laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמל העיר באר שבע

סמל העיר באר שבע עוצב בשנת 1972 על ידי חזי מור. בסמל נראה עץ אשל המסמל את בניינה ופיתוחה של העיר. העץ נטוע מעל בניין עיריית באר שבע, המיוצג על ידי שנים עשר עמודים, המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל, ומייצגים את רעיון קיבוץ הגלויות בעיר. מימין לעץ ניצב המגדל של בניין העירייה, הנראה כידיים האוחזות בעץ, ואלה מסמלות את רעיון מיזוג הגלויות. בתחתית הסמל מופיע הפסוק: "ויטע אשל בבאר שבע" — בראשית כ"א, ל"ג סמלה הקודם של העיר אומץ עם הקמתה בשנת 1950, ונראו בו עץ אשל אשר סימל את הנגב, צינור מים שהביא אליו חיים ומפעל וארובה ברקע, שייצגו את הקמת אזור התעשייה בבאר שבע. הסמל עוצב על ידי יקיר באר שבע, אברהם חלילי, העיתונאי הראשון שפעל בעיר. בשנת 1965 הוציא השירות הבולאי בול המציג את סמל העיר בעיצובם של מקסים וגבריאל שמיר תחת הסדרה "סמלי ערים א' 1965 - 1967" ובערך נקוב של 0.08 לירה ישראלית. בשנת 2012, בעקבות תל אביב, חיפה וערים נוספות בישראל ובעולם, אימצה באר שבע סמליל מודרני שנועד למתג את העיר ולמצב אותה כעיר מובילה בתחומי התרבות והאמנות, היזמות העסקית והתיירות. המהלך האסטרטגי בוצע על ידי חברת "שיר-שפיצר" והמיתוג עצמו על ידי "סטודיו נוימן". הסמליל החדש מורכב מהכיתוב "באר שבע, בירת ההזדמנויות של ישראל". האות ר במילה "באר" מעוצבת בדמות הספרה 7 והיא עשויה מתשבץ של ארבעה צבעים. לצד כיתוב זה מופיעה דוגמה גאומטרית שבה שבעה צבעים, ואלה מייצגים: פנאי, בידור וספורט - צהוב; תיירות - כתום; מחקר וטכנולוגיה - אפור; דיור ונדל"ן - סגול; תחבורה, פיתוח ואיכות הסביבה - ירוק בהיר; חינוך והשכלה גבוהה - תכלת; יזמות עסקית - אדום. מדיה וקבצים בנושא סמל העיר באר שבע בוויקישיתוף סמלי העיר, באתר עיריית באר שבע אודות לוגו העיר החדש מיתוג באר שבע מידע על בול באר שבע, באתר התאחדות בולאי ישראל
בוריס לקר

בוריס לקר (ברוסית: Борис Лекарь;‏ 28 באוקטובר 1932 – 30 באוקטובר 2010) היה אדריכל, צייר ואמן רב תחומי ישראלי, יליד אוקראינה. היה דמות בולטת ומשפיעה בקהילת האמנים עולי ברית המועצות בישראל. ידוע בעיקר בזכות יצירותיו בצבעי מים. לקר נולד בחרקוב שבאוקראינה בשנת 1932. הוא למד ארכיטקטורה בחרקוב וקיבל את תואר הדוקטור באדריכלות בשנת 1983 בקייב. בשנת 1990 עלה לארץ וחי בשכונת גילה שבירושלים. לקר היה אמן רב-תחומי פורה ויצר בתחומי ארכיטקטורה, פיסול וציור. עבודותיו כוללות ציורים - בצבעי מים, שמן, טמפרה וחומרים מעורבים - עיצוב אדריכלי, שימור מבנים ועיצוב אנדרטאות. הוא נודע בעיקר בזכות ציוריו בצבעי מים שזכו לשבחים של מבקרים וחובבי אמנות כאחד - "...זו סדרת מופת בעיני...זהו ציור מרתק..." כתב יונתן אמיר ב"ערב רב", 30.10.2010. כמה מפסליו מעטרים את רחובותיה של קייב. בשנת 2004 הוענקה לו מלגת “Site International” בפריז, ובשנים 2004-2005 התגורר, צייר והציג את ציוריו בבירת צרפת. עבודותיו נרכשו והוצגו במוזיאון ישראל, במוזיאונים, מוסדות ואוספים פרטיים במספר מדינות ובכללם צרפת, ארצות הברית, גרמניה, יפן ואוקראינה. הוא נשלח על ידי האוניברסיטה העברית להודו, טורקיה ומדינות נוספות לעבודת רישום, תיוק ושימור עיצובים של בתי כנסת עתיקים. לקר נחשב בעיני מבקרי אומנות לאחד האמנים המיוחדים ויוצאי הדופן בקרב קהילת האמנים יוצאי ברית המועצות לשעבר. הוא עודד והציג את יצירותיהם של עשרות אומנים בתערוכות בביתו הפרטי, ובכך תרם לבניית קהילה פועמת של עולים ואמנים נוספים. נפטר בשנת 2010 בהיותו בן 78. 