laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רודולף הראשון, מרקיז באדן-באדן

רודולף הראשון, מרקיז באדן (בגרמנית: Rudolf I. von Baden‏; 1230 – 19 בנובמבר 1288) שימש כעוצר של פרידריך הראשון, מרקיז באדן מ-1250 עד 1267, ולאחר מכן כיהן כמרקיז באדן מ-1268 ועד מותו ב-1288. רודולף נולד ב-1230 והיה בנם של הרמן החמישי, מרקיז באדן-באדן ואירמנגרד, הרוזנת פלטינט של הריין. היא הייתה בתו של היינריך החמישי, רוזן הפלטינט של הריין. רודולף ירש את באדן, יחד עם אחיו הרמן השישי, עד שהרמן השישי התחתן עם המשפחה הדוכסית האוסטרית. רודולף הראשון הפך אז לשליט הבלעדי של באדן-באדן. רודולף הראשון התחתן עם קוניגונדה מאברשטיין ב-1257. משפחת אברשטין הייתה בעמדה לגייס כסף עבור רודולף, והם הורישו חצי מטירתם עבורו. בשנת 1283, אוטו השני מאברשטיין מכר את המחצית השנייה של טירת אברשטין העתיקה לרודולף הראשון. במאה ה-14, הטירה הייתה מקום מגוריהם של מרקיזי באדן. בשנת 1250 החל רודולף הראשון בבניית טירת הוהנבאדן. ב-23 באוגוסט 1258, המלך ריצ'רד מקורנוול נתן לעיר שטיינבך את צ'ארטר חוקי. רודולף ביקש מהמלך לעשות זאת. הלורדים מוויסנשטיין קנו מהמרקיז את טירתם ליבנק ואת הכפר Würm. רודולף הראשון הסתכסך עם הרוזנים של וירטמברג והבישופים של שטרסבורג על האגרה על הריין. המריבה עם וירטמברג הסתיימה בשנים מאוחרות יותר בגלל נישואיו של אחד מבניו של רודולף עם שושלת וירטמברג. רודולף הראשון בנה כנסיות ומנזרים רבים. בגלל אהבתו לאמנות ולמינסאנג, רודולף זכה לשבחים על ידי בפו מבזל כאדם אדוק ומיטיב. הוא קבור במנזר ליכטנטל. ב-20 במאי 1257 התחתן רודולף עם קוניגונדה מאברשטיין, בתו של הרוזן אוטו מאברשטיין. נולדו להם הילדים הבאים: הרמן השביעי (1266 - 12 ביולי 1291) רודולף השני (נפטר ב-14 בפברואר 1295) הסו (1268 - 14 בפברואר 1295) רודולף השלישי (נפטר ב-2 בפברואר 1332) קוניגונדה (1265 - 22 ביולי 1310), נישאה ב-20 בדצמבר 1291 עם פרידריך השישי, רוזן צולרן אדלהייד (נפטרה ב-18 באוגוסט 1295); נזירה של מנזר ליכטנטל קוניגונדה (נפטרה ב-1310/1315); התחתנה ב-27 במרץ 1293 עם רודולף השני, רוזן ורטהיים אירמנגרד (1270 - 8 בפברואר 1320); נישאה ב-21 ביוני 1296 עם אברהרד הראשון, רוזן וירטמברג מדיה וקבצים בנושא רודולף הראשון, מרקיז באדן-באדן בוויקישיתוף
חברה

האם התכוונתם ל... חברה (סוציולוגיה) – קבוצת אנשים, המאוגדת על ידי פעילות משותפת אחת לכל הפחות חברה (תאגיד) – ארגון המהווה ישות משפטית שמאגדת אנשים למען מטרה משותפת חברה (אקולוגיה) – אוסף אוכלוסיות של מיני אורגניזמים שונים, המצויות בבית גידול משותף ומקיימות יחסי גומלין זו עם זו חברה (כתב עת) – כתב עת סוציאליסטי-ישראלי חֲבֵרָה - צורת נקבה של המילה חבר. לעיתים בת זוג - שותפה בזוגיות חבר (פירושונים) חברות (פירושונים)
ניקי בודזינסקי

