Tumbleweed Connection

Tumbleweed Connection (בתרגום חופשי: הַאֲחָזָת הטאמבלוויד) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר והיוצר אלטון ג'ון, שראה אור באוקטובר 1970 בבריטניה, ובינואר 1971 בארצות הברית. הוא אלבום קונספט בהשראת אמריקנה והמערב הישן של אמריקה. כל השירים נכתבו על ידי אלטון ג'ון וברני טופין, למעט "Love Song" שנכתב על ידי לזלי דאנקן (אנ'). האלבום הוקלט באולפני טרידנט (אנ') בלונדון, אנגליה בשמונה סשנים שהתפרשו על פני החודשים מרץ, אפריל (לקולות רקע), מאי, יוני ואוגוסט 1970, ויצא לאור באוקטובר אותה שנה. לדברי המתזמר פול בקמסטר ההקלטות פוזרו על פני ארבעה וחצי חודשים מפני שג'ון, המפיק דאג'ן והוא עצמו כמעט ולא היו זמינים באותו זמן (לג'ון היו 30 הופעות בבריטניה ואירופה בין 20 במרץ ו־14 באוגוסט 1970). רבים משירי האלבום נכתבו והולחנו בזמן שבו נכתבו והולחנו שירי האלבום הקודם, "Elton John" (וחלק מהם – עוד קודם), דבר שגרם להכנת האלבום להיות קלה, לדברי ג'ון, משום ש"היה לנו מצבור". ג'ון ביצע בהופעות גרסה מוקדמת של "Son Of Your Father" כבר ביולי 1969, ושל "Ballad Of A Well-Known Gun" באוגוסט – ספטמבר אותה שנה. גרסת דמו של השיר האחרון הוקלטה באולפני דיק ג'יימס ‏(DJM) בסתיו 1969. גרסאות דמו פסנתר של "Come Down In Time" ו־"Talking Old Soldiers" הוקלטו באולפני DJM באוקטובר – דצמבר 1969. גרסאות בסיסיות של "Counrty Comfort", "Come Down in Time" ו־"Burn Down the Mission" הוקלטו באולפני טרידנט במהלך ההקלטות של "Elton John", עם אוברדאבס שנעשו ל־"Tumbleweed Connection". גרסה מוקדמת של השיר "Madman Across the Water", בהשתתפות מיק רונסון בגיטרה חשמלית, הוקלטה אף היא במהלך הקלטות "Tumbleweed Connection". בכתיבת המילים אמר טופין שהושפע מאוד מהבנד. הבסיסט די מארי (אנ') והמתופף נייג'ל אולסון (אנ') ניגנו, לראשונה ביחד כחטיבת הקצב באלבום של ג'ון, ב־"Amoreena". אולסון תופף בשיר אחד באלבום הבכורה של ג'ון, "Empty Sky". למארי, הייתה זו ההופעה הראשונה באלבום של ג'ון. בנוסף לכמה נגני אולפן שהשתתפו גם בהקלטת אלבומו הקודם, "Elton John", השתתפו בהקלטת האלבום גם מוזיקאי ליווי מלהקת Hookfoot (אנ') שעבדו עם ג'ון בימיו כמוזיקאי אולפן באולפני "DJM", בשנים שקדמו להקלטת אלבום הבכורה שלו. לג'ון עדיין לא הייתה להקה קבועה באותו זמן, והוא נהג להופיע מדי פעם עם חברי "Hookfoot", שכתוצאה מכך הכירו את שיריו. גיטריסט "Hookfoot" קיילב קוואיי (אנ') והמתופף רוג'ר פופ ניגנו עם ג'ון גם בהקלטת אלבום הבכורה שלו. הסינגל היחיד היה "Country Comfort", שיצא לאור באוסטרליה, ניו זילנד וברזיל בלבד. בשונה מהאלבום הקודם, "Elton John", שהתאפיין בתזמוריו העשירים, אלבום זה (למעט "Come Down in Time") התאפיין בצליל קאנטרי־רוק (וכן מוזיקת נשמה) מחוספס יותר: ”אף על פי שהיה בו איזה תזמור, הוא היה הרבה יותר פאנקי”, ציין