laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
KPMG

KPMG הוא אחד התאגידים הגדולים בעולם למתן שירותים ואחד מארבעת משרדי ראיית החשבון הגדולים, יחד עם דלויט, ארנסט אנד יאנג ופרייס ווטרהאוס קופרס. מטה החברה ממוקם באמסטלפיין שבהולנד. KPMG עוסקת במתן שירותים בשלושה תחומים: ביקורת חשבונות, מיסים וייעוץ ארגוני. תחומי שירותי המס והייעוץ מתפצלים למספר שירותים נוספים. תאגיד KMPG הוקם לאחר רצף מיזוגים של מספר פירמות לראיית חשבון. האותיות מייצגות את שמותיהם של המייסדים הראשונים של המשרדים הנפרדים: K‏- פיט קלינוולד (Klynveld), הקים ב-1917 באמסטרדם את Klynveld Kraayenhof & Co. P‏ - ויליאם ברקליי פיט (Peat), הקים ב-1870 בלונדון את William Barclay Peat & Co. M ‏- ג'יימס מרוויק (Marwick) יחד עם רוג'ר מיטשל, הקים ב-1897 בניו יורק את Marwick, Mitchell & Co. G ‏- ד"ר ריינהארד גורדלר (Goerdeler), ראש Treuhandgesellschaft הגרמנית, שנוסדה ב-1890. בתחילת 2005 האשימה מחלקת המשפטים של ארצות הברית את KPMG LLP בתכנון מקלטי מס אגרסיביים. KPMG LLP הודתה באשמת יצירת מקלטי מס לא חוקיים במטרה לסייע ללקוחות עשירים להימנע מתשלום מיסים בסך 2.5 מיליארד דולר. על רקע פרשת התמוטטות משרד רואי החשבון ארתור אנדרסן לאחר הרשעתו בשיבוש הליכי חקירה והחשש מהתמוטטות משרד רואי חשבון גדול נוסף, הסכימו הצדדים על הסכם דיחוי תביעה (אנ') (כלומר החברה לא תעמוד בפני הליכים פליליים כל עוד תעמוד בהסכמות עם הממשלה) תמורתו שילמה KPMG LLP קנסות בסך 456 מיליון דולר. ב-3 בינואר 2007 הוסרה התביעה. טרם ההסכם פיטרה KPMG שותפים והודתה ב"התנהלות בלתי חוקית" של שותפים אלו. החברה הסכימה לשתף פעולה עם חקירת המחלקה המשפטית בארצות הברית ולעזור בתביעה כנגד השותפים לשעבר שהגו, תכננו ומכרו את מקלטי המס. KPMG International Cooperative‏ ("תאגיד KMPG הבינלאומי") היא ישות שווייצרית הרשומה בקנטון השווייצרי צוג. כל חברות KMPG קשורות לחברה זו שאחראית בין היתר לפיתוח התאגיד. כל אחת מהפירמות היא יישות תאגידית נפרדת. מדיה וקבצים בנושא KPMG בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של KPMG (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של KPMG אתר האינטרנט הרשמי של KPMG (באנגלית) KPMG, ברשת החברתית פייסבוק KPMG, ברשת החברתית אקס (טוויטר) KPMG, ברשת החברתית LinkedIn אתר הבית של KPMG (באנגלית) אתר הבית של KPMG Edge (באנגלית) KPMG achieves record global revenues for FY13 History, אתר KPMG
אלפבית צלילי

אָלֶפְבֵּית צְלִילִי, הנקרא גם "איות פונטי", הוא שיטה בה משתמשים במילה כדי לציין אות או ספרה. השימוש באלפבית צלילי נדרש בעיקר לעזר כאשר יוצרים קשר שיחה בין שני אנשים ורוצים לוודא כי הצד המקבל שומע (או מקבל) בדיוק את האות שאנו מבקשים להעביר. במקרה זה משתמשים במילים מוסכמות מראש לציון אותיות או מספרים, כאשר במקום אות מציינים מילה. בחירת המילים המייצגות אינה מקרית או שרירותית. היא מבוססת על ייחודיות פונטית, כלומר, נבחרות מילים שחתימתן הצלילית מובהקת דייה כדי לעמוד בתנאי תקשורת גרועים ועדיין לשמור על מובנות. אלפבית צלילי משמש בפרט לאיות מילים בקשר רדיו שבו הפרעות אטמוספיריות ורעשים שונים עלולים לגרום להבנה שגויה של המסר