laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיצוצייה

פיצוצייה היא חנות "מיני כלבו" המשלבת בין קיוסק ישראלי קלאסי לבין חנות נוחות בסגנון אמריקאי. פיצוציות כאלו מצויות בכל רחבי ישראל, וממוקמות בדרך כלל על צירי תנועה ורחובות ראשיים בערים. בפיצוצייה נמכרים על פי רוב מוצרים עמידים כגון פיצוחים, ממתקים, חטיפים, משקאות, עיתונים, סיגריות וצורכי עישון, משקאות חריפים (אלכוהול), וכן מוצרי מזון כגון חלב עמיד, עוגות, קפה וכדומה. פיצוציות רבות כוללת גם תחנות לוטו או טוטו. ייחודה של הפיצוציה הוא בפעילות מסביב לשעון, אם כי יש פיצוציות שעובדות רק בחלק מהיממה. המונח "פיצוצייה" לסוג זה של חנות נטבע על ידי דני קוגלביץ', שבסוף שנות השמונים פתח חנות בשם "הפיצוצייה" בתל אביב. קודם לכן נקראו חנויות דומות "קיוסק" או "פיצוחייה", בשל המתקן לממכר פיצוחים שתפס מקום מרכזי בקיוסקים אלה. בהמשך נפתחו סניפים נוספים של "הפיצוצייה" המקורית, וכן חנויות דומות תחת שמות ובעלות אחרים, אך השם "פיצוצייה" אומץ בסלנג הישראלי כמעין שם גנרי לחנויות מסוג זה. "הפיצוחיה" היא סדרת דוקו-דרמה בערוץ 8, שצולמה בסניף הפיצוצייה בתל אביב ועוקבת אחר שגרת הלילה בחנות והלקוחות הקבועים הפוקדים אותה. בעשור הראשון והעשור השני של המאה ה-21 החלה תופעה של הפצת סמים סינתטיים, שלא הופיעו בפקודת הסמים המסוכנים באמצעות הפיצוציות. סמים אלה זכו לכינוי "סמי פיצוציות", על שם דרך הפצתם, וזכו לפופולריות. בעקבות עליית התופעה הוצאו סמים אלה אל מחוץ לחוק. הקמת פיצוצייה, על פי החוק בישראל, דורשת קבלת רישיון עסק מהרשות המקומית, ורישיון ממשרד הבריאות. בנוסף ישנה הגבלה על שעות מכירת מוצרים מסוימים ובהם סיגריות ואלכוהול, בפרט לקטינים. חנות נוחות סם פיצוציות בלדד השוחי, מה פיצוצי ב"פיצוצייה"?, באתר כלכליסט, 1 בינואר 2015 ז'אן קלוד מקס, איך לפתוח קיוסק בישראל? צו רישוי עסקים (עסקים טעוני רישוי), תשע"ג-2013
מאדאם טוסו

מאדאם טוסו (באנגלית: "Madame Tussauds") היא רשת של מוזיאונים לבובות שעווה הקרויה על שם מארי טוסו. סניפה הראשי של הרשת נמצא בלונדון שבאנגליה. המוזיאונים ברשת זו מציגים אישים היסטוריים או אישים מפורסמים בכל תחום שהוא (מדינאים, בדרנים וכדומה), במטרה להמחיש כיצד נראו ומה עשו, בעזרת בובות השעווה המוצגות בהם. המוזיאון הראשון ברשת מאדאם טוסו הוקם על ידי מארי טוסו, שהייתה פסלת שעווה. תערוכת פסלי השעווה הראשונה נערכה בשנת 1770 בעיר פריז שבצרפת, ובה הוצגו פסליו של הרופא פיליפ קורטיוס. עקב הצלחתה הרבה והתגובות החיוביות של המבקרים הועברה התערוכה לפאלה רויאל בפריז ב-1776. בשנת 1782 נפתחה תערוכה נוספת בבולוור דו טמפל. אמה של טוסו הייתה סוכנת הבית בביתו של קורטיוס, והוא לימד את הבת את אמנות הפיסול בשעווה. טוסו יצרה את פסלה הראשון, פסל של וולטר, בשנת 1777. בעקבות פסל מוצלח זה ביקשו מפורסמים נוספים כי תפסל אותם ובהם בנג'מין פרנקלין וז'אן-ז'אק רוסו. לאחר מותו של קורטיוס ירשה טוסו את אוסף פסליו. בשנת 1792 עברה מארי טוסו לאנגליה עם אוסף הפסלים שלה. בשנת 1835 נפתח המוזיאון ברחוב בייקר ובשנת 1884 עבר למשכנו הנוכחי, בדרך מרילבון בלונדון. מוזיאון מאדאם טוסו נחשב לאטרקציה תיירותית גם כיום. פַסלי השעווה שלמדו את עבודתה של מארי טוסו ממשיכים לפסל דמויות עכשוויות, דבר המושך אנשים רבים למקום, להצטלם עם הדמויות. בעוד שבעבר פוסלו בעיקר פוליטיקאים ושחקנים ותיקים, בשנות האלפיים ניתן למצוא בין הדמויות המפוסלות ידוענים כגון בריטני ספירס, בראד פיט, אנג'לינה ג'ולי וחברי להקת הביטלס. מלבד הפסלים ישנו במוזיאון "חדר אימים", המציג בין היתר מסכות מוות של בני אצולה צרפתים שראשם נכרת בגיליוטינה, וכן פסלי פושעים ורוצחים. למוזיאון המצליח עשרים וחמישה סניפים ברחבי העולם. הבובות במוזיאונים השונים אינן זהות, ובכל מקום ניתן למצוא בובות המתאימות לרוח המקום, וכן בובות של ידוענים או פוליטיקאים מקומיים, שאין להן מקום במוזיאון במדינה אחרת. מאדאם טוסו הונג קונג מדיה וקבצים בנושא מאדאם טוסו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאדאם טוסו (באנגלית)
אריה ליאו אוליצקי

