laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וליקה קלדושה

וליקה קלדושה היא עיר בצפון-מערב בוסניה והרצגובינה ליד הגבול עם קרואטיה. במפקד התושבים שנערך בשנת 1991 חיו בעיר 52,908 תושבים. וליקה קלדושה כוללת בתוכה מספר כפרים והיא המרכז האדמיניסטרטיבי שלהן. וליקה קלדושה התפתחה מכפר עתיק. היא הוזכרה לראשונה בשנת 1280 בשם קלדושה. בתקופת האימפריה הרומית החלה האוכלוסייה בכפר לגדול. בסוף המאה ה-13 חיו בכפר כ-1,500 תושבים. בשנת 1633 היא נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית והפכה לעיר חשובה. ממנה המשיכו הצבאות העות'מאנים לכיבוש קרואטיה. בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית תושבי וליקה קלדושה קיימו מחתרות על מנת להילחם בכיבוש. במהלך מלחמת העולם השנייה האזור היה מלא בפרטיזנים שנלחמו בנאצים ומנעו מהם לכבוש את העיר. בשלב מסוים הפרטיזנים נסוגו לאחור והנאצים כבשו את העיר אך במהרה גילו שטמנו להם פח והפרטיזנים משכו אותם בכוונה לעיר על מנת להרוג כמות גדולה שלהם ולהדוף אותם. תושבי האזור תמכו מאוד ביוסיפ ברוז טיטו וקומוניזם. במהלך מלחמת בוסניה העיר הייתה המרכז של הפרובינציה האוטונומית של בוסניה. העיר עצמה לא נפגעה במלחמה וכמעט ולא התחוללו קרבות בתחומה או בקרבתה. מדיה וקבצים בנושא וליקה קלדושה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וליקה קלדושה
סרט ניסיוני

סרט ניסיוני (או אֶקספֵּרִימֶנְטָלִי) הוא שם המתאר מגוון סגנונות קולנועיים, אשר בדרך כלל שונים או מתנגדים לשיטות העבודה המקובלות של הקולנוע הקלאסי, המיינסטרימי והמסחרי וכן של הקולנוע התיעודי. לעיתים קרובות, סרט ניסיוני מאופיין על ידי היעדר נרטיב ליניארי, שימוש בטכניקות הפשטה שונות (למשל: צילום לא בפוקוס, ציור או גירוד של הפילם, עריכה לא אנליטית), שימוש בקולות ובצלילים א-סינכרונים ואקס-דיאגטיים, או אף היעדר כל קול או צליל. לפחות עד 1960, ובמידה מסוימת לאחר, סרטים ניסיוניים רבים לקחו עמדת התנגדות כלפי תרבות המיינסטרים. סרטים כאלה לרוב מופקים עם תקציבים נמוכים מאוד, במימון עצמי או במימון באמצעות מענק קטן, עם צוות מינימלי או, לעיתים קרובות למדי, צוות של אדם אחד בלבד – יוצר הסרט. אוונגרד וידאו ארט ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריק ספולסטרה

אריק ספולסטרה (באנגלית: Erik Spoelstra‏; נולד ב-1 בנובמבר 1970) הוא מאמן כדורסל בקבוצת מיאמי היט מליגת ה-NBA. הוא המאמן הפיליפיני-אמריקאי הראשון ב-NBA. משנת 2001 ועד 2008, שימש כעוזר מאמן וסקאוטר של הקבוצה. הוא הוביל את המיאמי היט ל-90 ניצחונות ושתי הופעות פלייאוף בשנתיים הראשונות שלו כמאמן. בשנים 2012–2013 הוביל את ההיט לזכייה בשתי אליפויות רצופות באליפות ה-NBA. ספולסטרה הוא בנו של האירי-הולנדי-אמריקאי ג'ון ספולסטרה, שהיה המנהל של פורטלנד טרייל בלייזרס, דנוור נאגטס, באפלו ברייבס, ניו ג'רזי נטס. אמו, אליסה סלינו, היא מסן פאבלו, לגונה בפיליפינים. סבו ווטסון ספולסטרה היה עיתונאי ספורט משך שנים רבות בדטרויט ניוז. ספולסטרה גדל בפורטלנד, אורגון שם למד באוניברסיטת פורטלנד אותה סיים עם תואר ראשון בתקשורת בשנת 1992. בספטמבר 2015 הודיע כי הוא בזוגיות עם ניקי סאפ, בעברה מעודדת ורקדנית בלהקת המעודדות של מיאמי היט, ביולי 2016 הם נישאו ובמרץ 2018 