laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רן שריג (קצין)

רן שריג (1936 – 25 בינואר 2022) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבה 179 במלחמת יום הכיפורים. שריג גדל בקיבוץ בית השיטה, בנם של נחום שריג, מפקד חטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות ותקוה, בתם של יוסף ולאה זליגר. התגייס לצה"ל ב-1953 ושירת בחטיבת גולני עמה לחם במלחמת סיני בקרב רפיח. לאחר המלחמה עשה הסבה לשריון והשתחרר מהשירות הסדיר ב-1957. בשירות המילואים התקדם בתפקידים ובדרגות. במלחמת ששת הימים שימש מפקד פלוגה בגדוד 266, גדוד טנקי AMX-13 בחטיבה 37, לחם בקרבות בשומרון ובכיבוש שכם. ב-1970 חזר לשירות הקבע, שירת כמפקד גדוד 52 בחטיבה 14 ולחם עמו במלחמת ההתשה. באוגוסט 1973 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 179, חטיבת מילואים שמנתה שלושה גדודי שוט קל, והייתה חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד הצפון. שעות ספורות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסה החטיבה, והתארגנה בימ"ח במחנה פילון, כשהיא נאלצת להתמודד עם החוסרים שנוצרו כתוצאה מהצטיידות מוקדמת יותר של גדודי חטיבה 7 בכליה. החטיבה השתתפה בקרבות הבלימה ברמת הגולן. במהלך הקרבות נפצע שריג מרסיס בצווארו ופונה לבית חולים פוריה בטבריה, אותו עזב על דעת עצמו לאחר כשלושה ימים. תחת פיקודו השתתפה החטיבה במתקפת הנגד לתוך סוריה ולחמה בקרב מול השריון העיראקי. לאחר הקרב נשארו חלק מכוחות החטיבה ולחמו במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. מפקדת החטיבה יחד עם גדוד 96 נשלחו לחזית המצרית, חצו את תעלת סואץ ב-22 באוקטובר, והשתתפו בכיתור הארמייה השלישית המצרית, כיבוש נמל עדבייה והגעה עד לק"מ ה-101 מקהיר. במהלך המלחמה נהרגו 84 מחיילי החטיבה. שריג איבד במלחמה את אחיו יוסף שריג, שלחם בגזרת רמת הגולן כמפקד פלוגה בגדוד 39 בחטיבה 4. לטענת אחיו יצחק, בחופשתו הראשונה משירותו מעבר לתעלת סואץ, קיבל הוראה ממפקדו, רפאל איתן לעלות מיידית לרמת הגולן ולהקים מחדש את חטיבה 188 שחדלה לתפקד כיחידה אורגנית מפאת אבדותיה הכבדות במלחמה. שריג סירב לפקודה זו והעדיף להישאר עם חיילי החטיבה במצרים ולשקם את החטיבה שלו שספגה גם היא אבדות קשות. לטענת יצחק שריג, סירוב פקודה זה פגע בקידומו הצבאי. בהמשך שירותו הצבאי מונה שריג לסגן מפקד עוצבת סיני. הוא השתחרר משירות הקבע ב-1978. במלחמת לבנון הראשונה שירת במילואים כסגן מפקד אוגדה 90. כיהן כמנכ"ל מפעל השימורים בבית השיטה, מנכ"ל מפעל "נירעותק" בניר דוד ומנכ"ל מפעל סופרפייל בכרכור. ב-25 בינואר 2022 הלך לעולמו, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ בית השיטה. מדיה וקבצים בנושא רן שריג בוויקישיתוף רן שריג, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון אופיר ששון, בין דמשק לקהיר, אתר זרוע היבשה, 25 באוקטובר 2010 אבי אליהו, ‏שלושה קציני שריון, מלחמה אחת, ואח אחד שלא שב, באתר ‏מאקו‏, 5 במאי 2014 שלמה מן, כולם באו אחריי - רן שריג, מ"פ בגדוד 266, באתר "נעמוש", ‏5 בספטמבר 2015 עדות אל"ם רן שריג - מפקד חטיבה 179, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים רן שריג, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון על פי ראיון עם יצחק שריג בתוכניתו של רון נשיאל, "מגזין שבת" ברשת ב', 29 בינואר 2022 דבר, ‏אלוף משנה במילואים רן שריג הלך לעולמו בגיל 86, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 בינואר 2022
