laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הוצאת אוניברסיטת נברסקה

הוצאת אוניברסיטת נברסקה (באנגלית: University of Nebraska Press; ההוצאה קרויה גם בשם UNP) היא חברת ההוצאה לאור של אוניברסיטת נברסקה-לינקולן. חברת ההוצאה לאור נוסדה ב-1941, והיא מתמחה בפרסום ספרים, מודפסים ומקוונים כאחד. המחקרים שמפרסמת ההוצאה לאור עוסקים בעיקר במערב הישן של אמריקה ובילידים אמריקאיים. מאז היווסדה, פרסמה המחלקה למעלה מ-4,000 ספרים ו-30 כתבי עת. אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת אוניברסיטת נברסקה (באנגלית) הוצאת אוניברסיטת נברסקה, ברשת החברתית פייסבוק הוצאת אוניברסיטת נברסקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הוצאת אוניברסיטת נברסקה, ברשת החברתית אינסטגרם הוצאת אוניברסיטת נברסקה, הבלוג הרשמי הוצאת אוניברסיטת נברסקה, באתר פינטרסט University of Nebraska Press celebrates 75 years, באתר "Lincoln Journal Star" (באנגלית)
אוניברסיטת פורטסמות'

אוניברסיטת פורטסמות' (באנגלית: University of Portsmouth) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בעיר פורטסמות' שבאנגליה. באוניברסיטה יש מגוון רחב של מקצועות שניתן ללמוד, כגון רפואה, יחסים בין-לאומיים, מתמטיקה וקרימינולוגיה. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת פורטסמות' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת פורטסמות' (הממלכה המאוחדת) אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת פורטסמות' (באנגלית) אוניברסיטת פורטסמות', ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת פורטסמות', ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת פורטסמות', ברשת החברתית אינסטגרם Compand Information, באתר "University of Portsmouth" (באנגלית)
אסון הרכבת בנישאפור

אסון הרכבת בנישאפור היה פיצוץ גדול שהתרחש ב-18 בפברואר 2004 בכפר כיאם ליד נישאפור באיראן. 295 בני אדם נהרגו והכפר כולו נהרס כאשר קרונות רכבת שיצאו משליטה התרסקו לתוך הקהילה באמצע הלילה והתפוצצו. זהו אסון הרכבת הקטלני ביותר של איראן אי פעם. לא ידוע כיצד הרכבת החונה השתחררה, והצליחה לנסוע מרחק כה רב ללא נהג או שומר. התקרית החלה בעיר נישאפור, שם 51 קרונות רכבת שהובילו גופרית, דשן, בנזין וצמר גפן השתחררו בתחנה, והתגלגלו במורד המסילה במשך כעשרים קילומטרים עד שירדו מהפסים בעיירה כיאם. בזמן התאונה לא היה איש שאייש את הקרונות. שירותי הצלה מקומיים מעיירות סמוכות הגיעו כדי לחלץ ולכבות מספר שריפות שפרצו. החומרים בקרונות היו כולם חומרי נפץ או דליקים (למרות שרשות הרכבת האיראנית לא סיווגה אף אחד מהם כ"מסוכן" לפני התקרית), והם דלפו בעקבות התאונה. כשהשריפות הקטנות התפשטו, התאסף קהל מקומי גדול, כולל כמה פוליטיקאים מקומיים ובכירי רכבת, לצפות במאמצי החירום. במהלך פעולת הניקוי, מטען הקרונות התפוצץ - לפי הדיווחים הפיצוץ היה שווה ערך של 180 טון של TNT - והרס את כיאם, ופגע קשות בערים הסמוכות ואף הורגש בעיר משהד, 70 קילומטרים משם. הכפר כולו נהרס, וכל אנשי שירותי החירום המקומיים ואנשי הממשל שהיו באזור נהרגו או נפצעו קשה בפיצוץ. הריסות הרכבת והכפר המשיכו לבעור ולהתפוצץ במשך מספר ימים, למרות מזג האוויר הקר. רשויות המדינה זיהו 295 הרוגים ויותר מ-460 פצועים, ביניהם 182 עובדי הצלה ופקידי מדינה. דיווחים ראשוניים לפיהם "רעידות אדמה" גרמו לקרונות להתחיל לנוע, בוטלו מאז, וחקירה מעמיקה לא הצליחה לגלות כיצד בדיוק הצליחו הקרונות לנסוע מנישהפור לכיאם בעצמם, מדוע כל כך הרבה מטענים דליקים מאוד אוחסנו והובלו יחד, ומדוע פרטי התאונה לא התגלו מוקדם יותר אולי כדי לארגן פינוי. בהצהרה של שר התחבורה האיראני אחמד חורם זמן קצר לאחר התקרית דווח כי סיבות טבעיות לא יכלו לגרום לאסון, וכי מתנהלת חקירה על מנת לקבוע אם מדובר בחוסר כשירות או זדון של צוות הרכבת שאפשרו את הקרונות להשתחרר מהמקום הם חנו. "Iran train blast kills hundreds" (באנגלית). 2004-02-18. "'Error' caused Iran train blast" (באנגלית). 2004-02-25.
נקודת האמר

