laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איבאנבה

איבאנבה (בבלארוסית: Іва́нава, ברוסית: Иваново, בפולנית: Janów Poleski, בעברית: ינוב/יאנוב על יד פינסק) היא עיר במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1465 הוענקו לו זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיר בשטחי האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-3,000 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית, בית ספר עברי וישיבה. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. ב-25 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן איסור הליכה על מדרכות, איסור קשר עם לא יהודים, חובת ענידת סרט זרוע והגבלות תנועה. ב-5 באוגוסט 1941 רצחו אנשי ס"ס ושוטרים מקומיים 420 גברים יהודים מהעיר ביער סמוך, תוך ירי בחולים שלא היה באפשרותם להגיע למקום הריכוז במיטותיהם. לאחר מכן, מונה בעיירה יודנרט, שנצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. ב-12 באפריל 1942 רוכזו יהודי העיר בגטו מוקף גדר תיל. ב-24 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיר שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, והציתו את בתיו. יהודים שניסו להימלט מהבתים נורו ברחובות, ומעטים הצליחו להימלט ליערות הסביבה, ובהם המשורר העברי ברל פומרנץ. לאחר ריכוז יהודי הגטו, נלקחו אלו ליער רוצק הסמוך, ונרצחו בבורות ירי. בשעת הרצח הצליחה יהודייה לחטוף רובה מאחד השוטרים, ובכך לאפשר את בריחתה של קבוצת יהודים מאתר ההרג. למחרת, נרצחו ביער רוצק כ-400 יהודים שנותרו בעיר. מעט היהודים שהושארו בעיר רוכזו בגטו חדש שהוקם בה, אשר חוסל כעבור כחודש וחצי. כ-30 מיהודי גטו זו הצליחו להימלט ליערות הסביבה, אך רובם נרצחו בידי איכרים, פרטיזנים ויחידות גרמניות. נחמן בלומנטל ומרדכי נדב (עורך), יאנוב על־יד פינסק: ספר זיכרון, הוצאת ארגון יוצאי ינוב על יד פינסק בישראל, 1968 מדיה וקבצים בנושא איבאנבה בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת ינוב פולסקי, בספריית העיר ניו יורק ינוב פולסקי (Janów Poleski), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "איבאנבה", באתר השטעטל הווירטואלי סטיבן פלביסיני ומרטין דין, ינוב פולסקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1370–1372), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ינוביצ'י

ינוביצ'י (בבלארוסית: Янавічы, ינביצ'י; בפולנית: Janowicze, ינוביצ'ה; ברוסית: Яновичи, ינוביצ'י) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ינוביצ'י נזכרת לראשונה בשנת 1511. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-1,700 יהודים, כמחצית מתושביה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי, ומספר יהודי היישוב הצטמצם. ב-12 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועד מהרה הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, תוך רצח של למעלה מ-200 גברים יהודים מהעיירה בכפר סמוך. ב-25 באוגוסט 1941 רוכזו יתר יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו התקיימו רעב ומחלות. ב-10 בספטמבר 1941 רצחו הגרמנים את כ-1,000 עד 1,600 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה בתעלות ליד הכפר הסמוך זייצבו. יהודה לייב מינוביץ' מדיה וקבצים בנושא ינוביצ'י בוויקישיתוף ינוביצ'י (Yanovichi), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם דניאל רומנובסקי (אנ'), ינוביצ'י, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1679–1680), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ינביצי (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
