laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יקב

יקב הוא מתקן שבו פירות (בדרך כלל ענבים) מעובדים ליין. לעיתים היקב ממוקם בצמוד לכרם בו גדלים הענבים, ובמקרים אחרים הענבים מגיעים מאזורי הגידול ליקב לצורך עיבוד. הממצאים הארכאולוגיים העתיקים ביותר שמעידים על ייצור יין נמצאו בשולאברי, גאורגיה; כדים עשויי-חרס לשמירת יין, שנמצאו באתר זה, מתוארכים כבני 8,000 שנה. בדיקות ביוכימיות הוכיחו, שליין שנשמר בכלים אלה נוספו בכוונה חומרים אנטי-בקטריאליים טבעיים, כדי שהיין יישמר לזמן ארוך יותר. יקבים עתיקים נמצאו גם הרי זגרוס שבאיראן (מתוארכים לשנת 5,400 לפנה"ס), ובאתרים ארכאולוגיים במצרים העתיקה, יוון העתיקה ורומא העתיקה. יקבים לא חייבים להיות ממוקמים בצמוד לכרמים, מכיוון שניתן להביא יין ליקב מכל מקום. ביקב גדול ניתן למצוא בדרך כלל ציוד לייצור יין, וכן מעבדות, קווי ביקבוק, מחסנים, ומשטחים גדולים של חביות יין או מכלי תסיסה. יקבים בחוות חקלאיות נפוצים במדינת ניו יורק ובעמק הנאפה בקליפורניה, שם ניתן לחוות רישיון מיוחד לייצור ושיווק יין מענבים הגדלים בחווה. יקבים אלו פועלים בדרך כלל בקנה מידה קטן יותר מיקבים מסחריים. יקב בוטיק הוא יקב קטן המייצר מספר מועט של בקבוקים בשנה, ובעלי היקב מקדישים תשומת לב אישית לתהליך הייצור. מקור השם במושג בוטיק, חנות קטנה המתמחה בשיווק לקהל לקוחות מצומצם. רוב יקבי הבוטיק מייצרים כמות קטנה של בקבוקי יין מדי שנה, אך חלקם נושאים את התואר "יקב בוטיק" גם אם הם מייצרים מאות אלפי בקבוקים בשנה. יקב העירוני הוא תופעה שהחלה בסוף המאה העשרים בערים רבות בארצות הברית, בהן יצרני יין בחרו למקם את יקביהם בתוך עיר ולא בסביבה הכפרית המסורתית, ליד הכרמים. הענבים הועברו מכרמים מרוחקים ליקב עירוני למעיכה, תסיסה ויישון. יקבים עירוניים נפתחו בערים רבות, בהן סן פרנסיסקו, פורטלנד, סיאטל, ניו יורק, סן דייגו ולוס אנג'לס. במאה ה-21 נפתחו יקבים דומים במדינות רבות. יקבים עירוניים רבים מציעים סיורים ביקב, טעימות יין ומכירות קמעונאיות. לעיתים הם משלבים ביקב מסעדה והופעות מוזיקה. בשלב הראשון הענבים שנבצרו מגיעים ליקב לתהליך של הפרדה ומעיכה. תחילה מפרידים את השזרות והגבעולים מהענבים, ובשלב השני שוברים את קליפת העינב. למעשה לא סוחטים את הענבים אלא שוברים את הקליפה, במצב זה התירוש ניגר מעצמו למכלים. בעבר היה נהוג לבצע תהליך זה על ידי דריכת הענבים בגת באמצעות הרגליים. בשלב זה עובר התירוש שנסחט למכלי תסיסה, תוך כדי הוספת שמרים טבעים, כדי לקבל תסיסה מבוקרת. בזמן התסיסה השמרים הופכים את הסוכר שבתירוש לאלכוהול, ולגז דו־תחמוצת הפחמן. עם סיום התסיסה סוחטים את הענבים ומפרידים את הנוזל מהמוצקים. ביין לבן, הפרדה זו נעשית עוד בטרם התסיסה. בשלב זה מעבירים את היין למנוחה. יינות רגילים מועברים לנוח במכלי נירוסטה. יינות איכותיים יותר יעברו לחביות עץ אלון, שעם הזמן יקבל ניחוחות נוספים. במהלך תקופה זו מבצעים גם את פעולת הסינון הטבעי, ה"שפייה". במהלך היישון מצטברים בתחתית המכל או החבית משקעים. בפעולת השפייה מעבירים את הנוזל מהמכל בו נמצא היין אל מכל אחר מבלי להעביר את המשקעים. כמות המשקעים המצטברת בתחתית יורדת משפייה לשפייה. זהו השלב האחרון בתהליך, כאשר היין מועבר מהחביות למילוי בבקבוקים, פיקוק, ולהדבקת תווית. יין בארץ ישראל Stone Pages Archaeo News: 8,000-year-old wine unearthed in Georgia
