laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זאב ברמן

זאב וולף (ואסילי) בן אליעזר (לאזאר) בֶּרמן (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: וואָלף בעהרמאן; ברוסית: Василий (Зеев Вольф) Лазаревич Берман, ואסילי לזרייביץ' ברמן;‏ כ באלול תרכ"ב, 3 בספטמבר (על פי הלוח היוליאני: 22 באוגוסט)‏ 1862, מיטאבה, פלך קוּרלנד, רוסיה (לטביה) – ד בניסן תרנ"ו, 18 במרץ (על פי הלוח היוליאני: 6 במרץ)‏ 1896, קהיר) היה סופר ומראשוני חובבי ציון ברוסיה. עורך דין במקצועו. ברמן נולד בשנת 1862 בעיר מיטאבה שבפלך קוּרלנד, בצפון-מערב האימפריה הרוסית. אביו אליעזר (לאזאר) ברמן היה מחנך משכיל (ולימים מו"ל ועורך השבועון היהודי-רוסי "רוסקי ייבריי). ב-1861 ייסד אביו בעירו בית ספר יהודי, וב-1864 עבר לבירה סנקט פטרבורג, שם ייסד וניהל את בית הספר היהודי הראשון. בהיותו נער כבן עשר לקח אביו את יהודה לייב קצנלסון להיות מורה בבית הספר היסודי שלו, וברמן למד אצלו. ואחר-כך קיבל חינוך רוסי בגימנסיה השישית בפטרבורג, וב-1881 סיים בקבלו מדליית כסף. המשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ועם תום לימודיו התבסס בעיר כעורך דין. היה בין מייסדי אגודת חובבי ציון בפטרבורג: אחוות ציון. השתתף בוועידה השנייה של חובבי ציון בדרוסקניק וייסד אגודות ליישוב ארץ ישראל בערים שונות ברחבי האימפריה הרוסית. הוא סבר כי הגירה יהודית היא עניין ראשי שצריך להעסיק את יהדות רוסיה, ולפיכך תמך בפעולותיו של הברון הירש בעידוד ההגירה ההמונית של יהודים מרוסיה, שבה ראה חלק מתוכנית ליישוב ארץ ישראל. היה מזכיר של יק"א. עזר לחברי ביל"ו להיאחז בארץ ישראל, כמו כן פעל לייסוד הוועד האודסאי. הוציא שתי חוברות ברוסית לשם הפצת הרעיון של חיבת ציון: "פלשתינה" (Палестина;‏ 1884; עם אקים וולינסקי) ו-"ציון" (Сионъ;‏ 1892). כן פעל לכינון הספרייה חברת מרבי השכלה בישראל בפטרבורג. ב-1894 חלה בשחפת, ונסע להתרפא במצרים. נפטר בקהיר באביב 1896, בגיל 33. נקבר במצרים. הותיר אישה. אריה רפאלי (צנציפר), פעמי הגאולה: ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917, תל אביב: נ’ טברסקי, תשי"ב-1951, עמ' 28. לוח אחיאסף, תרנ"ז, עמ' 220-221. זאב ברמן, ייברסקיה אנציקלופדיה (ברוסית) זאב ברמן, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) בארצנו: ס"ט פטרבורג, המליץ, 3 באפריל 1896 (עם מותו) ד"ר ל. קאצענעלסאן, ציון לנפש: זאב בן אליעזר בעהרמאן זכרו לברכה, המליץ, 16 באפריל 1896 חדשות: בישראל – בחו"ל, הצפירה, 1 במאי 1896 זאב ברמן: נקרולוג, Новое Время, גיליון 7197 (1896), בתוך האנציקלופדיה הביוגרפית הגדולה (ברוסית) G. B., Rechtsanwalt Wassili Bermann(הקישור אינו פעיל), in: Die Welt, Jg 2, Nr 11 (18.3.1898), p. 9, Compact Memory (בגרמנית) ד"ר ל. קאצענעלסאן, ציון לנפש: זאב בן אליעזר בעהרמאן זכרו לברכה, המליץ, 16 באפריל 1896. מעשים בכל יום: בקהל יהודי רוסיא: ס"ט פטרבורג: אותות יקר, המליץ, טור 2, 28 ביוני 1881. בעיר המלוכה, המליץ, 29 בינואר 1901.
פוארטו באריוס

