חברת אשדוד

חברת אשדוד בע"מ היא חברה פרטית ישראלית שהוקמה בשנת 1957 במטרה לתכנן ולהקים את העיר אשדוד, בשותפות ציבורית-פרטית עם ממשלת ישראל. החברה נוסדה על ידי עובד בן עמי, יזם ישראלי וממייסדי נתניה, ופיליפ קלוצניק, פעיל ציוני יהודי אמריקאי ונשיא ארגון "בני ברית". חברת אשדוד היא חברה בת של קי.בי.ע קבוצת בוני ערים בע"מ. בשנים הראשונות להקמת מדינת ישראל, נשלחו קבוצות של מודדים ומתכננים לאזור סוכריר (נחל לכיש) כדי לבחון אתר להקמת תחנת כוח ונמל חדשים בדרום המדינה. בחגיגות חצי היובל לעיר נתניה ב-1954, העביר ראש הממשלה דוד בן-גוריון באמצעות שר האוצר, לוי אשכול, מכתב לעובד בן עמי, ובו ביקש: ”עשה בשביל הדרום כפי שעשית בשביל הצפון”, בהתייחסו להקמת העיר. בעקבות קריאה זו בן עמי סיפר: ”לקחתי את הג'יפ ונסעתי לאורך החוף עד שהגעתי לחולות אשדוד. היום היה יפה, השמש זרחה והחול נצץ. טיפסתי לגבעת יונה ואמרתי לעצמי: אם ממשלת ישראל תקים פה נמל, אני אקים את העיר”. כשבא בן-גוריון לשר האוצר לוי אשכול עם ההצעה, אשכול טען כי אין בידיו את המימון הדרוש להקמת הנמל, אך ”אם בן עמי יצליח לגייס 30 מיליון דולר, התוכנית תוכל לצאת אל הפועל”. על כן, הוחלט על הקמת העיר אשדוד בשותפות ציבורית-פרטית של ממשלת ישראל עם יוזמת יהדות ארצות הברית. בן עמי חבר לפיליפ קלוצניק, שכיהן כנשיא ארגון "בני ברית" וכנשיא מועצת בוני השכונות בארצות הברית, ואלו הצליחו בעסקה סיבובית להבטיח מימון להקמת הנמל על ידי הבנק העולמי. בשנים הראשונות להקמת המדינה, ישראל הייתה זקוקה לאדמות חקלאיות, ולכן נשללה האפשרות להשתמש באדמות אלה לבניית העיר. כתוצאה מכך, הוחלט לנצל את שטחי החולות שלחוף הים התיכון, בסמוך לתחנת הכוח ולנמל העתידיים, ובהם להקים את העיר החדשה. החתומים על ההסכם ב-1 במאי 1956 נתן אשכול אישור לתוכנית הקמת העיר אשדוד, וב-15 במאי, נחתם ההסכם בין מדינת ישראל לעובד בן עמי ופיליפ קלוצניק. לקראת סוף אותה השנה הוקמה חברת אשדוד בע"מ כחברה בת של קי בי ע קבוצת בוני ערים בע"מ על ידי שני היזמים. בתמורה למימון הנמל קיבלה חברת אשדוד הבטחה לשטח של כ-50 אלף דונם במחיר של דולר לדונם, והוטלה עליה האחריות לתכנון העיר ובנייתה. העיר העתידית הוזכרה בהסכם כ"עיר הדרום" – על אף החלטת ועדת השמות הממשלתית קודם לכן על השם "אשדוד ים" ב-27 באוקטובר 1955, בהשראה מכתובת סרגון מלך אשור. לאחר שנמתחה ביקורת ציבורית על היקף הזיכיון, השטח שהוקצה ל"חברת אשדוד" ירד ל-24 אלף דונם בלבד. השטח המתאים ביותר להקמת מרכז עירוני בדרום הארץ, הוא בין אשדוד העתיקה (תל אשדוד) בדרום לשפת הים התיכון, ועד חולות יבנה בצפון. נקודות נוספות שהועלו, הן פיזור יעיל של אוכלוסייה באזורים לא מיושבים