laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טכנופיליה

טכנופיליה, מונח שטבע ניל פוסטמן, מתאר חברה ותרבות המתמסרות בהתלהבות נטולת ביקורת לטכנולוגיה. "טכנופולין: כניעתה של התרבות לטכנולוגיה", הוא ספרו של ניל פוסטמן שנכתב בשנת 1992, (באנגלית Technopoly: The Surrender of Culture to Technology). הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2003. בטכנופיליה, הטכנולוגיה מגדירה מחדש את המוסדות החברתיים ואת מושגי היסוד של התרבות כמו: משפחה, עבודה, חינוך, דת, פוליטיקה, היסטוריה, שפה, אמנות, אמת, תבונה, פרטיות. הטכנופיליה כמערכת בקרה על הפצת המידע, משתיקה צורות מחשבה ודרכי חיים חלופיות שאינן מרובות טכנולוגיה. הטכנופיל הוא הדרגה הבאה אחרי הטכנוקרט. הטכנוקרט הוא אדם בעל מיומנויות רבות שיש להן ביקוש בשוק. החברה בה חי הטכנוקרט היא הטכנוקרטיה. הטכנוקרטיה כחברה שאפה לפיתוחים טכנולוגיים וגילויים מדעיים רבים ככל שניתן והיא מזוהה עם התקופה של המהפכה התעשייתית ועד למחצית השנייה של המאה העשרים. ניל פוסטמן כתב בעיקר על ארצות הברית אבל דבריו תקפים לגבי החברה המערבית ככלל. אנשים רבים היום הם טכנופולים הרואים בטכנולוגיה ובעיקר במחשבים ובאמצעי התקשורת החדשים את המניע העיקרי שלנו בהווה. הטכנופיליה, בלשונו של פוסטמן, היא היום מערכת הבקרה על הפצת המידע בחברתנו הפוסט מודרנית. פוסטמן מעלה את הצורך באימוץ גישה ביקורתית למה שקורה סביבנו בכלל וכלפי הטכנולוגיה בפרט. אנשים רבים בימינו מקבלים את הטכנולוגיה בזרועות פתוחות ללא ערעור מעוניינים לאמץ אותה ואת היתרונות שהיא מציעה בכלל ואת טכנולוגיית המידע בפרט, אותה טכנולוגיה שנראית כסיפור ההצלחה הגדול ביותר של החברה המערבית. לדוגמה, הסכסוך הישראלי-ערבי לא יפתר על ידי תוספת מידע. פוסטמן מבקר גם טכנולוגיות תקשורת קודמות כמו השפה, הכתב והדפוס. הבחירה בטכנולוגיה היא בחירה בערכים שהטכנולוגיה מייצגת, ומכאן הוויכוח החריף בין קבוצות האינטרסים השונות התומכות כל אחת בטכנולוגיה אחרת. כל קבוצה מנסה להשליט את הטכנולוגיה שלה ולמנוע מהטכנולוגיות האחרות להתרחב. לעיתים הסיבות הן כלכליות, לעיתים הן לאומיות, ולעיתים הן מקריות לחלוטין. לדינמיקה זו של תחרות והתמקחות קורא יובל דרור הפוליטיקה של הטכנולוגיה. דטרמיניזם טכנולוגי יבגני מורוזוב ניל פוסטמן, טכנופולין - כניעתה של התרבות לטכנולוגיה, תרגם מאנגלית אמיר צוקרמן, ספריית פועלים, 2003. Neil Postman, Technopoly: The Surrender of Culture to Technology Hardcover: 222 pages Publisher: Knopf; 1ST edition, 1992 ISBN 0394582721 דף אינטרנט של ניל פוסטמן
חמזה עלי אל-ח'טיב

חמזה עלי אל-ח'טיב (בערבית: حمزة علي الخطيب; 24 באוקטובר 1997 – 25 במאי 2011) היה ילד סורי בן 13 אשר נעצר על ידי כוחות צבא סוריה עקב השתתפותו בהפגנה נגד הממשלה, ב-29 באפריל 2011, שהתקיימה בעיר דרעא בשלבים הראשונים של המהומות בסוריה. כחודש לאחר מכן נמסרה לידי משפחתו גופתו החבולה ועליה סימני כוויות, שלושה פצעי ירי, וכן איבר מין כרות. המשפחה פרסמה בציבור תמונות של הגופה, וכן סרטון וידאו, מה שהוביל למחאות נרחבות בכל רחבי סוריה, ואף שימש כזרז להתגברות המחאות ולהסלמת ההתקוממות העממית נגד משטרו של בשאר אל-אסד. חמזה התגורר יחד עם הוריו בכפר אל-ג'יזה שבמחוז דרעא בסוריה. ב-29 באפריל 2011 הוא הצטרף אל בני משפחתו בעצרת המונית שהתקיימה בעיר דרעא, במטרה לשבור את המצור