laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוריץ מושקובסקי

מוריץ מושקובסקי (בפולנית: Moritz Moszkowski;‏ 23 באוגוסט 1854 – 24 במרץ 1925) היה מלחין, פסנתרן ומורה יהודי-פולני. מוריץ מושקובסקי נולד בברסלאו שבפרוסיה (כיום ורוצלב, בפולין). אף כי בימינו נשכח מושקובסקי מן הלב, הרי בשלהי המאה ה-19 נהנה מפופולריות ומהוקרת הקהל. הוא היה מלחין פורה מאוד, שחיבר יותר ממאתיים יצירות. הפסנתרן איגנצי יאן פדרבסקי אמר עליו: "אחרי שופן, אין מי שמיטיב להבין ממושקובסקי איך לכתוב לפסנתר." מושקובסקי כתב יצירות קטנות רבות לפסנתר, שהנחילו לו פופולריות רבה - בייחוד הקובץ של "מחולות ספרדיים" אופוס 12 לשני פסנתרים. יצירתו המוכרת ביותר כיום היא חמישה-עשר האטיודים הווירטואוזיים אופוס 72 שביצעו פסנתרנים וירטואוזיים כולדימיר הורוביץ ומארק-אנדרה האמלין. כמו כן, כתב מושקובסקי יצירות בקנה מידה גדול יותר, ביניהן הקונצ'רטו לפסנתר במי מז'ור, אופוס 59 והקונצ'רטו לכינור בדו מז'ור, אופוס 30. רבות מיצירות הקטנות אך המבריקות משמשות כקטעי הדרן בסיום קונצרטים ורסיטלים קלאסיים. בין תלמידיו: יוזף הופמן וולאדו פרלמוטר. מושקובסקי נפטר בפריז. מושקובסקי רשם כמאתיים יצירות קטנות לפסנתר, ואטיודים רבים. הפופולרית מביניהן "ריקודים ספרדיים" (אופוס 12) לדואט פסנתרים. בין השאר, כתביו הם: ריקודים ספרדיים, אופוס 12 סרנדה, אופוס 15 Études de Virtuosité, Op. 72 Étincelles (Sparks) קונצ'רטו לפסנתר במי במול, אופוס 59 (1898) קונצ'רטו לכינור בדו מז'ור, אופס 30 סוויטות תזמורתיות, אופוס 39, 47, 79 פואמה סימפונית "ז'אן ד'ארק", אופוס 19 Boabdil der letzte Maurenkönig, Op. 49 הלחין את הבלט Laurin (1896) הקונצ'רטו הרומנטי לפסנתר, אלבום 1 - מושקובסקי ופדרבסקי (פירס ליין) מוריץ מושקובסקי: מוזיקה לפסנתר אלבום 1, 2 ו-3 (סטה טאנייל) מדיה וקבצים בנושא מוריץ מושקובסקי בוויקישיתוף מוריץ מושקובסקי, באתר ספוטיפיי מוריץ מושקובסקי, באתר AllMusic (באנגלית) מוריץ מושקובסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מוריץ מושקובסקי, באתר Discogs (באנגלית) מוריץ מושקובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוריץ מושקובסקי (1854-1925), דף שער בספרייה הלאומית
פאולו לינס

פאולו לינס (בפורטוגזית: Paulo Lins; ‏נולד ב־11 ביוני 1958) הוא סופר ברזילאי ומחבר רב המכר "עיר האלוהים". לינס, יליד ריו דה ז'ניירו, עבר בגיל 7, לגור בפאבלה סידאג'י ג'י דאוש (Cidade de Deus, עיר האלוהים), אשר ממערב לריו דה ז'ניירו. בילדותו היה מתוסכל והרגיש כי הוא שונה מחבריו בשל הקושי לשחק כדורגל ולרקוד סמבה. על זכרונות ילדותו נוהג לינס לספר שבגיל צעיר היה כותב כעונש חינוכי, וכן את זכרונותיו מכך שבתמונות המחזור הוא היה ה"שחור" היחיד. בוגר לימודי ספרות, עבד כמורה בחטיבת בינים, תיכון ואוניברסיטה. בשנת 1986 כתב את הספר "על השמש" (Sobre o sol). לאחר מכן השתתף לינס בעבודה סוציולוגית שארכה 10 שנים על הפשיעה בריו דה ז'ניירו. תוך כדי כך כתב את הספר "עיר האלוהים", אשר ראה אור בשנת 1997. בספרו זה השתמש לינס בשמות של אחדים מתושבי הפאבלה ועל כך נתבע על ידי אחדים מהם. להגנתו טען לינס כי על אף שהספר מבוסס על המציאות, כפי שהייתה לפני 25 שנים, יש לראותו כפרי דמיונו. כמו כן, בראיונותיו לעיתונות טען כי השתמש בשמות התושבים בתקווה לעורר אצלם עניין בקריאת ספרים, בלי קשר לדמויות בספר, שהן פיקטיביות. טענתו התקבלה והתביעות נדחו. בשנת 2002 עבר הספר עיבוד קולנועי ובשנת 2003 היה פרננדו מאירלס למועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר. לינס הוא פרופסור באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו (Universidade Federal do Rio de Janeiro) ומחזיק בקתדרה על שם מריו דה אנדרדה לתרבות ברזילאית במרכז ללימודי אמריקה הלטינית אשר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. כמו כך, משמש לינס כיועץ במזכירות לקידום שוויון גזעי, המקנה העדפות לסטודנטים שחורים. מדיה וקבצים בנושא פאולו לינס בוויקישיתוף פאולו לינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Renata Marson Teixeira de Andrade-Downs, “Cities of God” and Globalized Violence - The Center for Latin American Studies at UC Berkeley, March 4, 2004 "Entrevista explosiva" ריאיון עם פאולו לינס באתר Caros Amigos (בפורטוגזית) Maria Fernanda Erdelyi, "Cidade de Deus: Juiz rejeita pedido de indenização contra Paulo Lins", Revista Consultor Jurídico, 4 de agosto de 2005 (בפורטוגזית)
סגולית חרמשית

