laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הקונגרס הציוני העולמי הרביעי

הקונגרס הציוני הרביעי התקיים בלונדון בימים 13 – 16 באוגוסט 1900. בראש הקונגרס ישב מנהיג התנועה הציונית ד"ר בנימין זאב הרצל. הרצל הגיע לעיר שבוע לפני פתיחת הקונגרס ונתקף צמרמורות קשות וחום גבוה, והיה נתון בהזיות. ביום פתיחת הקונגרס ב-13 באוגוסט, נשא את נאום הפתיחה, בו אמר: "אנגליה הגדולה, אנגליה החופשית, אנגליה השליטה על כל הימים – היא תבין אותנו ואת מטרתנו". היה זה הקונגרס הציוני הגדול והמאורגן ביותר עד אז. השתתפו בו כ-400 צירים, כמעט מחצית מהם מעיירות תחום המושב הרוסי. בקונגרס השתתפו, בין השאר, נחום סוקולוב, מנחם שינקין, ד"ר הלל יפה, פרופ' עמנואל מנדלשטאם, ד"ר חיים ויצמן והרב יצחק יעקב ריינס. לכבוד הקונגרס חובר "שיר החלוץ" מאת יוסף אברהם. גורלן של קהילות ישראל ברחבי העולם היו במרכז תשומת הלב של באי הקונגרס. מצבה של יהדות רומניה והרדיפות האנטישמיות מהן סבלה העסיקו את צירי הקונגרס ואורחיו. ערב הקונגרס שלח הרצל "קול קורא" אל יהדות צפון אפריקה וקרא להצטרפותה אל התנועה הציונית בשפות עברית, ערבית, לאדינו וצרפתית. צירי הקונגרס ואורחיו עסקו בשתי שאלות עיקריות: האחת, ההתפתחויות בזירה המדינית; והשנייה, שאלת התרבות העברית החדשה בארץ ישראל. המיקום של הקונגרס בבירת הממלכה המאוחדת נבחר כדי להשפיע על ממשלת בריטניה ודעת הקהל בממלכה המאוחדת, מתוך כוונה להשפיע עליה לעזור לתנועה הציונית להקצות שטחים באזורים הנתונים לשליטתה והקרובים לארץ ישראל. שאלת התרבות, בחברה היהודית שתתכונן בארץ ישראל, הייתה מנושאי הדיון העיקריים בקונגרס. אנשי המזרחי ובראשם הרב יצחק יעקב ריינס, עמדו על כך שהתנועה הציונית לא תקבע בעניינים אלו, ותעסוק בסוגיות ופעולות מדיניות והתיישבותיות בלבד. הקונגרס הכריז על תחרות חיבור המנון עברי לאומי, שלבסוף לא יצאה לפועל. מצבם של 532 משפחות הפועלים במושבות העבריות, מיעוט קטן ויצרני בקרב היישוב היהודי הקטן, שמנה אז כחמישים אלף נפש, הועלה לדיון ולמודעותם של הצירים; קיומם של הפועלים ומשפחותיהם "היה בסכנה לרגל העברת המושבות (מאפוטרופסותו) של הנדיב ליק"א" באותה שנה. אריה צנציפר (רפאלי), פעמי הגאולה, תל אביב: הוצאת נ. טברסקי, 1951, עמ' 111. מיכאל היימן (עורך), מפתח השמות והעניינים לפרוטוקול של הקונגרס הציוני הרביעי, לונדון 13–16 באוגוסט 1900, (הוכן בידי מנפרד וינקלר ומשה שרף), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, המכון לחקר הציונות על שם חיים ויצמן, 1967. מדיה וקבצים בנושא הקונגרס הציוני העולמי הרביעי בוויקישיתוף מידע על הקונגרס הציוני הרביעי, באתר הארכיון הציוני הקונגרס הציוני הרביעי, באתר מוזיאון הרצל בנימין זאב הרצל, הקונגרס הציוני הרביעי, באתר פרויקט בן-יהודה נחום סלושץ, הקונגרס הציוני הרביעי, ורשה: דפוס האלטער ושותפו, תרס"א מידע על הקונגרס הציוני העולמי הרביעי בקטלוג הספרייה הלאומית איילת רובין, מדריך טיולים לציר הציוני בלונדון, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 29.06.2022 מ"ד שוב, (על הקונגרס הציוני הרביעי), בתוך: זכרונות לבית דויד, ירושלים: הוצאת ראובן מס, באתר כותר עמוס אילון, הרצל, עמ' 358. שיר החלוץ, באתר הספרייה הלאומית. קול קורא של הרצל אל יהדות צפון אפריקה, ב'האתר הרשמי של יהדות תוניסיה'. אריה צנציפר (רפאלי), פעמי הגאולה, תל אביב: הוצאת נ. טברסקי, 1951, עמ' 111. ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1989

