laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנבסיס (אריאנוס)

אַנָבָּסִיס (ביוונית: Αλεξάνδρου Ανάβαση) הוא ספר מאת ההיסטוריון הרומי אריאנוס מהמאה ה-2 לספירה. הספר מתאר את מסעו של אלכסנדר הגדול לכיבוש האימפריה הפרסית. האנבסיס של אריאנוס הוא אחד המקורות החשובים ביותר ששרדו מהעת העתיקה לתיאור מסעו של אלכסנדר הגדול לכיבוש האימפריה הפרסית. עלילת הספר עניינית ומתמקדת בעיקר במהלכיו הצבאיים ולא עוסקת בחייו האישיים של אלכסנדר. אריאנוס תיאר את אלכסנדר באור חיובי וניסה לתרץ את התקפות הזעם שלו. אריאנוס מתבסס על מקורות שלא זמינים כיום כי הם אבדו במהלך הדורות. המקורות החשובים שעמדו לרשותו כוללים את יומניו של תלמי הראשון (סוטר), רשומיו של קליסתנס, יומניו של מפקד הצי נארכוס, ספרו של אריסטובולוס מקסנדריה ומקורות אחרים. הספר מקיף את כל תקופת חייו של אלכסנדר הגדול ולרוב נחשב אמין מאוד. אנבסיס מאת קסנופון מלחמותיו של אלכסנדר הגדול ההגייה ביוונית: אנאבּסיס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף). ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנבסיס (קסנופון)

אנבסיס (יוונית: Ἀνάβασις) מאת קסנופון, הוא ספר שנכתב במאה ה-4 לפנה"ס, המתאר את תלאותיהם של שכירי חרב יוונים ואת מסעם לתוככי האימפריה הפרסית וחזרתם ליוון. הספר מוכר גם בשם "מסע הרבבה" על שום 10,000 הופליטים שהשתתפו במסע. הספר מתחיל בתיאור השתלשלות המרד של כורש הצעיר באחיו הגדול ארתחשסתא השני, מלך פרס. כורש, האחשדרפן (נציב) באסיה הקטנה, החליט לצאת למרד עם התערערות השלטון המרכזי באימפריה, שנגרמה כתוצאה מתבוסת הפרסים במלחמת פרס–יוון ושורה של בעיות פנימיות. כורש גייס צבא גדול שהורכב מנאמניו, ששירתו בעיקר כפרשים וחי"ר קל, וכ-13,000 שכירי חרב יוונים - 10,400 הופליטים, והיתר פלטסטים. המרד הסתיים בקרב קונקסה (401 לפנה"ס), לאחר שכורש נהרג בהסתערות על מערך האויב. לאחר מותו של כורש, שכירי החרב היווניים מצאו את עצמם ללא תעסוקה, וגרוע מכך, בלב ארץ זרה ועוינת, היות שלחמו בצד המפסיד. הפרסים לא רצו להסתכן בקרב נוסף נגד כוח חזק ומאומן היטב, ולכן רקמו תחבולה, האחשדרפן הפרסי טיספרנס הזמין את ראשי הצבא היווני לשיחות ובמהלכן שבה אותם והוציאם להורג. הפרסים קיוו שהיוונים, שנותרו ללא מנהיגים, יתפזרו ויובסו בקלות. במקום זאת, היוונים בחרו להם מפקדים חדשים, שאחד מהם היה קסנופון בעצמו ופתחו במסע מפרך צפונה לכיוון הים השחור. הפרסים ראו שתחבולתם לא הצליחה ועזבו את היוונים לנפשם. הספר מתאר בהרחבה את הקשיים שעמדו מולם, את הקרבות נגד שבטים עוינים, ואת התחבולות שנקטו על מנת להתגבר עליהם. סופו של הספר בהגעת היוונים לחוף מבטחים. כּסינופון, אנאבּאסיס (מסע הרבבה). תרגם מיוונית: א. א. הלוי. מבוא מאת אלכסנדר פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, 1969. קסנופון, מסע הרבבה (סדרת אדם בקו האש). תרגם מאנגלית: אריה חשביה. משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1984. אנבסיס מאת אריאנוס מדיה וקבצים בנושא אנבסיס בוויקישיתוף אנבסיס בפרויקט גוטנברג, בתרגום לאנגלית. פרק 28 – דברי הימים: עשר, אני שמעתי עשר – על מסע הרבבה בפודקאסט דברי הימים בהגשת אילן אבקסיס אנבסיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ההגייה ביוונית: אנאבסיס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
Frank

