laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמירה סעיד

סמירה סעיד (בערבית: سميرة سعيد, נולדה ב-10 בינואר 1958 בשם סמירה בן סעיד) היא זמרת פופ ערבי מרוקאית-מצרייה. סמירה סעיד נולדה ב-10 בינואר 1958 ברבאט, בירת מרוקו. סעיד הוציאה לאור את שירה הראשון "I Love Noodles" כשהייתה בת תשע. כישרונה של סעיד התגלה בתוכנית המוזיקה המרוקאית "מוואחב" ששודרה בערוץ המלכותי המרוקאי. לאחר השתתפותה בתוכנית עברה סעיד למצרים, שם החלה תהילתה בקרב כל מדינות העולם הערבי. בשנת 1977 התיישבה סעיד בקהיר והחלה להחזיק באזרחות מצרית לצד אזרחותה המרוקאית. כל אלבומיה של סעיד הם בערבית מצרית לצד שירים אחדים שהוקלטו בערבית מרוקאית. בשנת 1980 ייצגה סעיד את מולדתה מרוקו באירוויזיון שנערך באותה השנה בהאג, הולנד. השיר איתו ייצגה סעיד את מרוקו באירוויזיון נקרא "Bitaqat Hub" (מסר של אהבה) והוא אינו זכה להצלחה גדולה באירוויזיון כשהתמקם במקום ה-18 מתוך 19 עם 7 נקודות בלבד, כולן מאיטליה. לעומת זאת, השיר הפך ללהיט בעולם הערבי ובמצרים בפרט, שם עלה לפסגת המצעדים. לאחר האירוויזיון החלה קריירתה של סמירה סעיד לזרוח והיא הפכה לאחת הזמרות המוכרות ביותר במצרים, היא הוציאה סינגלים רבים שהגיעו לפסגת המצעדים במצרים והפכה במובנים רבים ל"דיווה הגדולה של מצרים". בשנת 2001 זכתה סעיד בפרס על הקליפ הטוב ביותר במצרים עם שירה "לילה חביבי" (לילה עם אהובי) מתוך האלבום שנושא את אותו השם. סעיד זכתה בפרס נוסף ב-2003 והמשיכה לזכות בפרסים נוספים בכל העולם הערבי. בשנות ה-10 של המאה ה-21 החלה לחזור סעיד לפעילות מלאה לאחר הפוגה קצרה כאשר הוציאה לאור את הסינגל שלה "מזל" (בית) בשנת 2013 ואת האלבום "עאיזה עאש" (אני רוצה לחיות) בשנת 2015. בשנת 2019 היא החלה להיות מאמנת בתוכנית The Voice הכלל ערבית לצד מוחמד חמאקי. סמירה סעיד הקדישה את עצמה בשנת 2006 להופעות בהתנדבות בפרברים בהם מתגוררים המהגרים בצרפת, היא עשתה זאת על מנת "לגרום לסולידריות בין כל הדתות" ולהילחם כנגד הטרור שפרץ בצרפת באותה השנה. Iraqi Maqam voices of women: an analytical study of the critical technical experience of Iraqi women in singing Almqami, by Hussein Azami, by Hussein Azami, AIRP, 2005 - 316 pages. ISBN 9953-36-677-2, ISBN 978-9953-36-677-7. Women of Fes: Ambiguities of Urban Life in Morocco, by Rachel Newcomb, University of Pennsylvania Press, 2009 - 236 pages. ISBN 0-8122-4124-X, 9780812241242. Songs and stories, by Karīm Irāqī, by Karīm Irāqī, Company Whites of Arts and Letters, Volume 1 de Aghānī wa-ḥikāyātuhā, Karīm ʻIrāqī -. מדיה וקבצים בנושא סמירה סעיד בוויקישיתוף סמירה סעיד, ברשת החברתית פייסבוק סמירה סעיד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סמירה סעיד, ברשת החברתית אינסטגרם סמירה סעיד, ברשת החברתית טיקטוק סמירה סעיד, סרטונים בערוץ היוטיוב סמירה סעיד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סמירה סעיד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סמירה סעיד, באתר ספוטיפיי סמירה סעיד, באתר Last.fm (באנגלית) סמירה סעיד, באתר AllMusic (באנגלית) סמירה סעיד, באתר MusicBrainz (באנגלית) סמירה סעיד, באתר Yandex.Music (ברוסית) סמירה סעיד, באתר Discogs (באנגלית) סמירה סעיד, באתר Songkick (באנגלית) סמירה סעיד, באתר Genius BBC.co.uk; Samira Said: Youm Wara Youm; ביקורת של ה-BBC על שירה של סעיד Samira Saeed fights terrorism, אל בוואבה, 9 במאי 2006
לגונדה 16/65

