laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חתול רחוב (משחק מחשב)

חתול רחוב (אנגלית: Alley Cat) הוא משחק מחשב שנוצר בשנת 1983 על ידי ביל ויליאמס. המשחק נוצר במקור למחשבי אטארי 8 סיביות (אנ'), ומאוחר יותר הוסב לסביבת מערכת ההפעלה DOS על ידי חברת IBM. גיבור המשחק הוא חתול רחוב אשר צובר נקודות על ידי כניסה לדירותיהם של דיירי השכונה וביצוע "משימות" בתוכן, כדוגמת ציד ציפור שבכלוב, אכילת דגים מתוך אקווריום ענקי, שתיית חלב השייך לכלבים וכדומה. על החתול מאיימים כלבי השכונה וסכנות נוספות. פרדי, חתול אשפתות שמבצע פעילויות מסוימות בבתים בשכונה, מנסה לזכות באהבתה של החתולה פליסיה. המסך הראשי של המשחק מציג סמטה וחלונות בבניין. מהחלונות הללו נזרקים על החתול חפצים אקראיים (טלפון, נעליים, וכדומה), ועליו להתחמק מהם, אחרת יפול לרחוב. ברחוב מסתובב לעיתים כלב, ואם חתול הרחוב נוגע בו, הוא נפסל. החתול מטפס על פחי אשפה, על הגדר, ומשם לחבלי הכביסה, ומשם הוא יכול להיכנס לחדרים שונים בשכונה. בכל חדר יש אתגר מסוג אחר: בחדר אחד יש שולחן העומד במרכז החדר. עליו עומד כלוב עם ציפור. המשימה: להפיל את הכלוב מהשולחן ולתפוס את הציפור היוצאת מהכלוב. בחדר אחר ישנו אקווריום עם דגים. המשימה: לאכול את כל הדגים תוך כדי התחמקות מצלופחים חשמליים. בחדר אחר מוצב גוש ענק של גבינה עם הרבה חורים. המשימה: לתפוס עכברים המופיעים בחורים באופן אקראי. המקש "ALT" גורם לעבור בין חורים. בחדר אחר יש ארון ספרים ועליו עציצים. המשימה: לאסוף עציצים תוך כדי התחמקות מעכביש ענק. בחדר אחר יש להקת רוטוויילרים ישנים. המשימה: לשתות מכל הקעריות שלהם בלי שיתעוררו. כאשר החתול מסיים בהצלחה את האתגרים בחדרים השונים, נפתחים חלונות ובהם החתולה אהובתו קוראת לו. אם החתול מצליח להיכנס לחלון כזה, הוא נכנס לחדר ובו מספר שורות של לבבות, עליהם החתול יכול ללכת ימינה ושמאלה. המשימה: להגיע לחתולה הנמצאת למעלה, תוך כדי התחמקות מחתולים אחרים ומקופידונים היורים עליו חיצים, הגורמים לו ליפול למטה. אם החתול מצליח לנשק את החתולה במעלה המסך, הוא מנצח, והמשחק מתחיל מתחילתו. השחקן מקבל עוד חיים ורמת המשחק הופכת לקשה יותר והרוטווילר מופיע בסמטא יותר בתכיפות. יש 30 רמות קושי הולכות ומתגברות, ולאחריהן רמת המשחק נשארת זהה והמשחק ממשיך עד אינסוף או עד שנגמרים החיים לשחקן. בתחילת דרכו, המשחק נוצר כאבטיפוס של מסך אחד על ידי ג'ון האריס, שלא אהב את הכיוון של המשחק והעביר אותו לויליאמס שלבסוף פיתח את הקונספט הבסיסי למשחק גמור. כשנה לאחר פרסום הגרסה הראשונית לאטארי, וויליאמס המיר את המשחק למערכת ההפעלה DOS. בשנת 2018 יצאה גרסה מחודשת למשחק. חתול רחוב, באתר מסע אל העבר המשחק אונליין, באתר מסע אל העבר חתול רחוב, באתר PCGamingWiki (באנגלית) האנציקלופדיה לתוכנה 1996: המדריך למשתמשים פרטיים, מקצועיים ועסקיים. במאי 1996. p. 34. ISBN 978-0-8352-3733-8. {{cite book}}: (עזרה) ביוגרפיה של ג'ון האריס Alley Cat Remeow Edition – A remake with enhanced graphics, playability and new features for the PC!