איוונופיל

איוונופיל (באוקראינית: Іванопіль; בפולנית: Januszpol) היא עיירה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה במאה ה-17, ובשנת 1793 נכלל בשטחי האימפריה הרוסית. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נערכו בעיירה מספר פוגרומים, בהם נרצחו עשרות מיהודיה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, כחמישית מתושביה, אך מספרם פחת במהלך התקופה הסובייטית, ובשנת 1929 סגרו השלטונות את בית הכנסת ביישוב. ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו 32 יהודים בה. לאחר מכן, רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו קטן שהוקם בה, בו חויבו בענידת טלאי צהוב והועסקו בעבודות כפייה, תוך שוד רכושם בידי השוטרים האוקראינים והגרמנים. במאי 1942 שולחו כ-80 גברים יהודים מהגטו שבעיירה למחנה עבודה בברדיצ'ב, ושם נרצחו. בסוף מאי 1942 נלקחו כל יהודי הגטו שבעיירה לחורשה בסמוך ליישוב, ושם נרצחו בבורות ירי. מדיה וקבצים בנושא איוונופיל בוויקישיתוף ינושפול (Yanushpol), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), יאנושפול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1529–1530), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קורפוס המתנדבים השוודי

קורפוס המתנדבים השוודי (בשוודית: Svenska frivilligkåren) היה קורפוס שלחם לצד צבא פינלנד במהלך מלחמת החורף. הקורפוס כלל ברובו מתנדבים משוודיה, אך גם מנורווגיה ודנמרק. ב-30 בנובמבר 1940 תקפה ברית המועצות את כוחותיה שלה כחלק מהפגזת מיינילה, והאשימה בהפגזה את פינלנד וזאת כדי לספק לעצמה עילה למלחמה ועילה לביטול הסכם אי-תוקפנות הסובייטי–פיני. עוד באותו היום מטוסים רוסיים הפציצו את הלסינקי, בירת פינלנד ללא הכרזת מלחמה. בתגובה לכך סולקה ברית המועצות מחבר הלאומים. נפתחה מלחמת החורף. לשוודיה היו קשרים מצוינים עם פינלנד עוד לפני פרוץ המלחמה. היו תוכניות בקרב מפקדי הצבא השוודי לשלוח גייסות שוודיים ללחום נגד הרוסים בפינלנד, אולם הצרה הייתה שלברית המועצות היה חוזה שלום עם גרמניה הנאצית, שהייתה הקונה העיקרי של תעשיית הברזל השוודית, והממשלה השוודית חששה שבמקרה של ניתוק יחסים עם ברית המועצות ינותקו גם היחסים עם גרמניה. למרות זאת שוודיה לא מנעה את גיוסם של מתנדבים שוודים לצבא הפיני, ואף אפשרה את פתיחתן של סוכנויות גיוס בכל רחבי הארץ. הסיסמה בשוודיה באותם ימים הייתה: "Finlands sak är vår" ו-"Ett folk är i fara - Du kan hjälpa" ("הקונפליקט הפיני הוא גם הבעיה שלנו"; "העם בסכנה - ואת/ה יכול לעזור"). החיילים השוודים הראשונים הגיעו לפינלנד בתחילת דצמבר 1939. הם אומנו במחנה אימונים מיוחד בקאמי, לפני שנשלחו לחזית. עד ינואר הגיעו לפינלנד יותר מ-8,000 מתנדבים שוודיים. בהמשך הצטרפו אל היחידה עוד 1,010 מתנדבים מדנמרק, ו-895 מנורווגיה. כמפקד הקורפוס מונה הגנרל ארנסט לינדר. כסמל היחידה נבחר איור המתאר ארבע ידיים אוחזות זו בזו, סמל המתאר את אחדותה של סקנדינביה. ב-3 בפברואר נשלחה קבוצת המתנדבים הראשונה לחזית. היא כללה 1,500 מתנדבים שיצאו במגלשי סקי מקאמי לרובניימי, ופיקד עליה אובר-לויטננט מגנוס דירזן (Magnus Dyrssen). במהלך הצעדה נחשפו ליקויים חמורים באימונים, ויותר ממאה לוחמים חלו ונשלחו חזרה למחנה. מספר ימים לאחר מכן נשלחה הקבוצה השנייה ברכבת לקאמיג'ארבי, עליה פיקד אובר-לויטננט ויקינג תם (Viking