laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהם בים

אברהם דוד "אייב" בים (באנגלית: Abraham David "Abe" Beame; ‏20 במרץ 1906 – 10 בפברואר 2001) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כראש עיריית ניו יורק בשנים 1974–1977. בים נולד בלונדון, בשם אברהם דוד בירנבאום. הוריו פיליפ ואסתר (לבית גולדפרב) היגרו מוורשה לאנגליה. שלושה חודשים לאחר לידתו עזבו הוריו את אנגליה ועברו לארצות הברית. בים גדל בלואר איסט סייד בניו יורק, למד בסיטי קולג' של ניו יורק, ובשנת 1928 סיים שם בהצטיינות תואר ראשון בעסקים[דרושה הבהרה]. עוד כסטודנט הקים חברת ראיית חשבון. לאחר לימודיו לימד בתיכון בשכונת ריצ'מונד היל בקווינס, בשנים 1929–1946. בשנים 1944–1945 לימד במקביל באוניברסיטת ראטגרס. בשנים 1952–1961 כיהן כמנהל התקציב של ניו יורק. בשנת 1965 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לראשות עיריית ניו יורק, אך לא נבחר. בשנת 1973 נבחר לראשות עיריית ניו יורק מטעם המפלגה הדמוקרטית. במהלך הקדנציה שלו נאלץ בים להתמודד עם המשבר הכספי הגדול של עיריית ניו יורק ולמנוע פשיטת רגל של העירייה. בזמן כהונתו אירעה גם הפסקת החשמל בניו יורק בשנת 1977. עד סוף הקדנציה עברה קופת העירייה מגירעון של מיליארד וחצי דולר ליתרה של כמאתיים מיליון דולר. טרם הבחירות של שנת 1977 הפסיד בים לאד קוץ' בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית. בים היה ראש העיר היהודי השני, לאחרי פיורלו לה גוארדיה. בים היה נשוי למרי (לבית אייגרמן), ולהם שני בנים, אדמונד וברנרד. הוא התגורר תחילה בקראון הייטס, ולאחר מכן עבר לפרוספקט פארק. נפטר ב-10 בפברואר 2001, אחר שעבר ניתוח לב פתוח. נקבר בבית הקברות ניו מונטיפיורי. מדיה וקבצים בנושא אברהם בים בוויקישיתוף בן פראנק, ראש עיר - אמריקאי ויהודי, דבר, 4 באפריל 1975 אברהם בים, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Abraham Beame Is Dead at 94; Mayor During 70's Fiscal Crisis אברהם בים - מועמד הדמוקרטים לראשות עיריית ניו יורק, דבר, 16 בספטמבר 1965 בים הובס בבחירות על מועמדות הדמוקרטים לראשות עירית ניו־יורק, מעריב, 11 בספטמבר 1977 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל מצרים

דגל מצרים הוא דגלה הלאומי של מצרים. העיצוב הנוכחי של הדגל אומץ ב-4 באוקטובר 1984, על בסיס דגל שאומץ לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952. הדגל הוא טריקולור המורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה), לבן ושחור, ובמרכזו יש עיט זהב. דגל זה הוא האחרון בשורה של דגלים ששיקפו את התהפוכות שעברה מצרים עם השנים. הדגל המצרי המודרני הראשון היה הדגל העות'מאני, ששימש כדגל איילט מצרים מכיבוש מצרים בידי העות'מאניים ב-1517. כאשר מוחמד עלי פאשא השתלט על מצרים כבש את מצרים מידי הצרפתים, הוא אימץ דגל דמוי הדגל העות'מאני, בעל סהר וכוכב על רקע אדום. ב-1867 הסכימו העות'מאנים ואסמאעיל פאשא על הקמת ח'דיוות מצרים, שהייתה בעלת אוטונומיה מוגברת. אסמאעיל אימץ דגל בעל שלושה כוכבים מוץ לסהר, על מנת לבדל את דגלו מדגל האימפריה. ב-1881 אימצה הח'דיוות דגל חדש בו שלושה סהרים ובכל אחד כוכב. דגל זה שימש גם כדגל סולטנות מצרים. במהלך מהומות 1919 במצרים, הניפו ההמונים דגל ירוק שעליו סהר וצלב, כסמל לאיחוד בין המוסלמים והנוצרים במצרים. לאחר הקמת ממלכת מצרים ב-1922, אימצה הממלכה דגל חדש, בו הוחלף הרקע מאדום לירוק, צבע