laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עיוורון כרזות

עיוורון כרזות או עיוורון באנרים - היא תופעה משוערת בשמישות האינטרנט שבה המבקרים באתר מתעלמים באופן מודע או בלתי מודע ממידע בכרזות. יש הקוראים לכך גם "עיוורון פרסומות". ישנה מחלוקת לגבי קיום התופעה והיקפיה. המונח הוטבע בידי חוקרים מאוניברסיטת רייס, כתוצאה ממחקר שמישות אינטרנט, בו רוב הנבדקים התעלמו במודע או שלא במודע מהמידע שהופיע בכרזות שבאתר. משימת הנבדקים הייתה למצוא מידע באתר. המידע שהתעלמו ממנו היה הן בכרזות פרסומת, והן ממידע בחלקי הניווט של הדף, כמו "קישורים מהירים". למיקומה של הכרזה בדף הייתה השפעה מועטה על תשומת הלב בה זכתה. תוצאות המחקר סתרו את ההנחיות המקובלות באותה עת לעיצוב אתרים, על פיהן: הרכיבים הגדולים והצבעוניים יותר באתר, הם אלו שיקבלו את מרב תשומת הלב. אך במחקר נגדי, מיולי 2000, שהתפרסם בשם "בדיוק עד כמה אנו עיוורים לכרזות ברשת", הוכח שמשתמשים דווקא שמים לב לכרזות. ההוכחה באה דרך בדיקות מעקב תנועת עיניים ואישונים, ובדרכים נוספות. מחקר זה התרכז באופן התפישה של דף בודד בעת ההתבוננות, ומה הכירו או זכרו ממנו לאחר מכן. ביקורת נגד מחקר זה והדומים לו, טענה שחסרות בהם משימות מציאותיות, ולכן מחקרים אלו לוקים בשיטת המחקר, ואין לסמוך על תוצאותיהם. הסבר אפשרי לתופעה, ולהבדל בין תוצאות המחקרים, ניתן על ידי פגנדרם ושאומברג, ב"ירחון המידע הספרתי", בכך שאופן התגובה והפעולה של המשתמשים באתר הוא הקובע את התייחסותם לכרזות. המשתמשים נוטים לאחד משני דפוסי-פעולה באתר: הראשון - חיפוש אחר מידע מסוים, והשני - שיטוט חסר מטרה, מדף לדף. לכל דפוס פעולה, המשתמשים מייצרים עם הזמן "תבניות פעולה". כאשר הם מחפשים מידע מסוים באתר, המשתמשים מתרכזים במקומות בהם, לדעתם, המידע עשוי להימצא: מלל באותיות קטנות או "רגילות", וקישורים. במצב זה, של חיפוש, הם נוטים להתעלם מחלקים חזותיים גדולים וצבעוניים, ומתמונות וכרזות. אישוש לגישה זו מגיע ממבחני שמישות, הבודקים את תפישת המשתמשים לגבי כרזות, שהשוו בין קבוצת הנבדקים המחפשים מידע לזו של קבוצות נבדקים המשוטטים בין הדפים בלא מטרת חיפוש שהוגדרה להם. באנר התניה קלאסית שמישות עיצוב אתר אינטרנט עוורון כרזות - המחפשים באינטרנט מחמיצים לעיתים קישורים לנגד עיניהם (אנגלית), 1998 י"פ בנווי וד"מ ליין הקבוצה הטכנית לאינטרנט, אוניברסיטת רייס (אנגלית) מישל ביילס, בדיוק כמה אנו עוורים לכרזות פרסומת ברשת. ירחון חדשות שמישות תכנה כרך 2 מהד' 2, יולי 2000, אוניברסיטת מדינת ויצ'יטה (אנגלית, אתר מעבדת החקר לשמישות תוכנה) יעקב נילסון, עוורון כרזות ממצאים ישנים וחדשים (אנגלית, אוגוסט 2007 באתר 'השתמש בו') מ' פנדגרם וח' שאומברג, מדוע המשתמשים עוורי כרזות - השפעת תגובתם מול אתר על התפישה של כרזות אינטרנט 2001, ירחון המידע הספרתי ד"א נורמן, פרשנות: עיוורון כרזות, התפישה האנושית ועיצוב הרשת, 1999, הקבוצה הטכנית של האינטרנט (אנגלית)
זיין א-שריף, מלכת ירדן