2005 פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום פרס המשרד לקליטת העלייה פרס למחקר בתחום אומנות יהודית ע"ש מרדכי נרקיס דף האמן באתר מוזיאון ישראל לזכרו של בוריס לקר באתר art-in-process ציפורה לוריא, ‏שום קלישאה תיירותית, ארץ אחרת גיליון מספר 1 יונתן אמיר כותב על בוריס לקר באתר ערב רב דניאל ראוכוורגר, מת הצייר והאדריכל בוריס לקר, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2010
זיגפריד ורוי

זיגפריד ורוי (בגרמנית: Siegfried & Roy) היו צמד בדרנים גרמנים-אמריקאים, שהתפרסמו בשל מופעי הקרקס שלהם, שכללו אריות לבנים וטיגריסים לבנים. המופע שלהם "Siegfried & Roy at the The Mirage Resort and Casino" במלון מיראז', היה הפופולרי והנצפה ביותר בלאס וגאס בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. זיגפריד פישבאכר (בגרמנית: Siegfried Fischbacher; ‏13 ביוני 1939 - 13 בינואר 2021) נולד ברוזנהיים, בוואריה, ולמד בצעירותו לבצע קסמים; אובה לודוויג הורן (בגרמנית: Uwe Ludwig Horn; ‏ 3 באוקטובר 1944 - 8 במאי 2020) נולד בנורדנהם, אולדנבורג, ולמד לעבוד עם חיות אקזוטיות שבמחיצתן גדל. שניהם גדלו בגרמניה והיגרו לארצות הברית. הם נפגשו ב-1959 כאשר עבדו בעבודות סיפון ומלצרות על ספינת נוסעים ומשא. זיגפריד החל לבצע קסמים עבור הנוסעים, ולבסוף הותר לו לערוך מופע משלו בספינה, כאשר רוי משמש כעוזרו. באחד ממסעותיהם הבריח רוי מגרמניה את הצ'יטה צ'יקו. הצמד יצר תוכנית מופע גדולה, והחל להציג בלאס וגאס, נבדה. ב-1972 זכו בפרס "המופע הטוב ביותר של השנה". ב-1990 נשכרו על ידי מנהל מלון מיראז' המפורסם בעיר, סטיב ויין, לחוזה יוקרתי וארוך טווח. לאורך השנים הופיע הצמד כ-5,750 פעמים, רובן במלון מיראז'. ב-1999 הכשירו קוסם נוסף למופעם, דארן רומאו, ולימדו אותו את סודות המקצוע. באותה שנה קיבלו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, כהוקרה על תרומתם לעולם הבידור. בשנת 2000 דורגו במקום התשיעי ברשימת 100 הסלבריטאים הרווחיים ביותר בארצות הברית. הם הופיעו במספר תפקידי אורח בסרטי קולנוע ידועים העוסקים בלאס וגאס, בהם "אושן 11" (2001) ו"קזינו" (1995). ב-3 באוקטובר 2003 נפצע רוי באורח קשה בצווארו על ידי הטיגריס מונטקור במהלך מופע של הצמד. הוא איבד דם רב ועבר שבץ. בבית החולים עבר ניתוח במוחו. ולאחר תקופת שיקום ממושכת חזר לדבר, אולם נותר משותק במחצית גופו ומרותק לכיסא גלגלים. המופע במלון הופסק, ו-267 אנשי הצוות של המופע פוטרו. מלון מיראז' הפסיד כ-50 מיליון דולר ממכירת כרטיסים בעקבות הפסקת המופע, לצד ירידה משמעותית ברווחים ממתן שירותי אירוח וקזינו במלון. לאחר הפסקת המופע התקשה צוות המלון למצוא מופע בסדר גודל ופופולריות דומה שיחליף את זיגפריד ורוי. בשנת 2007 יצאו השניים מן הארון בריאיון לרגל הופעת הביוגרפיה שלהם. זיגפריד ורוי חיו בזוגיות עד שנת 1998. בפברואר 2009 הופיע הצמד בפעם האחרונה, במופע בן 10 דקות כחלק מהתרמה למרכז לבריאות המוח בלאס וגאס. ב-2010 הודיע הצמד על פרידה סופית מעסקי הבידור. זיגפריד ורוי תמכו מ-1997 בבית הספר הגבוה לקוסמים בקייפטאון, דרום אפריקה, ומימנו קרן סיוע ללומדים בו. ב-8 במאי 2020 נפטר רוי מסיבוכים הקשורים