laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית העלמין קולון

בית העלמין קולון (בספרדית: Cementerio de Cristóbal Colón) הוא בית הקברות הלאומי של קובה הממוקם ברובע ודאדו שבהוואנה, הידוע בשל האנדרטאות, המאוזוליאומים, אחוזות הקבר והקפלות המפוארות שבו, שהפכו אותו גם לאתר תיירות פופולרי. שטחו של בית העלמין 566 דונם וקבורים בו כמיליון בני אדם. בין מיליון הקברים נמנים גם קבריהם של הגנרל מקסימו גומס (מראשי המאבק לעצמאות קובה), הסופר אלחו קרפנטייר, הצלם אלברטו קורדה, המוזיקאי קומפאי סגונדו, ואחרים. בעקבות מצוקה במספר מקומות הקבורה בבית העלמין העירוני של הוואנה במהלך המאה ה-19, הוצא ב-28 ביולי 1866 צו מלכותי המורה על הקמתו של בית עלמין חדש על שם כריסטופר קולומבוס. העבודות על הקמתו החלו ב-30 באוקטובר 1871, ובתוך שנה החלה בו הקבורה באופן רשמי. העבודות הסתיימו רק ב-1886, אז הוקמה גם הקפלה המרכזית (La Capilla central). אף כי מרבית הנקברים היו בני המעמדות הגבוהים, ראשוני הנקברים היו 55 עבדים אפריקאים. צורתו של בית העלמין מלבנית - אורכו 830 מ' ורוחבו 630 מ'. מבנהו סימטרי, וארבע דרכים מרכזיות חוצות אותו לארבעה רבעים שווים בגודלם. הדרכים נפגשות בקפלה המרכזית, שבמרכזו. ככלל, הקברים המפוארים יותר מרוכזים בעיקר בצפון בית העלמין ולאורך הדרכים המרכזיות, ואילו בחלקו הדרום-מזרחי קברים פשוטים יותר וכן קברים של מי שאינם קתולים, קורבנות מגפות, ועד 1924 גם שחורים ובני תערובת. עם האתרים המרכזיים בבית העלמין נמנים אתרים אלה: השער הראשי (Portada Principal), בכניסה הצפונית לבית העלמין, מורכב משלוש קשתות, המרכזית שבהן גבוהה ורחבה מהיתר. רוחב השער 34 מטר וגובהו המרבי 22 מטר. ב-1901, נוספו בו שלוש דמויות המייצגות את האמונה, האהבה והתקווה. הדמויות פוסלו משיש איטלקי שהובא מקרארה. אנדרטת הכבאים (Mausoleo de los Bomberos) הוקמה לזכרם של 28 כבאים שנספו בשריפה שפרצה בהוואנה ב-17 במאי 1890. בניית האנדרטה החלה ב-19 בדצמבר 1892 וגופות הכבאים נטמנו תחתיה ב-22 ביולי 1897. קבר אמליה גוירי (Amelia Goyri), מכונה גם לה מילאגרוֹסָה ("בעלת הנס"). אמליה גוירי נפטרה בזמן הלידה ב-3 במאי 1901, בגיל 23. על פי האמונה המקומית, כשארון הקבורה נפתח בשנת 1914, נמצאה בו גופתה של גוירי כשהיא אוחזת בגופת בנה. שתי הגופות לא העלו כל סימני ריקבון. אלמנהּ של גוירי ביקר בקבר מדי יום והשאיר בביקוריו זר פרחים. לאחר מותו, ב-1941, התפתחה מסורת של עלייה לקבר. העולים לרגל משאירים אף הם זרי פרחים על קברה של גוירי, ומביעים משאלות. אנדרטאות שונות ברחבי בית הקברות יוחדו, בין היתר, לסטודנטים לרפואה, לקורבנות מלחמת צרפת–פרוסיה, לוותיקי מלחמת העצמאות הקובנית, ללוחמי הגראנמה, ואף לשחקני בייסבול. אנדרטת הכבאים השער הראשי (לפני הוספת הדמויות ב-1901) מדיה וקבצים בנושא בית העלמין קולון בוויקישיתוף
המנון סלובקיה

