laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לואיס פאלאו

לואיס פאלאו (בספרדית: Luis Argentino Palau‏ 11 בספטמבר 1896 – 8 בפברואר 1971) היה שחמטאי ארגנטינאי. בשנת 1921/22 חלק פאלאו מקום 10-12 בתחרות מונטווידאו (ניצח: רוברטו גראו) [2] . בשנת 1925 ניצח פאלאו בתחרות מונטווידאו [3], בשנת 1928 הגיע למקום השני בתחרות מאר דל פלאטה, אחרי רוברטו גראו [4]. בשנת 1934/35 חלק מקום 3-4 בתחרות בואנוס איירס (ניצח: לואיס פיאציני) [5]. בשנת 1965 קיבל פאלאו תואר אמן בינלאומי לשחמט מארגון פיד"ה. פאלאו ייצג את ארגנטינה בשלוש אולימפיאדות: במסגרת אולימפיאדת השחמט 1924 האולימפיאדה הבלתי הרשמית הראשונה, הגיע פאלאו למקום השביעי באליפות העולם הראשונה לחובבים שהתקיימה בפריז עם 3.5 נקודות (ניצח: הרמניס מטיסונס (5.5) ולמקום השני הגיע פריציס אפשניק עם 5 נקודות). [6] בשני השלבים צבר +5 –4 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +7 -4 =4 [7] באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +9 -5 =2 [8] לואיס פאלאו, באתר צ'סגיימס (באנגלית) לפי אתר chessmetrics [1]
יונים

האם התכוונתם ל... יונה (סוג) – סוג של עוף ממשפחת היוניים יונת שלום – אחד מסמלי השלום "יונה" (בהשאלה מיונת השלום) – אדם שמדיניותו נחשבת מתונה, ותרנית ופשרנית, בניגוד ל"נץ". ראו גם שמאל וימין בפוליטיקה כימיה פיזיקלית יון – אטום או מולקולה שמטענם חשמלי קבוצות אתניות איונים (מכונים גם "יוֹנים" ו"יוֹנִיָה") - שבט יווני קדום, שהעניק את שמו לאומה היוונית כולה בקרב עמי המזרח (כולל בעברית המקראית) יוונים – עם וקבוצה אתנית המרוכזים בעיקר ביוון ובקפריסין יונה (פירושונים)
פטנה

פטנה (בהינדי: पटना) היא עיר הבירה של מדינת ביהר בצפון-מזרח הודו, ואחת הערים המיושבות ברציפות העתיקות ביותר בעולם. פטנה המודרנית ממוקמת על הגדה המערבית של נהר הגנגס. אוכלוסיית העיר מונה כ-1.9 מיליון בני אדם, אורכה כ-25 ק"מ ורוחבה 9–10 ק"מ. היא מרוחקת כ-1,000 קילומטרים מבירת הודו דלהי, וכ-560 ק"מ מקולקטה. העיר קדושה לבני הדת ההינדית, לבודהיסטים (גאוטמה בודהה עבר בעיר בשנת חייו האחרונה) ולסיקים. פטנה מהווה כיום את המרכז המסחרי, החינוכי והרפואי של מדינת ביהר, ומהווה תחנת דרכים חשובה לחוצים את הודו ממזרח למערב, וכן למבקשים להגיע יבשתית לנפאל. העיר התפרסמה בשל סוג האורז המשובח המיוצר בה, הקרוי על שמה, "אורז פטנה". ההיסטוריה של העיר מתחילה בסביבות שנת 490 לפנה"ס, אז הוקמה העיר בשם "פטאליפוטרה", שהייתה לבירתה של האימפריה המאורית ולאחת הערים החשובות ביותר בתת-היבשת ההודית. המלך אשוקה, אשר אימץ את הבודהיזם, פעל בסביבות שנת 273 לפנה"ס להחלפת מבני העץ של העיר במבני אבן. במשך השנים עבר השלטון בעיר בין הכוחות הכובשים השונים, והחל מהמאה ה-12 היא איבדה את מעמדה המרכזי. במאה ה-17 חזרה פטנה למעמד של עיר סחר בינלאומית חשובה, בעקבות פעילות הבריטים. במאבק לעצמאות הודו בשנות ה-40 של המאה ה-20 שיחקה פטנה תפקיד מרכזי, ולאחר הצלחתו ב-1947, היא הוכרזה כבירה הרשמית של מדינת ביהר. מדיה וקבצים בנושא פטנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פטנה (בהינדי) ערך זה הוא קצרמר בנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קואליציה (תורת המשחקים)

