laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קציר

קָצִיר הוא כריתת יבולי התבואה בשדות. עיקר מועד הקציר נקבע ביחס לתהליך הגידול של הצמח ולהבשלת הגרגרים. הכלי העיקרי לקציר בימי קדם היה המגל, ובימי הביניים הוחלף בחרמש. בעידן המודרני הומצאו המקצרה והקומביין, לצד כלים נוספים המפשטים את העבודה. שֶׁלֶף הוא שדה שעבר קציר, אך עדיין לא נחרש לפני הזריעה, ובו נמצאים עדיין חלקי הקנים של השיבולים הקצורים, שגם הם נקראים שלפים. שִׁלְפֵי קָצִיר הוא הזמן שאחרי הקציר. בימי קדם היו החקלאים קוצרים את יבולם צבתים-צבתים באמצעות מגל או חרמש ומקבצים אותם לאלומות. האלומות הושענו האחת כלפי השנייה, עם השיבולת כלפי מעלה, ונערמו לגדיש במטרה לייבש את גרגרי התבואה. לאחר שיבשו הגרגרים נאספו אלומות התבואה מן השדה ונדושו בגורן. התבואה אז נזרתה ברוח במטרה להפריד את הבר מן המוץ והתבן. בשנת 1826 הומצאה המקצרה, מכונה הקוצרת תבואה או עשבים ומשאירה אותם מפוזרים בשדה. בתחילה נרתמה המקצרה לבהמות משא, ובתקופות מאוחרות יותר הפכה לממונעת. שלב נוסף בהתפתחות מיכון הקציר היה המערמת, מכונה הקוצרת את התבואה ועורמת אותה על פני השדה לערמות. בשנת 1872 הומצאה המאלמת, אשר קושרת את התבואה לאלומות תוך כדי קצירה. הקומביין, אשר משלב בין הקציר לדישה ולזרייה, פותח במקביל בשנת 1834, ומשמש עד היום ככלי המרכזי לקציר בעולם המפותח. המיכשור המודרני (כגון הקומביין) מאפשר להשאיר בשדה את הקש, היינו החלקים הבלתי נחוצים (למאכל אדם), ואילו הגרגרים נאספים בו במקום. אם הקציר הוא לצורך מזון גס, אז כל חלקי הצמח נקצרים, ואם הקציר הוא למאכל אדם, אז נשאר בשדה הקש. לאחר מכן, באמצעות מגובב (אנ'), הקש מגובב לשורות וואלים, נכבש (אנ') לחבילות (בָּאלות) ונמכר למטרת שונות, כגון: מספוא בעל איכות נמוכה, רפד לבעלי חיים ולצרכים שונים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מלאכת קוצר היא אחת מל"ט אבות מלאכה. אחד משלושת הרגלים הוא חג השבועות, המכונה גם "חג הקציר", ובתקופת חג זה, של ראשית הקיץ, היו קוצרים ואוספים את החיטה. שיבת ישראל לארצו נמשלה לשמחה שבעבודת הקציר, ככתוב במזמור תהילים קכ"ו: ”הַזֹּרְעִים בְּדִמְעָה, בְּרִנָּה יִקְצֹרוּ.” (ספר תהילים, פרק קכ"ו, פסוק ה') נהוג לשיר את מזמור תהילים קכ"ו לפני ברכת המזון בשבתות ומועדים. הלכות מצה שמורה נוהגות משעת הקציר עצמה. יש המציינים כיום את מועד קציר השעורה, שהיה זמן הקרבת עומר התנופה בבית המקדש, ב"חג העומר". הקוצרים ברינה, רומניה, 1920. קציר באמצעות מקצרה הרתומה לטרקטור קש כבוש בערימת בָּאלות בישראל. שדה שֶׁלֶף - שורות קש מגובבות (ואלים) לאחר קציר בישראל, וברקע הקומביין שדה שֶׁלֶף - שורות קש מגובבות (ואלים) לאחר קציר בישראל, ולפני איסופן לבָּאלות. הקומביין (משמאל) של חברת ג'ון דיר בשעת קציר, פורק את הגרגרים שנאספו במיכל הצבירה של הקומביין אל עגלה הנגררת על ידי טרקטור (או אל משאית) דבר המאפשר לו להמשיך בקציר ללא הפסקה. מלאכת קוצר קציר העומר מתנות עניים שבועות חציר "תְּבוּאָה: קציר", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק י, עמודים 223, באתר היברובוקס קציר בנגב, יומני כרמל 1952 ערך מילוני בנושא שלף, בוויקימילון שיר השירים רבה, פרשה ו', פסקה י"ב https://falcha.co.il/wp-content/uploads/2019/08/בועז-נוי-יחס-יבול-חומר-יבש-לגרעינים-בחיטה-2017.pdf
המנון ג'מייקה