אורביט

אורביט (Orbit) הוא מסטיק פופולרי ללא סוכר, המיוצר על ידי חברת ריגלי האמריקאית. בארצות הברית, שבה שווק (מחדש) המסטיק ב-2001, הוא נמכר בטבליות של 14 מסטיקים. בבריטניה, שבה שווק המסטיק לראשונה ב-1977, משווק המסטיק בצורתו הארוכה המסורתית, ורק לאחרונה החלו לשווק שם את חפיסות הטבליות. בישראל משווק המסטיק בשתי הצורות; המסטיק המיובא לישראל מיוצר בצרפת או בפולין, ומיובא על ידי חברת ריגלי ישראל. אורביט הוא שמו של מותג אמריקאי כבר משנת 1944. לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1946 הופסק שיווק המוצר, והוא חזר למדפים בארצות הברית רק בשנת 1977 בתור מסטיק הניפוח הראשון ללא סוכר. לאחר מכן החלה החברה לייצר את מסטיק אקסטרה, והאורביט חזר לשיווק בארצות הברית שוב בספטמבר 2001. אורביט מיובא ומשווק בישראל על ידי חברת ריגלי ישראל, חברת הבת הישראלית של ריגלי העולמית. על פי תוכנית התחקירים [evoye special] ששודרה ב-29 באפריל 2010 ברשת france 2, מימנה חברת ריגלי בצרפת רופאים ומחקרים שהעידו כביכול על יתרונותיו הבריאותיים של המסטיק, בין היתר לשיניים. בתחקיר התגלה כי יתרונות אלה אינם קיימים במציאות וכי הגרפים המוכיחים שיפור כלשהו בעקבות לעיסת המסטיקים פוברקו, ככל הנראה. עוד נאמר בתחקיר כי חומרים החשודים כמסרטנים bha ו-bht המשמשים בתעשיית הצבעים שימשו בין המרכיבים של המסטיק. לצורך שיווקו בישראל ולצרכנים שומרי כשרות, ביקשה החברה הכשר מבד"ץ KF הלונדוני. תחילה התעוררו מספר בעיות בכשרותו של המוצר, אך עקב הדרישה שינתה החברה מספר מרכיבים כדי לקבל את ההכשר. מדיה וקבצים בנושא אורביט בוויקישיתוף אורביט באתר חברת ריגלי
מסחטה

מסחטה היא כלי לסחיטת הנוזלים מפירות וירקות, המשמש ליצירת מיצים. ישנם שני סוגים של מסחטות מיץ: מסחטות הדרים ומסחטת פירות קשים (כמו תפוח) או ירקות (כמו גזר). מסחטות הדרים יכולות להיות בהפעלה ידנית או חשמלית. מסחטות פירות קשים וירקות, מופעלות כמעט תמיד על ידי חשמל. מרכזה בדרך כלל בצורת חרוט. במהלך הסחיטה הידנית, מחצית הפרי ניטלת וממוקמת במרכז המסחטה כך שצדה הפתוח נוגע בקצה המסחטה. הפרי נלחץ כלפי קצה המסחטה בסיבובים הלוך ושוב כדי להוציא ממנו את המיץ. לאחר הסחיטה, לרוב זורקים את שאריות הפרי. סיבי הפרי וזרעיו נשארים בשולי המסחטה. קיימות גם מסחטות חשמליות שבהן מנוע מניע את קצה המסחטה הלוך ושוב או לכיוון אחד. מסחטה זו סוחטת מיץ מפירות קשים, ירקות, עשבי תיבול ועוד, באופן מכני. כמו בסחיטה ידנית, לאחר הסחיטה, רוב האנשים משתמשים במיץ ונפטרים מהשאריות, אך יש המשתמשים באלו באפיית מאפינס או לחמים. מסחטות אלו מופעלות תמיד באמצעות חשמל, ולכן השימוש בהן דורש מאמץ קטן בהרבה מזה הנדרש בהפעלת המסחטות הידניות. מהירות הפעולה של מנגנון המסחטה משפיעה על איכות המיץ. מנגנונים מהירים מחדירים אוויר לתוך המיץ, ובכך מחמצנים ביעילות ובמהירות רבה יותר חומרים מזינים שבמיץ. נטען גם שהחום המופק במכשיר והחיכוך במסחטות הצנטריפוגליות הורס אנזימים שמצויים בירקות ובפירות חיים (לא מבושלים) בלבד (הם ניזוקים גם בזמן בישולם או חימומם). מסחטות עם מהירויות משתנות נחשבות לאיכותיות יותר. קיימות גם מסחטות שבהם מנגנון הסחיטה מסתובב בשני הכיוונים. למרות נוחות ההפעלה היחסית, המסחטות קשות לניקוי משום שבין רכיביהן נמצאת מסננת. מסחטות לפירות הדר, כמו לתפוזים, לימון או אשכוליות, הן בדרך כלל מסחטות לשימוש ידני. במהלך הסחיטה, נלקח חצי פרי ומונח במרכז המסחטה כך שצדו הפתוח (ללא הקליפה) נוגע בקצה המסחטה. לאחר מכן מורידים ידית היוצרת לחץ חזק על קליפת הפרי, מועכת אותו ומוציאה החוצה את מיציו לתוך כלי או כוס. מסחטת ההדרים מסוג זה, הומצאה בישראל על ידי יצחק זקסנברג בשנת 1928 (פטנט על המוצר נרשם בשנת 1931), והיא שומרת על תפוצה נרחבת גם כיום. מסחטות אלו אינן נפוצות לשימוש ביתי אלא בעיקר במקומות ציבוריים כמו מסעדות. גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "לסחוט את הסיטואציה", עמ' 26–29, על מסחטת זקסנברג מדיה וקבצים בנושא מסחטה בוויקישיתוף רונית ורד, סיפורה של מסחטת מיצי הפירות של יצחק זקסנברג, באתר הארץ, 22 במרץ 2023 פטנט ארצישראלי שקדם לאמריקאי, דבר, 12 בדצמבר 1939
עובד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יחסי עבודה: עובד – אדם המועסק בעבודה בעבור שכר עובד קבלן – אדם המועסק אצל קבלן כוח אדם עובד זר – אדם המהגר למדינה שבה הוא אינו אזרח או תושב, לשם מציאת פרנסה עובד צה"ל – אזרח המועסק על ידי צה"ל עובד סוציאלי – אדם שעוסק בבעיות חברתיות יחסי עובד-מעביד – יחסים חוזיים שבמסגרתם מבצע עובד עבודה בעבור מעבידו גאוגרפיה: בית עובד – מושב עובדים בקרבת נס ציונה, השייך למועצה אזורית גן רווה פוריה - נווה עובד – יישוב קהילתי באזור הצפון ליד העיר טבריה, השייך למועצה אזורית עמק הירדן נחל עובד – נחל בדרום הארץ אישים ששמם עובד: עובד (דמות מקראית) – דמות מקראית, בנו של בעז וסבו של דוד המלך עובד אדום הגתי – דמות מקראית, מבני שבט לוי בתקופתו של דוד המלך עובד (זמר) – זמר ישראלי אישים ששם משפחתם עובד: זוהר עובד – צייר מלונאי וראש עיריית טבריה בשנים 2003–2013 יעקב עובד – היסטוריון ישראלי, חוקר תולדות הקומונות בעולם, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב ראובן עובד – כדורגלן ישראלי אחר: מזנון עובד – מזנון סביח בגבעתיים אישים ששמם הפרטי הוא עובד
סינטול

סינטול (באנגלית: Synthol) הוא שמן להזרקה. בדרך כלל תערובת של שמנים, אשר משמשים מפתחי גוף (bodybuilders) לשיפור מראם של שרירים מסוימים. על ידי מילוי השריר בנוזל שמני השריר נראה כאילו אימנו אותו בצורה אינטנסיבית. סינטול מוזרק לרוב מתחת לעור או בין סיבי השריר. השפעותיו של הסינטול הן קוסמטיות בלבד, ברגע שהשימוש בסינטול נפסק, השינוי במראה אובד עקב שקיעת השמן לתוך השריר. רופאים רבים מצביעים כי השימוש בסינטול מסוכן [דרוש מקור], הוא עלול להישאר במחזור הדם למשך שנים ולהזיק ולצלק שרירים. הזרקתו לתוך כלי דם גדולים או מעבר שלו במחזור הדם והגעתו לעורקים הגדולים עלולה לגרום לתסחיף, המוביל לשבץ והתקפי לב, משבר נשימתי או נזק מוחי קבוע.
פסק זמן (ממתק)

פסק זמן הוא חטיף שוקולד של קרם אגוזים וופל מתוצרת שטראוס-עלית, המיוצר מאז שנת 1982. במהלך שנת 2022 ייצורו הופסק באופן זמני בעקבות פרשת הסלמונלה. השוקולד בחטיף הוא עם 30% קקאו, ומקורו בחוף השנהב. אורכו של החטיף בגרסתו השטוחה המקורית הוא כעשרים סנטימטרים, רוחבו כארבעה סנטימטרים, ועוביו כסנטימטר אחד. החטיף המקורי מורכב משתי שכבות: ופל וציפוי שוקולד, כאשר על הוופל מרוח קרם שוקולד. בשנת 2008 הוחלף קרם השוקולד בקרם אגוזים. החטיף מסומן לחיתוך לחמישה ריבועים, ועל הריבועים מוטבעת דוגמה הנדסית של קווים מצטלבים. החטיף פותח על ידי טכנולוג המזון של עלית יורם וולשטיין והוצג לראשונה ב־1982. מאז נוצרו לו גרסאות רבות ושונות. מיני פסק זמן – גרסה מוקטנת, הכוללת שתי קוביות בלבד White – גרסת שוקולד לבן Black – גרסת שוקולד מריר ביג בייט – גרסה מעובה, הכוללת שכבה גדולה יותר של ופל וארבע קוביות בלבד. 4 פליי – גרסה מעובה במראה כדורסל, הכוללת ופל, נוגט, שוקולד וקרם חלב ואגוזים, מונה ארבע קוביות בהטבעת כדורסל על כל אחת מהן. פסק זמן רד – גרסת ופל מגולגל, הכוללת נוגט ושוקולד, עטופה באדום. נוסף לגרסת הוופל המגולגל המקורית קיימים גם אותם חטיפים רק בטעמי שוקולד לבן ושוקולד מריר. אצבעות – גרסה אשר איננה חטיף אלא טבלת שוקולד, מחולקת לשבע "אצבעות" שוקולד מחוברות וממולאות קרם. 2 Good – גרסה הכוללת שני חטיפי שוקולד חלב במילוי ופל מגולגל וקרם אגוזים, המצופים בפצפוצי שוקולד. במועדים שונים הוציאה עלית מהדורה מוגבלת של המוצר המקורי בתוספת טעמים או מרכיבים שונים במקצת, אך בפורמט דומה. הטעמים שהוצאו לשוק בעבר בגרסה מוגבלת מנו ריבת חלב, תפוז, חמאת בוטנים, לימונענע וחלבה. טעמים חדשים יותר הם פטל, אגוזי לוז וקפה לאטה. פסק זמן הוא מותג פופולרי של עלית, וככזה זכה לפרסומות רבות ומושקעות בתקציבים גדולים. הסלוגן המוביל הוא "קח פסק זמן – רגע מתוק בחיים". הפרסום מתמקד בעיקר בקונוטציות ספורטיביות. כשהוצג החטיף הוא אזל מן החנויות. עלית, שהתקשתה לספק את הביקוש, פרסמה מודעת התנצלות. לדעת מומחה לשיווק היצרנית ניצלה את החוסר למשך כמה חודשים כדי להעלות את קרנו של הממתק. במהלך פברואר 2012 עלה החטיף לכותרות: חודשים ספורים לאחר מחאה ציבורית נרחבת בשל יוקר המחיה בישראל התפרסם כי החטיף נמכר בארצות הברית במחיר נמוך משמעותית ממחירו בישראל. פרסום זה הצית גל מחאה כנגד שטראוס גרופ ברשתות החברתיות באינטרנט. מדיה וקבצים בנושא פסק זמן בוויקישיתוף פסק זמן באתר שטראוס גרופ פסק זמן באתר עלית איילה צורף‏, שטראוס חוזרת לפרסם את פסק זמן, באתר וואלה, 29 במרץ 2007 פסק זמן - עלית, באתר עלית, ‏6 בינואר 2021 גלעד ילון, מצאנו את האיש שהמציא את הפסק זמן, באתר ynet, 29 ביולי 2023 אילן לוקאץ', ‏פיסטוק-מאניה: איך הצליח ארטיק אחד לשגע מדינה שלמה והאם הוא בכלל טעים?, באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2022 מירב קריסטל, למה פסק זמן עולה רק 69 סנט בארה"ב?, באתר ynet, 17 בפברואר 2012
וילהלם קמפף

וילהלם קמפף (בגרמנית: Wilhelm Kempff‏; 25 בנובמבר 1895 – 23 במאי 1991) היה פסנתרן ומלחין גרמני. קמפף נולד בייטרבוג, ברנדנבורג בגרמניה, במשפחה של מוזיקאים לותרנים. אביו, שנקרא גם כן וילהלם קמפף, היה מלחין ונגן עוגב שהתמנה למנהל המוזיקה המלכותית בכנסיית ניקולאוס הקדוש בפוטסדם. הוא היה מורו הראשון של בנו בנגינת פסנתר וכינור. הסב מצד האב היה גם כן נגן עוגב ואחיו גאורג נהיה לימים מנהל אחראי על המוזיקה כנסייתית באוניברסיטת ארלנגן. בהמשך קמפף למד אצל אידה שמידט-שלזיקה. בגיל 9 בתיווכו של גאורג שומאן זכה מידי יוזף יואכים לשתי מלגות - לפסנתר ולהלחנה - כדי ללמוד בבית הספר המלכותי הגבוה למוזיקה בברלין. שם למד אצל קארל היינריך בארט (פסנתר) ואצל רוברט קאהן (הלחנה). בשנת 1916 זכה בפרסים על שם פליקס מנדלסון לפסנתר ולהלחנה שציינו את פריצת הקריירה שלו כמוזיקאי מצטיין. אחרי השירות הצבאי בימי מלחמת העולם הראשונה ארתור ניקיש ביקש ממנו לנגן כסולן בקוצ'רטו לפסנתר בסול מז'ור מאת בטהובן עם הפילהרמונית של ברלין. קמפף המשיך לנגן עם התזמורת הזאת עד שנת 1979. אחרי המלחמה קמפף למד גם פילוסופיה והיסטוריה של המוזיקה באוניברסיטת ברלין. הוא הרבה לסייר באירופה ובחלק גדול משאר העולם. בין 1936 ל-1979 הופיע עשר פעמים ביפן ואי יפני קטן נקרא קמפו-סאן על שמו. בלונדון הופיע לראשונה ב-1951 ובניו יורק ב-1964. הופעתו הפומבית האחרונה הייתה בפריז ב-1981 והוא מת בפוזיטאנו, בקמפניה איטליה, בגיל 95. כיום זכור קמפף לטוב הודות להקלטות שומאן, ברהמס, שוברט, מוצרט, באך, ליסט, שופן ובייחוד בטהובן. הקלטותיו מתפרשות על תקופה של כשישים שנה. קמפף היה בין הראשונים להקליט את מכלול הסונאטות של שוברט, הרבה לפני שהיצירות האלה נעשו פופולריות. הוא הקליט גם שני סטים נודעים לתהילה של כל הסונאטות של בטהובן, האחד מונו (1951–1956) והשני בסטריאו מוקדם (1964–1965). בין השנים 1926–1945 היה עוד סט מוקדם, כמעט מלא, על לוחות לכה דקים (שלאק). קמפף ניגן מוזיקה קאמרית עם יהודי מנוחין ופייר פורנייה, בין השאר. בייחוד התפרסמו הקלטותיו לכל הסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן עם מנוחין. בשנת 1957 פתח קמפף קורס שנתי לפרשנות בטהובן בווילה שלו בפוזיטאנו. שש שנים לאחר מותו לקח עליו ידידו ותלמידו לשעבר ג'ון או'קונור את ניהול הקורס. קמפף עסק גם בהלחנה, פן מוכר פחות של פעילותו המוזיקלית. הוא הלחין כמעט בכל סוגה וחיבר לעצמו את הקדנצות לקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן, ממס' 1 עד 4. הסימפוניה השנייה שלו הושמעה בביצוע בכורה בשנת 1929 על ידי תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, בניצוח וילהלם פורטוונגלר. כמו כן עיבד מספר יצירות של באך, ביניהן הסיציליאנה מתוך הסונאטה לחליל במי מז'ור. יש הקלטות של עיבוד זה, בנגינתו ובנגינת אחרים. Alan Pâris. Dictionnaire des Interprètes et de l'interprétation musicale au XXe siècle. Laffont, Paris, 1995 מדיה וקבצים בנושא וילהלם קמפף בוויקישיתוף וילהלם קמפף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וילהלם קמפף, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) וילהלם קמפף, באתר ספוטיפיי וילהלם קמפף, באתר AllMusic (באנגלית) וילהלם קמפף, באתר MusicBrainz (באנגלית) וילהלם קמפף, באתר Discogs (באנגלית) וילהלם קמפף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Wilhelm Kempff discography by Frank Forman
דייוויד ליין

דייוויד ליין (באנגלית: David Lane;‏ 2 בנובמבר 1938 - 28 במאי 2007) היה מנהיג וסופר נאו נאצי, פעל בארצות הברית של אמריקה בעיקר בשנות השבעים והשמונים. דורג על ידי הליגה נגד השמצה כמנהיג הפוליטי המסוכן ביותר ליהודים ולקבוצות מיעוט אחרות. ליין התפרסם בזכות משפט שחיבר בשם 14 מילים - "עלינו להבטיח את קיום הגזע שלנו ואת עתידם של הילדים הלבנים". משפט זה הוא עיבוד של פיסקה מתוך מיין קאמפף והוא הפך לסיסמתם של נאו-נאצים וחברי תנועות גזעניות ברחבי העולם. ליין גם נודע כמייסד דת הוואטוניזם, המשלבת בין מיסטיקה מההיסטוריה הגרמאנית לבין רעיונות גזעניים ונאציים. ליין נולד במדינת איווה לזוג אלכוהוליסטים. בגיל שנתיים נלקח מהוריו לבית יתומים ובגיל 5 בהיותו בבית יתומים אומץ בידי משפחתו של כומר לותרני אדוק. באוטוביוגרפיה שלו הוא כתב שילדותו עברה עליו בתפילות ובתשבחות לישו ובניסיונות להתחמק משיניו החדות של כלב המשפחה. בשל עבודתו של אביו המאמץ, נדדה משפחתו של ליין בין ערים ומדינות שונות בארצות הברית ובתוכן אילינוי, קולורדו וטקסס. משפחתו המאמצת של ליין אימצה ילדה נוספת שהשלימה את לימודיה במערכת החינוך של הכניסיה הלותרנית, ולאחר לימודיה במכללה נוצרית התחתנה עם שחור. ליין למד בתיכון בעיירה אורורה שבמדינת קולוראדו, שם לדבריו היה תלמיד מצטיין, אך הירבה להסתכסך עם המורים בגלל דעותיו הפוליטיות הלא שגרתיות. לאחר לימודיו בתיכון מצא ליין עבודה בחברת חשמל מקומית ובגיל 21 נישא לאשתו הראשונה, מרי לו. נישואים אלו לא החזיקו מעמד למעלה ממספר חודשים. לטענתו של ליין, הוא חקר את ההיסטוריה ואת הפוליטיקה של העולם עד שב-1978 הגיע למסקנה שארצות אירופה ואמריקה הצפונית נשלטות על ידי הציונות שמטרתה המרכזית היא השמדתו של הגזע הלבן. על פי הליגה נגד השמצה, כבר ב-1979 הנהיג דייוויד ליין את סניף דנוור של הקו קלוקס קלאן, כך שסביר להניח שפעילותו הגזענית החלה עוד לפני שסיים את "מחקריו" ב-1978. ערך מורחב – המסדר (נאו-נאציזם) בשנת 1983 היה ליין בין תשעת מייסדיו של ארגון טרור ניאו נאצי בשם "המסדר". מטרתו של הארגון הייתה יצירת צבא גרילה לצורך השתלטות על שטחים בארצות הברית, בהם תוקם מדינה ארית טהורה. ארגון המסדר נמצא אחראי לשוד מזוין של מיליוני דולרים, לחטיפות, לרצח של לפחות שני בני אדם ובארגון מחנות אימונים בהם תורגלו שיטות לוחמת קומנדו וביצוע התנקשויות. במהלך פעילותו בארגון המסדר טבע ליין את משפט 14 מילים וגם פרסם רשימה של שמונים ושמונה כללים שמתארים הבנתו את "חוקי הטבע" שעל פיהם, לטענתו, מתנהלת ההיסטוריה של המין האנושי. לדוגמה אחד משמונים ושמונה הכללים הוא "הבלתי אלימים והלא חמושים ישועבדו". בנובמבר 1985 נלכד ליין על ידי השלטונות הפדרליים בחשד למעורבות ברצח שדר הרדיו היהודי האמריקאי, אלן ברג. ליין הורשע ונשפט לרצות 190 שנים בכלא על מספר עבירות. בעת כליאתו הפך ליין לאידאולוג המרכזי של הגזענות האמריקאית. הוא ייסד את דת הוואטוניזם, כתב מספר ספרים וניהל תכתובות ארוכות עם מנהיגים גזעניים שונים. שתי יצירותיו המרכזיות, משפט 14 מילים ו-"88 העקרונות", הפכו למוטו של התנועות הגזעניות ברחבי העולם המערבי כאשר הן מסומלות על ידי צמד המספרים 88/14. ליין מת בכלא האמריקאי ב-28 במאי שנת 2007. המסדר (נאו-נאציזם) 14 מילים דייוויד ליין, ברשת החברתית Goodreads כתביו של דייוויד ליין מידע על דייוויד ליין באתר הליגה נגד השמצה
היפיאס

הִיפְּיָאס (יוונית: Ἱππίας) היה סופיסט יווני בן המאה החמישית לפנה"ס. היפיאס נולד בחבל אליס שביוון (בצפון מערב חצי האי פלופונסוס) והיה בן תקופתם הצעיר של פרוטגורס ושל סוקרטס. הוא לימד ברחבי יוון ובסיציליה, אך ריכז את הוראתו בעיקר באתונה. היפיאס היה פילוסוף רבגוני שעסק ברטוריקה, דקדוק, מתמטיקה, גאומטריה, אסטרונומיה וארכאולוגיה. הוא היה מוכן להרצות על כל נושא שנתבקש לדבר עליו. היפיאס היה גם היסטוריון, והכין רשימה של המנצחים במשחקים האולימפיים. הוא עסק גם בשירה ובמוזיקה, תפר בעצמו את בגדיו ועיצב את הטבעת שענד על אצבעו. הוא זכה להערכה רבה, ונשלח על ידי אנשי חבל מולדתו בשליחות דיפלומטית לערי מדינה שונות ביוון. באתונה פגש בסוקרטס ובתלמידיו. בדיאלוג של אפלטון "היפיאס רבא", סוקרטס מבקש מהיפיאס להגדיר את המונח "יופי". היפיאס משיב: "נערה יפה, זהב, ולהיות עשיר ומכובד." סוקרטס מציג להיפיאס שאלות נוספות כדי להפריך את תשובותיו אלה. ואז היפיאס כועס ואומר: "בשם זאוס, לא תשמע את תשובתי עד שתציג את הגדרתך אתה. אתה לועג לזולתך ומנסה להפריך כל מה שהוא אומר, בעוד שאתה עצמך מסרב להביע את דעתך על נושא השיחה." היפיאס תרם להתפתחותה של