laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רפאל קירכהיים

רפאל קִירְכְהַיים (בגרמנית: Raphael Kirchheim;‏ 1804, פרנקפורט – 6 בספטמבר 1889, שם) היה חוקר יהדות יהודי גרמני. מוכר בין היתר בשל מחקריו וחיבוריו על השומרונים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נולד בפרנקפורט בשנת 1804. שימש זמן מה שוחט בקהילה האורתודוקסית של הרב שמשון רפאל הירש בעיר פרנקפורט, שבה התגורר כל חייו; לאחר שאברהם גייגר היה לרב בפרנקפורט, הפך קירכהיים לרפורמי קיצוני, וכתוצאה מכך נאלץ להתפטר ממשרתו כשוחט, אך נכנס כשותף בפירמה בנקאית והצליח בעסקיו. קירכהיים ההדיר כתבי יד עבריים, כמו פירוש לספר דברי הימים של אחד מתלמידי רבי סעדיה גאון. כמו כן הוא הוציא לאור מהדורה של "שבע מסכתות קטנות" מתוך התלמוד הירושלמי. בנוסף, עסק רבות בשומרונים ובכתביהם, תרגם לעברית חלק מחיבוריהם, ואף חיבר ספר על אודותיהם בשם "כרמי שומרון". הוא אף הוציא לאור מהדורה מחודשת לחיבור "שם הגדולים" לחיד"א בתוספת הערות וסקירת תולדות המחבר. רפאל קירכהיים, כרמי שומרון: פתיחה למסכת כותים, כוללת קורות ואמונות וספרי הכותים, הוצאת איזאק קויפמאן, פרנקפורט תרי"א 1851; (דפוס צילום: הוצאת קדם, ירושלים תש"ל [1969/70]). (116 עמודים) (גרסה מקוונת באתר Hebrewbooks) שבע מסכתות קטנות ירושלמיות, (מכתב יד), הוצאת איזאק קויפמאן, פרנקפורט תשי"א 1851. (50 עמודים) (גרסה מקוונת באתר Hebrewbooks) ספר הרקמה, חיבר בערבית: יונה מרון אבן גנאח, בתרגומו של יהודה אבן תיבון, (מכתב יד), פרנקפורט תרי"ו (1856). (דפוס צילום: ברוקלין, ניו יורק, אחים גאלדענבערג, תשס"ג). (289 עמודים) (יחד עם חיים פולק ואהרן פולד), שם הגדולים, (3 כרכים), (כרך א בגוגל ספרים), קראטאשין, תר"ג 1843. פירוש על דברי הימים: מיוחס לאחד מתלמידי סעדיה הגאון (אולי ליראם המגדיאלי), (מכתב יד) פרנקפורט דמיין תרל"ד 1874; (דפוס צילום: ירושלים תשכ"ו). (גרסה מקוונת באתר Hebrewbooks)‏ (68 עמודים) קבוצת מאמרים בשפת עברית אשר נדפסו בכתבי עתים, והם מלאכת אברהם גייגער, ברלין 1877. (172 עמודים) "קִירְכְהַים, רְפָאֵל", האנציקלופדיה העברית (כרך כט, עמ' 687), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשל"ז. בן-ציון דינור (עורך), אגרות שי"ר: לרפאל קירכה"ם זכריה פראנקל ואחרים, יצאו לאור מכ"י של בית הספרים הלאומי בירושלים על ידי בן ציון דינבורג [=דינור]. ירושלים: דפוס הפועלים, תרפ"ז. (50 עמודים) כתבי רפאל קירכהיים בפרויקט בן-יהודה איזידור סינגר, מקס שלסינגר, "רפאל קירכהיים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) רפאל בן שמעון קירכהים (1804-1889), דף שער בספרייה הלאומית
זבליתיים

זִבליתיים (שם מדעי: Scarabaeidae) היא משפחה של חיפושיות המשויכת לקבוצת החיפושיות המכונות חיפושיות זבל. במשפחה זו יותר מ-20,000 מינים ידועים, חלקם גדולים מאוד (כגון חיפושית גוליית וחיפושית הרקולס). בארץ ישראל יש יותר מ-200 מינים. במינים רבים הבוגרים והזחלים ניזונים מצואה של בעלי חיים. עם זאת, במספר תת-משפחות התזונה מגוונת והחיפושיות ניזונות מרקב צמחי, שורשים, תפרחות צמחים, עצה ופירות. קבוצת הפרחיות, שבעבר הוכללה תחת משפחת הזבליתיים, מסווגת כיום תחת משפחה נפרדת בשם פרחיתיים (Glaphyridae). הפרקים