laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוזיאון הארוטיקה (פריז)

מוזיאון הארוטיקה (בצרפתית: Musée de l'érotisme) היה מוזיאון המוקדש לאוספי האמנות הארוטית של סוחר העתיקות אלן פלומי (Plumey) והמורה הצרפתי ג'ו קליפה (Khalifa). המוזיאון נסגר ב-7 בנובמבר 2016. המוזיאון נוסד בשנת 1997 בשדרות קלישי מספר 72, באזור פיגאל שברובע ה-18 שבצפון פריז, צרפת. באוסף היו פריטים מגוונים; מחפצי דת עתיקים מהודו, יפן ואפריקה, ועד ליצירות אמנות מודרנית בעלות נושא ארוטי. אזור התצוגה נפרש על פני חמש קומות ואזור המרתף. קומה אחת הייתה מוקדשת למזון קלוס (maisons closes), בית הבושת המפורסם ביותר של המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. בשתי הקומות העליונות היו מוצגות תערוכות מתחלפות, בעיקר של אמנים עכשוויים. פסל של סטיר ואישה במוזיאון הארוטיקה סצנה ארוטית בתצוגה שבמוזיאון הארוטיקה של פריז תגליף פאלי, מוצג במוזיאון מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הארוטיקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הארוטיקה (בצרפתית) "תערובת נחמדה של אמנות, היסטוריה וסקס" בריטניה ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא פריז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשר הודו

בשר הודו הוא שם מקוצר נפוץ לבשר תרנגול הודו - בשר למאכל שמקורו בתרנגול הודו. בשר ההודו עשיר ברכיבים תזונתיים חשובים לגוף האדם כגון ברזל, אבץ, ויטמין B12, חלבון, ניאצין, ויטמין B6. בשר הודו הוא לרב דל שומן. תכולת החלבון והברזל בבשר הודו גדולה משל בשר תרנגול הבית, ותכולת השומן קטנה יותר. תרנגולי הודו משווקים בישראל עוד מימי המנדט הבריטי. בישראל, כמות הצריכה לאדם של בשר הודו היא הגבוהה בעולם, בין היתר בזכות השימוש בבשר הודו עבור הפקת פסטרמה, בניגוד לרוב העולם בו מקובל השימוש בבשר בקר. היקף גידולם בארץ הולך ומתרחב אך לא מייצאים אותם בשל מגבלות ותחרויות שונות. בשר ההודו מובדל מבשר תרנגול הבית היותו עשיר במיוחד ברכיבים תזונתיים חשובים לגוף האדם כגון ברזל, אבץ, ויטמין B12, חלבון, ניאצין, ויטמין B6. כמו כן הוא נחשב לבשר דל שומן ובשל כך ממלא תפקיד במניעת מחלות לב וכלי דם הנגרמות מעודף שומן מן החי. כמות הברזל הקיימת בבשר ההודו היא בין 1.5-2 מ"ג ל-100 גרם ורמת שיעור ספיגתו במערכת העיכול היא בין 15%-20% אחוזים, לעומת 1.5%-3% אחוזים במזון מן הצומח. כמות החלבון שמכיל ההודו היא כ־30 גרם חלבון ל-100 גרם בשר. כמו כן, הוא מכיל כחצי מיקרוגרם ל-100 גרם בשר של ויטמין B12, כ- 0.5 מ"ג ל-100 גרם של ויטמין B6 ובין 4 - 3 מ"ג ל-100 גרם אבץ. מבחינת אחוזי השומן שבבשר, ב-100 גרם בשר הודו אדום יש פחות מ-3% שומן (בחלקים הדלים בשומן של בשר בקר, יש בין 8%- 11% שומן). מדיה וקבצים בנושא בשר הודו בוויקישיתוף David Shamah, Israelis gobble up more turkey than anyone, thanks in part to ‘pastrami’, The Times of Israel, ‏2014-11-26 (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנאמה

מנאמה (בערבית: المنامة - אל-מנאמה) היא בירת מדינת האיים בחריין שבמפרץ הפרסי. מנאמה שוכנת בפינה הצפון־מזרחית של האי בחריין (הידוע גם בשם "אל-אוואל"), והיא העיר הגדולה ביותר בבחריין עם אוכלוסייה משוערת של כ-200,000 תושבים. כמרכז מסחרי חשוב במפרץ הפרסי, מנאמה היא בית לאוכלוסייה מאוד מגוונת. מנאמה מוזכרת בכתבים מוסלמיים החל מ-1345. הפורטוגזים השתלטו עליה ב-1521 ואז הפרסים ב-1602. מאז 1783 נמצאת מנאמה בשלטון רצוף (למעט פסקי זמן קצרים) של שושלת אל ח'ליפה. מנאמה הוכרזה נמל חופשי ב-1958, וב-1971 הפכה לבירת בחריין העצמאית. מנאמה היא המוקד של כלכלת בחריין. אף על פי שחשיבות הנפט ירדה בשנים האחרונות עקב כילוי המאגרים וצמיחת תעשיות אחרות, היא עדיין המנוע העיקרי בכלכלה המקומית. תעשיות כבדות (כדוגמת התכת אלומיניום ותיקון ספינות), בנקאות ושירותים פיננסיים ותיירות הם ענפים כלכליים שצמחו לאחרונה. כמה חברות רב לאומיות מחזיקות משרדים ומתקנים במנאמה ומחוצה לה. התעשייה המרכזית במנאמה עצמה היא השירותים הפיננסיים עם למעלה ממאתיים מכונים פיננסיים ובנקים במחוז העסקים המרכזי ובאזור הדיפלומטי של העיר. מנאמה היא בסיס פיננסי של אזור המפרץ הפרסי ומרכז של בנקאות אסלאמית. בעיר ממוקמים מספר מרכזי קניות גדולים. בקניון Seef Mall מבקרים כ-25 אלף לקוחות ביום. את מנאמה משרת נמל התעופה הבינלאומי בחריין המצוי על האי אל-מוחרק והמחובר בגשר למנאמה. הנמל נמצא במרחק מוערך של 7 קילומטרים מאזור העסקים של העיר. מיקומו האסטרטגי של הנמל, בין השווקים הגדולים של המפרץ הפרסי בערב הסעודית ואיראן, הפכוהו לאחד הגדולים באזור והוא מקושר ליעדים בינלאומיים חשובים באירופה, אסיה, אפריקה וצפון אמריקה. במנאמה יש מבחר גדול של אוניברסיטאות, קולג'ים ובתי ספר. ביניהם אוניברסיטת המפרץ הערבי, האוניברסיטה הערבית הפתוחה, אוניברסיטת דלמון ועוד. אל-מנאמה הייתה אחת משתים-עשרה המועצות האזוריות של בחריין, וכיום, בעקבות חלוקה מחדש של הממלכה שנעשתה ב-2002, היא ב"אזור הממשל" של הבירה. בשנת 1988 נפתח בעיר המוזיאון הלאומי של בחריין הכולל ממצאים ארכאולוגיים ואתנוגרפיים מהאי כולל ממצאים מתרבות דילמון. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הרשות הפלסטינית בית סאחור, הרשות הפלסטינית (מ־1990) אתר האינטרנט הרשמי של מנאמה מנאמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בחריין ובנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבר צעיר ונערה באביב

"גבר צעיר ונערה באביב" (בצרפתית: Jeune homme et jeune fille dans le printemps) הוא ציור מאת האמן האמריקאי יליד צרפת, מרסל דושאן. הציור שייך לתקופה מוקדמת ביצירתו של דושאן והוא משקף את השפעת הציור הפוביסטי על דושאן, בייחוד של אנרי מאטיס. הציור נמצא באוסף מוזיאון ישראל. בציור מופיע זוג דמויות הנמצאות בטבע. דמויות אלו אינן מזוהות, והן חסרות תווי פנים, כשביניהן משתקף הנוף. ביצירתו נעזר דושאן בדוגמנית ז'אן סר (Jeanne Serre), ממנה נולדה לו בת שאותה לא פגש עד כשנתיים לפני מותו. הציור שימש בסיס ליצירת עבודה נוספת של דושאן, "רשת של מעצורים" (1914), הקשורה ליצירתו "הזכוכית הגדולה". גבר צעיר ונערה באביב באתר מוזיאון ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת ארגנטינה

האם התכוונתם ל... נבחרת ארגנטינה בכדורגל נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20 נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 17 נבחרת כדורגל הנשים של ארגנטינה נבחרת ארגנטינה בכדורסל נבחרת ארגנטינה בכדוריד
Odnoklassniki.ru

