laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דגל אריזונה

דגל מדינת אריזונה (באנגלית: flag of arizona) מורכב מ-13 פסים של אדום וצהוב (צבעי דגל ספרד) בחלק העליון, אשר מייצגים את 13 המושבות המקוריות, וכמו כן את השקיעות האגדיות של אריזונה. באמצע הדגל ישנו כוכב נחושת גדול, אשר מציין את תעשיית כריית הנחושת באריזונה. צבעו של החלק התחתון כחול כדגל ארצות הברית. הדגל אומץ ב־17 בפברואר 1917. הוא עוצב על ידי קולונל צ'ארלס וו. האריס. מדיה וקבצים בנושא דגל אריזונה בוויקישיתוף דגל אריזונה, באתר דגלי העולם (באנגלית) ההיסטוריה של דגל מדינת אריזונה ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאלימאכוס (פסל)

קאלימאכוס היה פסל ואדריכל יווני שפעל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס. הוא נודע באתונה ובקורינתוס וככל הנראה גם נולד באחת משתי הערים. קאלימאכוס נודע באתונה כבעל כישרון אסתטי בלתי רגיל ואף זכה לכינוי "katatêxitechnos" שפירושו פרפקציוניסט. חלק גדול מעבודותיו נהרסו ואבדו עם השנים אך נעשו מהם העתקים במאה השנייה על ידי פסלים רומיים. בין העתקים אלו פסלי ונוס, פסלי רקדנים לאקוניים ומאֶנדות. מבין יצירותיו שהשתמרו ניתן למנות את האפריז של ניקה במקדש אתנה שבאקרופוליס של אתונה. היצירה הידועה ביותר, המיוחסת לו על פי האדריכל והסופר הרומי מרקוס ויטרוביוס פוליו היא עיצוב כותרת העמוד הקורינתי אשר אומץ כחלק מהסדרים הקלאסיים. הכותרת הקורינתית כוללת תבליטי עלים מסוג אקנתוס העוטפים את העמוד ונראים כתומכים את האבקוס. על פי ויטרוביוס, האגדה מספרת כי מקור השראתו של קאלימאכוס לכותרת היה סלסלת קש שהונחה על יד קברה של ילדה מעל שיח קטן של אקנתוס. בסלסלה היו כמה מצעצועיה והם כוסו בלבנה מלבנית על מנת להגן עליהם מפני הגשם. אילוסטרציה של מקור ההשראה צוירה על ידי הצרפתי קלוד פרו (כפי שנראה בתמונה משמאל). הכותרת הקורינתית בעיצובו של קאלימאכוס שוכפלה והפכה לאידיאל עיצובי ששימש אדריכלים רבים. היא משמשת ככותרת עמודים ברבבות מבנים קלאסיים מתקופתו של קאלימאכוס ועד סגנונות אדריכליים מאוחרים עד כדי המאה ה-20. עבודה נוספת המיוחסת לקאלימאוס היא בניית מנורת זהב אשר הייתה תלויה בתקרת האולם המרכזי של הארכתיאון. על פי הגאוגרף היווני מן המאה השנייה, פאוסניאס, שראה ותיאר בספרו יצירות רבות של קאלימאכוס, גאוניותה של מנורה זו הייתה הצורך למלאה מחדש רק פעם אחת בשנה. מצבת הגסו ממקרמיקוס (אנ') מאת קאלימאכוס במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה מאֶנדה (אנ') רוקדת העתק רומי של תבליט שיש שמיוחס לקאלימאכוס במוזיאונים הקפיטולינים מדיה וקבצים בנושא קאלימאכוס בוויקישיתוף קאלימאכוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יום שני השחור (1987)

יום שני השחור הוא יום שני, 19 באוקטובר 1987, שבו קרסו המדדים בבורסות העולם בשיעורים גבוהים, שהיו חסרי תקדים מאז 1914, פתיחת מלחמת העולם הראשונה. בארצות הברית צנח מדד דאו ג'ונס ב-22.6%, ואילו בהונג קונג ובאוסטרליה התקרבה הירידה ל-50%. בניגוד ליום שלישי השחור ב-1929, לא בישר יום שני השחור על תקופת שפל מתמשכת, אלא היווה תיקון קצר-טווח למחירי מניות מוגזמים בתקופה שקדמה לו. בעוד שבשפל הגדול נדרשו 25 שנה עד שמדד המניות חזר לרמתו הקודמת, במשבר ב-1987 נדרשו לכך פחות משנתיים. עד היום לא התבהרה הסיבה לנפילה הגדולה. יש המעריכים שיד הגורל האקראי הצמידה מספר רב של פקודות מכירה זו לזו. התוצאה הייתה ירידה במדדים שיצרה אפקט דומינו, כאשר ברוקרים אשר חזו בירידה, הזדרזו אף הם למכור. לירידה סייע השימוש הנרחב בתוכנות ניהול מסחר, אשר אסטרטגיות המכירה האוטומטית שלהן החריפו את המצב. מדיה וקבצים בנושא יום שני השחור בוויקישיתוף Browning, E. S. (2007-10-16). "Exorcising Ghosts of Octobers Past". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-05-31. What Caused the Stock Market Crash of 1987? | History News Network, hnn.us Program Trading, by Dean Furbush: The Concise Encyclopedia of Economics | Library of Economics and Liberty, www.econlib.org ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל איווה

