laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיינרד פרגוסון

מיינרד פרגוסון (באנגלית: Maynard Ferguson;‏ 4 במאי 1928 – 23 באוגוסט 2006) היה חצוצרן ג'אז שנודע ביכולתו לנגן ברגיסטרים הגבוהים ביותר של החצוצרה תוך שמירה על דיוק. בשנות חמישים והשישים היה חדשן בתחום הנגינה בחצוצרה ומוביל הרכב חשוב, אך בשנים שלאחר מכן דעכה הקריירה שלו והוא מצא את פרנסת בעיקר בחינוך צעירים ובנגינת נעימות פופולריות בווירטואוזיות חלולה וקרקסית, עד ששב לפעילות יצירתית ב-1988. בנוסף, המציא חצוצרה חדשנית קטנה בשם "Firebird" ("ציפור אש"), עם שלושה שסתומים וסליד(מחלק), כמו בטרומבון. וולטר מיינרד פרגוסון נולד סמוך למונטריאול בקוויבק, קנדה. הוא היה ילד פלא וניגן בגיל ארבע בפסנתר וכינור, בגיל עשר עבר לנגן בקורנית ובגיל 13 ניגן כסולן עם תזמורת איגוד השידור הקנדי (CBC). הוא זכה למלגת לימודים ולמד בקונסרבטוריון המוזיקה של קוויבק בין השנים 1943 עד 1948, בשנה זו עבר לארצות הברית בתקווה לנגן בתזמורתו של סטן קנטון. ב-1950 החל פרגוסון לנגן עם קנטון ב"Kenton's Innovations Orchestra" בת 40 הנגנים ולאחר מכן בגרסתה בת 19 הנגנים. נגינת הסולו שלו, בגבהי צליל ובווירטואוזיות שלא נודעו עד אז, הפכה אותו לכוכב. בין 1950 ו-1953 זכה ברציפות במשאל הקוראים של דאון ביט בתואר "החצוצרן הטוב ביותר". ב-1953 עזב את קנטון ועבר לעבוד בהוליווד וב-1957 הקים את "תזמורת החלומות", ה"Birdland Dreamband" שבסיסה היה במועדון בירדלנד. בתזמורת זו, שפעלה עד 1965 ניגנו בין השאר דון אליס, ג'ו זאווינול, ג'קי ביירד, ג'ון באנץ' ועוד. בין המעבדים לתזמורת זו היה ג'ימי ג'ופרה. לאחר התפרקות התזמורת, מחוסר עניין ציבורי בסוגה זו, עבר פרגוסון לבריטניה. ב-1969 נסע להודו ולמד בודהיזם. לאחר מכן חזר לבריטניה וניגן בתוכניות טלוויזיה עיבודים לשירים פופולריים בסגנונו הייחודי הגבוה והצלול. ב-1971 חזר לארצות הברית ועסק בעיקר בחינוך, הוא הפעיל תוכניות ללימוד חצוצרה, בין היתר במכללת ברקלי למוזיקה. ב-1976 הופיע בקטע סולו בטקס הנעילה של אולימפיאדת מונטריאול (1976). בין 1976 ו-1988 הוציא פרגוסון אלבומים רבים בהם ניגן עיבודים לנעימות פופולריות (ממוזיקה לטינית ועד נעימות נושא של סרטים כמו רוקי ומלחמת הכוכבים). ב-1988 הקים מחדש ביג בנד בת 19 נגנים בסגנון בי בופ בשם "Big Bop Nouveau Band", שזיכתה אותו שוב בהכרה. בשנת 1992 קיבלה הכרה זו הוכחה כאשר התקבל פרגוסון להיכל התהילה של הג'אז. הוא המשיך להופיע ולהקליט במסגרת זו עד מותו מכשל בכבד. מדיה וקבצים בנושא מיינרד פרגוסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיינרד פרגוסון (באנגלית) מיינרד פרגוסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיינרד פרגוסון, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מיינרד פרגוסון, באתר ספוטיפיי מיינרד פרגוסון, באתר AllMusic (באנגלית) מיינרד פרגוסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיינרד פרגוסון, באתר דיזר מיינרד פרגוסון, באתר Discogs (באנגלית) מיינרד פרגוסון, באתר Songkick (באנגלית) מיינרד פרגוסון, באתר Genius ערך באנציקלופדיה הקנדית (באנגלית) Maynard Ferguson's Horn Screamed With Vulgar Passion מאמר הספד מאת David Von Drehle באתר וושינגטון פוסט, 26 באוגוסט 2006‏ (באנגלית) הסולו "Admiral's Horn" באתר סולו חצוצרה (באנגלית) מיינרד פרגוסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כצט