אריה ליאו אוֹלִיצְקי (Olitzki;‏ 4 ביוני 1898 – 1983) היה רופא ישראלי, פרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים וממניחי היסודות לתחומי הבקטריולוגיה והאפידמיולוגיה בישראל. חתן פרס ישראל למדעי הרפואה לשנת תשכ"ז (1967). אוליצקי נולד בשנת 1898 באלנשטיין שבפרוסיה המזרחית, הקיסרות הגרמנית. למד רפואה באוניברסיטאות ברסלאו וברלין, וב-1921 קיבל מהאחרונה תואר דוקטור לרפואה. בין השנים 1921–1923 היה אסיסטנט במכון להיגיינה בברסלאו. לאחר עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1924, ניהל את המעבדות הבקטריולוגיות בבית החולים "הדסה" בירושלים ובצפת. במקביל לעיסוקו בפרקטיקה, הצטרף בשנת 1928 לסגל האוניברסיטה העברית. בשנת 1944 מונה לראש המחלקה לבקטריולוגיה, בשנת 1949 קוּדם לדרגת פרופסור, ובשנים 1961–1965 היה דיקן הפקולטה לרפואה. תרומתו הנודעת כחוקר נגעה להישגו בחקר מחלת הצרעת. תחום עניינו העיקרי נגע לאפידמיולוגיה של מחלות מידבקות, בראשן מחלות המעיים טיפואיד ודיזנטריה. עם קום מדינת ישראל, סייע למשרד הבריאות בהקמת המערך לאפידמיולוגיה ובריאות הציבור. במהלך מלחמת העצמאות, ניהל אוליצקי את בדיקות המים בירושלים. אוליצקי כיהן כנשיא האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה. בשנים 1964 ו-1968 יצאו לאור שני כרכיו של ספרו, שחיבר יחד עם פרופ' נתן גרוסוביץ', "יסודות תורת החיידקים והחסינות". בשנת תשכ"ז-1967 זכה אוליצקי בפרס ישראל למדעי הרפואה. על שמו נקרא רחוב בבאר שבע. יסודות תורת החִסון, ירושלים: [חמו"ל], תרצ"ח. (מהדורה נוספת: דפוס א. פרידמן, ת"ש.) עם מ. שלובסקי [=מ. שילה], הסוגים השונים של גורמי טיפוס הבטן בישראל ובמזרח הקרוב וחשיבותם במחקר האפידמיולוגי, ירושלים: נדפס בהרשאת הממשלה בדפוס עזריאל, תש"ט. עם נתן גרוסוביץ, יסודות תורת החיידקים והחסינות, ירושלים: קרית-ספר, 1964–1968. (מהדורה נוספת: תשל"ג-1973.) 'אוליצקי, אריה (ליאו)', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 27–28. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אריה ליאו אוליצקי בוויקישיתוף אריה ליאו אוליצקי, באתר פינטרסט אריה ליאו אוליצקי, דף שער בספרייה הלאומית רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799, נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: אוליצקי, לאו פרופ', עמוד 85
ויגאן

האם התכוונתם ל... ויגאן (אנגליה) – עיר באנגליה במחוז מנצ'סטר רבתי, בעבר חלק מלנקשייר ויגאן (הפיליפינים) – עיר בפיליפינים, אתר מורשת עולמית לה ויגאן – עיר בצרפת ויגאן את'לטיק – קבוצת כדורגל אנגלית ויגן דרדריאן – זמר פופ ארמני-איראני ניל ויגאן (Wigan) – דיפלומט בריטי
מוזיאון טייט בריטניה