אסלאמי קלאסי, עם סהר יחיד ובו שלושה כוכבים. הכוכבים סימלו את שלושת הטריטוריות של הממלכה: מצרים, נוביה וסודאן. ב-1952 הודח המלך פארוק במהפכת הקצינים החופשיים, והושם קץ לממלכת מצרים, שהוחלפה ברפובליקת מצרים. הרפובליקה שמרה באופן רשמי על דגל ממלכת מצרים, אך אימצה לצידו דגל מהפכני, שיהווה את הבסיס לדגל מצרים מכאן ואילך: טריקולור אדום-לבן-שחור, שעליו עיט צלאח א-דין. במרכז העיט הוצבו הסהר ושלושת הכוכבים על רקע ירוק, שנלקחו מדגל ממלכת מצרים. ב-1958 אוחדו מצרים וסוריה במסגרת הרפובליקה הערבית המאוחדת. בדגל של הפדרציה נעשה שימוש בטריקולור המצרי, שזוהה עם צבעי הלאומיות הכלל-ערבית, ועליו הוצבו שני כוכבים ירוקים, שנלקחו מדגל סוריה. שני הכוכבים נועדו לסמל את מצרים וסוריה, שתי המדינות בפדרציה. למרות ביטול האיחוד ב-1961 המשיכה מצרים להיקרא הרפובליקה הערבית המאוחדת עד 1971, לאחר מות גמאל עבד אל נאצר. בשנת 1972 אוחדו מצרים, לוב וסוריה באיחוד הרפובליקות הערביות, ושלושת המדינות אימצו דגל בעל הטריקולור המצרי ועליו הנץ של בני שבט קורייש (אנ'). בשנת 1984 הוחלף הנץ בעיט צלאח א-דין, הפעם רק בתוך הקו הלבן וללא עיטורים אחרים. הדגל הוא טריקולור המורכב משלושה פסים אופקיים בצבעים אדום (למעלה), לבן ושחור, כמקובל במספר מדינות ערביות ובמרכזו יש עיט זהב. עיט זה היה סמלו של צלאח א דין, הכובש המוסלמי מהמאה ה-12. לכל אחד מהפסים בדגל משמעות סימבולית שקשורה לשחרור הערבי. הפס האדום מסמל את התקופה שלפני המהפכה, תקופה שאופיינה במאבק נגד המונרכיה ובכיבוש הבריטי של המדינה. הפס הלבן מסמל את טבעה חסר האלימות של המהפכה עצמה. הפס השחור מסמל את סוף דיכוי העם המצרי בידי המונרכיה ואת סוף ימי האימפריאליזם. סמל מצרים המנון מצרים מדיה וקבצים בנושא דגל מצרים בוויקישיתוף מצרים, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל מצרים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנדראש קון

האב אנדראש קוּן (בהונגרית: Kun András; ‏9 בנובמבר 1911 – 19 בספטמבר 1945) היה כומר קתולי מהמסדר הפרנציסקני. בתקופת השואה בהונגריה, קון היה גם מפקד חוליה של מפלגת צלב החץ. לאחר מלחמת העולם השנייה הועמד קון לדין על פשעי מלחמה. הוא הורשע ונתלה. האב קון נולד בנירבאטור (Nyírbátor), באוסטרו-הונגריה. הוא למד בסמינר ברומא. באיטליה הוקסם קון מהמשטר של המדינה הפאשיסטית. הוא שימש אז כומר במנזר פרנציסקני. בשנת 1943 עזב את המנזר ועבר לבודפשט. בתחילת 1944 נרשם קון במפלגת צלב החץ הפרו-נאצית. במהלך הכניסה הגרמנית להונגריה במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), השתתף קון בהשתלטות של צלב החץ על חלוקת הנשק. קון פיקד על יחידה של צלב החץ שעסקה בטבח יהודים. במהלך פעילויות אלה המשיך ללבוש את גלימת הכמורה שלו והצווארון הרומי. ציוויו בעת הוצאה להורג היה בדרך כלל - "בשם המשיח - אש!" ב-12 בינואר 1945 פרצה חוליה של קון לבית החולים היהודי ברחוב מארוס (בית החולים של "בודה חברה קדישא"), שבו נורו 149 חולים ורופאים יהודים. בהזדמנות אחרת, פלש עם יחידתו לבית החולים סנט ג'ון ושם נרצחו בין 80 ל-100 איש. כיתתו פלשה גם לבתי מחסה שם שהו יהודים וחטפה כ-500 יהודים ואת מגיניהם. כולם היו מסודרים בשורה ונורו לתוך נהר הדנובה. בהזדמנות אחרת, יחידה בפיקודו של קון פרצה לסנטוריום, ושם, על פי הוראתו, נורו למוות 100 יהודים. האב קון לא ברח מהעיר לפני המצור של הצבא האדום על בודפשט, הוא נשאר בעיר והמשיך בפעילות. כיתתו המשיכה במרדף אחרי יהודים ואחר אלו שהסתירו יהודים. עם שחרור העיר בידי הסובייטים קון נעצר והואשם ב-500 מעשי רצח על ידי בית הדין העממי ההונגרי. במהלך משפטו, האב קון תיאר את פשעיו בפירוט, תוך שהוא מבטא גם חרטה.[דרושה הבהרה] הוא הורשע ונתלה בבודפשט ב-19 בספטמבר 1945. סרט תעמולה של מפלגת צלב החץ בכיכובו של קון באתר יוטיוב (הקישור אינו פעיל, 17 באוגוסט 2022)
