laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדר קולר

אלכסנדר קוֹלֶר (Koller;‏ 26 בינואר 1886, לבוב, גליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית – י"א בשבט תש"ה, 22 בינואר 1948, חיפה) היה מחנך ארץ-ישראלי יליד גליציה, מנהל בית הספר התיכוני למסחר ומנהלן ומייסדן של גימנסיות בלפור ואהל שם. קולר נולד בשנת 1886 בעיר לבוב (לֶמבֶּרג) שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנו של דב קולר. למד בגימנסיה גרמנית בעירו, ולאחר מכן באוניברסיטאות וינה, ברלין וגרנובל, והשתלם באוניברסיטת לונדון. בשנת 1908 קיבל תואר דוקטור. במשך כמה שנים היה מורה בגימנסיות ממשלתיות ומנהל גימנסיות יהודיות בגליציה. בשנת 1921 עלה לארץ ישראל. בארץ ניהל את בית הספר בזכרון יעקב. לאחר שנה עבר לנהל את בית הספר התיכוני למסחר, שאותו ניהל בשנים 1922–1930. בשנת 1931 ייסד את גימנסיה בלפור בתל אביב. בשנת 1934 ייסד את בית ספר אהל שם ברמת גן, וניהל את שני בתי הספר במקביל. קולר היה מראשוני העיר רמת גן, ובשנת 1927 נבחר למועצת המועצה המקומית. קולר נפטר בביתו בחיפה בינואר 1948, בן 62 במותו. נקבר בבית הקברות בזכרון יעקב. על שמו נמסר גביע לתלמידים מצטיינים בבית ספר אהל שם ברמת גן. נישא למרים לבית פרידמן. בנו דב קולר היה פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. נכדתו דפנה קולר היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, וממייסדי קורסרה (האוניברסיטה המקוונת). דוד קלעי (עורך), ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה, תרצ"ז 1936, עמ' 1996. (הספר בקטלוג ULI) דב קולר, גימנסיה ריאלית בלפור תל אביב, גימנסיה אהל שם רמת גן: ד"ר אלכסנדר קולר המייסד והמנהל, ירושלים: אקדמון, תשס"ד 2003. "Koller, Alexander", in The Near and Middle East who's who, 1945, p. 98. לעזרת יהודי רוסיה ואוקרינה, דואר היום, 31 באוקטובר 1922. בבית הספר התיכוני למסחר, דואר היום, 15 באפריל 1930 גימנסיה ריאלית בלפור, דבר, 1 באוגוסט 1937; גמנסיה אהל שם, דבר, 25 באוגוסט 1939. הנחת אבן הפינה לגימנסיה אהל שם, דבר, 21 בפברואר 1940 המועצה המקומית ברמת גן, דואר היום, 1 במאי 1927. אלכסנדר קולר, דבר, 26 בינואר 1948. רמת־גן: ד"ר אלכסנדר קולר, דבר, 25 בינואר 1948. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל האלה

נחל האלה הוא נחל אכזב בשפלת יהודה הזורם אל מישור החוף הדרומי. שמו משמר את השם המקראי האלה, כמו גם את שם העמק שבו זורם הנחל – עמק האלה. אורכו של הנחל הוא כ־50 ק"מ. תחילתו ממערב לכביש 60 (קו פרשת המים הארצי), במספר יובלים המנקזים את אזור בית אומר - חלחול (בין גוש עציון לחברון), המתחברים מצפון־מערב לעיירות נובא וח'ארס, בנקודת המעבר בין הר חברון לשפלה. מנקודה זו זורם הנחל בכיוון כללי צפון־מערב, דרך עמק האלה. מעט ממזרח לקיבוץ נתיב הל"ה מתחברים לנחל היובלים מנחל עציונה ונחל סנסן, המנקזים את אזור חוסאן, צור הדסה, ביתר עילית וגוש עציון. בסמוך לעזקה ושדות מיכה מתחברים היובלים מנחל יורש ונחל לוזית, המנקזים את אזור נחושה, עזקה, בית ניר, עגור