פוארטו באריוס (בספרדית: Puerto Barrios) היא עיר במזרח גואטמלה, השוכנת לחוף מפרץ אמאטיקה שבמפרץ הונדורס. זוהי אחת משתי ערי הנמל הגואטמליות בחוף הים הקריבי, לצד סנטו תומאס דה קסטייה. העיר משמשת כבירתו של מחוז איסבאל, ובשנת 2003 התגוררו בה כ-41 אלף תושבים. העיר נוסדה ב-19 ביולי 1895, ונקראה על שמו של הנשיא לשעבר חוסטו רופינו באריוס, ש-12 שנים קודם לכן הורה על הקמתה. מראשיתה נועדה העיר לשמש כעיר הנמל המרכזית בחוף הקריבי של גואטמלה. הנמל הוקם בין 1906 ל-1908, וחברת הפירות המאוחדת הקימה מסילת ברזל שחיברה בינו לבין נמל פוארטו סן חוסה שלחוף האוקיינוס השקט. מסילת ברזל נוספת נועדה לאפשר שינוע של בננות מהמטעים הרבים באזור לנמל. ב-4 בפברואר 1976 פקדה את גואטמלה רעידת אדמה בעוצמה 7.5 בסולם ריכטר. כתוצאה מהרעש ניזוק הנמל קשות, והוקם נמל חדש, בסנטו תומאס דה קסטייה. בעקבות זאת, פחתה חשיבותה של העיר כעיר נמל. עם זאת, היא עדיין מהווה מרכז חשוב לשיווק תוצרת חקלאית, בין היתר עבור תאגידים בינלאומיים גדולים כדול ופרש דל מונטה פרודיוס. אוכלוסיית העיר כוללת הן בני מאיה והן תושבים ממוצא אפריקאי-קריבי, בהם בני גאריפונה, שהגיעו לאזור במהלך המאה ה-18. מלבד מסילת הברזל והנמל, המשמש גם לתנועת נוסעים, פועל בסמוך לעיר שדה תעופה. כביש מהיר מחבר את העיר עם גואטמלה סיטי. מדיה וקבצים בנושא פוארטו באריוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוארטו באריוס (בספרדית) פוארטו באריוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מדיולאנום פורום

מדיולאנום פורום (באיטלקית: Unipol Forum, בעבר נקרא פורום ד'אסאגו; באיטלקית: Forum d'Assago או Unipol Forum di Assago) הוא אולם ספורט רב-תכליתי השוכן בעיירה אסאגו הסמוכה למילאנו, איטליה. תכולת האולם עומדת על 12,700 מקומות ישיבה. האולם משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הפאר האיטלקית אולימפיה מילאנו, מאז נפתח ב־1990 ועד ימינו. פרט למשחקי כדורסל, מתקיימים באולם משחקי טניס, איגרוף, הוקי קרח ומופעי מוזיקה מעת לעת (פורום מדיולנום הוא גם זירת המוזיקה הגדולה במילאנו, שנבחרת מדי שנה על ידי אמנים לאומיים ובינלאומיים לקונצרטים שלהם. בין הגדולים ששרו והופיעו בפורום אסאגו אנו מוצאים את מדונה, ליידי גאגא, U2, מוזה, איירון מיידן, סלין דיון, שר, מריה קארי, מטאליקה ורבים אחרים). האולם אירח את ה"פיינל פור", שלב חצאי הגמר וגמר היורוליג של עונת 2013/2014. מדיה וקבצים בנושא מדיולאנום פורום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מדיולאנום פורום Mediolanum Forum, parclick.it ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ברד – משקע בצורת כדורי קרח מכת ברד – המכה השביעית מבין עשר מכות מצרים ברד (מאכל) – קינוח קר עשוי סירופ מרוכז קפוא-למחצה, או קרח כתוש בתוספת תרכיז בטעמים שונים משורר נודד בארד מצודת ברד (Bard) - מכלול מבוצר שנבנה במאה ה-19 על ידי בית סבויה, באזור ואלה ד'אאוסטה שבאיטליה מערכות הנחיה לפצצות: ברד פלדה – כינוי בצה"ל למערכת SPICE מתוצרת רפאל ברד קל – כינוי בצה"ל למערכת SPICE מתוצרת רפאל ברד קטן – כינוי בצה"ל למערכת SPICE מתוצרת רפאל ברד כבד – כינוי בצה"ל למערכת JDAM מתוצרת בואינג ברד חד – כינוי בצה"ל לפצצות מונחות מתוצרת בואינג אישים: דניאל ברד – כנר וויולן ישראלי-קנדי טדאוש ברד (Baird) – מלחין פולני מאיר ברד – כדורגלן עבר ישראלי בירד ברוד
Guetta Blaster

Guetta Blaster הוא אלבום האולפן השני של הדי.ג'יי הצרפתי דייוויד גטה, אשר יצא ב-13 בספטמבר 2004. מידע על האלבום Guetta Blaster באתר MusicBrainz מידע על האלבום Guetta Blaster באתר AllMusic האלבום Guetta Blaster באתר Discogs האלבום Guetta Blaster באתר יוטיוב מידע על Guetta Blaster, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון
ממלכת אראגון

