laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קטרי הלנה

קטרי הלנה (בפינית: Katri Helena; נולדה ב-27 במרץ 1945) היא זמרת פינית. הלנה היא אחת הזמרות המצליחות ביותר בפינלנד מבחינת היקף המכירות של יצירתה, והייתה הזמרת הראשונה במדינה שמכרה יותר ממיליון עותקים מתקליטיה. היא הקליטה יותר מ-400 שירים, האלבום הנמכר ביותר שלה הוא: "Anna Mulle Tähtitaivas", אשר מכר יותר מ-100,000 עותקים בפינלנד. הלנה ייצגה את פינלנד פעמיים באירוויזיון, בשנת 1979 בירושלים עם השיר: "Katson sineen taivaan" ("לאור כוכב אלך"; בעברית: "אני מסתכל על שמיים כחולים") שזכה במקום ה-14 עם 38 נקודות, ובשנת 1993 במילסטריט שבאירלנד עם השיר: "Tule luo" ("בוא אלי") שזכה במקום ה-17 עם 20 נקודות. הלנה הייתה נשואה שלוש פעמים והיא אם לשלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא קטרי הלנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קטרי הלנה קטרי הלנה, ברשת החברתית פייסבוק קטרי הלנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קטרי הלנה, באתר ספוטיפיי קטרי הלנה, באתר AllMusic (באנגלית) קטרי הלנה, באתר MusicBrainz (באנגלית) קטרי הלנה, באתר Discogs (באנגלית) קטרי הלנה, באתר Songkick (באנגלית) קטרי הלנה, באתר Genius קטרי הלנה, באתר SecondHandSongs
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (אדינבורו)

הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית של סקוטלנד (באנגלית: Scottish National Gallery of Modern Art) היא מוזיאון לאמנות מודרנית הממוקם באדינבורו שבסקוטלנד. הגלריה מהווה חלק מהגלריות הלאומיות של סקוטלנד. הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית מציגה אוסף נרחב של אמנות מודרנית. הגלריה נפתחה בשנת 1960 והציגה את יצירות האמנות בבית אינברליית' שבגנים הבוטניים המלכותיים. בשנת 1980 עברה הגלריה למשכנה הנוכחי, הבנוי בסגנון נאו-קלאסי, שנבנה בין השנים 1825–1828 על ידי ויליאם ברן עבור בית הספר של מוסד ג'ון ווטסון. סביב הגלריה נמצא גן פסלים המציג יצירות של הנרי מור, רייצ'ל וייטרד, טוני קראג וברברה הפוורת'. בשנת 2002 עוצב הגן הקדמי של הגלריה לפיסול סביבתי על פי תכנונו של הפסל צ'ארלס ג'נקס. תכנון גן זה זכה בשנת 2004 בפרס גולבנקיאן. אוספי המוזיאון כוללים יצירות של פבלו פיקאסו, ז'ורז' בראק, פיט מונדריאן, בן ניקולסון, אנרי מאטיס, אנדי וורהול, רוי ליכטנשטיין, פיטר האוסון, לבנה האריס, פרנסיס בייקון, לושן פרויד וכן יצירות אמנות בסגנון הקוביסטי וכן הגלריה מציגה יצירות אמנות מצרפת ומרוסיה מראשית המאה ה-20, בקומה הראשונה של הגלריה מוצגות תערוכות מתחלפות. ברברה הפסוורת', דו-שיח עם אבני קסם, 1973 הנרי מור, 1951 הנרי מור, 1951 צ'ארלס ג'נקס, פיסול נוף אלכסנדר קלדר, L'empennage, 1953 מדיה וקבצים בנושא הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (באנגלית) צ'ארלס ג'נקס, פיסול נוף אוספי המוזיאון
שער תאים

שער תאים הוא שער עירוני, הבנוי משתי מזוזות וביניהן קירות, שיוצאים משתי המזוזות מנקודה מקבילה, ולא נפגשים, על מנת ליצור מעין תאים, ובהם מעברים. בין הקירות הוצבו דלתות, היו כאלו שעשויות מעץ בלבד, ואחרות מצופות ברזל. לשערי התאים לעיתים צורפו חומות הסוגרים, או שצורפו להם גם יחד מספר שערים, כדי ליצור מערכת הגנה מתוחכמת. בסוף השערים עמדו מגדלי שמירה. שער התאים אופייני לכנען בתקופת הברזל. קיימים שלושה סוגים של שערי תאים: שערים דו-תאיים, ארבע-תאיים ושש-תאיים. לא נמצא קשר מובהק בין מספר התאים, עד לסוף המאה ה-11 לפנה"ס, בה החלו להופיע מספר שערים ארבע-תאיים, לפי דפוס. במאה העשירית נבנו שערים שש-תאיים בערים חשובות בממלכת ישראל המאוחדת, כנראה בידי שלמה המלך, כפי שגרס יגאל ידין. ידין הסתמך על פסוק במלכים א' ("...