laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דגל גרמניה הנאצית

דגל גרמניה הנאצית (כונה באופן רשמי "דגל הרייך הגרמני") היה דגלה הלאומי של גרמניה הנאצית. הדגל הוא דגל אדום אשר במרכזו צלב קרס שחור על דיסקה לבנה. הדגל נכנס לשימוש תחילה כדגל המפלגה הנאצית, ולאחר מינויו של אדולף היטלר לקנצלר גרמניה ב-1933 הפך הדגל לאחד משני הדגלים הרשמיים של גרמניה, לצד הדגל השחור-לבן-אדום של הקיסרות הגרמנית ששימש גם את רפובליקת ויימאר בחלק משנות קיומה. דגל צלב הקרס עוצב בידי היטלר עצמו בקיץ 1920 כדגל התנועה: דגל אדום עם דסקה לבנה ומרכזה צלב קרס שחור. הבחירה בשילוב הצבעים שחור-לבן-אדום לא הייתה מקרית, הצבעים הללו שימשו את דגל האימפריה הגרמנית והיוו ”את ההרמוניה המזהירה ביותר בעולם”. אך בנוסף לקשר ההדוק לצבעים האימפריאליים, לצבעי הדגל הנאצי הייתה משמעות נוספת; בספרו של היטלר מיין קמפף מוסבר כי ”באדום אנו רואים את הרעיון החברתי של התנועה, בלבן את הרעיון הלאומי, בצלב־הקרס את שליחות המאבק למען ניצחון האדם הארי”. לאחר שהיטלר מונה לקנצלר גרמניה ב-30 בינואר 1933, הופסק השימוש באופן טוטאלי (לפני כן, השימוש הופסק בהדרגה) בדגל הטריקולור השחור-אדום-זהוב (דגל גרמניה המודרנית ודגל רפובליקת ויימאר). פסק דין שניתן ב-12 במרץ 1933 קבע כי יש לגרמניה שני דגלים לאומים חוקים: הטריקולור של האימפריה הגרמנית (הדגל השחור-לבן-אדום) ודגל המפלגה הנאצית. השימוש בשני הדגלים הסתיים ב-15 בספטמבר 1935, קצת יותר משנה לאחר מותו של נשיאה האחרון של רפובליקת ויימאר. אחת הסיבות לשינוי הייתה תקרית ברמן שאירעה ב-26 ביולי 1935, בה קבוצת מפגינים אנטי-נאצים תלשו את דגל צלב הקרס שהיה על ספינת ברמן שעגנה בניו יורק וזרק אותו לנהר ההדסון. השגריר הגרמני הביא את מחאתו בפני האמריקאים, אך אלו השיבו כי הדגל הלאומי של גרמניה לא נפגע ומדובר בפגיעה לגיטמית בדגל של מפלגה פוליטית. בעקבות כך, בעצרת המפלגה השנתית שנערכה בנירנברג באותה השנה הוחלט על חוק הדגל החדש שעיגן את דגל הצלב הקרס כדגל הרשמי היחיד של גרמניה הנאצית. במהלך העצרת טען נשיא הרייכסטאג ושר התעופה, הרמן גרינג, כי אמנם הוא והמפלגה מכבדים את הדגל השחור-לבן-אדום, אך הוא סמל של תקופה שחלפה והוא עלול לשמש ריאקציונרים שהתנגדו לעליית הנאצים לשלטון. היו מספר דגלים שבהם צלב הקרס לא היה במרכז אלא בצד ימין או בצד שמאל, אחד מהם היה דגל הקריגסמרינה, שהיה דומה לדגל המפלגה הנאצית אך הכיל צלב נורדי בחלק השמאלי של הדגל ובמרכזו הייתה דיסקית צלב הקרס. עם נפילת המשטר הנאצי וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה, נכבשה גרמניה על ידי כוחות בעלות הברית וחולקה לארבעה אזורי כיבוש. החוק הראשון שהעבירה מועצת השליטה המאוחדת היה ביטולם והחלפתם של כל החוקים הנאצים ובכללם איסור הנפתם והצגתם של דגלים וסמלים נאציים, תהליך הדה-נאציפיקציה. הצגתם של דגלים נאציים נחשבת עד היום בלתי חוקית ברוב ארצות המערב ובייחוד בגרמניה, על פי סעיף 86a לחוק העונשין הגרמני. על אף פי כן, הדגל הנאצי נותר בשימוש תדיר מאוד בקרב נאו-נאצים ברחבי העולם. דגל השמש העולה מדיה וקבצים בנושא דגל גרמניה הנאצית בוויקישיתוף שיירר, עמ' 36 שיירר, עמ' 36–37 מצוטט אצל שיירר, עמ' 37 Brian Leigh Davis: Flags & standards of the Third Reich, Macdonald & Jane's, London 1975, מסת"ב 0-356-04879-9 Statement by Hermann Göring, quoted in the Völkischer Beobachter (17 September 1935) (in German) מועצת השליטה המאוחדת - חוק מס' 1. ביטולם של החוקים הנאצים (30 באוגוסט 1945) (באנגלית)
