laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לה טור דארז'אן

לה טור דארז'אן (בצרפתית: La Tour d'Argent, פירוש השם הוא 'מגדל הכסף') היא המסעדה העתיקה בפריז. המסעדה נוסדה כפונדק ברציף דה טורנל (quai de la tournelle) על הגדה השמאלית ברובע החמישי של פריז בשנת 1582. היא ניצבת על שרידיה של טירה אותה בנה שארל החמישי, מלך צרפת; מגדל אבנים ששרד מהטירה עדיין עומד על תילו. לקוק (Leqoq), הטבח המלכותי בתקופת נפוליאון בונפרטה, לקח על עצמו את ניהול המסעדה שסבלה ממוראות המהפכה הצרפתית, באותה תקופה תבשילי הדגל של המקום היו אווז צלוי ורגל טלה. פרדריק דלייר (Frédéric Delair), המאטר ד'אוטל (רב-המלצרים) הראשון, הגה בשנת 1890 את המנה המפורסמת ביותר של המסעדה, אותה מגישים גם היום, היא "הברווז בדם" (בעבר כונה Le Canard au Sang, כיום שמו caneton Tour D'Argent), זהו ברווז צלוי המוגש בתוספת רוטב המורכב מדם, לשד עצמותיו של הברווז שמוצו באמצעות מסחטת כסף הדורה ומרכיבים נוספים כגון חמאה לימון ויין. פרדריק גם העלה באותה הזדמנות את הרעיון למספר את האווזים. פרדריק הלך לעולמו ב-1910 בהיותו בן שבעים, את פרדריק ירש אנדרה טראי (Terrail) ואותו ירש בנו, קלוד טראיי, ב-1947. קלוד טראיי הלך לעולמו בגיל 88 בשנת 2006 ואותו ירש בנו, אנדרה טראיי. למסעדה גם סניף בטוקיו שביפן. לה טור דארז'אן הייתה המסעדה שהחזיקה לאורך הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מ-1933 עד 1996, אז הורדה לשני כוכבים; בשנת 2006 הורד דירוג המסעדה לכוכב אחד. בעל המסעדה הקשיש, קלוד טראי, לקה לאחר הפרסום, במקרה או שלא במקרה, בהתקף לב ונפטר מיד לאחר מכן. נכון ל-2019, דירוג המסעדה הוא עדיין כוכב אחד. המסעדה שייכת לעידן מסעדות הצמרת הישן שלפני מלחמת העולם השנייה והיא מזוהה עם בעליה, משפחת טראיי, זאת בניגוד למסעדות העילית שצמחו החל מהמחצית השנייה של המאה העשרים וקיימות גם בימינו, שהן מזוהות עם השף, שהוא גם הבעלים. למסעדה גם סניף הנושא אותו שם בטוקיו. שתי המסעדות, בפריז ובטוקיו נכללות במדריך השולחנות הגדולים בעולם. Larousse Gastronomique. Head of Gastronomic Comitee Joel Robuchon. New York, Clarkson Potter Random House, 2001; p. 1225 Julian Street, Where Paris Dines, 1929 Rudolph Chelminski, 2005. The Perfectionist : Life and Death in Haute Cuisine (Gotham/Penguin). pp. 46, 57, 242-243, 279-280. אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, 2003; עמ' 144, 191, 206, 275. אביטל ענבר, התענוגות של צרפת, א. ניר, תל אביב, 1997; עמ' 53, 395. אביטל ענבר, התענוגות של יינות בורדו, הוצאת כתר, ירושלים, 2005, עמ' 98, 226. מדיה וקבצים בנושא לה טור דארז'אן בוויקישיתוף לה טור דארז'אן, ברשת החברתית פייסבוק אתר הבית של לה טור דארז'אן מידע וכתבות על לה טור דארז'אן בפריז, באתר www.dininginfrance.com מידע וכתבות על לה טור דארז'אן בטוקיו, באתר www.dininginfrance.com Larousse Gastronomique. Head of Gastronomic Comitee Joel Robuchon. New York, Clarkson Potter Random House, 2001; p. 1225 מתכון הברווז בדם פרנק פריל, קלוד טראי, 88, מסעדן למופת, נפטר, הניו יורק טיימס, 7 ביוני 2006 Tour d'Argent - Paris: a Michelin Guide restaurant, www.viamichelin.com (באנגלית) מסעדת לה טור דארז'אן בפריז במדריך השולחנות הגדולים בעולם לה טור דארז'אן בטוקיו במדריך השולחנות הגדולים בעולם
מחוזות קוסטה ריקה

מבחינה מנהלית קוסטה ריקה מחולקת ל-7 מחוזות (provincia) אשר מחולקים לקנטונים. מדיה וקבצים בנושא מחוזות קוסטה ריקה בוויקישיתוף
פרס טיורינג

