laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוניברסיטת פייס

אוניברסיטת פייס (באנגלית: Pace University) היא אוניברסיטת מחקר פרטית במטרופולין ניו יורק. האוניברסיטה מדורגת במקום 213 על-פי דירוג ה-U.S. News & World Report לשנת 2022, עם למעלה מ-80% קבלה. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1906 על ידי האחים הומר פייס (אנ') וצ'ארלס פייס וכיתות הלימוד הראשונות שלה שכנו בבניין ניו יורק טריביון. כיום, היא מציעה לסטודנטים הלומדים בה תוכניות לימוד לתואר ראשון, תואר שני, תואר דוקטור ולימודי תעודה מתקדמים. לאוניברסיטה שלושה קמפוסים בעיר ניו יורק: אוניברסיטת פייס בניו יורק, אוניברסיטת פייס בפלזנטוויל (אנ') ובית ספר למשפטים (אנ') בוייט פליינס, בירת מחוז וסטצ'סטר. הקמפוס המרכזי נמצא במנהטן תחתית בקרבת מרכז הסחר העולמי החדש. בשנת 2021 למדו באוניברסיטה כ-13,000 סטודנטים. האוניברסיטה מורכבת מבתי הספר והקולג'ים הבאים, כל אחד עם מחלקות לתואר ראשון ולתואר שני: בית הספר למנהל עסקים (אנ') ע"ש ג'וזף לובין (אנ') (1906) – אחד מבתי הספר הבודדים בארצות הברית שזכה להכרת האגודה לקידום בתי ספר קולגיאליים למנהל עסקים (אנ') (AACSB). תוכנית התואר הראשון של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה דורג בין 50 בתי הספר המובילים בארצות הברית לתואר ראשון בתחום. דייסון קולג' לאמנויות ומדעים ע"ש צ'ארלס דייסון (אנ') (1966) בית הספר לחינוך (1966) בית הספר למשפטים (אנ') ע"ש אליזבת האב (אנ') (1976) – דורג במקום ה-140 בין בתי הספר למשפטים הטובים ביותר בארצות הברית. בית הספר למדעי המחשב ומערכות מידע ע"ש איוואן זיידנברג (אנ') (1983) הקולג' למקצועות הבריאות (2011) סנדס קולג' לאמנויות הבמה (2023) בין בוגרי האוניברסיטה נמנים: דוד ברנע – ראש המוסד וחתן פרס ישראל לביטחון אבי מזרחי – מפקד פיקוד המרכז סיון יערי – יזמית ויליאם פרנק – איש עסקים ומזכיר הצי של ארצות הברית ג'וי מנגנו – יזמית ואשת עסקים אריאן דה רוטשילד – בנקאית ופילנתרופית דומיניק פישבק – שחקנית פול דנו – שחקן מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת פייס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת פייס (באנגלית) אוניברסיטת פייס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת פייס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Notable alumni of Pace University, Edu Rank אבי מזרחי, באתר עמותת בוגרי הפנימיות הצבאיות סיון יערי, מנכ"לית, באתר Innovation Africa ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיגוע ההתאבדות בצומת נצרים (1994)

פיגוע ההתאבדות בצומת נצרים, הוא פיגוע התאבדות, שבוצע ב־11 בנובמבר 1994, על ידי מחבל מתאבד איש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, רכוב על אופניים, אשר ניווט את אופניו אל המרווח שבין ג'יפ צה"לי וכלי רכב פלסטיני בצומת נצרים, ושם כשהוא סמוך לעמדת צה"ל, פוצץ את עצמו. כתוצאה מהפיגוע נהרגו 3 קציני צה"ל: סרן דרור אלעד, סרן חזי ספיר, וסגן יותם רהט. 9 ישראלים ופלסטינים נפצעו. בתחילת חודש נובמבר שנת 1994, הודיע מנהיג הג'יהאד האסלאמי ברצועת עזה, כי אחד מבכירי הארגון, האני עבד, נהרג לאחר שמכוניתו מולכדה, והתפוצצה. בהודעתו האשים את צה"ל ו"המוסד", בהריגה, ואיים לנקום בפיגועים כנגד חיילי צה"ל ומתנחלים. ב-11 בנובמבר יצא ג'יפ ובו 3 קצינים, מגדוד 8105 צנחנים שתפקידו היה לשמור על יישובי קו העימות עם הרצועה, לסיור בשטח. בין הקצינים היה גם המג"ד מאיר קראוס. המתח בגין הריגתו של האני עבד עדיין עמד באוויר, ובצהריים התקבלה הודעה כי פלסטינים עומדים להפגין בצומת נצרים. כדי לקדם הפרות סדר, פנה הג'יפ לכיוון הצומת, במטרה לתדרך את החיילים שבעמדה שבמקום לקראת ההפגנה. הצומת המה עוברים ושבים, ערבים מקומיים, מתנחלים מנצרים, חיילי צה"ל, ושוטרים פלסטינים. בשעה 13:40 הם ירדו מהג'יפ שעצר לפני רכב פלסטיני, והתערבו בהמון. באותו רגע, הגיע למקום השאם חאמד - מחבל מתאבד בן 21, כשהוא רכוב על אופניים ונושא על גופו 3–4 ק"ג חומר נפץ, ופוצץ את עצמו. שלושת הקצינים נהרגו במקום. שני חיילים ששהו בעמדה נפצעו באורח קשה ועוד שניים נפצעו פצעים קלים. חמישה פלסטינים נפצעו אף הם, בהם קצין בכיר במשטרה הפלסטינית. כתוצאה מן הפיגוע נערך תחקיר, כדי לברר את השאלה, כיצד הצליח המחבל לעבור מחסום של המשטרה הפלסטינית מבלי שנבדק. תוצאות התחקיר לא פורסמו. כמו כן יושמו הלקחים הבאים: עמדת צה"ל הורחקה מהצומת כ-50 מטר צפונה, ומוגנה בסוללות עפר, הכביש הורחב והוצבו בו עמודי תאורה ומסלולים נפרדים, במטרה להרחיק בין כלי רכב ישראליים לכלי רכב פלסטינים. שבוע לאחר מכן אירע פיגוע נוסף באותו הצומת שבו היו מוצבים חיילי גדוד המילואים 8105. סמל (במיל') גיל דדון נורה מרכב שחלף במהירות בצומת ונהרג. לזכר חזי ספיר הוקם מצפה חזי ספיר. פיגוע ההתאבדות בצומת נצרים חדשות ערוץ 2 ריאיון עם מאיר קראוס על הפיגוע בצומת נצרים בשנת 1994 בתוכנית פגישה אישית עם טלי ליפקין-שחק
רובאוזאורוס

רובאוזאורוס (שם מדעי: Rubeosaurus) היה סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי באמריקה הצפונית בשלהי תקופת הקרטיקון, בתפר שבין גיל הקמפן למאסטריכט, כ-74.6 מיליון שנה לפני זמננו. כיום הוא לא נחשב עוד כסוג תקף אלא כמין של סטירקוזאורוס. הרובאוזאורוס התגלה במונטנה שבארצות הברית בשנת 1930 על ידי צ'ארלס גילמור. בהתחלה סווג על ידי גילמור כ"סטירקוזאורוס אווטוס" אך בשנת 2010 נבדק וסווג מחדש כרובאוזאורוס אווטוס (Rubeosaurus ovatus) על ידי מקדונלד וג'ון ר. הורנר. שם הסוג "רובאוזאורוס" פירושו לטאת שיח קוצני, על שם הזיזים הקוצניים שבולטים מהעטרה שלו. הורנר ומקודלנד גם מיקמו את הרובאוזאורוס קרוב יותר לאייניוזאורוס מאשר לסטירקוזאורוס בעץ המשפחה הפילוגנטי של הצרטופסיים. כמו כן מעריכים שהמאובנים של "ברכיצרטופס" הם למעשה פרט צעיר של רובאוזאורוס, אך מאחר שמאובני הברכיצרטופס חלקיים מאוד ובאים מפרט צעיר שלא פיתח עדיין מאפייני עטרה וקרניים הוא לא נחשב כטקסון תקף. בעקבות מחקרים שנערכו בעשור השני של המאה ה-21, מעמדו של רובאוזאורוס כטקסון תקף התבטל ומאז 2020 הוא נחשב למין של סטירקוזאורוס, Styracosaurus ovatus, ויש כאלו אף שמעלים תיגר על היותו מין נפרד מ-Styracosaurus albertensis. דינוזאור זה היה דינואור צרטופסי מתת-משפחת הצנטרוזאורים. על אפו הייתה קרן אף גדולה ועבה במיוחד, כנראה הגדולה ביותר בקרב הצרטופסים. קרני הגבה שלו היו מנוונות. העטרה שלו הייתה מעוטרת בזיזים קוצניים, כאשר הגדולים שבהם היו שני זוגות שבלטו משני צידי ה-parietal (העצם המרכזית של העטרה). אורכו היה 6 מטרים, ומשקלו כשל קרנף בוגר. ככל הצרטופסיים, הוא היה אוכל צמחים שהלך על 4 רגליו. מדיה וקבצים בנושא רובאוזאורוס בוויקישיתוף רובאוזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Styracosaurus: Your Dinosaurs Are Wrong #22 ביוטיוב Was "Rubeosaurus" Styracosaurus After All? YDAW Synapisode #6, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 17:39) Gilmore, Charles W. (1930). "On dinosaurian reptiles from the Two Medicine Formation of Montana". Proceedings of the United States National Museum. 77 (16): 1–39. doi:10.5479/si.00963801.77-2839.1. Andrew T. McDonald & John R. Horner, (2010). "New Material of "Styracosaurus" ovatus from the Two Medicine Formation of Montana". Pages 156–168 in: Michael J. Ryan, Brenda J. Chinnery-Allgeier, and David A. Eberth (eds), New Perspectives on Horned Dinosaurs: The Royal Tyrrell Museum Ceratopsian Symposium, Indiana University Press, Bloomington and Indianapolis, IN. Holmes, R.B.; Persons, W.S.; Singh Rupal, B.; Jawad Qureshi, A.; Currie, P.J. (2020). "Morphological variation and asymmetrical development in the skull of Styracosaurus albertensis". Cretaceous Research. 107: 104308. Bibcode:2020CrRes.10704308H. doi:10.1016/j.cretres.2019.104308. S2CID 210260909.. ד"ר תומאס ר. הולץ הבן, נספח סוגי הדינוזאורים (הסברים), מעודכן לינואר 2012 - עמ' 51.
