laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פטרישיה קלמבר

פטרישיה קלמבר (באנגלית: Patricia Kalember; נולדה ב-30 בדצמבר 1956) היא שחקנית אמריקאית. קלמבר נולדה בסקנקטדי במדינת ניו יורק וגדלה בין היתר בבקונטיקט ובקנטקי, היא בוגרת תואר בתיאטרון מאוניברסיטת אינדיאנה ותואר שני מאוניברסיטת טמפל. ב-1981 הופיעה לראשונה בטלוויזיה באופרת הסבון "דאלאס", לאחר מכן הופיעה באופן קבוע באופרת הסבון "Loving". ב-1990 שיחקה בסרט האימה "Jacob's Ladder". היא גילמה את ג'ורג'י בסדרת הדרמה "אחיות". ב-2002 שיחקה בסרט הטלוויזיה "Path to War", סרט ביוגרפי על לינדון ג'ונסון. היא שיחקה שופטת במספר פרקים של הסדרה חוק וסדר: מדור מיוחד. ב-2011 שיחקה בסרט ללא גבולות. בשנים 2017–2019 שיחקה בסדרת גיבורי העל "הקרצייה" מבית אמזון פריים וידאו. מ-1980 ועד 1983 הייתה נשואה לשחקן מארק טורס, ב-1986 נישאה בשנית לשחקן הבריטי דניאל גרול ולהם שלושה ילדים. פטרישיה קלמבר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פטרישיה קלמבר, באתר AllMovie (באנגלית) פטרישיה קלמבר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאיר מרטון

יאיר מרטון (נולד ב-15 ביולי 1975) הוא בעל משרד ליחסי ציבור וחברה להדרכת לחימה ודוגמן עבר ישראלי. מרטון גדל בראשון לציון ולמד בגימנסיה הריאלית. החל לעסוק בדוגמנות בגיל 14 בקמפיין לתכשיר השיער "סאן אין". הוא עבד במספר בירות אופנה, כגון ניו יורק ומילאנו, בין המותגים הבינלאומיים שדגמן עבורם נמנים קלווין קליין ופייר קרדן. ב-2004 הופיע בקמפיין של חברת סמסונג שעלה בשלטי חוצות. ב-2008 הופיע בקמפיין של חברת האופנה "Jet". מרטון שירת ביחידת לוטר, סיים תואר בפסיכולוגיה בשלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל, והוא גם בעל תעודת גישור. שימש כמדריך לחימה ויועץ בסדרה פאודה, כיועץ תקשורת וכיועץ פרלמנטרי בכנסת של חברי הכנסת יואל חסון, זאב בילסקי ורונית תירוש. נשוי לשירלי, אב לשניים וגר בפתח תקווה. יאיר מרטון, ברשת החברתית פייסבוק יאיר מרטון, ברשת החברתית אינסטגרם דפנה ארד, הנסיכים והעדשה: מה קורה היום עם דוגמני העבר הגדולים של ישראל?, באתר Xnet‏ סמסונג בשילוט חוצות, באתר ynet, 24 במאי 2004 nrg מעריב, תראו את מי שלפו מהבוידעם, באתר nrg‏, 24 בפברואר 2008 יאיר מרטון - ייצוג 1, באתר ייצוג 1, ‏2 בנובמבר 2019 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאיר מרטון".
קמרה

קמרה (בהונגרית: Kömörő) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14. יהודים חיו בקמרה בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא קמרה בוויקישיתוף נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי קמרה שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
כיכר הסנאט (סנקט פטרבורג)