Bad Street Brawler

Bad Street Brawler (ידוע גם בשם מכות ברחובות) הוא משחק וידאו מסוגת Beat 'em up שיצא לשווקים בשנת 1987 למחשב האישי ולקומודור 64 אשר פותח על ידי חברת Beam Software Pty. והופץ ברחבי העולם על ידי חברת Mindscape. גיבור המשחק הוא דיוק דייוויס, בריון בטייטס צהובים אשר נלחם בפושעים הנקלים בדרכו, בנוסף למגוון רחב של אויבים שונים, כגון גורילות, עיוורים, נשים זקנות ועוברי אורח שונים. סקירה, באתר MobyGames (באנגלית) Bad Street Brawler, באתר מסע אל העבר ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויו-מאסטר

ויו-מאסטר (אנגלית: View-Master) הוא מתקן אשר נועד לצפייה בתמונות תלת-ממדיות מתוך דיסק נייר. אף על פי שכיום הוא נחשב ומשווק כצעצוע לילדים, הוא לא יועד להיות כזה במקור. הוויו-מאסטר הומצא במקור על ידי ויליאם גרובר, יצרן עוגבים וצלם מפורטלנד, באורגון שבארצות הברית. המכשיר היווה שיפור של דגם הסטראוסקופ הישן, על ידי שימוש בשיטת הקודכרום, סוג של סרט צילום צבעוני, אשר הפך זמין באותה העת. דיסק של ויו-מאסטר מכיל 14 שקופיות, המרכיבות יחד 7 תמונות סטריאוסקופיות: שתי שקופיות מוצגות בו זמנית - אחת לכל עין - ובכך מדמות ראיית עומק דו-עינית. הארולד גרייבס, בעליה של "Sawyer's, Inc.‎" (אנ') (חברה אשר התמחתה בייצור גלויות), מיסחר את הרעיון, אשר תפס במהרה נתח משוק הגלויות. הוויו-מאסטר הוצג לראשונה בתערוכה העולמית של ניו יורק (1939). הוא יועד במקור כאלטרנטיבה לגלויות נוף, ובתחילה נמכר בחנויות צילום ובחנויות למתנות. צילומים של הגרנד קניון היו בין הנושאים הנמכרים והנצפים ביותר. ב-1951 קנו "Sawyer's" את "Tru-Vue", המתחרה העיקרי של ויו-מאסטר. בנוסף לחיסול התחרות העיקרית של החברה, ההשתלטות הניבה לחברה גם זכויות לשימוש בדמויות מסרטי דיסני. ב-1966 נרכשו "Sawyer's" על ידי חברת GAF, ובכך נהפכה לחברת-בת. תחת בעלותה של GAF הותאמו התמונות בשקופיות לילדים, בנושאים כמו צעצועים ודמויות מצוירות. ב-1981 מכרה GAF את ויו-מאסטר לקבוצה שבראשה עמד ארנולד טלר, אשר השיקה מחדש את הויו-מאסטר בשם View-Master International Group (או בקיצור VMI). ב-1989 נרכש הוויו-מאסטר על ידי חברת "Tyco Toys" ב-1997 התמזגו "Tyco Toys" עם חברת מאטל. מאז המיזוג, הוויו-מאסטר משווק כמוצר של חברת פישר פרייס. Stephen Lockhart, William Gruber, Vaccine Clinical Development, VacciTUTOR, 2021-11-08 doi: 10.33442/vt202113
דה יוזד

דה יוזד (באנגלית: The Used) היא להקת פופ פאנק-רוק מאורם, יוטה, ארצות הברית. ב-5 באוקטובר 1999, קווין אלמן, ג'ף האורד, ברנדן סטינקרט ואשטון ג'ונסון הקימו את להקת "Dumb Luck". זמן קצר לאחר צאת המיני-אלבום שלהם הלהקה שינתה את שמה ל"יוזד", ג'ף האורד הפך מסולן לבסיסט וברט מקרקן הצטרף כסולן הלהקה. הלהקה שלחה את שיריה למפיק ג'ון פלדמן מלהקת הפאנק "גולדפינגר". לאחר שהוא שמע את השיר "A Box Full of Sharp Objects", הוא הזמין את הלהקה להקלטת דמו. ב-2001, הלהקה סיימה את הקלטת הדמו ופלדמן החתים אותם בחברת התקליטים "Reprise Records", וכל זה התרחש כמה חודשים לאחר המפגש שלהם. הלהקה שינתה את שמה מ"יוזד" ל"דה יוזד" לאחר שהתגלה שקיימת כבר להקה עם שם זה בבוסטון. דה יוזד הוציאו את אלבומם הראשון "דה יוזד" ב-2002, שהפך לאלבום פלטינה, והפכו ללהקה פופולרית עם צאתו. באלבום זה 4 סינגלים בולטים: "Buried myself alive", "The taste of ink", "A box full of sharp objects", ו- "Blue and yellow". אלבומם