דגל מדינת איווה (באנגלית: Flag of Iowa) מורכב משלושה פסים אנכיים בצבעים כחול, לבן ואדום, כאשר הפס הלבן האמצעי רחב יותר מהפסים האחרים, כמו בפס קנדי. בתוך הפס הלבן נראה תמונה מתוך סמל המדינה בה מוצג עיטם לבן-ראש המחזיק במקורו סרט ארוך עליו כתוב באנגלית: "את חירותינו אנו שומרים ועל זכויותינו נגן". שם המדינה מופיע באדום מתחת לעיטם. צבעי הפסים האנכיים משקפים את היותה של איווה חלק מהטריטוריה הצרפתית של לואיזיאנה. הדגל תוכנן על ידי דיקסי גבהרדט בשנת 1917 ואומץ רשמית ב-29 במרץ 1921. מדיה וקבצים בנושא דגל איווה בוויקישיתוף דגל איווה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל איווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רות רנדל

רות רנדל (באנגלית: Ruth Rendell;‏ 17 בפברואר 1930 – 2 במאי 2015) הייתה סופרת אנגלית שעסקה בעיקר בכתיבת ספרות בלשית. רות גרסמן נולדה בלונדון לזוג מורים. התחילה בכתיבה כעיתונאית ועורכת משנה בכמה עיתונים מקומיים. בשנת 1950, בהיותה בת 20, נישאה לעיתונאי דון רנדל וזנחה את עבודתה לטובת עבודות הבית וטיפול בבנם היחידי. במשך כמעט עשור הייתה למעשה עקרת בית וכותבת למגירה. לאחר מעבר בין מספר סגנונות ספרותיים הגיעה לספרות המתח כמעט במקרה וב-1964 יצא לאור רומן המתח הראשון שלה "מהדון עם המוות" (From Doon with Death) שבו הוצגה לראשונה דמותו של המפקח וקספורד. הספר הפך לרב מכר והצלחתו ביסס את מעמדה כסופרת חדשה ומוכשרת. עד אמצע שנות התשעים כתבה למעלה מחמישים ספרי מתח ועוד מקבצי סיפורים קצרים. בסביבות שנות השמונים התחילה לכתוב גם רומנים בשם העט ברברה ויין (Barbara Vine). רנדל השכילה לקשר בין הפשע לדמיון הספרותי בספריה וכל זאת בנוסף ליכולתה להכניס לעלילות הספרים את אווירת פרברי אנגליה. רבות מיצירותיה הפכו לסדרות טלוויזיה מצליחות. לזכותה פרסי ספרות רבים מתוכם ארבעה ציוני זהב ושלושה פרסי אדגר אלן פו. ספריה תורגמו ל-22 שפות. נפטרה ב-2 במאי 2015. שיפוט בלב אבן דובר המנדרין רעולת הפנים מחול העורבים לחיצת יד לנצח זאב לטבח נשיקת מוות ציפור התנינים שלך, עד המוות שושבין למוות בלא עקבות הרצחת וגם ירשת?! התחזות לשם הונאה העלמות בלא חשד תשבץ קטלני חוזה מהעבר אדון החשיכה אהוב אותי, המוות הרוטוויילר מדיה וקבצים בנושא רות רנדל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רות רנדל רות רנדל, ברשת החברתית Goodreads שירי לב-ארי, "לאנשים נמאס לקרוא על אלימות", באתר ynet, 4 ביולי 2009 אליסון פלאד, גרדיאן, רות רנדל מחזיקה אתכם במתח, באתר הארץ, 14 במרץ 2013 הסופרת רות רנדל הלכה לעולמה, באתר ynet, 2 במאי 2015 איתמר זהר, מתה הסופרת הבריטית רות רנדל, בת 85, באתר הארץ, 2 במאי 2015 רות רנדל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רות רנדל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רות רנדל (1930-2015), דף שער בספרייה הלאומית
גרעינון

