עליזה גרינברג

עליזה גרינברג (כ"ו בחשוון ה'תרפ"ז, 3 בנובמבר 1926 – כ"ג בתמוז ה'תשפ"ד, 29 ביולי 2024; נודעה בשם העט: עין טור מלכא) הייתה משוררת ישראלית. עליזה גרינברג נולדה כעליזה גורביץ, בת לרוזה ודוד גורביץ ואחות לרות תמיר (רעייתו של שמואל תמיר). היא גדלה בשכונת תלפיות שבירושלים. גורביץ החלה לכתוב שירים כבר בנעוריה, ובהיותה בת 15 פורסמו שניים משיריה. כשהייתה בת 17 נפצעה בגבה בעת טיול, והפציעה הגבילה את כושרה הגופני. ידידה מרדכי שלו, שהתגורר ברחביה, הצטרף ללח"י בשנת 1945, ובעקבותיו הצטרפה אף היא לארגון, ואחדים משיריה פורסמו בעיתוני הלח"י. בהוראת לח"י עבר שלו לתל אביב, ובעקבות געגועיו לעליזה עברה גם היא לתל אביב, והשניים התגוררו בחדר שכור ברחוב המלך ג'ורג'. במלחמת העצמאות שירתה בבית חולים צבאי לכוחות הלח"י בליפתא שבירושלים. לאחר ההפוגה השנייה בקרבות מלחמת העצמאות עברה לתל אביב. בהיותה בתל אביב התוודעה למשורר אורי צבי גרינברג, שהיה נערץ עליה, בפגישתו עם לוחמי לח"י. הפגישה נערכה בבית משפחת ייבין, אצלה התגורר המשורר. בצאתה מהבית הוא אמר: "זאת היא האישה!". אמירה זו נודעה לעליזה גרינברג רק כעבור שנים מפיו של זאב ייבין, בן המשפחה. היא נישאה למרדכי שלו בסוף 1948, וכעבור שנה התגרשו בהסכמה, לאחר שעליזה בגדה בבעלה הטרי ופיתחה קשר רומנטי עם המשורר אורי צבי גרינברג, שהיה מבוגר ממנה ב-30 שנה. בשנת 1950 נישאה לאורי צבי גרינברג, לו נותרה נשואה עד למותו בשנת 1981. במהלך שבע שנות נישואיהם הראשונות נולדו לבני הזוג חמישה ילדים: חיים צבי, בת שבע שלום ציון, רבקה חבצלת לב ציון, יוכבד רחל בת ציון ודוד יהונתן. המשפחה התגוררה זמן מה בתל אביב, אחר כך בירושלים, ובשנת 1954 עברו להתגורר ב"שיכון ותיקים" ברמת גן, בבית שבנו על מגרש שהעניקה העירייה למשורר. שם העט "עין טור מלכא" ניתן לה על ידי בעלה, על-שם היישוב היהודי "טור מלכא" (הר המלך), שהתקיים בימי חורבן בית שני סמוך לירושלים, במקום שבו נמצאת כיום שכונת א-טור. שם-עט נוסף שהשתמשה בו הוא "בת עין". נפטרה ב-29 ביולי 2024 והובאה לקבורה בהר הזיתים, בסמוך לקברו של אורי צבי גרינברג. בשנת 2006 זכתה במשותף עם דן מירון בפרס עקביהו מטעם המחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2007 זכתה בפרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום השירה. שירת הבארות, 1972 קן של זרדים, תל אביב, 1989 אשמורה השלישית, רישומים: אורי צבי גרינברג, תל אביב, 1989 שובי נפשי לתכלתך, אסיף של שירים, כולל את שלושת הספרים הקודמים ואוסף שירים חדש – שער חריסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004 בִּין בינותינו, 2016 משה גרנות, האל, המולדת, והמחרפים נפשם עליה, על ספר שיריה של עין טור-מלכא "שובי נפשי לתכלתך", מאזנים, ע"ט/3, 2004, באתר JSTOR "לא צריך להחמיר איתי, אני יותר חמוּרה" שיחה עם עין טור-מלכא (מראיין: יהודה ויזן), דחק ח', 2017, עמ' 36–65 אורי צבי גרינברג: הארות לשירתו, נדפס בהמתכונת והדמות, תש"ס 2000 בלי הפרדה בין הלירי והמדיני: הארות לספר אקדמות לאצ"ג – דן מירון, נדפס במאזנים ע"ז/2, תשס"ד 2004. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) הארות לשירת אורי צבי גרינברג: "אהבת-נפש-בשמת-עלומנו", מאזנים ס"ד/3, תש"ן 1990. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) שירי "כרוניקה שחורה/קרע הברית" מתוך "ספר הקטרוג והאמונה", צפון ה', תשנ"ח 1998 "שירת המורדים": הארות לשירת אורי צבי גרינברג, נתיב 11/3, תשנ"ח 1998 במלואת מאה ועשרים שנה להולדתו של אורי צבי גרינברג, דחק ח', 2017, עמ' 66–69 עין טור מלכא, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" עליזה גרינברג, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" דליה קרפל, 79 שנים של בדידות, באתר הארץ, 30 ביולי 2005 עליזה טור מלכא על אצ"ג, באתר "העברים" עליזה גרינברג, דף שער בספרייה הלאומית עליזה גרינברג, בלקסיקון הספרות העברית החדשה שיריה באתר הארץ | בָּעֳבִי הַדּוֹרוֹת רוּחַ קְרָב הוֹמָה / לְבַשׁ עֹז יִשְׂרָאֵל! (2018) | רוח עיוועים (2019) | המקום (2020) | רסיסים (2020) | עַל גֻּלַּת־מָיִם (2020) | הכנף בנגוהות (2021) | תמר וולף־מונזון, מה הִרבָּה לבי להתדפק על קירות השמַיִם, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2024 אילן ברקוביץ', חופשייה ברוח, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2024 מירון איזקסון, פעם היא לא היתה מדברת כך, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2024 אורית מיטל, אל המוות משתפכים החיים, באתר ynet, 9 באוגוסט 2024 על ספריה: צור ארליך, ‏ביקורת על הספר "בִּין בֵּינוֹתֵינוּ", השילוח, 4, מאי 2017 גילי איזיקוביץ, המשוררת עליזה גרינברג (עין טור מלכא) מתה בגיל 98, באתר הארץ, 29 ביולי 2024 מקסים גילן, אנתולוגיה של שירה עברית. למרחב, 30 אוקטובר 1959 עליזה גרינברג באתר GRAVEZ