laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יקינתון MB

יקינתון MB (במקור נקרא MitteilungsBlatt, המילה הגרמנית ל"ידיעון") הוא כתב עת דו-לשוני, עברי-גרמני, היוצא לאור בידי ארגון יוצאי מרכז אירופה בישראל. הירחון, במתכונת ראשונית, נוסד בשנת 1932. העורכים הראשונים היו ד"ר תאודור זלוציסטי וד"ר ארנסט לוי. אחריהם ערכו אותו ד"ר מקס קרויצברגר, וכן ד"ר רוברט ולטש. עוד מעורכי כתב העת: פרופ' פאול אלסברג (1993 – 2004). משנת 2005 ועד 2013 עורך כתב העת היה העיתונאי הוותיק מיכה לימור, שהצליח להפוך במה קטנה וזנוחה ונשכחת כמעט לכתב עת תוסס ומעניין המצטט מכתבי עת אחרים, והמצוטט בידי כתבי עת אחרים. בשנת 2013 החליף אותו העיתונאי מיכאל דק. ליד העורך מכהנת מערכת רחבה. כתב העת עוסק הן בבעיות המיוחדות ליוצאי מרכז אירופה, ובעיקר יוצאי גרמניה ואוסטריה, והן בבעיות כלליות של הציבור היהודי בישראל. בשנות קיומו הראשונות נקרא כתב העת ידיעון MB. בשנת 2005 הומרה המתכונת ושונה שמו של כתב העת. שמו העברי של כתב העת, "יקינתון", מרמז לכינוי 'יקים' שניתן לעולי גרמניה, בצירוף המילה 'עיתון'. יקינתון MB, באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה גיליונות 'ידיעות התאחדות עולי גרמניה' באתר Compact Memory גיליונות 'ידיעות התאחדות עולי גרמניה ואוסטריה' באתר Compact Memory גיליונות 'ידיעות - MB' באתר Compact Memory ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוואעד חמירה

סואעד חמירה (בערבית: سواعد حميرة) הוא כפר בדואי במערב הגליל התחתון, מדרום לשפרעם וסמוך לקיבוץ הרדוף. הוא נמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. הכפר היה חלק מפזורה של בדואים משבט סואעד החיים באזור, וזכה להכרה על ידי המדינה בשנת 1996. בפברואר 2006 אושרה תוכנית המתאר המפורטת של היישוב. מטרת התוכנית הייתה לקבוע הסדר סטטוטורי, המאפשר הוצאת היתרי בנייה להקמת שכונות מגורים תוך מתן מענה למגורים, שטחים ציבוריים ותשתיות. התוכנית אישרה הקמת 100 יחידות דיור ועד 60 יחידות אירוח. במהלך שנת 2008, לאחר שתוכנית המתאר שלו אושרה, הוא חובר לראשונה רשת החשמל הארצית. והחלו הכנות לחיבור בתי הכפר לרשתות המים והביוב. ראש הכפר הוא טהא (אבו אמין) סואעד. בנו, פאיז סואעד, חבר לדרך הרוחנית של קיבוץ הרדוף, הצטרף לאנתרופוסופיה ולמד במשך שנים רבות בארץ ובאירופה את תורתו של רודולף שטיינר. פאיז יוזם מפגשים של "שער לאדם" יחד עם היזם העיקרי יעקב ארנן ועם הכמרית אילסה. המפגשים מתקיימים בין הרדוף והכפרים השכנים. וכך היה כפר סואעד חמירה למרכז רעיוני בנושאי השלום והחיים המשותפים בין יהודים וערבים באזור. אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אורלי פלג-מזרחי, ‏נדחו ההתנגדויות להקמת היישוב הבדואי סוואעד חמיירה, באתר גלובס, 26 בפברואר 2006 ג'קי חורי, הכפר סוואעד-חמירה הצטרף סוף-סוף אל הצוויליזציה, באתר הארץ, 31 במרץ 2009
עורב קירח-ראש