נולד להם ילד. ספולסטרה הצטרף לצוות של ההיט בשנת 1995 בתור אחראי על הווידאו, וכעבור שש שנים מונה לעוזר מאמן. ספולסטרה היה עוזר מאמן ההיט כאשר היא לקחה אליפות ב-2006, כשבין היתר, מיאמי חזרה מפיגור 0–2 בסדרה לניצחון 2–4 על דאלאס מאבריקס. באפריל 2008, מונה למאמן הראשי של ההיט, במקומו של פט ריילי. בעונת 2010/2011 ספולסטרה הגיע עם ההיט לגמר ה-NBA שם הפסיד בתוצאה 2–4 לדאלאס מאבריקס. ביוני 2012 זכה עם ההיט באליפות ה-NBA, לאחר ניצחון 1–4 בגמר על אוקלהומה סיטי ת'אנדר. ביוני 2013 זכה עם ההיט באליפות ה-NBA, לאחר ניצחון 3–4 בגמר על סן אנטוניו ספרס. ביוני 2014 העפיל עם הקבוצה בפעם הרביעית ברציפות לגמר ה-NBA, שם הפסיד בתוצאה 1–4 לסן אנטוניו ספרס. ב-16 בדצמבר 2017, ספולסטרה ניצח את המשחק ה-455 שלו כמאמן ההיט, והעפיל למקום הראשון (בו היה פט ריילי) ברשימת המאמנים עם הכי הרבה ניצחונות בקבוצה. ב-27 בספטמבר 2020 ספולסטרה העפיל בפעם החמישית בחייו לגמר ה-NBA לאחר ניצחון 4-2 בסדרה על בוסטון סלטיקס. ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA. מדיה וקבצים בנושא אריק ספולסטרה בוויקישיתוף פרופיל, באתר Sports-Reference טים ריינולדס, איי פי, אריק ספולסטרה רוצה לשמר את ההצלחה, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2012
משחלת

משחלת (מנוקד: מַשְׁחֶלֶת, במקומות רבים נקרא בפשטות משחיל חוט למחט) הוא כלי קטן אשר נועד לעזור להשחיל חוט דרך קוּף המחט. הצורה הנפוצה ביותר של המשחלת היא בסגנון ויקטוריאני, המורכבת מפלטה קטנה מפח אליה מחובר תיל מפלדה בצורת מעוין. אופן השימוש במשחלת: משחילים את התיל דרך קוף המחט, פעולה קלה יותר מאשר השחלת חוט בזכות קשיחותו יחסית לחוט. לאחר מכן משחילים את החוט דרך התיל. השטח שמקיף התיל גדול משמעותית משטח הקוף, ולכן פעולת ההשחלה דרך התיל קלה יותר מאשר השחלה דרך הקוף. לבסוף מוציאים את המשחיל מהקוף, והחוט מושחל כך לתוכו. מחט תפירה רקימה מדיה וקבצים בנושא משחלת בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלחמה אחרת

מלחמה אחרת (באנגלית: Different War) הוא סרט ישראלי עלילתי קצר (15 דקות) משנת 2003. עלילת הסרט מתרחשת בירושלים במהלך האינתיפאדה. פלסטינים מבית ג'אלא יורים אש באופן קבוע אל עבר שכונת גילה שבדרום ירושלים. צחי וחבריו, נערים מהשכונה, מעמידים פני חיילים ומטפסים על חומת הבטון שנועדו להגן על האזרחים מהירי, על מנת להתגרות ולצעוק אל עבר הערבים. נוני, תלמיד כתה ד' ואחיו הצעיר של צחי, מעדיף לשים על פניו איפור של אמו מאשר לשחק את החייל. על רקע הימים האחרונים של שנת הלימודים, נוני נבחר לשחק את דוד המלך בהצגת סוף השנה אליה יגיע ראש הממשלה, אך בסתר ליבו הוא חושק בתפקיד הנסיכה. שמעון אמין הלל קפון אוולין הגואל ביאטריס הל-ריץ בארי בן-אשר נועם כהן דן-דן רותם 2004 - הפסטיבל הבינלאומי לסרטי ילדים בניו יורק 2004 - הפסטיבל לקולנוע הומו-לסבי בקונטיקט 2004 - Outfest - פסטיבל לקולנוע הומו-לסבי בלוס אנג'לס 2005 - פסטיבל לקולנוע הומו-לסבי בפילדלפיה 2005 - פסטיבל לקולנוע הומו-לסבי בפריז 2005 - פסטיבל לקולנוע הומו-לסבי בקופנהגן 2005 - פסטיבל לקולנוע הומו-לסבי בציריך - זוכה פרס "התפוח הורוד" "מלחמה אחרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלחמה אחרת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט בערוץ היוטיוב של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