בתורת המשחקים, קואליציה היא תת-קבוצה של קבוצת השחקנים במשחק. המונח שימושי בבעיות שונות במשחקים שיתופיים, כמו בתחום של משחקים בצורה קואליציונית שבו ערך זה יעסוק, בבעיות בחירה חברתית, שבהן על קבוצת שחקנים (בוחרים) להכריע או לבחור באחת מבין מספר אפשרויות או מועמדים, ולעיתים גם בתחום של משחקים בצורה אסטרטגית. זה הוא משחק שיתופי המוגדר על ידי הזוג ( N ; v ) {\displaystyle \left(N;v\right)} כך שמתקיים: N = { 1 , 2 , ⋯ , n } {\displaystyle N=\{1,2,\cdots ,n\}} הוא קבוצה סופית של שחקנים. v : 2 N → R {\displaystyle v:2^{N}\rightarrow \mathbb {R} } היא פונקציה המתאימה לכל תת-קבוצה S {\displaystyle \!S} של שחקנים מספר ממשי v ( S ) {\displaystyle \!v(S)} ומקיימת v ( ∅ ) = 0 {\displaystyle v(\emptyset )=0} . v {\displaystyle \!v} נקראת הפונקציה הקואליציונית. קואליציה S {\displaystyle \!S} של N {\displaystyle \!N} היא כל תת-קבוצה אפשרית של הקבוצה N {\displaystyle \!N} . v ( S ) {\displaystyle \!v(S)} הוא שווי הקואליציה S {\displaystyle \!S} . זהו הסכום ביחידות כסף שירוויחו ביחד חברי S {\displaystyle \!S} אם יחליטו להתאגד כקבוצה S {\displaystyle \!S} . כמות הכסף שחברי S {\displaystyle \!S} מקבלים לא תלויה בהתנהגותם של השחקנים שלא שייכים לקבוצה S {\displaystyle \!S} . משחק שיתופי משחק רווח משחק הוצאות משחק רוב משוקלל פונקציית רווחה חברתית קואליציה מהותית קואליציה מכריעה משחק תומך שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
עבד אל-קדיר ח'אן

עבד אל-קדיר ח'אן (בערבית/אורדו: عبد القدیر خان; 1 באפריל 1936 – 10 באוקטובר 2021) היה מדען גרעין פקיסטני ומהנדס מטלורגי המוכר כאבי תוכנית הגרעין של פקיסטן. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בינואר 2004 הודה ח'אן כי היה חלק מרשת בינלאומית שהפיצה טכנולוגיות גרעין מפקיסטן ללוב, איראן וצפון קוריאה. ב-5 בפברואר 2004, נשיא פקיסטן, גנרל פרבז מושארף, הודיע שהוא חונן את ח'אן שנתפס כגיבור לאומי בארצו. ב-23 באוגוסט 2005, בריאיון לסוכנות ידיעות יפנית, אישר גנרל מושארף שח'אן סיפק צנטריפוגות גז להעשרת אורניום וחלקי צנטריפוגות לצפון קוריאה ואולי אף סיפק כמות מסוימת של אורניום הקספלואוריד. בשנת 2005 הישראלי אשר קרני נדון לתקופת מאסר על קשריו עם עבד אל-קדיר ח'אן. בראיונות שנתן ח'אן בחודשים מאי–יולי 2008 הוא חזר בו מהצהרותיו שהיה מעורב בפרויקט הגרעין של איראן וצפון קוריאה. הוא אמר שהנשיא מושארף הכריח אותו לקחת עליו את האשם בשביל ה"אינטרס הלאומי". ח'אן האשים את צבא פקיסטן ואת מושארף בפרוליפרציה גרעינית. הוא אמר שנשלחו צנטריפוגות מפקיסטן במטוס צפון קוריאני תחת פיקוח של שירותי הביטחון הפקיסטנים. ח'אן גם הוסיף שהוא ביקר בצפון קוריאה ב-1999 עם גנרל פקיסטני כדי לרכוש טילי-כתף מממשלת צפון-קוריאה. ב-6 בפברואר 2009 קבע בית המשפט העליון באסלאמאבאד שח'אן הוא אזרח חופשי ורשאי לנוע בחופשיות בתחומי המדינה. ב-26 באוגוסט 2021 אושפז בבית החולים של מעבדות המחקר אחרי שאובחן כחיובי לנגיף קורונה. ב-10 באוקטובר אותה שנה מת בגיל 85 באיסלאמבאד אחרי שהועבר לבית החולים KRL בעקבות דימום פנימי וקריסת ריאותיו. מדיה וקבצים בנושא עבד אל-קדיר ח'אן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עבד אל-קדיר ח'אן צבי בראל, עבד אל-קדיר ח'אן - שליט הבלתי מעורער של תעשיית הגרעין הפקיסטנית, באתר הארץ, 30 ביולי 2009 יוסי מלמן, באיזו קלות יכולה מדינה דלה באמצעים ובטכנולוגיה ליצור נשק גרעיני, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2009 נטע בר, מת מדען הגרעין הפקיסטני שמכר סודות לצפון קוריאה ולאיראן, באתר ישראל היום, 10 באוקטובר 2021 יוסי מלמן, עבד אל-קאדר חאן: האיש שמכר את שלום העולם בעבור חופן דולרים, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2021 עבד אל-קדיר ח'אן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עבד אל-קדיר ח'אן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) William J. Broad, David E. Sanger, and Raymond Bonner, "A Tale of Nuclear Proliferation: How Pakistani Built His Network", New York Times (12 February 2004): A1. "Dr AQ Khan provided centrifuges to N. Korea", Dawn, 25 August 2005 ABC News: ABC Exclusive: Pakistani Bomb Scientist Breaks Silence Extracts from an telephone interview conducted by the Guardian's correspondent, Declan Walsh Dr A.Q Khan's accusation of Pervez Musharraf being involved in transferring nuclear technology to North Korea, Dawn, 2008-07-05 Pakistani Says Army Knew Atomic Parts Were Shipped, AP Wire story in New York Times, 2008-07-05 IHC declares Dr A Q Khan a free citizen - GEO.tv חיים איסרוביץ, ‏אבי תכנית הגרעין של פקיסטן עבד אל-קדיר חאן מת בגיל 85, באתר מעריב אונליין, 10 באוקטובר 2021
כביש הטבעת של מוסקבה

כביש הטבעת של מוסקבה (רוסית Московская кольцевая автомобильная дорога או МКАД) הוא כביש הטבעת החיצוני של העיר מוסקבה, בירת רוסיה. אורכו 108.9 ק"מ והוא מוכר ככביש מהיר מאז שנת 2001. הכביש נסלל החל בשנת 1956 וחלקו הראשון נפתח לתנועה ב-1960. ב-1962 הושלמה סלילתו של הכביש לכל אורכו. בעבר, בשל תאורה מעטה, נודע הכביש בקרב נהגים בכינוי "הכביש אל המוות". עד שנות ה-80 שימש כביש הטבעת כגבולהּ המוניציפלי של העיר מוסקבה. מאז החל תהליך של סיפוח פרברים השוכנים מחוץ לכביש הטבעת אל העיר מוסקבה ותחנת רכבת תחתית ראשונה מחוץ לו נחנכה בשנת 2002. בשנות ה-90 הורחב הכביש מארבעה לעשרה נתיבים וכל הצמתים הוחלפו במחלפים. מעל הכביש נבנו גשרים להולכי רגל ובמרכזו הוקמה גדר בטיחות מבטון. בשנת 2001 נאסרה תנועת רכב איטי בכביש והוא הוכרז ככביש מהיר. מהירות הנסיעה המקסימלית המותרת לאורך כביש הטבעת היא 100 קמ"ש. להורדת העומס על הכביש נבנה כביש הטבעת המרכזי. כביש הטבעת של סנקט פטרבורג מדיה וקבצים בנושא כביש הטבעת של מוסקבה בוויקישיתוף הכביש ב-Google Maps
דואתלון

דואתלון הוא תחרות ספורטיבית המשלבת ריצה ורכיבה על אופניים. התחרות מחולקת לשלושה שלבים – שלב ריצה ראשון, שלב רכיבה על אופניים ושלב הריצה השני, שמרחקה הוא מחצית מהריצה הראשונה. בישראל מתקיימים מספר דואתלונים, ובהם דואתלון אגם החולה, דואתלון פתח תקווה (חודש מרץ) ודואתלון ניצנה. שלא כמו במרוצי אופניים, בהרבה תחרויות דואתלון אסורה עדיין ההיצמדות לרוכב ("דראפטינג". איסור זה לא קיים במשחקים האולימפיים ובתחרויות המאורגנות על ידי ה־ITU). כתוצאה מכך רמת הקושי של הרכיבה בדואתלון גבוהה יותר – בדומה לתחרויות אופנים שהן מרוץ נגד השעון. בעת רכיבה בטריאתלון יעדיפו טריאתלטים רבים סיבוב מהיר יותר של הדוושות ושימוש בהילוכים נמוכים בהשוואה למקובל במרוצי אופנים, וזאת כדי להפחית את העומס על שרירי הרגלים הפעילים בריצה. שרירי הגוף עייפים מאוד עוד בטרם תחילת הריצה השנייה. ההשפעה של עייפות זו, יחד עם שינוי צורת התנועה של הגוף מהתנועה המונוטונית של רכיבה לריצה, חזקה מאוד ומתוארת לפעמים על ידי דואתלטים כיוצרת הרגשה של מעין "ריצת חלום" – תחושה שהרגלים נעות אך הגוף אינו מתקדם. תחושה זו עוברת לאחר כמה מאות מטרים של ריצה, כאשר הגוף מתרגל לתנועת הריצה. לשלב הראשון של הריצה מתווסף לפיכך גם קושי נפשי. כדי להתגבר עליו כוללים הדואתלטים באימוניהם תרגולים של מעבר זה. טריאתלון מדיה וקבצים בנושא דואתלון בוויקישיתוף
שרמן

