laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פלטינה

פלטינה (Platinum) היא יסוד כימי שסמלו הכימי Pt ומספרו האטומי 78. שווי כל הפלטינה בעולם עמד על 257 מיליארד דולר (נכון לנובמבר 2021). פלטינה היא מתכת מעבר לבנה-כסופה המשתייכת לקבוצת הפלטינה. משקלה הסגולי של פלטינה הוא 21.45 גרם לסמ"ק. רק 2 יסודות אחרים, אוסמיום ואירידיום, צפופים יותר. גם כשהיא נחשפת לאוויר, פלטינה עמידה מאוד בפני קורוזיה. היסוד לא מתחמצן אפילו בטמפרטורות גבוהות, אך הוא יכול להגיב עם ציאנידים, הלוגנים וגופרית. פלטינה אינה מסיסה בחומצת מימן כלורי וחומצה חנקתית, אולם ניתן להמיסה במי מלך. בנוסף, פלטינה עמידה בפני מגוון חומרים אחרים ובפני טמפרטורות גבוהות, תכונות הנרתמות לטובת שימושים תעשייתיים שונים. דרגות החימצון הנפוצות של פלטינה הן 2+, 3+ ו-4+. פלטינה משמשת לייצור תכשיטים. שימושיה האחרים הם, בין היתר, בתחומי הרכב (כמרכיב בממירים קטליטיים), הכימיה (כזרז בתגובות כימיות רבות), הרפואה (ביצור כתרים לשיניים ותחליפים לעצמות שניזוקו), האלקטרוניקה (ליצור מגעים חשמליים) והציוד המדעי. משך תקופות ארוכות בהיסטוריה ועד לפני שנים אחדות, פלטינה הייתה יקרה יותר מזהב. נכון ל-2019, מחיר הפלטינה נמוך ממחיר הזהב בכמה מאות דולר ארצות הברית לאונקיית טרוי. מקור השם "פלטינה" הוא בספרדית ופירושו "כסף קטן". סגסוגות פלטינה טבעיות ידועות לאדם כבר זמן רב. העדות האירופאית הראשונה לפלטינה דווחה בשנת 1557 בכתביו של ההומניסט האיטלקי ג'וליוס סקליגר (Julius Caesar Scaliger), שתיאר אותה כמתכת מסתורית שנמצאה במכרות באמריקה. סמל הפלטינה באלכימיה הוא שילוב של סמלי הזהב והכסף. בקרום כדור הארץ מופיעה הפלטינה בדרך כלל בעפרות של ניקל ונחושת. בטון עפרה עשויים להימצא גרמים בודדים של פלטינה או פחות מכך. הפלטינה היא יסוד אדיש יחסית וכמעט אינה יוצרת תרכובות בטבע. לעיתים קרובות, פלטינה מופקת בכמויות קטנות ממחצבי מתכות אחרות. פלטינה מופקת כמעט תמיד יחד עם יסודות אחרים מקבוצת הפלטינה. כ-97% מהפלטינה החדשה בעולם נכרית בחמש ארצות, דרום אפריקה, רוסיה, זימבבואה, קנדה וארצות הברית. פלטינה מתכתית אינה רעילה ואינה גורמת לבעיות רפואיות, הודות לאדישותה הכימית. תרכובות פלטינה, לעומת זאת, עלולות להיות מסוכנות ורעילות, אך הן מופיעות בטבע לעיתים נדירות. פלטינה ב-Webelements (באנגלית) פלטינה בספריה הווירטואלית של מט"ח פלטינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר Kitco ביום 28.04.2019 (מחיר הזהב עמד על US$1285.9 לאונקיה ומחיר הפלטינה על US$897 לאונקיה). Top 5 Largest Platinum Producers in the World (2018).