Tamm). שתי הקבוצות נפגשו ב-24 בפברואר. קבוצות נוספות יצאו בהדרגה ונשלחו לחזית באזור סאלה. המתנדבים נודעו באומץ לבם, וחלקם שרתו כטייסים בחיל אוויר מאולתר. הבריגדה השוודית מדיה וקבצים בנושא קורפוס המתנדבים השוודי בוויקישיתוף Finland, landet som kämpade: den första sammanfattande skildringen i ord och bild av det finska kriget 1939-1940 Swedish language site of the Swedish Volunteer organization Volunteers in the Winter War Voluntary Swedish aviators in Finland החלטת חבר הלאומים
לוי בן אברהם בן חיים

רבי לוי בן אברהם בן חיים מווילפראנש (נקרא גם ר' לוי מפרפיניאן; ~1240 - ~1315) היה רב, פילוסוף, משורר ומחבר שחי ופעל בחבל פרובאנס שבדרום צרפת במאה ה-13 ובראשית המאה ה-14. יש אומרים שהיה סבו של הרלב"ג, אך אין לכך הוכחה מבוססת. נולד בווילפרנץ' (Villefranche de-Conflent) (אנ') שבדרום צרפת לרב אברהם בן חיים שהיה פייטן ורב בנרבונה ועבר לווילפראנש בשנת 1240. לימד את תלמידיו תנ"ך ותלמוד לצד מקצועות חול שימושיים ואסטרונומיה (תכונה) - אותה למד כנראה מפי רבי יעקב בן מכיר. בשנת ה'ל"ו, 1276, עקר למונפלייה ואחר כך לנרבונה בה התגורר בבית המשורר ר' שלמה שולמי. כמי שנמנה עם מצדדי הפילוסופיה היה בין אלו שהותקפו בידי הרשב"א בעת הפולמוס נגד הפילוסופים. הרשב"א אף כתב אודותיו: "ימחה שמו וזכרו... ואיש כזה מקצץ בנטיעות, הכזה יבוא אל בית א' מבני ישראל? וה' יודע כי יותר טוב בעיני לשמוע מישמעאל[י] משמוע מאיש כמוהו". במכתב אחר הוא עודד את מארחו לגרשו מביתו, והוא התארח אצל אנשים שונים במשך זמן רדיפתו. עם שוך הפולמוס והפסקת הרדיפות, קבע את מגוריו בעיר ארלי ובה גר עד פטירתו בסביבות שנת 1315. ספרו בתי קשר הנפש והלחשים מכיל שירים על שבע החכמות בעשרה מאמרים. הספר אינו בנמצא, אך קטעים אחדים ממנו שרדו בכתבי אחרים. ספרו לוית חן עוסק במתמטיקה, הנדסה, אסטרונומיה, חכמת הטבע, מטפיזיקה (חכמת מה שאחרי הטבע), איכות הנבואה וסודות התורה, האמונה ומעשה בראשית. הספר היה פופולרי ונשארו עותקים ממנו בכתב יד בכמה ספריות באירופה. חיים קרייסל ההדיר את ספרו בתי קשר הנפש והלחשים ואת החצי התורני של לוית חן, ב-4 כרכים בהוצאת מוסד ביאליק. דודו, היה המורה של המאירי. ישנן כמה דעות הסוברות שנכדו, ככל הנראה בן בִּתו, היה הרלב"ג. לפי השערה זו, נכדו רבי יהודה דילשפילש, שנקרא גם בשם "בונגואה דמורו" על שם הכפר שהיה מלווה בו. לרבי יהודה זה, היה בן בשם צמח, ובת נוספת שהיא הייתה אִמו של רבי צמח, אביו של רבי שמעון בן צמח דוראן, בעל התשב"ץ. רבי יהודה זה אף היה גיסו של בן דודו הרלב"ג, בכך שהרלב"ג נשא את אחותו. "לוי בן אברהם בן חיים", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמודים 10–11, באתר היברובוקס "לוי בן אברהם בן חיים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) כתב יד, לוית חן, פריס, מאה 14, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית כתב יד, בתי הנפש והלחשים, פריס, מאה 15-16, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית לוי בן אברהם בן חיים, דף שער בספרייה הלאומית כך סבור אברהם ברלינר, מצוטט בערכו ב"אוצר ישראל", להלן קישורים חיצוניים מנחת קנאות, תקצ"ח, עמ' 51 ראו שו"ת תשב"ץ חלק א, סימן קלד. מוזכר שם שסבו של הרלב"ג נקרא ר' לוי הכהן. אין הוכחה שמדובר באותו אדם. שו"ת תשב"ץ חלק א סימן קלד. ראו בשו"ת תשב"ץ חלק א, סימן קלד ובהגהה שם (בטור הימני, בתחתיתו). וראו עוד בהגהה שם פרטים נוספים על המשפחה. שו"ת תשב"ץ חלק א, סימן קלד.