זיין א-שריף בנת ג'מיל (בערבית: زين الشرف بنت جميل, תעתיק מדויק: זין אלשרף בנת ג'מיל; 2 באוגוסט 1916 – 26 באפריל 1994) הייתה מלכת ירדן, אשתו של טלאל, מלך ירדן ואימו של המלך חוסיין. זיין א-שריף נולדה באלכסנדריה שבמצרים לשריף ג'מאל בן נאסר, מושל חבל חורן מטעם המשפחה ההאשמית. אביה היה גם אחיינו של שריף חוסיין בן עלי, ואמה הייתה בתו של אקיר פאשה, מושל קפריסין. א-שריף נישאה לדודנה מדרגה שנייה, הנסיך טלאל בשנת 1934. במהלך השנים נולדו לבני הזוג מספר ילדים: המלך חוסיין (14 בנובמבר 1935 – 7 בפברואר 1999) הנסיכה אסמא (נפטרה בלידתה, בשנת 1937) הנסיך מוחמד (נולד ב-2 באוקטובר 1940) הנסיך חסן (נולד ב-20 במרץ 1947) הנסיכה מושין (נפטרה) הנסיכה בסמה (נולדה ב-11 במאי 1951) המלכה זיין שיחקה תפקיד מרכזי בהתפתחות הפוליטית של ממלכת ירדן בשנות ה-50 המוקדמות, וזאת באמצעות תמיכה בזכויות נשים בממלכה. עוד בשנת 1944, טרם הפיכתה לגברת הראשונה של ירדן בשנת 1952, בעקבות ההתנקשות במלך עבדאללה והפיכתו של בעלה למלך ירדן, יזמה א-שריף את הקמתו של איגוד הנשים הראשון בהיסטוריה של ירדן. במסגרת פועלה כמלכת ירדן, לקחה א-שריף חלק בניסוחה של חוקת 1952, אשר העניקה זכויות מסוימות לנשים הירדניות. כמו כן, מילאה א-שריף את תפקידו של בעלה כמלך ירדן באופן זמני בעקבות ההתנקשות בחייו של המלך עבדאללה, אשר במהלכה שהה המלך מחוץ לגבולותיה של ירדן, וזאת עד לחזרתו לירדן לקראת המלכתו הרשמית. א-שריף ביצעה תפקיד זה בשנית בתקופה שבין אוגוסט 1952, בעקבות ההכרזה על בעלה כלא כשיר למלוך, בשל ההפרעה הנפשית ממנה סבל, ועד למאי 1953, כאשר בנה, המלך חוסיין, הוכרז רשמית כמלך ירדן עם הגיעו לגיל שמונה עשרה. מדיה וקבצים בנושא זיין א-שריף, מלכת ירדן בוויקישיתוף אילן היוחסין המלא של השושלת ההאשמית זיין א-שריף, מלכת ירדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ישראל וורצל

ישראל ווּרצֶל (ידוע בשם העט פ. חוֹבָב; נולד בשנת 1950) הוא עיתונאי, פובליציסט וסאטיריקן חרדי, לשעבר עורך "יתד נאמן". נולד וגדל בבני ברק, בנם של ניצולי שואה יוצאי רומניה. בוגר ישיבת גרודנא באשדוד. בשנת 1989 התמנה לעורך העיתון "יתד נאמן"[דרוש מקור], לצד גיסו נתן גרוסמן (כיום עורך "הפלס") ויצחק רוט. יחד עם שני עמיתיו התחלק בכתיבת טור המערכת היומי של העיתון. את כל מאמריו וטוריו לא פרסם בשמו אלא תחת שם העט "פ. חובב". לאחר המהפך בשליטה ב"יתד נאמן", ביוני 2012, נשאר בתפקידו לצד העורך יצחק רוט. כעבור שנה, ביוני 2013, פרש. במשך שנים פרסם את מדורו השבועי "אדרבה". המדור שימש במה מרכזית להשמעת ביקורת השקפתית בסגנון סרקסטי. הוא הרבה לבקר את החינוך החילוני, את התקשורת הישראלית, את הציונות הדתית, את תופעת "החרדים החדשים", את השבועונים החרדיים ובראשם "משפחה", את פעילותה של עמותת נוער כהלכה ועוד. המדור "אדרבה" שימש במה להשמעת ביקורת פנימית, לעיתים מוסווית, באמצעות כתיבה סטירית-סרקסטית, כנגד תופעות בתוך החברה החרדית והליטאית. בין השאר יצא נגד המוזיקה המודרנית והרעשנית המושמעת בחתונות חרדיות, נגד הצפת רחובות הערים החרדיות בקופות צדקה מטעם ועדות הצדקה ועוד. בשנת 2005, בעקבות ביקורת שהשמיע הרב ישראל רוזן על הרבנים החרדים שהתירו את כניסת יהדות התורה לקואליציה בתקופת ההתנתקות, כינה אותו וורצל בטורו "עכברוש עלוב המנסה לקרוא תיגר על מלכותו של האריה", וכמו כן יצא נגדו על "מתן הכשרים הלכתיים תמורת בצע כסף". בעקבות זאת הגיש הרב רוזן תביעת דיבה נגד "יתד נאמן" וזכה בה. פ. חובב השווה את תעמולת מפלגת שינוי בראשות יוסף לפיד לתעמולה הנאצית. ב-2011, בעקבות התעוררות נושא הדרת נשים, כתב בטורו כי "היהודים הוחזקו במחנות ההשמדה בבלוקים נפרדים לגברים ולנשים. אפילו חיות האדם הללו התייחסו אל ההפרדה כדבר טבעי. גברים הושלכו להתגורר בבלוק הגברים ונשים בבלוק הנשים". בעקבות זאת פרסם יד