פרס טיורינג (באנגלית: ACM A.M. Turing Award) הוא פרס בין־לאומי בתחום מדעי המחשב. הוא ניתן על ידי ה־ACM, האגודה למכונות מחשוב, בגין הישג יוצא דופן בתחום מדעי המחשב. בתחום זה שקול הפרס מבחינת יוקרתו לפרס נובל, אשר אינו מוענק בתחומי המתמטיקה ומדעי המחשב. (הפרס המקביל בתחום המתמטיקה הוא מדליית פילדס). הפרס קרוי על שמו של אלן טיורינג, מתמטיקאי בריטי שנחשב לאבי מדעי המחשב התאורטיים והבינה המלאכותית. הפרס ניתן מדי שנה, החל משנת 1966. משנת 2007 חולק לזוכים פרס כספי של 250,000 דולר שמומן על ידי החברות אינטל וגוגל. החל משנת 2014, גובה הפרס הוא מיליון דולר, במימון חברת גוגל. בארבעים שנותיו הראשונות נמנו רק גברים עם מקבלי הפרס. בשנת 2006 ניתן הפרס לראשונה לאישה - פרנסס אלן, על תרומתה בתחום המהדרים ומיטוב הקוד שהם יוצרים. התפלגות הזוכים בפרס לפי מדינות (נכון לשנת 2017) היא: ארצות הברית ארצות הברית - 48 זוכים בריטניה בריטניה - 7 זוכים ישראל ישראל - 6 זוכים קנדה קנדה - שלושה זוכים נורווגיה נורווגיה - שני זוכים הולנד הולנד - זוכה אחד שווייץ שווייץ - זוכה אחד דנמרק דנמרק - זוכה אחד ונצואלה ונצואלה - זוכה אחד צרפת צרפת - זוכה אחד לטביה לטביה - זוכה אחד הודו הודו - זוכה אחד יוון יוון - זוכה אחד איטליה איטליה - זוכה אחד נכון לשנת 2024, 21 מתוך 77 הזוכים הם ממוצא יהודי (27.2%), בהם שישה ישראלים: בשנת 1976: מיכאל רבין מהאוניברסיטה העברית (יחד עם דנה סקוט), על מאמרם העוסק באוטומטים סופיים, שהציג את הרעיון של מכונות לא דטרמיניסטיות. בשנת 1996: אמיר פנואלי ממכון ויצמן למדע, על עבודתו המקורית להבאת לוגיקה טמפורלית למדעי המחשב ועל תרומתו לאימות תוכנה. בשנת 2002: עדי שמיר ממכון ויצמן למדע (יחד עם רונלד ריבסט ולאונרד אדלמן), על תרומתם לפיתוח הצפנה במפתח ציבורי. בשנת 2011: יהודה פרל מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ישראלי־אמריקאי, על תרומה יסודית לחקר בינה מלאכותית באמצעות פיתוח תחשיב להסקה סיבתית והסתברותית. בשנת 2012: שפי גולדווסר מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וממכון ויצמן למדע (יחד עם סילביו מיקאלי) על תרומה יסודית לביסוס הסיבוכיות התאורטית של הצפנה ופיתוח שיטות יעילות לאימות הוכחות מתמטיות בתורת הסיבוכיות. בשנת 2023: פרופסור אבי ויגדרזון מאוניברסיטת פרינסטון על הבנת האקראיות במחשוב ועל הובלתו ארוכת הטווח במדעי המחשב התאורטיים. מדליית פילדס פרס נובל מדיה וקבצים בנושא פרס טיורינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס טיורינג (באנגלית) A.M. Turing Award, האתר הרשמי של פרס טיורינג פרס טיורינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Turing award 2013". ACM. "Turing award 2016". ACM.
מחוזות קובה

מבחינה מנהלית קובה מחולקת ל-15 מחוזות (בספרדית: Provincias) ומחוז אוטונומי מיוחד (איסלה דה לה חובנטוד). כל המחוזות מחולקים לנפות. מדיה וקבצים בנושא מחוזות קובה בוויקישיתוף CUBA: Provinces ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוזות גרינלנד

מבחינה מנהלית, גרינלנד מחולקת ל-5 מחוזות (Kommunia), אשר מחולקים לנפות. זאת במסגרת חלוקה מנהלית חדשה שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2018. צפון-מזרח גרינלנד מהווה פארק לאומי ולא נכלל באף אחד מהמחוזות. מדיה וקבצים בנושא מחוזות גרינלנד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גרינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התכוונות

האם התכוונתם ל... התכוונות (פילוסופיה) – מונח בפילוסופיה התכוונות (אלבום) – אלבום של יוני רכטר בהפקת דודו אלהרר.
סאשה קאון