Siata Daina

Siata Daina (קרויה גם: Siata Daina Grand Sport) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית Siata. בין השנים 1950–1958 יוצרו 50 יחידות. גוף דגמי "Siata Daina" (דגמי קופה ורודסטר) נבנה על ידי "Stabilimenti Farina" (אנ') ו-"Gruppo Bertone" (אנ') והותאם אישית לפי דרישת הלקוח 2 דלתות - קופה 2 דלתות רודסטר - קבריולה 1.4 ליטר 1.5 ליטר 1.8 ליטר דגם "Siata Daina", דגם רודסטר דגם "Siata Daina", דגם רודסטר דגם "Siata Daina", שנת 1951, דגם רודסטר מנוע דגם "Siata Daina", שנת 1951 דגם "Siata Daina" - מבט לתא הנהג, דגם רודסטר דגם "Siata Daina", דגם רודסטר דגם "Siata Daina", דגם רודסטר דגם "Siata Daina GS", דגם רודסטר, שנת 1951 דגם "Siata Daina", דגם רודסטר דגם "Siata Daina", דגם רודסטר דגם "Siata Daina", דגם רודסטר מדיה וקבצים בנושא Siata Daina בוויקישיתוף Siata Daina, סרטון באתר יוטיוב Siata Daina, סרטון באתר יוטיוב דגם "Siata Daina" - סרטון דגם "Siata Daina" hemmings.com/blog/2011/10/06/hemmings-find-of-the-day-1951-siata-daina-grand-sport דגם "Siata Daina" - פררי הקטנה italianways.com/siata-daina-gran-sport-the-little-ferrari דגמי "Siata Daina" conceptcarz.com/vehicle/z9647/siata-daina דגם "Siata Daina" ספורט-קופה 1800 RM Sotheby's - r305 1953 Siata Daina Sport Coupé 1800". RM Sotheby's. 2017-07-21. Retrieved 2018-04-10. דגם "Siata Daina" - קופה stolzeclassiccars.nl/aanbod/680/siata-daina-coupe דגם "Siata Daina", שנת 1952 RM Sotheby's - r211 1952 Siata Daina Gran Sport by Stabilimenti Farina". RM Sotheby's. 2017-07-20. Retrieved 2018-04-10. דגם "Siata Daina" קבריולה conceptcarz.com/profile/22750,17793/1952-siata-daina דגם "Siata Daina" autoweek.com/article/car-life/bring-trailer-1953-siata-daina-gran-sport
איליושין Il-114

איליושין Il-114 (רוסית: Ильюшин Ил-114) הוא מטוס רוסי בעל מנועי טורבו, שעוצב כמטוס נוסעים לטיסות פנים. יועד להחליף את האנטונוב An-24, כשטיסת הבכורה התבצעה ב-1990. היה מתוכנן לבנות את המטוסים במפעל בטשקנט בהיקף של כ-100 מטוסים בשנה עד 2030. לאחר התפרקות ברית המועצות התוכניות נגוזו ובסך הכל נוצרו 20 יחידות. הייצור הושעה זמנית ביולי 2012, עם המטוס השישי והאחרון שנמסר אוזבקיסטן איירליינס ב-24 במאי 2013. ההחלטה על הפסקת הייצור באה בעקבות החלטת הממשלה האוזבקית לשמש את המפעל של איליושין בטשקנט לקווי ייצור אחרים (דהיינו יחידות מבניות, מוצרים למשק הבית, חלקי חילוף למכוניות וציוד חקלאי), למרות העניין הרוסי בשמירה על קו הייצור בשל ביקוש גבוה למטוס. באוקטובר 2013 החברה הודיעה כי הייצור יתחדש לאחר שהמפעל יפתור את ענייניו הכספיים. ב-2016, הממשל הרוסי החליט שהייצור יתחדש במפעל ברוסיה, בשיתוף פעולה עם תאגיד המטוסים המאוחד וחברת הבת שלו מיג כשהמטוס מכונה איליושין Il-114-300. טיסת הבכורה התקיימה ב־16 בדצמבר 2020 והמטוסים הראשונים ייקלטו