laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליהו רוזנברג

אליהו רוזנברג (10 במאי 1924 - 23 בספטמבר 2010) היה ניצול שואה שהשתתף במרד האסירים במחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר השואה העיד במשפט אייכמן ובמשפט דמיאניוק. אליהו רוזנברג נולד בוורשה שבפולין. אמו, רבקה לבית אוסלנדר הייתה עקרת בית ואביו, חיים רוזנברג, היה בעל מפעל קטן למראות. האב נרצח על ידי הנאצים בגטו ורשה בעת חזרתו מהעבודה לביתו בנובמבר 1940. בערב ראש השנה 1942 נשלח רוזנברג עם אמו ושלוש אחיותיו למחנה ההשמדה טרבלינקה. עם הגיעם למחנה הופרד רוזנברג מאמו ואחיותיו, שנשלחו להשמדה בתאי הגזים. בטרבלינקה הועסק יחד עם קבוצת אסירים בהוצאת גופות הנרצחים מתאי הגזים ובשריפת הגופות. רוזנברג לא היה ממתכנני המרד המזוין של האסירים בטרבלינקה, אך היה שותף בסוד המרד. תפקידו במרד היה לזרוק שמיכות על גדר התיל על מנת לאפשר לאסירים לטפס על הגדרות מבלי להיפצע. ב-2 באוגוסט 1943 השתתף במרד והיה אחד מהמעטים שהצליחו להימלט. רוזנברג הסתתר שנה ביערות, ובין היתר הסתתר בביתם של זוג פולני בכפר טולווין(אנ')‏ (Tołwin). בשנת 1992 הוכרו בני הזוג כחסידי אומות העולם. עם פלישת הסובייטים לפולין ושחרורה מהכיבוש הגרמני התגייס רוזנברג לצבא הפולני. לאחר שחרורו מהצבא, הצטרף לתנועת הבריחה. עם עלייתו לישראל בשנת 1948 לחם בשורות ההגנה על הגנת ירושלים. עבד שנים רבות כמנהל עבודה בנמל יפו ובנמל אשדוד. נישא לעדינה, ניצולת שואה מאוקראינה, ונולדו לו שתי בנות: רבקה, הקרויה על שם אמו, ובלהה. במשפט אייכמן בשנת 1962 הופיע כעד מטעם התביעה וסיפר על קורותיו במחנה ההשמדה טרבלינקה, ועל תהליך ההשמדה: האנשים שנכנסו האחרונים לתאי הגאזים קיבלו דקירות בגופות שלהם בכידונים, היות והאנשים האחרונים ראו כבר מה שנעשה בפנים ולא רצו להיכנס. 400 איש נכנסו לתא הגאז הקטן. הם נדחפו לבד ויצרו את הכמות המלאה של האנשים, כך שהספיקו בקושי לסגור את הדלת החיצונית של התא. כשסגרו אותם אנחנו היינו מהצד השני. אז שמענו רק צעקות ״שמע ישראל״, ״אבא״, ״אמא״. כעבור 35 דקות הם היו מתים. העיד במשפטי טרבלינקה בגרמניה. וכן, הופיע כעד מטעם התביעה במשפטו של פיודור פדורנקו(אנ') (Feodor Fedorenko), שהיה שומר בטרבלינקה. לאחר המשפט, שהתקיים בארצות הברית, גורש פדורנקו לברית המועצות בשנת 1984, שם נשפט והוצא להורג. בשנת 1987 העיד רוזנברג במשפט דמיאניוק, ובין היתר, סיפר על שאירע בתוך תאי הגזים. עדותו צוטטה בפסק הדין. בעקבות עדותו במשפט, כתבה והלחינה חוה אלברשטיין את השיר "מר רוזנברג מעיד". השיר התפרסם באלבום "הצורך במילה הצורך בשתיקה". אליהו רוזנברג ראה בהעברת זכר השואה לדורות הבאים ייעוד ומפעל חיים. הוא ליווה מספר רב של משלחות בני נוער לפולין וסיפר את קורותיו בשואה בפני בתי ספר ומחנות צה"ל. עדותו של ניצול על מחנה המוות טרבלינקה סרטון באתר youtube משפט אייכמן - ישיבה 66, ישיבה 67 סרטון באתר youtube מילים לשיר "מר רוזנברג מעיד" באתר שירונט יובל גורן וניסן צור, "אנחנו ניצולי מחנה טרבלינקה האחרונים" באתר nrg משפחת Tolwin - חסידי אומות העולם באתר יד ושם - Yad Vashem ערב חדש 25 בפברואר 1987 משפט דמיאניוק: עדותו של אליהו רוזנברג סרטון באתר youtube מערכת וואלה! חדשות‏, צפו בפרויקט מיוחד: ניצולי שואה מספרים, באתר וואלה, 27 באפריל 2014 Tołwiński Family באתר יד ושם. טרבלינקה באתר דעת
עונת 2014/2015 בליגת העל הקטרית