ממלכת אָרָאגוֹן (או בשלב מוקדם יותר רוזנות אראגון) (באראגונית ובספרדית: Reino d'Aragón, בקטלאנית: Regne d'Aragó, בלטינית: Regnum Aragonum) הייתה אחת הישויות הפוליטיות החשובות בספרד של ימי הביניים. מרוזנות פיאודלית קטנה במאה ה-9 לספירה הפכה אראגון לשליטה של חבל אראגון במאה ה-12, ומאוחר יותר, לאחר איחודה עם קטלוניה, למעצמה צבאית באגן הים התיכון. מתוך איחודה בסוף המאה ה-15 עם ממלכת קסטיליה נולדה ספרד של העת החדשה. ראשיתה המדויקת של רוזנות אראגון לא ידועה לנו. על כל פנים, ידוע שבתחילת המאה ה-9 הייתה רוזנות אראגון, אוסף של שלושה עמקים קטנים בפירנאים, כפופה למלכים הפרנקים. עם הזמן נחלשה ההשפעה של הפרנקים, והרוזנות התקרבה לממלכה שהתהוותה באותה תקופה בנווארה. הקשר התמסד בנישואיהם של יורשת העצר של אראגון ומלך נווארה (או פמפלונה) גרסיה השני; בנם סנצ'ו השני הוכתר ב-970 למלך על נווארה ואראגון גם יחד. הממלכה נשארה מאוחדת עד מותו של סנצ'ו השלישי. כשמת סנצ'ו השלישי, מלך נווארה הוקמה ממלכת אראגון כישות עצמאית, בידי רמירו הראשון (1035–1063). רמירו הראשון ויורשיו סנצ'ו רמירס (1063–1094) ופרו הראשון (1094–1104) כבשו בהדרגה שטחים מידי המוסלמים. בתקופתו של אלפונסו הראשון "הלוחם" (1104–1134) הורחבה הממלכה כמעט עד לגבולות הקהילה האוטונומית אראגון של ימינו. אחרי מותו המליכו אצילי הממלכה את אחיו, רמירו השני "הנזיר" (1134–1169). זה האחרון השיא את בתו לרמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, ובכך למעשה אוחדו ממלכת אראגון ורוזנות ברצלונה לישות אחת. אלפונסו השני (1169–1196) היה המלך הראשון של אראגון שהיה בו בזמן גם רוזן ברצלונה. הוא כבש את הטאיפה ששלטה באזור טרואל ובכך השלים את הרקונקיסטה של אראגון; כן הוסיף לממלכתו את פרובאנס ורוסיון שבצרפת. בתקופתו של חיימה הראשון "הכובש" (1213–1276) נוספו לממלכה האיים הבלאריים והטאיפות ששלטו באזור ולנסיה ומורסיה של היום. אזור מורסיה נמסר לקסטיליה, ובוולנסיה הוקמה ממלכת חסות שהייתה כפופה לכתר אראגון. במאות ה-13 וה-14 הממלכה הקטלנית-אראגונית המשיכה להתפשט באזור הים התיכון, הן מבחינת הסחר הימי והן מבחינה פוליטית: פרו השלישי "הגדול" (1276–1285) צירף לממלכה את סיציליה, חיימה השני (1291–1327) הוסיף את קורסיקה וסרדיניה, ובתקופתו של פדרו הרביעי "חובב הטקסים" (1336–1387) נוספו לתקופה גם הדוכסויות של אתונה ונאופטרייה ביוון, אך אלה האחרונות אבדו בזמן יורשו חואן הראשון. מדיה וקבצים בנושא ממלכת אראגון בוויקישיתוף ארגון (ממלכה), דף שער בספרייה הלאומית
ריי שארקי

ריימונד "ריי" שארקי ג'וניור (באנגלית: Raymond "Ray" Sharkey, Jr; ‏14 בנובמבר 1952 - 11 ביוני 1993) היה שחקן קולנוע אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב לשנת 1980 על הופעתו בדרמה המוזיקלית "האיידולמייקר". שארקי נולד וגדל בשכונת רד הוק שברובע ברוקלין, ניו יורק. אביו נטש את המשפחה כששארקי היה בן חמש והוא גדל לצד אמו ססליה. התחיל ללמוד משחק בגיל 17 בסטודיו משחק בניו יורק. בשנת 1981 נישא לשחקנית רבקה ווד, הזוג התגרש עקב התמכרותו של שארקי לסמים. בתו היחידה ססיליה נולדה לשארקי ממערכת נישואיו לשחקנית קרול גרהאם. במהלך הקריירה שלו נאבק שארקי בהתמכרויות להרואין וקוקאין, נקלע לארבע תאונות דרכים ועבר שני ניתוחים בעיניו. נעצר בשנת 1992 בעת ששהה כאורח בתוכנית טלוויזיה בקנדה בגין אחזקת סמים. המשטרה שערכה חיפושים בחדרו בבית המלון בו שהה מצאה סמים בשווי מאות דולרים, שארקי נשלח לכלא ושוחרר לאחר זמן קצר בערבות. בשנת 1987 בילה במשך חודשיים במוסד גמילה. שארקי נדבק במחלת האיידס לאחר שהזריק לעצמו סם במזרק נגוע. שארקי שמר על מחלתו בסוד מוחלט ולא דיווח אפילו לקרוביו. חברתו הדוגמנית אלנה מוניקה תבעה אותו בסכום 52 מיליון דולרים מאחר שלא סיפר לה דבר על המחלה, בית המשפט קיבל את התביעה אך בשל מצבו הכלכלי של שארקי, לא שולם סכום הפיצויים. שארקי נפטר ממחלת האיידס באמצע 1993 במרכז הרפואי לאוטרן שבברוקלין, נקבר ב"בית הקברות סיינט צ'ארלס" שבלונג איילנד. התפרסם כשחקן בדרמה המוזיקלית "האיידולמייקר" בתור הכותב והמנהל המוזיקלי וינסנט ואקרי, על ההופעה המוזיקלית בסרט זכה שארקי בפרס גלובוס הזהב לשנת 1980. ב-1982 הועמד פעם נוספת לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בדרמת הטלוויזיה "הניסיון הקשה של ביל קראני". ב-1986 הופיע בקומדיית הפשע של בריאן דה פלמה "חכמים בלילה" לצידו של דני דה ויטו. שיחק במשך שנתיים בעשרה פרקים בסדרת הפשע של סטיבן ג'יי קאנל "סוכן סמוי" בתפקיד המאפיונר סוני סטילגרייב. התפרסם בפעם האחרונה לפני מותו בקומדיה של הנרי וינקלר "שוטר וחצי". ריי שארקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריי שארקי, באתר AllMovie (באנגלית) ריי שארקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריי שארקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבה אודות מותו של ריי שארקי באתר העיתון הניו יורק טיימס, מתאריך 13/6/1993.
קדם-הפקה

