laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יום מנדלה

יום נלסון מנדלה הבינלאומי (או יום מנדלה) הוא יום בינלאומי שנתי לכבודו של נלסון מנדלה, הנחגג כל שנה ב-18 ביולי, יום הולדתו של מנדלה. היום הוכרז באופן רשמי על ידי האו"ם בנובמבר 2009, כאשר יום מנדלה הראשון של האו"ם התקיים ב-18 ביולי 2010. עם זאת, קבוצות אחרות החלו לחגוג את יום מנדלה ב-18 ביולי 2009. ב-27 באפריל 2009, הזמינו סדרת הקונצרטים 46664, וקרן נלסון מנדלה את הקהילה העולמית להצטרף אליהם בתמיכה לקיום יום מנדלה רשמי. יום מנדלה אינו יום חג כללי, אלא יום לכבוד מורשתו של נלסון מנדלה, נשיא דרום אפריקה לשעבר, והערכים שלו, דרך התנדבות ועבודות שירות. יום מנדלה הוא יום קריאה לפעולה עולמי אשר מציין את הרעיון כי לכל אדם יש את הכוח לשנות את העולם, ואת היכולת להשפיע. המסר של הקמפיין של יום מנדלה הוא: "נלסון מנדלה נלחם עבור צדק חברתי במשך 67 שנים. אנחנו מבקשים מכם להתחיל עם 67 דקות." "יהיה לנו לכבוד אם יום כזה יכול לשמש לכך שאנשים ברחבי העולם יחברו יחד כדי להילחם בעוני ולקדם את השלום, את ההתפייסות ואת הגיוון התרבותי," על פי הצהרה שנאמרה בשם מנדלה. כדי לסמן את הציון העולמי הראשון של יום מנדלה ב-18 יולי 2009, יום הולדתו ה-91 של מנדלה, סדרת הקונצרטים 46664 וקרן נלסון מנדלה ארגנו סדרה של אירועים סדרה חינוכיים, תערוכת אומנות, גיוס כספים, ואירועי התנדבות שקדמו לקונצרט באולם המוזיקה רדיו סיטי ב-18 ביולי. בנובמבר 2009, העצרת הכללית של האו"ם הכריזה באופן רשמי על 18 ביולי כ"יום נלסון מנדלה הבינלאומי". עבודות שירות יום מעשים טובים יום מרטין לותר קינג מדיה וקבצים בנושא יום מנדלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום מנדלה הילה דיין, מורשתו של נלסון מנדלה, באתר "העוקץ", 18 ביולי 2013 "Nelson Mandela International Day, July 18, For Freedom, Justice and Democracy". un.org. נבדק ב-11 ביולי 2011. {{cite web}}: (עזרה) http://www.worldlii.org/int/other/UNGARsn/2009/64.pdf "Mandela Day". Mandela Day. אורכב מ-המקור ב-2020-03-11. נבדק ב-31 ביולי 2010. {{cite web}}: (עזרה) "World urged to mark 'Mandela Day'". BBC News. 27 באפריל 2009. נבדק ב-1 באפריל 2010. {{cite news}}: (עזרה) "UN gives backing to 'Mandela Day'". BBC News. 11 בנובמבר 2009. נבדק ב-16 בנובמבר 2009. {{cite news}}: (עזרה)
אדוארד קלאם-גאלאס