נקודת האמר או האמר פוינט (באנגלית: Hammer Point) היא לשון יבשה סלעית היוצאת מהחוף הצפוני של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה. נקודת האמר יוצאת אל תוך מעבר דרייק. נקודת האמר יוצרת את הצד הדרום מערבי של פתחו של מפרצון נבסטינו, ואת הצד הצפון-מערבי של פתחו של מפרץ נמל קלות'ייר. נקודת האמר מהווה את הקצה הצפוני של האי בואטין, המחובר לאי רוברט בדרום על ידי מורנת מסוכ טומבולו שאורכה 250 מ'. נקודת האמר ממוקמת 2.08 קילומטרים דרום-מערבית לנקודת קתרינה; נקודת האמר ממוקמת 6.79 קילומטרים מערבית - צפונית לנקודת ניואל; נקודת האמר ממוקמת 5.17 קילומטרים צפון-מזרחית לפורט ויליאם (האי רוברט) נקודת האמר ממוקמת 2.24 קילומטרים דרום-מזרחית לאי הייווד. האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור נקודת קתרינה, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19. אזור לשון היבשה מופה לראשונה על ידי סוקרים צ'ילאנים בשנת 1962 מיפוי נוסף, נעשה על ידי סוקרים צ'יליאנים בשנת 1971, סוקרים בריטים מיפו את האזור בשנת 1968; סוקרים בולגרים מיפו את האזור בשנת 2009. שם לשון היבשה הוא תיאורי. באנגלית "האמר" משמעו "פטיש". תצלום לוויין של אזור הנקודה, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix
העורלה הקדושה

העורלה הקדושה (לטינית præputium או prepucium), הוא אחד מהשרידים המיוחסים לישו, תוצר של המילה של ישו (אנ'). לאורך ההיסטוריה, מספר כנסיות באירופה טענו שהן מחזיקות בעורלה של ישו, לפעמים במקביל. לעורלה הקדושה יוחסו כוחות פלאיים שונים. בהלכה היהודית על כל תינוק זכר לעבור ברית מילה ביום השמיני ללידתו; חג מילת ישו, עדיין נחגג על ידי כנסיות רבות ברחבי העולם וחל בהתאם ב-1 בינואר. בבשורה על פי לוקאס (2:21) נכתב: "כעבור שמונה ימים, בטקס ברית־המילה, ניתן לתינוק השם ”ישוע“ – השם שנתן לו המלאך עוד לפני הריונה של מרים". האזכור הראשון לשרידי העורלה הכרותה של ישו מופיעה בפרק השני של בשורת הינקות הערבית האפוקריפית המכילה את הסיפור הבא: וכשהגיעה שעת ברית המילה שלו דהיינו היום השמיני אשר ציוותה התורה על הנער לערוך מילה, מלו אותו במערה. והאישה העברייה הזקנה לקחה את העורלה (אחרים אומרים שהיא לקחה את חבל הטבור), ושמרה אותה בקופסת אלבסטר של שמן. והיה לה בן רוקח, אשר אמרה לו: "השמר אל תמכור את קופסת האלבסטר הזו של שמן ספייקנרד, אף על פי שיש להציע לך שלוש מאות פרוטות עבורה." ועתה זו היא אותה קופסת אלבסטר שרכשה מריה החוטאת, ושפכה ממנה את המשחה על ראשו ורגליו של אדוננו ישוע המשיח, ומחתה אותה בשערות ראשה. שרידי עורלת ישו החלו להופיע באירופה במהלך ימי הביניים. התצפית המתועדת המוקדמת ביותר הייתה ב-25 בדצמבר 800, כאשר קרל הגדול נתן אותה לאפיפיור ליאו השלישי כשהוכתר כקיסר. קרל הגדול טען שהשריד הובא אליו על ידי מלאך בזמן שהתפלל בקבר הקדוש, אם כי על פי דיווח אחר, שזו הייתה מתנת חתונה מהקיסרית הביזנטית איירין. האותנטיות שלו נחשבה מאוחר יותר למאושרת על ידי חזון של ברידג'ט הקדושה משוודיה, שאישרה שהוא נמצא אי שם ברומא. הספר Descriptio laternansis Ecclesia, שנכתב קצת לפני שנת 1100, מתאר שלושה ארונות עץ ברוש שהוזמנו על ידי ליאו השלישי והונחו מתחת למזבח בקפלה של סנט לורנס. אחד הארונות הכיל צלב משובץ בו היו העורלה והטבור של ישו. דייוויד פארלי מספר כיצד העורלה נבזזה במהלך ביזת רומא ב-1527. מאוחר יותר באותה שנה, החייל הגרמני שגנב אותו נתפס בכפר קלקטה, צפונית לרומא. הכנסייה אישרה את האותנטיות של השריד בקלקטה ומאז הפך למוקד עליה לרגל. השריד הוצג ברחובות הכפר בחג ברית המילה. בשנת 1983 דווח כי התיק שכלל את השריד גם נגנב. ב-22 בדצמבר 2013 ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק שידר סרט תיעודי בכיכובו של פארלי בשם "החיפוש אחר העורלה הקדושה". Jacobs, Andrew (2012). Christ Circumcised: A Study in Early Christian History and Difference. ISBN 978-0812206517. Müller, Alphons Victor (1907). Die hochheilige Vorhaut Christi im Kult und in der Theologie der Papstkirche. Berlin. Shell, Marc (1997). Boyarin, Jonathan; Boyarin, Daniel (eds.). "The Holy Foreskin; or, Money, Relics, and Judeo-Christianity". Jews and Other Differences: The New Jewish Cultural Studies. Minneapolis: University of Minnesota Press. מדיה וקבצים בנושא העורלה הקדושה בוויקישיתוף The Lost Books of the Bible, New York: Bell Publishing Company, 1979 Leonard B. Glick, Marked in Your Flesh: Circumcision From Ancient Judea to Modern America, OUP, 2005, p. 96 Dzon, Mary. The Quest for the Christ Child in the Later Middle Ages, University of Pennsylvania Press, 2017, p. 221, ISBN 9780812248845 Thunø, Erik. "The Sancta Sanctorum Objects", Image and Relic, L'Erma di Bretschneider, 2002 ISBN 9788882652173 David Farley (December 19, 2006), "Fore Shame", Slate "The Quest for the Holy Foreskin".
אנמי אייס