השני יצא בספטמבר 2004 ובמאי 2005 ונקרא "In Love and Death" (באהבה ובמוות), והפך גם הוא לאלבום פלטינה. שם האלבום נקרא כך על הטרגדיות שפקדו את סולן הלהקה בארט. חברתו שהייתה בהיריון נפטרה ממנת יתר, וכלבו נדרס על ידי מכונית ומת. השיר "Hard to say" נכתב על חברתו של סולן הלהקה בארט. הסינגלים שיצאו מתוך האלבום הם: "Take It Away", "All That I've Got", "I Caught Fire" ו-"Under Pressure" (שיצא במהדורה של 2005). "Under Pressure" הוא גרסת כיסוי שביצעה הלהקה יחד עם מיי כמיקל רומנס לשיר של קווין ודייוויד בואי. ב-22 במאי 2007, יצא אלבומם השלישי של הלהקה, "Lies for the Liars", הכולל רצועת DVD של הכנת הקליפ "Lies for the Liars". לפני יציאת האלבום תכננו חברי הלהקה להוציא מיני אלבום, אך בגלל בעיות עם חברת התקליטים תאריך יציאתו נדחה ולבסוף הוא יצא ב-19 בפברואר 2008. שם המיני האלבום הוא "Shallow Believer". בינואר 2008, החלו חברי הלהקה לעבוד על, Artwork, אלבומם הרביעי אשר יצא לאור בשנת 2009. ברט מקרקן - סולן וקלידים קווין אלמן - גיטרה וקולות רקע ג'ף האורד - בס וקולות רקע דן וויטסיידס - תופים (מספטמבר 06') גרג' בסטר - גיטרה ברנדן סטינקרט - תופים וקולות רקע (עד ספטמבר 06') The Used ‏ (2002) In Love and Death ‏ (2004) Lies for the Liars ‏ (2007) Artwork ‏ (2009) Vulnerable ‏ (2012) Heartwork‏ (2020) Maybe Memories ‏ (2003) Berth ‏ (2007) Shallow Believer ‏ (2008) The Bird & The Worm EP ‏ (2010) Untlited EP ‏ (2010) Demos from the Basement ‏ (2001) מדיה וקבצים בנושא דה יוזד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דה יוזד דה יוזד, ברשת החברתית פייסבוק דה יוזד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דה יוזד, ברשת החברתית אינסטגרם דה יוזד, סרטונים בערוץ היוטיוב דה יוזד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דה יוזד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) דה יוזד, באתר ספוטיפיי דה יוזד, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) דה יוזד, באתר Last.fm (באנגלית) דה יוזד, באתר AllMusic (באנגלית) דה יוזד, באתר MusicBrainz (באנגלית) דה יוזד, באתר דיזר דה יוזד, באתר Discogs (באנגלית) דה יוזד, באתר Songkick (באנגלית) דה יוזד, באתר Genius דה יוזד, באתר SecondHandSongs דה יוזד, באתר בנדקמפ דה יוזד, באתר בילבורד (באנגלית) דה יוזד, באתר טיידל (באנגלית) דה יוזד ב-YouTube
קומארנו

קומארנו (באוקראינית: Комарно; ביידיש נכתב גם קאמארנא, קאמארני, קאמארנע, קומארנא) היא עיירה במערב אוקראינה במחוז לבוב, בנפת הורודוצקי. מרחקה ממרכז המחוז כשלושים ק"מ. היסטורית האזור ידוע בשם גליציה המזרחית. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2001, מונה אוכלוסייתה 3,994 איש. עיר המקור של חצר חסידות קומרנא. בחפירות ארכאולוגיות מ-1936 נמצאו באזור עדויות לבני אדם עוד מ-2000 לפנה"ס, אך ההתיישבויות המאורגנות הראשונה כנראה החלו בסביבות המאה ה-12 בצורת מספר חוות. העדות הכתובה הראשונה ליישוב פעיל באזור היא משנת 1471 ושנתיים לאחר מכן קיבלה זכויות מגדבורג מהמלך הפולני קז'ימייז' הרביעי. בתקופה זו נבנתה במקום כנסייה גדולה וטירה מבוצרת לצורכי הגנה. ב-1524 הצליחו מגיני העיר להדוף את פלישת הצבא הטורקי וב-1621 את פלישת הטטרים אף על פי שהאחרונים שרפו את פרברי העיר. במהלך המאה ה-17 טבחו הקוזקים במרבית ערי אוקראינה והמקום מוזכר בשנות