הרוזן אדוארד קלאם-גאלאס (בגרמנית: Eduard Graf Clam-Gallas‏; 14 במרץ 1805 - 17 במרץ 1891) היה מפקד בכיר בצבא האימפריה האוסטרית במהלך מלחמת אוסטריה-סרדיניה ומלחמת אוסטריה–פרוסיה. קלאם-גאלאס נולד בפראג ב-14 במרץ 1805. אביו היה הרוזן כריסטיאן כריסטוף קלאם-גאלאס (1771–1838), שהתפרסם כאחד מפטרוניו של בטהובן. אמו הייתה הרוזנת ג'וזפין קלארי-אלדרינגן (1777–1828). ב-1823 הוא התגייס לצבא האימפריה האוסטרית, וב-1831 כבר החזיק בדרגת ריטמייסר ברגימנט הקירסירים ה-1. ב-1835 הועלה לדרגת מיור, ב-1840 לדרגת אוברסט וב-1846 לדרגת גנרל מיור. באותה שנה מונה למושל הכללי של עיר הולדתו, פראג. ב-1848 קיבל פיקוד על בריגדה ולחם עמה במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה כחלק מהכוח של הפלדמרשל רדצקי. יחידתו הפגינה אומץ לב בקרבות סנטה לוצ'יה, גויטו וקוסטוצה. לאחר המלחמה הועלה קלאם-גלאס לדרגת לוטננט פלדמרשל וקיבל את העיטור הצבאי של מסדר מריה תרזה. ב-1849 מונה למפקד קורפוס טרנסילבניה של הצבא האוסטרי. הוא השתתף עם הקורפוס בהצלחה בדיכוי המרד ההונגרי. ב-1850 קיבל את הפיקוד על הקורפוס הבוהמי ה-1, וב-1859 השתתף עמו במלחמת אוסטריה-סרדיניה, בקרבות סולפרינו ומגנטה. הקורפוס שלו לא הפגין ביצועים מרשימים במיוחד, אולם למרות זאת הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים לאחר המלחמה. ב-1861 נעשה חבר בבית הלורדים האוסטרי. במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866, הוא נחל תבוסה משפילה בקרב גיצ'ין מידי כוח פרוסי שהיה קטן בהרבה מהכוח שלו. הוא נשפט בפני בית דין צבאי, זוכה, אולם נאלץ לפרוש מהצבא. הוא פרש לאחוזותיו בבוהמיה, ונפטר בווינה ב-17 במרץ 1891, שלושה ימים לאחר יום הולדתו ה-86. ב-1850 הוא נשא לאשה את קלוטיד פון דיטרשטיין (1828-1899), בתו של הנסיך יוזף-פרנץ פון דיטרשטיין (1798-1858) וגיסתו של הפוליטיקאי החשוב אלכסנדר פון מנזדורף-פואילי (1813-1871). היה להם בן אחד פרנץ (גר'), ושתי בנות; אדוארדין וקלוטיד. מדיה וקבצים בנושא אדוארד קלאם-גאלאס בוויקישיתוף אדוארד קלאם-גאלאס מתוך הספר Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich (בגרמנית) אדוארד קלאם-גאלאס מתוך הביוגרפיה הגרמנית הכללית (בגרמנית)
פליקס המרין

פליקס תאודור המרין (בשוודית: Felix Teodor Hamrin;‏ 14 בינואר 1875 – 27 בנובמבר 1937) היה פוליטיקאי שוודי שכיהן כמנהיג מפלגת המחשבה החופשית וכראש ממשלת שוודיה בחודשים אוגוסט-ספטמבר 1932. פליקס המרין נולד בעיירה מונסטרוס (Mönsterås) שבמחוז קאלאמר. אביו היה סוחר בעורות. בשנת 1900 נשא פליקס לאישה את אליזבת "ליזי" פניקוק ויחד הם הביאו לעולם שבעה ילדים. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למנהל עסקים בגטבורג, הוא ניהל בין השנים 1903 – 1930 בית מסחר סיטונאי בינשפינג. בגיל 37 הוא נבחר לריקסדאג (הפרלמנט השוודי) ובממשלתו של קרל גוסטב אקמן הוא שימש כשר המסחר בין השנים 1926 – 1928 וכשר האוצר בין השנים 1930 – 1932. כאשר נאלץ איקמן להתפטר זמן קצר לפני הבחירות של שנת 1932 עקב שערוריית קרוגר, מונה המרין לראש ממשלה תחתיו. הוא התפטר לאחר הבחירות בשל ההפסד הקשה שנחלה מפלגת המחשבה החופשית. תקופת כהונתו ארכה 50 יום בלבד ובכך הוא היה לראש הממשלה שכהונתו הייתה הקצרה ביותר בהיסטוריה של שוודיה. לזמן קצר הוא כיהן כמנהיג המפלגה לאחר איקמן ובמפלגה העממית הליברלית החדשה עד לבחירת מנהיג חדש בינואר 1935. כמו כן הוא שימש כמושל מחוז ינשפין בין השנים 1930–1937. משימותיו הפוליטיות החשובות ביותר היו ההתמודדות עם ההשפעות הכלכליות של השנים הראשונות של השפל הגדול בשוודיה באמצעות נקיטת צעדים כלכליים משמעותיים ולמתן את השפעותיה של שערוריות קריגר. פליקס המרין מת בינשפין ב-27 בנובמבר 1937. מדיה וקבצים בנושא פליקס המרין בוויקישיתוף Företagsamheten - Felix Hamrin (בשוודית) פליקס המרין, באתר Discogs (באנגלית)
יגואר (קבוצת מרוצים)