דרון וושינגטון

דרון וושינגטון (באנגלית: Deron Washington; נולד ב-12 בדצמבר 1985 בניו אורלינס שבלואיזיאנה) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת פלקנסטרו טריאסטה. וושינגטון שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וירג'יניה טק בין השנים 2004 ל-2008. לאורך ארבע שנותיו בליגת המכללות רשם וושינגטון ממוצעים של 11 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק. הוא נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA (מקום 59) על ידי דטרויט פיסטונס, אך לא הוחתם על חוזה. לאחר שלא הוחתם על חוזה, שיחק וושינגטון בעונת 2008-2009 בקבוצת הפועל חולון מליגת העל, וזכה עימה בגביע המדינה. בעונת 2009-2010 חזר וושינגטון לקבוצת דטרויט פיסטונס. דרון וושינגטון הוא בנם של דניס וושינגטון, לשעבר שחקנית כדורסל באוניברסיטת לואיזיאנה ושל ליונל וושינגטון, שחקן פוטבול לשעבר. מדיה וקבצים בנושא דרון וושינגטון בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל, באתר אוניברסיטת וירג'יניה טק] ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלוס ברנארד

קרלוס ברנארד (באנגלית: Carlos Bernard; נולד ב-12 באוקטובר 1962) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ובמאי טלוויזיה אמריקאי הידוע בעיקר בשל גילום הדמות טוני אלמיידה בסדרה 24. ברנארד שיחק בהצגות המלט ויומנה של אנה פרנק. השתתף בתפקידי אורח בסדרות ווקר, בבילון 5, וכשחקן קבוע ב-1999 בסדרה צעירים חסרי מנוח. בשנים 2001–2006 הוא שיחק בסדרה 24. בסדרה הוא השחקן השני במספר הפרקים שבהם דמותו הופיעה, אחרי קיפר סאת'רלנד. ב-2009 הוא חזר לעונה השביעית של הסדרה, אחרי שבעונה החמישית דמותו נהרגה לכאורה. בשנת 2010 שיחק בסדרת הדרמה של ABC, "נוכלים", בתפקיד ראשי של הסוכן מאק, אך זו ירדה מאוויר לאחר עונה אחת. בנוסף לקריירת המשחק ברנארד ביים מספר פרקים מתוך סדרות טלוויזיה ביניהם "FBI", "מגנום, בלש פרטי", "הוואי חמש-אפס", "מקגייוור" ואחרים. ברנארד דובר ספרדית שוטפת. ב-1999 הוא התחתן עם השחקנית שריס בייקר. ב-2003 נולדה להם בתם.הם התגרשו ב-2010 .ברנרד נשוי לשחקנית טסי סנטיאגו מאז 2013. יש להם בן שנולד באוגוסט 2018. מדיה וקבצים בנושא קרלוס ברנארד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרלוס ברנארד קרלוס ברנארד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרלוס ברנארד, באתר AllMovie (באנגלית) קרלוס ברנארד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קרלוס ברנארד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחקנים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תריסול

תריסול הוא שמו של פטנט ישראלי ייחודי ושמה של חברה שהוקמה בשנת 1957 על ידי מהנדס הבניין רם בן טל לייצור תריסים שנועדו לסגור מרפסות בדירות מגורים. התריסול נוצר כדי לענות על צורך שהתעורר בישראל להרחבת שטח המגורים על ידי סגירת מרפסות, וזאת בשל מצוקת הדיור שהתקיימה באותה העת. שמו של הפטנט משלב שתי מילים שבהשראתם הומצא ועוצב: תריס+בריסולי. התריסול יוצר בשנות ה-50, בראשית דרכו, מאזבסט. היה זה בתקופה בה לא נודעו השפעותיו המסרטנות של האזבסט ומחירו הזול הפך אותו לחומר שמיש במיוחד בשוק הבנייה הישראלי. בשל כובד האזבסט על המנגנונים שהחזיקו אותו, הוחלף התריס לפלסטיק במסגרת אלומיניום, דבר שהעלה את מחירו אך הקל באופן משמעותי את השימוש במערכת. כבר מיציאת הפטנט אל השוק המקומי, זכה התריסול להצלחה אדירה, ולביקוש גובר והולך הן מצד דיירים במבנים קיימים, והן מצד קבלנים למבנים חדשים. עם זאת, הועתק הפטנט על ידי חברות מתחרות, דבר שפגע בבלעדיותה של חברת תריסול. בראשית הדרך, העלימו הרשויות עין מתהליך אשר הביא, לדעת רבים, לכיעורן של חזיתות הבניינים, ובעיקר פגע הדבר בחזיתות בתי העיר תל אביב שהתאפיינו במרפסותיהן. במהלך השנים הוחלף התריסול שלא היה אטום לחלוטין באמצעי סגירה אחרים. בעיקר תריסי גלילה. החל מסוף שנות ה-80 החלו הרשויות לאכוף את נושא סגירת המרפסות, וכחלק ממסע זה שונה נוסח חוק התכנון והבנייה בצורה שתמנע את הקמתן של מרפסות אחת מעל השנייה (מרפסות חופפות) במטרה למנוע את סגירתן בתריסול. חברת תריסול נמכרה על ידי רם בן טל לקבוצת יזמים, שבחרה לסגור את המפעל בסוף שנות ה-80, זמן קצר לאחר הרכישה. סקירת תולדות התריסול וממציא הפטנט, באתר 'רשימות'. (האתר חדל לפעול)
דוג'ו

דּוֹג'וֹ (ביפנית 道場, "מקום הדרך") הוא מונח יפני שמסמל היום מקום בו מתאמנים באמנות לחימה. ביפן משתמשים במונח זה במשמעות רחבה יותר, ככינוי לכל מקום לאימונים פיזיים. זרמים מסוימים בזן בודהיזם משתמשים במונח לכינוי המקום בו עושים מדיטצית זָאזֵן. אמנויות הלחימה היפניות מייחסות תשומת לב מיוחדת לדוג'ו כמקום של התפתחות רוחנית. בעבר דוג'ו היה כינוי לחלק ממקדש שינטו, ועד היום יש המקשרים דוג'ו עם מקדש, ואת אימון באמנויות לחימה עם פולחן דתי. כללי אטיקט רבים באים להמחיש את כבוד התלמידים לדוג'ו - כך, ברוב אמנויות הלחימה נהוג לקוד קידה בעת הכניסה לדוג'ו, ובסוף כל אימון מנקים התלמידים ביחד את הדוג'ו. היום, במיוחד בארצות המערב, מייחסים פחות חשיבות למבנה הדוג'ו, למשמעות הטקסית שלו ולמחויבות התלמידים לכבד את הדוג'ו ולטפח אותו. מנגד, חלק מהאסכולות המסורתיות ביפן נוהגות אף להימנע מלהתאמן בתוך הדוג'ו - האימונים מתנהלים בחוץ, בעוד שבדוג'ו משתמשים למטרות ייצוגיות ורשמיות בלבד. לדוג'ו מסורתי מבנה מוגדר. הקיר הקדמי של הדוג'ו מכונה שוֹמֵן, ועל הקיר הזה נמצאת קַאמִיזַה, המקום המקודש של הדוג'ו. בעבר, היה זה מקדש שינטו קטן; היום, בהתאם לאמנות הלחימה, יכולה הקמיזה להיראות שונה מדוג'ו לדוג'ו - כך, בדוג'וים של איקידו נהוג לשים בקמיזה את תמונת מייסד האמנות, מוריהי אואשיבה. כללי האטיקט המסורתיים מכתיבים את המצב של מבצע הטכניקה ביחס לקמיזה, ואף את הרגל בה יש להתחיל לנוע לכיוון הקמיזה או להתרחק ממנה. בנוסף, ליד קיר השומן נמצאת במה מיוחדת, המיועדת לראשי האסכולה של אותה אמנות הלחימה, או לבני המשפחה הקיסרית, למקרה שיבקרו בדוג'ו. לעיתים על קיר השומן ייתלו כללי ההתנהגות בדוג'ו. מול קיר השומן נמצא הקיר שִימוֹזָה והכניסה לדוג'ו. הקיר הימני ביחס לקמיזה מכונה ג'וֹסֵקִי, והקיר השמאלי מכונה שִימוֹסֵקִי. בתחילת האימון התלמידים מסתדרים בשורה לפי הותק, כאשר התלמידים הוותיקים נמצאים ליד ג'וסקי. גם במהלך האימון, על התלמידים הוותיקים להישאר בחלק הימני של האולם. הדוג'ו המרכזי של אמנות לחימה מסוימת, המהווה למעשה את ה"מפקדה" של הארגון של אותה האמנות, מכונה הוֹמבוּ דוֹג'וֹ - לדוגמה, "איקיקאיי הומבו דוג'ו", הדוג'ו המרכזי של איקידו, וקוֹדוֹקָאן, הדוג'ו המרכזי של ג'ודו. מדיה וקבצים בנושא דוג'ו בוויקישיתוף מאמר אודות השמעות מאחורי מבנה הדוג'ו (באנגלית)
חלודה

חלודה היא סוג של שיתוך שעובר ברזל בנוכחות מים, בעיקר, וחמצן. החלודה היא תחמוצת הברזל Fe2O3. חלודה מורכבת מתערובת של תחמוצות והידרוקסידים (תרכובות המכילות יון הידרוקסיד, OH-‎) של ברזל. היא מופיעה לעיתים קרובות מאוד בצורת מתכת אדומה-חומה, פריכה ואבקתית, על-גבי משטחים וחפצים מברזל החשופים למים וחמצן (הנמצאים באוויר. מכאן שדי בחשיפה לאוויר כדי לגרום לחלודה), כגון גדרות ושערים, מכוניות, ופסלים. החלודה נוצרת באיטיות ובהדרגה. תחמוצות הברזל הנוצרות מתפוררות בקלות ואינן משתוות לברזל הטהור בחוזקן. החלודה, לפיכך, גורמת להרס המשטח שהיא תוקפת, והיא מהווה בעיה משמעותית איתה מנסה האנושות להתמודד מזה אלפי שנים. בימי קדם נעשה שימוש רב בברזל; כאשר החלידו ללוחם שריון או נשק, לחוטב עצים גרזן או לבעל עבודה כליו, היה הנפח המקומי שם את הכלי החלוד על פחם בוער כדי שהחמצן יגיב עם הפחמן לכדי היווצרות פחמן דו-חמצני (CO2) והעלמת רוב החלודה. הכלי היה חוזר לקדמותו לאחר השחזה. קיימות מספר גישות עיקריות בהתמודדות עם החלודה: ציפוי משטח הברזל בחומר הגנה. את רוב המשטחים החיצוניים מקובל לצבוע, דבר המעניק הגנה בנוסף לאסתטיות. צביעה אינה מעניקה הגנה תמידית, ועם הזמן הצבע מתקלף, נסדק ומתבלה וחמצן ומים חודרים אל הברזל דרכו. יצרני הצבע שוקדים באופן תמידי על יצור צבעים מתקדמים, שיספקו הגנה טובה יותר בפני חלודה. הצבעים המתקדמים ביותר משמשים לציפוי מכוניות; הללו מגנים על המכונית בפני חלודה במשך שנים ארוכות. במקרה של משטח אותו לא ניתן (או לא משתלם) לצבוע, ניתן להגן עליו בעזרת חומרים אחרים, כגון לכה, שעווה ועוד. חיבור אנודת הקרבה, מתכת בעלת אלקטרושליליות נמוכה מהברזל, כמו מגנזיום או אבץ, שתחליף את האלקטרונים שיאבדו לברזל, ובכך תעכב את חמצונו. ציפוי משטח הברזל בשכבה דקה של מתכת אחרת, כגון אבץ. ציפוי זה נקרא גלוון, והוא נעשה באופן חשמלי או באמצעות טבילה חמה. התהליך משמש בעיקר לציפוי חפצים קטנים, כגון מסמרים, אך לא רק. שיטה זו מספקת הגנה בשתי צורות - מניעת מגע ישיר עם אוויר או מים מצד אחד, ואפקט "אנודת הקרבה" מצד שני. הוספת חומרים לברזל המונעים את החלדתו. פלדת אל-חלד, למשל, מורכבת מ-10% כרום, וכמויות קטנות יותר של ניקל ולעיתים מתכות אחרות. תוספים אלו מונעים את התרכבות הברזל עם החמצן והמים. שיתוך תרמיט WD-40 רן טבעוני, חלודה – התפתחותה והשלכותיה, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 במרץ 2013 המוות המזדחל של הברזל, באתר "מדע גדול, בקטנה", 27 בספטמבר 2017
אנה מרגולין

אנה מרגולין (ביידיש: אַננאַ מאַרגאָלין) הוא שם עטה של רוזה הרנינג לבנסבוים (ביידיש: ראָזע האַרנינג לעבענסבוים;21 בינואר 1887 – 29 ביוני 1952), משוררת יידיש יהודיה-רוסייה-אמריקאית. נולדה בברסט ליטובסק, אז חלק מן האימפריה הרוסית. התחנכה בבית ספר תיכון שבו למדה עברית תחת הפסבדונים "חנה גרוס". בילדותה התגוררה בקניגסברג, אודסה ואחרי עברה לוורשה שם התגורר אביה אחרי גירושיו. ב־1906 שלח אותה אביה לארצות הברית. היא נסעה חזרה לאירופה ובוורשה פגשה את משה סטבסקי. היא התחתנה איתו ויחד הם נסעו לארץ ישראל. אך נישואיה נכשלו והיא הרגישה חנוקה מבחינה אינטלקטואלית וחזרה לוורשה כשהיא משאירה בתל אביב את בעלה והתינוק שנולד להם. בשנת 1913 התיישבה סופית בארצות הברית. היא עבדה שם במערכת העיתון דער טאג ושם הכירה את בעלה השני הירש לייב גורדון. אחרי שגורדון התגייס לצבא האמריקאי במלחמת העולם הראשונה הם התרחקו ונפרדו. היא התקרבה למשורר והמבקר ראובן אייזלנד ואתו הייתה בקשרי חברות במשך כל חייה. מרגולין הייתה קשורה בשתי קבוצות משוררים יידיים של התקופה: "די יונגע" ו"האינטרוספקטיביסטים", אך אופייה של שירתה ייחודי לה. קנתה את פרסומה בעיקר בשל ספר שיריה היחיד, "לידער" (יידיש: "שירים") אשר יצא לאור בשנת 1929. אַננאַ מאַרגאָלין, לידער, 1929. אַנאַ מאַרגאָלין, לידער (הקדמה: אברהם נאווערשטערן), ירושלים: מאגנס, 1991, ISBN 965-223-761-2 אנה מרגולין, מלכת המילים, תרגמו מיידיש: אשר גל ואביבה טל. תל אביב, הוצאת קשב לשירה, 