סגולית חרמשית (אספקלריה חרמשית, Legousia falcata) היא צמח עשבוני חד שנתי ממשפחת הפעמוניתיים. פרחיו דומים לפרחי הפעמונית הזיפנית. התפרחת מזכירה אשכול עם זאת הפרחים אינם צפופים. הצמח אינו נפוץ בארץ אך הוא מצוי בתפזורת כמעט בכל אזורי הארץ. הפריחה בחודשים מרץ עד יוני. מדיה וקבצים בנושא סגולית חרמשית בוויקישיתוף סגולית חרמשית, באתר NCBI (באנגלית) סגולית חרמשית, באתר צמח השדה סגולית חרמשית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה סגולית חרמשית, באתר Tropicos (באנגלית) סגולית חרמשית, באתר GBIF (באנגלית) סגולית חרמשית, באתר The Plant List (באנגלית) סגולית חרמשית, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמעיה אנג'ל

שמעיה אנג'ל (12 בדצמבר 1952 - 9 במרץ 2004) היה עבריין סמים ורכוש ורוצח ישראלי שנידון לשני מאסרי עולם. אנג'ל נולד במעברת תל כביר בתל אביב להורים יוצאי מצרים. בגיל 13 הפסיק את לימודיו. בשנות נערותו עסק בפריצה ובגניבת אופנועים. בינואר 1971 נעצר עם שניים נוספים בחשד למעשי שוד. פרקליטם טען שאינם אחראים למעשיהם והשלושה נשלחו להסתכלות. בפברואר 1971 נידון לחצי שנת מאסר על גנבת קטנוע. באפריל 1971 ניסה להימלט מכלא תל מונד, ובינואר 1972 נידון על כך למאסר שנה בנוסף ל-7.5 שנים שנגזרו עליו בינתיים. ב-1976 הואשם אנג'ל בהשתלת אקדח תופי יחד עם העבריין גד "שץ" פלום ועוד שני עבריינים ונידון לתקופת מאסר קצרה. בינואר 1977 הסכימו השלטונות לקצר שליש מתקופת מאסרו, בתמורה לכך שיסע לאנגליה ולא יחזור עד תום התקופה. כעבור שנתיים חזר לישראל, החל לסחור בסמים והפך לנרקומן בעצמו. שמו נקשר לרציחות של העבריינים שמעון (ציצון) גילקרוב, יעקב (יעובה) אברהם ורבים נוספים, אולם מעולם לא נאשם ברציחות הללו. בשנת 1979 הכיר את שרה אנג'ל במועדון ה"פיקוקס" בתל אביב ונישא לה ב-1980. בשנת 1982 הואשם יחד עם אשתו והעבריין חיים שושן ברצח כפול של סוחרי הסמים, שולמית שלי ומישל נחמיאס, ונידון לשני מאסרי עולם. לאחר שחשד שחיים שושן הולך להפוך לעד מדינה נגדו ונגד אשתו, הוא רצח אותו ב-1985 בין כותלי הכלא בעזרת חבריו, הרצל אביטן ויעקב שמש. בשנה החמישית למאסרו בכלא התגרש מאשתו שרה אנג'ל, שבינתיים כבר זוכתה מהאישום ברצח ושוחררה. הפזמונאי יענקל'ה רוטבליט שסיקר את המשפט לעיתון "חדשות" כתב על הזוג אנג'ל את השיר "רחבת הריקודים". בשנת 1989 הכיר את נעמי קדוש ונישא לה בשנית ב-1991, ובשנת 2001 נולדה להם בת. ביוני 2003 התגלה סרטן ריאות בגופו של אנג'ל, ובשל מצבו הסופני הוא שוחרר מהכלא למעצר בית ונפטר מהמחלה ב-9 במרץ 2004. אנג'ל נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. תמי אליעזר, הצד האחר של הפשע, באתר ynet, 11 ביוני 2009 יצחק בן-נר, ‏פוטו רצח, באתר מעריב אונליין, 18 באוגוסט 2017 יעקב רוטבליט, רחבת הריקודים, באתר youtube, שיר שנכתב בהשראת הרומן בין שמעיה אנג'ל ושרה אנג'ל שמעון איפרגן., ‏"היום אתה חבר שלו, מחר הוא רוצח אותך": סיפורו של שמעיה אנג'ל, באתר ‏מאקו‏, 1 בנובמבר 2019 שלושה צעירים שהואשמו בשוד - לבדיקה פסיכיאטרית, מעריב, 22 בינואר 1971 כתבה, מעריב, 4 בפברואר 1971 אסירים שנמלטו ונתפסו נידונו למאסר נוסף, מעריב, 1 בפברואר 1972 שמעיה אנג'ל שחזר מחו"ל ומוריס כהן - חשודים בסיוע לרצח גילקרוב, דבר, 25 באוקטובר 1979 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברוך

האם התכוונתם ל... אישים רבינו ברוך מגרמייזא-מבעלי התוספות באבא ברוך רבי ברוך ממז'יבוז' אדם ברוך – שם העט של ברוך רוזנבלום, עיתונאי, עורך, סופר, ומבקר אומנות ישראלי אורי בן ברוך או ברהן ברוך - היה רב במחוז גונדר שבאתיופיה וממנהיגי הקהילה האתיופית באשדוד אילן ברוך (צייר) – צייר ישראלי אילן ברוך (שגריר) – דיפלומט ופעיל שמאל ישראלי ברנרד מנס ברוך – איל־הון יהודי-אמריקני הרמן ברוך – סופר אוסטרי-יהודי יוסף מרקו ברוך – פעיל ציוני שפעל באלג'יריה, בולגריה, מצרים ואיטליה יצחק ליב ברוך – משורר, סופר ומתרגם עברי מוטי ברוך – קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף מקס ברוך – מוזיקאי גרמני בן המאה ה-19 ניר ברוך – סגן ראש השב"כ, איש מוסד, דיפלומט והיסטוריון פרנצ'סקה ברוך – ציירת ומעצבת גרפית ציון ברוך – בדרן ישראלי קאלמי ברוך – חוקר לדינו יהודי-יוגוסלבי ראול ברוך – סייף יהודי-תוניסאי רמי ברוך – שחקן תיאטרון טלוויזיה ישראלי שמואל ברוך – מראשי יהדות כורדיסטן ארגונים קבוצת "בני ברוך" - ארגונו של מיכאל לייטמן כתבים ספר ברוך – אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך המיוחס לברוך בן נריה חזון ברוך א' – ספר המיוחס לברוך בן נריה חזון ברוך ב' – ספר נוסף המיוחס לברוך בן נריה (שני הספרים מכונים גם האפוקליפסה של ברוך) מקומות כפר ברוך – מושב בסמוך לעפולה, השייך למועצה אזורית עמק יזרעאל מעיין ברוך – קיבוץ בצפון עמק החוּלה מעלון ברוך – מעלית ההנגשה של הכותל המערבי תל ברוך – שכונה יוקרתית בצפון-מזרח העיר תל אביב מבנים ברוך (סקוטלנד) (Broch) - מבנים מתקופת הברזל בסקוטלנד העומדים עד היום ונבנו בשיטת הבנייה היבשה. (ללא שימוש במלט) אישים ששמם הפרטי הוא ברוך ברך בנדיקט מבורך הקדוש ברוך הוא
מנלאוס

האם התכוונתם ל... מנלאוס (מלך ספרטה) – אחד ממלכי ספרטה מנלאוס (כהן גדול) – כהן גדול מתייוון בזמן פרוץ מרד החשמונאים מנלאוס מאלכסנדריה (אנ') – מתמטיקאי ואסטרונום הלניסטי, על שמו משפט מנלאוס
מודוס פוננס

