laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוסף הכהן הרופא

יוסף הכהן (ה'רנ"ז, 20 בדצמבר 1496 – ~ה'של"ה, 1575) היה רופא והיסטוריון יהודי. נולד בשנת 1496 (ה'רנ"ז) באביניון שבצרפת לאביו ר' יהושע, שבא לאביניון עם גולי ספרד. לאחר חמש שנים גורשו גם יהודי פרובנס, והם עברו לג'נובה שבאיטליה. שם למד ר' יוסף תורה והשכלה כללית. הוא שימש כרופא בערי איטליה השונות ובר"ח אלול שנת ה'רע"ח נשא לאשה את מרת פאלומה בתו של הרב אברהם בן משה הכהן רבה של בולוניה, ואחרי הנישואין ישבו יחד בנובי (אנ'). נולדו לו שלושה בנים שכולם נפטרו בחייו. תלאותיו נמשכו כאשר גורשו היהודים מג'נובה והוא עמהם. חיבר ספרים ושירים רבים, בתוכם ספרו "דברי הימים למלכי צרפת ולמלכי בית אוטומאן התוגר" אשר נדפס בסביונטה בשנת שי"ד. בהקדמה לספר הוא כותב כי מטרתו היא לתאר את צרות היהודים, אך בפועל הוא עוסק ברובו בענייני העמים, והוא למעשה הספר הראשון שנכתב בעברית ועניינו היסטוריה כללית. ספרו העיקרי הוא עמק הבכא, המתאר את קורות עם ישראל. ר' יוסף הכהן השלים חיבור זה בשנת 1575 (ה'של"ה) כשהוא בן 79. יש האומרים כי שנה זו הייתה גם שנת מותו, ויש המאחרים את מותו בשלוש שנים. חלק מכתביו נדפסו על ידי אחרים וחלק נשאר בכתב יד, כולל תרגומים מספרים בלטינית ובצרפתית. היסטוריון בסערות רוחו : דמותו ואופיו של ההיסטוריון יוסף הכהן בעל עמק הבכא המשתקפים מקובץ איגרותיו האישיות / ערך והתקין עם מבוא והערות אברהם דוד. ירושלים : בית דוד, תשס"ה 2004. Martin Jacobs, "Joseph ha-Kohen, Paolo Giovio, and Sixteenth-Century Historiography", in Cultural Intermediaries: Jewish Intellectuals in Early-Modern Italy, ed. David B. Ruderman, Giuseppe Veltri (Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 2004), 67-85. Martin Jacobs, "Sephardic Migration and Cultural Transfer: The Ottoman and Spanish Expansion through a Cinquecento Jewish Lens," Journal of Early Modern History 21, no. 6 (2017): 516-542. יוסף הכהן, ספר דברי הימים למלכי צרפת ובית אוטומאן/ ערך, ההדיר ופירש ראובן בונפיל, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020 יוסף הכהן, ספר עמק הבכא/ ערך, ההדיר ופירש ראובן בונפיל, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020 חיי יוסף: רומן היסטורי/ ראובן בונפיל, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020 אדוארד נוימן וריצ'רד גוטהייל, ‏"יוסף בן יהושע בן מאיר הכהן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) כתבי יוסף הכהן הרופא בפרויקט בן-יהודה עמק הבכא, מהדורת מאיר לטריס, קרקוב תרנ"ה, באתר היברובוקס ד"ר עשהאל אבלמן, מעצבי העצב היהודי, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, פורסם במקור במגזין סגולה, אוקטובר 2010 יום העיון "היסטוריה, סיפור ומציאות" לרגל צאת ספריו של פרופ' ראובן בונפיל על יוסף הכהן, יוטיוב יוסף בן יהושע (1496-1578), הכהן, דף שער בספרייה הלאומית כלשונו ב"דברי הימים", א, פיסקא תקכו (להלן "קישורים חיצוניים"): בשנה ההיא בראש חודש אלול בשנת שמנה ושבעים ומאתים וחמשת אלפים, לקחתי את פאלומה בת הרב ר' אברהם הכהן ז"ל לאשה, בהיותם בבולוניא, ונשוב אל נובי, אשר בגבולי גינובה, כי שם בית אבי זכרו לברכה, בעת ההיא". בערכו באנציקלופדיה היהודית (להלן "קישורים חיצוניים"): נפטר ב-1575 או זמן קצר מאוחר יותר. כך בערכו באנציקלופדיה יודאיקה, נפטר ב-1578. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוות מלאבס

