ג'יטה מונטה

ג'יטָה מוּנטֶה (נולדה ב-11 ביוני 1946) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית. ג'יטה מונטה נולדה בשם קלרה ג'ֶטה מויסה (משה) בבוקרשט בירת רומניה, בת למשפחה יהודית חילונית. אביה, ברל מויסה (משה), היה רואה חשבון, ואמה, מרגרטה מויסה (משה), אורגת בדים בבית חרושת. יש לה אח צעיר ממנה, שמעון. סבה שטפן התגורר בכפר והיא נהגה לבקר אותו בחופשות. למדה בבית-ספר יוליה חשדאו ביסודי ובתיכון. למדה משחק במכון (אקדמיה) לאמנות המשחק והתיאטרון יון לוקה קאראג'אלה (Ion Luca Caragiale), אחרי-כן התקבלה לתיאטרון הלאומי של קלוז'-נאפוקה, בטרנסילבניה, שם הכירה את השחקן אלכס מונטה, לימים בעלה. נבחרה מבין השחקנים לבצע התמחות בתיאטראות הפרובינציאליים, למשך שנתיים. באוקטובר 1970, בהיותה בת 24, עלתה לישראל עם אלכס, ונשפטה בהיעדרה ברומניה ל-15 שנות מאסר בעוון עריקה ובגידה. הוריה עלו 14 שנים אחריה והתיישבו בנוף הגליל (נצרת עילית דאז). בשנת 2004 שבה מונטה לרומניה במסגרת סבב הופעות של תיאטרון הקאמרי עם ההצגה "אשכבה" (ההצגה האחרונה של חנוך לוין שהוצגה טרם מותו), כשההופעה הראשונה בסדרה הייתה בתיאטרון הלאומי של רומניה בפני אלף איש ונכח בה יון איליאסקו נשיא רומניה. מונטה החלה את קריירת המשחק בקומדיה "הגברת הזו ממקסים" של המחזאי הצרפתי ז'ורז' פדו. ההצגה האחרונה בה שיחקה ברומניה ואיתה יצאה לפסטיבל באיטליה, הייתה "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר, בה שיחקה את התפקיד של השדון פַּאק. לאחר עלייתה לישראל נשלחה ג'יטה מונטה לאולפן באשדוד. מנהל האולפן עזר לה להתקבל לאודישן בתיאטרון העברי ויחד איתו למדה מונולוג בעברית מתוך "חלום ליל קיץ" בתרגומו של ט. כרמי. היא עשתה אודישנים לתיאטראות שונים והיחידי שהתעניין בה היה עודד קוטלר, שהיה מנהל תיאטרון חיפה. במסגרת התיאטרון השתתפה בסדנאות משחק בהנחיית נולה צ'לטון, לצד עזרא כפרי, מוני מושונוב, עמי טראוב, סנדרה שדה, שלמה בר אבא, גדליה בסר ועידית צור. מונטה שיחקה בתיאטרון חיפה בשנים 1971–1978, בו הופיעה בפעם הראשונה כסטטיסטית ב"אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט, בבימויו של עודד קוטלר. בכל ההצגות הבאות, בהם רומיאו ויוליה, שיחקה בתפקידים ראשיים. ביוזמת מנכ"ל התיאטרון הקאמרי דאז, אורי עופר עברה מונטה לקאמרי, בו שיחקה בקביעות. מדי פעם שיחקה גם בתיאטראות הבימה, חיפה והחאן. בהמשך, הכירה את חנוך לוין ומאז שיתפה עמו פעולה פעמים רבות, בינן במחזה "כריתת ראש" (1996 – בתיאטרון הבימה), בו גילמה את התפקיד הראשי, מלך קשיש הנוטה למות. בשנים 1978–1979 העלתה באופן עצמאי, יחד עם יוסי בנאי שגם ביים, את המחזה "יומן פגישות" של ז'אן-קלוד קרייר, בתרגום של ישראל אובל ובעיבוד של נסים אלוני. ההצגה עלתה מעל ל-100 פעמים, והיא שיחקה בה במקביל לתפקידים בהצגות אחרות. בשנת 2004 בתיאטרון חיפה, שיחקה בקומדיה השחורה "האישה שבישלה את בעלה" מאת המחזאית הבריטית דבי איסיט, בעיבוד עברי ובבימויו של אלדד זיו, לצד בן זוגה דאז דב גליקמן. בקולנוע השתתפה מונטה בסרטו