laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סורופטימיסט

סוֹרוֹפּטימיסט (Soroptimist) הוא ארגון נשים בינלאומי התנדבותי של בעלות מקצוע ונשות עסקים המשמש כמשקיף באו"ם, ומייעץ לאונסק"ו, המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, וליוניצף. מטרותיו העיקריות של הארגון הם קידום מעמד האישה בעולם ומאבק למען זכויות אדם. הארגון הוקם ב-1921 בארצות הברית, באוקלנד שבקליפורניה, ומועדונים שונים שלו התפרשו במהרה ברחבי צפון אמריקה ובאירופה. נכון לשנת 2018, רשומות בארגון 75,000 חברות ב-1,300 מועדונים ב-122 מדינות ברחבי העולם. המועדונים השונים מאורגנים ב-4 פדרציות שונות תחת ארגון גג אחד שמרכזו בקיימברידג' שבבריטניה. בישראל קיימים 17 מועדונים של הארגון אשר שייכים לפדרציה האירופית. הארגון הוקם בארץ על ידי פרופסור רחל שלון בחיפה. השם Soroptimist נטבע מהמילים בלטינית Soror שמשמעותה "אחות", ו-Optima שמשמעותה "הטוב ביותר", וביחד "הדבר הטוב ביותר לנשים". הארגון נוסד ב-1921 באוקלנד שבקליפורניה, על ידי ויולט ריצ'רדסון, נשיאת הארגון הראשונה, וכ-80 נשות עסקים מאזור אוקלנד. חברות הארגון נפגשו מדי שבוע לדיונים והרצאות. ראשית דרכו של הארגון כארגון אקטיביסטי החלה עם המיזם הראשון אליו הצטרף הארגון - מיזם להצלת עצי סקווים בקליפורניה. במקביל, החלו לקום מועדוני סורופטימיסט נוספים במדינות נוספות בארצות הברית ובאירופה, כאשר השלוחה הראשונה מחוץ לארצות הברית קמה בבריטניה. בשנים הראשונות המועדונים לא קיימו בהכרח תקשורת זה עם זה, ופעמים רבות בסניפים השונים של המועדון לא ידעו על כל הסניפים הקיימים שקמו. בשנת 1924 ייסדה סוזאן נול את הסורופטימיסט הבינלאומי של פריז, מועדון סורופטימיסטים שהפך בהדרגה למועדון המרכזי באירופה, כשמתחתיו מעין פדרציה של המועדונים השונים מרחבי אירופה, שכעת שיתפו פעולה ביניהם באופן הדוק יותר. בארצות הברית המשיך הארגון להתפשט בשני צידי החוף והגיע בשנת 1926 ל-15 מועדונים. בשנת 1928 היו לארגון שלוש 'פדרציות' שכאלו - שתיים אמריקאיות ואחת אירופאית, ושלושתן אוחדו לארגון בינלאומי המקיים תקשורת סדירה בין הפדרציות השונות. בשנות ה-30 המשיך הארגון להתפתח, ונוצרו פדרציות שונות באי הבריטי, ששמו דגש על הכשרה מקצועית לנשים וילדים. בשנת 1937 נפתח המועדון הראשון של הארגון באוסטרליה. כשהחלה מלחמת העולם השנייה חברות סורופטימיסט ממועדונים שונים ברחבי העולם סייעו זו לזו בחילוץ נשים תחת איום ובאירוח משפחות פליטים. לאחר המלחמה התחזקה השפעתו הבינלאומית של הארגון. בשנת 1948 קיבל הארגון מעמד של ארגון יועץ לאונסק"ו, ובשנת 1950 קיבל הארגון מעמד דומה לגבי המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. בשנת 1952 הוקם הגוף המנהל של סורופטימיסט העולמי, ונוצר מבנה הארגון כפי שהוא כיום, נכון לשנת 2018. בשנת 1966 סורופטימיסט העולמי קיבל מעמד של ארגון יועץ גם ליוניצף, ובשנת 1975 השתתפו נציגי הארגון בוועידה הראשונה של האו"ם בנושא נשים, שהתקיימה במקסיקו סיטי. החל משנת 1978 הארגון מקיים אחת לארבע שנים מיזם עולמי בו משתתפים מועדוני סורופטימיסט מרחבי העולם. אתר האינטרנט הרשמי של סורופטימיסט (באנגלית) על ארגון סורופטימיסט ההיסטוריה של סורופטימיסט, באתר הארגון Join Us, soroptimist.org
התוכנית של המלך אלפרד