ברק מעבר לטטרה (בסלובקית: Nad Tatrou sa blýska) הוא ההמנון הלאומי של סלובקיה. ההמנון מכיל את שני הבתים הראשונים של השיר, שנכתב בשנת 1844 על ידי המשורר הסלובקי ינקו מטושקה. השיר נכתב בשנת 1844 כמילים אלטרנטיביות למנגינה של שיר העם הסלובקי "היא חפרה באר" (Kopala studienku). השיר הושר לראשונה במסגרת מצעד מחאה נגד השלטונות ההונגריים, בגלל פיטורי פרופסור לבלשנות אשר עסק בקודיפיקציה של השפה הסלובקית. בתקופת אביב העמים זכה השיר לפופולריות רבה, אך הוא הודפס לראשונה רק בשנת 1851. בשנת 1920 הוכלל הבית הראשון של השיר בהמנון של צ'כוסלובקיה לאחר בית אחד מתוך שיר אחר שכיום הוא המנון צ'כיה הנוכחי. בשנת 1993, עם ההכרזה על עצמאות סלובקיה, פורק ההמנון הצ'כוסלובקי לשניים - הבית השני שלו היה להמנון סלובקיה, יחד עם בית נוסף (הבתים הראשון והשני של השיר הסלובקי המקורי), בעוד שלבית הראשון של ההמנון הצ'כוסלובקי צורף בית נוסף ואלה היו להמנון הצ'כי "היכן ביתי?". מדיה וקבצים בנושא המנון סלובקיה בוויקישיתוף המנון סלובקיה, באתר Discogs (באנגלית) מנגינת ההמנון ב MP3 Slovak national anthem Marcel Cornis-Pope ,John Neubauer, History of the Literary Cultures of East-Central Europe, John Benjamins, Publishing Company, 2004, עמוד 275, מייחס את צירוף הבית הראשון להמנון צ'כוסלובקיה רק לשנת 1969 בה הפכה צ'כוסלובקיה לפדרציה של צ'כיה וסלובקיה
G3: Live in Concert

G3: Live in Concert הוא אלבום הופעה חיה הראשון של הרכב G3, שבו מופיעים ג'ו סטריאני, סטיב ואי ואריק ג'ונסון. האלבום יצא במארז DVD וכן במהדורת CD שכללה סט שירים שונה. הרעיון של הרכב G3, אותו יצרו ג'ו סטריאני וסטיב ואי, הוא שכל גיטריסט מבצע מספר מועט משיריו, ולבסוף שלושתם מבצעים יחדיו גרסאות כיסוי שונות כמחווה לגיטריסטים מפורסמים. "Cool #9" "Flying in a Blue Dream" "Summer Song" "12 to 12 Vibe" "Manhattan" "S.R.V." "Answers" "Segueway Jam Piece" "For the Love of God" "The Attitude Song" "Going Down" (דון ניקס), גרסת כיסוי לשיר בביצועו של נגן הבלוז פרדי קינג – 5:47 "My Guitar Wants to Kill Your Mama" (פרנק זאפה), גרסת כיסוי לשירו של פרנק זאפה – 5:21 "Red House" (ג'ימי הנדריקס), גרסת כיסוי ל-The Jimi Hendrix Experience ‏- 9:12 כל השירים נכתבו בידי ג'ו סטריאני "Cool #9" – 6:47 "Flying in a Blue Dream" – 5:59 "Summer Song" – 6:28 כל השירים נכתבו בידי אריק ג'ונסון אלא אם צוין אחרת "Zap" – 6:07 "Manhattan" – 5:16 "Camel's Night Out" (קייל ברוק, מארק יאנגר-סמית') – 5:57 כל השירים נכתבו בידי סטיב ואי "Answers" – 6:58 "For the Love of God" – 7:47 "The Attitude Song" – 5:14 "Going Down" – 5:47 "My Guitar Wants to Kill Your Mama" – 5:21 "Red House" - 9:12 ג'ו סטריאני - גיטרה חשמלית, שירה סטוארט האם - גיטרה בס ג'ף קמפיטלי - תופים סטיב ואי - גיטרה חשמלית מייק קנלי - גיטרה מלווה, סיטאר, קלידים, שירה פיליפ בינו - גיטרה בס, כלי הקשה מייק מנגיני - תופים, כלי הקשה אריק ג'ונסון - גיטרה חשמלית, שירה רוסקו בק - גיטרה בס סטיבן ברבר - קלידים ברנן טמפל - תופים מידע על האלבום G3: Live in Concert באתר MusicBrainz האלבום G3: Live in Concert באתר Discogs
אדנילאט קינאז

אדנלאט קינאז (ADK בקיצור) הוא אנזים בעל פעילות פוספוטרנספראז (מעביר קבוצת פוספט), בעל תפקיד חשוב בשמירה על מאזן האנרגיה בתא. אנזים זה מזרז את התגובה ההפיכה: 2ADP ⇔ ATP + AMP . הריאקציה נהיית ספונטנית כאשר משק האנרגיה בתא קטן (לדוגמה בעת מאמץ אינטנסיבי), כלומר, ריכוז ATP יורד וריכוזי ADP ו- AMP קטנים. על מנת למנוע הידרוליזה של ATP ל ADP+Pi, אחרי הקישור האתר הפעיל נסגר על הסובסטרטים ומונע כניסה של מים לאתר הפעיל. כלומר, הריאקציה מבצעת במיקרו-סביבה נטולת מים, ולכן ההידרוליזה נמנעת. מדיה וקבצים בנושא אדנילאט קינאז בוויקישיתוף
אגם עסל

