laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כיכר ברייטשייד

כיכר ברייטשייד (בגרמנית: Breitscheidplatz - ברייטשייד פלאץ) היא כיכר בשכונת שרלוטנבורג (ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף) שבברלין, דרומית לטירגארטן ובין רחוב קורפירסטנדאם (הקו-דאם) ורחוב בודפשט (Budapester Strasse). בכיכר נמצאים מרכז הקניות אירופה סנטר וכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם. הכיכר הוקמה בשנת 1889 באתר שהוכרז כאזור ציד על ידי יואכים השני בשנת 1542. בעת הקמתה נקראה הכיכר "כיכר גוטנברג" (Gutenbergplatz – גוטנברג פלאץ) על שם יוהאן גוטנברג ממציא הדפוס. בשנת 1892 שונה שמה של הכיכר ל"כיכר אוגוסטה ויקטוריה" (Auguste-Viktoria-Platz – "אוגוסטֶה ויקטוריה פלאץ") על שם הקיסרית הגרמנית אוגוסטה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין. לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-31 ביולי 1947, שונה שם הכיכר לשמה הנוכחי, על שם רודולף ברייטשייד, חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית אשר מת במחנה ריכוז נאצי בשנת 1944. זמן קצר לאחר הקמת הכיכר הורה הקייזר וילהלם השני להקים את כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם לזכרו של סבו הקייזר וילהלם הראשון. הכנסייה הוקמה בסגנון נאו-רומנסקי על פי תוכניות האדריכל פרנץ שווכטן, האדריכל המלכותי של וילהלם השני. בתקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה נבנו סביב הכיכר אולמות תצוגה וחנויות רבות. בין שתי מלחמות העולם היו בתי הקפה שסביב הכיכר מקום מפגש לאינטלקטואלים ולאמנים של ברלין, אשר נהגו להיפגש ב"רומאנישס קפה" (Romanisches Café) שנפתח בתקופה שלטונו של הקייזר וילהלם השני (כיום עומד במקום שבו שכן הקפה מרכז הקניות אירופה סנטר). במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1943, נהרסה הכיכר והמבנים שסביבה בהפצצות חיל האוויר המלכותי. לאחר תום המלחמה הכיכר שנותרה במערב ברלין שוקמה והפכה להיות סמל של המערב (כשם שאלכסנדרפלאץ הפך לסמל של מזרח ברלין ושל גרמניה המזרחית). בכיכר נבנו מבני חנויות חדשים, אולם בניגוד לנוהג של הריסת המבנים שנהרסו במלחמה הוחלט להשאיר את הריסות כנסיית הזיכרון כמות שהם, אולם בכיכר, במקום בו עמדה הכנסייה, נבנתה כנסייה חדשה על פי תכנונו של האדריכל המערב גרמני, אגון אייארמן. בשנת 1965 נבנה בכיכר מרכז הקניות ומגדל המשרדים "אירופה סנטר" – שגובהו 38 מטרים. מרכז קניות זה הפך לאתר בילוי פופולרי ולסמל של מערב ברלין. מרכז הקניות פעיל גם כיום ובו חנויות, מסעדות ובתי קפה. הכיכר היא אתר תיירותי ידוע בברלין, והכנסייה שבמרכזה הפכה לאחד מסמלי העיר ברלין. ערך מורחב – פיגוע הדריסה בברלין ב-19 בדצמבר 2016, בסביבות השעה שמונה בערב, דהר נהג משאית גנובה לתוך הקהל בשוק חג המולד בכיכר ברייטשייד, והביא למותם של 12 בני אדם ופציעתם של 49. מדיה וקבצים בנושא כיכר ברייטשייד בוויקישיתוף מצלמות רשת של הכיכר תמונות של הכיכר באתר גוגל אתר הבית של אירופה סנטר
בני גורן

בני גורן הוא מחבר ספרי לימוד במתמטיקה לתלמידי בתי הספר התיכוניים ולחטיבות הביניים בישראל. הספרים נכתבים בהתאם לתוכנית הלימודים של משרד החינוך להוראת המתמטיקה בישראל. גורן נולד בקיבוץ גלאון וגר כיום בתל אביב. הוא בעל תואר שני במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים החל מ-1976. היה מורה למתמטיקה במשך 22 שנה, וכן הועסק כבודק בחינות. כעת עובד באופן עצמאי. גורן כתב ספרי לימוד במבחר ענפי המתמטיקה התיכונית ושל חטיבות הביניים, ביניהם ספרי אלגברה, גאומטריה וטריגונומטריה. ספריו הרבים והמקיפים (כל