laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוז'ה דה ראביטן, רוזן ביסי

רוז'ה דה ראביטן (בצרפתית: Roger de Bussy-Rabutin;‏ 13 באפריל 1618 - 9 באפריל 1693) היה סופר צרפתי. דה ראביטן היה בנו של סגן מושל מחוז ניברנה (כיום מחוז נייבר בחבל בורגון) בצרפת. בהיותו בן 16 הלך בעקבות אביו והתגייס לצבא. הוא העיד על עצמו כי בחייו היו שתי מטרות: להצטיין בקריירה צבאית ולהיות אדם ישר. על אף שאיפתו זו, היה עצור בבסטיליה ב-1641 למשך מספר חודשים בפקודת הקרדינל רישלייה, באשמת התרשלות באימונים ובמילוי תפקידיו הצבאיים. ב-1643 נשא לאישה את בת דודו, ופרש מן הצבא לזמן מה. ב-1645 ירש את משרת אביו בניברנה. אשתו נפטרה ב-1646 והוא ניסה לחטוף אלמנה עשירה, מאורע שבעטיו נאלץ לשלם פיצויים ניכרים. ב-1647 לחם תחת פיקוד לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה, בקטלוניה שבספרד. ב-1652, במרד הפרונד השני, לחם תחילה לצד המורדים ואחר כך לצד הצבא המלכותי. ב-1655 קנה לעצמו דרגת מיטר דה קאמפ (קניית דרגות צבאיות הייתה אז מקובלת) ולחם תחת פיקוד המרשל טורן במערכה נגד ספרד בפלנדריה. הוא הצטיין בקרב דנקירק (14 ביוני 1658) שבו הביסו צבאות צרפת ואנגליה את צבא ספרד. ב-1659 סר חינו בעיני המלך לואי הארבעה עשר בגלל השתתפותו באורגיה בפריז בשבוע הקדוש, והוא הצטווה לפרוש לאחוזותיו בחבל בורגון. כדי לשעשע את מאהבתו, חיבר שם את יצירתו "סיפורי אהבה", שבה תיאר את תככי נשות חצר המלכות. חיבור זה מצא את דרכו אל אנשי החברה הגבוהה של פריז, שכינו את המחבר "פטרוניוס הצרפתי". ב-17 באפריל 1665 נשלח למעצר בבסטיליה והשתחרר כעבור שנה, בתנאי שלא יישוב עוד לפריז. הוא התגורר באחוזותיו במשך שש עשרה שנים לפני שהורשה לבקר שוב בחצר המלוכה, ב-1682. באותה שנה נבחר לאקדמיה הצרפתית, אך העדיף לשוב ולהתגורר באחוזותיו, עקב יחסם העוין של אנשי בית המלוכה. דה ראביטן נפטר בעיר אוטן בחבל בורגון ב-1693. אחרי מותו התפרסם בפריז ספרו "זיכרונות" (1696) שבו תיאר את הרפתקאותיו. ב-1720 פורסמה חליפת מכתבים ענפה שלו, ובה מכתביו אל בת דודו, מאדאם דה סבינייה, מחברת המכתבים הנודעת. ספרו "עיונים בנושא המלחמה" ראה אור בדרזדן ב-1746. רוז'ה דה ראביטן, רוזן ביסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי רוז'ה דה ראביטן, רוזן ביסי בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
גרגוריוס פקוריאנוס

גרגוריוס פָּקוּריאנוֹס (יוונית: Γρηγόριος Πακουριανός, גאורגית: გრიგოლ ბაკურიანის-ძე, גריגוֹל באקוּריאניסדזֶה, ארמנית: Գրիգոր Բակուրյան, גריגור באקוריאן, נפטר ב-1086) היה פוליטיקאי ארמני-גאורגי ומפקד צבאי בצבא הביזנטי. הוא נודע בעיקר כמייסד המנזר הגאורגי אורתודוקסי, מנזר בצ'קובו בבולגריה ומחבר ספר התפילות (τυπικόν, "טיפיקון") של המנזר. פקוריאנוס נולד כבן למשפחת אצולה בולטת במחוז טאיק (או בגאורגית "טאו"), שסופח על ידי האימפריה הביזנטית בשנת 1000. הוא נכנס לשירות צבאי לא יאוחר מתחילת שנות השישים של המאה האחת עשרה, ושרת בשטחים גאורגיים, ארמניים וסוריים שהיו בשליטת הביזנטים. בשנת 1064, הוא השתתף בהגנת-הנפל על אני כנגד הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלאן. לאחר מכן הוא שרת תחת מיכאל השביעי דוקסוס (1071-1078) וניקפורוס השלישי בוטניאטס (1078-1081) במגוון תפקידים בחזית המזרחית והמערבית של האימפריה. כאשר התקדמות הסלג'וקים הביאה לכיבוש המצודות האנטליות ולנסיגה מהתמה של איבריה, הוא העביר את השליטה על טאו וקארס למלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, גיאורגי השני, בשנת 1072 או 1073. אבל צעד זה לא הצליח למנוע מהפולשים הסלג'וקים לפלוש לאזור ולכבוש את העיר קארס. מאוחר יותר היה פקוריאנוס מעורב בהפיכה שהדיחה את ניקפורוס השלישי מכיסאו, והקיסר החדש, אלכסיוס הראשון קומננוס העניק לו את התואר הצבאי הביזנטי "מגאס דומסטיקוס" ("Megas Domestikos"), מפקד כללי של הצבא במערב האימפריה, ונתן לו נכסים רבים בבלקן. הוא החזיק מספר רב של אחוזות בחלקים שונים של האימפריה, והוענקו לו מגוון פריווילגיות מידי הקיסר, ובכללם פטור ממיסים מסוימים. בשנת 1081 הוא פיקד על האגף השמאלי בקרב כנגד הנורמנים בקרב דירהצ'יום. שנה לאחר מכן, בשנת 1082, הוא גירש את הנורמנים ממוגלנה (כיום ביוון). הוא נהרג, בסופו של דבר, בשנת 1086, בקרב כנגד הפצ'נגים כנראה ליד הכפר בליאקובו, צפונית לפלובדיב. פקוריאנוס נודע גם כפטרון ומקדם התרבות הנוצרית. יחד עם אחיו אפאסיוס, הוא תרם תרומה משמעותית, בשנת 1074, למנזר הגאורגי אורתודוקסי, מנזר איווירון על הר אתוס שביוון. בשנת 1083 הוא ייסד את מנזר בצ'קובו וחיבר את ספר התפילות של המנזר. מדיה וקבצים בנושא גרגוריוס פקוריאנוס בוויקישיתוף מסמכי הייסוד של המנזרים בביזנטיה, (אנגלי) אנדרה גוילואו (1974), La Civilasation Byzantine, ISBN 2700300203 רוברט וו. אדוארדס (1988), The Vale of Kola: A Final Preliminary Report on the Marchlands of Northeast Turkey, כרך 42, עמ' 139
ברירת שבטים

תאוריית ברירת השבטים היא אחד המודלים המקובלים כיום להסברת יכולתה של מערכת החיסון להגיב לחדירה של אנטיגן, וכיצד סוגים שונים של לימפוציטים מסוג T ו-B נבררים כדי להשמיד אנטיגן מסוים שפלש לגוף האדם. ב-1954 הציג האימונולוג נילס ירנה תאוריה שטענה כי יש מגוון רחב של לימפוציטים בגוף לפני כל הדבקה. חדירתו של אנטיגן לגוף מסתיימת בהתאמתו של סוג אחד בלבד של לימפוציטים, ואותו לימפוציט מתחיל להתרבות ולייצר נוגדנים כנגד האנטיגן הפולש. בחירה זו של סוג אחד בלבד של לימפוציט גורמת לכך שהוא ישובט (כלומר, ייצור קבוצה גדולה של תאי בת הזהים לו מבחינה גנטית) על מנת להבטיח כמות מספיקה של נוגדנים הדרושה כדי למנוע ולעכב את ההדבקה. האימונולוג האוסטרלי פרנק מקפארלן בארנט השתמש במודל זה, והיה הראשון שכינה אותו "תאוריית ברירת השבטים". בארנט הסביר שהזיכרון החיסוני הוא שיבוט של שני סוגים של לימפוציטים. שבט אחד מגיב מיידית ונלחם בהדבקה, בעוד שהשבט השני הוא בעל כושר שרידות גבוה יותר, ונשאר במערכת החיסון למשך זמן ארוך יותר, מה שגורם בסופו של דבר לחסינות כלפי האנטיגן. ב-1958 הראו גוסטב נוסאל וג'ושוע לנדרברג שתא B אחד מייצר תמיד רק סוג נוגדן אחד, וממצא זה היה הראיה הראשונה לקיומה של תאוריית ברירת השבטים. בארנט ופיטר מדאוור עבדו יחד על הבנת הסבילות החיסונית, תופעה שמוסברת גם כן על ידי ברירת שבטים. סבילות חיסונית היא יכולתו של אורגניזם לזהות תאים מבלי להפעיל נגדם את מערכת החיסון, דבר המתרחש רק אם הזיהוי מתרחש בשלב