laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'רלד אברהמס

ג'רלד אברהמס (באנגלית: Gerald Abrahams;‏ 15 באפריל 1907 – 15 במרץ 1980) היה עורך דין, סופר, מרצה למשפטים ושחמטאי יהודי-בריטי, מחברם של ספרי שחמט רבים ויוצר הגנת אברהמס. אברהמס נולד בליברפול, בריטניה, ב-1920 עסק בחיבור בעיות שחמט והתחיל לשחק שחמט תחרותי בגיל 14. בשנים 1933 - 1934 היה מרצה למשפטים באוניברסיטת המלכה בבלפסט. ב-1933 אברהמס סיים במקום השלישי באליפות בריטניה. ב-1936 סיים במקום השלישי באליפות נוטינגהאם הפתוחה. אברהמס הצטיין גם במופעים סימולטניים של שחמט עיוור, כך למשל במופע סימולטני שיחק במאי 1934 נגד 4 שחקנים חזקים במיוחד, ניצח שניים וסיים בתיקו עם שני הנותרים. 1938 Law Affecting Police and Public (השפעת החוק על המשטרה ועל הציבור) 1939 Law Relating to Hire Purchase (החוק ביחס לרכישת שכיר) 1940 Ugly Angel (מלאך מכוער) 1941 Retribution (עונש) 1943 Day of Reckoning (יום הדין) 1943 World Turns Left (העולם פונה שמאלה) 1945 Conscience Makes Heroes (תודעה יוצרת גיבורים) 1948 Teach Yourself Chess (למד עצמך שחמט) 1951 The Chess Mind (המוח השחמטאי) 1951 Lunatics and Lawyers (מטורפים ועורכי דין) 1954 The Legal Mind (המוח המשפטי) 1955 Chess (שחמט) 1956 La Mediocrazia Contemporanea (הבינוניות בת זמנינו) 1957 Lo Stato Come Societa Commerciale: E La Irresponsibilitia Dei Ministri () 1958 The Law for Writers and Journalists (החוק לסופרים ועיתונאים) 1958 According to Evidence: An Essay on Legal Proof (בהתאם לראיות: מסה על הוכחה משפטית) 1961 Technique in Chess (טכניקה בשחמט) 1961 The Jewish Mind (המוח היהודי) 1962 Brains in Bridge (ידע בברידג') 1963 Test Your Chess (בחן את השחמט שלך) 1964 Police Questioning: The Judges’ Rules (חקירה משטרתית: פסיקת השופטים) 1965 Pan Book of Chess (ספר הפאן לשחמט) 1965 Handbook of Chess for Beginners and Practiced Players (ספר השחמט למתחילים ושחקנים) 1966 Let’s Look at Israel (הבה נביט בישראל) 1968 Trade Unions and the Law (איגודי מסחר והחוק) 1971 Morality and the Law (מוסר וחוק) 1974 Not Only Chess: A Selection of Chessays (לא רק שחמט: מבחר מאמרים על שחמט) 1977 Brilliance in Chess (הברקות בשחמט) ג'רלד אברהמס, באתר צ'סגיימס (באנגלית) Gerald Abrahams (באנגלית) 165 Games of Gerald Abrahams at ChessGames.com (באנגלית) Gerald Abrahams and the blindfold exhibition (באנגלית)
פיאט 666

פיאט 666 (באיטלקית: Fiat 666) היא סדרת משאיות במגוון תצורות, מתוצרת Fiat Veicoli Industriali (אנ'), חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט שיוצרה בין השנים 1940–1948 באיטליה. דגמי ה"פיאט 666", כמו דגמי "פיאט 626" (אנ') בגודל בינוני המקביל, יוצרו בתקופת מלחמת העולם השנייה משנת 1940 כמשאית "מאוחדת"(ייצור אזרחי, ייצור צבאי): מאז 1937, על פי החוק האיטלקי, מחלקת המלחמה חייבה כי כל יצרני המשאיות האזרחיות היו בעלות תכונות סטנדרטיות ביחס למשקל, מספר הסרנים, המהירות ויכולת הטענה, על מנת לפשט את הלוגיסטיקה במקרה של דרישה מצד הכוחות המזוינים. דגמי "פיאט 666" יכלו לשאת עד 20 חיילים בתוספת נהג + עוזר בקבינה. דגמי "פיאט 626" ו-"פיאט 666", שהחליפו על פסי הרכבה, בהתאמה, את דגמי "פיאט 621" ו"פיאט 632", היו המשאיות הראשונות של היצרנית עם שליטה קדמית, ועם המנוע הכלול בתא הנוסעים. המרכב היה עשוי מחיבורי אורך על שני הצירים, עם היגוי גלגלים קדמיים והנעה אחורית / או הנעה כפולה. למשאית הורכב מנוע דיזל, 6 צילינדרים 9365 סמ"ק, שפיתח 105 כ"ס ב 2000 סל"ד. הרכב יוצר בין השנים 1940 - 1945 בגרסאות דיזל אזרחיות וצבאיות (666N) עבור הכוחות המזוינים. בשנת 1943 אושרה גרסת מנוע הבנזין בגרסת ה- "BM" לשימוש צבאי, אולם שביתת הנשק מנעה ייצור. הגרסה האזרחית, הזמינה בנוסף לדגם המשאית, דגם עם שלדת אוטובוס, זכתה להצלחה אדירה, שיוצרה גם לאחר מלחמת העולם השנייה כ- "Fiat 666N7", והגיעה לייצור כולל של 8000 יחידות. דגם ה"פיאט 666" נרכש ברובו על ידי הכוחות המזוינים האיטלקיים: גרסת ה- "N-RE" יוצרה עבור הצבא המלכותי האיטלקי וגרסת "N-RA" יוצרה עבור חיל האוויר המלכותי האיטלקי. יוצרו גרסאות שונות של הדגם: אוטובוס, משאית תובלה, מכלית, כבאית. לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה יוצרו עבור הגרמנים שכבשו את מתקני פיאט בצפון איטליה. בין היחידות שסופקו לכוחות הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, יש עדויות לכך שלפחות דגם "פיאט 666" משוריין, עם צריח חמוש בתותח מקלע "Breda-SAFAT" (אנ') בקוטר 12.7 מ"מ הועבר למשמר הלאומי הרפובליקני (אנ') בעיר פיאצ'נצה. לאחר הסכם שביתת הנשק יוצרו שתי יחידות עבור הורמאכט. בשנת 1942 יוצרה גרסת נגמ"ש, המכונה "פיאט "665NM" (אנ') מוגנת ששימשה כנגד פרטיזנים יוגוסלביים תחילה ובהמשך בצפון איטליה. משאיות מטען במספר תצורות מכליות כבאיות הנעה אחורית 4x2 הנעה כפולה 4x4 "פיאט 665" "פיאט 666" פיאט פיאט 634 פיאט 682 מדיה וקבצים בנושא פיאט 666 בוויקישיתוף פיאט 666, סרטון באתר יוטיוב "פיאט 666" web.archive.org/web/20121130214544 "פיאט 666" דגם "NM-RA" - תמונה en.wheelsage.org/fiat/666/41126/pictures Gli Autoveicoli tattici e logistici del Regio Esercito Italiano fino al 1943, vol. II, Stato Maggiore dell'Esercito, Ufficio Storico, Nicola Pignato e Filippo Cappellano, 2005. "פיאט 666" - תמונה favcars.com/fiat-666-nm-ra-1940-45-images
סכר סנאר

סכר סנאר (בערבית: خزان سنار) הוא סכר לצורכי השקיה על הנילוס הכחול, ליד סנאר במחוז אל-ג'זירה בסודאן, כ-200 קילומטר דרומית לח'רטום. אורך הסכר הוא 3,025 מטר, וגובהו המקסימלי הוא 40 מטר. הסכר תוכנן על ידי המהנדס הסקוטי מורדוך מקדונלד. הבנייה החלה בשנת 1914 אך הופסקה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הבנייה חודשה בשנת 1919 אך הופסקה בשנת 1921, לאחר שעלות הבנייה התייקרה מעבר לתקציב שתוכנן. העבודות חודשו בדצמבר 1922 לאחר שהושג מימון נוסף. הבנייה הסתיימה בשנת 1925 והסכר נחנך בינואר 1926. הסכר נועד לאגור מים לגידול כותנה ואגר 800 מיליון ממ"ק מים ששימשו להשקיית כמיליון דונם של כותנה וזרעי שמן. סכר סנאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Clarence Winchester, Wonders of World Engineering, Conquest of the Desert, 1938, pages=289–295 פתיחת סכר מכואר בסודאן, דואר היום, 24 בינואר 1926 פרסום דין וחשבון רשמי על המצב בסודאן, הארץ, 26 בדצמבר 1927 הנילוס וכיבושו להשקאה, הארץ, 13 באפריל 1949 מפעל אל־גזירה בסודאן, הארץ, 4 בדצמבר 1960 סודאן בין אנגליה למצרים, דבר, 16 בנובמבר 1951
מסגד אל-פתאח אל-עלים

אל-פתאח אל-עלים (בערבית: مَسجِد الفَتّاح العَليم, "מסג'ד אלפתאח אלעלים") הוא מסגד באזור בירת מצרים החדשה. המסגד נחנך על ידי עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא מצרים, ב-6 בינואר 2019 לצידו של קתדרלת המולד של ישו הנמצא בצמוד למסגד. המסגד גדול ממדים ויכול להכיל כ-16,000 מתפללים. גובה המינרט של המסגד כ-95 מטרים. מדיה וקבצים בנושא מסגד אל-פתאח אל-עלים בוויקישיתוף "Egypt's Sisi inaugurates Nativity of the Christ Cathedral, Al-Fattah Al-Alim Mosque in New Administrative Capital - Politics - Egypt". Ahram Online. "Egypt's Sisi opens mega-mosque and Middle East's largest cathedral after bomb attack". The National.