הספרות היוונית, ועמד על משמעותן של מילים ועל חשיבותו של הסגנון בספרות. הוא כתב ספר על הומרוס, ומאמרים בשטח הארכאולוגיה, וליקט קטעים מן הספרות היוונית ומן הספרות הזרה, אך מכל אלה לא שרד דבר מלבד מספר רשימות. חשיבותו של היפיאס היא בכך שהוא מסמל את המעבר מגדולי הפילוסופים הסופיסטים, כמו פרוטגורס ופרודיקוס, אל מספר רב של סופיסטים שעסקו בעיקר בפולמוס ובהתנצחות מילולית. הפילוסוף היווני פרוקלוס מייחס להיפיאס את יצירת הקוואדרטריקס. הקוואדרטריקס קרוי לעיתים "הקוואדרטריקס של היפיאס". היפיאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יהודה ליב מיזס

יהודה ליב מִיזֶס (נכתב גם מיזיס; 1798 בערך – 26 ביוני 1831) היה מאנשי תנועת ההשכלה היהודית בגליציה, מחבר החיבור האנטי-חסידי "קנאת האמת". יהודה ליב בן צבי הירש מיזס נולד בעיר לבוב למשפחה עשירה, והיה כל ימיו איש אמיד ובעל השפעה. הוא תמך במשכילים צעירים רבים, אפשר להם לעיין בספרים בספרייתו העשירה ומימן את לימודיהם באוניברסיטאות ברחבי אירופה. הוא החזיק בדעות תקיפות בעד ההשכלה והתנגד בחריפות לחסידות ולחסידים; בין השאר הגיש ב-1823 בקשה לשלטונות גליציה לאסור על פעילותם של חסידיו של החוזה מלובלין בעיירות באזור, ובעקבות כך גורשו החסידים ממקומם. מיזס היה ידידם של חשובי משכילי גליציה, ובהם שי"ר, מאיר הלוי לטריס, יעקב שמואל ביק ובעיקר יצחק ארטר. ארטר, שהיה רופא, גם טיפל בו כשחלה בכולרה במגפה שהייתה בגליציה ב-1831, והיה ליד מיטתו כשנפטר מן המחלה. מיזס חיבר בעצמו ספר אחד בלבד, "קנאת האמת". הוא הדפיס בשנית את ספרו של דוד קארו "תכונת הרבנים" מבלי ידיעת האחרון, הספר עוסק בפער בין דמותו הרצויה של רב בישראל ובין המציאות בימיו של קארו, איש תנועת ההשכלה בדור שבין השכלת ברלין למשכילי גליציה. מלבד זאת פרסם מאמרים בקובץ "הצפירה" של לטריס ובכתבי העת ביכורי העתים, כרם חמד ואחרים; המאמרים עוסקים בחכמת ישראל, חקירות בפילוסופיה, טענות נגד הקבלה ומאמר אחד עוסק בעיירות הקראים בגליציה. ספרו "קנאת האמת" (וינה תקפ"ח, 1828; מהדורה שנייה, לבוב תרל"ט, 1879) הוא שיחה דמיונית בין הרמב"ם ובין ר' שלמה מחלם בעל "מרכבת המשנה". הספר תומך ברציונליזם מוחלט ונלחם בחסידות, בקבלה ובאמונות עממיות. מיזס מתאר בספר צעדים נדרשים לתיקון מצב היהודים והיהדות, ובין השאר תומך בחלוצי הרפורמה שפעלו בזמנו. בסוף הספר הוסיף מיזס "ליקוטי פרחים", אוסף ציטוטים מחכמי ישראל בימי הביניים נגד אמונות עממיות כמו שדים, רוחות וגלגול נשמות. "קנאת האמת" היה ספר חריף וחד-צדדי עד כדי כך שלא רק שומרי המסורת רדפו אותו, אלא גם משכילים מתונים כשי"ר ושד"ל הסתייגו ממנו. יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ב, ירושלים תשי"ב, עמ' 267–282. יהודה אריה קלוזנר, 'פרטים אחדים על משפחתו של י"ל מיזס', קריית ספר מה (תש"ל), 622. שמואל ורסס, 'תופעות של מאגיה ודימונולוגיה באספקלריה הסאטירית של משכילי גאליציה ', מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי יז (תשנ"ה), 33–62. (בעיקר על יהודה ליב מיזס ויצחק ארטר) (נדפס גם בקובץ מאמריו "הקיצה עמי", תשס"א) כתבי יהודה ליב מיזס בפרויקט בן-יהודה רשימת מאמרים על יהודה ליב מיזס באתר רמב"י "יהודה ליב מיזס", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אבנר הולצמן, יהודה ליב מיזס, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) אליהו רזניק, יהודה ליב מיזס (למלאת מאה שנה למותו), דואר היום, 8 במאי 1931, המשך יהודה ליב מיזס, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מ' גרונוואלד, דוד קארו ויהודה ליב מייזס, קריית ספר יט, 144. מצוטט אצל מנחם מנדל זלוטניק, אוצר הספרים, פריט 577.
