המרד הבורגונדי של גונתר

המרד הבורגונדי של גונתר כלל שני מרידות של הפוידראטים הבורגונדים באימפריה הרומית המערבית בתקופת שלטונו של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי. המרידות אירעו במחוז הגאלי של גרמאניה פרימה והובלו על ידי המלך גונתר הבורגונדי, יריבו העיקרי היה הגנרל אאטיוס. היו שתי התקוממויות בסכסוך הצבאי הזה: אחת ב -435 שדוכאה על ידי אאטיוס, ובשנה הבאה שוב שהסתיימה במותו של גונתר ובדיכוי הדמים של המרד האחרון. האירועים הקשורים למרידות אלו הפכו לנושא של אגדת גיבורים מימי הביניים ששולבה מאוחר יותר באפוס Nibelungenlied, מקור ההשראה למחזור האופרה של ריכרד וגנר "Der Ring des Nibelungen". ההיסטוריה של מלחמה זו מסופרת בקצרה, המקורות העיקריים הם פרוספר מאקוויטניה(אנ') (390-455) סופר רומי נוצרי והידטיוס (400-469), בישוף צ'אבס. מקורות שימושיים אחרים מאותה התקופה הם Sidonius Apollinaris ‏(430-486) והכרוניקה הגאלית ללא שם משנת 452. הסיבות להתקוממות מעולם לא דווחו ואת התשובה לכך נותנים היסטוריונים מאוחרים יותר. הבורגונדים התבססו בתוך האימפריה הרומית לאחר חציית הריין ותמכו בהשתלטות על יובינוס בשנת 411. בתמורה, כפוידראטים הם השיגו אזור התיישבות משלהם לאורך הריין בין מונטגיאקום לארגנטורטום, דבר שאושר מאוחר יותר על ידי הקיסר הונוריוס ב-413. הם היו מופקדים על הגנת הלימס מהאלפים ועד מץ, לאחר שחלק גדול מחיילי הגבול הוצאו מגבול הריין. בתקופת גונתר הייתה לבורגונדי מידה רבה של אוטונומיה, כאשר העיר וורמס שימשה כבירתה. מאוחר יותר חשוד שגינתר מילא תפקיד דומיננטי יותר במזרח-גאליה. כתוצאה מכך, אטיוס ראה בו יריב מסוכן. בשנת 435 פתח גונתר במתקפה על המחוז הסמוך בלגיה פרימה מאזור בורגונדיה. במקורות מאותה התקופה לא מוזכרת סיבה ברורה לפעולת מלחמה זו. יש לחפש אפוא את הבסיס במצבה הפוליטי של האימפריה הרומית באותה תקופה. אאטיוס, לאחר שמלחמת האזרחים בינו לבין בוניפאטיוס הסתיימה לטובתו, הפך לאדם החזק ביותר באימפריה המערבית, ופלישת הוונדלים לאפריקה הסתיימה לאחרונה ב-435 עם הסכם שלום. למרות זאת, האימפריה המערבית הייתה מאוימת על ידי התפתחויות חדשות. במחוזות הגאליים קמו כוחות חדשים כמלכי הפוידראטים הוויזיגותים והבורגונדים, בעוד שבאמוריקה פרץ מרד על ידי הבגאודים. בהתחשב בעובדה שהמלחמה באפריקה הסתיימה בשלום נוח מאוד לוונדלים, ישנה הסכמה מסוימת בקרב ההיסטוריונים שיש לחפש בכך את הסיבה למרד של גונתר. לכל הדעות, הבורגונדים רצו לנהל משא ומתן על הסכם שלהם עם הרומאים בכוח. בנוסף, לפי ה. ה. אנטון יש סיבה נוספת מאחורי ההתקוממות. לדעתו, הבורגונדים נקלעו ללחץ גובר מצד ההונים וגונתר פלש לאזור הסמוך בתגובה. המרד של 435 דוכא ובשנה שלאחר מכן שוב התקוממו הבורגונדים. כמו המרד הראשון, המקורות בני זמננו אינם מסבירים זאת. אף על פי כן, לאור ההקשר, ניתן, אם כי בלתי אפשרי, להוכיח שהסיבה לחידוש המלחמה הייתה חוסר שביעות הרצון הבורגונדי מהסכם השלום מ-435. מכיוון שגינתר אאטיוס 'התחנן' לשלום, כמעט בטוח שההסכם המחודש משנת 435 היווה חסרון עבור גונתר, ולכן נותר מקור לאי שביעות רצון. הדו"ח של פרופרס מראה שהייתה מלחמה שנייה: "במקביל, אאטיוס ריסק את גונתר, שהיה מלך בורגונדיה וחי בגאליה. בתגובה לבקשתו, העניק לו אאטיוס שלום שהמלך לא נהנה ממנו זמן רב, שכן ההונים השמידו אותו ואת עמו בשורש ובענף. 436." לאחר משקעים של המרד הבורגונדי הראשון, הצטברו הקשיים של הרומאים. בזמן שהמערכה נמשכה נגד הבגאדים, הבורגונדים בשנת 436 התמרדו שוב, אולי בעידוד הוויזיגותים שגם מרדו באותה שנה. יתרה מכך, נראה שהייתה גם התקוממות בגלאסיה של הסואבים. על המרד הראשון, הכרוניקות מדווחות כי בהנהגתו של גונתר פלשו הבורגונדים למחוז הסמוך וכבשו את האזור סביב העיר טריר. כדי להתנגד לאיום של הבורגונדים והבגאדים, נקט אאטיוס במתקפה דו-כיוונית. הוא שלח את הגנרל שלו ליטוריוס עם כוח גדול של פרשים הונים למרד בארמוריקה, בזמן שהוא עצמו צעד נגד הבורגונדים. אנחנו לא יודעים את גודל הצבאות האלה, אבל הם בטח היו גדולים מאוד יחסית לתקופה. אאטיוס הצליח לפנות למספר רב של שכירי חרב הונים, בעוד שייתכן שכוח צבאו חוזק עוד יותר עם פוידראטים פרנקים שתקפו לכאורה מצפון. אאטיוס, שהיה מלווה בקיסר העתידי אוויטוס, סיים את המרד. עם זאת, לא ידוע אם אכן נערכו קרבות. הגישה הצבאית של הצבא הרומי נועדה בדרך כלל להימנע מעימות ישיר. בדרך כלל היא ניסתה תחילה להרשים את היריב או לפגוע בו במארב, ולאחר מכן התנהל משא ומתן. כך או כך, הבורגונדים נאלצו לחתום על הסכם שלום משפיל. השלום שאאטיוס כפה על הבורגונדים התברר כקצר מועד מכיוון שהבורגונדים מרדו שוב כמעט מיד לאחר יציאת הכוחות הרומאים. בעוד ליטוריוס עדיין היה בעיצומו של דיכוי המרד הבקודי בארמוריקה, הבורגונדים והגותים מרדו ב-436. זה לא היה מקרי, נראה שאאטיוס דיכא תחילה את הגותים, שאיימו על נרבון והסביבה בדרום. בהתחשב בשלום השברירי שהשיג באימפריה העצומה שלו, הוא לא היה מוכן להתייצב מול הגותים עם יחידות צבא מאזורים אחרים שבכך ישאיר ללא הגנה. במקום זאת, הוא שלח משלחת לחצרו של המלך ההוני רוגה, וביקש ממנו להעמיד לרשותו כוח צבאי. כשהצבא הזה הגיע, הוא החליט לדכא את המרד הבורגונדי אחת ולתמיד בכל הכוחות הזמינים. אאטיוס נע צפונה עם הצבאות המשולבים וכיתר את צבאו של גונתר. ליד וורמס הותקפו הבורגונדים והתחולל קרב עקוב מדם. המלך גונתר נהרג וחלק גדול מעמו וכל משפחתו נרצחו. הידטיוס מזכיר בכרוניקה שלו כי 20,000 בורגונדים נטבחו. לאחר סכסוך זה יישב המפקד העליון הרומי אאטיוס את הבורגונדים במחוז הצבאי של ספאודיה בסביבת אגם ז'נבה במערב שווייץ ובסבויה של ימינו בסביבות שנת 443. אף על פי שהמרד היה עקוב מדם על ידי אאטיוס, העם הבורגונדי לא נעלם לאחר מכן. למרות שכוחו הצבאי, אולי ירד בכוחו, עדיין העם מנה אנשים רבים. עם זאת, להבטחת הכוח הרומי בגליסיה הצפונית, ההגנה על אזור הלימס הרומי הייתה חיונית. היה צורך להגן על גבול הנהר על הריין, ונוכחותם של הבורגונדים בשתי הגדות היוותה איום מתמיד בעיני אאטיוס. לפי מצארינו, אאטיוס בחר אפוא להעביר את העם הזה לאזור שבו הם יכולים להשפיע יותר מהאזור הקשה לשליטה כמו הלימס. למרות שהממלכה הבורגונדית החמקמקה מבחינה היסטורית הייתה קורבן מוקדם למתקפה של ההונים, היא לא נשכחה לחלוטין. בנוסף למקורות הכתובים הרומיים, הייתה גם מסורת גרמאנית בעל פה המספרת על פירוק הממלכה בוורמס. שירי גיבורים, כמו סאגת Völsunga ו-Nibelungenlied, שנכתבו רק בתחילת המאה ה-13. במחצית המאה ה-19, שרו על מות הגיבורים באופרה של וגנר. בסאפודיה קיבלו הבורגונדים אזור התיישבות חדש. כדי לנהל זאת, אאטיוס ניהל משא ומתן עם המנהיג החדש של הגונדיוק הבורגונדי. על פי הסכם חדש זה, הם חיו שוב כפוידראטים רומיים בתוך האימפריה הרומית. כמשימה צבאית הם שירתו לחיזוק כוחות המצב בהרי האלפים שאבטחו את מעברי האלפים שם נגד האלאנים הצפוניים והיו זמינים במהירות כחיילות עזר נגד התקפות של ההונים. Prosper, Epitoma Chronicon, 1322 Prosper; Chronica Gallica 452; Hydatius; and Sidonius Apollinaris Olympiodoros, Fragment 17 (Edition Müller) Prosper, s.a. 386 Sidonius Apollinaris, Letters, VII, 233-235 Hughes, Aetius: Attila’s Nemesis, 95–96; Prosper, Epitoma Chronicon, s.a. 436. Prosper; Chronica Gallica of 452; Hydatius; and Sidonius Apollinaris Hydatius, Chronicles 110