laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוקשיצה

דוקשיצה או דוקשיץ (בבלארוסית: Докшыцы, דוקשיצי; בפולנית: Dokszyce; ביידיש: דאקשיץ) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. דוקשיצה נזכרת לראשונה בשנת 1407, עת השתייכה לדוכסות הגדולה של ליטא. במהלך מלחמת ליבוניה הפך אזור העיירה לאחד ממעוזיו העיקריים של סטפאן באטורי. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1795 קיבל מעמד עירוני. בשנת 1921 נכלל היישוב במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כיהן הרה״ג מרדכי יעקב גאלינקין כרבה הראשי של העיר. בין מלחמות העולם חיו בדוקשיצה כ-4,000 יהודים, שהיוו את רוב אוכלוסיית העיירה. פעלו בה מוסדות דת ותרבות, תנועות נוער ציוניות, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בראשות הרב יהושע ליין ובית ספר עברי מרשת תרבות. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, הולאמו בה עסקים פרטיים, ומספר יהודים עשירים הוגלו ממנה לעומק ברית המועצות. ב-9 ביולי 1941 נכנסו לעיירה הנאצים והחלו בביצוע מעשי שוד, התעללות ורצח ביהודים, תוך הרס בית העלמין היהודי ושריפת ספרי התורה של בתי הכנסת בעיירה. תוך זמן קצר הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה וחובת ענידת טלאי צהוב. בד בבד מונה בעיירה יודנרט, בראשות יעקב בוטוויניק, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים לעבודות כפייה ולהעביר להם תשלומי כופר. בספטמבר 1941 הוצאו להורג בעיירה כמה יהודים שהואשמו בקומוניזם. ב-30 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו מגודר שהוקם בה, בו שררו תנאי מחיה קשים אשר הפילו חללים רבים. מעת לעת הוצאו להורג יהודים מהגטו, ובמקרה אחד הוצאו להורג 65 יהודים בחג הפסח. באפריל 1942 שולחו מאות צעירים מהגטו למחנה עבודה בגלמבוקיה. בתקופה זו הוקם בגטו ארגון מחתרתי, בראשות יוסף שפירא. במאי 1942 בוצעה בגטו אקציה, בה נרצחו בבית העלמין היהודי כ-400 איש. לאחר מכן צומצם שטח הגטו והתפשטו בו המגפות. באקציה נוספת שהחלה ב-29 במאי 1942 רוכזו כ-2,650 היהודים שנותרו בגטו, ונרצחו כולם מחוץ לעיירה בידי אנשי ס"ד. במהלך האקציה נמלטו כ-250 יהודים ליערות וחלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים. מדיה וקבצים בנושא דוקשיצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דוקשיצה ספר יזכור לקהילת דוקשיצה, בספריית העיר ניו יורק דוקשיצה (Dokszyce), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "דוקשיצה", באתר השטעטל הווירטואלי "דוקשיצה", באתר JewishGen (באנגלית) מוניקה טומקייביץ' ומרטין דין, דוקשיצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1177–1179), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) דאקשיץ (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
אוסטרודה

אוסטרודה (בפולנית: Ostróda; בגרמנית: Osterode; בפרוסית: Austrāti) היא עיר בצפון-מזרח פולין בפרובינציית ורמיה-מזוריה. ב-1270 המסדר הטבטוני החל להקים במקום יישוב ראשוני כדי ליישב כאן מתיישבים גרמנים ומזורים. במאה ה-14 במקום הוקם מבצר עשוי אבן. לאחר קרב גרונוולד ב-1410 קלאוס פון דורינגן כבש את מבצר אוסטרודה ומסר את העיירה לידיו של מלך פולין, ולדיסלב השני יגיילו. במהלך מלחמת שלוש-עשרה השנים (1454 - 1466) העיר עברה מיד ליד. בין 1525 לבין השנה 1701 העיר הייתה חלק מדוכסות פרוסיה, ומ-1701 חלק מממלכת פרוסיה. עם איחוד גרמניה של -1871 העיר הפכה לחלק מגרמניה המאוחדת. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. גרמניה אוסטרודה אם הארץ, גרמניה רוסיה ניימן, רוסיה ליטא שילוטה, ליטא ליטא טאורגה, ליטא מדיה וקבצים בנושא אוסטרודה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוסטרודה (בפולנית) Ostróda Online (בפולנית) "אוסטרודה", באתר JewishGen (באנגלית) "אוסטרודה", באתר השטעטל הווירטואלי
רודני סטאקי

