laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאה זמרי

לאה רביד הורביץ-זמרי (25 באוגוסט 1933 - 6 בדצמבר 1956) הייתה אתלטית ישראלית ומורה לחינוך גופני. אלופת ישראל ושיאנית ישראל בריצת משוכות, אלופת המכביה השלישית בקפיצה לרוחק, אלופת המכביה הרביעית בריצת 80 מטר משוכות ונציגת ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952). זמרי נולדה לרות ולפליכס-שרגא בעיר פפורצהיים בגרמניה, במשפחה בת שני ילדים. עלתה ארצה עם משפחתה בגיל שנה. גדלה בחיפה בשכונת קריית חיים. היא התאמנה בהפועל קריית חיים בהדרכת יצחק מנדלברוד. היא סיימה את המדרשה למורי חינוך גופני והחלה לעבוד כמורה בירושלים. במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 זכתה זמרי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.99 מטר, לפני טפר (4.92 מטר) ושושני (4.88 מטר). באליפות ישראל שנערכה ביוני 1952 זכתה זמרי בשתי מדליות זהב, בריצת 80 מטר משוכות תוצאה של 12.5 שניות ובריצת 100 מטר תוצאה של 13.0 שניות. באולימפיאדת הלסינקי (1952) היא סיימה במקום 31 בריצת 80 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 12.4 שניות (12.74 שניות, מדידה אלקטרונית). במכביה הרביעית שנערכה בשנת 1953 זכתה זמרי במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 12.8 שניות, לפני האלופה היוצאת רות איילון מישראל (13.5 שניות). הורביץ נישאה לאורי זמרי, מורה לחינוך גופני בעצמו, שופט כדורסל בינלאומי ומאוחר יותר, ממקימי מכון וינגייט. לזוג נולד ילד, דרור, שהיה בן שנתיים בעת פטירתה מלוקמיה. מחלתה פרצה זמן לא רב לאחר מות אחיה היחיד, ירוחם, במלחמת סיני בקרב המיתלה. באותה עת נשלח בעלה לאולימפיאדת מלבורן (1956), לשמש כשופט ספורט באולימפיאדה, הישראלי הראשון ששימש בתפקיד זה. לאה זמרי נפטרה ב-5 בדצמבר 1956 ונקברה בחיפה. לאה זמרי, באתר olympedia.org טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965 לאה זמרי, דבר, 9 בדצמבר 1956 דבר הספורט - במכביה, דבר, 1 באוקטובר 1950 על סף האולימפיאדה, דבר, 22 ביוני 1952 במכביה ה-4, דבר, 25 בספטמבר 1953 לאה זמרי באתר GRAVEZ
קדרון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קדרון – מושב באזור השפלה מצד קדרון – אתר ארכאולוגי השוכן מדרום לשמורת עינות צוקים נחל קדרון – נחל בירושלים ובמדבר יהודה לעיתים, עמק יהושפט מכונה בטעות בשם "עמק קדרון" נח"ל קדרון – שמה הראשון של ההתנחלות אבנת אישים: אברהם קדרון – איש הש"י והמודיעין, מנכ"ל משרד החוץ, שגריר ישראל בהולנד, בריטניה ואוסטרליה אסף קדרון – אמן אבן ישראלי מנחם קדרון – מנהל סוכנות החלל הישראלית פיני קידרון – שחקן ישראלי קדר (פירושונים) קידר (פירושונים)
אייזיק המפסטד-רייט

אייזיק הֶמְפְּסטֶד-רייט (באנגלית: Isaac Hempstead-Wright; נולד ב-9 באפריל 1999) הוא שחקן אנגלי. מוכר בעיקר בזכות גילום דמותו של בראן סטארק בסדרת הפנטזיה של רשת HBO, "משחקי הכס", המבוססת על סדרת הספרים שיר של אש ושל קרח של הסופר ג'ורג' ר. ר. מרטין. נולד בשם אייזיק ויליאם המפסטד (Isaac William Hempstead). בשנת 2011 הופיע בתפקיד טום בסרט "התעוררות" (The Awakening), ובאותה שנה החל להופיע כבראן סטארק בסדרה "משחקי הכס". בגין תפקיד זה היה מועמד בשנת 2013 לפרס האמן הצעיר בקטגוריית שחקן המשנה. בשנת 2013 כיכב בסרט "Close Circuit", וב-2014 בתפקיד אֶגְס בסרט "הקופסונים" עם בן קינגסלי. מדיה וקבצים בנושא אייזיק המפסטד-רייט בוויקישיתוף אייזיק המפסטד-רייט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אייזיק המפסטד-רייט, ברשת החברתית אינסטגרם אייזיק המפסטד-רייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אייזיק המפסטד-רייט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אייזיק המפסטד-רייט, באתר AllMovie (באנגלית) אייזיק המפסטד-רייט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אייזיק המפסטד-רייט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אמיר קמינר, 'אלימות במשחקי הכס? לי יש בעיה עם הסקס', באתר ynet, 6 באוקטובר 2014 Best Performance in a TV series (Comedy or Drama) Supporting Young Actor, 34th Annual Young Artist Awards, YoungArtistAwards.org ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוזה אטקין

