איוואן בולדיז'אר

איוואן בולדיז'אר (נולד בשם בתלן, מ-1934 שינה את שמו לבולדיזאר, שם אביו (בתלן) היה במקור בטלהיים; בהונגרית: Boldizsár Iván;‏ בודפשט, 30 בנובמבר 1912 – בודפשט, 22 בדצמבר 1988) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל). בניו הם גאבור בולדיז'אר, מורה ועובד מדינה, ומיקלוש בולדיז'אר מחזאי. בתו אנה בולדיז'אר, כלתו ז'וז'ה קוֹנץ היא זמרת זוכת פרס של קושוט. הוא ערך עיתונים ומגזינים היסטוריים ותרבותיים בעלי ערך. ספרו הסוציולוגיה של הכפר בדנמרק, שפורסם ב-1940, הפך לידוע ולבעל שם. איוואן בתלן (בטלהיים) נולד במשפחה יהודית (לפי תעודת הלידה רשום כיהודי וכך גם שני הוריו היו יהודים בעת לידתו), כבנם של אוסקר בתלן (בטלהיים)(1876–1943) עיתונאי, ועורך עיתון, ושל לאסלו ארנקה (1881–1959). הוריו התגרשו ב-1919, ואביו נישא בשנית באותה שנה. ככל הנראה בשל נישואיו השניים המיר את דתו לקתולית. כבר בגיל צעיר השתתף איוואן בניסויים של הדור השלישי של כתב העת הספרותי ואמנותי החשוב ניוגט. שיריו פורסמו תחת השם איוואן בתלן, אך הוא התעניין יותר ויותר בנושאים חברתיים, ולכן התרחק עד מהרה מהעקרונות האסתטיים של בני דורו. הוא למד לימודים אקדמיים בפקולטות למדעי הרוח והרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא החל את עבודתו בחקר הכפר, ולאחר מכן הפך לעיתונאי. מ-1932 עבד כחבר צוות של "נוטריון עלום שם" Névtelen) Jegyző}, ולאחר מכן "הדור החדש" (Új Nemzedék) ו"עיתון לאומי" (Nemzeti Újság). ב-1934 הוא שינה את שם משפחתו לבולדיז'אר, על פי כמה מקורות כאות לסלידתו מראש ממשלת הונגריה לשעבר אישטוואן בתלן, על פי מקורות אחרים דווקא לבקשתו של אישטוואן בתלן. בשנים 1936–1938 הוא ערך את סדרת Szolgálat és Írás Munkatársaság könyvei, שבה פורסמו כרכים פוליטיים מאת אימרה קובאץ' (1913–1980) וכרך סוציוגרפי ואתנוגרפי מאת זולטאן סאבו (1912–1984). מ-1938 היה עורך בפסטר לויד. משנת 1945, השליטה הפוליטית הממשית בהונגריה, הייתה בידי כוחות השחרור או הכיבוש (תלוי מאיזה צד מסתכלים, אבל מהצד היהודי זה היה ללא ספק שחרור) הסובייטיים, והקומוניסטים ההונגרים ששיתפו איתם פעולה והגיעו לשלטון בהדרגה, בנוסף לדיכוי המהיר של מפלגת האיכרים הקטנים העצמאית ומפלגת האיכרים הלאומית, אשר בתחילה הורשו לפעול כשותפות בקואליציה. איוואן בולדיז'אר, הודות לעבודתו ולקשריו כסופר ואיש ציבור שמאלני, איכרי ותומך עניים לפני המלחמה, מצא את דרכו במהירות לאליטה הכוחנית "השמאלנית" החדשה שנשלטה על ידי הסובייטים. ב"שנות הקואליציה" של 1945–1948 החל כנציג מפלגת האיכרים הלאומית, אך בפועל הוכיח שהוא משתף פעולה טוב עם הקומוניסטים שידעו על הגנת הרוסים מאחוריהם. עד כדי כך שהיה ראש שירות התעמולה של משלחת ממשלת הונגריה כנציג מפלגת האיכרים הלאומית כ"עיתונאי שמאלני" במשא ומתן לשלום בפריז ב-1946, שסיים את מלחמת העולם השנייה. לפי כמה מקורות, הוא היה למעשה איש סודם מובנה של הקומוניסטים, שכמלשין של הסובייטים דיווחו מדי יום לשגרירות הסובייטית בפריז על המידע הפנימי של המשלחת ההונגרית. אף על פי שחברי המשלחת כללו נציגים ממפלגת האיכרים וממפלגת החקלאים הקטנים (בראשות ראש הממשלה פרנץ נאג'), ההנהגה המעשית הייתה כבר באותה תקופה קומוניסטים ואנשי אמונם. במהלך הגירושים (יישוב מחדש), ב-1951, הורשה בולדיז'אר לעבור לווילה בבודה של הפילוסוף (כומר קתולי וחבר בכיר במפלגת השלטון האנטישמית בהונגריה לפני ובתקופת המלחמה, מפלגת האיחוד) העקור דיולה קורניש, מה שמעיד על שיתוף הפעולה והאמון בבולדיז'אר על ידי הממשלה הקומוניסטית. מ-1947 שימש כמזכיר מדיני (כמו סגן שר) לענייני חוץ, ומאז היה חבר באליטה שהובילה את הדיקטטורה של מתיאש ראקושי של שנות ה-50. בשנות ה-50 הוא השתתף בתעמולה של פולחן האישיות כעורך של Magyar Nemzet וכעיתונאי, כתב מאמרים התומכים בראקושי ובפולחן