עונת 2014/2015 בליגת העל הקטרית הייתה העונה ה-42 של ליגת העל הקטרית, והזוכה באליפות בעונה זו הייתה לחוויאה. אום סלאל - אום סלאל מוחמד אל-אהלי - דוחה אל-גארפה - א-ריאן א-שחנייה - אל ח'ור אל-ג'ייש - דוחה אל-וכרה - אל וכרה א-סד - דוחה א-סאיליה - א-ריאן אל-ערבי - דוחה אל-ח'ור - אל-ח'ור אל-ח'ראייטיאת - אל-ח'ור לחוויאה - דוחה א-שמאל - מדינת א-שמאל קטר - דוחה אתר האינטרנט הרשמי של עונת 2014/2015 בליגת העל הקטרית STARS LEAGUE
גלי הדנובה

גלי הדנובה (ברומנית: Valurile Dunării) הוא ואלס, שחובר על ידי המלחין הרומני יוסיף איוונוביץ' ב-1880, בלוגוז' והוקדש לנערה היהודיה המקומית בת ה-14, שרה פריד (Sara Fried). יוסיף איוונוביץ' היה נגן קלרינט, מנצח תזמורות צבאיות ומלחין יליד טימישוארה, שחי רוב חייו בגאלאץ ובבוקרשט. בהיותו בלוגוז' ראה את שרה פריד וקיבל ממנה השראה ובחוזרו ללוגוז' ב-1880 מסר לה את תווי המנגינה יחד עם הקדשה בה נכתב בגרמנית: Donauwellen Walzer, von I. Ivanovics fur Fraulein Sara, gewimdet und geschrieben fur Fraulein Sara”Donauwellen Walzer. Ivanovics, gewimdet und geschrieben fur Fraulein Sara Fried” ההקדשה שמורה בגנזך הקהילה היהודית של לוגוז'. מאוחר יותר, בגרסה המודפסת של המנגינה, בבוקרשט, ההקדשה שונתה לטובת "אמה גבאואר", ארוסתו של המוציא לאור, קונסטנטין גבאואר. ב-1886, המלחין הצרפתי אמיל ולדטויפל הכין עיבוד תזמורתי חדש עבור המנגינה, עיבוד שהוצג כעבור שלוש שנים בתערוכה העולמית של פריז (1889) וזכה במקום הראשון מבין 116 המנגינות שהשתתפו בתחרות ובכך נבחרה למנגינת התערוכה העולמית. לאחר זכייה זו התפרסמה המנגינה באירופה והגיעה גם לארצות הברית ב-1896 ושוב ב-1903. עוגת דובדבנים פופולרית ברחבי גרמניה ואוסטריה זכתה לשם "עוגת גלי הדנובה" (דונאוולה). ב-1931, בסרט Dishonored, מרלן דיטריך ניגנה בפסנתר את המנגינה של גלי הדנובה. ב-1946, בסרט The Jolson Story נעשה שוב שימוש במנגינה, הפעם עם מילים אנגליות, שלא קשורות לטקסט המקורי, ותחת השם Anniversary Song. בגרסה הזאת המילים מספרות על זוג הנזכר בנוסטלגיה על ליל חתונתם: Oh, how we danced on the night we were wed We vowed our true love, though a word wasn’t said The world was in bloom, there were stars in the skies Except for the few that were there in your eyes את המילים לגרסה זו כתבו אל ג'ולסון ו-Saul Chaplin (Kaplan). הגרסה הזו זכתה לפופולריות רבה, בפברואר 1947 נכנסה לרשימת בילבורד הוט 100 ונשארה בה 14 שבועות, תוך הגעה למקום השני. זמרים נודעים רבים ובעלי תזמורות אימצו את המנגינה והופיעו איתה, כך גאי לומברדו, דינה שור, גלן מילר ותזמורתו, פול וסטון, ארטי שו ותזמורתו, ג'אנגו ריינהארדט, בינג קרוסבי, רוזמרי קלוני, איווה קסידי, פרנק סינטרה, אנדי ויליאמס ועוד. בסרטים Mayerling, Falling in love again, Avalon, Payback ו-Father and daughter נעשה שימוש במנגינה וכך גם בפרקים מתוך סדרות טלוויזיה ידועות. לא נס ליחה של המנגינה גם כעבור עשורים וטום ג'ונס הכליל אותה באחד מאלבומיו. מדיה וקבצים בנושא גלי הדנובה בוויקישיתוף Valurile Dunăreii - scurtă istorie a celui mai celebru vals românesc (ברומנית) Cel mai celebru vals românesc s-a născut în Banat (ברומנית) המוזיקה של גלי הדנובה, סרטון באתר יוטיוב גלי עוגת דנובה (דונובל) - 4 מתכונים
פורשה ג'וניור