ג'מייקה, ארץ שאנו אוהבים (באנגלית: Jamaica, Land We Love) הוא ההמנון הלאומי של ג'מייקה. מילות ההמנון נכתבו על ידי יו שרלוק (Hugh Sherlock) והמוזיקה הולחנה על ידי רוברט לייטבורן (Robert Lightbourne) עם עיבוד של מייפלטופט פול (Mapletoft Poulle). השיר אומץ רשמית כהמנונה של ג'מייקה בשנת 1962 עם קבלת העצמאות. במקור הייתה השורה השנייה בהמנון: Guard us with thy mighty hand. דגל ג'מייקה סמל ג'מייקה מדיה וקבצים בנושא המנון ג'מייקה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון ג'מייקה" באתר מיוזיק בריינז מנגינת ההמנון הג'מייקני (mp3)
סמיון טימושנקו

סמיון קונסטנטינוביץ' טימושנקו (ברוסית: Семён Константинович Тимошенко) ‏ (18 בפברואר 1895 –31 במרץ 1970) היה מרשל ברית המועצות, מצביא במלחמת העולם השנייה ושר ההגנה של ברית המועצות בשנים 1940–1941. טימושנקו נולד ב-18 בפברואר 1895 בפורמאניבקה בבסרביה, שהשתייכה לאימפריה הרוסית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בחיל הפרשים במהלך המלחמה. לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף לצבא האדום, ולחם בשורותיו במלחמת האזרחים ברוסיה במספר חזיתות, כאשר החשובה מביניהם הייתה צאריצין. שם פגש בסטלין, פגישה זו תסלול את דרכו במפלגה הקומוניסטית. בהמשך הוא עבר לארמיית הפרשים הראשונה. בשנת 1939 קיבל את הפיקוד על החזית האוקראינית. בינואר 1940 לקח פיקוד על המלחמה הסובייטית מול פינלנד לאחר הכישלון של וורושילוב. תחת הנהגתו הסתיימה הלחימה בהפסקת אש שנחתמה במרץ. לאחר סיום הלחימה טימושנקו מונה לשר ההגנה של ברית המועצות וכיהן בתפקיד זה עד יולי 1941. בשנת 1941 נשלח על ידי סטלין להוביל את הצבא האדום בקרבות גבול בחזית המערבית (ברית המועצות) אך הגרמנים הצליחו להתקדם עד לפרברי מוסקבה שעמדה ליפול בידי הגרמנים, למרות אבדות קשות הוא הצליח להציל חלק משמעותי של הצבא באזור למרות נפילתם של מאות אלפי חיילים בשבי. בספטמבר נשלח לאוקראינה, שם ספג הצבא האדום אבדות הרסניות של כמיליון וחצי חיילים, טימושנקו הצליח לייצב את החזיתות לאחר קרב קייב וקרב אומן. במאי 1942 פיקד על חזית סטלינגרד וכשתחת פיקודו 640,000 חיילים פתח במתקפת נגד בחרקוב. ההתקפה לא צלחה והכוח הסובייטי הצליח רק לעכב את הוורמאכט בדרכו לסטלינגרד. בהמשך היה לטימושנקו כישלון נוסף במהלך מבצע וורונז'-וורושילובגרד וכתוצאה ממנו נפתחה הדרך לכיוון הרי הקווקז. ב-21 ביולי 1942 טימושנקו פוטר מתפקידו כמפקד החזית ובמקומו מונה גנרל ואסילי גורדוב, שמונה למפקד החזית החדש. החל משנת 1943 טימושנקו לא מונה למפקד החזית אך כיהן בתפקידי פיקוד שונים. טימושנקו נודע כמפקד בעל שיטות שמרניות ששאף להחזיר את המשמעת הצבאית לימי הצאר. הוא קיבל את "עיטור הניצחון". לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא מילא תפקידים לא משמעותיים מבחינה מעשית. ב-31 במרץ 1970 מת טימושנקו בביתו שבמוסקבה, ונטמן בבית העלמין של חומת הקרמלין. טימושנקו נישא פעמיים. היו לו שתי בנות ובן. בתו הבכורה הייתה נשואה לואסילי סטלין, בנו של יוסיף סטלין. בנו התחתן עם בתו של מרשל צ'וייקוב סמיון טימושנקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סמיון טימושנקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לימים שונה שמה לסטלינגרד, כיום נקראת וולגוגרד י. נוביקוב, המרשל טימושנקו, המשקיף, 31 ביולי 1942
9M111 פאגוט