התוכנית של המלך אלפרד היא תוכנית בדיונית שיוחסה ל-CIA, לפיה קיימת תוכנית אמריקאית לחיסול הקהילה האפרו-אמריקאית. תאוריה זו התייחסה בעיקר לאופן התגובה הרשמי של ממשלת ארצות הברית במקרה של איום התקוממות שחורה, כשהפתרון הוא ריכוז הקהילה השחורה בארצות הברית במחנות ריכוז. לפי תאוריה זו קיים מעקב ממשלתי אחר לוחמי החופש השחורים בארצות הברית, כמו תוכנית ממשלתית לרכז את כלל תושבי ארצות הברית שמקורם ממוצא אפריקאי במחנות ריכוז במקרה של התקוממות שחורה. רעיון התוכנית הוצג לראשונה בספרו של ג'ון א. ויליאמס בשנת 1967 "האיש שבכה אני". עם צאת ספרו צילם ויליאמס חלקים מהספר והשאיר עותקים ממנו על מושבי הרכבת התחתית במנהטן, דבר שהקנה לרעיון תפוצה רחבה בקרב הקהילה השחורה בארצות הברית, כשלעיתים אמיתות הרעיון נתפסת כחסר עוררין. השחקן והמוזיקאי גיל סקוט הרון חיבר את השיר "תוכניתו של המלך אלפרד" שנכלל באלבומו Free Will משנת 1972. Campbell, James. "Black American in Paris", The Nation, September 27, 2004. http://findarticles.com/p/articles/mi_m0HST/is_2_4/ai_83553062 Boyd, Herbert. "The man and the plan: conspiracy theories and paranoia in our culture", Black Issues Book Review, March-April 2002.]
מרים מזר

מרים (מיקי) מזר (נולדה ב-20 באוקטובר 1935) היא מנהלת ישראלית. כיהנה כיושבת ראש דירקטוריון חברת בזק וכיו"ר מועצת עיריית תל אביב-יפו. מזר נולדה בתל אביב ולמדה בגימנסיה הרצליה. שירתה בצה"ל במפקדת קצין חימוש ראשי. היא למדה משפטים והצטרפה כעורכת דין למשרדו של בעלה יעקב מזר. ב-1983 נבחרה למועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם המפלגה הליברלית הישראלית בראשות שלמה להט. היא מילאה במועצה תפקידים מגוונים בהם ראש אגף התנועה, ראש השירות המשפטי, יושבת ראש ועדת תכנון ובנייה ויושבת ראש איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה ליושבת ראש מועצת עיריית תל אביב-יפו, תפקיד בו כיהנה במשך כעשר שנים. במסגרת תפקידה כיו"ר איגודן הועמדה לדין ב-2004, בגין עבירות על חוק למניעת זיהום הים ועל החוק לשמירת הניקיון, זאת על רקע הזרמה של 3 מיליון קוב ביוב גולמי לים התיכון בעקבות תקלה שאירעה ב-2003. בעסקת טיעון הודתה מזר באחריות מלאה לאסון האקולוגי, בית המשפט קיבל את המלצת שירות המבחן ואת עסקת הטיעון, נמנע מהרשעתה וגזר עלייה 250 שעות לתועלת הציבור. ב-2002 מונתה מזר ליושבת הראש הזמנית של חברת בזק וב-2003 מונתה ליושבת הראש הקבועה, היא כיהנה בתפקיד עד 2005. לאורך השנים כיהנה כדירקטורית בחברות רבות נוספות בהן אל על (שימשה יו"ר ועדת הביקורת), גילאון השקעות, מנופים פיננסים, פלאפון תקשורת, YES, פילת. בנוסף כיהנה בשנים 2007 עד 2009 כדירקטורית בקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב והייתה חברה בוועד המנהל של רשות השידור. ב-2009 זכתה לאות יקירת העיר תל אביב-יפו. מזר היא אלמנה ואם לשלוש בנות. עו"ד מרים (מיקי) מזר, יקירי העיר תל אביב-יפו, 2009 אפי לנדאו, ‏עכשיו זה רשמי: אושר מינויה של מיקי מזר ליו"ר דירקטוריון בזק, באתר גלובס, 4 ביוני 2003 גיא הדס, ‏איציק הכריעה בניגוד לעמדת נתניהו: כהונתה של מיקי מזר כיו"ר דירקטוריון בזק - לא תוארך, באתר גלובס, 3 במרץ 2005
אריסטאס מקורינתוס