עורב קירח-ראש (שם מדעי: Picathartes gymnocephalus) הוא מין של עוף טרופי בגודל בינוני במשפחת הפיקטרטיים אשר בסדרת ציפורי השיר. הוא חי ביבשת אפריקה, במדינות גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב וגאנה. העורב חי בדרך כלל ביערות סלעיים, או באזורים בעל רום גבוה יותר באזורים בין גינאה לגאנה, ומעדיפה במיוחד הרים בודדים (הרים הנמצאים באמצע סביבה מישורית בלי הרים אחרים לידם). האוכלוסיות נמצאות באזורים שונים ומקוטעים, ומבודדות זו מזו. לעורב קירח-הראש אין תת-מינים, בשונה מרוב העופות האחרים, שלהם ישנם תת-מינים השונים במעט זה מזה, וכל אחד מהם חי בשטח מחיה מצומצם יחסית למפת התפוצה הכוללת של המין. גופו העליון של העורב קירח-הראש הוא בצבע שחור-סגול, וגופו התחתון בצבע לבן. זנבה ארוך ובוצע חום, ומשמש בעיקר לשיווי משקל. הראש כמעט בלי נוצות, ורובו הוא עור צהוב חשוף בצבע צהוב מלבד שני כתמים שחורים ונעגליים שנמצאים מאחורי העיניים. למרות שהעורב קירח-הראש שקט בדרך כלל, כמה קריאות שלו ידועות למדע. העורב קירח-הראש ניזון מחרקים, למרות שההורים מאכילים את גוזליהם הצעירים בצפרדעים קטנות. אחת מדרכי האכילה שלו היא התחקות אחרי נחיל של נמלי כידן, ואכילת שיירי החרקים שנהרגו על ידיהן. העורב קירח-הראש נע ברחבי היער בעיקר בדילוגים וקפיצות, או טיסות קצרות בצמחייה נמוכה. העורב קירח הראש כמעט ולא עף למרחקים ארוכים. העורב הוא מונוגמי, והזוגות חיים לבדם או במושבות, שלפעמים כוללות אף 8 פרטים ומעלה. מדיה וקבצים בנושא עורב קירח-ראש בוויקישיתוף עורב קירח-ראש, באתר ITIS (באנגלית) עורב קירח-ראש, באתר NCBI (באנגלית) עורב קירח-ראש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עורב קירח-ראש, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) עורב קירח-ראש, באתר GBIF (באנגלית) עורב קירח ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
מייקל שטיינברג

מייקל שטיינברג (באנגלית: Michael Steinberg;‏ 4 באוקטובר 1928 – 26 ביולי 2009) היה מבקר מוזיקה, מוזיקולוג וסופר יהודי-אמריקאי, שעיקר פרסומו בא לו, לדברי מבקר המוזיקה של "סן פרנסיסקו כרוניקל", ג'ושוע קוסמן, "מן ההערות מאירות העיניים, השנונות ולעיתים אישיות עד תוך-תוכן, שכתב בתוכניות הקונצרטים של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו משנת 1979 ואילך." הוא תרם ערכים אחדים למילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, כתב מאמרים לכתבי עת למוזיקה ועלוני פרשנות לתקליטורים והוציא לאור מספר ספרים בנושאי מוזיקה, הן קובצי ביקורות ופרשנות מפרסומים קודמים והן כתבים חדשים. שטיינברג נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב, פולין). בשנת 1939 נמלט כפליט ב"טרנספורט הילדים" לאנגליה, שם עשה ארבע שנים. בשנת 1943 היגר עם אמו ואחיו לארצות הברית ולמד מוזיקולוגיה באוניברסיטת פרינסטון (המוזיקולוג, הפסנתרן והתאורטיקאי מוזיקה צ'ארלס רוזן היה חברו ללימודים ולחדר). אחרי שסיים את לימודיו בפרינסטון, חי שנתיים באיטליה במלגה מקרן פולברייט, ואחר עשה שנתיים בגרמניה עם צבא ארצות הברית. לאחר שהסתיימה הצבתו בגרמניה, היה לחבר בסגל המורים של בית הספר מנהטן למוזיקה, שם לימד תולדות המוזיקה. שטיינברג לימד בכמה קולג'ים בניו יורק ובמסצ'וסטס לפני שהיה למבקר מוזיקה ב"הבוסטון גלוב" בשנת 1964. תקופת עבודתו בגלוב לא הייתה נקייה ממחלוקות. כתיבתו זכתה לשבחים, אך אמות המידה הגבוהות שהציב לביצועים שביקר חוללו חיכוכים עם התזמורת הסימפונית של בוסטון. באחד המקרים הצביעו חברי התזמורת על הטלת איסור על נוכחותו של שטיינברג בקונצרטים שלה. ואולם, לאחר קרוב ל-12 שנים עם ה"גלוב", התמנה שטיינברג לכתוב את דברי הפרשנות בתוכניות הקונצרטים לתזמורת בוסטון. ב-1979 החל לעבוד כמנהל פרסומים ויועץ אמנותי לתזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, שם נשאר עד 1989. הוא הועסק ככותב דברי פרשנות לתוכניות בכמה תזמורות אחרות במהלך הקריירה שלו, בהן הפילהרמונית של ניו יורק ותזמורת מינסוטה, בה שימש יועץ אמנותי בשנות ה-90. בראיון משנת 1995 עם "סן פרנסיסקו כרוניקל" אמר שטיינברג, שראה עצמו בתפקיד מבקר ופרשן כמי ש"בונה גשרים ועוזר להקים קשר בין מאזינים - רובם מאזינים שאינם מוזיקאים מקצועיים - לבין המוזיקה." שטיינברג מת באדינה שבמינסוטה ב-2009, בגיל 80. Steinberg, Michael, The Symphony (Oxford and New York: Oxford University Press, 1995). ISBN 0-19-506177-2. Steinberg, Michael, The Concerto (New York and Oxford: Oxford University Press, 1998). ISBN 0-19-510330-0. Steinberg, Michael, Choral Masterworks: A Listener's Guide. Oxford: Oxford University Press, 2005. מייקל שטיינברג, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייקל שטיינברג, באתר Discogs (באנגלית) קוסמן, Kosman, Joshua, "Michael Steinberg - music critic, educator." In San Francisco Chronicle, 27 Jul 2009. Accessed 27 Mar 2012. קוסמן Music writer Michael Steinberg dies
מייקל הוגאן

