laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוטונומיה לאומית פרסונלית

אוטונומיה לאומית פרסונלית היא סוג תאורטי של אוטונומיה מדינית שיכולה להינתן למיעוטים לאומיים ללא קשר למסגרת טריטוריאלית אלא על יסוד השתייכות אישית של פרט לאותו מיעוט. הצעה לאוטונומיה מסוג זה הופיעה לראשונה בסוף המאה ה-19 בדבריו של קרל רנר שפרינגר, מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית. הוא שאף לפתור את בעיית הקיסרות האוסטרו-הונגרית רבת הלאומים על ידי כך שטען שלאומים אלו אינם קשורי טריטוריה אלא קבוצות אישיות אוטונומיות, אתניות. על כן, ניתן לספק אוטונומיה למיעוטים אלו מבלי לפרק את הקיסרות. תורה זו פורסמה על ידו בשנת 1899 במאמר בשם "Staat und Nation". ההיסטוריון היהודי שמעון דובנוב היה הראשון שהטיף לסוג זה של אוטונומיה לגבי יהדות הגולה (אוטונומיזם) והשקפתו זו נתקבלה על ידי המפלגה היהודית העממית, פאלקס-פארטיי שקמה בהשפעתו. מפלגה יהודית אחרת - מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת, קיבלה אף היא עיקרון זה ודרשה להקים פרלמנטים יהודיים שאינם מוגבלים טריטוריאלית ולהם תהיה סמכות החלטה בעניינים מדיניים וכלכליים הנוגעים ללאום היהודי. מאידך, פרלמנטים אלו יעסקו גם בחינוך וריכוז נושא ההגירה היהודית לטריטוריה לאומית יהודית עתידית, אם וכאשר זו תקום. היות שזו הייתה השקפה דו-שלבית שבסופה הקמת ישות מדינית-טריטוריאלית יהודית, היא לא עמדה בסתירה לציונות ועל כן גם התקבלה על ידי חלק מהארגונים הציוניים כמו פועלי ציון. אוטונומיה מסוג זה הוקמה באוקראינה ב-1918 שבה מונה גם שר לענייני היהודים אך זה לא מנע את הפרעות הקשות ביהודים והיא בוטלה כעבור כשנה וחצי. ב-1924 הוקמה אוטונומיה דומה בליטא, עם שר לענייני יהודים ומועצה לאומית יהודית (נאציונלראט). היא בוטלה בשנת 1924. לאחר פירוק ברית המועצות התייחסות למיעוט לאומי במדינות שהוקמו מבוססת על עקרונות אוטונומיה פרסונלית. בסיס חוקתי לכך אושר בליטא בשנת 1989, בלטביה בשנת 1991, באוקראינה בשנת 1992, באסטוניה והונגריה בשנת 1993 וברוסיה בשנת 1996. אנציקלופדיה למדעי החברה, הוצאת ספרית פועלים והוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1963, עמודה 48 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלפל

האם התכוונתם ל... צמחים: פלפלת – סוג במשפחת הסולניים פלפל (פרי) – שם עממי של זני פלפלת שונים (מתוקים וחריפים) פלפל צ'ילי – שם עממי של זני פלפלת חריפים פלפל שחור – תבלין חריף בצורת גרגרים קטנים פלפל אנגלי – תבלין המופק מעץ ה-Pimenta dioica פלפל סצ'ואן – תבלין המופק מעץ באזור סצ'ואן בסין פלפל ארבע עונות – סוג של תבלין המורכב מ-4 סוגי פלפל שחור פלפל גיאנה – גרעיני צמח aframomum melegueta ממשפחת הזנגבילאים, הידועים גם כגרגרי גן העדן אישים דרורה פלפל – סגנית נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב יהושע פלפל – נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע דינה פלפל – אפידמיולוגית ישראלית אחר: פלאפל – מאכל רחוב, כדורי חומוס או פול מטוגנים פלפל אלמסרי – זמר ישראלי "פלפל" – חברה ישראלית לייצור בגדי ים
Ne me quitte pas