אריסטאס, (ביוונית: Αριστέας; מת ב-430 לפנה"ס) היה מצביא קורינתי שלקח חלק פעיל בקרב פוטידאה. אריסטאס היה בנו של אדימאנטוס, מי שפיקד על כוחות קורינתוס בקרב ארטמיסיון וקרב סלמיס. האתונאים יצאו למסע בכלקידיקי כדי לדכא מרידה ולהעניש את מוקדון. הקורינתים נבהלו מהפעילות האתונאית באזור, ושלחו 1,600 הופליטים ו-400 קשתים וקלעים תחת פיקודו של אריסטאס אל פוטידאה. האתונאים מיהרו וציידו 40 ספינות ו-2,000 הופליטים נוספים תחת פיקודו של קאליאס, ושלחו אותם אל כלקידיקי. הם התחברו עם הכוח של ארכסטראטוס שכבש את תרמי, וצר על פידנה. פרדיקאס מלך מוקדון, שידע שאתונה במצב קשה הציע לכרות הסכם שלום, בלית ברירה הסכימו האתונאים, כיוון שמצב העניינים בפוטידאה חייב אותם לחזור לכלקידיקי. אליהם הצטרפו 600 פרשים מוקדונים תחת פיקודם של פיליפוס אחיו של פרדיקאס, ושל פאוסניאס בן דודו של פרדיקאס. שניהם לפני כן היו בין המורדים בפרדיקאס, ולכן האתונאים יכלו לסמוך על נאמנותם גם במקרה שפרדיקאס יעתיק את נאמנותו. הם כבשו את העיר ברויאה, אולם נכשלו בכיבוש העיר סטרפסה. לאחר סטרפסה הם צעדו עוד שלושה ימים כשבמקביל הספינות שטו בים. כעבור שלושה ימים הגיעו לגיגונוס הסמוכה לפוטידאה. בינתיים, פרדיקאס שוב בגד באתונאים והגיע עם 200 פרשים מוקדונים לפוטידאה. הקורינתים, הפוטידאים, והמוקדונים, בחרו למפקד הראשי של כוחות בעלי הברית את אריסטאס. הוא הקים את מחנהו במיצר בכיוון אולינתוס. תוכניתו הייתה כדלהלן, עיקר הכוח המורכב מכלקידיקים וקורינתים יעכב את הכוח האתונאי במיצר. בזמן שפרדיקאס ופרשיו המוקדונים יחנו באולינתוס וברגע המתאים יתקפו מהעורף את האתונאים. אולם האתונאים חזו מראש מהלך זה, והציבו את הפרשים המוקדונים שפעלו בשרותם מול אולינתוס, כדי למנוע עזרה משם. לאחר מכן המשיך הצבא האתונאי אל פוטידאה ונתקל בכוח הפוטידאי-קורינתי תחת פיקודו של אריסטאס. הקרב היה קשה, האגף שהיה נתון לפיקודו של אריסטאס נחל ניצחון ורדף מרחק רב אחרי האתונאים. אולם האגף השני ספג תבוסה מוחצת מהאתונאים ונמלט אל תוך פוטידאה. כאשר חזר אריסטאס ממרדף אחרי האתונאים הצליח אך בקושי להכניס את חייליו אל העיר. הפרשים המוקדונים של פרדיקאס לא נטלו חלק בקרב, כיוון שהיססו להילחם בפרשים של האתונאים. כך שלמעשה שני הצדדים לא השתמשו בפרשים בהתנגשות זו. תוקידידס מספר שאחרי הקרב הקימו האתונאים מצבה במקום והחזירו לפוטידאים את מתיהם. מספר ההרוגים האתונאים בקרב זה עמד על 150 איש ביניהם קאליאס, המפקד. מהקורינתים ובעלי נהרגו קצת פחות מ-300 איש. האתונאים הטילו מצור על פוטידאה מכל כיוון אפשרי כמעט. הצטרפו אל המצור עוד 1,600 הופליטים תחת פיקודו של פורמיון. פוטידאה הייתה נתונה כעת במצור קשה. אריסטאס עם חלק מחייליו הצליח להימלט מהעיר והמשיך לסייע למורדים באתונאים. אותה שנה החל פורמיון להשחית את הארץ. אריסטאס גם לקח חלק במסע של נציגי הליגה הפלופונסית אל פרס. אולם המסע נכשל והשליחים נלקחו בשבי. האתונאים הוציאו להורג את מנהיגי המשלחת ביניהם את אריסטאס. הרודוטוס מזכיר את המאורע, וטוען שהשליחים נרצחו כעונש האלים על כך שהספרטנים הוציאו להורג שליחים פרסיים בימי מלחמת פרס יוון. משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, תשס"ב (הספר בקטלוג ULI) תוקידידס. תולדות מלחמת פילופוניס. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. הקדים מבוא א' פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט (1959). תוקידידס, ספר ראשון, 60. תוקידידס, ספר ראשון, 61. תוקידידס, ספר ראשון, 62. תוקידידס, ספר ראשון, 63. תוקידידס, ספר ראשון, 64. תוקידידס, ספר ראשון, 65. תוקידידס, ספר שני, 67. הרודוטוס, ספר שביעי, 137.
יהודה חנקין