חוות מלאבס הוא אתר רומי-ביזנטי הכולל מכלול גתות ומתקני עיבוד חקלאים. האתר היה ממוקם בפתח תקווה באזור לב הסביונים ושכונת אם המושבות. ידוע גם כאתר יד לגיבורים. בחפירת הצלה באתר נתגלתה גת מהתקופה הביזנטית והצלבנית (על ידי שלמה גודוביץ`), הגת כוסתה בעפר ונבנתה מעליה גינה לרווחת הציבור. כיום מתקיימת המשך חפירה על ידי ענאן עזב מצפונית לגת. את החפירה המורחבת המשיך אלי הדד. באתר נתגלו שרידים רבים מהתקופות הביזנטית והצלבנית, ביניהם מבנה מסיבי הבנוי אבני גזית המכיל גתות נוספות. ומבנה הכולל מטבח עם תנור שלם ומבנה שכנראה שימש כמחסן או חדר תפילה. ממצא מעניין באתר הוא חלק תחתון של סרקופג (ארון קבורה) עשוי אבן כורכר בשימוש משני כאגן איסוף נוזלים, בו נקדח חור לצורך איסוף הנוזלים. ב-18 בפברואר 2007, עלו דחפורי העירייה על האתר והרסו אותו עד ליסוד, לצורך הקמת פארק במקום. חלק מהגתות הועברו באדיבות רשות העתיקות לתצוגה פתוחה בפארק יד לבנים. החפירה באתר רשות העתיקות חוות מלאבס ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטון גרף

אנטון גרף (גרמנית: Anton Graff;‏ 18 בנובמבר 1736 – 22 ביוני 1813) היה צייר דיוקנאות שווייצרי בולט. גרף נולד בעיר וינטרטור שבקנטון ציריך, שווייץ, בנו של פועל. בעירו ובעיר אאוגסבורג למד את מלאכת הציור, והקדיש עצמו לאמנות ציור הדיוקנאות. בשנת 1766 התקבל כמורה וכצייר-החצר באקדמיה לאמנות בדרזדן, והתמיד במשרה זו עד למותו. כך ויתר למשל על משרות שפרנסתן טובה יותר, למשל בברלין. גרף צייר את דיוקנותיהם של רבים מהאישים הבולטים של זמנו, ביניהם גוטהולד אפרים לסינג, משה מנדלסון, יוהאן גוטפריד הרדר, פרידריך שילר, היינריך פון קלייסט, כריסטיאן פליקס וייסה (סופר ופדגוג גרמני) ודניאל ניקולאוס חודוויצקי (צייר וגרפיקאי). מקובל להחשיב את הדיוקן של פרידריך הגדול כיצירת המופת שלו. כצייר פורה ובולט במיוחד, הותיר גרף כאלפיים יצירות. בשנותיו האחרונות החל לעסוק גם בציורי נוף, שהשפיעו בין השאר על הציירים פיליפ אוטו רונגה וקספר דויד פרידריך. נפטר בדרזדן בשנת 1813. גוטהולד אפרים לסינג משה מנדלסון גאורג יואכים צוליקופר כריסטיאן פליקס וייסה פרידריך הגדול, מלך פרוסיה כריסטוף יוהאן פרידריך מדם דיוקן גבר דיוקן עצמי בגיל 51 דיוקן עצמי בגיל 58 מדיה וקבצים בנושא אנטון גרף בוויקישיתוף אנטון גרף, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטון גרף, באתר Discogs (באנגלית)
נמל התעופה הבין-לאומי למברט-סנט לואיס

