laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משמר לילדים

משמר לילדים היה שבועון לילדים של העיתון "על המשמר", שיצא לאור החל מ-7 בספטמבר 1945 עד 1985. העיתון "על המשמר" כלל מדור לילדים בשם "שי משמר לילדים" שנערך על ידי לאה גולדברג. בשנת 1945 הוחלט לייחד לילדים עיתון נפרד. מייסד השבועון היה צבי זהר, עורך בספרית פועלים, ועורכו הראשון, שהתמנה ב-1946, היה מרדכי אמיתי. רפאל אליעז שימש כעוזרו של מרדכי אמיתי ושניהם פרסמו משיריהם וסיפוריהם בעיתון. מ-1948 ועד אמצע שנות ה-70 ערך את העיתון בנימין טנא ולצידו שלמה ניצן שהחליפו לאחר הפרישה. השבועון היה בעל צביון ציוני סוציאליסטי וככל עיתוני הילדים בני תקופתו, היה בעל שאיפות חינוכיות ולימודיות. תוכן השבועון כלל דיווחי אקטואליה, סיפורת מקורית ומתורגמת, סיפורים בהמשכים, אגדות, שירים, חידות ותשבצים ומדורים שונים בנושאים כגון ארכאולוגיה ומדע. השבועון נהג לפרסם יצירות ביכורים של קוראיו הצעירים, אשר חלקם זכו לפרסום בבגרותם: שיר מאת המשורר לעתיד יוסי גמזו התפרסם ב"משמר לילדים" כשהיה כותבו בן תשע, ואיל מגד פרסם בו את שירו הראשון בגיל עשר וחצי. רבים וטובים מיוצרי התקופה תרמו מיצירתם לשבועון: לאה גולדברג כתבה עבורו, פניה ברגשטיין פרסמה בו משיריה, דבורה עומר פרסמה בו סיפורים, ושני הספרים הראשונים בסדרת חסמבה של יגאל מוסינזון הופיעו לראשונה כסיפור בהמשכים ב"משמר לילדים", החל משנת 1949. עמוס בר פרסם בו סיפורי ילדים, עוזי בן כנען פרסם בו מדור עצה והדרכה, נקדימון רוגל החל להתפרסם בזכות סיפורי ארץ ישראל שלו שהופיעו בשבועון, ותרגומים משירי הילדים של לייב מורגנטוי פורסמו בו. בין הכותבים הנוספים נכללו גם יעקב רבי והסופרים יפרח חביב, חיים אילויצקי ויהואש ביבר. בין מאיירי השבועון היו רות שלוס, יוחנן סימון, שמואל כץ, (בין השנים 1950-1953), אריה רוטמן, נפתלי בזם, מיכל אפרת, נורית צרפתי, מאיר מוזס, יעקב גוטרמן ודני קרוון. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 שוק עיתוני הילדים בישראל היה רווי, ומספר הקוראים היה בירידה. באפריל 1985 התאחד השבועון עם שבועוני הילדים "דבר לילדים" ו"הארץ שלנו" לשבועון בשם "כֻּלָּנוּ", בעריכת דוד פאיאנס, שהיה בבעלות משותפת של שלושת העיתונים ("הארץ", "דבר" ועל המשמר"). השבועון הממוזג זכה תחילה להצלחה ומכר כ-40 אלף עותקים מדי שבוע, אך תפוצתו ירדה בתחילת שנות ה-90. בסוף 1991 העיתון נמכר על ידי שלושת העיתונים לחברת "צ.צ. הפקות", שהוציא לאור את העיתון המתחרה "פילון". רימה שיכמנטר, חבר מנייר - עיתונות ילדים ישראלית בעשור הראשון למדינה, יד יצחק בן-צבי, 2014. גליונות סרוקים של "משמר לילדים" באתר "עיתונות ילדים של פעם" של הספרייה הלאומית עינת אמיתי, תולדות משמר לילדים - אוטוביוגרפיה חלקית, בבלוג "יומן מסע לחקר 100 שנות תרבות לילדים בקיבוצים", 7 בפברואר 2011 ב. ש. זמיר, שלוחתו הצעירה של העתון: "משמר לילדים" – מגמתו והישגיו, על המשמר, 31 ביולי 1953, המשך (סקירה במלאת עשור לעיתון האב, "על המשמר") ש. עקיב, יום-הולדתו של אחינו הצעיר: עשור ל"משמר-לילדים", על המשמר, 9 בספטמבר 1955 עדינה בר-אל, משמר לילדים, באתר עיתונות ילדים של פעם חיים טל, רק 4% מהילדים קוראים עיתוני ילדים, חדשות, 5 ביוני 1984 נחום ברנע, עיתונות - שלום חבריא - 'כלנו' - עיתון לילדים, כותרת ראשית, 1 במאי 1985 אפי לנדאו, "כולנו" ו״כולנו לילדים,׳ נמכרו לבעלי "פילון", חדשות, 25 בדצמבר 1991
הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל

הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל היא אחת מוועדות הכנסת הלא קבועות, כלומר, היא וסמכויותיה לא מעוגנות בתקנון הכנסת. הוועדה הוקמה לראשונה בכנסת ה-12, חודשים ספורים לאחר הקמתה של הרשות הלאומית למלחמה בסמים, ובתחילה הייתה אמורה לפעול במשך שנה אחת בלבד, כדי ללוות את פעילותה של הרשות ואת התיאום בין משרדי הממשלה בתקופה הראשונה לפעילותה. תפקידי הוועדה הוגדרו כ"ליווי הרשות למלחמה בסמים ומשרדי הממשלה העוסקים בנושא, מעקב אחר פעילותם ודרבונם, וגם סיוע פרלמנטרי בהבאת הנושא למודעות ציבורית רחבה ובפעולה לקראת יצירת משאבים להתמודדות רחבה יותר עם הנגע". בראש הוועדה, שנקראה אז, "הוועדה למלחמה בנגע הסמים", עמד עובדיה עלי. אף שהוקמה כוועדה זמנית, בחלוף שנה לפעילותה הוחלט כי תמשיך בעבודתה עד תום כהונתה של הכנסת ה-12. היא הוקמה מחדש בכל קדנציה בכנסות הבאות. כך הוגדרו תחומי פעילותה בכנסת ה-17: "טיפול מקיף בבעיית הסמים במדינת ישראל; פיקוח על הרשויות העוסקות ומטפלות בכל נושא הקשור לנושא הסמים או הנובע ממנו; לרבות הרשויות המטפלות במניעה, אכיפה, תביעה, שפיטה, טיפול ושיקום; טיפול בכל הבעיות בחברה הישראלית הנובעות מהתמכרותם של אנשים לסם מסוכן, העבירות המבוצעות בשל הדחף לסם מסוכן, או מכל היבט אחר הקשור לסמים; שימוש בסמים מסוכנים לצרכים רפואיים". בכנסת ה-18 הוגדרו סמכויותיה כך: "שימוש בסמים ובסמים מסוכנים, לרבות לצרכים רפואיים, עבירות סמים ועבירות המבוצעות בשל שימוש בסמים מסוכנים, טיפול ושיקום לגבי נרקומנים ונפגעים מסמים, הרשות למלחמה בסמים, מדיניות ציבורית, הסברתית וחינוכית למניעת השימוש בסמים בישראל". בכנסת ה-20 הוחלט כי חברת-הכנסת תמר זנדברג (מרצ) תהייה ראש הוועדה. זנדברג הייתה ראש הוועדה הראשונה אשר תומכת בלגליזציה של קאנביס ואף הגישה במהלך כהונתה בכנסות ה-19 וה-20 מספר הצעות חוק בנושא הקאנביס והקאנביס הרפואי. שידורי וידאו של הוועדה לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל באתר ערוץ הכנסת דף הוועדה באתר הכנסת
ג'וניור ולס

ג'וניור ולס (באנגלית: Junior Wells; ‏9 בדצמבר 1934 – 15 בינואר 1998), נולד כעמוס בלאקמור, היה נגן מפוחית וזמר בלוז. ולס היה מהבלוזיסטים הבולטים של שיקגו, ונחשב לאחד מנגני המפוחית המשפעים בבלוז של שיקגו. הוא ניגן בין היתר עם מאדי ווטרס, הרולינג סטונז, באדי גאי, ואן מוריסון מג'יק סאם, לוני ברוקס. ולס נולד בממפיס, טנסי, וגדל בארקנסו. ב-1946 הוא עבר לשיקגו. בגיל 18 החל לנגן באופן מקצועי בלהקת מאדי וטרס. בשנות השישים הוא פרץ והחל להקליט אלבומים גם כמוביל. הוא הקליט שירים שנכתבו על ידי מל לונדון ונחשבים לקלאסיקות של הבלוז האמריקאי. ב-1965 הוא הקליט את האלבום בלוז של איש ההובו, שנחשב לאלבום החשוב ביותר שלו. בשנת מותו, 1998, הספיק ולס להקליט ארבעה אלבומים, ולהופיע בסרט האחים בלוז 2000. הסרט פורסם פחות מחודש לאחר מותו. ולס נפטר מלימפומה לאחר מאבק של ארבעה חודשים במחלה. מדיה וקבצים בנושא ג'וניור ולס בוויקישיתוף ג'וניור ולס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'וניור ולס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ג'וניור ולס, באתר ספוטיפיי ג'וניור ולס, באתר AllMusic (באנגלית) ג'וניור ולס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'וניור ולס, באתר Discogs (באנגלית) ג'וניור ולס, באתר Songkick (באנגלית) ג'וניור ולס, באתר Genius ערן סבאג, ‏"חיים של אחרים" על ג'וניור ולס, באתר iCast‏, 10 בדצמבר 2012 ג'וניור ולס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ברבג'יה

