laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'יימס מקראקן

ג'יימס מקראקן (באנגלית: James McCracken, ‏16 בדצמבר 1926 - 29 באפריל 1988) היה זמר טנור אמריקאי. מקראקן נולד בגארי, אינדיאנה והחל לשיר במקהלת הכנסייה בעירו כילד. בעת שירותו בצי של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, שר במקהלת אנשי הצי. הוא למד מוזיקה באוניברסיטת קולומביה וכן אצל אלזה זייפרט בקונסטנץ, גרמניה. הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בשנת 1952, עם "סנטרל סיטי אופרה" בקולורדו, בתפקיד "רודולפו" בלה בוהם של פוצ'יני. הוא שר תפקידים משניים במטרופוליטן אופרה בניו יורק משנת 1953 עד 1957, כשהיה עדיין סטודנט. ב-1957 יצא לאירופה והופעתו הראשונה שם הייתה באופרה של וינה. הוא נחל הצלחה רבתי באופרה של ציריך, שווייץ. "אותלו" היה אחד מתפקידיו המובהקים. משנת 1963 היה לאחד הטנורים הדרמטיים הראשיים של המטרופוליטן. מקראקן נשא לאישה את זמרת המצו-סופרן סנדרה וורפילד, והופיע לצדה באופרה "שמשון ודלילה" של קאמי סן-סנס במטרופוליטן. הוא חזר למטרופוליטן שבועות ספורים לפני מותו בגיל 61. מקראקן השתתף בסיור האחרון של המטרופוליטן אופרה בארצות הברית, שם שר בתפקיד קאניו ב"ליצנים" של לאונקוואלו. מקראקן השאיר אחריו הקלטות, ביניהן "הנביא" של מאיירבר (עם מרילין הורן ורנאטה סקוטו, משנת 1976 בערך), כרמן של ביזה (בניצוח ליאונרד ברנשטיין, 1972), פידליו של בטהובן (עם בירגיט נילסון, 1964), "אותלו" של ורדי (עם דיים גווינת' ג'ונס, 1968) ו"ליצנים" (1967), וכן שירי גורה של ארנולד שנברג (עם ג'סי נורמן, טטיאנה טרויאנוס ודייוויד ארנולד, 1979). מדיה וקבצים בנושא ג'יימס מקראקן בוויקישיתוף ג'יימס מקראקן, באתר AllMusic (באנגלית) ג'יימס מקראקן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יימס מקראקן, באתר Discogs (באנגלית) ג'יימס מקראקן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס מקראקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מקבילית המוחות

מקבילית המוחות הוא שעשועון ידע טלוויזיוני נושא פרסים בהפקת הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית ששודר בין השנים 1990–1996. בארבע העונות הראשונות הנחה את התוכנית יצחק שמעוני, שאף נתן לה את שמה העברי. בשתי העונות האחרונות הנחה אותה מיכאל דק. התוכנית מבוססת על פורמט בריטי בשם "Mastermind" אשר משודר בערוץ BBC משנת 1972 ועד היום, זכה להצלחה רבה ונמכר לערוצי טלוויזיה רבים ברחבי העולם לאורך השנים. נגינת הפתיחה לקוחה מהקונצ'רטו מס' 2 לפסנתר בפה מז'ור של דמיטרי שוסטקוביץ'. כל משתתף בשעשועון עמד בפני שני סבבי שאלות (שתי דקות כל סבב). בסבב הראשון נשאל המתמודד שאלות בתחום ספציפי אותו בחר, ובשני נבחן בידע כללי. משתתף אשר לא ידע תשובה אמר "עבור", והמנחה המשיך לשאלה הבאה, מבלי שיתבזבז זמן. כשענה תשובה לא נכונה היה המנחה אומר לאלתר את התשובה על חשבון זמנו של המשתתף, כך שבמצב של אי ביטחון בתשובה הנכונה עדיף היה שלא לענות. בכל תוכנית השתתפו ארבעה מתמודדים, כשהטוב בכל תוכנית (זה שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר בשני הסבבים) עבר לשלב גבוה יותר. התוכנית שודרה בערוץ הראשון במשך עונות אחדות, כשבתום שלוש עונות נערך משחק הגמר בו זכה המשתתף משה אנג'ל; במקום השני זכה עו"ד צבי ניר ובמקום השלישי עמוס ארליך. התוכנית שודרה לפני שערוץ 2 עלה לאוויר ופרסים יקרי-ערך עדיין לא היו נהוגים, כך שהמשתתפים ב"מקבילית המוחות" השתתפו יותר למען הפגנת הידע ולא עבור "תלושים לקניית ספרים" – הפרס בעונה הראשונה. בעונה האחרונה, כשהיה הערוץ הראשון צריך כבר להתחרות בשעשועונים של ערוץ 2, הפרס לזוכה העונה היה טיסה ללונדון וחזרה. כמו כן הוכנסו תוכניות חידון שבהן השתתפו בני נוער. את שתי העונות האחרונות שנערכו ב-1995 ו-1996 הנחה מיכאל דק. המשתתף המפורסם ביותר שלקח חלק בתוכנית היה הסופר אתגר קרת. הנושא שבו בחר להתמקד היה: "הסופר קורט וונגוט – חייו ויצירתו". מאפיין בולט של התוכנית היה משפט המחץ של המנחה, כשהצלצול הפסיקו בתום שתי הדקות שהוקצבו לכל משתתף: "התחלתי ולכן אסיים!". מקורו של המשפט, אשר בזמנו עורר אסוציאציות קומיות[דרושה הבהרה], הוא במשפט שאמר מנחה התוכנית המקורית מגנוס מגנוסון ב-BBC באותה סיטואציה: "I've started so I'll finish". בשנת 1990 תוכנית הסאטירה הישראלית "זהו זה!", עשתה פרודיה על "מקבילית המוחות" בשם "מוח על האש" בה גילם דב גליקמן את דמותו של צחי שמעוני, וגזר על המתמודד שכשל: "השליכוהו אל הבור!". התוכנית "העולם הערב" עשתה גם היא פרודיה על "מקבילית המוחות" בשם "טרפזית השכל" בה גילם ארז טל את המנחה, ואברי גלעד גילם את המשתתף צ'ארלי פותח הגרונות. בחותרים למגע בגלי צה"ל ובהמשך ב"תוכנית הערב" ברדיו תל אביב הציגו שרון טייכר וערן זרחוביץ' גרסאות פרודיות של "מקבילית המוחות" בהן התשובות הן בדיחות בלתי צפויות. גרסאות מקוצרות של הפינה בנושאי מדינות הושמעו כפרסומות לחברת חיוג בינלאומי לחו"ל.
השריר כופף שורש היד החישורי

