laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אילניק

אילניק (באוקראינית: Ільник; בפולנית: Ilnik) הוא כפר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, כ-12 ק"מ מהעיר טורקה, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית. הכפר נוסד במחצית השנייה של המאה ה-15, ובשנת 1507 נזכר קיומה של כנסייה אורתודוקסית במקום. בין שתי מלחמות העולם נמנו בכפר 40 משפחות יהודיות. אלה עסקו בחקלאות וברוכלות. עם כיבוש האזור בידי הגרמנים בתחילת יולי 1941, החלו האוקראינים תושבי האזור לפרוע ביהודי אילניק, ולשדוד את רכושם. כעבור חודש החלו הגרמנים בהחרמת רכוש מיהודי הכפר, ובדצמבר צוו היהודים למסור את פרוותיהם. בתחילת שנת 1942 אסרו שוטרים אוקראינים מספר צעירים יהודים, ורצחו אותם באכזריות ביער הסמוך לכפר. בקיץ 1942 גורשו יהודי הכפר לטורקה, ומשם שולחו תוך תקופה קצרה למחנה ההשמדה בלז'ץ. היהודים המעטים שנותרו בכפר הועברו גם הם בשלהי 1942 לטורקה, ומשם לגטו סאמבור. מספר מיהודי הכפר הסתתרו ביערות הסביבה, וחלקם הוסגר לגרמנים ונרצח. בשלהי 1943 התרכזו כ-60 יהודים מהסביבה בשני בונקרים ביער הסמוך לכפר, ולאחר שנתגלו, נהרגו בקרב שקיימו עם הגרמנים. מדיה וקבצים בנושא אילניק בוויקישיתוף אילניק במרכז מורשת יהדות פולין
סטיבן מקינטוש

סטיבן מקינטוש (באנגלית: Steven Mackintosh; נולד ב-30 באפריל 1967) הוא שחקן אנגלי. מקינטוש נולד בקיימברידג' שבקיימברידג'שייר לדורותי פאריס ומלקולם מקינטוש. יש לו אחות אחת, לינדה. הוא נשוי לשחקנית ליזה ג'ייקובס ולהם שתי בנות, מרתה ובליית'. הופעת הבכורה של מקינטוש בקולנוע הייתה בסרט "זקוף ת'אוזן". אחר כך כיכב בסרטים "ממפיס בל", "הלילה השנים עשר" ובסרטו של דייוויד לילנד "Land Girls" לצידן של רייצ'ל וייס ואנה פריל. בסרטו של גאי ריצ'י "לוק, סטוק ושני קנים מעשנים" שיחק בתפקיד וינסטון. עוד שיחק בסרטים "האם" של רוג'ר מישל, "החליפה", "Good" עם ויגו מורטנסן, בסדרת סרטי מלחמת האופל "מלחמת האופל 2" ו"מלחמת האופל: עלייתם של אנשי הזאב". בסרט "The Escapist" של רופרט וייאט שיחק בתפקיד טוני, ובסרט "The Scouting Book for Boys" בתפקיד קרצר. בגרסה הקולנועית של "היחידה" גילם את דמותו של איוואן לואיס. מקינטוש השתתף בסרט "Set Fire to the Stars" עם אלייז'ה ווד, ובסרטו של הבמאי מייקל קטון-ג'ונס "Urban Hymn". בטלוויזיה מופיע מקינטוש בתפקיד סמל בילוש וינטר בסדרה "Lucky Man" שנוצרה על ידי סטאן לי עבור קרנבל פילמס ו-Sky TV. הוא שיחק בתפקיד רובו בסדרת הדרמה "From There to Here" מאת פיטר באוקר ברשת BBC, ושיחק כג'ון קוניסטון בסדרה עטורת השבחים "Inside Men". הוא השתתף בתוכניות טלוויזיה רבות בהן "לות'ר", "Lost Christmas", "נערת בולין האחרת", "הבודהה מהפרברים", "החשוד העיקרי" ובמיני סדרה "ידידנו המשותף" עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. מקינטוש זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של "Royal Television Society" והיה מועמד לפרס באפט"א על תפקידו בסרט "Care" של ה-BBC. אתר האינטרנט הרשמי של סטיבן מקינטוש סטיבן מקינטוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיבן מקינטוש, באתר AllMovie (באנגלית) סטיבן מקינטוש, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סטיבן מקינטוש, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטיבן מקינטוש, באתר Discogs (באנגלית) סטיבן מקינטוש באתר Screenonline של מכון הסרטים הבריטי "Steven Mackintosh Biography (1967-)". Filmreference.com. נבדק ב-2012-01-28.
אמדאוס