אנמי אייס (Enemy Ace) היא סדרת חוברות קומיקס המפורסמת על ידי חברת DC קומיקס אודות אלוף הפלות ואנטי גיבור גרמני במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה בשם הנס פון האמר, הידוע בכינויו "הפטיש מהגיהנום". אנמי אייס עשה את הופעת הבכורה שלו בכותר "הצבא שלנו במלחמה" (Our Army At War) בפברואר 1965 כסיפור משני, אולם הצליח למרות זאת לצבור פופולריות בקרב הקוראים. יוצרי אנמי אייס היו רוברט קניגר וג'ו קוברט. דמותו של פון האמר מבוססת על האייס הגרמני ממלחמת העולם הראשונה מנפרד פון ריכטהופן "הברון האדום", קווי הדמיון נשענים על כך ששניהם הטיסו מטוסים צבועים באדום והיו ממוצא אריסטוקרטי. בגרפיק נובל אנמי אייס: מלחמה בשחקים, המספר את קורותיו של פון האמר כטייס ההלופטוואפה במלחמת העולם השנייה, יש דמיון מסוים בין החלק הראשון של הסיפור (המתרחש בחזית המזרחית) לבין קורותיו של טייס הלופטוואפה הנס אולריך רודל, ובחלק השני של הסיפור (המתרחש בגרמניה ממש לפני תום המלחמה) יש דמיון לקורותיו של טייס הלופטוואפה אדולף גאלאנד. המיוחד בהצגת דמותו של פון האמר ביב בכך שלא הוצג כנבל גרמני, אלא כאיש בעל כבוד אבירי הרדוף על ידי המוות המתמיד סביבו, בזמן מלחמת העולם השנייה הוא מוצג כאדם מצפוני המצוי בקונפליקט תמידי בין שנאתו למשטר הנאצי לבין תחושת החובה והנאמנות שלו לעם הגרמני ולגרמניה. בנוסף לסיפורים המקוריים משנות השישים, אנמי אייס הופיעה בשני רומנים גרפיים: אנמי אייס: אידיליה מלחמתית - בגרפיק נובל זה מתגלה כי פון האמר חי עד 1969. הסיפור סובב סביב ריאיון שהוא נותן לעיתונאי ותיק מלחמת וייטנאם. אנמי אייס: מלחמה בשחקים - בגרפיק נובל זה, פון האמר מוחזר לשירות בחיל האוויר הגרמני ומפקד על כנף טיס בחזית המזרחית ובהגנה על גרמניה. פוקר Dr.1 - מלחמת העולם הראשונה. מסרשמיט Bf 109 - מלחמת העולם השנייה, החזית המזרחית. מסרשמיט Me-262 - מלחמת העולם השנייה, ההגנה על גרמניה. דף הדמות בפרויקט ויקיה של DC קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ה' שמעתי שמעך

