laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אתנולוגיה

אתנולוגיה (Ethnology מיוונית: Εθνολογία) היא ענף של אנתרופולוגיה שעוסק בהשוואה בין אמונות ומנהגים של חברות שונות. בין מטרותיה נמנות שחזור ההיסטוריה האנושית וניסוח חוקים על תרבויות, על שינויים תרבותיים ועל הכללות לגבי טבע האדם. מחקרים אתנולוגיים מבוססים בדרך כלל על ממצאים אתנוגרפיים. המונח "אתנולוגיה" הומצא בשנת 1783 על ידי החוקר אדם פרנץ קולאר (אנ'), זמן קצר לפני מותו. בספרו "ההיסטוריה והחוק של ממלכת הונגריה" שיצא לאור בווינה כתב: "אתנולוגיה היא מדע העמים והאומות, מחקר שבו מלומדים מעמיקים את ידיעותיהם לגבי המוצא, השפות, המנהגים והמוסדות של אומות שונות, ולאחר מכן גם לגבי מולדתם וארצם, כדי להיות מסוגלים להבין טוב יותר את העמים והאומות בתקופתם." התעניינותו של קולאר במגוון לשוני ותרבותי התעוררה בזמן שניסה למצוא את מקומו, כיליד סלובקיה בממלכת הונגריה, שחיו בה קבוצות אתניות רבות שדיברו בשפות שונות. בהונגריה שלטה אז האימפריה העות'מאנית, אך זו החלה לסגת באותה עת מהרי הבלקן. בין מטרות האתנולוגיה נמנים שחזור ההיסטוריה האנושית, גילוי מכנים משותפים אוניברסליים לתרבויות שונות (כמו למשל הטאבו על גילוי עריות), זיהוי שינויים תרבותיים, וגיבוש כללים המזהים את "טבע האדם", מושג מרכזי באתנולוגיה. על מושג זה נמתחה ביקורת מאז המאה ה-19 על ידי פילוסופים שונים, בהם הגל, מרקס, וגישת הסטרוקטורליזם. האתנולוגיה נחשבת לתחום מחקר אקדמי מאז סוף המאה ה-18, במיוחד באירופה. קיימת חפיפה בין תחומי המחקר של אתנולוגיה, אנתרופולוגיה תרבותית ואנתרופולוגיה חברתית, במיוחד בארצות הברית ובממלכה המאוחדת. חקר העמים החל כבר במאה ה-15, בתקופה של מסעות מוקדמים ליבשת אמריקה, על ידי חוקרים אירופאים שניסו להבין את העמים החדשים שהתגלו להם. הם גיבשו את המונח "העולם המערבי" כנקודת מבט מרכזית, ומי שמחוצה לו כונה "אחר". אנשי המערב היו בעלי "ציוויליזציה", בני תרבויות אחרות שנאבקו נגד השפעת המערב כונו "ברברים", ומשתפי פעולה עם האירופאים כונו "פרא אציל". במהלך המאה ה-20 אומצו מושגים מורכבים יותר בתחום האתנולוגיה, בעיקר בזכות מחקריהם של קלוד לוי-שטראוס וז'אן רוש. לוי-שטראוס טען כי התפיסות האתנולוגיות של המאה ה-19 מוגבלות ופשטניות, כי הן מציגות בעיקר דיכוטומיות. כמו כן טען שתרבויות שצברו הון ומשאבים מתנשאות על תרבויות אחרות. הוא אימץ גישה אוניברסליסטית הגורסת שקיים מכנה משותף המהווה בסיס לכל התרבויות האנושיות, כמו למשל התנגדות לגילוי עריות. בהקשר זה הזכיר מאמר מהמאה ה-16 בו הצביע מישל דה מונטן על התנגדות לקניבליזם כדוגמה מוקדמת לאוניברסליזם. אולם גישת האוניברסליזם נתקלה בביקורת מצד הוגים חברתיים רבים, בהם קרל מרקס, פרידריך ניטשה, מישל פוקו, ז'אק דרידה, לואי אלתוסר וז'יל דלז. האתנולוגיה היא מדע בין-תחומי המקיף כמעט את כל הנושאים החברתיים-מדעיים כתחומי מחקר, ומשתלבים בהם תחומי מחקר נוספים כמו סטטיסטיקה או פרמקולוגיה. שיטות המחקר מיועדות לאפשר השוואה בין תרבויות שונות בתקופות שונות ובמיקומים שונים, ולהבין את ההשפעה ההדדית בין תרבויות שונות, כמו גם בתוך כל תרבות כשלעצמה. הענפים העיקריים בחקר האנתרופולוגיה הם: אתנו-אקולוגיה (יחד עם אתנו-בוטניקה) אתנולוגיה עסקית (ארגון כלכלי) אתנו-סוציולוגיה (ארגון חברתי, תחום זה נקרא "אנתרופולוגיה חברתית" בבריטניה) אתנולוגיה פוליטית (ארגון פוליטי) חקר דתות אנתרופולוגיה משפטית אנתרופולוגיה רפואית (תחום זה כולל תתי-תחום רבים, בהם אתנו-פרמקולוגיה, אתנו-פסיכיאטריה ועוד) אתנו-מוזיקולוגיה דת אתנוביולוגיה The Ethnology Database - מאגר של מעל 70,000 פריטים אתנולוגיים מאזור האוקיינוס השקט. אתנולוגיה, דף שער בספרייה הלאומית