האם התכוונתם ל... וולפגנג אמדאוס מוצרט – מלחין אוסטרי אמדאוס (מחזה) – מחזה אודות מוצרט אמדאוס (סרט) (1984) – סרט דרמה-ביוגרפיה אמריקני על פי המחזה אגם אמדאוס – אגם מלח גדול באוסטרליה רביעיית אמדאוס – רביעיית מיתרים אמדאוס צ'ו – דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול אמדאוס (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה מונפשת גרמנית אמדאו
מוביל הרכב

מוביל הרכב (באנגלית: Bandleader) הוא מנהיג של קבוצת מוזיקאים. הביטוי מקובל בעיקר בהקשר של תזמורות מוזיקה לריקודים, תזמורות ביג בנד והרכבי ג'אז. לעיתים קרובות נקראת התזמורת או ההרכב בשמו של המוביל. רוב מובילי ההרכבים מנגנים בהרכב שלהם, אך זהו תפקיד הדורש מגוון רחב של מיומנויות מעבר לנגינה ואמירה מוזיקלית: ניהול אמנותי - בחירה של היצירות שינגן ההרכב והנחיה כיצד לנגן אותם. קידום ההרכב מבחינה מסחרית - קביעת הופעות, ניהול משא ומתן, בחירת אולפני הקלטה. הנהגה - מוביל הרכב הוא בדרך כלל אדם כריזמטי, המסוגל להציע חזון מוזיקלי ולסחוף אחריו את הנגנים. במקרים רבים המוביל אף מלחין או מעבד את המוזיקה, אך ישנם מובילים, כמו קאונט בייסי, שלא כתבו לתזמורתם כלל. בהתאם לאופיו של המוביל, גודל ההרכב והצלחתו, תפקיד זה משתנה. לעיתים אחראי המוביל על כל פרט, מהלחנה ועיבוד, דרך קביעת חזרות ועד תשלום לנגנים, ולעיתים תפקידים אלה מתחלקים בין מספר בעלי מקצוע. מדיה וקבצים בנושא מוביל הרכב בוויקישיתוף
לאוני גולדנברג

לאוני גולדנברג (10 בינואר 1929 – 6 בנובמבר 2012) היה צייר ברזילאי–ישראלי, חבר קיבוץ געש. גולדנברג נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל לפישל ואניטה (לבית גולדברג), ילד ראשון למשפחת מהגרים שהגיעה לברזיל מרוסיה הלבנה בתחילת העשור השלישי למאה העשרים. עם סיום הלימודים בתיכון הצרפתי בריו, גויס גולדנברג לצבא ברזיל, שם שרת בחיל התותחנים. כשהשתחרר, הצטרף לאביו במוסך וברפדיה שהיו בבעלותו. בערבים למד בקורס לפרסום ועיצוב והשתתף בקורס תאורטי על אמנות בהדרכת פייגה אוסטרובר, אמנית הדפס ידועה בברזיל. ב-1963 עלה עם משפחתו לישראל והשתקע בקיבוץ געש. בציוריו השתמש רבות בנופי הקיבוץ. במשך השנים, טרם עלייתו לישראל, השתתף גולדנברג בתערוכות קבוצתיות, בין היתר במוזיאון לאמנויות יפות בריו דה ז'ניירו. בארץ השתתף גולדנברג בתערוכות קבוצתיות רבות וגם בתערוכות יחיד. ב-1954 נישא למרייטה קויפמן ולזוג נולדו בברזיל שלוש בנות. נפטר בשנת 2012 ונקבר בקיבוצו. המוזיאון הלאומי לאומנויות יפות, ריו דה ז'ניירו (1954) גלריה "כץ", תל אביב (1966) גלריה "ליים", תל אביב (1968) גלריה הקיבוץ, תל אביב (1968) "הבראייקה", סאו פאולו (1972) תערוכה קבוצתית נודדת, ארצות הברית (1969) אגודת הציירים והפסלים, תל אביב (1973) לאוני גולדנברג, באתר תנועת העבודה סרט משפחתי על גולדנברג, סרט באתר יוטיוב רשימת המציגים בגלריית הקיבוץ במשך השנים 1967 – 2007
אינובלודז'