ה' שמעתי שמעך הוא פיוט לשליח ציבור הנאמר, בנוסח הספרדים, כהקדמה לחזרת הש"ץ בשחרית ומוסף בראש השנה ויום הכיפורים. הפיוט מתאר את גודלו ועוצמתו של הקב"ה, ואת יראתו של החזן מפני עמידה לפניו בתפילה. הפיוט מבוסס על חציו הראשון של הפסוק ”ה' שָׁמַעְתִּי שִׁמְעֲךָ יָרֵאתִי ה' פָּעָלְךָ בְּקֶרֶב שָׁנִים חַיֵּיהוּ בְּקֶרֶב שָׁנִים תּוֹדִיעַ בְּרֹגֶז רַחֵם תִּזְכּוֹר”, וכמוהו, כל בית פותח ומסיים בפנייה ישירה ל"ה' ". המשכו של הפסוק משמש כשורת הסיום האחרונה של הפיוט. הפיוט בנוי מתשעה בתים, וכל בית מורכב מארבע שורות. השורה הראשונה פותחת בשם ה', בחלק מהבתים היא ממשיכה בפנייה בגוף ראשון אל הקב"ה (שָׁמַעְתִּי וְנִרְגַּזְתִּי יוֹם בּוֹ תִּפְקְדֵנִי; עֲנֵה עָנִי הָעוֹמֵד לְפָנֶֽיךָ) ובחלק ממשיכה בתיאור בגוף שלישי של הקב"ה (מֶלֶךְ יוֹשֵׁב עַל כִּסֵּא דִין; מֶלֶךְ אַדִּיר מַשְׁפִּיל וּמֵרִים). שלושת השורות הראשונות חורזות בחריזה פנימית לבית. השורה הרביעית עשויה בדרך כלל משיבוץ מקראי, וחותמת בשם ה'. הפיוט נאמר בין תפילת העמידה לחזרת הש"ץ בראש השנה ויום הכיפורים. יש קהילות שנהגו לחשוש להפסק, ולפיכך היו שהעבירו את אמירת הפיוט אל הסומך או אל אחד מהמתפללים בקהל, והיו שביטלו לחלוטין את אמירתו, או אמרו אותו רק במוסף, או העבירו את אמירתו אל לפני פסוקי דזמרא או אחרי חזרת הש"ץ. צורת אמירת הפיוט הרווחת היא שהחזן אומר את חציו הראשון של הבית, והקהל מצטרף אליו בשורה או בשתי השורות האחרונות. לאחר הפיוט נוהגים לומר את הפיוט אתאנו לחלות פניך ואת התפילה אוחילה לאל. הרב אייל ורד, הפיוט ה' שמעתי שמעך יראתי, באתר ערוץ מאיר, ‏3 באוגוסט 2021 ה' שמעתי שמעך באתר הפיוט והתפילה ספר חבקוק, פרק ג', פסוק ב' מלבד בבית השני והשביעי, אשר מבוססים על פסוק אך אינם מצטטים במדויק. אברהם שלום חי חמוי, בית הכפרת, עמוד 431 - "דיני חזרת הש"ץ שחרית", באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); המחזור המדוייק איש מצליח - ב (יום הכיפורים), עמוד 524, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); הרב עובדיה יוסף, שו"ת יחוה דעת חלק ה סימן מב כהן, עמוס, ויען עמוס א - ב, עמוד נג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
מלכוס (היסטוריון)

