laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
היום הרת עולם

הַיּוֹם הֲרַת עוֹלָם הן המילים הפותחות בפיוט של מחבר לא ידוע, שנוהגים לומר במהלכה של תפילת המוסף של שני ימי ראש השנה. בפיוט שני מוטיבים מרכזיים - בריאת האדם וכן הדין והמשפט שהקדוש ברוך הוא גוזר על כל אדם. "היום הרת עולם" כך נפתח הפיוט - דימוי לכך שבריאת העולם נעשתה כמו לידה ועל כן במהלכו של הפיוט מזכירים בני האדם כי הקדוש ברוך הוא יכול לשפוט אותם מכל זווית ראייה, כבנים, כעבדים או כבני אדם. רעיון דימוי הלידה של העולם מתקשר לכך כי הקדוש ברוך הוא יכול לשפוט את בני האדם כאילו היו בניו אשר הגיעו לעולם מתוך לידה והריון. האימה והנוראה של הפיוט הוא שבני האדם אינם יודעים מה יהיה הדין אותו ייתן הקדוש ברוך הוא לבני האדם, כמו שנכתב במשפט האחרון בפיוט: "עֵינֵינוּ לְךָ תְלוּיוֹת עַד שֶׁתְּחָנֵּנוּ וְתוֹצִיא כָאוֹר מִשְׁפָּטֵנוּ אָיוֹם קָדוֹשׁ". במנהגי אשכנז (כולל נוסח ספרד) ובנוסח הספרדים, אומרים פיוט זה בסוף כל ברכה של מלכיות, זכרונות ושופרות, ביום חול אחרי שתוקעים בשופר, ובשבת אחרי חתימת הברכה. בנוסח איטליה אומרים אותו אחרי מלכיות וזכרונות, ואילו אחרי שופרות אומרים במקומו ארשת שפתינו. בנוסח רומניא הוא היה נאמר אחרי כל שלשת הברכות. לפי אחת הדעות התחיל העולם להיברא בכ"ה באלול וביום השישי לבריאה (שהוא אחד בתשרי) נברא האדם הראשון, שהוא גְּמר כל הבריאה. הווי אומר, ראש השנה הוא יום הריונו ולידתו של כל העולם כולו – בקיצור: היום הרת עולם. לדעת האר"י, בתשרי התעבר העולם ובניסן התרחשה הלידה. כלומר, בראש השנה החל הריון העולם. ארשת שפתינו מראה כהן עת שערי רצון להפתח היום הרת עולם, באתר ויקיטקסט ביאור לפיוט בויקיטקסט היום הרת עולם, הזמנה לפיוט הרת עולם מאת אבא בנדויד, האקדמיה ללשון העברית ראש השנה – יום הרת עולם/ מאת הרבה מעין טורנר, ארגון יוצאי מרכז אירופה היום הרת עולם - לראש השנה וימים נוראים, כיפה היום הרת עולם, בביצוע לוי פולקוביץ ואפרים מארקוביץ, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב (אורך: 4:18), 2 בספטמבר, 2021 היום הרת עולם - מתוך הפודקסט 'חומר נפש', חן ארצי סרור מראיינת את ד"ר רות קרא איוונוב קניאל על דימוי הלידה בראש השנה בנוסח הספרדים אומרים "קדוש" במקום "איום קדוש", ובנוסח איטליה ורומניא, אומרים במקום שורה זו "ותקבל ברחמים וברצון סדר מלכיותינו/זכרונותינו/שופרותינו". הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, מחזור לראש השנה כמנהג בני רומה, ירושלים תשע"ה, עמ' 131, 133, 136. במקום המלים האחרונות "איום קדוש" שנהוגים באשכנז, נוהגים לומר "ותקבל ברחמים וברצון סדר מלכיותינו/זכרונותינו", שכנראה נלקח מפיוט ארשת שפתינו. מחזור רומניא, ויניציאה רפ"ג, דף שכ ע"א ואילך. גם ברומניא אומר במקום "איום קדוש" אמרו "ותקבל ברחמים וברצון סדר מלכיותינו/זכרונותינו/שופרותינו", וגם אמרו אחריו את נוסח ארשת שפתינו, כך שמבקשים שיתקבלו התפילות פעמיים. אבא בנדויוד, הרת עולם, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2012-09-12 פרי עץ חיים שער השופר פרק ה – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
אזכרה אלהים ואהמיה