ברבג'יה (Barbagia) או בסרדית: Barbàgia או Barbaza, הוא אזור הררי שומם המשתרע במרחבים של רכס הרי הג'נרג'נטו (Gennargentu) במרכז סרדיניה. שטח האזור הוא 1,300 קמ"ר ובו 50,000 תושבים. שמו של האזור מקורו מהשורש הרומאי ברברים והוא נבע מהתנגדות תושביו לשלטון הרומאי. אזור זה היה האחרון באי שקלט את ההשפעות של התרבות הלטינית. המונח ברברי ניתן על ידי בני רומא לתושבים שלא דברו בניבים לטיניים וכאלה היו בני מרכז האי. אזור ברבג'יה מחולק לארבעה אזורי משנה: הצפוני - ברבג'יו העליונה : Barbagia di Ollolai או Barbagia Superiore המזרחי - מנדרוליסאי: Mandrolisai הדרומי - נקראת ברבג'יו המרכזית : Barbagia di Belvì או Barbagia Centrale. דרומית יותר - נקראת ברבג'יו התחתונה : Barbagia di Seulo Barbagia inferiore יש המכנים אזור מזרחי יותר על יד אוליאסטרה (Ogliastra) בשם :Barbàgia Trigònia. האזור נכלל ב נפת נואורו הערים המוכרות בו הן: אולצי (Olzai Aritzo Gavoi, Ollolai, Fonni, Lodine, Desulo, Tonara, Orani, Orgosolo ,Oliena, Mamoiada, Belvì, Seulo, Teti (NU)|Teti, Austis, Tiana. ערים אלו בעלי אופי מיוחד אשר יש לו השפעה על שפתם ועל תרבותם של תושבי המקום. באזור קיימות מסורות עתיקות אשר חודשו במטרה לעודד תיירות. אחת מהן היא ה הקרניבל באורוטלי (CARNIVAL IN OROTELLI) של הטורפוס thurpos. הוא חודש בשנת 1979 אחרי שהופסק במלחמת העולם השנייה. הטורפוס הן קבוצות מאורגנות של 20 עד 30 מבוגרים הצועדים יחד בלבוש שחור, בממנה מאורגן תוך הצגת מופע תאטרלי. הם חובשים לראשם בַּרְדָּס שחור, המכונה su gabbanu, העשוי מצמר מחוספס, אשר במקור נועד להגן על הרועים מפני הקור. הפנים צבועים בשחור אשר מקורו בשעם שרוף. הצבע השחור הוא השולט בקרניבל: הכיסוי ראש, הפנים והבגדים - הכל בשחור. הטורפוס נושאים על זרועותיהם או על כתפיהם פעמונים של פרות מרעה במספר ניכר וכבדים למשא. מתחת לגלימה הם לובשים בגדי משי ולרגליהם מגפים שחורות. במרוצת הקרניבל חשים תושבי המקום בהתרחשות אידוע חריג אשר מקורו במיתוס היסטורי המנציח טקס פולחני עתיק. צוותי הטורפוס מוזמנים לשמחות ואף להלוויות ותורמות לטקסיות האירוע. הם נוהגים לצאת בסוף החורף בשלשות: זוג המתנהג כמו צמד שוורים ואחד המכוון אותם במושכות. הם נעצרים בדרך, פונים למסבאות ומבקשים משקה. במסגרת ההצגה הם משחקים את תפקיד הנפח הבודק את חוזק פרסתם - דבר המסמל את מר גורלם של האיכרים באזור. מדיה וקבצים בנושא ברבג'יה בוויקישיתוף CARNIVAL IN OROTELLI רדיו ברבג'יה ונואורו אתר תיירות לאזורים : רברג'יה ונואורו ברבג'יה מאנדרוליסאי קהילה הררית מספר 12 מקהלת ברבג'יה ונואורו
סלמנדרת ענק יפנית

