענק אחת לשנה ליוצאי טורקיה מכל הדתות ומכל העולם. בשנת 2008 קידם פרץ ברית ערים בין פתח תקווה לקדיקוי שבאיסטנבול, טורקיה. באפריל 2013 יזם את כנס הלאדינו הבינלאומי באילת, בהשתתפות יצחק נבון. בדצמבר 2014 מונה פרץ כחבר מועצה ברשות הלאומית לתרבות הלאדינו על ידי שרת התרבות והספורט לימור לבנת. פרץ נשוי ליפעת ואב לשליו ומאיה. ירון אנוש מראיין את אייל פרץ יו"ר ארקאדאש באתר יוטיוב, 21 בפברואר 2013 ד"ר יצחק לוי מראיין את אייל פרץ יו"ר ארקאדאש באתר יוטיוב, 10 ביולי 2012
מד מהירות לייזר

מד מהירות לייזר הוא מכשיר שמודד מהירות של עצמים במרחב ברמת דיוק גבוהה. השימוש הנפוץ בטכנולוגיה הזאת הוא על ידי אקדח ממל״ז שמשמש כמכמונת מהירות משטרתית. בניגוד למד המהירות הרגיל שמתבסס על אפקט דופלר, מד מהירות לייזר מתבסס על עיקרון פשוט יותר של מדידת זמן החזרת קרן הלייזר הנשלחת. המכשיר שולח פולסים קצרים של לייזר לכיוון העצם הנמדד, ומודד את הזמן שלוקח לפולס לחזור אל המכשיר. השיטה מתבססת על ההנחה שמהירות האור באוויר קבועה, ולכן השינוי בזמן שלוקח לקרן לחזור למכשיר בין שתי מדידות מושפע אך ורק מהמרחק שהעצם הנמדד נע. ניתן לחשב את המרחק לעצם הנמדד בעזרת הנוסחה x → = v → × t {\displaystyle {\vec {x}}={\vec {v}}\times t} . לאחר הצבה[דרוש מקור]: v → {\displaystyle {\vec {v}}} הוא מהירות הקרן, v → = c = 3 × 10 8 ( m / s ) {\displaystyle {\vec {v}}=c=3\times 10^{8}(m/s)} , מהירות האור בקירוב. t {\displaystyle t} הוא הזמן שלוקח לקרן להגיע מהמד עד לעצם, כלומר הזמן למעבר הלוך ושוב חלקי 2. מתקבל ה־ x → {\displaystyle {\vec {x}}} , המרחק בין המד לעצם הנמדד. כדי לחשב את המהירות בדרך זו, שולחים מספר רב של פולסים בזמן קצר, וכך ניתן למדוד כיצד המרחק בין העצם למכשיר המדידה משתנה כתלות בזמן ולחשב את המהירות. המהירות אינה אלא נגזרת של המיקום לפי הזמן, או בנוסחה v → = x → ˙ = d x → d t {\displaystyle {\vec {v}}={\dot {\vec {x}}}={\frac {d{\vec {x}}}{dt}}} , כאשר[דרוש מקור]: v → {\displaystyle {\vec {v}}} הוא המהירות של העצם x → {\displaystyle {\vec {x}}} הוא מיקומו של גוף d x → {\displaystyle {d{\vec {x}}}} הוא השינוי במיקום הגוף d t → {\displaystyle {d{\vec {t}}}} הוא השינוי בזמן המדידה היתרון במד לייזר לעומת מכשירים אחרים הוא גודל הכתם (שטח הפגיעה) של הלייזר בעצם הנמדד. קרן לייזר היא צרה יותר לעומת גל אלקטרומגנטי. כאשר יש מספר עצמים במרחב אותו אנחנו רוצים למדוד, לגודל הקרן חשיבות מכרעת בדיוק המדידה. בשימוש במד מהירות לייזר בטווח של כ-300 מטר קוטר הכתם שנוצר הוא כ-1 מטר.