laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חושה

חוּשָה (בטורקית: havşa,‏ תעתיק טורקי: הָוְשׁ) הוא מעון עשוי מחימר וקש. האמצעים והשיטות לבנות חושה הם עתיקי יומין. בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, הן היו נפוצות בארץ ישראל אצל הפלאחים הערבים, וגם אצל המתיישבים היהודים, משום שהיו מעונות שזול לבנותם, הגם שהיו ארעיים והתפוררו במשך הזמן. כך לדוגמה התגוררו בחושות פועלים וחלוצים יהודים במרחביה בתקופת העלייה השנייה. חושות כמעט ולא משמשות למגורים משום חוסר העמידות שלהן בפני פגעי מזג האוויר, והיותן מבנים ארעיים. השימוש בחושות נעשה כיום בעיקר לצורכי תיירות, והוא נפוץ בעיקר בחצי האי סיני, שם משמשות החושות ללינת תיירים שמגיעים להתארח בחופים. החושות בסיני לא עשויות מחימר אלא מקני קש או מעץ, לעיתים עם שלד ברזל המיועד לתמיכה. עם השנים עברו חלק מהחושות בחופי סיני שינוי על מנת להתאימן לאירוח וכיום בחלקן קיימת רצפת בטון יצוקה, ובחלק מהן אף מותקנות נורות ומאווררי תקרה לרווחת הנופשים. עם זאת, בסיני עדיין קיימות חושות הבנויות באופן מסורתי מקש בלבד וללא רצפה, כאשר יש בהן רק מזרן המשמש לשינה. גודלה הממוצע של חושה לאירוח בסיני הוא 8–10 מטרים רבועים. מ' קריגסר, קובץ "השומר", תל אביב: הוצאת ארכיון העבודה, תרצ"ז-1937, עמ' 97-96. חושות בסיני - כל מה שצריך לדעת, באתר סיני וייבס ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית

פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית (באנגלית: Jean Hersholt Humanitarian Award) הוא פרס אוסקר לשם כבוד הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע לאדם מתעשיית הבידור בארצות הברית על הישגים יוצאים מן הכלל בתחום הפעילות ההומניטרית. הזוכה בקטגוריה זו נבחר על ידי חבר הנאמנים של האקדמיה, ההודעה על הזכייה נמסרת בטקס האוסקר והזוכה מקבל לידיו פסלון אוסקר. הפרס אינו מחולק בכל שנה. הפרס קרוי על שמו של השחקן ז'אן הרשולט, שכיהן כנשיא האקדמיה בין השנים 1945–1949. ב-1939 ייסד הרשולט את "קרן הרווחה לקולנוע" (Motion Picture Relief Fund) ועמד בראשה מהקמתה ועד מותו ב-1956. הקרן נועדה לסייע לשחקנים ואנשי תעשיית הסרטים במימון טיפול רפואי. 1956 - י' פרנק פרימן (אנ') 1957 - סמואל גולדווין 1959 - בוב הופ 1960 - סול לסר (אנ') 1961 - ג'ורג' סיטון (אנ') 1962 - סטיב ברויידי (אנ') 1965 - אדמונד ל. דה-פטי (אנ') 1966 - ג'ורג' בגנל 1967 - גרגורי פק 1968 - מרתה ריי (אנ') 1969 - ג'ורג' ג'סל (אנ') 1970 - פרנק סינטרה 1972 - רוזלינד ראסל 1973 - לו וסרמן (אנ') 1974 - ארתור ב. קרים (אנ') 1975 - ג'ולס סטיין (אנ') 1977 - צ'רלטון הסטון 1978 - לאו יפה (אנ') 1979 - רוברט בנג'מין (אנ') (לאחר מותו) 1981 - דני קיי 1982 - ולטר מיריש (אנ') 1983 - מ. ג'. פרנקוביץ' (אנ') 1984 - דייוויד וולפר (אנ') 1985 - צ'ארלס רוג'רס (אנ') 1989 - הווארד וו. קוך (אנ') 1992 - אודרי הפבורן (לאחר מותה) ואליזבת טיילור 1993 - פול ניומן 1994 - קווינסי ג'ונס 2001 - ארתור הילר (אנ') 2004 - רוג'ר מייר (אנ') 2006 - שרי לנסינג (אנ') 2008 - ג'רי לואיס 2011 - אופרה וינפרי 2012 - ג'פרי קצנברג 2013 - אנג'לינה ג'ולי 2014 - הארי בלפונטה 2015 - דבי ריינולדס 2019 - ג'ינה דייוויס 2020 - הקרן האמריקאית לקולנוע וטלוויזיה (אנ'); טיילר פרי 2021 - דני גלובר 2022 - מייקל ג'יי. פוקס מדיה וקבצים בנושא פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית (באנגלית) דף הפרס באתר פרסי האוסקר
