laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ראסווט

ראסווט (ברוסית:Рассвет , שחר) - מודול של תחנת החלל הבין-לאומית שנבנה ברוסיה. הוא נבנה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה בהזמנת רוסקוסמוס. מודול שוגר לחלל בשנת 2010 בעזרת מעבורת חלל. הוא חובר למודול "זאריה" של תחנת החלל הבין-לאומית . מודול נבנה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה בהתאם למפרט של רוסקוסמוס. הוא מיועד לעגינה של חלליות מדגם פרוגרס או סויוז. כמו כן מודול כולל מנעול אוויר ליציאה מתחנת החלל לפעילות חוץ רכבית. מודול נבנה מפלדה ואלומיניום. אורכו 6.0 מ' וקוטר עד 2.2 מ'. הנפח הפנימי הוא כ-17.4 מ"ק. בבנייתו נלקחו בחשבון לקחים מבנייה וניצול של מודול "פירס". השם המקורי של המודול היה MIM-1 (מודול מחקר קטן, Малый исследовательский модуль). הוא קיבל את שמו הנוכחי בשנת 2010 זמן קצר לפני שיגורו. בהתאם לחוזה שהיה קיים בין רוסקוסמוס לבין נאס"א לרוסים הייתה אפשרות לשגר מטען לתחנת החלל בעזרת מעבורת חלל. בשנת 2010 תקופת שירות של מעבורות חלל הייתה קרובה לסיום ולכן הוסכם לנצל משימה STS-132 למטרה זו. לאחר סיום בניית המודול הוא הועבר לארצות הברית והוצב בתא המטען של המעבורת. ב-18 במאי 2010 הוא חובר למודול "זאריה". צוות משלחת מס' 23 החל בקליטת המודול ושילובו במערכות תחנת החלל. ב-29 ביוני 2010 חללית סויוז TMA-19 שהייתה מחוברת למודול "זבזדה" התנתקה ממנו וחוברה בהצלחה למודול החדש. מאז מודול מנוצל לחיבור חלליות מאוישות רבות. במודול הותקנה מערכת מתקדמת לטיפול במים. ביחד עם המודול שוגרה יחידה ליציאת צוות לחלל לפעילות חוץ רכבית. בשנת 2023 היא הועברה למודול "נאוקה. באותה תקופה הועבר למודול "נאוקה" מחליף חום. על המודול מותקנת יחידה רזרבית של זרוע רובוטי ERA שנבנה בסוכנות החלל האירופית. אחריות על פעילות המודול הייתה עד לשנת 2021. היא הוארכה עד לשנת 2024. מדיה וקבצים בנושא ראסווט בוויקישיתוף תיאור המודול באתר נאס"א תיאור המודול תיאור המודול (ברוסית)
Train of Consequences

"Train of Consequences" הוא שיר של להקת ההבי מטאל האמריקאית מגאדת'. השיר יצא לאור כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השישי של הלהקה, Youthanasia, בנובמבר 1994. השיר נכלל מאוחר יותר באלבומי האוסף של מגאדת' Capitol Punishment: The Megadeth Years, Greatest Hits: Back to the Start, Warchest ו-Anthology: Set the World Afire. הסינגל המסחרי יצא רק בבריטניה, אוסטרליה, הולנד ויפן, אולם השיר יצא כסינגל שיווקי להשמעות מורחבות ולרדיו בארצות הברית. בביקורת על האלבום, Allmusic אמר כי "למרבה הצער, הם זנחו כמה מהאלמנטים הניסיוניים והמתקדמים יותר במוזיקה שלהם, אבל אלה כמעט ולא מתפספסים בריפים של ג'קהאמר של שירים כמו "Train of Consequences". על פי אתר WeLoveMetal.com, השיר הוא שיר בהשראת הימורים המספר על ההשפעות השליליות של ההימורים על האדם והחברה. בביקורת על האלבום על ידי בילבורד, עם השיר "Train of Consequences", מגאדת' סיפקה "סימן מסחרי אגרסיבי של רייג' 'נ' רול לאפקט חזק". הקליפ לשיר "Train of Consequences" היה הקליפ ה-26 המושמע ביותר ב-MTV על פי גיליון מ-24 בדצמבר 1994 של מגזין בילבורד. מידע על הסינגל "Train of Consequences" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Train of Consequences" באתר Discogs Megadeth – Train of Consequences, discogs.com Youthanasia - Megadeth | Album | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2024-05-27 4 Mega Hit Heavy Metal Songs Inspired by Gambling, welovemetal.com Nielsen Business Media Inc, Billboard, Nielsen Business Media, Inc., 1994-11-26. (באנגלית) Nielsen Business Media Inc, Billboard, Nielsen Business Media, Inc., 1994-12-24. (באנגלית)
אורלנדו פרייד