דייוויד פדרמן

דייוויד פדרמן (נולד ב-24 בספטמבר 1944) הוא איש עסקים ישראלי ואחד מבעלי מועדון הכדורסל מכבי תל אביב, פדרמן מחזיק ב-29% מבעלות המועדון. פדרמן נולד בתל אביב, לפני קום המדינה. הוא בנו של יצחק פדרמן, סוחר גומי וכימיקלים ושחקן כדורסל במכבי תל אביב. ביסודי למד בבית הספר גרץ בתל אביב, ובנוסף בתיכון עירוני ה'. השתתף בפעילויות הצופים. בצה"ל שירת במערך הנ"מ והשתחרר בדרגת סרן. למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב. ב-1966 ירד מהארץ והשתקע בלונדון. בתחילה היה פדרמן ברוקר בבורסת הגומי בלונדון ולאחר מכן, במשך כ-10 שנים, עסק במסחר בחומרי גלם (קומודיטיס), בעיקר עם חברת מאן האנגלית. ב-1980 עלה בחזרה לישראל עם הון רב, וניהל במשך חמש שנים את עסקי משפחתו. יחד עם חברת מאן רכש פדרמן את השליטה בחברת "עלית תעשיות בע"מ", אחת מחברות המזון הגדולות בישראל. ב-1987 השלים את רכישת השליטה בחברת עלית. באותה שנה חזר פדרמן ללונדון לתקופה של 6 שנים, שבמהלכה מונה למנכ"ל חטיבת הקפה של קבוצת מאן ולחבר דירקטוריון בקבוצה זו. הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1989–1993. עלית מכרה קפה, שוקולד וסוכריות בהיקף של כ-100 מיליון דולר בשנה. שווי השוק שלה עמד בעת ההשתלטות על כ-30 מיליון דולר. ב-1995 הסתכמו מכירותיה בכ-780 מיליון דולר. שווי השוק שלה הגיע ב-1997 לרבע מיליארד דולר. ב-1993 מונה פדרמן ליו"ר עלית תעשיות בע"מ. באמצעות חברה זו הצטרפה עלית כשותפה - יחד עם חברת שטראוס, איש העסקים צדיק בינו, "ידיעות אחרונות" ו"פועלים השקעות" - בחברת רשת תקשורת והפקות (1992) בע"מ, אחת הזכייניות של ערוץ 2. פדרמן כיהן בתפקיד יו"ר רשת. כמו כן, נמנה עם מייסדי חברת ההשקעות זינגר-ברנע. בעקבות חילוקי דעות בינו לבין קבוצת שטראוס, קנתה ממנו שטראוס את חלקו בעלית. בתחילת המאה ה-21 השתלט פדרמן על חברת מפעלים פטרוכימיים בישראל ונכנס באמצעותה לעסקת רכישת גרעין השליטה בבתי זיקוק חיפה (בז"ן) ולעסקאות נוספות. בשנת 2013 נקלעה חברת הפטרוכימיים לקשיים עקב תוצאותיה הכלכליות הרעות של בתי זיקוק חיפה. בשנת 2014 הוכרז על כוונה להגיע להסדר חוב בחברה במסגרתו דוללו בעלי המניות ובהם פדרמן באופן משמעותי. פדרמן מחזיק ב-29% ממועדון כדורסל מכבי תל אביב והוא חבר דירקטוריון, בעבר שימש כסגן יו"ר המועדון. לדייוויד ולאשתו נולדו ארבעה ילדים. בתם, שלי, נפטרה בדצמבר 2014 לאחר מאבק במחלת הסרטן. ילדיו הם עדי, דני ותמי. דני היה מנכ"ל מכבי תל אביב במשך 4 שנים. נכדתו היא השחקנית נאיה פדרמן. מדיה וקבצים בנושא דייוויד פדרמן בוויקישיתוף ידיעות אחרונות, האימפריה של דיוויד פדרמן, באתר ynet, 21 באפריל 2005 גלובס כתבות על דייוויד פדרמן יורם גביזון, שבע השנים הרעות של דיוויד פדרמן, באתר TheMarker‏, 5 ביולי 2013 יורם גביזון, הצרות של דייויד פדרמן: מבקש לדחות חוב לבנק הפועלים, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2017 רז שכניק, ההיכל הבא, באתר ynet, 10 באפריל 2018 גולן חזני, ההסדר בפטרוכימיים סגור: מחזיקי האג"ח יקבלו רק מניות בזן, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2014 שירות כלכליסט, נפטרה שלי פדרמן, בתו של דיוויד פדרמן, באתר כלכליסט, 8 בדצמבר 2014