והיתכנות להקמת נמל עמוק-מים אזורי תעשייה כבדה וכימית. הקמת תוכנית בניין עיר (תב"ע) ליישוב, שאוכלוסייתו 100,000–150,000 תושבים תוך 20 שנה, כאשר את תשתיות היסוד תקים חברת אשדוד על חשבונה, או על ידי יזמים אחרים בעידודה. תשתיות אלו כוללות שירותי מים, חשמל, כבישים, גנים, ביוב, מוסדות חינוך, בתי חולים, מרכז מסחר, מגרשי ספורט, בתי כנסת ומוסדות ציבור נוספים. הממשלה תעניק תנאי עדיפות למרכזים המסחריים והתעשייתים כבאזורי הפיתוח בעיר העתידית, ותפתח בה מוסדות (דואר, תחנת רכבת, משרדים מחוזיים) בשלבי הפיתוח המוקדמים. כמו כן, תהיה מוכנה לסלול כביש חוף לתל אביב על חשבון היזמים, במימון היטל דרכים או דרך אחרת. לחברה תוקצה קרקע לא-חקלאית שלא עברה פיתוח או יושבה, בשטח של 40 אלף דונמים לפחות, לתקופה של 199 שנה. החברה תספק בתוך 13 חודשים תב"ע לעיר, על חשבונה, שתהיה טעונה לאישור הממשלה, שיהפוך את התוכנית למחייבת. החברה תשקיע כ-400 אלף ל"י בתכנון תשתיות העיר והנמל. לאחר אישור התב"ע: החברה תגייס הון במטבע ישראלי וזר להשקעות בביצוע התוכנית בסך 10 מיליון ל"י, ותביא לבניית 8,000 יחידות דיור לפחות, ותפתח את התשתיות החיוניות בתוך ארבעה שלבים שאורכם 5 שנים כל אחד, כאשר בתום השלב הראשון – יעמדו 1,000 יחידות דיור. בהתאם, הממשלה תחכיר בארבעה שלבים את השטח לחברה. באוקטובר 1956, זמן קצר לאחר חתימת ההסכם – פרצה מלחמת סיני בין ישראל למצרים. סיעת מפ"ם, שהייתה אז חברה בקואליציה של הכנסת השלישית, על אף שהתנגדה למלחמה, דרשה כי הנמל העמוק יוקם בעזה ולא באשדוד, ושכנעה את הממשלה. בן עמי פעל לשכנע את שרי מפ"ם כי מוטב להקימו באשדוד מטעמים ביטחוניים וכלכליים. הצדדים קיימו ביניהם משא ומתן קשה, שבסופו התפשרו כי אם לא תקים הממשלה את הנמל בעזה בתוך שנתיים, היא תתחייב להקימו באשדוד. זיכרון דברים זה זכה לכינוי "זיכרון עזה", והוא נחתם על ידי שר האוצר אשכול ב-4 בדצמבר. לימים עזה נפסלה למטרת הקמת נמל עמוק מים, וב-4 באוגוסט 1957, הצדדים חתמו על חוזה שהחליף את זיכרון הדברים, ובו הוחלט להעניק לבן עמי וקלוצניק את הזיכיון על שטח העיר, והממשלה התחייבה מצידה להקים את הנמל. בפברואר 1961, התפרסמה כתבה בעיתון "הארץ" מאת שבתי טבת בנושא, ובה כינה את אשדוד "העיר הפרטית הראשונה". טבת תיאר את ההתקשרות בין קי.בי.ע לממשלת ישראל כ"זיכיון ללא תמורה", והצביע על כך שדמי החכירה לשנה בסך דולר לדונם, הם קבועים לכל אורכו (99 שנה). כך גם דמי הרכישה בסך 50 דולר לדונם (למשך 20 שנה). ביוני, הודיע קלוצניק לממשלה על פרישתו מקי.בי.