אליפות אירופה בכדורגל נשים 1989, הידועה גם בשם תחרות אירופה לקבוצות נשים ייצוגיות 1989, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים השלישית שארגנה אופ"א. הטורניר נערך במערב גרמניה מ-28 ביוני עד ה-2 ביולי 1989. אף על פי שנבחרה כמארחת, לא העפילה מערב גרמניה באופן אוטומטי לטורניר, אלא נאלצה להשתתף עם יתר הנבחרות במשחקי המוקדמות שהחלו בספטמבר 1987. ארבע הנבחרות הטובות ביותר במשחקי המוקדמות העפילו למשחקי הנוקאאוט שנערכו בגרמניה. במשחק הגמר נפגשו מערב גרמניה (בפעם הראשונה בתולדותיה) ונורווגיה - האלופה המכהנת. בסיום המשחק, הביסה גרמניה את הנורווגיות 1-4 משערים של אורסולה לוהן, היידי מוהר ואנג'ליקה פהרמן, וזכתה בתואר. אורסולה לוהן, שכבשה צמד שערים בגמר, סיימה כמלכת השערים (2 כיבושים) בצוותא עם סיסל גרודה הנורווגית. האליפות שימשה כקרש קפיצה משמעותי לכדורגל הנשים בגרמניה, שבעקבות הטורניר הפכה לאחת מנבחרות הכדורגל המצליחות בעולם. משחק חצי הגמר נגד איטליה היה משחק כדורגל הנשים הראשון שהועבר בשידור חי בטלוויזיה הגרמנית, ואילו כל הכרטיסים למשחק הגמר נגד נורווגיה נמכרו. האתר הרשמי של אליפות אירופה 1989
הרכב העונה ב-MLS

הרכב העונה ב-MLS זהו תואר שמוענק ל-11 השחקנים הטובים של השנה ב-MLS. הפרס ניתן מאז הקמת הליגה ב-1996. רשימת הזוכים בתואר: הרכב כל הזמנים ב-MLS
מזכיר העבודה של ארצות הברית

מזכיר העבודה של ארצות הברית (באנגלית: United States Secretary of Labor) הוא ראש מחלקת העבודה של ארצות הברית וחבר הקבינט של ארצות הברית. הוא מפקח על כל פעילויות משרד העבודה. זהו תפקיד ברמה I בתוכנית הביצוע ומרוויח את המשכורת שנקבעה עבור אותה רמה (221,400 דולר נכון לשנת 2021). משרד העבודה ובראשו מזכיר העבודה, אחראים לנושאים המתעוררים הנוגעים לתקנים הפדרליים בארצות הברית ל: שכר ושעות עבודה, בטיחות מקצועית, שירותי העסקה מחדש, קצבאות ביטוח אבטלה, סטטיסטיקה כלכלית בשוק העבודה, זכויות והטבות הקשורות לעבודה, ותנאים במקום העבודה. מטרת משרד העבודה היא גם לקיים, לתמוך ולקדם את רווחתם של אזרחי ארצות הברית על ידי יישום תקנות והוראות שהן משפיעות על מקבלי שכר, אזרחים המבקשים עבודה ופנסיונרים. משרד העבודה מורשה לאכוף ולנהל למעלה מ -180 חוקים פדרליים ואלפי תקנות פדרליות, המשפיעים על לפחות 125 מיליון מקבלי שכר ו -10 מיליון מעסיקים. על ידי הקונגרס. מזכיר העבודה הוא נושא המשרה ה־11 בסדר ההחלפה של נשיא ארצות הברית במקרה שכהונת הנשיא נקטעת. מזכירת העבודה בפועל היא ג'ולי סו, שהחלה למלא את מקומו של המזכיר המתפטר מרטי וולש החל מ-11 במרץ 2023. מדיה וקבצים בנושא מזכיר העבודה של ארצות הברית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מזכיר העבודה של ארצות הברית (באנגלית)
רופא שיניים