מנפלוט

מַנפַֿלוּט (בערבית: منفلوط; בקופטית: ⲙⲁⲛⲃⲁⲗⲟⲧ) היא עיר במחוז אסיוט שבמרכז מצרים, השוכנת על גדתו המערבית של נהר הנילוס, כ-310 ק"מ דרום-מערבית לבירה קהיר. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 125,373 בני אדם, והיא העיר השנייה בגודלה במחוז (אחרי אסיוט). בעיר תחנת רכבת המשרתת את קווי הרכבת אלכסנדריה-לוקסור, אסיוט-גיזה, אסיוט-אל-מניא, קהיר-סכר אסואן, לוקסור-פורט סעיד. ב-17 בנובמבר 2012 אירעה בעיר התנגשות בין רכבת לבין אוטובוס שהסיע ילדים, ובה נספו 51 ילדים ונהג האוטובוס, ונפצעו 17 ילדים. מדיה וקבצים בנושא מנפלוט בוויקישיתוף Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de ג'קי חורי, מצרים: יותר מ-50 ילדים נהרגו בתאונת דרכים, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים במצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תשחץ

תשחץ הוא סוג של תשבץ, שבו ניתנות ההגדרות בתוך מסגרת התשבץ וכיוון רישום המילים מסומן בחץ כיוון. ההגדרות יכולות להירשם במלל או להינתן כאיורים. מלל ההגדרות בתשחצים נרשם בדרך כלל בכתב זעיר בתוך משבצת סמוכה (בדרך כלל, אך לא תמיד) למשבצת בה צריכים לכתוב את האות הראשונה של המילה המוגדרת. המקום בתוך המשבצות מוגבל ומשפיע על היכולת של המחבר לפרט ולהעמיק את ההגדרה. היתרון הגדול של התשחץ, לעומת התשבץ הרגיל, נעוץ בכך שהפותר אינו צריך להעביר את מבטו מאזור ההגדרות לאזור כתיבת המילים, הלוך וחזור. בתשחץ בידורי, עובדה זו הופכת את פתירת התשחץ לנעימה יותר. בתשחץ לימודי, שנועד לסייע לחזור על חומר נלמד או ללמוד איות בסיסי של מילים, עובדה זו חוסכת זמן ומקלה על התלמיד. אם התלמיד ברמת ראשית קריאה או שיש לו לקות למידה קשה, עובדה זו יכולה להיות קריטית להצלחת הלימוד בעזרת התשחץ. עבור תלמידים בראשית קריאה, שמשתמשים בתשחץ כדי ללמוד איות בסיסי, תשחץ מאוייר, במקום כזה שיש לקרוא בו את ההגדרות, עשוי להיות מועיל יותר מתשחץ שההגדרות כתובות בו. בישראל הפופולריות של התשחצים גבוהה מאוד ומספר חוברות התשחצים, הנמכרות לציבור הרחב, עולה על מספר כל יתר סוגי התשבצים גם יחד. הפופולריות תלויה גם בקושי שהתשחץ מציב מול הפותר - חוברות קשות פחות פופולריות יש ארצות בהן מה שמכונה בישראל "תשחץ" נושא אצלם את השם "תשבץ שוודי". יש גם גרסה מיוחדת של "תשבץ שוודי", בה במקום הגדרה נרשמות אותיות המילה המבוקשת, אך לא בסדר המקובל במילה, אלא בסדר אלפביתי. הופעת התשבץ השוודי התחילה דווקא בדנמרק והם שכיחים בארצות סקנדינביה, אך לא רק. העיתון Berlingske Tidende הגיש ב-1948 בקשה לפטנט על פורמט התשחץ והצליח לשמור לעצמו זכויות בלעדיות עד 1952, כשבקשת הפטנט נדחתה. איכותו הטכנית של תשחץ בידורי נמדדת ממבט ראשון לפי שלושה מבחנים עיקריים: קיומם של מערכים רצופים של משבצות שחורות/משבצות המכילות הגדרות, שמחלקים את התשחץ למספר תשחצים קטנים יותר מעיד על איכות נמוכה. מספר גדול יחסית של משבצות שחורות/משבצות המכילות הגדרות מעיד על איכות נמוכה. היחס מחושב על ידי חלוקת סה"כ משבצות התשחץ במספר המשבצות השחורות/המשבצות המכילות הגדרות שיש בו. למשל תשחץ ברוחב של 13 משבצות ובאורך של 18 משבצות מכיל סה"כ 234 משבצות. אם יש בו 50 משבצות שחורות/משבצות המכילות הגדרות זה יחס של 4.68=234:50, יחס טוב למדי, אך אם היחס יהיה