laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלסנדרו פלורנצי

אלסנדרו פלורנצי (באיטלקית: Alessandro Florenzi;‏ נולד ב-11 במרץ 1991 ברומא, איטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מילאן ובנבחרת איטליה. פלורנצי גדל במחלקת הנוער של רומא, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים בניצחון 1–3 על קבוצת סמפדוריה ב-22 במאי 2011, כאשר החליף את פרנצ'סקו טוטי. בקיץ 2011, פלורנצי הושאל לקבוצת הסרייה ב', קרוטונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קרוטונה בסוף אוגוסט, כאשר הוא מבקיע את השער היחיד בהפסד 1–2 לליבורנו. בסוף יוני 2012, קרוטונה החליטה לממש את אופציית הרכישה של חצי מכרטיסו של פלורנצי, אך שבועיים מאוחר יותר רומא החליטה לרכוש בחזרה את חצי כרטיסו של פלורנצי בעבור סכום הגבוה במיליון יורו מהסכום הראשוני ששולם. כשחזר לרומא, פלורנצי הבקיע את השער הראשון שלו בניצחון 1–3 על אינטר בתחילת חודש ספטמבר. ב-16 בספטמבר 2015 הבקיע שער ממרחק של 45 מטרים, במשחק ליגת האלופות נגד ברצלונה שהסתיים בתיקו 1-1. השער היה אחד המועמדים הסופיים לפרס שער השנה של פיפ"א על שם פרנץ פושקש. ב-30 בינואר 2020 הושאל פלורנצי לולנסיה עד לסוף העונה. ב-11 בספטמבר 2020 הושאל פלורנצי לפריז סן ז'רמן עד לתום העונה. ב-21 באוגוסט 2021 הושאל פלורנצי למילאן לעונה אחת. ביולי 2022 נרכש על ידי המועדון. ב-6 בספטמבר 2011, פלורנצי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 במסגרת ההעפלה לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בניצחון 0–3 על הונגריה. חודש לאחר מכן, פלורנצי מצא את עצמו מבקיע את שערו הראשון בניצחון 2–7 על ליכטנשטיין. באמצע נובמבר, פלורנצי ערך את הופעת הבכורה במדי הכחולים בהפסד 1–2 לצרפת במשחק ידידות. פריז סן-ז'רמן הסופר קאפ הצרפתי: 2020 הגביע הצרפתי: 2020/2021 מילאן אליפות איטליה: 2021/2022 אליפות אירופה: יורו 2020 מדיה וקבצים בנושא אלסנדרו פלורנצי בוויקישיתוף אלסנדרו פלורנצי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלסנדרו פלורנצי, ברשת החברתית אינסטגרם אלסנדרו פלורנצי, באתר Transfermarkt אלסנדרו פלורנצי, באתר Soccerway אלסנדרו פלורנצי, באתר BDFutbol אלסנדרו פלורנצי, באתר WorldFootball.net אלסנדרו פלורנצי, באתר National Football Teams אלסנדרו פלורנצי, באתר FootballDatabase.eu אלסנדרו פלורנצי, באתר ESPN הסטטיסטיקה של פלורנצי לפי ההתאחדות האיטלקית לכדורגל (באיטלקית) מיכאל יוכין‏, השילוש הקדוש: פלורנצי הוא ממשיך דרכם של טוטי ודה רוסי ברומא, באתר וואלה, 17 בספטמבר 2015
קאמרטה אקדמיקה זלצבורג

קאמרטה אקדמיקה זלצבורג (בגרמנית: Camerata Salzburg) היא תזמורת קאמרית אוסטרית השוכנת בזלצבורג, אוסטריה. אולם הקונצרטים העיקרי של הקאמרטה הוא מוצרטאום זלצבורג. ברנרד פאומגרטנר ייסד את ההרכב בשנת 1952 בשם Camerata Academica des Mozarteums Salzburg, וכלל בה את עמיתיו המורים והסטודנטים מן ה"מוצרטאום". הוא כיהן כמנהל האנסמבל וכמנצחהו הראשי בפועל עד מותו בשנת 1971. אנטוניו ג'ניגרו התייצב בראש הקאמרטה בשנת 1974, השנה שבה בוצעה סדרת המנויים הראשונה בזלצבורג. שנדור וג כיהן כמנצח הראשי של הקאמרטה מ-1978 עד מותו ב-1997. רוג'ר נורינגטון התמנה למנצח הראשי של הקאמרטה בשנת 1997 והחזיק במשרה עד 2006. במהלך כהונתו שם נורינגטון דגש רב יותר על נוהלי ביצוע אותנטי. לאונידס קבקוס היה אמן אורח ראשי של הקאמרטה מ-2001 עד 2006, ומנהל האמנותי מ-2007 עד פרישתו ביולי 2009, בטענת "חוסר יציבות בהנהלת