הנס מת'סון

הנס מת'סון (באנגלית: Hans Matheson; נולד ב-7 באוגוסט 1975) הוא שחקן סקוטי. בין התפקידים שגילם בקולנוע ובטלוויזיה היו במיני-סדרה "המלכה הבתולה", בסרט "משמרת המוות", ב"שושלת טיודור", בעיבוד לרומן "טס לבית דרברוויל", בסרט "התנגשות הטיטאנים" ובתפקיד אייסכילוס ב-"300: עליית האימפריה". בנוסף להיותו שחקן מת'סון מנגן בגיטרה, כינור ובמפוחית. מת'סון נולד בסטורנוויי שבסקוטלנד, בנם של שינה ואיאן (אדו) שהיה מוזיקאי פולק וצייר. אחיו הצעיר ויליאם מת'סון היה אף הוא שחקן. ההופעה הראשונה שלו בסרט קולנוע היה בתפקיד ג'וני סילבר בסרט "Mojo" בבימויו של ג'ז באטרוורת'. לפני כן הופיע מת'סון בסדרות טלוויזיה שונות. אחרי "Mojo" שיחק ב"נערה ושמה סטלה" בתפקיד זונה ממין זכר המכור לסמים. בעיבוד של בילה אוגוסט לרומן "עלובי החיים" גילם מת'סון את מריוס. בסרט "סטיל קרייזי" ניגן מת'סון בגיטרה בתפקיד לוק שאנד, רוקר צעיר העוזר להפיח דם חדש בלהקה ותיקה. בסרט הבריטי "Tube Tales" שיחק מת'סון בתפקיד ראשי, מה שהוביל אותו לסרט המסחרי הראשון שלו "עוקץ בדרכים" בכיכובם של בת' וינסלט, שרלוט קולמן וקלייב ראסל. אחר כך שיחק בסרט "Canone Inverso" ולמד לנגן בכינור בשביל התפקיד. בסרט הטלוויזיה האמריקאי "ערפילי אבלון" גילם את דמותו של מורדרד, ובהמשך שיחק בתפקיד תומאס בסרט הדני-נורווגי "התשוקות של דינה" המבוסס על הספר "Dinas bok". ב-2002 כיכב בתפקיד יורי ז'יוואגו בעיבוד של ג'אקומו קמפיוטי לרומן "דוקטור ז'יוואגו" מאת בוריס פסטרנק. בהמשך הקריירה שיחק מת'סון בסרטים עצמאיים, כמו הסרט "משמרת המוות" מ-2002 והסרט הדוקומנטרי "Comfortably Numb". ב-2006 כיכב מת'סון לצידה של השחקנית דמי מור בסרט "דמדומים". בסרט "המלכה הבתולה", הפקה של ה-BBC על אודות אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, גילם מת'סון את רוזן אסקס. התוכנית שודרה בארצות הברית ב-2005 ובבריטניה ב-2006. מת'סון גילם את דמותו של הארכיבישוף תומאס קרנמר בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "שושלת טיודור" בהפקת חברת שואוטיים. ב-2008 שיחק במיני סדרה של ה-BBC, עיבוד לרומן "טס לבית דרברוויל" מאת תומאס הרדי, וגילם את אלק דרברוויל. עוד גילם את לורד קווארד בסרטו של גאי ריצ'י "שרלוק הולמס" משנת 2009. ב-2010 שיחק בתפקיד איקסס בהפקה המחודשת של "התנגשות הטיטאנים". הוא כיכב בסרט "The Christmas Candle" ושיחק בתפקיד משנה כאייסכילוס בסרט "300: עליית האימפריה". הנס מת'סון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנס מת'סון, באתר AllMovie (באנגלית) הנס מת'סון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) הנס מת'סון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הנס מת'סון אונליין תמונות של הנס מת'סון "The Gillian Bowditch Interview Hans Matheson". The Times. London. 3 בנובמבר 2002. {{cite news}}: (עזרה) "Comfortably Numb". Channel4.com. נבדק ב-25 בפברואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "The Tudors". IMDb.com. נבדק ב-30 במרץ 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Tess". BBC.co.uk. נבדק ב-25 בפברואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Sherlock Holmes". WarnerBros.com. נבדק ב-25 בפברואר 2011. {{cite web}}: (עזרה)
ECI (מערכת צירים)