קדם-הפקה (באנגלית: Pre-production) הוא חלק מתהליך עשיית סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה, תוכניות רדיו, פרסומות, וידאו קליפ ועוד. המונח מתייחס לכל שלבי ההפקה הנדרשים, בטרם יתחיל שלב הצילומים או שלב הקלטת תוכנית רדיו. בין שלבי ההפקה הנכללים בשלב הקדם-הפקה: מימון ההפקה השלמת כתיבת התסריט, לגרסה המשביעה רצונם של כל המממנים ובעלי עניין אחרים יצירת סטורי בורד תסריט צילומים גיוס צוות צילום עיצוב תפאורה (בניית סט) ו/או תיאום מיקומים לצילומים עיצוב תלבושות אביזרים ואפקטים מיוחדים ליהוק שחקנים וניצבים; חזרות עם שחקנים פוסט-פרודקשן שלב הצילומים (קולנוע) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרננדו בואסה ארנה

פרננדו בואסה ארנה (בספרדית: Fernando Buesa Arena) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי השוכן בעיר ויטוריה שבחבל הבסקים, ספרד. האולם נושא את שמו של פרננדו בואסה, פוליטיקאי בסקי שפעילי המחתרת הבסקית אט"א התנקשו בחייו ב-22 בפברואר 2000. קודם לכן, נודע האולם בשם Pabellón Araba עד שנת 2000. המבנה תוכנן תחילה להיות שוק בקר באמצע שנות ה-70, אך צמצום הפעילות החקלאית בעיר ובסביבותיה גרמו לכך שהמבנה הפך במהרה לפיל לבן. בסופו של דבר שונה ייעוד המבנה לאולם ספורט והוא נחנך בשנת 1991. לרוב משמש כמגרשה של קבוצת העילית של הכדורסל הספרדי, סאסקי בסקוניה, ומכיל כ-15,504 מושבים לאחר עבודות להרחבת האולם שהחלו במרץ 2011 ונמשכו כ-15 חודשים. ב-1996 אירח האולם את גמר גביע ספורטה בו זכתה קאחה לבורל המקומית. ב-2010 התקיימו באולם משחקי הפיינל פור של היורוקאפ שנערכו בפעם הראשונה בתולדות המפעל. מדיה וקבצים בנושא פרננדו בואסה ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרננדו בואסה ארנה לידיעה על הרחבת האולם הפיינל פור בפרננדו בואסה ארנה ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בן-תור

האם התכוונתם ל... אמנון בן-תור – פרופסור לארכאולוגיה יעקב בן-תור – פרופסור לגאולוגיה ומנהל המכון הגאולוגי נחמיה בן-תור – לוחם בלח"י ובצה"ל, עורך דין ומחבר כמה ספרים על ההיסטוריה של הלח"י ובתחום המשפט
ענר

האם התכוונתם ל... ענר – דמות מקראית, מ"בעלי ברית אברהם" איתן ענר – במאי ותסריטאי ישראלי זאב ענר – שדרן רדיו וסופר ישראלי יונתן ענר – פסנתרן ישראלי עיינות ענר – קבוצת מעיינות ליד היישוב נריה ענר שפירא – לוחם סיירת הנח"ל, אשר הציל את חייהם של שמונה אנשים שברחו מהטבח בפסטיבל נובה ב-7 באוקטובר 2023
פאלאלוטומטיקה