ניקול "ניקי" ג'אי בודזינסקי (באנגלית: Nicole "Nikki" Jai Budzinski; נולדה ב-11 במרץ 1977) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת אילינוי. טרם שירותה בקונגרס האמריקאי, הייתה בודזינסקי ראשת הסגל במשרד הניהול והתקציב תחת ממשל ביידן. בודזינסקי נולדה בפאוריה שבאילינוי. סבה, לאונרד, וסבתה היו שניהם חברי איגוד: האחד היה צייר המועסק על ידי מחוז בית הספר פאוריה, והשנייה כמורה באותו המחוז. בודזינסקי השלימה את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ולאחר מכן התמחתה בלשכתו של חבר הקונגרס דיק גפהארדט, במשרדו של הסנאטור פול סיימון ובארגון "הורות מתוכננת". בתום לימודיה האקדמיים עבדה עבור איגוד העובדים "עובדי מזון ומסחר מאוחדים" כמנהלת פוליטית לאומית בוושינגטון הבירה. במהלך בחירות 2018 לתפקיד מושל אילינוי, הובילה בודזינסקי את ועדת הגישוש של ג'יי. בי. פריצקר, וכעבור זמן מה הייתה למנהלת במטה הבחירות שלו תוך התמקדות בייעוץ פוליטי, דוברות והסברה. לאחר היבחרו של פריצקר לתפקיד המושל, הייתה מנהלת צוות המעבר (Transition) של פריצקר. עם השבעתו של פריצקר ב-14 בינואר 2019, מונתה בודזינסקי ליועצת בכירה בממשלו. היא עמדה בראש המועצה המייעצת לפסי רוחב (BAC), סוכנות ממשלתית האמונה על הרחבת גישה, אימוץ ושימוש בפס רחב באילינוי. בודזינסקי התפטרה מתפקידה זה במרץ 2020. היא עבדה לצד ג'ון פודסטה כדי לייעץ למרכז משאבי האקלים הלאומי והייתה מנכ"לית של המרכז לענייני עבודות נקיות באילינוי. בפברואר 2021 מונתה בודזינסקי, בעקבות המלצה שניתנה לה בידי ההיועץ הבכיר לנשיא ג'ון פודסטה, לראשת הסגל במשרד הניהול והתקציב. במהלך כהונתה כראשת הסגל היא סייעה בהקמת החטיבה לתוצרת אמריקה במשרד הניהול והתקציב. ב-16 ביולי 2021 התפטרה בודזינסקי ושבה לאילינוי, לקראת תחילת הקריירה הציבורית שלה. ב-24 באוגוסט 2021 הכריזה בודזינסקי על התמודדותה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-13 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית, שגבולותיו שורטטו מחדש לטובת הדמוקרטים. ביוני 2022 ניצחה בפריימריז את דייוויד פאלמר, וביום הבחירות הכלליות גברה על ריגן דירינג, מועמד המפלגה הרפובליקנית. היא הושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2023 עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא ניקי בודזינסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקי בודזינסקי בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית) ניקי בודזינסקי, ברשת החברתית פייסבוק ניקי בודזינסקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניקי בודזינסקי, ברשת החברתית אינסטגרם ניקי בודזינסקי, ברשת החברתית LinkedIn ניקי בודזינסקי, סרטונים בערוץ היוטיוב ניקי בודזינסקי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) שיה קאפוס, PRITZKER taps big names for transition — MADIGAN strikes back at Rauner, באתר פוליטיקו, 8 בנובמבר 2018 (באנגלית) Governor JB Pritzker's Executive Staff, באתר IL Capitol Group (באנגלית) שיה קאפוס, TEACHER TENSION DEJA VU — PRECKWINKLE FUNDRAISING — MORE MOVES to BIDEN’S TEAM, באתר פוליטיקו, 25 בינואר 2021 (באנגלית) שיה קאפוס, IT’S BUDZINSKI v. DAVIS, OR IS IT? — PRITZKER’s POWER PLAY — ALEXANDER COUNTY’s DUBIOUS RANKING, באתר פוליטיקו, 25 באוגוסט 2021 (באנגלית)
הדווח המיוחד למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967