מלכוס (ביוונית: Μάλχος) היה היסטוריון ביזנטי מהעיר פילדלפיה (רבת עמון), שחי בשלהי המאה ה-5 לספירה. על פי הסודא, מלכוס היה ביזנטי (כלומר מקונסטנטינופוליס); אך פוטיוס קובע כי הוא היה יליד פילדלפיה; רבה הקדומה בארץ עמון, מזרחית לנהר הירדן. מלכוס ככל הנראה עסק במקצועו כרטוריקן או סופיסט בקונסטנטינופוליס. על פי הסודא, הוא כתב היסטוריה המשתרעת מתקופת שלטונו של קונסטנטינוס הראשון ועד לזו של אנסטסיוס הראשון; אולם היצירה בשבעה ספרים, שפוטיוס מסר עליה (ביבליותקה, קודקס 78), ושלה הוא נותן את הכותרת "ביזנטיאקה" (Βυζαντιακά), כללה רק את התקופה מהמחלה הסופית של הקיסר המזרחי לאון הראשון (שנת 473 או 474), ועד למותו של יוליוס נפוס, קיסר המערב (שנת 480). ההנחה היא שזה היה קטע מהיצירה שהוזכרה על ידי הסודא, או עותק קטוע: העובדה שהיא לא הייתה שלמה נאמרה על ידי פוטיוס עצמו, שאומר שתחילת הספר הראשון מבין שבעת הספרים הראתה שהמחבר כבר כתב כמה חלקים קודמים, ושסיום הספר השביעי הראה את כוונתו להמשיך אותו הלאה, אם יחיה. כמה חוקרים, ביניהם ולסיוס (Valesius, אנרי ולואה (אנ')), חשבו שהחיבור ההיסטורי של מלכוס התחיל עם מחלתו של לאון, ושהוא היה ממשיכו של פריסקוס, שחיבורו ההיסטורי ככל הנראה הסתיים בנקודה זו. ברתולד גאורג ניבור שיער שצירוף מקרים זה נבע מכך שפוטיוס הכיר רק חלק מיצירתו של מלכוס, שהוכנס לקטנה (אנ') (פרשנות מקראית) היסטורית כלשהי לאחר חיבורו של פריסקוס; או שתולדות התקופה הקודמת ניתנה על ידי מלכוס בחיבור אחר. הסודא מתייחס לחיבור בכל היקפו; ייתכן שהוא פורסם בחלקים בזה אחר זה, ופוטיוס ככל הנראה הכיר רק חלק אחד. פוטיוס משבח את סגנונו של מלכוס כמודל של יצירה היסטורית; טהור, נקי מעודפים מיותרים ומורכב ממילים וביטויים שנבחרו היטב. הוא מציין גם את מעמדו הרם כרטוריקן, ואומר שהוא גילה אהדה לנצרות; קביעה שנחשבה שאינה עולה בקנה אחד עם השבחים לפילוסוף הפגאני פמפרפיוס (אנ'). יצירותיו של מלכוס אבדו, מלבד החלקים הכלולים בקטעי היסטוריה של קונסטנטינוס השביעי, וכמה קטעים בסודא. William Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (1870), "Malchus" (4), p. 907 William Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (1870), "Malchus" (4), p. 908
אב הכנסת

אַב הַכְּנֶסֶת (בלטינית: Pater synagogæ; ביוונית: πατὴρ συναγωγῆς, תעתיק לטיני: Pater synagogês) היה בעל תפקיד בקהילות יהודיות באימפריה הביזנטית בראשית ימי הביניים. אין זה ברור מה היה בדיוק אופי התפקיד, אולם ייתכן כי ציין מנהיג או נכבד קהילה דומה לפרנס, כפי שעולה מכתובת בבית הכנסת בסטובי. מהתייחסות למונח בקודקס תאודוסיאנוס ניכר כי הוא נבדל מראש הכנסת (archisynagogus), ושני בעלי תפקידים אלה היו פטורים משירות צבאי. הופעתו של המונח, לצד מקבילו הנשי, "אם הכנסת" (Mater synagogês), על כתובות בקטקומבות יהודיות ברומא מרמזת שהתואר היה לתואר כבוד בקהילות אלה, אשר ייתכן שניתן לעוסקים בגמילות חסדים, ולאו דווקא משרה של ממש. Gotthard Deutsch, Schulim Ochser, PATER SYNAGOGÆ, jewishencyclopedia, Vol. 9, p. 558. קודקס תאודוסיאנוס, ספר ט"ז, פרק ח' סעיף 4. Officers of the Synagogues in Ancient Rome, International Catacomb Society ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-עלי

האם התכוונתם ל... דיאב אל-עלי – מפקד מנגנון הביטחון הלאומי ברשות הפלסטינית נאג'י אל-עלי – קריקטוריסט פלסטיני סאלח אל-עלי – מנהיג סורי עלווי עלי
אמנון עברון

