laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדוארד קייב

אדוארד קייב (באנגלית: Edward Cave;‏ 27 בפברואר 1691 – 10 בינואר 1754) היה צייר, עורך ומוציא לאור אנגלי. כתב העת The Gentleman's Magazine שהוציא לאור נחשב כתב העת המודרני הראשון המוקדש לנושאים כלליים. קייב, בנו של סנדלר, נולד בקהיליית ניוטון (Newton), סמוך לעיירה רגבי (Rugby) שבמחוז ווריקשייר שבאזור מערב המידלנדס שבאנגליה. הוא למד בבית הספר התיכון שם, אך סולק מבית הספר לאחר שהואשם כי גנב מהמנהל. הוא עבד במגוון עבודות, כולל סוחר עצים, עיתונאי ומדפיס. הוא הגה את הרעיון של כתב עת שיכסה כל נושא שיש לציבור המשכיל עניין בו, ממסחר ועד לשירה, וניסה לשכנע כמה מדפיסים ומוכרי ספרים בלונדון ליישם את הרעיון. כשאיש לא הראה התעניינות בנושא החליט קייב ליטול יוזמה בעצמו. The Gentleman's Magazine (המגזין של הג'נטלמן) יצא לאור ב-1731, הפך במהרה לכתב העת הנפוץ ביותר וצמחו לו חיקויים רבים. כתב העת הפך את קייב לאיש עשיר. קייב היה איש עסקים פיקח. הוא הקדיש את כל מרצו לכתב העת, ולעיתים רחוקות עזב את משרדיו שבבית "שער סנט ג'ון" (St John's Gate, שריד למנזר) בקלרקנוול שברובע איזלינגטון שבלונדון. הוא נעזר בתורמים רבים לכתב העת, הידוע בהם היה סמואל ג'ונסון, שתמיד היה אסיר תודה לקייב על שהעניק לו תעסוקה למשך שנים רבות. קייב עצמו תרם כתבות לכתב העת בשם העט "סילבנוס אורבן" (Sylvanus Urban). בנוסף השיג קייב רישיון מהממציא לואיס פול (Lewis Paul) ל-250 כישוּרים ממכונת הטוויה המוגנת בפטנט, המכונה שקדמה למכונת הטוויה הקרויה "ווטר פריים" (water frame). ב-1742 רכש קייב את טחנת מרוולס (Marvels Mill) בנורתהמפטון והפך אותו לבית חרושת לטקסטיל, שהיה, ככל הנראה, בית החרושת לטוויה הראשון בעולם שהונע בכוח המים. בית החרושת היה כנראה רווחי, אם כי במידה צנועה. הוא נסגר בשנת 1761 (או זמן קצר אחר כך). קייב סבל משיגדון. הוא קבור בכנסיית ג'יימס הקדוש בקלרקנוול. מדיה וקבצים בנושא אדוארד קייב בוויקישיתוף תצלומים של דפים מה-Gentlemen's Magazine חיי יום יום באנגליה הג'ורג'יאנית כפי שדווחו ב-Gentlemen's Magazine
לרותולי סיסו, נסיך לסוטו

הנסיך לרותולי דייוויד מוהאטו ברנג סיסו (נולד ב-18 באפריל 2007) הוא הצאצא השלישי והבן הבכור של מלך לסוטו לטסי השלישי ושל מלכת לסוטו מאסנאטה מוהאטו סיסו. בשל היותו הבן הבכור לרותולי הוא יורש העצר של כס המלוכה של לסוטו. הנסיך הוטבל לנצרות בכנסייה הקתולית סנט לואיס במאטסינג ב-2 ביוני 2007 על ידי הארכיהגמון ברנרד מוהלאליסי, ראש הכנסייה הקתולית בלסוטו. לרותולי סיסו, הצ'יף (ראש השבטים) הראשי של ליקאוהלה, שימש כסנדק בטקס ההטבלה. תיאור טקס ההטבלה באתר ממשלת לסוטו
לטסי השלישי, מלך לסוטו