הדַווָח המיוחד למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967 הוא תפקיד של משקיף מיוחד מטעם האו"ם (אנ') שנועד לעקוב אחר מצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים ולדווח על כך. תפקיד זה כפוף למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם והוגדר באפריל 1993 על ידי קודמתה של המועצה, ועדת האו"ם לזכויות אדם (Commission on Human Rights). בעלי תפקיד זה נבחרים לקדנציה בת שלוש שנים. בגלל החשדנות ההדדית במערכת היחסים בין האו"ם לישראל, משרד החוץ מונע לרוב את כניסתם לישראל או לשטחים הפלסטיניים, ומתייחס לדיווחיהם כהאשמות חד-צדדיות הנגועות באנטישמיות. ג'ון דוגארד ביקר בישראל וברשות הפלסטינית בשנת 2005, בתקופת כהונתו, ולאחר מכן הגיש לאו"ם דו"ח ובו טענות למדיניות אפרטהייד על ידי ישראל. ריצ'רד פאלק הוכרז כאישיות בלתי רצויה, כניסתו של מכרים ויביסונו נמנעה ב-2016, ומאז שמונתה פרנצ'סקה אלבנזה לתפקיד במאי 2022, ישראל לא נותנת לה אישור להיכנס. בעקבות התמרון הקרקעי ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל פרסמה הדווחית אלבנזה דו"ח הטוען שקיים יסוד סביר להניח שפעולות צה"ל בעזה נחשבות לביצוע רצח עם. שווייץ רנה פלבר (שווייץ), 1993-1995 פינלנד האנו האלינן (אנ') (פינלנד), 1995–1999 איטליה ג'ורג'ו ג'קומלי (אנ') (איטליה), 1999–2001 דרום אפריקה ג'ון דוגארד (אנ') (דרום אפריקה), 2001–2008 ארצות הברית ריצ'רד פאלק (ארצות הברית), 2008–2014 אינדונזיה מכרים ויביסונו (צר') (אינדונזיה), 2014–2016 קנדה מייקל לינק (אנ') (קנדה), 2016–2022 איטליה פרנצ'סקה אלבנזה (איטליה), החל מ-1 במאי 2022 אתר האינטרנט הרשמי של הדווח המיוחד למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967 (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של הדווח המיוחד למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967 (בערבית) אתר האינטרנט הרשמי של הדווח המיוחד למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967 (בסינית) אתר האינטרנט הרשמי של הדווח המיוחד למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967 (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של הדווח המיוחד למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967 (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של הדווח המיוחד למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים מאז 1967 (בספרדית) להבדיל, למרות השם הזהה בעברית (ועדת האו״ם לזכויות אדם), קודמתה של מועצת זכויות האדם אינה ה-Human Rights Committee שהיא הגוף האחראי על יישום אמנת האו"ם לזכויות אזרחיות ופוליטיות, אלא ה-Commission on Human Rights, גוף בין-ממשלתי שהיה דומה בתפקידו למועצת זכויות האדם. רויטרס‏, בכיר באו"ם: סבלנות הפלסטינים מוגבלת, באתר וואלה, 24 במרץ 2005. איי.פי, דו"ח שהוגש לאו"ם: ישראל נוהגת כמו באפרטהייד, באתר ynet, 22 בפברואר 2007. דנה סומברג, ‏שליח מועצת זכויות האדם של האו"ם לעזה התפטר; "ישראל מנעה ממני גישה לשטחים", באתר מעריב אונליין, 4 בינואר 2016. מירון רפופורט, "אם ישראל חושבת שהיא תעצור אותי מלהגיע למידע, היא טועה", באתר "שיחה מקומית", 31 בינואר 2023. A/HRC/55/73: Report of the Special Rapporteur on the situation of human rights in the Palestinian territories occupied since 1967 - Advance unedited version, United Nations Human Rights, ‏25 March 2024
קתדרלת סאת'ק

קתדרלת סאת'ק (באנגלית: Southwark Cathedral) או הקתדרלה והכנסייה הסמוכה של הגואל הקדוש ומרי אוברי הקדושה (באנגלית: The Cathedral and Collegiate Church of St Saviour and St Mary Overie) היא קתדרלה ברובע סאת'ק שבלונדון, דרומית לנהר התמזה בסמוך לגשר לונדון. הקתדרלה היא הכנסייה המרכזית של מחוז הכנסייה האנגליקנית של סאת'ק. בשנת 606 נוסד המנזר הראשון באתר. המנזר נעזב, ובמאה התשיעית ייסד סווית'ון הקדוש מנזר נוסף במקום. בשנת 1106, לאחר הכיבוש הנורמני, הפך המנזר לאוגוסטיני; שרידיו נותרו עד ימינו. במנזר זה נאם תומאס בקט למאמינים בשנת 1162, לאחר שברח מלונדון. הכנסייה ניזוקה בשריפה ב-1212, ובנייתה מחדש החלה בשנת 1220 ביוזמת הנרי קרדינל בופורט. הבנייה הסתיימה ב-1420, והיא הפכה לכנסייה הגותית הראשונה בלונדון. היא בנויה בסגנון גותי אנגלי מוקדם. המלכה מרי הראשונה ניהלה בכנסייה בשנת 1555 משפטים נגד כופרים פרוטסטנטים. בין הקבורים בכנסייה גם אדמונד, אחיו של שייקספיר, שנקבר על ידו באתר בשנת 1607 (אחד מחלונות הויטראז' של הכנסייה מוקדש לו), הסופרים ג'ון פלטשר ופיליפ מסינגר, ואיש הדת לנסלוט אנדרוז. הכנסייה הפכה רשמית לקתדרלה ב-1905, עם הוקם המחוז הכנסייתי של סאת'רק. בקתדרלה נערכים טקסי חלוקת התארים של אוניברסיטת לונדון סאות' בנק ושל מכללת קינג'ס שבלונדון (King's College London). אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת סאת'ק אתר הקתדרלה תיאור הקתדרלה
איסט וסט רקורדס

