laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שולה קשת (חוקרת ספרות)

שולה קשת (לבית פישר) (באנגלית: Shula Keshet) (נולדה ב-26 בינואר 1940) היא חוקרת ספרות עברית, פרופסור בגמלאות לספרות ותרבות ישראל במכללת סמינר הקיבוצים, שספרות המחקר שכתבה עוסקת בספרות העברית מראשית ימיה. קשת נולדה בתל אביב. לאחר מלחמת העצמאות, כשעברה משפחתה לבני ברק, השלימה את לימודיה בתיכון אהל שם ברמת גן. בגיל צעיר הצטרפה לתנועת הנוער העובד והלומד, התגייסה לנח"ל ושירתה במסגרת של״ת כמדריכה בתנועתה, סניף בת גלים. לאחר השירות הצבאי הצטרפה עם חבריה לקיבוץ בית גוברין, ולאחר נישואיה השתקעה בקיבוץ גבעת ברנר (1960). קשת סיימה תואר ראשון בספרות עברית ומקרא באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בחוג לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים. בין מוריה היו נחמה ליבוביץ, ישראל לוין ושמעון זנדבנק. היא שילבה עיון ומחקר עם עבודתה בבית הספר בגבעת ברנר, ומשום כך התאחרו לימודיה לתואר שלישי, שלא היו מקובלים אז בתנועה הקיבוצית. נושא עבודת הדוקטור שלה היה ״ראשית הרומן הקיבוצי: ספרות אידאולוגית בין קוראים, יוצר ויצירה״ (1992). היא זכתה בפרס דב סדן למחקרים בספרות עברית. ספרה הראשון, המחתרת הנפשית : על ראשית הרומן הקיבוצי, שהתבסס על עבודת הדוקטור, יצא לאור ב-1995. בתחילת שנות התשעים החלה ללמד בסמינר הקיבוצים כמרצה בכירה בספרות ובתרבות ישראל. בכתיבתה קשת מתייחסת לאופן בו מיתוסים שונים נבנים בכתיבה העברית על ציר זמן השואב מהעבר, לרבות זה המקראי, ומתכתב עמו. בספרה "נקודת הבראשית: גלגולו של מיתוס ביתניה בספרות העברית" - העוסק בראשית הרומן הקיבוצי מתוך התייחסות לקורותיה של ביתניה כפי שהוא מתגלם בכינון הסיפור על ראשוני חלוצי השומר הצעיר, שישבו בביתניה־עילית, ובדיאלוג שניהלו מגוון יוצרים, בהם נתן אגמון ויהושוע סובול, עם הסיפור ההיסטורי של קורותיהם . הספר, "אמרי-נא אחותי את - גלגולו של סיפור חוזר בתרבות ישראל", מציע קריאה השבה ומוצאת תבניות סיפוריות דומות על ציר זמן שתחילתו בספרות המקראית וסופו בספרות עברית בת ימנו. הספר "אבשלומי - קריאות אינטרטקסטואליות בספרות העברית המודרנית" - מציג את האופן שבו הספרות העברית המודרנית מנהלת דיאלוג עם המקרא בשיח אובדן וקורבן, מתוך התייחסות לנהי על מותו של אבשלום המקראי. נקודת הבראשית: גלגולו של מיתוס ביתניה בספרות העברית (הקיבוץ המאוחד ומכון פורטר, 1995) אמרי-נא אחותי את - גלגולו של סיפור חוזר בתרבות ישראל (הקיבוץ המאוחד, 2003) פרקים בספרות פנים אל פנים אבשלומי - קריאות אינטרטקסטואליות בספרות העברית המודרנית (הקיבוץ המאוחד, 2018) המחתרת הנפשית - על ראשית הרומן הקיבוצי שולה קשת, ברשת החברתית פייסבוק שולה קשת, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" הספרים של שולה קשת, באתר "סימניה" שולה קשת, ‏עידן התמימות: הצגת 'אחי גיבורי התהילה' בקיבוץ גבעת-ברנר, ספטמבר 1953, ישראל 2002, עמ' 132-119 שולה קשת (1940-), דף שער בספרייה הלאומית על הספר "נקודת הבראשית" באתר הקיבוץ המאוחד ספריית פועלים על ספרה "אבשלומי"
אוניברסיטת האו"ם