אֶזְכְּרָה אֱלֹהִים וְאֶהֱמָיָה הוא פיוט סליחות אשר חובר על ידי הפייטן אמיתי בן שפטיה שחי בדרום איטליה במאה השמינית. את הפיוט נהוג לומר בקהילות אשכנז במספר הזדמנויות, ביניהן בתפילת נעילה של יום הכיפורים. הפייטן היהודי-איטלקי אמיתי חיבר פיוט זה כדי לתאר את רגשותיו וכיסופיו לירושלים עיר הקודש של העם היהודי וזאת לאחר הגלות אותה עברו אבותיו כשהיו שבויים בידי טיטוס לאחר שזה החריב בירושלים את בית המקדש. הפיוט בנוי כפזמון עם ארבעה בתים. הפזמון של הפיוט הוא י"ג מידות של רחמים, אשר יש הנוהגים לאומרם בשלמות בין בית לבית, ויש הנוהגים לומר רק את תחילתם. כל בית בנוי מארבע שורות, אשר חורזות ביניהם בחריזה פנימית, ללא חריזה ראשית לפיוט כולו. בבית הראשון הפייטן מקונן על החורבן, ומזכיר שעל אף הצרות, עם ישראל נשאר נאמן לה'. ביתר הבתים הפייטן מונה גורמים שונים שבזכותם תתקבל תפילתו לישועה והצלה. הגורם המרכזי (כמוכח מן הפזמון) הוא י"ג מידות, ובנוסף זכות אבות ובכיו ודמעותיו של המתפלל. בבית השני פונה המתפלל אל מידת הרחמים של ה' ומבקש ממנה להתפלל עבורו. בית זה עורר התנגדות אצל חלק מפוסקי ההלכה, כדלהלן. יש נוהגים לשלב אמירת שלוש עשרה מידות של רחמים, המהוות את ליבת הסליחות אחרי כל בית, אך ברוב הקהילות נוהגים לומר י"ג מידות רק בתחילתו. ערך מורחב – פולמוס מכניסי רחמים תופעה מוכרת מפיוטי סליחות שונים היא הפנייה לאמצעים, כלומר הפנייה היא אל המלאכים או גורמים אחרים כדי שישמשו מתווכים בינינו לבין הקדוש ברוך הוא. תופעה זו הטרידה לא אחת את חכמי התלמוד וההלכה אך למרות זאת, נתקבלו הדברים על הציבור. הפנייה לעיתים מכוונת גם אל התורה, האבות, מדות מסוימות של ה' ואל כיסא הכבוד. יש מפוסקי ההלכה שאסרו לומר פיוטים אלה ואף החשיבו אותם כעבודה זרה, אך פוסקים רבים לימדו זכות על המנהג והתירו אמירת הפיוטים הללו. בפיוט זה מעורר בעיה הבית השני, הפונה למידת הרחמים כדי שתתפלל עבורנו לה'. משום כך, יש נוהגים לשנות את נוסח הבית השני כך שהתפילה תפנה ישירות לה': "מידת הרחמים עלינו נגלגלה/ ולפני קוננו תחינתנו נפילה/ ובעד עמנו רחמים נשאלה...". נהוג לאומרו בסליחות של תפילת נעילה ליום הכיפורים - לפי מנהג אשכנז המזרחי נאמר בשלימותו, ואילו לפי מנהג אשכנז המערבי, אומרים רק הבית הראשון בהזדמנות זו. לפי מנהג חלק מקהילות אשכנז המערבי, הוא נאמר גם כפזמון של מנחה ליום כיפור. הוא גם נאמר באחד מימי הסליחות של הימים נוראים - לפי מנהגי מזרח אירופה, ביום שלפני ערב יום כיפור (ואם היום שלפניו חל בשני וחמישי יש נוהגים להקדים לאומרו בשני וחמישי), ואילו במנהגי אשכנז המערבי אומרים אותו ביום אחר. הנוהגים לומר סליחות בבה"ב, אומרים אותו ביום שני האחרון. ישנן קהילות הנוהגות לומר פיוט זה גם בתפילת מוסף של יום הכיפורים. הפיוט אזכרה אלהים ואהמיה, באתר הפיוט והתפילה יש המשנים גם את השורה הרביעית של הבית, על אף שאין בה בעיה הלכתית, כדי לשמור על החריזה. דניאל גולדשמידט, מחזור לימים נוראים, ירושלים תש"ל, חלק ב (יום כיפור), עמ' 777. דניאל גולדשמידט, מחזור לימים נוראים, ירושלים תש"ל, חלק ב (יום כיפור), עמ' 764. ראו גולדשמידט, מחזור לימים נוראים, חלק ב (יום כיפור), עמ' 628. עיין לדוגמה דניאל גולדשמידט, סדר הסליחות כמנהג פולין ורוב הקהילות בארץ ישראל, ירושלים תש"ל, עמ' רח. לדוגמה, במנהג אשכנז הכללי, אומרים אותו ביום חמישי לפני ראש השנה, כך שאם חל ר"ה ביום ה', לא אומרים אותו בכלל. עיין סדר סליחות מכל השנה כמנהג אשכנז, רעדלהיים תרט"ו, דף כב ע"א.
יוסף זליכה

