laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוניברסיטת יוסטון

אוניברסיטת יוסטון (באנגלית: University of Houston; בראשי תיבות: UH) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית הממוקמת ביוסטון, שבמדינת טקסס אשר בארצות הברית. האוניברסיטה הוקמה ב-1927 והיא האוניברסיטה השלישית בגודלה במדינה, עם כ-46,000 סטודנטים, ושטחה מתפרס על כ-66 דונם. במוסד ישנן כ-282 תוכניות לימוד שונות, וכ-40 מכוני מחקר. ההשפעה הכלכלית של האוניברסיטה תורמת יותר משלושה מיליארד דולר לשנה לכלכלה של טקסס, תוך שהיא מייצרת כ-24,000 משרות. פועלים בה כ-400 ארגוני סטודנטים ו-17 קבוצות ספורט. האוניברסיטה חברה באוניברסיטאות הערים הגדולות (GCU) ובאיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA). עם היווסדה בשנת 1927, למדו באוניברסיטת יוסטון כ-232 סטודנטים ועבדו בה כ-12 אנשי סגל. בשנת 1939 שופץ הקמפוס והורחב מאוד, ולמדו בו למעלה מ-2,500 סטודנטים. במהלך מלחמת העולם השנייה חלק משמעותי מן הסטודנטים גויסו והאוניברסיטה הכשירה טכנאי רדיו עבור צי ארצות הברית. בשנת 1947 החלו לימודי משפטים במוסד, וכשנתיים לאחר מכן נבנתה ספרייה חדשה. בתקופה זו למדו כבר כ-14,000 סטודנטים עם כ-300 אנשי סגל. בשנות ה-50 אוניברסיטת יוסטון פעלה כאוניברסיטה פרטית, אך לאחר משבר כספי היא חזרה להיות ציבורית בתחילת שנות ה-60. בתקופה זו התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח קיימה מחאות כנגד האוניברסיטה, על היותה פתוחה אך ורק ללבנים. בין הקולג'ים ובתי הספר של אוניברסיטת יוסטון: הקולג' לאדריכלות ועיצוב: שבו נלמדים אדריכלות, עיצוב פנים ועיצוב תעשייתי. הקולג' לאמנויות: בקולג' מתקיימים לימודים בתחומים עיצוב גרפי, תולדות האמנות, צילום, ציור ופיסול הקולג' למנהל עסקים: נלמדות תוכניות לתואר ראשון, שני ושלישי במקצועות כגון ניהול, יזמות, חשבונאות, ניהול מערכות מידע ושיווק. הקולג' לחינוך: בקולג' לחינוך מספר מחלקות ובהן ניהול מערכות חינוך, תוכניות חינוך, מדעי הלמידה. הקולג' להנדסה: בקולג' להנדסה 7 מחלקות ובהן הנדסה ביורפואית, הנדסה כימית, הנדסה אזרחית, הנדסת חשמל ומחשבים, הנדסה תעשייתית, הנדסת מכונות, הנדסת נפט. הקולג' לניהול מלונאות ומזון: נלמדים מסלולים לתואר ראשון, שני ושלישי במקצועות התיירות והאירוח. הקולג' למדעי הטבע ומתמטיקה: כולל את המחלקות לביולוגיה, כימיה, מדעי המחשב, מתמטיקה, פיזיקה, מדעי כדור הארץ. הקולג' למדעי החברה: בין המחלקות בקולג' נכללות כלכלה, אנגלית, מדעי המדינה, סוציולוגיה, פסיכולוגיה, לימודי אפריקניים אמריקניים, פילוסופיה, היסטוריה ועוד. הקולג' לטכנולוגיה: כולל מחלקות לניהול בנייה, ביוטכנולוגיה, טכנולוגיות מידע ועוד. הקולג' לרפואה הקולג' לסיעוד הקולג' לאופטומטריה המרכז למשפטים הקולג' לרוקחות דירוג שאנגחאי - 301–400 (2024) דירוג Times Higher Education‏ - 501–600 (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות - 651–660 (2025) מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת יוסטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת יוסטון (באנגלית) אוניברסיטת יוסטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת יוסטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Academics, אתר אוניברסיטת יוסטון ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליאון רודל