יהודה לייב חנקין (1842 רוסיה, פלך פולטביה, קרמנצ'וג - 25 בנובמבר 1893 ראשון לציון) מעולי העלייה הראשונה וממקימי העיר ראשון לציון. חנקין נולד ב-1842 בעיר קרמנצ'וג לאביו יעקב שלמה שעסק בחכירת אחוזות, ניהול נשקים ומסחר ביבול וקרקעות. ב-1882 עלו חנקין ומשפחתו ארצה והצטרף לקבוצת יהודים בעלי ממון (ביניהם זלמן דוד ליבונטין, יוסף פיינברג ואחרים) כדי להקים כאן מושבה. תחילה התיישבו ביפו ואז החלו לחפש אדמות. בסיועו של יוסף נבון רכשו את קרקעות כפר "עיון קרא" לצורך הקמת ראשון לציון. היה שותף להקמת הבית הראשון במושבה ובעזרת ידיעותיו בתחום ניהול משקים סייע לבעלי המשקים האחרים להקים את משקיהם והפך בכך לחביב המתיישבים שכינוהו "דוד ליובקה". בתקופה בה אולצו האיכרים להשתעבד לפקידי הברון היה חנקין בין המשפחות הבודדות שנותרו עצמאיות וסירבו לקבל כספים. בהמשך היה שותף פעיל במרד האיכרים כנגד פקידות הברון. במיוחד היה פעיל בגירושו של הפקיד יהושע אוסוביצקי מהמושבה דבר שהמריץ את פקידי הברון לנקום בו ולמרר את חייו. שיא ההתנכלות הייתה הדרישה לגרושו מהמושבה וזאת בעידודם של יהודה לייב פינסקר ו משה לייב ליליינבלום וזאת מתוך חשש שהנדיב יעצור את תמיכתו. וכך, ב-1887, מכר חנקין את אדמתו ועבר, עם משפחתו, ליפו שם פתח חנות. עוד בהיותו ברוסיה נשא לאישה את שרה (בת חיים תנחום חלינסקי) ושם גם נולדו שניים מילדיהם. בארץ נולדו ילדים נוספים וביניהם: יהושע חנקין בעלה של אולגה בלקין רבקה חנקין אשת שלמה צוקרמן חיה חנקין אשת אליהו קראוזה נפטר ב-1893 ביפו ונקבר שם. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הועברה גופתו לקבורה בראשון לציון. יעקב יערי-פולסקין, על משמר החרות וכבוד האדם, בתוך: חולמים ומגשימים, תל אביב: הוצאת מ. מזרחי, 1967, עמודים 85-94 יהודה חנקין באתר "אלבום המשפחות - עדת ראשון לציון" דוד תדהר (עורך), "יהודה חנקין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 679 מייסדי ראשון לציון - יהודה (לייב) חנקין, באתר הספרייה הווירטואלית - ראשון לציון המייסדים, באתר עיריית ראשון לציון יעקב יערי-פולסקין, יהודה לייב חנקין, דואר היום, 17 באוגוסט 1932 השתייך לקבוצת "מייסדי ראשון לציון" החתומים על ספר התקנות תרמ"ב, "חברי ועד חלוצי יסוד המעלה"
אקונקגווה (פירושונים)

אקונקגווה (בספרדית: Aconcagua) האם התכוונתם ל... הפארק המחוזי אקונקגווה (Parque provincial Aconcagua) – פארק בפרובינציית מנדוסה שבארגנטינה, המשמש כיעד פופולרי למטפסים וחובבי טרקים (לחצו לצפייה בתמונה של הר אקונקגווה כפי שנשקף מכניסה לפארק ) אקונקגווה – הר שגובהו 6,962 מ' בתחומי הפארק המחוזי אקונקגווה, הנחשב להר הגבוה ביותר באמריקה נהר אקונקגווה – נהר באורך של 142 ק"מ, הזורם במרכז צ'ילה במחוז ולפראיסו, מהרי האנדים מערבה אל האוקיינוס השקט, ונשפך לאוקיינוס מצפון לויניה דל מאר (לחצו לצפייה במפה ) סן פליפה דה אקונקגווה (San Felipe de Aconcagua) – אחת משמונה הפרובינציות של מחוז ולפראיסו בצ'ילה; מרכזה האדמיניסטרטיבי הוא סן פליפה (לחצו לצפייה במיקומה של הפרובינציה במחוז ולפראיסו ) עמק אקונקגווה – עמק בפרובינציית סן פליפה דה אקונקגווה, המשמש כמרכז לייצור יין (לחצו לצפייה בתמונה ) אקונקגווה (אסטרואיד) (שם מלא: 1821 אקונקגווה) – אסטרואיד בחגורת האסטרואידים שהתגלה ב-24 ביוני 1950; קרוי על שמו של הר אקונקגווה אקונקגווה (סרט) – סרט דרמה/הרפתקאות ארגנטינאי משנת 1964
נתיב האוויר חוצה ארצות הברית