כצט בע"מ היא חברת תרופות ישראלית פרטית הפועלת בישראל משנת 1921 וכיום ברחבי העולם, באירופה ובמזרח התיכון בפרט. כצט בעלת שלושה מפעלים בהם פעילות פיתוח וייצור של חטיבות החברה: כצט תעשיות כימיות בע"מ (1975) - תומך בחטיבת הפארמה. כצט נוביס - תומך בייצור מוצרי היגיינה, תכשירים קוסמטיים ועוד. ד"ר מירון - תומך בייצור ציוד חקלאי ווטרינריה. כצט מחולקת לשלוש חטיבות: חטיבת פארמה - עוסקת בייצור ושיווק תרופות, ציוד רפואי ומוצרי היגיינה. חטיבת אגריקה - עוסקת במתן פתרונות בתחום החקלאות (כגון מוצרי דישון, הגנה, זרעים ועוד). אנימל קר - עוסקת בתחום הוטרינריה, ייצור וייבוא מוצרים לחיות מחמד, עופות וצאן, כולל ממוצרי מזון, טיפוח ובריאות. כצט החלה את דרכה בקהיר, כחברה המשווקת תרופות ומוצרי חבישה בשם "האחים גרין". עם השנים החברה התרחבה לשלוש מחלקות: חקלאות, תרופות וצילום, אשר הפכו אותה לאחת מבין החברות המובילות במצרים. בהמשך להצלחתם יצגו האחים גרין חברת תרופות גרמנית בשם באייר וכן את חברת אגפא. בשנת 1921 נפתח סניף של חברת האחים גרין ביפו. עם השנים התרחב הסניף והועתק לתל אביב. בשנת 1928 הצטרף לחברה אברהם כהן זוסמן, קרוב משפחה של האחים גרין. האחים גרין רשמו הצלחות רבות במחלקת הצילום ובמחלקת התרופות: פיתוח תרופות נגד מלריה וכן נסיוב הפועל נגד הכשת נחש. עם עליית הנאציזם נותק הקשר בין החברה בישראל לחברת באייר הגרמנית ואגפא, אולם קשרים חדשים נוצרו עם חברות בינלאומיות אחרות משווייץ ובריטניה. האח הצעיר הד"ר אברהם חיים גרין יועד להשתלב בחברה, אך בחר להיות רופא העיר צפת ונפטר בגיל 26 מטיפוס הבהרות בעת שטיפל בחולי היישוב בימי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1942 שינתה החברה את שמה מהאחים גרין ל"י.ג ושות' (פלסתינה) בע"מ" והחלה לייצר תרופות עבור השוק המקומי והבריטים בשיתוף חיים ויצמן, מכון זיו (לימים מכון ויצמן) וחברת P.HP.P (חברת תרימה). לאחר קום המדינה החלה החברה לייצר חומרי דשן, ובנוסף הפעילה מחלקת קולנוע המספקת ציוד צילום למוסדות השכלה. בשנת 1956 שינתה החברה את שמה מ"י.ג ושות'" ל"כצט" (כימיקלים וציוד טכני)ועברה מבעלות משפחת גרין לבעלות משפחת כהן זוסמן. בשנת 1971 מונה מאיר ז. כהן למנכ"ל החברה ורכש את מפעל התרופות "נוביס" על מנת לחזור לייצור תרופות לשוק המקומי. כצט התרחבה ועברה למפעלים בקריית מלאכי: התהליך המשיך עם קניית מפעל תוצרים כימיים, ייצור מוצרי היגיינה וטיפול בבעלי חיים. בעשור הראשון של המאה ה-21 המשיכה כצט להתרחב בתחום ייצור התרופות ושינתה את שמה ל"כצט תעשיות כימיות". בנוסף לייצור התרופות החלה כצט לייבא תרופות לאפילפסיה ולהקלה על כאבים, ולשווק מוצרי היגיינה מסדרת "פמינה" לשווקים שונים בעולם. החברה סיפקה זרעים לגידולי שדה, השיקה את סדרת מוצרי ד"ר פט לבעלי חיים, פיתחה את חטיבת אנימל קר ומייצאת תרופות גנריות בפעם הראשונה. ונכנסה גם לתחום הרפואה מותאמת אישית עם בדיקות גנטיות ומולקולריות חדשות כמו בדיקת גנומיטי, בדיקת נוירופרמג'ן, אפירמה ועוד. יו"ר כצט הוא מאיר כהן, המשמש בתפקיד החל משנת 2001. טרם מינויו שימש כמנכ"ל החברה משנת 1971. מנכ"ל החברה הוא יפתח סרי אשר כיהן לפני כן בתפקידים שונים בתחום הפארמה, ביניהם מנכ״ל ניו פארם. אתר האינטרנט הרשמי של כצט אתר נוירופרמג'ן מבית כצט דוד תדהר (עורך), "אברהם זוסמן כהן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 981 ד"ר אברהם גרין - כינה הרגה אותו 25.4.1918 – צפת סיפורי ארץ-ישראל - מצבות מדברות 1950 – 1850 (עודד ישראלי
