laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עגור (קבוצת כוכבים)

עגור הוא קבוצת כוכבים דרומית, אחת משתים עשרה הקבוצות שנוצרו על ידי פיטר קייזר ופרדריק דה-הוטמן בשנים 1595-1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר, בדומה לקבוצת הכוכבים טווס. עד המאה ה-16, העגור נחשב לחלק מקבוצת דג דרומי והשמות הערביים של רבים מכוכבי הקבוצה משקפים סיווג זה. מאחר שהקבוצה עצמה הוגדרה במאה ה-16, אין אגדות או מיתולוגיה מוקדמת אודותיה. למשך זמן קצר במאה ה-17 הקבוצה נקראה באנגליה בשם Phoenicopterus, פלמינגו בלטינית. α בעגור (אל-נאיר) הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-100 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 1.7. משמעות שמו היא "הבהיר" בערבית. β בעגור הוא ענק אדום במרחק של כ-170 שנות אור עם בהירות משתנה בין דרגות 2 ו-2.3. γ בעגור הוא ענק כחול במרחק של כ-210 שנות אור עם בהירות מדרגה 3. לפעמים הוא נחשב לראש במפות שונות הוא מייצג לפעמים את ראש העגור ולפעמים את זנבו. δ בעגור הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים בעלי בהירות מדרגה 4, שניתן להבחין בהם ללא ציוד עזר. בערך בשליש המרחק בין δ בעגור ובין γ בעגור נמצא μ בעגור שהוא כוכב כפול נוסף המורכב מזוג כוכבים בעלי בהירות מדרגה 5 שניתן להבחין בהם ללא ציוד עזר בתנאי צפייה טובים. מדיה וקבצים בנושא עגור בוויקישיתוף מפה אינטראקטיבית של הקבוצה Star Tales - Grus The Deep Photographic Guide to the Constellations – Grus עגור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נחש מים קטן

נחש מים קטן היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום, שהוגדרה סביב 1595 על ידי שני הנווטים ההולנדים פיטר קייזר ופרדריק דה-הוטמן, והופיעה לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר ב-1603. הקבוצה מפרידה בין הקבוצות טוקאן (המכילה את הענן המגלני הקטן שקצהו הדרומי בולט אל תוך הקבוצה) ודג זהב (המכילה את הענן המגלני הגדול) כך שהיא נמצאת בין שני העננים המגלנים וכך קל לאתרה. למרות השם הדומה, אין לקבוצה זו, המייצגת בעל חיים אמיתי, קשר עם קבוצת נחש מים, המייצגת את הידרה, המפלצת המיתולוגית. בשל הגדרתה במאה ה-16 אין לקבוצה זו סיפורים או אגדות הקשורים בה. α בנחש מים קטן הוא כוכב לבן במרחק של כ-70 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 2.9. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה. β בנחש מים קטן הוא כוכב צהוב, דומה לשמש אך מעט יותר כבד (כ-1.1 מסות שמש), במרחק של כ-25 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.8. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה והכוכב הבהיר (דרגת בהירות מתחת ל-3) הקרוב ביותר לקוטב השמימי הדרומי. כוכב זה הוא מושא למחקר אסטרונומי בשל מרחקו הקטן ודמיונו לשמש, אך לא ידוע אם קיימים כוכבי לכת המקיפים אותו. מדיה וקבצים בנושא נחש מים קטן בוויקישיתוף סיפורי כוכבים - היידרוס מדריך לקבוצות כוכבים בחלל העמוק - היידרוס נחש מים קטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית וגן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בית וגן – שכונה בירושלים בית-גן – מושבה שהתקיימה בגליל התחתון בית וגן - שמה של העיר בת ים בשנותיה הראשונות מכללת בית וגן – שמה הקודם של מכללה ירושלים מבצע בית וגן – מבצע צבאי ישראלי באזור ג'נין בשנת 2023
סולטאניה