מוזיאון טייט בריטניה (באנגלית: Tate Britain) הוא חלק מגלריית טייט בלונדון, אנגליה, יחד עם מוזיאון טייט מודרן. במוזיאון, שנמצא באזור מילבנק של לונדון, מוצגות יצירות אמנות של אמנים בריטיים משנת 1500 ועד ימינו. בין השאר מוצגים בו ציורים של ויליאם בלייק, תומאס גיינסבורו, ויליאם הוגארת וכן אגף שלם שמוקדש ליצירותיו של טרנר. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון טייט בריטניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון טייט בריטניה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון טייט בריטניה (באנגלית) מוזיאון טייט בריטניה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא לונדון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסאי

אסאי (פורטוגזית: Açaí; שם מדעי: Euterpe oleracea) הוא דקל נפוץ בצמחייה הטרופית של אגן האמזונאס וסביבתו, ובעל חשיבות מרובה בכלכלה ובתזונה של תושבי האזור. פרי האסאי נאכל לעיתים כמעין סורבה. לדקל האסאי יש לרוב מספר גזעים היוצאים מנקודה אחת. עובי הגזע הוא 5 עד 10 ס"מ. האסאי צומח עד לגובה של כ-25 מטר; עצים שמגיעים לגובה זה קורסים ברוח. הכפות באורך של 80 ס"מ עד מטר אחד. הכפות מפורצות להרבה עלעלים ברוחב של כסנטימטר, המכופפים כלפי מטה. על כל גזע ניתן למצוא כ- 3-8 אשכולות פרי. על אותו עץ ניתן למצוא אשכולות בזמן הפריחה ואשכולות עם פרות בשלים. הפרי כדורי, בקוטר של כסנטימטר אחד, בצבע ירוק כאשר הוא בוסר, ומחליף את צבעו לסגול כהה כשהוא מבשיל. האסאי נותן פרי כל השנה, אבל עיקר התנובה היא בחודשי הקיץ (מאי עד אוקטובר). תפוצת דקל זה היא באזור יער האמזונאס (Mata amazonica), בעיקר בגדות הנחלים באזורים המוצפים בגאות (Várzeas). התפוצה כוללת את המדינות פארה, אמזונאס, אמאפה ומרניאו בברזיל, וכן את ונצואלה, קולומביה, גיאנה, פרו ואקוודור, וקוסטה ריקה. כ-90% מההכנסה מגידול אסאי מגיעה מהפרי. כ-10% נוספים מלבבות הדקל. מציפת הפרי מכינים עיסה. את העיסה אוכלים קרה כמו שהיא או בליווי סוכר, טפיוקה (תוצר מניהוט דמוי פירורים רכים) או פריניה ד'אגואה (תוצר מניהוט צהוב דמוי פירורי בורגול). מהעיסה מכינים גם גלידות וקינוחים נוספים. לאסאי פיגמנט סגול והוא עשיר במינרלים, ויטמינים: C, ויטמין A וסיבים תזונתיים, בפרי יש גם נוגדי חמצון פוליפנולים (כגון פלבנואידים) כמות גבוהה מאוד של נוגדי חמצון ולכן הוא כונה "פרי על" (super fruit). זרעי הפרי משמשים להכנת חרוזים לתכשיטים, ועלי העץ משמשים חומר גלם לגגות ולקליעת כובעים וסלים. הגזע משמש לבנייה של סוכות. מונה-וי מדיה וקבצים בנושא אסאי בוויקישיתוף אסאי, באתר ITIS (באנגלית) אסאי, באתר NCBI (באנגלית) אסאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אסאי, באתר Tropicos (באנגלית) אסאי, באתר GBIF (באנגלית) אסאי, באתר The Plant List (באנגלית) אסאי, באתר IPNI (באנגלית) אסאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "סגולות האסאי"- הרצאה של "העמותה לחקר האסאי" מה-22.10.2007. הרכב תזונתי באתר החקלאות האמריקאי אסאי - פרי העל החדש - כתבה משנת 2005
ביסקו הטורי

ביסקו הַטוֹרי (נולדה ב-30 באוגוסט 1975 במחוז סאיטאמה ביפן) היא אמנית מאנגה (מנגקה) יפנית. ניתן לסווג את מרבית עבודותיה כ"שוג'ו", מאנגה המיועדת לילדות או לנערות. הטורי עובדת בהוצאת הקוסנשה. עבודת המאנגה הראשונה של הטורי ביסוקי פורסמה במגזין לה לה בשנת 1999 והייתה סיפור קצר בן 40 עמודים. בשנת 2001 פרסמה לראשונה עבודה ארוכה במסגרת לה-לה. יצירה זו עסקה בנערה חולת לב, המעוניינת להינשך על ידי ערפד, על מנת להפוך לערפדית (בעלת חיי נצח) בעצמה. ב-2002 החלה לפרסם את הסדרה שהקנתה לה את פרסומה, Ouran High School Host Club, העוסקת בנערה אשר מצטרפת למועדון נערים אקסקלוסיבי בבית ספר יוקרתי. עד היום, נמכרו כמה מיליוני עותקים מספרי הסדרה, שמספר העמודים המצטבר שלהם עומד על מעל ל-1000. מאז אפריל 2006 מופקת גם סדרת אנימה על בסיס ספרי הסדרה. ביסקו הטורי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביסקו הטורי, ברשת החברתית Goodreads
אנטינומיה