אוניברסיטת האו"ם (ביפנית: 国際連合大学;‏ בראשי תיבות: UNU) היא הזרוע האקדמית והמחקרית של האו"ם. המטה המרכזי של האוניברסיטה ממוקם בטוקיו שביפן. לאוניברסיטה מעמד דיפלומטי כמוסד של האו"ם, ומשימתה היא לסייע בפתרון נושאים גלובליים הקשורים להתפתחות ורווחת האדם באמצעות מחקר וחינוך משותפים. בשנת 1969 הציע מזכ"ל האו"ם, או תאנט להקים אוניברסיטה מטעם האו"ם. לאחר שנתיים שדנו בנושא, אישרה האספה הכללית של האו"ם (UNGA) את הקמת אוניברסיטת האו"ם בדצמבר 1972. טוקיו נבחרה כמיקומה העיקרי בשל התחייבות ממשלת יפן להשקיע בה 100 מיליון דולר מקרן תרומות. מאז שנת 2010, UNU הוסמכה על ידי UNGA להעניק תארים, ומציעה מספר תוכניות לתואר שני ולדוקטורט. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1973 והחלה רשמית את פעילותה בשנת 1976 בעקבות חתימת הסכם המטה הקבוע בין האומות המאוחדות ליפן. במהלך השנים נוצרו כמה מכונים של האו"ם שעזרו ביוזמות המחקר של האומות המאוחדות. בדצמבר 2009, האספה הכללית של האו"ם תיקנה את אמנת האו"ם כדי לאפשר לאו"ם "להעניק תארים מתקדמים ותארים דוקטורטים, תעודות והבחנות אקדמיות אחרות בתנאים שנקבעו לשם כך בתקנון על ידי המועצה." בשנת 2013 הודיעה UNU-ISP על כוונתה לבקש הסמכה מהמוסד הלאומי לתארים אקדמיים והערכת אוניברסיטאות (NIAD-UE) שהוא סוכנות ההסמכה היפנית של מוסדות להשכלה גבוהה. UNU-IAS הוסמך רשמית באפריל 2015, והפך אותו לארגון הבין-לאומי הראשון שהוכר על ידי NIAD-UE. בראש האוניברסיטה עומד רקטור המחזיק בדרגת תת-מזכ"ל האו"ם (USG). עד כה היו באוניברסיטת UNU שבעה רקטורים. הרקטור הנוכחי, מאז מרץ 2023, הוא ד"ר שילדז'י מרוואלה מדרום אפריקה. מרוואלה ירש את דייוויד מ. מאלון מקנדה, שכיהן מאז 2013 (שתי קדנציות). מועצת UNU היא הוועד המנהל של האוניברסיטה ומורכבת מ-12 חברים שמונו על ידי מזכ"ל האו"ם בהסכמת המנכ"ל של אונסק"ו. מכון האומות המאוחדות להדרכה ולמחקר אוניברסיטה למען השלום מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת האו"ם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת האו"ם (באנגלית וביפנית) אוניברסיטת האו"ם, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת האו"ם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת האו"ם, סרטונים בערוץ היוטיוב UNTC, treaties.un.org UNU Charter - United Nations University, unu.edu (באנגלית) UNU Council - United Nations University, unu.edu (באנגלית)
קירילוס מסקיתופוליס

קירילוס מסקיתופוליס (ביוונית: Κύριλλος = אצילי, בלטינית: Cyril; חי במאה ה-6) היה אחד מחשובי ההגיוגרפים של הנזירים הנוצרים הראשונים בארץ ישראל. קירילוס נולד בשנת 525 לספירה לערך בסקיתופוליס, היא בית שאן, למשפחה נוצרית בעלת מעמד, אביו היה עוזרו המשפטי של הארכיבישוף המטרופוליטני. קירילוס התחנך לנזירות מגיל צעיר. בגיל 18 הצטרף למנזר "באלה" בעמק בית שאן, המזוהה כיום עם עין-בלה ליד קיבוץ מעוז חיים. שנה לאחר מכן הצטרף לקוינוביון של אותימיוס במישור אדומים (חאן אל אחמר), ושם שהה כעשר שנים, כחלק מהכשרתו לחיים בלאורה. הוא היה תלמידו של יוחנן המתבודד. לאחר שעבר ללאורה שמדרום לתקוע שהוקמה על ידי חריטון, החל בכתיבת ביוגרפיות של נזירים מפורסמים, בסוגת כתיבה המכונה הגיוגרפיה (ביוונית הגיוס - קדוש, גרפיה - רישום). שתי הביוגרפיות הגדולות שלו הן: "חיי אותימיוס" ו"חיי סבאס", והאחרות הן - "חיי יוהנס המתבודד" ו"חיי קיריאקוס", "חיי תיאודוסיוס", "חיי תיאוגניוס", ו"חיי אברמיוס". חוקרים ובראשם גרגואר (Gregoire), סבורים שהיצירה "חיי גרסימוס" שיוחסה לקירילוס לא נכתבה על ידו, אלא על ידי נזיר אחר מן הלאורה של גרסימוס. נראה שקירילוס שילב בכתביו סיפורים על גרסימוס, ומכאן הטעות. קירילוס הכיר את רוב הנזירים עליהם כתב, ועל אלו שלא הכיר - למד מפי נזירים שחיו בקרבתו. הוא נפטר בסביבות שנת 559, כנראה במנזר מר סבא. כתיבתו מאופיינת בשפה עשירה בביטויים וברמזים מדברי השליחים, וכן בדיוק בפרטים היסטוריים, הגם שסוגת ההגיוגרפיה מתאפיינת בסיפורי ניסים על הקדושים. קירילוס, בהיותו אחד הביוגרפים הראשונים של הנזירות הנוצרית ושל הנצרות, השפיע על הכתיבה ההגיוגרפית והנוצרית, והוא מצוטט בה רבות. סיפור תולדות חייו של חריטון נכתב כנראה בהשפעת כתיבתו של קירילוס. נזורה במדבר יהודה לאה די סגני, מבוא ותרגום, קירילוס מסקיתופוליס, חיי נזירים ממדבר יהודה, יד בן-צבי, 2005. קירילוס (559?-525?), מסקיתופוליס, דף שער בספרייה הלאומית
המטרה - תל אביב

המטרה - תל אביב הוא רומן היסטורי מאת רם אורן, העוסק בקרב על ניצנים, עמידת הגבורה של מגיני ניצנים, הכפשתם על ידי אבא קובנר ומותה של האלחוטאית מירה בן-ארי עם חבריה הלוחמים, וטיהור שמו של הקיבוץ ולוחמיו לאחר מלחמת העצמאות. הספר מלווה את האנשים הפשוטים, ערבים כיהודים, בכל אזור השפלה הדרומית, מרחובות ודרומה, וכן מתלווה למספר קצינים מצריים במיוחד כאלו שכמה שנים אחר כך הגיעו לגדולות: גמאל עבד אל נאצר ואנואר סאדאת. כמו כן העלילה עוקבת אחרי הפוליטיקה המצרית, אחרי המלך פארוק, ואחר המרגלת היהודייה במצרים, אשר סייעה למדינה שזה עתה קמה לסכל עסקאות נשק ולפגוע במשלוחי נשק שנועדו לצבא המצרי לצורך תקיפת ישראל. בבקורתו של אמנון קפליוק בעיתון הארץ, הביקורת היחידה שנכתבה על הספר עד כה, עוסק קפליוק בשאלות העולות מכתיבתו של רומן המבוסס על תחקיר היסטורי, ועל החירות שיש בידי הסופר לעומת זו של ההיסטוריון הכותב עבודה אקדמית. קפליוק מצביע על הוויכוח לגבי הסכנה שנשקפה לתל אביב מפני המצרים, המוצג בספר, ובכותרתו, כוודאות, אולם לטענתו נראה שלא היה בו ממש, ומסכם בתשבחות לספר בו יש "אנושיות ורגישות לזכויות אדם, יהודי כערבי", כדבריו. אמנון קפליוק, "כל עוד הכדור האחרון נושם במחסנית...", באתר הארץ, 25 באפריל 2004 המטרה - תל אביב, באתר OCLC (באנגלית)
אקדמיק פלובדיב

אקדמיק פלובדיב (בבולגרית БК Академик Пловдив) בעבר אקדמיק פלובדיב בולטקס 99 הוא מועדון כדורסל בולגרי מהעיר פלובדיב. המועדון הוקם בשנת 1948 כמועדון חובבני ושיחק בשיטה זו עד עונת 2014/2015 אז הצטרף לליגה הבולגרית השנייה, אז הוחלט בקבוצה להפוך למקצועית כאשר התאגיד הבולגרי בולטקס 99 משמש כנותן חסות רשמי, עונה לאחר מכן (2015/16) נרשמה הקבוצה לליגה הראשונה בבולגריה, בה היא משחקת כיום. בעונתה הראשונה של הקבוצה בליגה הבכירה סיימה במקום ה-9. בעונת 2016/2017 נחלה הקבוצה הצלחה וסיימה במקום ה-2 אך הודחה בשלב רבע הגמר לאחר הפסדים לצ'רנו מורה וארנה, בעונה זו העפילה הקבוצה לחצי גמר הגביע הבולגרי. בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה פעם נוספת במקום ה-2 והעפילה לראשונה לחצי הגמר בו הודחה על ידי בלקן בוטבגרד, באותה עונה העפילה פעם נוספת לחצי הגמר בגביע הבולגרי. בעונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום ה-4 והדחה ברבע הגמר על ידי רילסקי ספורטיסט, באותה עונה העפילה הקבוצה