ע, לאחר שנתמנה לחבר משלחת ארצות הברית במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות ב-1960. בכך, נשאר בן עמי הבעלים היחיד של החברה. ב"קול העם" נטען באוקטובר כי הממשלה מכרה את הקרקע לחברה במחיר סמלי, ואילו זו מוכרת אותה ביוקר, וכי החברה לא השקיעה בהקמת העיר את ההון שהתחייבה. הביקורת שנמתחה ב"הארץ" הביאה למשא ומתן מחודש בין הצדדים. משרד האוצר דרש להגדיל את מחיר הרכישה ל-300 דולר לדונם, ולהגדיל את חלקה של הממשלה בקרקע העירונית מ-30% ל-50%. ב-10 בדצמבר, לאחר חודשיים של משא ומתן בין החברה למשרד האוצר, נחתם חוזה שני – הוחלט על העלאת חלקת הממשלה בקרקע ל-40–50%, וכן העלאת דמי הרכישה ל-500 דולר לדונם בשלב הראשון, ויגדלו פי כמה עם התקדמות התוכנית. בנוסף, הממשלה תזכה ל-20% מרווח הנטו של החברה ממכירת הקרקעות שרכשה מהממשלה. משרד השיכון הזהיר משיבושים בהקמת העיר, עקב קשיים שיטילו השינויים על חברת אשדוד. ביוני 1962 פורסם ב"חרות" כי מבקר המדינה קבע שעל הממשלה היה להתקשר עם היזמים רק לאחר בחינה כלכלית על ידי מומחים, בהתחשב בכך שהעסקה מעניקה לחברה זכות ייחודית לרכישת קרקעות בכל שטח העיר. הוא ציין לטובה את השינויים בחוזה בדצמבר 1961 ששיפרו את התנאים לממשלה, אך העלה ספק באשר להשגת מלוא התמורה בתהליך המשא ומתן. ב-1963, היועץ המשפטי לממשלה קבע כי החוזה בין הממשלה לחברה אינו חוקי, מפני שלא אושר בכנסת. ב-1964 חברי כנסת דרשו את ביטולו. שר האוצר פנחס ספיר הגיש לוועדת הכספים בכנסת הצעה לחוזה חדש, המצמצם את חלקה של חברת אשדוד בקרקע העיר ל-40% בלבד. כמו כן, התעוררה באותה שנה מחאת תושבים נגד החברה ("הוועדה הציבורית למען אשדוד"), בדרישה לביטול ההסכם. הוועדה האשימה את החברה בהימנעות מתשלום מיסים למועצה המקומית, פיתוח יתר של מסחר וחוסר פיתוח של בתי מגורים. בוועדה היו חברים בין השאר שאול בן שמחון, פעיל מפא"י וראש ההסתדרות בעיר. עורך הדין אליקים העצני כיהן כיועץ המשפטי של הוועדה. המאבק לא צלח, והחוזה עמד בעינו. ראש עיריית אשדוד, אריה אזולאי, קידם עם היבחרו ב-1983 משא ומתן מול קבוצת בוני ערים לסיום החוזה שבינה לממשלה ולמינהל מקרקעי ישראל. המשא ומתן נמשך שנתיים, ובסופו הוסכם שהחברה תסיים את עבודות התשתית שנותרו לה בעיר, ושכל סמכויות התכנון והבנייה יועברו לעיריית אשדוד. כמו כן, בהסכם פורטו זכויות המקרקעין של החברה בעיר. ב-1957, חברת אשדוד מסרה את התב"ע של אשדוד לאדריכל יצחק פרלשטיין, שהיה מעורב בסקיצות הראשונות שלה והיה לאחד ממתכנניה הראשיים בהמשך. עקרונות התכנון עליו עמדה החברה, עוד ב-1959, הם: הפרדת שימושים (איזוּר) מוחלטת – תעשייה ומגורים תוכננו להתקיים בהפרדה מהמגורים, כאשר התעשייה והנמל יתמקמו בקצה הצפוני של העיר, עקב משטר הרוחות הנושבות מדרום לצפון וכן נדידת החולות קו בינוי נמוך ובעל צפיפות נמוכה, המאפשר תצפית לים כבישים עורקיים בעיר, ותחבורה