Frank (בעברית: פרנק) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת יהודייה-בריטית איימי ויינהאוס. האלבום יצא ב-20 באוקטובר 2003 בבריטניה וב-20 בנובמבר 2007 בארצות הברית. האלבום נמכר בכשני מיליון עותקים בכל העולם. שם האלבום מרמז על האופי והטון של השירים של ויינהאוס שבו. עם צאת האלבום, המבקרים שיבחו רבות את הזמרת על האלבום וסביב הזמרת נוצר עניין רב, כיוון שטענו שהקול שלה והסגנון שלה מיוחדים. כשיצא הסינגל הראשון מן האלבום הנקרא "Stronger Than Me", הוא נחל הצלחה קטנה כאשר בשיאו הצליח להיכנס למקום ה-71 במצעד הבריטי. לאחר מכן יצא הסינגל השני מן האלבום הנקרא "Take the Box", אשר זכה לווידאו קליפ מצליח ובנוסף הצליח לעקוף את הסינגל הקודם במצעד הבריטי כאשר בשיאו הצליח להגיע למקום ה-57. כמה חודשים לאחר צאת שני הסינגלים הראשונים מן האלבום יצא הסינגל השלישי הנקרא "In My Bed"/"You Sent Me Flying", אשר זכה להצלחה סבירה בבריטניה כאשר בשיאו הצליח להיכנס למקום ה-60. לבסוף יצא הסינגל הרביעי והאחרון מן האלבום אשר גם כן הוא זכה להצלחה קטנה בבריטניה ובשיאו הצליח להגיע למקום ה-65. עם השקתו, האלבום קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרי המוזיקה וזיכה את ויינהאוס בשבחים, ובניהם פרס אייבור נובלו. מאז המהדורה המקורית של ויינהאוס בבריטניה, האלבום כבר הושק שנית בקנדה, ארצות הברית ואוסטרליה. ב-18 בדצמבר 2008, היה מאושר כאלבום פלטינה משולשת. מידע על האלבום Frank באתר MusicBrainz מידע על האלבום Frank באתר AllMusic האלבום Frank באתר Discogs מידע על Frank, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Frank, באתר מצעד דנמרק מידע על Frank, באתר המצעד הספרדי מידע על Frank, באתר המצעד הפורטוגזי, ארכיון IFPI Austria - Verband der österreichischen Musikwirtschaft, www.ifpi.at http://www.aria.com.au/pages/httpwww.aria.com.aupageshttpwww.aria.com.auALBUMaccreds2011.htm, www.aria.com.au (באנגלית) FIMI - Certificazioni - FIMI, www.fimi.it (באיטלקית) ultratop.be - ULTRATOP BELGIAN CHARTS, ultratop.be "CERTIFICADOS - Pro-Música Brasil". Pro-Música Brasil (בBrazilian Portuguese). נבדק ב-2018-07-06. www.bpi.co.uk "Official Charts Pop Gem #72: Amy Winehouse – Back To Black" (באנגלית). נבדק ב-2018-07-06. Bundesverband Musikindustrie, BVMI | Datenbank, www.musikindustrie.de (בגרמנית) Onyx Sp. z o.o., tel. +48 572 400 000, www.onyx.pl, ZPAV :: Bestsellery i wyróżnienia - Wyróżnienia - Złote płyty CD - Archiwum, bestsellery.zpav.pl AFP - Associação Fonográfica Portuguesa, ‏2011-10-06 Wayback Machine, ‏2010-03-26 Steffen Hung, The Official Swiss Charts and Music Community, www.swisscharts.com IFPI Platinum Europe Awards - 2011, ‏2013-10-14
איזומורפיזם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... איזומורפיזם – במתמטיקה: התאמה מושלמת בין שני מבנים. איזומורפיזם (סוציולוגיה) – בסוציולוגיה: סוג של "העתקה" או "חיקוי", בעיקר של התנהגות ארגון אחד על ידי אחר. הצעת מונח עברי של האקדמיה ללשון העברית: דִּמְיוֹן צוּרָה. איזומורפיזם (כימיה) – בכימיה: קיומם של שני חומרים (או יותר) בעלי אותו מבנה גבישי. איזומורפיזם (ביולוגיה) – דמיון בין שתי צורות חיים שונות. הצעת מונח עברי של האקדמיה ללשון העברית: שְׁוֵה צוּרָה .
תל בונד

תל בונד הוא כינוי למדד אג"ח קונצרניות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ישנם שלושה מדדים: האם התכוונתם ל... מדד תל בונד 60 – העוקב אחר 60 האג"ח הקונצרניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר בבורסה בתל אביב מדד תל בונד 20 – העוקב אחר האג"ח הקונצרניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר מתוך תל בונד 60 מדד תל בונד 40 – העוקב אחר שאר האג"ח הקונצרניות שבתל בונד 60, אלו אשר אינן בתל בונד 20
קאיו דואיליו (אונייה מחופת שריון)