סמי אליקים

סמי אליקים (נולד ב-30 במרץ 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. אליקים התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא. ב-19 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בפתיחת המחצית השנייה בתיקו 0-0 נגד מכבי פתח תקווה בליגת העל. בינואר 2008 הושאל לבית"ר שמשון תל אביב מהליגה הארצית, ובתום העונה היה שותף להישג השיא של הקבוצה, עת העפילה לחצי גמר גביע המדינה. אליקים שיחק במדי בית"ר שמשון גם בעונה שלאחר מכן, וב-17 באפריל 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–6 נגד הפועל בני-ג'דידה. בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן חזר להפועל כפר סבא, בה הפך לשחקן הרכב וסיים את העונה עם 32 הופעות בליגה הלאומית. ב-31 במאי 2011 חתם אליקים בהפועל ניר רמת השרון, העולה החדשה לליגת העל. אליקים לא מצא את מקומו בקבוצה ובינואר 2012 חזר להפועל כפר סבא. בקיץ 2012 חתם בקוקאלי בירליק ספור מהליגה השנייה בטורקיה, ובאמצע העונה חזר לישראל וחתם בהפועל רעננה, במדיה מיעט לשחק ועמה עלה בסיום העונה לליגת העל. בקיץ 2013 חזר לקדנציה רביעית בהפועל כפר סבא, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה א'. אליקים היה שותף למסע העלייה של המועדון אשר חזר תוך שנתיים לליגת העל, והיה מהשחקנים הבודדים שהיו שותפים לעליות ונשארו במועדון גם לאחר שעלה לליגת העל. ב-17 במאי 2017 הודיע על פרישה מכדורגל. סמי אליקים, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל סמי אליקים, באתר Transfermarkt סמי אליקים, באתר Soccerway סמי אליקים, באתר FootballDatabase.eu אופיר סער‏, עירוני רמת השרון: אורן ניסים ממשיך, סמי אליקים חתם, באתר וואלה, 31 במאי 2011 יניב טוכמן‏, סמי אליקים הודיע על פרישה מכדורגל, סתיו שחם: "בטוח שהוא יכבוש את העולם", באתר וואלה, 17 במאי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיפות סרוגות

האם התכוונתם ל... כיפה סרוגה - כיסוי ראש יהודי-דתי. "הכיפות הסרוגות" – כינוי ציורי לדתיים לאומיים, על שם הכיפות המאפיינות אותם.
יעקב שוורץ

יעקב שוורץ (נולד ב-12 באוגוסט 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ומזוהה בעיקר עם קבוצת בית"ר ירושלים. שוורץ התגורר בילדותו בשכונת שמואל הנביא בירושלים. הוא גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, אך שירותו הצבאי עיכב את עלייתו לקבוצת הבוגרים של המועדון, לאחר שהפסיק להתאמן במשך מספר חודשים ולא היה בכושר משחק. שוורץ הרשים במשחקי אימון את מנהל הקבוצה, אברהם לוי, שמצידו חידש מיד את כרטיס השחקן של שוורץ, אשר לא היה בתוקף. לאחר מספר שבועות נכנס בעונת 1982/1983 ישירות להרכב הפותח של הקבוצה. שוורץ היה שותף לגביעי המדינה של בית"ר בעונות 1984/1985, 1985/1986 ולאליפות ההיסטורית של המועדון בעונת 1986/1987. לאחר מכן הפך לאחד משחקני המפתח של הקבוצה והיה הבורג המרכזי בזכייה בגביע המדינה של 1988/1989, כאשר במשחק הגמר כבש פנדל במהלך בעיטות ההכרעה לאחר 120 דקות. בשתי העונות שלאחר מכן סבל שוורץ מפציעות מרובות, ולכן לא הרבה לשחק. במקביל לכך הקבוצה ירדה לליגת המשנה בסיום עונת 1990/1991. שוורץ היה גורם משמעותי בעלייתה