האחרונים במחושי הזבליתיים (פרקים 3 עד 5) מורחבים ויוצרים כעין מניפה, הניתנת לאיסוף או לפריסה. יש מינים היכולים לדחוס דם לתוך עלעלי המניפה ולהניע אותם. כיסוי גופם לרוב מוקשה והם בעלי יכולת תעופה. שוקיי הרגליים הקדמיות מותאמות לחפירה, מורחבות, משוטחות, ויש להן שיניים בצידן החיצוני. הזחל הוא מסוג דרן רך, לרוב לבנבן, ראשו מוקשה וכהה יותר. יש לו 3 זוגות רגליים חלשות. משך דרגת הזחל נע משבועות אחדים ועד מספר שנים. הגולם חופשי. הנחושתיות (שם מדעי: Cetoninae) היא תת-משפחה של הזבליתיים. הנחושתיות מאופיינות בצבע מתכתי בוהק, וכנפי חפייה בעלות מפרץ המאפשר תעופה גם כשהן סגורות. בניגוד לזבליות שניזונות על צואה, הנחושתיות ניזונות מרקב צמחי כזחלים ומפרחים וקוצים כבוגרים. נחושתית הקוצים מצויה בארץ ישראל ונחשבת לאחת החיפושיות היפות בישראל בשל צבעה הירוק-נחושתי הבוהק. בנוסף אליה קיימים בישראל עוד מספר מינים של נחושתיות. באירופה ידועות נחושתית הוורדים ונחושתית סגולה, הבולטות ביופיין. חיפושית זבל זבלית פרעה מדיה וקבצים בנושא זבליתיים בוויקישיתוף זבליתיים, באתר ITIS (באנגלית) זבליתיים, באתר NCBI (באנגלית) זבליתיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זבליתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זבליתיים, באתר GBIF (באנגלית) זבליתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חרפושיות, דף שער בספרייה הלאומית
פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש

פרס איציק מַאנגֶר ליצירה ספרותית ביידיש (בכתיב יידי: איציק מאַנגער פּרײַז פֿאַר ליטעראַטור־שאַפֿונג אין ײִדיש) הוא פרס ספרותי ליוצרים ביידיש שנוסד ב-31 באוקטובר 1968, עוד בחייו של איציק מאנגר (חודשים ספורים לפני מותו), וחולק משנת 1969 ועד 1999. מטרות הפרס היו: להדגיש את מקומה ערכה וזכויותיה של היצירה ביידיש לתרבות עם ישראל. לעודד את היוצרים בשפה זאת ולעניין את הציבור בספרות יידיש. להביע הוקרה ליוצר איציק מאנגר, מגדולי משוררי היידיש, שבשנותיו האחרונות חי בארץ. הפרס ניתן כמעט מדי שנה עד 1999 ביום השנה לפטירתו של מאנגר. בתחילה נקבע שבכל שנה יקבלו את הפרס שני יוצרים: אחד החי בארץ ואחד בחוץ לארץ, אך לאחר זמן קצר התחילו לתת לשלושה, ארבעה ואף חמישה יוצרים בשנה. בהמשך הרחיבו את הקריטריונים, וגם יוצרים שאינם סופרים זכו בפרס, כמו הזמרות נחמה ליפשיץ וחוה אלברשטיין, השחקנים יוסף בולוף ופסח בורשטיין וחוקרים כמו אברהם נוברשטרן, דב סדן וההיסטוריון רפאל מאהלר. מאז שניתן לראשונה ועד היום, נחשב הפרס לחשוב ביותר בעולם ליוצרים העוסקים ביידיש במגוון תחומים.[דרוש מקור] 1969 אהרן צייטלין אברהם סוצקבר 1970 חיים גראדה יעקב פרידמן 1971 קדיה מולודובסקי יחיאל הופר יוסף קֶרלֶר ישראל יעקב שווארץ 1972 מלך ראוויטש ישעיהו שפיגל משה גרוס-צימרמן הרץ גרוסברד מוריס סמואל 1973 יצחק בשביס-זינגר מרדכי צאנין יודל מרק מרדכי ליטווין 1974 דב סדן רחל קורן אברהם משה פוקס יוסף בולוף 1975 ריזל ז'יכלינסקי יוסף פפירניקוב ברוך האגר רפאל מאהלר 1976 אריה שמרי ליזר איכנרנד אליעזר רובינשטיין שמעון דז'יגאן 1977 הירש אושרוביץ יהודה אלברג יעקב צבי שרגל 1978 אורי צבי גרינברג עלי שכטמן רחל פישמן מאיר שטיקר מרדכי שטריגלר נחמה ליפשיץ 1979 אברהם זק