נתיב האוויר חוצה ארצות הברית (באנגלית: Transcontinental Airway System) היה מערכת של אמצעי ניווט וסיוע למטוסים שהוקמה לכל רוחבה של ארצות הברית, בין סן פרנסיסקו במערב לניו יורק במזרח. המערכת הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 כחלק מהתפתחות התעופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנים אלו היו המטוסים מסוגלים לטוס למרחקים גדולים יחסית, אולם לא יכלו לשאת משקל רב. טיסות מטען ונוסעים לא היו אפשריות באותם ימים, והתועלת הכלכלית העיקרית שניתן היה להפיק מהם הייתה העברת דואר. בכך שהוא הועבר מרכבות למטוסים, החיסכון בזמן העברת דואר מחוף לחוף הגיע עד שני ימי עסקים. קו הדואר האווירי הראשון בארצות הברית הופעל לראשונה ב-18 במאי 1918, ומסלולו היה בין וושינגטון די. סי. לניו יורק. הקו לחוף המערבי נוסד ב-8 בספטמבר 1920, והוא לא הופעל בטיסה רצופה אלא רק בשעות היום, ומשכה היה כ-70 שעות. לאחר בניית הנתיב המואר עמד משך הטיסה על 34 שעות לטיסות ממערב למזרח ו-32 שעות בכיוון ההפוך. בעידן שקדם לאמצעי ניווט כגון גלי רדיו, מכ"ם וכדומה, אמצעי הסיוע העיקריים שנבנו היו מגדלורים חשמליים. הניווט בעזרתם היה מוגבל לתנאי ראות ומזג אוויר. קוטר פנסי המגדלור היה 24 אינץ' (60.9 ס"מ), והם הוצבו על מגדלים בגובה 16 מטרים ובמרחק ממוצע של כ-10 מיילים זה מזה. בהרים היו המגדלורים קרובים יותר זה לזה, ובמישורים – רחוקים יותר. עוצמת התאורה של הפנס הייתה 5 מיליון קנדלה, והוא הסתובב 6 פעמים בדקה. קצב האיתות סימן את המספר המזהה של כל מגדלור בקוד מורס. ליד חלק מהמגדלורים נבנו חצים מבטון באורך של כ-21 מטרים כל אחד, והם נצבעו בצהוב בוהק. חלק מן המגדלורים כללו מתחם של מבני עזר על מנת להחזיק גנרטור, במקרים בהם לא היה קו מתח קרוב, ותחנות לבחינה וחיזוי של מזג אוויר. רבים מחצי הבטון פורקו בתקופת מלחמת העולם השנייה כדי למנוע סיוע למפציצי אויב, במקרה שאלו יחדרו לארצות הברית. שדות נחיתה מוארים שנועדו למקרי חירום נבנו לאורך הנתיב במרווחים של 15-20 מייל. ב-1923 הקים הקונגרס של ארצות הברית נתיב מואר למטוסי הדואר האווירי. הרעיון הוצע על ידי הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (הגוף שקדם לנאס"א) ובוצע בפועל על ידי משרד המסחר האמריקני. הניהול הופקד בידי ענף האוויר של מכון התקנים האמריקני. החלק הראשון נבנה בנתיב האוויר בין שיקגו לשאיין, בירת מדינת ויומינג. זהו החלק שנמצא במרכז ארצות הברית ולכן הוא נבחר להיות הראשון שמבוצע, כדי לסייע גם למטוסי דואר שמבצעים טיסות מחוף לחוף. טיסות כאלו המריאו לאור יום והגיעו לנתיב המואר עם רדת החשכה. טיסות הלילה הראשונה של הדואר החלו ב-1 ביולי 1924. בסך הכל נבנו 284 מגדלורים לאורך המסלול. עד יוני 1925 הושלם מסלול באורך 2,665 מייל בין ניו יורק לסן פרנסיסקו. ב-1927 הורחב הקו גם לניו יורק-סולט לייק סיטי, לוס אנג'לס-לאס וגאס, לוס אנג'לס-סן פרנסיסקו, ניו יורק-אטלנטה ושיקגו-דאלאס, בסך הכל 4121 מייל. ב-1933 כלל הנתיב 1500 מגדלורים ב-18,000 מייל. כיום קיימים ופעילים עדיין 19 מגדלורים במונטנה. מדיה וקבצים בנושא נתיב האוויר חוצה ארצות הברית בוויקישיתוף כתבה על נתיב האוויר כתבה על נתיב האוויר
ראול בובאדייה