לטסי השלישי (Letsie III of Lesotho; נולד ב-17 ביולי 1963) או, בשמו המלא, דייוויד מוהאטו ברנג סיסו, הוא מלך לסוטו מאז 7 בפברואר 1995. מאחר שלסוטו היא מלוכה חוקתית, מרבית תפקידי המלך הם טקסיים. לטסי למד בבית הספר היסודי הפרטי איקטסטסנג (Iketsetseng) במסרו בין השנים 1968–1972, לאחר מכן עבר ללמוד בממלכה המאוחדת, בבית ספר נוצרי קתולי ביורקשייר המנוהל על ידי מסדר בנדיקטוס הקדוש, בו למד משנת 1973–1976. לאחר מכן בשנת 1977 החל ללמוד במכללת אמפלפורת' שבממלכה המאוחדת (בה למד גם אביו) בה סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1980. לטסי המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת לסוטו, אותה סיים עם תואר ראשון במשפטים. לאחר תום לימודי המשפטים המשיך ללמוד בין השנים 1984–1986 באוניברסיטת בריסטול, בה למד משפט אנגלי, ולאחר מכן למד באוניברסיטת קיימברידג' לימודים התפתחותיים (Development Studies) עד שנת 1989, ובמקביל למד במכללת ויי של אוניברסיטת לונדון כלכלה בהיבט חקלאי (Agricultural Economics). עם סיום לימודיו בשנת 1989 שב ללסוטו. לטסי עלה לשלטון לאחר שאביו מושואשו השני, מלך לסוטו נאלץ לצאת לגלות בשנת 1990. אביו שב לשלוט במדינה זמן קצר בשנת 1995 אולם נהרג בראשית 1996 בתאונת דרכים, ולטסי שב לכס המלוכה. ב-16 בדצמבר 1989 הוכרז לטסי כצ'יף הראשי של מאטסינג, וב-12 בנובמבר 1990 הוכתר כמלך. בשנת 2000 נשא לטסי לאישה את קאראבו מוטסאואננג, אשר ילדה לו 3 ילדים: סנאטה סיסו (נולדה ב-7 באוקטובר 2001) מאסייסו (נולדה ב-20 בנובמבר 2004) יורש העצר לרותולי סיסו (נולד ב-18 באפריל 2007). מדיה וקבצים בנושא לטסי השלישי, מלך לסוטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לטסי השלישי, מלך לסוטו לטסי השלישי, מלך לסוטו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
בידוד

האם התכוונתם ל... אדם בתנאי בידוד בידוד (בריאות) – מצב בו לא מאפשרים לאדם חולה או לחיה חולה להיות בקשר עם אנשים אחרים וחיות אחרות מפחד להפצת מגפה או בשל כשל חיסוני שלהם. בידוד חברתי – הוקעה של אדם ממעגל חברתי מסוים, ניתוק קשרים חברתיים קיימים ואי יצירת קשרים חדשים עמו. חרם חברתי. כליאה בבידוד – מצב בו מונעים מאסיר בבית כלא לפגוש אסירים אחרים. בידוד (פסיכיאטריה) – בידוד מטופלים המסוכנים לעצמם או לאחרים, במרחב נעול, אשר ניתן לפתיחה רק מבחוץ. בידוד בדומם בידוד חשמלי – כל רכיב במכשיר חשמלי שרמת המוליכות שלו נמוכה מאוד וכתוצאה מכך הזרם דרכו קטן מאוד. בידוד ממים – השמת חומר המונע מעבר מים. בידוד תרמי – חלק ממבנה או ממכשיר שתפקידו לצמצם מעבר חום. לחלק זה של המערכת יש מוליכות חום נמוכה. בידוד אקוסטי – חלק ממבנה או ממכשיר שתפקידו לצמצם העברת גלי קול. ניתוח מידע בידוד משתנה – שלב בפתרון משוואה בידוד (מיקרוביולוגיה) – מציאת גורם מחלה וגידולו באופן נשלט. אחרים בידוד דיפלומטי – הימנעות מקשרי חוץ עם מדינה אחת על ידי מדינות אחרות.
ולנסיה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ולנסיה – עיר בספרד ולנסיה (קהילה אוטונומית) – מחוז בספרד ולנסיה (כדורגל) – קבוצת כדורגל ספרדית ולנסיה (כדורסל) – קבוצת כדורסל ספרדית "ולנסיה" - זן של תפוז ולנסיה (ונצואלה) – עיר בוונצואלה ממלכת ולנסיה – ממלכה שבירתה הייתה ולנסיה אשר קמה בימי הביניים והייתה אחד הרכיבים של ממלכת ספרד מפרץ ולנסיה – מפרץ בים התיכון, בחוף ספרד אישים אדולפו ולנסיה – כדורגלן קולומביאני אנטוניו ולנסיה – כדורגלן אקוודורי אנר ולנסיה – כדורגלן אקוודורי דייגו ולנסיה – כדורגלן צ'יליאני
שינל

