laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
והאקן דאדריאן

והאקן נוראייר דאדריאן (בארמנית: Վահագն Նորայր Տատրյան; בעברית מופיע שמו לפעמים בכתיב ואחן דאדריאן;‏ 26 במאי 1926 – 2 באוגוסט 2019) היה היסטוריון וסוציולוג ארמני-אמריקאי, יליד טורקיה, מומחה עולמי לרצח העם הארמני, פרופסור לסוציולוגיה ששימש כמנהל המחקר במכון זוריאן לחקר רצח העם הארמני. והאקן דאדריאן נולד בשנת 1926 באיסטנבול כבן לאקופ דאדריאן ולמיירני לבית טר-קרפטיאן (דר- -גרבדיאן). רבים מבני משפחתו נספו ברצח העם נגד הארמנים בימי מלחמת העולם הראשונה. הוא היגר בשנת 1947 לארצות הברית, בה התאזרח בשנת 1961. הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת הומבולדט בברלין, בהמשך עבר ללמוד היסטוריה באוניברסיטת וינה ומשפט בינלאומי באוניברסיטת ציריך. הוא סיים דוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת שיקגו. דאדריאן קיבל תואר דוקטור של כבוד מהאקדמיה למדעים של ארמניה, ובשנת 1998 הפך לחבר באקדמיה. הוא קיבל מנשיא ארמניה את מדליית חורנאצי, הפרס הגבוה ביותר בארמניה לחוקר תרבות. בשנת 1991 הוא הודח מאוניברסיטת המדינה של ניו יורק בג'ינזאו (State University of New York at Geneseo) לאחר שסטודנטית התלוננה על שהטריד אותה מינית. באוגוסט 2002, מינה רוזן, פרופסור לתולדות יהודי האימפריה העות'מאנית, פרסמה בגיליון 10 של כתב העת "היסטוריה" של החברה ההיסטורית הישראלית מאמר ארוך בשם "ארמניה, ארמניה", העוסק בשני ספרים שנכתבו על היבטים של "הרג המוני" של הארמנים, אחד מהם הוא ספרו של דאדריאן, "תולדות רצח העם הארמני: סכסוך אתני מהבלקן דרך אנטוליה ועד הקווקז" (1995). המאמר עורר תגובות רבות שגררו הצהרה מטעם המערכת. בגיליון שלאחריו, ביולי 2003, פרסם דאדריאן מאמר תגובה בשם "ארמניה, ארמניה". זו הייתה הפעם הראשונה שביטאון מדעי בישראל עסק בהרחבה ברצח העם הארמני. נפטר ב-2 באוגוסט 2019. The History of the Armenian Genocide: Ethnic Conflict from the Balkans to Anatolia to the Caucasus, 1995 (ISBN 1571816666) Warrant for Genocide: Key Elements of Turko-Armenian Conflict (ISBN 0765805596) German Responsibility in the Armenian Genocide: A Review of the Historical Evidence of German Complicity (ISBN 1886434026) The anticipation and prevention of genocide in international conflicts: Some lessons from history (ISBN B000736PSQ) The determinants of the Armenian genocide (Yale Center for international and area studies, Working paper series, Genocide studies program) (ISBN B0006RIDJC) Role of the Turkish military in the destruction of Ottoman Armenians: A study in historical continuities (ISBN B0006RIDCY) The Armenian genocide and the legal and political issues in the failure to prevent or punish the crime (ISBN B0006R6X4Y) The historical and legal interconnections between Armenian genocide and the Jewish Holocaust: From impunity to retributive justice (ISBN B0006R6X4O) Ottoman archives & denial of the Armenian Genocide (ISBN B0006RBG0A) Genocide as a problem of national and international law: The World War I Armenian case and its contemporary legal ramifications (ISBN B0006ET844) The Armenian genocide and the evidence of German involvement (ISBN B0006R6X58) Factors of anger and aggression in genocide (ISBN B00073EFR4) The key elements in the Turkish denial of the Armenian genocide: A case study of distortion and falsification (ISBN 1895485029) ביוגרפיה באתר מכון זוריאן יאיר אורון, הכחשה : ישראל ורצח העם הארמני, פרק 9, עמ' 193–194. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Journal of Peace Research