התזמורת". ביוני 2011, מונה לואי לאנגרה למנצח הראשי השישי של הקאמרטה, מינוי שנכנס לתוקף בספטמבר 2011, בחוזה התחלתי ל-5 עונות. קאמרטה זלצבורג הוציאה הקלטות מסחריות לחברות כמו דקה, וורנר קלאסיקס. "פרס התרבות האירופאי לשנת 1999 בקטגוריה "תזמורת קאמרית" ברנרד פאומגרטנר (1952 - 1971) אנטוניו ג'אניגרו (1974 - 1978) שאנדור וג (1978 - 1997) רוג'ר נורינגטון (1997 - 2006) לאונידס קבקוס (2007 - 2009) לואי לאנגרה (2011 - 2016) אתר האינטרנט הרשמי של קאמרטה אקדמיקה זלצבורג קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר ספוטיפיי קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר AllMusic (באנגלית) קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר MusicBrainz (באנגלית) קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר דיזר קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר Discogs (באנגלית) קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, באתר Songkick (באנגלית) English-language biography of Bernhard Paumgartner
החצוצרה של לואי

החצוצרה של לואי (באנגלית: The Trumpet of the Swan) הוא רומן לנוער מאת הסופר האמריקני א"ב וייט משנת 1970. הספר תורגם לעברית בפעם הראשונה בשם "תרועת הברבור". סרט הנפשה אמריקאי שמבוסס על הרומן יצא לאקרנים בשנת 2001 בשם "תרועת הברבור". לואי הוא ברבור מחצצר צעיר הנולד ללא יכולת להשמיע קול. הוא מתיידד עם ילד בן 11 בשם סם, ומחליט שכדי לתקשר טוב יותר עם הסביבה ילך ללמוד בבית הספר קרוא וכתוב. הוא מקבל לוח וגיר שבעזרתו הוא יכול לדבר עם סם. כעת הוא רוצה לחזר אחרי אהובתו סרינה, ולשם כך גונב אביו חצוצרה עבורו, שתשמש לו לקול. לואי לומד לנגן על החצוצרה ויוצא למסע כדי להרוויח כסף כדי לשלם עבור החצוצרה. הוא הופך לנגן מפורסם בבוסטון ובפילדלפיה, ולבסוף מתאחד עם אהובתו ופורש מעסקי הנגינה. תרועת הברבור, תרגמה יוכבד פרימן, זמורה ביתן, 1982 החצוצרה של לואי, תרגמה הגר ינאי, איירה מירה פרידמן, הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2013 החצוצרה של לואי, באתר OCLC (באנגלית) החצוצרה של לואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) החצוצרה של לואי, א"ב וייט, באתר דף דף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסקארה (כדורגל)

מועדון הכדורגל דלפינו פסקארה 1936, הידוע בשם המקוצר פסקארה, הוא מועדון כדורגל מקצועני איטלקי מהעיר פסקארה שבאברוצו. הקבוצה השתתפה בסך הכל 7 עונות בשש קדנציות בליגה הראשונה. המועדון הוקם ב-1936, שלוש שנים לאחר התפרקות של המועדון הקודם שייצג את העיר. רוב שנותיו השתתף בליגה השנייה באיטליה, הסרייה ב'. בעונת 77–1976 הקבוצה סיימה במקום השלישי והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה (סרייה א'), אך שרדה רק עונה אחת, בה סיימה במקום האחרון וירדה בחזרה לסרייה ב'. בעונת 79–1978 סיימה במקום השלישי והעפילה שוב לסרייה א' וירדה שוב בתוך בעונה אחת. בעונת 87–1986 סיימה במקום הראשון והעפילה בפעם השלישית לסרייה א', אך הפעם שרדה שתי עונות בליגה וירדה בסיום עונת 89–1988. בעונת 92–1991 סיימה במקום השני והעפילה בפעם הרביעית לסרייה א' ושוב ירדה בסיום עונה אחת ובהמשך לליגות יותר נמוכות. בסיום עונת 12–2011 העפילה בפעם החמישית לסרייה א' מהמקום הראשון וירדה בסיום עונה אחת לסרייה ב'. בעונת 15–2014 סיימה במקום השביעי בסרייה ב' והפסידה את העלייה בגמר פלייאוף מול בולוניה. בעונת 16–2015 העפילה בפעם השישית לסרייה א' לאחר שסיימה במקום הרביעי וניצחה