laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולימפיאדת החורף 1940

אולימפיאדת החורף 1940 הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אמורה להיות אולימפיאדת החורף החמישית. אירוח האולימפיאדה נמסר לסאפורו שביפן בישיבת הוועד האולימפי הבינלאומי ה-36, שנערכה בוורשה ב-9 ביוני 1937. סאפורו התמודדה על אירוח האולימפיאדה מול סנט מוריץ שבשווייץ, שאירחה את אולימפיאדת החורף ב-1928 ומול גרמיש פרטנקירשן שבגרמניה, שם נערכה אולימפיאדת החורף ב-1936. האולימפיאדה נועדה להיערך בסאפורו מה-3 ועד ה-12 בפברואר 1940. יפן ויתרה על אירוח האולימפיאדה בעקבות פרוץ מלחמת סין-יפן ב-1938, וב-15 ביולי אותה שנה החליט הוועד האולימפי הבינלאומי על העברתה לסנט מוריץ. בהמשך התגלעה מחלוקת בין הוועד האולימפי הבינלאומי לשלטונות שווייץ בנוגע להשתתפות גולשי סקי מקצועיים במשחקים. בעקבותיה החליט הוועד ב-9 ביוני 1939 להעביר את האולימפיאדה אל העיר המתחרה השלישית במכרז האולימפי, גרמיש-פרטנקירשן. היא נועדה להיערך שם מה-2 ועד ה-11 בפברואר 1940. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, והגם שגרמניה התעקשה שבכוונתה לארח את המשחקים, בוטלו המשחקים על ידי הוועד האולימפי בנובמבר 1939 ומשחקי החורף האולימפיים הושעו ולא התחדשו אלא ב-1948, אז הם נערכו בסנט מוריץ. סאפורו אירחה את אולימפיאדת החורף ב-1972. אולימפיאדת הקיץ 1940 אולימפיאדת הקיץ 1944 אולימפיאדת החורף 1944 מדיה וקבצים בנושא אולימפיאדת החורף 1940 בוויקישיתוף פינלנדיה מסתלקת וגרמניה מחזקת בקרבות האולימפוס, דבר, 1 באוקטובר 1939
פארק איביראפוארה

פארק איביראפוארה (בפורטוגזית: Parque Ibirapuera) הוא פארק ציבורי גדול השוכן בעיר סאו פאולו, בברזיל. שטחו של הפארק הוא 1.5 קמ"ר והוא השלישי בגודלו מבין הפארקים שבעיר. בפארק ממוקם מוזיאון אפרו ברזיל. מדיה וקבצים בנושא פארק איביראפוארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארק איביראפוארה (בפורטוגזית ברזילאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רב יהודה בר שילא

רב יהודה בר שילא הוא אמורא ארץ ישראלי בדור הרביעי. הוא מוסר מאמרותיו של רבי אסי, תלמידו של רבי יוחנן בשם רבו: ”ששה דברים אדם אוכל פירותיהן בעולם הזה והקרן קיימת לו לעולם הבא, ואלו הן: הכנסת אורחים וביקור חולים ועיון תפלה והשכמת בית המדרש והמגדל בניו לתלמוד תורה, והדן את חברו לכף זכות”. ההלכות שמסר רב יהודה בר שילא מועטות. כלל יסודי בהלכות שניות לעריות נמסר על ידו: ”כל שבנקבה ערוה בזכר גזרו על אשתו משום שניה”, כלומר כל אדם שאם הוא היה נקבה הוא - היא הייתה אסורה מהתורה, גזרו על אשתו ואסרו אותה. ככלל זה זכה לתמיהה רבתי על ידי רבא, מכך שידוע שאשת חמיו מותרת למרות שחמותו אסורה מהתורה, ואשת בן חמיו (אשת גיסו) למרות שבת חמותו (אחות אשתו) אסורה מהתורה, כמו כן אשת בנו חורגו (בן אשתו) מותרת למרות שבת אשתו אסורה ("את אשה ובתה לא תיקח"), ועל כן סייג רבא את הכלל וקבע שתקנה זו תוקנה רק על קרובות שהקשר המשפחתי בינו לבינה הוא על ידי קשר נישואין אחד, כמו אשת אחיו של אמו מצד אמה, שהדוד עצמו הוא קרוב משפחה אמיתי ואשתו הצטרפה למשפחה על ידי נישואין, ולא אסרו אשת חמיו, שהיא הצטרפלה למשפחת חמיו על ידי נישואין, וגם חמיו עצמו הצטרף למשפחת קרוביו על ידי נישואין. כלל נוסף בהלכות מקווה נמסר על ידו: הוא פירש את המשנה ”מקוה שיש בו ארבעים סאה מכוונות נתן סאה ונטל סאה כשר”, כלומר מקוה שיש בה ארבעים סאה בדיוק, ואדם הוסיף לתוכה יין או מים (ראו להלן) בכמות של סאה ואחר כך נט מתוכה מים בכמות שסאה, המקווה כשר ואין בעיה בכך שכעת ישנם רק שלושים ותשעה סאה מי גשמים. על כך פירש רב יהודה בר שילא בשם רב אסי בשם רבי יוחנן, שדין זה אמור דווקא ”עד רובו”, מכיוון שרוב המקווה הוא מי גשמים נחשב הדבר כאילו כולו עשוי ממי גשמים. הפרשנות הרווחת היא שמדובר באדם שהוסיף למקווה יין או משקה אחר, אבל אם אדם הוסיף לתוך המקווה מים שאובים נהפכים המים להיות מים כשרים ודינם כמי גשמים, על ידי דין זריעה. כלל נוסף שמסר בשם רב אסי שמסר משם הוא רבי יוחנן הוא בהלכות מוקצה. בסוף ימיו ירד רב יהודה בר שילא לבבל. הרב אהרן הימן, "רב יהודה בר שילא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 570, באתר היברובוקס תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"ז, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף כ"א, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף פ"ב, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"ו, עמוד ב'.
ידידיה טיאה וייל