האישיות. לאחר מותו של סטלין, הגל הרפורמיסטי שהתעצם מ-1953 שיבש גם את מאזן הכוחות בהנהגה ההונגרית, עם התחזקותו הזמנית של אימרה נאג' והחלשת מעמדו של ראקושי. אחד הפוליטיקאים ההונגרים כתב ביומנו על הקרבות האישיים הרגישים של 1953: "חבר הפרלמנט איוואן בולדיז'אר, מזכיר מדיני, עורך ראשי של עיתונים רבים מנסה לחזור לחיקו של ראקושי כי הוא חושש שחשף את עצמו יתר על המידה לקו של אימרה נאג'." בין השנים 1951–1955 ערך את מדיאר נמזט. הוא ערך בנוסף עיתונים רבים אחרים, תרגם מאנגלית, גרמנית וצרפתית, וכן עבד על תרגום טכני ועריכת ספרים. הוא פרסם רומנים, ספרי טיולים ואוספים נושאיים של מאמריו. הוא ניסה את כוחו בכמה ז'אנרים וגם כתב תסריטים לקולנוע. בתקופת פולחן האישיות עבד גם כעיתונאי. הוא פרסם מבחר ממאמריו שנכתבו ב-1951 וב-1952, המשקפים את הגישה, חוסר הסבלנות וצרות האופקים של התקופה. נימת כתביו מחלחלת בקלישאות התקופה ובראייתו הסכמטית את המציאות, אף שלעיתים הרגיש בין השורות שאינו מסכים עם השיפוטים האמנותיים המופרכים של מדיניות התרבות חסרת הסבלנות מכל הבחינות. אסופה זו הייתה נקודת השפל בקריירה של איוואן בולדיז'אר. לדברי המבקרים החיוביים על עבודתו, "הוא העז להיות שמאלני בין שתי מלחמות העולם, ובעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה הוא העז להיות אזרח, ובכך ניתן לסכם את גישתו המיוחדת. היה צורך באומץ כדי לערוך למשל את כרך התמונות החברתיות של קאטה קלמן." Móricz Zsigmond–Boldizsár Iván: Tiborc. Kálmán Kata fényképei, Cserépfalvi, Budapest, 1938, (Szolgálat és Írás Munkatársaságának könyvei) A gazdag parasztok országa (Dániáról szól), Franklin, Budapest, 1940 Nagy idők kis lexikonja, Franklin, Budapest, 1941, (Magyar könyvek) Megbűnhődte már e nép… Röpirat a magyar békéről és közös hazánkról, a Dunavölgyéről, Új Magyarország, Budapest, 1946, (Az Új Magyarország röpiratai) A másik Magyarország. A magyar ellenállási mozgalom története, Antiqua Ny., Budapest, 1946, (Az Új Magyarország röpiratai, angolul, franciául is) Fortocska (naplójegyzetek), Cserépfalvi, Budapest,1948 Téli párbaj (kisregény), Athenaeum, Budapest,1949 Magyarországi napló, Szépirodalmi Könyvkiadó, Budapest, 1951 Összeesküvés a magyar nép ellen (Szervezkedés a kommunista rendszer ellen Magyarországon, politikai perek, 1945-1951), Szikra, Budapest, 1952, (angolul, franciául, németül, oroszul is) A toll fegyverével (cikkek), Művelt Nép, Budapest, 1952 A béke hangja. A nemzetközi békeharc válogatott írásai, (összeáll., bev. Boldizsár Iván), Művelt Nép, Budapest, 1952 Oradour vádol (politikai publicisztika), Országos Béketanács, Budapest, 1953 Békeharcos írások a sajtóban, Magyar Újságírók Országos Szövetsége, Budapest, 1954, (Újságírók szakmai előadásai és vitái) A reménység üzenete, Művelt Nép, Budapest, 1954 Reggeltől reggelig (regény, ill. Bozóky Mária), Szépirodalmi, Budapest, 1955 Tiborc új arca. Kálmán Kata fényképei, (bev. Móricz Zsigmond, Móricz Virág, magyarázatok Boldizsár Iván), Művelt Nép, Budapest, 1955 Magyarország. Útikönyv, (szerk. Boldizsár Iván) Közlöny–Közdok, Budapest, 1955 (angolul, franciául, németül, oroszul, szlovákul is) Balatoni kaland (elbeszélések), Szépirodalmi, Budapest, 1956 Éjfélkor (filmforgatókönyv), (társszerzők: Révész György, Bánk László), Hunnia Filmstúdió, Budapest, 1957 Halálos felhők, Egyetemi Ny., Budapest, 1957 (Mi van a nagyvilágban? Az Országos Béketanács külpolitikai füzetei) Születésnap (regény), Szépirodalmi, Budapest, 1959 Az éjszaka végén (regény), Szépirodalmi, Budapest, 1962 Rokonok és idegenek. Franciaországi napló, Gondolat, Budapest, 1963 Hongrie, Corvina, Budapest, 1964 Zsiráffal Angliában (útinapló), Magvető, Budapest, 1965 Királyalma, Szépirodalmi, Budapest, 1967 Az angyal lába, Szépirodalmi, Budapest, 1969 A filozófus oroszlán (esszék), Szépirodalmi, Budapest, 1971 New York percről percre (útinapló), Magvető, Budapest, 1971 Halálaim, Szépirodalmi, Budapest, 1974 A szárnyas ló, Szépirodalmi, Budapest, 1975 A félelem iskolája (elbeszélések), Szépirodalmi, Budapest, 1977 Szépecske haza, Kozmosz Könyvek, Budapest, 1978 A sétáló szobor, Szépirodalmi, Budapest, 1978 Örökké élni (elbeszélések) Magvető–Szépirodalmi, Budapest, 1979 Tündér Viola és a bábuk, (ill. Würtz Ádám), Móra, Budapest, 1981 Don-Buda-Párizs. Visszaemlékezések, Magvető, Budapest, 1982, (Tények és tanúk, ISSN 0324-797X) A korona napja (cikkek, vázlatok), Szépirodalmi, Budapest, 1983 Szülőföldünk, Európa, Szépirodalmi, Budapest, 1985 Keser-édes (elbeszélések, visszaemlékezések), Magvető, Budapest, 1987 Miféle önéletrajz?, Helikon, Budapest, 1987 Az ellentétek párbeszéde. Bécsi vita az európai kulturális örökségről, (vitavezető Boldizsár Iván, François Bondy, magyar kiad. szerk. Boldizsár Iván), MTI, Budapest, 1987 A lebegők, Magvető, Budapest, 1989 בחצות (1957) איזה לילה (1958) ראש הזהב (1963) כן (1964) נשיא מועדון PEN ההונגרי (1970) סגן נשיא המועצה הלאומית לשלום (1972) נשיא מועדון PEN הבינלאומי (1984) מסדר החירות ההונגרי דרג כסף (1947) עיטור מסדר הכשרון של קושוט (1948) עיטור מסדר העמל (1955) פרס פרנץ רוז'ה (1967) עיטור מסדר העמל דרג זהב (1969, 1972, 1979) פרס אטילה יוז'ף (1970) פרס המדינה (1975) – על פעילותו הספרותית והעיתונאית, להפצת התרבות ההונגרית מבית ומחוץ. פרס הרמה של הוצאת הספרים מורה (1981) מסדר דגל הרפובליקה העממית ההונגרית (1982) פרס ספר השנה (1992) דמותו מופיעה ברומן הפשע של וילמש קונדור: בודפשט בהריסות, כעורך הראשי של הגיבור העובד כעיתונאי חוקר N. Pataki Mária: A Kossuth Nyomda története. Lektorálta Timkó György. Budapest, Kossuth, 1984. Boldizsár Iván lásd 178-180. p. Új magyar irodalmi lexikon I. (A–Gy). Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. 255. o. ISBN 963-05-6805-5 A magyar irodalom története 1945-1975 III./1-2 Szerk: Béládi Miklós, Bodnár György, Sőtér István, Szabolcsi Miklós, Akadémiai kiadó, Budapest, 1990 מדיה וקבצים בנושא איוואן בולדיז'אר בוויקישיתוף לקסיקון ביוגרפי הונגרי 56 מי זה מי סופרים הונגרים בני זמננו איוואן בולדיז'אר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 4886/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-07-26. Kása Csaba (2020-11-30). "Aki még a saját születésnapjáról is hazudott – Adalékok Boldizsár Iván pályafutásához". mki.gov.hu/. אורכב מ-המקור ב-2021-07-26. נבדק ב-2021-07-26. "G. III. 253195/3 sz. budapesti központi járásbírósági ítélet". נבדק ב-2021-07-26. Hegedüs Géza (1987). A tegnap alkonya. Budapest: Szépirodalmi Könyvkiadó. p. 11-12. Haas György: „Igazságot Magyarországnak” sorozat / A békekonferencia árnyékában Ungvári Tamás: Elvtárs és spicli jár a csöndben, önéletrajzi esszé Ortutay Gyula: Napló 1. [1938–1954] Kiadta az Alexandra Tiborc. Kálmán Kata fényképei, Móricz Zsigmond és Boldizsár Iván írása, Cserépfalvi, Budapest, 1937, (Szolgálat és Írás Munkatársaság könyvei, 3.) "Filmtörténet online". אורכב מ-המקור ב-2009-08-21. נבדק ב-2015-05-06.