[דרוש מקור] יתרון נוסף הוא זמן חישוב קצר יותר של המהירות, דבר שמאפשר לבחון שינוי מהירות לאורך זמן. בישראל מד מהירות לייזר נכנס לשימוש המשטרה בשנת 1993, אך ב-2001 הוגשה עתירה לבית המשפט העליון על מידת אמינותו. בספטמבר 2003 קבע בית הדין לתעבורה בירושלים כי תוצאות המדידה של אקדח הלייזר קבילות בבית משפט. יוסי ורטר, חידושים והמצאות - אקדח לייזר יחליף את מכמונת המהירות, חדשות, 23 באוקטובר 1991 עו"ד נח צבי, ‏הוכחה אמינות מד המהירות המשטרתי, באתר גלובס, 4 באפריל 2000 דניאל שמיל, השימוש במד מהירות לייזר הוקפא בעקבות תאונה בה נפגע שוטר שהפעיל את המכשיר, באתר TheMarker‏, 30 במרץ 2008 צבי הראל, בית המשפט העליון ידון בסוגיית אמינותו של מד מהירות הלייזר, באתר הארץ, 18 במאי 2001 אסף בר-שי, השופט חן: אקדח הלייזר אמין, באתר TheMarker‏, 12 בספטמבר 2003
פלורנס אובנה

פלורנס אובנה (בצרפתית Florence Aubenas; נולדה ב-6 בפברואר 1961) היא עיתונאית צרפתייה שנחטפה בשנת 2005 בעיראק והוחזקה בשבי עד ששולם עבורה כופר. אובנה, ילידת בריסל, בלגיה, היא בתה של ז'קלין אובנה, עיתונאית ומבקרת קולנוע ואחותה של סילבי אובנה, ספרנית צרפתייה והיסטוריונית של הצילום. אובנה היא בוגרת המרכז להכנת עיתונאים של פריז, מחזור 1984. היא עבדה עבור כתב העת הצרפתי Le Nouvel Économiste ובהמשך עברה לליברסיון. במסגרת עבודתה יצאה אובנה לתחקירים באזורי קרבות ומתיחות ובהם: רואנדה, קוסובו, אלג'יריה, אפגניסטן ועיראק. ב-5 בינואר 2005 הגיעה אובנה לעיראק יחד עם המלווה שלה, המתרגם ומורה הדרך העיראקי Hussein Hanoun al-Saadi (מי שהיה טייס וקולונל בצבא העיראקי), כדי לסקר את הפליטים מפלוג'ה. בקלטת וידאו, שנמסרה לסוכנות רויטרס בבגדאד ושודרה ב-1 במרץ, הופיעה אובנה בהודעה קצרה באנגלית, וביקשה סיוע בשחרורה ומכאן התפרסמה הידיעה על חטיפתה וחטיפת המלווה שלה. משפחתה ושלטונות צרפת מסרו שכבר התקבלה קלטת כזאת שבוע קודם כן. כששוחררו משביים העיתונאים הרומנים שנחטפו בעיראק הם סיפרו שבאחד מהמקומות שבהם הוחזקו בשבי, פגשו שבויים נוספים וביניהם את פלורנס אובנה. ביום 12 ביוני 2005 פרסם משרד החוץ הצרפתי הודעה על כך שפלורנס אובנה ומורה הדרך שלה שוחררו ביום הקודם והגיעו בשלום לצרפת לאחר 157 ימים בשבי. שלטונות צרפת סירבו לגלות פרטים על נסיבות השחרור, וההשערות הן ששולם כופר תמורת השחרור. חטיפת העיתונאים הרומנים בעיראק מדיה וקבצים בנושא פלורנס אובנה בוויקישיתוף פלורנס אובנה, ברשת החברתית Goodreads Profile: Florence Aubenas (באנגלית) Aubenas freed(הקישור אינו פעיל) - IFEX (באנגלית) גבי לוין, מה שחוויתי כפועלת בצרפת היה גרוע מהשבי בעיראק, באתר הארץ, 25 בינואר 2017
שני יצהרי