רוזה (רוּזָ'ה) אֶטקין-מושקובסקה (בפולנית: Róża Etkin;‏ 1908 – 16 בינואר 1945) הייתה פסנתרנית פולנייה-יהודייה. אטקין נולדה בוורשה להורים יהודים. בגיל צעיר החלה ללמוד נגינה בפסנתר, ולפני גיל 10 כבר התקבלה לבית הספר לפסנתר ע"ש פרדריק שופן בוורשה והחלה ללמוד שם תחת שרביטו של הפסנתרן, המורה והמלחין אלכסנדר מיכלובסקי (אנ'). הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה ב-20 ביוני 1920; כתלמידת בית הספר הגבוה למוזיקה היא נגנה אטיוד של פגניני וליסט ואת מארש החתונה של מנדלסון. בשנת 1924 הופיעה עם התזמורת הפילהרמונית של ורשה בניצוחו של גְזֶ'גוֹז' פיטלברג (אנ') בקונצ'רטו השלישי ברה מינור, אופוס 30 של סרגיי רחמנינוב. באפריל 1926 הופיעה בבית התזמורת הפילהרמונית של ורשה עם וריאציה על הקונצ'רטו לפסנתר במי במול של ליסט, ובאוקטובר עם וריאציה על הקונצ'רטו ברה מינור של יוהאן סבסטיאן באך. בשנת 1927 השתתפה בתחרות הבינלאומית ע"ש שופן לפסנתר הראשונה, שאליה התכוננה בעזרת מוריה, זביגנייב דזֶ'ווייצקי (אנ') ומיכלובסקי. היא זכתה במקום השלישי בתחרות, אף שהייתה המתחרה הצעירה ביותר בתולדות התחרות. בחודש מאי של אותה שנה היא עברה לברלין, שם למדה פסנתר בקונסרבטוריון תחת הדרכתו של פרופ' מוריץ מאייר-מאהר (Mayer-Mahr). הופעת הבכורה שלה בברלין הייתה באולם קארל בקשטיין, והיא התקבלה בהתלהבות על ידי הקהל הברלינאי. בעת שהותה בבירת גרמניה הכירה את האדריכל היהודי-פולני רישרד מושקובסקי (Ryszard Moszkowski), אחיינו של המלחין מוריץ מושקובסקי, ובתוך זמן קצר השניים נישאו. לאחר ששבו לפולין היא ניגנה ברדיו הפולני, בערב לכבוד האגודה הפולנית למוזיקה מודרנית, והופיעה באופן קבוע באולמה של התזמורת הפילהרמונית של ורשה ובקונסרבטוריון. בזמן מלחמת העולם השנייה הסתתרו אטקין ובעלה בעיר ורשה, בצד הארי, ונעזרו בחברים פולנים. המחבוא האחרון שלהם היה מרתף אחסון בשכונת ז'וֹליבּוֹז' (אנ'), שם הסתתרו עם עוד שישה אחרים. בתחילת ינואר 1945 עורר עשן של תנור את חשדם של הגרמנים וב-16 בינואר, יום לפני שחרור ורשה, זרק חייל גרמני רימון אל תוך המרתף וכל היושבים בו נהרגו. על פי מקורות אחרים היא ובעלה נורו על ידי חייל גרמני. מדיה וקבצים בנושא רוזה אטקין בוויקישיתוף רוזה אטקין, באתר MusicBrainz (באנגלית) תחרות הפסנתר הראשונה על שם שופן, באתר הרשמי של התחרות רוזה אטקין, באתר האגודה הבינלאומית על שם שופן
מסמיה