Journal of Peace Research הוא כתב עת אקדמי אשר מפרסם מאמרים וביקורות ספרים בנושאים של לימודי שלום, ניהול סכסוכים וביטחון בינלאומי. כתב העת נוסד בשנת 1964 על ידי יוהאן גלטונג ומאז שנת 1998 מתפרסם אחת לחודשיים. המערכת של כתב העת נמצאת במכון הבינלאומי לחקר השלום באוסלו והוא יוצא לאור בהוצאת SAGE Publications. עורך כתב העת בשנים 1983–2010 היה הפרופסור נילס פטר גלדיטץ (Nils Petter Gleditsch); בשנים 2010–2017 היה זה הנריק אורדל (Henrik Urdal); ומאז שנת 2017 עורכו של כתב העת הוא גודרון אסטבי (Gudrun Østby). אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Peace Research (באנגלית) Journal of Peace Research, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחמיה

מְנַחֶמְיָה היא מושבה בקצה הצפוני של המועצה האזורית עמק המעיינות, ממוקמת בקרבת כביש 90, כחמישה קילומטר דרומית לצמח וכ-18 קילומטר מצפון לבית שאן. בין השנים 1951–2005 המושבה הייתה מוכרת כמועצה מקומית. ייסוד המושבה התבצע בשלושה שלבים: ב-23 - 26 בדצמבר 1901 התיישבו חמש המשפחות הראשונות על אדמות שנרכשו בדרום עמק הירדן, ליד הכפר עבודייה, ב-25 בדצמבר 1902 כ"ה בכסלו תרס"ג נוצר איחוד של מתיישבי עבודייה עם אדמות מלחמיה, בינואר 1903 התגבשה המושבה מלחמיה שכללה 12 משפחות ואליהן התווספו שמונה משפחות מזכרון יעקב, "מלחמיה" היא היישוב היהודי הראשון באזור בעת החדשה. בו' באייר תר"פ (24 באפריל 1920) הותקפה מלחמיה על ידי פורעים ערבים והמתיישבים נאלצו להתפנות לתקופה קצרה. בשנת 1921 שונה שמה של המושבה למנחמיה על שם מנחם, אביו של הנציב העליון הרברט סמואל. בראש המושבה עמד ועד המושבה בניהולו רב השנים של מאיר דוד רוזנצויג. בנו, ירמיהו רוזנצויג, נודע כנגן הרמוניקה (מפוחית יד) ומספר סיפורים, ירמיהו חיבר ושר את השיר "על הגורן בליל לבנה". במנחמיה הוקם בית-מרקחת אזורי לפני מלחמת העולם הראשונה. הוקמה בה מחצבה, שבה כרו חומרי גלם עבור ביח"ר "נשר" שליד חיפה; המחצבה סיפקה עבודה גם לקיבוצי עמק הירדן בראשיתם. הוקם בה גם מפעל לייצור גבס, שסיפק עבודה לתושבי מנחמיה. במקום היה קיים מוזיאון לתולדות הרפואה באזור, ולתולדות מנחמיה ונהריים. היישוב התנהל כמועצה מקומית משנת 1951 עד 2005. שטח השיפוט של המועצה היה 6,000 דונם. בראש המועצה עמד בני שליטא בין השנים 1956–1992. שליטא נבחר בפעם האחרונה בשנת 1989 אך כיהן כראש מועצה לעומתית בה היה רוב לאופוזיציה. מסיבה זו הורה שר הפנים בשנת 1992 על פיזור המועצה ועריכת בחירות חדשות שהביאו להחלפת שליטא על יד אהרון מונדרי. בשנת 1997 פיזר שר הפנים את המועצה בשנית, והפעם הוא מינה ועדה קרואה לניהול היישוב. גם לאחר מכן ידעו הבחירות במועצה עימותים חריפים שהגיע לתביעת לשון הרע בבית המשפט. מ-1999 עד 2004 היה ראש המועצה עמית בן-צבי. הוא התפטר בשל צבירת גירעונות בקופת המועצה (התפטרות מסיבה זו היוותה תקדים ארצי). במקום בן-צבי, נכנס לתפקיד ממלא מקומו, איבור אלטשולר, שהחזיק בתפקיד פחות משנתיים. בא' בטבת ה'תשס"ו (1 בינואר 2006) המועצה בוטלה והמושבה הועברה להתנהל תחת מועצה אזורית עמק המעיינות. במנחמיה מגדלים מגוון פירות, בהם אשכוליות אדומות, קלמנטינות, תפוזים, בננות, זיתים, תמרים