אינובלודז' (בפולנית: Inowłódz) הוא כפר במחוז טומשוב מזובייצקי שבפרובינציית לודז' בפולין, בסמוך לנהר פיליצה, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה במסמך משנת 1145, ובמאה ה-14 הוענקו לו זכויות מגדבורג. בשל מיקומו האסטרטגי של היישוב על המעבר שבנהר פיליצה, המקום בוצר, ונבנתה סביב היישוב חומה. באמצע מאה ה-17 נהרס היישוב על ידי הפולשים השוודים. לאחר חלוקת פולין השתייך לשטחי פולין הקונגרסאית, ובשנת 1870 נשללו מהיישוב זכויות העיר שלו, בעקבות מרד ינואר. בתחילת מלחמת העולם הראשונה נפגע היישוב קשות, בשל קרבתו לחזית. התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1537, אך זו נקטעה במהלך המאה ה-17, וחודשה רק במחצית השנייה של המאה ה-18. קהילה יהודית עצמאית התקיימה במקום מראשית המאה ה-19. מסוף המאה ה-19 הפך היישוב ליעד קיט מועדף ליהודי הסביבה, והדבר שימש כמקור פרנסה מרכזי ליהודי המקום, לצד חייטות. בשנות העשרה של המאה ה-20 שימש כרב הקהילה הרב יחזקאל הלשטוק, ואחריו ועד השואה כיהן בה הרב א"י גינגולד. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה ישבו בכפר 426 יהודים, ועם הגעת פליטים יהודים מהסביבה, עלה מספרם לכ-600 בשנת 1941. באוגוסט 1942 הועברו יהודי הכפר לגטו טומשוב מזובייצקי, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. בית הכנסת העתיק של הכפר נשרף במהלך המלחמה. מדיה וקבצים בנושא אינובלודז' בוויקישיתוף אינובלודז' באתר מרכז מורשת יהדות פולין "אינובלודז'", באתר השטעטל הווירטואלי "אינובלודז'", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, אינובלודז', אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 227–228), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
אלכסנדרוב קויאבסקי

אלכסנדרוב קויאבסקי (בפולנית: Aleksandrów Kujawski) היא עיירה במחוז אלכסנדרוב שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה במסמך משנת 1489. עד מלחמת העולם הראשונה שימשה העיירה כנקודת גבול עם גרמניה, כאשר תחנת הרכבת המקומית, בה עברו מספר מסילות ברזל, שימשה להטענת סחורות שנעו בין מערב ומזרח אירופה. היישוב היהודי בעיירה התפתח עם הקמת תחנת הרכבת במקום, ובסוף המאה ה-19 נחנך במקום בית כנסת. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם פעלו בעיירה ארגונים ציוניים, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר. לצדם, פעלו בעיירה אנשי אגודת ישראל ואנשי הבונד. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מקריאות לחרם על עסקיהם מצד שכניהם הפולנים. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-1,200 יהודים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה, באופן שגרם להרוגים רבים, ובהם יהודים. יהודים שניסו להימלט מהעיירה נתקלו בדרכים חסומות, ונאלצו לשוב אליה. עם נסיגת הצבא הפולני מהעיירה, החלו התושבים הפולנים להתנכל ליהודי המקום, ולשדוד את רכושם. עם כניסת הגרמנים לעיירה, וסיפוח האזור לרייך, צוו יהודי העיירה לשלם לגרמנים תשלומי כופר גבוהים, ובית הכנסת של העיירה הועלה באש. כמו כן, בתי היהודים נשדדו, תוך אלימות קשה כלפי יושביהם. בסוף ספטמבר 1939 נצטוו יהודי העיירה לעזוב אותה, ולא לקחת עמם דבר מרכושם, אף לא דברי מזון. רוב היהודים הועברו לוורשה ולעיירות בסביבתה, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי מקומות אלו. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרוב קויאבסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלכסנדרוב קויאבסקי אלכסנדרוב קויאבסקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין "אלכסנדרוב קויאבסקי", באתר השטעטל הווירטואלי
רבקה רובין