קָאיוֹ דוּאִיליוֹ (Caio Duilio) הייתה הבכורה בסדרה בת שתי אוניות מלחמה מחופות שריון שנבנו באיטליה בשנות השבעים של המאה ה-19 עבור הצי המלכותי האיטלקי. היא ואחותה "אנריקו דָנְדוֹלוֹ" היו חמושות כל אחת בשני תותחי 450 מ"מ במשקל 100 טון, ונחשבו לאוניות המלחמה החזקות ביותר בשעתן. במרץ 1873 הכריז מיניסטר הצי המלחמתי, אדמירל סימוֹנֶה אָרטוּרוֹ סיינט-בּוֹן, על בניית שלוש אוניות מערכה חדשות עבור הרֶגָ'ה מָרִינָה, בעלות עוצמת אש ושריון חזקים משל כל אונייה אחרת עד אז. האוניות תוכננו על ידי הארכיטקט הימי בֶּנֶדֶטוֹ בְּרִין. "קאיו דואיליו", שהושקה ראשונה, נקראה על שמו של הקונסול גאיוס דואיליוס, מי שנחל את הניצחון הגדול הראשון של רומא העתיקה בקרב ים ב-260 לפנה"ס. בסופו של דבר הושלמה הבנייה של שתי אוניות בלבד מבין השלוש שתוכננו. מדיה וקבצים בנושא קאיו דואיליו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ExDOS

Tao ExDOS היא תוכנת אמולציה המאפשרת לתוכנות ישנות מבוססות על סביבת MS-DOS לעבוד בצורה תקינה על מערכות הפעלה חדשות יותר כגון Windows XP, Windows Vista, Windows 7, Windows 2000 ו-Windows Terminal Server. תהליך הפיתוח החל עם תוכנת HebrewXP אשר נתנה מענה למשתמשי ה-DOS בישראל. לאחר מספר שנים של פיתוח, הוחלפה תוכנת HebrewXP בקו המוצרים Tao ExDOS. קו המוצרים של Tao ExDOS מהווה פתרון לבעיות של מערכות הפעלה חדישות בתמיכה לאחור בתוכנות מבוססות DOS, כגון הפעלה תקינה של תוכנות DOS בסביבה טבעית מדומה, תצוגה של תוכנות DOS במצב מסך מלא, גם בחיבור מרחוק ותחת Windows Vista עם מנוע התצוגה Aero. תכונות אחרות מאפשרות הפעלה של תוכנות DOS תחת סביבת עבודה מרובת משתמשים, כגון שרתי Windows Terminal Server, ותמיכה מלאה במחברי הגנה (פלאגים) מקביליים המחוברים ליציאה המקבילית (LPT) של המחשב או על כרטיס הרחבה מסוג PCI / PCMCIA / Express. פתרונות ההדפסה המשולבים במודול ה-Tao ExPrint מאפשרים הדפסה לכל מדפסת בכל חיבור, כמו גם הדפסה ישירה לפקס, קובצי PDF, קובצי תמונה (GIF, TIFF, JPEG, BMP) ומסמכים (Word, RTF, HTML, Text) ומרחיבים את אפשרויות ההדפסה מתוכנות DOS עם תכונות מתקדמות כגון הוספת כותרות ולוגו חברה לדף המודפס, שינויים לשוליים, מספר השורות ומספר התווים לשורה. מודולים נוספים משפרים את הביצועים של תוכנות ה-DOS, נושא קריטי בסביבות מרובות משתמשים כגון שרתי Windows Terminal Server, פותרים מגוון תקלות והודעות שגיאה מסוג Runtime Error ושגיאות NTVDM ומאפשרים שליטה מלאה בהגדרות הזיכרון והסביבה של תוכנת ה-DOS. מודול התצוגה של Tao ExDOS פותר בעיות תצוגה של שפות בעלות גופנים לא לטיניים ובכך נותן מענה להפעלה של תוכנות DOS בכל שפה. אתר האינטרנט הרשמי של ExDOS אתר הבית של "טאו פתרונות מחשוב" בעברית
נחמן טל