ולוזית. בהמשך דרכו עובר הנחל מעט מצפון לקריית מלאכי ומדרום לבסיס חצור, שם מתחבר אליו נחל הרי"ף, המנקז את אזור חפץ חיים וצומת ראם, סמוך למאגר חצור. הנחל מתחבר לנחל לכיש בסמוך לגשר עד הלום, הנשפך לים התיכון מצפון לאשדוד. נחל האלה על יובליו השונים מנקז את כל השטח שבין חוסאן וצור הדסה ועד נחל תלם (מעט מצפון לכביש 35), וכן שטח נרחב בשפלת יהודה, בין נחושה, לוזית וכפר מנחם. שטח הניקוז של הנחל תחום מצפון על ידי אגן הניקוז של נחל שורק, ומדרום על ידי אגן הניקוז של נחל תלם, יובל של נחל גוברין הנשפך לנחל לכיש. בימים של גשמים עזים הנחל עולה על גדותיו ומציף את סביבתו. הצפות כאלו פגעו בבסיס חצור בחורף 1991–1992, ב־2013 וב־2020. הוצפו מסלולי המראה, דירים תת-קרקעיים וניזוקו מטוסי קרב וסוללת כיפת ברזל. ערך מורחב – עמק האלה עמק האלה הוא עמק קטן בשפלת יהודה, מדרום לבית שמש, המקשר בין השפלה להרי יהודה ומכאן חשיבותו לאורך השנים. אורך העמק ממערב למזרח הוא כ-7 ק"מ ורוחבו בין כ-2 ק"מ במזרח ל-500 מטר במערב. והוא מנוקז על ידי נחל האלה. מקור שמו של העמק הוא בעצי האלה הצומחים בעמק ובשוליו. הצומח בעמק הוא ים תיכוני וכולל בעיקר אלה ארצישראלית, אלה אטלנטית, אלת המסטיק, חרוב מצוי, אלון מצוי, שיטה מלבינה ושיזף מצוי. ח'רבת ארנב היא חורבה על שלוחה מצפון לוואדי אל ח'רוב, אחד מיובליו של נחל האלה ממערב לחלחול, בגובה של כ־800 מ'. במקום מקאם שיח' מוחמד סלמה, ובו מספר עצים גדולים, ביניהם עץ אלון מצוי בגובה כ־10 מ', המוערך כבן 700–800 שנה. בסמוך לחורבה שתי בארות מים ('עין ארנב עליון / תחתון'). ב-30 ביוני 2014, 18 ימים לאחר חטיפת שלושת הנערים, נמצאו גופותיהם של שלושת החטופים, בשדה סמוך לח'רבת ארנב. גשר הרכבת הטורקי על נחל האלה רונית סבירסקי, נחל האלה: נקי, עטוף בוסתנים, ושווה ביקור, באתר ynet, 27 באפריל 2011 מערכת ישראל היום, "לנזקי ההצפה הייתה משמעות מבצעית", באתר ישראל היום, 13 בינואר 2020 אור הלר, ‏תקלה חמורה: סוללת "כיפת ברזל" הושבתה בשל הצפות, באתר "IsraelDefense‏", 26 בפברואר 2013 יואב זיתון, בכיר בחיל האוויר מודה: "טעינו שלא פינינו את מטוסי הקרב", באתר ynet, 13 בינואר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עדה פלג

עדה פלג (נולדה ב-31 במרץ 1952) היא מנצחת ישראלית. עדה פלג נולדה וגדלה בחיפה פלג סיימה את לימודיה בתיכון עירוני ה' בחיפה. את שירותה הצבאי הסדיר עשתה כפקידה פלוגתית ביחידת הצנחנים 202 ובמלחמת יום הכפורים גויסה ליחידת קישור לעיתונות בדובר צהל. פלג סיימה בהצטיינות תואר ראשון בפסנתר באוניברסיטת רוזוולט בשיקגו (ארצות הברית), ותואר שני בקומפוזיציה באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון (ארצות הברית). היא השתתפה בכתות אמן בפסטיבל המוזיקה אספן קולורדו (ארצות הברית), בפסטיבל באך באורגון (ארצות הברית), בתזמורת הסימפונית של מינכן (גרמניה) והתזמורת הסימפונית של מוסקבה (רוסיה). עדה פלג ניצחה על תזמורות בארץ ובחו"ל, ביניהן התזמורת הסימפונית של מוסקבה, התזמורת הקאמרית של שטוטגרט, תזמורת קול המוסיקה של