9M111 פאגוט (קוד דיווח נאט"ו: AT-4 SPIGOT) הוא טיל נגד טנקים דור ב' מונחה תיל מתוצרת ברית המועצות. הטיל פותח במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 והוכנס לשירות בשנת 1970, כממשיך דרכו של טיל הסאגר. המערכת מבוססת על משגר רב פעמי המכיל את מערכת ההנחיה, אליו מתחבר בכל שיגור זביל עם טיל. בדרך כלל המערכת מופעלת על ידי חוליות בנות 3 לוחמים אולם ישנן גם גרסאות המותקנות על כלי רכב ו/או משוריינים שונים. המערכת מאופיינת במידות קטנות ובמשקל נמוך. תכונות אלו מאפשרות לחוליה לשאת מספר טילים גבוה ולשנות עמדות במהירות, דבר המגביר באופן משמעותי את יעילותן. טיל ה-9M113 קונקורס (קוד דיווח נאט"ו: AT-5 SPANDREL), המיועד לשיגור מרק"מים, מבוסס על טכנולוגיה זהה ופותח במקביל לטיל הפאגוט, ממנו הוא נבדל רק בגודלו המעניק לו טווח וכושר חדירה גדולים יותר. לטיל 3 גרסאות: 9M111 - הגרסה הבסיסית של הטיל שנכנסה לשירות בשנת 1970. 9M111-2 - גרסה בעלת מנוע משופר, תיל הנחיה משופר טווח מקסימלי של 2,500 מטר וכושר חדירה של 460 מ"מ. 9M111M - גרסה מתקדמת של הטיל בעלת ראש נפץ כפול ("טנדם") המיועד להתגבר על מיגון ריאקטיבי. בעל כושר חדירה של 600 מ"מ. הטיל נמצא בשימוש עשרות מדינות ובהן רוסיה, סוריה, וארגוני חמאס וחזבאללה. מדיה וקבצים בנושא 9K111 Fagot בוויקישיתוף
קונקורס

האם התכוונתם ל... קונקורס (טיל) – טיל נגד טנקים מונחה תיל מתוצרת ברית המועצות מבחן קונקורס – מבחן שהציון בו ניתן לפי מיקומו היחסי של הנבחן בין כל יתר הנבחנים, ולא לפי ההישג המוחלט שלו הקונקורס – גורד שחקים בסינגפור
אלוהה

אלוהה (Aloha) היא מילה בשפה ההוואית שלה משמעויות רבות: חיבה, אהבה, שלום, חמלה, רחמים, "להתראות", "שלום" במובן של ברכת פגישה ומילים אחרות עם צביון דומה. המילה בשימוש בעיקר בהוואי כברכת שלום או להתראות, והיא מהווה סמל לתרבות שלמה בהוואי ויש לה חשיבות תרבותית רבה במדינה. לפעמים המילה משמשת כהתחלה של ברכה, לדוגמה בברכות "Aloha kakahiaka" (בוקר טוב), "Aloha ʻauinalā" (צהריים טובים), "Aloha ahiahi" (ערב טוב) או "Aloha kākou" (ברוכים הבאים). הצירוף הדומה "ʻAʻole pilikia" משמעותו "על לא דבר". מקור המילה אלוהה הוא בשילוב המילים ההוואיות alo שמשמעותה "נוכחות", "חזית" או "חלקה" והמילה ha שמשמעותה "רוח חיים" או "מהות החיים". בזמנים קדומים, ולפעמים גם בימינו, בני הוואי ערכו ועורכים טקס בו הם מצמידים את מצחיהם ואומרים "alo" ולאחר מכן נושפים נשיפה עמוקה ואומרים "ha" וכך, לפי אמונתם, הם מחליפים את רוח חייהם וניצבים מולה. במשך השנים, המילה אלוהה ביטאה והתייחסה להלך רוח הנקרא Aloha spirit או Sense of Aloha, סוג של תפיסת/דרך חיים תרבותית נפוצה בהוואי. התפיסה מבוססת על אכפתיות והסברת פנים לסביבה וגם כבוד לדעות הסובבים ולטבעם, אף בזמן לחץ. כינוייה הרשמי של מדינת הוואי, מדינת אלוהה, נובע מאווירת ה-Aloha Spirit השוררת במדינה. כך גם קיבלו את שמותיהם אצטדיון אלוהה שבהונולולו, חברת התעופה אלוהה איירליינס ומגדל אלוהה שבנמל הונולולו. המילה "אלוהה" הופצה ברחבי העולם, גם מחוץ למדינת הוואי. בין מפיציה נכללת השחקנית והזמרת בט מידלר, ילידת הונולולו, שנוהגת להשתמש בברכה בהופעותיה. המילה גם תופסת חלק חשוב בסדרת הטלוויזיה "הוואי חמש אפס" ובסרט "לילו וסטיץ'". מדיה וקבצים בנושא אלוהה בוויקישיתוף על המילה והמושג "אלוהה"
גטו פלרמו