פעם נוספת לחצי גמר הגביע. בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום 6 כאשר הופסקה הליגה עקב מגפת הקורנה. את משחקיה מארחת הקבוצה בהיכל הספורט סטויטאל המכיל כאלף מקומות ישיבה. הקבוצה השתתפה בליגה הבלקנית החל מעונת 2017/2018, הישג השיא של הקבוצה הוא סגנות אליפות הליגה הבלקנית בעונת 2020/2021 הליגה הבולגרית חצי גמר: (1) 2017/2018 הגביע הבולגרי: חצי גמר: (3) 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019 ליגה הבלקנית גמר: (1) 2020/2021 מקום 1: (1) 2019/2020 (עונה הופסקה) מקום 3: (1) 2018/2019 מקום 5: (1) 2017/2018 אתר האינטרנט הרשמי של אקדמיק פלובדיב (באנגלית ובבולגרית) אקדמיק פלובדיב, ברשת החברתית פייסבוק אקדמיק פלובדיב, ברשת החברתית אינסטגרם
פרודנס היוארד

פרודנס היוארד (באנגלית: Prudence Heward‏; 5 ביולי 1896 – 19 במרץ 1947) הייתה ציירת קנדית, שנודעה בעיקר בזכות ציור הדמויות שלה. הייתה חברה בקבוצת ביבר הול ומייסדת שותפה של קבוצת הציירים הקנדית. היוארד נולדה במונטריאול, קוויבק, קנדה למשפחה אמידה. היא הייתה השישית מבין שמונה ילדים, והתחנכה בבתי ספר פרטיים. היא גילתה עניין באמנות בגיל צעיר, אולי בעידוד אמה ואחותה דורותי, והחלה לקחת שיעורים בגיל שתים עשרה בבית הספר של אגודה לאמנות במונטריאול אצל ויליאם ברימנר ומוריס קולן. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגוררה היוארד באנגליה, שם שירתו אחיה בצבא הקנדי בזמן שהיא שירתה כמתנדבת בצלב האדום. כשחזרה לקנדה בסוף המלחמה, המשיכה בציוריה והצטרפה לקבוצת ביבר הול היל. בשנת 1924 הוצגו עבודותיה בתערוכה ציבורית ראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בקנדה בטורונטו, אונטריו. בשנת 1932 הייתה לה תערוכת היחיד הראשונה של היוארד בגלריית סקוט במונטריאול. היוארד רצתה לשפר את כישוריה, ונסעה לפריז, צרפת, בשנים 1925–1926. במהלך לימודיה באקדמיה קולארוסי, היא פקדה את בית הקפה לה דום במונפרנס, המקום האהוב על סופרים ואמנים מצפון אמריקה והמקום שאליו הגיע הסופר הקנדי מורלי קאלגן עם חבריו ארנסט המינגוויי וסקוט פיצג'רלד. בעת שהותה בפריז, פגשה את הציירת מאונטריו איזבל מקלפלין והתיידדה איתה, ובחזרתה לקנדה, הצטרפה איתה ועם אמנים אחרים לנסיעות ציור בטבע. בשנת 1929 הקריירה שלה קיבלה דחיפה משמעותית כאשר הציור שלה, Girl on a Hill, זכה בפרס בתחרות המושל הכללי שאורגנה על ידי הגלריה הלאומית של קנדה. היא הוזמנה להציג עם קבוצת השבעה ובאמצעותה התיידדה עם אלכסנדר יאנג ג'קסון איתו יצאה לטיולי רישום לאורך נהר סנט לורנס. היא עשתה מספר ציורי נופים, עם קשר מיוחד לעיירות המזרחיות של קוויבק. בשנת 1933 הציגה פרודנס היוארד עם קבוצת הציירים הקנדית, אך מאבקה באסתמה ובעיות בריאותיות אחרות האט אותה בסופו של דבר. [9] תאונת דרכים בשנת 1939 צמצמה את יכולותיה עוד יותר, אך היא עדיין הפיקה דיוקנאות מצטיינים עד שנת 1945, כאשר מצבה הבריאותי התדרדר עד כדי כך שהיא נאלצה לוותר על הציור. היא נפטרה שנתיים לאחר מכן, בעת שפנתה לטיפול רפואי בלוס אנג'לס, קליפורניה. אף על פי שהיוארד ציירה גם נופים ודומם, היא הייתה בעיקר ציירת נושאים אנושיים. כפי שציינה ג'וליה סקלי - היוארד העדיפה את המונח "דמויות" על פני דיוקנאות, ורוב ציוריה הפיגורטיביים הם של נשים אשר מחזירות מבט לצופה לעיתים קרובות, וש"מוצגות