שינֶל (ברוסית: Шинель, נקרא גם "סָגִין") היה כינויו של מעיל החיילים בתקופת מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת העצמאות ועד שנות ה-70. החיילים הראשונים שלבשו שינל כפריט תקני היו חיילי צבא נפוליאון במהלך הפלישה לרוסיה. השינל היה מעיל ארוך, עבה, עשוי צמר, בצבע חאקי או שחור. המעיל היה כבד ביותר, במיוחד לאחר שנספג במי גשם והתנועה בו הייתה קשה לכן הוחלף תחילה במעיל קצר ("בטלדרס") ולאחר מכן במעיל דובון. המעיל נלבש על ידי כל הדרגות, הן על ידי חיילים מן השורה והן על ידי מפקדים, אך מעיל המפקדים כופתר בשני טורי כפתורים, שהקנו לו מראה מכובד יותר. בראשית ימי צה"ל היו בו שינלים משלל צבאות בהם הצבא הבריטי, הצ'כי ועוד. בשירם של דידי מנוסי ויוחנן זראי, "כוכב הצפון" מופיעות השורות: "הפלוגה צעדה כל הלילה בצעד נמהר, השינל הכבד שבעתיים כבד מן הטל השינל מוזכר גם ב"שיר הוותיקים" של חיים גורי ללחן של שמואל פרשקו: "וּבַחֹרֶף עַד עֶצֶם נִרְטַבְתָּ כִּי "שִׁינֶלִים" חִכּוּ בַּ"מַּשְׁבִּיר". הגדרת השינל על ידי ותיק המספר על חוויות צבא משנות השישים: ”לא היו מעילי סערה, לא היו דובונים, היה רק סוודר ושינל - שינל זה מעיל אנגלי ארוך ששוקל טון לפני שהוא רטוב, וכל הזמן היה רטוב.” מנגד, אחת מוותיקות קיבוץ שער העמקים סיפרה: ”היה חודש קר וגשום. והנה באה רבקה בעגלה של עופות ובקר והביאה אתה ארגז עץ גדול ובתוך הארגז היו 6 שינלים, גטקעס וגרבי צמר מעודפי הצבא הבריטי. השינל! – היה זה בגד נפלא. ארוך וחם. חילקו אותם קודם כל לעגלונים ולשומרים. אחר כך רכשו שינלים לכל החברים.” מדיה וקבצים בנושא שינל בוויקישיתוף מילות השיר, באתר שירונט שיר הוותיקים, באתר זֶמֶרֶשֶת רבקה צחור, בת 80
עקרון מאך

עקרון מאך הוא כינוי שנתן אלברט איינשטיין לרעיון אותו הגה ארנסט מאך, על פיו ההתמד של כל עצם מסיבי - מקורה באינטראקציה בינו לבין המסה הכוללת של העצמים ביקום, ובפיזור שלה. ישנם כמה עשרות ניסוחים ופרשנויות לעקרון מאך; ההתבטאויות של מאך עצמו, בהזדמנויות שונות בהן התייחס לרעיון, אינן חד משמעיות וככל הנראה אף הוא עצמו לא דבק בפרשנות מוגדרת והחלטית שלו. נכון להיום לא אושש ולא הופרך עיקרון זה בניסוי. העיקרון הוצע על ידי מאך כאנטיתזה לרעיון של אייזק ניוטון, על פיו המרחב הריק הוא אבסולוטי, וכל התנועות ביקום הן יחסיות לו. מהשערה זו של ניוטון, נובע שתאוצתם של עצמים ביקום היא יחסית למרחב האבסולוטי של היקום, והיא תתקיים גם ביקום ריק שאינו מכיל דבר פרט לעצם המאיץ. עקרון מאך היווה מקור השראה לאיינשטיין, בעת שפיתח את תורת היחסות הכללית, אך בסופו של דבר נסוג בו איינשטיין מעקרון מאך. ערך מורחב – טיעון הדלי אם ניקח דלי מלא במים ונסובבו, פני המים יתקערו. ניוטון טען שהתופעה נובעת מתאוצת דלי המים יחסית למרחב המוחלט של היקום. לעומתו טען מאך שסיבוב המים הוא יחסי לכוכבים הרחוקים, ושאם ניקח דלי "סטטי" ונסובב סביבו את כל גרמי השמים – יתקערו פני המים באותה מידה, בה הם מתקערים כשהדלי מסתובב והיקום סביבו סטטי. מאך התבטא, בין היתר, כך: מערכת העולם נתונה לנו רק פעם אחת, וההשקפות הפתלומאית והקופרניקנית, האם השמש סובבת סביב כדור הארץ - או להפך, הן הפירוש שלנו, אבל שתיהן אקטואליות במידה שווה. נסה לקבע את הדלי של ניוטון ולסובב את השמיים וכוכבי הלכת, ואז להוכיח שאין כוחות צנטריפוגליים — "מדע המכניקה", 297. תרגום: שם עקרון מאך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עיין בספר The Genesis of General Relativity: Sources and Interpretations, עמוד 61 ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז שרשרת הדורות