דברה ברהן סלאסי

דברה ברהן סלאסי (געז ደብረ በርሃን ሥላሴ) היא כנסייה אתיופית, השוכנת כקילומטר מזרחית-צפונית-מזרחית מפאסיל גמב, המתחם המלכותי ההיסטורי בעיר גונדר שבצפון אתיופיה. הכנסייה שוכנת בקצה המזרחי של העיר על גבעה מיוערת בגובה של 2,239 מטר מעל פני הים. משמעות שמה הוא "הר השילוש הנאור" והיא מוקדשת לשילוש הקדוש (סלאסי). הכנסייה נחשבת לאחת הידועות והחשובות בין 44 הכנסיות של גונדר, ועיטורי תקרתה הם מהמראות המוכרים ביותר של אתיופיה. הכנסייה הראשונה שהוקמה במקום הייתה עגולה בקוטר של 30 מטרים. לפי הכרוניקה של הקיסר ייאסו הראשון (מלך בין השנים 1682-1706), היא הוקדשה על ידי הקיסר עצמו בחג הטמקת בשנת 1693. באותו מעמד תלה הקיסר בכנסייה שני פעמונים אותם קיבל במתנה מהמושל ההולנדי של בטאוויה; צעד חריג במסורת הנוצרית האתיופית. עוד מינה הקיסר 150 איש כדי לשרת בקודש בכנסייה, והעניק לה שטחי קרקע. גגה של כנסייה זו נשען על-גבי 12 עמודים, שכל אחד מהם ייצג את אחד השליחים ועוטר בדמותו. הכנסייה נפגעה ממכת ברק שגרמה לשרפה בשנת 1707, אך תוך שנתיים לכל היותר הנזק תוקן; אם כי לא ברור אם במועד זה שוחזר המבנה לפי המתווה העגול או שמא כבר הוקם המבנה המלבני הנוכחי. בכל אופן, ייתכן שהמזבח וחלק מהריהוט הפנימי שהיו עשויים אבן, שרדו ושולבו במבנה הנוכחי. הכנסייה כמעט שלא נפגעה ממעשי הביזה של הקיסר תוודרוס השני בשנים 1864 ו-1866, ושרדה גם את החורבן שהתרגש על גונדר, ובמיוחד על כנסיותיה (42 מתוך 44), מידי צבא המהדייה בשנת 1888‏. לפי האגדה נמנעה התקפה אחרונה זו בזכות נחיל דבורים שהדף את התוקפים. האתר מוקף בשתי חומות היקפיות עגולות, ובחומה החיצונית משולבים 11 מגדלים נושאי כיפות וכן מבנה שער - כולם בני שתי קומות. הקומה התחתונה במגדלים משמשת למגורי נזירים והעליונה כבית תפילה. בשער קבועים שתי קשתות עשויות אבן גיר אדומה. עוד משולב בחומה מבנה בעל תקרת קמרון חבית המכונה "חדר התוף", ואשר משמש כבפטיסטריום וקפלת תפילה. שרידי הבסיס של הכנסייה המוקדמת, העגולה, נראים מסביב לחלקו המזרחי של המבנה הקיים, הנח על פודיום שמטרתו לגשר על הפרשי הגובה של הקרקע. המבנה הנוכחי מלבני בצורתו, אורכו 27 מטרים ורוחבו 7.4 מטרים. הוא מוקף בארקאדה מאוחרת יותר שרוחבה 2.3 מטרים. הארקדה נישאת על ידי 24 עמודים ובצידה המזרחי היא מעוגלת בצורת אפסיס (אם כי לכנסייה עצמה אין אפסיס). בחזית הכנסייה קבועות שתי דלתות אליהן מוליכות שבע מדרגות, ובכל אחת מחזיתות הצד, שלוש דלתות נוספות. חלל הכנסייה מחולק על ידי מחיצה (בדומה לאיקונוסטאזיס אורתודוקסי), לאולם המרכזי ול"קדסט" (החלק הקדוש). פנים הכנסייה מעוטר כולו בעושר רב. העיטורים, המתוארכים לשנים 1815 עד 1825, מכסים את כל הקירות, את התקרה ואפילו את הדלתות. התקרה עשויה קורות עץ וביניהן מצוירים בשורות, דמויות מלאכים צבעוניים, שרק ראשיהם וכנפיהם נראים. חלק מהשורות פונות אל הכניסה ואחרות לעבר הקדסט. בד שהודבק על הקירות שימש לציור עיטורי הקיר, ואלה כוללים סצינות מחייהם של הצלוב והבתולה, וכן דמויות של קדושים שונים. על קיר הכניסה (הקיר המערבי), נראית מרים מלכת השמים לצד מלכים וקדושים שונים; וכן מצוירת דמותו של מוחמד קשור לגמל ונהוג על ידי השטן. במחיצה החוצצת בין האולם המרכזי לבין הקדסט, קבועות שתי דלתות, והיא מעוטרת, בין היתר, בשלוש דמויות המייצגות את השילוש הקדוש ומתחתן ציור של צליבת ישו. "Ethiopia, the unknown land", Stuart Munro-Hay, I.B.Tauris publishers, (2008), ISBN 9781860647444 מדיה וקבצים בנושא דברה ברהן סלאסי בוויקישיתוף רשמי מסע ותמונות מהכנסייה The Cradle of Ethiopian art and culture Restored–Solomonic Dynasty of Lake Tana and Gondar: 1543-1769