2018, ISBN 978-965-531-236-2 Drunk from the Bitter Truth: The Poems of Anna Margolin (Translated: Shirley Kumove), SUNY, 2005. ISBN 0-7914-6579-9. מדיה וקבצים בנושא אנה מרגולין בוויקישיתוף שרה זילברשטיין-שוורץ, אנה מרגולין, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) חנה מלאָטעק, אַננאַ מאַרגאָלין — אַ טאַלאַנטירטע דיכטערין (אנה מרגולין - משוררת מוכשרת), ליום הזיכרון ה-55 למותה, פארווערטס, 2 במרץ 2007 קרן אלקלעי-גוט, היא פיזרה את חייה לריק, על זבל, על שום דבר, באתר הארץ, 22 במאי 2015 אברהם נוברשטרן, אַנאַ מאַרגאָלין - מאַטעריאַלן צו איר פאָעטישער געשטאַלט (אנה מרגולין - חומרים למבנה הפואטי שלה. בתוך: ייווא בלעטער, נייע סעריע, 1991, עמודים 129–172 שבע צוקער, אַנאַ מאַרגאָלין און די פּאָעזיע פֿונעם געשפּאָלטענעם איך (אנה מרגולין והפואטיקה של האני המנופץ. בתוך: ייווא בלעטער, נייע סעריע, 1991, עמודים 173–198 אנה מרגולין (1887-1952), דף שער בספרייה הלאומית אנה מרגולין, ברשת החברתית Goodreads Leonard Prager, The Poetry of Anna Margolin, Mendele: Yiddish literature and language, Vol. 1 no. 10, June 3, 1991 (באנגלית) תרגום של עמוס נוי לשיר המצבה של מרגולין, באתר ״סימניה״ שני שירים פרי עטה שירים של אנה מרגולין בתרגום אשר גל, באתר "יקום תרבות" מלכת המילים, אנה מרגולין, בהוצאת "קשב לשירה" 2018 ברוסית: Анна Марголин; באנגלית: Anna Margolin ברוסית: Роза Лебенсбойм; באנגלית: Rosa Harning Lebensboym B. Shlevin, The Brest of Our Dreams, Translated by Jenni Buch and Dr. Samuel Chani (באנגלית) Shirley Kumove, Drunk from the Bitter Truth: The Poems of Anna Margolin (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים ובנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צלב אנדראס הקדוש

צלב אנדראס הקדוש, הקרוי על שמו של אנדראס הקדוש, אחד משנים עשר שליחי ישו, הוא צלב אלכסוני בצורת האות הלטינית X. השם ההרלדי של הצלב הוא צלב סאלטייר, ושם נוסף הוא crux decussata (לטינית: צלב ה-10, על שום הדמיון ל-X, המספר "10" בלטינית). הסאלטייר מזוהה לרוב עם דגלה של סקוטלנד, וכן נמצא בשימוש הרלדי בסמלי אצולה ודגלים אחרים. מקור הצלב הוא בצליבתו של הקדוש הנוצרי אנדראס, שעל פי המסורת הנוצרית נצלב על צלב אלכסוני בעת שהותו בעיר פטרס שביוון. במאה הרביעית לספירה הופיע הצלב על מטבעות שהנפיקו קיסרי רומא, כקונסטנטיוס השני, יוביאנוס, תאודוסיוס הראשון ואחרים. במאות התשיעית והעשירית השתמשו בסמל קיסרי ביזנטיון למטרות דומות. מקורו של צלב אנדראס כסמלה של סקוטלנד הוא, על פי האגדה, בקרב שניהל המלך אנגוס נגד שבטים אנגליים בשנת 832. המלך ואנשיו היו מוקפים ועל סף תבוסה, והתפללו לנס. במהלך אותו הלילה הופיע אנדרו הקדוש בפני אנגוס והבטיח לו ניצחון. למחרת הופיע צלב סאלטייר לבן על רקע השמיים הכחולים, והקרב הסתיים בניצחון סקוטי. הסאלטייר הפך לדגלם של הסקוטים מאז. עם זאת, רק החל מ-1503 הפך הסאלטייר לדגל סקוטלנד, וצורתו כיום - צלב אנדראס לבן על רקע כחול, התעצבה סופית מאוחר יותר. הגרסה ההפוכה של דגל סקוטלנד (סאלטייר כחול על רקע לבן), המשולבת עם סמל ממלכת סקוטלנד מהווה את דגלה של הפרובינציה הקנדית נובה סקוטיה - ההתיישבות הקולוניאלית הראשונה של סקוטלנד באמריקה. דגל ג'מייקה מכיל אף הוא סאלטייר בצבע זהוב, על רקע ירוק ושחור. השחור מסמל את הכוח והיצירתיות של העם הג'מייקני, הזהב מסמל את אור השמש ואת עושרה הטבעי של הארץ, הירוק מסמל את התקווה לעתיד והעושר החקלאי. דגל מדינת אלבמה בארצות הברית