laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרכז (אלגברה)

באלגברה, המרכז של מבנה אלגברי הוא תת-מבנה, הכולל את האיברים המתחלפים עם כל האיברים במבנה. מקובל לסמן את המרכז של מבנה G באות Z ( G ) {\displaystyle \,Z(G)} , מן המלה הגרמנית Zentrum, או בצירוף   Cent ( G ) {\displaystyle \ {\mbox{Cent}}(G)} . באופן הזה מתקבל תת-מבנה שהוא קומוטטיבי בפני עצמו ומשתלב באופן פשוט יחסית עם המבנה המקורי, וכך אפשר להכניס כלים המתאימים לסיטואציה קומוטטיבית, גם כאשר המבנה שאותו חוקרים אינו כזה. בדרך כלל המרכז כולל את האיברים a המקיימים את התנאי ax=xa לכל x; זוהי ההגדרה עבור חבורות ועבור חוגים. ההבדל העיקרי בין שני המקרים אינו בהגדרה, אלא בתכונות הבסיסיות, המובילות לתפקידים השונים שיש למרכז בתורת החבורות ובתורת החוגים. המרכז של חבורה הוא תמיד תת-חבורה נורמלית, אך הוא עשוי להיות טריוויאלי. מאידך, המרכז של חוג כמעט תמיד אינו אידיאל, אבל הוא כולל לפחות את תת-החוג הנוצר על ידי היחידה (כאשר מדובר בחוג עם יחידה). באלגברות לי ההגדרה שונה, ומתאימה למרכז של האלגברה העוטפת:   Z ( L ) = { a ∈ L : [ a , x ] = 0   ∀ x ∈ L } {\displaystyle \ Z(L)=\{a\in L:[a,x]=0\ \forall x\in L\}} . שלא כמו במקרה האסוציאטיבי, המרכז הוא אידיאל של האלגברה L. במבנים לא אסוציאטיביים, ובפרט באלגברות לא אסוציאטיביות, המרכז כולל רק איברים בגרעין, היינו איברים a שעבורם האסוציאטור מקיים   ( a , x , y ) = ( x , a , y ) = ( x , y , a ) = 0 {\displaystyle \ (a,x,y)=(x,a,y)=(x,y,a)=0} לכל x ו- y, ובנוסף שהם מתחלפים עם כל איבר באלגברה.
פליטה

האם התכוונתם ל... בפיזיקה ובאסטרונומיה: ספקטרום פליטה – קבוצת תדרים של קרינה אלקטרומגנטית הנפלטת מהחומר פליטה ספונטנית – פליטת פוטון בעת מעבר מרמת אנרגיה גבוהה לנמוכה פליטה מאולצת – פליטת פוטון כתוצאה מאינטראקציה עם שדה חשמלי פליטה אקוסטית – פליטת קול עקב התפתחות שבר בחומר פליטה תרמיונית – פליטה של נושאי מטען ממשטח ערפילית פליטה – סוג של ערפילית בביולוגיה: פליטה תאית – פליטת חומר מהתא שפיכה – פליטה של נוזל זרע וזרע מהפין פליטה מוקדמת – ליקוי בתפקוד המיני אצל גברים אחר: מערכת הפליטה – מערכת שאחראית על הוצאת גזי הפליטה ממכונית פליטה פרוידיאנית – שגיאה בפעולה, דיבור או זיכרון שנגרמת על ידי התת-מודע שארית הפליטה – מונח המתייחס לפליטים היהודים שהצליחו לשרוד את השואה פליטת כדור – ירי לא מכוון של כדור מרובה או אקדח
פינגווין מגלן

פינגווין מגלן (שם מדעי: Spheniscus magellanicus) הוא מין פינגווין הנפוץ בעיקר באמריקה הדרומית וחי בארגנטינה, איי צ'ילה ובאיי פוקלנד. זהו המין הנפוץ ביותר בסוג פינגווין החגורה שכולל גם את פינגווין שחור-רגל, פינגווין גלאפגוס ופינגווין הומבולדט. פינגווין מגלן הוא פינגווין בינוני בגודלו. הפרטים גדלים לגובה של 61–76 סנטימטרים ושוקלים בין 2.7–6.5 קילוגרם, משקלם וגודלם של הזכרים רב יותר מהנקבות. המבוגרים בעלי גבות שחורות ובטן לבנה, ושני פסים שחורים מהראש ומהחזה לכיוון מטה. ראשם שחור ופס לבן רחב חוצה מאחורי העין מסביב לאף ועד לסנטר. לעומת זה גוזלים ראשם אפור-כחול, החזה בצבע כחול עם קצת אפור, גבותיהם גם כן כחולות אפורות ועל רגליהם יש כתמים. בטבע פינגווינים אלה חיים על למעלה מ-25 שנה, בו בזמן שהיו חיים 30 שנה כשהיו בידי החוקרים. כמו כלל הפינגווינים הם בעלי כנפיים חזקות, ויכולים