בגמר הפלייאוף את טרפאני קלצ'ו. הקבוצה ירדה שוב בסיום עונה אחת בליגה. בעונות 88–1987, 1996-97, 1997-98 הגיעה הקבוצה עד לשמינית גמר הגביע האיטלקי. בסיום עונת 2020/2021 ירדה הקבוצה לליגה השלשית ליגת פרו. תלבושת הקבוצה היא בצבעי לבן וכחול והיא מארחת בסטאדיו אדריאטיקו המכיל 20,515 מקומות ישיבה. ראו: רשימת כדורגלני פסקארה מדיה וקבצים בנושא פסקארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסקארה (באיטלקית) פסקארה, ברשת החברתית פייסבוק פסקארה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu סיפור העלייה של הקבוצה בעונת 16–2015, בערוץ youtube ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטבידברג (כדורגל)

מועדון כדורגל אוטבידברג הוא מועדון כדורגל המשחק בעיר אוטבידברג בשוודיה. המועדון משחק בליגת העל השוודית. המועדון זכה בשתי אליפויות ובשני גביעים. המועדון נוסד בשנת 1907 ועד עונת 1967 שיחק בליגות הנמוכות בשוודיה. בשנת 1946 העפיל לראשונה לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת מאלמה. בסוף עונת 1967 הגיע למקום הראשון בליגה השנייה בשוודיה ועלה בפעם הראשונה לליגת העל השוודית. המועדון שיחק בליגת העל השוודית 9 עונות ברציפות מעונת 1968 ועד עונת 1976. תקופה זו נחשבת לתקופה הטובה ביותר למועדון שבה זכה בשתי אליפויות ובשני גביעים. המועדון שיחק במפעלים האירופאיים לראשונה בעונת 1970/1971 במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע לאחר זכייתו הראשונה בגביע השוודי. המועדון הפסיד בסיבוב המוקדמות לקבוצת פרטיזן טירנה מאלבניה והודח מהטורניר. בעונת 1971/1972 שיחק בגביע אירופה למחזיקות גביע לאחר זכייתו השנייה בגביע השוודי. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת זגלבי סוסנוביץ מפולין. בשמינית הגמר ניצח את קבוצת צ'לסי מאנגליה. ברבע הגמר הפסיד לקבוצת דינמו ברלין ממזרח גרמניה והודח מהטורניר. בעונת 1971 סיים במקום השני בליגה ושיחק לראשונה בגביע אופ"א בעונת 1972/1973. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת קלאב ברוז' מבלגיה והודח מהטורניר. לאחר זכייתו של המועדון באליפות הראשונה בעונת 1972, שיחק בגביע אירופה לאלופות בעונת 1973/1974. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת באיירן מינכן ממערב גרמניה והודח מהטורניר. בעונת 1975/1974 שיחק בגביע אירופה לאלופות לאחר זכייתו השנייה באליפות. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אוניברסיטטה קראיובה מרומניה. בשמינית הגמר ניצח את קבוצת ה.י.ק. הלסינקי מפינלנד. ברבע הגמר הפסיד לקבוצת ברצלונה מספרד והודח מהטורניר. בסוף עונת 1976 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגת העל השוודית. המועדון שיחק בליגת העל השוודית 5 עונות ברציפות מעונת 1978 ועד עונת 1982 שבסופה ירד לליגה השנייה. בעונת 1978/1979 העפיל לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת גטבורג. המועדון שיחק בליגה השנייה ובליגות נמוכות יותר עד עונת 2009 . בעונת 2005 העפיל לגמר הגביע השוודי והפסיד ליורגודן. בעקבות הגעת המועדון לגמר הגביע השוודי, המועדון שיחק בגביע אופ"א בעונת 2006/2007. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת אצלה אטלברוק מלוקסמבורג. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת בראן מנורווגיה. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת גראסהופרס ציריך משווייץ והודח מהטורניר. בסוף עונת 2009 עלה לליגת העל השוודית. המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל השוודית, ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגת העל בסוף עונת 2011. המועדון משחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2012. ליגת העל השוודית: אליפויות (2): 1972, 1973 הגביע השוודי: זכייה (2): 1970, 1971 גביע אירופה לאלופות: רבע גמר (1): 1974/1975 גביע אירופה למחזיקות גביע: רבע גמר (1): 1971/1972 שוודיה קוני טורסטנסון שוודיה בנו מגנוסון שוודיה רוג'ר מגנוסון שוודיה רולאנד סנדברג שוודיה ראלף אדסטרום שוודיה כריסטיאן ברגסטרם שוודיה דניאל הלינגסטרם שוודיה כריסטופר קרלסון שוודיה אוסקר מלר סרביה הריס רדטינאק אתר האינטרנט הרשמי של אוטבידברג (בשוודית)
אלוין ברוקס וייט

אֶלְוִין בְּרוּקְס וַּיְיט (באנגלית: Elwyn Brooks White‏; 11 ביולי 1899 – 1 באוקטובר 1985) היה סופר אמריקאי למבוגרים ולילדים. הוא כתב יותר מעשרים ספרי שירה ופרוזה וזכה בפרסים רבים, בהם עיטור אנדרסן, פרס פוליצר ואות ההערכה של ניוברי. בין ספריו המפורסמים נכללים "סטיוארט ליטל", "חוות הקסמים" ו"החצוצרה של לואי". כמו כן היה חבר המערכת של המגזין הניו יורקר. כמו רבים מגיבורי ספריו, חי וייט רוב חייו בחווה במדינת מיין שבארצות הברית. ווייט פרסם את המאמר הראשון שלו בניו יורקר ב-1925, ואז הצטרף לצוות הכותבים ב-1927 והמשיך לתרום במשך כמעט שישה עשורים. הוא התפרסם בזכות מאמריו וקטעי קצרים בלתי חתומים, והפך בהדרגה לכותב החשוב ביותר של המגזין. מתחילת הקריירה שלו ב"ניו יורקר" הוא סיפק לעיתים קרובות את מה שהמגזין מכנה "Newsbreaks" (הערות קצרות ושנונות על ידיעות שנוסחו באופן מוזר). הוא גם היה בעל טור ב-Harper's Magazine מ-1938 עד 1943. בשנת 1959, ווייט ערך ועדכן את ספר היען The Elements of Style. המדריך הדקדוקי לסופרים באנגלית אמריקאית נכתב ופורסם לראשונה ב-1918 על ידי ויליאם סטרונק ג'וניור, שהיה אחד ממוריו של ווייט באוניברסיטת קורנל. העיבוד המחודש של וייט לספר זכה לתגובות נלהבות, ומהדורות מאוחרות יותר ראו אור גם ב-1972, 1979 ו-1999. מאירה קלמן(אנ') איירה מהדורה נוספת ב-2005. באותה שנה, מלחין ניו יורקי בשם ניקו מוהלי חיבר אופרה קצרה המבוססת על הספר. הספר הוא כלי מפתח לתלמידים וכותבים ונחשב לקריאת חובה בשיעורי חיבור וכתיבה רבים. ההיסטוריה המלאה של The Elements of Style מפורטת בספר Stylized: A Slightly Obsessive History of Strunk & White's The Elements of Style מאת מארק גארווי. בשנת 1978, ווייט זכה בפרס פוליצר מיוחד המשבח את "מכתביו, חיבוריו וכל גוף עבודתו". הוא גם זכה במדליית החירות הנשיאותית ב-1963 והיה חבר של כבוד במגוון אגודות ספרותיות ברחבי ארצות הברית. בסוף שנות ה-30 התחיל וייט לכתוב ספרות ילדים עבור אחייניתו, ג'ניס הארט ווייט. ספר הילדים הראשון שלו, סטיוארט קטינא, ראה אור ב-1945, והרשת של שרלוט פורסם ב-1952. שני הספרים זכו לשבחים רבים, והרשת של שרלוט אף זכה בפרס ניוברי. סטיוארט קטינא, בתרגום זהר שביט, זמורה-ביתן-מודן, 1977 בשם - סטיוארט ליטל, בתרגום רנה ורבין, מודן, 2018 חוות הקסמים, בתרגום זהר שביט, זמורה-ביתן-מודן, 1977, ושנית ב-2007 תרועת הברבור, בתרגום יוכבד פרימן, זמורה-ביתן-מודן, 1982 בשם - החצוצרה של לואי, בתרגום הגר ינאי, מודן, 2013 הרשת של שרלוט, בתרגום רנה ורבין, מודן, 2017 "E.B. White, The Art of the Essay No. 1", The Paris Review, Fall 1969 – interview by George Plimpton and Frank H. Crowther "Special Awards and Citations". The Pulitzer Prizes. מדיה וקבצים בנושא אלוין ברוקס וייט בוויקישיתוף אלוין ברוקס וייט, ברשת החברתית Goodreads אלוין ברוקס וייט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלוין ברוקס וייט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלוין ברוקס ויט (1899-1985), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולה מיטרוביץ'