מוגדר רשמית כ"צלב ארגמני של אנדרו הקדוש על שטח לבן". מקורו של הדגל הוא בדגל פטריק הקדוש, בדגל הקרב של הקונפדרציה או בדגל בורגונדי. כאשר לשלושתם ישנם מוטיבים דומים לדגל הסקוטי וקשורים להיסטוריה של המדינה. ברוסיה, בתקופה שלפני ואחרי ברית המועצות, דגלו של הצי הרוסי הקיסרי היה גם הוא גרסה הפוכה של צלב אנדראס הקדוש (שהוא גם הקדוש המגן של רוסיה). דגל זהה הונף גם על ידי גליסיה הספרדית, עד אשר רוסיה בקשה את גליסיה בשנת 1891 לשנות את דגלה על מנת להימנע מבלבול בין הספינות הגליסיאניות לבין ספינות הצי הרוסי. דגלה הנוכחי של גליסיה הוא למעשה סאלטייר כחול על רקע לבן, בהשמטת אחד הזרועות של הצלב. מלכות המשנה של ספרד החדשה, מלכות משנה ספרדית שהתקיימה במרכז וצפון אמריקה במשך מאות שנים, עשתה שימוש בצלב בורגונדיה, גרסה של צלב אנדראס, כדגלה. גם דגלי האי הקנרי טנריפה, והאי סן אנדרס ופרובידנסיה הקולומביאני עושים שימוש בדגל דומה לסאלטייר הסקוטי. עיריית סינט-אודנרוד (Sint-Oedenrode) ההולנדית אשר קרויה על שמה של הנסיכה הסקוטית סנט אודה, עושה שימוש בסאלטייר הסקוטי כבסיס לדגלה. גרסאות שונות של דגל הפיראטים רוג'ר העליז הכילו עצמות או חרבות בצורת צלב אנדראס. מדיה וקבצים בנושא צלב אנדראס הקדוש בוויקישיתוף צלב אנדראס הקדוש, באתר MathWorld (באנגלית)
קאנאוהה

קאנאוהה (Kaneohe) היא עיר באי אוהאו שבמדינת הוואי שבארצות הברית. מקור שמה הוא מצירוף המילים בהוואית "קאנא" ו"והה" שפירושן "איש במבוק". לפי סיפורי הוואי העתיקים, אישה מקומית שגרה באזור השוותה את אכזריותו של בעלה לחודה של חתיכת במבוק במפקד האוכלוסין שנערך שנת 2000 נמצא כי בעיר מתגוררים כ-34,970 איש. המרכז המסחרי העיקרי בעיר ממוקם לאורך הכביש הראשי באזור. פעם האזור שימש לחקלאות, אך כיום מגדלים בו רק בננות. בעיר שלושה מרכזי גולף: אחד מהם ציבורי, והשניים האחרים פרטיים אך פתוחים לקהל הרחב. אטרקציה נוספת של קאנאוהה היא מקדש Byody-In בעמק הזיכרון בעמק המקדשים. המקדש נבנה בשנות השישים של המאה ה-20 כדי לחגוג 100 שנה להגעת עובדי המהגרים היפנים הראשונים להוואי שעבדו בשדות מטעי הסוכר. המקדש כולל פסל בודהה גדול והוא העתק של בית המקדש הביודו-אין בן 950 שנה הממוקם באוג'י, יפן. מדיה וקבצים בנושא קאנאוהה בוויקישיתוף קאנאוהה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) to-hawaii.com, Kane'ohe, Oahu ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הוואי ובנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זודיאק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... זודיאק – שם נוסף לגלגל המזלות רוצח הזודיאק – כינויו של רוצח סדרתי אמריקאי זודיאק (סרט) – סרט קולנוע זודיאק (סירה) – סירת גומי גדולה זודיאק (שיר) – שיר של ירון חדד
האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה (ריו דה ז'ניירו)

האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה (בפורטוגזית: Monumento aos Mortos da Segunda Guerra Mundial), המוכרת בשמה העממי אנדרטת הפרסינייאס (Monumento aos Pracinhas) היא אנדרטה לזכר הברזילאים שקיפחו את חייהם במסגרת חלקה של ברזיל במלחמת העולם השנייה. האנדרטה מנציחה את חללי כוח המשלוח הברזילאי וטייסי חיל האוויר הברזילאי אשר נפלו בקרבות באיטליה וכן את מלחי חיל הים הברזילאי וצי הסוחר הברזילאי ונוסעיהם אשר טובעו בים בידי צוללות גרמניות ואיטלקיות. האנדרטה ממוקמת בפארק פלמנגו (Aterro do Flamengo), במרכז העיר ריו דה ז'ניירו, על חופו של מפרץ גואנברה (Baía de Guanabara). בניית האנדרטה החלה בשנת 1957 והיא נחנכה