ז'אן הרשולט

ז'אן פייר הרשולט (Jean Pierre Hersholt;‏ 12 ביולי 1886 - 2 ביוני 1956) היה שחקן קולנוע ממוצא דני שהופיע ב-140 סרטים בהוליווד. קריירת המשחק שלו החלה עוד בתקופת הסרט האילם ונמשכה עד סוף שנות השלושים. בין תפקידיו הבולטים ניתן למנות את מרקוס בסרט האילם "תאוות בצע" של אריך פון שטרוהיים מ-1924 ותפקיד הסבא של היידי בת ההרים (בגילומה של שירלי טמפל) בהפקה משנת 1937. ב-1934 שיחק בסרט הצעיף הצבעוני לצידה של גרטה גרבו. עקב מבטאו הדני הקל, לוהק בעיקר לתפקידי רופאים, פרופסורים או אנשי אצולה ממוצא אירופאי, לרוב נבלים. כמו כן כיכב במופע רדיו בשם "ד"ר כריסטיאן". ב-1939 יסד הרשולט את "קרן הסיוע של הסרטים" (Motion Picture Relief Fund) ועמד בראשה מהקמתה ועד מותו ב-1956. הקרן נועדה לסייע לשחקנים ואנשי תעשיית הסרטים במימון טיפול רפואי. בין השנים 1945 ל-1949 כיהן כנשיא האקדמיה האמריקאית לקולנוע. לאחר מותו הוחלט לחלק את פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית בטקס האוסקר לאדם מתעשיית הבידור בארצות הברית על הישגים יוצאים מן הכלל בתחום הפעילות ההומניטרית. זכה פעמיים בפרס אוסקר לשם כבוד, ב-1940 וב-1950. סבתו מצד אמו הייתה יהודייה מדנמרק, סבו מצד אביו היה מהגר צרפתי קתולי. אחיינו היה השחקן הקנדי-אמריקאי לזלי נילסן. היה נשוי ואב ל-2 בנים. מדיה וקבצים בנושא ז'אן הרשולט בוויקישיתוף ז'אן הרשולט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אן הרשולט, באתר AllMovie (באנגלית) ז'אן הרשולט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ז'אן הרשולט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'אן הרשולט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חלומות מפלסטיק

חלומות מפלסטיק היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית, אשר שודרה בערוץ HOT בידור ישראלי החל מה-20 בפברואר 2012. התוכנית צולמה בקליניקה של המנתח הפלסטי ד"ר דב קליין ועוקבת אחרי המטופלים שלו. התוכנית מתעדת בכל פרק כ- 3-2 מטופלים אשר באים לבצע ניתוח פלסטי בקליניקה. כל אדם מתועד למשך שני פרקים, לפני הניתוח, בשלבי הייעוץ וההתלבטות, ולאחריו. נוסף לכך, התוכנית גם מתעדת את התגובות, בימים שלפני ואחרי הניתוח בקרב החברים והמשפחה של המנותח. התוכנית מלווה בצילומים קצרים מחדר הניתוח. בתוכנית השתתפו עשרות מפורסמים וביניהם - נטלי דדון, זהבה בן ועוד. בעונה הראשונה שודרו עשרה פרקים והיא בוימה על ידי יסמין קיני. בעקבות הצלחתה הוזמנה עונה שנייה שעלתה לשידור במאי 2013, ששוב כללה עשרה פרקים שבוימו על ידי יסמין קיני. בעונה השלישית עלתה ביולי 2014, בבימוי של עידית אברהמי. בנובמבר 2014, המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין מנעה מחברת הכבלים הוט להעלות את העונה הרביעית של התוכנית, לאחר שקבעה כי מדובר ב"פרסום וקידום יחסי ציבור אסורים, בניגוד לכללי משרד התקשורת", לכאורה. על-פי בדיקות שבוצעו במועצה לחוזי ההתקשרות של התוכנית, נטען כי ד"ר קליין שילם 300 אלף שקל עבור השימוש בחומר המצולם במרפאתו ובאתר האינטרנט שלו. במאי 2015 הותר לבסוף