מייקל הוגאן (באנגלית: Michael Hogan; ‏נולד ב־13 במרץ 1949) הוא שחקן קולנוע קנדי, המוכר בשל תפקידו כקולונל סול טיי בסדרה "בטלסטאר גלקטיקה". הוגאן נולד בקירקלנד לייק שבאונטריו שבקנדה. נשוי לשחקנית סוזן הוגאן. מדיה וקבצים בנושא מייקל הוגאן בוויקישיתוף מייקל הוגאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל הוגאן, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל הוגאן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוז אורנג' (סרט)

מחוז אורנג' (באנגלית: Orange County) היא קומדיית נעורים משנת 2002. ג'יק קסדן ביים את הסרט וקולין הנקס משחק בתפקיד הראשי. שון ברומדר (קולין הנקס), נער חובב גלישת גלים ומסיבות ממחוז אורנג' שבקליפורניה, עורך חשבון נפש אחרי מותו של חברו הטוב לוני בתאונת גלישה. בהשפעת רומן מאת מרקוס סקינר (קווין קליין), פרופסור באוניברסיטת סטנפורד, הוא מחליט ללמוד בסטנפורד ולהיות סופר. מחוז מגוריו נתפס בעיניו כסביבה המגבילה את התפתחותו כסופר, בגלל ערכיו החומרניים ורדידותו האינטלקטואלית. בשנת הלימודים האחרונה בתיכון ברומדר משפר בחריצות את ציוניו, ובעצת היועצת בבית הספר (לילי טומלין) נרשם אך ורק לסטנפורד. הוא אינו מתקבל, כי היועצת שלחה עבורו לאוניברסיטה את גיליון הציונים של תלמיד אחר, גרוע ממנו. חברתו אשלי (סקיילר פיסק) מארגנת לו פגישה בביתו עם ארתור גרטנר (גארי מרשל), חבר במועצת המנהלים של סטנפורד, כדי שיוכל להסביר את מצבו. הפגישה נכשלת בגלל התנהגותם של אימו האלכוהוליסטית סינדי (קתרין אוהרה) ואחיו המסומם לאנס (ג'ק בלאק). בהמשך מבקש שון מאביו העשיר באד (ג'ון לית'גו), הנשוי עתה לאישה צעירה (לזלי מאן), לתרום לסטנפורד כדי לשפר את סיכוייו להתקבל, אך האב מסרב. בניסיון אחרון לשנות את רוע הגזירה, אשלי ולאנס מסיעים את שון לסטנפורד. הממונה על קבלת סטודנטים, דון דארקט (הרולד ראמיס), כבר אינו במשרדו. אשלי ושון מוצאים אותו בביתו, מראים לו את גיליון הציונים האמיתי, והוא מסכים לחזור למשרד - אחרי שאשלי נותנת לו בטעות כמה מגלולות הסמים של לאנס, המוסוות כאספירין. כשהם מגיעים למשרד הבניין עולה באש; השריפה החלה כשלאנס הבעיר את רשימת הסטודנטים שהתקבלו לאוניברסיטה. אשלי מתעמתת עם שון ומבהירה לו שאם יעזוב את מחוז אורנג' כדי ללמוד בסטנפורד, הקשר ביניהם יסתיים. שון משוטט בקמפוס, וסטודנטית מזמינה אותו למסיבת אחווה, בה הוא מגלה, לאכזבתו, שתלמידי סטנפורד ריקניים ושטחיים ממש כמו חבריו בבית. בהמשך הוא פוגש במקרה את פרופסור סקינר, שזוכר את הסיפור הקצר ששון שלח לו. במהלך שיחתם, אומר סקינר לשון שהסביבה שבה גדל יכולה לסייע לו להתפתח כסופר יותר מן האוניברסיטה היוקרתית, כפי שדבלין תרמה לג'יימס ג'ויס ומחוז לה פאייט תרם לויליאם פוקנר. שון מוצא את אשלי, מתנצל בפניה, והשלושה חוזרים הביתה. בינתיים, במחוז אורנג', הוריו של שון נפגשים כדי לחפש פתרון לבעיה. הם מתפייסים, ובאד תורם לסטנפורד בניין חדש למשרד הקבלה. האוניברסיטה מקבלת את שון בזכות התרומה, אך הוא מחליט, בעקבות דבריו של סקינר, להישאר עם אשלי ועם משפחתו. בסצנה האחרונה של הסרט, שון יוצא לגלוש עם חבריו בפעם הראשונה מאז מותו של לוני. קולין הנקס - שון ברומדר ג'ק בלאק - לאנס ברומדר קתרין אוהרה - סינדי ברומד סקיילר פיסק - אשלי ג'ון לית'גו - באד ברומדר לזלי מאן - קריסטה ברומדר צ'בי צ'ייס - מנהל בית הספר הרברט לילי טומלין - היועצת גב' קוב גארי מרשל - ארתור גרטנר, חבר מועצת המנהלים של סטנפורד הרולד ראמיס - דון דארקט, הממונה על הקבלה בסטנפורד בן סטילר - כבאי קווין קליין - מרקוס סקינר "מחוז אורנג'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מחוז אורנג'", באתר נטפליקס "מחוז אורנג'", באתר AllMovie (באנגלית) "מחוז אורנג'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מחוז אורנג'", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מחוז אורנג'", באתר Metacritic (באנגלית) "מחוז אורנג'", באתר אידיבי "מחוז אורנג'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מינייראו