קבוצת המרוצים של יגואר היא החטיבה ספורטיבית של יצרן הרכב הבריטי יגואר. החל מעונת 2016/2017 מתחרה הקבוצה באליפות הפורמולה אי. בעבר לקחה חלק באליפות הפורמולה 1. בסוף עונת 2004 נמכרה הקבוצה לדיטריך מאטשיץ, ששינה את שמה לרד בול. קבוצת סטיוארט גרנד פרי הוקמה בשנת 1996 על ידי ג'קי סטיוארט ובנו פול. הקבוצה התחרתה במשך 3 עונות באליפות הפורמולה 1, במהלכן השיגו נהגי הקבוצה ניצחון בודד. בשנת 1999 נרכשה הקבצה על ידי חברת פורד, שהחליטה להשתמש בקבוצה על מנת לקדם את מותג היוקרה יגואר, שהיה בבעלותה. למרות המיתוג הקבוצה המשיכה לעשות שימוש במנועים מתוצרת קוסוורת' ויגואר לא הייתה מעורבת בתכנון ובניית מכוניות הקבוצה. וולפגנג ריזלה, ששימש כראש חטיבת היוקרה של פורד, מונה למנהל הקבוצה הראשון. הקבוצה החתימה את אדי אירווין, נהגה לשעבר של קבוצת פרארי שסיים את עונת 1999 במקום השני. ג'וני הרברט, נהגה של קבוצת סטיוארט, המשיך להתחרות עבור הקבוצה החדשה. בעונת הבכורה השיגה הקבוצה רק 4 נקודות. בעקבות כך עזב ריזלה את התפקיד ובמקומו מונה בובי ראהל. התוצאות לא השתפרו במהלך עונת 2001. במהלך העונה הצטרף להנהלת הקבוצה ניקי לאודה ונעשה ניסיון לצרף את אדריאן ניואי, לשעבר המנהל הטכני של קבוצת מקלארן. לאחר שלא הצליח לצרף את ניואי גייס לאודה את גונתר שטיינר לתפקיד מנהל ההנדסה בקבוצה. חילוקי דעות בין ראהל ולאודה הובילו להתפטרותו של מנהל הקבוצה בסיום העונה. חוסר הצלחה המשיך גם תחת ניהולו של לאודה. חוסר הצלחה והעליות הגבוהות של תפעול הקבוצה העלו בפני הנהלת חברת פורד שאלות לגבי המשך קיומה של הקבוצה. התקציב לעונת 2003 קוצץ בצורה משמעותית, לאודה פוטר יחד עם 70 אנשי צוות נוספים והוגדרה מסגרת זמן של שנתיים בהן תנתן לקבוצה אפשרות להוכיח שיפור בתוצאות. מארק ובר, שהצטרף לקבוצה לקראת העונה, השיג נקודות בשבעה מרוצים שונים במהלך העונה. את העונה סיימה הקבוצה עם 18 נקודות. למרות שהקבוצה השיגה נקודות בחמידה מרוצים בעונת 2004 החליטה פורד באופן סופי כי ההשקעה בקבוצה יקרה לעומת התועלת למותג והעמידה את הקוצה למכירה. דיטריך מאטשיץ הבעלים של חברת משקאות האנרגיה רד בול רכש את הקבוצה בנובמבר אותה שנה ושינה את שמה לרד בול רייסינג. בדצמבר 2015 הכריזה הקבוצה על כוונתה לשוב לתחרויות כחלק מאליפות הפורמולה אי. תשעה חודשים לאחר מכן החתימה הקבוצה את אדם קרול ומיטש אוונס מדיה וקבצים בנושא יגואר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יגואר אתר הקבוצה Red Bull confirms Jaguar buy-out, crash.net Jaguar Returns To Racing, 15 Deceember 2015 Evans to partner Carroll at Jaguar, Motorsport.com, 2 Sptember 2016
אזרחים תומכי אשכול