המוזיאון היהודי של ניו יורק

המוזיאון היהודי של ניו יורק (באנגלית: Jewish Museum of New York) הוא מוזיאון לאמנות וגנזך של פריטי תרבות. מלבד תערוכות, המוזיאון מפעיל תוכניות לימוד, אירועים ופעילויות. המוזיאון החל את דרכו במתנה של 26 חפצי אמנות טקסיים יהודיים שנתן השופט מאיר זלצברגר לסמינר התאולוגי היהודי באמריקה, ב-20 בינואר 1904. החפצים שוכנו בספריית הסמינר. בשנת 1931 הועבר האוסף עם הסמינר לרחוב ברודוויי. הסמינר התאולוגי היהודי קיבל למעלה מ-400 פריטים טקסיים יהודיים ויצר את "מוזיאון החפצים היהודיים", בעבר ספריית יעקב שיף. בהמשך הורחב האוסף על ידי תרומות גדולות של חדג'י אפרים בנגיאט והארי ג'פרידמן. ב-1939, בעקבות מלחמת העולם השנייה, שלחה פולין לעיר ניו יורק כ-350 חפצים מבתים יהודיים ובתי כנסת כדי לשמרם. בינואר 1944, תרמה אלמנתו של פליקס ורבורג את בית המשפחה כמשכן קבע למוזיאון. בחודש מאי 1947 נפתח האתר לציבור הרחב בשם "המוזיאון היהודי". פרידה ורבורג אמרה בפתיחה כי המוזיאון לא יהיה זיכרון קודר, אלא חגיגה של הדת היהודית והמסורת. בשנת 1959 נוסף למוזיאון גן פסלים. הבניין הורחב בשנת 1963 ושוב בשנת 1993 על ידי האדריכל קווין רוש. בשנות ה-60, לקח המוזיאון חלק פעיל יותר בשדה האמנות העכשווית, עם תערוכות כגון מבנים ראשוניים, אשר סייעו להשיק את תנועת המינימליזם. בעשורים שחלפו מאז, חזר המוזיאון להתמקד בתרבות היהודית ובאמנים היהודים. בין השנים 1990 ל-1993 הובילה הבמאית ג'ואן רוזנבאום פרויקט אשר התמקד בשיפוץ והרחבה של הבניין בהיקף של 60 מיליון דולר. במסגרת הפרויקט, שתוכנן על ידי רוש, נוספו למבנה שבע קומות ושטחו של המוזיאון הוכפל. בשנת 1992, חברו המוזיאון היהודי וחברת הסרטים של מרכז לינקולן כדי ליצור את פסטיבל הסרטים היהודי בניו יורק, המציג סרטים עלילתיים, סרטים קצרים וסרטים תיעודיים. כיום, מספק המוזיאון גם תוכניות חינוכיות למבוגרים ולמשפחות, נותן חסות לקונצרטים, סרטים, סימפוזיונים והרצאות הקשורות לתערוכותיו. ג'ואן רוזנבאום ניהלה את המוזיאון מ-1981 ועד לפרישתה בשנת 2010. בשנת 2011 מונתה קלאודיה גולד למנהלת החדשה של המוזיאון. בשנת 2012 הצטרף ינס הופמן כסגן מנהל המוזיאון, והוסיף תערוכות ותוכניות ציבוריות. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון היהודי של ניו יורק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון היהודי של ניו יורק (באנגלית) המוזיאון היהודי של ניו יורק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המוזיאון היהודי (ניו יורק), דף שער בספרייה הלאומית Smith, Roberta. "Jewish Museum as Sum of Its Past". "Landmarks Preservation Commission" (PDF). "exhibitions". ראו Robert A. M. Stern Kimmelman, Michael (13 ביוני 1993). "A Museum Finds Its Time". הניו יורק טיימס. p. H33. נבדק ב-2010-07-31. {{cite news}}: (עזרה) Smith, Roberta (11 ביוני 1993). "Jewish Museum as Sum of Its Past". הניו יורק טיימס. נבדק ב-2010-07-31. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'רמי מתייה