אליזבת מבוואריה

האם התכוונתם ל... אליזבת, נסיכת בוואריה – נסיכת ממלכת בוואריה לבית ויטלסבאך, אשת פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה (1837-1898) איזבו מבוואריה – מלכת צרפת במאה ה-14 (1370-1435) אליזבת מבוואריה, מלכת גרמניה – אשת קונראד הרביעי, מלך גרמניה (1227–1273) אליזבת מבוואריה, מלכת בלגיה – אשת אלברט הראשון, מלך הבלגים (1876–1965)
מרידה

האם התכוונתם ל... מרד – התקוממות מרידה (ספרד) – עיר במחוז בדחוס מרידה (ונצואלה) – עיר הבירה של מדינת מרידה בוונצואלה מרידה (מקסיקו) – עיר במקסיקו מרידה (מדינה) – מדינה בוונצואלה מרידה (אמיצה) – הדמות הראשית בסרט אמיצה מרידה (קבוצת אופניים)
פסטיבל בירה

פסטיבל בירה הוא פסטיבל שעיקרו הגשת ומכירת בירה למבקרים. לרוב נלווים לבירה גם משקאות אלכוהוליים אחרים ומוצרי מזון, וכן נערכים בפסטיבל אירועי פולקלור, מופעי מוזיקה, ומוצבים בו מתקני יריד שונים. פסטיבל הבירה הגדול בעולם הוא האוקטוברפסט שנערך במינכן בבוואריה שבגרמניה בסוף חודש ספטמבר ותחילת אוקטובר מדי שנה מאז 1810. פסטיבל זה השפיע רבות על פסטיבלי בירה ברחבי העולם המנסים לחקות אותו. בגרמניה מתקיימים מספר פסטיבלי בירה נוספים, כגון פסטיבל הבירה של שטוטגרט אולם מרבית פסטיבלים אלה מהווים חיקוי לפסטיבל הנערך במינכן ואף נקראים לרוב בשם "אוקטוברפסט". פסטיבל בירה אחר שאינו מהווה חיקוי של האוקטוברפסט הוא פסטיבל הגאובודנולקספט שנערך בסטראובינג שבבוואריה מדי שנה. במינכן נערך פסטיבל נוסף בשם שטארקבירפסט (Starkbierfest), פסטיבל הבירה החזקה, הנערך מדי אביב בטאלין שבאסטוניה נערך מדי שנה, בחודש יולי, פסטיבל האולסאמר (Õllesummer). מדי שנתיים, בחודש אוקטובר נערך בטרונדהיים שבנורווגיה פסטיבל אוקטוברפסט. מדי אוקטובר נערך בבראשוב שברומניה פסטיבל בירה. הגדול בפסטיבלי הבירה של הממלכה המאוחדת הוא פסטיבל הבירה הבריטי הגדול הנערך באוגוסט בלונדון מדי שנה. בפסטיבל זה מבקרים כ-65,000 אנשים מדי שנה. מאז שנת 1991 נערך בהונג קונג מדי שנה אוקטוברפסט שנמשך שלושה שבועות. בכל רחבי הפיליפינים נערך בחודש אוקטובר מדי שנה אוקטוברפסט שנמשך שלושה שבועות. הקהילה הגרמנית הגדולה שמתגוררת באוסטרליה וניו זילנד הביאה לקיומם של מספר רב של פסטיבלי בירה ברחבי אוסטרליה. מדי שנה נערך בסידני ובקנברה אוקטוברפסט. באדלייד נערך פסטיבל בירה בשם שוטזנפסט מדי שנה בחודש ינואר. בניו זילנד נערך מדי שנה פסטיבל הבירה של ניו זילנד באוקלנד. הקהילה הגרמנית המתגוררת בדרומה ובצפונה של אמריקה הביאה לקיומם של חיקויים רבים של פסטיבל האוקטוברפסט המקורי: בעיר בלומנאו שבברזיל נערך מדי שנה פסטיבל אוקטוברפסט רב משתתפים (בשנת 2004 ביקרו בפסטיבל כ-600,000 מבקרים). פסטיבלים דומים מתקיימים בערים סנטה קרוז דו סול ואיגרז'יניה שבברזיל ובעיר ויז'ה חנרל בלגראנו שבארגנטינה. בצ'ילה נערך מדי שנה, בחודשי הקיץ, פסטיבל בירה שנקרא "בירפסט". פסטיבל הבירה הגדול ביותר בצפון אמריקה הוא הקיצ'נר-ווטרלו אוקטוברפסט שנערך בערים הסמוכות קיצ'נר וווטרלו שבפרובינציית אונטריו שבקנדה, בהן תושבים רבים ממוצא גרמני. פסטיבל בירה של טורונטו נערך מדי שנה בחודש אוגוסט בנמל ההיסטורי של העיר טורונטו. בערים פואבלה, מקסיקו סיטי, מסטלאן וטפצ'ולה נערך מדי שנה אוקטוברפסט על ידי תושבי הערים ממוצא גרמני. באוקטוברפסט-זינזינאטי שנערך בעיר סינסינטי במדינת אוהיו שבארצות הברית משתתפים מדי שנה כחצי מיליון מבקרים, מרביתם ממוצא גרמני. מדיה וקבצים בנושא פסטיבל בירה בוויקישיתוף האוקטוברפסט פסטיבל ברוטופיה האתר הרשמי של פסטיבל הבירה בירושלים גדי דבירי, ‏ערי בירה: פסטיבלי הבירה הטובים בעולם, באתר "Time Out ישראל", 17 באוגוסט 2017 טל גל כהן, ‏200 לאוקטוברפסט, באתר גלובס, 7 באוקטובר 2010 חיליק גורפינקל, ‏אוקטוברפסט, שוב, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2015 יובל בן-עמי, ‏ביד נטויה ובבירה חזקה, באתר גלובס, 21 באפריל 2011 טאלין - מידע מעשי לטאלין, באתר מסע אחר אורן אבראשי, פסטיבלי בירה בעולם: חגיגה משכרת של טעמים, באתר ynet, 19 באוגוסט 2010