OK.ru או Odnoklassniki.ru (מרוסית: חברים לכיתה, ברוסית: Однокла́ссники) הוא אתר אינטרנט במגוון שפות (בעיקר רוסית) מסוג רשת חברתית מקוונת, המאפשר חיפוש ויצירת קשר עם חברי כיתה מבית הספר, מהאוניברסיטה, מהמכללה, חברים ממקומות עבודה קודמים וכמו כן קרובי משפחה ומכרים. האתר נפתח ב-4 במרץ 2006 על ידי מתכנת האתרים הרוסי אלברט פופקוב, ב-2008 רכשה חברת "Mail.Ru Group" חלק מהבעלות על הרשת ויחד עם חברת הבת שלה מחזיקה ב-58% מהבעלות על הרשת. ב־2021, Mail.Ru Group שינתה את שמה ל-VK Company. לפי נתוני האתר, ביולי 2009 האתר תפס נתח מרכזי מהתעבורה היומית של דוברי הרוסית בגילאי 14—55, בקרב אתרים שאינם אתרי חיפוש, ובקרב כל האתרים ברשת הרוסית. לפי סטטיסטיקת האתר, נכון ליוני 2011 נרשמו באתר מעל 100 מיליון משתמשים מרחבי חבר המדינות ומן הפזורה הרוסית, ונכון לינואר 2013 מעל 200 מיליון משתמשים רשומים באתר. מפתחי האתר טוענים למעל 40 מיליון כניסות ביממה לאתר. לחיפוש הראשוני באתר יש צורך ברישום לפי בית ספר או מכללה. לאחר מכן מבוצע החיפוש לפי שם החבר, בית הספר, וכל קהילה אחרת אליה נרשם. לפי "אלקסה", האתר הוא השישי הפופולרי ביותר ברוסיה, ובמקום ה-81 בעולם (נכון לינואר 2022). בישראל רשומים באתר כ-100,000 איש. VK (רשת חברתית) VK (חברה) מדיה וקבצים בנושא Odnoklassniki.ru בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Odnoklassniki.ru (ברוסית ובשפות מרובות) Odnoklassniki.ru, ברשת החברתית פייסבוק Odnoklassniki.ru, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Odnoklassniki.ru, ברשת החברתית אינסטגרם Odnoklassniki.ru, ברשת החברתית VK Odnoklassniki.ru, סרטונים בערוץ היוטיוב כתבה על הפרסום באודנוקלסניקי האתר
איקי אלנר

יצחק (איקי) אלנר (נולד ב-5 בנובמבר 1963) הוא פעיל ציבור ופעיל פוליטי ישראלי, ממייסדי המכון למנהיגות העתיד בישראל, לשעבר מנכ"ל תנועת "חוקה לישראל". אלנר נולד בחיפה וגדל בקריית מוצקין, בן לניצולי השואה. כיהן כיו"ר ארגון "נוער לנוער" המקומי וכיושב-ראש מועצת התלמידים. סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. היה יועץ תקשורת לשר החינוך, פרופ' אמנון רובינשטיין. היה דובר מטה "עצרת השלום" שבסופה נרצח ראש הממשלה יצחק רבין. לאחר מכן שימש כיועץ לשר לאיכות הסביבה, יוסי שריד. בשנת 1997 נתמנה למנכ"ל תנועת "חוקה לישראל". היה ממקימי המטה למען חופש דת לישראל, קואליציית-גג של למעלה מ-20 ארגונים שפעלה לקידום הפרדת הדת מהמדינה, נישואים אזרחיים ושוויון בין הזרמים היהודיים בישראל, באמצעות חקיקת חוק יסוד: חופש הדת (שלא נחקק). בשנת 2000 כיהן בוועדה הממשלתית לחוקה בראשות פרופ' יעקב נאמן שהקימה ממשלת שרון הראשונה, וייצג בה את מפלגת המרכז על-פי הזמנת ח"כ דן מרידור. עם ההחלטה על הפסקת הפעילות הציבורית של תנועת "חוקה לישראל" נבחר אלנר לכהן כמנהל ארגון "הרוב הציוני" במסגרתו פעל לקידום פתרון בעיית המעמד הדתי-הלכתי של מאות אלפי עולים חדשים מברית המועצות לשעבר. בשנת 1999 הצטרף למפלגת שינוי ובשנת 2001 נבחר במקום השני בבחירות למועצת שינוי. בשנת 2003 נבחר לראשות סניף ת"א של המפלגה. בבחירות לכנסת השש עשרה עמד בראש מטה הלהט"ב והוצב במקום ה-19. היה מראשי "המורדים" במנהיג "שינוי", יוסף לפיד, ופעל להצבת פרופ' אוריאל רייכמן בראשות המפלגה. מיד לאחר הבחירות המקדימות בשנת 2006, שהסתיימו בפרישת לפיד, פרש אלנר מ"שינוי". באותה שנה עבר להתגורר בשדרות והקים את המכון למנהיגות העתיד, יחד עם אל שווימר. בשנת 2005 השתתף בתוכנית המציאות "דרוש מנהיג" בערוץ 2, והוצג כהומוסקסואל. אלנר הוא גרוש. בראשית 2019 ולקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת היה ממקימי מפלגת "מגן" בראשות תא"ל גל הירש ונבחר למקום השני ברשימתה. המפלגה כשלה בבחירות ולא עברה את אחוז החסימה. שי גבעתי, מי עומד מאחורי הקריאה לדפוק את מדגמי הבחירות?, באתר nrg‏, 24 בינואר 2013 "צאו מהאדישות": קמפיין חדש לעידוד ההצבעה בבית שמש, באתר nrg‏, 4 במרץ 2014 מכּתביו: אגודה תלויה בין שמים ל(ה)ארץ, באתר GoGay‏, 20 ביוני 2005 "האחים" הנשכחים, באתר nrg‏, 1 באוגוסט 2005 פולין - לא מקום לבני נוער, באתר ynet, 31 באוקטובר 2010 דביר בר, הזמן הוורוד, גמרו בחוץ, באתר nana10‏, 13 בינואר 2003 מרב יודילוביץ' ורועי הולר, "המנהיג": השופט מקורב למתחרה, באתר ynet, 27 בינואר 2005 ענת באלינט‏, תוכנית מציאות חדשה בטלעד: "דרוש מנהיג", באתר וואלה, 16 בפברואר 2005 עוזי ברעם, אם אתה מוצלח, אתה עף, באתר ynet, 27 באפריל 2005 תהל פרוש, לוכדי החלומות משדרות, באתר הארץ, 24 במרץ 2008
הנדל