ראול מרסלו בובאדייה (בספרדית: Raúl Marcelo Bobadilla, נולד ב-18 ביוני 1987) הוא כדורגלן ארגנטינאי-פרגוואי המשחק בבאנדירמספור הטורקית בעמדת החלוץ. בובאדייה התחיל את הקריירה שלו בריבר פלייט בקיץ 2006 הושאל לקונקורדיה בזל ובכך התחיל את הקריירה האירופאית שלו. כבר בעונתו הראשונה הוא הבקיע 18 שערים ב-28 משחקי ליגה וסיים שלישי בטבלת מלכי השערים של ליגה. מאמן הקבוצה דאז מוראט יאקין הצטרף בסוף העונה לגראסהופרס ציריך ובובאדייה הלך יחד איתו. את העונת 2007/2008 הוא סיים כסגן המלך השערים של הליגה והיה מועמד לשחקן העונה. ב-11 ביוני 2009 חתם בבורוסיה מנשנגלדבך תמורת 4.2 מיליון אירו. בינואר 2011 הושאל לאריס סלוניקי. לאחר שלא הצליח להטביע את חותמו בגרמניה, הוא חזר בקיץ 2012 לשווייץ כאשר חתם ביאנג בויז ברן. ב-3 בינואר 2013, חתם בפ.צ. בזל ל-4 וחצי שנים. ב-1 באפריל 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בניצחון 0-4 נגד לוצרן. ב-1 ביוני 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד סנט גאלן. בסיום העונה זכה עם בזל באליפות והגיע איתה לגמר הגביע השווייצרי. בקיץ 2013 הסתבך בעבירות תנועה ובזל החליטה למכור את השחקן וב-15 באוגוסט 2013, חזר לגרמניה כאשר חתם באאוגסבורג ל-3 שנים. ב-17 באוגוסט 2017 חזר לבורוסיה מנשנגלדבך וחתם לשנתיים. ב-11 ביוני 2018 חזר לאחר 11 שנה לארגנטינה וחתם לעונה אחת בארחנטינוס ג'וניורס. ב-1 בינואר 2020, בובאדייה הושאל לגואראני מליגת העל הפרגוואית. ב-21 בפברואר 2022 בובאדייה חתם בשפהאוזן מליגת האתגר השווייצרית. בקיץ 2023 חתם בבאנדירמספור. בפברואר 2015 בובאדייה התחיל בתהליך קבלת אזרחות פרגוואית מאחר שנולד להורים פרגוואים. ב-11 במרץ 2015 זומן לראשונה לסגל נבחרת פרגוואי, וב-27 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד קוסטה ריקה. פ.צ. בזל אליפות שווייץ: 2012/2013 מדיה וקבצים בנושא ראול בובאדייה בוויקישיתוף ראול בובאדייה, באתר Transfermarkt ראול בובאדייה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ראול בובאדייה, באתר Soccerway ראול בובאדייה, באתר WorldFootball.net ראול בובאדייה, באתר National Football Teams ראול בובאדייה, באתר FootballDatabase.eu
לובין

האם התכוונתם ל... לובין (Lubin) הוא שם משפחה שמקורו בעיירה לובין או במילה הסלבית לובי, שפירושה "אהוב" לובין (עיר) – עיירה בפולין אישים ששמם לובין: אורלי לובין – חוקרת מגדר, ספרות וקולנוע ישראלית ארתור לובין (אנ') – במאי ומפיק קולנוע אמריקאי אריה לובין – צייר ישראלי אריה לובין (ראש מועצה אזורית) – ראש מועצה אזורית קישון ארנסטו לובין – פרופסור לרפואה ומבכירי המומחים בישראל לרפואה גרעינית ג'ונתן לובין (אנ') – מתמטיקאי אמריקאי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בראון דייוויד לובין (אנ') – רפורמטור חקלאי יהודי-אמריקאי, ממייסדי המכון הבינלאומי לחקלאות ברומא זיגמונד לובין (אנ') – חלוץ קולנוע יהודי-גרמני-אמריקאי ז'רמן לובין (אנ') – זמרת סופרן צרפתייה יאיר לובין – ספורטאי עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בקפיצה לגובה יעל לובין – פרופסור אמריטה לארכנולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון ליאור ליובין – כדורסלן עבר ומאמן ישראלי פרנק לובין (פראנאס יונאס לובינאס) (אנ') – כדורסלן אמריקאי ממוצא ליטאי לובינסקי לובן (פירושונים) מקור השם לובין באתר אנו – מוזיאון העם היהודי
הושנג נהאוונדי

ד"ר הושנג נהאוונדי (בפרסית: هوشنگ نهاوندی, באנגלית: Houshang Nahavandi, נולד בשנת 1930) היה שר הפיתוח והשיכון, שר החינוך, וכן נשיא אוניברסיטת טהראן בתקופת מוחמד רזא שאה פהלווי. עזב את איראן לאחר המהפכה של 1979 ועבד במשך 17 שנים בדרגת פרופסור באוניברסיטת סורבון. ערך זה הוא קצרמר בנושא איראנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חאבייר בלבואה