ECI (ראשי תיבות של: Earth-Centered Inertial, כלומר מערכת אינרציאלית ממורכזת כדור הארץ) היא מערכת צירים אשר ראשית צירים שלה במרכז המסה של כדור הארץ והכיוון שלה קבוע ביחס לכוכבים. מערכת צירים ECI נקראת אינרציאלית (כלומר לא בתאוצה, כאשר בעצם מזניחים את התאוצה עקב סיבוב כדור הארץ סביב השמש), בניגוד ל-ECEF המסתובבת במרחב האינרציאלי כדי להישאר קבועה ביחס לפני כדור הארץ (ולכן ECEF חווה תאוצה צנטריפטלית ותאוצת קוריוליס). נוח לייצג מיקום ומהירות של גופים ארציים במערכת צירי ECEF עם הצירים ( x , y , z ) {\displaystyle (x,y,z)} , אשר מתרגמים בטרנספורמציה ליניארית קו אורך, קו רוחב וגובה. עבור עצמים בחלל, משוואות התנועה המתארות מסלולים לווייניים פשוטות משמעותית במערכת צירים שאינה מסתובבת, כגון ECI. במערכת ECI נח לייצג כיוון לגרמי שמיים שונים. NED WGS84 ECEF ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק אבן לטיף

רבי יצחק בן אברהם אבן לַטִּיף (באנגלית: Isaac ibn Latif;‏ לפני 1244 – אחרי 1290) היה פילוסוף ומקובל מחכמי יהדות ספרד במאה ה-13. רבי יצחק אבן לטיף חי ופעל רוב ימיו בטולדו, לעת זקנתו (1290) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, בה נפטר ונקבר. שיטתו התאולוגית כוללת מושגים קבליים אך בסיסה תואם לגישות הפילוסופיות בנות זמנו והוא נתפס בקרב חוקרי משנתו כנאופלאטוניסט. הוא היה ממעריצי הרמב"ם וכתביו הם כנראה המקור הראשון לאמרה המפורסמת אודותיו ”ממשה עד משה לא קם כמשה”. מצד מצדדי הקבלה שוללי הפילוסופיה, זכה ליחס אמביוולנטי: הריב"ש כתב כי ”נראה שראה הרבה בפילוסופיא והיה עם זה תוריי וחסיד”, אך הוא סבר כי בהבנת עשר הספירות סטה אבן לטיף מדרכו של הרמב"ן ותלמידיו, וכי שיטתו היא חידוש עצמי שלו ולא קבלה מרבותיו. גם המקובל רבי יהודה חייט הסתייג מתורתו בתחומים הנוגעים לקבלה וכתב כי ”בדברים הנוגעים לחכמת הקבלה, רגלו אחת בפנים ורגלו אחת מבחוץ (כלומר בפילוסופיה), לכן קצהו תראה וכולו לא תראה”. שער השמים - על מורה נבוכים לרמב"ם צרור המור - אחד עשר פרקים בנושאים שונים אגרת התשובה - על המחקר הפילוסופי צורת עולם או צורת הארץ רב פעלים - שמונים ושמונה מאמרים פירוש על קהלת פירוש על ספר איוב גנזי המלך- סודות מעשה בראשית לפי חכמת הטבע "לַטִּיף (לאטיף), יצחק בן אברהם, ן'", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 34, באתר היברובוקס קאופמן קוהלר ופיליפ בלוך, ‏"אבן לטיף, יצחק בן אברהם", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) שרה א' הלר וילנסקי, "בין מיסטיקה לפילוסופיה — לאור הגותו של ר' יצחק אבן לטיף", מחקרי ירושלים במחשבת ישראל ו, חוברת ג/ד, אלול תשמ"ז, עמ' 367–382 כתב יד, שער השמים, לונדון, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית כתב יד, גנזי המלך, פריס, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית יצחק בן אברהם אבן לטיף, דף שער בספרייה הלאומית
הסגר (בריאות)

הֶסְגֵּר או קָרָנְטִינָה (מאיטלקית: Quarantena) הוא סוג של בידוד רפואי מוחלט בין אדם, קבוצה או תושבי אזור גאוגרפי מסוים לבין שאר האוכלוסייה. ההסגר מוגבל בזמן והוא חל רק על פרטים או קבוצות שזוהו כנשאים פוטנציאליים של זיהום המהווה סכנה לציבור. המונח "קרנטינה" נגזר מהמילה האיטלקית "קוורנטה", שפירושה ארבעים – ארבעים ימי ההסגר שהוטלו בעבר על כלי שיט שהגיעו לחופי איטליה ממקומות שבהם היו מגפות. ארבעים הימים נספרו מהעת בה הפסיקו אנשים להידבק במחלה על כלי השיט. אורכה של התקופה נגזר מאורך תקופת הדגירה של המגפות הנוראות שהגיעו לאירופה – כולרה, דבר, אבעבועות שחורות ועוד. בתום ארבעים הימים היה עולה על