סלמנדרת ענק יפנית (שם מדעי: Andrias japonicus) היא מין מסוג סלמנדרת ענק האנדמית ליפן. הסלמנדרה עשויה להגיע לאורך של עד 1.5 מטר, והיא הדו-חיים השני בגודלו בעולם כיום, לאחר סלמנדרת הענק הסינית. סלמנדרת הענק היפנית מקיימת אורח חיים מימי וכמעט ואינה עולה אל היבשה. גופה כבד ומגושם וצבעה חום עם כתמים כהים. ראשה גדול ושטוח ובו זוג עיניים קטנות, ללא עפעפיים. שיניה מצויות בחיך ובלסתות. זימים קיימים אצל הצעירים בלבד, ואילו הבוגרים נושמים רק דרך העור. בצידי הגוף ישנם קפלי עור, המגדילים את שטח הפנים ומאפשרים ספיחה מרבית של חמצן מן המים, הודות לכלי הדם הרבים המצויים על פני העור. עונת הרבייה חלה באוגוסט, אז מתכנסות סלמנדרות הענק באזורים קבועים. הזכרים מתחרים ביניהם בקרבות על הזכות להפרות את ביצי הנקבות. הנקבות מטילות 400–500 ביצים במים וכמה זכרים מפרים את הביצים. לאחר מכן, שומר כל זכר באגרסיביוות על ביצים שהטילו כמה נקבות עד בקיעתן, בתוך קן הנבנה במחילה על גדות הנהר. תוחלת החיים שלהם ארוכה (לעיתים אף למעלה מחמישים שנים), והם מקיימים אורח חיים לילי. לסלמנדרת הענק היפנית אין אויבים טבעיים. תושבים מקומיים צדים אותה מדי פעם בשל בשרה, אך עיקר הסכנה לקיומה היא בירוא שטחי המחיה שלה למען צורכי האדם. עם זאת, בשל מעמדה החוקי כחיה מוגנת, כמה מאזורי המחיה שלה מוגנים בקפדנות וגודלה היחסי של האוכלוסייה נשמר. משקל בוגר: 25 קילוגרם אורך בוגר: 1.5 מטר מזון: דגים, צפרדעים, יונקים קטנים ופרוקי-רגליים בית גידול: נחלים מהירי זרימה באזורים הרריים, קרירים ולחים מדיה וקבצים בנושא סלמנדרת ענק יפנית בוויקישיתוף סלמנדרת ענק יפנית, באתר ITIS (באנגלית) סלמנדרת ענק יפנית, באתר NCBI (באנגלית) סלמנדרת ענק יפנית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סלמנדרת ענק יפנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סלמנדרת ענק יפנית, באתר GBIF (באנגלית) סלמנדרת ענק יפנית, באתר AmphibiaWeb סלמנדרת ענק יפנית באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית ליד

האם התכוונתם ל... בית ליד (נפת טולכרם) – כפר פלסטיני ממזרח לטול-כרם. מעברת בית ליד - השם הלא-רשמי של מעברת שבות עם, שקודם לכן הייתה מחנה העולים הגדול בישראל ח'רבת בית ליד – כפר ערבי ששכן בנפת טולכרם המנדטורית ונחרב במלחמת העצמאות. כיום שוכן מושב נורדיה על אדמותיו. מחנה גור – מחנה צבאי הקרוי על שמו של מרדכי גור השוכן בסמוך לכפר יונה לא רחוק מצומת בית ליד. צומת השרון – הידוע בשמו העממי "צומת בית ליד" (על שמו של הכפר ח'רבת בית ליד) הפיגוע בצומת בית ליד – פיגוע שאירע בשנת 1995 בצומת בית ליד.
טנטריקס

טנטריקס הוא משחק חשיבה אסטרטגי המבוסס על סריג משושה מופשט (אין לוח, מניחים את האריחים המשושים על השולחן). כלי המשחק מורכבים מ-56 אריחים משושים שונים שכל אחד מהם כולל 3 קווים בצבעים שונים מתוך ארבעת הצבעים: אדום, צהוב, כחול וירוק. כל אחד מהקווים מחבר בין שני קצוות של המשושה. מטרת המשחק היא ליצור את הקו הארוך ביותר מהצבע שבו בחר השחקן לשחק (הניקוד הניתן על לולאה גדול פי שנים מהניקוד על קו באורך זהה). כל שחקן בוחר שש אבני טנטריקס, האבנים מונחות עם הפנים כלפי מעלה כך שכל שחקן רואה את אבני המשחק של השחקנים האחרים. השחקן הראשון מניח אבן כלשהי במרכז השולחן מתוך ששת האריחים שאצלו וקונה אריח אחר. גם בהמשך המשחק, כל פעולה של הנחת אבן על הלוח מחייבת קניית אבן אחרת. המשחק ממשיך בכיוון השעון, כשהשחקן הבא מתאים אבן משחק לזו שכבר נמצאת על השולחן, וכך הלאה. "מיקום כפוי" הוא כל חלל ריק הנוצר בין לפחות שלוש אבני משחק. תורו של כל שחקן מורכב משלושה שלבים: מילוי מיקומים כפויים. הנחת אריח במקום