laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צליל סלע

צליל סלע (נולד ב-3 במאי 1965) הוא מתמטיקאי ישראלי העוסק בתורת החבורות הגאומטרית. הוא נודע בשל הפתרון להשערת טרסקי על השקילות האלמנטרית של חבורות חופשיות נוצרות סופית, ובשל הפתרון לבעיית האיזומורפיות של חבורות היפרבוליות חסרות פיתול. סלע שירת ביחידה 8200 ובשנת 1986 הוענק לו פרס ביטחון ישראל. בשנת 1991 זכה במלגת רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים. בשנת 1991 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחייתו של פרופ' אליהו ריפס. לאחר מכן היה מרצה באוניברסיטת קולומביה ומאז הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית. סלע נשוי לשגית בלומרוזן-סלע ואב לשלושה, הוא מתגורר בירושלים. עבודתו החשובה הראשונה של סלע עסקה בבעיית האיזומורפיזם לחבורות היפרבוליות חסרות פיתול. בעבודה זו השתמש בכלים של פעולת חבורה על עצים ממשיים שפיתח ריפס. הפתרון שמצא סלע לבעיית האיזומורפיזם סיפק נציגים קנוניים לאיברים בחבורות היפרבוליות; סלע וריפס פרסמו מאמר המראה את קיומם של אלה ב-1995. בעזרת הנציגים הקנוניים הצליחו סלע וריפס להראות שאפשר לפתור מערכות סופיות של משוואות בחבורות היפרבוליות חסרות פיתול, באופן אלגוריתמי. ההוכחה מבוססת על רדוקציה של הבעיה לפתרון משוואות בחבורה חופשית, שבה אפשר להפעיל את אלגוריתם מאקאנין-רזבורוב. הכלים שסלע פיתח איפשרו לו להוכיח שכל חבורה היפרבולית נוצרת סופית מקיימת את תכונת הופף. בראשית שנות האלפיים פתר סלע את השערת טרסקי, שלפיה כל החבורות החופשיות הלא-אבליות הנוצרות סופית הן שקולות-אלמנטרית, כלומר, יש להן אותה תורה מסדר ראשון. סלע המשיך וחישב את התורה מסדר ראשון של חבורות היפרבוליות חסרות פיתול כלליות, ואפיין את אלו שהן שקולות-אלמנטרית לחבורה נתונה מסוג זה. בפרט, יוצא מהעבודה שאם חבורה נוצרת סופית שקולה אלמנטרית לחבורה היפרבולית, אז היא היפרבולית בעצמה. עבודתו של סלע על תורות מסדר ראשון של חבורות היפרבוליות השפיעה במידה משמעותית על התפתחותה של תורת החבורות הגאומטרית, במיוחד בכך שעוררה מחקר של חבורות גבול ושל חבורות היפרבוליות יחסית. סלע היה מרצה מוזמן בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בשנת 2002 . בנוסף לכך זכה ב: פרס ארדש לשנת 2003. מלגת סלואן בשנת 2006 פרס קרול קארפ לשנת 2008, על פתרונה של השערת טרסקי ועל פיתוח קשרים חדשים בין תורת המודלים לתורת החבורות הגאומטרית. מדיה וקבצים בנושא צליל סלע בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צליל סלע צליל סלע, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה צליל סלע, באתר ResearchGate Z. Sela. The isomorphism problem for hyperbolic groups. I. Annals of Mathematics (2), vol. 141 (1995), no. 2, pp. 217–283. Z. Sela, and E. Rips. Canonical representatives and equations in hyperbolic groups, Inventiones Mathematicae vol. 120 (1995), no. 3, pp. 489–512 Frédéric Paulin. Sur la théorie élémentaire des groupes libres (d'après Sela). Astérisque No. 294 (2004), pp. 63–402 Z. Sela. Diophantine geometry over groups and the elementary theory of free and hyperbolic groups. Proceedings of the International Congress of Mathematicians, Vol. II (Beijing, 2002), pp. 87 92, Higher Ed. Press, Beijing, 2002. ISBN 7-04-008690-5
אלקה גדולה

