laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דאנגנון סוויפטס

דאנגנון סוויפטס (אנגלית: Dungannon Swifts F.C) הוא מועדון כדורגל צפון אירי, המשחק בעיר דאנגנון במחוז טיירון בצפון אירלנד. המועדון משחק בליגת העל הצפון אירית. המועדון נוסד בשנת 1949, ושיחק בליגה אזורית עד שנת 1972. עת עלה לליגה השלישית של צפון אירלנד. בעונת 1976/1977 הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בעונות 1977/1978, 1982/1983 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת ארדס. בעונות 1985/1986, 1989/1990, 1991/1992 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות צ'ימיני קורנר, ניורי טאון ופורטאדאון בהתאמה. בעונות 1988/1989, 1996/1997 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה הצפון אירית והפסיד לקבוצות בנגור וגלנטורן בהתאמה. המועדון שיחק בליגה השלישית של צפון אירלנד עד עונת 1996/1997. בסוף העונה עלה מהליגה השלישית בצפון אירלנד לליגה השנייה. המועדון שיחק בליגה השנייה של צפון אירלנד מעונת 1997/1998 ועד עונת 2002/2003. בעונות 1997/1998, 1998/1999 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת 1997/1998 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אינסטיטיוט. בעונות 1999/2000, 2001/2002 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצות לינפילד וקולריין בהתאמה. בעונת 2002/2003 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אומה טאון. בסוף העונה סיים במקום הראשון בליגה השנייה ועלה בפעם הראשונה לליגת העל הצפון אירית. המועדון משחק ברציפות בליגת העל הצפון אירית מעונת 2003/2004. בעונות 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007 הגיע לרבע גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת לינפילד. בעונת 2006/2007 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת לינפילד. בעונת 2007/2008 הגיע לרבע גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת 2008/2009 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת לינפילד. בעונת 2009/2010 הגיע לחצי גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת קולריין. בעונות 2010/2011, 2011/2012 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצות גלנטורן וקליפטונוויל בהתאמה. בעונת 2011/2012 הגיע לחצי גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בעונת 2013/2014 הגיע לרבע גמר הגביע הצפון אירי ולשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצות באלמינה יונייטד וארדס בהתאמה. צפון אירלנד שיאה קמפבל צפון אירלנד מרק מקאליסטר צפון אירלנד רודני מקארי צפון אירלנד דרמוט מקקפרי צפון אירלנד ריאן אוניל צפון אירלנד אלבין ראוס אתר האינטרנט הרשמי של דאנגנון סוויפטס (באנגלית) פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
הספרה הציבורית

במדעי החברה, הסְפֵרָה הציבורית או המרחב הציבורי הם כינויים לכל הפעילויות האנושיות הנעשות בציבור, מחוץ למסגרת המשפחתית. הסוציולוג, הפילוסוף וחוקר התרבות יורגן הברמאס, שטבע את המושג ב-1962 בספר "ההשתנות המבנית של המרחב הציבורי", מתייחס אל המרחב הציבורי כאל ספרה, המצויה בין הספרה הפרטית של האדם ולבין הספרה הפוליטית של המדינה – מרחב שבו אזרחים מתאספים להתדיינות רציונלית בסוגיות פוליטיות ומגבשים דעת קהל ביקורתית, תוך כדי תקשורת מתדיינת שמשפיעה על המרחב הפוליטי שבו הממשל מקבל החלטות. המרחב הציבורי ההברמאסי נגיש