לגונדה 16/65 (באנגלית: Lagonda 16/65) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית לגונה (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1926–1930 בבריטניה. 4 דלתות - קבריולה. 4 דלתות - סדאן. יוצרו 250 יחידות. 4-5 מושבים (דגם סדאן 4 דלתות). מנוע קדמי. מנוע בנזין. מנוע קירור מים. מאייד יחיד מסוג "Zenith". רדיוס סבוב - 5 מטר. לגונדה 11.9 לגונדה 12/24 לגונדה 16/80 לגונדה 14/60 לגונדה LG6 לגונדה 2.6 ליטר לגונדה 3 ליטר מדיה וקבצים בנושא לגונדה 16/65 בוויקישיתוף משנת 1947 בעלי השליטה ב"Lagonda " היא חברת ייצור מכוניות היוקרה הבריטית אסטון מרטין מנועי דגם "לגונדה 16/65" lagondaclub.com/cars/14-60-16-65/14-60-hp/16-65 Baldwin, Nick. (1994). A-Z of Cars of the 1920s. Devon, UK: Bay View Books. ISBN 1-870979-53-2. "לגונדה 16/65" סלון שנת 1927 - מפרט carfolio.com/specifications/models/car Culshaw; Horrobin (1974). Complete Catalogue of British Cars. London: Macmillan. ISBN 0-333-16689-2.
פומבאן

פומבאן (בצרפתית: Foumban) היא עיר שהוקמה בתחילת המאה ה-20, וממוקמת באזור המערב שבקמרון. פומבאן ממוקמת כ-50 ק"מ מבאפוסם, בירת האזור וכ-206 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון. הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (17 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,668 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (327 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (2 מ"מ גשם). פומבאן ממוקמת ליד הכביש הלאומי N6 והכביש האזורי P20. מדיה וקבצים בנושא פומבאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פומבאן פומבאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Foumban, www.geonames.org "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) פומבאן, באתר פומבאן (ב־) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סובייט פטרוגרד

הסובייט של פטרוגרד (ברוסית: Петроградский Совет рабочих и солдатских депутатов), היה הסובייט המשמעותי ביותר ברוסיה בימים הסוערים שבין מהפכת פברואר למהפכת אוקטובר והיווה מודל לכל שאר הסובייטים ברוסיה. המוסד הוקם במהלך מהפכת פברואר ב-27 בפברואר (13 במרץ). הסובייטים היו מועצות הפועלים ברוסיה ששימשו למעשה כממשלה שנייה. במועצות אלו השתתפו פועלים, איכרים ואנשי צבא שהאינטרסים שלהם היו שונים לגמרי מהאינטרסים של הממשלה הזמנית הבורגנית. לאחר שובו של לנין לרוסיה, הוא הצליח להכניס את אנשיו לכמעט כל הסובייטים ואף לזכות בהם ברוב, מה שאפשר לו להתקרב לשלטון. בהקמת הסובייט בראשו עמד ניקולאי צ'חיידזה, חבר דומה וראש סיעת המנשביקים. העיתון הרשמי היה עיתון איזבסטיה. תוך יום נבחרו כ-3000 חברי הסובייט, רובם חיילים. בראש עמד וועד הפועל בהרכב של 15 חברים. אלכסנדר קרנסקי היה סגן יושב ראש הסובייט. ביולי 1917 ניסה הגנרל לאוור קורנילוב להפיל את הממשלה הזמנית בעזרת צבאו, אך הסובייט של פטרוגרד, עיר הבירה באותה תקופה, קרא לתושבים לצאת נגד ניסיון המהפכה ובכך הציל את הממשלה הזמנית. מעשה זה של הסובייט תרם לחיזוק הפופולריות של הקומוניסטים וסלל את הדרך להשתלטות על מוסדות השלטון באוקטובר 1917. חשיבותו של הסובייט של פטרוגרד היא בכך שמנע מהצבא להתערב ולמנוע מהבולשביקים מלהשתלט על מבני הממשל בפטרוגרד. בכך חרץ הסובייט את גורלה של הממשלה הזמנית ואפשר את ניצחון הבולשביקים. ולדימיר לנין ראה חשיבות רבה בהגדלת ייצוג הבולשביקים בסובייט. בבחירות חדשות שהתקיימו באוגוסט 1917 הם הצליחו לקבל כשליש מהמקומות במוסד. לקראת ספטמבר תומכיהם כבר היו רוב וב-25 בספטמבר לאון טרוצקי נבחר ליושב ראש חדש של הסובייט. מדיה וקבצים בנושא סובייט פטרוגרד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Bitaqat Hub