הרב יוסף עזרא חי זליכה (תש"ח, 1948 - ה' בסיוון תשע"ב, 25 במאי 2012) היה רבה הספרדי של שכונת פרדס כץ בבני ברק. נולד לשלמה סלמן ואהובה זליכה בבצרה שבעיראק. בהיותו בן 3 עלתה משפחתו לארץ ישראל והשתכנה במעברת עמישב בפתח תקווה. בבחרותו עברה משפחתו לשכונת פרדס כץ בבני ברק, למד בישיבת מירון לצעירים בראשות הרב משה ברגמן, ובישיבה גדולה בישיבת שארית יוסף בראשות הרב נסים טולידנו. לאחר מכן למד בשדה חמד, שם התקרב לרבו של המושב נחלת יהודה הרב משה יחזקאל (כונה החכם יחזקאל) שהיה ממקובלי בבל. הרב זליכה שימש בבית הכנסת שלו כבעל קורא וכחזן. לאחר שעבר לבאר יעקב החל ללמוד בישיבת שארית יוסף בראשות הרב נסים טולדנו. בשנת תשכ"ט, לאחר נישואיו, עבר להתגורר בבני ברק. למד בכולל אור החיים של הרב שמעון בעדני ולאחר מכן בכולל האברכים 'רבינו יוסף חיים' בשכונת התקווה בתל אביב. בשנת ה'תשל"ה התמנה כמשגיח בישיבת 'תפארת משה' בראשות הרב אמנון סבאג. לאחר כמה שנים, בהוראת הרב שך, עזב את הישיבה והחל לכהן כרבה של שכונת פרדס כץ[דרוש מקור]. בבחירות בשנת ה'תשנ"ד הצטרף לרב מאיר מאזוז בתמיכה במפלגת הן הספרדית, שהכניסה שלושה חברים לעיריית בני ברק. כיהן כדיין בחבר הדיינים של הרב יעקב לנדא ואחרי פטירתו התמנה לדיין בחבר הדיינים של בנו, הרב משה יהודה ליב לנדא. בשנת ה'תשנ"ז לקה בדימום פנימי ונפטר בליל שבת ה' בסיוון תשע"ב. הלווייתו התקיימה במוצאי חג השבועות והוא נקבר בבית העלמין פוניבז' בבני ברק. פרי חדש ענייני ט"ו בשבט תפארת יוסף שני חלקים. ליקט ערך והדפיס חתנו ממאמרים ותשובות שפרסם בחיו בקבצים שונים ושהשאיר בכתב יד. רבה של פרדס כץ הגאון רבי יוסף זליכה זצ"ל, בחדרי חרדים עוד "יוסף חי": מאות צעדו אמש אחר מיטת הגאון רבי יוסף זליכה זצ"ל, JDN גלריה - הלוויית הגאון הרב עזרא יוסף חי זליכה זצוק"ל, חדשות 24 יוסף עזרא זליכה (1948-2012), דף שער בספרייה הלאומית
יעקב יוסף טברסקי

רבי יעקב יוסף טברסקי (ט"ו בתמוז ה'תרנ"ט - ב' בניסן ה'תשכ"ח) היה האדמו"ר מסקווירא. יסד בשנת ה'תשי"ז את עיירת ניו סקוור בארצות הברית. נולד בשנת התרנ"ט לאביו רבי דוד טברסקי מסקווירא ולאמו, בתו של ר' אליקים געץ בעיר סקווירה באוקראינה. התחתן עם טראני, בתו של רבי פנחס טברסקי ("מאוסטילה") בב' באדר ה'תרפ"ה, חתן האדמו"ר מבעלז הרב ישכר דב רוֹקֵחַ. לאחר החתונה חי במשך שנתיים בבֶּלז אצל חותנו (שעדיין התגורר אצל חותנו). בשנת ה'תרפ"ז, לאחר מות אביו, מונה לאדמו"ר חסידות סקווירא בעיר קאלאראש שברומניה. בשנת ה'תרצ"ד עבר לגור בעיר יאשי וניצל עם משפחתו מהפוגרום שנערך ביהודי העיר בשנת ה'תש"א. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר לעיר בוקרשט, ובשנת ה'תש"ח עבר לארצות הברית. התגורר בבורו פארק ולאחר שנתיים עבר לשכונת ויליאמסבורג שבברוקלין, ניו יורק, שם התגורר בשדרת בדפורד. בשנת ה'תשי"ז ייסד את עיירת ניו סקוור בניו יורק, על מנת ליצור מקום מגורים הולם עבור חסידיו. כמו חמיו גם הוא נהג בקדושה ובפרישות קיצונית במיוחד בהתנזרותו הכמעט מוחלטת מאכילה ושתייה. הרב טברסקי נפטר בשנת ה'תשכ"ח ונקבר בבית הקברות בעיריית ניו סקוור וכמנהג חסידות סקוור אין כיתוב על המצבה שעל הקבר שלו. את מקומו ממלא בנו היחיד, הרב דוד טברסקי. בנו היחיד הרב דוד טברסקי ממלא מקומו. חתנו, הבעל של שתים מבנותיו - פייגא מלכה וסימה מירל, היה קרוב משפחתו הרב מרדכי הגר, האדמו"ר מויז'ניץ מונסי. חתנו השני, בעל בתו מַרים, היה קרוב משפחתו רבי חי יצחק טברסקי, האדמו"ר מרחמסטריווקא ארצות הברית. יעקב יוסף בן דוד טברסקי (1899-1968), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאסף תשרי

"נֶאֱסַף תִּשְׁרֵי" הוא שיר מאת המשורר נתן יונתן. הוא מתייחס בו לשירו של שמואל הנגיד, "מת אב ומת אלול" - שורת הפתיחה, ”מֵת אָב וּמֵת אֵלוּל, וּמֵת חֻמָם, גַם נֶאֱסַף תִשְרֵי וּמֵת עִמָם” משותפת לשני השירים. הלחן המוכר ביותר לשיר זה נכתב על ידי צביקה פיק. השיר התפרסם בקובץ "שירים (ליאור)" מאת נתן יונתן בשנת 1974, ולכן רבים מתייחסים אל השיר כקינה אישית של המשורר על מות בנו ליאור במלחמת יום הכיפורים. אלא שהשיר פורסם במלואו בעיתון "דבר" בספטמבר 1972, ועל-כן, למרות אזכורים בשיר העשויים להתפרש על מות הבן, אין לטענה הזו אחיזה בעובדות. השיר נפתח בתיאור חודשי השנה החולפים, "מת אב ומת אלול". יחד עמם חולפים האור והחום האופייניים להם באקלים הארצישראלי, כלומר חולפת לה השנה העברית. במרכזו של השיר ניצבת דמות צעירה אשר מודרכת לחפש את חטאיה. במהלך השיר מוזכרים חטאים מוכרים ומפורסמים מתקופת התנ"ך, כמו חטאו של דוד המלך, אשר שכב עם בת שבע (וחטא כלפי אישהּ, אוריה החיתי, בבחינת גזילת כבשת הרש) וחטא עץ הדעת ויהונתן ויערת הדבש. צביקה פיק הלחין ושר את השיר במסגרת מצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ז. השיר בגרסתו זכה להצלחה רבה, הגיע למקום הראשון במצעדים השבועיים של התחנה שם שהה 6 שבועות, ובמצעדים עצמם שהה 24 שבועות, ולאחר מכן נבחר ל"שיר השנה" במצעד של התחנה לשנת תשל"ח, ובכך גבר על להיטים כ"אבניבי" של יזהר כהן ו"עטור מצחך" של אריק איינשטיין. השיר אף נבחר לשירו האהוב ביותר של פיק, במצעד משיריו שערכה רשת ג' בשנת 2012. השיר כולל את אחד מסולואי הסינטיסייזר הראשונים בזמר העברי ומהחשובים שבהם, כיוון שהופיע בשיר-משוררים מרכזי והציג את כלי הנגינה החדש, צלילו ויכולותיו לקהל רחב. השיר נכלל באלבומו של פיק "שירי משוררים", שיצא בשנת 1978, ומאוחר יותר גם באלבומו "מוזיקה". זמרים רבים נוספים הקליטו את השיר בלחנו, ובהם אילנית, ישי לוי, יזהר כהן ועמיר בניון. שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו" שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק. אוהדי הפועל תל אביב השתמשו בלחן של השיר ליצירת שיר-אוהדים מפורסם. מידע על היצירה "נאסף תשרי" באתר מיוזיק בריינז "נאסף תשרי" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "נאסף תשרי", באתר שירונט נאסף תשרי, באתר "פזמונט" דויד פרץ, ניתוח השיר נאסף תשרי, אתר תרבות.il ד"ר יוסף פריאל, "מת אב ומת אלול" לנתן יונתן: האב, הבן וכתבי הקודש, בבלוג של ד"ר לאה מזור מידע על נאסף תשרי בקטלוג הספרייה הלאומית צביקה פיק שר את "נאסף תשרי", באתר youtube קרן אמר שחף, מת אב ומת אלול - ונולד פרק חדש ומוצלח בקריירה של צביקה פיק, באתר ynet, 3 באוקטובר 2016 נתן יונתן, עם כל הדבש והנחש, דבר, 29 בספטמבר 1972 "נאסף תשרי": השיר הכי אהוב של צביקה פיק, באתר ynet, 6 באפריל 2012 בן שלו, הסינתסייזר של צביקה פיק שינה את המוזיקה הישראלית, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2014
טרנטולה קובלט בלו

טרנטולה קובלט בלו (באנגלית: Cobalt blue tarantula; שם מדעי: Haplopelma lividum) היא מין של טרנטולה יבשתית שתפוצתו בתאילנד, מיאנמר, לאוס, קמבודיה ווייטנאם. הקובאלט בלו היא טרנטולה בינונית שהיקף רגליה מגיע לכ-13 ס"מ. המאפיין החיצוני הבולט ביותר שלה הוא רגליה שצבען כחול בוהק. צבע גופה ובטנה הוא לרוב אפור בהיר ולעיתים כחול. בחלק מהפרטים ישנה דוגמת פסים כהים יותר על הבטן. מין זה מתאפיין בבגרות בדו-צורתיות זוויגית. הזכרים והנקבות נראים זהים עד לנשל האחרון של הזכרים, שבו יקבלו גוון אפור או ברונזה בהיר, וכן יופיעו הזיזים הבולטים המסייעים להם לעצור את הנקבה המבקשת לטרוף אותם בשעת ההזדווגות. טרנטולה זו מגיעה לבגרות מינית בתוך 5-3 שנים. הנקבות יאריכו ימים עד כ-15 שנה, בניגוד לזכרים שיחיו עד כ-10 שנים. תפוצתה של הקובאלט בלו ביערות הגשם הטרופיים של דרום-מזרח אסיה. זוהי טרנטולה יבשתית שמתחפרת במחילות עמוקות אותן היא חופרת בעצמה. היא ממעטת לצאת ממחילתה, למעט במטרה למצוא אוכל. טרנטולה זו ניזונה בעיקר מחרקים קטנים אותם היא צדה על קרקע היער. למרות שהיא נחשבת לאחת הטרנטולות היפות ביותר, היא אינה מומלצת למגדלים מתחילים עקב נטייתה להסתתר במחילתה רוב הזמן ועקב תוקפנותה וזריזותה. טרנטולה זו תמהר לנשוך וארסה נחשב מסוכן, אם כי לא קטלני. מדיה וקבצים בנושא טרנטולה קובלט בלו בוויקישיתוף טרנטולה קובלט בלו, באתר ITIS (באנגלית) טרנטולה קובלט בלו, באתר NCBI (באנגלית) טרנטולה קובלט בלו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טרנטולה קובלט בלו, באתר GBIF (באנגלית) "דף גידול בעברית באתר". טרנטולה פיט.
טפחות

האם התכוונתם ל... טפחות הן קורות הגג. טפחות (מושב) – מושב במרום הגליל בנק טפחות – בנק למשכנתאות שאוחד עם בנק מזרחי ישיבת טפחות – ישיבת הסדר השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא, הממוקמת במושב טפחות טפח
אנטונינה זליקוביץ'

אנטונינה ויקטורובנה מכינה-דומצ'בה-זליקוביץ' (ברוסית: Антонина Викторовна Махина-Думчева-Зеликович;‏ נולדה ב-4 במרץ 1958 בריאזן שברוסיה) היא חותרת עבר רוסייה. בעלת 3 מדליות אולימפיות, פעמיים סגנית אלופה אולימפית (מוסקבה 1980 וסיאול 1988) ומדליית ארד (ברצלונה 1992). אנטונינה זליקוביץ', באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אנטונינה זליקוביץ', באתר olympedia.org אנטונינה זליקוביץ', באתר WorldRowing (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תלעפר

תלעפר או (בערבית: تلعفر או تل عفر - תל עפר; בטורקית: Telafer) היא עיר במחוז נינוה שבצפון-מערב עיראק. העיר מרוחקת כ-48 קילומטרים מערבית למוסול ו-192 קילומטרים צפון-מערבית לכירכוכ. אוכלוסייתה היא ברובה מוסלמים סונים ממוצא טורקמני. לפני מלחמת עיראק מנתה אוכלוסיית העיר מעל 200,000 נפש, אך אירועים אלימים ומעשי טבח בין-עדתיים הביאו לירידה במספר התושבים עד ל-80,000 נפש בשנת 2007, אך העיר חזרה לעלות ולפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסייתה מנתה 172,453 נפש. בין 2014 ל-2017 נשלטה העיר בידי כוחות דאעש. במהלך כיבוש העיר נמלטו ממנה רבים מתושביה, בעיקר בני המיעוט הטורקמני. בדצמבר 2014 הרס דאעש חלק מחומות מבצר תלעפר, מבצר מהתקופה העות'מאנית. מדיה וקבצים בנושא תלעפר בוויקישיתוף Iraq: Governorates, Major Cities & Urban Centers - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בעיראק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הודיות