רבי ידידיה טיאה וַיְיל (בגרמנית: Tia Weil; י' בתשרי ה'תפ"ב, 30 בספטמבר 1721 – י"ז בתשרי ה'תקס"ו, 10 באוקטובר 1805) היה רב העיר קרלסרוהה, בנו של "הקרבן נתנאל", ותלמידו של הרב יהונתן אייבשיץ. רבינו ידידיה נולד בליל יום הכיפורים (י' בתשרי) ה'תפ"ב (1721) בפראג, בנו של הרב נתנאל וייל. עד גיל עשר למד אצל אביו ואחר כך למד בישיבתו של הרב יהונתן אייבשיץ. בשנת ה'תק"ג עזב את פראג ונסע לברסלאו, לאחר שרבו הרב אייבשיץ עזב שנה לפני כן את העיר ונסע למץ. בשנת ה'תק"ד חזר לפראג ונשא את גיטל בת רבי יעקב איגר ראש הקהל בפראג. בפראג למד גם אצל הנודע ביהודה. בשנת ה'תקי"ד התמנה לרב באוטיץ (גר'), שם ישב ארבע שנים. באותה תקופה חלה בעיניו ונסע לעיירת המרפא קרלסבד להתרפא. בשנת ה'תקי"ח חזר לפראג ושהה שם חמש שנים. באלול ה'תקכ"ג (1763) נסע עם אחיו אליעזר ליפמן לקרלסרוהה, מקום כהונת אביהם. כשנפטר אביו בל' בניסן ה'תקכ"ט (מאי 1769), התמנה לרב העיר; בתחילה סירב, אך בשבועות ה'תק"ל (1770) התרצה והנהיג את הקהילה עד יום מותו. בי"ט בטבת ה'תקמ"ח (1787) נפטרה אשתו גיטל, והוא נישא לשיינכא בת מרדכי אופנהיים. באותה שנה נפטרה גם היא, והוא נשא אישה שלישית: פראדא בת גבריאל ממנהיים, שגם היא נפטרה לאחר זמן מועט בשנת ה'תקס"א. הרב וייל נפטר בי"ז בתשרי (חול המועד סוכות) ה'תקס"ו (1805), ונקבר ליד קבר אביו בקרלסרוהה. בין בניו: הרבנים אברהם וייל רב בזולצבורג (1754–1831) ונתן וייל (1756–1829). בחייו של וייל נדפס רק ביאורו להגדה של פסח, וזאת בעילום שמו והוא אף נתן הסכמה לספר. שאר ספריו נותרו בכתב יד, וחלקם יצא לאור בשנות השבעים ואילך של המאה העשרים. אביו, הקרבן נתנאל, מביא מחידושי בנו מספר פעמים בספרו. הגדה של פסח עם ביאור המרבה לספר, קארלסרוא, דפוס פילטא עפסטיין, הירש ווירמייש, תקנ"א. נדפס מחדש בירושלים תשס"ב, על ידי הוצאת המוסד ע"ש שמואל ואודט לוי שו"ת רבי ידידיה טיאה ווייל, גנוזות, ירושלים, 1983 חידושים על מסכת נדה, מכון אהבת שלום, ירושלים, תשס"ג גנזי המלך, חדושים על מסכת מגילה ועל הלכות מגילה להרמב"ם, ירושלים, תשל"ז ברכת יום טוב, חידושים וביאורים על מסכת ביצה, גנוזות, ירושלים, תשל"ז אדני כסף, חידושים וביאורים על מסכת קידושין, גנוזות, ירושלים, תשל"ט לבושי בדים, נדפס על ידי הרב ראובן מרצבך רטיות הגוף, פירוש על לימוד היפוקראט, בכתב יד, שנת תקל"ט Birgit E. Klein, 'R. Jedidja genannt Tia Weil (1721-1805). herausragender Rabbiner und Gelehrter Badens im Übergang zur Moderne,' in: Jüdisches Leben in Baden, 1809 bis 2009. 200 Jahre Oberrat der Israeliten Badens, Festschrift; Hrsg. von dem Oberrat der Israeliten Badens, Ostfildern: Thorbecke, 2009, S. 45-55. (בגרמנית) מדיה וקבצים בנושא ידידיה טיאה וייל בוויקישיתוף ידידיה טיאה וייל, באתר ויקיטקסט ידידיה טיאה בן יעקב נתנאל ויל (1721-1805), דף שער בספרייה הלאומית רשימת הפרסומים של ידידיה טיאה וייל, בקטלוג הספרייה הלאומית "טיאה (ידידיה) וייל", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ראו למשל במסכת קידושין פרק א סימן א אות ע, וסימן ט אות ד. דפוס ראשון, קארלסרוא, תקנא, באתר היברובוקס באתר גוגל בוקס שו"ת, באתר היברובוקס גנזי המלך, באתר היברובוקס ברכת יו"ט, באתר היברובוקס אדני כסף, באתר היברובוקס הספר בכתב יד, קובץ להורדה, מאתר hebrewmanuscripts
רוברט בלפור

