laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יונת זית אפריקנית

יונת זית אפריקנית (שם מדעי: Columba arquatrix) היא מין של יונה החיה במזרח אפריקה ובקצה ערב ובעלת צבעים בולטים על גופה. יונים אלה בעלות נוצות גב וכנפיים חומות-סגולות כהים. הראש אפור עם כתמים צהובים מסביב לעיניים והמקור צהוב. הצוואר והחזה ורודים ומאחורי העורף פסים שחורים-לבנים. הבטן ורודה ומנוקדת בנקודות לבנות. הרגליים צהובות והזנב חום-סגול כהה. הנקבות יותר קטנות מהזכרים וגם יותר עמומי צבע. אורכם מגיע ל-37–42 ס"מ ומשקלם ל-300–450 גרם (בזכרים). היונים חיות באפריקה שמדרום לסהרה בטווח שמאתיופיה לקצה דרום אפריקה וממזרחה לשם באנגולה וכן בערב הסעודית ותימן. הן חיות בעיקר ביערות הרריים וכן בסבכי שיחים הרריים. הם גם מצויות בקרקעות חקלאיות וניזונים מפירותיהם, מה שגורם לחקלאים לצוד אותם. יונים אלו חיות בקבוצות גדולות, בעיקר כצעירים ולעיתים ינדדו לאזורי האכילה שלהם כמה קילומטרים. הם ניזונות בעיקר מפירות שונים ומזרעים אך גם מחרקים ומזחלי חרקים וכן הם מפיצים את זרעי הצמח הפולש ממין Solanum mauritianum. מדיה וקבצים בנושא יונת זית אפריקנית בוויקישיתוף יונת זית אפריקנית, באתר ITIS (באנגלית) יונת זית אפריקנית, באתר NCBI (באנגלית) יונת זית אפריקנית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יונת זית אפריקנית, באתר GBIF (באנגלית) יונת זית אפריקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
יונת סיישל כחולה

יונת סיישל כחולה (שם מדעי: Alectroenas pulcherrimus) היא עוף ממשפחת היוניים ומהסוג יונה כחולה החיה על עצים באיי סיישל שבאוקיינוס ההודי ממזרח לאפריקה. היונה מגיעה לאורך 25 ס"מ והיא בעלת גוף כחול כהה עם חזה וראש לבנים ובעלי נוצות רחבות וציצות מאחורי ראשה הבולטות כאשר היא מתרגשת. הפנים צבועות באדום עז, הרגליים אפורות והמקור צהוב וקטן. הצעירים בעלי ראש אפור כהה עם כתר מאחורי הראש והגוף בעל כנפיים ירקרקות וגוף חום כהה עם צהוב חיוור. היונה חיה בטבע באיי סיישל שממזרח לאפריקה. היא חיה ביערות בעיקר באיים דניס, אי הציפורים, אריד וקוריוס. בעבר צדו הרבה את היונים הללו אך הציד נפסק והיונים התרבו מאוד. אלו יונים אוכלי פירות וזרעים החיים ביחידות או בזוגות ומעופפים בצמרות היערות באיים. לתצוגת החיזור הזכרים פורעים את ראשיהם ומפתלים אותם לאחור וכן מנענעים את כנפיהם. הם מקננים בדרך כלל על עצים או שיחים ומטילים ביצה אחת או שתיים. הביצה בוקעת כעבור 21 יום. בניגוד לשאר היוניים הם מעכלים ושוברים את הזרעים בקיבתם והלשלשת שלהם אינה שופעת כמו של שאר היונים. מדיה וקבצים בנושא יונת סיישל כחולה בוויקישיתוף יונת סיישל כחולה, באתר ITIS (באנגלית) יונת סיישל כחולה, באתר NCBI (באנגלית) יונת סיישל כחולה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יונת סיישל כחולה, באתר GBIF (באנגלית) יונת סיישל כחולה, באתר birdlife יונת סיישל כחולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
נבחרת קוסובו בכדורסל