בפלרמו התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. גטו פלרמו הוקם בשנת 135. עד היום קיים בפלרמו שער הקרוי בשם שער היהודים "פורטה יהודאיקה" (porta di Ferro/porta Judaica). ב-12 בינואר 1493 גורשו היהודים מסיציליה ובהם יהודי פלרמו. הגטו היהודי בפלרמו מחולק לשתי שכונות עיקריות: "גוצטה" (Guzzetta) ו"מסקיטה" (Meschita). מקורו של השם מסקיטה (Meschita; שפירושו בערבית: המסגד) הוא מערבית "חרת אבו הימס"[דרושה הבהרה]. כינויו של רובע יהודי פלרמו בשם ה"קוארטיירה מסקיטה" (Quartiere Meschita) היה בין הרחובות האלה: פונטיצ'לו (Piazza Ponticello) קלדרי (Via Calderai) ג'רדינצ'ו (Via Giardinaccio) 40 מרטירי (Via SS. 40 Martiri) כריסטופורו (via S. Cristoforo) מקורו של השם גוצטה (Guzzetta) (שפירושו בערבית: רובע יהודי) הוא מערבית "חרת אל יהוד" (שכונת היהודים). כינויו של רובע יהודי פלרמו בשם ה"קוארטיירה גוצטה" (Quartiere Guzzetta) היה בין הרחובות האלה: רוג'רו (via Ruggero Mastrangelo) לטריני (Via Lattarini) קאלז'יבטה (Via Calascibetta) קוריירי (Vicolo dei Corrieri) בגטו היו שני בתי-כנסת עתיקים: בית הכנסת הגדול בשם ה"סינגוגה מג'ורה" (Sinagoga maggiore) ובית הכנסת הקטן בשם ה"סינגוגה מינורה" (Sinagoga minore). בית הכנסת הקטן היה בית הכנסת הנמצא בבית החולים היהודי (ospedale degli ebrei) בפלרמו. כנסיית סן פאולינו (Chiesa di San Paolino dei Giardinieri) הייתה במקור בית הכנסת ונהפכה למסגד בשנת 1978. ב-2017 התקיים טקס בארכיון העירוני בפלרמו שבו הכריז הארכיבישוף של פלרמו, קורדו לורפיש, על החזרת מתחם לקהילה היהודית (שהוחזק על ידי הכנסייה והמנזר של סנט ניקולו טולנטינו (איט')), לבקשת ארגון שבי ישראל והמכון הסיציליאני למדעי היהדות. על המתחם ייבנה מחדש בית כנסת, סומך לחורבות בית הכנסת ההיסטורי. לפי כתבי עובדיה מברטנורא, היה זה בית הכנסת הגדול ביותר בעולם באותה תקופה. ישנה סברה כי מדובר במקור במסגד שהוסב לבית כנסת. Salvo Di Matteo: Fonti per la storia dell'espulsione degli Ebrei dalla Sicilia Carlo Di Franco: La Giudecca di Palermo, Palermo 1995 יהדות פלרמו צביקה קליין, 500 שנה אחרי: פלרמו מנציחה את גירוש יהודי סיציליה, באתר nrg‏, 14 בינואר 2017 צביקה קליין, לראשונה מזה 500 שנה: בית כנסת יוקם בסיציליה, באתר nrg‏, 11 בינואר 2017 נצחיה יעקב, ‏איטליה: אחרי 524 שנה - בית כנסת חדש בפלרמו, באתר "ישראל היום", 13 בינואר 2017 דוד קאסוטו, אדריכלות בתי כנסת במרחב הים התיכון המוסלמי ובאסיה, מחניים, גיליון 11, סיוון תשנ"ה
הלל בן נפתלי הירץ

רבי הלל בן ר' נפתלי הירץ (נפתלי צבי) (ה'שע"ה, 1615, בריסק – כ"ב בטבת ה'ת"ן, 1690, זאלקווא) היה רב ליטאי, מדייני וילנא, ולאחר מכן אב"ד בקהילות אה"ו (בגרמניה) ובז'ולקווה (בגליציה). נודע בעיקר בזכות חיבורו בית הלל על השולחן ערוך. נולד בבריסק שבאיחוד הפולני-ליטאי בשנת 1615. לרב נפתלי הירץ. בתחילה למד אצל רבי הירש דרשן מבריסק. מאוחר יותר למד תורה אצל דודו רבי יהושע השיל בעל "מגיני שלמה" וכן אצל רבי יעקב מלובלין (אביו של רבי השיל מקראקא), בערך עד גיל 30. נישא לשרה (נפטרה בי"ח באב ה'תל"ה), בתו של עשיר מווילנה ועבר לגור שם. החל משנת ה'ת"י בערך, הוא כיהן כדיין בבית דינו של רבי משה לימא. את רבי משה לימא, אב בית הדין, הוא ראה כרבו. לצדו בבית הדין ישבו רבי השיל מקראקא ורבי שמואל קאיידנובר. בתפקיד זה כיהן לפחות עד ה'תכ"ד. לאחר שעזב את וילנא, כיהן כמרא דאתרא בכמה עיירות בליטא. את מקומו כדיין מילא רבי שבתי כהן (הש"ך). בשנת ה'ת"ל (1670) עבר לכהן כרב בקהילת המבורג, ובי"ג באב ה'תל"א (1671) התמנה באופן רשמי כאב"ד של איחוד שלוש הקהילות שכונה קהילות אה"ו (אלטונה, המבורג, וונדסבק), עד לשנת 1680. לאחר מכן עבר לזאלקווא, שם כיהן כרב עד פטירתו. שימש כציר בוועד ארבע ארצות. נפטר בשנת 1690. ספרו "בית הלל" הוא פירוש על כל השולחן ערוך, אולם רק על החלקים יורה דעה ואבן העזר הודפס פירושו בידי בנו, רבי משה דרשן אב"ד קמפנו. שני החלקים האחרים, כמו גם פירושו על התורה, נותרו בכתב יד. אברהם מנחם הורוויץ, "לתולדות הגאון רבי הילל ב"ר נפתלי הירץ זצ"ל", ישורון ל"ז (תשע"ז), עמ' תתסב–תתצט. 