רופא שיניים הוא אדם העוסק ברפואת שיניים. רפואת שיניים התפתחה כהתמחות נפרדת ברפואה רק החל מתחילת המאה ה-20 (קודם לכן, רופאים כלליים שימשו בעת הצורך גם כרופאי שיניים). לעומת רבים מתוכם, ישנם כאלה העוסקים במקצוע זה בלי השלמת תואר דוקטור ואף ללא תואר שני, כשלרשותם הסמכה מקצועית ממוקדת בלבד. בעבר, נדרשו כל העוסקים ברפואת שיניים, לעבור התמחות לכך לאחר שסיימו לימודי רפואה (אנ') כדי לקבל את תואר "רופא שיניים" (Stomatologist). במדינות מסוימות, בעיקר במזרח אירופה, היה ניתן גם לעבור מסלול מזורז, טכני, וללא צורך בלימודי רפואה מקיפים, כשכל אחד מבוגריו נקרא "מרפא שיניים" או "Dentist" שהיה מסמיך לבצע טיפולי שיניים פשוטים יחסית, ובלבד תחת פיקוח של רופא רגיל. כיום, קיימים גם ברחבי העולם רופאי שיניים שלהם תואר ראשון בלבד כגון B.D.S (אנ') ‏(‏Bachelor of Dental Surgery). קיימים גם רופאי שיניים בעולם בעלי תואר שני בלבד M.Dent (אנ') כגון ‏(Master of Dentistry). באוניברסיטאות מסוימות, בפרט בארצות הברית, חלק מהתוכניות לתארים מתקדמים מעניקות תעודות גמר לימודים בלבד כגון S.M.F (אנ') ‏ (‏Diploma in Dentistry). בישראל, כל העוסקים ברפואת שיניים חייבים להיות בעלי תואר כגון D.M.D (דוקטור לרופא שיניים), או לחלופין, D.D.S (דוקטור לכירורגיה דנטלית). מסלול ההכשרה לרפואת שיניים הוא נפרד כיום מההכשרה לרפואה כללית, אך מספר מצומצם של רופאי שיניים הם גם רופאים כלליים בנוסף להתמחותם. בנוסף, מומחים רבים לכירורגיית פה ולסת (oral and maxillofacial surgery), שהיא התמחות של רפואת שיניים, הם גם בעלי תואר אקדמי של "דוקטור לרפואה" (M.D) בנוסף לתואר אקדמי ברפואת שיניים (D.M.D/D.D.S). תחום משיק לרפואת שיניים הוא תחום האורתודונטיה אשר עוסקת בנראות האסתטית של השיניים, הלסת וכן הלאה. רפואת השיניים כיום התפתחה לתחום רפואי-כירורגי נרחב, עם התמחויות רבות, העוסק לא רק בשיניים ובלסתות אלא בפנים, בחלל הפה ובבסיס הגולגולת. לפיכך, הכשרה רפואית היא תנאי לעיסוק ברפואת שיניים. רופאי השיניים בישראל נחלקים לשתי קבוצות עיקריות: רופאי שיניים כלליים - רופאים אשר סיימו את לימודי רפואת השיניים בהצלחה, עברו בחינת רישוי ממשלתית, וכן קיבלו רישיון לעיסוק ברפואת שיניים. רישיון זה מתיר להם לערוך את כל פעולות רפואת השיניים השגרתיות, ללא צורך בהכשרה רשמית נוספת. כך, לדוגמה, רשאי רופא שיניים כללי לעסוק בניתוחי חניכיים, השתלות או טיפולים בלייזר לאחר השתלמות קצרה בלבד, ומבלי שיזדקק לרישוי רשמי. זאת, בניגוד למדינות אחרות בעולם, בהן על רופא השיניים לקבל הסמכה רשמית על מנת שיוכל לערוך פעולות טיפוליות שונות. רופאי שיניים מומחים - רופאים אשר בנוסף ללימודי רפואת השיניים עברו גם מסלול התמחות, במשך ארבע עד חמש שנים, במהלכו התמקצעו בתחום מסוים ברפואת שיניים. ההתמחויות מסמיכות את רופאי השיניים המומחים לבצע טיפולים מסובכים ומיוחדים, ועל רופאי השיניים הכלליים להפנות את מטופליהם אל המומחים כשהם נתקלים בטיפול מורכב. אין זה מונע מבחינה חוקית מרופא השיניים הכללי לבצע את הטיפול בעצמו, אולם במקרה של סיבוך יידרש רופא השיניים להסביר מדוע לא הפנה למומחה. בישראל נלמדת רפואת השיניים באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. רופאי השיניים בישראל פועלים במסגרת קופות החולים השונות ובמרפאות פרטיות. ההסתדרות לרפואת שיניים - אתר האינטרנט של הארגון רשימת הרופאים המורשים, באתר משרד הבריאות
רפאל שמאי

רפאל שמאי (באנגלית: Refael Shamay; נולד ב-13 באוגוסט 1965) הוא סופר וצייר ישראלי. שמאי נולד בעיר בת-ים, גדל והתחנך באשדוד. בתחילת שנות ה-90 סיים את לימודיו במכללה הטכנולוגית בבאר שבע. את ספרו הראשון "בני האור" החל לכתוב בשנת 2000, העבודה על הספר ערכה 11 שנים. הספר הראשון, "בני האור", יצא ב-2013 בהוצאת גוונים, הופיע ברשימת רבי המכר וזכה לביקורות מצוינות [דרוש מקור: לציון רב מכר וביקורות מצוינות] ולפרסומים בעיתונים. ד"ר לאה מזור, ראש חוג למקרא באוניברסיטה העברית פרסמה מאמר בבלוג שלה על הספר "בני האור" בשם: תעלומת בני האור. שאר ספריו לא יצאו לאור, אך כולם תורגמו לאנגלית וכיום נמכרים באתר אמזון. כיום שמאי מתגורר באשדוד עם אשתו אורנה ושלושת ילדיו. בני האור (2013) צופן קדום (2018) מקום מסתור (2020) בית הזכוכית (2021) אל תספר לאיש (2022) האתר הרשמי של הספר "בני האור" (בעברית) הבלוג הרשמי של הסופר רפאל שמאי (בעברית) רפאל שמאי, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל רשימת הפרסומים של רפאל שמאי, בקטלוג הספרייה הלאומית
סייניוקי

