laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דייוויד ג'ונסטון

דייוויד ג'ונסטון (באנגלית: David Johnston; נולד ב-28 ביוני 1941) הוא פרופסור למשפטים קנדי ששימש כמושל הכללי של קנדה, ה-28 מניין מאז איחוד קנדה, בשנים 2010–2017. ג'ונסטון נולד בסדברי (כיום גרייטר סדברי) באונטריו. לאחר סיום לימודי התיכון השלים תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד בשנת 1963. אחר כך השלים תואר במשפטים באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה. עם חזרתו לקנדה השלים תואר נוסף במשפטים באוניברסיטת קווינס בקינגסטון. לימד באוניברסיטת טורונטו והגיע לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1974 התמנה לדיקן באוניברסיטת מערב אונטריו. בשנת 1979 התמנה לסגן נשיא אוניברסיטת מקגיל ובשנת 1994 הפך לנשיאה. משנת 1999 שימש בתפקיד נשיא אוניברסיטת ווטרלו. ג'ונסטון פרסם מאמרים וספרים שונים בתחומי התמחותו העיקריים: משפט ציבורי ומשפט מסחרי, הוא נשוי לשרון, פיזיותרפיסטית ולהם חמש בנות. ביולי 2010 אושר מינויו לתפקיד המושל הכללי בהמלצת ראש-הממשלה סטיבן הרפר שאמר עליו כי "הוא מייצג את הטוב ביותר בקנדה: עבודה קשה, מסירות, שירות לציבור וענווה". ראש האופוזיציה, ומנהיג המפלגה הליברלית, מייקל איגנטייף בירך אף הוא על המינוי ואמר כי "מומחיותו המשפטית והתחוקתית הופכת אותו למועמד אידיאלי לתפקיד". הוא היה המושל הכללי ה-28 במספר ואחד מהיחידים ששירתו בתפקיד יותר מ-7 שנים. ב-2 באוקטובר 2017 הוחלף בידי ז'ולי פאייט. מדיה וקבצים בנושא דייוויד ג'ונסטון בוויקישיתוף האתר הרשמי: המושל הכללי של קנדה ראיון בטלוויזיה הקנדית עם המושל הכללי, אוקטובר 2010 נדן פלדמן, המושל הכללי של קנדה בישראל: "יש לנו מספיק בעיות, שיהיה לאמריקאים בהצלחה", באתר TheMarker‏, 1 בנובמבר 2016
הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים (ניגריה)

הוועדה הניגרית לחקירת פשעים כלכליים ופיננסיים (EFCC, The Economic and Financial Crimes Commission; בשפת היורובה: Ìgbìmọ̀ Ìwàọ̀daràn Tòkòwó àti Oníìnáwó) הוקמה ב-2003 כגוף אכיפת חוק ניגרי הנאבק בהלבנות הון ותרגילי העוקץ הניגרי (הונאות מקדמה, המכונות גם תרגיל מספר 419). מטות הארגון נמצאים בלאגוס הבירה ובעיר אבוג'ה. הארגון הוקם בשנת 2003, לאחר ש-FATF - כוח המשימה הפיננסי הבינלאומי למלחמה בהלבנות הון הודיע שניגריה היא אחת מ-23 המדינות שאינן משתפות פעולה במאבק בהלבנות הון. כאשר עמד נוּהוּ ריבּאדוּ בראש הארגון הוא עסק בביעור השחיתות הציבורית וקידם חקירת בכירי ממשל ניגריים שנחשדו במעורבות בנטילת שוחד ופשעי הונאה כלכלית. ב-2005 הוועדה פעלה באופן אינטנסיבי כנגד בכירים בממשל הניגרי ועצרה בין השאר גם את דיאפרייה אלאמיסייגה, מושל מדינת באיילסה בניגריה, שהואשם בשחיתות ונעצר לאחר שכיהן בתפקיד המושל משנת 1999. בספטמבר 2006 הוועדה חקרה 31 מתוך 36 מושלי המדינות הפדרליות של ניגריה. באפריל 2008 הוועדה חקרה את בתו של נשיא ניגריה לשעבר, הסנאטורית ליאבו אובסאניו בלו, בחשד שנטלה 100 מיליון נאירות (10,000 דולרים אמריקניים) שנגנבו ממשרד הבריאות. שרת הבריאות וסגנה, הועמדו למשפט ב-2010 על גנבה מתקציב המשרד במהלך שנת 2009, גנבה שמוערכת בסכום של 30 מיליון נאירות שהם 30,000 דולרים. ב-6 ביוני 2008 מונתה פארידה מְזאמבר ואזירי לראש הוועדה, כאשר ב-6 באוגוסט אותה שנה, נוהו ריבאדו פוטר מתפקיד עוזר מפכ"ל לסגן נציב משטרת ניגריה. פארידה ואזירי הובילה מהלך אינטנסיבי דומה לקודמה בתפקיד. ומאז 2008 מתפרסמת רשימת האנשים המבוקשים ביותר בידי הוועדה. מר נוּהוּ ריבּאדוּ (2003 – 2008) פארידה מְזאמבר ואזירי (2008–2011) איברהים לאמורד (2012) איברהים מאגו מקמאפיה - פשע ללא גבולות, מאת מישה גלני. הוצאת ידיעות ספרים, 2009 אתר האינטרנט הרשמי של הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים, ברשת החברתית פייסבוק הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים, ברשת החברתית אינסטגרם הוועדה לפשעים פיננסיים כלכליים, סרטונים בערוץ היוטיוב הוועדה הוקמה על סמך חוק ייסוד הוועדה לפשעים פיננסיים משנת 2004. הרשימה מתפרסמת באתר האינטרנט הרשמי ומתעדכנת מעת לעת
ויטוריו אמנואלה אורלנדו