קירן קאלקין

קירן קייל קאלקין (באנגלית: Kieran Kyle Culkin; נולד ב-30 בספטמבר 1982) הוא שחקן אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ופרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה על תפקידו בסדרת הדרמה "יורשים" ברשת HBO. כמו כן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט "איגבי". קאלקין נולד בניו יורק לפטרישיה בנטראפ ולשחקן כריסטופר קאלקין. לקאלקין שתי אחיות וארבעה אחים, בהם השחקנים מקולי קאלקין ורורי קאלקין. ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל שמונה לצד אחיו מקולי בקומדיה המצליחה "שכחו אותי בבית" ובהמשך גם ב"שכחו אותי בבית 2" ו"האם, הבן והרומן המסוכן". קאלקין נחשף לראשונה בקומדיה "אבי הכלה" ובהמשכה "אבי הכלה 2" בתפקיד מטי, בנו של ג'ורג' בנקס (סטיב מרטין). שיחק לאחר מכן בסרט האקשן "אין לאן לברוח" בתפקיד מייק הילד שמתחבר עם האסיר הנמלט סם (ז'אן-קלוד ואן דאם) ובדרמה "מעל כולם" את הילד הנכה קווין דילון. ב-1999 הופיע בקומדיה "יש לה את זה" בתפקיד סיימון אחיה הקטן של לאני באגס ובעיבוד הקולנועי לרומן "תקנות בית השיכר" בתפקיד הנער באסטר מבית היתומים. הפריצה של קוקלין הייתה בקומדיית ההתבגרות "איגבי" בה שיחק את הנער המרדני בעל המשפחה המתפרקת איגבי סלוקומב, קאלקין קיבל על הופעתו מספר פרסי מבקרים ומועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי. הספיק באותה שנה מוצלחת גם לשחק בהפקתה של ג'ודי פוסטר "חייהם הפרועים של נערי המקהלה" לצידה ולצד אמיל הירש. בשנת 2004 שיחק במחזה "After Ashley" שהוצג בתיאטרון ויניארד, ניו יורק. על תפקידו זה זכה בפרס אובי. לאחר היעלמות של מספר שנים מקדמת הבמה חזר קאלקין ב-2010 והופיע בקומדיה "האקסים של החברה שלי" בתפקיד וולאס וולס חברו ושותפו ההומו לחדר של הגיטריסט סקוט פילגרים (מייקל סרה). בשנת 2018, החל לשחק בסדרה "יורשים" בתפקיד רומן רוי. על משחקו זכה בשנת 2024 בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ובפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה. כמו כן קיבל על תפקידו 3 מועמדויות נוספות לפרס גלובוס הזהב, 2 מועמדויות לפרס אמי ו-2 מועמדויות לפרס גילדת שחקני המסך. מדיה וקבצים בנושא קירן קאלקין בוויקישיתוף קירן קאלקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קירן קאלקין, באתר AllMovie (באנגלית) קירן קאלקין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קירן קאלקין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קירן קאלקין, באתר MusicBrainz (באנגלית) Marlow Stern, Kieran Culkin on Life After ‘Succession’ and Learning to Love Acting, Rolling Stone, January 24, 2024 Alli Rosenbloom, Lisa Respers France, SAG Awards 2024: Winners list, CNN, ‏2024-02-25 (באנגלית)
ואלדיר פריירה