רוברט בלפור (באנגלית: Robert Belfour;‏ 11 בספטמבר 1940 - 24 בפברואר 2015) היה מוזיקאי בלוז, נגן גיטרה וזמר-יוצר אמריקאי. המוזיקה שלו מושרשת עמוק במסורת "היל קאנטרי בלוז", סוגת בת של הקאנטרי בלוז האופיינית לצפון מיסיסיפי. נגינתו מאופיינת, בין היתר, בכיוון ייחודי של הגיטרה. בלפור נולד ברד בנקס (אנ') שבצפון מיסיסיפי. אביו לימד אותו גיטרה בגיל צעיר והוא המשיך ולימד את עצמו לאורך השנים והיה מושפע מנגנים ויוצרי בלוז שפעלו גם הם בצפון מיסיסיפי, דוגמת מיסיסיפי פרד מקדואל, אות'ה טרנר, אר אל ברנסייד ובמיוחד ג'וניור קימברו. אביו נפטר כאשר היה בן 13 ויחד עם אמו הוא נאלץ להשקיע את רוב זמנו בפרנסת המשפחה. ב-1959 נשא לאישה את נורין נורמן ועבר לגור בממפיס, טנסי, שם עבד בבניין במשך 35 שנים. בשנת 1980, החל לנגן ברחוב "בייל" המפורסם. ב-1994 השתתף באלבום אוסף שנשא את השם: "The Spirit Lives On, Deep South Country Blues and Spirituals in the 1990". האלבום הוצא על ידי המוזיקולוג דייוויד אוונס (אנ') לבלפור היו שמונה מתוך עשרים הקטעים המוזיקליים שבאלבום. בשנת 2000 הוציא בלפור בחברת "fat possum" את אלבומו הראשון, "What's Wrong With You". ב-2003 יצא אלבומו השני, "Pushin' My Luck", וזכה לביקורות חיוביות. הוא לא היה מוכר במיוחד בארצות הברית וזכה לאהדה בעיקר באירופה לשם נסע בשנותיו האחרונות להופעות. בשנת 2012 הגיע רוברט בלפור לישראל להופעה יחידה. מדיה וקבצים בנושא רוברט בלפור בוויקישיתוף רוברט בלפור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוברט בלפור, באתר AllMusic (באנגלית) רוברט בלפור, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוברט בלפור, באתר Yandex.Music (ברוסית) רוברט בלפור, באתר Discogs (באנגלית) רוברט בלפור, באתר Songkick (באנגלית) הדף של רוברט בלפור בחברת "fat possum" (באנגלית) ריאיון עם רוברט בלפור (2007) (באנגלית) אור ברנע, מופע בהזמנה אישית: רוברט בלפור מגיע לארץ, באתר ynet, 28 ביוני 2012 בן שלו, כשבלפור יבעיר את תל אביב כמו מיסיסיפי, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2012 הבלוז של רוברט בלפור בקרוב בישראל(הקישור אינו פעיל) Robert Belfour Biography, אתר allmusic ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שירתה של טרויה