מספר נמוך בהרבה כמו 3.25=221:68 זה תשבץ באיכות טכנית נמוכה. מספר גדול יחסית של אותיות סגורות (אות המהווה חלק ממילה אחת בלבד ולא משתי מילים), מכביד בצורה טכנית על הפותרים, אך מקל את מלאכת המחברים. מספר גדול יחסית של אותיות סגורות, הוא תוצאה מתבקשת של ריבוי המשבצות השחורות או המכילות מידע, ועל כן מעיד על איכות נמוכה יותר. מחברי התשחצים יכולים לקבוע את הקושי שלהם על ידי שיבוץ מילים או מושגים פחות שכיחים או על ידי מתן הגדרות כלליות יותר או מתחכמות או על ידי קביעת מספר הנקודות השחורות או המכילות מידע. בניגוד לזאת, תשחץ לימודי נמדד בהכלת המושגים הנלמדים, שהוא מסייע לחזור עליהם, ובחוסרן של מילים לא רלוונטיות. נערה פותרת תשחץ מאוייר לתרגול כתיב, שאוצר המילים המתורגות בו קשור למספרות תשחץ להוראת ראשית קריאה באנגלית, שממחיש את הצלילים המשותפים למילים שונות תשחץ באתר של הוצאת ענבר טיפים לפתרון תשחצים על פי נתוני המכירה של הוצאת ענבר. Krydsord i Danmark (בדנית)
ישראל ריבק

ישראל ריבק (18 בפברואר 1923 - 2 בדצמבר 2008) היה מוותיקי באר שבע וממייסדי תנועת החרות בעיר. קיבל את אות יקיר באר שבע ב-1978. ריבק נולד בעיירה סוקולוב פודלסק שבפולין, ליוסף שמעון ולרבקה הינדה. בהיותו בן 16, בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח לרוסיה. ב-1940 נכלא בבית סוהר רוסי למשך 3 שנים על רקע פוליטי, לאחר שהוכרז כאנטי-קומוניסט. שוחרר מהכלא עם נכות ברגליו, ושהה תקופה בקירגיזסטן. ב-1946 עזב את רוסיה וחזר לפולין. לאחר חמישה חודשים הצטרף לקבוצת פליטים ניצולי שואה מארצות הברית ומברית המועצות, שחצתה את הגבול באופן בלתי חוקי אל צ'כיה ומשם לאוסטריה. ב"מרכז לגולה" באוסטריה התנדב לעבוד באזור האנגלי, ושוב נמלט כעבור מספר חודשים מאוסטריה לאיטליה, בצעידה ברגל. באיטליה חבר לניצולי שואה שניסו לעלות לארץ ישראל באופן בלתי חוקי באניית המעפילים "התקווה", אך האנייה נשבתה על ידי הצבא הבריטי ששלט אז בארץ, ונגררה לנמל חיפה. משם הוגלו נוסעיה לקפריסין באניית "אושן ויגה", ששימשה כאוניית כלא עם 1,500 איש. ריבק היה חניך בית"ר והאמין בחזונו של זאב ז'בוטינסקי, ועם קום המדינה התיישב בנתניה, בה היה ריכוז גדול של אנשי התנועה הלאומית. הוא הצטרף לתנועת החירות והיה פעיל בהסתדרות העובדים הלאומית. תקופה קצרה עבד בליטוש יהלומים. בשל נכותו לא גויס לצה"ל במלחמת העצמאות, אך כשנודע לו שמדרום תל אביב יוצאות שיירות לאזור הנגב, הגיע אל באר שבע ב-1949, זמן קצר לאחר שחרורה של העיר. ריבק החל לעבוד כאזרח בחיל ההנדסה הקרבית. ב-1950 הוצע לו לפתוח את סניף קופת חולים לעובדים לאומיים ואת הסתדרות העובדים הלאומית בעיר. הוא קלט מספר רופאים ואחיות, והתמודד עם קשיים מול ממשלת מפא"י. בשנת 1955 נבחר כנציג תנועת החירות במועצת העיר. במקביל פתח את מעוז בית"ר בעיר (החלק החינוכי-אידאולוגי). ריבק ייסד את קבוצת הכדורגל של בית"ר באר שבע, בניהולו ואימונו של חיים סנה. בתקופה זו הרצה ריבק בפני הכדורגלנים על חזון ז'בוטינסקי, וסניף קופת החולים שלו שימש כמחסן הקבוצה. ריבק ניהל את קופת החולים 38 שנה. הוא היה מיוזמי הקמת האצטדיון העירוני בבאר שבע, תיאטרון באר שבע, הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, והספרייה העירונית. ב-1978 הוענק לו, כאות הוקרה על פועלו, התואר