laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יד (תשמיש מצווה)

יד (או: אצבע) לקריאה בתורה היא תשמיש קדושה המשמש להצבעה על הטקסט במהלך קריאה בספר תורה על ידי בעל קורא. היא נועדה גם למנוע מהקוראים צורך לגעת בקלף, דבר האסור בעקבות אחת מגזרות חכמים הקשורה לטומאה וטהרה (שמונה עשר דבר). בנוסף, אם אצבעות הקורא תיגענה בכתב, עלול הכיתוב להיפגע, היות שהקלף אינו סופג דיו, דבר העשוי לפסול זמנית את ספר התורה. האצבע אינה נדרשת לקריאה (ניתן להצביע על הכתב באמצעות האצבעות או לא להצביע כלל), אך השימוש בה הוא נפוץ. מאז ימי קדם השתמשו המורים היהודים במצביע מחודד קלות בקצהו, בדומה לכלי ההצבעה שקיימים היום לצורך הצבעה על מפות או לוחות. האזכור הראשון שנמצא להצבעה בעזרת האצבע נמצא בביתר לפני הריסת העיר במרד בר כוכבא (136-132). מספר התלמידים בביתר ובתי הספר בה היו הגדולים ביותר בכל אזור יהודה. השימוש באצבע על ידי המורים בבתי ספר יסודיים או בחדרי תלמוד תורה היה עדיין נפוץ בתחילת המאה העשרים במדינות מזרח אירופה. גם כיום, ה"מארי", מלמד הילדים בעדה התימנית, נהוג שמסמן לילדים הלומדים לקרוא בתורה על ידי אצבע ממתכת או מעץ המכונה "מכוואט". את האצבע מכינים ממספר חומרים אפשריים, אולם הכסף הוא הנפוץ שבהם. ובצורתה היא מזכירה מוט ארוך, עם יד קטנה ואצבע המצביעה מקצהו העליון. מכאן השם אצבע, בדמיון המכוון ליד האנושית. ישנם דגמים שונים לאצבע כאשר האורך הממוצע הוא כ-12 ס"מ והוא בצורת מקל או מוט המתכווץ לקצה אחד. לעיתים הוא בדומה לשרביט עשוי כסף ומעוטר בזהב, לעיתים אף בתכשיטים, אולם משתמשים גם במקלות עץ, רצוי עץ זית מארץ הקודש. עם ציפוי עשוי שנהב. לעיתים על האצבע מופיעים ציטוטים מהתנ"ך כדוגמת: "תּוֹרַת ה' תְּמִימָה, מְשִׁיבַת נָפֶשׁ, עֵדוּת ה' נֶאֱמָנָה, מַחְכִּימַת פֶּתִי" (תהילים י"ט,ח'), או שמו של תורם האצבע לבית הכנסת. בקצה האצבע ישנה טבעת המחוברת לשרשרת. סיני תוראן, לתולדות ה"יד" המורה באצבע בספר העברי ובמנהגי קריאת התורה, בתוך כנישתא ג, עמ' שיז-שמד. יוסף יעקב, יהודה דוד איינשטיין. יד לקריאה בתורה באתר "האנציקלופדיה היהודית" (באנגלית) יד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ריימונד לואוי

ריימונד לואוי (בצרפתית: Raymond Loewy;‏ 5 בנובמבר 1893 – 14 ביולי 1986) היה מעצב תעשייתי וגרפי אמריקאי ממוצא יהודי-צרפתי, מן החשובים והמשפיעים במאה ה-20 אשר תואר כ"אדם שעיצב את אמריקה". עם עבודותיו הבולטות נמנים לוגו הצדפה של חברת "של", לוגו המגן של חברת "בריטיש פטרוליום", פחית קוקה-קולה, קופסת הסיגריות "לאקי סטרייק", האוטובוס הכסוף של חברת "גרייהאונד", דוגמת הצבע של המטוס הנשיאותי "אייר פורס 1" ומספר כלי רכב, קטרים ומוצרי צריכה. יצירתו נמשכה לאורך שבעה עשורים. לואוי נולד בפריז למקסימיליאן לוי, עיתונאי יהודי וינאי, ולאמו הצרפתייה מארי לבאלם (Labalme). כבר בגיל מוקדם החל מתעניין בהנדסה ובעיצוב. בהיותו בן 15 זכה דגם מטוס מוקטן שלו בפרס עיצוב, ושנה לאחר מכן עבר הדגם לפס הייצור וזכה לשם "Ayrel". לואוי המשיך את לימודיו בתחום ההנדסה. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת לואוי בשנים 1914–1918 בחיל ההנדסה של הצבא הצרפתי, נפצע, זכה בעיטור צלב המלחמה, ולבסוף שוחרר מן הצבא בדרגת קפיטיין. בשנת 1919 החליט להגר ולנסות את מזלו כמעצב תעשייתי מעבר לים, בארצות הברית, והגיע אליה כשבאמתחתו רק רכוש וכסף מועט. בשנותיו הראשונות באמריקה חי בניו יורק שם מצא תחילה עבודה כמעצב חלונות ראווה עבור חנויות כלבו, בהן "מייסיס",‏ "Wanamaker's" ו-"Saks Fifth Avenue", לצד עבודה כמאייר אופנה עבור מגזינים כ"ווג" ו"הרפרס בזאר". רק בשנת 1929 זכה להזמנה הראשונה בתחום העיצוב התעשייתי, כשהתבקש לחדש את מראה של מכונת שכפול של חברת "Gestetner". בעקבות הצלחת העיצוב קיבל הזמנות נוספות מצד חברות למוצרי צריכה כ"וסטינגהאוס" ו-"Hupp Motor Company". הצלחתו הרבה של עיצוב מקרר עבור חברת "סירס" ביססה את מעמדו כמעצב תעשייתי. באמצע שנות ה-30 ייסד בלונדון את משרד העיצוב שבבעלותו. עד שנת 1944 צורפו למשרד, שגדל עד מאוד, עוד חמישה שותפים. בשנת 1938 התאזרח לואוי בארצות הברית, אך המשיך לקיים קשר עם מולדתו צרפת והתגורר לפרקים בשתי המדינות. במהלך שנותיו קיים קשרים עסקיים עם מספר רב של תאגידים וחברות, מהן מן הגדולות בעולם, לצד גופים ממשלתיים. עיצוביו השונים שנעו מעיצוב גרפי ועד מוצרי צריכה וכלי-תחבורה היו מן המשפיעים שנראו עד אותה העת. במרוצת השנים זכה בפרסים רבים, בהם מדליית זהב לתחבורה על עיצובו של הקטר GG-1, ופרסי עיצוב יוקרתיים מאנגליה, צרפת וארצות-הברית. ב-31 באוקטובר 1949 הופיע בעמוד השער של מגזין "טיים". בשנת 1980 הפך לאזרח כבוד של צרפת ונבחר על ידי מגזין "לייף" כאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר במאה ה-20. לואוי נפטר בשנת 1986. מדיה וקבצים בנושא ריימונד לואוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריימונד לואוי אתר קרן ריימונד לואוי אבי בליזובסקי, ‏ריימונד לואוי – האיש שהפך את העיצוב למדע, באתר "הידען" ריימונד לואוי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ריימונד לואוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריימונד לואוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טיים, 31 באוקטובר 1949
ג'סר א-שורור

ג'סר א-שורור (בערבית جسر الشغور, בתעתיק מדויק: ג'סר אלשע'ור) היא עיר בצפון מערב סוריה, במחוז אידליב. העיר, הבנויה על גדות נהר העאסי, נמצאת על הדרך שבין לטקיה במערב (מרחק של 75 ק"מ) ובין חלב במזרח (104 ק"מ). אוכלוסייתה מונה כ-44,000 נפש. העיר נמצאת ממזרח להרי אנסריה, בעמק הע'ב הפורה, שהיה בעבר מוצף תדיר על ידי העאסי ויובש בשנות ה-50 במפעל סורי לאומי. אזור העיר מיושב זה 10,000 שנה. כ-8 ק"מ מדרום לעיר מצוי תל קרקור אותו נהוג לזהות עם העיר הקדומה קרקר, לידה התחולל קרב קרקר במאה ה-9 לפני הספירה. ראשיתה של העיר עצמה נמצאת בתקופה ההלניסטית עת הוקמה במקום עיר בשם סלוקיה אד בלום (Seleucia ad Belum). הרומאים קראו למקום ניאקובה (Niaccuba) ובנו במקום גשר אבן מעל נהר העאסי. מתקופות אלו כמעט ולא נשמרו שרידים בעיר, למעט חלק קטן מהגשר הרומי ששופץ כליל במאה ה-15 על ידי הממלוכים ומשמש עד היום כאחד משני גשרי העיר מעל הנהר. מהתקופה העות'מאנית המוקדמת נותרו בעיר מספר מבנים, כולל חאן שיירות שנבנה בשנים 1660-1675 ושופץ בשנים 1826-1827. מפעל יבוש הביצות בשנות ה-50 והקמת מיזמים חקלאיים בשנות ה-60 הביאו לפיתוח העיר והאזור שסביבה. אוכלוסיית העיר, שהיא מוסלמית סונית ברובה, נחשבת כשמרנית וכבעלת עבר של עימותים מול מפלגת השלטון החילונית והלאומנית, מפלגת הבעת'. ב-1980 הופצצה העיר מן האוויר על ידי מטוסי חיל האוויר הסורי לאחר התקוממות של תנועת האחים המוסלמים בעיר, התקוממות שדוכאה סופית בטבח חמאת ב-1982. בתחילת יוני 2011, לאחר מספר חודשים של עימותים אלימים בין מפגינים סורים בערים ברחבי סוריה ובין כוחות הביטחון של סוריה, החלו אירועים אלימים גם בג'סר א-שורור. על פי גרסת התקשורת הסורית, "כנופיות חמושות" תקפו את כוחות הביטחון הסוריים, הרגו כ-120 חיילים ואזרחים והשתלטו על העיר. תושבי העיר טענו כי אנשי כוחות הביטחון הם שירו בחבריהם בעת שאלו סירבו לירות על מפגינים וחלקם אף ניסו לערוק לשורות המתקוממים. התקשורת העולמית דיווחה כי רוב תושבי העיר נטשו אותה; חלקם להרים שמסביב וחלקם נמלטו אל מעבר לגבול הטורקי הסמוך בעת שכוחות גדולים של הצבא הסורי כיתרו את העיר במטרה להשתלט עליה. ב-12 ביוני תקף הצבא הסורי את העיר באמצעות מסוקים וכ-150 כלי רכב קרביים משוריינים (כולל טנקים) ודיווח כי השתלט על העיר. ב-25 באפריל 2015 נכבשה העיר שכונתה "המאחז האחרון של אסד במחוז אידליב" על ידי כוחות המורדים בהנהגת שלוחת אל-קאעידה בסוריה - ג'בהת א-נוסרה. ב-3 במאי, לכל המאוחר, נכבש מתחם בית החולים "אלווטני" הסמוך במתקפה שכללה טנקים, ושימוש במשאית תופת. אנשיל פפר, פליט סורי ל"הארץ": כל מי שיכול לברוח ברח, השוטרים ירו על מי שניסה לחזור, באתר הארץ, 11 ביוני 2011 סוריה: "הצבא טיהר את ג'יסר א-שורור מהתנגדות, באתר וואלה, 12 ביוני 2011
דן השומר

דן השומר, אופרה מאת מרק לברי ללברית מאת ש. שלום ומקס ברוד היא האופרה העברית הראשונה. הופעת הבכורה הייתה בפברואר 1945 בביצוע האופרה הארצישראלית העממית בתיאטרון מוגרבי בתל אביב. האופרה מבוססת על המחזה "יריות על הקיבוץ" של ש. שלום משנת 1940, ונכתבה על ידי מרק לברי בשנים 1940-1943. בהצגת הבכורה ב-17 בפברואר 1945 ניצח על התזמורת מרק לברי עצמו. הבמאי היה משה הלוי, את הכוריאוגרפיה ערכה גרטרוד קראוס והתפאורות עוצבו על ידי יוחנן סימון. מהיותה האופרה הראשונה בעברית עוררה "דן השומר" רגשות לאומיים בקרב היישוב היהודי בארץ ישראל. לאחר חמישים הצגות הוענק למחבריה פרס מטעם הקרן הקיימת לישראל. בסמיכות לשנת 1950 הוקלטה האופרה לרדיו בהשתתפות הסולנים פאולו גורין, אברהם וילקומירסקי, תזמורת רשות השידור, מקהלת קול ישראל ובניצוחו של לברי. דן השומר (בריטון) - פאולו גורין / ד"ר אוטו רייך אפרת, אשת דן השומר (סופרן) - יוספה שוקן / נדיה ליובובסקה חברי קיבוץ נוספים: נחמן, חבר קיבוץ (טנור) - אברהם פלדמן בונים, חבר קיבוץ (בס) - יהודה הר-מלח ולוולה, חבר קיבוץ (בס) - ראובן לזר ימימה, חברת קיבוץ (סופרן) נעמי, ילדה בקיבוץ (סופרן) רנה, ילדה בקיבוץ (סופרן) שמואל, הממונה על הביטחון בקיבוץ (בריטון) שמעון, חבר קיבוץ צל שחור (בס) - יהודה הר-מלח אחמד (טנור) - פ. הופרט המערכה הראשונה מתחילה כשבועיים לאחר נישואיהם של דן, גיבור המחזה, עם אפרת ומתרחשת ליד מחסן האריזה של הקיבוץ. אפרת, אשת דן, יוצאת לעבוד בפרדס. נחמן, חברה לשעבר של אפרת, עדיין מאוהב בה ומנסה להחזירה אליו, אולם היא לא אוהבת אותו יותר. אחמד, ערבי ידיד הקיבוץ, מזהיר את הקיבוץ מפני שודדים שהופיעו בסביבה, ואף משאיר גלביה של שודדים על מנת לעזור לשומרי הקיבוץ. שמעון רוצה לעזוב את הקיבוץ בשל הסכנה. חברי הקיבוץ חוזרים מן הקטיף בפרדס נושאים את יבולם בסלים על כתפיהם. המערכה השנייה נערכת בחצר בית בקיבוץ. המבוגרים בקיבוץ, ובייחוד בונים הקפדן אינו מרוצה מהתנהגות הדור הצעיר (ילידי הארץ), אולם ולולה, אף הוא מהמייסדים, מסנגר על מעשי הילדים. ילדי הקיבוץ מתכנסים סביב ולולה המספר להם אגדה על ל"ו צדיקים. שמואל, הממונה על הביטחון בקיבוץ מזהיר את כולם מפני התקפה קרובה. נחמן בא לחדרה של אפרת לגלות לה אהבתו אליה. דן מפתיע אותם, אך במקום לכעוס עליו מבקש ממנו שישמור על אשתו במידה ויקרה לו משהו. לאחר שמתחילה מתקפת השודדים, שמעון חוזר בו מרצונו לעזוב ומצטרף למגינים על הקיבוץ. נחמן לובש את בגדי השודדים ויוצא אל מחוץ לקיבוץ לעבור בינם ולנסות להזעיק עזרה. כדור פוגע והורג את ולולה. המערכה השלישית נערכת בעמדה, בשעת לילה, בה שומר דן. דן מרגיש בנחמן החוזר לבוש בגדי שודדים ומתפתה לירות בו, אך עומד בפיתוי, ויורה בצל המייצג את הזיותיו. נחמן הצליח להביא עזרה מקיבוצים שכנים ויחד מגרשים את השודדים. נחמן ודן מתפייסים, והקיבוץ מתאחד מחדש. משה גורלי, צלילים מספרים, תל אביב: יבנה, 1956. מדיה וקבצים בנושא דן השומר בוויקישיתוף פרטים נוספים, אריות ותמונות (אורכב 10.06.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר העמותה לקידום מורשת מרק לברי דן השומר- האופרה העברית הראשונה מאת בני קדם. משה גורלי, ביקורת על ההצגה, באתר "זמרשת" חגי חיטרון, האופרה העברית הראשונה, שנרדמה לפני 70 שנה, חוזרת לבמה, באתר הארץ, 30 באפריל 2015 אסף שלג, ״מבאר שבע ועד דן לכבס הכל לבן״, באתר הארץ, 24 במאי 2015 דן השומר באתר הספרייה הלאומית הקלטת וידאו של האופרה "דן השומר" בהפקה שנערכה בספרייה הלאומית בשנת 2015 דן השומר, באתר OCLC (באנגלית)
שמע ישראל (אלבום)

שמע ישראל הוא אלבום הסולו הראשון של הזמר הישראלי מוקי, אשר יצא בשנת 2001 בהוצאת אן אם סי. "שמע ישראל" זכה להצלחה רבה, נמכרו ממנו כ-25 אלף עותקים והוא הגיע למעמד של אלבום זהב תוך זמן קצר. באלבום השתתפו גם יובל בנאי, קוואמי, פישי הגדול, MC שירי, ומקהלת בית ספר יסודי ביבנה. השיר המרכזי והמצליח ביותר בו היה "מדברים על שלום", שתפס תאוצה בתחנות הרדיו בימי האינתיפאדה השנייה. פרט לו בלטו גם "ילדה סוכר" והדואט עם בנאי "האדמה בוכה". האלבום שמע ישראל באתר ספוטיפיי דויד פרץ, ניתוח השיר 'מדברים על שלום', באתר "תרבות•il" ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קורטווד סמית'

קורטווד לרסון סמית (באנגלית: Kurtwood Larson Smith, נולד ב-3 ביולי 1943) הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר בזכות תפקידיו בסרט רובוקופ ובתפקיד רד פורמן בסדרת הטלוויזיה מופע שנות ה-70. הרבה להופיע בסרטי מדע בדיוני. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. סמית' נולד בניו ליסבון, ויסקונסין, וגדל בקליפורניה. הוא למד דרמה במכללות בסן מטאו ובסן חוזה, ובהמשך באוניברסיטת סטנפורד. באמצע שנות ה-70 הופיע סמית' באופן סדיר בתיאטרון בלוס גאטוס, קליפורניה. בשנת 1979 עבר ללוס אנג'לס, והחל להתבסס כשחקן בסדרות טלוויזיה. בשנים 1964–1974 היה נשוי לססיליה סוזה ובשנת 1988 התחתן עם אשתו השנייה ג'ואן פריקל. סמית' מתגורר בלוס אנג´לס עם אשתו ג´ואן. יש לו בת - לורן גרבר (ילידת 1971) ובן - שנון סמית'. סמית' שיחק בסרטים נוספים: פיתוי קטלני רובוקופ (1987) רמבו 3 (1988) ללכת שבי אחריו (1989) מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת (1991) דלוקה עליו עד מוות (1993) מת על הראייה (1994) החברות של רות (1996) קוד שבור (1996) עת להרוג (1996) פגיעה קטלנית (1998) נערה בהפרעה (1999) Evil Remains‏ (2004) גרין לנטרן: טיסה ראשונה (2009) - דיבוב סידר רפידס (2011) היצ'קוק (2012) כריסמס באל קמינו (2017) אמיטוויל: ההתעוררות (2017) משחקת באש (2022) מלקולם באמצע מלחמת הכוכבים מסע בין כוכבים: וויאג'ר השבוע הכי גרוע להקת החתונות בועות (1980) צוות לעניין (1984) צפון ודרום (1986) רחוב ג'אמפ 21 (1987) תיקים באפילה (1996) מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 (1996) מופע שנות ה-70 - רד פורמן (1998–2006) מפגשים מהסוג האישי (1999) כולם אוהבים את ריימונד (2002) רובוט צ'יקן (2005) מדיום (2009-2006) האוס (2007) איש משפחה (2009) 24 - סנטור בליין מייר בעונה השביעית. (2009) ילדי בית החולים (2010) כאוס (2011) רובוט ומפלצת (2012) בגוף ההוכחה (2013) תחיית המתים (2014–2015) ריק ומורטי (2015) - דיבוב הסוכנת קרטר (2015–2016) החווה (2017-הווה) משפחת מרפי (2017) - דיבוב פטריוט (2018-2017) חסד נצחי בע"מ (2019) Ultra City Smiths‏ (2021) - דיבוב הנושרת (2022) מופע שנות ה-90 (2023–2024) מדיה וקבצים בנושא קורטווד סמית' בוויקישיתוף קורטווד סמית', ברשת החברתית אקס (טוויטר) קורטווד סמית', ברשת החברתית אינסטגרם קורטווד סמית', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קורטווד סמית', באתר AllMovie (באנגלית) קורטווד סמית', באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קורטווד סמית', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קורטווד סמית', באתר MusicBrainz (באנגלית)
חוות רהם

חוות רֶהם (בגרמנית: Roehm Hof) הייתה חווה גרמנית בשטח העיר תל אביב של ימינו, שפעלה החל משנת 1870 עד לאמצע המאה ה-20. החווה הייתה ההתיישבות הגרמנית הראשונה באזור, עוד בטרם הקמת מושבות הטמפלרים בשרונה וביפו. במקום שבו שכנה החווה שוכן כיום בית הספר לאמנויות תל אביב. גבולה הצפוני היה צפונית לרחוב לינקולן של ימינו, וגבולה הדרומי ברחוב אוליפנט. גבולה המזרחי היה ממערב לדרך בגין של ימינו וגבולה המערבי היה ברחוב וילסון של ימינו. החווה הוקמה בידי קוֹנרַאד רֶהם, שהיה מראשוני הטמפלרים שהגיעו לארץ ישראל, ב-1869, ורכש את הקרקע. באותה העת כבר היו באזור מספר מתחמים חקלאיים: פרדס מונטיפיורי, משק לדוגמה והר התקווה (שננטש ב-1858). רהם ורעייתו נפטרו שניהם בתוך יומיים בשנת 1872, והחווה נרכשה בידי יוהאן גִינטנֶר (Guenthner). בנו, עמנואל, הקים מאפייה בשטח החווה, ובנו שלו, וילי, המשיך את דרכו. וילי גינטנר גם הפעיל בית קפה בשרונה. במהלך שהותה של משפחת גינטנר במתחם הוא נודע גם בשם פרדס גינטנר. ב-1933 מכרו בני המשפחה את החווה, והמתחם החל לשנות את אופיו, והשטחים החקלאיים פינו בהדרגה את מקומם למבני מגורים. ב-1945 סופח שטח החווה לתחום השיפוט של עיריית תל אביב. כיום נותרו מהחווה שרידים מעטים, בעיקר שרידים של חומת הכורכר שהקיפה אותה. החומה מפרידה בין בית מס' 61 לבית מס' 63 ברחוב מזא"ה, וממשיכה לכיוון רחוב אוליפנט, שם היא מפרידה בין חצרות הבתים לבין הרחוב ובית הספר לאמנויות. שרידי בריכת מים של חווה טמפלרית אחרת נמצאים ברחוב יהודה הלוי פינת לונץ. מדיה וקבצים בנושא חוות רהם בוויקישיתוף דני רכט, חוות רוהאם Roehm Hof / פרדס גינטנר, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" החומה של חוות רוהאם, בבלוג אלטנוילנד החוות החקלאיות שהקדימו את אחוזת בית ותל אביב באתר של אילן שחורי תל אביב - החומה העתיקה ברחוב מאזה באתר של אילן שחורי חוות רוהאם באתר פליקר לפי מקורות שונים החווה הוקמה על ידי נזירות איטלקיות (ממסדר האחיות הרומיות) כבר ב-1850 והן שמכרו את החווה למשפחת רהם שמו המקורי של אזור החווה היה ביארת אל-מג'רב
Dream Within a Dream Tour

Dream Within a Dream Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס. סיבוב ההופעות נועד לקדם את אלבום האולפן השלישי של ספירס, Britney. במהלך סיבוב ההופעות הופיעה ספירס בצפון אמריקה וביפן. ב-22 בינואר 2002 יצא לאור אלבום ה-DVD הרביעי של ספירס, "Britney Spears Live from Las Vegas". מדיה וקבצים בנושא Dream Within a Dream Tour בוויקישיתוף
לברית

לִבְרִית, ובלעז לִיבְּרֶטּוֹ (libretto), היא השם הכולל לטקסט של יצירה מוזיקלית ווקאלית-בימתית, כגון: אופרה, אופרטה, אורטוריה או מחזמר. מקור המילה באיטלקית ופירושה "סִפרון". בלברית נכלל התמליל בקטעים המוזיקליים ובקטעים שאינם מוזיקליים. מחבר לברית נקרא בעברית לִבְרִיתָן, או בלעז לִיבְּרֶטִיסְט. לעיתים המלחין עצמו משמש גם כלבריתן, כמו ריכרד וגנר, אשר חיבר את הטקסט לכל יצירותיו הבימתיות. עם הלבריתנים הנודעים ביותר בתולדות האופרה נמנים פייטרו מטסטאזיו, לורנצו דה פונטה, פרנצ'סקו מריה פיאבה, אריגו בויטו, לואיג'י איליקה, ג'וזפה ג'אקוזה ואז'ן סקריב. עם הלבריתנים העיקריים במחזות הזמר ובאופרטות בשפה האנגלית נמנים ויליאם שוונק גילברט, אוסקר המרשטיין, איירה גרשווין, אירווינג ברלין, גאי בולטון, דורותי פילדס וקול פורטר. לברית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ליבריות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נדב הבר

נדב הבר (נולד ב-29 במאי 1967) הוא מוזיקאי ג'אז, נגן סקסופון וקלרינט ישראלי, המתמחה במוזיקה אתיופית. הבר, יליד ירושלים, למד נגינה בקלרינט וסקסופון מגיל 9, וניגן בתזמורות נוער והרכבי נוער שונים. לקראת סיום לימודיו בתיכון החל לנגן ג'אז, ולמד אצל גלעד עצמון ואבשלום בן שלמה. בשנת 1992 החל ללמוד מוזיקה אתיופית אצל הקלידן והזמר טשגר ילמה, החי בארצות הברית, ולאחר מכן אצל מתוקו טספיה, החי באתיופיה. הוא הופיע באירועים אתיופים רבים בישראל, ובמקביל למד את המוזיקה מהקלטות חדשות וישנות שהגיעו מאתיופיה. בשנת 1999 הוציא הבר את אלבומו הראשון, "אתיופיאן בלוז", ששילב מנגינות אתיופיות מוכרות עם השפעות שונות. ב-2006 הוציא את אלבומו השני "אדיס מיסט", בו ניגנה רביעיית הג'אז שלו מוזיקה אתיופית מסורתית ומקורית תוך שילוב השפעות של ג'אז ומוזיקה ערבית. בעקבות האלבום הוזמנה הרביעייה להופיע ברחבי הארץ. ב-2007 הופיעה בפסטיבל המוזיקה של אדיס אבבה, ובמופע הסיום של פסטיבל הג'אז בתל אביב. בשנת 2012 הוציא נדב את אלבום המחווה לזמר האתיופי טלהון גססה - Beautiful, ובשנת 2014 את האלבום "Summer Song", המשלב מוזיקה אתיופית עם סגנונות נוספים. נדב הבר ממשיך ליצור מוזיקה המבוססת על המוזיקה האתיופית ולנגן עם אומנים אתיופים ואחרים בישראל. נוסף על עיסוקיו המוזיקליים, עוסק הבר בחינוך. בעברו שימש כמחנך ומורה לאזרחות, אנגלית והיסטוריה בתיכון ע"ש מקס ריין בירושלים. נכון ל-2016 הבר מלמד בקריית החינוך השש שנתית ע״ש אליעזר בן יהודה, ומרצה באוניברסיטה העברית. בן שלו, איך נהפכתי לסקסופוניסט אתיופי, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2006 בן שלו, משנים את הנפש, באתר הארץ, 22 בינואר 2007, על זירת הג'אז הירושלמית. עומר ברק, הפרויקט של נדב הבר, באתר "אגודה ישראלית למען עולי אתיופיה", מתוך מגזין האגודה "קו האופק", גיליון 27. ציון רצאבי, רביעיית נדב הבר – ואז הם הפכו לשישה, ביקורת על מופע הסיום בפסטיבל הג'אז בתל אביב, 7 מרץ 2007, באתר נענע 10. מחווה לטלהון גססה Syllabus - ג'אז ופוליטיקה (56253) - סילבוס, באתר shnaton.huji.ac.il
ארנולד ווסלו

ארנולד ווסלו (באנגלית: Arnold Vosloo; נולד ב-16 ביוני 1962) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון דרום אפריקאי. התפרסם ברחבי העולם בזכות הופעותיו בתור הימוטאפ בסרטים "המומיה" (1999) ו"המומיה חוזרת" (2001) ובתור קולונל קוטזי בסרט "לגעת ביהלום" (2006). ווסלו נולד בפרטוריה למשפחת שחקני תיאטרון. את כישורי המשחק שלו גילה עוד כתלמיד תיכון, כשסיים את לימודיו ואת שירותו הצבאי נרשם ווסלו ללימודי דרמה מקצועיים. ווסלו התחיל את הקריירה שלו בתיאטרון המקומי שבאזור מגוריו וזכה במספר פרסים על הופעות שייקספיריות. לאחר גיחה קצרה לתחום הטלוויזיה בדרום אפריקה פנה לקולנוע וקטף פרסים נוספים על הופעותיו בסרטים מקומיים. בתחילת שנות ה-90 עבר להתגורר בארצות הברית ועשה את הופעת הבכורה שלו בהוליווד בסרטו של רידלי סקוט "1492: מעבר לאופק". את הופעתו הגדולה הראשונה עשה ווסלו בסרט הפעולה "מטרה קשוחה" בתור פיט ואן קליף צייד הראשים שעליו לחסל את צ'אנס בורדה (ז'אן-קלוד ואן דאם). ווסלו החליף את ליאם ניסן בתפקיד דארקמן בשני סרטי ההמשך לסרט גיבורי העל המצליח של סם ריימי "דארקמן". ווסלו התפרסם ברחבי העולם בתפקיד הכהן הימוטאפ בסרטי ההרפתקאות "המומיה ו"המומיה חוזרת". השתתף בקומדיית הריגול "קודי בנקס סוכן סמוי" ובעונה הרביעית של הסדרה " 24" בתפקיד הטרוריסט הטורקי חביב מרוואן. בשנת 2006 שיחק לצד טייריס גיבסון בסרט האקשן "מהמותן למטה". בהמשך השנה הופיע ווסלו בדרמת המלחמה "לגעת ביהלום" בתור שכיר החרב קולונל קוטזי הנעזר בשורותיו דני ארצ'ר (לאונרדו דיקפריו) במציאת יהלום נדיר. ב-2009 השתתף בסרט הפעולה "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ" בתור זארטן מתנקש בכיר בארגון הקוברה. ווסלו הוא בעל אזרחות אמריקאית והיה נשוי במשך שלוש שנים לשחקנית ננסי מולפורד. ווסלו נישא בשנית למנהלת השיווק סילביה אהי, הזוג פועל ביחד בארגון למען זכויות בעלי חיים. מורנגה (1983) זריחת ברזל (1980) גור (1988) מעשה פיראטי (1990) 1492: מעבר לאופק (1992) הופה (1992) מטרה קשוחה (1993) דארקמן 2 :חזרתו של דוראנט (1994) דארקמן 3:תמות דארקמן, תמות (1996) זאוס ורוקסן (1997) המומיה (1999) המומיה חוזרת (2001) זנים מסוכנים (2002) פצצה מתקתקת (2002) סוכן סמוי קודי בנקס (2003) לגעת ביהלום (2006) מהמותן למטה (2006) לחיות ולמות (2007) ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ (2009) אוד תומאס (2014) קייפטאון (2016) בוש (2017) הרשימה השחורה (2019) ג'ק ראיין (2019) מדיה וקבצים בנושא ארנולד ווסלו בוויקישיתוף ארנולד ווסלו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארנולד ווסלו, באתר AllMovie (באנגלית) ארנולד ווסלו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ארנולד ווסלו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אורניה

האם התכוונתם ל... אורנייה מצויה – פטריית מאכל ממשפחת הגושיתיים עוגה צהובה או אוּרניה - אבקה מרוכזת של אורניום המופקת בתהליך של סינון מעפרות אורניום קדימה, אורניה – יצירה למקהלה מאת ג'אקומו פוצ'יני אורניה (יישוב) – אזור אוטונומי למחצה בדרום אפריקה
פסיכואנליטיקאי

פסיכואנליטיקאי הוא פסיכיאטר, פסיכולוג קליני, מטפל באמנויות, או עובד סוציאלי שרכש הכשרה בפסיכואנליזה - טכניקה טיפולית המנסה להתחקות אחרי מבנה האישיות ושורשי התסמינים שמבטא המטופל, הנוצרים על פי התאוריה בעקבות חסימות רגשיות ונפשיות. בישראל ניתן לקבל טיפול פסיכואנליטי אצל אנשי מקצוע מורשים בלבד (פסיכולוגים קליניים מומחים, מטפלים באומנויות, עובדים סוציאליים ופסיכיאטרים) אשר עברו הכשרה פסיכואנליטית מוסדרת. ניתן לקבל טיפול פסיכואנליטי גם אצל מתמחים הנמצאים במהלך הכשרתם. כדי שאיש מקצוע טיפולי יוכל לקרוא לעצמו פסיכואנליטיקאי, עליו לסיים הכשרה פסיכואנליטית הכוללת לימודים תאורטיים, הדרכות ואנליזה לימודית ארוכה. בישראל קיימים מסלולי הכשרה בפסיכותרפיה פסיכואנליטית באוניברסיטאות, וכן שני מכונים להכשרה פסיכואנליטית. האחד הוא "המכון הישראלי לפסיכואנליזה" של "החברה הפסיכואנליטית בישראל", שהוקם ב-1933 על ידי מקס אייטינגון (שהיה אחד מתלמידיו של פרויד) ומשכנו בירושלים. מכון זה קיבל הכרה של החברה הפסיכואנליטית הבינלאומית. מכון נוסף הוא "מכון תל אביב לפסיכואנליזה בת זמננו", שפועל בתל אביב. בנוסף, בשנות ה-80 החלה לפעול בארץ קבוצה של אנשי מקצוע בתחום הפסיכואנליזה, המכשירה פסיכואנליטיקאים על יסודות משנתו של הפסיכואנליטיקאי והפסיכיאטר ז'אק לאקן. למרות שהתיאוריה הפסיכואנליטית מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע. קיימת גם ביקורת על האפקטיביות הנמוכה של הטיפול הפסיכואנליטי. פטריק קייסמנט, "ללמוד מן המטופל", הוצאת זמורה ביתן - על עבודתו כפסיכואנליטיקאי אתר החברה הפסיכואנליטית בישראל. נשים פסיכואנליטיקניות, דף שער בספרייה הלאומית תהליך הקבלה, תנאים להצגת מועמדות, באתר החברה הפסיכואנליטית בישראל Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37 Evan Mayo-Wilson et al, Psychological and pharmacological interventions for social anxiety disorder in adults: a systematic review and network meta-analysis, The Lancet Psychiatry 1, 2014-10, עמ' 368–376 doi: 10.1016/S2215-0366(14)70329-3 Xinyu Zhou et al, Comparative efficacy and acceptability of psychotherapies for depression in children and adolescents: A systematic review and network meta-analysis, World Psychiatry 14, 2015-06, עמ' 207–222 doi: 10.1002/wps.20217 ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.