של בית"ר ירושלים בחזרה לליגה הראשונה בסוף עונת 1991/1992, ובעונה שלאחר מכן זכתה הקבוצה באליפות, כאשר שוורץ תרם רבות לקבוצה במשחק ההתקפה, לצידם של אלי אוחנה ורונן חרזי, בסך הכל שיחק שוורץ 12 עונות בבית"ר ירושלים, ורשם לזכותו 279 הופעות ו-35 שערים. לקראת סוף עונת האליפות זומן שוורץ לראשונה לנבחרת ישראל, וב-27 באפריל 1993 ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק ידידות נגד אוקראינה. בסך הכל ערך שמונה הופעות במדי הנבחרת, מתוכן חמש במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, כולל בניצחון על צרפת, וב-20 באפריל 1994 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, במשחק ידידות נגד ליטא. בעונת 1994/1995 הוחתם שוורץ בהפועל תל אביב על ידי המנג'ר משה סיני, כמחליפו של חיים רביבו שעבר למכבי חיפה, ובמדי הקבוצה ערך 30 הופעות בליגה וכבש שני שערים. בעונה שלאחר מכן, לאחר שני מחזורים בלבד עבר להפועל באר שבע, ולאחר מכן עבר לשחק במכבי יפו מליגת המשנה. בעונת 1996/1997 הצטרף שוורץ להפועל לוד וסייע לה להעפיל בחזרה לליגה הלאומית. הקשר שיחק בלוד עונה נוספת, לפני שעבר בעונת 1998/1999 למכבי נתניה לה סייע להעפיל בחזרה לליגה הבכירה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 35. שוורץ כיהן בתפקיד עוזר מאמן בבית"ר ירושלים בשתי קדנציות שונות, לצידם של המאמנים אלי גוטמן וניסים בכר. בנוסף שימש מאמן ראשי בקבוצת הפועל לוד. לאחר הפרישה ממשחק ובעקבות נישואיו, עבר שוורץ לגור בבני ברק והתקרב לדת. לשוורץ ארבעה ילדים. עובד כנהג אוטובוס בחברת "דן". בית"ר ירושלים אליפות (2): 1986/1987, 1992/1993 גביע מדינה (3): 1984/1985, 1985/1986, 1988/1989 אלוף האלופים (1): 1985/1986 גביע ליליאן (1): 1984/1985 יעקב שוורץ, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יעקב שוורץ, באתר Transfermarkt יעקב שוורץ, באתר National Football Teams עמוד השחקן של יעקב שוורץ באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אשר גולדברג‏, "נהיה לי שחור בעיניים. הגול עדיין רודף אותי", באתר וואלה, 24 בפברואר 2023 רון עמיקם, 17 המופלאים, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2008 ספיר לוי‏, האב ירד בתחנה: תינוקת בת שמונה חודשים נשכחה באוטובוס ברמת גן, באתר וואלה, 2 בפברואר 2021
דברה פינדלי

דברה פינדלי (באנגלית: Deborah Findlay; נולדה ב-23 בדצמבר 1947) היא שחקנית אנגלייה. פינדלי נולדה ב-1947 במחוז סארי שבאנגליה. בטלוויזיה שיחקה פינדלי בתפקיד האחות מוטה בסדרה "המפקח מגרה" בכיכובו של מייקל גמבון. ב-1999 הופיעה בתפקיד ג'יליאן בדרמה "The Last Train" של רשת ITV. היא השתתפה בסדרה "שם המשחק" בתפקיד גריר תורנטון. ב-2004 הופיעה בתפקיד אורח בפרק "The French Drop" בסדרת הטלוויזיה "המלחמה של פויל". ב-2001 הופיעה בארבעה פרקים בסדרה "המופע של ארמסטרונג ומילר", ובמיני-סדרה עטורת השבחים "Messiah". ב-2007 שיחקה בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד" לצדן של ג'ודי דנץ', אימלדה סטונטון ופרנצ'סקה אניס, בה היא גילמה את דמות הרווקה זקנה הזקנה מיס אוגוסטה טומפקינסון. עוד השתתפה בסדרה הדוקומנטרית "Wilfred Owen: A Remembrance Tale". ב-2009 שיחקה בתפקיד דניס ריילי בעונה השלישית של הסדרה "טורצ'ווד" שנקראה "ילדי כדור הארץ". בינואר 2010 הופיעה בתפקיד עורכת דין ג'מה קינג בפרק בסדרה של BBC1 "עדות אילמת". בשנת 2000 הופיעה פינדלי בפרק "Blue Herrings" מתוך