שמשון מלצר חוה רוזנפרב שלמה רויטמן שלמה שנהוד 1980 משה אלטמן יונס טורקוב שמשון דונסקי יצחק ינוסביץ' נחמן רפ צבי איזנמן 1981 מלכה חפץ-טוזמאן בינם הלר אברהם קרפינוביץ ליזער ראן אני ליטון 1982 מוטל סקציאר שמעון קאנץ יעקב זיפר שלמה סוסקוביץ' משה ולדמן משה ברנשטיין 1983 הדסה רובין אליהו ליפינר חנא שמרוק קלמן אהרון ברתיני דוד וולפה 1984 שמואל איזבן אליזר פודריאטשיק רבקה בסמן בן-חיים יוסל לרנר אלכסנדר שפיגלבלט 1985 שמואל בונים דב זלצר ישראל חיים בילצקי איצ'ה גולדברג אברהם ליס מנוחה ראם 1986 ש. ל. שניידרמן אליהו שולמן שלמה וורזוגר מאיר חרץ פיבל זיגלבוים פסח בורשטיין 1991 יוסל בירשטיין יצחק לודן לאון לנמן יוני פיין 1994 שלמה שוייצר איציע מרדכי שכטר יששכר פאטר רפאל חוולס הדסה קסטין 1997 הירשע דוד קץ לב ברינסקי אברהם נוברשטרן תיאטרון יידישפיל 1998 חוה אלברשטיין ינטה מאש דן מירון שיקל פישמן 1999 רחל ארטל ירמיה השלס שמואל ורסס צבי כנר פרס ע"ש מאנגר ליצירה באידיש, דבר, 22 באוקטובר 1968 נוסד "פרס איציק מאנגר" ליצירה באידיש, דבר, 1 בנובמבר 1968 הוכרז על קביעת פרס ע"ש מאנגר, מעריב, 1 בנובמבר 1968 דוד לאזר, גושפנקה ממלכתית לאידיש, מעריב, 6 בנובמבר 1968 (דעה; עם ההחלטה על ייסוד פרס מאנגר) עצרת זכרון למשורר א. מאנגר: במלאת שלשים למותו, הוענקו פרסים הנושאים את שמו של המשורר האידי המנוח, מעריב, 25 במרץ 1969 צייטלין וסוצקבר חתני הפרס ע"ש מאנגר, דבר, 26 במרץ 1969. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא יידיש. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
COCOMO

COCOMO (Constructive Cost Model) הוא מודל אלגוריתמי, שפותח על ידי מהנדס התוכנה בארי בם, על מנת להעריך את המאמץ הנדרש לפיתוח מוצר תוכנה. המודל משתמש בנוסחת נסיגה פשוטה, עם פרמטרים שנגזרו ממידע על פרויקטים בעבר וממאפייני פרויקטים עכשוויים. COCOMO פורסם לראשונה בשנת 1981 בספרו של בארי בם "Software Engineering Economics", כמודל להערכת המאמץ, העלות ולוח הזמנים עבור פרויקטי תוכנה. הוא התבסס על מחקר של 63 פרויקטים שנערכו בחברת TRW בה שימש בארי בם כמנהל חקר תוכנה וטכנולוגיה. המחקר בחן פרויקטים המשתרעים מ-2,000 עד 100,000 שורות קוד, ושפות תכנות המשתרעות מאסמבלי עד PL/1. פרויקטים אלו התבססו על מודל מפל המים אשר היה נפוץ בתהליכי פיתוח תוכנה ב-1981. ערך מורחב – Cocomo II בשנת 1997 פותח COCOMO II, והוא פורסם בשנת 2000 בספר "Software Cost Estimation With COCOMO II". COCOMO II הוא היורש של COCOMO 81 והוא מותאם יותר להערכת פרויקטים מודרניים. הוא מספק יותר תמיכה עבור תהליכי פיתוח תוכנה מודרניים, והוא בעל בסיס מידע מעודכן של פרויקטים. הצורך במודל חדש עלה כאשר טכנולוגיית פיתוח התוכנה עברה ממחשב מרכזי ועיבוד באצווה במהלך הלילה לפיתוח במחשב אישי, שימוש מחדש בקוד והשימוש ברכיבי תוכנות מדף. הנוסחה הבסיסית של COCOMO II: Effort (person/month) = (2.94Xa) X KSLOC^br KSLOC = כמות שורות הקוד הנדרשת באלפים (תלוי בשפת התכנות). Effort Factor = a - גורם התאמת המאמץ (לפי סוג הפרויקט). Scaling Factor = b - גורם סדר גודל. נוסחאות מורכבות יותר יכולות להתחשב במידע רחב יותר, כמו: יכולות המתכנת, ניסיון בפלטפורמה, ניסיון בכלים, מורכבות המוצר, לכידות הצוות, גמישות תכנותית ופרמטרים רבים נוספים. COCOMO II בעברית אתר COCOMO II COCOMO Calculator מחשבון COCOMO II מחשבון COCOMO 81