עמנואל אקס

עמנואל אקס (פולנית: Emanuel Ax; נולד ב-8 ביוני 1949) הוא פסנתרן קלאסי יהודי-אמריקאי. נחשב לאחד מהפסנתרנים הבולטים של המאה ה-21; היה הזוכה הראשון בתחרות רובינשטיין וזכה על הקלטותיו בשבעה פרסי גראמי (נכון ל-2010). אקס הוא חבר סגל בית הספר ג'וליארד בניו יורק. אקס נולד להורים ניצולי השואה בלבוב בשנת 1949. בהיותו בגיל שמונה עקרה המשפחה לוורשה ושנתיים לאחר מכן לוויניפג, קנדה. ב-1961 עבר עם משפחתו לניו יורק. מורו הראשון לפסנתר היה אביו, ואקס המשיך ללמוד מוזיקה לאורך התבגרותו. עם הגיעו לניו יורק המשיך את לימודיו בבית הספר ג'וליארד. בשנת 1974, בן 25, זכה בתחרות רובינשטיין בתל אביב והיה לראשון הזוכים בתחרות זו. הוא צוין לשבח הן על הטכניקה והן על ההבעה הלירית בנגינתו. אקס מבצע מוזיקה מאת קשת רחבה של מלחינים מהיידן, מוצארט, בטהובן ובראהמס ועד הינדמית ומייקל טיפט. שותפו במשך שנים רבות הוא הצ'לן יו-יו מה, עמו הופיע בתקליט זוכה פרס גראמי להופעה הטובה ביותר בתחום המוזיקה הקאמרית "שלישיות קלרינט מאת ברהמס, בטהובן ומוצרט" יחד עם נגן הקלרינט ריצ'רד שטולצמן. יחד עם מה ועם הכנר אייזק שטרן ונגן הויולה ג'ם לרדו מופיע במסגרת רביעית-פסנתר ידועה שהקליטה יצירות רבות משל ברהמס, גבריאל פורה, בטהובן, שומאן ומוצרט. על ארבעה מתקליטיו אלה זכה בפרסי גראמי. פרסי גראמי נוספים קיבל על הקלטת סונטות של היידן, קונצ'רטי של ליסט וברהמס וקטעי טנגו של אסטור פיאצולה. אקס הביע עניין בתחום הביצוע האותנטי. במסגרת חקירת המוזיקה של שופן הקליט קונצ'רטו על פסנתר משנת ייצור 1853, דומה מאוד לזה שעליו ניגן המלחין. לאקס הוענקה "מדליית סאנפורד" מטעם בית הספר למוזיקה באוניברסיטת ייל. המדליה מוענקת בקביעות משנת 1972 ל"אמני במה מצליחים וחברים נכבדים במקצוע המוזיקה." אקס נשוי ליוקו נזוקי, פסנתרנית ממוצא יפני, ומתגורר בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא עמנואל אקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עמנואל אקס עמנואל אקס, ברשת החברתית פייסבוק עמנואל אקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עמנואל אקס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) עמנואל אקס, באתר ספוטיפיי עמנואל אקס, באתר AllMusic (באנגלית) עמנואל אקס, באתר MusicBrainz (באנגלית) עמנואל אקס, באתר דיזר עמנואל אקס, באתר Discogs (באנגלית) עמנואל אקס, באתר Songkick (באנגלית) דף חבר-סגל בג'וליארד (באנגלית) סקירה קצרה בעברית באתר "הבמה"
אנסטסיוס

אנסטסיוס (בקוינה: ἀνάστασις) הוא שם שמשמעותו "תחייה". השם ניתן לעיתים קרובות לילדים יוונים שנולדו בסביבות חג הפסחא בימיה הראשונים של הנצרות. האם התכוונתם ל... קיסרים אנסטסיוס הראשון (קיסר) – קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 491 – 518 אנסטסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ביו השנים 713–715 אפיפיורים אנסטסיוס הראשון (אפיפיור) – כיהן בין השנים 399–401 לערך אנסטסיוס השני (אפיפיור) – אפיפיור בין השנים 496–498 אנסטסיוס השלישי – אפיפיור בין השנים 911–913 אנסטסיוס הרביעי – אפיפיור בין השנים 1153–1154 קדושים נוצרים אנסטסיוס מנקה הצמר – קדוש נוצרי (מרטיר) אנסטסיוס סינאיטה (אנסטסיוס מסיני) - קדוש נוצרי שפעל במאה השביעית כאב המנזר של מנזר סנטה קתרינה אנסטסיה אישים ששמם הפרטי הוא אנסטסיוס
חומצה סורבית