יקיר באר שבע. כחלק מפרויקט מחקר על מרד גטו ורשה, התבקש ריבק לסייע בשחזור דמותו של אחד ממנהיגי המרד, פאבל פרנקל, אותו הכיר מבית"ר. ריבק הצליח באמצעות ציירי קלסתרון לסייע בשחזור תמונת פניו. בשנת 1989, לאחר יציאתו לגמלאות מניהולה של קופת חולים לאומית בבאר שבע, החל לכתוב את זכרונותיו מנעוריו ועד לעלייתו לארץ ישראל. כתביו טרם פורסמו, אך נמצאים במספר ארכיונים, בהם אוניברסיטת בן-גוריון וארכיון ז'בוטינסקי. במאי 2010 אישרה ועדת השמות של עיריית באר שבע קריאת רחוב או כיכר בעיר על שמו. ריבק נישא לריטה, עולה מתוניסיה, ונולדו להם ארבעה ילדים. בדצמבר 2008 נפטר לאחר מחלה. משה ארנס, דגלים מעל הגטו, הוצאת ידיעות ספרים, 2009. יצחק שתיל, 77 באר-שבע, הוצאת רבגון דפוס, 2004, עמודים 174–176. נסים טאיטו, 50 שנות יקרי באר-שבע, הוצאת מעברים בע"מ, 1999, עמודים 57–59. יאיר שלג‏, "אותרה" תמונת מנהיג מרד בית"ר בגטו ורשה, באתר וואלה, 1 בדצמבר 2004 יעקב לוי, אושר רחוב על שמו של ישראל ריבק בעיר באר-שבע, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 3 במאי 2010
המלחמה שתשים קץ למלחמה

המלחמה שתשים קץ למלחמה (באנגלית: "The war to end war") או גם המלחמה שתשים קץ לכל המלחמות (באנגלית: "The war to end all wars") היה ביטוי שתיאר את מלחמת העולם הראשונה. במקור היה זה ביטוי אידיאליסטי, אך כיום משתמשים בו בצורה מזלזלת. במהלך אוגוסט 1914, מייד לאחר שפרצה המלחמה, פרסם הסופר והפרשן החברתי הבריטי הרברט ג'ורג' ולס מספר מאמרים בעיתוני לונדון שהופיעו אחר כך בספר שכותרתו "המלחמה שתשים קץ למלחמה". ולס האשים את מעצמות המרכז באחריות לפריצת המלחמה, וטען שרק הנחלת תבוסה למיליטריזם הגרמני יוכל להביא סוף למלחמה. ולס השתמש בביטוי הקצר יותר, "המלחמה שתשים קץ למלחמה", במאמר "בשנה הרביעית" (1918), שבו ציין כי הביטוי "נכנס למחזור" במחצית השנייה של 1914. למעשה הפך הביטוי לאחת מאמרות הכנף הנפוצות ביותר של המלחמה. שנים אחר-כך הפך הביטוי להיות מיוחס לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון, אף שווילסון השתמש בו פעם אחת בלבד. יחד עם האמרה "להפוך את העולם לבטוח עבור דמוקרטיה", הוא גילם את האמונה של וילסון שכניסת אמריקה למלחמה הייתה הכרחית על מנת לשמר את חירות האדם. אפילו במהלך מלחמת העולם הראשונה נתקל הביטוי בסקפטיות מסוימת. נטען כאילו דייוויד לויד ג'ורג', ראש ממשלת בריטניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אמר "מלחמה זו, כמו המלחמה הבאה, היא מלחמה שתשים קץ למלחמה". ככל שהתבהר שהמלחמה לא הצליחה לשים קץ לכל המלחמות, קיבל הביטוי גוון ציני יותר. הפילדמרשל לעתיד ארצ'יבלד וייוול אמר במרירות על ועידת השלום בפריז ש"לאחר 'המלחמה שתשים קץ למלחמה', נראה שהם הצליחו לא רע בפריז לעשות 'שלום שישים קץ לשלום'". ולס עצמו השתמש בביטוי באופן אירוני ברומן The Bulpington of Blup‏ (1932). וולטר ליפמן כתב בניוזוויק ב-1967, "האשליה היא שכל מלחמה שבה אנו לוחמים היא מלחמה שתשים קץ למלחמה", בעוד שריצ'רד ניקסון בנאום ה"רוב הדומם" (Silent Majority), אמר "איני אומר לכם שהמלחמה בווייטנאם היא מלחמה שתשים קץ למלחמות". ה.ג. ולס The War That Will End War בארכיון האינטרנט יואב קרני, על התחזיות ועל ההזיות The war to end all wars W. Warren, H.G. Wells: Traversing Time Richard A. Rempel, The Collected Papers of Bertrand Russell Kathleen Hall Jamieson, Transformation of Political Speechmaking Anthony Pagden, Worlds at War: The 2,500-year Struggle between East and West