מפרט תיכון תוכנה

בהנדסת תוכנה, מפרט תיכון תוכנה (Software Design Specification,‏ SDS) הוא מסמך המגדיר מוצר תוכנה שיענה על דרישות. ה-SDS נכתב שלישי, לאחר תוכנית פיתוח תוכנה שנכתבת ראשונה ומפרט דרישות תוכנה שנכתב שני. ההחלטות המתקבלות במסמך נסמכות על הדרישות וכן על ההבנה של האפשרויות הטכנולוגיות והרכיבים הזמינים. תפקיד ה-SDS הוא לארגן תרשימים של ארכיטקטורת המערכת. העבודה על התרשימים השונים עוזרת לתכנן את הרכיבים השונים במערכת, ואת הממשקים והקשרים ביניהם. ברגע שגרסה ראשונית של המסמך מוכנה ניתן כבר לעבור למימוש ולבדיקות. הקדמה ארגון המסמך - התוכן העיקרי של מסמך זה. מטרות המסמך - תיאור המטרות העיקריות של המסמך (בסדר יורד), למשל הכנה למימוש, בדיקת נכונות, בדיקתיות, יעילות וכו'. תרשים פריסה (ארכיטקטורת הפצה) - Deployment Diagrams תרשימי UML המתארים את הרכיבים הפיזיים (כגון jar, exe, dll) שמתוכננים למוצר ואת הממשקים ביניהם. תרשימי מחלקה (מבנה סטטי) - Class Diagrams תרשימי UML המתארים את המחלקות העיקריות במוצר והקשרים ביניהן. תרשימי רצף (התנהגותי) - Sequence Diagrams תרשימי UML המציגים את האינטראקציה בין חלקים שונים של המערכת תוך כדי ביצוע פונקציונליות מסוימת. שמירת נתונים - Persistence תיאור כיצד נשמרים נתונים של המערכת, אלו קבצים ייווצרו ומה יהיה המבנה שלהם. טבלת עקיבות לדרישות עבור כל תרשים ששורטט יש לפרט על אילו דרישות ממפרט זה הוא עונה. יש להראות שכל הדרישות מכוסות על ידי התיכון. תוכנית בדיקות ותיעוד תוכנית בדיקות - אלו מאפיינים של המערכת מתוכננים להיבדק, כיצד תעשינה בדיקות אלו. תיאור בדיקות יחידה, בדיקות אינטגרציה ובדיקות שמישות (Usability). תוכנית תיעוד - התיעוד המתוכנן להימסר עם המערכת. למשל, מדריך משתמש, הוראות התקנה, תפריטי עזרה וכדומה. הנדסת תוכנה מפרט דרישות תוכנה Deployment Diagram, באתר Wikipedia באנגלית Class Diagram, באתר Wikipedia באנגלית Sequence Diagram, באתר Wikipedia באנגלית
קרנפית ספרדית

קרנפית ספרדית (שם מדעי: Copris hispanus) הוא חרק הנמנה בסדרת חיפושיות ובמשפחת זבליתיים. צבעו שחור נוצץ ועל צדו העליון של ראשו נישאת קרן הכפופה לאחור ומזכירה את קרנו של הקרנף (ומכאן שמו). קרן הזכר ארוכה מקרן הנקבה. אורך הגוף של הקרנפית הוא 17-28 מ"מ. הבוגרים והזחלים של הקרנפית ניזונים מזבל של בעלי פרסות. המין נפוץ בארצות שסביב הים התיכון, בדרום רוסיה ובמזרחה עד לצפון פקיסטן. במין זה, שני בני הזוג מכינים במשותף מחילה בעלת חדר דגירה, לתוכו הם אוספים ערימת זבל. מאותה ערימה מכינה הנקבה לבדה, אחרי ימים אחדים, מספר קטן של כדורי דגירה שצורתם צורת אגס. בצידו הצר של כל כדור יש חדר שבתוכו מוטלת ביצה. הנקבה שומרת על הכדורים, מגינה עליהם ומלקקת אותם כדי למנוע התפתחות עובש. היא נשארת עם הכדורים עד לגיחת החיפושיות הצעירות. מדיה וקבצים בנושא קרנפית ספרדית בוויקישיתוף קרנפית ספרדית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קרנפית ספרדית, באתר GBIF (באנגלית) מה המשקל שיכולה חיפושית הקרנף להרים?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