לִבְנוֹת...וְאֶת-חָצֹר וְאֶת-מְגִדּוֹ, וְאֶת-גָּזֶר") המספר על בניין המלך שלמה בשלוש ערים מלכותיות, אשר בתליהן נתגלו שערים וחומות בעלי תכונות דומות רבות. שערים דומים נתגלו באזורים אחרים, שספק אם היו בשליטת שלמה, ולא אוזכרו בתנ"ך. כמו כן, החפירות האחרונות במגידו העלו כי ניתן לתארך את השער למאה התשיעית לפנה"ס, ובכך לדחוק את סברת ידין לגבי היותם שלֹמִיִם. באופן הדרגתי הוחלפו השערים השש-תאיים בשערים ארבע-תאיים, לרוב אחר חורבן כלשהו. שערים אלו שרדו עד המאה השישית לפנה"ס. ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי הגורם לשינויים נוספים היה המצב הגאוגרפי של הערים, ולאו דווקא שינויים בטקטיקות המצור של צבא מצרים וצבא אשור. חלק ניכר מחיי היום-יום של ערי כנען התרחש סביב לשערים אלו. השער לא היה שטוח, והבניינים שנוצרו בו היוו את המרכז האדמיניסטרטיבי של העיר, כפי שהתגלה פעמים רבות על ידי מציאת ארכיונים, צווים מלכותיים ומיני מסמכים חוקתיים באזור השער. נהוג לשייך לשער גם את מקום בית המשפט של העיר. שימוש זה מופגן בתנ"ך, בין השאר, בספר עמוס : "שָׂנְאוּ בַשַּׁעַר, מוֹכִיחַ; וְדֹבֵר תָּמִים, יְתָעֵבוּ... צֹרְרֵי צַדִּיק לֹקְחֵי כֹפֶר, וְאֶבְיוֹנִים בַּשַּׁעַר הִטּוּ" המדבר על שחיתות השופטים, או בספר דברים בו מתואר השער כמקום שיכון הזקנים ששפטו בין האנשים "וְאִם-לֹא יַחְפֹּץ הָאִישׁ, לָקַחַת אֶת-יְבִמְתּוֹ; וְעָלְתָה יְבִמְתּוֹ הַשַּׁעְרָה אֶל-הַזְּקֵנִים". בסביבת השער לרוב הוקם השוק העירוני, ושכנה באר המים של העיר. דברי המלכים נישאו בשער, והנביאים לרוב פנו לקהלם בשער. כמו כן, בשער ישבו המחוסרי העבודה כ'לויים אשר בשערים'. יגאל ידין, חצור, פרק 13: גזר-חפירות בתוך הספר, 200-205, הוצאת ספריית מעריב והאוניברסיטה העברית, 1975. שערי תקופת הברזל (באנגלית) שערים, ארמונות ומקדשים (באנגלית) 'שער', האנציקלופדיה התנ"כית הסטנדרטית (באנגלית) היכן המאה העשירית? ויכוח השערים (באנגלית)
אדוארד קוקויטי

אדוארד דז'בייביץ' קוקויטי (באוסטית: Кокойты Джабейы фырт Эдуард; ברוסית: Эдуа́рд Джабе́евич Коко́йты; נאמר לעיתים כ"קוקוייב") (נולד ב-31 באוקטובר 1964), הוא הנשיא המוכרז מטעם הממשלה הבדלנית של דרום אוסטיה, חבל ארץ מורד בגאורגיה, שהכריז על עצמאות דה פקטו, שאינה מוכרת על ידי הקהילה הבינלאומית. קוקויטי נולד ב-1964 והיה חבר בנבחרת ההיאבקות של ברית המועצות, וזכה אף בתואר אלוף ברית המועצות. לפני 1989 שימש כמזכיר הראשון של ארגון הנוער הקומוניסטי, הקומסומול, בצחינוואלי, בירת דרום אוסטיה. לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנת 1991, הכריזה גאורגיה על עצמאותה, ולאחר מאבק עקוב מדם, פרש חבל דרום אוסטיה מגאורגיה, והכריז על עצמאות דה-פקטו. ב-1992 עבר קוקויטי למוסקבה, שם היה לאיש עסקים. הוא שב לדרום אוסטיה ב-2001. בבחירות לנשיאות דרום אוסטיה בנובמבר-דצמבר 2001 נבחר קוקויטי ברוב גדול לנשיא. בסיבוב הראשון לנשיאות, שנערך ב-18 בנובמבר 2001, קיבל 45% מהקולות. בסיבוב השני, שנערך ב-6 בדצמבר התמודד מול סטניסלב קוצ'ייב שקיבל 24% בסיבוב הראשון, וניצח ברוב של 53% אל מול 40% לקוצ'ייב. ב-18 בדצמבר 2001 הושבע כנשיא דרום אוסטיה והחליף את קודמו בתפקיד, לודוויג צ'יבירוב. ניצחונו של קוקויטי היה בלתי צפוי, והושג הודות לתמיכת חמולת טדייב, אחת מהמשפחות החזקות בדרום אוסטיה, שאוכלוסייתה הכוללת מונה