שני יצהרי (נולדה ב-14 בנובמבר 1989) היא זמרת ישראלית. יצהרי נולדה ברעננה וגדלה בבת ים ובילדותה עברה עם משפחתה להתגורר בראשון לציון. בגיל 8 הצטרפה ללהקה בבית הספר היסודי שבו למדה, ובהמשך גם בחטיבת הביניים שבה למדה. בילדותה השתתפה גם בלהקת הזמר העירונית של ראשון לציון, "קול ראשון". בגיל 16 החלה לעבוד כמלצרית מזמרת באולם אירועים, שם רכשה את הכלים הדרושים לזמרת מתחילה. בעקבות עבודה זו קיבלה הזמנות להופיע במסיבות ובאירועים. בצבא שירתה בלהקת חיל האוויר והחלה ללמוד פיתוח קול. במסגרת שירותה הצבאי טסה לסיבוב הופעות בארצות הברית למשך שלושה שבועות. לקראת שחרורה מצה"ל החלה לעבוד על סינגל הבכורה שלה. יצהרי נשואה לגיא שמריה. ב-4 במאי 2010 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "י'בינתי", שעמד במשך ארבעה שבועות בראש מצעד ההשמעות הארצי של תחנות הרדיו, עם למעלה מ-700 השמעות בחודש אחד. ב-10 באוגוסט 2010 הוציאה את הסינגל השני שלה, "כמה כמה" וב-27 בספטמבר 2010 הופיעה על בימת קיסריה לצד ליאור נרקיס עם שני השירים שהפכו ללהיטים גדולים, "י'בינתי" ו"כמה כמה". ב-11 בינואר 2011 הוציאה את הסינגל השלישי שלה "אגו" וב-5 באפריל באותה שנה הוציאה את שירה "היא רוצה". ב-1 בספטמבר 2012 הוציאה את שירה "קצת מזל". בקיץ 2013 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "מה שקורה באילת" בערוץ 24. בנובמבר 2013 יצא הסינגל "תמסור לו", שמהווה חלק מפרויקט "שרים לשמשון", לזכרו של שמשון צור - חבר מועצת עיריית רחובות. ב-2014 הנחתה את תוכנית הקיץ עד הבית בערוץ 24 לצד אלירז שדה, הדר לוי ועוד. ב-2015 הצטלמה לדרמה הקומית "שחקן זר" של הזכיינית "קשת". אלבום הבכורה של יצהרי יצא ב 30 בנובמבר 2014. ב-20 באוקטובר 2015 יצא האלבום "י'בינתי". מ-2021 משחקת בתיאטרון הקאמרי במחזמר ״זה אני״ בבימויו של מאור זגורי. מ-2022 מופיעה עם להקת טיפקס. 2015: י'בינתי מדיה וקבצים בנושא שני יצהרי בוויקישיתוף שני יצהרי, ברשת החברתית פייסבוק שני יצהרי, ברשת החברתית אינסטגרם שני יצהרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שני יצהרי, באתר שירונט אסף נבו, ‏י'בינתי על הגג, באתר ‏מאקו‏, 17 ביוני 2010 רועי בהריר, חליק עם הבכי: שני יצהרי מחלימה מהפצעים, באתר nrg‏, 1 באפריל 2012 אסף נבו, ‏שני יצהרי: "שאחרים יגידו עלי שאני כוסית, לא אני על עצמי", באתר ‏מאקו‏, 12 ביוני 2013 מריה נפך, ‏המלצרית המזמרת שהגיעה לקיסריה: "נותנת עבודה", באתר מעריב השבוע, 26 באוגוסט 2013 אסף נבו, ‏י'בינתי על הגג, באתר ‏מאקו‏, 17 ביוני 2010 שני יצהרי בקליפ חדש ללהיט י'בינתי אסף נבו, ‏שני יצהרי מצמררת: "תמסור לו", באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2013 מאיה כהן, איזה עולם: "אנחנו מנסים להחזיק את המשפחות שלנו ולחבק את הקהל", באתר ישראל היום, 9 בינואר 2024
פרנסוס על גלגלים