Ne me quitte pas ("נה מה קיט פָּה" – בצרפתית: "אל תעזבי אותי") הוא שיר (שאנסון) בצרפתית משנת 1959 מאת הזמר-יוצר הבלגי ז'אק ברל. לשיר גרסאות כיסוי מרובות בצרפתית, וכן בשפות רבות נוספות, בהן אנגלית ("If You Go Away") ועברית (מהן ידועה במיוחד "אל תלכי מכאן", בתרגומה של נעמי שמר ובביצוע יוסי בנאי). ז'אק ברל הקליט את השיר לראשונה ב-11 בספטמבר 1959. ב-1961 הקליט גרסה נוספת בשפה הפלמית (ניב של הולנדית המדובר בבלגיה) בשם "Laat Me Niet Alleen". ב-1972 הקליט את השיר מחדש והכניסו לאלבום בעל אותו שם. השיר נכתב לאחר שברל "נזרק" על ידי פילגשו, סוזן גבריאלו (זיזו), לאחר שזו הושפלה ונעצבה בגללו; זיזו הייתה בהיריון מברל והפילה לאחר שברל סירב להכיר בעובר כילדו ולהיות אביו בעתיד. נינה סימון ביצעה גרסת כיסוי ידועה באלבוה I Put A Spell On You‏ (1965). השיר שימש גם את הבמאי פדרו אלמודובר בסרטו השישי, "חוק התשוקה". בישראל מוכר השיר בין היתר כשיר הפתיחה בסדרת הטלוויזיה הישראלית "הבורגנים", בגרסתו האוריינטלית של הזמר הצרפתי ממוצא אלג'יראי פוֹדל (Faudel). 1961: ברברה 1965: נינה סימון 1970: ויקי לאנדרוס – ברל ביקש מלאנדרוס לשיר את השיר לאחר שנפגשו באולפן טלוויזיה צרפתי. 1974: ג'יליולה צ'ינקווטי 1987: מאיסה מטאצו, בסרט חוק התשוקה. 1988: ז'ולייט גרקו 1988: סטינג בסיבוב ההופעות של האלבום Nothing Like the Sun. 1995: איזבל אוברה 2001: נטשה אטלס 2002: אוטה למפר 2003: פאודל (הגרסה הייתה שיר הפתיחה של הסדרה הישראלית "הבורגנים"). 1976: דני גרנות שר את השיר "אנא אל תלכי" בתרגומה של דפנה אילת, באלבומו "שקיעות נשים וכל השאר". אמצע שנות ה-80: דני רובס (בדמות ג'ימי אוחנה, במסגרת תוכנית הרדיו "מה יש") מבצע את גרסת הפארודיה "תנקי ת'פח". 1985: יוסי בנאי שר את "אל תלכי מכאן", בתרגום של נעמי שמר, מתוך אלבומו אם נדע לאהוב – משירי ז'אק ברל. 2001: ריטה ורמי קלינשטיין שרים את גרסת הכיסוי של יוסי בנאי בסבב ההופעות שלהם. 2006: אפרת גוש שרה את השיר בתרגום של ברק פלדמן במסגרת תוכנית הטלוויזיה "מרגיש בבית". 2008: איתי פרל כותב שיר המבוסס על זה המקורי. 2009: שלומי שבן מבצע את השיר בתרגום של דורי מנור, תחת השם "אל תלכי עכשיו". השיר נכלל באלבומו של שבן "מגדל הפזמון". 2010: דיאנה גולבי שרה את השיר בתרגומו של ברק פלדמן במסגרת התוכנית "כוכב נולד". 2011: מירי מסיקה שרה את התרגום של נעמי שמר בהופעה אקוסטית בזאפה. 2020: מאיה בלזיצמן ומתן אפרת שרים את התרגום של נעמי שמר באלבום "indoors" מידע על היצירה "Ne me quitte pas" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Ne me quitte pas" באתר AllMusic מידע על היצירה "Ne me quitte pas" באתר Discogs גרסאות נוספות ל"Ne me quitte pas" באתר SecondHandSongs מילות הפזמון "Ne Me Quitte Pas" במספר שפות תרגומים לעברית: תרגום חלקי מאת ד' סלונים: משה בן-שאול, תרגום אחר, מעריב, 18 באוגוסט 1970 ביצועים בעברית: השיר בביצוע רן דנקר עם הפילהרמונית הישראלית בניצחו של עומר מאיר ולבר, "הפילהרמונית בג'ינס", פברואר 2014, סרטון באתר יוטיוב השיר בביצוע הראל סקעת, מתוך מופע שנסונים מיוחד של סקעת וסימפונט רעננה, סרטון באתר יוטיוב
המרכז האקדמי הישראלי בקהיר