איסט וסט רקורדס (באנגלית: East West Records; מעוצב: eastwest) היא חברת תקליטים שהוקמה ב-1955, המופצת ובבעלות וורנר מיוזיק גרופ, שבסיסה בלונדון, אנגליה. עם היווסדה ב-1955 על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, לאיסט וסט רקורדס היה להיט שהופץ דרכה, בשם "Week End" של הקינגסמן. עם זאת, חברת התקליטים חדלה מלפעול עד 1990. באותה השנה, אטלנטיק שינתה את שמה לאיסט-וסט רקורדס אמריקה (באנגלית: EastWest Records America). בארצות הברית, הסמנכ"לית של אטלנטיק, סילביה רון, מונתה ליו"ר/מנכ"לית חברת התקליטים המתחילה. בחסותה של רון, איסט-וסט רקורדס אמריקה זכתה להצלחה גדולה עם מספר מוזיקאים שהוחתמו בה כדוגמת: AC/DC,‏ Dream Theater ומיסי אליוט. במרוצת השנים, הופצו מאות אלבומים בהוצאת חברת התקליטים, כשחלקים מהם כוללים סוגות מוזיקליות שונות. מספר אלבומים של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן הופצו בהוצאת איסט וסט רקורדס, ביניהם: Eden (נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים) Fly (נמכר בלמעלה מ-250,000 עותקים) Timeless (נמכר בלמעלה משלושה מיליון עותקים) מדיה וקבצים בנושא איסט וסט רקורדס בוויקישיתוף 45 discography for East West Records, web.archive.org, ‏2009-05-08 EastWest, Discogs (באנגלית) Sarah Brightman Chart & Sales History, UKMIX Forums (באנגלית)
לאורך השדרה שאין בה איש

"לאורך השדרה שאין בה איש" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1972 חברת התקליטים "התקליט חיפה", והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום "אילנית". השיר נכתב על ידי יהודה עמיחי כסונטה והוא חלק ממחזור הסונטות "אהבנו כאן" שהתפרסם בספר הביכורים שלו, "עכשיו ובימים האחרים". שייקה פייקוב הלחין את השיר ואלברט פיאמנטה עיבד אותו. "לאורך השדרה שאין בה איש" קיבל מספר פרשנויות שונות מהקהל הישראל. מחד, היו אלו שסברו כי מדובר על שיר אהבה נכזבת. חלק אף סוברים כי במהלכו הדוברת מעצימה את המתרחש בתוך נפשה של אישה שפוסעת לבדה, מול האילנות והרוח, כאילו היא הולכת נגד הנורמות החברתיות באשר לקשר רומנטי הטרוסקסואלי. מאידך, פלג ממאזיני השיר סוברים כי הנושא המתהווה בו הוא השואה, והתבודדות שחוו השורדים בתקופה זו. כשהתראיינה ל-103FM ב-16 ביולי 2020 סיפרה אילנית על השיר ועל תהליך הפקתו: זה שיר פשוט נפלא, אני שרה אותו בהופעות עד היום. כתבו אותו שייקה פייקוב למילים של יהודה עמיחי. הייתה תקופה שהרבה אומנים הקליטו שירי משוררים, והשיר הגיע אליי משייקה. עבדתי אתו צמוד באותם שנים והוא הביא לי את השיר היפה הזה, וגם את העיבוד — אילנית ב-21 במאי 1972 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי במקום ה-13. ב-18 ביוני עלה למקום הראשון, שם שהה שבוע אחד. לבסוף, ב-23 ביולי יצא מהדירוג השבועי, לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה. לאורך השדרה שאין בה איש, בביצוע אילנית, סרטון באתר יוטיוב מילות השיר, באתר שירונט לאורך השדרה שאין בה איש, באתר הספרייה הלאומית "אי אפשר לחיות בלי תרבות", 103FM,‏ 16 ביולי 2020
נימבוסטרטוס

נִימְבּוֹסְטְרָטוּס (לטינית: נימבו - מוריד גשמים; סטרטוס - שכבתי) הוא ענן בעל אופי שכבתי אשר מפותח דיו על מנת להוריד משקעים, כגון גשם או שלג. לרוב בעוצמה חלשה אך רציפה ("גשם חקלאי"). ענן נימבוסטרטוס לא מוריד ברקים או רעמים. בסיסו לרוב ממוקם ברום הבינוני, והוא מאפיין קלאסי מובהק של חזיתות חמות. אתר האינטרנט הרשמי של נימבוסטרטוס ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פקס עיתון