לשירות מסחרי ב־2022. מדיה וקבצים בנושא איליושין Il-114 בוויקישיתוף המטוס באתר של חברת איליושין טיסתו הראשונה של האיליושין Il-114-300, סרטון באתר יוטיוב "AeroTransport Data Bank". Aerotransport.org. נבדק ב-2011-09-28. EVER. "Take-off Magazine : Last Il-114 delivered?". אורכב מ-המקור ב-12 באוקטובר 2014. נבדק ב-23 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Uzbekistan plans to resume the assembly of Il-114 aircraft - News - Russian Aviation - RUAVIATION.COM". נבדק ב-23 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Russia's new IL-114 aircraft, totally of domestic production, to take off in 2019". pravdareport.com. נבדק ב-17 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Assembly of Il-114 to be launched at MiG facility - Russian aviation news". rusaviainsider.com. 30 בינואר 2017. נבדק ב-17 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסי אבו

יוסי אבו (נולד ב-7 בדצמבר 1977) הוא מנהל ישראלי המכהן כמנכ"ל חברת ניו מד אנרג'י (לשעבר דלק קידוחים) מקבוצת דלק. בעבר כיהן כיועץ לשר האוצר רוני בר-און. אבו הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים אותו סיים בהצטיינות, והוא עבר התמחות בעריכת דין במשרד עורכי-הדין יגאל ארנון בתל אביב. בשנים 2007–2009 שימש כיועץ לשר האוצר רוני בר-און, עד שבמרץ 2009 מונה למנהל סחר ורגולציה בחברת דלק אנרגיה. בשנת 2011 קודם לתפקיד מנכ"ל ניו מד אנרג'י בו הוא מכהן עד היום. בנוסף שימש כמנכ"ל אבנר חיפושי נפט בשנים 2016–2017 עד לביצוע הליכי מיזוג עם חברת ניו מד אנרג׳י (דלק קידוחים דאז). במהלך תפקידו כמנכ"ל ניו מד אנרג׳י הוביל את המשא ומתן לחתימת הסכמי ייצוא אזוריים לירדן ומצרים, במסגרתם יסופק להן גז טבעי ממאגרי לוויתן ותמר. אבו כיהן כיושב ראש דירקטוריון חברת תמר פטרוליום משנת 2017 (התפטר במהלך שנת 2019). ביוני 2018 מונה למנכ"ל דלק אנרגיה. בספטמבר 2021 חתם על מכירת אחזקותיה של ניומד אנרג׳י (22%) במאגר תמר למובדאלה פטרוליום האמירתית. שווי העסקה הכולל נאמד בכ- 1.1 מיליארד דולר, והוא נחשב להסכם המסחרי הגדול ביותר שנחתם בין איחוד האמירויות לישראל מאז חתימת "הסכמי אברהם" בספטמבר 2020. עם מכירת האחזקות השלימה ניו מד אנרג׳י באופן מלא את התחייבותה במתווה הגז, שאושר ע״י הממשלה. באוגוסט 2022, חתם על מזכר הבנות עם חברת אנלייט על מיזם משותף להקמת פרויקטי אנרגיה ירוקה במצרים, באיחוד האמירויות, במרוקו ועוד. כמו כן, אבו מוביל את השותפות למסחר בבורסת לונדון. מדיה וקבצים בנושא יוסי אבו בוויקישיתוף יוסי אבו באתר ניו מד אנרגי יוסי אבו בוועידה הלאומית לאנרגיה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 14:03) קרן-אור גרינברג, יוסי אבו: "הביקושים לגז טבעי גדלים באופן שיתמרץ השקעות נוספות", באתר כלכליסט, 27 בפברואר 2018 ערן עזרן, "מנכ"ל דלק קידוחים על עסקת EMG: "לווייתן הופך לעוגן האנרגטי המרכזי באגן הים התיכון"", באתר TheMarker‏, 27 בספטמבר 2018 אדריאן פילוט, ‏יוסי אבו | מנהל סחר ורגולציה בדלק אנרגיה, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2010 אדריאן פילוט, ‏קיבל קידום: יוסי אבו מונה למנכ"ל דלק קידוחים, באתר גלובס, 27 במרץ 2011 גדעון תדמור עוזב את דלק קידוחים, יוסי אבו משתדרג, באתר ynet, 7 בינואר 2016 גיא בן סימון, יום היסטורי למשק הגז הישראלי: נחתם הסכם יצוא