נחמן טל (2 בפברואר 1931 – 9 בינואר 2021) היה ראש האגף הערבי בשירות הביטחון הכללי והמשנה לראש השירות, ולאחר מכן היה עמית מחקר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים ומרצה באוניברסיטת תל אביב. נחמן טל (טלישבסקי) נולד בכפר גנים, פתח תקווה. הוריו של טל עלו לארץ ישראל כחלוצים בעלייה השלישית, נישאו והתיישבו בכפר גנים. בנעוריו היה פעיל בתנועת "הנוער העובד". התגייס לפלמ"ח, עבר קורס חבלה והתמחה בהכנת פצצות מאולתרות. עבר הכשרה בקיבוץ גבע. עקב פרוץ מלחמת העצמאות לא סיים את לימודיו בתיכון והתגייס לנח"ל. השתתף במלחמה כחבלן, בין השאר במבצע דני. לאחר שחרורו נמנה עם מייסדי קיבוץ אבוקה בבקעת בית שאן. משם נשלח כרכז תנועת הנוער העובד לשנת הדרכה בהרצליה. שם הכיר את משה אורי, שגייס אותו בשנת 1955 לשב"כ. הוא שירת בשירות הביטחון הכללי במשך 40 שנה, והתמחה בעניינים ערביים. כיהן כמפקד מרחב עזה וסיני, ובהמשך כראש האגף לעניינים ערביים וכמשנה לראש השירות. בזמן שירותו כראש האגף לענייני ערבים בשירות הביטחון הכללי התרחשה פרשת קו 300. טל לא היה מעורב בפרשת הריגת המחבלים ואף טען כי הם לא היוו סיכון ועדותו בנושא נחשפה בסרט "א. תחסל אותם" ששודר בערוץ 10. בשנת 1991 השתתף בוועידת מדריד, והיה חבר משלחות ישראל למשא ומתן לשלום עם הפלסטינים ועם ירדן. בשנת 1995 פרש מהשב"כ, אך ראשי השב"כ מאז הוסיפו להיעזר בו כבמעין יועץ לענייני הערבים בישראל. ראש השירות לשעבר, עמי אילון, אישר לו לאחר פרישתו לערוך מחקר שנסמך על מסמכים סודיים של השב"כ ומארכיונים אחרים; מהמחקר הבשילה עבודת דוקטורט שהוגשה לאוניברסיטת חיפה, אך זו חסויה עד היום. בשנת 1999 פרסם את ספרו "עימות מבית", שבו דן בהתמודדות מצרים וירדן עם האסלאם הקיצוני, ובו הוא ראיין דמויות כדוגמת השייח אחמד יאסין (הספר תורגם לשפה האנגלית). כן השתתף בכתיבת ספר על חמאס. טל היה בעל תואר דוקטור מהחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, שימש כעמית מחקר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב, ולימד באוניברסיטת תל אביב. בנוסף, היה פעיל במסגרת המפקד הלאומי וחבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון. את רעייתו עפרה, גננת במקצועה, הכיר במושב מעונה, בעת פעילותו כרכז המרחב הצפוני. לשניים נולדו שלושה ילדים. טל השתקע בעיר רעננה והתגורר בה משנת 1982. נפטר ב-9 בינואר 2021. נטמן בבית העלמין כפר נחמן ברעננה. הותיר אחריו את רעייתו, עפרה, ילדים ונכדים. נחמן טל, עימות מבית, מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים - אוניברסיטת תל אביב, פפירוס, 1999, ISBN 9653061828. מאיר חוטקובסקי, טל נובלה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 באוגוסט 2017 יוסי מלמן, נחמן טל, המחנך של שב"כ ואחד המבוגרים האחראים בפרשת קו 300, באתר הארץ, 26 בינואר 2021 נחמן טל (1931-2021), דף שער בספרייה הלאומית יהושע אשכנזי ורפי קיטרון, "מגן ולא ייראה", מבט מל"מ, גיליון 63, עמוד 26, מאי 2012 יוסי מלמן, השב"כ דרש שוויון. אז הוא דרש, באתר הארץ, 25 במאי 2004 קטלוג ארכיון המדינה |, באתר catalog.archives.gov.il מזל טלבי לוי, "רבים חבים לו את חייהם". הלך לעולמו נחמן טל, תושב העיר ולשעבר בכיר בשב"כ, באתר צומת השרון רעננה, ‏10 בינואר 2021 קראו בכותר - מבט מל"מ : כתב עת לענייני מודיעין ובטחון מבית המרכז למורשת המודיעין - גיליון 63, באתר kotar.cet.ac.il ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרון בן-זאב