אגם עסל (בערבית: بحيرة عسل - בוחיירה עסל, "אגם הדבש"; בצרפתית: Lac Assal) הוא אגם מלוח במרכז ג'יבוטי, בתוך משולש עפר. בגובה של 155 מ' מתחת לפני הים, חופיו הם הנקודה היבשתית הנמוכה ביותר באפריקה, והאזור הנמוך בעולם אחרי חופי ים המלח, בקעת הירדן, הכנרת ועמק טורפן שבצפון סין. האגם נמצא בתוך לוע של הר געש. אורכו 19 ק"מ ורוחבו 7 ק"מ, ושטחו הכולל 54 קמ"ר. עומקו הממוצע 7.4 מ', והוא מכיל 400 מיליון מ"ק מים. אגם עסל הוא האגם השני המלוח ביותר בעולם, עם מליחות מים של 34.8%. אחרי אגם ונדה עם מליחות של 35%, ולפני ים המלח, עם מליחות של 34.2% (2011). יש גופי מים קטנים כמו אגם דון חואן, עם מליחות של 44%. לשם השוואה, מליחות מי הים התיכון היא 3.5% עד 3.9%. מדיה וקבצים בנושא אגם עסל בוויקישיתוף אגם עסל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ימות ואגמים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנק מרמורוש, בלנק ושות'

בנק מרמורוש, בלנק ושות' (ברומנית: Banca Marmorosch, Blank & Co) הוא בנק שנוסד ונוהל על ידי יהודים רומנים, היה אחד הבנקים הוותיקים ביותר של רומניה ובמהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, הבנק הגדול והחזק ביותר ברומניה. בשנת 1848, בתקופת המהפכה בוולאכיה, הסוחר היהודי הוולאכי יעקב מרמורוש ייסד בבוקרשט עסק שפעל בתחומי המסחר ומתן הלוואות ונשא את שמו. מאוחר יותר עשה שותפות עם הבנקאי היהודי יעקב לבל, גיסו של בלנק ובשנת 1864 עם מאוריצ'יו בלנק. ב-1865 הצליח לבל לשכנע את הבנק האימפריאלי העות'מאני לפתוח סניף ברומניה תחת השם "הבנק של רומניה" (Banque de Roumanie). ב-1870 פרש יעקב מרמורוש מעבודתו ונסע לווינה. בלנק שינה ב-1874 את שם הבנק ל"מרמורוש, בלנק ושות'", בנק מקושר לבנק הווינאי של יצחק לבל והפסיק כל פעילות שלא הייתה בתחום הפיננסי. ב-1905 הפכה השותפות לחברת מניות עם הון רשום של 8,000,000 ליי, שהוגדל מאוחר יותר ל-125,000,000 לאי. במלחמת העצמאות של רומניה תמך הבנק בפעולות הצבאיות של הממשלה ובעקבות זאת, כעבור שנתיים, הפרלמנט הרומני העניק למאוריצ'יו בלנק את האזרחות הרומנית (הרומנים מנעו את האזרחות מרוב יהודי רומניה עד אחרי מלחמת העולם הראשונה). בשנת 1878 הבנק מימן, יחד עם היזם Leon Guillaux, את סלילת מסילת הברזל בין בוקרשט ובין פרדאל ובשנת 1882 את המנהרה בין ברבושי ובין גאלאץ. מאותה שנה מימן הבנק את התיעול של בוקרשט. ב-1887 הבנק השתתף בהקמת בית החרושת לנייר בסקאן (Scăeni). מ-1889 הבנק היה לחברה בערבון מוגבל של בנק Darmstädter מברלין ושל הבנק המסחרי של פשט עם הון של שניים וחצי מיליוני פרנקים. הבנק, יחד עם המהנדס I. G. Cantacuzino, הניח את היסודות של בית החרושת למלט בבראילה ומימן את מסילות הברזל בקווים דורוחוי-יאשי ורמניקו ולצ'אה-קאינן (Câineni), בשנת 1895. ב-1897 ייסד הבנק את חברת הביטוח Generala (הכללית), עם הון של שלושה מיליוני פרנקים. ב-1898 המיר הבנק 54 מיליוני פרנקים, הלוואה שקיבלה עיריית בוקרשט וארגן מחדש את בית החרושת לסוכר בקיטילה (Chitila) עם הון של שניים וחצי מיליוני פרנקים. משנת 1905 החברה נרשמה כחברה אנונימית עם הון של שמונה מיליוני פרנקים. עסקי הבנק התרחבו גם מחוץ לרומניה, השתתפות בהלוואה של 35,000,000 פרנקים לעיריית סופיה וייסוד הבנק למסחר והשקעות של סלוניקי. בשנות העשרים של המאה העשרים בנק מרמורוש, בלנק ושות' היה הבנק המסחרי הגדול והחזק ביותר ברומניה. לבנק היו 25 סניפים ברומניה ו-4 סניפים בחו"ל, בפריז, בווינה, באיסטנבול ובניו יורק. הבנק היה מעורב בניהול 115 פירמות, שדרכן היה מקורב למחנה בניות הברית של ההסכמה הלבבית, אך שמר גם על הקשרים הוותיקים עם השותפים מהבנק הווינאי ומהבנק הבודפשטי. כתוצאה מהמשבר הכלכלי העולמי של 1929 נקלע הבנק ב-1931 לקשיי נזילות והתקשה לעמוד בפדיון החסכונות, במיוחד לאחר שהציבור המבוהל עמד בתורים ארוכים, כדי להוציא את כספו. כשהבנק נכנס למצב של אי יכולת לעמוד בהתחיבויותיו ונדרש הסדר נושים, התערב הבנק הלאומי של רומניה, לקח על עצמו חובות בלתי ניתנים לגבייה והעניק לבנק אשראי מועדף. בהמשך קיבל הבנק זיכיון של המדינה בתחום ממכר מוצרי הטבק, בתנאי שישיב לבנק הלאומי את האשראי שקיבל ממנו, תוך 14 שנים. בשנת 1948, לאחר מאה שנות קיום עצמאי, הולאם הבנק. Aristide Blank, un poet ratacit in afaceri (ברומנית) Marmorosch Blank Bank in Difficulties: M. Aristide Blank Resigns and is Succeeded As Director Genera (באנגלית)
לניר