'ר' הלל ב"ר נפתלי־הרץ', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 45 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1243). דוד הלחמי, רבי הלל ברבי נפתלי הרץ אב"ד אלטונא והמבורג (בעל „בית הלל”), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' צ"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) הלל בן נפתלי הירץ (1615-1690), דף שער בספרייה הלאומית
שלטון המוח

שלטון המוח (באנגלית: Scanners) הוא סרט אקשן, מדע בדיוני ואימה אשר נכתב ובוים על ידי דייוויד קרוננברג ויצא לאקרנים בשנת 1981. בני אדם בעלי כוחות מיוחדים, המכונים "סורקים", מסוגלים לחדור ללא מגע לתוך מוחו של אדם אחר, ובכך להאזין למחשבותיו, להתערב בהן ואף לגרום לו כאב פיזי, נזק גופני ומוות. הסרט מתמקד בשולשה סורקים. דאריל רוויק, אושפז בגיל 22 במוסד פסיכיאטרי לאחר שקדח חור במצחו, כדי שהאנשים שאצלו בראש יוכלו לצאת. בהווה הוא מסתובב חופשי ובכוונתו לנצל את יכולותיו המיוחדות על מנת להשתלט על העולם. קמרון ווייל, חסר בית, מאותר על ידי תאגיד "קונסק" ומגויס במטרה לחדור לארגון של רוויק, ולחבל בתוכניותיו. קים אובריסט, עומדת בראש קבוצה קטנה של סורקים בעלי כוונות טובות, ויכולותיה בתחום הסריקה מוגבלות. העלילה מסתבכת כאשר מתברר שהאחראי על הביטחון בתאגיד קונסק, בריידון קלר, משתף פעולה עם רוויק. הוא מנסע להשפיע על ההנהלה לסגור את הפרויקט שעושה שימוש בסורקים. בראש התכנית עומד ד"ר פול רות'. לאחר שקלר מספר לרוויק על ווייל, רוויק שולח רוצחים שכירים שיחסלו את ווייל. הרוצחים מחסלים את כל חברי הקבוצה של אובריסט מלבד היא עצמה. בהמשך מתגלה שווייל ורוויק הם למעשה אחים, והם בניו של ד"ר פול רות'. עשרות שנים קודם לכן, רות' המציא משכך כאבים לנשים בהיריון. רות', שניסה את התרופה על אשתו בשני הריונותיה עם בניו, גילה שהחומר משפיע על העובר ומעניק לו את יכולות הסריקה. כמו כן החומר משמש גם לשיכוך היכולות המיוחדות של סורקים. בסוף הסרט נערך קרב מוחות בין שני הסורקים החזקים ביותר, רוויק ווייל. רוויק מצליח לגרום לפגיעות קטלניות ביותר לווייל - הוא שורף אותו, ומנקר את עיניו, בעזרת כוחות הסריקה שלו. אולם בסופו של דבר ווייל מביס את רוויק, אך הואיל וגופו נהרס, רוחו משתכנת בגופו של רוויק. שלטון המוח 2: הסדר החדש (1991) שלטון המוח 3: ההשתלטות (1992) בנוסף, ישנם שני סרטי ספין אוף לסרט זה: שוטר סורק (1994) שלטון המוח: הקרב (ידוע גם כ"שוטר סורק 2") (1995) "שלטון המוח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שלטון המוח", באתר נטפליקס "שלטון המוח", באתר AllMovie (באנגלית) "שלטון המוח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שלטון המוח", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שלטון המוח", באתר Metacritic (באנגלית) "שלטון המוח", באתר אידיבי "שלטון המוח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ווק דרשקוביץ'