חוקי על הלוח. מילוי מיקומים כפויים (פעם נוספת). במשחק ובכל הפאזלים, בכל מקום שיש מגע בין אבני טנטריקס, הצבעים של כל הקווים והלולאות חייבים להתאים בדיוק. לדוגמה צבע אדום לצבע אדום, כחול לכחול וכן הלאה. אסור ליצור מיקום כפוי אשר מובילים אליו שלושה קישורים מאותו צבע. אסור להניח אבן רביעית המשיקה למיקום כפוי. מדיה וקבצים בנושא טנטריקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טנטריקס (באנגלית) טנטריקס, ברשת החברתית פייסבוק
קירקוס פלאמיניוס

קירקוס פלאמיניוס (בלטינית: Circus Flaminius) היה קירקוס ברומא העתיקה, באזור שדה מרס, ששימש כאתר משחקים ומרוצים. הקירקוס היה ממוקם בקצהו הדרומי של שדה מרס, בסמוך לנהר הטיבר. הקירקוס נבנה ביוזמת גאיוס פלאמיניוס בשנת 221 לפנה"ס, ובראשיתו היה מגרש שאורכו כ-500 מטרים, אשר שימש למשחקים. החל מהמאה השנייה לפנה"ס, נבנו מבנים רבים ואנדרטאות סביב המגרש, אשר הצרו את היקפו, ובמאה השלישית נותרה כיכר שקוטרה כ-300 מטרים. בין המבנים הסמוכים היה מקדש יונו רג'ינה. בשנת 2 לפנה"ס הוצף הקירקוס פלאמיניוס, על מנת לאפשר משחק של צייד 36 קרוקודילים על מנת לחגוג את חנוכת פורום אוגוסטוס. בעוד שהקירקוס מקסימוס שימש כאתר המשחקים המרכזי של רומא, הקירקוס פלאמיניוס שימש למטרות שונות, כגון עצרות עם וימי שוק. סביב הקירקוס פלאמיניוס לא היו מושבי אבן. ישנה מחלוקת בין המלומדים האם הקירקוס פלאמיניוס שימש למרוצי מרכבות. לטענת ולריוס מקסימוס המשחקים הפלביים (Ludi Plebeii) נערכו בו, אולם מקורות אחרים טוענים כי הדבר שגוי. משחקי הטאורי (ה-Ludi Taurii) לכבוד אלי השאול נערכו בקירקוס פלאמינוס לדברי אנטונינוס פיוס, במסגרתם נערכו מרוצי סוסים. משחקים אלה נערכו באתר זה בלבד. בשל חשיבות האתר, נקרא כל האזור שסביבו בשם "קירקוס פלאמיניוס", וכן המבנים שסביבו כונו "סביב הקירקו פלאמיניו" (“in circo Flaminio”). עד שנת 220 לפנה"ס הוקמו סביב האתר שישה מקדשים, ובהם, צפונית לאתר - מקדש עבור האל מרס. מדיה וקבצים בנושא קירקוס פלאמיניוס בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה
Social Evolution & History

Social Evolution & History (לפעמים נכתב בקיצור כ-SEH) הוא כתב עת בינלאומי הממוקד בחקר התפתחותן של חברות אנושיות בעבר, בהווה ובעתיד. הוא משלב אנתרופולוגיה, היסטוריה, סוציולוגיה, פילוסופיה ותאוריה היסטורית, כתב העת משרת בפורום בינתחומי למלומדים. SEH רואה אור פעמיים בשנה, במרץ ובספטמבר ומודפס בידי ההוצאה לאור Uchitel Publishers. עורכי כתב העת הם דמיטרי בונדארנקו, לאוניד גרינין ואנדרי קורטאייב. חברי המערכת והמועצה המייעצת של SEH כוללים את רנדאל קולינס, פטרישה קרון, שמואל נח אייזנשטדט, מיכאל מאן ועמנואל ולרשטיין. Alternative Pathways of Social Evolution Early State and Its Analogues אתר האינטרנט הרשמי של Social Evolution & History (באנגלית) אתר כתב העת
צ'ארלי צ'וק

צ'ארלי צ'וק (באנגלית: Charlie Chalk) היא סדרת אנימציית סטופ מושן בריטית שהופקה לשידור טלוויזיה בערוץ BBC על ידי חברת "Woodland Animations" בשנת 1987. בישראל שודרה הסדרה לראשונה בדיבוב האנגלי בערוץ 2 הניסיוני בתחילת שנות התשעים ובערוץ הופ! בשנת 2000 בדיבוב לעברית. עלילת הסדרה מתמקדת בצ'ארלי צ'וק, ליצן קרקס אשר נרדם בסירה בעת שדג בלב ים וכאשר הוא מתעורר הוא מוצא עצמו על גבי אי נידח בו חיים דמויות שונות ומשונות עימם הוא מתידד בהמשך הסדרה. עלילת הסדרה עוקבת הרפתקאות שונות אותם חווים צ'ארלי וידידיו באי. "צ'ארלי צ'וק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צ'ארלי צ'וק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורטו טורס