האם התכוונתם ל... אבי לניר – טייס קרב ישראלי נעם לניר – איש עסקים ישראלי, בנו של אבי לניר בוב לניר – כדורסלן עבר אמריקאי צבי לניר – חוקר בתחום החשיבה המערכתית ענבר לניר – ג'ודוקא ישראלית
פארק יצחק רבין

פארק יצחק רבין הוא פארק מיוער המשתרע על פני שטח בן כ-15,000 דונם. הפארק נמצא באזור שער הגיא. בצד מערב נמצאים נחשון ובקוע ובצד מזרח האנדרטה לזכר פורצי הדרך לירושלים שליד מחלף שורש. הפארק נקרא על שם ראש הממשלה יצחק רבין, אשר היה מפקד חטיבת הראל של הפלמ"ח במלחמת העצמאות. אחד מתפקידיה החשובים של החטיבה היה להגן על הדרך מהשפלה לירושלים באזור שער הגיא. מבנה הח'אן בשער הגיא שהיה נטוש שנים רבות, שוקם על ידי הקרן קיימת לישראל ובעתיד יהיה בו מרכז מידע למבקרים בפארק רבין. הפארק נמצא בשפלת יהודה ובהרי יהודה וחוצות אותו דרך בורמה, דרך הג'יפים, רכס השיירות ורכס המשלטים. שער הגיא הוא נקודת חיבור בין שתי יחידות הנוף המרכזיות בפארק שהן שפלת יהודה והרי יהודה. שפלת יהודה הוא האזור ממערב לכביש צומת שער הגיא - צומת שמשון כביש 3 והרי יהודה הם האזור ממזרח לכביש. ברחבי הפארק דרכי עפר המתאימות לנסיעה ברכב פרטי, מצפורים וחניוני נופש. בפארק מצויים אתרי מורשת קרבות תש"ח, כמו דרך בורמה והמשלטים בשמורת המסרק. בפארק מדרגות ושרידי חקלאות קדומה באזור דרך המשלטים ודרך דיפנבייקר (על שם ג'ון דיפנבייקר שהיה ראש ממשלת קנדה). במסלולי הפארק נמצאים שרידי דרך רומית ומבנים ביזנטיים ועות'מאנים. הפארק כולל גם את חאן שער הגיא, את רכס השיירות, את רכס המשלטים, את מצפה הראל, את תצפית נווה שלום, את עיינות סוסין ואת מרכז הקרן הקיימת באשתאול. בפארק נמצא גן יפני על שם האב טקג'י אוצוקי אשר פותח בסיוע אגודת הנוצרים היפנים ידידי ישראל (בית שלום יפן). רוב שטחו של הפארק מכוסה יערות נטועים וחורש טבעי. באשתאול נמצאת משתלה גדולה של הקרן הקיימת והיא מספקת את רוב העצים לייעור במקום. היער הראשון באזור ניטע בשנת 1930 בידי מחלקת הנטיעות של ממשלת המנדט הבריטי. המטרה הייתה להאט את סחף הקרקע מהרי יהודה ולהחזיר לנוף את המראה המקורי מהעבר המקראי בו הייתה נפוצה חקלאות מדרגות. בשנות ה-50 של המאה ה-20, בימי העלייה הגדולה לישראל, הועסקו עולים רבים בעבודות ייעור ונטיעה במקום. ב-2 ביולי 1995 פרצה במקום שרפה גדולה, שפגעה בשטחי יער נרחבים ופגעה גם ביישובים שנמצאו בשולי היער. בשנים האחרונות הורחבו המגוון של מיני העצים שנטעו ביער כדי לחזור ליער הטבעי. סך כל שטח היערות בפרוזדור ירושלים הוא כ-100 אלף דונם ונטועים בו כ-7 מיליון עצים שקרן קיימת לישראל החלה בנטיעתם בשנות ה-20 של המאה ה-20. בדרום – מכיוון מצפה הראל; בצפון - מנווה שלום; במזרח - מכביש שורש בית מאיר ומאנדרטת פורצי הדרך לירושלים; במרכז - שתי כניסות מכביש צומת שער הגיא צומת שמשון; במערב - מכוון שער הגיא; חורש לזכר עולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל חורשת הסרנים (בתהליך עבודה). רמי יזרעאל, "הנצחה בשדה המערכה: פארק רבין", בתוך: אלי שילר וגבריאל ברקאי (עורכים), 'ובדמם הבוקר יעלה': זיכרון והנצחה בישראל, אריאל, 171–172, ירושלים: הוצאת אריאל, אוקטובר 2005 - תשרי תשס"ו, עמ' 131–133 מדיה וקבצים בנושא פארק יצחק רבין בוויקישיתוף פארק רבין באתר הקרן הקיימת לישראל פארק יצחק רבין באתר צופית nrg מעריב, תוכנית "פארק רבין" אושרה, באתר nrg‏, 6 בנובמבר 2007 פארק רבין, עכבר העיר מפת דרך בורמה בפארק יצחק רבין רונית סבירסקי, פארק רבין: מטיילים לזכרו באזור שבו נלחם, באתר ynet, 7 בנובמבר 2011 פארק רבין באתר קק"ל
הרובע השבעה-עשר של פריז

