laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קן רוזוול

קנת' רוברט "קן" רוזוול (באנגלית: Kenneth Robert ("Ken") Rosewall;‏ 2 בנובמבר 1934) הוא טניסאי עבר אוסטרלי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם במשחקי זוגות בשנות ה-40 שחזר להשתתף בתחרויות לא מקצוענים בשנות ה-60 וה-70, כשלזכותו 18 זכיות בטורנירי גראנד סלאם מהן 8 זכיות יחיד. קן רוזוול נולד בפרבר של סידני, אביו היה סוחר. הוא החל לשחק טניס בגיל 3. בגיל תשע הוא זכה בתחרות לילדים עד גיל 14. בגיל 14 זכה באליפות אוסטרליה לנוער. בגיל 15 החל לשחק בתחרויות בוגרים ובשנת 1952 הגיע לרבע הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה. בגיל 18 הוא זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה. לצד הצלחה בתחרויות יחידים הצליח גם בתחרויות זוגות ביחד עם לו הוד. במשחקי גביע דייוויס קן רוזוול היה שחקן חשוב בנבחרת ארצו. במהלך הקריירה הוא זכה בגביע 3 פעמים ופעם אחת זכה במקום השני. בשנת 1956 קן רוזוול הסכים לעבור לטניס מקצועי. גם פה הוא זכה להצלחות רבות כאשר התמודד נגד פרנק סג'מן, לו הוד, רוד לייבר, טוני טרברט וכוכבים נוספים. בשנת 1968 רוזוול, כמו שחקני טניס מקצוענים אחרים היה יכול לחזור להשתתף בתחרויות גראנד סלאם. בשנים 1968–1971 רוזוול זכה במספר תחרויות. בשנת 1974 הוא הגיע למשחק הגמר באליפות וימבלדון והייתה לו תמיכה גדולה מהקהל שציפה שהוא יצליח לזכות בתואר. אך הוא הפסיד לג'ימי קונורס שהיה בן 18 בלבד. במהלך השנים 1963 -1976 הוא שיחק נגד רוד לייבר במספר תחרויות. הסיכום של המפגשים היה 64–80 לטובת לייבר. יריב נוסף של רוזוול במהלך שנים רבות היה פנצ'ו גונזלס. הסיכום של המפגשים היה 75–107 לטובת גונזלס. בשנת 1980 הוא נכלל באולם התהילה של הטניס. בשנת 1979 הוא התקבל למסדר אוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא קן רוזוול בוויקישיתוף קן רוזוול, באתר ה-ATP קן רוזוול, באתר ה-ITF קן רוזוול, באתר גביע דייוויס קן רוזוול, באתר היכל התהילה של הטניס קן רוזוול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הנרי שלטון

הנרי יו שלטון (באנגלית: Henry Hugh Shelton; נולד ב-2 בינואר 1942) הוא גנרל אמריקאי יוצא הכוחות המיוחדים אשר שימש כיושב ראש המטות המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. שלטון נולד וגדל בעיירה טורבורו שבמדינת קרוליינה הצפונית. הוא בוגר אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית והוסמך כסג"ם. עם סיום לימודיו התגייס לצבא ארצות ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר והסמכה כצנחן. שלטון השלים את קורס הסיירים ואת מסלול ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית ולחם במלחמת וייטנאם. הוא השלים שני סבבי שירות בווייטנאם כקצין בקבוצת הכוחות המיוחדים ה-5 ובחטיבת הצנחנים ה-173. במהלך לחימתו נפצע ברגלו ממלכודת שהוטמה על ידי הוייטקונג ועוטר בכוכב הארד עם סימון אומץ לב על פעילותו בהדיפת כוחות האויב. בהמשך פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט החי"ר ה-60 וכקצין המבצעים של הדיוויזיה ה-9. בתפקידו הבא פיקד על החטיבה