נבחרת קוסובו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קוסובו. הדירוג הנוכחי של נבחרת קוסובו ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-74 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, עלייה של 5 מקומות לעומת דירוג קודם. התאחדות הכדורסל של קוסובו נוסדה בשנת 1991 והצטרפה לפיב"א בשנת 2015. לפני 1991 הייתה קוסובו הייתה חלק מהתאחדות הכדורסל של יוגוסלביה. הנבחרת הייתה בעבר חלק מנבחרות יוגוסלביה, סרביה ומונטנגרו וסרביה, ושחקנים קוסוברים, בעיקר סרבים שחיו באזור, שיחקו במדי הנבחרות הללו. גם לאחר עצמאותה של קוסובו ב-2008 מסרביה לא הורשתה הנבחרת לשחק, גם לא משחקי ידידות, עד הצטרפותה של התאחדות הכדורסל של קוסובו כחברה רשמית בפיב"א אירופה ב-2015. הטורניר הראשון בו לקחה חלק נבחרת קוסובו היה מוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2017, והיא שיחקה את משחק הבכורה שלה ב-31 באוגוסט 2016 במסגרת טורניר זה. במשחק הפסידה הנבחרת לסלובניה 68–113. ב-2 באוגוסט 2017 זכתה הנבחרת בניצחונה הראשון אי פעם, 72–68 על מקדוניה במסגרת קדם מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2019. הנבחרת המשיכה לנצח 75–69 את אסטוניה ועלתה לשלב הבא, אך לא ניצחה בו ולו במשחק אחד ולא הצליחה להעפיל לגביע העולם בכדורסל. בשנים 2017–2018 כיהן בראד גרינברג כמאמן הנבחרת, בעוד שמ-2023 מאמן אותה רמי הדר, שניהם ישראלים. 2019 עד 2023 - לא העפילה 2017 עד 2025 - לא העפילה אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת קוסובו בכדורסל התאחדות הכדורסל של קוסובו, האתר הרשמי (באנגלית). אהרלה ויסברג, יהונתן אליהו‏, מלחמה וחלום: קוסובו, הנבחרת הכי מרתקת במוקדמות יורובאסקט 2017, באתר וואלה, 31 באוגוסט 2016 דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א רוסיה וגרמניה טיילו, קוסובו הובסה, באתר ynet, 31 באוגוסט 2016
ריינר ראופמן

מרקוס ריינר ראופמן (בגרמנית: Markos Rainer Rauffmann, נולד ב-26 בפברואר 1967 בקלבה שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני-קפריסאי ששיחק בנבחרת קפריסין ובעיקר באומוניה ניקוסיה בעמדת החלוץ. ראופמן גדל בפ.צ. אמברג ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1987, בה שיחק ארבע שנים נוספות. לאחר מספר שנים במועדונים מליגות נמוכות, עבר ראופמן בשנת 1995 לאיינטרכט פרנקפורט, שם שיחק עונה אחת והבקיע ארבעה שערים. כעבור שנה עבר לארמיניה בילפלד, בה צבר ארבע הופעות בלבד, ובפגרת החורף הושאל לל.א.ס.ק. לינץ מהבונדסליגה האוסטרית. בקיץ 1997 חתם ראופמן באומוניה ניקוסיה, וקצר בקבוצה זו הצלחות רבות. כבר בעונתו הראשונה הבקיע 42 שערים בליגת העל הקפריסאית, ונהנה משיתוף פעולה עם החלוץ קוסטס מלקוס. למרות זאת, החמצת פנדל של ראופמן במחזור ה-25 מול אנורתוזיס פמגוסטה הובילה לאובדן האליפות, תואר בו אומוניה ניקוסיה לא זכתה במשך ארבע העונות שקדמו להגעתו של ראופמן. בעונת 1998/99 הבקיע ראופמן 35 שערי ליגה ו-42 בסך הכל, אך שוב לא הצליח להוביל את הקבוצה לאליפות, בה שוב זכתה אנורתוזיס פמגוסטה, בהפרש של שער אחד. עם זאת, ראופמן זכה עם אומוניה ניקוסיה בגביע הקפריסאי לאחר ניצחון 4-2 בגמר על אפואל ניקוסיה בדרבי. בעונת 2000/01 ראופמן מונה לקפטן הקבוצה לאחר עזיבתו של מלקוס, והוביל את אומוניה ניקוסיה לאליפות הראשונה בתקופתו, בעונה בה הבקיע 30 שערים. בעונת 2001/02 הבקיע 16 שערים בלבד, ולאחר ארבע עונות רצופות בהן זכה בתואר מלך השערים, איבד את התואר לוויצ'ך קובלצ'יק הפולני. בעונת 2002/03 זכה ראופמן עם הקבוצה באליפות השנייה שלו, כאשר הבקיע 40 שערים. בשנת 2003 פרש ראופמן מכדורגל בגיל 36 בגין פציעה. סך הכל הבקיע ראופמן במדי אומוניה ניקוסיה 286 שערים ב-378 הופעות בכל המסגרות. בזכות נישואיו לאישה קפריסאית, ראופמן בחר לממש את האופציה לשחק בנבחרת קפריסין על אף היותו גרמני. ראופמן הופיע חמש פעמים בלבד במדי הנבחרת מאחר שאזרחותו נתקבלה מאוחר יחסית, בשנת 2002. ראופמן הבקיע שלושה שערים במדי הנבחרת, ביניהם שער מול נבחרת ישראל במוקדמות יורו 2004. ראופמן