כיכר הסנאט (ברוסית: Сенатская площадь) שנודעה בשם כיכר הדקבריסטים (Площадь Декабристов) משנת 1920 עד 2008, ו (רשמית) ככיכר פיוטר (площадь Петрова) משנת 1782 עד 1925, היא כיכר עירונית בעיר סנקט פטרבורג, רוסיה. הכיכר ממוקמת על הגדה השמאלית של בולשאיה נייבה, מול קתדרלת איסק הקדוש. בשנת 1925 שונה שמה לכיכר הדקבריסטים כדי להנציח את מרד הדקבריסטים, שפרץ שם בדצמבר 1825. הכיכר תחומה בבניין האדמירלות ממזרח. במערב נמצא בניין הסנאט והסינוד (כיום משכן בית המשפט החוקתי של רוסיה). אנדרטת פרש הנחושת, פסל לזכרו של פיוטר הגדול, ניצבת בכיכר מאז 1782, ומשם השם הרשמי "כיכר פיוטר". ב-29 ביולי 2008 הוחזר לכיכר השם "כיכר הסנאט". כיכר איסק (Исаакиевская площадь‏, 20.04.1738—1763) כיכר הסנאט (Сенатская площадь‏, 1763—1925, 2008—) כיכר פיוטר (Петровская площадь, 1782—1820) כיכר הדקבריסטים (Площадь Декабристов, 1925—31.07.2008) "כיכר הסנאט" הוא השם שהוענק לכיכר עוד בשנת 1763 אחרי שהתמקמו סביבה מבני הסנאט הרוסי. לצורכי הממשלה נבנתה אחוזתו של סגן קנצלר האימפריה הרוסית בסטוז'ב-ריומין, המשמשת כיום כמשכנו של בית המשפט החוקתי. זו אחת הכיכרות העתיקות בעיר והיא נוצרה עוד בשנת 1704 כחלק מהמתחם סביב בניין האדמירלות, ומטה הצי הרוסי הקיסרי. דרום הכיכר תחומה בתעלת האדמירלות. כאשר בניין האדמירלות איבד מחשיבותו כמצודה צבאית, הפכה הכיכר לכיכר עירונית ציבורית. בשנת 1710, על גדות נהר נייבה, נבנו מבני העץ הראשונים של קתדרלת איסק הקדוש, לאחר מכן אלה הוחלפו במבני אבן והקתדרלה הייתה זו שגבלה מדרום לכיכר. בשנת 1727 נבנה בסמוך גם גשר איסק. בחלקו הדרום-מזרחי של הכיכר, בפינת הגדה האנגלית נבנה ארמון לנסיך מנשיקוב, שהיה בין המדינאים הבולטים ברוסיה בתקופת פיוטר הגדול. לאחר מות הנסיך המבנה הוענק לסגן הקנצלר אוסטרמן ובשנת 1744 לקנצלר בסטוז'ב-ריומין. המבנה נבנה בסגנון הבארוק. הסנאט הרוסי עבר לכאן לאחר עלייתה של יקטרינה השנייה לשלטון והחל משנת 1763 נקראה בשם כיכר הסנאט. בשנת 1782 נחנכה בה האנדרטה לפיוטר הראשון: פרש הנחושת, שהעניק לכיכר את השם הרשמי כיכר פיוטר, אך תושבי העיר המשיכו לקרוא לכיכר בשם כיכר הסנאט. בשנת 1820 נוספו מרצפות גרניט ובשנת 1823 הושלם מראה המזרחי של הכיכר עם השלמת בניין האדמירלות החדש. בשנת 1834 הסתיימה בניית בניין הסנאט והסינוד. ב-14 בדצמבר 1825 התגודדו סמוך לפרש הנחושת כ-3,000 חיילים מגדודים מורדים שסירבו להישבע אמונים לקיסר רוסיה החדש ניקולאי הראשון. בכיכר נורה למוות המושל הצבאי של סנקט פטרבורג הרוזן מיכאיל מילוראדוביץ', מאקדחו של פאבל קאכובסקי. בסופו של דבר המרד דוכא בכוח על ידי חיילים נאמנים לצאר מצבא האימפריה הרוסית. המרד נודע בשם "מרד הדקבריסטים". כיכר הסנאט היום כיכר בשנת 1799 - ציור של בנימין פטרסן בניין הסנאט והסינוד, מראה מנהר הנייבה מדיה וקבצים בנושא כיכר הסנאט בוויקישיתוף
סיכת שבלול