וענבים. בית הרופא במנחמיה עבר הדני, מנחמיה בת שישים [תרס"ב-תשכ"ב/ 1902- 1962], הוצאת יובל, תשכ"ג/ 1963. מדיה וקבצים בנושא מנחמיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מנחמיה מנחמיה באתר הרשות לפיתוח הגליל. מנחמיה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ההתיישבות בגליל התחתון מאת אהרן עבר הדני הוצאת מסדה והתאחדות האיכרים בגליל התחתון לפי ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956 יעקב מזור, הלילות בכנען, המרכז לחקר המוזיקה היהודית, ירושלים, תשנ"ט (מתוך חוברת המלווה תקליטור שהשיר הראשון שלו הוא "על הגורן בליל לבנה" בביצוע של ירמיהו רוזנצויג עם מפוחית יד, הוקלט בראש פינה בשנת 1990) בג"ץ 2937/91 בג"ץ 5389/96 תביעה אזרחית 002014/00, השופט יונתן אברהם לראשונה ראש מועצה התפטר בגלל הגירעון, רלי סער, וואלה-הארץ, 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
SAGE Publications

SAGE Publications היא הוצאה לאור אקדמית ללא מטרות רווח, המוציאה ספרים וכתבי עת בתחומי הרוח, מדעי החברה, המדע והרפואה. ההוצאה הוקמה בניו יורק בשנת 1965 על ידי הזוג ג'ורג' מק'קיון ושרה מילר מק'קיון. ההוצאה פועלת מלוס אנג'לס, ויש לה משרדים בלונדון, ניו דלהי, סינגפור ובוושינגטון די. סי.. בעשור השני של המאה ה-21 מעסיקה ההוצאה כ-1,000 עובדים. בשנת 2008 רכשה את ההוצאה לאור "CQ Press". American Sociological Review Environment & Urbanization European Journal of Political Theory Expository Times Health Education & Behavior Indian Historical Review International Journal of Comparative Sociology Journal of Aging and Health Journal of Management Journal of Psychopharmacology Personality and Social Psychology Review Race & Class Social Psychology and Personality Science מדיה וקבצים בנושא SAGE Publications בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של SAGE Publications (באנגלית) SAGE Publications, ברשת החברתית פייסבוק SAGE Publications, ברשת החברתית אקס (טוויטר) SAGE Publications, ברשת החברתית אינסטגרם SAGE Publications, ברשת החברתית LinkedIn SAGE Publications, סרטונים בערוץ היוטיוב בלוג ההוצאה SAGE at 45 – a letter from Sara Miller McCune
קרום נסיובי

קְרוּם נַסְיוּבִי (Tunica serosa) הוא קרום דק וחלק העוטף מספר חללים בגוף ואת האיברים בתוך החללים. קרום נסיובי מפריש נסיוב מסכך אל תוך החללים, המקטין את החיכוך שנוצר בתנועת האיברים בחללים. החללים הנסיוביים בגוף האדם הם כיס הלב, האדר העוטף את הריאות וחלל הבטן העטוף בצפק. קרום נסיובי מורכב משכבת אפיתל ומשכבת רקמת חיבור. שכבת האפיתל המכונה מזותל בנויה משכבה אחת של תאי אפיתל קובייתי או שטוח המפרישים נוזל מסכך הדומה לריר דליל. תאי האפיתל מעוגנים לשכבת רקמת החיבור. ברקמת החיבור עוברים כלי דם ועצבים המספקים את תאי האפיתל. שכבת רקמת החיבור מאפשרת את חיבור הקרום הנסיובי לדופן החללים הנסיוביים ולדופן האיברים בחללים. בשלבים מוקדמים של התפתחות עוברית מכיל גוף העובר חללים סגורים שדפנותיהם מצופים בקרום נסיובי. איברים מתפתחים נכנסים לתוך אזור החללים אלו וממלאים אותם מבלי שהם נכנסו לתוכם בפועל ומבלי לפגוע בשלמות הקרום הנסיובי. בסיום התהליך גם האיברים עטופים בקרום נסיובי הבא במגע עם הקרום הנסיובי העוטף את דפנות החלל. הקרום שעוטף את האיברים מכונה קִרְבִּי (visceralis) והקרום על דפנות החלל מכונה דָּפְנִי (parietalis).