ווק דרשקוביץ' (בסרבית לטינית: Vuk Drašković, בסרבית קירילית: Вук Драшковић; נולד ב-29 בנובמבר 1946) הוא פוליטיקאי סרבי (ובעבר גם יוגוסלבי) אשר כיהן בין השנים 2006–2007[דרושה הבהרה] כסגן ראש ממשלת סרביה וכשר החוץ שלה. דרשקוביץ' נולד בשנת 1946 בעיר מאלי איג'וש בחבל וויבודינה שבסרביה. בשנת 1968 סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בלגרד. בשנים 1969 עד 1980 עבד כעיתונאי וכתב סוכנות הידיעות היוגוסלבית "טאניוג" (Tanjug), ומשנת 1970 עד 1980 כתב 5 רומנים. בשנת 1989 ייסד את מפלגת "ההתחדשות הלאומית הסרבית" (SNO) יחד עם ווייסלב ששל ומירקו יוביץ', אך המפלגה התפרקה תוך זמן קצר. ב-1990 ייסד דרשקוביץ' את מפלגת "התנועה הסרבית להתחדשות" (Srpski Pokret Obnove, SPO) הפרו-מלוכנית. ב-9 בדצמבר 1990 השתתפה המפלגה בבחירות הדמוקרטיות הראשונות בסרביה הפוסט-קומוניסטית, ללא הצלחה. ב-1993 נעצר דרשקוביץ' על ידי המשטרה לאחר שארגן הפגנות נגד סלובודן מילושביץ', אז נשיא סרביה והפוליטיקאי הדומיננטי ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. בשנת 1996 יצר את "ברית קואליציית היחד" (Zajedno) עם המפלגה הדמוקרטית הסרבית של זוראן ג'ינג'יץ' ווסנה פסיץ, איחוד שהוביל להצלחה מסוימת בבחירות המקומיות של שנה זו. האיחוד לא החזיק מעמד זמן רב, הברית התפרקה, ודרשקוביץ' שוב הציג עצמו ואת מפלגתו לבחירות לפרלמנט הסרבי ב-1997. בשנת 1998 יצר דרשקוביץ' ברית חדשה עם המפלגה הסוציאליסטית הסרבית של מילושביץ' והוא מונה למ"מ ראש ממשלת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. עם תחילת מלחמת קוסובו התפרקה ברית זו ודרשקוביץ' חזר לאופוזיציה. בין השנים 1999–2000 ניסו להתנקש בחייו של דרשקוביץ' פעמים רבות ללא הצלחה. יחד עם זו נהרגו בניסיונות אלה ארבעה ממקורביו. בשנת 2004 מילושביץ ואדם נוסף שנקרא מילוראד אולמק הואשמו בניסיון רצח ועל רציחתם של מקורבי דרשקוביץ'. דרשקוביץ' התמודד ללא הצלחה בבחירות לנשיאות הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנת 2000. במקביל נחלה מפלגתו הפסד בבחירות לפרלמנט וזכתה במספר מועט של מנדטים. בסוף 2003, לאחר הפיכת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו, נחלו דרשקוביץ' ומפלגתו תבוסה בבחירות לפרלמנט הסרבי כשקיבלו מספר מועט של מנדטים. עם זאת שימשו מנדטים אלה כלשון המאזניים בהרכבה החדש של הממשלה, בהנהגת המפלגה הדמוקרטית של סרביה של ווייסלב קושטוניצה. במסגרת הקואליציה החדשה, צורף דרשקוביץ לממשלה כשר החוץ. ביוני 2006, בעקבות פירוק האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו, קיבל את תפקיד שר החוץ של סרביה. "השופט" "הסכין" "התפילה" "הקונסול הרוסי" (1986) על חייו של איוואן יאסטרבוב "הלילה של הגנרל" מדיה וקבצים בנושא ווק דרשקוביץ' בוויקישיתוף ווק דרשקוביץ', ברשת החברתית פייסבוק ווק דרשקוביץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) Mirko Jović בוויקיפדיה האנגלית הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה, אחת משש הרפובליקות שהרכיבו את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הפכה ב-28 בספטמבר 1990 לרפובליקה של סרביה
בית האונייה

בית שמעון לוי, הידוע יותר כבית האונייה, הוא בניין מגורים בשכונת נווה שאנן בדרום תל אביב הנמצא ברחוב לבנדה 56 בפינת הרחובות המסגר והרכבת. המבנה הוא אחד מבנייניה הידועים ביותר של העיר הלבנה של תל אביב, הן בשל מאפייניו והן בשל מיקומו יוצא הדופן. הבניין תוכנן על ידי האדריכל אריה כהן שתכנן מבנים דומים בסגנון הבינלאומי בסביבת שכונת נווה שאנן, דוגמת בית קלמרו בראש פינה 26 ובית שלם בראש פינה 28 שיחד מייצרים את אחד ממקבצי הסגנון המפורסמים בעיר. הבניין נבנה בשנים 1934–1935 על ידי הקבלן שמעון חמדי-לוי. המבנה שוכן על גבעה קטנה שבעבר ירדה לנחל איילון ולאורכה עברה מסילת הרכבת יפו–ירושלים וכיום הוא