האם התכוונתם ל... גנרל שרמן – עץ בפארק הלאומי סקוויה בקליפורניה, הידוע כעץ הגדול העולם שרמן – עיר בטקסס (אנ') אישים: שרמן הוא שם משפחה אנגלו-סקסי שמשמעותו גוזר בגדי צמר (Shear+man), וכן יידי אז פירושו חייט (שערמאן). אברהם שרמן – רב ודיין ישראלי אלן שרמן (אנ') – מוזיקאי, סאטיריקן ומפיק טלוויזיה יהודי-אמריקאי ביל שרמן – כדורסלן ומאמן כדורסל בליגת ה-NBA בראד שרמן – פוליטיקאי אמריקאי-יהודי מטעם המפלגה הדמוקרטית ג'ון שרמן – מזכיר האוצר ומזכיר המדינה של ארצות הברית ג'יימס שרמן – סגן נשיא ארצות הברית בתקופת כהונתו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט הדסה שרמן-פריאל – מחלוצות החינוך המוזיקלי בישראל ויליאם שרמן – ממפקדיו הבולטים של צבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית ונדי שרמן – משנה למזכיר המדינה של ארצות הברית יהל שרמן – די ג'יי ויוצר ישראלי של מוזיקה אלקטרונית מסוג טראנס מאיר שרמן – מראשי הרכש הישראלי בארצות הברית, דיפלומט ומנהל עסקי. מנחם שרמן – מנכ"ל משרד הקליטה וראש המועצה ה-6 של רמת השרון מרטין שרמן – מחזאי ותסריטאי אמריקאי משה שרמן – ממיסדי ההסתדרות הרפואית בישראל סינדי שרמן – צלמת ואמנית אמריקאית ברנרד שרמן – איש עסקים ונדבן יהודי-קנדי, יו"ר ומנכ"ל יצרנית התרופות "אפוטקס" לשעבר רוברט בי. שרמן (אנ') – מלחין יהודי-אמריקאי ריצ'רד אם. שרמן (אנ') – מלחין יהודי-אמריקאי שרה שרמן (אנ') – שחקנית, קומיקאית ותסריטאית יהודייה-אמריקאית טנקים: M4 שרמן – טנק אמריקאי בינוני ממלחמת העולם השנייה M50 שרמן – שדרוג ישראלי של טנק M4 שרמן עם תותח צרפתי CN 75-50 בקוטר 75 מילימטר M51 שרמן – שדרוג ישראלי של טנק M4 שרמן עם תותח צרפתי D1504 L/44 בקוטר 105 מילימטר
בחר אל-ע'זאל

בחר אל-ע'זאל (בערבית: بحر الغزال, הגייה מקורבת: בחר אלר'זאל) הוא חבל ארץ בדרום סודאן, הנקרא על שם נהר בחר אל-ע'זאל (מילולית: "ים הצבאים"). החבל משתייך משנת 2005 לחבל האוטונומי של דרום סודאן, והחל מיולי 2011 לדרום סודאן העצמאית. במערבו גובל החבל ברפובליקה של מרכז אפריקה. בדרום הוא גובל במדינות חבל אקווטוריה, בצפונו במדינת דרום דארפור שבחבל דארפור ובחבל קורדופאן, ובמזרחו במדינות ג'ונגליי ומדינת האיחוד. החבל מיושב ברובו על ידי שבטי הדינקה, המתפרנסים מחקלאות אוטרקית ומרעיית בקר. עד המאה התשע עשרה היו בני השבטים בחבל נתונים לחטיפות של סוחרי עבדים ערבים, עד להפסקת התופעה על ידי שליטי מצרים ששלטו בסודאן. ב-1871 מינו המצרים את רחמן מנסור א-זובייר, סוחר עבדים ידוע לשמצה, כמושל מחוז בחר אל-ע'זאל. זובייר השתמש בצבאו על מנת ליצור לעצמו מונופול בסחר העבדים. לאחר מכן, כאשר נעשה ניסיון לפטרו ממשרתו, מרד בשלטון המרכזי בקהיר והביס כוח מצרי שניסה לגרשו. צ'ארלס גורדון, מושל סודאן באותה עת, שלח את סגנו, האיטלקי רומולו גאסי, שגבר על צבאו של זובייר, הוציא את בנו להורג ושלח אותו לקהיר. בתקופת השלטון האנגלו-מצרי בסודאן סופח החבל לפרובינציית אקווטוריה, וב-1948 הפך לפרובינציה עצמאית ואחר כך למדינה. ב-1996 החליטו שלטונות סודאן על חלוקת החבל לארבע מדינות ("ולאיאת") עצמאיות : צפון בחר אל-ע'זאל, מערב בחר אל-ע'זאל, מדינת האגמים, וואראפ. מ-1955 ידע החבל תקופה ממושכת של מלחמות אזרחים. החל מ-1983 ועד 2005 התנהלה באזור מלחמה בין צבא השחרור של העם הסודאני (SPLA) לבין ממשלת חרטום, מלחמה הידועה כ"מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה". ב-1988 סבל החבל במיוחד מהרעב ההמוני ששרר בסודאן, ועשרות אלפים מתושביו גוועו ברעב. ב-2005, עם חתימת הסכם השלום בין המורדים לממשלת סודאן, סופח החבל לאזור דרום סודאן, והוא מוכפף מנהלית לממשלת הדרום. דייב אגרס, מהו המָה: האוטוביוגרפיה של ולנטינו אצ'אק דֶנג, מחברות לספרות, 2009; מאנגלית: שאול לוין. מדיה וקבצים בנושא בחר אל-ע'זאל בוויקישיתוף
כביש הטבעת של בודפשט

