laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
2022 באסטרונאוטיקה

במהלך שנה בוצעו 186 שיגורים, מהם 78 (41.9%) על ידי ארצות הברית. 11 בינואר – גשושית צ'אנג-אה 5 גילתה מים על פני הירח. 26 בספטמבר – ניסוי הסטת אסטרואיד כפול שיגורים שנכשלו מסומנים באדום. שיגורים מאוישים מסומנים בירוק. השיגור בוצע מכן שיגור LC-40 בנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר פאלקון 9 Block 5. השיגור כלל 103 לוויינים. זה היה השיגור השלישי במסגרת תוכנית חברת SpaceX לשיגורים מרובי לוויינים בתוכנית Transporter-3. השיגור כלל לוויינים מאיטליה, אוקראינה, ארצות הברית, צרפת, איחוד האמירויות הערביות, נורווגיה, טייוואן, פולין, סינגפור, ישראל, צ'כיה, ספרד, הולנד, טורקיה, שוודיה, ארגנטינה, ברזיל, נפאל, שווייץ בין היתר שוגרו 44 לוויינים של חברת Planet Labs‏, 4 לוויינים של קפלר תקשורת‏, 4 לוויינים של Spire Global‏, 3 לווייני חובבות רדיו מסוג OSCAR‏ ו-3 לוויינים של ICEYE. 7 לוויינים שוחררו תוך שימוש במערכת ION SCV-004 Elysian Eleonora. השיגור בוצע ממרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג בעזרת משגר צ'אנגג'נג 8. השיגור כלל 22 לוויינים. השיגור בוצע מכן שיגור LC-40 בנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר פאלקון 9 Block 5. השיגור כלל 40 לוויינים. זה היה שיגור במסגרת תוכנית חברת SpaceX לשיגורים מרובי לוויינים בתוכנית Transporter-4. השיגור כלל לוויינים מאיטליה, גרמניה, ארצות הברית, ארגנטינה, ברזיל, נורווגיה, צרפת, צ'כיה, לוקסמבורג, הודו, צ'כיה וצ'ילה. בין היתר שוגרו 12 לוויינים של חברת Swarm Technologies, 5 לוויינים מדגם ÑuSat, 3 לוויינים של HawkEye 360. 8 לוויינים שוחררו תוך שימוש במערכת ION SCV-005 Almighty Alexius. השיגור בוצע מכן שיגור LC-40 בנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר פאלקון 9 Block 5. השיגור כלל 59 לוויינים. זה היה שיגור במסגרת תוכנית חברת SpaceX לשיגורים מרובי לוויינים בתוכנית Transporter-5. השיגור כלל לוויינים מאיטליה, קנדה, ארצות הברית, ארגנטינה, פינלנד, ספרד, ארמניה, אוסטרליה, טורקיה, צ'כיה, בולגריה, דרום אפריקה, נורווגיה, גרמניה וצ'ילה. בין היתר שוגרו 5 לוויינים של חברת Spire Global, 5 לוויינים מדגם ICEYE 4 לוויינים מדגם ÑuSat, 3 לוויינים של HawkEye 360. 4 לוויינים שוחררו תוך שימוש במערכת ION SCV-006 Thrilling Thomas. השיגור בוצע מקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר סויוז 2.1B. השיגור כלל 17 לוויינים. השיגור בוצע מכן שיגור LC-40 בנמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר פאלקון 9 Block 5. שוגרו 12 לוויינים. מדיה וקבצים בנושא 2022 באסטרונאוטיקה בוויקישיתוף ריכוז נתונים על שיגורים משימה Transporter-3 משימה Transporter-4 משימה Transporter-5 בוחרר למסלול ב-24 במאי על ידי משלחת מס' 66 לתחנת החלל הבין-לאומית שוחרר למסלול ב-30 ביוני מחללית מטען לאחר ניתוקה מתחנת החלל שוחרר למסלול ב-24 במאי על ידי משלחת מס' 66 לתחנת החלל הבין-לאומית שוחרר מתחנת החלל בזמן פעילות חוץ רכבית שוחרר למסלול ב-8 בדצמבר על ידי משלחת מס' 68 לתחנת החלל הבין-לאומית שוחרר למסלול ב-6 בספטמבר על ידי משלחת מס' 67 לתחנת החלל הבין-לאומית הלוויינים לא הגיעו למסלול המתוכנן שוחרר למסלול ב-2 בדצמבר על ידי משלחת מס' 68 לתחנת החלל הבין-לאומית שוחרר מלוויין "קוסמוס 2565" ב-3 בדצמבר כולל שיגור בעזרת משגר תוצרת רוסיה שימוש במשגר של האיחוד האירופי ורוסיה
אגוסטה ווסטלנד AW159 ויילדקט