כולל

האם התכוונתם ל... כולל (היישוב הישן) – התארגנות הכלכלית, העדתית, החברתית והדתית בארץ ישראל של חבורת יהודים יוצאי עיר, ארץ או עדה משותפת בימי היישוב הישן. כולל אברכים – מוסד לימודים ישיבתי לתלמידים נשואים (הקרויים אברכים) הממשיכים ללמוד אחרי הנישואין.
מטלית רצפה

מטלית רצפה או סחבה היא כינוי של בד, בדרך כלל מפלנל, המשמש לניקוי רצפות. כיום מיוצרות מטליות רצפה גם ממיקרופייבר, הן בעלות יכולת ספיגה גבוהה, סחיטה קלה, אינן מותירות סיבים והן עמידות יותר מהמטליות הוותיקות, אך יקרות יותר. המטלית, מונחת על מגב (לעיתים עם התקן להצמדתה למגב) להקלה על פעולת הניקוי. ניקוי הרצפה מתבצע כשהמטלית ספוגה במים ו/או חומר ניקוי המתאים לסוג המרצפת. מרצפות טרצו (בלאטות) ניתן לשטוף באמצעות מים בלבד, או מים עם חומר ניקוי. יש השוטפים מרצפות מסוג זה באמצעות שפיכת מים, גריפתם במגב ללא מטלית ולבסוף מעבר במגב ומטלית יבשה, לשם ייבוש הרצפה. לאריחי קרמיקה וגרניט פורצלן משתמשים לרוב במטלית שנטבלה במים עם חומרי ניקוי ייעודיים, למניעת שריטות ושימור הברק. לניקוי ריצוף פרקט משתמשים במטלית לחה, ללא שפיכת מים. סמרטוט מדיה וקבצים בנושא מטלית רצפה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאה גוטליב

לאה גוטליב (17 בספטמבר 1918 – 17 בנובמבר 2012) הייתה תעשיינית ומעצבת אופנה ישראלית, יסדה יחד עם בעלה את מפעל בגדי הים "גוטקס". לאה גוטליב נולדה בשיוסנטפטר שבהונגריה. סיימה לימודי ביוכימיה ונישאה לארמין גוטליב, בן למשפחה שעסקה בייצור מעילי גשם. לזוג נולדו שתי בנות. במהלך השואה נשלח ארמין גוטליב למחנה עבודה, ולאה ובנותיה הסתתרו מפני הנאצים. בשנת 1949 עלו בני הזוג לישראל והתגוררו תחילה במעברת באר יעקב. לאחר זמן רכשו דירת חדר ביפו ועסקו בתפירת מעילי גשם. בשנת 1956 עברו לפעילות התואמת טוב יותר את האקלים הישראלי, וייסדו את מפעל בגדי הים "גוטקס", שזכה למוניטין עולמי. בשנת 1978 התרחב המפעל לעיצוב וייצור של בגדי חוף. לאה גוטליב עסקה בעיצוב הדגמים של בגדי הים ובגדי החוף. בשנת 1995 נפטר ארמין גוטליב. חברת "גוטקס" שקעה בחובות, ובשנת 1997 מכרה משפחת גוטליב את כל מניותיה בחברת "גוטקס" ללב לבייב, ובשנת 2001 פרשה לאה גוטליב מהחברה. בשנת 2005 הקימה מותג בגדי ים הנושא את שמה, LEA, ומיוצר על ידי חברת בגדי הים "מקרו". בשנת 2003 נפטרה בתהּ, יהודית גוטפריד, שהייתה המעצבת הראשית של "גוטקס". בשנת 1996 נמנתה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות. בשנת 2009 זכתה בפרס מפעל חיים של התאחדות התעשיינים הישראלית. לאה גוטליב נפטרה ב-17 בנובמבר 2012. חליפות העתים : מאה שנות אופנה בארץ-ישראל, אילה רז, הוצאת ידיעות אחרונות, 1996 מדיה וקבצים בנושא לאה גוטליב בוויקישיתוף ליאור עילם, "כישלון הוא דבר טוב", TheMarker, ‏2012 איתי יעקב, ים של געגוע - מפעל החיים של לאה גוטליב, באתר nrg‏, 1 באוגוסט 2008 קרן נתנזון ומירב קריסטל, מייסדת גוטקס לאה גוטליב הלכה לעולמה, באתר ynet, 17 בנובמבר 2012 איתי יעקב, האמא של גוטקס: לאה גוטליב