laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Anno 2070

Anno 2070 הוא משחק בניית ערים, ומשחק סימולציה כלכלי, עם אלמנטי אסטרטגיה בזמן אמת. זהו המשחק החמישי בסדרת Anno. הוא הופץ ב-17 בנובמבר 2011. המשחק פותח במשותף על ידי האולפנים הגרמניים 'Related Designs' ואולפני 'Ubisoft Blue Byte', והופץ על ידי ubisoft. Anno 2070 דורש Uplay בשביל לפעול. התרחיש מתרחש בשנת 2070. התחממות כדור הארץ גרמה להמסת כיפת הקרח הארקטי, כתוצאה מכך עלה מפלס הים העולמי כך שהחופים הוצפו. כתוצאה מכך ערים ותיקות רבות נעלמו מתחת לאוקיינוס, והרבה ממה שהיה בעבר הרים גבוהים הפך לשרשרת איים. האחריות ליישוב האיים הנותרים וניצולם ניתנת בידי קבוצה נבחרת של אנשים שברשותם מפקדות צפה/צוללת על המים המכונות Arks. במשחק יש שלוש קבוצות בעלות מאפיינים שונים: "Eden Initiative" - "יוזמת עדן" (מכונים 'הירוקים'), "Global Trust" - "הנאמנות הגלובאלית" (מכונים 'הטייקונים'), וה"S.A.A.T" (מכונים 'הטכנולוגים'). 'הירוקים' דואגים לסביבה ובונים ערים בנות קיימא, אבל הם לא יעילים ומתרחבים באיטיות. 'הטייקונים' הם חרוצים ומתרחבים במהירות, אבל הם גורמים לבעיות זיהום סביבתי וסובלים מהדלדלות משאבים. 'הטכנולוגים' משמשים כתמיכה לאוכלוסיות האחרות, והם שימושיים במחקר של הטכנולוגיות העדכניות ביותר והחזקות ביותר. הם נהיים זמינים רק בהמשך המשחק (כל משחק מחדש) כאשר השחקן תורם 10,000 במטבעות המשחק למטרתם. בAnno 2070 פוליטיקה כבר לא מוגדרת על ידי מדינות, גבולות, דתות, גזעים, וכדומה, אלא כיצד בני האדם מייצרים אנרגיה. כל האנושות נתונה תחת ממשלה עולמית אחת שבה חברים שלושת הפלגים העיקריים במשחק. שחקנים במשחק Online יכולים להצביע עבור נשיא עולמי וגם בסנאט המועצה. השתתפות בהצבעה נותנת אפקטים והטבות למשתתפים בהתאם לנשיא שנבחר ולהצעות החוק שהתקבלו. המשחק (Online) כולל "אירועים בעולם" - משימות מיוחדות המוצעות לזמן מוגבל, המאפשרות לשחקנים להתאגד ולהשלים את המשימות. השלמת משימות גורמת לתגמול שחקנים בהתאם לכמות המשתתפים. אירוע ראשון:השודדים של ניאו סקולז - השחקנים נענים לקריאה של המועצה העולמית, למלחמה נגד שודדי הים המאיימים על האנושות בטילים גרעיניים. אירוע שני:פרויקט עדן - השחקנים עוזרים ליוזמת עדן להפעיל טכנולוגיות הכוללות סינון אוויר ומים, כדי להילחם בזיהום באיים. אירוע שלישי:חוסר אמון גלובאלי - השחקנים עוזרים ל"נאמנות הגלובאלית" למנוע מיתון עולמי, על ידי הרחבת עסקאות והפחתת מיסים בשביל למשוך יותר תושבים. אירוע רביעי:סכסוך Nordamark - השחקנים צריכים לתווך בעימות בין "הנאמנות הגלובאלית" לבין "יוזמת עדן", באזור המכונה "Nordamark", עם דיפלומטים וצוללת גרעינית (orca). אירוע חמישי:הסוד של תעלת אבאשי - השחקנים עוזרים לקבוצת הטכנולוגים לפתח תחנת כוח גיאותרמית. אירוע שה הוא ההקדמה להרחבה Deep Ocean. ישנם גם "אירועים נוכחיים" שבהם השחקן יכול להשלים משימה מסוימת לאחד משלושת הפלגים כדי לזכות בתמלוגים. "אירועים נוכחיים" משתנה כל יום, בניגוד למציאות שבה מקרים כאלו נמשכים חודשים. אתר האינטרנט הרשמי של Anno 2070 (באנגלית) Anno 2070, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Anno 2070, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
יצחק קראוס