ושם תגובה שבה נכתב: "אנו דוחים בשאט נפש את התפיסה המעוותת לפיה ניתן ללמוד מהאידאולוגיה של הנאצים ומפעולותיהם לגבי מהם הערכים הטבעיים לאנושות". וורצל נשוי לנחמה, בת אברהם שלמה פרידמן, מבעלי הוצאת לוין אפשטיין. שלוש אחיותיה נשואות לרב יונה מצגר, לנתן גרוסמן ולרב דוד דב לבנון, אב בית הדין הרבני באשקלון. שניים מילדיו של וורצל נשואים לשניים מנכדיו של הרב חיים קניבסקי. אחותו חדוה שטרנפלד הייתה השפית האחראית על המתכונים במגזין לבית של "יתד נאמן", "קטיפה" (לשעבר "בית נאמן"). מבחר טורים של פ. חובב העם דורש 'צדק חברתי' צודק בין פורים לפסח הדרת שחורים מכתב גלוי לפלסנר פ. חובב בטור משתלח נגד 'משפחה' ללום מבקש תרומות אבישי בן חיים, "עכברוש עלוב", באתר nrg‏, 15 בפברואר 2005 הרב הציוני זכה בתביעת דיבה נגד יתד נאמן. יוסי סעידוב, "ימי ההסתה הקשים", באתר העין השביעית, 6 ביוני 2008 [1] יד ושם נגד פ. חובב
פסגת שארם א-שייח' (2005)

פסגת שארם א-שייח' (בערבית: قمة شرم الشيخ) התקיימה ב-8 בפברואר 2005, כאשר המנהיגים של מדינת ישראל, הרשות הפלסטינית, מצרים וירדן התכנסו בעיירה שארם א-שייח', בקצה הדרומי של חצי האי סיני, במטרה להכריז על מחויבותם להביא לסופה של האינתיפאדה השנייה, אשר נמשכה למעלה מארבע שנים, החל מאוקטובר 2000. בוועידה השתתפו ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון; נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס; נשיא מצרים, חוסני מובארכ, ומלך ירדן, עבדאללה השני. ערך מורחב – האינתיפאדה השנייה האינתיפאדה השנייה, אשר החלה באוקטובר 2000, הובילה ללמעלה מ-5,000 הרוגים פלסטינים וישראלים, וגבתה מחיר כבד מהכלכלה הישראלית והפלסטינית כאחד. מעגל אלימות חסר תקדים נמשך במרביתה של התקופה, פרט להודנה קצרת הימים בקיץ 2003. בנובמבר 2004 מת יאסר ערפאת, האיש שנחשב על ידי רבים כיוזם האינתיפאדה וכגורם הראשי מאחוריה. בעקבות מותו נערכו ב-9 בינואר 2005 בחירות לראש הרשות הפלסטינית, בהן נבחר מחמוד עבאס, ראש ממשלת הרשות בעברו, כנשיא החדש וכיורשו של ערפאת בתפקיד. תחושת הרווחה בציבור הישראלי בעקבות מותו של ערפאת, אשר נחשב על ידי הישראלים כ"רב מרצחים", תדמיתו של עבאס כמנהיג מתון ופרגמטי ביחס לקודמו, ובעיקר צמצום משמעותי בפעולות הטרור הפלסטיני, הובילו להפחתת הפעילות הצבאית הישראלית בשטחי הרשות הפלסטינית, כמו גם לשורת צעדים הומניטריים מצד ישראל, בתיאום עם מדינות העולם ובגיבוי נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' ווקר בוש, במטרה לסייע לתושבים הפלסטינים. כל אלה, יחד עם התיאום הביטחוני המחודש בין שני הצדדים, וכן הגיבוי של ארצות הברית, ירדן ומצרים, הובילו להחלטה על קיום הפסגה. הפסגה החלה בסדרת פגישות שנערכו בין ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, לבין הנשיא מובארק, המלך עבדאללה ומחמוד עבאס, במה שהוגדר כפגישות המיועדות לעורר אמון בין הצדדים. בהמשך, כל המנהיגים, למעט המלך עבדאללה, הכריזו פומבית על מחויבותם להמשך המאמצים להרגיע את המצב בשטח ולהמשיך הלאה בתהליך השלום, בהתאם לעקרונות מפת הדרכים. כצעד מעורר אמון, הן ראש הממשלה שרון והן הנשיא עבאס הכריזו בסיכומיהם של הוועידה, על הפסקת הפעולות המזוינות כנגד הצד השני, במה שנועד להיות הסיום הרשמי של האינתיפאדה השנייה. כמו כן הודיעה ישראל כי תפעל באופן מיידי לשחרורם של מאות אסירים פלסטינים המוחזקים על ידה, כאשר בסופו של דבר שחררה