פורשה ג'וניור (באנגלית: Porsche Junior) הוא טרקטור מחטיבת פורשה-דיזל, שיוצר משנת 1957 עד 1963 ומכונה גם פורשה 108. בסך הכל יוצרו כ-23,000 יחידות של הטרקטור. הפורשה ג'וניור הוא טרקטור משקי קטן המצויד במנוע דיזל חד בוכנתי, בנפח 0.822 ליטר. לטרקטור מערכת קירור אוויר ושלושה הילוכים קדמיים. הוא מייצר כ-14 כ"ס ומגיע למהירות נסיעה מקסימלית של 17 קמ"ש. צבע הטרקטור אדום בוהק, וחישוקי הגלגלים ומושב הנהג צבועים בצהוב. הג'וניורים הגיעו לישראל במסגרת הסכם השילומים עם גרמניה, והורכבו בישראל במפעל מרכבים בקיסריה. מרביתם היו מצוידים עם מקצרת צד שלא הייתה יעילה והוסרה במהרה. כיום, בישראל ובמדינות אחרות נחשב הג'וניור לפריט אספני נחשק בקרב קהילת האספנים והמשחזרים של כלים חקלאיים עתיקים.[דרוש מקור] פורשה ג'וניור 108V פורשה סופר פורשה דיזל 218 'פורשה לכל איכר', בתוך האבטומוביל, בהוצאת מועדון החמש, דצמבר 2012, גיליון 80, עמודים 10–11 מדיה וקבצים בנושא פורשה ג'וניור בוויקישיתוף Porsche tractor history and facts אתר החברה פורשה ג'וניור באתר Tractor Data ארכיון חברת שיכון ובינוי ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ונסן ת'יל

ונסן ת'יל (בצרפתית: Vincent Thill; נולד ב-4 בפברואר 2000 בלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סבאך מליגת העל האזרית ובנבחרת לוקסמבורג. ונסן הוא בנו של כדורגלן העבר סרג' ת'יל ואחיו הם הכדורגלנים סבסטיאן ואוליבייה. ת'יל גדל במחלקות הנוער של המועדונים פולה אש ופרוגרס נידרקורן מליגת העל הלוקסמבורגית. בשנת 2012 עבר ת'יל למחלקת הנוער של מץ מליגת העל הצרפתית. בתחילת עונת 2016/2017 החל ת'יל לשחק במץ II, קבוצת המילואים של המועדון. ב-21 בספטמבר 2016 ערך ת'יל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בהפסד 3-0 לז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השישי בליגה. ב-25 במרץ 2016 ערך ת'יל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג, כשנכנס כמחליף בדקה ה-69 בהפסד 3-0 לנבחרת בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות. ב-31 במאי 2016 הבקיע ת'יל את שער הבכורה שלו בנבחרת, בדקה ה-90 בהפסד 3-1 לנבחרת ניגריה במשחק ידידות. ונסן ת'יל, ברשת החברתית פייסבוק ונסן ת'יל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ונסן ת'יל, ברשת החברתית אינסטגרם ונסן ת'יל, באתר Transfermarkt ונסן ת'יל, באתר Soccerway ונסן ת'יל, באתר WorldFootball.net ונסן ת'יל, באתר National Football Teams ונסן ת'יל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא לוקסמבורג. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סילן

סילן (נקרא גם סילאן; באנגלית: Silane) או צורן הידריד הוא תרכובת אנאורגנית שנוסחתה SiH4. זהו גז שקוף, דליק בעל ריח דוחה וחריף המזכיר חומצה אצטית. סילן הוא פירופורי - מתלקח ספונטנית באוויר ללא צורך בהצתה חיצונית. החומר הוא אנלוג של מתאן CH4 אך בשל האלקטרושליליות הנמוכה של אטום הצורן (1.90 בהשוואה ל-2.55 בפחמן) קוטביות הקשר הפוכה (מטען שלילי חלקי על אטום המימן) בשל הבדל זה סילן נוטה יותר ליצור קומפלקסים עם יונים של מתכות המעבר. בטמפרטורה מעל 420 °C סילן מתפרק לצורן ולמימן ולכן משתמשים בו לייצור צורן נקי בשיטת (Chemical Vapor Deposition (CVD. בתעשייה מפיקים סילן מצורן בתהליך דו שלבי. בשלב הראשון מגיבים צורן עם חומצת מימן כלורי ב 300°C לקבלת טריכלורוסילן ומימן גזי S i ( s ) + 3 H C l ( g ) ⟶ S i H C l 3 ( l ) + H 2 ( g ) {\displaystyle Si_{(s)}+3HCl_{(g)}\longrightarrow SiHCl_{3(l)}+H_{2(g)}} תוצר התגובה טריכלורוסילן מורתח בנוכחות זרז במזרז קבלת סילן וצורן ארבע כלוריד, הזרז המקובל הוא אלומיניום כלוריד AlCl3 4 S i H C l 3 ( l ) ⟶ S i H 4 ( l ) + 3 S i C l 4 ( l ) {\displaystyle 4SiHCl_{3(l)}\longrightarrow SiH_{4(l)}+3SiCl_{4(l)}} בשיטה חלופית לייצור סילן בדרגת ניקיון גבוהה המתאימה להכנת צורן לתעשיית המוליכים למחצה חומרי הגלם הם צורן ברמת ניקיון מטלורגית (דרגה נמוכה מזו הנחוצה לתעשיית המוליכים למחצה), מימן וצורן טטרה כלוריד וכוללת סדרת תגובות בהם תוצרי הלוואי ממוחזרים וניקוי בזיקוק. התגובות בתהליך זה: S i + 2 H 2 + 3 S i C l 4 ⟶ 4 S i H C l 3 {\displaystyle Si+2H_{2}+3SiCl_{4}\longrightarrow 4SiHCl_{3}} 2 S i H C l 3 ⟶ S i H 2 C l 2 + S i C l 4 {\displaystyle 2SiHCl3\longrightarrow SiH_{2}Cl_{2}+SiCl_{4}} 2 S i H 2 C l 2 ⟶ S i H C l 3 + S i H 3 C l {\displaystyle 2SiH_{2}Cl_{2}\longrightarrow SiHCl_{3}+SiH_{3}Cl} 2 S i H 3 C l ⟶ S i H 4 + S i H 2 C l 2 {\displaystyle 2SiH3Cl\longrightarrow SiH_{4}+SiH_{2}Cl_{2}} פירוק תרמי של הסילן שהופק בתהליך זה נותן צורן בדרגת ניקיון גבוהה וגז מימן בתהליך חד שלבי תהליך תעשייתי נוסף להפקת סילן הוא חיזור של צורן דו-חמצני (SiO2) בתגובה עם אלומיניום ומימן בלחץ גבוה 3 S i O 2 + 6 H 2 + 4 A l ⟶ 3 S i H 4 + 2 A l 2 O 3 {\displaystyle 3SiO_{2}+6H_{2}+4Al\longrightarrow 3SiH_{4}+2Al_{2}O_{3}} לסילן כמה יישומים תעשייתיים ומעבדתיים. משתמשים בסילן להצמדת סיבי זכוכית וסיבי פחמן למטריצות פולימריות לקבלת חומרים מרוכבים. הסילן מצפה את הסיב ומאפשר קישור לפולימר. באופן דומה משתמשים בסילן לקבע ציפוי יציב מבחינה ביולוגית לשתלי טיטניום. יישומים אחרים כוללים ציפויים דוחי מים, ציפוי לבנים וציפויים נוגדי גרפיטי לקירות. משתמשים בסילן לבניית שכבה של צורן פולי קריסטליני על פרוסות סיליקון, בייצור תאים פוטווולטאים משתמשים בסילן לריבוד שבכת צורן אמורפי המסומם במימן (a-Si:H) על זכוכית. משתמשים בחומר גם כראגנט מחזר בסינתזה אורגנית ואורגנו-מתכתית. מדיה וקבצים בנושא סילן בוויקישיתוף סילן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ארמון ארדשיר

ארמון ארדשיר פאפאכאן (בפרסית: دژ اردشير پاپکان), מוכר גם בכינוי אתש-כדה (آتشکده), הוא מבצר הנמצא על מדרון ההר בו נמצא גם ארמון דוח'תר בפרובינציית פארס באיראן. הארמון נבנה בשנת 224 לספירה על ידי המלך הסאסאני ארדשיר הראשון. הוא ממוקם שני ק"מ מצפון לעיר העתיקה גור, היא העיר העתיקה של פירוזאבאד במחוז פארס של פרס העתיקה. הארמון הוא חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו "הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס". המבנה כולל שלוש כיפות, דבר שהופך אותו לגדול ומפואר יותר מן המבנה שקדם לו, ארמון דוח'תר הסמוך. עם זאת, נראה כי המתחם נועד להציג את דמותו המלכותית של ארדשיר הראשון, ולא לשמש כמבצר למטרות הגנה. לכן אולי עדיף לכנות את המבנה "ארמון" ולא "טירה", אף על פי שחומות ענק מקיפות אותו (החומות עבות כפליים מן החומות של ארמון דוח'תר), והוא מבנה מסוגר. מבחינה ארכיטקטונית, נראה כי הארמון שימש כמקום למפגש חברתי שבו האורחים הוצגו בפני כס המלוכה הקיסרי. מעניין במיוחד הוא העיצוב הארכיטקטוני שאינו תואם במדויק את העיצוב הפרתי או הסאסאני. העיצוב הוא ייחודי לארכיטקטורה של פארס. הארמון נבנה בקרבת אגם שמימיו מגיעים ממעיין טבעי, אולי בהקשר של אלת המים והצמיחה הפרסית, אנאהיטה. המעיין אמור היה לספק מים לגן מלכותי, בדומה לאופן בו בנה כורש את הגן שלו בפסארגאדה. האגם היה מחופה באריחים בצדדיו ומוקף ריצוף. גודל המבנה הוא 104 מ' על 55 מ'. גובה האיוואן