בלוגיקה ובאפיסטמולוגיה, אנטינומיה (מיוונית: ἀντί, "אנטי" – נגד, νόμος, "נומוס" – חוק) היא סתירה פנימית שאינה ניתנת ליישוב בתוך המערכת הלוגית שבה נוצרה. הפילוסוף עמנואל קאנט הניח שכאשר החשיבה חורגת מגבולות הניסיון האפשרי היא עלולה להיקלע לאנטינומיות, כלומר תוצאות שהן רציונליות במידה שווה אך סותרות זו את זו. החשיבה אינה יכולה במצב כזה לשמש לקביעה של אמיתות, משום שהיא הופכת לטרנסצנדנטית. לדוגמה, סבר קאנט, מההנחה שליקום יש התחלה בזמן ניתן להגיע למסקנה שלא הייתה לו התחלה, ולהפך. דיון זה היה חלק מתוכניתו של קאנט לקבוע גבולות למדע ולחקירה הפילוסופית. ניתן גם לטעון שאנטינומיות אינן מצביעות על גבולות כוחה של החשיבה ההגיונית. זאת משום שהמסקנה כי יש גבול נובעת מהאנטינומיה באמצעות חשיבה הגיונית. לפיכך כל הגבלה על תקפותה של החשיבה ההגיונית מגבילה את המסקנה כי יש גבול לכוחה של החשיבה ההגיונית (זהו טיעון של התייחסות עצמית (self-reference), שהוא פתח ידוע לתוצאות פרדוקסליות). בקצרה, במונחי תקפותה של החשיבה ההגיונית כשלמות, אנטינומיות מבודדות את עצמן: הן כמו נקודות אי-רציפות הפזורות בשדה הלוגיקה, שאינן מעוררות ספק אלא ביחס לעצמן. גישה חסרת דאגות זו עומדת בסתירה לעיקרון המקובל בלוגיקה, לפיו מתוך סתירה ניתן להגיע לכל מסקנה אפשרית. בלוגיקה מתמטית אנטינומיות בפירוש אינן מבודדות את עצמן, הן נחשבות להרות אסון למערכת הפורמלית שבמסגרתה הן צצות (כמו השפעתו של הפרדוקס של ראסל על עבודתו של פרגה). פרדוקס המספרים המעניינים הפרדוקס של רישאר ספינת תסאוס פרדוקס הערימה עמנואל קאנט, ביקורת התבונה הטהורה, תרגם ש. ה. ברגמן, הוצאת מוסד ביאליק, 1954 (עמ' 216–218, 428-432 במקור). אי"י פוזננסקי, "על יסודות המתמטיקה", נספח לספר הגיון לשון ושיטה מאת יהושע בר-הלל, ספרית פועלים, 1970. אנטינומיה, באתר אנציקלופדיה למתמטיקה (באנגלית) אנטינומיה, דף שער בספרייה הלאומית
ישראל הימן

ישראל הימן (1919 – 5 ביוני 2011) היה רופא ילדים ישראלי, יליד ארצות הברית, שכיהן כפרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. הימן נולד בדטרויט (ארצות הברית) ב-1919, ובשנת 1930 ועלה לארץ ישראל עם משפחתו, אשר התיישבה בראשון לציון. לאחר סיום לימודי בית הספר היסודי בראשון לציון עבר ללמוד ב"גימנסיה הרצליה" בתל אביב וסיים במחזור כ"ה במגמה ריאלית-חקלאית. את לימודי הרפואה עשה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ועם סיום לימודיו בשנת 1944 החל התמחותו ברפואת ילדים אצל פרופסור לודוויג פרדיננד מאייר במחלקת הילדים של בית חולים הדסה בתל אביב. בשנת 1947 התנדב לשמש רופא ילדים במחנות העולים בנתניה, שם טיפל בין השאר בשארית הפליטה ובעולים מארצות ערב. במלחמת העצמאות שירת כאחראי המחלקות הפנימיות בבתי חולים שדה, תחילה באזור כפר גלעדי ואחר כך בכפר בילו וסראפנד (כיום צריפין). בשנת 1950 נתמנה יועץ לרפואת ילדים ביישובי העולים בנגב, וזאת במקביל לעבודתו בבית חולים הדסה, שם שימש מנהל מחלקת ילדים ג'. עם סגירת המחלקה נתמנה מנהל מרפאות החוץ של בית החולים, תפקיד אותו מילא עד פרישתו. במשך שנים רבות היה רופא הילדים הראשי של עיריית תל אביב וניהל רפואית את התחנות לאם ולילד (טיפת חלב) בין השנים 1969 ל-1985. בשנת 1971 מונה הימן ליועץ הפדיאטרי למחלקת כירורגיית ילדים, שבניהולו של הפרופ' משה סולובייצ'יק שנפתחה בבית החולים איכילוב פרופ' הימן שימש בשנים 1960–1961 המזכיר המדעי של ההסתדרות הרפואית ובשנים 1966–1967 היה יו"ר סניף תל אביב של איגוד רופאי הילדים. הימן הוא ממייסדי החברה הישראלית לרפואת ילדים קלינית (חיפ"ק) ושימש יושב ראש החברה בשתי קדנציות. פועלו זכה להערכה רבה והוא הוכתר "יקיר חיפ"ק" לשנת 1996. היה ממניחי יסודות הרפואה הציבורית וממייסדי החברה הישראלית לרפואת ילדים אמבולטורית בישראל (חיפ"א) אשר העניקה לו בשנת 2010 תואר יקיר חיפ"א על פועלו למען רפואת הילדים הראשונית והאמבולטורית בישראל. במסגרת מינויו האקדמיים נתמנה פרופסור חבר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, היה בין מייסדי הקתדרה ללימודי ההמשך ברפואת ילדים וריכז את החוג עם הקמתו. במשך שנים היה פרופ' הימן היה רופא הילדים בעל הפרקטיקה הפרטית הגדולה ביותר באזור המרכז והיה במקביל אחראי מחלקת הילודים של בית היולדות הפרטי הגדול במדינה, בית חולים אסותא. בין אותות ההוקרה שקיבל בחייו - חתן אות המופת לרופא 1992 מטעם האגודה לרפואה ומשפט בישראל, חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 1995 ויקיר העיר תל אביב יפו בשנת 2004. בניו: הפרופ' שמואל הימן - מנהל מחלקה פנימית בבית החולים הדסה הר הצופים, הפרופ' אהוד הימן - לשעבר דיקאן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב, ואלי הימן- פסיכואנליטיקאי, פסיכותרפיסט, עו"ס וקרימינולוג קליני. מרכז רפואי עירוני ממשלתי ביה"ח ע"ש איכילוב, ביה"ח "הדסה", בית היולדות ע"ש אשרמן, ת"א יפו, "ספר השנה 1971-1972", הוצאת המחלקה ליחסי ציבור של בתי החולים העירוניים-ממשלתיים, העורך: אריה תורג'מן, עמ' 96
ההשתנות