פאלאלוטומטיקה (באיטלקית: PalaLottomatica), או בשמו הקודם Palazzo dello Sport, הוא אולם ספורט רב תכליתי השוכן בבירת איטליה, רומא. האולם נבנה לקראת אירוח משחקי הכדורסל באולימפיאדה שנערכה בעיר ב-1960. ב-2003 נחנך האולם מחדש לאחר שעבר שיפוץ והרחבה וכיום הוא מוכר בשל מבנהו הארכיטקטוני הייחודי. תכולת האולם עומדת על 12,200 מקומות ישיבה. האולם משמש מזה שנים רבות כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל האיטלקית פלקנסטרו וירטוס רומא, ומעת לעת מתקיימים באולם מופעי מוזיקה. אתר האינטרנט הרשמי של פאלאלוטומטיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צפורה אבולעפיה

צפורה אבולעפיה (תרס"ג, 1903 – כ"ט בתשרי תשנ"ב, 7 באוקטובר 1991) הייתה פעילת ציבור ופעילה חברתית ישראלית, מראשי בני ברית וויצו בישראל. נולדה בקוסוב שבאוקראינה למאיר ועטל ריגלר. אחי אמה היה הרב מאיר שפירא מלובלין. בשנות ה-20 נסעה לקנדה, שם ייסדה גני ילדים לילדי הקהילות היהודיות באוטווה ובטורונטו ולאחר מכן בפיטסבורג שבמדינת פנסילבניה, ארצות הברית. כמו כן הייתה פעילה בארגון הדסה ויהודה הצעיר. בשהותה בארצות הברית הכירה את בוסתנאי אבולעפיה, יליד נווה צדק שנסע ללימודי הנדסה בארצות הברית. בשנת 1927 נישאה לו, וכעבור שנה שבו ארצה. עסקה בפעילות ציבורית וחברתית ענפה. הייתה חברה בהנהלה הארצית של ארגונים רבים ובהם ויצו, הוועד למען החייל, איל"ן, אקי"ם והאגודה למען העיוור. הייתה חברה מרכזית במסדר בני ברית וכיהנה בו בתפקידים בכירים. יזמה והקימה מועדוני קשישים מטעם בני ברית ועמדה בראשות התיאום בין לשכות בני ברית בישראל ובחו"ל. כמו כן הייתה חברה בוועדת התיירות הממשלתית וחברת המועצה של ברית עברית עולמית. בתה דליה אביאל חיברה את הספר "יחפים על חולות הזהב", על תולדות משפחת אבולעפיה, ממייסדי נווה צדק. חתנה היה המחנך והמשורר צבי אביאל. משפחת שור אבולעפיה צפורה, באלבום המשפחות של עדת ראשון לציון
חיים אלוש

חיים אלוש (נולד ב-1957) הוא המנכ"ל ומייסדה של חברת "משוב גרופ", העוסקת בכלכלה ירוקה, ומייסד האתר משוב ניוז והעיתונים "משוב חקלאות" ו"גנים ירוקים". מייסד ועידת ישראל לכלכלה ירוקה, ועידת ישראל לחקלאות, תערוכת קלינטק ותערוכת אגרומשוב. אלוש נולד בבאר שבע להורים יוצאי תוניס. את אהבתו הגדולה לחקלאות ספג בחופשות הקיץ במושב עזריקם שם גרה דודתו עת סייע בעבודות החקלאות. לאחר לימודי התיכון ועד לשירותו הצבאי עבד אלוש במכון לחקר הנגב, במסגרת עבודתו סייע לפרופסור דב פסטרנק במחקר לפיתוח חקלאות במים מליחים. את שירותו הצבאי החל בקורס מ"כים חי"ר ובהמשך הדריך את תחום החי"ר לחניכי קורס טיס בבית הספר לטיסה של חיל האוויר. לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1979, שימש ככתב העיתון "מעריב" בנגב. אלוש החל את דרכו בעיתונות המקומית בדרום הארץ ככתב ספורט ומנהל בין השנים 1987–1981. בספטמבר 1987 ייסד את הירחון משוב חקלאות, ומינה לתפקיד העורך את עמיר רפפורט שהיה אז בן 17. העיתון עסק בתחילה בחקלאות בנגב, ובניגוד לעיתונים החקלאיים באותה תקופה התפרסמו בו גם סיפורים אישיים רבים. לאחר כשנה הפך את העיתון לירחון ארצי. בראשית 1991 ייסד את חברת "משוב גרופ", המנהלת את אתר חדשות החקלאות והכלכלה הירוקה משוב ניוז. ״משוב גרופ״ מקיימת מדי שנה ועידות ותערוכות בינלאומיות בישראל. בשנת 1992 ייסד את העיתון "גנים ירוקים", שמכוון לאנשי מקצוע בענף הגינון ופיתוח הנוף, אלוש מנהל קבוצת חקלאות בפייסבוק המונה 12 אלף חברים. בשנת 2010 יסד את ועידת ישראל לחקלאות השנתית עם התאחדות חקלאי ישראל ומו״פ צפון. הוועידה הראשונה התקיימה בכפר בלום. בעשור האחרון ועידת ישראל לחקלאות מתקיימת במתכונת של יומיים בירושלים ובמעלה החמישה. בשנת 2014 יסד את ועידת ישראל לגינון ופיתוח הנוף. בשנת 2024 יסד את ועידת ישראל לכלכלה ירוקה. בשנת 1991 התקיימה לראשונה תערוכת החקלאות אגרומשוב בקיבוץ גלאון בשטחי החקלאות של הקיבוץ. הייתה זו התערוכה הראשונה לחקלאות וטכנולוגיה שהתקיימה בשטח חקלאי בקיבוץ.[דרוש מקור] בהמשך נערכה התערוכה בתל יצחק ובגעש, ובשנת 1998 עברה לגני התערוכה בתל אביב. בשנת 1997 ייסד אלוש את תערוכת אקווה ישראל העוסקת בתחום פתרונות המים המתקדמים. ב-2008 הורחבו תחומי התערוכה גם לאנרגיה מתחדשת, מיחזור, בנייה ירוקה, תחבורה ירוקה והתייעלות אנרגטית, והיא נקראת מאז "תערוכת קלינטק". אלוש נשוי לפנינה ואב לשלוש בנות עמית, יפעת ודור. אלה לוי-וינריב, ‏"עשיתי הכול כדי לצמצם נזקים ולהתאים את עצמי לתקופה", באתר גלובס, 5 בנובמבר 2020
בוסתנאי אבולעפיה