הרובע השבעה-עשר של פריז (בצרפתית: XVIIe arrondissement) הממוקם בגדה הימנית, הוא אחד מעשרים הרבעים של פריז, צרפת. ברובע שני מוקדי פעילות מרכזיים: בחלקו הצפוני, מתחם מעמד הפועלים המרוכז סביב כיכר קלישי הוא שלוחה של אזור החלונות האדומים של רובע פיגאל; בחלקו הדרומי, מתחם המעמד הבינוני-גבוה שסביב שדרות דה טרן (Avenue des ternes) ושוק פונסלה (Marché Poncelet), מעוצב בסגנון אוסמן. ברובע השבעה-עשר של העיר נמצא מרכז התערוכות הגדול פלה דה קונגרס (Palais des Congrès), ומעליו מתנשא גורד השחקים של מלון קונקורד-לפאייט. שטח הקרקע של הרובע הוא 5.669 קמ"ר. כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השבעה-עשר הם: רובע טרן (Quartier des Ternes) רובע פלן מונסו (Quartier de la plaine Monceau) רובע בטיניול (Quartier des Batignolles) רובע אפנט (Quartier des Épinettes) פארק מונסו כיכר קלישי פיגאל פאלה דה קונגרס אתר האינטרנט הרשמי של הרובע השבעה-עשר של פריז (בצרפתית) הרובע השבעה-עשר של פריז, ברשת החברתית פייסבוק הרובע השבעה-עשר של פריז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הרובע השבעה-עשר של פריז, ברשת החברתית LinkedIn
יעקב בירב (המאה ה-18)

רבי יעקב בן חיים בירב ממחדשי היישוב היהודי בטבריה וחתנו של רבי חיים אבולעפיה. נודע בשל ספר זיכרונותיו המתאר את "הרפתקאות מחדשי היישוב בטבריה" במאה ה-18. בירב, מצאצאי רבי יעקב בירב הראשון, נולד בצפת ובה נישא לבתו של רבי חיים אבולעפיה. ירד מארץ ישראל בסביבות ה'ת"ע (1710) והתגורר באיזמיר כשלושים שנה. בשנת ה'ת"ק (1740) חזר לארץ ישראל בשיירה גדולה בראשות חותנו כדי לחדש את היישוב היהודי בטבריה. זכרונותיו, המובאים בספרו של אברהם יערי, מתארים את האירועים במאה ה-18 בגליל בכלל ובעיר טבריה בפרט. אירועים שאותם הכתיר בכינוי "הרפתקאות מחדשי היישוב בטבריה". סיפורו התחיל בשנת 1740, אז הוזמן חמיו על ידי שליט הגליל דאהר אל עומר, להתיישב בטבריה ו"לחדש את מסורת אבותיו", לשבת על כיסא הרבנות של סבו, שהיה המרא דאתרא של העיר לפני שנחרבה. הרב אבולעפיה חידש והחיה את היישוב היהודי בעיר. בשנת 1742 קיבל חמיו איגרת מיהודים חשובים בדמשק, ובה נאמר כי סולימאן אל-עדאם הוואלי של דמשק עומד לכבוש את טבריה, להחריב את בתיה ולהרוג את יושביה. יעקב בירב מספר על תוצאות ההתקפה הארטילרית על טבריה: פגזים נופלים עליה לרוב אך הם נוחתים בשדות פתוחים בתוך העיר או מגיעים למים בים כנרת. בעיר עצמה הבתים לא נפגעים וחיי התושבים נמשכים כסדרן. אפילו אין מצור על העיר והאספקה החקלאית מגיעה כסדרה לטבריה. סולימאן מחזיק בתואר של מנהיג המשלחת הרשמית של העולים לרגל מדמשק למכה, פעם בשנה. הזמן דוחק וסולימאן נאלץ לחזור לדמשק. יהודי העיר קובעים את יום הנסיגה, ד' כסלו, ליום פורים מיוחד ליהודי טבריה. סולימאן מחליט לבוא לטבריה פעם השנייה. הפעם הוא לא מספיק להגיע לעיר ובדרך אליה הוא נתקף מהרעלת קיבה ומת. בירב מסיים את זיכרונותיו במשפטים אלה: "כלי המלחמה הוסעו לעכו, את ה"פגר" הוליכו לדמשק ויום ז' אלול נקבע ליום שמחה וששון. כי בו נפגר המשנה ומת, כן יאבדו כל אויבך ה', כן תראנו התשועה הגדולה בביאת משיחנו במהרה בימינו. אמן כן יהי רצון". יעקב (בן חיים) בירב, זמרת הארץ, עם מבוא והערות על ידי מאיר בניהו, סדרת "מקורות - ארץ ישראל", הוצאת מוסד הרב קוק, תש"ו. יעקב (בן חיים) בירב, זמרת הארץ, ליקט וערך אהרן בחבוט, הוצאת מכון בני יששכר, ירושלים, תשמ"ו (מהדורה מורחבת). אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א': פרק ב': הרפתקאות מחדשי היישוב היהודי בטבריה, מזכרונות ר' יעקב בירב. תק"ב–תק"ג (1743–1742), עמ' 74–100. בני נחשון, ‏המצור על טבריה על פי זמרת הארץ על פי ר' יעקב בירב, קתדרה 14, ינואר 1980 זמרת הארץ, בודפשט, תרפ"ג / 1923, באתר היברובוקס זמרת הארץ, מהדורת ליוורנו, תק"פ / 1820, באתר היברובוקס יעקב בן חיים בירב, דף שער בספרייה הלאומית
צפחה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... צפחה – (schist) סוג של סלע מותמר בעל גבישים בינוניים עד גסים המתאפיין בהיערכות לווחית ובמישורי פצילות מחוספסים שיסט – צפחה לווחה – (Slate) סלע מותמר זעיר-גביש המתאפיין בהיערכות לווחית ובמישורי פצילות חלקים (מתורגם לעיתים בטעות כצפחה) לוח צפחה – לוח עשוי לווחה (נחשב בטעות לצפחה) ששימש כמצע לכתיבה לתלמידים בעבר
דומינגו דה לה קלסדה

