נמל עזה

נמל עזה היה נמל בשכונת א-רימאל בעיר עזה, ושימש כנמל הבית של סירות דיג פלסטיניות וכבסיס משטרת החופים הפלסטינית, שהיא חלק מכוחות הביטחון הלאומיים הפלסטינים. במסגרת הסכם אוסלו מוגבלת פעילותה של המשטרה הימית הפלסטינית ל-6 מיילים ימיים מהחוף. מאז 2007 בעקבות השתלטות של ארגון החמאס על רצועת עזה במהלך עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה נמצא נמל עזה תחת סגר שהוטל על ידי מדינת ישראל כחלק מהסגר על רצועת עזה, והפעילויות בנמל הוגבלו לדיג בקנה מידה קטן. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שימש גם כנמל ליבוא סחורות למדינת ישראל. מ-2011 עד למלחמת חרבות ברזל הייתה בנמל אנדרטת המרמרה, לזכר אירועי משט המרמרה לעזה ב-2010. בעת העתיקה היה במקום יישוב ונמל בשם מיומה, אשר שימש את הוואסלים של עזה. הנמל היה ממוקם על חוף הים התיכון (פיניקיה) דרומית לעזה העתיקה. היישוב הוקם בתקופת שלטונו של קונסטנטינוס הגדול, שקרא לה בתחילה מג'ומה אולם החליף את שמה לאחר מכן לקונסטנטיוס על שם בנו, קונסטנטיוס השני, הפריד את המערכת השלטונית מעזה, מהשלטון ונתן לה זכויות יתר רבות. הוא לקח בחשבון שהיא חייבת להיות תלויה בעזה, שהייתה מלאה בטקסים פגאניים. בשנת 361, עם הפיכתו של יוליאנוס הכופר לקיסר רומא, פנו תושבי עזה לערכאות כנגד תושבי קונסטנטיוס. יוליאנוס העדיף את תושבי עזה והורה כי קונסטנטיוס תהיה נספח של העיר עזה, אף על פי שהיא נמצאת במרחק 20 סטדיה, ומאז היא נקראה המחוז הימי של עזה. נמל עזה היה נקודה חשובה מדרך הבשמים ונתיבי המסחר של השבטים הנבטים, והגיעה לשיאה בזמן הממלכה הנבטית. אתרי דרך הבשמים בנגב היו בשליטת ממלכת הנבטים עד סיפוח ממלכתם לאימפריה הרומית בתחילת המאה ה-2, והעברת בירת הנבטים צפונה למזרח ירדן. לאחר מכן הייתה הדרך בשליטת הרומאים וחיילים רומאים איישו מצדים ומחנות לאורכה. עם שקיעת האימפריה הרומית החלו הערים לאורך הדרך לשקוע וננטשו לחלוטין לאחר הכיבוש הערבי במאה ה-7. בתקופת עזה הביזנטית, בראשית המאה הרביעית הקים הנזיר הילריון מנזר בקרבת נמל עזה. היה זה המנזר הראשון שהוקם בארץ ישראל. בתקופה הממלוכית בארץ ישראל היה נמל עזה הנמל העיקרי של הממלוכים. עזה הייתה בירת ארץ-ישראל במשך רוב התקופה וריכזה סחר בהיקף עצום, חלק ניכר מכלכלת האימפריה הממלוכית נסמכה על המכס שגבתה ממסחר זה. הנמל היה בשימוש במהלך המאה ה-19. בתחילת המאה ה-20 החלו השלטונות העות'מאניים להסדיר את הפעילות הימית בעזה ולגבות מכסים, לאחר שהיצוא מהנמל, בעיקר של חיטה, תמרים והדרים, גדל בצורה משמעותית. ב-1905 נשלחה ועדת פקידים לברר את העלות של הקמת נמל