בלוגיקה, מודוס פוננס (Modus Ponens; ובעברית: כלל הניתוק, לפעמים נקרא כלל היסק MP) הוא כלל ההיסק שמאפשר להסיק משני הנתונים הבאים: A → B {\displaystyle A\to B} (אם מתקיים A אז מתקיים B). A {\displaystyle A} (מתקיים A). את המסקנה הבאה: B {\displaystyle B} (מתקיים B). במילים פשוטות, אם תנאי מסוים גורר טענה, והתנאי מתמלא, הרי שהטענה מתקיימת. לדוגמה, נניח את שתי ההנחות הבאות: אם יעקב עורב, אז יעקב שחור. יעקב עורב. מכאן נסיק את המסקנה: יעקב שחור. חשוב להדגיש שההנחות לא בהכרח נכונות, אך אם הן נכונות, המסקנה "יעקב שחור" נובעת מהן. הלוגיקה מאפשרת הסקת מסקנות מהנחות יסוד, בלי קשר לנכונותן. שתי הטענות הבאות שקולות: אם A אז B. אם לא B אז לא A. פעמים רבות נעשית השגיאה הבאה: הסקה שמ"אם A אז B" נובע "אם לא A אז לא B". מודוס טולנס מה שהצב אמר לאכילס מודוס פוננס, באתר MathWorld (באנגלית) מודוס פוננס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גדי אלכסנדרוביץ', על תורה העומדת על כריעות תרנגולת, באתר "לא מדויק", 20 בספטמבר 2007 עזריאל לוי, שמואל ברגר, דניאלה ליבוביץ, 10, לוגיקה מתמטית, כרך ב, קלאוזנר, תל אביב יפו: האוניברסיטה הפתוחה. (בעברית)
נקודה מבודדת

בטופולוגיה, נקודה   x {\displaystyle \ x} בקבוצה   S {\displaystyle \ S} נקראת נקודה מבודדת, אם קיימת סביבה של   x {\displaystyle \ x} שאינה מכילה נקודות אחרות של   S {\displaystyle \ S} . בפרט, במרחב אוקלידי (או במרחב מטרי), x {\displaystyle \,x} היא נקודה מבודדת של   S {\displaystyle \ S} אם קיים כדור פתוח סביב   x {\displaystyle \ x} אשר אינו מכיל נקודות של   S {\displaystyle \ S} (פרט ל-   x {\displaystyle \ x} עצמה). באופן שקול, נקודה   x {\displaystyle \ x} אינה מבודדת, אם ורק אם   x {\displaystyle \ x} היא נקודת הצטברות בקבוצה. קבוצה אשר מכילה נקודות מבודדות בלבד נקראת קבוצה בדידה. תת-קבוצה בדידה של מרחב אוקלידי היא סופית או בת מנייה. עם זאת, קבוצה יכולה להיות בת מנייה ולא בדידה, כמו המספרים הרציונליים. מרחב טופולוגי שבו כל נקודה היא נקודה מבודדת נקרא מרחב דיסקרטי. קבוצה סגורה שאין בה נקודות מבודדות נקראת קבוצה מושלמת. המרחבים הטופולוגיים בדוגמאות הבאות נחשבים תת-מרחבים של הישר הממשי. בקבוצה S = { 0 } ∪ [ 1 , 2 ] {\displaystyle S=\{0\}\cup [1,2]} , הנקודה 0 היא נקודה מבודדת. בקבוצה S = { 0 } ∪ { 1 , 1 / 2 , 1 / 3 , … } {\displaystyle S=\{0\}\cup \{1,1/2,1/3,\dots \}} , 0 אינה נקודה מבודדת מכיוון שניתן למצוא נקודות ב-   S {\displaystyle \ S} קרובות ל-0 ככל שנרצה, אבל כל הנקודות האחרות הן מבודדות. הקבוצה   N = { 0 , 1 , 2 , … } {\displaystyle \ N=\{0,1,2,\dots \}} (קבוצת הטבעיים) היא קבוצה בדידה בישר הממשי. פעולה לא רציפה לחלוטין Isolated Point, באתר MathWorld (באנגלית)
ראשתנים ננסיים

ראשתנים ננסיים (שם מדעי: Kogiidae) היא משפחה בסדרת הלווייתנאים. היא כוללת סוג יחיד, ראשתן ננסי או קוגיה (Kogia), המכיל שני מינים: קוגיה גמדית (Kogia sima) קוגיה ננסית (Kogia breviceps) הראשתניים הננסיים חולקים מעט מן המשותף מהראשתן גדול-הראש: הם קטנים הרבה יותר ממנו, נחיר הנשימה שלהם לא נמצא בחלק הקדמי של הראש כמו לראשתן, ונושאים רק דמיון קל אליו. יש להם ראשים קטנים, קהים ומרובעים מעט, ולסתות נמוכות שנתמכות מלמעלה (כמו לראשתן גדול-הראש עצמו). מבנה הגולגולת הוא מאוד מוזר: האזור עבור הפנים הוא אסימטרי ודומה לזה של הראשתן גדול-הראש, אבל הרבה יותר קצר. מדיה וקבצים בנושא ראשתנים ננסיים בוויקישיתוף ראשתנים ננסיים, באתר ITIS (באנגלית) ראשתנים ננסיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ראשתנים ננסיים, באתר GBIF (באנגלית) Pygmy and Dwarf Sperm Whales (Family Kogiidae) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיג'ו 204