ישראל 900 אסירים פלסטינים. בעקבות המהלך הודיעו מצרים וירדן כי יחזירו את שגריריהן לישראל, לאחר שהוחזרו במחאה על פעולותיה של ישראל במהלך האינתיפאדה השנייה. פסגת שארם, באתר ynet אטילה שומפלבי ועלי ואקד, שארם, "המו"מ יחליף את שפת היריות", באתר ynet, 8 בפברואר 2005 חדשות 2, ‏כותרות העבר: פסגת שרון-אבו מאזן, באתר ‏מאקו‏, 8 בפברואר 2012 אלוף בן, לוח הזמנים של פסגת שארם א-שייח, באתר הארץ, 7 בפברואר 2005 נאום ראש ממשלת ישראל בפסגה, מאת משרד ראש הממשלה נאום נשיא הרשות הפלסטינית בפסגה, באתר BBC (אנגלית) שירות גלובס, ‏ננעלה פסגת שארם: שרון ואבו מאזן הכריזו על הפסקת מעשי האלימות, באתר גלובס, 8 בפברואר 2005 שמחת שארם א-שייח', באתר וואלה, 9 בפברואר 2005 מבזק, ארה"ב מברכת על ועידת הפסגה בשארם א שייח, באתר nana10‏, 3 בפברואר 2005 שירות גלובס, ‏ננעלה פסגת שארם: שרון ואבו מאזן הכריזו על הפסקת מעשי האלימות, באתר גלובס, 8 בפברואר 2005 http://www.ips.gov.il/NR/rdonlyres/0947556F-F6D6-49C9-B878-AC8737F8EA1B/0/Asirim_bithony_2326.pdf שירות גלובס, ‏ננעלה פסגת שארם: שרון ואבו מאזן הכריזו על הפסקת מעשי האלימות, באתר גלובס, 8 בפברואר 2005
דו-טורית

דו-טורית הוא שמה העברי המודרני של ספינת מלחמה ים-תיכונית מן העת העתיקה, שהונעה על ידי שתי שורות של משוטים אחת מעל השנייה. ביוונית נקראה 'דיארס' (dieres) ובלטינית בירמיס (biremis). ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרמל סלע

כרמל סלע (27 בינואר 1950 – 19 בדצמבר 2021) היה חקלאי ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כראש המועצה האזורית חוף הכרמל משנת 2004 עד 2018. כרמל סלע נולד בגבע כרמל. שמו נגזר משם המושב שבו נולד ובו גר כל חייו. אביו, מרדכי סלע היה ראש המועצה האזורית חוף הכרמל - תפקיד, שמאוחר יותר, כיהן בו כרמל סלע עצמו. כרמל סלע למד בבית הספר בכרם מהר"ל ואחר כך בבית הספר התיכון כפר גלים. את שירותו הצבאי ביצע בחיל האוויר. עם שחרורו מהצבא בשנת 1973 השתלב כרמל במשק החקלאי המשפחתי שמרכזו מטע בננות. כרמל סלע היה נשוי ונולדו לו בן ושתי בנות. נפטר ממחלת הסרטן ב-19 בדצמבר 2021. שימש, החל משנת 1983 חבר הנהלה במושב, יו"ר ועד המושב וחבר מליאה. ביצע את פרויקט ההרחבה בגבע כרמל והוסיף כ-100 מגרשים חדשים ליישוב. כיהן כיו"ר חגיגות 40 לגבע כרמל, יו"ר אירועי היובל של גבע כרמל, וב-2001 יו"ר אירועי יובל המועצה האזורית, וניהל את להקת המחול "כרמל מנשה". ב-2004 נבחר סלע לראש המועצה האזורית חוף הכרמל. בתקופה זו מונה כרמל סלע ליו"ר הוועדה הכלכלית של מרכז המועצות האזוריות, ליו"ר רשות ניקוז כרמל, ליו"ר הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה וכחבר הוועדה לשמירת הסביבה החופית. בין היתר ביצע איחוד רשויות מוצלח עם היישוב עתלית ומחק גירעונות שהצטברו בקדנציות של קודמיו בסך כ-11 מיליון שקל. ב-2009 נבחר כרמל בשנית לראשות המועצה. החל משנה זו הוא מכהן בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה. בקדנציה זו פעל סלע בלהקמת היכל התרבות "מוזה" במרכז מיר"ב, ולצדו ספרייה ובית קפה, שיקום יישובים לאחר השרפה בכרמל, במאבק להרחקת מתקן קליטת הגז מבתי התושבים, להרחבת עתלית, להסדרת קרקעות בקיסריה, ולהקמת שני מכוני טיהור מתקדמים. ב-2013 נבחר בפעם השלישית לראשות המועצה האזורית חוף הכרמל. ב-2018 הודיע שלא יתמודד לקדנציה נוספת בבחירות שהתקיימו באותה