laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משולם זלמן מירלש

רבי משולם זלמן מִירְלְשׂ-ניימרק (נכתב גם: מירלס; ה'שפ"ד, 1624 – כ"ב בכסלו ה'תס"ז, 28 בנובמבר 1706) היה מרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה בקהילות אה"ו. נולד לרבי יעקב דוד קאפיל, ראב"ד בווינה, בן רבי נפתלי צבי הירש אב"ד פולדא. ככל הנראה נשא שלוש נשים זו אחר זו: גננדיל, בת רבי יעקב רבה של וינה; מרים, בת רבי נתן פרידלנד; ואישה שלישית, בת "הקצין" ברוך קרפלס. התגורר בווינה עד לשנת ת"ל (1670), בה גורשו יהודי וינה, אז עבר לברלין. בשנת ה'ת"ם עזב רבי הלל אשכנזי את רבנות קהילות אה"ו והתמנה לרבה של ז'ולקבה. במקומו בא לתפקיד רב הקהילות רבי משולם זלמן. בתפקיד זה כיהן כ-26 שנה. הוא הקים ישיבה במָקום, ועמד בראשותה. רבי משולם זלמן מתואר כ"למדן" וכ"גאון" בפי גדולי דורו. בבית דינו דנו בעיקר דיני ממונות, והוא היה מהיחידים באירופה שהיה מוסמך לכך מטעם השלטונות, ופסקי דינו קיבלו אישור רשמי מטעמו של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, אליה השתייכה אז אה"ו. בשנת ה'תנ"ב נקרא לכהן כרב הערים ז'ולקובה וטיקטין, אך סירב. בהשתדלותו נבנה באלטונה מבנה בית כנסת גדול, בשנת ה'תנ"א. בית הכנסת חרב בשואה. בשנותיו האחרונות מינה את חתנו רבי צבי הירש אשכנזי לכהן כרב לצידו. אחר פטירתו רצו קהילות המבורג וואנדסבק (אנ') שרבי צבי הירש ימלא את מקום חותנו, אך חלק מתושבי אלטונה רצו למנות את הרב משה מרוטנברג. על פי הסכם רוטציה, הוסכם ששניהם יכהנו כרבנים, כל אחד חצי שנה, לסירוגין. על צדקותו סופר שקודם תפילתו שחרית הוצעה לפניו רכישת יהלומים במחיר זול, אך הוא דחה את ההצעה לאחר התפילה, משום חשיבות תפילה בציבור, על אף מניעת רווח כספי גדול. בינתיים ההצעה חמקה מידיו, ובוצעה מול אחר שהיה זמין לעסקה. רבי משולם זלמן שמח ביותר על שעלתה בידו לקיים את המצווה מול הפסד ממון זה. בנו רבי אברהם - דיין בפוזנא בנו בנימין זאב וולף - מפרנסי הקהילה בברלין, חתן רבי נפתלי כ"ץ בנו דובער בנו רבי אריה לייב - אב"ד וואלפא בנו נפתלי הירש ניימרק - רב בפולדא בנו משה ניימרק - מחותנו של פתחיה, בנו של רבי דוד לידא בתו (מאשתו מרים) שרה רבקה - אשת רבי צבי הירש אשכנזי (ה"חכם צבי") חתנו רבי שלום ז"ק - אב"ד בירז' חתנו רבי שמואל זנוויל מקראקא חתנו רבי אלחנן ברלינר - אב"ד גרודנה חתנו רבי יצחק אייזיק גינצבורג - אב"ד במוהילוב בתו פעסלא - אשת רבי לייב הכהן פופרש יחזקאל דוקס, אוה למושב, באתר היברובוקס מאיר וונדר, "הרב משולם זלמן מירלש מאה"ו, בתוך: אלף מרגליות, ירושלים תשנ"ג, עמ' 438, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים). רבי משולם זלמן מירלש, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל" שם המשפחה מתייחס לאם המשפחה, מירל, עם צורת הייחוס ביידיש; בהתאם לכך נכתב עם גרש: מירל'ש או מירל'ס. יש שזיהו אותו עם רבי יעקב טמרליש, אך כבר העיר מרדכי וייץ שר' יעקב טמרליש לא היה אב"ד וינה, אלא רק גר שם, ראו: מרדכי ווייץ, עטרת פז: תולדות הגה"ק רבנו עקיבא איגר אבד"ק מרקיש-פרידלנד ופוזנא, קאליש תרצ"ח. עמ' 23, באתר היברובוקס קובץ, תגים - ב, בני ברק תשל"א, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). ר' יעקב ב"ר יחזקאל סג"ל מזלאטווי (אנ'), שם יעקב, פרנקפורט תע"ו. דף ל ע"א, באתר היברובוקס. מובא על ידי רבי יוסף שאול נתנזון ורבי מרדכי זאב איטינגא, מגן גבורים לאורח חיים, סימן צ', אלף המגן ס"ק יג. הסיפור הובא גם במשנה ברורה, סימן צ', סעיף קטן כ"ט.