מרכז שרשרת הדורות הוא מוזיאון ליד הכותל המערבי בירושלים, העוסק בשרשרת הדורות של העם היהודי ובמרכזיותה של ירושלים בשרשרת זו. האתר הוקם ומנוהל על ידי הקרן למורשת הכותל המערבי. במרכז שרשרת הדורות מיצג מיוחד הנמצא במנהרה העוברת במספר חללים תת-קרקעיים, ובהם יצירות מפוסלות בזכוכית, משחקי תאורה, עשן, קול, הולוגרמות ומוצגים ארכאולוגיים. במקום מוצגת שרשרת הדורות של עם ישראל. הפרויקט בנוי באתר ארכאולוגי מתחת לפני הקרקע במקום שנחשף לצד הכותל המערבי. המיצג בנוי משני פרקים המעוצבים כיצירה ייחודית שלובה של פיסול בקרני אור, עשן וזכוכית ומלווה בפסקול הכולל מוזיקה, קטעי קריינות וסיפור. הפרק הראשון נקרא "שרשרת השמות" והוא מתחיל באברהם אבינו ומסתיים בקיר הנצחה לחללי צה"ל שנפלו בקרבות על ירושלים. המבקרים יוצאים למעין מסע בזמן על פני הדורות. המבקרים נעים בטור עורפי על פני גשר מתכת צר המוליך דרך שבעה חללים שכל אחד מהווה אזכור לפרק מרכזי בתולדות האומה. לצידי הגשר תשע יצירות זכוכית, פרי ידיו של אמן הזכוכית ג'רמי לנגפורד, המייצגות תקופה שמשכה קרוב ל-3,500 שנה. היצירות בנויות מעשרות אלפי שכבות זכוכית מפוסלת במשקל כולל של כ- 90 טון זכוכית שנוצרו מתוך זכוכית גולמית במשקל 150 טון. עמוד הזכוכית הגבוה ביותר נישא לגובה תשעה מטרים ומשקלו כ-15 טון. על גבי היצירות חרוטים שמות של אנשים מהתקופות ההיסטוריות המתאימות לכל יצירה. הפרק השני נקרא "היכל האור" והוא יצירה תיאטרלית של קרני אור בחלל חשוך כאשר הקהל יושב מסביב. דמות אדם, מוקרנת על גבי מסך בתוך אלומת אור ועשן ומספרת את סיפורו של רבי ישראל הלוי, על פי "סיפורו של צנחן", הסיפור המקורי של פרופ' משה עמירב שהיה צנחן שנפצע בשחרור ירושלים במלחמת ששת הימים. הסיפור, שהופיע בספר שער האריות - הקרב על ירושלים בחווית לוחמי חטיבת הצנחנים, עבר עיבוד והתאמה. את החלל חוצה יריעת בד חצי שקופה. כל אחד מהמבקרים רואה במעומעם מולו את בני הקבוצה היושבים מעבר ליריעה. המקום עוצב על ידי אליאב נחליאלי בשיתוף עם אמן הזכוכית ג'רמי לנגפורד. המיצג הופק על ידי אודי ארמוני. מרכז שרשרת הדורות הוקם על ידי הקרן למורשת הכותל המערבי בעזרת תורמים. המרכז נפתח לקהל בתחילת ינואר 2006 לאחר שבע שנות הקמה ו-18 שנים של חפירה ארכאולוגית. הקרן למורשת הכותל המערבי זכתה בפרס Thea, פרס של ארגון הגג הבינלאומי של יוצרי מוזיאונים ופארקים נושאיים המאגד אלפי עובדי תעשיית הפארקים הנושאיים בארצות הברית ובאירופה. הפרס הוענק עבור עיצוב, תכנון וביצוע מרכז שרשרת הדורות. טקס חלוקת הפרסים נערך בלוס אנג'לס בחודש מרץ 2008. רחבת הכותל המערבי מרכז שרשרת הדורות מהו מרכז שרשרת הדורות (אורכב 16.12.2008 בארכיון Wayback Machine) מירב לוי, "שרשרת הדורות"- מיצג חדש בסמוך לכותל. מחלקה ראשונה הרב שמואל רבינוביץ, סיפור מופלא בכלי ייחודי(הקישור אינו פעיל) מרכז שרשרת הדורות זוכה בפרס בינלאומי, באתר מגזין פרומו, 11 בפברואר 2008 מנהרת הדורות "שרשרת הדורות" מרכז המבקרים החדש בכותל המערבי הקרן למורשת הכותל המערבי זוכה בפרס בינלאומי על מרכז שרשרת הדורות האתר של ג'רמי לנגפורד סיפורו של צנחן במרכז שרשרת הדורות
קולינה

האם התכוונתם ל... פיירלואיג'י קולינה (Pierluigi Collina) - שופט כדורגל איטלקי לשעבר ג'ייסון קולינה – כדורגלן אוסטרלי
מיזם