חדש. ענף יצוא חשוב באותה עת היה גידול וייצוא שעורה לתעשיית הבירה באירופה. במקום לא פעל מזח מסודר, אלא סירות קטנות שהעבירו את הסחורה לספינות גדולות שעגנו מול החוף. הדייגים היו משתמשים בסירות הדייג שלהם גם כדי להעביר סחורות לספינות שעגנו מול החוף. ב-1915, במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, הופגז הנמל מהים על ידי ספינת מלחמה אנגלית ונגרם נזק לנמל. היקף השימוש בנמל עזה היה בירידה בשנות ה-30. בשמונת החודשים הראשונים של 1939 פרקו בנמל עזה 821 טונות של סחורה (0.12% מהפריקה בנמלי ארץ ישראל) ולא הייתה כל טעינה. בשנים 1935–1937 עיריית עזה סללה כביש מהעיר לחוף, בהשתתפות מימון של ממשלת המנדט. במהלך מלחמת העצמאות תקף חיל הים הישראלי אוניות מצריות שעגנו בנמל עזה. במהלך שנות ה-50 שימש הנמל את סירות הדייגים שדגו במימי הרצועה וגם לקשר עם לבנון| וסוריה. ב-1956, בתקופת מלחמת סיני היה בנמל מזח עגינה קטן במצב גרוע שעומקו בצד החיצוני היה 2.4 מטר. לצידו היה בית מכס. אוניות עם סחורה עגנו במרחק של כמיל מהחוף והסחורה הועברה בסירות קטנות אל המזח, בה בוצעה הפריקה בידיים. אונייה אמריקאית פינתה דרך הנמל את עובדי אונר"א מרצועת עזה. מנהל נמל יפו ביקר בנמל עזה והציע שתחודש תנועת הספינות בין הנמלים. ב-1959 סגרו שלטונות הרפובליקה הערבית המאוחדת את הנמל, כדי למנוע הברחות של שטרות כסף מלבנון, בעת שניסו להנהיג מטבע חדש במדינה. בשנת 1934, החלו להופיע פרסומים על כוונה להקים נמל בעזה. נטען שיוקם מזח חדש בנמל במקביל לסלילת כביש חדש בין אילת לעזה. בשנת 1935 פורסם שהממשלה הבריטית תשפץ את הנמל. בשנת 1937 התקיימה פגישה של נכבדי עזה לדון בהקמת הנמל ובמאי 1938 בעת ביקור של המזכיר הראשי הוא נתבקש לספר את הנמל. בשנת 1940 החליטו לשכות המסחר הערביות לבקש מהממשלה לייסד נמל בעזה ולהקים חברה לפיתוח הנמל. הדרישות להקמת נמל חדש הושמעו לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, במקביל לפרסום תוכניות של הבריטים להקמת נמל מתקפל בעזה כתחליף לאחיזתה באזור תעלת סואץ. בשנים 1949–1950 חתר עבדאללה מלך ירדן להשיג שליטה בנמל עזה כמוצא של ממלכת ירדן לים התיכון. בשנת 1955 פורסם שבכוונת מצרים להקים נמל גדול בעזה. בתחילת 1957, בעת שהייתה תחת שליטה ישראלית, דובר על הרחבת המזח בהשקעה של 25,000 לירות. בשנת 1960 הודיע נשיא הרפובליקה הערבית המאוחדת גמאל עבד אל נאצר על תוכנית להקמת נמל חדש ומודרני בעזה, כחלק מתוכנית כוללת לפיתוח הרצועה. מיד לאחר מלחמת ששת הימים הנמל הופעל על ידי הממשל הצבאי הישראלי בשטחים והותר לפרדסני עזה לשווק פרי הדר לאירופה דרך