פריז, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת הקיבוצים נתניה וכן על מקהלת האופרה הישראלית, המקהלה הקאמרית רמת גן ועוד. היא מנצחת על אנסמבל המיתרים הישראלי איתו אף הופיעה בסיורים בחו"ל והקליטה. פלג הקימה את המרכז למוזיקה בגליל, שאותו היא מנהלת. כן ייסדה את התחרות הבינלאומית לחליל ואת התחרות הבינלאומית להלחנה והרחיבה את תחום המוזיקה הקלאסית, תזמורתית וקאמרית בפסטיבל "קלאסי צפת". באפריל 2012 ניצחה על ביצוע הסימפוניה התשיעית של בטהובן בפסטיבל עין גב, עדה פלג פעילה בעשייה מוזיקלית ותרבותית מגוונת. במשך השנים פרסמה מאמרים רבים בעיתונות מקצועית והוזמנה להרצות בכנסים בינלאומיים. בארצות הברית לימדה פלג באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון וכיהנה כפרופסור אורח בקולג' מידלברי בוורמונט. "דיאלוג עם אלוהים" כתיבה והגשה של תוכנית בת 10 פרקים ברדיו בקול המוסיקה. תרגום לעברית וביצוע "סיפורו של חייל" מאת סטרוינסקי עם נגני הפילהרמונית הישראלית. עיבוד לתזמורת וניצוח על מופע מולטימדיה של "החומה" של פינק פלויד. תזמורת, להקת רוק, רקדנים מקהלה ווידאו ארט. "ליטורגיקה פמיניסטית" מאמר ברבעון "מוזיקה" "המורפולוגיה של המוזיקה" הרצאת אורח בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, חיפה. "מוזיקה מתחת לשולחן-על מוזיקה וצנזורה בברית המועצות" מאמר ב "עלי ניגון" "סימטריה ופרופורציה בסימפוניות של מוצרט וצ'ייקובסקי" הרצאת אורח בכנס ארגון חקר הסימטריה הבינלאומי שהתקיים במכון הטכניון בחיפה "מלחינים ישראלים בני זמננו" הרצאת אורח באוניברסיטת לונדון SOAS "שושנים לפאני מנדלסון" – מאמר שהתפרסם במוסף תרבות של עיתון הארץ. עיבודים מקוריים לחליל ותזמורת מיתרים ליצירות של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי בהזמנת החלילן ג'יימס שטראוס* הקלטת בכורה של יצירות מאת מלחינים ברזילאים בהזמנת איגוד המוזיקאים הברזילאי. הקונצ'רטו לפסנתר של שומאן עם התזמורת הסימפונית של מוסקבה והפסנתרן מקס בארוס. "אשת השנה" ארגון נשים מנהלות "נטע" פרס ראשון בתחרות הפסנתר על שם מולי מרגוליס בשיקגו, מלגות עמית ניצוח לפסטיבל המוזיקה של אספן, קולורדו, מלגת עמית לפסטיבל באך באורגון מלגת עמית ולסמינר ניצוח במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. אתר האינטרנט הרשמי של עדה פלג עדה פלג, ברשת החברתית פייסבוק עומר שומרוני, "בעיקר מוזיקה", 28 במרץ 2012 אתר הבמה
גבעת שמש

גבעת שמש היה מוסד חינוכי בשטח המועצה האזורית מטה יהודה והיה ממוקם ליד העיר בית שמש (שממנה נגזר שמו), בסמוך לקיבוץ צרעה. המוסד היה חלק ממתחם מנזר דיר ראפאת. המוסד נפתח באוקטובר 1953 עובר בני נוער ומבוגרים צעירים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, ביוזמת אגודת אקים, בסיוע משרד הרווחה והביטחון החברתי (אז משרד הסעד) במבנה שהושכר ממנזר דיר ראפאת. עם הקמתו שוכנו בו 45 צעירים, בגילים 17 עד 30 שהוגדרו עם רמה שכלית של גיל 7. במקום הוקם משק חקלאי קטן אך לא היה אליו כביש גישה סלול או אספקת חשמל. בפסח 1958 נסגר המוסד, עקב התנאים הקשים במקום, אך נפתח שוב לאחר זמן קצר. ב-1959 דוח