מהירה מחוץ לרובעי המגורים כל רובע יהיה "עצמאי" כאשר בליבו מרכז מסחרי, מוסדות חינוך ותרבות שיכון אוכלוסיות מגוונות עדתית, סוציו-אקונומית ובהשקפה דתית, במטרה למנוע קיטוב מניעת זיהום הסביבה בינוי העיר אשדוד התממש כמעט במדויק בהתאם לתוכנית המתאר מ-1959 ובקנה המידה שנקבע בה. היא זכתה לביקורת עם פורסמה מצד מגורמים שונים, שעיקר טענותיהם הוא שלמרות היות העיר מתוכננת בקפידה, התוכנית נעקבה בקשיחות, ובהיצמדות למצב הסופי והמושלם של העיר, ולא בדינאמיות ההולמת גידול טבעי של עיר. למרות שתוכננה כעיר גנים במודל אנגלי המקושרת מסילתית למטרופולין קרוב, במקור הייתה אמורה לקום כעיר עצמאית, שתושביה לא יצטרכו להגיע לתל אביב-יפו עבור מסחר, בידור או השכלה גבוהה. רובע הקריה ("הסיטי"), שלו נלוותה תוכנית שאפתנית המקדימה להופיע עוד במתאר 1959, החל להיבנות רק בסוף שנות ה-90, ובכך במשך שנים רבות אשדוד חסרה מרכז עירוני – זאת, בשונה משאר הערים המתוכננות בישראל, שמרכזן נבנה בבת אחת עם שאר העיר. בשנות ה-90, קבוצת בוני ערים נמכרה. לאחר תהליך של שנתיים, אנשי העסקים שרי אריסון ונוחי דנקנר מכרו ביולי 2008 את כל אחזקותיהם בחברה באמצעות "אי די בי" ו"שיכון ובינוי" לקבלן האשדודי יחיאל אבו, בסך 160 מיליון ש"ח. פיליפ קלוצניק ועובד בן עמי זכו להוקרה ולהנצחה בעיר אשדוד על חלקם בהקמתה. שני היוזמים זכו בתואר ההערכה "אזרחות כבוד" באמצע שנות ה-60. בנובמבר 1958 נחנכו בעיר שדרות בני ברית, שיועדו במקור להיקרא על שמו של קלוצניק, אך זה סירב, וביקש שתיקרא על שם הארגון שעמד בראשו במקום. 1992 נקראה על שם בן עמי שדרה בדרום העיר. הימים הראשונים של אשדוד טקס חנוכת שדרות בני ברית, 27 בנובמבר 1958 פתיחת רחוב רוגוזין ב-1958 יחד עם עובד בן עמי ושאול בן שמחון הסרת הלוט מעל רחוב רוגוזין עם פתיחתו 1964 מבט כללי, 1958 מבט כללי, 1963 נמל אשדוד בבנייה, 1963 רובעי אשדוד תוכנית שרון (תכנון פיסי בישראל) בועז רענן, התוכנית של העיר אשדוד המודרנית – חלום ומציאות (בנימין פרנקל), אשדוד – גאוגרפיה, היסטוריה, טבע, מסלולי טיול: לקט מאמרים, אשדוד: החברה להגנת הטבע, 1990, עמ' 23-27 דרור אסנת, "מחייטים וסנדלרים בנינו פה נמל": פועליות, לאומיות ואתניות בקרב פועלי נמל אשדוד, 1961-1967, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2004 מירב אהרון גוטמן, "שקט יהיה לנו מספיק כשנמות – עכשיו הזמן לחיות": בין תכנון העיר המודרנית והחיים בה, תכנון, 2(1), 2005 ע"א 159/79 קי.בי.