אמנון עברון (ט' באייר ה'תרצ"א, 26 באפריל 1931 – ד' בתמוז ה'תשס"ו, 30 ביוני 2006) היה עורך דין ישראלי וראש משרד המבורגר עברון ושות'. עברון נולד בתל אביב לאריה ושרה המבורגר. הוא סיים את בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, בגיל 17 התגייס לפלמ"ח ובאפריל 1948 הצטרף לגרעין המכבי הצעיר בקיבוץ גבעת חיים. שירת כחבלן במסגרת הגדוד השישי של חטיבת הראל. במלחמת העצמאות לחם בגזרת ירושלים, לרבות במשימות פירוק מוקשים והריסת כפרים נטושים. לאחר מלחמת העצמאות החל בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית, ובנוסף למד גם באקדמיה למוזיקה בירושלים. בשנת 1956, לאחר שהשלים תואר במשפטים (M.Jur) בהצטיינות יתרה ותואר ראשון באקדמיה למוזיקה, החל התמחות בת שנתיים במשרדו של אביו, עו"ד אריה המבורגר, שהיה מעורכי הדין המובילים בישראל באותה התקופה. בשנת 1957, לאחר שהוסמך כעורך דין, הצטרף אל אביו ושם המשרד הפך ל"המבורגר עברון". לאחר מות אביו בשנת 1975, עברון הפך לשותף הבכיר ולראש המשרד, תפקיד שבו החזיק עד מותו. עברון נחשב לאחד מעורכי הדין המובילים בישראל בתחום המסחרי, ובמיוחד בתחום הנדל"ן. בנוסף הוא נחשב למומחה בליטיגציה (הופעה בבתי משפט). עם התיקים המתוקשרים שבהם טיפל נמנים ייצוג בנק ישראל בפני ועדת בייסקי לחקירת ויסות מניות הבנקים, ניהול הליכי הכינוס של תשלובת הפלדה בבעלות רובי אסא ובג"ץ קרסיק (ביטול הפקעות צמודות מטרה שלא מומשו). עברון היה חבר הוועד המנהל של עמותת ארתור רובינשטיין הבינלאומית (The Arthur Rubinstein International Music Society) ושל האופרה הישראלית החדשה. עברון נפטר ב-30 ביוני 2006, לאחר מאבק במחלת הסרטן. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כוח המשלוח השני של חיל הנחתים

כוח המשלוח השני של חיל הנחתים (באנגלית: II Marine Expeditionary Force ובקיצור: II MEF) הוא אחד משלושה כוחות המשלוח של חיל הנחתים של ארצות הברית. הכוח משלב יחידות לוחמה קרקעית, אווירית ולוגיסטיקה ונועד לאפשר פעילות לחימה עצמאית במשך 60 יום. כוח המשלוח השני נותן מענה של כוחות נחתים לפיקוד מרכז, פיקוד אירופה ופיקוד דרום. הכוח נועד לספק יכולות בתחומים הבאים: יצירת כוח הרתעה בפריסה קדמית מענה מהיר למשברים סיוע הומניטרי ומבצעי סיוע לאחר אסונות טבע. יכולת לפעול עצמאית להקמת שדות תעופה, ואכיפת זכויות תעופה אימון משולב עם כוחות של בעלות ברית בכוח משרתים כ-47,000 חיילים. יחידות: דיוויזיית הנחתים השנייה כנף הנחתים השנייה בריגדת המשלוח השנייה אגד התחזוקה השני יחידת המשלוח ה-22 יחידת המשלוח ה-24 יחידת המשלוח ה-26 אגד המידע גדוד המודיעין השני גדוד התקשוב השני גדוד התקשורת השמיני גדוד אכיפת החוק השני פלוגת התיאום האווירית השנייה אגד התמיכה באימונים מדיה וקבצים בנושא כוח המשלוח השני של חיל הנחתים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כוח המשלוח השני של חיל הנחתים (באנגלית) כוח המשלוח השני של חיל הנחתים, ברשת החברתית פייסבוק כוח המשלוח השני של חיל הנחתים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כוח המשלוח השני של חיל הנחתים, ברשת החברתית אינסטגרם כוח המשלוח השני של חיל הנחתים, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר הכוח
יצחק רפאל אשכנזי

הרב יצחק רפאל אשכנזי (תקפ"ו, 1826 - תרס"ח, 1908) היה רבה של העיר קורפו שביוון, ואחר כך רבה של אנקונה שבאיטליה. נחשב לאחד מגדולי רבני איטליה בתקופתו. מחבר שו"ת ויען יצחק וספר תולדות הקהילות היהודיות באיטליה מחורבן בית שני ועד תקופתו. הרב יצחק רפאל אשכנזי היה תלמידו של הרב דוד אברהם חי ביבאנטי, רבה של אנקונה לפניו, ומחב שו"ת יד דוד. הרב אשכנזי כיהן שנים רבות כרבה של העיר קורפו ביוון. בהמשך התמנה לרבה של העיר אנקונה שבאיטליה. בשנת תרל"א (1871) ניתנו זכויות אזרחיות מלאות ליהודי אנקונה, ומספר היהודים בעיר הגיע לשיא של 2,336 תושבים. מתחילת המאה ה-20, בשנת תר"ס (1900), לאחר ירידת חשיבותו של נמל העיר, התרחשה הגירה של יהודי העיר לשאר הקהילות היהודיות באיטליה. הרב אשכנזי היה בקשרי מכתבים עם רבנים מארצות אחרות, כמו הרבנים אליהו בכור חזן ורפאל אהרן בן שמעון ממצרים, הרב בן שמעון אף כינהו כמה פעמים בשם "זקן רבני איטליא". הוא נזכר גם בסוף ספרו של רבי יעקב פראג'י ממצרים. תולדות בני ישראל ומצבם המדיני והחמרי בנפות איטליא, קראקא תרס"א. בספר קצר בן כ-20 עמודים, המתאר את תולדות יהדות איטליה החל מחורבן בית המקדש השני וגלות רומא, ועד לימיו. שו"ת ויען יצחק - השו"ת הובא בספר "קצת מכתבי מוהר"ר דוד אברהם חי". כמובא בשו"ת תעלומות לב של הרב אליהו בכור חזן, חלק ג' סוף תשובה ב'. שו"ת תעלומות לב חלק ג', קונטרס משמרת הטהרה עמ' ל"ב. וכן בספרו של הרב בן שמעון "מצור דבש" חלק אבן העזר א', עמ' פ' ועמ' צ"ג. "הודעה גלויה" בסוף שו"ת מהרי"ף. הספר יצא לאור על ידי הרב אליהו בכור חזן, שצרף 'הודעה' זו שם. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחיא אמסלם