לעונה הרביעית לעלות לשידור. אור בר שלום, עכבר העיר, "חלומות מפלסטיק": תיקון רק על פני השטח, באתר הארץ, 21 בפברואר 2012 לילך וולך‏, "חלומות מפלסטיק": מבט מפוכח ואמיץ על תעשיית היופי, באתר וואלה, 21 בפברואר 2012 אריאנה מלמד, "חלומות מפלסטיק": בקרוב במעושרות, באתר ynet, 8 ביולי 2014 טל לוין, עכבר העיר, חלומות מפלסטיק: ברוכים הבאים למציאות, באתר הארץ, 9 ביולי 2014 גילי איזיקוביץ, מה הביא את בן האימאם לריאליטי-טראש "חלומות מפלסטיק", באתר הארץ, 24 ביולי 2014 אלה לוי-וינריב, ‏ייצוגית נגד הפלסטיקאי דב קליין: לא מבצע את הניתוחים בעצמו, באתר גלובס, 20 ביולי 2015 אריאנה מלמד, "חלומות מפלסטיק": דיון אתי בעולם הסינתטי, באתר ynet, 21 בפברואר 2012 לורי שטטמאור, חלומות מפלסטיק: בשביל מה אתן צריכות את זה?, באתר ynet, 13 במאי 2013 ynet, עונה שניה לסדרה "חלומות מפלסטיק", באתר ynet, 12 בספטמבר 2012 לי-אור אברבך, ‏מועצת הכבלים מונעת שידור תוכנית "חלומות מפלסטיק", באתר גלובס, 27 בנובמבר 2014 ניר קיפניס, ‏"חלומות מפלסטיק" חוזרת, באתר גלובס, 4 במאי 2015
באטל ארנה טושינדן

באטל ארנה טושינדן (באנגלית: Battle Arena Toshinden) היא סדרת משחקי-וידאו. המשחק הראשון בסדרה, ששמו כשם הסדרה, היה משחק-הלחימה הראשון בתלת-מימד שהכיל כלי-נשק. אחריו יצאו משחקים נוספים, רובם בז'אנר הלחימה, כאשר המשחק השני בסדרה קיבל גרסת "פלוס" וגרסה למכשיר הסגה. גם המשחק הראשון קיבל גרסה למכשיר הסגה. הסדרה מתמקדת בטורניר סודי המתרחש אחת לשנים אחדות. לטורניר זה מטרה: קביעת הלוחם החזק בעולם. ללוחמים שבטורניר היו סיבות שונות להצטרפותם: אהבה, תהילה ונקמה. לאורך מירב הגרסאות נכחו הלוחמים הבאים, המהווים חלק מן הדמויות בסדרה: אייג'י קיין פו סופיה אליס ראנגו גאיה מונדו כלי נשק מסוימים בסדרה, אשר היו שייכים במקור ללוחמים כלשהם ובעלותם עברה ללוחמים אחרים, הם "כלי-נשק קדושים": קשת שהייתה שייכת במקור לאוראנוס שהייתה אחד הלוחמות החזקות ביותר בסדרה. אוראנוס נתנה את הקשת לבתה פואלה מריונט וזו לא יודעת עד היום מי היו בעליה הקודמים של קשת זו. מגן שהיה שייך ללוחם חולה-נפש בשם כאוס. המגן נלקח מכאוס על ידי רוצחו, רוצח-מכשף בשם גנמה אשר גילו עולה על 2,000 שנים. חרב קטאנה שהייתה שייכת במקור לאייג'י. הוא נתן אותה לאחיינו הצעיר סובארו. רומח שהיה שייך במקור למונדו ושייכותו עברה למלאכית בשם אאוס. מדובר באותו כלי-נשק אולם אאוס הקנתה לו מראה שונה לחלוטין. באטל ארנה טושינדן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) באטל ארנה טושינדן, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
יעקב דוד מנדל לייב פרידמן

רבי יעקב דוד מנדל לייב פרידמן (נולד בג' באלול תשי"ז, 30 באוגוסט 1957) הוא האדמו"ר הנוכחי מבוהוש-פאשקאן. נולד בתל אביב לישראל שלום יוסף פנחס פרידמן, בנו של רבי יעקב דוד מפאשקאן ולשיינדל שרה דבורה בתו של רבי יצחק (השני) מבוהוש. למד בתלמוד תורה "יסודי התורה" בתל אביב, בישיבת בית ישראל רוז'ין בבני ברק ובישיבת תפארת ישראל רוז'ין של חסידות בויאן. היה קשור לרבי שלמה חיים פרידמן מסדיגורה. נישא לבתו של ראש ישיבת רוז'ין, הרב יהושע השיל ברים. לאחר חתונתו התגורר בירושלים ובהמשך עבר לבני ברק. היה תלמיד וחסידו של סבו רבי יצחק, שהועידו לממשיכו באדמו"רות. לאחר פטירת הסב