ליאון (יהודה לייב אריה) רודל (בפולנית: Leon Rodal‏; 29 בינואר 1912 – 6 במאי 1943) היה מראשי הארגון הצבאי היהודי במרד גטו ורשה. רודל נולד בשנת 1912 בעיר קילצה בפולין למשפחה יהודית אמידה. עבד עד פרוץ מלחמת העולם השנייה כעיתונאי ופובליציסט בכתבי עת שונים ביידיש. בנוסף היה פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית ועסק בזכויות של יהודים ציונים בפולין. בפרוץ המלחמה שהה בוורשה ועבר לגטו ורשה. שם היה ממקימי אצ"י, הארגון הצבאי היהודי. תפקידו הרשמי באצ"י היה ענייני תקשורת ותעמולה. הוא דאג להפצה של פוסטרים, עלונים, מידע בעיתונות הגטו ועוד. בנוסף לתפקיד זה, רודל לקח חלק בתכנון וניהול, ונחשב לאחד מהמוחות העומדים מאחורי פעילות הארגון. בהמשך הצטרף גם אחיו אברהם לשורות אצ"י. במהלך קיץ 1941 ביחד עם פרץ לסקר הוא הפיק עיתון. במרד גטו ורשה לחם בקרבות בכיכר מורנובסקה. יום לפני תחילת המרד, ב-18 באפריל 1943, היה עם קבוצת לוחמים במורנובסקה 7. שם נשא נאום חוצב להבות המציג את תפיסת עולמו: "כולנו ניפול כאן. אלה בקרב, הנשק בידם, ואלה כקורבנות שווא. אך חשוב כי יישמר זכר הקרב שלנו, כי העולם יֵדע כי היה קרב. קרב קשה, עקוב מדם... אף לא לרגע היה פקפוק בלִבי כי גרמניה של היטלר תובס, לא בלִבי ולא בלב חברי... כי אנו לוחמים למען בני עמנו וכי נמות למענם! כי אנו מאמינים שמדינה יהודית קום תקום, אחרי מאבק עם אויבינו, שם בארץ הרחוקה..." ביום הרביעי ללחימה, ה-22 באפריל, היה נראה שהגרמנים הולכים להכניע את כיכר מורנובסקה בה התבצר אצ"י. הגרמנים ניסו בכל הכוח להוריד את הדגלים, הציוני והפולני, שהניף אצ"י על ידי הלוחם ג'ק אייזנר. רודל ניסה למצוא דרך להפתיע את הגרמנים ולהכות בהם מהלמה קשה. הוא לבש מדי קצין אס אס ואיתו עוד ארבעה לוחמים בעלי חזות ארית לבושים במדי אס אס. הם יצאו לכיוון החיילים הגרמנים שעמדו בכיכר. ארבעת הלוחמים השתלבו בחיילים ואילו רודל בא מול החיילים ועשה עצמו כקצין. הוא צעק במלוא הביטחון: "למה אתם עומדים שם, קופים שכמותכם? מה אתם מביטים על הדגלים המסכנים האלה?...קדימה אחרי! Jude Verecke (מוות ליהודי!)"... כל החיילים התקדמו אחריו לחצר אחד הבתים סביב הכיכר. הוא אמר שעליו לבדוק בעצמו כיצד להוריד את הדגלים ולכן ייקח רק ארבעה חיילים, אלו הם לוחמי אצ"י המחופשים, ואיתם ייכנס לבניין. הם עלו והגיעו לחלון הפונה לחצר. משם זרקו רימונים על החיילים ההמומים ובמקביל כל לוחמי אצ"י בכיכר פתחו באש. תוכניתו של רודל לשמירה על הכיכר הצליחה לעת ההיא.. ב-25 באפריל 1943, אחר שהקרב בגטו היה בסיומו, ציווה פאוול פרנקל, מנהיג אצ"י, לרודל לצאת עם קבוצת לוחמים מחוץ לגטו. הם התמקמו בדירת מסתור שהוכנה מראש בדירב ברחוב גז'יבובסקה 11/13. מהדירה תכננו רודל וקבוצתו להיכנס לתוך הגטו, לפעולות הצלה של האנשים האומללים בגטו הבוער. ב-5 במאי יצאו לפעולה הראשונה, וחילצו מהגטו חבורת יהודים. יום למחרת, ב-6 במאי, שבו לגטו להוציא את שאר החבורה. בדרכם חזרה אנשי האס אס והמשטרה הכחולה ארבו להם. במקום התחולל מאבק קשה ובסופו נרצחו כל היהודים, וביניהם גם רודל. מדיה וקבצים בנושא ליאון רודל בוויקישיתוף ליאון רודל, אתר הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה. ליאון רודל ואצ"י, בארכיון מכון ז'בוטינסקי. משה ארנס, "דגלים מעל הגטו", הוצאת ידיעות אחרונות, 2009. רישארד ולבסקי בקולות מן העבר, מורשת, ארכיון גבעת חביבה D2.276 עמ' 1,2 ו-6 הסיפור לקוח מעדותו של ד"ר ולאבסקי
יחסי איטליה–רומניה