הנדל שם פרטי ושם משפחה בשפה הגרמנית שפירושו "מסחר". קיים גם בקרב יהודים אשכנזים. האם התכוונתם ל... אגודת הנדל והיידן – מקהלה ותזמורת כלים אותנטיים בבוסטון אידה הנדל – כנרת ממוצא יהודי-פולני בני הנדל – איש רדיו, מנחה ומתרגם ישראלי גאורג פרידריך הנדל – מלחין גרמני מוזיאון בית הנדל – הבית בו התגורר גאורג פרידריך הנדל יהודית הנדל – סופרת עברית לירן הנדל – כדורסלן ישראלי בספורט נכים מנוח הנדל – רב ואיש אשכולות, מראשוני האחרונים, מחבר "חכמת מנוח" נחמה הנדל – זמרת ישראלית ניל הנדל – שופט בבית המשפט העליון צבי הנדל – חבר הכנסת, כיהן גם כסגן שר החינוך, התרבות והספורט יועז הנדל – שר התקשורת לשעבר וחבר כנסת מטעם חוסן לישראל לשעבר הרב ישראל יוסף הנדל הנדלר
גני לוקסמבורג

גני לוקסמבורג (בצרפתית: Jardin du Luxembourg, מכונים גם לוקו, Luco) הם גנים ציבוריים הנפרשים על פני שטח של 224,500 מ"ר ברובע השישי של פריז, צרפת. זהו מתחם הגנים הציבוריים השני הגדול ביותר בעיר, ובו נמצא גם ארמון לוקסמבורג, שהוא מקום מושבו של הסנאט. הגנים עוצבו על ידי הארכיטקט ג'אן-פרנסיס-טאראז צ'אלגרין (Jean-François-Therese Chalgrin) בזמן האימפריה הראשונה. בגנים נמצא גן משחקים מגודר גדול, אהוב מאוד על ילדי הסביבה והוריהם. לצידו נמצאים תיאטרון בובות וקרוסלה. לעיתים מגיעים לגן סוסי פוני עליהם ניתן לרכב. בנוסף, הופעות מוזיקליות ללא תשלום מוצגות בגלריה מקורה באזור הגן. הגנים מושכים מבקרים מרחבי העולם וידועים בשלוותם. בבריכה גדולה שברחבתם המרכזית משיטים ילדים סירות מיניאטוריות. הגננים העניקו לגנים מספר מבנים מיוחדים: ארמון לוקסמבורג, בו יושבים הסנאט ובית הפרלמנט. מוזיאון לוקסמבורג המוקדש לתערוכות זמניות נהדרות ומפורסמות. כמו כן, מסביב לבריכה ניתן למצוא פסלים של מלכות צרפת לשעבר. האקול נסיונל סופרייר דה מין דה פרי ותיאטרון האודאון נמצאים בסמוך לגני לוקסמבורג. André Arnold-Peltier ו- Vassili Karist, גן לוקסמבורג/ גני לוקסמבורג, PIPAA גני לוקסמבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מדיה וקבצים בנושא גני לוקסמבורג בוויקישיתוף גני לוקסמבורג בדף האזורים הציבוריים גני לוקסמבורג- תמונות ישנות וחדשות (צרפתית) מידע נוסף על הגנים (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פריז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגנץ ציגלר