במחלת הקורונה. ב-13 בינואר 2021 נפטר זיגפריד בלאס וגאס מסרטן הלבלב. מדיה וקבצים בנושא זיגפריד ורוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זיגפריד ורוי זיגפריד ורוי, ברשת החברתית פייסבוק ענבל חייט, הקורונה הכניעה את הקוסם המפורסם, באתר ישראל היום, 9 במאי 2020 הקוסם רוי הורן מהצמד "זיגפריד ורוי" מת מקורונה בגיל 75, באתר וואלה, 9 במאי 2020 Mauled magician 'critical but stable', BBC Dennis Romero, "Roy Horn of Vegas duo Siegfried & Roy dead at 75 from coronavirus", NBC News. May 8, 2020 Soo Kim On 1/14/21 at 8:16 AM EST, Siegfried and Roy magician Siegfried Fischbacher dead at 81, Newsweek, ‏2021-01-14 (באנגלית)
דדשוט

דדשוט (באנגלית: Deadshot, בתרגום חופשי: ירייה מטווח אפס) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #59 מיוני/יולי 1950, והיא נוצרה על ידי צמד הכותבים בוב קיין ודייוויד ורן ריד והמאייר לו שוורץ. דדשוט הוא האלטר אגו של פלויד לוטון, מתנקש להשכרה וצלף אמן, שמרבה להשוויץ בכך שהוא לעולם לא מפספס. לוטון מסוגל להשתמש במגוון רחב של כלי נשק, אך לרוב הוא נושא שני אקדחים בעלי משתיקי קול. דמותו של דדשוט מדורגת במקום ה-43 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. פלויד לוטון גדל בחברה הגבוהה, ונולד לסוכן נדל"ן ולאם ממשפחת בנקאים עשירים. אחיו אדי תואר כניגוד המוחלט ממנו, ופונק בידי הוריו, שהזניחו את פלויד. אביהם היה מתעלל ואמם שאלה את פלויד ואחיו אדי האם יהרגו את אביהם, שננעל למרות נסיונותיו של פלויד להזהירו. בעוד פלויד רץ להביא את רובה הציד שלו, אחיו כבר ירה באביו בספרייה ותכנן להרוג אותו. פלויד טיפס על ענף כדי לנטרל את אחיו, אך בטעות נפל וירה בו בין העיניים. הוא הרג את אחיו האהוב בשוגג כדי להציל את אביו השנוא, שהתגרש מאמו. לוטון עבר לגותהאם סיטי עם משרתו, וגר כפלייבוי מיליונר באחוזתו. הוא נעשה לפורע חוק לבוש מסכת דומינו, צילינדר וטוקסידו עם אקדחים, בהם אף פעם לא פספס. לוטון החל לעבוד בשיתוף פעולה עם המפקח גורדון בעוד באטמן ורובין בחופשה, והחליף את מקומם כמגן העיר. הוא נעשה כה פופולרי, עד שבנו "מאותת דדשוט" כתחליף לזרקור העטלף, ואילו גורדון החשיב את באטמן ורובין לקנאים. באטמן חקר את לוטון וגילה כי הוא עובד בשיתוף פעולה עם פושעים כדי להסיח את דעת המשטרה מפשעים חמורים, וכאשר איים לחשוף אותו, לוטון איים להרוג את באטמן. כאשר באטמן גילה את זהותו הסודית, הוא פרץ לביתו ושינה את כוונת הירי כדי שלוטון תמיד יפספס. בקרב שלאחר מכן, באטמן הביס את לוטון בקלות, וכלא אותו. השחקן בראדלי סטרייקר גילם את דמותו בסדרת הלייב אקשן "סמולוויל", בעוד השחקן מייקל רואו גילם את דמותו בסדרת הלייב אקשן "החץ" ובהופעת אורח בסדרת הלייב אקשן "הפלאש". את דמותו של דדשוט גילם בסרט הלייב אקשן "יחידת המתאבדים" השחקן ויל סמית'. דת'סטרוק בולזאיי - דמות בדיונית של חברת מארוול קומיקס המתחרה דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס Deadshot is number 43 - IGN, www.ign.com Batman #59 Deadshot #1 Deadshot #2 Deadshot #3 Deadshot #4 Detective Comics #169 SUICIDE SQUAD Cast Named - WILL SMITH is DEADSHOT, JARED LETO is THE JOKER, More ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
M58

