laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נעמן (דמות מקראית)

נַעֲמָן היה שר צבא ארם בתקופת בית אחאב. הוא מוזכר בתנ"ך בספר מלכים ב', פרק ה', שם מסופר על הירפאותו מצרעתו בעזרת אלישע. על פי המדרש, נעמן מונה לשר צבא ארם, לאחר שבמלחמה בין ארם לישראל, משך בקשתו לתומו ובמקרה הרג את אחאב. מדברי הגמרא משמע ששמו הנוסף היה "הדדרימון בן טברימון", והוא הדדרימון המוזכר במקרא. שם זה הוא כנראה על שם האל הארמי הדד-רמן. בספר מלכים מסופר שנעמן הצטרע. לאשת נעמן הייתה שפחה צעירה שנשבתה במלחמה עם ישראל, שספרה לה על נביא משומרון שיכול לרפא את נעמן. הדבר נודע למלך ארם והוא שולח את נעמן למלך ישראל עם פקודה לרפא את נעמן. מלך ישראל, שאינו מוזכר בשמו (לפי המיקום של הסיפור זהו יהורם בן אחאב), קורע את בגדיו, כיוון שהוא יודע שאין ביכולתו לרפא את נעמן, ומאמין שזו תואנה של מלך ארם לפתוח מלחמה עם ישראל. כשאלישע הנביא שומע על מצוקתו של המלך, הוא מודיע לו שישלח את נעמן אליו והוא ירפא אותו מצרעתו, וכך הוא גם ידע שיש נביא אמת בישראל. נעמן מגיע לביתו של אלישע וזה שולח אליו שליח שמוסר לו שעל מנת להירפא מהצרעת הוא צריך לטבול בנהר הירדן שבע פעמים. נעמן מזלזל באלישע, וטוען שהירדן הוא נהר קטן וחסר חשיבות לעומת אמנה ופרפר, הנהרות הגדולים שבארצו. עבדיו של נעמן משכנעים אותו לנסות זאת בכל זאת, נעמן טובל ובשרו נרפא ונהיה כבשר ילד. נעמן, שהגיע לישראל עם תשורות רבות, חוזר לאלישע ומציע לו מתנות כתודה על הריפוי. אלישע משיב שהוא לא רוצה דבר, ונעמן מבקש שיתנו לו אדמה מארץ ישראל כדי שיבנה מזבח לאלוהי ישראל בארם כי מעתה הוא יעבוד רק אותו, ומתנצל, שכאשר ילך עם המלך לבית רימון הוא יאלץ להשתחוות עמו. נעמן נענה בשתיקה והולך בחזרה לארם (לפי חז"ל במסכת סנהדרין נעמן הפך במעשה זה לגר תושב.), אולם גיחזי, נערו של אלישע, מחליט לנצל את המצב ולקחת לעצמו מהתשורות אותן הביא נעמן (ככר כסף ושתי חליפות בגדים). גיחזי רודף אחרי נעמן ומודיע לו שעכשיו באו שני תלמידים עניים לאלישע ואלישע מבקש עבורם ככר כסף ושתי חליפות בגדים, נעמן נותן לו שתי כיכרות כסף ושתי חליפות בגדים וגיחזי חוזר ומחביא אותם. כאשר מתייצב גיחזי לפני אלישע שואל אותו אלישע לאן הלך והוא מתמם ואומר שלא הלך לשום מקום. אלישע מקללו על מה שעשה ואומר לו שמכיוון שלקח את הכסף והבגדים ובכך גרם להפחתת כבוד אלוהים תעבור צרעת נעמן אליו ולזרעו. הרד"ק מציין כי מנוסח הפסוק למדים כי הצרעת לא תדבק בם לנצח, אלא רק בשלושת בניו שהיו חיים באותו זמן, וזאת בשל העובדה שידעו מתוכנית אביהם). יאיר זקוביץ, גבֹה מעל גבֹה, עם עובד, 1985 מדיה וקבצים בנושא נעמן בוויקישיתוף "נַעֲמָן", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ז, עמודים 86–87, באתר היברובוקס יאירה אמית, פולמוס גלוי וחיזוקים עקיפים בסיפור צרעת נעמן (מלכים ב' ה), אתר מקראנט. ילקוט שמעוני, מלכים א כב תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ג', עמוד א' ספר זכריה, פרק י"ב, פסוק י"א תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ו, עמוד ב' רד"ק על מלכים ב, ה, כז
הרברט קליין