אצטדיון המושל מגליאאס פינטו (בפורטוגזית: Estádio Governador Magalhães Pinto), המוכר בכינוי מינייראו (Mineirão), הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר בלו הוריזונטה, בירת מינאס ז'ראיס שבברזיל. למינייראו היסטוריה ענפה של משחקי כדורגל. במהלך המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 שימש במה מרכזית לאליפות מינאס ז'ראיס ואירח מספר רב של משחקי ליגת העל הברזילאית וכן משחקי הנבחרת הברזילאית. מינייראו נבחר להיות אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי גביע הקונפדרציות 2013 ומונדיאל 2014 שנערכו בברזיל, ועל כן שופץ על מנת לעמוד בתקנים בינלאומיים. השיפוץ כלל שדרוג כללי וכן הקטנת התכולה של האצטדיון מ-75,783 צופים ל-62,000 מקומות ישיבה מקורים, תוך ביטול יציעי עמידה. במסגרת מונדיאל 2014 אירח האצטדיון ארבעה משחקים משלב הבתים, משחק משלב שמינית הגמר ומשחק משלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר הביסה גרמניה את ברזיל בתוצאה 7-1, והנחילה לה את הפסדה הגדול ביותר אי פעם. משחק זה זכה לכינוי מינייראסו. שעות המשחקים הן בזמן UTC-03. אתר האינטרנט הרשמי של מינייראו מינייראו, ברשת החברתית פייסבוק מינייראו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מינייראו, ברשת החברתית אינסטגרם תיאור האצטדיון באתר פיפ"א (באנגלית) תולדות המינייראו באתר הרשמי (בפורטוגזית) הדמיה למראהו העתידי של האצטדיון (בפורטוגזית) אורי קופר ואופיר להב, הערים המארחות: בלו הוריזונטה במונדיאל, באתר ynet, 20 במאי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עודאי חוסיין