בוסתנאי (ידידיה) אבולעפיה (י"א בתשרי תר"ס, 15 בספטמבר 1899 – י"ט באייר תשל"א, 14 במאי 1971) היה מראשוני המהנדסים בארץ ישראל, ממקימי נמל יפו ומסוללי כבישי ישראל. התמחה בתחום חומרי הבנייה והחדיר לישראל את שיטת טרקריט לבנייה ולסלילת כבישים. נולד בנווה צדק, בנם של שלמה אבולעפיה ורבקה אבולעפיה. למד בבית הספר "עזרה" ולאחר מכן בגימנסיה הרצליה. בשנת 1920 נסע לארצות הברית ולמד הנדסה אזרחית במכון הטכנולוגי ע"ש קרנגי שבפיטסבורג, פנסילבניה. בשנת 1927 נישא לצפורה אבולעפיה, וכעבור שנה שבו לארץ ישראל. עם שובו לישראל הועסק על ידי ממשלת המנדט בעבודות הנדסה ובסלילת כבישים בעבר הירדן. היה חבר ההגנה. בשנות ה-30 היה ממקימי נמל תל אביב. בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתף בתכנונם ובבנייתם של מצודות "טגארט" של משטרת המנדט. כיהן כמפקח הנדסי בבתי הזיקוק בחיפה. היה אחראי על בניית כבישים שונים בישראל ובהם כביש החוף החדש וכביש הסרגל. אבולעפיה התמחה בתחום חומרי הבנייה והשתתף בכינוסים בינלאומיים בנושאים אלו. בשנות ה-60 פעל להחדרת שיטת בנייה מקורית בשם "טרקריט", המבוססת על שימוש בעפר בתוספת כמויות קטנות של מלט בשיטת ערבול מיוחדת. הוא החדיר שיטה זו בתחום סלילת הכבישים שאפשרה סלילה מהירה. בשנת 1967 נשלח על ידי המדינה לארצות הברית להשלמת מחקריו בשיטה זו, שנעשו מטעם הטכניון, בשיתוף משרד השיכון ומכון התקנים הישראלי. היה חבר בבונים החופשיים ומוותיקי תנועת מכבי. בוסתנאי נפטר ב-14 במאי 1971 ונקבר בבית העלמין דרום. לבוסתנאי אבולעפיה היו שלושה ילדים, ביניהם דליה אביאל שנישאה לצבי אביאל, מחנך ומשורר. דוד תדהר (עורך), "בוסתנאי (ידידיה) אבולעפיה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5371 אבולעפיה בוסתנאי, באלבום המשפחות של עדת ראשון לציון בוסתנאי אבולעפיה באתר GRAVEZ
גלונית מבאישה