מרידה (ספרד)

מרידה (בספרדית: Mérida) היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית אקסטרמדורה שבספרד. העיר שוכנת על גדות נהר הגוודיאנה. אוכלוסיית העיר מונה 59,461 תושבים (אומדן 2023), גידול לעומת 37,000 באומדן 1966. מרידה משמשת צומת מסילת רכבת חשובה, אך עיקר חשיבותה היא היסטורית. מרידה שומרה יותר מכל עיר אחרת בספרד, ולכן האתר הארכאולוגי של מרידה הפך לאתר מורשת עולמית. מרידה נוסדה בשנת 25 לפנה"ס על ידי הקיסר אוגוסטוס כמושבת חיילים משוחררים תחת השם אמריטה אוגוסטה (Emerita Augusta). המושבה נבנתה במטרה להגן על העוברים בגשר פונטה רומנו (Puente Romano) החוצה את נהר הגוודיאנה. העיר יושבה על ידי חיילים משוחררים של שני לגיונות, הלגיון החמישי אלאודה והלגיון העשירי גמינה. במהירות רבה הפכה מרידה לאחת מעשר הערים הגדולות באימפריה, ונקראה "רומי של ספרד". מלבד זאת, היא נהפכה להיות גם עיר הבירה של הפרובינקיה לוסיטניה, ואחת הערים החשובות ביותר של האימפריה הרומית. בתקופת הויזיגותים הייתה מרידה למושב הארכיהגמון. עם כיבוש העיר על ידי המוסלמים ב-713 החלה ירידה במעמדה של מרידה. מרידה נפגעה במלחמות הרקונקיסטה, ונכבשה על ידי אלפונסו התשיעי, מלך לאון בשנת 1230, אך הוא לא המשיך בשליטתו עליה ומסר אותה למסדר סנטיאגו. מרידה לא רק ירדה מגדולתה, אלא גם ניכרה בה ירידה משמעותית במספר התושבים שחיו שם, ולכן, כאמור, חשיבותה כיום היא בעיקר היסטורית. היהודים החלו להתגורר במרידה רק מן התקופה הרומית המאוחרת ולאחר מכן בתקופת הוויזיגותים. היישוב היהודי במרידה התקיים גם בתקופה המוסלמית, ואף לאחר מכן, כאשר הנוצרים כבשו את המקום. באותו הזמן הקהילה היהודית חיה בקרבת הכנסייה המקומית, ששימשה להם כבית כנסת לפני שגורשו מספרד (ואז בעצם הפך בית הכנסת לכנסייה). למרות הכול, גם לאחר הגירוש ישבו שם יהודים, אמנם אנוסים, שהיוו קהילה, והעיר שימשה גם כתחנת מעבר לאנוסים מהארצות השכנות. ערך מורחב – המכלול הארכאולוגי במרידה הגשר פונטה רומנו, החוצה את נהר הגוודיאנה, עדיין קיים, והוא מנוצל עכשיו בעיקר להולכי רגל שבאים לראות את האתר ההיסטורי הזה. למעשה, קיים גשר נוסף בקרבת מקום - גשר פונטה לוסיטניה (Puente Lusitania). ניתן לראות שם מבצר, ששימש את הרומאים ומאוחר יותר גם את המורים. מקדשים, כמו בכל עיר קדומה אחרת, אינם חסרים במרידה; ניתן לראות שם גם מקדש לאלת הציד (במיתולוגיה היוונית) דיאנה. שרידים רומיים במקום הם: פורום (כולל גם קשת), אמת מים (המכונה: Acueducto de los Milagros), בריכת מים, ותיאטרון רומי להצגות קיץ שגרתיות, בעיקר לפי המחזות החדשים של אותם הזמנים. שרידים נוספים, כוללים קירקוס. בשנת 1993 הכריז ארגון אונסק"ו על השרידים הארכאולוגיים במרידה כעל אתר מורשת עולמית. מקסיקו מרידה, מקסיקו ונצואלה מרידה, ונצואלה מדיה וקבצים בנושא מרידה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרידה מרידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
היפרקוניוגציה