מַסְמִיָּה או אל-מסמיה (ערבית: المسمية) היה יישוב ערבי באזור השפלה, ליד גדרה של היום. תושביו היו חורנים, ועדות לקיומו מצויה כבר בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19. היישוב מסמיה היה מחולק לשני יישובים: מסמיה אל-כבירה (אנ') (المسمية الكبيرة; מסמיה הגדולה) - בשנת 1945 היה שטח אדמותיו 20,687 דונם טורקי מתוכם 229 בבעלות יהודית ומספר תושביו 2,520. חורניה, שנודע גם בשמו מסמיה אל-זע׳ירה (אנ') (المسمية الصغيرة; מסמיה הקטנה) - בשנת 1945 שטח אדמותיו היה 6,478 דונם טורקי ומספר תושביו היה 530. הוקם ככל הנראה בסוף המאה ה-19 עקב סכסוך פנימי במסמיה אל-כבירה. מסמיה היה נחשב לכפר ידידותי ליהודים. אולם במחצית השנייה של 1938, במהלך המרד הערבי הגדול, המצב השתנה ולאחר חבלות רבות בציוד הגיע לשיא כאשר חלק מתושבי הכפר בסיוע תושבי כפרים נוספים בסביבה תקפו את עובדי חברת חשמל ונוטרים יהודיים במה שנודע כקרב צומת מסמיה. בעקבות האירוע הרסו הבריטים מספר בתים בכפר. במהלך מבצע אנ-פאר במלחמת העצמאות נכבשו היישובים ביולי 1948 בידי חטיבת גבעתי ותושביהם נמלטו. על אדמות שני היישובים נבנו היישובים ינון, כפר הרי"ף, חצב, תלמי יחיאל, בני עיש, בני ראם, שערי אברהם, ברורים ואחווה. בכפר עצמו התיישבו במאי 1950 עולים מיהדות תימן שהתארגנו במסגרת תנועת פועלי אגודת ישראל. התיישבות זאת התפתחה להיות מעברת מסמיה, או בשמה הרשמי מעברת "משמיע שלום". רוב תושביו עברו להתגורר בבני עי"ש בתחילת 1958, אולם היו כמה משפחות שנשארו בכפר גם לאחר מכן. שמו של היישוב הערבי נשתמר בכינויו הלא-רשמי של הצומת הנמצא במקום - צומת מסמיה. שמו הרשמי של הצומת הוא צומת ראם, על שם האדמו"ר מגור, הרב אברהם מרדכי אלתר, שעל שמו נקרא גם מושב בני ראם הסמוך. בשנות החמישים כונה האזור משמיע שלום. מבני בתי הספר לבנים ולבנות של מסמיה אל כבירה נותרו על תילם עד ימינו. מדיה וקבצים בנושא מסמיה בוויקישיתוף גד גילבר, ‏מגמות בהתפתחות הדמוגרפית של ערביי ארץ ישראל 1870-1948, קתדרה 45, עמודים 22-23, ספטמבר 1987 מסמיה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. גד גילבר, מגמות בהתפתחות הדמוגרפית של ערביי ארץ ישראל 1870-1948, מתוך תהליכים בהיסטוריה הדמוגרפית של ארץ ישראל בעת החדשה: 1840-1948 - מבוא ומאמרים שהוגשו לכנס בנושא: 'ארץ ישראל 1840-1948, אוכלוסייה והגירה', קתדרה 45, עמודים 22-23, ספטמבר 1987. ראו קישורים חיצוניים יהודה הגדרתי, מסמיה הגדולה בדרום - בשלוותה ובהתפרעותה, הַבֹּקֶר, 20 בספטמבר 1938 נהרסו בתים, הצופה, 18 בספטמבר 1938 תימנים חברי פא"י עולים לכפר מסמיה העתיקה, שערים, 25 במאי 1950 עזרא ינוב, שלושת הקיוסקים בצומת מסמיה, מעריב, 24 בנובמבר 1960 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-פאלוג'ה

אל-פאלוג'ה (בערבית: الفالوجة) הייתה עיירה ערבית כפרית בגבול מישור חוף יהודה ושפלת יהודה, כ-20 קילומטרים ממזרח לעיירה הערבית מג'דל. היישוב עבר לשליטה ישראלית בחודש פברואר 1949 ואחר כך נהרס. היום אזור העיירה נקרא פלוגות או צומת פלוגות ולידו שוכנת העיר קריית גת. שמו של היישוב נשתמר בשם הצומת, המחבר את כביש האורך, כביש 40 בקטע מקריית מלאכי לבאר שבע עם כביש הרוחב, כביש 35 מאשקלון לחברון. בכפר נמצאו ממצאים מהמאה ה-12. במאה ה-14 נקרא על שם השיח' אל-פאלוג'י, הקבור בו, ומאז הוא מוזכר באגרות נוסעים. במאה ה-16 נמנה הכפר בין יישובי סנג'ק עזה שבאיילט דמשק. בסוף המאה ה-19 היה הכפר מוקף בוואדיות משלושה עברים, בתיו היו בנויים מלבני טיט ומרכז הכפר נבנה סביב קבר השיח' אל-פאלוג'י, שהיגר מהעיר פאלוג'ה בעיראק. לכפר היו שתי בארות מים ובריכת אגירה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הקים הצבא הבריטי צפונית לעיירה מנחת זמני עבור חיל האוויר המלכותי. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התרחב הכפר לכיוון צפון. בחלק הצפוני נבנו חנויות, בתי קפה ומרפאה. בכפר נבנו שני בתי ספר - לבנים ב-1919, ולבנות ב-1940. על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945 שטחי העיירה היו 38,038 דונם ומספר תושביה 4,670 נפשות. לפי תוכנית החלוקה משנת 1947 נועדה פאלוג'ה להכלל במדינה הערבית. במלחמת העצמאות חסמו אנשי הכפר את הדרך ותקפו את השיירות היהודיות בדרכן ליישובים המבודדים בנגב. ב-13 במרץ 1948, במסגרת פתיחת המצור על היישובים היהודיים, הוחלט על שליחת שיירה מלווה בכוח מוגבר של לוחמי חטיבת גבעתי דרך הכפר. תחילה לא נתקלה השיירה בהתנגדות, אולם בהגיעם ליציאה מהכפר נתקלו במחסום ובאש עזה. במהלך הקרב חלה טעות בזיהוי הכוחות במהלכה נפגעו שבעה ממלווי השיירה מאש חבריהם. למחרת בוצעה פעולת תגמול בה פוצצו מבנים ברחוב הראשי של הכפר ונהרגו 15 אנשים. בעקבות הפעולה ובקשת תושבי הכפר החלו חיילים בריטים ללוות את השיירות היהודיות שעברו באזור. הצבא המצרי, שפלש לנגב במהלך מלחמת העצמאות השתלט על האזור, אולם ככל שהמלחמה התמשכה, החלו כוחות צה"ל להדוף את הצבא המצרי. אזור פלוג'ה לא נכבש בידי צה"ל, אולם הוא הצליח לכתר את הכוחות המצריים מכל עבר. רוב תושבי הכפר עזבו אותו כבר בשלב מוקדם של המלחמה. בתום המלחמה נוצרה מובלעת מצרית שכונתה "כיס פלוג'ה". המצרים פינו את המובלעת בעקבות הסכמי רודוס לשביתת נשק שנחתם ביום 24 בפברואר 1949. על אדמות העיירה הוקמו היישובים קריית גת, נוגה וניר ח"ן. אלעד בן-דרור, המתווך: ראלף באנץ' והסכסוך הערבי-ישראלי 1949-1947, מכון בן-גוריון, 2012. מדיה וקבצים בנושא אל-פאלוג'ה בוויקישיתוף אספקה ותחמושת מגיעים לבסיס פלוג'ה, יומני כרמל, דצמבר 1948 מידע על אתר אל-פאלוג'ה, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות מידע על אתר אל-פאלוג'ה, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. מפת האזור בהוצאת מחלקת המדידות, 1949, עם סימון 'שדה תעופה' מצפון לעיירה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן ל אור נמצא כיום בתחום המחנה הצבאי בצומת פלוגות (את השדה אפשר לראות בתמונת לווין של האזור) נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 152.
ויקטור השני

ויקטור השני (בלטינית: Victor II; ‏1018 – 28 ביולי 1057) היה האפיפיור מ-13 באפריל 1055 ועד מותו. נולד כגבהארד, רוזן קלוו, טולנשטיין והירשברג (Gebhard Graf von Calw, Tollenstein und Hirschberg), היה זה האפיפיור האחרון ממוצא גרמני שמונה על ידי היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כמו לאו התשיעי שכיהן לפניו וכמו אלכסנדר השני וגרגוריוס השביעי שיבואו לאחריו, היה רפורמטור שביקש לטהר את הכמורה משחיתות ולהדגיש את עליונות האפיפיור כשליט העולם הנוצרי. נולד בקלוו (Calw) שבשוואביה, למשפחת אצולה, אביו היה נאמנו של היינריך השלישי. בגיל 24 מונה לבישוף איכשטאט ( Eichstätt) בבוואריה. בתפקיד זה היה לאחר מיועציו הקרובים של הקיסר. לאחר מותו של לאו התשיעי, נבחר גברהארד בספטמבר 1054 על ידי היינריך במיינץ, בהסכמתו של הילדברנד (לימים גרגוריוס השביעי). הוא הוכתר בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא ב-13 באפריל 1055 ונטל לעצמו את השם ויקטור השני. ביוני כינס ועידה בפירנצה, בראשות הקיסר, בה חזר על דרשותיו של קודמו בגנות השמעונות (רכישת משרות כנסייתיות בכסף) ונישואי כהני דת. שנה לאחר מכן זומן לחצר הקיסר בהרי ההארץ והיה ליד מיטת הקיסר עם מותו ב-5 באוקטובר 1056. כפטרון של הילד היורש, היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ויועצה של אמו, אגנס, היה בידי האפיפיור כוח שלטוני עצום. מטרתו של ויקטור השני הייתה כינון "שלום אלוהי" בין כל הנוצרים בקיסרות, תוך הדגשת עליונותו של השלטון הרוחני על זה הארצי. ביולי 1057 שב לאיטליה ומת בארצו, בדרכו לרומא, ב-28 ביולי. הוא נקבר ברוונה, במאוזוליאום של תאודוריקוס. ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית) ויקטור השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויקטור השני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פלוג'ה

האם התכוונתם ל... פלוג'ה (עיראק) – עיר בעיראק אל-פאלוג'ה – יישוב ערבי שהתקיים בנפת עזה המנדטורית כיס פלוג'ה – אזור, בעיירה אל-פאלוג'ה, שבמהלך מלחמת העצמאות הטיל בו צה"ל מצור על כוח צבאי מצרי
נוזלי גז טבעי