חאבייר אנחל בלבואה אוסה (בספרדית: Javier Ángel Balboa Osa, נולד ב-13 במאי 1985) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר בין היתר בריאל מדריד הספרדית ובבנפיקה ליסבון הפורטוגזית, ושיחק בנבחרת גינאה המשוונית. בלבואה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ריאל מדריד. בקיץ 2005 הצטרף לריאל מדריד ב', את עונתו היחידה במועדון סיים עם 32 הופעות ושער אחד. בקיץ 2006 הושאל לראסינג סנטנדר על מנת לצבור דקות משחק. ב-16 בדצמבר 2006 הוא הבקיע את שער הניצחון נגד מאיורקה. בקיץ 2007 חזר לריאל מדריד, אך הוא ערך רק 5 הופעות בעונה. ב-19 בדצמבר 2007, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בריאל מדריד במסגרת גביע המלך הספרדי בתיקו 1-1 נגד אליקנטה. ב-25 ביוני 2008, בלבואה חתם בבנפיקה ליסבון ל-4 שנים תמורת 4 מיליון אירו. ב-28 בינואר 2010, בלבואה הושאל לקרטחנה מליגת המשנה בספרד. בקיץ 2010 חזר לבנפיקה אך לא התאמן עם המועדון ובינואר 2011 הושאל לאלבסטה. ב-13 באוגוסט 2011, בלבואה שוחרר מבנפיקה ויומיים לאחר מכן חתם בביירה מאר. בקיץ 2013 חתם באשטוריל. לאחר שנתיים באשטוריל חתם בלבואה בקבוצת אל-פאייסלי מערב הסעודית. ב-27 בינואר 2017 חתם בטריקלה מהליגה היוונית השנייה. בקיץ 2018 פרש מכדורגל. בלבואה נולד במדריד להורים מגינאה המשוונית והוא בחר לייצג אותה בזירה הבינלאומית. ב-2 ביוני 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 לרואנדה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2008. ב-21 בינואר 2012, בלבואה כבש את שער הבכורה בנבחרת בניצחון נגד לוב במסגרת גביע אפריקה לאומות 2012. הוא היה שותף להעפלה של הנבחרת לחצי גמר גביע אפריקה לאומות 2015 - הישג השיא של הנבחרת. הוא גם היה מלך השערים של הטורניר ביחד עם 4 שחקנים נוספים. ריאל מדריד אליפות ספרד: 2007/2008 בנפיקה ליסבון הגביע הפורטוגזי: 2008/2009 חאבייר בלבואה, ברשת החברתית פייסבוק חאבייר בלבואה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חאבייר בלבואה, ברשת החברתית אינסטגרם חאבייר בלבואה, באתר Transfermarkt חאבייר בלבואה, באתר Soccerway חאבייר בלבואה, באתר BDFutbol חאבייר בלבואה, באתר WorldFootball.net חאבייר בלבואה, באתר National Football Teams חאבייר בלבואה, באתר FootballDatabase.eu
אכבר גנג'י

אכבר גנג'י (בפרסית: اکبر گنجی; נולד ב-31 בינואר 1960) הוא שחקן, סופר, עיתונאי ופעיל פוליטי איראני. אכבר גנג'י תואר כ"מתנגד המשטר הפוליטי איראני הדגול ביותר", וכ"עיתונאי פרו-דמוקרטי פופולרי" החוצה את ה"קווים אדומים" של הצנזורה העיתונות באופן קבוע. כנער היה תומך נלהב של המהפכה האסלאמית, אך שינה את גישתו באמצע 1990. לאחר שפרסם סדרת סיפורים על רצח סופרים מתנגדי-משטר, הידועים כרציחות השרשרת באיראן (אנ') בין השנים 2001–2006 נכלא בכלא אווין שבטהראן. בעודו בכלא הוא הוציא מנשר שביסס אותו כראשון "מתנגדי המשטר הבולטים, מוסלמי מאמין ומהפכן לשעבר" לבקש להחליף את המערכת התיאוקרטית של איראן ב"דמוקרטיה". לאחר שזכה גנג'י בתואר אזרח כבוד בערים רבות באירופה, ומאמריו וכתביו זיכו אותו באותות כבוד, זכה גנג'י במספר פרסים בינלאומיים עבור עבודתו. מדיה וקבצים בנושא אכבר גנג'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אכבר גנג'י (באנגלית) Paul Kahn, Akbar Ganji in conversation with Charles ,Ssrc.org, 23 December 2008. (accessdate: 2013-11-10) "Iranian dissident freed from jail". BBC News. 18 March 2006. Ebadi, Shirin, Iran Awakening, by Shirin Ebadi with Azadeh Moaveni, Random House, New York, 2006, p.193 "Katajun Amirpur, Akbar Ganji: Beggars of the state". signandsight. 18 July 2006. Retrieved 2013-07-30. ערך זה הוא קצרמר בנושא איראנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלת הנחש