סייניוקי (בפינית: Seinäjoki) היא בירת אזור אוסטרובוטניה הדרומית שבדרום-מערב פינלנד, והעיר הגדולה בו. בגודל תחום השיפוט שלה, מדורגת סייניוקי במקום ה-69 בפינלנד. לפי גודל האוכלוסייה בעיר, מדורגת סייניוקי במקום ה-17 במדינה. לסייניוקי שש ערים תאומות: פולין קושאלין, פולין גרמניה שווינפורט, בוואריה, גרמניה הונגריה שופרון, הונגריה קנדה ת'אנדר ביי, אונטריו, קנדה ארצות הברית וירג'יניה, מינסוטה, ארצות הברית איטליה אורבייטו, איטליה מדיה וקבצים בנושא סייניוקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סייניוקי (בפינית, בשוודית ובאנגלית) נתון המתייחס לתחום השיפוט של העירייה, מתוכם 37.59 קמ"ר הם מים, ו-1,431.64 קמ"ר אדמה.
ההולנדי המעופף (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ההולנדי המעופף – ספינת רפאים בפולקלור מבצע הולנדי מעופף – מבצע של צה"ל לחילוץ ספינת טילים של חיל הים הישראלי שנתקעה על חוף ערב הסעודית. ההולנדי המעופף (אופרה) – אופרה מאת ריכרד וגנר הולנדי מעופף (מפרשית) – מפרשית תחרותית ההולנדי המעופף (בובספוג) – דמות מונפשת בסדרה בובספוג מכנסמרובע פיטר ואן דן הוחנבאנד – שחיין עבר הולנדי; כונה "ההולנדי המעופף"
נעמי כשר

נעמי כשר (נולדה בשנת 1942) היא מרצה לפילוסופיה ועובדת סוציאלית. מתמחה בהגותו של ישעיהו ליבוביץ. נעמי לבית ולדמן נולדה בדברצן שהונגריה. אביה שירת בצבא הונגריה במלחמת העולם השנייה. הוא נשבה על ידי רוסיה ושוחרר לאחר המלחמה. כשר גורשה יחד עם משפחתה ברכבת לברגן-בלזן אולם ניצלה. בשנת 1945 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בבני ברק. כשר למדה בבני ברק ולאחר מכן בבית ספר חרדי ברמת גן. היא למדה ספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן ותואר שלישי בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. נושא הדיסרטציה שלה "ספקנות, פרקטיקה ומוסר בעיקר על פי יום" (1989). כשר הייתה מרצה בכירה במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובאוניברסיטת חיפה. היא התמחתה בהגותו הפוליטית והדתית של ישעיהו ליבוביץ ואף הייתה עמו בקשר עד ימיו האחרונים. ליבוביץ שיבח את הבנתה בהגותו. כשר הכירה את בעלה, אסא כשר, כשהייתה סטודנטית והם נישאו בשנת 1965. לזוג שלושה ילדים. בנה הבכור, יהורז, היה מפקד פלוגה בחיל השריון. הוא נהרג בתאונה בעת טיול בסיני בשנת 1991. האבל על אסון זה הפך למרכיב בולט בחייה ובחיי בעלה. יהורז נהרג בעת שהיה בחופשת לימודים וכשר הוכרה כאם שכולה רק בעקבות אישור ועדת חריגים שקבעה שינוי מדיניות כללי בסוגיה זו. לאחר מותו פנתה ללימודי עבודה סוציאלית. בתום לימודיה החלה לעבוד בתחנה לבריאות הנפש בפתח תקווה. תורת המוסר: מבוא, הוצאת משרד הביטחון, 1989‏, ISBN 9650503315 אמונתו של ישעיהו ליבוביץ, הוצאת משרד הביטחון, 2000‏, ISBN 9650510575 דרך ליבוביץ, הגותו של ישעיהו ליבוביץ - פרשנות וביקורת, נעמי ואסא כשר, הוצאת כתר, 2018‏, ISBN 1005408686 רשימת הפרסומים של נעמי כשר, בקטלוג הספרייה הלאומית "האם המוסר יחסי?", פרק ב' בספר "תורת המוסר: מבוא", אתר מט"ח נעמי כשר, בין הכרת פנים להסתר פנים, קתרסיס 5 "ליבוביץ וקאנט, להיות מוסרי או לא להיות דתי" אריאל הורוביץ, ‏קשה לכלוא את הרוח שלו, בעיתון מקור ראשון, 21 באוגוסט 2018 שני ליטמן, "המחשבה על אלוהים שדואג לנו היא מחלה מדבקת", באתר הארץ, 3 ביולי 2019 דפנה לוי, ראיון עם אסא כשר בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״ - על בנו יהורז, על השינוי שערכה רעייתו נעמי כשר בחייה המקצועיים ועל התנהלות המשפחה בנושא השכול ושימור הנוכחות. 6 במאי 2022 נעמי כשר, דף שער בספרייה הלאומית אסא כשר בראיון באתר עיריית רמת גן פרופ' אסא כשר, באתר פרס ישראל ביקורת: מיכאל ששר, מחלוקת לשמה, באתר הארץ, 13 במרץ 2001
מיקלי

