laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחיאל יחיאלי

יחיאל יחיאלי (יחיאלצ'יק) (ד' בשבט תרכ"ו, 20 בינואר 1866, סלונים – כ"ד בחשוון תרצ"ח, 29 באוקטובר 1937, תל אביב) היה מורה ומחנך עברי, ניהל את בית הספר לבנות (נווה צדק) (1937-1918), ממייסדי תל אביב. יחיאלי נולד בשם יחיאל יחיאלצ'יק בשנת 1866 בעיר סלונים שברוסיה (כיום בבלארוס). התחנך בחדר ובבית מדרש בעירו, אך נחשף והתקרב לתנועת ההשכלה היהודית ולתנועת חובבי ציון, והיה חבר באגודת "בני משה" מייסודו של אחד העם. בשנת 1891 היה מבין ראשוני המייסדים של חדר מתוקן, שבו נלמדו בנוסף ללימודי קודש גם לימודים כלליים. כמו כן היה מבין מניחי הייסוד ללימודי עברית בעברית, וניהל את בית הספר היהודי בניקולייב. בשנים 1902–1903, כשכבר היה בעל מוניטין בחינוך עברי, נדד ולימד בערים חרקוב, וילנה וקאזאן. בשנים אלה התפרסם מאמרו "גן הילדים בתור פרוזדור לחדר", אשר השפיע רבות על עיצובו של גן הילדים העברי. הוא נשא לאשה את יונה בת יונתן שפירא מביאליסטוק, ובשנת 1904 עלו לארץ ישראל. לזוג היו שלוש בנות: שפרה יחיאלי-קפלן, חנה ומאירה. בארץ עִברת את שמו ל"יחיאלי". בארץ ישראל שימש כמורה בבית הספר לבנות של "חובבי ציון" ביפו, שבהמשך הועבר למשכנו בנוה צדק, במקום בו שוכן כיום מרכז סוזן דלל (לאחר מותו נקראו הן בית הספר והן הרחוב שבו שכן על שמו של יחיאלי). יחיאלי חיבר מאמרים בנושאים חינוך, הוראה וספרי לימוד. בשנת 1907 הצטרף יחיאלי לאגודת אחוזת בית, ומשפחתו הייתה בין 66 המשפחות שבנו את בתיה הראשונים של העיר תל אביב. בהגרלת המגרשים זכו במגרש ברחוב הרצל 9. יחיאלי היה חבר ועד המתיישבים, וביתו היה בית ועד למורים, סופרים ואנשי רוח של תל אביב הקטנה. בשנת 1916 נסגר בית הספר לנערות בעקבות גירוש תל אביב; בשנת 1918 נפתח מחדש בניהולו של יחיאלי, שניהל את בית הספר עד מותו ב-1937, שאירע ממש בעודו יושב על כיסא המנהל. בן 71 במותו. יחיאלי נקבר בבית הקברות טרומפלדור. לאחר מותו עבר ניהול בית הספר לידי בתו הבכורה, שפרה יחיאלי-קפלן. לאחר מותו נקרא בית הספר על שמו. דוד תדהר (עורך), "יחיאל יחיאלי (יחיאלצ'יק)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 586 יחיאל יחיאלי, באתר מייסדי תל אביב יחיאל יחיאלי, דבר, 31 באוקטובר 1937, המשך י. יחיאלי הובא למנוחתו, דבר, 1 בנובמבר 1937 ברכה חבס, החבורה הראשונה: עם יובל בית־הספר לבנות בנוה־צדק, דבר, 16 ביולי 1964 דוד שחר, החייאת הלשון העברית כביטוי לתפיסה היסטורית ותרבותית, בחינוך העברי בארץ-ישראל בראשיתו מרדכי נאור, עמית לוינסון, מי היו 66 מייסדי תל אביב?, תל אביב בראשיתה : 1909-1934 : מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, יד יצחק בן-צבי 1984. באתר מט"ח מידע על יחיאל יחיאלי בקטלוג הספרייה הלאומית יחיאל יחיאלי (1866-1937), דף שער בספרייה הלאומית
קרן תל אביב

קרן תל אביב היא עמותה המגייסת תרומות לפיתוח העיר תל אביב-יפו. הקרן הוקמה כדי לתת מענה לצרכים המשתנים של העיר תל אביב-יפו. הקרן נוסדה בשנת 1977 וגייסה עד היום[דרושה הבהרה] יותר מ-750 מיליון דולר מכל העולם ליותר מ-820 פרויקטים ברחבי העיר. בראש הקרן עומד ראש עיריית תל אביב רון חולדאי. רוב התרומות המתקבלות מופנות למיזמים המקבלים תמיכה של עד 50% השקעה שוות ערך מטעם העירייה. מדיה וקבצים בנושא קרן תל אביב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרן תל אביב קרן תל אביב, באתר "גיידסטאר ישראל" קרן תל אביב לפיתוח, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הצפון החדש