אם הוא יועבר בשמות האותיות. לעיתים גם בקשר טלפוני נדרש איות עקב הדמיון בהגייתן של אותיות מסוימות, וכאשר אי אפשר להבין בוודאות את המילה על-פי הקשרהּ. הן באנגלית והן בעברית וככל הנראה במרבית השפות, המילה הנבחרת לתיאור האות היא לעולם מילה המתחילה באות המתוארת עצמה. האות בי"ת, לדוגמה, מיוצגת על ידי המילה "בועז", המתחילה באות בי"ת. לדוגמה, רצף התווים "גדפ27מר" יתורגם ל"גימל, דוד, פסל, שבע, שתיים, משה, רות". הצירוף המקובל לדיבור בקשר "רות, עבור" מבוסס על האיות הפונטי של האות "ר", המקביל ל"רוג'ר", שמחליף באנגלית את המילה recieved, כלומר "קיבלתי". נהלי הדיבור בקשר בישראל, הכוללים גם את האלפבית הצלילי בעברית, פותחו על ידי בוגרי הצבא הבריטי שהחלו לפעול במחתרות ישראל, ובהמשך בצה"ל. האלפבית הצלילי שנוצר בעברית בנוי על עקרונות האלפבית הצלילי האנגלי – מילה קצרה וקלת היגוי לכל אות ואות. תוך הימנעות מקביעת מילים בעלות צליל פונטי דומה, ואי שימוש במילים הנמצאו בשימוש צבאי שוטף. איות צלילי אל"מ (במיל) דניאל רזון, התפתחות הנדב"ר בצה"ל, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, ‏2016
סלסה גרוב

סלסה גרוב היא להקה ישראלית, המנגנת מוזיקה קובנית ולטינית אותנטית. להקת סלסה גרוב הוקמה ב-1999 על ידי גל שריג (קלידים) ורונן ששון (טימבלס). במהלך השנים היו בהרכב זמרים סולנים שונים, הבולטים שבהם: פרלה מלקוס (מארגנטינה) ואלי צביק. בשנת 2003 הוציאה הלהקה את דיסק הסלסה הישראלי הראשון של להקה ישראלית - "וחוץ מזה לא עושה כלום". ההופעות הראשונות של סלסה גרוב היו על במת ה-"פורטו לוקו", המועדון הלטיני המיתולוגי בנמל ת״א (שמאז נסגר), בהופעות מאולתרות בהרכב מצומצם של זמר ו-2 נגנים. אולם מהר מאוד הצטרפו נגנים וזמרים נוספים, שהוסיפו להרכב עומק וגיוון מוזיקלי. בשנת 2013, לאחר פגרה של מספר שנים, נכנסה הלהקה לחדר החזרות, עם כוחות מחודשים ורעננים, בנתה רפרטואר חדש, והחלה להופיע ולעבוד על חומרים חדשים. הלהקה מונה כיום 8 מוזיקאים. הרפרטואר של ההרכב כולל מגוון שירים בספרדית בסגנונות שונים, בין היתר: סלסה (Salsa) סון קובני (Cuban Son) בבולרו (Bolero) צ'ה צ'ה צ'ה (Cha Cha Cha) מרנגה (Merengue) מקור מרבית השירים הוא בקובה, קולומביה ופורטו-ריקו. מעיין שקד - שירה גל שריג - קלידים נועה אלמרו - חליל וסקסופון טנור חגי ברטל - סקסופון טנור דותן דור - טרומבון אוריה הראל - קונטרבס/בס רונן ששון - טימבלס מתן ארבל - קונגס פרלה מלקוס אלי צויק ורד עובדיה שי גינוסר אתר האינטרנט הרשמי של סלסה גרוב ערוץ ה-YouTube של ההרכב ערוץ ה-Spotify של ההרכב
יואל גיגי

יואל גיגי הוא רוכב אופניים ישראלי בעבר, אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1977). גיגי התאמן בקבוצות האופניים של הפועל נצרת עילית, לצידם של אחיו ירון גיגי, יהודה גרשוני ועמוס גרי, אלופי ישראל במרוצי אופני כביש, בהדרכתו של עקיבא רזניק שהקים את הקבוצה מספר שנים קודם כשעלה מברית המועצות. בשנת 1977 זכה גיגי באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש. בשנת 1981 סיים גיגי במקום שלישי באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי חבריו לקבוצה יהודה גרשוני ויעקב חנינא ובשנת 1983 הוא סיים במקום שני באליפות ישראל, אחרי גרשוני