אהרון בן-זאב (נולד ב-30 ביולי 1949) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה ונחשב כיום לאחד המומחים החשובים בעולם לחקר הרגשות. בן-זאב כיהן כנשיא אוניברסיטת חיפה בין השנים 2004‏-2012 ושימש בעבר כיו"ר ועד ראשי האוניברסיטאות בישראל. כמו כן הוא חוקר, מפרסם ומרצה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה. פרופ' בן-זאב משמש כנשיא האגודה האירופית לחקר רגשות ותורם טורי דעות באופן תדיר למדור ynet יחסים. בן-זאב גדל והתחנך בקיבוץ עין כרמל, והוא בוגר אוניברסיטת חיפה בחוגים פילוסופיה וכלכלה (1975), מוסמך האוניברסיטה בחוג לפילוסופיה (1977), ובעל תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו (1981). עבודת הגמר שלו בפילוסופיה התמקדה בתפישה החושית כמערכת הכרתית. בן-זאב הוא מומחה בינלאומי בחקר הרגשות וממקימי המרכז הבין-תחומי לחקר הרגשות באוניברסיטת חיפה. במסגרת פעילותו המחקרית פרסם למעלה מ-100 מאמרים וספרים בתחומי הפילוסופיה של הנפש, חקר התפיסה החושית וחקר הרגשות. במוקד עבודתו בשנים האחרונות עומד חקר האהבה הרומנטית. בן-זאב מילא שורה ארוכה של תפקידים בכירים באוניברסיטת חיפה, בהם: רקטור האוניברסיטה, דיקן למחקר, ראש החוג לפילוסופיה, ראש הוצאת הספרים ומייסד הערוץ האקדמי. פרופ' בן-זאב נשוי לרות ואב לשני בנים. מתגורר בזכרון יעקב. The Arc of Love: How our romantic lives change over time, 2019. University of Chicago Press. In The Name of Love: Romantic ideology and its victims- 2008, Together with Ruhama Goussinsky, Oxford University Press Love Online: Emotions on the Internet- 2004, Cambridge University Press The Subtlety of Emotions - 2000, MIT Press The Perceptual System- 1993, Peter Lang אהבה, כמעט כל הסיפור: כיצד חיינו הרומנטיים משתנים עם הזמן (2020). בשם האהבה: האידאולוגיה הרומנטית וקורבנותיה (2008) אהבה ברשת (2004) בסוד הרגשות (2001) ישר מהלב (1998) נפש: הסבר פילוסופי-פסיכולוגי של כשרים נפשיים (1996) רכילות (1993) על הנפש (1989) הערך "אהרן בן-זאב" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 73, 2018, חיפה. אהרן בן זאב, דף שער בספרייה הלאומית ראיונות והרצאות וידאו על אהבה וקנאה, הערוץ האקדמי בשם האהבה, הערוץ האקדמי מה זו אהבה, הערוץ האקדמי ברשת הרגשות חלק א', הערוץ האקדמי ברשת הרגשות חלק ב', הערוץ האקדמי אהבה אפשרית ובלתי אפשרית, הערוץ האקדמי ריאיון עם אהרון בן-זאב, ynet אהרן בן-זאב, האם אפשר ללמוד לאהוב, באתר ynet, 10 באוקטובר 2001 יואב איתיאל, מה זאת אהבה, ריאיון עם אהרון בן זאב, מגזין המושבות, 30 באוקטובר 2009 אהרון בן-זאב, פשרות רומנטיות: התשוקה לאפשרי, באתר אוניברסיטה מצולמת רינו צרור מראיין את אהרון בן-זאב, בתוכנית "חוצה ישראל" של הטלוויזיה החינוכית, באתר YouTube‏, 29 באפריל 2012 אהרון בן-זאב, סרטון בסדרה "חשופים" בערוץ YouTube של אוניברסיטת חיפה, 11 בנובמבר 2014 איילת שני, מתי הזמן לתשוקה ומתי לאהבה? שיחה עם חוקר הרגשות אהרון בן זאב, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2015 אהרון ברנע מראיין את פרופ' אהרון בן זאב בתוכנית "מחוץ לזמן" של ערוץ הכנסת, באתר יוטיוב, 1 בנובמבר 2015 שני פרידן-גפן, http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1001190982 חוקר רגשות: "החברה מעודדת שמחות - אך מעכבת אושר", באתר גלובס, 8 ביוני 2017 על ספריו עמיה ליבליך, בשם האהבה: האידאולוגיה הרומנטית , קשור אותי, אהוב אותי, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2008 יובל דרור, אינטימיות, אושר, חרטה, בושה, באתר הארץ, 24 בינואר 2005 פרופ' אהרון בן-זאב - ועד ראשי האוניברסיטאותועד ראשי האוניברסיטאות
Enterprise Application Integration

Enterprise Application Integration או בראשי תיבות EAI היא תפיסה לאינטגרציה בין מערכות מחשוב הטרוגניות המבוססת על Hub מרכזי. התפיסה מבוססת על התקשרות אסינכרונית בין מערכות מחשוב באמצעות משלוח מסרים. ה Integration Broker יכול לבצע פעולות על המסרים העוברים דרכו. הפעולות שהוא מבצע הן: ניתוב (Routing)- העברת המסר או חלקו למערכות אחרות בנוסף למערכת שהיא הנמענת המקורית של המסר העשרה (Enrichment) - הוספת תכנים למסר אגרגציה (Aggregation)- איחוד מספר מסרים למסר אחד שינוי פורמט - שינוי הפורמט של המסר לפורמט אחר. בדרך כלל נעשה לצורך כך שימוש ב-Adapters אחסון - שמירת המסרים בבסיס נתונים את הפעולות ניתן לבצע על פי כללים והתניות. כך למשל ניתן להעביר מסר למערכת מסוימת רק במקרה שתוכן שדה מסוים במסר מכיל ערך מסוים. ה Integration Broker כולל סביבת פיתוח תוכנה וסביבת ביצוע. סביבת הפיתוח כוללת שפות תכנות או אפשרויות לתכנות באמצעות Drag & Drop של אובייקטים גרפיים על מסך. בדרך כלל כוללת סביבת הפיתוח גם יכולות של פניה לבסיסי נתונים. באמצעות סביבת הפיתוח ניתן לתכנת את הפעולות וההתניות שצוינו לעיל. בסביבת הביצוע ניתן להריץ מספר מופעים של ה-Broker לצורך שיפור ביצועים ותמיכה במדרגיות (Scalability). הפעולות המבוצעות נרשמות ללוג. כלי ה EAI פותחו על מנת לתת למענה לבעיות הקיימות בעבודה עם תווכה מבוססת מסרים או באנגלית Message Oriented Middleware. כמענה למגבלות של כלי EAI פותחו כלי Enterprise Service Bus או בראשי תיבות ESB. Enterprise Service Bus Enterprise Information Integration שילוב מערכות מדיה וקבצים בנושא Enterprise Application Integration בוויקישיתוף Integration Consortium ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שאנז אליזה