שירתה של טרויה (באנגלית: The Song of Troy) הוא רומן מודרני שנכתב על ידי הסופרת האוסטרלית קולין מקאלוג בשנת 1998, ועלילתו מציגה עיבוד חופשי של אגדת טרויה. הסופרת הסתמכה בין השאר בכתיבתה על יצירותיו של הומרוס, האיליאדה והאודיסיאה וכן על כתבי אוריפידס, הסיודוס, ורגיליוס ועוד. בנוסף, שולבו בספר פרשנויות מודרניות למאורעות מלחמת טרויה, חלקן מתבססות על ממצאים ארכאולוגיים וניתוח של כתבי הומרוס. הספר כתוב בצורת "רשומון", כאשר העלילה מתוארת בכל פרק מנקודת תצפית של גיבורים שונים. בין מאפייני הספר – הצגה נבדלת של האלים השונים, כאשר קיימות גרסאות יוניות וטרויאניות של כל אל. בין הגיבורים שמופיעים כבעלי נקודת תצפית אפשר למנות את: פריאמוס מלך טרויה, הנסיכה היוונית הלנה, אכילס, הקטור, אודיסאוס, אגממנון ונאופטילמוס. הספר תורגם לעברית על ידי עדי גינצבורג הירש, ויצא לאור בעברית בשנת 2000. הספר מתאר את המלחמה האפית בין השבטים ההלניים של יוון העתיקה לבין העיר טרויה שבאסיה הקטנה. עלילת הסיפור מתחילה דרך עיניו של פריאמוס הצעיר, שנים רבות לפני מאורעות טרויה, כאשר הגיבור האגדי הרקולס מגיע לעיר טרויה. בואו של הרקולס מניע שורה של מהלכים, שבסופם אביו של פריאמוס נרצח, פריאמוס מומלך למלך טרויה, ואיבת דורות ניצתת בין יוון לטרויה. במהלך הספר מתוארת האגדה המוכרת של טרויה בהרחבה ובנופך רב. הסיפור מסתיים בחורבן טרויה, וחזרתם של ההלנים לביתם. הדפים האחרונים של הרומן נראים דרך עיניו של נאופטילמוס, בנו של אכילס. ההרס של טרויה מתואר בהרחבה. בסופו של הספר נאופטילמוס עולה על ספינתו ונוסע הרחק מהעיר החרבה בחזרה ליוון. שירתה של טרויה, באתר OCLC (באנגלית)
הררזאורוס

הררזאורוס (שם מדעי: Herrerasaurus) הוא סוג של דינוזאור קדום שהתקיים בתקופת הטריאס העליון שלפני 231.4 מיליון שנה. הסוג תואר ב-1936 ונכלל בו מין יחיד – Herrerasaurus ischigualastensis. הוא נקרא על שם "רכס הררה", רכס הררי הסמוך לאיסצ'יגואלסטו בצפון ארגנטינה, בהם הוא התגלה לראשונה. ההררזאורוס הוא מהדינוזאורים הקדומים ביותר שחיו. ככל הנראה הוא היה תרופוד, מאחר שהוא חולק תכונות פיזיות רבות עם תרופודים מאוחרים יותר, כגון האלוזאורוס. עם זאת בדומה לשאר ההררזאוריים הוא חולק תכונות רבות גם עם דמויי זאורופודים. אורכו של ההררזאורוס נע בין 3 ל-6 מטר, אורך הגולגולת כ-60 ס"מ ומשקלו כ-210 ק"ג. הוא היה טורף מהיר ויכל לרוץ במהירות 40 קמ"ש, עם לסתות שיכלו לכרסם עצמות. ההררזאורוס מופיע בסרטי פארק היורה רק על מפה בפארק היורה, נוסף על גולגולת במוזיאון בעולם היורה: נפילת הממלכה. לא נראו פרטים חיים אך הם נמצאו בפארק עד שהוא נהרס. עם זאת הם נראים בפארק היורה: המשחק, ליד רכבת הרים. בנוסף הם נראים במשחקים: פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution 2, Jurassic World Evolution ו-"LEGO Jurassic World". ההררזאורוס נראה בפרק השלישי בתוכנית הטבע הדינוזאורים! ובסדרה פלאווורלד. הוא נראה גם בספר העולם שאבד של ארתור קונאן דויל עם מראה דמוי דילופוזאורוס. הוא נראה באחד מפרקי הסדרה המסע לעמק החלומות. נראה גם במספר משחקי מחשב כמו: Zoo Tycoon הראשון ו-"The Isle". שחזור איור שלד שלד מדיה וקבצים בנושא הררזאורוס בוויקישיתוף הררזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) הררזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) הררזאורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דף מידע באתר Walking With Dinosaurs מבית ה-BBC (באנגלית) Herrerasaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)
יצחק אנגלנדר

יצחק (איציק) אנגלנדר (נולד ב-30 באוגוסט 1946) הוא כדורגלן עבר ישראלי, מהבולטים בשחקני הפועל חיפה בכל הזמנים, ושחקנה של נבחרת ישראל. לאחר פרישתו ממשחק פעיל עסק באימון ואף שימש יו"ר הפועל חיפה. אנגלנדר נולד בהונגריה, בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לאוסטריה, וכעבור חצי שנה עלה לישראל והשתכנה בשכונת בת גלים שבחיפה. אנגלנדר שיחק בהפועל חיפה בשנים 1963–1977 כקשר התקפי וניחן בראיית משחק יוצאת דופן, במסירות מדויקות ובבעיטה שמאלית חזקה ומצוינת. שימש שנים רבות כמנהיג החברתי של הקבוצה וכעוגן שלה. כיהן שנים רבות כקפטן הפועל חיפה וזכה לכינוי "המהנדס". אנגלנדר הוביל את הפועל חיפה לזכייה בשני גביעי מדינה, המפורסם בהם בשנת 1974, תחת הדרכתו של יעקב גרונדמן, לימים מאמן נבחרת ישראל. אנגלנדר, הדובר ערבית, סיים בזמנו תואר M.A במזרחנות ובלט בכישוריו המנהליים. בשנת 1977, משלא הסכימו עם החלטות ניהוליות שהתקבלו במועצת הפועלים ונדחתה דרישתם של אנגלנדר ויוחנן וולך לנהל את הקבוצה בצוותא, עברו וולך ואנגלנדר, שכונו ה"קוסמים של חיפה", שניהם כבר מעל עשור מהכוכבים הגדולים של הכדורגל הישראלי, אל היריבה העירונית מכבי חיפה ששיחקה דאז בליגת המשנה. בשנת 1979, לאחר שנתיים ששיחק במדיה של מכבי חיפה, פרש ממשחק. היה מכוכבי נבחרת הנוער של ישראל, בה הופיע 25 פעמים וזכה בשלוש אליפויות אסיה רצופות לנוער. אנגלנדר זומן לנבחרת ישראל על ידי המאמן, מילובן צ'יריץ', וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנובמבר 1965, במשחק בו נוצחה ישראל 0–5 על ידי נבחרת בלגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1966. אנגלנדר שיחק במשחקי אולימפיאדת מקסיקו (1968), עת הגיעה הנבחרת לרבע גמר והודחה בהגרלה, והופעתו האחרונה בנבחרת הייתה במסגרת זו, בתיקו 1-1 מול נבחרת בולגריה. לזכותו שבע הופעות בינלאומית בנבחרת ישראל. אנגלנדר הופיע 360 פעמים בליגה במדי הפועל חיפה והבקיע 46 שערים, כמו גם הופיע עשרות פעמים במשחקי גביע. לאחר פרישתו אימן את הפועל חיפה ועשה קריירה קצרה באימון קבוצות. בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 שימש כיו"ר הפועל חיפה. אנגלנדר נבחר לנבחרת היובל של חיפה.[דרוש מקור] אנגלנדר נשוי לזלמה ולהם שלושה ילדים. כיום עוסק בעיקר בעסק המשפחתי כבעלים ומנכ"ל חברת ברזל. יצחק אנגלנדר, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יצחק אנגלנדר, באתר Transfermarkt יצחק אנגלנדר, באתר WorldFootball.net יצחק אנגלנדר, באתר National Football Teams יצחק אנגלנדר, באתר FootballDatabase.eu נוסטלגיה באדום, והפעם - יצחק אנגלנדר - ראיון ב"בתוכניה האדומה" של הפועל חיפה אשר גולדברג‏, "גם אם יביאו אותי לסמי עופר עם מטוס לא אגיע", באתר וואלה, 11 במרץ 2023 אנגלנדר כובש השער בדרבי באתר הפועל חיפה רון עמיקם‏, כוכבים נופלים: דירוג השחקנים הגדולים ביותר ששיחקו בליגה הלאומית, באתר וואלה, 20 ביולי 2021
מיסעה

