מציאת ספר התורה בימי יאשיהו

מציאת ספר התורה בימי יאשיהו הוא סיפור מקראי המופיע בספר מלכים ובספר דברי הימים. לפי הסיפור, בזמן שיפוץ בית המקדש הראשון מצא חלקיהו הכהן את "ספר התורה" והביא אותו לשפן הסופר, שהקריא אותו ליאשיהו מלך יהודה. בעקבות הכתוב בספר, בוצעה "רפורמת יאשיהו", ובה המלך ושליחיו ביערו מבית המקדש ומירושלים את כלי העבודה הזרה וערכו חגיגה המונית של הקרבת קרבן הפסח. רבים מחוקרי המקרא סבורים שהספר שנמצא הוא ספר דברים או גרסה מוקדמת שלו, ורפורמת יאשיהו הייתה למעשה יישום של חוק ריכוז הפולחן המופיע בספר דברים. בשנת שמונה עשרה למלך יאשיהו (סביבות 622 לפנה"ס; לפי תיארוך מסורתי: 457 לפנה"ס), שלח המלך את שפן הסופר אל חלקיהו הכהן לצוות אותו שיחזק את בדק הבית. כששפן הגיע אל חלקיהו, שמע ממנו שמצא בבית המקדש ספר תורה. שפן חזר אל יאשיהו והקריא לו את הכתוב בספר. בתגובה לכך, קרע המלך את בגדיו ושלח משלחת אל חולדה הנביאה. חולדה התנבאה שה' יביא רעה על ממלכת יהודה כפי הכתוב בספר, מכיוון שעבדו עבודה זרה, אך הרעה לא תבוא בימי יאשיהו עצמו. בעקבות זאת, אסף יאשיהו את זקני יהודה וירושלים, הקריא לפניהם את הספר וכרת "ברית" עם כל העם שילכו אחרי ה' ויקיימו את הכתוב בספר וציווה על הכוהנים להוציא מבית המקדש את הכלים העשויים לבעל ולאשרה. יאשיהו הוציא האשרה שהייתה בבית המקדש ושרף אותה, ביטל את כל הבמות שבממלכת יהודה, טימא את גיא בן הינום כדי שלא תתבצע בו העברה למולך, ניתץ את המזבחות שהקים מנשה וטימא את הבמות שעשה שלמה לעשתרת לכמוש ולמלכום; הוא טימא מזבח שהקים ירבעם בן נבט בבית אל באמצעות שריפת עצמות אדם על המזבח, וזבח את כל כהני הבמות. בהמשך הסיר גם את האובות והידעונים והתרפים. המלך חזר לירושלים וציווה על העם לעשות את חג הפסח כפי הכתוב בספר, והפסח שנחגג על ידי העם – לא נעשה כמוהו מתקופת השופטים. בספר דברי הימים מסופר שיאשיהו התחיל את עקירת העבודה הזרה מספר שנים לפני מציאת הספר. פרשני המקרא התקשו מדוע נחרד יאשיהו למשמע הכתוב בספר, בעוד שלפי המתואר במקרא ובסיפור עצמו – ספר התורה נכתב בידי משה מאות שנים קודם לכן, ולפי המקובל ביהדות הוא עבר במסורת רצופה מאב לבן ומרב לתלמיד, וכל העם אמורים להכיר את הכתוב בו ובפרט המלך שמצווה לכתוב לעצמו ספר תורה. חלק מהמפרשים ביארו על פי דברי התלמוד שהספר שנמצא היה הספר המקורי שנכתב בידי משה עצמו, הוא הוחבא במקום סתר מפני אחז ששרף את כל ספרי התורה, וכשנמצא הוא נפתח בקללות שבפרשת כי תבא בפסוק ”יוֹלֵךְ ה' אֹתְךָ וְאֶת מַלְכְּךָ אֲשֶׁר תָּקִים עָלֶיךָ אֶל גּוֹי אֲשֶׁר לֹא יָדַעְתָּ אַתָּה וַאֲבֹתֶיךָ” בניגוד להלכה שקובעת שהספר צריך להגלל לתחילתו. צירוף המקרים הזה גרם לחרדתו הגדולה של יאשיהו. לפי התלמוד הירושלמי, הטעם לכך שיאשיהו נחרד בשומעו את דברי ספר התורה, הוא משום שהספר נפתח בפסוק ”אָרוּר אֲשֶׁר לֹא יָקִים אֶת דִּבְרֵי הַתּוֹרָה הַזֹּאת לַעֲשׂוֹת אוֹתָם”: אמר רב חונה: אמר רב יהודה בשם שמואל: על הדבר הזה קרע יאשיה ואמר: עלי להקים! — תלמוד ירושלמי, מסכת סוטה, פרק ז', הלכה ד' הרד"ק כתב שהתורה נשתכחה בימי מלכות מנשה שהיה לפי התנ"ך "רע בעיני ה'", ולכן לא הכיר יאשיהו את דברי התורה והם היו חידוש בעיניו. בפירוש המיוחס לרש״י הוצע שספר דברים (ספר משנה תורה) הוא שנמצא. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בשנת 1805 פרסם חוקר המקרא וילהלם מרטין לברכט דה וטה מחקר על ספר דברים, ובו טען שהמאפיין המרכזי של קובץ החוקים שבמרכז הספר הוא הציווי לריכוז הפולחן שאינו מופיע בשאר חמישה חומשי תורה. ספר דברים הוא גם החומש היחיד שבו מוזכר המושג "ספר התורה", והכוונה היא על החוקים שבספר דברים עצמו. דה וטה הסיק מכך שהספר שמצא חלקיה ושבעקבותיו החלה רפורמת יאשיהו וריכוז הפולחן הוא ספר דברים. דה וטה שיער שהספר נכתב סמוך למועד מציאתו, ומטרת הכתיבה הייתה להביא לרפורמה, שאכן באה בעקבות הספר. השערת דה וטה הייתה מקובלת אצל חוקרי מקרא רבים במאה ה-19 וה-20. חוקרים מאוחרים יותר כמו מרטין נות משערים שספר דברים עם הספרים יהושע, שופטים, שמואל ורובו של ספר מלכים הם יצירה של כותב אחד שחי בתקופת גלות בבל שכתב מנקודת מבטו את ההיסטוריה של עם ישראל מחנייתם בהר חורב ועד לגלות. האסכולה הדויטרונומיסטית חוק ריכוז הפולחן גירוש הנשים הנוכריות בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ט 2008, כרך ד, "ספר התורה", עמ' 202–217. יגאל בן נון, קיצור תולדות יהוה, הוצאת רסלינג 2017 פרקים א' וב'. י"מ גרינץ, הסיפור על "הרפורמה" של יאשיהו וספר דברים, בית מקרא י"א, 1966, עמ' 3–16 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) יהודה אליצור, עקבות הרפורמה של יאשיה בארכיאולוגיה: למהות הרגמים במערב ירושלים, דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות ה', 1969, עמ' 92–97‏, JSTOR 23516495 צבי קארל, מציאת ספר התורה בימי יאשיהו, תרביץ כ"ב, 1951, עמ' 129–135 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) משה ויינפלד, מוצא ספר דברים והאסכולה הדבטרונומיסטית, בית מקרא יא, 1965, עמ' 42–51 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) קטגוריה:מציאת ספר התורה בימי יאשיהו, באתר ויקיטקסט מיכאל רוטנברג, ספר התורה שנמצא בימי יאשיהו, מכרמי שומרון; ספר היובל לישיבת ההסדר קרני שומרון עמודים 483–495 ניסן אררט, מה פשר הספר שנמצא בימי יאשיהו, שאנן; שנתון המכללה הדתית לחינוך יט (ה'תשע"ד) עמודים 15–25. מי כתב את "ספר התורה" ומי סיפר על מציאתו?, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2017. בעז סתוי, יאשיהו וגילוי ספר התורה: הקונספירציה ששינתה את תולדות העם היהודי חלק א' וחלק ב', באתר ההסכת עושים היסטוריה. גילוי ספר תורה בימי יאשיהו - יגאל בן נון בסדרת ההרצאות מי כתב את ספרי המקרא, מכון אבשלום, סרטון בערוץ "Alex Tseitlin", באתר יוטיוב (אורך: 54:38) הרב יעקב מדן, מציאת ספר התורה והמהפכה הדתית בימי יאשיהו, שיעור באתר התנך של מכללת הרצוג ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, פסוקים י"ד–כ"א ספר מלכים ב' פרקים כ"ב וכ"ג ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד ראו ספר דברים, פרק ל"א, פסוק ט' ראו משנה, מסכת אבות, פרק א', משנה א' פירוש האברבנאל על ספר מלכים ב', פרק כ"ב תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף נ"ב, עמוד ב' ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק ל"ו תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ד, עמוד ב' פירוש המצודות על ספר מלכים ב', פרק כ"ב ספר דברים, פרק כ"ז, פסוק כ"ו ספר מלכים ב', פרק כ"א, פסוק ב' רד"ק על ספר מלכים ב', פרק כ"ב, פסוק ח' רש"י על ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, פסוק י"ד ספר דברים פרקים י"ב–כ"ו ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק ס"א; ספר דברים, פרק כ"ט, פסוק כ'; ספר דברים, פרק ל', פסוק י'; ספר דברים, פרק ל"א, פסוק כ"ו. W. M. L. de Wette; Disertatio critico exegetica qua Deuteronomium a prioribus Pentateuchi libris diversu, alius cuiusdam recentioris auctoris opus esse monstratu, Lenae, 1805.