laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה יואל גוריון

הרב משה יואל הכהן גוריון (לעיתים: גורין; ה'תקע"ט, 1819 - ~ה'תרנ"ח 1897) היה רבה של אניקשט שבליטא, מחבר ספר השו"ת "ראשי בשמים". נולד ליאכנה ולרב מאיר שלום גוריון רבה של קרליץ ותלמידו של רבי חיים מוולוז'ין. אחיו הרב אהרן שאול זליג הכהן גוריון-מאירוב היה רבה של דננבורג. בשנות ה-40 של המאה ה-19 התמנה כרבה של אניקשט שבליטא וכיהן במשרתו זו במשך כחמישים שנה עד פטירתו. נתן צבי פרידמן, ערכו באוצר הרבנים, פריט 15446. נפתלי בן מנחם, ערכו בספר 'חכמי ליטא', ירושלים תשי"ט, עמ' 26 שו"ת ראשי בשמים - חלק א, וילנה תרמ"ד, באתר היברובוקס שו"ת ראשי בשמים - חלק ב, וילנה תרמ"ד, באתר היברובוקס א. פרידמאן, מערי המדינה. אניקשט, הצפירה, 31 במרץ 1898.
רוסטך

רוֹסְטֶךְ (ברוסית: Ростех), לשעבר רוסטכנולוגיות (רוסית: Ростехнологии) היא תאגיד ממשלתי רוסי, שהוקם בשלהי 2007 כדי לקדם את הפיתוח, הייצור והייצוא של מוצרי היי-טק תעשייתיים לסקטור האזרחי והצבאי. התאגיד מאחד כ-700 גופים המהווים 14 חברות אחזקה: אחת עשרה חברות אחזקה הפועלות בתעשייה הצבאית ו-3 בתחום האזרחי. ארגוני רוסטק מספקים סחורה לכ-70 מדינות ברחבי העולם. מנכ"ל החברה הוא סרגיי צ'מזוב, ומשרדי התאגיד הראשיים ממוקמים במוסקבה. רוסטך, כולל חברות הבת שלה, מעסיקה 475,000 עובדים. ב-21 בדצמבר 2012 מיתגה את עצמה בשם חדש מרוסטכנולוגיות לרוסטך, וכן הציגה לוגו חדש, במהלך מיתוגי שעלותו 1.5 מיליון דולר. בעקבות הסכסוך האוקראיני-רוסי וסיפוח חצי האי קרים ב-2014 הטיל ממשל ברק אובמה סנקציות על התאגיד, וכן הוטלו סנקציות על ראש הארגון סרגיי צ'מזוב שממנו נשללה הוויזה ונכסיו באיחוד האירופי הוקפאו. תאגיד המטוסים המאוחד מסוקי רוסיה תאגיד המנועים המאוחד תאגיד ייצור המכשירים המאוחד טכנודינמיקה התאגיד לטכנולוגיות רדיו-אלקטרוניות חברת "רוסאלקטרוניקה" תאגיד "רוסטך אוטו" קאמאז אווטוואז קונצרן קלשניקוב (עד 2013 מפעל "איז'מאש") טכמאש תאגיד מתחמי הייטק "רוסטך כימקומפוזיט" "סטנקופרום" תאגיד "אוטומטיקה" חברת סיבר החברה הלאומית לחיסונים ביולוגיים חברת ההחזקות "שוואבה" נוביקומבנק חברת VSMPO-AVISMA "רוסטך משאבים גלובליים" מכון המחקר המדעי המרכזי טוצ'מאש רוסטך פיתוח עסקים רוסטך פרויקטים טכנולוגיים מפעל הענבר של קלינינגרד מפעל דון לרכיבים אלקטרוניים מדיה וקבצים בנושא רוסטך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוסטך רוסטך, סרטונים בערוץ היוטיוב Назаров Александр: биография заместителя генерального директора «Ростеха», theperson.pro Назаров Александр Юрьевич и другие представители набсовета «Инженерии будущего» обсудили новую рабочую формулу, RuNews24.ru, ‏2023-06-04 (ברוסית) 4-traders. "Kazanskiy vertoletnyi zavod OAO : Russian Helicopters names Rostec Deputy CEO Vladimir Artyakov as Chairman of the Board of Directors 4-Traders". נבדק ב-2017-03-14. By Wendell Minnick – Defense News. "Jewish Voice" (באנגלית בריטית). jewishvoiceny.com. נבדק ב-2017-03-14. Назаров Александр Юрьевич и Игорь Анатольевич Шумаков подписали соглашение, www.kremlinrus.ru Александр Назаров: карьерные достижения заместителя генерального директора Ростеха Назаров Александр: жизнь и государственная служба, mainfin.ru, ‏2020-10-13 (ב־) Назаров Александр Юрьевич: карьера и проекты замглавы «Ростеха» - HR Monitor, ‏2020-11-12 (ב־)