הנמל, בהתאם למדיניות שהנהיג שר הביטחון, משה דיין שדגלה בשמירה על המשך חיים אזרחיים תקינים בשטחים שנכבשו, תוך מתן אפשרות לתושביהם לשפר את מצבם הכלכלי. עם זאת רוב הפרי מעזה החל להיות מיוצא דרך נמל אשדוד, ורק 7 ספינות משא פקדו את הנמל ב-1967. גם יבוא סחורות דרך הנמל כמעט פסק לחלוטין מאחר שהחל סחר במשאיות דרך נמלי ישראל ועם ירדן. באוקטובר 1970 הודיע שר התחבורה, שמעון פרס (שהיה אחראי גם על פיתוח הכלכלי בשטחים), על הקמת מזח חדש ומודרני שישמש בעיקר ליצוא פרי הדר. התוכנית בוטלה כעבור חודש בגלל עלותה הגבוהה. אך במרץ 1971, בעת שבנמלי חיפה ואשדוד נוצרה צפיפות רבה של אוניות, שבעקבותיה קבעו תאגידי הספנות הבין-לאומיים היטלי צפיפות על מטענים המיועדים לישראל, הועלתה הצעה להתגבר על הצפיפות ולהפנות אוניות, בעיקר אוניות עם מטעני מלט וסוכר בשקים, מנמלי חיפה ואשדוד לנמל עזה. עד מהרה התברר כי אין קשיים בפריקת המטענים בנמל עזה, והתפוקה בפריקת מלט אף גבוהה מאשדוד, והוחל בהפניית מספר גדול יותר של אוניות אל הנמל, בעיקר עם מטעני מלט. בסוף 1971 הושלמה הקמתו של מזח חדש באורך 146 מטר ומנופים שהחליפו חלק מהצורך בעבודת סבלים ידנית בנמל. עם זאת מנהל רשות הספנות והנמלים נפתלי וידרא התנגד לפיתוח הנמל, בטענה שאין צורך בנמל שלישי בישראל לחופי הים התיכון, אך אחר כך, בדצמבר 1974, עבר הנמל לאחריות רשות הנמלים. בתחילת 1973 כבר הורגשה צפיפות בנמל שמספר אוניות עגנו בו במקביל, וביוני 1973 הופעל בנמל מזח שני ובו תשתית לאספקת דלק ומים לאוניות. תונח שלוחה של מסילת ברזל לנמל־עזה, על המשמר, 13 בספטמבר 1973 בטקס חנוכת המזח אמר שר התחבורה, שמעון פרס: ”בתחרות בין טרור לבנייה, הכרח היה לשבור את זרוע הטרור ולהוכיח שכנגדו יש אפשרות של קידום על-ידי פיתוח. המזח עלה כמיליון ל"י, שווה כמחיר החלק ה-20 של מטוס קרב. אך הדבר עשוי לקדם את שיפור היחסים בין היהודים והערבים לא פחות משעשויים מטוסי הקרב. למזח נועד תפקיד חשוב בעתיד.” בספטמבר 1973, הוכרז על תוכנית לסלילת שלוחה של מסילת רכבת לנמל, מתחנת הרכבת עזה. בינואר 1974 עגנה בנמל לראשונה אונייה בבעלות ישראלית, ובמרץ 1974, לראשונה מאז מלחמת ששת הימים נפרק מטען אורז שהגיע ממצרים עבור אונר"א. ביוני 1974 הוחל בתכנון שובר גלים באורך 2.5 ק"מ שיאפשר את הגדלת כושר התפוקה בנמל פי שלושה ל-700 אלף טון בשנה. באפריל 1974 נפרקה האונייה המאה מאז הנמל החל לשמש כנמל יבוא גם לישראל. תפעול הנמל באותן שנים נעשה על ידי צוות של 4 עובדים ישראלים – 22 עובדים מקומיים, וכ-300 סוורים שעבדו בקבלנות. הכנסות הנמל כיסו את הוצאות התפעול ועלות הקמת המזחים החדשים. אך