דומינגו דה לה קלסדה (ספרדית: Domingo de la Calzada, נולד ב-12 במאי 1019 - מת ב-1109) הוא קדוש נוצרי מארץ הבסקים. הוא אחד ממפתחי דרך סנטיאגו בלה ריוחה והפולחן הקשור בה ובמקום קבורתו המיתי של יעקב בן זבדי. שמו בספרדית הוא למעשה, מילולית, דומיניקוס של השביל/דרך. דה לה קלסדה נולד כדומינגו גרסיה כבנם של איכר בשם חימנו גרסיה ואשתו, אורודולסה, בכפר וילוריה דה ריוחה, המצוי כיום ליד עיירה שהקים דומינגו והקרויה על שמו. בתחילה, ניסה להצטרף למסדר הבנדיטיקני (בוולוונרה ובסן מילאן דה לה קוגויה), אך נדחה. הוא הפך לנזיר מתבודד ביערות ליד איואלה, באותו אזור. ב-1039 הוא החל לעבוד עם גרגוריוס הרביעי מאוסטיה, שהיה הבישוף של אוסטיה ונשלח לקלאורה כשליח האפיפיור להילחם במכת ארבה בנווארה ובלה-ריוחה. דומינגו דה לה קלסדה מת בסנטו דומינגו דה לה קלסדה בגיל 90. מדיה וקבצים בנושא דומינגו דה לה קלסדה בוויקישיתוף
בית אימפריאל כימיקל

בית אימפריאל כמיקל (באנגלית: Imperial Chemical House) הוא מבנה הממוקם בשכונת מילבנק ברובע וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. המבנה נבנה בין השנים 1927–1929 על פי תכנונו של האדריכל סר פרנק ביינס בסגנון נאו-קלאסי האופייני ללונדון בתקופה שבין שתי מלחמות העולם והמכונה "סגנון נאו קלאסי אימפריאלי" (Imperial Neoclassical). המבנה נבנה בעת שנבנה בית התמזה הסמוך, מעברה השני של דרך הורספרי (Horseferry Road). המבנה יועד עבור תעשיות אימפריאל כימיקל, ואילו בית התמזה נבנה עבור חברות שונות. בקומה החמישית של המבנה מצויה מרפסת המעוטרת בדמויות אלגוריות מעשה ידי הפסל צ'ארלס סארג'נט ג'אגר: "הבנאי", "התחבורה הימית", "החקלאות" ו"כימיה". בית התמזה (משמאל) ובית אימפריאל כימיקל (מימין) חזית המבנה "תחבורה ימית" "חקלאות" "כימיה" "הבנאי" מדיה וקבצים בנושא בית אימפריאל כימיקל בוויקישיתוף פסלי בית אימפריאל כמיקל
יעיש גיאת