אלגברה דיפרנציאלית

במתמטיקה, חוג דיפרנציאלי, שדה דיפרנציאלי ואלגברה דיפרנציאלית הם חוגים, שדות ואלגבראות המצוידים בגזירה, שהיא פעולה אונארית שהיא ליניארית ומקיימת את כלל לייבניץ. דוגמה טבעית לשדה דיפרנציאלי הוא שדה הפונקציות הרציונליות C ( t ) {\displaystyle \,\mathbb {C} (t)} במשתנה אחד מעל C {\displaystyle \,\mathbb {C} } , כאשר הגזירה היא פעולת הנגזרת ביחס למשתנה t. חוג דיפרנציאלי הוא חוג R ביחד עם העתקה d : R → R {\displaystyle \,d:R\to R} המכונה "גזירה", המקיימת: ליניאריות: לכל x , y ∈ R {\displaystyle \,x,y\in R} מתקיים d ( x + y ) = d ( x ) + d ( y ) {\displaystyle \,d(x+y)=d(x)+d(y)} . כלל לייבניץ: לכל x , y ∈ R {\displaystyle \,x,y\in R} מתקיים d ( x ⋅ y ) = x ⋅ d ( y ) + d ( x ) ⋅ y {\displaystyle \,d(x\cdot y)=x\cdot d(y)+d(x)\cdot y} ייתכן כי החוג R אינו קומוטטיבי ולכן ייתכן כי הביטוי המוכר לכלל לייבניץ d(xy) = xdy + ydx הוא שגוי מעל חוג דיפרנציאלי כללי. באופן דומה, אם F הוא שדה וd היא גזירה, מכנים את הזוג ( F , d ) {\displaystyle \,(F,d)} - שדה דיפרנציאלי. ניתן להוכיח בעזרת כלל לייבניץ כי הזהות המוכרת d ( x y ) = d ( x ) y − x d ( y ) y 2 {\displaystyle \,d\left({\frac {x}{y}}\right)={\frac {d(x)y-xd(y)}{y^{2}}}} מתקיימת בכל שדה דיפרנציאלי. אוסף האיברים בF שנגזרתם היא אפס: { x ∈ F : d ( x ) = 0 } {\displaystyle \,\{x\in F:d(x)=0\}} הוא שדה המכונה שדה הקבועים של F. תורת גלואה הדיפרנציאלית אלגברה דיפרנציאלית מדורגת הרחבת פיקאר-וזו Buium, Differential Algebra and Diophantine Geometry, Hermann (1994). I. Kaplansky, Differential Algebra, Hermann (1957). E. Kolchin, Differential Algebra and Algebraic Groups, 1973 D. Marker, Model theory of differential fields, Model theory of fields, Lecture notes in Logic 5, D. Marker, M. Messmer and A. Pillay, Springer Verlag (1996). A. Magid, Lectures on Differential Galois Theory, American Math. Soc., 1994 אלגברה דיפרנציאלית, באתר MathWorld (באנגלית)
פוקושימה (מחוז)

מחוז פוקושימה (ביפנית: 福島市; תעתיק לטיני: Fukushima-ken) הוא מחוז ביפן הנמצא באי הונשו שבחבל טוהוקו. עיר הבירה של מחוז פוקושימה היא פוקושימה. אוכלוסייתו של המחוז כשני מיליון בני אדם. מחוז פוקושימה הוא הדרומי ביותר בחבל טוהוקו והקרוב ביותר לטוקיו. הוא מחולק לשלושה אזורים על ידי רכסי הרים (ממערב למזרח): איזו, נאקאדורי והאמאדורי. האמאדורי, השוכן לחוף האוקיינוס השקט הוא האזור השטוח והממוזג שבהם. נאקאדורי, הוא האזור החקלאי שבין השלושה ובו שוכנת הבירה פוקושימה. איזו, שהוא האזור הגדול ביותר, הוא הררי ויש בו אגמים, יערות שופעים ובחורף מכוסה בשלג. איזווקאמאצו (127,759) דטה (67,129) פוקושימה (289,483 - עיר הבירה) איוואקי (344,570 - עיר חוף, נוחה בזכות האזור הממוזג) קיטאקאטה (54,684) קוריאמה (339,000 - העיר השנייה בגודלה בחבל טוהוקו) מינאמיסומה (71,296) מוטמיאה (31,711) ניהונמאצו (61,137) שיראקאוואה (48,297) סומה (38,302) סוקאגאוואה (80,518) טאמורה (41,809) נפת אדצ'י, נפת דטה, נפת פוטבה (תחנות הכוח הגרעיניות, דאיצ'י (1) ודיי ני (2) נמצאות בנפה זו. תחנה מספר 