אלקה גדולה או אלקה ענקית (שם מדעי: Alca impennis או Pinguinus impennis) הוא מין נכחד של עוף ימי חסר יכולת תעופה ודמוי-פינגווין, אשר חי בצפון האוקיינוס האטלנטי. האלקה הגדולה היטיבה לצלול בים, גופה היה הידרודינמי והיא ניזונה מדגים. בעבר נחשבה האלקה הגדולה לגדולה ביותר מהחופמאים, אך תואר זה שייך כיום למיומנקלה שהתקיים במיוקן. האלקה הגדולה דומה בצורתה לפינגווין, ואורח חייה היה דומה לזה של הפינגווין. גם לאלקה הגדולה וגם לפינגווין התנוונו הכנפיים והפכו לסנפירים. היא הייתה גדולה בהרבה מכל האלקיים, הגדולה מעולם במשפחה והגיעה לגובה 75 עד 85 ס"מ ולמשקל של 5 ק"ג בקירוב. האלקות חיו 10 חודשים בשנה בלב ים ורק הרבייה גרמה להן לעלות ליבשה. הן יכלו לנוע רק בקרקע שטוחה ולכן היו מוגבלות לאיים שאינם סלעיים ומלאי צוקים. בכל שנה הייתה הנקבה מטילה ביצה אחת ושני ההורים דגרו וטיפלו בצאצא. האלקה הגדולה נתגלתה במאה ה-16 על ידי ז'אק קרטייה, צרפתי שניסה באותה עת לאתר את המעבר הצפון-מערבי. מיליוני אלקות חיו אז במושבות ענקיות בנות אלפי פרטים. בתחילה שימשה האלקה כמזון ליורדי הים שחמדו את בשרה. אחרי כן החלו לצוד אותה בשל נוצותיה, ובבשרה השתמשו גם לפיתיונות, עד כי האלקות חדלו לקנן בקרבת ניו פאונדלנד, שם נתגלו מקננים לראשונה. בכל העולם כולו נותרה מושבה אחת באי זעיר, 40 ק"מ מאיסלנד, אך במרץ 1830 התפרץ הר געש תת-ימי והחריב את האי. רק כמה עשרות זוגות שרדו את האסון והם הקימו מושבה באי אלדי, המרוחק רק 13 ק"מ מחופי איסלנד. משום שהאלקה הגדולה יכלה להתרבות רק במושבות גדולות יחסית, לא יכלו אותן אלקות להתרבות במקומות מבודדים כמו מפרצים נסתרים, הרחק מעינו של האדם, ועל כן בקרבת איסלנד נגזר גורלו של המין כולו להיכחד. ב-3 ביולי 1844 יצאו חוקרי טבע ללכוד את האלקות על ביציהן לשם הכנת אוספים חדשים, ומאז לא נראתה עוד אלקה גדולה. שמו של הפינגווין בא לו משמה המדעי הקודם של האלקה הגדולה. המגלים הראשונים של הקוטב הדרומי פגשו עופות דומים לאלקה הגדולה וקראו להם פינגווינים. מדיה וקבצים בנושא אלקה גדולה בוויקישיתוף אלקה גדולה, באתר ITIS (באנגלית) אלקה גדולה, באתר NCBI (באנגלית) אלקה גדולה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אלקה גדולה, באתר GBIF (באנגלית) אלקה גדולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלקה גדולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
סנון

סנון (Senonian) היא תקופה גאולוגית, לפי חלוקה שאינה בשימוש עוד, שהחלה לפני כ-90 מיליוני שנים ונמשכה עד לפני כ-65 מיליוני שנים והייתה התקופה האחרונה בתת-תור קרטיקון עליון. סלעים מתקופה זו נפוצים בישראל בשולי הסלעים מתקופת הקנומן-טורון והם ברובם סלעי קירטון וצור. בתקופה זו שקעו גם סלעי פוספוריט בנגב, ומהם מפיקים פוספטים (חומר המכיל תחמוצות זרחן). תקופת הסנון חולקה ל-4 גילאים: קוניאק, סנטון, קמפן ומאסטריכט. החלוקה מיושנת, ואינה מקובלת כיום. ראו: Naydin, D. P. (1987). "ON THE TERM "SENONIAN"". International Geology Review. Informa UK Limited. 29 (1): 10–13. doi:10.1080/00206818709466118. ISSN 0020-6814. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפת סיריוס