רודני נורבל סטאקי (באנגלית: Rodney Norvell Stuckey; נולד ב-21 באפריל 1986) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2007–2017. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 12.6 נקודות, 3.6 אסיסטים ו-2.9 ריבאונדים למשחק. סטאקי נולד וגדל בעיר סיאטל שבוושינגטון, ולמד בתיכון "קנטווד" שבעיר קובינגטון הסמוכה. לאחר לימודיו התיכוניים בחר סטאקי להישאר בקרבת משפחתו וללמוד באוניברסיטת מזרח וושינגטון. כבר בעונת הפרשמן הציג סטאקי ממוצעים מרשימים במיוחד של 24.2 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 4.1 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק. בעונתו השנייה המשיך לגלות יכולת גבוהה כשקלע 24.6 נקודות (שביעי בליגת המכללות) וחילק 5.5 אסיסטים למשחק. בסיום עונת 2006/2007 בחר סטאקי לוותר על המשך לימודיו האקדמיים ולהירשם לדראפט ה-NBA. ב-11 בינואר 2009 העלתה קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מזרח וושינגטון את גופייתו של סטאקי, עם המספר "3", לתקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו לקבוצה. סטאקי נבחר בבחירה ה-15 בדראפט 2007 על ידי קבוצת דטרויט פיסטונס. אחרי שהציג יכולת מצוינת בליגת הקיץ, עם 32.1 נקודות ו-9.1 אסיסטים למשחק, שבר סטאקי את ידו במשחק טרום העונה האחרון ונאלץ להחמיץ את החודשיים הראשונים של עונת הרוקי שלו. ב-57 המשחקים בהם שותף בעונתו הראשונה הציג סטאקי יכולת בינונית כשקלע 7.6 נקודות למשחק. על אף תרומתו הצנועה, נבחר סטאקי בסיום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בעונתו השנייה בליגה, עם הגעתו לקבוצה של אלן אייברסון במקומו של צ'אנסי בילאפס, שיפר סטאקי את משחקו והפך לשחקן חמישייה קבוע. לאורך העונה שימש סטאקי כרכז הקבוצה, לצידו של אייברסון, והעמיד ממוצעים של 13.4 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק. ב-28 בדצמבר 2008 קלע סטאקי שיא קריירה של 40 נקודות בניצחון קבוצתו על שיקגו בולס. במהלך סוף שבוע האולסטאר של אותה עונה נבחר סטאקי להשתתף במשחק הכוכבים העולים כשחקן קבוצת ה"סופמורס" (שחקני השנה השנייה), ובמשחק עצמו קלע 12 נקודות וחילק 9 אסיסטים. במשך חמש העונות הבאות המשיך סטאקי להציג יכולת יציבה במדי הפיסטונס, כשהוא מתנדנד בין החמישייה הפותחת לזו השנייה. ממוצעיו לאורך שבע עונותיו בדטרויט עומדים על 13.4 נקודות ו-3.9 אסיסטים למשחק. ב-21 ביולי 2014 חתם סטאקי על חוזה לעונה אחת באינדיאנה פייסרס, עבור כ-1.2 מיליון דולר, ובסיום אותה עונה האריך את חוזהו בקבוצה ל-3 עונות נוספות עבור 21 מיליון דולר. לקראת סיום עונת 2016/2017, ב-29 במרץ 2017, שחררה אינדיאנה את סטאקי מהקבוצה והחתימה במקומו את הקלע לאנס סטיבנסון. בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד מדיה וקבצים בנושא רודני סטאקי בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN סטטיסטיקות הקריירה של סטאקי ב-NBA, באתר basketball-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 2007, באתר nba.com דוח המשחק של דטרויט מול שיקגו, באתר basketball-reference.com משחק הכוכבים העולים 2009, באתר basketball-reference.com סטאקי חותם על חוזה באינדיאנה, באתר nba.com,‏ 21 ביולי 2014 סטאקי חותם על הארכת חוזה באינדיאנה, באתר realgm.com,‏ 5 ביולי 2015 סוגר מעגל: סטיבנסון סיכם את תנאיו בפייסרס, באתר ערוץ הספורט, 29 במרץ 2017
דרויה