ניקולה מיטרוביץ' (בסרבית: Никола Митровић; נולד ב-2 בינואר 1987) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הקשר האחורי בזאלגרסגי. מיטרוביץ' גדל במחלקת הנוער של נפרדק קרושבץ מעיר הולדתו קרושבץ, וערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בשנת 2004. בקיץ 2007 נרכש על ידי פרטיזן בלגרד ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בדאבל. בעונה שלאחר מכן הושאל חזרה לנפרדק. בשנת 2009 העביר קדנציה קצרה במדי וולגה ניז'ני נובגורוד מליגת העל הרוסית, ובשנת 2010 חזר בפעם השלישית למועדון נעוריו נפרדק. בעונת 2010/2011 הגיע להונגריה והצטרף לאויפשט. לאחר עונה אחת במדי הקבוצה, נרכש מיטרוביץ' על ידי MOL וידי, גם היא מליגת העל ההונגרית, אותה אימן באותה תקופה פאולו סוזה. בשתי העונות שלו ב-MOL וידי רשם מיטרוביץ' 7 שערים ו-14 בישולים. לקראת עונת 2013/2014 עבר סוזה לאמן את מכבי תל אביב. בעקבות רצונו של סוזה לצרף את מיטרוביץ', עבר השחקן בהעברה חופשית וחתם ב-4 באוגוסט 2013 על חוזה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. ב-24 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, במשחק הליגה הראשון לעונה מול הפועל עכו. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות, ובעונת 2014/2015 זכה עמה באליפות שנייה ברציפות, וכן בגביע המדינה (פתח בהרכב בניצחון 6-2 על הפועל באר שבע במשחק הגמר) ובגביע הטוטו. ב-10 בינואר 2016 שוחרר מהקבוצה וחתם בשאנגחאי שנשין הסינית, אולם שוחרר לאחר חצי עונה. ב-31 באוגוסט 2016 חתם מיטרוביץ' על חוזה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבני יהודה, אך שוחרר מהקבוצה באמצע העונה. ב-23 בינואר 2017 חתם מיטרוביץ' באנורתוסיס פמגוסטה. בספטמבר 2017 חתם מיטרוביץ' בנפרדק קרושבץ קבוצת נעוריו. ב-8 בינואר 2018 חתם עד לסוף העונה עם אופציה לנוספת בויסלה קרקוב. ב-8 באוגוסט 2018 חתם בקשלה האזרית. ב-29 ביולי 2019 חזר להונגריה וחתם בזלאגרסגי. פרטיזן בלגרד אליפות: 2007/2008 הגביע הסרבי: 2007/2008 מכבי תל אביב אליפות: 2013/2014, 2014/2015 גביע המדינה: 2014/2015 גביע הטוטו: 2014/2015 מדיה וקבצים בנושא ניקולה מיטרוביץ' בוויקישיתוף ניקולה מיטרוביץ', באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ניקולה מיטרוביץ', באתר Transfermarkt ניקולה מיטרוביץ', באתר Soccerway ניקולה מיטרוביץ', באתר WorldFootball.net ניקולה מיטרוביץ', באתר National Football Teams ניקולה מיטרוביץ', באתר FootballDatabase.eu אופיר סער וענבל מנור‏, מי צריך את ניקולה במכבי? מה תורם מיטרוביץ' לצהובים?, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2013 רענן ברנובסקי, ‏‏מיטרוביץ' בראיון: "הרגשתי בבית בישראל, אשמח לחזור", באתר ספורט1, 2 ביוני 2019 מיטרוביץ' חתם לשנה, באתר מכבי תל אביב, 4 באוגוסט 2013 עינת הירש, ‏חוזר לישראל: מיטרוביץ' חתם לעונה בבני יהודה, באתר ערוץ הספורט, 31 באוגוסט 2016 ניקולה מיטרוביץ' חתם באנורתוזיס פמגוסטה, באתר ONE‏, 23 בינואר 2017 יעקב זיו, ‏‏עושים שוק: "אלכסיס סאנצ'ס יחתום בימים הקרובים במנצ'סטר סיטי", באתר ספורט1, 8 בינואר 2018
יוליאן שיבר