כביש הטבעת של בודפשט (הונגרית Budapestet körbevevő gyorsforgalmi út) הידוע גם כ-M0, הוא כביש מהיר בחלקו, המקיף את העיר בודפשט, בירת הונגריה. הכביש מחבר את כל הכבישים המהירים והכבישים הארציים היוצאים מבודפשט לכל רחבי המדינה. אורכו הכולל של הכביש צפוי להגיע ל-108 ק"מ, ועד שנת 2008 הושלם תוואי באורך של 78 ק"מ ממנו. חלקו הדרום-מערבי של הכביש המשתרע לאורך 24 ק"מ, הוא הקטע שנסלל בשלב הראשון של הקמת הכביש, בין 1988 ו-1994 (ראו A במפה). קטע זה מדורג ככביש בין-עירוני לא מהיר, והמהירות המקסימלית המותרת בו היא 80 קמ"ש. עבודות לשדרוג קטע הכביש ולהרחבתו לשישה נתיבים צפויות להסתיים בין השנים 2010 ו-2012. בשנת 2010 צפויה להסתיים גם סלילתו של קטע חדש באורך של 5 ק"מ, אשר יסלל מדרום לכביש הקיים, ויחבר בין כביש 51 לכביש מהיר M5 (ראו B במפה). קטע זה יתחבר ישירות לחלקו הדרום-מזרחי של הכביש אשר הושלם בשנת 2005 ואורכו 12 ק"מ (ראו C במפה). קטע זה מגיע עד כביש 4 וסמוך לנמל התעופה הבינלאומי בודפשט-פרנץ ליסט, והוא מדורג ככביש מהיר שהמהירות המותרת המקסימלית בו היא 110 קמ"ש. חלקו המזרחי של הכביש באורך של 26 ק"מ (עד כביש M3) הושלם בשנת 2008 וגם הוא מסווג ככביש מהיר (ראו D במפה). חלקו הצפוני של כביש הטבעת אינו כביש מהיר והוא היה מוכר ככביש 2B וככביש 2A (ראו E במפה). אורכו של קטע זה הוא 7 ק"מ והוא מסתיים בגשר מג'יירי (Megyeri Bridge) החוצה את הדנובה (ראו F במפה). הגשר שנחנך ב-30 בספטמבר 2008 נמתח לאורך כולל של 1,862 מטר. במועד פתיחתו לתנועה של הגשר שונה גם סימונם של כבישים 2A ו-2B ל-M0, אך מקטעה זה טרם שודרג לכביש מהיר, והמהירות המקסימלית המותרת בו היא 80 קמ"ש. חלקו של כביש הטבעת ממערב לדנובה (בודה) טרם נסלל והקמת 9 הק"מ הראשונים שלו מתוכננת להסתיים בשנת 2014 (ראו G במפה). קטע זה כולל שתי מנהרות באורך של 2,000 ו-3,150 מטר. לסלילת יתר הכביש באורך כולל של 18 ק"מ טרם נקבע מועד, וספק אם הדבר צפוי להתרחש בשנים הקרובות, בשל כך שהכביש עובר דרך גבעות בודה (ראו H במפה). דבר זה גורם לקשיים טופוגרפיים וסביבתיים. מדיה וקבצים בנושא M0 בוויקישיתוף M0 באתר משרד התשתיות ההונגרי מהלך הכביש אתר ובו תמונות מן האוויר של הכביש Budapest Ring Expressway
כביש 10 (גרמניה)

כביש מהיר 10 (גרמנית Bundesautobahn 10 - "כביש מהיר פדרלי מספר 10"), הידוע גם כ-"BAB10" או "A10", הוא כביש מהיר בגרמניה המשמש ככביש הטבעת החיצוני של העיר ברלין, בירת גרמניה (Berliner Ring). לעיר כביש טבעת פנימי המסומן כ-A100 והידוע ככביש הטבעת העירוני (Berliner Stadtring). כביש 10 עובר בעיר בשטחה של מדינת ברנדנבורג ואורכו הכולל הוא 196 ק"מ. נכון לשנת 2009 זהו כביש הטבעת העירוני הארוך בעולם. חלקו הראשון של הכביש, מדרום וממזרח לעיר, נסלל במספר שלבים בין 1936 ל-1939. בין השנים 1972 ו-1974 נסלל חלקו הצפוני של כביש הטבעת, וב-1979 נסלל חלקו המערבי. לאורך הכביש קטעים בני ארבעה או שישה נתיבים, ובכוונת השלטונות להרחיבו כדי שישה נתיבים לכל אורכו. חלקים מהכביש מסומנים גם ככבישים אירופים E26, E55, E30 ו-E51.
קפה רוול

רוֹוָל (Rowal) היה בית קפה במרכז תל אביב, ברחוב דיזנגוף 111, אשר פעל מראשית שנת 1948 ועד קיץ 1980, ושוב מסוף 1982 עד סוף שנות השמונים לפחות. את קפה רוול הקימו בשנת 1948 שני קונדיטורים יוצאי אירופה, גוסטב רוזנברג וקרל וָלֶר, שעל פי הצעתו של חברם העיתונאי אלכסנדר זאובר חיברו את האותיות הראשונות של שמות משפחתם וקיבלו את הצירוף "רוול". בית הקפה עבר בהמשך לבעלות האחים מקי וסלי קָצֶנגולד ושותפים נוספים. בקפה רוול נהגו לשבת אנשי הבוהמה התל אביבית, אנשי הציונות הכללית ואחרים. בית הקפה היה מעוצב בקפידה, היה חדשני לאותה התקופה ומפואר, ושימש כ"אולם קפה" ענק. היו בו 60 מקומות ישיבה בפנים ועוד 90 מקומות ישיבה בחוץ, על המדרכה, ובמהרה הוא הפך ל"מקדש הרכילות" של תל אביב. האוכלוסייה הבורגנית של תל אביב הגיעה אליו כדי לראות, להראות ולהיראות, ובית הקפה היה הומה עד לשעות הקטנות של הלילה. לפעמים פקדו את בית הקפה אף גולדה מאיר ופולה בן-גוריון. בשנת 1972 אירעה תקרית בקפה רוול שזכתה לפרסום רב. נערה צעירה ילדה תינוקת אל תוך אסלת השירותים ונמלטה מהמקום. הנערה אותרה והתינוקת נמסרה לאימוץ. לכשגדלה התינוקת, היא שינתה את שמה ל"רוול". ירידת קרנו של רחוב דיזנגוף במחצית השנייה של שנות השבעים הביא לסגירת רוול בקיץ 1980. בדצמבר 1982 נפתח בית הקפה מחדש במקום בבעלות האחים עמרי ואורי רוטשילד, ופעל עד סוף שנות השמונים לפחות.[דרושה הבהרה] כיום שוכן במקום בית הקפה סניף של חנויות כלי הבית "דארלן", שאף היא שייכת למשפחה.[דרושה הבהרה] קפה רוול נזכר בשירה של נעמי שמר, "חמסינים במשלט": ”בארבע ושלושים דקות נטוס משם רוולה, שמועה חמה על כוס קפה לגמוע ולמות. את כל הנערות נמדוד מלמטה עד למעלה, ונברר בינתיים מה חדש באמנות” קפה רוול נזכר בשיר של ארז ביטון, "שיר קניה בדיזנגוף", וגם ב"שיר שכירה בווילשיר אבניו" מאת אריק ברמן, שמתייחס במילותיו לשירו של ביטון. בתי אוכל בתל אביב הישנה נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 258–259. מדיה וקבצים בנושא קפה רוול בוויקישיתוף מלצריאדה - תחרות מלצרים בתל אביב, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, יומן גבע 123, 1957 תחרות המלצר המצטיין, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, יומן כרמל II-253, אפריל 1958 מעוז הבורגנות התל אביבית, באתר ערוץ 13 התינוקת שהופקרה באסלת קפה "רוול" תיקרא "רוולית", דבר, 23 בפברואר 1972. יעקב הכהן, דנים ביעד המגרש שפונה ע"י קפה "רוול", מעריב, 5 ביוני 1980; עמירם פליישר, "רוול ייסגר ב-1 בספטמבר, מעריב, 27 ביולי 1980; "סופר רוול 1" – נעליים ונוסטלגיה, מעריב, 31 באוקטובר 1980. יצחק בן-חורין, קפה "רוול" ייפתח מחדש בעוד כשבועיים, מעריב, 16 בדצמבר 1982; "רוול" חוזר לנוף התל-אביבי, מעריב, 31 בדצמבר 1982. חשיפה ראשונה, חדשות, 8 באוגוסט 1989.
חמישיות כלי נשיפה אופוס 56 של דאנצי