מוקדם בהתפתחותו של האורגניזם. בגוף קיים מגוון רחב של לימפוציטים שטווח יכולת הזיהוי שלהם נע מכאלה המסוגלים לזהות תאים עצמיים של הגוף (לימפוציטים סבילים), ועד לתאים שיפעלו גם נגד תאים עצמיים (בלתי-סבילים). אולם, רק התאים שאינם מגיבים כלפי תאים עצמיים שורדים את השלב העוברי של ההתפתחות. אם מתרחש בשלב העוברי זיהוי של רקמה לא-עצמית, הלימפוציטים שיתפתחו יהיו אלה שיתייחסו אל הרקמה כאל רקמה עצמית. ב-1949 הציע בארנט שבהינתן תנאים מסוימים, ניתן יהיה להשתיל רקמות למקבלים זרים. עבודתו הובילה להבנה טובה יותר של מערכת החיסון ולהתקדמות גדולה מאוד בתחום השתלת האיברים. בארנט ומדאוור זכו במשותף בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה ב-1960. ארז גרטי, "ברירת שבטים" של תאי B במערכת החיסון, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 7 ספטמבר 2011 Nossal, G. J. V. & Lederberg, J. 1958. Antibody production by single cells. Nature 181:1419-1420 "Biology in Context - The Spectrum of Life" Authors, Peter Aubusson, Eileen Kennedy. Forsdyke, D.R. 1995. The Origins of the Clonal Selection Theory of Immunity (אורכב 30.07.2012 בארכיון Wayback Machine) FASEB. Journal 9:164-66
מחליש (גנטיקה)

המַחְלִישׁ או המַנְחֵת (באנגלית attenuator. "אָטֵנוּאַצְיָה") הוא רצף DNA הממלא תפקיד חשוב בבקרת גנים בתאים פרוקריוטיים כיוון שבתאים אלו אין גרעין תא. המונח מחליש מתייחס לרצף בקרה ייחודי, שכאשר הוא מתועתק ל-RNA, יוצר מבנה בעל צורה של סיכת ראש העוצר את התעתוק כאשר תנאים מסוימים לא מתמלאים. דוגמה לכך ניתן למצוא בגן trp בחיידקים פרוקריוטים. כאשר יש כמות גדולה של טריפטופן בסביבה שבה החיידק נמצא, החיידק לא צריך לייצר עוד טריפטופן וזאת על מנת לחסוך באנרגיה. כאשר האנזים RNA פולימראז נקשר ומתחיל לתעתק את הגן, הריבוזום מתחיל לתרגם (מצב זה שונה מתאים איקריוטיים, שבהם ה-RNA חייב לצאת מהגרעין לפני שהתרגום מתחיל). הרצף המחליש, שנמצא אחרי רצף הקדם ורצף המפעיל, כולל ארבעה מתחמים כאשר מתחם מספר 3 יכול להתחבר למתחם מספר 2 או למתחם מספר 4. הרצף המחליש שבמתחם 1 מכיל מידע שעל פיו נוצר פפטיד המכיל טריפטופן. כמות גדולה של טריפטופן תאפשר לריבוזומים לתרגם את הרצף המחליש שבמתחמים 1 ו-2. כמו כן, כמות זו תאפשר למתחמים 3 ו-4 ליצור מבנה של סיכת ראש, שיגרום לסיום התעתוק של אופרון הטריפטופן. כיוון שהגנים המקודדים לחלבונים לא מתועתקים, לא מיוצר טריפטופן. באופן נגדי, משמעותה של כמות טריפטופן קטנה היא שהריבוזום יפסיק לתרגם כבר במתחם 1, ויגרום למתחמים 2 ו-3 ליצור מבנה שונה של סיכת ראש שלא יגרום לסיום התעתוק. לכן, האופרון יתועתק ויתורגם, כך שהחומצה האמינית טריפטופן תיווצר. באופן זה, מתחם מספר 4 הוא מחליש. ללא מתחם 4, התעתוק יכול להמשיך ללא קשר לכמות הטריפטופן. מַנְחֵת במילון מיקרוביולוגיה (תשנ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
מוזיאון הטבע