חומצה סורבית (Sorbic acid או 2,4-hexadienoic acid) היא תרכובת אורגנית חומצית המשמשת כחומר משמר בתעשיית המזון. לחומצה הנוסחה הכימית: C6H8O2. החומצה זוקקה לראשונה מפירות הסורבוס (Sorbus aucuparia), ועל שם צמח זה נקראת החומצה. החומצה הסורבית, והמלחים המינרליים שלה: נתרן סורבט, אשלגן סורבט וסידן סורבט משמשים מאז שנות ה-40 של המאה ה-20 בחומרים משמרים בתעשיית ייצור המזון. חומרים אלה מונעים התפתחות שמרים ופטריות במוצרי מזון. לרוב נעשה שימוש במלחים מאחר שהם מסיסים במים. בעת שימוש בתעשיית המזון, מסומנים החומצה ומוצריה במספרי E: E200 - חומצה סורבית E201 נתרן סורבט E202 אשלגן סורבט E203 סידן סורבט מידע על תכונות וייצור חומצה סורבית מידע על חומצה סורבית תכונות החומצה. אתר אוניברסיטת אוקספורד
יצחק דה לנגה

יצחק דה לנגה (נולד ב-20 במרץ 1951) הוא צייר ישראלי. דה לנגה גדל והתחנך בתל אביב, למשפחה שמוצאה מגרמניה ומהולנד. בין 1975 ל-1977 למד אמנות, תוך התמחות בסדנאות רישום, ציור והדפס באקדמיית Vrij Academie שבהאג. לאחר מכן המשיך בלימודים לתואר שני ב- Gerrit Rietveld Academie שבאמסטרדם, אותם החל ב-1977 וסיים בשנת 1982. לאחר סיום לימודיו שב לישראל, ומאז הוא אמן פעיל, עוסק בהוראה ובהנחיית אמנות קהילתית. דה לנגה לימד במכללת תל-חי, מכללת עמק הירדן, מכללת צפת, מכללת הגליל המערבי, המכללה האקדמית אורנים. כן לימד בטכניון בפקולטה לארכיטקטורה. בין 1987 ל-1995 יזם, הקים וניהל את "סדנא בנוף" ביער ביריה. לאחר מכן הקים בשנת 1995 סטודיו לאמנות בנהריה. ב-2006 הקים את "הקצה - מרכז לאמנות, תרבות וחברה בגליל", אשר הפעילה גלריה ופרויקטים חברתיים בתחומי האמנות, התרבות והחינוך, עד לסגירתו בסוף 2017. בשנת 2006 ייסד את עמותת "מרכז הקצה", בה חברים אנשי אמנות, תרבות, חינוך וחברה. דה לנגה הציג את עבודותיו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. בין היתר הוצגו תמונותיו במוזיאון ישראל בירושלים (בתערוכה "תמונות מחיי משפחה" ב-2009) במוזיאון חיפה לאמנות ובמוזיאון ינקו דאדא בעין הוד, מוזיאון פתח תקווה לאמנות ומוזיאון "Amstelle Museum" בעיר אמסטלפיין בהולנד, וכן בגלריות לאמנות בישראל, הולנד וגרמניה. עבודותיו נרכשו ונמצאו במוזיאונים בישראל ובאוספים פרטיים ברחבי העולם. עבודותיו של דה לנגה עוסקות בחיפושיו אחר השורשים, בגורלם של בני משפחתו שנספו בשואה, בחיי משפחה על רקע אסון ממשמש לבוא, בעבר או אף בהווה, ולאחרונה במבט נוקב אל הנוף האורבאני הישראלי בסדרת הציורים "הנפילים" העוסקת במתחמי הבניה החדשים בגוש דן ובירושלים, המסמנים בנייה בנוף מתעמת, שנוי במחלוקת, אפוקליפטי כמעט. דה לנגה נשוי לאמנית לי רמון, שותפתו להקמת והפעלת "מרכז הקצה", ואב לשניים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. "מקודשת", חתונה - אמנות ואתנוגרפיה, תערוכה קבוצתית במוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה בקיבוץ ברעם. אוצרות: חנה הרמן וסול לנזיני, יוני 2013 הנפילים - Mont Fort, בגלריית סינמטק ירושלים, אוצר: פרופ' חיים מאור. פברואר 2013, ובבית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב, נובמבר 2012 " הנפילים" בית האמנים תל אביב, 2012 מדיה וקבצים בנושא יצחק דה לנגה בוויקישיתוף אתר הבית של יצחק דה לנגה חגית פלג רותם, עד הקצה: אחרי 11 שנים גלריה הקצה בנהריה נסגרה. פורטפוליו. 17 בינואר 2018
מועצת החכמים

מועצת החכמים הייתה תוכנית דיונים ישראלית בהנחיית דן מרגלית ששודרה בערוץ 10 בין השנים 2006 ל-2010. התוכנית עלתה לאוויר ב-2006 כאיחוד חד פעמי של משתתפי התוכנית פופוליטיקה בערוץ 10 לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה. כאשר לאחר הבחירות הוחלט על המשך שידורים שבועיים של התוכנית, שונה שמה מפופוליטיקה ל"מועצת החכמים" מטעמי זכויות יוצרים. העורך הראשי היה אהרון גולדפינגר. בתוכנית גובש פאנל קבוע שכלל את אריה דרעי, יוסף לפיד, אמנון דנקנר, ארי שביט ועורכת הדין ציפי חוטובלי כסמן ימני וגדעון לוי כסמן שמאלי. בדצמבר 2007 התוכנית יצאה לחופשה ארוכה כדי לפנות מקום לתוכנית "הישרדות" ושבה ביולי 2008 ללא טומי לפיד שנפטר וללא אמנון דנקנר שעזב. בנובמבר 2008 נבחרה ציפי חוטובלי, שהכרתה הציבורית נבעה בזכות התוכנית, לכנסת ברשימת הליכוד. ב-25 בספטמבר 2010 שודרה התוכנית האחרונה. בין המשתתפים הקבועים בתוכנית נמנו דב וייסגלס, אלדד יניב, גדעון לוי, ארי שביט, מור אלטשולר, גדי טאוב ויפעת ארליך. "מועצת החכמים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית סמדר שילוני, אני לא הפרעתי לך, אתה אל תפריע לי, באתר ynet, 3 בפברואר 2010 מורן שריר, מועצת החכמים: צועק מי שצועק אחרון, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אד'אן

האַדָ'אן (בערבית: أذان), או אזאן (בפרסית: اذان, בטורקית: Ezan), היא הקריאה המוסלמית לתפילה. היא נאמרת לפני כל אחת מחמש התפילות היומיות הקבועות. הקריאה כוללת נוסח קבוע המורכב ממספר חזרות על השהאדה, על התכביר ועל מילות זירוז למתפללים כגון حيّ على الصلاة ("מהרו לתפילה"). בשעות הבוקר נוספת השורה: الصلاة خير من النوم ("התפילה טובה משינה"). את האד'אן קורא המואזין מצריח המסגד. לפי השיעה, הושמטה מקריאת האד'אן האמרה "حيّ على خير العمل" ("מהרו אל העשייה הטובה ביותר") בידי הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב משום ששימשה תירוץ למתפללים להשתמט מחובת הג'יהאד. לאד'אן נוסח קבוע בערבית הנהוג בכל מקום. עם זאת, בטורקיה בין 1932 ו-1950 האד'אן נקרא בטורקית. השורות המסומנות בירוק נאמרות על ידי הסונים בלבד. השורות המסומנות באדום נאמרות על ידי השיעים בלבד. ערך מורחב – מואזין#תלונות על מפגע רעש בשנת 2016 הועלתה הצעת חוק בכנסת שנקראה "חוק המואזין" ומטרתה הייתה להגביל את עוצמת הקול של האד'אן בין השעות 23:00–06:00. הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ב-8 במרץ 2017. האגודה לזכויות האזרח בישראל הביעה את התנגדותה לחוק וטענה כי זהו חוק "פוגעני ומפלה המדיר ציבור שלם... מהמרחב הציבור במדינה, ומעמיק את תחושת ההפליה ואי השוויון אצל בנות ובני החברה הערבית בישראל". במהלך המאה ה-20 נכנסו רמקולים רבי עוצמה לשימוש רווח במסגדים רבים ברחבי העולם להעצמת קול המואזין. בעקבות זאת עלו תלונות על מפגע רעש מהמסגדים. הבעיה עולה במיוחד במקומות בהם יש מספר מסגדים סמוכים אלו לאלו ואין תיאום ביניהם ומכאן זמן קריאתם ארוך יותר. במדינות שונות ברחבי העולם נקבעו תקנות וחוקים המגבילים (ובמקרים מסוימים אף אוסרים) את השימוש ברמקולים לקריאת המואזין. בסעודיה נחקקו חוקים אשר נועדו הן להגביל את עוצמת המואזין והן להפחית את מספר המואזינים במקומות מסוימים. גם בירדן נחקקו חוקים להסדרה ואחידות של המואזינים בערים השונות. תקנות וחוקים דומים בווריאציות שונות נחקקו גם בערים מסוימות בסוריה, במרוקו, ברמאללה ועוד. בקהיר שבמצרים נאסר השימוש בכריזה עצמאית ברמקולים מהמואזינים