רבקה רובין (15 במאי 1906, מינסק – 2 במרץ 1987, מוסקבה) הייתה סופרת, מבקרת ספרות ומתרגמת. היא כתבה ביידיש, תרגמה לרוסית מיידיש, בלארוסית ורומנית. רובין נולדה בעיר מינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בירת בלארוס) למשפחת אמנים. ב-1930 סיימה לימודי ספרות במכון הפדגוגי של מינסק, יותר מאוחר השלימה את לימודיה באקדמיה למדעים של בלארוס. ב-1931 החלה לפרסם ביקורות ספרותיות בכתב עת "שטערן" ויותר מאוחר ב"סאוועטיש היימלאנד" (שהייתה חברת מערכת שלו מראשיתו) ו"פאלקסשטימע". ב-1934 הצטרפה לאגודת הסופרים של ברית המועצות (אנ'). ב-1934 עברה למוסקבה והחלה ללמד במחלקה ליידיש במכון הפדגוגי של מוסקבה (אנ'). באמצע שנות השלושים החלה לפרסם עבודות ביקורת על יצירותיהם של מספר סופרי יידיש. יחד עם נחום אויסלנדר, אהרן גורשטיין ויחזקאל דוברושין הייתה תרומה נכבדת לחקר הקלאסיקונים של ספרות יידיש. ב-1943 פרסמה ב-ניו יורק קובץ חיבורים בשם "יידישע פרויען" (נשים יהודיות). ב-1949 התפרסם בניו יורק קובץ חיבורים מאת סופרי יידיש סובייטים בשם "אויף נייע וועגן" (על דרכים חדשות), שבו תיארו את שנות מלחמת העולם השנייה, ורובין הייתה אחת ממחבריו. הייתה נשואה לצייר היהודי-סובייטי מאיר אקסלרוד, אחיו של המשורר זליג אקסלרוד. בתה ילנה אקסלרוד היא משוררת ומתרגמת ישראלית הכותבת ברוסית. נכדה מיכאל יחילביץ הוא צייר ישראלי. מדיה וקבצים בנושא רבקה רובין בוויקישיתוף ילנה אקסלרוד, רבקה רובין, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) רבקה רובין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) רבקה רובין (1906-1987), דף שער בספרייה הלאומית רבקה רובין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
סיליוס איטליקוס

טיבריוס קאטיוס אסקוניוס סיליוס איטליקוס (בלטינית: Tiberius Catius Asconius Silius Italicus; ‏23 לערך – 103 לערך) היה קונסול, נואם, ומשורר רומאי. יצירתו היחידה ששרדה לימינו היא ה"פוניקה" (Punica), פואמה היסטורית ב-17 ספרים (פרקים), שנושאה הוא המלחמה הפונית השנייה (218–201 לפנה"ס) וגיבוריה הם המצביאים חניבעל ברקה וסקיפיו אפריקנוס. רוב ידיעותינו על איטליקוס מקורן בכתביו של פליניוס הצעיר. ההשערה היא שנולד בין השנים 23 ו-35 לספירה. מקום לידתו אינו וודאי. הוא נודע כנואם מוכשר והיה מקורב לקיסר נירון. שימש כקונסול בשנה בה נירון מת (68 לספירה), ומאוחר יותר היה מיודד עם הקיסר ויטליוס. הוא נודע כאדם ישר ודואג לזולת. איטליקוס פרש מהחיים הפוליטיים וחי חיים שקטים באחוזתו. את זמנו בילה בכתיבת שירים ואיסוף ספרים ופסלים. הוא הרעיב עצמו למוות לאחר שהתגלתה בגופו מחלה חשוכת מרפא. מבין יצירותיו שרדה בשלמותה אחת בלבד ה"פוניקה", פואמה אפית בת למעלה מ-12,000 שורות, הארוכה ביותר בשפה הלטינית שנשתמרה לנו מן העת העתיקה, ונושאה הוא המלחמה הפונית השנייה. ה"פוניקה" כתובה בסגנון המזכיר מאוד את סגנונו של ורגיליוס, דבר המסתדר עם דברי פליניוס לפיהם איטליקוס העריץ את ורגיליוס והתייחס אל קברו כאל מקדש. מדיה וקבצים בנושא סיליוס איטליקוס בוויקישיתוף סיליוס איטליקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי סיליוס איטליקוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
עטלף רפאים

עטלף רפאים (שם מדעי: Macroderma gigas) הוא אחד מעטלפי החרקים הגדולים ביותר בעולם. הוא חי בטבע באוסטרליה ומהווה מין יחיד בסוגו. בניגוד למיני עטלפים אחרים קטנים יותר הצדים בעיקר חרקים, עטלף זה הוא אוכל בשר הניזון בעיקר ממיני חולייתנים קטנים אותם הוא טורף עם שיניו החדות. שמו ניתן לו עקב הקרום החיוור של כנפיו וכן מנהגו לעוף בלילות. לעטלפי רפאים פרווה אפורה בגב ואפור-חיוור או לבן מלמטה. כנפיהם צרות וארוכות ומגיעות למוטת כנפיים של 60 סנטימטר. הם בעלי אוזניים גדולות, לסת תחתונה חזקה ושיניים חדות וארוכות לאכילת בשר וטפרים ארוכים, אולם אין להם זנב. הם שוקלים 130–170 גרם ואורכם מגיע ל-100–140 מ"מ (10 עד 14 ס"מ), מה שהופך אותם לעטלפי החרקים הגדולים ביותר לאחר הערפד החקיין. העטלף נפוץ ביערות בצפון אוסטרליה המערבית וכן בטריטוריה הצפונית ובקווינסלנד. הוא ישן במשך היום במערות ונקיקים ויוצא בלילה, מקשיב לצלילי אולטרה סאונד של חיות קטנות ועף אליהם, תופס אותם בטפריו והורג בנשיכה בצוואר. במזונו נכללים עכברים קטנים, עטלפים אחרים, עופות, זוחלים, דו-חיים ועקרבים, ולא חרקים כמו רוב עטלפי החרקים. עם זאת, הוא לא יהסס לתפוס ולטרוף גם חרקים שייקרו בדרכו. איור עטלפי רפאים עטלף רפאים מקבל טיפול רפואי מדיה וקבצים בנושא עטלף רפאים בוויקישיתוף עטלף רפאים, באתר ITIS (באנגלית) עטלף רפאים, באתר NCBI (באנגלית) עטלף רפאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עטלף רפאים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) עטלף רפאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף רפאים, באתר GBIF (באנגלית) עטלף רפאים באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף הבולדוג