הרב פרופ' יצחק קראוס (נולד בכ"ד בתשרי ה'תשי"ט, 8 באוקטובר 1958), מכהן כמרצה במכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן. הוא חוקר משנתו של הרב יהודה אלקלעי, וחוקר חסידות חב"ד במאה ה-20, לשעבר נשיא המכללה האקדמית הרצוג בגוש עציון. למד בישיבת בני עקיבא בנתניה ובישיבת כרם ביבנה. שירת בצה"ל בחיל השריון, במסגרת ההסדר. למד והוסמך לרבנות בישיבת עטרת כהנים. את לימודיו האקדמיים החל במכללת מורשת יעקב לתעודת הוראה במדעי היהדות. בעל תואר מוסמך בהצטיינות במדעי היהדות מטעם Baltimore Hebrew University. נושא התזה היה "שלוש השבועות כיסוד למשנתו האנטי ציונית של ר' יואל טייטלבוים", בהנחיית ד"ר שמעון שוקק. בעל תואר ד"ר מהמחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן על הדיסרטציה - "לחיות עם הזמן: הגות והנהגה - הלכה ומעשה במשנתו של הרב מנחם מנדל שניאורסון האדמו"ר מליובאוויטש", בהנחיית: פרופ' משה חלמיש. קראוס זכה בשנת תשס"א בפרס הצטיינות מטעם הקרן לחקר הקבלה ע"ש שלמה מוסיוף באוניברסיטת בר-אילן, ומטעם קרן שופף באוניברסיטה בשנת תשנ"ט. בשנים תשס"ג–תשס"ד היה ראש החוג למחשבת ישראל במכללת אורות ישראל. בשנים תשנ"ד-תשס"ד היה סגן ראש המדרשה לנשים במכון הגבוה לתורה, אוני' בר-אילן, ובתשס"ה–תש"ע היה ראש המדרשה. בשנים תשע"א - תשע"ה כיהן כנשיא מכללת הרצוג. קראוס היה חבר בוועדת חינוך הבת במינהל החינוך הדתי במשרד החינוך והתרבות ובוועדת החינוך של תנועת עמינדב לשירות לאומי, כיהן כרב בית הכנסת "שירה חדשה" בגבעת שמואל. נשוי לפרופ' שרית קראוס ואב לחמישה ילדים, מתוכם שניים מאומצים. השביעי – משיחיות בדור השביעי של חב"ד, ספריית יהדות כאן ועכשיו, הוצאת ידיעות אחרונות, תשס"ז שאלת מחקר: ד"ר יצחק קראוס, מבט אישי אל האנשים העומדים בחזית המחקר, בשיחה על חסידות חב"ד, אנציקלופדיית ynet הרב יהודה אלקלעי - החוזה הראשון, https://musaf-shabbat.com/2013/09/04/החוזה-הראשון-יצחק-קראוס/ יצחק קראוס (1959-), דף שער בספרייה הלאומית [1]
האוסה

האם התכוונתם ל... שבט האוסה – משפחת שבטים מוסלמית, שאוכלוסייתה מרוכזת בעיקר בניגריה, ניז'ר, קמרון, צ'אד, חוף השנהב וגאנה. האוסה (שפה) – שפתם של למעלה מ-30 מיליון איש בצפון ניגריה ובאזורים סמוכים. אזורים אלו מכונים האוסאלנד. ממלכות ההאוסה – ממלכות היסטוריות של שבט ההאוסה בשטח שהוא בעיקר ניגריה בניגריה של היום.
חדקוניתיים

חִדְקוֹנִיתיים (שם מדעי: Curculionidae, שם עממי באנגלית: weevils) היא משפחת חיפושיות המתאפיינת לרוב בקדמת ראש מאורכת הדומה לחדק, עם גפי הפה בקצה שלה. זו משפחה עשירה מאוד במינים, לפי אנציקלופדיית החי והצומח - למעלה מ-60,000 מינים. רוב החדקוניתיים אוכלי צמחים, לרוב יש למין טווח צר של צמחים פונדקאים, עליהם הוא מתמחה. הנבירה על ידי ה"חדק" משמשת הן לאכילה והן לכריית מנהרה שבה מוטלות הביצים, לכן אורך וצורת ה"חדק" מותאמים לנבירה בזרעים (לדוגמה חדקונית הבלוטים על עצי אלון בארץ בעלת חדק ארוך כגופה). הזחלים חסרי רגליים. כמה מיני חדקוניות מזיקים לצמחים, למשל באורז, בדקלים, בסלק וכו'. יש חדקוניות עם חדק ארוך בהרבה מגופן, אחת הידועות היא Trachelophorus Giraffa. חיפושית האמברוזיה Chrysolopus spectabilis Rhinotia hemistictus Rhinotia haemoptera Lixus Scrobicollis Lixus angustatus Lixus iridis Lixus junci Diaprepes abbreviatus Phyllobius calcaratus Gonipterus scutellatus Aades Cultratus Cyphocleonus achates Liparus glabiostris Rhynchites bicolor Apion (Rhopalapion) longirostre Apion frumentarium Hypera zoilus Sitona macularius Sitona gressorius