אלכסנדר אולגוביץ' "סאשה" קאון (ברוסית: Александр Олегович "Саша" Каун; נולד ב-8 במאי 1985 בטומסק, ברית המועצות) הוא כדורסלן עבר רוסי. גובהו 2.11 מטר. שיחק בעמדת הסנטר. קאון החל לשחק כדורסל במדי קבוצת בית ספרו התיכון שבמלבורן, פלורידה. בשנתו השלישית קלע 13 נקודות, הוריד 7 כדורים חוזרים וחסם פעמיים בממוצע למשחק. בשנתו הרביעית בתיכון קלע 15.3 נקודות, אסף 12.6 ריבאונדים והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות התיכונים של פלורידה. לאחר סיום לימודיו, קאון החל את קריירת המכללות בליגת המכללות של ארצות הברית, ה-NCAA, במדיה של אוניברסיטת קנזס. קאון זכה עם קנזס בטורניר ה"ביג 12" של שנת 2008, ונבחר לחמישיית העונה של הביג 12 שלוש פעמים, ב-2006, 2007 ו-2008. בנוסף לכך, סיים את לימודיו באוניברסיטה עם תואר במדעי המחשב. ב-2008 חתם קאון במדיה של צסק"א מוסקבה בחוזה לשלוש שנים המוערך בכ-900,000 אירו, עם סעיף יציאה ל-NBA. לאחר שחתם בצסק"א מוסקבה, קאון נבחר במקום ה-56 בדראפט ה-NBA לשנת 2008 על ידי סיאטל סופרסוניקס, והיה בחירת הדראפט האחרונה בהיסטוריית הסוניקס לפני שעברה לאוקלהומה סיטי. בערב הדראפט הועברו הזכויות עליו לקליבלנד קאבלירס בתמורה להסכם כספי בין הקבוצות. קאון והקאבלירס החליטו כי השחקן ישחק במדי צסק"א מוסקבה ויצבור ניסיון עד שהקאבלירס ימצאו לנכון להעביר אותו למדיה. בסוף עונת 2014/15 אמר כי לא ישחק עוד באירופה, ובכוונתו לשחק בליגת ה-NBA. ב-9 בספטמבר 2015 חתם בקליבלנד קאבלירס על חוזה לעונה, ובסיומה פרש מכדורסל. קאון היה חבר בסגל נבחרת רוסיה, ובאולימפיאדת לונדון אף זכה איתה במדליית הארד. נכון לסוף עונת 2015/2016. מדיה וקבצים בנושא סאשה קאון בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג דף השחקן באתר היורוליג ראיון באתר sport-express קאון סיכם בצסק"א מוסקבה קאון חותם בקליבלנד קאבלירס, באתר nba.com basketball-reference.com, Sasha Kaun Career Stats הדקות, הריבאונדים, האסיסטים, החטיפות, החסימות והנקודות הם בממוצע למשחק.
נפות הרשות הפלסטינית

נפות הרשות הפלסטינית הן חלוקה המנהלית של שטחי הרשות הפלסטינית. הנפות כוללות את כל שטחי מזרח ירושלים, יהודה ושומרון ורצועת עזה, ונקבעו במסגרת הסכמי אוסלו. כיום ברשות הפלסטינית 16 נפות, מהן 11 ביהודה ושומרון ו-5 ברצועת עזה. אף שהנפות נקראות "נפות הרשות הפלסטינית", אין לרשות הפלסטינית שליטה ברוב שטחן: מזרח ירושלים בנפת אל-קודס נמצאת בריבונות ישראלית מוחלטת ובה אין לרשות הפלסטינית כל שליטה או מעמד חוקי, מרבית שטח הנפות נמצאת בשליטה ישראלית מלאה וחלק מן השטח נמצא בשליטה ביטחונית ישראלית במקביל לשליטה אזרחית פלסטינית. רק בחלק קטן משטח הנפות מתקיימת שליטה פלסטינית מלאה, וגם שם, אין לרשות הפלסטינית שליטה בכל השטח, מכיוון שכל נפות רצועת עזה נתונות לשלטון חמאס. מכל זה נובע כי החלוקה המנהלית לנפות משמשת לצרכים אזרחיים פנים-פלסטיניים (כדוגמת מנהל אוכלוסין ובחירות) בלבד, ושאין לה כל קשר לחלוקה לצורכי שליטה או ריבונות (ניסיון לחלוקה לצורכי שליטה וריבונות נעשה במסגרת הסכמי אוסלו, בזמן החלוקה לשטח A, שטח B ושטח C). לכל נפה יש מושל, ובבירתה יושב בית משפט השלום ובית משפט מחוזי. מזרח ירושלים, על שטחה ואוכלוסייתה הערבית האוחזת בתושבות ישראלית, נכללת בנפת אל-קודס. שטח השכונות היהודיות במזרח ירושלים נכלל גם הוא בנפה זו, אך לא אוכלוסיית השטח הזה. נתוני אוכלוסיית הנפות גם אינם כוללים את ההתנחלויות ביהודה ושומרון. בעבר נפת שכם כללה גם את שטחה של נפת טובאס. ב-1996 הכריזה הרשות על טובאס כנפה עצמאית והפרידה אותה מנפת שכם. מחוז יהודה ושומרון נספח I להסכם המקדים, באתר משרד החוץ (באנגלית)(הקישור אינו פעיל) http://www.pcbs.gov.ps/Portals/_Rainbow/Documents/gover_e.htm האוכלוסייה כוללת את ערביי מזרח ירושלים Tubas Governorate profile January, 2006
ג'מדת נצר

ג'מדת נצר (למפת עיראק מוגדלת)   בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. ג'מדת נצר (למפת עיראק רגילה)   בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. ג'מדת נצר ג'מדת נצר (בערבית: جمدة نصر, ידוע בעברית גם כג'מדת נאצר) הוא אתר ארכאולוגי הנמצא במחוז באבל שבעיראק, וממוקם דרומית לבגדאד, ממערב לחידקל ומצפון-מזרח לבבל ולכיש. באתר נמצאה תרבות אשר על שמה נקראה תקופת ג'מדת נצר. תרבות זאת מתוארכת לשנים של 3200–2900 לפנה"ס, התקופה המקבילה לסופה של תקופת ארך במסופוטמיה, המייצגת את השלב האחרון לפני כניסת תקופת השושלת הקדומה של שומר. בארץ ישראל זו תקופת הברונזה הקדומה ובמצרים תקופת הממלכה הקדומה שושלות 1–6. בתקופה זו החלה התפשטות הכתב באזור והגיע עד לפרס. נמצאו סימני כתב וספרות הדומים למסופוטמיה באתרים ג'ודין טפה ושושן. זו התקופה שהחל בה השימוש בחותמות גליל. תקופה זו מתאפיינת במהפכה האורבנית כאשר ערי מדינה קטנות הפכו לערים גדולות. בג'מדת נצר הגיעה האוכלוסייה ל-50,000 תושבים. מקדשים: נמצאו מקדשים כמו בארך, המקדשים עומדים על פלטפורמה - מקדשי שלושת מרחבים. קרמיקה: כניסה לתעשייה רצינית ממורכזת של ייצור באובניים, יש סטנדרטיזציה, מגוון הכלים קטן. כמו בארך מיוצרים גם כאן הקערות הנקראות Beveled-Rim Bowls. מקדחות: בצורת קשת, משמש להכנת חותמות, מצביע על התפתחות טכנולוגית. חותמות: במגוון צורות עם עיטורי טבע, ספינה, גאומטרי. יש שימוש בחותמות על לוחות חרס - נמצאו טביעות חותם, נמצאו חותמות המכילות כתב בולות: חומר המשמש לחותם, לסימון חתימה של דלת, כלי, כד. נחושת: יש הופעה של כמויות גדולות של נחושת עם בדיל. הנחושת הגיעה מהצפון או מעומאן. מקור הבדיל לא ידוע. מצביע על סחר. (בארץ ישראל הבדיל החל להופיע רק תקופת הברונזה התיכונה). השלטון הוא של הכהנים (המלכים נכנסו בתקופה מאוחרת יותר), הכח היה בידי המקדש אשר ניהל את העיר, ניהל את חלוקת המזון, ההשקיה, מסחר חיצוני. הכלכלה הייתה מרוכזת בידי הכוהנים. פירמידת המעמדות הייתה: כוהנים, סופרים, עוזרי כוהנים, אוּמנים. התקופה הייתה של סחר בינלאומי. נעשה ייבוא של חומרי גלם, זפת, אבן, מותרות. מאפגניסטן ייבאו אבן כחולה בשם לאפִיס לאָזולי אשר שימשה לקישוט. ייבאו נחושת ובדיל. במקביל ייצאו תוצרת חקלאית, ידע ותעשייה. האתר נחקר לראשונה בשנים 1926 ו-1928 על ידי צוות ארכאולוגים אנגלים ואמריקאים בראשות סטיבן לנגדון (אנ'). החפירה נוהלה (גם בסטנדרטים של תקופת החפירה) בצורה לא מספקת. כמעט ולא נעשה תעוד, גם ניתוח הממצאים ופרסומם לא היה מספק. חפירה נוספת בוצעה בשנים 1988 – 1989 על ידי רוג'ר מתיוז. בחפירות גילה מבנה אשר הכיל ארכיון עם טקסטים בכתב יתדות קדום, כולל טביעות חותם כן נמצאו חותמות גליל. מתיוז מעריך שתקופת ג'מדת נצר ארכה כמאה שנה בלבד. גם בארך נמצאה בחפירות שכבות המייצגות את תרבות תקופת ג'מדת נצר. חיים ברמן ומיכאל ויצמן, אבלה תעלומה ארכאולוגית, ירושלים, 1982 עמודים 70–120 מדיה וקבצים בנושא ג'מדת נצר בוויקישיתוף
מטאדור

האם התכוונתם ל... לוחם במלחמת שוורים מטאדור (רקטה) – רקטה נגד טנקים מפיתוח רפא"ל וצבא סינגפור מטדור (סרט) – סרט של פדרו אלמודובר מטדור (סרט איטלקי) – סרט של דינו ריזי דודג' מטדור – מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1960–1959 בארצות הברית
קבוצה צדדית

קבוצה צדדית היא קבוצת מולקולות המחוברת לשרשרת העיקרית של מולקולה ארוכה, בדרך כלל פולימר. הקבוצה הצדדית היא מקרה פרטי של מתמיר. לדוגמה, בפוליסטירן קבוצות פניל הן קבוצות צדדיות על השרשרת המרכזית. קבוצות צדדיות גדולות, כמו אדמנטיל (adamantyl) גורמות להעלאת טמפרטורת המעבר הזכוכיתית (Tg) של הפולימר, כיוון שהן מונעות מעבר חלק של השרשראות אחת על פני השנייה. קבוצות צדדיות אלקיליות קצרות עשויות להפחית את טמפרטורת המעבר על ידי יצירת אזורים אמורפיים - מניעת התגבשות במבנה בעל קשרים בין-מולקולריים חזקים. דוגמה נוספת לקבוצות צדדיות ניתן לראות בחלבונים - החלבונים מורכבים מחומצות אמינו הנבדלות זו מזו בקבוצות הצד שלהן. International Union of Pure and Applied Chemistry. "pendant group (side group)". Compendium of Chemical Terminology Internet edition.
בר כוכבא (שיר)

בר-כוכבא הוא שיר ילדים עממי מפורסם שנכתב בידי המשורר לוין קיפניס ב-1930 למנגינה מאת המלחין מרדכי זעירא. השיר מזוהה ביותר עם ל"ג בעומר, ונפוץ מאוד בגני ילדים. בשיר בן שלושת הבתים מתואר מאבקו של הגיבור בר כוכבא, החותר לדרור ואהוב בשל כך על ידי העם כולו, באריה שלכלובו הוא הושלך. בבית האחרון של השיר רוכב בר כוכבא על האריה ובידו "דגל דרור", לקול תרועות העם. שיר הילדים של קיפניס מושפע מראייתה של התנועה הציונית בראשיתה את בר כוכבא כסמל ומופת להתקוממות לאומית. קיפניס עצמו חיבר את המיתוס שעליו התבסס השיר אל התנועה הציונית, בסיפורו 'האריה ששאג' (או 'ארי האבן') מ-1943, שבו עובר האריה לשרת את יוסף טרומפלדור, ולאחר מכן קופא והופך לפסל האריה השואג בתל חי. בפרט, השיר מבוסס על המיתוס בן המאה ה-19 לפיו הוטל בר כוכבא על ידי הרומאים לזירה ובה אריה, ומיד השתלט בר כוכבא על האריה ורכב איתו לביתר. המיתוס הופיע לראשונה ברומן "הריסות ביתר" (ליטא, 1858), עיבוד מאת הסופר קלמן שולמן לרומן בגרמנית פרי עטו של הרב שמואל מאיר מהעיר הכינגן שבפרוסיה, Israelitischer Musenalmanach (אלמנך המוזות היהודי). עוד בטרם חיבר קיפניס את שירו, כתב שאול טשרניחובסקי על פי המיתוס את הפואמה "ביתרה" (המציגה גם היא תפיסת עולם ציונית באשר לבר כוכבא), ובה המילים הבאות: בשל הדמיון בין הפואמה לשירו של קיפניס, ייתכן כי שירו של קיפניס הושפע באופן מרכזי מ"ביתרה". השיר חודש והוקלט בעיבוד רוקיסטי באלבומה של להקת השוונג של הפיתה שיצא בשנת 1993. "בר כוכבא" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "בר כוכבא" והאזנה לו באתר זמרשת אלי אשד, האריה של בר כוכבא אלי אשד, בר כוכבא ויסמילר חיים וייס, "'והאריה נשאהו במרוצה נמהרה...': שמעון בר–כוסבה והאריה", בתוך: דמתה לתמר: מחקרים לכבודה של תמר אלכסנדר, עמ' 236–238 כעבור שלושה עשורים, בשנת 1963, סיפר קיפניס למלחינה חוקרת הזמר העברי ד"ר ציפי פליישר (התפתחותו ההיסטורית של שיר העם העברי, 1964, עמ' 391): "בא אליי זעירא בה'תר"ץ ושרק לי את המנגינה הזאת, ואני כתבתי את "איש היה בישראל". מי יכול היה להעלות על דעתו שאני התאמתי למוזיקה ולא להפך?" יהושפט הרכבי, בתוקף המציאות: לקחים חינוכיים מירמיהו, מהמרד הגדול וממרד בר כוכבא, הוצאת מכון ון ליר, תשמ"א-1981, עמ' 58–59. היקום של אלי אשד - האריה של בר כוכבא
זאב דרוקמן