אגוסטה ווסטלנד AW159 ויילדקט (באנגלית: AgustaWestland AW159 Wildcat) הוא מסוק תובלה, סיור ולוחמה ימית, שפותח בשיתוף פעולה בין חברת ווסטלנד הבריטית וחברת אגוסטה האיטלקית, ומיוצר כיום על ידי חברת לאונרדו האיטלקית. פיתוח ה-AW159 החל בשנת 1995, כאשר ממשלת בריטניה אישרה תוכנית להחלפת מסוק הווסטלנד לינקס, בשנת 2002 התכנית שנקראה "לינקס העתיד" התרכזה סביב שדרוג משמעותי או ייצור מחדש של הדגם המתקדם ביותר בזמנו של הלינקס; הסופר לינקס 300. התכנית התחלקה לגרסת הצבא (BLUH) וגרסת הצי המלכותי (SCMR), החברות אוגוסטה וולסטלנד וקבוצת תאלס חתמו על שיתוף פעולה לפיתוח המסוק החדש ונקבעו התאריכים אפריל 2007 ל-BLHU ואפריל 2008 ל-SCMR כיעד לסיום הפיתוח. התוכניות המשיכו להשתנות לאורך הפרויקט והדרישות של הצבא הצטמצמו למסוק סיור בלבד (BRH), החתימה על החוזה עם חברת אוגוסטה ווסטלנד התעכבה עד ליוני 2006 משיקולי תקציב הביטחון, כאשר הפרויקט יצא לדרך עם תקציב של מיליארד ליש"ט והזמנה של 70 מסוקי "לינקס העתיד". לקראת סוף 2007 נקבע יעד חדש לסיום הפרויקט, כאשר התכנית הייתה שגרסאות המסוק יכנסו לשירות ב-2015 (בצבא) ו-2016 (בצי), במהלך 2008 שיקולי תקציב כמעט הביאו שוב לביטולו אך משרד הביטחון החליט להתקדם עם צימצום ההזמנה ל-62 מסוקים. בתקופה זו יוצרו המרכבים הראשונים עם 80 אחוז פחות חלקים בהשוואה ללינקס, באפריל 2009 אוגוסטה ווסטלנד העניקו למסוק החדש את השם AW159 והכינוי שקיבל לשירות כוחות הביטחון הבריטיים היה ויילדקט (חתול בר). ב-12 בנובמבר 2009, ה-AW159 הראשון ביצע טיסת בכורה מבסיס יובילטון שבסאמרסט, אחריו באוקטובר ונובמבר 2010 שני מסוקים נוספים הצטרפו לתוכנית הקליטה של הויילדקט. הצבא הבריטי הזמין סך הכל 34 מסוקי ויילדקט לקליטה בזרוע האוויר של הצבא, פיקוד המסוקים המשותף ופיקוד הכוחות המיוחדים, בעוד הצי המלכותי הזמין 28 מסוקים לקליטה בזרוע האוויר של הצי המלכותי. לטובת הכשרת הצוותים ובחינת יכולות, זרוע האוויר של הצבא הקצה את טייסת 652 והצי המלכותי הקצה את טייסת האוויר הימית 825, שניהם פעלו מבסיס יובילטון. ב-29 באוגוסט 2014 הויילדקט AH1 נכנס באופן רשמי לשירות בזרוע האוויר של הצבא וב-23 במרץ 2015 הויילדקט HMA2 נכנס לשירות בזרוע האוויר של הצי המלכותי עם יציאה לפעילות מבצעית ראשונה על גבי הפריגטה אה"מ לנקסטר (F229). AH1 ויילדקט: דגם סיור. הצבא הבריטי הצבא הבריטי - 34 מסוקים בשירות HMA2 ויילדקט: דגם לוחמה ימית הכולל ציוד לוחמה בצוללות, ציוד ניתור וחימוש אוויר-ים. הצי המלכותי זרוע האוויר של הצי המלכותי - 28 מסוקים בשירות דרום קוריאה הצי של קוריאה הדרומית - 8 מסוקים בשירות הפיליפינים חיל הים הפיליפיני - 2 מסוקים בשירות צוות: 2 טייסים ו-6 נוסעים (כולל מקלען) אורך: 15.24 מטר גובה: 3.73 מטר קוטר רוטור ראשי: 12.8 מטרים (42 רגל) שטח דיסקת הרוטור הראשי: 228.7 מ'² משקל ריק: 3,300 קילוגרם (7,300 ליברות) משקל המראה מקסימלי: 6,000 קילוגרם (13,000 ליברות) הנעה: 2 מנועי טורבינת גז רולס-רויס LHTEC T800 (‏1,360 כ"ס כל אחד) מהירות מרבית מותרת: 168 קשר (311 קמ"ש) טווח: 777 ק"מ שהות באוויר: עד 4.5 שעות חימוש: 20 טילי אוויר-יבשה מונחים מסוג מרטלט, או; 4 טילי אוויר-ים מסוג MBDA סי וונום, או; טורפדוים מסוג סטינגריי ופצצות עומק סימן 11. מקלע "דלת" רכוב על כנה מסוג FN MAG (בצבא) או M2 בראונינג (בצי). מדיה וקבצים בנושא אגוסטה ווסטלנד AW159 ויילדקט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגוסטה ווסטלנד AW159 ויילדקט מסוק ה-AW159 ויילדקט באתר Military Today. ‏AW159 Future Lynx / Lynx Wildcat Maritime Surveillance and Attack Helicopter, ‏27 בנובמבר 2020, Naval Technology.