אחד מהם מכיל אלפי שאלות) הפכו לספרי הלימוד המרכזיים במתמטיקה, והפכו אותו למזוהה עם אופן לימוד המתמטיקה בבתי הספר. ספרים לחטיבת הביניים אלגברה חלק א' אלגברה חלק ב' אלגברה חלק ג' הנדסה חלק א' הנדסה חלק ב' ספרי בגרות במתמטיקה תוכנית הצבירה מתמטיקה חלק א' שאלון 001 מתמטיקה חלק ב' שאלון 002 מתמטיקה חלק ג' שאלון 003 מתמטיקה חלק ד' שאלון 004 מתמטיקה חלק ה' שאלון 005 מתמטיקה חלק ו' שאלון 006 מתמטיקה חלק ז' שאלון 007 ספרים לבגרות תוכנית הלימודים החדשה (2011 ואילך) מתמטיקה חלק א' (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד) (שאלונים 035804 ו-035806) מתמטיקה חלק ב'1 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035806) מתמטיקה חלק ב'2 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035806) מתמטיקה חלק ג'1 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035807) מתמטיקה חלק ג'2 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035807) מתמטיקה חלק ב'1 (ללומדי 4 יחידות לימוד) (שאלון 035804) מתמטיקה חלק ב'2 (ללומדי 4 יחידות לימוד) (שאלון 035804) מתמטיקה חלק ג' (ללומדי 4 יחידות לימוד) (שאלון 035805) ספרי מתמטיקה לבגרויות ישנות ולמכינות אלגברה (ללומדי 3 יחידות לימוד) טריגונומטריה (ללומדי 3 יחידות לימוד) אנליזה (ללומדי 3 יחידות לימוד) סטטיסטיקה והסתברות (ללומדי 3 יחידות לימוד) אנליזה (ללומדי 4 יחידות לימוד) אלגברה (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד) טריגונומטריה (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד) חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד) וקטורים (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד) חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי (ללומדי 5 יחידות לימוד) גאומטריה אנליטית (ללומדי 5 יחידות לימוד) גאומטריה של המישור (בספר זה משתמשים גם כיום) אהרון אספיס יואל גבע מקבלי תארים דוקטור ומוסמך באוניברסיטה העברית בירושלים, מעריב, 8 ביולי 1976 מעתיקים חופשי, מעריב, 3 בפברואר 1988 אתר האינטרנט הרשמי של בני גורן מידע על בני גורן בקטלוג הספרייה הלאומית בני גורן, דף שער בספרייה הלאומית
כיור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כיור – אגן רחיצה או כלי המנקז נוזלים הנשפכים אליו כיור (כלי המקדש) – אחד מכלי המשכן ובית המקדש, ששימש את הכהנים לטהר בו את ידיהם ורגליהם כיוּר – בלועזית "סטוקו" (Stucco) חומר בניין המשמש כטיח דקורטיבי
תעלת הוולגה-דון

תעלת הוולגה-דון (ברוסית: Волго-Донской судоходный канал), או בשמה המלא: תעלת הספנות וולגה-דון על שם ו.א. לנין (רוסית: Волго-Донской судоходный канал имени В.И.Ленина), היא תעלה מלאכותית המחברת את נהרות הוולגה והדון שברוסיה באזור שבו הם קרובים ביותר זה לזה. התעלה למעשה מחברת את הים הכספי לים השחור. אורך התעלה 101 קילומטרים, מתוכם 45 ק"מ הם נהרות ואגמים טבעיים והיתר נחפר בידי האדם. מאמצי האדם לחבר את שני הנהרות החשובים החלו כבר בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית בשנת 1569. הצאר פטר הגדול נכשל בניסיונו לחצוב את התעלה במאה ה-17, וניסה פעמים נוספות לבצע את המפעל הגדול הזה, אך ללא הצלחה. כריית התעלה החלה לפני מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה נפסקו העבודות. הן התחדשו ב-1948, ובשנת 1952 הסתיימה העבודה והתעלה הפכה לחלק חשוב של דרכי המים העמוקים בחלק האירופי של ברית המועצות. רבים מהעובדים היו שבויי מלחמה ואסירים שהועסקו בעבודות כפייה (ראו גם: גולאג). תעלת הוולגה-דון מתחילה ביובל סארפצקי של הוולגה, מדרום