בכימיה, היפרקוניוגציה ("צימוד על") היא אינטראקציה מייצבת, תוצאה של אינטראקציה של אלקטרונים בקשר סיגמא (בדרך כלל C-H או C-C) עם אורביטל p לא-קושר או אורביטל π אנטי-קושר פנוי (או מלא חלקית) קרוב. האינטראקציה יוצרת אורביטל מולקולרי מורחב, שמביא לייצוב המערכת. היפרקוניוגציה יכולה להביא לייצוב קרבוקטיון, אך רק אלקטרונים בקשרים שהם בעמדת β לפחמן הטעון חיובית יכולים לסייע בכך. למשל כאשר פחמן קשור לקבוצת מתיל אזי האלקטרונים של קבוצת המתיל מסייעים ויוצרים היפרקוניוגציה בין הפחמן לבין קבוצת המתיל. תופעת ההיפרקוניוגציה משמשת כהסבר למגוון תופעות כימיות, בהן האפקט האנומרי, אפקט גוש, המחסום הסיבובי של אתאן, אפקט הבטא-סיליקון, התדירות הוויברציונית של קבוצות קרבוניל אקסוציקליות, והיציבות היחסית של קרבוקטיונים מותמרים. לפי מודלים קוונטיים, היפרקוניוגציה היא ההסבר הנכון להעדפה לקונפורמציית סטגרד, בניגוד לטיעון המקובל של הפרעה סטרית. מערכת מצומדת חומר נוסף בנושא (באנגלית) הגדרת ארגון IUPAC למונח (אנגלית) Hyperconjugation not steric repulsion leads to the staggered structure of ethane Pophristic, V. & Goodman, L. Nature 411, 565–568 (2001)Abstract Chemistry: A new twist on molecular shape Frank Weinhold Nature 411, 539-541 (31 May 2001) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
The Red Hot Chili Peppers (אלבום)

The Red Hot Chili Peppers הוא האלבום הראשון של הלהקה רד הוט צ'ילי פפרז. האלבום שנוי במחלוקת, וחלק גדול משיריו הם יותר בדיחות מאשר באמת שירים. בזמן העבודה על האלבום, הגיטריסט הלל סלובק והמתופף ג'ק איירונס עזבו את הלהקה כדי להצטרף ללהקה אחרת בשם What It Is? ובמקום הצטרפו ג'ק שרמן על הגיטרה וקליף מרטינז על התופים. ההרכב החדש מנגן חמישה שירים בלבד (כולל אחד עם המפיק אנדי גיל) ואת הסינגל הראשון של האלבום - True Men Don't Kill Coyotes וחידוש לשיר של האנק ויליאמס. הרכב הישן מנגן שישה שירים, כולל אחד שנמשך עשרים שניות בלבד וגם את הסינגל Get Up And Jump. האלבום נחל כישלון בשוק, ומכר רק 300,000 עותקים וקיבל שני כוכבים וחצי. בעקבות צאת האלבום בשנת 1984, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות קצר בארצות הברית על מנת לקדם את מכירתו. עם סיומו, הרוויח כל אחד מהם 500$ בלבד. הקהל בהופעותיהם הגיב בשלילה, העיתונים זיכו בביקורות קרירות, ולמרות זאת, התפתחה לה קבוצת מעריצים גדולה, בעיקר מלוס אנג'לס (ממנה באו הצ'ילי פפרז), אשר ליוותה אותם באותו הזמן. כל השירים נכתבו בידי אנתוני קידיס, פלי, ג'ק שרמן וקליף מרטינז חוץ מהמקומות שבהם נכתב אחרת. True Men Don't Kill Coyotes – 3:40 הוא הסינגל הראשון מהאלבום, והיחיד מתוכו שצולם לו קליפ. אווירת השיר היא Fאנק אנרגטי שאפיין את הלהקה בשנותיה המוקדמות, המסתכם בראפ של אנתוני קידיס (הסולן), וצלילי הבס של פלי הבסיסט, אשר פותחים וסוגרים את השיר. בווידאו שצולם ניתן לראות חקלאי מוזר המשקה את גינתו במשקה רדיואקטיבי (כשברקע הר הוליווד), שמתחתיה פורצת הלהקה ומתחילה בביצוע השיר. Baby Appeal – 3:40 השיר הוקלט עם ג'ק איירונס והלל סלובק. אף על פי שרמתו המוזיקלית צוינה כגבוהה וקליטה יותר מהסינגל הראשון, הוא מעולם לא יצא לרדיו, וכמו כן לא זכה להתייחסות מיוחדת מצד הלהקה. גם בשיר הזה בולט הבס, דבר שיוצר דמיון בינו לבין שירי האלבום השני, Freaky Styley. Buckle Down – 3:24 שיר נוסף שסגנונו שונה במקצת מזה של האלבום, ובדומה ל־Baby Appeal, חושף כיוון מוזיקלי אחר הנוטה לכיוון האלבום הבא. ואולם, השיר היה ידוע כאחד המושמעים ביותר בהופעות באותם ימים. Get Up and Jump – 2:53 עם