וליד דקה

וליד נימר אסעד דקה (בערבית: وليد دقة;‏ 18 ביולי 1961 – 7 באפריל 2024) היה מחבל ערבי-ישראלי שהיה מעורב בחטיפתו ורציחתו של החייל משה תמם ב-1984 ונידון למאסר עולם. דקה, שהיה מוותיקי האסירים הביטחוניים הכלואים בישראל, שימש דובר ונציג האסירים בבתי כלא בהם ריצה את עונשו, במהלך שנות כליאתו ואף לאחר מותו היה לסמל לארגוני הטרור ובהם החמאס. היה פעיל פוליטי בתנועת בל"ד. דקה נולד וגדל בבאקה אל-גרבייה ולמד בבית ספר יסודי ותיכון מקומי. היו לו שישה אחים ושלוש אחיות. בנעוריו היה חבר בארגון אסלאמי. לאחר סיום לימודיו בתיכון ב-1979 עבד באתרי בנייה, במסעדות בתל אביב וכצבע בתל אביב ובאילת. לאחר מלחמת לבנון הראשונה הצטרף לארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין. הוא נסע לקפריסין ונשלח בזהות בדויה למחנה אימונים של החזית העממית בסוריה, שם עבר אימונים במטעני חבלה ובאיסוף מודיעין. בישראל עסק באיסוף אמצעי לחימה ובתכנון מעשי טרור. ב-1984 היה שותף בחוליה שתכננה את חטיפתו לצורכי מיקוח של החייל משה תמם, במטרה להבריחו לסוריה. משלא הצליחו בכך רצחו חבריו לחוליה את תמם. גופתו נמצאה על ידי חקלאי ערבי, עם סימני חבלה קשים שהעידו על התעללות בסכין. דקה וחברי החוליה נתפסו ב-1986. בזמן מעצרו הודה דקה כי ידע על הכוונה לרצוח את החייל. במרץ 1987 הורשע בבית המשפט הצבאי בלוד, בגין עבירות של ירי לעבר אנשים, אימונים צבאיים, חבלה גופנית חמורה וחברות בארגון עוין. הוא נידון למאסר עולם, בנימוק שהיה שותף שווה לרצח שבוצע בפועל בידי שניים מחבריו לחוליה. בפסק הדין נקבע כי וליד דקה שימש כאחראי ומעביר ההוראות לחוליה וכי הורה לחבריה לרצוח את משה תמם ובשל כך נגזר עליו מאסר עולם. דקה ריצה את עונשו בין השאר בבתי הסוהר שאטה, שקמה, באר שבע, נפחא, באיילון, בגלבוע והדרים. בקשותיו לקציבת עונשו נדחו על ידי הרמטכ"ל ונשיא המדינה, עד שב-2012, בעקבות המלצת משרד המשפטים, קצב הנשיא שמעון פרס את עונשו ל-37 שנים. במהלך תקופת כליאתו סיים לימודי תואר ראשון ושני במדע המדינה באוניברסיטה הפתוחה. ב-1993 הצטרף למפלגת בל"ד ובשנת 2000 נבחר לחבר בוועד ההנהגה הארצית של המפלגה. במסגרת לימודיו בכלא חקר את המניעים של מחבלים שתכננו לבצע פיגועי התאבדות. בעתירה שהגיש לבית המשפט בשנת 2008 בבקשה לקיצור עונשו הצהיר כי הוא מתנגד לאלימות ודוגל בדו-קיום. כמו כן תיאר פיגועי התאבדות כ"לא מוסריים" ו"מזיקים לעניין הפלסטיני". לאורך השנים פרסם מאמרי דעה קבועים בביטאון מפלגת בל"ד "פסל אל-מקאל", וכן מאמרים ב"הארץ". כמו כן חיבר ספר לבני הנעורים בשם "סיפור סוד שמן הזית" שיצא לאור ברמאללה העוסק במציאת פתרון בלתי-אלים למאבק הפלסטיני. הוא התכתב באופן קבוע עם ענת מטר ועם גדעון לוי, ולדברי מטר "הוא הביע חרטה מלאה ופומבית, חוזרת ונשנית, על מעשיו". הוא התיידד עם הסופר סמי מיכאל וזכה לביקורים ממנו. ההצגה "הזמן המקביל", שנכתבה בהשראת סיפורו, מוצגת על ידי תיאטרון אל-מידאן. שם ההצגה מתייחס למה שמכנה דקה בכתביו "הזמן המקביל", שהוא תקופת המאסר