אלת הנחש, או אלת האדמה, הוא הכינוי שניתן לפסלים שנמצאו בכרתים, ונוצרו בתקופה המינואית, ומסמלים ככל הנראה את האלה העיקרית של כרתים. שני פסלים כאלו נמצאו בשנת 1903 בידי הארכאולוג הבריטי אדוארד אוונס בקנוסוס, הם מוצגים כיום במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון. פסלים נוספים נמצאו מאוחר יותר. לרוב הפסלים מציגים אשה לובשת שמלה ארוכה בעלת מחוכים, חשופת שדיים, אוחזת נחש בכל אחת מידיה. על ראשה ישנן חיות קטנות המסמלות את שלטונה על האדמה. לעיתים נחשים כרוכים על גופה ושני אריות מלווים אותה, סמל לשלטונה על חיות הפרא. לפעמים מופיע לידה אל זכר, בנה או בעלה. השדיים החשופים וגם הנחשים אמורים לסמל אולי פריון, שכן הנחש שימש כסמל לפריון בתרבויות רבות בין היתר במסופוטמיה ובהודו, אם כי יש הסוברים שהשדיים מסמלים אבל. איננה גורגונה וואדג'ת מדיה וקבצים בנושא אלת הנחש בוויקישיתוף Bonney, Emily M.. "Disarming the Snake Goddess: a Reconsideration of the Faience Figurines from the Temple Repositories at Knossos." Journal of Mediterranean Archaeology. 24.2 (2011): 171-190. משה עמית, "תולדות יוון הקלאסית", עמ' 37 https://translate.google.co.il/#en/iw/Columbia.%20The%20free%20Dictionary ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטילדה גטר

מטילדה גטר (בפולנית: Matylda Getter;‏ 1870 – 1968) הייתה נזירה פרנציסקנית קתולית וחסידת אומות העולם מפולין. לפני מלחמת העולם השנייה הייתה גטר אם מנזר פרנציסקני בוורשה בשם "משפחתה של מריה" (Zgromadzenie Siostr Rodziny Marii) וכן הייתה עובדת סוציאלית. במהלך המלחמה שיתפה גטר פעולה עם אירנה סנדלר וארגון ז'גוטה בהצלת חייהם של מאות ילדים יהודים מגטו ורשה. בתפקידה כאם מנזר ניהלה גטר מספר בתי ילדים ובתי יתומים באזור, ושם החביאה ילדים יהודיים רבים במהלך תקופת הכיבוש הגרמני. בשנים 1942 ו-1943 יצרה גטר קשר עם ארגון צנטוס שטיפל בילדים יהודים וביתומים יהודים בגטו ורשה. רבים מילדים אלה הוברחו מהגטו והוסתרו מיד לאחר מכן בבתי הילדים שתחת ניהולה של גטר. רבים מילדים אלה ניצלו ממוות בשואה. מניעיה של האם גטר, על פי הצהרתה, היו אמונתה הדתית. היא לא דרשה מעולם תשלום עבור מעשיה, אם כי מספר הורים ומספר קרובי משפחה של הילדים שהוסתרו ביקשו לשלם את עלויות ההחזקה של הילדים או את חלקן. חלק מהילדים הוטבלו לנצרות במהלך הסתרתם, אך לאחר השחרור הושבו כולם ליהדות. בשנת 1985 הכיר יד ושם במטילדה גטר בתור חסידת אומות העולם. הצלת יהודים במהלך השואה סיפור ההצלה על ידי גטר, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארק תעשיות פלמחים

פארק תעשיות פלמחים הוא אזור תעשייה הממוקם כקילומטר וחצי מזרחית לקיבוץ פלמחים, סמוך לצירי תנועה עיקריים בהם כביש 431 ונתיבי איילון. הפארק, המשתרע על שטח של כ-300 דונם, קרוי על שם קיבוץ פלמחים הסמוך אליו אשר החזיק בבעלות הנכס משנות ה-70 עד למכירתו לקבוצת איי.אי.אס החזקות בשנת 2006. הפארק הוא אזור תעשייה המשרת חברות רבות בתחומי התפלה, בנייה, תשתית, אחסון, לוגיסטיקה, תעסוקה וייצור. בפארק קיימות תוכניות מתאר ארציות למתקני התפלת מים וחיבור גז טבעי, תב"ע לאזור תעשייה, אפשרות לתחנת דלק וכן שטחי מסחר. את כל שטחי הפארק מחזיקה ומנהלת חברת פארק פלמחים בע"מ מקבוצת איי.אי.אס החזקות. בעל השליטה בקבוצה הוא חיים גייר ומנכ"ל הקבוצה הוא שלום מלכה. בין החברות השוכרות שטחים בפארק ניתן למצוא את סולל בונה, שלמה רכב - חברה לאספקת שירותי רכב, דניה סיבוס, ספנקריט פלמחים - חברה בת בבעלות מלאה של איי.אי.אס החזקות העוסקת בבנייה מתועשת. קיבוץ פלמחים מכר את שארית זכויותיו בפארק פלמחים לחיים גייר - TheMarker תוכניות פארק תעשיות פלמחים מצגת משקיעים של חברת איי.אי.אס, מאי 2014