laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטיבן קוהלר

סטיבן "ווב" קוהלר (באנגלית: Stephen T. "Web" Koehler) הוא קצין בדרגת אדמירל המכהן כמפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. קוהלר סיים ב-1989 תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת קולורדו בולדר והתגייס לצי ארצות הברית בו עבר קורס טיס. שירת כטייס F-14 טומקט ו-F/A-18 סופר הורנט ופיקד על טייסת 143. שימש סגן מפקד נושאת המטוסים קרל וינסון (CVN-70), פיקד על אוניית הסער האמפיבית בטאן (LHD-5) (2010-2011), פיקד על נושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר (CVN-69) (2013-2015) ועל קבוצת התקיפה התשיעית (2017–2018). כמו כן שירת כמפקד תחום האימונים של פיקוד כוחות הצי, קצין האג"ם של פיקוד האינדו-פסיפי (2018-2020), סגן מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית (2020-2021). ביוני 2021 מונה למפקד הצי השלישי של ארצות הברית וביולי 2022 מונה לראש אגף המבצעים במטות המשולבים. באפריל 2024 מונה למפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. במהלך שירותו השתתף במלחמת המפרץ, במבצע אכיפת האזורים האסורים לטיסה בעיראק, במלחמת עיראק, מבצע נחישות טבועה, במבצע כוח מכוון בבוסניה והרצגובינה, במאמצי הסיוע ההומניטריים בעקבות רעידת האדמה בהאיטי (2010), בכוח לוחמה משולב בקרן אפריקה ותקיפה הצבאית הבין-לאומית בלוב (2011). הוא צבר מעל 3,900 שעות טיסה כולל 600 נחיתות על נושאות מטוסים. קוהלר בעל תואר שני בביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי והוא בוגר הקולג' לכוחות משולבים של האוניברסיטה לביטחון לאומי. מדיה וקבצים בנושא סטיבן קוהלר בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הצי
תקן ביקורת 580

תקן ביקורת 580 – הצהרות בכתב לרואה החשבון המבקר הוא תקן ביקורת שפורסם על ידי לשכת רואי החשבון בישראל. תקן ביקורת זה קובע כללים ומספק הנחיות בדבר הצהרות בכתב שרואה החשבון מקבל כחלק מעבודת הביקורת שלו והשימוש בהן כראיות ביקורת. התקן עוסק במי צריך לספק הצהרות בכתב לרואה חשבון המבקר, באילו נושאים, מבנה ההצהרה ותאריכה והתייחסות לאותן הצהרות כחלק מעבודת הביקורת על הדו"ח הכספי של הגוף המבוקר. כמו כן, התקן מפרט באילו מקרים יש צורך או מומלץ לקבל הצהרות בכתב. התקן פורסם בשנת 2018 כחלק מתהליך הקודיפיקציה שלשכת רואי החשבון ביצעה בתקני הביקורת ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 2020, כאשר הוא חל על ביקורות של דוחות כספיים לתקופות המסתיימות ביום 31 בדצמבר 2019 או לאחר מכן. התקן מבוסס בעיקר על תקן ביקורת 121 (שפורסם בשנת 2017) שעסק באותו נושא ועל עוד מספר תקנים אחרים. כמו כן, התקן מבוסס על תקן ביקורת בינלאומי ISA 580 של הפדרציה הבינלאומית של רואי החשבון (IFAC) תוך התאמה לישראל. תקן ביקורת 580 באתר לשכת רואי חשבון תקן ביקורת 121 באתר לשכת רואי החשבון תקן ISA 580, באתר של הפדרציה הבינלאומית של רואי החשבון ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל שללגון

נחל שללגון הוא נחל אכזב בהרי אילת שבדרום הנגב. אורכו כשלושה קילומטרים. מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־700 מטרים מעל פני הים, כשלושה קילומטרים מצפון־מזרח לקניון האדום (גיא שני) וכ־5.3 קילומטרים מזרחית לגבול ישראל–מצרים. כיוון הזרימה הכללי שלו הוא לדרום־מזרח. שפך הנחל לנחל רחם ממוקם בגובה של כ־360 מטרים מעל פני הים, כשלושה קילומטרים צפונית לעמודי עמרם. ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל אודים

נחל אודים הוא נחל קצר במישור החוף, מדרום־מזרח לנתניה. אורכו כ־2.15 קילומטרים. מוצא הנחל ממוקם בגובה של כעשרה מטרים מעל פני הים בצמוד ממערב לכביש 553, בין העיר נתניה מצפון, המושבים כפר נטר ובית יהושע ממזרח, תחנת הרכבת בית יהושע מדרום ומושב אודים ממערב. הוא זורם לדרום־מערב בין מושב אודים לכביש 553. הנחל נשפך לנחל פולג בגובה של חמישה מטרים מעל פני הים בתחומי שמורת שער פולג. ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלברט אלקלעי

אלברט אלקלעי (באנגלית: Albert Alcalay; ‏ 17 באוגוסט 1917 – 29 במרץ 2008) היה אמן מופשט אמריקאי, הידוע גם כאמן אקספרסיוניזם מופשט. אלברט אלקלעי נולד בפריז בשנת 1917, בנם של סמואל ולפה אלקלעי, שניהם נולדו בסרביה. ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר אביו הבנקאי מבלגרד לפריז, וכשהמלחמה הסתיימה חזרה המשפחה לבלגרד. שם, בזמן שלמד בבית ספר תיכון, אלברט הצעיר למד אמנות. באותה תקופה החל ללמוד אדריכלות. כשהחלה מלחמת העולם השנייה, הוא הצטרף לצבא היוגוסלבי. לא עבר זמן רב עד שיוגוסלביה נכנעה והוא הפך לשבוי מלחמה ונכלא במחנה המעצר פרמונטי. לאחר סיום המלחמה, הוא התיישב ברומא, שם החל לצייר. בשנת 1951, הוא ואשתו ורה עברו לארצות הברית. הוא הציג את התערוכה האישית הראשונה שלו בגלריה סווצוף בשנת 1952. בשנת 1959, הוא היה עמית בגוגנהיים. הוא לימד באוניברסיטת הרווארד, מ-1960 עד 1982. עבודתו של אלקלעי נמצאת בין היתר באוספים הקבועים של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, מוזיאון פוג לאמנות בקיימברידג', המוזיאון לאמנות מודרנית ברומא, קולבי קולג', סימונס קולג', סמית' קולג' ואוניברסיטת מסצ'וסטס. סיפור הבריחה של אלקלעי מהנאצים הגרמנים והפשיסטים האיטלקים, התפתחותו כצייר, ההגירה לארצות הברית שם הפך לאחד ממייסדי המחלקה ללימודי חזותיים וסביבה (VES) של הרווארד, והמאבק שלו להישאר יצירתי למרות בעיות בריאות קשות, מסופר בסרט, "Albert Alcalay: Self Portraits", שהוקרן בבכורה בינואר 2004 בארכיון הסרטים של הרווארד. ניתן לצפות בסרט בוימו. ביוגפריה ריאיון עם הצייר "Albert Alcalay; noted painter survived Holocaust" Albert Alcalay - John Simon Guggenheim Memorial Foundation "The Martha's Vineyard Times - Art: Artist Alcalay celebrates grand 89th" gazetteimport, 'Albert Alcalay' provides rare look at rare man, Harvard Gazette, ‏2004-01-15 (באנגלית אמריקאית) Films, Allen Moore (2020-08-17), Albert Alcalay: Self Portraits, נבדק ב-2024-02-13 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלברט אלקלעי".
נבחרת יפן בכדורסל נשים

נבחרת יפן בכדורסל נשים (ביפנית: 女子バスケットボール日本代表) היא נבחרת כדורסל הנשים של יפן המנוהלת על ידי איגוד הכדורסל של יפן (JBA). הדירוג הנוכחי של נבחרת יפן ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-10 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. הנבחרת נחשבת לאחת הטובות באסיה, יחד עם קוריאה הדרומית וסין. הנבחרת העפילה לטורניר האולימפי חמש פעמים (ואף זכתה במדליית כסף במשחקים הביתיים בטוקיו 2020), שיחקה 14 פעמים בגביע העולם בכדורסל נשים (סיימה במקום השני ב-1975) והשתתפה כמעט בכל תחרויות גביעי אסיה (29 מתוך 30, זכתה בשש מדליות זהב, שמונה כסף ו-12 ארד). 1976 - מקום 5 1996 - מקום 7 2004 - מקום 10 2016 - מקום 8 2020 - מקום שני 2024 - העפילה 1964 - מקום 9 1967 - מקום 5 1971 - מקום 5 1975 - מקום שני 1979 - מקום 6 1983 - מקום 12 1990 - מקום 12 1994 - מקום 12 1998 - מקום 9 2002 - מקום 13 2010 - מקום 10 2014 - מקום 14 2018 - מקום 9 2022 - מקום 9 זהב (6): 1970, 2013, 2015, 2017, 2019, 2021 כסף (8): 1965, 1968, 1974, 1997, 1999, 2001, 2004, 2023 ארד (12): 1976, 1978, 1980, 1982, 1984, 1990, 1992, 1994, 1995, 2007, 2009, 2011 זהב (2): 1974, 1998 כסף (1): 1994 ארד (7): 1978, 1982, 1986, 2006, 2010, 2014, 2018 מדיה וקבצים בנושא נבחרת יפן בכדורסל נשים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת יפן בכדורסל נשים (ביפנית) פרופיל, באתר פיב"א יפן, בארכיון פיב"א יפן, באתר פיב"א דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א ניצחון 55 ברציפות: מדליית זהב נוספת לנשות ארה"ב בכדורסל, באתר ynet, 8 באוגוסט 2021
ארטיום וסיולי

ארטיום וסיולי בשמו האמיתי - ניקולאי איוואנוביץ' קוצ'ורוב, (ברוסית:Артём Весёлый, ‏ 17 בספטמבר 1899 - 8 באפריל 1938) היה סופר ומשורר רוסי סובייטי. ארטיום וסיולי נולד ב-1899 במשפחת פועלים ענייה ועבד בעצמו כפועל מגיל ארבה-עשרה. במלחמת האזרחים הרוסית הצטרף לצבא האדום ופעל במסגרת הבולשת הסובייטית צ'קה. בשנות ה-1920 המוקדמות למד וסיולי לזמן מה במכון לספרות של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, אולם לא סיים את לימודיו. הוא חבר לקבוצת הסופרים המכונה "פרוואל" וב-1929 התקבל לשורות "האיגוד הכל-רוסי של הסופרים הפרולטרים". וסיולי נודע כאחד הראשונים שתיאר את מלחמת האזרחים הרוסית, כשהוא נחשב לנציג של האסכולה ה"קישוטית" של בוריס פילניאק.יצירתו החשובה ביותר היא רומן על מלחמת האזרחים ,"שטופים בדם" (1932-1924). הוא כתב גם רומן היסטורי על ירמק וכיבושיו בסיביר. בשנות ה-1930 המאוחרות נחשב וסיולי לתומך ב"אופוזיציה המאוחדת" ונפל קרבן לטרור הגדול. בדו"ח שכתב לסטלין ניקולאי יז'וב טען שלווסיולי יש "רגשות טרוריסטיים" כלפי המנהיגות הסובייטית. וסיוליו נעצר באוקטובר 1937 ובאפריל 1938 הוצא להורג במוסקבה באשמת מעורבות כביכול בפעילויות של "ארגון טרור אנטי-מהפכני" טרוצקיסטי. אשתו ושלוש בנותיו נידונו למאסר. ארטיום וסיולי ומשפחתו הוכרזו כחפים מפשע ושמם טוהר על ידי השלטון הסובייטי ב-1956, שלוש שנים אחרי מותו של סטלין, Разрыв-трава 1919 - (עשב הקסמים) ("רסקובניק") מחזה. 1921 - Мы אנחנו - מחזה Реки огненные - 1924** (נהרות של אש) - סיפור Страна родная- 1926 (ארץ מולדת) - רומן Россия, кровью умытая 1924 (רוסיה השטופה בדם) רומן (הוצאה מושלמת — 1932). Гуляй Волга. 1932. 1958 - מבחר יצירות — . 1979 - Россия, кровью умытая. 1983 - מבחר פורזה 1980 - Россия, кровью умытая - ב 200,000 עותקים הוצאות נוספות ב-1990, 1987 מדיה וקבצים בנושא ארטיום וסיולי בוויקישיתוף אנציקלופדיה האיטלקית טרקאני מהארכיון אלכסנדר נ. יאקובלב
ביום ובלילה

"ביום ובלילה" הוא שיר שנכתב על ידי דני סנדרסון ומליסה קונל. השיר הולחן על ידי סנדרסון והופיע באלבומה של להקת כוורת באלבומה הראשון סיפורי פוגי. השיר נכתב על בסיס שיר בשם "The Cold Shoulder" שנכתב על ידי סנדרסון כשהיה בן 15 ומליסה קונל ידידתו. השיר בוצע לראשונה על ידי להקתם של סנדרסון וקונל, בשם "הקטקומבות", אותה הם הקימו יחדיו כשלמד בתיכון בארצות הברית. השיר נכלל באלבומם של כוורת, סיפורי פוגי שיצא בשנת 1973. השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל בתחילת ספטמבר 1973 וצעד בין שבועיים לשלושה שבועות. הוא הגיע בשיאו למקום ה־18. ב-2013 הוקלט השיר מחדש על ידי להקת מרסדס בנד במסגרת פרויקט מחווה לאלבום סיפורי פוגי לרגל 40 שנים ליציאתו. ביום ובלילה (Remastered), סרטון בערוץ "כוורת הערות הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 03:12) ביום ובלילה – מילים וביצועים | סנדרסון, דני, 1950- מלחין מחבר | מוזיקה | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ביום ובלילה (כוורת) – פזמונט, באתר pizmonet.co.il אסף נבו, ‏שרים כוורת: גיא ויהל, בום פם, קרח תשע, באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2014 גלי צה"ל : מסיפורי פוגי אפשר ללמוד, באתר web.archive.org, ‏2017-07-11
זקוסקי

זקוסקי (רבים ברוסית: закуски; יבחיד закуска; בפולנית: zakąski, zakąska) הם מבחר של מתאבנים קרים, מנות ראשונות וחטיפים בתרבות האוכל במדינות דוברות שפות סלאביות. זקוסקי מוגש כמנה בפני עצמו או כליווי לשתיית אלכוהול, ובפרט וודקה. משמעות המילה היא "משהו לנגוס אחרי". זה כנראה מקורו והושפע ממיזוג התרבויות הסלאביות, הוויקינגיות-נורדיות והמזרחיות באזורים המוקדמים של רוסיה כמו הרוס של קייב ורפובליקת נובגורוד. מסורת הזקוסקי קשורה ל"ברנבינסבורד" השוודי והפיני שהיה גם האב הקדמון של הסמרגוסבורד המודרני ושל המזה של האימפריה העות'מאנית ותרבויות מזרח תיכוניות אחרות. את הזקוסקי לא מגישים כמו בסקנדינביה במזנון, אלא לשולחן האוכל. זקוסקי הם גם אוכל בפני עצמו ולעיתים קרובות לא מוגשים רק כמנה ראשונה לארוחה. הם הוחזקו בבתי האצולה הרוסית כדי להאכיל מבקרים מזדמנים שנסעו למרחקים ארוכים ושעת ההגעה שלהם הייתה לרוב בלתי צפויה. בנשפים ובמסיבות הוגשו פעמים רבות זקוסקי בחדר נפרד צמוד לחדר האוכל, או על שולחן נפרד בחדר האוכל. המסורת התפשטה בסופו של דבר לשכבות אחרות בחברה ונשארה גם בימי ברית המועצות, אך בשל חוסר מקום, הן הוגשו על שולחן האוכל. זקוסקי הפך לפיכך למנה הראשונה של ארוחת ערב חגיגית. כיום, מתאבנים אלה מוגשים בדרך כלל בנשפים, ארוחות ערב, מסיבות וקבלות פנים במדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה הרוסית, כולל כמה מדינות ברית המועצות לשעבר ופולין. מבחר רחב של זקוסקי מהווה מנה ראשונה סטנדרטית בכל שולחן משתה. בדרך כלל, זקוסקי כבר מונח על השולחן כאשר האורחים נקראים לחדר האוכל. זקוסקי יכול להיות קר או חם. מבחר טיפוסי זקוסקי קר עשוי לכלול נקניקים, דגים מיובשים, סלטים מעורבים, חולודטים (בשר בג'לי), פירוגי או פירוז'ק, ירקות כבושים שונים כגון סלק, מלפפונים, כרוב כבוש, פטריות כבושים, ביצי שטן, גבינות קשות, קוויאר, כריכים ולחמים. בליני עם קוויאר אדום קוויאר שחור ז'וליאן על שם טכניקת ז'וליאנינג מלפפונים חמוצים עם וודקה שקופה כרוב כבוש פטריות כבושות פורשמק (מגרמנית: טעימה מקדימה) מתאבנים עם שפרוטים (דגים) לחמים עם סלו פירוז'ק, עגבנייה כבושה, סלטים מעורבים ראסטגאי חולודטס מטיאס או דג מלוח כבוש סלט אוליבייה וינגרט (מאכל) סלט מימוזה שובה קוויאר זוקיני אנטיפסטי מזה טאפס מדיה וקבצים בנושא זקוסקי בוויקישיתוף מבדר מרומא העתיקה לסופרבול: אנציקלופדיה. עמ. 437–438. "Zakuski". Culture and Customs of Russia. Greenwood Publishing Group. 2000. ISBN 9780313311017. "Zakuski". The Oxford Companion to Food. Oxford: Oxford University Press. 2014. pp. 889–890. ISBN 9780191040726. Encyclopaedia of Contemporary Russian Закуска. С.И. Ожегов, Н.Ю. Шведова. Толковый словарь русского языка. 1949-1992. (in Russian) Sharon, Hudgins (2018-05-15). T-bone whacks and caviar snacks : cooking with two Texans in Siberia and the Russian Far East. Hudgins, Tom. Denton, Texas. p. 18. ISBN 9781574417227. OCLC 1035845794. "Food". נבדק ב-7 בנובמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Wright, Clifford A. (2003). Little foods of the Mediterranean : 500 fabulous recipes for antipasti, tapas, hors d'oeuvre, meze, and more. Boston, MA: Harvard Common Press. ISBN 1558322272. OCLC 52514404. Procner, Aleksandra (1999). Technologia gastronomiczna z towaroznawstwem [Gastronomic technology with commodity-knowledge] (בפולנית). Warszawa: WSiP. ISBN 83-02-02789-8. JOC All New Rev. - 1997 - Irma S. Rombauer, Marion Rombauer Becker
דייוויד אולדריך

דייוויד אולדריך, באנגלית: David Aldrich (4 בנובמבר 1907 - 13 בספטמבר 2002) היה צייר ואדריכל אמריקאי מרוד איילנד. הנופים והנופים העירוניים שצייר לא צוירו בריאליזם אלא בחופש וספונטניות בניסיון ללכוד את מהות האווירה. נולד ב-1907 לג'ון גלדינג אלדריך ומרגרט פוטנם קלדר. אהבתו של אולדריך לאמנות החלה בבית הוריו בפרובידנס, רוד איילנד, שם גם ציירו הוריו והשפיעו על הקמת מועדון האמנות של פרובידנס. המשפחה לקחה לעיתים קרובות חופשות ציור בגלוסטר, רוד איילנד וליטל קומפטון, רוד איילנד, שם ציירו עם חבריהם הטובים, בני הזוג בורלי. מאוחר יותר נסעו בני הזוג אולדריך לאירופה ולאיים הקריביים, וניצלו כל הזדמנות לעצור בצד הדרך כדי לצייר כשהם נתקלים בנוף מעורר השראה. הוא למד וסיים את בית הספר גורדון, בית הספר מוזס בראון. ולאחר מכן המשיך לקולג' באוניברסיטת בראון, סיים את לימודיו ב-1929 עם תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני לאדריכלות תכנון ושימור בקולומביה, וסיים את לימודיו ב-1933 עם תואר שני באדריכלות. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר בצפון אפריקה ובאיראן, תוך שימוש בהכשרתו האדריכלית. הקריירה האמנותית של אולדריך החלה כאדריכל בניו יורק, ניו יורק ב-1933 עם דודו, צ'סטר הולמס אולדריך, בדלאנו אנד אולדריך. לאחר שהותו בניו יורק, הוא בילה שנתיים בוושינגטון במשרד האוצר האמריקאי. בשנת 1937 הוא הפך לשותף במשרד האדריכלים של קנט אנד אולדריך בפרובידנס. מאוחר יותר הוא פתח משרד אדריכלים פרטי והפך למתכנן הערים הראשי של העיר. הוא שמר את העניין שלו בציור בצבעי מים לאורך חייו. הוא למד בבית הספר אוהרה, סדנת פוזיטנו, בית הספר לעיצוב ברוד איילנד והשתתף מדי שבוע בשיעורי ציור דמויות במועדון האמנות של פרובידנס, שם היה חבר כל חייו. בשנות ה-60 הוא היה הבעלים והמנהל של Art Unlimited, גלריה ברחוב תאייר בפרובידנס, רוד איילנד שהציגה אמנות עכשווית של אמנים כמו הייזל בלבו, לורנס קופרמן ובאבורו סדווקר. אלדריך הציג מספר רב של תערוכות יחיד, בעיקר במועדון האמנות של פרובידנס, אגודת צבעי המים של רוד איילנד ובגלריה במתחם בליטל קומפטון, רוד איילנד. הוא גם הציג בתערוכות קבוצתיות רבות באותן גלריות, כמו גם במוזיאון בית הספר לעיצוב ברוד איילנד, פסטיבל האמנויות של רוד איילנד, מוזיאון דקורדובה, גלריית וירג'יניה לינץ', גלריית וילר ואחרים. עבודתו זכתה בפרסים רבים ומיוצגת באוספים פרטיים וארגוניים רבים. ציור צבעי מים שעשה בקמפוס של בית הספר גורדון עדיין מפאר את התעודות של בית הספר. עד מותו הוא התמסר כולו לציור. כפי שכתב אחד המבקרים: "השקפתו תמיד רעננה ובלתי מעורפלת, המכחול שלו מיומן, משיכותיו מהירות והצבעים שקופים ולא בוציים - הנייר עושה לעיתים קרובות את רוב העבודה... מעין קיצור אמנותי שיכול להפוך צבעי מים למרגשים באמת ." אולדריך אמר שעבודתו הייתה "ביטוי למהות הרגשות שלי כלפי הנושא בצבע, בקו ובמרחב". GenealogyBuff.com - Miscellaneous Bristol County, Rhode Island Obituaries, www.genealogybuff.com David Aldrich bio, web.archive.org, ‏2016-03-05 Welcome to a History of Swan Point Cemetery History Project, www.lahistoryarchive.org ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דייוויד אולדריך".
בראטהרינג

 בְּרַאטהֶרִינְג (בגרמנית: Brathering; שפירושו "הרינג מטוגן") הוא מאכל גרמני פשוט ומסורתי של הרינג מטוגן שנטבל במרינדה. הוא אופייני למטבח בצפון גרמניה ובחלקים הצפוניים של הולנד, לארוחת צהריים או כחטיף בדוכני מזון מהיר או במסעדות איסוף עצמי. בדרך כלל, הרינג "ירוק" (כלומר, טרי) שהראשים והקרביים הורחקו, נטבל הפירורי לחם או רק בקמח, ואז מטוגן, ולבסוף מוחמץ במרינדה של חומץ לבן ומים רותחים לזמן קצר, בצל, מלח, תבלינים כמו פלפל, עלי דפנה, זרעי חרדל, ומעט סוכר. העצמות הדקות של ההרינג הירוק מומסות חלקית במרינדה, כך שהן כמעט ולא מפריעות לאכילה. בקירור, הרינג מטוגן עשוי להישמר עד שבועיים. הבראטהרינג זמין בגרמניה גם כמוצר מסחרי בקופסאות שימורים. בראטהרינג עצמו כבוש ומטוגן היטב וקר, מוגש יחד עם תפוחי אדמה מטוגנים חמים (Bratkartoffeln) או סלט תפוחי אדמה קר (Kartoffelsalat). לפעמים, פראטהרינג מוצע גם כחלק מכריכי דגים (Fischbrötchen). מרטין לותר הצהיר פעם שבראטהרינג מוגש עם אפונה ירוקה מבושלת וחרדל (שילוב לא ידוע בימינו) הוא אחד המאכלים האהובים עליו. Koios, Eloi Rylan (2011): בראטהרינג. רשימה של מנות דג נא, דגים (מזון) ופירות ים. TRACT. . הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (2009) מילון רב לשוני של דגים ומוצרי דגים עמוד 147, ג'ון ווילי ובניו.מסת"ב 978-140-5-15760-5ISBN 978-140-5-15760-5 . מדיה וקבצים בנושא בראטהרינג בוויקישיתוף Zipner, Helmut (2002): Kulinarischer Norden. Rezepte von Profiköchen und Publikum. Schlütersche. מסת"ב 9783877068595. Page 23. Sälzer, Sabine (1998): Die echte deutsche Küche. Gräfe und Unzer. מסת"ב 9783774215382. Hering, Richard and Walter Bickel (Ed.) (1978): Herings Lexikon der Küche. Fachbuchverlag Pfanneberg. Gießen. מסת"ב 3-8057-0218-3. Page 194. Kawerau, Gustav (1903): Martin Luther, Sein Leben und Seine Schriften. Duncker. Page 497.
SM U-32

SM U-32 הייתה צוללת מטיפוס U-31 של הצי הקיסרי הגרמני. צוללות גרמניות מטיפוס U-31 היו צוללות גוף כפול דומות לצוללות מטיפוס U-23 וטיפוס U-27 בממדים והיו שונות רק מעט בהנעה ובמהירות. הן נחשבו לסירות ים גבוהות טובות מאוד עם יכולת תמרון ממוצעת והיגוי טוב על פני המים. ל-U-32 היה אורך כולל של 64.70 מטרים (212 רגל 3 אינץ'), גוף הלחץ שלה היה באורך 52.36 מטרים (171 רגל 9 אינץ'). רוחב הצוללת היה 6.32 מטרים (20 רגל 9 אינץ') (o/a), בעוד שגוף הלחץ היה ברוחב 4.05 מטרים (13 רגל 3 אינץ'). לצוללות מטיפוס U-31 היה שוקע של 3.56 מטרים (11 רגל 8 אינץ') עם גובה כולל של 7.68–8.04 מטרים (25 רגל 2 אינץ'–26 רגל 5 אינץ'). הדחק הצוללת היה באופן כולל 971 טונות (956 טונות ארוכות); 685 טונות (674 טונות ארוכות) כששטה על פני השטח ו-878 טונות (864 טונות ארוכות) כשהיא בצלילה. ל-U-32 הותקנו שני מנועי דיזל שתי פעימות של Germania עם 6 צילינדרים בהספק של 1,850 כוחות סוס (1,361 קילוואט) לשימוש על פני השטח ושני מנועים חשמליים שתי פעימות של זימנס-שוקט בהספק של 1,200 כוחות סוס (883 קילוואט) לשימוש מתחת למים. מנועים אלו הניעו שני צירים, כל אחד עם מדחף בקוטר 1.60 מטרים (5 רגל 3 אינץ'), שהעניק לצוללת מהירות מרבית על פני השטח של 16.4 קשרים (30.4 קמ"ש), ו-9.7 קשרים (18.0 קמ"ש) כשהיא בצלילה. טווח השיוט היה 8,790 מיילים ימיים (16,280 ק"מ) במהירות של 8 קשרים (15 קמ"ש) על פני השטח, ו-80 מיילים ימיים (150 ק"מ) במהירות של 5 קשרים (9.3 קמ"ש) מתחת למים. עומק הצלילה היה 50 מטרים (164 רגל 1 אינץ). הצוללת הייתה חמושה בארבעה צינורות טורפדו 50 סנטימטרים (20 אינץ'), שניים מותאמים בחרטום ושניים בירכתיים, ונשאו 6 טורפדות. בנוסף, U-32 צוידה בשנת 1915 בשני תותחי סיפון בקוטר 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') Uk L/30. הצוות של הצוללת כלל 4 קצינים ו-31 מלחים. הבנייה שלה הוזמנה ב-29 במרץ 1912 והשדרית שלה הונחה ב-8 בנובמבר 1912 על ידי Germaniawerft בקיל. היא הושקה ב-28 בינואר 1914 ונכנסה לשירות ב-3 בספטמבר 1914 בפיקודו של אדגר פון שפיגל פון אונד צו פקלסהיים. ב-1 בפברואר 1916 הוחלף שפיגל על ידי קורט הרטוויג שפיקד על הצוללת עד ל-16 בפברואר 1918 כאשר קרל אלברכט החליף אותו. אלברכט פיקד עליה עד אובדנה. U-32 ביצעה 11 סיורים, והטביעה 37 ספינות סוחר בסך 106,035 טונות רישום ברוטו (GRT) וספינת מלחמה אחת עבור 14,000 טון. ב-9 בינואר 1917, ממזרח למלטה, הטביעה U-32 את אוניית המערכה הבריטית פרה-דרדנוט אה"מ קורנווליס, עם אובדן של 15 הרוגים. ב-8 במאי 1918, צפונית-מערבית למלטה, היא הופגזה ולאחר מכן ספגה מטעני עומק על ידי אה"מ וולפלאואר וטבעה עם כל אנשי צוותה, 41 הרוגים.
קראיקל (מחוז)

מחוז קראיקל (בצרפתית: District de Karikal) הוא אחד מארבעת המחוזות בטריטוריית האיחוד פודוצ'רי בהודו. מקור המילה קראיקל אינו ברור. העיתון הקיסרי של הודו הבריטית פירש אותו כ"מעבר דגים". לשתי המילים 'קראי' ו'קאל' יש מספר משמעויות, מהן המקובלות יותר הן 'תערובת סיד' ו'תעלה' בהתאמה. מכאן הוצע כי משמעות השם עשויה להיות תעלה הבנויה מתערובת סיד, אולם לא ניכר זכר לתעלה כזו. שטחו של מחוז קראיקל הוא 160 קילמוטרים רבועים. קראיקל היא מובלעת חוף קטנה של טריטוריה אשר הייתה בעבר חלק מהודו הצרפתית. יחד עם המובלעות הצרפתיות האחרות פונדיצ'רי, יאנם ומאהה, קאריקל מהווה את טריטוריית האיחוד פודוצ'רי. גבולותיו היבשתיים של מחוז קראיקל משתייכים לטמיל נאדו, ובמזרח הוא גובל במפרץ בנגל. ב־1859 היו במושבה הצרפתית של קראיקל 59,872 איש, וב־1948 היו במושבה 40,541 נפש. לפי מפקד האוכלוסין ההודי מ־2011 במחוז קראיקל יש אוכלוסייה של 200,222, דבר המעמיד את המחוז במקום ה־589 בהודו (מתוך 640). שיעור האוריינות עמד על 87.83%. טמילית היא השפה העיקרית המדוברת במחוז, וטמילים הם הקבוצה האתנית העיקרית במחוז. מבחינה דתית, הינדואים מהווים 75.41% מהאוכלוסייה, ואחריהם נוצרים 10.70%, מוסלמים 6.46% ואחרים 0.12%. מדיה וקבצים בנושא קראיקל בוויקישיתוף Srivastava, Dayawanti, ed. (2010). "States and Union Territories: Pondicherry: Government". India 2010: A Reference Annual (54th ed.). New Delhi, India: Additional Director General, Publications Division, Ministry of Information and Broadcasting (India), Government of India. p. 1222. ISBN 978-81-230-1617-7. , India: Its Extent and Population, Journal of the American Geographical and Statistical Society vol. 1, no. 1, 1859, עמ' 22–23‏, JSTOR 196133 Russell H. Fifield, The Future of French India, Far Eastern Survey vol. 19, no. 6, 1950, עמ' 62–64‏, JSTOR 3024284 "District Census 2011". Census2011.co.in. 2011. נבדק ב-2011-09-30. "New Page 1". אורכב מ-המקור ב-2009-07-16. נבדק ב-2009-11-29.
ינאם (מחוז)

מחוז ינאם הוא אחד מארבעת המחוזות בטריטוריית האיחוד פודוצ'רי בהודו, והוא מהווה מובלעת באנדרה פרדש. לשעבר מושבה צרפתית וחלק מהודו הצרפתית בשם יאנום. ינאם השתייכה במקור לשושלת צ'ולה. היא נכבשה על ידי מוסלמים במאה ה־16, והייתה זירת עימת בין חברת הודו המזרחית הבריטית, חברת הודו המזרחית הצרפתית והשלטים המוסלמים במאות ה־17 ו־18. ב־1765, כשמרבית החוף נכלל בנשיאות מדראס הבריטית, ינאם נותרה כמובלעת צרפתית. שטחו של מחוז ינעם הוא כ־20 קילומטרים רבועים. המחוז ממוקם בצפון אנדרה פרדש, בסמוך לשפך הגודבארי. השפה הרשמית במחוז היא טלוגו, השפה השלטת באנדרה פרדש. ב־1859 עמדה האוכלוסייה האוכלוסייה במובלעת הצרפתית של יאנום על 6,464 נפש, וב־1948 עמדה על 5,853. במפקד האוכלוסין ההודי של 2011 היו במחוז ינאם 55,626 תושבים, דבר שממקם אותו כמחוז ה־629 בגודלו בהודו (מתוך 640). שיעור האוריינות עמד על 80.26%. מדיה וקבצים בנושא ינאם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ינאם ינאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Srivastava, Dayawanti, ed. (2010). "States and Union Territories: Pondicherry: Government". India 2010: A Reference Annual (54th ed.). New Delhi, India: Additional Director General, Publications Division, Ministry of Information and Broadcasting (India), Government of India. p. 1222. ISBN 978-81-230-1617-7. The Pondicherry Official Languages Act, 1965 , India: Its Extent and Population, Journal of the American Geographical and Statistical Society vol. 1, no. 1, 1859, עמ' 22–23‏, JSTOR 196133 Fifield, Russell H., The Future of French India, Far Eastern Survey vol. 19, no. 6, 1950, עמ' 62–64‏, JSTOR 3024284 "District Census 2011". Census2011.co.in. 2011. נבדק ב-2011-09-30.
יונה אנדרסון

יונה אנדרסון (באנגלית: Iona Anderson; נולדה ב-30 ביוני 2004) היא שחיינית אוסטרלית, פעמיים סגנית אלופת עולם (דוחה 2024) במשחה ל-50 מטר גב ובמשחה ל-100 מטר גב. באליפות העולם לנוער שנערכה בספטמבר בנתניה, ישראל זכתה בארבע מדליות, שתי מדליות זהב ושתי מדליות כסף כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.01 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליות כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.88 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב. באליפות העולם שנערכה בפברואר בדוחה, קטר זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 59.12 שניות, אחרי קלייר קורזן מארצות הברית (58.29 שניות) ולפני אינגריד וילם מקנדה (59.18 שניות). 50 מטר גב: 28.01 שניות (2023) 100 מטר גב: 59.12 שניות (2024) יונה אנדרסון, באתר Swimrankings