פרנסוס על גלגלים (Parnassus on Wheels) הוא הרומן הראשון שכתב כריסטופר מורלי בשנת 1917. הרומן עוסק בפסיכולוגיה, תרבות ומגדר בצורה קלילה ומשעשעת, אך בעיקר במקומה של היצירה הכתובה בחייהם של אנשים. בספר מתארת הלן מקגיל, רווקה בת 39 שגרה בחווה עם אחיה הסופר, את קורותיה במשך מספר ימים. יום בהיר אחד היא קונה חנות ספרים ניידת מהנווד הכריזמטי, רוג'ר מיפלין, ומתחילה לנדוד איתו ברחבי ניו אינגלנד. במהלך מסעם, מקגיל לומדת את רזי המקצוע ממיפלין, ומסיעה אותו ליעדו הסופי, תחנת רכבת ממנה יוכל לנסוע אל אחיו המתגורר בברוקלין, שם ברצונו לכתוב ספר. פרנסוס הוא שמו של הר במיתולוגיה יוונית, הר המקודש לאפולו, ועליו חיו המוזות. בספר הוא כינוי לקרון הספרים שבמרכז העלילה. רוג'ר מיפלין נודד ברחבי צפון-מזרח ארצות הברית בקרון (שנקרא בשם החיבה: פרנסוס) שבתוכו ספרים למכירה. הוא מרגיש שהגיע הזמן לעשות שינוי בחייו. את קרון הספרים הוא מוכר להלן מקגיל שנמאס לה לעבוד בחווה המשפחתית בעוד אחיה שקוע בכתיבת ספרים המתארים את חיי הכפר. רוג'ר מלהיב ומדביק את הלן באהבתו לקריאה ובציפייה להרפתקאות שמזמנים חיי הנדודים. בתום העסקה, המוכר והקונה ממשיכים לגלגל את ה'מיזם' ביחד כדי שהיא תלמד את רזי המקצוע ורק אז נפרדות דרכיהם, אולם בהמשך העלילה הם שבים ומתאחדים לאחר תלאות מרובות. הספר הצנום מלא באהבה לספרות ולבני האדם - אהבה לא שגרתית, חמלה והומור. הספר תורגם לעברית בפעם הראשונה ב-2011 על ידי יהונתן דיין בהוצאת זיקית. זהו הספר הראשון שראה אור במסגרת ההוצאה. מאז הוצאתו לאור ראה החיבור אור בעשר מהדורות והוא כיכב ברשימת רבי המכר של החנויות הפרטיות למעלה משלוש שנים ברציפות. ספר ההמשך "חנות הספרים הרדופה", אשר יצא, גם הוא בהוצאת זיקית ב-2013, מתאר את חייהם של הלן ורוג'ר כזוג נשוי המשתקע במקום אחד. עם צאתו לאור בתרגום לעברית הספר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. המבקרים כינוהו משעשע, מלהיב, סאטירה לא כואבת. יעד בירן כותב שתפקידו של רוג'ר מיפלין הוא לברור לקורא את הספר המתאים לאדם המתאים, מתוך השפע הספרותי הקיים. זאת כאנלוגיה לתפקידה של הוצאת הספרים זיקית. יותם שווימר, "פרנסוס על גלגלים": ללכת שבי אחרי הספרות, באתר ynet, 12 בדצמבר 2012 הספר "פרנסוס על גלגלים", באתר "סימניה" פרנסוס על גלגלים באתר סיפור פשוט פרנסוס על גלגלים באתר אינדיבוק יעד בירן, "פרנסוס על גלגלים": להפיץ את הספרות לכל בית ובית, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2012
נייל קוסטה

נייל פרנסיס קוסטה (באנגלית: Neil Francis Costa) הוא עורך דין ופוליטיקאי גיברלטרי מהמפלגה הליברלית של גיברלטר. בדצמבר 2011 נעשה קוסטה לחבר הפרלמנט של גיברלטר, ומאז הוא מכהן כשר התיירות, שר התחבורה, השר לקשרים מסחריים ושר הנמל. נייל קוסטה נולד בגיברלטר ובא ממשפחה ממעמד הפועלים; הוריו התגוררו בדיור ציבורי וחלקו דירה אחת עם סבו וסבתו. אביו היה סתת ואימו קופאית בסופרמרקט. קוסטה למד בחטיבת הביניים סנט אנה (St. Anne's Middle School), ולאחר מכן בתיכון המקיף בייסייד, שם הוא