עטלף הבולדוג או עטלף שפת ארנבת (שם מדעי: Noctilio) הוא סוג של עטלפים החיים באמריקה המרכזית והדרומית וידועים במנהגם הייחודי לצוד דגים בנהרות שביערות הגשם הטרופיים. זהו הסוג היחיד במשפחת עטלפי הבולדוג. המשפחה הקרובה אליהם ביותר היא האשפיים. העטלפים נפוצים ממקסיקו עד ארגנטינה וגם באיים הקאריביים ביערות שסמוכים לנהרות או בריכות מים. אורכם של העטלפים 7–14 ס"מ בממוצע. הם עטלפים חומים, בעלי רגליים ארוכות ובעלי טפרים חדים וארוכים וכנפיים גדולות. הם בעלי אוזניים קטנות, שפתיים המשתפלות מעלה ומזכירות שפתי ארנבת (ומכאן שמם השני) ובתוכן שיניים חדות כתער, להריגת הדגים. השם בולדוג נגזר מלחיים הבולטות כמו כלבי הבולדוג. העטלף מרגיש את הדגים מתחת למים באמצעות אדוות שהדגים יוצרים ונקלטות באוזני העטלף ואז הוא עף לעבר המים ועף על קו המים כשטפריו מתחת למים ונתפסים על מה שנוגע בהם. מרגע שהוא תופס את הדג הוא מעבירו ללסתותיו והורגו ואז עף לעבר הענף הקרוב לאכול אותו. עטלף אחד יכול לצוד 20 דגים בלילה. בנוסף לדגים הוא ניזון גם מחרקים גדולים, זוחלים קטנים וצפרדעים. עטלף בולדוג גדול (Noctilio leporinus) עטלף בולדוג קטן (Noctilio albiventris) Noctilio lacrimaelunaris - נכחד מדיה וקבצים בנושא עטלף הבולדוג בוויקישיתוף עטלף הבולדוג, באתר ITIS (באנגלית) עטלף הבולדוג, באתר NCBI (באנגלית) עטלף הבולדוג, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עטלף הבולדוג, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף הבולדוג, באתר GBIF (באנגלית)
כדורגל בקזחסטן

הכדורגל בקזחסטן מנוהל על ידי הגוף הלאומי פדרציית הכדורגל של קזחסטן, אשר מארגנת את כדורגל הגברים, הנשים ואת הנבחרות הלאומיות. הכדורגל בקזחסטן הופיע לראשונה בעיר סמיי לפני מלחמת העולם הראשונה, כאשר סוחרים בריטיים הביאו את המשחק לאזור. בין השחקנים המוקדמים של המשחק היה הסופר מוחתאר אאואזוב, ששיחק במועדון הכדורגל 'יארייש', הגדול ביותר באותה תקופה. קבוצות הוקמו במהרה בערים פבלודר וטראז, בטרם הופעתה הרשמית הראשונה של נבחרת נציגת ההרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית בשנת 1928. בשנות ה-30 המועדונים הקזחים השתתפו באופן קבוע בליגות הנמוכות של הכדורגל הסובייטי. לאחר מלחמת העולם השנייה החלה הליגה הסדירה בשנת 1946 כתחרות גביע שנערכה לסירוגין. ליגה סדירה בשיטת נקודות הונהגה בשנת 1948. התאחדות כדורגל קבועה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית הוקמה בשנת 1959. המועדון המוביל קאיראט אלמטי הפך בשנת 1960 למועדון הקזחי הראשון שהתחרה בליגת העל הסובייטית. בשנת 1963 היה מועדון קאיראט גם לראשון שהגיע לחצי הגמר של הגביע הסובייטי, ההישג הגדול ביותר של קבוצה קזחית במסגרת זו. הוא גם המועדון הקזחי הראשון שזכה באליפות הליגה הסובייטית הראשונה (ליגת המשנה) בשנת 1976. לא היה כדורגלן קזחי ששיחק בנבחרת ברית המועצות בכדורגל עד 1977, אז מגן קאיראט אלמטי סילדה בישקוב ערך את הופעת הבכורה שלו במוקדמות המונדיאל נגד הונגריה. מאוחר יותר, בשנת 1986, המועדון קאיראט אלמטי סיים במקום השביעי בליגת העל הסובייטית, המקום הגבוה ביותר בכל הזמנים עבור מועדון קזחי בליגות הסובייטיות. שחקן הקבוצה איאוגניי יארובנקו גם הצטיין כשותף בנבחרת הסובייטית שזכתה באולימפיאדת סיאול (1988). לאחר נפילתה של ברית המועצות, התאחדות הכדורגל הקזחית הוקמה בשנת 1992 והתקבלה במהרה לפיפ"א ולקונפדרציית הכדורגל של אסיה. הנבחרת הלאומית הוקמה לראשונה זמן קצר לאחר מכן וליגות כדורגל קזחיות בודדות הוקמו. פדרציית הכדורגל של קזחסטן עזבה את קונפדרציית הכדורגל של אסיה, והצטרפה לאופ"א בשנת 2002. הליגה העיקרית במדינה היא ליגת העל הקזחית, אשר הוקמה בשנת 1992 מאזור 8 של הרמה השלישית של הכדורגל הסובייטי, עם מועדונים קזחים אחרים שצורפו. הזוכה בליגת העל מעפילה לסיבובים המוקדמים של ליגת האלופות. הליגה הקזחית הראשונה נוספה בשנת 1994 והיא הליגה השנייה בקזחסטן. הגביע הקזחי הוא הגביע הלאומי של קזחסטן, והקבוצה הזוכה מעפילה לסיבובים המוקדמים של הליגה האזורית. הסופר קאפ הקזחי הוא גביע שבו נפגשות האלופה ומחזיקת הגביע למשחק אחד. מאמר ראשי: נבחרת קזחסטן בכדורגל למרות שהם השתתפו במשחקים נגד נבחרות אחרות של ברית המועצות, נבחרת קזחסטן עשתה את הופעת הבכורה הרשמית שלה ביום 1 ביוני 1992, בניצחון 0–1 על טורקמניסטן. הנבחרת משחקת באצטדיון אלמטי סנטר, וטרם העפילה לטורניר גדול. מדיה וקבצים בנושא כדורגל בקזחסטן בוויקישיתוף
חנרל גואמס

חנרל גואמס (בספרדית: General Güemes), או בקיצור גואמס, היא עיר במרכז פרובינציית סלטה בארגנטינה. נכון לשנת 2010 מתגוררים בה 47,738 תושבים. העיר ממוקמת 45 ק"מ צפונית מערבית  מסלטה, בירת הפרובינציה, סמוך לכביש הלאומי מספר 9. העיר נקראת על שמו של הקאודיו מרטין מיגל דה גואמס, איש צבא ארגנטינאי שמילא תפקיד מכריע במלחמת העצמאות של ארגנטינה. בשנת 2008, העיר קיבלה תשומת לב תקשורתית לאחר דיווחים של תושבים על תצפיות של יצור דמיוני בשם גנום. מדיה וקבצים בנושא חנרל גואמס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיקו טרונקדו

פיקו טרונקדו (בספרדית: Pico Truncado; לעיתים מקוצר לטרונקדו) היא עיירה בפרובינציית סנטה קרוס שבארגנטינה. העיירה נמצאת בצפון הפרובינציה, במרחק של כ-50 קילומטרים מהעיר קלטה אוליביה. בשנת 1921, תחנת הרכבת במקום הייתה אחת מנקודות העימות בין צבא ארגנטינה לאנרכיסטים במהלך שביתת הפועלים הכללית בארגנטינה, שם היה ההרוג היחיד של צבא ארגנטינה במהלך כל העימותים. מדיה וקבצים בנושא פיקו טרונקדו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיקו טרונקדו ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ערפד חקיין

ערפד חקיין או זיזף אוזנן שעיר. (שם מדעי: Vampyrum spectrum) הוא מין עטלף גדול ביותר בתת-סדרת עטלפי חרקים שבסדרת העטלפים - היונקים המעופפים. הוא חי בטבע בג'ונגלים של דרום ומרכז אמריקה. למרות שמו הוא אינו שייך לקבוצת הערפדים, אלא לסוג יחידי דומה, אך הוא ניזון מיצורים קטנים כמותם - מה שנתן לו את שמו. הוא המין הגדול ביותר מבין עטלפי החרקים וכן הגדול ביותר מעטלפי העולם החדש. אורכו של עטלף זה 12.5–13.5 ס"מ ומוטת הכנפיים 60–91 ס"מ. משקלו הממוצע 145–190 גרם, מה שהופך אותו לגדול שבעטלפי החרקים. הוא חום כהה או ערמוני מלמעלה ואפור חיוור או צהוב בהיר מלמטה והפרווה קצרה. יש לו רגליים חזקות ובעלות טפרים מעוקלים אבל אין לו זנב. הראש מוארך ומלא שיניים חדות והשפתיים וחלל האף והנחיריים גדולים. עיטור העלה האפי שלו מקומט לשני חלקים. עטלף זה חי בעיקר ביערות שונים, כולל באזורי חופים באמריקה הלטינית ממקסיקו לפרו ואקוודור ועד לברזיל, סורינאם, גיאנה והאי טרינידד. הם יוצאים לצוד בלילות ועוקבים אחרי טרפם על ידי קולות וכנראה על ידי ריחות. הוא ניזון מחיות קטנות (ולא רק מחרקים כמו עטלפים אחרים) בעיקר מיונקים קטנים, כולל עטלפים אחרים וכן עופות קטנים ולעיתים זוחלים ודו-חיים. הטרף נתפס מענפים או מגזעים חלולים. הם עוקבים בשקט אחרי טרפם ועטים עליו מלמעלה כמו ינשופים, תופסים אותו בטפרים והורגים על ידי נשיכה חזקה בצוואר. בלסתותיו החזקות הוא יכול להרים חיה שמשקלה כמעט כמשקלו. ואולם למרות שהוא אוכל בשר הוא אינו מוצץ דם כמו הערפדים האמיתיים. עטלף רפאים ערפדים עטלפי חרקים מדיה וקבצים בנושא ערפד חקיין בוויקישיתוף ערפד חקיין, באתר ITIS (באנגלית) ערפד חקיין, באתר NCBI (באנגלית) ערפד חקיין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ערפד חקיין, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ערפד חקיין, באתר GBIF (באנגלית) ערפד חקיין באתר batphile ערפד חקיין באתר הרשימה האדומה של IUCN תרגום של נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל
אויאזד (פרובינציית לודז')

אויאזד (בפולנית: Ujazd) היא עיירה במחוז טומשוב מזובייצקי שבפרובינציית לודז' בפולין, השוכנת כ-11 ק"מ צפונית מערבית לטומשוב מזובייצקי, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1283, ומעמד עירוני הוענק לו בשנת 1428 על ידי המלך ולדיסלב השני יגיילו. בשנת 1764 נמנו בעיירה 14 משפחות יהודיות, ואלה עבדו, לעיתים ללא שכר, עבור אנשי האצולה הפולנים שהחזיקו בעיירה. בשלהי המאה ה-18 נפתחו בעיירה מחסני ברזל, אשר בהם הועסקו גם יהודים רבים. כמו כן, השתלבו היהודים בתעשיית האריגה בעיירה. במאה ה-18 השתייכו לקהילת אויאזד גם יהודי העיירה הסמוכה אינובלודז' והכפרים הסמוכים. בין הרבנים הראשונים בעיירה היה הרב יחזקאל קליינבאום (נפטר ב-1828), אשר ישב על כס הרבנות 20 שנה. בשנת 1855 נבנה בעיירה בית כנסת חדש. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהחרם הכלכלי על יהודי פולין, ואירעו בה מספר תקריות אנטישמיות, ובהן שוד ורצח היהודייה שיינה גבירץ ביולי 1937, שלאחריו הפגינו הפולנים המקומיים ואיכרי הסביבה לשחרור רוצחיה, תוך איום לפגיעה ביהודים. עם פלישת הגרמנים לפולין, בספטמבר 1939, חיו בעיירה כ-800 יהודים. בימי המלחמה הראשונים הופצצה העיירה קשות, ורוב בתיה נהרסו. חלק מיהודי העיירה עזבו אותה ללודז', ובהם גם רב הקהילה, הרב ברוך לאזנובסקי. ביוני 1941 החלו פליטים ומגורשים יהודים להגיע לעיירה, ובסתיו 1942 הגיע מספר היהודים בה לכאלף. גטו באויאזד הוקם כנראה בקיץ 1942, ויהודיו הועסקו בעבודות כפייה על ידי הגרמנים, ובעיקר בפינוי ההריסות בעיירה. כעשרים יהודים נרצחו בעת גירושים למחנות עבודה. באוקטובר 1942 גורשו מרבית תושבי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה. החל מנובמבר 1942 ריכזו הגרמנים בגטו חדש שהוקם בעיירה כ-2,000 יהודים מכפרי הסביבה, אשר נמלטו ליערות בזמן הגירושים. גטו זה חוסל ביום 6 בינואר 1943. כל תושביו גורשו לטרבלינקה, וכ-70 יהודים נרצחו בעיירה עצמה, ונקברו בשדות הסמוכים אליה. מדיה וקבצים בנושא אויאזד בוויקישיתוף אויאזד (Ujazd), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אויאזד באתר מרכז מורשת יהדות פולין "אויאזד", באתר השטעטל הווירטואלי "אויאזד (פרובינציית לודז')", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, אויאזד, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 338–339), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
עטלף הפטיש

עטלף הפטיש (שם מדעי: Hypsignathus monstrosus) הוא מין של עטלפי פירות הנפוץ ביערות וביצות במרכז אפריקה וראשו מזכיר צורת פטיש. הוא מין יחיד בסוג Hypsignathus. זה העטלף הגדול ביותר באפריקה, עם מוטת כנפיים של 680–970 מ"מ ואורך של 195–285 מ"מ. משקלם של הזכרים גדול מהנקבות והם שוקלים 228–450 גרם בעוד הנקבות שוקלות רק 218–377 גרם. ישנה דו צורתיות זוויגית בין המינים, כשהזכר בעל ראש, גרון וחזה גדולים במיוחד והוא מפיק קולות גבוהים לחיזור לנקבות, שלהן ראש עטלף פירות טיפוסי. העטלפים אפורים-חומים עם צוואר וכתפיים לבנבנים. הפנים חומות וליד השפתיים ישנם שערות. הראש וארך ובעל שפתיים גדולות ביותר והשיניים בנויות מיוחד, כך שהמלתעה השנייה והטוחנת השנייה הם בגדלים דומים. העיניים גם גדולות. כמו רוב בני משפחתם, גם עטלפים אלה הם אוכלי פירות כמו תאנה, מנגו, בננה, וגויאבה. הם בעלי מעיים ארוכות בשביל לספוג יותר חלבונים מהפירות. הם אוכלים את רוב הפרי ומוצצים את המיץ, אך אינם נחשבים מפיצי זרעים טובים והם אינם אוכלים את הזרעים. הם מחפשים מזון בטווח של עד 10 ק"מ לכל כיוון. טורפיהם העיקריים הם עופות דורסים שונים וגם אנשים שצדים אותם והם גם נפגעים מהרבה טפילים. סכנה נוספת שלהם היא התחממות יתר במסעם לחיפוש פירות טובים, לכן הם יורדים להתרחץ במים תוך כדי תעופה. אף על פי כן, הם אינם נמצאים בסכנת הכחדה כלשהי. מדיה וקבצים בנושא עטלף הפטיש בוויקישיתוף עטלף הפטיש, באתר ITIS (באנגלית) עטלף הפטיש, באתר NCBI (באנגלית) עטלף הפטיש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף הפטיש, באתר GBIF (באנגלית) עטלף הפטיש באתר הרשימה האדומה של IUCN
נשפון דייג

נשפון דייג (שם מדעי: Myotis vivesi) הוא מין עטלף ממשפחת הנשפוניים הייחודי בכך שהוא ניזון בעיקר מדגים וסרטנים קטנים. הוא נפוץ בעיקר במדינת מקסיקו. הוא נמצא בסכנה. זהו המין הגדול מסוגו באמריקה ומגיע למשקל 25 גרם. הוא בעל כנפיים ארוכות, רגליים ארוכות עם טפרים חדים, פרווה עבה וחומה בהירה עד אפורה כהה בצבע וחיוורת מלמטה והראש גדול ובעל שיניים חדות. הוא נפוץ לאורך חופי מפרץ קליפורניה בסונורה, באחה קליפורניה ובאחה קליפורניה הדרומית ובאיים ליד וכן בכמה חופים בחצי האי באחה קליפורניה. הוא אוכל דגים ימיים, סרטנים כולל לובסטרים קטנים וכן מחרקים מעופפים. כמו רוב העטלפים הוא נמצא במשך היום במערות ומייצר גואנו מהאוכל שמבוסס על דגים, כמו עופות ים. לעיתים הם ישנים גם בין סלעים חופיים ויחד עם יסעוריים קטנים. נשפוניים נשפון הגדות עטלף הבולדוג מדיה וקבצים בנושא נשפון דייג בוויקישיתוף נשפון דייג, באתר ITIS (באנגלית) נשפון דייג, באתר NCBI (באנגלית) נשפון דייג, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נשפון דייג, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נשפון דייג, באתר GBIF (באנגלית) נשפון דייג באתר הרשימה האדומה של IUCN