של משרד הרווחה שוב הצביע על תנאים ירודים במוסד אך הוא המשיך לפעול. בשנת 1965 עבר המוסד לניהלו של יוסף שוורץ, לאחר שמשרד הרווחה ביקש לא להיות מעורב בניהול התקציב והתפעול היומיומי של המוסד. נערך מכרז בו זכה שוורץ, שהיה לו ותק של 12 שנים כמדריך ראשי במשרד הבריאות, שתפקידו להדריך ילדים המאושפזים זמן ממושך במוסדות רפואיים. שורץ צירף אליו את שמואל ארדמן, אח פסיכיאטרי מבית־החולים בנס־ציונה, שהיה גם חבר ילדות שלו והם הקימו חברה לתפעול המקום. את התקציב קיבלו עבור כל חניך ממשרד הרווחה. בשלב זה קלט המוסד ילדים ונערים חריגים בגילאי 5 עד 16 שנפלטו מכל מסגרת אחרת, אך בעלי פוטנציאל לימודי־שיקומי. בסוף שנות ה-80 נקלע המוסד לקשיים תקציביים, אך שוורץ המשיך להפעיל אותו עד 2001 אז נסגר. אחר כך עבר המוסד לשימוש עמותת "רטורנו" לגמילה מהתמכרויות, ב-2021 בעקבות ביקורות המקום צומצם. מדיה וקבצים בנושא גבעת שמש בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. גבעת שמש" - מוסד לילדים " מפגרים יוקם באוקטובר, דבר, 7 בספטמבר 1953 אלף צעירים מפגרים בארץ, קול העם, 17 במאי 1955 הילדים שלעולם אינם בוגרים, דבר, 6 בספטמבר 1955 מתריעים על אדישות הציבור לבעיית הטיפול בנוער מופרע, הארץ, 19 בדצמבר 1954 המוסד "גבעת שמש' ייפתח היום מחדש, דבר, 21 באפריל 1958 שני ילדים במיטה אחת, הארץ, 1 באפריל 1959 הורים תובעים הקמת מוסד נוסף לילדים מפגרים, על המשמר, 30 בנובמבר 1959 נווית זומר, מוסדות ילדי פנימיות / ישראל 87׳ גבעה בסוף העולם ימינה, חדשות, 7 בדצמבר 1987
קשת ולינגטון

קשת ולינגטון (באנגלית: Wellington Arch) הידועה גם בכינוי: קשת החוקה (באנגלית: Constitution Arch) היא שער ניצחון הנמצא דרומית להייד פארק בפינת הייד פארק שבמרכז לונדון, אנגליה. הקשת נבנתה בשנת 1828 לפי תוכנית של דסימוס ברטון כאתר הנצחה לזכרו של סר ארתור ולסלי, הדוכס מוולינגטון, שהיה איש צבא וראש ממשלת בריטניה. במקור עמדה הקשת ליד בית אפסלי ככניסה ראשית ללונדון ממערב, ובראשה עמד פסל גדול של הדוכס, מעשי ידי הפסל מת'יו קוטס ואייט. בשנת 1883 הועברה הקשת למיקומה הנוכחי על מנת לאפשר את הרחבת הדרך שעמדה עליה. כיום נמצאת הקשת במרכז כיכר. בעת ההעברה הוחלף הפסל בראש הקשת בקוודריגה מעשי ידי הפסל אדריאן ג'ונס. הפסל מתאר ילד קטן (הדוגמן שדגמן עבור הפסל היה בנו של הרברט סטרן, לורד מיכלהאם, אשר מימן את הפסל), המוביל את ארבעת הסוסים, בעוד שמן השמים יורדת אליו דמות השלום. הקשת חלולה ועד 1992 הייתה בתוכה תחנת משטרה (השנייה בקוטנה בלונדון - הקטנה ביותר הייתה בכיכר טרפלגר). כיום נמצאת בתוך הקשת תערוכה המתארת את הקמתה. בקרבת הקשת ניצבת אנדרטת הארטילריה. קשת ולינגטון אנדרטת ולינגטון והקשת ברגע הקשת בלילה פסל קוודריגה בראש הקשת מדיה וקבצים בנושא קשת ולינגטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קשת ולינגטון בתוך אחת מרגלי הקשת
זיכרון אירועי