יחזקאל גרובנר

רבי יחזקאל הלוי גְרוּבְּנֶר (גרובנער; ט"ו בתמוז תרע"ח, 1918 – י"ד בתמוז ה'תשס"ט, 6 ביולי 2009) היה רב ופוסק אמריקאי יליד פולין. מחבר שו"ת "כנסת יחזקאל". נולד בכשאנוב לשמעון זימל – יצרן טקסטיל בקרקוב מחסידי ראדומסק, ולרחל לבית שטאפלר מצאצאי הרמ"א. בצעירותו כבר התפרסם לעילוי. למד בישיבת "כתר תורה" שהקים רבו האדמו"ר מראדומסק רבי שלמה חנוך רבינוביץ. היה לתלמיד מובהק של רבי דוד משה רבינוביץ, ראש רשת הישיבות "כתר תורה". הוסמך להוראה על ידי רבי זאב וולף נוסנבוים מדרוהוביטש. בתקופה זו התכתב גם עם הרוגאצ'ובר. עם הכיבוש הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה נמלט לרוסיה, וכמו פליטים אחרים מפולין הוגלה לסיביר, שם שהה במחנות ריכוז. לאחר מכן שוחרר ושהה בסמרקנד. עם תום המלחמה כיהן כרב בולבז'יך. בתקופה זו למד אצלו הרב יעקב אריה אלתר בנערותו בעת שהותו בקרלסבאד. משם עבר לדטרויט שבמישיגן וכיהן בה כרב וכראש ישיבה של "ישיבת חכמי לובלין" בדטרויט עשרות שנים. היה פעיל מאד בענייני הרבנות בעיר בתפקידו כמנהל ועד הרבנים. פעל לתיקון עירוב בדטרויט. נודע גם בהתנגדותו ההלכתית לעישון סיגריות. פרסם מאמרים ותשובות הלכתיות רבות בכתבי עת וקבצים תורניים. היה פעיל מאוד בתנועת אגודת ישראל בארצות הברית. שמר על קשרי ידידות והערצה עם רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מלובביץ'. נפטר בלייקווד ונקבר בירושלים בהר הזיתים. ספרו שו"ת "כנסת יחזקאל" עוסק רבות בנושאי רפואה והלכה. נשא את רויזל לבית שלאף. חתנו הרב אברהם יצחק סורוצקין - ראש ישיבת טלז-קליבלנד וראש מתיבתא דלייקווד, וחבר מועצת גדולי התורה של ארצות הברית. בנו של רבי ברוך סורוצקין. חתנו הרב משה מרדכי לאווי. מאיר וונדר, "גרובנר ר' יחזקאל", בתוך: אנציקלופדיה לחכמי גליציה - ו', ירושלים תשס"ה, עמ' 364–363, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים). מכתב מהגאון רבי יחזקאל גרובנר זצ"ל, באתר בית המכירות בידספיריט. חיבוריו קונטרס באיסור עישון, בתוך: הדרום - נג, ניו יורק תשמ"ד, עמ' 82–71, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). כנסת יחזקאל - א, ירושלים תשס"ט, באתר אוצר החכמה. כנסת יחזקאל - ב, ירושלים תשס"ט, באתר אוצר החכמה. כנסת יחזקאל - ג, ירושלים תשס"ט, באתר אוצר החכמה. מאיר אמסל (עורך), המאור - שנה י' חוברת ג' <פט>, ניו יורק תשכ"ד, באתר אוצר החכמה. ראו תשובה הלכתית לאדמו"ר בספרו כנסת יחזקאל, חלק א', סימן יז, ירושלים תשס"ט, עמ' פ', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). רבי שמחה עלברג (עורך), "מסיבה מפוארת לכבוד הרה"ג ר' יחזקאל גרובנער שליט"א בדעטרויט", בתוך: הפרדס, גליון ס"ב, ניו יורק חשוון תשמ"ח (ב), עמ' 25, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). רבי משה פיינשטיין, אגרות משה, או"ח חלק ה', סימן כ"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). הגאון רבי יחזקאל גרובנר זצל, באתר בחדרי חרדים, 8 ביולי 2009. Moetzes Gedolei Hatorah Call on Community to Achieve Improvements; New Chavrei HaMoetzes Welcomed, המודיע באנגלית, כ"ה אלול תש"ף.