סולטאניה (בפרסית سلطانيه) הייתה בירת השושלת המונגולית האלחאנית באיראן במאה ה-14. העיר שוכנת במחוז זנג'אן, כ-240 ק"מ מצפון-מערב לטהראן. פירוש שמה הוא "הקיסרית". בשנת 2005 הכריז ארגון אונסק"ו על סולטאניה כאתר מורשת עולמית. עדויות מצביעות על כך שהאתר בסולטאניה יושב כבר באלף הראשון לפני הספירה. עם זאת, יישוב של קבע קם במקום רק לאחר הכיבוש המונגולי במאה ה-13 והקמת האילחנאת, הממלכה המונגולית שמרכזה היה באיראן של ימינו. בשנת 1290 הקים ארקון חאן, המנהיג הרביעי של השושלת האלחאנית, את מעון קיץ שלו בסולטאניה. עוד ידוע כי בנו של ארקון חאן, גאזאן חאן, הקים עבור עצמו מאוזולאום המכונה טפה נור, אך המידע אודות ימיו הראשונים של היישוב מועטים. בשנת 1304 עלה אילג'ייטי (Üljaitü), לימים הסולטאן מחמד חודבנדה, לשלטון, והחליט להרחיב את העיר ולהפוך אותה לבירת ממלכתו. הוא כינה אותה "סולטאניה", דהיינו, "הקיסרית", והחל בבנייה מסיבית, שנמשכה עד שנת 1313. סולטאניה, בדומה לתבריז, הפכה למרכז סחר חשוב בין אירופה לאסיה. יש הטוענים כי כאשר האלחאנים הפכו לשיעים, הם ביקשו להעביר את שרידיהם של עלי וחוסיין מבגדאד לסולטאניה. הדבר לא קרה, והמקדש הפך למאוזולאום של אילג'ייטי. לאחר מותו של אילג'ייטי בשנת 1316 איבדה העיר מחשיבותה, ועברה לידיהן של ממלכות קטנות. ב-1384, בזז צבאו של טימור לנג את העיר, אך לא פגע במאוזולאום של אילג'ייטי. בשנים הבאות סבלה העיר מקשיים, ולמרות זאת המשיכה לתפקד כמרכז מסחרי חשוב. במאות ה-16 וה-17 דעכה סולטאניה ועמדה בחורבותיה, ורק כפר קטן נותר במקום. במאה ה-19 שימש האזור כמחנה אימונים של הצבא הקאג'ארי. האתר המרכזי בחורבות סולטאניה הוא המאוזולאום של הסולטאן האלחאני אילג'ייטי (1304-1316), הידוע ככיפה של סולטאניה. מבנה המאוזולאום, שנבנה בשנים 1302-1312, מתומן, ובמרכזו כיפה מצופה בחרסינה בצבע טורקיז הנישאת לגובה של 50 מטר. קוטרה של הכיפה הוא 38 מטר בצידה החיצוני ו-25 בצידה הפנימי. סביב הכיפה, שמשקלה נאמד ב-200 טון, ניצבים שמונה צריחים שהוקמו למטרת קישוט. הכיפה של סולטאניה היא הכיפה הדו-שכבתית העתיקה בעולם, וחשיבותה לעולם האסלאם ולאדריכלות המוסלמית רבה. מבנה זה סלל את הדרך לבניית כיפות מוסלמיות מרשימות יותר, כמו זו של הטאג' מהאל. רוב הקישוטים החיצוניים בכיפה נעלמו, אך פנים הכיפה מגלה מוזאיקות, חרסינה וציורי קיר מרשימים. סביב המבנה מרפסת בצורת מצודה שאורכה 315 מטר ורוחבה 295 מטר. מצודה זו ששטחה 180 דונם הוקפה בעבר בחפיר ברוחב של 30 מטר. נוסף לכיפה של סולטאניה, שוכנים מספר מבנים נוספים במקום: המאוזוליאום של סולטאן צ'לביאואולו הוא מבנה לבנים השוכן דרומית-מערבית לכיפה. במקום מגדל מתומן, ומתחת למבנה המאוזוליאום שוכן מרתף קבורה (קריפטה). המבנה מתוארך לשנות השלושים של המאה ה-14. המאוזוליאום של מולה חאסן קאשי שוכן דרומית לעיר והוקם לכבודו של איש דת ומשורר בחצרו של אילג'ייטי. המבנה מתומן מבחוץ ובמרכזו אולם רבוע, והעיטורים שבו הם מהמאה ה-19. שרידיו של קבר גזאן חאן בטפה נור דרומית-מזרחית לכיפה משתרעים על שטח של 18 דונם, והם יוצרים תל בגובה של 15 מטר. מדיה וקבצים בנושא סולטאניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סולטאניה האתר הרשמי של סולטאניה
טעם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טעם – חוש הטעם טעם (פיזיקה) – תכונה של חלקיקים יסודיים הטעמה – הדגשת אחת ההברות במילה טעמי המקרא טעם (סוציולוגיה) – מושג חברתי המבטא העדפות באשר למה שנחשב ראוי, הולם, אסתטי או מתאים לחברה וליחיד
Watchman