ויטוריו אמנואלה אורלנדו (באיטלקית: Vittorio Emanuele Orlando‏; 19 במאי 1860 – 1 בדצמבר 1952) היה מדינאי וסופר איטלקי. כיהן כראש ממשלת איטליה במהלך מלחמת העולם הראשונה. אורלנדו נולד בעיר פלרמו שבאי סיציליה. כיהן כפרופסור למשפטים בטרם החל את הקריירה הפוליטית שלו. בשנת 1897 נבחר אורלנדו לפרלמנט האיטלקי. אורלנדו נחשב לבן טיפוחיו הפוליטי של ג'ובאני ג'וליטי, אשר שימש בתפקיד ראש ממשלת איטליה חמש פעמים בין השנים 1892–1921. אורלנדו, אשר השתייך לצד הליברלי של המפה הפוליטית באיטליה, כיהן בתפקיד שר החינוך והמשפטים תחת ראשי הממשלה ג'ובאני ג'וליטי, אנטוניו סלנדרה ופאולו בוזלי. לאחר תבוסת הכוחות האיטלקיים בקרב קפורטו באוקטובר 1917, אולץ ראש הממשלה בוזלי להתפטר מתפקידו, ואורלנדו התבקש על ידי מלך איטליה לכונן ממשלה חדשה בראשותו. אורלנדו תמך בהמשך הלחימה האיטלקית לצד מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה, וזאת בעיקר עקב ההבטחה של מדינות ההסכמה להעניק לאיטליה את שטחי אזור דלמטיה בסיום המלחמה (הסכם לונדון 1915). במהלך כהונתו כראש ממשלת איטליה ניצחו הכוחות האיטלקיים בקרב ויטוריו ונטו בנובמבר 1918, קרב שהביא לתבוסתו המכרעת של הצבא האוסטרו-הונגרי ולסיום חזית הלחימה באיטליה. עם ניצחון מדינות ההסכמה כונה אורלנדו באיטליה "ראש ממשלת הניצחון". כראש ממשלת איטליה הוזמן אורלנדו לעמוד בראש המשלחת האיטלקית לשיחות השלום שנערכו בפריס בשנת 1919 לצד כל המדינות המנצחות במלחמה. במהלך הוועידה בפריס התגלעו חילוקי דעות קשים בין אורלנדו לשר החוץ שלו, סידני סונינו. אורלנדו, שלא שלט בשפה האנגלית, נראה מנותק במהלך הדיונים כאשר סונינו הפך בהדרגה לראש המשלחת האיטלקית. בעוד אורלנדו תמך בסיפוח עיר הנמל רייקה לממלכת איטליה בתמורה לאזור דלמטיה, התעקש סונינו שעל איטליה לקבל את מחוז דלמטיה. אולם איטליה יצאה מוועידה זו ללא כל השגים טריטוריאליים, וזאת בשל התעקשותו של נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, על עיקרון הגדרה עצמית. אורלנדו, שנוכח לדעת כי איטליה לא תזכה בשום הישג טריטוריאלי, עזב בכעס את הדיונים באפריל 1919. חודש ימים לאחר מכן אולץ אורלנדו להתפטר מתפקידו עקב הכעס הרב בדעת הקהל האיטלקית על כך שאיטליה לא הצליחה להגשים את האינטרסים הטריטוריאליים שלה לאחר המלחמה. אורלנדו המשיך לכהן כחבר פרלמנט גם לאחר עלייתו לשלטון של בניטו מוסוליני בשנת 1922. אורלנדו בתחילה תמך במוסולני, אולם בעקבות רצח ג'אקומו מאטיאוטי החליט להסיר את תמיכתו במוסוליני. לאחר כיבוש אתיופיה על ידי איטליה בשנת 1935 חזר אורלנדו והביע את תמיכתו במוסוליני ומשטרו הרודני. לאחר נפילת שלטונו של מוסוליני בשנת 1944 חזר אורלנדו לפעילות פוליטית והוא נבחר לתפקיד נשיא הפרלמנט האיטלקי, תפקיד בו החזיק עד שנת 1946. בשנת 1948 נבחר אורלנדו לתפקיד סנטור לכל חייו. באותה שנה היה אורלנדו מועמד גם לתפקיד נשיא איטליה, אולם בבחירות לתפקיד שהתקיימו בפרלמנט האיטלקי ניצח המועמד לואיג'י אינאוודי. אורלנדו נפטר ברומא בשנת 1952. אורלנדו כתב יותר ממאה ספרים בנושאי כלכלה, מדינאות ומשפט. כמו כן, היה מדינאי אשר נודע בקשריו ההדוקים עם ראשי המאפיה האיטלקית לכל אורך תקופת פעילותו הפוליטית. La riforma elettorale, 1883 מדיה וקבצים בנושא ויטוריו אמנואלה אורלנדו בוויקישיתוף ביוגרפיה biography/Vittorio-Orlando ויטוריו אמנואלה אורלנדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויטוריו אמנואלה אורלנדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויטוריו אמנואלה אורלנדו, באתר Discogs (באנגלית)
הנדסה ימית