הילל וג'ק איירונס. שוחרר כסינגל שני, ונחשב האהוב ביותר על חברי הלהקה מהאלבום. רבים מהמעריצים טענו כי לא ניתן להשוות ביצוע חי של השיר עם גרסת הדיסק. הוא מאופיין בדקלום מהיר במיוחד, הדן בסוגי קפיצות שונים. מבחינה לירית, היה זה שיר טיפוסי ברוח האלבום, אחד שלא מעביר מסר מסוים. "Why Don't You Love Me" (Hank Williams) – 3:25 "Green Heaven" (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 3:59 "Mommy Where's Daddy" – 3:31 "Out in L.A." (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 2:00 השיר מנוגן עם הלהקה המקורית. עשר שנים אחרי יציאת השיר נקרא אוסף נדיר של הלהקה על שמו. "Police Helicopter" (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 1:16 "You Always Sing" (listed as "You Always Sing the Same" on later releases) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 0:19 "Grand Pappy Du Plenty" (פלי, אנדי גיל, קידיס, מרטינז, שרמן) – 4:14 12. "Get Up and Jump" (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 2:37 13. "Police Helicopter" (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 1:12 14. "Out in L.A." (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 1:56 15. "Green Heaven" (demo) (פלי, איירונס, קידיס, סלובק) – 3:50 16. "What It Is" (a.k.a. "Nina's Song") (demo) (פלי, קידיס) – 3:57 מידע על האלבום The Red Hot Chili Peppers באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Red Hot Chili Peppers באתר AllMusic האלבום The Red Hot Chili Peppers באתר Discogs
דו"ח סמית

דו"ח סמית (מאנגלית: Smyth Report) הוא המסמך הרשמי אשר סיקר את תוכנית מנהטן, תוכניתן של בעלות הברית לפיתוח נשק גרעיני בזמן מלחמת העולם השנייה. שמו המלא הרשמי הוא "אנרגיה אטומית למטרות צבאיות: הדו"ח הרשמי על פיתוח הפצצה האטומית בחסות הממשל האמריקני, 1940- 1945". המסמך נכתב במהלך תוכנית מנהטן על ידי הפיזיקאי הנרי דה-וולף סמית (מכאן כינויו) ופורסם ב-12 באוגוסט 1945, ימים ספורים לאחר הטלת הפצצות הגרעיניות על הירושימה ועל נגסאקי. הדו"ח, אשר נכתב בהוראתו של מנהל תוכנית מנהטן, הגנרל לסלי גרובס, תיעד את תהליך פיתוח הפצצה הגרעינית, כולל תיאור פיתוח המעבדות הסודיות בלוס אלמוס, אוק רידג' והאנפורד, והתהליכים הפיזיקאליים העומדים בבסיס הפעלת הנשק הגרעיני, ובפרט אלה ההכרחיים לתהליך הביקוע הגרעיני ותגובת השרשרת. כמו כן שימש הדו"ח מדד למדענים המעורבים בתהליך באשר למידת סיווגם הסודי של פריטי מידע, כאשר ברור כי מידע אשר פורסם בדו"ח אינו סודי וניתן לדון בו בפומבי. מטרת הדו"ח המוצהרת הייתה לספק לציבור האמריקני אינפורמציה מספקת להבנת מהותו של הנשק האטומי, כזו שתאפשר לו קבלת החלטות בנושא, זאת כפי שניתן לקרוא בדברי המבוא לדו"ח: "האחריות על מדיניות האומה האמריקנית מונחת בראש וראשונה על כתפי אזרחיה, וביכולתם להתנער מאחריות זו בתנאי שניתנת להם אינפורמציה מספקת. אמנם אין ביכולתו של האזרח הממוצע להבין לעומקם את מבנה ודרך הפעלתו של הנשק הגרעיני, אולם יש בקרבנו קבוצת מדענים ומהנדסים שכן מסוגלים לכך, וביכולתם להסביר את הפוטנציאל הגלום בפצצה הגרעינית לאחרים. הדו"ח הנוכחי נכתב למען קבוצה מקצועית זו ומהווה דין וחשבון על העבודה שנעשתה בארצות הברית מאז 1939 במטרה לייצר פצצות אלו. אין זה מסמך היסטורי רשמי ואין זה מסמך טכני המיועד למומחים. פרטים מסוימים הושמטו ממנו משיקולי שמירה על סודיות." על אף שעבר בחינה מדוקדקת טרם פרסומו, נמתחה על דו"ח סמית