מיקלי (בפינית: Mikkeli) היא בירת אזור סאבו הדרומית שבדרום-מזרח פינלנד, והעיר הגדולה בו. מיקלי שוכנת לחופו של אגם סאימה, וממוקמת כ-257 צפונית-מזרחית קילומטרים מטמפרה, כ-106 קילומטרים צפונית-מערבית ללאפנראנטה, וכ-230 ק"מ צפונית להלסינקי. העיר ממוקמת במקום ה-39 בגודל תחום השיפוט שלה, ובמקום ה-20 בגודל אוכלוסייתה בפינלנד. העדויות הקדומות ביותר להתיישבות במקום קיימות החל מתקופת האבן. במאה ה-17 המקום נקרא לראשונה על שם המלאך מיכאל, הפטרון של הכנסייה המקומית. שימוש רשמי בשם נמצא בהתכתבויות של בית המלוכה השוודי כבר בשנת 1604. בראשית המאה ה -18, המתיחות בין שוודיה לאימפריה הרוסית הפכו את מיקלי לחשובה בגלל מיקומה האסטרטגי. העיר הלכה והתפתחה, ובמהלךהשנים שקדמו למלחמה הצפונית הגדולה, הפכה למרכז לתעבורה ומסחר. בשנת 1809 הפכה פינלנד לחלק אוטונומי מהאימפריה הרוסית, וב-7 במרץ 1838, הכריז ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, על הקמת העיר מיקלי, ובשנת 1842 ניתן לה שלט האצולה שלה. בעיר מספר מוזיאונים, ביניהם: Infantry Museum - המוזיאון מציג את הפיתוח, הציוד והפעילויות של חיל הרגלים הפיני מיום הקמתו ועד היום. מוזיאון האמנות המקומית של מיקלי - מציג תערוכות קבועות ומתחלפות המוזיאון הצבאי במיקלי - תערוכת צילומים ופריטים מהמלחמות בהן השתתפה פינלנד. מוזיאון סאבו הדרומית - מכיל פריטי אמנות וחפצים שימושיים המייצגים את ההיסטוריה של העיר והאזור. מוזיאון השעווה במיקלי - מציג 80 דמויות בינלאומיות. מרכז הטבע אורפולה - מוזיאון פתוח לילדים, הממוקם בשמורת הטבע אורפולה. למיקלי שבע ערים תאומות: הונגריה בקשצ'בה, הונגריה (מ־1981) רוסיה לוגה, רוסיה רוסיה אולונטס, רוסיה רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה דנמרק ויילה, דנמרק נורווגיה מולדה, נורווגיה שוודיה בורוס, שוודיה מדיה וקבצים בנושא מיקלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיקלי (בפינית, בשוודית ובאנגלית) מיקלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Infantry Museum מוזיאון האמנות המקומית במיקלי מיקלי, ברשת החברתית פייסבוק מיקלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיקלי, ברשת החברתית אינסטגרם מיקלי, ברשת החברתית LinkedIn נתון המתייחס לתחום השיפוט של העירייה, מתוכם 424.7 קמ"ר הם מים, ו-1,699.90 קמ"ר אדמה. ההיסטוריה של מיקלי, באתר https://www.mikkeli.fi/
דמונולוגיה

דמונולוגיה הוא ענף מחקר בתחום התאולוגיה, העוסק בחקר שדים (באנגלית Demon) ואמונות לגבי שדים. התחום עוסק בחקר אמונות שונות בפולקלור לגבי מגוון סוגים של שדים: כאלו המאופיינים כ"טובים" ונדיבים, ואלו המאופיינים כשליליים; המתוארים כדמויות אנוש, דמויות בלתי אנושיות (לעיתים כאנימיזם) או רוחות שאינן מתקיימות בתוך גוף כלשהו; ועוד. חוקרי התחום עוסקים באופן בו תופסות תרבויות שונות את דמויות השדים וכוחותיהם במסגרת המיתולוגיות והסיפורים העממיים שלהן. כן עוסק המחקר בתופעות חברתיות, דתיות ותרבותיות שונות הקשורות בתפיסות אלו בתוך כל תרבות. מקור השם הוא מהמילה היוונית Δαίμooν ‏(daimōn), שמשמעה כוח אלוהי או על-אנושי. התנ"ך השטני גירוש שדים גרשם שלום, שדים, רוחות ונשמות, מחקרים בדמונולוגיה, הוצאת יד בן צבי, 2004 מדיה וקבצים בנושא דמונולוגיה בוויקישיתוף עידית פינטל גינסברג, דמון ודמונולוגיה, באתר הקורס "דמונולוגיה יהודית בראי הסיפור העממי", אוניברסיטת חיפה דמונולוגיה ביהדות, באתר Jewish Encyclopedia דמונולוגיה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה ובנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייל שילוח

