מחוזות יפן

יפן מחולקת מנהלתית ל-47 מרכיבים: אזור מטרופוליני (to 都) טוקיו, אזור הפרובינציה (dō 道) הוקאידו, 2 מחוזות עירוניים (fu 府) אוסקה וקיוטו ו-43 מחוזות (ken 県). ביפן הם נקראים 都道府県‏ (todōfuken). המחוזות הם גופים ממשלתיים הגדולים מערים, עיירות וכפרים. הנציג הבכיר של כל מחוז הוא מושל (chiji 知事) הנבחר בצורה ישירה. חוקים ותקציבים נקבעים על ידי ועדה (議会 gikai), אשר חבריה מכהנים 4 שנים. על פי חוק האוטונומיה המקומית, כל מחוז מחולק בתורו לערים (shi 市) ונפות (gun 郡). כל נפה מתחלקת בתורה לעיירות (chō, machi 町) וכפרים (son, mura 村). למשל, הוקאידו מחולק לארבע עשרה נפות, המשמשות כסניפים (shichō 支庁) של המחוז. ישנם מחוזות בהם סניפים אשר ממלאים תפקידים מנהלתיים, מחוץ לבירה. שיטת החלוקה הנוכחית נקבעה על ידי ממשלת מייג'י, ביולי 1871, עם ביטול שיטת הנחלות הפיאודליות. על אף שתחילה היו 300 מחוזות, רבים מהם היו האן לשעבר, מספר זה צומצם באופן דרסטי ל-72 לקראת סוף שנת 1871, ול-47 בשנת 1888. חוק האוטונומיה המקומית משנת 1947 מסר עוצמה פוליטית רבה יותר למחוזות, והקים ממשלות מחוזיות ובתי נבחרים מקומיים. בשנת 2003, הציע ראש הממשלה דאז, ג'וניצ'ירו קואיזומי, לאחד את כל המחוזות לעשר מדינות אזוריות, על פי המודל האמריקאי. התוכנית קראה לכל אזור לקבל אוטונומיה רבה יותר מהמחוזות הקיימים, ובכך הוריד את מספר הנפות ולחסוך בעלויות הממשל. ישנן הצעות ממשלתיות נוספות לאיחוד מחזות, אך נכון לינואר 2010 הן אינן מתוכננות לצאת לפועל. סוגי המחוזות - "טוֹ, דוֹ, פוּ וקֶן" - נבדלים זה מזה מסיבות היסטוריות, אך מאז שנת 1947 אין הבדל מנהלתי ביניהם. לרוב נקראים המחוזות בשמותיהם בלבד, ללא תוספת הסוג, מלבד הוקאידו. אולם, התוספת באה לידי ביטוי כאשר מעוניינים להבדיל בין המחוז לבין העיר בעלת אותו השם. למשל הירושימה-קן הוא השם היפני של המחוז, והירושימה-שי היא העיר הגדולה בו. במהלך תקופת אדו, השוגון יצר אזורים תחת שליטת השוגונות מסביב לתשע הערים הגדולות ביפן, ועוד 302 אזורים תחת ניהול עיריות. כאשר ממשלת מייג'י החלה בתהליך יצירת המחוזות בשנת 1868, הפכו האזורים סביב תשע הערים הגדולות ל-"פוּ", ושאר האזורים הפכו ל-"קן". מאוחר יותר, בשנת 1871, הפכה הממשלה את אזורי טוקיו, אוסקה וקיוטו ל"פו", והורידה את שאר האזורים לדרגת "קן". במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1943, הפכה טוקיו ל-"טוֹ", סוג חדש של פסבדו-מחוז. לפני מלחמת העולם השנייה חוקים שונים חלו על "פו" ו-"קן", אך הבחנה זו בוטלה לאחר המלחמה, וכיום שני סוגי המחוזות מתפקדים בצורה דומה. כתוצאה מכך, בעברית ובאנגלית אין הבחנה בין "פו" ו-"קן", ושניהם נקראים "מחוז" (Prefecture). המונח "דוֹ" (פרובינציה) שימש במקור לאזורים המורכבים ממספר פרובינציות, כמו טוקאידו. המונח משתמש בקנג'י של המילה "דרך", והקיסר טמו נחשב כטובע המונח. הוקאידו, הפרובינציה היחידה כיום, לא היה אחד משבע הפרובינציות המקוריות (הוא נודע בשם "אֶזוֹ" בתקופה הטרום מודרנית). שמו המודרני הגיע ככל הנראה מאחד החוקרים היפניים הראשונים שהגיעו לאי, מָטְסוּאוּרָה טָקֵשׁירוֹ. מכיוון שהוקאידו אינו מתאים לסיווגי ה-"דו" הקיימים, הומצאה עבורו קטגוריה