הסדרה "רציחות במידסומר" של ITV בתפקיד מיס ריצ'רדס. ב-2015 חזרה והופיעה בסדרה בתפקיד לורנה סלואן בפרק "Murder by Magic". ב-2008 כיכבה פינדלי בבכורה של המחזה "Vincent River" מאת פיליפ רידלי (אנ'). ב-2009 הופיעה לצדה של ג'ודי דנץ' בהפקה המחודשת של הווסט אנד של המחזה "מאדאם דה-סאד". עוד ב-2009 חזרה וגילמה את אוגוסטה טומפקינסון בספיישל חג המולד בשני חלקים המשך לסדרה "קרנפורד" בשם "בחזרה לקרנפורד". ב-1997 זכתה פינדלי בפרס חוג המבקרים לשחקנית המצטיינת במחזה, יחד עם השחקניות אליסון ג'ני וסיליה וסטון, כמו כן זכתה פינדלי בפרס אוליבייה על תפקידה במחזה "סטנלי". דברה פינדלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דברה פינדלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) DEBORAH FINDLAY, Caroline Bishop, first published Wed 03 Nov 2010
שובך היונים (גבעת ברנר)

שובך היונים בגבעת ברנר הוא שובך יונים בתחומי קיבוץ גבעת ברנר ששימש לגידול יוני דואר בתקופת מלחמת העצמאות ששימשו את הכוחות הלוחמים. בהמשך שימש את יחידת היונאים בחיל הקשר והתקשוב עד שננטש. השובך האחרון מסוגו בארץ. הוכר כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. בתקופת שקדמה למלחמת העצמאות הייתה העברת דואר באמצעות יונים אחת מאמצעי התקשורת בה השתמש ארגון ההגנה. לשם כך הוקמו שובכי יונים במספר אתרים בארץ וביניהם אחד בגבעת ברנר (אחרים היו בקיבוץ דורות, בצריפין ובמושב מרחביה). השובך הוקם על ידי חבר הקיבוץ שמעון הנדלר (שמונה לאחר תום מלחמת העצמאות למפקד יחידת היונאים בצה"ל) כשאהרון לנדסמן (גם הוא בן הקיבוץ), טיפל ביונים. מבנה השובך עשוי מבלוקים ובטון ויש בו גומחות רבות למגורי היונים. כמו כן הוקם חדר ליונים חולות. בשובך גודלו היונים מהיותן גוזלים ולאחר שגדלו נמסרו ליחידות הלוחמות שבשעת הצורך חיברו הודעות לרגליהן ושילחו אותן לחופשי על מנת שיחזרו לשובך בו גדלו. לאחר קום המדינה הועבר השובך לאחריות יחידת הקשר של צה"ל שהמשיכה את פעילותו עד 1954 אז נכנסו לשימוש מכשירי קשר מתקדמים והשובך ננטש ועמד מוזנח 60 שנה. ב-2008 הוכרז המקום כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. במהלך 2015 החל שיפוץ האתר, בנובמבר 2015 אוכלס המקום ביונים וב 4 באפריל 2016 נחנך רשמית בנוכחות ח"כ איתן ברושי, נציגי המועצה האזורית, נציגי חיל הקשר, עמרי שלמון (מנכ"ל המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל) והסופר מאיר שלו. יוני דואר בשירות ההגנה וצה"ל מדיה וקבצים בנושא שובך היונים בוויקישיתוף נועה קושרק, יונים ובוכים: בגבעת ברנר רוצים לשפץ את שובך היונים הלוחמות, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2008 הבונקרים, מוזיאון אוצרות ושובך היונים של קיבוץ גבעת ברנר, באתר "היסטוריה על המפה" שובך יוני הדואר, באתר קיבוץ גבעת ברנר נחנך שובך היונים ההיסטורי בגבעת ברנר, אתר "מועצה אזורית ברנר, 5 באפריל 2016 שובך יוני הדואר בגבעת ברנר, באתר הוועד המקומי בגבעת ברנר שובך יוני הדואר ההיסטורי בקיבוץ גבעת ברנר, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל נחמן גלבוע, יונה ונער: השובך ההיסטורי בגבעת ברנר שוחזר, באתר mynet‏ קיבוץ, 3 באפריל 2016 שובך היונים של גבעת ברנר, באתר "נלך" טקס חנוכת שובך היונים בגבעת ברנר, 4 באפריל 2016, סרטון באתר יוטיוב ווקאליטה- טקס חניכת שובך יונים-גבעת ברנר, 4 באפריל 2016, סרטון באתר יוטיוב שובך גבעת ברנר, נובמבר 2015, סרטון באתר יוטיוב היונים נתרמו על ידי משפחת שפרלינג לזכר אבי המשפחה, חיים שפרלינג, שהיה יונאי וקיבל את זוג יוני הדואר הראשונות שלו ממפקד השובך שמעון אבידור-הנדלר