Bitaqat Hub (בתעתיק עברי: ביטאקת חוּבּ; בתרגום מילולי: כרטיס אהבה, בתרגום חופשי: מסר של אהבה) הוא השיר המרוקאי לאירוויזיון 1980 אותו ביצעה סמירה סעיד. היה זה השיר הראשון שבוצע בערבית באירוויזיון; הבא אחריו בוצע רק 29 שנים לאחר מכן, כשמירה עוואד ואחינועם ניני ייצגו את ישראל באירוויזיון 2009 במוסקבה עם "עינייך". השיר זכור כשיר הראשון המושר כולו בערבית בתחרות האירוויזיון, הראשון שייצג מדינה אפריקאית והראשון שייצג מדינה מהעולם הערבי. השיר מדבר על אהבה ועל שלום ומפורט בו חזון שבו אין עוד מלחמות בעולם, והאושר שולט. מבחינה מוזיקלית השיר הוא פופ ערבי עם השפעות דיסקו מערביות אירופאיות, זהו שיר Uptempo מתון. השיר הופיע בתחרות האירוויזיון חמישי בסדר ההופעות, אחרי לוקסמבורג ולפני איטליה. הוא סיים במקום ה-18 לאחר ההצבעה, כאשר קיבל 7 נקודות, כולן מאיטליה. לאור המיקום הנמוך בו סיימה מרוקו את התחרות, הודיעה רשות השידור המרוקאית כי בשל הצהרה מלכותית של המלך חסן השני, מרוקו תפרוש מהתחרות הבאה וכן משאר התחרויות בעתיד. נראה כי הפרישה נבעה גם מהעובדה כי ישראל, שהוחרמה באותה תקופה על ידי מדינות ערב, נוטלת חלק בתחרות. Lyrics - Bitaqat Khub Diggiloo Thrush Mangan, Des (2004). This Is Sweden Calling.
Dreamchaser

Dreamchaser (בעברית: רודפת החלומות) הוא אלבום האולפן האחד-עשר של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. האלבום יצא לאור ב-16 בינואר 2013, בהוצאת חברת התקליטים שמחה LLC. כמו כן, מתוך האלבום יצאו הסינגלים; "Angel",‏ "One Day Like This",‏ "Closer" ו-"Glósóli". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הקלאסיים. Dreamchaser הופק על ידי מייק הדג'ס וסאלי הרברט. הוא הופץ לראשונה ב-16 בינואר 2013, ביפן בהוצאת שמחה LLC. לאחר מכן, ב-5 באפריל הופץ גם באוסטרליה וגרמניה. יומיים לאחר מכן, הופץ בממלכה המאוחדת, ופרק זמן לאחר מכן, גם בארצות הברית, קנדה, ומדינות נוספות ברחבי העולם. בשנת 2013, יצאה לאור מהדורת הסופר הדלוקס של האלבום. המהדורה כוללת בתוכה גלובוס של כדור הארץ בו חבוי התקליטור של, Dreamchaser. הגלובוס יושב על בסיס אקרילי, ויחד איתו מצורפת חוברת אומנות המציגה תמונות ייחודיות של ברייטמן. התקליטור אשר נכלל במהדורה, מכיל בתוכו ארבע רצועות נוספות: "In The Air",‏ "Hawaii '78",‏ "7th Heaven" ו-"So Long Ago So Clear". ארבע הרצועות אשר נכללות בתקליטור, לא נכללות בתקליטור הרגיל של Dreamchaser. המהדורה יצא באופן מוגבל ברחבי העולם. מידע על האלבום Dreamchaser באתר MusicBrainz מידע על האלבום Dreamchaser באתר AllMusic האלבום Dreamchaser באתר Discogs האלבום Dreamchaser באתר ספוטיפיי האלבום Dreamchaser באתר יוטיוב Dreamchaser by Sarah Brightman (באנגלית אמריקאית), 2013-01-16, נבדק ב-2022-01-24 Simha, LLC, Discogs (באנגלית) Sarah Brightman - Angel (Remixes), Discogs (באנגלית) Sarah Brightman - One Day Like This, Discogs (באנגלית) Sarah Brightman Chart History, Billboard Sarah Brightman - Dreamchaser, Discogs (באנגלית) Sarah Brightman - Dreamchaser, Discogs (באנגלית) Sarah Brightman Store - Dreamchaser, web.archive.org, ‏2013-05-16 Dreamchaser, www.universal-music.de (בגרמנית) Dreamchaser, 2013-04-08, נבדק ב-2019-06-08 www.hmv.ca/Products(הקישור אינו פעיל) www.amazon.com, www.amazon.com Dreamchaser - Super Deluxe Limited Edition, Sarah Brightman (באנגלית) Sarah Brightman - Dreamchaser, Discogs (באנגלית) UNIVERSAL MUSIC, www.universalmusic.co.kr 博客來-目前您搜尋的關鍵字為: sarah brightman, search.books.com.tw
יאן רדזינסקי