גרעינון הוא אברון משני (או "תת-אברון") המצוי בתוך גרעין התא של רוב התאים האיקריוטיים. תפקידו העיקרי של הגרעינון הוא ייצור הריבוזומים. הגרעינון מורכב מכמה קומפלקסים של חלבונים והוא שוכן בצמוד לכרומוזומים, באזור שבו ה-DNA מכיל גנים המקודדים ל-rRNA. באזור זה, המכונה NOR (ראשי תיבות באנגלית של Nucleolar Organizer Region, "אזור ארגון הגרעינון"), שוכנים רוב הגנים המקודדים ל-rRNA. הגרעינון אינו מוקף בממברנה כלשהי, והוא חשוף לנוקלאופלזמה (הנוזל הממלא את גרעין התא). בתאי האדם, למשל, מפוזרים הגנים ל-rRNA על גבי חמישה כרומוזומים, וגרעינון נפרד נבנה בצמוד לכל אחד מהם. בגרעינון מתבצע עיבוד ה-pre-rRNA, התעתיק הראשוני של ה-rRNA. הלה נחתך לגדילים המתאימים ליחידות הריבוזום, וכן מתבצע בו שינוי כימי של מספר נוקלאוטידים. את מרבית השינויים בגרעינון מבצעת חומצת גרעין הקרויה sno-RNA, ‏ ("RNA גרעינוני קטן"). אל הגרעינון מגיעים חלבונים המהווים חלק מהריבוזום, ושם הם מוצמדים ל-rRNA. ב-2018 הועלתה ההשערה שהגרעינון משתתף בקביעת משך חיי התא. מדיה וקבצים בנושא גרעינון בוויקישיתוף הארכיטקטורה של גרעין התא באתר אוניברסיטת בר-אילן JoAnna Klein, "The Thing Inside Your Cells That Might Determine How Long You Live". New York Times. June 20, 2018
דויד טורשווילי

דויד טוּרַשווילי (בגאורגית: დათო ტურაშვილი; נולד ב-10 במאי 1966 בטביליסי) הוא סופר גאורגי. בשנת 1989 הוא היה מנהיג מחאת סטודנטים, שהתרחשה במנזרי דויד גרדג'ה, שבמזרח גאורגיה. הנובלה הראשונה שלו, פורסמה בשנת 1988, והייתה מבוססת אירועי המהומות מאותה מחאת סטודנטים. הצגת הבכורה של המחזה שלו "דור הג'ינס" הייתה במאי 2001. פרסומים אחרים שלו היו: ספר המסעות "קטמנדו" משנת 1988, "אמריקה הידועה והלא ידועה" משנת 1993, "טיבט לא רחוקה" בשנת 2001, ושני אוספים של תסריטים בדיוניים קצרים, כאשר האוסף הראשון שלו נקרא "מראני" משנת 1991 (מראני - בגאורגיה: מקום לשמירת היין בתוך קנקנים גדולים), והשני הוא תסריט על אירוע חטיפה טרגי של טיסת 6833 של אירופלוט בטביליסי. כמו כן פרסם את הנובלה "גוּרג'י חאתוּן" על סיפור נכדתה של תמר מלכת גאורגיה, גורג'י חאתון. מדיה וקבצים בנושא דויד טורשווילי בוויקישיתוף דויד טורשווילי, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא גאורגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גורג'י חאתון

גוּרג'י חאתוּן (בגאורגית: გურჯი-ხათუნი, טורקית: Gürcü Hatun;‏ 1237 לערך - 1286 לערך) הייתה נסיכה גאורגית מלכותית משושלת בגרטיוני ובת זוגו הבכירה של כּאי חוּסרווה השני (אנ'), הסולטאן הסלג'וקי של סולטנות רום (1237-1246). היא נישאה לכּאי חוּסרווה לאחר מותו של מוחמד השני מח'וארזם (אנ') ב-1237. נולדה כנסיכה תמר, בת למלכה רוסודן בגרטיוני, ונכדתה של תמר המלכה. אביה, ע'יאז אד-דין (אנ'), היה בנו של הסולטאן טוגרול השני (אנ'). רוסודאן השיאה את בתה לכאי חוסרווה השני, כדי להבטיח שלום וביטחון עם הסלג'וקים של אנטוליה. בתחילה תמר נשארה נוצרייה, אבל לאחר מכן התאסלמה, וקיבלה את השם המוסלמי, גוּרג'י חאתוּן, שפירושו "אישה גאורגית" . היא ילדה לסולטאן את קאיכּוּבּאד השני (אנ'). דמותה של חאתון הופיעה על מטבעות של הסולטנות מאותה תקופה. המטבעות כללו את השמש שסימלה את חאתון, כאשר האריה ייצג את הסולטאן עצמו. הסמל הזה ידוע כ"שיר-יהוּרשיד", סמל האריה והשמש, שלימים יהפוך לשכיח בעולם האיסלמי (למרות שהמקור לסמל מתוארך לזמן מוקדם יותר). לאחר מותו של הסולטאן, בשנת 1246, תפס הווזיר, מועין א-דין פרוואנה (אנ'), את השליטה על הסולטנות ונשא את חאתון לאישה. היא ידועה כפטרונית של המדע והאומנות, והייתה במערכת יחסים ידידותית עם הסופרים הסופיים, ובמיוחד עם ג'לאל א-דין רומי. כמו כן, היא הייתה נותנת החסות של מבנה בית הקבורה בקוניה (כיום בטורקיה). מדיה וקבצים בנושא גורג'י חאתון בוויקישיתוף What is behind the sun and lion figure ?, מאמר באנגלית על משמעות הסמל השמש ואריה ANADOLUDA BİRARADA YAŞAMA TECRÜBESİ, בטורקית, מאמר באתר של גאורגים על תקופתה A. C. S. Peacock, Georgia and the Anatolian Turks in the 12th and 13th Centuries, Anatolian Studies, P. 127–146, 2006, in JSTOR
הרב מבריסק

האם התכוונתם ל... הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין - (תקע"ז-תרנ"ח) הרב חיים הלוי סולובייצ'יק - (תרי"ג - תרע"ח) הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק - (תרמ"ו-תש"כ)
הוועד האולימפי הבין-לאומי

המונח "IOC" מפנה לכאן. לערך העוסק בתבנית עיצוב, ראו Inversion of control. הוועד האולימפי הבין־לאומי (בצרפתית: Comité international olympique, באנגלית: International Olympic Committee, ובראשי תיבות IOC) הוא הגוף העליון של התנועה האולימפית, אשר בחסותו מתקיימים המשחקים האולימפיים המודרניים. הוועד נוסד בפריז ב-23 ביוני 1894, בכינוס של אנשי חינוך גופני ביוזמתו של פייר דה קוברטן, שבו הוחלט על חידוש המשחקים האולימפיים וקיום האולימפיאדה הראשונה באתונה ב-1896. עקב זוועות מלחמת העולם הראשונה העתיק הוועד את מקום מושבו לשווייץ, מקום מושבו הנוכחי, בשל מדיניות החוץ הנייטרלית שלה. הוועד האולימפי הבין־לאומי מורכב כיום מ-115 חברים, 70 מתוכם נבחרים על בסיס אישי והאחרים הם נציגי פדרציות ספורט בין־לאומיות, נציגי ועדים אולימפיים לאומיים וספורטאים אולימפיים. נשיא הוועד הוא תומאס באך מגרמניה, שנבחר ב-2013. נשיא הכבוד של הוועד לכל חייו, עד מותו ב-2010, היה חואן אנטוניו סמאראנש, שכיהן בתפקיד הנשיא במשך 21 שנים לפני ז'אק רוג, ואחראי במידה רבה לשינויים שעברו על המשחקים האולימפיים מאז תחילת שנות ה-80. החברים בוועד, למעט הספורטאים האולימפיים, נבחרים על ידי חברי הוועד עצמו, על פי המלצת ועדת המינויים. אלה שנבחרו על בסיס אישי יכולים לכהן בוועד עד גיל 70, ואילו אלה שנבחרו בתוקף תפקידם מסיימים את חברותם בוועד כאשר הם מסיימים את התפקיד שבזכותו נבחרו לוועד. נציגי הספורטאים האולימפיים נבחרים על ידי הספורטאים עצמם ותקופת כהונתם היא 8 שנים. בעבר נבחרו חברי הוועד לכל תקופת חייהם, ומבנה זה גרם לבעיות רבות כדוגמת השארת מקורבי היטלר ומוסוליני בוועד לאחר נפילת המשטרים ומניעת השתתפות ישראל באולימפיאדת לונדון (1948)[דרוש מקור]. הוועד האולימפי אחראי על כל ההיבטים הקשורים בארגון האולימפיאדות, ובכלל זה בחירת העיר המארחת, אשר מתקיימת 13 שנים מראש, וקביעת הענפים והמקצועות הנכללים בתוכנית האולימפית. בנובמבר 1999 ייסד הוועד האולימפי הבין־לאומי את הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA), לאחר כנס בין־לאומי נגד סמים בספורט שכינס הוועד באותה שנה. הוועד האולימפי הבין־לאומי מממן את פעילותו בעיקר מחסויות של חברות מסחריות, מזכויות השימוש בסמלים האולימפיים (שהם סמלים מסחריים רשומים הנמצאים בבעלות הוועד), וזכויות שידור של התחרויות והטקסים. 92% מהכנסות הוועד משמשים לארגון המשחקים האולימפיים ותמיכה בפעילותן של פדרציות הספורט הבין־לאומיות והוועדים האולימפיים הלאומיים, ו-8% הנותרים משמשים למימון פעילות הוועד עצמו, שמשרדיו נמצאים בלוזאן בשווייץ, בה שוכן גם המוזיאון האולימפי. נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי הוועד האולימפי בישראל הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט ספיישל אולימפיקס מדיה וקבצים בנושא הוועד האולימפי הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוועד האולימפי הבין-לאומי (בשפות מרובות) הוועד האולימפי הבין-לאומי, ברשת החברתית פייסבוק הוועד האולימפי הבין-לאומי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הוועד האולימפי הבין-לאומי, ברשת החברתית אינסטגרם הוועד האולימפי הבין-לאומי, ברשת החברתית LinkedIn הוועד האולימפי הבין-לאומי, סרטונים בערוץ היוטיוב הוועד האולימפי הבין-לאומי, הבלוג הרשמי הוועד האולימפי הבין-לאומי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הר חרת

הר חרת הוא גן לאומי בניהול ובטיפול של הקרן הקיימת לישראל. הר חרת נמצא לא רחוק ממחלף הראל בכביש ירושלים תל אביב, ליד מבשרת ציון ובית זית והוא חלק מהממכלול הכולל את תל צובה - הר חרת - סטף. הר חרת ממוקם ליד פיתול של נחל שורק. ההר בעל ערכי טבע ונשקפים ממנו נופים מרהיבים. עין חרת הוא מעיין נקבה עם בריכת איגום שמימיו שימשו להשקיית הטרסות החקלאיות שמתחתיו. חורבת חרת היא שרידים של בית חווה שמשמה הערבי ח`רבת אל חורית נגזר שמו של ההר "חרת". הר חרת מתנשא לגובה של 780 מ' מעל פני הים. נחל חרת הוא נחל תלול בעל צמחייה רבה היורד לאורך המורד המזרחי של ההר. במקום בוסתני פרי וכרם זיתים עתיק ומטופח מהגדולים שבכרמי הזיתים שבהרי ירושלים. אחרי הכרם יער של הקק"ל. בין הצמחים במקום נרקיסים, רקפות ואזוב מצוי. למרגלות הר חרת ממוקמים בונקרים שהיו חלק מהבסיס של חטיבת ירושלים בבית זית. הבונקרים הוסוו עד למלחמת ששת הימים ובהם היו טנקים ונשק כבד שהיו אסורים באחזקה על פי הסכמי שביתת הנשק שנחתמו ברודוס בשנת 1949. לפי תוכנית הפיתוח של מערב ירושלים, המכונה "תוכנית ספדי", עשויים להיבנות בהר חרת כ-7000 יחידות דיור ומבני תעסוקה ומתוכננת הקמת גשר באורך של 700 מטרים עליו מתוכנן לעבור כביש הטבעת המערבי של ירושלים. הכביש מתוכנן להמשיך במנהרה מתחת לשלוחת בית החולים הדסה עין כרם. מקום בשם חרת שמיקומו אינו ידוע מוזכר בספר שמואל א` כב: ה "וַיֹּאמֶר גָּד הַנָּבִיא אֶל-דָּוִד, לֹא תֵשֵׁב בַּמְּצוּדָה - לֵךְ וּבָאתָ-לְּךָ, אֶרֶץ יְהוּדָה; וַיֵּלֶךְ דָּוִד, וַיָּבֹא יַעַר חָרֶת"; החוקרים הבריטים בני המאה ה-19 קיצ'ר וקונדר הציעו לזהותו בכפר הפלסטיני ח'ראס. מחצבת גיר הוקמה במקום ב-1860. ב-1920 נמכרו 3 דונם להסתדרות ממוכתר הקסטל להקמת מחצבה. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 נמסרה המחצבה לחברת אבן וסיד, והאבנים שנחצבו בה שימשו בין היתר להקמת מבנים של האוניברסיטה העברית, בית החולים הדסה הר הצופים. ב-1974 הוצא צו הפסקה מינהלי למחצבה לזמן קצר. ב-1980 הוצא סגירה למחצבה מטעם ראש מועצת מבשרת ציון אלי מויאל, והמחצבה ננטשה במהלך שנות השמונים. באתר שלולית חורף גדולה ובה נמצא מין בסכנת הכחדה של קרפדה ירוקה. זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד, 1986, עמוד 2529. מדיה וקבצים בנושא הר חרת בוויקישיתוף יער חרת. שמואל א פרק כב גילי סופר, הר חרת - ההר שמזיל דמעות, באתר ynet, 16 בינואר 2004 מטיילים ומוסקים בהר חרת לצלם ולשמור (הדחפורים בדרך) טיול שטח: הר חרת מפת מסלולי טיול גן לאומי הר חרת - באתר הטיולים "טבע ונופים בישראל". מסלול סובב הר חרת הר חרת, מוצא ומאגר בית זית: שקדיות ומושבה נשכחת, באתר למטייל סקר טבע עירוני - מחצבת הר חרת Conder and Kitchener, 1881, SWP III, p. 305 תוכנית מתאר מבשרת ציון צו הפסקה מינהלי נגד מחצבת "אבן וסיד" בקסטל, על המשמר, 15 באוגוסט 1974 הוצא צו לסגירת המחצבה במבשרת־ציון, מעריב, 1 ביוני 1980 שיקום מחצבת הר חרת לפארק השומר על ערכי הטבע והנוף
וילקינסון סורד

וילקינסון סורד (באנגלית: Wilkinson Sword, חרב וילקינסון) היא חברה המייצרת סכיני גילוח וסכינים, שבעבר ייצרה חרבות. מוצרי של החברה, אשר נוסדה ב-1772 בלונדון, כללו אקדחים, חרבות, כידונים (עבור רובים) ומוצרים רבים כגון מכונות כתיבה, מספרי דשא, ומספרים. וילקינסון יצרה את מוצריה באנגליה במשך השנים במפעלים בצ'לסי, לונדון ואקטון. המפעל באקטון נסגר ויצור החרבות נפסק ב-15 בספטמבר 2005. וילקינסון סורד נוסדה בשנת 1772 על ידי הנרי נוק (Nock), יצרן רובים. בשנת 1804 מונתה החברה על ידי מלך אנגליה, ג'ורג' השלישי, ליצרנית הנשק המלכותית וג'יימס וילקינסון נהפך לשותפו של נוק לאחר נישואיו עם ביתו. לאחר מותו של נוק ב-1805 ירש וילקינסון את העסק. וילקינסון הרחיב את העסק מיצור כידונים ליצור חרבות. ב-1879 עבר העסק לצ'לסי ונהפך לחברה פרטית בשם Wilkinson Sword Co Ltd. משנת 1890 הרחיבה החברה בהתמדה את מגוון מוצריה, ולקראת סוף המאה מכרה החברה מעל 5,000 מוצרים מכידונים וחרבות עד מכשירי גילוח לצוואר, וב-1898 הציגה החברה את מוצרה ה"חדש": "מכשיר הגילוח הבטוח". במהלך מלחמות העולם, התמקדה החברה ביצור נשק. במלחמת העולם הראשונה התמקד יצור הנשק בכידונים וחרבות, ובמלחמת העולם השנייה התמקדה החברה ביצור מערכות הגנת אש אוויריות, סכיני קומנדו, ואפודי מגן ששווקו אף לצבא האמריקני. לאחר סיום המלחמה בעקבות חוסר במתכות יצרה החברה רק כלי עבודה לגן, וחזרה ליצור סכיני גילוח לאחר מכן. בשנת 1956 הציגה החברה את סכין הגילוח בעל הלהב הכפול העשוי מפלדת אל-חלד. כיום החברה מתמקדת ביצור מוצרי גילוח ועיקר השוק שלה נמצא בבריטניה וגרמניה. סכיני גילוח רב פעמיים: סכין גילוח קלאסי בעל להב כפול (משני צדדיו), סכין גילוח בעל ציפוי "יהלום" (FX Diamond), סכין גילוח בעל 3 להבים גמישים (Xtreme 3), סכין גילוח בעל 3 להבים גמישים, ציפוי יהלום (Protector 3D Diamond), סכין גילוח בעל 4 להבים גמישים (Quattro), סכין גילוח בעל 4 להבים גמישים, ציפוי טיטניום (Quattro Titanium). סכיני גילוח חד פעמיים: סכין גילוח בעל להב בודד (Pronto), סכין גילוח בעל 2 להבים (Duplo), סכין גילוח בעל 2 להבים עם פס הגנה (Protector Express), סכין גילוח בעל 2 להבים (Extra 2 Sensitive), סכין גילוח בעל 3 להבים גמישים (Xtreme 3 Comfort Plus). מוצרים לגילוח: קצף גילוח, ג'ל לגילוח, סבון לגילוח, מברשות גילוח. מדיה וקבצים בנושא וילקינסון סורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילקינסון סורד
גאורגיוס הראשון, מלך היוונים