השנה. מדיה וקבצים בנושא כרמל סלע בוויקישיתוף ראש המועצה לשעבר של חוף הכרמל - כרמל סלע, הלך לעולמו - מגדלור ניוז, באתר מגדלור ניוז, ‏בנובמבר 2021 מהפך בבחירות לראשות המועצה האזורית חוף הכרמל; כרמל סלע ניצח את אריה שמחוני - כאן נעים כרמל סלע: מחפש אהבה בשיכון ג’ - מגזין המושבות היכל התרבות "מוזה" - גפן אחיה ראב"ד, תושבי חוף הכרמל: לא רוצים תחנת גז ליד הבית, באתר ynet, 15 במרץ 2010 אודי אמסלם, בפעם השלישית: כרמל סלע נבחר כראש מועצת חוף הכרמל - ידיעות חיפה
נתי כהן

נתי כהן (נולד ב-6 ביוני 1973) הוא מאמן כדורסל ישראלי שישמש כמאמן בליגת העל ובליגה הלאומית. בנוסף משמש כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער של מכבי אשדוד כהן גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון. בגיל צעיר מאוד החל לאמן קבוצות ילדים ונוער. בתחילת הקריירה שלו אימן כהן במחלקות הנוער של הפועל חולון (מאמן נוער, עוזר מאמן ותקופה קצרה כמאמן ראשי בבוגרים), בני הרצליה, הפועל כפר סבא והפועל גליל עליון. כמו כן, אימן בקבוצות הבוגרים של בני הרצליה (ממהליגה הארצית) והפועל כפר סבא. בעונת 2003/04 החל לאמן את מחלקת הנוער של הפועל גליל עליון, איתה זכה באליפות הליגה לנוער. במקביל שימש כעוזרם של דני פרנקו ועודד קטש בקבוצה הבוגרת. בעונת 2004/05 הוביל את תיכון עמק החולה לאליפות ליגת העל לתיכונים. בחודש ינואר 2005 החל לשמש בעוזר מאמן בנבחרת הקדטים של ישראל. בעונת 2008/09 אימן את קבוצת מכבי הוד השרון, איתה הגיע עד לחצי גמר הליגה הלאומית והפסיד לברק נתניה. בחודש יוני 2009 מונה למאמן נבחרת הקדטים של ישראל, בה אימן שלוש שנים. בעונת 2009/10 אימן את קבוצת מכבי פתח תקווה, איתה העפיל לליגה הלאומית מהמקום הראשון, אך ראשי הקבוצה העדיפו להישאר בליגה הארצית מטעמים כלכליים. בתחילת עונת 2010/2011 החל לאמן את אליצור יבנה מהליגה הלאומית למשך שלוש עונות. במהלכן הגיע עם הקבוצה שלוש פעמים ברציפות לחצי גמר הפלייאוף. בחודש מאי 2012 עזב את נבחרת הקדטים והצטרף למחלקת הנוער של עירוני נס ציונה כמנהלה המקצועי. בחודש יוני 2013 חתם כהן בקבוצת מכבי אשדוד מליגת העל, אותה אימן עד למחזור העשירי ופוטר. בחודש פברואר 2014 החליף את עמיר עוזי באליצור יבנה. בתחילת עונת 2014/15 חתם כהן בקבוצת מכבי קריית גת, (במקביל לתפקיד המנהל המקצועי במחלקת הנוער של הפועל תל אביב). זכה באליפות 2014 עד 2015[דרוש מקור]. במהלך עונת 2016/17 התפטר נתי כהן מאימון מכבי קריית גת. ב-21 בדצמבר 2017 חתם בהפועל חיפה מהליגה הלאומית. ב-15 בפברואר 2018 חתם במכבי חיפה מליגה העל וישמש כעוזר מאמן. ב-11 ביוני 2018 חתם כמאמן מכבי הוד השרון בעונתו הראשונה בהוד השרון הוביל את הקבוצה לסיום במקום ה-11. בעונת 2019/20 הוביל כהן את הקבוצה במשך 22 מחזורים עד להפסקת הליגה בעקבות משבר הקורנה כאשר הקבוצה ממוקמת במקום ה-6 עם מאזן חיובי של 12 ניצחונות ו-10 הפסדים. ביוני 2020 חתם בהפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית. בפברואר 2023 חתם במכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית, באפריל 2023 פוטר מתפקידו והוחלף באבי סוכר. בשנת 1983 עבר כהן טרגדיה משפחתית כשבחודש וחצי איבד את סבו, אביו ואחיו. כהן נשוי משנת 2000 ואב לשניים. מדיה וקבצים בנושא נתי כהן בוויקישיתוף אור שקדי‏, נתי כהן מונה למאמן מכבי אשדוד, באתר וואלה, 11 ביוני 2013 אהרלה ויסברג‏, מכבי אשדוד: בראד גרינברג עוזב, נתי כהן הוא מחליפו המיועד, באתר וואלה, 13 במאי 2020 דובי פיק וכפיר חודרה, ‏"אברהמי יאמן בקריית אתא, נתי כהן בהפועל חיפה", באתר ONE‏, 21 בדצמבר 2017 דובי פיק, ‏"מכבי חיפה מינתה את נתי כהן לתפקיד עוזר המאמן", באתר ONE‏, 15 בפברואר 2018 כפיר חודדה, ‏"סוגר מעגל: נתי כהן חתם במכבי הוד השרון", באתר ONE‏, 11 ביוני 2018 מכבי הוד השרון: אלון שטיין יחליף את נתי כהן
נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21

נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21 היא הנבחרת הלאומית הצעירה של הולנד, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית. 1978 – לא נכנסה 1980–1986 – לא העפילה 1988 – חצי הגמר 1990 – לא העפילה 1992 – רבע הגמר 1994–1996 – לא העפילה 1998 – מקום רביעי 2000–2004 – לא העפילה 2006 – מקום ראשון 2007 – מקום ראשון 2009–2011 – לא העפילה 2013 – חצי גמר 2015–2017 – לא העפילה מדיה וקבצים בנושא נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרפתקאותיהם המופלאות של ספלולון וכרבולון

הרפתקאותיהם המופלאות של ספלולון וכרבולון הוא ספר ילדים מאת הסופרת והמאיירת האוסטרלית מיי גיבס, שנכתב בשנת 1918. זהו הספר הראשון מתוך סדרת ספרים שכתבה גיבס על קורותיהם של ספלולון וכרבולון (במקור Snugglepot and Cuddlepie), שהם תינוקות גאמנטס (Gumnut - פרי עץ האקליפטוס). הספר מתאר את חיי הטבע בחורש האוסטרלי ולא נמנע מתיאורים גרפיים, אף שהוא מיועד לילדים בגילאי ראשית קריאה. סדרת הספרים הפכה לקלאסיקה באוסטרליה, ועל פי העלילות הופקו הצגות, סרטים ומופע מחול. בשנת 1985 יצא בול דואר עם דיוקנאותיהם של ספלולון וכרבולון. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חופשיות על הבר

חופשיות על הבר (באנגלית: Coyote Ugly; מילולית "מכוערות כמו קויוט", כלומר מכוערות מאוד) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2000. ויולט עוזבת את אביה ואת חברתה הטובה גלוריה, ועוברת לניו יורק במטרה להצליח ככותבת שירים. היא מגיעה לניו יורק ומנסה להצליח אך כולם דוחים אותה. לאחר ששדדו את דירתה היא הולכת עם מעט הכסף שנשאר לה לדיינר בשעת לילה מאוחרת שם היא רואה שלוש בנות בשם קמיל, רייצ'ל וזואי. היא רואה שהן הרוויחו המון כסף מטיפים ומגלה שהן עובדות בבר מפורסם שנקרא Coyote Ugly (שם הסרט באנגלית). ויולט מגיעה לבר ומנסה לשכנע את ליל, בעלת העסק להעסיק אותה. ויולט מתחילה לעבוד בבר ולומדת מהר מאוד את סודות המקצוע ואיך להתנהג בצורה משוחררת יותר. אדם אחד מצלם תמונה שלה רוקדת בחושניות על הבר והתמונה מגיעה לעיתון. כאשר אביה רואה את התמונה הוא מאוכזב ממנה. היא מתחילה לצאת עם קווין. בסוף הסרט היא מופיעה בערב מיקרופון פתוח במועדון בניו יורק כאשר כל חברותיה מהבר, קווין ואפילו אביה שם כדי לעודד אותה. ההופעה סוחפת את הקהל והיא סוף סוף משיגה חוזה עם חברת הקלטות. פייפר פראבו בתור ויולט סנפורד. אדם גרסיה בתור קווין אודונול. מריה בלו בתור ליל. מלאני לינסקי בתור גלוריה. טיירה בנקס בתור זואי. ברידג'ט מוינאהן בתור רייצ'ל. ג'ון גודמן בתור ויליאם סנפורד. מדיה וקבצים בנושא חופשיות על הבר בוויקישיתוף "חופשיות על הבר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חופשיות על הבר", באתר נטפליקס "חופשיות על הבר", באתר AllMovie (באנגלית) "חופשיות על הבר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חופשיות