נפטרה, באתר Xnet‏, 17 בנובמבר 2012 שחר אטואן, חייה ועיצוביה של לאה גוטליב, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2012 לרה רוטר, נפטרה לאה גוטליב, מייסדת גוטקס, באתר כלכליסט, 17 בנובמבר 2012 חגית פלג-רותם, ‏תערוכה לזכרה של לאה גוטליב תתקיים במוזיאון העיצוב בחולון, באתר גלובס, 18 בנובמבר 2012 סיגל גליל, "הגברת עם החרציות": למה היא מעצבנת פמיניסטיות ביקורת על תערוכת הומאז' לזכרה במוזאון העיצוב בחולון, באתר מגפון 28 במרץ 2013 שחר אטואן, לאה גוטליב: ים של געגועים, באתר הארץ, 17 במרץ 2013 יעל ביר-כץ, "הפנטזיה הרגה את לאה גוטליב", באתר ynet, 30 ביולי 2019 ‘My Homeland: Holocaust Survivors in Israel’: new exhibition opens at Yad Vashem, EJP, April 28, 2008 יעקב העליון, מעיל הגשם הפך בבאר יעקב לבגד ים, מעריב, 31 במרץ 1980 יום העצמאות | 1996, באתר כאן ארכיון, 23 באפריל 1996 פרסי מפעל חיים של התאחדות התעשיינים הישראלית
פרדריק דה סולה מנדס

הרב פרדריק דה סולה מנדס (באנגלית: Frederick de Sola Mendes; ‏ 8 ביולי 1850 – 28 באוקטובר 1927). היה רב, סופר ועורך אמריקני. נולד במונטגו ביי, ג'מייקה, בנו של אברהם פררה מנדס. למד בקולג' נורת'וויק (Northwick), בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ובאוניברסיטת לונדון. אחרי שקיבל את התואר הראשון ב-1869 נסע לברסלאו גרמניה שם למד לרבנות בבית המדרש לרבנים בברסלאו. מנדס קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ינה ב-1871. כשחזר לאנגליה הייתה לו הסמכה לרבנות מאת חכם בנימין ארטום, שהיה רבה הספרדי של אנגליה, בלונדון 1873. באותה שנה הוא מונה כמטיף בלונדון אבל בסוף השנה עזב לניו יורק. קהילת "שערי תפילה" ביקשה ממנו לבוא אליהם. הוא התחיל בכהונתו שם ב-1 בינואר 1874. מנדס היה אחד המייסדים של העיתון The American Hebrew. ב-1888 הוא נטל חלק במחלוקת בין האגנוסטי אינגרסול לכומר הנרי פילד כשכתב בעיתון North American Review מאמר בשם "להגנת ה'". ב-1900 הצטרף מנדס לצוות הכותבים באנציקלופדיה היהודית כאחראי על ההגהה ועל מחלקת התרגומים. מתפקידים אלה הוא התפטר בספטמבר 1902. בזכות קשריו עם ד"ר מרקוס יסטרוב וד"ר קאופמן קוהלר היה אחד המגיהים של הוצאת התנ"ך בהוצאת החברה היהודית להוצאה לאור. כמו כן הוא תרגם את Jewish Family Papers: Letters of a Missionary מאת גוסטב מיינהרדט (Gustav Meinhardt) (ד"ר ויליאם הרצברג). תחת הנהגתו הצטרפה "שערי תפילה" לאיחוד הקהילות העבריות האמריקניות הרפורמי ב-1902. סולה מנדס הנהיג במקום את סידור התפילה הרפורמי האחיד "סדר תפילות ישראל" (Union Prayer Book) ושינה את הסדרים בהיבטים אחרים. בין היתר, טלית וכיסוי ראש נעשו עניין לבחירה. ב-1920 פרש והרב נתן שטרן החליפו. יש להזכיר את ספר הלימוד Child's First Bible, הספר Outlines of Bible History ו- Defense not Defiance. כמו כן הוא כתב מאמרים על יהודים ל- Johnson's Encyclopedia. ב-1903 הוא היה, לזמן מה, העורך של הירחון The Menorah. יחד עם אחיו הנרי פררה מנדס ואחרים הוא היה אחד המייסדים של העיתון The American Hebrew (1879) הוא כתב מאמרים לעיתון זה לעיתים תכופות. Kerry M. Olitzky, The American Synagogue: A Historical Dictionary and Sourcebook, Greenwood Publishing Group, 1996, עמ' 295.