באב תשנ"ב (אוגוסט 1992) מינוהו החסידים תחתיו. לאחר פטירת סבו היה נוסע לרבי ישראל מרדכי טברסקי מרחמסטריווקה . בכל דברי תורתו מזכיר אמרה מסבו. הוא פנה כבר בצעירותו למחוזות הקנאיים של העדה החרדית. הוא מתנגד לנטילת תקציבים מהמדינה, אוסר על חסידיו לדבר בעברית, תוקף את "שלטון הרשע הציוני", ושולח את חסידיו להפגנות נגדו. כיום הוא מהוה חלק מקהילות העדה החרדית, הוא מחזיק באידאולוגיה קיצונית נגד המדינה, לדוגמה בתקופת הקורונה הורה לחסידיו לא לציית להוראת השלטונות. כמו כן במלחמת חרבות ברזל התפרסם שחסידיו תקפו חייל מילואים בבני ברק. זאת בניגוד לעמדת סבו רבי יצחק מבוהוש שהיה בעל יחס חיובי לציונות ואף היה עורך טיש ביום העצמאות, מה שגורם מבוכה לחסידיו ולכן הם ניסו בכתבות שפורסמו בעיתון דורות של העדה החרדית לשכתב את ההיסטוריה שהוא כן היה בעל השקפה קנאית. בעקבות המהפך בחסידות פרשו חלק מחסידיו. כמו כן בעוד שסבו הלך בדרך אדמו"רי בית רוזין, שכללה לבוש מכובד ובגדים מהודרים כמו עניבה ופאות קצרות, הוא לא נוהג כך ואף לא לובש עניבה, אלא אדרבא, מחנך את חסידיו לגדל פיאות ארוכות, להרכיב משקפי פלסטיק חסידיים ולא אופנתיים ולשמור על קוד לבוש מתבדל.. בניו: משה יהודה, חתן רבי שמעון למברגר ממאקווא יהושע העשיל, חתן הרב נחמן יוסף טברסקי (בן הרב מנחם נחום בן רבי יוחנן השני מראחמסטריווקא) נחום מרדכי, חתן רבי יצחק יוסף דב רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא. יצחק, חתן הרב אהרן אויערבך (בנו של רבי מרדכי אוירבך רב קהילת אביר יעקב וחתנו של רבי אליהו שטרנבוך ראב"ד קהל מחזיקי הדת באנטוורפן). חתניו: חיים דב הלפרין, בנו של רבי אברהם שמשון שלום הלפרין מווסלוי נחום דוד, בן הרב יהושע מנחם שטרן (בנו של רבי יצחק יהודה גאב"ד ביליץ וחתן רבי ישראל מרדכי טברסקי מראחמסטריווקא) שלמה זלמן, בנו של הרב יוסף בנימין ואזנר משה נתן נטע למברגר, בנו של רבי אברהם יחיאל ממאקווא בני ברק פנחס משה, בנו של הרב חיים דב שטרן (בנו של רבי יצחק יהודה גאב"ד ביליץ וחתנו של רבי ישראל אברהם פורטוגל מסקולען) זאב זייבלד, בנו של רבי יהושע השיל מאלטשטאט אברהם יצחק רוטנברג, בן האדמו"ר מקוסון בית שמש שרגא פייביש מיזליש בנו של הרב צבי הירש מייזליש (חתן האדמור מקרעטשניף ירושלים) יעקב דוד מנדל לייב פרידמן (1957-), דף שער בספרייה הלאומית ישראל כהן, התרגשות בחסידות: האדמו"ר מגילה י.., באתר כיכר השבת, ‏2017-08-30 שימי שפר, מי ש"הלשין או מסר" על הפרת הנחיות של חסידים - ייענש, באתר כיכר השבת חיים טוויל, חרפה: חייל מילואים חרדי הותקף בידי צעירי חסידי בוהוש בבני ברק, באתר חרדים 10 ישראל שפירא, ה"קנאות" של האדמו"ר מבוהוש רבי יצחק פרידמן זצוק"ל, באתר כיכר השבת משה ליפשיץ, טיש ביום העצמאות: האדמו"רים הציוניים שנשכחו, באתר מקור ראשון
דרור דורי

דרור חיים דורי (11 ביולי 1931 – 29 בפברואר 2012) היה מתרגם ישראלי. תרגם לעברית את מסותיו של מישל דה מונטן. נולד בתל אביב. בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מטעם ניו סקול בניו יורק. שימש כמרצה לכלכלה באוניברסיטת סירקיוז שבמדינת ניו יורק. בשנת 1996, לאחר שאיבד את כושר שמיעתו, החל להתמקד בתרגום מסותיו של מישל דה מונטן. הוא הוציא לאור שני ספרים ובהם מסות נבחרות של מונטן, וכן תרגם את המסה של מונטן "סנגוריה על רמון