ביקורת מצד פוליטיקאים אשר טענו כי נחשפו בו סודות גרעין חשובים. עם זאת, רוב הפוליטיקאים לא הבינו דבר וחצי דבר בנשק גרעיני, לא היו מעורבים בתהליך פיתוחו, ומכאן שלא יכלו לדעת איזה מידע סודי לא פורסם בדו"ח ועד כמה "סודי" לכאורה המידע שכן פורסם. למעשה התמקד דו"ח סמית בעיקר במידע אשר היה כבר זמין במקורות בלתי מסווגים בכל הקשור לפיזיקה גרעינית בסיסית, ובידע אשר היה כבר קיים בקרב הקהילה המדעית, או כזה שניתן היה להסיקו בנקל ממידע קיים. דו"ח סמית לא הכיל כלל מידע מעשי כיצד לבנות פצצה גרעינית. במעומעם בלבד הוזכר בו מבנה פצצת האורניום "ילד קטן", ולא צוין כלל המבנה המורכב יותר של פצצת הפלוטוניום, כדוגמת הפצצה "איש שמן". במהדורתו הראשונה לא פורסמו בו כלל רישומים ודיאגרמות, ומהדורה מאוחרת יותר הכילה דיאגרמות בסיסיות בלבד המתארות את תהליך הביקוע הגרעיני, צילומים מניסוי טריניטי וצילומי ציוד ממעבדות אוק רידג' והאנפורד (אך לא מלוס-אלמוס). ברית המועצות אכן נעזרה בנתונים שפורסמו בדו"ח בפרויקט בניית פצצה משלה, אולם המידע ששאבה ממנו התייחס רק לטיב המפעלים המעורבים בתהליך וכן לצורך השוואת נתונים. למרות אופיו הטכני של דו"ח סמית, הוא נמכר בכ-127,000 עותקים בשמונה המהדורות הראשונות, תורגם ליותר מ-40 שפות, והיה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס מאמצע אוקטובר 1945 עד סוף ינואר 1946. מדיה וקבצים בנושא דו"ח סמית בוויקישיתוף דו"ח סמית כלשונו סריקת המסמך המודפס דו"ח סמית, באתר OCLC (באנגלית)
פוהאן ואנג

פוהאן ((לשעבר שיאוהאן-פויו) ואנג; נולד ב-1980) הוא פסנתרן סיני. פוהאן ואנג נולד בבייג'ינג, סין. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל חמש ובגיל שתים-עשרה התחיל ללמוד אצל ז'ין אייפינג, לי קויפאנג וז'ו גואנגרן בקונסרבטוריון למוזיקה בבייג'ינג. בשנת 1998 החל ללמוד בבית הספר הגבוה למוזיקה בהאנובר, גרמניה. בין מוריו שם פרופסור אריה ורדי ופרופסור מאטי רקאליו. ואנג מופיע ברסיטלים בסין וברחבי העולם, באירופה, ארצות הברית וישראל. בין השאר ניגן בפסטיבל רוויניה ובפסטיבל גילמור בארצות הברית, בפסטיבל בטהובן בגרמניה ובפסטיבל ארתור רובינשטיין בישראל. כמו כן ניגן כסולן עם תזמורות רבות, ביניהן תזמורת רדיו בוואריה במינכן והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. באוקטובר 2007 ניגן פוהאן עם התזמורת הסימפונית ראשון לציון וכן הופיע במסגרת "קאמרי בצהרי שישי" בראשון לציון בנגינת סונאטת האביב (עם אקרט לורנצן, כינור) וסונאטת האמרקלאוויר של לודוויג ואן בטהובן. ואנג הוא גם מלחין והוזמן לכתוב את יצירת החובה ל"תחרות בטהובן" בבון, גרמניה. פוהאן ואנג זכה בפרסים בתחרויות בינלאומיות לפסנתר. בפרס התחרות היוקרתית של ההוצאה לאור "ברנרייטר" זכה כפסנתרן הצעיר ביותר מאז ומעולם שזכה בתחרות זו. בשנת 2001 הגיע לשלב הגמר בתחרות "ואן קלייברן" בארצות הברית. ביפן נבחר להופיע כאחד מ"מאה הפסנתרנים של המאה ה-20". בשנת 2012 חזר לבייג'ינג והתמנה לפרופסור למוזיקה בקונסרבטוריון של עיר. פוהאן ואנג, ברשת החברתית פייסבוק פוהאן ואנג, באתר ספוטיפיי פוהאן ואנג, באתר MusicBrainz (באנגלית) קורות חיים https://cliburn.org/?performer=2001-cliburn-competition ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפחת קנדי