של ג'אד נאמן משנת 1977, "מסע אלונקות". שיחקה בקומדיה "אהבה וכדורגל" (סרט סטודנטים, עבודת גמר) בבימויו של סרג' אנקרי משנת 1979 לצידם של גליקמן, אבי הרצוולף ודליה מאירוביץ' שהוקרן בסינמטק בפריז. הצטלמה לסרט הקולנוע "חיותה וברל" בבימויו של עמיר מנור, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בספטמבר 2012. ב-2015 שיחקה בסרט אינרציה בבימויו של עידן חגואל. בשנת 2018 שיחקה מונטה בסדרה הפסיכולוגית (סדרת טלוויזיה) ששודרה בתאגיד השידור כאן 11. ג'יטה מונטה התחילה לביים ב-2009 בתיאטרון החאן, ביוזמת מנהל התיאטרון מיכאל גורביץ'. עבודת הבימוי הראשונה שלה הייתה מקבץ של שלושה מחזות פוליטיים של הרולד פינטר ("אחת לדרך", "הסדר העולמי החדש" ו-"סיבה למסיבה"). המקבץ נערך והוענק לו השם "סדר עולמי חדש", על-פי משפטו של ג'ורג' בוש שהבטיח לכונן סדר עולמי חדש. המחזה מספר על חבורת אנשים השייכים למועדון של נהנתנים בעת שבחוץ מתחוללת מלחמה; בחדר אחר, מענים שבוי שבנו נרצח ואשתו נאנסה. ב-21 במאי 2011 עלתה בחאן ההצגה "מולי סוויני" שביימה מונטה, המבוססת על המחזה של האירי בריאן פריל בתרגומה של מרים יחיל-וקס. המחזה מבוסס על מאמרו של אוליבר סאקס "לראות ולא לראות". ב-31 במרץ 2012 העלה תיאטרון החאן את "משחק של אהבה ומזל" מאת פייר דה מאריבו בבימויה של מונטה. במאי 2013 ביימה את ההצגה "2 קצרים וחתול" מאת אנטון צ'כוב. ביוני 2019 ביימה את ההצגה "האיש שחשב שאשתו היא כובע" מאת פיטר ברוק ומארי-הלן אסטיין, לפי ספרו של אוליבר סאקס. בשנת 2012 הצטרפה ג'יטה מונטה לסגל המורים של האקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב, שם היא מלמדת משחק. ג'יטה נישאה ב-1970 לאלכס מונטה, שחקן בתיאטרון חיפה, הם התגרשו כעבור מספר שנים. החל משנת 1976, הייתה בת זוגו של השחקן דב גליקמן למשך למעלה משלושה עשורים. השניים הכירו במהלך החזרות להצגה "קריזה". הזוג נפרד בשנת 2009. מונטה בחרה שלא להביא ילדים לעולם. 1978 - פרס "ורד הכסף" של מעריב לשחקנית התיאטרון המצטיינת של השנה. 1996 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה על תפקידה ב"אנה גלקתיה" בתיאטרון החאן. 1997 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה על תפקידה בהצגה "הזונה מאוהיו" בתיאטרון הקאמרי. 1997 - פרס ע"ש אברהם בן-יוסף לשחקנית המצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו. על תפקידה בהצגה "הזונה מאוהיו". 1998 - פרס ע"ש אברהם בן-יוסף לשחקנית המצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו. על תפקידה בהצגה "עולמה של איימי". 2000 - פרס המשחק של קרן התרבות אמריקה-ישראל ע"ש הדסה קלצ'קין. 2002 - פרס ע"ש אברהם בן-יוסף לשחקנית המצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו על תפקידה בהצגה "אקורדיונים". 