M58 (מ-Messier 58) או NGC 4579 היא גלקסיית מוט ספירלית במרחק של כ-63 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה השייכת לצביר הבתולה, שכולל למעלה מ-1,000 גלקסיות. בדומה לגלקסיות האחרות בצביר, שנכללות גם בקטלוג מסיה, היא בין הגלקסיות הבהירות מבין חברות הצביר. בקטלוג מסיה כלולות, פרט ל-M58, רק עוד 4 גלקסיות מוט ספירליות: M91,‏ M95,‏ M108 ו-M109. שארל מסיה זיהה את M58 בתאריך 15 באפריל 1779 בעת שעקב אחרי שביט שעבר בסמוך. באותו לילה הוא צפה גם ב-M59 וב-M60 (שהתגלו מספר ימים לפני כן על ידי יוהאן גוטפריד קלר) וכלל את שלושתן בקטלוג מסיה. מסיה תיאר את M58 כערפילית חלשה מאוד שנעלמת מהעין עם הדלקת אור קלוש. ויליאם הרשל צפה בה בשנת 1784 ותיאר אותה כערפילית בהירה וגדולה למדי. ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1825 וציין גם כן שמדובר בערפילית בהירה ושבהירותה גדולה יותר במרכזה והוסיף עם הכנסתה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים, שאור הערפילית לא אחיד והיא נראית כמורכבת מנקודות רבות. בשנת 1850 זיהה הלורד ויליאם פרסונס כי לערפילית צורה ספיראלית. בשנים 1988 ו-1989 זוהו בגלקסיה שתי סופרנובות, הראשונה מסוג II והשנייה מסוג I. M58 נמצאת מעט פחות מ-2 מעלות צפון-מערבית לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-6 מעלות מערבית לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה). נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין בהבדלי הבהירות בין מרכזה של הערפילית ובין שוליה ובתנאי צפייה מיטביים ניתן אפילו להבחין בהבדלי בהירות בין הזרועות הספירליות הבהירות יותר והמרחב הפחות בהיר שביניהן, אבל נחוץ טלסקופ בקוטר של לפחות 20 ס"מ על מנת להבחין בצורת המוט שמחבר את ליבת הגלקסיה לזרועותיה. בצילום ארוך חשיפה ניתן להבחין במבנה המלא של הגלקסיה. גודלה הזוויתי של M58 הוא מעט פחות מ-6 דקות קשת שבמרחק של 63 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-110,000 שנות אור. כחצי מעלה מדרום-מערב ל-M58 נמצאת NGC 4564, כמעלה ממזרח לה נמצאת M59 ועוד חצי מעלה מזרחה נמצאת M60. כ-1.7 מעלות ממערב-צפון-מערב ל-M58 נמצאת M87 וכ-1.4 מעלות מצפון לה נמצאת M90, כולן גלקסיות נוספות בצביר הבתולה. ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M58 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,500 קילומטר בשנייה. מדיה וקבצים בנושא M58 בוויקישיתוף M58 באתר SEDS מידע על M58 באתר NED M58, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Warren H. Finlay: Concise Catalog of Deep-Sky Objects, p. 77
אוהבת, לא אוהבת

אוהבת, לא אוהבת (באנגלית: I Love You, I Love You Not) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שיצא ב-1996. הסרט, בבימויו של בילי הופקינס, מבוסס על מחזה בעל אותו שם מאת וונדי קסלמן. הסרט עוקב אחר ננה, ניצולת שואה המתגוררת בניו יורק ונכדתה דייזי, דייזי מספרת לננה על מערכת היחסים שהיא מנהלת עם אית'ן, אליל הבנות וקפטן נבחרת הלקרוס הבית ספרית ועל ההצקות והרדיפות שהיא סובלת בבית ספר על היותה יהודייה וננה מספרת לדייזי על תקופת ילדותה ועל חייה בגטו ולאחר מכן במחנה ריכוז ובכך היא מבינה מדוע לסבתה יש מספר על היד ומתחילה לשאת עמה את כאב סבתה ביחד עם כאבה הפרטי. ז'אן מורו - ננה קלייר דיינס - דייזי/ננה הצעירה ג'וד לאו - אית'ן ג'יימס ואן דר ביק - טוני לורן פוקס - אלסן אמילי בורקס נוסיטר - ג'סיקה קארי סלאסה - ג'יין ג'וליה סטיילס - חברה של ננה בצעירותה "אוהבת, לא אוהבת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אוהבת, לא אוהבת", באתר נטפליקס "אוהבת, לא אוהבת", באתר AllMovie (באנגלית) "אוהבת, לא אוהבת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אוהבת, לא אוהבת", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אוהבת, לא אוהבת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מילמן

מילמן הוא שם משפחה אשכנזי. האם התכוונתם ל... דב מילמן – משפטן ישראלי דוד מילמן – מתמטיקאי סובייטי-ישראלי דורית מילמן – רקדנית ישראלית ויטלי מילמן – מתמטיקאי ישראלי מירי מילמן – זמרת מטאל וכותבת ישראלית שונות משפט קריין-מילמן – משפט באנליזה פונקציונלית
התקווה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... התקווה – ההמנון הלאומי של מדינת ישראל התקוה – אוניית מעפילים התקווה - מפלגה ציונית לאומית בראשות אריה אלדד הר התקווה – חווה חקלאית שהוקמה באמצע המאה ה-19 על ידי שתי קבוצות של נוצרים שכונת התקווה – שכונה בדרום-מזרח תל אביב שוק התקווה – שוק בשכונת התקווה התקווה 6 – להקה ישראלית התקווה – תנועת נוער יהודית בקרקוב שהצטרפה ב-1924 לתנועת עקיבא התקווה – שירו של הראפר הישראלי סאבלימינל תקווה (פירושונים)
יקטרינה פורצבה

יקטרינה פורצבה (ברוסית: Екатерина Алексеевна Фурцева; ‏7 בדצמבר 1910 - 24 באוקטובר 1974), הייתה פוליטיקאית סובייטית, האישה היחידה שהצליחה להגיע לדרג הבכיר של הממשל הסובייטי והייתה חברה בפוליטביורו. יקטרינה פורצבה נולדה למשפחת פועלים בעיר ורכני וולוצ'ק שבמחוז טבר. לאחר סיום לימודיה בבית הספר עבדה במפעל טקסטיל מקומי. החל משנת 1930 החלה לעבוד במנגנון הקומסומול. בשנים 1933-1930 ו-1937–1941 היא למדה הנדסת כימיה במוסקבה. בשנת 1942 פורצבה החלה לעבוד במנגנון המפלגתי במוסקבה. באותה תקופה הכירה את ניקיטה חרושצ'וב. בשנת 1954 פורצבה התמנתה לתפקיד המזכיר הראשון של סניף המפלגה במוסקבה וכהנה בתפקיד זה עד לשנת 1957. ב-25 בפברואר 1956 פורצבה קודמה לתפקיד מזכר הוועד המרכזי של המפלגה וב-29 ביוני 1957 קודמה לחברה בפוליטביורו. בשנת 1957 קבוצת חברי פוליטביורו בראשות ויאצ'סלב מולוטוב ניסו להדיח את ניקיטה חרושצ'וב מהשלטון. להגנת כרושצ'וב היו רק מיעוט של משתתפי הישיבה, כולל פורצבה, אך בסופו של דבר ההדחה לא הצליחה. בעקבות תמיכתה של פורצבה בכרושצ'וב היחסים ביניהם התחממו עוד יותר מבעבר. בשנת 1960 פורצבה מונתה לתפקיד שרת התרבות של ברית המועצות וכיהנה בתפקיד זה במשך 14 שנים. פורצבה נפטרה ב-25 באוקטובר 1974 ממחלת לב לפי הגרסה הרשמית. היא הוטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה. במשך שנים רבות היו שמועות על רצח. בשנת 2001, יו"ר הק.ג.ב לשעבר ולדימיר קריוצ'קוב הודה שפורצבה התאבדה. קיימות עדויות שבשנים אחרונות היא סבלה משתיית יתר על רקע שמועות על בגידות בעלה ושמועות על הדחה צפויה מהתפקיד. פורצבה התחתנה בפעם הראשונה בשנת 1935. בשנת 1942 לזוג נולדה בת ובשנת 1944 הם התגרשו. בשנת 1956 פורצבה התחתנה בפעם השנייה עם פאבל פיריובין שהיה דיפלומט סובייטי שכיהן כשגריר ברית המועצות ביוגוסלביה. לאחר החתונה בעלה החדש הועבר למוסקבה והתמנה לתפקיד סגן שר החוץ. עבור ההישגים בפעילותה הציבורית קיבלה פורצבה 4 פעמים את עיטור לנין ואת עיטור הדגל האדום של העמל. בהיותה שרת התרבות של ברית המועצות, השפיעה פורצבה רבות על התרבות הסובייטית. בעקבות תמיכתה, החלה להיערך תחרות על שם צ'ייקובסקי וחודש פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה. היא קידמה הופעות בברית המועצות של מספר זמרים ומוזיקאים מהמערב, ביניהם בני גודמן, איב מונטן ודיוק אלינגטון. לעומת זאת היא התנגדה נחרצות להופעת להקת הביטלס בברית המועצות והובילה לכך שהצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ' לא יכול היה להופיע ברחבי המדינה. החל משנת 2000 צולמו מספר סרטים על חייה, כולל סדרה בת 12 פרקים שהוקרנה בטלוויזיה בשנת 2011. מדיה וקבצים בנושא יקטרינה פורצבה בוויקישיתוף יקטרינה פורצבה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בית כנסת הפירמידה

בית הכנסת המרכזי ליהודי עיראק על שם אליהו חלסצ'י המוכר בכינוי בית כנסת הפירמידה הוא בית כנסת שהוקם בשכונה א' בבאר שבע בשנת 1980 ומשמש את יוצאי יהדות עיראק. צורתו של המבנה הוא מעין אוהל וההשראה לכך בא מאוהל מועד. צורתו המשולשת מזכירה גם פירמידה ומכאן שמו. בשנות השבעים של המאה ה-20 הצליח אליהו נאווי, שהיה ראש עיריית באר שבע ויהודי עיראקי במקור, לרתום את איש העסקים הלונדוני דוד חלאסצ'י, שהיה גם כן מיוצאי עיראק, להקמת בנין עבור הקהילה העיראקית שיחליף את מבנה העץ הישן והקטן שהקים חכם משה דאלי. אבן הפינה הונחה ב-30 באפריל 1975, ועזרא ירוחם ויעקב דגמי הובילו את הקמתו של המוסד שנחנך ב-7 בספטמבר 1980 במעמד ראשי ורבני העיר, הרב הראשי לישראל, שר הדתות, ואורחים נוספים. בשנת 1983 הוציא השירות הבולאי בול המציג את בית הכנסת בעיצובו של אסף ברג תחת הסדרה "מועדים לשמחה ה'תשמ"ד" ובערך נקוב של 20 שקלים. המבנה המתנשא לגובה של 18 מטר, עוצב על ידי האדריכל נחום זולוטוב בסגנון הברוטליזם. במקור שאפו ליצור בניין בגובה 32 מטר עם עזרת נשים המרחפת מעל לגברים, אולם בשל מחסור בתקציב נבנה הבניין הנוכחי, בו עזרת הנשים מוקמה במפלס של המתפללים הגברים, כשביניהם מפרידה מחיצה לא אטומה. צורתו של הבניין מזכירה מגן דוד אשר מלפנים נראה כפירמידה גדולה. בקודקודו כיסוי שקוף המואר בזרקורים בלילות חג. הבניין ניצב על שש נקודות של עוגני בטון מזוין שנחפרו בעומק של שישה מטרים, המאפשרים את העדרם של קורות תמיכה או עמודים בתוך חלל בית הכנסת. הבטון חשוף, מה שעם הזמן הוביל לצורך לצפות אותו בחומר למניעת סדקים בשל האקלים הצחיח בנגב. בית הכנסת מכיל 250 מקומות ישיבה, בקירותיו ויטראז'ים ודלתותיו עשויות זכוכית. בשטחים מבטון מעוצבים משולשים המרכיבים סדרות של צורות מגן דוד. מעל ארון הקודש ניצב לוח זכוכית שיובא מלונדון ועליו מודפס פרק "למנצח" מתוך ספר תהילים. בארון שוכנים ספרי התורה, ביניהם ספר תורה עתיק שהועלה מעיראק. בימים חמים, או בתקופות בהן יש עומס של מתפללים, דפנות בית הכנסת הופכות לפתחים, שכן בקצותיהם הוצבו צירים המאפשרים את פתיחתם וסגירתם. בסמוך לבית הכנסת ישנו שלד לבניית סוכה, בור מים עבור תפילת התשליך בראש השנה ומתחם עבור ברכת הלבנה. סיור החודש - בית כנסת הפירמידה, באתר איגוד בתי הכנסת העולמי מיכאל יעקובסון: סקירה על אדריכלות ועיצוב בית הכנסת של הקהילה העיראקית בבאר שבע בתכנון אדריכל נחום זולוטוב, באתר 'חלון אחורי' פרטי הבול, באתר התאחדות בולאי ישראל ארבעה בת כנסת, דבר, 24 ביוני 1983
כיווני השיט ביחס לרוח