משפחת קנדי (באנגלית: Kennedy family), הנקראת גם "שושלת קנדי", היא משפחה אמריקנית מפורסמת ממוצא אירי שבניה שרתו ומשרתים במשרות רמות בארצות הברית. המשפחה הוציאה מתוכה סנאטור, מועמד לנשיאות, 5 פוליטיקאים ונשיא ארצות הברית אחד. פטריק קנדי, איש ציבור מבוסטון פטריק ג'וזף קנדי, איש ציבור מבוסטון ג'וזף קנדי – בנו של פטריק קנדי ג'וזף קנדי ג'וניור, נהרג במלחמת העולם השנייה – בנו של ג'וזף קנדי רוברט קנדי – בנו של ג'וזף קנדי אתל קנדי – אשתו של רוברט קנדי רוברט פ. קנדי ג'וניור – בנו של רוברט קנדי טד קנדי – בנו של ג'וזף קנדי ג'ון פיצג'רלד קנדי – בנו של ג'וזף קנדי ג'קלין קנדי-אונאסיס – אשתו של ג'ון קנדי ג'ון קנדי ג'וניור – בנו של ג'ון קנדי קרוליין קנדי – בתו של ג'ון קנדי ג'ין קנדי סמית' – בתו של ג'וזף קנדי, דיפלומטית יוניס קנדי שרייבר – בתו של ג'וזף קנדי, מייסדת Special Olympics. קללת קנדי מדיה וקבצים בנושא משפחת קנדי בוויקישיתוף אילן היוחסין של משפחת קנדי שגיא כהן, עם מותו של הסנאטור טד קנדי תמה תקופה בהיסטוריה של התפישה הפוליטית באמריקה, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2009 מיתולוגיה אמריקאית, טרגדיה יוונית - קללת שושלת קנדי, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2009 אורן נהרי‏, האגדה, הקללה והעתיד: משפחת המלוכה של אמריקה עוד תשוב לבית הלבן?, באתר וואלה, 25 במאי 2017
צ'שין

צ'שין (בפולנית: Cieszyn, בצ'כית: Těšín, בגרמנית: Teschen, ביידיש: טעשין), היא עיר בדרום פולין בגבול עם צ'כיה ומרכז מנהלי של מחוז צ'שינסקי (Powiat cieszyński). בעיר חיים 36,109 תושבים, נכון לשנת 2004. צ'שין חצויה, מאז סיום מלחמת העולם השנייה, על ידי נחל האולזה וגם על ידי הגבול שבין פולין ובין צ'כיה. החלק הצ'כי של העיר קרוי צ'שין הצ'כית (Český Těšín). על פי המסורת הנקוטה בידי תושבי העיר הוקמה צ'שין בשנת 810 על ידי שלושה אחים, Bolko, Leszko ו-Cieszko, בני מלך, שמצאו במקום מעין והחליטו לייסד יישוב. שם הערך נגזר מהאמירה "cieszym się" שמשמעותה היא "אני מרוצה". שם העיר מוזכר לראשונה במסמך אפיפיורי משנת 1155. במקום הוקמה מצודה וסביבה נבנה היישוב. ליישוב ניתנו זכויות עיר החל משנת 1290, זכויות שאושררו בשנת 1364. העיר הייתה לבירת דוכסות צ'שין ותושביה היו בעיקר פולנים וצ'כים וגם מיעוטים של גרמנים, הונגרים ויהודים. ניהול המקום היה לסלע מחלוקת בין הפולנים, שמספרם הלך וגדל עם הזמן ובין הצ'כים שמספרם התמעט. במאה ה-19 הפכה העיר למרכז חשוב של האמונה הפרוטסטנטית בין הפולנים. בסיום מלחמת העולם הראשונה, כשפורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, הפך המקום לסלע מחלוקת ביחסי פולין-צ'כוסלובקיה ואפילו היה סיבה למלחמה קטנה ביניהן. בשנת 1920 החליטה ועידת השגרירים על חלוקת העיר וכך נוצרה העיר הצ'כית. הסכסוך בין פולין ובין צ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם מנע משתי המדינות חתימה על ברית מול האיום הגרמני, יתר על כן, פולין השתתפה בחלוקת צ'כוסלובקיה בועידת מינכן וקיבלה את החלק הצ'כי של העיר וסביבותיה, לזמן קצר, עד שנכבשה בעצמה על ידי הגרמנים. אחרי מלחמת העולם השנייה שבה העיר לחלוקה הקודמת. בתקופת הכיבוש הגרמני של העיר הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובערב ראש השנה ובערב יום כיפור ת"ש הועלו באש בתי הכנסת שבעיר. מאוקטובר 1939 ועד קיץ 1942 גורשו כל יהודי העיר, כ-1,600 איש, מזרחה, וגורלם היה כגורל יתר היהודים ביישובים אליהם הגיעו. מדיה וקבצים בנושא צ'שין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'שין (בפולנית) אוסטרוג באתר מרכז מורשת יהדות פולין צ'שין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'שין (מחוז שלזיה, פולין), דף שער בספרייה הלאומית
פו צונג