הרב יעיש גיאת (1840 – 1929) היה חכם תימני; מאחרוני המקובלים שידעו קבלה מעשית בעיר צנעא שבתימן. נולד בצנעא שתימן לרב חיים גיאת, שעסק בצורפות, ולבת למשפחת עוזרי. לדברי נינו, סבו של הרב גיאת הגיע מגרמניה לתימן בשל קשיי הפרנסה. התייתם מאביו כאשר היה בגיל שש בערך, ובשל קשייה הכלכליים של המשפחה המיותמת מאב נמנע ממנו ללמוד תורה בצעירותו. על פי המסופר, כמה שנים לאחר מכן הוא הוזמן לעלות לקריאת התורה בשבת, אך כיוון שלא ידע לקרוא - הוא התבייש מאוד, ובכה במשך כל אותה שבת. יום לאחר מכן הוא עזב את צנעא, ופנה לכפר חמדה, אחד הכפרים הצפוניים יותר, ושם למד תורה עד שהיה למלמד תינוקות. על פי עדות בנו, היה אומר "שהילדים יותר חריפים ממנו ו[הוא] למד מהם". עם הזמן נעשה בקיא בהלכה ובקבלה, גם מעשית. בהמשך הוא חזר לצנעא והתיישב בה, אך גם לאחר חזרתו לעיר הבירה היה ממשיך להסתובב בכפרי תימן. נישא למלוךּ צאלח (אלג'זרי). כאשר התקרב הרב יעיש גיאת לגיל הזקנה, נחלשה ראייתו עד שנתעוור לגמרי, ונזקק למלווה לצורך הליכתו. הרב יעיש גיאת נפטר ביום שישי, בשנת 1929. מסופר שנפטר כשעה בלבד לפני כניסת השבת, ולמרות הזמן המועט שנותר לקבורה, הצליחו אנשי החברה קדישא לעשות את הכול כראוי ולקברו לפני כניסת השבת. נינו, הרב יעיש גיאת, השיא משואה ביום העצמאות תשפ"א. יעיש גיאת (נינו), וכשורש תהא הזמורה, הוצאת המשפחה, עמ' 6 יעיש גיאת (נינו), וכשורש תהא הזמורה, הוצאת המשפחה, עמ' 11 בעל חנות תבלינים בן 102 ישיא משואה, באתר ישראל היום, 5 באפריל 2021
בית הגילדות של מידלסקס

בית הגילדות של מידלסקס (באנגלית: Middlesex Guildhall) הוא מבנה הממוקם בפינה הדרום מערבית של כיכר הפרלמנט ברובע וסטמינסטר של לונדון בירת הממלכה המאוחדת. באוקטובר 2009, החל המבנה, שעבר שיפוצים, לשמש כמושב בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת. המבנה נבנה בין 1906 ו-1913 על פי תוכניות של האדריכל ג'י. ס. גיבסון בסגנון "אר נובו גותי" - סגנון המשלב בין האר נובו האופייני לראשית המאה ה-20 עם פסלי גרגוילים בסגנון ימי הביניים. הפסלים שבבניין פוסלו על ידי הפסל הנרי צ'ארלס פהר. בחלקו האחורי של המבנה שולבה דלת מהמאה ה-17 שמקורה בכלא טות'היל פילדס בריידוול שעמד קודם לכן במקום. אף שהסיטי של וסטמינסטר לא הייתה חלק ממחוז מידלסקס, המבנה שימש כמקום מושב מועצת מחוז מידלסקס ולאחר מכן כבניין עבור בתי המשפט של המחוז. עם ההחלטה על הקמת בית המשפט העליון, בשנת 2005, הוחלט שהבניין ישמש כמשכנו של בית המשפט העליון והחל בשיפוצו על פי תוכניות של האדריכל נורמן פוסטר. במסגרת תוכניות אלה הוחלט להסיר עיטורים רבים המצויים באולמות המשפט - החלטה שעוררה ביקורת, שכן מדובר בבניין שהוכרז כבניין בעל חשיבות אדריכלית שיש לשמרו. מדיה וקבצים בנושא בית הגילדות של מידלסקס בוויקישיתוף מאמר מאת ארגון "הגנו על מורשת בריטניה" "SAVE Britain's Heritage" כנגד השיפוצים במבנה
אלברטי

האם התכוונתם ל... ג'וזפה מטאו אלברטי – מלחין איטלקי דומניקו אלברטי – זמר, נגן ומלחין איטלקי לאונה בטיסטה אלברטי – איש אשכולות איטלקי בן תקופת הרנסאנס אלברטי - כיום חלק מאלברטירשה בהונגריה אלברט
הרביעייה והתוכי