לוולגוגרד, ומסתיימת במאגר המים צימלנסקויה, בעיר קלץ' על הדון. בתעלה יכולות לעבור ספינות עם מטען של עד 5,000 טונות. מאזור הדון לוולגה מועברים מטענים של פחם מדונצק, חומרי בניין ודגנים. בכיוון ההפוך המטענים הנפוצים הם עץ, פיריט ומוצרי נפט. ספינות תיור וקייט מפליגות בשני הכיוונים. תעלת הוולגה-דון ומערכת המים צימלנסקי שתוכננו בידי לאוניד פוליאקוב מהוות מכלול המוקדש לזכר הקרבות על צאריצין במלחמת האזרחים ברוסיה וקרבות סטאלינגרד במלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא תעלת הוולגה-דון בוויקישיתוף תעלת הוולגה-דון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אירופה סנטר

אירופה סנטר (בגרמנית: Europa-Center) הוא מרכז משרדים ומרכז קניות בכיכר ברייטשייד שבברלין. המרכז נבנה בשנות ה-60 והפך לאחד מסמלי מערב ברלין. כיום המבנה מוגדר כמבנה בעל חשיבות היסטורית שנועד לשימור. במקום בו עומד כיום מרכז הקניות עמד מאז שנת 1916 ה"רומאנישס קפה" - "הקפה הרומאי" (בגרמנית: Romanisches Cafe) - אתר מפגש פופולרי לאנשי ספרות, אמנים ואנשי תיאטרון בתקופה זו. המבנה בו עמד בית הקפה נהרס בהפצצות חיל האוויר המלכותי בנובמבר 1943 במלחמת העולם השנייה. לאחר חלוקת ברלין והקמת חומת ברלין בשנת 1961 עודדה עיריית מערב ברלין את שיקום מערב העיר ובניית בניינים מרשימים ורחבי היקף על מנת להפגין כלפי גרמניה המזרחית את עוצמתה של גרמניה המערבית. סביב כיכר ברייטשייד החלו עבודות שיקום נרחבות (שכלל בין היתר בניית כנסייה חדשה במקום בו עמדה כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם ששרידי מגדל הפעמונים ההרוס שלה הפכו לסמל של העיר ברלין). איש העסקים הברלינאי קארל היינץ פפר מונה לפקח על עבודות השיקום. פפר פנה להוברט פטשניג (Hubert Petschnigg) ולהלמוט הנטריך (Helmut Hentrich) בבקשה לתכנן מרכז קניות ומשרדים בסגנון אמריקאי. בתכנון המרכז השתתף גם אגון איירמן - מתכנן כנסיית הזיכרון החדשה. עבודות ההקמה החלו בשנת 1963 ומרכז הקניות והמשרדים נחנך ב-2 באפריל 1965 בנוכחות ראש עיריית ברלין המערבית וילי ברנדט. מבני מרכז הקניות והמשרדים השתרעו על שטח של 80,000 מ"ר הכוללים מרכז קניות בן שתי קומות מעל הקרקע, קומת מרתף ושתי חצרות פנימיות, בית קולנוע, בית מלון, בניין מגורים, ומגדל משרדים בן 21 קומות בגובה 86 מטרים ששטחו 13,000 מ"ר. בעת בנייתו היה זה בניין המשרדים הגבוה בברלין. במבנה כ-100 חנויות ומסעדות, בהן מבקרים למעלה מ-20,000 מבקרים מדי יום. בראש מגדל המשרדים ניצב לוגו חברת מרצדס בנץ - כוכב בתוך עיגול. משקלו של סמל זה כ-15,000 ק"ג וקוטרו כ-10 מטרים. הסמל מסיים שתי הקפות בדקה וזוהר בלילה באמצעות 68 שפופרות פלואורסצנטיות המאירות אותו. אורכן הכולל של שפופרות אלה מגיע ל-680 מטרים. בתוך המבנה שלוש יצירות אמנות מרשימות: שעון הזמן הזורם (בגרמנית: Uhr der fließenden Zeit) שעון זה נמצא בחצר המערבית של המבנה, ומציג את השעה באמצעות מים צבעוניים הזורמים בתוך כדורי זכוכית וצנורות זכוכית. כל המים יוצאים מהמערכת מדי יום בשעה 13:00 בצהרים ו-1:00 בלילה, למעט הכדור המסמל את השעה אחת, ומים נוספים הזורמים דרך כדורי השניות, הדקות והשעות מראים את השעה תוך ניצול חוק כלים שלובים. מזרקת הלוטוס - בחצר המזרחית של המבנה. נבנתה על ידי האמנים הפריזאים ברנרד בשה ופרנסואה בשה. יצירת אמנות זו הוזמנה עבור הגלריה הלאומית החדשה בשנת 1975 אולם בשנת 1981 הוחלט להוציאה מהגלריה, והיא הושאלה בלא הגבלת זמן לאירופה סנטר בשנת 1982. יצירת אמנות זו כוללת רכיבים נעים בתוך בריכה. מזרקת העולם - מזרקה פיסולית בכניסה למבנה המציגה את התרבויות השונות שעל כדור הארץ. בכניסה למבנה מוצב שעון ברלין. מדיה וקבצים בנושא אירופה סנטר בוויקישיתוף