ואלדיר "דידי" פריירה (בפורטוגזית: Valdir "Didi" Pereira;‏ 8 באוקטובר 1928 – 12 במאי 2001) היה כדורגלן ברזילאי. פריירה נולד בריו דה ז'ניירו, ובגיל 14 בעקבות זיהום כמעט נאלצו הרופאים לקטוע את רגלו השמאלית. דידי הצטרף לקבוצת פלומיננסה בשנת 1949. במהלך 7 עונות ששיחק בקבוצה הוא זכה עימה בקמפאונטו קריוקה (אליפות מדינת ריו דה ז'ניירו) בשנת 1951, ובקופה ריו בשנת 1952. בשנת 1957 עבר דידי לקבוצת בוטפוגו, וזכה גם עימה בקמפאונטו קריוקה. בשנת 1959 עבר דידי לקבוצת ריאל מדריד, אך מיעט לשחק במדיה. שיחק עם נבחרת ברזיל במונדיאל 1954 וזכה עימה בגביע במונדיאל 1958 ובמונדיאל 1962. הוא שיחק בנבחרת בעמדת הקשר המרכזי המנהל את המשחק הקבוצתי, וניחן במסירותיו המדויקות ובבעיטותיו החזקות ממרחק. לאחר שפרש אימן את נבחרת פרו במונדיאל 1970. מדיה וקבצים בנושא ואלדיר פריירה בוויקישיתוף ואלדיר פריירה, באתר Transfermarkt ואלדיר פריירה, באתר National Football Teams ואלדיר פריירה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt קופה ריו הייתה אליפות בינלאומית אשר שוחקה בשנים 1951 ו-1952. היא הייתה תחרות הכדורגל הראשונה בין קבוצות בקנה מידה עולמית. לא להתבלבל עם גביע ריו, שהיא תחרות בין קבוצות ממדינת ריו דה ז'ניירו בלבד. ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורדן קרופורד

ג'ורדן לי קרופורד (באנגלית: Jordan Lee Crawford; נולד ב-23 באוקטובר 1988, בדטרויט, מישיגן) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והרכז. קרופורד נולד בשנת 1988 בדטרויט, מישיגן. בבית הספר התיכון הוא סבל מפציעה בקרסול שאילצה אותו להחמיץ את עונת המשחקים האחרונה שלו בכדורסל. הוא למד תקשורת ומדיה בבית הספר לאומנויות בדטרויט. קרופורד שיחק בתחילה באוניברסיטת אינדיאנה ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת זאוויר. בדראפט ה-NBA 2010 הוא נבחר במקום ה-27, על ידי ניו ג'רזי נטס, אשר העבירה אותו בטרייד לאטלנטה הוקס. במהלך עונתו הראשונה בקבוצה עבר השחקן בטרייד לוושינגטון ויזארדס. ב-8 במרץ 2011, קלע קרופורד שיא קריירה של 22 נקודות נגד מילווקי באקס. ב-15 במרץ 2011 הוא שבר את השיא קריירה שלו, וקלע 27 נקודות בהפסד לשיקגו בולס. עוד פעם הוא שבר שיא זה ב-30 במרץ 2011, על ידי קליעת 39 נקודות בהפסד למיאמי היט. ב-1 באפריל 2011, במשחק נגד קליבלנד קאבלירס, השיג לראשונה טריפל דאבל כשרשם 21 נקודות, 11 אסיסטים, ו-10 ריבאונדים. ב-8 בינואר 2019 חתם קרופורד בעירוני נהריה מליגת העל, אך ניצל סעיף בחוזהו ועזב לאחר חודש בלבד וחמישה משחקים בהם השתתף, במהלכם רשם 17.8 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים בממוצע למשחק. בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012‏ 66 משחקים בלבד מדיה וקבצים בנושא ג'ורדן קרופורד בוויקישיתוף ג'ורדן קרופורד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN אהרל'ה ויסברג‏, החתמה מעניינת: ג'ורדן קרופורד מצטרף לעירוני נהריה, באתר וואלה, 8 בינואר 2019 רותם אטיאס, מכה קשה לעירוני נהריה: ג'ורדן קרופורד עזב, באתר ynet, 13 בפברואר 2019
פרויקט סרטים של 48 שעות