מִסָּעָה היא חלק הדרך או הכביש המיועד למעבר כלי רכב גלגליים ובפרט לכלי רכב מנועיים כגון מכוניות או משאיות, באותו אופן שמדרכה היא החלק בדרך המיועד להולכי רגל. לרוב מיסעה בנויה על פני הקרקע, אך מיסעות יכולות להיות גם חלק של מבנה כמו בגשר או בתוך חניון רב קומתי. מחלקים את המיסעות המודרניות לשלושה סוגים על פי השכבה הנושאת שלהם, כלומר על פי השכבה העליונה עליה נעים כלי הרכב: מיסעה קשיחה - מיסעה שהשכבה הנושאת שלה עשויה בטון מזוין מיסעה גמישה - מיסעה שהשכבה הנושאת שלה עשויה אספלט מיסעה מרוצפת - מיסעה שהשכבה הנושאת שלה היא ריצוף מאריחים טבעיים או מלאכותיים מרבית המיסעות בנויות על גבי קרקע טבעית. מיסעות אלו מורכבות ממספר שכבות, כאשר השכבה העליונה היא השכבה הנושאת והשכבה התחתונה נקראת שכבת שתית שהיא שטח המגע של המיסעה עם הסביבה הקיימת, שבדרך כלל היא אדמה טבעית בלתי מופרת. מעל השתית מונחות מספר שכבות של חומרים גרנולריים שונים. השכבות הללו נקראות בשם מבנה המיסעה. השכבה העליונה במבנה המיסעה נקראת "השכבה הנושאת". השכבה הנושאת קובעת את אופי המיסעה.
אבראג' אל-בית

מגדלי אבראג' אל-בית (בערבית: ابراج البيت, בתרגום חופשי: מגדלי הבית) הם קומפלקס מבנים בעיר מכה שבערב הסעודית. הקומפלקס, הנמצא בבעלות ממשלתית סעודית, כולל 7 גורדי שחקים. הבניין המרכזי, הנקרא גם "מלון מגדל השעון המלכותי במכה", מחזיק בשיא גינס, בכך שנמצא עליו השעון הגדול בעולם. את המגדלים החלו לבנות בשנת 2004, והם הושלמו בשנת 2012. המגדלים נמצאים בקרבת מסגד אל-חראם, המסגד החשוב ביותר באסלאם, המקיף את הכעבה. המגדל המרכזי, הוא הבניין הגבוה ביותר בקומפלקס. הוא בעל 120 קומות, וגובהו 601 מטרים. עם חנוכתו ב-2012, בניין זה היה השני בגובהו בעולם. הקדים אותו ברשימת הבניינים הגבוהים בעולם בורג' חליפה ואחריו מרדקה 118 ומגדל שאנגחאי. כיום מגדל זה הוא הרביעי בגובהו בעולם. במגדל פועל בין היתר בית מלון. השעון שבמבנה הוא השעון הגדול בעולם: קוטרו 43 מטרים, גדול משמעותית מהשעון במגדל הביג בן שבלונדון. בקומפלקס יש מספר בניינים בנוסף למגדל השעון: שני בניינים בגובה 279 מטרים, בעלי 58 קומות, נקראים "האג'ר" ו"זמזם", שני בניינים בגובה 232 מטרים, בעלי 61 קומות, נקראים "מקאם" ו"קִבְּלה", ושני בניינים בגובה 220 מטרים, בעלי 46 קומות, הנקראים "מַרְווה" ו"סַפה". אתר האינטרנט הרשמי של אבראג' אל-בית (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא אבראג' אל-בית בוויקישיתוף אבראג' אל-בית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קו החורף

קו החורף היה השם הכולל לשלושה קווי מגננה שהקימו הגרמנים באיטליה בנובמבר 1943 במהלך מלחמת העולם השנייה. העיקרי מבין השלושה היה קו גוסטב, העובר לרוחבה של איטליה מעט צפונית מהיכן שנהר גריליאנו נשפך לים הטירני במערב, דרך הרי האפנינים לעבר החוף האדריאטי בקרבת נהר סאנגרו במזרח. מרכז הקו, החוצה את הכביש צפונה לרומא (כביש 6) הוקם מסביב להרים מאחורי העיירה קאסינו ובכללה גם מונטה קאסינו, עליה עמד מנזר בנדיקטי עתיק ששלט על הכניסה לעמק הלירי (דרך מרכזית לרומא), ומונטה קהירו שנתנה למגינים תצפית מצוינת מפני התקפה אפשרית המגיעה מכיוון עמק הלירי. בצד המערבי של האפנינים הוקמו שני קווי הגנה משניים: "קו ברנהרדט" מדרום לקו גוסטב ו"קו אדולף היטלר" מרחק של 5 קילומטר בערך צפונית משם. קו החורף חוזק בשוחות ירי, בונקרים מבטון, עמדות מקלעים, גדרות תיל ושדות מוקשים. הוא היה לקו המגננה החזק ביותר של הגרמנים מדרום לרומא. כ-15 דיוויזיות גרמניות איישו את הקו. קו החורף החזיק מעמד כשישה חודשים בהם הגרמנים הדפו את כוחות בעלות הברית בקרבות המפורסמים על מונטה קאסינו ואנציו והוא נפרץ לבסוף על ידי בעלות הברית במאי 1944. קרב מונטה קאסינו הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה חודשה האופנסיבה באיטליה, המשקיף, 14 במאי 1944
בעידנא דריתחא