ולדימיר גרנאט

ולדימיר ואסילייביץ' גרנאט (ברוסית: Влади́мир Васи́льевич Грана́т; נולד ב-22 במאי 1987 באולן-אודה שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הבלם בנבחרת רוסיה. גרנאט התחיל את צעדיו הראשונים בכדורגל בגיל 7 באקדמיה לוקומוטיב שבעיר מולדתו אולן-אודה. בשנת 2003 זומן לקבוצה "זבזדה אירקוטסק" ששיחקה בליגה השנייה, שם ולדימיר ערך 5 הופעות. בשנים 2005–2006 שיחק בקבוצת הנוער של דינמו מוסקבה (44 הופעות, 2 שערים). באוגוסט 2006 הושאל לסיביר נובוסיבירסק מהליגה הלאומית. ב-18 במרץ 2007 גרנאט ערך הופעת בכורה בליגת העל במדי דינמו. מהר מאוד הוא נהפך לשחקן הרכב קבוע בעמדת הבלם או המגן. ב-2013 אף נבחר לקפטן הקבוצה, אך באוקטובר 2014 הועבר לקבוצת הנוער. מאחר שזו הייתה שנתו האחרונה בחוזה, החלו להתעניין בו מספר מועדונים רוסים. ביום האחרון של חלון ההעברות החורפי גרנאט עבר בהשאלה לרוסטוב. כמה ימים לאחר מכן, מועדון הכדורגל ספרטק מוסקבה הודיע על מעברו של גרנאט כסוכן חופשי בתום העונה. ברוסטוב ולדימיר לא שיחק בשל פציעה. בספרטק החל גרנאט לשחק בהרכב הפותח, אך עם הזמן אבד את מקומו ואף הועבר לקבוצת המשנה שהופיעה בליגה הלאומית, שם ערך 12 הופעות והבקיע שער מול דינמו, קבוצתו לשעבר. ב-31 באוגוסט גראנט סיכם חוזה ל-3 שנים ברוסטוב. ביוני 2017 חתם על חוזה בקבוצת רובין קאזאן עד יולי 2020. בשנות נעוריו זומן לנבחרות רוסיה עד גיל 19 ו-21, כמו כן הוא שיחק במדי הנבחרת השנייה, שלא התקיימה זמן רב. בקיץ 2012 גרנאט זומן ליורו וב-6 בספטמבר ערך הופעת בכורה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק מוקדמות מונדיאל 2014 נגד לוקסמבורג, המשחק הסתיים 1:4 לטובת הרוסים. ב-3 בספטמבר 2014 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 0:4 על אזרבייג'ן. קבוצתיים רוסיה דינמו מוסקבה מקום שלישי בליגת העל הרוסית: 2008 גמר הגביע הרוסי: 2011/12 רוסיה רוסטוב מקום שני בליגת העל הרוסית: 2015/16 אישיים הבלם המרכזי השלישי הטוב ביותר ברוסיה (2): 2011/12, 2013/14 מדיה וקבצים בנושא ולדימיר גרנאט בוויקישיתוף ולדימיר גרנאט, באתר Transfermarkt ולדימיר גרנאט, באתר Soccerway ולדימיר גרנאט, באתר WorldFootball.net ולדימיר גרנאט, באתר National Football Teams ולדימיר גרנאט, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (באנגלית) דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית)
ג'ון אקוולינו

ג'ון כריס "לאנג" אקוולינו (באנגלית: John Chris "Lung" Aquilino) הוא קצין בדימוס בדרגת אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית. אקוולינו נולד בהנטינגטון שבמדינת ניו יורק. ב-1984 סיים תואר ראשון בפיזיקה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי. ב-1986 סיים קורס טיס ובהמשך שירותו סיים קורס טיסה קרבית בבית הספר לטיסה קרבית של הצי ("טופ גאן"). שירת כטייס F-14 טומקט ו-F/A-18 הורנט בטייסת הקרב 142 ובטייסת הקרב 41 ופיקד על טייסת הקרב 11. במהלך שירותו השתתף במבצע אכיפת האזור אסור לטיסה בבוסניה והרצגובינה, באכיפת האזור האסור לטיסה בעיראק ובמלחמת עיראק. באוגוסט 2007 מונה למפקד כנף 2 תפקיד בו שירת עד אוקטובר 2008, בתקופת פיקודו הוצבה הכנף על נושאת המטוסים "אברהם לינקולן" והשתתפה במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק. תפקידיו ביבשה כללו מדריך טיסה על מטוסי A-4 סקייהוק, F-5, ו-F-16N בטייסת האימונים 43. שימש קצין המבצעים של בית הספר לטיסה קרבית מתקדמת של הצי האטלנטי. שימש עוזר לסגן ראש המבצעים הימיים, ראש מחלקת כוננות ואימונים במפקדת הכוחות האווירים של הצי האטלנטי ועוזרו של מפקד פיקוד כוחות הצי. לאחר שקודם לדרגת אדמירל משנה, שימש ראש אגף אסטרטגיה ומדיניות בפיקוד הכוחות המשותפים ולאחר מכן סגן ראש אגף מבצעים במטות המשולבים. במרץ 2013 מונה למפקד כוח התקיפה 2 על נושאת המטוסים "ג'ורג' ה. וו. בוש", בתקופת פיקודו היה אמון על הכנת הכוח לקראת הצבתו בגזרת אחריות הצי השישי והצי החמישי. במרץ 2014 מונה לראש המבצעים הימיים של כוחות צי האוקיינוס השקט. באוגוסט 2015 מונה לראש אגף מבצעים, תוכניות ואסטרטגיה במטה הצי. בספטמבר 2017 מונה למפקד כוחות הצי בפיקוד מרכז של ארצות הברית וכמפקד הצי החמישי במקום קווין דוניגן. במאי 2018 הועלה לדרגת אדמירל ומונה למפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. בשנת 2021 במקומו מונה סמואל פאפרו ובאפריל 2021 אקוולינו מונה למפקד פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית ומילא תפקיד זה עד מאי 2024. במהלך שירותו צבר למעלה מ-5,100 שעות טיסה וביצע למעלה מ-1,150 נחיתות על נושאות מטוסים. הוא בוגר המכללה למטה של הכוחות המזוינים ובוגר תוכנית הבכירים לביטחון לאומי ובינלאומי באוניברסיטת הרווארד. מדיה וקבצים בנושא ג'ון אקוולינו בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הצי CVW-2 Changes Command in Elevated Style, אתר צי ארצות הברית, 9 באוקטובר 2008 US 5th Fleet Welcomes New Commander, אתר צי ארצות הברית, 20 בספטמבר 2017
הדוכסות הגדולה של ברג

הדוכסות הגדולה של ברג (גרמנית: Großherzogtum Berg) הייתה מדינת חסות של צרפת בתחומי הקונפדרציה של הריין, ששכנה בין ממלכת וסטפאליה לאימפריה הצרפתית הראשונה. בשנת 1794 כבשו הצרפתים את דוכסות ייליך, שהייתה באוניה פרסונלית עם דוכסות ברג תחת בית ויטלסבאך מרוזנות פפאלץ-נויבורג החל משנת 1614. בשנת 1803 העניק מקסימיליאן הרביעי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה את הניהול בדוכסות ברג לדודנו וילהלם, דוכס בבוואריה, והפריד אותה משאר שטחיו בבוואריה ובפפאלץ. בשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה, ומקסימיליאן שהפך בינתיים למלך בוואריה מסר את דוכסות ברג לנפוליאון, בתמורה לקבלת נסיכות אנסבך. ב-15 במרץ אותה שנה מסר נפוליאון את השליטה בדוכסות לגיסו ז'ואקים מירא, וצירף לו את דוכסות קלווה ממזרח לריין. ב-12 ביולי 1806 הצטרף מירא לקונפדרציה של הריין, ובתמורה קיבל את התואר דוכס גדול. בהמשך צורפו לדוכסות שטחי רוזנות מארק, בישופות מינסטר, העיר הקיסרית דורטמונד ושטחים רבים מריינלנד-וסטפאליה. בשנת 1808 הוכתר מירא למלך נאפולי, ודוכסות ברג נשלטה על ידי נפוליאון באוניה פרסונלית. בשנת 1809 מינה נפוליאון את אחיינו הפעוט, הנסיך נפוליאון לואי בונפרטה, בנו של לואי בונפרטה, מלך הולנד, לדוכס הגדול של ברג, ופקידים צרפתיים תחת פייר לואי רודרר ניהלו את השטח בשמו. הירידה הכלכלית בעקבות המערכת הקונטיננטלית הכושלת של נפוליאון, הובילה לסדרה של הפגנות ומרידות. לאחר תבוסת נפוליאון בקרב לייפציג בשנת 1813 פורקה הדוכסות והשטחים עברו לידי פרוסיה. בקונגרס וינה בשנת 1815 שולבו שטחי ברג בפרובינציית ייליך-קלווה-ברג, בעוד שטחי רוזנות מארק ומינסטר שולבו בפרובינציית וסטפאליה. מדיה וקבצים בנושא הדוכסות הגדולה של ברג בוויקישיתוף
