laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גן גורו

גן גורו הוא גן חיות בישראל בתמה אוסטרלית. הגן נמצא בסמוך לקיבוץ ניר דוד. הגן מאופיין בהצגת מינים מהפאונה האוסטרלית ובעיקר מיני כיסאים, עופות אוסטרליים וזוחלים. לגן רישיון תפעול מרשות שמורות הטבע האוסטרלית והוא חבר בארגון גני החיות הישראלי, האיגוד העולמי של גני החיות והאקווריומים והאיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים. הגן הוא בין גני החיות הבודדים שעמדו בתקנות אוסטרליה לגבי העברת בעלי חיים אנדמיים מהיבשת. בראשית שנות ה-90 הוחלט בקיבוץ ניר דוד להקים אטרקציה תיירותית בקרבת גן השלושה. רעיונות רבים עלו ונפלו עד שהוחלט להקים גן חיות ייחודי. לאחר התלבטויות רבות הוחלט להקים גן בעל מאפיינים אוסטרליים. ממשלת אוסטרליה חוקקה חוקים מוסדרים מאוד לגבי העברת בעלי חיים אנדמיים לאוסטרליה מחוץ ליבשת. יהודה גת, מייסד הגן, יצר קשרים עם רשות שמורות הטבע האוסטרלית, עם שגריר אוסטרליה בישראל ועם גני חיות באוסטרליה. הגן נחנך ב-29 ביולי 1996 במעמד שגריר אוסטרליה בישראל. ב-20 במאי 2020 אירעה באתר שרפה, שהעלתה באש את מבנה העץ שהיה חנות המזכרות של הגן. החל מראש השנה 2017, נפתחה לקהל הרחב אטרקציה חדשה בגן במבוך הצמחייה, "גן גו-יורה" ובה דינוזאורים מכניים. במתחם זה חיים שני מיני קנגורו: אפור מזרחי ואדום. המתחם פתוח לכניסת מבקרים בו ניתן ללטף ולהאכיל את הקנגורו במזון שקונים במקום. בין החוקים שממשלת אוסטרליה חוקקה לגבי העברת בעלי החיים האנדמיים ליבשת, היא החמירה מאוד את התנאים לקבלת קואלות. ובעקבות זאת, ישנם רק כמה גני חיות בודדים בעולם המחזיקים קואלות וביניהם גם גן גורו. לבסוף, לאחר מספר שנים של ניסיונות הובאו לגן ארבע קואלות, המתחם הוקם בשנת 2002, לזכרם של ארבעת הרוגי המשלחת האוסטרלית באסון גשר המכבייה. בפברואר 2018- נפטר בשיבה טובה הקואלה האחרון בגן גורו, והוא הקואלה השני הכי מבוגר בעולם שתועד. בצפריית הלורים חיים מספר מיני לורים ובה ניתן לראות את הלורים, להאכיל אותם וליהנות מהחיבור המיוחד של התוכים לבני האדם. וולבי אדום-צוואר קנגורו אדום קנגורו אפור מזרחי וולבי סלע צהוב-רגל בטונג זנב-מברשת כיסנאי דואה שועל-מעופף אפור-ראש עז ננסית - בפינת ליטוף קקדו מולוקי ברבור שחור קזואר מצוי אמו קקדו דקלים קוקברה צוחקת קקדו לבן דגרתל ההודו טווס הודי חסידה לבנה לורי הקוקוס (Trichoglossus haematodus) לורי אדום (Eos bornea) לורי מקפץ (Pseudeos fuscata) לורי שחור כיפה (Lorius lory) לורי המסיכה (Glossopsitta concinna) לורי פטפטן נימפית מצויצת פיתון עצים ירוק פיתון השטיחים כוח ארגוס כוח אוסטרלי כוח התחרה חרדון מזוקן רב-חומט אילנית אוסטרלית לבנה כח זנב קוצני שממית מצויצת דרקון מים אוסטרלי דג קשת מערבי מקלון אוסטרלי (Extatosoma tiaratum) סרטן-נהרות כחול (Procambarus alleni) מדיה וקבצים בנושא גן גורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גן גורו עמוד הפייסבוק הרשמי של גן גורו שריפה פרצה במבנה יביל ב'גן גורו' בניר דוד, באתר mynetafula, ‏2020-05-20
ראדו לופו