בְּעִדָּנָא דריתחא הוא ביטוי בשפה הארמית. תרגום הביטוי הוא: בעת רוגז (בעידנא= בעת). בעברית בת זמננו משמש הביטוי להבעת חרטה על דברים שנאמרו בשעת כעס מפני ש"אין דנים אדם בשעת כעסו", אך במקור שימש הביטוי לתיאור זמן שיש בו כעס. הביטוי נזכר לראשונה בתלמוד, כך לדוגמה במסכת בבא קמא: ”רבא בעידן רתחא הוי סכר כוי”, כלומר מתי שהוא ראה שיש זמן של התעוררות הדינים בעיר, ותושבי העיר מתו במלחמה, בדבר או ברעב, הוא סגר את חלונות הבית כנאמר בפסוק "עלה מוות בחלונינו" שמשם נראה שיש רשות למלאך המוות להיכנס לבית שחלונותיו פתוחים. וכן במסכת ברכות מסופר על רבי זירא שבעידנא דריתחא היה משליך את אדרתו מעליו כדי לא להיראות כחשוב אלא כעבד לפני רבו, ובזמן שלא היה עידנא דריתחא היה מתעטף בבגדים נאים. בתלמוד במסכת מנחות מופיע כי בזמן של "עידנא דריתחא" מענישים גם על ביטול מצוות עשה. על פי המסופר שם, המלאך הוכיח את רב קטינא על שביטל מצוות עשה של ציצית, ואמר לו כי אף על פי שבאופן רגיל אין מענישים על דבר כזה, בעידנא דריתחא מענישים גם על ביטול מצוות עשה. כך אף הובא בספרי הפוסקים כי על כל מצוות עשה שמבטלים, אם יש חיוב לקיימה (כמו במצוות ציצית) יש על כך עונש בעידנא דריתחא, גם אם על פי ההלכה אינו חייב לעשות את המצווה, כמו מצוות שילוח הקן לפי הדעה שאינו חייב לשלח את האם אם אינו חפץ לזכות בבנים. יש שכתבו שדווקא בימים שהיו רגילים ללבוש בגדים שיש בהם ארבע כנפות, אזי מי שחיפש דרכים להיפטר ממצווה זו, נחשב לו הדבר לעבירה ולכן נענש, אך בימינו שבאופן רגיל אדם אינו לובש בגד של ארבע כנפות, אין הוא נענש על כך שלא חיפש דרכים להכניס את עצמו בחיוב המצוה. מספר פרשנויות ניתנו לכך שבעידנא דריתחא מענישים על ביטול מצוות עשה: לדעת הרבינו יונה הטעם שמענישים בעידנא דריתחא, הוא על כך שהאדם לא הביא את עצמו למצב שבו יחמוד לקיים כל מצווה שיוכל לקיים. המהרש"א מפרש כי בעידנא דריתחא מענישים את הצדיקים על כך שלא הגנו על דורם, על ידי מצוות נוספות שיכלו לקיים ובכך להוסיף בזכויותיהם וזכויות הדור. שרי רוט, דרעי התנצל על דבריו נגד הגר"ש עמאר: "בעידנא דריתחא" • צפו, באתר חרדים10, 13 בנובמבר 2017 מזכיר הממשלה: דברי חפץ לקצינה נאמרו בעידנא דריתחא, באתר ערוץ 7, 15 בנובמבר 2009 תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס', עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף מ"א, עמוד א' שלח תשלח עמ' מ"ג. ראו בהרחבה בספר בירור הלכה. שער שלישי מדריגה שנייה מהרש"א על מנחות מ"ג א
Abiword

אביוורד (Abiword) הוא מעבד תמלילים חופשי המופץ תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו הזמין להורדה במגוון רחב של מערכות הפעלה ואשר נפוץ כחלופה ל-Microsoft Word. התוכנה אשר כוללת את רוב הפיצ'רים הדרושים לעיבוד תמלילים ומתאפיינת בפשטות ממשק המשתמש ובדרישות מערכת נמוכות המאפשרים את הפעלתה במחשבים הנחשבים מיושנים. התוכנה מסוגלת לטעון ולשמור קבצים בפורמטים רבים, בהם הפורמטים הנפוצים של מסמכי Microsoft Word ושל OpenOffice.org. במקור התוכנה פותחה על ידי חברת SourceGear Corporation. אף על פי כן, לבסוף החברה החליטה להפסיק את פיתוח התוכנה, ומאז היא מפותחת על ידי צוות מתנדבים כחלק מפרויקט AbiSource אשר ממוקד בפיתוח תוכנות משרדיות חופשיות שונות. מקורו של השם "AbiWord" הוא מהמילה הספרדית "abierto" שמשמעותה "פתוח". Abiword 0.1 ‏ - 1 בדצמבר 1998 Abiword 0.7 ‏ - 19 במאי 1999 Abiword 0.9 ‏ - 31 ביולי 2001 Abiword 1.0 ‏ - 18 באפריל 2002 Abiword 2.0 ‏ - 15 בספטמבר 2003 Abiword 2.2 ‏ - 3 בדצמבר 2004 Abiword 2.4 ‏ - 3 בספטמבר 2005 Abiword 2.6 ‏ - 24 במרץ 2008 Abiword 2.8 ‏ - 27 באוקטובר 2009 אתר האינטרנט הרשמי של Abiword
פפאין