יאן רדזינסקי (בפולנית: Jan Radzynski‏; נולד ב-1950) הוא מלחין ישראלי-אמריקאי יליד פולין. נולד בוורשה למשפחה מוזיקלית, ולמד בצעירותו פסנתר. ב-1969 עלה לישראל, ולמד קומפוזיציה אצל לאון שידלובסקי וצ'לו באקדמיה למוזיקה בתל אביב. ב-1977 עבר לארצות הברית כדי ללמוד באוניברסיטת ייל אצל המלחין הפולני הנודע קשישטוף פנדרצקי ואחר כך עם יעקב דרוקמן. קיבל שני תארים שניים, ב-1979 ו-1980, ודוקטורט ב-1984. מ-1980 עד 1994 לימד בייל, ומ-1994 מלמד באוניברסיטת אוהיו, שם ייסד רדזינסקי פסטיבל לביצוע יצירות של מלחינים ישראליים ויצירות עם השפעת מוזיקה יהודית. יאן רדזינסקי זכה במספר פרסים, ביניהם מטעם ASCAP. בין התזמורות שניגנו את יצירותיו, ניתן לכלול את: תזמורת קליבלנד, תזמורת קולומבוס, הפילהרמונית של קרקוב, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הרדיו של קלן, הפילהרמונית הישראלית, תזמורת הבולשוי, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת התזמורת הלאומית של מקסיקו ועוד. בנו, דוד רדזינסקי, מכהן החל משנת 2015 כאחד משלושת הכנרים הראשיים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. קאנטו - לפסנתר סולו (1981) מזורקה - לפסנתר סולו קדיש - לתזמורת סימפונית טריו מיתרים על נהרות בבל -לטנור ותזמורת Personal Verses - לכינור ופסנתר סרנדה לכלי נשיפה קונצ'רטו לצ'לו יאן רדזינסקי, באתר ספוטיפיי יאן רדזינסקי, דף שער בספרייה הלאומית דף המלחין בארכיון המוזיקה היהודית של מילקן דף המלחין באתר אוניברסיטת אוהיו דף המלחין באתר קרן אמריקה-ישראל יאן רדזינסקי, באתר הספרייה היהודית הווירטואלית חגי חיטרון, דוד רדזינסקי בן ה–28 נבחר לכנר ראשון בפילהרמונית, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2014 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאן רדזינסקי".
ואל דמינגס

