laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הקונגרס הלאומי של ברזיל

הקונגרס הלאומי של ברזיל (בפורטוגזית: Congresso Nacional do Brasil) הוא הרשות המחוקקת בברזיל והוא מורכב משני בתים – הסנאט הפדרלי של ברזיל, שהוא הבית העליון, ובית הנבחרים של ברזיל, שהוא הבית התחתון. הסנאט הפדרלי של ברזיל כולל 81 מושבים, שלושה סנטורים מייצגים כל מדינה ממדינות ברזיל ושלושה מייצגים את המחוז הפדרלי של ברזיל. הנציגים נבחרים על פי רוב הקולות במדינתם, לתקופת כהונה בת שמונה שנים. הבחירות מתקיימות אחת לארבע שנים, כאשר פעם נבחרים שליש מן הסנטורים, ולאחריה שני השליש הנותרים. בית הנבחרים של ברזיל כולל 513 נבחרים, הנבחרים על פי שיטת ייצוג יחסי לתקופת כהונה בת ארבע שנים. הבחירות הן מערכת מורכבת של ייצוג יחסי על פי מדינות. המושבים מוענקים על פי גודל המדינות, כאשר ישנו מספר מינימום של שמונה נציגים למדינה, ומספר מקסימום של שבעים נציגים. מושבם של שני הבתים הוא במבנה שנבנה לכך במיוחד, "ארמון המחוקקים" במרכז ברזיליה בתכנונו של האדריכל אוסקר נימייר. חמש עשרה מפלגות פוליטיות מיוצגות כיום בקונגרס. בברזיל נהוג כי פוליטיקאים מחליפים מפלגות, ולכן המבנה המפלגתי של הקונגרס משתנה ללא הרף. בניין הקונגרס הלאומי מושב בית הנבחרים Deputies מושב הסנאט מגדל אשכול באוניברסיטת חיפה פוליטיקה של ברזיל בתי מחוקקים לפי מדינה מדיה וקבצים בנושא הקונגרס הלאומי של ברזיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס הלאומי של ברזיל (בפורטוגזית)
סידי בנור

סידי בנור (בערבית: سيدي بنور) היא עיר במחוז קזבלנקה, מרוקו. העיר ממוקמת במרחק של 67 ק"מ דרומית לעיר אל-ג'דידה וכ-120 ק"מ צפונית-מערבית לעיר מרקש. אוכלוסיית סידי בנור מונה כ-55,815 תושבים, זאת לאחר שעברה גדילה משמעותית עם הפיכת העיר לבירת פרובינציית סידי בנור. שם העיר, כמו גם הפרובינציה בה היא נמצאת הנושאת שם זהה, נובע משמו של השייח' הסופי המרוקאי הידוע אבי-ינור (בערבית: أبي ينور), שבשילוב שתי המילים המרכיבות את שמו נוצרה המילה "בנור"; לעומת זאת, המילה "סידי" היא כינוי ידוע בארצות צפון אפריקה עבור אדם שהוא צאצא ישיר של הנביא מוחמד, וניתן למצוא ערים רבות נוספות בעלות המילה "סידי" בשמן (כדוגמת סידי בראני או סידי בו-סעיד). כלכלת העיר מבוססת בעיקר על חקלאות, ככל שמאפשרים תנאי האקלים של צפון מרוקו: ייצור ניכר של העיר כולל גידול בקר וחקלאות צמחית, שהם גם עיקרי הייצור של ערים נוספות באזור, כמו מרקש, קזבלנקה, אל-ג'דידה ואגאדיר. בעיר נמצא השוק הגדול ביותר במרוקו, הנקרא "שוק אל-טלאט" (בערבית: سوق الثلاثاء, בתרגום חופשי: "שוק יום שלישי") הנפתח פעם בשבוע בימי ראשון, אז נמכרת בו המאכלים המשובחים ביותר של העיר מאותו שבוע. דרך התחבורה העיקרית אל העיר ומחוצה לה הוא דרך הכביש הלאומי N7 המקשר בין אל ג'דידה למרקש ועובר, בין היתר, בסידי בנור. העיר שוכנת באזור גבוה וקריר ביחס למרוקו, מעט דרום-מזרחית לחוף הים התיכון. גובה העיר הוא 252 מטרים מעל פני הים והטמפרטורה בה נעה בין 30 ועד 40 מעלות צלזיוס בקיץ ל-20 ואף 10 מעלות בחודשי החורף. כמו כן, העיר סובלת מחוסר במשקעים מרבית השנה. מדיה וקבצים בנושא סידי בנור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סידי בנור Houda Souaidy, Population légale des régions, provinces, préfectures, municipalités, arrondissements et communes du royaume d'après les résultats du RGPH 2014 (16 régions), Site de la Direction Régionale de Doukala-Abda (בצרפתית) Maps, Weather, and Airports for Sidi Bennour, Morocco, www.fallingrain.com ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סידי בנור".
גבעת סיריוס

גבעת סיריוס או סיריוס נול (באנגלית: Sirius Knoll) היא גבעה נישאת ובולטת, המכוסה קרח, במרכז חצי האי טריניטי, בחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. גובהה של הגבעה 1,010 מטרים מעל פני הים. הגבעה ממוקמת 2.28 קילומטרים צפונית מזרחית להר סקיילר. הגבעה מהווה את הקצה הצפון-מזרחי של רמת דטרויט בחלקו המרכזי של חצי האי טריניטי. הגבעה מתנשאת מעל קרחון ראסל המערבי שמצפון לה. הגבעה מופתה לראשונה באוגוסט 1946 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. שמה של הגבעה ניתן לה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. הגבעה (וכן הר קניקולה הסמוך) נקראת על שם הכוכב סיריוס - הכוכב הבהיר ביותר בשמי כדור הארץ. שם זה ניתן על ידי הסקר לאחר שמשלחת המזחלות של סקר שטחי חסות איי פוקלנד באביב 1948 ראתה באתר זה לראשונה את השמש זורחת (בתום החורף האנטארקטי בו לא זורחת השמש). • Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 278 • National Imagery and Mapping Agency 2002, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 102 גבעת סיריוס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית גבעת סיריוס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה גבעת סיריוס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מחשבון מרחקים - המרחק מגבעת סיריוס לאתרים סמוכים גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
קומק ARJ21

קומק ARJ21 שיאנגפנג (באנגלית: Comac ARJ21 Xiangfeng, בסינית: 翔凤) הוא מטוס נוסעים אזורי מסחרי, שיכול לשאת בין 78–90 נוסעים. המטוס מתוכנן על ידי חברת קומק הסינית. טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-28 בנובמבר 2008, ותחילת ייצורו המסחרי החלה בשנת 2016. פיתוח המטוס החל במרץ 2002, האב-טיפוס הראשון הוצג ב-21 בדצמבר 2007, ויצא לטיסת הבכורה שלו ב-28 בנובמבר 2008 משאנגחאי. מטוס זה מהווה חלק מן המאמצים של הסינים לשבור את הדואופול של החברות בואינג ואיירבוס בשוק המטוסים האזרחיים. מטוס זה מתוכנן להחליף את המקדונל דאגלס MD-80 והמקדונל דאגלס MD-90. מדיה וקבצים בנושא קומק ARJ21 בוויקישיתוף
שרה ססיליה הריסון

שרה ססיליה הריסון (באנגלית: Sarah Cecilia Harrison; 21 ביוני 1863 – 23 ביולי 1941) הייתה אמנית אירית והאישה הראשונה שכיהנה במועצת העיר דבלין. שרה הריסון, נולדה למשפחה אמידה בהוליווד, מחוז דאון. היא הייתה אחייניתו הגדולה של הרפורמר והתעשיין הנרי ג'וי מקראקן. בגיל עשר נפטר אביה והיא ומשפחתה עברו להתגורר בלונדון. הריסון למדה בבית הספר בלונדון, שם זכתה במדליית כסף מטעם יוניברסיטי קולג', לונדון, על ציור עתיקות. היא למדה בבית הספר לאומנות סלייד בין השנים 1878–1885 וזכתה במלגת סלייד. היא טיילה רבות ביבשת במסגרת לימודיה כולל פריז, איטליה ואמסטרדם. בשנת 1889 עברה הריסון לדבלין והתבססה כאחת מאמני הדיוקן המובילים באירלנד. היא הגישה 60 ציורים לתערוכה השנתית של האקדמיה המלכותית ועבודות רבות נוספות לאקדמיה המלכותית בלונדון במהלך הקריירה שלה. היא הייתה אקדמית כבוד של האקדמיה המלכותית לאולסטר לאמנויות. אחיה של הריסון היה תומך של צ'ארלס סטיוארט פרנל וחבר פרלמנט של טיפררי. היא ערכה קמפיין להרחבת ההקלות למובטלים בעלי כושר עבודה ופעלה לקידום זכויות נשים. היא הייתה מעורבת מקרוב במאמציו של יו ליין להקים גלריה לאמנות מודרנית בדבלין. לאחר מותו של ליין בשנת 1915, היא טענה שהם התארסו בכוונה להינשא. דיוקנו של ליין משנת 