הפרעות ת"ח ת"ט בספרו של נתן נטע הנובר "יוון מצולה" כאחת העיירות החזקות שם לא הצליחו הפורעים לפרוץ פנימה. ב-1672 התכנסו כוחות צבא פולני ליד העיר ועצרו כ-10,000 חיילים טורקים שפלשו למדינה בעזרת הצפת העמק במים. ב-1890 התגוררו בקומארנו 2,161 יהודים. עד מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר שייכת למחוז רודקי (Rudki), חלק מגליציה תחת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בין שתי מלחמות העולם השליטה באזור עברה לפולין והעיר שויכה למחוז לבוב. לאחר מלחמת העולם השנייה עברה השליטה לברית המועצות עד התפרקות הגוש הסובייטי והמעבר לשליטה אוקראנית. עד לפני מלחמת העולם השנייה הייתה בעיר קהילה יהודית תוססת ואף קבוצת כדורגל בשם "Хуртовина" (סערה) שהייתה מורכבת מיהודים ופולנים. במקום התקיימה גם פעילות של תנועת הסתדרות המזרחי ומרכז לחסידות קומרנא. ב-24 באוקטובר 1941 הגיעה בחצות קבוצת חיילי אס-אס ואספה בעזרת רשימה מוכנה את כל מכובדי העיר וראשי המשפחות בחצר בית הכלא. ב-4 בבוקר, לאחר שכנראה לא עמדו במכסה, החלו לאסוף כל יהודי או יהודייה שנקלעו בדרכם עד שאספו 240 איש. בבוקר הובילו אותם לחפירת קרישובקה ביער ברזניק הפשיטו אותם מבגדיהם וירו בהם עם מכונות ירייה. ביום שלישי לאחר הרצח הגיעו אנשי הגסטפו ודרשו כופר בתמורה שלא ירצחו יהודים נוספים. בקשתם מולאה וכך הם המשיכו להגיע כל יום שלישי ולאסוף את מבוקשם. על היהודים שנשארו הוטלו גזרות רבות לרבות איסור הכנסת אוכל לשכונות היהודיות דבר שהוביל לרעב ומות כ-400 יהודים במשך השנה. ב-6 בנובמבר 1942 הגיעו כ-40 אנשי גסטפו ומספר זהה של אוקראינים והעלו את כל היהודים הנותרים על רכבות השמדה. החולים ויהודים שניסו לברוח נורו במקום. ברוך ספרין - (תרע"ג או תרע"ד, (1913 או 1914) - ז' בסיוון תש"ג, (10 ביוני 1943)) היה האדמו"ר השישי והאחרון של חסידות קומארנו. משה נוידרפר - בלידתו ניידערפער (22 בספטמבר 1924 - 5 בינואר 1995) היה מראשי משרד האוצר, הממונה על הכנסות המדינה, מנכ"ל בנק מרכנתיל דיסקונט ועמד בראש מוסדות ציבור רבים. מדיה וקבצים בנושא קומארנו בוויקישיתוף ברוך ישר, ‏ספר יזכור לקהילת קומרנא (בית קומרנא), בספריית העיר ניו יורק קומארנו (Komarno), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, קומארנו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 793–795), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קומארנו באתר מרכז מורשת יהדות פולין אתר אוקראיני עם צילומים. קומרנה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית ועדת הסטטיסטיקה המרכזית של אוקראינה, מרשם אוכלוסין של שנת 2001
מרקו קריסטל

מרקו קריסטל (באסטונית: Marko Kristal; נולד ב-2 ביוני 1973) הוא כדורגלן עבר אסטוני ומאמן. קריסטל הוא יליד העיר טאלין. בין השנים 1992 ל-2005 הופיע 143 פעמים במדי נבחרת אסטוניה ובעבר היה שיאן ההופעות שלה. במשחקי נבחרתו כבש קריסטל 9 שערים. ב-20 באפריל 2005 סיים את הקריירה הבינלאומית שלו, כאשר הוחלף במשחק מול נורווגיה. את מרבית הקריירה שלו בילה קריסטל במועדון הדגל האסטוני פלורה טאלין, ושיחק זמן מה בקבוצת אף סי לאהטי מפינלנד. מדיה וקבצים בנושא מרקו קריסטל בוויקישיתוף מרקו קריסטל, באתר Transfermarkt מרקו קריסטל, באתר Soccerway מרקו קריסטל, באתר WorldFootball.net מרקו קריסטל, באתר National Football Teams מרקו קריסטל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא מאמני כדורגל ובנושא אסטוניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייוויד ריציו