יחסי איטליה–רומניה הם יחסי החוץ בין איטליה לרומניה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-21 באפריל 1873. שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי. נכון לדצמבר 2017 חיים באיטליה כ-1,168,552 תושבים ממוצא רומני, הנחשבים לקהילה הזרה הגדולה במדינה. באופן יחסי, היחסים בין איטליה לרומניה היו קרובים בגלל זהות לטינית משותפת ושפות דומות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שתי המדינות נלחמו באימפריה האוסטרו-הונגרית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה תרמו מאות אלפי חיילים לחזית המזרחית שם מתו רבים בלחימה בסובייטים. לאחרונה, לאחר קריסת הגוש הסובייטי, למעלה ממיליון רומנים עברו לאיטליה לצורך עבודה ותנאי חיים טובים יותר. ברומניה פועלים מספר בנקים איטלקיים: בנקה איטליה רומאנה, בנק אינטסה סנאפולו ובנק יוניקרדיט. האחרון, היה בשותפות עם הטניסאי לשעבר הרומני ואיש העסקים יון ציריאק, בין 2008 ל-2015. איטליה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט ו-5 קונסוליות ביאשי, סאטו מארה, סיביו, בראשוב, ארד, קלוז' וטימישוארה. רומניה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא ו-10 קונסוליות במילאנו, טורינו, טריאסטה, בארי, בולוניה, ג'נובה, קטניה, טרוויזו, נאפולי וטרנטו. מדיה וקבצים בנושא יחסי איטליה–רומניה בוויקישיתוף "Relaţii bilaterale - Scurt istoric". Ambasada României în Republica Italiană. נבדק ב-8 באוגוסט 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Câţi români trăiesc în Italia. Care sunt orașele italiene cu cele mai mari comunităţi de români. Harta interactivă" (ברומנית). Observator. 20 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) http://www.nineoclock.ro/unicredit-tiriac-bank-changes-name-to-unicredit-bank/ אתר על יחסי מדינות
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' וושינגטון

הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' וושינגטון היה הקבינט הנשיאותי הראשון שהוקם בארצות הברית. הוא כיהן במשך שתי תקופות כהונה נשיאותיות, ממועד השבעת הנשיא וושינגטון ב-30 באפריל 1789 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-3 במרץ 1797. הנשיא וושינגטון הקים את הקבינט וקבע את הרכבו המקורי. התקדימים שיצר בעניין זה השפיעו על יורשיו בתפקיד. הקבינט כלל ארבעה בעלי תפקידים, שנוצרו בזה אחר זה במהלך שנת 1789. כיהנו בהם עשרה גברים. איש מהם לא כיהן בקבינט במשך כל תקופת קיומו. תפקיד המזכיר לענייני חוץ היה הראשון שנוצר בין מזכירי מחלקות הממשל. שם התפקיד השתנה כבר ב-1789 למזכיר המדינה. התובע הכללי לא עמד במקור בראש מחלקת ממשל, אלא היה תובע בשם המדינה ויועץ משפטי לנשיא. וושינגטון הקים גם את מחלקת הדואר, אך המנהל הכללי של הדואר לא היה לחבר בקבינט הנשיאותי אלא משנת 1829. מזכיר המדינה: ג'ון ג'יי (1789–1790), תומאס ג'פרסון (1790–1793), אדמונד רנדולף (1794–1795), טימות'י פיקרינג (1795–1797) מזכיר האוצר: אלכסנדר המילטון (1789–1795), אוליבר וולקוט, הבן (1795–1797) מזכיר המלחמה: הנרי נוקס (1789–1794), טימות'י פיקרינג (1795), ג'יימס מקהנרי (1796–1797) התובע הכללי: אדמונד רנדולף (1789–1794), ויליאם ברדפורד (1794–1795), צ'ארלס לי (1795–1797) מדיה וקבצים בנושא הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' וושינגטון בוויקישיתוף ארצות הברית, פוליטיקה וממשל, 1789-1797, דף שער בספרייה הלאומית פיקרינג עבר ב-1795 לכהן בתפקיד מזכיר המדינה. רנדולף קודם ב-1794 לתפקיד מזכיר המדינה.