גלונית מבאישה (שם מדעי: .Ballota nigra L, שם עברי קודם: בלוטה שחורה), עשב רב-שנתי ים-תיכוני בסוג גלונית ממשפחת השפתניים. תפוצתו באגן הים התיכון, במרכז אסיה, ונפוץ ביותר בכל דרום אירופה ומרכזה. הוא התפשט בארגנטינה, בניו זילנד, במזרח ארצות הברית ואף בקנדה. מין זה מונה 6 תת-מינים, בישראל גדל תת-מין B. nigra subsp. ruderalis שנפוץ רק סביב אגן הים התיכון. בישראל מין זה נדיר מאוד, צמח אקראי (הוא נמצא ארבע פעמים בלבד באופן אפיזודי). הוא צמח רודרלי (גדל במעזבות, בגלי אשפה, בצדי דרכים, במקומות מופרעים) המעדיף קרקעות עשירות בנוטריינטים. הפריחה מסוף מאי עד תחילת יולי. לגלונית מבאישה יש ריח אופייני חזק מאוד המזכיר עובש או טחב. עשב רב-שנתי, שגובהו 30 עד 80 ס"מ, בעל ציצת שורשים. העלים נגדיים, פשוטים, אורכם 3 עד 6 ס"מ ונישאים על פטוטרת קצרה. הטרף דמוי ביצה או עגלגל ושפתו בעלת שיניים חרוקות שצורתן אינה אחידה. העלים של התפרחת קטנים יותר, צרים יותר וזיפיים. התפרחות מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת דו-בדית. והן ערוכות בדורים דורים ובכל קבוצה 4 עד 8 פרחים, שאורכם 1עד 2 ס"מ, ובעלי עוקץ באורך 2 עד 5 מ"מ. הפרחים דו-שפתניים (שתי השפתיים ברורות למדי ונראות יפה מבחוץ), שעירים עם 4 אבקנים. הגביע שעיר, דמוי משפך, אורכו 10 עד 12 מ"מ, בעל 10 עורקים לאורכו. צינור הגביע אורכו 7 עד 10 מ"מ ובשפתו 5 שיניים ברורות, זקופות, שוות או שוות כמעט. בגלונית מצויה ובגלונית הסלעים יש 10 שיניים ואילו בגלונית פלשתית רק 5 שיניים. הכותרת שעירה, צבעה לבן עד ורוד, אורכה 10 עד 15 מ"מ. השפה העליונה שלמה ואורכה, שני שלישים מאורך צינור הכותרת. השפה התחתונה עם שלושה אונות, האונה האמצעית מאורכת לרוחב ומפורצת. גלונית מבאישה נחשבת לצמח מרפא המסייע לבעיות שונות בתחום החרדות, הדיכאון ובחילות. ברפואה העממית משתמשים בעיקר בעלים לשימוש רפואי כמיצוי של טיפות צמחים, גלונית מבאישה נפוצה בעיקר באירופה. בגרמניה נחשב הצמח לפופולרי בתחום הדיכאון והשינה. לא ידועות תופעות לוואי לצמח והוא נחשב לצמח בטוח יחסית לשימוש.[דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא גלונית מבאישה בוויקישיתוף גלונית מבאישה, באתר ITIS (באנגלית) גלונית מבאישה, באתר NCBI (באנגלית) גלונית מבאישה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גלונית מבאישה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה גלונית מבאישה, באתר Tropicos (באנגלית) גלונית מבאישה, באתר GBIF (באנגלית) גלונית מבאישה, באתר The Plant List (באנגלית) גלונית מבאישה, באתר IPNI (באנגלית) מיכאלי זהרי, מגדיר לצמחי ישראל, מהדורה שניה מורחבת, תל אביב: עם עובד, 1999, עמ' 388-399 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב קובל

קרב קובל נערך בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה בתאריכים 24 ביולי 1916 - 8 באוגוסט 1916 דרומית לעיר קובל (היום - במערב אוקראינה, כחלק ממתקפת ברוסילוב. הקרב בפיקודו של הגנרל הגרמני אלכסנדר פון לינסינגן הסתיים בעצירת המתקפה הרוסית באזור זה תוך גרימת אבדות כבדות לרוסים. מתקפת ברוסילוב נגד הצבא האוסטרו-הונגרי החלה ב-4 ביוני 1916 ותוך זמן קצר התקדמו הרוסים במהירות בגליציה. ב-8 ביוני 1916 כבשו הרוסים את לוצק והתקרבו לעיר קובל. הרמטכ"ל הגרמני אריך פון פאלקנהיין ביקש מעמיתו האוסטרי קונרד פון הצנדורף להעביר כוחות מהחזית האיטלקית לגליציה. בינתיים הצליח מפקד החזית המזרחית גנרל פאול פון הינדנבורג לשנע בעזרת מערכת רכבות יעילה, כוחות מהחזית המערבית בפיקודו של גנרל אלכסנדר פון לינסינגן כדי לעצור את המתקפה הרוסית המתקדמת לעבר קובל. ההתקפה הרוסית התחילה בהפגזה ארטילרית כבדה וממושכת וכך ניטל יתרון ההפתעה. לאחר מכן החלה ההתקפה של חיל הרגלים בגלים בדומה לקרבות בחזית המערבית. לרוסים נגרמו 55.000 אבדות בהרוגים ופצועים והם נאלצו להפסיק את התקדמותם לעבר קובל. קרב קובל סימן את תחילת דעיכת מתקפת ברוסילוב. רומניה הצטרפה למדינות ההסכמה בעקבות הצלחתם הראשונית של הרוסים במתקפה זו, אולם לאחר עצירתה, התפנו הגרמנים והאוסטרו-הונגרים לתקוף את רומניה ובמסע בזק צבאי כבשו אותה. מדיה וקבצים בנושא קרב קובל בוויקישיתוף האנציקלופדיה העברית, כרך ט' עמ' 554
רפי רשף