יוליאן שיבר (בגרמנית: Julian Schieber; נולד ב-13 בפברואר 1989 בבאקנאנג, מערב גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ. שיבר ערך את הופעת הבונדסליגה הראשונה שלו במדי שטוטגרט נגד אנרגי קוטבוס בתחילת דצמבר 2008. בסוף ינואר 2009, האריך את החוזה שלו לשנתיים נוספות בשורות שטוטגרט. חודש לאחר מכן, בפברואר, שיבר שיחק את המשחק הבינלאומי הראשון שלו במסגרת הליגה האירופית נגד זניט סנקט פטרבורג. ב-15 באוגוסט 2009 הבקיע שיבר את שערו הראשון במדי שטוטגרט בדרבי באדן-וירטמברג נגד פרייבורג, משחק שהסתיים בניצחון 2–4. בחודש יולי 2010, שיבר מצא את עצמו מושאל לעונה אחת לנירנברג. בעונת 13–2012, שיבר חתם בשורותיה של בורוסיה דורטמונד. בתחילת חודש דצמבר, הבקיע את שערו האירופי הראשון נגד מנצ'סטר סיטי. באפריל 2013, שיבר הבקיע צמד שערים במשחק 2–4 נגד אאוגסבורג. ביולי 2014 חתם בהרטה ברלין. שיבר נפצע במהלך עונת 2014/2015 ועקב כך לא פתח את עונת 2015/2016. בקיץ 2018 חתם שיבר ב אאוגסבורג. לאחר שערך 11 הופעות בלבד וסבל מפציעות רבות, הודח שיבר מהקבוצה הבוגרת על ידי המאמן הייקו הרליך בקיץ 2020, ומתאמן עם קבוצת המילואים של המועדון. שיבר ערך הופעת בכורה במדי הנבחרת הצעירה של גרמניה בתחילת ספטמבר 2009, כאשר הוא מבקיע צמד בניצחון 0–6 על סן מרינו. מדיה וקבצים בנושא יוליאן שיבר בוויקישיתוף יוליאן שיבר, באתר Transfermarkt יוליאן שיבר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יוליאן שיבר, באתר Soccerway יוליאן שיבר, באתר WorldFootball.net יוליאן שיבר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אדוארד ווד

אדוארד דייוויס "אד" ווד ג'וניור (באנגלית: Edward Davis "Ed" Wood Jr‏, 10 באוקטובר 1924 - 10 בדצמבר 1978) היה במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק, שחקן וסופר אמריקאי. מרבית סרטיו היו וריאציות שונות על סרט ניצול, והיו גדושים באימה, אלימות וסקס. שנתיים לאחר מותו, הוכתר בתואר המפוקפק "הבמאי הגרוע בכל הזמנים". אביו של ווד, אדוארד, היה פקיד בשירות הדואר. משפחתו נדדה ברחבי ארצות הברית, עד שהחליטה להתיישב בניו יורק. ליליאן, אמו של ווד, נהגה להלבישו בבגדי נשים כי תמיד רצתה בת. דבר זה גרם לו להיות קרוס דרסר לשארית חייו. הוא היה ילד מחונן, התעניין בספרות, בקולנוע ובתיאטרון, להאזין לתסכיתי רדיו ולקרוא קומיקסים וכתבי עת. בשנת 1942, עת מלחמת העולם השנייה התגייס ושירת בחיל הנחתים של ארצות הברית. למרות שווד טען כי לחם במספר קרבות ונפצע, כולל טענה כי שיניו הקדמיות הופלו על ידי חייל היפני, מדובר בטענה שקרית. לווד לא היו חסרות שיניים מקרב אך נאלצו לעקור לו מספר שיניים באופן יזום. ווד טען מאוחר יותר שיותר חשש להיפצע בקרב מחשש להיהרג, בעיקר מחשש כי חובש קרבי יגלה כי מתחת למדים הוא לובש חזייה ורודה ותחתונים ורודים. בשנת 1946 השתחרר בדרגת רב"ט והחל לעבוד כליצן בקרקס. כעבור שנה, ב-1947, עבר להוליווד, לקליפורניה, ביים הצגות תיאטרון כושלות ויזם פניות תכופות למפיקים בנוגע לרעיונותיו. זמן לא קצר לאחר מכן, הכיר במקרה את בלה לוגוסי וליהק אותו לסרטו "גלן או גלנדה". אחרי שיתוף פעולה פורה בין לוגוסי לווד, שהתבטא בין היתר בהפקות סרטים עצמאיות ובידידות אמיצה, אושפז לוגוסי במצב קשה במחלקה השיקומית בבית החולים. לאחר השחרור מבית החולים, לוגוסי הספיק להצטלם לסצנות בסרטו המיועד של ווד, ומת זמן קצר אחר כך. הסרט התפתח לימים ל"תוכנית 9 מהחלל החיצון", כשהסצנות של לוגוסי קיבלו קישור לעלילת הסרט, כמחווה. לווד הייתה מערכת יחסים עם המשוררת לימים דולורס פולר. היא שיחקה בשלושה מסרטיו, והם נפרדו לאחר שלפולר נתברר שווד הוא