הנינג קרונסטאם

הנינג קרונסטאם (בדנית: Henning Kronstam;‏ 29 ביוני 1934 – 28 במאי 1995) היה רקדן בלט ומנהל להקה. קרונסטאם נולד בקופנהגן, דנמרק. בגיל תשע החל בלימודי בלט בבית הספר של הבלט המלכותי הדני. בגיל 16 הצטרף ללהקה כמתלמד ובגיל 21 קודם לדרגת רקדן סולן. קרונסטאם שלט בכיפה ברפרטואר של הבלט המלכותי הדני במשך יותר מעשרים שנה, שבהן רקד יותר מ-120 תפקידים, רבים מהם לראשונה, כמו רומיאו ב"רומיאו וג'ולייט" של סר פרדריק אשטון (1955), הבעל ב"סודות" של ג'ון קראנקו (1956), נילאס ב"אייל הירח" של בירגיט קולברג (1958) והנסיך במפצח האגוזים של פלמינג פלינדט (1971). הוא רקד בתפקיד ג'יימס בבלט הסילפידה ובתפקיד אלברכט בז'יזל. הוא החליף את פלמינג פלינדט כמנהל בלט של הבלט המלכותי הדני בשנת 1978 והיה אחראי לתכנון ובימוי של פסטיבל בורנונביל ב-1979 כמו גם להשבת בורנונביל, ובלט קלאסי בכלל, למרכז הרפרטואר של הלהקה. קרונסטאם היה גם מורה ומדריך מחונן. הוא פרש מעבודתו כמנהל בלט ב-1985 אבל המשיך לביים ולאמן חזרות על בלטים עד 1994. הוא מת בפתאומיות מקריש בריאה ב-28 במאי 1995. הנינג קרונסטאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנינג קרונסטאם, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הנינג קרונסטאם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) bournonville.com kronstam.com אוקספורד רפרנס, ביוגרפיה קצרה של הנינג קרונסטאם אנציקלופדיה בריטניקה, ביוגרפיה של הנינג קרונסטאם
רוצח נעלם בחשיכה

רוצח נעלם בחשיכה (באנגלית: I'll be Gone in the Dark) היא סדרת דוקו פשע העוסקת בחקירת פרשת "הרוצח מגולדן סטייט". הסדרה עלתה לאוויר ביוני 2020 ברשת HBO. בסוף שנות ה-70 החלו סדרת מעשי אונס שיוחסו לתוקף בצפון קליפורניה שכונה "האנס מהאזור המזרחי". בשנות ה-80 פעל בדרום קליפורניה רוצח סדרתי שכונה "אורב הלילה המקורי". בתחילת שנות ה-2000 הוכח שהאנס מהאזור המזרחי ואורב הלילה המקורי הוא אותו אדם. הבלוגרית מישל מקנמרה חקרה את הפרשה הזו וביצעה חקירה על מנות לחשוף את האנס והפושע. היא אף כתבה ספר העוסק בפרשה. מקנמרה הגתה את הכינוי "הרוצח מגולדן סטייט" שזכה להכרה ציבורית גם על ידי רשויות אכיפת החוק, ויוחס לאנס והרוצח. מקנמרה מתה בשנת 2016 לפני השלמת ספרה. בן זוגה פאטון אוסוולט הוציא לאור את הספר לאחר מותה, וכשנתיים לאחר מכן נתפס "הרוצח מגולדן סטייט", ג'וזף דיאנג'לו. ביוני 2020 הוציאה רשת HBO סדרת דוקו בת שישה פרקים העוסקת בפרשה מנקודת מבטה של מקנמרה. הסדרה בוימה על ידי ליז גרבוז. בסדרה הקלטות של מקנמרה, מעקב אחר חקירותיה וחייה האישיים, ראיונות עם שוטרים שחקרו את הפרשה, ניצולים ובני משפחה של קורבנותיו של דיאנג'לו וראיונות עם בן זוגה פאטון אוסוולד וחברותיה של מקנמרה. קטעים מן הספר הוקראו בסדרה על ידי השחקנית איימי ראיין. בפרק החמישי מתואר מותה הפתאומי של מקנמרה, ומעצרו של דיאנג'לו. בפרק האחרון מתראיינת בוני, ארוסתו של דיאנג'לו המספרת על קורותיהם כזוג עד ביטול החתונה על ידה. אתר האינטרנט הרשמי של רוצח נעלם בחשיכה "רוצח נעלם בחשיכה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוצח נעלם בחשיכה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רוצח נעלם בחשיכה", באתר Metacritic (באנגלית) "רוצח נעלם בחשיכה", באתר HBO Max (באנגלית) "רוצח נעלם בחשיכה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) i will be gone in the dark, באתר HBO
יחסי בלארוס–מקסיקו