השריר כופף שורש היד החישורי (TA: Musculus flexor carpi radialis) ממוקם במדור הקדמי של האמה, צידי לו השריר הכפן העגול ותיכון לו שריר הכף הארוך. הגיד המרוחק של השריר נמצא בצד החישורי של שורש כף היד, כלומר בצד בה נמצאת עצם החישור. השריר מניע את שורש כף היד לכיוון כיפוף ולכיוון הרחקה. בחלקו המרוחק של השריר, בסמוך לשורש כף היד, מהווה הגיד הבולט שלו נקודת ציון לאיתור עורק החישור הצידי לו, לשם מדידת דופק. תחילתו של השריר בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (גיד הכופפים המשותף). חלקו המרוחק של השריר, נכנס כגיד לשורש כף היד דרך תעלה בחלקה הצידי של רצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בבסיס עצם המסרק השנייה. השריר כופף שורש היד החישורי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך עצב התווך. אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט קדמי) מדיה וקבצים בנושא השריר כופף שורש היד החישורי בוויקישיתוף
דודא

דודא (שם מדעי: Mandragora) הוא סוג צמחים עשבוניים רב-שנתיים, ממשפחת הסולניים הנפוץ בכל רחבי אגן הים התיכון וברחבי מרכז אסיה עד להרי ההימליה. בתרגום אונקלוס מזוהה הדודא עם יברוח. אודות המאפיינים ראו ערך דודא רפואי שהוא מין יחיד בסוגו. בסוג דודא משויכים שני מינים בלבד לפי שיטה אחת (Mandragora officinarum ו- Mandragora caulescens) או ארבעה מינים לפי שיטה שנייה. לפי השיטה השנייה, שני המינים Mandragora autumnalis ו-Mandragora turcomanica הם אינם שמות נרדפים ל-Mandragora officinarum. השם "מנדרגורה" מגיע ממקורות פרסיים ויווניים עתיקים יותר, והיה כבר בשימוש לתיאור הצמח המיוחד הזה. בישראל הסוג דודא מיוצג אך ורק על ידי דודא רפואי. המילה "officinarum" היא מלטינית ופירושה "רפואי" או "שייך לבית מרקחת". המילה "autumnalis" היא מלטינית ופירושה "שייך לסתיו" או "של הסתיו". ולכן השם אינו מתאים לדודא הרפואי בישראל שלבלובו ופריחתו הם דווקא בתחילת החורף. אכילת הדודא נחשבת בתרבויות רבות כסגולה לפריון למשל בתנ"ך ואצל הבדויים. הסיבה לכך היא כנראה צורתו של שורש הדודא, שנראה כמו תינוק אנושי, ואמנם מחקרים מראים שאכן יש כמות קטנה של הורמונים מפרים בדודא. אבל כיון שהאמינו שעקירת הדודא מובילה למוות מידי, היה נהוג לקשור כלב או חמור לצמח הדודא כדי לעקור אותו. בהארי פוטר וחדר הסודות הדודאים מופיעים כצמח קסום, שעלול להרוג אך יכול לשמש לריפוי. הצגתם כצמח קסום כנראה נשאבת מאגדות אירופאיות על הדודא. דודא רפואי - Mandragora autumnalis Mandragora officinarum Mandragora turcomanica Mandragora caulescens מסופר בספר בראשית פרק ל' פסוקים י"ד-ט"ז, שראובן בנו הבכור של יעקב ולאה מצא את הדודאים כשיצא לקצור חיטים והביא ללאה אימו. רחל אחותה של לאה ואשתו המועדפת של יעקב אמרה ללאה שתביא לה את הדודא בשביל שתפרה, ובתמורה לכך לאה תשכב עם יעקב. מדיה וקבצים בנושא דודא בוויקישיתוף דודא, באתר ITIS (באנגלית) דודא, באתר NCBI (באנגלית) דודא, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דודא, באתר Tropicos (באנגלית) דודא, באתר GBIF (באנגלית) דודא, באתר IPNI (באנגלית) דודאים, דף שער בספרייה הלאומית דודא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Mandragora, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏06-08-2024 Mandragora, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏24-11-2023 דודא רפואי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה מעשה הדודאים ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז יוון