שאנז אליזה ‏האזנה‏Ⓘ‏, או בשמה המלא בצרפתית Avenue des Champs-Élysées, - "שדרות שדות האליסיום", היא אחת השדרות המרכזיות של פריז, ואחד הרחובות המפורסמים ביותר בעולם. שמה נקשר בפריז הזוהרת והאלגנטית, והיא אחד מסמליה המובהקים ביותר. השדרה משתרעת לאורך 2 ק"מ ברובע השמיני היוקרתי של פריז. תחילתה בכיכר הקונקורד בלב העיר, וסופה בשער הניצחון שבכיכר שארל דה גול, הידועה יותר בשמה הקודם – כיכר האטואל (כוכב), משום 12 השדרות האלגנטיות המתנקזות אליה ויוצרות, במבט על, צורת כוכב. שדרת שאנז אליזה מהווה את חלקו המרכזי של הציר ההיסטורי של פריז המכונה "אקס היסטוריק" (Axe Historique) אשר מתחיל בארמון הלובר במזרח, ומסתיים בגרנד ארש שברובע "לה דפנס" מערב. חלקה המזרחי של השדרה מתוחם, משני צידיה, בשטחי ירק וארמונות שנבנו סביבם (כולל ארמון האליזה), בעוד שחלקה המערבי הוא מסחרי בעיקרו ומאכלס חנויות יוקרה, מסעדות, בתי קפה ומשרדים. עקב העלות הגבוהה של הנדל"ן לאורך השדרה, מעט מאוד אנשים מתגוררים בה עצמה, אך היא שוקקת חיים בכל שעות היום והלילה ובכל ימות השבוע. במקור היו אלה שדות שהשתרעו ממערב לארמון טווילרי, מעונה של מארי דה מדיצ'י שניצב על שטח גני הטווילרי של היום. בשנת 1616 החליטה מארי דה מדיצ'י להאריך את ציר הגן של ארמונה בשדרת עצים ארוכה. השדרה וסביבתה שימשו כשטח גנים פתוח, שעם השנים הוארך עד לכיכר האטואל. לקראת סוף המאה ה-18 הפך האזור לאופנתי ויוקרתי למגורים, ונבנו סביבו בתי מידות וארמונות פאר, הבולט בהם – ארמון האליזה. בשנת 1828 הפכה השדרה לרכוש העיר, והתווספו לה שבילי הליכה, מזרקות ותאורת גז. מאז המשיכה להתפתח ולקבל את צביונה העסקי והמסחרי. בשנת 1993 עברה עבודות פיתוח נרחבות, שכללו את הרחבת המדרכות. מאז 1860 מאוגדים בעלי העסקים לאורך השדרה בוועד, שתפקידו לדאוג לשמירת אופייה הנוצץ של השדרה ולוודא פיתוח עסקי הולם. שאנז אליזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קובץ קול זה הוא הקראה של הערך כפי שהופיע בתאריך 2020-08-15, שינויים בטקסט שבוצעו לאחר מכן אינם מופיעים בהקלטה. (עזרה) ערכים מוקלטים נוספים ספי הנדלר, שאנז-אליזה: שובה של היפה מכולן, באתר ynet, 31 באוקטובר 2004 מתיחת פנים צרפתית, באתר ‏מאקו‏, 28 באוקטובר 2008
דגל שלזוויג-הולשטיין

דגל שלזוויג-הולשטיין הוא דגלה של המדינה הגרמנית שלזוויג-הולשטיין. עיצובו הוא עיצוב טריקולור אופקי הכולל שלושה פסים אופקיים בצבעי כחול-לבן-אדום. הדגל הונף לראשונה בשנת 1843 אך נזנח ב-1845. ב-1867 הוא אומץ בשנית עם סיפוח שלזוויג-הולשטיין בידי פרוסיה אך ננטש בשנית כאשר בוצעה רפורמה ברייך השלישי ופורקו המדינות הגרמניות בשנת 1935. לאחר פירוק השלטון הצבאי הבריטי והקמתה של מדינת שלזוויג-הולשטיין, הונף דגל זה לאחר דיון ציבורי ב-29 באוגוסט 1946. הדגל הוכר כדגלה הרשמי של המדינה ב-1 בינואר 1957. הטריקולור החלק משמש כיום כדגל האזרחי של המדינה ואילו כדגל מדיני לשימושם של מוסדות ממשלת המדינה משמש טריקולור מושחת בסמל המדינה. סמל שלזוויג-הולשטיין מדיה וקבצים בנושא דגל שלזוויג-הולשטיין בוויקישיתוף שלזוויג-הולשטיין, באתר דגלי העולם (באנגלית) הסמל והדגל של שלזוויג-הולשטיין באתר ממשלת שלזוויג-הולשטיין (באנגלית) חקיקת הדגל (שלזוויג-הולשטיין) באתר דגלי העולם (באנגלית)
פארק מונסו