שהוטל מטעם צבא סוריה על המתקוממים בעיר. זמן קצר לאחר הגעת בני המשפחה לעצרת, ועקב נסיבות שאינן ברורות לחלוטין, פתחו כוחות צבא באש על המשתתפים בעצרת, ובמהומה שנוצרה, חמזה, יחד עם משתתפים נוספים, נעלם, ובני משפחתו לא היו מודעים בתחילה לגורלו. ב-25 במאי נמסרה גופתו לבני משפחתו על ידי השלטונות. צילום מתוך הסרטון (תמונה קשה לצפייה) תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית. class=notpageimage|הצגה סרטון וידאו של גופת חמזה, אשר צולם כמה ימים לאחר פטירתו, העיד כי חמזה עבר התעללות על ידי חיילי המשטר, בעודו בחיים או לאחר מותו. בין הסימנים נצפו שברים בעצמות, פצעי ירי, כוויות, פגיעה באיבר מינו וכן סימני התעללות באמצעות שוקר חשמלי. הסרטון של גופת חמזה שודר בפומבי ברשת אל-ג'זירה, והדבר הוביל להתפרצות זעם מטעם סורים רבים, הן על גבי רשת האינטרנט והן במסגרת שורה של הפגנות מקומיות ברחבי סוריה. בהמשך נטען כי הפגנות אלו, יחד עם אירועים נוספים, שימשו כנקודת מפנה והובילו להידרדרות המהומות למלחמת אזרחים בהיקף מלא נגד המשטר הסורי. במקביל, חמזה עצמו הפך במידה רבה כסמל להתקוממות כנגד המשטר. בתאריך 31 במאי 2011, מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון התייחסה למותו של חמזה כנקודת מפנה בהתקוממות הסורית, וציינה כי מותו סימל עבור סורים רבים התנערות מלאה מכל כוונה של המשטר הסורי להגיע לעמק השווה מול תושבי סוריה. סיפורו של חמזה אף תואר בהרחבה במסגרת דו"ח מטעם ארגון אמנסטי, שהתייחס להפרות זכויות אדם מצד המשטר הסורי. הדו"ח פורסם בסוף חודש אוגוסט 2011. מוחמד בועזיזי יונתן גונן, סמל המחאה החדש בסוריה: בן 13 שעונה למוות, באתר nana10‏, 29 במאי 2011 Torture of boy reinvigorates Syria’s protest movement, באתר הוושינגטון פוסט, 29 במאי 2011 רועי נחמיאס והסוכנויות, החיילים הסורים נורו בידי חבריהם, המפגינים טיפלו, באתר ynet, 29 במאי 2011 How a 13-year-old became a symbol of Syrian revolution, באתר The Globe and Mail Tortured and killed: Hamza al-Khateeb, age 13, באתר אל-ג'זירה, 31 במאי 2011 Video of Tortured Boy’s Corpse Deepens Anger in Syria, באתר הוושינגטון פוסט, 30 במאי 2011 Syrian boy's brutal death rouses protesters, באתר CBS News,‏ 31 במאי 2011 מערכת וואלה! חדשות‏, ערים במצור בסוריה: עינויים וטנקים ברחובות, באתר וואלה, 31 במאי 2011 Clinton, citing Syrian boy, sees 'total collapse', באתר DAWN,‏ 1 ביוני 2011 חדשות 2, ‏דוח "אמנסטי" על סוריה: עינויים והתעללות עד מוות בתאי המעצר, באתר ‏מאקו‏, 31 באוגוסט 2011 סוכנויות הידיעות, אמנסטי: עלייה במקרי המוות במעצר בסוריה, באתר nrg‏, 31 באוגוסט 2011
כנסיית הטירה (ויטנברג)

כנסיית הטירה (בגרמנית: Schlosskirche, נקראת גם כנסיית כל הקדושים - Allerheiligenkirche) היא כנסייה לותרנית בעיר ויטנברג חשובה ביותר בתולדות הנצרות הפרוטסטנטית לאחר שמרטין לותר תלה על דלתותיה ב-31 באוקטובר 1517 את 95 התזות שכתב, מעשה שמציין את תחילתה של הרפורמציה הפרוטסטנטית. הכנסייה נבנתה בשנים 1490–1511 בסגנון ניאו גותי בהוראתו של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה שתמך במרטין לותר. כשנפתחה אוניברסיטת ויטנברג ב-1502 סופחה אליו הכנסייה ושימשה כמקום תפילה לסטודנטים ומקום בו קבלו את התואר האקדמי שלהם. פיליפ מלנכתון נאם שם את נאומו הראשון. ב-1760, במהלך מלחמת שבע השנים נפגעה הכנסייה קשה משריפה. דלתות העץ עליהם היו תלויות 95 התזות של מרטין לותר, נשרפו. בהוראתו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה נבנו דלתות ברונזה עליהם חקוקות 95 התזות בלטינית. הדלתות שוקלות טון אחד. הן נחנכו ב-10 בנובמבר 1858, לציון 375 שנה להולדתו של מרטין לותר. מעל הדלתות יש ציור של ישו הצלוב ביחד עם מרטין לותר ופיליפ מלנכתון. לותר ומלנכתון קבורים בכנסייה ליד בימת ההטפה. המגדל מתנשא לגובה 83 מטר. מקיפה אותו כתובת עם ציטוט של אחד מההמנונים של לותר: "Ein feste Burg ist unser Gott" (מבצר חזק הוא אלוהינו). ב-1996 הוכרזה הכנסייה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, חלק מהאתר אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג. פנים כנסיית הטירה האורגן קבר מרטין לותר קבר פיליפ מלנכתון דלתות 95 התזות ישו עם לותר (משמאל) ומלנכתון מדיה וקבצים בנושא כנסיית הטירה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית הטירה כנסיית הטירה, באתר sacred destinations
סו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סו – שם קיבוצי למספר שבטי אינדיאנים סו סיטי – עיר בארצות הברית סו – (Sceaux) עיר בצרפת סו טונג – סופר סיני סון אישים ששמם הפרטי הוא סו
גזטה די אמסטרדם

גזטה די אמסטרדם (ספרדית: Gazeta de Amsterdam) היה עיתון בשפה הספרדית שיצא לאור באמסטרדם בין 1672 לכל המאוחר ועד 1702 לכל הפחות. היה זה העיתון היהודי הראשון בהיסטוריה המתועדת, והוא נקרא בקרב קהילת צאצאי המראנוס ברפובליקה ההולנדית. מעט ידוע בוודאות על ה"גזטה". המהדורה הישנה ביותר שנמצאה בארכיבים היא מ-12 בספטמבר 1672, ולא ידוע מתי יצא גיליון הפתיחה שלו. המהדורה המאוחרת ביותר היא מ-22 במאי 1702. המוציא לאור היה דוד די קסטרו טרתס (1698 – 1630), שנולד בפורטוגל למשפחת אנוסים שנמלטה לאמסטרדם ושבה ליהדותה כשהיה בן עשר. ה"גזטה" נדפס בספרדית, שפתם של בני הקהילה המשגשגת שמנתה יותר מ-4,000 נפש, אם כי נמצאו כמה גליונות באיטלקית מ-1673. לא ברור אם ההדפסה באיטלקית הייתה מאפיין קבוע וכמה זמן נמשכה. העיתון גם לא יצא במתכונת קבועה: לעיתים הודפסו מהדורות מדי שבוע, ולעיתים קרובות היו מרווחים ארוכים בין כל אחת. ה"גזטה" עסק בעיקר בחדשות מסחר וספנות, והעתיק לרוב ידיעות מכתבי-עת נוצריים אם כי היו לו כנראה גם כתבים משלו. צוות העובדים היה יהודי כולו. לצד טרתס, עבדו יוסף ושמעון ויצנהויזן, יעקב די קורדובה, יששכר בן אליעזר וגר הצדק משה בר אברהם אבינו. טרתס היה אחד המוציאים-לאור היהודיים החשובים של זמנו, ובבית-הדפוס בבעלותו יצאו ספרים רבים. הוא אף הדפיס את העיתון היהודי השני בהיסטוריה, ה"קורנט" היידישאי. אף שה"גזטה" פתח, ככל הידוע, את תולדות העיתונות היהודית, הוא פנה לקהל הכללי ואין ספק שסוחרים נוצרים הרבו לקרוא אותו. הוא כיסה באופן מפורט את זמני הגעת שיירות הסוחר מיתר ארצות השפלה ומאירופה, פרטים הנוגעים לשודדי ים ודרישות הכופר שהעלו תמורת פדיון שבויים שנפלו בידם, מכירת סחורות שהגיעו מהעולם החדש ואסיה וכיוצא בזה. ידיעות פוליטיות שלא היו קשורות ישירות למסחר היו נדירות יותר. שמואל שניצר, ‏ובכל זאת הבכורה שייכת ל'גאזיטה', קשר 2, סתיו 1987, 3-10. Javier Díaz Noci, Gacetas españolas de los Países Bajos en el siglo XVII: La Gazeta de Amsterdam(הקישור אינו פעיל), ÁMBITOS. Nº 7-8. 2º Semestre 2001.