"Watchman" (באנגלית: שומר) הוא סרט וידאו ארט שיצרו ג'ק פאבר וגדי ספרוקט. הסרט מתאר פעולות והתרחשויות בחללי מוזיאון תל אביב לאמנות. בסרט מופיעה דמותו של פורץ המסתובב במוזיאון ומבצע פעולות כגון חיבוק פסלו של האמן סטפן בייקנהול או הלבשת כובע צמר על פסל אחר. לשם צילום הסרט חיברו האמנים מצלמת וידאו אל מערכת מצלמות האבטחה של המוזיאון והקליטו את עצמם כשהם משוטטים במוזיאון כאשר המוזיאון היה סגור וספרוקט שימש כשומר היחידי במוזיאון. הסרט היה אמור להיות מוקרן ב-17 בפברואר 2005 בערב הקרנת סרטים ב"במת מיצג" בתל אביב-יפו. לבקשת המוזיאון הוצא צו מניעה כנגד האמנים ו"במת מיצג" האוסר את הקרנת הסרט ונפתח משפט, בבית המשפט המחוזי בתל אביב, שבו תבע המוזיאון את האמנים על לשון הרע והסגת גבול. בכתב התביעה טען המוזיאון כי כיוון שספרוקט היה באותה עת עובד המוזיאון, זכויות היוצרים של היצירה צריכות להיות בבעלות המוזיאון. בנוסף, טען המוזיאון כי נגרם לו נזק לשמו הטוב בעקבות הפרות החוק של האמנים וביצוע מעשי עוולה. בתביעה נגדית, שאותה הגישו האמנים באמצעות עורך הדין אביגדור פלדמן, ביקשו האמנים להגן על סרטם בטענה כי למוזיאון לא נגרם כל נזק בצילום הסרט וכי בצו המניעה יש משום פגיעה בחופש הביטוי שלהם כאמנים. לטענתם, חופש הביטוי מאפשר להם את יצירת הסרט וכי הזכויות עליו שייכות להם ולא למוזיאון. ב-10 באוקטובר 2007 נפתחה תערוכה של פאבר בחלל "בית ספר מנשר לאמנות" ובה מסמכים הקשורים להתדיינות המשפטית עם המוזיאון. בפסק הדין דחתה השופטת רות רונן את התביעה ואת התביעה שכנגד. בין השאר כתבה כי לא הוכחה פגיעה בשמו הטוב של המוזיאון. השופטת לא ניסתה להגדיר מהי "יצירת אמנות", ורק קבעה כי יצירה מוגדרת כאמנות על פי כוונת יוצריה. השופטת הרחיבה והסבירה כי מהזכות לחופש הביטוי נהנה גם הציבור הרחב. דנה גילרמן, שוד לילי במוזיאון ת"א, באתר הארץ, 15 בפברואר 2005 איתי שטרן, "ההפסד של מוזיאון תל אביב", באתר nrg‏, 15 בנובמבר 2008 יואב חפר, "ג'ק פאבר נגד מוזיאון ת"א", באתר הארץ, 25 באוקטובר 2005 דנה גילרמן, "הזכות לחופש הביטוי היא גם של הקהל", באתר הארץ, 13 בינואר 2008 דנה גילרמן, "הסרט שצולם ללא רשות במוזיאון תל אביב יוקרן לראשונה", באתר הארץ, 6 בפברואר 2008 א 1395/05 מוזיאון תל אביב לאמנות נ' ג'ק פאבר וגדי ספרוקט, ניתן ב-31.12.2007
קלוביס

האם התכוונתם ל... כלוביס הראשון – מלך הפרנקים, החשוב במלכי השושלת המרובינגית כלוביס השני (אנ') – מלך נויסטריה ובורגונדי (אנ') כלוביס השלישי (אנ') – מלך אוסטרזיה כלוביס הרביעי – מלך הפרנקים, נשלט על ידי דודו פפין האמצעי תרבות קלוביס – תרבות אינדיאנית פרה היסטורית (מכונה גם תרבות ליאנו) קליאוביס וביטון – דמויות מן המיתולוגיה היוונית ופסל שיש יווני. כלוביס – עיר במדינת ניו מקסיקו, ארצות הברית כלוביס (אנ') – עיר במדינת קליפורניה, ארצות הברית
מפרץ ארגוליס

מפרץ ארגוליס, או מפרץ נַאפְפְּלִיוֹ (ביוונית: Αργολικός Κόλπος) הוא שמו של מפרץ בדרום־מזרח פלופונסוס שביוון, המפריד בין השלוחה המערבית ביותר של הפלופונסוס לשלוחה הלאקונית של חצי האי. המפרץ מהווה שלוחה של ים מירטון, וגובל בחצי האי הארגולי בצפון ובמזרח, ים מירטון (השלוחה המערבית של הים האגאי) בדרום מזרח ובדרום, לאקוניה בדרום מערב וארקאדיה במערב. המפרץ ואייו מאוחדים לפעמים עם המפרץ הסרוני תחת השם המפרץ הארגו-סרוני, והאיים שבתוך כל מפרץ ובין שני המפרצים מכונים האיים הארגו-סרונים. האי העיקרי במפרץ הוא האי ספצס. ישנם קווי מעבורות שעוברים דרך המפרץ דרך הערים נַאפְפְּלִיוֹ, ולאונידיו, ודרך האיים ספטסס והידרה. הערים ששוכנות על חופי המפרץ הן: נַאפְפְּלִיוֹ לאונידיו מדיה וקבצים בנושא מפרץ ארגוליס בוויקישיתוף מפרץ ארגוליס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיטר צ'ייני