אזרחים תומכי אשכול או את"א הייתה תנועה ציבורית אזרחית שפעלה ב-1965, לקראת הבחירות לכנסת השישית ופעלה במפגני תמיכה ציבורית בראש הממשלה לוי אשכול ובמסגרת הפוליטית החדשה של המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל. הקמתה ופעולתה של את"א הייתה תופעה ראשונה מסוגה בישראל של תנועת תמיכה פוליטית, אך באותה עת תנועה שאיננה מפלגתית ולא הייתה קשורה במוסדות מפא"י. אישי ציבור רבים פעלו במסגרת את"א להבעת תמיכה באשכול, כשהם אינם קשורים במוסדות המפלגה. התנועה הוצגה לציבור במסיבת עיתונאים שנערכה ב-9 באוגוסט 1965, כשלושה חודשים לפני הבחירות. אברהם עופר טען בריאיון לעיתונות[דרוש מקור] כי הוא הגה את הרעיון בראשית 1965 למקרה שיחול פילוג במפלגה. לאחר פרישתו של דוד בן-גוריון והקמת רפ"י, ניתן האות להקמת התנועה. על ידי מסגרות את"א התאפשר למערך להתהדר ברשימות תומכים שהאירו היבטים אשר היו זקוקים לחיזוק. כך, בעוד אל רפ"י הצטרפו בכירי מפא"י המזוהים עם תחום הביטחון (דוד בן-גוריון, שמעון פרס ומשה דיין), באמצעות את"א סחפה מפא"י את דעת הציבור עם פרסומים ותעמולה סביב חברי תנועה עתירי ניסיון ביטחוני שהביעו אמונם בלוי אשכול, כמו חיים לסקוב, מרדכי מקלף, אברהם בן-ארצי, אליהו בן חור ואחרים. לשורות התנועה הצטרפו במהלך תקופת הבחירות כ-11 אלף אזרחים והיא פעלה באמצעות רכזים וועדות אזוריות לארגון אירועי הסברה, תעמולה ומפגני תמיכה. אנשי ציבור רבים הצטרפו גם הם ונתנו את שמם לצורכי פרסום תמיכתם, בהם דן בן אמוץ, אורי זוהר, חיים חפר, דליה רביקוביץ, מקס ברוד ויהודה בורלא. התנועה גם פרסמה מודעות תמיכה באשכול. "דבר", שנמצא בשליטתה של מפא"י, מפלגתו של אשכול, הרבה לפרסם ידיעות המצביעות על הצלחת את"א ומאמרי תמיכה באת"א, ואילו "על המשמר", ביטאונה של המפלגה היריבה מפ"ם, תקף את את"א. בסיום מערכת הבחירות חדלה את"א מלהתקיים. יוסף אבידר מיכאל אבן-ארי שייקה אופיר יעקב אורלנד יוסף אידלמן מרדכי אלון [דרושה הבהרה] חנן אלינברג ארנסט אלכסנדר בנימין אקרלינג יהודה בורלא דן בן אמוץ אפרים בן-ארצי ברוך בן-יהודה מרדכי בר-און מכס ברוד יהושע ברטונוב ישראל ברנע אביגדור ברתל נחום גוטמן צבי גלילי שמואל הורביץ אביה השמשוני עמוס חורב חיים חפר מרסל ינקו איתמר יעוז קסט אברהם יפה שרה לוי תנאי ישראל ליברטובסקי חיים לסקוב יגאל מוסינזון בנימין מזר רבקה מיכאלי מרדכי מקלף אליהו סחרוב אלי עמיר צבי קינן גרשון שופמן שמואל שטריקמן אלון תלמי הוגברה פעילות את"א ברחבי הארץ, דבר, 21 באוקטובר 1965 אורי רפ, אנחנו רוצים בקיום הבטחות - הרהורי סיכום של איש את"א, מעריב, 15 בנובמבר 1965 250 אישים בלתי מפלגתיים, דבר, 10 באוגוסט 1965, המשך מודעה מטעם את"א, מעריב, 29 באוקטובר 1965 דוגמאות: אלפי אנשים השתתפו בכנס בלתי מפלגתיים למען המערך, דבר, 13 באוקטובר 1965 בלתי מפלגתיים רבים מצטרפים לאת"א - לתמיכה במערך, דבר, 22 באוקטובר 1965 ראובן בן-יוסף, חזית עממית רחבה, דבר, 14 באוקטובר 1965 דוגמה: מרדכי אורן, הדמוקרטיה האמיתית... נוסח אשכול, על המשמר, 13 בספטמבר 1965 מ. מייזלס, את"א עשה את שלו - את"א הולך הביתה, מעריב, 24 בנובמבר 1965
לודוויג ויקטור, ארכידוכס אוסטריה

לודוויג ויקטור, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Ludwig Viktor Joseph Anton von Österreich‏; 15 במאי 1842 – 18 בינואר 1919) היה אריסטוקרט אוסטרי, אחיהם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו. לודוויג ויקטור נולד בארמון הופבורג שבווינה ב-15 במאי 1842. אביו היה פרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה, בנו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. אמו הייתה סופי, נסיכת בוואריה בתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. אחיו הגדולים שנתיים לפני לידתו, מתה אחותו מריה אנה בת הארבע, ועוד באותה שנה ילדה אמו ילד מת. אחיו הגדולים של לודוויג ויקטור אשר שרדו היו פרנץ יוזף, לימים פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, ומקסימיליאן, לימים מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו. וכן קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה. מכיוון שהיה צעיר הבנים, היה לודוויג ויקטור גם המפונק שבהם. במהלך מהפכות אביב העמים ב-1848, נאלצה המשפחה לברוח מווינה לאינסברוק ואז לאולומואוץ. כשגדל, הוא התגייס לצבא, ומכיוון שאחיו היה הקיסר, מונה למפקח הכללי של חיל הרגלים. עם זאת, לא הייתה לו שום כוונה להתערב בפוליטיקה. הוא התנגד לשאיפותיו של אחיו מקסימיליאן במקסיקו, ודחה את הצעתו להינשא לנסיכה איזבל בתו של פדרו השני, קיסר ברזיל. גם אמו ניסתה להשיא אותו, והציעה לו את אחייניתה סופיה שרלוטה, נסיכת בוואריה, אחותה הצעירה של הקיסרית סיסי. עם זאת, לודוויג ויקטור נשאר רווק כל חייו ובמקום זאת התרכז בבניית אוסף האומנות שלו. הוא בנה לעצמו את "ארמון לודוויג ויקטור" בכיכר שוורצנברגפלאץ בווינה. הוא הרבה להסתבך בשערוריות, עד שאחיו הקיסר נאלץ לאסור עליו לשהות בווינה. הוא פרש לארמון בזלצבורג, שם חי את שארית חייו כפילנתרופ וכפטרון אמנות. הוא נפטר ב-18 בינואר 1919 בגיל 76. הוא היה אחרון נכדיו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מדיה וקבצים בנושא לודוויג ויקטור, ארכידוכס אוסטריה בוויקישיתוף לודוויג ויקטור, ארכידוכס אוסטריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פזאי הבקר