ראדו לופו (ברומנית: Radu Lupu; ‏30 בנובמבר 1945 בגאלאץ, רומניה – 17 באפריל 2022) היה פסנתרן יהודי רומני שהתיישב בבריטניה ובשווייץ. הוכר כאחד מגדולי הפסנתרנים בדורו. לופו הקליט אלבומים רבים. הוא היה מועמד לשני פרסי גראמי וזכה באחד, ב־1996, עבור אלבום שכלל שתי סונאטות לפסנתר של שוברט. בין אותות הכבוד שקיבל היה מפקד (CBE) במסדר האימפריה הבריטית. ראדו לופו נולד לעורך הדין מאיר ולמורה אנה לבית גאבור. בגיל שש החל ללמוד נגינה בפסנתר, ובגיל 12 הופיע לראשונה בתוכנית מלאה של יצירות שהלחין בעצמו. בגיל 14 זכה במלגה והחל ללמוד בקונסרבטוריון של בוקרשט, שם למד בין שאר אצל מורתו של דינו ליפאטי. בשנת 1961 זכה במלגה ללימודים בקונסרבטוריון של מוסקבה, שם למד אצל היינריך נויהאוס ובהמשך אצל בנו, סטניסלב נויהאוס, עד שנת 1969. הוא זכה בפרס ראשון בשלוש תחרויות: ואן קלייברן (Van Cliburn) בשנת 1966, תחרות אנסקו (Enescu) הבינלאומית בשנת 1967, והתחרות הבינלאומית של לידס בשנת 1969. בשנת 1989 זכה בפרס "אוויאטי" היוקרתי של אגודת המבקרים האיטלקית. ראדו לופו הוזמן דרך קבע לנגן עם כל התזמורות הגדולות בעולם, ביניהן הפילהרמונית של ברלין (שאיתה פתח את פסטיבל זלצבורג 1986, בניצוח ריקרדו מוטי), תזמורת הקונצרטחבאו ההולנדית, כל התזמורות החשובות של לונדון, וכל התזמורות האמריקאיות הגדולות. הופעתו הראשונה החשובה בארצות הברית הייתה בשנת 1972, עם תזמורת קליבלנד ודניאל בארנבוים בניו יורק ועם התזמורת הסימפונית של שיקגו וקרלו מריה ג'וליני. לופו ניגן בכל פסטיבלי המוזיקה החשובים והיה אורח קבוע בפסטיבל זלצבורג ובפסטיבל לוצרן. ביוני 2019 הצהיר על רצונו לסיים את הקריירה האמנותית שלו בתום אותה עונה. לופו מיעט במתן ראיונות לכתבים מחשש לעיוות דבריו או לציטוטים מחוץ להקשרם. היה נשוי פעמיים. נישא לראשונה לצ'לנית אליזבט וילסון ב-1971. התגורר בלוזאן עם רעייתו השנייה, דליה, ילידת רומניה, כנרת בתזמורת המקומית. לופו נפטר בלוזאן לאחר מחלה ממושכת, בגיל 76. מדיה וקבצים בנושא ראדו לופו בוויקישיתוף ראדו לופו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ראדו לופו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ראדו לופו, באתר ספוטיפיי ראדו לופו, באתר AllMusic (באנגלית) ראדו לופו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ראדו לופו, באתר Discogs (באנגלית) ראדו לופו, באתר Songkick (באנגלית) Radu Lupu dead and obituary, Romanian pianist - cause of death, MRandom News, ‏18 באפריל 2022 (באנגלית) CODALARIO, Muere Radu Lupu, una leyenda del piano, www.codalario.com (בספרדית) ‏Happy 70th birthday, Radu Lupu, באתר גרמופון, ‏30 בנובמבר 2015, בדיקה אחרונה ב־18 באפריל 2022 ‏A CACHE OF RARE GEMS, באתר שיקגו טריביון, 13 בפברואר 1994, בדיקה אחרונה ב־18 באפריל 2022 Alex Ross, ‏Alex Ross: The Rest Is Noise, באתר therestisnoise.com, בדיקה אחרונה ב־18 באפריל 2022 היסטוריית גראמי של ראדו לופו, באתר גראמי, בדיקה אחרונה ב־18 באפריל 2022
אליפות העולם בראלי-קרוס עונת 2018

עונת 2018 באליפות העולם בראלי-קרוס היא עונת התחרויות החמישית של האליפות. במהלך העונה התקיימו 12 מרוצים בקטגוריית הסופרקאר. יוהאן כריסטופרסון, שזכה באליפות בעונה שעברה, שב וזכה בתואר בפעם השנייה ברציפות. במהלך העונה קבע שיא ניצחונות לנהג לעונה כשניצח 11 מתוך 12 המרוצים בעונה. המרוץ שהתקיים במסלול ההוקנהיימרינג הוצא מסבב האליפות. במקומו צורף לסבב מרוץ שיתקיים באוסטין, טקסס, ארצות הברית. המרוץ בבריטניה יתקיים במסלול סילברסטון, במקום ליידן היל, בו נערכו התחרויות בעונות הקודמות. הופחתו 10 נקודות עקב החלטת שופטים הופחתו 15 נקודות עקב החלטת שופטים מדיה וקבצים בנושא אליפות העולם בראלי-קרוס עונת 2018 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליפות העולם בראלי-קרוס עונת 2018 World Rallycross to race in USA from 2018, Autosport, 24 October 2017 World Rallycross to race in USA from 2018, Speedcafe.com, 24 October 2017 Silverstone reveals new World RX circuit, Speedcafe.com, 31 May 2107 http://www.fiaworldrallycross.com/article/9841/psrx-volkswagen-sweden-debut-2018 http://www.fiaworldrallycross.com/article/9456/eks-to-receive-audi-sport http://www.fiaworldrallycross.com/article/9819/bakkerud-joins-ekstrom-driving-for http://www.fiaworldrallycross.com/article/9846/peugeot-arms-world-rx-title https://www.motorsport.com/world-rx/news/olsbergs-mse-to-make-two-car-wrx-return-1012286/ http://f1.lv/2018/03/09/janis-baumanis-stasta-par-gatavosanos-worldrx-sezonai/ https://www.autosport.com/wrx/news/134679/gronholm-launches-hyundai-world-rx-team http://www.fiaworldrallycross.com/article/9873/rustad-set-to-join-speedmachine https://twitter.com/FIAWorldRX/status/970977291013537794 http://www.fiaworldrallycross.com/article/9837/sebastien-loeb-racing-joins-world http://www.fiaworldrallycross.com/article/9854/2018-world-rx-entry-list
השפן הקטן