הפקס עיתון (או עיתונות פקס) היה סגנון של עיתונאות שהיה נפוץ משנות ה-40 של המאה ה-20, כשטכנולוגיית הפקס צברה תאוצה, עד למאה ה-21, כאשר העיתונות המקוונת החליפה אותה. הפקס עיתונים היו למעשה עיתונים וכתבי עת רבים שנערכו באמצעות תוכנות מחשב והופצו למנויי עיתוני פקס דרך מכשירי פקסימיליה. רוב הפקס עיתונים לא הכילו הרבה עמודים בתוכם, מכיוון שמכשיר הפקסימיליה היה יחסית מוגבל, במיוחד באותן התקופות. היתרון הבולט של הפקס עיתון היה שבאמצעותו היה ניתן להפיץ מידע עדכני באופן מהיר, בלי העלויות הכרוכות בהפצתו ושליחתו באמצעות שליח. רוב הפקס עיתונים הופצו בשעות הלילה, כאשר קווי התקשורת לא היו עמוסים, והקורא היה יכול לקרוא אותם בשעות הבוקר. ב-19 במאי 1924, מדענים מן התאגיד AT&T הצליחו לשלוח 15 תצלומים מקליבלנד לעיר ניו יורק, אשר כללו תוכן לעיתונים. מאז החל להתפתח סגנון עיתונות חדש הנקרא בעברית "פקס עיתון", שבו דפי עיתונים היו נשלחים דרך פקס ללקוחותיהם. מערכת הפקסימיליה פינץ' (The Finch Facsimile system) הוצגה בסוף שנות ה-30, ושימשה להעברת "עיתון רדיו" לבתים פרטיים. המערכת השתמשה במקלטי רדיו רגילים, ביתיים, המצוידים במדפסת נייר תרמית של פינץ'. במהלך מלחמת העולם השנייה הועברו אלפי תצלומים מאירופה, ומאיי האוקיינוס השקט, לארצות הברית. סוכנויות הידיעות הגדולות (AP, UPI, רויטרס), הפיצו פקס עיתונים עם תמונות מהמלחמה ישירות לארצות הברית ולמדינות המערב. התמונה הידועה של הנפת הדגל באיוו ג'ימה בעצמה הופצה באמצעות פקס עיתון, ומכרה אלפי עותקים. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, הפקס עיתונים הגיעו לשיאם, אך מהר מאוד נכחדו מן העולם בשל תאוצתה של העיתונות המקוונת. נכון לשנת 2023, התאגיד היחיד שעדיין מפיץ פקס עיתונים הוא חדשות קיוטו היפני (ביפנית: 共同通信社) ואף ידוע בעולם בתור התאגיד המודרני היחיד שעדיין משתמש בשיטה זאת. חדשות קיוטו מפיצים פקס עיתונים ביפנית ובאנגלית. יחיאל לימור, רפי מן, הפקס עיתון, עיתונאות: איסוף מידע, כתיבה ועריכה, האוניברסיטה הפתוחה, 1997, עמ' 61, מסת"ב 978-965-06-0384-7 Sipley, Louis Walton (1951). A Half Century of Color. Macmillan. Radio Facsimile, www.theradiohistorian.org Kyodo News Radio Fax / 共同通信ラジオファックス, Kyodo News Radio Fax / 共同通信ラジオファックス (באנגלית)
STS-73

STS-73 הייתה המשימה ה-18 של מעבורת החלל קולומביה. המטרה העיקרית הייתה ביצוי ניסויים בתחום חקר חוסר כבידה תוך שימוש במערכת USML-2 של ספייסלאב. מפקד המשימה - ארצות הברית קנת באוארסוקס טייס - ארצות הברית קנת רומינג'ר מומחה משימה 1 - ארצות הברית קתרין קולמן מומחה משימה 2 - ארצות הברית מייקל לופס אלגריה מומחה משימה 3 - ארצות הברית קתרין תורנטון מומחה מטען 1 - ארצות הברית פרד לסלי מומחה מטען 2 - ארצות הברית אלברט סקו השיגור היה מתוכנן ל-25 בספטמבר 1995 ונדחה מסיבות טכניות. בהמשך הוא נדחה עוד 5 פעמים. השיגור בוצע ב-20 באוקטובר 1995 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי. הצוות חולק ל-2 משמרות. המטרה העיקרית הייתה חקר חוסר כבידה תוך שימוש במערכת USML-2 של ספייסלאב. הניסויים הוכנו תוך התחשבות בממצאים שהתקבלו ממערכת USML-1 שפעלה במשימה STS-50 בשנת 1992. בקרת ביצוע רוב הניסויים הייתה באחריות מרכז החלל מרשל. בנוסף למשימה מרכזית, במהלך הטיסה בוצעו מחקרים גם בתחומים אחרים לרבות גידול גבישים, מדע הבעירה, פיזיקת זורמים וגידול תפוח אדמה בחלל. המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי ב-5 בנובמבר 1995. משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-73 בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה
מרי ג'יין גולד