ז'רמי מתייה (בצרפתית: Jérémy Mathieu, נולד ב-29 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר צרפתי השיחק בעמדת המגן והבלם. מתייה החל את הקריירה בסושו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים בעונת 2002/03, כשהוא בן 18, במשחק ליג 1 נגד סדאן כשנכנס כמחליף בדקה ה-90. במשחקו השלישי בקבוצה כבש את שערו הראשון בקבוצה, נגד ראן. את עונה זו סיים עם 23 הופעות ו-4 שערים במדי סושו. היכולת שלו במדי סושו, עזרה לקבוצה לסיים את הליגה במקום ה-5, ולהעפיל לגביע אופ"א בסיום העונה. בשתי עונותיו הבאות, המשיך מתייה את היכולת המצוינת מעונת הבכורה ורשם 63 הופעות וכבש 6 שערי ליגה. הוא גם הופיע בגביע אופ"א 14 פעמים וכבש 2 שערים, והיה שותף לזכייתה של סושו בגביע הליגה הצרפתי ב-2004. לאחר שהכריז כי הוא מעוניין לעבור למועדון אחר, סושו הסכימה להצעתה של טולוז לרכוש אותו בחינם, מפני שהייתה לו רק שנה אחת בחוזה. מתייה חתם ל-4 שנים בטולוז וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד המועדון בו גדל, סושו, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1. באותה עונה רשם מתייה 36 הופעות ו-2 שערים. בעונה שלאחר מכן רשם 34 הופעות ו-2 שערים, ועזר לטולוז להעפיל לליגת האלופות. למרות זאת, טולוז חוותה תקופה קשה של קשיים כלכליים. מתייה נפצע בעצם הרגל, ונעדר כחצי שנה מהמגרשים. טולוז ניצלה מירידת ליגה רק במחזור האחרון של העונה. בעונת 2008/09 חווה מתייה התעניינות ממספר קבוצות גדולות, אך החליט להתיר את חוזהו בטולוז בסוף העונה בעזרת חוק בוסמן. בעונתו האחרונה רשם מתייה 31 הופעות, ועזר לקבוצה להעפיל לחצי גמר הגביע הצרפתי, שם הודחה על ידי גוינאמפ. ב-10 ביוני 2009, חתם מתייה בוולנסיה לשלוש שנים והפך להחתמה הראשונה של אונאי אמרי בקבוצה. הופעת הבכורה שלו הייתה המחזור הראשון בליגה, בניצחון 0–2 נגד סביליה. בעונת 2013/14 היה שותף מתייה לעלייתה של ולנסיה לחצי גמר הליגה האירופית, שם הפסידה לסביליה בדקה ה-95. מתייה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, החל מגיל 15. מתייה היה שותף לעלייתה של נבחרת צרפת האולימפית לאליפות אירופה עד גיל 21, אך לא זומן לטורניר הגמר. בנובמבר 2011 זומן מתייה לראשונה לנבחרת צרפת הבוגרת, וערך את הופעת הבכורה במשחק ידידות נגד נבחרת ארצות הברית. ביולי 2014 מתייה עבר לברצלונה, ששילמה לקבוצתו הקודמת ולנסיה 20 מיליון אירו כדמי העברה. הוא חתם בברצלונה על חוזה ל-4 שנים, וסעיף השחרור שלו נקבע ל-50 מיליון אירו. ב-22 במרץ כבש מתייה בנגיחה את שערו הראשון בליגה הספרדית, במשחק הקלאסיקו בקאמפ נואו, אחרי בישול של ליונל מסי בבעיטה חופשית. המשחק הסתיים בניצחון 1–2 של ברצלונה על ריאל מדריד. במחזור שלאחר מכן, כבש מתייה את שער הניצחון של ברצלונה על סלטה ויגו 0-1. בעונת 2016/17 כבש מתייה שער שוויון זמני מול העולה החדשה דפורטיבו אלאבס. ב-7 ביולי 2017 חתם מתייה בספורטינג ליסבון לשנתיים. ב-25 ביוני 2020 מתייה הודיע כי הוא החליט לפרוש מכדורגל. סושו גביע הליגה הצרפתית (1): 2003/2004 ברצלונה אליפות ספרד (2): 2014/2015, 2015/2016 הגביע הספרדי (3): 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017 ליגת האלופות (1): 2014/2015 הסופר קאפ האירופי (1): 2015 אליפות העולם לקבוצות (1): 2015 הסופר קאפ הספרדי (1): 2016 ספורטינג ליסבון גביע הליגה הפורטוגלית (1): 2017/2018 מדיה וקבצים בנושא ז'רמי מתייה בוויקישיתוף ז'רמי מתייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ז'רמי מתייה, באתר Transfermarkt ז'רמי מתייה, באתר Soccerway ז'רמי מתייה, באתר BDFutbol ז'רמי מתייה, באתר WorldFootball.net ז'רמי מתייה, באתר National Football Teams ז'רמי מתייה, באתר FootballDatabase.eu ז'רמי מתייה באתר הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה סוף סוף בלם: ברצלונה סגרה את העברת מתייה, באתר ערוץ הספורט, 23 ביולי 2014