באופן ריאליסטי וללא אידיאליזציה לא מציאותית". " אלה כוללים נושאים בעירום שלעיתים זכו לביקורת בשנות השלושים. עבודתה הושפעה מסגנון המודרניזם האירופי והיישום שלה של העקרונות והסגנון היו יותר מאשר רשמיים בלבד. הם סיפקו לה "אוצר מילים ויזואלי דינמי לתאר נשים קנדיות מודרניות בהקשרים כפריים ועירוניים כאחד." ב־2 ביולי 2010 הנפיק הדואר הקנדי חותמת הנצחה וגיליון מזכרת לכבוד היוארד כחלק מאוסף אמנות קנדה. שני הציורים שהוצגו היו "בתיאטרון" (1928) ו"רולנדה" (1929). מדיה וקבצים בנושא פרודנס היוארד בוויקישיתוף Ferrari, Prudence. "Prudence Heward: Painting at Home." (2001). In Framing Our Past: Canadian Women's History in the Twentieth Century, S.A. Cook, L.R. McLean, and K. O'Rourke, eds. Montreal: McGill-Queen's University Press. p. 129-133. ARCHIVED - Prudence Heward - Themes - Celebrating Women's Achievements - Library and Archives Canada, web.archive.org, ‏2018-02-20 Evelyn Walters, Women of Beaver Hall, Dundurn Press, 2005-10-01, ISBN 978-1-55002-588-0 "Prudence Heward: Life & Work"
טומאש פלקאנץ

טומאש פלקאנץ (בצ'כית: Tomáš Plekanec; נולד ב-31 באוקטובר 1982 בקלדנו, צ'כוסלובקיה – כיום בצ'כיה) הוא שחקן הוקי קרח צ'כי. פלקאנץ החל לשחק בקבוצת נוער בעיר קלדנו בו נולד. בעונת 1998/99 הוא שיחק לראשונה בקבוצת בוגרים של המועדון. נבחר על ידי מועדון מונטריאול קנדיאנס בשנת 2001 ובעונה 2002/2003 עבר לקנדה. הוא שיחק במועדון משנה עד שבעונת 2005/06 החל לשחק עבור מונטריאול. לקראת עונת 2009, חתם על חוזה שנתי חדש בהיקף של 2.745 מיליון דולר. הקריירה שלו במועדון נמשכה עד לעונת 2018. בסך הכול הוא שיחק ביותר מ-1,000 משחקים ב-NHL. בנובמבר 2018 חזר לצ'כיה והחל לשחק בליגה מקומית, בחלקו במועדון בו הוא התחיל את הקריירה בתור נער. פלקאנץ שיחק מספר עונות בנבחרת צ'כיה לנוער ובשנת 2001 זכה איתה במדליית זהב. במסגרת הבוגרת הוא זכה ב-3 מדליות באליפויות העולם בשנים 2006, 2011, ו-2014. פלקאנץ היה בסגל הנבחרת בוונקובר ובסוצ'י. בשנת 2012 הוא התחתן עם לוציה וונדראצ'קובה, זמרת צ'כית. הם התגרשו לאחר שבע שנים במערכת גירושים מתוקשרת. מאז 2017 הוא נמצא בקשר עם לוציה שפרובה, ויש לו ילד ממנה. מדיה וקבצים בנושא טומאש פלקאנץ בוויקישיתוף טומאש פלקאנץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טומאש פלקאנץ, ברשת החברתית אינסטגרם טומאש פלקאנץ, באתר olympedia.org טומאש פלקנאץ', באתר ה-NHL
יוהאן וילהלם בייר

יוהאן כריסטיאן וילהלם בייר (בגרמנית: Johann Christian Wilhelm Beyer; 27 בדצמבר 1725 – 23 במרץ 1796) היה פסל, אמן חרסינה, צייר ומעצב גנים גרמני, בעל תפקיד מרכזי בעיצוב גן הפסלים של ארמון שנברון. בייר, יליד גותה, הוכשר בתכנון גנים על ידי אביו יוהאן ניקולאוס בייר שהיה גנן של קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג. בין השנים 1748–1751 למד בפריז אדריכלות וציור בהמשך נסע לרומא במטרה ללמוד ציור אבל עבר לפיסול לאחר שהשתתף בחפירות ארכאולוגית לחיפוש אחר פסלים עתיקים. בשנת 1759 אחרי שחזר לשטוטגרט שימש כצייר החצר של דוכס וירטמברג וכאמן חרסינה בלודוויגסבורג. בשנת 1767 לאחר שהשתחרר משירות הדוכס עבר לוינה והפך לחבר באקדמיה האימפריאלית (האקדמיה לאמנויות יפות