גאורגיוס הראשון, מלך היוונים (ביוונית: Γεώργιος Α΄, Βασιλεὺς τῶν Ἑλλήνων; ‏24 בדצמבר 1845 – 18 במרץ 1913) היה מלך יוון. גאורגיוס הראשון נולד ב-24 בדצמבר 1845 כנסיך וילהלם, בנו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. בצעירותו הוא שירת כקצין בצי הדני. לאחר שאותון, מלך יוון הודח מכיסאו, נבחר הנסיך על ידי בית הנבחרים היווני, בשנת 1863, להיות ממשיך שושלת המלוכה של יוון. המלך הצעיר למד עד מהרה את השפה היוונית בנוסף לשפת האם הדנית. בשנת 1864 הביא המלך לחקיקת חוקה דמוקרטית ליוון ובמקביל נחתם הסכם לונדון (1864), שסיפח את האיים היוניים ליוון. כן הביא המלך לסיפוח תסליה ואפירוס מהאימפריה העות'מאנית ליוון. בעת ביקור ברוסיה בשנת 1867 הכיר המלך את הנסיכה אולגה, בת דודו של הצאר הרוסי, ונשא אותה לאשה. לבני הזוג נולדו שמונה ילדים. עם אשתו נהג המלך לשוחח בגרמנית, ועם ילדיו, שחונכו בידי אומנות אנגליות, שוחח באנגלית. בשנת 1896 פתח המלך את המשחקים האולימפיים הראשונים, שהתקיימו באתונה. בשנת 1897 הכריז המלך מלחמה על האימפריה העות'מאנית, כדי לעזור לתושבי האי כרתים בהתקוממותם נגד הטורקים. רבים מתושבי האי המוסלמים נטבחו, עד שהמעצמות התערבו וכוננו ממשל עצמי בכרתים בראשות הנסיך גאורגיוס, בנו של המלך. בשנת 1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, שבה זכתה "הליגה הבלקנית", שכללה את יוון, בולגריה, סרביה ומונטנגרו, לניצחונות מכריעים על האימפריה העות'מאנית. לקראת סיום המלחמה החלו לעבור שטחים נרחבים, בהם היו ריכוזים אתניים של מדינות הליגה, לידי כל אחת מהן וסלוניקי בירת מקדוניה היוונית, הועברה לשליטת יוון והייתה לעיר היוונית השנייה בגודלה. ב-18 במרץ 1913 ערך המלך גאורגיוס הראשון סיור רגלי בעיר הכבושה, כשהוא מלווה במשמר מצומצם. במהלך הסיור נורה בגבו על ידי מתנקש ומת. המתנקש, אלכסנדרוס שינאס (Alexandros Schinas), נעצר מיד, ללא התנגדות. שמועות שהאשימו את בולגריה בשליחת הרוצח איימו לערער את יציבות הליגה, אך המשטרה מיהרה להודיע כי האיש הוא ממוצא יווני, ואפשר שהוא מעורער בנפשו. לאחר מספר שבועות הרוצח נהרג בנפילה מחלון תחנת משטרה. את גאורגיוס ירש בנו, קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון. נכדו היה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, בעלה של מלכת בריטניה אליזבת השנייה, ונינתו היא סופיה, מלכת ספרד. ב-27 באוקטובר 1867 התחתן גאורגיוס עם אולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, ממנה נולדו לו 8 ילדים: קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון (1868–1923), התחתן עם סופיה, נסיכת פרוסיה גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק (1869–1957), התחתן עם מארי, נסיכת בונפרטה אלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק (1870–1891), התחתנה עם פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק (1872–1938), התחתן עם ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה מריה, נסיכת יוון ודנמרק (1876–1940), התחתנה עם גאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ולאחריו התחתנה עם האדמירל פריקלס יואנידיס אולגה, נסיכת יוון ודנמרק (1880), נפטרה בינקותה אנדראס, נסיך יוון ודנמרק (1882–1944), התחתן עם אליס, נסיכת באטנברג, ובנו היה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו כריסטופורוס, נסיך יוון ודנמרק (1888–1940), התחתן עם ננסי סטיוארט וורת'ינגטון לידס, ולאחריה התחתן עם פרנסואז, נסיכת אורליאן מדיה וקבצים בנושא גאורגיוס הראשון, מלך היוונים בוויקישיתוף גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דיילי תומפסון

פרנסיס מורגן איודלה "דיילי" תומפסון (באנגלית: Francis Morgan Ayodélé "Daley" Thompson, CBE; נולד ב-30 ביולי 1958), הוא אתלט אנגלי בעבר, הוא אלוף אולימפי פעמיים ברציפות (מוסקבה 1980 ולוס אנג'לס 1984) ואלוף עולם (הלסינקי 1983) ושיאן העולם בעבר בקרב עשר. תומפסון נולד בנוטינג היל, לונדון הבן השני לאבא ניגרי ולאמא סקוטית. בגיל 7 נשלח לפנימייה סגורה בסאסקס לילדים "בעייתיים". אביו שהיה נהג מונית נורה למוות בסטריטהאם כאשר היה תומפסון בן 12. שאיפתו הראשונה הייתה להיות כדורגלן מקצועני אך שינה את מטרותיו לאתלטיקה. תומפסון שבר את שיא העולם בקרב עשר ארבע פעמים. בפעם האחרונה, בתחרות האולימפית בלוס אנג'לס, העמיד אותו על 8847 נקודות. תוצאה זו נותרה בעינה כשיא עולם במשך תשע שנים וכשיא אולימפי במשך עשרים שנה. באולימפיאדת סיאול (1988) התחרה בניסיון להיות הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית שלישית בענף, אך סיים רק במקום הרביעי. חוץ מתאריו האולימפיים היה תומפסון גם אלוף העולם (1983), אירופה (1982, 1986) ושלוש פעמים אלוף חבר העמים הבריטי (1978, 1982, 1986). הוא היה בלתי מנוצח בכל התחרויות בהן השתתף מ-1979 עד 1987. יחסיו עם התקשורת הבריטית ועם הקהל ידעו עליות ומורדות. הם חיבבו את אישיותו כשהיא התבטאה בשריקת "אל, המלך נצור" על דוכן המנצחים בלוס אנג'לס, אך לא כשסירב לשאת את דגל הממלכה המאוחדת, בטקס הפתיחה של משחקי חבר העמים ב-1982. כשבחר בו ה-BBC לאישיות הספורט של אותה שנה, הוא קילל בשידור חי בנאום קבלת הפרס שלו. למרות תקריות אלה ואחרות, נראה שהממלכה סלחה לתומפסון, שכן העניקה לו תוארי "קצין" (1983) ולאחר מכן "מפקד" (2000) במסדר האימפריה הבריטית. התפתחות שיא העולם בקרב עשר (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא דיילי תומפסון בוויקישיתוף דיילי תומפסון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי דיילי תומפסון, באתר olympedia.org דיילי תומפסון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית דיילי תומפסון, באתר Track and Field (גברים) דיילי תומפסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גוודלחרה (מקסיקו)