כ-70,000 נפש. ביולי 2003 יצא קוקויטי כנגד אנשי טדייב, פיטר את אלברט טדייב מתפקידו כשר הביטחון, והורה למיליציה של טדייב להתפרק מנשקה, בטענה שיש לה קשרים עם פושעים. האירוע לווה בקרבות רחוב בצחינוואלי, אך לא דווח על נפגעים. קוקויטי נקט בעמדה נחושה כנגד איחוד עם גאורגיה, על אף שהביע נכונות למשא ומתן על בסיס שוויוני, בין שתי אומות ריבוניות, תנאי שנדחה על ידי ממשלת טביליסי. בשנת 2006, בטרם נבחר מחדש, טען כי המשבר האוסטי-גאורגי אינו נובע מסכסוך אתני אלא ממטרתה הפוליטית של טביליסי לכפות על האוסטים נורמות מערביות שאינן נהוגות בקווקז. במספר הזדמנויות ביקר את כוח המשקיפים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, וטען כי הם קשורים בשירותים החשאיים של גאורגיה. ב-12 בנובמבר 2006 נבחר מחדש לנשיאות. באותו היום קיימה האופוזיציה הפרו-גאורגית בדרום אוסטיה בחירות מטעמה, באזורים שבשליטת גאורגיה בחבל דרום אוסטיה, ובחרה את דמיטרי סנקוייב כנשיא לעומתי, במקביל לקוקויטי. בתחילת אוגוסט 2008, כאשר תקריות ירי החריפו את המתיחות בין גאורגיה לדרום אוסטיה, הצהיר קוקויטי כי בכוונתו לגייס את תושבי דרום אוסטיה, ומתנדבים מצפון אוסטיה-אלניה ואזורים נוספים בקווקז, כדי להילחם נגד גאורגיה. כאשר פרצו הקרבות בין גאורגיה ודרום אוסטיה, ב-8 באוגוסט 2008, הופיע קוקויטי בפני אמצעי התקשורת הבינלאומיים ומסר כי בקרבות שהתחוללו באותו יום נהרגו 1,400 בני אדם. מדיה וקבצים בנושא אדוארד קוקויטי בוויקישיתוף אדוארד קוקויטי, ברשת החברתית פייסבוק אדוארד קוקויטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אדוארד קוקויטי, ביישום טלגרם אדוארד קוקויטי, ברשת החברתית אינסטגרם אדוארד קוקויטי, ברשת החברתית VK רויטרס, מנהיג מחוז מורד בגאורגיה מאיים במלחמה, באתר ynet, 3 באוגוסט 2008 לפחות 1,400 בני אדם נהרגו בקרבות בדרום אוסטיה. מאות נמלטו מבתיהם nrg חדשות 8 באוגוסט 2008
אינדוקציה טרנספיניטית

אינדוקציה טרנספיניטית או אינדוקציה על־סופית היא שיטת הוכחה המאפשרת להוכיח שתכונה מסוימת מתקיימת לכל איברי קבוצה סדורה היטב. האינדוקציה הטרנספיניטית היא וריאציה על האינדוקציה המתמטית, שמתקיימת עבור קבוצת המספרים הטבעיים. עקרון האינדוקציה הטרנספיניטית: תהא X קבוצה סדורה היטב ו-P תכונה מסוימת. נתון שכל x ששייך ל-X מקיים את התכונה הבאה: אם כל האיברים שקטנים ממנו מקיימים את התכונה P, אז גם הוא עצמו מקיים את התכונה P. אזי כל האיברים ב-X מקיימים את התכונה P. אם נסמן ב-A את קבוצת האיברים ב-X המקיימים את P, ניתן לרשום זאת בכתיבה מתמטית: ∀ x ∈ X     ( ∀ y     , y < x ⇛ y ∈ A ) ⇛ x ∈ A {\displaystyle \forall x\in X~~(\forall y~~,y<x\Rrightarrow y\in A)\Rrightarrow x\in A} אין צורך לדרוש במפורש עבור האיבר הראשון, שכן זה נובע מהתנאי: אין איברים שקטנים ממנו, לכן "כל האיברים שקטנים ממנו מקיימים את התכונה P" נכון באופן ריק, ועל כן הדרישה שהוא יקיים את P כלולה בדרישה הכללית. הוכחה שהשיטה עובדת: נסמן את קבוצת האיברים ששייכים ל-X ומקיימים את התכונה ב-A. נניח בשלילה ש- A ≠ X {\displaystyle A\not =X} , אזי, כיוון ש-X מכילה את A, קיים איבר x 0 ∈ X {\displaystyle x_{0}\in X} אבל x 0 ∉ A {\displaystyle x_{0}\not \in A} . עתה נסתכל על הקבוצה X\A (הסימן " \ " מסמן הפרש קבוצות). כיוון ש-X סדורה היטב, והקבוצה הזאת אינה ריקה, יש לה איבר ראשון, b 0 {\displaystyle b_{0}} . כיוון ש- b 0 {\displaystyle b_{0}} הוא האיבר הראשון עבורו התכונה אינה מתקיימת, לכל קודמיו (כל האיברים הקטנים ממנו) ההנחה כן מתקיימת. לכן, על פי