זיכרון אירועי (או זיכרון אפיזודי) הוא אחד משני סוגי הזיכרון המפורש שהוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך. זהו זיכרון של חוויות אישיות. הזיכרון האירועי מכיל אוסף של תפיסות אודות אירועים שונים, המאורגנים על פי רצף הזמנים וההקשר הייחודי שלהם. מאוחסן בו מידע בעל אופי חוויתי ואישי המקודד על פי משמעות ונשלף באופן מודע ומכוון. בהתאם לכך, הזיכרון האירועי נחשב לבסיס של יכולת ההיזכרות המפורשת באירועים קודמים. הוא מאפשר לאדם לחוות מחדש אירועים מעברו. מידע אפיזודי יכול לבוא לידי ביטוי באופן מילולי וגלוי, ללא תלות בסוג הייצוג או מערכת העיבוד שדרכה נלמד. הזיכרון האירועי ייחודי לאדם והוא מאפשר לו להיזכר בעבר ולתכנן את העתיד. למעשה, יכולת קוגניטיבית מורכבת זו היא החוליה המאוחרת ביותר בשרשרת ההתפתחות האבולוציונית. היא מאפשרת לאדם לדמיין מציאות שונה מזו של ההווה, אשר ניתן לפעול להגשמתה. הידע האפיזודי ניתן לרכישה באופן חד פעמי על ידי צעד לימוד בודד. עם זאת, הזיכרון האירועי רגיש במיוחד לשכחה. אחת הדרכים לשפר את סיכויי השליפה של מידע אפיזודי היא על ידי ארגון סובייקטיבי שלו באופן שיוצר משמעות אישית (שיכולה להיות שונה עבור כל אדם). כאמור, הזיכרון האירועי כולל זכרונות אישיים בעלי אופי אוטוביוגרפי. כדי לשלוף מידע מהזיכרון האפיזודי יש צורך במצב מיוחד של מודעות אוטונואטית לידע כחוויה אישית בה האדם כולל את עצמו בזיכרון. זהו אפוא מידע הנשלף כחלק מהיזכרות בחוויה אישית מן העבר. בהתאם לכך הוא נשלף במסגרת הקשר של אירוע ספציפי בעל מאפיינים רבים הכוללים: זמן, מקום, מצב רגשי ועוד. ישנן חוויות רבות המאפשרות חשיפה למידע באופן אישי. לדוגמה: צפייה בסרט, האזנה לסיפור או הרצאה, שקיעה בדמיונות או בניית תוכניות לעתיד. בקרב תלמידים וסטודנטים הזיכרון האירועי מתקשר תהליך הלמידה לקראת מבחן. הוא בא לידי ביטוי בשליפת החומר המבוקש בעת המבחן, על ידי הניסיון להעלות בזיכרון את ההקשר הספציפי שבו הוא נלמד. כלומר את האירוע הספציפי או האפיזודה שבה נלמד החומר. באופן שליפה זה לעולם לא ישלף רק המידע המבוקש באופן "נקי", אלא יתלוו אליו תמיד פרטי ההקשר הספציפי של אפיזודת הלמידה. כן מתלווה לשליפת המידע מהזיכרון האירועי תחושה של מודעות עצמית לחוויה האישית של למידת המידע בעבר, ולא רק מודעות לעצם הידע הנלמד עצמו. הזיכרון האירועי והזיכרון הסמנטי משקפים מערכות עצביות שונות של הזיכרון המפורש. להבדיל מהזיכרון המרומז, שני סוגים אלו של הזיכרון המפורש מתאפיינים בכך שאת הידע המאוחסן בהם ניתן לתאר בקלות במילים. קידוד מידע חדש בזיכרון האפיזודי מסתייע בידע קודם וסכמות הקיימים בזיכרון הסמנטי. ניתן לשנות את המידע החדש המקודד באופן זה כדי שיתאים לידע הקודם. זיכרון אוטוביוגרפי, דף שער בספרייה הלאומית גלי וינרב, ‏החוקרת שמציגה: שלוש דרכים שיעזרו לכם לשפר את הזיכרון שלכם, באתר גלובס, 6 בספטמבר 2024 V. S. Ramachandran, ed. (2012) Encyclopedia of Human Behavior, 2nd ed. Academic Press. Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson. יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. Schacter, D. L. (1987). Implicit memory: History and current status. Journal of experimental psychology: learning, memory, and cognition, 13(3), 501.
גיזו

גיזו הוא כפר הממוקם צפונית-מערבית לבית שמש ושייך למועצה האזורית מטה יהודה. היישוב הוקם בשנת 1960 על ידי הסוכנות היהודית בצמוד למושב צלפון, כמרכז אזורי של מועצה אזורית גיזו בו שכנו משרדי המועצה, בבית הספר האזורי של המועצה ומספר בתים עבור מורים שלימדו בבית הספר. בתחילה נקרא היישוב "מרכז צלפון", אך עם איחוד המועצות האזוריות להקמת מועצה אזורית מטה יהודה, שונה שמה ל"מרכז גיזו". הוא הוקם על אדמות הכפר הערבי בית ג'יז, שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור. האדמות הוכרזו נכסי נפקדים ועליהן הוקם היישוב. כיום מתגוררות ביישוב כ-46 משפחות. בנוסף על כך, פועל במקום בית ספר יסודי ממלכתי-דתי. נקרא על שם גִּזֹה, מקום הולדתם של בני הגִּזוֹנִי מגיבורי דוד (דברי הימים א יא, לד). שם המקום נשמר כפי הנראה בשמו של הכפר הנטוש בית ג'יז. מדיה וקבצים בנושא גיזו בוויקישיתוף צפריר רינת, הטבע ניצח: היישוב גיזו לא יורחב, באתר הארץ, 5 באפריל 2007 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 משרדי מועצת גיזו עוברים לצלפון, מעריב, 11 בספטמבר 1960 נ. אביאלי, נפתחה שנת הלימודים ביישובי פרוזדור ירושלים, חרות, 8 בספטמבר 1960 רשימת שמות יישובים, ילקוט הפרסומים 1143, 28 בדצמבר 1964, עמ' 899 גיזו, באתר www.m-yehuda.org.il יואב רגב, מדריך ישראל החדש, כרך 10: השפלה, כתר, ידיעות אחרונות ומשרד הביטחון, 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבונדסליגה לנשים

הבונדסליגה (מגרמנית - Bundesliga - "הליגה הפדרלית") היא ליגת כדורגל הנשים הבכירה בגרמניה, הנחשבת לאחת הליגות הטובות בעולם. הליגה הוקמה על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית בשנת 1990, והיא מבוססת ברובה על המודל של הבונדסליגה לגברים. הליגה מורכבת מ-12 קבוצות, כאשר האלופה מעפילה אוטומטית לליגת האלופות, ואילו שתי האחרונות נושרות לליגה השנייה. כל עונה מתחילה לקראת סוף הקיץ ומסתיימת באביב, כאשר בזמן החורף ישנה פגרה. הבונדסליגה הגרמנית לנשים הוקמה בשנת 1990 על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית. בתחילה, המשחקים נמשכו כ-80 דקות בלבד, ורק שנתיים לאחר מכן הוחלט לקיים אותם כסדרם (45 דקות בכל מחצית). באותם ימים הורכבה הבונדסליגה משתי ליגות מחוזיות (צפון ודרום), בנות 10 קבוצות על אחת. בסיום השלב הראשון, שתי הראשונות בכל מחוז נפגשו זו עם זו, ובסיום משחקים אלו נקבעה אלופת המדינה. מבנה זה התקיים עד עונת 1997/98, אז הוחלט על איחוד שתי הליגות לליגה אחת כוללת. כיום בליגה משתתפות 12 קבוצות המקיימות ביניהן שני מפגשים, אחד בכל סיבוב, האחד בבית והשני בחוץ, ובסך הכל משחקות 22 משחקים בעונה סדירה. בסוף העונה שתי הקבוצות שסיימו במקומות האחרונים (11–12) יורדות לליגת המשנה; שתי הקבוצות שסיימו ראשונות בליגת המשנה מעפילות לבונדסליגה, הליגה הראשונה. קבוצות הבונדסליגה זוכות להצלחה רבה גם בזירה הבינלאומית. ארבע קבוצות גרמניות זכו בליגת האלופות, כשהשיאנית היא FFC פרנקפורט שקטפה את התואר ארבע פעמים. רבות משחקניות הליגה זכו להכרה בינלאומית, כשהבולטת מכולן היא בירגיט פרינץ - כדורגלנית השנה של פיפ"א במשך שלוש שנים וסגנית מלכת השערים של גביע העולם בכל הזמנים. פרינץ גם מחזיקה במספר מרשים של עשר אליפויות בונדסליגה (שתיים עם פ.ס.וו פרנקפורט ושמונה עם FFC פרנקפורט). שיאנית השערים של הליגה בכל הזמנים היא קרסטין גרפרקס ששיחקה בהייקה ריין ובFFC פרנקפורט, וכבשה לזכותן 206 שערים. וולפסבורג - 7 זכיות פרנקפורט - 7 זכיות טורבינה פוטסדאם - 6 זכיות באיירן מינכן - 6 זכיות ספורטפראונד זיגן - 4 זכיות פ.ס.וו פרנקפורט - 2 זכיות דיסבורג 2001 - זכייה אחת בראוויילר פולהיים - זכייה אחת טוס נידרקירשן - זכייה אחת הרשימה מתייחסת רק לתקופה שמאז 1997, השנה בה אוחדה הליגה. מדיה וקבצים בנושא הבונדסליגה לנשים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבונדסליגה לנשים (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של הבונדסליגה לנשים הבונדסליגה לנשים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הבונדסליגה לנשים, ברשת החברתית אינסטגרם Rekordtorjaegerinnen, באתר ההתאחדות הגרמנית‏, 18 בדצמבר 2015 הליגה התקיימה אז בשיטה של שני מחוזות (צפון ודרום), שהמנצחות בהם משחקות זו מול זו וקובעות את זהות האלופה. זכתה גם בגביע המדינה.
