לאוניד קראסין

לאוניד בוריסוביץ' קראסין (ברוסית: Леони́д Бори́сович Кра́син;‏ 3 ביולי 1870‏ (לפי הלוח היוליאני; לפי הלוח הגרגוריאני: 15 ביולי) -‏ 24 בנובמבר 1926) היה פוליטיקאי, דיפלומט וכלכלן רוסי, מוותיקי המפלגה הבולשביקית ומהאישים החשובים בשנותיו הראשונות של השלטון הסובייטי. נולד בקורגן, הסמוכה לעיר טובולסק שבסיביר. אביו, בוריס איוונוביץ', היה מפקד המשטרה המקומית. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 הצטרף קראסין למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית והשתתף בפעילותה ביחדם גלב קרז'יז'אנובסקי אותו הכיר בזמן לימודים במכון לטכנולויגה. בעקבות פעילותו נגד המשפטר הוא סולוק מהלימודים. קראסין המשיך לימודים ב"מכון הטכנולוגי" של חרקוב אותו סיים בשנת 1901. לקראת סוף העשור הוא נעצר והוגלה לסיביר, ובתקופת גלותו עבד כשרטט ברכבת הטרנס-סיבירית. לאחר שובו מהגלות ב-1900, עבר קראסין לבאקו, שם פגש לראשונה את סטלין (שטרם נקרא בשם זה). עם הפיצול במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ב-1903, הצטרף קראסין לפלג הבולשביקים ובאותה שנה נבחר לוועד המרכזי של המפלגה. במשך שהותו בבאקו השתמש קראסין בקשריו הכלכליים על מנת להקים בתי דפוס מחתרתיים, שהיו חיוניים לקיום עיתונו של לנין הגולה. ב-1904 עזב את באקו והחל לעבוד כמהנדס בכיר עבור איש העסקים שתמך בסוציאל-דמוקרטים, סאווה מורוזוב. במשך ימי מהפכת 1905 עסק קראסין בעיקר בהשגת מימון עבור הבולשביקים, ולקח תפקיד מרכזי בחוליות הטרור הסודיות של המפלגה ובארגון שודי בנקים, כשביתו משמש מרכז לייצור פצצות עבור פעולות אלו. בין היתר לקח חלק בארגון שוד הבנק של טיפליס ב-1907, שוד עקוב מדם שנערך בכיכר ירוואן. ב-1908 עזב את רוסיה. עם הפילוג בסיעה הבולשביקית התרחק קראסין מלנין וצידד בפלג של אלכסנדר בוגדנוב, וב-1909 היה שותף להקמת הסיעה של בוגדנוב שנקראה "ופרד" (Vpered). לנין, עם זאת, חש עדיין אהדה כלפיו וניסה לשדל בו לשוב למפלגה. לאחר מכן התרחק קראסין מהפוליטיקה למשך תקופה ארוכה, ובנה לעצמו קריירה מוצלחת כמהנדס חשמל בעקבותיה נעשה מיליונר. לאחר מהפכת פברואר של 1917 שב והצטרף לבולשביקים. בשנים שלאחר מהפכת אוקטובר, שבה עלו הבולשביקים לשלטון, כיהן קראסין במגוון תפקידים בממשלה המהפכנית. בין היתר שימש כקומיסר לסחר חוץ בין 1920 ל-1924. במסגרת תפקידו זה, כמי שהחזיק בניסיון בסחר בינלאומי שהיה חסר בהנהגה הבולשביקית, ניהל את המשא ומתן בנוגע להסכם הסחר האנגלי-סובייטי, עליו חתם במרץ 1921. לאחר מכן דן בדבר הכרה רשמית במדינה הסובייטית עם ממשלותיהן של בריטניה וצרפת, שהיו בין המדינות המערביות הראשונות שהכירו בה ב-1924. באותה שנה מונה לוועד המרכזי של המפלגה וכיהן בתפקיד עד מותו. קראסין נפטר ב-24 בנובמבר 1926 בעת שהותו בלונדון כתוצאה ממחלת דם, כשגם תרופות שנשלחו על ידי בוגדנוב, חברו הוותיק, לא עזרו להציל את חייו. הלווייתו נערכה כעבור שלושה ימים בנוכחות שלושת־אלפים איש, רבים מהם אוהדי הקומוניזם; גופתו נשרפה והובאה לקבורה בבית הקברות של חומת הקרמלין במוסקבה. את התפקיד הדיפלומטי שבו שימש בלונדון מילא כריסטיאן רקובסקי. בשנת 1971 הוקרן סרט "הדיפלומט האדום" של סמיון אראנוביץ' על חייו ופעילותו של קראסין. במהלך הטיהורים הגדולים של שנות השלושים נמחק שמו של קראסין ממסמכי ההיסטוריה של המפלגה. על שמו נקראת שוברת קרח שנבנתה ב-1976. מדיה וקבצים בנושא לאוניד קראסין בוויקישיתוף ביוגרפיה (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית) לאוניד קראסין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Timothy Edward O'Connor, The Engineer of Revolution. L. B. Krasin and the Bolsheviks, 1870-1926, Boulder : Westview Press, 1992 Michael Glenny, Leonid Krasin: The years before 1917 an outline, Soviet Studies Volume 22, 1970 - Issue 2, 2007, עמ' 192-221