מפת סיריוס היא מפת קוד לביטחון שוטף של אזור סיני אשר שימשה את צה"ל בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים, ובמהלך המלחמה. המפה (למעשה סדרת מפות) הייתה מפה טופוגרפית של סיני ושל שני עברי תעלת סואץ, בקנה מידה 1:50,000, שעליה סומנו מכשולים לרק"ם, שמות קוד של צירים, מעוזים, תעוזים, ואזורים שולטים שעשויים להיתפס על ידי כוחות ישראל ומצריים במקרה מלחמה. המפה המקבילה ששימשה בחזית הצפון נקראה מפת רענן. מפת הקוד שימשה את צה"ל בעת שיגרה, ואלמלא ההפתעה במלחמת יום הכיפורים היה צריך להחליף את המפות בתחילת המלחמה. מפת סיריוס נתפסה בידי המודיעין המצרי עוד בטרם המלחמה, וגרסאות מודפסות שלה, מתורגמות לערבית, חולקו למפקדים ולקציני טיווח ארטילרי בצבא מצרים. הכרת המפה על ידי המצרים תרמה ליכולתם לטווח כוחות ישראלים שדיווחו על מקומם על המפה בקשר. יש הסבורים כי מארב טילי הסאגר בו נהרג האלוף אלברט מנדלר, מפקד אוגדת סיני וצוות הנגמ"ש שלו, התאפשר מאיכון שכזה, אך אין לכך הוכחות חד-משמעיות. במהלך המלחמה נתפסו בידי צה"ל המפות המתורגמות, ותפיסתן הביאה לשינויים בנוהלי הקשר. בעקבות המלחמה הורד סיווג המפה מ"סודי" ל"בלתי מסווג" וקטעים ממנה הופיעו בספרים על מלחמת יום כיפור כמו גם באתרי הנצחה (כגון אתר חטיבה 600 בלטרון). השמות בהם השתמשה המפה נצרבו בזיכרון הציבורי והם משמשים עד היום לתיאור מהלכי המלחמה. צירים כגון "לכסיקון", "טרטור" ו"עכביש", מעוזים כגון "בודפשט", "מצמד", ו"פורקן" ומתחמים כגון "אורחה", "טלוויזיה", ו"חמוטל" זכורים היום בעיקר בשמותיהם במפת סיריוס. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ציר לכסיקון - ציר אורך הסמוך ביותר לקו המעוזים. ציר החת"ם - ציר אורך המרוחק כ-10 ק"מ מהתעלה ועליו ישב קו התעוזים. ציר עכביש - ציר רוחב שקישר בין טסה למוצב "לקקן". ציר טרטור - ציר רוחב שמתחיל בציר עכביש, לא רחוק מציר החת"ם, והסתיים בדוורסואר, נקודת צליחת התעלה במבצע אבירי לב. ציר כרטיסן- ציר אורך שנפגש עם ציר לסטים. מפת סיריוס באיכות HD באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים קטעים ממפת סיריוס בגזרות הצפונית והמרכזית של תעלת סואץ, באתר חטיבה 14 עדות אברהם אלזון (אלמ במיל'- רמח ביטחון שדה), ישיבה צז מתאריך 19 בפברואר 1974 בוועדת אגרנט עדות אברהם אלזון (אלמ במיל'- רמח ביטחון שדה), ישיבה צז מתאריך 19.02.1974 בוועדת אגרנט, עמ' 18 נתן ניר, דני שלום, עליזה וולך, נתק׳ה: הקצין הפצוע שחזר לשדה הקרב, הוצאת ידיעות אחרונות, 2010, עמ' 160
יאיר ורדי

יאיר ורדי (נולד ב-29 במאי 1948) הוא רקדן, כוריאוגרף ומורה. כיהן כמנכ"ל מרכז סוזן דלל למחול ולתיאטרון בין השנים 1989 ל-2020. שימש בעבר גם כראש המחלקה למחול באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. ורדי, יליד כפר בלום, החל את דרכו כרקדן וכוריאוגרף בלהקת בת שבע, ב-1977 יצר ורדי את ריקוד הביכורים שלו ״אשר אליו נכספתי״, דואט ללהקת בת שבע בו רקד לצד רקדנית הלהקה תמר צפריר. המחול הועלה במסגרת פסטיבל ישראל. יצירה זו זכתה להצלחה גדולה וזיכתה אותו בפרס כינור דוד. בקיץ של אותה שנה הוזמן להצטרף כסולן לבלט רמבר בלונדון. ורדי רקד בבלט רמבר בין השנים 1977–1983. ב-1981 יצר את הריקוד השני שלו לבת שבע ״אנשים שדים״ למוזיקה מאת אסטור פיאצולה. מאוחר יותר רקד בלהקות שונות ברחבי העולם. ורדי חבר ועד "הארגון למען תיאטרון עכשווי". בשנת 2002 זכה בפרס רוזנבלום מאת עיריית תל אביב יפו על תרומתו למחול בעיר תל אביב. ב-23 ביוני 2009 זכה ורדי באות מסדר האמנויות והספרות של ממשלת צרפת בתחום התרבות על קשריו הבינלאומיים עם אמנים בצרפת. ב-5 בפברואר 2014 קיבל ורדי את תואר "מסדר ההצטיינות האזרחי" (Order of Civil Merit) מאת מלך ספרד, פליפה השישי. בשנת 2018 קיבל את פרס שרת התרבות והספורט לאמנים ותיקים ע"ש אריק איינשטיין בקטגוריית מחול ואת פרס שרת התרבות על מפעל חיים בתחום המחול. יאיר ורדי הוא חתן פרס א.