laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדליות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)

אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) היוותה את משחקי הקיץ האולימפיים לנוער ה-3 שהתקיימו. המשחקים נערכו בין ה-6 ל-18 באוקטובר 2018. במשחקים השתתפו כ-3,997 ספורטאים ב-241 אירועים ב-32 ענפי ספורט. טבלת המדליות בדף זה מדרגת את 206 המדינות שמשתתפות באולימפיאדה לפי מספר מדליות הזהב שהספורטאים והספורטאיות שלהן זכו. הוועד האולימפי הבינלאומי השיק תחרות בינלאומית לעיצוב הצד הקדמי של המדליה הרשמית. התחרות החלה ב-16 בנובמבר 2017 והעיצוב הזוכה הוכרז ב-31 בינואר 2018. לתחרות הוגשמו כמעט 300 הצעות ממעל ל-50 מדינות. העיצוב הזוכה נבחר על ידי פאנל שיפוט. הזוכה בתחרות עיצוב המדליה הוא מוחמד פריד חוסן, בן 18 מאינדונזיה, עם היצירה שלו "זיקוקים של ניצחון". עיצוב המדליה הוא בהשראת זיקוקים המייצגים את ההתלהבות והתהילה של המשחקים האולימפיים לנוער. הצד הקדמי של המדליה מציג התפרצויות של זיקוקים העוברים דרך חמש הטבעות האולימפיות יחד עם הכתובת "בואנוס איירס 2018, המשחקים האולימפיים לנוער". הצד האחורי של המדליה עוצב על ידי פרמין איגרטה, ארגנטינאי בן 24 העובד בצוות העיצוב הגרפי של הוועדה המארגנת. הצד האחורי ממשיך את מוטיב הזיקוקים, כאשר הזיקוקים מתמזגים עם אחד מהצורות המהווה את הזהות החזותית של המשחקים, יחד עם השם הרשמי שלהם. הוועדה המארגנת של משחקי אולימפיאדת הנוער בבואנוס איירס (BAYOGOC) לא מקיימת רישום של טבלת מדליות רשמית. הדירוג בטבלה מתבסס על מידע כפי שנמסר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. הטבלה מסודרת לפי מספר הזכיות במדליית זהב של הספורטאים מכל מדינה, לאחר מכן נלקח בחשבון מספר הזכיות במדליית כסף ולאחר מכן מספר הזכיות במדליית ארד. במידה וקיים שיויון בדירוג המדינות, הן מופיעות בסדר אלפביתי בהתאם לאותיות הייצוג של המדינה בוועד האולימפי הבינלאומי. באולימפיאדה יוענקו סך הכל 744 מדליות ב-241 אירועים: 240 מדליות זהב, 241 מדליות כסף, ו-263 מדליות ארד. בענפי הג'ודו, הטאקוונדו והקראטה הוענקו שתי מדליות ארד בכל אירוע. בנובמבר 2019, נודע כי מרימת משקולות תאילנדית בקטגוריית המשקל מעל 63 ק"ג נפסלה לאור שימוש בחומרים אסורים ונלקחה ממנה מדליית הזהב. בעקבות כך, טורקיה זכתה במדליית זהב במקום הכסף, אוזבקיסטן זכתה במדליית כסף במקום הארד וניו זילנד זכתה במדליית ארד. במספר אירועים, התחרו צוותים שהורכבו ממספר ספורטאים ממדינות שונות. המדליות שצוותים אלו זכו בהם כלולות בטבלה כמדליות שהוענקו ל"נבחרת לאומים מעורבת". במהלך המשחקים יתקיימו 13 תחרויות שהורכבו אך ורק מנבחרות מעורבות. לפיכך כל המדליות באירועים הללו נספרו ל"נבחרת לאומים מעורבת", סך הכל 13 מדליות זהב, 13 מדליות כסף ו-14 מדליות ארד (2 מדליות בג'ודו). שאר המדליות הוענקו באירועים בהם הנבחרות המעורבות התחרו בנבחרות המייצגות מדינת לאום אחת. "נבחרת לאומים מעורבת" אינה מדורגת בטבלה. מקרא   מדינה מארחת (ארגנטינה) "Last call for Buenos Aires 2018 medal design competition" (באנגלית). הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים לנוער בואנוס איירס. 3 בינואר 2018. אורכב מ-המקור ב-28 באפריל 2018. נבדק ב-28 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Winning medal design to light up Buenos Aires 2018" (באנגלית). הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים לנוער בואנוס איירס. 31 בינואר 2013. אורכב מ-המקור ב-28 באפריל 2018. נבדק ב-28 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Both sides of medal for Buenos Aires 2018 now complete" (באנגלית). הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים לנוער בואנוס איירס. 27 באפריל 2018. אורכב מ-המקור ב-28 באפריל 2018. נבדק ב-28 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה)