1 נמצאת בעיירה אוקומה ותחנה מס' 2 נמצאת בעיירות נאראהה וטומיוקה), נפת היגאשישיראקאוואה, נפת אישיקאוואה, נפת איוואסה, נפת קאוואנומה, נפת מינאמייזו, נפת נישישיראקאווה, נפת אונומה, נפת סומה, נפת טמורה ונפת יאמה. התושבים במחוז פוקושימה עוסקים בענפי הדיג ופירות ים. כמו כן, במחוז קיימות מספר תחנות כוח גרעיניות המספקות פרנסה רבה. בפנים המחוז התושבים מתפרנסים מחקלאות. סביב הבירה פוקושימה יש תעשייה חזקה של תוכנה ואלקטרוניקה. תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 2 מדיה וקבצים בנושא פוקושימה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוקושימה (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של פוקושימה (בספרדית) פוקושימה, ברשת החברתית פייסבוק פוקושימה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פוקושימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלינדה קרלייל

בלינדה קרלייל (באנגלית: Belinda Carlisle;‏ נולדה ב-17 באוגוסט 1958) היא זמרת אמריקאית. קרלייל התפרסמה כסולנית להקת הרוק הנשית "הגו-גו'ס" (אנ'), שהייתה להקת הרוק הנשית הראשונה ששיריה נכתבו על ידי חברות הלהקה והגיעו לראש טבלת ה-Billboard. לאחר מכן החלה קרלייל בקריירת סולו מצליחה. קרלייל נולדה ברובע הוליווד שבלוס אנג'לס, הבת הבכורה מתוך שבעת ילדיה של ג'ואן תומפסון. יש לה שלושה אחים ושלוש אחיות. אביה הרולד עזב את הבית כשהייתה בת חמש, ואמה נישאה בשנית לדיוק קורצ'סקי. קרלייל גדלה בעיירה ת'אוזנד אוקס שבקליפורניה. בבית הספר הייתה בנבחרת המעודדות. בגיל 19 עזבה את הבית. למשך תקופה קצרה שימשה קרלייל כמתופפת בלהקה "הג'רמס" תחת שם הבמה דוטי דיינג'ר. ערך מורחב – הגו-גו'ס זמן קצר לאחר שעזבה את הג'רמס ייסדה קרלייל את להקת ה"גו-גו'ס" עם חברותיה מארגוט אולאווריה, אליסה בלו וג'יין וידלין. אולאווריה ובלו עזבו את הלהקה ובמקומן הצטרפו הגיטריסטית שארלוט קאפי הבאסיסטית קאת'י ואלנטיין, והמתופפת ג'ינה שוק. להקת הגו-גו'ס הייתה אחת הלהקות האמריקאיות המצליחות ביותר בשנות השמונים. הייתה זו להקת הנשים הראשונה שחברותיה כתבו את השירים שביצעו והגיעה לראש המצעדים. אלבומן הראשון היה המצליח ביותר, וזכה למעמד של מולטי-פלטינה. אף על פי שגם האלבומים הבאים רשמו הישגים נאים הלהקה לא הצליחה לשחזר את הצלחת האלבום הראשון. הלהקה התפרקה בשנת 1985 ואז פנתה קרלייל לקריירת סולו, תוך שהיא ממשיכה לשתף פעולה עם שארלוט קאפי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בשנת 2009 התמודדה בעונה השמינית של תוכנית המציאות האמריקאית, "רוקדים עם כוכבים", והייתה למודחת הראשונה.= קרלייל היא צמחונית ותומכת בזכויות בעלי חיים, ואף הצטלמה לכרזת מחאה נגד תעשיית הפרווה של ארגון זכויות בעלי החיים PETA, יחד עם שאר חברות להקתה. 