אלון ליטבק

אלון ליטבק (נולד ב-10 באוגוסט 1982) הוא מנחה טלוויזיה, שחקן, מדבב וזמר ישראלי, זכה לפרסום בעקבות השתתפותו בתחרות השירה "כוכב נולד 2". ליטבק למד שש שנים נגינה בפסנתר ובצבא שירת בלהקת חיל החינוך. עבד כברמן ברמת אביב ג' והשתתף בתוכנית "כוכב נולד 2", שבמהלכה ניהל מערכת יחסים מתוקשרת עם משתתפת אחרת בתוכנית, סשה גרישקוב, שהייתה פייבוריטית לניצחון. בתוכנית עצמה הודח ליטבק בשלב מוקדם, בקרב "ראש בראש" שבו שר את שירו של יהודה פוליקר "פחות אבל כואב". בקיץ 2004 החל להנחות לצד רוני דואני את התוכנית "ג'ונגל" בערוץ ניקלודאון שנה אחר כך המשיך בערוץ כמנחה התוכנית "מסטיק" לצד רוני דואני, ג'ייסון דנינו-הולט ומורן גרוס. בנובמבר 2005 הצטרף כמגיש בערוץ מוסיקה 24 והגיש יחד עם רוני הדר את רצועת הקליפים "מכונת הלהיטים", בהגשה יומית. כמו כן הופיע בעונה השלישית של הדרמה היומית "אהבה מעבר לפינה", בה גילם סטודנט לרפואה שהוא גם הידיד של שירלי (אגם רודברג). בחורף 2005 שב לשתף פעולה עם רוני דואני, כשהנחה עמה בניקלודאון את העונה השנייה של תוכנית הנוער "אחי! אחותי!". באותה שנה ליטבק דיבב את דמותו של אקסל מנינג בתוכנית המצוירת "אטום-צוות אלפא על גלגלים", ואף ביצע את שיר הפתיחה של התוכנית יחד עם שירי גדני, ויורם יוספסברג. בהמשך השנה שיחק במחזמר "במבי" בבימויה של יפה גבאי. בשנת 2006 ליטבק שיחק בהצגת הילדים "שירי משחק" שנכתבה על ידי דתיה בן דור ובוימה בידי אבי מלכה. באותה שנה דיבב את דמותם של יוקיטו, ויואה בסרט האנימציה "סאקורה-הקלף הנסתר" המבוסס על תוכנית הטלוויזיה "סאקורה". במרץ 2007 ליטבק החל להנחות את תוכנית החדשות לילדים "המהדורה" במסגרת רצועת השידור "זאפ לראשון" של הערוץ הראשון. באותה שנה השתתף בעונה הרביעית של הסדרה היומית "ראש גדול". בשנת 2008 ליטבק שיחק במחזמר "מסיבת יום ההולדת של פינוקי" בבימויו של אבי דור. ההצגה מבוססת על סדרת הספרים של אריק היל. בשנת 2010 השתתף ליטבק במחזמר "100 שירים ראשונים" בבימויו של אביחי אופיר. כמו כן, השתתף בסרט הקולנוע "התגנבות יחידים" בבימויו של דובר קוסאשווילי. ב-2011 שיחק במחזמר "אלאדין" בבימויו של נתן נתנזון. בשנת 2012 ליטבק החל להשתתף במחזמר "סינדרלה" בבימויו של מקס מרקדו. ובמקביל משתתף ליטבק במופע המוזיקלי "צ'ייקובסקי SHOW" בבימויו של נתן נתנזון, לצידם של מיכל אמדורסקי, אריה מוסקונה, דובי גל ואסף אברבוך. אלון ליטבק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אלון ליטבק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זוהר ישראל, הדואט של אלון ליטבק ורוני, באתר ynet, 1 ביולי 2004 אבי אורנן, פרומו, מבט ראשון, באתר nrg‏, 23 במרץ 2007
הפרדוקס של גרלינג-נלסון

הפרדוקס של גרלינג, הידוע גם בתור הפרדוקס של גרלינג-נלסון או הפרדוקס ההטרולוגי, הוא אחד מהפרדוקסים המציגים בעיות של השפה הטבעית. הפרדוקס נוצר באמצעות הגדרת מילה כהטרולוגית אם היא אינה מתארת את עצמה. מגדירים מילה כאוטולוגית אם היא כן מתארת את עצמה. למשל: המילה 'בעברית' מתארת מילה בעברית והיא בעצמה בעברית - כלומר היא אוטולוגית. המילה 'באנגלית' היא מילה המייחסת לטקסט באנגלית אבל היא בעצמה לא באנגלית ולכן היא הטרולוגית. הפרדוקס מבוסס על השאלה הבאה: האם המילה 'הטרולוגית' היא הטרולוגית? אם המילה היא הטרולוגית, אז היא לא מתארת את עצמה, ולכן, על-פי ההגדרה, אינה הטרולוגית. אם היא אינה הטרולוגית, אז היא מתארת את עצמה, ולכן, על-פי ההגדרה, היא הטרולוגית. הפרדוקס של ראסל מריוס כהן, "פרדוקס גרלינג-נלסון", גליליאו 109, ספטמבר 2007. הפרדוקס של גרלינג-נלסון, באתר MathWorld (באנגלית)