פאולה עובדיה

פאולה עובדיה (נולדה ב-6 באפריל 1945) היא פסלת וציירת ישראלית. פסלה המפורסם "השואה והגבורה", פסל ברונזה, נמצא ברחבה שלפני יד לבנים בבאר שבע. עובדיה נולדה וגדלה בקהיר, שבמצרים. היא למדה בבית הספר Lycée Français du Caire (אנ'). משפחתה גורשה ממצרים לאחר מלחמת סיני ובשנת 1957 עלתה לישראל עם משפחתה והתיישבה בקריית אתא, בה למדה בבית ספר דביר. למדה פיסול בבית רוטשילד בחיפה. היא שרתה בחיל האוויר ולמדה הנדסה כימית בבית הספר להנדסאים בחיפה. בשנת 1972 עברה להתגורר בבאר שבע בשל עבודתו של בעלה, והחלה לעבוד במחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היא למדה פיסול כשנה בבצלאל בירושלים ועברה ללמוד בבית הספר לאמנות פלסטית בבת ים, בהדרכתו של יעקב אפשטיין במשך כ-6 שנים (1985–1989). בשנים 1999–2005 כיהנה כיו"ר סניף באר שבע והנגב של אגודת הציירים והפסלים הארצית בישראל, בשנים 2005–2016 היא אוצרת תערוכות בבית בדפנה בעומר ובשנים 2009–2015 מנהלת את קבוצת האקוורל בעומר. ב-1967 נישאה פאולה לד"ר דוד עובדיה, כימאי ראשי ב"מכתשים" (1972–2018), המשפחה התגוררה בבאר שבע. לזוג שלוש בנות, שירלי (פסיכלוגית חינוכית), אורלי (מנהלת חינוכית) וטלי (דוקטור לפסיכולוגיה) ומשנת 2000 הם מתגוררים בעומר. עובדיה מנחה קבוצות בפסיכודרמה בהתנדבות, היא מוסמכת ליוגה צחוק, ליצנות רפואית ותיאטרון פלייבק. חיילי הכותל - נמצא ביד לבנים, באר-שבע, 1989 חיבוק - פסל שיש, 1.30 מטר, נמצא בכניסה למפעל "מכתשים" ברמת חובב, ליד באר שבע, 1990 השואה והגבורה, לזכר הנספים - פסל ברונזה, 1.80 מטר, נמצא ברחבת יד לבנים בבאר שבע, 1995 אור הלב - פסל מבטון, 1.75 מטר, נמצא ב"גן רוגע", גן הפסלים במרכז הרפואי סורוקה, 2010. אור - פסל מבטון, 2.75 מטר, נמצא בכיכר האור לזכרו של פרופ' שרגא סגל, 2013 1990 - יד לבנים באר שבע 1995 - הספרייה העירונית בבאר שבע 2005 - הספרייה העירונית בבאר שבע 2020 - הבית בדפנה בעומר משה רבנו יחד "אור הלב" נמצא ב"גן רוגע", גן הפסלים במרכז הרפואי סורוקה כיכר האור ע"ש פרופ' שרגא סגל מדיה וקבצים בנושא פאולה עובדיה בוויקישיתוף פאולה עובדיה, ברשת החברתית פייסבוק פאולה עובדיה, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים אור אליעז, חזון עובדיה, באתר ברנז'ה, ירחון מס' 65, נובמבר 2018 ב"ש – לזכר קורבנות השואה, באתר משה הרפז מיכאל יעקובסון, סיבוב בבית יד לבנים באר שבע, באתר "חלון אחורי", 28 בדצמבר 2010
אלחנן סמט

הרב אלחנן סמט (נולד בט"ו בניסן ה'תשי"ג, 31 במרץ 1953) הוא מרצה, מורה ומחבר ספרי פרשנות לתנ"ך. היה ר"מ בישיבת ברכת משה במשך כעשרים וחמש שנים. נולד בשנת תשי"ג בירושלים. בצעירותו למד בבית הספר "דוגמה לבנים ע"ש הרב בן ציון עוזיאל", בישיבת נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת הכותל. שירת בצה"ל בחיל השריון. בשנים תשל"ז–תשמ"ג למד בישיבת מרכז הרב, היה חבר במכון "הלכה ברורה ובירור הלכה" והשתתף בכתיבת בירורי הלכה למסכת סנהדרין. במקביל ללימודיו הישיבתיים למד במכון להכשרת מורים בישיבת הר עציון. את לימודיו לתואר שני בהיסטוריה של עם ישראל סיים בטורו קולג'. בשנים תשל"ז–תשל"ט לימד בבית הספר התיכון לבנות "פלך" ובישיבת "נתיב מאיר", ומשנת תשל"ט החל ללמד תנ"ך וגמרא בישיבת ברכת משה שבמעלה אדומים למשך כעשרים וחמש שנים, ואף שימש בה ר"מ. משנת תשנ"ג החל ללמד ב"מכללת הרצוג" שליד ישיבת הר עציון באלון שבות. הוא מרצה מדי שנה ב"ימי העיון בתנ"ך" שמקיימת המכללה. העיונים שפרסם באינטרנט על פרשות השבוע במסגרת בית המדרש הווירטואלי של ישיבת הר עציון יצאו לאור בספריו "עיונים בפרשות השבוע" שיצאו בשלוש סדרות ובסך הכל בשישה כרכים (תשס"ב [הוצאת ישיבת ברכת משה], תשס"ד [הוצאת ישיבת ברכת משה], תשע"ג [הוצאת ידיעות ספרים]). כמו כן פרסם סדרה בת חמישה חלקים על ספר מלכים, הכוללת את הספרים "ימי ירבעם", "מלחמות אחאב", "מרד יהוא", "פרקי אליהו" ו"פרקי אלישע". פרסם גם ספר בשם "עיונים במזמורי תהילים" ואת הספר "יד לרמב"ם" אשר מקבץ מאמרים למדניים העוסקים בפסקי הרמב"ם. בנוסף, פרסם מאמרים רבים בתנ"ך ובגמרא בביטאונים ובכתבי עת שונים, כגון "מגדים", "מעליות", "כתלנו", ו"תחומין". הרב סמט רואה את עצמו כממשיך את דרכם הפרשנית של נחמה ליבוביץ, אריה לודוויג שטראוס ופרופ' מאיר וייס. דרכו הפרשנית משלבת עיון בפרשנות המקרא לדורותיה עם ניתוח ספרותי מעמיק, תוך שימת דגש על מבנה היחידה הספרותית העצמאית, חלוקתה למחציות שוות, והקבלתן; וכן שימת דגש על תופעת המילה המנחה אשר לרוב באה לטענתו שבע פעמים (או כפולותיה) בהיות 7 מספר טיפולוגי. אב לתשעה ילדים, ומתגורר עם משפחתו בקיבוץ כפר עציון. בנו הרב אורי סמט משמש כרב קיבוץ מגדל עז. כלתו היא הפרופסור לתנ"ך נילי סמט, בתו של יואל אליצור. פרקי אליהו (הספר בקטלוג ULI). עיונים בפרשות השבוע, שלוש סדרות, בכל סדרה 2 כרכים. פרקי אלישע (הספר בקטלוג ULI). יד לרמב"ם (הספר בקטלוג ULI). עיונים במזמורי תהילים (הספר בקטלוג ULI). Elijah: The Lonely Zealot ימי ירבעם מלחמות אחאב מרד יהוא אתר האינטרנט הרשמי של אלחנן סמט שיעורי הרב סמט בבית המדרש הווירטואלי של ישיבת הר עציון רשימת המאמרים של אלחנן סמט באתר רמב"י רשימת המאמרים של אלחנן סמט, באתר רמבי"ש מאמרים של הרב אלחנן סמט, באתר ספריית אסיף כרמיאל כהן, תהילים הם שירה, לא נבואה, מקור ראשון, מוסף "שבת", 18 במאי 2012, ביקורת על ספרו "עיונים במזמורי תהילים" אלחנן סמט (1953-), דף שער בספרייה הלאומית
104.5FM רדיו צפון

104.5FM רדיו צפון היא תחנת רדיו אזורית המשדרת מצפונה של ישראל. עד דצמבר 2016 הייתה ידועה בשם "צפון ללא הפסקה". אולפני הרדיו ממוקמים במגדל תפן. בעבר, ישבה התחנה במלון אחוזת אסיינדה בעיר מעלות-תרשיחא. עם הקמתה של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, הייתה התחנה בעלות-חלקית של דני נישליס ונקראה "רדיו MIX". בשנת 2003, קנתה את התחנה קבוצת "רדיו ללא הפסקה", בבעלות איש העסקים אלי עזור. תוכן השידורים בתחנה משלב בין תוכניות מלל בתחום האקטואליה, ספורט, ייעוץ וסאטירה, לבין רצועות מוזיקה עכשווית ולהיטים מכל הזמנים, ובנוסף משדר במהלך היום 7 שעות סינדיקציה מרדיו 103. התחנה מפיקה ועורכת גם מבזקי חדשות העוסקים בנושאים מוניציפליים, הקשורים לרשויות המקומיות באזורי הקליטה של התחנה. אלו משודרים בכל חצי שעה עגולה, החל מהשעה 06:30 בבוקר ועד השעה 17:30 בערב בפיקוחו ועריכותו של מנהל החדשות של התחנה יואב מינץ. התוכניות בתחנה מוגשות, בין היתר, על ידי יואב מינץ, ליאת רון, סלוצקי ודומינגז, גדי נס, דידי הררי, אסי לביא (הג'וקר), נתן זהבי, רון קופמן ויוני הללי. בנובמבר 2018 רדיו צפון פיצל את תדריו והפך את התדר המשני שלו 101.5FM לתחנת רדיו נפרדת בשם "התחנה" המשדרת מוזיקה ים תיכונית ומשלבת מוזיקה נוסטלגית לצד להיטים עכשוויים בטעם של פעם. ביולי 2024 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב שעל רדיו צפון, קול הים האדום והשדרנים סלוצקי ודומינגז לפצות את כרמלה מנשה ב-500 אלף ש"ח, בתוספת הוצאות משפט בסך 100 אלף ש"ח, על הוצאת לשון הרע כלפיה והטרדה מינית שלה בשידוריהם. אזור זיכיונה כתחנה אזורית הוא ממטולה ועד חדרה. אזורי הקליטה שלה מדרום לצפון: החל מחיפה והקריות, דרך עכו ונהריה ועד מטולה וקריית שמונה; ממזרח למערב - החל מטבריה ונוף הגליל, צפת וראש פינה דרך כרמיאל וזכרון יעקב. לשידורי התחנה ניתן להאזין גם בערוץ 87 ב-HOT, בערוץ 71 ב-Yes הטלוויזיה בלוויין ובאתר האינטרנט שלה. אתר האינטרנט הרשמי של 104.5FM רדיו צפון 104.5FM רדיו צפון, ברשת החברתית פייסבוק חגי עינב, צפון ללא הפסקה: משדרים תחת אש, באתר ynet, 31 ביולי 2006 ליטל דוברוביצקי, פיצוי של 500 אלף שקל לכרמלה מנשה: תוכנית סאטירה גרמה לה להטרדה מינית, באתר כלכליסט, 22 ביולי 2024; ת"א 34583-08-21 כרמלה מנשה נ' רדיו הצפון החזקות בע"מ ואח', ניתן ב-22 ביולי 2024
אלסנדרה מוסוליני

אלסנדרה מוסוליני (באיטלקית: Alessandra Mussolini; נולדה ב-30 בדצמבר 1962) היא פוליטיקאית איטלקייה, נכדתו של בניטו מוסליני, כיהנה גם כחברת הפרלמנט האירופאי. לשעבר שחקנית, זמרת ודוגמנית. מוסוליני נולדה ברומא כנכדתו של שליט איטליה הפשיסטי בניטו מוסוליני, דודתה, אחות אמה, היא השחקנית סופיה לורן. היא למדה בבית ספר אמריקאי ברומא, ב-1994 סיימה ללמוד בספיאנצה – אוניברסיטת רומא. ב-1972 שיחקה את דמותה הצעירה של סופיה לורן בסרט הקומי "Bianco, rosso e...". ב-1977 שיחקה תפקיד קטן בסרט יום מיוחד. ב-1985 הופיעה בסרט האמריקאי "The Assisi Underground". ב-1990 הופיעה בסרט הישראלי "הדרך לעין חרוד" של דורון ערן המבוסס על ספר של עמוס קינן. בנוסף למשחק הייתה מוסוליני דוגמנית והופיעה במהדורה האיטלקית והגרמנית של פלייבוי. ב-1992 נבחרה לחברה בפרלמנט של נאפולי כחברה במפלגה הנאו-פאשיסטית "MSI". ב-1993 התמודדה על ראשות העיר נאפולי, אך הפסידה בבחירות. ב-2003 הצהירה שכל העולם צריך לבקש סליחה ממדינת ישראל על מעשי הטבח שנעשו בשואה. ב-2004 התמודדה על מקום בפרלמנט האירופאי וזכתה כאשר קיבלה 133,000 קולות. ב-1989 נישאה ולה שלושה ילדים. אחד מהם הוא הכדורגלן רומנו פלוריאני מוסוליני. אתר האינטרנט הרשמי של אלסנדרה מוסוליני אלסנדרה מוסוליני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ירון לונדון, הנכדה של הדוצ'ה, באתר ynet, 10 בדצמבר 2009 מאיר שניצר, תענוג למזוכיסטים⁩⁩, חדשות, 5 במרץ 1990 אלסנדרה מוסוליני: "כל העולם צריך לבקש סליחה מישראל", באתר הארץ, 23 בנובמבר 2003
פיאט 634

פיאט 634 (באיטלקית: Fiat 634) היא סדרת משאיות, מתוצרת Fiat Veicoli Industriali (אנ'), חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט שיוצרה בין השנים 1931–1939 באיטליה. דגמי ה"פיאט 634", הם הגרסה הצבאית לדגמי "פיאט 622" שיוצרו עבור הצבא המלכותי האיטלקי לשינוע חיילים ו / או אספקה. הדגמים שירתו בתקופת המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ובמלחמת האזרחים בספרד. דגמי "פיאט 634" סופקו להצי המלכותי האיטלקי ולחיל האוויר המלכותי האיטלקי במלחמת העולם השנייה עסקו דגמי "פיאט 634" בהובלת חיילים וציוד, וכמובילי טנקים מסוג "CV33" (אנ') ו-"M14/41" (אנ'). שימשו גם בגרסאות ייעודיות, כמו משאיות-מכליות, וגרירת תותחים (בדרך כלל בקוטר קטן או בינוני) מסוג "102/35 su Fiat 634N" (אנ') וסוג "76/40 Mod. 1916 R.M." (אנ') שהיו באחריות הצי המלכותי האיטלקי. "פיאט 634" הייתה גם בשימוש אנשי מיליציית חולצות שחורות (אנשי החולצות השחורות היו ידועים רשמית כ"מיליצית המתנדבים לביטחון לאומי" (Milizia Volontaria per la Sicurezza Nazionale או בראשי תיבות MVSN). תצורות: משאיות תובלה, משאיות מכליות. מנועים קדמיים. מנועי דיזל. סוג הנעה: 4x2. מערכת חשמל - 24 וולט. בקבינה הורכב דרגש עבור הנהג (לנסיעות למרחקים ארוכים). "Fiat 634N" (תותח רכוב 102/35 על פיאט 634N) - גרסה משאית צבאית. משקל כולל - 12 טון. "Fiat 634N1" - גרסה משאית צבאית. משקל כולל 12 טון. "Fiat 634N2" - גרסה משאית אזרחית. גרסה עם קרוואן נגרר - משקל כולל עד 24 טון. "Fiat 634G" - גרסה מנוע גז באמצעות גנרטור (Wood gas generator) (אנ') המייצר גז ממסה מוצקה. גרסה עם קרוואן נגרר - משקל כולל עד 24 טון. פיאט פיאט C 611 פיאט 682 פיאט 666 ספא דובונקה 35 מדיה וקבצים בנושא פיאט 634 בוויקישיתוף "פיאט 634" כולל תמונות (ברוסית) aviarmor.net/tww2/armored_cars/italy/autocanone_fiat634 "פיאט 634" מ- Incident at Jebel Sherif: In Search of the First Clash of "פיאט 634" scalemates.com/topics/topic "פיאט 634" kfzderwehrmacht.de/Homepage_english/Motor_Vehicles/Italy/Fiat/Fiat_634_N "פיאט 634"- משאית מכלית (תמונה) flickr.com/photos/68181329 "פיאט 634" דגם "N" centoventesimo.com/mezzi/camion/fiat634/fiat634
משהו ללבוש

משהו ללבוש (צרפתית: Prêt-à-Porter, "מוכן ללבישה") הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה קומית-סאטירי שיצא בשנת 1994, אודות המתרחש מאחורי הקלעים של עולם האופנה. בסרט הופעות אורח של ידוענים רבים מתחומי האופנה ומעולם הבידור. במהלך שבוע האופנה בפריז כשהעיר מלאה בדוגמניות, מעצבי אופנה ועיתונאים, מתרחש רצח של ראש מועצת האופנה הצרפתי על ידי אדם רוסי מסתורי שנמלט, אך נראה כי רעייתו והקולגות שלו לעבודה אינם מצטערים על האירוע. באותו זמן כתב ספורט אמריקאי שהיה אמור לעזוב את העיר נשלח לסקר את המקרה ובכך מתחיל רומן בינו ובין עיתונאית אופנה אמריקאית בעיר כאשר הם שוהים באותו מלון. אתר האינטרנט הרשמי של משהו ללבוש "משהו ללבוש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משהו ללבוש", באתר נטפליקס "משהו ללבוש", באתר AllMovie (באנגלית) "משהו ללבוש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משהו ללבוש", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "משהו ללבוש", באתר Metacritic (באנגלית) "משהו ללבוש", באתר אידיבי "משהו ללבוש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוראס קאלן

הוראס מאיר קאלן (באנגלית: Horace Meyer Kallen;‏ 11 באוגוסט 1882 – 16 בפברואר 1974) היה פילוסוף והוגה דעות יהודי-אמריקאי, ממנסחי רעיון הפלורליזם התרבותי ואידיאל הרב-תרבותיות כבסיס לאתוס האמריקאי. נולד בברנשטט, בשלזיה הפרוסית (כיום נקראת ברנשטט Bierutów והיא חלק מפולין). אביו יעקב דוד קאלן היה רב אורתודוקסי ואמו אסתר רבקה גלאציער. בגיל 5 (בשנת 1887) היגרה המשפחה לארצות הברית. קאלן למד פילוסופיה באוניברסיטת הארווארד (אחד המורים שלו שם היה ג'ורג' סנטיאנה), וסיים שם תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1903. באותה שנה הזמין אותו וודרו וילסון, לימים נשיא ארצות הברית ואז נשיא אוניברסיטת פרינסטון להרצות באוניברסיטה, עובדה שהיוותה תקדים חלוצי בפרינסטון, בהיותו יהודי. קאלן לימד שם במחלקה לאנגלית במשך שנתיים, ואז חזר להמשך לימודיו האקדמיים במחלקה לפילוסופיה בהרווארד, כאסיסטנט לג'ורג' סנטיאנה. בשנת 1908 השלים תואר דוקטור וזכה במלגת לימודים לשנת לימודים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. עם שובו להרווארד שב להוראה (עד 1911), כולל הוראת קורס בלוגיקה במכללת קלארק. בין השנים 1911–1918 לימד במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת ויסקונסין שבמדיסון. בשנת 1918 הגיע לראשונה למקום שיהפוך לביתו האקדמי הקבוע, מכאן ועד לסוף הקריירה שלו: ה'ניו סקול' בעיר ניו יורק. בשנת 1926 נשא לאשה את רחל אותמן ון-ארסדיל. בשנת 1974, בגיל 91, נפטר בפלורידה. קאלן היה חבר באגודות חשובות רבות: האגודה האמריקאית לפילוסופיה, האגודה המערבית לפילוסופיה, האגודה למחקרי פסיכולוגיה, והמועצה הלאומית של חבר הלאומים. היה חבר בוועדות של הקונגרס האמריקאי לשלום בינלאומי, וחבר באינספור קבוצות חשיבה בנושאים של פילוסופיה, חקיקה, ויחסי עבודה. קאלן היה חבר בתנועה הציונית באמריקה, ובאגודה לפיתוח פלשתינה. חיבר כמה ספרים בנושאי זהות יהודית וציונית. ביניהם: 'Of them which say they are Jews' - קובץ מאמריו בנושאים המעסיקים את יהדות ארצות הברית - (ניו יורק 1954) וכן 'Utopians at bay' ספר בעקבות מסעו במדינת ישראל, בהוצאת קרן הרצל, ניו יורק 1958. רעיון ה'פלורליזם התרבותי' שקידם כמדיניות-לכתחילה בחברה האמריקאית, היה חשוב במיוחד לפיתוחה הרעיוני של ציונות התפוצות באמריקה, כתמיכה פוליטית ואתנית של יהדות ארצות הברית במפעל הציוני ובתרבות העברית, ללא סתירה או ניגוד כלשהו לזהות הפטריוטית האמריקאית, אלא להפך: קידומן של מטרות אתניות ותרבותיות-מגזריות מעשיר ומגוון את האומה האמריקאית בכללה. קאלן שימש תלמיד ואסיסטנט לג'ורג' סנטיאנה בהארוורד. בהיותו באוקספורד הכיר לראשונה את הפילוסוף האפרו-אמריקאי אליין לרוי לוק שהושפע מקאלן וכתב אף הוא בהרחבה על ערך הפלורליזם התרבותי. קאלן התיידד וערך את ספרו האחרון של ויליאם ג'יימס, בשנת 1939 התוודע לעמנואל וליקובסקי והפך לידידו הטוב, מדריכו הלא-רשמי והמנטור הספרותי שלו. עיקר בשורתו ופרסומו הציבורי נגע לקידומו של ערך הפלורליזם בחברה. הוא טען כי גיוון ושונות תרבותית בחברה איננה פגיעה באחדות ובחוסן הלאומי אלא להפך. ברוח זו קידם קאלן את ערך הגיוון האתני והגזעי באמריקה. הוא טבע את המונח 'פלורליזם תרבותי'. כתומך בפלורליזם, התנגד קאלן לפשטנות יתר בהצגה או בפתרון סוגיות פילוסופיות וקיומיות. לטענתו, כשם שהתכחשות לרוע אינה פוטרת את האדם מהתמודדות עם הרוע, כך התכחשות פשטנית לעומקן ותוקפן של בעיות אחרות איננה פתרון אלא להפך. הוראס קאלן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה כתבי הוראס קאלן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הורס מאיר קלין (1882-1974), דף שער בספרייה הלאומית
תחנת הרכבת קייבסקי