על הבר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חופשיות על הבר", באתר Metacritic (באנגלית) "חופשיות על הבר", באתר אידיבי "חופשיות על הבר", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "חופשיות על הבר", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "חופשיות על הבר", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "חופשיות על הבר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) coyote ugly בויקימילון (באנגלית)
יום הצחוק העולמי

יום הצחוק העולמי נחוג כל שנה, מאז 1998, ביום ראשון הראשון של חודש מאי. היום נחוג לראשונה במומבי, בהודו, ביוזמתו של דוקטור מאדאן קאטאריה (Madan Kataria), שפרסם בנושא מאמר בשם Laughter, the Best Medicine (הצחוק, הרפואה הטובה ביותר) כתגובתה להשערת משוב הפנים. קאטאריה ייסד תנועה של "יוגה צחוק" הפועלת על בסיס תוספת בריאות הנובעת מצחוק חופשי, לפי עקרונות דומים לליצנות רפואית. התנועה התפשטה על פני ארצות רבות ומתגאה במספר הולך וגדל של חברים. את יום הצחוק חוגגים במופעי ליצנים ותחפושות, הצגות של תיאטרון בובות, כינוסים של צחוק יזום ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של יום הצחוק העולמי יום הצחוק הבין-לאומי (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוכלי דגים

אוכלי דגים או פיסקיבורים (בלטינית: Piscivore; מ-piscis: דג) הם טורפים או אוכלי כל אשר תזונתם ברובה או בחלקה מתבססת על אכילת דגים. תזונה זו הייתה מזונם של ראשוני קבוצת בעלי ארבע רגליים אשר בהמשך החלו לאכול חרקים ואחר כך הזוחלים אכלו כבר צמחים. ישנן חיות האוכלות דגים באופן בלעדי כמו עטלף הבולדוג או הגאביאל. לעומתן חיות אחרות ניזונות מדגים רק כחלק מתזונתן כמו האליגטור או אריה ים ומוסיפים לכך חיות מים אחרות או חיות יבשה. חלק כמו דב הגריזלי אוכלות דגים רק בחלק מסוים של השנה, אז מגיעים דגי הסלמון. חלק מהטורפים מתמקדים בדג מהיבשה וצריכים לראותו דרך "קו השבר" שדרכו הדג נראה שנמצא יותר קדמית ממקומו ועלול שלא להיות במיקום שהטורף חשב שהוא ולחלק מהטורפים כמו השלך והשלדג יש יכולת לחשב את נתיב הדג כשהם מתבוננים במים. כמו כן דגים מסוגלים לנוע ולהיעלם מהר מאוד ועל הטורף לתפוס אותם מהר או לשאוב אותם בטרם יימלטו. גם החושים של הדגים מקשים על טריפתם: בצד גופם מצוי איבר חוש שקרוי "קו הצד" והם יכולים לחוש כל יצור שעובר על ידם. דגים יכולים לקלוט צבעים וריחות שאנחנו לא מסוגלים לחוש. למרות זאת יש חיות רבות המתבססות על אכילת דגים: מבין היונקים ישנם הלווייתנים למיניהם, אופוסום המים, עטלף הבולדוג, חדף המים, האונדטרה, הרבה טורפים כמו הלוטרה, חתול הביצות, הזאב, היגואר, הדוביים, הדביבון, וטורפים ימיים, מהעופות יש עופות ימיים, שלדג ועופות דורסים, זוחלים רבים כמו תנינים, כמה צבים, לטאות כוח, ונחשים שנים, כמה דו-חיים, כמעט כל הדגים אוכלים אחד את השני ביניהם בולטים הטונה, דג חרב, והזהרון וגם דגי הסחוס למינם. מבין חסרי החוליות יש כמה תמנונים, שושנות ים ומדוזות שונות. ישנו גם סוג עכבישים הצד דגים - עכביש דייג. ליונקים רבים שתזונתם מבוססת על דגים יש גוף המאופיין במבנה המותאם לחיים במים. יונקים רבים אחרים שאוכלים דגים, אך תזונתם מבוססת על מרכיבים נוספים מהיבשה, הם בעלי כפות זריזות המאפשרות להם לשלות דגים מהמים. ישנם עופות מים בעלי רגליים ארוכות ומקור ארוך ורחב המאפשר להם לשלות דגים או יצורי ים אחרים בעודם עומדים על שפת המים (למשל מינים של חסידות). ישנם עופות שמבנה גופם מותאם לצלילה ותפיסת דגים במקורם במים (קורמורניים, פינגווינים וכדומה). ויש גם עופות שעפים באוויר וצוללים למטה בחדות לתפיסת הדגים, חלקם לוכדים אותם במקור (שלדגיים, שחפיים וכו'), וחלקם בציפורניים (קטופה, שלך). דיג קרניבור אוכלי חרקים (ביולוגיה) אוכל-כול מדיה וקבצים בנושא אוכלי דגים בוויקישיתוף