דרויה (בבלארוסית: Друя, בפולנית: Druja) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, על גדת נהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. האזכור הראשון לעיירה הוא משנת 1386, ובמרוצת השנים הייתה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1630 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בשטחי האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בדרויה כ-3,000 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, ישיבה ותנועות נוער ציוניות. בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, ועסקים פרטיים בה הולאמו. בסוף יוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר שהופצצה ממטוסים. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חיוב בעבודות כפייה מגיל 12 ותשלום סכומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה. בד בבד מונה בעיירה יודנרט, ומעת לעת הוציאו הגרמנים להורג יהודים מהעיירה. באפריל 1942 רוכזו יהודי העיירה בשני גטאות שהוקמו בה, האחד ל"כשירים לעבודה", והשני לכל היתר. בסוף יוני-תחילת יולי 1942 נערכה בגטאות אלו אקציה, במהלכה גילו היהודים התנגדות, והציתו את בתיהם. לאחר דיכוי ההתנגדות, נרצחו בבית העלמין היהודי בעיירה כ-1,100 יושבי הגטו, וכן 125 יהודים מהיישוב הסמוך לאונופול. בזמן האקציה הצליחו להימלט מהעיירה כ-200 יהודים, וחלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים. שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: פולין, כרך שמיני: מחוזות וילנה-ביאליסטוק-נובוגרודק, עמ' 267–270 (הערך נכתב בידי רחל גרוסבאום-פסטרנק). מדיה וקבצים בנושא דרויה בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת דרויה, בספריית העיר ניו יורק דרויה (Druja), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "דרויה", באתר השטעטל הווירטואלי "דרויה", באתר JewishGen (באנגלית) מוניקה טומקייביץ', דרויה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1180–1182), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) דרויה, באתר איגוד יוצאי וילנה והסביבה בישראל דרויה (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
לאה פילובסקי

לאה פילובסקי (נולדה ב-13 בינואר 1970) היא משוררת ישראלית. פילובסקי נולדה בבית חילוני בירושלים, לאם היסטוריונית ואב מורה ליידיש, ובילדותה עברה לקריית ביאליק. היא בעלת תואר ראשון בספרות עברית, תואר שני בסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים וכן בעלת תעודת הוראה בתחום החינוך המיוחד ממכללת גורדון. פילובסקי מתגוררת בקריית חיים, ומאז 1998 חיה, לטענתה, כדתיה, אך אינה מגדירה עצמה כחוזרת בתשובה. פילובסקי היא בוגרת המחזור הראשון של כיתת השירה בהליקון ושיריה ראו אור בכתבי עת רבים, ביניהם הליקון, שבו, עכשיו, מאזנים והמוסך. שיריה אוטוביוגרפיים ברובם ועוסקים בין השאר בנושאי דת ואמונה, קשיים נפשיים, זוגיות וגירושין, וארס פואטיקה. בשנת 2009, לאחר 18 שנות פרסום בכתבי עת, יצא ספר הביכורים שלה "אמנות זה" בהוצאת פרדס, במסגרת הסדרה לשירה "כבר" בעריכת ליאת קפלן. ספר זה גם זיכה אותה בפרס טבע לשירה לשנת 2010 במסגרת פסטיבל מטולה לשירה ובפרס הליקון על שם רמי דיצני לשנת 2013. בשנת 2013 יצא ספרה השני "מקשיב גם לי דווקא עכשיו" בהוצאת קשב לשירה. הספר זכה לשבחי המבקרים וזיכה אותה בפרס רמת גן לספרות לשנת 2015. פילובסקי זכתה בפרס היצירה מקרן ראש-הממשלה ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ז 2017. פילובסקי גרושה. שי חורב, לאה פילובסקי, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 286, 2018. לאה פילובסקי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" לאה פילובסקי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה שירי לב-ארי, ממעמקים קראתיך, באתר ynet, 2 ביולי 2010 עינב שיף‏, פרס טבע לשירה הוענק ללאה פילובסקי, באתר וואלה, 21 במאי 2010 מיה סלע, לאה פילובסקי ואוהד ובר זכו בפרס הליקון, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2013 נסים קלדרון, קריאת השירה של לאה פילובסקי, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2013 אלי הירש, לאה פילובסקי, מקשיב גם לי דווקא עכשיו, באתר אלי הירש קורא שירה, פורסם במקור במדור הספרות של ידיעות אחרונות, מוסף 7 לילות, ב-11 באוקטובר 2013 הוכרזו הזוכים בפרס רמת גן לעידוד הספרות העברית תשע"ה 2015, באתר עיריית רמת גן, ‏20 ביולי 2015 (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרז'ניה