הרב יחיא אמסלם (ה'תרע"ב, 1912 - כ"ג בחשון ה'תשס"ו, 2005) היה דיין באוראן, אב בית דין וממייסדי קהילת 'מחזיקי הדת' בפריז, פוסק ומחבר תורני. נולד בשנת תרע"ב בעיר תאפילאלת שבמרוקו. בצעירותו עברה משפחתו לאוראן שבאלג'יריה, שם למד בישיבתו של הרב דוד הכהן סקלי, בעל שו"ת קריית חנה דוד, איתו המשיך לשמור על קשר קרוב לאורך שנים רבות. מבין חבריו בעיר נמנה הרב דוד אבן כליפא. בהמשך צירף הרב דוד הכהן סקלי את הרב יחיא להיות דיין בבית דינו. בשנת תרצ"ח יצא לגייס כספים עבור בני קהילת מלייה לאחר שעברו פרעות וגזילת רכוש בשל מלחמת האזרחים בספרד, בברכתו של הרב יוסף משאש. בסוף שנות החמישים, עבר להתגורר בפריז שבצרפת. בשל המצב הרוחני הקשה בעיר ובמדינה, יזם הרב אמסלם יחד עם שותפים את הקמת בית הדין 'מחזיקי הדת' בעיר, וכיהן כאב בית הדין. כיהן בתפקידו עד שהוקמה הרבנות הראשית של פריז, אז התייתר תפקידו, והוא פרש ועבר לעסוק בעיקר בלימוד עצמאי והתכתבויות הלכתיות. בהמשך כיהן כרב הקהילה הספרדית בעיר. בזמן מלחמת יום כיפורים תיקן תפילה לאומרה בבתי הכנסת בפריז, להצלחת כוחות צה"ל. עמד בקשרים תורניים עם חכמי מרוקו, בהם כמה מרבני משפחת אבוחצירא, כדוגמת הבבא חאקי, איתו היה לו קשר ידידות קרוב, והלה הפציר בו שוב ושוב שיעלה ארצה מפריז, והרב ישראל אבוחצירא, ה'בבא סאלי'. וכן הרב יוסף משאש. וכן התכתב עם הרב דוד שלוש, רבה של נתניה. מעשה חייא - חידושים, דרשות ותשובות הלכתיות. יצא לאור בסיון תשס"ד, בעריכת הרב חיים אמסלם. קברו, באתר עיר דוד ראו: מכלל יופי עמ' קכז. פתיחה מהרב חיים אמסלם לספר מעשה חייא. אוצר המכתבים - ב, אלף רכ"ח. מעשה חייא, מכתבים בסוף הספר, מכתב מ'בית דין צדק קהלת שומרי הדת בפריז'. מעשה חייא, מכתבו של הרב מרדכי אלמליח. מעשה חייא, מכתבים בסוף הספר. גאוני משפחת אביחצירא חלק ב, עמ' 375-376 קטלוג רפאלי - מכירה מקוונת 18, עמ' 40 מים חיים, כרך ב, סימן רסח מעשה חייא, עמ' 83.
אור ישראל

האם התכוונתם ל... ישיבת אור ישראל – ישיבה חרדית בפתח תקווה אור ישראל (ספר) – ספר של הרב ישראל מסלנט אור ישראל (קובץ תורני) – קובץ תורני לענייני הלכה ומנהג, היוצא לאור במונסי (גם "מאנסי"; Monsey), מדינת ניו יורק, ארצות הברית
סטלינגרד (סרט, 1993)