דייוויד ריציו (David Rizzio; ‏1533–1566) היה איש סודה של מרי מלכת הסקוטים, ממוצא איטלקי. נרצח בידי בעלה. דייוויד ריציו נולד בשנת 1533. הגיע לסקוטלנד בשנת 1561 כמוזיקאי שנלווה לשגריר ממלכת סבויה. התוודע למרי מלכת הסקוטים ונתמנה כמזכיר שלה לענייני צרפת. הפך להיות לאיש אמונה וסודה של המלכה ועורר קנאה ואיבה בקרב בני האצולה, שגברו גם בשל היותו זר וקתולי. יריביו אלה שכנעו את בעלה של המלכה, הנרי סטיוארט, לורד דרנלי, כי ריציו הוא המאהב של המלכה. ב-9 במרץ 1566 פרצו הבעל ותומכיו לחדרי המלכה בארמון תפסו את ריציו ולעיני המלכה דקרו אותו 56 פעמים וגרמו למותו. מדיה וקבצים בנושא דייוויד ריציו בוויקישיתוף דייוויד ריציו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דייוויד ריציו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שמשון חלפי

שמשון חלפי (18 בדצמבר 1911 - 23 בינואר 1997) היה משורר, מחזאי ומתעד שיחות עם ראשוני תל אביב. היה בעלה של המשוררת והפסלת מרים ברוך חלפי, אביה של המשוררת רחל חלפי ואחיו הצעיר של אברהם חלפי. חלפי עלה לארץ ישראל ב-1926. עבד בחקלאות ובסלילת כבישים והתגייס לבריגדה היהודית. הוא ערך תוכניות וביקורות קולנוע בקול ירושלים, כתב מחזות ועבד בעיריית תל אביב-יפו כמנהל המדור לאמנויות. על ספרו "דרכים" זכה בפרס אקו"ם לספרות. ב-1995 זכה חלפי בתואר "יקיר העיר תל אביב-יפו" על פועלו לתיעוד סיפוריהם של ראשוני תל אביב. ב-2010 יצא אלבום אוסף משיריו, ובו השתתפו גם מוזיקאים עכשוויים כשלומי שבן, מרינה מקסימיליאן בלומין, נתן סלור ויסמין אבן. רבים משיריו הולחנו על ידי מיטב המלחינים הישראליים; ביניהם "סתיו" שהולחן על ידי משה וילנסקי וזכה בפרס ראשון בפסטיבל בינלאומי ב-1962 - בסופוט שבפולין. השיר נשלח לתחרות על ידי קול ישראל וביצעה אותו אסתר עופרים. ב-2013 הונחה לוחית זיכרון על ביתם של שמשון ומרים חלפי בתל אביב. באוקטובר 2024, ראה אור הספר 'אותו רקיע', בעריכתו של עוזי שביט ובהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר מאגד את כל שיריו של חלפי. דרכים ,שירים ומנגינות. הוצאת "ספריית פועלים". חולמים בחולות, שיחות עם ראשוני תל אביב. הוצאת משרד הביטחון. אותו רקיע, הוצאת הקיבוץ המאוחד, בעריכת עוזי שביט, 2024. מכתב לאבא שהלך לחיילים, הוצאת "ידיעות אחרונות". ספר דניאל, הוצאת "שמש" "יום הולדת" סיפור בחרוזים ציורים של אילזה קנטור הוצאת קריית ספר 1953 שמשון חלפי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב שמשון חלפי, באתר MusicBrainz (באנגלית) שמשון חלפי, דף שער בספרייה הלאומית שמשון חלפי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה שמשון חלפי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" שמשון חלפי, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" זיוה שמיר, תהום הפחד והפיכחון, מעריב, 19 ביוני 1992, באתר מב"ע - מחקרים בספרות עברית - על ספרו של שמשון חלפי "דרכים" ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
להבה