השונים הפזורים בעיר, ובמקומם (עד לספטמבר 2016) הייתה משודרת קריאה אחת ואחידה מאולפן ממשלתי למקלטים המפוזרים ברחבי העיר במימון ממשלתי. בספטמבר 2016 הודיעו שלטונות מצרים על איסור שימוש ברמקולים להגברת קול המואזין במסגדים במדינה, עקב "פגיעה באיכות החיים". במאי 2017 חוקק שר ההקדשים המצרי חוק האוסר על שימוש ברמקולים עבור תפילת התַרָאוִיח הנאמרת בחודש הרמדאן לאחר התפילה החמישית. חוק זה עורר זעם בקרב חוגים אסלאמיים אדוקים. במסגרת רפורמות אטאטורק שהונהגו בטורקיה, יצאה ההוראה לכל המסגדים במדינה לקרוא לתפילה בטורקית במקום בערבית. לשם כך תורגם הטקסט הערבי של האד'אן לטורקית. הנוסח הטורקי היה בשימוש בין השנים 1932–1950, אז בוטלה ההוראה בידי ממשלתו של אדנאן מנדרס. בטהראן שבאיראן נחקקו תקנות המגבילות את עוצמת המואזין. נזקי רעש מדיה וקבצים בנושא אד'אן בוויקישיתוף חאתם מחאמיד וחיים נסים, הקריאה לתפילה באסלאם והשפעתה על המרחב הציבורי, רוח מזרחית, גיליון מספר 15, תשפ״ד 2024, עמודים 24–27 אד'אן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון – איסור שימוש במערכת כריזה בבתי תפילה), התשע"ו–2015", באתר הכנסת ה-20. עמדת האגודה לזכויות האזרח בישראל בנוגע ל"חוק המואזין", 29 בנובמבר 2016, באתר האגודה. דורשי שלום אבני ירושלים, מעריב, 25 באוקטובר 1968 צבי בראל, חוק המואזין - פה זה לא אירופה, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2016 "גם לא-סיסי נמאס: אוסר על מואזין ברמקולים - כיכר השבת". כיכר השבת. נבדק ב-2016-10-24. יאסר עוקבי, לא רק בישראל: במצרים חוקקו "חוק מואזין", באתר מעריב.
אורי מאור

אורי מאור (1 בינואר 1937 - 14 באוגוסט 2016) היה פיזיקאי ישראלי ופרופסור אמריטוס במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב. מחקריו עוסקים בפיזיקת חלקיקים. מאור נולד בתל אביב. למד בתיכון חדש וסיים את לימודיו שם ב-1954. סיים תואר שני באוניברסיטה העברית בשנת 1959 ודוקטורט במכון ויצמן בפיזיקת חלקיקים בשנת 1963. בין השנים 1959 ל-1963 שירת בצה"ל ביחידת מחקר. בשנת 1968 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1971 מונה לפרופסור במוסד, לימד וחקר בו עד ליציאתו לגמלאות בשנת 2005. השתתף בכתיבת ספר הלימוד למכניקה קלאסית באוניברסיטה הפתוחה והיה יועץ לפיתוח הקורס בתורת הקוונטים ובפיזיקה מודרנית. התראיין בספרו של צבי ינאי, "שיחות עם מדענים". מאור היה חבר במספר התארגנויות שמאל במהלך שנותיו. הוא היה חבר בקבוצת האקדמאים "עד כאן" שפעלה נגד מה שכונה על-ידם הכיבוש ביש"ע, עד להסכמי אוסלו, וכן היה חבר במועצה הישראלית לשלום ישראלי-פלסטיני, שתמכה בדו-שיח עם אש"ף. יצר קשרים עם מספר נציגי אש"ף אשר ישבו באירופה ובאמריקה, בהם עיסאם סרטאווי ונימר חמאד (עד מותו ב-2016, יועצו המדיני של אבו מאזן). נישא בשנת 1963 לשילה אוסטין. אב לשלוש בנות, יסמין - רופאה בתל השומר (מחלות זיהומיות), הדס - אוצרת מוזיאון, ועירית - פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת לואיזיאנה שבארצות הברית. מאור נפטר באוגוסט 2016. מבוא לחלקיקים אלמנטריים, האוניברסיטה המשודרת, 1980 מכניקה, האוניברסיטה הפתוחה, יחד עם פרופ יורם קירש, אורה מאור ויוסף זלצמן. מודלים לתיאור יצירה מרובה: של מזונים באנרגיות גבוהות, האוניברסיטה העברית, 1963 דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב אורי מאור (1937-2016), דף שער בספרייה הלאומית אורי מאור - הספד, באתר אוניברסיטת תל אביב