"סיכת שבלול" (1981) היא סדרת סיכות בגד, שעיצבה האמנית הישראלית אסתר קנובל. סדרת הסיכות שעיצבה אסתי קנובל בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, מאמצות דימוי של קונכיית שבלול. כבר בשנת 1976 עיצבה קנובל סדרת סיכות-מצבט בשם "תולעים", שבה הופיעה מוטיב של רישום קו ספירלי, החוזר גם בקונכיות. הן עשויות מלוח טיטניום שהפך צבעוני בעזרת טכניקת אלגון (אנודייזינג), או בדגמים בטכניקה של הדפס רשת. אלו הושפע מן העיצוב האירופי והאמריקאי בן התקופה, כמו גם מעיצוב ניירות עטיפה של ממתקים. השימוש בקווי מתאר בסיכות, המתפקד כמעיין רישום, מדגיש את המבנה הגאומטרי של הקונכייה על הרקע העשיר. בשלב שני עברה קנובל ליצור את הסיכות מפח, אז עשתה גם שימוש ברדי מייד של פח אלומיניום שמקורו בפחיות משקה או אריזות שונות. מבנה הסיכה הוא וריאציה על מבנה של סיכת ביטחון. סיכה זו מהווה עבור קנובל את "הניסוח המדויק והתמציתי ביותר של תפיסת 'הצורה בעקבות הפונקציה'". כמה מן הסיכות נמצאות באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים ובאוספים נוספים. ראו פריט מס' 46 בקטלוג: מאירה יגיד-חיימוביץ, אסתר קנובל: רצה למרחקים ארוכים, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2008 ראו: רות דבל, דיאלוג מס' 31: שיחה בין רות דבל לבין אסתר קנובל ודגנית שוקן לרגל תערוכתן "סיכות" בגלריה דבל, נובמבר 1980, עותק נמצא בתיק אמנית, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים. ראו: מאירה יגיד-חיימוביץ, אסתר קנובל: רצה למרחקים ארוכים, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2008, עמ' 7 מתוך שיחה עם תמר מנור פרידמן, בתוך: אסתר קנובל: מלאכת מחשבת, כרמל, ירושלים, 2008, עמ' 4.
יועץ לנשיא רוסיה

יועץ לנשיא הפדרציה הרוסית (ברוסית: Сове́тник президе́нта Росси́йской Федера́ции) הוא תפקיד בסגל הנשיאותי של רוסיה, שנוצר על ידי הנשיא בוריס נ. ילצין ב-19 ביולי 1991. התקנות על משרת יועץ נשיא הפדרציה הרוסית, אושרו בצו נשיאותי מספר 542-rp מיום 25 בספטמבר 1992, נקבע כי יועץ נשיא הפדרציה הרוסית הוא אדם המוסמך על ידי נשיא הפדרציה הרוסית להעניק לו סיוע מתמיד בגיבוש וביישום אסטרטגיה של פיתוח לאומי ומדיניות המדינה בתחום פעילות רלוונטי. התואר משמש את עוזריו הבכירים של הנשיא. יועציו הם חברי האדמיניסטרציה הנשיאותית. בשנת 1991 "יועץ המדינה של הפדרציה הרוסית" היה שם המשמש למטרות שונות אחרות, בשנת 1992 הגדיר ילצין את המשרה כ"יועץ לנשיא הפדרציה הרוסית" ומספר היועצים היה נתון לשינוי מתמיד לאורך השנים. עם הזמן, תפקיד היועץ היה אחראי על הקבוצות הבאות: עניינים בין-ממשלתיים עניינים פוליטיים קשר ציבורי תקשורת איגור לוויטין אלכסנדר בדריצקי אלכסנדרה לביצקאיה ואלרי פאדייב ולדימיר טולסטוי שאמיל טרפישצ'ב טטיאנה יומשבה מיכאיל לסין ויקטור צ'רנומירדין יועץ בכיר לנשיא ארצות הברית האדמיניסטרציה הנשיאותית של נשיא רוסיה נשיא רוסיה סגן נשיא רוסיה הקרמלין אתר האינטרנט הרשמי של יועץ לנשיא רוסיה (ברוסית)
קופרה (יצרן רכב)