דרז'ניה (באוקראינית: Деражня; בפולנית: Dzierażnia) היא עיר קטנה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, על גדות נהר וובק (Vovk), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. דרז'ניה נוסדה בשנת 1431. במהלך המאה ה-16 הותקף היישוב בידי הטטרים, ובמהלך המאה ה-17 הותקף בידי הקוזקים של חמלניצקי. בשנת 1672 נכבש היישוב בידי האימפריה העות'מאנית, וכעבור 10 שנים שוחרר בידי יאן סובייסקי. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1792 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית. עם הקמת תחנת רכבת בעיר בסוף המאה ה-19 הואץ פיתוחה. תיעוד לישיבת יהודים בדרז'ניה קיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-18, ומהמחצית הראשונה של המאה ה-19 הוקמו סביב העיר מספר מושבות חקלאיות יהודיות. בשנת 1897 נמנו בעיר 5,230 יהודים, מתוך 6,118 תושבים. בין מלחמות העולם נמנו בדרז'ניה 2,650 יהודים, כ-40% מתושביה. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה בוצעו ביהודי העיר מספר פוגרומים. בתקופה הסובייטית פעלו בעיר מועצה יהודית ובית ספר יידי. ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ויהודיה רוכזו בגטו שהוקף בגדר תיל, וחויבו לענוד טלאי צהוב. כ-500 יהודים מהגטו הועברו ממנו כעבור זמן מה, ובד בבד הובאו אל הגטו יהודים מיישובים סמוכים. בגטו מתו יהודים רבים מרעב וממגפות. על יושביו הוטלו תשלומי כופר, ורכושם הוחרם. בראשית ספטמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיר אקציה, ונרצחו בה למעלה מ-1,500 יהודים. כעבור מספר ימים נרצחו יתר היהודים בגטו, והוא חוסל. מדיה וקבצים בנושא דרז'ניה בוויקישיתוף דרז'ניה (Derazhnya), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם דייוויד צ'פין, בן ויינשטוק ומרטין דין (אנ'), דרז'ניה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1346–1348), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
בהלול

האם התכוונתם ל... אריאלה בהלול-דימנד – סופרת ומשוררת ישראלית בהלול ח'אן – ראשון השליטים בני שושלת לודי בסולטנות דלהי בר בהלול – בישוף ולשונאי במאה העשירית ג'וליאן בהלול – עיתונאי צרפתי-ישראלי זוהיר בהלול – חבר הכנסת, עיתונאי ושדרן ספורט ועדת בהלול-מינקובסקי – ועדה שחקרה את פרשת ילדי תימן
אדוה עדני

אדווה עדני (נולדה ב-10 בספטמבר 1965) היא שחקנית ישראלית. בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי" משנת 1990. בין תפקידיה בתיאטרון באר שבע: הרו ב"מהומה רבה על לא מאומה", כלילת חן ב"הנסיכה והרועה", אוסי ב"הנאהבים", פיבי ב"כטוב בעיניכם", מרי וורן ב"ציד המכשפות", "יתוש בראש", שילה ב"אהבה וזיכרון", מימי ב"בית מלאכה", "נוכלים ואוהבים", אנה פרנק ב"אנה פרנק", ריטה ב"לחנך את ריטה", פרנצ'י בגריז, "בימינו לא יוצאים לדו-קרב", "אבודים ביונקרס". הופיעה במחזהו של מתי גולן, "אטום", שהועלה בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד עיתונאית המקורבת לראש הממשלה הנבחר. בין השנים 1998–1999 השתתפה בשתי עונות של "פרפר נחמד". כמו כן, הופיעה בסדרות הטלוויזיה "הבורר", "הבורגנים" וב"תיכון השיר שלנו". עדני נשואה לדוד קיגלר ואם לשלושה ילדים. מתגוררת בגבעתיים. בעשור השני של המאה ה-21 לבני הזוג קיגלר מופע קומי משותף, "נישואים גרעיניים", המבוסס על חיי הזוגיות שלהם. אדוה עדני, ברשת החברתית פייסבוק אדוה עדני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אדוה עדני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדוה עדני, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדוה עדני, בארכיון הבימה
1974 בספורט

