laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנטוני גורמלי

אנטוני גורמלי (באנגלית: Antony Gormley; נולד ב-30 באוגוסט 1950) הוא פסל אנגלי, המפסל ויוצר מיצגים בסגנון מודרני תוך שימוש באלמנטים מסורתיים. גורמלי הוא הצעיר במשפחה בת שישה ילדים (ארבע בנות ושני בנים). גורמלי נולד וגדל בקנט שבאנגליה, ולמד במכללת אמפלפורת' שביורקשייר. בין השנים 1968–1971 למד במכללת טרינטי שבקיימברידג' וקיבל תואר בארכאולוגיה, אנתרופולוגיה והיסטוריה של האמנות. לאחר סיום לימודיו נסע להודו ולסרי לנקה ללמוד בודהיזם. גורמלי שב לונדון בשנת 1974 ולמד בבית הספר המרכזי לאמנות (Central School of Art) ובמכללת גולדסמיתס, וכן למד פיסול בבית הספר סלייד לאמנות של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון בין השנים 1977–1979. מרבית יצירותיו של גורמלי עוסקות באספקטים שונים של הדמות האנושית תוך שימוש בגדלים יוצאי דופן של מיצגים ובמיקומים יוצאי דופן להצגת הפסלים. מרבית התבניות לפסלים מבוססות על גוף האמן עצמו. עבודותיו הוצגו בגלריית טייט ובגלריית היווארד וכן במוזיאון הבריטי ובוייט קיוב שבממלכה המאוחדת. כמו כן יצירותיו הוצגו במוזיאון לואיזיאנה שבהאמלבאק, בגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית, במוזיאון האירי לאמנות מודרנית בדבלין שבאירלנד, ובמוזיאון האמנות של קלן בגרמניה. כמו כן השתתף גורמלי בעבודה קבוצתית שהוצגה בביאנלה של ונציה. גורמלי שיתף פעולה עם הכראוגרף אקראם חאן ביצירת פסלים בהם נעשה שימוש ביצירת הריקוד המודרני של חאן. בין יצירותיו: "שדה", "איש: ברזל", "ענן קוונטי", "מלאך הצפון", "אופק אירועים". בשנת 1994 הוענק לגורמלי פרס טרנר ובשנת 1999 הוענק לו פרס סאות' בנק לאמנות חזותית. בשנת 1997 הוענק לגורמלי תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית. בשנת 2007 זכה גורמלי בפרס ברנרד היליגר לפיסול. בשנת 2013 זכה בפרס התרבות היפני פרמיום אימפריאלה. מלאך הצפון אופק אירועים מקום אחר איש: ברזל ענן קוונטום מדיה וקבצים בנושא אנטוני גורמלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטוני גורמלי ריאיון עם גורמלי שנערך על ידי רשת ה-BBC ריאיון עם גורמלי שנערך על ידי דייוויד פיט "מלאך הצפון" - אתר רשמי תיאור יצירותיו באתר גלריית טייט איש הלבנים בגלריית האמנות של לידס ראיון ודיון עם גורמלי בעניין עבודותיו בגלריית טייט הרצאה של גורמלי, הגלריה הלאומית של ויקטוריה, מרץ 2008 אנטוני גורמלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנטוני גורמלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטוני גורמלי, באתר Discogs (באנגלית)
עמאד אל-עלמי

עִמאד ח'אלֶד אל-עִלמי (בערבית: عماد خالد العلمي, מכונה "אבו המאם"; 16 בפברואר 1956 – 30 בינואר 2018) היה בכיר בתנועת החמאס. אל-עלמי נולד בעיר עזה. שימש כיושב ראש והמייסד של ועדת הפנים של חמאס, האחראית בין היתר על כלל פעולות התנועה בגדה המערבית וברצועת עזה, בין היתר על תחום הטרור. חבר הלשכה המדינית של חמאס. מהנדס, ברשותו משרד מהנדסים בעזה. ב-1980 מונה לחבר הרשות המינהלית של אגודת המהנדסים ברצועת עזה. בשנות ה-80 סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת אלכסנדריה. במהלך לימודיו נחשף לרעיונות האחים המוסלמים. עם שובו לעזה הצטרף לאגודת אל-מג'מע אל-אסלאמי בראשותו של השייח' אחמד יאסין. ריצה עונש מאסר בישראל בשנים 1988–1990 בגין חברות בחמאס. גורש ללבנון ב-1991. לאחר גירושו היה נציג חמאס בסודאן. ב-1992 עבר לאיראן ופתח בה את משרדי התנועה. בשנים 1993–1995 שהה בירדן עד שגורש ממנה והשתקע בדמשק. שימש מ-1998 כנציג חמאס בסוריה. ב-2009 הודח מתפקידו על ידי ח'אלד משעל. בשנת 2012 חזר להתגורר ברצועת עזה, כחלק מעזיבת פעילי חמאס את סוריה בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה. במהלך מבצע צוק איתן, בתאונת מעלית שאירעה בבונקר בו שהה בעזה, נפגעו שתי רגליו קשה, והרופאים נאלצו לכרות אותן. על פי גרסה אחרת במהלך ויכוח עם פתחי חמאד זרקו אנשיו של חמאד את אל-עלמי מחלון המשרד. ב-9 בינואר 2018 פורסם שאל-עלמי נפצע בראשו מפליטת כדור מנשקו האישי. ב-30 בינואר 2018 מת מפצעיו. על כך זכה בפרס דרווין. עמאד אל-עלמי באתר Nfc אבי יששכרוף, ג'קי חורי, דיווח: חאלד משעל הדיח את סגנו מוסא אבו מרזוק ואת עימאד אל-עלמי, באתר הארץ, 19 במאי 2009 אבי יששכרוף‏, איך איבד בכיר חמאס את שתי רגליו בבונקר בעזה?, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2014 אוהד חמו, ‏הסיבה האמיתית לקטיעת רגליו של בכיר חמאס, באתר ‏מאקו‏, 22 בספטמבר 2014 قناة الميادين, #غزة: قناة القدس التابعة لحماس: اصابة عضو المكتب السياسي السابق للحركة عماد العلمي بطلق ناري في رأسه, @AlMayadeenNews, ‏2:10 AM - 9 Jan 2018 (בערבית) אלי רוטמן, ‏תקרית הירי המסתורית: מת בכיר החמאס, באתר כיכר השבת, 30 בינואר 2018 כתבה באתר פרס דרווין
קתדרלת באוו הקדוש

קתדרלת באוו הקדוש, הידועה גם כ-Sint-Baafs Cathedral או בהולנדית: Sint Baafskathedraal) היא קתדרלה רומית-קתולית בגנט הבנויה בסגנון גותי. היא מוקדשת לבאוו הקדוש. המבנה מבוסס על קפלת יוחנן המטביל, שנבנתה מעץ. היא נחנכה על ידי טרנסמארוס, בישוף טורנה ונואיון. שרידים מהמבנה המקורי נמצאים בקריפטה מ-942. הקפלה הורחבה בסגנון רומנסקי ב-1038 ושרידים לכך נמצאים בקריפטה. במהלך המאה ה-14 ועד המאה ה-16 הורחבה הקתדרלה באופן רציף, בסגנון הגותי. בית מקהלה חדש ושווה נוספו למבנה, הטרנספט הורחב, נבנה בית מועצה לכנסייה וספינות משניות. כמו כן, נבנה מגדל יחיד במרכז חזית המבנה. עבודות אלה על הכנסייה הושלמו ב-7 ביוני 1569. ב-1539, כתוצאה ממרד נגד קרל החמישי, קיסר הקיסרות הרומית הקדושה, פורק מנזר באוו הקדוש. אב המנזר והנזירים הפכו לקאנונים במועצת הכנסייה, שהוקדשה לבאוו הקדוש. כאשר הוקמה הדיוקסיה של גנט ב-1559 הפכה הכנסייה לקתדרלה. בכנסייה הוטבל גם הקיסר קרל החמישי. הקתדרלה ידועה בזכות יצירות האמנות שלה, בהן ציור המזבח בקפלת Joost Vijd הידוע כ"הערצת השה" מאת הוברט ואן אייק ויאן ואן אייק. ציור זה נחשב ליצירת מופת של ואן אייק וכאחד מהיצירות החשובות ביותר ברנסאנס של ארצות השפלה. בקתדרלה נמצאת גם יצירת האמנות "באוו הקדוש נכנס למנזר גנט" מאת פטר פאול רובנס. יצירות המזבח נבזזו במלחמת העולם השנייה על ידי הנאצים והוחזרו בידי צוות אנשי המונומנטים. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת באוו הקדוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת באוו הקדוש (באנגלית ובהולנדית) Saint Bavo's Cathedral Interior Saint Bavo's Cathedral in 360° רוברט מ’ אדסל וברט ויטר, אנשי המונומנטים : גיבורי בעלות הברית, גנבים נאצים והחיפוש אחר המטמון הגדול ביותר בהיסטוריה. מאנגלית: סמדר אביב. כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2011.
מלאך הצפון

מלאך הצפון (באנגלית: Angel of the North) הוא פסל מעשה ידי הפסל האנגלי אנטוני גורמלי. הפסל מוצב בגייטסהד שבאנגליה והוא הגדול בפסלים המוצבים בממלכה המאוחדת. הפסל הוא פסל של מלאך עשוי פלדה. גובה הפסל כ-20 מטרים ומפתח כנפיו מקצה אל קצה 54 מטרים (הפסל רחב יותר מגובה מפסל החירות שבארצות הברית). כנפי המלאך פונות קדימה במטרה לשוות למלאך תנועה של חיבוק. הפסל ניצב בראש גבעה הצופה אל דרך A1 ואל קו הרכבת המרכזי של החוף המזרחי. עבודות הקמת הפסל החלו בשנת 1994, ועלויות ההקמה הסתכמו בכמיליון ליש"ט (מרביתן במימון הלוטרי הלאומי של הממלכה המאוחדת). בשל מיקומו, נאלץ הפסל להיות חזק דיו כדי להתמודד עם רוחות במהירות של 160 קמ"ש, מסיבה זו מיוצב הפסל בתוך יסודות הכוללים 600 טונות של בטון, שעומקם 20 מטרים. הפסל עשוי פלדת אל חלד ונבנה במפעלי הפלדה הרטפול סטיל (Hartlepool Steel Fabrications Ltd) בשלושה חלקים נפרדים: הגוף של המלאך, שמשקלו 100 טונות, וכל אחת משתי הכנפים (שמשקל כל אחת 50 טונות). הפסל הובא למיקום והורכב במקום שבו הוא עומד. הפסל חלול, ועשוי שלד פלדה שעוביו 50 מ"מ והוא מצופה ב"עור" עשוי פלדה שעביה 6 מ"מ. עבודות הקמת היצירה הסתיימו ב-16 בפברואר 1998. גורמלי מסביר את מטרת הפסל: אנשים שואלים תמיד: "למה דווקא מלאך?" תשובתי היחידה היא שלמלאך שלוש מטרות. האחת - היסטורית - להזכיר לנו כי במקום שבו עומד הפסל, עבדו פועלי פחם במכרות במשך כ-200 שנים; השנייה - להבין את העתיד ולבטא את המעבר שלנו מחברה תעשייתית לעידן המידע; והשלישית - להוות מוקד לתקוותינו ולפחדנו — שלט ההסבר הסמוך לפסל . חזית הפסל איש ערבה פסל ישו הגואל אתר רשמי (אתר מועצת גייטסהד) אתר רשמי (אתר האמן) הקמת הפסל כתבה על הפסל של רשת ה-BBC
קייס עדואן

קייס עדואן אבו ג'בל (בערבית: قيس عدوان أبو جبل; 1977 – 5 באפריל 2002) היה טרוריסט פלסטיני ובכיר בגדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס באזור השומרון. עדואן אחראי למותם של 77 ישראלים ולפציעתם של עשרות נוספים בפיגועים רבים, שהבולט בהם היה הפיגוע במלון פארק ב-27 במרץ 2002, שבו נרצחו 30 ישראלים ונפצעו 160. נהרג במבצע "הליכה מזרחה" על ידי הימ"מ וצה"ל. עדואן נולד בשנת 1977 בכפר סיריס, כ-13 ק"מ מדרום לג'נין, אך התגורר במחנה הפליטים ג'נין. הוא למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת א-נג'אח בשכם באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 והיה ראש מועצת הסטודנטים וה"גוש האיסלמי" באוניברסיטה מאז 1999. עדואן היה מעורב במספר רב של פיגועים, ובהם: פיגוע המונית בצומת מי עמי ב-1 במרץ 2001, בו נרצח אזרח ישראלי אחד; הפיגוע במסעדת סבארו בירושלים, ב-9 באוגוסט 2001, בו נרצחו 15 בני אדם; הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה, ב-9 בספטמבר 2001, בו נרצחו שלושה בני אדם (המבצע היה ערבי-ישראלי); והפיגוע בקו 16 בחיפה, ב-2 בדצמבר 2001, בו נהרגו 15 בני אדם. כן היה מעורב בתכנון, באיתור המחבל המתאבד ובהוצאה לפועל של הפיגוע במסעדת "מצה" בחיפה ב-31 במרץ 2002, בו נרצחו 16 בני אדם. עדואן היה מעורב גם בבניית רקטות קסאם ובהפצת הידע להכנתם ברחבי הגדה. עדואן היה אחראי לפיגוע במלון פארק, הידוע גם כ"טבח ליל הסדר", שאירע במלון פארק בנתניה בליל הסדר תשס"ב, 27 במרץ 2002. בפיגוע נרצחו 30 ישראלים. הפיגוע נחשב לעילה העיקרית למבצע חומת מגן. עבד אל-באסט עודה, שנשלח על ידי בכירי החמאס קייס עדואן (מטובאס) ועבאס א-סייד (מטול כרם), נכנס לחדר האוכל ופוצץ את עצמו במרכזו. מהפיצוץ עצמו נהרגו 28 איש ו-2 מתו מאוחר יותר מפצעיהם. כ-140 נפצעו באירוע, מהם 20 נפצעו קשה. עדואן חוסל ב-5 באפריל 2002 במהלך מבצע חומת מגן אחרי שכותר עם עוד 5 מחבלים על ידי כוח משולב של צה"ל, השב"כ והימ"מ בפיקוד חטיבת מנשה, בכפר טובאס שבשומרון. במקום התפתחו חילופי אש כבדים שכללו ירי נק"ל, ירי טנקים, וירי צלפים לעבר המחבלים בבית. המחבלים השיבו באש מנשק קל ובפיצוץ מכונית תופת. בשיא הקרב הרס דחפור D9 משוריין של חיל ההנדסה הקרבית את הבית בו היו המחבלים, ואלה מהם ששרדו את הירי נהרגו בהתמוטטות. עדואן עצמו נורה בראשו ונהרג, וגופתו נמצאה בהריסות הבית. במהלך הקרב נהרגו חברי החוליה הנוספים שהיו מבוקשים בשל פעילות טרור. מבצע הסיכול של עדואן נקרא "מבצע הליכה מזרחה". פליקס פריש, רשימת המוות של המבוקש קייס עדואן, באתר ynet, 6 באפריל 2002 מאת אליזבת רובין, מלאך חבלה, באתר הארץ, 7 ביולי 2002 אליזבת רובין, The Most Wanted Palestinian, הניו יורק טיימס - דיוקן של קייס עדואן (באנגלית)
איש ערבה

איש ערבה (באנגלית: Willow Man) הוא פסל מעשה ידי הפסלת סרינה דה לה יי המוצב בברידג'ווטר שבסאמרסט בסמוך לדרך M5, בדרום מערב אנגליה. גובהו של הפסל 12 מטרים והוא עשוי ענפי עץ ערבה המלופפים סביב שלד פלדה. הפסל הוצב בספטמבר 2000 ומטרתו הייתה לסמל את האלף החדש, וכן את צמח הערבה והשפעתו על האקולוגיה המקומית ועל המסורות המקומיות (שכלל פיסול ויצירת מוצרי צריכה מענפי ערבה). ב-8 במאי 2001 הוצת הפסל, ובאוקטובר באותה שנה שוקם על ידי האמנית ונבנה סביבו חפיר על מנת להגן על הפסל מפני הצתות נוספות. הפסל מכונה לעיתים "מלאך הדרום" בהתייחסות ל"מלאך הצפון" של הפסל אנטוני גורמלי (אף שגורמלי מתכנן הקמת פסל בשם "מלאך הדרום" שיוקם באבספליט). בספטמבר 2006 שופץ הפסל בעלות של 20,000 ליש"ט בשל נזק שגרמו לו ציפורים אשר תלשו את הענפים לקיניהם. מדיה וקבצים בנושא איש ערבה בוויקישיתוף אתר הפסלת תמונות של היצירה ריאיון עם הפסל באתר ה-BBC כתבת רשת ה-BBC על הצתת הפסל שיקום הפסל. כתבת רשת ה-BBC "איש הערבה צפוי לעבור תספור בעלות של 20,000 ליש"ט", כתבת ה-BBC
ביריה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ביריה – ישוב חילוני-דתי קהילתי בגליל העליון יער ביריה – היער השני בגודלו במדינת ישראל, מצוי במדרונות הרי הגליל שמצפון לצפת מצודת ביריה – מצודה שנבנתה בשנות המנדט הבריטי בסמוך למקום בו מצוי כיום היישוב ביריה נחל ביריה – נחל בגליל העליון העלייה לביריה – פרשה מתקופת המנדט הבריטי, בשנת 1946 ביריה (אוניית מעפילים) – אוניית מעפילים שהגיעה לחופי ארץ ישראל בחודש יוני 1946
יום שישי הטוב

יום שישי הטוב (באנגלית: Good Friday), יום שישי הגדול (ביוונית: Μεγάλη Παρασκευή), יום הפסיון של האדון (בלטינית: Dies Passionis Domini) או יום שישי הקדוש (בצרפתית: Saint Vendredi) הוא חג נוצרי המציין את צליבת ישו ביום שישי, יומיים לפני חג הפסחא. החג נמנה עם אירועי השבוע הקדוש המובילים לפסחא, ונחוג יום לאחר יום חמישי הקדוש (שבו נערכה הסעודה האחרונה) ויום לפני שבת האור. חג הפסחא הוא מן החגים העיקריים בשנה הליטורגית הנוצרית. באנגלית עתיקה המילה "טוב" משמעותה גם "קדוש", וזה פירוש שמו של היום בקרב דוברי האנגלית. לפי המסורת הנוצרית, ביום זה נצלב ישו בגבעת הגולגולתא שבירושלים, לאחר מסע בוויה דולורוזה ("דרך הייסורים"). צליבתו של ישו ומותו על הצלב, הוא האירוע המכונן בתאולוגיה הנוצרית. ערך מורחב – צום יום שישי "יום שישי הטוב" הוא יום שבתון ברבות מהארצות הנוצריות. אצל הקתולים מקובל לאכול רק לחם ומים כביטוי לאבל כבד ואילו האורתודוקסים נוהגים לצום בו. גם בקרב הפרוטסטנטים יש ליום מעמד מיוחד. בכנסיות מתנהלת תפילה מיוחדת, אך המיסה אינה מתקיימת. בירושלים נוהגים נוצרים להתהלך לאורך ה"ויה דולורוזה" כשהם לבושים בתלבושות תקופתיות ומשחזרים את צליבתו של ישו. במהלך הטקס, כאשר מוזכר שמו של יוסף הרמתי מסירים את גופו של ישו מהצלב, עוטפים אותו בתכריכים ומובילים אותו אל תוך הכנסייה בתהלוכה חגיגית. מאכל מסורתי של החג בממלכה המאוחדת וכן באוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה וקנדה הוא לחמניות פסחא, לחמניות מתוקות ומתובלות בקינמון וציפורן, עשירות בצימוקים, ומעוטרות בצלב. שמו של יום שישי הטוב נקשר לכמה אירועים היסטוריים, ביניהם הסכם יום שישי הטוב, רצח אברהם לינקולן, רעידת האדמה של יום שישי הטוב ואסון הנפט של אקסון ואלדז שאירע באותו היום. צליבת ישו ויה דולורוזה מדיה וקבצים בנושא יום שישי הטוב בוויקישיתוף יום שישי הטוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקום אחר

מקום אחר (באנגלית: Another Place) הוא קובץ פסלים מעשה ידי הפסל האנגלי אנטוני גורמלי. היצירה מוצבת בחוף קרוסבי שבאנגליה, אולם ייתכן שתועבר בעתיד למקום אחר. היצירה כוללת 100 פסלים עשויים ברזל, המפוזרים על חוף הים, לאורך כ-3.2 ק"מ. גובהו של כל אחד מהפסלים 189 ס"מ, ומשקלו של כל אחד מהם 650 ק"ג. הפסלים עשויים בדמותו של האמן. הדמויות נוצקו במפעל סידונס (Joseph and Jesse Siddons Foundry) שבמערב ברומוויץ'. בטרם הוצבו הפסלים במיקומם הנוכחי הם הוצגו על חוף ים בקוקסהבן שבגרמניה בשנת 1997 ולאחר מכן בחוף ים בסטוונגר שבנורווגיה ובדה פאנה שבבלגיה. חלק מהדמויות מוצבות בתוך הים, ומתגלות רק בשלבי השפל. מדיה וקבצים בנושא מקום אחר בוויקישיתוף האתר הרשמי של האמן כתבה בעיתון "הגארדיאן" על היצירה תיאור היצירה, באתר Art In Liverpool כתבה על השארת היצירה בקרוסבי במקום שתועבר לניו יורק, באתר ה־Crosby Herald
מיניקליפ

מיניקליפ (באנגלית: Miniclip) היא חברה המנהלת אתר אינטרנט שידוע בעיקר בזכות משחקי הדפדפן שבו, המיוצרים חלקם בשיתוף עם חברת נייטרום. האתר הוקם ב-2001 על ידי רוברט סמול בטקסס, שבארצות הברית. למיניקליפ פורומים רבים ותת-פורומים אשר בהם שחקנים יכולים לתת עצות על משחקים מסוימים, לשאול שאלות ועוד. בחלק מהמקרים ממציאי המשחק עונים בפורום על שאלות ומסייעים לשחקנים. בדומה לפורומים אחרים ברשת, גולשי מיניקליפ יכולים לדבר גם על מוזיקה, סרטים, משחקי וידאו, וגם להעלות קבצים אישיים וכדומה. מיניקליפ מציעה רשימה של משחקים בהם שיחקו גולשי האתר הכי הרבה פעמים. הרשימה דינאמית ומתעדכנת בהינתן נתונים חדשים ועם יציאת משחקים חדשים. המשחק "קלאב פינגווין" שמר על המקום הראשון ברשימה זו יותר משנה. המקום הראשון נלקח מ"קלאב פינגווין" על ידי המשחק "קומנדו 2" בספטמבר 2008. בשנת 2009 המשחק הפופולרי ביותר היה Sketch Star (תכנה פשוטה להכנת אנימציות), וב-2010 נלקח התואר בידי "8 ball pool multiplayer " ששיחקו בו מעל 280 מיליון משחקים כיום ball pool multiplayer8 פותח גם לאייפון ולאנדרואיד מדיה וקבצים בנושא מיניקליפ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיניקליפ (באנגלית) מיניקליפ, ברשת החברתית פייסבוק מיניקליפ, ברשת החברתית אינסטגרם מיניקליפ זוכה בפרס- אתר חברת מסחר בריטית(הקישור אינו פעיל) מיניקליפ זוכה בפרס בחירת הקהל בקטגוריה משחקים The Webby Awards 2007
מיזולה

מיזולה (באנגלית: Missoula) היא עיר במדינת מונטנה אשר בארצות הברית. בשנת 2000 מנתה אוכלוסייתה כ-57,000 איש. בעיר נמצאת אוניברסיטת מונטנה. שטחה הכולל של מיזולה הוא 61.9 קמ"ר, מתוכם 0.3 קמ"ר הם מקווי מים. מוזלה ממוקמת בעמק בקרבת נהר הקלארקפורט, נהר הביטר-רוט ונהר הבלקפוט. לפי מפקד אוכלוסין, בשנת 2000 מנתה אוכלוסייתה 57,053 איש, 12,336 משפחות המתגוררות ב-24,141 משקי בית. הראשונים שהתיישבו במיזולה היו אינדיאנים בני שבט הסאליש. האזור כונה בפיהם "נמיסולטקו", ושם זה היווה בסיס לשמה המודרני של העיר. בשנת 1805, במהלך מסעם של לואיס וקלארק נפגשו האינדיאנים לראשונה במתיישבים האירופאים בארצות הברית. עד שנת 1860 לא הייתה במיזולה התיישבות קבועה של לבנים. באותה שנה פתחו סי.פי. היגינס ופרנסיס וורדן תחנת מסחר באזור, שלאחריה בנו טחנות קמח, שכונו "תחנות מיזולה". כעבור מספר שנים נבנה כביש מרכזי בין וושינגטון למונטנה שעבר בעירייה, ובשנת 1877 נבנה במקום בסיס צבאי. בשנת 1893 נפתחה בעיר אוניברסיטת מונטנה. סטודנטים ועובדי האוניברסיטה מהווים כ-25% מאוכלוסיית העיר. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה מיזולה מרכז לעיבוד וכריתת עצים. במהלך מלחמת העולם השנייה שכן בעיר מחנה מעצר לאיטלקים. לעיר מיזולה שתי ערים תאומות: גרמניה נקארגמינד (אנ'), גרמניה ניו זילנד פלמרסטון נורת', ניו זילנד מדיה וקבצים בנושא מיזולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיזולה (באנגלית) עיריית מיזולה מיזולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גווידו קאנטלי

גווידו קאנטלי (באיטלקית: Guido Cantelli; ‏27 באפריל 1920 - 24 בנובמבר 1956) היה מנצח תזמורת איטלקי. קאנטלי נולד בשנת 1920 בנובארה, איטליה והתמנה למנהל המוזיקלי של לה סקאלה במילאנו ב-16 בנובמבר 1956, אבל הקריירה המבטיחה שלו נקטעה באופן טראגי בתאונת מטוס בפריז כעבור שבוע בסך הכל, בגיל 36. במהלך הקריירה הקצרה שלו ניצח לא רק ברבים מאולמות הקונצרטים המפורסמים ביותר של אירופה אלא גם בארצות הברית ובדרום אפריקה. המנצח המפורסם ארטורו טוסקניני התרשם ממנו ביותר ובמכתב שכתב לאשתו של קאנטלי, איריס, בשנת 1950, אחרי ארבעה קונצרטים של קאנטלי כמנצח אורח על התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית (NBC), אמר: אני מאושר ונרגש לבשר לך על הצלחתו הגדולה של גווידו וכי הצגתי אותו לפני התזמורת שלי, שאוהבת אותו ממש כמוני. זו הפעם הראשונה בקריירה הארוכה שלי שאני פוגש צעיר מחונן כל כך. הוא יגיע רחוק, רחוק מאוד. טוסקניני, שהלך לעולמו פחות מחודשיים אחרי התרסקות מטוסו של קאנטלי, לא ידע על מותו של המנצח הצעיר. קאנטלי הותיר אחריו מורשת קטנה אך יקרת-ערך של הקלטות, ביניהן הסימפוניה השביעית של בטהובן, הסימפוניות הראשונה והשלישית של יוהנס ברהמס, הסימפוניה ברה מינור של סזר פרנק (עם תזמורת NBC), תמונות בתערוכה של מודסט מוסורגסקי, הקונצ'רטו השני לפסנתר של פרנץ ליסט עם קלאודיו אראו, וכן קטעים קצרים יותר משל ראוול, רוסיני ועוד. האופרה היחידה שהוקלטה בניצוחו היא כך עושות כולן של מוצרט, בלה סקאלה בשנת 1956. יש גם תקליטור מקונצרט חי של הרקוויאם של ורדי בניצוחו (עם הרווה נלי). הסימפוניה של פרנק, השלישית של ברהמס והשביעית של בטהובן הן בין הקלטות הסטראו היחידות שלו. ממש לפני מותו, הקליט קאנטלי שלושה פרקים של הסימפוניה החמישית של בטהובן לחברת EMI, אבל לא הספיק להקליט את הפרק הראשון. בשנים האחרונות יש אפשרות להשיג הקלטות משידורים רבים של תזמורת רשות השידור הלאומית. מדיה וקבצים בנושא גווידו קאנטלי בוויקישיתוף גווידו קאנטלי, באתר AllMusic (באנגלית) גווידו קאנטלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) גווידו קאנטלי, באתר דיזר גווידו קאנטלי, באתר Discogs (באנגלית) Sachs, Harvey, Toscanini, New York: J.B. Lippincott, 1978. ISBN 0-397-01320-5