סיני הלברשטאם

רבי סיני הלברשטאם (ה'תר"ל – כ"ו בתמוז ה'תש"א) היה רב ואדמו"ר בז'מיגרד, מייסד חסידות צאנז-ז'מיגראד. נולד לרבי ברוך הלברשטאם מגורליץ שכיהן אז כרבה של רודניק, ולפעסיל בת רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים (ייטב לב). נישא לרחמה בת רבי נפתלי הורוביץ (מעליץ), והתגורר תקופה במעליץ. היה תלמיד וחסיד של דודו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא, ולעיתים קרובות נסע אליו. כיהן כרב הצעיר של גורליץ, לצד אביו רבי ברוך, ובהמשך כיהן כרבה של קולושיץ. בשנת תרס"ז החל לכהן כרבה של ז'מיגרד, על שמה התפרסם, שם החל לנהוג באדמו"רות. בשנת תרצ"ח עבר להתגורר בקראקא לצורך טיפולים רפואיים. כממלא מקומו ברבנות ז'מיגרד מינה את בנו רבי אהרן, רבה של אשיק. בקראקא ניהל ישיבה לבחורים חסידיים. במהלך מלחמת העולם השנייה נמלט לרוסיה, והתיישב בבוברקה. כעבור תקופה קצרה גורש לסיביר, ויחד אתו גורשו חלק מבניו ומצאצאיו. בדיעבד התברר שבזכות הגירוש שרדו צאצאים אלה את השואה. בהם היו בניו הבחורים ישראל ואריה לייבוש – לימים אדמו"רי ז'מיגראד, נכדו רבי מאיר הלברשטאם – לימים האדמו"ר מטשאקווא בבני ברק, ונכדו רבי נפתלי הלברשטאם – לימים האדמו"ר מצאנז גריבוב. נפטר באומסק, סיביר, בשנת תש"א, ועל מקום קבורתו הקימו בניו קבר. כעבור שנים נעשה ניסיון להעברת גופתו לישראל, ובנו רבי אריה לייבוש רכש עבורו חלקת מקום בהר הזיתים. התוכנית לא יצאה אל הפועל, אך הוקמה מצבה על שמו בהר הזיתים וצאצאיו נוהגים לפקוד אותה ביום היארצייט, זאת על פי האמונה כי צדיקים שנקברים מחוץ לארץ ישראל מובאים ונקברים בארץ ישראל על ידי מלאכים. היה נוהג לקום בחצות הלילה וללמוד עד זמן התפילה. היה בעל קסם אישי, וסביבו התרכזו חסידים ואוהדים. חסידיו פתחו קלויז בבילגוריי. התפרסם גם כבעל מופת, ובתקופה מסוימת כונה "חוזה". על פי המסופר, בעת שהותו בקראקא ריפא בחור אילם. בנו הרב חיים יהודה – רבה של אושפיצין, חתן הרב יהושע פנחס בומבך רב באושפיצין. נרצח בשואה. בנו הרב אברהם אביש (ה'תרנ"ד–ה'תש"א) – רב בסאטמר. חתן רבי העניך פריינד, רב באינטרדם (בן הרב אברהם יהושע פריינד). בנו הרב דוד (ה'תרנ"ה–ה'תש"ב) – דיין בסוסנוביץ. חתן רבי יחזקאל מרדומסק. בנו הרב אהרן – רב באשיק. חתן הרב חיים ברוך רובין. נרצח בשואה בכ"ב בתמוז ה'תש"ב. בנו הרב יחזקאל שרגא מרידיק – חתן הרב פנחס נתן סאפרין מקומרנה. בנו רבי ברוך מזאקילקוב – חתנו של רבי דב בריש וידנפלד מטשבין. נרצח בשואה. בנו רבי יעקב – מייסד חסידות טשאקאווא בנו רבי ישראל – אדמו"ר מז'מיגראד בניו יורק. חתנו של הרב שמשון אהרן פולונסקי. בנו רבי אריה לייבוש – האדמו"ר מז'מיגראד בישראל. בתו פעסיל – אשת רבי יעקב מושקוביץ, האדמו"ר משאץ בחיפה. בתו רייזל שרה – אשת רבי ברוך הלברשטאם, רבה של גריבוב ורב הצעיר בצאנז. בנו של רבי מרדכי זאב הלברשטאם. חמדה גנוזה, סיפורי צדיקים. חלק ראשון על רבי חיים הלברשטאם, חלק שני ושלישי על תלמידי בעש"ט ועוד גדולי ישראל, על ידי מכון חבת הקדש, ברוקלין תשנ"ח–תשס"ב. מהדורה חדשה עם הערות, על ידי הרב שמעון שמואל הלברשטאם, ירושלים תשע"א. כרך עם חידושיו בכתב יד אבד בשואה. יקותיאל יהודה גנזל, "סיני סיני לו נקרא", בתוך: המבשר תורני – 0450 (פנחס), ירושלים תשע"ז, עמ' 4–6, באתר אוצר החכמה. זאב בלוי, ‏הילולת הגה"ק רבי סיני הלברשטאם מז'ימגראד זי"ע, באתר JDN‏ כרטיס קבר של הרב סיני הלברשטאם מז'מיגראד באתר מרכז מידע הר הזיתים. מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה בערכו
אברהם דב פופל