הצפון החדש הוא כינוי לחלקה של העיר תל אביב-יפו, המשתרע בין רחוב אבן גבירול ממערב, לנתיבי איילון ממזרח, ובין נחל הירקון מצפון לשדרות שאול המלך מדרום. חלק זה חופף לרובע 4 של העיר, ובשנת 2008 מנתה אוכלוסייתו 42,746 תושבים, שהיו 11.1% מכלל תושבי העיר. כינוי זה לאזור אינו רווח למרות שהוא השם הרשמי של הרובע והוא מכונה לרוב "הצפון הישן" בטעות או נתפש כחלק ממרכז העיר. מקור שמו של האזור באבחנה בינו לבין הצפון הישן של תל אביב, המשתרע מצידו המערבי של רחוב אבן גבירול - רובע 3. במשך שנים רבות, החל משנות ה-30 של המאה ה-20, התפתחה העיר בהתאם לתוכנית גדס, בעיקר לכיוון צפון, היינו לאורך חופי הים התיכון, ועד למרחק של כקילומטר ממנו. תוכניות המתאר לצפון החדש הוכנו עוד קודם, בסוף שנות ה-40, בהשראת תוכנית גדס אולם היצע הקרקעות שלפני מלחמת העצמאות איפשר בנייה מוגבלת ביותר באזור. בתחום שטח הרובע שכנו הכפרים הערביים סומייל וג'מאסין אל ע'רבי, ובדרומו עובדו עד שנות ה-40 שדותיה של המושבה הטמפלרית שרונה. השכונה התל אביבית היחידה שהוקמה בשטח זה עוד לפני הקמת המדינה הייתה קריית מאיר, סמוך למקומה של כיכר רבין של היום. הבנייה באזור זה החלה מ-1948 ונמשכה באופן אינטנסיבי עד שנות ה-80, אז מצאי הקרקעות הפנויות בה כבר הפך דל. עיקר הבנייה מאז שנות ה-80 ועד היום היא של מגדלי מגורים, שהאחרונים שבהם מתנשאים כבר מעל ל-30 קומות. במהלך שנות ה-50 גם נבנו לאורך הגבול המערבי של הצפון החדש בנייני רחוב אבן גבירול בעלי האכסדרה המסחרית הארוכה. החלק שממערב לרחוב זכה לשם "הצפון הישן" האזור החדש היה ל"צפון החדש" ואילו השכונות שמצפון לירקון, אשר ניצניהם החלו גם הם בשנות ה-50 כונו שכונות עבר הירקון. מסיבות אלו המושג "צפון תל אביב" השתנה עם השנים ונתון גם היום לפרשנות. הבנייה בצפון החדש מיועדת בעיקרה למגורים והיא כוללת גם את השכונות שבין דרך נמיר לנתיבי איילון - שכונת בבלי, גבעת עמל ופארק צמרת. מגדלי מגורים ראשונים - מגדלי דוד נבנו במהלך שנות ה-70. דרומו של האזור, בסמוך למתחם הקריה בשדרות שאול המלך וברחוב ויצמן, הוא חלק מהמע"ר של תל אביב. באזור זה נמצאים גם מבני ציבור חשובים ופונקציות עירוניות נוספות, בהם המרכז הרפואי תל אביב (איכילוב), מוזיאון תל אביב, המשכן לאמנויות הבמה, ספריית בית אריאלה ובתי המשפט. בחלקו המזרחי של אזור זה נמצאים תחנת הרכבת תל אביב מרכז ומסוף 2000. היקף השימוש המסחרי והציבורי באזור מצומצם. חזית מסחרית משמעותית קיימת רק בכיכר המדינה השוכן בסמוך למרכזו הגאוגרפי של האזור, ובחלקו המזרחי של רחוב יהודה המכבי; ואזור ובו מספר בניני משרדים שוכן בחלקו המערבי של רחוב ארלוזורוב. עם אלה נמנים מגדל המאה, בית הוועד הפועל של ההסתדרות, בניין קופת חולים כללית ומגדלי שקל. אופי המבנים בצפון החדש מגוון, וככלל רחובותיו רחבים בהרבה מהצפון הקודם. רוב הבנייה היא בנייני דירות בני 4-5 קומות, בדומה לחלקים הוותיקים של העיר, אך על מגרשים גדולים בכ-50% מאלה של הצפון הישן וליבה של תל אביב: אולם מאז שנות ה-80 ובמידה רבה. גם כיום, הרבה שכונות קטנות ובחלק מהרחובות יש בנייה משמעותית של מגדלי מגורים וגם בתים צמודי קרקע. מאז שנת 2009 אזור זה מהווה את המיקום המועדף על תמ"א 38 על ידי יזמים בשל השווי הגבוה של נדל"ן באזור מדיה וקבצים בנושא הצפון החדש בוויקישיתוף דני רכט, נווה דוד (שיכון הקצינים), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
יואל קלופט