רגבים

רְגָבִים הוא קיבוץ באזור הצפון בין בנימינה ואום אל-פחם השייך למועצה אזורית מנשה, בה הוא מהווה את היישוב הצפוני ביותר בה. חבר בתנועת התק"מ. היישוב הוקם בשנת 1947 על ידי עולים מצפון אפריקה ואיטליה שהיו חברים בתנועת "הבונים" (לימים התאחדה עם תנועת "דרור") שעלו מצפון אפריקה עברו הכשרה בקיבוצים בית אורן ובית השיטה; החברים שעלו מאיטליה עברו הכשרה בקיבוצים גבעת ברנר ודגניה א'. הקבוצה עברה השתלמות בכפר סבא, וב-8 ביולי 1948 עלתה להתיישבות באזור הכפר הנטוש בוטימאת, בקרבת קיבוץ גלעד. קרן קיימת לישראל רכשה שטח של 3,500 דונם בקירוב מאדמות הכפר בוטימאת ממשפחה ערבית נכבדה מחיפה והועידה את השטח הזה למתיישבים שהמתינו לה. בתחילת יולי 1949 עבר הקיבוץ לאתר הקבע שלו. שמו של היישוב - סמלי, מתחום החקלאות. הקיבוץ הוקם על אדמת הכפר הערבי הנטוש "קניר (אנ')". החל מיולי 1997 עבר הקיבוץ הפרטה מלאה, ומסווג עתה כ"קיבוץ מתחדש". כלכלית מתבסס הקיבוץ בעיקר על חקלאות: רפת "רגלים", לול, אבוקדו וגידולי שדה. בקיבוץ כ-280 חברים ומתגוררים בו גם שוכרים שאינם חברי קיבוץ. הקיבוץ בשנת 1949 מראה בקיבוץ מראה בקיבוץ מדיה וקבצים בנושא רגבים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רגבים מיכאל יעקובסון, בית התינוקות בקיבוץ רגבים הוכרז לשימור, ועכשיו נהנים ממנו הנערים, באתר Xnet‏, 5 באפריל 2018 רגבים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מפת האזור עם סימון הכפר 'אל בטימת', 1941, בהוצאת 'ההגנה' (גליון 8), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור 30 יישובים הוקמו בתש"ח, על המשמר, 20 בינואר 1949 רגבים, באתר מועצה אזורית מנשה יעקב סלומון, "אדמות בוטימאת", בדרכי שלי, ירושלים: הוצאת עידנים, 1980, עמ' 46–48 עולי איטליה ומרוקו התנחלו בקיבוץ רגבים, הַבֹּקֶר, 10 ביולי 1949 מפת אזור הכפר קניר, בהוצאת 'ההגנה' 1942, גליון 11 'גבעת עדה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור ערך זה הוא קצרמר בנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרוץ אייל

מרוץ אייל הוא מרוץ המתקיים מדי שנה, מאז שנת 2002, ברחובות רמת השרון ובשדותיה. המרוץ התחרותי מתחלק לשני מקצים: למרחק של 5 ק"מ ולמרחק של 15 ק"מ, ובנוסף נערכים מרוץ תחרותי למרחק 2 ק"מ לילדים ונוער, הליכה של 5 ק"מ ומרוץ 2 ק"מ עממי. המרוץ שימש גם כאליפות ישראל בריצה ל-15 ק"מ. את המרוץ יזמה האתלטית זהבה שמואלי, לשעבר אלופה ושיאנית ישראל באתלטיקה בריצות למרחקים בינוניים וארוכים, לזכרו של בנה אייל, שנפטר מדום לב בשנת 2000. המרוץ מתחיל ומסתיים באצטדיון האתלטיקה של תיכון רוטברג ברמת השרון. בשנת 2012 השתתפו במרוץ כ-5,000 רצים, כ-3,000 מתוכם השתתפו במרוץ התחרותי המרכזי למרחק 15 ק"מ. אתר האינטרנט הרשמי של מרוץ אייל מרוץ אייל במהדורת נורמליזציה