רבי אברהם דב פופל (י' באלול ה'תרכ"ה/ה'תרכ"ט, 1 בספטמבר 1865 – ד' בשבט ה'תרפ"ג, 21 בינואר 1923) היה רב ליטאי, רב העיירות האנושישוק (אנ') ומריאמפול. כיהן כיו"ר אגודת הרבנים, ויו"ר אגודת ישראל בליטא. נולד לליב ורבקה פופל בהאנושישוק שבפלך קובנה. בצעירותו למד ב"קיבוץ הפרושים" שבעיירתו. החל משנת ה'תרנ"ז, כיהן כרבה של עיר הולדתו האנושישוק. בשנת ה'תרס"ה (1905) עבר להיידוצישוק, ולאחר מכן למריאמפול, שם מונה לרב העיר, במקום קודמו רבי אליהו קלצקין שמונה לרבה של לובלין. במריאמפול עסק בפעילות ציבורית בקהילה היהודית, והשתתף באסיפות ובמוסדות הקהילה היהודית. בנוסף, כיהן כסגן נשיא הוועד הלאומי וכיו"ר אגודת ישראל בליטא. רבי אברהם דב היה גם מתומכי הארגונים הציוניים, ומיוזמי הקמת הגימנסיון העברי בעירו, שהיה הגימנסיה הראשונה בליטא ששפת ההוראה הבלעדית בה הייתה עברית. נבחר לציר ה"סיים הליטאי". נאומו בסיים נגד עונש המוות התפרסם בכל רחבי ליטא ועורר הדים רבים. נפטר בד' בשבט ה'תרפ"ג, במשך ימי השבעה ביקרו בעירו אורחים רבים בהם צירי הפרלמנט הליטאי. על פי תיאורים כ-100 רבנים הספידו את הרב פופל בימי השבעה. רבי אברהם דב פופל, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל" ראבון דוב דסלר, שנות דור ודור, חלק ד', עמ' תצ"ט. שלמה קדש, אמונה ותבונה בכפיפה אחת לדמותו של הרב אברהם דוב פופל ז"ל, בתוך: מריפול – על גדות הנהר שישופה (ליטא), עמ' 93.
פריבוז'ני (ווזנסנסק)

פריבוז'ני (אוקראינית: Прибужа́ни; לשעבר: קאנטקוזנקה (Кантакузенка), וגם: קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka); בכתיב יידי מופיע גם בשמות: קונטיקוזיבא, קונטיקוזבא, קנטיקוזיבא) הוא כפר באוקראינה, בראיון ווזנסנסק (או') במחוז ניקולייב. הכפר שוכן בסמוך לעיר ווזנסנסק, מעברו השני על גדות נהר הבוג הדרומי (למעשה הוא חלק מווזנסנסק, מעבר הנהר). גשר היוצא מהכפר עובר את הנהר, ממנו ממשיכה דרך העוברת בשדות חקלאיות, וממשיכה בתוך ווזנסנסק. ממוקם כ-125 קילומטר צפונית-מזרחית לאודסה. בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-2,013 איש. נכון להיום (2021) האוכלוסייה מונה 1,615 איש. הממשלה מקומית היא מועצת הכפר פריבוז'ניבסקה. הכפר נוסד בשנת 1753, והשתייך לנסיכי משפחת קנטקוזינו (אנ'), על שמם הוא כונה מתחילה בשם קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka). מתחילת המאה ה-19 כונה קאנטאקוזינקה (Кантакузенка; Kantakuzinka). במקור הוא השתייך למחוז אולוויופול (או'), שלא כמו ווזנסנסק הסמוכה, שהשתייכה למחוז אליסאווטגרדסקי (או'). בשנת 1828 הוסב המחוז למחוז טירספול (רו'). כעבור שש שנים, משנת 1834 הוא נכלל במחוז אננייב (רו') החדש (שבירתו הייתה אננייב), שהכיל בעיקר את מחציתו המזרחית של מחוז טירספול, במחוז חרסון (מחוז אננייב בוטל מאוחר יותר, ב-1921, וכיום המקום בשטח של ראיון פודילסק (אוק')). המחוז היה בשליטת האימפריה הרוסית. בין שתי מלחמות העולם נקרא הכפר בשם קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka), והוא השתייך למחוז אודסה, בשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שהייתה חלק מברית המועצות. את השם פריבוז'ני קיבל הכפר לאחר מלחמת העולם השנייה, וכך הוא מכונה כיום. על פי מפקד שנערך במקום בשנת 2001, רוב תושבי הכפר הם דוברי אוקראינית, מיעוט קטן מהם דוברי רוסית, והשאר הזניח דוברי שפות אחרות. בשנת 1897 חיו בכפר כ-912 יהודים. היהודים היו חלק גדול בכפר עד להשמדתם בשואה. רבי יצחק יואל רבינוביץ מקנטיקוזיבה - האדמו"ר החמישי של חסידות ליניץ. החל את אדמו"רותו בכפר פריבוז'ני, לאחר ששוחרר מגלותו ביקטרינוסלב, עד לפטירתו. בנו רבי יהושע השיל רבינוביץ - האדמו"ר ממונוסטריץ'. עבר להתגורר בכפר יחד עם אביו, אחר שובם מגלותם. ארטמנקו אנטולי פבלוביץ' (או') - יליד הכפר. טייס תקיפה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות. פוליאשקו וזיל אונופרייוביץ' (או') - יליד הכפר. צלף בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, פרש מלא במסדר התהילה (או'). ויקטור בוריסוביץ' חוסיד - יליד הכפר. גנרל יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. עליו כתב נתן אלתרמן את השיר "גנרל חסיד" בטור השביעי. מדיה וקבצים בנושא פריבוז'ני בוויקישיתוף אתר מועצת הכפר פריבוז'אניבסקה Прибужани INFO САМ, ברשת החברתית פייסבוק "פריבוז'ני (ווזנסנסק)", באתר JewishGen (באנגלית) מזג אוויר בכפר פריבוז'אני
שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם

רבי שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם, (ה'תרע"ג – כ"ו באדר ב' ה'תשמ"ו) היה רב אמריקאי, אדמו"ר מצישינוב, וסופר חסידי-תורני. התפרסם בין השאר בשל המספר העצום של השאלות ההלכתיות ששיגר למגוון רחב של רבנים בדורו, וכונה בשל כך "הרב השואל". נולד בטומשוב לובלסקי לרבי אריה לייבוש מצישינוב בן רבי יצחק טוביה רובין נינו של רבי אשר ישעיה רובין וחתן רבי חיים מצאנז, ולאמו בת רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם מצישינוב. למד בישיבות בצאנז ובטורנא. הוסמך להוראה על ידי רבי שמואל אהרן מילר מלאבאווא. מגיל צעיר החל להתכתב בהלכה עם פוסקים מפורסמים כמו רבי אהרן וולקין, רבי יהודה לייב צירלסון, ורבי נחום ויידנפלד. שימש כרב ור"מ בישיבת "נצח ישראל" בטומשוב. עם פרוץ השואה נמלט לרוסיה ונסע לווילנה, אך נתפס כמבריח גבולות ונידון למאסר של 5 שנים במחנות עבודה בסיביר. באוגוסט 1941 שוחרר יחד עם כל אזרחי פולין לפי ההסכם שנחתם בין הממשלה הפולנית הגולה לסובנארקום (ממשלת ברית המועצות), ועבר לקזחסטן, בתקופה זו נפטר אביו והוא הוכתר כאדמו"ר לחסידות טומשוב, הוא ריכז סביבו שרידים מפולין ופעל להקמת מקווה והפצת יהדות. עם תום המלחמה, שב לפולין בשנת ה'תש"ו, דחה את הצעת הרבנות של הערים חלם ושטטין, והתגורר בלודז' שם ניהל את "איגוד הרבנים הפליטים" ויחד עם רחה שטרנבוך ורבי אליעזר סילבר פעל להשגת אשרות כניסה ואישורי הגירה עבור רבנים פליטים. משם עבר לפראג והשתתף הקמת "איחוד שרידי הרבנים ממזרח אירופה". אחרי השואה עבר לארצות הברית, שם התגורר בבורו פארק והתפרסם כאדמו"ר מצישינוב. הרבה בהתכתבות הלכתית עם רבנים רבים, עסק בפעילות ספרותית חסידית, והקים את מכון "סגולה" לחקר החסידות. הוציא גם לאור בעילום שם או תחת פסבדונים ספרים שונים; בהם ספר זיכרון לקהילת טומשוב לובלסק, וספר פולמוס נגד ספר "החסידות" שחיבר אהרן מרקוס. בין שמות העט שלו: שלום לבי"א, ועוד. אחותו נישאה לרבי שלמה הלברשטאם מבובוב בזיווגו השני. נשא את שרה בת רבי ישראל יעקב טאפאלא רבה של סדובנה. בנו הרב אריה לייבוש ישראל בן ציון. בנו הרב חיים יעקב מאיר. בנו רבי יצחק טוביה (ה'תשי"ח, 1958 – כ"א בניסן ה'תש"ף, 2020), רב קהילת צישינוב בורו פארק. בתו הענא נחמה נישאה לרבי חיים יעקב הורוביץ. בתו חיה נישאה לרב משה אהרן אייזנבך בן רבי יחיאל פישל אייזנבך. מאיר וונדר, "ר' שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטם", בתוך: אנציקלופדיה לחכמי גליציה – ב', ירושלים תשמ"ב, עמ' 558–556, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים). נפתלי ברוינפעלד, "הרב ר' שלום יחזקאל שרגא רובין־הלברשטאם", בתוך: ספר קהילה פנת יקרת – טאמאשוב לובעלסקי, ניו יורק תשכ"ח, עמ' 141, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). הקריאה והקדושה, בתוך: "כל הכתוב לחיים" <דרכי חיים>, ירושלים תשכ"ב, עמ' רלד, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים). פנת יקרת – טאמאשוב לובעלסקי, ניו יורק תשכ"ח, באתר אוצר החכמה. יהודה בן זכאי, מבעד למסוה, "החסידיזמוס של אהרן מרקוס בתרגומו של משה שנפלד: דברי בקורת על מהות הספר ומחברו", ירושלים תשל"ג, באתר אוצר החכמה. ישרי לב – זכרונות רבי שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם על שנות המלחמה, באתר הספרייה הלאומית. מגיל 47 עד 100: אמריקה החרדית מסכמת חג באבל ויגון על קורבנות, אתר JDN.