להבה היא תערובת של גזים ומוצקים הנמצאים בתהליך של תגובה כימית הפולטת קרינת אור נראית וקרינת תת-אדום. התדר של גלי הקרינה, מה שמשפיע על הצבע הנראה, תלוי בהרכב הכימי של חומרי הבערה ותוצרי ביניים של התהליך. כמו כן צבע הלהבה משתנה לפי הטמפרטורה. במקרים רבים, למשל בבעירה של חומרים אורגניים מן הצומח, וכן בבעירה לא מושלמת של גז, חלקיקים מוצקים הנקראים פיח מגיעים לליבון ופולטים אור בגווני אדום-כתום. בעירה מושלמת של גז יוצרת אור בצבע כחול בהיר באורך גל אחיד בעקבות מעברי אלקטרונים במולקולות מעוררות בלהבה. בעצם אלו הם שני סוגי הקרינה של האש- קרינת ליבון חלקיקים הנקראת קרינת גוף שחור ופליטת פוטונים בחומר מעורר. צבע קרינת גוף שחור משתנה לפי הטמפרטורה של החומר ולכן גם צבע הלהבה הוא תלוי טמפרטורה. לשם המחשה ניתן לראות בתמונות של שרפה שבבסיס הלהבות, שבו הטמפרטורה היא הגבוהה ביותר, הלהבות בצבעי צהוב בהיר עד לבן, למעלה מזה צהוב עד כתום ובפסגת הלהבות צבען אדום. מעל האזור האדום הטמפרטורה אינה גבוהה דיה לשם בעירה וחלקיקי הפחמן שנותרו יוצאים כעשן שחור. הלהבות אינן "אנרגיה טהורה" או כל דבר מסוג זה: הלהבות הן גזים מלובנים ולוהטים המשתחררים בתהליך הבעירה. בפרט, הלהבות מושפעות, למשל, מכוח הכבידה: בסביבה נטולת כוח כבידה, נראית האש ככדור. חומן של הלהבות (דהיינו, חומו של הגז המשתחרר כתוצאה מהתהליך), מאפשר את המשך תהליך הבעירה. בתנאים רגילים על כדור הארץ הגזים החמים (והצפופים פחות) מהלהבה עולים מעלה ואוויר קר יותר ועשיר יותר בחמצן זורם מלמטה לאזור הלחץ הנמוך שנוצר בבסיס הלהבה. זרימה זו היא שנותנת ללהבה את צורתה המוארכת האופיינית. על פי מחקר של נאס"א צורת הלהבות בחלל, בכבידה נמוכה מאוד, שונה מצורתן בכדור הארץ שכן אין כיוון זרימה מועדף לגזים החמים הנוצרים בבעירה. צורת הלהבה של נר בחלל היא, בהתאם, כדורית בקירוב, (פיזור גזים וחלקיקים באופן שווה לכל הכיוונים) וצבעה נוטה לכחול. מחקרים של נאס"א מוכיחים כי בלהבות דיפוזיה (להבות בהן החמצן המשמש לבעירה נמצא מחוץ למקום הלהבה- ולא מעורב בחומר הבעירה לפני הבעירה) בחלל, חומר הבעירה מנוצל יותר וכמות החומר שלא עובר בעירה- קטנה. הדבר נובע ממספר הבדלים בצורת התנועה של חומרים כאשר משתנה כוח הכבידה. לגילוי זה יכולה להיות השפעה על המדעים המעשיים ועל התעשייה, במיוחד בהקשר של נצילות דלק. להבת חמצן-מימן – 2,000 מעלות (°C) ומעלה. להבת מבער בונזן – 1,300–1,600 מעלות. להבת נר – 1,000 מעלות. סיגריה: בלא שאיפה – 400 מעלות בקצה האזור הבוער ו-585 במרכזו. בעת שאיפה – 700 מעלות במרכז. חום הלהבות ניתן להערכה על פי צבע הלהבה, בלהבות בהן חלקיקי פחמן הם פולטי האור בלהבה. אדום: רק נראה – 525 מעלות. עמום – 700 מעלות. גוון דובדבן עמום – 800 מעלות. גוון מלא – 900 מעלות. גוון ברור – 1,000 מעלות. כתום: עמוק – 1,100 מעלות. ברור – 1,200 מעלות. כחול: לבנבן – 1,300 מעלות. צהוב – 1,400 מעלות. מסנוור – 1,500 מעלות. הלהבה הכחולה היא הלהבה המגיעה לטמפרטורה הגבוהה ביותר. את האש הכחולה ניתן לראות במקומות מוכרים לעין, למשל גז בישול, ריתוך אצטילן ולהביורים. מדיה וקבצים בנושא להבה בוויקישיתוף להבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבה באתר נאס"א על פי הספר "A Book of Steam for Engineers", The Stirling Company, 1905
חג המוזיקה

חג המוזיקה (בצרפתית: Fête de la Musique) הוא כינויו של פסטיבל מוזיקה מקומי הנחגג בפריז בכל שנה ב-21 ביוני, היום הראשון של הקיץ. ביום זה נוהגים לסגור רבים מרחובותיה הראשיים של העיר, ונגנים, זמרים והרכבים מוזיקליים בעלי סגנונות שונים ומגוונים, מנגנים בחוצות העיר עבור קהל ההמונים הגודש את הרחובות. מאות מוזיקאים - מהפילהרמונית של פריז עם גדולי המנצחים בעולם ועד לראפרים מפרברי העיר - מופיעים בפארקים, במוזיאונים, בבנייני ממשלה, בעיריות, בבתי קפה, בברים, במסעדות