בווינה), ונשכר כצייר ופסל ואדריכל החצר של האימפריה, בייר נחשב לאדם מתנשא. בייר התחתן עם ביתו של המורה בארמון שנברון של מריה קרולינה מאוסטריה ושל מארי אנטואנט, ובהמשך התגרש ממנה. בשנת 1773 נחתם מולו חוזה מטעם מריה תרזה ליצור פסלים ואגרטלי שיש עבור ארמון שנברון במשך שלוש שנים. עבודת העיצוב הגדולה האחרונה שלו עבור שנברון הייתה פסלי הדמויות במזרקת נפטון אותה סיים בשנת 1780 זמן קצר לפני מותה של מריה תרזה. בשנת 1779 יצאו לאור שני כרכים פרי עטו בנושא יצירת תחריטים של צמחים באוסטריה בהם הוא מביא באופן זר לקוראיו דוגמאות ויזואליות והסברים מפורטים ממקורות לדמויות מיתולוגיות (ורגיליוס, אובידיוס, פלוטרכוס, ואנציקלופדיות של זמנו). הנימפה אורידיקה בארמון שנברון הנימפה אורידיקה בארמון שנברון אנגרונה האלה הרומית ששחררה אנשים מכאב וצער בארמון שנברון מלאגרוס הגיבור מקלידון עם חזיר הבר בארמון שנברון יאסון וגיזת הזהב בארמון שנברון הריסות מלאכותיות של קרתגו בארמון שנברון מזרקת נפטון בארמון שנברון פסל חרסינה של צ'לנית במוזיאון האמנויות הדקורטיביות בברלין פסל חרסינה של דייגת במוזיאון האמנויות הדקורטיביות בברלין פסל חרסינה של כנר במוזיאון האמנויות הדקורטיביות בברלין מדיה וקבצים בנושא יוהאן וילהלם בייר בוויקישיתוף
מתיאס בראון

מתיאס ברנרד בראון (בצ'כית: Matyáš Bernard Braun;‏ 1684, אוסטריה – 1738, פראג) היה פסל צ'כי של תקופת הבארוק. בראון נולד בסאוטנס (ליד אינסברוק), ילד חמישי לאביו החוואי והנפח יעקב ואמו מגדלנה, אחיו הצעיר היה צייר ואחיינו אנטונין בראון הפך לפסל. בראון התמחה בזלצבורג, ונציה, בולוניה ורומא. קיבל השראה ממיכלאנג'לו, ג'ובאני לורנצו ברניני, ובית הספר לפיסול הוונציאני של המאה ה-17. בראון עבר לפראג בשנת 1710 ויצר באבן חול, שם הכיר את אשתו וחבריו והפך לאזרח של הרובע החדש, פסלו חלומה של סנט לויטגרד בגשר קארל הביא לו הזמנות רבות של פסלים חדשים לארמונות, גנים וכנסיות, והוא הקים בית מלאכה גדול אותו המשיך אחריו אחיינו אנטונין בראון. פסל סנט לודמילה וואצלב הראשון דוכס בוהמיה בגשר קארל פסל איבו בגשר קארל חלומה של סנט לויטגרד בגשר קארל דמויות אטלס בשער ארמון צדפה-גאלאס בפראג פסל המדונה והילד מעל כניסה לבית ברחוב סלטנה בפראג הכניסה לארמון קולובראט (נרודובה) בפראג מדיה וקבצים בנושא מתיאס בראון בוויקישיתוף
SIKART

SIKART הוא מילון ביוגרפי מקוון ובסיס נתונים על אמנות חזותית בשווייץ וליכטנשטיין, המופעל על ידי המכון השווייצרי לחקר אמנות (SIAR). האתר שהושק ב-2006 ושודרג ב-2012, הוא גרסה מקוונת, מורחבת ומתעדכנת כל העת של "לקסיקון הביוגרפיה של האמנות השווייצרית של SIAR" משנת 1998, שכלל 12,000 ערכים קצרים וכ-1,100 מאמרים ביוגרפיים מפורטים. האתר כלל בעת השקתו מידע אודות 14,000 אמנים, 1,200 מאמרים ביוגרפיים, 3,000 תמונות ו-15,000 התייחסויות לתערוכות. SIKART מצהירים כי האתר מיועד הן למומחים והן לבעלי עניין באמנות מהציבור הרחב. הוא כולל מידע לגבי אמנים מקצועיים משווייץ ומליכטנשטיין "שעוסקים או עסקו בציור, רישום, חריטה, פיסול, וידאו, מיצב, צילום, מיצג ואמנות רשת", אך אינו כולל מידע על אמנים "שעוסקים או עסקו אך ורק באמנות שימושית (אמנות גרפית, עיצוב, יציקת פעמונים, צורפות, קדרות, צילום תיעודי וכדומה)". בשל המגוון התרבותי בשווייץ, התוכן המוצג באתר לגבי