ערך מורחב – 1974 בג'ירו ד'איטליה מנצח אדי מרקס (בלגיה בלגיה) בטור דה פראנס מנצח אדי מרקס (בלגיה בלגיה) בוואלטה אספניה מנצח חוסה מנואל חואנטה (ספרד ספרד) ערכים מורחבים – אליפות צרפת הפתוחה 1974, אליפות וימבלדון 1974 אליפות אוסטרליה הפתוחה - איבון גולגונג (אוסטרליה אוסטרליה) אליפות צרפת הפתוחה - כריס אוורט (ארצות הברית ארצות הברית) אליפות וימבלדון - בילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית אליפות ארצות הברית הפתוחה - כריס אוורט (ארצות הברית ארצות הברית) אליפות אוסטרליה הפתוחה - ג'ימי קונורס (ארצות הברית ארצות הברית) אליפות צרפת הפתוחה - ביורן בורג (שוודיה שוודיה) אליפות וימבלדון - ג'ימי קונורס (ארצות הברית ארצות הברית) אליפות ארצות הברית הפתוחה - ג'ימי קונורס (ארצות הברית ארצות הברית) ערך מורחב – גביע דייוויס 1974 נבחרת דרום אפריקה מנצחת בטורניר גמר גביע דייוויס את נבחרת הודו - ניצחון טכני. נבחרת גרמניה המערבית זוכה בתואר בפעם השנייה, לאחר ניצחון על נבחרת הולנד בתוצאה 1-2. אתלטיקו מדריד (ספרד ספרד) זוכה בתואר, לאחר ניצחון על אינדפנדיינטה (ארגנטינה ארגנטינה) 0-2 במפגש בודד. באיירן מינכן (גרמניה המערבית גרמניה המערבית) זוכה בתואר לאחר ניצחון על אתלטיקו מדריד (ספרד ספרד) בגמר חוזר 4:0. מגדבורג (גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית) זוכה בתואר, לאחר ניצחון על מילאן (איטליה איטליה) בתוצאה 0-2. פיינורד (הולנד הולנד) זוכה בתואר, לאחר ניצחון על טוטנהאם הוטספר (אנגליה אנגליה) 2-4 במפגש הכפול. אינדפנדיינטה (ארגנטינה ארגנטינה) זוכה בתואר, לאחר ניצחון על סאו פאולו (ברזיל ברזיל) 1-2 במפגש של שתי משחקים. מוניסיפל (גואטמלה) זוכה בתואר לאחר ניצחון על טרנסוואל (גיאנה ההולנדית) (4-2 בסיכום המפגש הכפול). אינדפנדיינטה (ארגנטינה) זוכה בתואר לאחר ניצחון על מוניסיפל (גואטמלה). יוהאן קרויף (הולנד הולנד) זכה בתואר בפעם השלישית. לאציו זוכה באליפות. בולוניה 1909 זוכה בגביע. לידס יונייטד זוכה באליפות. ליברפול זוכה בגביע. ניואל'ס אולד בויס זוכה באליפות המטרופוליטנו. סן לורנסו זוכה באליפות הנסיונל. ואסקו דה גאמה זוכה באליפות. באיירן מינכן זוכה באליפות. איינטרכט פרנקפורט זוכה בגביע. ערך מורחב – עונת 1973/1974 בליגה הלאומית מכבי נתניה זוכה באליפות. הפועל חיפה זוכה בגביע המדינה. ברצלונה זוכה באליפות. ריאל מדריד זוכה בגביע דל גנרליסימו. ריאל מדריד (ספרד ספרד) זוכה באליפות הכוכב האדום בלגרד (יוגוסלביה יוגוסלביה) מנצחת את ספרטק ברנו (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) 75:86. אוניברסיטת מרילנד (ארצות הברית ארצות הברית) זוכה בתואר. ליגת העל האיטלקית בכדורסל - פלקנסטרו וארזה זוכה באליפות. בוסטון סלטיקס ניצחה ב-NBA (ראה עונת 1973/1974 ב-NBA). אליפות ברית המועצות בכדורסל גברים - צסק"א מוסקבה זוכה בתואר. הליגה היוגוסלבית בכדורסל - מועדון הכדורסל זאדאר זוכה באליפות. אליפות ישראל בכדורסל - מכבי תל אביב זוכה באליפות. גביע המדינה בכדורסל - תחרות לא נערכה. ליגת העל הספרדית בכדורסל - ריאל מדריד זוכה באליפות. באליפות פורמולה 1 שכללה 15 מרוצים מנצח אמרסון פיטיפלדי (ברזיל) במכונית מתוצרת מקלארן. בסופרבול השמיני זכתה מיאמי דולפינס בניצחון 7-24 על מינסוטה ויקינגס. מדיה וקבצים בנושא 1974 בספורט בוויקישיתוף
שיבוטה