המרכז האקדמי הישראלי בקהיר הוא מרכז מחקרי-תרבותי אשר פועל בקהיר משנת 1982, בחסות האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. המרכז הוקם בשנת 1982, כחלק מהסכם השלום בין ישראל למצרים, בחסות החברה המזרחית הישראלית (כיום האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם) והאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ומנהלו הראשון היה הפרופסור שמעון שמיר, אשר שימש בתפקיד שלוש שנים. לפי ההסכם מצרים הייתה אמורה להקים מרכז דומה בישראל, אולם עד היום טרם עשתה זאת. מטרת המרכז היא לקדם את שיתוף הפעולה התרבותי והאקדמי בין ישראל למצרים. בין השאר עוסקים בעזרה לחוקרים ולסטודנטים מצרים הלומדים עברית, יהדות ותולדות ישראל ובתרגום ספרות ומחקר בעברית לערבית בניב מצרי. המרכז מקיים באופן תדיר מפגשים והרצאות עם אושיות תרבות ואקדמיה ישראליות מרכזיות. במרכז קיימת ספריה גדולה המתמקדת בעיקר בהיסטוריה ובתרבות של ישראל, ביהדות, בלשון ובספרות עברית. כמו כן פועל המרכז במטרה להנציח ולתעד את תרבותם ומורשתם של קהילת יהודי מצרים. בראש המרכז עומד מאז 2006 הפרופסור גבי רוזנבאום. המרכז שוכן במבנה בשכונת דוקי שברובע גיזה בקהיר, סמוך למלון שרתון קהיר. עם פרוץ ההפיכה במצרים בחודש ינואר 2011, הוחזר לישראל ראש המרכז, הפרופסור גבריאל רוזנבאום, המנהל אותו נכון לשנת 2013, בעיקר מישראל. בשנת 2016 פרסם שמעון שמיר ספר על תולדות המרכז. פרופ' שמעון שמיר (1984-1982) פרופ' גבי ורבורג (1986-1984) פרופ' אשר עובדיה (1989-1986) פרופ' יוסף גינת (1992-1989) פרופ' עמנואל מרקס (1996-1992) פרופ' ששון סומך (1997-1996) ד"ר יוסי אמיתי (2001-1997) פרופ' דוד קושניר (2003-2001) פרופ' שריאל שליו (2006-2003) פרופ' גבי רוזנבאום (2006-) העיתונאי בני ציפר טען ב-2009, שהמרכז הוא בועה מבוצרת עם סידורי ביטחון מופרזים שיצרו לישראל דימוי של כוחניות אכזרית. המרכז לרוב לא הצליח לייצור שיתוף פעולה עם אנשי אקדמיה מצרים או אנשים שרצו ללמוד על ישראל והתרבות הישראלית. אלי פודה (עורך), "רב שיח: תרומתו של המרכז האקדמי הישראלי בקהיר ליחסי ישראל-מצרים במלאת עשרים שנה לייסודו (2002-1982)", בתוך: המזרח החדש כרך מז, תשס"ח. שמעון שמיר, "עלה טרף - סיפור המרכז האקדמי הישראלי בקהיר", ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2016 אודות המרכז האקדמי הישראלי בקהיר באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים גלעד מוליאן, לקרוא את סובול בקהיר, באתר ynet, 20 בנובמבר 2009 ניר יהב וניר לנדאו, קהיר‏, כשזאב רווח עשה סטנד אפ בקהיר, באתר וואלה, 7 באפריל 2009 דניאל אדלסון, מה קורה לסטודנט שבא למרכז הישראלי בקהיר?, באתר ynet, 6 בינואר 2010 הסדנה להיסטוריה חברתית, לימודי יהדות על גדות הנילוס, באתר הארץ, 29 ביולי 2020 אלי עמיר, בחזרה אל השנים היפות ביחסים בין ישראל למצרים, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2016 בני ציפר, מצרים רבים לומדים תרבות עברית, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2005 יוסי אמיתי, "עלה טרף": זיכרונות מתור הזהב הקהירי, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2016 בני ציפר, בני ציפר | אני מבין לחלוטין את הסלידה שיש למצרים משגריר ישראל, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2009
רובה רוס