כיווני השיט ביחס לרוח (באנגלית: points of sailing) מציינים את נתיב השיט של סירה או ספינת מפרשים ביחס לכיוון הרוח. מבחינים בין מִפְנֶה שמאלי (port tack) למפנה ימני (starboard tack). כאשר הרוח נושבת אל צדה השמאלי של הספינה, הרי הספינה נעה במפנה שמאלי. כאשר הרוח נושבת אל צדה הימני – היא שטה במפנה ימני. מלבד המצב בו הרוח נגדית, כלומר נושבת היישר אל מול החרטום, הספינה תימצא או במפנה ימני או במפנה שמאלי וכשחרטומה פונה בכיוון כלשהו ביחס לרוח. התקנות הבינלאומיות למניעת התנגשויות בים וחוקי שיט המפרשים התחרותי קובעים כי צד הספינה ממנו מגיעה הרוח, הנקרא הצד הגלוי לרוח או הצד שבמוצא הרוח (windward side), הוא הצד הנגדי לזה בו נמצא המפרש הראשי (בסירות וספינות בעלות מעטה אורכי), או הצד הנגדי לזה בו נמצא המפרש האורכי הגדול ביותר (בסירות וספינות בעלות מעטה רוחבי). קיימים חמישה כיווני שיט עיקריים ביחס לרוח (ראו תרשים): מול הרוח (in irons), אז הרוח היא רוח נגדית והספינה אינה יכולה להתקדם אלא נסוגה לאחור במעלה הרוח או קרוב לרוח (close hauled), אז הרוח היא רוח קדמית בניצב לרוח (beam reach), אז הרוח היא רוח צד במורד הרוח (broad reach), אז הרוח היא רוח גבית עם הרוח (the ship is running), אז הרוח היא רוח מלאה מדיה וקבצים בנושא כיווני השיט ביחס לרוח בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ימאות ובנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאת'רלנד

האם התכוונתם ל... ג'ואן סאת'רלנד – זמרת אופרה אוסטרלית ג'ון סאת'רלנד – מפיק סרטים אמריקאי דונלד סאת'רלנד – שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי קיפר סאת'רלנד – שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, בנו של דונלד ריצ'רד סאת'רלנד – איש צבא אמריקאי ששירת בזמן מלחמת העולם השנייה סאתרלנד (מחוז) – מחוז בסקוטלנד
מקום לדאגה

מקום לדאגה היא תוכנית מערכונים ישראלית ששודרה בשתי עונות (20 פרקים) בשנים 2008 ו-2009 בערוץ 10 והופקה על ידי מטר הפקות. התוכנית הייתה מבוססת על מערכונים עם הומור שחור והומור נונסנס ונכתבה על ידי ימי ויסלר (מלהקת "הבילויים"), מעיין בלום ועודד סמו ובוימה על ידי ויסלר. העונה הראשונה עלתה לשידור ב-12 ביולי 2008. שודרו בה 9 פרקים. העונה השנייה עלתה ביום שבת ב-7 בנובמבר 2009, והסתיימה ביום שבת ב-23 בינואר 2010. שודרו בה 12 פרקים. הסדרה הייתה מועמדת לפרס "ורד הזהב" (Rose d'or) של איגוד השידור האירופי. בנוסף התנהל משא ומתן למכירת פורמט הסדרה לרשת טלוויזה בקנדה. "מקום לדאגה", באתר אידיבי "מקום לדאגה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רחלי רוטנר, רייטינג, צמד רעים: על "מקום לדאגה", באתר nrg‏, 29 ביולי 2008 ביקורות דרור עמיר, מקום לנחמה, באתר ynet, 11 ביולי 2008 ירון פריד, מקום לשיפור, באתר הארץ, 11 ביולי 2008 אלון הדר, מקום לדאגה: לא סאטירה נושכת, באתר nrg‏, 13 ביולי 2008 גילי איזיקוביץ, מקום לדאגה : שוחטים פרות קדושות, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2009 מיה סלע, מקום לדאגה: נקודת אור בערוץ 10, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2009 אסף כרמל, מקום לצעקה, באתר הארץ, 11 ביולי 2008 לי-אור אברבך, ‏יוניברסל מקאן יוצאת מהשותפות ב"מטר הפקות", באתר גלובס, 24 במרץ 2011 דורון חלוץ, ימי ויסלר מטיף למגיפה, באתר הארץ, 25 במאי 2013 רותה קופפר, עשרה דברים לראות בסוף השבוע, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2009 לי-אור אברבך, ‏גאווה ישראלית: 4 פורמטי טלוויזיה מועמדים לפרס ורד הזהב, באתר גלובס, 28 בפברואר 2012 רותי זוארץ, ‏הטלוויזיה הקנדית במו"מ לרכישת הפורמט "מקום לדאגה" של ערוץ 10, באתר גלובס, 24 ביוני 2008