פיטר צ'ייני (באנגלית: Peter Cheyney; ‏22 בפברואר 1896 - 26 ביוני 1951) היה סופר מתח בריטי שכתב בעיקר בין 1936 ל-1951. ספריו עובדו בחלקם לסרטים - גיבור ספריו, למי קושן (Lemmy Caution), סוכן FBI אמריקאי ציני וקשוח, נלקח על ידי במאי הסרטים הצרפתי ז'אן-לוק גודאר כדמות בסרטו אלפאוויל. מגיבורי ספריו הנוספים של צ'ייני: סלים קאלאהן (אנגלית Slim Callaghan), בלש פרטי הפועל בלונדון. למרות שספריו נמכרו במיליוני עותקים בחייו, עבודתו של צ'ייני כמעט ונשכחה בימינו וספריו אינם מודפסים עוד מזה זמן רב. עבד ככתב משטרתי וחוקר פשיעה ועד שהפך לסופר מותחנים חי חיי עוני. החל מ-1936 כשפרסם את ספרו הראשון "איש זה מסוכן" בכיכובו של למי קושן ובהמשך את ספרו "התליין הממהר" ב-1938, בכיכובו של סלים קאלאהן החלה הקריירה הספרותית שלו. פרסומם הוביל לקריירה מוצלחת כסופר מותחנים וצ'ייני זנח את עיסוקיו האחרים. כחוקר יסודי, אסף צ'ייני חומר רקע רב על תיקי פשע ששימש אותו כרקע לעלילות ספריו. ב-1941 במהלך הבליץ על לונדון נשרפה ספריתו שכללה מאות תיקי פשיעה אך לאחר המלחמה המשיך צ'ייני וצבר חומר רב נוסף שהמשיך לשמש אותו בכתיבתו. צ'ייני נהג להכתיב את עבודותיו למזכירתו, לעיתים תוך שהוא מציג בפניה את הפעולות המסופרות, והיא הייתה מעלה זאת על הכתב. צ'ייני חי מבחינות רבות כמו גיבורי ספריו - "חיים על הקצה", עבודה מאומצת, חוסר דאגה לבריאות והזנחה כללית, שהובילו לבסוף למותו בגיל צעיר. גיבור ספריו, למי קושן, סוכן FBI קשוח וציני, הונצח על ידי שחקן הקולנוע הצרפתי אדי קונסטנטין במספר עיבודים קולנועיים. ספריו נקראו בקלילות, העלילה מהירה וסוחפת והדיאלוגים שנונים וחדים. מעריציו בני ימינו מתקשים להשיג את ספריו שאינם מודפסים עוד. בישראל תורגמו בשנות השישים מספר רב מספריו בהוצאת מ. מזרחי וספריית מסתורין. This Man is dangerous (1936 - תורגם לעברית כ "איש זה מסוכן" (1937) Dames don't care (1937) Poison Ivy (1941) Your deal,my lovely (1938) The urgent hangman (1941) It couldn't matter less אתר האינטרנט הרשמי של פיטר צ'ייני (באנגלית) פיטר צ'ייני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פיטר טשיני (1896-1951), דף שער בספרייה הלאומית פיטר צ'ייני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיטר צ'ייני, באתר AllMovie (באנגלית) פיטר צ'ייני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מחלף אשדוד

מחלף אשדוד הוא אחד המחלפים הגדולים והמורכבים בישראל[דרוש מקור], הנמצא מזרחית לאשדוד. הוא מאפשר מעבר בין כביש 4, כביש 7, כביש 41, וכביש 42. המחלף המקורי נפתח לתנועה באפריל 1974 כחלק מפתיחת קטע כביש 4 בין אשדוד לראשון לציון. החל משנת 2001 בוצעו במחלף מספר שיפורים והרחבות באופן הדרגתי וכמו כן בוצע שדרוג נוסף שהסתיים בשנת 2009.[דרוש מקור] המחלף מורכב משלושה חלקים. החלק הדרומי ביותר הוא התפצלות של כביש 42 מתוך כביש 4 לכיוון צפון. החלק הצפוני מזרחי היה צומת בני דרום, ומשמש כמחלף יהלום חלקי בין כביש 42 לכביש 7. החלק הצפון מערבי הוא החלק שבו כביש 4 עובר בגשר מעל כביש 7 שמחובר לכביש 41 שמוביל לנמל אשדוד. בין חלקי המחלף השונים עוברת מסילת רכבת מצפון לדרום, שמתפצלת מצפון למחלף אשדוד במחלף מסילתי למסילת לוד-אשקלון ומסילת תל אביב – פלשת וכן שלוחת נמל אשדוד לכיוון מערב. בשנת 2007 החלה החברה הלאומית לדרכים בעבודות לשיפור והרחבת המחלף[דרוש מקור], בהן הפרדה מפלסית בין מסילת הרכבת ובין הכבישים העוברים במחלף. ביוני 2009 נפתח לתנועה הגשר [דרוש מקור] בתוואי כביש 7 העובר מעל מסילת הרכבת וכביש 42. אתר החברה הלאומית לדרכים בישראל, סעיף בדרכים / מחלפים.
תחנת הרכבת נען