הממלכה המאוחדת שם זה נכתב במקור בהתאם לסדר המזרחי; שם המשפחה הוא פו. פוּ צונְג (באנגלית: Fou Ts'ong; בסינית: 傅聰; בפיניין: Fù Cōng;‏ 10 במרץ 1934 – 28 בדצמבר 2020) היה פסנתרן סיני-בריטי. פו נולד בשאנגחאי למשפחת אינטלקטואלים קוסמופוליטית (אביו היה המתרגם המפורסם פו לאי). הוא החל ללמוד פסנתר אצל מריו פאצ'י, מייסדה האיטלקי של התזמורת הסימפונית של שאנגחאי. בשנת 1953 עבר פו לאירופה להמשיך בהכשרתו בקונסרבטוריון של ורשה, פולין, שם הרשים את מוריו בתפיסתו האינטואיטיבית למקצב המזורקה. בקיאותו באמנות הפסנתר קיבלה אישור כאשר זכה ב"פרס המזורקה" המיוחד בתחרות שופן בשנת 1955. פו ישב דרך קבע בלונדון מאז 1960, כאשר החל בקריירה של הוראה ושל הופעות ברחבי העולם. את מירב ההערכה הקנו לו פרשנויותיו הסמכותיות לשופן; הסופר הרמן הסה הכריז עליו כמבצע האמיתי היחיד ליצירות שופן. עם ידידיו הקרובים ביותר של פו נמנו הפסנתרנים מרתה ארחריץ', לאון פליישר וראדו לופו. שלושת הפסנתרנים ידועי השם הכירו בהשפעתו של פו על התפתחותם המוזיקלית והוקירו את רעיונותיו החדשים והאופקים החדשים שפתח לפניהם. נפטר ב-28 בדצמבר 2020 ממחלת נגיף קורונה 2019 במהלך מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת. מדיה וקבצים בנושא פו צונג בוויקישיתוף פו צונג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פו צונג, באתר AllMusic (באנגלית) פו צונג, באתר MusicBrainz (באנגלית) פו צונג, באתר Discogs (באנגלית) דברים מתוך תוכניית רסיטל בקונסרבטוריון ניו אינגלנד, 7 באוקטובר 2000 דברים מתוך תוכניית רסיטל באולם הקונצרטים של שנחאי, 8 באוקטובר 2006 תרבות סין 29 בנובמבר 2013 "Chinese netizens mourn famed pianist Fou Ts'ong, who died in UK from COVID-19". Global Times (באנגלית). 2020-12-29. נבדק ב-2020-12-29.
לאופולד קרונקר

לאופולד קרוֹנֶקר (בגרמנית: Leopold Kronecker; ‏7 בדצמבר 1823 – 29 בדצמבר 1891) היה מתמטיקאי יהודי-גרמני. קרונקר היה תלמידו וידידו הוותיק של ארנסט קומר. קרונקר הגיש בשנת 1845 את התזה שלו באוניברסיטת ברלין, ובה חידש בתחום שדה המספרים האלגבריים בתורת המספרים. לאחר הגשת התזה וקבלת תוארו, פרש קרונקר מעולם המתמטיקה למשך שמונה שנים, במהלכן ניהל את רכושו ועסקיו של דודו. בשנת 1853 פרסם מזכר שהרחיב את עבודתו של אווריסט גלואה על פתרון משוואות אלגבריות. בשנת 1883 מונה קרונקר לפרופסור בברלין. עם תלמידיו בברלין נמנה ליאו מוצקין, אשר התמסרותו לפעילות ציונית סיכלה את השלמת לימודיו. קרונקר טען כי כל האריתמטיקה והאנליזה צריכות להתבסס על המספרים השלמים, כמשתקף היטב בדבריו: "אלוהים יצר את המספרים הטבעיים, כל היתר הוא מעשה האדם". קרונקר נודע כמתנגד בולט לתורת הקבוצות של גאורג קנטור. קרונקר גם תרם לפיתוח מושג הרצף, בהראותו בנייה של מספרים אי-רציונליים. בעבודה שפרסם בשנת 1858 על המשוואה הפולינומית ממעלה חמישית, הוא הראה שלמרות שלא ניתן לפתור משוואות כאלה באמצעות ארבע פעולות החשבון והוצאת שורש, אפשר לפתור אותן באמצעות פונקציות אליפטיות מודולריות (תוצאות דומות הוצגו במקביל על ידי שארל הרמיט ופרנצ'סקו בריוסקי). הפונקציה המתמטית "הדלתא של קרונקר" (פונקציה של שני משתנים, בדרך כלל מספרים שלמים, פונקציה השווה ל-1 אם שני משתניה זהים, ולאפס אחרת), קרויה על שמו. אמיל פוירשטיין, יהודים מפורסמים במדע, 1956. עמ' 256–261. מדיה וקבצים בנושא לאופולד קרונקר בוויקישיתוף לאופולד קרונקר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה לאופולד קרונקר, באתר MacTutor (באנגלית) לאופולד קרונקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)