אייל שילוח (נולד ב-2 בינואר 1963) הוא אמן כינור בין-לאומי. אייל שילוח הוא כנר (מוזיקה קלאסית), מעבד ומלחין מוזיקת נשמה יהודית ומוזיקה אתנית מזרח-תיכונית. אייל שילוח הוא המנהל האמנותי של פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, כיתות האמן הבין-לאומיות בצפת, ושל פרויקט "צפת עיר מנגנת". אייל שילוח החל את לימודי הכינור אצל פרופ' אילונה פהר והמשיכם אצל פרופ' חיים טאוב, בעבר הכנר הראשי הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בגיל 13 נבחר לנגן בקונצרט הפתיחה החגיגי של המרכז למוזיקה ירושלים יחד עם הכנר העולמי אייזק שטרן. שנה לאחר מכן זכה במקום הראשון בתחרות לסולנים צעירים מטעם רשות השידור. במשך כל תקופת לימודיו זכה במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל. עם סיום לימודיו הוזמן על ידי אייזק שטרן להמשיך את לימודיו בארצות הברית שם השתלם אצל פרופ' מייקל טרי – חבר רביעיית גוארנרי. הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. השתתף בפסטיבל מרלבורו בארצות הברית. בעבר שימש בתור כנר ראשי של התזמורת הסימפונית תל אביב. כיום, מופיע כסולן עם תזמורות ברחבי אירופה וברסיטלים, משתתף בפסטיבלים למוזיקה קאמרית בישראל וברחבי העולם ומשתף פעולה עם נגנים מהשורה הראשונה בעולם. מאז שנת 2002 חבר בשלישיית "ארטיס", עמה הוא מופיע בישראל ובאירופה. כמו כן הוא מופיע עם אומנים מהשורה הראשונה בישראל ובעולם. אייל שילוח הוא המנהל האמנותי של פרויקטים בגליל העליון, ביניהם פסטיבל הכליזמרים הבין-לאומי בצפת, כיתות האמן הבין-לאומיות בצפת, ופרויקט "צפת עיר מנגנת". אייל נשוי לאורית שילוח (זמרת אופרה, מנצחת מקהלות ומורה לפיתוח קול) ולהם שני ילדים, מתגורר ברמת גן. 2007 – Waterloo Soloists – From East to West 2008 – מיתרים בשמי צפת 2009 – מיתרים בשמי צפת 2 2011 – מיתרים בשמי צפת 3 אייל שילוח, באתר MusicBrainz (באנגלית) אייל שילוח, דף שער בספרייה הלאומית ריאיון עם אייל שילוח, בשבועון משפחה ריאיון עם אייל שילוח, באתר "ברסלב" יואב פרידמן, לקראת ההילולה: אייל שילוח עם ניגוני מירון, באתר ynet, 10 במאי 2009 אתר פסטיבל הכליזמרים הבין-לאומי בצפת
חפיר