הרב ד"ר איגנץ צִיגלֶר (Ignaz Ziegler;‏ 29 בספטמבר 1861, אלסוקובין, אוסטרו-הונגריה – 18 ביולי 1948, ירושלים) היה רבה של קרלסבד בין השנים 1888–1938 וחוקר במדעי היהדות. ציגלר נולד בשנת 1861 באלסוקובין (כיום דולני קובין), שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובאוניברסיטת בודפשט. במהלך לימודיו הושפע על ידי התנועה הרפורמית, ובשנת 1888, מיד עם קבלת תואר דוקטור עבור עבודה על הנביא מלאכי (Malachi profeta forditasa es magyarazata), נקרא לכהן כרב הקהילה הרפורמית בקרלסבד שבבוהמיה. בהשתדלותו הוקם בקרלסבד, באישור הקיסר פרנץ יוזף, בית חולים, שנפתח ב-1 במאי 1903. הוא תמך בציונות וכתב ספרים ומאמרים רבים במדעי היהדות. במחקרו על הפולמוס היהודי-נוצרי בימי הביניים (1894) הציע שעל היהודים להימנע מוויכוחים עם הנוצרים כדי להימנע מרדיפות אנטישמיות. מחקרו "משלי המלך במדרש, מוארים על פי תקופת הקיסרות הרומית" (בגרמנית: Die Königsgleichnisse des Midrasch beleuchtet durch die römische Kaiserzeit;‏ 1903) הוא ספר יסוד בנושא. בסתיו 1938, על רקע עליית הנאצים לשלטון, לאחר האנשלוס והסכם מינכן, סיים ציגלר 50 שנות פעילות בקרלסבד (שלאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בתחומי צ'כוסלובקיה ונקראה קרלובי וארי) ונמלט מצ'כוסלובקיה. איגנץ ציגלר נפטר בשנת 1948 בירושלים, בן 87 במותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. רשמים אוטוביוגרפיים: Ignaz Ziegler, “Skizzen zu einer Autobiographie”, Mit einer Vorbemerkung von Friedrich Thieberger. In: Bulletin des Leo Baeck Instituts, no. 8 (1959), pp. 211—222. (בגרמנית) רשימת הפרסומים של איגנץ ציגלר, בקטלוג הספרייה הלאומית איגנץ ציגלר באתר worldcat איגנץ ציגלר באתר Open Library איזידור זינגר, הנרי מאלטר, ‏"איגנץ ציגלר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) איגנץ ציגלר (1861-1948), דף שער בספרייה הלאומית Hanne Trautner Kromann, Shield and Sword, Mohr Siebeck, 1993, p. 20. ראו ביקורת: קרית ספר, הצפירה, 23 בפברואר 1903.
מנחם כהן (חבר הכנסת)

מנחם כהן (5 ביולי 1922 – 11 במרץ 1975) היה חבר הכנסת מטעם מפא"י ומפלגת העבודה. כהן נולד בירושלים. היה פעיל בתנועת הנוער העובד. באמצע שנות הארבעים החל לפעול במוסדות מפא"י. היה ממארגני עלייה ב` של ילדים ונוער מסוריה. ניהל את מחלקת השכונות במועצת פועלי תל אביב. היה חבר במועצת העיר תל אביב. לכנסת הראשונה נכנס ב-19 במאי 1951, במקומו של דוד רמז, שנפטר, מטעם מפא"י, לאחר שהוצב במקום ה-79 ברשימת מפא"י ולאחר סדרה ארוכה של התפטרויות מהרשימה לכנסת. בשנים 1959–1974 כיהן כחבר הכנסת מהכנסת הרביעית עד הכנסת השביעית מטעם מפא"י ומפלגת העבודה. מדיה וקבצים בנושא מנחם כהן בוויקישיתוף מנחם כהן, באתר הכנסת מנחם כהן, באתר כנסת פתוחה מנחם כהן, באתר תנועת העבודה הישראלית מת מנחם כהן, דבר, 12 במרץ 1975. ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוד מנטן