פרויקט סרטים של 48 שעות היא תחרות בה צוותים של יוצרי קולנוע מתחרים זה בזה, כאשר לכל צוות מוקצים ז'אנר, דמות, אביזר, וכן שורה של דיאלוג, ויש לו 48 שעות כדי ליצור סרט קצר המכיל את כל אותם אלמנטים. הפרויקט קיים מאז שנת 2001, בתחילה בארצות-הברית בלבד, אך בהמשך - ברחבי כל העולם. בשנת 2009 כ-40,000 יוצרי קולנוע יצרו כ-3,000 סרטים קצרים, ב-76 ערים ברחבי העולם. התחרות פופולרית בקרב יוצרי קולנוע, ואף אנשים בכירים בתעשייה נוהגים להשתתף בה. רשימת הז'אנרים המוגרלים בין הקבוצות משתנה משנה לשנה. בין הז'אנרים השונים המוגרלים ניתן למנות את הבאים: אהבה, אילם, אימה, בלש, גיבורי על, דרמה, היסטורי, הרפתקאות, התבגרות, יום הולדת/יום שנה, לכל המשפחה, מדע בדיוני, מוקומנטרי, מותחן, מחזמר, מלחמה/אנטי מלחמה, מסע בזמן, מערבון, משטרה, נעורים, סרט אפל, סרט חבר'ה, סרט מסע, סרט שודים, פילם דה-פאם (סרט המעמיד במרכזו דמות נשית חזקה אחת או יותר. ז'אנר שהומצא על ידי אנשי הפרויקט), פנטזיה, קומדיה, קומדיה שחורה ותקופתי. בישראל התחרות התקיימה מאז 2007, בתל אביב, ירושלים, חיפה ושדרות וכיום לא קיימת. בין השחקנים הישראלים שהשתתפו בעבר בסרטי התחרות ניתן למנות את: ליאור אשכנזי, תום אבני, אושרי כהן, נטע ריסקין, אניה בוקשטיין, דאנה איבגי ויובל רז. הסרט הישראלי הראשון שייצג את ישראל בתחרות "סרטים של 48 שעות" הבינלאומית היה "אדון הזמן", שזכה בשנת 2007 בארבע הקטגוריות החשובות ביותר: פרס הסרט הטוב, פרס הבימוי הטוב ביותר, פרס התסריט הטוב ביותר ופרס העריכה הטובה ביותר. את הסרט כתב, ביים וערך עמית סרגוסי. האתר של "פרויקט סרטים של 48 שעות - ישראל" אוריה כנף, לעשות סרט ביומיים זה לא פיקניק, באתר ynet, 19 ביולי 2010 אמיר בוגן, תחרות 48 שעות: קולנוע בהילוך מהיר, באתר ynet, 1 ביוני 2011 ynet, 48 שעות לעשות סרט? צאו לדרך, באתר ynet, 14 באפריל 2011 צפו בסרט שזכה בפרויקט "48 שעות": "המנעול", באתר ynet, 31 באוגוסט 2017 פרויקט סרטים של 48 שעות, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרב יודילוביץ', סרט ישראלי זכה ב"סרטים של 48 שעות", באתר ynet, 2 במרץ 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיירת השניים

ב-12 בינואר 1948, א' בשבט 1948, יצאה מירושלים לגוש עציון, שיירה שכללה ארבע משאיות ומונית ובה עשרה אנשי חי"ש וחמישה נוטרים. לשיירה הצטרף עוזי נרקיס שנסע על מנת לקבל את הפיקוד על הגוש מדני מס. השיירה נשאה ציוד לחימה - חומר נפץ, בקבוקי מולוטוב וציוד משקי. השיירה הותקפה על ידי אנשי כנופיות ערבים ליד שער אל-ח'דר ובכניסה לגוש מול "המנזר הרוסי" אך הצליחה להיכנס לגוש ללא נפגעים. למחרת, 13 בינואר 1948, ב' בשבט תש"ח, יצאה בשעה 05.30 מגוש עציון לירושלים שיירה שכללה ארבע משאיות ומונית. בשיירה היו 23 לוחמים ועל המשאיות הועמסו גם 20 כלובי תרנגולות ושתי פרות שהכבידו על הנסיעה. השיירה חלפה על מספר מחסומים אך במבואות בית לחם נפתחה עליהם אש. שלוש משאיות הצליחו להגיע למשטרת בית לחם. המונית ומשאית אחת נעצרו. חנוך זילברשטיין חבר קיבוץ רבדים נפגע אנושות. הנוטר זרובבל עובדיה קפץ לעזור לו. שניהם לא נראו יותר. המשאית עם הפרות והמונית נשארו על הכביש והועלו אחר כך באש. השוטרים הבריטים הסכימו לבסוף ללוות את השיירה לירושלים והותקפו שוב ליד קבר רחל. גופתו של חנוך זילברשטיין נמצאה אחר כך כשהיא שרופה ומושחתת בדקירות סכינים. גופתו של הנוטר זרובבל עובדיה לא נמצאה עד היום. יוחנן בן-יעקב: מחלקת ההר, פרשת הל"ה, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008 שיירת ב' שבט תש"ח