האם התכוונתם ל... ישראל מוזיאון הטבע התנ"כי בבית שמש מוזיאון הטבע (ירושלים) מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט ("המרכז הלאומי לחקר המגוון הביולוגי") באוניברסיטת תל אביב אירופה* מוזיאון הטבע (ברלין) – גרמניה המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) – בריטניה המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (פריז) – צרפת מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה) – סנטה קרוס דה טנריפה, האיים הקנריים (שייכים לספרד, ממוקמים ממערב לצפון אפריקה) ארצות הברית מוזיאון הטבע של שיקגו – מוזיאון פגי נוטברט לטבע מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (וושינגטון די. סי.) מוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע בפיטסבורג מוזיאון לידיעת הטבע קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה של הטבע
טוקט (נפה)

נפת טוקט (בטורקית: Tokat ili) במרכזה של צפון טורקיה משתרעת על שטח של 9,889 קמ"ר. הנפה הנכללת במחוז הים השחור גובלת בנפות אמסיה ויוזגט ממערב, בנפת סמסון מצפון ובנפות סיוואס ואורדו ממזרח. בירת הנפה בעיר טוקט השוכנת כ-420 ק"מ מזרחית לאנקרה. מדיה וקבצים בנושא טוקט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוקט לשכת התיירות והתרבות של נפת טוקט (טורקית) הכול אודות טוקט (טורקית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החשמלית המודרנית באיסטנבול

החשמלית המודרנית (בטורקית: Çağdaş Tramvayı - "החשמלית בת זמננו", או רק Tramvay - "החשמלית") היא חשמלית הנוסעת לאורך קו המחולק לשני מקטעים נפרדים בחלקה האירופי של איסטנבול בטורקיה, והמקשר בין קבאטש (Kabataş) שעל חוף מצר הבוספורוס לבין רובע בג'ילר (Bağcılar) שבמערב העיר. קטע קצר מקו החשמלית נפתח לשירות בשנת 1992 בין תחנת הרכבת ומסוף אוטובוס הים בסירקג'י (Sirkeci) לבין תחנת אקסראי (Aksaray) במרכזה של העיר. הקו הוארך מספר פעמים בשני הכיוונים, ומאז 30 בינואר 2005 אורכו 14 ק"מ והוא כולל 24 תחנות. החשמלית נוסעת במפלס הרחוב בתדירות של אחת לחמש דקות בממוצע, ומשך הנסיעה בין שתי תחנות הקצה הוא כשלושת רבעי השעה. 55 הרכבות משמשות בשירות לאורך הקו מסוגלות להוביל 195,000 נוסעים ביום. עלות ההקמה הכוללת של הקו עמדה על 110 מיליון דולר. קטע שני של הקו המוביל מזייתינבורנו מערבה לבג'ילר נפתח לשירות ב-14 בספטמבר 2006. אורכו של המקטע 5.2 ק"מ, מהם 587 מטר על גשר עילי, ולאורכו ממוקמות 9 תחנות. משך הנסיעה לאורך הקו עומד על כ-20 דקות. שני מקטעי הקו נפגשים בתחנת זייתינבורנו. בתחנה זו כמו גם בתחנת אקסראי מתאפשר מעבר מהחשמלית אל קו הרכבת הקלה של איסטנבול המוביל אל נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק. בתחנת סירקג'י חולף קו החשמלית בסמוך לתחנת הרכבת המשמשת כתחנה סופית לתנועת רכבת הפרברים האירופית ורכבות רגילות ובינלאומיות היוצאות אל תראקיה ואל אירופה. *החשמלית נפגשת גם עם הטונל בתחנת קרקיי (Karaköy) ועם פוניקולר קבאטש-טקסים בתחנתה הסופית בקבאטש. קישור לרציפי אוטובוס הים אפשרי בתחנות קבאטש, סירקג'י ואמינני (Eminönü). מדיה וקבצים בנושא החשמלית המודרנית באיסטנבול בוויקישיתוף קו החשמלית המודרנית קבאטש-זייתינבורנו (אתר איסטנבול אולשים - טורקית) קו החשמלית המודרנית בג'ילר-זייתינבורנו (אתר איסטנבול אולשים - טורקית) החשמלית המודרנית באתר İETT התחבורה המסילתית באיסטנבול באתר Urban rail מפת הרשת
רכבת הפרוורים של איסטנבול