הנחת האינדוקציה, התכונה נכונה גם עבור b 0 {\displaystyle b_{0}} . סתירה. גם המשפט ההפוך נכון: קבוצה סדורה שמקיימת את עקרון האינדוקציה הטרנספיניטית סדורה בסדר טוב. פעמים רבות ההוכחה מתחלקת לשני חלקים: הוכחה לאיברים עוקבים (שמהווים איבר עוקב של איבר אחר) ואיברים גבוליים (שאינם מקיימים את התכונה הזאת). נוכיח שהאיזומורפיזם היחיד שקיים מקבוצה סדורה היטב לעצמה הוא איזומורפיזם הזהות: נסתכל על התכונה "בכל איזומורפיזם, האיבר הזה מועתק לעצמו". נבחר איבר כלשהו a ונניח שכל האיברים הקטנים ממנו בעלי התכונה הזאת. לאיזה איבר יכול להיות מועתק a? לא לאיבר שקטן ממנו, שהרי כל האיברים שקטנים ממנו חייבים להיות מועתקים לעצמם, ולכן זו לא תהיה העתקה חד-חד ערכית. גם לא לאיבר שגדול ממנו, כי איזומורפיזם הוא על ולכן a יהיה חייב להיות תמונה של איבר מסוים, אבל כל האיברים שקטנים מ-a מועתקים לעצמם, a מועתק לאיבר אחר, ואם a יהיה תמונה של איבר שגדול ממנו, אז ההעתקה לא תהיה שומרת סדר. כלומר קיבלנו ש-a חייב להיות מועתק לעצמו, כלומר גם הוא מקיים את התכונה. קיבלנו שאם כל האיברים שקטנים מאיבר מסוים מקיימים את התכונה, גם הוא מקיים אותה. לכן על פי אינדוקציה טרנספיניטית כל האיברים בהכרח מועתקים לעצמם, והטענה הוכחה. (שימו לב שזה לא נכון לקבוצה שאינה סדורה בסדר טוב: למשל, f (x) = x-1 הוא איזומורפיזם מהממשיים לעצמם שאינו זהות.) גדי אלכסנדרוביץ', תורת הקבוצות - מחלקות, אקסיומת ההחלפה ואינדוקציה ורקורסיה על-סופיות, באתר "לא מדויק", 18 בינואר 2023 מארק שוורצמן, To infinity and beyond, באתר "מהומה רבה על לא דבר" (בעברית) מארק שוורצמן, עוד כמה מילים על סודרים ואינדוקציה טרנספיניטית, באתר "מהומה רבה על לא דבר" אינדוקציה טרנספיניטית, באתר MathWorld (באנגלית) אִינְדּוּקְצִיָּה עַל־סוֹפִית במילון מתמטיקה (תשמ"ה, 1985), באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעבר נטפים

מעבר גבול נטפים הוא מעבר גבול על גבול ישראל–מצרים. המעבר ממוקם לצידו של כביש 12, כ־12 ק"מ צפונית־מערבית לאילת וכקילומטר צפונית־מערבית לעין נטפים. מעבר הגבול, שהועבר בשנת 1980 לניהולה של רשות שדות התעופה בישראל, אינו פעיל כיום והמעבר בו מתקיים לעיתים נדירות מאוד ובנסיבות מיוחדות. עם זאת, עדיין מתבצעת באזור המעבר פעילות שמירת גבולות – בצד הישראלי ממוקם מחסום של גדוד קרקל לאורך כביש 12 (אחד משני מחסומי הכניסה לעיר אילת), ובצד המצרי מוצב במעבר שומר מצרי דרך קבע. מעבר הגבול נמצא בקרבתו של שביל ישראל, ולמרות שאינו נמצא בדיוק בתוואי השביל – חלק מהצועדים סוטים מהמסלול ומגיעים אליו על מנת להצטייד בשתייה. במסגרת מבצע עובדה בשנת 1949, בבוקרו של היום בו נכבשה אום רשרש, השתלטה פלוגה מחטיבת הנגב על מוצב מצרי בראס א־נקב, הקרוי גם מעבר אילת, בדיוק במקום בו נמצא כיום מעבר נטפים. גם במבצע קדש היווה כיבוש ראס א־נקב שלב משמעותי במערכה לכיבוש חצי האי סיני. ב־18 באוגוסט 2011 התרחשה בכביש 12, באזור המעבר, מתקפת הטרור בדרום ישראל. מדיה וקבצים בנושא מעבר נטפים בוויקישיתוף מלח הארץ (ב) – נחום שריג הציל את הנגב, נבדק ב-2021-10-27 זיוון זאב, 2001. עברות שמות מקומות בנגב. אריאל – כתב עת לידיעת ארץ - ישראל, 150-151 – עם הפנים אל הנגב, עמ' 21–26. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נטפים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נטפים – חברה ישראלית להשקיה מחנה נטפים – מחנה צבאי המשמש כמצל"ח בקרבת מצפה נטופה בגליל עין נטפים – מעיין מים מתוקים בהרי אילת נחל נטפים – נחל בהרי אילת מעבר נטפים – מעבר גבול בין ישראל למצרים, בקרבת עין נטפים קריית נטפים – התנחלות ויישוב קהילתי דתי באזור השומרון
