סקייטבורד

סקייטבורד (מאנגלית: Skateboard; לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית: גַּלְגֶּשֶׁת) הוא כלי תחבורה, ספורט ושעשוע, העשוי מלוח עץ צר רב שכבתי המחובר לשני זוגות של צירים וגלגלים. הסקייטבורד פותח בשנות החמישים של המאה ה-20 על ידי גולשי גלים שרצו ״לגלוש״ מחוץ למים ובכך להימנע מהתלות במזג האוויר ובתנאי הים. כיום, תחום הגלישה בסקייטבורד נפרד מגלישת הגלים ועבורו התפתחו אופני שימוש ותרגילים הייחודיים לו. השם הנפוץ לגולש סקייטבורד הוא סקייטר. הסקייטבורד משמש להחלקה ולביצוע פעלולים. המשתמש בסקייטבורד מכונה לעיתים "סקייטר" או "גולש". לגבי השימוש בסקייטבורד נהוגים בעברית פעלים שונים: הפועל "לגלוש" המדמה את השימוש בסקייטבורד לגלישה על גלשן גלים, הפועל "לרכוב" המגיע מתחום האופניים, הפועל "להחליק" מתחום הגלגיליות ועוד. הגלישה בסקייטבורד נעשית כאשר רגל אחת נשארת עומדת על הקרש ורגל שנייה דוחפת מדי פעם נגד הקרקע ליצירת תנופה. ישנם סוגי סקייטבורד שונים, כ"לונגבורד" ארוך ובעל גלגלים גדולים המיועד לנסיעה מהירה, או "סרף סקייט" אשר אמור לדמות החלקה על שלג בסנובורד, וכמו כן יש "וייב בורד" שמדמה גלישת גלים על ידי קרש העשוי משני חלקים נפרדים המחוברים בציר, עם גלגל אחד מסתובב בכל צד. הגלישה בסקייטבורד נעשית לעיתים עם מיגון גוף, שיכול לכלול קסדה, מגיני ברכיים, מגיני מרפקים, מגינים של פרקי הידיים וכדומה. הסקייטבורד מורכב ממספר חלקים: גוף הסקייטבורד הוא הקרש, המספק מקום עמידה לשתי הרגליים. חלקו העליון של הקרש מצופה בשכבת נייר זכוכית הנקראת גם "גריפ" שמספקת חיכוך בין הסקייטבורד לנעלי הגולש, למניעת החלקה ממנו. אורכו של הקרש הוא בדרך כלל בין 76–91 ס"מ (או יותר במקרה של "לונגבורד"). הקרשים יוצרו במקור משכבה אחת של עץ, אך כיום הם מיוצרים לרוב ממספר שכבות של עץ מייפל קנדי, בדרך כלל 7 שכבות, או מחומרים מרוכבים. לקרש מחוברים שני צירי מתכת הנקראים Trucks. כל ציר מורכב משני חלקי מתכת המופרדים על ידי גומייה ומחוברים בבורג הנקרא פין ראשי (King Pin). לכל ציר מחוברים שני גלגלים עשויים מפוליאוריתן ולפעמים גם מגומי, כאשר בתוך כל גלגל קבועים שני מיסבים כדוריים. מספר תרגילים נפוצים בגלישת סקייטבורד: לסקייטבורד הפעלולים גלגלים קטנים ורמפות בשני קצוות הקרש. ה"לונגבורד" ארוך ובעל גלגלים גדולים והוא מיועד לנסיעה מהירה. בשנת 1975 הומצא בקליפורניה הסקייטבורד הממונע שכלל מנוע בנזין חזק, מרעיש ביותר ומזהם. כיום כמעט לא בשימוש. סקייטבורד חשמלי או לונגבורד חשמלי, הומצא על ידי לואיס פינקל בשנת 1993 בקליפורניה וכולל מערכת הנעה חשמלית. פינקל רשם פטנט שכלל את מערכת ההנעה וההפעלה באמצעות שלט אלחוטי אף על פי שטרם בנה אב טיפוס. רק כעבור שבע שנים, בשנת 2000 יצאו הסקייטבורדים החשמליים הראשונים לשוק בארצות הברית. בין השנים 2003–2004 החלו לצאת לשוק מנועים חשמליים חדשים עם מספיק עוצמה כדי להניע במהירות סקייטבורד או לונגבורד. עד לשנים הללו נדרש יותר ממנוע אחד על מנת להניע את הסקייטבורד, דבר שגרם לסירבול ותקלות מרובות. במקביל, פינקל נתקל בקשיים רבים בייצור, שיווק והפצת הסקייטבורד החשמלי, ולבסוף מכר את החברה והזכויות לשימוש בפטנט שרשם. נכון לשנת 2016, פועלות בעולם כ-40 חברות שמייצרות ומשווקות סקייטבורד או לונגבורד חשמלי. כל חברה מבדלת את עצמה במפרט הטכני, אפשרויות השליטה ושילוב המנוע והסוללה בסקייטבורד עצמו. הטכנולוגיות הזמינות היום של רכיבים הנשלטים בטכנולוגית Wi-Fi או בלוטות' ומנועים חשמליים המופעלים בסוללות ליתיום. נכון לשנת 2009 סקייטבורד ממונע הוא כלי שאסור בייבוא ארצה, והשימוש בו על הכביש הציבורי מסוכן מאוד. מערכות ההיגוי והבלימה של כלים מסוג זה, כמו-גם של רוב הקורקינטים הממונעים (בבנזין או בסוללה), אינן מאפשרות לנוהג בהם לקיים רמת בטיחות מינימלית הדרושה להשתלבות בתנועה. לדברי דובר משרד התחבורה משנת 2009: "מדובר בכלי שאסור בייבוא ובוודאי בשימוש על הכביש הציבורי. מדי שנה נתפסים ומוחרמים על ידי המכס מאות כלים לא חוקיים כמו קורקינטים ממונעים וסקייטבורדים". דמויות מצוירות המזוהות עם הסקייטבורד כוללות את בארט סימפסון, דני שובבני ואחרות. בסדרת סרטי "בחזרה לעתיד" משתמש מרטי מקפליי, גיבור הסרט, בסקייטבורד בעודו בהווה, בשנות השמונים. בהגיעו לשנות החמישים בהן טרם הומצא הסקייטבורד הוא מאלתר התקן דמוי סקייטבורד כשהוא תולש את קופסת העץ מעגלת סבון ששימשה ילד. בסצנה מפורסמת במיוחד מגלה מרטי שבעתיד גולשים הצעירים בסקייטבורד מרחף שנקרא הוברבורד. סקייטבורדינג גלגיליות יום הסקייטבורד סקייטפארק הוברבורד גַּלְגֶּשֶׁת במילון שימוש כללי (תשס"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית רענן בן-צור ואלי סניור, נהג פגע קשה בילד על סקייטבורד ממונע, ונמלט, באתר ynet, 26 באוגוסט 2009