רנה לי

רֶנָה לי (קופמן) (באנגלית: Rena Lee; ‏ 14 במרץ 1932 - 12 באוגוסט 2013) הייתה משוררת, סופרת וחוקרת ספרות עברית ישראלית-אמריקאית. נולדה בשנת 1932 בביאליסטוק שבפולין, בת יחידה ללוטה וישראל ליפשיץ, מורים ומחנכים. גדלה בתל אביב, למדה בגימנסיה הרצליה, שם היה אביה מורה למתמטיקה ופיזיקה. למדה משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית וקיבלה תואר מוסמך במשפטים. שירתה במשך שנתיים כקצינה בפרקליטות הצבאית. לאחר שחרורה מצה"ל נישאה למהנדס אבשלום קופמן. בני הזוג שהו באיבדאן שבניגריה, במסגרת עבודתו של אבשלום ב"סולל בונה". את חוויותיה תיארה בספרה "אויבו! אויבו! פרקי יומן מניגריה" שראה אור ב-1969. לאחר שחזרו לישראל עברו לקניה לעבודת אבשלום מטעם "מקורות". בני הזוג וילדיהם עברו לניו יורק, שם למדה בבית המדרש לרבנים באמריקה וב-1970 קיבלה תואר מוסמך וב-1975 תואר דוקטור לספרות עברית. במשך 18 שנים הייתה פרופסור לשפה וספרות עברית בקווינס קולג' בניו יורק. פרסמה שירה, פרוזה ומחקרים בספרות עברית בכתבי עת עבריים בארצות הברית ובישראל. הייתה אם לשני בנים. נפטרה בניו יורק ב-12 באוגוסט 2013, בגיל 81. בשדרה לילית: שירים, מחברות לספרות, 1960 ימים של בלי, מחברות לספרות, 1965 מכירה פומבית: סיפורים הוצאת אל"ף, תשכ"ח, 1968 אויבו! אויבו! פרקי יומן מניגריה, הוצאת אל"ף, תשכ"ט, 1969 אל פרורי השמש: שירים הוצאת יבנה, 1971 מסע אל רגע החסד: עיונים ביצירותיהם של ש"י עגנון וחיים הזז, רשפים, 1978 שנות צהרים: שירים רשפים, 1980 עגנון והצמחונות: עיונים ביצירותיו של ש"י עגנון מן ההיבט הצמחוני, רשפים, 1993 הרחק מכף התקוה הטובה: שירים, רשפים, 1995 שירי ערער הוצאת כרמל, 2000 עוד רחוק מן הבית: סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001 והים אנה ילך? : שירים, הוצאת כרמל, 2010. Captive of Jerusalem: Song of Shulamite, Finishing Line Press, Georgetown, Kentucky, USA, 2011 A Bed on Nine Legs, Selected Poems. Late Bloom Press, USA, 2013 Ports of Recall, A Novel of Memories, Self-Publishing, USA, 2015 זיוה שמיר, חיים נגיד ואסתר ח"ג ויתקון־זילבר (עורכים), רנה לי — בין עולמות: מבחר מיצירותיה שטרם ראו אור בספר ועיונים בכתביה, הוצאת ספרא, 2016. אשר בר-תנא, הצופה, 13 ביולי 1979 - רגע החסד פ. טובין, "בשער", ספטמבר-דצמבר 1979 עמ. 500-501: "בסוד האיחוד" רות בייזר-בורר, "הדואר", 4 בדצמבר 1981, עמ. 77-79: על "שנות צהרים לרנה לי" ידיעות אחרונות, 1 אפריל 1966: פורטרט של תוגה מרים שנייד, 1973: "בין הנהייה 'אל פרורי השמש' ו'החפצים הקטנים' - מוטיבים משירתה של רנה לי". עבודת מחקר לתאר מסטר ב־ Yeshiva University בהדרכת פרופ' ליף. אברהם ברוידס - 22 נובמבר 1971 רנה לי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רשימת הפרסומים של רנה לי, בקטלוג הספרייה הלאומית רנה לי, דף שער בספרייה הלאומית רנה לי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מכּתביה: במחצית הדרך, דבר, 2 בדצמבר 1966, המשך קן לציפור, דבר, 25 באוקטובר 1967 ראשי פרקים למשנתו של א. י. השל, דבר, 12 בינואר 1973, המשך הלוך הלכו השָנים, דבר, 11 ביולי 1980 מבשלים לחוד, אוכלים ביחד, באתר ynet, 28 באפריל 2010 ברוך תור-רז, ישראלית בג'ונגל, דבר, 17 בספטמבר 1969.