נמל התעופה הבין-לאומי למברט־סנט לואיס (באנגלית: Lambert-St. Louis International Airport) הוא נמל התעופה העיקרי של סנט לואיס שבמיזורי וסביבתה. הנמל ממוקם מחוץ לגבולות העיר, אך הוא נמצא בבעלותה ומופעל על־ידה. ב־2000 עברו בנמל יותר מ־30 מיליון נוסעים. ברם, מספר הנוסעים שעברו בנמל ב־2004 צנח ל־13 מיליון משום שהנמל הפסיק להיות מרכז הפעילות של TWA שנקנתה על ידי אמריקן איירליינס. ב־2006 עברו בשדה 15.2 מיליון נוסעים. סמוך לנמל שוכן מפעל של חברת בואינג (היה שייך בעבר למקדונל דאגלס) שבין מוצריו המפורסמים: ה־F-15 וה־F/A-18. הנמל היה במקור בסיס לשילוח בלונים שנקרא שדה קינלוך (Kinloch Field). האחים רייט ביקרו בשדה במהלך מסעם עם מטוסם, ותאודור רוזוולט טס במטוסם בעת ביקורם, מה שהפך אותו לנשיא ארצות הברית הראשון שטס. ב-1920, מייג'ור אלברט בונד למברט רכש את השדה ופיתח אותו לכדי נמל תעופה בעל האנגרים וטרמינל. צ'ארלס לינדברג, שעבודתו הראשונה כטייס הייתה הטסת דואר בשירות רוברטסון איירליינס, יצא מהנמל בדרכו לפריז בטיסתו הטראנס-אטלנטית ההיסטורית ב-1927. מאוחר יותר אותה שנה, למברט מכר את הנמל, שכבר נודע בשם "שדה למברט", לעיר סנט לואיס. כך הפך למברט לנמל התעופה המוניציפלי הראשון בארצות הברית. לפני מלחמת העולם השנייה, רוברטסון איירליינס, מרקוט איירליינס ואיסטרן איירליינס סיפקו שירותי נוסעים לנמל. במהלך המלחמה, הפך הנמל לבסיס הייצור של מקדונל איירקראפט וקרטיס רייט. לאחר המלחמה, הוטל על מינרו ימאסאקי לתכנן טרמינל נוסעים חדש בנמל, שבנייתו הושלמה ב-1956. תכנון הטרמינל החדש בעל ארבע הכיפות היווה השראה לטרמינלים עתידיים בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק ובנמל התעופה שארל דה גול בפריז. בשנות השבעים הציעה סנט לואיס להחליף את הנמל בנמל תעופה בפרבר של אילינוי. ברם, תושבי מיזורי התנגדו בחריפות ולמברט הורחב בהשקעה של 290 מיליון דולר. ההרחבה, שהגדילה את יכולתו התפעולית ב-50%, כללה את הארכת מסלולי ההמראה והגדלת קיבולת השערים ל-81. נמל התעופה מידאמריקה סנט לואיס המוצע נבנה לבסוף במסקואתה אשר באילינוי ונפתח ב-1997 ומשמש כיום כנמל חלופי ללמברט. טראנס וורלד איירליינס העבירה את מרכז פעולתה מנמל התעופה הבינלאומי קנזס סיטי ב-1982 והפכה לחברת התעופה העיקרית של נמל למברט. לאחר שאמריקן איירליינס רכשה את TWA ומיזגה את פעילות הטיסה שלה ב-2001, הפך למברט לנמל חלופי למרכזי הפעילות העיקריים של אמריקן איירליינס בשיקגו או'הייר ובנמל התעופה הבינלאומי פורט וורת' אשר בדאלאס. כיום משמש נמל למברט כמרכז הפעילות הרביעי בגודלו של אמריקן איירליינס, לאחר פורט וורת', שיקגו או'הייר ונמל התעופה הבינלאומי מיאמי. סאות'ווסט איירליינס גם מחזיקה נציגות משמעותית בלמברט. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי למברט-סנט לואיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי למברט-סנט לואיס (באנגלית) נמל התעופה הבין-לאומי למברט-סנט לואיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי למברט-סנט לואיס באתר Airliners.net
ארנולד רוטשטיין

ארנולד רוטשטיין (באנגלית: Arnold Rothstein;‏ 17 בינואר 1882 - 4 בנובמבר 1928) היה עבריין, מהמר ואיש עסקים יהודי מניו יורק אשר כונה "המוח", נחשב לאבי הפשע המאורגן בארצות הברית. רוטשטיין נחשד כי הטה את משחקי אליפות הבייסבול ב-1919 לטובת עסקי ההימורים שלו, במה שכונה "שערוריית בלאק סוקס" (Black Sox Scandal). נולד לאברהם רוטשטיין, יהודי דתי ובעל קשרים רבים במערכת המשפט והפוליטיקה בניו יורק, שהחזיק ברשותו חנות טקסטיל ומפעל לעיבוד כותנה, בגיל 15 החל להתרחק מאורח החיים הדתי ושומר החוק של אביו והסתובב באזורי הפשע, כשהוא מתעסק בעיקר בהימורים. בהמשך דרכו התיידד עם טים סאליבן, מנהיג הארגון הפוליטי טמאני הול בלואר איסט סייד. חסותו של סאליבן העניקה לארנולד הגנה, הן משוטרים והן מגנגסטרים, והוא ניצל זאת כדי לפתוח קזינו עצמאי משלו. הקזינו הכניס לכיסו סכומי עתק ובכך הפך רוטשטיין לאיש הכספים של העולם התחתון, כשהוא מממן עסקאות פשע מכל הסוגים. ב-1920 לאחר חקיקת חוקי היובש היה מהראשונים שזיהו את ההזדמנות העבריינית-מסחרית הטמונה באיסור זה, והקים מערכת להברחת משקאות אלכוהוליים מבריטניה לארצות הברית. במשך הזמן החלו עבריינים אחרים לשדוד את המבריחים, כשהם מנצלים את העובדה שהמבריחים אינם יכולים להתלונן במשטרה, מצב זה הוביל לכך שרוטשטיין הוכרח לגייס כנופיה משלו כדי להגן על שיירות ההברחה. חברי הכנופיה גויסו מצעירים בני מהגרים בניו יורק, איטלקים ויהודים, ועליהם נמנו מאיר לנסקי, באגסי סיגל, לאקי לוצ'יאנו, פרנק קוסטלו, לואיס "לפקה" בוכהלטר, ודאץ' שולץ. רבים מחברי כנופייתו הפכו במרוצת הזמן לשליטי הפשע המאורגן. בשנת 1928 הפסיד במשחק קלפים סכום של כמה מאות אלפי דולרים, אך סירב לשלם את חובו בטענה שרומה במשחק. ב-4 בנובמבר קיבל שיחת טלפון בה הוזמן לסנטרל פארק כדי ליישב ויכוח מסוים, ושם נורה ונפצע באורח קשה. רוטשטיין סירב לענות לשאלות השוטרים לגבי זהות היורה ולבסוף מת מפצעיו. דמותו היוותה השראה לדמות "מאייר וולפסהיים" בספרו של פ. סקוט פיצג'רלד "גטסבי הגדול", ולדמותו של ארמנד רוזנטל, המכונה "המוח", בסיפוריו של דיימון ראניון ("אחד שיש לו מילה", "המוח חוזר הביתה" וסיפורים אחרים). דמותו של רוטשטיין שולבה גם בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע" של רשת HBO, את דמותו גילם מייקל סטולברג. וכן בסרטו של ג'ון סיילס מ-1988, "הימור מכור", שם גולמה דמותו על ידי מייקל לרנר. בסרט הסנדק חלק שני, ישנה סצנה שירדה בעריכה בה ויטו קורליאונה הצעיר מחפש שם קליט לעבריין יהודי צעיר בשם היימן. ויטו שואל אותו מי האיש הנערץ עליו ביותר, והבחור עונה "ארנולד רוטשטיין", ומאמץ את השם רוטשטיין, שבהמשך יתקצר לרות'. בסדרת הטלוויזיה הישראלית נויורק שולבה דמות מושאלת של עבריין הימורים יהודי הנושא את השם ״ארתור רוטשטיין״. רוברט רוקאווי, מהגרים, פועלים וגנגסטרים - פרקים בתולדות היהודים בארצות הברית, תרגמה איטה ישראלי, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1990. רוברט רוקאווי, הגנגסטר היהודי בארצות הברית - חייו ופשעיו בראשית המאה ה-20, תרגמה איטה ישראלי, הוצאת גפן, 1994. ריץ' כהן, יהודים קשוחים, תרגמה עפרה אביגד, הוצאת מודן, 1998. ארנולד רוטשטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארנולד רוטשטיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צח יוקד, "המוח" היהודי מאחורי העולם התחתון של ניו יורק, באתר הארץ, 30 ביולי 2024 היימן רות' הבוגר הוא האנטגוניסט הראשי בסרט. הסצנה שנחתכה, באתר יוטיוב
עאפפ