ג'ון. השפעה מכרעת על הצליל הייתה לחברי "Hookfoot". בריאיון למגזין "Sounds" ‏(אנ'), ריאיון שנערך זמן קצר לפני יציאת האלבום לאור, אמר ג'ון: ”זה יכול להפתיע לא מעט אנשים, אבל אם הייתי עושה עוד אלבום תזמורתי אחד אני מעריך שהייתי מתויג לשארית חיי”. מריאיון אחר מהתקופה עולה שעל ג'ון הופעלו לחצים לעשות אלבום תזמורתי נוסף (בהמשך להצלחת "Elton John" המתוזמר באופן ניכר): ”הם רצו שאני אעשה עוד [אלבום] אחד עם תזמורת אבל אמרתי לא, זה של הקאנטרי בא קודם. הבא בתור הולך להיות יותר קלאסי ותזמורתי”. גרסה של רוד סטיוארט ל־"Country Comfort" נכללה באלבומו Gasoline Alley (אנ'), שיצא לאור ארבעה חודשים לפני "Tumbleweed Connection". השיר "Amoreena" מופיע בנעימת הפתיחה של הסרט אחר צהריים של פורענות. ב־1991 ביצע סטינג גרסת כיסוי ל־"Come Down in Time", שנכללה באלבום המחווה לאלטון ג'ון וברני טופין "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin". לאותו אלבום, כיסה פיל קולינס את "Burn Down the Mission" (שיר שג'ון הרבה לבצע בהופעותיו). זמר הקאנטרי האוסטרלי קית' אורבן הקליט ל־"Country Comfort" גרסת כיסוי, שנכללה באלבומו Be Here (אנ') שמ־2004. Love Song ג'ון בחר להכניס לאלבום את "Love Song" של לזלי דאנקן (בדואט איתה) על חשבון שירו שלו "Into the Old Man's Shoes", אף על פי שהאחרון הוא חלק אינטגרלי מהאלבום מבחינה רעיונית וצורנית – לא היה מקום לשני השירים גם יחד על גבי אריך הנגן. "Love Song" זכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, בהם דייוויד בואי (גרסת דמו), מריאן פיית'פול, פגי לי, ניל דיימונד, דיון וורוויק ואוליביה ניוטון־ג'ון. חיים טופול הקליט לשיר גרסה עברית לקראת ביקורו ההיסטורי של הנשיא סאדאת בישראל ופגישתו עם ראש הממשלה בגין ב־1977. הצילום שעל עטיפת התקליט (שנראה בשלמותו בפתיחה שלה) נעשה בתחנת הרכבת שפילד פארק (אנ') שבמחוז סאסקס, כ־50 קילומטר דרומית ללונדון, על מסילת הרכבת בּלוּבֶּל (אנ'). הצלם איאן דיגבי אובנס צילם את ג'ון (יושב בימין התמונה השלמה, אבל נראה בצד שמאל בעטיפה הקדמית) ואת טופין (עומד בצד שמאל בעטיפה האחורית) מול תחנת רכבת משלהי המאה ה־19, במטרה להמחיש את אווירת האמריקנה הכפרית, על אף המיקום האנגלי (בתמונה נראות פרסומות למותגים אנגליים). תמונות נוספות, שצולמו בתוך רכבת על הקו, נכללו בהערות האלבום. באוגוסט 2020, הודיעה מסילת הרכבת "בלובל" שלרגל ציון יום השנה ה־50 לצאת האלבום לאור, היא שִחזרה את חזוּת התחנה לחזות שהייתה לה ביום שבו צולמה תמונת העטיפה, כדי לאפשר לציבור להצטלם במקום ולשחזר את התמונה. האלבום נכנס למקום השני במצעד האלבומים הבריטי ב־16 בינואר 1971, ושהה במצעד 20 שבועות. בארצות הברית, הוא נכנס למצעד בילבורד 200 ב־23 בינואר 1971, הגיע למקום החמישי, ובסך הכל שהה במצעד 37 שבועות. האלבום היה אחד מארבעה אלבומים של ג'ון ששהו בו זמנית במצעד "בילבורד 200" באביב 1971. במרץ 1971 הגיע האלבום למעמד אלבום זהב בארצות הברית, ובאוגוסט 1998 הגיע שם למעמד אלבום פלטינה. ב־2012 דורג האלבום במקום ה־458 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון (אך לא נכנס לרשימה המעודכנת שפרסם המגזין ב־2020). אף על פי שלא כלל להיטים, הוא מדורג באופן עקבי כאחד מהאלבומים האהובים ביותר על קהל המאזינים של ג'ון. האלבום התקבל בהערכה רבה על ידי מבקרי המוזיקה. סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב שחצי מהשירים לא מצייתים לתבנית המקובלת של שיר פופ. הוא תיאר את המילים של טופין כ"מעוררות", והוסיף ש"החוש המלודי של ג'ון בשיאו". מבקר לוס אנג'לס טיימס רוברט הילברן כתב: "זה האלבום הקרוב לשלמות, שאמנים תכופות מעבירים קריירה שלמה בניסיון להניב אותו". מבקר BBC כריס רוברטס תיאר אותו לימים כ"מעולה", "נלהב ומעוצב במיומנות". "מוזיקת נשמה לבנה מאוד, מאוד במיטבה", כתבה פני ולנטיין ממגזין "Sounds". בביקורתו המנומקת, החיובית אך מסויגת, תיאר ג'ון לנדאו מ"רולינג סטון" את האלבום כ"מרגש", אך הסתייג מהעיבודים העמוסים מדי, לדעתו, לחלק מהשירים. הוא שיבח אמנם את המעבר מ"העיבודים הגרנדיוזיים" שאפיינו, לטעמו, את "Elton John" לעיבודים יותר פשוטים, אך הוסיף: "ההסתייגות העיקרית שלי מהאלבום החדש היא שהוא לא הלך רחוק מספיק [...] השירה והמלודיות שלו באלבום הזה טובות במיוחד. מה שלא כל כך מרגש הוא העיבודים העמוסים שנדמה שמפזרים את האנרגיה של הביצועים". עם זאת, הוא טען שב־"My Father’s Gun", "Burn Down the mission" ו־"Amoreena" העיבודים העשירים "יעילים" ואף "מבריקים", אך: "עדיין, יותר קטעים עם התזמור המצומצם של "Talking Old Soldiers" ושל "Love Song" היו יכולים לתת לאלבום עומק אישי גדול יותר". ביקורת מעורבת הייתה ללנדאו גם על ברני טופין, שלצד תיאור חלק מהמילים שלו כ"מבריקות", טען: "המבנים שלו פעמים רבות מגושמים וקשים לשירה, והדו־משמעויות שלו יוצאות לפעמים משליטה. הוא לא ליריקן גדול, אבל הוא בהחלט ליריקן מעניין ומשמש את אלטון ג'ון כאמצעי משביע רצון להביע את עצמו.". בביקורתו על מהדורת הדלוקס שיצאה לאור ב־2008 (וכללה, בנוסף לאלבום הרגיל, דיסק נוסף עם דמואים והקלטות מהופעות באולפני BBC), עמד באד סקופה ממגזין UNCUT (אנ') על כך ש־"Tumbleweed Connection" הוקלט לפני הפריצה המסחרית של ג'ון, ועל כן הושפע משיקולים אמנותיים בלבד. הוא תיאר אותו במילים "אלבום מגובש להפליא". הוא שיבח גם את הדיסק השני ותיאר חלק מהביצועים שבו כ"מרתקים". סקופה סיכם: "'Tumbleweed Connection' המורחב מייצג את המקרה הנדיר שבו השלמות עצמה מושבחת". כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אלטון ג'ון וברני טופין (למעט היכן שמצוין אחרת).  