גפן (מושב)

גפן הוא מושב של "הפועל המזרחי", שהוקם בשנת 1955 על ידי עולים ממרוקו ושייך למועצה אזורית מטה יהודה. מיקומו בחבל עדולם, בין הערים קריית מלאכי ובית שמש. שם היישוב מקורו בפסוק "אֱלֹהִים צְבָאוֹת שׁוּב נָא הַבֵּט מִשָּׁמַיִם וּרְאֵה וּפְקֹד גֶּפֶן זֹאת" (תהלים פ ט"ו), והוא ניתן לו בעקבות כרמי הענבים באזור. היישוב, כיישובים אחרים, הוקם כדי לאכלס את חבל עדולם. חלק מתושבי מושב גפן עוסקים בחקלאות ומגדלים מטעי זיתים, ענבים, שזיפים, תפוחים, שסק, ורימונים, וכן גידול ירקות כגון פלפלים, קישואים ועגבניות. מכסת המים השנתית למושב עומדת על 200 אלף קוב מים לכל החקלאים, ובתחילת חורף 2011 סגרה חברת את מי ההשקיה לחקלאים מהמושב עקב חריגה מהמכסה שהוקצתה להם. היישוב קרוב ליער חרובית. בקיץ 1996 התרחשו שני פיגועי ירי קטלניים ליד היישוב, הראשון הוא רצח ירון ואפי אונגר בו נרצחו בני זוג יהודים מקריית ארבע והשני הוא רצח בני משפחת מונק בו נרצחו 3 יהודים ממבוא ביתר. מושב גפן מושב גפן מגרש משחקים מושב גפן מעון יום הכניסה למושב גפן מושב גפן בית הבנים מושב גפן מרפאה מושב גפן מרפאה מושב גפן בית הכנסת החדש מושב גפן בית הכנסת החדש מושב גפן בית הכנסת הישן רחוב במושב גפן מושב גפן מדיה וקבצים בנושא גפן בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 יואב רגב, מדריך ישראל החדש, כרך 10: השפלה, כתר, ידיעות אחרונות ומשרד הביטחון, 2001 מתן צורי, מקורות סגרה את הברז לחקלאים במושב גפן, באתר ynet, 9 בנובמבר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תמירון מצוי

תְּמִירוֹן מָצוּי (לעיתים מכונה גם: אֶרֶךְ רָגְלַיִם, שם מדעי: Himantopus himantopus) הוא מין של עוף ממשפחת הסייפניים. לתמירון רגליים ארוכות ומכאן שמו. הוא נפוץ ממערב אפריקה ועד אירופה ליד מקווי מים רדודים (בריכות דגים, אגמים ונחלים). רגליו גבוהות ודקות ומקורו ארוך ודק. משקל התמירון מגיע עד 160 גרם, ואורך גופו מגיע עד 36 ס"מ. גב התמירון, כנפיו ומקורו שחורים, רגליו ורוד כהה ושאר גופו לבן. התמירון ניזון לרוב מחרקים, סרטנים קטנים, רכיכות, דגים וראשנים. התמירון חי בלהקות קטנות, חלקן נודדות. בישראל ישנן מושבות קבע של תמירונים ובנוסף ישנם תמירונים שחורפים בישראל (הם מגיעים בסתיו ועוזבים עם בוא האביב). הזכר בונה קן בקרבת אזור מים, או לחלופין בונה מעין גבעה בתוך מים רדודים. הזכר מזמין את הנקבה להצטרף אליו לבניית הקן באמצעות קולות וזריקת עשב אשר משמש לבניית הקן אל עבר הנקבה. כאשר הנקבה מצטרפת אל הזכר הם בונים את הקן יחדיו בעזרת עשבים וגבעולים שונים. את הקן נוהג התמירון לחזק בעזרת אבנים. שני בני הזוג דוגרים על הביצים כאשר הם מתחלפים כל כמה שעות. כאשר ההורה המחליף חוזר לקן הוא נוהג להביא עימו חומרי קינון לחיזוק הקן והגדלתו מפני הסכנות של המים המקיפים את הקן. הדגירה נמשכת בין שלושה לארבעה שבועות לאחריהם בוקעים אפרוחים בצבע צהוב-שחור. בדומה לכמה עופות מים אחרים, כשטורף מתקרב לקן ובו גוזל, האם מתנהגת כפצועה כדי למשוך אליה את הטורף. כשהטורף מתקרב אליה יתר על המידה, היא מתרחקת ממנו (לכיוון הרחוק מהקן) ומתחזה שוב לפצועה וחוזר חלילה. מדיה וקבצים בנושא תמירון מצוי בוויקישיתוף תמירון מצוי, באתר ITIS (באנגלית) תמירון מצוי, באתר NCBI (באנגלית) תמירון מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תמירון מצוי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) תמירון מצוי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) תמירון מצוי, באתר GBIF (באנגלית) תמירון במרכז לטכנולוגיה חינוכית - מטח. תמירון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN http://www.youtube.com/watch?v=Wp_4M7A37Ag סרטון ביוטיוב על התנהגות בעלי חיים, התנהגות התמירון כדוגמה לזולתנות בטבע. 23:00-25:00