עאפפ (במצרית עתיקה: ꜥꜣpp) או בשמו היווני אפופיס, הוא אל מצרי שמיוצג כנחש אדום (במצרים העתיקה אדום נחשב סמל הרוע משום שהזכיר את צבע האדמה בעת בצורת) עצום ממדים השוכן במרומים החשוכים ומחכה לספינת רע (ושאר האלים) כדי לתקוף. הוא מייצג את טרום הבריאה, אי הקיום, הכלום הלא מוגדר, הרשע והתוהו ובוהו (הכאוס). על פי המיתולוגיה המצרית, מדי ערב גברו עליו האלים כדי שרע, אל השמש, יוכל לזרוח בבוקר (ח'פרי - אל השמש הזורחת). ואולם המצרים האמינו שהאלים לעולם לא יצליחו להכריע את אפופיס סופית, ולכן הם נאלצים כל לילה לגבור עליו מחדש. על אפופיס ידוע מכתבים שנמצאו בין היתר בעיר תבאי (נא אמון), בהם עאפפ מוזכר כאויבו המושבע של רע והוא תוקף בשעה השביעית (ייתכן שהכוונה לשער השביעי). בגרסה אחרת של סיפור חצייתו של רע את השאול עאפפ נצפה בידי רע מעבר לשער השני מוכנע בידי שנים עשר אלי הדגן, ובשער החמישי רע עד לגופתו של עאפפ, ממנה צצים ראשי קורבנותיו, אותם מחייה רע. מאחורי השער התשיעי עקב רע בהכנות של אלת העקרב - סרקת, האל אוסיריס (אוסיר), גב האדמה ועוד עשרים אלים (ביניהם סת) להשמדתו של עאפפ. מעבר לשער העשירי נצפה עאפפ מלופף שלשלאות בידי האלים. בסיפורים אחרים, בהם מתוארת חציית הדואת (השאול המצרי, העולם התחתון) בידי רע והאלים שבספינתו מוזכר עאפפ, תמיד כאויבו של רע. עאפפ מוזכר גם בכתבים מתקופת הביניים השנייה, בה הייתה יריבות פוליטית בין שליטים מצריים ושליטים ממוצא לא מצרי. עאפפ הוא שם אדון הכאוס, אשר נלחם נגד המאעת (סדר) בכל יום בשעה בה ספינתו של רע עושה את מסעה. לפני שרע עלה לשמים ופרש, הוא נתן לבסתת להילחם בעאפפ. על שם אל זה נקרא האסטרואיד אפופיס, שמסלולו סמוך למסלולו של כדור הארץ, והוא עתיד להתקרב מאוד לכדור הארץ בשנים 2029 ו-2036. אלוהויות במצרים העתיקה Kemboly, Mpay. 2010. The Question of Evil in Ancient Egypt. London: Golden House Publications מדיה וקבצים בנושא עאפפ בוויקישיתוף אודות האל עאפפ עאפפ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עאפפ, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Adolf Erman, Hermann Grapow, Wörterbuch der ägyptischen Sprache, כרך 1, Akademie-Verlag, 1926, עמ' 167
הרתי