חפיר הוא מכשול בדמותו של חתך עמוק או תעלה מחוץ לחומות, לשערים, מבצר, טירה או כל מקום הגנתי דומה, בין שנחפר, נחצב ולעיתים שולבה בו בנייה. מטרת החפיר היא להקשות על התוקפים ובעיקר על גישת מכונות המלחמה והפרשים שלהם אל העיר או המצודה, כחלק ממערך הביצורים החיצוני. יש להפריד בין חפיר נקודתי (ditch) לבין חפיר היקפי (moat). החפיר הנקודתי רווח בתקופות הקלאסיות כאשר קטע באמצעות תעלה את דרכי הגישה המרכזיות אל העיר הבצורה. החפיר ההיקפי רווח בעיקר מימי-הביניים ואילך ויצר מכשול סביב לטירה או מבצר. החפיר בתקופות הקלאסיות נועד למנוע את הגישה אל החומה בפני כלי מצור הנדרשים להיצמד אליה, דוגמת מגדל מצור או איל ניגוח. החפיר ההקיפי, בפרט כשהוא מלא מים, נועד להקשות על ניסיונות של חפירת מנהרות מתחת לחומה במטרה לגרום לקריסתה. כדי לחצות את החפיר בעת מצור או ניסיון כיבוש השתמש האויב בגשרים מתקפלים. בתחילה היו אלה גשרים פשוטים מעץ, שהצד המתגונן יכול היה להשמידם בקלות. לאחר מכן נעזרו בגשרים מתקדמים יותר למעבר. שיטה נוספת לחציית החפיר הייתה סתימתו בחול, אבנים וחצץ בקטע מסוים. אף שהחפיר העתיק ביותר התגלה בעיר העתיקה של יריחו, מזוהים בדרך כלל החפירים ההיקפיים עם ביצורי ימי הביניים, ובייחוד עם הטירות בלב אירופה, שרבות מהן היו מוקפות בחפירים מלאי מים, שסופקו על ידי נחלים ונהרות סמוכים. תעלת הנ"ט המודרנית היא במידה מסוימת המשך של רעיון החפיר. זוהי תעלה ברוחב 4 מטר לפחות שמטרתה למנוע מעבר של רכב קרבי משוריין בשדה הקרב, ובפרט לבלום טנקים מסתערים. למרות שתעלות נ"ט באות בעיקר כמכשול עצמאי, פעמים רבות הן נחפרות גם מסביב למוצבים ועמדות שליטה, או כחלק ממערך ביצורים הגנתי. בחפיר משתמשים גם בגני חיות רבים, כדי להפריד בין בעלי החיים וכדי להפריד בין המבקרים לכלובים של חיות מסוכנות. בשנת 2004 הוצעה תוכנית לחפירת תעלת מים עמוקה בציר פילדלפי, על הגבול הדרומי שבין רצועת עזה למצרים, כדי למנוע חפירת מנהרות הברחה באותו אזור. בסופו של דבר, התוכנית לא יצאה אל הפועל. בעקבות גילוי מנהרות החדירה ליישובי עוטף עזה בעשור השני של המאה ה-21 ובפרט בעקבות מבצע צוק איתן בו הושמדו כ-32 מנהרות כאלה, עלתה הצעה דומה לחפור תעלה גם סביב ציר הוברס. מבצר טירה חלקלקה תעלת נ"ט טנק גישור חפיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טנק שיוט סימן 1

טנק השיוט סימן 1 (A9) היה טנק שיוט בריטי אשר פותח בשנת 1936 והשתתף בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה. הסימן 1 שירת בצבא הבריטי החל משנת 1938 ועד שהחלפתו בדגמים מתקדמים יותר הושלמה בשנת 1941. הסימן 1 פותח כחלק מהתפיסה של משרד המלחמה הבריטי, לפיה הכוח המשוריין התחלק לשני חלקים; "טנקי חי"ר" שהיו כבדים ואיטיים, ו-"טנקי שיוט" שנועדו לפרוץ ולאגף פרצות בקו ההגנה של האויב. הסימן 1, אשר פותח יחד עם הטנק שיוט סימן 2 ועוצב על ידי סר ג'ון קרדן מחברת ויקרס, היה הטנק הראשון בסדרת טנקי השיוט הבריטים שפותחו במהלך מלחמת העולם השנייה ומעט אחריה. הטנק נכנס לשירות הצבא בינואר 1939, מספר חודשים לפני תחילת המלחמה. טנקים אלו השתתפו במערכה על צרפת, במערכה ביוון ובהמשך גם בקרבות המערכה בצפון אפריקה, במהלך הלחימה הוכיח עצמו הסימן 1 כטנק המסוגל להתמודד עם רוב השריון הגרמני והאיטלקי (בהם הפאנצר סימן 2 והסימן 3) זאת בזכות תותח ה-40 מ"מ 2 ליטראות שלו. מצד שני, השריון הדל של הסימן 1 הפך אותו למטרה קלה לטנקים ותותחי הנ"ט של האויב, בעיה נוספת הייתה האמינות המכנית של הסימן 1 ובמיוחד פריסות הזחל התדירות של כלים אלו. הפעילות האחרונה בה השתתפו טנקי הסימן 1 לפני הוצאתם משירות היה מבצע צלבן בדצמבר 1941. George Forty, World War II Tanks, London: Osprey Automotive, 1995. אודות הסימן 1 (אורכב 05.07.2012 בארכיון Wayback Machine) באתר 'דיזל פאנקס'. תמונות של הטנק באתר 'WW2 Vehicles'. אודות הסימן 1 באתר 'מיליטרי פקטורי'.
פלימות' רוק (תרנגול)