ההִישתָנוּת הייתה, על פי הנצרות, אירוע מכונן בחייו של ישו ובנסים שהתרחשו סביבו, מאורע המדווח בשלוש הבשורות הסינופטיות (הבשורה על-פי מתי, הבשורה על-פי מרקוס והבשורה על-פי לוקאס) שבמהלכו השתנה ישו על פסגתו של הר. על פי המסורת הנוצרית, ההשתנות הציבה את ישו על יד משה ואליהו שעמם הוא נראה מדבר, ואישרה שוב את מעמדו כבן האלוהים, כפי שאושר על ידי בת קול שנשמעה במהלך האירוע. שלוש הבשורות הסינופטיות אינן מזהות את ההר שעליו התרחש האירוע בשמו, והוא זוהה לראשונה כהר תבור במאה ה-5. וכך באו הדברים לידי ביטוי בבשורה על-פי מתי: "ומקץ ששת ימים לקח לו ישוע את-פטרוס ואת-יעקב ואת-יוחנן אחיו ויעלם בדד על-הר גבוה; וישתנה לעינהם ויזהירו פניו כשמש ובגדיו כאור הלבינו; והנה נראו אליהם משה ואליהו והם מדברים איתו; ויען פטרוס ויאמר אל-ישוע אדוני טוב לנו להיות פה אם-טוב בעיניך נעשה פה שלוש סוכות לך אחת ולמשה אחת ולאליהו אחת; עודנו מדבר והנה ענן-אור הצל עליהם והנה-קול מתוך הענן אומר זה-בני ידידי אשר רציתי בו אליו תשמעון; ויהיה כשמוע התלמידים ויפלו על פניהם ויראו מאוד; ויגש ישוע ויגע-בם ויאמר קומו אל-תיראו; וישאו עינהם ולא יראו איש בלתי ישוע לבדו; וברדתם מן-ההר צוה עליהם ישוע לאמור לא תגידו לאיש את-דבר המראה עד אם-קם בן-האדם מעם המתים" (הבשורה על-פי מתי, י"ז, 1-9). כפי שקורה פעמים רבות בברית החדשה מתואר האירוע אגב מספר שינויים בבשורות האחרות. בבשורה על-פי מרקוס לא נזכר כלל כי פניו של ישו זהרו, ותחת זאת כתוב כי: "ויזהירו בגדיו ויהיו לבנים מאוד כשלג אשר לא יוכל כובס בארץ להלבין כמותם" (הבשורה על-פי מרקוס, ט' 3). בבשורה על-פי לוקס מופיע נוסח שונה מעט לרקע לאירוע עצמו: "ויהי כשמונה ימים אחרי הדברים האלה ויקח אליו את-פטרוס ואת-יוחנן ואת-יעקב ויעל אל-ההר להתפלל שם" (הבשורה על-פי לוקס, ט' 28). הבשורה על-פי מתי והבשורה על-פי מרקוס מציינות כי מיד לאחר האירוע שאלו השליחים את ישו אודות בואו העתידי של אליהו, אולם הבשורה על-פי מרקוס מוסיפה כי השליחים אף הוסיפו ושאלו כדלקמן: "וישמרו את-הדבר בלבבם וידרשו לדעת התקומה מן המתים מה-היא" (הבשורה על-פי מרקוס, ט', 10). אף שרוח הקודש לא נזכרה מפורשות בתיאורי הסינופטים, הכנסייה פרשה כי היא נכחה באירוע בדמות "ענן-האור", וההשתנות מתוארת, אם כן, כמעמד בו נכחו כל ישויות השילוש הקדוש – האל האב בדמות בת קול, הבן, ורוח הקודש. החג צוין על ידי הכנסייה הנסטוריאנית כבר בסוף המאה ה-5, ונחוג גם בסוריה במאה ה-7. בכנסייה הקתולית נחוג חג ההשתנות ב-6 באוגוסט, שכן לפי המסורת התרחשה ההשתנות 40 יום לפני הצליבה, וזו צוינה במזרח בחג הצלב ב-14 בספטמבר. הנצרות המערבית החלה לציין את החג במחצית המאה ה-9 וזה התפשט במאות הבאות והונהג גם ברומא במאה ה-12. ב-1457 הנהיג האפיפיור קליקסטוס השלישי את החג באופן רשמי, כאות תודה על הניצחון על העות'מאנים במצור על בלגרד ב-6 באוגוסט 1456. בכנסייה האורתודוקסית נחשב חג ההישתנות לאחד מ-12 החגים החשובים בשנה הליטורגית ונחגג ביום 6 באוגוסט (או 19 באוגוסט לפי הלוח הגרגוריאני). לפי המסורת מביאים ענבים לכנסייה, או תפוחים או כל פרי אחר אם לא ניתן להביא ענבים, ונערכת "ברכת הפרי הראשון" של השנה. החג קשור לא רק לישו, אלא לשילוש הקדוש כולו, שכן האל דיבר במהלכו מהשמיים ורוח הקודש הייתה גם היא נוכחת בדמות ענן. אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 153–158, מסת"ב 978-965-566-137-8 מדיה וקבצים בנושא ההשתנות בוויקישיתוף
ג'יי קיי

האם התכוונתם ל... ג'יי קיי רולינג – סופרת בריטית שידועה בזכות סדרת הספרים הארי פוטר ג'ייסון קיי – מוזיקאי פאנק בריטי
טומסק (מחוז)