קברט

קברט הוא מופע בידור הכולל קטעי קומדיה, זמרה, מחול, תיאטרון וריקודי עמוד. הקברט מאופיין בעיקר על ידי חלל ההצגה – מסעדה או מועדון לילה עם במת הופעה כאשר הצופים יושבים סביב שולחנות (לעיתים תוך שתייה ואכילה). חלל ההצגה גם ייקרא "קברט". קטעי מופע הקברט נעים בין סאטירה פוליטית לבידור קל. הדוגמה הברורה ביותר היא המחזמר מברודוויי שהפך לסרט בכיכובם של לייזה מינלי, מייקל יורק וג'ואל גריי – "קברט". אך יש גם דוגמאות ישראליות כמו "את ואני והמלחמה הבאה" של חנוך לוין. בגרמניה ובאוסטריה נפוצים מופעי קברט גרמני (מאוית: Kabarett), המאופיין בסאטירה פוליטית ובנטייה להומור קודר יותר מבשאר אירופה. בתקופה שבין מלחמות העולם היה הקברט הגרמני מזוהה עם ביקורת חברתית, בדרך כלל שמאלנית: רבים מהכותבים המפורסמים בתחום היו סוציאל-דמוקרטים או קומוניסטים, בהם ברטולט ברכט, קורט טוכולסקי, קורט וייל ויורה זויפר. מקור המילה בצרפתית – סוג של קערית לקפה ששימשה בברים בהם נוסד הז'אנר. ניתן לחלק את הקברט לעשר קטגוריות שונות. אולם, אלו הן קטגוריות מלאכותיות; מופעי קברט מכילים אלמנטים ממספר קטגוריות. שחקן הקברט משחק עם השפה, לעיתים פיוטי. שחקן הקברט מנתח נושאים חברתיים ופוליטיים בצורה עיקשת. שחקן הקברט מספר סיפור מגוחך לעיתים, שטומן בתוכו מוסר השכל. שחקן הקברט משתמש במוזיקה, כגון שילוב של שתי מנגינות. שחקן הקברט מספר סיפורים שטותיים ומשחק דמויות מטופשות. שחקן הקברט מתמקד יותר בפעלולי אקרובטיקה ובשימוש באביזרים מאשר בטקסט. קומדיה ששחקן הקברט מעביר בישיבה. דומה לסגנון ה'סיפור'. שחקן הקברט מחליף בין סוגי הקברט, הדמויות או השירים בקצב מהיר. סגנון זה מתאר מצב בו שחקן הקברט מופיע בפני ארגון ממשלתי, מוסד או חברה כלשהם, והוא בונה את המערכונים שלו בהתאם לקהל היעד של המקום בו הוא מופיע. מדיה וקבצים בנושא קברט בוויקישיתוף קברט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם טל (שופט)

אברהם טל (נולד ב-1949) הוא משפטן ישראלי שכיהן עד שנת 2019 כנשיא בית המשפט המחוזי מרכז השוכן בלוד. אברהם טל נולד בשנת 1949 בישראל. ב-1967 סיים טל את לימודיו התיכוניים בבית ספר תיכון "אהל שם" ברמת גן. בין השנים 1974–1976 עבד כאזרח עובד צה"ל. ב-1975 סיים את לימודיו הגבוהים במשפטים בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטת תל אביב. בשנים 1974–1976 התמחה בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו ובפרקליטות מחוז תל אביב. בשנת 1976 הוסמך טל כעורך דין. בשנים 1990-1976 עבד כפרקליט בפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי). בשנת 1979 סיים לימודי מוסמך אוניברסיטה במשפטים באוניברסיטת תל אביב. בחודש יולי 1990 מונה לכהונת שופט בית משפט השלום ברמלה. בינואר 1994 מונה לסגן נשיא בית משפט השלום בתל אביב. בספטמבר 2000 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו. בינואר 2008 מונה לכהונת סגן נשיא בית המשפט המחוזי מרכז. באפריל 2014 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי מרכז בלוד כמחליפה של הילה גרסטל, שעזבה את תפקידה כשופטת לאחר שנבחרה לנציבת הביקורת על הפרקליטות. ב-2 ביוני 2019 פרש לגמלאות. בנובמבר 2020 מונה לשופט עמית בבית המשפט המחוזי מרכז. אברהם טל, באתר הרשות השופטת אברהם טל, באתר הרשות השופטת זוהר שחר לוי, השופט אברהם טל מונה לנשיא בית המשפט המחוזי-מרכז, באתר כלכליסט, 26 במרץ 2014
אדם סקוט (שחקן)

אדם פול סקוט (באנגלית: Adam Paul Scott; נולד ב-3 באפריל 1973) הוא שחקן, קומיקאי, מפיק קולנוע וטלוויזיה ויוצר פודקאסטים אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כבן ואייט (אנ') בסדרה "מחלקת גנים ונוף", ובשל תפקידו כאד מקנזי בסדרה "שקרים קטנים גדולים" מבית HBO. סקוט נולד בסנטה קרוז, קליפורניה, הצעיר משלושה ילדים של אן סקוט (לבית קווארטרורו) וסימון דאגלס סקוט; שניהם מורים בגמלאות. הוא ממוצא סיציליאני, מצד אימו. יש לו שני אחים גדולים, שאנון ודייוויד. למד בבית הספר התיכון הארבור ולאחר מכן באקדמיה האמריקנית לאמנויות הבמה בפסדינה, קליפורניה. בין 2009 ו-2010 הוא הופיע בסדרה "אנשי המסיבות". תפקיד זה זיכה אותו במועמדות לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה לשנת 2009 של מגזין אנטרטיינמנט ויקלי. בשנת 2010 הופיע בסרט "The Vicious Kind", והיה מועמד עליו לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר. עוד בשנת 2010, סקוט הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה עטורת השבחים של NBC, "מחלקת גנים ונוף", בתור בן ואייט, מבקר מדינה המגיע לעיר הבדיונית פאוני שבאינדיאנה כדי לאמוד את כספי העיר. הוא הופיע כשחקן אורח יחד עם רוב לאו בעונה השנייה של הסדרה לפני שהפך לדמות מרכזית עד לסוף הסדרה. העונה השביעית והאחרונה של הסדרה הסתיימה בפברואר 2015. סקוט הופיע בסדרה של Adult Swim "האירוע הגדול בהיסטוריה של הטלוויזיה", אותה גם יצר והפיק. ב-2011 כיכב בסרט "חברים עם ילדים", שהיה להיט בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-2011. לצידו כיכבה ג'ניפר וסטפלדט, וצוות השחקנין כלל את מאיה רודולף, קריסטן ויג, כריס או'דאוד, אדוארד ברנס, מייגן פוקס וג'ון האם. בשנת 2017 החל לשחק לצד ניקול קידמן וריס וית'רספון בסדרת הדרמה-קומית "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי עבור רשת HBO, ומבוססת על הרומן באותו השם מאת הסופרת ליאן מוריארטי. בשנת 2022 לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה ״ניתוק״ מבית אפל TV, בבימויו של בן סטילר. סקוט מנחה יחד עם סקוט אקרמן את הפודקאסט "U Talkin' U2 To Me?". התוכנית מוצגת בתחילת כל פרק כ"תקציר המקיף והאנציקלופדי של כל מה שקשור ל-U2", אך הדיון לרוב גולש גם לנושאים אחרים. בשנת 2015, סקוט וסקוט אירחו את חברי להקת U2 בתוכנית. סקוט השתתף גם כאורח בפודקאסטים רבים כגון "Comedy Bang! Bang!"‏, "How Did This Get Made?" ו-"Kevin Pollak's Chat Show". ב-2005 התחתן עם נעמי סבלן. לזוג שני ילדים. מדיה וקבצים בנושא אדם סקוט בוויקישיתוף אדם סקוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אדם סקוט, ברשת החברתית אינסטגרם אדם סקוט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדם סקוט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אדם סקוט, באתר AllMovie (באנגלית) אדם סקוט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אדם סקוט, באתר Box Office Mojo (באנגלית) אדם סקוט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אדם סקוט, באתר MusicBrainz (באנגלית) Adam Scott, IMDb "Adam Scott Parties Down With Quinoa, Eats a Pan of Rice Krispie Treats". bonappetit.com. נבדק ב-1 בינואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Sepinwall, Alan (2010-03-05). "'Parks and Recreation' lands 'Party Down' star Adam Scott". The Star Ledger. "U Talkin' U2 To Me?". earwolf.com. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Adam Scott". earwolf.com. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Naomi Scott, IMDb
משה גיסין

משה גיסין (1861 – 15 בנובמבר 1946) היה מראשי היישוב בפתח תקווה ובהרצליה. איש ציבור ופרדסן. בפתח תקווה הקים את הקולנוע הראשון. שימש כיו"ר ועד המושבה פתח תקווה למשך חצי שנה. כן שימש כיו"ר ועד החקלאי של המושבה פתח תקווה. ממייסדי הרצליה. משה גיסין נולד בביחוב-ישן, פלך מוהילב, בשנת 1861 (תרכ"א), לאפרים ולרחל-לאה גיסין לבית הרב זאב קרוטקין. אח לאלישבע גיסין אפרתי. קיבל חינוך מסורתי, עברי לאומי וכללי. השתתף בפעילות תנועת "חיבת ציון" במולדתו, שבית אביו היה מרכזה בעיר זו. בשנת 1891 (תרנ"א) עלה לארץ יחד עם אחיו הצעיר שלמה זלמן כחלוצי המשפחה. חמישה נפוליונים שנשארו להם מהוצאות הנסיעה שלחו מיד חזרה להורים, על-מנת שיוכרחו להתפרנס מיגיע עבודתם הם, ויעברו את חוויית קשיי החלוציות. עבדו בתחילה כפועלים שכירים בכרמי רחובות וראשון לציון. אחר-כך עברו לפתח תקווה, שם קנה בכספי אביו שטח אדמה לנכסי המשפחה וניהל משק, בו עבדו כפועלים מתלמדים רבים ממנהיגי תנועת ההסתדרות. הוא הקים בפתח תקווה (ברחוב ז'בוטינסקי פינת רחוב קרול) בית מלון שנקרא מלון ירקון ונודע אף בשם "הוטל גיסין". המבנה לא קיים עוד. בפתח תקווה היה פעיל בחיי הציבור. לאחר תקופת זמן החל לשמש כראש ועד המושבה, אך לאחר חצי שנה עזב את תפקידו, ואת תפקידו תפס אחיו שלמה זלמן. גם לאחר התפטרותו המשיך להיות פעיל בענייני המושבה, ובמשך שנים רבות היה לחבר ועד המושבה. שימש במושבה כיו"ר ועד החקלאי. לאחר מלחמת העולם הראשונה היה חבר הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל, והשתתף בוועדת ההכנה לכינוס אספת הנבחרים הראשונה. בביתו בפתח תקווה התאכסנו ראשי "חובבי ציון", הציונות, פקידות הברון ויק"א, בבקרם בארץ ישראל לחקירת התנאים הפיזיים לכלכלה ולתנופה, להקמת היישוב היהודי בארץ. עצותיהם והסברותיהם של משפחת גיסין סייעו רבות לבירור הנתונים ולהכנת ההצעות לתיקונים. בפתח תקווה היה ממייסדי חברת "פרדס", חברה שעסקה בפיתוח החקלאות. אחר-כך עבר לגור בקיבוץ עין חרוד, שהיה אז בראשיתו, והעניק להם וליתר מתנחלי העמק מניסיונו האישי כחקלאי. בשנת 1924 (תרפ"ד) השתתף בייסוד המושבה הרצליה, בשיתוף "קהילת ציון אמריקאית", עם בני המושבות ילידי הארץ שהתארגנו בהסתדרות "בני בנימין". הוא הצטרף אליהם, על אף שעבר את גיל השישים, בנה בית, נטע פרדס, ועבד בו בגופו. בהרצליה התגורר עוד משך למעלה מעשרים שנה. נפטר בתל אביב ב-15 בנובמבר 1946 (כ"א בחשוון תש"ז) והובא לקבורה בפתח תקווה. על שמו נקרא רחוב בהרצליה. כן נקבעה מלגה על שמו באוניברסיטה. משה גיסין נמנה עם משפחת גיסין, אשר רבים מבניה עסקו בבניין הארץ. התחתן עם אסתר (לבית הורביץ). בנו הוא אבשלום גיסין, שנהרג בעת שהגן על העיר פתח תקווה בעת הפרעות ביום כ"ז בניסן תרפ"א. משה גיסין ז"ל דוד תדהר (עורך), "משה גיסין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 839 http://www.jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HARETZ%2F1919%2F07%2F04&id=Ad00105&sk=C104FD73 ראו [1].