דבקה

דֶבְּקָה (מערבית: دبكة, רקיעה ברגליים. ההגייה בישראל, בסוריה ובלבנון: dabke) הוא ריקוד מסורתי במזרח התיכון ובארצות הבלקן, ונחשב למחול לאומי בלבנון ובסוריה, ובקרב ערביי ארץ ישראל. ישנם ריקודים דומים מאוד לריקוד הדבקה, כמו ריקוד ה"צ'ובי" הנהוג בעיראק ובערב הסעודית, ריקודים צועניים, יווניים, ארמניים וכורדיים. גם בקרב קבוצות אתניות שונות שאינן מסודרות במסגרת מדינית, רוקדים דבקה. מקור הריקוד אינו ידוע ואין יודעים אילו מהריקודים השפיעו עליו או הושפעו ממנו כיוון שבריקודים שונים ישנם מוטיבים דומים לריקוד זה. במהלך ריקוד דבקה רוקעים ברגליים בקצב. לכל אזור או קבוצה אתנית מסוימת קצב וצעדים משלהם. הרקדנים הם קבוצה של גברים, נשים או קבוצה מעורבת, בשורה או בחצי מעגל. בראש כל קבוצת רקדנים עומד "ראש קבוצה" המוביל את הריקוד, והקבוצה רוקדת לפי קצב רקיעות רגליו. בריקוד המסורתי, ראש הקבוצה מניף את ידו באוויר אך כיום לרוב הוא מניף מטפחת, צעיף או כאפייה מסורתית. קצב הריקוד יכול להיות אחיד במהלך כל הריקוד או להשתנות. הדבקה נחשב לריקוד מסורתי והוא נרקד בחתונות, במסיבות ובאירועים לאומיים. הריקוד מסמל סולידריות בין הרקדנים והערכה למנהגים המסורתיים ולתרבות המקומית. בלבנון, ריקוד זה נחשב לריקוד לאומי והוא מסמל פטריוטיות ולאומיות. ישנן להקות מחול מקצועיות רבות המבצעות את ריקוד הדבקה וכן פסטיבלים ברחבי המזרח התיכון המוקדשים לריקוד זה. אחד הפסטיבלים הבולטים הוא פסטיבל בעלבכ, הנערך בעיר בעלבכ שבלבנון. דבקה נחשב גם לסוגה מוזיקלית במוזיקה הערבית ומלחינים ואמנים רבים הלחינו וביצעו שירי דבקה. עם הזמרים הבולטים נמנים הזמרת הלבנונית פיירוז, הזמרת הלאומית של לבנון, ופארס כרם, זמר פופ לבנוני אשר מבצע שירי דבקה עם מוטיבים של מוזיקת פופ. הדבקה קיימת גם בריקודי העם הישראליים. בין השאר מוכרות הדבקות של ויקי (שמואל) כהן: כאגדת רבקה, דבקת החמור, דבקה קציר, דבקה הלל, דבקה דרוז ודבקה דליה. מדיה וקבצים בנושא דבקה בוויקישיתוף יואב סידי, דבקה הלל, באתר מגזין רוקדים, ‏2013
בריכת נוי

בריכת נוי היא בריכה מלאכותית, מעשי ידי אדם, המשמשת באדריכלות הנוף למספר תפקידים במקביל לשימושים פונקציונליים. בריכות נוי קיימות מזה אלפי שנים כשהעתיקות ביותר הוקמו בערים שונות במסופוטמיה העתיקה. הבריכות בעת העתיקה שימשו לרחצת הגוף והיו אלמנטים חשובים בגינות העתיקות. הבבלים נהגו לבנות בריכות מים בחצרות ארמונות כחלק מעיצוב נופן. גופי מים בגני נוי נתפשו בעת העתיקה כ"פיסת גן עדן" עלי אדמות וסיפקו הרגשה של חיות בנוסף להיבטיה הפונקציונלים של הבריכה. בבריכות אלה שולבו בהתאם ליכולות הטכנולוגיות גם מזרקות שהדגישו את תחושת הניתוק של המקום מארציותו וחיזקו את האווירה השמימית. בריכות עתיקות אלו עוצבו לרוב בצורה של שני גופי מים אורכיים המצטלבים אחד עם השני בצורת '+'. בריכות אלה שמקורן במסופוטמיה השפיעו רבות מאוחר יותר על התהוות הגן המוסלמי שהיה נפוץ מאוד באדריכלות האיסלאמית ובו שולבו כמעט תמיד בריכות אלו. דוגמאות מופלאות לגנים אלו קיימים עד היום באיראן, הודו, דרום ספרד ורבות מארצות ערב. בריכות נוי רבות נבנו גם על ידי היוונים והרומאים העתיקים אולם רובן שימשו גם לרחצה או נבנו כחלק מבית מרחץ שלם. הרומאים הרבו להשתמש בבריכות ששילבו נוי עם שימוש אמיתי. מרבית הווילות הרומאיות כללו במרכזן אטריום אשר תפקידו היה בין השאר אגירת מי הגשמים אל בריכה מרכזית קטנה. בריכה זו שימשה לנוי, שתייה ואף למיזוג אוויר טבעי של הבית. ההיסטוריה של אדריכלות הנוף כוללת שימושים רבים ומגוונים נוספים בבריכות לטובת נוי. הבריכות