מחוז טומסק (ברוסית: Томская область, בתעתיק: טומסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הסיבירי. המחוז הוקם ב-13 באוגוסט 1944. נכון לינואר 2024 מתגוררים במחוז 1,043,385 תושבים. ההתיישבות רוסית באזור החלה במאה ה-16. העיר טומסק הוקמה בשנת 1604. בחנינה מנהלית האזור היה חלק יחידה מנהלית עם מרכזה בטובולסק. בשנת 1804 הוקמה גוברניית טומסק. בשנת 1878 בטומסק נפתחו מוסדות להשכלה גבוהה לראשונה באזור מזרחית לנהר וולגה. העברת דרך המחוז של הרכבת הטראנס-סיבירית תרמה לפיתוח האזור. בשנת 1918 האזור עבר לשליטה של הצבא הלבן ורק בשנת 1920 האזור עבר לשליטה של הממשל הסובייטי. עד לשנת 1944 האזור היה חלק של יחידות מנהליות שונות. בשנת 1944 הוקם מחוז טומסק. בעקבות הקמת בשטח המחוז מחנות גולאג רבות אוכלוסיית המחוז גדלה באופן משמעותי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 באזור הוקמו מספר מתקנים של פרויקט הגרעין הסובייטי. משנת 1963 במשך כ-20 שנים ראש סניף המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות היה יגור ליגצ'וב והוא תרם רבות לפיתוח האזור. הרשות המחוקקת הינה "הדומה המחוקקת של מחוז טומסק" שכוללת 42 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2022 לתפקיד נבחר ולדימיר מזור. מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-16 ראיונים ו-4 ערים בעלי חשיבות מחוזית. בנוסף לכך קיימת עיר סגורה סברסק (בעבר טומסק-7) בה ממקום מפעל לייצור מרכיבים של פצצות גרעיניות. נכון לינואר 2024 מתגוררים במחוז 1,043,385 תושבים. היקף אוכלוסייה יציב החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. כ-73% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה – טומסק – מתגוררים כ-500 אלף תושבים. האוכלוסייה המקורית של האזור היא טטרית. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-76% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים כ-1.1% והטטרים כ-1.6%. בעקבות העברת גרמנים מחלקים אחרים של ברית המועצות לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה בשנת 1959 במחוז התגוררו 21 אלף גרמנים (כ-2.8% מכלל אוכלוסייה) בשנת 2021 התגוררו כ-4 אלף גרמנים. בשנת 1959 במחוז התגוררו מעל ל-3 אלף יהודים, בשנת 2021 היו 344 יהודים בלבד. יהודים החלו להתיישב בטומסק בתחילת המאה ה-18, בעיר היו שלושה בתי כנסת, וגם כיום פועלת קהילה יהודית. בשטח המחוז ישנם שדות נפט וגז טבעי רבים. בנוסף לכך, קיימים מרבצים גדולים של ברזל. בשנות ה-50 הוקם מפעל לייצור פלוטונים שטחים משמעותיים של המחוז מכוסים ביערות. דרך שטחי המחוז עוברת מסילת ברזל של הרכבת הטראנס-סיבירית. כביש ארצי R-255 "סיביר" נובוסיבירסק-אירקוטסק עובר דרך העיר טומסק. נמל התעופה של טומסק קיבל מעמד בין-לאומי בשנת 2013. דרך נמלים בנהרות המחוז במבוצעת אספקת סחורות לאזורים צפוניים של סיביר. מדיה וקבצים בנושא טומסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טומסק (ברוסית) אתר הקהילה היהודית בטומסק טומסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אישה מתרחצת באמבט

"אישה רוחצת באמבט" או "האמבט" הוא שמו של ציור פסטל שיצר הצייר האימפרסיוניסטי אדגר דגה בשנת 1886. הציור מציג אישה עירומה, מתכופפת בתוך אמבט מתכת ומקרצפת את עורפה בספוג. נקודת המבט של הציור היא מלמעלה. בעזרת אמצעי זה נוצרת האחדה בציור והדמות הופכת למעין "טבע דומם". נקודת המבט הגבוהה גם יוצרת שטיחות בתיאור החלל. סממן אימפרסיוניסטי בולט בציור הוא אופן הטיפול באור ובצבע. הציור מדגיש את האור המצויר המגיע מחוץ לקומפוזיציה. הנחת צבע הפסטל בעזרת גירים מחדדת את אופן נפילת האור ותורמת לתחושה של חושניות של פני השטח. מדיה וקבצים בנושא אישה מתרחצת באמבט בוויקישיתוף
אזובמאש מריופול

מועדון הכדורסל אזובמאש מריופול היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר מריופול, המתמודדת בליגת המשנה האוקראינית. האולם הביתי של המועדון הוא היכל אזובמאש המסוגל להכיל כ-3,000 מקומות ישיבה. המועדון נוסד בשנת 1990 ומשתתף בסופרליגה מאז עונת 1998/99. המועדון מפעיל בנוסף לקבוצת בוגרים, גם קבוצות קדטים. המועדון כיום נחשב לאחד מהמועדונים המובילים במדינתו, יחד עם מועדון הכדורסל קייב, חימיק יוז'ני, בודיוולניק קייב ובי.סי. דונצק. הקבוצה זכתה בגביע הכינוס של פיב"א בשנת 2003 (לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת באייר לברקוזן), אשר נחשב להישג השיא של המועדון ביחד עם העפלתו לגמר היורוצ'לנג' בשנת 2007, אשר באותו גמר המועדון הפסיד לז'ירונה. בעבר שיחקו במועדון הכדורסלנים הישראלים, ליאור ליובין ומשה מזרחי. בשנת 2014 הקבוצה פורקה אך הוקמה מחדש ב-2015 והיא מתמודדת בליגת המשנה האוקראינית. הסופרליגה האוקראינית (7): 2003, 2004, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 הגביע האוקראיני (5): 2002, 2003, 2006, 2008, 2009 גביע הכינוס של פיב"א (1): 2003 מדיה וקבצים בנושא אזובמאש מריופול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אזובמאש מריופול
אולימפיה ליובליאנה