פרופ' זאב דרוקמן (נולד ב-1945 בישראל) הוא אדריכל ישראלי. מייסד התוכנית לתואר שני לארכיטקטורה ועיצוב אורבני באקדמיה לאומנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים. למד בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון בחיפה ב-1966. מיד עם סיום לימודיו ב-1971 התמנה כחבר בצוות תכנון של משרד הבינוי והשיכון. מספר שנים לאחר מכן התמנה לתפקיד האדריכל הראשי במחוז הצפון של המשרד ועבד כראש צוות לפיתוח פרויקטים נסיוניים באגף תכנון והנדסה עד שנת 1987. במקביל מאז שנת 1977 שימש כמרצה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון. בשנת 1990 התמנה לראש המחלקה לעיצוב סביבתי דאז, באקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל, ירושלים. שנתיים מאוחר יותר הוביל מהלך שבסופו הכירה המועצה להשכלה גבוהה במחלקה לעיצוב סביבתי כמחלקה לארכיטקטורה. דרוקמן עמד בראש המחלקה במשך יותר מעשור. פרופ' דרוקמן מרצה בפקולטות לאדריכלות ובינוי ערים ברחבי העולם (בהן הונג קונג, הודו, צרפת, סלובקיה, ארצות הברית ואוסטריה), ומוביל סמינרים בינלאומיים בנושא אדריכלות ובינוי ערים. פרופ' דרוקמן הוא נציג של ישראל בארגון האדריכלים הבינלאומי UIA בקבוצת העבודה למבני חינוך ותרבות, והוא חתן אות יקיר עמותת האדרכלים לשנת 2008, על פועלו בתחום החינוך לאדריכלות. באפריל 2008 מונה על ידי אלוף פיקוד המרכז גדי שמני לחבר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון). תכנון אורבני ומבני של העיר ימית - 1971-1975. תכנון השלד העירוני של כלל ערי הפיתוח בגליל. בית ספר כי"ח חרשים. בית הספר הדו-לשוני ירושלים. בית ספר תיכון - כרמיאל. אצטדיון הספורט - נצרת עילית. בית ספר יסודי לחינוך מיוחד - מכבים-רעות, בשיתוף עם האדריכלים אדם ודני איל תכנון כיכר העצמאות - נתניה. תכנון ועיצוב אורבני - עכו צפון. בניין העירייה - טירת כרמל. תכנון ועיצוב שכונת עג'מי - מדרון יפו. בית ספר יסודי ובית ספר תיכון בית אליעזר - חדרה. תכנון בית ספר יסודי ממלכתי - חדרה. בית ספר יסודי ע"ש יעקב כהן - קריית אונו, 2009 (הקמה בשלבים). כמו כן תכנן שכונות מגורים רבות באשקלון, טירת כרמל, שכונת התקווה, תל אביב, נצרת עילית, מקבצי מגורים בטבריה, חצור הגלילית וקריית שמונה. מדיה וקבצים בנושא זאב דרוקמן בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון, ימי ימית - 7 השנים הטובות והסוף המר, באתר Xnet‏, 8 באפריל 2012 נעמה ריבה, זאב דרוקמן: "אין דבר מעליב מזה שמגדירים אותנו כמדינת נדל"ן", באתר הארץ, 22 בפברואר 2023 מיכאל יעקובסון: זאב דרוקמן על הפרבר הישראלי, באתר 'חלון אחורי', בינואר 2024 "רחוב פנימי" בבית הספר היסודי ע"ש יעקב כהן, קריית אונו, 2010 בית הספר כי"ח חרשים בירושלים בית הספר הדו-לשוני - מבט לשדרה המרכזית בית הספר הדו-לשוני ירושלים
אליפות העולם בכדורסל 1954