אורלנדו פרייד (באנגלית: Orlando Pride) הוא מועדון כדורגל נשים מאורלנדו, פלורידה, ארצות הברית. הקבוצה הצטרפה לליגת כדורגל הנשים הלאומית בעונת 2016, והפכה לקבוצה העשירית שצורפה לליגה. היא משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון אקספלוריה שבמרכז אורלנדו. אורלנדו פרייד נכנסה לליגת כדורגל הנשים הלאומית (NWSL) ב-2016, תחת הזיכיון של אורלנדו סיטי. בהנהגת מאמן נבחרת ארצות הברית לשעבר טום סרמני, הקבוצה נכנסה בתנופה לליגה, ורכשה שחקניות בולטות כמו אלכס מורגן וקיילין קייל. למרות עונת ראשונה מאתגרת בה סיימה הקבוצה במקום התשיעי, הסגל של אורלנדו המשיך להתחזק, בדגש על צירופה של הכוכבת הברזילאית מרטה ויירה דה סילבה בשנת 2017. באותה עונה, הקבוצה העפילה לפלייאוף הראשון בהיסטוריה שלה, לאחר סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי. עם זאת, לאחר שעונת 2018 הייתה מאכזבת, דרכיהם של סרמני ואורלנדו נפרדו. בשנת 2019, מארק סקינר נכנס לתפקיד המאמן הראשי, והוביל עידן חדש באורלנדו. הקבוצה המשיכה להתקדם גם על המגרש וגם מחוצה לו, כשהשיא הוא תוכניות למתקן אימונים ייעודי בפארק סילבן לייק, שעתיד להפוך למתקן האימונים הראשון אי פעם בשימוש בלעדי על ידי קבוצת נשים ב-NWSL. ב-2021 נמכר הזיכיון, ובתוכו אורלנדו פרייד, לזיגי ומארק ווילף, הבעלים של מינסוטה ויקינגס מה-NFL. שווי העסקה הכולל של נאמד ב-400–450 מיליון דולר. אתר האינטרנט הרשמי של אורלנדו פרייד (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא אורלנדו פרייד בוויקישיתוף אורלנדו פרייד, ברשת החברתית פייסבוק אורלנדו פרייד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אורלנדו פרייד, ברשת החברתית אינסטגרם
לוס אנג'לס סול

לוס אנג'לס סול (באנגלית: Los Angeles Sol) היה מועדון כדורגל נשים מקרסון, קליפורניה, ארצות הברית. הקבוצה נוסדה ב-2007 והצטרפה לליגת ה-WPS בעונתה הראשונה ב-2009. לאחר עונה אחת בלבד, הפסיקה לוס אנג'לס סול את פעילותה והקבוצה פורקה. את משחקי הבית שלה היא שיחקה בהום דיפו סנטר שבקרסון. כשהוחלט על הקמת ליגת כדורגל מקצוענית לנשים, נחשבה לוס אנג'לס סול לאחד הזכייניות הבולטות. הקבוצה, שהוקמה ב-2007, התהדרה בשחקניות בינלאומיות מוכשרות כמו איה מיאמה ומרטה ואמריקאיות בולטות כמו אלי ואגנר ושאנון בוקס. בעונת הפתיחה שלה ב-2009 היא הציגה דומיננטיות מוחלטת, שכללה רצף של 11 משחקים ללא הפסד, 41 נקודות, הפרש שערים בולט וסיום במקום הראשון בליגה בתום העונה הסדירה. למרות הקמפיין המרשים שלה בעונה הרגילה, הקבוצה הפסידה 0–1 בגמר הפלייאוף לסקיי בלו משער של הת'ר או'ריילי. בעקבות האכזבה מאובדן האליפות, קבוצת הבעלות החליטה לוותר על המניות שלה ולהחזיר אותן ל-WPS. למרות המאמצים להבטיח בעלות חדשה, הליגה נכשלה במשימה - מה שהוביל בסופו של דבר לפירוק הקבוצה בינואר 2010. כל שחקניות הקבוצה שוחררו, וההזכויות עליהן הועמדו לבחירה בדראפט מיוחד שנערך חודש אחר כך. אתר האינטרנט הרשמי של לוס אנג'לס סול (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא לוס אנג'לס סול בוויקישיתוף Los Angeles Sol of Women’s Professional Soccer to cease operations, באתר לוס אנג'לס טיימס‏, 28 בינואר 2010 Before Angel City, there was LA Sol: A super team with a brief, bright history, באתר ניו יורק טיימס‏, 11 באוגוסט 2022
ביאנקה שטיחטר

ביאנקה שטיחטר (בהולנדית: Bianca Stigter), ליידי מקווין היא במאית קולנוע הולנדית מאמסטרדם. היא ביימה את הסרט "שלוש דקות: הארכה" (Three Minutes: A Lengthening). היא נשואה לבמאי סטיב מקווין והייתה מפיקה שותפה בסרטיו "אלמנות" ו-12 שנים של עבדות. סרטה של שטיחטר Three Minutes: A Lengthening מנתח סרט ביתי קצר שצולם בנאשיילסק שבפולין ב-1938. הצילומים משמעותיים מכיוון ש-3,000 מתוך 7,000 תושביה של העיירה נסיילסק היו יהודים ורק כ-100 מאותם תושבים שרדו את השואה. עריכת הצילומים של שטיחטר פועלת להארכת זמן המסך שלו מ-3 דקות ל-69 דקות, תוך שהיא מעלה שאלות על הדמויות וגורלן. הסרט מסופר על ידי הלנה בונהם קרטר. הסרט נכתב בשיתוף גלן קורץ, שלדבריו "אלה כנראה התמונות היחידות של הקהילה הזו לפני שהושמדה, וכמעט בוודאות התמונות היחידות הקיימות של רבים מהאנשים, במיוחד הילדים המופיעים בה. הרגשתי את תחושת האחריות האדירה הזו לזכרם". הסרט זכה בפרס יד ושם למצוינות קולנועית בסרט תיעודי על השואה. שטיחטר היא הכותבת של הסרט התיעודי "עיר כבושה" משנת 2023, המתמקד בכיבוש הנאצי של אמסטרדם מ-1940 עד 1945. הסרט מבוסס על ספר ההיסטוריה המאויר שלה, אטלס של עיר כבושה, אמסטרדם 1940–1945. ביאנקה שטיחטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Bianca Stigter: 7 Films That Taught Me What Cinema Is Capable Of". A.frame (באנגלית). נבדק ב-2023-01-31. Cremers, Roger (10 בינואר 2014). "12 Years a Slave: Bianca Stigter on finding Solomon Northup". Evening Standard. {{cite web}}: (עזרה) Nicholson, Rebecca (24 בינואר 2023). "Three Minutes: A Lengthening review – Helena Bonham Carter is profoundly poetic in an astounding documentary" – via The Guardian. {{cite web}}: (עזרה) Carey, Matthew (13 בדצמבר 2022). "Oscar-Contending Documentary 'Three Minutes – A Lengthening' Investigates Mystery Footage From Eve Of World War II". {{cite web}}: (עזרה) יד ושם, פרס יד ושם בדוקאביב - למצוינות קולנועית בסרט תיעודי על השואה, באתר יד ושם, ‏2024 "Steve McQueen's 'Occupied City' will premiere at Cannes". faroutmagazine.co.uk. 13 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה)
אדוארד ארנהולד

אדוארד ארנהולד (בגרמנית: Eduard Arnhold‏; 10 ביוני 1849 - 10 באוגוסט 1925) היה איל הון, תורם ונדבן לתחום האמנות ואספן אמנות יהודי גרמני. נולד בדסאו שבגרמניה, אחד משמונה ילדיהם של הרופא אדולף ארנהולד (1808–1876) ומתילדה לבית כהן (1826–1905). ארנהולד עלה לגדולה בעסקי סחר הפחם והצליח לרכז חלק ניכר מסחר הפחם בברלין. הוא כיהן גם בתפקידי ניהול בכירים כמו יו"ר דירקטוריון הרכבת התחתית של ברלין (גר') ודרזדנר בנק (אנ'). בשל הישגיו הכלכליים, מינה אותו הקיסר וילהלם השני ב-1913 כחבר הבית העליון (אנ'), של הלנדטאג הפרוסי (אנ'). יחד עם הבנקאי ואספן האמנות ג'יימס זימון (אנ') והבנקאי לאופולד קופל, אף הם יהודים-גרמנים, היה מהתומכים המייסדים של "אגודת הקייזר וילהלם" למדע. ארנהולד היה אספן אמנות נלהב וביתו ברחוב רגנטנשטראסה 19 בברלין (גר') הכיל גלריה פרטית. בין האמנים שאת יצירותיהם אסף היו מקס ליברמן, ארנולד בקלין, אדולף פון מנצל, הפסל הפרוסי לואיס טואיון (גר') ואמני אימפרסיוניזם צרפתיים. הוא התיידד עם אמנים רבים. ארנהולד רכש גם את וילה בלאג'ו (גר') בפייזולה (אנ') שבה שהה בעבר ארנולד בקלין, למטרות קיט. מלבד אוסף האמנות הפרטי שלו, היה ארנהולד נדבן ותורם נכבד לאמנות. הוא תרם סכומי כסף להשגת יצירות מרכזיות לגלריות הלאומיות בברלין ובמינכן. ב-1913 הוא תרם את וילה מאסימו (אנ') ברומא כדי להקים בה מוסד תרבות. עד היום וילה מאסימו משמשת כמרכז לאמנים גרמנים זוכי מלגה. ארנהולד תרם גם לעמותות סיוע וארגונים חברתיים שונים. כמו כן תמך במוסדות יהודיים: בית החולים היהודי בברלין, אגודת הסיוע של יהודי גרמניה והקהילה היהודית בברלין. ארנהולד נפטר בגיל 76 בנויהאוז אם שלירזה (גר'), כפר קטן על שפת אגם שלירזה (אנ') באלפים הבוואריים. הוא הובא לקבורה בברלין וקברו הוכרז 'קבר כבוד של העיר ברלין' (גר'). מדיה וקבצים בנושא אדוארד ארנהולד בוויקישיתוף Peter von Becker, Berliner Kunstförderer: Eduard Arnhold: Der Magnat als Mäzen, Der Tagesspiegel (אנ'), 08.08.2015 Julia Hitz, Gedenkort für jüdisches Sammlerpaar in Berlin, DW, 26.01.2022
אליפות העולם בהוקי קרח 2026

אליפות העולם בהוקי קרח 2026 היא טורניר אליפות העולם בהוקי קרח שיתקיים בציריך ובפריבור שבשווייץ בחסות פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, ותהייה האליפות ה-90 במספר. הטורניר יתחיל ב-15 במאי ויסתיים במשחק הגמר ב-31 במאי 2026. זו תהייה הפעם ה-11 ששווייץ תארח את אליפות העולם. אירוח האליפות הוענק לשווייץ לאחר שאליפות העולם 2020, אותה הייתה אמורה לארח, בוטלה עקב מגפת הקורונה.
ארמופולי

ארמופולי (ביוונית: Ερμούπολη, נקראה גם ארמופוליס או הרמופוליס), היא בירתו של האי סירוס שביוון. מאז הרפורמה בשלטון המקומי ב-2011, היא חלק מהרשות המשותפת סירוס-ארמופולי, בה היא מהווה מקום מושב העירייה. היא משמשת גם כבירה המנהלתית של דרום הים האגאי. שטח העיר כ-11 קמ"ר ואוכלוסייתה (נכון ל-2021) כ-13,400 נפש. ארמופולי נוסדה במהלך מלחמת העצמאות היוונית בשנות ה-20 של המאה ה-19, כהרחבה לעיירה קיימת אנו סירוס, על ידי פליטי מלחמה מאיי יוון אחרים. עד מהרה הפכה למרכז המסחרי והתעשייתי המוביל של יוון כולה, כמו גם לנמל הראשי שלה. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 הפכה ארמופולי לעיר בירה, עם סניפי דואר ובנק, מוזיאון, ספרייה, בית משפט השלום, בית ספר ציבורי, מרפאה ועוד. עד שנות ה-60 של המאה ה-19 הוקמו בעיר מבני ציבור בסגנון נאו-קלאסי שתוכננו על ידי אדריכלים מגרמניה ומאיטליה ובהם בית העירייה, תיאטרון אפולו, הספרייה המרכזית ובית החולים. במקביל התפתח נמלה של העיר והפך לנמל שוקק הכולל גם מרכז מסחרי ותעשייתי מודרני. ב-1856 נוסדה בעיר חברת ספינות הקיטור היוונית (.Hellenic Steamship Co).‏ ב-1861 נוסדה בעיר חברת נאוריו (Νεώριο Σύρου), לתיקון וייצור ספינות (ובהמשך גם ייצרה מכוניות), אחת מחברות התעשייה הוותיקות ביותר ביוון. ארמופלי לא הצליחה לעמוד בתחרות מול נמלי היבשה הגדולים שהחלו להתפתח במהירות בפטרס ובפרט בפיראוס ולקראת מפנה המאה העשרים עברה האטה כלכלית, ושגשוגה היחסי נקטע עקב מלחמות המאה ה-20. בעשורים הבאים העיר דעכה, ונשארה המרכז המנהלי של האיים הקיקלאדיים. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 השתפרה כלכלת העיר, והיא מתבססת על מגזרי השירותים, התעשייה, החינוך והתיירות. אתר האינטרנט הרשמי של ארמופולי מדיה וקבצים בנושא ארמופולי בוויקישיתוף אתר האינטרנט של העיר Greek Shipping Miracle: FROM SAIL TO STEAM (1873-1900) אתר נאוריו
ראיתי עולם

"ראיתי עולם" הוא שיר של הזמרים הישראלים עומר אדם ושרק, שיצא לאור כסינגל ב-26 במאי 2024. לאחר שהוציא את מיני-אלבומו, "חמישה לילות", ואת הסינגל "צמוד צמוד", "ראיתי עולם" דלף ברשתות החברתיות, וזכה לוויראליות בפלטפורמת טיקטוק. ב-26 במאי 2024, בעקבות הלחץ מצד המעריצים להוציא את השיר באופן רשמי, הוציאו אדם ושרק, שגם ביצעו יחד את "צמוד צמוד", את "ראיתי עולם". בתחילה, הווידאו קליפ של השיר צולם בתחילת אוקטובר אך צאתו נדחתה עקב מלחמת חרבות ברזל. במהלך השיר שואל אדם "למה את בוכה?" והדבר מהווה מעין שיר תשובה (אנ') לשירה של הזמרת עלמה זהר "אגו טריפ". דור מאיר מועלם ממאקו ביקר את השיר באופן מעורב, בהתייחסות להחלטה של אדם לשלב ראפ בשיר, בטענה ש"יש מצב שזה ההימור הכי גדול בקריירה שלו עד כה" וכי "בקלות זה יכול גם להפוך להיות מביך", אך עם זאת, שיבח את ניסיונו של אדם לחדש את סגנונו באמצעות שילוב סגנון ההיפ הופ וציין כי הסגנון משתלב בשיר בצורה אותנטית. ביום הראשון לצאתו, נכנס השיר ישירות למקום החמישי במצעד היומי הישראלי של ספוטיפיי, עם למעלה מ-48 אלף השמעות. במצעד השבועי של הפלטפורמה, נכנס למקום החמישי, עם 295 אלף השמעות, כאשר לאדם שלושה שירים בחמישייה, ושניים מתוכם עם שרק. במצעד היטליסט של מאקו, נכנס השיר ישירות למקום השני והגיע בשיאו למקום הראשון. זה השיר השלישי של אדם שהגיע ברציפות למקום הראשון, לאחר "רק שלך" ו"צמוד צמוד". שרק הוא האמן השני שהחליף את עצמו במצעד לאחר אדם. סרטון השיר "ראיתי עולם" באתר יוטיוב מאיה כהן, לאחר הופעותיו הגדולות בפארק הירקון: זה מה שעומר אדם החליט לעשות, באתר ישראל היום, ‏26 במאי 2024 עומר אדם לא היה בתקופה כזו טובה במוזיקה כבר שנים, באתר mako, ‏2024-06-13 דור מאיר מועלם, ‏עומר אדם החליט באמצע החיים שהוא רוצה להיות ראפר, באתר ‏מאקו‏, 30 במאי 2024 Daily Top Songs Israel, charts.spotify.com (באנגלית) Weekly Top Songs Israel, charts.spotify.com (באנגלית) המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים, באתר היטליסט, בשבוע 24 של שנת 2024, ‏4 ביוני 2024 המצעד השבועי 13.06.2024, באתר גלגלצ, ‏13 ביוני 2024 כאן גימל, עומר, שרק ואודיה עדיין במקום הראשון..., באתר אינסטגרם, ‏13 ביוני 2024
דצ'באל (פסל)

הפסל של דצ'באל (ברומנית: Statuia lui Decebal) הוא פסל בגובה 40 מטר הניצב על הגדה הסלעית של הדנובה, לא רחוק מהעיר אורשובה, באזור שערי הברזל. את רעיון הפסל הגה איש העסקים, איש התקשורת והסופר הלאומן הרומני-איטלקי יוסיף קונסטנטין דרגן (Iosif Constantin Drăgan), אך נדרשו עשר שנים (1994–2004) ויותר ממיליון דולרים עד ש-12 פסלים סיימו את הכנתו. מולו, על הגדה הסרבית, נמצא לוח זיכרון עתיק המזכיר את ניצחונות האימפריה הרומית על מלך דאקיה, דצ'באל (הנוסח הרומני לשמו של מי שקרוי ברשומות הרומאים "דקבלוס"), בשנת 105. על הפסל, מתחת לראש, נכתב בלטינית "DECEBALUS REX - DRAGAN FECIT" (המלך דקבלוס – נוצר על ידי דרגן), זאת על אף שהפסל נוצר בשנים האחרונות על ידי איש עסקים ואינו מהווה יצירה מתקופת האימפריה הרומית. מדיה וקבצים בנושא דצ'באל בוויקישיתוף
רחל מסרר

רחל מֶסֶרֶר (ברוסית: Рахиль Михайловна Мессерер-Плисецкая ‏ 4 במרץ 1902 - 20 במרץ 1993), שנודעה גם בשם הבמה "רה מסרר", הייתה שחקנית רוסיה בסרט אילם ובתיאטרון. רחל מסרר נולדה בווילנה למשפחה יהודית-ליטאית. אביה, מיכאיל מסרר, היה רופא שיניים בווילנה ושם אמה היה סימה שאבד. היא הייתה אחת מעשרה ילדים, שכל אחד מהם נקרא בשם תנ"כי: פנינה, עזריה, מתניה, רחל, אסף, אלישבע, שולמית, עמנואל, אבינדב ואראלה. רחל, אחיה עזרי אזרין (שחקן), אחותה שולמית מסרר (בלרינה) ואחיה אסף מסרר (רקדן בלט וכוריאוגרף, התפרסמו איש-איש בתחומו והחלו שושלת של רקדני בלט ומנהלי בלט בולטים. מסרר נישאה לדיפלומט רוסי ידוע-שם, מיכאיל פליסצקי (1899–1938) ונולדו להם שלושה ילדים: הבלרינה המפורסמת מאיה פליסצקאיה (1925–2015), מנהל הבלט המוכשר אלכסנדר פליסצקי (1931–1985) והרקדן הסולן עזרי פליסצקי (1937–). נכדתה, אנה פליסצקאיה (1971–) גם היא בלרינה. מסרר סיימה את לימודיה במכון גראסימוב לסינמטוגרפיה בשנת 1925. בשנים הראשונות של המשטר הסובייטי, כיכבה מסרר באולפני בוחקינו וכוכב המזרח. קריירת הראינוע של מסרר הייתה קצרה למדי, משום שמיד לאחר נישואיה הקדישה את זמנה למשפחתה ולבעלה, שייצג את הממשלה הסובייטית בשפיצברגן, כקונסול כללי בברנטסבורג ואחראי על מכרות הפחם. ב-30 באפריל 1937, הואשם במסגרת הטיהורים הגדולים בריגול וב-8 בינואר 1938 הוצא להורג. בראשית מרץ 1938, נאסרה מסרר. ה-NKVD, סוכני המשטרה החשאית, דרשו ממסרר לאשר, שבעלה היה "מרגל, בוגד, מחבל, פושע ושותף לקשר נגד סטלין." באומץ לב לא מבוטל לאותה תקופה, סירבה ונשפטה ל-8 שנים בכלא. בתה, מאיה עמדה לפני איום בשליחה לבית יתומים, שממנו ניצלה הודות לדודתה, שולמית מסרר, שאימצה אותה. בנה אלכסנדר נלקח אל משפחת אחיה של רחל, אסף מסרר. אירועים אלה היסבו לא מעט צרות לאסף ושולמית. בקיץ 1939, הועברה רחל למחנה עבודה אקמולינסק לנשות בוגדים במולדת. מסרר שוחררה ב-1941, רק חודשיים לפני פרוץ המלחמה הפטריוטית הגדולה, עם פלישת צבא גרמניה הנאצית לברית המועצות. לאחר שחרורה, לא חידשה עוד את קריירת המשחק שלה. בימים ההם, שום במאי לא היה מסכן את הקריירה שלו בהזמנתה לעבוד עמו. על אף הכל, היא האמינה שבעלה חי וישוב ביום מן הימים. ב-3 במרץ 1956, נודעה לה האמת: במסמכי הטיהור של מיכאיל פליסצקי, נכתב תאריך הוצאתו להורג: 8 בינואר 1938. ב-2007 נוצר סרט דוקומנטרי "הכוכב מבחוץ" על מסרר. (אסור) Documentary film The Star from outside 2007 [https://web.archive.org/web/20101124033419/http://www.shchedrin.de/plisetskaya_index_buecher_e.htm Official site of Maya Plisetskaya-Books Documentary film The Star from outside 2007 Official site of Maya Plisetskaya-Books מדיה וקבצים בנושא רחל מסרר בוויקישיתוף רחל מסרר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) stalin.memo.ru</ תזכיר סטלין] מוסקבה טיימס, מחנה עבודה "דורות" לנשות בוגדים במולדת 9 בינואר 2020 "הכוכב מבחוץ" 19 בספטמבר 2012
אדה הטווני

אדה הטווני (במקור אדוארד שראנק, בהונגרית: Hatvani Ede;‏ צ'ונגראד, 15 בינואר 1859 – בודפשט, 30 במאי 1927) היה שחקן יהודי-הונגרי, זמר (בריטון) תיאטרון וקולנוע מפורסם. הופיע בלפחות 14 להקות בקריירה שלו וכתב כמה מחזות זמר. אדוארד שראנק נולד במשפחה יהודית ליאנוש (יחיאל) שראנק, חייל במהפכת 1848 בהונגריה, מורה לאחר מכן במשך 44 שנים, ושל רוזליה (זאלי) ריינר. הוא סיים את בית הספר התיכון בנאג'ווארד. ב-15 באוקטובר 1875, בתיאטרון העם, החל את הקריירה שלו ועבד שם במקהילת התיאטרון שמונה שנים, עד 1883. אז לאיוש אבה הוציא אותו מהמקהילה ומאז ואילך מילא תפקידים ראשיים על הבמה. ב-1883 היה בריטון אצל מנהל התיאטרון וינצה נאג' בסגד ובילה חמישה קיצים בנאג'ווארד. הוא גם הופיע קולוז'וואר, ברטיסלאבה, גיור, מישקולץ, טמשוואר, במשך שתי עונות בחוג התיאטרון של בודה, במשך שנתיים בדברצן ועוד. הוא פרש לחלוטין ב-1 באוקטובר 1908. הטוואני זכה לכבוד רב בכל מקום ושמו הלך לפניו. אמנותו זכתה להכרה גם בתחום הקולנוע, גם שם זכה להערכה רבה. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה. אשתו הייתה ברטה לֵוואי, זמרת אופרטה, שנולדה ב-11 במרץ 1871 בבלטונפקאיאר. ב-1889 הייתה כבר חברה בתיאטרון העם. אחר כך חתמה על חוזה בדברצן ושמה התפרסם מאוד על כמה במות יוקרתיות כפרימדונה פופולרית. הם התחתנו בבודה ב-24 באוגוסט 1890. ב-1 באוקטובר 1921 פרשה. בתו הייתה מארישקה הטוואני, שחקנית, שנולדה ב-1891 בבודפשט. היא הופיעה לראשונה על הבמה ב-1907. נפטרה ב-27 בספטמבר 1951 בבודפשט. בנו יאנוש הטווני, היה צייר, השלים את לימודיו באקדמיה בסטוקהולם. אוטוקר (יוהאן שטראוס הבן: ברון הצוענים) ג'ורקה קוסה (פ. צ'פרגי: הארנק האדום) בוויל (ג'ונס: הגיישות) טיפה (1919) ללא נישואים (1922) מטוס, פארסה מוזיקלית ב-3 מערכות. בם. 1910 ב-29 ביולי 1910, בנאג'ווארד הגברת המשפטנית, אופרטה ב-3 מערכות (בכתב יד). רוז'ה בוז'ה, מחזה עממי, עם שירים ב-3 מערכות 1883–1885: סגד, נאג'ווארד; 1885: אלאיוש בוג'ו; 1886: קארוי מוסוני; 1887: קלוז'; 1888: קארוי הטווני; 1889–1891: לאיוש ולנטין; 1892: קארוי שומוג'י; 1893–1895: ינה וספרמי; 1895: לאיוש י. פשט; 1896, 1898: ז'יגמונד פלד; 1897–1899: שאנדור דובו; 1899–1901: רלה; 1902–1904: נאדאשי; 1904–1906: זומבור (ב. פולגאר). Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון אמנות התיאטרון) Magyar Színművészeti Lexikon (1929-1931, szerk. Schöpflin Aladár) (לקסיקון לאמנות הבמה) "Születési bejegyzése a csongrádi izraelita hitközség születési akv. 1/1859. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-27. "Házasságkötési bejegyzése a budai izraelita hitközség esketési akv. 6/1890. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-02-27. Bp. XI. ker. állami halotti akv. 566/1951. folyószám.
קציניה

קציניה (בפולנית: Kcynia; בגרמנית: Exin; בעברית ארכאית: עֶקצִין) היא עיר במחוז נקלו (Nakło) בפרובינציה קויאוויה-פומרניה שבצפון-מרכז פולין. העיר ממוקמת בצפון האזור ההיסטורי המכונה "פולין גדול" (אנ'). ב-2010 היו בה כ-4,700 תושבים. קציניה החלה להתפתח בימי הביניים, בתקופת שלטון שושלת פיאסט, השושלת הראשונה ששלטה בפולין. במאה ה-11, השליט הפולני ולדיסלב הראשון הרמן (אנ') בנה במקום את כנסיית אגידיוס הקדוש. בשנת 1255, הייתה קציניה בבעלותו של דוכס פולין גדול פשמיסל הראשון (אנ'). אחיו, הדוכס בולסלב החסיד (אנ'), העניק בשנת 1262 לקציניה זכויות עיר וכתב זכויות-יתר ("פריווילגיה") בדומה לאלו של הערים הקרובות פוזנן וגנייזנו. קציניה הייתה עיר מלכותית של הכתר הפולני ובירת מחוז בוויוודת קאליש (1314–1793) (אנ') ובפרובינציית פולין גדול (אנ') תחת כתר ממלכת פולין (אנ'). סמל העיר מציג את הנשר הלבן של פולין הגדולה. קציניה סבלה משריפה גדולה בשנת 1441 ושוב באמצע המאה ה-16. אחרי השריפה השנייה, פטר זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין את העיר ממסים למשך חמש שנים כדי לאפשר את שיקומה. ב-1632 התיר מלך פולין ולדיסלאב הרביעי ואזה לפרנסי העיר לגבות מכס. קרב קציניה שהתחולל במהלך המלחמה הצפונית הקטנה ב-1656 בין הצבא הפולני בפיקודו של סטפן צ'רנייצקי (אנ') ובין הצבא השוודי בפיקודו של קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה, הסתיים בניצחון השוודים. החל משנת 1768, הייתה העיר חלק מוויוודת גנייזנו שהוקמה אז בפרובינציית פולין גדול. חלוקת פולין הראשונה הפילה את העיר בנחלתה של פרוסיה ולמעט תקופה קצרה (1807–1815) שבה הייתה העיר חברה בדוכסות ורשה, הייתה העיר תחת שלטון פרוסי. במהלך המאה ה-19 היו בעיר כמה פעמים חיכוכים אלימים בין מתיישבים גרמנים בעיר ובין האוכלוסייה הפולנית בראשות אצילים פולנים. בראשית המאה ה-20 נמשכו חיכוכים אלו, כולל השבתת מערכת החינוך כאשר הוחלט להכניס את השפה הגרמנית כשפת חובה בבתי הספר בעיר. בעיר התפתחה קהילה יהודית, ב-1783 היו בה 174 יהודים מתוך 703 תושבים (הקהילה הנוצרית התחלקה ל-374 קתולים ו-155 פרוטסטנטים), וב-1837 היו בה 717 יהודים מתוך אוכלוסייה של 2,074 תושבים. לקראת סוף המאה התשע עשרה, הלך ופחת מספר היהודים בעיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בתחומי שלטונה של הרפובליקה הפולנית השנייה. בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הוורמאכט הגרמני עם הפלישה לפולין שהחלה את מלחמת העולם השנייה ושם העיר הוחלף זמנית לשמה הגרמני. בסוף ינואר 1945 כבש הצבא האדום את העיר מידי הגרמנים וזמן מה לאחר מכן הועברה לשליטת הרפובליקה העממית הפולנית. מדיה וקבצים בנושא קציניה בוויקישיתוף קציניה, באתר "Internetowa encyklopedia PWN (אנ') הגרסה המקוונת של אנציקלופדיה PWN (אנ') הפולנית. מידע היסטורי על העיר (בפולנית) אתר האינטרנט הרשמי של קציניה
הרפובליקה הטרנספדנית

הרפובליקה הטרנספדנית (באיטלקית: Repubblica Transpadana) הייתה רפובליקה אחות של צרפת שהוקמה במילאנו מ-1796 עד 1797. ב-10 במאי 1796, הצבא הצרפתי הביס את החיילים האוסטריים בקרב לודי וכבש את דוכסות מילאנו. נפוליאון הקים רשות זמנית, "המינהל הכללי של לומברדיה", שהחליפה את הממשל האוסטרי וכוננה רפובליקת חסות צרפתית בצפון איטליה, שאימצה את לוח השנה הרפובליקאי הצרפתי. הממשל קיבל סמכויות אזרחיות מלאות בהכרזה על נפוליאון ב-8 בברימר, שנה V ‏(29 באוקטובר 1796), אם כי פקודותיו היו צריכות להיות מאושרות על ידי המפקד הצבאי הצרפתי של לומברדיה. המינהל הורכב מארבע מחלקות: לענייני דת ותרבות, לענייני תחבורה והנדסה, לענייני כספים ומיסים ולענייני מסחר ומסחר. לאחר הניצחונות החדשים של צבא נפוליאון גדל שטחה של הרפובליקה; עם שלום לאובן ב-17 באפריל 1797, פלשה צרפת לרפובליקה של ונציה, כבשה את ברגמו ונעה מזרחה מנהר האדה לנהר אוליו, קו התיחום הוונציאני שהוקם יותר משלוש מאות שנים קודם לכן. ב-19 במאי העביר נפוליאון למילאנו את שטחי דוכסות מודנה לשעבר מהרפובליקה הציספדנית הגובלת בה. ב-29 ביוני, הוא החליט לתת לרפובליקה הסדר סופי: לפי צו שלו, הוא הכריז על הקמת הרפובליקה הציסאלפינית. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הטרנספדנית בוויקישיתוף
הרפובליקה האנקונית

הרפובליקה האנקונית (באיטלקית: Repubblica Anconitana) הייתה עירייה מהפכנית שהוקמה ב-19 בנובמבר 1797. הרפובליקה הוקמה לאחר ניצחון צרפתי באנקונה בפברואר 1797, וכתוצאה מכך כיבוש העיר. היא התקיימה באזור מארקה, כאשר אנקונה שימשה כבירתה. למרות הסכם קמפו פורמיו שקבע כי יש להחזיר את אנקונה והאזור שמסביב למדינות האפיפיור, הכריזה העירייה על דקדנציה של שלטון האפיפיור, תחת חסות צרפת. המתח שלאחר מכן הוביל לסכסוך כללי עם האפיפיור פיוס השישי ולכיבוש הצרפתי של כל מדינות האפיפיור. אנקונה התאגדה ברפובליקה הרומית ב-7 במרץ 1798. היה לה קונסול שעמד בראשה. אנקונה היא כיום נפה של איטליה, בחלק המרכזי של המדינה על הים האדריאטי. Philip's Atlas of World History