נוזלי גז טבעי (באנגלית: Natural Gas Liquids ; בר"ת באנגלית: NGL; בעברית: נג"ט) הם מרכיבי גז טבעי (פחמימנים נלווים) במצב צבירה גזי מתחת לפני הקרקע ונוזלית מעל פני הקרקע שמופקים במתקני הפרדה, מתקני שדות גז או מתקנים לעיבוד גז טבעי. בין נוזלי גז טבעי ניתן למנות, בין השאר, את הבאים: אתאן (C2H6); פרופאן (C3H8); בוטאן (C4H10); איזובוטאן (C4H10); פנטאן (C5H12); הקסאן (C6H14); והפטאן (C7H16). נוזלי גז טבעי משמשים למגוון יישומים, כגון: זירוז הפקה מבארות נפט, אספקת חומרי גלם לבתי זיקוק ומפעלים פטרוכימיים וכמקורות אנרגיה. "Glossary - Natural Gas Liquids", U.S. Energy Information Administration (EIA) "What are natural gas liquids and how are they used?", Today in Energy [EIA], 20 April 2012 "natural gas liquids", Schlumberger Oilfield Glossary "Natural gas liquids", English-Hebrew Energy Dictionary (Gina Cohen) "נוזלי גז טבעי", באתר הזדמנות ישראלית – מקורות אנרגיה, שותפות מוגבלת הגאולוג הזקן, "הסבר טכני על ההבדלים בין סוגי הגז השונים", באתר תפוז, 23 באפריל 2012 (הקישור אינו פעיל, 4 בינואר 2017)
קסם תקריב

קסם תקריב או קסם קלוז־אפ (באנגלית:Close Up Magic) הוא קסם המבוצע באווירה אינטימית, לא יותר ממטרים ספורים בין הקוסם לקהל, ולרוב מבוצע בישיבה לשולחן. קסם תקריב הוא אחד מאבני היסוד של כלל צורות הקוסמות, ומעטים הקוסמים אשר לא מתמחים בסוג זה של קסמים. זריזות ידיים היא מיומנות התומכת בסוג זה של קסמים, והיא נועדה לתמרן את הקהל כך שלא לשים לב לחפצים שאיתם מבוצע הקסם. קסמי תקריב הם לרוב קסמי קלפים, ולכן קוסמי קסם תקריב בדרך כלל מתמקצעים בערבוב מהיר ונאה של הקלפים, כדי ליצור רושם בידורי ומרהיב. עוד חפצים קטנים המשמשים לסוג זה של קסמים הם מטבעות, כדורים וגביעים, ולפעמים כמה מאלה במקביל. הקוסם ג'וני פלאמר שולף אפרוחים מגביעים בהופעתו הקבועה. מיקרומנטאליזם הוא מופע מנטליזם המבוצע בשיטת ההגשה האנטימית של קסם התקריב, וכמו כן רוב פעלולי הקריאה הקרה מבוצעים באותה שיטה אינטימית של קסם תקריב.
איזי בלומברג

איזדור לואיס "איזי" בלומברג (באנגלית: Isadore Louis "issy" Bloomberg; 10 בפברואר 1930 – 1 בדצמבר 2000) היה מרים משקולות יהודי דרום אפריקאי, בעל מדליית כסף במשחקי חבר העמים הבריטי ומדליית זהב במכביה השלישית. באולימפיאדת לונדון (1948) היה בלומברג צעיר המשתתפים בתחרויות הרמת משקולות (18 שנים ו-182 ימים). הוא סיים במקום 14 בתוצאה של 327.5 ק"ג (הנפה-97.5 ק"ג, דחיקה-125.0 ק"ג, לחיצה-105.0 ק"ג). באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוא סיים במקום שישי בתוצאה של 392.5 ק"ג (הנפה-115.0 ק"ג, דחיקה-150.0 ק"ג, לחיצה-127.5 ק"ג מקום ראשון). איזי בלומברג, באתר olympedia.org COMMONWEALTH GAMES MEDALLISTS - WEIGHTLIFTING (באנגלית)
סקרימינג טריז