הנדסה ימית היא תחום העוסק בתכנון, עיצוב, בנייה, התקנה, תפעול ותמיכה במערכות וציוד של כלי שיט, וכן במערכות ומבנים המאפשרים מגורי נוסעים וצוות, נשיאת מטען על כלי שיט ומתקנים ימיים כמו אסדות קידוח ומספנות. הנדסה ימית היא תחום הקרוב להנדסת מכונות אף שמהנדס ימי חייב להיות גם בעל ידע (ולעיתים אף ניסיון מעשי) במערכות חשמל, אלקטרוניקה, מערכות פנאומטיות, הידראוליות, כימיה, הנדסת בקרה, ארכיטקטורה ימית והנדסת אוניות, הנדסת תהליכים, מתקני קיטור, טורבינות גז ואפילו אנרגיה גרעינית על חלק מכלי השיט. הנדסה ימית בעת תפעול שוטף של כלי שיט באה לידי ביטוי בהפעלה ובתחזוקה של מערכת ההנעה ומערכות אחרות כגון: מערכות ליצור חשמל, תאורה, דלק, שימון, טיהור מים, מיזוג וקירור. עבודה זו מתבצעת על ידי קציני הנדסה ימית, המוכשרים בדרך כלל לתפקידם במכללות ייעודיות למקצועות הים. הנדסה ימית התגבשה לכדי ענף מקצועי נפרד עם פיתוחם של מנועי הקיטור הימיים, בעיקר במחצית השנייה של המאה ה-19. המהנדסים הימיים הראשונים נודעו בתואר "מסיק" (באנגלית: Stoker), כיוון שחלק מתפקידם היה להזין פחם במנוע הקיטור. אף שמנועי הקיטור הימיים חלפו מן העולם, התואר Stoker עדיין נמצא בשימוש בקרב יורדי הים. המכון הישראלי לחקר הנדסה ימית הנדסה ימית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנדסה ימית, דף שער בספרייה הלאומית
גבריאיל פופוב

גבריאיל חריטונוביץ' פופוב (ברוסית: Гаврии́л Харито́нович Попо́в; נולד ב-31 באוקטובר 1936) הוא פוליטיקאי וכלכלן רוסי וראש עיריית מוסקבה הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות. הוא היה ראש העיר מוסקבה מ-1990 עד 1992, עת הוחלף בידי יורי לוז'קוב. פופוב התחנך באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה ע"ש לומונוסוב. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1959 והיה מזכיר ועדת הקומסומול באוניברסיטה. הוא נשאר בפקולטה לכלכלה, בה התחנך כסטודנט ולאחר מכן היה לדיקן הפקולטה, מאז 1978. ייגור גאיידר, שהיה לראש ממשלת רוסיה היה תלמידו בפקולטה. בתקופת הפרסטרויקה, גבריאיל התערב יותר ויותר בפוליטיקה. בשנת 1989 הוא נבחר לועידת נציגי העם והיה בין חברי האופוזיציה. ב-1990 עזב את המפלגה והיה לתומך נלהב של דמוקרטיזציה ומדיניות הפרסטרויקה. ב-20 באפריל 1990 פופוב נבחר לראשונה בתולדות העיר באופן דמוקרטי לתפקיד ראש העיר. הוא פוטר כעבור שנתיים לאור בעיות ניהוליות. לאחר 1992, חזר פופוב לאקדמיה וכעת הוא נשיא האוניברסיטה הבינלאומית במוסקבה. בנוסף, הוא יושב ראש התנועה הרוסית לרפורמה דמוקרטית בתחומי מדע. הוא ממשיך בפעילות מדעית ופרסם מאמרים רבים בתחום הכלכלה ופוליטיקה רוסית. לאחר שיורי לוז'קוב פוטר מתפקיד ראש העיר של מוסקבה, נתן לו עבודה באוניברסיטה. מעשית, לוזקוב מתגורר מחוץ לרוסיה ולא היה מרצה באוניברסיטה. הוריו היו ממוצא יווני והוא נשיא כבוד של ארגון יוצא יוון ברוסיה. מדיה וקבצים בנושא גבריאיל פופוב בוויקישיתוף הביוגרפיה באתר ממשלת מוסקבה גבריאיל פופוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גבריאיל פופוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב לפידות