מילר (בירה)

מילר (באנגלית: Miller) היא חברה אמריקנית המייצרת בירה, שנוסדה על ידי פרדריק מילר בשנת 1855, והיא כיום חברת הבירה השנייה בגודלה בארצות הברית. המבשלה הראשית של מילר נמצאת במילווקי, ומבשלות נוספות פזורות ברחבי ארצות הברית. בירות: Miller Genuine Draft - בירת לאגר Miller Genuine Draft Light - בירה לייט Miller High Life - בירת לאגר Miller High Life Light - בירה לייט Miller Lite - בירה לייט Milwaukee's Best - בירת לאגר Milwaukee's Best Light - בירה לייט Milwaukee's Best Ice - בירת לאגר Miller Chill - בירה לייט Icehouse - בירת לאגר מסוג בירה קרח Mickey's - ליקר לתת Olde English 800 - ליקר לתת מדיה וקבצים בנושא מילר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מילר מילר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייקל הרפז

מייקל הרפז (באנגלית: Michael Harpaz; נולד ב-20 בדצמבר 1972) הוא זמר, רקדן ושחקן ישראלי. הרפז נולד בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית. עד גיל 17 כיכב בלמעלה מ-100 הפקות מוזיקליות[דרוש מקור]. הרפז החל את דרכו בעולם הבידור כשהגיע לביקור בישראל ב-1995. הוא ניגש למבחן קבלה ללהקת בנים בהפקתם של טבת סרטים והד ארצי. הוא נבחר ואף המציא את שם הלהקה - "היי פייב". הוא היה אחראי לכתיבת מספר שירים של הלהקה. בשנת 1999 הודיע כי הוא עוזב את הלהקה ובשנת 2000 הודיעה הלהקה על פירוקה. ב-2005 חזר הרפז לארץ והתחתן עם חברתו נטלי ביטון. שנה לאחר מכן כתב את הפסקול לגרסה האנגלית לסרטו של מנחם גולן "ימים של אהבה". ב-2007 יצא סרט נוסף של מנחם גולן בשם "ריקוד מסוכן" וגם עבורו כתב הרפז את הפסקול ואף ביצע את השירים. באותה שנה הופיע הרפז בתפקיד אורח בסדרה "הבורר". ב-2009 התארח הרפז בסינגל של הראפר שי 360 שנקרא "מי זה?" והצטרף לסיבוב ההופעות שלו. באותה שנה הופיע מייקל הרפז במחזמר "ספר הג'ונגל" בבימויו של אמיר פיי גוטמן. הרפז כתב והלחין עשרות שירים וג'ינגלים בישראל ומחוצה לה, מבצע קאברים לפרסומות. הרפז הלחין את תפילת ההבדלה לחן המושר בקהילות יהודיות בכל רחבי העולם. הרפז מנחה ומופיע באירועים של פרויקט תגלית. בספטמבר 2010 ההרכב "טוקבק" מארחים את הרפז ואת הראפר איתמר אליאסי בסינגל השלישי שלהם שנקרא Turn U up מתוך אלבומם החדש שנקרא "פריצת דיסק". הרפז גם שותף לכתיבת המילים של השיר יחד עם ההרכב טוקבק ואיתמר אליאסי. באותה שנה כתב מוזיקה לעונה השנייה של סדרת הנוער "חצויה". באותה שנה החל להופיע בהצגה מסילה לדמשק של התיאטרון הלאומי הבימה. בנוסף הופיע הרפז בתפקידי אורח בסדרות הילדים "מותק של יום הולדת עם שי ורועי" ו"מנדלבאום בלש פרטי". בשנת 2011 השתתף בתוכנית המציאות של ערוץ 24 "היכל התהילה". הוא הגיע לגמר וסיים במקום השני. באוקטובר 2011 יצא הרפז במופע חדש במשותף עם הזמר אדם והזמרת אילנה אביטל, חבריו לתוכנית "היכל התהילה". באותו חודש עלתה לשידור סדרת האנימציה המצליחה "סמסון וניאון" בדיבוב לעברית בערוץ ניקלודיאון ישראל, בה מדבב הרפז את החייזר ניאון, אחת משתי הדמויות הראשיות בסדרה. בשנת 2020 השתתף בתפקיד אורח בקומדיית הילדים "אבא מטפלת" של ערוץ TeenNick. ב-2016 שיחק בסרט "רוח חדשה" של דורון ערן. מופיע עם ההרכב "קליינטה" עם הזמר גבריאל בטלר באירועים וחתונות. הרפז נשוי ואב לארבעה. מדיה וקבצים בנושא מייקל הרפז בוויקישיתוף מייקל הרפז, ברשת החברתית פייסבוק מייקל הרפז, ברשת החברתית אינסטגרם מייקל הרפז, סרטונים בערוץ היוטיוב מייקל הרפז, באתר ספוטיפיי מייקל הרפז, באתר Discogs (באנגלית) נבו זיו, מסמך הרפז, באתר "ידיעות אחרונות", 19 בדצמבר 2017 אסף נבו, ‏שי 360 מארח את סאבלימינל ומייקל הרפז - "מי זה", באתר ‏מאקו‏, 15 ביוני 2009 ""ספר הג'ונגל- חברים לנצח" יום רביעי 17:30 בתאריך 12.09.2012 - אשדוד נט". נבדק ב-2018-01-17. רעות שטיינברג (2011-11-22), מייקל הרפז אילנה אביטל ואדם במחרוזת הפותחת את ההופעה!, נבדק ב-2018-01-17
פרננדה טאקאי

פרננדה ברבוזה טאקאי (פורטוגזית: Fernanda Barbosa Takai, נולדה ב-25 באוגוסט 1971) היא מוזיקאית ובעלת טור ברזילאית. טאקאי משמשת כסולנית הרכב הרוק האלטרנטיבי הברזילאי פאטו פו ובמקביל אף פנתה, בשנת 2007, לקריירת סולו, אשר זכתה לתהודה רבה. במסגרת פעילותה כסולנית פאטו פו, מנגנת טאקאי גם בגיטרה חשמלית ובגיטרה אקוסטית, מחברת ומלחינה שירים. טאקאי נולדה במדינת אמאפה שבצפון ברזיל, ובגיל 9, עברה עם משפחתה להתגורר בדרום-מזרח ברזיל, בבלו הוריזונטה, בירת מדינת מינאס ז'ראיס, העיר בה החלה את הקריירה המוזיקלית שלה. בילדותה, הרבתה טאקאי להאזין למוזיקה, במיוחד רוק אנגלי ופופ-רוק, ובהשפעת משפחתה, האזינה גם למוזיקת MPB. בנוסף, הרבתה לקרוא חוברות קומיקס. ב-1993 סיימה טאקאי תואר ראשון ביחסי ציבור באוניברסיטה הפדרלית של מינאס ז'ראיס. אביה של טאקאי הוא בן ליפנים שהיגרו לברזיל בתחילת המאה העשרים. טאקאי נשואה לגיטריסט ולשותפה ליצירה בפאטו פו, ג'ון אוליואה, ולהם בת (נולדה ב-2003). בנוסף לפועלה במוזיקה, כותבת טאקאי טורים בעיתונים "הבלדר הברזיליאנסי" (Correio Braziliense) ו"מדינת מינס" (O Estado de Minas). בנובמבר 2007 יצא ספרה הראשון, "לעולם אל תזלזל באישה קטנה" ("Nunca Subestime uma Mulherzinha"), בהוצאת ספרי פנדה, אשר מאגדת טורים וסיפורים שפרסמה טאקאי בעיתונים הללו. כפי דבריה של טאקאי בספרה - "...אנו עודנו מזינים רעיונות שעוצבו בעקבות הליכתנו בתלם כשוטים. בכל נושא או עניין, נכונים אנו להביע דעות או השקפות. ואנו, "הנשים הקטנות", נמנות בין יצורים אשר נתברכו בשפע מדעותיהם של אחרים. וגרוע מכל: גם אנו חלק מאותו המנגנון, וכך מכשילות את עצמנו שלא במודע". טקסטים אלה נחשבים, בקרב הקוראים, לווידוים היתוליים של טאקאי. איגוד מבקרי האמנות של סאו פאולו בחר באלבום "Onde Brilhem os Olhos Seus" ("במקום בו נוצצות עיניך"), בו שרה טאקאי שירים מהרפרטואר של נארה לאאו, כאלבום ה-MPB הטוב ביותר לשנת 2007. סימן ההיכר העיקרי של עבודתה של טאקאי במסגרת להקת פאטו פו הוא העירוב בין צלילי ההרכב (הכוללים שימוש בגיטרות ובאפקטים אלקטרוניים וביצועים לבלדות) לבין גון קולה המעודן. מדיה וקבצים בנושא פרננדה טאקאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרננדה טאקאי פרננדה טאקאי, ברשת החברתית פייסבוק פרננדה טאקאי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרננדה טאקאי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרננדה טאקאי, באתר AllMovie (באנגלית) פרננדה טאקאי, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פרננדה טאקאי, באתר AllMusic (באנגלית) פרננדה טאקאי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרננדה טאקאי, באתר Yandex.Music (ברוסית) פרננדה טאקאי, באתר Discogs (באנגלית) פרננדה טאקאי, באתר Songkick (באנגלית) פרננדה טאקאי, באתר Genius אבסטרקט מספרה של טאקאי "Nunca Subestime uma Mulherzinha" ("לעולם אל תזלזל\י באישה קטנה") באתר האינטרנט של הוצאת Panda Books(הקישור אינו פעיל) (בפורטוגזית) ריאיון עם טאקאי אודות אלבום הסולו הראשון שלה, "היכן נוצצות עיניך" ("Onde Brilhem os Olhos Seus". (בפורטוגזית)