כל אמן כתוב בשפה שהאמן משויך אליה ביותר: צרפתית, איטלקית או גרמנית. האמנים מדורגים בכוכב אחד עד חמישה על פי חשיבותם, ובהתאם נקבע רוחב המידע המתועד עבורם. לגבי כל אמן מתועדים שמו (בכל גרסאותיו), תאריכי הלידה והפטירה, קורות חיים קצרים, מילות מפתח, ערכים מילוניים, ביבליוגרפיה וקישור לאתר האמן (אם קיים). אמנים המדורגים בשלושה עד חמישה כוכבים מתוארים גם במאמרים ביוגרפיים באורך של שניים עד ארבעה עמודים, ומוצגות רפרודוקציות דיגיטליות של יצירות האמנות שלהם. SIKART ממומן על ידי ממשלת שווייץ, הקנטונים השווייצרים ותורמים פרטיים. הגישה לאתר חופשית, אם כי בעת שהושק הייתה כוונה לגבות בהמשך תשלום עבור גישה, כדי לאפשר ל-SIKART לפעול ללא תלות במימון ציבורי. אתר האינטרנט הרשמי של SIKART (בגרמנית, בצרפתית, באיטלקית ובאנגלית) אתר המכון השווייצרי לחקר אמנות אתר SIKonline בעת השקתו (ארכיב) Schweizer Kunst goes online, הודעת השקה 22.2.2006, בעיתון Neue Zürcher Zeitung אתר SIKART Jost Karl, Biografisches Lexikon der Schweizer Kunst, 1998, Verlag Neue Zürcher Zeitung, ISBN 3-85823-673-X אתר SIKART בעת השקתו (ארכיב) Mise en ligne de SIKART Dictionnaire et base de données: www.sikart.ch (ארכיב)
A Gangsta's Pain

A Gangsta's Pain הוא אלבום האולפן הרביעי של הראפר האמריקאי מאניבאג יו. האלבום יצא לאור ב-23 באפריל 2021, על ידי חברות התקליטים רוק ניישן, קולקטיב מיוזיק גרופ, ברד גאנג אנטרטיינמנט, אן-לס אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס. האלבום מכיל הופעות אורח של קאש פייג', ביג30, פיוצ'ר, טריפסטאר, פולו ג'י, ליל דורק, ג'נה אייקו ופארל ויליאמס. ב-12 במרץ 2021 הודיע מאניבאג יו כי האלבום הושלם ומוכן לצאת בשנת 2021, אך לא תוכנן תאריך יציאה מדויק. הוא רמז על שם האלבום ב-26 במרץ 2021, היום בו יצא הסינגל "Hard for the Next" מתוך האלבום, יחד עם הראפר פיוצ'ר. ב-14 באפריל 2021 חשף את שם האלבום במפורש יחד עם עטיפתו והזמנה מראש שלו דרך הרשתות החברתיות. רשימת הרצועות נחשפה ב-20 באפריל 2021 בהזמנה מראש של האלבום באפל מיוזיק. בחודש יוני 2021, כלל בילבורד את האלבום ברשימת "האלבומים הטובים ביותר לשנת 2021 עד כה". האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 110,000 יחידות שקולות לאלבום, רובן בזכות הזרמות המוזיקה. מידע על האלבום A Gangsta's Pain באתר MusicBrainz Grant, Shawn (12 במרץ 2021). "Moneybagg Yo Says His New Album is "100% Done"". The Source. נבדק ב-14 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Moneybagg Yo and Future Team Up on 'Hard for the Next'". Rap-Up. 25 במרץ 2021. נבדק ב-14 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה) The 50 Best Albums of 2021 So Far: Staff Picks, בילבורד, ‏7 ביוני 2021 (באנגלית) Caulfield, Keith (2 במאי 2021). "Moneybagg Yo Earns First No. 1 Album on Billboard 200 Chart With 'A Gangsta's Pain'". Billboard. נבדק ב-3 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה)
קלרנס גאגנון