האם התכוונתם ל... כדורגל אולימפיה ליובליאנה (כדורגל, 1945) – מועדון כדורגל מהעיר ליובליאנה שנוסד בשנת 1945 ופורק בשנת 2005. אולימפיה ליובליאנה (כדורגל, 2005) – מועדון כדורגל מהעיר ליובליאנה שנוסד בשנת 2005. כדורסל אולימפיה ליובליאנה (כדורסל) – מועדון כדורסל לשעבר מהעיר ליובליאנה. צדביטה אולימפיה – מועדון כדורסל מהעיר ליובליאנה, מיזוג של אולימפיה ליובליאנה וצדביטה זאגרב.
מכסחת דשא

מכסחת דשא היא כלי גינון מודרני לטיפול ולעיצוב מדשאות בבתים פרטיים ובשטחי מדשאות קטנים. המכסחות מתחלקות לשני סוגים: מכסחת חשמלית - מופעלת על ידי אנרגיית חשמל, מנוע חשמלי מסובב להבים שחותכים את הדשא. מכסחת מכנית - מנוע בנזין או דיזל מסובב להבים וקוצץ את הדשא. מכסחת הדשא שונה במהותה מטרקטורון כיסוח מאחר שהיא מופעלת בדחיפה בכוח גופו של המפעיל. קיימות מספר חברות בולטות בתחום המכסחות: הונדה, דיקסון, גראסהופר מיורי ועוד. מכסחת הדשא הומצאה בשנת 1830 על ידי אדווין בירד באדינג מסטראוד, גלוסטרשייר, אנגליה. המכסחת של באדינג תוכננה בעיקר לחתוך את הדשא במגרשי ספורט ובגנים נרחבים, כחלופה מעולה לחרמש, וקיבלה פטנט בריטי ב-31 באוגוסט 1830. מכסחות רוטריות יכולות לזרוק פסולת במהירות ובאנרגיה קיצונית. בנוסף, הלהבים של מכסחת דחיפה בעלת כוח עצמי (בנזין או חשמלי) עלולים לפגוע במשתמש רשלני או לא קשוב; כתוצאה מכך, רבים מגיעים עם מתג מת כדי לנטרל מיד את סיבוב הלהב כאשר המשתמש אינו אוחז יותר בידית. בארצות הברית, למעלה מ-12,000 איש בשנה מאושפזים כתוצאה מתאונות מכסחות דשא. בשנת 2016, 86,000 מבוגרים ו-4,500 ילדים אושפזו לחדר המיון עקב פציעות מכסחת דשא. את הרוב המכריע של הפציעות הללו ניתן למנוע על ידי נועלת נעלי מגן בעת כיסוח. האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים ממליצה שילדים יהיו בני 12 לפחות לפני שהם יורשו להשתמש במכסחת דשא שעומדת מאחוריהם ולפחות מגיל 16 לפני השימוש במכסחת רכיבה ושהם "לא יפעילו מכסחות דשא עד שיש להם הציג את הרמות הנחוצות של שיפוט, כוח, קואורדינציה ובגרות". אנשים המשתמשים במכסחת צריכים להרכיב הנעלה כבדה, מיגון עיניים ומגן שמיעה במקרה של מכסחות המונעות על ידי מנוע. מחקר משנת 2001 הראה כי מכסחות מסוימות מייצרות את אותה כמות זיהום (פליטות שאינן דו־תחמוצת הפחמן) בשעה אחת כמו נהיגה ברכב מדגם 1992 לאורך 1,050 ק"מ. הערכה אחרת קובעת את כמות הזיהום ממכסחת דשא בכמות פי ארבעה מכמות המכונית, לשעה, למרות שדוח זה אינו זמין עוד. החל משנת 2011, הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית קבעה תקנים לפליטות של ציוד מדשאות ומצפה להפחתה של לפחות 35 אחוזים. מכסחות דשא המונעות בגז מייצרות פליטת גזי חממה. מומלץ להשתמש במינימום התחזוקה של ניהול דשא עם מיחזור גזם, ומינימום השקיה וכיסוח, כדי למתן את השפעות ההתחממות הגלובלית ממערכת עשב דשא עירונית. מכסחות דשא המונעות באמצעות סוללות מציעות חלופות נקיות יותר לצרכנים על ידי הפקת פליטות אפס, יעילות יותר וביטול סיכונים של בנזין שנשפך. מכסחות דשא המונעות בגז אינן מוסדרות בעלות טכנולוגיה ללכידת פליטות. Mower History | The Old Lawnmower Club, oldlawnmowerclub.co.uk Espacenet - Bibliographic data, worldwide.espacenet.com A. B. C. News, Lawn Mower Injury Alert: What You Need to Know, ABC News (באנגלית) Lawn Mower Injuries in Children - OrthoInfo - AAOS, www.orthoinfo.org Mowing the Lawn is Not Child's Play, web.archive.org, ‏2008-05-17 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.