בסוף 1975, מאחר שהנמל לא יכול לשמש לפריקת אוניות מודרניות, דוגמת אוניית מכולות, הפעילות בה נפסקה. ב-1976 התפטר מנהל הנמל. ראש עיריית עזה רשאד א-שווא פנה לשר הביטחון, שמעון פרס, וביקש שיאפשרו לעיריית עזה לקנות את הנמל, על פי התוכנית הנמל היה אמור לשמש להעברת סחורות לירדן, אך התוכנית לא יצאה לפועל, ומאז הנמל משמש רק כנמל דייג. במסגרת הסכם וואי שנחתם ב-23 באוקטובר 1998 על ידי ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ויושב ראש הרשות יאסר ערפאת, ושנועד לפרט צעדים למימוש הסכמי אוסלו ולקבוע לוח זמנים מדויק לביצוע הצעדים הנדרשים בהסכמים, הסכימה מדינת ישראל לבניית נמל מודרני חדש בעזה שיאפשר יצוא סחורות ופיתוח כלכלי של הרצועה. הסכם וואי שעליו חתם נתניהו כלל את הפסקה: ”הצד הישראלי והצד הפלשתיני מכירים בחשיבות הרבה של נמל עזה עבור פיתוח הכלכלה הפלשתינית... הצדדים מתחייבים להמשיך בלי עיכוב להגיע להסכם אשר יאפשר את בנייתו והפעלתו של הנמל...” כדי להבטיח שלא יהיו עיכובים סוכם כי ועדה משותפת תפעל במטרה להגיע בתוך 60 ימים "להסכמה אשר תאפשר את התחלת הבנייה של הנמל". על פי התכנון המקורי היה הנמל אמור לשמש גם סוחרים מישראל ולהוות תחרות לנמלי אשדוד וחיפה. הסכם לבניית הנמל נחתם עם חברה הולנדית בספטמבר 1999, בעלות של 80 מיליון דולר, הממומנים בחלוקה שווה על ידי צרפת, הולנד ומהלוואה של הבנק האירופי לפיתוח. העבודות להקמת השלב הראשון של הנמל, החלו ביולי 2000, ואמורות היו להסתיים במחצית שנת 2002. שלב זה כלל הקמת שני רציפים, אחד באורך 200 מטר להעברת סחורות, והשני באורך 150 מטר למכוניות. כן נבנה שובר גלים, באורך 730 מטרים. בשלב הראשון אמור היה הנמל החדש לקלוט אוניות בתכולה של 15–30 אלף טון. בעקבות עיכובים שיצר הסגר על רצועת עזה, בנייה הנמל מעולם לא הושלמה. בינואר 2002 פשטו לוחמי שייטת 13 העל הנמל פוצצו את מפקדת המשטרה הימית הפלסטינית ומחסנים שלה. בנוסף, פוצצו ספינת משמר וספינת משא. מאז ההשתלטות של החמאס על עזה, פועל בנמל הכוח הימי של החמאס ובמקום נמצאת המפקדה שלו. באוקטובר 2007 חוסלו שלושה אנשי חמאס, ושלושה נפצעו, מפגיעת טיל שנורה מספינת חיל הים אל בניין המפקדה. בקיץ 2016 הוקם בנמל "מגדלור", פסל גדול ממדים, על ידי האמן שריף סרחאן. בסיס המגדלור הורכב מהריסות מגדלי א-נדא שנהרסו בהפצצה של צה"ל. ביוני 2007 השתלט החמאס על רצועת עזה. מאז נתונה הרצועה על ידי מדינת ישראל בהסגר והיא שולטת במימיה הטריטוריאליים. סחר החוץ של עזה מתנהל כמעט אך ורק עם ישראל או דרך נמליה. מאז ישראל אינה מאפשרת לפלסטינים להקים נמל ימי מודרני בעזה על פי הסכם