2007 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה של השנה על תפקידה בהצגה "הרטיטי את לבי" בתיאטרון הקאמרי. מדיה וקבצים בנושא ג'יטה מונטה בוויקישיתוף ג'יטה מונטה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ג'יטה מונטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יטה מונטה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'יטה מונטה, בארכיון הבימה ג'יטה מונטה, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ג'יטה מונטה, באתר התיאטרון הקאמרי ג'יטה מונטה, באתר "הבמה" אטילה שומפלבי, בחזרה לרומניה, באתר ynet, 2 ביוני 2004 ציפי שוחט, אין לה כוח להיות אומללה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2007 מיכאל הנדלזלץ, האיכות הייחודית של ג'יטה מונטה, באתר הארץ, 6 באפריל 2012 ג'יטה מונטה חוזרת לביים בחאן, באתר "הבמה", 12 במאי 2011 ציפי שוחט, ראיון: הבמה כולה של ג'יטה מונטה, באתר הארץ, 5 באפריל 2012 קובי מידן, ‏"אנשים בלילה" עם ג'יטה מונטה, באתר iCast‏, 13 במאי 2012 יאיר אשכנזי, המלכה מיפו: ג'יטה מונטה לא לוקחת שבויים, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2019 יהודית ליבנה, הו הו יוליה, דבר, 29 באוקטובר 1975 יוג'ין קראפט, יוסי בנאי מקיים יומן פגישות - עם גייטה מונטה, דבר, 1 בנובמבר 1978 סמדר שיר, הגשר המוזיקלי של איסטומין, מעריב, 10 במאי 1979 ציפי שוחט, האשה שבישלה את בעלה, באתר הארץ, 1 ביולי 2004 ביקורות: לארה וולמן, עכבר העיר, "סדר עולמי חדש": אז בעצם היה שם?, באתר הארץ, 25 במאי 2010 מיכאל הנדלזלץ, "סדר עולמי חדש": מחול המוות של הרולד פינטר, באתר הארץ, 25 במאי 2010 איתן בר-יוסף, עכבר העיר, סדר עולמי חדש: חותרת תחת היצירה של פינטר, באתר הארץ, 5 ביוני 2010 ביקורות: מיכאל הנדלזלץ, לטעום מעץ הדעת, באתר הארץ, 27 ביולי 2011 סיון שדמון, עכבר העיר, "מולי סוויני": מאתגרת מדי עבור הקהל הישראלי, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2011 ביקורות: מיכאל הנדלזלץ, "משחק של אהבה ומזל" בתיאטרון החאן, באתר הארץ, 19 ביוני 2012 יובל בן עמי, עכבר העיר, משחק של אהבה ומזל: ג'יטה מונטה מנצחת את השיטה, באתר הארץ, 4 ביולי 2012 ננו שבתאי, "האיש שחשב שאשתו היא כובע": הצגה מרגשת ושונה בנוף התיאטרוני המקומי, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2019 זוכי פרס התיאטרון הישראלי, באתר הארץ, 13 באפריל 2008 דורה אריאל, עכבר העיר, נלחמת בגלי החושך: ג'יטה מונטה טורפת את הקלפים ב"הצוענים של יפו", באתר הארץ, 4 בינואר 2014 שוש אביגל, שנינו יחד מאותה ביצה, כותרת ראשית, 12 בינואר 1983 דיאנה לם, תיאטרון - יותר ברכט מברכט ־'גדול וקטן" — תמונות מאת בותו שטראוס, כל העיר, 25 במרץ 1983 שוש אביגל, מעגל חנוט בתכריכים יפהפיים, כותרת ראשית, 15 ביוני 1983 מנחם פרי, לשון נופל על לשון נופל על לשון, חדשות, 15 בינואר 1985 שוש אביגל, עדלידע עם תירוץ קלאסי, כותרת ראשית, 18 ביולי 1984 שוש אביגל, ביקורת - אכזבה אבל...., כותרת ראשית, 22 בפברואר 1984 שוש אביגל, יהלום מלוטש מדי, חדשות, 1 בפברואר 1988 תום שגב, את ואני והזונה הבאה, כותרת ראשית, 12 במרץ 1986 מיכל סנונית, בין קהל של טוהרים, על המשמר, 23 בפברואר 1973 ננו שבתאי, "רוח התיאטרון": זה לא מסובך כמו שזה נשמע, באתר הארץ, 21 במרץ 2020