סבונד". הספר "מסות" מאת מישל דה מונטן תורגם גם בידי אחרים: המסות, ספר ראשון, תרגמה אביבה ברק (הומי), מבוא: נדין קופרטי-צור, הוצאת שוקן, תל אביב 2007, ספר שני 2011 מסות, תרגום ישורון קשת, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב 1963. דורי נפטר בגיל 80 ונקבר בבית העלמין הדרום. מישל דה מונטן - מסות נבחרות, הוצאת באר, 2003 מישל דה מונטן - מבחר מסות הוצאת אוריון, 2007 סנגוריה על רמון סבונד מאת דה מונטן, הוצאת אוריון, 2011 שלומי יובל, לראשונה בעברית: המסה של מישל דה מונטן, "סנגוריה על רמון סבונד", makara רשימת הפרסומים של דרור דורי, בקטלוג הספרייה הלאומית דרור דורי באתר GRAVEZ ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנטה

חֲנָטָה הוא שלב בהתפתחות פירות האילן. זמן החנטה קובע את גיל הפרי ולכן הגדרתו משמעותית לכמה מצוות התלויות בארץ. חלק מהפרשנים קישרו את המונח "חנטה" עם חניטה המוזכרת בספר בראשית. חנטה מופיעה פעם אחת במקרא: הַתְּאֵנָה חָנְטָה פַגֶּיהָ וְהַגְּפָנִים סְמָדַר נָתְנוּ רֵיחַ קוּמִי לָךְ רַעְיָתִי יָפָתִי וּלְכִי לָךְ. — מגילת שיר השירים, פרק ב', פסוק י"ג הדעות חלוקות לגבי הגדרת זמן החנטה. בין הדעות נטען שחנטה היא הזמן: שבו מתחילים הפירות להיות ראויים לאכילה, דהיינו עונת המעשרות. שבו הפירות מגיעים לבשלות כזאת שאם יזרעו את זרעיהם עתה, יצמחו מהם צמחים חדשים. רבים סוברים ששלב זה שווה לשלב של הדעה הקודמת. שאחרי נשירת עלי הפרח ויציאת הפרי. לשיטה זו מסתפקים האחרונים באשר לזמן המדויק של החנטה, אם זהו הסמדר שהוא השלב הבא מיד אחרי נשירת עלי הפרח, או הבוסר שהוא זמן מה לאחר מכן. בהלכה שלב זה קובע את השנה אליה משתייכים הפירות מבחינה הלכתית. השלכה זו נוגעת למעשרות, שביעית, איסור ערלה, נטע רבעי וביכורים. נקודת הזמן הקובעת את השתייכות הפרי היא ט"ו בשבט. במשנה מוגדר התאריך כראש השנה לאילן, כלומר שפירות העץ שחנטו מיום זה ואילך נחשבים כפירות השנה החדשה: באחד בשבט ראש השנה לאילן, כדברי בית שמאי. בית הלל אומרים, בחמשה עשר בו. — משנה, מסכת ראש השנה, פרק א', משנה א' יש פוסקים שכתבו שיש הבחנה בין השלב הקובע לגבי איסור ערלה, לבין השלב הקובע לתרומות ומעשרות. הערך "חנטה", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות מעשר שני ונטע רבעי, פרק א', הלכה ב', וכן משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק ד', הלכה ט'. ראו מועדי הראי"ה פרק יד, על פי משפט כהן סימן ג, ומלבושי יום טוב חלק ב חובת קרקע סימן טז. ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תקרית סאקאי

תקרית סאקאי (ביפנית: 堺事件) הייתה אירוע בו נהרגו 11 מלחים צרפתים מהקורבטה "דופלייה" בנמל סאקאי, ליד אוסקה, ב-1868. ב-8 במרץ 1868, סירה שנשלחה לסאקאי הותקפה בידי סמוראים ממחוז טוסה. 11 מלחים שהיו בסירה, ביניהם קצין בדרגה נמוכה, נהרגו. באותם ימים, נמל סאקאי לא היה פתוח לזרים תחת המדיניות החדשה, ועדיין היה סגור לזרים, ובני ההאן של מחוז טוסה היו אחראים בין היתר לאכיפת מדיניות זו. דופטיט טואר (Dupetit Thouars), קברניט הקורבטה הצרפתית, מחה בחריפות על המעשה, והיפנים הסכימו לשלם פיצויים בשווי 150,000 דולר לצרפתים. 29 סמוראים הודו במעורבותם במעשה, אך רק 20 מהם נשפטו, באופן אקראי, ונגזר עליהם למות בהוצאה להורג היפנית הנודעת, הספוקו. ההוצאה העצמית להורג זעזעה את סגן האדמירל, ולאחר ש-11 סמוראים ביצעו את הספוקו (לא ברור האם ישנה משמעות למספר המוצאים להורג היפניים, הזהה למספר הצרפתים שנהרגו), התחנן סגן האדמירל שיחונו את האחרים, וכך ניצלו תשעה מן הסמוראים. בשל אותה גחמה רגעית של סגן האדמירל, יכלו היפנים והצרפתים להתפייס, בשלב מאוחר יותר. התקרית הונצחה בסיפור קצר מפורסם, של הסופר והמשורר היפני מורי אוגאי. בעיר קובה ישנה היום מצבת הנצחה לאחד עשר יורדי הים הצרפתים שנהרגו בתקרית. מדיה וקבצים בנושא תקרית סאקאי בוויקישיתוף האנדרטה ממוקמת בצד המערבי של הכניסה הדרומית למקדש סננומייה
דאטום (גאודזיה)

דאטום (מאנגלית: Datum) הוא מכלול הפרמטרים המגדירים מערכת ייחוס גאודטית קבועה שמאפשרת לתאר מיקום על כדור הארץ. דאטום הוא מודל מתמטי אשר על ידי סט של נקודות על כדור הארץ וצורת כדור הארץ, יוצר מערכת קואורדינטות שמאפשר לתאר כל מיקום על כדור הארץ. בגלל שצורת כדור הארץ, המתוארת על ידי פני הים הממוצעים בכל מקום, ונקראת גאואיד - אינה גוף מתמטי פשוט, הדאטומים מבוססים על קירוב פשוט יותר לצורת כדור הארץ שהוא אליפסואיד סיבוב. כיום במערכות הגאודטיות העולמיות הדיוק מגיע למטרים בודדים. בהתאם לצורת כדור הארץ שהדאטום מתאר, קיימים פרמטרים שמתארים את הצורה. במערכת גאוצנטרית משתמשים מערכת צירים קרטזית כאשר מגדירים את הנתונים הבאים: ראשית הצירים - בדרך כלל מדובר על נקודה המקורבת לנקודת מרכז הכובד של כדור הארץ. הגדרת שלוש קואורדינטות. Ox ו-Oy מותאם לקווי האורך והרוחב של כדור הארץ ו-Oz מותאם לציר סיבוב כדור הארץ. בהתאם לזה נקודה על כדור הארץ מתוארת על ידי שלוש נקודות (X,‏ Y ו-Z) בהתאם לצירים אלו. מערכת אליפסואידית מבוססת על ספרואיד המקורב לגאואיד. הפרמטרים שמגדירים את הספרואיד הם: נקודת מרכז האליפסואיד, O. חצי-קוטר הציר הראשי, a. מקדם הפחיסות, f. הקואורדינטות מבוססות על קואורדינטות גאוגרפיות והגובה מחושב על ידי הוקטור הנורמלי בכל נקודה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הדאטום הנפוץ כיום בעולם הוא WGS84 שמשמש כמערכת קואורדינטות ראשית במדינות רבות וגם משמש כמערכת הקואורדינטות של ה-GPS. דאטום ED50 (דאטום אירופי 1950) היה הדאטום נפוץ ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20. דאטום רשת ישראל החדשה (ITM) היא הרשת המקומית בישראל משנת 1994. הדאטום מבוסס על אליפסואיד יחוס GRS 80 ובעלת רשת קואורדינטות ישרת זווית המבוססת על היטל מרקטור רוחבי. דאטום רשת ישראל הישנה (ICS), המבוססת על היטל קסיני-סולדנר, היא הרשת ששרתה בישראל מתקופת המנדט ועד 1994. היום הרשת לא בשימוש אך עדיין ניתן למוצאה במפות ישנות וקיימים נתונים קדסטרליים (חלוקת מקרקעין) רבים שהוגדרו ברשת זו. היטל מדיה וקבצים בנושא דאטום בוויקישיתוף
רומן הרצוג

רומן הרצוג (בגרמנית: Roman Herzog;‏ 5 באפריל 1934 – 10 בינואר 2017) היה פוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, כיהן כנשיא גרמניה השביעי בין השנים 1994-1999. היה לנשיא גרמניה הראשון אשר נבחר לאחר איחודה של גרמניה בשנת 1990, והיה למנהיג השני מאז תום מלחמת העולם השנייה אשר כיהן כראש מדינת גרמניה המאוחדת. רומן הרצוג נולד בעיר לנדסהוט במדינת בוואריה בשנת 1934. בשנת 1957 החל ללמוד משפטים במינכן. בשנת 1964 בעקבות