רוביניה בת-השיטה

רוֹבִּינְיָה בַּת-שִׁטָּה (שם מדעי: Robinia pseudoacacia) היא עץ נוי תרבותי, נשיר וקוצני ממשפחת הקטניות (תת-משפחת הפרפרניים) שעליו מנוצים לעלעלים מנוצים ופרחיו לבנים וערוכים באשכולות גדולים, מרהיבים ומושכי עין. ישנם זנים גנניים של רוביניה בת-שיטה שצבע פרחיהם ורודים, ארגמניים. הסוג רוביניה מכיל 4 מינים שמוצאם הטבעי מצומצם לאזורים הממוזגים של ארצות הברית וצפון מקסיקו. מלבד רוביניה בת-שיטה, שאוזרחה בישראל בתחילת המאה העשרים ובמקומות רבים בעולם, אוזרחו בישראל עוד שני מינים נוספים ופחות נפוצים: העץ רוביניה דביקה (Robinia viscosa) והשיח רוביניה זיפית (Robinia hispida) שפרחיהם ורודים, ארגמניים ותרמיליהם שעירים. אומנם, רוביניה בת-שיטה הוכרזה כצמח פולש בישראל, שקצב התפשטותו איטי מאוד, נזקו מועט ביותר ונזקו הפוטנציאלי בינוני, היא עד עתה לא יצרה מוקדים רבים וצפופים בארץ. ייתכן שפוטנציאל פלישתה מוגבל בחבל הים תיכוני בגלל קיץ יבש וחם עד 8 חודשים. מאידך היא אחד העצים הפולשים ביותר באירופה הממוזגת ובאזורים ממוזגים ביבשות אחרות, למשל, בניו זילנד, בארגנטינה, צילה, בקוריאה ויפן וגם באזורים בעלי אקלים ים תיכוני, קליפורניה, קפריסין, איטליה, צפון אפריקה, ובשנים האחרונות, בדרום-אפריקה ודרום-מערב אוסטרליה. הזרעים, העלים והקליפה של העץ רעילים לצאן ובקר ולבני אדם, ועל כן רוביניה בת-שיטה מצויה ברשימת צמחים לא רצויים בחצר בית הספר וגם ברשימת ארגון בטרם לבטיחות ילדים. שילוב של צמיחה מהירה ועצה קשה וחזקה הופכת את רוביניה בת-שיטה כמקור רב ערך לייצור רהיטים, מתקני כושר וספורט, וקישוטי עץ. מין זה משמש גם כחומר בעירה איכותי. בגלל רעילות חלקי הצמח לצאן ובקר והן לבני אדם, הוא אינו משמש למספוא או מרעה, אולם פרחיו הרבים מהווה מרעה משובח לדבורים.[דרוש מקור] עץ או שיח נשיר חורף ומהיר צמיחה, בעל גזע ישר המגיע לגובה של 5 עד 16 מ'. הגזע חלק וירוק בפרטים צעירים מאוד, שהופך לאפור כהה ולמחוספס עם חריצי אורך עמוקים בפרטים בוגרים. הענפים הצעירים קירחים או שעירים במקצת בעלי חריץ אורך בצדם העליון. הלוואים קיימים ולעיתים קרובות קוצניים. הלוואים הקוצניים בולטים בצמחים צעירים ומקשים על המעבר בין פרטים הגדלים בצפיפות. בפרטים בוגרים הקוצים קטנים יותר או לעיתים חסרים ואינם מהווים הפרעה בגלל גובהם. העלים מסורגים ומנוצים פעם אחת למספר בלתי זוגי של 7 עד 19 עלעלים אליפטיים, שאורכם 2.5 עד 5 ס"מ. העלעלים כמעט מנוגדים ובעלי פטוטרת קצרה, קודקודם מעוגל או קטועים, לעיתים מפורצים מעט ומסתיימים בחוד קטן וקצר עד כמעט בלתי נראה. צדם העליון ירוק כהה והתחתון ירוק חיוור. הפרחים דו-מיניים, לבנים, ריחניים מאוד, אורכם 1.5 עד 2 ס"מ וערוכים באשכולות ארוכים (10 עד 18 ס"מ) היוצאים מחיקי העלים ומשולשלים כלפי מטה. בכל תפרחת לפחות 15 פרחים. ישנם זני תרבות שפרחיהם ורודים או תכולים. הגביע דמוי פעמון או ספל, דו-שפתני במקצת ובעל 5 שיניים מחודדות, צבעו מעט כהה מעלי הכותרת. הכותרת פרפרנית אופיינית בעלת סימטריה דו-צדדית, עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים מאוחים מתחת לשחלה אחד אחד. עלי הכותרת שצבעם אחיד בעלי ציפורניים (החלק התחתון והצר של עלה הכותרת) קצרות. הזירים 10, מהם 9 מאוחים ואחד מפורד. ראשי הזירים והאבקנים חופשיים. השחלה עילית בעלת עלה שחלה אחד. השיליה עוברת לאורך תפר הבטן של עלה השחלה. הפרי תרמיל קירח קצר, ישר, פחוס (שטוח)  צבעו חום-אדמדם ואורכו 5 עד 10 ס"מ ורחובו ס"מ אחד. התרמיל נפתח בשני קשוות, מכיל 3 עד 10 זרעים. הזרעים קטנים (4 עד 6 מ"מ) וקליפתם חומה-שחורה, חלקה וקשה. הרעל העיקרי ברוביניה בת-שיטה הוא רובין (robin) שמשויך לקבוצה