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] קופרה (באנגלית: Cupra) היא חברה ספרדית לייצור מכוניות, שהחלה את דרכה כיצרנית מכוניות הספורט של "סיאט". היא הוקמה על ידי סיאט בשנת 1985 במותג "סיאט ספורט" ומפברואר 2018, היא יצרנית עצמאית בשם "קופרה", כחלק מתאגיד פולקסווגן. דגמי הספורט של סיאט נקראו עד 2018 "סיאט קופרה" ולאחר 2018, "קופרה". מותג קופרה הגיע לישראל במרץ 2021. בשנת 1985 הקימה סיאט את "סיאט ספורט" שיועדה להתחרות במרוצי פורמולה 1 ובמרוצים נוספים ברחבי העולם והחלה לייצר את "גרסאות הספורט" לסיאט. בפברואר 2018 הקימה סיאט את קופרה כמותג עצמאי המייצר את דגמי הספורט בעיצובים ומנועים שונים לסיאט. עד שנת 2018, דגמי הספורט של סיאט כללו את השם "קופרה". כך היה למשל בדגם "סיאט לאון קופרה", שמאז מפברואר 2018 נקרא "קופרה לאון". בפברואר 2019 הציגה קופרה את הדגם העצמאי הראשון שלה, קופרה פורמנטור, קרוסאובר קופה, המשווק מיוני 2020 עם מערכת הנעה היברידית נטענת. באוקטובר 2020 מינתה סיאט את חורחה דיאז למעצב הראשי של סיאט וקופרה. במאי 2021 הציגה את הדגם החשמלי העצמאי שלה. קופרה לאון - האצ'בק, גרסת הספורט לסיאט לאון קופרה איביזה - האצ'בק, גרסת הספורט לסיאט איביזה קופרה אטקה - קרוסאובר, גרסת הספורט לסיאט אטקה קופרה פורמנטור - קרוסאובר, הרכב העצמאי הראשון של קופרה קופרה בורן - האצ'בק, הרכב החשמלי העצמאי הראשון של קופרה קופרה טבסקאן - קרוסאובר שיצורו יחל ב-2024 קופרה אורבן-רבל - מיני חשמלית שתיוצר מ-2025 אתר האינטרנט הרשמי של קופרה (באנגלית) קופרה, ברשת החברתית פייסבוק קופרה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קופרה, ברשת החברתית אינסטגרם קופרה, ברשת החברתית LinkedIn קופרה, סרטונים בערוץ היוטיוב קופרה, סרטונים באתר Vimeo אלי שאולי, איך עושים קופרה? – ראיון עם ורנר טיטז, באתר "אוטו", 22 באוקטובר 2023 אנדרס מרטינז, קופרה, לידת מותג הספורט החדש של סיאט, באתר מוטור 1, ‏22 בפברואר 2018 סיאט משיקה מותג ביצועים עצמאי: קופרה, באתר קארטיוב, ‏01 בפברואר 2018 אלדד מנורי, קופרה - מותג חדש בעולם הרכב, באתר פורטל הרכב גיר, ‏26 בפברואר 2018 אדריאנו טוסי, קופרה, מותג הספורט הספרדי, באתר מוטור 1, ‏22 בפברואר 2018 קופרה: מותג רכב חדש בישראל, באתר קארטיוב, ‏15 במרץ 2021 רועי צוקרמן, מותג נולד: קבלו את "קופרה" מבית סיאט, באתר אוטו, ‏01 בפברואר 2018 פאביו ג'אלי, קופרה הוא מותג הספורט החדש של סיאט, באתר מוטור 1, ‏31 בינואר 2018 קופרה פורמנטור - הדגם העצמאי הראשון של קופרה נחשף, באתר קארטיוב, ‏22 בפברואר 2019 מוכן לשיווק: קופרה פותחת את פנקס ההזמנות לפורמנטור, באתר קארטיוב, ‏28 ביוני 2020 חורחה דיאז הוא המעצב הראשי החדש של סיאט וקופרה, באתר קארטיוב, ‏20 באוקטובר 2020 הוט האצ' חשמלית: קופרה בורן החשמלית נחשפת, באתר קארטיוב, ‏25 במאי 2021
ברנאט קונדור

ברנאט קונדור (במקור קוֹהְן (כהן) עד 1903, בהונגרית: Kondor Bernát; זמון, 27 באוגוסט 1884 – בודפשט, 1942 . 29 במאי) היה תועמלן סוציאליסטי יהודי-הונגרי, עובד דפוס חבר במועצה הממשלתית המהפכנית (ממשלה) ברפובליקה הסובייטית ההונגרית. ברנאט קונדור נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה קוהן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן) ושל ינקה מאייר. לפני שהפך למזכיר הקואופרטיב הצרכני הכללי עבד כפקיד ביומון נפסבה. ב-21 בפברואר 1914 נשא לאישה את יוליאנה שימון, בתם של יוז'ף שימון ושל יוליאנה גאל בבודפשט. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, החל מ-3 באפריל, בנוסף לארתור אילש (מקודם בראון) ומור ארדיאי, הוא היה קומיסר העם לאספקת מזון והחל מ-5 באפריל לאספקה ציבורית. לאחר נפילת הרפובליקה היו נגדו כמה תביעות, בהן הואשם, בין היתר, בהסתה וברצח. הוא ברח לווינה, משם כתב מכתב השמצה לג'רג' לוקאץ' בשנת 1920 יחד עם שאנדור וינצה. בהמשך חזר להונגריה והפך למנכ"ל חברת קורווין (Corvin), המכון לביטוח הפועלים. ברנאט קונדור הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. חוויות תועמלנות; דברי מבוא ארנה גרמי; פגסוס, וינה - לייפציג, 1923 (הופיע גם בגרמנית) פוליטיקה הו! אירועים שהתרחשו ; בודפשט, 1939 יוזף בולוני: ממשלות הונגריה 1848–1975. בודפשט: 1978. ISBN 963-05-1242-4 פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I - XIX. בודפשט: איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים. 1939–1944.1990–2002. יוז'ף פלטינוס: חטאי הבנייה החופשית: תנועת הבונים החופשיים ההונגרים ויחסי החוץ שלהם בין 1920 לבין 1937. בודפשט: 1938–1939. לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. ברנאט קונדור אלברט וארי: קורבנות השלטון האדום בהונגריה. נכתב ופורסם על ידי אלברט וארי על בסיס דוחות רשמיים ופסקי דין. מהדורה מחודשת. 1993. ISBN 963-8484-00-4 שיא אישי. ארכיונים של בירת בודפשט, 1919. ברנאט קונדור. המוזיאון הספרותי פטפי. A Belügyminisztérium 1903. évi 85988. sz. rendelete. MNL-OL 30798. mikrofilm 457. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1903. év 23. oldal 38. sor. A házasságkötés bejegyezve a Bp. II. ker. állami házassági akv. 134/1914. folyószáma alatt.
פגומסטקס

פגומסטקס (שם מדעי: Pegomastax; משמעות שמו: "לסת חזקה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההטרודונטוזאוריים שהתקיים במשך היורה התחתון של דרום אפריקה שלפני 200 עד 190 מיליון שנה מזמננו והיה קרובו של ההטרודונטוזאורוס. הסוג תואר בשנת 2012 בידי פול סרנו ונכלל בו מין אחד - Pegomastax africana. המאובנים שלו התגלו בתצורת אליוט (אנ') שבכף המזרחי בדרום אפריקה. דינוזאור זה היה קטן יחסית, באורך ממוצע של 60 סנטימטרים בקירוב. הוא היה בעל מקור כשל תוכי כשבקדמת הלסת התחתונה בלטו זוג ניבים ועוד זוג ניבים קטנים יותר מהלסת העליונה. מרכז הלסת הייתה חסרת שיניים והחלק האחורי הכיל שיניים חרוטיות רבות, אשר נועדו כנראה לתזונה של צמחייה. הניבים החדים שימשו כנראה להגנה מטורפים, אף שהם אולי עזרו לבעליהם לאכול חיות קטנות. מדיה וקבצים בנושא פגומסטקס בוויקישיתוף פגומסטקס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פגומסטקס, באתר GBIF (באנגלית)
אריה ספוזניק

אריה ספוזניק (נולד ב-14 ביוני 1966) הוא פרופסור חבר במסלול ללימודי מדינת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, והחל מ-2024 משמש כראש מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות. כיהן כנשיא האגודה ללימודי ישראל בין יוני 2021 ל-יוני 2023. ספוזניק נולד בעיר אוקלנד שבארצות הברית וגדל בחיפה. אמו, פראנסי לבית סמית' (1941-) הייתה עובדת סוציאלית, ואביו אירווינג ספוזניק (1936-2003) היה פרופסור לספרות. אריה ספוזניק הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה ובלימודי יהדות מאוניברסיטת ניו יורק (2002). לאחר סיום הדוקטורט הצטרף כחבר סגל למחלקה לתרבות עברית באוניברסיטת אריזונה ובשנת 2009 הצטרף לסגל המחלקה לשפות ותרבות המזרח הקרוב באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם עמד בראש המרכז ללימודי ישראל. בשנת 2013 שב לישראל והצטרף לסגל מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות במסלול ללימודי מדינת ישראל. בשנת 2019 התמנה לסגן נשיא האגודה ללימודי ישראל וביוני 2021 מונה לנשיא האגודה לתקופה של שנתיים. ספוזניק עוסק בהיסטוריה תרבותית של הציונות ושל מדינת ישראל ובתולדות הרעיונות המכוננים אותן וההוגים המרכזיים שניסחו אותם. מחקריו מתמקדים בהגות ציונית ובתפיסות שונות של לאומיות וחילוניות יהודית, ובמסגרתם הוא בוחן את מופעיה של הקדושה בתרבות הציונית ואת הפנמתם של רעיונות השאובים מהמסורת היהודית, כגאולה ומשיחיות, במחשבה הציונית. כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטה עברית בירושלים, אוניברסיטת פלורידה ואוניברסיטת ויסקונסין. ספוזניק מתגורר עם אשתו שרה גוצטי-ספוזניק (1976-) ובנותיו הלל, נטע ועינה ביישוב מדרשת בן-גוריון. הוא נגן סקסופון חובב המנגן בעיקר מוזיקת ג'אז. ספוזניק, אריה, קדושה ציונית מחולנת ביצירת עולמו של היהודי החדש, המכון לחקר הציונות וישראל, ע"ש חיים ויצמן, ישראל, 16, עמודים 165–194, 2009. Saposnik, A., Zionism's Redemptions: Images of the Past and Visions of the Future in Jewish Nationalism, Cambridge University Press, 2022. (הספר בקטלוג ULI) Saposnik, A., Contesting Israel: Narratives in Scholarship and Beyond, in Greenspahn, F. (ed.) Contemporary Israel: New Insights and Scholarship, NYU Press, 2016. (הספר בקטלוג ULI) Saposnik, A., Becoming Hebrew: The Creation of a Jewish National Culture in Ottoman Palestine, Oxford University Press, 2008. (הספר בקטלוג ULI) Saposnik, A., Europe and its Orients in Zionist Culture before the First World War, The Historical Journal, 49:4, pp. 1105-1123, 2006. Saposnik, A, Exorcising the 'Angel of National Death': National and Individual Death (and Rebirth) in Zionist National Liturgy in Palestine, 1903-1914, Jewish Quarterly Review, 95:3, pp. 557-578, 2005. Saposnik, A., ... Will Issue Forth from Zion?: The Emergence of a Jewish National Culture in Palestine and the Dynamics of Yishuv-Diaspora Relations, Jewish Social Studies, 10:1, pp. 151-184, 2003. מדיה וקבצים בנושא אריה ספוזניק בוויקישיתוף
מפרץ טרפסי (אנטארקטיקה)

מפרץ טרפסי או מפרץ קוריינטס (באנגלית: Trepassey Bay; בספרדית: באיה קוריינטס: Bahía Corrientes) הוא מפרץ הממוקם בצידו הצפון-מזרחי של חצי האי טאבארין, שבקצה המזרחי של חצי האי טריניטי, שבקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. רוחב פתחו של המפרץ 1.2 קילומטרים. המפרץ ממוקם 5 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ התקווה. המפרץ מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. לאחר מכן, בשנת 1947, מופה מהספינה טרפסי על ידי רב-חובלים (מאסטר) אי. ברדן (E. Burden). המפרץ מופה שוב בשנת 1955 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. המפרץ נקרא על שם הספינה טרפסי, אשר שימשה כספינת סיוע לתחנת המחקר במפרץ התקווה בעונות המחקר (קיץ אנטארקטי) בשנים 1946, 1947. כמו כן הספינה שימשה למיפוי המצר האנטארקטי בעונת 1947. מפת אזור מפרץ טרפסי
מפרץ טרפסי

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה מפרץ טרפסי (אנטארקטיקה) – מפרץ בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה קנדה מפרץ טרפסי (ניופאונדלנד) – מפרץ באי ניופאונדלנד, בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור שבקנדה
אלכסנדר בדריצקי

אלכסנדר איוואנוביץ' בדריצקי (נולד ב-10 ביולי 1947, אנגרן, אוזבקיסטן) הוא יועצו של נשיא הפדרציה הרוסית בנושא שינויי אקלים (2009–2018). קודם לכן בשנים 1993–2009 שימש כראש השירות הפדרלי להידרומטאורולוגיה ופיקוח על הסביבה של רוסיה (Roshydromet). יועץ לנשיא הפדרציה הרוסית אלכסנדר איוואנוביץ' בדריצקי אתר נשיא הפדרציה הרוסית אלכסנדר בדריצקי באתר realeconomy.ru ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואלרי פאדייב