בשנת 1960. האנדרטה נבנתה על פי תכנונם של האדריכלים מרקוס קונדר נטו (Konder Neto) והליו ריבאס (Ribas), אשר זכו בעבודה לאחר תחרות לאומית בה הוצגו כ-30 הצעות. מתחם האנדרטה כולל מוזיאון המתאר את מעורבותה של ברזיל במלחמת העולם השנייה, ובמיוחד את עלילות כוח המשלוח הברזילאי, רחבת מסדרים, מתחם קבורה תת-קרקעי בו הוטמנו בטקס ממלכתי שרידי גופותיהם של חללי כוח המשלוח הברזילאי שהועברו לשם מבית הקברות בפיסטויה שבאיטליה בו הוטמנו בזמן הקרבות וכן משטח בטון מוגבה. האנדרטה כוללת שלוש יצירות אמנות: פסל מתכת פרי יצירתו של ז'וליו קאטלי פיליו (Catelli Filho) לזכר חיל האוויר הברזילאי. פסל גרניט מעשה ידיו של אלפרדו סשיאטי (Ceschiatti) לזכר החיילים הפשוטים משלוש הזרועות (ים, אוויר ויבשה). ציורו של אניסיו מדיירוש (Medeiros), עשוי אריחים שחוברו יחדיו, לזכר החללים, אנשי צבא ואזרחים כאחד, אשר טבעו במצולות. מדיה וקבצים בנושא האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה בוויקישיתוף
יום זכויות האדם

יום זכויות האדם מצוין ברחבי העולם ב-10 בדצמבר מדי שנה מאז 1950. ב-10 בדצמבר 1948 נחתמה באספה הכללית של האו"ם ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ההכרזה, שנוסחה על רקע הזוועות של מלחמת העולם השנייה, מנסחת את עקרונות היסוד של זכויות האדם בעולם ומהווה תשתית לחוקות של מדינות רבות, ובסיס חשוב במשפט הבינלאומי. יום זכויות האדם הבינלאומי צוין לראשונה ב-1950, נוכח החתימה על ההכרזה מצד מירב המדינות החברות בארגון. מטרת היום היא להזכיר ולהנציח את הכרזת זכויות האדם, ולהעלות את המודעות בקרב האוכלוסייה לזכויות היסוד הטבעיות שיש לכל אדם ואדם מרגע לידתו ועד מותו, ובהן: הזכות לחיים ולביטחון, לחירות, לשוויון, לכבוד, לרמת חיים נאותה, לחינוך ולעבודה. ארגונים רבים ברחבי העולם הפועלים למען זכויות אדם יוזמים אירועים מיוחדים לציון יום זה. באוסלו, מוענק פרס נובל לשלום ביום זה. בשנת 1983 תקופת השלטון הצבאי בארגנטינה הסתיימה, והנשיא הנבחר ראול אלפונסין בחר את יום זכויות האדם כיום השבעתו, כסימן לעידן חדש ודמוקרטי במדינה, לאחר שנים רבות של דיכוי. מאז, נשיאי ארגנטינה מושבעים בתאריך זה. בשנת 2007 עמד יום זה בסימן הזכות לבריאות, ובשנת 2008 בסימן מלאת 60 שנה להכרזה האוניברסלית. בשנים 2009–2010 "קץ לאפליה" היה הנושא המרכזי ליום זכויות האדם. בשנה זו נקראו קולות בעד זכויות להט"ב. בשנת 2014 נקבע הסלוגן "זכויות אדם 365" ובשנת 2015 "הזכויות שלנו, החירויות שלנו, תמיד". בישראל מצוין מדי שנה יום זכויות האדם במערכת החינוך, ובין היתר מפרסם משרד החינוך מדי שנה, בשיתוף עם האגודה לזכויות האזרח, כרזה המתמקדת באחת מזכויות האדם המוכרות. כמו כן, מקיימת האגודה לזכויות האזרח בכל שנה שורת אירועים לציון היום, ובהם יום עיון בכנסת. בשנים 2009–2012 נערך ביום זה מצעד זכויות האדם בתל אביב, אותו ארגנה האגודה לזכויות האזרח, בהשתתפות ארגונים רבים של החברה האזרחית. היום הבינלאומי לתמיכה בקורבנות עינויים מדיה וקבצים בנושא יום זכויות האדם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום זכויות האדם (בערבית) אתר האינטרנט הרשמי של יום זכויות האדם (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של יום זכויות האדם (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של יום זכויות האדם (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של יום זכויות האדם (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של יום זכויות האדם (בסינית) יום זכויות האדם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יום