שיבוטה (שם מדעי: Arabibarbus grypus) היא דג ממשפחת הקרפיוניים. השיבוטה היא דג מאכל הנזכר במקורות יהודיים תלמודיים, שזוהה בתור מין בסוג Arabibarbus. השיבוטה יכולה להגיע למשקל 50 ק"ג כאשר היא מוצאת מספיק מזון. שיבוטה, באתר ITIS (באנגלית) שיבוטה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שיבוטה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מר מוצ"ש

מר מוצ"ש (מאנגלית: Mr. Saturday Night) הוא סרט קומדיה דרמטית אמריקאי משנת 1992. הסרט בוים על ידי בילי קריסטל, שגם מגלם בו את הדמות הראשית. השחקן דייוויד פיימר זכה במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט. הסרט עוקב אחרי באדי יאנג ג'וניור, סטנדאפיסט אמריקאי צעיר שהופך לכוכב טלוויזיה בעזרתו של אחיו סטן, אך מתרחק ממשפחתו וחבריו בו זמנית. בסדרת פלאשבקים באדי נראה מבדר את משפחתו בסלון יחד עם אחיו. הוא ממשיך בקריירה הקומית שלו ומוצא עבודה בהרי הקטסקיל ופוגש את אשתו לעתיד, איילין. עם הזמן הפרסום של באדי גדל, והוא זוכה בתוכנית משלו במוצאי שבת. על אף שאחיו הזהיר אותו, באדי משתמש בתוכן פוגעני בתוכנית, מה שמביא לפיטוריו ולסיום הקריירה שלו. באדי מוצא את עצמו מופרד מאחיו, מאשתו ומבתו סוזן. סיכוי לגאולה מגיע כאשר סוכנת טלוויזיה צעירה בשם אנני וולס מוצאת את באדי ומציעה לו עבודה בתור שחקן בסרט גדול, אך הוא ממשיך בדרכו ומדרדר עוד ועוד. בילי קריסטל - באדי יאנג ג'וניור דייוויד פיימר - סטן יאנג ג'וליה ורנר - איליין יאנג הלן האנט - אנני וולס ג'רי אורבך - פיל גוסמן רון סילבר - לארי מאירסון מארי מארה - סוזן יאנג "מר מוצ"ש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מר מוצ"ש", באתר נטפליקס "מר מוצ"ש", באתר AllMovie (באנגלית) "מר מוצ"ש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מר מוצ"ש", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מר מוצ"ש", באתר אידיבי "מר מוצ"ש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אג'אר