פזאי הבקר (שם מדעי: Molothrus) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הפזאיים החיים ביבשת אמריקה. עופות אלה מגיעים לאורך 185–200 ס"מ והם בעלי אפור עד כחול כהה ושחור, ולכמה מינים עורף אדמוני. הם בעלי מקור לבן עד אפור קצר ודמוי חרוט. ציפורים אלה חיות בין העצים והשיחים וניזונות מחרקים. לעיתים הם מנהלים סימביוזה עם מיני בקר, כשהם "רועים" על גבם של פרות או ביזונים שעל גופם יש הרבה חרקים, ומכאן קיבלו את שמם. העופות מנקים את הפרות בתמורה לתזונתם. עופות אלה מצויים בכל רחבי האמריקות והם טפילי תטולה המטילים ביצים בקינים של עופות אחרים, בעיקר סבכיים, דרוריים או פרושיים. Molothrus rufoaxillaris Molothrus oryzivorus Molothrus aeneus Molothrus bonariensis Molothrus ater מדיה וקבצים בנושא פזאי הבקר בוויקישיתוף פזאי הבקר, באתר ITIS (באנגלית) פזאי הבקר, באתר NCBI (באנגלית) פזאי הבקר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פזאי הבקר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פזאי הבקר, באתר GBIF (באנגלית) פזאי הבקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קורקס לבן-כנף

קורקס לבן-כנף המכונה גם זג לבן-כנף (שם מדעי: Corcorax melanorhamphos) היא ציפור שיר אוסטרלית דמוית עורב השייכת למשפחת הקורקורקסים. מין זה יחידי בסוגו. ציפור זו מזכירה במראה את הזג של אירואסיה בצבעה השחור ובהתנהגותה. אורכה הממוצע 45 ס"מ והיא בעלת נוצות שחורות עם כנפיים לבנות, מקור גדול אפור ועיניים אדומות. הציפור חיה בקבוצות משפחתיות גדולות של 4-20 חברים בכל אחת. החבורות טריטוריאליות וקבוצות גדולות ישתלטו על שטחי משפחות אחרות. לא רק את השטח הם לוקחים אלא גם גוזלים בוגרים של הדור הצעיר. הם מפתים צעיר אחד עם אוכל להגר למשפחה חדשה ואם הוא מסכים הוא עוזר לגדל את הגוזלים הצעירים יותר שצריכים הרבה מזון. הקורקס ניזון מחרקים כמו חיפושיות וטרמיטים וגם מתולעים שהוא מוצא על הקרקע. הוא ניזון גם מפירות ופירות יער שמצויים על העץ. בכמה מקומות הוא אוכל בקרבת אנשים דרך קבע. מדיה וקבצים בנושא קורקס לבן-כנף בוויקישיתוף קורקס לבן-כנף, באתר ITIS (באנגלית) קורקס לבן-כנף, באתר NCBI (באנגלית) קורקס לבן-כנף, באתר GBIF (באנגלית) קורקס לבן-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
קורקס אפור

קורקס אפור (שם מדעי: Struthidea cinerea) היא ציפור שיר אוסטרלית השייכת למשפחת הקורקורקסים. מין זה יחידי בסוגו. הקורקס בעל ראש גדול ומקור רחב ושחור עם מראה דמוי עורב בצבע אפור ובעל מקור רחב ושחור. אורכו הממוצע 33 ס"מ. הוא בעל רגליים גדולות וזנב ארוך והעיניים שחורות וקטנות. עופות אלה חיים יחדיו בלהקות ברחבי הערבה האוסטרלית וביערות של מחטניים של מזרח אוסטרליה בכמה חלקים בדרום אך בעיקר במרכז ובצפון אוסטרליה וקווינסלנד. החבורות מקננות יחדיו בקנים עשויי בוץ הנבנים בין הענפים. החבורה כולה מגדלת את הגוזלים וכולם יוצאים לחפש מזון. הם ניזונים בעיקר מחרקים, תולעים ומפירות שונים. מדיה וקבצים בנושא קורקס אפור בוויקישיתוף קורקס אפור, באתר ITIS (באנגלית) קורקס אפור, באתר NCBI (באנגלית) קורקס אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קורקס אפור, באתר GBIF (באנגלית) קורקס אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
רוסלת קרימסון