הוא 18 מטר, אף על פי שקרס חלקית. המבנה נבנה מאבנים מקומיות ומטיט, וטיח על הקירות הפנימיים. הסגנון של עיצוב הפנים דומה לזה של ארמון תצ'ר, שבנה דריווש הראשון בפרספוליס. זוג ארכאולוגים צרפתיים, ג'יין ומרסל-אוגוסט דיולפואה, ביקרו באתר בסוף המאה ה-19 ותיארו אותו בספרם La Perse, la Chaldée et la Susiane. רוברט ביירון ביקר באתר בפברואר 1934, וכתב על ביקורו בספר The Road to Oxiana. ביירון סבר כי הארמון כולל את אב-הטיפוס של קשת הזווית. לדעתו, מבנים כגון בזיליקת פטרוס הקדוש והטאג' מאהל לא היו קיימים ללא קשת הזווית והפנדנטיבה. בשנת 1997, איראן הוסיפה את ארמון ארדשיר ואתרים אחרים באזור פירוזאבאד כאתרים פוטנציאליים לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בסופו של דבר הוא הוכרז כחלק מאתר המורשת העולמית "הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס" ב-2018, שכולל עוד שבעה אתרים באזור. מבט מצפון מבט מדרום האיוואן קשת זווית בתוך המבנה תרשים ארמון ארדשיר תרשים של חורבות הארמון, 1887 מדיה וקבצים בנושא ארמון ארדשיר בוויקישיתוף Firuzabad - A Sassanian Palace or Fire Temple? Dieulafoy, Jane, La Perse, la Chaldée et la Susiane, Hachette, Paris, 1887, chap. 26. Byron, Robert, The Road to Oxiana, 1937 [2007], pp. 166–170. "מכלול פירוזאבאד - אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו" הנוף הארכאולוגי הסאסאני בחבל פארס באתר אונסק"ו.
12 הנועזים

12 הנועזים (באנגלית: The Dirty Dozen) הוא סרט דרמה ופעולה משנת 1967 בכיכובם של לי מרווין, צ'ארלס ברונסון, ארנסט בורגניין, ג'ורג' קנדי, דונלד סאת'רלנד, טלי סוואלס, ג'ון קסאווטס, ריצ'רד ג'אקל, רוברט ראיין וג'ים בראון המבוסס על ספר באותו שם מאת אירווין מ. נתנסון. עלילת הסרט מתרחשת מספר חודשים בטרם פלישת בעלות הברית לנורמנדי. מייג'ור ג'ון רייזמן (לי מרווין), קצין ה-OSS, מגייס חבורה של 12 חיילים בצבא ארצות הברית שנידונו למוות או למאסר ממושך למשימת פשיטה נועזת. על הכוח בפיקודו הוטל לצנוח לצרפת הכבושה ולהסתנן בחשאי לטירה שבה מתקיים משחק מלחמה בנוכחות קצינים בכירים בוורמאכט ולהרוג כמה שיותר מהם, במטרה לפגוע בשליטת הצבא הגרמני על נורמנדי. בתמורה יזכו האסירים בחנינה. בתחילת הסרט, מייג'ור ג'ון רייזמן סוקר את 12 האסירים כאשר הסמל בוארן (ריצ'רד ג'אקל) מקריא את עונשם, כדלהלן: בתחילת שלב האימון מתבקשים חברי הקבוצה לבנות את מחנה המגורים שלהם מהחומרים בסביבה ומחומרי בניין שסיפק הצבא. לאחר תקופת אימון ראשונית נשלחת המחלקה לאימון צניחה בבסיס צבאי בפיקודו של קולונל בריד (רוברט ראיין). בתקופת שהותם שם מסתכסכים חברי המחלקה, ורייזמן בראשם, עם מפקדת המחנה ולכן הם נקראים לבירור בפניו של גנרל וורדן (ארנסט בורגניין) וסגנו בריגדיר גנרל דנטון (רוברט וובר) ולאחר דין ודברים מחליט וורדן שכדי שהמחלקה לא תפורק והמשימה לא תבוטל על המחלקה להוכיח את יכולותיה בתרגיל בו עליה להשתלט על מפקדתו של קולונל בריד. רייזמן ומחלקתו משתמשים בתחבולות שונות ובסופו של דבר מצליחים בתרגיל ומקבלים אישור מגנרל וורדן לצאת למשימה. רייזמן, בוארן וחיילי המחלקה מוטסים לצרפת וצונחים בקרבת הטירה. במהלך הצניחה נהרג חימנז (טריני לופז) ושאר החיילים מקיפים את הטירה ונערכים להתקפה עליה. תוכנית ההתקפה משתבשת כשמאגוט (טלי סוואלס) משתגע, תוקף ורוצח את אחת מאורחות המלון ומתחיל לירות לכל עבר ובלית ברירה יורה בו ג'פרסון למוות. על פי תרגולת מתכנסים הקצינים הגרמנים הבכירים במרתף הטירה וחיילי המשמר