1986: Belinda 1987: Heaven on Earth 1989: Runaway Horses 1991: Live Your Life Be Free 1993: Real 1996: A Woman and a Man 2007: Voila 2017: Wilder Shores מדיה וקבצים בנושא בלינדה קרלייל בוויקישיתוף בלינדה קרלייל, ברשת החברתית פייסבוק בלינדה קרלייל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בלינדה קרלייל, ברשת החברתית אינסטגרם בלינדה קרלייל, סרטונים בערוץ היוטיוב בלינדה קרלייל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בלינדה קרלייל, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) בלינדה קרלייל, באתר ספוטיפיי בלינדה קרלייל, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) בלינדה קרלייל, באתר Last.fm (באנגלית) בלינדה קרלייל, באתר AllMusic (באנגלית) בלינדה קרלייל, באתר MusicBrainz (באנגלית) בלינדה קרלייל, באתר דיזר בלינדה קרלייל, באתר Yandex.Music (ברוסית) בלינדה קרלייל, באתר Discogs (באנגלית) בלינדה קרלייל, באתר Songkick (באנגלית) בלינדה קרלייל, באתר Genius בלינדה קרלייל, באתר SecondHandSongs בלינדה קרלייל, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) בלינדה קרלייל, באתר בילבורד (באנגלית) בלינדה קרלייל, באתר טיידל (באנגלית) Belinda Carlisle: Go-go vegetarian, PETA, June 3, 2013
אנדרוגן

האנדרוגנים (מיוונית: Ανδρογόνα) הם קבוצת הורמונים השייכת לקבוצת ההורמונים הסטרואידיים, הכוללת את הטסטוסטרון והאנדרוסטרון, הגורמים להתפתחות מערכת הרבייה הזכרית ביונקים מתקדמים ומאפיינים זכריים אחרים, כגון צמיחת שיער גוף, צמיחת זקן, העמקת הקול והתפתחות השרירים. מקורם של הורמונים אלה הוא באשכים, אך הם מופרשים בכמות מעטה גם בבלוטת יותרת הכליה ובשחלות. התבגרות טיפול להפחתת אנדרוגן סטרואידים אנבוליים מדיה וקבצים בנושא אנדרוגן בוויקישיתוף אנדרוגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תיאטרון פסיק

תיאטרון פסיק הוא תיאטרון ירושלמי שנוסד בשנת 1997 על ידי אסי שמעוני, שמואל הדג'ס ועוזי ביטון. להקת השחקנים הופיעה בין השאר בפסטיבל ישראל, פסטיבל אנדריאה באיטליה, פסטיבל לצ'ה באיטליה, פסטיבל Belya Vezha בבלארוס, בהודו, פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, פסטיבל חיפה להצגות ילדים, פסטיבל בת ים לתיאטרון רחוב ועוד. מעבר לתרומת התיאטרון בעצם יצירותיו, תיאטרון פסיק פועל רבות במישור החברתי. התיאטרון מפעיל בית ספר לתיאטרון בקהילה, פרויקטים חברתיים ופסטיבלים. בבית ספר פסיק קיימות כעשר קבוצות תיאטרון לקהלים שונים. בשנותיה הראשונות עסקה הקבוצה בחקר מעשי של אומנות הקומדיה דל ארטה. במסגרת זו יצרה הקבוצה שיתופי פעולה עם מאסטרים ברחבי העולם, כגון פייר טוביאנה ודוסיו בלוג'י (תיאטרון השמש צרפת) ואדריאנו יוריסביץ' מנהל בית הספר לקומדיה דל ארטה בוונציה. במשך שנים, הקבוצה ניהלה חיי להקה שיתופיים, כדוגמת להקות הקומדיה העתיקות והופיעה רבות ברחובות ובשווקים בפני קהלים מזדמנים, תוך בחינה מחודשת של הקשר בין שחקן וקהל . בתקופה זו קיים התיאטרון עבודות רבות הפורצות את יחס הקהל והבמה וכן יצירות תלויות זמן ומקום. השלב הבא היה חיפוש בימתי ומחזאי אחר שפת תיאטרון קומדיה דל ארטה ישראלית. העבודה כללה חקר המסכות, עיצוב דמויות מסכה ישראליות, חקר המבנים של הסנריו של הקומדיה דל ארטה וחציית הגבולות של המבנים הללו אל מסגרת מחזאות חדשה. פירותיה של עבודה זו הן היצירות הקבוצתיות –"פרויקט מסכות ישראלי", "התאומות" ו"הקומדיה הירושלמית". בשלוש ההצגות הללו ביסס תיאטרון פסיק ז'אנר חדש וייחודי - קומדיה דל ארטה ישראלית. כהמשך ישיר לעבודה בקומדיה, העלה התיאטרון מספר יצירות המבוססות על מחזאות ישראלית צעירה ונסיונית, תוך שימוש בטקסטים האישיים להעמקת השפה הפיזית, לרבדים פנימיים עמוקים