עודאי סדאם חוסיין א-תכריתי (בערבית: عُدي صدّام حُسين التكريتي 18 ביוני 1964 – 22 ביולי 2003), היה בנו הבכור של סדאם חוסיין מאשתו הראשונה, סאג'ידה טלפאח, ואחיו של קוסאי חוסיין. עודאי נחשב במשך שנים למי שיירש את אביו בבוא העת, אך לבסוף החלטה זו שונתה עקב פציעה שחווה במהלך ניסיון התנקשות, כמו כן התנהגותו הלא יציבה ויחסיו המעורערים עם אביו ואחיו. בשנת 2003 במהלך הפלישה האמריקאית לעיראק הוא נהרג ביחד עם אחיו במתקפת טילים על העיר מוסול. עודאי חוסיין נולד בעיר תיכרית לסדאם חוסיין ולאשתו הראשונה, סאג'ידה טלפאח, בעת שסדאם חוסיין היה בכלא. הוא סיים את לימודיו בתיכון בציוניים גבוהים מאוד והחל ללמוד במכללה לרפואה של אוניברסיטת בגדד. הוא פרש מבית הספר לרפואה לאחר שלושה ימים, ולאחר מכן עבר למכללה אקדמית להנדסה במרחק של קילומטר אחד משם. עודאי קיבל לבסוף תואר מהנדס. עם זאת, חלק מהמרצים שלו העידו כי הוא בקושי דיבר בקורסים רבים, ובעיקר הסתמך על מעמדו כבנו של סדאם חוסיין על מנת להשיג ציונים גבוהים. למרות שמעמדו כבנו הבכור של סדאם חוסיין גרם לכך שהוא היה היורש הפוטנציאלי של סדאם, בפועל היורש הפוטנציאלי המועדף על סדאם היה קוסאי חוסיין, בשל הפזרנות וחוסר היציבות של עודאי. באוקטובר 1988, במהלך טקס חגיגי שנערך לכבוד סוזן מובארק, אשתו של הנשיא המצרי דאז חוסני מובארכ, רצח עודאי את העוזר האישי שלו, כאמל חנא, לכאורה לבקשתה של אימו. בפני קהל אורחים מבועתים, עודאי השיכור חבט בכאמל חנא וחיסל אותו באמצעות סכין חיתוך חשמלי. חנא הציג את סדאם בפני אישה צעירה ממנו, סמירה אהבנדאר, שהפכה מאוחר יותר לאשתו השנייה של סדאם. עודאי החשיב את מערכת היחסים בין אביו לאהבנדאר כעלבון לאימו. כמו כן, הוא חשש שיאבד בעקבות כך מעמדו כיורשו של סדאם לכאמל חנא. כעונש על הרצח, סדאם כלא את בנו במשך תקופה קצרה. המשפט המקורי נערך שמונה שנים. עודאי שהה בבית מאסר פרטי רק בסביבות שלושה חודשים. בתגובה להתערבותו האישית של חוסיין, מלך ירדן, סדאם שחרר את עודאי וגירש אותו לשווייץ על מנת שישמש שם כעוזר לשגריר העיראקי בשווייץ. הוא גורש משווייץ בהמשך על ידי הרשויות השווייצריות לאחר שנעצר שוב מספר פעמים בקטטות. סדאם מינה מאוחר יותר את עודאי לתפקיד ראש הוועד האולימפי העיראקי, ובהמשך לתפקיד האחראי על אחד ממנגנוני הביטחון של סדאם. בתפקיד ראש הוועד האולימפי עודאי עינה בין היתר את הספורטאים שלא ניצחו. עודאי היה גאה במוניטין שלו וכינה את עצמו "אבו סרחאן" (בערבית: "זאב"). בדצמבר 1996 עודאי היה היעד של ניסיון חיסול שהותיר אותו משותק במשך כמה חודשים. למרות שבוצעו בו ניתוחים חוזרים ונשנים, אחד מהכדורים נשאר תקוע בעמוד השדרה שלו ולא ניתן היה להסירו בשל מיקומו בסמוך לעמוד השדרה. בעקבות הנכות של עודאי, במהלך שנת 2000 סדאם הכריז לבסוף על קוסאי כיורשו. ב-22 ביולי 2003, במהלך הפלישה האמריקאית לעיראק, הרגו כוחות ארצות הברית את עודאי וקוסאי חוסיין במתקפת טילים על העיר מוסול. בהפקה הביוגרפית של ה-BBC ושל ה-HBO, "הבית של סדאם", אשר מבוססת על חייו ועל תקופת של שלטונו של אביו, שיחק פיליפ ארדיטי את דמותו של עודאי חוסיין. מדיה וקבצים בנושא עודאי חוסיין בוויקישיתוף עודאי חוסיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) עודאי חוסיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא עיראק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
TTKG

המדד TTKG הוא מדד המשמש בנפרולוגיה המבטא את גרדיאנט האשלגן דרך אבוביות הכליה, ובאנגלית- trans-tubular potassium gradient. מדד זה מבטא את שימור האשלגן באבובית המאספת (cortical collecting duct) שבכליה. למדד זה ערך לצורך האבחנה בין הסיבות שהביאו להיפרקלמיה או להיפוקלמיה. מדד ה- TTKG הוא אינדקס המעריך את שיעור האשלגן הנמצא בתוך האבובית המאספת, ביחס לשיעור האשלגן הנמצא בנימים הסובבים אותה. הנוסחה הבאה היא הנוסחה בעזרתה מחושב הערך: T T K G = u r i n e K p l a s m a K ÷ u r i n e o s m p l a s m a o s m {\displaystyle TTKG={\frac {urine_{K}}{plasma_{K}}}\div {\frac {urine_{osm}}{plasma_{osm}}}} נוסחה זו תקפה בתנאים הבאים: Uosm >300 UNa >25 כמו כן, ישנן הנחות עליהן מסתמכת הנוסחה האמורה:- האחת, יש מעט תמיסות הנספגות מחדש בתעלה המאספת המדולרית- medullary collecting duct. השנייה, אשלגן לא מופרש לשתן ולא נספג מחדש בתעלה הזו, והשלישית- רמות האוסמולליות של הנוזל באבובית המאספת ידועות. TTKG נורמלי נע בין 8-9. כשיש היפרקלמיה, או צריכת יתר של אשלגן, יותר אשלגן צריך להיות מופרש בשתן וה- TTKG צריך להיות מעל 10 (כדרך להיפטר מעודפי האשלגן כאמור). רמות נמוכות (מתחת ל-7) במהלך היפרקלמיה יכולות להצביע על מחסור במינרלוקורטיקואידים, כלומר ירידה ברמות אלדוסטרון, היות שאלדוסטרון אחראי להפרשת אשלגן בכליה. בהיפוקלמיה לעומת זאת, רמות ה- TTKG צריכות להיות נמוכות מ-3, כלומר הכליה מנסה לאגור אשלגן כדרך להתמודד עם מיעוט האשלגן בדם. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תסמונת הווריד הנבוב העליון