נערכים להגן עליהם. אנשי המחלקה מפלסים דרכם בתוך הטירה ונועלים את דלתות המקלט כדי למנוע את בריחתם של הקצינים. לאחר מכן הם שופכים דלק וזורקים רימונים לפתחי האוורור של המקלט וגורמים לפיצוצו ולהריגת השוהים בו. במהלך הקרבות בטירה ובדרך ההמלטות ממנה נהרגים עוד 8 מחיילי המחלקה ובחיים נותרים רק רייזמן, בוארן וולדיסלואו (צ'ארלס ברונסון) שזוכה למחילה על פשעו. שאר חברי המחלקה זוכים גם הם למחילה ומוגדרים כחיילים שנהרגו בעת שירותם הצבאי. "12 הנועזים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "12 הנועזים", באתר נטפליקס "12 הנועזים", באתר AllMovie (באנגלית) "12 הנועזים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "12 הנועזים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "12 הנועזים", באתר Metacritic (באנגלית) "12 הנועזים", באתר אידיבי "12 הנועזים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) 12 הנועזים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אורין מוריס, לי מרווין והגבריות הישראלית, באתר הארץ, 28 ביוני 2015. זאב רב-נוף, משימה בלתי אפשרית, דבר, 5 ביוני 1977 מנולה דארגיס, הערת שוליים מופתית, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2004. סרטי השבוע, באתר הארץ, 19 במאי 2004. Bosley Crowther, The Dirty Dozen, הניו יורק טיימס, June 16, 1967.
זיו יחזקאל

זיו יחזקאל (נולד ב-1985) הוא מוזיקאי המבצע ומחדש מוזיקה ערבית קלאסית (דוגמת אום כולתום, עבד אלווהאב, עבד אלחלים) ומשמש כסולן של תזמורת נצרת. הופיע כסולן עם התזמורת האנדלוסית אשקלון במופעי מחווה לאום כולתום, וכסולן עם תזמורת אלמוגרביה במופעי מחווה למוחמד עבד אל ווהאב. ביצועיו פופולריים בקרב המגזר הערבי, הרשות הפלסטינית וערבים מרחבי העולם. נולד בקריית אונו לתמי ועזרא. בילדותו הוריו חזרו בתשובה. מגיל 13 נשלח לפייט בבית הכנסת והיה קורא את התורה בהגייה העיראקית המסורתית. הפיוטים בנוסח עיראק הם שלמעשה הובילו אותו להתחקות אחר המקורות של המוזיקה הערבית. נשלח לישיבת "זיכרון דוד" בבני ברק ולאחר מכן ל"מסילות התורה" בירושלים. בשנים אלו, על פי עדותו, התאהב במוזיקה ערבית ובניגון על עוד ולימד את עצמו את השפה הערבית – קרוא וכתוב ומוזיקה. רכש קלטות של גדולי הזמרים בעולם הערבי דוגמת פיירוז ופריד אל אטרש והתאמן לחקות אותם ולשיר בערבית במבטא מושלם. הוציא שני אלבומים של הופעותיו החיות "הופעה חיה בנצרת עם נסיך הטראב, זיו יחזקאל" (2013) ו"נסיך הטראב, זיו יחזקאל, בהופעה חיה בלונדון" (2014). הוא מתמחה בתורת המקאמים של המוזיקה הערבית, ובנוסף לקריירה כזמר-פייטן ונגן, הוא מרצה בתחום ומנהל את בית הספר למוזיקה ערבית, "המקאם". משמש כסולן תזמורת נצרת ומשתף פעולה גם עם התזמורת האנדלוסית בירושלים, ומופיע בפני קהל יהודי וערבי. בשנת 2016 התראיין לערוץ פלסטין 48 ברמאללה, במהלך הנסיעה הייתה תקרית של זריקת אבנים לעבר מכוניתו, לאחר הראיון נשלח אליו מייל התנצלות מאבו מאזן והוא הוזמן להיפגש איתו יחזקאל מגדיר את עצמו כ"יהודי-ערבי". סמי שלום שטרית כתב עליו: ”זיו יחזקאל הוא המשיח שלי... לא רק בזכות השירה הערבית המושלמת שלו. ולא רק בזכות זה שהוא חוצה קווים ושובר קירות. גם בזכות כל אלה, כמובן, אבל בעיקר משום שהוא עצמו התקווה היחידה שאני רואה לתחילתו של חזון במקום החבוט הזה.” ( סמי שלום שטרית, אם תרצו: החזון הוא יהודי ערבי, באתר הארץ, 25 בפברואר 2016) יחזקאל התחתן בדצמבר 2016, אל חתונתו הגיעה משלחת מהרשות הפלסטינית אתר האינטרנט הרשמי של זיו