נשאר לגור בקפריסין, והתנסה לתקופה קצרה באימון של אולימפיאקוס ניקוסיה, ללא הצלחה. לאחר מכן חזר ראופמן לאומוניה ניקוסיה, והחל לעבוד כסקאוט. עם אומוניה ניקוסיה: אליפות ליגת העל הקפריסאית (2): 2000/01, 2002/03 הגביע הקפריסאי: 1999/00 הסופר קאפ הקפריסאי: 2001, 2003 תארים אישיים: מלך השערים של ליגת העל הקפריסאית (4): 1997/98, 1998/99, 1999/00, 2000/01 ריינר ראופמן, באתר Transfermarkt ריינר ראופמן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ריינר ראופמן, באתר WorldFootball.net ריינר ראופמן, באתר National Football Teams ריינר ראופמן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
לולה פלורס

מריה דולורס "לולה" פלורס רואיס (בספרדית: María Dolores "Lola" Flores Ruiz; ‏21 בינואר 1923 – 16 במאי 1995) הייתה שחקנית, רקדנית וזמרת ספרדייה. לולה פלורס הייתה הבכורה מבין שלושה ילדים שנולדו לרוסאריו רואיס רודריגס (1901–1989) ולפדרו פלורס פינטו (נולד ב-1897) ילידי לה פלמה דה קונדדו שבדרום ספרד. לאביה היה בר ואמה עבדה כתופרת. היא למדה לרקוד בגיל צעיר וערכה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון וילמרטה שבחרס דה לה פרונטרה. פלורס עזבה את חרס ועברה למדריד. לאחר שהשתתפה בסרט "Embrujo" ‏(1947) והעלתה מופעים מצליחים כ-"Zambra", זכתה לחוזה על סך 6 מיליון פזטות – הגבוה ביותר בתקופה זו. פלורס הייתה לאייקון תרבות אנדלוסית וצוענית. אף על פי שלא הייתה צוענייה, הזדהתה עם בני העם הצועני ואף נישאה לבן עם זה. היא הפכה לרקדנית וזמרת של מוזיקה אנדלוסית בגיל צעיר מאוד, והופיעה בריקודי פלמנקו, קופלה וצ'וטיס, והופיעה בסרטים משנת 1939 ועד שנת 1987. ההצלחה הגדולה ביותר שלה הייתה במופעי פולקלור עם מנולו קארקאל, שהיה השותף האמנותי שלה עד 1951. בשנת 1958 נישאה לאנטוניו גונסאלס, גיטריסט צועני מקטלוניה. נולדו לה ממנו שלושה ילדים: דולורס (הזמרת והשחקנית לוליטה פלורס); מוזיקאי הרוק, הזמר והשחקן אנטוניו פלורס; והזמרת והשחקנית רוסריו פלורס. לולה פלורס מתה מסרטן השד בשנת 1995, בגיל 72, ונקברה בבית הקברות דה לה אלמודנה שבמדריד. זמן קצר לאחר מותה, בנה אנטוניו התאבד במינון יתר של כדורי שינה ונקבר לידה. בשנת 2007 יצא סרט ביוגרפי בשם Lola, la película, המתאר את ראשית חייה משנת 1931 ועד 1958. בשנת 2016, לציון יום הולדתה, הקדישה לה חברת גוגל שרבוט גוגל. Un alto en el camino ‏(1941) Embrujo ‏(1947) Reportaje ‏(1953) ¡Ay, pena, penita, pena! ‏(1953) Morena Clara ‏(1954) La Faraona ‏(1956) Maricruz ‏(1957) Las de Caín ‏(1959) El taxi de los conflictos ‏(1969) Juana la loca... de vez en cuando ‏(1983) Truhanes ‏(1983) Los invitados ‏(1987) Sevillanas ‏(1992) ¡Olé! Lola Flores ‏(1958) Juerga Flamenca ‏(1961) La Zarzamora ‏(1962) Al caer el sol ‏(1965) Una señora estupenda ‏(1968) Lola de España ‏(1973) Casa Flora ‏(1973) Diferente Lola ‏(1980) Mi mundial 82 ‏(1982) La Ilimitable Lola ‏(1990) מדיה וקבצים בנושא לולה פלורס בוויקישיתוף לולה פלורס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לולה פלורס, באתר AllMovie (באנגלית) לולה פלורס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לולה פלורס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) לולה פלורס, באתר ספוטיפיי לולה פלורס, באתר AllMusic (באנגלית) לולה פלורס, באתר MusicBrainz (באנגלית) לולה פלורס, באתר Yandex.Music (ברוסית) לולה פלורס, באתר Discogs (באנגלית) לולה פלורס, באתר Genius לולה פלורס, באתר בילבורד (באנגלית) לולה פלורס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתה ה-93 של לולה פלורס, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