ע. קבוצת בוני ערים בע"מ נ' פקיד השומה למפעלים גדולים, פ"ד לה(3) 572 (1981). מדיה וקבצים בנושא חברת אשדוד בוויקישיתוף תוכנית מתאר שהכינה חברת אשדוד, 1966, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד דוח על ביצוע העבודות שבוצעו עד לסוף מרץ 1966, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד תוכנית המתאר שהכינה חברת אשדוד, דצמבר 1985, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד שתי סקירות אישיות של המנכ"ל יורם קציר, על פעילות "חברת אשדוד", בשנים 1981 ו-2003, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד אשדוד – מרעיון ועד לאישור תוכנית המיתאר: סיפור ההקמה, מאת יורם קציר, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד החוזה שנחתם בין מדינת ישראל לבין עובד בן עמי ופיליפ קלוצניק, על הקמת עיר חדשה בדרום, 15 במאי 1956, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד חוזה מתוקן, 4 באוגוסט 1957, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד הקמת עיר בסביבות סוכריר – התכתבויות בין לוי אשכול לעובד בן עמי ופיליפ קלוצניק, 1952-1958, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד יפעת ראובן, אשדוד, העיר שחוברה לה בקומבינה, באתר TheMarker‏, 21 בדצמבר 2022 כביש לאשדוד ים ייסלל בקרוב, הצופה, 30 ביולי 1957 נוסדה חברה להקמת עיר הנמל "אשדוד", דבר, 5 באוגוסט 1957 הבנק העולמי העניק מלווה על סך 27 מיליון דולר לבניית נמל אשדוד, חרות, 11 בספטמבר 1960 תוכנית לפיתוח אשדוד, קול העם, 20 בפברואר 1961 שבתי טבת, העיר הפרטית הראשונה, הארץ, 24 בפברואר 1961 שוֹד־אשדוד, קול העם, 3 ביולי 1961 פנחס ליבי, סופר "חרות" בדרום, שירת העתיד משתלטת באשדוד, חרות, הנחת אבן הפינה לנמל אשדוד, 16 באוגוסט 1961 סופר "קול העם" בירושלים, הממשלה העניקה לבן־עמי, קלוצניק ושות' כ-150 מיליון ל"י על חשבון הציבור, קול העם, 11 באוקטובר 1961 הסופר הכלכלי של "הַבֹּקֶר" בירושלים, שינויים בחוזה אשדוד, הַבֹּקֶר, 13 בדצמבר 1961 מינהל מקרקעי ישראל מסר את אשדוד בתמורה בלתי סבירה, חרות, 21 ביוני 1962 פרסומת לחברת "בוני אשדוד", שמה בראש את גן אלישבע, למרחב, 28 בספטמבר 1962 "הוועדה הציבורית למען אשדוד" טוענת: "חב' אשדוד" מחבלת בהתפתחות העיר, למרחב, 23 בינואר 1964 – מאבק התושבים לביטול ההסכם בין ממשלת ישראל לחברת אשדוד מ. זסק, הוי, אשדוד הנשדדת, קול העם, 6 בספטמבר 1964, ביקורת על פועלה של חברת "בוני אשדוד" והאדרתה העצמית תחרות פומבית לתב"ע לפיתוח ובינוי מרכז אשדוד, חרות, פרסומת של ממשלת ישראל וחברת אשדוד, 10 בינואר 1965 מרכז אשדוד יוקם תוך 6 שנים, למרחב, הודעה לעיתונות, 18 ביולי 1965 כתבות אודות עובד בן עמי, 24 ביולי 1987, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד, פורסם במקור ב"השבוע באשדוד" עסקת נדל"ן באשדוד בהיקף של כ-57 מיליון דולר, באתר ynet, 3 בינואר 2005 יעל