מערכת החלונות X

מערכת החלונות X גרסה 11 (הידועה בשמה המלא The X Window System, בקיצור X11 ובאופן לא רשמי Xwindows) היא מערכת חלונות המשתמשת לניהול ממשק משתמש גרפי, שנוצרה כחלק מפרויקט אתנה ב־MIT. המספר 11 הוא מספר גרסה. בגרסאות קודמות של X (למעט 10, לזמן קצר) כלל לא השתמשו. זוהי מערכת התצוגה הנפוצה ביותר במערכות לינוקס. הפרוטוקול הוא פרוטוקול של שרת–לקוח. השרת אחראי להציג תוכן על המסך, ואילו לקוח היא תוכנית שרוצה להשתמש בתצוגה. הלקוח יכול לרוץ גם על מחשב שונה. פרוטוקול X11 מגדיר רק רמות נמוכות יחסית של החיבור. הוא לא עוסק בשאלות כמו מראה והתנהגות של חלונות. במערכות שמשתמשות ב־X11, הטיפול בכך הוא על ידי התוכניות עצמן, או בדרך כלל בספריות ערכת כלים כגון GTK+ ו־QT. כמו כן, הוא לא מספק ממשק גרפי במלוא מובן המילה, ובדרך כלל בנויים מעליו ממשקים, כגון KDE, GNOME ו־Xfce. X נוצר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1984. הגרסה הנוכחית, X11, הופיעה בספטמבר 1987. בהמשך רוכז פיתוחו על ידי קונסורציום יצרני מחשב בשם קונסורציום X שהוקם מחדש בשם קרן X.org[דרוש מקור: נדרשת סקירה היסטורית מלאה יותר. הארגון עבר תהפוכות מעניינות]. המימוש הנוכחי זמין כתוכנה חופשית תחת רישיון MIT ורישיונות חופשיים דומים. בשנת 1984 ניסחו בוב שיפלר (Bob Scheifler) וג'ים גטיס (Jim Gettys) את העקרונות המנחים של X[דרוש מקור]: לא להוסיף פונקציונליות חדשה, אלא אם המממֵש לא יכול להשלים יישום אמיתי בלעדיה. חשוב לקבוע מה מערכת היא לא, בדיוק כשם שקובעים מה היא כן. אין צורך לענות על כל צורכי האנושות, אלא לעצב את המערכת, כך שכל צורך נוסף ניתן לתמיכה הלאה. הדבר היחיד שגרוע מהכללות מדוגמה אחת הוא הכללות ללא דוגמאות כלל. אם בעיה אינה מובנת לחלוטין, עדיף לא לספק לה פתרון. אם ניתן להשיג 90% מהתוצאה הרצויה ב-10% של עבודה, תשתמש בפתרון הפשוט יותר (ראו גם "גרוע זה טוב יותר"). בידוד הסיבוכיות כמה שיותר. סיפוק מנגנון ולא מדיניות. בפרט, לגבי מדיניות ממשק המשתמש, שהוא אחריות הלקוח. העיקרון הראשון שוּנה בעת העיצוב של X11 ל: "לא להוסיף פונקציונליות חדשה, אלא אם ידוע כי יישום אמיתי יצטרך אותה." X באופן כללי שמרה על עקרונותיה. המימוש מפותח בראייה להרחבות ושיפורים, תוך שמירה על תאימות מרבית לפרוטוקול המקורי מ-1987. Xterm Xgl מדיה וקבצים בנושא מערכת החלונות X בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מערכת החלונות X (באנגלית) RFC 1013 אתר קרן Xorg ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לודוביקו פרארי

לודוביקו פרארי (באיטלקית: Lodovico Ferrari;‏ 2 בפברואר 1522 – 5 באוקטובר 1565) היה מתמטיקאי איטלקי, הראשון שמצא פתרון כללי למשוואות ממעלה רביעית. אביו של לודוביקו, אלכסנדר פרארי, מת כשהיה בנו צעיר. עם מות אביו עבר לודוביקו לגור עם דודו, וינסנט פרארי. בנו של וינסנט פרארי, לוקה פרארי, מצא עבודה אצל המתמטיקאי ג'ירולמו קרדאנו, שם עבד כמשרת. לאחר זמן מה החליט לוקה שהעבודה איננה לטעמו ועזב את ביתו של קרדאנו במפתיע. לאחר שקרדאנו פנה אל אביו של משרתו לשעבר, שלח וינסנט פרארי את בן חסותו, לודוביקו פרארי בן ה-14, לעבוד