וחתירה ליצירת רגע אמיתי על הבמה. המחזות "הימים של עאדל", "ליצני החצר" ו"מוטנטים" הם מחזות טראגיים העוסקים בשאלות זהות קיומיות בחברה הישראלית. בעבודות אלו התאפיינה כל הצגה בתהליך עבודה עמוק וארוך תוך מחויבות ליצירת אווירה ועולם דמויים השונים לחלוטין בכל יצירה ויצירה. רופא בעל כורחו (2016) מאחורי הגדר אדיפוס המלך מחכים לגודו הימים של עאדל ליצני החצר נסיך הצללים (2017). אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרון פסיק אשר קשר, סימני פיסוק, באתר nrg‏, 8 בפברואר 2008 מיכאל הנדלזלץ, "צמר", מאת וויליאם מסטרסימונה, בתיאטרון פסיק - סוודר סרוג היטב, באתר הארץ, 6 בינואר 2011 צבי גורן, "צמר - הפתעה נעימה", הבמה כרמית ספיר ויץ, ‏חצה את הקווים: איש השב"כ שהפך את "בן החמאס" להצגה, באתר מעריב אונליין, 17 במאי 2017
הסוג הרביעי

הסוג הרביעי (באנגלית: The Fourth Kind) הוא סרט קולנוע ומותחן אמריקאי משנת 2009, בכיכובה של השחקנית מילה יובוביץ', העוסק בחטיפת בני אדם על ידי רוחות/שדים וחוצנים. כמו כן הסרט מתיימר להיות מבוסס על אירועים אמיתיים אשר התרחשו בשנת 2000, בעיר נום באלסקה, ארצות הברית. הסרט זכה להצלחה מסחרית, בגורפו הכנסות של כ-47.5 מיליון דולר, לעומת תקציב מוערך של כ-10 מיליון דולר.[דרוש מקור] הפסיכולוגית ד"ר אביגיל "אבי" טיילר הופכת לאלמנה, בעקבות רצח בעלה בידי אלמוני לאחר שהחל את מחקרו אודות היעלמויות שונות בעיר נום אשר באלסקה, ארצות הברית. ד"ר אביגיל ממשיכה את מחקרו של בעלה, אך נחשפת לשורה של תופעות משונות אשר גורמות לה להאמין כי גורם חוצני נותן את השפעתו על העיר נום. במהלכה של העלילה עוברת ד"ר אביגיל חוויות אישיות הגורמות לפגיעות פיזיות ונפשיות לה ולשאר בני משפחתה, דבר המעלה את חשדם של אנשי החוק בדבר כל הקורה עם ד"ר אביגיל. בכל הנוגע לאמיתות "הסוג הרביעי", שמועה שהסתובבה בעיקר ברשת גרסה כי יוצרי הסרט טוענים כי העלילה מקבילה לסיפורים אמיתיים אשר אירעו בעבר בעיר נום, למרות הסרטונים המאולתרים כאמיתיים והדמויות השונות המגולמות על ידי שחקנים עומדת הסברה לטשטוש הזהויות האמיתיות, וכי יש לגיטימציה לעידודה של תאוריית קשר נוספת כנגד ממשל ארצות הברית המסתיר את האירועים האמיתיים. במציאות, יוצרי הסרט מעולם לא טענו לאמיתות כלשהי של הדברים ואף הצהירו מפורשות כי מדובר בעלילה בדיונית לחלוטין. מילה יובוביץ' - בתפקיד ד"ר אביגיל "אבי" טיילר אליאס קוטיז - בתפקיד ד"ר אבל קמפוס ויל פאטון - בתפקיד שריף אוגוסט קורי ג'ונסון - בתפקיד טומי פישר האקים קאה קאזים - בתפקיד אווולוואה אודוסאמי אנזו סילנטי - בתפקיד סקוט סטראזינסקי אריק לורן - בתפקיד סגן השריף ראיין רפאל קולמן - בתפקיד רוני טיילר שארלוט מילשארד - בתפקיד ד"ר אביגיל האמיתית מיה מקקנה ברוס - בתפקיד אשלי טיילר אתר האינטרנט הרשמי של הסוג הרביעי "הסוג הרביעי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הסוג הרביעי", באתר נטפליקס "הסוג הרביעי", באתר AllMovie (באנגלית) "הסוג הרביעי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הסוג הרביעי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הסוג הרביעי", באתר Metacritic (באנגלית) "הסוג הרביעי", באתר אידיבי "הסוג הרביעי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)