ובקרנות רחוב. תחילתו של חג המוזיקה בשנת 1982. הוגה הרעיון היה מרסל לאנדוסקי, ופרסומו בא לו על ידי שר התרבות הצרפתי ז'אק לאנג. החג נחגג במקומות רבים אחרים בעולם, ובהם: גרמניה, בלגיה, שווייץ. מדיה וקבצים בנושא חג המוזיקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חג המוזיקה (בצרפתית) חג המוזיקה, ברשת החברתית פייסבוק חג המוזיקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חג המוזיקה, ברשת החברתית אינסטגרם חג המוזיקה האתר הרשמי הצרפתי חג המוזיקה האתר הרשמי הבלגי
בינה

האם התכוונתם ל... בינה - התנועה ליהדות חברתית – ארגון המחנך לזהות יהודית ותרבות ישראלית. בינה – אחת מעשר הספירות בקבלה בינה (אנטומיה) – חלל בבית החזה בינה מלאכותית בינה מלאכותית יוצרת בינה עסקית בינה עסקית 2.0 בינה עסקית 3.0 בינה תפעולית שן בינה בינה – מילה נרדפת ל"חוכמה" מודיעין – מילה נרדפת למודיעין (Intelligence), בדומה למילה ביון בינה (מסלול צבאי) ללימודי עתודה ברפואת שיניים אישים: אלפרד בינה – פסיכולוג צרפתי, ממציא מושג ה-IQ הרב אריה בינה - מייסד וראש ישיבת נתיב מאיר הרב אהרון בינה - ראש ישיבת נתיב אריה ברוך בינה – דיפלומט ישראלי
קיריטימטי

קיריטימטי המכונה גם אי חג המולד (באנגלית: Christmas Island) הוא אטול באוקיינוס השקט באיי ליין הצפוניים. האטול מהווה חלק מקיריבטי. יש להבדיל בינו לבין אי חג המולד שבאוקיינוס ההודי. אטול קיריטימטי הוא אטול האלמוגים הגדול בעולם. שטחו 388.39 קמ"ר, והוא מהווה 70% משטח קיריבטי, מדינה הכוללת 33 אטולים. היקפו של האטול 150 ק"מ. על האי חמישה כפרים: לונדון - הכפר העיקרי באי, ובו נמצא הנמל העיקרי של האי, טאבוואקאה, בננה, פריז ופולין (או פולנד). בקרבת בננה מצוי שדה התעופה של האי. שמות הכפרים ניתנו להם על ידי הכומר הצרפתי עמנואל רוז'ייה (Emmanuel Rougier) אשר חכר את האי בין 1917 ו-1939 לצורך הקמת חוות גידול דקלי קוקוס. רוז'ייה התגורר בביתו שב"פריז", ואת הנמל של החווה הקים ב"לונדון" מעבר ל"תעלת בורגל" (Burgle Channel - הכניסה ללגונה.) גובה הנקודה הגבוהה ביותר באי - גבעת ג'ו (La colline de Joe) - הוא 12 מטרים. האי מוכר בשל סמיכותו לקו התאריך ובכך שהוא מקום המושב "הראשון" לציין את תחילת השנה האזרחית (ולמעשה כל יום. ראו גם אטול קרוליין). האי קיריטימטי התגלה לראשונה על ידי רב החובל ג'יימס קוק ב-24 בדצמבר 1777 - ערב חג המולד, ועל כן הוא נקרא "אי חג המולד". שם האי, קיריטימָטי, בגילברטית הוא "חג המולד" (גילברטית היא השפה המדוברת באי, ובשפה זו הצירוף ti נהגה s, כך ששמו הוא בעצם "קיריסמָס"). במהלך מלחמת העולם השנייה היו לחיל האוויר של ארצות הברית תחנת חיזוי מזג אוויר ותחנת תמסורת על האי. לצורך תספוק התחנות נבנה באי שדה תעופה קטן, ששימש גם כתחנת תדלוק למטוסים בדרכם מהוואי לאיי דרום האוקיינוס השקט. במאי 1957 ביצעה הממלכה המאוחדת על האי את הניסוי הראשון בפצצה גרעינית שנערך על ידיה. בשנת 1962 ערכה ארצות הברית באי את מבצע דומיניק. באי מתגוררים כ-5,000 תושבים להם שני נציגים במנאבא ני מאונגאטאבו. באי שני בתי ספר ושתי כנסיות - האחת קתולית והשנייה פרוטסטנטית. עד שנת 2004 נהגו להגיע אל האי טיסות צ'רטר שבועיות של אייר קיריבטי שקישרו את האי אל הונולולו. מאז 2005 חברת אייר פסיפיק מפיג'י מקשרת בין האי להונולולו ולנאדי שבפיג'י. באי שדה תעופה שבו מסלול נחיתה סלול באורך 2,103 מטרים. באי מערכת צמחייה ובעלי חיים ייחודית. בשל הבצורות הפוקדות את האי, מיובא לאי מרבית המזון עבור תושביו. התושבים מתפרנסים מתיירות, דייג ויצוא דגי אקווריום, אגוזי קוקוס ואצות ים. מדיה וקבצים בנושא קיריטימטי בוויקישיתוף קיריטימטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טבואאראן