הֶרֶתי (בגאורגית: ჰერეთი) הייתה פרובינציה היסטורית של אלבניה הקווקזית ואחר כך של גאורגיה, והיא ממוקמת בפינה הדרום-מזרחית של מחוז קאחתי, במזרח גאורגיה. חלק מהפרובינציה ידוע בשם סאינגילו ונמצאת כיום באזרבייג'ן. בשנים 759–787, הייתה הפרובינציה מונרכיה עצמאית ששיחקה תפקיד חשוב בהיסטוריה של ימי הביניים של גאורגיה. האזור של פרובינציית הרתי היה מיושב בימי קדם על ידי הרים, סוג'ים, טצ'ילבים ולבינים. באופן קיבוצי נקראו כולם "הרים" ("הרתים"), שבטים אלה חיו תחת שלטונה של הממלכה האלבנית במאה ה-3 לפנה"ס. עם התפוררותה של הממלכה האלבנית התאגד האזור בהדרגה לתוך המחוז של הממלכה האיברית (סאֶריסתַבוֹ) במאה ה-5 ואנשיה נטמעו לתוך הגאורגים לחלוטין. בתקופה זו הופיע השם "הרתי" בפעם הראשונה במקורות הגאורגיים. לפי רישומים מסורתיים, שם הפרובינציה נובע מהאוס (אבי הארמנים), מבניו של תוגרמה ואחיו של כרתלוס, שייסד את העיר הרתי (נקראה לאחר מכן חורנתה) על גדות נהר האלזני. כפרס על התרומה למאבק כנגד הכיבוש הערבי, נתן השליט הכארתלי (אֶריסמתַבַרי), ארצ'יל, את הרתי למשפחת האצולה בגרטיוני בשנים 740–750. לאחר מותו של אחרון האריסמתברים הכארתלים ג'ון וג'ואנשר, אצילי הרתי האריכו את הסמכויות הפאודליות שלהם, ובשנת 787, יסדו נסיכות (סַמתַברוֹ) שבירתה שאקי. הנסיכות אגרה כוח עצום ויוקרה בשנת 893 ואפשרה לנסיך הַמַם לרשת את המלך. קוויריקה הראשון (892–918), השליט השכן של נסיכות קאחתי, הודאג מהכוח העולה של ממלכת הרתי, כרת ברית עם המלך קונסטנטין השלישי מלך אבחזיה, ובשנת 915, יצא למערכה כנגד אדרנסה השני פטריקיוס מלך הרתי (897–943). בעלי הברית כבשו את הרתי וחילקו אותה, אבל לזמן קצר בלבד. אדרנסה פטריקיוס כבש מחדש תוך זמן קצר את שאבד. בנו ויורשו, אישחניק (943–951) שלט יחד עם אימו דינאר, אחותו של הרודן הגדול גורגן הרביעי, נסיך טאו-קלארג'תי (918–941). תחת שלטונם, הוכרחה הרתי להכיר בעליונותה של שכנתה החזקה, נסיכות דאילם, שנשלטה על ידי שושלת סלריד (דרום אזרבייג'ן). בשנת 950, אישחניק ניצל מאבק כוחות מר במדינה הסלרידית, והפסיק לשלם מס, והחזיר ביעילות את עצמאותו. בזמן שלטונו נטשו ההרתים את האמונה במינות המונופיזיטית והמירו את דתם לנצרות הגאורגית האורתודוקסית. השליט ההרתי הבא אחריו, ג'ון (יוהאן סנכרים, 951–959) צירף לממלכתו חלק מממלכת אלבניה ואזור הרי מזרח גאורגיה, צנריה. אחרי מותו, נקטעה שושלת המלוכה המקומית והממלכה נפלה תחת שלטונו של קוויריקה השני, הבישוף של קאחתי (929-976). על האזור התחרו יורשו, דוד (976-1010), ומלך הגאורגי בגרט השלישי, ששאף לאחד מחדש את כל האדמות הגאורגיות למונרכיה אחת. השליט הקאחתי הבא, שנקרא בתואר מלך, קוויריקה השלישי הגדול (1010–1037) סיפח בסופו של דבר את הרתי לממלכתו "ממלכת הקאחים והראנים" ב-1020. כאשר המלך הגאורגי דוד הבנאי הביא את הממלכה תחת שלטונו בשנת 1104, הפכה הרתי למחוז (סאריסתבו) בתוך הממלכה הגאורגית. לאחר ההתפוררות הסופית של הממלכה הגאורגית המאוחדת בשנת 1466, נשלטה הרתי על ידי הכתר הקאחתי. לאחר מכן אבד שם הפרובינציה עצמה בהדרגה מהרשומות ההיסטוריות ובשיח הציבורי. מדיה וקבצים בנושא הרתי בוויקישיתוף ממלכת הרתי(הקישור אינו פעיל), בגאורגית
רבי יוסי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תנאים רבי יוסי בן חלפתא – תנא בדור הרביעי, הוא סתם "רבי יוסי" המוזכר במשנה פרקי רבי יוסי – ספר שיוחס לרבי יוסי בן חלפתא, ומכיל דברי אגדה רבי יוסי הכהן – תנא בדור השני רבי יוסי הגלילי – תנא בדור השלישי, מחכמי יבנה רבי יוסי בן קיסמא – תנא בדור השלישי רבי יוסי בן דורמסקית – תנא בדור השלישי רבי יוסי בן החוטף אפרתי – תנא בדור הרביעי רבי יוסי ברבי יהודה – תנא בדור החמישי, לעיתים רבות סתם רבי יוסי בברייתא הכוונה אליו רבי יוסי בן זמרה – תנא בדור השישי אמוראים רבי יוסי בן שאול – אמורא ארץ-ישראלי בן הדור הראשון, תלמידו של רבי יהודה הנשיא רבי יוסי דמן יוקרת – אמורא בדור השלישי רבי יוסי בר זבידא – אמורא ארץ־ישראלי בן הדור הרביעי, מופיע בשם הסתמי "רבי יוסי" בתלמוד הירושלמי ובמדרשים רבי יוסי ברבי חנינא – אמורא ארץ־ישראלי בדור השני-שלישי רבי יוסי ברבי בון – אמורא ארץ־ישראלי בן הדור החמישי סבוראים רב יוסי – כונה גם "רבה יוסי" ו"רב יוסף" - ראש הדור הראשון של הסבוראים יוסי רב יוסף (פירושונים)
קטפרקט