אור שרגא

מולא אור שרגא (נולד בתחילת המאה ה-18, נפטר בכ"ח בחשוון ה'תקנ"ד, 1793) היה מקובל, דיין ומנהיג רוחני בקרב יהדות פרס במאה ה-18. נולד בתחילת המאה ה-18 ביזד שבאיראן. אביו היה ר' שמואל בן מולא ע'יאת' (נהגה גיאס/קיאס בפרסית) מהעיר סבזוואר (אנ') הסמוכה למשהד. מסתבר שאבותיו של אור שרגא היגרו ליזד מהעיר סבזוואר שבצפון פרס. ייתכן שיהודי סבזוואר היגרו לשם ממחוז גילאן ומהיישובים שמסביב העיר קזווין. ידוע שנאדיר שאה (שמלך בשנים 1736–1747) ביקש להעביר מספר רב של יהודים ממחוז גילאן ומהיישובים שמסביב לקזווין לעיר כלאת נאדרי (אנ'), כמאתיים ק"מ צפונית למשהד. טרנספר זה אירע כנראה בשנת 1747, וחלק מן העקורים נתקעו בעיר סבזוואר והתיישבו שם, חלק הגיעו למשהד וחלק לכלאת נאדרי. אולי זאת הסיבה לקשרים ההדוקים בין יהודי יזד לבין יהודי משהד. מקום אחר מופיע שא' מאבותיו מצאצאי דוד המלך עלה מפולין דרך דרום רוסיה לאיראן. הרב שרגא למד תורת הנגלה והנסתר, ושימש מוהל, שוחט ובודק ודיין ביזד. שמו התפרסם בקרב היהודים והמוסלמים כאחד עקב מעשי ניסים שנקשרו לדמותו. הוא זכה לכינוי "מֻלָּא", כתוארם של החכמים השיעים. למד בקביעות עם שני ידידיו – ר' דרוויש מהעיר שיראז ור' משה מהעיר כאשאן, כל מפגש נערך בעיר אחרת לסירוגין. נודע כמתמיד גדול כאשר היה מתעייף היה מנמנם מעט וממשיך ללמוד. כדי לא להירדם לזמן ממושך, היה מניח סיר נחושת הפוך על השולחן ותחתיו נר, ועליו היה מניח את ראשו. כעבור זמן מה הסיר היה מתחמם עד שהיה מאלץ אותו להרים את ראשו וידיו ולהמשיך בלימודו. נפטר בכ"ח במרחשוון ה'תקנ"ד (31 באוקטובר 1793), ונקבר בפאתי העיר יזד. על קברו נבנה מאהל קטן שבו נהגו יהודים וגויים להתפלל. בשנת תשס"א שופץ מבנה הקבר על ידי מוסלמי שציפה לילדים שנים רבות, ונפקד אחר תפילה בציון, כפי שיעצו לו תושבי העיר יזד. בין צאצאיו נמנים רבנים רבים, ביניהם הרב יוסף שרגא - רב למקהלות הפרסים והרב ברוך שרגא - אב בית דין בבית הדין לממונות של המועצה הדתית בירושלים. לא ידוע על כתבים ששרדו ממנו, מלבד שתי איגרות: האחת נכתבה בשנת ה'תקמ"ב (1782) ובה פנייה ליהודי משהד לסייע לשד"ר חכם אליהו מהעיר חברון. האיגרת השנייה נכתבה בשנת ה'תקמ"ג (1783), גם היא ליהודי משהד. באיגרת בקשה לאלץ יהודי בשם יצחק בן יהודה כהן לדאוג לפרנסת אשתו שננטשה ללא עזרה בעיר יזד. באיגרת זו הרב אור שרגא מבקש, שבמקרה שאין הסיוע אפשרי, ישלח הבעל גט לאשתו. על שמו נקראו מספר מוסדות תורה וחינוך, ביניהם ישיבת 'אור השלום' בשכונת גאולה, תלמוד תורה אור שרגא בשכונת הבוכרים בירושלים ובית הכנסת היזדים. בצפון שכונת רמות (רמות ד') בירושלים, נקרא רחוב על שמו. מדי שנה באזכרה נוהגים אנשי קהילת יזד לשיר את השיר שחיבר בנו (רבי שמואל שרגא). יזד בית כנסת היזדים יוסף שרגא גיורא פוזיילוב, חכמיהם של יהודי פרס ואפגניסטן, ירושלים: הוצאת משרד החינוך, תשנ"ו, עמ'25–37. אביאל חיים חורי, ידיד במרחקים, תיאור חייו של מולא אור שרגא, על רקע מצב היהודים באיראן. מוסף תור הזהב של עיתון הדרך, גיליון 63, א' כסלו תשע"ט סיפורי צדיקים אור שרגא, סרטון באתר יוטיוב בול אור שרגא - התאחדות בולאי ישראל הרב הרצל חודר, סיפורי צדיקים: רבי מולא אור שרגא, באתר יוטיוב, ‏4 בנובמבר 2018 המקובל רבי אור שרגא, באתר my צדיק