תחנת הרכבת נען הייתה בעבר תחנת משא של הרכבת המנדטורית, מיקומה ליד כפר נענה העתיק, קרוב למושב יציץ ולא רחוק מקיבוץ נען. תחנה זאת משמשת כצומת לקווים לירושלים (דרך בית שמש) ולבאר שבע. התחנה נוסדה בשנות ה-20 של המאה ה-20. בהתחלה היא שימשה להובלת תוצרת חקלאית של פרי הדר. ולאחר מכן שימשה גם כתחנת נוסעים לתושבי האזור. בשנות ה-40 היו עוצרות בתחנה שלוש רכבות מדי יום ולאחר קום המדינה שירתה התחנה את הרכבות בקו לירושלים. בשנות ה-50 נסללה מסילת הדרום מתחנת נען דרומה אל באר שבע ועם פתיחת הקו לבאר שבע בשנת 1956 הייתה תחנת נען תחנת ביניים בקו זה. בשיאה, בשנות ה-60, עצרו בתחנה כ-20 רכבות ביום, מחציתן בקו לבאר שבע ומחציתן בקו לירושלים. בסביבות שנת 1992 הופסקה עצירת הרכבות בתחנה וכיום זו תחנת רכבת תפעולית בלבד ובה ארבע מסילות תקניות, המשמשות למפגשי רכבות בקווים תל אביב — באר-שבע ותל אביב — בית שמש — ירושלים. רכבת ישראל מבצעת עבודות שיחזור במבנה ההיסטורי. התחנה ממוקמת בשדות בין קיבוץ נען לבין מושב יציץ, קרוב לשמורת הטבע עיינות גיבתון. בקטע נען-לוד, שאורכו 10.5 קילומטר, עוברים שני קווים של רכבת ישראל. בעקבות העומס הרב שנוצר על הקטע, והמגבלה של שלוש רכבות בשעה לכל כיוון, הוחלט בעשור הראשון של המאה ה-21 על פי תוכנית החומש של רכבת ישראל להכפיל את המסילה בין לוד לנען. כמו כן, עקב ריבוי העקומות החדות בקטע המגבילות את מהירות הנסיעה, הוחלט שתוואי המסילה בין רחוב תל חי ברמלה עד תחנת נען יוחלף במסילה חדשה ומיושרת, בתוואי הסמוך לכביש 6. בניית המסילה הייתה אמורה להסתיים ברבעון הראשון של 2008, אך התעכבה עקב התנגדות של תושבי קיבוץ נען. בשנת 2011 הסתיימו העבודות על המסילה החדשה באזור נען וב-2012 הושק הקו המהיר של הרכבת מתל אביב לבאר שבע במסילת הדרום העובר בקטע נען-לוד. באותה עת עדיין נותרו בקטע נען-לוד עבודות שדרוג של הפרדות מפלסיות הממתינות לביצוע באזור רמלה, חלקן עקב גילוי קברים עתיקים. החלטה בנושא הכפלת הקו באתר courts.co.il המשנה למנכ"ל הרכבת בפגישה עם נציגי התושבים ברמלה: רכבת ישראל פועלת ככל יכולתה למען תושבי רמלה ולמען קידום ביצוע ההפרדות המפלסיות
כרטיס חכם