שלוש החמישיות לכלי נשיפה מעץ (חליל, אבוב, קלרינט, קרן ובסון) של המלחין הגרמני פראנץ דאנצי, הן מן היצירות הראשונות והחשובות להרכב זה. חמישיות אלו הן הסט הראשון מתוך שלושה של חמישיות כלי נשיפה אשר כתב דאנצי, והוא המבוצע ביותר מביניהם, ומבין מרבית יצירותיו של המלחין. הוא פורסם לראשונה בפריז בשנת 1821. הז'אנר של חמישיית כלי נשיפה מעץ החל להתפתח בשלהי התקופה הקלאסית, בראשית המאה ה-19. המלחין שיסד את ההרכב, פשוטו כמשמעו, היה אנטון רייכה, אשר היה הראשון לכתוב להרכב זה - למעלה משני תריסרים של יצירות. בתגובה לפרסום חמישיותיו של רייכה משנת 1817 והצלחתן הרבה מאוד, החל דאנצי לכתוב את סט החמישיות הראשון שלו, שיצא לאור בשנת 1821 בפריז. אופוס זה הוקדש לרייכה, ועל הכריכה של ההוצאה הראשונה ניתן לראות ששמו של רייכה בולט אף יותר משמו של דאנצי עצמו. ייתכן שצעד זה נעשה מסיבות שיווקיות, שכן חמישיותיו של רייכה היו פופולריות מאוד, וייתכן פשוט, שדאנצי רצה להוקיר את רייכה על ההרכב שיסד. החמישיות שבאוסף זה כתובות על פי המסורת הקלאסית, בסגנונו הייחודי של דאנצי. הן עשירות במלודיות, בפיתוחים מוטיביים דרמטיים ובכרומטיקה עדינה שמאפיינת את כתיבתו של דאנצי. כמו כן, החמישיות מצלצלות כאילו הן כתובות באופן וירטואוזי במיוחד, וזאת הודות להיכרותו העמוקה של דנצי עם הכלים ויכולותיהם, שכן מבחינה טכנית הן אינן קשות. כמו כן, בולטים החליל והאבוב בקווים המלודיים העליונים, בעוד ששלושת הכלים הנמוכים מנגנים את הליווי לרוב, אך מקבלים מפעם לפעם קטעי סולו. בסט שלוש חמישיות בסולמות שונים: חמישייה ראשונה בסי במול מז'ור, שנייה בסול מינור, ושלישית בפה מז'ור. הסולמות הללו מאפשרים לנגן את כל החמישיות על קלרינט בסי במול. סדר הפרקים זהה בכל החמישיות; פרק ראשון בקצב מתון יחסית בצורת סונטה (אשר בחמישייה בפה מז'ור מקדימה אותו פתיחה איטית), פרק שני איטי, פרק שלישי שהוא מינואט, אשר קרוב באופיו לסקרצו, ופרק פינאלה ווירטואוזי. 1. חמישייה בסי במול מז'ור אלגרו אנדנטה קון מוטו מינואט - אלגרטו אלגרטו 2. חמישייה בסול מינור אלגרטו אנדנטה מינואט - אלגרטו אלגרטו 3. חמישייה בפה מז'ור אנדנטה סוסטנוטו - אלגרו אנדנטה מינואט - אלגרטו אלגרטו פירוט על החמישייה השנייה וקטעי שמע
כביש טבעת

כביש טבעת (באנגלית: Ring road, Belt או Orbital motorway) הוא כביש היקפי, פעמים רבות בעל מאפיינים של כביש מהיר, המקיף עיר או אזור עירוני בנוי. כביש טבעת עשוי לעבור מחוץ לעיר או בתוכה, ולהקיף את כולה או את חלקה. פעמים רבות מקיף כביש הטבעת רק את מרכזה של העיר. בערים רבות בעולם כבישי הטבעת אינם יוצרים טבעת היקפית מלאה בשל מגבלות טופוגרפיות או תקציביות. מטרת הקמתו של כביש טבעת היא למנוע מכלי רכב הנדרשים לחצות את העיר, מלעבור דרכה. עוד מחבר כביש הטבעת את כל הדרכים המובילות אל העיר אלה עם אלה, ועם הדרכים המובילות ממנו אל מרכזה. בדרך זו הוא מאפשר להגיע ביתר קלות לחלק מוגדר בעיר. כבישי טבעת תורמים להפחתת עומסי התחבורה בעיר, וכפועל יוצא מכך להפחתה בזיהום האוויר והרעש, ולשיפור איכות החיים בעיר. לעיתים כביש טבעת הוא צירוף של מספר כבישים בעלי איכויות שונות, אשר יוצרים יחדיו תוואי היקפי סביב העיר. במקרה כזה אין הכרח שכל קטעי הכביש ישאו את אותו שם או סימון. לעיתים נסלל כביש טבעת לפי תוכנית מושכלת ובמטרה לשמש עורק היקפי סביב העיר. דוגמאות לכך ניתן לראות בכבישים ההיקפיים של פריז, רומא או ברלין. בערים רבות קיימים מספר כבישי טבעת המקיפים את העיר במרחקים שונים ממרכזה. התופעה נגרמת בשל חיבור עורקי תנועה הנמצאים במרחקים שונים ממרכז העיר למספר כבישי טבעת; או בשל התפשטות האזור העירוני הבנוי וסלילת כבישי טבעת חדשים בהתאם לכך. בולוואר פריפריק וכביש A86 - פריז GRA - רומא МКАД - מוסקבה M25 - לונדון O-20 - אנקרה O-1 - איסטנבול M-0 - בודפשט A10 - ברלין A10 - אמסטרדם M30, ‏ M40, ‏ M50 - מדריד R0 - בריסל I-495 - וושינגטון כביש הטבעת המזרחי - ירושלים מדיה וקבצים בנושא כביש טבעת בוויקישיתוף
מועדון הכדורגל שפילד