השפן הקטן הוא שיר ילדים עברי ידוע, שנכתב בשנת 1934 על ידי המחנך והפזמונאי בנימין כספי. השיר השפן הקטן נכתב בשנת תרצ"ד (1934) על ידי בנימין כספי בעת שלימד בכיתה א' בבית הספר "אחד העם" במושבה פתח תקווה. בחג פורים עודד כספי את תלמידיו להתחפש לבעלי חיים, וחיבר לכל ילד בית על פי תחפושת בעל החיים שלו. במקור היה השיר בן שישה בתים, כאשר כל בית הוקדש לבעל חיים אחר: שפן, פרפר, דב, צפרדע, חסידה וקוף. השיר נשלח למשורר עמנואל עמירן שהתמהמה בהלחנתו, ובינתיים קיבל השיר את לחן השיר "אני פורים" שהלחין נחום נרדי. השיר הושר בגני ילדים עבריים בארץ ישראל ונודע בציבור אף שלא הוקלט או שודר ברדיו, ונותר ממנו הבית הראשון בלבד בתוספת לבית השני הקיים בגרסה הנוכחית של השיר. בעיזבונו של עמירן נמצאה גרסתו הכתובה והמלאה של השיר. השיר הוקלט ב-1956 על ידי הזמרת חנה אהרוני. הוא מושמע כיום בערוצי ילדים בטלוויזיה ובגני ילדים. הפזמונאית לאה לופנפלד כתבה שיר בשם דומה המבוסס על הבית הראשון של השיר. ב-2023 זכה השיר ללחן חדש ובוצע על ידי טלי גרנות ורמי ליבני באלבומם "לפעמים נדמה לי". מילות השיר "השפן הקטן" והאזנה לו באתר זמרשת מילות השיר "השפן הקטן" באתר שירונט אליהו הכהן, ‏דפים מן המגירה - השפן הקטן, "חדשות בן עזר" 200, 14 בדצמבר 2006 אליהו הכהן, הבתים הגנוזים של "השפן הקטן", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, מרץ 2019 השפן הקטן, באוסף המוזיקה הישראלית השיר באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הירי בטקסס

במהלך השנים אירעו מקרים רבים של פיגועי ירי בטקסס. המקרים הידועים ביותר הם: האם התכוונתם ל... רצח קנדי – 1963 הירי ממגדל אוניברסיטת טקסס (אנ') – ב-1 באוגוסט 1966, צ'ארלס ויטמן צלף של חיל הנחתים של ארצות הברית ירה ללא אבחנה על עוברים ושבים ממגדל אוניברסיטת טקסס, הרג 15 אנשים (בהם עובר) ופצע 31 אחרים, בטרם נורה למוות. הטבח במסעדת לובי'ס (אנ') – אירוע ירי המוני שהתרחש ב -16 באוקטובר 1991, בו אדם נסע בטנדר ונכנס בחלון הקדמי של המסעדה. הוא ירה במהירות בסועדים, רצח 23 בני אדם, פצע 27 אחרים, ולאחר מכן התאבד. רצח השוטרים בדאלאס – 2016 הטבח בכנסיית סאת'רלנד ספרינגס – 2017. הירי באל פאסו – 2019. הירי בבית הספר היסודי רוב – אירוע ירי המוני בבית ספר יסודי ביובלדי, במאי 2022.
ג'ורג' הארדוויק

ג'ורג' פרנסיס מאוטרי הארדוויק (באנגלית: George Francis Moutry Hardwick; 2 בפברואר 1920 - 19 באפריל 2004) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. הארדוויק נחשב לאחד מגדולי שחקניה של מידלסברו בכל הזמנים. לזכותו גם 13 הופעות בינלאומיות במדי נבחרת אנגליה, והוא היה לקפטן הנבחרת הראשון בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר ששימש מספר שנים כשחקן-מאמן, המשיך לקריירת אימון באנגליה ובהולנד, כולל קדנציה קצרה כמאמן נבחרת הולנד ב-1957. הארדוויק החל את קריירת המשחק בעונת 1937/1938 במדי מידלסברו, ורשם באותה עונה שמונה הופעות ליגה. הארדוויק לא שב לשחק עד לחזרתה של הליגה לפעילות מלאה לאחר מלחמת העולם השנייה, בעונת 1946/1947, אז כבר היה לשחקן הרכב משמעותי וכבש שער ליגה אחד ב-33 הופעות. במשך ארבע וחצי עונות היה הארדוויק לשחקן מפתח בקבוצה, ובסך הכול ערך במדיה 143 הופעות, בהן כבש חמישה שערים. הארדוויק היה לקפטן הראשון של נבחרת אנגליה בעידן שאחרי מלחמת העולם. הוא עלה עם סרט הקפטן להופעת בכורה בנבחרת במשחקה הראשון לאחר המלחמה, שנערך ב-28 בספטמבר 1946 והסתיים בניצחון 7-2 על אירלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית. היה זה גם משחקה הראשון אי פעם של אנגליה עם מנג'ר על הקווים, וולטר וינטרבוטום. הארדוויק המשיך ל-13 הופעות במדי אנגליה, כולן כקפטן. הופעתו האחרונה הייתה בניצחון 2-0 על סקוטלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית ב-10 באפריל 1948, פחות משנתיים לאחר הופעתו הראשונה, וזאת מכיוון שנאלץ לפרוש ממשחק בינלאומי עקב פציעה בברכו. במהלכה של עונת 1950/1951, עבר הארדוויק לאולדהאם אתלטיק מהליגה השלישית, שם החל למעשה את קריירת האימון שלו כששימש כמאמן-שחקן. את הישג השיא שלו כמאמן הקבוצה השיג בעונת 1952/1953, שהעלה אותה לליגת המשנה מהמקום הראשון בטבלה, במקביל לשלושים הופעות ליגה כשחקן באותה העונה. עם זאת, הקבוצה לא החזיקה מעמד ונשרה חזרה לליגה השלישית תוך עונה אחת בלבד. הארדוויק נותר בקבוצה עד לסיום עונת 1955/1956, ובסך הכול צבר 190 הופעות ליגה בהן כבש 14 שערים. בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 36 ועזב את אולדהאם לטובת קריירה כמאמן. בינואר 1957 התמנה לתפקיד מאמן נבחרת הולנד. הוא נותר בתפקידו במשך ארבעה חודשים בלבד, בהם הספיק להוביל את הקבוצה בחמישה משחקים. משחקו הראשון על קווי הנבחרת הסתיים בתבוסת 5-1 לספרד במשחק ידידות, והוא סיים את תפקידו לאחר ההפסד 3-2 לאוסטריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958. בסך הכול מאזנו בנבחרת עמד על ניצחון בודד, תיקו ושלושה הפסדים. הארדוויק נותר בהולנד והתמנה למאמן פ.ס.וו. איינדהובן, אותה הוביל במשך עונה אחת, עונת 1957/1958 למקום העשירי בטבלה. בנובמבר 1964 התמנה לתפקיד מאמנה הזמני של סנדרלנד מהליגה הבכירה באנגליה. הוא הצליח לייצב את מצבה הרעוע של הקבוצה, עם 12 ניצחונות מתוך 25 משחקי הליגה בהם הוביל את הקבוצה, שסיימה את העונה במקום ה-15 (מתוך 22). את קריירת האימון סיים בגייטסהד מהליגות האזוריות, אותה אימן בין 1966 ל-1970. הארדוויק הלך לעולמו באפריל 2004, בגיל 84. כשנה לאחר פטירתו, הוצג פסל בדמותו של הארדוויק מחוץ לאצטדיון ריברסייד, אצטדיונה הביתי של מידלסברו. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' הארדוויק בוויקישיתוף ג'ורג' הארדוויק, באתר Transfermarkt ג'ורג' הארדוויק, באתר National Football Teams ג'ורג' הארדוויק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל השחקן באתר EnglandStats
ניסאן סוואי

ניסאן סוואי (באנגלית: Nissan Sway) היא מכונית קונספט, 5 דלתות, האצ'בק קומפקטי, אשר הוצגה על ידי חברת הרכב היפנית ניסאן (Nissan Motor Company Ltd) בשנת 2015. דגם ה-"ניסאן סוואי" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 2015. לא נמסרו פרטים טכניים על מנוע הדגם, ועל תכונות התמסורת. תאוצת דגם ה-"ניסאן סוואי" בין 0-60 מייל (96.5 ק"מ) היא 8.0 שניות. ניסאן סוואי ניסאן סוואי ניסאן סוואי ניסאן סוואי ניסאן סוואי ניסאן סוואי - מבט לתא הנהג ניסאן סוואי ניסאן טאון-פוד ניסאן פיבו ניסאן סוואי (topspeed) מדיה וקבצים בנושא ניסאן סוואי בוויקישיתוף ניסאן סוואי, שנת 2018 (1:59 דקות), יו-טיוב ניסאן סוואי, שנת 2017 (2:27 דקות), יו-טיוב ניסאן סוואי, שנת 2017 (3:02 דקות), יו-טיוב ניסאן סוואי irishtimes.com/life-and-style/motors/geneva-motor-show-nissan-s-sway-concept ניסאו סוואי thenewswheel.com/the-nissan-sway-concept ניסאן סוואי קונספט nissannews ניסאן סוואי בתערוכת ז'נבהautotrader.com/auto ניסאן סוואי קונספט autoexpress.co.uk/nissan/micra/90550/nissan-sway-concept-hints
אן קום-א

אן קום-א (בקוריאנית: 안금애; באנגלית: An Kum-ae;‏ נולדה ב-3 ביוני 1980 בפיונגיאנג, צפון-קוריאה) היא ג'ודוקא צפון קוריאנית, אלופה אולימפית מלונדון 2012 ומדליסטית כסף מאולימפיאדת בייג'ינג (2008). מתגוררת בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. אן מתחרה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, אותה הקטגוריה בה התחרתה במהלך כל הקריירה שלה. באולימפיאדת לונדון (2012) נהייתה אלופה אולימפית לאחר זכייתה במדליית הזהב בג'ודו בקטגוריית המשקל שלה לאחר ניצחון על המתמודדת הקובנית. לפני כן, זכתה במדליית הכסף באולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008. בשנת 2005 זכתה במדליית ארד באליפות העולם בג'ודו בקהיר כאשר ניצחה את המתמודדת הרוסית בקרב על מדליית הארד. בשנת 2007 זכתה שוב במדליית ארד באליפות העולם. בשנת 2006 זכתה במדליית זהב במשחקי אסיה, ובשנת 2010 זכתה בהם במדליית ארד. מדליית הזהב הראשונה בה זכתה הייתה באוניברסיאדת 2001. בסך הכל, במהלך הקריירה שלה, זכתה ב־3 מדליות זהב, מדליית כסף אחת, ו-3 מדליות ארד. אן קום-א, באתר olympedia.org אן קום-א, באתר איגוד הג'ודו העולמי אן קום-א, באתר JudoInside.com "Kum Ae AN - Olympic Judo | Democratic People's Republic of Korea". International Olympic Committee (באנגלית). 2016-06-19. נבדק ב-2017-11-06. "London 2012 48 52kg halflightweight women - Olympic Judo". International Olympic Committee (באנגלית). 2017-06-03. נבדק ב-2017-11-06. "Beijing 2008 48 52kg halflightweight women - Olympic Beijing 2008 Judo". International Olympic Committee (באנגלית). 2017-06-03. נבדק ב-2017-11-06. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא קוריאה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלום שוורץ

האם התכוונתם ל... שלום שוורץ (פסיכולוג) – פסיכולוג חברתי שלום שוורץ (כדורגלן) – כדורגלן עבר ופוליטיקאי ישראלי שלום בן-ברוך (שווארץ) – עיתונאי עברי
הסקיתי (סרט)

הסקיתי (ברוסית: Скиф; שווק במדינות המערב בשם "The Last Warrior") הוא סרט ביוגרפי רוסי העוסק במורשת הסקיתים. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-18 בינואר 2018 במוסקבה, רוסיה. המאה הראשונה לספירה. עידן חדש מתחיל ביבשת אירואסיה. הסקיתים בסכנת הכחדה, וצאצאיהם הופכים ללוחמים ושכירי חרב, המכונים "זאבי ארס". רטניק ליוטבור עומד בפני משימה קשה. הוא יוצא למסע מסוכן בליווי סקיתי שבוי בשם קוניצה, על מנת להציל את משפחתו. אלכסיי פאדייב — רטניק ליוטובור ויטאלי קרבצ'נקו — יאר אלכסנדר קוזנצוב — קוניצה אלכסנדר פצביץ' — וססלאב יורי צורילו — נסיך אנדריי פרמיאקוב — זאב ארס וסיליסה איזמאילובה — אשתו של ליוטובור אלכסיי אובסיאבניקוב — לוצ'זאר ויקטור סולוביוב — אנגאסט סיידו קורבאנוב — גונצ'ק רוסטם מוסאפיר — קומאי ילנה סולומינה — מיילדת אלכסיי אינגלביץ' — איש הדת ברנדייב בוריס זוורב — ברנדיי אולג טראווין — שומרו של השליט אלכסנדר סמוילוב — טרויאן סרגיי צפוב — הסוחר גויקו אנדריי פומין — פרוב אתר האינטרנט הרשמי של הסקיתי "הסקיתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הסקיתי", באתר נטפליקס "הסקיתי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט באתר Nashe Kino קדימון הסרט ביוטיוב הסקיתי, באתר מאגר המידע האוטומטי הפדרלי המאוחד על נתוני הכנסות מהקרנת סרטים בבתי הקולנוע, מטעם קרן הקולנוע הרוסי Репортаж программы ВЕСТИ о премьере фильма «Скиф» טריילר הסרט באתר יוטיוב
יחסי ישראל–לסוטו

יחסי ישראל–לסוטו הם היחסים הדו-צדדיים, השיתופיים, המדיניים, ההיסטוריים והפוליטיים אשר מתנהלים בין מדינת ישראל לממלכת לסוטו. היחסים עם לסוטו כוננו באוגוסט 1986. כתוצאה ממלחמת יום הכיפורים ומשבר הנפט העולמי, מרבית מדינות אפריקה ניתקו את יחסיהן הדיפלומטיים עם ישראל בעיקר על סמך סיוע כספי ממדינות ערב ומתן נפט זול אשר הובטח. מבין המדינות היחידות שלא ניתקו את יחסיהן עם ישראל הייתה לסוטו, שהותירה את יחסיה הדיפלומטיים המלאים עם ישראל. שגרירות ישראל בלסוטו נמצאת בפרטוריה, דרום אפריקה. משרד החוץ משרד החוץ משרד החוץ ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרפובליקה הראשונה של קוריאה הדרומית

ב-15 באוגוסט 1948, קמה באופן רשמי הרפובליקה של קוריאה תחת הנהגתו של סינגמן רי כנשיאה הראשון. עם הקמת ממשלתו של רי, ריבונותה של קוריאה עברה דה יורה לשליטתה. ב-9 בספטמבר 1948 הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה קמה תחת שלטונו של קים איל-סונג. ב-17 ביולי 1948 נכתבה החוקה של קוריאה הדרומית על ידי בית המחוקקים הראשון. החוקה יצרה ממשל עם נשיא חזק שנבחר בעקיפין על ידי בית המחוקקים. ב-15 במרץ 1960, התרחשו מאורעות, המכונות גם מהפכת אפריל, שהתאפיינו בדיכוי אלים של הפגנות סטודנטים בעיר מסן, ביום הבחירות לנשיאות. תחילה, המפגינים דוכאו על ידי המשטרה המקומית אך, המהומות פרצו שוב אחרי שנמצאה בנמל גופה צפה של סטודנט שהפגין. בהמשך החלו להתפשט מחאות לא אלימות בבירה וברחבי המדינה כולה. המהומות הובילו להתפטרותו של רי ב-26 באפריל 1960.
יחסי ישראל – קוסטה ריקה

יחסי ישראל – קוסטה ריקה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת קוסטה ריקה. קוסטה ריקה התאפיינה בתמיכה בעם היהודי עוד בטרם הקמת המדינה. בשל תמיכתה בהצבעה בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 בזמן ההצבעה על חלוקת ארץ ישראל למדינה יהודית וערבית (תוכנית החלוקה), נקרא שם רחוב בשכונת עיר גנים בירושלים על שמה של הרפובליקה. בלב הבירה סן חוסה נבנה מונומנט של הכותל המערבי בגן ״ירושלים״ הנמצא על שדרות מדינת ישראל בעיר, לרגל 50 שנה לאיחוד בירת ישראל. בשנת 1962 ביקר נשיא קוסטה ריקה בישראל. בשנת 1963 הודיעה קוסטה ריקה על הקמת שגרירותה בירושלים, והייתה אחת המדינות היחידות שמיקמו את שגרירותן הרשמית בישראל בעיר. בניין השגרירות היה ברחוב בוסתנאי 3 בשכונת קטמון בירושלים. באותה שנה ביקר שר החוץ הקוסטה ריקני דניאל אודובר קירוס בישראל ונפגש עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון. השגרירות הישראלית במדינה נפתחה ב-7 בדצמבר 1966. לאורך השנים קוסטה ריקה הוגדרה בתקשורת הישראלית כ-"ידידתה הגדולה של ישראל". היא תמכה בעמדת ישראל בשאלת הגבולות ובנושא הפלסטיני, התנגדה לאש"ף והתנגדה להחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, שקבעה כי "ציונות היא צורה של גזענות ואפליה גזעית". בשנת 1976 ביקר שר החוץ של ישראל, יגאל אלון, בקוסטה ריקה ונאם בפרלמנט, ולאחר שובו לישראל, אירח בגנוסר את נשיא קוסטה ריקה, דניאל אודובר. בשנת 1983 ביקר שר הביטחון של קוסטה ריקה בישראל. בשנת 2006, עקב לחץ בינלאומי אשר כלל את העברת החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם, העבירה קוסטה ריקה את שגרירותה מירושלים לרמת גן (בכל המסמכים הרשמיים מצוין כי השגרירות נמצאת בתל אביב). בכך, הייתה יחד עם אל סלוודור (שהעבירה את השגרירות שלה מהעיר זמן קצר לפני כן) לאחת משתי המדינות האחרונות שהחזיקו בשגרירותן בישראל בשטחה. ישנו פטור מהצטיידות באשרת כניסה מראש לישראלים הנכנסים לקוסטה ריקה. רשויות ההגירה מעניקות אשרה ל-90 יום עם הכניסה למדינה, ובכל מקרה הסמכות להענקת אשרה זו נתונה לשיקול דעתן הבלעדי של רשויות אלה. ביולי 2015 הקימה קוסטה ריקה קרן פרו ישראלית במדינתה, והייתה המדינה ה-33 בעולם לעשות זאת. לאחר ההקמה חתמו 20 חברי פרלמנט קוסטה ריקנים על עצומה הקוראת להנהגת המדינה להכיר ברמת הגולן כשטח ישראלי, ובירושלים כבירת ישראל. עם זאת, העצומה נכשלה וקוסטה ריקה לא שינתה את עמדתה באופן רשמי. יהדות קוסטה ריקה מדיה וקבצים בנושא יחסי ישראל – קוסטה ריקה בוויקישיתוף קוסטה-ריקה תקים שגרירות בירושלים, דבר, 14 במאי 1963 נשיא קוסטה-ריקה בא לביקור בן ששה ימים, דבר, 5 במרץ 1962 דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים-טלביה, קטמון והמושבה היוונית, כתר, 2002. פיליפ בן, ידידתה הגדולה של ישראל עוזבת את מועצת הבטחון, מעריב, 24 בדצמבר 1975 אודי מנור, יגאל אלון – ביוגרפיה פוליטית, עמ' 369–370. שר הבטחון של קוסטה-ריקה בישראל, דבר, 7 בינואר 1983 EMBASSY OF COSTA RICA IN TEL AVIV, ISRAEL Maximum stay of 90 days, אתר שגרירות קוסטה ריקה בארצות הברית גיל שטרן הופמן, Costa Rica Becomes 33rd Country to Launch Pro-Israel Caucus, ג'רוזלם פוסט, 5 ביולי 2015
יאול אום סון

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא סון. יְאוֹל אוֹם סוֹן (בקוריאנית: 손열음; נולדה ב־2 במאי 1986) היא פסנתרנית דרום קוריאנית. היא התגלתה לראשונה לקהל הבינלאומי בשנת 2004, כשהופיעה כסולנית עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של לורין מאזל. סון, ילידת וונג'ו, דרום קוריאה, קיבלה את שיעור הפסנתר הראשון שלה בגיל שלוש וחצי. הרסיטל הראשון שלה היה בסדרת הקונצרטים קומהו לכישרונות צעירים ביולי 1998. בגיל 12 החלה ללמוד אצל הפסנתרן קים דה-ג'ין. בגיל 16 נכנסה אל האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של קוריאה, להמשיך בלימודי הפסנתר. בגיל 18, הקליטה סון את מכלול האטיודים של שופן (אופוס 10 ואופוס 25) לתקליטור בחברת יוניברסל מיוזיק. סון הופיעה עם תזמורות רכבות מן הגדולות והחשובות בעולם, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, סנט מרטין בשדות בלונדון, תזמורת סיאטל, תזמורת תיאטרון מריאינסקי ועוד. בין המנצחים שעמם הופיעה יורי בשמט, ג'יימס קונלון, לורנס פוסטר, ואלרי גרגייב ואחרים. מאז 2006, סון לומדת אצל אריה ורדי בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון בהנובר, גרמניה. מאז מאי 2010, סון כותבת טור חודשי ל"ג'וּנְאַנְג סאנדיי", מהדורת יום ראשון של ג'ונאנג אילְבּוֹ, אחד העיתונים הנקראים ביותר בדרום קוריאה. אתר האינטרנט הרשמי של יאול אום סון יאול אום סון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יאול אום סון, באתר ספוטיפיי יאול אום סון, באתר AllMusic (באנגלית) יאול אום סון, באתר MusicBrainz (באנגלית) יאול אום סון, באתר Discogs (באנגלית) יאול אום סון מנגנת סונאטה של היידן, סרטון באתר יוטיוב אינטרמצו עם אריק: יאול אם סון, סרטון באתר יוטיוב
יחסי ג'יבוטי–ישראל

רפובליקת ג'יבוטי אינה מקיימת יחסים דיפלומטיים רשמיים עם מדינת ישראל בשל היותה חלק מארצות ערב ומהעולם המוסלמי. עם זאת, בין המדינות מתקיימים יחסים בלתי רשמיים כבר מאז תחילת שנות ה-90. כיום היחסים הבלתי פורמליים בין שתי המדינות טובים, בעיקר בעקבות הגישה של ג'יבוטי לים האדום במפרץ טאג'ורה, וישנה הבנה לא כתובה בעניין עגינת אניות ישראל בנמל זה וטיסות של חברת אל על מעל השטח האווירי של ג'יבוטי. אנשי עסקים ישראלים פועלים בג'יבוטי ומשתלמים ג'יבוטים התקבלו לקורסים שונים בישראל. לעיתים נערכות שיחות בין נציגים ישראלים וג'יבוטים במקומות שונים, ובכללם באתיופיה. גישתם של מנהיגי ג'יבוטי כלפי ישראל אוהדת, ואלה תומכים בתהליך השלום במזרח התיכון. לדברי מנהיגי ג'יבוטי, הם אינם מכוננים קשרים דיפלומטיים עם ישראל לאור לחציהן של הליגה הערבית ושל ערב הסעודית. ב-1995 נפגש שר החוץ שמעון פרס עם שר החוץ של ג'יבוטי בניו יורק, ארצות הברית. השר הג'יבוטי הכיר תודה לישראל על תרומתה לנפגעי השיטפונות במדינתו, והוסיף שהוא מצפה לכינון יחסים רשמיים בין שתי המדינות שיתחילו בקשרי כלכלה ותעופה. באוקטובר 2000 נאלץ מטוס נוסעים של חברת אל על שהיה בדרכו אל מומבסה שבקניה, לבצע נחיתת אונס בג'יבוטי עקב תקלה במשאבת הדלק באחד ממנועיו. מידע מודיעיני שמקורו בג'יבוטי סייע, ב-3 בינואר 2002, ללכידת אניית הנשק קארין איי שהובילה כלי נשק מאיראן ומטענה היה מיועד לחמאס בעזה. בנובמבר 2020 אישר נשיא ג'יבוטי אסמאעיל עומאר גואלה כי לארצו יחסים בלתי רשמיים עם ישראל. הוא הודה בריאיון כי המגעים מתקיימים בין המדינות מזה 25 שנים, כולל כניסת אנשי עסקים עם דרכון ישראלי. יחד עם זאת שלל את האפשרות להסדרת יחסים עם ישראל, כיוון שלטענתו היא "שוללת את זכויות הפלסטינים" אך טען כי במידה וישראל תבצע "מחוות שלום" לפלסטינים ג'יבוטי תסכים לכונן יחסים עם ישראל. אריה עודד, אפריקה וישראל: ייחודיות ותהפוכות ביחסי החוץ של ישראל, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2010 אהוד יערי, ‏ישראל מחכה ל"דובאי של אפריקה", באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2020 אריה עודד, אפריקה וישראל, 2010, 282 אריה עודד, אפריקה וישראל, 2010, עמ' 283 סקירת מחלקת אפריקה, 19 באפריל 1999, מיגנזה, משרד החוץ אבי טל, מטוס אל על נאלץ לנחות נחיתת חירום בג'יבוטי, באתר ynet, 12 באוקטובר 2000 ד"ר יצחק דגני, סימנים: מהפך ביחסי ישראל-אפריקה, באתר JOKOPOST‏, 15 בפברואר 2016 משה טרדימן ואוריאל לוי, ‏נשיא ג'יבוטי: "ממשלת ישראל תעשה מחווה אחת של שלום ואנו נעשה עשר בתמורה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 25 בנובמבר 2020
ז'רסון (1997)

זֶ'רסון סנטוס דה סילבה (בפורטוגזית: Gerson Santos da Silva; נולד ב-20 במאי 1997 בבלפורד רוקסו), ידוע בשמו הפרטי, ז'רסון (Gerson), הוא כדורגלן ברזילאי אשר משחק בעמדת הקשר ההתקפי בפלמנגו. ז'רסון נולד בבפלורד רוקסו. ב-28 באוגוסט 2014 הוא עלה לקבוצת הבוגרים בפלומיננסה. ז'רסון ערך את הופעת הבחורה שלו בבוגרים ב-22 בפברואר 2015 כאשר עלה כמחליף בהפסד הביתי לואסקו. את שערו הראשון הוא כבש ב-8 במרץ בניצחון קבוצתו 1–3 על בוטפוגו. ב-4 בינואר 2016 ז'רסון עבר לקבוצת הכדורגל רומא תמורת 15 מיליון אירו. בנובמבר ערך ז'רסון את הופעת הבכורה שלו ברומא נגד פסקארה. מדיה וקבצים בנושא ז'רסון בוויקישיתוף ז'רסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ז'רסון, ברשת החברתית אינסטגרם ז'רסון, באתר Transfermarkt ז'רסון, באתר Soccerway ז'רסון, באתר BDFutbol ז'רסון, באתר WorldFootball.net ז'רסון, באתר National Football Teams ז'רסון, באתר FootballDatabase.eu ז'רסון, באתר ESPN