צופה אל מחלף לה גוארדיה של נתיבי איילון. צורת המגרש שעליו נבנה היא משולש בעל זווית חדה מאוד יחסית ובשל כך נבנה בצורה ייחודית זו: חזית צרה ומתעגלת בפינה החדה, שתי חזיתות ארוכות כמעט מקבילות לאורך הבניין וחזית אחורית מעט צרה פחות מהקדמית. צורה זו, המזכירה חרטום של אונייה, העניקה לבניין את כינויו. התוכניות המקוריות לבניין הוגשו לעירייה לאישור בתחילת 1935. התוכניות (שלא שרדו) הציגו בניין בן שלוש קומות. אף על פי שתוכניות הבניין לא אושרו, הבנייה הסתיימה בתוך חודשים ספורים. באותה תקופה נהגו לבנות בתל אביב בתים בני שלוש או ארבע קומות (בהתאם לחוק עזר עירוני), אולם בית האונייה התנשא לגובה של שש קומות. שנה אחר כך דרשו פקחי העירייה משמעון לוי להרוס את הקומות העליונות והוגשה תביעה נגדו. אך, לאחר משא ומתן בין שמעון לבין ראש העיר מאיר דיזנגוף, הוחלט להותיר את המבנה במתכונתו הנוכחית. הבניין מרוחק יחסית מאזור מרכז תל אביב שבו מרוכזים רוב בנייני העיר הלבנה, ומיקומו בקצה שכונת נווה שאנן וקרוב לאיילון הוא אחת הסיבות שהפך לבולט במיוחד. ממדיו הצרים והארוכים של הבית, בהם תוכנית הבניין מאפשרת קיומן של דירות נוחות וגרעין מדרגות אחד, הופכים אותו לייחודי מבחינה אדריכלית. משום גובהו הרב שימש גג הבית תצפית לאנשי ההגנה. לפי דן יהב, בספרו "תל אביב-יפו עיר החלומות", הערבים נהגו לפרסם את תמונת הבית בכרזות תעמולה המסבירות את "שאיפות ההשתלטות של היהודים הבונים מבצרי ענק". במשך שנים רבות פעל בקומת הקרקע של הבניין מועדון "הבולדוג". בקומה העליונה תוכנן בית כנסת שפעל בשנותיו הראשונות של הבניין. על אף שהבניין מוכרז כמבנה לשימור, הוא סבל שנים רבות מהזנחה שפגעה במבנה ובחזותו האסתטית. בסוף שנת 2007 עבר הבניין שיפוץ חיצוני, אך עד מהרה התדרדרה שוב חזותו.עם זאת, רבים מפרטי הבניין המקוריים נותרו באתר ובמיוחד אלה המצויים בחדר המדרגות וכוללים ריצוף, מדרגות, מעקה ברזל וחלון אנכי המלווה את חדר המדרגות לכל גובהו. מודל בקנה מידה של 1:25 הנציח את בית האונייה גם באתר מיני ישראל. בית האונייה בימי זוהרו חזיתו המערבית של הבניין, בשנת 2008 לאחר ששופצה החזית הצרה לעומת האחורית הרחבה מעט יותר חדר המדרגות מדיה וקבצים בנושא בית האונייה בוויקישיתוף בית לוי (האנייה), באתר ארטלוג תמונת הבניין (אורכב 17.10.2007 בארכיון Wayback Machine), באתר של אריה סבינסקי כתבה על העיר הלבנה, בחדשות אוניברסיטת תל אביב, סתיו 2004 מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית האונייה בלבנדה 56, באתר 'חלון אחורי', 11 ביוני 2019
תנשמתיים

תנשמתיים או תנשמות (שם מדעי: Tytonidae), היא המשפחה הקטנה מבין השתיים שבסדרת דורסי הלילה. תפוצתם בעיקר באזורי אקלים טרופי, אולם מינים אחדים נפוצים גם בקוי רוחב צפוניים יותר. מרבית המינים שוכנים ביערות, חלקם שוכנים ביערות פתוחים, תנשמת העשב שוכנת בסוואנה. מבחינה מורפולגית, שונים התנשמות מיתר דורסי הלילה במספר מאפיינים: פרצוף-השמע שלהם בצורת לב מקורם מוארך ושטוח. עיניהם קטנות בהשוואה לדורסי לילה אחרים. רגליהם ארוכות. אצבעתם הפנימית גדולה כשל האמצעית, היא בעלת טופר משונן, המסייע בניקוי ומריטת נוצות. עצם החזה מחורצת ומאוחה עם מזלג הבריח. לתנשמות טופרים מפותחים כיתר דורסי הלילה, כאשר האצבע הרביעית מתהפכת לאחור. הנקבות גדולות מהזכרים, ופלומתם בעלת כתמים כהים. כסות הנוצות רכה וסבוכה, חלקה העליון כהה ומפוספס בעוד שחלקה התחתון בהיר ולעיתים קרובות חסר כל סימן. כיתר דורסי הלילה, לשונם בשרנית, המעי האטום מפותח והם חסרי זפק אשר