הונאת המידות

הונאת המידות הן מצוות עשה ולא תעשה בעניין איסור הונאה במידות ומשקולות. מצוות אלו כוללת הן את עשיית המידות והמשקלות המזויפים, הן את השימוש בהם, והן את הונאת הלוקח בעת המדידה או המשקל. מצוות הונאת המידות נשנו בשני מקומות בתורה, בפרשת קדושים ובפרשת כי תצא: לֹא תַעֲשׂוּ עָוֶל בַּמִּשְׁפָּט בַּמִּדָּה בַּמִּשְׁקָל וּבַמְּשׂוּרָה. מֹאזְנֵי צֶדֶק אַבְנֵי צֶדֶק אֵיפַת צֶדֶק וְהִין צֶדֶק יִהְיֶה לָכֶם. — ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוקים ל"ה–ל"ו לֹא יִהְיֶה לְךָ בְּכִיסְךָ אֶבֶן וָאָבֶן גְּדוֹלָה וּקְטַנָּה. לֹא יִהְיֶה לְךָ בְּבֵיתְךָ אֵיפָה וְאֵיפָה גְּדוֹלָה וּקְטַנָּה. אֶבֶן שְׁלֵמָה וָצֶדֶק יִהְיֶה לָּךְ אֵיפָה שְׁלֵמָה וָצֶדֶק יִהְיֶה לָּךְ. — ספר דברים, פרק כ"ה, פסוקים י"ג–ט"ו תופעת עיוות המידות והמשקולות הייתה נפוצה בזמן המקרא, וכך גם בזמן הנביאים. הנביא עמוס מוכיח את העם האומרים: ”מָתַי יַעֲבֹר הַחֹדֶשׁ וְנַשְׁבִּירָה שֶּׁבֶר וְהַשַּׁבָּת וְנִפְתְּחָה בָּר, לְהַקְטִין אֵיפָה וּלְהַגְדִּיל שֶׁקֶל וּלְעַוֵּת מֹאזְנֵי מִרְמָה”. גם בספר משלי מוקעת התופעה: ”תּוֹעֲבַת ה' אֶבֶן וָאָבֶן וּמֹאזְנֵי מִרְמָה לֹא טוֹב”. בשנת 2021 נמצאה בחפירה ארכאולוגית משקולת בת שני גרה מהמאה ה-7 לפנה"ס השוקלת פי שלושה מכפי המצוין עליה, וכפי המשוער שימשה רמאים בשלהי ימי בית ראשון. בהונאת המידות כלולים כמה מערכות דינים: חומרי אבני המשקל והמידות: עליהם להיות מחומרים עמידים שאינם נשחקים (היינו משקולות של אבן קשה או זכוכית, ולא מבדיל, עופרת ומתכות אחרות שנשחקות), וכן באביזרי המדידה, שעליהם להיות יציבים וקשיחים. אופן השקילה הנכון: מלבד חובת הדיוק במידות, כך גם יש למדוד ולשקול לפי האופן המקובל, ולא במידות קטנות או גדולות יותר, שבהן שכיח שייווצרו פערים. החזקת מידות ומשקולות מזויפים: אסור להשהות ברשותו מידות ומשקולות מזויפות, מחשש שמא ישתמש בהן. בתלמוד מסופר כי כאשר לימד רבי יוחנן בן זכאי דינים אלו, אמר: ”אוי לי אם אומר, אוי לי אם לא אומר; אם אומר - שמא ילמדו הרמאין, ואם לא אומר - שמא יאמרו הרמאין 'אין תלמידי חכמים בקיאין במעשה ידינו'”. לבסוף לימד את פרטי הדינים, בהסתמך על הפסוק ”כִּי יְשָׁרִים דַּרְכֵי ה' וְצַדִּקִים יֵלְכוּ בָם וּפֹשְׁעִים יִכָּשְׁלוּ בָם”. בית הדין מצווה להעמיד ממונים שיפקחו ויאכפו את מרמי המידות, בהלקאה, קנס ושאר עונשים שביד בית הדין. לדעת ספר החינוך, בשונה משאר איסורי גזל, איסור הונאת המידות הוא אף בפחות משווה פרוטה. אמנם רבי ישעיה פיק ברלין פקפק בכך. אונאה אנציקלופדיה תלמודית, כרך ל"ט, ערך מדות ומשקלות (השימוש), טור תכ"א ואילך ספר עמוס, פרק ח', פסוק ה'. ספר משלי, פרק כ', פסוק כ"ג. על התיארוך המקובל במחקר; לפי הסדר עולם, תקופה זו היא באמצע ימי בית ראשון. "משקולת של רמאים" מימי בית המקדש הראשון התגלתה בעיר דוד בי-ם, באתר ynet, 2 בספטמבר 2021 תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף פ"ט, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף פ"ט, עמוד א'. ספר הושע, פרק י"ד, פסוק י'. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף פ"ט, עמוד א'; משנה תורה לרמב"ם, הלכות גניבה, פרק ח', הלכה כ'; שולחן ערוך, חושן משפט, סימן רל"א, סעיף ב'. ראו: רבי ישראל אייזנשטיין, עמודי אש, סימן ד', ד"ה וראיתי בחינוך.