ליסקאר

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] קבוצת ליסקאר היא חברת ליסינג והשכרת רכב ישראלית. הקבוצה הוקמה בשנת 1992 על ידי רוני מירו, הקבוצה כוללת מספר חברות בתחום הליסינג, השכרת רכב, מימון, שירותי טרייד-אין ומכירת רכבים. הקבוצה מעסיקה כ-200 עובדים בפריסה ארצית. מנכ"ל ליסקאר הוא שי תומר. ליסקאר מציעה מסלולי ליסינג והשכרת רכב מגוונים לכל סוגי המכוניות, לרבות מסלולי ליסינג מימוני, ליסינג תפעולי וליסינג פרטי והשכרת רכב לטווח ארוך. בנוסף, החברה עוסקת במימון רכישת מכוניות חדשות ומשומשות ובמימון וליסינג של משאיות, מרכבים וצמ"ה. ליסקאר עוסקת בין היתר גם במכירת רכבים חדשים ומשומשים, טרייד אין, אביזרים לרכב, ביטוח רכב ושירותי תדלוק. קהל לקוחותיה של ליסקאר כולל חברות, עצמאים, לקוחות פרטיים ורשויות מקומיות. צי רכבי הלקוחות של ליסקאר מונה כיום כ־8,000 כלי רכב. משרדיה הראשיים של ליסקאר ממוקמים במפרץ חיפה. לליסקאר סניפים נוספים בפתח תקווה, ירושלים ובאר שבע. ליסקאר ליסינג ומימון בע"מ- ליסינג מימוני, מימון לרכבים ואשראי חוץ בנקאי. דראל רם בע"מ - עוסקת בהשכרת רכב. ליסקאר רם בע"מ - מציעה עסקאות ליסינג תפעוליות. אתר האינטרנט הרשמי של ליסקאר [1] אוטוקום פתרונות תחבורה "ליסינג לא רק למכוניות", 30/08/2011
אזורי פינלנד

פינלנד מחולקת ל-19 אזורים הנקראים בפינית: Maakunta ובשוודית: Landskap, ונמצאים תחת ניהול ופיקוח של מועצות אזוריות. משימותיהן העיקריות של המועצות האזוריות הן פיתוח התשתיות והחינוך באזור הנתון לניהולן. האזור היחיד בו מתקיימות בחירות למועצה האזורית הוא קאינו. שאר המועצות נבחרות על ידי המועצות העירוניות כאשר כל עירייה שולחת מספר נציגים ביחס לגודל אוכלוסייתה. המועצה האזורית אחראית על הגברת שיתוף הפעולה בין העיריות לשם גיבוש מדיניות ותכנון אזוריים. המועצות האזוריות גם עובדות בשיתוף פעולה עם 15 מרכזים לפיתוח כלכלי, תחבורה וסביבה (בפינית: elinkeino-, liikenne ja ympäristökeskus) הפזורים ברחבי המדינה. מרכזים אלו, המוכנים בקיצור מרכזי ELY (בפינית: ELY-keskukset), אחראים על הוצאה לפועל של מדינות ממשלת פינלנד באזורים השונים בענייני פנים שונים כגון תעסוקה, תחבורה, תשתיות והגנה על הסביבה. עד שנת 2010 חולקה פינלנד לשישה מחוזות, אולם ב-1 באוקטובר אותה השנה נכנסה לתוקף רפורמה שחילקה את המדינה מחדש לאזורים. ‏ לפלנד אוסטרובוטניה הצפונית קאינו צפון קרליה סאבו הצפונית סאבו הדרומית אוסטרובוטניה הדרומית אוסטרובוטניה פירקאנמה סאטקונטה אוסטרובוטניה המרכזית פינלנד המרכזית דרום-מערב פינלנד דרום קרליה פּייט-המה קאנטה-המה אוסימה קימנלקסו אולנד מחוזות פינלנד מדיה וקבצים בנושא אזורי פינלנד בוויקישיתוף אתר המועצות האזוריות של פינלנד אתר הסוכנויות המנהלתיות האזוריות Suomen pinta-ala kunnittain 1.1.2017. Maanmittauslaitos. Väestörakenteen ennakkotiedot muuttujina Kuukausi, Alue, Sukupuoli, Ikä ja Tiedot. 26.11.2019. Tilastokeskus