באופן חופשי לכל האזרחים שמנהלים שיח ביקורתי שמטרתו ביקורת על מוקדי העוצמה הציבורית, המוגבלים למספר מצומצם של בעלי תפקידים מנקודת המבט של טובת הכלל. על כן המרחב הציבורי חייב להתקיים מחוץ לתפקידים המוסדיים שמרכיבים את המרחב הפוליטי. הספרה הציבורית מתאפיינת במפגשים ודיונים שהתקיימו לאורך ההיסטוריה במקומות שונים, לדוגמה ב"אגורה" ביוון העתיקה, ב"ארנה" ברומא העתיקה, בכנסייה בימי הביניים, ובעת החדשה בבתי הקפה ובטברנות, בפארקים, במזנון המפעל ואפילו בפינת הרחוב. תנאי הבסיס לקיום מרחב ציבורי מחייבים: המרחב הציבורי יכול להתקיים בדמוקרטיה בה מתקיים חופש הבעת דעה ודיון בענייני מדינה. האזרחים החופשיים מאינטרסים פוליטיים או כלכליים. הם זכאים לבעלות על רכוש מחד, ומדינת הרווחה דואגת לקיומם מאידך. כינונה של חברה אזרחית המבוססת על תפיסות עולם בעלת רוח דמוקרטית שמעריכה את מקומם של האזרחים בדמוקרטיה ויש בה תרבות פוליטית של התאספות והתדיינות, המעודדת השתתפות חופשית וולונטרית של אזרחים במרחב בציבורי. הברמאס משתמש בהקשר היסטורי של התפתחויות בגרמניה (תנועת הנאורות), בבריטניה (הליברליזם האזרחי) ובצרפת (המהפכה הצרפתית, שהביאה את רעיונות של שוויון וזכויות אזרח) שגרמו להיווצרות מודל של מרחב הציבורי בורגני בצרפת. בני אדם התאספו ויצרו ציבור המקיים דיון על סוגיות כלכליות ופוליטיות. מרחב זה משמש כמתווך בין המדינה, בה הם אזרחים לבין צורכיהם כבני אדם פרטיים. הברמאס הצהיר בכנס שהתקיים בארצות הברית ב-1992 כי "הספר הראשון שכתבתי על המרחב הציבורי, נע בתוך הביקורת המרקסיסטית הקלאסית. לפחות כפי שהיא נתפסת באסכולת פרנקפורט". לטענתו, ההתדיינות הפתוחה והרציונלית, המובילה לגיבוש הדעות במרחב הציבורי, היא בעלת חשיבות להתהוותה של הדמוקרטיה הן במדינה קפיטליסטית והן במדינת רווחה. חשיבות זאת נובעת מתוך העובדה שהמדינה היא בעלת הסמכות להפעלת כוח, בין אם היא מפעילה אותו ובין אם לאו. על כן, כדי שמדינה תוכל לפעול באופן דמוקרטי, הכרחי שיתקיים דיון ציבורי ותתגבש דעת קהל ביקורתית שתוכל להיות כוח נגד אל מול הסמכות של המדינה, ותייצר את הבסיס ללגיטימציה הדמוקרטית. בספרו הראשון הוא קובל על כך שבמדינת הרווחה לא מתקיימת זירה ציבורית פתוחה להתדיינות, אלא החלטות מתקבלות באמצעות פשרות של הסכמים בין קואליציות והסכמי שכר ומאבקי כוח בין ארגוני מגזר שלישי למדינה. מסיבה זאת הוא מציע מודל של מרחב ציבורי חדש, שבו הציבור יתבע פומביות של הארגונים היריבים הפועלים בתוכה. פרויקט המקומות הציבוריים דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "מרחב ציבורי (בתקשורת)", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות מֶרְחָב צִבּוּרִי במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית בגרמנית: "Strukturwandel der Öffentlichkeit. Untersuchungen zu einer Kategorie der bürgerlichen Gesellschaft", תורגם לאנגלית ב-1989 על ידי תומאס ברגר ופרדריק לורנס בשם "The Structural Transformation of the Public Sphere" (אנ')
בויד

האם התכוונתם ל... אישים אלן בויד עורך דין ומנכ"ל אמריקאי, מזכיר התחבורה הראשון של ארצות הברית בילי בויד – שחקן קולנוע סקוטי ג'נה בויד – שחקנית אמריקאית דארן בויד – שחקן אנגלי דגלס בויד – אבובן ומנצח בריטי ויליאם בויד (סופר) – סופר ותסריטאי אנגלי ויליאם בויד (שחקן) – שחקן קולנוע אמריקאי טוד בויד – פרשן, סופר ומפיק אמריקאי לינדה בויד (אנ') – שחקנית, זמרת, רקדנית, מוזיקאית וסופרת קנדית מלקולם בויד – מוזיקולוג בריטי סטיבן בויד – שחקן קולנוע צפון אירי פול בויד – במאי וידאו קליפים, פרסומת וסרטים עלילתיים קיידן בויד – שחקן אמריקאי הר בויד
אביתר מנור

אביתר מנור (נולד ב-1949) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס. כיהן כשגריר ישראל לארגונים הבינלאומיים של האו"ם בז'נבה וקודם לכן כשגריר ישראל בשוודיה. מנור נולד בתל אביב. בשנת 1967 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים עד שנת 1970. לאחר שחרורו מצה"ל נרשם ללימודי כלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. למד בהצטיינות בתוכנית לכלכלת האינטגרציה האירופית במכללת אירופה בברוז' שבבלגיה. בשנת 1973 הצטרף למשרד החוץ כשבין היתר שירת בנציגויות ישראל בבריטניה ובארצות הברית, ובאו"ם בניו יורק. בין השנים 2004–2008 כיהן כשגריר ישראל בשוודיה ולאחר מכן שב לישראל והיה ראש האגף לארגונים בינלאומיים במשרד. באוגוסט 2012 מונה לשגריר קבוע לארגונים הבינלאומיים של האו"ם בז'נבה שבשווייץ, תפקיד בו כיהן עד פרישתו משירות המדינה ב-2016. בפברואר 2015 פורסם כי העביר למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם מידע על ויליאם שייבס שהביא להתפטרותו. מנור נשוי לפרופסור אורלי מנור מהאוניברסיטה העברית, מומחית בכלכלה ובסטטיסטיקה ובמדיניות בריאות הציבור, ואב לשניים. מדיה וקבצים בנושא אביתר מנור בוויקישיתוף אביתר מנור באתר משרד החוץ (באנגלית) ברק רביד, ישראל היא שהעבירה לפני ארבעה ימים את המידע המפליל שהביא להתפטרותו של שאבאס, באתר הארץ, 3 בפברואר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זאב רודניק

זאב רודניק (נולד ב-1961) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור מן המנין בבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. רודניק מומחה בתורת המספרים ובפיזיקה מתמטית, ובפרט בכאוס קוונטי. נולד ב-1961 בחיפה. סיים תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן ב-1984, ותואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1985. ב-1990 קיבל דוקטורט באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. שימש מרצה באוניברסיטאות פרינסטון וסטנפורד בארצות הברית. ב-1995 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב. משמש שם כיום כפרופסור בבית הספר למדעי המתמטיקה ובעל קתדרה לתורת המספרים על שם סיסי ואהרן בר. בשנים 2008 - 2010 היה רודניק חבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון והחל מ-2012 הוא נמנה עם עמיתי האגודה האמריקאית למתמטיקה. בשנים האחרונות חקר רודניק את ההיבטים השונים של תורת המספרים ושל הכאוס הקוונטי. הוא תרם לאחת התגליות המפתיעות ביותר בנוגע להשערת רימן, והיא שהאפסים של פונקציית זטא של רימן מפגינים את אותו דפוס סטטיסטי כמו זה שמופיע ברמות האנרגיה של מערכות קוונטיות ומתואר באמצעות תורת המטריצות האקראיות. יחד עם פיטר סרנק הוא ניסח את השערת הארגודיות היחידה (Quantum Unique Ergodicity conjecture) עבור פונקציות עצמיות של הלפלסיאן על יריעות בעלות עקמומיות שלילית, וחקר בעיות מכאוס קוונטי במודלים אריתמטיים שונים. תחום מחקר נוסף הוא הממשק בין האריתמטיקה בשדות פונקציות ושדות מספרים. מלגת אלון, 1995. פרס ארדש מטעם האיגוד הישראלי למתמטיקה, 2001. פרס למאמר יוצא דופן מטעם כתב העת "Annales Henri Poincaré" לשנת 2011. עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה, מ-2012. מענק מחקר בסך 1.7 מיליון אירו מטעם מועצת המחקר האירופית (ERC) לשנים 2013–2018. מדיה וקבצים בנושא זאב רודניק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זאב רודניק (באנגלית) זאב רודניק, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה זאב רודניק, באתר ResearchGate זאב רודניק, באתר גוגל סקולר זאב רודניק, באתר של אוניברסיטת תל אביב פרויקט המחקר של רודניק, Arithmetic Quantum Chaos