אליפות העולם בכדורסל 1954 היא אליפות העולם השנייה בכדורסל שנערכה על ידי פיב"א. האליפות נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל בין התאריכים 22 באוקטובר ל-5 בנובמבר 1954 וכלל 12 נבחרות. ארגון הטורניר לווה בבעיות רבות, שכללו את העברתו מסאו פאולו, בה אמור היה הטורניר להתקיים על פי התכנון המקורי, לריו דה ז'ניירו, עקב אי עמידה בזמנים של הקמת אצטדיון הכדורסל בסאו פאולו. הטורניר הועבר למרקנזיניו (המרקנה הקטן), שהכיל 35,000 מקומות. החרם של ממשלת ברזיל על מדינות הגוש הקומוניסטי באירופה גרם אף הוא לסיבוכים בארגון הטורניר. ארצות הברית, שגילתה עליונות מוחלטת על יריבותיה בטורניר הכדורסל באולימפיאדת הלסינקי (1952), שלחה נבחרת צעירה ולא מנוסה. עם זאת, היא ניצחה בכל משחקיה וזכתה באליפות, לאחר שגברה על המארחת ברזיל במשחק המכריע 62–41. מספר הקבוצות גדל ביחס לטורניר הקודם מעשר לשתים עשרה נבחרות. בניגוד לשיטת המשחקים המסובכת והלא שוויונית בטורניר הקודם, הפעם חולקו הנבחרות לארבעה בתים בני שלוש קבוצות כל אחד בשלב המוקדם. שתי הראשונות מכל בית העפילו לסיבוב הגמר, שנערך בשיטת ליגה בת סיבוב אחד. לממשלת ברזיל לא היו יחסים דיפלומטיים עם מדינות הגוש הקומוניסטי והיא סירבה להעניק אשרות כניסה לנבחרות ברית המועצות (אלופת אירופה), הונגריה (סגנית אלופת אירופה) וצ'כוסלובקיה (מקום רביעי באליפות אירופה בכדורסל 1953). לכן הוזמנו לטורניר נבחרות אחרות במקומן: צרפת, ישראל בהופעת בכורה באליפות העולם ויוגוסלביה (שלמרות היותה קומוניסטית לא הוחרמה על ידי ברזיל). מיבשת אמריקה הוזמנו לא פחות משבע נבחרות, בעיקר עקב שיקולים גאוגרפיים: קנדה ופרגוואי, שערכו הופעת בכורה באליפות העולם, ארצות הברית, אורוגוואי, צ'ילה, פרו (במקום מקסיקו) וברזיל המארחת. האלופה המכהנת, ארגנטינה, לא השתתפה בשל התפרקות הנבחרת עקב האשמות שנגעו למקצוענות שחקניה (אז כדורסל נחשב עדיין לספורט חובבני). לראשונה באליפות העולם השתתפו שתי נבחרות מיבשת אסיה: הפיליפינים ופורמוזה (טאיוואן). נבחרת ישראל בכדורסל, לה הייתה זו ההופעה הראשונה באליפות העולם, פתחה בהפסד לפורמוזה, אך ניצחון במשחקה הבא על צ'ילה העלה אותה לבית הגמר בזכות יחס סלים עדיף על צ'ילה. בשלב הגמר ניצחה הנבחרת את צרפת אך הפסידה ביתר משחקיה, וסיימה במקום השמיני והאחרון בבית הגמר. בסך הכול סיימה הנבחרת במקום השמיני באליפות במאזן של שני ניצחונות מול שבעה הפסדים. אברהם שניאור סיים כקלע הבולט של הנבחרת עם 97 נקודות (10.8 נקודות למשחק) ודורג במקום השביעי ברשימת הקלעים של האליפות. סגל הנבחרת באליפות: אברהם שניאור, זכריה עופרי, משה דניאל, ראובן פכר, פרדי כהן, ישראל טוויל, שמעון שלח, יהודה וינר, רלף קליין, מרסל חפץ, עזרי לובושיץ, דני ארז. המאמן היה יעקב שאלתיאל.
Genie