יחסי בלארוס–מקסיקו הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת בלארוס לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות. בלארוס מיוצגת במקסיקו על ידי השגרירות שלה בהוואנה ולמקסיקו קונסוליה לשם כבוד במינסק, והיא מיוצגת בבלארוס על ידי השגרירות שלה במוסקבה. במהלך שלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 היגרו למקסיקו כמה מאות מהגרים מבלארוס של ימינו, רובם יהודים. בדצמבר 1922 בלארוס הפכה לחלק מברית המועצות, וקיבלה עצמאות רק 69 שנים אחר כך, ב-26 בדצמבר 1991 כחלק מפירוק ברית המועצות. זמן קצר אחר כך, בינואר 1992, מקסיקו ובלארוס כוננו יחסים דיפלומטיים. מאז, היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נוטים להיות מצומצמים ומתקיימים בעיקר במסגרת וועידות בינלאומיות, דוגמת האומות המאוחדות. בדצמבר 2007 העצרת הכללית של האו"ם ערכה הצבעה בנושא זכויות האדם בבלארוס, עם התייחסות לבחירות שנערכו במדינה שנה קודם לכן, הצבעה בה מקסיקו נמנעה. בספטמבר 2008 בלארוס ומקסיקו חתמו על הסכם לקידום ויצירה של מנגנון השקעות הדדיות. ההסכם נחתם במינסק על ידי סגני שרים משתי המדינות. באותה שנה, הסכם בנוגע להקמת נציבות סחר משותפת נחתם גם הוא. במרץ 2016 פתחה מקסיקו קונסוליה של כבוד במינסק. בשנת 2018 עמד היקף הסחר בין שתי המדינות על 9.6 מיליון דולר. עיקר הייצוא של בלארוס כלל מתכות, צמיגים, ואילו עיקר הייצוא של מקסיקו לבלארוס כלל בירה מאלט, טקילה וצינורות. שגרירות בלארוס בקובה Mexican Honorary Consulate in Minsk, Belarus, Embassy Pages שגרירות מקסיקו ברוסיה Mexico Virtual Jewish History Tour, Jewish Virtual Library Bilateral relations between Mexico and Belarus (בספרדית) Situation of human rights in Belarus, העצרת הכללית של האו"ם Comisiones Unidas de Relaciones Exteriores y de Relaciones Exteriores: Europa-Belarús
Folklore

האם התכוונתם ל... Folklore (אלבום של טיילור סוויפט) Folklore (אלבום של נלי פורטודו) Folklore (כתב עת) – כתב עת בריטי פולקלור
אוניברסיטת סאות'המפטון

אוניברסיטת סאות'המפטון (באנגלית: University of Southampton) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית, הממוקמת בסאות'המפטון שבממלכה המאוחדת, אשר הוקמה בשנת 1862 בתור מוסד אקדמי. האוניברסיטה הוקמה במתכונתה הנוכחית בשנת 1952. האוניברסיטה פועלת בשבעה קמפוסים - חמישה בסאות'המפטון, דרום-מזרח אנגליה ואחד בווינצ'סטר, דרום-מערב אנגליה וקמפוס בין-לאומי במלזיה. האוניברסיטה חברה בארגונים אקדמיים רבים, ובהם איגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, קבוצת ראסל ו-SES. מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את ג'סטין גרינינג, טים ברנרס-לי וג'וסלין בל ברנל. המכון האקדמי הראשון הוקם באוקטובר 1862 כאשר בטקס הפתיחה נכח הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון. במלחמת העולם הראשונה פעל במבני המוסד בית חולים צבאי. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 התקיימו שיפוצים והרחבות לאוניברסיטה בזכות תרומות פרטיות רבות. במהלך מלחמת העולם השנייה מבני האוניברסיטה נפגעו כתוצאה מהבליץ. המכללות שפעלו במקום הפכו לאוניברסיטה של ממש באפריל 1952, עם מתן האמנה המלכותית מידי אליזבת השנייה. הוקמו שש פקולטות: אומנויות, מדע, הנדסה, כלכלה, חינוך ומשפט. התארים הראשונים באוניברסיטת סאות'המפטון הוענקו ב-4 ביולי 1953. נכון לשנת 2024 האוניברסיטה מורכבת מחמש פקולטות, כשכל אחת מהן מארחת מספר בתי ספר ומחלקות: בית הספר למדעי הרוח בית הספר לאמנות בית הספר לכימיה בית הספר לאלקטרוניקה ומדעי המחשב בית הספר להנדסה בית ספר לפיזיקה ואסטרונומיה מרכז המחקר לאלקטרואופטיקה בית הספר למדעי הביולוגיה בית הספר לגאוגרפיה ומדעי הסביבה בית הספר למדעי הבריאות בית הספר למדעי האוקיינוס וכדור הארץ בית ספר לפסיכולוגיה בית הספר למדעי הסרטן בית הספר למדעים קליניים וניסויים בית הספר לארגונים וחדשנות בתחום הבריאות בית הספר להתפתחות ובריאות האדם בית הספר לטיפול ראשוני, מדעי האוכלוסין וחינוך רפואי בית הספר למדעי הכלכלה, החברה והמדינה בית הספר למדעי המתמטיקה בית הספר למנהל עסקים של סאות'המפטון בית הספר לחינוך של סאות'המפטון בית הספר למשפטים של סאות'המפטון דירוג שאנגחאי - מקום 151–200 (2023) דירוג Times Higher Education - מקום 122 (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 81= (2024) מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת סאות'המפטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת סאות'המפטון (באנגלית) אוניברסיטת סאות'המפטון, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת סאות'המפטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת סאות'המפטון, ברשת החברתית אינסטגרם
רוני שכנאי

רוני שכנאי (21 במרץ 1944 – 25 בספטמבר 2017) היה מראשוני הקוסמים בישראל, אשר הקים את אגודת הקוסמים הישראלית וכיהן בה בתפקיד "הנשיא הגדול" עד מותו. רוני שכנאי החל את דרכו האמנותית כמוזיקאי. הוא ניגן בגיטרה בס, כתב והלחין, ועיקר פעילותו המוזיקלית הייתה במסגרת להקת "המתקוממים", יחד עם נפתלי אלטר ואחרים, בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. שכנאי כתב והלחין את כל שירי הלהקה, אשר עסקו בחלקם הגדול במחאה על רקע מלחמת ששת הימים. לאחר פירוק הלהקה עבר שכנאי להתגורר בלונדון, שם עסק בלימודי אמנות הקסמים, בין היתר אצל הקוסם קן ברוק (אנ'). שכנאי חזר לישראל בשנת 1979, והביא עימו לישראל סגנון הגשה חדש של מופעי קסמים, עם שימת דגש על היות המופע מוקפד ואלגנטי. במקביל לפעילותו כקוסם מקצועי ולהופעותיו בכל רחבי הארץ, היה שכנאי הרוח החיה מאחורי הקמת "האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל". הוא שימש כנשיאה הראשון של האגודה, ולאחר סיום כהונתו הוענק לו תואר ייחודי - "הנשיא הגדול" – בו החזיק עד יום מותו. בין תלמידיו של שכנאי ניתן למנות את דליה פלד וליאור מנור. לקראת פרישתו, החליט שכנאי לעבור שוב לאנגליה, והתגורר יחד עם אשתו לוריין בעיר הולדתה סקרבורו, עד מותו בשנת 2017. עם פטירתו החליטו חברי אגודת הקוסמים לכבד את זכרו ולקרוא את אגודת הקוסמים על שמו. ההכרזה על כך התקיימה באירוע רב-משתתפים לזכרו שנערך בתל אביב ב-8 בינואר 2018, שם נערך לכבודו טקס "שרביט שבור" - טקס אשכבה ייחודי לאמני קסמים. רוני שכנאי 1944-2017, מתוך האתר הרשמי של אגודת הקוסמים הישראלית תמונות של רוני שכנאי בארכיון הספרייה הלאומית על להקת "המתקוממים", בארכיון האינטרנט (מאתר MOOMA) להקת "המתקוממים" באתר סטריאו ומונו שיר לזכרו של רוני שכנאי, בביצוע יפתח לרון, סרטון באתר יוטיוב ערב לזכרו של רוני שכנאי, סרטון באתר יוטיוב
1904 בקולנוע

ערך מורחב – 1904 ויליאם פוקס רוכש את אולם הקולנוע ניקלודאון הראשון שלו. 23 ביוני: מרקוס לואו הקים חברה שהפעילה רשת אולמות קולנוע, People's Vaudeville Company. מרקוס לואו יוצר את רשת בתי קולנוע לואוס. "Audley Range School, Blackburn", בהפקת מיטשל וקניון "Automobile Race For The Vanderbilt Cup", צולם על ידי ג'. ו. ביצר וא. אי. ויד "The Bewitched Traveller", בהפקת ססיל הפוורת' (סרט בריטי) "Blackpool Victoria Pier", בהפקת מיטשל וקניון "The Bold Bank Robbery", בבימויו של ג'ק פראולי "Behind the Scenes", בבימויו