1914 הוא אחת מיצירותיה הידועות ביותר. הריסון מעולם לא התחתנה. הריסון קבורה בבית העלמין של הר ג'רום, על הכותרת על מצבתה כתוב "אומנית וחברת העניים". הסגנון האמנותי של הריסון מדויק ומציאותי. ישנן דוגמאות לעבודותיה באוספי הגלריה הלאומית של אירלנד, גלריה יו ליין, במשרד העבודות הציבוריות, הגלריה הלאומית לפורטרטים הסקוטית, מוזיאון אולסטר והמוזיאונים הלאומיים צפון אירלנד. שרה ססיליה הריסון ידועה כאמנית, לאומנית, רפורמית חברתית ופמיניסטית. ב-24 בנובמבר 2014 ציורה 'דיוקן של קוראת צעירה' נמכר במכירה פומבית תמורת 6,600 אירו. במשך כ-30 שנה הייתה שרה חלק מלוחמות לרפורמה חברתית וזכויות הנשים באירלנד. בשנת 1912 היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה למועצת העיר דבלין. כאן עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם אלדר אלפי בירן. דיוקן נורמן הריסון דיוקן הנרי הריסון דיוקן יו ליין דיוקן עצמי מדיה וקבצים בנושא שרה ססיליה הריסון בוויקישיתוף The Dictionary of Ulster Biography, www.newulsterbiography.co.uk Sarah Cecilia Harrison, Irish Portrait Artist: Self-Portraits, www.visual-arts-cork.com Snoddy, Theo (1996). Dictionary of Irish Artists 20th Century second edition. 16 Upper Pembroke Street, Dublin 2, Ireland: Merlin publishing. pp. 225–226 Kit Ó Céirín, Women of Ireland, Tír Eolas, 1996, ISBN 978-1-873821-06-0
בית הספר נאות קטיף

בית הספר נאות קטיף היה בית ספר יסודי וחטיבת ביניים ממלכתי דתי אזורי, שהוקם ב-1978 בנווה דקלים ונסגר ב-2005, עם פינוי גוש קטיף. בשיאו מנה בית הספר כ-630 תלמידים. בית הספר הוקם ב-1978 בנוה דקלים, ההתנחלות המרכזית בגוש קטיף אך בשנתו הראשונה של בית הספר ולאור העובדה שהכיל כ-3 כיתות לימוד בלבד (כיתות א' עד ג' בלבד) מבנה הבית הספר היה המבנה שלימים יהפוך לאחת המכולות של היישוב הסמוך לנווה דקלים, נצר חזני. לאחר התגברות הביקוש לכיתות לימוד נוספות הוחלט להעביר את מיקום למושב קטיף, שם המבנה הכיל כ-6 כיתות לימוד, הפעם מכיתה א' עד כיתה ד'. בנוסף לכך, באותה שנה הוקמה בסמוך לבית הספר ספרייה שימשה את הילדים שלמדו בבית הספר. בית הספר הועבר בשנית בינואר 1983, לנווה דקלים (שם גם נשאר עד פינוי גוש קטיף ב-2005) והיה למעשה מבנה הראשון ביישוב שהוקם עוד באותה שנה. בטקס החניכה השתתף שר השיכון, דוד לוי. בפברואר 1990 נחנך מבנה חטיבת הביניים של בית הספר. 4 שנים לאחר מכן, בינואר 1994 הוחלט במסגרת פגישה עם סגן שר החינוך, מיכה גולדמן להרחיב את מתחם בית הספר ולהקים בו מגרשי ספורט ומשחקים. שנבנו מספר חודשים לאחר מכן. ב-1995, עם התקדמות תהליך אוסלו אורגנה בכניסה לבית הספר מחאה רבת משתתפים שקראה להפסיק את התהליך לאור הוויתרים המדיניים שהיו צפויים בעקבותיו. ערך מורחב – הפיגוע באוטובוס הילדים ב-20 בנובמבר 2000 (כ"ב בחשוון ה'תשס"א) תכננו מספר מחבלים פלסטינים פגיעה בקו אוטובוס שהסיע תלמידים ואת סגל בית הספר מכפר דרום לבית הספר נאות קטיף ולאחר מכן גם לתלמוד התורה בהתנחלות עצמונה שבהמשך הדרך. בשעה 7:38, על ציר טנצ'ר במרחק של כ-700 מטרים מכפר דרום, הפעילו שלושה מחבלים אשר שכבו בתוך פרדס פחות מ-100 מטרים מן הכביש, מטען נפץ באמצעות כבל חשמלי, אשר ירה פצצת מרגמה בקוטר 120 מ"מ אל חלקו התחתון הקדמי של האוטובוס. כן פוצצו מטענים נוספים. מעוצמת הפיצוץ נפערו חורים גדולים בדופן האוטובוס הממוגן, וחלקי מטען חדרו לתוכו לאורך כל ארכו. נהג האוטובוס נפגע קל בפיצוץ והמשיך