מאמר אשר פרסם, הוענק לו התואר פרופסור. עד לשנת 1966 לימד באוניברסיטת מינכן, עת החל ללמד משפטים ומדע המדינה כפרופסור מן המניין באוניברסיטה החופשית של ברלין. בשנת 1969 קיבל תפקיד באוניברסיטה בשפייר וכיהן כנשיא האוניברסיטה בשנים 1972-1971. בשנת 1973 החל את הקריירה הפוליטית שלו כנציג מדינת ריינלנד-פפאלץ במושב הבונדסטאג[דרושה הבהרה] בבון. בשנת 1978 החל לכהן כשר התרבות והספורט בממשלת באדן-וירטמברג. בשנת 1980 נבחר ללנדטאג (Landtag; הפרלמנט המדינתי) של מדינת באדן-וירטמברג שם כיהן כשר הפנים. בשנת 1983 התמנה הרצוג לשופט בבית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה (Bundesverfassungsgericht) בעיר קרלסרוהה, כאשר בשנים 1994-1987 שימש בנוסף גם כנשיא בית המשפט, עד אשר נבחר לנשיא גרמניה על ידי האספה הפדרלית (Bundesversammlung) בשנת 1994. בתפקיד זה כיהן עד לשנת 1999 עת הוחלף על ידי יוהאנס ראו. בשנת 1994 השתתף הרצוג בטקס ההנצחה של יום השנה החמישים למרד גטו ורשה אשר התקיים בעת הכיבוש הנאצי של פולין. בנאומו שיבח רבות את הלוחמים המורדים וביקש סליחה "בעבור מה שנעשה על ידי הגרמנים". מדיה וקבצים בנושא רומן הרצוג בוויקישיתוף רומן הרצוג, באתר dblp רומן הרצוג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רומן הרצוג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מדריך לתלמוד

מדריך לתלמוד, מושגי יסוד והגדרות הוא לקסיקון של התלמוד מאת הרב עדין אבן ישראל. ראה אור לראשונה בשנת 1984 בהוצאת כתר בירושלים. לספר קדם ספרו "תלמוד לכל" העוסק באותם נושאים. חלק ראשון - היסטוריה כולל פרק היסטורי כללי של תולדות עם ישראל בעת העתיקה ובמיוחד תקופת התלמוד, מתאר את חיי היומיום, את ההתיישבות היהודית בארץ ישראל ובבבל במשך התקופה, ואת דורות התנאים והאמוראים. שטיינזלץ מסביר כי הבנת הרקע ההיסטורי של התקופה מעמיק את ההבנה של סוגיות התלמוד, ובחלק מהן הוא אף חיוני להבנתן. חלק שני - פרקי התלמוד מסביר בפרוטרוט מהן המסכתות במשנה ובתלמוד ואת מבנהו של דף הגמרא. מבנה הדף בימינו, אשר רובו כולל את המקור התלמודי ואת פירושיהם של רש"י, התוספות ופרשנים נוספים. נקבע על פי טעמם של הדפסים שהכינו את בדפוס שונצינו בוונציה בשנת 1520, ומאז נעשה בו שימוש ברוב דפוסי התלמוד, עם שינויים קלים מהוצאה להוצאה; האהודה ביניהן היא הוצאת וגשל שמבוססת על הוצאת האלמנה והאחים ראם. חלק שלישי - לשון דן בלשון התלמוד, שנלמד ונכתב "בשפה בלולה ארמית-עברית". שטיינזלץ מסביר את אוצר המילים הבסיסי של התלמוד, ואת שורשי הפועל ושם העצם הנפוצים. אל פרק זה נספח מילון מקוצר למילות יסוד של מילים עיקריות בארמית המובאות בתלמוד. חלק רביעי - הדיון עוסק בדיון התלמודי, ומציע "הדרכות ללימוד התלמוד", ו"הנחות ובעיות יסוד". שטיינזלץ סוקר את מונחי הדיון ואת המידות שהתורה נדרשת בהן. שטיינזלץ מסביר כי "התלמוד מושתת על מכלול של הנחות-יסוד ועל-פיהן אפשר להבין את משמעותם ועניינם של רוב הדיונים שבו". עקרונות היסוד של לימוד התלמוד על פי שטיינזלץ הם: האחד, היחס של הלומדים אל חכמי התלמוד וההנחה שהוא עוסק בעקרונות היסוד החשובים והמקודשים של אורח החיים היהודי; השני, הניסוח הבהיר והשלם של כל סוגיה ובעיה, ודיוק ההוכחה; והשלישי, הניסיון המפרך לקרב בין דעות שמלכתחילה הן רחוקות או חלוקות. המאפיינים