ולפני עמוס גרי. במרוץ ששת הימים הישראלי (747 ק"מ) שנערך במאי 1983 סיים גיגי במקום 11 כללי ובמקום שני מבין הרוכבים הישראלים, בתוצאה מצטברת של 19:44.05 שעות. היום האחרון של המירוץ לווה ברוח דרומית חזקה שגרמה להתנגשות של רוכבים סמוך לסיום במצפה רמון. גיגי שנחבל בפניו הצליח לסיים את המירוץ אך בסיום הוא התמוטט והובהל לטיפול רפואי. יואל גיגי, ברשת החברתית פייסבוק הוענקו פרסים לאלופי ישראל ברכיבה על אופניים, דבר, 5 באפריל 1978 עמוס גרי, מרוצי קטעים בינ"ל שנות ה-80 (אורכב 22.05.2015 בארכיון Wayback Machine), באתר איגוד האופניים בישראל גרשוני - אלוף באופניים בפעם הרביעית ברציפות, דבר, 20 בספטמבר 1981 גרשוני - אלוף האופניים בפעם השישית ברציפות, דבר, 23 באוקטובר 1983 האוסטרי זלהופר - ניצח במירוץ 6 הימים באופניים, דבר, 8 במאי 1983
מתופף צבאי

מתופף צבאי היה תפקיד שהוטל על ילדים שגויסו כמתופפים בשדה הקרב. עד שלהי המאה ה-19 נהגו צבאות מערביים לגייס לצבא ילדים ונערים כדי שישמשו כמתופפים צבאיים. התופים היו חלק משמעותי בניהול הקרב ומערכת התקשורת בין המפקדים והלוחמים. סוגי תיפוף שונים סימנו הוראות קרב שונות ללוחמים. השימוש הנרחב והידוע ביותר במתופפים צבאיים היה במלחמת האזרחים האמריקנית. בדרך כלל היו מגבלות גיל על גיל הגיוס של הילדים המתופפים ואולם הייתה התעלמות רבה ממגבלות אלה. הילדים הצעירים היו לעיתים גם הקמע של היחידה ושל הלוחמים הבוגרים. חיי המתופף נראו זוהרים בעיני בני התקופה וכתוצאה מכך ילדים רבים ברחו מבתיהם כדי להצטרף לצבא. אחרים היו בנים או יתומים של חיילים ביחידה. המראה של ילד צעיר בעיצומה של המערכה נתפס כאידיאליזם בעיני אמנים מהמאה ה-19, וילדים מתופפים תוארו בציורים, פיסול ושירה לעיתים קרובות. שימוש צבאי בילדים ובנערים העסקת ילדים U.S. Civil War History & Genealogy: The Drummer Boys, genealogyforum.com
וינצנץ שטל

וינצנץ שֶטְל (בגרמנית Vinzenz Schöttl; ‏ 30 ביוני 1905 – 28 במאי 1946 לנדסברג) היה קצין אס אס ופונקציונר רב-דרג במחנות הריכוז וההשמדה הנאציים. שטל הצטרף למפלגה הנאצית בנובמבר 1928, חידש את חברותו במפלגה בשנת 1931 והצטרף לשורות האס אס בינואר 1931. בואפן אס אס הגיע לדרגה של אובר-שטורמפיהרר בשנת 1942. בשנת 1933 היה אחד מסגל השומרים במחנה הריכוז דכאו. משנת 1940 הוא הוצב במשך זמן קצר בגטו לובלין ומשם הועבר למחנה הריכוז נוינגמה ובהמשך למחנה ההשמדה מיידנק. מיולי 1942 ועד לפינוי המחנה בינואר 1945 שטל היה אחראי על תת-המחנה אושוויץ מונוביץ, המוכר בשמו הנוסף אושוויץ III. מה-3 בפברואר 1945 הוא שירת תחת פיקודו של אוטו פרשנר כסגן מפקד מחנה קאופרינג, תת-מחנה של דכאו, ונותר בתפקיד זה עד לפינוי המחנה בסוף אפריל של אותה השנה. שטל נלכד על ידי צבא ארצות הברית וב-15 בנובמבר נשפט על פשעי מלחמה במשפטי דכאו. עדויות על התעללות באסירים וכן על ירי באסירים אחרים נלקחו בחשבון, ועל כן ב-13 בדצמבר 1945 היה אחד מבין 36 נאשמים שנגזר עליהם עונש מוות בתלייה. הוצאתו להורג בוצעה ב-28 במאי 1946 בכלא לנדסברג. מדיה וקבצים בנושא וינצנץ שטל בוויקישיתוף
רפאל הלוי