ה-1 בדיוויזיה המוטסת ה-82 שבסיסה בפורט בראג. לאחר מכן שירת כראש המטה של הדיוויזיה ההררית ה-10. לאחר תפקיד מטה באגף המבצעים של המטות המשולבים שימש שלטון כעוזר מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101 ולחם במלחמת המפרץ. לאחר מכן פיקד על הדיוויזיה המוטסת ה-82. בשנת 1993 שימש כמפקד הקורפוס המוטס ה-18 ולאחר מכן פיקד על כוח המשלוח להאיטי. בשנת 1996 שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של המטות המשולבים. בשנת 1997 מונה לתפקיד יושב ראש המטות המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. שלטון פיקד על המטות המשולבים במהלך מלחמת קוסובו ופיגועי 11 בספטמבר. באוקטובר 2001 פרש לגמלאות. מדיה וקבצים בנושא הנרי שלטון בוויקישיתוף גנרל שלטון: יותר ממאה מדינות התחייבו לסייע לארה\"ב במסעה נגד הטרור, באתר ערוץ 7, 30 בספטמבר 2001. מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012, עמוד 112. מערכת וואלה! NEWS‏, יותר מ-100 מדינות בקואליציה נגד הטרור, באתר וואלה, 30 בספטמבר 2001. אמיר אורן, כישלון ההרתעה, ההתרעה והאבטחה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2001. גל פרל פינקל וסא"ל ירון,מבצע "קרנף": מה כדאי לחטיבת הקומנדו ללמוד מרגימנט הריינג'רס של צבא היבשה האמריקני, מערכות 488, יולי 2020, עמוד 43. מייקל ר. גורדון וברנרד א. טריינור, "קוברה 2", הוצאת משרד הביטחון, 2010, עמוד 35. נשק אסטרטגי במקלדת, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2001. פייננשל טיימס, ‏אש בבוכנה, באתר גלובס, 22 ביולי 1999. יואב קרני, ‏החדשות ממגידו, באתר גלובס, 6 בפברואר 2002. מערכת וואלה! NEWS‏, גנרל ריצ'רד מאיירס מונה לרמטכ"ל הבא של צבא ארה"ב, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2001. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עקומת דרקון

עקומת דרקון היא פרקטל הדומה בצורתו לדרקון, אשר מורכב מעותקים מוקטנים של עצמו. בניית עקומת הדרקון מתחילה בקטע ישר. את הקטע הזה מחליפים בשני קווים היוצאים מנקודה אחת בזווית ישרה ומסתיימים בקצוות של הקטע המקורי. בשלב השני מחליפים כל אחד מהקווים בשני קווים אחרים עם זווית ישרה ביניהם וביחס מתחלף של 45 מעלות לימין ולשמאל. חוזרים על פעולה זו שוב ושוב. את עקומת הדרקון ניתן ליצור גם על ידי קיפול רצועות נייר לחצי שוב ושוב באותו הכיוון. מעקב אחרי עקומת דרקון מקצה אחד לשני חושף סדרה של פניות ישרות זווית לימין ולשמאל. ניתן לראות בסדרות אלו חוקיות על פי מספר החזרות שבהם השתמשו ליצירת העקומה (פניה לימין מסומנת באות R ופניה לשמאל באות L): חזרה אחת - R שתי חזרות - R R L שלוש חזרות - R R L R R L L ארבע חזרות - R R L R R L L R R R L L R L L דבר זה מרמז על התבנית הבאה: כל חזרה נוצרת על ידי חיבור של החזרה הקודמת עם R ועותק נוסף של עצמה, אשר נכתב בסדר הפוך וכל אות מוחלפת לשנייה. פלקסגון מדיה וקבצים בנושא עקומת דרקון בוויקישיתוף Doodling in Math Class: DRAGONS – סרטון הסבר של Vi Hart על עקומת דרקון (באנגלית) Wrong Turn on the Dragon - Numberphile - הסבר של Don Knuth על עקומת דרקון (באנגלית) עקומת דרקון, באתר MathWorld (באנגלית)
התקופה הוורודה של פיקאסו

התקופה הוורודה (1904 – 1906), מכונה גם לעיתים תקופת הוורד (Rose Period), הייתה תקופה בחייו של האמן פבלו פיקאסו, שהשפיעה רבות בפיתוח האמנות המודרנית. התקופה החלה בשנת 1904 בה ישב באזור מונמארטר שבצרפת, בבניין שנקרא לה בטו-לאוואר - "סירת המכבסה" (Le Bateau-Lavoir) אשר היווה את מרכז האמנות של פריז ומוקד חיי הבוהמה. ציוריו מתקופה זו מתארים נושאים נעימים יותר כגון עליזות ושמחה תוך שימוש בצבעים חמים כגון צבעי אדום, כתום, ורוד וצבעי אדמה. וזאת לאחר התקופה הכחולה בה תיאר בדידות וייאוש קודרים בגווני כחול. בציורים שילב ליצנים, ודמויות קרקס כגון אקרובט וסוסים. תקופה זו הושפעה ממערכת היחסים של פיקאסו עם פרננדה אוליבר, דוגמנית מודל צעירה. במסגרת זו ביטא את רגשותיו העזים אליה בציוריו האומנותיים. התקופה מסמנת את תחילת התנסותו של האמן בפרימיטיביזם בהשפעת האומנות האפריקאית מה שעתיד להוביל לשנת 1907 לתקופת קוביזם אפריקני. דמויות הליצנים מיוצגים בניגודיות. מחד בתרבות מייצגים את עולם השמחה, החיים והיצירה. מאידך מוצגים ביצירות כעצובים ובודדים, נדרשים לנדוד ממקום למקום ושייכים למעמד חברתי נמוך. הם אינם מוצגים בזוהר באוהל הקרקס אלא מאחורי הקלעים לצד משפחתם. לרוב הם מביטים לחלל ריק ומשרים אווירת ניכור ומלנכוליה. הדמויות אמנם קרובות זו לזו, אך אין ביניהן קשר, כל אחת מבודדת מחברתה או מהצופה. חוקרי אמנות רבים רואים בליצן הלבוש בבגדים משובצים סמל לדמותו של פיקאסו ולחייו של האמן. התקופה הכחולה של פיקאסו
מלון ניו אימפריאל

מלון אימפריאל הוא בית מלון, הממוקם בכיכר עומר אבן אל ח'טאב שליד שער יפו שבעיר העתיקה של ירושלים. בשנים הראשונות לאחר הקמתו היה מהמפוארים והמשוכללים במלונות ירושלים. מלון אימפריאל הוקם בין השנים 1884–1887 בשם "גרנד ניו הוטל" על ידי הכנסייה היוונית אורתודוקסית. המלון הוקם בכיכר עומר אבן אל ח'טאב שבצידו הפנימי של שער יפו בירושלים העתיקה. לאחר מספר שנים קשות השכירה הכנסייה את המלון למשפחה ערבית-נוצרית בשם מוּרקוּס, וזו הביאה לשגשוגו של המלון ולהפיכתו למלון מבוקש המומלץ על ידי מטיילים וסוכני נסיעות. תחילה נבנה המלון בקומה אחת, אך לאור הצלחתו נבנתה קומה שנייה ב-1897, וקומה שלישית ב-1907. בכך גדל מספר חדריו מ-50 חדרים ל-200, והוכנסו בו שיפורים שהיו חדשניים לשעתם כמו מערכת מים זורמים ותאורת חשמל. בחזית המלון הפונה לכיכר פעלה חנות של המושבה האמריקאית בירושלים שמכרה מוצרים ועבודות יד מתוצרת בני המושבה. בתחילת המאה ה-20 שימש המלון כמקום מפגש לאנשי השלטון העות'מאני ולהנהגת היישוב היהודי. לאחר כיבוש הבריטי ב-1918 הוחרם המלון, ושימש כבית חולים וכמטבח ציבורי לתושבי ירושלים, כשמפעילי המטבח היו אנשי המושבה האמריקאית. עם השנים השתנה המלון שם המקום מ"מלון גרנד ניו הוטל" ל"מלון אימפריאל" והוא מנוהל על ידי משפחת אל-דג'אני. בשנת 2005, נרכש המלון (יחד עם מלון אמדורסקי הסמוך) דרך חברת קש על ידי עמותת עטרת כהנים. בשנת 2016 אישר בית המשפט המחוזי את הרכישה. ערעור כנגד פסק הדין נדחה ביוני 2019. בזמן בניית המלון התגלו במקום מספר ממצאים ארכאולוגיים: חומה רומית אבני דרך רומיות המשויכות ללגיון ה-10 עמוד רומי ועליו כתובת לכבודו של מרכוס יוליוס מקסימוס יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה העיר העתיקה (פעילות הבניה של היוונים בעיר־העתיקה וסיכום העדה היוונית), הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979 מדיה וקבצים בנושא מלון ניו אימפריאל בוויקישיתוף מלון גרנד ניו הוטל באתר "נוסטלגיה" על ההיסטוריה של המלון באתר המלון תמונת המלון מתוך "אוסף אלכסנדר", עמוד 144 מלון אימפריאל באתר "עכבר העיר" (אורכב) מפת ירושלים (1903, הדפסת 1915 - באנגלית) עם ציון המלון (מס' 35 במקרא), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור בהמשך הזמן נרכש המלון על ידי בן המשפחה אנטון מתייה מרכוס American Colony (Jerusalem) Photo Department, Jerusalem. The Old City. David Street. The large stores inside Jaffa Gate, www.loc.gov, ‏1920 (באנגלית) ע"א 8398/17 תאופילוס ג'אנופולוס, פטריארך הכנסייה היוונית אורתודוכסית של ירושלים נ' Berisford Investments Limited, ניתן ב־10 ביוני 2019
מדברית פסים

מִדְבָּרִית פַּסִּים (שם מדעי: Mesalina olivieri) היא מין של לטאה קטנה מהסוג מדברית. היא דומה בצורתה ובצבעיה למדברית העינונית. היא מגיעה לאורך של 18 ס"מ עם אורך זנב של עד 12 ס"מ. משקלה מגיע לרוב עד 4 גרם. הצבע הבסיסי אפרפר, ירקרק זיתני או בז' צהבהב, על הגב נמשכים פסי אורך חומים או צהבהבים, ומכאן שמה. הפסים של הצעירים ברורים וצבעם חום וצהוב לסירוגין. הפסים של הבוגרים מובהקים פחות ולעיתים מטושטשים. תפוצתה מוגבלת לצפון אפריקה, לסיני ולישראל. היא מאכלסת קרקעות קלות וחולות עצורים ומכוסי צומח, וכן מישורי טרשים. בארץ היא שוכנת בין חולות החוף דרומית ליפו, בנגב ובערבה. בכמה אזורים היא חולקת את תפוצתה עם המדברית העינונית. באזורי המפגש והחפיפה שבין שני המינים של המדברית נמצאת מדברית הפסים בערוצי הלס שבין הגבעות, והמדברית העינונית על הגבעות הטרשיות. עונת החיזור באביב. הנקבה מטילה בקיץ 2-4ביצים פעם או פעמים בשנה. הצעירים בוקעים אחרי 5-7 שבועות ואורכם 5 סנטימטרים. רק מעטים מגיעים לבגרות. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 113-114 מדברית פסים, באתר NCBI (באנגלית) מדברית פסים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מדברית פסים, באתר GBIF (באנגלית) מדברית פסים באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זעמן סיני

זַעֲמַן סִינַי (שם מדעי: Platyceps sinai) הוא מין של נחש מסוג זעמן שאנדמי לנגב, סיני ודרום ירדן. בישראל הוא מצוי במדבר יהודה, דרום הנגב, הערבה והרי אילת. מאופיין בגוף מאורך עם טבעות שחורות וצהובות לסירוגין. הוא דומה למין זעמן יפהפה. בעבר הוא היה בסוג זעמן, אך הועבר לסוג Platyceps (אין שם עברי). נחש דק המגיע לאורך 60 סנטימטרים. נחשב לאחד הנחשים הנדירים והיפים בישראל. מאכלס בתי גידול מצוקיים מדבריים, בעל יכולת טיפוס מצוינת על קירות ומצוקים. ניזון מלטאות ופרוקי רגליים, אינו ארסי ואינו מסוכן כלל לאדם. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 169-170 זעמן סיני, באתר ITIS (באנגלית) זעמן סיני, באתר GBIF (באנגלית) [https://www.teva.org.il/?CategoryID=919&ArticleID=4201 החברה להגנת הטבע ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייק דירנט

מייקל ראיין פריצ'רד (אנגלית: Michael Ryan Pritchard), ידוע בשם במה שלו מייק דירנט (אנגלית: Mike Dirnt; נולד ב-4 במאי 1972) הוא נגן גיטרה בס וקול שני בלהקת הפּאנק רוק גרין דיי. דירנט נולד ברודאו, קליפורניה, ארצות הברית, במקור בשם מייקל ראיין פריצ'רד, הוא הועבר למשפחה אומנת כשהיה תינוק וגודל על ידי אם ממוצא אינדיאני ואב לבן יחד אחות מאומצת בשם מיילה, שעזבה את הבית בגיל 13. כשהיה בן 7, התגרשו הוריו המאמצים, והוא נאלץ לחלוק את זמנו בין שניהם. אמו נאבקה כדי לקבל חזקה עליו, והוא עצמו אמר פעם: "גדלתי עם אמא ששנאה את האיש הלבן (אביו) ואהבה אותי". יותר מאוחר, אמו המאמצת התחתנה שוב. דירנט לא הסתדר עם אביו החורג החדש, אך בהמשך התקרבו עד למותו של האב כשהיה דירנט בן 17. דירנט עזב את הבית בגיל 15, ושכר לעצמו חדר במוסך של בילי ג'ו ארמסטרונג, חבר ילדות מגיל 10 איתו הקים את הלהקה גרין דיי. הוא הלך לבית הספר התיכון ג'ון סווט (John Swett High School), החליף בית ספר, וגמר לימודים בבית הספר התיכון פינול וואלי ב-1990, וגרין דיי (Green Day) יצאו לסיבוב הופעות הראשון שלהם יום לאחר סיום הלימודים. דירנט פגש לראשונה את בילי ב-1982 בקפיטריית בית הספר, כמה חודשים לפני מות אביו של בילי. ב-1988 הם הקימו יחד את הלהקה Sweet Children, ובשנת 1989 הצטרף אליהם המתופף אל סוברנטה, והם שינו את השם לגרין דיי. בשנת 1990 הוציאו את האלבום 1039/Smoothed Out Slappy Hours. בשנה זו עזב המתופף אל סוברנטה כדי ללמוד בקולג', ובמקומו הצטרף טרה קול. בזמן ההופעה הגדולה הראשונה של גרין דיי בוודסטוק ב-1994, אחרי שיצא האלבום המצליח מאוד שלהם "דוקי" (Dookie), התרחשה מלחמת בוץ ענקית, שבמהלכה היו כל כך הרבה מעריצים מכוסים בבוץ על הבמה, עד שאחד המאבטחים חשב שמייק הוא מעריץ סורר וניסה לדחוף אותו מהבמה, ותוך כדי כך שבר לו כמה שיניים. היה צורך לפנות אותו במסוק. בהופעה הם ניגנו את הסינגלים מתוך האלבום Dookie (ביניהם "Longview. דירנט בסיסט גם בלהקה הנקראת The Frustrators. דירנט גר בימים אלה בקליפורניה. לדירנט יש בת מאשתו הראשונה אנסטסיה: אסטל דזירה (נולדה ב-1997). לאחרונה זכה דירנט במשמורת מלאה על בתו. ב-2004, נישא לחברתו שרה, ובאותה שנה התגרשו השניים. ב-11 באוקטובר 2008, נולד לדירנט בן בשם בריקסטון מייקל מחברתו בריטני קייד. השניים נישאו ב-14 במרץ 2009 בהוואי. בסוף שנת 2000, ביצע דירנט ניתוח עקב תסמונת מנהרת שורש כף היד. לדירנט יש מסעדה בשם רודיס קנט פייל קפה (Rudys Can't Fail Cafe) באמריוויל, קליפורניה. גרין דיי בילי ג'ו ארמסטרונג טרה קול אתר האינטרנט הרשמי של מייק דירנט מייק דירנט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייק דירנט, ברשת החברתית אינסטגרם מייק דירנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייק דירנט, באתר AllMusic (באנגלית) מייק דירנט, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייק דירנט, באתר Discogs (באנגלית) מייק דירנט, באתר SecondHandSongs
עונת 1998/1999 ב-NBA

עונת 1998/1999 היא העונה ה-53 של ליגת ה-NBA. בעקבות שביתת שחקנים התעכבה תחילת העונה והיא החלה רק ב-5 בפברואר 1999. בעונה המקוצרת שיחקה כל קבוצה 50 משחקים בלבד במהלך העונה הסדירה ומשחק האולסטאר בוטל. העונה הסתיימה כשסן אנטוניו ספרס זכתה בתואר האליפות הראשון שלה לאחר שניצחה בסדרת הגמר את ניו יורק ניקס בתוצאה 1–4. טים דאנקן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר שהעמיד במהלך הסדרה ממוצעים של 27.4 נקודות, 14.0 ריבאונדים ו-2.2 חסימות למשחק. ניו יורק ניקס הגיעה למעמד הגמר למרות שהייתה מדורגת רק במקום השמיני במזרח ובכך הפכה לראשונה לעשות זאת והיחידה עד לשנת 2023, בה עשתה זאת מיאמי היט. ל-MVP של העונה הסדירה נבחר קארל מלון מיוטה ג'אז, בפעם השנייה בקריירה, שקלע 23.8 נקודות בממוצע למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן הניצחונות השני בטיבו בליגה (37-13, זהה למאזנה של סן אנטוניו שדורגה מעל יוטה בשל יתרון במפגשים הישירים בין הקבוצות). הדראפט בשנה זו התקיים ב-24 ביוני 1998 בג'נרל מוטורס פלייס, אולמה הביתי של ונקובר גריזליס. בהגרלה (לוטרי) זכו הלוס אנג'לס קליפרס בבחירה הראשונה, שניצלו אותה כדי לבחור את מייקל אולווקנדי היישר מהתיכון, לאחר שוויתר על לימודים במכללה. אולווקנדי הציג יכולת חלשה מאוד ב-NBA ונחשב בעיני רבים לאחת הבחירות המאכזבות ביותר בתולדות הדראפט. בדראפט 1998 נבחרו בסך הכל חמישה שחקנים שהשתתפו במשחק האולסטאר - אנטואן ג'יימיסון (בחירה רביעית), וינס קרטר שזכה בתואר רוקי העונה (5), דירק נוביצקי (9), פול פירס (10) ורשארד לואיס (32), בנוסף לבראד מילר שלא נבחר בדראפט. שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט זה כוללים את מייק ביבי (בחירה שנייה), ג'ייסון ויליאמס (7), לארי יוז (8), בונזי ולס (11), ריקי דייוויס (21), אל הרינגטון (25), נאזי מוחמד (29), רייפר אלסטון (39) וקטינו מובלי (41). ‏*כוכבית מסמנת קבוצה שסיימה ראשונה בבית שלה. MVP של העונה הסדירה - קארל מלון, יוטה ג'אז שחקן ההגנה של העונה - אלונזו מורנינג, מיאמי היט רוקי העונה - וינס קרטר, טורונטו ראפטורס השחקן השישי של העונה - דארל ארמסטרונג, אורלנדו מג'יק השחקן המשתפר של העונה - דארל ארמסטרונג, אורלנדו מג'יק מאמן העונה - מייק דאנליבי, פורטלנד טרייל בלייזרס מנהל העונה - ג'ף פיטרי, סקרמנטו קינגס פרס הספורטיביות - הרסי הוקינס, סיאטל סופרסוניקס פרס האזרחות - בריאן גרנט, פורטלנד טרייל בלייזרס סגל האלופה, סן אנטוניו ספרס: טים דאנקן, דייוויד רובינסון, אייברי ג'ונסון, שון אליוט, מריו אלי, ג'ארן ג'קסון, מליק רוז, ג'רום קרסי, אנטוניו דניאלס, סטיב קר, ויל פרדו וג'רארד קינג (אנדרו גייז וברנדון ויליאמס נכללו בסגל אך לא השתתפו בפלייאוף). מאמן ראשי: גרג פופוביץ'. סיכום עונת 1998/1999, nba.com סיכום דראפט 1998, nba.com
שלוון קולר

שַׁלְוַן קוֹלָר (שם מדעי: Eirenis levantinus) הוא מין של נחש מהסוג שלוון. זהו אחד הנחשים הגדולים בסוגו. אורכו מגיע עד ל-70 ס"מ ומשקלו עד 30 גרם. צבעו חום בהיר או חום זיתי. על ראשו כיפה חומה. על עורפו ניתן להבחין תמיד בכעין צווארון או קולר קמור, דמוי פרסה (מכאן נגזר שמו העברי), שצבעו שחור ושוליו צהובים, או לפחות בשרידיו של הקולר. מאחוריו זרועים כמה כתמים שחורים וקטנים. בפרטים צעירים נמשכות לרוחבו של הראש שתי רצועות כהות, ההולכות ודהות ונעלמות בד בבד עם התבגרותו של הנחש. בפרטים גדולים מאוד נוטה גם הקולר שבעורף להתפרק לשורה של כתמים מבודדים. תחום תפוצתו נרחב: מאיראן ועיראק במזרח עד לאיים בים האגאי במערב ומהקווקז בצפון עד לצפון ארץ ישראל. בשנת 1953 נתפס בארץ פרט ראשון ממין זה בנחל כזיב שבמערב הגליל. בשנים שחלפו מאז נתפסו פרטים נוספים, בעיקר באותו נחל ובסביבותיו. שלוון הקולר שכיח במיוחד בחרמון. הוא ניזון מחרקים, דוגמת צרצרים. השם שַׁלְוַן קוֹלָר ניתן בעבר למין Eirenis collaris, ייתכן בגלל טעות בזיהוי. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 198-199 מדיה וקבצים בנושא שלוון קולר בוויקישיתוף שלוון קולר, באתר ITIS (באנגלית) שלוון קולר, באתר NCBI (באנגלית) שלוון קולר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שלוון קולר, באתר GBIF (באנגלית) שלוון קולר באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זה הסוף שלי

זה הסוף שלי (מאנגלית: I Didn't Do It, בתרגום חופשי: "לא עשיתי את זה") היא סדרת קומדיית מצבים אמריקאית שבה מככבים אוליביה הולט, אוסטין נורת', פיפר קורדה, פייטון קלארק ושרה גילמן. העונה הראשונה שודרה מה-17 בינואר 2014 עד ה-7 בדצמבר 2014. בישראל, הסדרה החלה את שידוריה בערוץ דיסני ישראל ב-8 במאי 2014. ב-3 ביולי 2014, ערוץ דיסני הזמינו עונה שנייה. העונה השנייה עלתה לשידור ב-15 בפברואר 2015, ובישראל ב-12 בנובמבר 2015. הסדרה הסתיימה ב-16 באוקטובר 2015 ובישראל ב-24 במרץ 2016, לאחר 2 עונות ו-39 פרקים. לינדי ולוגאן הם תאומים היוצאים לשרשרת הרפתקאות מרתקות ובלתי צפויות עם שלושת חבריהם הטובים, ג'סמין, גארט ודיליה. ביחד הם מתחילים את השנה הראשונה שלהם בבית ספר תיכון, שם הם הופכים מצבים שגרתיים, לאסונות. לינדי (אוליביה הולט) - לינדי השקדנית היא המבריקה שבחבורה, וידועה ככזו שמצילה את המצב כשהחברים מוצאים את עצמם בצרה. יש לה הרגל מגונה להתנשא על הישגיהם של אנשים, בנוסף, ללינדי אין חבר דבר שמציק לה בתחילת העונה השנייה עד שהיא מבינה שהיא לא צריכה אף אחד כדי להיות מאושרת. לוגן (אוסטין נורת') - לוגאן, התאום הלא זהה של לינדי, שולט במסדרונות התיכון עם הביטחון העצמי, המראה הנאה וחוכמת הרחוב שלו. לוגאן איטי-מחשבה ועצלן, אך מרוצה מכך. בעונה השנייה מגלה שלג'סמין יש רגשות כלפיו ובפרק האחרון הם הופכים לזוג. ג'סמין (פיפר קורדה) - ג'סמין האופנתית מצטיינת בלימודים, בפעילויות שאחרי שעות הלימודים ובחייה החברתיים כאחד. ג'סמין היא חומרנית מעט, וידועה בכך שהיא "ילדה טובה". גארט (פייטון קלארק) - גארט, הקול השקול שבחבורה, זהיר בהתנהלותו, אלא אם כן הוא נמצא במגרש הפוטבול. לגארט יש אמא העוסקת בהרמת משקולות ואילוף כלבים לתחרויות שאינה נותנת לו יחס, הוא אף נקרא על שם אחד מכלביה האהובים. גארט אובססיבי עם כסף ומרבה להזכיר לאנשים שהם חייבים לו כסף, אפילו כשמדובר בסכומים פעוטים. דיליה (שרה גילמן) - דיליה, המוזרה שבחבורה, עצמאית בשטח ותמיד מוכנה לכל הרפתקה. דיליה תמיד אומרת את דעתה, גם כאשר זה מביך או לא פופולרי. אתר האינטרנט הרשמי של זה הסוף שלי "זה הסוף שלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זה הסוף שלי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זה הסוף שלי", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "זה הסוף שלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אביב שמח עם ערוץ דיסני! באתר "הורים וילדים" הסדרה זה הסוף שלי חודשה לעונה שנייה על ידי ערוץ דיסני באתר Zap2it תוכניות השידור של ערוץ דיסני לאוקטובר 2015 http://tvschedule.zap2it.com/tv/i-didnt-do-it/episode-guide/EP01843456?aid=tvschedule
מלחמת הקווקז

הפלישה הרוסית לקווקז, המוכרת יותר כהמלחמה הקווקזית (ברוסית: Кавказская война), היא סדרת כיבושים של האימפריה הרוסית בשנים 1817–1864 כנגד צ'צ'ניה, דאגסטן וצפון מערב הקווקז (צ'רקסיה). ככל מעצמות המערב באותה התקופה ביקשו גם הרוסים ליצור לעצמם אימפריה על ידי כיבושים. רצון זה התבטא בכיבושים רבים לאורך הגבולות. חלק מרצונות ההתפשטות הרוסים באו גם על חשבון ארצות הקווקז. אלא שעם תחילת הפלישה הבינו הרוסים שכיבוש ארצות הקווקז לא יהיה פשוט כשחשבו, שכן הפלישה נתקלה בהתנגדות אלימה וחזקה במיוחד. לפי התארוך המקובל הסתיימה התקופה הראשונה של המלחמה עם מותו של אלכסנדר הראשון ומרד הדקבריסטים בשנת 1825. עד אז השיג הצבא הרוסי מספר הצלחות נגד מה שהצאר הגדיר "המון פראי אדם". בשנים 1825–1830 קטנו היקף הסכסוך והפעילות המלחמתית, מאחר שלרוסיה היו באותן השנים חזיתות מלחמה נוספות: המלחמה עם האימפריה העות'מאנית ופרס. לאחר ההצלחות בשתי מלחמות אלו, חידשה רוסיה את פעילותה בקווקז, ושוב נתקלה בהתנגדות מחתרתית, שהאחראים העיקריים להן היו "גחי מולא", "גמזט בק", ו"אדג'י מורד". הם הונהגו בידי האימאם שאמיל, שהוביל את פעולות ההתנגדות בשנים 1834–1859 ושנתמך חלקית על ידי פרס. החלק השני במלחמה החל בחודש מרץ 1855, כאשר רוסיה והאימאם שאמיל חתמו על הסכם הפוגה בלחימה, את ההסכם יזמו הרוסים בשל הצורך שלהם לתגבר את הכוחות שלהם במלחמת קרים. ההפוגה לא נמשכה זמן רב והמלחמה חודשה עוד באותה השנה. מלחמת הקווקז נסתיימה עם כיבוש צפון הקווקז, כאשר נשבע האימאם שאמיל אמונים לצאר ועבר לחיות במרכז רוסיה. המלחמה הסתיימה באופן רשמי ב-2 ביוני 1864, על ידי הכרזה של הצאר. שלושה צארים רוסיים עמדו מאחורי המתקפה הזו; אלכסנדר הראשון, ניקולאי הראשון, ואלכסנדר השני. המפקדים הרוסיים העיקריים מאחורי המתקפה היו אלכסיי פטרוביץ' ירמולוב (בשנים 1816–1827), מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב (1844–1853), ואלכסנדר ביירטינסקי (1853–1856). הסופרים מיכאיל לרמונטוב ולב טולסטוי השתתפו בקרבות וכתבו עליהם, והמשורר הרוסי אלכסנדר פושקין התייחס למלחמה בפואמה האירונית שלו, "האסיר הקווקזי" (1821). העימות הרוסי-צ'צ'ני גלות הצ'רקסים מדיה וקבצים בנושא מלחמת הקווקז בוויקישיתוף "מלחמת הצי הרוסי בצ'רקסים - 1860". "הכרמל", 28 ביוני 1860, עמ' 4. העתקה דיגיטלית בתוך: שפת הים, ים וספנות בעיתוני ההשכלה והתחייה, 1856–1948