תחנת הרכבת קייבסקי (ברוסית: Киевский вокзал) היא אחת מעשרת מסופי הרכבת של מוסקבה. זוהי תחנת הרכבת היחידה במוסקבה שיש לה חזית על נהר מוסקבה. התחנה ממוקמת בכיכר אירופה, בראשית רחוב בולשאיה דורוגומילובסקאיה ב ראיון דורוגומילובו במוסקבה. כפי שהשם מרמז, ישנם שירותים קבועים לקייב. בעבר היו שירותים סדירים גם לבלגרד, זאגרב, ורנה, בוקרשט, סופיה, ניש, בודפשט, פראג, וינה וונציה. תחנות המטרו קייבסקאיה (קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה), קייבסקאיה (קו פיליובסקאיה), וקייבסקאיה (קו קולצביה) נמצאות בקרבת מקום. לתחנה יש שירות נוסעים ישיר של רכבות אארואקספרס לנמל התעופה הבין-לאומי ונוקובו. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת קייבסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרכבת קייבסקי ערך זה הוא קצרמר בנושא תחנות רכבת ובנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפרופסור המטורף (סרט, 2008)

הפרופסור המטורף (באנגלית: The Nutty Professor) הוא סרט הנפשה קומי משנת 2008 וסרט המשך של הפרופסור המטורף משנת 1963 בכיכובו של ג'רי לואיס שחזר לגלם את פרופסור ג'וליוס קלפ בסרט ההמשך בעוד שדרייק בל גילם את נכדו, הרולד קלפ. לסרט אין שום קשר עם הפרופסור המטורף משנת 1996. הרולד קלפ, נכדו של הפרופסור ג'וליוס קלפ, הוא ממציא צעיר אשר נאבק על המצאותיו. לעיתים קרובות הוא מותקף בידי בחזיונות של הפחד שלו, אשר הופך למפלצת גדולה ושחורה. לאחר שהתמודד עם המון זועם על המצאותיו, נשלח הרולד אל אקדמיית מדי בידי אביו. כאשר הגיע לאקדמיה, פגש הרולד בחורה יפה בשם פולי מקגרגור והתאהב בה. בעוד שרצה להרשים אותה, הרולד לקח את השיקוי הסודי של סבו, שיקוי האהבה, אשר האמין כי הוא יצליח עם בנות. הוא שותה את השיקוי והופך לג'ק, בחור מגניב אשר גורם צרות. ג'ק החל להיות פופולרי עם התלמידים, אולם התנהגויותיו והאגו שלו היו מוגזמים. הודות לג'ק, הרולד נכשל במקצועותיו. כאשר הבין את הבעיה של הרולד, ג'וליוס השתנה לבאדי לאב כדי ללמד את הרולד להיות עצמו. מאוחר יותר, הפחד של הרולד הקים לתחייה את אחת מהמצאותיו של ג'וליוס, החליט הרולד להתמודד עם הפחד והציל את כל חבריו. לאחר מכן, ג'ק נפרד מהרולד ונעלם, והרולד הפך להיות להתמודד עם פחדיו וזכה בנשיקה מחברתו פולי. ג'רי לואיס - פרופסור ג'וליוס קלפ / באדי לאב דרייק בל - הרולד קלפ / ג'ק טבית'ה סנט ג'רמיין - רובין בריט אירווין - פולי מקגרגור לוגאן מקפרסון - זיק / מלצר / פחד / נד אנדרו פרנסיס - הדיקן וון וו דניאל לואיס - סוזי פרקינס המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד הפרופסור המטורף (סרט, 1963) "הפרופסור המטורף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הפרופסור המטורף", באתר AllMovie (באנגלית) "הפרופסור המטורף", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הפרופסור המטורף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יונאן (נפה)

יונאן (בסינית: 郁南县; בפין-יין: Yùnán Xiàn) היא נפה במערב מחוז גואנגדונג, שברפובליקה העממית של סין, הגובלת עם מחוז גואנגשי במערבה. יונאן כפופה מנהלית לנציבות העירונית יונפו. דוצ'נג (都城镇), דונגבא (东坝镇), סונג-גוי (宋桂镇), ליאנטן (连滩镇), הקואו (河口镇), דוואן (大湾镇), ג'יאנצ'נג (建城镇), ציאנגואן (千官镇), טונגמן (通门镇), גוויויי (桂圩镇), פינגטאי (平台镇), באוג'ו (宝珠镇), לידונג (历洞镇), דאפנג (大方镇), נאנג'יאנגקואו (南江口镇). מדיה וקבצים בנושא יונאן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יונאן (נפה)".