תסמונת הווריד הנבוב העליון (באנגלית: Superior Vena Cava Syndrome, בראשי תיבות: SVCS) הוא מצב קליני בו מתרחשת חסימה של הווריד הנבוב העליון עם ירידה חריפה בהחזר הוורידי של דם מהראש, הצוואר והגפיים העליונות. מרבית המקרים מתרחשים לאור גידולים ממאירים, כגון סרטן הריאה, המהווה את מרבית הסיבות מתוך כלל מקרי הסרטן, לימפומה וכן גידולים מפושטים ששלחו גרורות. סיבות נוספות אשר עלולות להביא לתסמונת זו, כוללות שימוש בהתקנים תוך ורידיים, כגון: צנתר וריד מרכזי, חלק ממערכת ההפעלה של קוצב לב ודפיברילטורים ועוד. כל אלו עלולים להוביל לחסימה ואף הפכו בשנים האחרונות לסיבה שכיחה יותר לחסימה (ההערכה היא שמדובר בכ-40% מן המקרים של תסמונת הווריד הנבוב העליון). סיבות נדירות יותר כוללות היווצרות של פקיק, הגדלה של בלוטת התריס, מחלת בכצ'ט והיסטופלסמוזיס, גידולים שפירים שונים ועוד. התנפחות של הפנים והצוואר, בעיקר מסביב לעיניים קוצר נשימה שיעול צרידות נפיחות של הלשון דימום מהאף או מהפה, וכן גודש באף סחרחורות וסינקופה קושי בבליעה (דיספאגיה) התכופפות קדימה או שכיבה יכולים להחמיר את הסימפטומים, ולעיתים ניתן להפיק את ה- Pemberton's sign: סימן זה מקושר באודם בפנים, הרחבת ורידי צוואר וורידים שטחיים של הראש, ועליה בלחץ של ורידי הצוואר. סימן זה מקושר גם התפתחות של סטרידור, כתוצאה מהרמת שתי זרועות המטופל מעל הראש באופן סימולטני, גבוה ככל האפשר. ניתן להבחין בוורידי צוואר מורחבים ובכיחלון, כמו גם בצקת ונפיחות של הפנים, הזרועות והחזה. במצבים חמורים ניתן היה לראות בלט של העיניים ובצקת של הלשון ואף ירידה כללית במצב ההכרה. לרוב מדובר במצב שהולך ומחמיר, אלא אם מתפתחת רשת של כלי דם קולטרליים המביאים לניקוז החסימה מסביב. לעיתים נדירות מתפתחות דליות בוושט כתוצאה מהלחץ והחסימה. דימום מדליות אלו מרמז על סיבוך מאוחר ממצב כרוני של חסימת הווריד הנבוב העליון. האבחנה של חסימת הווריד הנבוב העליון היא על בסיס קליני, משמע, בהתאם לתלונות ולתסמינים אותם מציגים המטופלים ועל ידי בדיקתם. בצילום חזה ניתן לעיתים לראות הרחבה של בית החזה (המדיאסטינום, החלק שבין הריאות) העליון, עם שכיחות גבוה יותר בצד הימני. ב-CT ניתן לראות באופן מדויק יחסית את האנטומיה של בית החזה וכתוצאה מכך את העדות לחסימה עצמה. תפליט פלאורלי קיים אצל רבע מן החולים והוא ברובו מכיל נוזל לימפטי ובעל אופי אקסודטיבי (עשיר בחלבונים). הטיפול בתסמונת הווריד הנבוב העליון תלוי בגורם לחסימה. כך למשל, במידה והסיבה היא לימפומה, ניתן לתת סטרואידים אשר יכולים להיות יעילים בצמצום המסה הלוחצת. במידה ומדובר בסרטן ריאה מסוג מסוים (NSCLC) או בגידולים ששלחו גרורות, ניתן לטפל באמצעות קרינה, ובמקרים אחרים הטיפול יעשה באמצעות כימותרפיה. במידה ויש חסימה של דרכי האוויר מדובר במצב חירום ויש לטפל באופן דחוף. מאחר שבחלק מן החולים התסמונת עלולה לחזור יש צורך בהשתלת תומכנים (סטנטים) שימנעו את החסימה. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי. מדיה וקבצים בנושא תסמונת הווריד הנבוב העליון בוויקישיתוף
טנקרד דורסט