כלי השיט רופא ובודק אם יש חולים, ואם לא היו, ניתן אישור למלחים לבוא בקשר עם תושבי המקום. למשל, במגפת הכולרה הראשונה והשניה הוטלו הסגרים. במגפת הקורונה הוטל הסגר על העיר ווהאן שבסין. עם התפשטות הנגיף בעולם הוטל הסגר במקומות נוספים והוחמרו ההגבלות על תנועה חופשית, בייחוד במוקדי ההידבקות הפעילים ביותר. מאות אלפי ישראלים נשלחו לבידוד בית ל-14 ימים, כדי לוודא שלא חלו. נוסף על סגר ימי, יש גם הסגר על היבשה, מתחם המוקצה לבידוד מי שמקרוב באו, עד שיובהר שאינם חולים. לעיתים המתחמים האלה סגורים ושמורים. לעיתים מקומות ששימשו כקרנטינות נשארים עם השם גם לאחר שההסגר כבר בוטל, לכן יש במקומות שונים שכונות הנושאות את השם "קרנטינה". יש גם הסגר לבעלי חיים, מאותן סיבות ולאותה תכלית. הסגר אינו מהווה מענה מלא, שכן יש מחלות כגון צרעת שתקופת הדגירה שלהן ארוכה ואף משתנה. ריחוק חברתי אזור בידוד בידוד מושבת מצורעים מדיה וקבצים בנושא הסגר בוויקישיתוף A Short History of Quarantine (באנגלית) דני זמרין, "הדגל הצהוב: אניות המגפה". אותו הים - על ספנות ישראלית ועוד, 19 במרץ 2020. הסגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נדב איל, אלכסנדר פושקין, בימי הסגר הכולרה. 1830., באתר Twitter Schocken Institute מכון שוקן, שלונסקי פושקין והמגפה, באתר פייסבוק, ‏5 באפריל 2020
אדווין די לאון

אדווין די ליאון (באנגלית: Edwin de Leon; ‏4 במאי 1818 - 30 בנובמבר 1891) היה סופר, עיתונאי ומדינאי יהודי אמריקאי. דיפלומט בשירות קונפדרציית המדינות של אמריקה. נולד בקולומביה, קרוליינה הדרומית לרבקה לופס ומרדכי הנדריקס די לאון, רופא וראש עיריית קולומביה. אחיו היו הסופר תומאס קופר די לאון (אנ') ורופא דוד קמדן די לאון. הוא סיים לימודי משפטים במכללת קרוליינה הדרומית, אך עיקר עיסוקו היה בספרות ובפוליטיקה. עם מעברו לגור בסוואנה התמנה כעורך העיתון המקומי סוואנה רפובליקן והפך אותו לבמה מרכזית לפעילות פוליטית. מאוחר יותר התמנה כעורך היומון טלגרף בעיר הולדתו קולומביה. בסביבות 1850 עקר לוושינגטון די. סי. והוציא לאור עיתון בשם "The Southern Press". הוא סייע לסנטור פרנקלין פירס במרוץ לנשיאות ארצות הברית ב-1852 שבו נבחר פירס לכהן כנשיא ארצות הברית ה-14. לאחר הבחירות מינה אותו פירס לקונסול כללי במצרים. במהלך מלחמת קרים נתן הסולטן העות'מאני אבדילמג'יט הראשון הוראה לגרש את נתיני יוון מכל תחומי האימפריה העות'מאנית ודי לאון העניק ליוונים תושבי מצרים חסות של הקונסוליה שמנעה את גירושם. אותון, מלך יוון, ביקש להעניק לו מדליית כבוד על פעילותו זו אך הוא סירב כנציג ארצות הברית לקבל אות הוקרה מגורם שלטוני זר, יהא אשר יהא. עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית התפטר די לאון ממשרתו וחזר למדינתו להצטרף לאנשי הקונפדרציה, אליהם נטה. ג'פרסון דייוויס, נשיאה הראשון והיחיד של הקונפדרציה, שלח אותו כדיפלומט מטעם מדינות הדרום לאירופה כדי לגייס תמיכה והכרה רשמית בעצמאות הדרום, הוא נפגש עם לורד פלמרסטון באנגליה ועם נפוליאון בצרפת, וסירב לקבל תשלום על עבודתו או על הוצאות המסע. לאחר המלחמה חזר לארצות הברית והתמקד ביצירתו הספרותית. הוא חיבר כמה ספרים וספרו המוכר ביותר הוא ספרו האוטוביוגרפי "Thirty Years of My Life on Three Continents" (שלושים שנה מחיי בשלוש יבשות). "ליאון, עֶדְוִוין דֵי", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 36, באתר היברובוקס כורש אדלר ול. היהנר, ‏"לאון, אדווין די", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אדווין די לאון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יצחק יעקב רוט

יצחק יעקב רוט (מוכר גם בשם העט א. יצחקי; נולד ב-1954) הוא עיתונאי ופובליציסט חרדי-ליטאי. במשך עשרות שנים היה עורכו של העיתון יתד נאמן. נולד ברמת גן להורים ניצולי השואה. למד בישיבות היישוב החדש בת"א איתרי ופוניבז'. בשנת 1985 נמנה עם מייסדי היומון החרדי "יתד נאמן". בראשית דרכו שימש מבקר מטעם הוועדה הרוחנית, הסמכות התורנית של העיתון. המשיך ככותב מאמרים תחת שמות עט שונים, ובשנת 1988 עם התפטרותם של העורכים הראשונים משה גרילק ושמואל חסידה, מונה לעורך העיתון לצד נתן גרוסמן, שהיה דומיננטי יותר. רוט עצמו מתרחק מפרסום ואינו מתראיין בכלי התקשורת. בהמשך הצטרף אליהם ישראל וורצל כסגן עורך. רוט הוביל את הקו המקצועי בעיתון[דרושה הבהרה]. הוא כתב עבור הרב שך דרשות שנשא בפתיחת "ירחי כלה". בשנת 2007 הכריע הרב אלישיב כעמדתו שניתן להזכיר שמות פרטיים של נשים מפורסמות בעיתון, בניגוד למנהגו של העיתון החרדי המתחרה "המודיע", שבו לדוגמה ציפי לבני מופיעה בתור צ. לבני. באותה הזדמנות קיבל הרב אלישיב גם את עמדתו שלפיה יש להזכיר את הצבא הישראלי בשמו צה"ל, בניגוד לנוהל שהיה קיים עד אז להתייחס אליו בהסתייגות כ"הצבא".[דרוש מקור] בעקבות המהפך בשליטה ב"יתד נאמן" ב-2012, הבהיר כי הוא כפוף לרב אהרן יהודה לייב שטינמן ומשתף פעולה עם ההנהלה החדשה. עובדה זו עוררה את זעמם של נאמני הרב שמואל אוירבך והוא אף הותקף במערכת העיתון במהלך מאבקי השליטה.[דרוש מקור] ביוני 2014, תקופה קצרה לאחר הפילוג ב"יתד נאמן" כתב: "חובת האדם לפשפש במסתרי לבו ולחשוד תמיד בעצמו שמא דבריו ומעשיו אינם אלא תוצאה של נטיות לבו ונגיעותיו האישיות". תלמידיו של הרב אוירבך, סברו כי הדברים מכוונים לפגוע ברבם והחלו לפרסם מכתבים וכתבי פלסתר כנגדו.[דרוש מקור] הוא פרסם הבהרה במהדורת יום ג' של העיתון ולפיה לא התכוון לאיש מסוים. ב-2014 הגיש יואב ללום, יו"ר עמותת נוער כהלכה, תביעת דיבה בסך 300,000 ש"ח נגדו ונגד העיתון, בעקבות כינויי גנאי שנכתבו בו כלפיו, בשל פעילותו ב"בג"ץ בית הספר בעמנואל". רוט לא הגיש כתב הגנה. בשל כך בית המשפט קיבל את התביעה וחייב את העיתון במלוא הסכום ובהוצאות המשפט. כמו כן חויב העיתון לפרסם תיקון לדברי הלשון הרע. בתפקידו כעורך כתב רוט שלש פעמים בשבוע את מאמרי המערכת של העיתון. לאחר פרישתו הוא מפרסם פעמיים בשבוע טורי דעה וכן את טור הפתיחה של מוסף "יתד השבוע" בשם "עוד שבוע". המאמרים השבועיים מתובלים בסיפורים מן התנ"ך וההיסטוריה המתאימים למאורעות התקופה, ומשלבים מבט אקטואלי. תרגום המאמרים מתפרסם גם במהדורה האנגלית של העיתון. רוט מעביר שיעורים יומיים בבני ברק ושיעור שבועי ברמת גן. הוא ערך ספרים תורניים, בהם את ספרי "שיח יוסף" של רבו, הרב יוסף רוט, ראש מוסדות "בית דוד" בבני ברק. לקט ממאמריו התורניים הוציא לאור בספר "יתדתיו לנצח". עד עתה יצאו לאור 6 כרכים: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים, וחלק נוסף על המועדים, בהוצאת "יפה נוף". העיתונאים נחשפים: כתבת פרופיל על יצחק רוט באתר בחדרי חרדים מנדי גרוזמן ויונתן אוריך, ”יתד נאמן“ ישלם פיצויים לעו“ד חרדי בגין לשון הרע, באתר nrg‏, 12 במאי 2014
הורות הסכמית