ואלדז וניטה "ואל" דמינגס (באנגלית: Valdez Venita "Val" Demings; נולדה ב-12 במרץ 1957) היא שוטרת ופוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת פלורידה. טרם היבחרה לבית הנבחרים הייתה מפקדת מחלקת המשטרה של אורלנדו, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה. ואלדז וניטה בטלר נולדה ב-12 במרץ 1957, אחת משבעה ילדים שנולדו למשפחה קשת-יום. אביה עבד בפרדסים, ואמה הייתה עוזרת בית. משפחתה התגוררה בשכונה "מנדרין" שבג'קסונוויל. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היא למדה בבתי ספר בהם הייתה הפרדה גזעית, ואת לימודיה התיכוניים סיימה בבית הספר התיכון וולפסון. רצונה לעסוק באכיפת חוק החל כשהייתה חברה ב"פטרול בית הספר" בתיכון דופונט. ב-1979 סיימה לימודי תואר ראשון בקרימינולוגיה באוניברסיטת המדינה של פלורידה. אחרי שסיימה את לימודיה התיכוניים החלה לעבודה כעובדת סוציאלית בג'קסונוויל במשך כשנה וחצי. ב-1983 הגישה בקשה למשרה במחלקת המשטרה של אורלנדו, והיא התקבלה למחלקת המשטרה כעובדת באגף הסיור בחלקה המערבי של אורלנדו. בדצמבר 2007 מונתה דמינגס למפקדת מחלקת המשטרה של אורלנדו ובכך נהייתה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. כמפקדת המחלקה היא פעלה לצמצום שיעורי הפשיעה באורלנדו, והתמודדה עם תקרית ירי במהלכה פתח ג'ייסון רודריגז, מהנדס שפוטר מעבודתו, בירי אל עבר עמיתיו לשעבר ורצח בן אדם. התפטרותה מהפיקוד על מחלקת המשטרה של אורלנדו נכנסה לתוקף ב-1 ביוני 2011 אחרי שירות בן 27 שנים במחלקת המשטרה. דמינגס הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס העשירי של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית במהלך בחירות 2012 בארצות הברית. היא ניצבה בבחירות מול מועמד המפלגה הרפובליקנית, דניאל ובסטר, והשניים התחרו על ייצוג מחוז שנחשב לרפובליקני. בבחירות עצמן היא הפסידה לוובסטר שניצח בקושי עם 51% מקולות הבוחרים. הדמוקרטים ניסו לגייס את דמינגס לרוץ נגד ובסטר גם בבחירות 2014. לאחר ששקלה אפשרות זו, היא החליטה להתמודד לראשות מחוז אורנג' נגד תרזה ג'ייקובס. דמינגס פרשה מהמירוץ לראשות המחוז ב-20 במאי 2014. לקראת בחירות 2016 בארצות הברית הורה בית המשפט בפלורידה על חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה, ומחוז הקונגרס העשירי נהפך לדמוקרטי באופן משמעותי. ב-30 באוגוסט זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס העשירי בבית הנבחרים האמריקאי, ובבחירות הכלליות זכתה ברוב גדול. בבחירות 2018 לא ניצבה בפני יריב רפובליקני. ב-9 ביוני 2021 הכריזה דמינגס על כוונתה להתמודד אל הסנאט של ארצות הברית נגד הסנאטור המכהן מרקו רוביו. מבין יריביה בבחירות המקדימות של המפלגה ניתן למנות את אלן גרייסון. בבחירות הכלליות הפסידה דמינגס לרוביו בפער של 16.4%, ויצאה קירחת מכאן ומכאן – גם הפסידה בבחירות לסנאט וגם את מושבה בקונגרס. מדיה וקבצים בנושא ואל דמינגס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ואל דמינגס (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של הקמפיין של דמינגס לבית הנבחרים (באנגלית) ואל דמינגס, ברשת החברתית פייסבוק ואל דמינגס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ואל דמינגס, ברשת החברתית אינסטגרם ואל דמינגס, ברשת החברתית טיקטוק ואל דמינגס, ברשת החברתית LinkedIn ואל דמינגס, סרטונים בערוץ היוטיוב ואל דמינגס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) סוכנויות הידיעות, עובד לשעבר פתח באש בבניין משרדים בפלורידה; אדם אחד נהרג, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2009 רבקה שאבאד, Democratic Rep. Val Demings announces challenge to GOP Sen. Marco Rubio, באתר NBC News‏, 9 ביוני 2021 (באנגלית) ברנדן פרינגטון, Florida’s Marco Rubio wins 3rd Senate term, defeats Demings, באתר AP‏, 9 בנובמבר 2022 (באנגלית)
RAI

RAI (באיטלקית: RAI - Radiotelevisione italiana ידועה בראשי התיבות באופן מסחרי בשם Rai מאז 2000; הייתה ידועה עד שנת 1954 כ-Radio Audizioni Italiane היא חברת השידור הציבורית הלאומית של איטליה, שבבעלות משרד הכלכלה והאוצר. RAI מפעילה ערוצי טלוויזיה אזוריים רבים ותחנות רדיו. זהו גוף שידור הטלוויזיה הגדול ביותר באיטליה ומתחרה עם Mediaset, רשת טלוויזיה ורדיו קטנה יותר. ל-RAI יש נתח גבוה יחסית של קהל צופים העומד על 33.8%. שידורי RAI נקלטים גם במדינות השכנות, כולל אלבניה, בוסניה, קרואטיה, מלטה, מונקו, מונטנגרו, סן מרינו, סלובניה, ותיקן, שווייץ, תוניסיה ובמקומות אחרים בעיקר בטלוויזיה בתשלום. מחצית מההכנסות של RAI מגיעות מאגרת שידור והשאר ממכירת זמן פרסום. ב-1950, RAI הייתה לאחד מ-23 ארגוני השידור שייסדו את איגוד השידור האירופי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסמל הראשון, מ-3 בינואר 1954 עד 2 באוקטובר 1983. הלוגו השני והשלישי, מ-1982 ועד ל-30 בספטמבר 2000. הלוגו עד 1988. הלוגו הרביעי, בין 1 באוקטובר 2000 ל-17 במאי 2010. הלוגו החמישי, מ-18 במאי 2010 עד 11 בספטמבר 2016. הלוגו השישי והנוכחי, המשמש מאז 11 בספטמבר 2016. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא RAI בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של RAI RAI, ברשת החברתית פייסבוק RAI, ברשת החברתית אקס (טוויטר) RAI, ברשת החברתית אינסטגרם RAI, סרטונים בערוץ היוטיוב RaiPlay רדיו בשידור חי Rai אתר אקספו הרשמי Rai.it - Il gruppo RAI, www.rai.it La radio in Italia cronologia (באיטלקית) Ascolti tv 2013 - Predominio Rai con Rai1 - DavideMaggio.it, DavideMaggio.it Il Ministero delle Comunicazioni - Notizie, archive.is, ‏2007-12-27(באיטלקית) Il Ministero delle Comunicazioni - Notizie, archive.is, ‏2007-12-13 (באיטלקית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליעזר כלב