פפאין הוא אנזים מסוג ציסטאין פרוטאז שמקורו בפפאיה. האנזים בעל תכונות של אנדופפטידאז (פרוטאז המפרק קשרים פפטידים שלא בקצוות של חלבונים), אמידאז (אנזים המשמש כזרז להידרוליזה של אמידים) ושל אסטראז (מפרק אסטרים לחומצה ואלכוהול). האנזים מכיל בין 212–218 חומצות אמינו והוא בנוי משרשרת פוליפפטידית אחת עם שלושה קשרים דיסולפידים וקבוצת sulfhydryl. המחקר הראשון שהוביל לחקר הפפאין, התבצע ב-1873 והתפרסם בעלון הרפואי בקולקטה תחת השם "השפעת כושר ההמסה של מיץ הפפאיה על פרטי מזון חנקניים". האנזים זוהה ובודד בין השנים 1950 ל-1960. הוא האנזים השני שעבר התגבשות (Crystallization) והציסטאין פרוטאז הראשון שהתגלה. חקר הפפאין עזר רבות בהבנת האנזים כחלבון והחל משנת 1991 נחקר ביתר הרחבה. הפפאין משווק בדרך כלל כאבקה לריכוך בשר. ילידי דרום אמריקה משתמשים בפפאין לריכוך בשר במשך אלפי שנים. ברפואה הטבעית משתמשים בו לטיפול במערכת העיכול משום יכולתו לפרק חלבונים. בשנת 2008, הפפאין נאסר לשימוש בארצות הברית בצורה של משחות לטיפול ברקמה במצב של נמק שמופיעה בפצעים הנובעים מסכרת, פצעי לחץ וכן הלאה, בשל היותו "מסכן את בריאות הצרכנים" עקב תופעות של אנפילקסיס והלם אנפילקטי תוך 15 דקות מרגע השימוש במשחות, תופעות שהביאו לאשפוז בבית חולים ואף להגעה לחדרי מיון. מדיה וקבצים בנושא פפאין בוויקישיתוף פפאין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) [1] דרוש מקור
דעת (כתב עת)

דעת - כתב עת לפילוסופיה יהודית וקבלה הוא כתב עת בהוצאת המחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בר-אילן. כתב העת מוקדש למחקרים בתחום הפילוסופיה היהודית והקבלה. אלה נידונים מנקודות מבט שונות: פילוסופית, תאולוגית, תולדות הרעיונות, היסטורית, ביוגרפית, ביבליוגרפית, מחקר השוואתי וכיוצא באלה. עורכו הראשון של דעת היה עמנואל לוינס, אותו החליף נחום אריאלי, ובמשך שנים רבות ערך את כתב העת פרופ' משה חלמיש. החל משנת 2016 עורכי דעת הם: דב שוורץ, אבי אלקיים וחנוך בן-פזי. כתב העת יוצא פעמיים בשנה. נכון ל-2015 יצאו 80 חוברות, חלקן חוברות כפולות או משולשות. ב-2015 נוסף כתב העת למאגר כתבי העת JSTOR. בעבר נמנו עם חברי המערכת, בנוסף למשה חלמיש, הפרופסורים אפרים מאיר, דב שוורץ וחנה כשר. חברי המועצה המורחבת של כתב העת היו משה אידל, יעקב בלידשטיין, יוסף דן, שלום רוזנברג ואליעזר שביד. אתר האינטרנט הרשמי של דעת מפתחות ורשימה המאמרים בחוברות גיליונות "דעת" במאגר JSTOR (הצגת דף זה מתאפשרת לאחר הזדהות באתר הספרייה הלאומית, וכניסה לכתב עת כלשהו בדף המוצג. הרישום לאתר הספרייה הוא חינם) מידע על דעת (כתב עת) בקטלוג הספרייה הלאומית על פי אתר כתב העת ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.