גז למצרים בהיקף של 15 מיליארד דולר, באתר ביזפורטל, ‏19 בפברואר 2018 ליאור גוטמן, שותפות לווייתן חתמו על חוזה עם ירדן בשווי של כ-10 מיליארד דולר, באתר ynet, 26 בספטמבר 2016 TASE, מאיה –הנהלת דלק אנרגיה| הבורסה לניירות ערך, באתר מאיה עסקת השנה: דלק קידוחים מכרה את חלקה ב"תמר" לחברה מאבו דאבי, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2021 וואלה! כסף‏, עסקת השנה: דלק קידוחים מכרה את חלקה ב"תמר" לחברה מאבו דאבי, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2021 אנרגיה מתחדשת: המהפכה של אנלייט ו-NewMed Energy, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2022 מיכאל רוכוורגר, ניו-מד אנרג'י מתמזגת עם קפריקורן הבריטית - ותתחיל להיסחר בלונדון, באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2022
ג'ק וורנר

ג'ק וורנר (באנגלית: Jack Warner;‏ 2 באוגוסט 1892 – 9 בספטמבר 1978) היה מפיק יהודי-אמריקאי, ממקימי אולפני האחים וורנר. וורנר נולד כ"יעקב לאונרד וורנר" בעיר לונדון, בחבל אונטריו שבקנדה, הצעיר מבין 12 ילדיהם של זוג המהגרים יהודים פולנים, בנימין וונסל (שלאחר שהיגר לאמריקה שינה את השם לוורנר), ופרל-לאה לבית איכלבאום. המשפחה נכנסה בשנת 1905 לעסקי הסרט האילם, כאשר וורנר ואחיו הבוגרים הארי, אלברט וסם רכשו חברת הפצה. בשנת 1912 החלו האחים בהפקת סרטים ובשנת 1917 ייסדו את אולפני האחים וורנר. במשך שנים ניסו ג'ק וסם וורנר למצוא טכנולוגיה שתאפשר יצירת סרט מדבר. בשנת 1925 הם הפיקו את הסרט המדבר הראשון, "זמר הג'אז", בכיכובו של אל ג'ולסון. האולפנים שלהם שמרו על מעמד בכורה בהוליווד לצד אולפנים כ"MGM", כשהם שומרים על בלעדיות לפי "שיטת האולפנים" או "שיטת הכוכבים" על כוכבים כהמפרי בוגרט ובטי דייוויס. בשנת 1950 ביצע ג'ק וורנר השתלטות על האולפנים כששכנע את אחיו למכור את המניות שלהם ובסתר קנה את המניות. בשנת 1936 נישא וורנר לאן בויאר, אמה של השחקנית ג'וי פייג' מנישואיה הקודמים לשחקן הסרט האילם דון אלוארדו. נישואים אלו נמשכו 42 שנים עד מותו של וורנר. וורנר שירת בצבא האמריקני במלחמת העולם השנייה והגיע לדרגת לוטננט קולונל. וורנר הפיק שלושה סרטים אשר זכו בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר: "חייו של אמיל זולא" (1937), "קזבלנקה" (1942) ו"גבירתי הנאווה" (1964), עליו קיבל אישית את הפרס. הקריירה של וורנר ארכה כ-45 שנה, שיא של זמן ביחס לאילי קולנוע אחרים. לאורך הקריירה שלו, הוא נתפס כדמות מסתורית ומרובת סתירות. למרות שהיה רפובליקני מובהק, וורנר עודד הפקות שקידמו את תוכנית הניו-דיל של הנשיא הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט. הוא התנגד לפשיזם אירופאי ומתח ביקורת על גרמניה הנאצית גם לפני מעורבותה של אמריקה במלחמת העולם השנייה. התנגד לקומוניזם, אחרי המלחמה. בעת המקארתיזם, וורנר מסר מרצונו שמות של אנשי קולנוע שנחשדו בנטיות קומוניסטיות. למרות הדימוי הציבורי השנוי במחלוקת שלו, הוא נשאר בעל כוח בתעשיית הקולנוע עד לפרישתו בשנות ה-70 המוקדמות. לקראת סוף שנת 1973 נראו סימנים של בלבול אצל ג'ק. זמן קצר לאחר מכן הלך לאיבוד בתוך הבניין של החברה. מאורעות אלו הביאו אותו לפרישה. בשנת 1974, סבל משבץ שהותיר אותו עיוור ומוחלש. במהלך השנים הבאות, הוא איבד בהדרגה את היכולת לדבר. לבסוף, ב-13 באוגוסט 1978 אושפז בבית החולים, שם מת מדלקת בלב ב-9 בספטמבר כשהוא בן 86 שנים. טקס ההלוויה נערך בבית הכנסת שבו רבים מבני המשפחה היו חברים. הוא נקבר בבית הקברות בית שלום במזרח לוס אנג'לס. הוא השאיר אחריו הון של 15,000,000 דולר, אשר אותם הוריש לאלמנתו, אן. חלק קטן מההון (200,000 דולר) הלכו לבנו המנוכר, ג'ק ג'וניור. הארי וורנר אלברט וורנר סם וורנר מדיה וקבצים בנושא ג'ק וורנר בוויקישיתוף ג'ק וורנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ק וורנר, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ק וורנר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ק וורנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ק וורנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פיג'ו סוג 24

פיג'ו סוג 24 (בצרפתית: Peugeot Type 24) היא מכונית פתוחה (קבריולה) מסוג "Runabout (car)" (אנ'), בעלת מנוע בנזין מתוצרת חברת פיג'ו הצרפתית בין השנים 1898–1902. סך הכול יוצרו 20 יחידות. מנוע בנזין, ממוקם מאחור הנעה אחורית מערכת היגוי - הגה בצורת חצי סהר 2 מושבים קבריולה פיג'ו פיג'ו סוג 1 פיג'ו סוג 15 פיג'ו סוג 17 פיג'ו סוג 27 פיג'ו סוג 31 מדיה וקבצים בנושא פיג'ו סוג 24 בוויקישיתוף Jean-Paul Caracalla, L'Aventure Peugeot Wolfgang Schmarbeck: Alle Peugeot Automobile 1890-1990. Motorbuch-Verlag. Stuttgart 1990. ISBN 3-613-01351-7
נחום עב

נחום עב (עבו; 1923 – 16 במאי 2015, כ"ז באייר ה'תשע"ה) היה סופר ומשורר, איש ההגנה, ממשחררי טבריה במלחמת העצמאות, סגן-אלוף בצה"ל, איש עסקים, סגן ראש העיר טבריה ויקיר העיר. נולד בסג'רה למזל ולאליהו עבו שנמנו עם ראשוני המתיישבים במושבה, בן למשפחת עבו שהתיישבה בגליל מספר דורות לפני כן. אביו יחד עם בן דודו, שלמה אל חייל (אלחיל), ייסדו בה את חוות סג'רה, והיוו את הבסיס לייסוד השמירה היהודית בגליל של אגודת השומר. בשנת 1925 עברה המשפחה להתגורר בטבריה. בצעירותו למד בבית הספר כי"ח כל ישראל חברים, ובמקביל הצטרף לארגון ההגנה. בגיל 16 שימש גם כשומר, וקיבל רישיון לנשיאת אקדח. בשנת 1939 הואשם בירי והרג של פורע ערבי ב-7 במאי של אותה השנה, כתגובה לפציעת אחיו בידי ערבים במסגרת הטבח בטבריה. יגאל אלון הבריחו לכפר תבור, ולמשך תקופה של כשבועיים שימש שם כעוזר לרועה צאן. הוא נתפס לבסוף ונידון למוות בתלייה בבית הדין הצבאי הבריטי בחיפה. בשל גילו הצעיר, הומר עונשו למאסר עולם, למרות שהכחיש כי נכח בטבריה באותו היום. הוא ריצה את עונשו בכלא עכו, שם הכיר את אנשי המחתרות שבעתיד היו למפורסמים (משה דיין ויצחק שמיר), ובכך היה ראשון אסירי ההגנה בתקופתו. ביום סיום מלחמת העולם השנייה קיבל חנינה ממלך אנגליה לאחר שבע שנות מאסר. על מאסר זה הוכר כאסיר ציון. עם תום תקופת מאסרו, חזר לפעילותו בהגנה ואף השתתף בקורס קציני הגנה בג'וערה בשנת 1946. במלחמת העצמאות לקח חלק מרכזי בשחרור טבריה, כמפקד העיר העתיקה. בשנת 1949 נישא לרחל. במלחמת העצמאות לחם במסגרת חטיבת גולני ולאחר מכן היה ממקימי היחידה למלחמה זעירה, שהייתה הבסיס להקמת הסיירות המובחרות בהמשך, ועל כך זכה בכנפי צניחה על רקע ירוק. בשנים שלאחר מלחמת העצמאות היה ממקימי חטיבה 300 ושימש בה כסגן מפקד פלוגת הסיור של החטיבה. מאז מלחמת העצמאות השתתף בכל מלחמות ישראל, עד מלחמת שלום הגליל והנסיגה הראשונה מלבנון. מאמצע שנות ה-50 ועד לשנת 1974 שימש כיו"ר האיגוד המקצועי במועצת הפועלים בטבריה, שם סייע רבות לעובדים ודאג לשפר את תנאיהם. בבחירות לראשות עיריית טבריה שהתקיימו לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1974, נבחר