וואי. מדינת ישראל שולטת בחופי רצועת עזה ומתייחסת אל המרחב הימי מולה כמים הטריטוריאליים של ישראל. רוחבו של המרחב הימי הזה הוא 12 מייל ימי, והוא קרוי בהסכמים הבין-לאומיים שטח L, שטח הכלוא בין אזור החיץ הימי של הגבול הישראלי-מצרי מדרום לאזור החיץ של הגבול הישראלי-פלסטיני מצפון לגבול המשתנה מעת לעת ממערב. על פי הסכמי אוסלו, הגבול המערבי, המרחק המותר בדיג לדייגי עזה, אמור היה להיות 20 מייל ימי, אולם ההיבט הזה של ההסכם מעולם לא יושם, ומייד לאחר חתימתו הוגבלו הדייגים העזתים לשטח של 12 מייל ימי. במהלך האינתיפאדה השנייה צומצם השטח ל-10 מייל ימי, שצומצמו לאחר יישום תוכנית ההתנתקות ל-6 מייל ולאחר עליית חמאס לשלטון ל-3 מייל. כתוצאה מהגבלת המרחב הימי המותר בדייג על ידי צה"ל, סובלים דייגי הרצועה מחוסר יציבות כלכלית. מרחק ההפלגה המותר מכתיב לא רק את שטח הדיג המוקצה לדייגי הרצועה אלא גם את סוגי הדגים שניתן לדוג, בהתחשב בעונות הנדידה, ההטלה והבקיעה של מגוון הדגה בדרומו של מזרח הים התיכון. על מנת להגיע לעומק של מעל 100 מטר יש להרחיק בין 6.5 ל-13.5 מייל ימי מהחוף, באזורים שונים של הרצועה. כתוצאה מכך צנח מספר הדייגים הפעילים בעזה מ-10,000 איש בשנת 2000 לכ-3,500 ב-2015. המצוקה בעזה מביאה את הדייגים העזתים לקחת סיכונים כדי לחזור עם שלל שקשה להשיג בתחום הדיג המותר. תקריות בין צה"ל לדייגים מתרחשות כמעט על בסיס יומיומי ורובן נגמרות בירי אזהרה, אבל כ-20 דייגים נהרגו מירי צה"ל מאז 2007. ב-2016, לפי נתוני מדור הדיג במשרד החקלאות של הרשות הפלסטינית, עצר צה"ל 113 דייגים ו-46 סירות דיג הוחרמו. בינואר 2019 הגישו ארגוני זכויות אדם (גישה, עדאלה ומרכז אל-מיזאן לזכויות האדם) עתירה לבג"ץ, ובה טענו: "תפיסת הסירות והחזקתן בידי ישראל, במשך חודשים ושנים, נעשית בחוסר סמכות ובניגוד להוראות הדין הבינלאומי. על ישראל לחדול מהפרקטיקה הענישתית, האלימה והלא חוקית שהיא מפעילה נגד דייגי עזה לאורך שנים ופוגעת כך קשות ביכולתם להתפרנס ובכלל כלכלת הרצועה". ביולי 2019 הסכים צה"ל להחזיר 65 סירות אך ללא המנועים ורשתות הדייג. ב-12 בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, כבשה חטיבה 188 את הנמל וסביבתו בסיוע לוחמי שייטת 13. כל המבנים בנמל נהרסו, כולל: שוק הדגים, מחסנים ומסגד הדייגים. בדצמבר 2023, הציעה קפריסין להעביר סיוע הומניטרי לתושבי עזה דרך הים. ההצעה כללה העברת סיוע בינלאומי לנמל לרנקה שבקפריסין, שם יבדקו גורמים ישראליים את הסחורות, ומשם הן יועברו לעזה. במסגרת זו נבחנו כמה חלופות להשטת הסיוע מלרנקה, כולל העברתו לנמל עזה. לבסוף הוחלט על הקמת המזח האמריקאי בעזה מדרום לעיר עזה, בסיוע ארצות הברית, עקב ההרס הרב בסביבת נמל עזה והקשיים בגישה אליו ואבטחת האזור. מדיה וקבצים בנושא נמל עזה בוויקישיתוף נמל עזה בספרות מקצועית ימית, הארץ, 14 בנובמבר 1956 עזרה ינוב, "נמל" עזה - יהיה סוף סוף.....