ריב

האם התכוונתם ל... מחלוקת סכסוך אישים ששמם ריב: דוד ריב – אמן ישראלי דיינה ריב – שחקנית קולנוע אמריקאית, אשתו של כריסטופר ריב כריסטופר ריב – שחקן קולנוע אמריקאי רייב ריבס
אליפות העולם בכדורסל 1990

אליפות העולם בכדורסל 1990 היא אליפות העולם ה-11, שנערכה על ידי פיב"א. האליפות נערכה בארגנטינה בין התאריכים 8 באוגוסט ל-19 באוגוסט 1990 וכללה 16 נבחרות. נבחרת יוגוסלביה בכדורסל ניצחה באליפות במשחק הגמר. זו הייתה הזכייה השלישית של הנבחרת באליפות העולם. זו הייתה האליפות האחרונה בהשתתפות יוגוסלביה וברית המועצות. בתחרות בנוסף לקבוצה המארחת (ארגנטינה), האלופה (ארצות הברית), ארבע קבוצות מאליפות אמריקה (ברזיל פוארטו ריקו, ונצואלה וקנדה) חמש קבוצות מיורובסקט (יוגוסלביה, ברית המועצות, יוון, איטליה וספרד), שתי קבוצות מאליפות אפריקה (אנגולה ומצרים), אלופת אוקיאניה (אוסטרליה), ושתי קבוצות מאליפות אסיה (הרפובליקה העממית של סין וקוריאה הדרומית). הקבוצות חולקו לארבעה בתים בשלב המוקדם, בני ארבע קבוצות כל אחד. שתי הראשונות מכל בית העפילו לסיבוב השני שנערך בשיטת שני בתים. שתי קבוצות חזקות מכל בית המשיכו לחצי הגמר ומשחק הגמר. המשחקים התקיימו בסנטה פה באולם "Estadio de la Facultad Regional" שכולל כ-5,000 מקומות. המשחקים התקיימו ברוסריו באולם "Sociedad Alemana de Gimnasia" שכולל כ-10,000 מקומות. המשחקים התקיימו בויז'ה בז'סטר באולם "Sociedad Alemana de Gimnasia," שכולל כ-5,000 מקומות. המשחקים התקיימו בקורדובה באולם "Polideportivo Municipal Carlos Cerutti" שכולל כ-3,700 מקומות. המשחקים התקיימו בבואנוס איירס באולם "לונה פארק" שכולל כ-9,300 מקומות. המשחקים התקיימו בבואנוס איירס באולם "לונה פארק" שכולל כ-9,300 מקומות. המשחקים התקיימו בסלטה באולם "Polideportivo Delmi" שכולל כ-6,000 מקומות. המשחקים התקיימו בסלטה באולם "Polideportivo Delmi" שכולל כ-6,000 מקומות. יוגוסלביה טוני קוקוץ', סמול פורוורד יוגוסלביה ולאדה דיבאץ, סנטר ברזיל אוסקר שמידט, קלע ארצות הברית קני אנדרסון, רכז פוארטו ריקו פדריקו לופס, קלע תוצאות התחרות
אודי אשש

אהוד (אודי) אשש (נולד ב-22 במרץ 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם בבית"ר ירושלים. אשש נולד וגדל בשכונת קריית היובל בירושלים. בילדותו שיחק כדורגל בשכונה והגיע למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים בתור חלוץ, לאחר מכן ההיסב אותו המאמן דוד דוידוף לעמדת הבלם, בה הוא שיחק לאחר מכן כל הקריירה. לקבוצה הבוגרת העלה אותו אריה רדלר ביחד עם שחקני הנוער שהיוו את השלד לקבוצה שהגיעה להישגים רבים בשנות ה-80, וביניהם אלי אוחנה, אבי כהן, משה בן הרוש וסמי מלכה. אשש עלה לקבוצת הבוגרים רשמית בעונת 1982/1983 ונטל חלק חשוב בהשארות הקבוצה בליגה באותה עונה. אשש היה שותף לגביעי המדינה בהן זכתה בקבוצה בעונות 1984/1985 ו-1985/1986, ולאליפות הראשונה בתולדות המועדון בעונת 1986/1987. בנוסף, היה אשש מנהיג ההגנה של בית"ר ירושלים בעונת הזכייה בגביע המדינה של 1988/1989 ואף שימש תקופה קצרה כקפטן הקבוצה. בינואר 1991 (אמצע עונת 1990/1991) התגלתה אצל אשש פריצת דיסק בגב, ועקב כך הוא פרש ממשחק פעיל כשהוא בן 28 בלבד. אשש היה ידוע בזכות משחקו הקשוח וחסר הפשרות על המגרש, כאשר מקרה אחד בו תפס במבושיו של רוני לוי על כר הדשא, זכור במיוחד אצל צופי הכדורגל. אשש שיחק 9 עונות בבית"ר ירושלים, ורשם לזכותו 214 הופעות ושער אחד. לאחר פרישתו מכדורגל חזר בתשובה והצטרף לכולל. נשוי ואב לשישה. בית"ר ירושלים אליפות (1): 1986/1987 גביעי מדינה (3): 1984/1985, 1985/1986, 1988/1989 אלוף האלופים (1): 1985/1986 גביע ליליאן (1): 1984/1985 אודי אשש, באתר Transfermarkt אשר גולדברג‏, "לא הרמתי יד על רוני לוי, פשוט תפסתי לו את האשכים", באתר וואלה, 24 בפברואר 2022 רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק שמיני, אודי אשש, עמוד 141, הוצאת Media41LTD עמית פוני‏, מיוחד ליום כיפור: הרב אודי אשש מוסר ד"ש, באתר וואלה, 23 בספטמבר 2004 רון עמיקם, 17 המופלאים, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2008