Curculio glandium Curculio nucum Curculio elephas Polydrusus mollis Phyllobius glaucus Apoderus coryli Orychodes indus Platystomos albinus Meganthribus pupa Sitophilus oryzae Anthonomus rubi Gonipterus gibberus Larinus planus Hylobius abietis Rhynchophorus cruentatus Cyrtepistomus castaneus Cionus hortulanus Hylobius (Callirus) pinastri Vanapa oberthuri Trachelophorus giraffa Rhigus nigrosparsus Phyllerythrurus sanguinolentus Rhinostomus barbirostris אנציקלופדיית החי והצומח - כרך חרקים (עמ' 204) מדיה וקבצים בנושא חדקוניתיים בוויקישיתוף חדקוניתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חדקוניתיים, באתר ITIS (באנגלית) חדקוניתיים, באתר NCBI (באנגלית) חדקוניתיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חדקוניתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חדקוניתיים, באתר GBIF (באנגלית) אלבום חדקוניתיים מישראל, באתר "החרקים של ישראל" Weevils - Curculionidae, EOL Family Curculionidae - Snout and Bark Beetles, Bug Guide.net
נפות איטליה

נפות איטליה (באיטלקית: Province d'Italia) הן הישויות המרכיבות את הרפובליקה האיטלקית ברמת ביניים בין עירייה או מועצה מקומית (comune, קומונה) למחוז (regioni). מאז 2015, סווגו הנפות כ"גופים מוסדיים ברמה השנייה" (secondo livello e istituisce). כיום ישנם באיטליה 107 גופים מוסדיים ברמה השנייה, הכוללים 80 נפות רגילות, 2 נפות אוטונומיות, 4 ישויות ביזור אזוריות (decentramento regionale)‏, 6 קונסורציונים עירוניים חופשיים (liberi consorzi comunali)‏, ו-14 ערים מטרופוליניות, בנוסף למחוז ואל ד'אוסטה (שמפעיל גם את הסמכויות של נפה). הנפה עצמה מתחלקת לקומונות קטנות. מספר הנפות הולך וגדל, כאשר נפות חדשות נוצרות מדי פעם, עקב גידול האוכלוסייה. בשנת 2014, נחקקה רפורמה בחלוקת הנפות, למרות אי שביעות רצון מצד מושלי המחוזות. הנפה מנוהלת על ידי נציב (הנקרא presidente, שמשמעו "נשיא") ומועצה הנבחרים בבחירות ישירות, ומנהל הממונה על ידי המועצה והנציב. בנוסף, לכל נפה ממונה נציג מטעם הממשלה, הנקרא prefetto. תפקיד הנפה הוא מתן אישורי בנייה ותכנון הערים, אחריות על שירותי הביטחון וההצלה ורגולציית התחבורה (רישיונות נהיגה, תחזוקת הדרכים ועוד). מדיה וקבצים בנושא נפות איטליה בוויקישיתוף Addio alle vecchie Province, è legge il Ddl Delrio. Forza Italia: è un golpe הודעה על הרפורמה באתר הממשלה.
רלית האי אינאקססיבל

רלית האי אינאקססיבל (שם מדעי: Atlantisia rogersi) הוא עוף חסר יכולת תעופה ממשפחת הרליתיים, מין יחיד בסוג Atlantisia. העוף אנדמי לאי אינאקססיבל שבארכיפלג טריסטן דה קונה שבדרום האוקיינוס האטלנטי. העוף מפורסם בזכות היותו העוף חסר יכולת התעופה הקטן ביותר הקיים כיום. בגלל בידודו של האי ותצורתו הטופוגרפית הקשה, לא הובאו לאי טורפים גדולים, כך שאוכלוסיית המין לא נכחדה, בשונה מעופות חסרי יכולת תעופה אחרים שנכחדו (כולל העוף חסר יכולת התעופה הקטן יותר גדרון האי סטפן). משקל הרלית 30 גרם בממוצע, ואורכה 17 ס"מ. צבע הנוצות חום כהה, כשהבטן כהה יותר. המקור שחור והעיניים אדומות. ניזונה מתולעים, זרעונים, עשים וענבה. מדיה וקבצים בנושא רלית האי אינאקססיבל בוויקישיתוף רלית האי אינאקססיבל, באתר ITIS (באנגלית) רלית האי אינאקססיבל, באתר NCBI (באנגלית) רלית האי אינאקססיבל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) רלית האי אינאקססיבל, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) רלית האי אינאקססיבל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) רלית האי אינאקססיבל, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) רלית האי אינאקססיבל, באתר GBIF (באנגלית)