נמל, מעריב, 21 באוגוסט 1967 רפאל גאון, יצוא פרי הדר מנמל עזה, על המשמר, 30 באוקטובר 1967 גדעון וייגרט, פרנסתם של דייגי עזה, על המשמר, 30 במרץ 1969 דיין: פרדסני הרצועה יכלו לטעון פרי בנמל עזה השנה, למרחב, 27 באוקטובר 1970 סוורי עזה מצטיינים בפריקת מלט, דבר, 13 בספטמבר 1974 אורה קורן, ‏האיחוד האירופי חוזר ודורש מישראל לאפשר הפעלת נמל עזה ושדה דהנייה, באתר גלובס, 28 ביולי 1997 דוד חיון, ‏המשתמשים בהובלה ימית: נמל עזה יהיה תחרותי לאשדוד, באתר גלובס, 26 באוקטובר 1998 עביר איוב, אין הרבה דגים בים, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2012 סאמר בדאווי, מדוע סוגיית פתיחת נמל עזה חשובה?, באתר "שיחה מקומית", 12 באוגוסט 2014 דותן הלוי, סוגרים את הים, גרסת עזה, הפורום לחשיבה אזורית, 11 במרץ 2015 עינב חלבי ויהונתן בניה, שרידים רומיים, מחבלי חמאס ותוכניות ענק על הנייר: הסיפור של נמל עזה, באתר ynet, 23 במרץ 2024 סטדיון (Stadion) ברבים - סטדיה, היא יחידת אורך יוונית רומית עתיקה, שאורכה כ-185 מטר ש. אחיענת, מחריבה של עבדת באו ממערב, למרחב, 6 באפריל 1961 מחוץ לארץ, ירושלים, היום, 14 במאי 1886 השבוע, השקפה, 22 באוגוסט 1905 השבוע, השקפה, 18 באפריל 1905 השבוע., השקפה, 16 במרץ 1906 ברוך הרורד, לשאלות הים, הארץ, 18 באוגוסט 1937 הכדאי לגדל שעורה לתעשיית הבירה?, למרחב, 19 ביולי 1956 אורי קיסרי, עזה זו שמדובר בה, הארץ, 6 בנובמבר 1956 עזרא ינוב, "אילו אפשר היה להקים נמל של ממש בעזה"..., מעריב, 18 בינואר 1970 על דבר עזה ויפו, החרות, 18 באפריל 1915 ספינות אויבות בחופי ארץ ישראל וסוריה בשנת 1915, הצופה, 25 באוקטובר 1939 תנועת האניות, הצופה, 23 בפברואר 1938 צרור עובדות, הַבֹּקֶר, 30 באוקטובר 1939 נמל בעזה, דואר היום, 10 ביולי 1935 ש. שווארץ, הדוה"ח של הגזבר הממשלתי, העולם, 30 בספטמבר 1937 צי ישראל בקע מחדש את הים, הקרב הימי הראשון, דבר, 7 בדצמבר 1948 הותר הדייג ברצועה, הצופה, 30 בנובמבר 1956 שוחררה ספינה לבנונית, הארץ, 18 בספטמבר 1953 מטען במיליון ל"י היה בספינה הסורית שנעצרה במימי ישראל ושוחררה הלילה, מעריב, 4 בפברואר 1958 נמל עזה בספרות מקצועית ימית, הארץ, 14 בנובמבר 1956 ספינות הדייג שולות 10 ט' ביום במימי רצועת עזה, למרחב, 22 בנובמבר 1956 כך נכבשה רצועת עזה, חרות, 4 בנובמבר 1956 אניות מעטות בנמל