יהודה לוי נחום

יהודה לוי נחום (1915, צנעא - כ' באב ה'תשנ"ח, 12 באוגוסט 1998, חולון) היה חוקר ואספן ישראלי של כתבי יד תימניים. התפרסם בזכות הקמת "מפעל חשיפת גנזי תימן". נולד בעיר צנעא שבתימן בשנת 1915, בן שלישי מתוך שמונה אחים ואחיות, ללוי בן סעיד נחום ולבדרה לבית מנזלי. למד בילדותו אצל ה"מורי", אך עקב קשיים כלכליים נאלץ להפסיק ללמוד ולעזור בפרנסת המשפחה. משפחתו עסקה בקצבות, אך הוא מכר דברי מתיקה וסדקית וחסך כסף על מנת לעלות לארץ ישראל. בשנת 1929, בהיותו בן ארבע עשרה, הסכימו הוריו שיעלה ארצה, ואביו אפילו קנה לו חמור למסע. המסע מצנעא לעדן נמשך כשבועיים ימים על גבי החמור בחסות משפחה מלווה. בהגיעו לעדן מכר את החמור כדי לממן את ההפלגה באוניה לפורט סעיד שבמצרים ומשם ברכבת ליפו. לאחר ימי הקליטה הראשונים נסע לירושלים, ולפרנסתו עבד ביום בשליחויות, ובערבים הצטרף לחבורות לומדי תורה. עקב המצב הכלכלי הקשה בירושלים, עבר לתל אביב ועבד למחייתו בתור מנקר. בשנת 1938 נשא לאישה את נעמי לבית ימיני (משפחת צורפים שעלתה ארצה בשנת 1896 לערך). לזוג נולדו שלושה ילדים. עם פרוץ מלחמת העצמאות גויס לשירות המדינה ועל כך קיבל את "אות הקוממיות". בעקבות מחלה ממושכת, אשר ממנה שרד, נדר נדר להקדיש את חייו להנצחת מורשת יהודי תימן. הקפיד לקרוא לעצמו "יודא" כל חייו. נפטר בכ' באב ה'תשנ"ח (12 באוגוסט 1998). בשנת 1942 ייסד את מפעל "חשיפת גנזי תימן", שמטרתו הייתה לחשוף כתבי יד תימניים ולהוציאם לאור. לצורך זה ביקש את הוריו בתימן לשלוח לו ספרים וכתבי יד. חלק מהמשלוחים נגנבו וחלקם אבדו בדרך. מלבד הספרים עצמם, גם הכריכות היו חשובות מאוד. בתוכן הוצפנו דפים עתיקים וכתבי יד שונים, שהיה צורך לגונזם. בעזרת שיטה מיוחדת שפיתח פירק כריכות אלו ודלה מהן חומר רב. המשיך לאסוף חיבורים שונים מידי העולים במחנות העולים ובישובים השונים. את מחקריו וחיבורים ממורשת תימן שהציל פרסם במשך יותר מחמישים שנה בהוצאה עצמית שהוציאה לאור תשעה ספרים. אלפי התעודות ומאות כתבי היד שאסף הם ממגוון תחומים, ובהם: מקרא ופירושיו, משנה ותלמוד, מדרש, הלכה, פיוט ושירה וכן תעודות היסטוריות המלמדות על תולדות יהודי תימן. אוסף נחום הופקד בספריה הלאומית ב-18 בינואר 2024. מצפונות יהודי תימן, 1962. חשיפת גנוזים מתימן, מפעל חשיפת גנזי תימן, 1971. סדר מועד של המשנה : כתב־יד בנוסח תימן, עם פירוש הרמב״ם בערבית: יוצא לאור בידי יהודא לוי נחום ; דברי מבוא בידי שלמה מורג, מפעל חשיפת גנזי תימן בישראל, 1975. מיצירות ספרותיות מתימן (ביחד עם יוסף טובי), חולון תשמ"א. צהר לחשיפת גנזי תימן, הוצאת אפיקים, בשנת 1986. מכמנים מחשיפת גנזי תימן (ביחד עם יוסף טובי), אפיקים, 1989. ספר התעודה ממפעל חשיפת גנזי תימן (ביחד עם יוסף טובי), אפיקים, מפעל חשיפת גנזי תימן, 1996. ישראל ייבין, "מפעל "חשיפת גנזי תימן" של יהודה לוי נחום", בתוך: שלום סרי (עורך), סעי יונה: יהודי תימן בישראל, מהדורה ב', תל אביב: אגודת אעלה בתמר, 1984, עמ' 387–398. יוסף טובי, יהודה לוי נחום ז"ל, תהודה ,30 תשע"ד. רשימת הפרסומים של יהודה לוי נחום, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של יהודה לוי נחום באתר רמב"י יהודה לוי נחום, ב"אוסף נחום", אתר פרויקט פרידברג לחקר הגניזה יהודה לוי נחום(הקישור אינו פעיל) בלקסיקון "ילקוט תימן" בעריכת יוסף טובי ושלום סרי, באתר האגודה לטיפוח חברה ותרבות מורשת יהדות תימן יהודה לוי נחום, דף שער בספרייה הלאומית הספרייה הלאומית קיבלה את האוסף הגדול בעולם של כתבי יד יהודים-תימנים, באתר www.nli.org.il