של דברי האמוראים, לדעת שטיינזלץ, הם: מחויבות למקורות המידע שמהווים בדרך כלל גם אסמכתות, מקוריות של האמירה מבלי חזרה על דברי אמורא אחר, ועקביות "שלא תהא סתירה בשיטתו-שלו מעניין לעניין", וכמו כן, תשומת לב והתאמה לכלל השיטות האחרות, המכונות "לכל הדעות". חלק חמישי - הלכה כולל מונחים ומושגים בהלכה, שראשיתם רובם ככולם מתוך הדיון התלמודי. מידות ושיעורים בהלכה. לוח אותיות של כתב רש"י. לקט ראשי תיבות נפוצים בדף התלמודי, ובכלל זה אצל פרשני התלמוד, המובאים בדף. כמו כן, נספחה אל הספר רשימה ביבליוגרפית של מקורות ומחקרים על לימוד התלמוד. עמ' 61. עמ' 82. עמ' 84.
Smash Mouth

Smash Mouth היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית מצליחה מסן חוזה, קליפורניה. הלהקה הוקמה בשנת 1994. בהרכבה המקורי השתתפו סטיב הארוול - סולן, גרג קמפ - גיטריסט, פול דה ליסל - בסיסט וקווין קולמן - מתופף. האלבום הראשון Fush Yu Mang יצא בשנת 1997. בשנת 1998 הוא הגיע למקום ה-50 שמצעד שנתי של בילבורד 200. סינגל הבכורה של האלבום Walkin' on the Sun הגיע לטופ 20 בבריטניה. האלבום השני Astro Lounge יצא בשנת 1998. בשנת 1999 הוא הגיע למקום ה-34 שמצעד שנתי של בילבורד 200. שיר "Then the Morning Comes" שנכלל באלבום יצא גם כסינגל וזכה להצלחה. השיר All Star מהאלבום התפרסם כלהיטם הגדול הלהקה מזוהה מאוד עם פסקול הסרט שרק, אשר יצא לאקרנים ב-2001. עד לפרישת הסולן הארוול ב-2021 הלהקה מכרה יותר מ-10 מיליון אלבומים ברחבי העולם והייתה בראש המצעדים. הלהקה ממשיכה בהופעותיה עם הסולן החדש זאק גוד. הארוול היה סולן הלהקה עד לפרישתו ב-2021 מסיבות בריאותיות. ב-2001 נפטר בנו פרסלי מלוקמיה בהיותו בן שישה חודשים, והארוול הקים קרן מחקר על שמו. הארוול נפטר ממחלה בספטמבר 2023. Fush Yu Mang‏ (1997) Astro Lounge‏ (1999) The East Bay Sessions‏ (1999) Smash Mouth‏ (2001) Get the Picture?‏ (2003) All Star: The Smash Hits‏ (2005) The Gift of Rock‏ (2005) Summer Girl‏ (2006) Magic‏ (2012) מדיה וקבצים בנושא Smash Mouth בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Smash Mouth Smash Mouth, ברשת החברתית פייסבוק Smash Mouth, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Smash Mouth, ברשת החברתית אינסטגרם Smash Mouth, סרטונים בערוץ היוטיוב Smash Mouth, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Smash Mouth, באתר AllMovie (באנגלית) Smash Mouth, באתר Metacritic (באנגלית) Smash Mouth, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Smash Mouth, באתר ספוטיפיי Smash Mouth, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) Smash Mouth, באתר Last.fm (באנגלית) Smash Mouth, באתר AllMusic (באנגלית) Smash Mouth, באתר MusicBrainz (באנגלית) Smash Mouth, באתר דיזר Smash Mouth, באתר Yandex.Music (ברוסית) Smash Mouth, באתר Discogs (באנגלית) Smash Mouth, באתר Songkick (באנגלית) Smash Mouth, באתר Genius Smash Mouth, באתר SecondHandSongs Smash Mouth, באתר בילבורד (באנגלית) Smash Mouth, באתר טיידל (באנגלית) ynet (2023-09-04). "סולן סמאש מאות', סטיב הארוול, הלך לעולמו בגיל 56". Ynet. נבדק ב-2023-09-04. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.