טנקרד דורסט (באנגלית: Tankred Dorst;‏ 19 בדצמבר 1925 באוברלינד בתורינגיה – 1 ביוני 2017) היה שחקן, סופר, תסריטאי ומחזאי גרמני. דורסט חיבר מעל שלושים מחזות, שחלקם זכו להצלחה מסחרית ומקצועית. טנקרד דורסט גדל במשפחה בורגנית אמידה, אביו היה בעלים של מפעל מכונות. בסוף מלחמת העולם השנייה דורסט גויס לצבא הגרמני, שירת בחזית המערבית ונשבה. בסוף 1947 הוא שוחרר וחזר לגרמניה. כפר הולדתו היה שייך לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. מפעל המכונות הולאם, והוא ומשפחת ערקו למערב גרמניה. בשנות החמישים דורסט עבר להתגורר במינכן. מחזותיו החשובים הראשונים הועלו לבמה החל משנת 1960 בליבק ובמנהיים, וזכו להצלחה מסחרית. בשנת 1970 הוא הכיר את אשתו אורזולה אהרר, שכתבתה יחד איתו חלק גדול מהטקסטים של יצירותיו. דורסט זכה גם להכרה בינלאומית והוא לימד באוסטרליה ובניו זילנד. בשנת 2003 הוא כתב את הברכה לכבוד יום התיאטרון הבינלאומי החל ב-27 במרץ. מדיה וקבצים בנושא טנקרד דורסט בוויקישיתוף טנקרד דורסט, ברשת החברתית Goodreads טנקרד דורסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תקציר המחזה "מרלין"(הקישור אינו פעיל) טנקרד דורסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טאנקרד דורסט (1925-2017), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילאו

אילאו (בטטום: Aileu) היא עיר הבירה ועיר המרכזית של מחוז אילאו, מזרח טימור. העיר ממוקמת 47 ק"מ דרומית־מערבית לדילי (הבירה הלאומית) ויש בה אוכלוסייה של 2927 אנשים. כשהייתה מזרח טימור נתונה תחת השלטון הפורטוגזי, העיר הייתה ידועה כווילה גנרל קרמונה, על שם הדיקטטור הפורטוגזי אנטוניו אושקר קרמונה. מדיה וקבצים בנושא אילאו בוויקישיתוף לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2010
תומאס בראש

תומאס בראש (נכתב גם ברש; Thomas Brasch; ‏19 בפברואר 1945, וסטו ביורקשייר - 3 בנובמבר 2011, ברלין) היה מחזאי, סופר, משורר, במאי ותסריטאי גרמני. בראש נולד כבן לפליטים יהודים באנגליה, בשנת 1947 חזרה המשפחה לברלין אזור הסובייטי. אביו, הורסט, החל קריירה פוליטית, שהביאה אותו עד למשרת סגן שר התרבות של הגרמניה המזרחית. אמו של בראש הייתה עיתונאית ופרסמה באמצע שנות החמישים את שירו הראשון. לבראש שני אחים, קלאוס בראש שהיה שחקן, פטר בראש, סופר, ואחות, מאריון בראש, שדרנית ברדיו. אחרי תעודת הבגרות עבד בראש כדפס, עובד מתכת ומנעולן. בשנים 1964-1965 הוא למד עיתונאות בלייפציג, אך גורש מהלימודים בגלל "העלבת דמויות בולטות של גרמניה המזרחית". הוא עבד שוב כמלצר וסלל כבישים. ב-1968 הוא הועמד למשפט, יחד עם אחרים, באשמת חלוקת כרוזים נגד הדיכוי של האביב של פראג. הוא ישב בכלא 77 יום ושוחרר לעבודות שירות בתור עובד מתכת. הלנה וויגל סידרה לו עבודה בארכיון של ברכט, ב-1976, לאחר שהפגין נגד גירושו של וולף בירמן, עבר בראש למערב גרמניה ומאז חי כסופר עצמאי. לאחר שתיקה של שנים רבות לאחר נפילת חומת ברלין ושמועות על שימוש לרעה באלכוהול ובסמים, הפתיע בראש ב-1999 עם כרך הפרוזה החדש שלו "ברונקה, ילדה רוצחת", שעלה מכתב יד שהכיל במקור יותר מ-10,000 עמודים. באותה שנה בכורה של שני מחזות שכתב. המחזה האחרון שלו, "קומדיה אגדות מברלין", נותר לא גמור. בראש מת ב-3 בנובמבר 2001 בגיל 56 עקב אי ספיקת לב וריאות; שנבעו ככל הנראה, עקב התמכרות ארוכת שנים לאלכוהול וסמים. מתוך יותר משלושים מחזות, ספרי שירה, ורומנים מוכר בעברית בעיקר המחזה "לאוולי ריטה", שהופיע בקובץ המחזות "מבעד לאלים" בשנת 1988 בהוצאת פפירוס. זהו מחזה לשש נשים, זונות בברלין שאחרי מלחמת העולם השנייה, שמגלמות גם את הקצין האנגלי, אותו רוצחת הדמות הראשית, שכינויה לאוולי ריטה. מדיה וקבצים בנושא תומאס בראש בוויקישיתוף תומאס בראש (1945-2001), דף שער בספרייה הלאומית תומאס בראש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תומאס בראש, באתר AllMovie (באנגלית) תומאס בראש, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תומאס בראש, באתר MusicBrainz (באנגלית) תומאס בראש, באתר Discogs (באנגלית) תומאס בראש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Zu dem Verbrechen, das die Grundlage von Braschs Buch war, siehe Karl Brunke די ולט, Tragisch umdunstetes Versprechen נובמבר 2001
תסריט בדיקת תוכנה