גוודלחרה (ספרדית: Guadalajara) היא עיר במקסיקו, בירת מדינת חליסקו. העיר השנייה בגודלה במדינה לאחר מקסיקו-סיטי. נמצאת בצד המערבי של המדינה במרכז, ליד חוף האוקיינוס השקט. אוכלוסיית העיר מונה 1,495,189 איש, ויחד עם הערים הסמוכות כ-4,424,000 איש, נכון לשנת 2010. נקראת גם בשם חיבה: La Perla del Occidente (פנינת המערב), או Ciudad de las Rosas (עיר הוורדים). העיר נוסדה ב־15 בפברואר 1542 לפי פקודתו של קרל ה־5 מלך ספרד וקיסר הקיסרות הרומית הקדושה על ידי מושל החבל נוניו בלטראן דה גוסמאן (Nuño Beltrán de Guzmán) ובאטריס הרננדס בעמק אטמחק. העיר נקראה על שם העיר גוודלחרה בספרד. במקום שהעיר נוסדה עד אז התקיימו 3 כפרים אינדיאניים בשמות: נוכחסטלן, טונלה ולקוטן. מאז ייסודה שימשה כבירת מחוז גליסיה החדשה, שמושלו הראשון היה נוניו בלטראן עצמו, עד למלחמת העצמאות של מקסיקו ב־1810-1821. העיר התפתחה מאז קבלת העצמאות של מקסיקו ומילאה תפקיד חשוב במהפכה המקסיקנית שהחלה ב־1910. מהעיר יצאו אמנים רבים וכן תורמים חשובים לפיתוח המדינה. ב־22 באפריל 1992 התרחשו בעיר מספר פיצוצים במערכת הביוב עקב דליפת בנזין לתוכה. כ-200 איש נהרגו, 500 נפצעו, 15,000 נשארו ללא קורת גג ורחובות שלמים נמחקו. בשנים האחרונות הפכה העיר למרכז תעשיית ההייטק במקסיקו הודות לרמה הגבוהה של מוסדות ההשכלה הגבוהה בה ולמאמצי הפיתוח של הממשל המקומי. העיר נחשבת למרכז התרבותי החשוב ביותר במקסיקו. מתקיים בה פסטיבל סרטים בינלאומי, פסטיבל ספרים והיא אירחה את המשחקים הפאן-אמריקאיים בשנת 2011. בגלל אופייה והארכטיקטוריה הקולוניאלית המאפיינת את מרכז העיר מושכת אליה העיר תיירים ומבקרים רבים. ארצות הברית מקיימת קונסוליה כללית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי. השפעת הארכיטקטורה האירופאית על מבנים בעיר שנבנו בתקופה הקולוניאלית הספרדית ניכרת במרכז ההיסטורי המשלב מבנים נאו-קלאסיים עם סגנונות אחרים שמקורם אירופאי. בתקופות מאוחרות יותר ניכרות השפעה של סגנונות צרפתיים ואיטלקיים, ובעידן המודרני באה לידי ביטוי השפעה סגנונית אמריקנית. ארצות הברית האגטנה, גואם, ארצות הברית אוספיסיו קבאניאס אתר האינטרנט הרשמי של גוודלחרה (בספרדית) גוודלחרה, ברשת החברתית פייסבוק גוודלחרה, ברשת החברתית VK גוודלחרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קונסוליות ארצות הברית במקסיקו Locations". U.S. Department of State, United States Diplomatic Mission to Italy. Archived from the original on 18 June 2015. Retrieved 20 June 2015. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים במקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.