חראם

חַראם (ערבית: حَرَام ) הוא מושג בפיקה, אשר מקורו בשפה הערבית, ומשמעותו היא "אסור". לעיתים זה מדבר על דבר מה מקודש אשר לאנשים מסוימים, כמו אלו אשר לא נמצאים במצב של טהרה, אסור לגשת אליו. במובן היותר רחב, מדובר על מעשים שאסור לעשות מבחינה הלכתית. מעשים אשר נכנסים תחת ההגדרה של "חראם" הם בדרך כלל מעשים אשר אסורים באופן ברור ומפורש בקוראן או בסונה. פוסקי ההלכה באסלאם מגדירים את החראם כלהלן: דבר מה אשר השריעה אסרה על עשייתו, ומצווה על ההימנעות ממנו באופן החלטי ומוחלט. עשייתו היא חטא, והימנעות זוכה בגמול מאללה. להלן כמה דברים שנחשבים לחראם באסלאם: הדבר שנמצא בראש רשימת המעשים שנמצאים תחת הקטגוריה של "חראם" הוא העבודה הזרה, שהיא עבודת כל דבר מלבד אללה. באסלאם, לבוש משי וענידת תכשיטים מזהב אסורים על הגבר, אך מותרים לאישה. לבוש צמוד, אשר מבליט את צורת הגוף, אסור על האישה. אדם שמונע ירושה מאחד הילדים שלו, מבצע מעשה חראם. כל יחסי אישיות שאינם יחסי אישות בין גבר לאישה נשואים, אסורים בהחלט באסלאם, ונחשבים חראם. חלאל מדיה וקבצים בנושא חראם בוויקישיתוף חראם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Siddiqi, Muhammad Iqbal., The Family laws of Islam, Adam Publishers & Distributors, 2010 Sabiq, al-Sayyid, 1915-2000., Fiqh us-sunnah, American Trust Publications, cop. 1410/1991 David., Whiteley, (2011), Sharia law., ISBN 9781441688415, נבדק ב-2018-09-30{{citation}}: תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) Philips, Abu Ameenah Bilaal, author., The evolution of fiqh : Islamic law & the madh-habs = Tārīkh al-madhāhib al-fiqhīyah The Bloomsbury Companion to Islamic Studies, Bloomsbury Academic Fauzi M. Najar, THE APPLICATION OF SHARIA LAWS IN EGYPT, Middle East Policy 1, 1992-09, עמ' 62–73 doi: 10.1111/j.1475-4967.1992.tb00196.x Adamu, Umar Faruk, author., Medicine in the Qur'an and Sunnah : an intellectual reappraisal of the legacy and future of Islamic medicine and its representation in the language of science and modernity
רקוויאם גרמני (פואמה)

רקוויאם גרמני – פואמה שפרסם המשורר האנגלי ג'יימס פנטון בשנת 1980, והנחשבת ליצירה הידועה ביותר שלו. את הטיוטה לפואמה החל פנטון לכתוב בברלין בשנת 1978 כששימש כתב של העיתון "גארדיאן" בגרמניה. ב-1980 פרסם המגזין "קוורטו" את הפואמה "קינה" שהייתה מבוססת על הטיוטה שהכין פנטון בברלין. שנה אחר־כך ערך פנטון את הפואמה מחדש ושינה את שמה ל"רקוויאם גרמני", כשם יצירה של בראהמס. הפואמה הודפסה בחוברת שהדפיס אחיו, טום פנטון, בהוצאת סלמנדר באדינבורו, וזכתה לשבחי מבקרי הספרות. הגדיל לעשות פיטר פורטר, המבקר הספרותי של העיתון "אובזרבר", שבביקורת על הפואמה כינה את פנטון "המשורר המוכשר ביותר של דורו". הפואמה זכתה בפרס לשירה "Southern Arts Literature Award" של 1981. המבקר אניס שיוואני (Anis Shivani) כתב על הפואמה ב-Michigan Quarterly Review: ”ברקוויאם גרמני הופך פנטון את שפיכות הדמים של המלחמה לאוניברסאלית במונחים הדוחים את החושניות המזויפת...שמשוררים רבים נזקקים לה במצבים כאלו...