תפילה קצרה

תפילה קצרה היא מעין תחליף (זמני) לתפילת שמונה עשרה, הנאמרת במקרים בהם המתפלל נמצא במקום סכנה, שאינו יכול להתפלל את תפילת העמידה הרגילה ביישוב הדעת כלל. תפילה קצרה פותחת ב"התנצלות": ”צָרְכֵי עַמְּךָ (יִשְׂרָאֵל) מְרֻבִּים וְדַעְתָּם קְצָרָה”, ממשיכה בבקשה קצרה: ”יְהִי רָצוֹן מִלְּפָנֶיךָ ה' אֱ-לֹהֵינוּ (וֵאֱ-לֹהֵי אֲבוֹתֵינוּ), שֶׁתִּתֵּן לְכָל אֶחָד וְאֶחָד כְּדֵי פַרְנָסָתוֹ, וּלְכָל גְּוִיָּה וּגְוִיָּה דֵּי מַחְסוֹרָהּ, וְהַטּוֹב בְּעֵינֶיךָ עֲשֵׂה”, ונחתמת בברכה: ”בָּרוּךְ אַתָּה ה' שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה”. במשנה מופיע: רַבִּי יְהוֹשֻׁעַ אוֹמֵר הַמְהַלֵּךְ בִּמְקוֹם סַכָּנָה, מִתְפַּלֵּל תְּפִלָּה קְצָרָה; אוֹמֵר: הוֹשֵׁעַ הַשֵּׁם אֶת עַמְּךָ אֵת שְׁאֵרִית יִשְׂרָאֵל, בְּכָל פָּרָשַׁת הָעִבּוּר יִהְיוּ צָרְכֵיהֶם לְפָנֶיךָ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה — משנה, מסכת ברכות, פרק ד', משנה ד' . בתלמוד בבלי מופיעה על כך הרחבה, עם דעות שונות על נוסח התפילה: תנו רבנן: המהלך במקום גדודי חיה ולסטים, מתפלל תפלה קצרה. ואיזה היא תפלה קצרה? רבי אליעזר אומר: עָשָׂה רְצוֹנְךָ בַּשָּׁמַיִם מִמַּעַל, וְתֵן נַחַת רוּחַ לִירֵאֶיךָ מִתַּחַת, וְהַטּוֹב בְּעֵינֶיךָ עָשָׂה. בָּרוּךְ אַתָּה ה' שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה. רבי יהושע אומר: שְׁמַע שַׁוְעַת עַמְּךָ יִשְׂרָאֵל, וַעֲשֵׂה מְהֵרָה בַּקָּשָׁתָם. בָּרוּךְ אַתָּה ה' שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה. רבי אלעזר ברבי צדוק אומר: שְׁמַע צַעֲקַת עַמְּךָ יִשְׂרָאֵל, וַעֲשֵׂה מְהֵרָה בַּקָּשָׁתָם. בָּרוּךְ אַתָּה ה' שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה. אחרים אומרים: צָרְכֵי עַמְּךָ יִשְׂרָאֵל מְרוּבִּין וְדַעְתָּם קְצָרָה; יְהִי רָצוֹן מִלְּפָנֶיךָ ה' אֱ-לֹהֵינוּ, שֶׁתִּתֵּן לְכָל אֶחָד וְאֶחָד כְּדֵי פַרְנָסָתוֹ, וּלְכָל גְּוִיָּה וּגְוִיָּה דֵּי מַחְסוֹרָהּ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה. — תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ט, עמוד ב' להלכה נפסק בתלמוד כדעת אחרים. נוסח זה מופיע גם במשנה תורה לרמב"ם, בשינוי קל: ”צָרְכֵי עַמְּךָ יִשְׂרָאֵל מְרוּבִּים וְדַעְתָּם קְצָרָה; יְהִי רָצוֹן מִלְּפָנֶיךָ ה' אֱ-לֹהֵינוּ, שֶׁתִּתֵּן לְכָל אֶחָד וְאֶחָד כְּדֵי פַרְנָסָתוֹ, וּלְכָל גְּוִיָּה וּגְוִיָּה דֵּי מַחְסוֹרָהּ, וְהַטּוֹב בְּעֵינֶיךָ עֲשֵׂה. בָּרוּךְ אַתָּה ה' שׁוֹמֵעַ תְּפִלָּה”. התפילה נאמרת רק במקרה כאשר המתפלל נמצא במקום סכנה ואינו יכול להתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל בכוונה כלל. רצוי להתפלל את התפילה בעמידה