לצבור מהירות גבוהה בשחייה. במושבת מגלן בדרום ארגנטינה נצפתה בסתיו השרה של כל הנוצות (שכללה שלב שבו הפינגווינים חומים) והחלפתן בחדשות. פינגווין מגלן ניזונים בדרך כלל מדגים, דיונונים, קרילים וסרטנים אחרים ולעיתים אף מדוזות. טורפיהם כוללים אריות ים, יסעור ענק, קטלן ובעיקר כלב ים נמרי. בעבר איים על הפינגווינים המתרבים גם שועל פוקלנדי שנכחד. הפינגווינים מקננים בחופי ארגנטינה, בדרום צ'ילה ובאיי פוקלנד, בצפיפות של 20 קנים לכל 100 מ"ר. תקופת הדגירה נמשכת בין 39–42 יום וההורים מתחלקים בתפקיד בין 10–15 ימים. הפינגווינים מקננים כל שנה, והזכרים מכינים מחדש בכל פעם את המחילות. לעיתים הפינגווינים נעים צפונה אף למימי דרום פרו וברזיל. מיליוני פריטים חיים בחופי ארגנטינה וצ'ילה, אבל המין קרוב לאיום (NT) בעיקר בגלל פגיעות האוכלוסיות לדלק שמגיע למושבות שלהם והורג כ-20,000 פרטים מבוגרים ו-22,000 פרטים צעירים מדי שנה בארגנטינה. סיבה נוספת היא הידללות הדגים באזור, וכן אריות ים שטורפים גוזלים ומבוגרים. מדיה וקבצים בנושא פינגווין מגלן בוויקישיתוף פינגווין מגלן, באתר ITIS (באנגלית) פינגווין מגלן, באתר NCBI (באנגלית) פינגווין מגלן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פינגווין מגלן, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פינגווין מגלן, באתר GBIF (באנגלית) פינגווין מגלן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פינגווין מגלן באתר הרשימה האדומה של IUCN כתב וצילם: אריק וגנר, זה אחד השלבים הדרמטיים ביותר בחייו של פינגווין. הוא גם המגוחך מכולם, באתר הארץ, 7 ביוני 2023
אולפני הוליווד של דיסני

אולפני הוליווד של דיסני (באנגלית: Disney's Hollywood Studios) הוא אחד מפארקי השעשועים המצויים באתר הנופש דיסניוורלד, הממוקם באורלנדו, פלורידה שבארצות הברית. הפארק נפתח ב-1 במאי 1989 בשם אולפני דיסני - אם ג'י אם (Disney-MGM Studios) ושטחו 546,000 מ"ר. הפארק אמנם לא היה בבעלות חברת מטרו גולדווין מאייר - היא אם ג'י אם, אבל על פי הסכם עם חברת וולט דיסני לחברת דיסני הייתה הרשאה להשתמש בשם המסחרי של אם ג'י אם ובדמויות מהסרטים שלה בפארק. ב-9 באוגוסט 2007 הודיעה נשיאת חברת וולט דיסני, מג קרופטון על שינוי שמו של הפארק (שינוי שחל מ-7 בינואר 2008) וזאת לאור גידולו של הפארק לתחומים אחרים ובהם תחום המוזיקה, הטלוויזיה והתיאטרון. מתקן הסרטים הגדול שפארק ימשיך להתבסס על דמויות מסרטי חברת אם ג'י אם. הפארק מורכב מחמישה אזורים שונים: שדרות הוליווד הוא רחוב קניות הנמצא בפתחו של הפארק. בקצהו נמצאת אטרקציה המתארת את הסרטים השונים של אולפני אם ג'י אם. מקביל לרחוב הראשי של ארצות הברית בממלכת הקסם. באזור זה נמצאת האטרקציה רכבת הבריחה של מיקי ומיני. תפאורת סרטים קבועה המדמה רחוב בעיר ניו יורק. באזור זה נמצאות האטרקציות: מופע אינדיאנה ג'ונס - מופע חי בהשתתפות כפילים העושים פעלולים מסוכנים כמו אלו המופיעים בסרטי אינדיאנה ג'ונס. סטאר טורס - "סיורים בחלל" הסרט התלת־ממדי של ג'ים הנסון - החבובות בתלת מימד. סיור באולפנים. מופע עם דמויות הסרט בת הים הקטנה מופע המסביר כיצד נעשים סרטי הנפשה (אנימציה). מופע עם דמויות הסרט היפה והחיה. מגדל האימה של גבול הדימדומים פנטסמיק! - מופע זיקוקים לילי. רכבת הרוק 'נ' רול (Rock 'n' Roller Coaster) - רכבת הרים מקורה וחשוכה בכיכובם של להקת אירוסמית' עם 3 לולאות ומהירות שיגור גבוהה במיוחד. מודל בגודל טבעי של אודיטוריום פאן-פסיפיק בבסיס הרעיון של הקמת פארק זה, היה הקמתו של פארק שעשועים המשלב בתוכו אולפן סרטים וטלוויזיה פעיל. במסגרת האולפנים הופקו הסרטים מולאן, לילו וסטיץ', ואחי הדוב, וכן סדרות טלוויזיה רבות. בהמשך, בשל קיצוצים תקציביים הוחלט על העברת האולפנים לברבנק, קליפורניה, ועל העברת הפקות הרדיו לדאלאס, טקסס. בשנת 1992 הגישה חברת מטרו גולדן מאייר תביעה נגד חברת וולט דיסני בטענה שחברת דיסני הפרה את ההסכם משנת 1985 המחייב שבפארק יופקו סרטים וסדרות. דיסני הגישה תביעה שכנגד, ובה טענה שאם ג'י אם הפרה את ההסכם עם דיסני לבלעדיות על שם החברה בפארקי שעשועים בכך שהוקם מלון אם ג'י אם בלאס וגאס, נבדה. בית המשפט פסק לטובת דיסני ואסר על המלון בלאס וגאס להפעיל מתקני פארק שעשועים. בכל שנה נערכים בפארק אירועי מלחמת הכוכבים בהם במשך חמישה סופי שבוע בתחילת הקיץ נערכות תהלוכות מיוחדות בנושא זה. אתר האינטרנט הרשמי של אולפני הוליווד של דיסני (באנגלית)
תמסחי ביבים

"תמסחי ביבים" או "תניני ביבים" הם תנינאים שעל פי האגדה האורבנית שורצים בתעלות הביוב של ניו יורק. על פי האגדה הובאו לניו יורק אליגטורי מחמד קטנים מפלורידה ונמכרו במגזר הפרטי. עם התבגרותם נזרקו התמסחים לאסלה על ידי בעליהם ודרכה הגיעו אל הביוב, שם על פי האגדה נטעו את משכנם והם מתרבים עד עצם היום הזה. לאגדה האורבנית אין יסוד במציאות, בין השאר בשל הבדלי הטמפרטורות בין פלורידה וניו יורק, תרביות החיידקים במערכות הביוב, והיעדר עדות כלשהי לקיומם של תנינאים במערכות הביוב. שורשה של האגדה בשנת 1927, בה פורסם בתאריך ה-4 בספטמבר בטיים מגזין של ניו-יורק כי בנחל שעלה על גדותיו נמצא תנין. לאחר מכן התברר כי התנין נמלט כמה חודשים קודם לכן מנחל בשטחו של אדם בשם ד"ר פ.א. פולר. פרסומים על גילוי תנינים נוספים באזור ניו יורק רווחו בשנים שלאחר מכן, אך מערכת הביוב אוזכרה לראשונה כשטיים מגזין פרסם ידיעה כי כמה ילדים שפינו שלג לתעלות הביוב ראו תנין באורך 1.8, כשזה ניסה לחמוק לתעלות הביוב. הילדים תקפו את התנין באתי חפירה והרגו אותו. ההשערה הייתה כי התנין נפל מספינה, שחה אל החוף ומצא את הכניסה לביוב. בשנת 1959 הוציא הסופר רוברט דליי ספר בשם World Beneath The City (עולם מתחת לעיר), המספר את סיפורו של טדי מאי (הממונה על ביבי ניו יורק עד לשנת 1955), שלפיו פקחי הביבים דיווחו על הימצאותם של תנינים במערכת הביוב בסביבות 1935. פרט לכך, אין הספר מתארך אירועים נוספים, כמו כליאת התנינים או הפגיעה בהם. דליי טען כי פגש את מאי כשזה היה בן 84, עשרים שנים אחרי האירועים, אך דמיונו העשיר של מאי ונטייתו לסיפורי בדיון גרמו לרוב חוקרי הסיפור לדחות את טענתו. לבושה המודרני של האגדה האורבנית שייך בעיקרו לסופר תומאס פינצ'ון, שברומן V, שפרסם בשנת 1963, ברא בדמיונו את עיקר פריטי האגדה: תנינים קטנים מפלורידה, שנרכשו כחיות מחמד, חמקו אל מערכות הביוב ומאז הם חיים שם. פינצ'ון דמיין אליגטורים עיוורים ולבקנים, בהם נלחמת "סיירת אליגטורים" חמושה ברובים ארוכי קנה ורבי עצמה. פרי דמיונו של פינצ'ון זכה לפופולריות רבה בשנות השישים, אז צברה האגדה האורבנית תנופה של ממש. סרט הקולנוע "Alligator" משנת 1980 מבוסס על אגדת תמסחי הביבים. לסרט יצא סרט המשך ישירות לווידאו בשם "Alligator II: The Mutation" בשנת 1991. צבי הנינג'ה (סיפור בעל השראה והשפעה ניכרת מאגדת התמסחים בביבים)
פוינטיליזם

פוינטיליזם הוא סגנון ציור פוסט אימפרסיוניסטי שהתפתח בצרפת בין השנים 1884–1900, ומבוסס על ציור בנקודות. בסגנון זה נעשה שימוש בחלק מרעיונות האימפרסיוניזם. מבחינה טכנית מדובר בציור בנקודות של צבעי יסוד בשילוב צבעים משלימים, טכניקה המבוססת על תורת שבירת האור של ניוטון ותורת הצבעים משלימים של שברויי. בהשפעת תורות אלו ניסו אומני הפוינטליזם ליצור "תערובת אופטית" על ידי ציור נקודות מדויקות של צבעי יסוד היוצרים בעין המתבונן צבע חדש. מבחינת התכנים של היצירות, מתארים האמנים הפוינטליסטים, בדומה לאימפרסיוניסטים, את חיי המעמד הבורגני בפריז של סוף המאה התשע-עשרה. עם זאת, התנגדו האמנים הפוינטליסטים לרעיון המרכזי של האימפרסיוניזם: ציור מהיר בטבע. במקום זאת עבדו לאט, מחושב, ומדויק ויצרו את הגרסה הסופית בסטודיו לאחר סקיצות שעשו בטבע. כתוצאה מההבדל בתהליך העבודה, הציורים האימפרסיוניסטים מתאפיינים בתנועה ורטט לעומת הציורים הפוינטליסטים הנראים קפואים, מדויקים ומנוכרים יותר. הטכניקה הפוינטליסטית פותחה על ידי אומן צרפתי ז'ורז' סרה שניסה לשפר את הטכניקה האימפרסיוניסטית ולהפוך אותה למדעית והצייר פול סיניאק. לדוגמה, יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט של סרה צויר כסקיצה בטבע ללא דמויות אדם. הציור הסופי לעומת זאת עוסק בבילוי של המעמד הבורגני ביום ראשון אחר הצהריים, נושא אימפרסיוניסטי מקובל. הסקיצה מצוירת בנקודות יותר גדולות מאשר הציור הסופי בגלל תהליך העבודה המהיר יותר. בציור הסופי ניתן לראות כי הצייר הוסיף דמויות רבות המבלות את אחר הצהריים במקום בילוי מרכזי. כאמור, אבות הציור הפוינטליסטי הם: ז'ורז' סרה ופול סיניאק. ציירים נוספים שהשתמשו בטכניקה זו היו-האימפרסיוניסט קאמי פיסארו, אלפרד סיסלי, אנרי אדמונד קרוס, מקסימיליין לוס, אנרי מאטיס, אלברט דובואה-פיילט, צ'ארלס אגרנד, ג'וזפה פליאדה דה וולפדו, תיאו ואן ריססלברגה, ואפילו וינסנט ואן גוך. במקביל להתפתחות הסגנון הפוינטליסטי בצרפת התפתח סגנון ציור דומה בשם דוויזיוניזם (divisionism) באיטליה. משמעות השם היא חילוק (division), שם המתייחס לחלוקת הצבעים על הבד היוצרת צבע שלישי בעין המתבונן. שני הזרמים לא ידעו זה על זה בעת התפתחותם ושיטת הציור של שניהם כמעט זהה לחלוטין. אימפרסיוניזם ז'ורז' סרה אשליה אופטית מדיה וקבצים בנושא פוינטיליזם בוויקישיתוף http://www.artcyclopedia.com/history/pointillism.html http://www.visual-arts-cork.com/history-of-art/pointillism.htm http://www.visual-arts-cork.com/history-of-art/divisionism.htm פוינטיליזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) visual-arts-cork.com, Pointillism (c.1884-1900)
איוואו אויאמה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא אויאמה. אויאמה איוואו (ביפנית: 大山巌; ‏10 באוקטובר 1842 - 10 בדצמבר 1916) היה פילדמרשל בצבא יפן, גנרו ואחד המייסדים של צבא יפן הקיסרית. אויאמה נולד בקגושימה למשפחת סמוראים בהאן סצומה. כבן חסותו של טושימיצ'י אוקובו היווה חלק מהמאמצים להפלת שוגונות טוקוגאווה ובכך שיחק תפקיד מרכזי ברסטורציית מייג'י. שירת כמפקד החטיבה הראשונה במהלך מלחמת בושין. בקרב אייזו, היה מפקד כוחות הארטילריה של כוחות הצבא היפני הקיסרי שהוצבו בהר אודה. במהלך המצור, נפצע מירי של כוחות גרילה. בשנת 1869, ג'ון ויליאם פנטון, מנצח הלהקה צבאית הבריטית, שעבד אז ביוקוהמה, סיפר לחברי הלהקה הצבאית היפנית על ההמנון לאומי הבריטי, אלוהים, נצור את המלך, והדגיש את הצורך בהמנון לאומי עבור יפן. חברי הלהקה ביקשו מאויאמה, שהיה בקיא בספרות יפנית וסינית, לחבר מילים עבור מה שהיה לימים ההמנון היפני, הקימי גא יו. ב-1870 נשלח איוואו ללמוד באקדמיה הצבאית בסן סיר שבצרפת והיה המשקיף היפני הרשמי במלחמת צרפת–פרוסיה. כמו כן, שהה שלוש שנים בז'נבה במהלכן למד שפות וביניהן רוסית ברמה גבוהה. אויאמה הוא היפני הראשון המתועד שרכש ממוצרי לואי ויטון לאחר שקנה מזוודות במהלך שהותו בצרפת. לאחר שקודם לדרגת מייג'ור גנרל, שב לצרפת והמשיך את לימודיו. לאחר שובו ליפן, עסק בהקמת הצבא היפני הקיסרי, שלאחר זמן קצר עסק בדיכוי מרד סצומה, למרות שאויאמה ואחיו הבכור היו בני דודים של טקמורי סאיגו. במלחמת סין–יפן הראשונה מונה אויאמה למפקדה בפועל של היחידה שנחתה בחצי האי ליאודונג ונלחמה בפורט ארתור. עבור הישגיו הצבאיים הוענק לאויאמה התואר מרקיז ולאחר מכן קיבל את דרגת הפילדמרשל. במלחמת רוסיה–יפן מונה כמפקד הכוחות היפנים במנצ'וריה. לאחר ניצחונה של יפן במלחמה קיבל את תואר קזוקו קושאקו מהקיסר מייג'י. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אויאמה כיהן כשר המלחמה היפני וכרמטכ"ל צבא יפן. אויאמה כיהן גם כשומר חותם יפן. אויאמה, שדיבר וכתב בכמה שפות אירופאיות באופן שוטף, חיבב גם ארכיטקטורה בסגנון אירופי. במהלך כהונתו כשר המלחמה, בנה בית בטוקיו שעוצב לפי מודל של טירה גרמנית. למרות שהיה מרוצה מהעיצוב, אשתו לא אהבה זאת כלל ודרשה שחדר הילדים יעוצב בסגנון יפני, על מנת שילדיו לא ישכחו את מורשתם היפנית. אשתו של אויאמה, הייתה אחת הנשים הראשונות שיצאו ללמוד מחוץ ליפן בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19. היא שהתה בארצות הברית מספר שנים וסיימה בשנת את לימודיה בוואסר קולג' ב-1882. בשנת 1906 הוענק לאויאמה אות מסדר ההצטיינות בידי המלך אדוארד השביעי. עיטורים נוספים שזכה להם הם אות מסדר דיית הזהב דרגה ראשונה ואות מסדר החרצית. אויאמה נפטר בגיל 75 בשנת 1916. אויאמה היה איש גדול מבחינה פיזית ואכל ארוחות גדולות מאוד. כיום מייחסים את מותו לסיבוכים של מחלת הסוכרת. מדיה וקבצים בנושא איוואו אויאמה בוויקישיתוף
פלאג

האם התכוונתם ל... מצת – רכיב חשמלי המשולב במערכת ההצתה של מנועי בעירה פנימית פלאג אין – תוכנית עזר שביכולתה לפעול בצירוף תוכנת בסיס מורכבת וגדולה יותר פקק אנאלי – אביזר מין המיועד להחדרה דרך פי הטבעת אל הרקטום אישים: ארנסט פלאג – אדריכל אמריקאי ג'יימס מונטגומרי פלאג – אמן ומאייר אמריקאי פקק פלג
בית יעקב (פירושונים)

צירוף המילים בית יעקב מופיע בתנ"ך פעמים רבות ככינוי לעם ישראל. האם התכוונתם ל... בית יעקב – רשת בתי ספר לחינוך חרדי לבנות סמינר בית יעקב – מוסד לימודים של רשת בית יעקב המיועד לבנות בגיל 20-15 בית יעקב (שכונה) – שכונה קטנה בירושלים בית הכנסת החורבה – בית כנסת בירושלים, ששמו הרשמי הוא "בית יעקב" (על שם הברון יעקב מאיר רוטשילד) בית הכנסת הגדול (פתח תקווה) – בית הכנסת המרכזי בעיר פתח תקווה, ששמו הרשמי הוא "בית כנסת בית יעקב" בית יעקב – שכונה בתל אביב בית יעקב - אחד מספרי חסידות איזביצה ראדזין המכיל את תורתו של האדמו"ר בדור השני של החסידות, רבי יעקב ליינר. בית יעקב (בית כנסת ביאשי) – בית כנסת רפורמיסטי ראשון מסוגו בחבל מולדובה בית יעקב (כתב עת) – כתב עת חרדי לענייני חינוך, ספרות ומחשבה.
הנתיב הזוהר

הנתיב הזוהר (בספרדית: Sendero Luminoso) הוא ארגון גרילה וטרור מאואיסטי בפרו, המכנה עצמו "המפלגה הקומוניסטית של פרו". תומכיו מכונים "סנדריסטאס". שמו של הארגון נגזר מאמירה מפורסמת של חוזה קרלוס מריאטגי, מייסד המפלגה הקומוניסטית הפרואנית הראשונה: "המרקסיזם-לנינזם יפתח את הנתיב הזוהר למהפכה". ההשראה לשם נלקחה ממערכת הדרכים של האינקה מבוליביה לקולומביה שסומנו באבני ריצוף כך ששליחים יכלו ללכת בהן גם בלילה. מטרת הארגון, שנוסד בידי אבימאל גוסמן (אנ'), הייתה להחליף את הבורגנות בפרו בשלטון מהפכני קומוניסטי עממי של האיכרים, על ידי שימוש בכל אמצעי אפשרי. מעריכים שהארגון רצח עשרות אלפי אזרחים. הארגון גייס לשורותיו בכפייה, ואף חטף ילדים במטרה להופכם לחיילים-ילדים במלחמתו נגד הצבא. אלו שברחו הוקעו כבוגדים והוצאו להורג. הצבא שהגיע לאזורים הכפריים שבהם הארגון ניסה לבסס את שליטתו, פעל ביד קשה כדי לדכא את הארגון, ואף הרג חלק מאנשי הארגון על ידי הטלתם ממסוקים. לעיתים רבות לא הבחין הצבא בין כפריים תמימים לבין אנשי הארגון, ואנשים חפים מפשע נפגעו בידי הצבא. ב-15 בפברואר 1992, נרצחה על ידי הארגון מריה אלנה מויאנו לעיני ילדיה באירוע רב משתתפים בעיר וילה אל סלבדור. המתנקשים ירו בה תחילה ולאחר מכן פוצצו את גופתה בחומר נפץ. לפי הערכות, 300,000 איש השתתפו בהלוויה של מריה אלנה מויאנו. לצד לכידתו של מנהיג הנתיב הזוהר, אבימאל גוזמן, בספטמבר 1992, הזעם על רצח מויאנו נתפס כצעד מרכזי בירידה בתמיכה במחתרת. הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי העניק לאחר מותה את אות מסדר ההצטיינות הפרואני על שירות מכובד. את האות קיבלה אמה בשנת 2017. פעילותו של הארגון גרמה לנסיגה בדמוקרטיה של פרו. נשיא פרו אלן גרסיה החיל ב־1985 את החוק הצבאי על כמחצית מהאזרחים. כאשר אזרחים החלו למאוס בפעילותו של הארגון ולהסגיר את אנשיו, המאבק הוקצן והארגון החל לתקוף את לימה בסדרת פיגועים של מכוניות תופת. הפחד הביא לבחירתו של אלברטו פוג'ימורי שהפך לדיקטטור, פירק את הפרלמנט, והשאיר את פרו במשטר צבאי, גם לאחר לכידתו של מנהיג הארגון, אבימאל גוסמן, ורוב ראשיו ב־1992 במבצע משטרתי. מאז לכידת ראשיו פעל הארגון לעיתים רחוקות בלבד, אך עדיין תיירים מוזהרים שלא לבקר באזור עמק אואייאגה העילי, הנמצא תחת שליטת הארגון. בנובמבר 2000 התקומם העם נגד עריצותו של פוג'ימורי והלה התפטר וברח ליפן (משפחתו היא ממוצא יפני). הוקמה ועדה לחקר כל האירועים שנקראה ועדת האמת, והיא מצאה לאחר שנתיים של חקירה, הן את הארגון הנתיב הזוהר והן את פוג'ימורי, כאשמים ברודנות ועריצות כלפי העם הפרואני. האידאולוגיה והטקטיקה של הארגון הועתקו על ידי קבוצות גרילה מרקסיסטיות אחרות, כגון המורדים המאואיסטים בנפאל. מחלקת המדינה של ארצות הברית כוללת את הארגון ברשימת ארגוני הטרור הזרים שלה. גם האיחוד האירופי ובריטניה מחשיבות אותו כארגון טרור ואוסרות על תמיכה או סיוע כספי לו. מדיה וקבצים בנושא הנתיב הזוהר בוויקישיתוף היסטוריית הארגון ותמונות באתר אמריקאי לתמיכה במהפכה בפרו. ויליאם ניומן, ניו יורק טיימס, על פיוס ושיכחה, באתר הארץ, 7 ביוני 2012. הנתיב הזוהר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוסי מלמן, מהפכן פנאטי ואכזרי: סיפורו של מנהיג ארגון הטרור "הנתיב הזוהר", באתר הארץ, 17 בספטמבר 2021 Abimael Guzmán, 1934–2021, The American Conservative (באנגלית אמריקאית) Wood, Tony (4 ביולי 2019). "Even Hotter, Even Louder". London Review of Books (באנגלית). 41 (13). ISSN 0260-9592. {{cite journal}}: (עזרה) "Peru: Gov't awards posthumous Order of Merit to Maria Elena Moyano". Andina (בספרדית). FHG/MVB. 15 בפברואר 2017. נבדק ב-5 במרץ 2021. {{cite news}}: (עזרה)
מקס עמנואל מנדלשטם

מקס עמנואל מנדלשטם (ברוסית: Эммануил Макс Мандельшта́м)‏ (16 במאי 1839 – 18 במרץ 1912, קייב) היה פעיל פוליטי יהודי-רוסי, מראשי הטריטוריאליסטים היהודים. מנהיג "חובבי ציון" ברוסיה בשנות ה-80 של המאה ה-19, רופא עיניים ומנהל בית החולים לרפואת עיניים בקייב. מנדלשטם נולד באחת משתי קהילות זאגר שבצפון ליטא. אביו, משה יחזקאל מנדלשטם, היה רב הקהילות ריגה וקייב, ונטען כי אילן היוחסין שלו מגיע עד רש"י. אחותו, סופיה, היא אמה של רחל המשוררת. למד גרמנית וצרפתית מאחיו הגדולים בנימין ולאון. בשנת 1850, בגיל 12, עבר עם אביו לווילנה ולמד שם בגימנסיה. בשנת 1854 סיים את הגימנסיה בווילנה והחל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת טרטו. המשיך באוניברסיטת חרקוב וסיים כרופא ב-1860. היה הסטודנט היהודי הראשון לרפואה ברוסיה. השתלם ברפואה כארבע שנים בבית החולים בעיר צ'רניהיב ומשם עבר לברלין ב-1864 על מנת להמשיך בלימודיו. שם למד רפואת עיניים אצל פרופ' פון גרפה (Albrecht von Graefe) ופתולוגיה אצל פרופ' רודולף וירכו. המשיך בלימודים באוניברסיטת היידלברג אצל הרמן פון הלמהולץ ושימש משנת 1866 כעוזרו של אלכסנדר פגנשטכר (Alexander Pagenstecher) בבית החולים שלו לרפואת עיניים בוויסבאדן. בשנת 1868 שב לרוסיה והשתקע בקייב. מנדלשטם שימש כעוזרו של פינסקר וכך הכיר את הרצל. בספרו אלטנוילנד, יעד הרצל לבן דמותו הבדיוני ד"ר אייכנשטם את תפקיד הנשיא הראשון של החברה היהודית החדשה בארץ ישראל. היה חבר הקונגרס הציוני (מהראשון עד השביעי), שימש כסגן יו"ר בקונגרס הציוני השני. על אף היותו מראשוני חובבי ציון ועקב אמונתו בדחיפות מציאת פתרון טריטוריאלי ליהודים, בעיקר לאחר שנכח באירועי פוגרום בקייב ב-1905, פרש מההסתדרות הציונית אשר דחתה פתרון טריטוריאלי שאינו דווקא בארץ ישראל והצטרף להסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית (יט"א). מנדלשטאם ראה ביהודי מזרח אירופה אוכלוסייה מנוונת מבחינה גופנית ותרבותית שהגירה היא הדרך לשיקומה כאשר מתהלך לו אדם זר בסמטאות הגטו, מיד יבחין, שבקרב המון הנמלים היהודיות האצות הנה והנה, אך לעתים רחוקות ייתקל באדם בריא וחסון. תחת זאת הוא פוגש בעיקר דמויות, שגופן המצומק והכחוש, החזה הנפול עם הכתפיים המזדקרות, הגרון הארוך, הרזה, הלחיים השקועות, מבט העבדים התועה, החשדני... זרע אנשים חלש, שאינו מסוגל להישגים. לאחר מכן ניהל את המשרד להגירה יהודית בקייב, שניסה להקים התיישבות יהודית במסגרת תוכנית גלווסטון בטקסס, ארצות הברית. מקס מנדלשטם נפטר בקייב. על שמו רחוב בתל אביב. שמואל ליב ציטרון, לקסיקון ציוני, עמ' 413–414. Jüdisches Lexikon. Band 3. Jüdischer Verlag, Berlin 1929, Sp. 1360–1361. מדיה וקבצים בנושא מקס עמנואל מנדלשטם בוויקישיתוף בן-ציון אייזנשטט, עמנואל פרופ' מאנדלשטם, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ב, עמודים 26–27, באתר היברובוקס "מקס עמנואל מנדלשטם", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) מקס עמנואל מנדלשטם, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) במבואי עיר ההרגה – מאה שנים לפוגרום קישינב, כנס באוניברסיטת חיפה, 27 במרץ 2003 מאה שנה לעליה השנייה, כנס באוניברסיטת חיפה, 22 במרץ 2004 אורי מילשטיין, רחל המשוררת: מעצבת האליטות (חלק א'), באתר אימגו עמנואל מנדלשטם, באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים מקס מנדלשטם (1838-1912), דף שער בספרייה הלאומית דליה קרפל, ההיסטוריה המסריחה של ההיגיינה בארץ ישראל, באתר הארץ, 11 במרץ 2015 מנדלשטם, [מקס] עמנואל, ד"ר 1912-1839, מתוך מדריך רחובות תל אביב יפו, ויקיטקסט ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיורא אנטמן

גיורא אנטמן (נולד ב-15 בנובמבר 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער. אנטמן החל לשחק כדורגל בגיל 9 בקבוצת הילדים של הפועל חיפה. בנעוריו שיחק בנבחרות הנוער השונות, וכשעלה לקבוצת הבוגרים הועדף על פניו השוער יעקב אסייג. כשעזב אסייג בתחילת עונת 1983/1984 הובא במקומו השוער בומה ויינברג שהוחזר לקבוצה לאחר שפרש ממשחק פעיל. באמצע העונה עזב אנטמן להפועל בית שאן שהייתה באותה עת בתחתית הליגה הארצית (אז הליגה השנייה). בתום העונה נשארה הקבוצה בליגה, ואנטמן שב להפועל חיפה. בעונת 1984/1985 סיימה הפועל חיפה במקום החמישי ואנטמן זכה בתואר "שוער העונה". בעונה שלאחר מכן הושעה בגלל דרישתו להעביר את משחקי הבית של הקבוצה חזרה לאצטדיון קריית חיים. בעונת 1986/1987 הושאל אנטמן להפועל תל אביב. לאחר הפסד ליגה אחד הורד לספסל על ידי מאמנו דוד שווייצר, הוחלף באריה אלטר, ולאחר מכן עבר לשחק בהפועל עכו. לקראת עונת 1987/1988 הציעה לו מכבי חיפה להצטרף לשורותיה במקום אבי רן שנהרג, אולם אנטמן כבר חתם על חוזה בהפועל באר שבע אותה אימן אז ניסים בכר. באר שבע דורגה בתום העונה במקום השלישי ואנטמן זכה בפעם השנייה בתואר "שוער העונה". בתום העונה עבר למכבי חיפה, ובמדיה שבר אנטמן שיא ישראלי כשלא ספג שער במשך 1,003 דקות רצופות (שיא שנשבר בעונת 2019/2020 על ידי דניאל טננבאום, שוער מכבי תל אביב). בתום אותה עונה זכתה הקבוצה באליפות. לאחר שתי עונות חזר לשמש שוער משנה, כשלקבוצה הובא שוער הרכש הרוסי ויקטור צ'אנוב. אנטמן שותף במשחקים ספורים ולאחר הזכייה בדאבל בעונת 1990/1991 עזב לבית"ר ירושלים מהליגה הארצית. אנטמן היה שותף לעליית בית"ר ירושלים בחזרה לליגה הראשונה, ובעקבות יכולתו הטובה אף זומן לנבחרת ישראל וערך בשורותיה שתי הופעות בינלאומיות. כשתמה תקופת חוזהו בבית"ר ירושלים שב אנטמן להפועל חיפה בעונת 1992/1993, ממנה עבר להפועל כפר סבא בעונת 1993/1994. לאחר ירידת הקבוצה לליגה השנייה חזר לקדנציה שנייה בבית"ר ירושלים, ואת הקריירה סיים במכבי עכו ב-1996. עם פרישתו עבר אנטמן קורס מאמני כדורגל, והחל לשמש מאמן שוערים במכבי חיפה. בין השוערים שהתאמנו תחתיו: ניר דוידוביץ', תום אלמדון, דודו אוואט, ואבי פרץ. ב-2012 מונה על ידי אלי גוטמן למאמן השוערים של נבחרת ישראל במקומו של אלכסנדר אובארוב, ולקראת עונת 2012/2013 עזב את מכבי חיפה, ועבר לשמש כמאמן השוערים של הפועל באר שבע. לאחר עונה אחת בבאר שבע, חזר אנטמן למכבי חיפה במאי 2013. ביוני 2017 סיים את תפקידו במועדון, ובספטמבר הצטרף לצוות האימון של קרלה בלסטרס בראשות רנה מלנסטיין. בינואר 2018 שב לתפקידו במכבי חיפה. באוגוסט 2020 מונה אנטמן למאמן השוערים של מחלקת הנוער של הפועל רמת-גן. אנטמן מתגורר בקריית חיים. הוא גרוש ואב לשני בנים: ניב ואופק, שהפכו גם הם לשוערים. גיסתו היא איריס אנטמן, שוערת קבוצת הנשים של מכבי חיפה בשנות התשעים. מדיה וקבצים בנושא גיורא אנטמן בוויקישיתוף גיורא אנטמן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל גיורא אנטמן, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן של גיורא אנטמן באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל גיורא אנטמן מצטרף למחלקת הנוער של הפועל ר"ג, באתר ONE‏, 22 באוגוסט 2020