של אלף קולינס "Buy Your Own Cherries", בהפקת רוברט ו. פול "Chased by Dogs", בבימויו של אלף קולינס "Tchin-Chao the Chinese Conjuror", בבימויו של ז'ורז' מלייס "Clowns" "The Cook In Trouble", בבימויו של ז'ורז' מלייס "A Day In The Hayfields", בבימויו של ססיל הפוורת' "פאוסט", בבימויו של ז'ורז' מלייס "Faust and Marguerite", בבימויו של ז'ורז' מלייס "A Fire In A Burlesque Theatre", צולם על ידי א. אי ויד "Girls Taking Time Checks" ו-"Westinghouse Works", צולמו על ידי בילי ביצר "The Impossible Voyage", בבימויו של ז'ורז' מלייס "The Marvelous Living Fan", בבימויו של ז'ורז' מלייס "A Miracle Under the Inquisition", בבימויו של ז'ורז' מלייס "The Mistletoe Bough", בבימויו של פרסי סטו (סרט בריטי) "Opening Of The Drill Hall In Accrington", מאת גנרל באדן-פאוול, בהפקת מיטשל וקניון "Princess Rajah Dance", צולם על ידי א. אי. ויד "The Terrible Turkish Executioner", בבימויו של ז'ורז' מלייס "Troubles Of A Manager Of A Burlesque Show", בהפקתם של פרנק מריון ושל וולאס מקוטצ'ן Westinghouse Works ‏(21 סרטים קצרים), צולמו על ידי בילי ביצר 8 במאי – אדוארד מויברידג', צלם (נולד ב-1830) 22 בספטמבר – וילסון בארט, שחקן וסופר (נולד ב-1846) מדיה וקבצים בנושא 1904 בקולנוע בוויקישיתוף Kinnard,Roy (1995). "Horror in Silent Films". McFarland and Company Inc. ISBN 0-7864-0036-6. Page 18. "Ray Bolger [biography]". Library Of Congress.
איתי אופיר

איתי אופיר (נולד ב־1973) הוא משפטן ישראלי המכהן כיועץ המשפטי למערכת הביטחון. אופיר נולד בישראל ושירת בצה"ל כקצין בחטיבת גבעתי. לאחר שירותו הצבאי למד משפטים, מנהל עסקים ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. התמחה בבית המשפט העליון אצל השופט תיאודור אור וסיים לימודי תואר שני בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. הוא בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר. אופיר עבד מספר שנים במשרד עורכי הדין הניו יורקי Weil Gotshal & Manges וכיהן כשותף וכראש המחלקה המסחרית במשרד עורכי הדין תדמור לוי ושות'. במאי 2017 נבחר לכהן כיועץ המשפטי למערכת הביטחון. בינואר 2022 נבחר על ידי ועדת האיתור כאחד משלושת המועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה. בשנת 2018 בחוות דעת משפטית קבע אופיר כי בחלוף ארבעים שנה מהקמת היישוב ניתן להכשיר חלק מבתיו באמצעות הפקעת הקרקע ופיצוי מלא, אם לא למעלה מכך, של בעלי הקרקע הפלסטינים על הפקעה זו, כפי שהחוק מאפשר לעשות בתוך מדינת ישראל וכפי שבפועל בוצע. חוות הדעת לא חלה על מאחזים בלתי חוקיים שחוק ההסדרה בקש להכשיר. בפברואר 2018, מונה אופיר על ידי שר הביטחון אביגדור ליברמן לעמוד בראש הוועדה לבחינת גיוסם של בני הציבור החרדי. מטרת הוועדה הייתה לגבש הסדר המוסכם על מערכת הביטחון וצה"ל לגיוסם של בני הציבור החרדי לאחר פסילת הסדר הגיוס על ידי בג"ץ. חברי הוועדה היו: רח"ט תומכ"א, תא"ל ערן שני, הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל שרון אפק, הרב הצבאי הראשי, תא"ל הרב אייל קרים וראש האגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון, מר משה צין. הוועדה קיימה מפגשים עם גורמים במערכת הביטחון, צה"ל, עולם הישיבות, גורמי אקדמיה ועוד וביוני 2018 פרסמה את תמצית המלצותיה. על בסיס מסקנות הוועדה פרסם משרד הביטחון תזכיר חוק לתיקון חוק שירות ביטחון. ביולי 2018 אושרה הצעת החוק בממשלה ובקריאה ראשונה בכנסת. הצעת החוק נדונה בוועדה מיוחדת להסדרת מעמדם של תלמידי הישיבות