ואלרי אלכסנדרוביץ' פאדייב (ברוסית: Вале́рий Алекса́ндрович Фаде́ев; נולד ב-10 באוקטובר 1960, טשקנט) הוא עיתונאי, מגיש טלוויזיה ואיש ציבור רוסי. בקהילה העיתונאית ברוסיה הוא ידוע כעורכה הראשי של מגזין אקספרט (1998–2017) וכמנחה תוכניות של הערוץ הראשון (2014-2018), כולל המהדורה האחרונה של יום ראשון בתוכנית ורמיה (החל מ-4 בספטמבר 2016 עד 10 ביוני 2018). חבר בלשכה הציבורית של הפדרציה הרוסית. מאז 2019 משמש כיועץ לנשיא הפדרציה הרוסית ויו"ר המועצה הנשיאותית לפיתוח חברה אזרחית וזכויות אדם. משתתף פעיל בחיים החברתיים והפוליטיים של רוסיה. מתאם משותף של הפלטפורמה הליברלית של מפלגת רוסיה המאוחדת,, חבר בוועדת הפיקוח ויו"ר מועצת המומחים של הסוכנות ליוזמות אסטרטגיות לקידום פרויקטים חדשים. חבר המטה המרכזי וראש קבוצת העבודה "איכות חיי היומיום" של החזית העממית הכל-רוסית, חבר בקבוצת העבודה הבין-מחלקתית בנושא דיור ושירותים קהילתיים של ממשלת רוסיה, מנהל המכון לעיצוב ציבורי. מדיה וקבצים בנושא ואלרי פאדייב בוויקישיתוף מידע באתר הלשכה הציבורית של רוסיה מכון לעיצוב ציבורי האורח ולרי פאדייב. פוזנר. מהדורת 15/04/2013 דמיטרי פוחקוב . ואלרי פאדייב, בביצוע Валерий Фадеев о пенсионной реформе и работе Общественной палаты России, סרטון באתר יוטיוב (17 ביולי 2018) "Все материалы с тегом «Валерий Фадеев»". РБК (ברוסית). נבדק ב-2021-04-20.  Ковалев Алексей (2016-09-26). "Время уныния" (ברוסית). The New Times. "Валерий Фадеев назначен председателем СПЧ". Финам (ברוסית). 21 באוקטובר 2019. נבדק ב-2021-01-24. {{cite web}}: (עזרה) "Фадеев Валерий Александрович". Единая Россия. נבדק ב-2013-11-15. "Наблюдательный совет | Агентство стратегических инициатив". Агентство Стратегических Инициатив. נבדק ב-2016-03-31. "Фадеев Валерий Александрович" (ברוסית). Onf.ru. נבדק ב-2016-03-31. ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולדימיר טולסטוי

ולדימיר איליץ' טולסטוי (ברוסית: Влади́мир Ильи́ч Толсто́й; נולד ב-28 בספטמבר 1962, כפר טרויצקויה, פרברי מוסקבה) הוא עיתונאי וסופר רוסי. נינו של לב טולסטוי. בשנים 2012 - 2024 שימש יועץ לנשיא רוסיה לענייני תרבות, מאז 2019 הוא נשיא ההתאחדות הבינלאומית ללימוד שפה וספרות רוסית (MAPRYAL). זוכה פרס על שם ולדימיר ויסוצקי 2012. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר טולסטוי בוויקישיתוף https://www.interfax.ru/russia/961614 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדרה לביצקאיה