הרב יואל קלופט (1906, תרס"ו - 2 במרץ 1985, ט' באדר תשמ"ה) היה אב"ד בחיפה ומקובל. נולד לשניאור זלמן קלופט בריגה שבלטביה. בשנת תר"פ הלך ללמוד, בעצת החפץ חיים, בישיבת סלוצק ובהמשך בקלצק, אצל רבי איסר זלמן מלצר, רבי אהרן קוטלר והרב אלעזר מנחם מן שך. למד גם בישיבת מיר. עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ו, שם התקרב לחזון איש. שימש כמשגיח רוחני בישיבת היישוב החדש - הרב עמיאל סמוך להקמתה. בשנות ה-40 כיהן כר"מ בישיבת קלצק-פרדס חנה. בתקופה זו שהה בפרדס חנה כל השבוע, וחזר לביתו בירושלים רק בשבת. בשנת תש"ז, עם מעברה של ישיבת קלצק לרחובות, עבר עמה, ומונה על ידי הרב צבי יהודה מלצר לכהן כרב "שיכון הפועל". בשנת תש"ח שימש כר"מ בישיבת אחי תמימים בי' בטבת תש"י התמנה להיות דיין בבית הדין ברחובות, שם גם לימד בישיבת קלצק. בשנת 1953 התיישב בעיר ונתגלעו בינו ובין רב העיר, הרב אלימלך בר שאול, חילוקי דעות, בין השאר בנוגע למינוי שוחטים והקמת בתי ספר דתיים. בשנת 1957 הודיע הרב בר שאול על התפטרותו ובעקבות זאת הורו הרבנים הראשיים על העברת הרב קלופט מתפקידו. לעומת זאת, מועצת גדולי התורה והרב יחזקאל סרנא התערבו למען הרב קלופט ודרשו שלא להעבירו מתפקידו. בסופו של דבר עבר הרב קלופט לכהן כאב בית דין באחד משלושת ההרכבים של בית הדין הרבני האזורי בחיפה. כן היה ראש כולל ורב בית הכנסת עדת ישראל בחיפה. עמד בקשרים קרובים עם הרב אלעזר מנחם שך והשניים ניהלו חליפת מכתבי תורה. עסק בקבלה, בעיקר בקבלת הגר"א. הרב שלמה וולבה למד אצלו תחום זה. השתתף בעריכת האנציקלופדיה התלמודית. בשנת תשנ"א הוציאו בניו את ספרו "דעת יואל". בנו הרב שמואל קלופט - ראש כולל ומגיד שיעור בישיבה בצפת ורב בחיפה (נפטר ב-18 בפברואר 2024) בנו ממשיך דרכו הרב שניאור קלופט - דעת יואל בחיפה בנו הרב חיים קלופט - ראש ישיבת קהלות יעקב (בעבר במושב אלומה והחל מ-2010 במודיעין עילית) חתנו הרב שמואל אביגדור פייבלזון - ראש ישיבת נחלת נפתלי בצפת. בנו הוא הרב אליהו מאיר פייבלזון בתו אורה אשת הרב מנחם צבי ברלין - ראש ישיבת רבנו חיים עוזר בבני ברק חתנו הרב גדליהו שולמן - ר"מ בישיבת בית שמעיה הגאון הרב יואל קלופט זצ"ל, הפרדס מרץ 1985, עמ' 28 הרב יואל קלופט, ריבית בבנק, הנאמן תשרי תשל"ד, עמ' 3–4 צילום מרישומי הישיבה, עמוד 5 חוק בתי הדין הרבניים (אישור מינויים), תשי"ב-1952 י ביצור, פרשת רחובות מחריפה המאבק בין הרבנים, מעריב, 11 ביולי 1957 קול תורה, אדר תשי"ח, עמוד טז חיים ברנשטיין, שבחים לידען מעריב והערה בצידם, מעריב, 1 באוקטובר 1964 חליפת מכתבים בין הרב שך לרב קלופט, ישורון תשס"ב, עמ' רמג-רס משה ויסברג, אבל בחיפה: הגאון רבי שמואל קלופט זצ"ל, באתר בחדרי חרדים
ההפצצה האיטלקית

האם התכוונתם ל... הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב – שהתרחשה בתאריך 9 בספטמבר 1940 הפצצות חיל האוויר האיטלקי על חיפה – סדרת הפצצות על חיפה שהתמשכה כשנה, בין יולי, 1940 ליולי 1941 בידי חיל האוויר המלכותי האיטלקי
בריכת גלית

בריכת גלית הייתה בריכת שחייה עירונית בשכונת יד אליהו שבתל אביב. הבריכה הוקמה ב-1964 סמוך להיכל הספורט יד אליהו, במטרה ליצור במקום קומפלקס ספורט, ונבנתה כבריכה עירונית בצורת האות "ר", במימון עיריית תל אביב. מטרת המתכננים הייתה להקים בריכה שיהיו בה תחרויות שחייה רבות ומשחקי כדורמים. זו הייתה הבריכה הראשונה שהוקם בה יציע צופים, עם מקום למאות צופים. אולם יציע הצופים מוקם בצורה לא טובה, ומי שישב עליו, היה בקצה המסלול ולא לאורכו, ולכן ראה את הפעילות ממרחק של עשרות מטרים, מה שפגם בהנאת הצפייה. בבריכה גם התקיימו קורסי הכשרה לנוער במסגרת מציל חובב. ב-1965, במסגרת משחקי המכביה השביעית, אירחה הבריכה את תחרויות השחייה, שבהן החל לדרוך כוכבו של צעיר בן 15 מארצות הברית, מארק ספיץ, שזכה בארבע מדליות. בריכת גלית נחשבה תמיד בריכה חמה. שלא כמו בריכת גורדון, בה היו המים מוחלפים מדי יום במי תהום מלוחים השאובים מעומק 150 מטרים, ובשל כך היו צוננים, המים בבריכת גלית התחממו בשמש הקיץ של תל אביב. לפני תחרויות היו שופכים לבריכה כמויות גדולות של קרח כדי לצנן את המים. באמצע שנות התשעים אירחה בריכת גלית את תחרות אליפות אירופה לנערות בשחייה אמנותית. בתחילת שנות ה-2000 החל מעמדה של הבריכה להתדרדר. בריכות חדשות הוקמו ברחבי העיר וכן מועדוני ספא. תושבי מזרח ודרום תל אביב שהיו לקוחותיה העיקריים הפסיקו לפקוד אותה עקב כך, וגם ניסיון של התקנת מגלשות מים במורד יציע הצופים לא הצליח להציל את הבריכה. משנת 2005 היא עמדה נטושה עד הריסתה ב-20 באוקטובר באותה השנה. ב-2007 הוקם במקומה פארק ציבורי בשם "פארק גלית". פארק גלית נחנך ב-30 באוקטובר 2007 ונכללים בו גינות נוי, פינות משחק, שבילי אופניים וסקייטפארק עשוי בטון, המיועד לסקייטבורדינג וגלגיליות שנחשב לגדול ולמשוכלל ביותר שהוקם בישראל. ב-2009 נחנכו בפארק מגרש חנייה תת-קרקעי, רחבת דשא בשטח של 20 דונם, מגרשי ספורט ומשטחים רטובים למשחקי מים. את אזור הסקייט פארק תכנן אבי לוזיה. הסקייט פארק עצמו נבנה על יד חברה אמריקאית לבניית סקייט פארקים בשם Grind Line. מדיה וקבצים בנושא בריכת גלית בוויקישיתוף יובל אזולאי, הבריכה בה שחו ספורטאי המכביה תהפוך לפארק ציבורי, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2005 אילנה פישר, פארק אקסטרים ייפתח בתל אביב, באתר ynet, 28 באוקטובר 2007 ספורט רחוב בפארק גלית בתל אביב, גן ונוף, נובמבר 2008 פארק גלית באתר עיריית תל אביב אודות פארק גלית
מגדל טויוטה

מגדל טויוטה הוא גורד שחקים השוכן ברחוב יגאל אלון 65 בתל אביב-יפו, בצמוד ממזרח לנתיבי איילון. הבניין הוקם בין השנים 1999 ל-2001, בעלות כוללת של כ-80,000,000 דולר, בתכנון משרד "פירסט מזור אדריכלים". המגדל הוקם על ידי "קבוצת ב.ס.ר" והקבלן אורי דורי, שרכשו את המגרש שעליו הוקם המגדל מעיריית תל אביב-יפו, תמורת 23.7 מיליון דולר בשנת 1997. שלוש הקומות התחתונות של המבנה משמשות כבסיס לשני המבנים הגבוהים הניצבים מעליהן. צורתן כשל משולש - הן מוארכות ומסתיימות בצידן הצפוני בחוד בשל התקרבותם של נתיבי איילון ורחוב יגאל אלון זה לזה. בקומות אלה משלבת מעטפת הבניין חיפוי בגוון בהיר שבו קבועים החלונות. שני המגדלים משלבים מעטפת זכוכית כהה בחלקם המערבי, עם קירוי בגוון תכלת בצידם המזרחי. גובה המגדל הדרומי הוא 93.15 מטרים ובו 23 קומות. במבנה הצפוני ארבע קומות בלבד והוא נישא לגובה 36.1 מטר. שני המגדלים מעוצבים בצורה דומה - בצידם המערבי פינותיהם מעוגלות בעוד שבצידם המזרחי הן עשויות בצורת זוויות חדות. שטחו הכולל של המבנה הוא 36,000 מ"ר, שרובו משמש כמשרדים. יתר השטח מיועד לשימוש מסחרי (שלוש הקומות הראשונות), וכמגרש חניה תת-קרקעי שבו 1,080 מקומות חניה בארבעה מפלסים. כפי שמרמז עליו שמו, בבניין שוכנים, בין היתר, סוכנות שיווק וסלון תצוגה של חברת הרכב היפנית טויוטה. בראש המגדל שלטים מוארים בצבע אדום המציגים את הלוגו של חברת טויוטה. עד 2016 שכן מדרום לבניין אולם הסינרמה. מבט מצפון - ניתן לראות את החוד שבקצה הצפוני של המבנה חוד המבנה המגדל במבט מדרום. בחזית התמונה אולם הסינרמה שנהרס (צולם בין השנים 2002 ל-2006) מדיה וקבצים בנושא מגדל טויוטה בוויקישיתוף מגדל טויוטה, באתר גורדי השחקים העולמי (באנגלית) המבנה, באתר skyscraperpage.com תמונות המבנה, באתר משרד ג. טרכטנברג תמונות המגדל בלילה ועדת המיכרזים בעיריית ת"א אישרה מכירת המגרש ביגאל אלון לקבוצת דורי, באתר גלובס, 5 בנובמבר 1997 קבוצת ב.ס.ר שילמה לעיריה 9.5 מיליון דולר על חשבון מגרש מגדל טויוטה, באתר גלובס, 29 בדצמבר 1997
אמונה באל אחד

האם התכוונתם ל... מונותאיזם – יש רק אל אחד ואין אלים אחרים מונולטריזם – יש לעבוד רק אל אחד מתוך מבחר אלים קיימים הנותאיזם – יש אלוהים אחד, אבל מכירים בזכותם של אלים אחרים להתקיים
מגדל בנק דיסקונט

מגדל בנק דיסקונט הוא מגדל משרדים השוכן במפגש רחוב הרצל ורחוב יהודה הלוי בתל אביב-יפו, ומשמש כמשכנה של הנהלת בנק דיסקונט לישראל. הבניין הוקם בין השנים 2003–2006 על ידי חברת "משולם לוינשטין", על מגרש בגודל של כארבעה דונם שבו ניצב קודם לכן מבנה ההנהלה הישן של הבנק. המבנה הקודם נהרס, ותחילה הוקמו 13 הקומות הראשונות של המבנה. הוא אוכלס בחלקו ולאחר מכן הושלמו 17 הקומות הנותרות. את הבניין תכנן האדריכל עמי מור. קבלן הביצוע הייתה חברת "אל-הר הנדסה" מקבוצת קרדן נדל"ן. עלות ההקמה הסתכמה בכ-50 מיליון דולר. הבניין כולל 31 קומות - 30 קומות שרות ומשרדים וקומה טכנית נוספת בראשו, ושבע קומות תת-קרקעיות. הוא מתנשא לגובה של 118.26 מטרים (לא כולל אנטנה בגובה 7 מטרים המותקנת על הגג) ושטחו 22,000 מ"ר. במגרש החניה של המגדל 240 מקומות חניה. המגדל מאוכלס על ידי הנהלת בנק דיסקונט, אשר רכשה 14 מתוך 30 הקומות של המגדל תמורת 200 מיליון שקל, ועל ידי משרדים נוספים אשר אכלסו את יתר 12 הקומות. את בניין מנהלת חברת "נכסי אריאל". בשנת 2007 רכשה חברת "ישראלום נכסים", שבבעלות אנשי העסקים מתיו ברונפמן ושלום פישר, את הקומה ה-27 של המגדל תמורת כ-16.5 מיליון שקל. בקומה ה-28 נמצאת שגרירות אוסטרליה ובקומה ה-30 שגרירות ברזיל. הבנק צפוי למכור את נכסיו בבניין ולהעביר את מבני ההנהלה (המפוזרים בין מספר מבנים בגבעתיים ותל אביב) למתחם חדש שיבנה במתחם האלף בראשון לציון לקראת שנת 2022. מגדל הבינלאומי מדיה וקבצים בנושא מגדל בנק דיסקונט בוויקישיתוף המבנה באתר אמפוריס אודות מגדל דיסקונט מגדל דיסקונט באתר Skycrapers.com משולם לוינשטין במו"מ למכירת מגדל דיסקונט תמורת 200 מיליון שקל, באתר גלובס, 16 במאי 2005 ענת ג'ורג'י, אל הר הנדסה מקבוצת גנדן תבנה שלד למגדל דיסקונט ב-20 מ' ש', באתר הארץ, 14 ביוני 2004 מגדל בנק דיסקונט, באתר ארכיון הנדסי עיריית תל אביב, על פי היתר תכנית חתומה מתאריך 15.12.2005 גיא ימין , ‏נכסי אריאל תנהל את מגדל דיסקונט ברחוב יהודה הלוי בת"א, באתר גלובס, 14 במאי 2006 מיכל מרגלית, ‏מגדל דיסקונט: 16.5 מיליון שקל תמורת קומה, באתר גלובס, 30 בדצמבר 2007 עירית אבישר, ‏דיסקונט ישקיע מיליארד ש' במטה חדש בראשל"צ | בלעדי, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2018
מגדל ישרוטל

מגדל ישרוטל הוא מבנה בתל אביב, המשמש כמלון של רשת מלונות "ישרוטל" וכבית דירות יוקרתי. הוא שוכן ברחוב הירקון 78, במקום בו שכן בעבר גן רינה. שמו הרשמי הוא "ישרוטל טאואר תל אביב", והוא מכונה גם מגדלות. המגדל ואזור המשרדים שתחתיו, נבנו על קולנוע גן רינה. התוכנית לבניית המגדל, על ידי היזם אריה פילץ, כללה 3 קומות של משרדים ומסחר בשטח של 7 דונם, ומגדל של 27 קומות שבתוכו מלון. התוכנית כללה מנהרה באורך 100 מטרים להוביל מכוניות מרחוב הירקון אל החנייה של הבניין. לקראת סוף 1962 הוחל בחפירת היסודות והמשרדים אוישו בתחילת 1966. בקיץ 1965 נוצקו היסודות למגדל, שתוכנן להיות המבנה העגול הראשון במזרח התיכון. אולם בעקבות המיתון נדחה בניית המגדל. בשנת 1980 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה להסב את המגדל למשרדים במקום מלון. הקמת המגדל הסתיימה בשנת 1997, ועלותו הסתכמה בכ-30 מיליון דולר. המגדל תוכנן בידי האדריכל אלי גבירצמן. את התכנון הוביל האדריכל אהרון קניג. המבנה עגול וקוטרו 29 מטר. הוא כולל מרפסות שמש עגולות. גובהו של המבנה הוא 103.5 מטר ובו 29 קומות. חלקו העליון עוצב כחלק שנראה "מתקלף" ובראשו בריכת שחייה פתוחה, הגבוהה ביותר בישראל. עד השלמת הקמתו של לאונרדו סיטי טאוור ברמת גן היה מגדל ישרוטל המלון הגבוה בישראל. בבסיס המגדל חזית מסחרית ופסאז' ציבורי המחבר בין רחוב הירקון לרחוב בן-יהודה שבמרכזו חצר פנימית. במגדל ישרוטל שמונים חדרים הפונים אל קו החוף או אל הנוף האורבני של העיר תל אביב, ארבעים סוויטות, הפונות גם הן אל קו החוף / הנוף האורבני, ו-62 דירות יוקרה בקומות העליונות. מדיה וקבצים בנושא מגדל ישרוטל בוויקישיתוף המבנה, באתר ישרוטל המגדל, באתר אמפוריס אודות המגדל אברהם רותם, מגדל עגול בן 27 קומות, מעריב, 17 ביוני 1965 האיש המנסה לשוות דמות חדשה לתל אביב, דבר, 5 ביולי 1965 יורם פרי, המנהרה ברחוב שלום עליכם, דבר, 5 ביולי 1965 י. משולח, מלון תיירים בן 18 קומות מוקם על מגרש "גן רינה", דבר, 27 בנובמבר 1962 אברהם רותם, שגרירות בון עוברת זמנית לבניין מול בית "אל על", מעריב, 23 במרץ 1966 1200 ממ"ק בטון (תמונה), מעריב, 3 באוגוסט 1965 מגרד השחקים הראשון בתל אביב, דבר, 18 ביוני 1963 מחדשים הבנייה בשטח גן רינה, מעריב, 27 בנובמבר 1969 נורית דברת, אושרה תוכנית למיקום המשרדים באזור ת"א, מעריב, 29 באוקטובר 1980
מגדל מרגנית

מגדל מרגנית הוא מבנה משרדים ומגדל תקשורת השוכן במחנה רבין בקריה בתל אביב־יפו. המגדל הוקם בשנת 1987 על ידי חברת סולל בונה, בתכנונם של האדריכלים יוסף אסא שעיצב את המגדל העליון וחזותו, אדם מזור ואלי פירשט. בעת הקמתו היה המבנה הגבוה ביותר בישראל. (עקף בגובהו את מגדל שלום). מגדל מרגנית הפך עד מהרה לאחד מסמליה של העיר, אך מעמדו ככזה נפגע עם הקמת מגדלי עזריאלי, אשר הגבוה שבהם, המגדל העגול, גבוה בכ־50 מטרים ממגדל מרגנית. 17 קומותיו התחתונות של המגדל הן קומות משרדים. חלק זה של המגדל מדורג ולא בכולו נמצאות כל 17 הקומות. ברוב גובהו של המבנה, המסתכם ב־138 מטר, הוא מעין אצבע בטון הנושאת מספר מרפסות, שעליהן מוצבות אנטנות מסוגים שונים. ממדי המגדל הם 5.40 × 5.20 מטר ובו גרם מדרגות. בראש מבנה הבטון מוצב תורן אנטנות ממתכת, המוסיף עוד מטרים אחדים לגובהו של המבנה. מגדל מרגנית נוטה על צדו, באופן שאינו מסכן אותו או את שלום הציבור. זו נטייה שבעטיה האנך מראש המגדל מגיע לנקודה בבסיסו הרחוקה 28 סנטימטרים מהמקום בו היא צריכה להיות. הנטייה התגלתה עם הקמת חמישים המטרים הראשונים של המבנה, וננקטו צעדים כדי שלא תהווה סכנה. לאחר רצח רבין הואר המגדל בתאורה אדומה במשך שבוע ימים. ב-2016 הקימה קבוצת זיק מודל קטן בחמישית מהמגדל המקורי במרכז האגף החדש של מוזיאון תל אביב. העבודה, לה קראו "מסגד הביטחון", הורכבה מלוחות וקרשי עץ והתנשאה לגובה 25 מטרים. היא באה לבקר את נוכחות הצבא במרחב האזרחי הישראלי. מדיה וקבצים בנושא מגדל מרגנית בוויקישיתוף המבנה באתר אמפוריס מגדל מרגנית באתר תל אביב במבט חדש מגדל מרגנית, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2004 ניר מן, בסיס המטכ"ל בקריה, תל אביב: משרד הביטחון, 2016 מיתוסים בצבא, וגם מתוך כתבה שפורסמה בגיליון "במחנה" ביוני 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרטרוד

גרטרוד (בגרמנית: Gertrud) הוא רומן מאת הרמן הסה, אשר ראה אור לראשונה בשנת 1910. הרומן מעוצב כאסופת זכרונות של המלחין הנודע קוהן. מסופר אודות ילדותו ושנות התבגרותו כשבמרכז העלילה יחסיו עם שני אמנים, גרטרוד אמת'ור וזמר האופרה היינריך מואוט. קוהן נמשך לעלמה גרטרוד כבר במפגשם הראשון. קוהן כותב אופרה שמפגישה בין גרטרוד לבין מואוט. השניים מתאהבים ומתחתנים. האהבה לא נושאת פרי, השניים לא מתאימים והנישואים לא עולים יפה. אך בניגוד לאהבה שלא צלחה זוכה האופרה של קוהן להצלחה רבה. הצלחה זו היא הבסיס להתפתחות מחודשת של הידידות בין קוהן לגרטרוד. כמו ברבים מהרומנים של הסה, גם כאן ניכרת השפעתו של ניטשה ובעיקר של יצירתו "הולדת הטרגדיה". מואוט מייצג את האלמנטים הדיוניסיים יצריים שבאומנות. בניגוד אליו גרטרוד מייצגת את האלמנטים האפולוניים והמעודנים. הצלחת האופרה של קוהן על רקע מערכת היחסים הקלוקלת בין מואוט וגרטרוד מרמזת על האפשרות לשלב את שני האלמנטים על מנת ליצור יצירת אמנות נשגבת. עולם המוזיקה שמקבל במה מרכזית בספר הוא על פי הסה בעל סדר והרמוניה אליהם יש לשאוף באנדרלמוסיה של החיים.