M88

M88 (נקראת גם NGC 4501) היא גלקסיה ספירלית הנמצאת במרחק של כ-60 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי. גלקסיה זו היא אחת מהגלקסיות הבהירות שבצביר הבתולה והיא נמצאת בחלקו הצפוני הגולש אל קבוצת הכוכבים שערות ברניקי. M88 התגלתה ב-18 במרץ 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שצירף אותה לקטלוג מסיה ותיאר אותה כ"ערפילית ללא כוכבים" וציין שהיא דומה ל-M58. מסיה חיפש באותו לילה ערפילית, שעליה דיווח עוזרו פייר מאשן כשבועיים קודם (M85), וגילה 7 גלקסיות נוספות על זו שגילה מאשן, כולן מצביר הבתולה. (האחרות הן M84 ‏- M87 ו-M89 ‏-M91). ויליאם הרשל ציין ברשימותיו שצפה ב-M88 בשנת 1784 ושבסמוך לה נמצאת ערפילית נוספת עמומה יותר שבקושי הצליח להבחין בה (ככל הנראה NGC 4516). ג'ון הרשל צפה ב-M88 מספר פעמים בין השנים 1826 ו-1832 ותיאר אותה כערפילית בהירה, גדולה, מאורכת ושחלקה הצפוני בהיר מהדרומי. ויליאם פרסונס, רוזן רוס השלישי, גילה בשנת 1850 שלגלקסיה זרועות ספירליות, כך שזו אחת מהגלקסיות הראשונות שזוהו כספירליות. בשנת 1999 התגלתה ב-M88 סופרנובה 1999cl שהייתה סופרנובה מסוג Ia ושהגיעה בשיאה לבהירות מדרגה 13.6. M88 נמצאת בחלקו הצפוני של צביר הבתולה ועם דרגת בהירות נראית 9.6 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים או אפילו באמצעות משקפת כשתנאי הצפייה טובים, אך מכיוון שאין כוכבים בולטים בסביבתה, לא קל לאתרה. M88 נמצאת כ-8 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה) שבהירותו מדרגה 2.8, וכ-9.5 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב α (אלפא) בשערות ברניקי. כ-50 דקות קשת ממזרח ל-M88 נמצאת M91, כ-55 דקות קשת מדרום-מערב לה נמצאת NGC 4459, כמעלה מדרום-דרום-מערב לה נמצאות NGC 4477 ו-NGC 4473, כשתי מעלות מדרום לה נמצאת M87 ובאותו מרחק בכיוון דרום-מערב נמצאות M84 ו-M86.‏ M99 נמצאת כ-3.15 מעלות ממערב ל-M88, ו-M100 נמצאת כ-2.5 מעלות מצפון-מערב לה. גודלה הזוויתי של M88 הוא כ-7 דקות קשת השקולות לקוטר של כ-125,000 שנות אור ומישורה נטוי בזווית של כ-30 מעלות ביחס לקו הראייה אליה. זרועותיה רציפות ואינן צפופות כך שניתן לראותן בבירור עד לחיבורן לליבת הגלקסיה. ממדידות ההסחה לאדום של האור הנפלט מהזרועות נראה שהחומר בקצותיהן מקיף את מרכז הגלקסיה במהירות של כ-270 קילומטר בשנייה. מהירות כזאת עם רדיוס הקפה של כ-60,000 שנות אור, מצביע על כך שמסת הגלקסיה היא כ-‎3.4×1011‎ מסות שמש, כ-60% ממסת שביל החלב. על פי ההסחה לאדום של קרינת מרכז הגלקסיה היא מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-2,200 ק"מ לשנייה, כפול ממהירותו הממוצעת של צביר הבתולה וזו אחת מהגלקסיות עם מהירות ההתרחקות הגדולה ביותר שבצביר. בשל תנועתה המהירה דרך התווך הבין-גלקטי מופעל עליה לחץ מהצד שבכיוון התנועה וכתוצאה מכך צד זה איבד כמעט לחלוטין את המימן הנייטרלי שבו. הגלקסיה נעה לכיוון מרכז הצביר ומתקרבת אל M87 וצפויה להגיע אל הנקודה הקרובה ביותר בעוד 200-300 מיליון שנים. ל-M88 יש גרעין גלקטי פעיל הפולט קרינת X וגלי רדיו שמצביעים על קיומו של חור שחור עם מסה של כ-‎8×107‎ מסות שמש בליבת הגלקסיה. מדיה וקבצים בנושא M88 בוויקישיתוף M88 בדפי מסיה של SEDS M88, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים NED: M86 HyperLeda: NGC 4501 B. Vollmer, M. Soida, A. Chung, J.H. van Gorkom, K. Otmianowska-Mazur, R. Beck, M. Urbanik & J.D.P. Kenney: Pre-peak ram pressure stripping in the Virgo cluster spiral galaxy NGC 4501 A. Merloni, S. Heinz & T. Di Matteo: A fundamental plane of black hole activity, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Volume 345, Issue 4, pp. 1057-1076
ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה

ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה (באיטלקית: Vittorio Amadeo III; ‏26 ביוני 1726 – 16 באוקטובר 1796), היה מלך סרדיניה בשנים 1773–1796. ויטוריו אמדאו נולד ב-26 ביוני 1726 בטורינו לקרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה ולפוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט. ב-20 בפברואר 1773 מת אביו קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, וויטוריו אמדאו עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו לשלטון החל ויטוריו אמדאו לשפר את הביורוקרטיה במדינה ולייעל את הצבא. בנוסף, התחיל ויטוריו אמדאו לשפר את נמל ניצה, את הסכרים בארצה, ואת הכביש של קוטה בואילטה. בפרוץ המהפכה הצרפתית נטל ויטוריו אמדאו תחת חסותו את רוזנויות ארטואה ופרובאנס, שהיו בשליטת בני משפחתו. בהמשך הצטרף לקואליציה הראשונה נגד צרפת. בשנת 1796 הנהיג נפוליאון צבא של 43,000 חיילים, ומולו ניצבו באיטליה הן הצבא האוסטרי והן הצבא של ממלכת סרדיניה, שהיו עדיפים עליו בכוח אדם ובנשק. כדי למנוע מיריביו לרכז את כוחם ולהתאחד לצבא אחד גדול הזדרז נפוליאון לאסור קרב על צבא סרדיניה במונדווי ב-28 באפריל והביס אותו. לאחר ניצחון הצבא הצרפתי כפה נפוליאון הסכם שלום על ממלכת סרדיניה, במסגרתו סופחו לצרפת שטחים שהיו בשליטתה, וחיל מצב צרפתי הוצב בתוך המדינה. ב-16 באוקטובר 1796 מת ויטוריו אמדאו, ובנו קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה עלה לשלטון במקומו. ב-31 במאי 1750 התחתן ויטוריו אמדאו עם מריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה, ממנה היו לו 12 ילדים: קרלו אמנואלה (1751–1819). מריה אליזבטה קרלוטה (1752–1755). מריה ג'וזפינה (1753–1810). אמדאו אלסנדרו (1755–1755). מריה תרזה (1756–1805). מריה אנה (1757–1824). ויטוריו אמנואלה (1759–1824). מריה כריסטינה פרדיננדה (1760–1768). מאוריציו ג'וזפה (1762–1799). מריה קרולינה (1764–1782). קרלו פליצ'ה (1765–1831). ג'וזפה (1766–1802). מדיה וקבצים בנושא ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה בוויקישיתוף ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויטוריו אמדאו ה-3, (1726-1796), מלך סרדיניה, דף שער בספרייה הלאומית
ג'ק סילקוק

ג'ון "ג'ק" סילקוק (באנגלית: John "Jack" Silcock;‏ 15 ביוני 1898 - 28 ביוני 1966) היה כדורגלן אנגלי ששיחק כמגן שמאלי. עיקר הקריירה של סילקוק עברה בקבוצת מנצ'סטר יונייטד. על אף שכשל להגיע עמה להישגים, היה סילקוק משחקניה היציבים והבולטים של הקבוצה במשך 15 עונות, ורשם שלוש הופעות במדי נבחרת אנגליה בתחילת שנות ה-20. סילקוק עבד בצעירותו ככורה פחם בעיירה אספול. כישרונו זוהה על ידי קבוצת הנוער המקומית, והוא החל את דרכו ככדורגלן בשורותיה. באפריל 1916, במהלך מסע סקאוטינג, אותר סילקוק על ידי מאמן מנצ'סטר יונייטד, ג'ק רובסון. הוא חתם בקבוצה על חוזה חובבני, ובספטמבר 2017 זכה לחוזה מקצועני מהקבוצה. סילקוק שיחק במדי מנצ'סטר בימי מלחמת העולם הראשונה בטורנירי ידידות שונים, ועם שובה של הליגה האנגלית בעונת 1919/1920 זכה לערוך את הופעת הבכורה שלו הרשמית שלו בקבוצה, ב-30 באוגוסט 1919 בשוויון 1-1 מול דרבי קאונטי. סילקוק היה לאחד משחקניה הבולטים והיציבים של מנצ'סטר יונייטד בשנים שבין שתי מלחמות העולם, ואף היה לקפטן הקבוצה בעונת 1930/1931, בה ירדה לליגת המשנה. הוא שיחק במנצ'סטר במשך 15 עונות, מתוכן תשע בליגה הבכירה ושש בליגת המשנה. לזכותו 423 הופעות ליגה במדי הקבוצה, ו-26 הופעות נוספות בגביע ה-FA. סילקוק מעולם לא זכה בתואר במהלך הקריירה המקצועית שלו. באוגוסט 1934, לקראת עונת 1934/1935, עבר סילקוק לאולדהאם אתלטיק. המעבר לא צלח, וסילקוק לא הצליח למצוא את מקומו בקבוצה, ובמהלך רוב העונה כלל לא שיחק במדי הקבוצה שירדה בתום העונה לליגה השלישית. ב-1936 עבר לשחק בדרוילסדן החובבנית, במדיה פרש ממשחק פעיל. על אף שבמהלך תקופתו במנצ'סטר לא הצליחה הקבוצה להתחרות בצמרת, זכה סילקוק לרשום שלוש הופעות במדי נבחרת אנגליה בתחילת שנות ה-20. באותן השנים לא היה מאמן לנבחרת, וסגל השחקנים נבחר על ידי ועדה. את הופעת הבכורה שלו ערך סילקוק ב-14 במרץ 1921 במשחק חוץ מול ויילס במסגרת אליפות הבית הבריטית 1920/1921. המשחק הסתיים בשוויון 0-0. כשבועיים אחר כך שיחק בהפסד החוץ של אנגליה 3-0 לסקוטלנד באותו הטורניר. סילקוק שב להופעה שלישית ואחרונה כשנתיים אחר כך, ב-24 במאי 1923, בניצחון החוץ של אנגליה 3-1 על שוודיה במשחק ידידות. ג'ק סילקוק, באתר Transfermarkt ג'ק סילקוק, באתר WorldFootball.net ג'ק סילקוק, באתר National Football Teams ג'ק סילקוק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר הרשמי של מנצ'סטר יונייטד פרופיל השחקן באתר MUFCInfo
מר שועל המהולל (ספר)

מר שועל המהולל (באנגלית: Fantastic Mr. Fox) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופר האנגלי רואלד דאל ואויר על ידי קוונטין בלייק, על בסיס הספר, יצא סרט באותו השם מר שועל המהולל בשנת 2009. הספר יצא לאור בשנת 1970, ותורגם לעברית על ידי בינה אופק. הספר יצא לאור בעברית כחלק מסדרת "מרגנית" הוצאת זמורה ביתן. מר שועל. שועל נשוי ואב לארבעה, נוהג לגנוב עופות מחוותיהם של בוגיס, באנס ובין, כדי לאוכלם. גברת שועל. אשתו של מר שועל המהולל, אמם של ארבעת ילדיהם. ארבעת השעלולים. ילדיהם של מר וגברת שועל. תמימים וחמודים. בוגיס. איכר שמן מאוד המגדל תרנגולות. נוהג לאכול 3 תרנגולות ביום. ממנו שודד מר שועל את התרנגולות מהן הוא ומשפחתו ניזונים. באנס. איכר גמד וכרסתן, המגדל אווזים וברווזים. אוכל תמיד אך ורק סופגניות ממולאות בממרח כבד-אווזים. גם אותו שודד מר שועל. בין. איכר רזה מאוד והחכם ביותר מבין האיכרים. מגדל תרנגולי-הודו ובעל מטע תפוחים. אינו אוכל כלל אלא רק שותה סיידר תפוחים, אותו הוא מכין מהתפוחים שגידל. מר שועל נוהג, לקראת כל ערב, להתגנב אל אחת מחוותיהם של שלושת האיכרים ולקחת ממנה כמה עופות, כמזון לו ולבני-ביתו. בוגיס, באנס ובין זועמים על הגנבות החוזרות ונשנות ומחליטים לתפוס את השועל ולהורגו. הם מנסים לתפסו במגוון דרכים: תחילה דרך מארב וירייה ברובים, אחרי-כן חפירה באתים במאורתו של השועל, ולבסוף בעזרת דחפורים ממונעים. לאחר שנכשלו, החליטו האיכרים לצור על ביתו של השועל, כך שימות מרעב. אולם, השועל, יחד עם ילדיו וכן חיות אחרות (גירית, ארנב), מצליח לפרוץ דרך תת-קרקעית אל מחסני המזון של האיכרים, לשדוד אותם ולצאת בלא פגע. האיכרים ממשיכים להמתין בפתח המאורה, ואילו השועל, משפחתו ושאר חיות היער, חיים מעתה מתחת לפני הקרקע, אך אינם סובלים מבעיה כלשהי. אורכו של הספר בעברית 103 עמודים (בהם איורים בשחור-לבן). הספר מחולק ל-18 פרקים, וכריכתו קשה וצבעונית. מר שועל המהולל, באתר OCLC (באנגלית)
וילי בלייכר

וילי בלייכר (בגרמנית: Willi Bleicher;‏ 1907, בד קנשטט (אנ') – 1981, שטוטגרט), היה פעיל איגוד מקצועי, מתנגד המשטר הנאצי וחסיד אומות העולם מגרמניה. בלייכר היה בנו החמישי של בן למעמד הפועלים. הוא התעתד להיות פועל מתכת במפעל דיימלר. בצעירותו הצטרף לתנועת הנוער של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה ולאחר מכן - למפלגה הקומוניסטית של גרמניה. בשנת 1929 התאכזב מהסטליניזם הפושה במפלגה, ועזב אל המפלגה הקומוניסטית האופוזיציונית של גרמניה (אנ') - מפלגה קומוניסטית גרמנית מתחרה, שהוקמה על ידי מתנגדי הסטליניזם ומתנגדי התכתיבים