אליעזר משה כלב (בבולגרית: Елиезер Моше Калев; ‏1815, פלובדיב, האימפריה העות'מאנית – 1889, פלובדיב, נסיכות בולגריה) היה איש ציבור, נדבן ובנקאי יהודי, מנכבדי יהדות פלובדיב, חבר מועצת מחוז פלובדיב ותומך בתנועות התחייה הלאומית הבולגרית. כלב תמך כספית במאבק הפטריארכיה של פלובדיב לעצמאות, ובהמשך בעת מרד אפריל הבולגרי והמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הציל מעלייה לגרדום עשרות אזרחים בולגרים, ראשי הכנסייה, ראש העיר ופרנסיה, וזאת בשל קשריו הטובים עם השלטון העות'מאני. אליעזר כלב נולד בפלובדיב למשפחת נוֹטָאבֶּלִים ותיקה אשר בניה נודעו כסוחרים ובנקאים אמידים. הוא היה חבר מועצת מחוז פלובדיב ובעל קשרים ענפים עם חברי מנגנון השלטון העות'מאני. במקביל לקשריו הענפים עם העות'מאנים תמך בתנועות התחייה הלאומית הבולגרית. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 ניהל ראש הכנסייה של פלובדיב המטרופוליט פאיסי (בול') מאבק לקבלת עצמאות הלכתית של הפטריארכיה של פלובדיב. אליעזר כלב תמך כספית בראש הכנסייה ובמאבק לעצמאותה וב-1860 היא זכתה למעמד עצמאי. במהלך מרד אפריל הבולגרי והמלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) הותקפו ראשי הכנסייה, ראש העיר של פלובדיב ופרנסיה בידי החיילים העות'מאנים, שאיבדו כל רסן. בני הקהילה היהודית נרתמו לעזרתם, אליעזר כלב הגדיל לעשות ובזכות קשריו עם השלטון העות'מאני הציל עשרות רבות של אנשי כנסייה ואזרחים בולגרים מעלייה לגרדום העות'מאני, בטרם נסוגו העות'מאנים מפלובדיב. לאחר המלחמה וכינון נסיכות בולגריה זכה אליעזר כלב להוקרה רבה ונחשב גיבור לאומי בבולגריה. ב-1910 נקרא על שמו רחוב בפלובדיב כאות הוקרה על פועלו. לימים, בתקופת מלחמת העולם השנייה ניצבה הפטריארכיה של פלובדיב בראש המאבק נגד גירוש יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה וראש הכנסייה המטרופוליט קיריל אף זכה לעיטור חסיד אומות העולם מארגון יד ושם. דונה, בתו של אליעזר כלב נישאה ליצחק סולומון פאסי שהיה סוחר אמיד מפלובדיב. בניו של יצחק, אליעזר ונסים היו יבואנים והנציגים הראשונים בבולגריה של חברת זינגר(אנ') המייצרת מכונות תפירה. בן נוסף של יצחק פאסי, סולומון פאסי היה עורך דין נודע בפלובדיב אשר כיהן גם כסגן הקונסול הדיפלומטי של ממלכת ספרד בעיר. בנו של סולומון פאסי היה פרופסור איסאק פאסי. איסאק פאסי היה מגדולי הפילוסופים בבולגריה המודרנית, ובנו של פרופסור איסאק פאסי הוא סולומון פאסי אשר כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של סימאון סקסקובורגותסקי בראשית המאה ה-21. רחוב אליעזר כלב בפלובדיב, באתר גוגל מפות חיים קשלס, דורות הראשונים, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 55-54. שלמה שאלתיאל, שני דגלים לציונות, תכלת וגם אדום, הוצאת "מערכת", קיבוץ דליה, 2015, ISBN 9789655181395, עמ' 26. קהילת יהודי פלובדיב, מאגרי המידע הפתוחים של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות.
צ'סלב קישצ'ק