מיזם (בלעז: פרויקט) הוא מאמץ זמני ליצירת שירות או מוצר ייחודי. הגדרה נוספת של מיזם היא הפיכת תשומות לתפוקות רצויות באמצעות מערכות ייצור. מיזמים אופייניים שניתן למצוא בארגונים מכוונים לרוב לשיפור מצבו התחרותי של הארגון, באמצעות שיפור מועילות או היעילות שלו. המתודולוגיה המשמשת לניהולו של מיזם קרויה ניהול מיזמים, ומטרתה לסיים את המיזם בלוח הזמנים הנדרש ובאיכות הנדרשת, תוך מזעור עלות המיזם. תָּחוּם בזמן, בעל תאריך התחלה ותאריך סיום (אופציונלי). מטרתו הספקת מוצר או שירות. לאחר שהמוצר או השירות הושגו, המיזם המקורי מסתיים (ייתכן בהחלט, שיצמח ממנו מיזם המשך חדש ומתמשך סביב המוצר או השירות שיוצרו). עליו להשיג מוצר או שירות ייחודי, ולכן תחזוקה/תפעול אינם יכולים להיות מוגדרים כך (היות שהמוצר או השירות אינם ייחודיים). ייזום תכנון ביצוע בקרה סיום לרוב, קיימת חפיפה מסוימת בין השלבים. שלושה משתני מפתח במיזם, והם (נקראים גם "משולש הזהב"): הזמן המושקע במיזם, משתי בחינות: זמן קלנדרי - הזמן החולף מתחילת המיזם ועד לסיומו. זמן אדם - מספר שעות העבודה (או חודשי העבודה) המושקעים במיזם, על ידי כלל המשתתפים בו. עלות: ההוצאה הכוללת להגשמת המיזם. תכולה: תוצרי המיזם וחבילות העבודה. כמו כן, נוספו למשולש הזהב עוד שלושה משתני מפתח, והם: איכות - רמת התוצר שהופק במיזם. שביעות רצון לקוח - רמת עמידה בציפיות הלקוח. ניהול סיכונים - בחינה כיצד מנוהלים איומים, שעלולים לפגוע או לקדם את המיזם. חמוטל וייס, דניאל ציטר, להיות מנהל פרויקט - ספר אחר על ניהול פרויקטים, מהדורה שנייה, 2016. מדיה וקבצים בנושא מיזם בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'רגון

ז'רגון (מלעז: Jargon) היא לשון כתיבה או לשון דיבור, הרווחת בקרב קבוצה או אוכלוסייה מסוימת, ולעיתים אף ייחודית לה. ז'רגון צבאי הוא השפה הפנימית הנפוצה בקרב חברי הארגון הצבאי, כמו גם אלה שאינם משתייכים אליו, אך מקיימים עמו תקשורת שוטפת. הז'רגון מאגד תחתיו מכלול מונחים וביטויים פורמליים הקשורים לצבא, ובעיקרי עיסוקיו: ניהול משאבי אנוש, ניוד סחורות ותחזוקה, מדרג צבאי, אמצעי לחימה וטכנולוגיה. מקור היקף הז'רגון בגודלן והרכבן המגוון של אוכלוסיות ההתמחות המרכיבות אותו, כמו גם בהיסטוריה העשירה שלו. כך, ניתן למצוא בתוך הז'רגון הצבאי הכללי, ז'רגוני מיקוד בתחומים כאלה או אחרים. לדוגמה: ז'רגון צבאי רפואי. הז'רגון הצבאי מתאפיין גם בעושר של מילים וביטויים, אשר השימוש בהם לא נהוג עוד, אלא בדמות קיצורים וראשי תיבות בלבד. לדוגמה: מ.ק. (מחנה קבע). נהוג לכלול תחת הז'רגון הצבאי את העגה הצבאית, המורכבת משפה לא רשמית, אשר הפכה לשגורה בפי חברי הקבוצה. לדוגמה: סַנְגֵ'ר (שפוט, פראייר; עושה דברו של אחר; הנוטל חלק בעומס העבודה, הגדול מחלקו ההוגן). גם הסלנג הצבאי מצוי תכופות בדמות קיצורים וראשי תיבות כגון: שבו"ז (שְבוּר-זין; בהשאלה מאוּס או מבואס). בחברה הישראלית מקובל לשאול מונחים מהסלנג הצבאי לשימוש כללי. לדוגמה: "סִנג'רו אותו לנקות את הבית". בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, היה נפוץ השימוש במונח "ז'רגון" ככינוי ליידיש. לעיתים קרובות, היה שימוש זה מונח גנאי, בו הייתה טבועה ההנחה כי מדובר בשפה נחותה או "לא שפה אמיתית", וכי על היהודים לזנוח את השימוש בה לטובת העברית (לדעת הציונים) או לטובת הגרמנית ושפות אירופיות לאומיות אחרות. סלנג ניב (סיווג שפה) ז'רגון מקצועי סוציולקט ז'רגון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאסנאטה מוהאטו סיסו, מלכת לסוטו

המלכה מאסנאטה מוהאטו סיסו (נולדה ב-2 ביוני 1976) היא המלכה הרעיה של לטסי השלישי מלך לסוטו. מאסנאטה נולדה בשם אנה קאראבו מוטסאואננג במאפוטנג שבמחוז בראה, והיא הבכורה מבין צאצאיהם של תקיסו מוטסאואננג ורעייתו מאראראבו. בשנת 1990 נרשמה מאסנאטה למכללה הבינלאומית מאכאבנג במאסרו, ולמדה בה עד שנת 1996. עם תום לימודיה נרשמה בשנת 1997 לאוניברסיטה הלאומית של לסוטו ללימודי תואר ראשון במדעים. באוקטובר 1999, לאחר שתי שנות לימודים, התארסה למלך לטסי השלישי, והפסיקה את לימודיה. בני הזוג נישאו ב-18 בפברואר 2000 במאסרו, בירת המדינה. הייתה זו הפעם הראשונה שבה בן משפחת המלוכה נשא אישה שאינה ממשפחת אצולה בהיסטוריה של לסוטו. לבני הזוג שלושה ילדים: הנסיכה סנאטה (נולדה ב-7 באוקטובר 2001); הנסיכה מאסיסו (נולדה ב-20 בנובמבר 2004); הנסיך לרותולי סיסו (נולד ב-18 באפריל 2007) - יורש העצר של לסוטו. מדיה וקבצים בנושא מאסנאטה מוהאטו סיסו, מלכת לסוטו בוויקישיתוף קורות חיים נישואי מאסנאטה ולטסי באתר חדשות ה-BBC תיאור החתונה באתר worldreporting
שלוש עשרה המושבות

שלוש עשרה המושבות (באנגלית: Thirteen Colonies) הוא שמן הקיבוצי של 13 קולוניות בריטיות בצפון אמריקה, אשר לכל אחת מהן היה שלטון עצמי – בכל מושבה מינה המונרך הבריטי מושל ולצדו פקידים, אך לצדו גם המתיישבים השתתפו בשלטון, בעיקר בהחלטות שנוגעות למיסוי, לגיוס לצבא ולעניינים משפטיים. במהלך השנים נוצרה במושבות תרבות חדשה, ששילבה תרבות בריטית ואירופאית, וכן אלמנטים של תרבות שלא התקיימה קודם, ושהתפתחה בעיקר עקב התנאים הגאוגרפיים והתברואתיים בצפון אמריקה. המתיישבים, שמספרם הגיע כבר ל-2.5 מיליון, החלו בהדרגה לראות את עצמם כאמריקנים עצמאיים בעלי מחשבות שונות משל הריבונות הבריטית הנוכחית. בעקבות זאת הם בזו לפיקוח הבריטי עליהם, אף על פי שהיה רופף ביותר כיוון שבריטניה הייתה טרודה בעצמה במלחמות דוגמת מלחמת שבע השנים. יש לציין שהמלחמה הזאת כללה חזיתות גם באירופה וגם באמריקה. בעוד בחזיתות האירופאיות בריטניה ראתה עצמה כדואגת לאינטרסים של עצמה – בחזית האמריקאית היא ראתה עצמה כדואגת לאינטרסים של המושבות ולכן השיתה את הוצאות המלחמה עליהן. המושבות מצידן ראו גם בחזית הזאת כאינטרס בריטי שנכפה עליהם וההתמרמרות על הגזירות הבריטיות שבאו לגבות את הוצאות המלחמה היו הגורמים הראשיים לפרוץ המרד. המושבות חתמו על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776 ונפרדו רשמית מהאימפריה הבריטית, במהלך שהוביל למלחמת העצמאות של ארצות הברית ולייסודה של ארצות הברית. אך לא כל הקולוניות מרדו. המושבה הצרפתית לשעבר של קוויבק, והמושבות נובה סקוטיה ואי הנסיך אדוארד נותרו נאמנות לכתר הבריטי ומאוחר יותר אוחדו למדינת קנדה. המושבות של מערב פלורידה ומזרח פלורידה גם כן נשארו נאמנות למלוכה הבריטית. שלושה עשר הפסים בצבעי אדום-לבן בדגל ארצות הברית מייצגים את שלוש עשרה המושבות. ניו-אינגלנד: מושבת קונטיקט, כיום קונטיקט הפרובינציה של מפרץ מסצ'וסטס, כיום מסצ'וסטס ומיין הפרובינציה של ניו המפשייר, כיום ניו המפשייר וחלק מוורמונט מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, כיום רוד איילנד המושבות התיכוניות: מושבת דלאוור, כיום דלאוור הפרובינציה של ניו ג'רזי, כיום ניו ג'רזי הפרובינציה של ניו יורק, כיום ניו יורק וחלק מוורמונט הפרובינציה של פנסילבניה, כיום פנסילבניה המושבות הדרומיות: הפרובינציה של ג'ורג'יה, כיום ג'ורג'יה הפרובינציה של מרילנד, כיום מרילנד, ווושינגטון די. סי. הפרובינציה של צפון קרוליינה, כיום צפון קרוליינה, וטנסי הפרובינציה של דרום קרוליינה, כיום דרום קרוליינה מושבת וירג'יניה, כיום וירג'יניה, מערב וירג'יניה, וקנטקי. גודל אוכלוסיית שלוש עשרה המושבות מבוסס על הערכות של היסטוריונים. המספרים כוללים אינדיאנים ועבדים אפריקאים בתחום השיפוט ואינם כוללים שבטים אינדיאנים מחוץ לתחום השיפוט של המושבות. מדיה וקבצים בנושא שלוש עשרה המושבות בוויקישיתוף שלוש עשרה המושבות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הנדסה קוגניטיבית

הנדסה קוגניטיבית היא תחום בהנדסת אנוש העוסק בהתאמת עיצובם של כלים לאופי וליכולת הקוגניטיבית של המשתמש בהם. ניתן להתאים כלים, למשל, לאופי ויכולת התפיסה של המשתמש (למשל לחוש הטכני שלו, להיותו בעל תפיסה שמיעתית או ראייתית טובה), להלך ויכולת החשיבה שלו (כישרונו בפתרון בעיות, הכלים ההשכלתיים שלו, הרגליו המחשבתיים), ליכולת הריכוז שלו ולטיב ואופי הזיכרון שלו. העוסקים בתחום מפתחים עקרונות ושיטות לעיצוב התואם את הקוגניציה של המשתמש ומפתחים גם דרכי הנחיה למעצבים. דוגמאות לכללים בהנדסה קוגניטיבית: קל יותר לתפעל תוכנת מחשב כאשר רשימת הפקודות הנפוצות מוצגת בפני המשתמש והוא אינו נדרש לדלות אותן מזיכרונו. כאשר מעצבים מכשור שנועד לשימושם של עיוורים, ניתן להניח כי למשתמשים בו יש תפיסה שמיעתית מפותחת מאשר לאדם הממוצע. לכן ניתן להשקיע פחות מהמקובל בפישוט הפלט הקולי של המכשיר. יש צורך להתחשב בסביבה בה המכשיר יופעל; הלך המחשבה ויכולות הריכוז, לדוגמה, משתנים מסביבה לסביבה. מכשיר שמופעל בחדר שקט דורש פחות השקעה בעיצוב מאשר מכשיר שמופעל בשדה קרב. יש צורך בהערכה של מורכבות המטלה שהכלי נועד לסייע לאדם בביצועה (העוסקים בתחום משתמשים במושג "מערכת אדם-מכונה") לשם עיצוב מוצלח של הכלי. זה כולל את מורכבות הדרישות הקוגניטיביות של האדם. בעיצובו של כלי שמסייע במשימות פשוטות יש להשקיע פחות מאשר בכלי שמסייע במשימות מסובכות. מטרות ההתאמה לקוגניציה של המשתמש: שיפור בביצועי משתמש. הקלה בתפישה נכונה של דרך פעולת הכלי ושל המשימה שהוא נועד לבצע. הקלת שיפוט נכון של הפעולה שיש לבצע בעזרת הנתונים שהמשתמש תפס. הקלה בהוצאה אל הפועל של ההחלטה שקיבל המשתמש. נוחות. חיסכון. מציאת הנקודות שניתן להשקיע פחות בעיצובן. הפחתת ההשקעה בהדרכת המשתמש לשימוש יעיל בכלי. ממשק משתמש Adaptive Perspectives on Human-technology Interaction : Methods and Models for Cognitive Engineering and Human-computer Interaction Series in Human-technology Interaction Author: Kirlik, Alex. Publication: Oxford, New York Oxford University Press, 2006. מדיה וקבצים בנושא הנדסה קוגניטיבית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה ובנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוגי-ווגי

בוגי-ווגי (באנגלית: Boogie-woogie) הוא סגנון של בלוז המבוסס על תפקידים לפסנתר ומקורו בשיקגו שבארצות הברית. הסגנון היה פופולרי מאוד בשנות השלושים ותחילת שנות הארבעים. בניגוד לבלוז, שלרוב מטרתו היא להביע רגשות או לספר סיפור, הבוגי ווגי משמש בעיקר כמוזיקת ריקודים, ואפילו מילות השירים בסגנון לרוב יעסקו בהוראות לרוקדים. המבנה ההרמוני של הבוגי ווגי לרוב דומה עד מאוד לזה של הבלוז. מנוגן בסולם פנטטוני, ומבוסס על הטוניקה הסובדומיננטה והדומיננטה, כשלעיתים משתמשים גם בדומיננטות שניוניות. כמעט תמיד הקצב הוא ארבעה רבעים, כל "סבב" של המהלך ההרמוני (בית של שיר) אורך 12 תיבות, והטמפו מהיר. בסגנון מורגשת מאוד היד השמאלית של הפסנתרן, המנגן על פי רוב בס מהלך המדגיש את הדרגות של הסולם. יד ימין בעיקר מקשטת ומלווה. הסגנון התפתח כך שלעיתים יכולים לנגן בו גם שלושה פסנתרים, וגם כלים אחרים מצטרפים. יש מי שמנגן בוגי ווגי בביג בנד. אפשר לקטלג כמעט כל בלוז בטמפו מהיר ובלי סינקופות רבות לבוגי ווגי. במידה רבה הסגנון הוא אחד מאבותיו של הרית'ם אנד בלוז, והוא בהחלט מדגיש את הקצב ואת המבנה ההרמוני הפשוט (כמו הרית'ם אנד בלוז אחריו). לסגנון הייתה חשיבות רבה ברבע השני של המאה העשרים, והוא השפיע רבות על עיצוב המוזיקה שבאה אחריו. בין הנגנים הבולטים של הסגנון הם: ג'יימס יאנסי מיד לאקס לואיס פיין טופ סמית לויד גלן מדיה וקבצים בנושא בוגי-ווגי בוויקישיתוף בוגי-ווגי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טמפרטורת גוף נורמלית