כרטיס חכם הוא כרטיס שיכול לספק תעודת זהות, אימות נתונים ואחסון נתונים בתוך שבב. כרטיסים חכמים גם מסוגלים לתקשר עם מערכות שמחוץ להם, לרוב בכפוף למנגנוני אבטחה שונים. הכרטיסים החכמים מתחלקים לשני סוגים עיקריים: כרטיסי זיכרון - בהם יש רק זיכרון בלתי מחיק. כרטיסים שבהם גם מעבד. בשנת 1968 ממציא גרמני בשם יורגן דטלוף יחד עם הלמוט גרטרופ רשמו פטנט על שימוש בכרטיסי פלסטיק המכילים שבבים. בשנת 1970 חוקר יפני בשם קוּניטאקֶה ארימוּרה יישם את אותו הפטנט. בשנת 1974 הציג הממציא הצרפתי רולנד מורנו מיקרו-שבב שהיווה בשנה לאחר מכן את הבסיס לכרטיס פלסטיק עם מיקרו-שבב בשם la carte à puce. הכרטיס החכם שמשתמשים בו היום יושם על ידי יורגן דטלוף בשנת 1976. המחקר התפשט לכיוון אירופה והתקדם בעיקר בצרפת (עם הפיתוח של מורנו) ובגרמניה שם פיתחו גרסאות מגוונות, טכנולוגיות ויישומים שונים בכרטיסים החכמים. היתרונות של כרטיסים חכמים קשור ישירות להיקף המידע והיישומים שהוא יכול להכיל, אישורים רבים כמו רישיון נהיגה, כרטיס מועדון של חברות עוד. חלק מהנתונים ניתנים לקריאה או כתיבה רק באמצעות "מפתח", כך שהעתקת הכרטיס תהייה קשה ביותר, מה שמשפר את רמת האבטחה. ארנק אלקטרוני - להבדיל מכרטיס אשראי, המשמש כאמצעי תשלום עבור העסקה במועד מאוחר ממועד ביצוע העסקה, ארנק אלקטרוני היא שיטה בה בכרטיס עצמו מקודד סכום כסף, שהוטען עליו מבעוד מועד. מנגנון תשלום זה מוזיל את התשלום עצמו (אין צורך בתקשורת ואין צורך שהתשלום יגיע למערכות המחשוב), וכמו כן מונע את הצורך בזיהוי אישי (צנעת הפרט). כך מתקרב ה"תשלום" בכרטיס חכם במידה מרובה לתשלום בכסף נייר. השימוש ההמוני הראשון היה בצרפת (1983) לתשלום בטלפונים ציבוריים (Telecarte). זיהוי - מערכות הטלפונים הסלולריים מסוג GSM משתמשות בכרטיס חכם מסוג SIM לזיהוי מספר הטלפון ולאגירת נתונים הדרושים למשתמש. כך ניתן בקלות להעביר מספר טלפון ממכשיר למכשיר (כולל הנתונים הנוספים כמו "ספר טלפונים" ועוד). כרטיסים חכמים אלחוטיים כ"כרטיס עובד" או "כרטיס חבר" או אפילו כתחליף לדרכון משמשים לאישור מעבר, פתיחת דלתות ופעולות נוספות. בצה"ל ובמשטרת ישראל, תעודות החוגר ותעודות השוטר בהתאמה, מגיעות בשנים האחרונות בתצורה של "כרטיס חכם", בעזרתו משתמשים החיילים והשוטרים כדי להיכנס למערכות המחשב השונות. אגירת מידע - איסוף מידע מאביזרים ניידים (כמו מצלמות), שימוש כ"תיק רפואי נייד" המסייע בהצלת חיים וכולי. בשנות ה-90 התחילה באירופה פעילות של שימוש בכרטיסים חכמים כמנגנון ארנק אלקטרוני. בשנת 1993 התאגדו Europay ,MasterCard ו-VISA לאיגוד EMV ליישום שימושי ארנק אלקטרוני, ופיתחו מערכת תקנית לנושא. מידות: לכרטיסים חכמים תקנים בינלאומיים 7816 ISO ו-7810. לפיו ממדי הכרטיס (גרסה ID-1) יהיו 85.6X53.98 מ"מ (שימוש ככרטיס אישי) או (גרסה ID-000) יהיו 25X15 מ"מ (שימוש ככרטיס SIM). עובי הכרטיס בשני המקרים יהיה 0.76 מ"מ (ישנם תקנים נוספים). מאפייני גישה ותהליכים: מופיעים ב-ISO7816. כרטיס חכם אלחוטי מאופיין על ידי תקני ISO14443 ו-15963. רב קו כרטיס אשראי כרטיס חיוב מיידי
מוזיאון קופר יואיט לעיצוב

המוזיאון הלאומי לעיצוב על שם קופר יואיט (באנגלית: Cooper-Hewitt National Museum of Design), הוא המוזיאון היחידי בארצות הברית המוקדש לעיצוב היסטורי ועדכני. המוזיאון נוסד בשנת 1897 בניו יורק, והוא מציג למעלה מ-250,000 מוצגים. המוזיאון ממוקם ב"אזור המוזיאונים" של העיר ניו יורק. בספריית המוזיאון מעל 60,000 ספרים העוסקים בעיצוב. המוזיאון הוא חלק ממוסד הסמית'סוניאן. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון קופר יואיט לעיצוב (באנגלית אמריקאית) מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, באתר פינטרסט מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביצית (צמחים)