Point-to-Point Tunneling Protocol

Point-to-Point Tunneling Protocol (בראשי תיבות: PPTP) הוא פרוטוקול תקשורת המאפשר ליישם רשת פרטית וירטואלית (VPN) בין המשתמש הפרטי לספק שירותי האינטרנט באופן מאובטח מעל גבי TCP/IP. פרוטוקול PPTP פותח על ידי PPTP Forum אשר היה מורכב מאיחוד של ארגונים הבאים: Ascend Communications מיקרוסופט 3Com ECI Telematics U.S. Robotics פרוטוקול PPTP מאפשר חיבור מאובטח לרשת ארגונית דרך האינטרנט ובכך מאפשר להפחית הוצאות כלכליות שקשורות לנושא. פרוטוקול זה שימושי בעיקר לבעלי תפקידים המאפשרים עבודה מהבית או סוכנים ניידים שחייבים להיעזר ברשת ארגונית כדי לבצע פעילויות שונות קשורות לתפקידם. PPTP מתפקד בצורה יעילה ביותר אצל משתמשים בחיבור לאינטרנט בפס רחב. חברת מיקרוסופט השתתפה ב-PPTP Forum כדי להיות מעורבת בפיתוח תקן אשר יאפשר להרחיב את אפשרויות גישה מרחוק לרשתות ארגוניות מבוססת על מערכות הפעלה שלה. לפני PPTP התחברות לשרתי גישה מרחוק (RAS) של חברת מיקרוסופט, הייתה מתבצעת בעזרת שיטות חיבור כמו קווי טלפון, ISDN ו-.X.25. מיזוג של אפשרויות שרת RAS עם PPTP, תקני הצפנה ואימות, הרחיב את אפשרויות חיבור לרשתות ארגוניות בנוסף להפחתת הוצאות לרכישת ציוד ותחזוקתו והקל על תפעול שוטף של תשתיות גישה מרחוק בארגונים. תמיכה ב-PPTP קימת בכל מערכות ההפעלה העדכניות של מיקרוסופט אך יצרנים רבים אחרים מיישמים שימוש בפרוטוקול זה. רשימת חלקית יצרנים שמיישמים שימוש ב-PPTP: סיסקו צ'קפוינט KCORP Lifestyle Limited D-Link 3Com Global Technology Associates למרות פופולריות של PPTP יש לציין שתקן זה לא אושר על ידי IETF וקיימים פרוטוקולים שמאפשרים חיבור מאובטח יותר מזה שמציע PPTP. PPTP הוא למעשה שילוב של מספר טכנולוגיות - PPP‏ (Point to Point Protocol) - כפי שהוא, משמש ליצירת חיבור בין המשתמש לספק שירותי האינטרנט בתוך רשת התקשורת המחברת ביניהם (רשת טלפונים, רשת הכבלים וכו'...). GRE‏ (Generic Encapsulation Protocol) משמש על מנת לעטוף (encapsulate) חבילות של פרוטוקול PPP בתוך חבילות IP (שניהם פרוטוקולים משכבת הרשת של מודל ה-OSI). למעשה לא מיושם GRE טהור, אלא פרוטוקול שונה במעט שנוצר על ידי מיקרוסופט - אבל נושא את אותו השם. CHAP‏ (Challenge-Handshake Authentication Protocol) משמש לאימות ולאבטחת התקשורת בפרוטוקול ה-PPP. גם כאן לא מדובר בפרוטוקול ה-CHAP התקני, אלא בגרסה מתוצרת מיקרוסופט הנקראת MSCHAP-v2. MPPE‏ (Microsoft Point to Point Encryption) משמש להצפנת המידע המועבר בין המשתמש לספק שירותי האינטרנט. תקשורת ראשונית נוצרת על ידי PPP. זיהוי המשתמש על ידי השרת מתבצע באמצעות CHAP. המשתמש והשרת מסכימים ביניהם על אופן ההצפנה באמצעות MPEE. התקשורת מתבצעת באופן שקוף למשתמש כאשר MPPE משמש להצפנת הנתונים ו-CHAP משמש לווידוא זהות המשתמש מפעם לפעם. (התקשורת כולה מתנהלת מעל גבי TCP במפתח (port - פורט) 1723 ברמת שכבת התעבורה של מודל ה-OSI, ו-IP ברמת שכבת הרשת של מודל ה-OSI. כל היישום של PPP באמצעות IP מנוהל באמצעות GRE). רשת מחשבים - מונחים
פואבלה (מדינה)