פיג'ו 204 - מכונית קומפקטית מתוצרת חברת פיג'ו הצרפתית שיוצרה בין השנים 1965–1976. בעת פיתוח הרכב נקרא הדגם B12. הרכב הוצע במספר רב של גרסאות והושק לראשונה בפריז ב-23 באפריל 1965. ה-204 היה הרכב הנמכר ביותר בצרפת משנת 1969 ועד 1971. הרכב בעל ההנעה הקדמית הוצע עם שני מנועים, הראשון מנוע בנזין בנפח של 1,130 סמ"ק, והשני מנוע דיזל בנפח של 1357 סמ"ק. החידוש ברכב זה היו בלמי הדיסק שהרכב צויד בהם, בשימוש לראשונה על ידי חברת פיג'ו. הרכב נודע כרכב קל לאחזקה, בעל ביצועים סבירים וצריכת דלק נמוכה. מדיה וקבצים בנושא פיג'ו 204 בוויקישיתוף .
תפליסיים

כת התפליסיים הם כת קראית שנוסדה בתחילת המאה ה-9, ומקורה כפי הנראה מבגדאד. מקור השם הוא של מייסדה מוסא אל-זעפרני (משה מהעיר זעפרני שבפרס), שבאמצע המאה ה-9 עבר לאל-תפליסי, שנקרא על ידי יהודה הדסי, אבו עמרן אל-תפליסי כלומר הנעתק ממקומו אל מדינת תפליסי, וכת התפלסיים נקראה גם אבו עימראנים.במקום אחר נזכרים כמשביטים. מצד אחד אימצה לעצמה כת התפלסיים מספר השקפות עולם קראיות, ביניהם: איסור הנישואים לקרובי משפחה (לאחיינית למשל) איסור על אכילת בשר של חיה מעוברת ועוברה קביעת יום ראשון לתחילת ספירת העומר מצד שני סטו מוסא והתפליסיים בהרבה הוראות חשובות של הקראים, כמו למשל: קביעת היום הראשון בחודש חושבה על פי היעלמותו של הירח ולא לפי הופעתו הם ייחסו לאיסור אכילת חלב רק לקורבנות, וכלא אפקטיבי בגלות כך שמוסא נחשב בעיניהם כבוגד והדת החדשה שלו - כפירה, והתפללו לעונש אלוהי כנגדו. על פי אמונתם של התפליסיים: אלוהים, לאחר שיצר את העולם, מת, כך שהוא מותיר את העולם להתנהל בעצמו במשותף עם האיבאדים והמוג'ברים הטילו ספק ברעיון תחיית המתים מה שנחשב כפירה, לפי כל הדתות המונותאיסטיות. פינסקר וצבי גרץ זיהו את מוסא אל-תפליסי כפרשן התנ"כי "משה בן-עמרם הפרסי", מקורות קודמים יותר מתייחסים לדעתו של משה בן-עמרם, שקורבן פסח שהוקרב במצרים חייב היה להיות טלה, ולאחר יציאת מצרים הקורבן יכול להיות עגל, פירוש שהאבן עזרא הפריך אותו. צבי גרץ אף סבור כי "בן-עמרם" צריך להיות מתוקן ל"אבו עמרם". אבל פירסט מנמק את דעתו כי משה הפרסי מהאבן עזרא היה אדם שונה ממוסא אל-תפליסי, שלא חשב שראוי להיות מצוטט. על פי אברהם גייגר, אבו עמרן אל-זעפרני, שנזכר על ידי יפת בן עלי, הוא אותו יהודה הפרסי שנזכר על ידי אברהם אבן עזרא אבל פינסקר וגרץ מסיקים כי יהודה הפרסי הוא יהודן מהמדאן או יודגן (Yudghan). מוריץ שטיינשניידר, מבלבל שלושה אנשים, כאשר הוא מתייחס למשה בן-עמרם הפרסי, יהודה הפרסי, ומוסא אל-תפליסי, כאל אותו אדם. גרשון בן-אורן, תולדות יהודי גאורגיה עד ימי המשטר הסובייטי, באתר הקונגרס העולמי של יהודי גאורגיה "MUSA OF TIFLIS", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) יוסף בגי, ב"איגרת קריה נאמנה" אידם, פרשנות לשמות, י"ב, ב' יהודה הדסי, "אשכול הכפר", אלפבית 98 יפת ב. עלי, בפרשנותו לשנים עשר הנביאים המשניים יפת ב. עלי, בדוכסים, "Mittheilungen" ("דפי זיכרון") עמ' 30 מצוטט על ידי אברהם אבן עזרא בפרשנות לשמות, י"ב, ה' ולעמוס, ז', ב' פרשנות לשמות, י"ב, ב'; ויקרא, כ"ה, י"ט; במדבר, ג', כ"ט מוריץ שטיינשניידר, "ספרות יהודית", עמ' 118 שלמה מונק, ב"Israelitische Annalen" בעריכת יוסט, 1841, עמ' 77 (קישור)
מירי ליטווק

מירי ליטווק (נולדה ב-1960) היא סופרת ומתרגמת ישראלית. ליטווק נולדה ברוסיה ועלתה לישראל בשנת 1975. למדה לתואר ראשון בחוג לאומנות התיאטרון שבאוניברסיטת תל אביב ולתואר שני באוניברסיטת סורבון שבפריז. כתבה ארבעה ספרי פרוזה, תרגמה פרוזה ושירה מרוסית ומצרפתית. סיפוריה ותרגומיה פורסמו גם בכתבי העת עיתון 77, אפיריון, "קשת החדשה", "הליקון" וכחלק מאנתולוגיה בספר "הסוד". זכתה בפרס היצירה לסופרים ומשוררים על שם לוי אשכול לשנת תשס"ו 2006. רוסיות ישנות עירומות: סיפורים. תל אביב, ספרית פועלים, תשנ"ו 1999 שמש מאחורי הגב. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה, 2001. געגועים לחושך. בני ברק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה, 2005. אוניֶגין שאהב את סבתא קלרה, הוצאת כרמל, ירושלים, 2016. Любовь Онегина к бабушке Кларе, Литрес, Москва יבגני זאמיאטין: אנחנו, רומן, הוצאת בבל. אנטון צ'כוב: שד היער מחזה, התיאטרון הקאמרי. אונורה דה בלזק: הסכנות שבהתנהגות נלוזה, הוצאת נהר ספרים. בוריס פסטרנק: מבחר משירתו. הוצאת גוונים. אנה אחמטובה: מבחר משירתה. הוצאת גוונים. מארינה צווטאייבה: מבחר משירתה. הוצאת גוונים. אלכסנדר בלוק: מבחר משירתה. הוצאת גוונים. סיפור חיים - סיפור המדינה סיפורה של אהובה יעקבי. לפתוח את היד, את הלב ואת הדלת - סיפורה של רגינה שגיב. מהחידקל עד הכנרת, סיפורה של תרצה שמש. קודם הגג – סיפורו של יעקב מרדכי פרלמן ובני משפחתו. נערת הכפר – סיפור חייה של גניה בקמן דורף. אגרובנק, חולון - התחדשות עירונית - סיפורו של פרויקט החייל היהודי מוורשה, סיפורו של אליעזר ברונשטיין. זהות בדויה, סיפורה של מרילה (מאשה) מור. אמא את בליבי תמיד, סיפורה של פנינה-פאני מרקו. ימין משה, אפריקה והעולם כולו, סיפורו של שמעון צפניה. רציתי לומר: סליחה שנולדתי, סיפורה של שושנה חודיק. באור ובסתר, סיפורו של ישראל שיל"ת. העוז והענווה, סיפורם של אליעזר ורות בר יהודה. רשימת הספרים מתעדכנת באתר המיועד לנושא אתר האינטרנט הרשמי של מירי ליטווק www.alife.co.il אתר של מירי ליטווק בנושא כתיבה והפקה של ספרי ביוגרפיה, ספרי זיכרונות וסיפורי חיים, ספרים על בסיס תיעוד. בפייסבוק: https://www.facebook.com/sipurei.savta.Mirie/?ref=hl רשימת הפרסומים של מירי ליטווק, בקטלוג הספרייה הלאומית מירי ליטווק, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" מירי ליטווק, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" הספרים של מירי ליטווק, באתר "סימניה" בלוג של מירי ליטווק באתר סלונה: http://saloona.co.il/savtamirie/ מירי ליטווק, דף שער בספרייה הלאומית מירי ליטווק, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יואב כ"ץ

יואב כ"ץ (נולד ב-21 בנובמבר 1965) הוא סופר, מתרגם, מחזאי ותסריטאי ישראלי. כ"ץ הוא בוגר המגמה לכתיבה דרמטית בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. כתב מספר תסריטים לסרטי טלוויזיה: "עיניים שלי" שזיכה אותו במועמדות לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 1997, וכן השתתף בכתיבת תסריט הסדרה "ארץ קטנה, איש גדול" בבימויו של אברהם הפנר. כתב במשך למעלה מחמש שנים עבור תוכניות בערוץ הילדים ובטלוויזיה החינוכית. כתב את התסריט לסרט בדרך אל החתולים בבימוי חורחה גורביץ', עיבוד לרומן של יהושע קנז וכן היה שותף לכתיבת התסריט לסרט האקשן קרב אוויר מ-2024. בתיאטרון תרגם ועיבד מאנגלית למעלה מעשרים מחזות. בין השאר כתב וביים את ההצגה "מהמטבח באהבה" שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בשנת 1999. כ"ץ כתב סיפורים קצרים, שניים מהם זכו במקום הראשון בשנים 1992 ו-1993 בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ". קובץ סיפוריו "מולטי סיסטם" זכה בפרס קרן מוזס לספרות לשנת 1999; סיפור הנושא מתוך קובץ זה הועלה במסגרת ההצגה "זוגיות" בתיאטרון הבימה. בשנת 2011 ראה אור הרומן "נתב"ג" בהוצאת עם עובד. תרגם מאנגלית קרוב ל-100 ספרים (נכון לשנת 2024), בהם רבים מכתביו של המינגוויי שראו אור מחדש בעברית, "הטיגריס הלבן" מאת ארווינד אדיגה, וספרים נוספים. מולטי-סיסטם. תל אביב, ידיעות אחרונות, 2000. נתב"ג. תל אביב, עם עובד, 2011. הנמלה פיסטינה והקוסקוס. תל אביב, ידיעות ספרים, 2015. עיניים שלי (1997) מתוך: סיפורים קצרים על אהבה (1997) ארץ קטנה, איש גדול (1998) בדרך אל החתולים (2009) קרב אוויר (2024) מדיה וקבצים בנושא יואב כ"ץ בוויקישיתוף יואב כ"ץ, דף שער בספרייה הלאומית יואב כ"ץ, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יואב כ"ץ, בארכיון הבימה רשימת הפרסומים של יואב כ"ץ, בקטלוג הספרייה הלאומית יואב כ"ץ, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל יואב כ"ץ, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יואב כ"ץ, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) יואב כ"ץ, באתר "הבמה" ענת שינקמן, ריאיון עם יואב כ"ץ בעיתון תל אביב דור בביוף, ריאיון עם יואב כ"ץ(הקישור אינו פעיל) בפורטל אנשי הספר ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טבח טביליסי

האם התכוונתם ל... טבח טביליסי (1956) – טבח שבוצע כשבירה של הפגנות בטביליסי של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה על ידי חיילים סובייטים ב-9 במרץ 1956 טבח טביליסי (1989) – טבח שהתרחש ב-9 באפריל 1989 בו טבח הצבא האדום במפגינים אנטי-סובייטים
יואב כץ

האם התכוונתם ל... יואב כ"ץ (יליד 1965) – סופר, מתרגם ומחזאי ישראלי יואב כץ (ספורט) (יליד 1944) – איש עסקים ישראלי והבעלים של מועדון הכדורגל הפועל חיפה
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה

הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה או אג'ריה א.א.ס.ס.ר הייתה רפובליקה אוטונומית סובייטית סוציאליסטית בתוך גאורגיה הסובייטית, ונוסדה ב-16 ביולי 1921. לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 היא הקימה את הרפובליקה האוטונומית של אג'ריה של גאורגיה. אחרי כיבוש זמני על ידי הטורקים ויחידות בריטיות בשנים 1918–1920, אג'ריה אוחדה עם גאורגיה בשנת 1920. לאחר קונפליקט צבאי קצר במרץ 1921, הממשלה באנקרה העבירה את השטח לגאורגיה על פי פיסקה 6 להסכם קארס על בסיס ההבנה כי גאורגיה מתחייבת לתמוך באוטונומיה של האוכלוסייה המוסלמית של המחוז. רוסיה הסובייטית ייסדה את האוטונומיה האג'רית ב-16 ביולי 1921 בהתאם לפיסקה זו. מאחורי ההסכמה הרוסית עמדה הכוונה שלא לאפשר לגאורגיה שליטה מלאה על נמל הים השחור, בתומי, וניסיון לחזק את הנטיות הקומוניסטיות של האג'רים המוסלמים המתגוררים בטורקיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קטה

האם התכוונתם ל... קאטה – סדרת מהלכים קבועה באמנויות לחימה נגד יריב מדומה קטה – סוג עופות מדבר ממשפחת הקטיים (Pteroclididae) קטה – עיירה שנמצאת במחוז המזרח של קמרון. קט קטע
רודרקשה

רודרקשה (שם מדעי: Elaeocarpus ganitrus) הוא עץ הגדל בעיקר במדינת אנדרה פרדש שבהודו. פירות העץ משמשים לפולחן הפוג'ה עבור מאמיני ההינדואיזם. המאמינים נוהגים לייבש את הפירות, לחורר אותם ולהכין מהם מחרוזות תפילה לשימוש בטקס. מחרוזות הרודרקשה, הנקראות "מאלה" ("מחרוזת" בהינדית), מיוצרות בגדלים שונים ונבדלות זו מזו במספר החריצים שעל הפירות. אם מספר החריצים לא חורג מהרגיל (בסביבות 5-3), תהיה זו מחרוזת פשוטה וזולה לקאסטות הנמוכות. במידה ויש מיעוט או ריבוי ניכר בחריצים, ייחשבו החרוזים לנדירים ויקרים וישמשו את הברהמינים, או ימכרו לבעלי ממון. מדיה וקבצים בנושא רודרקשה בוויקישיתוף רודרקשה, באתר NCBI (באנגלית) רודרקשה, באתר Tropicos (באנגלית) רודרקשה, באתר GBIF (באנגלית) רודרקשה, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיג'ו 205

פיג'ו 205 (בצרפתית: Peugeot 205) הוא רכב צרפתי בגודל סופרמיני האצ'בק מתוצרת פיג'ו, אשר יוצר במספר גרסאות. ה-205 הושקה כמחליפת ה-104 בתחילת שנת 1983 ומיד זכתה להצלחה גדולה, שהפתיעה מאוד את הנהלת פיג'ו. המכונית נהנתה מעיצוב חיצוני צעיר והציעה התנהגות כביש טובה לצד נוחות נסיעה מצוינת. עם זאת המכונית ספגה ביקורת בשל אבזור הפנים הדל שלה וכן בשל מרווח הפנים המצומצם. כשנה לאחר השקתה הציגה פיג'ו את גרסת ה-GTi. זו הייתה הגרסה הספורטיבית של ה-205, שהוצגה במרכב 3 דלתות בלבד וקיבלה מספר עדכונים עיצוביים כמו פסי קישוט שחורים וקשתות מעל לבתי הגלגלים. ה-GTi שווקה תחילה עם מנוע 1,600 סמ"ק מסדרת מנועי ה-XU של פיג'ו, שצויד בהזרקת דלק והפיק 105 כוחות סוס. בסוף שנות ה-80 הציגה פיג'ו גרסת GTi חזקה יותר שצוידה במנוע בנפח 1,900 סמ"ק (גם הוא מסדרת ה-XU), שהפיק 130 כוחות סוס. גרסאות ה-GTi זכו לשבחים רבים מצד עיתונאות הרכב על התנהגות הכביש המצוינת שלהן וקידמו בצורה משמעותית את המכירות של שאר גרסאות הדגם. בסוף שנות ה-80 החליטה פיג'ו להחליף את המכונית בשתי מכוניות ולא להציג לה מחליפה ישירה - פיג'ו 106 שהוצגה בשנת 1991 כמחליפה הקטנה יותר ופיג'ו 306 שהוצגה בשנת 1993 כמחליפה הגדולה יותר. עם זאת ה-205 המשיכה לשמור על ביקוש גבוה בשוק למרות צמד המכוניות שהחליפו אותה ונשארה בייצור עד לשנת 1999. בסך הכל הייתה ה-205 סיפור הצלחה בעבור יצרנית הרכב הצרפתית ונחשבה במשך שנים לדגם הנמכר ביותר של פיג'ו בעולם (עד שנעקפה על ידי מחליפתה, פיג'ו 206). בישראל הרכב שווק בישראל בין השנים 1984 ל-1999 ושימש בחלק מהזמן כרכב שרות בצה"ל לקצינים בדרגות סגן-אלוף. לארץ הגיעו כל גרסאות המנוע של ה-205 למעט גרסאות הדיזל. בשנת 1984 זכתה ה- "פיג'ו 205" במקום השני, בתחרות מכונית השנה באירופה. במקום הראשון זכתה ה-פיאט אונו ובמקום השלישי זכתה ה-פולקסווגן גולף. מדיה וקבצים בנושא פיג'ו 205 בוויקישיתוף סקירה היסטורית - פיג'ו 205, מאת חן פרחי, באתר CarsForum. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוימה

נוימות היו סימני הצלילים במוזיקה המערבית של ימי הביניים המוקדמים, בטרם פיתוח התיווי המודרני. הצלילים נכתבו כסימנים מעל למזמורי תפילה נוצריים בצורה המזכירה מעט את טעמי המקרא. בהמשך נוספו שורות החמשה ומאוחר יותר גם סימני המפתח בדרך לשיטת התיווי הנהוגה כיום. מדיה וקבצים בנושא נוימה בוויקישיתוף נוימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניומה, דף שער בספרייה הלאומית H. Bewerunge, מאמר מקיף על נוימות כולל תמונות מתוך האנציקלופדיה הקתולית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.