תסריט בדיקה הוא רשימת צעדים קצרה או ארוכה, מאורגנת לפי שלבים עוקבים. תסריט בדיקה נכתב כחלק ממקרי הבדיקה של תוכנה כלשהי, ואלו מהווים פרק במסמך תוכנית הבדיקות (STD). בודק התוכנה קובע את הקטגוריות השונות ברשימה, כשאלו מכילות בדרך כלל את הפרמטרים הבאים: מספר סידורי של מקרה הבדיקה, פעולה נדרשת לביצוע, תוצאה צפויה, תוצאת הרצה בפועל, זמן הרצה, עבר/נכשל והערות. הוא מריץ כל צעד (או שלב) ברשימה ועבור כל הרצה מקבל תוצאה עבורה הוא ממלא את העמודות השונות ברשימה על פי הקטגוריות. צעד שנכשל מכשיל את מקרה הבדיקה כולו, אך על הבודק להמשיך ולהריץ את כל הצעדים ברשימה, מאחר שחלקם עשויים לעבור בהצלחה. בדיקות תוכנה בדיקות יחידה מקרי בדיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ציוד משרדי

ציוד משרדי הוא מכלול של מוצרים הקשורים לפעילות האדמיסניסטרטיבית והתפעולית השוטפת של בתי עסק, מוסדות וארגונים. בתוך מגוון המוצרים המשתייכים לציוד המשרדי כגון: מדפסות, דיו למדפסת, טונר לייזר, כלי כתיבה, כיסאות, דפי צילום ועוד, ניתן למצוא גם מוצרי יסוד בסיסיים הקשורים לעולם הקמעונאות כגון: קפה, סוכר תה וחלב. ערך מורחב – כלי כתיבה כלי כתיבה הם כלים המשמשים לכתיבה או לשרטוט. ישנם סוגים רבים של כלי כתיבה המשתמשים למטרות שונות. ערך מורחב – נייר נְייר הוא משטח סיבי, דק במיוחד, נפוץ ביותר בצבע לבן אך קיים גם בצבעים אחרים. שימושיו העיקריים הם לכתיבה ולדפוס של טקסטים. מוצרי נייר שנעשה בהם שימוש משרדי כוללים: נייר בגודל A4 נייר בריסטול - סוג נפוץ של דף נייר המיועד בעיקר לצורך הדפסה במדפסות ובמכונות צילום סטנדרטיות. מעטפות ומדבקות. מוצרים נלווים לשימוש בנייר כוללים: מכלב ואטב נייר - אמצעים שונים להצמדת ניירות משקולת נייר - אמצעי למניעת נשיאת ניירות על ידי משב רוח קלסר-אמצאי לשמירת ניירת. ערך מורחב – מכונה מכונה היא מכשיר מורכב המְבַצֵע עבודות לאדם. זהו התקן מורכב שצורך, מעביר או משנה אנרגיה על מנת לבצע משימה או עבודה מסוימת. דוגמאות למכונות שנעשה שבהן שימוש משרדי: מכונת צילום - משמשת לשכפול תוכן דף או תמונה על נייר, בעותק יחיד או במספר רב של עותקים, בצורה יעילה וזולה. מכונות למינציה - מגרסה ומכונות כריכה. ערך מורחב – רהיט רהיט הוא עצם המשמש להישענות, אחסון או החזקת עצמים ומשטחי עבודה בגובה הרצוי מעל פני השטח. מרבית הרהיטים הם ניידים ועמידים במשך שנים רבות. פריטי ריהוט משרדי נפוצים כוללים כיסאות משרד, שולחן כתיבה, שולחנות עבודה וכיסאות מנהלים. מדיה וקבצים בנושא ציוד משרדי בוויקישיתוף