ביצית היא מבנה הקיים בצמחים בעלי זרע. הביצית מכילה את המגהגמטופיט, הגמטופיט הנקבי במחזור חייהם של צמחים עילאיים אלה, ועתידה להתפתח לזרע. בבעלי פרחים הביציות נמצאות בשחלה וצומחות מדפנותיה. בחשופי זרע הביציות הן חשופות יותר, כאשר הן מתפתחות על פני איבר ייעודי, לרוב אצטרובל. בשתי מערכות אלה, הביציות מורכבות ממעטפת תאים העתידים להתפתח לקליפת הזרע ומשבעה תאים פנימיים המהווים את הגמטופיט הנקבי (נקרא גם "שק העובר"): תא רבייה נקבי אחד וחמישה תאים הפלואידיים נוספים, ותא ההורה של האנדוספרם שהוא דיפלואידי. הביצית מתפתחת לזרע לאחר הפרייתה על ידי גרגר אבקה. הפרייתה של הביצית מכונה הפריה כפולה מכיוון שבתהליך מתרחשות באופן מעשי שתי הפריות: גרגר האבקה מכיל שני תאי רבייה זכריים, כאשר אחד מהם מפרה את תא הרבייה הנקבי ליצירת זיגוטה דיפלואידית שתתפתח לספורופיט, והשני מפרה את תא ההורה של האנדוספרם ליצירת תא טריפלואידי אשר יתפתח לרקמה המזינה של הזרע. בבעלי פרחים, עם הפרייתן של הביציות והתפתחותן לזרע, מתפתח ומבשיל פרי בו הזרעים יהיו נתונים. בחשופי זרע, לעומת זאת, הזרעים הבשלים יתנתקו ממקומם, ללא שום רקמה העוטפת אותם. מדיה וקבצים בנושא ביצית בוויקישיתוף ביצית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סייטן

סֶייטָן (מיפנית: セイタン) הוא מזון העשוי מחלבון הגלוטן המצוי בחיטה. הכנתו נעשית על ידי שטיפת בצק העשוי מקמח חיטה עד להמסת העמילן. הסייטן נפוץ בעיקר כתחליף בשר, בשל דמיונו לבשר בטעם ובמרקם, אולם הוא נפוץ פחות ממאכלי הסויה למיניהם כמו טופו או טמפה. מקורו של הסייטן הוא בסין, שם הומצא על ידי נזירים בודהיסטים שדתם אוסרת אכילת בשר ונזקקו לתחליף למוצרי הסויה שהיו במחסור. משם התפשטה הכנת הסייטן לשאר מזרח אסיה ובמיוחד ליפן, שם הפך הסייטן לפופולרי יחד עם מוצרים דומים רבים (הידועים בשמם הכללי - פו (Fu)). השם סייטן (Seitan) הוא חידוש לשוני מהמאה ה-20. ג'ורג' אוסווה (אנ'), מייסד המקרוביוטיקה, המציא את המילה, שפירושה המילולי "עשוי מחלבון", בשנות ה-60, ובעקבות התפשטות המקרוביוטיקה, הפך השם לנפוץ ביותר בעולם המערבי, אף על פי שביפן אינו משמש כמעט כלל. הסייטן נפוץ כיום בקרב בודהיסטים וכן בקרב צמחונים וטבעונים רבים. בישראל ניתן להשיגו ברוב המרכולים בצורתו המוכנה, והכנתו העצמאית אינה שכיחה בשל הזמן והמאמץ הנדרשים למכינים שאינם מיומנים. השימוש בסייטן נפוץ בקהילת העבריים מדימונה אשר עלו מארצות הברית (שם היה מוכר הסייטן בקרב טבעונים כבר בשנות ה-60) ושומרים על אורח חיים טבעוני. במפעלם ביישוב אף מיוצר סייטן ומשווק ברחבי הארץ וניתן למצוא אותו במגוון אופנים, מוכן לאכילה. מדיה וקבצים בנושא סייטן בוויקישיתוף דורעם גונט, עכבר העיר אונליין, מתכוני סייטן: יום חג לצמחונים, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דבק חם