בנסיעה מרחק של כמה מאות מטרים, עד לצומת גוש קטיף. שניים מן היושבים בקדמת האוטובוס נהרגו במקום: מרים אמיתי, מורה באולפנת נווה דקלים בת 35, נשואה ואם לארבעה, וגבריאל ביטון, איש צוות האחזקה בבית הספר נאות קטיף בן 34, נשוי ואב לשישה. תשעה נוספים נפצעו, רובם ילדים. ביולי 2005, בתום 27 שנים בהם פעל בית הספר, פונה בית הספר יחד עם כל המבנים שהיו בנווה דקלים במסגרת תוכנית ההתנתקות. על אף העובדה שהתוכנית אושרה בכנסת כבר בפברואר של אותה שנה התעקשו כ-80% מהורי התלמידים לרשום את ילדיהם לשנת הלימודים הבאה בבית הספר, בתקווה כי התוכנית לא תצא לפועל או תכשל. אם לא די בכך, מנהל בית הספר, הרב יוסי קרקובר טען בראיון לתקשורת כי ההרשמה לבית הספר גדלה ונרשמו כ-50 תלמידים חדשים. לאחר ביצוע התוכנית פתחה אוניברסיטת אל-אקצא קמפוס שעושה שימוש במרכז המסחרי של היישוב ומתחם בית הספר. יאיר אטינגר, שעת חברה: תלמידות כיתה ו' חושפות חששות וכעסים, באתר הארץ, 10 במאי 2005 אורי גליקמן, מתנתקים? רק מהחופש הגדול, ‏1 בספטמבר 2004 בי"ס "נאות קטיף": תשס"ד, באתר 31 בדצמבר 2004, ‏אתר ארכיון המדינה נאות קטיף חצי יובל, באתר ארכיון המדינה, ‏31 בדצמבר 2003 כתבי ynet, פיגוע קשה ברצועת עזה, באתר ynet, 20 בנובמבר 2000 מורן זליקוביץ', מסיבת סיום בקטיף: 'ילדים, ניפגש אחרי החופש', באתר ynet, 27 ביוני 2005 אלי בוהדנה, "בתי הספר בגוש-קטיף נערכים כרגיל", באתר nrg‏, 30 ביוני 2005 מאוריציו מולינארי, כתב העיתון "לה סטמפה", בחזרה לגוש קטיף: עשר שנים אחרי, באתר ynet, 7 ביוני 2015
דיולה מאהלר

דיולה מאהלר (בהונגרית: Mahler Gyula; ציפר, 12 באוגוסט 1866 – 1941) היה רופא יהודי-הונגרי, אחיו של אדוארד מאהלר. דיולה מאהלר גורש מווינה ב-15 במרץ 1941 לפולין, לכפר בדרום מזרח פולין ומת כנראה במחנה ההשמדה בלז'ץ. דיולה מאהלר נולד במשפחה יהודית כבנם של שלמה מאהלר (1823–1895), הרב של ציפר, ושל קלרה רגנר (1822–1897). סבו וסבתו היו משני הצדדים איגנץ מאהלר, נטי מאהלר; משה רגנר, צציליה לייכנר. לימים אביו נבחר לרב הראשי הניאולוגי של העיר ברטיסלבה (1873–1895). דיולה נולד הצעיר משלושה בנים. אחיו הגדול מיקשה מאהלר (אוקטובר 1846 – ברטיסלאבה, 23 ביולי 1919) היה מורה בתיכון ואחיו האמצעי אדואר (אדה) מדען. הוא סיים את הגימנסיה בברטיסלאבה בשנת 1884. אחר כך למד באוניברסיטת וינה, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1889. הוא עבד בבית החולים הציבורי בווינה וכן בפוליקליניקה הכללית במחלקה הראשונה. באפריל 1896 הפך לעוזר בכיתה של א. שטופלה ובינואר 1897 הפך למרצה. משנת 1890 היה חבר באיגוד חוקרי הטבע והרופאים הגרמני וכן ב-Société française d'Hygiène בפריז. ב-5 במרץ 1941 גורש על ידי הנאצים מווינה למודליבוריצה בדרום מזרח פולין. הוא נספה בשואה בין השנים 1941–1942. ב-24 במאי 1896 התחתן בווינה עם סבינה ליכטנשטיין. בנם, פרידריך, נולד ב-25 בנובמבר 1897 בווינה. הופיעו ב: Wiener Allgemeine Medicin Zeitung (1886. Chazar Kabed, 1887. Die älteste Blutuntersuchung, Die Medicin und der ärztliche Stand der alten Griechen); Freies hygienisches Blatt (1888. Die Hygiene der Ernährung im Säuglingsalter); Internationale Klinische Rundschau (1890. Ueber Wesen und Werth der Schutzpocken-Impfung, Zur Reform der medicinischen Studien) Aerztlicher Centralanzeigerben (1890. Hygiene und sociales Leben, Die Hygiene des Säuglingsalters, Die Hygiene der Schule, Die Hygiene