שימשו, בדומה לגן המסופוטמי, להענקת חיות ורעננות למקום ולעיתים גם להדגשת פנים מסוימים של האדריכלות עצמה בצורה של בריכת השתקפות. הגן הצרפתי שהיה פופולרי מאוד במאות ה-17 וה-18 עשה שימוש בבריכות נוי שצורותיהם היו עיטורים בפני עצמם. הבריכות הצרפתיות נבנו כולן בצורה סימטרית, כמו שאר הגן, ולעיתים רבות בצורות רדיאליות דמויות פרח. סגנון הגן האנגלי שהתפתח כאנטיתזה לזה הצרפתי התאפיין בבריכות מים מלאכותיות שעשו בהם מאמצים רבים כדי שייתפשו כנוף טבעי קלאסי ואידיאלי. בריכות אלה מקובלות מאוד בגנים באנגליה ולהן תפקיד חשוב בתרבות הפנאי האנגלית עד היום. השימוש המודרני בבריכות נוי מגוון אף הוא והוא שכיח מאוד גם בעיצוב הנוף העכשווי. בריכה אקולוגית היא מערכת מים טבעית או מעשה ידי אדם, בה לא נעשה שימוש בחומרי חיטוי רעילים כדי לפרק את החומרים האורגניים במים. דוגמאות למערכות אקולוגיות: נחל, אגם, ביצה, שלולית חורף. באדריכלות נוף, המונח בריכת נוי אקולוגית מתייחס לבריכה מעשה ידי אדם הכוללת מגוון דגים וצמחים. סינון טבעי או אקולוגי נוצר על פי כלל זה: כדי לפרוק 1 ק"ג חומר אורגני (ביומסה) במים, דרוש 1 ק"ג חמצן מומס במים. ככל שהמים קרים, הם מכילים יותר חמצן, ולהפך. באזורים חמים כמו בישראל, רוב השנה יש מעט חמצן במים. פתרון לסינון יעיל באזורים חמים מורכב מהידראוליקה מוקפדת, מערכת סינון מיקרונית ומערכת המרה ביולוגית. בריכה רומית עתיקה המשמשת לרחצה בעיר האנגלית באת' (Bath) הקרויה גם על שמה. בריכת ההשתקפות במול של וושינגטון הבירה בריכה אקולוגית בגן בעברית בראשון לציון אלמנט מים בריכה בריכת השתקפות מדיה וקבצים בנושא בריכת נוי בוויקישיתוף
צ'למספורד

צ'למספורד (באנגלית: Chelmsford) היא עיר במחוז אסקס שבאנגליה. בעיר ישנם כ-110,000 תושבים. היא צפונית בכ-19 ק"מ מלונדון ונמצאת פחות או יותר במחצית הדרך בינה לבין קולצ'סטר. היא ממוקמת במרכז מחוז אסקס, והיא בירת המחוז, אך היא אינה העיר הגדולה ביותר או העתיקה ביותר בו. היא מהווה גם את מרכז האזור האוטונומי צ'למספורד, שהוא גדול יותר מהעיר. בצ'למספורד נמצאת הקתדרלה הקטנה ביותר באנגליה, קתדרלת צ'למספורד. ג'ון די, כותב הנוסח האנגלי של "אוקלידס", למד בבית הספר של הקתדרלה במאה השש עשרה. בצ'למספורד נמצאת גם האוניברסיטה הפוליטכנית של אנגליה. היישוב קיים מהתקופה הפרה היסטורית ובתקופות מסוימות גם הרומאים חיו במקום. מקדש בעל שמונה צלעות נמצא מתחת לכיכר בשם כיכר אודן. ב-1199 נתן הבישוף של לונדון אישור לפתיחת שוק בעיר. במלחמת העולם השנייה נפלו מספר פצצות בעיר. הפגיעה החמורה ביותר בחיי אדם אירעה ב-19 בדצמבר 1944. רקטה נפלה ליד בית החרושת למיסבים כדוריים של הופמן (ראו פירוט בפסקת התעשייה). 39 אנשים נהרגו ו-138 נפצעו, 47 מהם קשות. בניינים רבים נהרסו ומאות נוספים נפגעו. כעשרת אלפים אנשים נוסעים מצ'למספורד ללונדון מדי יום והיא נחשבת ל"עיר שינה". מסיבה זו תחנת הרכבת של צ'למספורד הפכה לתחנת הרכבת העמוסה ביותר באנגליה. כביש A12, שהרומאים בנו לראשונה ככביש המחבר בין לונדון לקולצ'סטר, עבר דרך העיר, אך כרגע הוא "עוקף" אותה ממזרח, כך שמספר הרכבים בה הוא מועט יחסית. צ'למספורד מהווה מרכז תעשייה חשוב מאז המאה ה-19. זהו המקום הראשון בממלכה המאוחדת שבו נעשו עבודות של ההנדסה האלקטרונית (ב-1878) ונוסד בו בית החרושת הראשון למיסבים כדוריים (ב-1898). באותה השנה גוליילמו מרקוני, מהתורמים המרכזיים לפיתוח הרדיו, פתח את בית החרושת הראשון בעולם לרדיו ברחוב "hall street" והעסיק בו חמישים עובדים. ב-1920 בית החרושת היה מקום השידור הרשמי של שידורי הרדיו בבריטניה. ב-1922 שידורי הרדיו הסדירים הראשונים בעולם התחילו ב"מרכז מרקוני למחקר" בכפר ריטל שליד צ'למספורד. גרמניה בקנא (אנ'), גרמניה צרפת אנוניי (אנ'), צרפת ארצות הברית צ'למספורד (אנ'), מסצ'וסטס, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא צ'למספורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'למספורד צ'למספורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פול אינס