איחוד הנוער הקומוניסטי (רומניה)

איחוד הנוער הקומוניסטי (ברומנית: Uniunea Tineretului Comunist) היה תנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית הרומנית. בתקופת הרפובליקה העממית הרומנית תנועה זו נשאה את השם "איחוד הנוער העובד" (ברומנית: Uniunea Tineretului Muncitor). ארגון הנוער הקומוניסטי נוסד במרץ 1922 וב-1924 הוצאו מחוץ לחוק ברומניה. ב-1924, בסיביו, רומניה, נערך הכנס הראשון של הנוער הקומוניסטי הרומני. ב-1925 פורסם התקנון של הארגון. לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית הרומנית לשלטון ברומניה התפתח גם איחוד הנוער הקומוניסטי, כשכמעט כל צעיר נורמטיבי בגיל בין 14 לבין 30 התקבל לשורות האיחוד - ב-1988 היו ארבעה מיליוני חברים בארגון. לאחר המהפכה הרומנית ב-1989 התפרק הארגון ועדיין יש אישים וארגונים המנסים להשתלט על שארית רכושו. במהלך שנות פעילותו הארגון שימש להכשרת והכנת המועמדים להיות חברים במפלגה הקומוניסטית וגם כמאגר כוח אדם למשימות התנדבותיות, למשל: סיוע בחפירת תעלת דנובה-הים השחור. קומסומול ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014. MEMORIA CARTII POSTALE / "Uteceul duce greul" (ברומנית) Statutul Uniunii Tineretului Comunist din 1925. I (ברומנית) File din istoria UTC (ברומנית) מדובר ברכוש המורכב ממבנים ומחשבונות בנק בשווי עשרות מיליוני יורו
אלנור חוסיינוב

אלנור חוסיינוב (באזרית: Elnur Hüseynov; נולד ב-3 במרץ 1987) הוא זמר אזרי. חוסיינוב נולד בשנת 1987 בעיר אשגבאט שבטורקמניסטן הסובייטית (טורקמניסטן של היום) להורים אזרים. כשהיה בן 5 נשלח ללמוד בבית ספר למוזיקה לילדים מחוננים, שם הוכשר בנגינה על פסנתר. בשנת 1999 הגרו הוריו לבאקו. בשנת 2008 ייצג את אזרבייג'ן לראשונה באירוויזיון, יחד עם סמיר ג'וואדזאדה תחת השם "אלנור וסמיר". הם צלחו את חצי הגמר והעפילו לגמר, שם סיימו במקום השמיני. בשנת 2015, חוסיינוב השתתף ואף זכה בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "The Voice" בגרסה הטורקית (O Ses Türkiye). הוא נבחר בבחירה פנימית שוב לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2015 עם השיר "Hour of the Wolf" ("שעת הזאב"), איתו צלח את חצי הגמר השני והעפיל לגמר, שם סיים במקום ה-12. מדיה וקבצים בנושא אלנור חוסיינוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלנור חוסיינוב אלנור חוסיינוב, ברשת החברתית פייסבוק אלנור חוסיינוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלנור חוסיינוב, ברשת החברתית אינסטגרם אלנור חוסיינוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלנור חוסיינוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלנור חוסיינוב, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכונת נייר

מכונת הנייר המודרנית מבוססת לרוב על עקרונותיה של מכונת פוֹרְדְרִינִיר (Fourdrinier machine), שמייצרת נייר רציף באמצעות ארבעה חלקים נפרדים: יצירה, דחיסה, ייבוש ויישור. את העקרונות לייצור המכונה הניח הממציא הצרפתי לואי-ניקולא רובר בסוף המאה ה-18, והם פותחו עוד בראשית המאה ה-19 על ידי האחים האנגלים סילי והנרי פורדריניר (Sealy and Henry Fourdrinier), שעל שמם קרויה המכונה. המכונה מורכבת מארבעה חלקים: חלק היצירה (Forming) - נקרא לרוב "האזור הרטוב", שבו תערובת סיבים רטובה (עיסת נייר) נסחטת להוצאת הנוזלים ויצירת רצף לח של סיבים שעובר לחלק הדחיסה. חלק הדחיסה (Press) - שבו הרשת הסיבית הלחה עוברת בין גלילים גדולים שדוחסים אותה תחת לחץ רב לסחיטה מרבית של מים. חלק הייבוש (Drying) - שבו הרצף הסיבי הדחוס עובר בסדרה של גופי חימום הפועלים בקיטור. החימום מוריד את תכולת המים לכ-6%, ובגוף החימום נשאר הנייר בקירוב בטמפרטורת החדר. חלק היישור (Calender) - שבו הנייר מיושר תחת לחץ רב, בין שני גלילים. מטרת חלק זה היא יישור הנייר ושמירה על עובי אחיד. עד סוף המאה ה-18 יוצר הנייר בעבודת יד של אומנים ולכן היה יקר ונדיר. תהליך הייצור היה ארוך וכלל שלבים רבים בעבודה ידנית. הנייר יוצר גיליון-גיליון, על ידי טבילה של מסגרת מלבנית בתוך חבית עיסת נייר. לאחר שהמסגרת הוצאה מהחבית, המים נלחצו החוצה מתוך העיסה. העיסה שנותרה הונחה לייבוש, ולא ניתן היה להשתמש במסגרת שוב עד שגיליון הנייר הקודם הוסר ממנה. המכונה הראשונה לייצור "נייר רציף" הומצאה בשנת 1799 בידי הצרפתי לואי-ניקולא רובר, שרשם עליה פטנט. המניע העיקרי ליצירת המכונה היה הסכסוכים החוזרים בין העובדים בשלבי הייצור השונים, במפעל לייצור נייר של סן-לז'ה דידו (Saint-Léger Didot) שבו עבד (שייצר נייר עבור שטרות כסף שהנפיק משרד האוצר הצרפתי). לאחר המצאת האבטיפוס, פרץ סכסוך בין רובר ודידו לגבי הבעלות על ההמצאה. רובר לבסוף מכר הן את הפטנט והן את אבטיפוס המכונה לדידו, שרצה להמשיך לפתח את המכונה באנגליה, ולהוציא שם פטנט, הרחק מהסחות הדעת של המהפכה הצרפתית, ועל כן הוא שלח את המכונה לגיסו בלונדון, ג'ון גאמבל (John Gamble). במרץ 1801, לאחר ששלח אליו דידו דוגמאות של רצועות נייר רציף, הסכים ג'ון גאמבל להתחלק בבקשת הפטנט בלונדון יחד עם האחים סילי והנרי פוֹרְדְרִינִיר, שניהלו מפעל מוביל למכשירי כתיבה. גאמבל קיבל את הזכויות על הפטנט הבריטי 2487 ב-20 באוקטובר 1801, על גרסה משופרת של המכונה המקורית של רובר. לאחר מכן, פיתוח נוסף מומן בידי האחים פורדריניר. גאמבל ודידו שלחו את המכונה ללונדון, ולאחר 6 שנים והוצאות של 60,000 ליט"ש עלויות פיתוח, האחים פורדריניר קיבלו את הזכויות על מספר פטנטים נוספים. דוגמה מוקדמת של מכונת פורדריניר הותקנה במפעל בפרוגמור (Frogmore), הרטפורדשייר (Hertfordshire). עקרונות ייצור הנייר כיום מבוססים על מכונת פורדריניר, ולא עברו שינוי מהותי. מדיה וקבצים בנושא מכונות לייצור נייר בוויקישיתוף וידאו המדגים את פעולת מכונת הנייר, באתר YouTube
אקילה

אקילה (באנגלית: Akela) הוא דמות מאנתולוגיית סיפורים קצרים שנכתבו בידי רודיארד קיפלינג. אקילה הוא זאב האלפא של להקתו, אשר אימצה את מוגלי. דמותו מופיעה בשני סרטים של חברת וולט דיסני: ספר הג'ונגל (1967) ובספר הג'ונגל שיצא בשנת 2016. בספרים, מוסיף אקילה את מוגלי ללהקתו ומאמץ אותו. כ-10 שנים לאחר שאימץ את מוגלי, שירחן הנמר רצה להדיח את אקילה מהשלטון כדי לשלוט בשטח הזאבים וכדי שאקילה לא יוכל להגן על מוגלי. על פי חוק הלהקה, זאב שאינו מסוגל לצוד אינו יכול להיות האלפא. אקילה היה מבוגר, אך עדיין היה מסוגל לצוד, ולכן לא היה צריך לפנות את מקומו לזאב צעיר יותר. הזאבים שחברו אל שירחן טמנו פח לאקילה ושחררו לידו בכוונה בעת הציד אייל גדול ובריא, ולאחר שאקילה לא הצליח לצוד אותו מועצת הלהקה רצתה להדיחו. מוגלי הגן על אקילה וגירש את שירחן ונאמניו באמצעות אש. לאחר כמה שנים פרש אקילה מלהיות זאב האלפא של הלהקה, למרות שחברי הלהקה רצו שיישאר. בסרט ספר הג'ונגל שיצא בשנת 1967 דמותו של אקילה הופיעה בתפקיד שולי ודובבה על ידי ג'ון אבוט. בשנת 2016 הופיע אקילה בסרט ספר הג'ונגל והפעם דובב על ידי ג'יאנקרלו אספוזיטו. בסרט אקילה הוא מנהיג הזאבים, ומגן על מוגלי משירחן שרוצה להרוג אותו. שירחן מאיים על אקילה שאם הוא לא ימסור אליו את מוגלי הוא יהרוג את מוגלי ואת כל הלהקה. לאחר שמוגלי בוחר לעזוב את הלהקה כדי שאף זאב לא ימות בגללו שירחן הורג את אקילה כדי שמוגלי יחזור לנקום את מותו. מדיה וקבצים בנושא אקילה בוויקישיתוף ספר הג'ונגל disney wiki