אצל קרדאנו כמשרת. כשהבין קרדאנו שמשרתו החדש יודע קרוא וכתוב, החליט להעסיקו כמזכירו האישי במקום כמשרתו. בתפקידו החדש הפגין פרארי את כישרונו הרב וכך החליט קרדאנו ללמדו מתמטיקה, בתמורה לעזרה מצידו של פרארי בעבודה על כתבי-היד שלו. כבר בגיל 18 החל ללמד מתמטיקה. קרדאנו התפטר מעבודתו בבית הספר על שם פיאטי בשנת 1541, וכך ירש פרארי בן עשרים את תפקידו כמרצה לגאומטריה. ערך מורחב – היסטוריה של פתרון המשוואות ממעלה שלישית ורביעית ניקולו טרטליה נודע עקב הצלחתו בפתרון משוואה ממעלה שלישית וזכה לפרסום לאחר שניצח בעזרת ידע זה בתחרות פתירת משוואות, אך לא היה הראשון שעשה זאת, כי הבעיה נפתרה כבר בעבר על ידי שיפיונה דל פרו מבלי שהדבר יפורסם. על פתרון המשוואה עמלו באותם ימים גם קרדאנו ופרארי. קרדאנו הצליח לשכנע את טרטליה לגלות לו את הפתרון שמצא, ובעזרתו הצליחו הוא ופרארי תלמידו להכליל את פתרונו של קרדאנו לצורה כללית יותר. בעזרת פתרון זה הצליח פרארי להגיע לפתרון מלא של משוואה ממעלה רביעית. את פתרונן של שתי משוואות אלו, ממעלה שלישית ורביעית, פרסם קרדאנו בספרו "האומנות הגדולה". בזמנו, כשגילה טרטליה את שיטת הפתרון שלו לקרדאנו, התנה את גילויה בכך שהפתרון לא יפורסם לפני שטרטליה יפרסמו בעצמו, כך שלטרטליה תשמר זכות הראשונים על הפרסום. למרות זאת, קרדאנו פרסם את ספרו לאור הגילוי שדל פרו קדם לטרטליה בגילוי הפתרון, כך שלכאורה אין לטרטליה זכויות ראשונים עליו. הפרסום הכעיס את טרטליה שטען שהפרסום נוגד את ההסכם שלו עם קרדאנו וכך החל סכסוך אישי בין טרטליה לקרדאנו ופרארי שהסתיים בתחרות משוואות שבה הסכימו טרטליה ופרארי להתחרות זה מול זה. בתחרות ניצח פרארי ששיכלל השיטות להתרת משוואות. הצלחתו בתחרות זימנה לפרארי הצעות עבודה רבות ששכר נאה לצידן, ביניהן אפילו הצעה מהקיסר עצמו, שהציע את פרארי כמורה פרטי לבנו. פרארי עבד לבסוף כשמאי מס עבור מושל מילאנו ולאחר מכן עבור הכנסייה. לבסוף חזר לעירו בולוניה, ובשנת 1565 התמנה למשרת פרופסור באוניברסיטת בולוניה. לודוביקו פרארי גר עם אחותו ומת במפתיע עוד באותה השנה. השמועות טענו כי ככל הנראה נרצח בהרעלת ארסן על ידי אחותו, שרצתה לרשת את ההון הרב שצבר מאז התחרות בה ניצח את טרטליה. לטענתו של קרדאנו, אחותו אף לא התאבלה על מותו. אחותו ירשה את כספו הרב ונישאה שבועיים לאחר מכן. במסגרת הנישואין הועבר הרכוש הרב שצברה לידיו של בעלה שעזב אותה במהרה[דרוש מקור], למות חסרת כל. מדיה וקבצים בנושא לודוביקו פרארי בוויקישיתוף לודוביקו פרארי, באתר MacTutor (באנגלית) לודוביקו פרארי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) J J O'Connor and E F Robertson(2005). "MacTutor History of Mathematics". University of St. Andrews. ביוגרפיה באתר Fermat's Last Theorm עובדות על חייו של פרארי מתוך האתר פרויקט גלילאו
המגדל הלבן (סלוניקי)

המגדל הלבן בסלוניקי (יוונית: Λευκός ΠύργοςO) הוקם בסלוניקי על ידי השלטון העותמאני במאה ה-13 כמבצר להגן על החזית הימית של האזור. עם הזמן הפך לכלא וב-1826 אף בוצע טבח ביניצ'רים כלואים בהוראת מחמוד השני, אז קיבל המגדל את הכינוי "מגדל הדמים". לאחר הכרזת העצמאות של יוון סויד המגדל (על ידי אסיר יהודי, Nathan Guidili, תמורת שחרורו), כסמל למחיקת השלטון הטורקי. הסיד בינתיים הוסר, והמגדל הפך למוזיאון קטן לתרבות ביזנטית. לצד המגדל הלבן מוצב פסלו של אלכסנדר מוקדון רכוב על סוס. יהודי סלוניקי שרו בלאדינו על המגדל הלבן שיר אהבה: הסופר הציוני יוסף בן פנחס עוזיאל כתב ספר בשם "המגדל הלבן: רשמים, זכרונות וספורים מחיי עיר עברית בגולה", על אודות עולמם של היהודים-הספרדים דוברי לאדינו מסאלוניקי. מדיה וקבצים בנושא המגדל הלבן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המגדל הלבן (באנגלית) המוזיאון לתרבות ביזנטית במגדל הלבן בול "דייגים יהודים בנמל סלוניקי" המציג את המגדל הלבן אטרקציות מרכזיות בסלוניקי באתר למטייל The History of the Jews of Salonika, Joseph Nechama - University Studio Press, 2000 אלי, סלוניקי-חלום שהתגשם, מאתר קל לטייל In Search of Sephardic Music En la mar hay una torre ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון ובנושא מוזיאונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זימים

זימים הם אברי הנשימה של הדגים וייצורים אחרים החיים במים. הדגים נחשבים לקדומים יותר מבחינה אבולוציונית ולפיכך פרימיטיביים יותר מאשר היונקים. משום כך, תאי הדם האדומים שלהם, בניגוד לתאי הדם של היונקים, מכילים גרעין אשר גורע משטח המגע שלהם עם החמצן ומגדיל באופן ניכר את גודל התא. בנוסף לכך,רמת ריווי החמצן במים עומדת על 0.6%, על כן התפתח מנגנון המגדיל את שטח המגע של תאי הדם האדומים עם המים (ראו גם: החמצן כגורם מגביל). זהו תפקידם של הזימים. הזימים בנויים מקרומים דקים ועדינים ביותר העשויים משכבות תאים בודדים ועשירים מאוד בנימי דם, המובילים תאי דם הפולטים פחמן דו-חמצני וקולטים את החמצן מהמים. הם עוברים דרך הקרומיות, בהן מתבצע חילוף הגזים בין נימי הדם לסביבה המימית החיצונית בתהליך דיפוזיה (מפל ריכוזים). ברוב הזימים יעילות הספיגה מוגברת על ידי מנגנון זרם נגדי (Counter-current Exchange). הנימים המביאים דם עני בחמצן נמצאים במקביל עם הנימים אשר הדם בתוכם כבר הועשר בחמצן, ומאפשרים מעבר חמצן בנקודות החיבור לאורכן. הזרימה בנימים המובילים דם עשיר בחמצן הפוכה לכיוון הזרימה בנימים המובילים דם עני בחמצן, ובכך נשמר מפל ריכוזי חמצן קטן אך אחיד לכל אורך הנימים. כדי שדג יוכל לקלוט כמות מרבית של חמצן, עליו להניע את המים סביבו כל העת. מיני דגים מסוימים עושים זאת על ידי פתיחה וסגירה של מכסי הזימים. מדובר בעיקר בדגי גרם, שהם הנפוצים ביותר; אצלם מכוסים הזימים בלוחית גרמית ניידת הנקראת "מכסה הזימים". לפיכך אי אפשר לראות את הזימים אלא לאחר שמרימים את מכסה הזימים שנמצא יחד עם מערכת הזימים על ראשו של הדג כדי להיות קרובים למוחו, וראשיתו של צינור העיכול בדפנות הלוע. הדג בולע את המים דרך פיו על ידי תנועה קדימה ופתיחת הלוע ולאחר מכן סגירת פיו ודחיסת המים על פני הזימים; מינים אחרים של דגים, כגון כרישים, עושים זאת על ידי הישארות בתנועה מתמדת גם תוך כדי שינה (הדבר קשור גם לפעילות החשמלית שבגוף הכריש). ארז גרטי, איך הדגים נושמים?, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 30 ביולי 2009