צ'סלב קישצ'ק (בפולנית: Czesław Kiszczak;‏ 19 באוקטובר 1925 – 5 בנובמבר 2015, ורשה) היה פוליטיקאי פולני. בין השנים 1981–1990 כיהן בתפקיד שר הפנים והיה בין אנשי המפתח של המשטר ברפובליקה העממית של פולין. צ'סלב קישצ'ק נולד למשפחת איכרים. בשנת 1943 הוא נשלח על ידי שלטונות הכיבוש הנאצי לעבודות בווינה. עד לשנת 1945 הוא עבד במסילת רכבת. לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום הוא חזר לשטח פולין והתגייס לצבא. בשנת 1946 הוא נשלח ללונדון ופעל להחזרת חיילים של צבא אנדרס למולדת. בשנת 1947 חזר לפולין והחל לשרת במודיעין הצבאי. בשנת 1957 סיים את האקדמיה הצבאית ובשנת 1972 מונה לראש המודיעין הצבאי וסגן ראש המטה הכללי. ב-31 ביולי 1981 מונה לשר הפנים, ובסוף שנה זו התמנה לחבר בוועדה הצבאית להצלה לאומית. בתקופה זו הונהג במדינה ממשל צבאי, ובהיותו שר הפנים היה קישצ'ק אחראי על הפעילות נגד ארגון סולידריות וארגוני אופוזיציה אחרים. ב-17 בספטמבר 1986 הוא הכריז על שחרור 225 אנשי אופוזיציה – הצעד הראשון לתחילת הדיאלוג בין השלטון הקומוניסטי לבין מתנגדי המשטר. בהמשך הוא היה בין יוזמי דיאלוג פתוח עם נציגי האופוזיציה. בתחילת 1989 היה בין אנשי המשטר שדרשו מהנהגת המפלגה הקומוניסטית להמשיך בדיונים עם מתנגדי המשטר. ב-2 באוגוסט 1989 מונה קישצ'ק לראש הממשלה על ידי וויצ'ך ירוזלסקי. מועמדותו אומנם אושרה בפרלמנט הפולני, אך הוא לא הצליח להרכיב את הממשלה. ב-19 באוגוסט מונה תדאוש מזובצקי לראש הממשלה, וקישצ'ק המשיך לכהן בתפקיד שר הפנים וסגן ראש הממשלה. ביולי 1990 הוא עזב את הממשלה ומאז לא כיהן בתפקיד ציבורי כלשהו. קישצ'ק נפטר בשנת 2015. הממשל סירב לתת לו מקום בבית הקברות הצבאי פובונזקי, ובטקס הקבורה לא נכח נציג כלשהו של הממשלה. בשנת 2007 יזם שימון ניימייץ פתיחת חקירה נגד צ'סלב קישצ'ק על חלקו ב"מבצע היאצינט" נגד קהילת הלהט"ב בשנות ה-80 של המאה ה-20. בפברואר 2008 הוחלט שהמבצע היה חוקי לאור המצב החוקתי באותה תקופה. בשנת 2009 הוא נמצא אשם בפיטורי שוטר בשנת 1985 רק משום שבתו עברה טקס דתי. בשנת 2012 הוא נמצא אשם בחברות בקבוצה שהנהיגה משטר צבאי במדינה ללא סמכות. מדיה וקבצים בנושא צ'סלב קישצ'ק בוויקישיתוף קורות חיים צ'סלב קישצ'ק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Amalfi – Sarah Brightman Love Songs