שוורצברט, ‏כבר לא בונים ערים: דנקנר ואריסון מוכרים את קבוצת בוני ערים תמורת 160 מיליון שקל, באתר גלובס, 27 ביולי 2008 נעמה סיקולר, התבטלה עסקת המימוש של קבוצת בוני ערים, באתר כלכליסט, 18 בספטמבר 2008 נמרוד בוסו, המינהל ניסה להשתלט על קרקע באשדוד שמחציתה בבעלות פרטית, באתר TheMarker‏, 6 באוגוסט 2012 "אני יכול לייצר אלפי יחידות דיור לזוגות צעירים באשדוד אם רק בעירייה ירצו לשתף פעולה", באתר אשדוד נט, ראיון עם יחיאל אבו, ‏13 בדצמבר 2015 ליאת לוי, איך נהפכו כמה קבלנים מקומיים לאנשים הכי חזקים באשדוד?, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2023 עופר פטרסבורג, ראיון עם צחי אבו, באתר ישראל היום, 24 במאי 2023 ראשי התיבות קי.בי.ע (K.B.A.) הם גם ראשי התיבות של מייסדיה, קלוצניק ובן עמי שר הבריאות ישראל ברזילי, שר הפיתוח מרדכי בנטוב כמוסכם בסעיף י"ב בחוזה שנחתם ב-15 במאי 1965 התוכנית חולקה במקור לפרקים, אשר בכל אחד יועברו לחזקת חברת אשדוד שטחים נוספים לפיתוח. שבתי טבת, העיר הפרטית הראשונה, הארץ, 24 בפברואר 1961 מירב אהרון גוטמן, "שקט יהיה לנו מספיק כשנמות – עכשיו הזמן לחיות": בין תכנון העיר המודרנית והחיים בה, תכנון, 2(1), 2005, עמ' 59-61 מירב אהרון גוטמן, "שקט יהיה לנו מספיק כשנמות – עכשיו הזמן לחיות": בין תכנון העיר המודרנית והחיים בה, תכנון, 2(1), 2005, עמ' 59 החוזה שנחתם בין מדינת ישראל (חתום מטעמה לוי אשכול) לבין עובד בן-עמי פיליפ קלוצניק, על הקמת עיר חדשה בדרום, 15 במאי 1956 מירב אהרון גוטמן, "שקט יהיה לנו מספיק כשנמות – עכשיו הזמן לחיות": בין תכנון העיר המודרנית והחיים בה, תכנון, 2(1), 2005, עמ' 60 מירב אהרון גוטמן, "שקט יהיה לנו מספיק כשנמות – עכשיו הזמן לחיות": בין תכנון העיר המודרנית והחיים בה, תכנון, 2(1), 2005, עמ' 55-74 מכתב מיום 27 באוקטובר 1956 החוזה בין ממשלת ישראל לקלוצניק ובן עמי, 15 במאי 1956 (פרק 1) החוזה בין ממשלת ישראל לקלוצניק ובן עמי, 15 במאי 1956 (פרק 2) החוזה בין ממשלת ישראל לקלוצניק ובן עמי, 15 במאי 1956 (פרק 3) החוזה בין ממשלת ישראל לקלוצניק ובן עמי, 15 במאי 1956 (פרק 4, סעיף א') החוזה בין ממשלת ישראל לקלוצניק ובן עמי, 15 במאי 1956 (פרק 4, סעיף ב') החוזה בין ממשלת ישראל לקלוצניק ובן עמי, 15 במאי 1956 (פרק 4, סעיף ג') החוזה בין ממשלת ישראל לקלוצניק ובן עמי, 15 במאי 1956 (פרק 4, סעיף ד') החוזה בין ממשלת ישראל לקלוצניק ובן עמי, 15 במאי 1956 (פרק 4, סעיף ה') יפעת ראובן, אשדוד, העיר שחוברה לה בקומבינה, באתר TheMarker‏, 21 בדצמבר 2022 הסופר הכלכלי של "הארץ" בירושלים, קלוצניק פורש מחברת אשדוד, הארץ, 28 ביוני 1961 סופר "קול העם" בירושלים, הממשלה העניקה לבן־עמי, קלוצניק