שלו, מקום שבו הזמן עומד מלכת. ההצגה מציגה את חייהם של האסירים. באוגוסט 1999 נישא לסנאא סלאמה, פעילה למען זכויות אסירים ביטחוניים, אותה הכיר לראשונה בעת ביקורה בבית הכלא ב-1996. הוא עתר ב-2008 וב-2011 לבית המשפט המחוזי נגד שירות בתי הסוהר, שסירב משיקולים ביטחוניים לאפשר לו התייחדות עם רעייתו. עתירותיו נדחו לאחר שבית המשפט החליט לא להתערב בשיקולי שירות בתי הסוהר, וזאת על סמך חוות דעת של שירות הביטחון הכללי, לפיה דקה לא ניתק את קשריו עם החזית העממית, ארגון עוין לישראל. בית המשפט קבע לאור הראיות שהוגשו לו כי: עולה גם עולה הזדהות אידאולוגית עם ארגון עוין באופן שיש בו כדי לסתור את טענת העותר כי שינה את האידאולוגיה בה החזיק בעבר בהיותו חבר הארגון העוין ויותר מכך, לא ניתן להשתחרר מן הרושם כי בהתנהלות העותר יש גם ניסיון להשגת רווח אישי. בקשת רשות ערעור שהגיש לבית המשפט העליון הסתיימה בהודעה של שירות בתי הסוהר כי הוא נכון לבחון מחדש את עניינו של דקה. ב-2020 הצהירה רעייתו של דקה כי נולדה לה בת, פרי זרעו של דקה שהוברח מהכלא. עם זאת משרד הפנים סירב לרשום את דקה כאביה של הילדה. במהלך 2004 היה דקה משובתי הרעב בקרב האסירים הביטחוניים כמחאה על תנאי מעצרם. בתקופת היותו בכלא גלבוע שימש דובר ונציג האסירים בפני שלטונות הכלא. לדבריו, הוא ניתק את קשריו עם ארגון החזית העממית ב-1995, ולכן עתר ב-2006 לשנות את סיווגו הארגוני בכלא. הבקשה התקבלה על ידי שירות בתי הסוהר ומאז הוא הוגדר על ידי השב"ס כחסר שיוך ארגוני. בשנת 2007 הופיע שמו ברשימת האסירים הביטחוניים אזרחי ישראל שארגון חמאס דרש לשחרר במסגרת עסקת שליט. במסגרת המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים (2013–2014) דרשה הרשות הפלסטינית את שחרורם של 14 אסירים ביטחוניים אזרחי ישראל, בהם דקה. בשנת 2016, בעודו כלוא בבית הסוהר קציעות, נתפסו בכליו טלפונים ניידים ומסרים מוצפנים שהוברחו על ידי חבר הכנסת באסל גטאס. בעקבות האירוע הוארך מאסרו של דקה בשנתיים נוספות וכן הוטל עליו עונש מאסר על תנאי. בהתאם לכך היה צפוי להשתחרר במרץ 2025. אחיו של דקה, שהעביר את הטלפונים לגטאס, הורשע ונידון לעבודות שירות וקנס. ב-2023 אושפז דקה תחת אבטחה בבית החולים אסף הרופא בצריפין, כשהוא חולה בסרטן ועל פי חוות דעת של מערך הרפואה של שב"ס (מר"ש): "ימיו קצרים ונשקפת סכנה ממשית לחייו". בחוות דעת נוספת של מר"ש, שיצאה שבוע לאחר מכן, נקבע כי תוחלת חייו פחתה לשנתיים לכל היותר בשל מחלתו, אך הוא אינו על ערש דווי. בקשתו מוועדת השחרורים הרגילה של השב"ס לשחררו מטעמים רפואיים עוררה מחאה ציבורית ואת התנגדות הפרקליטות. הבקשה לא התקבלה מאחר שהוועדה קבעה כי היא צריכה לעלות לדיון בפני ועדת שחרורים מיוחדת לאסירים ביטחוניים. ב-26 ביוני דחתה ועדת השחרורים המיוחדת באופן סופי את בקשת השחרור המוקדם. בנובמבר 2023, דקה העיד על התעללות בכלא גלבוע, לאחר תחילת מלחמת חרבות ברזל: "המכות היו מכוונות לאזור הבטן. תוך כדי המכות תפסו את פניי. הייתי ללא שמיכה ובגדים, וקיבלנו בקושי שלוש