המכונה טוקסאלבומינים (toxalbumin) שהם חלבונים מורכבים המצויים במיני צמחים מסוימים ורעילים בעת בליעה, שאיפה או מתן פרנטרלי. הצמחים הנפוצים ביותר המכילים טוקסאלבומינים מלבד רוביניה בת-שיטה הם קיקיון מצוי (Ricinus communis), ואברוס (Abrus precatorius). שני האחרונים מרכזים את הרעלן שלהם ריצין ואברין (בהתאמה) בתוך הזרעים שלהם, הלקטין הרעיל של רוביניה בת-שיטה, רובין נמצאים בקליפה, בזרעים, בעלים ובשורשים של הצמח. הם מסווגים כחלבונים משתיקי ריבוזום - Ribosome-inactivating proteins (RIP). כאמור כל חלקי הצמח מכילים את הרעלן מהסוג טוקסאלבומין רובין (toxalbumin robin) שמסוכן לאדם ולחיות משק. בנוסף, מכילים חלקי הצמח רעלן מקבוצת הגליקוזידים (Glucoside). הרעלים הללו נהרסים בנוכחות חום, ולכן יש ארצות בהן נאכלים חלקים מסוימים מהצמח-בעיקר הפרחים, לאחר בישול או טיגון. מקור העץ באזור הממוזג של דרום מזרח ארצות הברית המשתרע במדינות: אלבמה, ג'ורג'יה, קנטקי, מרילנד, צפון קרוליינה, פנסילבניה, דרום קרוליינה, טנסי, וירג'יניה, מערב וירג'יניה. היא אוזרחה במדינות רבות של ארצות הברית, דרום אפריקה מאגן הים התיכון ואירופה ועד מזרח אסיה ובמקומות רבים היא נחשבת כצמח פולש. רוביניה בת השיטה יחד עם רוביניה דביקה הובאה לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי במסגרת ייעורם של ההרים בישראל, הן על ידי אנשי הממשל הבריטי והן עלי די אנשי הקרן הקיימת. היא נקלטה היטב בקרקעות גיר בהרים ושגשגה אפילו במדרונות תלולים. רוביניה בת-שיטה היא צמח אור מלא, עמיד בקרה, בשרב, בגיר ובמליחות. גדל כמעט בכל אזורי ישראל. היא מתפתחת על כל סוגי הקרקעות מלבד דיונות חול וקרקעות לא מנוקזות. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו. הוא מתרבה באמצעות זרעים ובצורה וגטטיבית דרך חוטרים מהשורשים. לאחר התבססות המוקדים הראשונים, המשך הפלישה נעשה באמצעות חוטרי שורש. גם לאחר שריפה או כריתה העץ מפתח חוטרים משורשיו. הפריחה מסוף פברואר ועד תחילת מאי ועיקרה באפריל. פרחים פרפרניים של רוביניה בת-שיטה גזע ישר של רוביניה בת-שיטה גזע של רוביניה בת-שיטה בירושלים מדיה וקבצים בנושא רוביניה בת-השיטה בוויקישיתוף רוביניה בת-השיטה, באתר ITIS (באנגלית) רוביניה בת-השיטה, באתר NCBI (באנגלית) רוביניה בת-השיטה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) רוביניה בת-השיטה, באתר צמח השדה רוביניה בת-השיטה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה רוביניה בת-השיטה, באתר Tropicos (באנגלית) רוביניה בת-השיטה, באתר GBIF (באנגלית) רוביניה בת-השיטה, באתר The Plant List (באנגלית) רוביניה בת-השיטה, באתר IPNI (באנגלית) רוביניה בת-השיטה באתר הרשימה האדומה של IUCN Robinia L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet .Robinia pseudoacacia L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet גדעון ביגר ונילי ליפשיץ, הניסיונות לאקלום עצים אקזוטיים בארץ-ישראל בתקופת השלטון הבריטי, קתדרה 85, אוקטובר 1997, עמ' 155 רוביניה בת-שיטה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה ז'אן-מרק דופור-דרור, הצמחים הפולשים בישראל, מהדורה שנייה מורחבת ומעודכנת, ירושלים: דן פרי, 2019, עמ' 112-3 מתוך חוברת : תכנון חצר בית-הספר, הנחיות והמלצות, המכון למחקר ופיתוח מוסדות חינוך ורווחה חוברת מספר 95, נובמבר 1999, תל אביב, עמודים 115- 116. צמחים רעילים, באתר ארגון בטרם לבטיחות ילדים א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 196, 210 גדעון ביגר ונילי ליפשיץ, הניסיונות לאקלום עצים אקזוטיים בארץ-ישראל בתקופת השלטון הבריטי, קתדרה 85, אוקטובר 1997, עמ' 138