דבק חם הוא סוג של דבק תרמו-פלסטי מוצק בטמפרטורת החדר, המומס באקדח דבק מיוחד. הדבק נמכר בגלילים מוצקים בכמה אורכים, והגליל מושחל באקדח חשמלי המכיל גוף חימום להמסת הדבק. כאשר לוחצים על ההדק, מקל הדבק נדחף אל גוף החימום, והאקדח פולט דבק מותך לוהט (העלול לגרום לכוויות). הדבק דביק ורך בעודו חם, אבל נהפך למוצק ומפסיק להיות דביק לאחר מספר שניות עד דקה. במכונות הדבקה חמה בתעשיות שונות, נצרך דבק חם בצורת גרגירים, גושים או פתיתים בגדלים שונים, המוזנים למכל התכה במכונה, ומיושמים על המשטחים המיועדים להדבקה באופן אוטומטי, באמצעות מורחת (גלגלת) או מזרק. דבק עצמות שבו משתמשים כאשר הוא חם, שימש לעבודות עץ עוד ממצרים העתיקה. דבק זה מחומם בסיר דבק מיוחד ומשתמשים בו בעזרת מברשת. טוענים את האקדח בגליל דבק, מחברים אותו לחשמל וממתינים 5 עד 10 דקות, ואז הדבק מוכן לשימוש. הדבק מתקשה במהירות ולכן חשוב להדק את החלקים מייד. בסיום העבודה יש לנתק את אקדח הדבק החם מהחשמל ולהשאיר אותו להתקרר לפחות רבע שעה לפני שמאחסנים אותו. הדבק החם הומצא על ידי ג'ורג שולץ, יליד בוסטון כאשר היה בן 82 בשלהי שנות ה-40 של המאה העשרים. את רעיונו שאב שולץ מעובדי מפעל לייצור נעליים, שעובדיו היו משתמשים בדבק שהורתח בסיר. Lawrence, J. M. (2008-12-15). "George Schultz, glue gun inventor; at 82". Boston.com. נבדק ב-2019-04-11. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלן קולמס

אלן קולמס (אנגלית: Alan Colmes;‏ 24 בספטמבר 1950 - 23 בפברואר 2017) היה שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה יהודי-אמריקני. קולמס נולד וגדל בניו יורק. בצעירותו אהב להאזין לרדיו. הוא רכש השכלה אקדמית באוניברסיטת הופסטרה, אוניברסיטה פרטית בלונג איילנד. החל את דרכו כשדרן רדיו בשנת 1979, ושידר בתחנות רדיו בצפון מזרח ארצות הברית, בהן: WABC ו-WNBC, בניו יורק ו-WZLX בבוסטון. קולמס היה אישיות רדיו מוכרת בניו יורק, לפני שנשכר על ידי ערוץ החדשות בכבלים, פוקס ניוז. בשנים 2009–1996 הגיש קולמס את תוכנית הטלוויזיה היומית "האניטי וקולמס" בפוקס ניוז יחד עם שון האניטי. התוכנית עסקה בפוליטיקה ובדיונים על אקטואליה וקולמס היה על תקן הפרשן הליברלי, לצד האניטי השמרן. קולמס מגיש את תוכנית הרדיו "המופע של אלן קולמס" המשודרת ברחבי ארצות הברית, וזוכה לפופולריות רבה. קולמס היה מגיש טלוויזיה המזדהה כ"שמאלני" בערוץ חדשות שנתפס בארצות הברית כ"ימני". אחדים מעמיתיו של קולמס למקצוע בערוצים אחרים, אמרו כי הם רואים בו "איש מרכז" דווקא. הושמעה אף ביקורת על-פיה קולמס אינו אגרסיבי כמו עמיתו לתוכנית, האניטי, ואינו מייצג נאמנה את הצד הליברלי. ב-2003 יצא לאור ספרו: "Red, White & Liberal: How Left is Right and Right is Wrong", (בתרגום חופשי מאנגלית: אדום, לבן וליברל, מדוע שמאל זה נכון וימין זו טעות). בספר מציג קולמס את זווית ראייתו במגוון נושאים שעל סדר היום בארצות הברית, בהווה ובעבר. ב-2003 נישא לד"ר ג'וזלין קראולי, פרופסור חבר בבית הספר לתכנון ומדיניות ציבורית באוניברסיטת רטגרס בניו ג'רזי. קראולי היא אחותה של ד"ר מוניקה קראולי, שדרנית רדיו שמרנית, אשר הופיעה מספר פעמים בתוכנית "האניטי וקולמס" כמחליפתו של האניטי. קולמס נפטר בבית חולים במנהטן ב-23 בפברואר 2017 בגיל 66 אחרי מאבק בסרטן הלימפומה. מדיה וקבצים בנושא אלן קולמס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלן קולמס האתר הרשמי של קולמס האתר של תוכנית הרדיו "המופע של אלן קולמס" אלן קולמס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלן קולמס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלן קולמס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Popular Syndicated Radio Shows The Radio Equalizer: Brian Maloney: Sean Hannity, Alan Colmes, Al Franken, Media Matters Regan Books ISBN 0-06-056297-8 [1]