צד א' וצד ב' צורפו כרצועות 1–10 במהדורות התקליטור. מידע נוסף תקליטור ראשון – האלבום המקורי כל השירים בתקליטור השני יצאו לאור לראשונה במהדורה זו, למעט רצועות 8 – 10. רצועה 10 יצאה לאור לראשונה באלבום האוסף (אומנים שונים) "21 years of alternative radio 1" באוקטובר 1988. מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות התקליטור והמהדורות הדיגיטליות של האלבום. אלטון ג'ון – זמרה, פסנתר (1, 3–6, 8, 9, 10), אורגן האמונד (8), קולות רקע (10) בריאן די (אנ')– אורגן האמונד (10, 13 – דלוקס) קיילב קוואיי (אנ') – גיטרה מובילה (1, 4, 6, 8), גיטרה אקוסטית (1, 3, 5, 6), גיטרה חשמלית (5) לס תאצ'ר – גיטרה אקוסטית (2, 10), גיטרה אקוסטית 12 מיתרים (3) גורדון האנטלי (אנ') – גיטרת פלדה הוואית (3) לזלי דאנקן (אנ') – קולות רקע (1, 4, 5, 7), גיטרה אקוסטית (7) מייק איגאן – גיטרה אקוסטית (10) דייב גלובר – גיטרה בס (1, 4, 5 ,6) הרבי פלוורס (אנ') – גיטרה בס (2, 3, 10) כריס לורנס (אנ') – בס אקוסטי (2,10) די מארי (אנ') – קולות רקע (3, 6), גיטרה בס (8) רוג'ר פופ – תופים (1, 4, 5, 6), כלי הקשה (1) בארי מורגן (אנ') – תופים (2, 3, 10) נייג'ל אולסון (אנ') – קולות רקע (3, 6), תופים (8) רובין ג'ונס – תופי קונגה (10), טמבורין (10) קארל ג'נקינס – אבוב (2) סקיילה קאנגה (אנ') – נבל (2) איאן דאק – מפוחית פה (3, 4) ג'וני ואן דרק – כינור (3) פול בקמסטר – עיבוד, ניצוח, תזמור מדלן בל (אנ') – קולות רקע (1, 4, 5) טוני בורואס (אנ') – קולות רקע (1, 5) קאי גרנר – קולות רקע (1, 4, 5) טוני האזרד — קולות רקע (1, 5) דאסטי ספרינגפילד – קולות רקע (1, 5) הת'ר וויטמן – קולות רקע (4) איבון וויטמן – קולות רקע (4) תמי האנט – קולות רקע (4) גאס דאג'ן (אנ') – מפיק רובין ג'פרי קייבל – טכנאי קול גאס סקינס – עריכה ריקי גרהאם – העתקות דיגיטליות גרג פני – מיקס סראונד ברני טופין – תמלילן סטיב בראון – תיאום דייוויד לרקהאם – ארט דיירקטור, עיצוב, עיצוב עטיפה, צילום בארי וונצל – צילום איאן דיגבי־אובנס – צילום ג'ון טובלר (אנ') – הערות אלבום מידע על האלבום Tumbleweed Connection באתר MusicBrainz מידע על האלבום Tumbleweed Connection באתר AllMusic האלבום Tumbleweed Connection באתר Discogs האלבום Tumbleweed Connection באתר ספוטיפיי האלבום Tumbleweed Connection באתר Yandex.Music (ברוסית) איתמר זהר, אלטון ג'ון עדיין מחכה - חדר ניתוח, באתר הארץ, 9 במרץ 2015 סרטון גרסת דמו פסנתר של ‏"Come Down in Time" (מהדורת דלוקס, אודיו), באתר יוטיוב 1. הַאֲחָזָה שֵׁם עֶצֶם - נְקֵבָה קִשּׁוּר, חִבּוּר דְּבָרִים זֶה לָזֶה ‏(Oxford Languages) ‏ 2. טאמבלוויד (אנ') הוא סוג של צמח בר חד־שנתי, אחד מצמחי הגלגל. בקיץ בסיסו היבש ניתק מהשורש ונישא ברוח כגלגל. שם האלבום מתייחס להאחזה של הבסיס לשורש. בדומה לאלבומים "Honky Château" ו־"Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player" שגם הם נעשו באותו אופן, ובשונה מ־"Madman Across the Water" שבו לא היה קיים "מצבור", דבר שגרם ליצירתו להיות קשה ומלחיצה. השיר "Madman Across the Water" יצא לאור, בהקלטה מחודשת עם כריס ספדינג בגיטרה מובילה, כשיר הנושא של אלבום האולפן הבא, "Madman Across the Water". גרסת רונסון כלולה כרצועת בונוס במספר הוצאות מחודשות של "Tumbleweed Connection", וכן באלבום האוסף Rare Masters (1992), שם יצאה לראשונה. ג'ון וטופין אמרו לריי ויליאמס, המנהל של ג'ון אז, שאם יקרא לבת שלו "אמורינה", הם יכתבו שיר בשם הזה. בהמשך ג'ון היה לסנדק שלה. "Lady What's Tomorrow". קיילב קוואיי בגיטרה, רוג'ר פופ בתופים, דייוויד גלובר בבס, ואיאן דאק במפוחית פה. בין השניים שררה ידידות, מלווה בתחרות והתקוטטויות ידידותיות לצורכי תקשורת, מאז תחילת הקריירה של שניהם. "Into the Old Man's Shoes" צורף כרצועת בונוס למהדורות המחודשות של האלבום, ראו רשימת השירים. התחנה הסופית הדרומית של מסילת הרכבת בּלוּבֶּל, שהיא גם התחנה המרכזית בקו. דיילי טלגרף, סבון "סאנלייט"(אנ'), שוקולד "Rowntree"(אנ'), תה "Mazawattee"(אנ'), מים מינרליים ‏"Shelvey" וסיגרים "Rajah" בעטיפה הקדמית, וסאנדיי טיימס ושוקולד "קדבורי" בעטיפה האחורית. ביקורת זו של כריסטיגו היא הביקורת העדכנית שלו, כפי שהתפרסמה ב־1981, שנת הוצאת "מדריך האלבומים של קריסטיגו" לאור (ובה כאמור נתן לאלבום ציון ‏"-B"). יש ביקורת נוספת, מוקדמת, שכתב קריסטיגו לאלבום ב־1970 עבור השבועון וילג' ווייס (למטה) – שם נתן לאלבום ציון ‏"+C". הצלחת האלבום בארצות הברית קשורה קשר הדוק לסיבוב ההופעות הראשון והמצליח שערך ג'ון בארצות הברית, שהחל בסוף אוגוסט 1970, וליציאת הסינגל המצליח מ־‏"Elton John" ‏"Your Song" בסוף אוקטובר. "Your Song" הגיע למיקום השיא שלו בבילבורד הוט 100 (#8) ב־23 בינואר 1971 – באותו חודש בו "Tumbleweed Connection" ראה אור בארצות הברית (זאת בנוסף להיותו אלבום קונספט בנושא אמריקנה והמערב הישן של אמריקה). ב־2003 הרכיב מגזין "רולינג סטון" רשימה של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, בהתבסס על משאלים בקרב מומחי מוזיקה ובעלי תפקידים בתעשייה. ב־2009 הרכיב המגזין רשימה של האלבומים הגדולים בשנות ה־2000 (ויצאו לאור עד אז), בהתבסס על משאל דומה. משילוב שתי הרשימות (זו של 2003 וזו של 2009) הרכיב המגזין ב־2012 גרסה עדכנית של רשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים – זו הרשימה שמוזכרת בפיסקה זו (ב־2020 פרסם המגזין רשימה חדשה) טופין הוא מעריץ של בוב דילן, אותו כינה "המשיח שלי". דילן מפורסם בכפלי המשמעויות בשיריו. הפריצה המסחרית של ג'ון החלה עם סיבוב ההופעות הראשון שלו בארצות הברית, בסדרת הופעות במועדון הטרובדור. את הופעת הבכורה במועדון ערך ג'ון ב־25 באוגוסט 1970. "Tumbleweed Connection" הוקלט במרץ 1970 (וכאמור חלקים ממנו הוקלטו עוד קודם לכך, תוך כדי הקלטות אלבומו השני, "Elton John"). עם מיק רונסון בגיטרה מובילה. BBC רדיו 1 – תוכניתו של דייב לי טרוויס, 12 באפריל 1970. BBC רדיו 1 – תוכניתו של דייב לי טרוויס, 12 באפריל 1970. בתוכנית "Sound of the Seventies", ‏ 2 ביולי 1970. בתוכנית "Sound of the Seventies", ‏ 2 ביולי 1970. יום השנה ה־50 ל־"Tumbleweed Connection", באתר eltonjohn.com, ‏30 באוקטובר 2020, בדיקה אחרונה 13 בינואר 2021 הסינגל "Country Comfort", באתר Discogs, בדיקה אחרונה 12 באוקטובר 2020 מכשפות הרוח, באתר rikishaham.co.il, בדיקה אחרונה 3 בנובמבר 2020 רייצ'ל מונרו, נישאת ברוח, באתר topic.com, ‏יולי 2019, בדיקה אחרונה 3 בנובמבר 2020 ג'ים פרבר, הרעיון המגוחך העומד מאחורי האלבום הטוב ביותר של אלטון ג'ון, באתר web.musicaficionado.com, בדיקה אחרונה 3 בנובמבר 2020 Paul Gambaccini, A Conversation with Elton John and Bernie Taupin, Flash Books, עמ' 87 טום דויל, Captain Fantastic: Elton John's Stellar Trip Through the '70s, מהדורה ראשונה, Ballantine Books, 2017, עמ' 75–77, ISBN 978-1-101-88418-8 הערות אלבום, באתר albumlinernotes.com הקלטות מיק רונסון, באתר mickronson.com (נשלף מארכיון האינטרנט, אורכב מהמקור ב־19 בינואר 2015) פול סקסטון, ‘Tumbleweed Connection’: Elton John’s “Soulful White Music At Its Best”, באתר udiscovermusic, ‏17 במאי 2019 ג'ון טובלר, הערות אלבום למהדורת ROCKET מ־1995 Tom Doyle, Captain Fantastic: Elton John's Stellar Trip Through the '70s, Ballantine, 2017, עמ' 50, ISBN 9781101884188 רוברט גרינפילד, אלטון ג'ון: 'הוא הניל יאנג שלנו' – ריאיון קלאסי מהכספת, ‏17 ביולי 2012, באתר הגרדיאן (הריאיון התפרסם לראשונה ברולינג סטון ב־1970), בדיקה אחרונה 29 באוקטובר 2020 איתמר זהר, היא רק רצתה שיקשיבו לה, באתר הארץ, 28 בינואר 2016 גרסת חיים טופול ל־"Love Song" לקראת ביקור הנשיא סאדאת בישראל, באתר יוטיוב, ‏7 באוגוסט 2013, בדיקה אחרונה 25 באוקטובר 2020 ריצ'רד סטנלי, לזלי דאנקן: זמרת וכותבת שירים שעבדה עם אלטון ג'ון ועם "פינק פלויד", באתר אינדפנדנט, ‏12 באפריל 2010, בדיקה אחרונה 23 באוקטובר 2020 קרדיטים של איאן דיגבי אובנס, באתר AllMusic בלובל, מסילת הברזל בלובל מציעה לאוהדי אלטון ג'ון הזדמנות ליצור מחדש את עטיפת האלבום, באתר bluebell-railway.com, ‏19 באוגוסט 2020, בדיקה אחרונה 21 בדצמבר 2020 ביקורת ‏"AllMusic", באתר AllMusic, בדיקה אחרונה 13 באוקטובר 2020 רוברט קריסטיגאו, Christgau's Record Guide: Rock Albums of the Seventies, Ticknor & Fields, 1981, ISBN 089919026X, (באמצעות robertchristgau.com), בדיקה אחרונה 13 באוקטובר 2020 ג'ון לנדאו, ביקורת "רולינג סטון", באתר רולינג סטון, ‏18 בפברואר 1971, בדיקה אחרונה 13 באוקטובר 2020 דייוויד פרייק, ביקורת "רולינג סטון – מהדורת דלוקס", באתר רולינג סטון, ‏4 בספטמבר 2008, בדיקה אחרונה 13 באוקטובר 2020 דייוויד הווארד ונתן ברקט, The New Rolling Stone Album Guide, מהדורה רביעית מעודכנת, סיימון