יפו, הארץ, 15 בנובמבר 1956 נמל עזה נסגר, הארץ, 24 באפריל 1959 נמל עזה נסגר כדי למנוע הברחה, על המשמר, 24 באפריל 1959 כביש עזה-אילת, דבר, 23 באפריל 1934 בעיריות ובמועצות בארץ ישראל, ידיעות עיריית תל אביב, 15 במאי 1935 רוצים לבנות נמל בעזה, הארץ, 24 בפברואר 1937 המזכיר הראשי בעזה, דבר, 22 במאי 1938 פגישת לשכות המסחר הערביות, דבר, 5 במאי 1940 לשכות המסחר הערביות, הַבֹּקֶר, 5 במאי 1940 רוצה נמל בעזה, המשקיף, 13 בפברואר 1946 תכונה צבאית בדרום הארץ, דבר, 28 במאי 1946 בירורים מוקדמים ברודוס לפני המו"מ עם נציגי עבה"י, הצופה, 3 במרץ 1949 שיחות סודיות עם עבה"י, על המשמר, 19 ביוני 1950 מצרים תקים נמל בעזה, למרחב, 27 ביוני 1955 שיפורים נרחבים בדרכי התחבורה ברצועת עזה, חרות, 4 בפברואר 1957 קע"ם תבנה נמל חדיש בעזה, הצופה, 11 בפברואר 1960 פרי־ההדר ברצועה ישווק לחו"ל דרך נמל עזה, דבר, 30 באוגוסט 1967 אוניה ראשונה לנמל עזה - ביום א הבא, למרחב, 15 באוקטובר 1967 אניית-פרי שניה בנמל עזה, דבר, 7 בנובמבר 1967 בעז נוימן, משה דיין, הכיבוש הנאור והתודעה, פנים- תרבות חברה וחינוך, גיליון 18 - אוקטובר 2001 פרי-הדר מרצועת עזה ליוגוסלביה, על המשמר, 11 באוקטובר 1968 כ-10 אלפים ל"י יוקצבו לשיפורים בנמל עזה, למרחב, 5 בנובמבר 1967 רזי גוטרמן, הפיצול הרב בטיפול בשטחים גרם האטה בפיתוחם הכלכלי, מעריב, 2 בדצמבר 1970 יוחל בעבודה מזורזת להקמת מזח בנמל עזה שיופעל החורף, דבר, 13 באוקטובר 1970 נדחתה הקמת נמל בעזה, דבר, 29 בנובמבר 1970 דני צדקוני, נמל עזה השיג שיא בפריקת מלט מאניה, דבר, 11 באוגוסט 1971 נמל עזה פועל ללא תקלות, דבר, 15 בספטמבר 1971 דני צדקוני, מזח ראשון בנמל, דבר, 14 בינואר 1972 היום מסתיימת פריקת המלט בנמל עזה, דבר, 7 בספטמבר 1971 נשקלות האפשריות לפיתות נמל עזה, דבר, 9 בנובמבר 1971 אריאלה ראובני, וידרא מציע הקמת נמל דיג בעזה, דבר, 28 במרץ 1972 נמל עזה יועבר ל"רשות־הנמלים", דבר, 20 בדצמבר 1974 צפיפות ראשונה בתולדות הנמל המחודש בעזה, דבר, 12 בפברואר 1973 דני צדקוני, היום הפעלת המזח השני בנמל עזה, דבר, 1 ביוני 1973 חברות בי"ל מתעניינות בפיתוח נמל עזה, דבר, 4 במאי 1973 דני צדקוני, נמל שלישי בים-התיכון, דבר, 18 ביוני 1973 תונח שלוחה של מסילת ברזל לנמל־עזה, על המשמר, 13 בספטמבר 1973 אניה ישראלית בנמל עזה, דבר, 14 בינואר 1974 עזרא ינוב, אורז ממצרים נפרק בנמל עזה, מעריב, 4 במרץ 1974 דני צדקוני, כושר התפוקה של נמל עזה יוגדל פ י 3, דבר, 16 ביולי 1974 הממשל בעזה החמיץ חגיגה לאנייה ה-100, מעריב, 2 באפריל 1974 מנהל נמל עזה התפטר, דבר, 16 באוגוסט 1976 עזה רוצה לקנות הנמל, מעריב, 15 באוגוסט 1976 עזה מעוניינת לשמש נמל טרנזיט לירדן, דבר, 23 באוגוסט 1976 רן דגוני ואורה קורן, ‏הסעיפים הכלכליים בהסכם: קרני, שדה התעופה, נמל עזה והמעברים הבטוחים ישראל והפלשתינים יקימו ועדה אסטרטגית בדרג בכיר לדיון בבעיות הכלכליות, באתר גלובס, 26 באוקטובר 1998 עקיבא אלדר, הוא עוד ייתן נמל, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2005 חגי אטקס, ‏לשכות המסחר: הנמל בעזה עשוי לשבור את המונופול של רשות הנמלים, באתר גלובס, 6 בספטמבר 1999 חגי אטקס, ‏הפלשתינים עומדים לחתום על ההסכם לבניית נמל עזה, באתר גלובס, 27 בספטמבר 1999 חגי אטקס, ‏הרשות הפלשתינית וחברות מהולנד וצרפת חתמו על הסכם לבניית נמל עזה, באתר גלובס, 27 באפריל 2000 ליאור גרינבאום, ‏החברה הבונה את נמל עזה תובעת מהרשות הפלשתינית פיצויים בטענה לעיכוב בהשלמתו, באתר גלובס, 21 בינואר 2001 עמוס הראל, לוחמי השייטת פשטו לפנות בוקר על נמל עזה ופוצצו 2 ספינות פלשתיניות, באתר הארץ, 12 בינואר 2002 יובל אזולאי,אבי יששכרוף, 3 אנשי חמאס נהרגו בפיצוץ ליד נמל עזה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2007 תגריד עטאללה, הריסות המלחמה האחרונה הפכו למגדלור בנמל עזה, באתר "שיחה מקומית", 28 ביוני 2016 רצועת עזה: ההשלכות ההומניטריות של המצור, משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, יולי 2015 אסף גבור, ‏כך הפכו דייגי עזה לכלי בעימות בין ישראל לחמאס, בעיתון מקור ראשון, 6 בפברואר 2019 עמירה הס, הזקן וחיל הים, באתר הארץ, 3 ביוני 2012 אליאור לוי, הדייגים בעזה זועמים על הסגר הימי: "מה הקשר שלנו למפריחי הבלונים?", באתר ynet, 13 ביוני 2019 יניב קובוביץ, ירי, החרמות ואיסורים: כך ממוטט הצבא את ענף הפרנסה השני בחשיבותו בעזה, באתר הארץ, 15 ביוני 2018 גדעון לוי, הם כיוונו וירו על איסמעיל, נער מעזה בסירה רעועה, באתר הארץ, 1 במרץ 2018 ג'ון בראון, צפו: הסרטון שמוכיח שחיילי חיל הים ירו בדייג שלא היווה סכנה, באתר הארץ, 29 ביוני 2017 בג"ץ 734/19, באתר עדאלה ג'קי חורי, דייגים בעזה: ישראל החזירה לנו סירות שהחרימה - אבל בלי המנועים והרשתות, באתר הארץ, 6 ביולי 2019 N12, ‏18 פצועים מנ"ט ופצמ"ר מלבנון, רקטות שוגרו לעכו ולקריות, באתר גלובס, 12 בנובמבר 2023 צפו בתיעוד: נמל עזה לפני ואחרי ביקור כוחות צה״ל, פוטס באתר פייסבוק ד"ר אהוד ערן, רבין ייחל שיטבעו בו, ערפאת הציע לשתות ממנו. אבל דווקא הים של עזה עשוי להיות פתרון, באתר הארץ, 5 במרץ 2024 יהונתן ליס, ישראל מקדמת הקמת כוח רב-לאומי שיאבטח את הכנסת הסיוע ההומניטרי לרצועה, באתר הארץ, 29 במרץ 2024