כשפנטון כותב "לא מה שבנו, כי אם מה שניפצו / לא הבתים, כי אם הריק שביניהם." הוא נכנס לאזור השקט או השכחה מרצון, שקרבנות של שואות בלתי רצוניות מאמצים כעמדת התגוננות יחידה. - ועם זאת הוא עושה זאת מבלי שהוא חש כפולש הפוגע בפרטיות זולתו”. הפואמה "רקוויאם גרמני" מבוססת על החוויות האישיות שעבר פנטון בגרמניה, ומתארת נסיעה לבית קברות גרמני באוטובוס מיוחד הקרוי "אוטובוס האלמנות" לטקס זיכרון לחללי המלחמה. הפואמה, הבנויה מתשעה בתים קצרים ומקוטעים, היא קינה על תוצאות המלחמה - קורבנות וניצולים כאחד. הפואמה היא דוגמה לסוגת השירה שפיתח פנטון המכונה "העלילה הסודית" ("the secret narrative"). סוגה זו תוארה על ידי מוריסון ואנדרו מושן בהקדמה לספר "שירה בריטית מודרנית" במילים אלו: "לעיתים קרובות אנו פוגשים סיפורים שאינם שלמים או שנמנע מאיתנו מידע שבאופן רגיל נחשב חיוני". כבר בתחילת הפואמה אנו נתקלים ברמז לכך בהתייחסות לחללים בין הבתים כמו החללים החסרים בסיפור שמעבירה הפואמה. לכן המספר בפואמה מבכר שלא לחשוף פרטים, כשם שהדמויות בפואמה בוחרות שלא לחשוף חלקים מחוויות המלחמה שלהן. המוטיב המרכזי בפואמה הוא השכחה, ופנטון מצטט בתחילת הפואמה משפט מתוך הספר "לוויתן" של הוגה הדעות תומאס הובס (1651) " דמיון וזיכרון חד המה" ואכן הדמויות בפואמה יוצרות את העבר מחדש על מנת לשכוח את זיכרונות המלחמה. הבית הראשון של הפואמה מצוטט כמוטו בתחילת הספר שכתב עמוס אילון על תור הזהב של יהדות גרמניה, "The Pity of it All". בתרגום לעברית שונה שם הספר ל"רקוויאם גרמני", שמה של הפואמה. להלן הבית הראשון מתוך הפואמה בתרגומו של דני אורבך בתיקונים קלים. הפואמה באנגלית James Fenton Early And Late
רקוויאם גרמני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רקוויאם גרמני – יצירה מוזיקלית שכתב יוהנס ברהמס למקהלה ולתזמורת. על שמה נקראו היצירות הנזכרות להלן: רקוויאם גרמני (סיפור קצר) – סיפור קצר של חורחה לואיס בורחס. רקוויאם גרמני (פואמה) – פואמה שחיבר המשורר האנגלי ג'יימס פנטון כקינה על הקורבנות והניצולים של המלחמה. רקוויאם גרמני (ספר) – שמו בעברית של ספרו של עמוס אילון "The Pity of it All", העוסק בתור הזהב של יהדות גרמניה, וקרוי על שם הפואמה של פנטון.
רשלנות

במשפטים, רשלנות היא התנהגות שבמהלכה אדם גרם נזק מבלי שהיה מודע לטיב מעשיו, לנסיבות, או לתוצאות המזיקות של התנהגותו, כאשר האדם הסביר היה יכול להיות מודע לפרטים אלו בנסיבות דומות. שלא כבדיני הנזיקין, במשפט הפלילי אין די ברשלנות כדי להטיל אחריות פלילית, אלא אם יש הוראה מפורשת בחוק המתייחסת לעבירה הנדונה. משמעות הרשלנות היא שהאדם לא היה מודע בפועל לאחד מרכיבי היסוד העובדתי, ובכל זאת מטילים עליו אחריות, משום שאדם מהיישוב יכול היה להיות מודע לאותו רכיב (מודעות בכוח). עם זאת, במקרה שאפשרות גרימת התוצאה (צפיוּת) היא בגדר סיכון סביר, לא תוטל אחריות פלילית. הקריטריונים הנמדדים הם אובייקטיביים, ומתעלמים ממחשבותיו וכוונותיו הספציפיות של הנאשם. מאחר שהרשלנות היא יסוד נפשי חריג, נאשם ברשלנות עומד בדרגה מוסרית נוחה יותר מאשר נאשם שפעל מתוך מחשבה פלילית, והוא מהווה סיכון פחוּת. לפיכך משפט פלילי בגין עבירה שבוצעה ברשלנות, הוא יוצא דופן ונערך רק בשל עבירות שאינן מסוג פשע (עד שלוש שנות מאסר). ערך מורחב – האדם הסביר המבחן לקביעת התנהגות רשלנית הוא מבחן "האדם הסביר", כלומר האם אדם מן היישוב יכול היה להביא בחשבון את קיומו של אותו רכיב של היסוד העובדתי. לדוגמה, אם איש משאיר גרוטאות בחצר, אך אדם מן היישוב יכול לצפות שילדים עלולים לשחק בגרוטאות ולהיחבל, אותו איש יכול להיחשב כמי שהתנהג ברשלנות. באחד המקרים