הרברט קליין (בגרמנית: Herbert Klein, ‏25 במרץ 1923 – 25 בספטמבר 2001) היה שחיין גרמני-יהודי, שיאן עולם, בעל מדליית ארד אולימפית (הלסינקי 1952) ואלוף אירופה (וינה 1950) במשחה ל-200 מטר חזה. קליין החזיק בשיאי העולם האחרונים במשחים בסגנון החזה עד שסגנון זה הופרד לשני סגנונות (כיום), סגנון חזה ופרפר. קליין נולד בברסלאו שברפובליקת ויימאר (כיום ורוצלב שבפולין). בשנת 1941 זכה באליפות גרמניה לנוער במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.1 דקות. במלחמת העולם השנייה הוא התגייס לצי הגרמני בקיל ובשנת 1943 נפל בשבי הבריטי, ממנו חזר למינכן גרמניה במרץ 1948. באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1950 זכה קליין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:38.6 דקות, לפני מוריס לוסיין מצרפת (2:40.9 דקות) ובנט רסק משוודיה (2:43.8 דקות). בתחרות שנערכה במינכן ב-9 ביוני 1951 קבע קליין שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.3 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של ג'ו ורדור מארצות הברית (2:28.3 דקות). באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה קליין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:35.9 דקות, אחרי ג'ון דייוויס מאוסטרליה בשיא אולימפי חדש של 2:34.4 דקות ובואן סטספורת' מארצות הברית (2:34.7 דקות). באולימפיאדת מלבורן (1956) השתתף קליין במשחה ל-200 מטר חזה, אך נפסל כבר בשלב המוקדמות. קליין נפטר במינכן ב-24 בספטמבר 2001 בהיותו בן 78. קליין קבע 3 שיא עולם חדשים ו-21 שיאי גרמניה. בשנת 1950 זכה קליין בתואר ספורטאי השנה בגרמניה. התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה הרברט קליין, באתר olympedia.org הרברט קליין Es fehlt noch die Goldmedaille, באתר "דר שפיגל"‏ 25 ביוני 1952 (בגרמנית) הרברט קליין, באתר "Munzinger Archi" (אנ') (בגרמנית)
אוניברסיטת האלה-ויטנברג

אוניברסיטת מרטין לותר הַאלֶה-ויטנברג (בגרמנית: Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg בקיצור MLU) היא אוניברסיטה ציבורית למחקר בעלת קמפוסים בערים האלה וויטנברג במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. האוניברסיטה נוסדה ב-1817 כתוצאה מאיחודן של אוניברסיטת ויטנברג (שנוסדה ב-1502) ואוניברסיטת האלה (1694) וקרויה על שמו של מייסד הנצרות הפרוטסטנטית, מרטין לותר, שהיה פרופסור באוניברסיטת ויטנברג. עיקר מבני ההוראה והמחקר של האוניברסיטה נמצאים בהאלה, בעוד שבוויטנברג נמצאים מרכזי הכנסים והסמינרים. אוניברסיטת ויטנברג נוסדה ב-1502 ביוזמתו של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר של סקסוניה ("פרידריך החכם"), לפי האידאולגיה של פיליפ מלנכתון. בעקבות הרפורמה של מרטין לותר, הפכה האוניברסיטה למרכז הרפורמציה הפרוטסטנטית בגרמניה. אחד ממורי האוניברסיטה היה המדען -פילוסוף האיטלקי-קתולי ג'ורדנו ברונו, שהוכרז ככופר במולדתו. אוניברסיטת האלה נוסדה ב-1694 על ידי פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, לימים פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה. האוניברסיטה הפכה למרכז תנועת הפייטיזם, זרם דתי בלותרניות. במאה ה-17 וה-18 היו האוניברסיטאות למרכז תנועת הנאורות הגרמנית, אחת הדמויות המרכזיות והמשפיעות בתנועה זו, כריסטיאן וולף, לימד בהאלה. כן החלו באותה תקופה לשאת לראשונה הרצאות באוניברסיטה בגרמנית במקום בלטינית. אוניברסיטת ויטנברג נסגרה ב-1813, בעקבות המלחמות הנפוליאוניות. בקונגרס וינה, 1815, הוענקה העיר ויטנברג לפרוסיה ושנתיים לאחר מכן אוחדה עם אוניברסיטת האלה הפרוסית לאוניברסיטה אחת. האוניברסיטה מחולקת לפקולטות: תאולוגיה משפטים וכלכלה רפואה (כולל בית חולים אוניברסיטאי) פילוסופיה I - מדעי החברה, לימודי תרבות, היסטוריה פילוסופיה II - בלשנות, תקשורת המונים, מוזיקה פילוסופיה III - חינוך מדעי הטבע I - ביוכימיה, ביולוגיה, רוקחות מדעי הטבע II - כימיה ופיזיקה מדעי הטבע III - חקלאות, גאולוגיה, מתמטיקה, מדעי המחשב כמו כן מצויים בשטחי האוניברסיטה בהאלה גן בוטני שנוסד ב-1698 ומצפה כוכבים מ-1788. אמיל אדולף פון בהרינג, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1901 גוסטב הרץ, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1925 הרמן שטאודינגר, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1953 קרל ציגלר, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1963 המתמטיקאי גאורג קנטור הפילוסוף הרמן כהן המלחין גאורג פרידריך הנדל אבי התעמלות המכשירים, פרידריך לודוויג יאן ההיסטוריון אוסוואלד שפנגלר המשורר לודוויג טיק המלומד היהודי יום-טוב ליפמן צונץ התאולוג וחוקר המקרא וילהלם גזניוס התאולוג וחוקר המקרא קונסטנטין שלוטמן (גר') הפיזיולוג ארנסט היינריך ובר ההיסטוריון ארנסט פון שטרן - רקטור האוניברסיטה (1923–1924) הדמויות הבדיוניות המלט של ויליאם שייקספיר ודוקטור פאוסטוס של כריסטופר מרלו למדו באוניברסיטת ויטנברג. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת האלה-ויטנברג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת האלה-ויטנברג (בגרמנית ובאנגלית) אוניברסיטת האלה-ויטנברג, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת האלה-ויטנברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת האלה-ויטנברג, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת האלה-ויטנברג, ברשת החברתית LinkedIn אוניברסיטת האלה-ויטנברג, סרטונים בערוץ היוטיוב אוניברסיטת האלה-ויטנברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סורקין