סטלינגרד (בגרמנית: Stalingrad) הוא סרט אנטי־מלחמתי גרמני משנת 1993 בבימויו של יוזף וילסמאייר. הסרט עוקב אחר קבוצת חיילים גרמנים בקרב סטלינגרד עד גורלם המר. הסרט מספר אודות חבורת חיילי הנדסה קרבית מהוורמאכט שנשלחים אל קרב סטלינגרד. הסרט נפתח כאשר החיילים אובר-גפרייטר פריץ רייזר (דומיניק הורביץ') ואונטר-אופיציר מנפרד רולידר (יוכן ניקל) בחופשה באיטליה לאחר לחימה בצפון אפריקה. לאחר שממנים להם מפקד חדש, לויטננט הנס פון ויצלנד (תומאס קרצ'מן) – קצין אריסטוקרטי צעיר וחסר ניסיון – הם נשלחים לסטלינגרד. עם הגעתם הם מזועזעים ממראות העיר והתנאים. פון ויצלנד וחייליו לוחמים בלחימה העירונית הצפופה, מאבדים אנשים רבים ומוצאים את עצמם מוקפים בתום אחד הקרבות. בניסיון לפרוץ את המצור, הם מנסים למצוא דרך מילוט בביוב, שם הם מסתבכים אף יותר: פון ויצלנד לא מוצא את חייליו, וחייל אחר מאבד את רגלו. בניסיון נואש להצילו, הם מגיעים אל בית חולים שדה, שם אחד החיילים, רייזר, מאיים על עוזר רופא שיציל את חברו. הם נתפסים בידי המשטרה הצבאית, ונשלחים אל יחידת עונשין – עליה מוטלות משימות התאבדויות כגון פירוק מוקשים. לאחר שמוצעת להם חנינה בעבור לחימה בטנקים סובייטים, הם חוזרים למעמדם הקודם, אולם לא לפני שגם מוטל עליהם להוציא להורג אזרחים. מיואשים, מורעבים וסובלים מהקור, פון ויצלנד, רייזר וחייל צעיר נוסף – גה־גה – מנסים לערוק מהחזית על ידי העמדת פני פצועים ובריחה חזרה לגרמניה באמצעות מטוס פינוי, אולם התכנית נכשלת. בהמשך, החיילים הורגים קצין משטרה צבאית – האחד שפקד עליהם להוציא להורג אזרחים – והולכים לבית המסתור שלו שמלא באוכל ויתר מותרות. בהבנה שהארמייה השישית מכותרת בידי הסובייטים, פון ויצלנד ורייזר מנסים לברוח מהעיר בהדרכתה של שבויה סובייטית – אולם לבסוף הם מתים מהקור, באמצע שום מקום. הסרט הוא ההפקה הקולנועית הגרמנייה השנייה שנעשתה על הקרב לאחר "כלבים, אתם רוצים לחיות לנצח?" מ-1959. תקציב הסרט עמד על כ-20 מיליון מארק גרמני, שהיו שווי ערך אז ל-12,400,000 מיליון דולר. הסרט הוא סרטו השלישי של וילסמאייר ששימש גם כבמאי הצילום בסרט. הסרט צולם באיטליה, צ'כוסלובקיה ופינלנד, והצוות מנה 180 אנשי הפקה ממדינות שונות כגון בלגים, הולנדים, גרמנים, צ'כים, פולנים, צרפתים, וכן כ-12,000 ניצבים. סטלינגרד (סרט, 2013) אויב בשער "סטלינגרד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סטלינגרד", באתר נטפליקס "סטלינגרד", באתר AllMovie (באנגלית) "סטלינגרד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סטלינגרד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סטלינגרד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "סטלינגרד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) The making of Stalingrad (1993), YouTube
כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים

כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים (באנגלית: I Marine Expeditionary Force ובקיצור: I MEF) הוא אחד משלושה כוחות המשלוח של חיל הנחתים של ארצות הברית. הכוח משלב יחידות לוחמה קרקעית, אווירית ולוגיסטיקה ונועד לאפשר פעילות לחימה עצמאית במשך 60 יום. כוח המשלוח הראשון כפוף לכוחות הנחתים בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית. הכוח נועד לספק יכולות בתחומים הבאים: יצירת כוח הרתעה בפריסה קדמית מענה מהיר למשברים סיוע הומניטרי ומבצעי סיוע לאחר אסונות טבע יכולת לפעול עצמאית להקמת שדות תעופה, ואכיפת זכויות תעופה אימון משולב עם כוחות של בעלות ברית יחידות: דיוויזיית הנחתים הראשונה כנף הנחתים השלישית בריגדת המשלוח הראשונה אגד התחזוקה הראשון יחידת המשלוח ה-11 יחידת המשלוח ה-13 יחידת המשלוח ה-15 אגד המידע הראשון גדוד המודיעין הראשון גדוד התקשוב הראשון גדוד התקשורת התשיעי גדוד אכיפת החוק הראשון פלוגת התיאום האווירית הראשונה מדיה וקבצים בנושא כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים אתר הכוח