מצר צושימה

מצר צושימה (ביפנית: 対馬海峡, בקוראנית: 쓰시마 해협) הוא מצר ים המהווה את החלק המזרחי של מצר קוריאה, אשר נמצא בין יפן לקוריאה ומחבר את ים יפן עם ים סין המזרחי. בעבר התייחס השם רק למעבר בין האיים צושימה ואיקי, הממוקם בקרבת נגסאקי שבקיושו, יפן. בחלק הצר רוחב המצר הוא 65 ק"מ ועומקו הוא כ-90 מטר. במהלך מלחמת רוסיה–יפן התרחש במצר קרב ימי בו נלחמו הצי הקיסרי היפני והצי הרוסי הקיסרי בקרב צושימה ובו זכו היפנים בניצחון מכריע שהביא לשינוי בתפיסה ובתכנון של אוניות מערכה עתידיות. אירוע מלחמתי מינורי יותר שהתרחש לפני כן היה ההתקפה על מצרי צושימה. Historical Dictionary of the Russo-Japanese War, Rotem Kowner. The Scarecrow Press. Inc ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלבטרוס קמפבל

אלבטרוס קמפבל (שם מדעי: Thalassarche impavida) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים. אתר הקינון היחידי שלו הוא האי קמפבל וקבוצת איים סמוכה. מיונו נתון במחלוקת, ויש שמגדירים אותו בתור תת-מין של האלבטרוס שחור הגבות. אורכו כ-90 סנטימטרים. הוא צבוע בשחור ובלבן. עיניו צהובות - חיוורות. כנפיו שחורות מלעיל, ולבנות מלרע. מקורו צהוב ברובו, ובקצהו - כתמתם. בשנות ה-70 וה-80 נצפתה ירידה חדה במספר הפרטים: במושבה אחת תועדה ירידה של 5.9% בכל שנה בין 1966 ל-1981, ושל 10.5% בכל שנה בין 1981 ל-1984. עם זאת, נראה שכיום האוכלוסיות התייצבו או אף גדלו במעט (במספר מושבות תועדה עלייה של 1.8 אחוזים בין 1992 ל-1997). כיום מוערך מספר הפרטים בכ-24,600 זוגות לערך, כלומר בכ-50,000 פרטים. אלבטרוסי קמפבל ניזונים בעיקר מדגים, אך גם מדיונונים ומסרטנים. הצעירים מתרבים לראשונה בגיל 10 שנים בממוצע. מדיה וקבצים בנושא אלבטרוס קמפבל בוויקישיתוף אלבטרוס קמפבל, באתר ITIS (באנגלית) אלבטרוס קמפבל, באתר NCBI (באנגלית) אלבטרוס קמפבל, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אלבטרוס קמפבל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלבטרוס קמפבל, באתר GBIF (באנגלית) אלבטרוס קמפבל באתר BirdLife International אלבטרוס קמפבל באתר הרשימה האדומה של IUCN
יוסף מאירהוף

יוסף מאירהוף (באנגלית: Joseph Meyerhoff;‏ 8 באפריל 1899, אוקראינה - 2 בפברואר 1985, ארצות הברית) היה איש עסקים יהודי-אמריקאי, פעיל ציבור ציוני ופילנתרופ. יוסף מאירהוף נולד באוקראינה בשנת 1899. עם החרפת רדיפות היהודים באימפריה הרוסית היגרה המשפחה בשנת 1906 לארצות הברית, והתיישבה בעיר בולטימור שבמדינת מרילנד. אביו עבד כמוכר בחנות מכולת. מאירהוף סיים את לימודיו בקולג' העירוני של בולטימור והחל לעבוד בעסקי הבניין. בשנת 1930 הוא נרשם לקורס ערב במשפטים באוניברסיטת מרילנד וסיים את לימודיו עם תואר במשפטים. בשנת 1931 נשא לאישה את רבקה לבית ויטן (Rebecca Witten) ולבני הזוג נולדו שני ילדים: הרווי מאירהוף (Harvey M. "Bud" Meyerhoff), שהתחתן עם היזמית לויס וייז, ואלינור מאירהוף (Eleanor Meyerhoff Katz). בשנים שלאחר קבלת התואר עבד יוסף מאירהוף כעורך דין, אך לאחר מספר שנים החליט לשנות את תחום עיסוקו ולעבור לתחום הנדל"ן. הוא ייסד ביחד עם אחיו יעקב את חברת "Monumental Properties Inc". הימים היו ימי תום מלחמת העולם השנייה, ימים של אופטימיות וצמיחה כלכלית בכלל ובתחום הנדל"ן בפרט. על פי דברי יוסף מאירהוף בנתה החברה 15,000 יחידות דיור במרילנד ו-17,000 יחידות דיור ברחבי ארצות הברית. בשנת 1974 בנו האחים מאירהוף את מרכז הקניות אדמונטון