חרומף

חֲרוּמַף (שם מדעי Rhinopithecus, קרוי גם קוף סלוד אף), הוא סוג של קוף נדיר ממשפחת בעלי הזנב הכולל 5 מינים. קופי החרומף חיים באסיה ומכסים את אזור דרום סין (בעיקר טיבט, סצ'ואן, יונאן וגוויג'ואו), כמו גם את חלקיהם הצפוניים של וייטנאם ומינמאר. קופים אלה קיבלו את שמם (חרום-אף, בעל אף פחוס) הודות לאף הפחוס והמעט סולד שעל פניהם העגולות, עם נחיריים רחבים הפונים קדימה. יש להם פרווה ססגונית מעט וארוכה, במיוחד בכתפיים ובגב. הם מגיעים לאורך של 83-51 סנטימטר עם זנב באורך 55 עד 97 סנטימטר. קופי החרומף מאכלסים רכס הרים המתנשאים עד לגובה של 4000 מטרים. בחורף הם עוזבים את ההרים ועוברים לאזורים עמוקים ומבודדים. הם מבלים את רוב חייהם בצמרות עצים. הם חיים יחד בקבוצות גדולות מאוד של עד 600 חברים, ומתפצלים לקבוצות קטנות יותר בתקופות של מחסור במזון, כמו בחורף. הקבוצות מכילות הרבה יותר זכרים מנקבות. יש להם אינסטינקטים טריטוריאליים, והם מגינים על הטריטוריה שלהם בעיקר באמצעות צעקות. הקופים הם בעלי רפרטואר קולי גבוה, כאשר לפעמים הם צועקים סולו ולפעמים יחד במקהלה. לפי עדויות המקומיים בצפון מינאמר, לא קשה לאתר את החרומף ביערות הגשם, מחמת רגישותו למים. הקוף, כך מעידים המקומיים, מתעטש כשמים נכנסים אל אפו הסולד, עד כדי כך שהוא שם את ראשו בין ברכיו על מנת להימנע ממגע איתם. התפריט של החרומף כולל בעיקר מחטי עץ, ניצני במבוק, פירות ועלים. קיבתו מרובת התאים מקלה עליו בעיכול האוכל. אצל החרומפים החיזור אחר בן זוג (לשם הזדווגות) מתחיל דווקא מצד הנקבה. היא בוחרת זכר מסוים, יוצרת איתו קשר עין ובורחת מעט, אז אברי המין שלה מנצנצים. אם הזכר מגלה עניין (מה שלא תמיד קורה), הוא מצטרף אל הנקבה והם מזדווגים. תקופת ההריון אורכת 200 ימים, והיא מסתיימת בלידה אחת בסוף האביב או בתחילת הקיץ. בעלי החיים מגיעים לבגרות מלאה לאחר כשש-שבע שנים. זואולוגים יודעים מעט מאוד על תוחלת החיים שלהם. קוף החרומף מצוי כיום בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות ופגיעה במקומות הגידול שלו. חרומף שחור (Rhinopithecus bieti) חרומף אפור (Rhinopithecus brelichi) חרומף בורמזי (Rhinopithecus strykeri) חרומף טונקיני (Rhinopithecus avunculus) חרומף זהוב (Rhinopithecus roxellana) מדיה וקבצים בנושא חרומף בוויקישיתוף חרומף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חרומף, באתר ITIS (באנגלית) חרומף, באתר NCBI (באנגלית) חרומף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חרומף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חרומף, באתר GBIF (באנגלית) ארז ארליכמן, תיעוד ראשון בטבע: קופים חייזריים במיאנמר, באתר ynet, 11 בינואר 2010 ארז ארליכמן, הקוף הנדיר התעטש - והתגלה למדענים, באתר ynet, 27 בינואר 2010 Baby Snub-nosed Monkeys, YouTube ליהי שורש‏, סוגרים שנה: המינים החדשים שהתגלו בשנת 2012 - וואלה חדשות, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2012 יריב פלג, ‏בסכנת הכחדה: 7 חיות חמודות שיעלמו מן העולם, באתר ‏מאקו‏, 21 באוגוסט 2014
חופמי שלווי