למועצת העיר במסגרת רשימה מקומית בראשותו, וכיהן כסגנו בשכר של ראש העיר משה צחר. לאחר סיום הקדנציה בשנת 1979, עבד לפרנסתו בהסתדרות העובדים, נבחר כיו"ר בהתנדבות של המועצה הלאומית למניעת תאונות. בתפקיד האחרון כיהן עד לתחילת שנות ה-90. בשנת 1983 ערך בבית יד לבנים בטבריה תערוכה שהציגה 40 שרידים ופריטי מלחמה ממלחמות ישראל, שאסף בעצמו. ייסד ובנה בטבריה את חוף סירונית. היה מקורב אישית לדוד בן-גוריון ויגאל אלון. קיבל את תואר יקיר העיר טבריה על פעילותו ותרומתו לעיר. במהלך העשור האחרון לחייו סבל מבעיות רפואיות, שהחמירו אט אט, עד שהלך לעולמו ב-16 במאי 2015, ונקבר בבית הקברות הישן של טבריה. נחום עב (עבו): המאבק על טבריה, הצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991 אסיר ציון בכלא עכו, בהוצאת משרד הביטחון נחום עב ז"ל ממפקדי המאבק לשחרור טבריה, הלך לבית עולמו, באתר עיריית טבריה נחום עב עבו, באתר Billion Graves נחום עבו בפני בית הדין הצבאי, עיתון דבר, 19 ביולי 1939 נחום עבו נדון למאסר עולם, עיתון דבר, 20 ביולי 1939 ישראל וייס, שרידים חרוכים כהיסטוריה, בעיתון דבר, 19 באפריל 1983
סטמפורד היל

סטמפורד היל (באנגלית: Stamford hill) היא שכונה בצפון לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. חלקה שוכן ברובע האקני וחלקה בשכונת טוטנהאם שברובע הארינגיי. בשכונה מתגוררת אוכלוסייה יהודית גדולה שהחלה להתיישב במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20, המתגוררת לצד האוכלוסייה המקומית, בהם הודים ואפגאנים רבים. הקהילה החרדית מונה מעל 50,000 נפשות. הקהילה החרדית של לונדון היא אחת הגדולות והמשפיעות באירופה כולה. הקהילה ברובה מאופיינת כחסידית, אך כוללת גם חוגים ליטאיים. שכונת סטמפורד היל היא ריכוז החסידים השלישי בגודלו אחרי ישראל וניו יורק. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, עד תחילת משבר הסאבפריים, ידעה הקהילה החרדית תנופה כלכלית אדירה. רבים מהם התעשרו מאוד, הודות לשוק הנדל"ן הפורח באנגליה. חלק מחברי הקהילה מופיעים דרך קבע ברשימת האנשים העשירים ביותר באנגליה, המתפרסם מדי שנה בטיימס הלונדוני. בשכונה מספר רב של בתי כנסת, ישיבות, תלמודי תורה ובתי ספר יהודיים. בנוסף לקהילה החרדית, חיה בשכונה גם קהילה גדולה של יהודים מעדן. כמו כן בשל שיעור הילודה הגבוה בקרב הקהילה החרדית סטמפורד היל היא אחת השכונות בעלת שיעור הילודה הגבוהה ביותר בבריטניה. התאחדות קהילות החרדים מנהלת את ענייני הדת במקום. תחת סמכותה הנישואין, הכשרות, בית דין לממונות, העירוב, המקוואות וכל היתר. מדיה וקבצים בנושא סטמפורד היל בוויקישיתוף memories of Montefiore House School 1944-1950 2001 Census profile: The Jewish population of London - GLA Data Management Group (September 2006) accessed 13 December 2006 The Reservoirs Nature Society (TeRNS) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. Mick Brown, ‏Inside the private world of London's ultra-Orthodox Jews, The Telegraph, 25 February 2011
Do You Love Me