וילג' (Edmondson Village Shopping Center). מרכז קניות זה, שהיה בין הראשונים שנפתחו בארצות הברית, היה להצלחה מסחרית מסחררת. הצלחה זו הביאה להקמת תשע-עשרה מרכזי קניות ברחבי ארצות הברית. בשנת 1979 מכרו האחים את עסקי חברת הבניה במהלך שהכניס למשפחה מאה ושמונים מיליון דולר. יוסף מאירהוף הקדיש חלק מעושרו למטרות צדקה והקים את קרן הצדקה "The Joseph Meyerhoff Fund", התומכת במספר רב ארגונים ומוסדות. יוסף מאירהוף, חובב מוזיקה ותרבות מושבע שימש כנשיא התזמורת הסימפונית של בולטימור, ואולם הקונצרטים של התזמורת בעיר בולטימור הוקם בתרומתו בשנת 1982 ונקרא על שמו. בבולטימור תומכת הקרן גם במוסדות אחרים בעיר כגון מכון פיבודי (Peabody Institute) והמוזיאון לאומנות של בולטימור (Baltimore Museum of Art). מאירהוף, שהיה יהודי חם לב ותמך בתנועה הציונית, ידוע כתורם למפעלים רבים בישראל, על שמו ובזכות תרומתו הוקמו בישראל מוסדות חינוך כגון ספריות, בתי ספר ומכוני מחקר. במקביל עמד יוסף מאירהוף בראש מוסדות כלכליים חינוכיים ותרבותיים בארץ ובארצות הברית, ובהם קרן היסוד. מלבד זאת הוא ישב במועצות המנהלים של הטכניון, אוניברסיטת תל אביב האוניברסיטה העברית. בשנת 1957 התמנה מאירהוף לנשיא החברה הכלכלית לארץ ישראל. לאורך השנים, נבנו בישראל מוסדות רבים המנציחים את יוסף מאירהוף, ביניהם ניתן למנות: ספרייה עירונית בשכונת מעלות דפנה בירושלים כיכר עירונית בשכונת קריית אליעזר בחיפה בכיכר נמצא גם מגדל מאיהרוף מתנ"ס ע"ש יוסף מאירהוף בשכונת גבעת שרת בבית שמש ספרייה עירונית ומרכז מוזיקה בשכונת קטמונים בירושלים מרכז לאומנות הבמה ע"ש יוסף ורבקה מאירהוף, חיפה הספרייה העירונית בדימונה, ע"ש יוסף מאירהוף מרכז לנוער שוחר מדע באוניברסיטה העברית בירושלים מרכז מאירהוף לחינוך לאמנות במוזיאון תל אביב לאומנות ספרייה עירונית ע"ש יוסף מאריהוף ביוקנעם הספרייה העירונית באשדוד ע"ש מאירהוף אודיטוריום בבית ציוני אמריקה ספרייה ע"ש יוסף מאירהוף ברחובות הסניף המרכזי של הספרייה האזורית במועצה אזורית חבל אילות אתר קרנות הצדקה י. מאירהוף בראש החברה הכלכלית, הארץ, 15 במאי 1957 אמציה פלד, כיכר מאירוף, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
מבואה

באדריכלות, מבואה היא שם כללי לחלל כניסה למבנה או לחלק ממבנה כגון אגף, דירה, משרד וכדומה. השם "מבואה" נובע מתפקידו והקשרו של החלל, ויכול להתייחס למגוון חללים שונים בגודלם ובמראם, מאולם גדול ומפואר בכניסה למבנה ציבור ועד כוך קטן בכניסה לדירה. לעיתים מבנה המבואה הוא צר וארוך ומכנים אותו גם 'פרוזדור' או 'מסדרון'. תפקידה של המבואה הוא לשמש מעבר הדרגתי בין חוץ ופנים המבנה. למבואה הן תפקיד חזותי והן תפקיד פונקציונלי: היא נותנת את הרושם הראשוני של פנים המבנה בקרב הנכנסים אליו והיא מאפשרת מקום התארגנות לפני המשך הכניסה. במקרה של מבואה של בית או דירה, לדוגמה, המבואה עשויה לשמש מקום לחלוץ נעליים או לתלות מעילים או לחלופין להסתכל במראה מבט אחרון לפני היציאה החוצה. כמו כן, המבואה היא מקום נוח למארח לקבל את אורחיו לפני שאלו נכנסים אל סלון ביתו. במקרה של מבני ציבור, המבואה היא לרוב בפרופורציה לגודל המבנה ונושאת עמה תפקידים נוספים. למבני ציבור מטיפוסים שונים שמות שונים ומאפיינים שונים למבואה שלהם: בבתי מלון ובבניינים רבי קומות חלל הכניסה נקרא לובי. במוסדות תרבות כגון תיאטרון, בית אופרה, אולם קונצרטים או קולנוע נקרא חלל הכניסה וחלל המעבר אל האולם הראשי פואייה וגם לו תפקידים נוספים הקשורים להכלת קהל גדול לקראת הופעה. לטיפוסים שונים של מבני דת קיים שם אחר למבואה וחלל הכניסה וההתכנסות. לדוגמה: פרונאוס – חלל הכניסה למקדש יווני נארטקס – חלל כניסה לכנסייה או קתדרלה צ'אטיה – מבואת סטופה אטריום – אלמנט שמקורו באדריכלות רומית, שם שימש כחצר פנימית פתוחה וסביבה גם היו מתכנסים אורחי הבית ודייריו. השימוש המודרני של המושג הוא עבור חללים פנימיים של בניינים הפתוחים לכל גובה הבניין ומקורים לרוב בזכוכית. לובים של בתי מלון רבים בנויים למעשה כאטריום. פורטיקו לוג'יה מבוי (הלכה) מדיה וקבצים בנושא מבואה בוויקישיתוף
לובי (אדריכלות)

לוֹבִּי (או מְבוֹאָה) הוא חלל גדול הנמצא באזור הכניסה לבניין, לרוב מדובר בבניין רב-קומות או בית מלון, והמושג משמש לעיתים גם לחללי כניסה קטנים וצנועים יותר בקומת הקרקע של בתי מגורים משותפים. לובי משמש כמבואה גדולה ומכובדת לבניין בו הוא נמצא, ועשוי לתפקד כמקום שהייה קצרה עבור העוברים ושבים. בלובי של בניין ניתן לרוב למצוא את הקונסיירז' (שוער) ובמקרה של בתי מלון גם את דלפק הקבלה. כמו כן לובים שונים כוללים גם מקומות ישיבה לטובת המתנה ובשל כך מהווים נקודות מפגש נוחות לאנשים. בלובים גדולים, כמו בבתי מלון למשל, ניתן למצוא פונקציות נוספות כגון בית קפה ושירותים מסחריים שונים אחרים ומקומות הישיבה עשויים להיות רבים ולשמש כמעין סלון ציבורי גדול. למקור המושג "לובי" במשמעות של שדלנות מספר פרשנויות. הרווחת בהן היא כי המושג נולד בתקופת כהונתו של יוליסס ס. גרנט כנשיא ארצות הברית אשר היה נוהג לשהות במלון ווילארד בוושינגטון הבירה. בתקופה זו היו פוליטיקאים זוטרים ועסקנים פוליטיים שונים פוקדים את לובי בית המלון תכופות כדי להתקרב אל הנשיא. פרשנות נוספת למקור המושג אותו נותן ה-BBC היא שגרת התכנסותם של פוליטיקאים בריטים במסדרונות (בלובים) ארמון וסטמינסטר לאחר דיונים פוליטיים. קיימים מונחים אדריכליים דומים ומקבילים ללובי המאפיינים סיטואציות בעלות אפיונים מעט שונים: "סקיי-לובי" – לובי משני של גורד שחקים שנמצא בקומה גבוהה בבניין. סקיי-לובי משמש כלובי לכל דבר עבור קבוצת קומות של הבניין אשר הדרך אליו היא באמצעות מעלית מהירה המובילה ישירות מקומת הקרקע בלי לעצור בשום קומה בדרך, וזאת כדי לייעל בין השאר את התנועה הוורטיקלית של האנשים במגדל. פואייה – מתייחס לחלל דומה של מוסדות תרבות כגון תיאטרון, בית אופרה, אולם קונצרטים או קולנוע. בניגוד ללובי, הפואייה מתוכנן להכיל קהל גדול מאוד לפני תחילת הופעה באולם אשר אליו הוא מוביל. אטריום – אלמנט שמקורו באדריכלות רומית שם שימש כחצר פנימית פתוחה וסביבה היו מתכנסים אורחי הבית ודייריו. השימוש המודרני של המושג הוא עבור חללים פנימיים של בניינים הפתוחים לכל גובה הבניין ומקורים לרוב בזכוכית. לובים של בתי מלון רבים בנויים למעשה כאטריום. לטיפוסים שונים של מבני דת קיים שם אחר למבואה וחלל הכניסה וההתכנסות. לדוגמה: פרונאוס – חלל הכניסה למקדש יווני נרתקס – חלל כניסה לכנסייה או קתדרלה הלובי של מלון המלך דוד בשנות ה-30 לובי של מועדון "אתנאיאום" בלונדון בציור מ-1848 דן הנדל, מסע בעקבות האדריכל פורץ הדרך שבנה את אמריקה הקפיטליסטית, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2019
דנאי גרסיה

דנאי גרסיה (בספרדית: Danay García; נולדה ב-5 ביולי 1984) היא שחקנית ודוגמנית קובנית, אשר ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור סופיה לוגו בסדרת הטלוויזיה "נמלטים" ברשת Fox, ובזכות הופעתה בתור לוסיאנה גלוואז בסדרת הטלוויזיה "אימת המתים המהלכים" ברשת AMC. נולדה בשם דנאי אגילאר גרסיה בהוואנה שבקובה, למשפחה מעורבת; אב עם שורשים סינים ואיטלקים ואם עם שורשים קובנים וספרדים; יש לה אח אחד. משמעות שמה הפרטי הוא אלת השפע. היא לקחה שיעורי התעמלות בגיל חמש, והיא התחילה ללמוד ריקוד מגיל 10, בין היתר בסגנונות בלט, מרנגה, ריקוד אפריקאי, סלסה, ריקודי בטן ופלמנקו. בשנת 2003 היגרה לארצות הברית עם בנה עקב המשטר הקומוניסטי בקובה וקיבלה מקלט מדיני מממשלת ארצות הברית. תפקידה הראשון היה בתפקיד הראשי במחזה "מריה אנטוניה", מאת אאוחניו הרננדז אספינוזה, בהפקת תיאטרון מקומית בהוואנה כאשר הייתה 17. בארצות הברית החלה גרסיה ללמוד אנגלית על ידי לימוד עם מורים ומאמני דיאלקט. היא החלה לשחק בפרסומות. היא החלה בלימודי בלט באקדמיה למחול של דבי אלן, תוך שהיא ממשיכה בלימודי המשחק. בשנת 2006 קיבלה גרסיה את תפקידה הראשון בארצות הברית בסרטו של הבמאי הישראלי אריאל ורומן "דניקה" לצידה של מריסה טומיי. גרסיה קיבלה תפקידי אורח בסדרות "CSI: ניו יורק" ו-"CSI: מיאמי" ובסרט הקולנוע "ממקסיקו באהבה" לצד השחקן הקובני-אמריקאי סטיבן באואר. בשנת 2007 קיבלה את תפקיד הפריצה הגדול שלה כאשר הצטרפה לצוות השחקנים הראשי כסופיה לוגו בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה זוכת פרס גלובוס הזהב; "נמלטים" ברשת הטלוויזיה Fox. בעונה הרביעית הגיחה לתפקיד אורח בפרק האחרון. במהלך שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי ב-2007, גרסיה עברה מספר אודישנים עבור התפקיד של קמי מונטז, נערת בונד בסרט "קוונטום של נחמה", אך נאלצה לפרוש בשל החוזה שלה עם חברת FOX שטרם הסתיים. בשנת 2011 שיחקה בסרט "Rehab", לצד גייל הרולד וכריסטופר ג'אדג'. בשנת 2013 זכתה בתפקיד הראשי של מוניקה בסרט "Man Camp", סרט בהפקה אמריקאית-ברזילאית לצדם של דין קיין ומריאל המינגוויי. זהו התפקיד המשמעותי הראשון שלה בקומדיה. בשנת 2014 שיחקה את סוקוי בסרט הדרמה הוונצואלי "Liz in September" של הבמאית פינה טורס. בשנת 2016 הצטרפה כשחקנית משנית לקאסט העונה השנייה של סדרת האימה "אימת המתים המהלכים" בדמותה של לוסיאנה גלוואז, והחל מהעונה השלישית ב-2017 דמותה הצטרפה לצוות השחקנים הראשי. בשנת 2017 השתתפה לצד בילי זיין בסרט "צלף: חיסול סופי" בתפקיד של קייט אסטרדה, והתארחה בפרק מתוך הסדרה "הוואי חמש-אפס". בעברה יצאה עם השחקן האנגלי כריס ואנס, אך השניים נפרדו לאחר זמן מה. ב-2 בדצמבר 2001, כאשר הייתה גרסיה בת 17, נולד בנה היחיד, אלחנדרו. מדיה וקבצים בנושא דנאי גרסיה בוויקישיתוף דנאי גרסיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דנאי גרסיה, באתר AllMovie (באנגלית) דנאי גרסיה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ד"ר מוות

ד"ר מוות הוא כינוי אשר הוצמד למספר אישים במרוצת ההיסטוריה. האם התכוונתם ל... פושעי מלחמה נאצים: יוזף מנגלה (1911–1979) – רופא ממוצא גרמני ופושע מלחמה נאצי אשר ערך ניסויים רפואיים סדיסטיים באסירים באושוויץ, ידוע גם בכינויו "מלאך המוות מאושוויץ" אריברט היים (1914–1992) – רופא אס אס ממוצא אוסטרי ששירת במחנה הריכוז מאוטהאוזן והואשם בעינויים ובהריגתם של אסירים רבים אחרים: ג'ק קבורקיאן (Jack Kevorkian; ‏1928–2011) – רופא פתולוג אמריקאי שסייע לחולים במחלות סופניות לסיים את חייהם במהלך שנות ה-90 הרולד שיפמן (Harold Shipman; ‏1946–2004) – רופא משפחה בריטי והרוצח הסדרתי ה"פורה" ביותר בתולדות בריטניה ג'יאנט פאטל (Jayant Patel; נולד ב-1950) – מנתח אמריקאי יליד הודו אשר הואשם בגרימת מותם של חולים באוסטרליה עקב רשלנות חמורה וכשלים בתפקודו מקסים פטרוב (Максим Петров; ‏נולד ב-1965) – רופא ורוצח סדרתי רוסי בתרבות: ד"ר מוות (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה 2021