בית המשפט העליון אף עשה שימוש במחקרים מסקנדינביה לצורך קביעה שהתנהגות מסוימת לא הייתה ננקטת על ידי אדם מן היישוב, ושהנאשם, שהתנהג תוך אי-נקיטת הזהירות המתבקשת בהתאם למחקרים. המושג "רשלנות פושעת" אינו מונח משפטי, אלא מונח לשוני המצביע על התנהגות רשלנית במידה מוגברת, או בנסיבות מחמירות. הרשלנות היא מעין "סל" שלתוכו מכניסים תיאורים שונים של אירועים שמהווים התנהגות רשלנית מסוגים שונים. כלומר אין עבירות פליליות שהן עבירות רשלנות כשלעצמן, אלא יש עבירות שאפשר לבצע אותן ברשלנות, לדוגמה: המתה, גרימת חבלה, וכדומה. כאמור, על פי סעיף 21(ב) ו-90ב לחוק העונשין, עבירות שהיסוד הנפשי שלהן הוא מסוג רשלנות, עונש המקסימום עבורן הוא 3 שנות מאסר. ערך מורחב – עבירות המתה בישראל קיימים מספר חוקים המגדירים את עבירות ההמתה ברשלנות וקובעים מדרגי ענישה בהתאם לחומרת המעשה. סעיף סעיף 304 לחוק העונשין קובע כי גרימת מוות ברשלנות עונשה עד שלוש שנות מאסר. סעיף זה נשאר במתקונותו גם לאחר תיקון 137 לחוק העונשין. בשנת 2019 חוקק התיקון 137 לחוק העונשין שקבע מדרגי עבירה חדשים לעבירות ההמתה, בתיקון זה נוספה (בין היתר) עבירת 'המתה בקלות דעת' היוצרת מדרג חומרה מיוחד לעברות ההמתה שנעשו שלא בכוונה תחילה ועונשה נקבע ל־12 שנות מאסר. רוב עבירות התנועה ובפרט עבירות שגרמו לתאונות דרכים, מתבצעות בגלל רשלנותו של הנהג או של אחד המעורבים בתאונה שנמצא אשם בה, לדעת בוחני המשטרה. לדוגמה: תאונת דרכים שהתרחשה בצומת נגרמה בגלל "אי מתן זכות קדימה" - המשטרה קבעה שנהג רכב א' לא נתן זכות קדימה לנהג רכב ב', למקום שהוצב תמרור שחייב אותו לתת זכות קדימה. המשטרה מאשימה את נהג א', בבית המשפט לתעבורה, בעבירות התנועה הבאות: נהיגה בחוסר זהירות אי ציות לתמרור מתן זכות קדימה גרימת חבלה או נזק לאחר הנהג מואשם בכך שנהג בצורה רשלנית, ביצע את עבירות התנועה הללו וגרם לתאונת-הדרכים. התביעה המשטרתית תצטרך להוכיח שהנהג היה רשלן או פזיז. הנפגע, נהג רכב ב', יוכל לתבוע בבית משפט אזרחי את נהג א', בהתאם לדיני הנזיקין (דינים העוסקים בגרימת נזק שבין אדם לחברו), על-כך שנהג ברכבו ברשלנות, פגע בו וגרם לו נזקים. פורום רשלנות מקצועית, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל רשלנות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חוק העונשין, סעיף 19
התזמורת הפילהרמונית של לונדון

התזמורת הפילהרמונית של לונדון (באנגלית: London Philharmonic Orchestra) היא אחת התזמורות החשובות בממלכה המאוחדת. משכן הקבע שלה הוא ברויאל פסטיבל הול, לונדון. את התזמורת ייסד בשנת 1932 תומאס ביצ'ם, והקונצרט הראשון שלה התקיים ב-7 באוקטובר אותה שנה. בשנת 1939 היא החלה לפעול בניהול עצמי, כשחברי התזמורת מקבלים בעצמם החלטות בענייני הארגון. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה התזמורת פעילה במיוחד במסעות קונצרטים ברחבי המדינה כדי להביא מוזיקה תזמורתית למקומות, שם לא הייתה מוזיקה כזו זמינה בזמנים רגילים. בין מנצחיה הראשיים האחרים של התזמורת היו אדריאן בולט (1951–1957), ברנרד הייטינק (1967–1979), גאורג שולטי (1979–1983) וולדימיר יורובסקי (2007–2021). ביולי 2019 התמנה המנצח אדוארד גרדנר לתפקיד המנצח הראשי הבא של התזמורת החל מעונת הקונצרטים 2021/22. נוסף לקונצרטים קלאסיים רבים, הקליטה התזמורת כמה פסקולים לסרטי קולנוע, בהם "לורנס איש ערב", "פילדלפיה" ו"שר הטבעות: אחוות הטבעת". תומאס ביצ'ם - (1932 – 1939) אדוארד ון ביינום - (1947 – 1950) ויליאם שטיינברג - (1958 – 1960) ג'ון פריצ'רד - (1962 – 1966) ברנרד הייטינק - (1966 – 1979) גאורג שולטי - (1979 – 1983) קלאוס טנשטדט - (1983 – 1990) פרנץ ולזר-מסט - (1990 – 2000) קורט מאזור - (2000 – 2007) ולדימיר יורובסקי - (2007 – 2021) אדוארד גרדנר - (2021 – ממשיך) מדיה וקבצים בנושא התזמורת הפילהרמונית של לונדון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הפילהרמונית של לונדון התזמורת הפילהרמונית של לונדון, ברשת החברתית פייסבוק התזמורת הפילהרמונית של לונדון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התזמורת הפילהרמונית של לונדון, ברשת החברתית אינסטגרם התזמורת הפילהרמונית של לונדון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של לונדון, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של לונדון, באתר ספוטיפיי התזמורת הפילהרמונית של לונדון, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של לונדון, באתר AllMusic (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של לונדון, באתר MusicBrainz (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של לונדון, באתר דיזר התזמורת הפילהרמונית של לונדון, באתר Discogs (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של לונדון, באתר Songkick (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של לונדון, באתר בילבורד (באנגלית)
טיסה 243 של אלוהא איירליינס

טיסה 243 של אלוהא איירליינס הייתה טיסה פנימית בין איי הוואי, שב-28 באפריל 1988 נאלצה לנחות נחיתת אונס לאחר שנקרעה חתיכה בגודל של כ-35 מטר מתקרת המטוס, בגלל עייפות החומר וסדקי שיתוך. ב-28 באפריל 1988, בשעה 13:25, המריא מטוס מסוג בואינג 737-200 של חברת התעופה של הוואי, אלוהא איירליינס, לטיסה 243, טיסה שגרתית משדה התעופה של הילו באי הדרומי ביותר של הוואי להונולולו. טיסה זאת הייתה אמורה להיות טיסה שגרתית וקצרה, בת כחצי שעה בלבד בין האיים. צוות הטיסה טס בטיסה זו מזה שנים, ואפילו מספר פעמים ביום. מטוס ה-737 ששימש לטיסה זו היה בן כ-19 שנים, אשר טס מעל 35,000 טיסות במהלך שירותו בחברה, רובן טיסות קצרות. על המטוס היו 95 אנשים, מתוכם 90 נוסעים ו-5 אנשי צוות. המטוס המריא משדה התעופה בשעת צהריים, וטיפס לגובה 24,000 רגל. במהלך השיוט נשמע קול פיצוץ חזק במרכז המטוס. חתיכה מן הגג של המטוס בגודל של כ-35 מטר מרובע נקרעה מן המטוס. הנוסעים ואנשי הצוות המבוהלים נאלצו לשרוד ברוחות עזות במהירות גדולה פי שלושה ממהירות הוריקן, ובקור מקפיא. הדיילות לא יכלו להגיע לתא הטייס וגם לא יכלו לתקשר עם הטייסים, כך שלא הייתה ידיעה בתא הנוסעים אם הטייסים עדיין חיים ושולטים במטוס. הטייסים, שנשארו בחיים ועדיין הטיסו את המטוס, נאלצו לנחות במהירות האפשרית ופנו לעבר שדה התעופה קהולוהי באי מאווי. הקרע הגדול בגוף המטוס הקשה על השליטה בו, אך הטייסים הצליחו להנחיתו בבטחה בשדה התעופה בשעה 13:58. אומדן האבדות לאחר הנחיתה העלה כי הדיילת המבוגרת ביותר מבין צוות הדיילים, סי בי לנסינג, נפלטה דרך הפתח שנפער בגוף המטוס וכנראה נהרגה. גופתה עדיין לא נמצאה. חלק מהנוסעים היו פצועים, רובם קל עד בינוני וחלקם קשה. הפציעה הקשה ביותר הייתה סדק בגולגולת. חקירה מקיפה שנערכה על ידי הלשכה הלאומית לבטיחות בדרכים של ממשלת ארצות הברית קבעה כי המעטה נקרע בשל כשל עייפות החומר שהואץ על ידי סדקי שיתוך קשים (המטוס שירת באקלים לח ורווי מי מלח, שהם גורמים מרכזיים לשיתוך מתכות). הכשל נבע מהפרדות בדבק האפוקסי שחיבר בין מעטי האלומיניום שבגוף המטוס, שככל הנראה היו קיימות עוד בזמן ייצור המטוס. לתוך ההפרדות חדרו מי מלח, שהחלו בשיתוך המתכת. השיתוך ריווח את ההפרדה שבין המעטים, והוסיף בכך עוד לחץ על המסמרות שחיברו גם הן בין המעטים. בשלב מסוים נסדק החומר, ובמהלך הטיסה נקרע, וגרם למעטה להתנתק כליל מן המטוס. מדו"ח החקירה עולה כי נוסעת הבחינה בבוקר הטיסה בסדק באזור דלת הכניסה הקדמית, אך לא הודיעה על כך לאיש. החקירה מצאה כי המטוס חרג משמעותית ממספר הטיסות ושעות הטיסה שהגדירה חברת בואינג בספרות היצרן - במהלך 19 שנות פעילותו המטוס השלים 89,090 מחזורי נחיתה והמראה (כ-12 מחזורים ביממה), בעוד מגבלת היצרן היא 75,000. כמו כן, התגלה שחברת אלוהא פרסה את ביקורת האחזקה המחזורית הארוכה (ביקורת "דרג ב'") על פני מספר שעות מדי בוקר, במקום לערכה בצורה רציפה וללא הפרעה. בנוסף התברר שלא נערכו בדיקות לא הורסות בשיטת זרמי ערבולת שהוגדרו בספרי היצרן. בעקבות המקרה, הוכרה בעיית "המטוסים המזדקנים". חברות התעופה הגדולות בעולם הוציאו משירות מטוסים ותיקים, והחלו לערוך ביקורות תחזוקה גם בהתאם למספר ההמראות והנחיתות של המטוס, ולא רק בהתאם לגילו. מדיה וקבצים בנושא טיסה 243 של אלוהא איירליינס בוויקישיתוף תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 243 של אלוהא איירליינס, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) Accident Boeing 737-297 N73711,, aviation-safety.net
אישווריה ראי

אישווריה ראי באצ'אן (בהינדית: ऐश्वर्या राय बच्चन; באנגלית: Aishwarya Rai Bachchan; נולדה ב-1 בנובמבר 1973) היא שחקנית ודוגמנית הודית, אשר זכתה בתחרות מיס עולם בשנת 1994. זוכת שני פרסי פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר ב-1999 וב-2002. נולדה בשם אישווריה ראי בעיר מנגלור שבהודו למשפחה בת דת ההינדואיזם מקהילת הבונט-טולובה. אחיה הוא מפיק סרטים. בשנת 1991, ראי זכתה בתחרות דוגמניות על בינלאומית (אורגן על ידי פורד) ובסופו של דבר הופיעה במהדורה האמריקאית של מגזין ווג. בשנת 1993 זכתה ראי להכרה ציבורית עצומה עבור הופעתה בפרסומת לפפסי עם השחקנים אמיר ח'אן ומחימה צ'אודרי. השורה היחידה - "Hi, I'm Sanjana", של הדיאלוג שלה בפרסומת הפך אותה למפורסמת בין רגע. בתחרות מיס הודו ב-1994, היא זכתה במקום השני, אחרי סושמיטה סן, והוכתרה למיס הודו וורלד, וזכתה גם בחמש כותרות משנה אחרות, "מיס מסלול", "מיס נס", "מיס פוטוגנית", "מיס פרפקט עשר". " ו"מיס פופולרי". לאחר מכן ייצגה את הודו בתחרות מיס עולם, שם זכתה במקום הראשון. התחרות התקיימה באותה שנה בסאן סיטי, דרום אפריקה, שם זכתה גם בפרס "מיס פוטוגנית", ומאז החלה בקריירת דוגמנות בינלאומית, שכללה בין היתר עבודה עבור "לוריאל" ו"קוקה-קולה". סרטה הראשון "אירובר" בשנת 1997, לא זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. הצלחתה הממשית באה בשנת 1999 בסרט "הום דיל דס צ'וקה סאנאם" (או בשמו המסחרי "שלך לנצח") לצדו של סלמאן ח'אן, לימים בן זוגה. בתחום המשחק זכתה ראי בשני פרסים בשנים 1999, 2002. בין הסרטים בהם זכתה ניתן למנות את "דבדאס" עם שאהרוח' ח'אן ומדהורי דיקסיט, "שלך לנצח", וכן סרטים שאף הוקרנו בישראל כמו "אהובתי אני שלך", "כלה ודעה קדומה" (לצידו של מרטין הנדרסון), "סלסולי אהבה", "סיפור פשוט של אהבה", "תחילתה של אהבה" ואדונית התבלינים. בשנת 2006 צילמה ראי מספר סרטים, בהם הסרט "אומראו היקרה", גרסה מחודשת לסרט משנות ה-80 בכיכובה של רקהה. שנת 2007 נישאה אישווריה ראי לשחקן ההודי אבישק באצ'אן, בנם של השחקן אמיטאב באצ'אן והשחקנית ג'איה באצ'אן. בשנת 2012 נולדה לזוג בת. "אירובר" (1997) "סלסולי אהבה" (1997) "שלך לנצח" (1999) "בקצב הצלילים" (1999) "סיפור פשוט של אהבה" (2000) "דבדאס" (2002) "קשרי לב" (2003) "כלה ודעה קדומה" (2004) "מעיל גשם" (2004) "אדונית התבלינים" (2005) "אומראו היקרה" (2006) "הלגיון האחרון" (2007) "הסטה" (2007) "גורו" (2007) "דום 2" (2007) "הקיסר אקבר והנסיכה ג'אדה" (2008) "הפנתר הוורוד 2" (2009) מדיה וקבצים בנושא אישווריה ראי בוויקישיתוף אישווריה ראי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אישווריה ראי, ברשת החברתית אינסטגרם אישווריה ראי, סרטונים בערוץ היוטיוב אישווריה ראי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אישווריה ראי, באתר AllMovie (באנגלית) אישווריה ראי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אישווריה ראי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אישווריה ראי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אישווריה ראי, באתר ספוטיפיי אישווריה ראי, באתר דיזר אישווריה ראי, באתר Discogs (באנגלית) אישווריה ראי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארדכאן

ארדכאן (בפרסית: اردکان) היא העיר השנייה בגודלה בפרובינציית יזד באיראן. ארדכאן נוסדה במאה ה-12, ונמצאת במרחק של כ-60 קילומטר מהעיר יזד. מזג האוויר בה יבש רוב השנה. ארדכאן ממוקמת באזור הררי, ומהווה מרכז דתי והיסטורי עוד מימי פרס. המילה ארדכאן היא צירוף של המילים הפרסיות "ארדכ" (קדוש) ו"אן" (מקום). משמעות הצירוף היא "מקום קדוש", או "מקום טהור". בעיר נמצאים המסגד הגדול של ארדכאן, מסג'ד ג'אמע, מסגד זירדה ועוד. העיר מהווה מרכז דתי גם לכתות דתיות נוספות שמקורן באיראן. לדת הזורואסטרית אתרים קדושים רבים באזור ארדכאן. ארדכאן היא עיר מולדתו של נשיא איראן לשעבר, מוחמד ח'אתמי. מדיה וקבצים בנושא ארדכאן בוויקישיתוף גלריית תמונות מהעיר ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בייגלה

בייגלה או שְׁלוֹבִית הוא חטיף אפוי, אשר משוזר לתוך צורה של לולאה. הבייגלה עשוי מקמח חיטה ומשמרים, לרוב בתוספת מלח או שומשום. לפי מקורות רבים, מקור הבייגלה בדרום גרמניה (שם הוא נקרא "בְּרֶצֶל"), אחרים טוענים שהוא מגיע מחבל אלזס שבגבול בין צרפת וגרמניה. יש הטוענים שמקורו בימי הביניים, אחרים - בתקופת רומא העתיקה או אפילו הקלטים. לפי הספר "היסטוריה של מדע וטכנולוגיה" המציא את הבייגלה נזיר איטלקי בשנת 610 לספירה, כפרס לילדים שלומדים תפילות. הוא קרא לרצועות הבצק האפוי, שמקופלות בצורה של ידיים שמחזיקות את החזה, פרסטיולה ("פרס קטן"). ישנם מספר סיפורים אודות מקור צורתו של הבייגלה. לפי אגדה אחת, אופה שהורשע בגנבה קיבל את ההזדמנות לבטל את גזר הדין אם יוכל ליצור לחם שדרכו ניתן לראות את השמש שלוש פעמים; האופה הפך את הבצק לבייגלה לפני האפייה. לפי סיפור אחר, הצורה מסמלת את מיקום הידיים של נזיר בתפילה, ושלושת החורים מייצגים את השילוש הקדוש בנצרות. סמל עם שלוש טבעות היה גם סמל ישן לסמן מאפייה בגרמניה, אך לא ניתן לדעת אם הסמל הופיע לאחר המצאת הבייגלה או לפניו. במאה ה-18 מהגרים מדרום גרמניה הכירו את הבייגלה לצפון אמריקה, ובעיקר לאזור פנסילבניה. מאפיות רבות קמו בפנסילבניה ומכרו בייגלים בתוצרת בית, והפופולריות של המאפה הלכה וגדלה. בשנת 2003 מושל פנסילבניה, אד רנדל, הכריז כי 26 באפריל יהיה "יום הפרעצל הלאומי", כדי להוקיר את חשיבות הבייגלה להיסטוריית המדינה והכלכלה. כעך ("בייגל") בייגל בייגל כעכ ג'וליה מוסקין, איך מכינים פרעצל אמיתי?, באתר הארץ, 8 ביוני 2010 אפרת ליכטנשטט, ‏חוכמת הבייגלה: המאפה הפריך מגיע הביתה, בעיתון מקור ראשון, 22 באוקטובר 2018 בייגלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) במילון ספיר
מסע דרך החלל הפנימי

מסע דרך החלל הפנימי (באנגלית: Adventure Thru Inner Space) הוא מתקן שפעל בפארק השעשועים דיסנילנד שבקליפורניה. המתקן נפתח ב-5 באוגוסט 1967, עם פתיחת ארץ המחר, ונסגר בשנת 1985 על מנת לפנות מקום לסטאר טורס - מתקן המבוסס על "מלחמת הכוכבים", סרטו של ג'ורג' לוקאס. בכניסה למתקן: בלובי שבו נמצא התור הקירות מכוסים בתרשים של פתית שלג המהבהב מדי פעם. בקצה החדר עומד מיקרוסקופ ענק שדרכו נוסעים מבקרים (ובצדו האחר נוצרת האשליה שהם הוקטנו). באזור התור נשמעים ברמקולים קולם של מדענים שלכאורה עורכים ניסוי להקטנת אנשים. בנסיעה עצמה זה נוסעים המבקרים ב"רכבי-אטום" דרך המיקרוסקופ ענק המקטין אותם לכאורה, והמבקרים עוברים בחדרים שבהם רואים פתיתי שלג הולכים וגדלים ולבסוף המבקרים נכנסים לתוך פתית השלג על מנת לראות את מבנהו המולקולרי, ובהמשך, כאשר המבקרים קטנים עוד יותר - רואים את האטומים המרכיבים את המולקולה ואת גרעין האטום המרכיב אותו. המדען המספר במתקן מחליט שלא להיכנס לתוך הגרעין והמבקרים חוזרים ו"מוגדלים". בזמן הנסיעה חזרה לתחנה רואים עין ענקית המביטה בנו דרך מיקרוסקופ. אפקט זה היה אחד הפופולריים ביותר במתקן. לאחר שהמתקן הוחלף בסטאר טורס, חלקים ממנו נשארו, לדוגמה: מבנה התור (בו רק התפאורה הוחלפה), והיציאה. הסימולטור החדש עומד במקום בו בעבר עמד המיקרוסקופ הענק. כיום, ניתן לראות למשך זמן קצר בסרט של "סטאר טורס" את המיקרוסקופ. פתיחה: 5 באוגוסט 1967 סגירה: 2 בספטמבר 1985 מתכנן: WED מיזמים מממן: מונסאנטו מתקנים קודמים שעמדו במקום זה: אולם הכימיה של מונסנטו (1955-1966) אולם תהילת האלומניום (1955–1960) המתקן שנמצא כיום במיקום זה: סטאר טורס סוג המתקן: אומנימובר שיר הנושא: "ניסים ממולקולות" מסע דרך החלל הפנימי באתר Yesteryear. מודל תלת־ממדי של המתקן באתר מעריצים.
אצטדיון הדל

אצטדיון הדל (באנגלית: The Dell) היה אצטדיון כדורגל בעיר סאות'המפטון שבאנגליה, אשר שימש בתור מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל המקומית, סאות'המפטון. האצטדיון שימש כמגרשה הביתי של סאות'המפטון בין השנים 1898–2001 ותכולתו של האצטדיון הייתה 15,200 מקומות בעת סגירתו. משחק הבכורה היה ב-3 בספטמבר 1898 נגד ברייטון יונייטד משחק בו ניצחה סאות'המפטון 1-4. בשנת 1901 נערך באצטדיון משחק רשמי באצטדיון כאשר נבחרת נבחרת אנגליה גברה על נבחרת נבחרת אירלנד 1-4 במסגרת אליפות הבית הבריטית 0-3. תכולתו הקטנה של האצטדיון הביאה את ראשי הקבוצה לחפש אלטרנטיבה חדשה, שכן בשנות התשעים היה אצטדיון הדל לאצטדיון בעל התכולה הקטנה ביותר בפרמייר ליג. לבסוף הוקם אצטדיון חדש אצטדיון סנט מרי בעל תכולה כפולה משל אצטדיון הדל. ב-19 במאי 2001 נערך משחק הליגה האחרון באצטדיון הדל כאשר סאות'המפטון גברה על ארסנל 2-3. שבוע לאחר מכן נערך משחק ידידות באצטדיון הדל בין סאות'המפטון לברייטון במה שהיה המשחק האחרון באצטדיון הזה וסאותהמפטון ניצחה 0-1. ב-13 ביולי 2001 הושלמה הריסת האצטדיון ובמקום נבנתה שכונת מגורים. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון הדל בוויקישיתוף אצטדיון הדל באתר World Stadiums "Le Tissier caps Dell farewell" (באנגלית בריטית). 2001-05-19. נבדק ב-2018-09-30. "The Final Whistle Blows On The Dell - Hughes & Salvidge". Hughes & Salvidge (באנגלית בריטית). 2014-03-13. נבדק ב-2018-09-30. "The Final Whistle Blows On The Dell - Hughes & Salvidge". Hughes & Salvidge (באנגלית בריטית). 2014-03-13. נבדק ב-2018-09-30. ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא כדורגל אנגלי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.