ושוסטר, ISBN 978-0-7432-0169-8, חלקים של המדריך הישן מופיעים בספר זה (המדריך החדש) רוברט כריסטיגו, ביקורת "וילג' ווייס", באתר של רוברט כריסטיגו ‏(1970), בדיקה אחרונה 13 באוקטובר 2020 דייב דימרטינו, ביקורת "יאהו!", באתר ארכיון האינטרנט, ‏1 בינואר 1970, בדיקה אחרונה 13 באוקטובר 2020 אלטון ג'ון בחברת המצעדים הרשמית, באתר חברת המצעדים הרשמית, כדי לראות את האלבום יש ללחוץ על הקישור הראשון, "Elton John", ואחר כך לבחור בלשונית "Albums" (שצמודה לרשימה). בדיקה אחרונה 12 באוקטובר 2020 היסטוריית אלטון ג'ון בבילבורד 200, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־20 בנובמבר 2021 פלטינה בארצות הברית, באתר RIAA, בדיקה אחרונה 12 באוקטובר 2020 היסטוריית אלטון ג'ון בבילבורד הוט 100, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־19 באוקטובר 2021 רשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון, באתר רולינג סטון Claude Bernardin & Tom Stanton, Rocket Man:Elton John from A - Z, Praeger, עמ' 118–119 אנדי גרין, Readers’ Poll: The 10 Best Elton John Albums, באתר רולינג סטון, 18 בספטמבר 2013, בדיקה אחרונה ב־30 בינואר 2022 ‏READERS’ POLL RESULTS: Your Favorite Elton John Album of All Time Revealed, באתר albumism.com, ‏22 באוקטובר 2019, בדיקה אחרונה ב־30 בינואר 2022 Elizabeth J. Rosenthal, His Song: The Musical Journey of Elton John, Billboard Books, עמ' 36 על האלבום, לרגל הוצאת מהדורת ויניל מחודשת, באתר הרשמי של אלטון ג'ון, 30 ביוני 2017 כריס רוברטס, ‏ביקורת BBC, באתר BBC Claude Bernardin & Tom Stanton, Rocket Man:Elton John from A - Z, Praeger, עמ' 33 רוב טננבאום, When Elton John became a rock star: The untold story of the Troubadour concert , באתר לוס אנג'לס טיימס באד סקופה, ביקורת "Uncut" (מהדורת דלוקס), באתר uncut.co.uk, ‏2 ביולי 2008, בדיקה אחרונה 13 באוקטובר 2020 ג'ון טובלר, הערות אלבום של מהדורת דלוקס, 2008, בדיקה אחרונה 21 במרץ 2021 David Kent, Australian Chart Book 1970-1992, St Ives, N.S.W, 1993, ISBN 0646119176 Top Albums/CDs, Volume 15, No. 25. 20 March 1971 המצעד ההולנדי, באתר dutchcharts.nl, בדיקה אחרונה 13 באוקטובר 2020 Oricon Album Chart Book: Complete Edition 1970–2005, オリコン・マーケティング・プロモーション, オリコン・エンタテインメント(発売) [Tōkyō] : Orikon Māketingu Puromōshon, Tōkyō : Orikon Entateinmento (Roppongi, Tokyo: Oricon Entertainment), 2006, ISBN 4-87131-077-9 Salaverri, Fernando, Sólo éxitos: año a año, 1959–2002, מהדורה ראשונה, Fundación Autor, 2005, ISBN 84-8048-639-2 המצעד השנתי ההולנדי (1971), באתר dutchcharts.nl, בדיקה אחרונה 13 באוקטובר 2020 מכירות בבריטניה, באתר איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, בדיקה אחרונה ב־16 באוקטובר 2021