אגף מחקר וניתוח (הודו)

האגף למחקר וניתוח (בהינדית: रिसर्च एंड एनालिसिस विंग; באנגלית: The Research and Analysis Wing, בראשי תיבות: R&AW) הוא הסוכנות ההודית לביון חוץ. הארגון הוקם ב-21 בספטמבר 1968 בעקבות המלחמות עם פקיסטן (1965) וסין (1962). הארגון אחראי לאיסוף מודיעין חיצוני, מלחמה בטרור וביצוע מבצעים חשאיים. ענף המחקר והפיתוח כפוף למשרד ראש ממשלת הודו. מטה הארגון שוכן בניו דלהי. בעקבות הכישלון המודיעיני במלחמת הודו–סין 1962, ראש ממשלת הודו ג'וואהרלל נהרו הוביל מהלך לייסוד סוכנות ביון, שהפכה לענף המחקר והפיתוח. עד אז, תפקיד איסוף המודיעין הוטל על לשכת הביון של הודו שהוקמה על ידי הבריטים במהלך מלחמת העולם השנייה. למייסד הארגון נחשב רמשוואר נאת קאו, שהיה אמן הריגול ההודי והאיש הראשון שעמד בראש סוכנות הביון ההודית, אגף המחקר והפיתוח (מ-1968 עד 1977). ועדת הביון המשולבת שתחת מזכירות הקבינט ההודי אחראית לתיאום וניתוח פעילויות מודיעין בין אגף המחקר והניתוח, לשכת הביון וסוכנות הביון של משרד ההגנה ההודי שהוקמה במרץ 2002 כסוכנות הביון הצבאית שאיגדה את מינהל הביון של צבא היבשה, מינהל הביון של הצי ומינהל הביון של חיל האוויר. עם ייסוד, המועצה לביטחון לאומי של הודו ב-1999 תפקידי הוועדה אוחדו עם המועצה. אגף המחקר והניתוח הוא ענף בקבינט ההודי ולא נחשב לסוכנות. האגף אינו כפוף לפרלמנט ההודי ואינו מחויב לתת את הדין באף נושא ולפיכך אינו כפוף לחוק חופש המידע. ב-18 בספטמבר 2023 סוכני הארגון התנקשו בהארדיפ סינג ניג'אר וגרמו למשבר ביחסים עם קנדה. סוכני הארגון מככבים במספר סרטים הודיים לרבות "London Confidential" בו הם נלחמים בהתפשטות מגפת הקורונה. הארגון כיכב גם בסרט מבצע מג'נו של נטפליקס, העוסק במרגלים הודים בפקיסטן, בתקופת המרוץ הגרעיני בין הודו לפקיסטן. רמשוואר נאת קאו (1968–1977) סנקארן נאייר (1977) נ. פ. סנטוק (1977–1983) גיריש צ'נדרה סקסנה (1983–1986) ס. ג'ושי (1986–1987) א.ק. ורמה (1987–1990) ג.ס. בג'פאיי (1990–1991) נ. נראסימהאן (1991–1993) ג'. ס. בדי (1993) א.ס. סיאלי (1993–1996) רנג'אן רוי (1996–1997) ארווינד ק. דייב (1997–1999) א.ס. דולאט (1999–2000) ויקראם סוד (13 בדצמבר 2000 - 31 במרץ 2003) ס.ד. סאהיי (1 באפריל 2003 - 31 בינואר 2005) פ.ק.ה. טראקן (1 בפברואר 2005 - 31 בינואר 2007) אשוק צ'אטורוודי (1 בפברואר 2007 - 31 בינואר 2009) ק. ורמה (31 בינואר 2009 - ואילך) לשכת הביון של הודו מדיה וקבצים בנושא אגף מחקר וניתוח בוויקישיתוף
אסגר אובו

אסגר אובו (אנגלית: Asger Hartvig Aaboe‏; 26 באפריל 1922 - 19 בינואר 2007) היה פרופסור להיסטוריה של המדע, המתמטיקה, שפות המזרח הקדום, וספרות באוניברסיטת ייל. אובו נולד בקופנהגן בשנת 1922. אביו היה קצין בצבא הדני. הוא למד בבית ספר תיכון והחל ללמוד באוניברסיטת קופנהגן בשנת 1940, שם למד מתמטיקה, אסטרונומיה, פיזיקה וכימיה. בשנת 1947 סיים תואר המקביל לתואר שני. בשנת 1955 החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת בראון. סיים את הדוקטורט בשנת 1957 בהנחיית פרופסור אוטו נויגבאואר. נושא עבודתו היה "התאוריות האסטרונומיות של הבבלים" (On Babylonian planetary theories). בשנת 1964 הוענקה לו מלגת גוגנהיים. בשנת 1959 נעשה לפרופסור חבר באוניברסיטת טאפס. בשנת 1961 הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטת ייל, ובשנת 1967 