הבוגד

הבוגד הוא ספר פנטזיה משנת 2011. הספר היה לרב-מכר לילדים ולנוער. הספר עוסק בעלילותיהם של התאומים ג'וש וסופי, ושל האלכימאי בן האלמוות ניקולס פלמל. זהו החמישי בסדרת הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות, שנכתבה על ידי מייקל סקוט. שם הספר בא משם הדמות מרס אולטור. סופי וג'וש נפרדים. סופי נשארת עם פרנל וניקולס וג'וש הולך בעקבות ג'ון די וורג'יניה דייר - לדי יש תוכנית חדשה לחסל את הקדמונים והיא לחזור לעבר בעזרת חרבות הכח לדנו טליס כשהקדמונים היו חלשים יותר ולחסל את כל הקדמונים ביחד אך קודם כל הם בורחים לאלקטרז ששם נמצאים בילי הנער ומקיאבלי. די רוצה להעיר את הלוטן (דרקון ים ששואב הילות) ולשלוח אותו לעורר מהומה בעיר. בינתיים סופי נמצאת בבית של דודה אגנס ומגלה שהיא סוגוגללא המשגיחה. שם נמצאים פרנל, פרומתאוס, ניטן ופלמל שגוסס. פרנל מעניקה לפלמל עוד יום אחד מחייה בעזרת סופי וסוגוגללא (דודה אגנס). סוגוגללא היא אשתו של אברהם הרב מג והיא נמנית עם "האנשים הראשונים" שנוצרו מהילתו של פרומתאוס, תפקידה של סוגוגללא הוא לשמור על כל דורות משפחת ניומן (צד האמא) ביחד עם אחיה המלך גילגמש (צד האבא) כדי שבסופו של דבר סופי וג'וש ייולדו. מרס קם מקברו שבקטקומבות בפריז ונשלח על ידי מכשפת עין דור להרוג את די, שתוכניתו ההרסנית הולכת להרוס את העולם, לפני זה הוא צריך ללכת לביתה של סוגוגללא ובדרך הוא פוגש את אודין ואת הל הקדמונים שגם בדרך להרוג את די. כולם נאספים בבית של סוגוגללא והיא מוסרת להם לוחות אזמרגד מבעלה אברהם הרב מג. הלוחות הם בעצם מכתבים מאברהם שיש בהם הוראות כדי שהמין האנושי ישרוד. כל לוח אומר לכל אחד מהם בדיוק מה לעשות: פרנל, ניקולס, ניטן ופרומותאוס נשלחים להגן על העיר מפני הלוטן שדי הולך לשסות בעיר, אודין מרס והל הולכים לאלקטרז כדי להרוג את די וסופי נשארת עם סוגוגללא כדי ללמוד את קסם האדמה. לבכירי הקדמונים יש תוכנית שתשנה את העבר, האי דנו טליס יינצל וכתוצאה מכך המין האנושי ייכחד, ולכן שלח מרתיו (מוות) האיש המסתורי את בני החבורה: סקתך הצללית, פלמדס, שייקספיר, סן ז'רמן וז'אן ד'ארק לעזור בהפלת דנו טליס. סופי רואה את ג'וש דרך לוח האיזמרגד ומשגרת את עצמה אליו לאלקטרז. די יוצר שער דרך ארבע חרבות הכח לדנו טליס בעבר. בסוף הספר בדנו טליס מגלים סופי וג'וש שהם הבנים של איזיס ואוסיריס דגולי הקדמונים שהם האדונים המסתוריים של דוקטור ג'ון די. הבוגד, באתר OCLC (באנגלית)
מרובך הראשון

מרובך הראשון (Merovech; בלטינית: Meroveus או Merovius, מת בשנת 453/457) הוא מלך אגדי-למחצה במחצית הראשונה של המאה ה-5, מייסד השושלת המרובינגית של פרנקים סאלים הקרויה על שמו (אם כי ייתכן ולמעשה היה זה כלודיו המלך הראשון בשושלת), שהפכה מאוחר יותר לשולטת בכל הפרנקים. שיתף פעולה עם פלביוס אאטיוס הרומאי כנגד ההונים תחת שלטון אטילה ההוני במהלך הקרב במישורים הקטאלונים. אין כל הוכחה היסטורית לקיומו של מרובך, חוץ מטענת המלכים המרובינגים להיותם צאצאיו. גרגוריוס מטור כותב כי מרובך היה אביו של כילדריך הראשון, אך מטיל ספק בכך שמרובך היה מצאצאיו של כלודיו. יש המסבירים את דברי גרגוריוס בכך, שעל פי האגדה, מרובך לא היה מצאצאי כלודיו, אלא מצאצאי המלכה, אשתו של כלודיו, אך אביו היה אל הים. יש המפרשים את אגדה זו באופן אלגורי, ש"אל הים" הוא כובש זר מעבר לים, שממנו התעברה אשת המלך. מדיה וקבצים בנושא מרובך הראשון בוויקישיתוף מרובך הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רמי רהב

רמי רהב (נולד ב-1947) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל. כיהן כמנכ"ל קרן הפנסיה "מיטבית". רהב נולד בעפולה. שירת במשך כ-35 שנים בצה"ל ובמשטרת ישראל. שירת כסגן מפקד מג"ב באזור טולכרם, סגן ומפקד מרחב הגליל וקצין אג"ם מחוז הצפון. בתפקידו האחרון במשטרה כיהן כראש אגף תמיכה לוגיסטית בדרגת ניצב עד שנת 2000. ב-2001 מונה למנכ"ל "מיטבית", קרן הפנסיה החדשה של קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות. הוא פרש מתפקידו בתחילת 2004. נשוי ואב לחמישה. אסף זוהר, ‏נסגר התיק נגד ניצב לשעבר במשטרה שנחשד באי סדרים, באתר גלובס, 12 ביוני 2000 מיכל רוה, ‏ניצב בדימוס רוני רהב - מנכ"ל קג"ם, באתר גלובס, 18 במרץ 2001 שלומי שפר, רמי רהב פורש מתפקידו כמנכ"ל מיטבית, באתר TheMarker‏, 6 בפברואר 2004
מרדכי ורטהיימר

מרדכי ורטהיימר (1930 – 11 בפברואר 2016) היה נציב בתי הסוהר בשנים 1981–1985. ורטהיימר מוסמך למשפטים מהאוניברסיטה העברית בה למד בתחילת שנות ה-50. במהלך לימודי המשפטים, כאיש סיעת למפנה במפד"ל, עבד במשרד הדואר כמזכיר השר יוסף בורג. הוא המשיך לעבוד במשרד גם לאחר פרישת בורג מהממשלה בשנת 1958, אך בשנת 1961, עבר לכהן כעוזר למנכ"ל משרד הסעד, שבורג כיהן בו כשר, תפקיד בו החזיק עד סוף שנות ה-60. בשנים 1965-1967 היה בלימודים בארצות הברית וקיבל תואר דוקטור לעבודה סוציאלית מטעם אוניברסיטת ברנדייס. בשנות ה-70 כיהן כיועץ לנציב שירות המדינה. בתפקידו בנציבות שירות המדינה היה, בין השאר, יו"ר ועדה שהחליטה על ביזור סמכויות הנציבות ליחידות משנה של אשכולות משרדים, חבר ועדה לבחינת תהליך הכנת בחינות הבגרות ויו"ר הוועדה לאישור נסיעת פקידי מדינה לחו"ל. בסוף שנות ה-70 היה יועץ בכיר במשרד הפנים, בה כיהן יוסף בורג כשר. במקביל לעבודתו בשירות המדינה היה פעיל במפד"ל. באפריל 1981 מונה לנציב בתי הסוהר. כהונתו החלה על רקע פרסום מסקנות ועדת קנת, ועדת חקירה ממלכתית לחקירת התנאים השוררים בבתי הכלא שמצאה ליקויים רבים במצב בתי הכלא ושירות בתי הסוהר. בתחילת שירותו הודיע שלא ילבש מדים, כמסר על כוונתו לחזק את הצד הטיפולי בשירות בתי הסוהר. ורטהימר האמין בצורך של תוכנית שיקום ייחודית לכל אסיר (למתאימים לכך). טענתו הייתה כי הבטלה אם כל חטאת וגישתו הבלתי מתפשרת הייתה כי אסיר צריך לעבוד ו/או ללמוד ו/או להיות מועסק לפחות שמונה שעות ביום. לצורך כך הקים מרכזי חינוך יש מאיין ודאג להקים מפעלים על בסיס ריווחי שישלמו לפחות שכר מינימום לאסירים. למרות העדפתו את השיקום, סירב לכל מצב של 'קניית שקט' מאסירים על ידי הסכמה לדרישותיהם. ורטהיימר שקד על שיפור תנאי הכליאה וביצע רפורמה בשירות, ב-1984 הוקם לראשונה מרכז חינוך לאסירים בכלא רמלה וכן ישיבה ראשונה, בכלא תל מונד. כמו כן, בשיתוף עם משרד החינוך, נפתחו כיתות לימוד להשלמת השכלה לסוהרים, הוקם מינהל ארגון ומטה, הוקם אגף הנוער בשירות ובתי שיקום קהילתיים לאסירים. במהלך כהונתו נמלט האסיר הרצל אביטן, שבתקופת מנוסתו רצח את רוני ניצן, מפקד בית המעצר רמלה וכן שומר במפעל תכשיטים במהלך שוד. ורטהיימר שינה את שמו של בית המעצר רמלה לבית מעצר ניצן על שמו של רוני ניצן. בתקופת כהונתו לא לבש מדים מתוך ראייתו את התפקיד כטיפולי-שיקומי. באפריל 1985 החליף אותו רפאל סוויסה. דר' מרדכי ורטהיימר ז"ל באתר שירות בתי הסוהר דר' מרדכי ורטהימר - הנציב שהקדים את זמנו ד"ר יוסף בורג, מעריב, 27 באוגוסט 1954 יום ג' הקצר בדואר הרצועה, הַבֹּקֶר, 15 במרץ 1957 התמרמרות בין עובדי משרד הסעד בשל מינוי עובדים בכירים מחוץ למשרד, חרות, 16 בפברואר 1961 מנחם הרטום, המשרות במשרד הסעד, חרות, 23 בפברואר 1961 יוסף צוריאל, המיכון סייע לעקירת "מתן הסעד בכוח", מעריב, 15 ביולי 1969 שני עסקני המפד"ל - לאמריקה, מעריב, 1 ביולי 1965 ועדה תבדוק יחםי העבודה בנמל לוד, מעריב, 20 במאי 1971 אהוד גוט, משרדי הממשלה יחולקו ליחידות מישנה לצורך ניהול כוח האדם, מעריב, 21 ביוני 1971 שר החינוך: אין לבטל כליל בחינות הבגרות, דבר, 1 ביולי 1977 שרגא מקל, אושרה נסיעת 46 פקידי ממשלה לחו"ל ע"ח המדינה, מעריב, 5 ביוני 1977 ננעלה ועידת עובדי המדינה חברי הפוהמ"ז, הצופה, 29 באוגוסט 1957 ד. גלס - יו"ר מזכירות המפד"ל בירושלים, הצופה, 27 בינואר 1969 המפד"ל בירושלים אישרה אי הצטרפותה לקואליציה, הצופה, 2 בדצמבר 1969 ד"ר מרדכי ורטהיימר נציב שירות בתי הסוהר, דבר, 4 בדצמבר 1980 הנציב החדש של בתי הסוהר לא ילבש מדים, דבר, 2 באפריל 1981
יוסי וייס

יוסי וייס (נולד ב-11 באוגוסט 1951) הוא מהנדס מכונות ומנהל ישראלי, אלוף-משנה (במיל') בצה"ל, שהיה מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל. וייס נולד בחיפה, בנם של טובה (גיטל) למשפחת ריזל ויצחק (אולי) וייס, ניצולי שואה מטרנסילבניה. אמו שרדה את מחנה הריכוז ברגן-בלזן ואת אושוויץ לפני העפלתה לארץ ישראל, אביו שרד את מחנה הריכוז מאוטהאוזן ושירת בישראל כאיש קבע בחיל הים. וייס למד שנתיים בבית הספר היסודי "אורים" בשכונת קריית אליעזר ולאחר מכן עבר לבית הספר היסודי הממלכתי-דתי "יבנה". אחר כך למד במגמת פיזיקה בתיכון "יבנה" בעיר, לימודים אותם סיים ב-1969. היה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא" בסניף הדר הכרמל ונמנה עם שבט "להגשמה". ב-1969 הצטרף לעתודה האקדמית והחל ללמוד הנדסת מכונות בטכניון. הוא סיים את התואר בהצטיינות ב-1973. בצה"ל שירת בחיל הים, תחילה כקצין בפלגה הטכנית של בסיס חיפה, ב-1976 מונה למפקד מגמת נשק על מימי בבה"ד חיל הים וב-1977 עבר למטה החיל כקצין מדור נשק על מימי. ב-1979 מונה לקצין מדור טילים בענף מערכות נשק של מספן הציוד במסגרת זו היה אחראי לאפיון ורכש מערכות הפלנקס מג'נרל דיינמיקס, יצא לשנתיים לארצות הברית ולאחר מכן ליווה את קליטת המערכת בחיל. בהמשך שירותו מונה לראש פרויקט אפיון מערכות לספינות סער 5. ב-1988 מונה לקצין אלקטרוניקה של פרויקט סער 5. ב-1991 עבר למפא"ת ועמד בראש ענף ים ונ"מ עד 1995. ב-1995 חזר לחיל הים, קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מנהלת פרויקט צוללות מסדרת דולפין, שירת בתפקיד עד 1998. מיד לאחר שחרורו, בספטמבר 1998, מונה לראש מינהל מערכות תקיפה במפעל מבת של התעשייה האווירית ולאחר מכן עמד בראש מינהל ים ונ"מ במפעל מבת. ב-2002 מונה למנהל מפעל חלל בחברה ובאפריל 2006 מונה למנהל חטיבת טילים וחלל ולסמנכ"ל החברה. ביולי 2012 מונה למנכ"ל התעשייה האווירית. בדצמבר 2017 הודיע יוסי וייס על פרישתו מתפקידו כמנכ"ל התעשייה האווירית. וייס בוגר תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות מהטכניון, בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ב-1990. רעייתו הראשונה של וייס, אסתר נפטרה ולזוג ארבעה ילדים, הוא נישא בשנית, לפרומה, אלמנה שלה שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא יוסי וייס בוויקישיתוף משה גולן, ‏יוסי וייס יחליף את יצחק ניסן כמנכ"ל התעשייה האווירית, באתר גלובס, 3 במאי 2012 יוסי וייס: ממעמקי הים אל החלל, באתר הטכניון, יולי 2013 ליאת רון, ‏פורטפוליו / יוסי וייס, באתר גלובס, 3 באפריל 2014 יובל אזולאי, ‏בלעדי: מנכ"ל התעשייה האווירית מדבר על הכל בראיון סוער, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2017 מנכ"ל התעשייה האווירית יוסי וייס פורש מתפקידו, באתר כלכליסט, 28 בדצמבר 2017
רפי מאור

רפי מאור (נולד ב-10 בפברואר 1950) הוא מהנדס ומנהל ישראלי, כיהן כיו"ר התעשייה האווירית לישראל עד ספטמבר 2016. קודם לכן כיהן כיו"ר, נשיא ומנכ"ל חברת ECI Telecom, כנשיא ומנכ"ל חברת אינדיגו, וסגן נשיא בכיר ב-HP. מאור בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות ותעבורה מאוניברסיטת תל אביב, הוא בוגר מסלול הניהול המתקדם של בית הספר לעסקים INSEAD. הוא החל לעבוד כמהנדס בתעשייה האווירית לישראל ב-1975 ובמשך כ-20 שנים מילא שורה של תפקידי הנדסה וניהול. בשנות ה-80 היה חבר בצוות הבכיר לפיתוח מטוס הלביא. ב-1987 מונה למנהל תוכנית פיתוח מיוחדת, סודית. בין השנים 1993 ל-1995 ניהל את מפעל מלט, חטיבת המל"טים של החברה. כמו כן כיהן כנשיא המיזם המשותף בין התעשייה האווירית לתאגיד AAI האמריקאי לייצור כלי טיס בלתי מאוישים. בדצמבר 1995 הצטרף לחברת אינדיגו ושימש נשיא אינדיגו ישראל, ומנהל הפעילויות הבינלאומית. ב-1998 מונה לנשיא ומנהל התפעול של אינדיגו, בתקופתו נמכרה החברה לחברת HP, ומ-2002 כיהן כמנהל חטיבת אינדיגו וכסגן נשיא בכיר ב-HP. ביולי 2004 הצטרף לחברת ECI Telecom כמנהל התפעול וב-2005 מונה לנשיא ומנכ"ל החברה, הוא הוביל את מכירתה ב-2007 תמורת 1.25 מיליארד דולר, המשיך לכהן כמנהלה, וב-2011 מונה ליו"ר החברה. כשנה אחר כך חזר לשמש ממלא מקום מנכ"ל החברה. בנובמבר 2013 מונה ליו"ר התעשייה האווירית והחליף את דב בהרב. בנובמבר 2015 נמתחה ביקורת על ריבוי נסיעותיו לחו"ל בדוח ביקורת, ובינואר 2016 נשלח לרפי מאור מכתב על כוונה לפטרו מאורי יוגב בגלל ביצועים חלשים. בספטמבר 2016 סיים את כהונתו לאחר שלוש שנים. אחיו הוא הפיזיקאי אורי מאור. מדיה וקבצים בנושא רפי מאור בוויקישיתוף אורה קורן, רפי מאור חוזר לתעשייה האווירית: ימונה ליו"ר במקום דב בהרב, באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2013 יובל אזולאי, ‏היו"ר החדש של התעשייה האווירית: רפי מאור, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2013 עינב בן יהודה, רפי מאור, מנכ"ל חטיבת אינדיגו וסגן נשיא ב-HP, פורש מהחברה, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2004 עמי גינזבורג, רפי מאור מונה למנהל התפעול הראשי של חברת אי.סי.איי טלקום, באתר הארץ, 13 ביולי 2004 אורה קורן, היו"ר המעופף: רפי מאור טס 18 פעמים לחו"ל במשך 20 חודשים בעלות של 515 אלף שקל, באתר TheMarker‏, 19 בנובמבר 2015 אורה קורן, יוגב שיגר מכתב לפני פיטורים ליו"ר התעשייה האווירית - רפי מאור: "ציד מכשפות", באתר TheMarker‏, 12 בינואר 2016 אסנת ניר, יו"ר תע"א פורש מחר, ועוד לא מינו לו מחליף, באתר כלכליסט, 12 בספטמבר 2016
אתנאיוס

אתנאיוס מנאוקרטיס (ביוונית: Ἀθήναιος Nαυκρατίτης, בלטינית: Athenaeus) היה רטוריקן ופילולוג יווני יליד נאוקרטיס שבמצרים, שפעל בסביבות 200 לספירה. יצירתו הגדולה היחידה, "החכמים במשתה", נכתבה קרוב לוודאי אחרי מות הקיסר קומודוס (192 לספירה). היא כללה כ-30 ספרים, מהם נשתמרו לימינו 15 בלבד. לקסיקון סודא מציין כי אתנאיוס חי בימיו של הקיסר מרקוס אורליוס (מת בשנת 180). היצירה "החכמים במשתה" או "משתה החכמים" או "משתה המלומדים" (ביוונית: Δειπνοσοφισταί, דֵּיִפְּנוֹסוֹפִיסְטַי; בלטינית: Deipnosophistae) (אנ') שייכת לסוגת הסימפוזיון בספרות היוונית העתיקה (symposium literature). זוהי מעין אנציקלופדיה שערכיה מסודרים כשיחה מלומדת המתנהלת במהלך משתה (סימפוזיון). משתאות שכאלה אכן התקיימו בחצר שליטי מצרים התלמיית, והם ששימשו דגם לסוגה הספרותית. החיבור שכתב אתנאיוס הקיף במקורו כשלושים ספרים, מהם שרדו לימינו חמישה-עשר בלבד, וכן תקציר (אפיטומה) של כמה מהחלקים החסרים (שני הספרים הראשונים וחלקים מן השלישי, האחד-עשר והחמישה-עשר). המשתה בספרו של אתנאיוס נמשך כמה ימים, וחלק מן המשתתפים בו נושאים שמות היסטוריים, כמו המארח הרומי לארנטיוס, שם פטרונו הספרותי של אתנאיוס, והפילוסוף גאלנוס. האורחים משוחחים ביניהם בענייני ספרות, היסטוריה, פילוסופיה, משפטים, רפואה, מוזיקה ועוד, ומבחינה זו חיבורו של אתנאיוס הוא אוצר בלום של ידע. נזכרים בו שמותיהם של כ-1250 סופרים וכ-1000 מחזות, והאורחים מצטטים לכאורה מזכרונם למעלה מ-10,000 שורות מיצירות ספרותיות שונות, אשר על חלק נכבד מהן איננו יודעים משום מקור אחר. אשר למקורותיו של אתנאיוס, הוא השתמש כפי הנראה בלקסיקונים שהיו בהשג ידו, אך את רוב החומר ליקט בעצמו ממספר רב של יצירות ספרותיות. הגרסה השלמה של החיבור, למעט החלקים החסרים, נשתמרה בכתב יד אחד בלבד, הנקרא כתב יד A. היא נערכה על ידי גאורג קייבל (Kaibel) ויצאה לאור בהוצאת טויבנר ב-1886-1890. תמצית החיבור (אפיטומה) נשתמרה בשני כתבי יד, הנקראים C ו-E, וראתה אור ב-1936 בעריכת ס"פ פפינק (S.P. Peppink). Athenaeus, The Deipnosophists. Translated by Charles Burton Gulick. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1927-1941. 7 vols. Digitized copy in LacusCurtius. s.v. "Athenaeus" in: Hornblower, S. and A. Spawforth (editors). The Oxford Classical Dictionary. Oxford University Press, 2003. (rev. 3rd edition.) מדיה וקבצים בנושא אתנאיוס בוויקישיתוף The Deipnosophists, translated by C. D. Yonge (באנגלית) אתנאיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אתנאיוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אתנאיוס (המאה ה-2), מנאוקרטיס, דף שער בספרייה הלאומית ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, נספחים: סופרים עתיקים, עמ' 596: "משתה המלומדים".
פרס דקסטר

פרס דקסטר (באנגלית: Dexter Award) הוא פרס שהוענק בעבר על ידי החטיבה להיסטוריה של הכימיה של האגודה האמריקנית לכימיה עבור "תרומה בולטת לחקר ההיסטוריה של הכימיה". הפרס נוסד על ידי סידני אדלשטיין מקים תאגיד "דקסטר כימיקלים". הפרס מומן רוב השנים על ידי התאגיד, ובשנותיו האחרונות על ידי "קרן מילדרד וסידני אדלשטיין". הפרס הוענק לזוכה יחיד מדי שנה, משנת 1956 עד שנת 2001. הפרס כלל מענק כספי ולוחית ציון. 1967 - מרי אלוירה ויקס 1979 - ג'וזף נידהם אתר האינטרנט הרשמי של פרס דקסטר (באנגלית) אתר פרס דקסטר הכולל את רשימת מקבלי הפרס (באנגלית)