מ.ת בתחום התרבות לשנת 2009. בשנת 2010 ביום העצמאות התש"ע, קיבל מרכז סוזן דלל, בו יאיר ורדי מנכ"ל מיום הקמתו, את פרס ישראל בתחום המחול. בשנת 2020 פרש ורדי מתפקידו כמנכ"ל מרכז סוזן דלל לאחר כהונה בת 30 שנים. הוא יוזם ומנהל אמנותית סדרות מחול בארץ ובחו״ל, מייעץ לגופי תרבות בתחילת דרכם, ומכהן בוועדים אמנותיים וגופי תרבות ציבוריים דוגמת המרץ2. מדיה וקבצים בנושא יאיר ורדי בוויקישיתוף יאיר ורדי, באתר ארכיון להקת בת שבע יאיר ורדי, דף שער בספרייה הלאומית קורות חייו של יאיר ורדי באתר פרס א.מ.ת יאיר ורדי - מייסד המרכז, באתר סוזן דלל מידע על יאיר ורדי בקטלוג הספרייה הלאומית ירון פריד, "כשאתה מרגיש בשל הגוף שלך כבר נגמר", כותרת ראשית, 10 בפברואר 1988 -ריאיון מרב יודילוביץ', המושך בחוטים, באתר ynet, 13 בנובמבר 2004 מרב יודילוביץ', לא אימפריאליסט. מנהיג, באתר ynet, 14 במרץ 2009 יאיר אשכנזי, ריכוזי וכוחני או חלוץ פורץ דרך? יאיר ורדי מסכם קריירה כמנהל סוזן דלל, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2019 דבורה פרידס גלילי, A View of Israeli Concert Dance from the Top, באתר "Dance In Israel",‏ 17 בינואר 2009 - ריאיון עם ורדי (באנגלית) nrg מעריב, גם מנהל סוזן דלל יהיה אביר, באתר nrg‏, 13 במאי 2009
תומאס סטייץ

תומאס ארתור סטייץ (באנגלית: Thomas Arthur Steitz;‏ 23 באוגוסט 1940 - 9 באוקטובר 2018) היה פרופסור אמריקאי לביופיזיקה וביוכימיה במכון הרפואי "הווארד יוז" באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2009, יחד עם ונקטרמן רמאקרישנן ועדה יונת, על מחקריהם שתרמו להבנת מבנה ותפקיד הריבוזום, וזוכה פרס גיירדנר לשנת 2009. סטייץ נולד במילווקי, ויסקונסין. הוא סיים תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת לורנס ובשנת 1966 קיבל תואר דוקטור בביוכימיה ובביולוגיה מולקולרית מאוניברסיטת הרווארד. סטייץ נפטר ב-9 באוקטובר 2018. הותיר אחריו אישה, ג'ואן סטייץ, גם היא פרופסורית לביופיזיקה וביוכימיה באוניברסיטת ייל. מדיה וקבצים בנושא תומאס סטייץ בוויקישיתוף תומאס סטייץ, באתר פרס נובל (באנגלית) תיאור המחקר תומאס סטייץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תומאס סטייץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכנסיים (בגד כהונה)

המכנסיים בעבודת המקדש ביהדות, היו אחד מארבעה בגדי הכהונה של כהן הדיוט או אחד משמונת הבגדים של הכהן הגדול. הם מתוארים בספר שמות שבמקרא, ופרטיהם נידונים בהרחבה במשנת חז"ל. המכנסיים היו עשויים פשתן לבן. אורכם של המכנסיים היה בהתאם לכהן שלבש אותם. המכנסיים הגיעו מתחת ללב, מעל המותניים, ועד לברכיים. את המכנסיים היו מהדקים אל הגוף ב"שנצים", מין שרוך שהיה מושחל בקפל בחלק העליון של המכנסיים. המכנסיים עשויים כמין שק עם חור למעלה ושני חורים למטה לרגליים ולא הייתה בהם חציצה בין הרגליים. את המכנסיים, כמו את שאר בגדי הכהונה, הכינו באריגה. המכנסיים היו הבגד הראשון שהכהנים לבשו לכדתניא: מנין שלא יהא דבר קודם למכנסים - שנאמר ומכנסי בד ילבש על בשרו — (יומא כג:) והיו גם האחרונים שהכהנים פשטו מהם. הכהנים שלא עבדו היו מוסרים את בגדיהם לחזנים, הממונים על הורדת הבגדים, והם היו מפשיטין אותן את בגדיהם, ולא היו מניחין עליהם אלא מכנסיים