"Do You Love Me" (בעברית: "האם אתה אוהב אותי"; מעוצב: "Do You Love Me?") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-27 ביולי 2010, כסינגל השני מתוך אלבומה ה-20 שקרוי על שם מספרו, 20, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ. השיר הגיע למקום הראשון במצעד של מדיה פורסט והשני במצעד של רשת ג'. השיר נכתב על ידי הנרי ומשפחת בנדלי, הולחן על ידי משפחת בנדלי והופק על ידי הנרי ושי ראובני. השיר הוא בעצם סימפול לשיר בעל אותו השם שיצא בשנות ה-70 של המאה ה-20, והוקלט בשנת 1978. לשיר יצא רמיקס רשמי אותו עשה הנרי, אשר צורף לתקליטור הסינגל ומוזכר בעטיפתו. הווידאו קליפ המלא שצולם עבור גרסת הרמיקס של השיר, פורסם לראשונה ביוטיוב ב-24 באוקטובר 2010. הקליפ צולם במדבר, בו ניתן לראות את חדד נוהגת במרצדס וענני אבק מסביבה. לאחר מכן ניתן לראות מאהל בתוכו ספונים נגנים בתלבושת ערבית מסורתית, רקדניות אירובי ובטן. נכון ל-ינואר 2022, מונה הצפיות של האודיו והקליפ עומדים יחד על למעלה מ-3.7 מיליון צפיות. סרטון השיר "Do You Love Me" באתר יוטיוב ליה פן, משפחת בנדלי:הלהקה שעומדת מאחורי הלהיט החדש של שרית חדד, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2010 David Saban - dotbox solutions, שרית חדד - האתר הרשמי | Sarit Hadad - Official Site, באתר www.sarit-hadad.com (ארכיון) 4.11.2010 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il SaritHadadOfficial (2010-07-29), שרית חדד - Sarit Hadad - Do you love me, נבדק ב-2018-08-23 מיה ולנשטיין, ביירות, אהובתי, באתר "העוקץ", 15 באוגוסט 2010 SaritHadadOfficial (2010-09-20), שרית חדד Do You Love Me Remix ♫ (אודיו), נבדק ב-2018-08-23 "Do You Love Me? הקליפ - יוסמיוסיק". יוסמיוסיק. 2010-08-15. נבדק ב-2018-08-23. SaritHadadOfficial (2010-10-04), שרית חדד Do You Love Me Remix קליפ, נבדק ב-2018-08-23
הטיהור הראשון

הטיהור הראשון (באנגלית: The First Purge) הוא סרט פעולה-אימה אמריקאי שביים ג'רארד מקמאווי. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי "הטיהור" (הראשון היה "הטיהור" שיצא בשנת 2013, השני היה "הטיהור 2: לשרוד את הלילה" שיצא בשנת 2014 והשלישי היה "הטיהור 3: שנת בחירות" שיצא בשנת 2016) ומהווה פריקוול לטרילוגית סרטי הטיהור. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-4 ביולי 2018, ובישראל ב-26 ביולי 2018. כדי להוריד את אחוזי הפשע בשאר השנה, אנשי מפלגת האבות המייסדים החדשים של אמריקה בוחנים ניסוי חברתי חדש שישחרר את כל התוקפנות פעם אחת בשנה: "הטיהור"– לילה אחד שבו כל הפשעים מותרים והחוקים אינם תקפים. תושבי סטטן איילנד בארצות הברית נבחרים להיות הראשונים להשתתף בטיהור, אך לאחר שהניסוי כמעט נכשל, מתגלים במהלך הלילה סודות שעשויים לסכן את הניסוי ואת ארצות הברית כולה. הקרנת הבכורה של הסרט בארצות הברית הייתה ב-4 ביולי 2018, ובישראל ב-26 ביולי 2018. אתר האינטרנט הרשמי של הטיהור הראשון אתר האינטרנט הרשמי של הטיהור הראשון הטיהור הראשון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "הטיהור הראשון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הטיהור הראשון", באתר נטפליקס "הטיהור הראשון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הטיהור הראשון", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הטיהור הראשון", באתר Metacritic (באנגלית) "הטיהור הראשון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבנר שביט‏, זה לא סרט חדש במיוחד, זה לא סרט טוב במיוחד, אבל זה ה-סרט לראות עכשיו, באתר וואלה, 3 ביוני 2020 ארז דבורה, ביקורת סרט - "הטיהור הראשון": סתמי כמו הסרטים הקודמים, באתר ynet, 30 ביולי 2018 מעיין גוטנמכר, ‏דיני טהרה, באתר ‏מאקו‏, 1 באוגוסט 2018