כפות אורז לאדם. על הירקות היו שמים מלח בכמויות שהפכו אותם בלתי אכילים. לאחר כשבוע, כשמצבי הידרדר, הועברתי לבית חולים". ב-7 באפריל 2024 הוא מת ממחלת הסרטן. לאחר מותו ספדו לו פעילות השמאל הרדיקלי ענת מטר ועינת ויצמן. שירות בתי הסוהר נמנע מלמסור את גופתו למשפחתו, ולכן הוא לא הובא לקבורה. המשפחה עתרה לבג"ץ נגד החלטה זו. המדינה נימקה החלטה זו ברצון שגופתו תשמש קלף מיקוח לצורך עסקת חטופים עם חמאס, בג"ץ דחה את העתירה וקבע כי מדובר בהחלטה סבירה ומידתית, ושלמפקד הצבאי נתונה סמכות להורות על החזקת גופות מחבלים לצרכי משא ומתן, לרבות גופות של מחבלים שהם אזרחי ישראל. רצח משה תמם כוח אדם - רב"ט משה תמם ז"ל, תיק מספר 89/1987/8, ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון מדיה וקבצים בנושא וליד דקה בוויקישיתוף כתב אישום - ווליד נימר אסעד דקה, בית המשפט הצבאי בלוד, תיק פ.א 1421/84, 1986 הכרעת דין - ווליד נימר אסעד דקה, בית המשפט הצבאי, בלמ"ד/55/86, 1 במרץ 1987 הקו האדום של וליד דקה וסנא סלאמה, באתר הארץ, 11 ביוני 2001 עמירה הס, מרחפים לגן עדן, באתר הארץ, 1 באפריל 2003 גדעון לוי, השנה ה-20 שלי, באתר הארץ, 10 במאי 2005 גדעון לוי, התקווה החדשה של אחד מוותיקי האסירים הפלסטינים, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2013 גדעון לוי, האסיר שמאחורי "הזמן המקביל": "האם מישהו מתוקפיי ראה את ההצגה?", באתר הארץ, 19 ביוני 2015 פישל רוזנפלד, ספרו של המחבל יושק במימון ציבורי, באתר ביזנעס. (קישור נוסף) מאיר תורג'מן, נדחתה סופית הבקשה לשחרור מוקדם של המחבל הגוסס: "יסיים את חייו בכלא", באתר ynet, 26 ביוני 2023 גדעון לוי, הסיפור הזה מראה שלפעמים גם המוות אינו משחרר מהכלא, באתר הארץ, 12 באפריל 2024 שי גורטלר, "האם נכלאת כדי להשתחרר או כדי לשחרר אחרים?": להכיר את וליד דקה, באתר הארץ, 8 במאי 2024 הספר הוצג בשוגג בתקשורת הישראלית כספר ילדים בג"ץ 3289/24 סנא דקה ואחרים נ' קובי יעקובי, ממלא מקום נציב שירות בתי הסוהר ואחרים, ניתן ב־30 בספטמבר 2024 الأسير وليد دقة يكتب من داخل السجن, אתר arab48.com גיל יודילוביץ' ואריה קיזל, המחבלים שרצחו את החייל תמם התכוונו להעבירו לסוריה, מעריב, 11 במאי 1986 משה תמם, חייל. נעלם ב־6.8.84 בצומת בית־ ליד. גופתו נמצאה ב־84'.10.8 ליה מבוא־רותן. נרצח בדקירות סכין. על הגופה נמצאו סימני התעללות. לא פוענח., חדשות, 2 באוגוסט 1985 אריה קיזל, החשודים ברצח תמם יישפטו בבית-דין צבאי, מעריב, 2 במאי 1986 ישראל פרץ, רוצחי תמם – למאסר שלם, חדשות, 2 במרץ 1987; גיל יודילוביץ, "הלוואי שישחררו את המחבלים - ואז נרצח אותם", מעריב, 2 במרץ 1987 עת"א (נצרת) 54950-11-11 דקה(אסיר) נ' משטרת ישראל/שרות בתי הסוהר-מחלקת האסיר, ניתן ב-16 בפברואר 2012 גיל יודילוביץ, "הלוואי שישחררו את המחבלים - ואז נרצח אותם", מעריב, 2 במרץ 1987 הכרעת דין - ווליד נימר אסעד דקה, בית המשפט הצבאי, בלמ"ד/55/86, 1 במרץ 1987 איתמר ענברי, אסיר הטרור: שיניתי עמדותיי, הקלו בעונשי, באתר nrg‏, 7 