בלאן

בלאן (Blanc) הוא שם משפחה שמקורו בצרפתית ומשמעותו לבן. האם התכוונתם ל... ז'ורז' בלאן (יליד 1943) – שף צרפתי לורן בלאן (יליד 1965) – כדורגלן צרפתי רימון בלאן (יליד 1949) – שף צרפתי בלנק (פירושונים) בלן (פירושונים)
תעלת ביגל

תעלת ביגל (בספרדית: Canal Beagle) היא מצר ים בארכיפלג טיירה דל פואגו שבקצה הדרומי של דרום אמריקה. המצר מפריד בין האי הגדול בארכיפלג, הנקרא אף הוא טיירה דל פואגו ("ארץ האש") לבין האיים פיקטון (אנ'), נווארינו (אנ'), גורדון, או'בראיין, לונדונדרי (אנ') וסטיוארט. בחלקו המזרחי, משמש המצר גבול טבעי בין ארגנטינה (מצפון) לבין צ'ילה (מדרום), ובחלקו המערבי הוא מצוי כולו בריבונות צ'ילה. אורכו של המצר 240 ק"מ, ובנקודה הצרה ביותר רוחבו 5 ק"מ בלבד. לצדם של מצר מגלן ומעבר דרייק, הוא משמש למעבר בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, אך בשל היותו צר, ובשל כך לא נוח למעבר אוניות גדולות, רוב התעבורה הימית מתבצעת דרך מעבר דרייק. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחותם של בני היגאן באזור לפני כ-10,000 שנים. בין 1826 ל-1830 ערכו במקום חוקרים בריטים סקר הידרוגרפי. הספינה ששימשה אותם למחקרים הייתה אה"מ ביגל, בפיקודם של פיליפ פארקר קינג ואחריו רוברט פיצרוי, ועל שמה נקראה התעלה. גם חלק משמותיהם של האיים בסביבתה ניתנו לה על ידי אנשי הצוות. במסע נוסף של הביגל, הגיעה הספינה לאזור בשלהי 1832, כשעל סיפונה צ'ארלס דרווין. ב-1884 הוקמה העיר אושואיה לחופו הצפוני של המצר. עיר זו, שבה מתגוררים כיום למעלה מ-60 אלף תושבים, נחשבת לעיר הדרומית בעולם. על תואר זה מתחרה פוארטו ויליאמס, שבחופו הדרומי של המצר, על האי נווארינו. פוארטו ויליאמס, שהוקמה ב-1953, אמנם דרומית יותר, אך מתגוררים בה רק כ-2,000 תושבים. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 נקלעו ארגנטינה וצ'ילה לסכסוך בדבר הריבונות בכמה מהאיים שלאורך תעלת ביגל (פיקטון, לנוקס ונואבה). הסכסוך גלש לעיתים לעימות צבאי, שכונה עימות הביגל (אנ'). ב-1958 הרס צבא ארגנטינה מגדלור שהקימה צ'ילה על האי הקטן סנייפ. המשבר הסתיים כאשר צ'ילה הסכימה שלא לבנות מגדלור על האי וארגנטינה הסכימה להסיג את כוחותיה ממנו. ב-1967 התעורר משבר נוסף, כאשר צבא צ'ילה סילק ספינת דיג ארגנטינאית שפעלה במים הטריטוריאליים של צ'ילה. ב-1971 חתמו נשיאי המדינות, סלוודור איינדה ואלחנדרו לנוסה, על הסכם בוררות בחסותה של המלכה אליזבת השנייה. ב-1977 נפסק כי האיים שייכים לצ'ילה. החונטה הצבאית השלטת בארגנטינה לא השלימה עם ההחלטה, ויזמה פלישה לאיים ("מבצע סוברניה") ב-1978, שבוטלה ברגע האחרון, לאחר שהאפיפיור יוחנן פאולוס השני התערב במשבר, ושלח את הקרדינל אנטוניו סמורה לגשר בין הצדדים. ב-1979 חתמו צ'ילה וארגנטינה על הסכם המכיר בוותיקן כמגשר ביניהן, וב-1984 נחתם "הסכם השלום והידידות", שקבע, שוב, כי האיים יהיו בריבונות צ'ילה, אך הסדיר גם את זכויות השיט, הקים גוף ליישוב מחלוקות עתידיות וצמצם את תחום המים הטריטוריאליים של שתי המדינות ל-3 מייל ימי. אושואיה מדיה וקבצים בנושא תעלת ביגל בוויקישיתוף תעלת ביגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)