מרי ג'יין גולד (באנגלית: Mary Jayne Gold;‏ 12 באוגוסט 1909 – 5 באוקטובר 1997) הייתה יורשת אמריקאית, שמילאה תפקיד חשוב בסיוע ליהודי אירופה, אמנים ואנשי רוח ותרבות להימלט מגרמניה הנאצית בשנים 1940–1941, במהלך מלחמת העולם השנייה. גולד נולדה בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה עשירה מאוד. היא למדה בבית הספר בדובס פרי, ניו יורק, וסיימה בית ספר באיטליה. בשנות ה-30, הכסף שלה אפשר לה ליהנות מהסצנה החברתית התוססת בלונדון ובפריז. כשהיא טסה במטוס הפרטי שלה, טיילה ברחבי אירופה, בילתה את זמנה במלונות יוקרה, עשתה סקי באתרי הנופש הטובים ביותר באלפים, והתרועעה עם האליטה של אותם זמנים. גולד התגוררה בדירה בפריז, כשצרפת נפלה בידי הנאצים ב-1940. היא ברחה למרסיי, שלמרות שלא נכבשה על ידי הנאצים, הייתה בשליטתו של משטר וישי משתף הפעולה. במרסיי פגשה את מרים דבנפורט, סטודנטית אמריקאית לאמנות, ואת וריאן פריי, עיתונאי ואינטלקטואל אמריקאי שנשלח לסייע לפליטים על ידי הוועד לסיוע לשעת חירום. לפריי היו 3,000 דולר ורשימה קצרה של פליטים שמאוימים במעצר וגירוש על ידי סוכני הגסטפו, רובם יהודים. רבים צבאו על דלתו, בהם סופרים אנטי-נאצים, אמני אוונגרד, מוזיקאים ומאות אחרים שחיפשו נואשות כל סיכוי להימלט מצרפת. בהסכם שביתת הנשק בין גרמניה לצרפת המובסת, צרפת הסכימה "להסגיר על פי דרישה" פליטים לנאצים. במקום לחזור לארצות הברית, גולד בחרה להישאר והצטרף לדיבנפורט ופריי יחד עם מתנדבים נוספים במחסה לפליטים ובארגון הבריחה שלהם דרך ההרים לספרד או על ידי הברחתם על סיפונן של ספינות משא המפליגות לצפון אפריקה או לנמלים בצפון או בדרום אמריקה. היא נעזרה בריימונד קורו, איש הלגיון הצרפתי שהפך לגנגסטר המקומי ואף הפך למאהב שלה. גולד סייעה לסבסד את המבצע שבו ניצלו כ-2,000 פליטים, בין הנמלטים היו אמנים, אנשי רוח ותרבות בהם הפסל ז'אק ליפשיץ, האמן מארק שאגאל, הסופרת חנה ארנדט וחתן פרס נובל, הרופא והביוכימאי אוטו מאיירהוף. בסתיו 1941, חזרה גולד לארצות הברית, בעוד קורו נסע לספרד והלאה לאנגליה, שם הפך לגיבור מלחמה. לאחר המלחמה, היא חילקה את זמנה בין דירתה בניו יורק לבין בית שבנתה בכפר גאסין במחוז ואר, לא הרחק מסן טרופה . ב-1980 היא כתבה על חוויותיה בזמן המלחמה בספר הזיכרונות צומת דרכים מרסיי 1940, שיצא לאור על ידי ההוצאה לאור "Doubleday" ב-1980, ותורגם לצרפתית ב-2001 על ידי אליס סילו. האחוזה של מרי ג'יין גולד הושארה לפייר סובאג'. גולד מעולם לא התחתנה ולא היו לה ילדים. היא מתה מסרטן הלבלב ב-1997 בווילה שלה בגסין. אמו של אחיינית רבא שלה, אליסון לסלי גולד, היא מחברת ידועה של ספרים על השואה. היא מחברת הספר Anne Frank Remembered: The Story of the Woman Who Helped Hide the Frank Family (1987), שנכתב בשיתוף עם מיפ חיס .
מגדל היהלום

מגדל היהלום (באנגלית: Jewel Tower) ברובע וסטמינסטר שבלונדון הוא אחד משני השרידים שנותרו מארמון וסטמינסטר (השני הוא אולם וסטמינסטר). המגדל נבנה בשנים 1365-1366 במטרה לשמר את בגדי המלך אדוארד השלישי, ושמו הרשמי היה "ארון הבגדים האישי של המלך" (באנגלית: King's Privy Wardrobe). המגדל הוא מבנה אבן בן שלוש קומות, שמולו נמצא כיום הפרלמנט של בריטניה. המבנה היה בקצהו הדרומי של הארמון והיה חלק מחומת הארמון, אולם לא היה מקושר ליתר חלקי הארמון. מסיבה זו שרד המבנה את השריפה של 1834 שבה נהרס רוב הארמון. סביב המגדל נותרו שרידים של חפיר הארמון. כיום מנוהל המבנה על ידי ארגון מורשת אנגליה (English Heritage) ומהווה מוזיאון המציג את ההיסטוריה של הפרלמנט הבריטי. מדיה וקבצים בנושא מגדל היהלום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל היהלום תיאור המבנה באתר Knowledge of London תיאור המגדל באתר רשמי של English Heritage
קוסמוס (לוויינים)