פורטו טורס (באיטלקית: Porto Torres, בשפת סאסארזה: Pòlthu Tòrra, בשפת סרדו: Pòrtu Tòrres, בלטינית: Porto Torres או Turris Libissonis, או Turris Libisonis, ביוונית: Πύργος Λιβύσσωνος - מבוטא Pyrgos Libyssonos) היא עיר נמל עתיקה, במפרץ דל'אסינרה (Golfo dell'Asinara), בנפת סאסארי שבצפון-מערב סרדיניה. מספר תושביה של העיר עמד בשנת 2006 על 21,935 תושבים. בעת העתיקה הוקמה במקום העיר הרומאית Turris Libyssonis. היא הייתה אחת הערים החשובות בסרדיניה באותה עת. היא שכנה בחוף הצפוני, 25 ק"מ מזרחה לכף הצפוני-מזרחי של האי, כף פלקונה (Capo del Falcone) ובתוככי המפרץ המכונה היום מפרץ דל'אסינרה. סבורים שהעיר נוסדה כבר על ידי יוליוס קיסר. היא הוקמה בתור קולוניה ושמה המקורי היה Colonia Julia. הסופר פליניוס הצעיר מספר לנו כי זו הייתה המושבה הרומאית היחידה באי. ההנחה היא שלא קדם יישוב למושבה, אלה רק הייתה במקום מצודה. היא מוזכרת בכתביו בתור נקודת מוצא לנתיבי דרכים, אך ללא חשיבות מיוחדת כל שהיא. לפי השרידים שנמצאו, של עקבות גלגלי עגלות בדרך, יש להניע כי הייתה עיר מסחר חשובה באימפריה הרומית. לפי אבן מיל שנמצאה יצא ממנה הדרך המרכזית של האי, אשר הובילה ישירות מפורטו טורס לקליארי - או בשמה אז קרליס Caralis. עוד דרך הובילה ממנה לחוף המערבי ולמרכז האי, אל Othoca, היום, Santa Giusta אשר ממנה התחברה גם כן לקליארי. בשנת 1964 נמצאו שני אבני מצבה עם כיתוב בעברית, עדות להימצאות יהודים בעיר. בתקופת ימי הביניים היא הייתה מושב הבישוף. בעיר יש שרידים מהתקופה הרומאית. מלבד הנמל, גם שרידי מקדש, אשר לפי כתובת שנמצאה בו הוקדש לפורטונה – אלת המזל. הוא שוחזר בימי "פיליפוס הערבי", מרחצאות, בסיליקה, אמת מים וגשר קטן מעל לנהר שכונה: Fiume Turritano. העיר העתיקה התקיימה עד המאה ה-11, כאשר רוב האוכלוסייה עברה לסאסארי מסיבות של ביטחון. מרכזה של העיר הוא הנמל. ממנו יש תנועת אוניות ליעדים באגן הים התיכון כאשר היעדים החשובים הם: מרסיי בצרפת וג'נובה באיטליה. מהעיר יוצאים גם הכבישים הראשיים לקליארי ולסאסארי. הנמל הקיים הוא מלאכותי. הוא נבנה בחלקו הגדול על יסודות הנמל הרומאי. תעשיות כימיות ממלאות מקום נכבד בכלכלת העיר ובתנועת המטענים של הנמל. זהו הנמל הגדול באי מבחינת היקף שינוע המטענים דרכו, והשני בגודלו במספר הנוסעים שעוברים בו. בעיר מצויה כנסייה בעלת סגנון בנייה מיוחד מהמאה ה-11, כנסיית סן גבינו San Gavino. הכנסייה נבנתה מאבנים חצובות של גרניט, פורפיר. היא הכנסייה הגדולה בסרדיניה הבנויה בסגנון רומנסקית מיוחדת היא צורת הבנייה ומבנה החזית לעומת חזותה העורפי. מצויים בכנסייה סרגופגים רומאיים. בלילה עקבות המרכבות הרומאיות בדרך כנסית סן גבינו מדיה וקבצים בנושא פורטו טורס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורטו טורס פורטו טורס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על שרידים ארכאולוגיים יהודיים באי (בדף המתקבל יש להקליד חיפוש "sardegna" כדי להגיע למאמר) Porto Torres באתר Autorità Portuale Nord Sardegna.