בלבד. לאחר שנשארו רק במכנסיים היו מלבישים אותם בבגדי חול, ואז היו מורידים מעליהם גם את המכנסיים. תפקידם של המכנסיים לא היה כתפקיד שאר הבגדים. תפקיד שאר בגדי הכהונה היה לכבוד ולתפארת, אבל תפקיד המכנסיים היה לכסות את מקום הערווה, כמו שכתוב בציווי על הכנתם וַעֲשֵׂה לָהֶם מִכְנְסֵי-בָד, לְכַסּוֹת בְּשַׂר עֶרְוָה; מִמָּתְנַיִם וְעַד-יְרֵכַיִם, יִהְיוּ. והם כוונו לכפר על גילוי עריות. מאמר על המכנסיים, מכון המקדש "ירכים" בלשון המקרא. רמב"ם כלי המקדש והעובדים בו ח יח מסכת תמיד פרק ה' משנה ג' ספר שמות, פרק כ"ח פס' מ"ב מסכת ערכין, פרק ג', דף ט"ז, עמוד א'
גלריית טרטיאקוב

גלריית טרטיאקוב (ברוסית: Государственная Третьяковская Галерея; "הגלריה הממלכתית של טרטיאקוב") הידועה גם בכינוי טרטיאקובקה היא מוזיאון לאמנות הממוקם במוסקבה, בירת רוסיה. מוזיאון זה נחשב למוזיאון המוביל בעולם בתחום של אמנות רוסית. ראשיתה של הגלריה בשנת 1856 באוספו של הסוחר המוסקבאי העשיר פאבל טרטיאקוב. טרטיאקוב רכש יצירות רבות מהאמנים הרוסיים המובילים של תקופתו במטרה ליצור אוסף אשר לימים יהפוך למוזיאון הלאומי הרוסי לאמנות. בשנת 1892 ציווה טרטיאקוב את אוספו, שהיה מפורסם כבר באותה עת, לעיר מוסקבה. לאוספו צירף פאבל טרטיאקוב את אוספו של אחיו המנוח, סרגיי, ולכן הגלריה נקראה באותם הימים על שמותיהם של שני האחים. היא כללה אז 1,200 ציורים ו-500 רישומים בשווי של 1.5 מיליון רובל. חזית מבנה הגלריה תוכננה על ידי הצייר ויקטור וסנצוב בסגנון המזכיר אגדות עם רוסיות. המבנה נבנה בין השנים 1902–1904 על הגדה הדרומית של נהר מוסקבה למול הקרמלין. במהלך המאה ה-20 גדל האוסף, והגלריה התרחבה למבנים סמוכים ובהם כנסיית ניקולס הקדוש מהמאה ה-17. במאי 2012 נערך בגלריה דו-קרב על אליפות העולם בשחמט בין בוריס גלפנד מישראל ובין האלוף המכהן, וישוואנתן אנאנד מהודו. בשנת 1985 אוחדה הגלריה עם הגלריה לאמנות בת זמננו אשר פעלה במבנה מודרני בסמוך לטבעת הגנים, דרומית לגשר קרים. אוסף זה כלל מוצגים של פיסול ריאליסטי סוציאליסטי. בסמוך אל הגלריה החדשה נמצא פארק הפסלים "בית הקברות לאנדרטאות נופלות" שבו מוצגים פסלים שייצגו בעבר את ברית המועצות והוצאו ממקומם לאחר נפילת ברית המועצות. אוספי המוזיאון כוללים למעלה מ-130,000 יצירות אמנות רוסיות בסגנונות שונים, החל מיצירות דתיות כגון "תיאוטוקוס מולדימיר ו"השילוש הקדוש" מעשה ידי אנדרי רובליוב, וכלה ביצירות מודרניות כגון "קומפוזיציה VII" מעשה ידי וסילי קנדינסקי ו"הריבוע השחור" מעשה ידי קזימיר מלביץ'. בין היתר מוצגות במוזיאון יצירות מאת פאבל פדוטוב, קונסטנטין קורובין, ולנטין סרוב, איליה רפין, אוסיפ בראז, וסילי ורשצ'אגין, וסילי מקסימוב, זינאידה סרבריאקובה, בוריס קוסטודייב, אנדרי ריאבושקין, וסילי סוריקוב, וסילי פרוב, איוואן קראמסקוי, איוואן שישקין, אלכסנדר איוואנוב ויצחק לויתן. מדיה וקבצים בנושא גלריית טרטיאקוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גלריית טרטיאקוב גלריית טרטיאקוב, ברשת החברתית פייסבוק גלריית טרטיאקוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גלריית טרטיאקוב, ביישום טלגרם גלריית טרטיאקוב, ברשת החברתית אינסטגרם גלריית טרטיאקוב, ברשת החברתית VK גלריית טרטיאקוב, סרטונים בערוץ היוטיוב גלריית טרטיאקוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האתר הרשמי (רוסית, אנגלית) יצירות מופת המוצגות בגלריה איקונות מאוסף הגלריה מידע למבקר בגלריה.