קוסמוס (ברוסית:Ко́смос) הוא שם שקיבלו לוויינים מתוצרת ברית המועצות ורוסיה. שם זה קיבלו לוויינים מתוכניות שונות, בעיקר לווייני ריגול מסיבות ביטחוניות אך גם לווייני ניסוי של תוכניות שונות, ניסוי של חלליות מאוישות, לווייני ניסוי טכנולוגי ולוויינים ששיגורם לא עבר בהצלחה. הלוויין הראשון שקיבל שם "קוסמוס" היה "קוסמוס 1" ששוגר ב-16 במרץ 1962. זה היה לוויין מסדרה DS-1 והוא קיבל את השם בדיעבד. שיטה זו נמשכה גם ברוסיה. בסך הכול שוגרו כ-2500 לוויינים שקיבלו שם "קוסמוס". השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור, קוסמודרום פלסצק, קפוסטין יאר. סוג משגר נבחר בהתאם למשקל הלוויינים. חלק מהלוונים היו בעלי יחידת חזרה שהביאה לכדור הארץ חומר מודיעיני שנאסף. בשנת 2009 לוויין "קוסמוס 2251" שיצאה משימוש התנגש עם לוויין אמריקאי וזו הייתה תנגשרות ראשונה של לוויינים בחלל. שיגורים של תוכנית ונרה שכשלו שיגורים לא מאוישים של חללית מדגם "ווסחוד" שיגורים של תוכנית לונה שכשלו שיגורים לא מאוישים של חללית של חללית מדגם "סויוז" לוויינים מסדרה DS לוויינים מסדרה זניט לוויינים מסדרה סטרלה לוויינים של מערכת לגנדה לוויינים מסדרה פרסונה לוויינים של מערכת גלונאס קוסמוס 557 - שיגור לא מוצלח של תחנת החלל סאליוט קוסמוס 1408 - לאחר סיום פעילות כלוויין מודיעין אותות הושמד במסגרת ניסוי נשק נגד לוויינים מדיה וקבצים בנושא קוסמוס בוויקישיתוף תיאור לוויינים (ברוסית) קוסמוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מריקה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מריקה – סוג של ברווזים אישים: אדוארד מריקה – משורר גרמני אוטו מריקה – כומר גרמני, חסיד אומות העולם צ'יפריאן מריקה – כדורגלן רומני
ג'ון דאנקן