הרביעייה והתוכי היא סדרת ספרים שנכתבה על ידי איניד בלייטון. בסדרה זו מסופר על שני זוגות של אח ואחות יתומים בני 9–13, הנפגשים לראשונה אצל מורה מקדם בזמן חופשת הקיץ. הרביעייה יוצאת לחופשה משותפת אצל דודתם של האחים פיליפ ודינה. במהלך החופשה הם נתקלים בבלש מוסווה המכונה ביל סמאגס, ועוזרים לו לפתור תעלומה. בכל אחד מהספרים מתמודדת החבורה עם תעלומה אחרת ועם סכנות שונות. בסופו של הספר הראשון הרביעייה זוכה בפרס גדול על פיענוח התעלומה, מה שמאפשר לאימם האלמנה של פיליפ ודינה לגדלם בביתה ואף לאמץ את ג'ק ולוסי-אן. הספרים הבאים מתרחשים לאחר שהרביעייה יוצאת לחופשה אצל אימם, ובמהלכה הם נפגשים בבלש אותו הכירו בחופשה הראשונה. בספר השישי אימם נישאת לידידם הבלש. פיליפ – הבוגר שבחבורה, יתום מאביו, מסוגל לאלף כל חיה. דינה – אחותו של פיליפ, מתקוטטת עמו לעיתים קרובות. ג'ק – יתום מאביו ואמו, חובב ציפורים מושבע. לוסי-אן – אחותו של ג'ק, העדינה שבחבורה. קיקי – התוכי של ג'ק. רגיל לומר "מה חבל, כה חבל, נורא חבל" באי ההרפתקאות (1983– כנופיית זייפני שטרות פועלת באי שומם. בטירת ההרפתקאות –(1983) טירה נטושה משמשת מרגל מפורסם. בעמק ההרפ)תקאות (1983) – החבריה מגיעים בטעות לעמק נידח, ומצילים את יושביו משודדים אכזרים בים ההרפתקאות (193)– מבריחי נשק הפועלים באיים חוטפים את ביל סמאגס. בהר ההרפתקאות (1983) – גאון מטורף ממציא כנפיים האמורות לאפשר לעוף, ומאלץ קורבנות לקפוץ עמן מראש הר בספינת ההרפתקאות (1983) – חיפוש אחר מטמון עתיק. בקרקס ההרפתקאות (1983) – יורש העצר של "טאורי אסיה" נחטף ביחד עם פיליפ דינה ולוסי אן. ג'ק מחלץ אותם ביחד עם פרדו ידיד מקומי. הרביעייה והתוכי בנהר ההרפתקאות (1983) – גילוי קברי מלכים עתיקים, ומאבק בשודדי קברים. חבורת הבלשים והכלב
משוואת היל

משוואת היל היא משוואה בתחום הביוכימיה אשר משמשת לאפיון הקישור, בשיווי משקל כימי, בין חלבונים לבין הליגנדים שלהם (במרבית המקרים המשוואה משמשת לתיאור הקישור בין אנזימים לבין הסובסטרטים שלהם). המשוואה קרויה על שמו של ארצ'יבלד היל, ביופיזיקאי שפיתח אותה בשנת 1910 כאשר תיאר את הקישור הסיגמוידאלי של חמצן להמוגלובין. במקרים רבים בביוכימיה קשירת ליגנד (או סובסטרט באנזימים) אחד לחלבון גורמת לשינוי (עליה או ירידה) בזיקה של ליגנדים נוספים לאותו חלבון. התנהגות זו נקראת קואופרטיביות. משוואת היל מתארת את החלק היחסי (פרקציה) של החלבון אליו קשורים ליגנדים כפונקציה של ריכוז הליגנדים, ומאפשרת לאמוד את מידת הקואופרטיביות של החלבון. משוואת היל: θ = [ L ] n K d + [ L ] n = [ L ] n ( K A ) n + [ L ] n {\displaystyle \theta ={[L]^{n} \over K_{d}+[L]^{n}}={[L]^{n} \over (K_{A})^{n}+[L]^{n}}} ובצורתה הלוגריתמית (המהווה, למעשה, ליניאריזציה של משוואת היל): log ⁡ ( θ 1 − θ ) = n log ⁡ [ L ] − n log ⁡ K A {\displaystyle \log \left({\theta \over 1-\theta }\right)=n\log {[L]}-n\log {K_{A}}} [L] מייצג את ריכוז הליגנד. Kd הוא קבוע הדיסוציאציה (כימיה) (קבוע שווי משקל עבור ריאקצית ניתוק הקשר בין הליגנד לחלבון). KA מייצג את ריכוז הליגנד שבו חצי מכמות אתרי הקישור בחלבון מאוכלסת על ידי ליגנד (50% קשירה). n קרוי מקדם היל ומייצג את מידת הקואופרטיביות. השיפוע המתקבל במשוואת היל הליניארית הוא מקדם היל. מקדם היל (n) מבטא את מידת הקואופרטיביות, והוא ערך ספציפי המשתנה בין חלבון לחלבון. ישנם, כמובן, חלבונים רבים שאינם קואופרטיביים. מקדם היל של חלבונים אלה שווה ל-1. ככל שמקדם היל נמוך או גבוה מ-1 הקואופרטיביות גבוהה יותר. השיפוע המתקבל במשוואת היל הליניארית הוא מקדם היל. כאשר n=1 החלבון אינו קואופרטיבי. הזיקה של החלבון לליגנד אינה תלויה בקישורם. כאשר n>1 הקואופרטיביות נקראת חיובית: קישור ליגנד אחד לחלבון גורמת לעליה בזיקה בין החלבון לקשירת ליגנדים נוספים (עידוד לקשירתם). החלבונים המוגלובין וקלמודולין הם דוגמאות לחלבונים בעלי קואופרטיביות חיובית. כאשר n<1 הקואופרטיבית נקראת שלילית: קשירת ליגנד אחד לחלבון גורמת לירידה בזיקה בין החלבון לקשירת ליגנדים נוספים. קיום קואופרטיביות שלילית היה מוקד מחלוקת ארוכה. קואופרטיביות. מודל MWC ומודל KNF להסבר מבני-מנגנוני של תופעת הקואופרטיביות.