פריפלוס של פסאודו-סקילקס

הפריפלוס של פסאודו-סקילקס הוא מדריך ניווט (פריפלוס, περίπλους, períplous) יווני עתיק המתאר את הנתיב הימי סביב הים התיכון והים השחור. זמנו כנראה משלהי אמצע המאה ה-4 לפנה"ס, ובמיוחד שנות ה-330, וכנראה נכתב באתונה או בסמוך לה. מחברו נכלל לעיתים קרובות בשורות הגאוגרפים היוונים המשניים. יש רק כתב יד אחד זמין, המתוארך ליותר מ-1500 שנה לאחר מועד כתיבת היצירה המקורית. כתב היד היחיד הקיים, מימי הביניים, מציין את שמו של המחבר כ"סקילקס" (ביוונית: Σκύλαξ), אולם חוקרים הוכיחו שיש להתייחס לייחוס זה כאל מה שמכונה "פנייה פסאודפיגראפית לסמכות": הרודוטוס מזכיר את סקילקס איש קריאנדה, נווט יווני שבסוף המאה ה-6 לפנה"ס חקר את חופי האוקיינוס ההודי מטעם הפרסים. עם זאת, פרטים רבים ביצירה משקפים את הידע של המאה ה-4 לפנה"ס, ולכן בדרך כלל מכונה מחבר היצירה "פסאודו-סקילקס". נותר כתב יד ראשוני אחד, Parisinus suppl. gr. 443 (הידוע גם בשם Pithou MS, על שם בעליו מהמאה ה-16, פייר פיטו (אנ')); הוא מתוארך למאה ה-13 והוא המקורי מבין אלה שעליהם התבססה המהדורה המודפסת הראשונה משנת 1600. שני עותקים מאוחרים יותר של כתב יד זה, הידועים במצבם המושחת, אינם מוסיפים דבר מהותי. כתב היד העיקרי היה בלתי נגיש לחוקרים במשך למעלה משתי מאות שנים עד שנות ה-30 של המאה ה-19, אז נקנה על ידי הספרייה הלאומית של צרפת. התיאור המיוחס ל"פסאודו-סקילקס" זה, מדמה ניווט סובב עם כיוון השעון של הים התיכון והים השחור, החל באיבריה וכלה במערב אפריקה, מעבר לעמודי הרקולס, המציינים את מצר גיברלטר. לעיתים נטען כי החלק על צפון-מערב אפריקה מקורו בפריפלוס הקדום יותר של חנון הספן, אולם השוואה קרובה מבהירה את ההבדלים בין שני הטקסטים. במקום תיעוד של הפלגה כמו של חנון, או אוסף של תיאורי מסעות של עדי ראייה, הפריפלוס של פסאודו-סקילקס הוא ככל הנראה ניסיון של תיאור גאוגרפי מעין-מדעית של חלקי העולם הנגישים ליוונים במאה ה-4 לפנה"ס. ניתן לקשור אותו עם פעילויות פילוסופיות ומדעיות באתונה תחת ממשיכי דרכו של אפלטון באקדמיה; המחבר היה אולי בקשר ישיר עם ממשיכי דרכו של אפלטון ועם אריסטו ותאופרסטוס, בשנים שקדמו להקמת בית הספר של אריסטו, הפריפאטוס או הליקיאון. נראה כי אחת ממטרות החיבור היא לחשב אורך שיט כולל לחופי הים התיכון והים השחור, מיזם גאוגרפי בו הרחיק תלמידו של אריסטו, דיקאיארכוס ממסנה (אנ'), שאולי בנה במפורש על בסיס יצירתו של הסופר הלא ידוע. בתיאור חופה של ארץ ישראל, נזכרים העיר עכו, "ההר הקדוש של זאוס" (הר כרמל), דור, יפו ואשקלון. בין תושבי החוף נזכרים רק אלה שממוצא אתני פיניקי. העיר דור מוגדרת כעיר של צידונים ואילו אשקלון כעיר של צורים. לצד יפו נזכרת אגדת אנדרומדה. זו ההתייחסות הראשונה בספרות היוונית העתיקה, המקשרת את האגדה עם החוף של ארץ ישראל. לפי תיאורו, אשקלון הייתה העיר הדרומית ביותר בתחום השפעה הפיניקית בארץ ישראל. ה"פריפלוס של סקילקס", יחד עם גאוגרפים יוונים קדומים אחרים, פורסם לראשונה באאוגסבורג בשנת 1600 על ידי דויד השל (אנ'). הפריפלוס פורסם באמסטרדם על ידי חרארדוס פוסיוס (אנ') בשנת 1639 ולאחר מכן על ידי ג'ון הדסון בספרו Geographi Graeci Minores. בפריז הפריפלוס פורסם בשנת 1826 על ידי ז'אן פרנסואה גאי (אנ') ובברלין הוא פורסם בשנת 1831 על ידי רודולף היינריך קלאוזן (Rudolf Heinrich Klausen). הטקסטים היוונים של קארל מולר (אנ') ‏(1855) ושל פבריציוס (שם בדוי של היינריך תאודור דיטריך (אנ'), מהדורה שנייה 1878) הוחלפו על ידי פטריק קונילון (P. Counillon, Pseudo-Skylax: le périple du Pont-Euxin, Bordeaux, 2004) וגרהם שיפלי (G. Shipley, Pseudo-Scylax's Periplus, Exeter, 2011). מדיה וקבצים בנושא פריפלוס של פסאודו-סקילקס בוויקישיתוף הטקסט ביוונית, בוויקיטקסט תרגום לאנגלית הרודוטוס, היסטוריות, ספר רביעי, 44 פריפלוס של פסאודו-סקילקס, סעיף 104. M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. III: III. Pseudo-Scylax, p. 8 אוריאל רפפורט, מכורש עד אלכסנדר, עמ' 141.