חופמי שלווי (שם מדעי: Ortyxelos meiffrenii) הוא מין של עוף ממשפחת הטורניקיים שבסדרת החופמאים. מין זה הוא היחיד במשפחתו שאינו שייך לסוג טורניק אלא לסוג יחידי. אורכו של חופמי שלווי 10-13 ס"מ ומשקלו 15-19 גרם. הוא מזכיר מאוד את רץ המדבר, אך קטן ממנו. הנוצות בהירות עם פסים חומים על הראש וכן בין העיניים. החזה חום עם נקודות לבנות, הבטן בהירה והכנפיים חומות עם פסים דקים לבנים עליהן. הרגליים דקות ואפורות. המקור קצר ועוזר לחופמי ללקט יצורים קטנים כמו חרקים וכן זרעים מהקרקע. הוא מותאם לתנאים מדבריים ויכול להסתדר ללא שתייה. החופמי חי במדינות מזרח ומרכז אפריקה בבנין, בורקינה פאסו, קמרון, צ'אד, חוף השנהב, אתיופיה, גאנה, קניה, מאלי, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סודאן, טנזניה, טוגו ואוגנדה. הוא מצוי הן בסוואנות הטרופיות והן באזורים מדבריים. הוא נפוץ מאוד באזורי חיותו ומצב השימור שלו מוגדר ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא חופמי שלווי בוויקישיתוף חופמי שלווי, באתר ITIS (באנגלית) חופמי שלווי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חופמי שלווי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חופמי שלווי, באתר GBIF (באנגלית) חופמי שלווי באתר הרשימה האדומה של IUCN חופמי שלווי באתר הרשימה האדומה של IUCN
כרוון סנגלי

כרוון סנגלי (שם מדעי: Burhinus senegalensis) הוא מין עוף קרקע ממשפחת הכרווניים החי בסוואנות והאזורים החמימים במערב אפריקה. בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם ארבע תצפיות עד היום: הראשונה ב-8 ביולי 2015 במעגן מיכאל, השנייה ב-18 ביולי 2020 בבריכות כפר רופין, ולאחר שבועיים ב-1 באוגוסט נרשמה תצפית נוספת באותו אזור בשני פרטים יחדיו; אם כי סביר שאחד מהם היה אותו פרט שנצפה מוקדם יותר, והתצפית האחרונה נרשמה ב-20 באוגוסט 2024 בבריכות מעיין צבי. הכרוון הסנגלי בדומה לקרוביו הוא עוף יבשתי בעל מקור עבה המסוגל להתמודד עם מגוון מזונות. הוא מגיע לאורך 32–38 סנטימטרים והוא בעל קומה זקופה ונוצות חומות-אפורות עם פנים לבנות ומקור צהוב גדול וחזק (בקצה הוא שחור). העיניים צהובות וכך גם הרגליים. הוא דומה מאוד לכרוון המצוי החי בישראל וחורף באפריקה, אך הוא קטן מהאחרון וכן הוא בעל מקור ארוך יותר וחסרי פס שחור לאורך המקור. הכרוון חי באפריקה בצפונה של אפריקה מאזור הנילוס עד לקצה מדבר סהרה בערבות פתוחות חמימות, עדיף ליד המים, והוא פעיל בעיקר בשעות בין הערביים. הוא עוף קרקע שאיננו עף הרבה והוא גם מטיל את ביציו המוסוות על הקרקע. הכרוון משתמש במקורו החזק כדי לתפוס חרקים, עכבישים וחסרי חוליות נוספים והרבה פחות מתבסס על צמחים. כמו כן הוא יאכל חולייתנים קטנים וביצי עופות אחרים. מדיה וקבצים בנושא כרוון סנגלי בוויקישיתוף כרוון סנגלי, באתר ITIS (באנגלית) כרוון סנגלי, באתר NCBI (באנגלית) כרוון סנגלי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כרוון סנגלי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) כרוון סנגלי, באתר GBIF (באנגלית) כרוון סנגלי באתר הרשימה האדומה של IUCN ד"ר יואב פרלמן, כרוון סנגלי, Burhinus senegalensis, באתר מרכז הצפרות הישראלי
כרוון המים

כרוון המים (שם מדעי: Burhinus vermiculatus) הוא עוף קרקע ממשפחת הכרווניים המצוי באפריקה שמדרום לסהרה. כרוון המים דומה בגודלו ובצורתו לכרוון הסנגלי ולכרוון המצוי (הנמצא גם בישראל). כמותם הוא בעל רגליים ארוכות וצהובות וכן עיניים גדולות בעלות פס שחור, המזכירות מעט פני זוחל. המקור חזק וצהוב והגוף אפור עם סימנים שחורים מתחת לכנפיים. המין איננו מרבה לעופף והוא חי בעיקר על הקרקע. הוא מצוי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה באזורים חמימים וליד מקווי מים. הכרוון מצוי ב:אנגולה, בוצוואנה, בורקינה פאסו, בורונדי, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, אתיופיה, גבון, גאנה, קניה, ליבריה, מלאווי, מוזמביק, נמיביה, ניז'ר, ניגריה, רואנדה, סנגל, סומליה, דרום אפריקה, סווזילנד, טנזניה, אוגנדה, זמביה וזימבבואה. לכרוון זה ישנו קשר מיוחד עם תנין היאור הענקי. התנין צריך להימצא במים כדי לקרר את עצמו ולכן לא יכול לשמור על קינו וביציו מטורפים כמו כוח הנילוס, נמיות או עורבים. הכרוונים מצויים ליד הביצים וברגע שנשקפת להם סכנה הם יכולים להתמודד עם הטורף יחדיו ולהרתיע אותו עם כנפיהם ותוקפניותם וכן להזעיק את האם התנינה שתתפוס כל גנב לא זריז. הכרוונים ניזונים מחרקים קטנים, חסר חוליות נוספים, צפרדעים, זוחלים קטנים, אפרוחים וגוזלים ואף מיונקים קטנים. הם הורגים את הטרף על ידי מקורם הגדול. Burhinus vermiculatus buettikoferi *Burhinus vermiculatus vermiculatus מדיה וקבצים בנושא כרוון המים בוויקישיתוף כרוון המים, באתר ITIS (באנגלית) כרוון המים, באתר NCBI (באנגלית) כרוון המים, באתר GBIF (באנגלית) כרוון המים באתר הרשימה האדומה של IUCN
סמיר

האם התכוונתם ל... חיה סמיר – זמרת ישראלית ממוצא ערבי-מצרי סמי סמיר – שחקן ובמאי ערבי ישראלי פאט סמיר – הוא מוזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי סמר שמיר אישים ששמם הפרטי הוא סמיר
הטיגר הלבן

הטיגר הלבן (ברוסית: Белый Тигр) הוא סרט מלחמה ופנטזיה רוסי, על פי סיפור בשם "הטנקיסט" מאת איליה בויאשוב, אודות טנקיסט רוסי היוצא עם הטנק שלו למשימת איתור והשמדה של טנק גרמני חדיש הזוכה לכינוי "הטיגר הלבן". הסרט בוים על ידי קארן שחנזארוב ובכיכובם של אלכסיי ורטקוב, ויטאלי קישצ‘נקו, ולארי גרישקו. הסרט זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריות עבודת העריכה הטובה ביותר ועבודת הבימוי הטובה ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2013. שנת 1943. בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, טנקיסט רוסי הסובל מאמנזיה והלום קרב, נשלח למשימת איתור והשמדה של טנק גרמני חדיש ומאיים שזכה לכינוי "הטיגר הלבן". הטנקיסט נמצא על ידי חיילי הצבא האדום ב־T34 כשהוא מלא כוויות ב-90% מגופו. הוא לא יכול לזכור את זהותו. הוא מקבל את השם איוואן נדיינוב (מהמילה הרוסית найденный, "נמצא"). לאחר שבאורח פלא הוא נרפא מכוויותיו, מפקדיו מחזירים אותו לחזית להוביל טנק T-34/85 משופר, כשמפקדו מאמין כי הוא חמוש בכוח-על חשוב במיוחד: היכולת לתקשר עם אלוהי הטנקים. נדיינוב מכין מארב לטנק גרמני פלאי המכונה "הטיגר הלבן", שמגיח משום מקום, יורה בקצב אדיר ונעלם ללא עקבות באזור ביצות. במארב, ביחד עם טנק נוסף המשמש פיתיון, מגיע הטיגר הלבן ופוגע בשני הטנקים כשהוא נעלם בביצה ללא סימן. בקרב הבא הטיגר הלבן מגיח ומשמיד המוני טנקים רוסיים, כשרק נדיינוב נותר לרדוף אחריו. המרדף מסתיים כשהטיגר נפגע, אך קנה התותח של הטנק הרודף מתפוצץ, ושוב נעלם הטיגר הלבן. נדיינוב מאמין שבטנק הפלאי אין צוות, והוא נלחם בעצמו, והוא מאמין שהוא עצמו חזר לחיים, כשיש לו את היכולת לשמוע את מסריו של הטנק שלו ולכן הוא חסין. בשנת 1945, לאחר כיבוש ברלין וכניעת הגרמנים, נותר נדיינוב עם הטנק שלו כשהוא לא מתכוון להשתחרר ולחזור לאזרחות עד שלא יחסל סופית את הטיגר הלבן, גם אם זה ייקח עשרים, חמישים או מאה שנה, ומיד נעלם אף הוא עם הטנק שלו. בסצנה האחרונה של ארוחת ערב במשרד חשוך, אדולף היטלר מציג את דעתו בפני זר מסתורי על המלחמה: "גרמניה תחשב המקור הבלעדי בעולם לרוע האנושות, כגיהנום של פירומניאקים. פשוט