סקרימינג טריז (באנגלית: Screaming Trees, עצים צועקים) נחשבת לאחת הלהקות הסנדקיות של תנועת הגראנג', יחד עם גרין ריבר ומלווינס. הלהקה הוקמה ב-1985 והתפרקה ב-1996. סקרימינג טריז ייצרה צליל שהוא שילוב בין פאנק (Punk) לרוק פסיכדלי שעזר לעצב את דמותו של הגראנג', אם כי מעולם לא הצליחה באמת להגיע למיינסטרים כמו נירוונה, אליס אין צ'יינס, פרל ג'אם וסאונדגארדן. האחים ואן קונר וגרי לי קונר הקימו את סקרימינג טריז עם מרק לנגאן ב-1985. השלישייה גדלה באלנסבורג, וושינגטון, עיירה הקרובה לסיאטל. הם חשבו שהם האנשים היחידים בתיכון שמאזינים לפאנק, גראנג' ולמוזיקה עצמאית, ולכן הם היו מסתובבים יחדיו. שלושתם נשרו בשנה האחרונה של התיכון. לאחר כמה שנים, לנגאן יצר קשר עם ואן קונר, באותה תקופה לואן הייתה להקה עם הזמר מרק פיקרל, והם בדיוק הוציאו את גרי לי קונר מהלהקה, אז הם הזמינו את לנגאן לנגן בתופים. לבסוף גרי לי חזר ללהקה, והם שינו את תפקידו של כל חבר, לנגאן שר, גרי לי ניגן בגיטרה, ואן בבס, ופיקרל בתופים. ב-1985, כמה חודשים לאחר הקמתם, הם הקליטו את הדמו הראשון. ב-1986, יצא אלבום הבכורה של הלהקה, " Clairvoyance". ב- 1987, יצא אלבומם השני, "Even If and Especially When", והלהקה התחילה להופיע ברחבי המדינה. ב-1988, יצא אלבומם השלישי," Invisible Lantern". ב- 1989, יצא אלבומם הרביעי, " Buzz Factory". במשך הזמן, המתיחות בלהקה גדלה, והלהקה העבירה את רוב 1990 בפרויקטים צדדיים. ב-1991 בארט מרטין החליף את מרק פיקרל בתופים. רק בשני האלבומים האחרונים, Sweet Oblivion ו-Dust, הלהקה הצליחה לפרוץ מעט, בעיקר בזכות השיר Nearly Lost You שכיכב בפסקול הסרט "סינגלס" מ־1992. Dust שילב בתוכו כלי-נגינה מזרחיים (כמו סיטאר) וקיבל על כך ביקורות טובות. ב-25 ביוני 2000, הודיעה הלהקה על התפרקותה הרשמית. מרק לנגאן הוציא שישה תקליטי סולו מוערכים, האחרון שבהם הוא Bubblegum שיצא תחת השם "מרק לנגאן בנד" ב-2004. מרטין ולנגאן השתתפו ביצירת האלבום של הסופרגרופ מסיאטל, מד סיזן. מרק לנגאן - קולות גרי לי קונר – גיטרה ואן קונר – בס בארט מרטין- תופים (1991 – 2000) חברים קודמים: מרק פיקרל- תופים (1985 – 1991) Clairvoyance ‏ (1986) Even If and Especially When ‏ (1987) Invisible Lantern ‏ (1988) Buzz Factory ‏ (1989) Uncle Anesthesia ‏ (1991) Sweet Oblivion ‏ (1992) Dust ‏ (1996) Last Words: The Final Recordings ‏ (2011) Other Worlds ‏ (1985) Beat Happening/Screaming Trees EP ‏ (1988) Something About Today ‏ (1990) Change Has Come ‏ (1991) Winter Songs Tour Tracks ‏ (1992) Anthology: SST Years 1985-1989 ‏ (1991) Nearly Lost You ‏ (2001) Ocean of Confusion:Songs of Screaming Trees 1989-1996 ‏ (2005) מדיה וקבצים בנושא סקרימינג טריז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקרימינג טריז סקרימינג טריז, ברשת החברתית פייסבוק סקרימינג טריז, סרטונים בערוץ היוטיוב סקרימינג טריז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סקרימינג טריז, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סקרימינג טריז, באתר ספוטיפיי סקרימינג טריז, באתר Last.fm (באנגלית) סקרימינג טריז, באתר AllMusic (באנגלית) סקרימינג טריז, באתר MusicBrainz (באנגלית) סקרימינג טריז, באתר דיזר סקרימינג טריז, באתר Discogs (באנגלית) סקרימינג טריז, באתר Songkick (באנגלית) סקרימינג טריז, באתר SecondHandSongs סקרימינג טריז, באתר בילבורד (באנגלית)
יוסף עופר

האם התכוונתם ל... יוסף עופר (הרש) – טייס וסופר ישראלי יוסף עופר (חוקר תנ"ך) – פרופסור ישראלי וחוקר תנ"ך
מחנה המעבר פיטיבייה