צסק"א מוסקבה (אגודת ספורט)

אגודת הספורט צסק"א מוסקבה (ברוסית: ЦСКА Москва; ראשי תיבות של Центральный спортивный клуб Армии - "מועדון הספורט המרכזי של הצבא") היא אגודת ספורט מרכזית של משרד ההגנה הרוסי הנחשבת לארגון פדרלי. האגודה אחראית לקידום הספורט בקרב חיילי רוסיה והיא כוללת בתוכה את כל אגודות הספורט מכל סוגי הספורט במדינה (כדורעף, כדורגל, כדורסל, הוקי קרח, כדוריד), אם כי בפועל הקבוצות הייצוגיות של האגודה עברו הפרטה במהלך השנים. כמו כן הוציאה האגודה מספר ניכר של ספורטאים בענפי ספורט אישיים, כגון החלקה על קרח והתעמלות אמנותית. בסך הכל האגודה פעילה בלמעלה מ-40 ענפי ספורט. האגודה יונקת את שורשיה ממועדון הסקי המוסקבאי (Московский клуб лыжников, МКЛ) שביוני 1901 פוצלה מתוכה חברת OLLS‏ («Общества любителей лыжного спорта»‏, ОЛЛС). ב-29 באפריל 1923 החברה הפכה לחברת OPPV, חוג הספורט הצבאי האופטי (опытно-показательная военно-спортивная площадка ВСЕОБУЧА‏, ОППВ) שהיה לאגודת הספורט של הצבא האדום ונחשב מאז לתאריך הקמת האגודה. צסק"א מוסקבה (כדורגל) צסק"א מוסקבה (כדורסל) צסק"א מוסקבה (הוקי קרח) הצבא האדום מוסקבה (הוקי קרח) צסק"א מוסקבה (כדורעף) צסק"א מוסקבה (כדוריד) מדיה וקבצים בנושא צסק"א מוסקבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צסק"א מוסקבה
ראובן רובינשטיין (מהנדס)

ראובן רובינשטיין (Reuven Y. Rubinstein;‏ 25 באוגוסט 1938, קובנה, ליטא – דצמבר 2012, ישראל) היה פרופסור להנדסת תעשייה וניהול בטכניון, מומחה עולמי למערכות סטוכסטיות, להסתברות יישומית ושיטות מונטה קרלו ומפתחה של שיטת אנטרופיה צולבת. רובינשטיין נולד ב-1938 בקובנה שבליטא, וב-1941 הוגלתה משפחתו לגולאג בסיביר. סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל בהצטיינות בשנת 1960 מהאוניברסיטה הטכנית של קובנה (אנ'), ובשנת 1969 סיים דוקטורט בחקר ביצועים באוניברסיטה הטכנית של ריגה. בשנת 1973, כשהיה בן 35, עלה לישראל והצטרף לסגל הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול של הטכניון. בשנת 1978 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1992 לפרופסור מן המניין. פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. ספרו משנת 1981, Simulation and the Monte Carlo Methods, נחשב לספר המצוטט ביותר בעולם בנושא שיטות מונטה קרלו. ביום הולדתו ה-70 התקיים לכבודו כנס בינלאומי בנושא סימולציה בדנמרק, וכמו כן המגזין Annals of Operations Research הקדיש לכבודו גיליון מיוחד. רובינשטיין היה נשוי לד"ר רינה רובינשטיין, רופאת ילדים, ואב לשניים. Simulation and the Monte Carlo Methods, John Wiley and Sons, Inc., 1981, 278 pp. Monte Carlo Optimization, Simulation and Sensitivity of Queueing Networks, John Wiley and Sons, Inc., 1986, 267 pp. Discrete Event Systems: Sensitivity Analysis and Stochastic Optimization, John Wiley and Sons Inc, 1993, Shapiro, A. Modern Simulation and Modeling, John Wiley and Sons Inc, 1998, Melamed, B. The Cross-Entropy Method, Springer, 2004. Kroese D. P. Simulation and the Monte Carlo Methods, 2nd