טמפרטורת גוף נורמלית של גוף האדם היא בטווח של C°‏ 36.5 - 37 במדידה (במדחום) הנעשית בפה, או מתחת ל-38 מעלות צלזיוס במדידה בפי הטבעת. חום הוא אחד מסימני האבחנה הנפוצים ביותר ברפואה, ומאופיין בעליית טמפרטורת הגוף מעל הטווח הנורמלי. טמפרטורה בטווח של 37.3-37.4 נחשבת כחום תת-פיברילי. טמפרטורת הגוף נוטה להשתנות במידת מה לאורך שעות היום ובהתאם למידת הפעילות הנעשית, כאשר הערך הנמוך ביותר נמדד לרוב בחלקו השני של מחזור השינה. מדחום מכת חום מדיה וקבצים בנושא טמפרטורת גוף נורמלית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כובע גרב

כּוֹבַע גֶּרֶב הוא כיסוי ראש סרוג מצמר הנחבש על הראש. כיום מיוצר הכובע מצמר או מפליס בדוגמה מעוגלת או בדוגמת "שודד" בה שולי הכובע ארוכים ומקיפים את הראש מהקודקוד ועד הצוואר ובאמצע אחת הדפנות מצוי פתח עגול עבור הפנים. הכובע התפרסם בישראל כמאפיין של אנשי הפלמ"ח. כובע הגרב של הפלמ"ח היה בעל שני קצוות מחודדים וללא חור במרכזו ונחבש תוך קיפול השוליים. גם לאחר קום המדינה, ה"דודות" של הוועד למען החייל היו סורגות כובעים אלה ומחלקות אותם לחיילים והוא היה פופולרי עד מלחמת ששת הימים. במהלך השנים חלו בו שינויים. הכובעים הראשונים היו עשויים מצמר דק בסריגה צפופה. עם כניסת סיבי האקרילן לשוק החלו לסרוג כובעים אלו מאקרילן היות שהאקרילן מגרד פחות ומתייבש מהר יותר. הכובעים הראשונים מסוג זה, היו מעין גרב מלבני ללא חורים שנלבש תוך כדי קיפול ובמהלך השנים השתנה הכובע למעוגל עם חור במרכזו הנלבש על כל הפנים ומכסה חלקית את הצוואר. מלחמת קרים, 1854–1856 הייתה המלחמה הראשונה שבה אנשים סרגו בבית עבור חיילי מדינתם שבצבא. אין אזכור בעיתוני התקופה על כך אבל העלמה ריגו (Mlle Rigo) הוסיפה דף כותרת בספר 'Winter book for 1854' בשם ה'נחמות של קרים' (The comforts of Crimea) ושם היא מוסיפה מכתב שנכתב בעיתון The Times ב-5 בדצמבר 1854 שמופנה לנשות אנגליה ולנשות יורקשייר שתסרוגנה גרביים חמות בצבע חום וכפפות בקרושה לחיילים. שלושה ביטויי סריגה מיוחסים למלחמת קרים מ-1880. המושג 'קסדת בלקלאווה ' (balaclava helmet) קסדה סרוגה שכיסתה את הראש האוזניים, הצוואר ועם פתח לפנים. כיסוי הראש הזה היה קיים עוד לפני מלחמת קרים ואף יש פטנט עליו שרשם ג'יימס מרטין מואלוורז ( James Martin of Walworth ) ורשם אותו תחת השם 'המגן '(The Protector). העלמה ריגו לא הדפיסה הוראות ולא קראה לזה בלקלאווה . הפעם הראשונה שהשם הזה מופיע בדפוס הוא ב-1881 שבע עשרה שנים אחרי הקרב על בלקלאווה ב-25 באוקטובר 1864. שני הביטויים הנוספים הקשורים בסריגה, שמקורם במלחמת קרים הם קרדיגן, ורגלן. כובע הגרב מזוהה עם לוחמי הפלמ"ח ומופיע ביצירות רבות של דור זה. רוב הציורים והרישומים שתיארו את אנשי הפלמ"ח הציגו בלוריות שיער, זיפי זקן, כובעי גרב ומדים המונחים במעין רישול מכוון. דמות הפלמ"חניק הופיעה ברישומיהם של אמנים כגון אריה נבון, נחום גוטמן, יוסי שטרן ויוסף בס — חותם הפלמ"ח באמנות מאתר הפלמ"ח אריה נבון צייר קריקטורה בשם "הקסטל בידנו" בו הראה את ההר חבוש כובע גרב, כסמל להיותו בשליטת לוחמי הפלמ"ח. Richard Rutt, The Crimean War, A History of HAND KNITTING, 1989, Loveland USA: INTERWEAVE, 1987, עמ' 134-5, ISBN 0-934026-35-1. (באנגלית) אלי אשד, "הרב נבון"