מרדכי גרינברג

הרב מרדכי חיים גרינברג (נולד בי"ז בכסלו ה'תש"ג, 1942) הוא רב ציוני-דתי ישראלי, נשיא ישיבת כרם ביבנה שבראשה כיהן עד שנת ה'תשע"ז (2017) וחבר בארגון רבני תורת הארץ הטובה. נולד בארץ ישראל ליחיאל ולמלכה גרינברג. דודו הוא הרב אפרים סוקולובר, רבה הראשון של רעננה. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה. שירת בנח"ל ולחם במלחמת ששת הימים. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב. החל משנת ה'תשכ"ח (1968) חזר ל"כרם ביבנה" והחל ללמד במספר תפקידים. בשנת ה'תשנ"ד (1994) החל לכהן כראש ישיבת כרם ביבנה, במקום הרב חיים יעקב גולדוויכט. באלול ה'תשע"ו הודיע על פרישתו המתוכננת מראשות הישיבה. והחל מתשע"ז הוא מכהן בנשיאותה. בחשוון תשפ"ב עבר לשדרות לתקופה של שנה והעביר שיעורים בישיבות בעיר וביישובים הסמוכים. מלבד פעילותו בישיבה, מלמד במשך ארבעה עשורים בכולל ארץ חמדה. כמו כן, בשנים האחרונות מוסר שיעורים קבועים בישיבת בית אל וישיבת אור עציון. לימד במדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן, ובכוללים למבוגרים, בהם כולל לרבנות בישיבת ההסדר במעלה אדומים. שימש כחבר בוועדת השיפוט במיזם 'קנה לך חבר' – תחרות החיבורים התורניים לבני הציונות הדתית של מפעל הפיס. נשוי לבלהה, בתו של הרב אברהם צוקרמן, ששימש כראש ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה וראש מרכז ישיבות בני עקיבא. אב לשמונה, אחד מבניו, הרב אפרים גרינברג, מלמד בישיבה התיכונית דרכי נועם שבפתח תקווה ואף עיצב כמה מספריו. בן נוסף, יחיאל, הקים את תזמורת שלהבת, ולאחר מכן את תזמורת "להבה". חתנו הוא הרב מנשה פניאל בעל חברת פניאל השקעות. חיבר ספר על פירושיו של הגר"א על הלכות שבת ומאמרים רבים בנושאי מחשבת ישראל ואמונה. מפרסומיו: כרם לשלמה – מאמרים על פרשיות השבוע והמועדים, לזכר אחיו שלמה, תשס"ו יהא שמיה רבה מברך – במלאת 60 שנה להקמת מדינת ישראל ו-55 שנה לייסוד ישיבת כרם ביבנה, תשס"ח אתה בחרתנו: למה דווקא אותנו? – תשע"ג סגולת ישראל וארצו, כיפת ברזל ושטחים פתוחים – חוברות לעילוי נשמת שלושת הנערים החטופים וחללי מבצע צוק איתן, תשע"ד מדרכי הכרם – מאמרים על מועדי השנה, תורת ישראל, עם ישראל וארץ ישראל, תשע"ה (שלושה כרכים) יום הכיפורים – יום חתונתו – תשע"ו מדרכי הפרשה – מאמרים על פרשיות השבוע. ה' חלקים. תשע"ט בשנת תשע"ו זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית על סדרת "מדרכי הכרם". מדיה וקבצים בנושא מרדכי גרינברג בוויקישיתוף מאמרי הרב מרדכי גרינברג זמינים לצפייה באתר ספריית אסיף. רשימת המאמרים של מרדכי גרינברג באתר רמב"י רשימת המאמרים של מרדכי גרינברג, באתר רמבי"ש שיעורי הרב מרדכי גרינברג באתר ישיבת כרם ביבנה מרדכי גרינברג, הרצל כפי שהרב קוק לא הכיר, מקור ראשון, מוסף "שבת", 5 ביוני 2011, גיליון 721 מרדכי בן יחיאל גרינברג (1942-), דף שער בספרייה הלאומית כל הכתבות - הרב מרדכי גרינברג, באתר ערוץ 7 גיא עזרא, ‏ראש ישיבת 'כרם ביבנה' הודיע על פרישה מתפקידו, באתר "סרוגים", 18 בספטמבר 2016 "יש מקומות שאנשים מפחדים לגור בהם, אז צריכים ללכת למקומות הללו וקצת לרומם", בעיתון מקור ראשון הוכרזו הזוכים בתחרות החיבורים התורניים ,כ"ד בחשון תשע"ג, באתר 'ערוץ 7'