יעקב לפידות (נולד ב-1942) הוא אלוף (במיל') בצה"ל, כיהן כמנכ"ל המשרד לביטחון הפנים. לפידות נולד ברחובות, התגייס לצה"ל ב-1960 ושירת בחיל השריון. ב-1965 מונה למפקד פלוגת צמ"פ בגדוד 52. במלחמת ששת הימים לחם כמ"פ קמ"ט - פלוגה ס' בגדוד 52 בחטיבה 14. לאחר מלחמת ששת הימים היה חבר בצוות קליטת טנקי השלל מהמלחמה והסבתם לטנקי טירן. במבצע רביב ב-1969 פיקד על כוח השריון שמנה שישה טנקי שלל מסוג טירן 5. בין 1970 ל 1972 היה מפקד גדוד 79 בחטיבה 401. פיקד על קורס קציני שריון מ-1972 עד לאוקטובר 1973. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, מונה למפקד "כוח לפידות", גדוד מוקטן מאולתר שפעל בחזית הדרום. הכוח, שמנה שתי פלוגות טנקים ופלוגת חרמ״ש השתתף במאמצים לחבירה למעוז בודפשט המנותק. בהמשך הלחימה, פיקד לפידות על גדוד 196, גדוד שהורכב משתי פלוגות אחת מקורס קציני שריון והשנייה הייתה פלוגה מאולתרת מאנשי גייסות השריון והשתייך לחטיבה של גבי עמיר, תחת פיקוד אוגדה 162. הגדוד בפיקודו לחם במבצע אבירי לב באזור צירי "עכביש" ו"טרטור". לאחר המלחמה מונה למפקדה של חטיבה 265, חטיבת טנקי טירן. בשנים 1974 עד 1976 שירת כמפקד חטיבה 14, בהמשך שירת כסגן מפקד אוגדה 252 בסיני, כמפקד אוגדה 440 (אוגדת טנקי שלל), כמפקד אוגדה 252 וכראש מטה פיקוד הדרום. באפריל 1984 מונה לסגן מפקד המפח"ש. באוגוסט 1986 קודם לדרגת אלוף ומונה למפקד המכללה לביטחון לאומי, תפקיד בו שירת עד 1990. בתחילת 1990 מונה על ידי הרמטכ"ל דן שומרון, לעמוד בראש וועדה שתחקור הדרכים למניעת תאונות בצה"ל, הייתה זו הוועדה הראשונה שטיפלה בנושא בדרג ובהיקף כזה. במלחמת המפרץ שימש עוזרו של שר הביטחון לענייני העורף. לאחר שחרורו, מונה ב-1991 למנכ"ל משרד המשטרה (שבתקופתו הפך למשרד לביטחון הפנים) וכיהן בתפקיד עד 1996. לפידות בוגר תואר ראשון בגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה. ובוגר תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לשלושה. מדיה וקבצים בנושא יעקב לפידות בוויקישיתוף יעקב לפידות באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון אלוף חדש מונה בצה"ל - יעקב לפידות, מעריב, 15 באוגוסט 1986. עודד טירה, המפקדים שהצילו אותנו מחטא היוהרה ביום כיפור, באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2013. טל זגרבה, גדוד שלם הקשיב לי. ידעתי שאני צריך לשמור על פאסון, באתר הגבורה, במחנה, 07.10.008, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה". עודד טירה, המפקדים שהצילו אותנו מחטא היוהרה ביום כיפור, באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2013. אורי דרומי, כולם קראו לו "אבי הטירן", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2005. עמרי אסנהיים, רקע אדום, באתר nrg‏, 15 באפריל 2005. גדעון דורון, אודי לבל, פוליטיקה של שכול, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003, עמ' 39
אמפיטריטה

אמפיטריטה (ביוונית עתיקה: Αμφιτρύτη) היא אלת הים, מלכת הים ואשתו של פוסידון במיתולוגיה היוונית. פירוש השם אמפיטריטה בא משתי מילים ביוונית: "אמפיס", שפירושה משני צדדיו, ו"טריס", שפירושה שלישי. לפי פסאודו-אפולודורוס, אמפיטריטה היא בתם של הטיטאנים אוקיינוס וטתיס והייתה בין 3,000 האוקיינידים. לפי הסיודוס, אמפיטריטה היא בתם של נראוס ודוריס והיא נראידה. אמפיטריטה בילתה את רוב זמנה בשירה ובריקודים עם אחיותיה. יום אחד ראה פוסידון את אמפיטריטה ליד האי נקסוס ומיד התאהב בה. הוא הציע לאמפיטריטה נישואים ובגלל שהייתה כל כך ביישנית היא ברחה והתחבאה בזרמי האוקיינוס האטלנטי הרחוקים משאר העולם. פוסידון מאוד רצה למצוא אותה, אז הוא שלח את דלפין (מלכת הדולפינים) למצוא אותה והיא שכנעה אותה לחזור ולהינשא לפוסידון. אמפיטריטה הייתה אשתו המוכרת ביותר של פוסידון וביחד הם הולידו את טריטון בן הים. לרוב במיתולוגיה נראית אמפיטריטה רוכבת על מרכבה רתומה לסוסים על פני הגלים עם פוסידון. לאמפיטריטה הייתה גם בת, שלא מפוסידון, בשם רודוס (Rhodos), האנשת האי רודוס. האסטרואיד 29 אמפיטריטה (אנ'), שהתגלה ב-1854 על ידי אלברט מארת', נקרא על שמה. מדיה וקבצים בנושא אמפיטריטה בוויקישיתוף אמפיטריטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ויקטור כריסטנקו

ויקטור בוריסוביץ' חריסטנקו (ברוסית: Ви́ктор Бори́сович Христе́нко; נולד בצ'ליאבינסק, ב-28 באוגוסט 1957) הוא ראש ממשלת רוסיה לשעבר (24 בפברואר - 5 במרץ 2004) ושר התעשייה (מ-4 במרץ 2004 ועד לינואר 2012). ב-1979 הוא סיים את לימודיו במכון להנדסה מכנית בצ'ליאבינסק תוך התמחות בכלכלה וניהול בנייה. ב-1983 השלים תואר שלישי במכון לניהול במוסקבה. במהלך סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 היה בתפקידים שונים בממשל של מחוז צ'ליאבינסק. ביולי 1997 ויקטור כריסטנקו עבר למוסקבה והתמנה לסגן שר האוצר בממשלת ויקטור צ'רנומירדין. באפריל 1998 התמנה לסגן ראש הממשלה האחראי על מדיניות הפיננסית. בתפקיד זה הוא כיהן בממשלות שונות במהלך 1998-2000. כריסטנקו כיהן כראש ממשלת רוסיה בפועל (ממלא מקום ראש הממשלה) במשך מספר שבועות בשנת 2004 לאחר שהנשיא ולדימיר פוטין פיטר את מיכאיל קסיאנוב וממשלתו. מעמדותו לא הוגשה לאישור הדומה. ב-1 במרץ 2004 פוטין קידם את מיכאיל פרדקוב לתפקיד ראש הממשלה הבא וחריסטנקו מונה לשר התעשייה בממשלת פרדקוב. הוא המשיך לכהן כשר התעשייה גם בממשלת פוטין השנייה והתפטר בינואר 2012. הוא מונה ליושב ראש הוועדה הכלכלית שאמורה לטפל בנושאים שונים של ברית כלכלית בין רוסיה, בלארוס וקזחסטן. תקופת הכהונה היא 4 שנים. הוא קיבל עיטור הכבוד (2012) ומדליית עיטור ההצטיינות למען המולדת (2006,2007) רעייתו השנייה של כריסטנקו היא שרת הבריאות והרווחה, טטיאנה גוליקובה (משנת 2003). מנישואים קודמים יש לו 3 ילדים. מדיה וקבצים בנושא ויקטור כריסטנקו בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) ויקטור כריסטנקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויקטור כריסטנקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לפידות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לפידות – מושב ליד כרמיאל ומעלות תרשיחא השייך למועצה אזורית מעלה יוסף אישים: רבי אלכסנדר משה לפידות - רב ותלמיד חכם, מרבני ליטא ארנון לפידות – טייס קרב ואלוף-משנה בחיל האוויר, בעל עיטור המופת דנה לפידות – זמרת, פזמונאית ומלחינה ישראלית "אשת לפידות" - כינוי של דבורה הנביאה י"א לפידות - שם עט של יצחק אליעזר ליזרוביץ יהודה לפידות – פרופסור לביוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים יעקב לפידות – אלוף בצה"ל, מנכ"ל משרד המשטרה ישי לפידות – זמר ומלחין חרדי, סולן להקת אוף שימחעס מיכאל לפידות – פוליטיקאי ישראלי, ראש עיריית רחובות עופר לפידות – תא"ל וטייס בחיל האוויר עמוס לפידות – אלוף בצה"ל, המפקד העשירי של חיל האוויר קוקה לפידות – ציירת ישראלית רומנית, חברת איגוד האמנים צפת רות לפידות – כלת פרס ישראל לשנת 2006 בתחום חקר המשפט. מבכירי המשפטנים בישראל בתחום המשפט הבינלאומי אחר: לפידות קפיטל – חברה ישראלית העוסקת בקידוחי נפט ומים מערת לפידות – מערה בישראל
פרנקפורט (קנטקי)

פרנקפוֹרט (באנגלית: Frankfort) היא עיר הבירה של קנטקי שבארצות הברית. היא גם הבירה של מחוז פרנקלין. בעיר נמצאת אוניברסיטת המדינה של קנטקי. מקור שם העיר הוא מתקרית שאירעה בין מתיישבים בריטים מלקסינגטון ואינדיאנים במהלך חציית נהר קנטקי. בתקרית נהרג אחד מן המתיישבים בשם סטפן פרנק, על שמו נקרא המעבר "מעבר פרנק" (באנגלית: "Frank’s Ford"), משם השתבש השם לפרנקפורט. בשנת 1786, ג'יימס וילקנסון רכש שטח אדמה גדול בגדה הצפונית של הנהר והחל בבניית העיר. וילקנסון גם היה מאוחר יותר מבין תומכי בחירת העיר כבירתה של קנטקי. בשנת 1792 הצטרפה קנטקי לארצות הברית כמדינה ה-15, וחמישה פקידים מונו כדי לבחור למדינה הצעירה עיר בירה. על-פי המקובל בית עץ, מספר מגרשים, מנעולים וצירים בשווי של 50 לירה שטרלינג, 10 ארגזי זכוכית, 1,500 פאונד של מסמרים ו-3,000$ בזהב הם אלו שהכריעו את הכף לטובת העיר. ב-3 בפברואר 1900 נרצח מושל המדינה ויליאם גובל, בעודו הולך לבניין בית הנבחרים על מנת להישבע אמונים למדינה. מזכיר המדינה הקודם כיילב פוורס הורשע מאוחר יותר בקשירת קשר לביצוע הרצח. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 חלה תנופה וצמיחה בעיר. שטחה, 38.9 קמ"ר מתוכם 38.2 קמ"ר שטחי יבשה ו-0.7 קמ"ר (1.87%) שטחי מים. נכון לשנת 2010 גרים בעיר כ-25,000 איש, מה שהופך את פרנקפורט לעיר הבירה הרביעית בקוטנה במדינות ארצות הברית. לבנים- 75.6% אפרו-אמריקאים- 16.5% היספנים- 1.48% אסייתים- 1.4% אינדיאנים- 0.3% אחרים- 1.8% שני גזעים או יותר- 2.9% אתר האינטרנט הרשמי של פרנקפורט מידע נוסף על פרנקפורט פרנקפורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://migration.kentucky.gov/kyhs/hmdb/MarkerSearch.aspx?mode=Subject&subject=134
סרגיי קיריינקו

סרגיי קיריינקו (ברוסית Серге́й Владиле́нович Кирие́нко; נולד ב-26 ביולי 1962) הוא מדינאי יהודי רוסי, שמכהן החל מאוקטובר 2016 כסגן ראש סגל הקרמלין. כיהן כראש ממשלת רוסיה במשך 5 חודשים ב-1998. בשנים 2005 עד 2016 היה ראש רוסאטום - התאגיד הממלכתי לאנרגיה גרעינית של רוסיה, האחראית לכל התעשייה הגרעינית במדינה. בעת מינויו לראשות ממשלת רוסיה הוא היה ראש הממשלה הצעיר ביותר בתולדות המדינה, כשהיה בן 35. קיריינקו הוא פוליטיקאי רוסי, בן לוולדילן יעקבלביץ' יזראיתל, קומוניסט יהודי. קיריינקו הוא יליד סוחומי שבאבחזיה (1962). גדל בעיר סוצ'י בדרום רוסיה. למד הנדסת אוניות באוניברסיטת גורקי (ניז'ני נובגורוד). בעת לימודיו שם נטש את שמו העברי ואימץ את שם משפחתה של אמו האוקראינית, קיריינקו. לאחר הלימודים עבד במפעל לבניית אוניות ולאחר מספר שנים החל לעבוד במנגנון של הקומסומול. בתחילת שנות ה-90 החל לעשות עסקים והכיר את בוריס נמצוב שהיה פעיל בניז'ני נובגורוד. בשנת 1997 עבר למוסקבה ומונה לסגן שר האנרגיה ותוך זמן קצר לשר האנרגיה. קיריינקו מונה לראשות הממשלה, לאחר פיטוריו של ויקטור צ'רנומירדין. הדומה שנשלטה על ידי הקומוניסטים סירבה לקבל את מועמדותו לתפקיד, אך הנשיא בוריס ילצין התעקש להגיש את מועמדותו שוב והוא הושבע לראשות הממשלה לבסוף. יחד עם סגן רה"מ, בוריס נמצוב ואנטולי צ'ובייס, הוא נודע כאחד מ"הרפורמטורים הצעירים". הם ניסו לפתח את הכלכלה הרוסית תוך שימוש בכספי קרן המטבע הבינלאומית, מה שהוביל להגדלת החוב הלאומי עד לכדי 22.6 מיליארד דולר. ממשלת קיריינקו הייתה "ממשלת חובה קצרת טווח" שהייתה מן האחראיות למשבר הכלכלי הרוסי של 1998, בשל כך, קיריינקו פוטר באוגוסט 1998. ב-2004 העיתון "נובאיה גזטה" האשים את קיריינקו בשחיתות ובכך שבקיץ 1998 נטל לעצמו 4.8 מיליארד דולר מכספי קרן המטבע הבינלאומית. יחד עם בוריס נמצוב, אנאטולי צ'ובאייס, אירינה חקאמדה וייגור גאיידר, קיריינקו הקים את מפלגת ברית כוחות הימין, שהייתה לאחת המפלגות הליברל-דמוקרטיות הגדולות ביותר ברוסיה. המפלגה סיימה במקום הרביעי בבחירות הכלליות ב-1999. באותה שנה, קיריינקו התמודד בבחירות לראשות העיר מוסקבה וסיים שני אחרי המועמד הנבחר יורי לוז'קוב. ב-30 בנובמבר 2005 הוא מונה לעמוד בראש רוסאטום, הסוכנות הפדרלית לאנרגיה אטומית והיה יו"ר מועצת המנהלים של חברת הגרעין אטומאנרגופרום - האחראית לתעשיית האנרגיה הגרעינית האזרחית. הוא קידם רעיון שהציע ולדימיר פוטין: להקים מרכזים בינלאומיים להעשרת אורניום. בהיותו מנהל רוסאטום סרגיי קיריינקו נטל חלק בהפעלת הכור הגרעיני בבושהר, דרום איראן. מדיה וקבצים בנושא סרגיי קיריינקו בוויקישיתוף סרגיי קיריינקו עמד לצד האירנים בחניכת הכור הגרעיני בבושהייר מוסקבה: הכור הגרעיני בבושהייר יושלם ב-2010 קורות חיים באתר לנפה-פדיה סרגיי קיריינקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סרגיי קיריינקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ויסלה קרקוב