רובה רוֹס (מאנגלית: Ross rifle), שנקרא בישראל בראשית שנות המדינה רובה קנדי, הוא רובה בעל מנגנון בריח בקליבר 0.303 אינץ', בדומה ללי אנפילד הבריטי, הדומה לו במאפייניו. הרובה יוצר בקנדה מ-1903 ועד אמצע מלחמת העולם הראשונה ושימש כרובה התקני של חייל החי"ר הקנדי במלחמת העולם הראשונה, עד שהוחלף בשל תקלות וקושי תפעולי בקרב. הוא פעל היטב כרובה צלפים אך בתנאי מלחמת החפירות נתגלו בו בעיות טכניות רבות שחייבו את החלפתו. בעת מלחמת הבורים סירבה בריטניה לתת לקנדה רישיון ייצור לרובי לי אנפילד על אדמת קנדה. לפיכך הציע הרוזן והממציא הסקוטי צ'ארלס רוס רובה דומה, פרי המצאתו. הרובה, שהיה דומה ללי אנפילד, נבדל ממנו בכך שהיה קל ממנו בכ-400 גרם והחזרת הבריח לאחר ירי לא חייבה רבע סיבוב, מה שאיפשר קצב אש גבוה יותר, טווח הנשק היה גדול יותר מזה של הלי אנפילד וכוח העצירה שלו גבוה יותר. גם הפירוק וההרכבה שלו היו מהירים ופשוטים יותר. הייצור החל ב-1903 ו-1,000 הרובים הראשונים נמסרו למשטרה הרכובה המלכותית של קנדה. ברובה נמצאו ליקויים רבים וב-1905 נוצר מודל 2 (Mark II), פיתוח הרובה נמשך ושוכלל במהלך השנים. עם זאת, הרובה לא נוסה באופן אינטנסיבי בתנאי קרב. בשנת 1915 צוידו כל חיילי חיל המשלוח הקנדי למלחמת העולם הראשונה ברובי רוס מודל 10 (Mark III). במהלך הקרבות ובפרט בקרב איפר השני התגלה חוסר התאמתו של הנשק לתנאי המלחמה. כמויות הליכלוך בשוחות גרמו למעצורים בנשק. החזרת הבריח למקומו לאחר פירוק לצורך ניקוי שגרתי לא חייבה נעילה וכך קרה לא פעם שהבריח החוזר פגע בעוצמה רבה בחייל, דבר שגרם פגיעות רבות ואף מקרי מוות. גם כידון הרובה לא חוזק היטב ונטה ליפול במהלך ירי. חיילים בעלי תושייה לקחו את רובי הלי אנפילד של עמיתיהם הבריטים ההרוגים. עם זאת, שר ההגנה הקנדי, סם יוז (Sam Hughes), התעקש שעל החיילים להשתמש בנשק הקנדי. בקרב על הסום פקד מפקד החזית, דאגלס הייג שכל רובי הרוס של הלוחמים יוחלפו בלי אנפילד. שר ההגנה סירב להודות שקיימים פגמים ברובה רוס ולא סייעו השתדלויותיהם של מפקדי הכוחות הקנדיים ובכירים שונים, עד שראש הממשלה רוברט בורדן נאלץ למנות שר ייעודי לכוחות מעבר לים, כדי לעקוף את יוז ולאפשר את אספקת הרובים. רובה רוס המשיך לשמש באמונים. רובי רוס נשלחו גם למחנות אימונים בארצות הברית כדי לשחרר רובי ספרינגפילד לטובת הלוחמים הקנדיים. במלחמת העולם השנייה שימשו רובי רוס כוחות עורפיים קנדיים, כחיל המשמר ומשמר החופים. כמו כן שימשו מתנדבים מבוגרים שסיירו בערי בריטניה במהלך המלחמה (במתכונת של משמר אזרחי) ואף כוחות של ברית המועצות. בעת מלחמת העצמאות נרכשו רובי רוס על ידי ההגנה ונקראו "רובים קנדיים". קליבר - 7.7 מילימטר ( 0.303 בריטי) מנגנון - בריחי, ירי בודדת בלבד אורך - 1.32 מטר משקל - 3.9 ק"ג אורך קנה - 71.1 סנטימטר מחסנית - חיצונית, 5 כדורים Phillips, Roger F., François J. Dupuis and John A. Chadwick, The Ross Rifle Story ISBN 0973241608 Phillips, R., Knap, J. Jerome, Sir Charles Ross And His Rifle ISBN 0919316115 מדיה וקבצים בנושא רובה רוס בוויקישיתוף רובה רוס באנציקלופדייה מלחמת העולם הראשונה (באנגלית) Dickson, Paul (2007), The End of the Beginning: The Canadian Corps in 1917, in Hayes, Geoffrey; Iarocci, Andrew; Bechthold, Mike, Vimy Ridge: A Canadian Reassessment, Waterloo: Wilfrid Laurier University Press, pp. 31–49, ISBN 0889205086
אי תעתוע