אלי שקד

אלי שקד (נולד ב-1948) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל במצרים. בשנות ה-70 הצטרף שקד לשירות החוץ של ישראל ובין תפקידיו שירת בשגרירות ישראל באנקרה שבטורקיה, והיה הקונסול הכללי באיסטנבול. לאחר מכן שימש סגן השגריר במצרים וב-2003 מונה לשגריר. בסוף שנת 2004 עזב את תפקידו ופרש ממשרד החוץ. אילאיל שחר, השגריר במצרים חוזר הביתה, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיליפ דיסקין

פיליפ (פיל) דיסקין (באנגלית: Philiph (Phil) Diskin; נולד ב-22 בנובמבר 1928) הוא במאי תיאטרון ישראלי-אמריקאי. פיליפ דיסקין נולד ב-1928 בגרודנו שבפולין, ובהיותו בן חמש היגר לארצות הברית. סיים תואר דוקטור בפסיכולוגיה. בהיותו סטודנט שיחק וביים בהצגות סטודנטים. למד דרמה בתיאטרון הדג'רו. הוא עלה לישראל, עבד כיועץ במכון לייעוץ והדרכה של משרדי העבודה והחינוך. זמן קצר לאחר עלייתו לארץ קיבץ קבוצת סטודנטים חובבי תיאטרון, שנפגשו בביתו בעין הכרם וקראו שירה ומחזות באנגלית. הקבוצה נהפכה לתיאטרון חובבים, תיאטרון המעגל (1967-1964), שרוב הצגותיו היו באנגלית ודיסקין היה הבמאי היחיד שלו. רוב שחקניו של "המעגל" היו עולים מאנגליה ומארצות דוברות אנגלית. ההצגות התקיימו במרתף קטנטן, ששימש כמועדון סטודנטים והקהל ישב על שרפרפים או על מדרגות האבן. הקהל מנה משכילים ירושלמים וסטודנטים. "המעגל" העלה בבכורה ישראלית את "המשרתות" של ז'אן ז'נה ואת "המלך אובו" של אלפרד ז'ארי. בתל אביב הציג התיאטרון ב"צוותא". גארי ברתיני, שייסד באמצע שנות השישים את "האנסמבל הקאמרי הישראלי", צפה ב"מלך אובו" בבימויו של דיסקין, התרשם מכישרונו המוזיקלי והזמין אותו לביים שתי אופרות קצרות בערב הבכורה של האנסמבל החדש. בשלהי שנת 1967 רכשה עיריית ירושלים בנין ישן ועזוב, ששימש לפני כן כפונדק דרכים, מכאן שמו "החאן". "החאן" נהפך למשכנו של התיאטרון הירושלמי, הוא תיאטרון החאן. קבוצת "המעגל" היוותה את הגרעין המייסד של תיאטרון החאן ודיסקין כיהן כמנהלו האמנותי הראשון של התיאטרון. "המעגל" העלה הפקות אחדות, כולן בבימויו של דיסקין – ביניהן: "המלך אובו", שהוצגה באולם מועדון "הבכחוס" בירושלים. בתחילת 1967 העלה תיאטרון המעגל את מחזהו של גומברוביץ': "הנסיכה איבון" בתרגום - מיכל ואפרים, עיצוב תפאורה ותלבושות - ארתור גולדרייך. עם השחקנים: רות פישר, רמי כהן, ז'אק כהן, אלה ברוידא, שלמה בן דור, נעים חכים, רעיה נבו, אילנה ביאליק, מרים כהן-גודאל, עמנואל הלפרין, נסים דבש, אלי ניקולא, ברכה נאמן, אבנר רוטנברג, לוריין קסל, יעקב לוי. שיפוץ תיאטרון החאן הסתיים בסוף שנת 1967 והלהקה עברה לבניין המחודש. ההצגה הראשונה שהועלתה באולם תיאטרון החאן הייתה "נח" מאת המחזאי הצרפתי אנדרי אוביי. בהצגה שיחקו ז'אק כהן, זהרירה חריפאי, אהרון אלמוג, עליזה רוזן, נעמי גרינבאום, גילה דיין, צור שפירא, יורם כהן, יוסף פארח. הייתה זה גרסה מוזיקלית בלבוש מודרני לסיפור המקראי של נח והמבול. בנוסף לכך דיסקין ייסד בירושלים את הפרדס – המרכז לאמנויות הביצוע. ב-1968 שב לארצות הברית, אך המשיך לביים הרבה בישראל. שימש כמנהל אמנותי של המרכז לדרמה באן ארבור, מישיגן. מנדל קוחנסקי, התיאטרון העברי, ירושלים: ויידנפלד וניקולסון, תשל"ד 1974, עמ' 208–209. מדיה וקבצים בנושא פיליפ דיסקין בוויקישיתוף פיליפ דיסקין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב שרגא הר-גיל, הפלא של ד"ר בר-פלא, מעריב, 7 בינואר 1966 פיליפ דיסקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיליפ דיסקין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב גבריאל שטרן, המלך אובו עורך גלות, על המשמר, 10 בספטמבר 1965
פארק פורסיית'

פארק פורסיית' (באנגלית: Forsyth Park) הוא פארק עירוני גדול בעיר סוואנה, ג'ורג'יה, במרחק לא רב מדרום לככרות של הרובע ההיסטורי. שטחו כ-120 דונם, והוא הפארק הראשון מתוך שורה של פארקים שייפו את בעיר. בצפון הפארק גובל ברחוב גסטון, במזרח ברחוב דרייטון, בדרום בשדרת פארק ובמערב ברחוב וייטקר. מסביב לפארק שהיקפו כ-1.6 ק"מ, שוכנים בתים היסטוריים משופצים רבים. בתחום הפארק ערוגות פרחים, עצי אלון גבוהים (בחלק הצפוני), שבילי הליכה, מבצר ישן עם בית קפה ובמה, מגרש משחקים לילדים, גן ריחני המיועד לעיוורים. בחלק הדרומי של הפארק ישנם מגרשי טניס, כדורסל, כדורגל ופריזבי וכן מגרש הבית של קבוצת הראגבי "סוואנה שמרוקס קלאב". בפארק פורסיית' מתארגנים קונצרטים, הצגות קולנוע, ופסטיבל הג'אז השנתי של סוואנה. מתקיימים בו גם פיקניקים וחתונות. בקצה הצפוני יש מזרקה לבנה גדולה, שעוצבה בשנת 1858. ביום פטריק הקדוש נוהגים לצבוע אותה בירוק. באמצע הפארק ניצבת החל משנת 1879 אנדרטה לזכר גבורי קונפדרציית הדרום (Confederate Memorial). הפארק הוקם בשנות ה-1840 על 40 דונם ראשונים שנתרמו למטרה זו על ידי ויליאם הוג'סון. בעקבות תרומה נוספת של מושל ג'ורג'יה ג'ון פורסיית', הגיע שטח הפארק ל-120 דונם. משום כך בעקבות הרחבתו בשנת 1851 קיבל הפארק את שמו של פורסיית'. בסרט פסגת הפחד של מרטין סקורסזה ניתן לראות את המזרקה בפארק פורסיית', לצד מראות אחרים מן העיר סוואנה. סוואנה, והפארק בפרט, מככבים בסרט חצות בגן הטוב והרע בבימוי של קלינט איסטווד, ולפי ספרו של ג'ון ברנדט. ג'ון קיוזק בתפקיד הכתב ג'ון קלסו, מטייל ומשוחח באחד משבילי הפארק עם סוחר האמנות המואשם ברצח ג'ים ויליאמס, הגבור הראשי של הסרט ."גן הטוב והרע" בסרט הוא בית הקברות בונוונצ'ר. מדיה וקבצים בנושא פארק פורסיית' בוויקישיתוף פארק פורסיית', ברשת החברתית פייסבוק פארק פורסיית' באתר מוקדש להיסטוריה של דרום ארצות הברית באתר virtual tourist(הקישור אינו פעיל) פארק פורסיית' עם המזרקה אתר מדריך התיירות פודור'ס
מיש דרומי

מַיִשׁ דרומי (שם מדעי: Celtis australisֿ, בערבית: ميس جنوبي) הוא עץ בר ממשפחת הקנאביים הגדל בחורש באקלים ים תיכוני. הוא מגיע לגובה של 20 מ'. גזעו מפותח ונאה, קליפת הגזע עדינה וחלקה. העלים דמויי-ביצה לא-סימטרית, צבעם ירוק כהה ושפתם משוננת. הפרחים קטנים, וצבעם ירוק-צהבהב. הפרי הוא בית-גלעין המכוסה בציפה דקה. הפריחה בחודשים מרץ-אפריל. תפוצת העצים הגדלים בר בארץ מוגבלת למקומות מעטים, כגון: צפת, ראש-פינה, מורדות הגולן, פקיעין, ירושלים וביר-זית וכן ניתן למצוא עצי מיש לצד קברי קדושים מוסלמיים ובקרבת מסגדים עתיקים. במאה השנים האחרונות החלו לגדלו בארץ כעץ נוי, בעיקר כעץ צל ושדרות. מיש דרומי הוא צמח מוגן בישראל. ברפואה העממית הוא מקובל כתרופה למחלות ולדלקות עור (בעיקר לפטריות ולפסוריאזיס). כמו כן הוא יעיל לטיפול בכאבי פרקים. שמם של הדמויות המיקראיות: מישא,ומישאל גזור משם הצמח. עץ המיש הוא העץ הקדוש ביותר לאסלאם ונפוצו עליו אגדות רבות. לפי האמונה, עץ המיש הוא החזק ביותר לגירוש שדים וגם כפיס קטן ממנו יכול להגן על הנושא אותו באופן מוחלט מפני עין הרע, לכן נוהגים המוסלמים לתלות כפיס עץ קטן מהמיש על מיטת התינוק. אגדה מוסלמית מספרת כי כאשר שלמה המלך בנה את בית המקדש היה מוטרד כיצד יגן עליו מפני אשמדאי. אז נגלה אליו אלוהים בחלום וציווה עליו לטעת חורשת עצי מיש סביב המקדש, דבר שיגן על הבניין מכל רע. ואכן, על הר הבית נטועה חורשת עצי מיש. חורשה זאת מוזכרת במקורות מהתקופה הממלוכית. אגדה נוספת מספרת כי בראשית ימי האסלאם נלחמו מוחמד וחבריו עם אויביהם במדבר צחיח. ידם של האויבים הייתה על העליונה והם צרו על המוסלמים, שמימיהם נגמרו. אז קטף מוחמד עלה מיש וינק ממנו מים מרווים והורה לחבריו לעשות כמוהו. האויבים, בראותם זאת, אמרו "אנשים אלו השותים עצים ואוכלים אבנים הם בלתי מנוצחים" וברחו. עץ המיש מוזכר בגמרא (תלמוד בבלי תמיד כ"ט ע"ב) כחלק מן העצים שלדעת רבי אלעזר לא היו מבעירים על גבי המזבח משום שמוציא בעת השריפה עשן רב. עץ מיש בודד גדול נמצא בחורשת הזיתים ליד מנזר מאר אליאס שבדרום ירושלים. לפי האמונה הנוצרית תחת אחד מאבות-אבותיו של העץ נחה מרים, אם ישוע בהימלטה מפני הורדוס. בכפר יברוד צומח עץ מיש גדול במרכז במה עתיקה. מיש קדום נוסף מצוי בצפת, סמוך למערת שם ועבר. בזכרון יעקב, בתוך מערה הנקראת "מערת המיש" צומח מיש עתיק בעל מספר גזעים שגילו מוערך בכ-200 שנה. בשטח בית קברות ערבי נטוש סמוך לגדר קיבוץ יראון צומח מיש דרומי שגם גילו מוערך בכ-200 שנה. עלים ופרי עץ המיש Celtis australis על קדושת המיש באסלאם: עצים קדושים באגדה ובמסורת בתוך אלי שילר (עורך), דת ופולחן וקברי קדושים מוסלמים בא"י, אריאל 117-118, עמ' 150 מיש דרומי, באתר ITIS (באנגלית) מיש דרומי, באתר NCBI (באנגלית) מיש דרומי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מיש דרומי, באתר צמח השדה מיש דרומי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה מיש דרומי, באתר Tropicos (באנגלית) מיש דרומי, באתר GBIF (באנגלית) מיש דרומי, באתר The Plant List (באנגלית) מיש דרומי, באתר IPNI (באנגלית) דף מידע על המיש דרומי באתר "טיולי" משה גלעד, מסע בעקבות עצי המיש, באתר הארץ, 17 בינואר 2022 מיש דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח אפרים הראובני, לחקר שמות בני ישראל. לשוננו, כתב-עת לחקר הלשון העברית והתחומים הסמוכים כרך ב'. חוברת: ד' (ניסן תר"ץ), עמ': 383 זהר עמר, עדויות על נוף הצומח הטבעי ביהודה ובשומרון בימי-הביניים, שומרון ובנימין ג, תשנ"ג, עמ' 122 מיש דרומי באתר טיולי
נחמן חבס

נחמן חַבַּס (1905 – 8 בספטמבר 1985) היה תעשיין ישראלי, מחלוצי תעשיית העורות בארץ ישראל. חבס נולד ב-1905 באליטא, ליטא, בנו של ישראל חבס. בשנת 1907, בהיותו בן שנתיים, עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהשתקעה ביפו. קיבל חינוך מסורתי וכללי. נישא לטובה ברנט, נכדת זרח ברנט. בצעירותו הצטרף לעסק המשפחתי "ישראל חבס ובניו" לעורות. בשנת 1927 הקימה משפחת חבס את מפעל העורות, שהיה אז המתקדם ביותר בארץ ישראל. בשנת 1940 נפטר אבי המשפחה וכעבור ארבע שנים נפטר האח יעקב. נחמן חבס המשיך לנהל את עסקי המשפחה. בשנת 1950 ייסד את מפעל "נעלי ירושלים", שהיה יצרן הנעליים הגדול במזרח התיכון. אחיו הם יעקב והרצל חבס, שהיו שותפיו בעסקי המשפחה. בנו של הרצל הוא ברוך חבס, נשיא קבוצת חבס. אחותם היא העיתונאית והסופרת ברכה חבס. בנו של נחמן, נחום, המשיך בעסק המשפחתי וכן הקים את חברת "יעלי סלע ייבוא ושיווק". ילדיו של נחום הם איש העסקים דין חבס וד"ר סיון גושן, סגנית מנהל מחלקת אף אוזן גרון במרכז הרפואי מאיר (הייתה נשואה לעמוס לויטוב). דוד תדהר (עורך), "נחמן חבס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3644 נחמן חבס באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
פדרו דה אלוואראדו

פדרו דה אלוואראדו (בספרדית: Pedro de Alvarado;‏ 1486 – 4 ביולי 1541) היה קונקיסטאדור ספרדי ושליט גואטמלה במאה ה-16. ב-1510 הגיע אלוואראדו מספרד להיספניולה שבאיים הקריביים, ולקח חלק במסע החקר הימי של חואן דה גריחאלווה במרכז אמריקה. בהמשך היה מפקד בכיר בצבאו של הרנן קורטז במהלך כיבוש מקסיקו. הוא פיקד על הצבא בטנוצ'טיטלאן כאשר קורטז נעדר. בשנת 1523, נשלח אלוואראדו על ידי קורטז כדי לכבוש את גואטמלה ואל סלוודור ולאחר מכן שלט בגואטמלה עד מותו. הוא נתקל בהתנגדות עזה למעשיו מצד מקסיקו, אבל לאחר שחיזק את כוחו בשני מסעות לספרד (הראשון ב-1527–1528, והשני ב-1536–1539), הייתה לו שליטה מלאה. אלוואראדו הקים עשרות יישובים בגואטמלה, ופיתח את המושבה. הוא נודע ביחסו האכזרי לילידים. ב-1540 שט למקסיקו, שם הוא הושפע מהמשנה למלך, אנטוניו דה מנדוסה וגם מסיפוריו של מרקוס דה ניסה, והחל לחפש את עם ה"סיבולה" האבוד. בשנת 1541, אזרחי העיר נואבה גליסיה הפתיעו ומרדו בשלטונו. אלוואראדו לקח חלק בקרבות נגדם, שנקראו מלחמת מיקסטון. הוא הוביל מתקפת פזיזה, ונהרג. חואן רודריגס קבריו לקח פיקוד על מסעות המחקר הימיים. בהמשך הפכה אשתו של אלוואראדו, דוניה באטריס דה לה קואבה, לשליטה של גואטמלה. מדיה וקבצים בנושא פדרו דה אלוואראדו בוויקישיתוף פדרו דה אלוואראדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חואן רודריגס קבריו

חואן רודריגס קבריו (בספרדית: Juan Rodríguez Cabrillo בפורטוגזית: João Rodrigues Cabrilho‏ 1499‏-3 בינואר 1543) היה מגלה ארצות פורטוגלי. הוא ידוע בעיקר כמי שהוביל את המסע האירופי הראשון לחוף המערבי של אמריקה הצפונית. מקום לידתו ושנותיו המוקדמות אינם ברורים וישנם ספקות אף לגבי זהותו הלאומית, שלפי חלק מהמקורות הייתה ספרדית. מעט מאוד ידוע על שנותיו הראשונות של קבריו. בצעירותו היה קונקיסטאדור וב־1519 שמו הופיע ברשימת המצטיינים ששירתו בצבאו של הרנאן קורטס. בקרבות נגד האצטקים, קבריו היה מנהיג פלוגת קשתים. אחרי שהאצטקים הובסו, הצטרף קבריו למסעות החקר של הצבא הספרדי במקסיקו, גואטמלה וסן סלוודור. בסופו של דבר, התיישב בגואטמלה. בשנת 1530 היה קבריו האזרח המוביל בעיר הגדולה של גואטמלה - סנטיאגו גואטמלה. בשנת 1532, נסע לספרד, ושם פגש את באטריס סנצ'ס דה אורטגה (Beatriz Sanchez de Ortega). שניהם התחתנו בשנה זו, וקבריו חזר איתה לגואטמלה, ושם נולדו להם שני ילדים. ככל שמשפחתו של קבריו גדלה, כך גם עושרו וכבודו כבונה ספינות. הוא ייצא וייבא סחורות מנמל בגואטמלה, והגדיל במידה רבה את המסחר בין ספרד לבין חלקים מסוימים של העולם החדש. מושל גואטמלה - פדרו דה אלוואראדו, בחר בקבריו כדי לבנות ספינות שיחקרו את האוקיינוס השקט. אלוואראדו רצה להשתמש בספינות כדי להגדיל את המסחר בתבלינים בין אסיה ואמריקה. כאשר מת אלוואראדו בלחימה נגד האינדיאנים, פיצל מחליפו, אנטוניו דה מנדוסה, את הצי. הוא הורה לרוי לופס דה וייאלובוס להפליג מערבה אל איי הפיליפינים, ולקבריו להפליג עם שתי ספינות צפונה לאורך החוף המערבי של אמריקה הצפונית. קבריו יצא מנמל בארה דה נבידאד במקסיקו ב־27 ביוני 1542, וב-28 בספטמבר עגנו ספינותיו בחוף המפרץ של סן דייגו של ימינו. קבריו קרא למקום סן מיגל, ואמר שהוא "מקום מצוין להקמת נמל". השם של המקום שונה לאחר 60 שנה לסן דייגו על ידי חוקר הארצות הספרדי סבסטיאן ויסקאינו. כאשר החוקרים המשיכו צפונה, עד למפרץ מונטריי, החלו סופות כבדות, וקבריו החליט לחזור. ב-23 בנובמבר 1542 עגנה המשלחת של קבריו באי סנטה קטלינה במטרה להעביר בו את החורף. בערב חג המולד נפצע קבריו כאשר קפץ מהסירה ושבר את רגלו על סלע. הפצע הזדהם והוא מת ב-3 בינואר 1543, אך ביקש מהצוות להמשיך במסע. פרלו, סגנו של קבריו, נטל פיקוד והמשלחת המשיכה בהפלגה צפונה ככל הנראה עד דרום מדינת אורגון של ימינו, לפני שנתקלה בסערות עזות שאילצו אותה לחזור לבארה דה נבידאד ב-14 באפריל 1543. בשנת 1913 חנך נשיא ארצות הברית וודרו וילסון את האנדרטה על שם קבריו, ליד סן דייגו. מדיה וקבצים בנושא חואן רודריגס קבריו בוויקישיתוף חואן רודריגס קבריו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Spate, O.H.K. The Spanish Lake: The Pacific since Magellan, Volume I. National Library of Australia Cataloguing-in-Publication entry, עמודים 66-67, 111
ראש השרים של גיברלטר

ראש השרים של גיברלטר הוא מנהיג המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט של גיברלטר, והוא ממונה רשמית על ידי מושל גיברלטר, נציג הכתר הבריטי. פביאן פיקארדו הוא ראש השרים המכהן מאז ה-9 בדצמבר 2011. מדיה וקבצים בנושא ראש השרים של גיברלטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראש השרים של גיברלטר
פיני וינברג

פנחס (פיני) ישעיהו וינברג (22 בפברואר 1936 - 26 באוגוסט 2017) היה פסל ישראלי. נולד בחיפה. למד אצל יצחק דנציגר ורודי להמן. הלימודים אצל דנציגר היו בעיקר תאורטיים וכללו טיולים ברחבי הארץ, כדי ללמוד על הקשר בין האדם למקום, אהבת הטבע ואהבת האדם. לימד שחזור עתיקות ברשות העתיקות הישראלית. פיסל בעיקר באבן. היה חבר באגודת הציירים והפסלים הישראלית משנת 1977. כיהן כחבר בחבר השופטים של האגודה. וינברג השתתף בתערוכות שונות בישראל ובעולם, ובהן: המרכז הבינלאומי לאמנות בפריז, בית האמנים בירושלים, גלריות בתל אביב (בהן גלריה הדסה קלצ'קין, גלריה שרה קישון, גלריה דל ארטה, גלריה מלמד וגלריה המגדל), גלריות בחיפה (גלריה האודיטוריום, גלריית בית הגפן, גלריית בית שגאל (במסגרת תערוכות קבוצתיות) והיכל העירייה), ולובי המרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע. בשנת 1991 הוציא פיני את ספרו "ליצן מת מצחוק" בהוצאת טרקלין, הספר מאגד בתוכו שירים וצילומי פסלים. התגורר בשכונת בת גלים בחיפה, במבנה הראשון שהוקם בשכונה - טחנת הרוח הטמפלרית. פסל אבן מגן דוד אדום בלוד – אב עם ילדיו פסל בזלת בגן קריניצי ברמת גן – רעות (ידיים) פסל בזלת בגן קופת חולים ברמת גן (רח' הרצל) – אמהות פסל אבן בגן כהנא (רח' אבא הלל סילבר) ברמת גן – אשה עם שמש (הבריאה) אתר ההנצחה לימאי צי הסוחר שמקום קבורתם לא נודע ברמת הדר בחיפה תבליט ממלט לבן בלובי בניין בלוס אנג'לס (רח' ברטון וויי) מדיה וקבצים בנושא פיני וינברג בוויקישיתוף דף אמן באתר פייסבוק האיש שגר בטחנת הרוח, על ביתו המיוחד של פיני וינברג, באתר "haifacity" דף אמן באתר Twitter Pini Wineberg the Sculpture פיני וינברג הפסל, נבדק ב-2022-06-30כתבה מצולמת על פיני וינברג (מתוך "מהדורה מקומית") פיני ויינברג (1998)י, נבדק ב-2022-06-30כתבה מצולמת מתוך "זמן חיפה" The sculptor who lived in a windmill הפסל שגר בטחנת רוח, נבדק ב-2022-11-12