מרכז יוון הוא שמו של אזור מנהלתי שמהווה את אחד מ-13 המחוזות של יוון. המחוז ממוקם במזרח יוון, ונתחם על ידי תסליה בצפון, הים האגאי במזרח, חצי האי אטיקה ומפרץ קורינתוס בדרום, ואטוליה במערב. המחוז מתחלק ל-5 יחידות מנהלתיות: אבריטניה, פוקיס, פתיאוטיס, בויאוטיה, והאי אוויה. אף על פי שהמחוז המנהלתי לא חופף בשלמות לאזור הגאוגרפי, מרכז יוון מהווה ברובו יחידה גאוגרפית אחת. האזור הגאוגרפי מוגבל מצדדיו הצפון מזרחיים והדרומיים על ידי מפרץ קורינתוס ומפרץ אוויה, במערבו הוא מופרד מאטוליה על ידי שרשרת ההרים ורדוסיה, ובדרומו הוא מופרד מאטיקה על ידי שרשרת הרי פרניס. במרכז האזור ישנה שורה של אגנים סגורים שמנוקזים על ידי נהר קיפסוס, ששימשה מאז ימי קדם כמעבר ראשי בין אתיקה ותסליה מצפון לדרום, ובין המפרצים של אוויה וקורינתוס ממזרח למעבר. מדיה וקבצים בנושא מרכז יוון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז יוון (ביוונית מודרנית) מרכז יוון, ברשת החברתית פייסבוק מרכז יוון, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש

הכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש (St. Martin's Episcopal Church) היא כנסייה אפיסקופלית השוכנת ביוסטון שבטקסס, ארצות הברית, והקהילה שהיא משרתת היא בין הקהילות האפיסקופליות הגדולות בעולם. הכנסייה נבנתה מחדש ב-2004 בסגנון נאו-גותי. הכנסייה נוסדה בידי הכומר ג'. תומאס באגבי ב-1 בספטמבר 1952. בתפילה הראשונה נכחו 125 אנשים. ב-1954 נרכשו בידי ועד הכנסייה 4 אקר בדרך סייג' ושם נבנה המבנה הראשון של הכנסייה, המכונה כיום "היכל המייסדים". ב-1959 הורחב המבנה ונוספו לו קפלה חדשה, טרקלין, משרדים וכיתות. ב-1983, בגיל 72, פרש באגבי מהנהגת הכנסייה והוחלף בידי הכומר קלוד אי. פיין, שמונה לרקטור ב-28 באוגוסט 1983. פיין עמד בראש הכנסייה עד 1993, אז נבחר לבישוף הדיוקסיה האפיסקופלית של טקסס. מספר המבקרים הממוצע בכנסייה בדרשות ימי ראשון עמד ב-2006 על 1,925 נפשות [1], שהוא הממוצע הגבוה ביותר בין הקהילות האפיסקופליות. מספר המבקרים נחשב על ידי רוב החוקרים למדד אמין לגודלה וחיוּתה של קהילה. במספר החברים הרשומים, הקהילה הייתה באותה שנה השנייה בגודלה בכנסייה האפיסקופלית. בכנסייה היו חברים, בין השאר, נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' הרברט ווקר בוש ואשתו ברברה בוש. ב-5 בדצמבר 2018, לאחר מותו של בוש, נערך בכנסייה טקס האשכבה שלו. המבנה הנוכחי, שהחליף את המבנה הישן שבו שכנה הקהילה מ-1959, תוכנן על ידי משרד האדריכלים ג'קסון וראיין (Jackson & Ryan Architects) בסגנון נאו-גותי. הבנייה, שנמשכה ארבע שנים, הסתיימה ב-2004. המבנה מבוסס על כנסיית אליזבתקירכה במארבורג שבגרמניה, הבנויה בסגנון גותי. הכנסייה בנויה מאבן אדומה. בחזית שני צריחים מחודדים פשוטים בעלי מבנה של פירמידה ריבועית, המתנשאים לגובה 57.3 מטר. בסמוך לכנסייה ישנו קלויסטר ובמרכזו גן . בתוך הכנסייה כ-36 חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית ועוגב. תוכנית המבנה של האדריכלים ג'קסון וראיין זכתה במספר פרסים ואף הופיעה על שערם של מספר כתבי-עת מקומיים בנושא הנדסה.. מבנה הכנסייה עולה בקנה אחד עם סגנון הבנייה האמריקאי, החל ממבני השלטון (הבית הלבן), שיאו בגני שעשועים (דיסנילנד ודיסניוורלד) והמשכו במבני ציבור ומגורים ברחבי ארצות הברית. בעקבות זאת, מבנה הכנסייה האפיסקופלית מבקש להחיות ולהוות המשך רציף לתקופת השיא שבה שלטה הכנסייה בסוף ימי הביניים באירופה. ייבוא זה מימי הביניים האירופאים אל העת החדשה בארצות הברית מהווה דוגמה מובהקת לסגנון הבנייה המאפיין את ארצות הברית מאז ימי הקמתה. מדיה וקבצים בנושא הכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש (באנגלית) St. Martin's Episcopal Church האתר הרשמי אתר משרד האדריכלים ג'קסון וראיין הכולל הסבר ותמונות של המבנה הקלויסטר, באתר כנסיית סנט מרטין. עוגב וחלונות ויטראז', באתר כנסיית סנט מרטין. "Award Winning Projects". Matrix Structural Engineers, matrixstructural.com. אורכב מ-המקור ב-2007-04-30. נבדק ב-2007-05-04.
תחכמוני

האם התכוונתם ל... תחכמוני (דמות מקראית) – מגיבורי דוד המלך תחכמוני (ספר) – ספרו של יהודה אלחריזי תחכמוני (בית ספר) – שם נפוץ לבתי ספר של זרם המזרחי והחינוך הממלכתי דתי בית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו) – בית ספר ציוני-דתי, אשר פעל תחילה ביפו ואחר כך בתל אביב בית הספר תחכמוני (ירושלים) – בית ספר בירושלים שהוקם בשנת 1909 ברחוב אתיופיה בית הספר תחכמוני (רחובות) – בית ספר ציוני-דתי ברחובות שהוקם בשנת ת"ש (1940).
איבון מינטון

איבון פיי מינטון (באנגלית: Yvonne Fay Minton, נולדה ב-4 בדצמבר 1938) היא זמרת אופרה אוסטרלית. קולה הרבגוני מאפשר לה להופיע בתפקידי סופרן, מצו סופרן או אלט. מינטון, ילידת סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, קיבלה מלגה ללימודי פיתוח קול בקונסרבטוריון למוזיקה של סידני. היא זכתה בפרס אייסטדפוד הלאומי בקנברה ובעוד כמה וכמה תחרויות שירה. היא הייתה לאחת מזמרות האלט המובילות באוסטרליה והרבתה להופיע ברדיו ובטלוויזיה ועם תזמורות סידני וקווינסלנד. איבון מינטון עזבה את אוסטרליה בשנת 1961 להמשך לימודיה בלונדון. באותה שנה זכתה בפרס קתלין פרייר כקונטראלט הטובה ביותר בתחרות זמרה בינלאומית בדן בוס בהולנד. תפקידה הגדול הראשון באנגליה היה כ"מגי דמפסטר" בהצגת הבכורה של "הצגה של איש אחד" מאת ניקולאס מו. כעבור זמן קצר הייתה לחברה מן השורה בלהקה של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. מאז הופיעה עם רוב התזמורות החשובות באנגליה ובבתי אופרה ברחבי אירופה וארצות הברית. כמו כן הופיעה בפסטיבל ביירוית ובפסטיבל זלצבורג. בשנת 1972 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בתפקיד "אוקטביאן" ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס. בשנת 1979 קיבלה תואר כבוד של האימפריה הבריטית על תרומותיה למוזיקה. בהקלטת "נורמה" של בליני משנת 1965 שרה מינטון בתפקיד "קלוטילד", בחברת דקה. כמו שקרה כמעט לכל שאר משתתפי ההקלטה הזו, דהתה גם הופעתה בזוהר המסנוור של ג'ואן סאת'רלנד ומרילין הורן. הופעתה, לאמיתו של דבר, הייתה מן המיטב שבמיטב. איבון מינטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איבון מינטון, באתר AllMovie (באנגלית) איבון מינטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איבון מינטון, באתר AllMusic (באנגלית) איבון מינטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) איבון מינטון, באתר Yandex.Music (ברוסית) איבון מינטון, באתר Discogs (באנגלית)
יפאט