תופעת אי תעתוע או אי פנטום היא מצב בו אנשי המקצוע האמינו בקיומו של אי כלשהו, למרות שאי זה לא התקיים במציאות. במקרים קיצוניים, היו איי תעתוע שנחשבו לקיימים במשך תקופה של מאות שנים ואפילו הופיעו במפות הימיות. תופעת איי תעתוע אינה נדירה. איים כאלה "התגלו" על ידי מלחים לאורך ההיסטוריה. לעיתים מדובר באיים שאכן לא נודעו קודם לכן, ואכן התגלו, אולם בשל טעות ניווט סומנו במקומות שגויים במפות. במקרים אחרים מדובר היה באיים ידועים, אשר בשל טעויות ניווט יורדי הים זיהו אותם כתגלית חדשה במקומות אחרים ממקומם האמיתי. לדוגמה, האי פיפס היה למעשה אחד מאיי פוקלנד אשר זוהה בטעות במקום שגוי, וסומן במפות במקום זה. לעיתים, איי תעתוע הנגלים למלחים הם למעשה קרחונים, עננים נמוכים או ערפילים, או אשליה אופטית. כך, לדוגמה, האי דרום גרילנד החדש, שהתגלה בים ודל בשנת 1823, לא נצפה עוד מאז, וככל הנראה היה מיראז' עליון, אף שיש הסבורים שמדובר בקרחון. הסבר אחר לתופעה הוא שישנם איים הקיימים רק לפרק לזמן קצר. איים כאלה עשויים מדיונות חול הנשחקות במהלך השנים עם הגלים ונעלמות, או כי איים שוקעים בעקבות רעידות אדמה או פעילות געשית. לעיתים, איי תעתוע המופיעים במפות הם פרי זיוף. דוגמה לכך הם איי פליפו ופונטשרטריין, המופיעים במפות של ימת סופיריור. איים אלה אינה קיימים וככל הנראה לא היו קיימים מעולם, ורישומם במפות נועד לשכנע את המרקיז לואי פליפו, מרקיז לה ורילייר ורוזן דה פונטשרטריין (Louis Phélypeaux, marquis de La Vrilliere, comte de Pontchartrain), שהיה שר רב השפעה בממשלת צרפת, לממן מסעות חקר נוספים באזור. גם השונית מריה תרזה שבאוקיינוס השקט היא אי פנטום, ולמרות זאת, עד היום יש מפות ואטלסים המדפיסים אותה. האי ברמחה במפרץ מקסיקו היה קיים במפות כ-400 שנים, והוסר במהלך המאה ה-20. הסיבה המדויקת לסימון האי על מפות אינה ברורה, וקיימות מספר תאוריות בנושא. מדיה וקבצים בנושא אי תעתוע בוויקישיתוף איי תעתוע, אתר The Map House Google Earth מציגה: האי שלא היה, אסף לבנון, מערכת וואלה! 2012
האי פיפס

האי פיפס (באנגלית: Pepys Island) הוא אי תעתוע אשר בעבר סברו כי הוא ממוקם כ-390 קילומטרים צפונית לאיי פוקלנד. האי התגלה לראשונה על ידי אמברוז קוולי בשנת 1684 וסומן בהתאם במפות. האי נקרא על שם סמיואל פיפס, מזכיר הימייה האנגלי באותה עת. מספר מסעות חקר ניסו לזהות את האי במהלך המאה ה-18. ג'ון ביירון זיהה את האי עם האי הצפוני ביותר באיי פוקלנד, אולם חוקרים אחרים ובהם לואי-אנטואן דה בוגינוויל, ג'ורג' אנסון וקפטן ג'יימס קוק המשיכו לחפש את האי עד שנות ה-80 של המאה ה-19, עת התבררה טעות הניווט של קוולי, אשר ככל הנראה זיהה בטעות את אחד מאיי פוקלנד. האי פיפס האי פיפס באתר "המדריך לאיי הים הדרומי" B. M. Chambers C.B. Where was PEPYS ISLAND? A Problem in Historical Geography. The Mariner's Mirror, Volume 19, Issue 4, 1933. Published online: 22 Mar 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארקולוגיה

ארקולוגיה (באנגלית: Arcology) הוא רעיון ריאליסטי בחלקו אך גם שייך למדע הבדיוני של מבנה על המאכלס בתוכו כמות גדולה מאוד של תושבים ובצפיפות בלתי רגילה. הרעיון המרכזי בארקולוגיה הוא בנייה של עיר ורטיקלית אשר טביעת הרגל האקולוגית שלה היא מצומצמת ביותר והיא מספקת סוג חדש של סביבה. מקור המילה הוא הלחם בין שתי המילים: "ארכיטקטורה" ו"אקולוגיה". המונח הוטבע על ידי האדריכל פאולו סולרי (Paolo Soleri), שהגה רעיון זה ועסק בו בפירוט באחד מספריו. הרעיון של הארקולוגיה מהווה דרך אלגנטית