בלט בציוניו המעולים. לאחר סיום לימודיו, המשיך קוסטה בלימודי משפטים וספרדית באוניברסיטת וויילס שבקארדיף וסיים בהצטיינות. הוא השלים את לימודי המשפטים בבית הספר למשפטים של אכסניות המשפט, הצטרף להתאחדות עורכי הדין של לונדון בנובמבר 2002 ולהתאחדות עורכי הדין של גיברלטר בינואר 2003. קוסטה היה מעורב בפוליטיקה של גיברלטר עוד מימי היותו סטודנט, והצטרף למפלגה הליברלית של גיברלטר ב-1999. ב-2007 הוא נבחר לפרלמנט של גיברלטר, ישב באופוזיציה ונעשה לשר הצללים לענייני בריאות ושירותים סוציאליים. בשנת 2011, יחד עם ד"ר ג'וזף גרסיה וסטיבן לינארס, רץ כמועמד מטעם המפלגה הליברלית (שהתמודדה ברשימה משותפת עם מפלגת העבודה הסוציאליסטית) בבחירות ב-2011. קוסטה נבחר מחדש לפרלמנט ב-2011, הפעם כשר בממשלה, ומונה על ידי ראש השרים פביאן פיקארדו לשר התיירות, התחבורה, הקשרים המסחריים והנמל. לאחר שתים עשרה שנים בפוליטיקה, חזר קוסטה לפרקטיקה משפטית פרטית. עבודתו מתמקדת בדיני זכויות אדם, משפט ציבורי, כלומר תיקים חוקתיים ומינהליים, ודיני תעסוקה, בפרט בעניינים הנוגעים לאפליה, חשיפות מוגנות ושוויון הזדמנויות. הוא מתמחה גם בדיני משפחה, ידועים בציבור, משפט כללי מסחרי, והתדיינות אזרחית ופלילית. קוסטה מופיע בפני בית המשפט העליון של גיברלטר, בית המשפט לערעורים, בית הדין לעבודה, וגופים סטטוטוריים אחרים. באוקטובר 2019 סיים בהצטיינות את לימודיו לתואר שני במשפטים באוניברסיטת אדינבורו. מדיה וקבצים בנושא נייל קוסטה בוויקישיתוף נייל קוסטה - האתר הרשמי של ממשלת גיברלטר (באנגלית). "Neil Costa: A Liberal with a Bright Future in Law - Or Politics", אתר VOX, מ-16 במרץ 2007 (באנגלית). "GARCIA, COSTA AND LINARES MAKE UP LIBERAL PART OF ALLIANCE", גיברלטר כרוניקל, מ-11 בנובמבר 2011 (באנגלית). "New Government Announces Ministers’ Portfolios Today", אתר "yourgibraltartv.com", מ-12 בדצמבר 2011 (באנגלית). [https://www.gibraltarlawyers.com/people/neil-costa The Hon Neil F Costa Partner], ISOLAS 1892
דיימון בוסינו

המכובד דיימון ג'יימס בוסינו (באנגלית: Damon James Bossino) הוא פוליטיקאי גיברלטרי וחבר הפרלמנט מטעם הדמוקרטים הסוציאליים של גיברלטר (GSD). בוסינו נשוי, ויש לו 3 ילדים. בוסינו למד בתיכון המקיף בייסייד יחד עם פביאן פיקארדו (המכהן כיום כראש השרים). הוא למד משפטים באוניברסיטת קינגסטון באנגליה, והשלים את הסמכתו בבית הספר למשפטים של אכסניות המשפט בלונדון. בוסינו הצטרף להתאחדות עורכי הדין ב-1995. בוסינו היה מועמד של המפלגה הלאומית של גיברלטר בבחירות ב-1996, אך עזב את המפלגה לפני הבחירות בשנת 2000. בבחירות ב-2011 הוא נכנס לפרלמנט מטעם הדמוקרטים הסוציאליים של גיברלטר (לאופוזיציה), ומונה לשר הצללים לענייני תחבורה ותיירות. האתר הפרטי של דיימון בוסינו. "Damon J Bossino LL.B", אתר TSN, אורכב ב-12 במאי 2013. "The Hon Damon J. Bossino, MP". ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטוניו דה מנדוסה