פארק גוספורד

פארק גוספורד (באנגלית: Gosford Park) הוא סרט משנת 2001, אשר ביים רוברט אלטמן, וכתב ג'וליאן פלוז לפי רעיון של אלטמן ובוב בלבן. אנסמבל רב-משתתפים של שחקנים מהשורה הראשונה לוהקו לתפקידים בסרט, שהיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר. הסרט זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב עבור הבימוי. בנוסף היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריות "הסרט הטוב ביותר", "הבמאי הטוב ביותר" והתלבושות. מגי סמית' והלן מירן היו מועמדות בקטגוריית שחקנית המשנה. עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1932 באנגליה, קבוצה של אנשי אצולה בריטים ואורחים אמריקאים מתאספת לסוף שבוע של ציד באחוזה כפרית בשם "פארק גוספורד" (הסרט צולם בוורת'הם פארק). במהלך סוף השבוע נרצח בעל האחוזה, סר ויליאם מקורדל, והבלש משטרה המקומי מנסה לגלות מי הרוצח. הסרט מנווט בין עולמם של האדונים, בעלי האחוזה ואורחיהם, ובין המשרתים. הסרט עוקב אחרי מספר רב של דמויות וקוי עלילה, שחלקם עוסק ביחסים המורכבים בין הדמויות השייכות למעמדות השונים בחברה הבריטית. משולב בו סיפור בלשי בנוסח אגאתה כריסטי, וסיפורי דרמה בנוסח סדרת הטלוויזיה "אדונים ומשרתים". סיפור הסרט הוא בדיוני לחלוטין אך אחת הדמויות, אייבור נובלו, מבוססת על זמר ידוע מאותה תקופה, ומגלם אותו ג'רמי נורתהם. מגי סמית' - קונסטנס טרנתהם מייקל גמבון - ויליאם מק'קורדל קריסטין סקוט-תומאס - סילביה מק'קורדל צ'ארלס דאנס - לורד ריימונד סטוקברידג' ג'רלדין סמרוויל - לואיזה סטוקברידג' טום הולנדר - אנתוני מרדית ג'רמי נורת'הם - אייבור נובלו בוב בלבן - מוריס וייסמן ג'יימס וילבי - פרדי נסביט קלאודי בלקלי - מייבל נסביט לורנס פוקס - רופרט סטנדיש ראיין פיליפה - הנרי דנטון סטיבן פריי - המפקח תומפסון קלי מקדונלד - מרי מקיכרן קלייב אוון - רוברט פארקס הלן מירן - גברת וילסון איילין אטקינס - גברת קרופט אמילי ווטסון - אלסי אלן בייטס - ג'נניגס דרק ג'קובי - פרוברט ריצ'רד אי. גרנט - ג'ורג' ג'רמי סוויפט - ארתור סופי תומפסון - דורותי מג ויין אוון - לואיס אדריאן סקרבורו - בארנס פרנק ת'ורנטון - מר בורקט "פארק גוספורד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פארק גוספורד", באתר נטפליקס "פארק גוספורד", באתר AllMovie (באנגלית) "פארק גוספורד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פארק גוספורד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פארק גוספורד", באתר Metacritic (באנגלית) "פארק גוספורד", באתר אידיבי "פארק גוספורד", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "פארק גוספורד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "פארק גוספורד", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג" נסים דיין, ‏אדונים ומשרתים נוסח הוליווד, באתר גלובס, 21 במרץ 2002 אורי קליין, אלטמן משחק באדונים ומשרתים, באתר הארץ, 5 במרץ 2002 גואל פינטו, "אושן 11", "פארק גוספורד" ו"שר הטבעות", באתר הארץ, 1 ביולי 2002