להשתמש באדמות באופן יעיל יותר, ובכך להעניק מקום מחיה ברמה גבוהה למספר רב של נפשות. כמו כן הוא מציע בנייה של שטחים ירוקים ואף חקלאיים הנבנים באופן מלאכותי במרומי הבניין. רעיון זה הועלה על ידי אנשים שונים כבר בתחילת המאה ה-20 כאשר הצפיפות העירונית הגיעה לשיאים בעקבות המהפכה התעשייתית. הרעיון של מבני-על ו"ערים ורטיקליות" נהגה על ידי סופרי מדע בדיוני שונים והושפע גם מרוחה של תנועת הפוטוריזם. רעיון דומה העלה האדריכל פרנק לויד רייט בשנת 1956 בשם The Illinois. בשנת 1970 החלה בניית עיר ניסיונית ארקוסנטי המבוסס על רעיונות ארקולוגיות. ארקולוגיות רבות מתוארות בספרות המדע הבדיוני כצורת התיישבות הכרחית בעתיד המין האנושי. כיום ישנן כמה תוכניות, בעיקר ביפן ובסין, לבנייה של כמה מבני על. הם אינם מכונים "ארקולוגיה" אך הם מבוססים על עקרונות דומים מאוד. חזון הערים המקורות על ידי כיפות גאודזיות של האדריכל בקמינסטר פולר. בנייה ירוקה המגדל הביוני מדיה וקבצים בנושא ארקולוגיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארקולוגיה
ספריית פיפס

ספריית פיפס (באנגלית: Pepys Library) היא ספרייה הממוקמת במכללת מודלין באוניברסיטת קיימברידג' בעיר קיימברידג' שבאנגליה. הספרייה ממוקמת בקומה הראשונה של בניין ייעודי הנקרא על שמה "בניין פיפס". מקורה של הספרייה באוספיו של סמיואל פיפס, אשר הוריש אותם למכללה בצוואתו משנת 1703. בצוואתו הורה פיפס כי אוספו בן 3,000 הספרים ישמר בארונות שהוכנו עבורו (ואשר פיפס הוריש למכללה), וכי לא יוספו ספרים לאוסף ולא יגרעו ממנו. עוד הורה פיפס בצוואתו כיצד יסודרו הספרים בספרייה. האוספים כוללים את יומניו של פיפס המפרטים את חוויותיו מהמגפה הגדולה ומהשרפה הגדולה של לונדון, וכן תרשימי ספינות הצי המלכותי שנאספו על ידו בעת שהיה שר הימיה, ועותק מקורי של ספרו של אייזק ניוטון - "היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע" אשר יצא לאור בעת שפיפס היה נשיא החברה המלכותית. מבנה הספרייה תוכנן ככל הנראה לפני שנת 1640 אולם הושלם בשנת 1700. תוכנית המבנה המקורית הייתה צנועה יותר, אולם עברה שינויים על ידי האדריכל רוברט הוק בשנת 1677. המבנה הוקם בסיוע תרומות של פרופסור ג'ייס דופורט, אשר הוריש את ספריו במותו בשנת 1679 למכללה. ספרים אלה הוחזקו במבנה עד שנת 1834. פיפס תרם מספר פעמים למימון הבנייה, אולם באותה עת טרם הביע את תוכניתו לתרום את ספרייתו למכללה. רק בצוואתו משנת 1703, אשר הוקראה לאחר מותו, התגלה רצונו לתרום את הספרים. שינוי התוכנית בא לידי ביטוי בהבדל בין חזית המבנה לחלקו האחורי. בעוד שחלקו האחורי של המבנה בנוי בסגנון יעקבני כפרי, חזית המבנה בנויה בסגנון נאו קלאסי. על חזית המבנה כתובת משנת 1724: 'Bibliotheca Pepysiana 1724' (בלטינית: ספריית פיפס) המציינת את מועד הגעת ספרייתו של פיפס למבנה. מעל הכתובת שלט האצולה של פיפס והמוטו שלו: Mens cujusque is est quisque. משני צידי הכתובת שני שלטי אבירים של תורמים אחרים של המכללה (אשר לא תרמו לבניית המבנה): סר כריסטופר רן (משמאל הכתובת) ופיטר פקארד (מימין). מדיה וקבצים בנושא ספריית פיפס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספריית פיפס
מלחמת רוסיה–פולין (1605–1618)