מועדון הכדורגל שפילד (באנגלית: Sheffield Football Club; ידוע גם כשפילד אפ.סי. או כשפילד) הוא מועדון כדורגל חובבים אנגלי מהעיר שפילד שבדרום יורקשייר, אשר נוסד בשנת 1857 ומוכר רשמית כמועדון הכדורגל הוותיק ביותר בעולם. המועדון משחק כיום בחטיבה 1 הדרומית של הפרמייר ליג הצפונית. הקבוצה התבססה בתחילה במגרשים שונים ברחבי שפילד, ביניהם בראמל ליין, המגרש הביתי הנוכחי של שפילד יונייטד. כיום היא משחקת באצטדיון ברייט פינאנס בדרונפילד שבדרבישייר. המועדון ידוע גם בשל יריבות הכדורגל העתיקה ביותר בעולם. שפילד שיחקה נגד האלאם במפגש בין המועדונים הראשון בעולם ב-1860; המשחק ידוע בשם "הדרבי של שפילד" או "דרבי החוקים". ההישג הטוב ביותר של המועדון הוא זכייה בגביע ה-FA לחובבים בשנת 1904, תחרות אשר נוסדה כיוזמה של שפילד. המועדון אף סיים במקום השני באגרטל ה-FA ב-1977. מועדון הכדורגל שפילד קיבל את תואר המצוינות של פיפ"א (FIFA Order of Merit) והוכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי בשל תרומתו לכדורגל. מדיה וקבצים בנושא מועדון הכדורגל שפילד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועדון הכדורגל שפילד (באנגלית) מועדון הכדורגל שפילד, ברשת החברתית פייסבוק מועדון הכדורגל שפילד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) The original football club, באתר Soccernet קבוצת הכדורגל הראשונה מוכרת את ההיסטוריה שלה כדי לשרוד, באתר כלכליסט, 1 במאי 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל אנגלי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'לאל טאלבאני

ג'לאל טאלבאני (בכורדית: جه لال تاله بانی / Celal Talebanî / Jelal Talebaní; בערבית: جلال طالباني; 12 בנובמבר 1933 – 3 באוקטובר 2017) היה פוליטיקאי כורדי-עיראקי בולט, שכיהן כנשיא עיראק בשנים 2005–2014 וכמייסד וכמזכיר הכללי של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן. היה חבר בממשלה הזמנית של עיראק אחרי פלישת ארצות הברית ב-2003. טאלבאני נולד ב-1933 בכפר קלקן שבדרום כורדיסטן. הוא הצטרף בגיל 14 למפלגה הדמוקרטית הכורדית ונבחר לחבר הוועד המרכזי שלה ב-1951 בגיל 18. הוא הצטרף לבית ספר למשפטים ב-1953 וסיים את לימודיו כפרקליט ב-1959. אחר כך הצטרף לצבא העיראקי. היה ליו"ר המפלגה הדמוקרטית הכורדית בפוליטבירו במהלך שנות השישים של המאה ה-20. ב-1966 עזב את מפלגתו וב-1975 הקים את האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן. עם הקמתה דה-פקטו של כורדיסטן העיראקית ב-1991, נבחר טאלבאני לנשיאה הראשון, כשהוא מכהן בתפקיד עד איחוד כורדיסטן העיראקית ב-2005. ב-6 באפריל 2005 נבחר טאלבאני על ידי הפרלמנט העיראקי לנשיא עיראק הראשון ממוצא כורדי. ב-1 ביולי 2008 היה לפוליטיקאי העיראקי הבולט הראשון שלחץ את ידו עם מנהיג ישראלי, שר הביטחון אהוד ברק. בהמשך השנה עבר ניתוח לב במאיו קליניק שבארצות הברית. ב-17 בדצמבר 2012 לקה בשבץ. מלבד כורדית, הוא דיבר גם ערבית, פרסית, ואנגלית. טלאבאני היה נשוי להירו איברהים אחמד, ביתו של איברהים אחמד. לזוג נולדו שני ילדים, הבכור באפל טלאבאני ואחיו הצעיר קבאד טלאבאני. קאבד היה בעבר סגן ראש הממשלה בממשלה האזורית של כורדיסטן. בעקבות משאל העם בכורדיסטן פלשו כוחות שיעים לכירכוך. באפל הורה לאנשיו לסגת ולאפשר לכוחות האירנים והעיראקים לשלוט בעיר. פלאה מוסטפא בכיר מדיה וקבצים בנושא ג'לאל טאלבאני בוויקישיתוף ג'לאל טאלבאני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'לאל טאלבאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'לאל טאלבאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'לאל טאלבאני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוני סופר, היסטוריה באתונה: ברק ונשיא עיראק לחצו יד, באתר ynet, 1 ביולי 2008 נשיא עיראק טלבאני שרוי בתרדמת: לקה בשבץ, באתר ynet, 18 בדצמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כורדיסטן העיראקית ובנושא כורדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.