סוֹרְקין הוא מַטרונים יידי הנגזר מהשם "שרה" (בהגייה אשכנזית: sore / sure). האם התכוונתם ל... אליהו סורקין – מנהל מחלקת טיפול נמרץ בבית החולים איכילוב בתל אביב אהרן סורקין – תסריטאי, מחזאי ומפיק יהודי-אמריקאי, זוכה פרס אמי ופרס אוסקר ליאונרד סורקין – ממייסדי רביעיית פיין ארטס ארלין סורקין – שחקנית ומדבבת, דיבבה את הדמות הארלי קווין בבאטמן - הסדרה המצוירת
ויטנברג

המונח "ויטנברג" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו ויטנברג (פירושונים). ויטנברג (בגרמנית: Wittenberg; רשמית: Lutherstadt Wittenberg לאמור עירו של מרטין לותר), היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, על נהר אלבה. העיר מונה כ-50,000 נפש. חשיבותה ההיסטורית והתרבותית של העיר נובעת מכך שהייתה מקום מושבו של הנסיך הבוחר של סקסוניה ומכך שבאוניברסיטת ויטנברג לימד מרטין לותר, אבי הרפורמציה הפרוטסטנטית, עובדה שהפכה את האוניברסיטה והעיר למרכז הרפורמציה בגרמניה. משנת 1996, מספר אתרים הקשורים בלותר וברפורמציה מהווים אתר מורשת עולמית. במקום נמצא יישוב פלמי מן המאה ה-12. ב-1260 הפך המקום למקום מושבם של הדוכסים מבית סקסה-ויטנברג. ב-1293 הוכר היישוב כעיר ובמשך מאות השנים שחלפו הייתה למרכז מסחרי חשוב. בסוף המאה ה-15 הפך פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה ("פרידריך החכם") את העיר למקום מושבו, דבר שגרר התרחבות של העיר, הקמת גשר על האלבה וחיזוק מבצר העיר. לפי האידאולוגיה של פיליפ מלנכתון הקים פרידריך ב-1502 את האוניברסיטה בעיר. בשנת 1508 היה מרטין לותר לפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטה. ב-31 באוקטובר 1517 תלה לותר על דלתות כנסיית הטירה את "95 התזות" שלו, צעד שהחל את הרפורמציה הפרוטסטנטית. עקב מלחמות הדת שפרצו נאלץ יוהאן פרידריך מסקסוניה לוותר על מקומו בעיר לטובת בית וטין. ב-1760 נכבשה העיר על ידי פרוסיה והופגזה קשות במלחמת שבע השנים על ידי אוסטריה. ב-1806 נכבשה העיר על ידי נפולאון, בוצרה על ידו ב-1813 (אז גם נסגרה האוניברסיטה שלה) ונכבשה מחדש על ידי פרוסיה ב-1814. במלחמת העולם השנייה הסכימו צבאות בעלות הברית שלא להפציץ את המרכז ההיסטורי של העיר. עם זאת מפעל המטוסים Arado Flugzeugwerke ששכן בפאתי העיר, העסיק עובדי כפייה וסיפק מטוסים ללופטוואפה הופצץ על ידי בעלות הברית. בסוף המלחמה נכנס הצבא האדום לעיר והיא הפכה לחלק ממזרח גרמניה ב-1949. בעיר הייתה קהילה יהודית קטנה. עם זאת, על קיר הכנסייה העירונית מצוי תבליט אנטישמי של "חזירת יהודים". ליד הכנסייה יש רחוב בשם Judenstrasse (רחוב היהודים). ערב מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית העיר היהודית כ-70 נפש בלבד. הערים התאומות של ויטנברג הן: גרמניה גטינגן, גרמניה גרמניה ברטן, גרמניה ארצות הברית ספרינגפילד, אוהיו, ארצות הברית הונגריה בקשצ'בה, הונגריה דנמרק הדרסלב, דנמרק מדיה וקבצים בנושא ויטנברג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויטנברג (בגרמנית) אתר לשכת התיירות העירונית ויטנברג בתמונות וויטנברג (סקסוניה אנהלט, גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית דף באתר איתור הקהילות
חעפי

חעפי (או "הפי", לפי התעתיק בשפות אירופאיות שונות: Hapi או Hapy‏), היא דמות אלוהות חסרת מגדר מובחן מהמיתולוגיה המצרית שאחראית על ההצפה השנתית של נהר הנילוס שהוליכה סחופת עשירה אל גדותיו, ותרמה לגידול היבולים בסביבה. משמעות השם "חעפי" היא "תנועה אחת", שכנראה התייחסה לזרם הנילוס. בין התפקידים והתארים שיוחסו לחעפי הם, אל הדגים והעופות בביצות הנילוס והאל האחראי על פריחת הצמחייה בנהר. הוא או היא מתוארים בדרך כלל כדמות אדם בעלי כרס גדולה, חגורה, שיער ארוך ושדיים נפולים. ייתכן כי במקור, חעפי (או וריאציה של שם זה), היה שמו הקודם של הנילוס. הצפת הנילוס השנתית נחשבה כבואו של חעפי. מאז ההצפה, הקרקע המדברית בדרך כלל, הפכה לפוריה ומתאימה לגידול יבולים, בשל כך חעפי נחשב כסמל לפוריות. תפקידו החשוב הקנה לו לעיתים את ההגדרה "אבי האלים", ונחשב לאב מסור העוזר לשמור על איזון היקום, ובגינו מערכת היקום מסודרת והרמונית. הוא היה נחשב כ"ידידו של גב", אל האדמה המצרי, ו"אדונו של נפר", אל התבואה. מקובל היה כי הוא חי בתוך מערה במקור הנילוס ליד אסואן. פולחן חעפי היה בעיקר באזור האי יב. כוהניו היו עורכים טקסים, בהם היו מודדים באמצעות נילומטר, את מידת זרימת המים אשר תגיע כתוצאה מהשיטפון השנתי. בתקופה מאוחרת סודרו האלים המצריים בזוגות ובשלשות, אז נחשב חעפי לבעלה של נחבת. אלוהויות במצרים העתיקה שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, מפה 2005 מדיה וקבצים בנושא חעפי בוויקישיתוף חעפי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כדי לא לבלבל עם אלוה נוסף בעל שם זהה Wilkinson, p.106 Wilkinson, p.107 Wilkinson, p.105 Wilkinson, p.117 Wilkinson, p.108
Gipsy Kings

Gipsy Kings (ג'יפסי קינגס) היא להקה צרפתית שבמקור מאזור ארל ומונפלייה שבצרפת, אשר מבצעת שירים בספרדית. למרות שחברי הקבוצה נולדו בצרפת, הוריהם היו ספרדים ממוצא צועני שנמלטו מקטלוניה במהלך מלחמת האזרחים בספרד של שנות ה-30. הלהקה כינתה את עוצמה במקור "Los Reyes" על פי שם משפחתם של חלק מחברי הלהקה, ובהמשך במשחק מילים על שם המשפחה ("לוס רייס" - בספרדית: המלכים) ומוצאם - Gipsy Kings. משפחת רייס הגיעו לצרפת בעקבות מלחמת האזרחים שנערכה בספרד בשנות ה-1930 והמשיכו את המסורת של מוזיקת הרומבה פלמנקו גם שם. היום ה- Gipsy Reyes נחשבת ללהקה המובילה בעולם בקצב הרומבה והפלמנקו. הלהקה מורכבת מהזמרים המקוריים אנטוניקו רייס וטאמבו רייס, ויחד איתם דור ההמשך שהתווסף ללהקה המיתולוגית. בני משפחת רייס הקימו בשנות השישים את להקת ה-Los Reyes, אך לפריצה הגדולה שלהם הם זכו רק בשנות השמונים כאשר בן דודם, גיטריסט העל מניטאס דה פלאטה (ידי הכסף), הזמין אותם בשנות השמונים להופיע ביום הולדתה של בריז'יט בארדו, שם ראה אותם מפיק גדול שהחליט להפוך את ההרכב לבינלאומי וכך שונה שם הלהקה משמו המקורי: Los Reyes ל-Gipsy-Kings. בין הלהיטים המוכרים של הלהקה: "ג'ובי ג'ובה", "באמבולאו" (על פי השירים Bamboleo של כרמן מירנדה ו-Caballo Viejo), "וולארה" (גרסת כיסוי לשיר של דומניקו מודוניו), "און אמור" והקאבר הנודע של הלהיט "Hotel California" של ה-האיגלס. ההופעה האחרונה של הלהקה בישראל נערכה באפריל 2022 בחיפה. חבר הלהקה לשעבר ואחד ממייסדיה הוא צ'יקו בושיקי, אחיו של אחמד בושיקי שנהרג בעקבות טעות בזיהוי במהלך פרשת לילהאמר. 1982:‏ Allegria 1983:‏ Luna de Fuego 1988:‏ Gipsy Kings 1989:‏ Mosaïque 1991:‏ Este Mundo 1993:‏ Love and Liberté 1995:‏ Estrellas 1996:‏ Tierra Gitana 1997:‏ Compas 2001:‏ Somos Gitanos 2004:‏ Roots 2006:‏ Pasajero פלמנקו אתר האינטרנט הרשמי של Gipsy Kings Gipsy Kings, ברשת החברתית פייסבוק Gipsy Kings, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Gipsy Kings, ברשת החברתית אינסטגרם Gipsy Kings, סרטונים בערוץ היוטיוב Gipsy Kings, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Gipsy Kings, באתר ספוטיפיי Gipsy Kings, באתר Last.fm (באנגלית) Gipsy Kings, באתר AllMusic (באנגלית) Gipsy Kings, באתר MusicBrainz (באנגלית) Gipsy Kings, באתר Discogs (באנגלית) Gipsy Kings, באתר Songkick (באנגלית) Gipsy Kings, באתר Genius Gipsy Kings, באתר SecondHandSongs Gipsy Kings, באתר DNCI Gipsy Kings, באתר בילבורד (באנגלית) ערוץ היוטיוב של הלהקה אחיו של צ'יקו בושיקי מייסד להקת הג'פיסי קינגס חוסל בטעות על ידי המוסד בלילהמר אתר nrg
היהודי הנצחי (מחזה)

היהודי הנצחי (ביידי: דער אייביגער איד) הוא מחזה יידי שפרסם דוד פינסקי ב-1906. המחזה הועלה בתיאטרון "הבימה" בשנת 1906 וכן במוסקבה תורגם לעברית והועלה בשנת 1919, לפני עליית התיאטרון לארץ ישראל. המחזה הוא טרגדיה משיחית המתחוללת בתקופת חורבן בית המקדש השני. העלילה מתקיימת ב"בירת ארבע" עיר הנמצאת במרחק מספר ימי הליכה מירושלים. תקופת המחזה היא מעט אחרי המצור הרומאי על ירושלים במהלך המרד הגדול. בתקופת השמועות שירושלים נכבשה על ידי השלטון הרומי, מגיע זר לעיר ומספר סיפור מוזר על מסעו למצוא ילד שנולד באותה השעה בה בית המקדש חרב, מכיוון שהוא נועד להיות המשיח. זקני העיר מסרבים להאמין לסיפורו: למעשה, הם אינם מוכנים להאמין שירושלים באמת נכבשה. הזר כמעט נסקל למוות על ידי תושבי העיר, אך הוא מצליח לברוח. בנקודה זו, מגיעה אישה צעירה ומספרת כי היא ברחה מההרס והטבח שמתחוללים בירושלים. שליחים אחרים מגיעים עם דיווחים שגם אחרים נמלטו מהרומאים. האישה מקוננת על כך שתינוקה מקולל מכיוון שהוא נולד באותה השעה שבית המקדש נחרב. זקני העיירה כעת משוכנעים בסיפורו של הזר ומסעו למצוא את הילד. באופן טרגי, ברגע זה, משרת זועק כי הילד נעלם בסופה. ובזמן שתושבי העיר עסוקים בלהביע את תדהמתם לנוכח אירועים אלה, הזר יוצא כדי להמשיך בחיפושיו אחר המשיח. חברי אגודת "הברית העברית" בגטו וילנה ביקשו להעלות את המחזה בגטו. בין חברי האגודה היו רבים מאנשי המחתרת, ביניהם מרדכי טננבוים-תמרוף, אבא קובנר ומארק דבורז'צקי. מכיוון שהטקסט השלם לא נמצא, הועלה שחזור של המחזה בימיו האחרונים של הגטו, ביוני 1943. את ההצגה ליוותה תזמורת ומקהלה, והתלבושות נתפרו מציציות וטליתות, כך שהעניקו לשחקנים מראה המזכיר יהודים בתקופת בית שני. בהתאם לעקרונות "הברית העברית", לפיהם "עד ליומו האחרון של הגטו צריכה להישמע בו המלה העברית", הועלה המחזה בשפה העברית. השחקנים במחזה היו חברי תנועות הנוער שבתום יום עבודה עשו חזרות. בין השחקנים הייתה מרים גניאנסקי שנהרגה מאוחר יותר כפרטיזנית. כותבי יומנים מגטו וילנה מזכירים את המחזה ברשימותיהם, ביניהם זליג קלמנוביץ' והרמן קרוק. מעדותו של מארק דבורז'צקי במשפט אייכמן: הצגנו את 'היהודי הנצחי' מתוך רצון דרך הבמה לקרוא לנוער למרי. היהודי הנצחי יוצא לגלות, לחיי עולם עד שיחזור למולדת שלו. הכנסנו בו מלים שלא היו בטקסט של 'הבימה'. יהודי זה נהפך לקורא למרי ברומאים. אנו ידענו שהרומאים של הגטו הם הגרמנים. מדיה וקבצים בנושא היהודי הנצחי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היהודי הנצחי היהודי הנצחי בגטו וילנה – תיאטרון או צו חיים? באתר יד ושם
רוסיה במשחקים הפאראלימפיים

רוסיה התחרתה במשחקים הפאראלימיפיים בתור מדינות שונות במהלך ההיסטוריה. באולימפיאדות החורף והקיץ של 1988 היא התחרתה תחת משלחת ברית המועצות. בהמשך התחרתה כחלק מהמשלחת המאוחדת במשחקי הקיץ בברצלונה ובמשחקי החורף באלברוויל, שניהם בשנת 1992. ערך זה עוסק בהישגיה של רוסיה כנבחרת עצמאית, החל מאולימפיאדת החורף של 1994 ועד היום. רוסיה אירחה גם את המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014). בדצמבר 2019 קבעה הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט על איסור בן ארבע שנים לרוסיה מפעילות ספורטיבית. עם זאת, בעקבות פנייתה של רוסיה לבית הדין לבוררות בספורט קבע האחרון כי האיסור יופחת לשנתיים. במהלך תקופת האיסור לא הותר למשלחת הרוסית להשתתף במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) ובמשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022). אולם, ספורטאים רוסים שיוכיחו כי אינם קשורים ישירות לשימוש בסמים יורשו להשתתף תחת דגל בינלאומי במסגרת משלחת משתתפים עצמאיים. רוסיה במשחקים האולימפיים רוסיה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא רוסיה במשחקים הפאראלימפיים בוויקישיתוף
קוודלינבורג

קוודלינבורג (בגרמנית: Quedlinburg) היא עיר בהרי הרץ במדינת סקסוניה-אנהלט בגרמניה. המרכז העתיק של העיר מימי הביניים הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1994. העיר מוזכרת לראשונה בתיאור נחלותיו של היינריך הראשון, מלך גרמניה מ-922, היינריך הראשון הקים במקום את המבצר. לאחר מותו ב-936 ייסדה אשתו, מתילדה הקדושה, מנזר נשים לחינוך בנות אצולה בגבעת המבצר. יורשו של היינריך הראשון, אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הפך את העיר למשכן פלטין של האימפריה הרומית הקדושה. באותה עת נוסד גם מנזר גברים בעמק. בשנת 994 העניק אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה רישיון לקיים שוק בעיר, לגבות מס ולטבוע מטבעות. באותה עת נוסד השוק מצפון לגבעת המבצר. ב-1426 הייתה העיר לחברה בברית ערי הנזה. העיר ידעה מתח מתמיד בין המנזרים, ששאפו לעצמאות ניהולית, לבין הרשות המקומית האזרחית. ב-1477 הוצאה העיר מברית ההנזה והפכה לכפופה לנסיך הבוחר מסקסוניה. ב-1539 עברו העיר והמנזרים ללותרניזם. ב-1697 מכר אוגוסט השני (הנסיך הבוחר של סקסוניה) את העיר לפרידריך הראשון, מלך בפרוסיה והעיר הייתה לנחלה פרוסית. בשנים 1807–1813 הייתה העיר חלק מממלכת וסטפאליה שהוקמה על ידי נפולאון. ב-1815 שבה העיר לשלטון פרוסי. בתקופת גרמניה הנאצית הפכה העיר ובפרט המבצר והמנזר למקדש נאצי להיינריך הראשון, בחסות היינריך הימלר, שהעריץ את השליט הקדום. הנאצים ניסו ליצור סביב היינריך דת חדשה שקוודלינבורג תהיה אחת מערי הקודש שלה, תוך דיכוי אנשי הדת המקומיים וסגירת הקתדרלה. ב-1949 הייתה העיר לחלק ממזרח גרמניה עד 1990. הטירה וכנסיית המנזר ככר השוק אתר האינטרנט הרשמי של קוודלינבורג (בגרמנית) מידע תיירותי קוודלינבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יומנו של חנון - מכת קור

יומנו של חנון - מכת קור הוא הספר השישי בסדרת "יומנו של חנון", שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והמאייר האמריקאי, ג'ף קיני. הספר מספר על החודשים נובמבר-דצמבר וחג המולד של גיבור הסדרה, גרג הפלי. סרט שמבוסס על הספר בשם "יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור" הופץ בשירות הסטרימינג דיסני+ ב-8 בדצמבר 2023. הספר מסופר בסדר כרונולוגי, מתחיל כחודש לפני חג המולד ומסתיים בסופו. תקופה זאת שגרג מתאר היא תקופה קשה מאוד עבורו. גרג ומשפחתו נתקעים בביתם עקב סופת שלגים, פרנק, אביו של גרג, נתקע בדרכים ונשאר בבית מלון ליד משרדו. בזמן הסופה רודריק חולה, החדר שלו מוצף, והוא עובר לישון בחדרו של גרג. השניים מנסים להתחמם יחד ותוך כדי כך מתקרבים אחד לשני מאוד. לבסוף מצליחים לפנות את השלג, ופרנק חוזר למשפחתו כשהוא מביא עמו אספקת מזון לרווחת כולם. ערך מורחב – יומנו של חנון - דמויות גרגורי (גרג) הפלי - נער מתבגר. גיבור הספר, עצלן. הוא ומשפחתו נתקעים בביתם עקב סופות השלגים הכבדות, ללא חשמל ובלי אספקה של אוכל. רודריק הפלי - אחיו הגדול של גרג. חבר בלהקת "חיתול טעון" (שכן נקראת בפי הלהקה "חיתול תאון"). בעקבות החורף הקשה וסופות השלגים הקרות הוא חלה, ולאחר הצפה במרתף הוא וגרג ישנים יחד בחדרו של גרג, לומדים הכול אחד על השני וניכר עד כמה הם חשים קרובים מבחינה רגשית. מני הפלי - אחיו הקטן של גרג. מני הוא ילד מפונק וקטן, והוא יכול לעשות כמעט כל דבר שיתחשק לו בבית הפלי. שובר את משקפיה של סוזן. גורם להפסקת חשמל וגונב כמעט את מלאי המזון. סוזן הפלי - אימם של השלישייה ואשתו של פרנק. נתקעת בבית בעקבות סופה. במהלך הספר מני שובר את משקפיה. פרנק הפלי - אביהם של גרג, רודריק ומני. כמעט ולא מופיע בספר. במשך הסופה נאלץ להתגורר בבית מלון. ראולי ג'פרסון - חברו הטוב ביותר של גרג. עושה דברים שגרג שונא. כמעט לא משתתף בספר. יומנו של חנון אתר האינטרנט הרשמי של יומנו של חנון - מכת קור (באנגלית) האתר הרשמי של הספר (באנגלית) יומנו של חנון - מכת קור, באתר OCLC (באנגלית)
ליאמין זרואל

ליאמין זרואל (בערבית: اليمين زروال; נולד ב-3 ביולי 1941) הוא איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי. היה נשיא אלג'יריה בין השנים 1994 ל-1999. זרואל נולד בבתאנה. בשנת 1957 הוא הצטרף לצבא השחרור הלאומי כדי להילחם בשלטון הצרפתי באלג'יריה. בשנת 1975 הוא מונה למפקד בית ספר צבאי בבאתנה ובשנת 1981 מונה למפקד של האקדמיה הצבאית בעיר שרשל. הוא פיקד גם בתמנרסת בשנת 1982, לאחר מכן בשנת 1984 בגבול עם מרוקו ובקונסטנטין בשנת 1987. ב-1988 הוא הפך לגנרל. הוא פרש מן הצבא ב-1990 וזמן קצר לאחר מכן הפך לשגריר המדינה ברומניה. הקריירה הפוליטית שלו התחזקה לאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה במדינה ב-1992. בשנת 1993 הוא מונה לשר הביטחון וב-1994 הוא קודם לעמוד בראש הוועד העליון של המדינה והפך על ידי כך לנשיא הרפובליקה (בפועל) . הוא נבחר לנשיא בבחירות בשנת 1995. לאחר קדנציה אחת הוא בחר שלא להתמודד לקדנציה נוספת ואף הקדים את הבחירות בשל מלחמת האזרחים האלג'יראית שהתחוללה באותה עת. בבחירות באלג'יריה בשנת 2009 הוא שקל לחזור ולהתמודד מול עבד אל-עזיז בותפליקה אך לבסוף החליט שלא לרוץ. מדיה וקבצים בנושא ליאמין זרואל בוויקישיתוף ליאמין זרואל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא ובנושא אלג'יריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גל פרידמן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גל פרידמן – גולש רוח ישראלי, בעל שתי מדליות אולימפיות גל פרידמן (שחקן) – הוא שחקן ומורה למשחק, זוכה פרס אופיר גל פרידמן (תסריטאי) – תסריטאי
קספר וולף

קספר ווֹלף (גרמנית: Caspar Wolf; ‏ 3 במאי 1735 – 6 באוקטובר 1783) היה צייר שווייצרי, אשר נודע בעיקר בשל ציורי האלפים שלו. הושפע רבות מפואמה של אלברכט וון הלרס על האלפים, ומתנועת הסער ופרץ. קספר נולד למשפחה של בוני ארונות ממוּרי. הוא עבר לקונסטנץ ב-1749 ללמוד תחת יוהאן יעקב אנטון וון לנץ, ובין 1753 ו-1759 עבד כצייר באאוגסבורג, מינכן ופסאו. ב-1768 גר בבזל, ושנה לאחר מכן הגיע לפריז, לסטודיו של פיליפ ג'יימס דה לוטנבורג, שם עבד למשך שנתיים, ונחשף לערך המחודש של ציורי הנופים. ב-1774 עבר לברן, שם קיבל הזמנה ממוציא לאור מקומי בשם אברהם ווגנר ל-200 ציורים של האלפים. הוא ערך טיולי רישום קבועים לאלפים עד 1778, והציורים הוצגו בסופו של דבר בגלריה של ווגנר, במסגרת תערוכה שעברה שנה לאחר מכן לפריז. יצירות אלו, המצוירות בדיוק ובאותנטיות אך גם בעלות נופך רומנטי ואידילי, הן החשובות ביותר בציור הנופים בשווייץ של המאה ה-18. מפריז עבר וולף לבלגיה, בתקווה למצוא לקוחות. לאחר מכן עבד באאכן, שם סיפק ציורי נוף לבעלי אדמה מקומיים. גם בשנות חייו האחרונות, בהן עבד בערים הגרמניות קלן ודסלדורף, המשיך לצייר את האלפים. הוא נפטר בשנת 1783 בבית חולים בעיר היידלברג. Oxford Art Online - Caspar Wolf Willi Raeber: Caspar Wolf. 1735–1783. Sein Leben und Werk. ISBN 3-7941-1846-4. אוסף באתר של אוניברסיטת לוזאן אוסף באתר Zeno.org קספר וולף, באתר Discogs (באנגלית)
דורה (אוניית מעפילים)

דורה הייתה אוניית מעפילים שארגנה ההגנה. האונייה הפליגה תחת פיקודו של צבי ספקטור, ובליווי הגדעוני עמירם שוחט (שלימים היה אחד מכ"ג יורדי הסירה). "דורה" הפליגה מנמל אמסטרדם בהולנד ביוני 1939, ועל סיפונה כ-300 מעפילים. הגיעה לאנטוורפן בבלגיה, שם עלו לסיפונה 180 מעפילים נוספים. האונייה עברה את מצר גיברלטר. עגנה בנמל מרסין שבטורקיה, כדי להצטייד במים ובמזון. בשל התנאים הגרועים שבה, היא נקראה בפי הנוסעים: "ספינת ארון המתים". בדרך התחולל מרד של המלחים היווניים, שיושב לבסוף על ידי רב החובל. האונייה הגיעה, מבלי שנתגלתה על ידי השלטונות בריטים, לחופי ארץ ישראל בקרבת קיבוץ שפיים. כל המעפילים הורדו בשלום, ופוזרו ליישובים ברחבי הארץ. יהודה סלוצקי (עורך), ספר תולדות ההגנה, כרך ג: ממאבק למלחמה, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1972, עמ' 85-84. "דורה", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים מצגת על אוניות העפלה הבלתי ליגליות בין השנים 1934 - 1939, מאת דב בן ישי ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות ובנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליזל

ליזל הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה על ידי בית"ר רומניה ב-1939 במסגרת עליית אף על פי. הפליגה מנמל סולינה, בשפך הדנובה, ברומניה, ב-23 במאי 1939 כשעל סיפונה 921 מעפילים. תנאי המחיה בה היו קשים; האוניה הייתה מצחינה שכן קודם לכן שימשה להובלת בקר. לאחר מעקב של הבולשת הבריטית, נתפסה ב-3 ביוני. כל המעפילים נעצרו והאנייה הוחרמה. "ליזל", האתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים עליית "אף על פי" של האצ"ל ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות ובנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.