מחנה המעבר פיטיבייה (בצרפתית: Le camp de transit de Pithiviers) היה מחנה מעבר אשר שימש במלחמת העולם השנייה לאיסוף יהודי צרפת לקראת שילוחם למחנה ההשמדה אושוויץ. המחנה ממוקם בשטח היישוב פיטיבייה, כ-80 ק"מ דרומית לבירה פריז. המחנה נבנה בתחילת מלחמת העולם השנייה במטרה לקלוט בו שבויים גרמנים. בשנת 1941 כבשו הנאצים את צרפת, ומיד פתחו במבצעים לאיסוף יהודיה, על מנת לשלחם למחנות שהוקמו אז בגרמניה ובפולין. היהודים שנעצרו הועברו למחנות שהקים משטר וישי. ב-14 במאי נעצרו בפריז 3,747 יהודים בעלי אזרחות זרה או חסרי נתינות ונשלחו למחנות פיטיבייה ובון-לה-רולנד (Beaune-la-Rolande). ביולי 1942 נערך מצוד ול ד'איב (Vel’ d’Hiv) וחלק מהעצורים נשלחו למחנה זה, בהם ילדים רבים. ביולי-אוגוסט 1942 נשלחו מהמחנה בפיטיבייה לאושוויץ שמונה משלוחים של יהודים, בעיקר המבוגרים. חלק ניכר מהילדים נשלחו למחנה דראנסי ומשם, מאוחר יותר, להשמדה באושוויץ. באוקטובר 1943 פונה המחנה מיהודים ושוכנו בו אסירים פוליטיים. בהתחלה היו תנאי החיים במחנה יחסית נסבלים. האסירים הורשו לקבל מכתב אחד בשבוע, ועוד שתי חבילות בחודש. מוסדות הסעד של צרפת פעלו גם הם במחנה, במטרה להקל כמה שניתן על האסירים. הם הכינו חבילות שנשלחו לאסירים, ואף שלחו עובדת סוציאלית שתוכל לספק את צורכיהם, אך מראשית יולי 1942, כאשר מספר הנשלחים למחנה גדל מאוד, התנאים הפכו לבלתי נסבלים. השוהים במחנה סבלו מתת תזונה בשל המזון הלקוי וכן סבלו ממחלות רבות, ומגפות רבות החלו להתפשט בשל התנאים האיומים והצפיפות הגדולה. האסירים עסקו בעבודות שחורות מכל סוג, חלקם במחנה עצמו, וחלקם בחוץ, במזקקת הסוכר. העבודות במחנה נועדו הן להתקנת תשתית המחנה והן להבטחת תפקודו של המחנה. מיולי ועד אוקטובר 1941 ברחו מהמחנה כ-142 אסירים. במקביל לתנאי החיים הקשים, התפתחה במחנה גם תרבות ענפה. האסירים הקימו מקהלה, ספרייה, ושיעורים שונים בשפות, בהתעמלות, בגאוגרפיה ובתפירה. בין היתר עברה במחנה הסופרת אירן נמירובסקי לפני שהועברה לאושוויץ, שם מתה. בשטח שבו עמד המחנה הוקמה אנדרטה לזכר היהודים שנרצחו. מדיה וקבצים בנושא מחנה המעבר פיטיבייה בוויקישיתוף תמונת הצריפים מארכיון יד ושם תצלום קבוצתי של גברים מארכיון יד ושם החודש הזה בתקופת השואה - מאי - יד ושם רנה פוזננסקי, להיות יהודי בצרפת 1939–1945, ירושלים: יד ושם, תש"ס, עמ' 300-303 אשר כהן, תולדות השואה צרפת, ירושלים: יד ושם, 1996, עמ' 124-127
הקונגרס הלאומי הארגנטינאי

הקונגרס הלאומי הארגנטינאי (בספרדית: Congreso de la Nación Argentina) היא הרשות המחוקקת של ארגנטינה. היא מורכבת משני בתי מחוקקים: הסנאט, הבית העליון ובו 72 מושבים, ובית הנבחרים, הבית התחתון עם 257 מושבים. חברי הסנאט נבחרים על ידי העם מדי שלוש שנים ומכהנים שש שנים, וחברי בית הנבחרים נבחרים מדי שנתיים ומכהנים ארבע שנים. בראש הבית התחתון עומד אחד מחבריו הנבחר על ידי הרוב ואילו בראש הבית העליון עומד סגן הנשיא. הקונגרס, על שני בתיו, מתכנס מדי שנה בין 1 במרץ ל-30 בנובמבר. במקרים יוצאי דופן מכנס הנשיא את הקונגרס בזמן הפגרה. הקונגרס מפקח על עבודת הממשלה בענייני חוץ וביטחון, המדיניות הפיסקלית וענייני פנים. הוא אחראי על קביעת מיסים ומכס אחידים בכל רחבי המדינה, מפקח על הבנק המרכזי של ארגנטינה ומנהל את תשלומי החוב הלאומיים ואת ערכו של המטבע הלאומי הפסו. בקונגרס גם נקבעים הכללים המשפטיים בענייני מסחר וענייני רווחה. עם זאת פעילותו חייבת להיות תואמת את החוקים המחוזיים. כל שינוי בגבולות הלאומיים והמחוזיים, או יצירת מחוזות חדשים, חייב את אישור הקונגרס. הקונגרס גם קובע את העונשים לעוברים על החוקים השונים. הקונגרס נדרש לאשר או לדחות אמנות והסכמים בינלאומיים של ארגנטינה עם מדינות אחרות או עם ארגונים בינלאומיים. הכרזה על מלחמה, חתימת הסכמי שלום או גיוס מיוחד של הכוחות המזוינים חייבים גם הם את אישורו של הקונגרס. הסנטורים המכהנים בקונגרס נהנים מחסינות פרלמנטרית, אשר יכולה להיות מוסרת מהם בתמיכת רוב חברי הקונגרס. מבנה הקונגרס החל להיבנות בשנת 1898 על ידי האדריכל האיטלקי ויטריו מיינו, ונחנך בשנת 1906. עם השנים היה המבנה צר מלהכיל את פעילותו, ובשנת 1974 שופץ והורחב. מול המבנה נחנכה בשנת 1910 כיכר הקונגרס (Plaza del Congreso), הפופולרית מאוד בקרב תיירים ואשר משמשת אתר קבוע להפגנות נגד הממשל. בין השנים 1976–1983 שימש הבניין את ה-CAL (הוועדה המייעצת המחוקקת) שהורכבה מקצינים בכירים בצבא שהיו באים לפקח פעילות החקיקה. בפועל שימשו חברי הקבוצה בשנים אלו כנשיאים. הסנאט של ארגנטינה בית הנבחרים של ארגנטינה פוליטיקה של ארגנטינה בתי מחוקקים לפי מדינה מדיה וקבצים בנושא הקונגרס הלאומי הארגנטינאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס הלאומי הארגנטינאי (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס Congreso de la Nación Argentina, www.congreso.gob.ar המכון הישראלי לדמוקרטיה
אלכס היגינס

אלכסנדר גורדון "אלכס" היגינס (באנגלית: Alexander Gordon "Alex" Higgins; ‏18 במרץ 1949 – 24 ביולי 2010), הידוע גם בכינוי הוריקן היגינס, היה שחקן סנוקר מקצועני צפון אירי. היגינס זכה פעמיים באליפות העולם בסנוקר בשנים 1972 ו-1982, והיה פעמיים סגן אלוף העולם בסנוקר בשנים 1976 ו-1980. בנוסף, היגינס זכה באליפות העולם בסנוקר לזוגות, יחד עם ג'ימי וייט האנגלי בשנת 1984, וכן זכה שלוש פעמים ברציפות בגביע העולם בסנוקר לנבחרות, עם נבחרת אירלנד בשנים 1985, 1986 ו-1987. בשיאו דורג היגינס במקום השני בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי (עונת 1976/1977 ועונת 1982/1983). זכה לכינוי "הוריקן" בזכות סגנון משחקו המהיר. היגינס החל לשחק סנוקר מקצועני בעונת 1971/1972, בגיל 22. הוא זכה באליפות העולם בסנוקר כבר בניסיונו הראשון בשנת 1972, בגיל 22, לאחר שניצח בגמר את ג'ון ספנסר האנגלי בתוצאה 32–37, ובכך נהיה לאלוף העולם בסנוקר הצעיר ביותר אי פעם (שיא שנשבר כעבור 18 שנים על ידי סטיבן הנדרי כשזכה באליפות העולם בגיל 21). לאחר מכן הגיע היגינס לגמר אליפות העולם בשנים 1976 ו-1980, אך הפסיד. בשנת 1982, זכה היגינס בפעם השנייה באליפות העולם, לאחר שניצח בגמר את ריי רירדון בתוצאה 15–18, ואם לא היה נקנס בהורדת נקודות דירוג עקב עבירות משמעת, היה מדורג בעונת 1982/1983 במקום הראשון בעולם. היגינס, עם סגנון משחקו, שהיה מלהיב, היה אחראי במידה רבה לעלייה בפופולריות של ענף הסנוקר בסוף שנות השבעים. הוא היה שחקן מהיר מאוד, ובראיונות הוא אף הסביר שהסיבה לכך הייתה פשוט חוסר סבלנות. רבים מחשיבים אותו לאחד משחקני הסנוקר הטובים ביותר בכל הזמנים. עם זאת, נודע גם באופי ומזג בעייתיים. על פי הערכות, כ-50 תלונות רשמיות הוגשו נגד אלכס היגינס על ידי התאחדות הסנוקר העולמית - יותר מכל שחקן סנוקר אחר בהיסטוריה של המשחק. במהלך הקריירה, זכה היגינס ב-39 תארים מקצועניים (34 תוארי יחידים ו-5 תארים קבוצתיים), בהם אליפות בריטניה בשנת 1983, טורניר המאסטרס בשנים 1978 ו-1981, והמאסטרס האירי בשנת 1989, בו ניצח בגיל 40 את סטיבן הנדרי הצעיר. החל משנת 2016, הגביע המוענק לזוכה באליפות צפון אירלנד הפתוחה נקרא על שמו. מדיה וקבצים בנושא אלכס היגינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלכס היגינס נמרוד עופרן‏, ההתאבדות הארוכה בתולדות הספורט, באתר וואלה, 24 ביולי 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.