יפאת(ኢፋት) הייתה סולטנות במערבה של שאווה ומאוחר יותר מחוז אתיופי בתוך האימפריה האתיופית. על פי ההיסטוריון צ'יהאב אל אמארי, ממלכת יפאט שכנה לחוף ים סוף. אורכה היה כ-20 ימי הליכה ורוחבה כ-15. מספר חייליה עמד על כ-15,000 פרשים ו-20,000 חיילים רגליים. צ'יהאב אל אמארי גם מזכיר את שבע הערים הגדולות שלה שהוא קרא להם בשם "ערי אם": באלקלזאר, קאלג'ארה, שימי, שאווה, אדאל, ג'אם ולאבו. היסטוריונים מודרניים מקבלים את הערכותיו של אל אמארי וכוללים בשטח יפאט גם את פאטאגאר, דאווארו ובלה. שטחים אלו נתנו ליפאט שליטה על דרכי המיסחר מפנים הארץ ועד לעיר הנמל זילע. יפאט מוזכרת לראשונה במאה ה-13. בשנת 1285 יפאט, בהנהגת הסולטאן עומר וולאשמה (או בנו עלי, לפי מקור אחר), כבשה את סולטנות שאווה. נטען שהסולטאן עומר כבש את השטחים המוסלמים בדרום אתיופיה כתגובה לכיבוש הצפון הנוצרי על ידי הקיסר האתיופי יקונו אמלאק. שתי המדינות נלחמו באופן קבוע על השליטה באזור שאווה ודרומה יותר. המלחמות בין שתי הממלכות נמשכו עד שיפאט הובסה על ידי אתיופיה בתקופת שלטונו של עמדה ציון הראשון בשנת 1332. הקיסר האתיופי מינה את ג'מאל א-דין הראשון, ומאוחר יותר גם את אחיו נאסר א-דין למלכי יפאט. תושביה המוסלמים של יפאט התמרדו בתחילת המאה ה-15, והקיסר האתיופי כינה אותם "אויבים של אלוהים" ופלש שוב ליפאט. צבא יפאט הובס שוב, ומלך יפאט סעאד א-דין השני נמלט לעיר הנמל זילע. הקיסר האתיופי רדף אחריו עם צבאו ובסופו של דבר הרג אותו. יפאט סופחה סופית לאתיופיה ללא האוטונומיה שנהנתה ממנה בעבר, והפסיקה למעשה להתקיים כישות עצמאית. המקורות ההיסטוריים סותרים זה את זה בשאלה איזה קיסר ניהל את המערכה הזו: על פי ההיסטוריון מימי הביניים אל-מאקריזי, בשנת 1403 הקיסר לבנה דנגל רדף אחרי הסולטאן של אדאל, סעאד א-דין השני לזילע שם הרג אותו ותקף את העיר זילע אך מקור אחר מציין שהסולטאן סאד א-דין השני מת ב-1415, תאריך זה תואם את שלטונו של הקיסר יסחק הראשון. המושג יפאט נעלם לבסוף תחת פלישתו של האימאם אחמד גראן והגירת האורומו הגדולה שבאה לאחר מכן לאזור זה. נכון לשנת 2007, יפאט הוא שמו של פלך במחוז אורומיה המודרני. יפאט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) G.W.B. Huntingford, The Glorious Victories of Ameda Seyon, King of Ethiopia (Oxford: University Press, 1965), p. 20. Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (1270-1527) (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 84. ISBN 0198216718; Taddesse Tamrat, p. 125 G.W.B. Huntingford, The Glorious Victories, p. 107. J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 74. ISBN 0714617318
ריאיון עיתונאי