יחזקאל אסף נבו, ‏תכירו את זיו יחזקאל, הזמר היהודי דתי ששר בערבית לערבים, באתר ‏מאקו‏, 21 בינואר 2013 יאיר טוקר, ‏צפו: בוגר הישיבה זיו יחזקאל הפך לכוכב ברשות הפלסטינית, באתר כיכר השבת, 19 בינואר 2016 סמי שלום שטרית, אם תרצו: החזון הוא יהודי ערבי, באתר הארץ, 25 בפברואר 2016 בן שלו, זיו יחזקאל מרים את המזרח התיכון, באתר הארץ, 24 באפריל 2016 רפי נתיב, מרענן: בית ספר 'המקאם' פתח במחזור שלישי, באתר בחדרי חרדים, 24 בדצמבר 2015 בן שלו, זיו יחזקאל מרים את המזרח התיכון, באתר הארץ, 23 באפריל 2016
צאר

צאר (ברוסית: царь, ‏האזנה‏Ⓘ‏; בבולגרית: цар; בלשון נקבה: צארינה; ברוסית: цари́ца, בבולגרית: царица) הוא תואר בו השתמשו שליטיהן של בולגריה (החל משנת 913), סרביה (במאה ה-14) ורוסיה הצארית והקיסרות הרוסית (בשנים 1547–1917). השם נגזר מהמילה "קיסר" (caesar), "צאר" בהגייה בשפות סלאביות. ברוסיה שלאחר פלישת המונגולים שימש, כנראה, התואר לתיאור שליט עצמאי. בתואר הזה נקראו קיסר ביזנטיון ושליטי אורדת הזהב. שליטי רוסיה החלו להשתמש בתואר זה במאה ה-15, בעיקר להאדרת שם ממלכתם ביחסי חוץ לאחר פריקת העול המונגולי על ידי איוון השלישי. הם החלו לשאת את התואר באופן קבוע החל משנת 1547, עת הוכתר איוון האיום כצאר רוסיה עד ל-1721 בה פיוטר הגדול שינה את התואר ל"אימפרטור". עם זאת, באופן לא רשמי התואר "צאר" המשיך להתקיים באימפריה הרוסית. קיסרה המוכתר האחרון, ניקולאי השני משושלת רומנוב, הוצא להורג בעת מלחמת האזרחים ברוסיה. רוסיה הצארית האימפריה הרוסית צאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוסיה, מלכים ושליטים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בהם

בהם (בגרמנית: Böhm) הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו "יוצא צ'כיה" בכלל או "יוצא בוהמיה" בפרט. האם התכוונתם ל... אדוארד פון בהם-ארמולי – פילדמרשל אוסטרו-הונגרי אדולף בהם – סופר, היסטוריון ופעיל ציוני אוסטרי אדולף קורט בהם – מתנגד המשטר הנאצי, חסיד אומות העולם מגרמניה; סופר, צייר, פסנתרן, מוזיקאי ומלחין אויגן פון בהם-באוורק – כלכלן אוסטרי אריה בעהם (Beham) – רופא ופעיל ציוני ברוסיה ובארץ ישראל גאורג בהם – נגן עוגב ומלחין גרמני הרמן בהם – אדמירל גרמני במלחמת העולם השנייה פרנץ בהם – פוליטיקאי, עורך דין וכלכלן גרמני קרל בהם – מנצח אוסטרי תאובלד בהם – ממציא ומוזיקאי בווארי בהאם ביהם בוהם בם (פירושונים)
דוקלה פראג

דוקלה פראג (בצ'כית: Dukla Praha) היא קבוצת כדורגל צ'כית מהעיר פראג אשר משחקת בליגה השנייה בצ'כיה. הקבוצה הוקמה בשנת 1948 כ "ATK Praha", מועדון ספורט של הצבא הצ'כוסלובקי. ב-1956 שינה המועדון את שמו ל"דוקלה פראג", לזכר הנופלים בקרב מעבר דוקלה במלחמת העולם השנייה (אנ') שנערך בספטמבר-אוקטובר 1944 במעבר דוקלה. דוקלה פראג הייתה מהבכירות בליגה הצ'כוסלובקית. היא זכתה ב-11 אליפויות צ'כוסלובקיה. בנוסף זכתה ב-8 גביעי צ'כוסלובקיה ונחשבה לאחת הקבוצות המוצלחות יותר של מזרח אירופה במהלך שנות ה-60. יוזף מסופוסט היה בין כוכבי הקבוצה. בשנות ה-90, לאחר סיום התקופה הקומוניסטית, המועדון לא הצליח למצוא ספונסורים ובסופו של דבר נסגר. מועדון בשם דוקלה פראג הוקם מחדש בשנת 2001 והחל לשחק באליפות פראג. בשנת 2011 הוא הצליח לחזור לליגה העליונה. אלופת צ'כוסלובקיה (11 פעמים): 1956,1953, 1958, 1961, 1962, 1963, 1964, 1966, 1977, 1979, 1982. הגביע הצ'כוסלובקי זוכה (8 פעמים): 1961, 1965, 1966, 1969, 1981, 1963, 1985, 1990. מדיה וקבצים בנושא דוקלה פראג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דוקלה פראג (בצ'כית) פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא צ'כיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריימונדס ויוניס