על מקומו כבשעת תפילת שמונה עשרה, אך אם גם בזה עדיין קיימת סכנה, יכול הוא להתפלל את תפילה זו תוך כדי הליכה. אם לאחר שהתפלל תפילה קצרה, שוב הוכשרו התנאים להתפלל תפילת שמונה עשרה, ועדיין לא עבר זמן תפילה, חייב לחזור ולהתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל. תפילת מעין שמונה עשרה הערך "תפלה קצרה", באנציקלופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה אליהו ליפשיץ, סוגיה פט: תפילה קצרה, באתר ישיבת ברכת משה משנה תורה לרמב"ם, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק ד', הלכה י"ט. משנה, מסכת ברכות, פרק ד', משנה ד'; תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ט, עמוד ב'; שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ק"י, סעיף ג'. וראו משנה ברורה, סימן ק"י, סעיף קטן י"ג
לופוחובה (כפר)

לופוחובה (בפולנית: Łopuchowo) הוא כפר בצפון-מזרח פולין, בפרובינציית פודלסיה, במחוז (פו') ביאליסטוק (פו'), בגמינה טיקטין (פו'). הכפר ממוקם כשבעה ק"מ דרומית-מערבית לטיקטין וכ-25 ק"מ מערבית למרכז המחוז ביאליסטוק. נהר שלינה (פו') עובר בכפר, ממערבו. החל מהמאה ה-13 השתייך הכפר לדוכסות הגדולה של ליטא. עם איחוד לובלין בשנת 1569 הכפר היה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. בחלוקת החטיבות המנהליות של פולין בין השנים 1975–1998 (פול'), העיר הייתה מבחינה מנהלית חלק ממחוז ביאליסטוק. נכון לראשית המאה ה-21 בכפר מתגוררים כ-250 תושבים. נכון ל-31 במרץ 2011, בכפר 259 איש. פחות מחמישית מהם בני נוער, ומעט יותר מחמישית מהם בגיל הפרישה. 121 מהם גברים, ו-138 מהם נשים. כקילומטר צפונית-מזרחית לכפר משתרע יער לופוחובה, בשטח של כ-10 קמ"ר. היער מפריד למעשה בין לופחובה לבין טיקטין הסמוכה לו (כשני ק"מ מזרחית לפאתי היער, בצפונו). באמצע היער, כקילומטר וחצי מלופוחובה, וכחמש קילומטר מטיקטין על הכביש המחבר ביניהן, בוצע טבח יהודי טיקטין ב-25 באוגוסט 1941. במהלך הטבח רצחו הגרמנים כמעט את כל יהודי טיקוצ'ין ביער לופחובה. נכון להיום, מקום הקבורה ההמוני מסומן ויש אנדרטאות המנציחות את הקורבנות: תקליטור המודיע על 3,000 אזרחים פולנים שנרצחו באכזריות על ידי הקלגסים הנאצים בשנים 1941–1944. בסיום ההודעה מושמעת הבקשה לכבד את זכרם. שתי אבנים עם לוחות הנצחה (אחת בעברית, השנייה בפולנית ובאנגלית), שהוצבו במלוא 50 שנה לטבח. אנדרטה שמומנה על ידי גוטה ודייב פישר ב-1986. אנדרטת משפחת פיקרביץ'. הוקמה ב-24 באוגוסט 2012. בתי לופוחובה, במבט ממערב, אוגוסט 2011 רחוב בכפר, אוגוסט 2011 קבר אחים של יהודי טיקטין – מקום הטבח ביער לופוחובה (25 באוגוסט 1941). קבר האחים מסומן ובסמוך לו אנדרטאות לזכר הטבח השמדת יהודי טיקטין מדיה וקבצים בנושא לופוחובה בוויקישיתוף