אלכסנדר סולץ

אלכסנדר סולץ (ספטמבר 1900, כ"א באלול ה'תר"ס - 14 בדצמבר 1945, י' בטבת ה'תש"ו) היה משומרי פתח תקווה וממגיני הרצליה. ראש השומרים בהרצליה. נולד בפתח תקווה, בשנת 1900 (כ"א באלול תר"ס), למאיר ולאיידלה (לבית גיסין). אח של אפרים סולץ. למד בבית הספר של המושבה פתח תקווה. משנת 1915 החל להיות פעיל בהגנה על העיר – בביטחון אנשיה ורכושה, על בתיהם ועל פרדסיהם. ביום ההתקפה על פתח תקווה, בכ"ז בניסן תרפ"א היה מטובי הלוחמים בחזית ההגנה. התחתן עם מרים (לבית סוואטיצקי). כשנוסדה המושבה הרצליה בשנת 1924, הוקצבו חלקים ממנה להתנחלות ילידי ארץ ישראל המאוגדים בארגון "בני בנימין", בתור יליד ישראל וחבר הצטרף אליהם, והיה מהראשונים שבנה את ביתו. הייתה לו גם חלקת אדמה עם משק, אך עקב עיסוקו בשמירה לא ניהל את המשק. גם בהרצליה המשיך להשתמש ביכולותיו בשמירה ובהגנה. יחסיו הטובים עם הערבים אותם רכש, סייעו הרבה לחיזוק השמירה. הרחיב את גבולות הרצליה. כשפרצו מהומות 1936 רץ לבדו אל השכנים הערבים, על אף הסכנה, והצליח לרסנם. כשנוסדה משטרת היישובים האזורית נתמנה לראש הנוטרים בהרצליה, ופעל רבות למען הביטחון. התמסר למען שירותו זה. נפטר בזכרון יעקב, ביום 14 בדצמבר 1945 (י' בטבת תש"ו), והובא לקבורה בהרצליה. לזכרו נקרא רחוב סולץ בהרצליה. דוד תדהר (עורך), "אלכסנדר סולץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1183
אפרים סולץ

אפרים סולץ (י"א באלול תרס"ד, אוגוסט 1904 - י"ד בחשוון תשנ"ד, אוקטובר 1993) היה מפעילי הסתדרות בני בנימין. ממקימי המושבה הרצליה ומחברי ועד המושבה הרצליה. אפרים סולץ נולד בפתח תקווה, ביום י"א באלול תרס"ד (1904), למאיר (מראשוני מתיישבי פתח תקווה), ולאיידלה בת אפרים גיסין (ראש משפחת גיסין בישראל). אח של אלכסנדר סולץ. למד בבית הספר העממי בפתח תקווה ובבית הספר התיכוני למסחר בתל אביב וגמר במחזורו הראשון. נשא לאשה את רחל בת שלמה שדרוביצקי מפתח תקווה, ולזוג נולדו בת ובן. היה חבר במשמרת הצעירה של הסתדרות "בני בנימין". ממייסדי המושבה הרצליה. היה חבר המועצה המקומית, חבר ועד החקלאי, הלוואה וחסכון ומפעל המים. פעיל בארגון השמירה והביטחון במקום. דוד תדהר (עורך), "אפרים סולץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1353 כביש הרצליה-ת"א, הַבֹּקֶר, 26 במאי 1940 היום הבחירות למועצה המקומית בהרצליה, הַבֹּקֶר, 15 במרץ 1942
הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט

הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט (בגרמנית: Helene von Waldeck und Pyrmont; 17 בפברואר 1861 – 1 בספטמבר 1922), הייתה אשתו של לאופולד, דוכס אולבני. הלנה נולדה ב-17 בפברואר 1861 בארולזן לגאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת נסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג, והייתה אחותם של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט ואמה, נסיכת ולדק ופירמונט. בנובמבר 1881 התארסה הלנה עם לאופולד, דוכס אולבני, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וב-27 באפריל 1882 התחתנו השניים בקפלת ג'ורג' הקדוש בטירת וינדזור. לאחר חתונתם גרו השניים בבית קלרמונט, והיו להם חיי נישואים מאושרים. אולם ב-28 במרץ 1884 מת לאופולד בקאן, צרפת, כתוצאה ממחלת ההמופיליה שהייתה לו, וזאת בזמן שהלנה הייתה בהריון של ילדם השני - צ'ארלס אדוארד. לאחר מותו של לאופולד הקדישה הלנה את חייה לארגוני צדקה, ואף הקימה את תיאטרון אולבני ואת קרן דטפורד. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הייתה הלנה פעילה בבתי חולים ובסיוע לנזקקים, יחד עם גיסתה ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת ואחייניתה מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין. בשנת 1899 התאבד אחיינה אלפרד, יורש העצר לדוכסות סקסה-קובורג-גותה, ובנה צ'ארלס אדוארד נבחר לרשת את דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה לאחר מות אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה. צ'ארלס אדוארד נסע לגרמניה, שם דאג וילהלם השני, קיסר גרמניה לחינוכו, ובשנת 1900 הוכתר כדוכס סקסוניה-קובורג-גותה. בשנת 1901 עלתה הצעה שהלנה תתחתן עם ארצ'יבולד פרימרוז, רוזן רוזברי החמישי, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל. ב-1 בספטמבר 1922 מתה הלנה בטירול, אוסטריה, בזמן שביקרה אצל בנה קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, כתוצאה מהתקף לב. ב-27 באפריל 1882 התחתנה הלנה עם לאופולד, דוכס אולבני, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ממנו נולדו לה שני ילדים: הנסיכה אליס, רוזנת אתלון (1883-1981) - נישאה לאלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון הראשון, אחיה הצעיר של מרי מטק, רעייתו של ג'ורג' החמישי. קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה (1884-1954) - ירש את דודו אלפרד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה כדוכס סקסוניה-קובורג-גותה האחרון. מדיה וקבצים בנושא הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט בוויקישיתוף הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אשתו של וילם השלישי, מלך הולנד
פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט

פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט (בגרמנית: Friedrich Fürst zu Waldeck und Pyrmont; 20 בינואר 1865 – 26 במאי 1946), היה נסיך ולדק ופירמונט בין השנים 1893–1918. פרידריך נולד ב-20 בינואר 1865 בארולזן לגאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת נסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג, והיה אחיהם של אמה, נסיכת ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת ולדק ופירמונט. בצעירותו למד פרידריך באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת לייפציג, ובשנת 1884 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית. בשנת 1893 מת אביו גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. ב-9 באוגוסט 1895 התחתן פרידריך עם בטילדיס, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פרידריך בחזית, והשתתף בלחימה כגנרל חיל הפרשים. ב-13 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 קיבל פרידריך את טירת ארולזן, שם התגורר עד מותו ב-26 במאי 1946. ב-9 באוגוסט 1895 התחתן פרידריך עם בטילדיס, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, ממנה נולדו לו 4 ילדים: יוזיאס, נסיך הכתר של ולדק ופירמונט (1896–1967) מקס, נסיך ולדק ופירמונט (1898–1981) הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט (1899–1948), התחתנה עם ניקולאוס, נסיך הכתר של אולדנבורג גאורג וילהלם, נסיך ולדק ופירמונט (1902–1971) מדיה וקבצים בנושא פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט בוויקישיתוף פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט (בגרמנית) אשתו של וילם השלישי, מלך הולנד אשתו של לאופולד, דוכס אולבני