שה"י פה"י

דחה אותו בשה"י פה"י הוא ביטוי יהודי שמקורו בתלמוד, ומשמעו דחייה של דבר ללא סיבה אמיתית. במסכת מגילה נדרשת תלונתו של המן על היהודים: "ואת דתי המלך אינם עושים" – דמפקי לכולא שתא בשה"י פה"י (תרגום: שמוציאים את כל השנה בשה"י פה"י) — תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ג, עמוד ב' רש"י, בפירושו לתלמוד, פירש את "שה"י פה"י" כראשי תיבות של "שבת היום, פסח היום" – כלומר, על פי המדרש, לדברי המן היהודים כל הזמן מתבטלים מעבודה, כי יש להם ימים רבים האסורים במלאכה, או שהם כל הזמן עסוקים בהכנות לשבת ולחגים ולכן המלך אינו נהנה מתשלומי המסים שלהם, שיוצאים נמוכים. הבן איש חי מסביר את ההתייחסות לפסח דווקא בכך שהיהודים כל השנה עסוקים בהכנות לפסח בדאגה למצות שמורות. לטענת זאב בן-חיים, פירושו של רש"י הוא אטימולוגיה עממית, שכן בכתבי היד העתיקים אין מופיעים הגרשיים (כך לדוגמה, בכתב יד אוקספורד: ”דמפקי לה לשתא בשיהי פיהי”), וכמו כן, קשה להניח ראשי תיבות עבריים במשפט ארמי, מה גם שראשי תיבות אלו אינם מופיעים בשום מקום אחר בספרות חז"ל. מהשוואה עם ניבים ארמיים קרובים, הסורית והמנדעית, טוען בן-חיים כי שהי ופהי הם שמות עצם ארמיים, שעניינם שיהוי ודחייה. כך מצוי הביטוי "שאייא ופאייא" מספר פעמים בספרות המנדעית, למשל בספר הגינזא רבא. בכתבה שהופיעה ב"הצופה" על שביתת הרעב של 20 מובטלים, הם טוענים: "ניסו לדחות אותנו בשה"י פה"י רק כדי לדחות את השביתה" יוסי ביילין כתב על התורמים לישראל שמעכבים מדי פעם את תרומתם, או הבטחתם לתרומה, וכשבאים לבקש מהם מדי פעם, "הם דוחים בשה"י פה"י, וצריך לבוא אליהם שוב ושוב". מן הביטוי נגזר גם הניסוח "בלי שהיות ופהיות" שמשמעו "ללא דיחוי". הצירוף "שהיות ופהיות" עשוי לרמז על שהות ועל קולות נהייה ופעייה. בתצורתו זו מופיע הביטוי ברבים מספריו של מאיר שלו, למשל בפרק הפותח את ספרו פונטנלה: הגבר הקשיש-הקירח אמר דבר-מה. האשה הפרחונית-הצעירה צחקה. הוא הצמיד את הבקבוק אל שפתיו, לגם לגימה אחרונה והשליכו בפאת שדה החיטה. קול נפץ קטן נשמע, ומיד - בלי שהיות ופהיות, כמו שאומרים אצלנו במשפחה - זרחו מן האדמה אלף עיניים ירוקות, שהשתלהבו וכבו תוך מעופו של החיוויאי. — מאיר שלו, פונטנלה, פרק ראשון דחיינות בוקרה פיל מישמיש פסחא של הסוסים דב סדן, שהי פהי, לשוננו לעם כ' (קצ"ח), תשכ"ט הרב מרדכי אליהו, דרשת פרשת השבוע 161, ראש חודש אדר - פרשת תרומה תשס"ב. בן יהוידע, מגילה פרק א', עמוד י'. ראו זאב בן חיים, "ערכי מילים", ספר זיכרון לחנוך ילון, ירושלים תשל"ד, עמ' 58-56; וכן M. Sokoloff, Dictionary of Jewish Babylonian Aramaic, Ramat Gan 2002, הערך "שהי". "20 מובטלים הכריזו שביתת רעב בת"א", הצופה, 13 בנובמבר 1945 יוסי ביילין, "חוש הומור והמון אהבת מולדת", דבר, 8 בפברואר 1976
SSI (רומניה)

שירות המודיעין המיוחד (ברומנית: SSI - Serviciul Special de Informaţii) הוא גוף לביטחון פנים שפעל ברומניה במהלך מלחמת העולם השנייה. שירות המודיעין המיוחד הוקם בשנת 1938 על ידי קרול השני, מלך רומניה. השירות גדל והתעצם תחת שלטונו, ועסק בעיקר באיסוף מודיעין פנים, בפרט כנגד התנועה הלגיונרית, פוליטיקאים ומתנגדי המשטר. לאחר הדחתו של קרול השני, המשיך השירות לפעול כיחידה במשרדו של ראש הממשלה, יון אנטונסקו, בפיקודו האישי. ב-11 בנובמבר 1940 מינה אנטונסקו את קצין המשטרה אֵאוּגֵ'ן קריסטסקו לראש ה-SSI. קציני צבא בכירים עברו לשרת ב-SSI. ל-SSI היו שלוחות ברחבי רומניה ואף מחוצה לה. יחידה של ה-SSI, דרג אופרטיבי מס' 1, שהגיעה ליאשי כשבועיים לפני פרעות יאשי ארגנה את הפרעות והשתתפה בהן. באפריל 1951 הוכפף ה-SSI לסקוריטטה. ז'אן אנצ'ל, הקדמה לרצח – פרעות יאסי, 29 ביוני 1941, הוצאת יד ושם, 2003, עמ' 13-20. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוף שבוע