Ed., John Wiley and Sons Inc., 2007. Kroese D. P Reuven Y. Rubinstein, Ad Ridder, Radislav Vaisman, Fast Sequential Monte Carlo Methods for Counting and Optimization, Hoboken, N.J.: Wiley, 2014 "In Memoriam: Reuven Y. Rubinstein (1938–2012)," in: Reuven Y. Rubinstein, Ad Ridder, Radislav Vaisman, Fast Sequential Monte Carlo Methods for Counting and Optimization, Hoboken, N.J.: Wiley, 2014, p. VI. (online) דף אישי באתר הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול, הטכניון קורות החיים של רובינשטיין כנס לכבוד יום הולדתו ה-70 Rubinstein wins the INFORMS Simulation Society Lifetime Professional Achievement Award, באתר הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול, הטכניון Dirk P. Kroese, Reuven Rubinstein and the Pursuit of Black Swans, Tinbergen Institute (מצגת לזכרו)
קאמאז

קאמאז (ברוסית: КамАЗ; ראשי תיבות של "Камский автомобильный завод", מפעל הרכבים של קאמה) והיא חברת בת של תאגיד רוסטך, לייצור כלי רכב של העיר קאמה[דרושה הבהרה] והיא החברה הגדולה ביותר ברוסיה ובחבר המדינות שמייצרת טרקטורים, משאיות וכלי רכב כבדים. המפעל הראשי נמצא בנאברז'ניה צ'לני, שבטטרסטן, רוסיה. מאז 2002, מנכ"ל החברה הוא סרגיי קוגוגין. המפעל נפתח בשנת 1969 על פי הוראת ממשלת ברית המועצות מאוגוסט אותה שנה. כבר בסוף פברואר 1970, יצאה את שערי המפעל המשאית הסובייטית הראשונה ובשנות ה-80 בכל רחבי ברית המועצות היו מפוזרים למעלה מאלפיים מפעלים ב-500 ערים. בשנות ה-90 חלה ירידה בתפוקת המשאיות, אולם קצב הייצור הוגבר עם פתיחת המאה ה-21 וכיום קצב הייצור הוא מהגבוהים בעולם. משאיות קאמאז מיוצאות לאסיה וצפון אפריקה. בנובמבר 2018 החל שיווק המשאיות בישראל. 47.1% ממניות החברה מוחזקות בידי התאגיד הממלכתי רוסטך; 23.54% מהמניות נמצאים בשליטת חברת Avtoinvest Limited שאוזכרה במסמכי פנמה כחברה שהייתה מעורבת בעסקאות אוף-שורינג. 15% מהמניות נמצאים בבעלות חברת Daimler. 14.36% מהמניות מצויים בידי חברת רדיופריבור הטטרית. ערך מורחב – קאמאז מאסטר קבוצת המשאיות קאמאז מאסטר נחשבת לאלופת ראלי דקאר בכל הזמנים, בקטגוריית המשאיות והיא מחזיקה ב-18 גביעי המקום הראשון. דגם קאמאז 4911, בראלי דקר 2006. קאמאז 55111 ברוסיה. קאמאז 5320 עם מטען מלא. משאית קאמאז צבאית עם מערכת הנ"מ פנציר-S1. קאמאז 53215 במרכז ורשה. קאמאז 63968 משוריין. קאמאז 4308 קאמאז 43118 עם עגור דגם פלפינגר קאמאז 4308 משאית איסוף הזבל קאמאז 65115 בתערוכה בגאורגיה קאמאז 65117 בדונצק קאמאז 6560 משאית קאמאז בראלי דקר 2009 פנציר-S1 מדיה וקבצים בנושא קאמאז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאמאז (באנגלית) קאמאז, ברשת החברתית פייסבוק קאמאז, ביישום טלגרם קאמאז, ברשת החברתית אינסטגרם קאמאז, ברשת החברתית טיקטוק קאמאז, ברשת החברתית VK קאמאז, סרטונים בערוץ היוטיוב קאמאז, באתר 4×4 אתר קבוצת קאמאז מאסטר, קבוצת הראלי של קאמאז (ברוסית ובאנגלית) מתחממים היחסים עם רוסיה: משאיות קאמאז בדרך לישראל ניר בן זקן, דקאר 2019: יהיה קצר, אבל מאוד טובעני, באתר ynet, 28 בדצמבר 2018