פארק מונסו (בצרפתית: Parc Monceau) הוא פארק ציבורי למחצה ברובע השמיני של העיר פריז בירת צרפת. הפארק הוקם על ידי לואי פיליפ השני, דוכס אורלאן, ואחיינו של מלך צרפת בשנת 1769. לואי פיליפ רכש את האדמות שעליהן הוקם הפארק ושכר את שירותיו של לואי קארוז'יס קרמונטל לתכנון הגנים. לואי פיליפ היה ידיד טוב של הנסיך ג'ורג', לימים המלך ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת וביקר אותו באנגליה. לואי פיליפ התאהב בסגנון הגנים האנגלי והורה לקרמונטל לתכנן עבורו גן אנגלי פראי לכאורה (ולא גן בסגנון צרפתי) – גן יוצא דופן בצורתו בצרפת. באותה עת נקרא הגן "Folie de Chartres" – "השטות של שארטר". בגן נבנו מספר מבני שטות כגון פירמידה מצרית, מצודה סינית, טחנת רוח הולנדית וכן אכסדרת עמודים בסגנון קורינתי. כמו כן הוצבו בפארק פסלים של אנשי תרבות צרפת ובהם גי דה מופסאן, פרדריק שופן, שארל גונו ואמברואז תומא. במהלך המהפכה הצרפתית, בשנת 1793, הוצא לואי פיליפ להורג בגיליוטינה והגן הולאם. באותה תקופה הוקמה הרוטונדה בכניסה לפארק על פי תכנונו של קלוד ניקולא לדו. בשנת 1797 היה הפארק אתר הניסוי של הצניחה הראשונה – אנדרה-ז'אק גארנרין צנח מכדור פורח תוך שימוש במצנח עשוי משי. בשנת 1860 נירכש הפארק על ידי העיר פריז – מחצית משיטחו נמכרה על מנת להסב אותו לשטחי בנייה אולם בהתערבות בארון אוסמן הוחלט לשמר את חציו השני של הפארק, והוא נחנך בנוכחות נפוליאון השלישי ב-13 באוגוסט 1861. בשנת 1871 נערך בפארק טבח לאחר נפילת הקומונה הפריזאית. הצייר קלוד מונה צייר סדרת ציורים של הפארק באביב 1876 ושנים נוספים בשנת 1878. הפארק ציבורי למחצה, שכן הציבור יכול להשתמש בו בשעות היום, ובשעות הלילה מותרת הכניסה לפארק רק לבעלי הנכסים הסמוכים לו. הכניסה הרשמית לפארק האגם, מוקף באכסדרת עמודים מפת הפארק פירמידה עתיקה בפארק אתר האינטרנט הרשמי של פארק מונסו מדיה וקבצים בנושא פארק מונסו בוויקישיתוף תצלומים עדכניים ותצלומים היסטוריים של הפארק Les amis de Parc Monceau - אתר אגודת חברי פארק מונסו
דגל נורדריין-וסטפאליה

דגל נורדריין-וסטפאליה הוא דגלה של המדינה הגרמנית נורדריין-וסטפאליה. הדגל הונף לראשונה בשנת 1948 עם כינונה של המדינה הגרמנית אך הוכר חוקית כדגל המדינה רק ב-10 במרץ 1953. הטריקולור החלק משמש כדגל האזרחי של המדינה ואילו כדגל מדיני לשימושם של מוסדות הממשלה משמש דגל המושחת בסמל המדינה. בחירת הצבעים נבעה משילוב בין דגלי הפרובינציות הפרוסיות ריין ווסטפאליה. סמל נורדריין-וסטפאליה מדיה וקבצים בנושא דגל נורדריין-וסטפאליה בוויקישיתוף נורדריין-וסטפאליה, באתר דגלי העולם (באנגלית) ממשלת נורדריין-וסטפאליה, הוראה בדבר הצבעים הלאומיים של המדינה, הדגל והסמל - 10 במרץ 1953 (בגרמנית)
רחוב ביאליק (תל אביב)