Amalfi – Sarah Brightman Love Songs הוא אלבום האוסף החמישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. אלבום האוסף יצא לאור ב-8 ביולי 2009, בהוצאת חברת התקליטים EMI מיוזיק יפן. כמו כן, נכללים ב-Amalfi – Sarah Brightman Love Songs שירי אהבה שונים, אותם ביצעה ברייטמן במהלך הקריירה שלה. אלבום האוסף הגיע למקום ה-11 במצעד האלבומים היפני. Amalfi – Sarah Brightman Love Songs הופק על ידי פרנק פיטרסון. בין היתר, הופץ לראשונה ב-8 ביולי 2009, ביפן בפורמט של תקליטור. כמו כן, זכה Amalfi – Sarah Brightman Love Songs להצלחה מסחרית רבה ביפן, כאשר קיבל שם את תואר הזהב, על מכירות של 100,000 עותקים בסך הכול. בשבוע צאתו נמכרו 10,488 עותקים מאלבום האוסף ביפן בלבד, דבר שהוביל לכך שהוא הגיע למקום ה-11 במצעד האלבומים של המדינה. אלבום האוסף יצא לאור על בסיס הסרט היפני "אמאלפי: תגמוליה של האלה" (2009), שעלה לאקרנים עשרה ימים לאחר יציאתו. ברייטמן השתתפה בסרט בתור עצמה. אתר האינטרנט הרשמי של Amalfi – Sarah Brightman Love Songs מידע על האלבום Amalfi – Sarah Brightman Love Songs באתר MusicBrainz האלבום Amalfi – Sarah Brightman Love Songs באתר ספוטיפיי Amalfi by Sarah Brightman (באנגלית אמריקאית), 2009-01-01, נבדק ב-2022-01-24 EMI Records Japan, www.emimusic.jp (ארכיון) Sarah Brightman - Amalfi ~ Love Songs, Discogs (באנגלית) サラ・ブライトマンのアルバム売上ランキング | ORICON STYLE, web.archive.org, ‏2016-10-22 一般社団法人 日本レコード協会, www.riaj.or.jp オリコンランキング情報サービス「you大樹」 －CD・ブルーレイ・DVD・書籍・コミック－, ORICON NEWS Amarufi: Megami no hôshû, 2009-07-18, נבדק ב-2022-02-16
מישל מוראטורי

מישל מוראטורי (באיטלקית: Michele Muratori, נולד ב-13 בדצמבר 1983) הוא פוליטיקאי סן מרינזי. מוראטורי היה הקפיטן העוצר של סן מרינו לחצי השני של שנת 2019 וביצע את תפקידו יחד עם ניקולה סלבה. מוראטורי משרת כחבר במועצה הגדולה והכללית. למוראטורי תואר מאוניברסיטת בולוניה במדעי החברה ומדעי המדינה, הוא המנהיג של מפלגת השמאל הסוציאליסטי הדמוקרטי בסן מרינו. במקצועו מוראטורי הוא עובד ציבור. Index Mp-Mz, אתר על שליטים מכל רחבי העולם San Marino. Capitani Reggenti Pro tempore: Nicola Selva e Michele Muratori, העיתון הרשמי של סן מרינו ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביישי

ביישי (ברומנית: băieș ביחיד ו-băieși ברבים) הם קבוצה אתנית, ענף של העם הצועני הנפוצים במרכז אירופה ובדרום מזרח אירופה, שמתאפיינים בשפת אם רומנית (לא רומאני) ובתחומי עיסוק אופייניים. עם תלות באזורי המגורים שלהם, ביישי מכונים בשמות נוספים, כשהשכיח ביותר הוא רודארי (rudari). השם נגזר מהמילים הרומניות וההונגריות לכורה זהב, שנהג לשטוף במים את החומר ולחשוף כך את המינרל הכבד יותר, הזהב. בעבר זה היה עיסוקם המרכזי של הביישי. בהדרגה הביישי עברו מעיסוק בכריה לייצור כלי בית, בעיקר מעץ, מאמבטים ועד כפות עץ ומכירתם לאיכרים. לגבי ביישי יש יותר השערות מאשר עובדות, אבל מרבית החוקרים מסכימים שמדובר בענף של הצוענים, קבוצה עבדים שהועסקו בחיפוש זהב בהרי הקרפטים המערביים עד שלהי המאה ה-16 ומשם היגרו לכל מיני כיוונים. החולקים על מוצאם הצועני העלו כל מיני השערות, בין היתר היותם צאצאי מתיישבים ועבדים שהובאו על ידי הרומאים לעבודות כרייה. בשלהי המאה ה-16 התחיל גל הגירה של ביישי אל דרום מערב. המהגרים התיישבו בדרום הונגריה ובצפון סרביה וצפון קרואטיה. גל נוסף, שפנה דרומה התיישב בנסיכות ולאכיה ובבולגריה והפונים מזרחה הגיעו עד בסרביה. לאחר שחרור העבדים בנסיכויות הרומניות באמצע המאה ה-19 יצא לדרך גל חדש של מהגרים ביישי, שפנו אל מרכז אירופה ואל דרום מזרחה ורבים התיישבו בבולגריה. ביישי התיישבו, במספרים קטנים, גם בסלובקיה, סלובניה, מקדוניה הצפונית, יוון, אוקראינה ואפילו הגיעו לארצות הברית וקולומביה, שם הם נקראים לודארי (ludari). מדיה וקבצים בנושא ביישי בוויקישיתוף The Roma in Romanian History (ברומנית) Calotă, Ion, Elemente sud-dunărene în graiul rudarilor din Oltenia (ברומנית)
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-21

טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-21 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1968, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1967. טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-21, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)