בית התנ"ך

בית התנ"ך היה מוזיאון ממצאים ארכאולוגיים, עבודות אמנות, מזכרות ואספנות הקשורים למורשת התנ"ך ולימודה, ששכן בבית דיזנגוף. בבית דיזנגוף פעל במשך שנים מוזיאון תל אביב לאמנות. זמן מה לאחר חנוכת המשכן החדש של המוזיאון, באפריל 1971, עוד המשיך המוזיאון להציג בבית דיזנגוף, אולם במהרה הבניין הועבר לממשלה ונזנח. לאחר שעמד מספר שנים בשממונו הוא הועבר לידי עמותת התנ"ך שפתחה בו את בית התנ"ך. "בית התנ"ך" נוסד בשנת 1974 בשתי הקומות העליונות של בית דיזנגוף (מעל היכל העצמאות) ביוזמתו של ראש ממשלת ישראל לשעבר דוד בן-גוריון תחת השם "מוזיאון בית התנ"ך", בשיתוף עם החברה לחקר המקרא, שעל שכמה הוטלה הנהלתו המדעית. הוצגו בו ממצאים ארכאולוגיים ועבודות אמנות שונים אשר סיפרו את סיפורו של התנ"ך ותולדות עם ישראל בתקופתו. בין המוצגים שהוצגו בתערוכות היו ספרי תנ"ך בשפות שונות (בהן אמהרית, שפת יורובה מניגריה, קוריאנית, יפנית קלאסית, פרסית, קיקויו מקניה, וארצות נוספות, ספרי תנ"ך עתיקים, ביניהם דוגמאות מכתר ארם צובא - כתב היד העתיק ביותר (המאה ה-10) של תנ"ך שלם, התנ"ך הקטן ביותר בעולם, יצירות אמנות הקשורות לתנ"ך, מכתבים מבוילים וחתומים מערים בארצות תבל ששמן מוזכר בספר הספרים, פריטים ארכאולוגיים הנוגעים למקרא ודגם בית המקדש השני. כמו כן התקיימו במקום תערוכות מתחלפות בנושאי יודאיקה ומקרא, ונערכים הרצאות וסיורים בנושאי מקרא. במקום היו כמה ספריות שעניינן התנ"ך וארץ ישראל. המוזיאון הופעל על ידי חברי "העמותה לחקר התנ"ך", בהם דני אופיר, בלהה הלפרין, דליה אגמון ואלחנן אבידור, על ידי מתנדבים, ללא תמיכה עירונית. גופים שונים כגון עיריית תל אביב ומינהל מקרקעי ישראל, הטילו את האחריות לתפעול הבית על זולתם. תחזוקת הבית הייתה מצומצמת, ובמפת העיר ואתריה ההיסטוריים שפרסמה העירייה ב-2006 לא הופיע בית דיזנגוף והמוזיאונים שבו. עם זאת, הוא נחשב מבנה לשימור של המועצה לשימור אתרים. בחורף 2012, עם כניסתו לפועל של "חוק בית העצמאות", יצא "בית התנ"ך" מבית דיזנגוף. חלק מפריטיו הועברו אל שטחה של אוניברסיטת בר-אילן, חלק אל "היכל שלמה" בירושלים וחלק אל מחסנים. בית התנ"ך העולמי – תוכנית בת כחצי מאה, שמעולם לא מומשה – מתוכנן לקום בעתיד בירושלים. היכל העצמאות (ישראל) בית התנ"ך באתר מדריך למוזיאונים בישראל חזקי עזרא, הסוף להזנחת בית התנ"ך, ערוץ 7, 23 בספטמבר 2008 אלי אשד, מדוד בן ישי ועד דוד בן-גוריון - 40 שנות בית התנ"ך, בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד", 21 באפריל 2010 צופיה הירשפלד, האם בית התנ"ך בתל-אביב ייסגר?, באתר ynet, 30 ביוני 2011 בית התנ"ך (תל אביב), דף שער בספרייה הלאומית נפתח המוזיאון החדש בתל אביב, דבר, 20 באפריל 1971 תל אביב, בית דיזנגוף, דבר, 25 ביוני 1971 שלמה שבא, מה פתאם בית התנ"ך?, דבר, 1 במרץ 1974 היכל העצמאות, באתר המועצה לשימור אתרים. ניר חסון, הממשלה אישרה לעמותה פרטית להקים מוזיאון תנ"ך בי-ם, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2011.