אג'אר (נולד ב-1977 באיסטנבול) הוא זמר ישראלי-טורקי, ששר בסגנון טורקי. אג'אר נולד ברובע אוסקודר שבאיסטנבול, ולו שני אחים. הוא החל לשיר בגיל צעיר, והשתתף בטורקיה בשלוש תחרויות זמרה. בשתיים מהן לקח את המקום הראשון ובשלישית זכה במקום השני. בשנת 1988, כשהוא רק בן אחת עשרה, הוא הגיע לארץ בלא משפחתו. כנר טורקי, שהופיע בישראל והכיר את אג'אר כזמר בטורקיה הביא אותו. אג'אר גורש מהארץ בגלל היותו בלתי חוקי וחזר לארץ בזהות בדויה. בגיל 18 שינה בחזרה שמו לשמו המקורי. בארץ נולד לו ילד מחוץ לנישואים. אג'אר החל לפתח קריירה מוזיקלית בארץ, הופיע במועדונים והוציא מספר אלבומים. בשנת 1997 הגיע השיר "גולה גולה", אותו הקליט עם אתניקס למקום ה-22 במצעד הפזמונים העברי השנתי. בשנת 1997 עזב אג'אר את הארץ וחזר לטורקיה, בין השאר בשל מחלת אמו. בשנת 2007 חזר לישראל, והקליט שני שירים עם תמיר גל. בשנת 2013 הוציא אלבום נוסף. האלבום נקרא "אלוהיי". בשנת 2008 יצר הזמר תמיר גל סרט דוקומנטרי על סיפור חיו של אג'אר, בבימוי ימין מסיקה. שבוי לאהבה בידיים התמונות, 1995 משחק החיים מלכה בלי כתר להיטי הזהב, הוצאת קוליפון אלוהיי, 2013 קולות מטורקיה סרט דוקומנטרי על חיו של אג'אר, בבימוי ימין מסיקה. אג'אר – "אלוהי "- אלבום, אתר רדיו מנטה אבי כאכון, ‏מה קרה לאג'אר?, באתר ‏מאקו‏, 17 ביוני 2016 לפי ראיון בסרט "קולות מטורקיה" בטריבונה
טאובה

טאובה (Taube) הוא שם משפחה שפירושו בגרמנית "יונה". האם התכוונתם ל... הנרי טאובה – כימאי אמריקאי ממוצא קנדי, חתן פרס נובל לכימיה מיכאל טאובה – פסנתרן, מנצח ומורה ישראלי משה טאובה (בלשן) – בלשן ישראלי, מומחה לשפות סלאביות, פרופסור לבלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים משה טאובה (חזן) – חזן אמריקאי טאוב
הטוב מאוד הוא האויב של הטוב