רכבת הפרוורים של איסטנבול (בטורקית: Banliyö) מורכבת משני קווים נפרדים - האחד בצידה האירופי של העיר והאחר בצידה האסיאתי ושניהם נמתחים לאורך חופיו הצפוניים של ים השיש. שירותי רכבת הפרוורים מופעלים על ידי חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית (TCDD, Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları). הקו האירופי (B1) יוצא מתחנת סירקג'י הסמוכה לארמון טופקאפי ומוביל עד הלקלה (Halkalı). אורכו של הקו הוא 30 ק"מ ולאורכו 18 תחנות. בקו עושות שימוש גם רכבות בינעירוניות ובינלאומיות העושות דרכן לתראקיה ולאירופה. בצידו האסיאתי של מצר הבוספורוס מוביל קו רכבת פרוורי (B2) מהאידארפשה (Haydarpaşa) עד לגבזה (Gebze). אורכו של קו זה 44 ק"מ ולאורכו 28 תחנות. מסילת הרכבת ממשיכה לכיוון אנקרה ויתר יעדי הרכבת הטורקית באנטוליה וכן משמשת רכבות בינלאומיות המגיעות לאיראן ולסוריה. ערך מורחב – מרמריי במסגרת פרויקט מרמריי (טורקית Marmaray) נחפרת מנהרת רכבת תת-קרקעית מתחת לבוספורוס, וזו תקשר את שני קווי רכבת הפרוורים ותאפשר תנועת רכבות רציפה מגבזה במזרח ועד הלקלה במערב. אורכו הכולל של הקו יהיה כ-76 ק"מ, מהם 13.6 במנהרה תת-קרעית, וזמן הנסיעה הצפוי בין שני קצותיו יעמוד על 105 דקות במקום שלוש שעות כיום (כולל זמן ההפלגה במעבורת מסירקג'י להיידרפאשה). ביניקפי (Yenikapı) תוקם תחנת רכבת שתקושר אל קו הרכבת הקלה המוביל לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, ואל קו הרכבת התחתית שיוביל לצפונה של העיר. חברת הרכבות הלאומית של הרפובליקה הטורקית לוח זמנים המקטע האירופי
המרד הגדול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... המרד הגדול – מרד היהודים בשלטון הרומאי בין השנים 73-66 המרד הערבי הגדול – מרד ערביי ארץ ישראל במנדט הבריטי בין השנים 1939-1936 המרד ההודי הגדול – מרד החיילים ההודים בחברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1857 המרד הגדול במדבר – מרד בחצי האי ערב נגד האימפריה העות'מאנית בשנים 1916-1918 המרד הסורי הגדול – התקוממות כללית שהתרחשה בסוריה בשנים 1927-1925 RRR – סרט הודי שהופץ בישראל בשם "המרד הגדול"
סלמיס גלורי

סלמיס גלורי (Salamis Glory) הייתה אוניית נוסעים רשומה בלימסול שבקפריסין, שהפליגה בין נמלי האגן המזרחי של הים התיכון (איי יוון, סוריה, לבנון, ישראל ומצרים). האונייה נשאה לפנים את השמות "אנה נרי", "דנאוס", "קונסטליישן", "מורנינג סטאר" ו"ריג'נסי ספיריט". אורכה 150 מטר, רוחבה 18 מטר ותפוסתה ברוטו 10,392 טונות. בעת בנייתה היו בה 222 תאים ל-600 נוסעים, שמונה סיפוני נוסעים, מסעדה, קזינו, שני אולמות שעשועים, בריכת שחייה ועוד. האונייה נבנתה ב-1962 עבור חברת הספנות הברזילאית Companhia de Navegação Costeira, ונשאה את השם "אנה נרי". שנה אחר כך ניזוקה בהתנגשות עם המכלית "פרזידנטה דאודורו" (Presidente Deodoro). בין השנים 1965 ו-1968 פעלה בקו שבין ריו דה ז'ניירו וסנטוס. אחר כך הובילה "אנה נרי" נוסעים בקווים חופיים וטרנס-אטלנטיים ושימשה כאוניית נוסעים לעינוגים (cruise ship) בחודשי הקיץ. בעקבות השפל בענף אוניות הנוסעים נמכרה האונייה ב-1978 לחברת האוניות היוונית Hellenic Cruises. במהלך השיפוצים והתיקונים שונה שם האונייה ב-1979 ל"דנאוס" (Danaos) ושוב ב-1982 ל-"קונסטליישן" (Constllation). חברת הספנות שהפעילה את האונייה פשטה את הרגל ב-1987, והאונייה הוצאה משירות למשך ארבע שנים. ב-1992 נקנתה האונייה על ידי בעלים יווניים אחרים ושוב שונה שמה, הפעם ל"מורנינג סטאר" (Morning Star), והופעלה כאוניית נוסעים לעינוגים באוקיינוס השקט. שם האונייה הוחלף פעם נוספת ל"ריג'נסי ספיריט" (Regency Spirit), היא נרשמה בבהאמה והועברה לבעלות חברת האוניות האמריקנית Regency Cruise, שהפעילה אותה לאורך חופי מקסיקו בחודשי החורף ובים התיכון בחודשי הקיץ. ב-1995 הוכרזו בעלי האוניות כפושטי רגל והאונייה נתפסה בנמל ניס שבצרפת. היא נמכרה במכירה פומבית לחברת האוניות הקפריסאית Cypriot Salamis Cruises ב-1996, ושמה הוחלף ל-"סלמיס גלורי" (Salamis Glory). האונייה עברה שיפוצים נרחבים בשנת 2000. ב-30 באוגוסט 2007 התנגשה "סלמיס גלורי" ב"שלי", אוניית משא קטנה בבעלות ישראלית ובעלת צוות זר, שהובילה גבס. התאונה הימית ארעה סמוך מאוד לנמל חיפה. אוניית המשא טבעה, שניים מאנשי צוותה נספו ואחד עשר הנותרים ניצלו על ידי צוות אוניית הנוסעים וספינות חיל הים. ב-24 בנובמבר 2009 נמכרה האוניה תמורת 530,000 יורו לסוחרי גרוטאות. בפברואר 2010 נגרטה האוניה באלאנג, הודו. מדיה וקבצים בנושא סלמיס גלורי בוויקישיתוף Salamis tours ship page
קסטה (כריך גלידה)

קסטה או סנקור הוא שמו המסחרי של חטיף או קינוח המבוסס על גלידה. חברות ארטיק ופלדמן שיווקו בשם קסטה גלידה עגולה מצופה בשוקולד שמזכירה בצורתה את עוגת הקסטה סיציליאנה, בעוד חברות אחרות נהגו לשווק בשם זה גלידה מרובעת המונחת בין שני ביסקוויטים. הקסטה הורכבה לראשונה בדרום איטליה ובסיציליה, וקרויה על שם "קסאטה סיצ'יליאנה" - עוגת גבינה בעלת צורה דומה. מקור השם קסטה באיטלקית נובע מערבית במקור, ככל הנראה תוצאה של השפעה תרבותית מזמן הכיבוש המוסלמי באירופה. במקור הקסטה עשויה שלוש שכבות: עוגיה עגולה (לעיתים בישקוטי) פריכה ומתוקה, עליה שכבה של גלידה איטלקית (ג'לאטו), ועליה עוגיה נוספת. בניגוד לעוגיית סנדוויץ', שבה המילוי מדביק את העוגיות זו לזו והוא לרוב דק, עיקרה של הקסטה הוא הגלידה, והעוגיות נועדו להקל על האחיזה בה. כמו מאכלים איטלקיים רבים, גם הקסטה נדדה מחוץ לאיטליה והשתנתה רבות בהתאם למטבח שבו התאקלמה. במקומות רבים החטיף פיתח גרסה עצמאית, השונה במספר מרכיבים מהקסטה המקורית. קסטות כיום מגיעות בצורות רבות (מלבן, ריבוע וכו'), עם סוגים שונים של עוגיות, כגון עוגיות שוקולד, ביסקוויטים ועוד. טעמי הקסטה משתנים בהתאם לטעם השוק המקומי, כאשר הטעמים הנפוצים ביותר מבוססי וניל. השם קסטה לא תמיד נדד עם המתכון: הגרסה של ארצות הברית, ש"הומצאה" ב-1900 בעיר ניו יורק, נקראת כריך גלידה. הקסטה שווקה בהצלחה בישראל תחת שמות ומותגים רבים, כולל קסטה, ושם זה הפך לשם גנרי של המוצר. קסטות בארץ נמכרות בגלידריות מקומיות כקינוח המיוצר במקום מגלידה בבחירת הלקוח, אך רובן נמכרות במרכולים כחטיף חלבי או פרווה. חטיף מסחרי זה אינו דומה לקסטה המקורית: הוא לרוב מלבני וקטן יותר, ומכיל שילוב של גלידה אמריקאית בטעמי שוקולד ווניל. קיימות מספר גרסאות מועתקות ברשתות השיווק, הכוללות עוגיות עגולות עם צימוקים ואגוזים (למשל המותגים טעמקור, קוקילידה, גרנולידה ועוגימאניה).
51 (מספר)

51 (במילים בלשון זכר: חמישים ואחד; בלשון נקבה: חמישים ואחת) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 50 ולפני 52. 51 הוא מספר מוצקין השישי, כלומר קיימות 51 דרכים לחבר 6 נקודות הנמצאות על היקפו של מעגל, כך שהמיתרים לא יחצו אחד את השני. 51% הוא האחוז השלם הנמוך ביותר שמהווה עדיין רוב. 51 הוא המספר האטומי של היסוד הכימי אנטימון. תצלום 51 הוא הכינוי שניתן לצילום רנטגן של DNA משנת 1952, שהיה הגורם המכריע בגילוי המבנה שלו. ‎51 pegasi b הוא כוכב הלכת הראשון שהתגלה שמקיף כוכב דמוי שמש. הוא התגלה בשנת 1995. הוא מקיף כוכב מהסדרה הראשית בשם ‎51 pegasi. אזור 51 הוא שטח צבאי סגור במדינת נבדה, המשמש לפיתוח וניסוי כלי טיס צבאיים סודיים. שמו של האזור נקשר לתאוריות קונספירציה רבות העוסקות בחייזרים. P-51 מוסטנג הוא מטוס קרב מתקופת מלחמת העולם השנייה, שנחשב על ידי רבים כמטוס הבוכנה המתקדם ביותר שנבנה אי־פעם. STS-51 הוא תחילית שמן של משימות מעבורות חלל רבות בתוכנית החלל האמריקאית, ובהן משימת מעבורת החלל צ'לנג'ר שהתפוצצה (STS-51-L). בר 51 הוא סרט קולנוע ישראלי של עמוס גוטמן משנת 1985. טריפ 51 (באנגלית: The 51st State, מילולי: המדינה ה־51) הוא סרט קולנוע משנת 2001 בכיכובו של סמואל ל. ג'קסון. 51 הוא קידומת החיוג הבינלאומי של פרו. טנגו 51 הוא רובה צלפים אמריקני, שנחשב לרובה הצלפים המדויק בעולם (יחד עם ארמה SR100 הגרמני). המדינה ה־51 הוא כינוי לשטחים הנחשבים כמועמדים להתווסף ל־50 המדינות של ארצות הברית. כינוי זה משמש גם ככינוי מחאה או גנאי למדינות עצמאיות, שנגררות אחרי המדיניות של ממשל ארצות הברית או אחרי תרבותה. מדיה וקבצים בנושא 51 בוויקישיתוף
קוד מנצ'סטר

קוד מנצ'סטר (מאנגלית: Manchester encoding) היא שיטת מיתוג להעברת מידע ספרתי (סיביות) בקו תקשורת אלקטרוני. בשיטה זו, 1 מיוצג על ידי מעבר מרמה גבוהה לרמה נמוכה, בעוד ש-0 מיוצג על ידי מעבר מרמה נמוכה לרמה גבוהה (באותו מחזור שעון). הקידוד קיבל את שמו מהפיתוח שלו באוניברסיטת מנצ'סטר, כאשר נעשה בו שימוש לקידוד מידע על תוף מגנטי (magnetic drum) במחשב מנצ'סטר סימן 1. שיטה זו נמצאת בשימוש כיום בפרוטוקולי אינפרא-אדום, RFID, ו-NFC. מידע ספרתי הוא למעשה רצף סימנים (symbols) שכל אחד מהם מייצג אחת משתי הסיביות האפשריות, 0 או 1. בקידוד פשוט של הסיביות לאות, אות אחיד מסוים מייצג את 0, ואות אחיד אחר מייצג את 1. כאשר משודר רצף של סיביות זהות, כלומר רצף של סיביות 0 או רצף של סיביות 1, המקלט עלול להתקשות בסנכרון המעברים בין הסיביות, משום שמגיע אליו אות ארוך רצוף המייצג את הסיבית הזהה. הבעיה בבסיסה נובעת, מכך שמקורות-השעון, במשדר ובמקלט, אינם בהכרח באותה איכות ובאותו דיוק (למשל: משדר זול, באיכות בינונית, שמחובר אל מקלט מקצועי, באיכות גבוהה). במקרה שיש הבדלים בין מקורות השעון, המקלט לא מצליח להסתנכרן כמו שצריך, על המידע שמגיע מהמשדר והוא מפענח אותו, בצורה שגויה. ישנם מנגנונים אלקטרוניים המאפשרים לגזור את אות השעון מתוך המידע הנכנס וכך מאפשרים למקלט להסתנכרן עם המשדר. דוגמה למנגנון כזה היא מעגל PLL. במקרים בהם מגיע רצף סיביות אחיד (כלומר, רצף של רק '0'-ים, או רק '1'-ים), לא ניתן לחלץ אות שעון מהמידע הנכנס ולכן גם לא ניתן להפעיל מנגנון סנכרון-שעון. על-מנת להתגבר על בעיה זו ועל בעיית בלבול בין 0 ל-1 (בגלל מתחים דומים), נוצר קוד מנצ'סטר. בקוד מנצ'סטר כל סיבית מיוצגת באמצעות אות בשתי רמות; כלומר, במקום מצב שבו רמה גבוהה מייצגת 1 ורמה נמוכה מייצגת 0, בקוד מנצ'סטר 1 מיוצג על ידי רמה גבוהה שלאחריה רמה נמוכה, ו-0 מיוצג על ידי רמה נמוכה שאחריה רמה גבוהה - בכל חצי מחזור של זמן (CLOCK) חל שינוי של אות המידע המקודד. בצורה זו, המעבר באמצעה של כל סיבית למעשה יוצר פולס שעון במקלט, וכך מאפשר לו להסתנכרן בקלות עם המשדר. יתרון הקידוד בקוד מנצ'סטר הוא שיש בו פחות טעויות בהעברת המידע בהשוואה לקודים אחרים. הבדל זה נובע מכך שקוד מנצ'סטר מייצג 1 לוגי כרמת אות חיובי ו-0 לוגי מיוצג על ידי רמת אות שלילית, בניגוד לקודים אחרים שמתייחסים לרמות של חיובי ואפס (אדמה). חיסרון של קידוד זה הוא שנדרש רוחב פס כפול, מכיוון שהפולסים הם בחצי מהרוחב.
ישעיהו זנה

ישעיהו זנה, (Sonne נכתב גם: זונה, זאנה), (1887–1960), היה היסטוריון עברי וביבליוגרף יהודי אמריקאי. זנה נולד במושצ'יסקה בגליציה. שם משפחתו נגזר מהמילה Sonne, שמש בגרמנית. כמה מבני המשפחה עיברתו את השם ל"שמש" או "שמשי". בן דודו של זנה היה המשורר העברי המפורסם אברהם בן יצחק (סונה). הוא השלים את לימודיו הגבוהים באיטליה ולמד ולימד בבית המדרש לרבנים בפירנצה (Collegio Rabbinico Italiano). מאוחר יותר ניהל את בית המדרש לרבנים ברודוס. בשנת 1940 הוא היגר לארצות הברית, השתקע בעיר סינסינטי והיה מורה חשוב וספרן בכיר בהיברו יוניון קולג' שבעיר. הוא נפטר ונקבר בסינסינטי, בשנת 1960. זנה עסק בעיקר בחקר בכתבי יד יהודיים ובתולדות יהודי איטליה, ונחשב לאחד החוקרים החשובים בתחום זה. הוא חקר ופרסם במספר תחומים נוספים, כגון ביבליוגרפיה עברית, היסטוריה יהודית, פילוסופיה יהודית, ספרות עברית וביוגרפיות. ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית. ספר זיכרון לישעיהו זנה: מחקרים ומקורות לתולדות קהילות ישראל במזרח / בעריכת יצחק בן-צבי ומאיר בניהו. ירושלים : מכון יד יצחק בן-צבי, האוניברסיטה העברית, תשכ"א. מאמרים וחקירות: לגורלו של א"ב מקושט, ירושלים, תרפ"ט 1929. תוך כדי קריאה, ירושלים, תר"ץ 1930. דברי הימים של האפיפיור פאוולו הרביעי, ירושלים, דפוס עזריאל, תרצ"א 1931. יעקב לומברוזו וה"חשק שלמה", ירושלים, תרצ"ה 1935. מאמר קצר על אלוה על האדם ואשרו, מתורגם מהולנדית על ידי ישעיהו בן יהודה ליב זנה, בצירוף מבוא והערות, שטיבל, תל אביב, תרצ"ה 1935. אבני בנין לתולדות היהודים בוירונה, ירושלים, ת"ש 1940. מפאוולו הרביעי עד פיוס החמישי, כרוניקה עברית מן המאה השש עשרה, הוציאה על-פי כתב-יד והוסיף עליה מבואות, ביאורים, הערות ונספחים ישעיהו זנה, מוסד ביאליק, ירושלים, 1954. היהדות האיטלקית: דמותה ומקומה בתולדות עם ישראל, ירושלים: מכון בן-צבי - האוניברסיטה העברית, תשכ"א 1961. ישעיהו זנה - האדם והחוקר, מאת אפרים אלימלך אורבך, נדפס ב"מחקרים במדעי היהדות", תשנ"ח 1998, ובספר הזיכרון עמ' י"א-ט"ז. השלמות לביבליוגרפיות של כתבי י’ זנה, ח"ז הירשברג, ד’ קורקוס וד"צ בנעט, מאת אברהם הטל, נדפס ב"יד לקורא", כתב עת לספרנות, לביבליוגרפיה ולארכיונאות. ירושלים, תשמ"א 1981. לבקורת הטקסט של הספור על גזירת תתנ"ו לר’ שלמה בר’ שמשון בצירוף קטע מספור זה ביהודית-אשכנזית, מאת ישעיהו זנה, כולל ההדרת הסיפור ביידיש ותרגומו לעברית, נדפס ב"ספר יובל לכבוד הרב ד"ר אברהם ווייס", תשכ"ד 1964. ישעיהו זנה, בלקסיקון הספרות העברית החדשה הספרים של ישעיהו זנה, באתר "סימניה" על ישעיהו זנה ועל בנו דניאל שמשי איש חצרים, באתר מנהל המחקר החקלאי (אורכב 09.08.2007 בארכיון Wayback Machine) אפרים אלימלך אורבך, ‏ישעיהו זנה – האדם והחוקר, (התפרסם ב-ספונות ה (תשכ"א), עמ' יא-טז), באתר Academia.edu כתביו ישעיה זונה (1887-1960), דף שער בספרייה הלאומית ישעיהו זנה, לתולדות קהילת בולונייה, ‏סינסינטי, תש"ב, באתר היברובוקס ארכיון ישעיהו זנה, בספרייה הלאומית