מצאנו את האומץ להבין מה הפנטזיה של אירופה. מה שאתם חושבים אנחנו עושים. זה כמו ניתוח כירורגי. תחילה הכאב, אבל אחר כך הגוף נרפא. האם אנו לא מיישמים את החלום הסודי של כל גילדה אירופאית? ... האם לא הגשמנו את החלום הנסתר של כל אזרח אירופי? הם תמיד לא אהבו את היהודים! כל חייהם הם פחדו מהמדינה הקודרת הזו במזרח, רוסיה. אמרתי: רק בואו נפתור את שתי הבעיות האלו, נפתור אותן אחת ולתמיד ... האנושות הפכה להיות מה שהיא בזכות המאבק! הלחימה היא פרשה טבעית, ארצית. היא קיימת תמיד ובכל מקום. למאבק אין התחלה או סוף. לחימה הם החיים עצמם. מלחמה היא נקודת המוצא". מדיה וקבצים בנושא הטיגר הלבן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הטיגר הלבן (ברוסית) "הטיגר הלבן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הטיגר הלבן", באתר נטפליקס "הטיגר הלבן", באתר AllMovie (באנגלית) "הטיגר הלבן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הטיגר הלבן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הקדימון הרשמי באתר יוטיוב הסרט המלא בערוץ הרשמי של אולפני מוספילם באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוני ריי

טוני ריי (באנגלית: Tony Ray; נולד ב-19 באפריל 1949 בקינגסטון, ג'מייקה) הוא מוזיקאי ג'מייקני-ישראלי, מחלוצי מוזיקת הרגאיי בישראל. בשנת 1963 עבר ריי עם משפחתו מג'מייקה לבריסטול, אנגליה, שם החל להיות מעורב בתחום המוזיקה. הוא שימש כזמר מוביל ונגן גיטרה בס בלהקת "האורבים" (The Lurks), עמה ערך בשנת 1968 סיבוב הופעות באירופה ובמזרח התיכון. לאחר ביקור בישראל עם להקתו, שנקראה אז להקת "הקוקטיילים" (The Cocktails), החליט ריי בשנת 1970 להגר לישראל ולהשתקע בה. בשנת 1981 הוציא את האלבום "בא לי רגאיי" ("I Feel Like Reggae"), שהיה אלבום הרגאיי הראשון באורך מלא שהופק בישראל, והכיל שירים הן בעברית והן באנגלית. בשנים 1981 - 2015 הוציא ריי 8 אלבומים, שכללו מספר להיטים: "שמנמנה" ("בום בום"), "שוק הכרמל", "ילד אתיופי" וכן גרסאות כיסוי לשירים "זר של נרקיסים" (יורם טהרלב / אפי נצר) ו"ככה את רצית אותי" (יהונתן גפן / אריאל זילבר). ב-2018 הוציא את אלבומו התשיעי "אוהב להיות שחור" הכולל קאבר לשירו של אריק איינשטיין "אני ואתה". ריי התפרסם בתפקידו המוזיקלי בסרט "אלכס חולה אהבה" בשנת 1986 ובמספר הופעות מוזיקליות בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!״. בשנת 1991 הקים ריי בתל אביב את מועדון הרגאיי "ג'מייקה", שהוקדש למוזיקת רגאיי ולמוזיקה שחורה. בשנת 1993 השתתף בפרסומת ״צריך שניים למנגו״. בשנת 1998 נסגר המועדון, וריי הקים את מועדון ה"ראסטה". ריי מקיים הופעות רגאיי במועדון זה ובמועדונים אחרים יחד עם להקת עמג'ה. בשנת 1999 השתתף ריי בתפקיד אורח בפרק האחרון של העונה השנייה בסדרה הקומית ״שמש״ ששודרה בערוץ 2 גילם את תומאס. טוני ריי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית טוני ריי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טוני ריי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי טוני ריי, באתר ספר הקולנוע הישראלי טוני ריי, מתוך אתר האינטרנט של קול הקמפוס טוני ריי באולפן של יואב קוטנר, באתר ynet, 31 ביולי 2013 ריאיון עם טוני ריי באתר האינטרנט "TLV Times",‏ 2 בספטמבר 2015 דודי פטימר, ‏האיש שהביא את הרגאיי לארץ: "קסטה של בוב מרלי - התפנית של חיי", באתר מעריב אונליין, 12 באוגוסט 2017 הדיסקוגרפיה של טוני ריי בן שלו, טוני ריי: אני אוהב את החיים. אני מסטול מזה, באתר הארץ, 17 במרץ 2021