קָטַפְרָקְט (מיוונית: κατάφρακτος - מחופה שריון), הוא סוג של פרש כבד בצבאות המזרח התיכון בעת העתיקה ובימי הביניים. קטפרקט טיפוסי עטה שריון מכף רגל ועד ראש ואפילו סוסו היה מוגן בדרך כלל בשריון כבד. הקטפרקטים היו החיל הראשי בצבא הפרתי ולאחר מכן בצבאות האימפריה הסאסאנית. בדומה לאבירים האירופאים, הם היו כוחות עלית, שנועדו למוטט את מערך האויב בהסתערות רבתי, אך בניגוד אליהם לא היו מעמד משל עצמם והיו חסרי כח פוליטי, שהיה מנת חלקם של האבירים האירופאים. בדומה לאבירים, נעלמו משדות הקרב עם התרחבות השימוש הנפוץ בנשק חם בראשית העת החדשה. שימוש בקטפרקטים סייע לצבא הסלאוקי לנצח את התלמיים בקרב בניאס בשנת 198 לפנה"ס, בו השיגו את השלטון על ארץ ישראל. קרב חרן קרב בניאס מדיה וקבצים בנושא קטפרקט בוויקישיתוף Norman Davis - "Europe, a history", ch V Middle Age, Pimlico, London 1997 p. 311 (נורמן דייוויס ,"אירופה, סיפור" 1997) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנשי התחנה

אנשי התחנה (באנגלית: The Station Agent) הוא סרט אמריקאי משנת 2003. זהו הסרט הראשון של הבמאי טום מקארתי שכתב גם את התסריט. הסרט זכה בקטגוריית בחירת הקהל לדרמה הטובה ביותר בפסטיבל סאנדנס 2003. כמו כן זכה בפרס ג'ון קסאווטס במסגרת פרס אינדפנדנט ספיריט. מקארתי זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הראשון הטוב ביותר ובפרס באפט"א לקולנוע לתסריט הטוב ביותר. במרכז העלילה דמותו של פינבר (פין) מקברייד (פיטר דינקלג'), גבר בן שלושים שגובהו לא עולה על מטר שלושים, שתחביבו העיקרי הוא רכבות. הסרט מתאר את המהפך שעובר פינבר כאשר הוא נאלץ לעבור לגור בתחנת רכבת זנוחה בפרברי ניו ג'רזי, ואת המפגש שלו עם דמויות בודדות נוספות: אוליביה האריס (פטרישה קלארקסון), אמנית מקומית המצויה במשבר ובחור בשם ג'ו אוראמס (בובי קנאבלי) שהמזנון שלו ממוקם בסמוך לתחנה הישנה. אתר האינטרנט הרשמי של אנשי התחנה "אנשי התחנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנשי התחנה", באתר נטפליקס "אנשי התחנה", באתר AllMovie (באנגלית) "אנשי התחנה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אנשי התחנה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אנשי התחנה", באתר Metacritic (באנגלית) "אנשי התחנה", באתר אידיבי "אנשי התחנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבלית

האם התכוונתם ל... אבלאית – שפה שמית עתיקה מהאלף ה-3 לפנה"ס נילס הנריק אָבֶּל – מתמטיקאי נורווגי חבורה אבלית – סוג של חבורה הקרוי על שמו סוג של קטגוריות הדומות לקטגורית החבורות האבליות
ספוטניק

האם התכוונתם ל... תוכנית ספוטניק – סדרת לווייני תוכנית החלל של רוסיה ספוטניק 1, ספוטניק 2, ספוטניק 3, ספוטניק 4, ספוטניק 5 - לוויינים בתוכנית ספוטניק משבר הספוטניק - נקודת מפנה במלחמה הקרה כשברית המועצות שיגרה את הלוויין ספוטניק 1 ספוטניק (סוכנות ידיעות) – ערוץ תקשורת ממשלתי רוסי ספוטניק (סרט) – סרט קולנוע רוסי מסוגת הפנטזיה והמותחן ספוטניק אהובתי – רומן מאת הסופר הרוקי מורקמי ספוטניק V – כינוי לחיסון נגד מחלת נגיף קורונה 2019 שפותח ברוסיה Sputnikmusic – אתר אינטרנט מבוסס ויקי העוסק במוזיקה
הנהר האדום

האם התכוונתם ל... הנהר האדום (אסיה) – נהר במזרח הרחוק הנהר האדום (צפון אמריקה) – נהר בארצות הברית וקנדה הנהר האדום (דרום ארצות הברית) – נהר בדרום ארצות הברית נהר אדום (סרט) – מערבון מפורסם
סטאד ריימס

סטאד ריימס (בצרפתית: Stade de Reims Champagne) הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר ריימס. סטאד ריימס זכתה בשנות החמישים וראשית שנות השישים בתארים רבים ובהצלחות רבות בכדורגל הצרפתי והאירופי, אולם מאז ירדה מגדולתה. הקבוצה נוסדה ב-1911, ונקראה בשם החברה הספורטיבית של פארק פומרי (Société Sportive du Parc Pommery) עד 1931. ב-1935 זכתה באליפות צרפת לחובבנים. ב-1938 התחזקה משמעותית לאחר שהתאחדה עם מועדון נוסף, ספורטינג קלוב רמואה. לאחר מלחמת העולם השנייה חודשו משחקי הליגה הצרפתית שהפכה למקצוענית. סטאד ריימס הייתה לקבוצת צמרת. בעונת 1946/1947 הגיעה הקבוצה לרבע גמר הגביע הצרפתי לאחר ניצחון בשמינית הגמר על קבוצת אנז'ה וב-1949 זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. שנה לאחר מכן זכתה בגביע לראשונה. ב-1950 התמנה שחקן הקבוצה אלבר באטו (Batteux) למאמנה. כמאמן זכה באטו בשמונה אליפויות צרפת (חמש עם ריימס ועוד שלוש מאוחרות יותר עם סנט אטיין) נוסף על האחת שזכה בה כשחקן. הוא גם אימן במקביל (מ-1955) את נבחרת צרפת, אותה הוביל למה שהיה אז ההישג הטוב ביותר בתולדותיה עד אז - מקום שלישי במונדיאל 1958. גם במסגרת האירופאית נחלה הקבוצה, בכיכובו של קשר נבחרת צרפת רמון קופה, הצלחות. ב-1953 זכתה בגביע הלטיני וב-1956 העפילה לגמר הראשון של גביע אירופה לאלופות, אך הפסידה לקבוצת ריאל מדריד. הקבוצה הספרדית שלטה במפעל ללא עוררים בחמש השנים הראשונות לקיומו, ושבה וניצחה את ריימס בגמר גביע אירופה לאלופות 1959. היא גם העבירה לשורותיה מריימס את קופה, לאחר הגמר הראשון בין הקבוצות. בגמר השני, היה זה החלוץ ז'יסט פונטיין שהוביל את ריימס. שלוש שנים לאחר מכן בא אל קיצו תור הזהב של המועדון. בהפרש של שנה ביניהם עזבו את ריימס קודם כוכבה הגדול פונטיין, שפרש, ואחר כך המאמן בטה שפוטר. זמן לא רב לאחר מכן ירדה הקבוצה לליגה השנייה, ובעשורים הבאים התדרדרה אפילו עד לליגה הרביעית. בשנת 1977 הקבוצה הגיעה לגמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת סנט אטיין. בשנת 1988 הקבוצה הגיעה לחצי גמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת מץ. בשנות התשעים כבר חדלה להתקיים למעשה כמועדון מקצועי אך מאז התאוששה וחזרה עד לליגה השנייה, בשנת 2012 חזרה ריימס לליגה הצרפתית הראשונה אחרי היעדרות של 33 שנים. בשנת 2016 נשרה ריימס חזרה לליגה הצרפתית השנייה אחרי 4 שנים בליגה הראשונה. בעונת 2019/2020 סיימה ריימס במקום השישי המוביל למוקדמות הליגה האירופית. נכון ל-16 בפברואר 2024 אליפות צרפת: (6) 1949, 1953, 1955, 1958, 1960, 1962 סגנות: 1947, 1954, 1963 גביע צרפת: (2) 1950, 1958 סגנות: 1977 גביע הליגה: (1) 1991 הגביע הלטיני: (1) 1953 הסופרקאפ הצרפתי: (3) 1955, 1958, 1960 מדיה וקבצים בנושא סטאד ריימס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטאד ריימס (בצרפתית) סטאד ריימס, ברשת החברתית פייסבוק סטאד ריימס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטאד ריימס, ברשת החברתית אינסטגרם סטאד ריימס, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu עוזי דן, ירדה מנכסיה, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2005 עוזי דן, היא אמנם עדיין כאן, אבל הצרפתים מתגעגעים לריימס של פעם, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2018 Liste Joueurs | Stade de Reims, stade-de-reims.com היסטוריה באתר הרשמי של הקבוצה
עזרה

האם התכוונתם ל... חברת עזרה של יהודי גרמניה – ארגון יהודי לא ציוני שנוסד בברלין על ידי ד"ר פאול נתן אגודת עזרא – אגודת נערים ציונית שהוקמה על ידי דוד בן-גוריון ושלמה צמח ע.ז.ר.ה - איגוד דוברי אנגלית – איגוד דוברי אנגלית בישראל "אגודת עזרה למרפא" של הרב אלימלך פירר עזרה ראשונה – רפואת חירום העזרה – חלק מבית המקדש עזרה (סמינר) – סמינר הוראה בירושלים עזרה בר בריה דרב אבטולס – דמות מתלמוד בבלי ראו גם עזרא (פירושונים) העזרה (פירושונים)
עיוות

עיוות (באנגלית: Distortion) הוא שינוי בצורה כלשהי של אות, אובייקט, תמונה, קול, צורת גל או כל סוג אחר של מידע. העיוות לרוב אינו רצוי. בתחומים מסוימים הוא יכול להיות רצוי, לדוגמה בניגון על גיטרה חשמלית, המגבר יכול להיכנס לעומס יתר מכוון (דיסטורשן) שיגרום לו להפיק את העיוות הרצוי בצליל הגיטרה. בתקשורת ובעיבוד אותות, מערכת ליניארית בלתי תלויה בזמן ונקייה מרעש מאופיינת על ידי פונקציית תמסורת H ( ω ) = A ( ω ) e i ϕ ( ω ) {\displaystyle H(\omega )=A(\omega )e^{i\phi (\omega )}} כך שהמוצא של המערכת y ( t ) {\displaystyle \,y(t)} בתגובה לכניסה הרמונית x ( t ) = sin ⁡ ( ω t ) {\displaystyle x(t)=\sin(\omega t)} יהיה גם הוא הרמוני, עם הגבר והסטת מופע התלויים אך ורק בתדר הכניסה: y ( t ) = A ( ω ) sin ⁡ ( ω t + ϕ ( ω ) ) {\displaystyle y(t)=A(\omega )\sin(\omega t+\phi (\omega ))} ובנוסף, הכפלה ו/או הזזה של הכניסה גורמת להכפלה ו/או הזזה זהה של המוצא; והתגובה לסכום של מספר כניסות שווה לסכום התגובות לכל כניסה. במערכת המקיימת דרישות אלה, ניתן לנתח את התגובה לכל כניסה שהיא בעזרת אנליזת פורייה. במציאות, כל מערכת פיזיקלית היא ליניארית רק בתחומי כניסה מוגדרים, ואף זאת רק בקירוב. לדוגמה, במעגלים אלקטרוניים טיפוסיים יש מגבלות על המשרעת ("עוצמה") בכניסה וביציאה; כאשר המשרעת מתקרבת למגבלות אלה נוצרות במוצא הרמוניות שלא היו באות הכניסה המקורי; כתוצאה מכך, כאשר הכניסה היא הרמוניה נקיה, היציאה איננה עוד הרמוניה נקייה וצורת הגל המתקבלת במוצא המערכת היא מעוותת (distorted). האוזן האנושית רגישה למדי לעיוותים לא-ליניאריים ודוגמאות לכך ניתן למצוא בהתקני אפקטים לגיטרות חשמליות, רעשי מגברים, עיוותי קול במכשירי קשר ועוד. במערכות תקשורת נתונים מתקדמות מתבצע עיבוד ספרתי של אותות, ובמקרים רבים נדרשת שמירה על ליניאריות כדי לאפשר פיענוח תקין של המידע המשודר. עיוות האותות, למשל כתוצאה משידור בעוצמה גבוהה מדי, עלול לגרום לקצב שגיאות גבוה או אף לניתוק התקשורת. מדיה וקבצים בנושא עיוות בוויקישיתוף עיוות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.