ריימונדס ויוניס (בלטבית: Raimonds Vējonis; נולד ב-15 ביוני 1966) הוא פוליטיקאי לטבי, חבר המפלגה הירוקה הלטבית. כיהן כנשיא לטביה מ-2015 עד 2019, כשר להגנת הסביבה ופיתוח אזורי משנת 2002 עד 2011, וכשר ההגנה של לטביה משנת 2011 עד 2015. ויוניס נולד במחוז פסקוב לאב לטבי ואם רוסייה, בזמן שאביו שירת שם בצבא הסובייטי. הוא גדל במחוז מדונה בלטביה. לדבריו החל להתעניין בנושאים הקשורים לאיכות הסביבה לאחר שסבו התעוור כתוצאה משימוש בכימיקלים בקולחוז בתקופת השלטון הקומוניסטי בלטביה. סיים תואר ראשון ושני בביולוגיה באוניברסיטת לטביה, ועבד במהלך לימודיו כמורה לביולוגיה בעיר מדונה. בשנת 1989 התמנה לסגן מנהל מחלקת הסביבה בעיר מדונה, ומ-1990 כיהן כחבר מועצת העיר. משנת 1996 עד 2002 היה מנהל מחלקת הסביבה של ריגה. ב-7 בנובמבר 2001 מונה לשר להגנת הסביבה ופיתוח אזורי. ויוניס החזיק בתיק זה עד שנת 2011, חרף חילופי ממשלות בלטביה בשנים אלה. לאחר מכן היה פעיל בוועדת החוץ והביטחון בפרלמנט. בינואר 2014 מונה לשר ההגנה של לטביה. במסגרת תפקידו נקט בגישה ניצית, גינה את התוקפנות של רוסיה וכינה את פעילות כוחות נאט"ו שפעלו במדינה "כיבוש". לאחר פלישת רוסיה לחצי האי קרים, גינה ויוניס את הפלישה, והוביל מהלך שבו ביקשו המדינות הבלטיות סיוע צבאי מארצות הברית. במהלך זה הוצבו כלי נשק כבדים ואלפי חיילים במזרח אירופה כדי להרתיע את רוסיה. ב-6 בספטמבר נבחר ויוניס על ידי הפרלמנט לנשיא לטביה, לאחר מערכת בחירות סוערת. בתחילת המערכה היו ארבעה מועמדים לתפקיד, ולאחר ארבעה סבבי בחירות נשארו שניים. ויוניס זכה בתפקיד ברוב של 55 מול 42 שהצביעו נגדו. ראש ממשלת לטביה, לאימדוטה סטראויומה, בירכה על בחירתו לתפקיד. ויוניס החליף בתפקיד את אנדריס ברזינש. בספטמבר 2016 היה בין המשתתפים בהלוויית שמעון פרס. ריימונדס ויוניס הוא בן לאם רוסית, ונולד במחוז פסקוב, בו שפת המחוז הייתה רוסית, וכיום הוא חלק מרוסיה. במהלך מערכת הבחירות לנשיאות הוא אמר כי אין בכוונתו לוותר על השימוש בשפה הרוסית לאחר בחירתו, משום שהשימוש בה מהווה "גשר בין העם הלטבי למיעוט דובר הרוסית במדינה", המונה כ-35 אחוזים מהאוכלוסייה. את הריאיון הראשון לאחר בחירתו העניק לערוץ טלוויזיה לטבי של דוברי רוסית. אך ביולי 2015 קבע הפרלמנט הלטבי כי הנשיא לא יוכל לדבר רוסית במסיבות עיתונאים ובאירועים פומביים. ראש "הוועדה לשמירה על השפה הלטבית" בפרלמנט אמר: "אנו סבורים שעל הנשיא לדבר עם התקשורת הלטבית בשפה הלטבית בלבד". ויוניס נשוי ואב לשני ילדים. השקפתו הדתית, על פי עמוד הפייסבוק שלו, היא פגנית. בתחילת 2016 חלה ויוניס באנדוקרדיטיס זיהומית, כתוצאה מדלקת שקדים שלא טופלה. הוא עבר ניתוח לב פתוח והושתל בו שסתום מלאכותי. לאחר חודשיים של שיקום חזר לתפקידו כנשיא. מדיה וקבצים בנושא ריימונדס ויוניס בוויקישיתוף ריימונדס ויוניס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוכנויות הידיעות‏, המלחמה הקרה חוזרת? ארה"ב תחמש את המדינות הגובלות ברוסיה, באתר וואלה, 14 ביוני 2015. Raimonds Vejonis succeeds Andris Berzins as President of the Republic of Latvia, ‏6 בספטמבר 2015 (באנגלית) אלכס נירנבורג, לטביה: הממשלה אסרה על הנשיא לדבר ברוסית, באתר nrg. Raimonds Vējonis becomes President of Latvia, ‏8 ביולי 2015 (באנגלית).