רבי רפאל הלוי (תס"ב - חורף תפ"ד), היה רב, פוסק, מחכמי איזמיר. מחבר ספר קול בן לוי. נפטר במגפה בצעירותו בגיל 22. נולד לאביו הגביר רבי אליהו הלוי, גבאי החברה קדישה באיזמיר. והיה תלמידו של רבי יצחק הכהן רפפורט בעל בתי כהונה. היה דיין והיה נושא ונותן עם הרב מרודוס, רבי משה ישראל, בעל שו"ת משאת משה. רבו בעל 'בתי כהונה' העיד עליו "כי אפילו באלף בחורי ישראל מתפאר ומשתבח". ספרו קול בן לוי כולל חידושים על הש"ס, הרמב"ם, הטור, לשונות המפרשים והפוסקים, שאלות ותשובות ודרושים בפלפול. הספר יצא לאור לראשונה בקושטא תפ"ז, ויצא לאור מחדש על ידי מכון משנת רבי אהרן, תשס"ג. ניתן למצוא את דבריו בדברי החיד"א, הנודע ביהודה, החתם סופר והחקרי לב. בתשובות הפוסקים האחרונים, ניתן למצוא מאות מובאות מפסקיו. ואף רבי עקיבא איגר מציין אליו פעמים רבות בגיליון הש"ס. תקופת חייו, כמו גם שנת פטירתו, אינה ברורה. ידוע כי נפטר בגיל 22. אריה ליב פרומקין מצא מצבה על הר הזיתים וכתוב עליו: "פ"נ הרב ר' רפאל הלוי בכור מנו"כ בי"ד באב שנת תקמ"ב (1782), בעהמ"ח ספר קול בן לוי". והעיר שצריכים לתקן לשנת תקי"ב. והוסיף בהערה, שבהספר "חלקת מחוקק" נעתק המצבה, ועליו נכתב "הרב רפאל הלוי המ'[=המכונה] בכור מנוחתו כבוד בי"ד באב שנת ה'תקמ"ב (1782)". ולא מוזכר שם ספר קול בן לוי, ואולי הוא אחר. וכבר העיר עליו דוב בר וואכשטיין שאין צורך לתקן המצבה לשנת תקי"ב, שכן הוא מאיש אחר, ויש לו כמה הוכחות לזה: ספרו קול בן לוי הודפס בשנת תפ"ז בקושטא, ומוזכר שם שהספר הודפס לאחר פטירתו של המחבר. בספר לשון ערומים לרבי ברזילי יעבץ נמצא הספד שנשא בכפר בונגאר-באשי הסמוך לאיזמיר על רבי יצחק אלגאזי, ורבי בנימין הלוי ורבי רפאל הלוי בעל קול בן לוי. ומהדרוש שם משתמע שכולם נפטרו באותו זמן. וידוע כי שנת פטירתו של רבי בנימין הלוי היא ה'תפ"ד, שבשמע יעקב לרבי ישראל יעקב אלגאזי, פרשת משפטים נשא הספד על ר' רפאל ועל ר' בנימן הלוי בשנת "תפד"ה", שהוא כנראה שנת תפ"ד. וכן נמצא הספד על ר' בנימין הלוי על ידי ר' יצחק פראנסיס, ב"פני יצחק", פרשת נצבים, דרוש שני, בשנת "תפד"ה". לא מצינו שהוא עלה לירושלים, ולא מסתבר, שכן רבו בעל "בתי כהונה", ואביו הגביר ר' אליהו עוד לא עלו לירושלים. וכותב וואכשטיין שהיה לו לאביו ר' אליהו עוד בן בשם רפאל הלוי, ואולי הוא הנקרא "רפאל הלוי בכור", והוא נפטר בשנת תקמ"ב. היה לו בן אחד, שנקרא על שמו, אבל נפטר בבחרותו. יעקב שפיגל, מוריה, שטז-שיח, תמוז תשס"ה, עמ' לב-לח. אהרן דוד אלחדד, תור הזהב, ואתחנן תש"פ, 150, עמ' כא. קול בן לוי, מכון משנת רבי אהרן, תשס"ג, באתר אוצר החכמה כרטיס הקבר של אחיו בהר הזיתים, באתר: mountofolives.co.il כן כתוב בשער ספרו. אריה ליב פרומקין, תולדות חכמי ירושלים, חלק שלישי, פרק א, אות ט, באתר היברובוקס. ראו תמונת המצבה ב"קישורים חיצוניים". בריסק, אשר ליב בן דוד, חלקת מחוקק, דף לח, אות נט, באתר היברובוקס. דוב בר וואכשטיין, תולדות חכמי ירושלים, מלואים לחלק שלישי, עמ' 33, באתר היברובוקס. דרוש ט"ו, דף נח ע"ב. אין להחליפו ברבי יצחק אלגאזי שנפטר שנים הרבה לפני זה. אין להחליפו ברבי בנימין הלוי (מקובל) שנפטר שנים הרבה לפני זה. ראו "מצבות רבני וחכמי אזמיר", בתוך: ענייני שבתי צבי, מאהרן פריימן, עמ' 143, שעל מצבת רבי בנימן הלוי כתוב ה'תפ"א. ישראל יעקב אלגאזי, שמע יעקב, דף צד, ע"ד, באתר היברובוקס. יצחק פראנסיס, פני יצחק, דף קנח, ע"ג, באתר היברובוקס.