קלרנס גאניו (באנגלית:Clarence Gagnon‏; 8 בנובמבר 1881 – 5 בינואר 1942) היה צייר, שרטט, חרט ומאייר צרפתי-קנדי, ממחוז קוויבק. הוא ידוע בזכות ציורי הנוף שלו של אזור מזרח קוויבק. קלרנס אלפונס גאניו נולד במונטריאול, קוויבק ב-8 בנובמבר 1881. הוא היה בנו של אלפונס א. גאניו ואם אנגליה שהתעניינה בספרות. חלק מילדותו בילה בסנט רוז, כפר מצפון למונטריאול. בתחילת חייו, אמו עודדה אותו ללמוד ציור, אך אביו רצה שהוא יהפוך לאיש עסקים. הוא למד אצל ויליאם ברימנר באגודת האמנות במונטריאול בשנת 1897. מתוך רצון לשפר את הידע שלו באמנות, נסע לאקדמיה ז'וליאן בפריז ולמד אצל ז'אן פול לורנס בשנים 1904–1905. לפני שחזר לקנדה בשנת 1909, בילה גאניו זמן בציור בצרפת ובאיטליה. כשחזר לקנדה התגורר בביי-סן פול, שם הפיק ציורים רבים המתארים את הטבע ואת העם הקנדי. הוא פיתח סגנון חדש של נוף חורפי שהורכב מהרים, עמקים, צבעים עזים וקווים מפותלים. הוא הפך לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות בקנדה בשנת 1922. גאניו נסע לוונציה, רואן, סן מאלו ולקוויבק כדי לצייר נופים והתפתח גם לכיוון הסגנונות המודרניים. הוא התגורר בצרפת בין השנים 1924–1936. בשנת 1919 התחתן גאניו עם לוסיל רודייר, גם היא תלמידתו של ויליאם ברימנר. גאניו נפטר ב-5 בינואר 1942 ונקבר בבית העלמין נוטרדאם-דה-נייגס במונטריאול. ציוריו ותחריטים שלו מתקיימים באוספים רבים ברחבי קנדה, כולל הגלריה הלאומית של קנדה באוטווה, הגלריה לאמנות של אונטריו בטורונטו, אוסף האמנות הקנדית מקמייקל בקלינבורג, אונטריו, מוזיאון מונטריאול לאמנות יפה, המוזיאון הלאומי דה ביו-ארטס דו קוויבק בעיר קוויבק, הגלריה לאמנות של אלברטה באדמונטון, מוזיאון ניו ברונסוויק בסנט ג'ון, הגלריה לאמנות של ווינדזור, הגלריה לאמנות של גאלף, והגלריה לאמנות בוונקובר. עבודתו של גאניו נמצאת גם בבעלות אוספים מחוץ לקנדה, כולל באנגליה מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, הגלריה לאמנות ווקר בליברפול וגלריה לאמנות מנצ'סטר, וכן בארגנטינה ובצרפת. מדיה וקבצים בנושא קלרנס גאגנון בוויקישיתוף קלרנס גאגנון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Clarence Gagnon" National Gallery of Canada Royal Canadian Academy of Arts - Académie royale des arts du Canada, web.archive.org, ‏2011-05-26 "Clarence Gagnon , Canadian Artists Series, Albert H. Robson, The Ryerson Press"
לאסי (סדרת טלוויזיה, 1997)

לאסי (באנגלית: Lassie) היא סדרת טלוויזיה קנדית, העוקבת אחר הרפתקאותיה של נקבת קולי גס-שיער העונה לשם "לאסי", ובני לווייתה האנושיים והכלביים. התוכנית שודרה בקנדה בשנים 1997–1999. הסדרה הייתה יצירה נוספת לספר, סרט וסדרת טלוויזיה על לאסי. אירועי הסדרה התרחשו בורמונט וצולמו בקוובק. בעל הכלב טימי קבוט (קורי סביאר) הוא בן 13, שהגיע לעיירה עם אימו לאחר מות אביו. במקום החדש אימו של טים פתחה מרפאה לחיות. בעונה הראשונה, בתפקיד של לאסי היה הוורד, בן מהדור השמיני של לאסי המקורי מהסרט "לאסי חוזרת הביתה" (1943). במהלך העונה השנייה הכלב הוחלף, אך בעקבות ביקורת צופים הסדרה נמשכה עם כלבה, שהיא בת של הדור התשיעי של "לאסי" המקורית. במוקד של סדרה זו, בניגוד לסרט המקורי, תוארו יחסיה של משפחת קבוט עם תושבי המקום ו"לאסי" שיחקה רק תפקיד משני. לאחר העונה השלישית צילומי הסדרה הופסקו. הסדרה שודרה גם בארצות הברית, בערוץ של Animal Planet. "לאסי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לאסי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)