סוֹף שָׁבוּעַ (נכתב גם סופשבוע, סופ"ש) הוא חלק בשבוע, אשר כמקובל בעולם – נמשך לפחות יום וכרגיל יומיים – מתוך ימי שישי שבת וראשון, ואשר בו מרבית האנשים אינם עובדים. ביום המנוחה השבועי – אשר לו גם משמעות דתית, מרבית האנשים אינם עובדים, ורבים אינם עובדים גם ביום שלפניו או ביום שאחריו – כך שמבחינתם – סוף השבוע נמשך יומיים (ושבוע העבודה נמשך חמישה ימים). בהתחשב בזמן הפנוי, עיתוני סוף השבוע גדולים במידה ניכרת מעיתוני ימות החול. ברוב המדינות החברות באו"ם (כולל אף בחלק ניכר ממדינות האסלאם), סוף השבוע הוא בימי שבת וראשון. בכמה ממדינות האסלאם, וכן בישראל, סוף השבוע הוא בימי שישי ושבת (למעשה ישראל היא החברה היחידה באו"ם אשר – אף כי רוב אזרחיה אינם מוסלמים – מכל מקום סוף השבוע שלה מכיל את יום שישי). ברוניי, היא החברה היחידה באו"ם שבה קיימים שני ימי מנוחה שבועיים בלתי רצופים: שישי וראשון. בשבע חברות בלבד של האו"ם, סוף השבוע הוא יום ראשון בלבד: אוגנדה, גינאה המשוונית, הודו, מקסיקו, קולומביה, קוסטה ריקה וקוריאה הצפונית. בשלוש חברות בלבד של האו"ם, סוף השבוע הוא יום שישי בלבד: איראן, ג'יבוטי וסומליה (למעשה כך היה גם באפגניסטן עד 2015). נפאל היא החברה היחידה באו"ם שבה סוף השבוע הוא יום שבת בלבד. ערך מורחב – הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת הואיל וסוף השבוע מנוצל בדרך כלל למנוחה – לפנאי – לבילוי ולמטרות דתיות, הרי שבישראל – נוצר מכך לעיתים – עימות בין דתיים לחילוניים: לחילוניים נוח לקיים אירועי ספורט ופנאי – בשבת – שהוא יום פנוי מעבודה, אך קיומם בשבת – הכרוך בחילול שבת – מונע משומרי שבת להשתתף בהם, וכאשר זהו ספורט מקצועני – אז קיומו בשבת מצריך היתר משר הכלכלה. בישראל, חוק שעות עבודה ומנוחה אוסר על העבדת עובד ביום המנוחה השבועי שלו (ליהודי: שבת, למי שאינו יהודי: שישי או שבת או ראשון – לפי בחירתו), למעט בהיתר של שר הכלכלה. יום המנוחה הנוסף נקבע בצו הרחבה, שחל רק על חלק מענפי המשק, ובהסכמים קיבוציים. האיסור על העבדת יהודים בשבת – וכן האיסור על פתיחת בתי עסק בשבת, יוצר אף הוא עימותים – בין דתיים התומכים באיסור זה – לבין חילוניים שמתנגדים לו. פתיחה של רשתות שיווק בשבת מובילה גם לעימות כלכלי, בין רשתות אלה, לבין בעלי עסקים – שסגורים בשבת – ושטוענים כי באכיפה הסלקטיבית נפגעת פרנסתם. השימוש הרשום הראשון במילה "סוף שבוע" התרחש בשנת 1879, במגזין אנגלי בשם "Notes and Queries" על ידי "Rybczynski". ההיסטוריה של עבודה הייתה במשך עידנים ללא שינוי, בסביבות 1800, שבוע העבודה היה בממוצע כמעט שבעים שעות, ועד 1900, שישים שעות היו הנורמה, אבל אז, בסביבות 1920, נוצרו 5 וחצי ימים העבודה ו-44 שעות העבודה בשבוע, נורמה אשר הפכה סטנדרטית, ומכאן זה רק התקצר. כמעט כל עבודה הייתה צמודה לחמישה ימים שמונה שעות כנורמה – אשר יצרה את המושג "חמשת ימי העבודה", שהוא ביטוי שימושי במקומות רבים בעולם. שבת יום גשר אביעד גליקמן, בג"ץ נגד תחרות בשבת: למצוא פתרון לסייף דתי, באתר ynet, 24 באוקטובר 2008 שמואל מוניץ, ‏הקלע עותר נגד אליפות בשבת: "פוגע בחופש הדת", באתר גלי צה"ל, 23 ביוני 2015 שרון מנדל, ‏בית הדין לעבודה: אין היתר לשחק כדורגל בשבת, זה פלילי, באתר כיכר השבת, 20 באוגוסט 2015 אסי ממן, ‏שני מחזורי הפתיחה בלאומית לא ישוחקו בשבת, באתר ONE‏, 20 באוגוסט 2015 אביאל מגנזי, העליון: עיריית ת"א תפעל לסגירת עסקים בשבת, באתר ynet, 25 ביוני 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.