אנטוניו דה מנדוסה (בספרדית: Antonio de Mendoza‏, 1490–1552), מנהלן ספרדי, המשנה למלך הראשון שמשל בעולם החדש. מנדוסה בא ממשפחה אצילית - אביו היה הבעלים של משרדים חשובים. מנדוסה הקל על חייהם של המקומיים באמריקה, לא התערב בענייני הדת, אך חייב אותם לקבל חינוך בבתי ספר. הוא הביא את מכונת הדפוס הראשונה לאמריקה, לפי בקשתו של הבישוף זומאראגה. בתקופת שלטונו דיכא מעשי מרידה שונים, בייחוד את זה שהיה בעיר נואבה גליסיה, במלחמת מיקסטון, שבה נהרג השליט פדרו דה אלוואראדו. הוא עודד מסעות מחקר, בייחוד את המשלחת של פרנסיסקו וסקס דה קורונדו. התעשייה והחקלאות התפתחו גם הם, ועושר הגיע לאמריקה. למעשה, הוא גיבש וחיזק את מעשיו של הרנן קורטס לכיבוש אמריקה, וקבע את השליטה הספרדית באמריקה למשך זמן ארוך. ניסיונות להדחתו נכשלו. בשנת 1551 מונה להיות המשנה לשליט פרו, וגם שם פיתח את האזור. בקליפורניה, מחוז מנדוסינו קרוי על שמו של מנדוסה. קודקס מנדוסה הוא קודקס אצטקי קודקס ציורי ובו הערות וביאורים בספרדית. הקודקס נוצר עבור קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונקרא על שם מנדוסה אשר הורה על חיבורו. מאז שנת 1659 נמצא הקודקס בספריה הבודליאנית אשר באוניברסיטת אוקספורד. הקודקס מכיל 71 עמודי פוליו, מחולקים ל 3 חלקים. רשימת תשעת המלכים האצטקים. פירוט כל המיסים, הקנסות, הכופר והמתנות שעל 400 יישובים להעלות כל שנה לשלטון המרכזי. תיאור כרונולגי של מנהגי החיים. קודקס מנדוסה מדיה וקבצים בנושא אנטוניו דה מנדוסה בוויקישיתוף אנטוניו דה מנדוסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שאנשי

שָׁאנשִׂי (בסינית מפושטת:山西, בפין-יין:Shānxī, מילולית: "ממערב להרים") הוא מחוז במרכז הרפובליקה העממית של סין. שטחו 156,000 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-34.9 מיליון נפש ובירתו העיר טאי-יואן. בעבר היה המחוז עשיר ומשגשג והביטוי "סוחר משאנשי" היה שם נרדף להצלחה, אך כיום זהו מחוז עני יחסית. ביטוי לעברו המפואר של המחוז ניתן לראות בעיר פִּינְגְיָאו, שהייתה עיר משגשגת בתקופת שושלות מינג וצ'ינג ומשמרת היטב את האדריכלות והתרבות של בני ההאן מימים עברו, ואף מוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. כיום חלק חשוב בכלכלה של המחוז מסתמך על כריית פחם ותעשיות נלוות, והוא מפיק שליש מתפוקת הפחם של סין כולה. הנהר הצהוב מסמן את גבולו המערבי של המחוז עם שאאנשי וגבולו הדרומי עם חנאן, ורוב המחוז מתנקז אליו. שוכן על רמה שבמרכזה עמקים המתווים את זרימתו של נהר פֿן, יובל של הנהר הצהוב. האקלים של המחוז הוא מונסוני יבשתי, והוא צחיח למדי עם משקעים שנתיים בגובה 350–700 מ"מ. במחוז נמצא הר ווּטָאי (五台山/Wŭtái Shān), הנחשב למקום משכנו של הבודהיסאטווה מנג'וסרי, ומהווה אתר עלייה לרגל בודהיסטי. הר הֶנְגְשָׁאן הוא אתר דאואיסטי חשוב. מדיה וקבצים בנושא שאנשי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שאנשי שאנשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון קורטס