באוקטובר 2008. תומר זרחין, פרס קצב את עונשם של אסירים ביטחוניים שנכלאו לפני הסכמי אוסלו, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2012 גדעון לוי, אלכס ליבק, התקווה החדשה של אחד מוותיקי האסירים הפלסטינים, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2013 עמירה הס, מרחפים לגן עדן, באתר הארץ, 1 באפריל 2003 איתמר ענברי, אסיר הטרור: שיניתי עמדותיי, הקלו בעונשי, באתר nrg, ‏7/10/2008 לואיי ותד, ג'וד הנער וסיפור סוד הזית, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2018 יואב איתיאל‏, "אסור לוותר": ספר הילדים שכתב המחבל ממשיך לעורר סערה, באתר וואלה, 10 בנובמבר 2018 פוליטיזציה בקליניקות המשפטיות באוניברסיטת חיפה, דו"ח תנועת אם תרצו תשע"ד. ענת מטר, "מהות האדם היא לחוש את הזולת". לזכרו של וליד דקה, באתר "שיחה מקומית", 11 באפריל 2024 עע"א 439/09 וליד דקה ואחרים נגד שירות בתי הסוהר באתר ארגון עדאלה הצגת הזמן המקביל באתר הבמה. טלי קיים‏, "הזמן המקביל" מציגה את האסירים כקורבנות אבל לא כגיבורים, באתר וואלה, 29 ביוני 2015 עע"א (נצרת) 609/08 - וליד דקה נ' מדינת ישראל ואח', ניתן ב-21 בספטמבר 2009 יואב שטרן, אסיר ביטחוני: השב"ס מונע התייחדות מערבים, באתר הארץ, 27 ביולי 2008 עתירה: השב"ס מונע מאסיר ביטחוני להביא ילד, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2009 רע"ב 8659/09 וליד דקה נ' שרות בתי הסוהר, ניתן ב־5 בדצמבר 2010 יואב איתיאל‏, משרד הפנים סרב לרשום את המחבל ווליד דקה כאב: "על מה מענישים אותו?", באתר וואלה, 26 בפברואר 2020 ג'קי חורי, 17 ערבים ישראלים ברשימה של חמאס, באתר הארץ, 11 באפריל 2007 יאסר עוקבי, ערבים ישראלים ברשימת האסירים שישראל תשחרר, "מעריב", 18 במרץ 2014. רענן בן צור, ח"כ חשוד שהבריח ניידים למחבל: "לכלוא אותו לצדו", באתר ynet, 19 בדצמבר 2016 אילנה קוריאל, פרשת ח"כ גטאס: עבודות שירות לאח המחבל שסיפק את הטלפונים, באתר ynet, 25 באוקטובר 2018 פרוטוקול דיון וליד דקה נגד מדינת ישראל, ועדת שחרורים בכלא מעשיהו, 31 במאי 2023 מאיר תורג'מן, מחבל במצב סופני ביקש שחרור מוקדם, משפחת הנרצח: "יריקה בפרצוף", באתר ynet, 23 במאי 2023 מאיר תורג'מן, נדחתה סופית הבקשה לשחרור מוקדם של המחבל הגוסס: "יסיים את חייו בכלא", באתר ynet, 26 ביוני 2023 יהושע בריינר, אסירים בכלא גלבוע: מ–7 באוקטובר דורשים מאיתנו לנשק את הדגל, מי שמסרב מוכה, באתר הארץ, 2 בינואר 2024 ברהנו טגניה, ‏המחבל וואליד דקה שהיה מעורב בחטיפת החייל משה תמם וברציחתו ב-1984 מת בכלא, באתר ‏מאקו‏, 7 באפריל 2024; דיווח: מת המחבל וליד דקה, מרוצחי החייל משה תמם ב-1984, באתר מעריב אונליין, 7 באפריל 2024. גיל משעלי, ‏השחקנית עינת ויצמן ספדה למחבל: "העולם בלעדיו חשוך יותר", באתר ‏מאקו‏, 10 באפריל 2024; עינת ויצמן, וליד ביקש להושיט יד מעבר לתהום המפרידה בין העמים, באתר הארץ, 14 באפריל 2024 ג'קי חורי, המדינה לבג"ץ: גלנט הורה לא להשיב את גופת וליד דקה כדי שתשמש קלף מיקוח, באתר הארץ, 12 ביוני 2024