המושלם הוא אויבו של הטוב הוא תרגום עברי של פתגם לועזי המיוחס על פי רוב לפילוסוף והסופר וולטר, שהעלה אותו על הכתב ביצירתו La Bégueule ב-1772, אף שהִציגוֹ שם כפתגם איטלקי. משמעות הפתגם היא שקפדנות יתר וחתירה לשלמות בכל תנאי עלולות להזיק ולמנוע את השלמת המשימה. הפתגם מתאר את כשל הפתרון המושלם. הביטוי המקורי בצרפתית (בלשונו של וולטר): "Le mieux est l’ennemi du bien". בעברית הביטוי נפתח לעִתים גם במילים אלה: "המוטב", "המושלם, היותר טוב, המצוין, הטוב ביותר." בספר "משלי אגור בעקבות משלי שלמה" לאפרים דומורצקי (ורשה, 1910) הוצע הנוסח טוֹב מִטּוֹב – צוֹרֵר הַטּוֹב (וההמשך: וְטוֹב מְאוֹד הוּא הַמָּוֶת). ב"משלי יהושע בן מנחם" ליהושע בן מנחם שטיינברג הוצע הנוסח טוֹב מִ– הוּא אֲחִי רע (כנראה יש משחק מילים בין 'אחי' ל'הכי') וב"אוצר השפה העברית" לסטוצ'קוב הוצע: אם הטוב נשאף להיטיב, נַרבה הָרעה וכן ברצותנו להשיג את הטוב מאוד אנו מאבדים את הטוב. במגילת קהלת כתובה העצה "אַל תְּהִי צַדִּיק הַרְבֵּה". לפי אחד מהפירושים, הפסוק ממליץ שלא להגזים ולהחמיר ברדיפת הצדק ויושר, שכן ההפרזה דווקא מפחיתה ממעלת הצדיקות ומורידה את דרגתה, בבחינת כל המוסיף גורע; המאמין שמקצין בתחום זה עלול לגרוע מגופו ומנפשו דברים נחוצים – עד כדי סיגוף – ולהפוך לנטל על סביבתו. גם בהקדמה לספר חובות הלבבות מובא: "מן הזהירות שלא תרבה להזהר". רעיון דומה מבוטא גם במחזה "המלך ליר" לשייקספיר, שם כתוב: "striving to better, oft we mar what's well" (מערכה 1, תמונה 4) – ובתרגומו של דורי פרנס: רָצוֹן טוֹב גַּם עָלוּל לִגְרֹם רָעָה. לרעיון זה יש יסודות קדומים יותר; אריסטו, קונפוציוס, רמב"ם ופילוסופים אחרים טבעו את רעיון שביל הזהב, המקדש את דרך האמצע (בדעות, במידות וכדומה), נטולת הקיצוניות. לעֶקרון פארטו ("כלל 80-20") שנוסח במאה ה-20 קווי דמיון עם הפתגם. העיקרון גורס כי רק 20% מהזמן המושקע בכל משימה שהיא דרושים כדי להשלים 80% ממנה. מכאן שכשפלוני שואף להשלים את המלאכה ולהגיע לשלמות מוחלטת (שאיפה שעל פי רוב היא ערטילאית ובלתי אפשרית כשהיא לעצמה), עליו להשקיע עוד ועוד, ומאמציו יהיו כה רבים, עד שהתפוקה שהם ישיגו דווקא תתבטל והוא יימצא נפסד. הכלכלן האמריקאי ג'ורג' סטיגלר אמר: "מי שמעולם לא החמיץ טיסה מבזבז יותר מדי זמן בנמל התעופה". אל תהי צדיק הרבה תפוקה שולית פוחתת עקרון פארטו שביל הזהב פרפקציוניזם כל המוסיף גורע הדרך לגיהנום רצופה כוונות טובות בן-ציון פישלר, הברירה הקשה - גלגולי המעשייה על האיש שגם אכל את הדג המסריח, וגם קיבל מלקות וגם שילם אלף זוז, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2005 M.P. Singh (2005), Quote Unquote (A Handbook of Quotations) Susan Ratcliffe (2011), Concise Oxford Dictionary of Quotations, Oxford University Press, p. 389, ISBN 978-0199567072 על פי חיפוש מדגמי ב-Google Books ישראל כהן, זה לעומת זה: אוצר פתגמים מקבילים אנגליים, גרמניים, ועבריים בצרוף מפתח גרמני, דביר, סעיף 1008, עמוד 108, 1954 על פי חיפוש ב-Google Books מגילת קהלת, פרק ז', פסוק ט"ז Robert Allen (2008), Allen's Dictionary of English Phrases, Penguin UK, pp. 242–243, ISBN 978-0140515114 שייקספיר ושות' - המלך ליר - מערכה 1, תמונה 4, באתר www.shakespeare.co.il Tal Ben-Shahar (2009), The Pursuit of Perfect, McGraw Hill Professional, p. 113, ISBN 978-0-07-160882-4 Bryan Caplan (20 במאי 2010), If You Never Miss a Plane..., Library of Economics and Liberty {{citation}}: (עזרה) Steven E. Landsburg (2008), More Sex Is Safer Sex: The Unconventional Wisdom of Economics, Simon and Schuster, p. 224, ISBN 9781416532224
ורחניאדזבינסק

ורחניאדזבינסק (בבלארוסית: Верхнядзьвінск, ברוסית: Верхнедви́нск, בפולנית: Wierchniedźwińsk) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בסמוך לנהר דווינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה, שנקראה עד שנת 1962 בשם דריסה (בבלארוסית: Дры́са; בפולנית: Dryssa), נזכרת לראשונה בשנת 1386. במהלך שנות שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא ביישוב, נבנתה בו טירה. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית, ובשנת 1777 הוענקו לו זכויות עיר. במהלך מלחמת רוסיה–צרפת (1812) הוקמו בסמוך ליישוב מחנות צבאיים, אשר תוארו בספר מלחמה ושלום. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה הסובייטית הצטמצמה הקהילה במקום, והגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-800 איש. בעיירה פעלו מועצה יהודית ובית ספר יידי. ב-3 ביולי 1941 כבשו הגרמנים את העיירה, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. כעבור זמן מה רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל, ואליו הועברו גם יהודים מיישובי הסביבה. יושבי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, ובשל הצפיפות הרבה בו, נאלצו חלק מיושביו ללון תחת כיפת השמיים. ב-2 בפברואר 1942 רצחו הגרמנים את כ-770 היהודים שנותרו בגטו בבית העלמין היהודי בעיירה, ושרפו את בתי הגטו. מדיה וקבצים בנושא ורחניאדזבינסק בוויקישיתוף דריסה (Drissa), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם דניאל רומנובסקי (אנ'), דריסה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1667–1668), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)