נעשה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת ייל. בשנת 1992 פרש לגמלאות. אשתו הראשונה ג'ואן נפטרה בשנת 1990. הוא היה אב לארבעה ילדים מנישואיו לה. בשנת 2006 נישא בשנית לאיזבלה זביקווסקה, אשורולוגית. הלך לעולמו ב-19 בינואר 2007, בן 84 במותו. Episodes from the early history of mathematics, MAA, 1997 Episodes from the early history of astronomy, Springer, 2001 Contributions to the study of Babylonian lunar theory, Munksgaard, 1979 אסגר אובו, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אסגר אובו, באתר MacTutor (באנגלית) ביוגרפיה In memoriam. Asger Hartvig Aaboe. (26 April 1922--19 January 2007), John P. Britton אסגר אובו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יהודה בכר (ניצב)

יהודה בכר (ספטמבר 1948 – 6 במרץ 2018) היה ניצב במשטרת ישראל. בכר נולד וגדל בפתח תקווה. בשנת 1966 התגייס לשירות חובה בנח"ל, סיים קורס קציני חי"ר ושירת בצה"ל עד לשחרורו בדרגת רב-סרן. בשנת 1978 התנדב למשמר האזרחי והיה מפקד רובע ג' בפתח תקווה. בשנת 1981 התגייס למשטרת ישראל. שימש סגן מפקד משטרת נתב"ג ומפקד תחנת כפר סבא. בשנת 1994 היה סגן ראש אגף מבצעים ובאותה שנה מונה לסגן מפקד מחוז מרכז. בשנת 1997 עלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף המבצעים במטה הארצי, בתפקידו עסק בהערכות המשטרה לבאג 2000, ארגון ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל והערכות למלחמת עיראק. בתחילת 2001 מונה למפקד מחוז מרכז. בשנת 2003 פרש בכר מהמשטרה והציג את מועמדותו לראשות עיריית הוד השרון מטעם הליכוד, בכר לא נבחר לראשות העיר אך כיהן כחבר מועצת העיר. לאחר מכן עבר למגזר הפרטי, עד מינויו ליו"ר המנהלה לתיאום פעולות הממשלה במגזר הבדואי בנגב. ב-2007 מונה למנכ"ל הרשות להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב במסגרת משרד הבינוי והשיכון, ובתחילת שנת 2016 סיים את תפקידו. בכר היה בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בקרימינולוגיה מאוניברסיטת חיפה. בכר היה נשוי ואב לשלוש בנות. בתו הבכורה הילה, ששירתה במשטרה בדרגת מפקח משנה, נרצחה ב-23 באוקטובר 2008 עם שני ילדיה על ידי בעלה מייקל פישר שהתאבד לאחר הרצח. ב-6 במרץ 2018 נפטר בכר לאחר מאבק במחלת הסרטן, ונטמן בבית העלמין נווה הדר בהוד השרון. ניצב בדימוס יהודה בכר שבתו ונכדיו נרצחו הלך לעולמו, באתר וואלה, 12 במרץ 2018 ניצב בדימוס יהודה בכר מונה למנכ"ל הרשות להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב באתר "חדשות המשטרה" כתבי זמן השרון, "הוא יהיה המפכ"ל הבא", באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2008
ידידיה דינרי

ידידיה אַלטֶר דינרי (1930 – 2007) היה חוקר יהדות ופרופסור באוניברסיטת תל אביב. דינרי נולד ב-1930. הוא סיים עבודת דוקטור ב-1968 באוניברסיטה העברית, בנושא "חכמי ההלכה באשכנז במאה ה-15 וחיבוריהם: מהרי"ל, מהרי"ו, ומהרא"י" (לימים ראתה הדיסרטציה אור כספר). בשנת תשמ"ה, זכה בפרס שזר לחקר תולדות ישראל הראשון. היה נשוי לדבורה. התגורר בבני ברק. היה אב לשלושה, רות, אסתר ולשמואל אבא דינרי. חכמי אשכנז בשלהי ימי-הביניים: דרכיהם וכתביהם בהלכה, ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ד 1984. רשימת המאמרים של ידידיה דינרי באתר רמב"י בבני ברק הלך לעולמו בערב החג פרופ' ידידיה אלתר ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.