פלימות' רוק (באנגלית: Plymouth Rock) הוא גזע תרנגול שמוצאו בארצות הברית, ונקרא על שם אתר מורשת אמריקאי בעל שם זהה בעיר פלימות', מסצ'וסטס. גזע זה עמיד במיוחד לתנאי קור ולכן נפוץ בחצרות משקים פרטיים במדינות קרות, בעיקר באמריקה הצפונית. הוא פותח הן למטרת הפקת ביצים והן למטרת הפקת בשר. המופע המשובץ (Barred) הוא המוכר ביותר מבין מופעי גזע זה ונכון לשנת 2013 הוא המופע היחיד הנפוץ בישראל, מבין שלל הגוונים המוכרים. הפלימות' רוק פותח בניו-אינגלנד באמצע המאה ה-19 והוצג לראשונה בשנת 1849. מספר אנשים טענו לבעלות על פיתוחו, אך לבסוף הוכר ג'ון ס. בנט (1804–1867) כיוצר הגזע. תחילה פותח והשתרש המופע המשובץ וגוונים אחרים פותחו לאחר מכן. גזע זה הפך תוך זמן קצר לפופולרי ביותר. למעשה, עד למלחמת העולם השנייה לא היה שני לו בקצב ההתפשטות בארצות הברית וזאת בשל תכונות מעולות כעמידות, פוריות גבוהה, יכולת הטלה מעולה וטיב הבשר. פלימות' רוק הוא גזע גדול, בעל גב ארוך וחזה רחב. לגזע עור רגליים צהוב, פניו ותנוכי אזניו של הפלימות' רוק אדומים, כמו גם כרבולתו הישרה, הבודדת. מקורו צהוב בהיר ועיניו נוטות לכתום. נוצותיו נתלשות בקלות והנוצות התחתונות והאחוריות פלומתיות, כנוצות אפרוח. לנקבות בטן גדולה ומלאה, סימן ליכולת הטלה רבה. הן הזכרים והן הנקבות בעלי אופי נוח ורגוע והם מסתדרים היטב עם בני אדם ובעלי חיים אחרים, כגון חיות מחמד. לנקבות נטייה לדגרנות והן אמהות טובות. לגזע זה קיימת גם גרסת בנטם מוקטנת, שממדיה כחמישית מממדי הגזע המקורי. ישנם שמונה מופעי צבע שונים המוכרים באגודות מגדלים שונות ברוב העולם, למעט באוסטרליה, שם מוכרים שני סוגים של מופע משובץ (Barred) - משובץ כהה ומשובץ בהיר. רשימת המופעים המוכרים בעולם (בייחוד בארצות הברית, בריטניה וקנדה): משובץ (Barred) לבן (White) חום-צהבהב (Buff) חוגלתי (Partridge) כסוף מעוטר (Silver Penciled) כחול (Blue) קולומביאני (Columbian) שחור (Black) תרנגולות הפלימות' רוק הן מטילות מצטיינות, ביציהן גדולות וצבען נע מגוון קרם עד חום בהיר, הנקבות מטילות גם בחורף אך במספרים נמוכים יותר. כמות הביצים נעה בין 200 ל-280 בשנה. הפליימות' רוק נחשב לגזע בעל יכולות הטלה מרשימות יחסית. כושר ההטלה שלו הוא כ-250 ביצים בשנה בממוצע. זאת כאשר כל ביצה שוקלת בממוצע 70 גרם (גודל L). בזכות כושר ההטלה שלו שבה יחד עם צריכה נמוכה יחסית של אוכל, הוא הפך בשנים האחרונות לגזע מאוד נפוץ בבתים פרטיים של אנשים בישראל. מדיה וקבצים בנושא פלימות' רוק בוויקישיתוף דיון על הגזע באתר backyardchickens (אנגלית) אתר מקיף על פלימות' רוק (אנגלית) מועדון פלימות' רוק האוסטרלי (אנגלית)
מד מהירות ימי פשוט

מד מהירות ימי פשוט או לוֹג פשוט (באנגלית: chip log וגם common log) הוא מכשיר למדידת מהירותה של אונייה בו השתמשו הספנים בתקופת המפרשים. באמצעות נתון המהירות חישב נווט האונייה את המרחק שעברה, ועל כן נקרא המכשיר לעיתים גם "מד דרך". יחידת המהירות "קשר" (knot), כלומר מייל ימי אחד בשעה, קיבלה את שמה משיטת המדידה של הלוג הפשוט. הלוג היה בנוי מלוח עץ קטן, בדרך כלל בצורת רבע עיגול, שהקשת שלו הוכבדה בפס עופרת כדי שיוכל לצוף במים כשהוא ניצב. אל הלוח נקשר חבל מדידה ארוך (log line), ועליו קשרים במרחקים קבועים, שהוכן על סיפון הירכתיים או האַחְרָה. כדי למדוד את מהירות האונייה, הטילו את לוח העץ למים. הלוח נשאר על מקומו כמעט ללא תנועה בעוד האונייה מתקדמת, ותוך כדי כך הופעל שעון חול והחבל שוחרר למים בהדרגה. את המהירות היחסית חישבו על פי אורך החבל שהשתחרר בזמן שחלף עד התרוקנות השעון (מהירות = דרך חלקי זמן). הקשרים נועדו לאפשר מדידה מהירה של אורך החבל ששוחרר למים, היינו הדרך שעברה האונייה בזמן המדידה. מדיה וקבצים בנושא מד מהירות ימי פשוט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.