פול אמרסון קרלייל אינס (באנגלית: Paul Emerson Carlyle Ince; נולד ב-21 באוקטובר 1967) הוא כדורגלן עבר המזוהה בעיקר בשל תקופתו במנצ'סטר יונייטד. אינס היה השחקן השחור הראשון שזכה לענוד את סרט הקפטן בנבחרת האנגלית. במהלך קריירה שלו שיחק אינס בשבע קבוצות שונות באנגליה, בהן ליברפול, מידלסברו ווסטהאם יונייטד, ובקבוצת אינטר מילאנו שבאיטליה. עם מנצ'סטר יונייטד, בה שיחק במשך שש שנים, זכה אינס באליפות הפרמייר ליג פעמיים, בגביע ה-FA פעמיים ובגביע המחזיקות. ב-1995 עבר ממנצ'סטר לאינטר מילאנו. באינטר שיחק שנתיים בהן לא זכתה הקבוצה באף תואר, למרות הגעה לגמר גביע אופ"א. אינס נקרא לסגל נבחרת אנגליה פעמיים להשתתפותה באליפויות אירופה - ב-1996 וב-2000. כמו כן השתתף במונדיאל 1998. ב-2008 אימן אינס את בלקברן רוברס וכיום הוא מאמן את קבוצת נוטס קאונטי מליגת הפוטבול ליג הראשונה. בנו הוא הקשר תום אינס. מדיה וקבצים בנושא פול אינס בוויקישיתוף פול אינס, באתר Transfermarkt פול אינס, באתר BDFutbol פול אינס, באתר WorldFootball.net פול אינס, באתר National Football Teams פול אינס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים אנגלים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גואש

גוּאַשׁ (מצרפתית: Gouache) הוא סוג של צבעי מים בעלי גוון אטום. כמו צבעי מים אחרים, צבעי גואש מורכבים מפיגמנט, חומר עיבוי (בדרך כלל גומי ערבי) ומים. לעיתים מוסף צבען גיר לעיבוי. צבעי גואש קיבלו את שמם לראשונה במאה ה-18, אף על פי שהיו בשימוש החל מהמאה ה-12 בשמות אחרים. בין המאות ה-16 וה-18 הוצמד הכינוי "גואש" לשילוב של צבעי שמן וטמפרת ביצים. מקור השם הוא מהמילה האיטלקית "גוּאָצוֹ" (Guazzo), שמשמעותה צבע התזה או צבע מים. ישנם גם צבעי גואש המכונים "טוש טוש". צבעי גואש קלים לניקוי, זולים לייצור ומדוללים במים בלבד. תכונות אלו הפכו אותם לצבעי הלימוד העיקריים בבתי-ספר לציור, וכן בכיתות נמוכות ובגני ילדים. מרבית צבעי הגואש הנמכרים כיום בקמעונאות הם בדרגה נמוכה יחסית, ומיועדים לילדים המנסים לראשונה אמנות במכחול. על בסיס צבעי הגואש המוכרים, מייצרים היום צבעי גואש בעלי ברק מתכתי, זוהר, ואף מכיל חלקיקים נוצצים המורחפים בצבע. אף על פי שצבעי גואש היו פופולריים במאות ה-18, ה-19 ובתחילת המאה ה-20 באמנות גבוהה, בחמישים השנה האחרונות הם ירדו מגדולתם כמדיום ציור בשל עלייתם של צבע אקריליק, שהיו עמידים יותר, נוחים יותר לשימוש וזולים באותה מידה. עם זאת, גם כיום ניתן להשיג צבעי גואש באיכות גבוהה ללא הזמנה מיוחדת במרבית חנויות האמנות וכלי הכתיבה. ישנם מספר מצומצם של יצרנים בארץ של צבעי הגואש. צבעי גואש נוחים מאוד לשימוש, אך בד בבד סובלים ממספר בעיות שלא ניתן להימנע מהן. ראשית, עקב הימצאות גיר במרביתם, הגוון שלהם משתנה משמעותית לאחר הייבוש: הצבע מאבד ברק, ומשנה את בהירותו. שנית, הם אינם עמידים בלחות ורטיבות, וכמו צבעי מים ניתן להרוס ולהשחית ציור יבש על ידי הרטבתו, ולו בטעות. עם זאת, ניתן להגן על ציורי גואש מפני מים, בין השאר על ידי יישום של ספריי לכה. פורום גואש "ווטקנווס", פורום אמנים בולט
זרע יעקב

האם התכוונתם ל... זרע יעקב, קיסר אתיופיה – נולד בשנת 1399 זרע יעקב (פילוסוף) – (1599–1692) "זרע יעקב" - ספרו של הרב יעקב גינצבורג "זרע יעקב" - ספרו של הרב יעקב בן חיים פייבוש הכהן (המאה ה-18) פירוט צאצאיו של יעקב אבינו