המכובד ד"ר ג'ון עמנואל קורטס (באנגלית: John Emmanuel Cortes) הוא אקולוג, זואולוג, שופט שלום וחבר הפרלמנט של גיברלטר מטעם מפלגת העבודה הסוציאליסטית של גיברלטר. קורטס נשוי, ויש לו 2 ילדים. ב-1976, נעשה קורטס למזכיר הכללי של החברה לידיעת הטבע ואורניתולוגיה של גיברלטר (GONHS), ומאז 1991 כיהן בתפקיד המנהל של הגנים הבוטניים של גיברלטר עד לכניסתו לפרלמנט בשנת 2011. קורטס למד אקולוגיה בלונדון. בשנת 1983 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באקולוגיה של בעלי חיים מאוניברסיטת אוקספורד. כסטודנט, הקים קורטס את התאחדות הסטודנטים של גיברלטר. קורטס בעל דרגת חבר (MBE) במסדר האימפריה הבריטית. בין 1983 ו-1991, היה קורטס גם עובד מדינה, עד הגיעו למשרת המנהל הכללי של רשות הבריאות של גיברלטר. נוסף על כך, היה קורטס שופט שלום במשך 17 שנים, ובשנת 2009 נבחר לנשיא התאחדות שופטי השלום של גיברלטר (Gibraltar Magistrates' Association). בדצמבר 2011, עם בחירתו לפרלמנט של גיברלטר, התפטר קורטס מכל תפקידיו הציבוריים האחרים, ומונה על ידי ראש השרים פביאן פיקארדו לתפקיד שר הבריאות והסביבה. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קורטס בוויקישיתוף שר הבריאות והסביבה - אתר המידע של ממשלת גיברלטר. משרד הבריאות והסביבה - אתר המידע של ממשלת גיברלטר (עם קורות חיים קצרים). "John Cortes" (באנגלית). "Profiles of UKOTCF Council Members and other Officers" (באנגלית). "John Cortés nuevo candidato a las listas del GSLP de Picardo", אתר "campodegibraltar.es", מ-21 באוקטובר 2011 (בספרדית). "Picardo Announces New Govt. Ministerial Portfolios", גיברלטר כרוניקל, מ-13 בדצמבר 2011.
וינטר

וינטר (Winter) הוא שם משפחה שמשמעותו חורף בגרמנית ובאנגלית (Winter). האם התכוונתם ל... אישים: אדוארד וינטר (אנ') – שחקן אמריקאי איל וינטר – פרופסור ישראלי לכלכלה אלכס וינטר (אנ') – שחקן וקולנוען אמריקאי ארון וינטר – מאמן כדורגל וכדורגלן עבר הולנדי אריאל וינטר – שחקנית וזמרת אמריקאית ויליאם וינטר – שחמטאי בריטי מיכאל וינטר – פרופסור ישראלי להיסטוריה מרים וינטר – חוקרת ובמאית תיאטרון אמריקאית ממוצא פולני עופר וינטר – קצין בצה"ל פיליפ דה וינטר – פוליטיקאי פלמי אחר: אצטדיון וינטר – אצטדיון כדורגל בדרום רמת גן וינטר בלו, ילדת פיות – סדרת ספרים שנכתבה על ידי הסופרת אשכר ארבליך בריפמן וינטרס