רחוב ביאליק הוא רחוב במרכז תל אביב שנקרא על שמו של חיים נחמן ביאליק, המשורר הלאומי. ביאליק אינו רחוב מרכזי כיום, הוא אינו ציר תחבורה מכל סוג ואין בו כמעט מסחר, אך הוא נחשב לאחד הרחובות החשובים ביותר בתולדות תל אביב ואחד הציוריים ביותר בעיר. כמעט כל הבתים ברחוב הם בעלי היסטוריה או עניין תרבותי ואדריכלי הקשור לתולדות העיר. קצהו הדרומי של הרחוב נמצא בצומת רחובות עם רחוב אלנבי, וקצהו הצפוני הוא כיכר ביאליק - כיכר עגולה קטנה שסביבה מספר בניינים חשובים ובמרכזה מזרקה בעיצובו של נחום גוטמן (פונתה ב-2008 במסגרת שיפוץ הרחוב). הרחוב נקרא על שמו של דיירו המפורסם, חיים נחמן ביאליק, עוד בעודו בחיים. ביתו המכונה "בית ביאליק", נמצא בסמוך לכיכר בקצה הרחוב ונבנה על ידי האדריכל יוסף מינור. אחר מותו החליטה עיריית תל אביב כי ראוי להנציח את ביאליק ברחוב מרכזי יותר, ועל שמו נקראו שדרות ח"ן (ראשי התיבות חיים נחמן). סביב הכיכר נמצא גם בית העירייה הישן, משכן הביניים של העירייה שעבר משדרות רוטשילד ובטרם נבנה משכנו הנוכחי בכיכר רבין. הפסיפס של נחום גוטמן הושב לתצוגה והוצב ב-2012 בתוך מזרקה בחזית בית בשדרות רוטשילד 1. רחוב ביאליק הוא אחד ממוקדיה של העיר הלבנה - מרבית הבניינים נבנו בסגנון הבינלאומי והשאר בסגנון האקלקטי. הרחוב וסביבתו הקרוב מוגדרים כ"שטח C" במסגרת תחום ההכרזה של אונסק"ו וכמעט כל הבניינים ברחוב מוכרזים כמבנים לשימור. בית ראובן - ביתו של הצייר ראובן רובין בבית מס' 14, וכיום מוזיאון המציג את עבודותיו. בית הכנסת של האדמו"ר מהוסיאטין בבית מס' 19 מוזיאון הבאוהאוס - בבית מס' 21 שוכן מוזיאון לסגנון הבאוהאוס אשר נחנך בשנת 2007. בית ביאליק - ביתו של המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק ברחוב ביאליק 22. כיכר ביאליק - כיכר בקצהו הצפוני של הרחוב. פסיפס תולדות תל אביב - פסיפס מאת נחום גוטמן אשר שכן בכיכר ביאליק וכיום הוא נמצא בשדרות רוטשילד מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה - שוכן בכיכר, בבית מס' 26, בית שנקר, תוכנן על ידי נילי פורטוגלי בית העיר תל אביב-יפו - מוזיאון ומרכז מידע לתולדות העיר תל אביב. המרכז שנפתח בינואר 2009 בבניין העירייה הישן בבית מס' 27, מכיל מספר מפלסי תצוגה, ספרייה וחדר עיון. תיאטרון יידישפיל - תיאטרון יידיש השוכן בבית מס' 28. התיאטרון נוסד ב-1987 ביוזמת ראש עיריית תל אביב-יפו שלמה להט ומנכ"ל בנק מרכנתיל דיסקונט משה נוידרפר. שולמית וידריך, ביאליק הרחוב - ציר, צורה, יצירה "פורת - הוצאה לאור" 2004 מדיה וקבצים בנושא רחוב ביאליק בוויקישיתוף מתחם ביאליק: מרכז תרבות תל אביב יגאל חי, עיריית תל אביב תסייע לשימור מבנים פרטיים ברחוב ביאליק, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2007 על בית ביאליק אבי לוי, ביאליק שלא הכרתם: הרחוב הכי מיוחד בתל אביב, באתר Xnet, ‏25 בדצמבר 2012 ארי ליבסקר, כך הפך רחוב ביאליק בתל אביב לשדרת המיליארדרים המבוקשת ביותר בישראל, באתר כלכליסט, 29 בספטמבר 2022 רחוב ביאליק (תל אביב-יפו, ישראל), דף שער בספרייה הלאומית דוד הכהן, ספר חדש: הסיפור של רחוב ביאליק, באתר ynet, 13 ביולי 2004
דגל הסן

דגל הסן הוא דגלה של המדינה הגרמנית הסן. עיצובו של הדגל הוא עיצוב ביקולור אופקי של שני פסים אדום-לבן. דגל דו-צבעי אדום לבן הוזכר לראשונה כדגלה של הסן בחוקתה משנת 1946 אולם קיבל גושפנקא חוקית ב-4 באוגוסט 1948. הביקולור החלק משמש כיום כדגל האזרחי של המדינה ואילו כדגל מדיני לשימושם של מוסדות ממשלת המדינה משמש ביקולור מושחת בסמל המדינה. סמל הסן מדיה וקבצים בנושא דגל הסן בוויקישיתוף הסן, באתר דגלי העולם (באנגלית)
רחוב ביאליק

האם התכוונתם ל... רחוב ביאליק (תל אביב) רחוב ביאליק (רמת גן) בו שוכן בית עיריית רמת גן רחוב ביאליק (חיפה) בו שוכנים משרדי עיריית חיפה