יונה נודדת

יונה נודדת (שם מדעי: Ectopistes migratorius) היא מין עוף ממשפחת היוניים שהוכחד מן העולם בתחילת המאה ה-20. היונה הנודדת הייתה עוף חברתי בצבע אפור-כחלחל, שהיה קטן במקצת מיונת סלעים ונפוץ בהמוניו באמריקה הצפונית. להקות עצומות של יונים נודדות היו מכסות בסתיו את פני השמיים בצאתן לדרכן לאמריקה הדרומית. במאה ה-19 אמדו את מספרן בכמה מיליארדי פרטים. לעיתים מנתה להקה אחת כמיליון פרטים. הן חיו בקבוצות גדולות וכך גם עפו, ירדו לנוח וקיננו. הן היו נאספות בלהקות ענק כדי לקנן ולעיתים היו מקימות מאות קינים על עץ בודד. הנקבה הייתה מטילה ביצה אחת בכל עונה. כיוון שהיו בקבוצות גדולות, היו היונים הנודדות מטרה נוחה לקטל. בני אדם ירו בהן, הממו אותן באלות בעודן ישנות על הענפים, וחטפו מהן את גוזליהן מקניהן. ציפורים אלו, שקודם לכן נראו בהמוניהן, נעלמו כליל בתוך 25 שנים. הלהקה האחרונה בת כרבע מיליון פרטים הושמדה ביממה אחת בתחרות ציד ב-1896. מארגני התחרות ידעו כי להקות נוספות של יונים נודדות לא ייראו עוד. מרתה, היונה הנודדת שהייתה הפרט האחרון של המין, מתה בגן החיות של סינסינטי ב-1 בספטמבר 1914. מדיה וקבצים בנושא יונה נודדת בוויקישיתוף יונה נודדת, באתר ITIS (באנגלית) יונה נודדת, באתר NCBI (באנגלית) יונה נודדת, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) יונה נודדת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יונה נודדת, באתר GBIF (באנגלית) יונה נודדת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יונה נודדת באתר הרשימה האדומה של IUCN יוני שדמי, היונה הנודדת (*מתה), באתר כלכליסט, 8 באפריל 2010 יונה נודדת באתר הרשימה האדומה של IUCN
בוקר טוב, וייטנאם

בוקר טוב, וייטנאם (באנגלית: Good Morning, Vietnam) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1987 מסוגת הדרמה הקומית. הסרט, בכיכובו של רובין ויליאמס, מתאר את מלחמת וייטנאם מנקודת מבט סוריאליסטית של שדרן רדיו קומי הנשלח לבדר את החיילים האמריקאים בעת ימי המלחמה. הסרט זיכה את ויליאמס בפרס גלובוס הזהב ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. תיאור עלילה חלקי בלבד. אדריאן קרונאוור (רובין ויליאמס) הוא שדרן רדיו צבאי המשרת באי כרתים. קרונאוור הוא גבר בעל חוש הומור מפותח, ולוקח דברים בקלות. גנרל טיילור המוצב בווייטנאם שומע את שידורו המוצלח ומעביר אותו לגזרתו ברדיו סייגון שבווייטנאם, שם הוא משדר שתי תוכניות יומיות, בשש בבוקר ובארבע אחר הצהריים. את תוכניות הבוקר שלו הוא פותח בקריאה "בוקר טוב וייטנאם", אמירה שהפכה להיות מזוהה איתו. תוכניתו הפראית הכוללת מוזיקת רוק, ושלל חיקויים, הופכת לפופולרית ביותר בקרב החיילים, ובד בבד מעוררת את זעמם של מפקדי הרדיו השמרנים שלא אוהבים את סגנונו החדש. קרונאוור מקבל כל יום את החדשות על מה שקורה במלחמה, אבל יכול לשדר רק את הכתבות הלא חשובות. כל המידע האמיתי נאסר לשידור על ידי הצנזורה. אחרי תקופה הוא מתקשה לקבל את הצנזורה הזאת. במקביל קרונאוור מתחזה להיות מורה לאנגלית, על מנת לחזר אחרי טרין, אשה צעירה מקומית. בשיעורי האנגלית שלו, הוא מלמד את הלומדים אנגלית מדוברת, סלנג ומחוות אמריקאיות. הוא זוכה באהבתם של תלמידיו. אחיה של הנערה הווייטנאמית, טואן, משוחח עם קרונאוור ומבהיר לו שהיא מחוץ לתחום. קרונאוור לא מוותר בקלות, וטבעו הקליל והפתוח קונה את ליבו של הצעיר. קרונאוור עובר משבר אחרי שהוא עד לפיצוץ שאירע ב"בר של ג'ימי", בו מבלים חיילים אמריקאים בסייגון. הוא מחליט לשדר את הידיעה למרות שלא עברה את הצנזורה. הוא מושעה מן התחנה, ומפקדו סגן סטיבן הוק מחליפו בשידור. הוק מחשיב את עצמו כבדרן אמיתי, אך מעטים חושבים שהוא מצחיק באמת. הוק מנסה להצחיק את הקהל, אך תוכניתו הופכת להיות שנואה במיוחד. החיילים והמאזינים שולחים אלפי פניות לתחנת הרדיו ומנסים לשכנע את המפקדים להחזיר את קרונאוור. קרונאוור עצמו לא בטוח