זכוכית גורילה

זכוכית גורילה (באנגלית: Gorilla Glass) הוא השם המסחרי של זכוכית מחוזקת המיוצרת מאלומינוסיליקאט אלקלי על ידי חברת הטכנולוגיה האמריקאית קורנינג (אנ'). זכוכית זו משמשת בעיקר ככיסוי למכשירים אלקטרונים ניידים כגון טלפונים סלולריים, מחשבים ניידים ומסכי טלוויזיה, בעיקר בשל היותה דקה, קלילה ועמידה בפני פגיעות ונזקים. הזכוכית מיוצרת בעזרת שקיעת מלחים אלקליים, על ידי חילוף יונים. כך נוצר לחץ שארית דחוס על המשטח, שמונע היווצרות סדקים. קורנינג עבדה עם הנדסה כימית של זכוכיות מחוזקות בשנת 1960. תוך כמה שנים החברה פיתחה זכוכית מחוזקת בשם זכוכית ״כמקור״. המוצר היה בשימוש עד תחילת שנות התשעים במספר שימושים מסחריים ותעשייתיים, ובעיקר במכוניות מרוץ, בהן משקל כלי הרכב הוא קריטי. קורנינג המשיכה בפיתוח חומרים למגוון טלפונים חכמים ומכשירים אלקטרוניים נוספים למגוון רחב של חברות. לטענתם, תכונותיו העיקריות של החומר ממנו מורכבת זכוכית הגורילה הן עמידות גבוהה לשריטות (כיסוי מגן), וקשיחות גבוהה (לפי שיטת ויקרס קיבלה ציון של 622 מתוך 701), המאפשרת יצירת זכוכית דקה אך לא שבירה. כמו כן, החומר עצמו ניתן למיחזור. עד שנת 2010 זכוכית גורילה הייתה בשימוש בכ-20% ממכשירים ניידים ברחבי העולם, כלומר כ-200 מיליון יחידות. זכוכית גורילה 2 יצאה לשוק בשנת 2012. זכוכית זו דקה ב-20% מזכוכית הגורילה המקורית שיוצרה. ב-2012 הודיעה קורנינג שמעל מיליארד מכשירים ניידים משתמשים בזכוכית גורילה. באותה שנה הציגה קורנינג את זכוכית ערבה (Willow Glass)[דרושה הבהרה], זכוכית גמישה המתבססת על זכוכית בורוסיליקט. זכוכית גורילה 3 יצאה לשוק בשנת 2013. היא עמידה לנזק פי 3 יותר מזכוכית גורילה 2, כיוון שהיא עמידה בפני שריטות עמוקות שמחלישות את הזכוכית. היא גמישה יותר ועמידה ב-40% יותר לשריטות. מדיה וקבצים בנושא זכוכית גורילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זכוכית גורילה (באנגלית) זכוכית גורילה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
טובורג

טובורג היא חברת בירה דנית שנוסדה בשנת 1873 בנמל במחוז הלרופ, מצפון לקופנהגן, דנמרק. מאז 1970 היא חלק מקבוצת קרלסברג. הבירה המוכרת ביותר של החברה היא "טובורג פילזנר" שיוצרה לראשונה בשנת 1880. מבשלת טובורג הדנית, הוקמה ב-13 במאי 1873, כאשר קבוצת אנשי עסקים בראשות היהודי הדני פיליפ ו' היימן רכשה חלקת אדמה הכוללת נמל באזור הילרופ שבדנמרק. הקבוצה הקימה את מפעל הייצור הראשון של טובורג, והשתמשה בנמל הפרטי עבור ייצוא של הבירה, בדגש על מדינות דרום אמריקה, שהיו שוק חדש ומבטיח. חזון הייצוא של טובורג נחשב חדשני במיוחד באותה התקופה והיווה פריצת דרך בחשיבה העסקית של מבשלות בירה ביבשת אירופה. מקור שמה של המבשלה באכסניית טוס (בדנית: Thuesborg), ששכנה באזור המבשלה בסוף המאה ה-17. טובורג החלה בשיווק בירה לאגר בהירה לשוק הדני ב-1875, וב-1880 הייתה המבשלה הראשונה לשווק בירה פילזנר-לאגר בדנמרק. בשנת 1888 השתתפה טובורג בתערוכה הנורדית התעשייתית לחקלאות ולאמנות, והציגה מגדל בצורת בקבוק טובורג בגובה 26 מטרים. הבקבוק הענק, ניצב עד היום בשטח המבשלה הראשונה של טובורג בהלראפ, והפקק שבראשו הוא נקודת תצפית על האזור כולו. בשנת 1900 פרסמה טובורג את הפוסטר "האיש הצמא", שאויר בידי האמן הדני אריק הנינגסן. הפוסטר הודפס לראשונה בנובמבר 1900, והיה מסימני הזיהוי הבולטים של טובורג בגרמניה ובדנמרק לאורך שנים. כתר המלוכה הדני התווסף לסמל המבשלה בשנת 1914, כאשר