הורות הסכמית היא הורות הנובעת מהסכם, בלא שלהורה על פי ההסכם ישנה כל זיקה ביולוגית, גנטית או פיזיולוגית, לילד. ההורות ההסכמית נוצרת כתוצאה מהסכם פרטי בין ההורה המשפטי להורה המיועד, בטרם יצירת העובר. ההורה על פי ההסכם יכול להיות בעל סמכות מקבילה או חליפו של ההורה המשפטי. להסכם ההורות עשויים להיות ארבעה גורמים שונים: תורם הזרע, תורמת הביצית, האם הפונדקאית וההורה המיועד. יש הרואים גם בהורות על ילד בן הזוג שנוצר במהלך הזוגיות, "הורות הסכמית". לעומת זאת יש הרואים בכך הרחבה של "היסוד הגנטי". מרבית המדינות ובכללן ישראל, אינן מכירות באופן אוטומטי בהורות הסכמית. חופש החוזים שולל התערבות בהסכם שנעשה בין בגירים מתוך רצון חופשי. במצבים מסוימים, זהו הסיכוי היחיד להורות. עשיית "חוזה להולדת ילדים" מנוגדת לתקנת הציבור. מניעת "סחר" בתינוקות. במצבים רבים, האם הנושאת היא צד מוחלש, והסכמתה אינה מודעת וחופשית. "הסכם ההורות", עלול לקפח את טובת היילוד העתיד לבוא, העשוי להיות הפגיע ביותר ובה בעת מי שהאינטרסים שלו לא יילקחו בחשבון. קומודיפיקציה של הריון, לידה ויילודים. בישראל טרם קיימת הסדרה חקיקתית מקיפה בנושא הורות הסכמית. השופטת לוין מתחה על כך ביקורת, וקראה לרשות המחוקקת להסדיר את הנושא בחקיקה ראשית, בהקדם. הפסיקה העדכנית בישראל בסוגיית הורות הסכמית, עסקה במקרה בו פלונית - אישה רווקה שחלתה בניוון שרירים ולא יכלה להיכנס להיריון, ביקשה ממכר לתרום זרע ומאחייניתה, צעירה בת 20, לשאת את ההיריון. הכל מתוך הסכמה מוקדמת שפלונית תהיה ההורה המשפטי היחיד. במהלך ההריון האחיינית בקשה להפיל את העובר, אך שוכנעה לחזור בה. המדינה סירבה להכיר בתוקפה של ההורות ההסכמית ונמנעה מלרשום את פלונית כאם התינוק. ביהמ"ש למשפחה דחה את תביעתה של פלונית וכך גם בית המשפט המחוזי. באפריל 2015 קבע בית המשפט העליון בהרכב מורחב, בדעת הרוב אותה כתב השופט ניל הנדל, כי אין להכיר ב"הורות הסכמית" המבוססת רק על הסכמים והנעת שרשרת פעולות שהובילה להליך "יצירת" התינוק. לעומת זאת, בית המשפט העליון הביע הסכמה עקרונית להכיר בהורות מתוקף קשר זוגיות בו ההורה המיועד נמצא, עובר להריון וללידה, עם בעל או בעלת הזיקה הגנטית ליילוד - כאשר לא ניתן להביא צאצא מחומר גנטי של שני בני הזוג. בערכאות הנמוכות מפרשית הסכמה זו כהכרה מסוימת ב"הורות הסכמית". יחזקאל מרגלית, עלייתו, שחיקתו ועלייתו המחודשת של היסוד הגנטי בקביעת הורות משפטית, משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 3 עמוד 125, 2010 בע"מ 1118/14 פלונית נגד משרד הרווחה והשירותים החברתיים ואח' בג"ץ /177525(הקישור אינו פעיל) תמ"ש 50399-12-12 מ.י. נ' פלונית ואח' ד"ר יחזקאל מרגלית, ככה לא בונים הורות הסכמית , מבזקי הארות פסיקה, 5 ביולי 2015(הקישור אינו פעיל) קביעת הורות משפטית בהסכמה פיקוח ושליטה משפטיים על משפחות לא הטרונורמטיביות שלושה אבות, ארבע אמהות: על אתגרי קביעת הורות משפטית במציאות משתנה יו-טיוב. למשל השופט ניל הנדל השופטת דליה דורנר, דנ"א 2401/95 נחמני נ' נחמני. פונדקאות נפסלה: אין הכרה ב'הורות הסכמית', באתר ynet, 11 באפריל 2015 הסופטת סנונית-פורר, בתה"ס (משפחה ת"א) 855-10-13, כתבה שפיקוח הדוק של הרשויות על הסכמים מסוג זה, עשוי למנוע פגיעה בזכויות היילוד העתיד לבוא ...פיתוחם המואץ ל הרפואה והמדע, וה'ליברליות' הקיימת במקומות שונים בכפר הגלובלי, מחייבים את המחוקק לפעול להסדרה חקיקתית, ובהקדם". בע"מ 1118/14 פלונית נגד משרד הרווחה והשירותים החברתיים ואח' סופי: חולת ניוון שרירים לא תוכר כאם התינוקת שנולדה מתרומות ביצית וזרע "העליון סירב להכיר בהורות של אישה ש"יצרה" ילד מתרומת ביצית ומפונדקאות", תקדין הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.