אלכסנדרה יורייבנה לביצקאיה (ברוסית: Алекса́ндра Ю́рьевна Леви́цкая; נולדה ב-7 בפברואר 1954, מוסקבה) היא פוליטיקאית רוסיה, יועצת לנשיא רוסיה (מאז 2 באוגוסט 2013). גאולוגית בהכשרתה. בשנות ה-90 עבדה בתאגיד הקרנות הפדרלי הרוסי ולאחר עזיבתו של אלכסנדר וולושין, ממשרת ראש סגל הקרמלין מונתה לעוזרת לראש סגל הקרמלין בשנים 1999 עד 2000. מ-6 ביוני 2000 עד 23 ביוני 2003 שימשה כסגנית מזכיר ממשלת הפדרציה הרוסית. לאחר מכן הייתה לסגנית ראש מזכירות ראש הסגל הנשיאותי של הפדרציה הרוסית (2003–2004). מאז 26 באפריל 2004 שימשה כסגנית שרת הבריאות והפיתוח החברתי של הפדרציה הרוסית. מ-9 בנובמבר 2007 עד 26 ביוני 2008 הייתה סגנית השר לפיתוח כלכלי ומסחר של הפדרציה הרוסית. מ-26 ביוני 2008 עד 21 במאי 2012 שימשה כסגנית השרה לפיתוח כלכלי של הפדרציה הרוסית. מאז 21 במאי 2012 הייתה סגנית מזכיר ממשלת הפדרציה הרוסית. ב-2 באוגוסט 2013, על פי צו מאת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, מונתה אלכסנדרה לביצקאיה ליועצת לנשיא הפדרציה הרוסית. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרה לביצקאיה בוויקישיתוף "Путин назначил Левицкую советником президента" (ברוסית). רי"א נובוסטי. 2013-08-02. ארכיון מ-2013-08-30. נבדק ב-2013-08-02. "Указ Президента РФ № 1744". Kremlin.ru. 2000-10-12.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Распоряжение Правительства РФ № 773-р". Информационно-правовая система «Законодательство России». 2000-06-06.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Распоряжение Правительства РФ № 828-р". Информационно-правовая система «Законодательство России». 2003-06-23.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Распоряжение Правительства РФ № 550-р". Информационно-правовая система «Законодательство России». 2004-04-26.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Распоряжение Правительства РФ № 1585-р". Информационно-правовая система «Законодательство России». 2007-11-09.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Распоряжение Правительства РФ № 929-р". Government.ru. 2008-06-26. אורכב מ-המקור ב-2012-07-23. נבדק ב-2011-08-31. Распоряжение Правительства РФ № 795-р О Левицкой А. Ю. "Указ Президента РФ от 2 августа 2013 г. № 666 «О советнике Президента Российской Федерации»" (PDF) (ברוסית). Kremlin.ru. 2013-08-02. ארכיון (PDF) מ-2013-08-30. נבדק ב-2013-08-02.
אלי פיסצקי

אלי (אליעזר) פְּיָסֶצְקִי (נולד ב-9 בפברואר 1953) הוא פיזיקאי ישראלי ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. נולד בתל אביב. את כל תאריו רכש באוניברסיטת תל אביב. ב-1974 סיים את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה, ב-1978 סיים את התואר השני בהנחיית פרופ' יהודה אייזנברג, וב-1981 סיים את הדוקטורט בהנחיית פרופ' דניאל אשרי. ב-1999 סיים תואר ראשון נוסף בארכאולוגיה. בין השנים 1981 ו-1984 שהה פיסצקי במעבדה הלאומית לוס אלמוס, בתחילה כעמית בתר-דוקטורי ולאחר מכן כחבר סגל. ב-1984 שב לישראל ומונה למרצה בכיר בבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1987 היה לפרופסור חבר, וב-1992 לפרופסור מן המניין, אז גם שימש לתקופה של שנה כפיזיקאי אורח במעבדה הלאומית בברוקהייבן. בשנים 1989–1991 כיהן כראש החוג לפיזיקת חלקיקים (החוג לאנרגיות גבוהות) וכך שוב בשנים 1998–1996 ו-2000–2002. החל משנת 2011 הוא חבר מועצת המנהלים של המחלקה לפיזיקה גרעינית בארגון הפיזיקה האירופי (EPS). בשנת 2015 נבחר לעמית באגודה האמריקאית לפיזיקה (APS). בשנת 2021 יצא לגמלאות. פיסצקי נשוי ואב לשלושה. מחקרו של פיסצקי עוסק בפיזיקה גרעינית ניסיונית המתבצעת במאיצי חלקיקים ברחבי העולם (בעיקר בגרמניה ובארצות הברית) ומטרתה ללמוד על האינטראקציה החזקה והמבנה של נוקליאונים בודדים ומערכות מרובות נוקליאונים. לצד מחקרו העיקרי, שותף פיסצקי מזה שנים רבות בצוותים ארכאולוגיים שונים בהובלתו של ישראל פינקלשטיין. הוא מרצה מבוקש בעשרות סמינרים וכנסים ברחבי העולם, ונבחר מספר פעמים למרצה מצטיין באוניברסיטת תל אביב. אתר האינטרנט הרשמי של אלי פיסצקי (באנגלית) דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב אליעזר פיסצקי, דף שער בספרייה הלאומית החתיכה החסרה - השידוך שנולד בחפירות תל מגידו "כיצד יודע עמיתי המלומד שהמלך שישק פלש לארץ ישראל ב-925 לפנה"ס?". הארץ. 2003-11-17. נבדק ב-2021-05-25. אלגוריתם פתר תעלומה בת מאה: מי כתב עשרות כתובות היסטוריות