רפי רשף (נולד ב-22 בינואר 1957) הוא שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה, מפיק ועיתונאי ישראלי, המגיש את תוכנית האקטואליה היומית חמש עם רפי רשף בקשת 12. מבעלי חברת ההפקה "נינה הפקות". רשף גדל בשכונת רחביה בירושלים ולמד בגימנסיה רחביה (סיים בשנת 1975). הוא בנם של עורכי הדין הירושלמיים חווה (אווקה) ואשר רשף. אחיו הוא צלי רשף, ממייסדי "שלום עכשיו" ובעבר חבר הכנסת. לאחר שירותו הצבאי סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. את דרכו בתקשורת החל רפי רשף בגלי צה"ל, ככתב לענייני חגים ובהמשך ככתב לענייני מפלגות. כשנוסדה התוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית, הגיש שם מבזקי חדשות, ולאחר תקופה קצרה החל להגיש את התוכנית באופן קבוע בסבב עם דן מרגלית, גדעון רייכר ואילנה דיין. באותה תקופה נוסדה התוכנית "נכון לעכשיו" בגלי צה"ל בהגשתו. במשך 11 שנים הגיש את התוכנית, ואז פרש לטובת הגשת התוכנית "כל שני וחמישי" בשידורי "טלעד" בערוץ 2 החדש (1993). אחרי "טלעד" עבר לחברת החדשות של ערוץ 2, וייסד את רצועת האקטואליה של חמש בערב שהחלה בשם "חמש עם". החל מ-1996 הגיש תוכנית אירוח ב"שידורי קשת "שיחה אישית עם רפי רשף" ", ותוכנית ראיונות אישית בערוץ 10 ושוב ב"קשת". ביחד עם ארז טל ומרב מיכאלי, פתח את שידורי רדיו תל אביב ב-1996 והיה מבעליו. רשף הגיש את תוכנית הרדיו "נכון להבוקר" בגלי צה"ל עד ה-13 במאי 2008. בשלהי 2005 החל רשף להגיש בערוץ עשר את התוכנית "חמש עם רפי רשף", שאותה הפיקה חברת "נינה הפקות", שהוא מבעליה (יחד עם עורך "חמש בערב" - נחושתן אוקון). באוקטובר 2015 החל להגיש בערוץ במקביל גם את "רפי רשף אינטימי", תוכנית ראיונות יחידנית שבועית. בדצמבר 2018, לאחר 13 שנה, החליט רשף לעזוב את ערוץ עשר ולעבור ל"קשת". החל מחודש לאחר מכן, הוא מגיש ב"קשת 12" את תוכניותיו. רפי רשף נשוי לזמרת נורית גלרון ולזוג שלושה ילדים, הם מתגוררים ברמת אביב. ב-2 בנובמבר 2005, הזמין אל ביתו טכנאי מזגנים בשם אוסקר פוגליאסה. בזמן שתיקן האחרון את התקלה במזגן, קרסה המרפסת בדירתו של רשף והטכנאי צנח אל מותו. משפחתו של פוגליאסה תבעה מספר גורמים, כולל את רשף, על סך של 5.8 מיליון ש"ח. התביעה הסתיימה בפשרה. רפי רשף, ברשת החברתית פייסבוק רפי רשף, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רפי רשף, ברשת החברתית אינסטגרם איימן סיכסק‏, לא סחבק, לא מרגש: רפי רשף מוכר לכם רק את מה שחשוב לדעת, באתר וואלה, 10 ביולי 2017 רז שכניק, אחרי 13 שנה: רפי רשף עוזב את ערוץ 10 ועובר ל"קשת", באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2018 עופר אדרת, הקומוניסט שהפך למיליונר, באתר הארץ, 23 במרץ 2016 שלומית טבת, התוכנית של רפי רשף נראית כמו מסלקה פנימית של ערוץ 2, ו"ערב חדש" נגרר אחריה. עד כמה אלה משדרי חדשות?, באתר העין השביעית, 1 באוקטובר 1997 אביבה קרול, ‏רפי רשף, סיכום העונה, באתר גלובס, 15 באפריל 1997 אביבה קרול, ‏רפי רשף חתם עם שידורי קשת, באתר גלובס, 16 ביולי 1998 חגית ברונסקי, ‏רפי רשף מצטרף לערוץ עשר, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2002 אביבה קרול, ‏שוב לוח חדש בערוץ 10: רפי רשף, איה ושירלי ורכש, באתר גלובס, 17 בפברואר 2003 אביבה קרול, ‏רדיו תל-אביב: סקר חדש - מצב חדש, באתר גלובס, 2 במרץ 1997 רז שכניק, אחרי 13 שנה: רפי רשף עוזב את ערוץ 10 ועובר ל"קשת", באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2018 יצחק דנון, ‏תביעה ב-5.8 מיליון שקל נגד רפי רשף בגין מותו של טכנאי מזגנים שנפל מדירתו, באתר גלובס, 3 בינואר 2007 תא (ת"א) 1002-07 קמילה פוגליאסה נ' עמית דור הנדסת מיזוג אויר בע"מ, ניתן ב-22 פברואר 2011