דימיטר גרקוב

דימיטר פניוטוב גרקוב (בבולגרית: Димитър Панайотов Греков;‏ 14 בספטמבר 1847, בולגרד, נסיכות מולדובה – 7 במאי 1901, סופיה, נסיכות בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר וכן כראש ממשלת נסיכות בולגריה. גרקוב נולד בעיר בולגרד אשר בחבל בסרביה ואת השכלתו התיכונית רכש בעיר הולדתו. הוא הוסמך למשפטים באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס שבצרפת. גרקוב עבד כעורך דין בעיר בראילה ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) היגר לנסיכות בולגריה ומונה לנשיא בית המשפט העליון בסופיה. בהמשך, היה חבר באספה הלאומית הראשונה של בולגריה ואף יושב הראש שלה לתקופה קצרה ב-1883. לאחר מכן מונה לשר המשפטים בממשלתו של טודור בורמוב והמשיך בתפקידו זה גם בממשלתם של קלמנט טרנובסקי ולאוניד סובולב. ב-1886 מונה לשגריר נסיכות בולגריה לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול ובהמשך, מונה על ידי סטפן סטאמבולוב לחבר משלחת איתור המועמד לתפקיד נסיך בולגריה, לאחר שאלכסנדר בטנברג ויתר על כיסאו. בין 1890 ל-1894 כיהן בממשלתו של סטפן סטאמבולוב כשר הפנים ולתקופה מסוימת גם כשר המשפטים. לאחר פרישתו של סטאמבולוב מראשות הממשלה, עבר גרקוב ל"מפלגת העם הליבראלית" ונבחר ליושב ראשה. ב-1899, לאחר התפרקות הקואליציה בראשון קונסטנטין סטואילוב, הטיל עליו הנסיך פרדיננד להקים ממשלת קואליציה אשר תשלב בין חברי מפלגת העם הליבראלית, המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגה הליברלית-רדוסלאבובית בראשות וסיל רדוסלאבוב. ממשלת הקואליציה שהקים סבלה מחוסר יציבות ובאוקטובר 1899 הוא נאלץ להתפטר. גרקוב חזר להנהיג את מפלגת העם הליבראלית וב-1901 הלך לעולמו והוא בן 54 שנים. ב-1889 הגישה הנהגת הקהילה היהודית לאישור ממשלת בולגריה הצעה במסגרתה היא תנוהל באמצעות קונסיסטוריה מרכזית. את ההצעה קיבלו ראשי הקהילה מהרב צדוק כהן מצרפת. מספר חודשים לאחר הגשת הבקשה מונה גרקוב לשר החוץ והדתות ובהנחיית ראש הממשלה סטאמבולוב הוא אישר את הבקשה. בספטמבר 1891 הוזמן הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר סימון דנקוביץ לפתיחת מושב האספה הלאומית הבולגרית. הרב התיישב ליד ראש הכנסייה הבולגרית ולא במקום שהוקצה לו בתא הדיפלומטים הזרים, משום שסבר שכך ראוי יותר. השר גרקוב התעמת עם הרב דנקוביץ ולאחר ויכוח אשר גלש לטונים גבוהים, הורה לרב לשבת במקום שהוקצה לו. למחרת תבע השר גרקוב מראשי הקונסיסטוריון לפטר לאלתר את הרב דנקוביץ. ניסיונות הפשרה לא הועילו והרב נאלץ לעזוב את תפקידו ואת בולגריה. מדיה וקבצים בנושא דימיטר גרקוב בוויקישיתוף * Duncan M. Perry,‏ ‏Stefan Stambolov and the Emergence of Modern Bulgaria, 1870-1895, ‏Duke University Press, ‏U.S.A, 1993. חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר השחרור מעול העותומנים (1878-1898), בתוך:אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 69-70.