קרוס דרסר ושתיין. הוא נישא לנורמה מקארתי, ששיחקה ב"תוכנית 9 מהחלל החיצון". הנישואים בוטלו כשלמקארתי נתברר שווד הוא קרוס דרסר. ווד התחתן עם קייטי אוהרה בשנת 1959, והם נשארו נשואים עד מותו של ווד ב-1978. אוהרה מתה ב-26 ביוני 2006. בימיו האחרונים, ווד סבל מדיכאון ושתיינותו גברה, הוא נפרד מאשתו ועבר להתגורר אצל חבר. בפעם האחת הפעמים שפרודתו הגיעה לבקר אותו, ווד היה שיכור מוודקה. מילותיו האחרונות היו: "קייטי, אני לא יכול לנשום!" והוא נפטר מדום לב. בשנות ה-80 וה-90 היה גל של המשכים, רימייקים ועיבודים לסרטיו של ווד. בשנת 1994 ביים טים ברטון את "אד ווד", דרמה על חייו של ווד ופעילותו הקולנועית. ג'וני דפ גילם את ווד ומרטין לנדאו את בלה לוגוסי. הסרט נכשל בקופות אך זכה לשבחי הביקורת ובאוסקר לשחקן המשנה. בשנת 1996 הפך ווד לפטרונה הרשמי של כנסייה, והחל משנת 1997 מתבקשים הסטודנטים לקולנוע באוניברסיטת קליפורניה לכתוב סרט קצר בהשראת ווד. מדיה וקבצים בנושא אדוארד ווד בוויקישיתוף אדוארד ווד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדוארד ווד, באתר AllMovie (באנגלית) אדוארד ווד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אדוארד ווד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אריק פיפנבורג, הניו יורק טיימס, הכי גרוע בהיסטוריה | אד ווד: הבמאי שהעריץ מערבונים ולבש בגדי נשים, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2014 "פרק 57 - אד ווד" - פרק בפודקאסט "טראשטוק", בהגשת גילי פורת ושני קיניסו אדוארד ווד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חטופה 2

חטופה 2 (באנגלית: Taken 2) הוא סרט קולנוע מסוגת מותחן פעולה צרפתי דובר אנגלית בבימויו של אוליבר מגאטון. הסרט שיצא באוקטובר 2012 מהווה המשך לסרט חטופה משנת 2008. הסרט קיבל ביקורות גרועות אך למרות זאת נחשב להצלחה וזכה להכנסות גבוהות יותר מקודמו. ברחבי הארץ הסרט שוחרר לאקרנים ב-4DX (ארבעה-ממדים), למרות שלא הומר לפורמט 4DX. לאחר שבריאן רצח את המאפיונרים האלבניים בסרט הקודם מחליט מוראד, מנהיג החבורה האלבנית ואביו של מרקו לנקום את מותם. קים ולנור מחליטות להפתיע את בריאן במהלך שהייתו באיסטנבול. למחרת בריאן ולנור יוצאים לארוחת צהריים ומגלים שעוקבים אחריהם והם נחטפים. בריאן יוצר קשר עם קים והיא מנסה להציל אותם. ליאם ניסן בתור בריאן מיילס. מגי גרייס בתור קים מיילס. פמקה ינסן בתור לנור 'לני' מיילס. ראדה סרבדז'ה בתור מוראד, הנבל הראשי של הסרט. לילנד אורשר בתור סאם. ג'ון גריס בתור קייסי. ד.ב. סוויני בתור בארני. לוק גריימס בתור ג'יימי. נתנאל מקהיילי, מי שהלחין את הפסקול של הסרט הראשון נבחר שוב להלחין ולכתוב את הפסקול לסרט. כל המוזיקה של הסרט נכתבה והולחנה בידי נתנאל מקהיילי. (1:34) Taken 2 (0:44) The Burial (4:13) Too Close (1:29) Kim and Jamie's Car (2:54) Let Me (0:44) Back to Paris (0:28) Bryan Waiting for Lenore (0:32) Torture (3:18) (Bagasaz (feat. Özgür Sakar (1:48) Kim and Bryan On the Bosphorus (0:26) Murad Arrives (2:52) Pursuit in the Souk (1:36) Bryan and Lenore Taken (4:26) A Real Hero (2:02) In the Van (2:31) Murad Faces Bryan (1:59) Bryan Escapes. (4:41) Tick of the Clock (2:58) Kim Hides At The Hotel (3:19) Bosumus (2:09) Searching for Lenore (1:33) Fight in the Hammam (2:46) Death of Murad (2:11) Handyman ב-25 ביוני 2013 אושר כי ליאם ניסן חתם על חוזה לככב בסרט ההמשך "חטופה 3". ב-29 במרץ 2014 החלו הצילומים בלוס אנג'לס. הסרט יצא