של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית למפלגות קומוניסטיות אחרות מחוץ לברית המועצות. לאחר עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, ירדה המפלגה בה היה חבר בלייכר למחתרת. הוא היה מעורב בפעילות מחתרתית, ובתחילת 1935 נעצר על ידי הגסטפו ונדון למאסר של שלוש שנים. לאחר שריצה את תקופת מאסרו, הוארך מאסרו לתקופה בלתי מוגבלת, והוא נשלח למחנות ריכוז. בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בלייכר במספר מחנות ריכוז. ב-1944 היה במחנה בוכנוואלד ושם היה בתפקיד קאפו. הוא הפך למנהיג המחתרת של האסירים הפוליטיים במחנה. באוגוסט 1944 הגיעו למחנה כאסירים הרופא הפולני היהודי ד"ר זכריה צווייג ובנו בן השלוש סטפן יז'י צווייג, לימים סופר וצלם. בלייכר ועמיתיו לקחו על עצמם להציל את צווייג הילד מפני גירוש לאושוויץ, והפכו את הישרדותו למטרה. בלייכר עבד במחסן המחנה וארגן ציוד ומקום להסתרתו של סטפן יז'י - מקום שאנשי האס אס הכירו כנגוע בטיפוס ולכן נמנעו מלהיכנס אליו. כשהופיע שמו של סטפן יז'י ברשימת גירוש, שיחד בלייכר רופא אס אס על מנת שזה יכניס את סטפן יז'י לבית החולים של המחנה. לאחר מכן הועבר סטפן יז'י ל"מחנה הקטן" בבוכנוואלד ושם השגיח עליו אסיר פוליטי אחר בשם יוג'ין וולר (Eugene Waller). סטפן יז'י ואביו שרדו במלחמה. הגסטפו חשף טקס מחתרתי שערכה תנועת המחתרת בבוכנוואלד לזכר ארנסט תלמאן, וב-28 באוקטובר 1944 נעצר בלייכר על ידי הגסטפו עם חברים אחרים של תנועת המחתרת. בלייכר עונה אך שרד. לאחר המלחמה היה בלייכר מזכיר האיגוד המקצועי של עובדי המתכת בבאדן-וירטמברג. סיפור ההצלה של צווייג הונצח בספרו של ברונו אפיץ (Apitz) "עירום בין זאבים" (Nackt unter Wölfen) שיצא לאור בשנת 1958 וכן בסרט טלוויזיה וסרט קולנוע. בשנת 1965 הכיר יד ושם בווילי בלייכר בתור חסיד אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא וילי בלייכר בוויקישיתוף פעילותו של וילי בלייכר, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סידני (נובה סקוטיה)

סידני (באנגלית: Sydney) היא "מרכז אוכלוסין" ועיר לשעבר בפרובינציית נובה סקוטיה שבקנדה. מרכז האוכלוסין ממוקם על החוף המזרחי של האי קייפ ברטון, ומשתייך מנהלית למחוז קייפ ברטון. סידני נוסדה ב-1785 על ידי מהגרים בריטים. היא שימשה כבירת מושבת "האי קייפ ברטון" עד ל-1820, אז המושבה התאחדה עם נובה סקוטיה, והליפקס לקחה את מקומה כבירת המושבה. סידני הוכרזה כעיר ב-1904, אך ב-1 באוגוסט 1995 התמזגה עם האזור המוניציפלי, והמקום הוגדר "מרכז אוכלוסין" במקום "עיר". סידני חוותה גידול אוכלוסין מהיר עם כניסתה למאה ה-20, כאשר שימשה כביתם של מחצבי הפלדה מהגדולים באמריקה הצפונית. במשך מלחמות העולם, הביקוש לפלדה הגיע לשיאים חדשים, מה שהיוו תמריץ משמעותי לכלכלת העיר וצמיחתה הדמוגרפית. אך, בתקופה הפוסט-מלחמתית מגזר הפלדה הצטמצם משמעותית, ועם הירידה בהיקפי הביקוש לפלדה והקשיים שחוותה חברת הפלדה המקומית בעקבותיה, החלה הגירה שלילית והאוכלוסייה הלכה והצטמצמה החל משנות ה-80. החברה המקומית לפלדה נסגרה באופן סופי ב-2001, וכיום עיקר כלכלת העיר מבוססת על מוקדי שירות לקוחות ועל תיירות. עם סוג של אקלים יבשתי שמתמתן משמעותית על ידי קרבתה לאוקיינוס האטלנטי, סידני חווה מזג אוויר קריר בקיץ, וחורף רטוב וסוער. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בסידני עמדה על 36.7 מעלות צלזיוס (נמדדה ב-18 באוגוסט 1935), והנמוכה ביותר עמדה על -31.7 מעלות (נמדדה ב-31 בינואר 1873, ב-29 בינואר 1877 וכן ב-15 בפברואר 1916). מדיה וקבצים בנושא סידני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סידני (באנגלית) סידני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרופיל מפקד אוכלוסין לקייפ ברטון - סידני, מפקד 2016, סטטיסטיקס קנדה. דיווח מידע אקלימי יומי באוגוסט 1935 עבור סידני, נובה סקוטיה, אתר ממשלת קנדה דיווח מידע אקלימי יומי בינואר 1873 עבור סידני, נובה סקוטיה, אתר ממשלת קנדה דיווח מידע אקלימי יומי בינואר 1877 עבור סידני, נובה סקוטיה, אתר ממשלת קנדה דיווח מידע אקלימי יומי בפברואר 1916 עבור סידני, נובה סקוטיה, אתר ממשלת קנדה