הוֹדָיוֹת הוא כפר נוער דתי הנמצא באזור הצפון ליד העיר טבריה ושייך למועצה אזורית הגליל התחתון. הודיות הוקם במאי 1950. ביוני 1959 נחנך בכפר חדר אוכל חדש. בשנת 1961 נחנך במקום בית ספר שהוקם בכספי תרומות של לא יהודים משוודיה. בשנת 1962 התחנכו במקום כ-100 חניכים של עליית הנוער. במקום בו נמצא כיום כפר הנוער ישב בעבר הקיבוץ לביא לפני שעבר למיקומו הנוכחי כיום. שם הכפר נגזר מהודו שהייתה מדינת המוצא של התלמידים הראשונים בכפר הנוער. סיבה נוספת למתן השם נגזרת מהמילה 'הודיה', אמירת תודה. התלמידים העולים הודו לריבונו של עולם על כך שזכו להגיע לארץ. הודיות קלט, ועדיין קולט, נוער עולה במסגרת עליית הנוער. עם הגעת העולים החדשים מאתיופיה, הודיות היה כפר הנוער הראשון שקלט עולים אלו. בשנות השמונים פעל בהודיות אולפן לעולים מארצות שונות, בין היתר מאיראן, ברזיל, צרפת, קולומביה אורוגוואי ועוד. עם הגעת גל העלייה מברית המועצות החל הודיות לקלוט גם בני נוער ממדינות אלו בעיקר במסגרת מיזם "נעל"ה". בהודיות לומדים עולים חדשים לצד תלמידים ותיקים מכל רחבי הארץ. כיום לומדים בהודיות כ-230 תלמידים ותלמידות. בבית הספר 4 מגמות: א. מגמת משטרה לתלמידים ולתלמידות, המגמה נפתחה בספטמבר 2007 לבנים ובספטמבר 2010 גם לבנות. ב. מגמת מדעי החיים והחקלאות, במגמה יש את "חממת הרמב"ם" שהיא חממה לגידול צמחי מרפא ע"פ שיטת הרמב"ם. ג. מגמת חינוך, מגמה זאת מיועדת לבנות המעוניינות לעסוק בתחום החינוך לטיפול בתינוקות ובפעוטות. ד. מגמת מכונות, מגמה זו מקנה ידע בסיסי בנושא מכונות תוך מתן דגש על מכונאות רכב. "פרויקט יגאל אלון" - מורכב משיעורי כושר קרבי וקרב מגע ומלימודי זהות יהודית וישראלית. השיעורים ניתנים לתלמידים על ידי לוחמי סיירות כמו סיירת מטכ"ל והשייטת וכן על ידי שוטרי יס"מ ואנשי השב"כ. בכפר בריכת שחייה גדולה, חדר כושר, אולם ספורט, מגרש מיניפיץ', מגרש כדורגל, מגרש כדורסל, ספרייה וחדרי מחשבים. בהודיות פעל תלמוד תורה לציבור הדתי לאומי בשיטת זילברמן שהיה מיועד לכל יישובי הגליל התחתון, מורשת והושעיה. (נפתח במקור במצפה הושעיה). אתר כפר הנוער הודיות אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 חדר האוכל, דבר, 21 ביוני 1959 בית הספר בהודיות בתרומות משוודיה, דבר, 27 במרץ 1961 משרד הפנים יממן המשך החפירות בביהכ"נ העתיק בטבריה, דבר, 9 בפברואר 1962 ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלכישליו

מַלְכִּישְׂלָו (שם מדעי: Crex) הוא סוג של עוף ממשפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים. המלכישלווים קרויים כך עקב דמיונם לשלווים בדוגמת הנוצות שלהם ובהתנהגותם וכן עקב העובדה שהפרטים הנודדים עם להקות שלווים אמתיים, נראים כמנהיגי הלהקה. עופות אלה, בניגוד לשאר בני המשפחה, מעדיפים אזורים פתוחים וחמים כמו ערבות, סוואנות ומישורים צחיחים. לעיתים הם נודדים דרומה כשקר להם מדי. הם נפוצים בטבע באירופה, אסיה ואפריקה. הם עופות קטנים שמגיעים לאורך 28 ס"מ בממוצע והם מתמחים בהסוואה כהגנה נגד טורפים. מלכישליו חלודי (Crex crex) מלכישליו אפריקני (Crex egregia) מדיה וקבצים בנושא מלכישליו בוויקישיתוף מלכישליו, באתר ITIS (באנגלית) מלכישליו, באתר NCBI (באנגלית) מלכישליו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מלכישליו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מלכישליו, באתר GBIF (באנגלית) מלכישליו חלודי באתר טבע ישראלי
ג'ון ריד (עיתונאי)

ג'ון סילאס "ג'ק" ריד (באנגלית: John Silas "Jack" Reed;‏ 22 באוקטובר 1887, פורטלנד, אורגון - 19 באוקטובר 1920, מוסקבה) היה עיתונאי אמריקאי והקים בשנת 1919 את המפלגה הקומוניסטית הראשונה של ארצות הברית, שהפכה אחר-כך למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. ריד למד סוציולוגיה וכלכלה בהרוורד ועבד אחר-כך, בין השנים 1910–1913 כעיתונאי. הוא דיווח על שביתת עובדי המשי בפטרסון, ניו ג'רזי ונעצר בגלל שרצה לשאת נאום למען הפועלים. בשנת 1913 נשלח למקסיקו. דיווחיו על המהפכה המקסיקנית ביססו אותו כעיתונאי. ככתב של שני עיתונים הוא סיקר את מלחמת העולם הראשונה בצרפת, בגרמניה, בסרביה, ברומניה ובבולגריה. הוא הכיר את לואיז בראיינט בשנת 1915 בעיר הולדתו פורטלנד ונשא אותה לאישה בנובמבר 1916. השניים נסעו לרוסיה באוגוסט 1917 וחזרו באפריל 1918, וכך יצא להם לחוות את מהפכת אוקטובר מקרוב ולסקר אותה. ספרו של ריד על המהפכה "עשרת הימים שזעזעו את העולם", שלנין כתב עבורו את ההקדמה, פרסם אותו בכל העולם. ב-30 באוגוסט 1919 הוא גורש, יחד עם רבים אחרים, מהמפלגה הסוציאליסטית של אמריקה בגלל קיצוניות, והם הקימו שתי מפלגות. ריד עמד בראשה של "מפלגת הפועלים הקומוניסטית", שהתמזגה מאוחר יותר עם המפלגה השנייה, המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. באוקטובר 1919 הוא הואשם בבגידה וברח לברית המועצות. בדרך הוא נעצר בפינלנד ושוחרר רק אחרי שביתת רעב, לאחר שמצב בריאותו הידרדר. הוא הצליח להגיע ביוני לסנקט פטרבורג, ובמטרה להצטרף אליו, הגיעה בריינט לגטבורג. בינתיים נשלח ריד לבאקו על ידי גריגורי זינובייב. הנסיעה ברכבת הייתה ארוכה, ושם הוא נדבק בטיפוס. בריינט הגיעה למוסקבה, וחזר לשם לפגוש אותה. הוא היה מאוכזב מאוד מהגישה של מנהיגי המפלגה כלפיו, מהוועידה בבאקו וממהלך המהפכה בכלל. הוא תכנן לחזור לארצות הברית, אך ב-25 בספטמבר הוא חלה, ואחרי שלושה שבועות נפטר מהמחלה, בגיל 33. הוא אחד האמריקאים הבודדים, שלהם קבר כבוד בבית הקברות של חומת הקרמלין. תחת שלטונו של סטלין נאסר ספרו על המהפכה להפצה. הניו יורק טיימס בחר בו בשנת 1999 במקום ה-7 ברשימת הספרים העיתונאיים החשובים ביותר. בשנת 1981 ביים וורן בייטי סרט עליו שנקרא בעברית "אדומים", שבו הוא שיחק את התפקיד הראשי ודיאן קיטון שיחקה את בריינט. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר. ג'ון ריד: עשרת הימים שזיעזעו את העולם. הוצאת הקיבוץ המאוחד. 1992 מדיה וקבצים בנושא ג'ון ריד בוויקישיתוף עמוד ה-IMDb על הסרט של וורן בייטי ג'ון ריד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'ון ריד בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'ון ריד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון ריד (1887-1920), דף שער בספרייה הלאומית ג'ון ריד, ברשת החברתית Goodreads
מלכישליו חלודי

מלכישליו חלודי (שם מדעי: Crex crex) הוא עוף הנמנה עם משפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים. אתרי הקינון של המין באירופה ובאסיה, מזרחה עד סין. הוא נודד לאפריקה בחורף (של חצי הכדור הצפוני). זהו עוף בגודל בינוני, נוצותיו חומות-צהובות אפרפרות, צידי החזה אפורים, גבו מנוקד באופן בולט, כנפיו אדומות-חומות. המקור בגוון עור והאיריס (עין) חום. למין חד צורתיות זוויגית, למרות נטייה קלה של הנקבות להיראות פחות אפורות ויותר מפוספסות בחום. אין הבחנה לתת-מין, אך פרטים במזרח בהירים יותר מאלו במערב. בישראל נצפה המלכישליו החלודי בסתיו ובאביב. כעוף בעל נדידה ארוכת-טווח הוא מציג בישראל תופעה ייחודית: רבים מבני המין נמצאים שכובים במצב תשישות על הקרקע ובפינות של בנינים בעיר ובכפר. מנוחה וקצת מים משיבים אותם לפעילות ולהמשך הנדידה. מדיה וקבצים בנושא מלכישליו חלודי בוויקישיתוף מלכישליו חלודי, באתר ITIS (באנגלית) מלכישליו חלודי, באתר NCBI (באנגלית) מלכישליו חלודי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מלכישליו חלודי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מלכישליו חלודי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) מלכישליו חלודי, באתר GBIF (באנגלית) מלכישליו חלודי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנכארסיס

אנכרסיס (ביוונית: Ἀνάχαρσις) היה נסיך סקיתי בן המאה השישית לפנה"ס ופילוסוף. הוא נחשב ברברי חכם שהרבה לנסוע ליוון והיה ממעריציה של התרבות היוונית. דגל בחיי צנעה. הרודוטוס מספר כי משחזר לסקיתיה ניסה להביא אליה את פולחנה של אם האלים (מטר תאון; קיבלי) ומשהתגלה הדבר הוצא להורג. התיידד עם סולון איש אתונה. דיוגנס לארטיוס מיחס לו אמרות שונות, ובהן: ”אם לא תדע לשאת את היין בצעירותך, תהיה שואב מים בזקנתך”. משנשאל מה אצל בני האדם הוא בה בעת טוב וגם רע? השיב: "הלשון". The Oxford Classical Dictionary, eds. S. Hornbowler and A. Spawforth, Third Edition, Oxford, p.79, s.v. Anacharsis מדיה וקבצים בנושא אנכארסיס בוויקישיתוף אנכארסיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיידון

פיידון (ביוונית: Φαίδων) היה איש אליס היה פילוסוף יווני בשלהי המאה החמישית ובראשית המאה הרביעית לפנה"ס. פיידון היה בן למשפחה מכובדת. משנפלה עירו במלחמה נגד ספרטה (400–399 לפנה"ס), הוא נשבה והגיע לאתונה כעבד. דיוגנס לארטיוס מוסר כי כתב שני דיאלוגים. דבר לא שרד מהם. הוא אחד הדוברים בדיאלוג הנושא את שמו, פרי עטו של אפלטון. לאחר מותו סוקרטס, פיידון שב מאתונה לאליס, וייסד בה את "האסכולה האליאנית" בהשפעת הפילוסופיה של סוקרטס. האסכולה התקיימה זמן קצר. תלמידו מנדמוס (אנ') העבירה לארטריה ויסד בה את "האסכולה הארטרית" (אנ'). פיידון (דיאלוג אפלטוני) The Oxford Classical Dictionary, eds. S. Hornbowler and A. Spawforth, Third Edition, Oxford, p.1151, s.v. Phaedo פיידון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערך "פיידון" באתר אנציקלופדיה בריטניקה ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סימיאס

סימיאס איש תבי (ביוונית: Σιμμίας Θηβαῖος) היה פילוסוף יווני מתבי בשלהי המאה החמישית וראשית המאה הרביעית לפנה"ס. דיוגנס לארטיוס מציין את שמם של עשרים ושלושה דיאלוגים פרי עטו, אך דבר לא שרד מהם. הוא אחד הדוברים בדיאלוג הסוקרטי פיידון, פרי עטו של אפלטון. The Oxford Classical Dictionary, eds. S. Hornbowler and A. Spawforth, Third Edition, Oxford, p.1409, s.v. Simmias ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופים ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דמה (תשכיל)

המונח "צ'מה" מפנה לכאן. לערך העוסק בשחיין לשעבר ישראלי, ראו איתי צ'מה. דַמַּה (ضمة; "צַ'מַּה" בתעתיק מדויק) (ـُ) היא אחת מתנועות התשכיל בשפה הערבית. האות המאריכה שלה היא ואו. בתעתיק נהוג להחליף דמה בקובוץ, וכאשר היא מלווה בוואו – בשורוק. הדמה מציינת תנועה סגורה אחורית מעוגלת, /u/, קצרה, בדומה לשורוק העברי. היא מסומנת בלולאה קטנה, הדומה לוואו, מעל האות. האות המאריכה של דמה היא ואו (ﻭ), ובהופעתה היא גורמת לביטוי /uː/. כאשר משתמשים באותיות ערביות לכתיבת ערבית מדוברת (להבדיל מהספרותית), לעיתים מסמנים "דַמַּה מַקְלוּבַּה", דהיינו "דמה הפוכה", שהיא תמונת מראה של הדמה, כדי לציין את הצליל /o/. בפרסית, הדמה נקראת בות ונהגית /o/, אשר שונה מהגייתה בערבית. מדיה וקבצים בנושא דמה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.