טובורג נבחרה לספק המשקאות הרשמי של בתי המלוכה בדנמרק. החזון העסקי הייחודי של טובורג בדגש על ייצוא, הביא את בירת טובורג לכל קצוות תבל כבר בתחילת המאה ה-20, גם ליפו ולירושלים. כבר בשנת 1908 ניתן היה למצוא מודעות פרסום לטובורג בעיתונות המקומית. מבשלת טובורג משווקת בירות ביותר מ-70 מדינות ברחבי העולם, ב-10 טעמים שונים, ביניהם טובורג ירוק, טובורג אדום, טובורג גולד, טובורג לימון, טובורג טוויסט, טובורג שחור ועוד. הבירות נבדלות זו מזו בטעמן ובאחוזי האלכוהול במשקה. בירת חג המולד של טובורג ה-JULEBRYG משווקת במהדורה מוגבלת למשך 10 שבועות בלבד בכל שנה. הבירה המיוחדת הושקה לראשונה בנובמבר 1981, ומאז מושקת בכל שנה ביום השישי הראשון של חודש נובמבר, שזכה לכינוי J-Day. במסגרת יום ההשקה החגיגי של הבירה מתלבשים עובדי המבשלה בדנמרק בחליפות סנטה קלאוס כחולות ומבלים את היום כולו במשאיות בירה ובכרכרות רתומות לסוסים ברחבי הערים המרכזיות של דנמרק, על מנת להפיץ לראשונה את חביות הבירה באופן רשמי וחגיגי לאלפי בתי עסק ופאבים שהזמינו את הבירה המיוחדת חודשים מראש. בשל עיצוב התווית של הבירה, המציג פתיתי שלג לבנים על רקע כחול, נודעה הבירה בשם "בירת השלג", ו-J-Day נודע בתור יומו של השלג הראשון. בירה טובורג היא בין הבירות הוותיקות והמוכרות בשוק הישראלי, כבר מתחילת המאה ה-20. משנת 1995 טובורג מיוצרת בארץ באופן בלעדי, על ידי מבשלות בירה ישראל באשקלון. המתכון של בירה טובורג המשווקת בישראל מתבסס על מהדורת חג המולד של טובורג. טעם הבירה בישראל הוא תוצאה של פיתוח מתכון, המכיל שלושה סוגי לתת שונים, בראשם לתת הקארה אמבר. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה דנמרק על ידי צבא גרמניה, ונותרה תחת שליטה נאצית בין השנים 1940–1945. רבים מעובדי טובורג היו חברים במחתרת הדנית, שפעלה לשחרור דנמרק משליטת גרמניה, ומפעלי טובורג שמשו להסתרה של עשרות יהודים, שהוברחו לשוודיה באמצעות הנמל הפרטי של המבשלה. מדיה וקבצים בנושא טובורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טובורג Tuborg.co.il - אתר האינטרנט של טובורג בישראל ליבי שפרלינג, כחול לבן וקארה אמבר, באתר ynet, 16 באפריל 2015
אדלברט, נסיך פרוסיה

אדלברט פרדיננד ברנאר ויקטור, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Adalbert Ferdinand Berengar Viktor von Preußen ‏14 ביולי 1884 פוטסדאם - 22 בספטמבר 1948 וו) היה בנו השלישי של וילהלם השני, קיסר גרמניה. אדלברט נולד ב-14 ביולי 1884 בפוטסדאם, לוילהלם השני, קיסר גרמניה ולאוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה, ונקרא על שם אדלברט מפרוסיה. כמו להצדיק את שמו גילה הנסיך כבר מגיל צעיר התעניינות רבה בענייני הצי הקיסרי הגרמני ובים בכלל, הוא גר בבית בקיל כדי ללמוד את לימודי חיל הים, נסע לכמה שליחויות עבור אביו בברזיל ארצות הברית אתונה ובייג'ינג. כמו כן קיבל שיעורים בציור והרבה לצייר במיוחד ציורי נוף ואגמים. במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת בצי בדרגת סרן, והיה אחד ממפקדי צי הים הפתוח. לאחר המהפכה הגרמנית וגלות משפחתו שקע בדיכאון עמוק. הותר לו ולמשפחתו לחזור לגרמניה, אולם הוא הותיר את משפחתו בקיל וחי את שארית חייו בבדידות בשווייץ, שם נפטר ב-22 בספטמבר 1948. ב-3 באוגוסט 1914 התחתן אדלברט עם אדלייד, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן ואדלייד, רוזנת ליפה-ביסטרפלד, ממנה נולדו לו 3 ילדים: בת מתה (1915) ויקטוריה מריאנה, נסיכת פרוסיה (1917–1981), התחתנה עם קירבי פטרסון וילהלם ויקטור, נסיך פרוסיה (1919–1989) מדיה וקבצים בנושא אדלברט, נסיך פרוסיה בוויקישיתוף