פואבלה (בספרדית: Puebla; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של פואבלה, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Puebla) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. פואבלה נמצאת במרכז מקסיקו, וגובלת בוראקרוס בצפון ובמזרח, אידלגו, מקסיקו, טלקסקלה ומורלוס במערב, וגררו ואואחאקה בדרום. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא פואבלה. הספרדים הגיעו לראשונה לאזור מדינת פואבלה של ימינו ב-1519, כשהרנאן קורטס עבר בה בדרכו לאזור טלקסקלה של ימינו. מרבית התושבים הילידים שחיו באזור היו בני שבטים שונים אשר האימפריה האצטקית שלטה עליהם, והם ראו בספרדים דרך לשחרור ממנה ולכן ברוב המקרים הם לא התנגדו לספרדים. המדינה של היום נקראת על שם בירתה, פואבלה שהוקמה ב-1531. העיר הייתה על הדרך בין מקסיקו סיטי ווראקרוס וחיו בה בעיקר חיילים שאבטחו סחורות ואנשים שעברו בדרך. במהלך הזמן העיר נהפכה למרכז כלכלי ותרבותי. במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, שפרצה ב-1810, העיר נותרה נאמנה לשלטון הספרדי. עם זאת, לבסוף מקסיקו השתחררה משלטון ספרד ב-1821 ומדינת פואבלה הוקמה באזור ב-1824 כשפואבלה משמשת כבירתה. כלכלת המדינה מסתמכת בעיקר על תעשייה, כרייה, תיירות וחקלאות, והיא נחשבת לאחת המדינות המתועשות ביותר במקסיקו. עם זאת, מרבית הפיתוח במדינה מתרכז בעיר פואבלה וסביבתה, מה שגורם ליצירת פערים גדולים בין העשירים לעניים ובין אזור הבירה לשאר המדינה. התעשייה כוללת בין היתר ייצור מתכות, רכבים, כימיקלים וטקסטיל. בין החומרים הנכרים במדינה ניתן למנות קלציט, סיד, אוניקס ושיש. החקלאות היא הענף הכלכלי החשוב ביותר באזורים הכפריים במדינה וכוללת מוצרים מן החי, כמו עופות (גם לבשר עוף וגם לביצים, בקר וחזירים, וגידול ירקות, כמו בצלים, גזרים ועגבניות, פרות, כמו תפוזים, תפוחים וליים, וגידולים אחרים, כמו אלפלפה וקנה סוכר. מדיה וקבצים בנושא פואבלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פואבלה פואבלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רא"ה

המונח "אהרן הלוי" מפנה לכאן. לערך העוסק ברב בן המאה ה-21, ראו אהרן לוי. רבי אהרן הלוי (1235–1303 במשוער), הרא"ה, מחכמי יהדות ספרד במאה ה-13, מפרשני התלמוד ורבם המובהק של הריטב"א ורבי קרשקש וידאל. בעבר יחסו אליו את חיבור ספר החינוך אך כיום הדעה המקובלת היא שלא הוא חיברו. רבי אהרן הלוי נולד בגירונה שבספרד לרבי יוסף, דור חמישי לרבי זרחיה הלוי מצד אביו. עיקר גידולו היה בעיר ברצלונה ולכן נקרא לפעמים "רבי אהרון הלוי הברצלוני". בצעירותו למד אצל אחיו רבי פנחס הלוי ואצל הרמב"ן. בנוסף, למד אצל אחיינו ר' יצחק הלוי, שהיה בן אחיו ר' שמואל בנבנשתי. ב-1284 מונה לרב העיר סרגוסה, אך עבר אחר כך לטולדו ובסופו של דבר חזר לברצלונה. לאחר מכן עבר למונטפלייה שבדרום פרובאנס, שם הרביץ תורה כנראה עד פטירתו. למד אצל הרמב"ן בצוותא עם הרשב"א, אך עם הזמן התפתחו מחלוקות בין שניהם, והרא"ה חלק על הרשב"א בכמה עניינים בהלכה, ואף כתב על חיבורו ההלכתי של הרשב"א "תורת הבית" ספר השגות שנקרא בדק הבית (אשר עליו השיב הרשב"א בחיבור "משמרת הבית" אולם הרא"ה לא השיב עליו, מכיוון שנפטר כעשר שנים לפניו). תלמידו המובהק היה הריטב"א, מחבר חידושים על הש"ס, ספר הזיכרון להגנת הרמב"ם מקושיות הרמב"ן עליו בפירושו לתורה, ועוד. הרב דון אשתרוק קרשקש, חיבר חידושים למסכת בבא מציעא. הרב קרשקש וידאל, חיבר חידושים לכמה ממסכתות הש"ס (בידינו חידושיו לכתובות, ויש המייחסים לו את החידושים לגיטין שנדפסו על שם הריטב"א). יש אומרים שדון אשתרוק קרשקש ורבי קרשקש וידאל הם אותו אדם. בדק הבית - כאמור לעיל, השגותיו על תורת הבית להרשב"א. חידושי הרא"ה - חיבר ביאור על הש"ס, וממנו מצויים בידינו כיום הפירוש על מסכת כתובות. בנוסף ישנם חיבורי פסק בשם זה מהרא"ה על סוכה, ביצה, עבודה זרה וחולין. החיבור 'חידושי הרא"ה על מסכת קידושין' אינו לו. פירוש על הרי"ף - מצוי בידינו ספרו על הרי"ף למסכת ברכות ולמסכת תענית (מכונה בשם פקודת הלויים). נזר הקדש - פירוש קצר על כל התלמוד כעין חיבור הרי"ף. חיבור זה אינו מצוי בידינו. יוחס אליו חיבור ספר החינוך, אך רוב החוקרים היום סבורים שלא הוא חיבר את הספר (לדעת פרופ' י"מ תא-שמע היה זה אחיו, רבי פנחס הלוי). רא"ה, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" חידושי הרא"ה על מסכת קידושין, באתר היברובוקס חידושי הרא"ה על מסכת כתובות, באתר היברובוקס חידושי הרא"ה על מסכת עבודה זרה, באתר היברובוקס פקדת הלויים (על הרי"ף), באתר היברובוקס מהדורה חדשה של ספרו על רי"ף ברכות, באתר היברובוקס חידושיו על מסכת פסחים מאתר אוצר החכמה(הקישור אינו פעיל) אהרן הלוי, מברצלונה, דף שער בספרייה הלאומית ראו שם הגדולים, ערך 'רבינו אהרן הלוי'. וכן במאמרו של ר' דוד מצגר המופיע בראש ספר החינוך מהד' מכון ירושלים. כך כתב בהקדמה לספרו בדק הבית: "אמר אהרן הלוי בר' יוסף בר' בנבנשתי בר' יוסף בן רבנו זרחיה הלוי בעל המאור בר' יצחק בר' זרחיה בר' שם טוב הלוי ז"ל". חידושי הרא"ה ברכות מד ע"א; כתובות ס ע"א; שיטה מקובצת כתובות כט ע"א. יצחק שילת, על הראשונים, מעלה אדומים: הוצאת שילת, תשעז, עמ' 163-164
וסקאוץ

וסקאוץ (ברומנית: Văscăuţi) היא עיירה בעמק הצ'רמוש, משופעת גנים של עצי פרי ושדות תבואה למיניהם. האוכלוסייה המקומית היא, ברובה, רותנית-אוקראינית וחיים בעיירה גם מיעוטים מולדובנים ופולנים. בקרב האוכלוסייה בעלי אחוזות, ששלטו על רוב אדמות העיירה וסביבתה. רובם ככולם היו ממוצא פולני. בראשית המאה ה-18 החלה הגירת יהודים מגליציה, שהשתלבו במערך הכלכלי של העיירה. הם היוו גורם מתסיס בתעשייה ובחקלאות, שהלכו והתפתחו במהלך המאה ה-19: בתי החרושת לסוכר תבעו הרחבה של גידול סלק הסוכר, משרפות היי"ש וטחנות הקמח תבעו גידולי תבואה ותפוחי אדמה. בנוסף עסקו היהודים בגידול בקר ליצוא ופיתחו את תעשיית העץ. גם מלאכות, כמו ספרות וחייטות, היו כולן בידיהם. בני הדור השני של המהגרים למדו במוסדות להשכלה גבוהה ותפסו מקום נכבד בקרב רופאים, עורכי דין, מהנדסים, פקידי ממשלה ומקצועות אינטלקטואליים אחרים. האוכלוסייה היהודית מנתה כ-1,000 נפש מתוך 8,000 תושבים, משפחות ליפשיץ, שאור, הלרייך ובירנבאום היו לחוכרי אחוזות, והשפעתן בקרב הקהילה הייתה רבה. בעיירה היו שלושה בתי כנסת, וגם התנועה החסידית קנתה בה אחיזה נרחבת. החסידים המקומיים היו מארחים את רבני ויז'ניץ השכנה ואף את רבני צ'ורטקוב הרחוקה יותר. תנועת "ציון" קמה ביישוב עוד לפני תקופת הרצל, ובראשה עמד משה גסטר. סיפוח בוקובינה לרומניה עורר אנטישמיות בקרב האוכלוסייה האוקראינית והפולנית, וההסתה נגד היהודים לבשה לעיתים ביטויים אלימים. במקביל הלכה והתרחבה התנועה החלוצית הציונית, ורבים מצעירי הקהילה עלו לארץ ישראל. אחרים היגרו לארצות הברית ולדרום אמריקה. עם סיפוח צפון בוקובינה לברית המועצות פסקה במקום הפעילות הציונית והיהודית בכלל, התנועות הציוניות חוסלו, חברי התנועה הציונית נרדפו, וב-13 ביוני 1940 הוגלו כ-150 יהודים, מעשירי המקום ופעילים ציונים, לסיביר. רובם מצאו שם את מותם. ביולי 1941 כבשו צבאות רומניה את היישוב, 750 היהודים נכלאו בגטו, ובאוקטובר של אותה שנה גורשו לטרנסניסטריה. זו הייתה קמילת היישוב היהודי הפורח של וסקאוץ על נהר הצ'רמוש. לפי מפקד האוכלוסין שהתקיים ב-2004, בעיירה חיים 1,067 אנשים (מהם 559 גברים ו-508 נשים). Gold Dr.H. (Editor): Geschichte der Juden in der Bukowina Edition “Olamenu” Tel Aviv 1958. מגרמנית: זיגי טויטלר ודב שי וושקאוץ על גדות הצ'רמוש - בוקובינה, בהוצאת יוצאי העיר, תל אביב (החוברת הוצאה לכבוד כנס יוצאי העיר שנערך ב-14 באוקטובר 1990) [1]
סקרוג' (סרט, 1935)

סקרוג' (באנגלית: Scrooge) הוא סרט פנטזיה בריטי משנת 1935, שביים הנרי אדוארדס ובכיכובם של סימור היקס, דונלד קלת'רופ ורוברט קוצ'רן. היקס גילם את דמותו של אבנעזר סקרוג' הקמצן ששונא את חג המולד. סרט זה היה העיבוד הקולנועי הראשון של מזמור חג המולד לדיקנס שהיה סרט מדבר. לפני כן היקס שיחק פעמים רבות על הבמה בתפקיד סקרוג', וב-1913 גילם את הדמות בסרט אילם. מה שמייחד את הגרסה של 1935 משאר העיבודים לספר הוא שכל רוחות הרפאים, פרט לרוח של ההווה, הן בלתי נראות ורק קולם נשמע. רוחו של מארלי נראית לזמן קצר על מקוש הדלת. אמנם רוח חג המולד של ההווה היא דמות מלאה, אולם רוח חג המולד של העבר היא צורה בלבד ללא תווי פנים מובחנים, ורוח חג המולד של העתיד היא אצבע מושטת בלבד. סימור היקס מגלם את דמותם של סקרוג' המבוגר והצעיר גם יחד. השחקן הנוסף היחיד שעשה זו בעיבודים השונים של הסרט היה אלברט פיני במחזמר "סקרוג'" משנת 1970. הסיפור מקוצר מאוד, וחלקו הגדול מתרכז בתחילת הסיפור לפני הופעת הרוחות, בו מתוארת האווירה של העושר והעוני בלונדון. מעסיקו הראשון של סקרוג' פזיוויג ואחותו פאן אינם מוזכרים כלל בגרסה זו. בעיבוד זה רואים את טים הקטן שוכב מת במיתתו, ואביו בוב קרצ'יט מבכה את מותו. סצנה דומה מופיעה בגרסת "מזמור חג המולד" משנת 1999 בכיכובו של פטריק סטיוארט. השחקן מוריס אוונס מופיע בסרט לזמן קצר כמי שחייב כספים לסקרוג'. דונלד קלת'רופ שמשחק בתפקיד בוב קרצ'יט מדהים בדמיונו לדמות כפי שאייר אותה ג'ון ליץ' במהדורה המקורית של הספר משנת 1843. הסרט יצא בשתי גרסאות, בכל אחת מהן רשימת הקרדיטים בפתיחה שונה, ובאחת הגרסאות הושמטה לחלוטין הסצנה האחרונה. זכויות היוצרים על הסרט פגו והוא כעת בנחלת הכלל. סר סימור היקס - אבנעזר סקרוג' דונלד קלת'רופ - בוב קרצ'יט רוברט קוצ'רן - פרד מרי גליין - בל אוסקר אש - רוח חג המולד של ההווה מארי ניי - רוח חג המולד של העבר סי וי פרנס - רוח חג המולד של העתיד את'נה סיילר - המנקה של סקרוג' מוריס אוונס - איש עני מרי לוסון - אשתו של העני ברברה אוורסט - גברת קרצ'יט איב גריי - אשתו של פרד מוריס הארווי - בעל חנות העופות פיליפ פרוסט - טים הקטן די ג'יי ויליאמס - קברן מרגרט יארד - הכובסת של סקרוג' יו אי רייט - ג'ו הזקן צ'ארלס קארסון - מידלמארק יוברט הרבן - וורת'ינגטון "סקרוג'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סקרוג'", באתר AllMovie (באנגלית) "סקרוג'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סקרוג'", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סקרוג'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט סקרוג' להורדה מאתר ארכיון האינטרנט http://www.imdb.com/name/nm0382957/bio Scrooge (1935). Foster on Film (23 August 2013). "Scrooge", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Alternate Versions