בתקשורת המונים, ריאיון הוא שיחה בין מראיין לבין מרואיין, שעיקרה שאלות שמפנה העיתונאי אל המרואיין, כדי לקבל מידע בנושא מסוים לשם הצגתו לציבור, ובפרט כדי להציג את דעותיו של המרואיין. לעיתים משתתפים בריאיון יותר מאשר מראיין אחד או יותר מאשר מרואיין אחד. ריאיון משמש את כל אמצעי תקשורת – עיתונים, כתבי עת, רדיו וטלוויזיה, ותוצאותיו מתפרסמות בדרך כלל לאחר עריכה, אך לעיתים נערך הריאיון בשידור חי, שבו יכולת העריכה מצומצמת ביותר. ריאיון מתבצע בטכניקות אחדות: מפגש פנים אל פנים של המראיין והמרואיין שיחת טלפון בין המראיין והמרואיין התכתבות בדואר אלקטרוני ריאיון טלוויזיה שבו נמצאים המראיין והמרואיין בשני מקומות שונים, רחוקים זה מזה. לעיתים מתנה המרואיין תנאים שונים באשר לתוכן הריאיון, כגון הימנעות משאלות מסוימות, זכותו לבדוק את התוצאה הסופית ולמחוק ממנה תכנים שאינם לרוחו, וכדומה. תנאי מסוג אחר הוא דרישת תשלום בתמורה לריאיון. תנאי בכיוון הפוך הוא הדרישה מצד אמצעי התקשורת לבלעדיות, כלומר התחייבות של המרואיין שלא לתת ריאיון לאמצעי תקשורת אחר עד לפרסומו של הריאיון שלגביו נדרשת בלעדיות. היכולת להתנות תנאים כאלה תלויה ביחסי הכוחות בין המרואיין למראיין, בעיקר כפונקציה של מידת הביקוש של אמצעי התקשורת לריאיון עם מרואיין זה. ריאיון ברדיו מושמע בקולו של המרואיין, ובריאיון בטלוויזיה אף פניו נראות ולכן אי אפשר לשים בפיו דברים שלא אמר, אם כי ניתן להשמיע רק חלק מהדברים, באופן שיקבלו משמעות מעט שונה מזו שהמרואיין התכוון אליה. בנסיבות אלה, כאשר לאחר שידור הריאיון המרואיין חש שלא בנוח עם תוצאות דבריו, הוא נותן את ההסבר הנפוץ "דבריי הוצאו מהקשרם". בריאיון לכתב עת ניתן גם לייחס למרואיין דברים שכלל לא אמר, ולעיתים, לאחר פרסום הדברים, אכן פורץ ויכוח בין המרואיין למראיין, האם דברים שהופיעו בריאיון המודפס אכן נאמרו. מראיינים נוהגים להקליט את הריאיון, כדי שיוכלו לתמלל אותו לאחר מכן. הקלטה זו גם מאפשרת למראיין להוכיח שדברים שכתב בשם המרואיין אכן נאמרו. מרואיין זהיר מקליט אף הוא את הריאיון, כדי שאף הוא יוכל להוכיח מה אמר ומה לא אמר. לעיתים נאמרים בריאיון דברים המוגדרים על ידי המרואיין כ-Off the record (לא לציטוט או לייחוס) – אלה דברים שנאמרים רק לידיעתו של המראיין, ולא נועדו לפרסום. מידע אחר נמסר כ"רקע" – זהו מידע שניתן לפרסמו, אך לא לייחסו למרואיין. אלה כללים שאינם כתובים, אך מראיין המפר אותם מסתכן בהחרמתו, לפחות על ידי מרואיין זה. אסף כרמל, עשו לי, סילפו לי (כנסו כנסו), באתר הארץ, 1 בינואר 2008 אריאל שנבל, ‏עשה ואל תעשה: המילון השלם למרואיין המתחיל, בעיתון מקור ראשון, 31 באוגוסט 2018 לפי כללי הכתיב חסר הניקוד של האקדמיה ללשון העברית, יש לכתוב ריאיון וכנסמך – ראיון, מנוקד רַאֲיוֹן רֵאָיוֹן, באתר האקדמיה ללשון העברית
קנט