ויסלה קרקוב (בפולנית: Wisła Kraków, נהגה ויסווה קרקוּף) היא קבוצת כדורגל מהעיר קרקוב שבפולין אשר שיחקה במשך רוב תולדותיה בליגת העל הפולנית וכיום משחקת בליגת המשנה. הקבוצה נוסדה בשנת 1906, והיא נקראת על שם נהר הוויסלה הזורם בעיר. לזכותה 13 אליפויות, והיא אחת מקבוצת הכדורגל הבולטות והמצליחות בפולין. הקבוצה אף זכתה 5 פעמים בגביע הפולני והגיעה לגמר 6 פעמים נוספות. הישגי השיא של הקבוצה בזירה האירופית הם 3 זכיות בגביע האינטרטוטו (בשנים 1969, 1970 ו-1973), העפלה לשלב רבע גמר גביע אירופה לאלופות בשנת 1979, העפלה לשמינית גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1968 ובשנת 1985, והעפלה לשמינית גמר גביע אופ"א בשנת 2003. בתום עונת 2021/2022 נשרה הקבוצה לליגת המשנה. אליפות הליגה הפולנית (13): 1927, 1928, 1949, 1950, 1951, 1978, 1999, 2001, 2003, 2004, 2005, 2008, 2009, 2011 הגביע הפולני (5): 1926, 1967, 2002, 2003, 2024 גביע האינטרטוטו (3): 1969, 1970, 1973 גביע הליגה הפולנית: 2001 הסופרקאפ הפולני: 2001 ב-1951 זכתה ויסלה באליפות הליגה, אך התואר הוענק בעונה זו למחזיקת הגביע פולין זג'יזלב קאפקה פולין הנריק מאצולביץ' פולין אנדז'יי איוואן פולין תומאש קולאביק פולין תומאש פרנקובסקי פולין קז'ימיש קמיצ'יק פולין קז'ימיש מוסקאל פולין פיוטר ברוז'ק פולין ארקדיוש גלובצקי פולין מאצ'יי זוראבסקי פולין ראדוסלב סובולבסקי פולין יקוב בלשצ'יקובסקי סלובניה אנדרז' קירם צ'כיה תומאש יירסאק ישראל מאור מליקסון מדיה וקבצים בנושא ויסלה קרקוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויסלה קרקוב (בפולנית) ויסלה קרקוב, ברשת החברתית פייסבוק ויסלה קרקוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפנה המאה

מפנה המאה (או מפנה המאות) הוא ביטוי הבא לציין תקופת מעבר ממאה אחת למאה העוקבת. הביטוי מתאר תקופת זמן בלתי מוגדרת שיכולה להשתרע על פני סוף מאה אחת, תחילת המאה הבאה או תקופה המשתרעת מסוף מאה אחת לתחילת המאה העוקבת. כלומר, אם משתמשים בביטוי במפנה המאה ה־19 הכוונה לתאריך סביב שנת 1800 (יכול להיות מ־1781 ועד 1820 עם חריגות קלות לשני הצדדים הנובעות מאירועים היסטוריים). לפיכך מפנה המאה ה־18 תהיינה השנים מ־1681 עד 1720, מפנה המאה ה־19 מ־1781 עד 1820, מפנה המאה ה־20 מ־1881 עד תחילת מלחמת העולם הראשונה ב־1914 (או עד סיום המלחמה/מהפכת אוקטובר ב־1917) ומפנה המאה ה־21 מ־1981 עד 2020. לתקופה שמ־1980 ועד 2020 קוראים גם "מפנה המילניום" כך נקראת גם התקופה שבין 981 ל־1020. כאשר רוצים לדייק תיקרא התקופה של המעבר למאה הראשונה של המאה ה־21 "מפנה המילניום השלישי". לאורך המאה העשרים, כאשר לא צוינה מאה, לרוב הכוונה הייתה מפנה המאה העשרים או בשמה הצרפתי Fin de siècle. העידן המוזהב (1869–1896) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרמלי

האם התכוונתם ל... חטיבת כרמלי – מחטיבות צה"ל הכתב הכרמלי – שיטת כתיב נבל הכרמלי – דמות תנ"כית מספר שמואל אישים: עמוס כרמלי – עיתונאי ישראלי שי כרמלי-פולק – איש קולנוע ישראלי תמי כרמלי – ספורטאית פאראלימפית ישראלית יורם כרמלי – אנתרופולוג ישראלי משה כרמלי-וינברגר – רב רומני-אמריקאי נחום כרמלי – צייר ישראלי ערן כרמלי – מוזיקאי ישראלי שרגא גפני – סופר ישראלי שנודע בשם העט אבנר כרמלי אליהו הכרמלי – איש ציבור יליד חיפה אלי כרמלי – פרופסור, איש אקדמיה, פיזיותרפיסט עידן כרמלי – יוטיובר ישראלי כרמל (פירושונים)
קרב בצרה

קרב בצרה התחולל מ-11 בנובמבר עד ל-22 בנובמבר 1914 בין כוחות הצבא הבריטי והצבא העות'מאני במהלך המערכה במסופוטמיה ובסיומו כבשו הבריטים את בצרה מידי הטורקים. בטרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שלטה האימפריה העות'מאנית במסופוטמיה בעוד שבריטניה שלטה בפרס שם פעלה חברת הנפט האנגלו-איראנית להפיק נפט, לעבד אותו ולשלוח אותו במיכליות לבריטניה דרך המפרץ הפרסי. עם פרוץ המלחמה עמדו שתי המעצמות משני עברי המתרס ומשרד המלחמה בבריטניה חשש שהטורקים ינסו לפגוע בייצור הנפט בפרס ולחסום את נתיב השייט ולכן החליטה בריטניה להשתלט אל אזור שאט אל ערב כדי למנוע כל ניסיון כזה. הפלישה הבריטית לעיראק החלה ב-6 בנובמבר 1914 באזור פאו ואזור החוף נכבש באותו יום מול התנגדות טורקית מצומצמת של דיוויזיה 38 בפיקודו של סולימאן אסקרי ביי. לאחר כיבוש אזור פאו נסוג הצבא העות'מאני לבצרה. עקב חששם של הבריטים שמא העות'מאנים מתכננים לתקוף את פאו, החליטו הבריטים להביס את הצבא העות'מאני ולכבוש את בצרה. ב-7 בנובמבר 1914 החלו חיילים בריטים להתקדם מפאו לעבר בצרה. קרבות רבים התרחשו בין כוחות חיל הרגלים הבריטי ובין כוחות חיל הפרשים העות'מאני בין 7 ל-9 בנובמבר, בעת שחיל הפרשים העות'מאני נשלח כדי להדוף את התקדמות החיילים הבריטים. הכוחות הבריטיים הגיעו לאזור בצרה ב-10 בנובמבר. למרות נסיגת העות'מאנים מהעיר, הם הותירו כמה מאות חיילים כדי לשמור עליה. הבריטים תקפו את בצרה, ובתוך שעה הובסו החיילים העות'מאנים הנותרים ובצרה נכבשה. אף על פי שהבריטים כבשו את בצרה, הם לא מימשו את מטרתם להשמיד את הצבא הטורקי, שנסוג במעלה החידקל לכות. כישלון הבריטים במימוש מטרתם הביא למערכות נוספות במסופוטמיה. אנדרטת בצרה Barker, A. J. The Bastard War: The Mesopotamian Campaign of 1914–1918. New York: Dial Press, 1967. קרב בצרה, באתר OCLC (באנגלית) כיבוש בצרה, באתר firstworldwar.com קריסטיאן קוטס אולריכסן, כיבוש בצרה, באתר"הארסט" קרבות בצרה ואל-קורנה, באתר The long long trail
יה"ש

האם התכוונתם ל... יחידת השתתפות – נייר ערך המזכה ברווח אך לא בהשפעה על ניהול תאגיד יהושע השל שור – איש תנועת ההשכלה הרדיקלית בגליציה