Genie הוא המיני אלבום השני של להקת הבנות הקוריאנית Girls' Generation. הוא הופץ ב-29 ביוני 2009. שיר הנושא של האלבום נקרא כשם האלבום "Genie" והופץ כסינגל ב-22 ביוני. ב-15 ביוני 2009, הופצו לאינטרנט תמונות המציגות את הלוק והסטייל החדש של הלהקה לכבוד אלבום המיני השני שלהן שהוכרז כי יופץ ב-25 ביוני, הקונספט שבלט היה לוק של בנות הצי הימי. כדי לקדם את המכירות של אלבום זה וכדי לממש את משמעות השם של אלבום המיני השני נאמר למעריצי הלהקה כי יפתח פורום מיוחד אליו ייכנסו המעריצים ויגיבו ובהודעותיהם יוכל כל מעריץ לבקש משאלה אחת, על כל אחת מבנות הלהקה יהיה לבחור הודעה אחת ולהגשים את המשאלה הכתובה בה. ב-19 ביוני 2009, הופץ טיזר מן הקליפ של שיר הנושא של המיני אלבום שנקרא "Genie", בקליפ זה אפשר לראות את כל הבנות לבושות בבגדי הצי הימי ואורך הטיזר היה כ-30 שניות, בתחילת הטיזר היה אפשר לשמוע את קולו של Micky אחד מחברי הלהקה "TVXQ" הנמצא באותה חברת תקליטים כמו של הבנות. ב-22 ביוני 2009, הופץ שיר הנושא Genie באורך מלא וכסינגל. ב-24 ביולי 2009, הופץ לאינטרנט "Etude", שיר מהמיני אלבום. לאחר שיצא לאור השיר לאתרי האינטרנט כסינגל בנוסף שוחררו שתי גרסאות של עטיפת האלבום שהיה אמור לצאת ב-25 ביולי. גרסה אחת של העטיפה הראתה במרכז העטיפה את חברת הלהקה Yoona ובגרסת העטיפה השנייה במרכז נראתה חברת להקה שונה והיא Yuri, בשתי העטיפות הוצגו הבנות לבושות בלבוש צי ימי והיה אפשר לראות על העטיפה מטוס ועליו שם הלהקה. לאחר שהתפרסמה עטיפת האלבום התעוררו המון תגובות שליליות על העטיפה מפני שהמטוס שהיה בתמונה היה מטוס תוצרת יפן, החולצות שלבשו חברות הלהקה הזכירו את חולצות הצבא הנאצי, וכובעיהם של חלק מן הבנות הזכירו את כובעי הצבא האמריקאי. כתוצאה מתגובות אלו החליטה חברת התקליטים של SNSD לדחות את יציאת האלבום ל-29 ביולי 2009. ב-27 ביולי 2009 שוחררה לאינטרנט עטיפת האלבום המחודשת לאחר כמה תיקונים, המטוס היפני שהיה על העטיפה שונה למטוס תוצרת קוריאה, הסמל על הכובע של Yoona שונה מפני שדמה לכובע הצבא האמריקאי ובנוסף שונו הסמלים על חולצותיהם של Sunny ו-Taeyeon מפני שהזכירו את חולצות הצבא הנאצי. תמונת העטיפה המחודשת ששוחררה הוצגה הפעם כגרסה אחת בלבד ובה רואים את Yoona במרכז, לעומת שתי הגרסאות ששוחררו בעבר שעל אחת הופיעה Yoona ועל השנייה Yuri. השירים המודגשים יצאו לאור כסינגלים. Genie Etude Girlfriend Boyfriend My Child One Year Later מידע על האלבום Genie באתר MusicBrainz מידע על האלבום Genie באתר AllMusic האלבום Genie באתר ספוטיפיי האלבום Genie באתר אפל מיוזיק האלבום Genie באתר יוטיוב Girls' Generation 2nd Mini Album - Genie
אגם אלברט

אגם אלברט (Albert Nyanza) הוא אחד האגמים הגדולים באפריקה. הוא האגם השביעי בגודלו ביבשת וניצב על הגבול בין אוגנדה לבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (לשעבר זאיר). אגם אלברט הוא הצפוני ביותר מבין שרשרת האגמים בבקע הסורי-אפריקני. אורכו של האגם כ-160 קילומטרים ורוחבו כ-30 קילומטרים. עומקו המרבי הוא 58 מטרים והוא נמצא בגובה 619 מטרים מעל גובה פני הים. האגם מהווה חלק מהמערכת המורכבת של הנילוס העליון. מקורותיו העיקריים הם נילוס ויקטוריה המגיע מאגם ויקטוריה שבדרום מזרח ומנהר סמליקי שמגיע מאגם אדוארד שבדרום מערב. בקצה הצפוני של האגם ממשיך הנהר בשם נילוס אלברט אל תוך דרום סודאן. בקצהו הדרומי של האגם, כניסתו של נהר סמליקי כוללת אזורי ביצות. דרומה משם נמצא רכס הרוונזורי בעוד שרכס גבעות בשם ההרים הכחולים מתנשאת לחופו הצפון מערבי של האגם. היישובים המעטים לחופי האגם כוללים את בוטיאבה הקונגולזית ואת פאקוואצ' האוגנדית. בשנת 1864, מגלה הארצות הבריטי סמואל בייקר גילה את האגם. הוא קרא לו על שם הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה שנפטר באותה עת. נשיא זאיר, מובוטו ססה סקו שינה את שם האגם על שמו בתקופת שלטונו. חברות הנפט הריטג' אויל וטולוו אויל מצאו באגם שדות נפט עצומים המוערכים בעשרות מילארדי חביות נפט. על פי הערכה זו שדות הנפט באגם אלברט הם הגדולים ביותר שנמצאו ביבשה באפריקה שמתחת לסהרה בעשורים האחרונים. מדיה וקבצים בנושא אגם אלברט בוויקישיתוף אגם אלברט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) World Lakes Database entry for Lake Albert Food and Agriculture Organization of the United Nations Simwogerere Kyazze, Africa: The Global War On Oil Now Makes Its Way to the Continent, AllAfrica.com, 25 August 2007