ג'ון דאנקן (באנגלית: John Duncan;‏ 1866–1945) היה צייר סימבוליסט סקוטי. חלק ניכר מעבודותיו, מלבד דיוקנאות, תיארו אגדות ארתוריאניות, פולקלור קלטי ונושאים מיתולוגיים אחרים. דאנקן נולד באזור היל-טאון של דנדי ב-19 ביולי 1866, בנו של קצב ומגדל בקר. ג'ון, לא התעניין בעסק המשפחתי והעדיף את האמנות החזותית. עד גיל 15 הוא הגיש קריקטורות למגזין המקומי "נורת' וויזארד" ולאחר מכן התקבל כעוזר במחלקת האמנות של העיתון "דנדי אדויטייזר". באותו זמן הוא גם היה תלמיד בבית הספר לאמנות בדנדי. בשנים 1887–1888 עבד בלונדון כמאייר מסחרי, ולאחר מכן נסע לאירופה כדי ללמוד באקדמיה של אנטוורפן בהדרכת צ'ארלס ורלט ובאקדמיה לאמנות של דיסלדורף. ב-1889 חזר דאנקן לדנדי והציג בגלריות האמנות של ויקטוריה ואלברט. בשנה שלאחר מכן הוא הפך לאחד מהחברים המייסדים של האגודה לאמנויות גרפיות של דנדי (אגודת האמנות של דנדי). רוב הכנסותיו בתקופה זו הגיעו מעבודות דיוקן, כולל סוחר היוטה ג'ון ל. לוק וגברת האנטר מהילטון. ב-1892 עבר דאנקן לאדינבורו כדי לעבוד עם הסוציולוג, הבוטנאי והאורבניסט פטריק גדס, שאותו פגש בדנדי. כחלק מתנועת התחייה הקלטית, דאנקן צייר ציורי קיר עבור אולמות המגורים בגן רמזי. הוא גם הפך לאמן הראשי של המגזין "אברגרין" של גדס 1895–1897. המגזין הציג גם עבודות של האמנית נל בקסטר והאמן רוברט ברנס. בין יתר הנושאים, דאנקן תיאר את בכחוס וסילנוס בסצנה מיתית. דאנקן שימש גם כמנהל בית הספר לאמנות "אולד אדינבורו" של גדס. בשנת 1897 דאנקן חזר לדנדי והציג ציורים קלטיים וסמליים באיגוד האמנויות הגרפי, וגם באקדמיה הסקוטית המלכותית ובמכון המלכותי של גלאזגו. הוא המשיך ללמד אמנות ועיצוב, בדנדי YMCA, באוניברסיטה ובית הספר לאמנות במכון הטכני של דנדי. הוא גם יצר את קולקטיב העיצוב הראשון של דנדי על ידי איסוף קבוצה של כישרונות צעירים שיצרו והציגו יצירות אמנות דקורטיביות ועיצוב עבור האגודה לאמנויות גרפיות, כולל נל בקסטר, רוזה בקסטר, אליזבת ברט ואחותו של דאנקן ג'סי ווסטברוק. הודות להשפעתו של פטריק גדס, בשנת 1900 מונה דאנקן כפרופסור במכון בשיקגו שנוסד על ידי פרנסיס ווילנד פרקר. הוא לא היה מאושר בשיקגו, ולאחר מותו של פארקר ב-1902 חזר דאנקן לסקוטלנד והתיישב באדינבורו, שם יחיה עד סוף ימיו. הכלה הקדושה, 1913 דיוקן של הלן שלאפ הרוכבים במירוץ מיתולוגי ארבע דמויות בנוף ז'אן דארק - רישום מדיה וקבצים בנושא ג'ון דאנקן בוויקישיתוף Duncan works online at The Athenaeum Young, Clara (2004). "John Duncan". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. Kemplay, John (2009). The Paintings of John Duncan: A Scottish Symbolist. Pomegranate Artbooks Jarron, Matthew (2015). "Independent & Individualist": Art in Dundee 1867–1924. Dundee: University of Dundee Museum Services / Abertay Historical Society. pp. 49–83. The Scottish National Gallery, 2016 Geddes, Patrick. "The Evergreen". Mellor, Helen (1990). Patrick Geddes: Social Evolutionist & City Planner. London: Routledge. p. 76
מוזיאון התחבורה של לונדון

מוזיאון התחבורה של לונדון (באנגלית: London's Transport Museum) הוא מוזיאון בקובנט גרדן שבסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון. המוזיאון מוקדש לתיאור התפתחות התחבורה הציבורית בלונדון. המוזיאון נמצא במבנה מ-1872 ושימש בעבר חלק משוק הפרחים של קובנט גרדן. הוא מציג את התפתחות התחבורה הציבורית בלונדון. תצוגת המוזיאון כוללת דגמים ישנים של אוטובוסים, חשמליות וקרונות רכבת תחתית. כמו כן יש בו מפות ומוצגים המראים את התפתחות מערכת התחבורה הציבורית ואת דמותה הציבורית של המערכת (לדוגמה: גלויות דואר). מרבית הפריטים שברשות המוזיאון אינם מוצגים מפאת גודלם, ואלה מוחזקים בסניף של המוזיאון באקטון שבלונדון. סניף זה אינו פתוח לקהל למעט באירועים מיוחדים. המוזיאון נפתח לקהל בשנת 1980. שמו המקורי היה "מוזיאון התחבורה לונדון" (באנגלית: London Transport Museum). המוזיאון התמקד בעיקר בקווי האוטובוסים והרכבת התחתית של העיר. בשנת 2000 שונתה הנהלת המוזיאון והבעלות עליו עברה לידי ארגון תחבורה עבור לונדון - הארגון האחראי על הניהול והתיאום בין מערכות התחבורה השונות בלונדון. בהתאם, שונו התצוגות במוזיאון והוא עבר להציג את כל האספקטים של התחבורה בלונדון (ולא רק הציבורית). כמו כן שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון התחבורה של לונדון". ב-4 בספטמבר 2005 נסגר המוזיאון לצורך שיפוץ בעלות של 18.6 מיליון ליש"ט, במסגרת השיפוץ נוספו למוזיאון נושאים נוספים הקשורים לתחבורה בלונדון, כגון נושא הרכיבה על אופניים ברחבי העיר, וכן המוניות בלונדון והתחבורה הימית בעיר (תחבורה באמצעות תעלות ותחבורה בנהר התמזה). פרויקט השיפוץ הסתיים בנובמבר 2007. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון התחבורה של לונדון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון התחבורה של לונדון (באנגלית) מוזיאון התחבורה של לונדון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון התחבורה של לונדון, ברשת החברתית אינסטגרם