לימאנדה

לימאנדה (באסטונית: Lümanda vald) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במערב האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת קארלה, מדרום סאלמה, ומצפון קיהלקונה. שטחה של לימאנדה – 199 קמ"ר. בשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 915. היישוב הגדול ומרכזי בלימאנדה ("בירת הנפה") הוא העיירה לימאנדה (210 תושבים) שעל-שמה נקראת הנפה, וישנם גם 25 כפרים נוספים. נפת לימאנדה הוזכרה לראשונה בכתב בשנת 1522. חלק מהנפה נכללת בתוך שמורת וילסאנדי שעיקרה בקיהלקונה. יערות לא מוגנים מושכים חובבי-טבע בקיץ. בשנת 2014, היא מוזגה עם העיריות קרלה וקארמה והפכה לעיריית לאנה-סארה. מדיה וקבצים בנושא לימאנדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לימאנדה (באסטונית) (הקישור אינו פעיל, 15 באפריל 2020) ערך זה הוא קצרמר בנושא אסטוניה ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוקימון צינוק מסתורי

סדרת משחקי הווידאו פוקימון צינוק מסתורי (Pokémon Mystery Dungeon) היא סדרת ספין אוף לסדרת המשחקים הראשית, בסגנון משחק תפקידים ממוחשב (RPG), שפותחה על ידי חברת נינטנדו יחד עם חברת Spike Chunsoft. הסדרה כוללת מספר משחקים שיצאו באופן בלעדי לשלל הפלטפורמות שנינטנדו פיתחה, החל מהגיימבוי אדוונס ועד לנינטנדו סוויץ'. וכיום ניתן לשחקם גם במחשב האישי על ידי אימולטורים שונים. בדומה לסדרת המשחקים הראשית, כל דור משחקים מקבל שניים או שלושה משחקים שדומים ברוב האפשרויות, אך גם מציעים חווית משחק שונה וייחודית. יוצאי דופן היו שני המשחקים הראשונים בסדרה שהציעו חווית משחק דומה על קונסולות שונות. המשחקים מבוססים על עולם בו פוקימונים מדברים ופועלים כמו בני אדם. השחקן משחק בתור פוקימון ולא כאדם, והוא מתחיל את המשחק כפוקימון מסוים, כמו פיקאצ'ו או אחד מהפוקימונים האחרים. הסדרה אהוהבה על מעריציה כיוון שהיא מציע לחוות את עולם הפוקימון מזווית שונה, עם משחקים שמתמקדים בסיפורים אישיים ובידוריים ופחות בקרבות ואימונים. רוב המשחקים בסדרה זוכים לציונים בינוניים. במשחקי פוקימון צינוק מסתורי, השחקן מתחיל כפוקימון במקום אדם, על פי בחירה במבחן אישיות. יחד עם פוקימון שותף, יעבור השחקן במהלך המסע דרך מבוכים שנוצרים אקראית. כל תנועה ופעולה במשחק הם תור במשחק סיבובי, כאשר השחקן יכול לבצע תקיפות, להשתמש בפעולות פוקימון ובפריטים. מטרת המשחק היא להתמודד עם אתגרים שונים במסלולי המבוכים, לאסוף חפצים ולהתמודד עם פוקימונים אחרים בדרך. השחקן יכול לגייס פוקימונים נוספים לצוות שלו, וכך להרחיב את צוות הפוקימונים שמלווה אותו במהלך המשחק. המשחק מתמקד בהתפתחות הפוקימונים, בהחלטות השחקן, ובהבניית צוות מגוון של פוקימונים כדי להתמודד בצורה הטובה ביותר עם אתגרי המשחק. במשחק יש דגש רב על הסיפור הראשי וכן סיפורים משניים שפתירתם יזכו את השחקן בפרסים ובחברי צוות נוספים. ביקורת על המשחק Pokémon Mystery Dungeon: Rescue Team DX באתר IGN ISRAEL ביקורת על המשחק Pokémon Mystery Dungeon: Rescue Team DX באתר Vgames Search Results, www.metacritic.com (באנגלית) פוקימון צינוק מסתורי: צוות הצלה אדום וצוות הצלה כחול באתר www.pokemon-il.co.il פוקימון צינוק מסתורי: חוקרי הזמן וחוקרי האפלה באתר www.pokemon-il.co.il פוקימון צינוק מסתורי: חוקרי השמיים באתר www.pokemon-il.co.il פוקימון צינוק מסתורי שערים לאין סוף באתר https://www.pokemon-il.co.il/
ג'ון פרנקנהיימר

ג'ון מייקל פרנקנהיימר (באנגלית: John Michael Frankenheimer;‏ ‏19 בפברואר 1930 - 6 ביולי 2002) היה במאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי שנודע בשל דרמות חברתיות וסרטי פעולה ומתח שביים. בהם איש הציפורים מאלקטרז (1962), השליח ממנצ'וריה (1962), שבעה ימים במאי (1964), הרכבת (1964), חיים בשנית (1966), הפרס הגדול (1966), הקשר הצרפתי 2 (1975), יום ראשון השחור (1977), האי של ד"ר מורו (1996), ו-רונין (1998). הוא זכה בארבעה פרסי אמי בשנות ה-90 – שלושה מהם ברציפות – על בימוי סרטי הטלוויזיה Against the Wall, The Burning Season, Andersonville, ו-ג'ורג' וולאס, כשעל האחרון גם קיבל פרס גלובוס הזהב למיני-סדרה או סרט הטלוויזיה הטובים ביותר. בסך הכול ביים כ-30 סרטים עלילתיים ויותר מ-50 הפקות לטלוויזיה. הוא נחשב לחלוץ ה"מותחן הפוליטי של ימינו", כשראשית הקריירה שלו מקבילה לשיאה של המלחמה הקרה. ברבים מסרטיו הציג "דילמות פסיכולוגיות" שעימן התעמתו גיבוריו, ויש שהשוו בין סגנונו לזה של הבמאי סידני לומט, שעימו עבד בעבר כעוזר במאי. מבקר הקולנוע לאונרד מלטין כתב כי "בתקופתו [שנות ה-60]... פרנקנהיימר עבד עם התסריטאים, המפיקים והשחקנים הטובים ביותר בסדרת סרטים שעסקו בנושאים שבמרכז השיח – נושאים איתם כלל הציבור התעמת." מדיה וקבצים בנושא ג'ון פרנקנהיימר בוויקישיתוף ג'ון פרנקנהיימר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון פרנקנהיימר, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון פרנקנהיימר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ון פרנקנהיימר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון פרנקנהיימר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון פרנקנהיימר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון פרנקנהיימר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Yoram Allon, Yoram; Cullen, Hannah Patterson. Contemporary North American Film Directors, Wallflower Press (2000), pp. 181-83 "Hollywood director John Frankenheimer dies at 72". abc.net.au. נבדק ב-7 במאי 2017. {{cite web}}: (עזרה)
יאנז סלאפר

יאנז סלאפר (בסלובנית: Janez Slapar;‏ נולד ב-26 בספטמבר 1949) הוא גנרל סלובני בדימוס, אישר כיהן כמפקד כוחות ההגנה הטריטוריאלית של סלובניה במהלך מלחמת עשרת הימים. סלאפר נולד בעיר טרז'יץ' ב-26 בספטמבר 1949. ב-1971 הוא התגייס לצבא העממי היוגוסלבי, ושרת ביחידות המקומיות של ההגנה הטריטוריאלית, שהורכבו מסלובנים בלבד. וב-1988 מונה למפקד ההגנה הטריטוריאלית של קרנוליה עילית. בתחילת שנת 1990, הממשלה המקומית בסלובניה החלה בצעדים לקראת הכרזת עצמאות מיוגוסלביה. הצבא היוגוסלבי ביקש להקדים רפואה למכה, וניסה לפרק מנשקן את יחידות ההגנה הטריטוריאלית ברחבי הארץ, שהיו נאמנות לממשלה המקומית. סלאפר הצליח לשמור את הנשק באזורים שתחת פיקודו, וסירב למסור אותו לידי כוחות הצבא היוגוסלבי. הוא סייע גם למחוזות אחרים לשמור על הנשק שברשותם. ב-28 בספטמבר 1990, הממשלה הסלובנית מינתה את סלאפר למפקד ההגנה הטריטוריאלית של סלובניה. סלאפר החל מיד בהכנות לקראת מלחמה עם יוגוסלביה. הוא הורה לאגור נשק, להכין אסטרטגיה, ואף סייע לממשלה בחקיקה בנושאים צבאיים. ב-26 ביוני 1991, כוחות צבא יוגוסלביים פלשו מקרואטיה לסלובניה, ונתקלו בהתנגדות אזרחית מועטה. יום למחרת, פתחו הכוחות הסלובניים במתקפה, ותוך כמה ימים הצליחו לסלק את מרבית הצבא היוגוסלבי מהארץ. הלחימה כולה נמשכה עשרה ימים, ונודעה לפיכך בכינוי "מלחמת עשרת הימים". ב-26 באוקטובר 1991, בתיווך האיחוד האירופי, הגיעו הסלובנים והיוגוסלבים להסכם שלום שבמסגרתו נסוגו הכוחות היוגוסלבים הנותרים מסלובניה. באותו יום, ערך סלאפר טקס חגיגי בעיר קופר, בנוכחות הנשיא מילאן קוצ'אן. במהלך הטקס, הצהיר סלאפר: "החירות והריבונות בשטח הרפובליקה של סלובניה מובטחות על ידי כוחותינו... אין עוד חיילים זרים על אדמתנו." משפט שהתפרסם מאוד בסלובניה. ב-15 במאי 1993, סלאפר פרש מהצבא. לאחר פרישתו, נוצר תפקיד ראש המטה הכללי של סלובניה, וסמכויותיו של מפקד ההגנה הטריטוריאלית צומצמו. לאחר פרישתו, הוא ניסה להצטרף לפוליטיקה, והיה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אולם פרש ממנה כעבור כמה שנים בנימוק ש"פוליטיקה זה לא לחיילים". בין 1998–2002 הוא היה חבר במשלחת הסלובנית לאו"ם. כיום הוא משמש כנשיא איגוד הרובאים של סלובניה. מדיה וקבצים בנושא יאנז סלאפר בוויקישיתוף יאנז סלאפר באתר Obrazi slovenskih pokrajin יאנז סלאפר באתר gorenjski glas יאנז סלאפר באתר האנציקלופדיה לעצמאות סלובניה
מליקרג'ון קהרג

מפאנה מליקרג'ון קהרג (בקאנדה: ಮಾಪಣ್ಣ ಮಲ್ಲಿಕಾರ್ಜುನ್ ಖರ್ಗೆ; נולד ב-21 ביולי 1942) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כנשיא הקונגרס הלאומי ההודי מ-2022 ויו"ר האופוזיציה ברג'יה סבהה מ-2021. מפאנה מליקרג'ון קהרג נולד ב-21 ביולי 1942 בורוואטי שבמדינת היידראבאד בהודו הבריטית (היום בקרנאטקה, הודו). למד במכללה הממשלתית לאומנות ומדעים בגולבראג' (אנ'), והיה נשיא התאחדות הסטונדטים במכללה בין 1964 ל-1965. ב-1966 עבר ללמוד במכללה למשפטים בעיר, והי סגן נשיא התאחדות הסטודנטים בה. ב-1969 נבחר לנשיא וועדת הקונגרס הלאומי ההודי בעיר. ב-1972 נבחר לראשונה לאספה המחוקקת של קרנאטקה, ושב ונבחר במשך תשעה פעמים נוספות, עד ל-2009. היה חבר בממשלות קרנאטקה שהוקמו על ידי הקונגרס בתפקידים שונים. בבחירות ללוק סבהה ב-2009 נבחר לראשונה לפרלמנט ההודי. שימש כשר העבודה והתעסוקה בממשלת מאנמוהאן סינג השנייה מ-2009 עד יולי 2013, כשעבר לשמש כשר הרכבות ושר הצדק החברתי וההעצמה עד לאחר הבחירות ללוק סבהה ב-2014, בהם הובסה הקונגרס. קהרג עצמו היה אחד מ-44 מועמדי הקונגרס שהצליחו להיבחר ללוק סבהה. קהרג הובס בבחירות ללוק סבהה ב-2019 ואיבד את מושבו. ביולי 2020 נבחר לחבר ברג'יה סבהה. ב-16 בפברואר 2021 מונה על הקונגרס למנהיג האופוזיציה ברג'יה סבהה. בבחירות לנשיאות הקונגרס שנערכו באוקטובר 2022, נבחר קהרג לנשיא המפלגה. במאי 1968 נישא לרידאבהאי קהרג, ולהם שלושה בנים ושתי בנות. מדיה וקבצים בנושא מליקרג'ון קהרג בוויקישיתוף מליקרג'ון קהרג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מליקרג'ון קהרג, ברשת החברתית אינסטגרם Member's Bio-Profile, Shri Mallikarjun Kharge, Rajia Sabha Team Manmohan finally in place,59 ministers take oath, The Indian Express, ‏28 במאי 2009 Eight new faces inducted in UPA council of ministers, NDTV, ‏17 ביוני 2013 Mallikarjun Kharge, the sixth Railway Minister in four years, New18, ‏18 ביוני 2013 Mallikarjun Kharge suffers first electoral defeat in his career, The Economic Times, ‏23 במאי 2019 45 newly-elected Rajya Sabha members take oath, Mint, ‏22 ביולי 2020 Tirtho Banerjee, Kharge, who started as labour leader, becomes new Congress chief by beating Tharoor who speaks fine English, India Today, ‏19 באוקטובר 2022
בסוף הכל יהיה בסדר (שיר)

"בסוף הכל יהיה בסדר" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמר הישראלי ליאור נרקיס ויצא לאור ב-20 בדצמבר 2023. השיר נכתב והולחן על-ידי אבי אוחיון ואופיר כהן והופק מוזיקלית על-ידי אופיר כהן ושמעון יחיא. השיר יצא כתגובה לתחושות הקשות בעם הנוגעות למלחמת חרבות ברזל, ונרקיס סיפר כי השיר עוסק בסערת הרגשות הקולקטיבית, ונוצר מתוך כמיהה לטוב ולחזרה לחיים שפויים. עם צאתו, זכה השיר להשמעות מרובות בתחנות הרדיו בישראל, ובשיאו אף היה לשיר המושמע ביותר במצעד השבועי של מדיה פורסט. כמו כן, קיבל נרקיס שבחים מהמבקרים על יכולתו לעורר תקווה גם בזמנים קשים ביותר, ועל תיעול רגשותיו בצורה מוצלחת ורגישה. הווידאו קליפ של השיר בוים על-ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב של ליאור נרקיס ב-20 בדצמבר 2023. הקליפ שוזר רגעים ישראלים קולקטיביים כגון הנחת תפילין וחתונות. נכון לינואר 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כחצי מיליון צפיות. סרטון השיר "בסוף הכל יהיה בסדר" באתר יוטיוב אלון פרוכטר, "בסוף הכל יהיה בסדר": ליאור נרקיס שחרר שיר חדש - שנכתב עליו, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 בדצמבר 2023 מאיה כהן, לאחר סערת האימוץ: ליאור נרקיס בצעד חדש, באתר ישראל היום, ‏20-12-2023 ליאור נרקיס בסוף הכל יהיה בסדר, באתר yosmusic.com, ‏2023-12-22 ליאור נרקיס – בסוף הכל יהיה בסדר (Prod. by offir cohen), נבדק ב-2024-01-08
פרסטון סקוט כהן

פרסטון סקוט כהן (באנגלית Preston Scott Cohen) הוא אדריכל ופרופסור בבית הספר הגבוה לעיצוב בהרווארד (GSD). בשנת 2004, הקים יחד עם שותפים ביניהם האדריכל הישראלי עמית נמליך, את משרד האדריכלות "פרסטון סקוט כהן בע"מ" שבסיסה בסנטרל סקוור קיימברידג', מסצ'וסטס. משרדו נודע בעיצוב של מבני תרבות, חינוך, מסחר ופרויקטים של עיצוב עירוני ברחבי העולם. ביניהם נמנים המרכז לאומנויות הבמה Sarmiento בבוגוטה, קולומביה. בניין חדש עבור מכללת טאובמן באוניברסיטת מישיגן. מוזיאון טאיוואן לאמנות. ספריית העיר דאטונג, סין. האגף החדש במוזיאון תל אביב לאמנות. חופת גולדמן זקס בניו יורק, ועוד. כהן נודע גם כתאורטיקן של אדריכלות, הוא חיבר ספרים שונים ופרסם מאמרים תאורטיים רבים. ניתוחים וסקיצות של יצירותיו הוצגו בהרחבה בתערוכות ומוזיאונים שונים. כהן סיים תואר ראשון באומנויות ותואר ראשון באדריכלות מבית הספר לעיצוב ברוד איילנד בשנים 1982 ו-1983 (בהתאמה). בשנת 1985, סיים תואר שני באדריכלות מ-Harvard GSD. בשנת 2003 הוענקה לו פרופסורה, בהמשך עמד בראש הפקולטה לאדריכלות. בשנת 2008 מונה ליו"ר ה-GSD, תפקיד שמילאו בעבר אדריכלים ידועי שם כגון רפאל מוניאו, מאק סקוג'ין, הנרי נ. קוב וולטר גרופיוס. בנוסף מילא תפקידי הוראה באוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת טורונטו, רוד איילנד ועוד. גישת העיצוב של כהן מבוססת על הגאומטריה ההשלכתית של המאה ה-17, עם יישום חדשני באמצעות הטלה אורתוגרפית, גישה זו נתמכת על ידי מודלים ממוחשבים. החישובים מהירים, לפעמים מתוכנתים מראש, והשינוי משני ממדים לשלושה הוא הליך מורכב. כתוצאה מכך, המבנים שמתכנן כהן מאופיינים בדרך כלל במורפולוגיה גאומטרית ייחודית ומתעתעת. ביולי 2003 זכה כהן בתחרות לתכנון האגף החדש על שם הרטה ושמואל עמיר במוזיאון תל אביב לאמנות. הבניין שתכנן סקוט כהן הוא בעל שש גלריות המקיפות בסיבוב לולייני ואנכי אטריום בגובה של 27 מטרים שתקרתו שקופה. בשעות היום, האור חודר ומאיר את הקירות הלבנים האלכסונים של החלל המרכזי הגבוה והחזרי האור יוצרים תחושה של נפילה לעומקו של המבנה, ובשעות החשיכה יוצרת התאורה המלאכותית תחושה דומה. מסיבה זו מכונה החלל "מפל האור". בניגוד לחלל הפנימי האנכי, נראה הבניין מבחוץ אופקי ורחב. חזיתו עשויה לוחות בטון שמשתלבים בסגנון הבנייה ההיסטורי של תל אביב ומתייחסים למאפיינים הברוטליסטים של המבנה המרכזי, אולם ההצבה ההיפרבולואידית המורכבת של הלוחות השטוחים היא תוצר של הגישה העיצובית הדיגיטלית כאמור. התיצוגים (רינדורים) והמודלים הממוחשבים של הפרויקט הוצגו במוזיאון לאמנות עכשווית בלוס אנג'לס בשנים 2006–2007 בתערוכה שכותרתה עור + עצמות: פרקטיקות מקבילות באופנה ובאדריכלות. ראיון עם פרסטון סקוט כהן, באתר ArchDaily, ‏24 במאי 2011 (באנגלית) Inside Job, Metropolis, ‏13 במאי 2008 (באנגלית) אסתר זנדברג, אדריכל אמריקאי זכה בתחרות לתכנון בניין חדש למוזיאון ת"א, באתר הארץ, 9 ביולי 2003 אסתר זנדברג, מוזיאון מתקפל, באתר הארץ, 10 ביולי 2003 מדיה וקבצים בנושא פרסטון סקוט כהן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרסטון סקוט כהן (באנגלית) פרסטון סקוט כהן, באתר GSD הרווארד (באנגלית) האגף ע"ש שמואל והרטה עמיר, באתר מוזיאון תל אביב לאומנות פרסטון סקוט כהן במוזיאון לאמנות מודרנית פודקאסט Talking Practice, ראיון של סקוט כהן עם גרייס לה
הנס מנשה

הנס מנשּה (בגרמנית: Hans Menasse; וינה, 5 במרץ 1930 – 28 בפברואר 2022) היה כדורגלן יהודי-אוסטרי חלוץ פירסט וינה ונבחרת אוסטריה בכדורגל (1953–1954). מנשה בן לאמא קתולית, אדולפין ואבא יהודי, רישארד מנשה, הצעיר מבין שלושה אחים. בשנת 1938, בהיותו בן שמונה, הגיע לאנגליה במסגרת קינדר-טרנספורט, מבצע הצלה בריטי של ילדים יהודים. בבריטניה שיחק בקבוצת הנערים של לוטון טאון. לאחר מלחמת העולם השנייה, חזר לאוסטריה ובשנת 1947 שיחק בקבוצת הנוער של פירסט וינה. בשנים 1950–1958 שיחק בקבוצה הבוגרת. הוא היה חלק מההרכב הקבוע של הקבוצה ושנתיים ברציפות הבקיע 14 שערי ליגה בעונה. ב-12 באפריל 1953 נתן את אחד המשחקים הטובים ביותר שלו, לאחר שהבקיע 4 שערים נגד היריבה העירונית אוסטריה וינה החזקה בניצחון קבוצתו 5–2 לעיני 32,000 צופים. בעונה 1954/1955 הוא זכה עם קבוצתו באליפות אוסטריה . בשנים 1958–1959, הוא סיים את קריירת הכדורגל הפעילה שלו בקבוצת אוסטריה וינה. מנשה השתתף בשני משחקים בנבחרת אוסטריה בכדורגל בשנים 1953–1954. בנו רוברט מנשה (1954) הוא סופר, מסאי, מתרגם. בתו אווה מנשה (1970) היא עיתונאית וסופרת. אליפות אוסטריה: אלופה: 1954/1955 בשנת 2019 קיבל את מדליית הכבוד לשירותים של מדינת וינה הנס מנשה, באתר Transfermarkt הנס מנשה, באתר WorldFootball.net הנס מנשה, באתר National Football Teams הנס מנשה, באתר FootballDatabase.eu הנס מנשה, באתר eu-football.info HANS MENASSE / The Austrian Boy – life and work, Austrian Press DAS GOLDENE VERDIENSTZEICHEN DER STADT WIEN AN HANS MENASSE - COME ON VIENNA V-log#63, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 6:35) אוסטריה וינה זכתה באותה עונה באליפות אוסטריה ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הנס מנשה".
אלבין גוטמן

אלבין גוטמן (בסלובנית: Albin Gutman;‏ נולד ב-17 בדצמבר 1947) הוא גנרל סלובני בדימוס, אשר כיהן בשתי קדנציות כראש המטה הכללי הסלובני, בין 1993–1998, ושוב בין 2006–2009. גוטמן נולד בנובו מסטו ב-17 בדצמבר 1947. הוא למד בבית הספר לקציני חיל רגלים של הצבא העממי היוגוסלבי, וב-1975 סיים את לימודיו והחל לשרת בצבא. בשנה שלאחר מכן החל לשרת בכוחות ההגנה הטריטוריאלית שהורכבו מסלובנים בלבד. ב-1983 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-52 של ההגנה הטריטוריאלית. ב-1986 הוא מונה למזכיר ההגנה של עיריית נובו מסטו, ובמקביל היה חבר במועצה המבצעת העירונית. הוא מילא את שני התפקידים הללו עד ל-4 באוקטובר 1990, אז הועלה לדרגת פודפולקובניק ומונה למפקד פיקוד ההגנה הטריטוריאלית של אזור דולנסקה. הוא כיהן בתפקיד זה במהלך מלחמת עשרת הימים, שלאחריה זכתה סלובניה לעצמאות. לאחר המלחמה, הפך הכוח שתחת פיקודו לפיקוד ה-2 של הצבא הסלובני. באפריל 1992 הוא מונה לסגן שר ההגנה. ב-26 בינואר 1993 הוא מונה למזכיר המדינה במשרד ההגנה. הוא ב-15 במאי של אותה שנה הוא מונה לראש המטה הכללי הסלובני. הוא כיהן בתפקיד עד 9 באפריל 1998. בשנה שלאחר מכן הוא הפך למפקח הראשי לביטחון. בשנת 2003 הוא מונה ליועץ צבאי לשר ההגנה. ב-1 ביוני 2006 הוא נבחר מחדש לתפקיד ראש המטה הכללי וכיהן בתפקיד עד 1 במאי 2009. הוא היחיד בתולדות סלובניה, שכיהן בתפקיד הרמטכ"ל יותר מקדנציה אחת. הוא פרש מהצבא בסוף שנת 2010. ב-15 בדצמבר 2009 הוגש כתב אישום נגד גוטמן ונגד שר ההגנה לשעבר קרל ארג'אבק בגין חוסר יושרה, לכאורה, ברכישת כלי רכב משוריינים מחברת פטריה הפינית (פרשת פטריה). ב-4 באפריל 2011 בית המשפט המחוזי בלובליאנה זיכה את שניהם מאשמה. מדיה וקבצים בנושא אלבין גוטמן בוויקישיתוף אלבין גוטמן באתר נאט"ו אלבין גוטמן באתר האנציקלופדיה לעצמאות קרואטיה Dnevnik.si - Sodnik: Tožilstvu ni uspelo dokazati, da sta Erjavec in Gutman povzročila škodo
פסטפרולה

פסטפרולה או פסטה פרולה שמקורה הרחוק אולי ביוון (ביוונית: πάστα φλώρα), הוא סוג של טארט מתוק. הטארט נפוץ במדינות: איטליה, ארגנטינה, פרגוואי, אורוגוואי, מצרים ויוון. זוהי קלתית מכוסה, מלאה ריבה, והיא עשויה בעיקר מקמח, סוכר וביצה. מילויים נפוצים כוללים גבינת חבושים, דולסה דה בטטה (ריבת בטטה), ריבת חלב (דולסה דה לצ'ה), גויאבה או ריבת תות שדה. כיסוי הטארט הוא סריג פסים דק המציג את המילוי שמתחתיו בחלקים מעוינים או מרובעים. פסטפרולה לרוב אפוייה בתנור בתבנית מעגלית. רוב הגרסאות היווניות של המנה הזו מלאות בריבה מתוקה. היא נחשבת שם לקינוח בוקר. שמה של המנה מגיע מהמילה בצק פריך pasta frolla באיטלקית. זוהי קילתית שדומה ל-crostata האיטלקית. מהגרים איטלקים הביאו אותה לארגנטינה ולארוגוואי. מנות דומות כוללות את הלינצר טורטה האוסטרי וטארטים שווייצרים במילוי פירות מתובלים. ביוונית, המילה פרולה התפרשה בצורה לא נכונה כמילה האיטלקית פלורה 'פרח' (היפוך אותיות). המנה מוגשת כקינוח אחר הצהריים (מרינדה) או עם מאטה (משקה דרום אמריקאי), אך ניתן לאכול אותה בכל שעה ביום. המרכיבים למנה הם: קמח ביצה סוכר חמאה או מרגרינה מילוי ריבה (הנפוץ ביותר הוא ריבת חבושים, ריבת בטטה, ריבת חלב, גויאבה או תות) גרידת לימון תמצית וניל מדיה וקבצים בנושא פסטפרולה בוויקישיתוף Istituto Treccani, Vocabolario on line, s.v. Greek jam tart (Pasta flora). All Recipes. Retrieved on 2015-03-23.