אם ברצונו לחזור. אדוארד גרליק (פורסט ויטאקר), חברו, יוזם מפגש עם חיילים שיוצאים למלחמה וקרונאוור מבין את החשיבות של התוכניות שלו בחיים שלהם. המפגש מחזיר לו את חשק לשדר. לבסוף המפקדים נכנעים ללחץ הקהל ומחזירים אותו. קרונאוור וגרליק יוצאים עם הרכב ונקלעים לאזור בשליטה של הוויטקונג, שם הם פוגשים את טואן שעוזר להם לחזור לסייגון בשלום. אז מתגלה לו שטואן הוא האויב והשניים מתעמתים. למפקדים אין ברירה אלא לפטר את קרונאוור על שיתוף פעולה עם האויב. "בוקר טוב, וייטנאם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בוקר טוב, וייטנאם", באתר נטפליקס "בוקר טוב, וייטנאם", באתר AllMovie (באנגלית) "בוקר טוב, וייטנאם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בוקר טוב, וייטנאם", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בוקר טוב, וייטנאם", באתר Metacritic (באנגלית) "בוקר טוב, וייטנאם", באתר אידיבי "בוקר טוב, וייטנאם", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "בוקר טוב, וייטנאם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אוליבר ויליאמסון

אוליבר ויליאמסון (באנגלית: Oliver Eaton Williamson;‏ 27 בספטמבר 1932 – 21 במאי 2020) היה חוקר כלכלה אמריקאי, שהתמקד בתחום עלות עסקאות. ויליאמסון היה חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2009 על ניתוחיו בתחום הכלכלה הארגונית ובמיוחד ביחס לגבולות החברה הכלכלית. את הפרס הוא חלק עם אלינור אוסטרום. ויליאמסון סיים לימודי תואר ראשון במינהל בבית הספר למנהל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1955. הוא סיים תואר שני במנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1960 ותואר דוקטור באוניברסיטת קרנגי מלון בשנת 1963. בין השנים 1965–1983 הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה ובשנים 1983 עד 1988 באוניברסיטת ייל. מאז שנת 1988 הוא שימש פרופסור במנהל עסקים, כלכלה, ומשפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לאחר פרישתו היה במעמד פרופסור אמריטוס בבית הספר לעסקים באותה אוניברסיטה. התמקדותו במחקר על עלות עסקאות הובילה את ויליאמסון להבחנה בין משא ומתן מסחרי החוזר על עצמו, מקרה אחר מקרה, לבין חוזים תלויי-יחס. לדוגמה, רכישות חוזרות ונשנות של פחם בשוק הסחורות על ידי חברת חשמל, על בסיס יומי או שבועי כדי לענות על הדרישה בצריכת אנרגיה, מייצגת משא ומתן מסחרי החוזר על עצמו, מקרה אחר מקרה. אולם, לאורך הזמן ייתכן וייווצרו יחסים מתמשכים בין חברת החשמל לבין קניין מסוים. עקב עובדה זו לבדה ישתנה האופי הכלכלי של העסקאות ויהפוך תלוי-יחס. כלכלנים חוקרים אחרים בחנו באופן אמפירי את תאוריית עלות-עסקה של ויליאמסון. ויליאמסון נפטר ב-21 במאי 2020. Markets and Hierarchies: Analysis and Antitrust Implications, 1975. ISBN 0029347807 The Economic Institutions of Capitalism, 1985. ISBN 068486374X The Nature of the Firm: Origins, Evolution, and Development (co-edited with Sidney Winter), 1991. ISBN 0195083563 The Mechanisms of Governance, 1996. ISBN 0195132602 מדיה וקבצים בנושא אוליבר ויליאמסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוליבר ויליאמסון אוליבר ויליאמסון, באתר פרס נובל (באנגלית) אוליבר ויליאמסון, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אוליבר ויליאמסון, באתר SSRN יצחק ספורטא, על רציונליות מוגבלת ואופורטיוניזם, העוקץ, 13 באוקטובר 2009 עופר וולפסון, ויליאמסון ואוסטרום - זוכי פרס נובל בכלכלה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 באוקטובר 2009 אוליבר ויליאמסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Joskow, Paul L.Contract Duration and Relationship-Specific Investments: Empirical Evidence from Coal Markets. American Economic Review 1987;77:168-185. John de Figueiredo, The Passing of Oliver Williamson, SIOE, ‏22 במאי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דורגל

דורגל (מקור המושג הוא דו־רגל, אך בפועל נהגה "דּוֹרְגָּל") הוא מתקן תומך, מעין חצובה בעלת שתי רגלים המחובר לכלי ירי באופן שאינו מפריע לניידותו והמספק יציבות משמעותית לאורך שני כיווני תנועה (אופקי ואנכי). הדורגל מורכב על רובים ומקלעים, ומקנה להם יציבות במהלך הירי. הוא יכול להיפרס על הקרקע, על חומה נמוכה וכיוצא בזה. בצה״ל מורכב במקלעים ניידים (כמו נגב ומאג) ובנשקי קלעים, וחיילים רבים נוטים להוסיף אותו בתצורות שונות (כגון ידיות הסתערות ועוד) לנשקם האישי בשל שיפור היציבות והדיוק בירי. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתב מונגולי

כתב מונגולי (במונגולית – "מונגול ביצ'יג") הוא הכתב העתיק בו נכתבת השפה המונגולית מאז המאה ה-13 ונמצא בשימוש עד ימינו אנו (הכתב הרשמי כיום במונגוליה הוא הכתב הקירילי). הממצא הקדום ביותר בכתב זה הוא מצבת ג'ינגיס חאן המתוארכת לשנת 1224–1225. מקור הכתב המונגולי מהאלפבית הסוגדיאני שהתפתח מהכתב הארמי הקדום. בהתאם למסורת, הכתב נוצר בסביבות שנת 1224 על ידי הכותב האויגורי טאטאטונגה שנשבה בידי ג'ינגיס חאן. אגדה זו מדגישה את ההשפעה הרבה שהייתה לעמים הכבושים על המונגולים עצמם באימפריה המונגולית. כך, גם בקרב המונגולים עצמם מכונה כתב זה לעיתים "כתב אויגורי" (уйгуржин бичиг – אויגורז'ין ביצ'יג). כיוון הכתיבה – בטורים מלמעלה למטה מבדיל ומייחד ויזואלית את הכתב המונגולי משאר הכתבים. עם זאת, זהו בין הכתבים הבודדים הנכתבים בטורים שסדר הטורים הוא משמאל לימין (בסינית הנכתבת אף היא באופן מסורתי בטורים, כיוון הקריאה הוא מימין לשמאל). בשנת 1587 המלומד המונגולי וינג-טונג שעסק בתרגום הכתבים הבודהיסטיים, שינה קלות את צורתן הגרפית של כמה מהאותיות, וכן הכניס סימנים רבים על מנת להקל על התעתיק הפונטי של מונחים בסנסקריט בטיבטית ובסינית, האותיות החדשות שנוצרו על ידו מכונות "אלי-גלי". הכתב שימש כאחד הכתבים הרשמיים בשושלות יואן וצ'ינג, ככתב היחיד בטובה עד למעבר לשפה הטובאנית והכתב הקירילי. כמו נכתבו בכתב זה השפות קלמיקית ובוריאטית. מונגוליה עברה מכתב זה לכתב הקירילי בשנות הארבעים של המאה העשרים, בהשפעה סובייטית. כיום משמש כתב זה את המונגולים תושבי סין. לאחר התפרקות ברית המועצות, נטו מספר גופים פוליטיים-לאומיים במונגוליה לחזור לכתב זה, אך הרעיון נזנח עקב מורכבותו הרבה והצורך בשינוי בכל שטחי החיים. עם זאת, במידת מה כתב זה עדיין בשימוש כיום במונגוליה בחותמות רשמיות, טפסים שונים, ושלטים מעוטרים. כיוון הכתיבה הוא בטורים מלמעלה למטה שכיוונם משמאל לימין. לרוב הסימניות ישנן שלוש צורות גרפיות בהתאם למיקומן במילה (תחיליות, אמצעיות, וסופיות). במקרים רבים קיימות צורות גרפיות נוספות המסייעות לחיבור האותיות בהתאם לצורתן עם האותיות שלפניהן ולאחריהן, ובכך להקנות לכתיבה מראה אסתטי והרמוני. למרות שממבט ראשון הכתב נראה מסובך למראה, הרי שלמעשה הוא פשוט ביותר, מורכב מאותיות בסיסיות מעטות בעלות צורה גרפית פשוטה למדי. ההנחה שעמדה למול עיני יוצרי הכתב היא שהכותב, השולט היטב בשפה המונגולית יוכל לכתוב כל מילה במינימום של הרמות ותנועות יד. ישנם הגיים שונים המסומנים בכתב זה באותה האות ללא הבדל. כך למשל התנועות o/u, ö/ü, וכן a/e בסוף מילה, והעיצורים t/d, k/g, ובמקרים מסוימים גם ž/y. סיבת הדבר היא בחסרונם של הגיים אלו בשפה האויגורית ממנה הושאל הכתב. מדיה וקבצים בנושא כתב מונגולי בוויקישיתוף כתב מונגולי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בתחילת הברה בסוף הברה למשל: qa-γ-an (ח'אן) מבוטא כ-хаан (חאאן). אך קיימים יוצאים מהכלל. למשל "de-g-er" מבוטא כ-"deer", אך קיימים יוצאים מן הכלל כגון ügüi ("לא") בתעתיק מילים זרות בדרך כלל מקדימה לה תנועה מסייעת. למשל: רוסיה - במונגולית: Opoc