לאקרנים ב-9 בינואר 2015. אתר האינטרנט הרשמי של חטופה 2 "חטופה 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חטופה 2", באתר נטפליקס "חטופה 2", באתר AllMovie (באנגלית) "חטופה 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חטופה 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חטופה 2", באתר Metacritic (באנגלית) "חטופה 2", באתר אידיבי "חטופה 2", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "חטופה 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יורגודן (כדורגל)

מועדון כדורגל יוּרְגוֹדֶן (בשוודית: Djurgårdens IF Fotbollsförening) הוא מועדון כדורגל מסטוקהולם, שוודיה, המשחק בליגת העל השוודית. נכון לעונת 2021 (שתחל באפריל 2021), המועדון זכה בעברו ב-12 אליפויות וב-5 גביעים והגיע לגמר הגביע השוודי 4 פעמים נוספות. בשנת 2013 המועדון עבר לשחק בטלה 2 ארנה החדש. עד אז שיחק באצטדיון האולימפי. המועדון נוסד בשנת 1891 והחל לשחק בליגה הראשונה בשוודיה בעונת 1911/1912. כל ארבע האליפויות הראשונות שבהם זכה המועדון בשנים 1920 ,1917 ,1915 ,1912 נקבעו בטורנירי גביע לאחר סיום משחקי הליגה. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1923/1924 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1927/1928 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1936/1937 וירד בסוף העונה שוב לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1945/1946, שיחק 3 עונות בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1949/1950, בעונת 1950/1951 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם הראשונה והפסיד לקבוצת מאלמה. בעונת 1954/1955 זכה באליפות. בעונת 1959 זכה באליפות נוספת ובעונה אחריה ירד לליגה השנייה אחרי 11 עונות ברציפות בליגה הראשונה. המועדון חזר לליגה הראשונה בעונת 1962 ובעונות 1964, 1966 זכה באליפות. בשנת 1969 שיחק בגביע האינטרטוטו. המועדון הוגרל לבית הכולל את הקבוצות זגלבי סוסונוביץ' מפולין, ויינר ספורט קלאב מאוסטריה וגרויטר פירת' מגרמניה. המועדון סיים את הבית במקום האחרון. בעונת 1970 סיים את הליגה במקום הרביעי והעפיל לגביע אופ"א. בעונות 1973, 1975 סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל לגביע אופ"א. בעונת 1974/1975 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השנייה והפסיד שוב לקבוצת מאלמה. בעונת 1981 ירד לליגה השנייה אחרי 20 שנה ברציפות בליגה הראשונה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 2001. בעונת 1988/1989 הגיע לגמר הגביע השוודי בפעם השלישית והפסיד שוב לקבוצת מאלמה. בעונת 1989/1990 זכה בפעם הראשונה בגביע השוודי. המועדון משחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2001. בעונות 2002, 2004, 2005 זכה בגביע השוודי. בעונת 2012/2013 הגיע לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת גטבורג. אליפות שוודיה: (12) (1912, 1915, 1917, 1920, 1955, 1959, 1964, 1966, 2002, 2003, 2005, 2019) הגביע השוודי: (5) (1990, 2002, 2004, 2005, 2018) גביע אירופה לאלופות: רבע גמר (1): 1955/1956 גביע אירופה למחזיקות גביע: שמינית גמר (1): 1989/1990 שוודיה טוביאס היסן סלובניה אנדריי קומאץ שוודיה סטפן רן פינלנד דניאל סיולונד גמביה פה דמבו טוראי רוסיה אלכסנדר ואסיוטין יורגודן (כדורגל נשים) מדיה וקבצים בנושא יורגודן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יורגודן (בשוודית) יורגודן, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu