laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נחל ארדון

נַחַל אַרְדּוֹן (בערבית: "ואדי א-רחידה" - "הנחל המבוקע") הוא נחל אכזב קצר העובר בחלק הדרומי של בקעת ארדון שבמזרח מכתש רמון, ומנקז חלק מבקעת ארדון אל נחל נקרות שמחוץ למכתש רמון. לאורך הנחל ניתן לראות תופעות גאולוגיות מרשימות, ונופים מגוונים שנוצרו עקב חשיפה של שכבות סלע מתקופות קדומות שונות. הנחל מתחיל סמוך לפסגתו של הר ארדון, משם הוא יורד במצוק המערבי של הר ארדון, על פי מתווה תלול שנוצר על ידי שבר גאולוגי אל קרקעית בקעת ארדון. משם הוא ממשיך דרומה ומתחתר באבני חול צבעוניות ולבנות. לאורכו מצויים חלקים מגזעי עצים מבורזלים. בהמשך עובר הנחל למרגלות גבעת חרוט ומתחתר בין שכבות דולומיט ואבן חול צבעונית. בקיר הצפוני של הנחל נחשפות שכבות אופקיות של אבן צבעוניות, הכוללות סלעי דולומיט, אבני חול וחרסיות ירוקות-אדמדמות. לתוך השכבות הללו חדרו שבעה דייקים מאגמתיים. בגדה הצפונית של הנחל נובע עין ארדון, אשר מימיו מעט מלוחים והוא אינו פעיל באופן תדיר. בהמשך התחתרותו נפגש נחל ארדון עם נחל חררים, וממשיך עוד כ-500 מטר עד שיוצא מתחומו של מכתש רמון אל תחום נחל נקרות. מסלול בדרגת קושי נמוכה עובר לאורך חלק מהנחל ובו אפשר לצפות בשכבות הסלע הצבעוניות ובדייקים. דייק בנחל ארדון דייק "האב ובנו" בנחל ארדון דייק "הלב השחור" גבעת חרוט גבעת חרוט והר ארדון
מיכאל בהט

מיכאל בהט (25 במאי 1915 – 31 בדצמבר 2015) היה מחנך וחוקר תנ"ך ישראלי. נולד כמיכאל בכמט לאהרון וסוניה. אביו היה גבאי וחזן. בגיל צעיר התייתם מאמו, וגדל בבית סבתו בלטביה שם למד בחדר. הוא נישא בגיל עשרים לאסתר ואב לשלושה ילדים. במלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו לסיביר. עם תום המלחמה עבד במשך שנתיים עם פליטי מלחמה יהודים באירופה. בגיל 33 עלה לישראל באוניית המעפילים "אינדבר". עם הגעתו לארץ התגורר בבנימינה ואחר כך התיישב בכפר בלום, שם התגורר במשך כל חייו. לאחר תקופה קצרה בה עבד בחקלאות החל לעבוד בהוראה עם ילדי עולים מארצות צפון אפריקה. בהט היה ממקימי חוג התנ"ך בבית נשיא המדינה. זוכה "פרס שמואל רוטברג לחינוך יהודי" לשנת תשס"ז. בשנת 2007 יצא לכבודו ספר מאמרים, "ספר מיכאל: בין הזמן הזה לימים ההם" בעריכת אבי שגיא בהוצאת כתר ורכס. שימש כיועץ לפרויקט תנ"ך רם. מיכאל בהט נפטר בשנת 2015, ונטמן בבית העלמין של בכפר בלום, לצד אשתו אסתר שנפטרה שנה לפניו. עיונים לפרשת השבוע מיסודם של נחמה ליבוביץ: לבתי הספר הכלליים העל יסודיים, חטיבה עליונה ולבתי מדרש למורים וגננות (עורך) נביאי אמת ונביאי שקר : נושא מסכם לבחינות בגרות (עורך) נבואה ונביאים: נושא מסכם לבחינות הבגרות (עורך) שרידי המיתוס במקרא, 1984, הוצאת רכס שיחות על ספר בראשית, מיכאל בהט הסיפור המקראי: נושא בחינות הבגרות (עורך) בלוג אישי ראיון עמו, סרטון באתר יוטיוב עופר אדרת, המחנך שהוריד את אלוהים מהשמים, באתר הארץ, 21 בינואר 2016 מיכאל בהט (1915-2015), דף שער בספרייה הלאומית מיכאל בהט, באתר emek-school (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארץ האש

ארץ האש (בספרדית: Tierra del Fuego) הוא ארכיפלג מצידו הדרומי של מצר מגלן, הנמצא בקצה הדרומי של אמריקה הדרומית. הארכיפלג מחולק בין ארגנטינה ובין צ'ילה. ארץ האש היא הנקודה היבשתית הדרומית ביותר בכדור הארץ פרט לאנטארקטיקה. בארץ האש ניצבים אחדים מהקרחונים הגדולים ביותר שקיימים על אדמת החלק המערבי של כדור הארץ[דרוש מקור]. מקור השם "ארץ האש" הוא במדורות הילידים הרבות שראה מגלה הארצות פרדיננד מגלן, כאשר חצה בספינתו את המצר שנקרא מאוחר יותר על שמו. בארץ האש גדלה צמחייה מעטה ופרט לערים ריו גראנדה ואושואיה אין בה עוד נקודות התיישבות גדולות. לאזור אקלים ממוזג ובחלקו המערבי גשמים רבים (4,000–5,000 מ"מ בשנה). בשאר חלקיו גשמים מועטים. הארכיפלג מורכב מהאי הראשי, האי הגדול של ארץ האש, ומקבוצה של איים קטנים יותר. האי הגדול מחולק בין שתי מדינות: 38.57% מהשטח שייך לארגנטינה, ו-61.43% ממנו שייך לצ'ילה. את הארכיפלג מחלקת תעלת ביגל, שנמצאת מדרום לאי הראשי. האיים הגדולים ביותר מדרום לתעלת ביגל הם הוסטה ונברינו. ארץ האש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המודיעין הצבאי הסורי

המודיעין הצבאי בסוריה (בערבית: شعبة الاستخبارات العسكرية; תעתיק לעברית: שעבת אל-אסתח'באראת אל-עסכרייה) הוא סוכנות הביון של צבא סוריה. הוא הוקם ב-1969 כיורש לאגף הסורי של הלשכה השנייה (Deuxième Bureau) במטכ"ל הסורי, שהיה כפוף לשלטון המנדט הצרפתי. מטה הארגון בדמשק הבירה. ראש אגף המודיעין הצבאי הסורי הוא רפיק שהאדה, המחליף מאז שנת 2012 את הגנרל עבד אל-פתאח קודסיה. על אף היותה סוכנות צבאית, היא כפופה לנשיא ונחשבת לאחת מזרועות הביון החשובות בקהילת המודיעין הסורית. הארגון וסוכניו משפיעים מאוד על הפוליטיקה הסורית ורבים מבכירי המשטר הסורי הם בוגרי הסוכנות ומנגנוני הביטחון הסוריים. הסוכנות פועלת כסוכנות המודיעין העיקרית במדינה, והמשטר אינו מייחס חשיבות לסוכנות הביון האזרחית של סוריה ומטיל על המודיעין הצבאי את מרבית המשימות המודיעיניות. הארגון פועל נגד דיסידנטים פוליטיים, וישנה טענה כי הוא תומך בקבוצות טרור קיצוניות. כך, למשל, מעניק הארגון תמיכה טכנית-לוגיסטית לאנשי חזבאללה. המודיעין הצבאי הסורי השתתף באופן פעיל בסדר הסורי בלבנון עד פרוץ מהפכת הארזים ב-2005. 1971–1974: חיכמת שיהאבי 1974–1999: עלי דובא 1999–2005: חסן ח'ליל 2005–2009: אסף שווכאת 2009–2012: עבד אל-פתאח קודסיה 2012–2015: רפיק שהאדה 2015–2019: מוחמד מחאלה 2019–הווה: יפה מוהלם
האקדמיה הצבאית הקיסרית

האקדמיה הצבאית הקיסרית (ביפנית: Rikugun Shikan Gakkō 陸軍士官学校) היה בית הספר להסמכת קצינים של הצבא היפני הקיסרי. מסלול הלימודים כלל קורס זוטרים לבוגרי בתי הספר לצוערים מקומיים ולתלמידים שהשלימו ארבע שנות לימוד בחטיבת ביניים, ומסלול מתקדם לפרחי לקצונה. האקדמיה הצבאית נוסדה בקיוטו ב-1868, וקיבלה את תוספת "הקיסרית" ב-1874, אז עברה לטוקיו. אחרי 1898 הייתה האקדמיה תחת פיקוח מנהל החינוך הצבאי. ב-1937 התחלקה האקדמיה, והקורס המתקדם עבר לעיר סגמיהארה שבמחוז קנאגאווה, וקורס הזוטרים עבר לאסקה, מחוז סאיטאמה. טקס הסיום של המחזור ה-50 נערך בבניין האקדמיה החדש בסגמיהארה ב-20 בדצמבר 1937, בנוכחות הקיסר הירוהיטו. ב-1938 נחנך בית ספר נפרד לתעופה צבאית. ביוני 1945 שלחה האקדמיה את כל הסגל וכ-3,000 צוערים למחוז נאגנו, כאמצעי זהירות מפני הפצצת טוקיו על ידי בעלות הברית, והשאירה כוח צבאי קטן כדי שישמור על המתקנים. חלק מהסגל וצוערים גויסו לדיוויזיית הטנקים הרביעית, אך יחידה זו לא השתתפה באף קרב. בספטמבר 1945, לאחר כניעת יפן במלחמת העולם השנייה, נטל גדוד מדיוויזיית הפרשים הראשונה שליטה על בניין האקדמיה. האקדמיה נסגרה עם ביטול הצבא הקיסרי היפני בתום 1945, ושטח האקדמיה בסגמיהארה היום הוא חלק מבסיס צבא ארצות הברית. המוסד המקביל כיום ביפן הוא האקדמיה הלאומית לביטחון של יפן. מ-1937 ועד 1945 הוסמכו באקדמיה הצבאית הקיסרית כ-18,476 קצינים. מועמדים לאקדמיה הצבאית הקיסרית נבחרו בקפידה מתוך בוגרי שלוש שנות לימוד בבתי ספר צבאיים מכינים בטוקיו, אוסקה, נגויה, הירושימה, סנדאי וקוממוטו. בבתי ספר אלה למדו בעיקר בניהם של קצינים ושל חיילים שנפלו בקרב. חלק מהמועמדים היו כבר חיילים מתחת לגיל 25. תוכנית האימונים כללה שיעורים כלליים ברמת אוניברסיטה, אמנויות לחימה מסורתיות ורכיבה. לאחר השלמת החלק הזוטר בן השנתיים, נשלחו הצוערים לשמונה חודשים לחיל הרגלים, שם למדו על מכלול אמצעי הלחימה שברשות הצבא ופיקוד מחלקתי, בטרם שבו לאקדמיה להשלמת המסלול המתקדם בן השנה ושמונה חודשים. לאחר סיום הלימודים קיבלו הצוערים את התואר קצינים מתמחים, ועם השלמת ארבעה חודשי פעילות עם הרגימנט שלהם קיבלו את דרגת לוטננט שני באופן רשמי. האקדמיה הימית הקיסרית מדיה וקבצים בנושא האקדמיה הצבאית הקיסרית בוויקישיתוף Handbook on Japanese Military Forces
גנב החרבות

גנב החרבות (באנגלית: The Sword Thief) הוא הספר השלישי בסדרת הספרים "39 רמזים", ונכתב על ידי פיטר לרנג'יס. הספר יצא לאור בעברית בשנת 2011. כמו הספרים הקודמים בסדרה, הוא מדבר על מסעם של איימי ודן קהיל אחרי השיקוי המשפחתי שלהם, שכדי להכינו צריך למצוא את 39 הרמזים המובילים אליו, וכמו כן על דן ואיימי להתחרות במשפחה שלהם, שלהם אותה מטרה. ערך מורחב – 39 רמזים - דמויות איימי קהיל: נערה בת ארבע עשרה. איימי היא בתם של הופ קהיל וארתור טרנט ואחותו הגדולה של דן קהיל. איימי נהנת לקרוא וללמוד ואוהבת לבקר בספריות ובמוזיאונים. כשהיא מפוחדת או לחוצה, היא מתחילה לגמגם. לאיימי יש שיער ארוך בצבע חום אדמדם ועיניים ירוקות. דן קהיל: ילד בן אחת עשרה. בנם של הופ קהיל וארתור טרנט ואחיה הקטן של איימי קהיל. יש לו זיכרון צילומי מצוין. הוא אוהב לספר בדיחות. אסתמטי. יש לו שיער בלונדיני כהה ועיניים ירוקות. נלי גומז: נלי היא האומנת של איימי ודן. נלי גרה עם איימי ודן בבוסטון, מסצ'וסטס עד שהצטרפה עימם למרוץ. היא יודעת לדבר ב־3 שפות: צרפתית, גרמנית ואנגלית. אליסטר הו: אליסטר הוא איש זקן, דודם של דן ואיימי, והוא בגד בהם במבוך העצמות. מר מקינטייר:עורך הדין של גריס קהיל. מר מקינטייר הוא זה שהודיע לכול הקהילים, משפחתם של איימי ודן, על 39 הרמזים, והציע להם רמז במקום 1,000,000 דולר, וכך התחילה התחרות. איימי ודן קהיל מגיעים ליפן במהלך חיפושיהם ונאלצים להיעזר בדודם הבוגדני אליסטר הו, לאחר שהקבראים (בני משפחה נוספים שלהם) חוטפים את נלי ואת צלאח א-דין. בדרך הם מתחמקים מאירינה (דודה שלהם) בעזרת הטייס של אליסטר. בעזרת הידע של דודם על יפן, הם עוקבים אחר רמזים ואחר מסלול חייו של טויוטומי הידיושי, לוחם יפני אמיץ, שהיה בן למשפחת קהיל ובן המייסד של בית תומאס. הם נלכדים בידי משפחת הולט שמכריחה אותם לגלות להם את המידע שברשותם על 39 הרמזים. לאחר שהם מגלים ברכבת התחתית של טוקיו חדר נסתר, ובורחים מאנשי היאקוזה, מצילים אותם נלי והאחים לבית קברה, שנלי הצליחה להערים עליהם. שלוש הקבוצות כורתות ברית ובעקבות רמז שמצאו נוסעים לקוריאה הדרומית שם הם משתמשים בספרייה הסודית של אליסטר כדי לגלות מידע על הרמז. החיפוש שם מוביל אותם לפארק הלאומי פאקהנסן, סיאול, שם הם מוצאים סלע עם כניסה נסתרת ובתוכו הם מוצאים רמז. שם איאן קברה ואיימי קהיל מגלים רחשי חיבה אחד כלפי השני. דן מטעה את הקבראים ואמר להם שהרמז נמצא באגם טאש שבקירגיזסטן ולאחר שהם מאמינים לו הם בוגדים באליסטר ובאיימי ודן ולוכדים אותם בסלע. בעזרת פיצוץ הסלע הם מצליחים לצאת אבל אליסטר נקבר בהריסות הסלע ונהרג. הם חוזרים לאחוזה שלו, ושם הם מגלים שהרמז מוביל למצרים. בנוסף הם מגלים שאליסטר שרד את המפולת ויצא לינקום ברוצח אביו, באה הו, שהוא גם דודו. גנב החרבות, באתר The 39 Clues Wiki (באנגלית) גנב החרבות, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדמה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קרקע – השכבה העליונה של קרום כדור הארץ, עליה מתקיימים החיים האנושיים חול – גרגרי סלע קטנטנים, שמהם עשויה הקרקע תרבות: אדמה (סרט) – סרט קולנוע ארצישראלי שצולם זמן קצר לפני הקמת מדינת ישראל, בבימויו של הלמר לרסקי אדמה (אלבום) – אלבום ישראלי משנת 1985 של הזמרת עפרה חזה אדמה (שיר) – שיר הנושא של האלבום "אדמה" בביצוע עפרה חזה Adama – אלבום ג'אז משנת 1998, אלבום הבכורה של אבישי כהן יישובים אדמה (עיר מקראית) הכפר האקולוגי אדמה – ישוב בלתי חוקי בגליל המערבי
חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה

חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה הייתה פיגוע מיקוח באמצעות חטיפת מטוס שהתרחש ב-13 באוקטובר 1977. מטוס נוסעים של חברת התעופה לופטהאנזה מסוג בואינג 737-230 נחטף בידי ארבעה חברים בחזית העממית לשחרור פלסטין (שכינו את עצמם "קומנדו הקדושה חלימה"). המטוס המריא מפלמה דה מיורקה והיה בדרכו לפרנקפורט לפני שנחטף. רוב הנוסעים במטוס היו תיירים גרמנים. ביחד עם צוות המטוס, היה מספר החטופים 91 בני אדם. נתיב המטוס הוסט לרומא, משם לקפריסין, למפרץ הפרסי, אחר כך לעדן שבתימן ולבסוף – לאחר ארבעה ימי טיסה ונחיתות ביניים – הונחת המטוס בשליטת החוטפים ביום 18 באוקטובר, בנמל התעופה במוגדישו, שבסומליה. כבר בהיותם בנמל התעופה בעדן רצח מנהיג החוטפים את קברניט המטוס, ואת המטוס הטיס במקומו בהמשך טייס המשנה בלבד. החל משלב זה שיחות עם החוטפים נערכו בעזרת הדיילת גבריאלה דילמן. הטרוריסטים הפלסטיניים דרשו כי הממשלה הגרמנית תטיס את מנהיג כנופיית באדר מיינהוף הגרמנית ואת שאר חברי הארגון הכלואים בגרמניה למוגדישו או שהם יפוצצו את המטוס. אנשי יחידת הלוחמה בטרור של מערב גרמניה הידועה גם בשם הקוד GSG-9, בסיוע פעולת הסחה של חיילים סומאלים ובהשתתפותם של שני נציגים של יחידת ה-SAS הבריטית השתלטו על המטוס בחסות החשיכה בליל 17 באוקטובר לאחר שעה של הכנות בנמל התעופה במוגדישו וכל 86 החטופים החיים – ועמם גם 4 מתוך 5 אנשי צוות המטוס – חולצו. המבצע נקרא בשם הקוד הגרמני קסם אש (בגרמנית: Feuerzauber). על הפרשה הופקו שני סרטים קולנועיים, הראשון ב-1997 והשני ב-2008. מדיה וקבצים בנושא חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה בוויקישיתוף שלמה נעמן, ‏GSG-9 במלחמה נגד הטרור, מערכות 268, אפריל 1979 "חלימה" היה כינויה של בריגיטה קוהלמן, חברת תאי המהפכה שנהרגה במהלך מבצע אנטבה אמיר אורן, גולדה ערב המלחמה ב-73': "להילחם נגד מצרים וסוריה - זה פשוט", באתר הארץ, 7 ביוני 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראקובסקי

ראקובסקי (בבולגרית: Раковски) היא עיר בדרום בולגריה בשטח מחוז פלובדיב, השוכנת 142 קילומטרים מהבירה סופיה ו-25 קילומטרים מבירת המחוז פלובדיב. שרידי ישוב מאורגן שנתגלו באזור מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בהמשך עבר השטח לשליטת האימפריה הרומית. במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית. עדויות לקיומם של 3 כפרים במקום מצויות בתעודות עות'מאניות משלהי המאה ה-15. ראקובסקי הוקמה ב-1966 כתוצאה מאיחודם של שלושת הכפרים: גנרל ניקולאבו, סקירובו ופארצ'ביץ'. העיר נושאת את שמו של המהפכן הבולגרי גאורגי ראקובסקי שהיה אחד מראשי תנועת התחייה הלאומית הבולגרית באמצע המאה ה-19. כלכלת העיר נסמכת על תעשיית טקסטיל, כימיקלים ועיבוד מזון. בסמיכות לעיר הוקם ב-2004 אזור תעשייה מחוזי. כמו כן בשטח הרשות המקומית קיימים שטחים חקלאיים ובהם מגדלים חיטה, שעורה, חמניות וירקות. אוכלוסיית העיר מצויה במגמת גידול מתונה. אף על פי ששיעור התמותה גדול משיעור הילודה, קיים מאזן הגירת עבודה חיובי לעיר, בעיקר מאז הקמתו של אזור התעשייה. בין 2007 ל-2010 גדלה אוכלוסיית העיר בשיעור של 1.6 אחוזים. מרבית תושבי העיר הם קתולים וזאת בניגוד למאפייני האוכלוסייה בבולגריה שרובה נוצרית אורתודוקסית. בעיר מספר כנסיות ומנזרים. מדיה וקבצים בנושא העיר ראקובסקי בוויקישיתוף
קוצב זמן

קוצב זמן (טיימר) הוא סוג מיוחד של שעון הסופר זמן אחורה מטווח זמן קצוב, כדוגמת שעון חול; זאת בשונה משעון עצר, המודד את כמות הזמן שחלפה מתחילה ועד סיום ביצוע פעולה. קוצבי זמן יכולים לשמש לבקרה על רצף של אירועים או תהליכים. קוצב זמן עשוי להיות מכני, אלקטרומכני, אלקטרוני (שעון קוורץ) או אף תוכנה, שכן כל המחשבים המודרניים משתמשים בקוצבי זמן דיגיטליים מסוג כלשהו. כאשר אזל הזמן הקצוב לשעון, הוא עשוי להתריע על כך (למשל באמצעות קול), או להפעיל מעגלים חשמליים. במובן הרחב, המונח "טיימר" מתייחס גם לשעון שבת המשמש את הציבור החילוני בהדלקת מערכת תאורה או דוד חשמלי. דוגמאות מוכרות לשימוש בקוצבי זמן הם בבקרה על פיצוץ מרעום בחומרי נפץ או בטיימר ביצים. דוגמה נוספת לקוצב זמן מהמסורת היהודית היא ספירת העומר המתחילה לאחר סיום קריאת ההגדה בחג הפסח ומסתיימת ולאחר שבעה שבועות. הספירה לאחור נועדה לסמן את תחילת מועד קציר החיטים, בחג השבועות. שעונים מכניים הם לרוב זולים ופחות מדויקים, ועשויים להסתמך על התנגדות אוויר. קוצבי זמן אלקטרומכניים לזמן קצר עשויים להיבנות באמצעות דו-מתכת. זרם חשמלי מועבר ברצועה המתכתית וגורם לחימום המתכות, כאשר צד אחד מתרחב יותר מהשני, והזרם החשמלי בקצה הרצועה מתרחק או מתקרב למפסק. שעונים כאלו משמשים בין היתר פנסי איתות במכוניות. קוצבי זמן אלקטרוניים מסוגלים להשיג דיוק גבוה יותר משל קוצבי זמן אלקטרומכניים, והם מתבססים על שעון קוורץ. מערכות מחשב מכילות לרוב לפחות קוצב זמן יחיד. אלו לרוב מונים דיגיטליים אשר גדלים או קטנים בתדירות קבועה, ובהגיעם לאפס מקבל המעבד פסיקה. מאחר שמספר השעונים בחומרה סופי ומוגבל, מערכות הפעלה ומערכות משובצות מחשב משתמשות בקוצב זמן חומרתי יחיד למימוש מספר בר הרחבה של שעוני תוכנה. טיימר ביצים שעון זריקות ספירה לאחור מדיה וקבצים בנושא קוצב זמן בוויקישיתוף
יידישקייט

יִידִישְׁקַיְיט (בעברית: "יהדות", כלומר "דרך החיים היהודית"), הוא מושג המתייחס לתמצית ההוויה של יהדות מזרח אירופה. כאשר נעשה שימוש במושג על ידי יהודים אורתודוקסים, הוא מתייחס לאורח החיים הדתי. מנקודת מבט חילונית יותר היידישקייט מזוהה עם יידישיזם ובכלל זה עם תרבות יידישאית, או מנהגים עממיים של יהודים דוברי יידיש, כגון מסורות דתיות עממיות, מזון יהודי מזרח אירופי, הומור ביידיש, חיי השטעטל, ונגינת כליזמרים. לפני האמנציפציה ליהודים באירופה, ההוויה היום-יומית התרכזה סביב לימודי התורה והתלמוד של הגברים, וחיי משפחה וקהילה בעדות שהתנהלו לפי ההלכה. בקרב יהודים חרדים ממוצא מזרח-אירופי, אשר מהווים את רוב היהודים שעדיין מדברים יידיש בחיי היומיום שלהם, נשמרה משמעות זו של המילה. עם החילון והמודרנה, 'יידישקייט' יוחסה לא רק לשמירת הדת והמסורת היהודית בפועל, אלא למגוון רחב של תנועות, אידאולוגיות, מנהגים ומסורות שבהם יהודים מזרח-אירופאים השתתפו ושמרו על תחושת "יהודיות". היידישקייט מזוהה בין השאר כנימוסים בשיחה, בסגנונות של הומור, בהתאגדות קהילתית, ובתחושה של הזדהות רגשית עמוקה עם העם היהודי. תרבות יהודית חילונית מיהו יהודי? ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברגה

האם התכוונתם ל... בורייקה – עיר בלוב ידועה גם בשם ברֶגה בַּרגַה (עיר מדינה) – עיר מדינה בסוריה בתקופת אל-עמארנה, המאה ה-14 לפנה"ס בֵּרְגֵה (צרפת) (אנ') (Bergues) - קומונה בצפון צרפת בָּרְגָה (טוסקנה) (אנ') (Barga) - עיר מימי הביניים בטוסקנה באיטליה ברגה (שבט) (אנ') – אחד משבטי המונגולים, תת-קבוצה של הבוריאטים אישים פייר ל. ואן דר ברגה – פרופסור לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטת וושינגטון מריו ברג'ה – היה שחקן קולנוע ממוצא איטלקי בראגה (פירושונים)
GTA

האם התכוונתם ל... משחקי מחשב: Grand Theft Auto (סדרה) – סדרה של משחקי וידאו שפותחה על ידי חברת המשחקים האמריקאית Rockstar Games. GTA 1 – המשחק הראשון בסדרה, שיצא לאור בשנת 1997. Grand Theft Auto: London 1969 – חבילת הרחבה למשחק הראשון, שיצאה לאור ב-1999. Grand Theft Auto: London 1961 – חבילת הרחבה למשחק הראשון, שיצאה לאור ב-1999. GTA 2 – המשחק השני בסדרה, שיצא לאור בשנת 1999. GTA 3 – המשחק השלישי בסדרה, שיצא לאור בשנת 2001. Grand Theft Auto: Vice City – המשחק הרביעי בסדרה, שיצא לאור בשנת 2002. Grand Theft Auto: San Andreas – המשחק החמישי בסדרה, שיצא לאור בשנת 2004. Grand Theft Auto Advance – משחק שפותח בלעדית לקונסולה הניידת גיים בוי אדוונס, ויצא לאור בשנת 2004. GTA: LCS – משחק שנוצר לקונסולות המשחקים PSP ופלייסטיישן 2, ויצא לאור בשנת 2005. Grand Theft Auto: Vice City Stories – משחק שנוצר לקונסולות המשחקים PSP ופלייסטיישן 2, ויצא לאור בשנת 2006. GTA 4 – המשחק השישי בסדרה, שיצא לאור בשנת 2008. GTA: The Lost and amned – חבילת הרחבה לכותר GTA 4, שיצאה לאור ב-2009. Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony – חבילת ההרחבה השנייה לכותר GTA 4, שיצאה לאור ב-2009. Grand Theft Auto: Chinatown Wars – יצא לאור בשנת 2009. GTA 5 – המשחק השביעי בסדרה, שיצא לאור בשנת 2013. GTA Online – מצב מרובה המשתתפים של GTA 5 שנחשב כמשחק עצמאי. דגמי מכוניות: GTA ספאנו – דגם של מכונית-על
הווארד בולדרייג'

הווארד מלקולם בולדרייג' הבן (אנגלית: .Howard Malcolm Baldrige Jr; ‏4 באוקטובר 1922 - 25 ביולי 1987) היה תעשיין אמריקני וכיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית תחת הנשיא רונלד רייגן. בולדרייג' נולד באומהה שבנברסקה להווארד בולדרייג' האב, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. אחותו, לטישיה, החזיקה בתפקידים שונים בשירות מחלקת המדינה של ארצות הברית והייתה ראש הסגל של ג'קלין קנדי. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת באוקיינוס השקט באוגדה 27 והשתחרר בדרגת קפטן. בשנת 1944 סיים לימודים גבוהים באוניברסיטת ייל ובשנת 1947 היה בין מייסדי מפעל ברזל בקונטיקט. בשנת 1960 מונה לנשיא המפעל, ובשנת 1962 מונה ליו"ר ולמנכ"ל חברת Scovill ועמד בראשה בשנות צמיחתה. עם בחירתו של רונלד רייגן לנשיא ארצות הברית, בדצמבר 1980 הוצגה מועמדותו למשרת מזכיר המסחר. בראשית 1981 הוא נכנס לתפקיד ובו שימש שש שנים, עד מותו. בשנת 1982 היווה גורם מרכזי בהכנת חוק הסחר בייבוא ובשנות כהונתו לקח חלק בניסוח חוק אבטחת איכות שאושר בשנת 1987. בולדרייג' היה בעל מעמד בקרב מנהיגי העולם, פתר בעיות בסחר עם מדינות במזרח הרחוק, והיה הראשון מקרב הממשל האמריקני בדרג הקבינט לנהל דיונים עם ברית המועצות. בתחום משרדו קיצץ בולדרייג' את תקציב ההוצאות באחוזים ניכרים. מנעוריו השתתף בולדרייג' בתחרויות רודאו וזכה בפרסים. במהלך השתתפותו בתחרות ב-1987, נפגע פגיעה קשה שגרמה למותו. בשנת 1988 העניק לו הנשיא רייגן לאחר מותו את מדליית החירות הנשיאותית. מדיה וקבצים בנושא הווארד בולדרייג' בוויקישיתוף הווארד בולדרייג', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דני שובבני

האם התכוונתם ל... דני שובבני (קומיקס אמריקאי) דני שובבני (סדרת טלוויזיה) דני שובבני: קרוז קונטרול דניס - דני שובבני (סרט) דני שובבני (קומיקס בריטי) דני שובבני וגנאשר
אלישבע זהר

אלישבע זהר-רייך (נולדה ב-20 במאי 1946) היא משוררת ועובדת סוציאלית. אלישבע זהר נולדה וגדלה בחיפה בישראל. היא עובדת סוציאלית, המטפלת בבעיות זוגית ובבעיות במשפחה, היא מדריכה מוסמכת, מרפאה באמנויות, מגשרת של ה"האגודה הישראלית לטיפול במשפחה", ועוסקת בהנחיית קבוצות. שירתה בצה"ל כמורה חיילת בכפר גלים. היא בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, משנת 1970, תואר שני בתחום תרפיה באמנויות מלסלי קולג', בוסטון משנת 1985. הקימה מרכז טיפולי בשם "יחסים", בית ספר לזוגיות ומשפחה. משך שנים הובילה פרויקטים והשתלמויות ארוכות טווח וסדנאות למנהלים ועובדים בכירים וקבוצות הדרכה לאנשי מקצוע בתחום טיפול זוגי ומשפחתי, הנחיית קבוצות בנושא המשפחה בגירושין (במשרד העבודה והרווחה, המוסד לביטוח לאומי במשרד הביטחון, ביחידת הסמים העירונית - עיריית תל אביב-יפו, באוניברסיטת תל אביב, לקבוצות זוג או פרט - לזוגות לקראת ובתחילת הנישואים). בשנים 2002–2005 הנחתה פרויקט למשפחות בסרבנות קשר, במסגרת המרפאה לבריאות הנפש ע"ש בריל בשיתוף עם בית משפט לענייני משפחה ובתי הדין הרבניים. לדבריה, "הנני עושה כל אשר ביכולתי על מנת לצמצם את נזקי הגירושים. למנוע תהליכים משפטיים מתמשכים והרסניים ולעזור למשפחות להתגרש באופן שמאפשר להם לבנות תקשורת תקינה והורות תקינה לטובת הילדים וההורים". אלישבע מפרסמת שיריה בבמות ספרותיות שונות. לאלישבע שלושה ילדים מנישואים קודמים. היא מתגוררת בתל אביב ונשואה לאשר רייך. צפור הלאונרדו (שירה) בהוצאת עקד תל אביב, תשנ"ב 1992. כיתת חיים (שירה) בהוצאת ספרי עתון 77 בעריכת יעקב בסר, תל אביב, 2000. להתגרש חכם, משפחה בסבך הגירושים, הוצאת כרמל, 2013 ארץ כל-מקום (שירה) בהוצאת עמדה תל אביב, 2022 על כיתת חיים ניצה גורביץ, "כוחה של הרוח הזוכרת". כתב העת "עתון 77", גיליון מס. 245, עמוד 6, ת"א, 2000. רוני סומק "שיירה שהעין אינה מסוגלת לדמיין את סופה". כתב העת "פסיפס, גיליון מ"ב, מס. 44 עמוד 40, ת"א 2000. ברכה רוזנפלד, "שירת שואה", כתב העת מאזנים, כרך ע"ה, גל' 1 עמ' 54–55, ת"א, 2001. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) מדיה וקבצים בנושא אלישבע זהר בוויקישיתוף הספרים של אלישבע זהר, באתר "סימניה" האגודה הישראלית לטיפול במשפחה איילת שני, שיחה על גירושים וגישור - "יש איזשהו מיתוס על אהבה רומנטית, אבל אין שום חינוך לחיי נישואים", באתר הארץ, 3 באוקטובר 2013 קובי מידן, ‏"אנשים בלילה" עם אלישבע זהר, באתר iCast‏, 10 בדצמבר 2013 אלישבע זוהר-רייך באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן אלישבע זהר, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל פסטיבל דוֹרֵשִׁירָה הראשון – דֶּרֶךְ אֶרֶץ, באתר יוטיוב, 14 ביוני 2021 אירוע השקת 'הקפסולה' - אסופת שירים, באתר יוטיוב, 18 במאי 2019 ד"ר אלישבע זהר רייך מתארחת בתוכנית פרקליטים עד הבית, באתר יוטיוב, 9 בנובמבר 2017 רן יגיל, אלישבע זֹהַר רייך / ארץ כל-מקום, באתר בננות, 10 באפריל 2022 אלישבע זהר רייך, הילדות בחיפה - אלישבע זהר רייך, באתר הקשר הרב דורי ד"ר זהר רייך אלישבע, באתר האגודה הישראלית לטיפול זוגי ומשפחתי זהר אלישבע (רייך), באתר לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית פסיכולוגיה עברית, להתגרש חכם / אלישבע זהר-רייך, באתר פסיכולוגיה עברית רִקּוּד תפניות | ממשיכים לרקוד | ד"ר אלישבע זהר רייך | JOKOPOST, באתר JOKOPOST | עיתון המאמרים והבלוגים המוביל בישראל, ‏2022-01-18 רן יגיל, עמדת שיר 20, אלישבע זהר רייך, ארץ כל-מקום | רן יגיל - רן יגיל אלישבע זהר-רייך, באתר נילי דגן עיין ערך שירה גיליון 5, באתר בשיר ובאומר - האתר של שרית שץ אלישבע זהר, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה