laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיוויזיית הפאנצר ה-18 (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר ה-18 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, וקרב קורסק. הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוקטובר 1940 על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-4 ומהדיוויזיה ה-14, והועמדה תחת פיקוד ולטר נהרינג. במהלך מבצע ברברוסה והקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. ב-26 בינואר 1942 מונה קרל פון טינגן למפקד הדיוויזיה, וביולי 1942 החליפו אלברט פראון. הדיוויזיה הייתה אמורה להשתתף במבצע מקרה כחול, אולם לבסוף הושארה בגזרה המרכזית לצורך לחימה כנגד הפרטיזנים. ב-24 באוגוסט 1942 חזר פון טינגן לפקד על הדיוויזיה, וב-15 בספטמבר 1942 החליפו ארווין מני. בפברואר 1943 חזר פון טינגן לפקד על הדיוויזיה, וב-1 באפריל 1943 החליפו קרל-וילהלם פון שליבן. הדיוויזיה לחמה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41, ועקב האבדות הקשות שספגה, הוחלט ב-1 בדצמבר 1943 על פירוק הדיוויזיה, והפיכתה לדיוויזיית הארטילריה ה-18. ולטר נהרינג (26 באוקטובר 1940 - 26 בינואר 1942) קרל פון טינגן (26 בינואר 1942 - יולי 1942) אלברט פראון (יולי 1942 - 24 באוגוסט 1942) קרל פון טינגן (24 באוגוסט 1942 - 15 בספטמבר 1942) ארווין מני (15 בספטמבר 1942 - פברואר 1943) קרל פון טינגן (פברואר 1943 - 1 באפריל 1943) קרל-וילהלם פון שליבן (1 באפריל 1943 - 1 בדצמבר 1943) Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972. אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) אודות הדיוויזיה באתר Axis History. אודות הדיוויזיה באתר Feldgrau.
קולין אודונהיו

קולין אודונהיו (באנגלית: Colin O'Donoghue; נולד ב-26 בינואר 1981) הוא שחקן ומוזיקאי אירי. הוא מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור קפטן קיליאן "הוק" ג'ונס בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "עד עצם היום הזה" (אנ') בתור מייקל קובאק. קולין אודונהיו, בנם של קון ומארי אודונהיו, נולד וגדל בדרוהדה, מחוז לאות' שבאירלנד למשפחה קתולית. יש לו אח גדול בשם אלן. הוא בן דודו של המוזיקאי הארי אודונהיו (אנ'). הוא למד בבית ספר מקומי ולאחר מכן למד בשבית ספר למשחק גייטי (אנ') שבטמפל בר. בגיל 16 נסע לפריז למשך חודש כדי ללמוד צרפתית. הקריירה המוקדמת שלו התפצלה בעיקר בין תיאטרון לעבודה בטלוויזיה באירלנד ובבריטניה. ב-2003 זכה בסרט האירי ובפרס הטלוויזיה "הכישרון החדש הטוב ביותר" עבור תפקידו כנורמן ב"הביתה לחג המולד". בשנת 2009 הופיע בתור הדוכס פיליפ בסדרת הטלוויזיה "שושלת טיודור". הוא עשה את הסרט ההוליוודי הראשון שלו לצד אנתוני הופקינס ב-2011, סרט מותחן אימה ושמו "הפולחן" (אנ') הוא עשה את סרטון האודישן עבור הסרט באולפן ביתי של חברו ושלח אותו לארצות הברית. בשנת 2012 לוהק אודונהיו כקפטן הוק/קיליאן ג'ונס בעונה השנייה של הסדרה המצליחה "עד עצם היום הזה" ומשחק בסדרה כבר כשש עונות (מעונה 2–7). ב-2014 לוהק לדמות הראשית בסרט "The Dust Storm", בתור מוזיקאי שנקרא "ברנן". כריסטינה פרי כתבה את השיר "The Words" שהקדישה אותו לאופיו של דמותו של קולין, קפטן הוק ב"עד עצם היום הזה". אודונהיו היה חבר בלהקה האירית, "The Enemies" בת חמישה חברים אשר הוקמה בשנת 2003 על ידי אודונהיו וחברו הטוב, רונאן מקווילאן. הם הוציאו מיני-אלבום בכורה בשם "The Enemies" ב-7 במרץ 2011. הוא שר וניגן בגיטרה ב-EP הראשון ובאלבום הבכורה של הלהקה. למרות שהלהקה לא הייתה חתומה באף חברת תקליטים ופעלה באופן עצמאי, היא הוזמנה על ידי ג'נרל מוטורס להקליט להם שירים עבור מסע הפרסום שלהם. הלהקה עבדה גם על המוזיקה לפרויקט "5BY20" של קוקה קולה. אלבום הבכורה שלהם "Sounds Big on the Radio" היה אמור לצאת במרץ 2013, שמאוחר יותר נדחה ל-2014. במאי 2013, הוא הודיע שהוא עוזב את הלהקה עקב לוח הזמנים צפוף. בשנת 2009 נישא לחברתו מהתיכון, הלן אודונהיו, מורה בבית ספר היסודי. יש להם ילד בשם איוון ג'יימס. ב-14 במאי 2017 נולדה לזוג בת בשם מילי. מדיה וקבצים בנושא קולין אודונהיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולין אודונהיו קולין אודונהיו, ברשת החברתית פייסבוק קולין אודונהיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קולין אודונהיו, ברשת החברתית אינסטגרם קולין אודונהיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קולין אודונהיו, באתר AllMovie (באנגלית) קולין אודונהיו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קולין אודונהיו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
מבצר נח'ל (עומאן)

מבצר נח'ל (בערבית: قلعة نخل, בתעתיק מדויק: קלעת נח'ל) הוא מבצר גדול בחבל אלבאטנה שבעומאן הנקרא על שם וילאייט נח'ל בה הוא שוכן. כיום המבצר משמש כמוזיאון המנוהל על ידי משרד התיירות של עומאן ומציג בין היתר תערוכות של רובים היסטוריים. המבצר הוקם עוד בתקופה הטרום-אסלאמית כדי להגן על נווה מדבר הנמצא באזור ועל נתיבי סחר שעברו שם. במשך מאות השנים מהקמתו עבר שיפוצים ושינויים רבים. השער והמגדלים כפי שהם היום נבנו בשנת 1834 והמבצר כולו עבר שיפוץ מקיף לאחרונה בשנת 1990. מדיה וקבצים בנושא מבצר נח'ל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא עומאן ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום טוב ידיד הלוי (השני)

הרב יום טוב ידיד הלוי (ה'תרפ"ו, 1926 - כ"ב בתמוז ה'תשע"ו, 28 ביולי 2016) היה רבה האחרון של העיר חלב בסוריה. מחבר סדרת ספרי פרשנות הפשט למקרא מאיר טוב. נולד ב-1926 בחלב שבסוריה, בן למשפחת הרבנים הלויים ידיד. בגיל צעיר נכנס לשערי בית המדרש "בית נשיא" בראשות המרא דאתרא, הרב משה טוויל הכהן אשר היה לרבו המובהק. בסוף שנות ה-50 עלה הרב טוויל לישראל והרב ידיד מונה תחתיו כרב העיר וראש בית מדרש "בית נשיא". הרב ידיד ליווה את הקהילה בימיה האחרונים ובמסגרת תפקידו כראש בית המדרש "בית נשיא" העמיד תלמידים רבים שהיוו הדור האחרון של תלמידי חכמים שצמחו בחלב, תלמידי חכמים אלו שימשו את הקהילה בחלב עד יומה האחרון וכיום מכהנים בקהילות החלביות בנכר. בשנות ה-80 עזב הרב ידיד את סוריה והיגר לניו יורק שבה התרכזה קהילה גדולה של יוצאי העיר חלב. הוא נודע בהתמדתו בתורה, סירב לקבל על עצמו משרות תורניות חדשות והסתגר בבית המדרש "אחיעזר" בניו יורק שבו למד במשך 30 שנים. הרב ידיד השאיר כתבים רבים בכל חדרי התורה: הלכה, פרשנות מקרא, משנה, תלמוד וזוהר. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 יזם בנו, הרב מאיר ידיד הלוי, רבה של קהילת שערי ציון בניו יורק, את הדפסת סדרת ספרי הפרשנות שלו למקרא "מאיר טוב" במסגרת חברת אהבת שלום. בנו הרב מאיר ידיד רב קהילת שערי ציון. חתנו הרב לאון גינדי מרבני הקהילה הסורית בברוקלין נוי יורק. מאיר טוב - בראשית, מהדורה שנייה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ב מאיר טוב - שמות, מהדורה שנייה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ב מאיר טוב - ויקרא, מהדורה שנייה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ב מאיר טוב - במדבר, מהדורה שנייה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ב מאיר טוב - דברים, מהדורה שנייה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ב מאיר טוב - יהושע, מהדורה ראשונה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ג מאיר טוב - שופטים, מהדורה ראשונה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ג מאיר טוב - שמואל א-ב, מהדורה ראשונה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ג מאיר טוב - מלכים א-ב, מהדורה ראשונה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ג מאיר טוב - תרי עשר, מהדורה ראשונה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ו מאיר טוב - יחזקאל, מהדורה ראשונה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ו מאיר טוב - ירמיה, מהדורה ראשונה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ו מאיר טוב - משלי, מהדורה ראשונה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ח מאיר טוב - איוב, מהדורה ראשונה, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ט מאיר טוב - תהלים, מהדורה שלישית, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ב משה ויסברג, רבה האחרון של חלב וזקן רבני הספרדים באמריקה: רבי יום טוב ידיד, באתר בחדרי חרדים, 28 ביולי 2016 כיכר השבת, ‏נפטר רבה האחרון של חלב הגאון חכם יום טוב ידיד, באתר כיכר השבת, 28 ביולי 2016 יום טוב ידיד הלוי (השני), באתר "החכם היומי"
ויקטור דורבאל

גנרל של דיוויזיה ויקטור לואיס לוסיאן דורבאל (בצרפתית: Victor Louis Lucien d'Urbal;‏ 15 בנובמבר 1858 – 29 בינואר 1943) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה. דורבאל נולד ב-15 בנובמבר 1858 בעיר סארגמין שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1878, ובשנת 1879 התגייס לצבא צרפת. בשנת 1882 הועלה לדרגת לוטננט, בשנת 1887 הועלה לדרגת קפטן, ובין 1889-1890 שרת באלג'יריה. בשנת 1908 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל, בשנת 1906 הועלה לדרגת קולונל וקיבל פיקוד על רגימנט הפרשים ה-12. בשנת 1911 הא הועלה לדרגת גנרל של בריגדה. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה ב-24 ביוני 1911 הוא קיבל פיקוד על בריגדת הדרגונים ה-4, ופיקד עליה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. ב-25 באוגוסט הועבר לפקד על דיוויזיית הפרשים ה-7, ב-30 באוגוסט הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה, וב-20 בספטמבר הועבר לפקד על הקורפוס ה-33. ב-20 באוקטובר קיבל את הפיקוד על פלגת הארמייה בלגיה שכללה את כל הכוחות הצרפתיים בבלגיה, שהיו מעורבים באותה עת בקרב איפר הראשון. ב-16 בנובמבר 1914 שונה שמה של פלגת הארמייה לארמייה השמינית. הארמייה המשיכה להחזיק את הקו בבלגיה אף לאחר סיום הקרב. ב-2 באפריל 1915 הועבר לפקד על הארמייה העשירית. בין ה-9 במאי ל-18 ביוני 1915 השתתפה הארמייה שבפיקודו בקרב ארטואה השני. בין ה-25 בספטמבר ל-13 באוקטובר 1915 השתתפה הארמייה בקרב ארטואה השלישי. ב-4 באפריל 1916 פוטר דורבאל מהפיקוד על הארמייה, וב-8 באפריל מונה למפקח הכללי של חיל הפרשים הצרפתי, עד שפוטר שוב בשנת 1919, והועבר לכוחות העתודה. הוא פרש מהצבא בשנת 1920. לאחר המלחמה חי דורבאל בפריז עד מותו ב-29 בינואר 1943, בצרפת שתחת שלטון גרמניה הנאצית, והוא בן 84. מדיה וקבצים בנושא ויקטור דורבאל בוויקישיתוף ויקטור דורבאל (בצרפתית)
אוסקר פון קסילנדר

אוסקר פון קסילנדר (בגרמנית: Oskar von Xylander; 16 בינואר 1856 – 22 במאי 1940), היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס במלחמת העולם הראשונה. פון קסילנדר נולד ב-16 בינואר 1856 לאביו אוטו ריטר אונד אדלר פון קסילנדר ולאשתו רוזליה, במיינץ שהשתייכה לדוכסות הגדולה של הסן. ב-1874 התגייס פון קסילנדר לצבא הבווארי והצטרף לרגימנט המשמר הבווארי ה-1. בהמשך מילא פון קסילנדר תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1903 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט המשמר הבווארי ה-1. בשנת 1906 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1907 מונה למפקד החטיבה הבווארית ה-9. בשנת 1910 הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-6. בשנת 1913 הועלה פון קסילנדר לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס הבווארי ה-1. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון קסילנדר מפקד הקורפוס הבווארי ה-1 שהיה חלק מהארמייה השישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב לורן. לאחר מכן לחם פון קסילנדר עם הקורפוס שבפיקודו בקרבות השונים, ועוטר בעיטורי צלב האבירים של המסדר הצבאי של מקס יוזף, הפור לה מריט, והצלב הגדול של עיטור ההצטיינות הצבאית הבווארי עם כתר וחרבות, וב-23 ביוני 1918 פרש לביתו. פון קסילנדר נפטר במינכן ב-22 במאי 1940 והוא בן 84 שנים. הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא אוסקר פון קסילנדר בוויקישיתוף אוסקר פון קסילנדר(הקישור אינו פעיל)
גבריאל פוץ

גנרל של קורפוס גבריאל אנרי פוץ (בצרפתית: Gabriel Henri Putz;‏ 26 בינואר 1859, מץ, הקיסרות הצרפתית השנייה – 22 בפברואר 1925, מץ, הרפובליקה הצרפתית השלישית) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה. פוץ נולד ב-26 בינואר 1859 בעיר מץ שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה, למשפחה בעלת עבר צבאי. לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, הפכה מץ לחלק מהקיסרות הגרמנית, ומשפחתו של פוץ, שבחרה לשמור על אזרחותה הצרפתית, גורשה משם. פוץ למד באקול פוליטקניק, התגייס לצבא צרפת בשנת 1879, ושרת בחיל הארטילריה. בין השנים 1881–1882 הוא לחם נגד מורדים בתוניסיה, בין 1885–1887 הוא לחם במלחמת סין–צרפת, בין 1896–1899 הוא השתתף במשלחת השנייה למדגסקר, ובין 1900–1901 הוא שרת בסין כחלק מהכוח הצרפתי שהשתתף בדיכוי מרד הבוקסרים. בשנת 1909 הועלה לדרגת קולונל, בשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, וב-1913 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-28. ב-1 ביולי 1914 הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה פוץ מפקד הדיוויזיה ה-28. הדיוויזיה שלו לחמה בקרב מילוז. ב-5 בספטמבר של אותה שנה הוא מונה כמפקד קבוצת הווז', ב-2 באוקטובר שונה שמה לקורפוס ה-34, וב-8 בדצמבר היא הפכה להיות פלגת הארמייה ווז'. ב-2 באפריל 1915 הוא עבר לפקד על הארמייה השמינית, וב-4 באפריל 1915 שונה שמה של הארמייה לפלגת הארמייה בלגיה. הוא פיקד עליה עד 22 במאי של אותה שנה, והשתתף בקרב איפר השני. ב-17 ביוני 1915 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-4, ופיקד עליו במהלך הקרב על הסום והקרב השני על האן. הוא פיקד על הקורפוס עד 19 בדצמבר 1917, ולאחר מכן מילא תפקידי פיקוד ומטה בצבא עד סוף המלחמה. הוא פרש מהצבא בשנת 1919. לאחר פרישתו, חי פוץ בעיר הולדתו מץ, שחזרה לשליטת צרפת. הוא מת ב-22 בפברואר 1925 והוא בן 66. גופתו הועברה אל האינווליד בפריז. החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
יום טוב ידיד הלוי

הרב יום טוב ידיד הלוי (ה'תרט"ז, 1856 - ל' בסיוון ה'תרפ"ג, 14 ביוני 1923) היה מקובל מגדולי רבני ארם צובא. כתביו נדפסו בספר "שמחת יום טוב". נולד בחלב שבסוריה לקמר ולרב יצחק ידיד הלוי. למד במוסדות הקהילה היהודית המקומית ובגיל 18 נישא לרחל לבטון שסבה היה ראש בית הדין בחלב. בשנת ה'תר"ן, 1890, עלה לארץ ישראל והתקבל כחבר בישיבת המקובלים בית אל. הוא היה שכנו וידידו של ר' מוטל'ה טברסקי שעלה ארצה כמה שנים אחריו. בימי מלחמת העולם הראשונה שרר רעב כבד בארץ ישראל, אשתו רחל ובנו שהתגורר אז בפורט סעיד נפטרו. בשל הרעב חזר רבי יום טוב לסוריה במטרה לגייס כספים עבור ישיבת בית אל. עם שובו לחלב נישא בשנית לנזהה בת מנחם גינדי. בני הקהילה שכנעו אותו להישאר בעיר והוא גר בה עד פטירתו, שבע שנים מאוחר יותר, בל' בסיוון ה'תרפ"ג. רבים מחכמי ומקובלי ארם צובא היו מתלמידיו. היה נינו של הרב אליהו שמאע הלוי על שמו נקראו הישיבות "אור יום טוב" בירושלים. ו"קדושת יום טוב" ו"שמחת יום טוב" בתל אביב. חלק מבניו נפטרו בילדותם וחלקם בצעירותם בגיל מאוחר יותר. בנו הבכור, הרב יצחק, שימש שוחט ובודק בקהילת פורט סעיד במצרים וחיבר ספר על הלכות שחיטה, הוא נפטר בחיי אביו ב-1916. בנו הרב אליעזר ידיד הלוי האריך ימים והדפיס את כתבי אביו בספר "שמחת יום טוב". בתו שרה נישאה לרב אהרן אבוטבול, הוא נפטר בצעירותו בשנת ה'תרפ"ח. בנו מנישואיו השניים לנזהה גינדי היה חבר הכנסת מנחם ידיד. דוד ציון לניאדו, לקדושים אשר באר"ץ: לתולדות חכמי ורבני אר"ץ (חלב), מהדורה שנייה, ירושלים, תש"ם, פריט ק"פ ספר הזיכרון כבוד יום טוב : לזכר הגאון הצדיק המקובל האלקי רבי יום טוב ידיד הלוי, במלאת 80 שנה לפטירתו : תרפ"ג-תשס"ג : כולל תולדותיו, הנהגותיו ומתורתו, דרושים, הספדים ועוד. תל אביב : הוצאת ישיבת שמחת יום טוב, תשס"ג. (הספר בקטלוג ULI). מנחם ידיד, כבוד יום טוב, תולדותיו, הנהגותיו ומתורתו: דרושים והספדים. ירושלים, תשס"ח, באתר אוצר החכמה יום טוב בן יצחק ידיד (נפטר 1923), הלוי, דף שער בספרייה הלאומית ספרו שמחת יום טוב, ירושלים תרפ"ו, באתר היברובוקס
הרמן בריית

גנרל הרמן בריית (בגרמנית: Hermann Breith; 7 במאי 1892 – 3 בספטמבר 1964) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. בריית נולד ב-7 במאי 1892 בפירמאזנס, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס בריית לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-60 (ברנדנבורג ה-7 - מארקגראף קרל), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר בריית ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1924 הועלה בריית לדרגת האופטמן, וב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת מיור. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הפאנצר ה-5, ובשנת 1936 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-10 בנובמבר 1938 מונה בריית למפקד רגימנט הפאנצר ה-36, וב-1 בינואר 1939 הועלה לדרגת אוברסט. עם פרוץ המלחמה היה בריית מפקד רגימנט הפאנצר ה-36, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16, ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין. ב-15 בפברואר 1940 מונה בריית למפקד חטיבת הפאנצר ה-5, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת, כחלק מחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16, ועל פעולותיו בקרבות הוענק לו ב-3 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוגוסט 1941 הועלה בריית לדרגת גנרל מיור, וב-2 באוקטובר 1941 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-3. בריית לחם עם הדיוויזיה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ועל פעולותיו בקרבות הוענק לו ב-31 בינואר 1942 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בנובמבר 1942 הועלה בריית לדרגת גנרל לוטננט, וב-2 בינואר 1943 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-3. ב-1 במרץ 1943 הועלה לדרגת בריית גנרל חיל השריון, ובקיץ 1943 לחם עם הקורפוס שבפיקודו בקרב קורסק כחלק מפלגת הארמייה קמפף. בחורף 1944 לחם בריית עם הקורפוס שבפיקודו בקרב קורסון-צ'רקאסי, ועל כך קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באוקטובר 1944 פיקד בריית על הקורפוס במהלך קרב דברצן, ובינואר 1945 לחם עמו במהלך המצור על בודפשט. בריית המשיך לפקד על הקורפוס עד סוף המלחמה, ובסוף המלחמה נפל בשבי בעלות הברית. בריית שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר בריית בואכטברג, עד למותו ב-3 בספטמבר 1964. מדיה וקבצים בנושא הרמן בריית בוויקישיתוף הרמן בריית באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
לואי דה מודהוי

גנרל של דיוויזיה לואי ארנסט דה מודהוי (בצרפתית: Louis Ernest de Maud'huy; 17 בפברואר 1857 – 16 ביולי 1921) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה ונשיא תנועת הצופים הראשון של צרפת. דה מודהוי נולד ב-17 בפברואר 1857, בעיר מץ שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. החלטתו להתגייס לצבא צרפת בשנת 1878, הונעה, כמו רבים מבני דורו, מתוצאותיה של מלחמת צרפת–פרוסיה. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, בשנת 1907 קיבל פיקוד על רגימנט החי"ר ה-35 בבלפור. ב-10 ביולי 1913 הוא כבר החזיק בדרגת גנרל של בריגדה, וקיבל פיקוד על בריגדת החי"ר ה-80. ב-4 ביולי 1914 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-19, והוא פיקד עליה עד 24 ביולי. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה דה מודהוי מפקד הדיוויזיה ה-16. ב-4 בספטמבר הוא קיבל פיקוד על הקורפוס ה-18, ובקרב הראשון על המארן פיקד על הקורפוס כחלק מהאגף השמאלי של הארמייה החמישית. הוא פיקד על הקורפוס עד 30 בספטמבר, וב-1 באוקטובר במהלך המירוץ אל הים, הוקמה הארמייה העשירית ומודהוי מונה כמפקד שלה. הארמייה שלו השתתפה בקרב אראס והצליחו למנוע מהגרמנים לכבוש את העיר. ב-2 באפריל 1915 הוא מונה למפקד הארמייה השביעית, ופיקד עליה עד 3 בנובמבר. ב-2 באפריל 1916 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-15 ופיקד עליו עד 25 בינואר 1917, עת קיבל פיקוד על הקורפוס ה-11. הוא פיקד עליו עד 3 ביוני 1918. לקראת סוף המלחמה הוא מונה למושל הצבאי של עיר הולדתו מץ, שנכבשה מחדש מידי הקיסרות הגרמנית. לאחר המלחמה פרש מודהוי מהצבא. הייתה לו קריירה פוליטית קצרה כנציג של מחוז מוזל. ביולי 1920 הוא נבחר כנשיא של תנועת הצופים בצרפת. הוא מת בפריז ב-16 ביולי 1921 והוא בן 64. מדיה וקבצים בנושא לואי דה מודהוי בוויקישיתוף לואי דה מודהוי (בצרפתית) Alamy Limited, Stock Photo - General Louis de Maud'huy, French Officer in the First World War, Alamy (באנגלית)
מרינה דה גלוריה

מרינה דה גלוריה (בפורטוגזית: Marina da Glória) היא מרינה בשולי פארק פלמנגו בגדה המערבית של מפרץ גואנברה, בו נמצא גם הנמל של העיר ריו דה ז'ניירו בברזיל. המרינה גובלת גם בשטחו של שדה התעופה המקומי סנטוס-דומונט. המרינה קרויה על שם השכונה גלוריה (שפירושה "תהילה"), אחת השכונות הוותיקות של ריו בדרום מזרח העיר, והיא נחנכה ב-1979. לאחר השיפוץ המקיף האחרון שעברה ב-2016, קיימים במרינה מתקנים לאחסון של עד 240 סירות במתקנים "יבש" (מחוץ למים) לצד מקום לעגינת כ-400 יאכטות וסירות גדולות יותר במעגן הימי שלה. במשחקים הפאן-אמריקאיים שאירחה ריו דה ז'ניירו ב-2007, אירחה המרינה את תחרויות השיט. לקראת מונדיאל 2014 נערכה במרינה ב-30 ביולי 2011 ההגרלה של מוקדמות המונדיאל שחילקה את בתי המוקדמות. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) תארח המרינה את תחרויות השיט בשיט מפרשיות וגלשני רוח. לקראת התחרויות נבנה במרינה מבנה קבע חדש בתצורת ביתן המוקף סככות שבזמן המשחקים יכיל יציע של 10,000 צופים הצופה למרינה. בתחרויות השיט במשחקים הפאראלימפיים יוקטן היציע ל-5,000 צופים. מלבד המשחקים המבנה מיועד לשימושים נוספים של המרינה והוא כולל גם שורת חנויות ומסעדות וחלל ענק לפעילויות בידור וספורט לצד שטחים לאחסון ציוד וכדומה. כמו כן חודשו במרינה הרציף והמזחים הצפים ונוסף חניון חדש ל-470 רכבים למבקרים בה ולראשונה גם רוב שטחי החוף סביב המרינה שהיו מגודרים, נפתחו לציבור והיא חוברה לטיילת של פארק פלמנגו הסמוך בשבילי אופניים והולכי רגל וכן שופרה הגישה ממנה לקווי התחבורה היוצאים משדה התעופה הסמוך לרחבי העיר. סמוך למרינה ניצבת האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא מרינה דה גלוריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרינה דה גלוריה
איינר יאן אוס

איינר יאן אוס (בנורווגית: Einar Jan Aas, נולד ב-12 באוקטובר 1955 במוס שבנורווגיה) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת הבלם במוס, באיירן מינכן ונוטינגהאם פורסט. לאוס 35 הופעות במדי נבחרת נורווגיה, בהן הבקיע שלושה שערים. אוס גדל בנוער של הקבוצה הנורווגית מוס, ובשנת 1973 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה הנורווגית. בשנת 1976 העפיל אוס עם מוס לליגת העל הנורווגית, והוכתר על ידי המגזין הנורווגי וורדנס גאנג פעמיים כבלם השנה בנורווגיה, בשנים 1977 ו-1979. הצטיינותו של אוס במדי מוס, הביאה להתעניינות מקבוצות גדולות, ובקיץ 1979 חתם אוס בבאיירן מינכן. אוס לא הצליח להשתלב היטב בחוליית הגנה שכללה את קלאוס אאוגנטאלר, אודו הורסמן, הנס ויינר, וולפגנג דרמלר וקורט נידרמאייר, וערך רק שש הופעות בעונתו הראשונה בקבוצה, ושבע הופעות בעונתו השנייה. עם זאת, בשתי העונות זכה אוס באליפויות עם באיירן מינכן. בקיץ 1981 חתם אוס בנוטינגהאם פורסט, שם החל את עונת 1981/82 היטב, אך שבר את רגלו והקריירה שלו בנוטינגהאם פורסט נקטעה אחרי 21 הופעות ליגה. בשנת 1983 חזר אוס למועדון נעוריו מוס, שם שיחק ארבע עונות נוספות, עד לפרישתו בתום עונת 1987, בה היה שותף לאליפות הליגה הנורווגית היחידה בתולדותיה של מוס. בשנת 1977 ערך אוס את הופעת הבכורה במדי נבחרת נורווגיה, והיה שחקן הרכב בנבחרת במשך כעשור, בו ערך 35 הופעות במדים הלאומיים והבקיע שלושה שערים. אוס לא הצליח להעפיל עם נורווגיה לטורניר גדול. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (2): 1979/80, 1980/81 עם מוס: אליפות ליגת העל הנורווגית: 1987 איינר יאן אוס, באתר Transfermarkt איינר יאן אוס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) איינר יאן אוס, באתר WorldFootball.net איינר יאן אוס, באתר National Football Teams איינר יאן אוס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלתו של צ'אקי

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: הערות שוליים. כלתו של צ'אקי (הידוע גם כמשחק ילדים 4; באנגלית: Bride of Chucky) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1998. הסרט הוא המשך ישיר של סדרת הסרטים "משחק ילדים", שבהם דמותו של צ'אקי, הבובה, נשלטת על ידי נשמת רוצח סדרתי. העלילה מתרחשת כמה חודשים לאחר עלילת הסרט השלישי. טיפאני וולנטיין, אישה שהכירה אישית את צ'ארלס לי ריי, ואף הייתה איתו במערכת יחסים טרם הוא נפצע והעביר את נשמתו אל בובה- מוצאת בתחנת משטרה את השרידים של צ'אקי, רוצחת את השוטר שהיה בסביבה, וגונבת את גופתו המרוטשת של צ'אקי (כהמשך לסוף הסרט השלישי כאשר צ'אקי נהרג בעקבות נפילה אל מערכת אוורור גדולה- ונקרע לגזרים). בהמשך היא מחזירה אותו לחיים בעקבות אמירת מילות כשפים מ-ספר כישוף שהיה אצלה. לאחר שהיא שומעת ממנו שהוא אינו מתכוון להציע לה להתחתן, היא נועלת אותו בקופסה ומשפילה אותו. ביום למחרת, צ'אקי מצליח לצאת מהקופסה ורוצח את טיפאני בכך שהוא מחשמל אותה באמבטיה ומעביר את נשמתה לבובת כלה שקנתה עבורו. כעת היא חוברת אליו, לאחר שצ'אקי מספר לה שכדי לחזור לגופם המקורי, הם צריכים למצוא את הקמע "הלב של דמבלה" שהיה על צווארו של צ'ארלס לי ריי וכעת קבור איתו בבית הקברות. הם מתחילים במסע רציחות מחודש בדרכם אל הקמע. הסרט יצא לאקרנים ב-1998 בבימויו של רוני יו ומככבים בו ג'ניפר טילי כטיפאני, קתרין הייגל כג'ייד, ניק סטאביל כג'סי, ג'ון ריטר כקינקייד, אלקסיס ארקט כדמיאן, גורדון מייקל וולבט כדייוויד ובראד דוריף כקולו של צ'אקי. "כלתו של צ'אקי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כלתו של צ'אקי", באתר נטפליקס "כלתו של צ'אקי", באתר AllMovie (באנגלית) "כלתו של צ'אקי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "כלתו של צ'אקי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "כלתו של צ'אקי", באתר Metacritic (באנגלית) "כלתו של צ'אקי", באתר אידיבי "כלתו של צ'אקי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.