סידני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סידני – בירת מדינת ניו סאות' ויילס באוסטרליה כמו גם העיר הגדולה ביותר באוסטרליה. סידני (כדורגל) – מועדון כדורגל מסידני. אוניברסיטת סידני – אוניברסיטה בעיר סידני. מפרצון סידני – מפרצון באזור העיר סידני מגדל סידני – מבנה בעיר סידני Dictionary of Sydney – פרויקט אנציקלופדי של ההיסטוריה של סידני סידני (נובה סקוטיה) – יישוב בפרובינציית נובה סקוטיה בקנדה. אישים מרי סידני, רוזנת פמברוק – סופרת, משוררת ופטרונית אמנות אנגלית. אלג'רנון סידני – פוליטיקאי ומחבר והוגה פוליטי אנגלי. אן סידני – שחקנית ודוגמנית אנגלייה ויליאם סידני, ויקונט דה-ל'ייל הראשון – איש צבא ומדינאי בריטי, כיהן כמושל הכללי של אוסטרליה. סילביה סידני – שחקנית יהודיה-אמריקאית. פיליפ סידני – משורר, לוחם, ומלומד אנגלי, מהדמויות הבולטות בעידן האליזבתני באנגליה. ראיין סידני – כדורסלן אמריקאי תומאס טאונסהנד, ויקונט סידני הראשון – פוליטיקאי בריטי, על שמו קרויה העיר סידני באוסטרליה. אישים ששמם הפרטי הוא סידני
מוטארה

המונח "מוטרה" מפנה לכאן. לערך העוסק במפלצת בדיונית בסרטי גודזילה, ראו מות'רה (מפלצת). מוטארה (באנגלית ובשונה: Mutare; נודעה בעבר בשם אומטלי, באנגלית: Umtali) היא בירת מחוז מניקלנד (Manicaland) בזימבבואה. העיר שוכנת במזרח זימבבואה, בקרבת הגבול עם מוזמביק. בעיר מתגוררים 187,621 תושבים (נכון ל-2012), והיא העיר הרביעית הכי מאוכלסת בזימבבואה, אחרי הבירה הארארה, בולאוואיו וצ'יטונגוויזה (Chitungwiza). מקור העיר הוא במבצר אומטלי שנוסד על ידי השלטון הבריטי בסוף המאה ה-19 כדי לשמור על הגבול עם מוזמביק. תוך זמן קצר נוסדה סביב המבצר התיישבות שקיבלה את שמו של המבצר. כעבור מספר שנים, ב-1896 נוסדה מסילת רכבת בין בולאוואיו לבין עיר הנמל ביירה במוזמביק והשלטון החליט להזיז את ההתיישבות למיקומה הנוכחי הקרוב למסילה; חברת דרום אפריקה הבריטית שילמה לתושבי העיירה פיצויים על ההעברה. העיירה גדלה לאורך השנים וב-1971 היא קיבלה מעמד של עיר. ב-1982 הוחלט לשנות את שמה של העיר למוטארה, שם מקומי שמקורו במילה "אוטארה" בשפת שונה שמשמעה ברזל או זהב והיא ניתנה למקום לאחר שהחלה בו כריית זהב במאה ה-19. כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על כריית זהב ויהלומים, גידול הדרים ויערנות. העיר שוכנת בין עמק אימבזה והרי בוומבה (Bvumba), שהם חלק מרכס הרמות המזרחיות במזרח זימבבואה, קילומטרים ספורים מהגבול עם מוזמביק. באופן יחסי למיקומה באזור טרופי, מוטארה נמצאת באזור בו שורר אקלים ממוזג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 19 מעלות צלזיוס, טמפרטורה נמוכה למדי ביחס לגובהה לעומת ערים בעלות גובה דומה בזימבבואה, שנובעת ממיקומה הטופוגרפי של העיר. ממוצע המשקעים השנתי עומד על כ-800 מילימטרים שרובם יורדים בין דצמבר לפברואר. בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת אפריקה, אוניברסיטה פאן-אפריקנית מתודיסטית. ארצות הברית פורטלנד, אורגון, ארצות הברית הולנד הארלם, הולנד מדיה וקבצים בנושא מוטארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוטארה מוטארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד 2012, סוכנות הסטטיסטיקה הלאומית של זימבבואה. מוטארה באתר שירות מזג האוויר העולמי של הארגון.