ושילובם של בוגרי הישיבות בשירות צבאי, בשירות לאומי-אזרחי ובתעסוקה, בראשותו של חבר הכנסת דודי אמסלם. הוועדה לא הצביעה על אישורה של הצעת החוק עד להצבעה על פיזורה של הכנסת העשרים. נשוי לרונית אופיר, שופטת בית משפט השלום בתל אביב. אדריאן פילוט, עוד איתי אופיר מונה ליועץ המשפטי של משרד הביטחון, באתר כלכליסט, 20 במרץ 2017 חוות דעת של משרד הביטחון: להכשיר מאות בתים בעפרה, באתר www.maariv.co.il המתווה של משרד הביטחון: יעדי גיוס חדשים וסנקציות כלכליות נגד משתמטים, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
אדולפו גאיץ'

אדולפו חוליאן גאיץ' (בספרדית: Adolfo Julián Gaich; נולד ב-26 בפברואר 1999, בנגולאה, חוארס סלמן, פרובינציית קורדובה, ארגנטינה) הוא כדורגלן מקצועי ארגנטינאי המשחק כחלוץ במועדון צסק"א מוסקבה ובנבחרת ארגנטינה. גאיץ' שיחק במספר מועדוני נוער לפני שהצטרף לסן לורנסו בשנת 2014. ארבע שנים לאחר מכן הועלה גאיץ' לקבוצה הבוגרת תחת קלאודיו ביאג'יו, כשהוא עורך את הופעת הבכורה המקצועית ב-27 באוגוסט 2018 בתיקו עם אוניון סנטה פה; הוא היה בעבר תחליף שלא נעשה בו שימ. גאיץ' הבקיע את שער הבכורה הראשון שלו בספטמבר שלאחר מכן. ב-17 ביולי 2020, נפרד גאיץ' מאוהדי סן לורנסו לקראת מעברו לצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל תמורת 8.5 מיליון יורו. ב-30 ביולי 2020 אישרה סן לורנסו את ההעברה. את הופעת הבכורה במדי צסק"א ערך במשחק המחזור ה-1 של עונת 2020/2021, ב-8 באוגוסט 2020, נגד חימקי שבו קבוצתו ניצחה בתוצאה 2:0. בינואר 2021 הושאל למועדון בנוונטו מליגת העל האיטלקית בכדורגל לאחר שהתקשה להוכיח את עצמו בהרכב צסק"א. הוא חזר למוסקבה לקראת עונת 2021/2022, אך הושאל בהמשך למועדון וסקה מהליגה הספרדית השנייה בכדורגל. מדיה וקבצים בנושא אדולפו גאיץ' בוויקישיתוף אדולפו גאיץ', ברשת החברתית אינסטגרם אדולפו גאיץ', באתר Transfermarkt אדולפו גאיץ', באתר Soccerway אדולפו גאיץ', באתר WorldFootball.net אדולפו גאיץ', באתר FootballDatabase.eu "Argentina - A. Gaich". Soccerway. נבדק ב-28 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Quién es Adolfo Gaich, el Lewandowski de la Selección Sub 20 que sorprende a puro gol en el torneo de L'Alcúdia". Infobae. 31 ביולי 2018. נבדק ב-28 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Adolfo Gaich, en exclusiva con Puntal". Puntal. 13 באוגוסט 2018. נבדק ב-28 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Ficha Estadistica de ADOLFO GAICH". BDFA. נבדק ב-28 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Gaich: "Disfruté muchísimo el poco tiempo que jugué en San Lorenzo"". Fox Sports. 17 ביולי 2020. נבדק ב-17 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) הופעות בגביע ליברטדורס ובגביע סודאמריקנה
יחסי פקיסטן–שוודיה

יחסי פקיסטן–שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין פקיסטן ושוודיה. שוודיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם פקיסטן בשנת 1949, ובאותה שנה אף פתחה שגרירות באסלאמבאד, בעוד שפקיסטן פתחה את שגרירותה בסטוקהולם בשנת 1956. בשנת 2019 חגגו שתי המדינות 70 שנה לכינון היחסים ביניהן. שוודיה מחזיקה פקיסטן שגרירות באסלאמבאד ו-2 קונסוליות בקראצ'י ולאהור. פקיסטן מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם מדיה וקבצים בנושא יחסי פקיסטן–שוודיה בוויקישיתוף שגרירות שוודיה באסלאמבאד אתר על יחסי מדינות ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.