חדשה. ממשלת מייג'י סיווגה את הוקאידו תחילה כ"התיישבות נציגותית" (kaitakushi 開拓使), ומאוחר יותר חילקה את האי לשלושה מחוזות (סאפורו, הַקוֹדאטֶה ונֶמוּרוֹ). כל השלושה התאחדו למחוז הוקאידו בשנת 1886. סיומת ה-"קן" מעולם לא נוספה לשם, ועל כן סיומת ה-"דו" קיבלה גם היא משמעות של מחוז. כאשר צורף הוקאידו ליפן, רשת התחבורה באי הייתה דלילה, ועל כן חולק המחוז למחוזות-משנה אשר יכלו למלא תפקידים מנהלתיים של ממשלת המחוז, וכך לעקוב מקרוב אחר פיתוח האי. מחוזות-משנה אלה עדיין קיימים כיום, על אף שהם מחזיקים בפחות כוח מאשר היה להם לפני מלחמת העולם השנייה: כיום הם קיימים בעיקר למטרות בירוקרטיות. "מחוז הוקאידו" הוא למעשה מונח מיותר, על אף שמדי פעם נעשה בו שימוש על מנת להבדיל בין ממשלת המחוז לאי עצמו. ממשלת המחוז מכנה עצמה "ממשלת הוקאידו" להבדיל מ"ממשלת מחוז הוקאידו." העיר הגדולה ביותר ובירת מחוז הוקאידו היא העיר סאפורו, העיר החמישית בגודלה ביפן. עיר גדולה נוספת היא הקודאטה. האזור המטרופוליטני (טוֹ) היחיד ביפן הוא טוקיו. לאחר ביטול שיטת הנחלות הפיאודליות, טוקיו-פוּ (מחוז עירוני כמו קיוטו ואוסקה) הכיל מספר ערים, שהגדולה שבהן היא העיר טוקיו. טוקיו עצמה חולקה ל-15 רבעים. בשנת 1943, שונה סיווג טוקיו-פו לטוקיו-טו, ורובעיה של טוקיו הפכו לרבעים מיוחדים, כאשר רשויות מקומיות נכנסות תחת סמכות המחוז, ולכל רובע אספה מחוקקת וראש עירייה משלו. מספר פרוורים, כפרים ועיירות מסביב לעיר הפכו גם הם לרבעים, והביאו את מספרם ל-35. הסיבה לארגון מחדש זה הייתה לאחד את מינהל האזור על ידי ביטול רשויות ברמות שונות. הממשל המרכזי היה מעוניין בשליטה רחבה יותר על העיר בשל מצבה המדרדר של יפן במלחמת העולם השנייה, ובשל האפשרות של מקרה חירום במטרופולין. לאחר המלחמה, אולצה יפן לְבַזֶר את טוקיו בשנית, על פי התנאים הכללים לדמוקרטיזציה שהוכתבו בוועידת פוטסדאם. סימני השפעת הממשל על העיר טוקיו נעלמו בתקופה זו, והרבעים זכו למעמד מוניציפלי, אשר התחזק עם הזמן. מבחינה מינהלתית, רובעי טוקיו כיום כמעט ואינם נבדלים מכל רשות מקומית אחרת. הרפורמות שנערכו לאחר המלחמה אף שינו את מפת העיר טוקיו. בשנת 1947, 35 הרבעים אורגנו מחדש ל-23 רבעים מיוחדים, מכיוון שרבים נהרגו בהפצצות על העיר במהלך המלחמה, ניצולים רבים עזבו את העיר ורבים מהגברים שגויסו לא חזרו. ישנם מספר הבדלים במינוח בין טוקיו לשאר המחוזות: כוחות המשטרה וכיבוי האש נקראים צ'וֹ (chō 庁) במקום הוֹנְבּוּ (honbu 本部), למשל. אולם, ההבדל היחיד ברמה המנהלתית בין טוקיו-טו לשאר המחוזות הוא שטוקיו חולשת על ערים כמו גם רבעים. כיום, כשאר לרובעי טוקיו יש דרגת אוטונומיה הקרובה לזו של ערים אחרות במדינה, ההבדל ברמה המנהלתית בין טוקיו לשאר המחוזות הוא מזערי. ממשלת יפן עדיין מתרגמת את "טוקיו-טו" כ"מטרופולין טוקיו" כמעט בכל המקרים, וממשלתה מכונה "ממשלת המטרופולין טוקיו." מקובל לאגד את המחוזות לחבלי ארץ, כאשר לחבל אין מעמד משפטי כלשהו. אולם, המנהג לסדר את המחוזות לפי מיקומם הגאוגרפי הוא נפוץ. מצפון לדרום, מחוזות יפן והאזורים בהם הם נמצאים הם: מדיה וקבצים בנושא מחוזות יפן בוויקישיתוף Mabuchi, Masaru. "Municipal Amalgamation in Japan," World Bank, 2001