מלחמת רוסיה–פולין, הייתה מלחמה בין רוסיה הצארית לאיחוד הפולני ליטאי שהתרחשה בין השנים 1605–1618. רוסיה סבלה מתקופת הצרות לאחר מותו של פיודור הראשון ב-1598, שבמהלכה סבלה מחוסר יציבות פוליטית ומאבק ירושה אלים עם ירידתה של שושלת רוריק מהשלטון. אצולת השלכטה הפולנית ביקשה לנצל את תקופת הצרות ברוסיה, להשפיע על אצילי בויאר ולהתערב בסכסוך הפנים רוסי לטובת דמיטרי הכוזב ונגד בוריס גודונוב ווסילי שויסקי. באופן רשמי בשנת 1605 האיחוד הפולני-ליטאי לא היה במצב מלחמה עם רוסיה ומצב מלחמה הוכרז רק בשנת 1609. בתחילת המלחמה הכוחות הפולנים נחלו מספר הצלחות ונסיך פולני אף הוכרז כצאר רוסי. ב-1610 ניצחו הפולנים בקרב קלושינו. הצבא הרוסי נמלט משדה הקרב ולמעשה לא היה יכול להמשיך במאבק המזוין. תוך זמן קצר וסילי שויסקי סולק מהשלטון. השלטון הועבר למועצה בויארית שנשבעו למלך פולין ונתנו לסטניסלאב ז'ולקבסקי להיכנס למוסקבה. וסילי שויסקי ואחיו הועברו לוורשה. לאור הרצון של זיגמונט השלישי, מלך פולין למשול ברוסיה בעצמו, התומכים הרוסים עזבו את הפולנים, הם גורשו ממוסקבה ובסופו של דבר המטרות של המלחמה מצד פולין לא הושגו. קרב קלושינו מדיה וקבצים בנושא מלחמת רוסיה–פולין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מהירות פאזה

מהירות הפאזה של גל היא הקצב שבו מופע הגל מתקדם במרחב. גל הוא פונקציה של הזמן והמרחב המקיימת את משוואת הגלים:   ∂ 2 ∂ t 2 ψ ( t , r → ) = v p 2   ∇ 2 ψ ( t , r → ) {\displaystyle \ {\frac {\partial ^{2}}{\partial t^{2}}}\psi (t,{\vec {r}})=v_{p}^{2}\ \nabla ^{2}\psi (t,{\vec {r}})} . מכך נובע שגל הוא פונקציה של המרחב שמשתנה בזמן כך שהיא שומרת על צורתה אך ערכיה נשמרים בנקודות במרחב שנעות במהירות קבועה ששווה ל- v p {\displaystyle \,v_{p}} . זוהי מהירות הפאזה - מהירות התקדמות הגל. הגל הפשוט והנפוץ ביותר הוא גל מישורי. אם נסמן את אורך הגל ב λ {\displaystyle \lambda } ואת זמן המחזור ב T, הגל תואר על ידי המשוואה: y = A sin ⁡ ( ω t − k x ) {\displaystyle y=A\sin(\omega t-kx)\,} , כאשר ω = 2 π T {\displaystyle \omega ={\frac {2\pi }{T}}} נקראת התדירות הזוויתית של הגל, ו- k = 2 π λ {\displaystyle k={\frac {2\pi }{\lambda }}} נקרא מספר הגל. זוהי פונקציית סינוס במימד אחד, שהפאזה שלו משתנה כך שנקודות שוות פאזה נעות בכיוון החיובי במהירות קבועה. מהירות זו שווה לאורך הגל חלקי זמן המחזור: v p = λ T {\displaystyle v_{\mathrm {p} }={\frac {\lambda }{T}}} , או באופן שקול ליחס בין התדירות הזוויתית לבין מספר הגל (הנקרא יחס הנפיצה): v p = ω k {\displaystyle v_{\mathrm {p} }={\frac {\omega }{k}}} . עבור גל אלקטרומגנטי בריק, מהירות הפאזה היא מהירות האור c, והיא שווה גם למהירות החבורה. אולם בתווך דיספרסיבי, מהירות הפאזה של גל תלויה בתדירות שלו והיא אינה בהכרח שווה למהירות החבורה. מקדם השבירה של חומר מוגדר כיחס בין מהירות האור בריק לבין מהירות הפאזה של האור בחומר: n = c v p {\displaystyle n={\frac {c}{v_{\mathrm {p} }}}} . במקרים מסוימים מהירות הפאזה של גל אלקטרומגנטי יכולה להיות גדולה ממהירות האור בריק, וזאת מבלי לסתור את תורת היחסות הפרטית, משום שמהירות ההעברה של מידע היא מהירות החבורה ולא מהירות הפאזה. מהירות הפאזה של פונקציית גל (או של גל דה ברויי) גם היא יכולה להיות גדולה ממהירות האור משום שאינה מעבירה מידע. מהירות חבורה חבילת גלים ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארתור דה גובינו

ז'וזף ארתור קומט (הרוזן) דה גובינו (בצרפתית: Joseph Arthur Comte de Gobineau;‏ 14 ביולי 1816 – 13 באוקטובר 1882) היה אריסטוקרט, הוגה דעות וסופר צרפתי. את מרב פרסומו קנה בחיבור ה"מאמר על אי השוויון בין גזעי האדם" בשנת 1854, ספר שנחשב כיום לנקודת ציון בראשית התפתחותה של תורת הגזע, ששימשה מאוחר יותר את האידאולוגיה הנאצית. בספר דירג גובינו את גזעי האדם השונים לפי "איכותם", וקבע כי הגזע הארי הלבן עליון על כולם. אביו של גובינו היה פקיד ממשלתי ובעל דעות פרו-מלוכניות מוצקות. אמו לואיז מגדליין דה-גרסי הייתה סופרת בעצמה, ושימשה גם כבת לווייתה של הנסיכה פאולין בונפרט, אחותו הצעירה של נפוליאון. כשהיה גובינו בן 14 ברחה אמו לשווייץ על מנת להתחתן עם גבר אחר, ולקחה אותו עמה. בשנים שבילה בשווייץ החל גובינו הצעיר להתעניין בחקר תרבויות המזרח. כשחזר גובינו לאחר מספר שנים לצרפת, התפרנס מכתיבת רומנים בהמשכים. באותה התקופה החל להתיידד עם הפילוסוף והמדינאי אלכסיס דה טוקוויל. כאשר מונה טוקוויל למשרת שר החוץ בימי הרפובליקה הצרפתית השנייה, נתן לגובינו משרה במשרד החוץ. עד מהרה קנה לעצמו גובינו שם של דיפלומט מוצלח. שליחותו הראשונה הייתה לפרס, לאחר מכן לברזיל ולמדינות נוספות. בתקופת שירותו כדיפלומט החל גובינו להאמין כי הגזע הוא הקובע את התרבות. הוא חילק את האנושות לשלושה "גזעי יסוד" - שני המינים הנמוכים: "שחור" ו"צהוב", המהווים את "המינים הנמוכים", המדומים על ידו ל'חומרים הגסים'- כותנה וצמר, ומולם המין ה"לבן" המשובח- הוא הגזע הארי, המדומה על ידו לחוטי המשי. גובינו קבע שההבדלים בין המינים הם טבעיים, וכי כל עירוב ביניהם אשר שובר את ההבחנות ביניהם סופו שיוביל לכאוס. את אזורי המזרח התיכון, מרכז אסיה, תת-היבשת ההודית, צפון אפריקה ודרום צרפת, הוא סיווג כ"אזורים מעורבים גזעית". גובינו האמין שהגזע הלבן עליון על השאר, כפי שהייתה התרבות ההינדו-אירופאית העתיקה, המכונה גם "ארית", עליונה. בתחילה חשב גובינו כי "הזדהמותו" של הגזע הלבן היא בלתי נמנעת (מאוחר יותר שינה דעה זו). כך למשל, ייחס גובינו את המהפכות הפוליטיות והכלכליות הרבות שעברה צרפת בימי חייו לזיהום הגזע שאירע בה. על היהודים, אותם הוא מכנה "בני אברהם", אומר דה גובינו בחיבורו כי בעבר היו הם גזע טהור ונעלה, אך בשל התערבבותם במשך השנים עם "עמים נחותי דרגה" - "העירוב חדר לאיבריו של עם ישראל דרך כל החללים שבעורו". לטענתו הפירוד החל עוד בתקופת התנ"ך, למשל אצל יעקב, אשר התחתן עם השפחות זלפה ובלהה ובהמשך על ידי התמזגותם עם "המינים השחורים" אשר סביבם. גובינו מביא כדוגמה את מראם של יהודי גרמניה, ואומר כי אף ששהו באזורים אירופיים במשך מאות שנים, עדיין שמרו על תווי פניהם הכהים והשזופים, "ובכללם קטנים יותר ומראים מבנה גוף צנום אחר מאשר בני הגזע האירופי". לכן גם היהודים מהווים בעיניו חלק מהמינים הנחותים, שיש למנוע את התערבבותם בחברה האירופית למען "טוהר הגזע". מדיה וקבצים בנושא ארתור דה גובינו בוויקישיתוף דה גובינו, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" biography/Arthur-de-Gobineau ארתור דה גובינו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ארתור דה גובינו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ז'וזף ארתור גובינו, דף שער בספרייה הלאומית