קנט (באנגלית: Kent) הוא אחד ממחוזות אנגליה. המחוז, אשר נמצא בדרום-מזרח אנגליה אשר בממלכה המאוחדת, גובל בסאסקס מזרח, סארי ולונדון רבתי. בנוסף, לקנט גבול עם צרפת אשר עובר במחצית מנהרת התעלה. בירת מחוז קנט היא מיידסטון ובנוסף לה 40 ערים בקנט. הבולטות שבהן קנטרברי, דובר ומרגייט. מיקומה של קנט כחיץ בין הממלכה המאוחדת ליבשת האירופית הוביל להיות המחוז "קו החזית" במספר מערכות, בהן הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה. בשל ריבוי המטעים והפרדסים במחוז קנט, הוא מכונה בחיבה "הגינה של אנגליה". ערך מורחב – ממלכת קנט אזור קנט מאוכלס החל מהתקופה הפלאוליתית. השם "קנט" נוצר מהמילה הבריטונית "קנטוס" אשר משמעותה קצה או גבול. המחוז החל להיקרא קנט בשנת 835 לספירה ובאותה תקופה תושבי האזור התייחסו לקנטרברי כעיר בירתם. בין המאה החמישית למאה השמינית הייתה ממלכת קנט ממלכה עצמאית, והיוותה את אחת משבע הממלכות שהתגבשו בסופו של דבר לממלכת אנגליה. בשנת 1873 טבעה מול חופי קנט האונייה נורת'פליט, ורק 86 מתוך 379 נוסעיה נותרו בחיים. בזמן מלחמת העולם השנייה חלק ניכר מהקרב על בריטניה התרחש מעל לאדמות המחוז. בין יוני 1944 למרץ 1945 יותר מ-10,000 טילי V-1 נורו לעבר לונדון מבסיסים בצפון צרפת, מתוכם כ-2,500 פגעו בקנט ובלונדון והשאר יורטו בידי מטוסים, אש נ"מ ובלוני הגנה. מתום המלחמה שונו גבולות המחוז מספר פעמים וב-1965 נוצרו בלונדון רובעי ברומלי ובקסלי מאיחוד תשע ערים אשר היוו בעבר חלק מקנט. התעשיות הגדולות בצפון-מערב קנט עוסקות בבטון, נייר ותעשייה אווירית, בעוד שדרום-מזרח קנט נשען בעיקר על תעשיות התיירות וחקלאות. במחוז מגדלים בין השאר, ענבי יין, המשמשים לייצור יינות לבנים ויין נתזים. ערך מורחב – קנטרברי העיר נמצאת במזרח קנט ומפורסמת בשל היותה מקום מושבו של הארכיבישוף מקנטרברי, ראש הכנסייה האנגליקנית וכן בשל הקתדרלה של קנטרברי. ערך מורחב – דובר (אנגליה) דובר היא עיר-נמל מבין החשובות אשר בממלכה המאוחדת, ממוקמת במזרח קנט על גדות תעלת למאנש. דובר היא העיר הבריטית הקרובה ביותר לאירופה, מרחק של 34 קילומטרים מנמל קאלה שבצרפת. מרגייט היא עיר תיירותית אשר בקצה הצפוני של מזרח קנט ומאופיינת על ידי רצועות החוף הרחבות אשר מושכות תיירים (עיקרם בריטיים) לעיר מזה יותר מ-250 שנים. מדיה וקבצים בנושא קנט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קנט (באנגלית) Visit Kent - האתר הרשמי של משרד התיירות של קנט יובל בן-עמי, ‏בשפיץ של אנגליה, באתר גלובס, 25 ביוני 2009 Kent Coast - גלריית תמונות מחופיה של קנט קנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הדס חיימוב, לונדון, נסיעה קצרה מלונדון: מסלולים משפחתיים בטבע האנגלי, באתר הארץ, 23 במאי 2018 סיילן יגינסו ואליאן פלטייה, ניו יורק טיימס, ההצלחה של היין המבעבע האנגלי יוצרת תסיסה בשמפיין, באתר הארץ, 19 בינואר 2019
מרכז מקדוניה

מרכז מקדוניה הוא אזור מנהלתי שמהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון. המחוז ממוקם במרכז חבל מקדוניה היוונית בצפון מזרח יוון מצפון לים האגאי, ומכיל בתחומיו את חצי האי כלקידיקי. מרכז מקדוניה מחולק לחמש יחידות האזוריות: כלקידיקי, אימאתיה, קילקיס, פלה, פיאריה, סרה, סלוניקי. בנוסף, קיים בתחומו המחוז האוטונומי של הר אתוס, המהווה מדינת מנזרים בעלת שלטון עצמי. מדיה וקבצים בנושא מרכז מקדוניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז מקדוניה (ביוונית מודרנית ובאנגלית בריטית) מרכז מקדוניה, ברשת החברתית פייסבוק מרכז מקדוניה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלישבע בת עמינדב

אֱלִישֶׁבַע בַּת עַמִּינָדָב היא דמות מקראית, מכונה גם בשם "אם הכהונה". בתו של עמינדב, אחותו של נחשון, נשיא שבט יהודה ואשתו של אהרון, ראשון הכהנים; ואם לנדב, אביהוא, אלעזר ואיתמר. השם אלישבע הוא יחידאי בתנ"ך. הוראתו אינה ברורה דיו ויש משערים שהמספר הטיפולוגי שבע אשר מבטא שלמות, שפע וקדושה, מספר בשבחו של ה'. או ה' נותן שפע. אלישבע הייתה האישה בעלת הייחוס והמעמד הנכבד ביותר בישראל: בתו של עמינדב, מנכבדי עם ישראל, אשתו של אהרון שהיה ראשון הכהנים, גיסתו של משה שהיה מנהיג עם ישראל, בניה היו פרחי כהונה, פינחס בן בנה, היה משוח מלחמה ופיקד על 12,000 הלוחמים שנלחמו במִדְיָן. אחיה היה נשיא שבט יהודה. שני בניה נדב ואביהוא מתו ביום הקמת המשכן. בזכות נישואיה של אלישבע, שהייתה משבט יהודה (ומכונה בשם "אם הכהונה", מכיוון שכל הכהנים יצאו ממנה) עם אהרון, נתערבה משפחת הכהונה, עם משפחת המלכות (דהיינו שבט יהודה שממנה יצאו מלכי יהודה). בתלמוד בבלי ישנה דעה שאלישבע ויוכבד חמותה הן שפרה ופועה, שתי המיילדות העבריות במצרים, שסירבו להרוג את תינוקות בני ישראל על אף דרישתו של פרעה. חז"ל למדו כמה דינים מאלישבע: אדם הנושא אישה, צריך לבדוק באחיה כיוון שרוב בנים דומין לאחי האם. גם לגבי קריאת שמות לבנים, שראינו שנדב ואביהוא נקראו על שם אבות אביהם ואמם, נדב על שם עמינדב, אבי אלישבע, ואביהוא על שם אביו של אהרן, (דהיינו אבי - הוא). ומכאן למדו שבגלל שהקדימו שם אביה של האישה נענשו ומתו שני הבנים, מכוון שזה זלזול לאביו אם יקדים שם חמיו לבן הבכור. מסורת מן המאה ה-12 מזהה את מקום קבורתה של אלישבע ב"קבר האמהות" בעיר טבריה, סמוך ליוכבד חמותה וצפורה אשת משה. עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה אנציקלופדיה יהודית מיהי אלישבע בת עמינדב? בראשית רבה (תיאודור-אלבק) פרשת ויחי פרשה צז. ספר שמות, פרק ו', פסוק כ"ג: וַיִּקַּח אַהֲרֹן אֶת אֱלִישֶׁבַע בַּת עַמִּינָדָב אֲחוֹת נַחְשׁוֹן לוֹ לְאִשָּׁה וַתֵּלֶד לוֹ אֶת נָדָב וְאֶת אֲבִיהוּא אֶת אֶלְעָזָר וְאֶת אִיתָמָר. עמוס חכם, נשים בתנ"ך ובאספקלריית חז"ל, קריית גת, דני ספרים, 2009, עמ' 31. תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"א, עמוד ב'. מחלוקת רב ושמואל, לגבי המיילדות העבריות. "חד אמר אשה ובתה וחד אמר כלה וחמותה מ"ד אשה ובתה יוכבד ומרים ומ"ד כלה וחמותה יוכבד ואלישבע" תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ק"י, עמוד א': "אמר רבא: הנושא אשה צריך שיבדוק באחיה, שנאמר: 'וייקח אהרן את אלישבע בת עמינדב אחות נחשון', ממשמע שנאמר 'בת עמינדב' איני יודע שאחות נחשון היא? מה תלמוד לומר 'אחות נחשון'. מכאן, שהנושא אשה צריך שיבדוק באחיה. תנא: רוב בנים דומין לאחי האם" . שו"ת יביע אומר חלק ב-אה"ע סימן ז. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף זכרון יעקב

מחלף זכרון יעקב (או בקיצור "מחלף זיכרון") הוא מחלף המקשר בין כביש 2 לכביש 67 (כביש 70 לשעבר) סמוך למועצה המקומית זכרון יעקב. המחלף בנוי מגשר בכביש 2 החולף מעל קצהו המערבי של כביש 67. המעברים בין שני הכבישים מתבצעים באמצעות לולאה ושלוש רמפות, ללא שימוש ברמזורים. מבנה מחלף מסוג זה מכונה "מחלף חצוצרה". מחלף זכרון יעקב נבנה החל משנת 1967, ובכך היה למחלף הראשון מסוגו בישראל, המקשר בין דרכים בין עירוניות, והשני בכלל. הוא נפתח לתנועה במרץ 1969, מעט אחרי מחלף ראשון לציון שהיה המחלף הראשון בישראל, אך מקשר בין דרך בין עירונית לדרך עירונית. בשל כך, נתיבי ההאצה וההאטה במחלף קצרים ביותר, יחסית למקובל בבניית מחלפים כיום. בסמוך למחלף ממוקמות בריכות דגים. כמו כן, בשטחו של המחלף עובר נחל דליה. מחלף השבעה, מתוך אתר התאחדות בולאי ישראל, 1981 ש. שחורי, שלושה צמדים דו מפלסיים באוטוסטראדה תל אביב חיפה, דבר, 29 בינואר 1969 י. שיוו, הכביש המהיר חדרה פארדיס נפתח לתנועה, דבר, 27 במרץ 1969
הנרי מורגנטאו

האם התכוונתם ל... הנרי מורגנטאו (האב) (1856–1946) – שגריר ארצות הברית באימפריה העות'מאנית בזמן מלחמת העולם הראשונה. אביו של הנרי מורגנטאו (הבן) וסבה של ברברה טוכמן. הנרי מורגנטאו (הבן) (1891–1967) – שר האוצר בממשלתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט. בנו של הנרי מורגנטאו (האב).