ושות' כ-150 מיליון ל"י על חשבון הציבור, קול העם, 11 באוקטובר 1961 הסופר הכלכלי של "הַבֹּקֶר" בירושלים, שינויים בחוזה אשדוד, הַבֹּקֶר, 13 בדצמבר 1961 מינהל מקרקעי ישראל מסר את אשדוד בתמורה בלתי סבירה, חרות, 21 ביוני 1962 "הוועדה הציבורית למען אשדוד" טוענת: "חב' אשדוד" מחבלת בהתפתחות העיר, למרחב, 23 בינואר 1964 אריה אזולאי, ציוני כל הדרך: אוטוביוגרפיה, ירושלים: הספרייה הציונית, 2023, עמ' 116–117, מסת"ב 9789655363975 מירב אהרון גוטמן, "שקט יהיה לנו מספיק כשנמות – עכשיו הזמן לחיות": בין תכנון העיר המודרנית והחיים בה, תכנון, 2(1), 2005 בועז רענן, התוכנית של העיר אשדוד המודרנית – חלום ומציאות (בנימין פרנקל), אשדוד – גאוגרפיה, היסטוריה, טבע, מסלולי טיול: לקט מאמרים, אשדוד: החברה להגנת הטבע, 1990, עמ' 23-27 אשדוד – מרעיון ועד לאישור תוכנית המיתאר: סיפור ההקמה, מאת יורם קציר, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד מירב אהרון גוטמן, "שקט יהיה לנו מספיק כשנמות – עכשיו הזמן לחיות": בין תכנון העיר המודרנית והחיים בה, תכנון, 2(1), 2005, עמ' 63 בועז רענן, התוכנית של העיר אשדוד המודרנית – חלום ומציאות (בנימין פרנקל), אשדוד – גאוגרפיה, היסטוריה, טבע, מסלולי טיול: לקט מאמרים, אשדוד: החברה להגנת הטבע, 1990, עמ' 23 מירב אהרון גוטמן, "שקט יהיה לנו מספיק כשנמות – עכשיו הזמן לחיות": בין תכנון העיר המודרנית והחיים בה, תכנון, 2(1), 2005, עמ' 61 בועז רענן, התוכנית של העיר אשדוד המודרנית – חלום ומציאות (בנימין פרנקל), אשדוד – גאוגרפיה, היסטוריה, טבע, מסלולי טיול: לקט מאמרים, אשדוד: החברה להגנת הטבע, 1990, עמ' 26 בועז רענן, התוכנית של העיר אשדוד המודרנית – חלום ומציאות (בנימין פרנקל), אשדוד – גאוגרפיה, היסטוריה, טבע, מסלולי טיול: לקט מאמרים, אשדוד: החברה להגנת הטבע, 1990, עמ' 25 יעל שוורצברט, ‏כבר לא בונים ערים: דנקנר ואריסון מוכרים את קבוצת בוני ערים תמורת 160 מיליון שקל, באתר גלובס, 27 ביולי 2008 ליאת לוי, איך נהפכו כמה קבלנים מקומיים לאנשים הכי חזקים באשדוד?, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2023 אשדוד תעניק אזרחות כבוד לעובד בן־עמי, היום (עיתון ישראלי), 1 בפברואר 1966 אזרחות־כבוד של אשדוד לפיליפ קלוצניק, מעריב, 13 באפריל 1964 מכתב שכתב יורם קציר לד"ר יחיאל לסרי בנוגע לשדרות בני ברית, 5 בספטמבר 2010, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד סופר "הבוקר" בדרום, נחנך כביש אשדוד: נקרא ע"ש "בני ברית". – רחוב ע"ש רוגוזין באשדוד, הַבֹּקֶר, 28 בנובמבר 1958 טקס קריאת רחוב על שם עובד בן עמי, 25 בנובמבר 1992, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד