laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרן שגיא

הרן שגיא (נולד ב-25 בדצמבר 1964) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי. שגיא התפרסם בעיקר מתפקידו בסדרה הילדים מגבעת נפוליאון בתור אבי קליין, ובסדרה דאוס בתור מנחם, מנהל בית הספר. ב-1991 התפרסם לראשונה בזכות הסרט ״עונת הדובדבנים״ בתור מילואימניק. ב-1992 התארח מיני-סדרה הבריטית, בשם "הגדודים הגדולים" ("The Big Battalions") גילם את עודד. בשנים 2001-2004 השתתף ב-3 העונות של הסדרה ״הילדים מגבעת נפוליאון״ ששודרה בערוץ הילדים גילם את אבי קליין, אבא של עידו (יון תומרקין). ב-2003 השתתף בסרט הטלוויזיה "באמצע הסרט" של הבמאי אבי כהן, ששודר במסגרת פרויקט "סרטים מכאן" בערוץ הסרטים בכבלים. ב-2005 שיחק בסדרת הדרמה של ערוץ 2 ״לתפוס את השמים״ בתפקיד הרן. ב-2006 הופיע בסרט ״דילמת הדריין״ גילם את דמותו של יהודה ברגני. ב-2007 התארח בסדרת הדרמה של HOT ״להוציא את הכלב״ בתפקיד יואל פינסקר. ב-2008 שיחק בסרט ״מוקי בוערה״ בתור מוקי המבוגר. ב-2010 שיחק בסדרה ״דאוס״ ששודרה בערוץ הילדים בתור המנהל של בית הספר לצידם של מיכאל מושונוב ושל עדי הימלבלוי. חיים אישיים הרן נשוי ואב לשניים. הרן שגיא, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הרן שגיא, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. יפעת יעקובסון, ילדי הגבעה, באתר ynet, 1 בינואר 2003
מדליית דה מורגן

מדליית דה מורגן (באנגלית: De Morgan Medal) היא פרס המוענק עבור תרומה יוצאת דופן במתמטיקה המוענק על ידי האגודה המתמטית של לונדון. זהו הפרס היוקרתי ביותר של האגודה המוענק לכבודו של אוגוסטוס דה מורגן שהיה נשיאה הראשון של האגודה. המדליה מוענקת כל 3 שנים ב־1 בינואר למתמטיקאי המתגורר בממלכה המאוחדת. 1884 ארתור קיילי 1887 ג'יימס ג'וזף סילבסטר 1890 ג'ון ויליאם סטראט ריילי 1893 פליקס קליין 1896 סמואל רוברטס 1899 ויליאם ברנסייד 1902 אלפרד ג'ורג' גרינהיל 1905 הנרי פרדריק בייקר 1908 ג'יימס ויטברד לי גליישר 1911 הוראס לם 1914 ג'וזף לרמור 1917 ויליאם הנרי יאנג 1920 ארנסט ויליאם הובסון 1923 פרסי אלכסנדר מק'מהון 1926 אוגוסטוס אדוארד לאב 1929 גודפרי הרולד הארדי 1932 ברטראנד ראסל 1935 אדמונד טיילור ויטקר 1938 ג'ון אדנזור ליטלווד 1941 לואי מורדל 1944 סידני צ'אפמן 1947 ג'ורג' נוויל ווטסון 1950 אברם סמולוביץ' בסיקוביץ' 1953 אדוארד צ'ארלס טיצ'מארש 1956 ג'פרי אינגרם טיילור 1959 ויליאם הודג' 1962 מקס ניומן 1965 פיליפ הול 1968 מרי קרטרייט 1971 קורט מאהלר 1974 גראהם היגמן 1977 קלוד אמברוז רוג'רס 1980 מייקל עטייה 1983 קלאוס פרידריך רות' 1986 ג'ון ויליאם סקוט קאסלס 1989 דייוויד ג'ורג' קנדל 1992 אלברכט פרויליך 1995 וולטר קורט היימן 1998 רוברט אלכסנדר רנקין 2001 ג'יימס אלכסנדר גרין 2004 רוג'ר פנרוז 2007 בריאן ג'ון בירץ' 2010 קית' ויליאם מורטון 2013 ג'ון גריגס תומפסון 2016 טימותי גאורס 2019 אנדרו ויילס 2022 ג'ון מקלאוד בול פרס בריק פרס וייטהד פרס פרויליך פרס פוליה זוכי מדליית דה מורגן באתר האגודה הלונדונית למתמטיקה
נביא (ביתא ישראל)

נביא (בגעז: ነቢይ) הוא תפקיד דתי שהתקיים בעבר בקרב ביתא ישראל. המקור ההיסטורי הקדום ביותר שהוא גם היחיד שמזכיר נביאים כחלק מהיררכיה הדתית של ביתא ישראל הוא ההגיוגרפיה של הנזיר האתיופי תכלה חווריית מן המאה ה-15. על פי אסרס הנביא הוא נזיר העומד בראש קבוצת נזירים. חלק מאלו המסתמכים על ההגיוגרפיה ועל מחקר הקהילה שאינו כולל מחקרים על קיומם של נביאים טוענים שמחברו לא הכיר את ההיררכיה הדתית של ביתא ישראל ושתפקיד כזה לא התקיים ושייתכן שמדובר למעשה בנזיר או בכהן. כהן (ביתא ישראל) דבתרה Wolf Leslau, "nabiyy" in Comparative Dictionary of Geʻez (Classical Ethiopic): Geʻez-English, English-Geʻez, with an index of the Semitic roots, Otto Harrassowitz Verlag, 1987, ISBN 9783447025928, p. 385 סטיבן קפלן, "לתולדות ביתא ישראל (הפאלאשים) מתוך החיים של אבונא טאקלה האוואריאט", פעמים 15, תשמ"ג, עמ' 115 Asres Yayeh, Traditions of the Ethiopian Jews, 1995, ISBN 0969924704, pp. 59-60 קפלן, "לתולדות", עמ' 120-119 ערך זה הוא קצרמר בנושא ביתא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
M62

M62 (מ-Messier 62, נקרא גם NGC 6266) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נושא הנחש הנמצא במרחק של כ-22,500 שנות אור ממערכת השמש. הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-7 ביוני 1771, אך רק 8 שנים מאוחר יותר, לאחר תצפית נוספת שכללה רישום מדויק של מיקומו הוא הוכנס לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית יפהפייה דומה לשביט קטן עם מרכז בהיר מוקף בזוהר עמום. בשנת 1814 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר כוכבים וציין שהוא נראה כמיניאטורה של M3. בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.4 כך שהוא עמום יחסית, בעיקר ביחס לצבירים M10 ו-M12 הנמצאים באותה קבוצת כוכבים ומרשימים בהרבה ודומה ל-M14 ול-M9. ניתן להבחין בו רק באמצעות משקפת איכותית או טלסקופ ועל מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 15, יש צורך בטלסקופ מקצועי. בשל עמימותו קשה לאתר אותו, הוא נמצא על הגבול עם קבוצת הכוכבים עקרב מעט פחות מ-5 מעלות צפון-צפון-מזרח לכוכב ε בעקרב, כ-8 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לאנטארס וכ-10 מעלות מצפון-מערב לשאולה. מעט פחות מ-4 מעלות מצפון לו, נמצא הצביר הכדורי M19. צורתו של M62 א-סימטרית, חלקו הבהיר והצפוף ביותר לא נמצא במרכז הצביר אלא נוטה לכיוון דרום מזרח. הסיבה לעיוות זה בצורתו של הצביר היא קרבתו היחסית למרכז הגלקסיה, כ-6,100 שנות אור בלבד, כך שהוא מושפע מכוחות גאות חזקים. קוטרו של M62 הוא כ-100 שנות אור ומסתו מוערכת בכ-1.2 מיליון מסות שמש מרחקו ממערכת השמש הוא כ-22,500 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-15 דקות קשת – כמחצית קוטרו של הירח המלא. בצביר התגלו בו כ-90 כוכבים משתנים, רובם מסוג משתני RR בנבל. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא פי 45,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F9. בצביר התגלו מקורות רבים יחסית של קרינת רנטגן, ככל הנראה מדובר בזוגות כוכבים שקרובים מאוד זה לזה. מדיה וקבצים בנושא M62 בוויקישיתוף M62 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M62, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים J. Boyles, D. R. Lorimer, P. J. Turk, R. Mnatsakanov, R. S. Lynch, S. M. Ransom, P. C. Freire, & K. Belczynski: Young Radio Pulsars in Galactic Globular Clusters (2011), p. 10
חבל תפן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. גבולות הגוש והיישובים הנכללים בו לא ברורים. חבל תפן הוא גוש התיישבות בגליל המערבי. מקור השם תפן הוא חדש, והוא צורה עברית לשמה הערבי של חורבת תפן 'חרבת א-טופאניה'. החבל משתרע מהעיר מעלות-תרשיחא על כביש נהריה-סאסא (89) דרומה עד גבול בקעת בית כרם וכביש 85 באזור כרמיאל. במערבו הכפרים הדרוזיים ירכא ויאנוח-ג'ת ובמזרחו הכפרים הדרוזיים כסרא וסמיע. זהו אזור הררי המבותר בערוצי נחל רבים. עוברים בו נחל בית העמק ונחל כישור המתחברים בשטח החבל. החבל מתרומם בממוצע כ-650 מ' מעל פני הים ומתנשאות בו פסגות בולטות עד 700 מ' מעל פני הים. החבל מוזכר בהיסטוריה כבר בתעודות של כיבושי הפרעונים המצריים הקדומים. בימי ההתיישבות הישראלית בארץ היה האזור מחולק בין שבט אשר לשבט נפתלי אך לא הייתה התיישבות ממשית במקום בגלל תנאי השטח הקשים. עם זאת, חורבות המצויות באזור מעידות על יישובים קדומים שאין להם זכר בספרות הקדומה. בימי הכיבוש ההלניסטי בארץ ישראל הוקמה במקום מצודה מרכזית שתפקידה הייתה בלימת כיבוש מכיוון מערב של העיר עכו. בימי אלכסנדר ינאי ישבו במקום יהודים. בימי השלטון הביזנטי קיבלו היהודים מענקים מהשלטון הנוצרי כדי שישבו באזור זה, כתוצאה ממצב שנוצר ובו לא נשארו מקומות מגורים רבים באזור הגליל המזרחי, שנחשב אז לבעל חשיבות גבוהה יותר . עדויות ליישוב יהודי במקום אפשר למצוא בדמות מנורה החקוקה במערת קבורה חצובה בהר. הקרן הקיימת לישראל רכשה את אזור תפן לקראת ההתיישבות בו. כעבור זמן מה החלה קק"ל להכשיר דרכים והוחל בהקמת אזור תעשייה מגדל תפן. ראשית היו במקום היאחזויות נח"ל שהתאזרחו והפכו בשנת 1980 לקיבוצים כישור, תובל ופלך שנקראו בהקשר של עבודה ותעשייה, קיבוץ לבון שננטש כעבור 3 שנים, המושב לפידות בחלקו הרם של החבל ומצפה גיתה בשיפוליו המערביים. בשנת 1984 הוקם בסמוך לאזור התעשייה בחלקו הצפוני של חבל תפן כפר ורדים ובשנת 1985 הוקם היישוב הר חלוץ. סמוך להקמת היישובים נסלל כביש אשר בשנים הראשונות הגיע עד כישור אך לקראת אמצע שנות ה-90 המשיכה סלילת הכביש עד כרמיאל. הגישה החדשה בין החבל לכביש עכו-צפת אפשרה את הקמתו בשנת 1998 של גן התעשייה לבון וכעבור שנתיים את היישוב לבון הסמוך אליו על בסיס קיבוץ לבון שננטש.
אמאוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אמאוס ניקופוליס – עיר רומית-ביזנטית עתיקה ברכס לטרון, בשוליו המזרחיים של עמק איילון קרב אמאוס – הקרב השלישי בסדרת הקרבות בין החשמונאים לממלכה הסלאוקית שהתרחש בשנת 165 לפנה"ס אמאוס – יישוב קדום על הדרך בין ירושלים לשפלה שבו, לפי האמונה הנוצרית, פגש ישו שניים מתלמידיו, לאחר שקם לתחייה. מספר מקומות זוהו כאמאוס, אחד מהם - העיר הקדומה אמאוס ניקופוליס עמואס – כפר פלסטיני שתושביו גורשו אחרי מלחמת ששת הימים
סויר

האם התכוונתם ל... סויר (באנגלית: Sawyer) הוא שם משפחה שמשמעותו המקצוע של ניסור עץ (מהמילה "saw" - מסור). אישים: אברהם סויר – סופר יידי דיאן סויר – מגישת חדשות וכתבת אמריקנית דייוויד סויר – צ'לן אמריקאי פיליפ סויר – אדמירל אמריקאי דמויות: תום סויר – דמות בדיונית שיצר מארק טוויין סויר – דמות בסדרה אבודים
ניו אינגלנד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ניו אינגלנד – האזור הצפוני-מזרחי של ארצות הברית, הכולל את המדינות: קונטיקט, מיין, מסצ'וסטס, ניו המפשייר, רוד איילנד, ורמונט ניו אינגלנד רבולושן – קבוצת כדורגל מליגת ה-MLS האמריקנית ניו אינגלנד פטריוטס – קבוצת פוטבול מאזור בוסטון רבתי New England Journal of Medicine – כתב עת רפואי, הנחשב לאחד מכתבי העת השפיטים לרפואה הפופולריים והנקראים ביותר בעולם
ניוטאון (קונטיקט)

ניוטאון (באנגלית: Newtown) היא עיירה קטנה במדינת קונטיקט שבארצות הברית. העיר ממוקמת במחוז פיירפילד בדרום-מערב המדינה, פחות ממאה קילומטרים מניו יורק. העיר נוסדה בשנת 1705 ונרשמה כמועצה ב-1711. בשנת 1705 נקנתה חלקת האדמה עליה נמצאת ניוטאון מידי ילידים אמריקאים, בני שבט פוטטק. שם העיירה המקורי היה קוונפג (Quanneapague). בשנת 1711 התיישבו התושבים הראשונים בעיירה וייסדו את המועצה המקומית. המתיישבים הראשונים בעיירה היו נאמני בית המלוכה הבריטי (חברי מפלגה שנקראו גם לויאליסטים, או טוׁרים), ונקטו בעמדה זו במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית כנגד הממלכה המאוחדת. בשנת 2012 אירע הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק בניוטאון. תושב העיירה, כבן 20, נכנס חמוש לבית הספר וירה למוות ב-20 תלמידים ושישה אנשי סגל. ניוטאון מצויה בדרום מערב קונטיקט, כ-57 ק"מ דרום מערבית להרטפורד ו-97 ק"מ צפון מזרחית לניו יורק. היא העיירה החמישית בגודלה מבין העיירות בקונטיקט (לא כולל הערים), עם שטח שיפוט בגודל 156 קמ"ר. כ-2.2% משטח העיירה הוא אגמים. בין האתרים המפורסמים בניוטאון נמנים בית המועצה אדמונד, שבנייתו הושלמה ב-1930. בית המועצה מושכר למטרות שונות, בין השאר הרצאות וחתונות. בית הספרייה על שם סירניוס בות' הושלם בשנת 1932, ומהווה את הספרייה העירונית של ניוטאון. הספרייה מכילה מקום ל-25,000 כותרים. בניוטאון 4 בתי ספר יסודיים מגיל טרום-חובה עד כיתה ד': מידלגייט, סנדי הוק, הד או'מדו, והאולי; בית ספר יסודי ריד לכיתות ה'-ו'; חטיבת הביניים ניוטאון לכיתות ז'-ח'; ותיכון ניוטאון לכיתות ט'-י"ב'. אתר האינטרנט הרשמי של ניוטאון (באנגלית) קווין צימרמן, Newtown First Selectman Dan Rosenthal says business outreach must improve, באתר Westfair online, ‏7 בדצמבר 2017
ולפרונס

ולפרונס (שם מדעי: Velafrons) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים אשר חי באזור מקסיקו של ימינו שחי לקראת סוף תקופת הקרטיקון בקמפן לפני 72 מיליון שנה. פירוש שמו הוא: "מצח מכוסה" בשל הבליטה שהייתה שעל מצחו. המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות סרו דל פואבלו (אנ') שבקואווילה, מקסיקו. הממצאים כללו בעיקר גולגולת רחבה בעלת בליטה מוגבהת בדומה ללאמבאוזאורוס ושלד חלקי. סוג זה קיבל את שמו ב-2007. הוא כלל מין אחד - Velafrons coahuilensis. דינוזאור זה היה צמחוני בעל שיניים דומות לאלה של פרה שנועדו ללעוס את הצמחייה ביעילות. צורת הגולגולת שלו דמתה לזו של היפקרוזאורוס או של קוריתוזאורוס צעיר, אשר גם להם בליטה חלולה הבולטת מעצם המצח וכנראה ששימשה להפקת קולות. אורך גופו של הצעיר הגיע ל-7.6 מטר. פרטים בוגרים הגיעו כנראה לאורך 8 עד 10 מטרים. ייתכן מאוד שחי בעדרים. מדיה וקבצים בנושא ולפרונס בוויקישיתוף ולפרונס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ולפרונס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות העולם בשחייה 2000 (בריכת 25 מטר)

אליפות העולם החמישית בשחייה (בריכת 25 מטר), נערכה באתונה, יוון, ב-16 במרץ - 19 במרץ 2000. האליפות כללה תחרויות שחייה, בבריכת 25 מטר, בהשתתפות 563 ספורטאים מ-78 מדינות ב-40 משחים שונים (17 משחים אישיים ו-3 משחי שליחים לגברים ולנשים). ארצות הברית (ארצות הברית) ניצחה באליפות עם 9 מדליות זהב ו-26 מדליות בסך הכל. תרסה אלסהמר (שוודיה שוודיה) שזכתה ב-4 מדליות זהב, ג'ני תומפסון (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד, אניה בושולטה (גרמניה גרמניה) שזכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד, אנה קארין קמרלינג (שוודיה שוודיה) ויוהאנה שברג (שוודיה שוודיה) ויאנה קלוצ'קובה (אוקראינה אוקראינה) שזכו כל אחת מהן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף, שרה פווה יהודיה (דרום אפריקה דרום אפריקה) שזכתה בשתי מדליות זהב אישיות וסנדרה פולקר (גרמניה גרמניה) שזכתה ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 כסף. ניל ווקר (ארצות הברית ארצות הברית) היה לשחיין המצטיין של האליפות כולה לאחר שזכה ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 כסף, לארס פרולאנדר (שוודיה שוודיה) שזכה ב-3 מדליות זהב, סקוט טאקר (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד, יאני סייבינן (פינלנד פינלנד) שזכה ב-3 מדליות 2 זהב ו-1 כסף, צ'אד קרווין (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד, מארק פוסטר (בריטניה בריטניה) ורומן סלודונוב (רוסיה רוסיה) שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב אישיות וג'יימס היקמן (בריטניה בריטניה) שזכה ב-5 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. בסך הכל נקבעו באליפות זו 15 שיאי עולם חדשים. 2 שיאי עולם בשלב המוקדמות, 4 שיאי עולם בשלב חצי הגמר ו-9 שיאי עולם בשלב הגמר. המשלחת הישראלית כללה 9 שחיינים, 4 שחייניות ו-5 שחיינים. מיקי חליקה זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון שזכה במדליה באליפות עולם בשחייה. נוסף לכך, סיים חליקה במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי וורד בורוכובסקי סיימה במקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר. תוצאות של האליפות באתר swimrankings (באנגלית) תוצאות של האליפות באתר omegatiming (באנגלית)
גיליה שטרן

גיליה שטרן (נולדה ב-10 באוקטובר 1960) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה, קריינית ומדבבת ישראלית. שטרן נולדה בארצות הברית לזוג הורים ישראלים, אמה היא הקריינית עדי חרלף, בוגרת בית הספר "תלמה ילין" ולימודי משחק באוניברסיטת ניו יורק (בהצטיינות). היא החלה את קריירת המשחק בסרט "שלוש אחיות ואח", שביימה והפיקה הדרה לוין ארדי בשנת 1987. בשנת 1988 שיחקה במחזה "סטיות מיניות בשיקגו" של דייוויד מאמט בתיאטרון הסימטה, שתרגם וביים יורם לוי פורת. הייתה המנחה הראשונה בערוץ הילדים, בו הגישה תוכניות שונות בשנים 1991–1993. ב-1990 שיחקה בסדרת לימוד שפת האנגלית "Candy can do it" ומיד לאחר מכן שיחקה בסרט "רצח בשבת בבוקר". באותה שנה הופיעה גם בפינה הסאטירית 'האגף הסגור' במסגרת התוכנית "סופשבוע". בשנת 1991 שיחקה בסרטו של חיים בוזגלו, "עונת הדובדבנים", לצידו של גיל פרנק. ב-1992 שיחקה את מיה - מדריכת החוג לדרמה לאסירים בבית הסוהר, בסרטו של אורי ברבש, "מאחורי הסורגים 2". ב-1994 שיחקה בסדרה קומית ללימוד אנגלית "Seven in Heaven" ובסרט "אחרי החגים". ב-1999 שימשה כמספרת בדיבוב העברי של הסדרה "טלטאביז". ב-2001 שיחקה בסדרת הדרמה "משפחה וחצי". בשנים 2002–2003 הנחתה את תוכנית הבוקר "בית פתוח" בערוץ 2. בשנים 2002–2004 שיחקה בתפקיד האם של עידו בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון", וב-2004 שיחקה גם בסדרה "ראש גדול" את ריטה אגמי (אמה של טלי). ב-2005 שיחקה בסדרה "השיר שלנו" בתור ג'יל (רופאה גינקולוגית) וקריינית. באותה השנה שיחקה גם בסרט "איזה מקום נפלא". ב-2007 שיחקה בסרט "הבוגד הקטן". בשנת 2008 שיחקה בסרט "הכל מתחיל בים" בתור רופאה. ב-2009 שיחקה בסדרה "עוד משפחה וחצי", סדרת ההמשך של "משפחה וחצי". בשנים 2009–2010 שיחקה בסדרה "תיכון השיר שלנו". ב-2018 שיחקה בסדרת הרשת הקומית "הבר מצווה". שטרן משמשת כקריינית של ישראכרט, אופיס דיפו, 012 סמייל, וכמו כן, קריינית המוקדים הטלפוניים של לאומית ומנורה מבטחים וקריינית הכריזה של רכבת ישראל. שימשה כקריינית של חברת התחבורה דן עד מאי 2022. שטרן היא אחותה הגדולה של השחקנית והבמאית שירלי שטרן. שטרן נשואה לערן נחמד ואם לשניים. גיליה שטרן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גיליה שטרן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גיליה שטרן, בארכיון הבימה שלוש אחיות ואח, חדשות, 13 באוקטובר 1989 שוש אביגל, אומרים "פאק" במקום לנשום, חדשות, 19 באוקטובר 1988 עכבר העיר, כשיעל ויהודה עוד היו זוג, באתר הארץ, 25 במרץ 2007 גיורא יהלום, ‏מבית טוב, באתר גלובס, 18 במרץ 2002 רותי זוארץ, תחלופת בוקר, באתר ynet, 15 באוקטובר 2003 רותה קופפר, ארגנטינה זה כאן, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2002 רותה קופפר, גרסה חדשה לסדרה משפחה וחצי, באתר הארץ, 14 בינואר 2009 איתי שטרן, אילן פלד יככב בסדרת רשת חדשה שיצר עם גל אוחובסקי, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2016 ורד שרון-ריבלין, ‏טבע מעבירה את יתרת תקציבה מהרבסט לקשר-בראל, באתר גלובס, 24 ביולי 1997 ספיישל: הרגעים הקטנים ביותר ברשת השנה, באתר וואלה, 24 בספטמבר 2014
קאיג'יאנגוזאורוס

קאיג'יאנגוזאורוס (שם מדעי: Kaijiangosaurus; פירוש שמו הוא: "הלטאה מקאיג'יאנג") הוא סוג של דינוזאור טורף מתת-הסדרה תרופודה. הקאיג'יאנגוזאורוס חי באמצע תור היורה, לפני כ-165-161 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו ב-1984 במחוז סצ'ואן שבסין ממאובנים שכללו עצמות חלקיות, בעיקר של חוליות צוואר וללא גולגולת. בהמשך נמצאו מאובנים נוספים שכנראה השתייכו לסוג זה. הקאיג'יאנגוזאורוס היה אוכל בשר דו-רגלי שהיה קרובו של הגסוזאורוס והשתייך לקבוצת הטטנורים, ייתכן שקרוב מעט למגלוזאורים למרות שהשרידים מרמזים על דמיון גם לקרנוזאור. אורכו הממוצע הגיע ל-5 מטרים והוא היה בעל רגליים קצרות וראש דומה מעט לזה של מגלוזאורוס בעל שיניים מחודדות מאוד והיה בעל כפתיים נמוכות ורחבות. הוא נחשב לפרימיטיבי יחסית לקבוצתו ובעבר השתייך לצרטוזאורים הפרימיטיבים יותר. מדיה וקבצים בנושא קאיג'יאנגוזאורוס בוויקישיתוף קאיג'יאנגוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסטובל בלנסיאגה

כריסטובל בלנסיאגה (בספרדית: Cristóbal Balenciaga;‏ 21 בינואר 1895 – 23 במרץ 1972) היה מעצב אופנה ספרדי-בסקי, מייסדו של בית האופנה "בלנסיאגה". כריסטובל בלנסיאגה נולד בשנת 1895 בעיר הדייגים גטריה שבמחוז גיפוסקואה, בחבל הבסקים שבצפון ספרד. אמו הייתה תופרת, ובילדותו שהה בלנסיאגה במחיצתה בעת שעבדה. בגיל 12 החל לעבוד כשוליה של חייט. המרקיזה דה קאסה טורס הפכה ללקוחה ולפטרונית שלו. היא שלחה אותו למדריד, שם למד תפירה. בלנסיאגה זכה להצלחה כמעצב. בשנת 1919 פתח בוטיק בסן סבסטיאן, שהתרחב לסניפים במדריד ובברצלונה. משפחת המלוכה הספרדית ואצולת המדינה לבשו את בגדיו. עקב מלחמת האזרחים הספרדית נאלץ לסגור את עסקיו ועבר לפריז, שם פתח בית אופנה באוגוסט 1937. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נחשפה יצירתיותו במלואה, ובשנות ה-50 וה60 נחשבה יצירתו לשיא האופנה העילית. בשנת 1960 יצר את שמלת הכלולות של פביולה, בנישואיה לבודואן, מלך הבלגים. מאוחר יותר תרמה המלכה את השמלה לקרן כריסטובל בלנסיאגה. בשנת 1968, בהגיעו לגיל 74, סגר את בית האופנה שלו בפריז, ולאחר מכן את סניפיו בברצלונה ובמדריד. הוא לימד עיצוב אופנה, והשפיע על מעצבים כאוסקר דה לה רנטה, אנדרה קוראז', עמנואל אונגרו ואובר דה ז'יבנשי. בלנסיאגה נפטר ב-23 במרץ 1972 בסאבייה (Xàbia) שבספרד. בית האופנה בלנסיאגה ממשיך לפעול גם כיום, בבעלות בית האופנה גוצ'י. מדיה וקבצים בנושא כריסטובל בלנסיאגה בוויקישיתוף שחר אטואן, המגירות הסודיות של בלנסיאגה, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2012 תערוכה של כריסטובל בלנסיאגה " אוסף אופנה פרטי" נבחרת ספרד: רטרוספקטיבה ל"בלנסיאגה" נפתחה בניו יורק, באתר nrg‏, 23 בנובמבר 2010 סוזי מנקס, הילד שהעתיק שמלות מהמרקיזה, באתר הארץ, 23 ביוני 2011 כריסטובל בלנסיאגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כריסטובל בלנסיאגה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כריסטובל בלנסיאגה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
סרגיי יוטקביץ'

סרגיי יוסיפוביץ יוּטקֶביץ' (ברוסית: Сергей Иосифович Юткевич; ‏28 בדצמבר 1904 – 24 באפריל 1985) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי. הוא זכה ארבע פעמים בפרס סטלין (1941, 1947, 1967 ו-1983) והוענק לו התואר אמן העם (1962). על פעילותו בתחום הקולנוע הוענקו לו מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. בשנת 1982 זכה בפרס אריה הזהב על מפעל חייו. השתתף באופן פעיל בכתיבת תסריטיהם של רבים מהסרטים שביים. סרגיי יוטקביץ' נולד בסנקט פטרבורג. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה עבד בתפקידים שונים בתיאטראות בקייב וסבסטופול. בשנים 1921–1923 למד משחק ובימוי אצל וסבולוד מיירהולד. את סרטו הראשון ביים בשנת 1925. בשנת 1928 התמנה למנהל המחלקה הראשונה באולפני "לֶנפילם" (Ленфильм) בלנינגרד וניהל אותה במשך כעשור. בשנת 1938 צילם את סרטו הראשון על ולדימיר לנין. נושא זה היה בין המובילים אצל יוטקביץ', ובהמשך הוא ביים מספר סרטים על לנין. בשנת 1938 עבר למוסקבה והיה המנהל אמנותי של אולפני "סוֹיוּזדֶטפילם" (Союздетфильм), שהתמחו בסרטי ילדים והנוער. במקביל לימד במכון הסובייטי הממלכתי לאומנות הקולנוע (VGIK). במהלך מלחמת העולם השנייה המשיך לביים סרטים. הוא ביים כמה סרטים תוך שימוש בדמות החייל האמיץ שווייק שמשתתף במלחמה נגד הנאצים. אחד מסרטי הסדרה נאסר להקרנה. בשנת 1944 ביקר בצרפת וביים בה את הסרט "צרפת המשוחררת". בשנת 1947 ביים סרט נוסף על לנין. הממסד המפלגתי היה בדעה שדמות של לנין אינה גדולה דיה, והקרנת הסרט נאסרה. הממסד החל לרדוף אותו, הוא הואשם בקוסמופוליטיות פוטר מ-VGIK ולא היה יכול להמשיך בבימוי סרטים מספר שנים. לאחר מות יוסיף סטלין יוטקביץ' חזר ללמד ב-VGIK (פעל במכון עד לסוף שנות ה-60) ולביים. בשנת 1955 ביים את הסרט "אותלו", שהוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרס. נסע לקאן וקשר קשרים עם קולנוענים ואנשי תרבות צרפתים. בהמשך הוזמן להיות בין שופטי הפסטיבל. בשנת 1958 חזר לנושא המרכזי שלו, סרטים על לנין, וביים סרט חדש. בשנת 1965 ביים את הסרט "לנין בפולין", שזכה בפרס פסטיבל הקולנוע בקאן. גם סרטו האחרון, שבוים בשנת 1981, לאחר הפסקה ארוכה, הוקדש לחייו של ולדימיר לנין. בשנת 1968 טיפל צוות בראשותו בשחזור סרטו של סרגיי אייזנשטיין "שדה בֶּז'ין", שנאסר להקרנה בשנות ה-30 ורק חלקים מהחומר שצולם נשמרו. במקביל לבימוי סרטים, ביים מספר הצגות בתיאטראות של מוסקבה ולנינגרד. יוטקביץ' נפטר במוסקבה ב-1985, בגיל 80. נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא סרגיי יוטקביץ' בוויקישיתוף סרגיי יוטקביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סרגיי יוטקביץ', באתר AllMovie (באנגלית) סרגיי יוטקביץ', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סרגיי יוטקביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ח'מודי

ח'מודי (או "חונדי") היה הפרעה החיקסוסי האחרון מהשושלת ה-15 במצרים העתיקה, שהייתה למעשה זרה במוצאה (ככל הנראה שמיים-מערביים) ושלטה על מצרים התחתונה. עיקר מושבם היה בדלתת הנילוס. ח'מודי מוזכר ברשימת המלכים של רשימת המלכים מטורינו כמלך החיקסוסי האחרון (עמודה 10, שורה 28 – אלן גרדינר מציע 10.20). לח'מודי מיוחסים 2 חותמי חרפושית שנמצאו בתל יריחו. טביעת חותם גליל שהתגלתה בחפירות לא מסודרות בלבנון אך מיוחסת לגבל מכילה כרטוש עם כיתוב לא ברור שייתכן שנושא את שמו ודמותו של ח'מודי, אך קים רייולט מציע כי ייתכן שהשם הוא "ק'נדי" – אולי מלך לא מוכר. הציון ל"שנת המלכות האחת עשרה" בפפירוס רינד נחשב כיום על ידי אגיפטולוגים רבים לציון שנת מלכותו של ח'מודי, שכן היא מתייחסת לדמות שכונתה "הוא מהדרום" שהיה למעשה יעחמס הראשון (שליט מצרי מקומי ממצרים העליונה שבדרום הארץ, לימים מייסד הממלכה החדשה) שהיה במסע מלחמה וכיבושים כנגד ערי החיקסוס, אותם שאף לגרש ממצרים. לאחר נפילתם של ח'מודי ובירתו אווריס בשנה ה-18 או ה-19 למלכות יעחמס, גורשו החיקסוס ממצרים ופליטיהם מצא מקלט בעיר הכנענית הדרומית שרוחן (ככל הנראה בתל שרוחן). יעחמס צר לאחר הגירוש על העיר שרוחן שלוש שנים, עד שהכניעה וככל הנראה הביא ממנה שבויי מלחמה (ייתכן שחלקם אף היו החיקסוס עצמם) בחזרה למצרים. את התיארוך של נפילת שלטונו של ח'מודי מתארכים לפי כתובת גרפיטי שנמצאה במחצבה בטורה, בה מוזכרים "שוורים מכנען" שבהם השתמשו לפתיחת המחצבה בשנת המלכות ה-22 של יעחמס (מתוך 25 שנות מלכותו). מאחר שניתן היה לייבא בקר מכנען רק לאחר סיום המצור בן שלוש השנים על שרוחן, הרי שנפילת ח'מודי הייתה בשנה ה-18 או ה-19 למלכות יעחמס. Flinders Petrie: Scarabs and cylinders with names : illustrated by the Egyptian collection in University College, London (1917) available online, see pl. XIX, seal under the name "Khondy". Darrell D. Baker: The Encyclopedia of the Pharaohs: Volume I – Predynastic to the Twentieth Dynasty 3300–1069 BC, Stacey International, ISBN 978-1-905299-37-9, 2008, p. 174 Thomas Schneider, The Relative Chronology of the Middle Kingdom and the Hyksos Period (Dyns. 12–17) in Erik Hornung, Rolf Krauss & David Warburton (editors), Ancient Egyptian Chronology (Handbook of Oriental Studies), Brill: 2006, p.195 Schneider, p.195
לה סיטה דה ז'רוזלם

לה סיטה דה ז'רוזלם (L'Estat de la cité de Jerusalem, מכונה גם Le Citez de Jherusalem) הוא מדריך לטיולים בירושלים מתקופת ימי הביניים שנכתב בצרפתית עתיקה עבור צליינים ומתאר את מצב העיר לאחר כיבושה בידי צלאח א דין. משמעות השם היא "על מצב העיר ירושלים". ה'לה סיטה' הולך בתיאורו ממערב למזרח ומצפון לדרום. הספר מתוארך בין 1187–1229. ד"ר שמעון גת טוען שנכתב במאה ה-12, כיוון שהוא מתאר דברים שלא היו במאה ה-13. הספר בגרסתו המקורית כולל 53 עמודים. Ernoul, l'estat la cite de jerusalem, ed. H . Michelant-C. Raynaud, Itineraires a Jerusalem, Paris 1882 The City of Jerusalem. Translated by C. R. Conder. Palestine Pilgrims Text Society: London, 1896. לה סיטה דה ז'רוזלם באתר ויקיטקסט L'Estat de la cité de Jerusalem – על התרגום לאנגלית על ידי קלוד קונדר בהוצאת החברה לכתבי עולי הרגל לארץ ישראל, 1897