נפוץ בעופות. המשפחה מוכרת בעיקר אודות למין הנפוץ והנחקר ביותר- התנשמת הלבנה (Tyto alba), השוכנת אף באזורים מיושבים על ידי האדם. מינים רבים לא נחקרו דיים, וניתן רק לשער שהם חולקים דפוסי התנהגות עם המין המוכר. תנשמתיים ניזונים בעיקר מיונקים קטנים, כאשר מכרסמים שונים, נברניים וחדפיים מהווים את עיקר התזונה. אולם, המינים יכולים להסתגל לתזונה מקומית נפוצה, מיני עופות קטנים, עופות מים, זוחלים, צפרדעים וחרקים שונים. את טרפם הם נוהגים לשאת במקורם, לא כמרבית העופות הדורסים שאת טרפם נושאים בטופריהם. התנשמתיים ידועים בתעופתם החרישית ביותר, המתאפשרת אודות לשינויים והתאמות של מבנה הנוצות. לדורסי לילה רבים כנפים רחבות וגדולות ומאפשרות תעופה איטית. מינים אחדים צדים בדאייה איטית בצמוד לקרקע. מרבית המינים פעילים בשעות הלילה, חושי הראייה והשמיעה מפותחים, על כן מסוגלים בציד מדויק אף בתנאי תאורה שאינם מיטיבים. התנשמתיים יימצאו בזוגות או ביחידים לאורך כל השנה, לעיתים קרובות בטריטוריה קבועה. המינים יושבי קבע בנחלתם, ואף לא יתרחקו רבות ממקום ההטלה. תקופת הדגירה משתנה בהתאם לתנאי מזג האוויר ובהתאם לתקופת הדגירה של מיני הטרף. גודל התטולה משתנה מ-1–2 ביצים ל-4–7 ביצים, בהתאם למין ולתנאים הסביבתיים. מספר מינים דוגרים בחורי עצים ובחורי מבנים מעשי ידי אדם. תנשמות העשב דוגרות על הקרקע, אך להם מערכת מאורות מסועפת בתוך העשב הצפוף. הנקבה היא על פי רוב הדוגרת היחידה על הביצים, כאשר הזכר אחראי לספק את המזון. גידול הצאצאים ולימוד מיומנויות התעופה בעזרת שני ההורים. במשפחה נכללים 27 מינים: סוג: תנשמת המפרץ (Phodilus) ‏(3 מינים): תנשמת מפרץ קונגולזית (Phodilus prigoginei) תנשמת מפרץ מזרחית (Phodilus badius) תנשמת מפרץ סרי-לנקית (Phodilus assimilis) סוג: תנשמת (25 מינים): תנשמת לבנה (Tyto alba) Tyto aurantia Tyto bargei Tyto capensis Tyto castanops Tyto crassirostris Tyto delicatula Tyto deroepstorffi Tyto detorta Tyto furcata Tyto glaucops Tyto inexspectata Tyto insularis Tyto longimembris Tyto manusi Tyto multipunctata Tyto nigrobrunnea תנשמת מסכה אוסטרלית (Tyto novaehollandiae) Tyto prigoginei Tyto punctatissima 'Tyto rosenbergii Tyto sororcula Tyto soumagne Tyto tenebricosa Tyto thomensis מדיה וקבצים בנושא תנשמתיים בוויקישיתוף תנשמתיים, באתר ITIS (באנגלית) תנשמתיים, באתר NCBI (באנגלית) תנשמתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תנשמתיים, באתר GBIF (באנגלית)
נידלבה

נידלבה (Nidelva; ידוע גם כ-Nidelven) הוא נהר במרכז נורווגיה, במחוז טרנדלג. פירוש המילה "elva" בנורווגית הוא "הנהר", כך שפירוש השם הוא "הנהר ניד". העיר טרונדהיים, שהנהר עובר בה, נקראה בימי הביניים "נידארוס" (Nidaros), שפירושו "שפת הנהר ניד". הנהר מתחיל את דרכו בקצה המערבי של אגם סלבו וממשיך לכיוון מערב. בקטעו האחרון חוצה הנהר את העיר טרונדהיים מצפון לדרום, ולבסוף נשפך אל תוך הפיורד הנקרא "פיורד טרונדהיים". הנהר מהווה מקום חנייה אידיאלי לסירות, היות שהוא מוגן מפני הים הגועש והוא מאפשר נגישות לשוקי העיר. כיום מוגבלת התחבורה בנהר לסירות קטנות בלבד. לאורך הנהר ישנן שש תחנות כוח הידרו-אלקטריות, אשר מקורן בתוכנית הידרו-אלקטרית מתחילת המאה העשרים. יובלו העיקרי של הנידלבה הוא הנהר נאה (Nea). הנהר מהווה גם מקום דיג, וידוע במיוחד בשל דגי הסלמון הגדולים שבו. מלבד זאת הנהר הוא גם מקום בילוי ופנאי לתושבי טרונדהיים. מדיה וקבצים בנושא נידלבה בוויקישיתוף