מוד לאונורה מנטן (באנגלית: Maud Leonora Menten; ‏20 במרץ 1879 – 26 ביולי 1960) הייתה רופאה ומדענית קנדית שעסקה בביוכימיה, היסטוכימיה ובקינטיקה אנזימטית. שמה ידוע בעיקר בזכות חלקה בפיתוח מודל קינטיקת מיכאליס-מנטן לתיאור הקינטיקה שבפעילות אנזימים. מנטן לא הייתה רק מדענית אלא גם מוזיקאית וציירת. מנטן נולדה בפורט למבטון, מחוז אונטריו שבקנדה. למדה רפואה באוניברסיטת טורונטו. הייתה בין הנשים הראשונות בקנדה אשר קיבלו תואר דוקטור. את עבודת התזה סיימה באוניברסיטת שיקגו. בשל האיסור לנשים לעסוק במחקר בקנדה בשנים אלו, נאלצה לערוך מחקרים בארצות אחרות כגון ארצות הברית וגרמניה. את התואר הראשון סיימה בשנת 1904, את השני בשנת 1907, את תואר הדוקטור לרפואה (M.D) קיבלה בשנת 1911 ותואר דוקטור (Ph.D) קיבלה ב-1916. בשנים 1923–1950 עבדה כפתולוגית באוניברסיטת פיטסבורג ובשנים 1951–1953 עבדה כחוקרת במוסד למחקר רפואי ב-British Columbia Medical Research Institute. ערך מורחב – קינטיקת מיכאליס-מנטן פיתוח דגם קינטיקת מיכאליס-מנטן - ב-1912 עברה מנטן לברלין ועבדה עם לאונור מיכאליס על קינטיקה של אנזימים בהסתמך על ממצאים קודמים של ויקטור הנרי. ב-1913 הציעו מנטן ומיכאליס מודל הבא להסביר את הקינטיקה האופיינית לאנזימים הקרוי קינטיקת מיכאליס-מנטן, והתפרסמו על כך. המציאה שיטה צביעה עבור האנזים אלקליין פוספטאז. בשנת 1944 ערכה את ההפרדה הראשונה של חלבונים בשיטת אלקטרופורזה. בנוסף עבדה על התכונות של המוגלובין, ויסות רמת סוכר בדם, תפקודי כליות ואפיון רעלנים מחיידקים. מדיה וקבצים בנושא מוד מנטן בוויקישיתוף קורות חיים מוד מנטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יונה כסה

יונה כסה (קוֹסוֹי) (15 באוקטובר 1907 – 27 ביוני 1985) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כמזכיר מפא"י וחבר הכנסת מטעמה בחמש הכנסות הראשונות. כסה נולד בשם יונה קוֹסוֹי בשנת 1907 למשפחת איכרים יהודים בכפר דוברה (דוברויה) שבמחוז חרסון של האימפריה הרוסית (ב"תחום המושב" היהודי, כיום באוקראינה). בילדותו ובנעוריו למד בחדרים מתוקנים והחל בפעילות בתנועת "החלוץ" המחתרתית. הוריו נספו בשנת 1921 במהלך הרעב הגדול באוקראינה. בשנת 1925 נאסר בגין פעילותו הציונית. לאחר שחרורו עלה לארץ ישראל, בשנת 1926, והחל לעבוד כפועל חקלאי ברחובות. בסמוך לעלייתו הצטרף למפלגת הפועל הצעיר. לאחר האיחוד בין מפלגת אחדות העבודה לבין מפלגת הפועל הצעיר בשנת 1930, המשיך כסה להיות חבר במסגרת המאוחדת, מפא"י. פעילותו הציבורית החלה בשנת 1932 עם בחירתו למזכיר מועצת פועלי רחובות. באותה עת עבר כסה להתגורר בכפר ביל"ו (1933–1936) ולאחר מכן היה חבר "קבוצת שילר". פועלו המפלגתי והציבורי נמשך בהיותו חבר המפקד המחוזית של ארגון "ההגנה" בדרום וחבר המרכז לחינוך של הסתדרות העובדים הכללית. במפא"י נבחר לשמש שלוש כהונות כמזכיר המפלגה (1938, 1939–1940, 1953–1956). כמו כן נבחר למזכיר "האיחוד העולמי" (1946). לאחר קום המדינה נבחר כסה לכהן כחבר הכנסת. כהונתו נמשכה לאורך כ-16 שנים, במשך חמש כנסות. לאורך תקופה זו היה חבר ועדת הכנסת, ועדת החוץ והביטחון, ועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת החינוך והתרבות. בדצמבר 1961 פרש מתפקיד מזכיר מפא"י במחוז תל אביב, בהודיעו שהוא רוצה להתרכז בעבודת הכנסת. כסה היה חבר בקבוצה של חברי מפא"י שכללה את פנחס לבון, שלמה אבינרי, יהושע אריאלי, עמוס עוז ונתן רוטנשטרייך ונקראה "מן היסוד". ב-7 בנובמבר 1964 החליטה הקבוצה על פרישה ממפא"י וכסה הודיע על פרישה מסיעת מפא"י וביקש מוועדת הכנסת להכיר בסיעת יחיד שלו, שתיקרא בשם "מן היסוד". ב-22 בדצמבר 1964 החליטה ועדת הכנסת בהחלטת פשרה שלא להכיר בסיעה של כסה אולם לתת לו את כל הזכויות המוקנות על ידי תקנון הכנסת לסיעות. לאחר מספר שנים חזרו חברי הקבוצה למפלגת העבודה, ובאוגוסט 1968 צורף כסה ללשכת מפלגת העבודה. בשנת 1928 נישא לצפורה לבית רייבר, שעלתה לארץ ישראל ב-1923 כחלוצה. בינואר 1943, בעת מלחמת העולם השנייה, התנדבה לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי. לאחר המלחמה עבדה כמחנכת ילדי הקבוצה. ב-1954 נספתה באסון מעגן. בני הזוג היו הורים לשניים: צבי (צביקה) וארלוזורה. בהמשך נישא לכרמלה, לה היה נשוי עד מותו. ב-1954, חודשיים לפני אסון מעגן, נישא בנו צבי לנורית, בתו הבכורה של ידידו אליהו (אליק) שומרוני. נפטר בשנת 1985, ונקבר לצד אשתו ציפורה בבית העלמין בקבוצת שילר. יונה כסה, באתר הכנסת יונה כסה, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "יונה קוסוי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1600 יונה כסה ורפאל בש, מזכירי מפא"י, על בעיות המפלגה, דבר 30 באוגוסט 1956. המשך ה. ברוך, בארבע עיניים: עם יונה כסה: "המותר והאסור" לאיש מפלגה, דבר, 10 באפריל 1959 יונה כסה ז"ל, מעריב, 26 ביוני 1985 "כסה חוזר לשילר", מעריב, 27 ביוני 1985 ר. בש מועמד אפשרי במקום כסה, דבר, 31 בדצמבר 1961. קבוצת "מן היסוד" יוצאת ממפא"י, דבר, 8 בנובמבר 1964. ערעור של י. פישר על הכרה בי. כסה כסיעת "מן היסוד", דבר, 18 בנובמבר 1964. כסה ייהנה מזכויות סיעה באופן חלקי, דבר, 23 בדצמבר 1964. צורפו 5 חברים חדשים ללשכת העבודה, דבר, 9 באוגוסט 1968. נפש לחללי מעגן – ביום השלושים: צפורה כסה, על המשמר, 26 באוגוסט 1954.
אוקולופלסטיקה

אוקולופלסטיקה הוא תחום רפואי העוסק בכירורגיה פלסטית באזור העיניים. רופא מומחה לאוקולופלסטיקה הוא לרוב רופא מומחה ברפואת עיניים שעבר התמחות נוספת ברפואה פלסטית ושיקומית הקשורה לאזור העיניים. לעיתים נדירות יותר יהיה זה רופא פלסטי שהתמחה התמחות נוספת ברפואת עיניים. תחום רפואי זה כולל בין היתר: טיפול בבעיות הקשורות לשברים או גידולים בארובות העין כולל שחזור אחרי עקירת עין. טיפולים כירורגיים בגבות. ניתוחים בעפעפיים, למשל ניתוח להרמת העפעפיים או שחזורי עפעפיים, עם או בלי הוצאת גידולים. ניתוחי מעקף לחסימות בדרכי הדמעות, בעיקר אצל ילדים וכן ניתוחים להסרת גידולים בדרכי הדמעות. הסרת שעורה כרונית. טיפולים בחלק העליון של הפנים. מדיה וקבצים בנושא אוקולופלסטיקה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפידה

אֶלְפִּידָה קַארַאיַאנוֹפּוּלוּ (ביוונית: Ελπίδα Καραγιαννοπούλου; נולדה ב-1 באוקטובר 1949) היא זמרת פופ יווניה, הידועה בשם הבמה אֶלְפִּידָה. אלפידה הייתה אחת הזמרות המפורסמות ביותר ביוון בשנות ה-70 וה-80. היא הוציאה חמישה אלבומים והשתתפה בתחרות הזמר ה"אירוויזיון" פעמיים: ב-1979 ייצגה את יוון בתחרות שהתקיימה בירושלים עם השיר "סוקרטס", שזכה במקום ה-8 עם 69 נקודות, ובאירוויזיון 1986 שהתקיים בברגן שבנורווגיה ייצגה את קפריסין עם השיר Tora-zo, שזכה במקום האחרון עם 4 נקודות. אלפידה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלפידה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלפידה, באתר Discogs (באנגלית) אתר המציג את תמונת הזמרת דיסקוגרפיה של הזמרת ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא יוונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגיס השני

אגיס השני (ביוונית: Ἄγις) מלך ספרטה, בנו של ארכידמוס השני ואחיו למחצה של אגסילאוס השני מבית המלוכה האוריפונטידי. אגיס השני עלה לשלטון לאחר מות אביו, ב-427 לפני הספירה לערך, והיה למפקד הצבאי העליון של ספרטה. עם פרוץ המלחמה הפלופונסית הוביל אגיס את הפלישה לאטיקה. בשנת 425 לפנה"ס, ניצח את אתונה ואת שאר בנות הליגה האטית-דלית בקרב ליד מנטיאנה, והבטיח את שלטון ספרטה בפלופונסוס לזמן מה. לאחר חתימת הסכם ניקיאס בין ספרטה לאתונה בשנת 421 לפנה"ס, הסכם שהביא לסיום את מחציתה הראשונה של המלחמה הפלופונסית, פעל אגיס נגד ארגוס אך נאלץ להסיג את כוחותיו למרות שניצחונו היה קרוב. ב-413 לפני הספירה הוא כבש את דקלאה שבאטיקה, והפך אותה לבסיסו כנגד אתונה עד לסוף המלחמה. ממשיכו היה אגסילאוס השני. אגיס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רדיו דרום