זכויות האדם, ברשת החברתית פייסבוק יום זכויות האדם, באתר אומות המאוחדות (באנגלית) יום זכויות האדם - באתר משרד החינוך יום זכויות האדם - כרזות של משרד החינוך והאגודה לזכויות האזרח בליווי מערכי שיעור - באתר האגודה לזכויות האזרח יום זכויות האדם, בפורטל עובדי ההוראה כנס על הזכות לחיות בכבוד, האגודה לזכויות האדם והכנסת, 5.12.2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה ובנושא האומות המאוחדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמורת סרברנה

שמורת סרברנה (בולגרית Природен резерват Сребърна) היא שמורת טבע בשטח של כ-9,000 דונם בצפון-מזרח בולגריה, בשטח מחוז סיליסטרה, כ-19 ק"מ ממערב לעיר סיליסטרה. השמורה ממוקמת סביב אגם קטן של מים מתוקים, כקילומטר בודד מדרום לנהר הדנובה, והיא שוכנת במישור ההצפה שלו. המקום הוכרז כאזור מוגן בשנת 1942 לאחר שהושב יחד עם דרום דוברוג'ה לשליטת בולגריה ב-1940. ב-20 בספטמבר 1948 זכה המקום במעמד של שמורת טבע, וב-1977 הוכר כשמורה ביוספרית. ב-1983 העניק ארגון אונסק"ו לשמורה מעמד של אתר מורשת עולמית. קיימות מספר גרסאות למקור שמם של האגם והשמורה. לפי הראשונה, "סרבריסט" היה שמו של שליט מקומי אשר מצא את מותו במקום סמוך. לפי גרסה אחרת טבעה באגם סירה עמוסה בכסף ובבולגרית "סרברו" (Сребро) הוא "כסף"; ולפי הגרסה השלישית, וככל הנראה הסבירה ביותר, ניתן השם לאגם על שם נצנוץ מימיו בלילות ירח מלא. השמורה שוכנת בגובה של 10-13 מטר מעל פני הים. עומקו של האגם שבמרכזה נע בין מטר לשלושה מטרים וסביבו משתרעות ביצות. שטחו של האגם הוא כ-6,200 דונם, מהם 1,200 דונם של מים פתוחים ו-4,000 דונם המכוסים בצמחייה סבוכה של קנה מצוי. האגם היה מחובר אל נהר הדנובה עד שנת 1949, מועד בו נותק ממנו. הניתוק מנע הצפות שנתיות, אך המצב הושב לקדמותו ב-1978. הקמת סכר על הדנובה הביאה להתייבשותו ההדרגתית של האגם, ובין השנים 1992 ל-2003 הוא נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון. סמוך לחופו הדרום-מערבי של האגם שוכן כפר קטן ובו כ-3,000 תושבים. בשמורה גדלים 139 מיני צמחים, והיא מתאפיינת בצמחייה עשירה של קנה מצוי המכסה כמחצית משטחה. עוד גדלים במקום נימפאה לבנה ומספר צמחי ביצות נדירים. אולם עיקר פרסומה של השמורה הוא בכך שהיא משמשת כאזור קינון ל-99 מיני עופות וכתחנה בנתיבם של כשמונים מיני ציפורים נודדות. על העופות במקום נמנים השקנאי המסולסל, העיטם לבן-הזנב, המגלן החום, הכפן האירופי, הלבנית הגדולה, הקורמורן הגמדי, האווז האפור ומספר מיני ברווזים. בנוסף חיים בשמורה 39 מיני יונקים, 21 מיני זוחלים ועשרה מיני דגים. מדיה וקבצים בנושא שמורת סרברנה בוויקישיתוף טיול וירטואלי באגם סרברנה
קיניאוד הראשון, מלך הפיקטים

קיניאוד הראשון או קיניאוד בן אואורויד (באנגלית: Ciniod I; מת ב-775) היה מלך הפיקטים במשך שמונה שנים, משנת 763 ועד מותו. על פי מקורות אירים היה פראדאך (באירית עתיקה: Feredaig), מלך דאל ריאטה, אביו של קיניאוד, שהודח בשנת 736. שלטונו של קיניאוד החל בעקבות קרב שנערך בפורטריו, בו תקף קיניאד את חייליו של אאד פינד, שליט דל ריאה. על פי "דברי ימי אלסטר" אירוע זה התרחש בשנת 768. לדברי סימון מדורהאם, בשנת 774 נתן קיניאוד מקלט בחצרו לאלהרד מנורת'מבריה שנאלץ להימלט לאחר שהודח מממלכתו. על פי "דברי ימי הפיקטים" קיניאוד מת בשנת 775. בהיעדר בנים מלך אחריו אחיו, אלפין השני. לקיניאוד הייתה בת אחת - איתני, אשר מתה בשנת 778 (על פי "דברי ימי אלסטר"). דברי ימי אלסטר דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך דברי ימי הפיקטים