der Ernährung) sat. Repertorium der Physiologie. וינה, 1897. שני כרכים. (מהדורה שנייה, מהדורה שלישית 1901) Repertorium der Hygiene. לייפציג, 1898. שני כרכים. (מהדורה שנייה) Therapeutisches Lexikon. וינה, 1899. יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1891–1914. לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. Magyar Zsidó Lexikon: Mahler SZEMÉLYNÉV: Mahler Gyula, mek.oszk.hu מחוז ברטיסלבה והעיר ברטיסלבה (מחוזות וערי הונגריה, 1904) עמ' 445. Cíferi izr. hitközség születési anyakönyve, 137/1866. folyószám. http://www.nevpont.hu/view/6889 Geni adatlap Születési kivonata, Bécs - Geburtsanzeigen 1897 Nr. 2834-3264 (Nov.-Dez.)
גרוויל וין

גרוויל מיינארד וין (באנגלית: Greville Maynard Wynne;‏ 19 במרץ 1919 –‏ 28 בפברואר 1990) היה מהנדס ואיש עסקים בריטי, שגויס על ידי ה-MI6 בשל נסיעותיו התכופות למזרח אירופה. הוא נודע כמי ששימש כשליח להעברת מידע סודי ביותר ללונדון מהסוכן הסובייטי אולג פנקובסקי. בסופו של דבר נעצרו שניהם על ידי הק.ג.ב. באוקטובר 1962, והורשעו בריגול. פנקובסקי הוצא להורג בשנה שלאחר מכן, וין נידון לשמונה שנים בכלא לוביאנקה. הוא נאבק בבריאות מתדרדרת, ושוחרר בשנת 1964 לאחר שהבריטים ארגנו עסקת חילופי שבויים עם המרגל הסובייטי קונון מולודי. וין היה מהנדס חשמל, שהוכשר באוניברסיטת נוטינגהאם. מאוחר יותר הוא עבר לעסקים ונסע לעיתים קרובות דרך מזרח אירופה. בנובמבר 1960 גויס על ידי ה-MI6, שביקש ממנו לערוך מסע מכירות למוסקבה, שם יצר קשר עם אולג פנקובסקי, קצין בכיר במודיעין הצבאי הסובייטי. פנקובסקי הציע קודם לכן לרגל עבור המערב. מאוחר יותר הפך וין למתווך ושליח של פנקובסקי, והבריח מודיעין סובייטי חשאי ביותר ללונדון במסגרת נסיעותיו התכופות לברית המועצות. פעילויות הריגול של וין ופנקובסקי התגלו בסופו של דבר על ידי הק.ג.ב. שני הגברים נעצרו באוקטובר 1962, בערך בזמן משבר הטילים בקובה. פנקובסקי נידון למוות והוצא להורג בשנה שלאחר מכן. וין נעצר בבודפשט, הונגריה על ידי השירותים החשאיים שלה ב-2 בנובמבר 1962 והוסגר לידי ברית המועצות. וין הורשע בריגול ב-11 במאי 1963 ונידון לשמונה שנות מאסר. הוא הוחזק בתנאים קשים בלוביאנקה. באפריל 1964, על רקע הדאגה הבריטית לבריאותו המידרדרת, שוחרר וין תמורת המרגל הסובייטי קונון מולודי (הידוע גם בשם גורדון לונסדייל). לאחר שחרורו חזר וין לקריירה העסקית שלו. וין נאבק בדיכאון ובאלכוהוליזם בעקבות המאסר ומת מסרטן הגרון בבית החולים קרומוול בלונדון ב-28 בפברואר 1990, כשהוא בן 70. במשך חייו כתב וין שני ספרים על עבודתו עבור המודיעין הבריטי: האיש ממוסקבה (1967) והאיש מאודסה (1981). בספרים אלה טען כי גויס על ידי ה-MI5 כבר במלחמת העולם השנייה, הרבה לפני עבודתו עם פנקובסקי. עם זאת, היסטוריונים מטילים ספק בתיאור זה. מחברי הספר "המרגל שהציל את העולם" כתבו: "הוא [וין] לא היה בעל ניסיון או הכשרה קודמת." אחרים ערכו הערכות דומות, וקבעו כי וין היה אזרח בעת גיוסו ל-MI6 בשנת 1960. וין גולם על ידי דייוויד קלדר בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC‏ Wynne and Penkovsky משנת 1985. הוא גולם על ידי פיטר לינדפורד בדוקו-דרמה של ה-BBC "סודות הגרעין". בקולנוע הוא גולם על ידי בנדיקט קמברבאץ' בסרט "השליח האנגלי", שהוקרן לראשונה בינואר 2020. William Durie, The British Garrison Berlin 1945-1994, 2012 Greville Wynne, The Man From Moscow. London: Hutchinson & Co, 1967 (hard cover). London: Arrow, 1968 (paperback). גרוויל וין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) New General Catalog of Old Books and Authors Schecter, Jerrold (1992). The Spy Who Saved the World. MacMillan Publishing Company. ISBN 0-684-19068-0. Brook-Shepherd, Gordon (1989). The Storm Birds. Grove Press. ISBN 1-555-84122-8. West, Nigel (1991). Seven Spies Who Changed the World. Martin Secker & Warburg Limited. ISBN 0-436-56603-6. "To Tell the Truth". CBS. נבדק ב-29 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Greville Wynne, Spy for Britain In the Soviet Bloc, Is Dead at 71", הניו יורק טיימס, 1990-03-02, נבדק ב-2010-01-31
לאונרדו (סדרת טלוויזיה)

לאונרדו (באיטלקית: Leonardo) היא דרמה היסטורית, שיצרו פרנק ספוטניץ וסטיב תומפסון. הסדרה הופקה על ידי Lux Vide האיטלקית בשיתוף עם Rai Fiction, Sony Pictures Entertainment, Big Light בשיתוף עם France Télévisions ורשת RTVE. הסדרה מגוללת את קורות חייו של לאונרדו דה וינצ'י. פרק הבכורה של הסדרה שודר במרץ 2021 ברשת Rai 1 האיטלקית. איידן טרנר בתפקיד לאונרדו דה וינצ'י ג'אנקרלו ג'אניני בתפקיד ורוקיו אלסנדרו ספרדוטי בתפקיד של תומאסו מאסיני מטילדה דה אנג'ליס בתפקיד קתרינה דה קרמונה פרדי היימור בתפקיד סטפנו ג'יראלדי ג'יימס ד'ארסי בתפקיד לודוביקו ספורצה מקס בנט בתפקיד צ'זארה בורג'ה מרים דלמזיו (איט') בתפקיד ביאטריס ד'אסטה רובין רנוצ'י בתפקיד פיירו דה וינצ'י קרלוס קואבס - סלאי אתר האינטרנט הרשמי של לאונרדו (באיטלקית) "לאונרדו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לאונרדו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לאונרדו", באתר Metacritic (באנגלית) "לאונרדו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לאונרדו - איידן טרנר - מבט ראשון "Aidan Turner e Matilda De Angelis nelle prime immagini ufficiali di "Leonardo"" (באיטלקית). rbcasting.com. 11 באוגוסט 2020. נבדק ב-5 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Jake Kanter, Jake Kanter, First Look At Aidan Turner As Leonardo Da Vinci In Frank Spotnitz Series ‘Leonardo’, Deadline, ‏2020-04-15 (באנגלית אמריקאית) Leonardo: writing underway on new Frank Spotnitz drama, Den of Geek, ‏2019-01-22 (באנגלית אמריקאית) Nick Vivarelli, Nick Vivarelli, Frank Spotnitz Developing Series Depicting Leonardo da Vinci as Gay Outsider (EXCLUSIVE), Variety, ‏2018-10-03 (באנגלית אמריקאית) Leonardo fiction uscita: dal 23 marzo 2021 su Rai 1 Tutto sulla prima stagione di Leonardo su Rai1 e Rai Play: trama e trailer [1]
אנליין קריאל

אנליין קריאל (באנגלית: Anneline Kriel; נולדה ב-28 ביולי 1955) היא דוגמנית ושחקנית דרום אפריקאית. קריאל נולדה בפרטוריה ולה שני אחים, לאחר התיכון היא למדה דרמה באוניברסיטת פרטוריה. בהיותה סטודנטית זכתה בתואר "מיס דרום אפריקה", בתחרות מיס עולם 1974 הייתה הסגנית הראשונה, לאחר ארבעה ימים הזוכה הלן מורגן הודחה מהתואר והיא הוכתרה כמיס עולם. בתקופה זו שרר משטר אפרטהייד בדרום אפריקה והייתה מחאה בתקשורת על כהונתה כמיס עולם, במסגרת החרם שהיה עליה מספר מדינות וביניהן בריטניה סירבו לקבל אותה כמיס עולם כחלק ממסעותיה ברחבי העולם, הזמרת שירלי באסי אף היא מחתה נגדה. לאחר מכן היא פיתחה קריירת דוגמנות ועבדה באיטליה במשך חמש שנים, היא גם הופיעה בפרסום לבירה האיטלקית "Peroni Brewery". ב-1976 הופיעה בעירום במגזין הדרום אפריקאי "Sunday Times". בנוסף היא גם עסקה בדוגמנות בפריז ובניו יורק תחת סוכנות הדוגמנות עלית של ג'ון קזאבלנקס. כזמרת היא הוציאה ב-1981 את הסינגל "He Took Off My Romeos". כשחקנית היא הופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. היא נשואה בפעם השלישית. אנליין קריאל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-74

טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-74 נערך ב-11 באפריל 2021 ברויאל אלברט הול שבלונדון, להענקת פרסים לסרטי הקולנוע הבריטיים והזרים של שנת 2020. את הפרסים מעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לסרט הקולנוע וסרט התעודה הטובים ביותר שהוקרנו בבתי הקולנוע בבריטניה. שמות המועמדים פורסמו ב-3 במרץ 2021. אנג לי נואל קלארק אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-74 "2021 EE British Academy Film Awards: The Nominations". BAFTA. נבדק ב-9 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Ground-breaking contemporary filmmaker Ang Lee to be honoured with BAFTA Fellowship". British Academy of Film and Television Arts. 6 באפריל 2021. נבדק ב-6 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Noel Clarke to be honoured at the 2021 EE British Academy Film Awards for Outstanding British Contribution to Cinema". British Academy of Film and Television Arts. 29 במרץ 2021. נבדק ב-29 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה)
באג 2011

באג 2011 (בסינית פשוטה: 民国百年虫, בסינית מסורתית: 民國百年蟲, בפין-יין: Mínguó bǎinián chóng, בתרגום חופשי לעברית: באג המאה) היה בעיה אפשרית, בה מעורבים מחשבים ומערכות מחשבים בטאיוואן בלילה של 31 בדצמבר 2010 ו-1 בינואר 2011. בדומה לבאג 2000, איתו התמודדו חלק ניכר מהעולם לקראת שנת 2000, באג 2011 היא תופעת לוואי של השימוש של טייוואן בלוח השנה של מינגו למטרות רשמיות. לוח שנה זה מבוסס על הקמתה של הרפובליקה הסינית בשנת 1912 (שנה 1), כך ששנת 2011 בלוח השנה הגרגוריאני תואמת לשנה 100 בלוח השנה הרשמי של טייוואן, מה שהציב בעיות פוטנציאליות עבור כל תוכנית שמתייחסת לשנים רק לשנתיים כערכים דו-ספרתיים. מכיוון שבאופן כללי רק משרדים ממשלתיים השתמשו במערכת הרשמית, ההשפעה של באג המחשבים 2011 על המגזר הפרטי הייתה מינימלית. הפוטנציאל להשפיע על מערכות ממשלתיות היה עניין אחר. עם זאת, מספר רב של מחשבים ממשלתיים כבר השתמשו במערכת תלת ספרתית לתאריכים, כאשר האפס שימש כספרה הראשונה לשנים מתחת למאה (2010 והלאה בלוח השנה הגרגוריאני). כמה מסמכים ממשלתיים כגון רישיונות נהיגה כבר מתייחסים לשנים מעל 100; דווחו רק תקלות קלות.[דרוש מקור] חלק ממשתמשי אייפון דיווחו כי ההתראה שלהם לא פעלה ב-1 בינואר 2011. לוח השנה הצפון קוריאני (ג'וצ'ה) הושפע באותו יום כמו טייוואן, שכן לוח השנה של צפון קוריאה מבוסס גם על אירוע שקרה בשנת 1912 – יום הולדתו של קים איל-סונג. באגים הקשורים לשעה ותאריך (Minguo Year 100 Problem Service Web (Traditional Chinese Only Pinyin news » Taiwan’s Y1C problem Y1C problem FAQ (אורכב 13.03.2010 בארכיון Wayback Machine), Minguo Year 100 Problem Service Web (Traditional Chinese), Retrieve at 2010-04-27 自由時報電子報 (2011-01-02). "百年蟲作怪 100年變00年 - 生活". 自由時報電子報 (בסינית). נבדק ב-2020-12-18.