קהת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בתנ"ך, קְהָת הוא בנו השני של לוי בן יעקב, ואחיהם של גרשון ומררי רועי קהת – כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בעירוני קריית שמונה ד"ר חנה קהת - מרצה לתנ"ך, למחשבת ישראל וללימודי מגדר במכללות אקדמיות לחינוך (גבעת וושינגטון, סמינר הקיבוצים ומכללת אחווה) ומייסדת "קולך" - תנועה פמיניסטית ציונית-דתית הוצאת ספרים קה"ת – הוצאת הספרים הרשמית של חסידות חב"ד קהת שור – מאמן קליעה ישראלי וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן
פלארו

פלארו הייתה חברה ישראלית לייצור קרטון גלי. חברת פלארו הייתה החברה הישראלית הראשונה לייצור קרטון גלי והיא פעלה כבר בשנת 1941. בין מייסדיה היה אדי פלצקר שזכה על כך לתואר יקיר התעשייה בשנת 1983. בשנות ה-60 פעל המפעל בבעלותו של זלמן סוזאיב באזור התעשייה אזור והיה קטן יחסית לקרגל. כושר הייצור של המפעל עמד על כ-6000 טון, אולם הוא נוצל רק באופן חלקי. בשנת 1968 מכר סוזאיב לחברת משקיעי ישראל של סם רוטברג את מחצית ממניות החברה. בינואר 1966 אישר הממונה על הגבלים עסקיים הקמת קרטל לייצור קרטון בין קרגל ל"פלארו". הסדר זה הורחב בהמשך לכלול גם את מפעל מיכלי כרמל בטירת כרמל של כור. בשנת 1982 התמזגה החברה עם מיכלי כרמל להקמת "פלארו כרמל". פלארו לקרטון גלי, דבר, 18 במאי 1941 הוענקו תארי יקיר התעשייה, דבר, 14 בפברואר 1983 י. שדמי, יו"ר נשיאות התעשיינים תפס המקום הנכון, מעריב, 13 במאי 1965 לפלארו דרושה פקידה, מעריב, 3 בינואר 1961 אורי צחור, בפלארו מייצרים מתקני בטיחות, דבר, 28 בנובמבר 1963 י. שדמי, מיכלי הקרטון כובשים לבבות, מעריב, 16 בפברואר 1965 יהושע משולח, ביסוס תעשייה קיימת עדיף מהקמת מפעלים חדשים, דבר, 20 במאי 1965 יובל אליצור, מפעל קארטונים רביעי - נוסף לשלושת הקיימים, מעריב, 11 בינואר 1967 יאיר אהרוני, מבנה והתנהגות במשק הישראלי, 1976, עמ' 267 אושר קרטל מפעלי הקרטון, דבר, 7 בינואר 1966 חוק ההגבלים העסקיים, דבר, 16 בינואר 1974 מפעלי מיכלי כרמל ופלארו מוזגו בחברה חדשה, מעריב, 20 באוקטובר 1982
סמלים ואותות בחיל הים הישראלי

דף זה מכיל גלריה של הסמלים והאותות בחיל הים הישראלי. סמלה הראשון של שייטת 13. סמלון גדנ"ע ים. סמל אנשי פלגות השליטה בבסיסי חיל הים. סמל אנשי יחידת הגנת הנמלים "סנפיר". סמל יחידת מעגן בבסיסי החיל. בתקופת הקמת חיל הים ובמהלך השנים היו סמלים ואותות שונים, שבמשך השנים יצאו משימוש. תגי כובע חיל הים בשנים הראשונות. סימני מחלקות המקצועיות בכלי השיט 1950. מספן כח אדם, דרך הים, נוהגים טקסים ודרך ארץ בחיל הים הישראלי, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004 ז'אן דוד, דגלי צי ישראל, חיל הים ז' טבת תש"ט, עמ' 43. ד"ר מ. סימון על הנסים ועל הדגלים "מערכות ים" י"ט, מאי 1955, עמ'17. יצחק, האיש מאחורי הסמל - מ. אריה, 'בין גלים', מרץ 1974 עמ' 18. שי בנדמן, אריה מוסקוביץ מעצב סמלי חיל הים, 'בין גלים' 161 מרץ 1984, עמ' 41. רותי רודנר, סיגל בוכריס ורענן צ'רבינסקי, חדשות בין גלים: סמל קצין הים וספינת דבורה 'בין גלים' 175 אוגוסט 1988, עמ' 22. "דגלי ונסי חיל הים, וקצת על מסורות בים", כתבה בבלוג "הדגלן" "דגלי ישראל שאתם לא מכירים", כתבה בבלוג "הדגלן" הסמל לא אושר על ידי צה"ל.
מרובע (שירה)

מרובע (בפרסית: رباعی; תעתיק מדויק: רבאעי) הוא צורה שירית בת ארבע שורות, שמקורה, כנראה, בפרס הקדומה. מקורו של המרובע אינו ידוע, אך ככל הנראה הוא מבוסס על שירה פרסית (ואולי גם טורקית) עממית. השימוש הידוע ביותר בצורה בתקופה הקדומה הוא של המשורר והפילוסוף הפרסי עומר ח'יאם (1048–1123). יצירתו "רבאעיאת" ('המרובעים')(אנ') תורגמה פעמים רבות לאנגלית (לראשונה בידי אדוארד פיצג'רלד) וכן לשפות רבות אחרות, והפופולריות העצומה לה זכתה עוררה שימוש במרובעים בשפות אירופיות שונות, וכן בשירה הערבית הקלאסית. דוגמה ידועה אחרת היא "מרובעים", יצירתו של יעקב ישראל דה האן, שבה מסופר סיפור בואו של דה האן לארץ בשירים נפרדים לכאורה, שהקשר ביניהם מתחוור לאיטו רק לאורך זמן. מרובע הוא טקסט שירי בן ארבע שורות. משקל קבוע אינו חיוני למרובע, אך השורות בדרך כלל דומות באורכן. בשירה הפרסית המקורית השורות מתחרזות א א ב א או (גרסה פחות נפוצה) א א א א. המרובע הוא בדרך כלל שיר מתומצת ומכתמי, הממצה בארבע שורות תובנה פילוסופית (על אהבה, שירה, החיים וכו') או אמירה שנונה והומוריסטית. השורה האחרונה במרובע, הנחרזת עם שתי הראשונות, משמשת בדרך כלל כמוסר השכל או כשורת מחץ (פואנטה) מפתיעה, המשנה את התמונה שנוצרה בשורות הקודמות. לדוגמה, להלן אחד המרובעים של ח'יאם, בתרגומו של פיצג'רלד: Myself when young did eagerly frequent Doctor and Saint, and heard great Argument About it and about: but evermore Came out by the same Door as in I went. לעיתים נעשה שימוש בצורת המרובע ביצירות ארוכות יותר, המחולקות למרובעים, כאשר השורה הבלתי-נחרזת בכל בית הופכת לבסיס החריזה בבית הבא (דהיינו, סכמת החריזה היא א א ב א/ ב ב ג ב/ ג ג ד ג וכן הלאה). צורה זו נקראת 'שרשרת מרובעים' ושירו של רוברט פרוסט Stopping by Woods on a Snowy Evening הוא דוגמה קלאסית לשימוש בה. ביצירות מסוימות המהלך מתבצע באופן מעגלי, כאשר הבית האחרון חוזר לחרוז של הבית הראשון (דהיינו נחרז ת ת א ת). דוגמה בולטת למשורר עברי שעשה שימוש בצורה זו היא שמואל הנגיד (בעיקר בקובץ "בן משלי"). מבין המשוררים בני זמננו בולט יהודה עמיחי (שהעיד על עצמו כי ינק אותה משמואל הנגיד). עמיחי, שעסק בשירתו בפירוק והרכבה של פתגמים וניסוחים מקובלים, נמשך למבנה המתומצת של המרובע ולאופיו הפילוסופי אך שנון, התעמק בצורה זו ויצר גרסאות שונות שלה בחלק מספריו. עומר ח'יאם בוא אלי פרפר נחמד רויאל נץ, ‏שנים-עשר מרובעים, הו! 4, ספטמבר 2006, עמ' 207–209 תירגם והעיר: דן דאור, ‏במקום שנולדים עננים לבנים - תשעה מרובעים סיניים, הו! 4, ספטמבר 2006, עמ' 213–217 מרובע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טובה רוזן, "'כמו בשיר של שמואל הנגיד' — בין שמואל הנגיד ליהודה עמיחי", מחקרי ירושלים בספרות עברית טו, תשנ"ה, עמ' 106-83 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מצר יוגורסקי

מצר יוגורסקי (ברוסית: Югорский Шар ‏Yugorsky Shar) הוא מצר ים ברוסיה (במחוז האוטונומי ננץ השייך למחוז ארכנגלסק) בין האי וייגאץ' לחצי האי יוגורסקי. המצר מקשר בין ים קארה שממזרח לו לבין ים פצ'ורה (המהווה חלק מים ברנץ) שמערבית לו. רוחבו של המצר נע בין 2.5 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 12 ק"מ. מימיו רדודים – עומקו המרבי הוא 36 מ', ואורכו כ-40 ק"מ. במצר שוכנים מספר איים, כשהחשוב והגדול מביניהם הוא "סטורוז'בוי" (Сторожевой). המצר מכוסה קרח מרבית ימות השנה. קפטנים אנגלים ארתור פט (Arthur Pet) וצ'ארלס ג'קסון (Charles Jackman) בשרות חברת הסחר המוסקבאית (Muscovy Trading Company) היו הראשונים לחצות את המצר ב-1580 שכונה "מצר פט" (על שמו של ארתור פט). ההולנדים קראו לו "מצר נאסאו" (Straat Nassau). לחופו של המצר הוקמה ב-1913 תחנת מחקר (полярная станция) רוסית "יוגורסקי שאר" ששימשה תקופה ארוכה את הסובייטים. Заброшенная полярная станция «Югорский Шар». Граница Европы и Азии, Ридус ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.