רדיו דרום היא תחנת רדיו אזורית, אשר הוקמה ב-1997 ומשדרת לאזור באר שבע, הדרום ועד אזור המרכז. התחנה מנוהלת על ידי חברת "גלי הדרום" המפעילה בנוסף את תחנות הרדיו "רדיו 101.5FM", ו"רדיו גלי ישראל". ואף בשותפות עם תחנות "רדיו תל אביב", "רדיו חיפה" ורדיו חם אש"[דרוש מקור]. מנהלת התחנה היא לילך נגיד. לוח השידורים של "רדיו דרום" מאופיין בתוכניות אירוח בנושאי אקטואליה מקומית, חדשות, וספורט, דיווחי תנועה, שעשועוני רדיו ומוזיקה. התחנה משודרת בתדר FM, באתר האינטרנט של התחנה, ביישומון התחנה ובטלוויזיה הרב-ערוציות HOT וYES. תוכנית האקטואליה של התחנה זכתה בכנס העיתונות הארצית בשנת 2010 בתואר "תוכנית האקטואליה של השנה".[דרוש מקור] שדרני ועובדי הרדיו דרום בעבר: רוני סופר, דני קושמרו, מירן שפילברג, אלמוג בוקר, תומר טל, דביר אסולין, שרון ניסים, דליה נח, שלומי דניאלי, דני קיפר, שמעון אלקבץ, מתן צורי, לי נעים, ליאור אברבוך, חיים זלקאי, פז שורץ, עדי נגר, רז חסון, רונן טל, אמיר בוחבוט, מיטל יסעור, גל גבאי, איתן גור, נעה כץ, מיטל שוייגר, אבי סופר, עידו חכם, יעלה חברוני, רמי טל, שלום בר-אבי, עידו מרידור, הדר מרקס, הילי מעוז-וואלך, ענת דגני-מורד, רמי שני, חיה גולן. מחלקת הספורט בעבר: מירן שפילברג, משה ניר, שלומי דניאלי, שי מלול, ליאן וילדאו, ירון קדוש ושרון ניסים. שדרנים בהווה: אמנון סופר ודוד יוסוב - מגישים ראשיים של התוכנית "בוקר טוב דרום", יורם סוויסה מגיש את התוכנית "בחצי היורם", כפיר ולדמן מגיש את התכנית "באים בטוב", איציק כלפי ודוד יוסוב מגישים את תוכנית הספורט היומית דוד יוסוב מגיש תוכנית שבועית בכל שישי בבוקר[דרושה הבהרה]. עוד משדרני רדיו דרום 95.8/97FM: יניב כהן, נועם פתחי ויותם זמרי ("פתחי וזמרי בעם", בשיתוף עם גלי ישראל), אמירה בוזגלו ("באה בטוב"),עורך ראשי אסף ועקנין, מינו בר, פאני עייני, נוגה זייבל, אסי רובין, ראם כהן, חיים טרבלסי, שגיא בשן, אורי בינדר, ירמי רייך, אורן כהן, אביעד חודאדי, אפרת אלחדד. באפריל 2005 קיבלה רדיו דרום מהרשות השנייה תדר נוסף, 101.5 FM, לשידור ממוקד של חדשות ותכנים מקומיים בשילוב מוזיקה ישראלית באזור אשדוד, אשקלון והסביבה. בנוסף, מתבצע שידור בסינדיקציה (שידור משותף) עם רדיו דרום מספר שעות ביום. שדרנים בתחנת רדיו 101.5 FM לאורך השנים: אברי סבהט, מינו בר, נוגה זייבל, ראם כהן, חיים סוזנה, חיים טרבלסי, ארז בן שמעון, דניאל מקדאואל, רפי דיבונו, הרב יעקב אביטן, אורי קריספין, בן אקריש, אביעד חודאדי, אפרת אלחדד, אסי רובין, אמנון סופר, מנדי ריזל. אתר האינטרנט הרשמי של רדיו דרום רדיו דרום, ברשת החברתית פייסבוק רדיו דרום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רדיו דרום, ביישום טלגרם רדיו דרום, ברשת החברתית אינסטגרם רדיו אזורי, באתר www.rashut2.org.il