פטר גאבה

פטר גאבה (בבולגרית: Петър Габе;‏ 18 בפברואר 1857, יליסבטגרד, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) – 27 במרץ 1927, סופיה, ממלכת בולגריה) היה אגרונום, עיתונאי ואיש ציבור יהודי אוקראיני בולגרי. ידוע בכך שב-1894 היה היהודי הראשון שנבחר לאספה הלאומית של בולגריה. בחירתו בוטלה מטעמים אנטישמיים. נולד ב-1857 בעיר יליסבטגרד בשם פסח גבאי יזראלייביץ'. לפי חלק מהמקורות היה ממשפחה של קנטוניסטים. גאבה סיים בית ספר תיכון באודסה ובהמשך עסק בהוראה. באודסה פגש באקתרינה סמוילובנה דוּאֶל (ברוסית: Екатерина Самойловна Дуел) בתו של סוחר דגן אמיד, והשניים נישאו. גאבה התעתד להתחיל לימודים אקדמיים אך לא הותר לו להירשם בשל מוצאו היהודי. גאבה לחם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרת גדוד מתנדבים. בקיץ 1884 היגרו גאבה ומשפחתו לחבל דרום דוברוג'ה בשטחי נסיכות בולגריה. לפי גרסה אחת הגיעו לאור פרסומים בעיתונות הרוסית על כך שממשלת בולגריה מעודדת הגירה לשטחיה לצורכי חקלאות ולפי גרסה שנייה, נאלץ לגלות משטחי האימפריה הרוסית לאור עמדותיו הפוליטיות. גאבה התגורר בבלצ'יק והקים חווה חקלאית מודרנית לתקופתה, אשר שימשה דוגמה לאיכרי הסביבה. הוא הפך לדמות ציבורית מוערכת בקרב תושבי דרום דוברוג'ה. ב-1891 הוענקה לו אזרחות בולגרית. גאבה פרסם מספר מאמרים בעיתונות הבולגרית שעסקו בחשיבות המחקר הכלכלי והאגרונומי לצורך פיתוח החקלאות בבולגריה. כיהן כיועץ לממשלו של קונסטנטין סטואילוב וסייע בהכנת תוכנית כלכלית לפיתוח אזור דרום דוברוג'ה. ב-10 בספטמבר 1884 נערכו בחירות בבולגריה, וגאבה נבחר לציר מטעם אזור דרום דוברוג'ה, לאספה הלאומית השמינית.(בול') ב-15 באוקטובר 1894 נשבע אמונים לפרלמנט בפני הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר מוריץ גרינוואלד על גבי ספר תנ"ך. גאבה הבטיח לגרינוואלד לפעול מול ממשלת בולגריה לתמיכה במערכת החינוך היהודית. התקופה בה נבחר גאבה הייתה רוויה בתקריות אנטישמיות ובכלל זה עלילות דם ופרעות בקהילות שונות, ואנטישמיות זו, קנתה לה אחיזה במערכת הפוליטית הבולגרית. כחדשיים לאחר בחירתו הועלתה בפרלמנט טענה שקרית שגאבה אינו אזרח בולגרי. כונסה ישיבת אספה לנושא ובה נאם גאבה, הזים את השמועות וציין שנבחר בקולם של איכרי דוברוג'ה ולמענם. וכך, בניגוד לזכויות המיעוט היהודי שעוגנו בחוקת טרנובו, הצביעה האספה הלאומית על הדחתו של גאבה ומינוי חבר אספה בולגרי תחתיו. לאחר תבוסת בולגריה במלחמת הבלקן השנייה ואבדן חבל דרום דוברוג'ה לממלכת רומניה, עברה משפחת גאבה לסופיה. הוא היה פעיל בולט למען זכויות המיעוט הבולגרי בחבל דרום דוברוג'ה, ופעל להשבת החבל לבולגריה. בשל עמדותיו אלו נדון למוות שלא בפניו בפני בית דין רומני. גאבה הצטרף לתנועה הציונית בבולגריה והיה פעיל בסניף סופיה של התנועה. הוא הלך לעולמו ב-1927 בסופיה והוא בן 70 שנים. בתו הייתה המשוררת והסופרת הנודעת דורה גאבה. מדיה וקבצים בנושא פטר גאבה בוויקישיתוף פטר גאבה - למען עצמאות בולגריה, באתר kultura.bg (בבולגרית). מלאו 130 שנים להולדתה של דורה גאבה, באתר antimovski-han.org (בבולגרית). יוסף קונפורטי, להפוך לבולגרים - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, הוצאת מכון בן צבי, ירושלים, 2020, ISBN 9789652352125, עמודים 186-185. מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 20. בר-זוהר מכנה את האירוע: "תקרית מבישה".