רוסלת קרימסון (שם מדעי: Platycercus elegans) הוא מין של תוכי ממשפחת הדרראים החי באוסטרליה. אורכה של הרוסלה 36 ס"מ ובמשקל 130 גרם והיא בעלת גוף אדום עם כנפיים וזנב כחולים וקצוותיהם שחורים והמקור לבן עם בסיס שחור. זכרי הרוסלה גדולים הרבה יותר מהנקבות (כ-15% יותר גדולים). הרוסלות הם תוכים צבעוניים החיים בחורש האוסטרלי של דרום אוסטרליה. הם חיים בין השיחים או העצים ומחפשים פירות למאכל. הם מקננים בחורי עצים והגוזלים נשארים בקן עד מאוחר אך הוריהם מפסיקים להאכיל אותם. Platycercus elegans elegans Platycercus elegans flaveolus Platycercus elegans fleurieuensis Platycercus elegans melanopterus Platycercus elegans nigrescens Platycercus elegans subadelaidae מדיה וקבצים בנושא רוסלת קרימסון בוויקישיתוף רוסלת קרימסון, באתר ITIS (באנגלית) רוסלת קרימסון, באתר NCBI (באנגלית) רוסלת קרימסון, באתר GBIF (באנגלית) רוסלת קרימסון באתר הרשימה האדומה של IUCN
שחף חום-עורף

שחף חום-עורף (שם מדעי: Chroicocephalus maculipennis) הוא מין של שחף החי באמריקה הדרומית. אורכו של השחף 27–37 ס"מ ומשקלו 290–360 גרם. הוא בעל גוף לבן עם ראש חום והמקור אדום. העיניים גדולות ולבנות. השחף מעופף סביב אגמים קטנים, ביצות ונהרות וגם בכמה חופים באמריקה. השחף מצוי בברזיל, ארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי וגם באיי פוקלנד. השחפים חיים יחדיו בקבוצה ומחפשים מזון כמו חרקים, רכיכות, נבלות והם נטפלים לעופות אחרים כמו שלצדף או אגמייה שתופסים סרטנים. הם מקננים על הגדה בין עשבי החוף ומטילים 3–4 ביצים. לפעמים נטפלים אל השחפים ברווזים שחורי-ראש, אך האפרוחים הבוקעים יוצאים להסתדר לבדם אחרי הבקיעה. מדיה וקבצים בנושא שחף חום-עורף בוויקישיתוף שחף חום-עורף, באתר ITIS (באנגלית) שחף חום-עורף, באתר NCBI (באנגלית) שחף חום-עורף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שחף חום-עורף, באתר GBIF (באנגלית)
פרידריך קרל, נסיך הסן

פרידריך קרל, נסיך הסן (בגרמנית: Friedrich Karl von Hessen; ‏1 במאי 1868 - 28 במאי 1940), היה נסיך גרמני מבית הסן, חתנו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה, ומלך פינלנד למשך תקופה קצרה בסוף מלחמת העולם הראשונה. פרידריך קרל נולד ב-1 במאי 1868 באופנבך, לפרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל ולאנה, נסיכת פרוסיה, בתם של קרל, נסיך פרוסיה ומריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך. ב-25 בינואר 1893 התחתן פרידריך קרל עם מרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית, ממנה נולדו לו 6 ילדים. לאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה בנובמבר 1917, הכריזה פינלנד על עצמאותה. במשך חמשת החודשים הראשונים של 1918 התחוללה בפינלנד מלחמת אזרחים קצרה אך קשה, שהשפיעה על הפוליטיקה הפנימים וכן על היחסים הבינלאומיים של פינלנד במשך שנים רבות. מצד אחד עמד "המשמר הלבן", שנלחם בשם האנטי-סוציאליסטים, ומצד שני לחם "המשמר האדום", שכלל בעיקר פועלים ואיכרים. בעזרת תמיכתה של גרמניה המשמר האדום הובס, ורק תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה מנע מפינלנד להפוך למדינה גרורה גרמנית. במהלך מלחמת האזרחים נחתם חוזה ברסט-ליטובסק בין מעצמות המרכז לרוסיה, שקבע בין היתר כי פינלנד ואיי אולנד יפונו מיידית מחיילים רוסים, הנמלים הפינים יפונו מיידית מכוחות ימיים רוסים, וכי רוסיה תפסיק את התעמולה כנגד הממשלה הפינית. בהכרזת העצמאות פינלנד הוגדרה כרפובליקה, אך למרות זאת, לאחר מלחמת האזרחים, וללא סוציאל-דמוקרטים, הצביעו בפרלמנט לטובת ייסוד ממלכת פינלנד. פרידריך קרל, שהיה גיסו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, נבחר להיות המלך החדש. אולם עם תבוסתה של גרמניה במלחמה הרעיון נזנח, ופינלנד הפכה לרפובליקה, עם קארלו יוהו סטאלברג כנשיאה הראשון. בשנת 1925 מת אחיו הגדול אלכסנדר פרידריך, רוזן הסן, ופרידריך קרל הפך לראש בית הסן. ב-28 במאי 1940 מת פרידריך קרל בקאסל, ובנו פיליפ, רוזן הסן ירש את תאריו, לאחר שבניו הגדולים יותר מתו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בינואר 1893 התחתן פרידריך קרל עם מרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית, ממנה נולדו לו 6 בנים: פרידריך וילהלם, נסיך הסן (1893–1916) - נהרג בקרב ברומניה במהלך מלחמת העולם הראשונה. מקסימיליאן, נסיך הסן (1894–1914) - נהרג בקרב בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה. פיליפ, רוזן הסן (1896–1980) - ירש את אביו כראש בית הסן, נישא למפאלדה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. וולפגנג, נסיך הסן (1896–1989) - אחיו התאום של פיליפ. נישא למריה אלכסנדרה, נסיכת באדן. כריסטוף, נסיך הסן (1901–1943) - קצין בכיר בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה, שם שימש כטייס וכן כראש שירות המודיעין של משרד התעופה בכפיפות ישירה להרמן גרינג, ונהרג במהלך המלחמה. נישא לסופיה, נסיכת יוון ודנמרק, אחותו של פיליפ, דוכס אדינבורו. ריכארד, נסיך הסן (1901–1969) - אחיו התאום של כריסטוף, חבר המפלגה הנאצית. מדיה וקבצים בנושא פרידריך קרל, נסיך הסן בוויקישיתוף
גדרון הפיה

גדרון הפיה (שם מדעי: Malurus cyaneus) הוא מין של עוף אוסטרלי ממשפחת סבכיי פיות הקרובה לדבשניים. הוא איננו גדרון אמיתי. אורכו של הגדרון הזכר 15 ס"מ, אורך הזנב 5.9 ס"מ ומשקלו 8–13 גרם. הזכרים גדולים יותר מהנקבות. הגדרונים בעלי גוף שחור בעל ראש ועורף כחולים בוהקים ומקור קטן וכהה, כנפיים חומות ובטן לבנה. הם בעלי זנב ארוך המופנה כלפי מעלה. הנקבות חומות בהירות בצבען עם מקור גדול יותר בצבע אדום וגם להן זנב מזדקר כלפי מעלה. הגדרונים מעופפים בדרומה של אוסטרליה בין העצים של החורש האוסטרלי. הם ניזונים מחרקים אותם הם מחפשים על קרקע החורש או בין העלים. הם צדים חגבים, צרצרים, חיפושיות ונמלים. הגדרונים מקימים קנים עם בני זוג קבועים אך הנקבות מזדווגות עם זכרים נוספים. התטולה היא 3–4 ביצים אך אין לדעת אם כולן מבן הזוג הקבוע. הגוזלים מטופלים לא רק על ידי ההורים אלא גם על ידי גדרונים נוספים, שחלקם יזדווגו עם האם. מדיה וקבצים בנושא גדרון הפיה בוויקישיתוף גדרון הפיה, באתר ITIS (באנגלית) גדרון הפיה, באתר NCBI (באנגלית) גדרון הפיה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גדרון הפיה, באתר GBIF (באנגלית) גדרון הפיה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרנץ שליק

פרנץ יוזף היינריך, רוזן שליק צו באסאנו אונד ויסקירכן (בגרמנית: Franz Joseph Heinrich Graf Schlik zu Bassano und Weißkirchen‏; 23 במאי 1789 - 17 במרץ 1862) היה מפקד בכיר בצבא האימפריה האוסטרית אשר התבלט במהלך המרד ההונגרי של 1848. שליק נולד בפראג שהשתייכה אז לאימפריה הרומית הקדושה. הוא רצה להיות שופט, אולם ב-1808, במהלך מלחמת הקואליציה החמישית, התגייס לצבא האוסטרי כלויטננט ברגימנט קירסירים. הוא לחם בקרב אספרן אסלינג תחת פיקודו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן, ולאחריו הועלה לדרגת ריטמייסר. בעקבות סיום המלחמה ב-1812, נכנסה אוסטריה לברית עם הקיסרות הצרפתית, וכמחאה פרש שילק מהצבא. באוגוסט 1813, במהלך מלחמת הקואליציה השישית, בגדה אוסטריה בצרפת והכריזה עליה במלחמה, ולפיכך התגייס שילק לצבא שוב. הוא מונה להיות שלישו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, ובמהלך קרב לייפציג נפצע קשה ואיבד את הראייה בעינו הימנית. מאז הוא נהג לחבוש על העין רטייה, אשר הפכה לסימן ההיכר שלו. בשנים הבאות הוא התקדם בסולם הפיקוד, וב-1848 כבר היה בדרגת פלדמרשל-לוטננט. באותה שנה, פרצו מהפכות אביב העמים בכל רחבי אירופה, ובמיוחד באימפריה האוסטרית. שילק מונה למושל קרקוב בנובמבר של אותה שנה, ונצטווה לסייע בדיכוי המרד ההונגרי. הוא לקח 8,000 אנשים מחיל המצב שלו, וצעד עמם להונגריה דרך מעבר דוקלה, במקביל לתנועת הכוח האוסטרי העיקרי בפיקודו של הנסיך מווינדיש-גרץ. בדצמבר הוא הביס את ההונגרים בקרב בודמאר, וכבש מידי המורדים מספר ערים. ההונגרים גייסו במהירות 10,000 מורדים, והציבו אותם באזור מישקולץ בפיקוד לאזאר מאסארוס. שליק הביס אותו עוד באותו החודש בקרב שצ'צ'ו, ובינואר 1849 הביס אותו פעם נוספת בקרב קאסה. עם זאת, הוא לא ניצל את ניצחונו, והתמהמה במשך מספר שבועות, כך שההונגרים הצליחו להתארגן ולהביס אותו בשלושה קרבות רצופים. הוא היה בסכנת כיתור, אולם הצליח לחבור אל הנסיך מווינדיש-גראץ, והכוח המשולב שלהם הביס את ההונגרים בקרב קאפלונה במהלך פברואר. בספטמבר 1849, לאחר דיכוי המרד, הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים ומונה למפקד הקורפוס ה-1 אשר הוצב במוראביה. ביוני 1854 הועבר לגליציה כמפקד הפיקוד ה-4, וב-1859 הועבר לאיטליה ולחם במלחמת אוסטריה-סרדיניה כחלק מהכוח של פרנץ גיולאי. בעקבות קרב מג'נטה הוא מונה למפקד הארמייה השנייה, ולחם עמה נגד האיטלקים והצרפתים בקרב סולפרינו. בעקבות הסכם וילאפרנקה הוא פרש מהצבא. לאחר פרישתו, הוא בנה לעצמו ארמון ליד וינה, ונפטר בו ב-17 במרץ 1862 בגיל 72. מדיה וקבצים בנושא פרנץ שליק בוויקישיתוף פרנץ שליק מתוך הספר Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich (בגרמנית) פרנץ שליק מתוך הביוגרפיה הגרמנית הכללית (בגרמנית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנץ שליק".
ראם נאת' קובינד

ראם נאת' קובינד (בהינדי: राम नाथ कोविन्द; נולד ב-1 באוקטובר 1945) הוא פוליטיקאי הודי שכיהן כנשיא הודו בין השנים 2017–2022. השני מבני קאסטת הדלית שנבחר לתפקיד, והראשון מטעם מפלגת העם ההודית. כיהן כמושל ביהר (2015–2017)‏, והיה חבר ברג'יה סבהה בשנים 1994–2006. קובינד נולד ב-1 באוקטובר 1945 בהמחוזות המאוחדים של אגרה ואודה (אנ') (היום אוטר פרדש), בכפר חקלאי. קובינד קיבל תארים במסחר ומשפטים מאוניברסיטת קאנפור, והחל לעבוד בעריכת דין, כשהוא מצרף ללשכת עורכי הדין בדלהי ב-1971. קובינד החל את הקריירה הפוליטית שלו כשיכהן כיועץ מיוחד לראש ממשלת הודו מורארג'י דסאי בין 1977 ל-1978. ב-1991 הצטרף קובינד למפלגת העם ההודית, וב-1994 נבחר לרג'יה סבהה מטעם אוטר פרדש. הוא כיהן ברג'יה סבהה במשך שתי כהונות, עד 2006. ב-2015 מונה קובינד למושל ביהר. קובינד ניצח בבחירות לנשיאות הודו 2017 עם 65.65% מהקולות, בעוד שלמתמודדת האופוזיציה מיירה קומאר (אנ'), נרשמו 34.35%. קובינד החל את כהונתו כנשיא ב-25 ביולי 2017, בהחליפו את פרנב מוקהרג'י. הוא כיהן עד 25 ביולי 2022, והוחלף בידי דרופדי מורמו. ראם נאת' קובינד נישא ב-30 במאי 1974 לסאביטה קובינד ולהם בן ובת. מדיה וקבצים בנושא ראם נאת' קובינד בוויקישיתוף ראם נאת' קובינד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ראם נאת' קובינד, ברשת החברתית אינסטגרם ראם נאת' קובינד - מאנונימי למועמד המוביל לנשיאות, באתר HindustanTimes ראם נאת' קובינד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נשיא הודו הנבחר: בן הקאסטה הנמוכה ביותר ובעל ברית של ראש הממשלה, באתר הארץ, 21 ביולי 2017 Ram Nath Kovind resigns as Bihar Governor (20 ביוני 2017). "Ram Nath Kovind resigns as Bihar Governor". The Hindu. נבדק ב-20 ביוני 2017. {{cite news}}: (עזרה) "With 65 percent votes, Kovind sweeps elections". Times of India. 21 ביולי 2017. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.