המפלגה הדמוקרטית (טורקיה, 1946)

המפלגה הדמוקרטית (בטורקית Demokrat Parti) הייתה מפלגה ימנית מתונה שפעלה בטורקיה בין השנים 1946–1961. המפלגה נוסדה על ידי ג'לל באייר, אדנאן מנדרס ואחרים לקראת מערכת הבחירות שהתקיימה בטורקיה ב-1946, ואשר היו הבחירות הראשונות בתולדות המדינה שבהן השתתפה יותר ממפלגה אחת. המפלגה הדמוקרטית הייתה למפלגה הראשונה בתולדותיה של טורקיה אשר הוכרה כחוקית לאורך זמן ואשר היוותה משקל נגד ויריב של ממש למפלגת העם הרפובליקאית. מצע המפלגה הדמוקרטית היה מתון משל יריבתה, אך היא תמכה בעקרונות הכמליזם של חילון המדינה והפיכתה למערבית. בבחירות שהתקיימו ב-1946 נותרה מפלגת העם הרפובליקאית בשלטון הודות לחוק הטופס הכללי, שקבע כי כל המנדטים באזור בחירה יזקפו לזכות המפלגה הזוכה ברוב הקולות באותו אזור; ארבע שנים מאוחר יותר, בבחירות שערכו ב-14 במאי 1950, הביסה המפלגה הדמוקרטית את מפלגת העם הרפובליקאית תוך שהיא זוכה ב-53.3% מסך קולות הבוחרים, ואלה תורגמו לפי החוק ל-408 מ-550 המושבים באספה הלאומית הגדולה של טורקיה. ב-22 במאי 1950 היה מנהיג המפלגה, ג'לל באייר לנשיא טורקיה ואדנאן מנדרס לראש ממשלתה. המפלגה הדמוקרטית נותרה בשלטון במשך עשר שנים. למרות הפתיחות והסובלנות שגילה מנדרס בעניינים מסוימים, הוא לא סבל ביקורת והחמיר את מגבלות הצנזורה על העיתונות וכן התנכל ליריביו הפוליטיים. גורמים צבאיים שחששו לגורלם של עקרונות הכמליזם ולמורשת אטאטורק, תפסו את השלטון ב-27 במאי 1960. מנדרס, באייר ואחרים נעצרו והמפלגה פוזרה ב-29 בספטמבר 1960 וקיומה נאסר. מפלגת הצדק שקמה ב-1961 והתקיימה עד ההפיכה הצבאית השלישית במדינה, בספטמבר 1980, נחשבה לממשיכת דרכה של המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1983 הוקמה מפלגת הדרך הנכונה שנחשבה גם היא לממשיכת המפלגה הדמוקרטית. ב-27 במאי 2007 שינתה מפלגת הדרך הנכונה את שמה ל"מפלגה הדמוקרטית". ב-1992 יסד בנו של מנדרס, מפלגה בשם "המפלגה הדמוקרטית" שפעלה עד שהבן נפגע בתאונת דרכים שנתיים לאחר מכן. מפלגה זו לא זכתה לתמיכה של ממש בקרב הציבור. טורקיה בתקופה הרב-מפלגתית מפלגת הדרך הנכונה ראש ממשלת טורקיה מדיה וקבצים בנושא המפלגה הדמוקרטית בוויקישיתוף המפלגה הדימוקראטית חוזרת לשלטון בטורקיה, הצופה, 12 באוקטובר 1965
האחים לב-ארי

האחים לב ארי (בשוודית: Bröderna Lejonhjärta) הוא ספר שנכתב על ידי סופרת הילדים השוודית אסטריד לינדגרן, ופורסם בשנת 1973. הספר מספר את עלילת הפנטזיה של נער צעיר, אשר חווה חיים חדשים לאחר מותו. הספר מלווה באיורים מאת אילון ויקלנד ותורגם משוודית לעברית על ידי חנה קרוגיוס. גיבור הספר, אשר משמש גם כדמות המספר, הוא קרל ליאון, ילד בן 9 הסובל ממחלות כרוניות ומבלה את ילדותו במיטת חוליו. שמו של קרל לא מוזכר כמעט לאורך כל הספר, והוא מכונה "צימוקי" - כינוי חיבה שהעניק לו אחיו. קרל, אשר מבין כי הוא עלול למות בקרוב בעקבות מחלותיו המרובות, משוחח על המוות עם אחיו הנערץ יונתן, וזה מספר לו על ארץ פנטזיה בשם ננגיאלה - אליה מגיעים לאחר המוות. מעט מאוחר יותר, נהרג יונתן בגבורה, תוך שהוא מציל את אחיו החולה קרל משרפה שפרצה בביתם בקפיצה מהחלון. לאחר מותו, זוכה יונתן לכינוי "יונתן לב-ארי". בבוא הזמן, נפטר גם קרל ממחלתו, ומגלה את עצמו בננגיאלה. בננגיאלה הוא פוגש כמובן את אחיו הגדול, יונתן, שהגיע לשם לפניו. קרל מגלה כי הארץ השלווה אינה מושלמת כפי שתיאר אותה יונתן, וכי היא מאוימת על ידי כוחות רשע. הספר מגולל את הרפתקאות הגבורה של "צימוקי" ושל יונתן, במלחמתם כנגד אנשי רוע ומדון, בראשם טנגיל הרשע, וכנגד מפלצות ודרקונים. שני האחים מקריבים את עצמם בסופו של דבר על מנת להביא לשקט ולשלווה בננגיאלה, וסופו של הספר הוא פתח לעולם הרפתקאות חדש, עם מותם של שני האחים ומעברם לארץ בדיונית אחרת - ננגילימה. הספר כתוב ברובו כספר ילדים, אך עם זאת הוא עוסק בנושאים מורכבים כגון ההתמודדות עם המוות ועם פחד, העולם הבא, רעות והקרבה עצמית. הספר זכה לביקורות מרובות כאשר פורסם, במיוחד בשל כך שהתרכז בנושאים מורכבים כגון ההתמודדות עם המוות ובשל כך שעסק גם בהתאבדות. אחדים אף סברו כי הספר העביר מסר כי התאבדות היא הפתרון לכל הבעיות. בשנת 1977 יצא לאקרנים סרט שוודי הנושא את שם הספר, אשר בוים על ידי אולה הלבום. עיבוד הספר לתסריט עבור הסרט בוצע על ידי לינדגרן עצמה. בשנת 1985 הופקה על ידי הלבום גם סדרת טלוויזיה אודות האחים לב ארי, וגם את התסריט עבורה כתבה לינדגרן. מדיה וקבצים בנושא האחים לב-ארי בוויקישיתוף "האחים לב ארי (Bröderna Lejonhjärta)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נעמי ליברמן,‏ מלאכת תרגום של המוות, באתר "הפנקס", 14 באוקטובר, 2010 האחים לב-ארי, באתר OCLC (באנגלית)
כד"א

האם התכוונתם ל... לראשי התבות כד"א יש מס' משמעויות: כדוריות דם אדומות – תאי דם שתפקידם העיקרי הוא להוביל חמצן. כדור הארץ – כוכב הלכת ארץ. כמה דאת אמר, בלשון ארמית.
ג'לל באייר

מהמוט ג'לל באייר (טורקית Mahmut Celâl Bayar;‏ 16 במאי 1883 – 22 באוגוסט 1986) היה מדינאי וכלכלן טורקי, ראש ממשלת טורקיה מ-1937 עד 1939 ונשיאה השלישי מ-1950 עד 1960. באייר נולד בכפר סמוך לבורסה ואביו היה מורה מפלובדיב בבולגריה. הוא הצטרף למועצת האיחוד והקידמה במטרה להשיב את החוקה העות'מאנית לתוקפה. הוא עבר להתגורר באיזמיר וריכז את פעילות המפלגה בעיר. עם תחילתה של מלחמת יוון–טורקיה והפלישה היוונית לאיזמיר ב-1919 הוא השתתף בארגונה של ההתנגדות ליוונים תחת השם הבדוי גליפ הוג'ה (Galip Hoca). בסוף 1919 הוא נבחר לפרלמנט העות'מאני הרביעי והאחרון, ולאחר פיזורו ב-1920 עבר לאנקרה והצטרף לתנועה הלאומית הטורקית. הוא היה חבר באספה הלאומית הגדולה של טורקיה מטעם העיר בורסה ושימש בה כשר הכלכלה. באייר היה יועץ למשלחת הטורקית בדיוני ועדת לוזאן שניסחה את הסכם לוזאן ב-1923, ולאחר מכן כיהן באספה הלאומית כנציג העיר איזמיר. באייר היה מייסדו של "בנק העבודה" הטורקי (İş Bank), הבנק הפרטי הראשון במדינה, ב-26 באוגוסט 1924, ושימש כמנכ"ל הבנק עד 1932. ב-25 באוקטובר 1937, מונה באייר כראש ממשלת טורקיה על ידי הנשיא מוסטפא כמאל אטאטורק. באייר כיהן בשתי כהונות רצופות בתפקיד זה, אך לאור חילוקי דעות בינו לבין נשיא טורקיה השני איסמט אינני אשר תפס את מקומו של אטאטורק לאחר מותו, סיים באייר את תפקידו ב-25 בינואר 1939. ב-7 בינואר 1946 ייסדו באייר ואחרים את המפלגה הדמוקרטית (Demokrat Parti), ובאייר היה ליושב ראש המפלגה. בבחירות שנערכו ב-1950 ניצחה מפלגתו, והוא היה לנשיא טורקיה. הוא שימש כנשיא המדינה משך עשר שנים, עד שהצבא תפס את השלטון ב-27 במאי 1960. באייר, ראש ממשלתו מנדרס ואחרים נעצרו ונשפטו ב-1961. מנדרס ושני אחרים נדונו למוות והוצאו להורג. באייר נדון למאסר עולם וב-1964 הוא שוחרר מהכלא בשל בריאותו הירודה. בנובמבר 1975 הותר לבאייר לחזור לחיים הפוליטיים והוא הוזמן להיות חבר הסנאט מכוח היותו נשיא הרפובליקה לשעבר, אך הוא סירב. הוא נפטר באיסטנבול ב-1986 בגיל 103. מדיה וקבצים בנושא ג'לל באייר בוויקישיתוף ג'לל באייר באתר נשיאי טורקיה ג'לל באייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'לל באייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)