טבואאראן (בגילברטית: Tabuaeran) המכונה גם האי פנינג או אטול פנינג (באנגלית: Fanning Island או Fanning Atoll) הוא אטול המהווה אחד מאיי ליין המצויים במרכז האוקיינוס השקט. האי, המהווה חלק מקיריבטי, מצוי ב-3°51′36″ צפון, 159°21′52″ מערב. גובהו המרבי של האי 3 מטרים מעל פני הים. באטול טבואאראן מתגוררים כ- 1,900 תושבים. מרביתם מתיישבים שהגיעו לאי מקיריבטי על ידי תאגיד מטעי האי פנינג (Fanning Island Plantations Ltd) על מנת לעבוד בגידול הקופרה. היישוב העיקרי באי הוא נאפיה (Napia) ובו הנמל העיקרי באי. יישוב זה מצוי במערב האי, דרומית לתעלת הכניסה ללגונה. הכפרים הנוספים שבאי הם נאפארי (Napari) וטרייטאקי (Tereitaki) בצפון מערב האי, אאונטנה (Aontena) דרומית לנאפיה, ומאנוקו (Manuku) בדרום האי. מרבית מוצרי המזון של תושבי האי מיובאים אל האי. באי מגדלים קוקוס, חזירים, תרנגולות, אצות ים, וכן דגי ים ורכיכות. הייצוא העיקרי של האי הוא הקופרה ומלאכות יד (בולים, וסכיני שיני כרישים). האי משמש אתר תיירות וקו הספנות הנורווגי - Norwegian Wind עוצר באי מדי שבוע. בשל קרבתו היחסית לאיי הוואי, שימש האי, ככל הנראה, נקודת עצירה לסירות הפולינזים שהפליגו להוואי. באי התגלו ממצאים המעידים על יישובים פולינזים שמתיישביהם הגיעו, ככל הנראה, מאיי קוק או טונגה. האי מופה לראשונה ב-6 בנובמבר 1798, על ידי רב החובל האמריקאי אדמונד פנינג אשר הפליג על אוניית צי ארצות הברית "בטסי", והאי נקרא על שמו. באותה עת היה האטול - כמו גם יתר איי ליין - בלתי מיושב. בשנת 1889 הכריזה הממלכה המאוחדת על שליטתה באי, הרחיבה באמצעות פיצוצים את התעלה אל הלגונה (וקראה לה "התעלה האנגלית"), ובאי הוקמה תחנת ממסר של הכבל הטרנס פסיפי שקישר בין קנדה ואוסטרליה. תחנת הממסר הופצצה על ידי ספינה גרמנית בשנת 1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1939 הפך האי לחלק מהמושבה הבריטית איי גילברט ואליס. בשנת 1979 הפך האי לחלק מהמדינה העצמאית קיריבטי. מדיה וקבצים בנושא טבואאראן בוויקישיתוף מפת האי (אורכב 24.10.2012 בארכיון Wayback Machine)
טריינה

טריינה (בגילברטית ובאנגלית: Teraina), המכונה גם האי וושינגטון (באנגלית: Washington Island) הוא אטול אלמוגים במרכז האוקיינוס השקט המהווה חלק מאיי ליין הצפוניים, ונמצא בשליטת קיריבטי. שטח האי כ-14 קמ"ר ומתגוררים בו כ-1,700 תושבים (2005) (גידול מ-1,000 התושבים שנמנו באי בשנת 2000 ומ-936 התושבים שנמנו בשנת 1990). האי ממוקם ב-4.71° צפון ו-160.76° מערב. בירת האי, טאנגקור (Tangkore) מצויה במערב האי. מספר התושבים בכפרי האי נכון לשנת 2005: האי טריינה התגלה לראשונה על ידי המגלה האמריקאי אדמונד פאנינג ב-12 ביוני 1798. פנינג קרא לאי על שם ג'ורג' וושינגטון. בשנת 1889 סופח האי לבריטניה והפך חלק ממושבת איי גילברט ואליס בשנת 1916. בשנת 1979 שונה שם האי לטריינה, עם קבלת עצמאותה של קיריבטי. האי קרוי גם "האי פרוספקט" (באנגלית: Prospect Island ) ו"האי ניו יורק" (באנגלית: New York Island). עיקר כלכלת האי מתבססת על יצוא קופרה. מדיה וקבצים בנושא טריינה בוויקישיתוף האי באתר JaneResture.com מפקד אוכלוסין משנת 2005 טריינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)