laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנקין כחול-כיפה

מנקין כחול-כיפה (שם מדעי: Lepidothrix coronata) הוא מין של ציפור ממשפחת המנקיניים אשר חי באמריקה הדרומית החי ביערות גשם לחים במדינות: בוליביה, ברזיל, קולומביה, אקוודור, פרו וונצואלה. המין תואר למדע ב-1825 בידי החוקר יוהאן בפטיסט פון שפיקס. המנקין הוא עוף קטן בעל דו-צורתיות זוויגית לטובת הנקבות: הן יכולות להגיע למשקל מקסימלי של 8.5 עד 11.5 גרם בעוד הזכרים מגיעים למשקל 7.5 עד 9.5 גרם בקירוב. הזכרים בעלי מוטת כנפיים של 60.45 מ"מ בממוצע (אורך של 58 עד 62 מ"מ), בעוד מוטת כנפי הנקבות בממוצע הוא 58.76 מ"מ (62 מ"מ עד 55 מ"מ). זכרי המנקינים בעלי נוצות כחוות-כהות עם כתר כחול בוהק והנקבות ירוקות ודהויות, כשכך הדבר אצל פרטים צעירים. הם בעלי עיניים גדולות וחומות-אדמוניות ובעת החיזור יכולים לפרוש את נוצות ראשם להרשמה. המנקין הוא אוכלי פירות המגוון בחרקים בעודו מחפש מזון ביערות. בעת הרבייה הזכרים יוצרים זירות גדולות בתת-היער ובהם יכולים להופיע יחדיו במחול אווירודינמי עד 7 זכרים, אם כי רק אחד מהם הוא בעל הטריטוריה היכול להזדווג בסופו של דבר עם הנקבה. מנקינים אלה מצויים לעיתים עם ציפורי נמלים ויחדיו ניזונים מחרקים על קרקע היער, תוך יכולת לזהות יחדיו טורפים. הם מקננים על עצים גבוהים ויוצרים קן פשוט יחסית העטוף בקורי עכביש. בקן הנקבה מטילה 2 ביצים. עם זאת במקרים רבים הגוזלים והביצים נטרפים בידי טורפים מקומיים והמנקיניים נאלצים לקנן שוב. ישנם 6 תת-מינים במין זה: Lepidothrix coronata coronata Lepidothrix coronata caquetae Lepidothrix coronata carbonata Lepidothrix coronata exquisita Lepidothrix coronata caelestipileata Lepidothrix coronata regalis מדיה וקבצים בנושא מנקין כחול-כיפה בוויקישיתוף מנקין כחול-כיפה, באתר ITIS (באנגלית) מנקין כחול-כיפה, באתר NCBI (באנגלית) מנקין כחול-כיפה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מנקין כחול-כיפה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מנקין כחול-כיפה, באתר GBIF (באנגלית) מנקין כחול-כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
מנקין זהוב-ראש

מנקין זהוב-ראש (שם מדעי: Ceratopipra erythrocephala) הוא מין של ציפור ממשפחת המנקיניים אשר חי באמריקה הדרומית ובקצה הדרומי של אמריקה המרכזית ביערות גשם טרופיים. מין זה תואר בידי קארולוס לינאוס ב-1758 והוא קרובו של המין מנקין אדום-כיפה. המנקין הוא עוף קטן באורך ממוצע של 9.4 ס"מ ומשקל של 0.44 גרם. הזכרים שחורים לחלוטין מלבד ראשם הזהוב, המקור הצהוב, אזור השת הלבן-אדום והרגליים הורודות. הנקבות והצעירים בעלי גוון ירוק זית והרגליים ורודות. הם משמיעים קריאות חרישיות בעודם עפים ביער. מין זה מצוי בטבע לאורך הג'ונגלים, המטעים והיערות הנמוכים עד לגובה 1,500 מטרים שבין פנמה, קולומביה, טרינידד וטובגו ודרומה עד לברזיל, פרו ומדינות גיאנה (גיאנה, גיאנה הצרפתית וסורינאם) כשגבולם הוא נהר האמזונאס והאוקיאלי. המנקין מצוי ביערות בין הענפים שמתחת לצמרת וניזון מפירות, חרקים ועכבישים כשלעיתים הוא ניזון בקבוצות עם ציפורים אחרות. קבוצת המנקינים מחזרים בזירות על הענפים בגובה של 6 עד 12 מטרים והם מזנקים יחדיו במקום במהירות או מרקדים על הענף, כדי להרשים את הנקבות תוך שהם קוראים חזק בין הריקודים. עד 12 פרטים יכולים להופיע יחד, אך רק אחד דומיננטי מזדווג לבסוף עם הנקבה. הנקבה מכינה קן לבדה ומטילה בו 2 ביצים, עליהם היא דוגרת במשך כ-16–17 ימים. טווח מחייתו של מין זה רחב ומצב שימורו הוא "ללא חשש". מדיה וקבצים בנושא מנקין זהוב-ראש בוויקישיתוף מנקין זהוב-ראש, באתר NCBI (באנגלית) מנקין זהוב-ראש, באתר GBIF (באנגלית) מנקין זהוב-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
יסעור לבן-סנטר

יסעור לבן-סנטר (שם מדעי: Procellaria aequinoctialis) הוא מין של עוף ימי קטן ממשפחת היסעוריים החי בחצי הכדור הדרומי. בעבר נחשב מין זה לתת-מין של יסעור ממושקף (Procellaria conspicillata), כאשר הוא תואר לראשונה ב-1758 בידי קארולוס לינאוס. ידועים 2 תת-מינים שלו: Procellaria aequinoctialis aequinoctialis Procellaria aequinoctialis steadi זהו אחד היסעורים הגדולים ביותר, קטן רק משני מיני היסעור הענק. הוא מגיע לאורך של 51-58 ס"מ עם מוטת כנפיים של 134–147 ס"מ. משקל הזכרים הוא כ-1,390 גרם, בעוד הנקבות קטנות יותר ומשקלם כ-1,280 גרם. צבעו של היסעור כהה מפויח עם גרון וסנטר לבנים וחלק מהנוצות כסופות בחלק התחתון. הרגליים שלו חזקות עוטות קרומי שחייה ושחורות והמקור אפור-צהוב עם נחיריים מגודלים. היסעור הוא מעופף מתמחה בעל כנפיים חזקות היכולות לעמוד בסערות ולרוב הוא דואה וגולש איתם במקום לחתור. תפוצתו של הסיעור היא לאורך דרום האוקיינוס השקט, האטלנטי וההודי וכן מדרים עד האוקיינוס הדרומי במגוון איים לאורך האזור הסאב-אנטארקטי ולעיתים מעופף צפונה לאזור הסובטרופי. לרוב הוא מצוי לאורך הים הפתוח, בו הוא מחפש מזון. בעונת הרבייה מתאספים יסעורים רבים באיי ג'ורג'יה הדרומית, בה מעל 2 מיליון עופות, 175 עד 226 אלף עופות באיי קרגלן ו-100 אלף עופות באי דיסאפוינטמט מאיי אוקלנד. עוד מושבות נמצאות בעוד מאיי אוקלנד, איי קמפבל, איי קרוזה, איי האנטיפודה, איי פוקלנד ואיי הנסיך אדוארד. היסעור ניזון מקריל ומדגים כמו מקרל וסרדין כשהוא יכול לצלול לעומק רדוד אחריהם. לעיתים היסעורים עוקבים אחרי ספינות דיג כדי לחטוף את שללם, אך הדבר גורם להם להיפגע מהרשתות. מדיה וקבצים בנושא יסעור לבן-סנטר בוויקישיתוף יסעור לבן-סנטר, באתר ITIS (באנגלית) יסעור לבן-סנטר, באתר NCBI (באנגלית) יסעור לבן-סנטר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יסעור לבן-סנטר, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) יסעור לבן-סנטר, באתר GBIF (באנגלית) יסעור לבן-סנטר באתר הרשימה האדומה של IUCN
בית ג'ן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בית ג'ן – יישוב דרוזי בגליל העליון בית ג'ן (סוריה) – עיירה בדרום-מערב סוריה בית-גן – מושבה יהודית שצורפה למועצה המקומית יבנאל בית דג'אן – כפר ערבי שננטש במלחמת העצמאות
סויוז TMA-3

סויוז TMA-3 (ברוסית: Союз TMA-3), הייתה משימת לתחנת החלל הבין-לאומית. מטרת הטיסה הייתה להביא לתחנת החלל משלחת מס' 8 ולהיות חללית חילוץ בזמן פעילותם. רוסיה אלכסנדר קאלרי - מפקד החללית ארצות הבריתבריטניה מייקל פול - מהנדס טיסה, מפקד משלחת מס' 8 ספרד פדרו דוקה - מהנדס טיסה רוסיה אלכסנדר קאלרי - מפקד החללית ארצות הבריתבריטניה מייקל פול - מהנדס טיסה, מפקד משלחת מס' 8 הולנד אנדרה קויפרס - מהנדס טיסה בעקבות אסון קולומביה הופסקו טיסות של מעבורת חלל. בעקבות כך תוכנית ניצול תחנת החלל הבין-לאומית עובדה מחדש. החל משנת 2003 צוות התחנה צומצם לשני אנשי צוות בלבד בהתאם ליכולת של חלליות מדגם "סויוז". חללית "סויוז TMA-3" שוגרה ב-18 באוקטובר 2003 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. ב-20 באוקטובר בוצע עגינה במודול "פירס" של תחנת החלל. באותה עת בתחנה שהה צוות משלחת מס' 7 בפיקוד יורי מלנצ'נקו. החללית הביאה איתה ציוד ומצרכים. אנשי משלחת מס' 7 ביחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל. במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל למשלחת מס' 7. על הטיסה היה נציג ספרד פדרו דוקה שהחל בביצוע תוכנית ניסויים Servantes שהוכנה עבורו. ב-27 באוקטובר צוות משלחת מס' 7 ופדרו דוקה עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-2" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה בתחנת החלל. חללית "סויוז TMA-3" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במצב חירום. צוות משלחת מס' 8 החל בביצוע תוכנית שכללה מספר ניסויים ותחזוקת תחנת החלל. ב-21 באפריל 2004 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-4 עם צוות משלחת מס' 9 בפיקוד גנאדי פדאלקה. לאחר העברת שליטה על תחנת החלל לצוות החדש, משלחת מס' 8 ואנדרה קויפרס שהגיע עם "סויוז TMA-4" נכנסו לחללית "סויוז TMA-3" ונחתו בכדור הארץ לאחר כ-6 חודשי עבודה. הנחיתה עברה ללא בעיות. בתחנת החלל הבין-לאומית נותר צוות משלחת מס' 9 שהגיע מספר ימים לפני זה בחללית סויוז TMA-4. מדיה וקבצים בנושא סויוז TMA-3 בוויקישיתוף סויוז TMA-3 (באנגלית) תיאור המשימה תוכנית Servantes
אייל שיראי

אייל שיראי (נולד ב-13 באפריל 1964) הוא מפיק, במאי ותסריטאי ישראלי. בשנת 1996 כתב את התסריט, ביים והפיק את הסרט "ציפורים בניוטרל". בשנת 1997 הפיק את הסרט "סוף המשחק" שביים יוני דרמון. שנה מאוחר יותר הפיק את הסרט הישראלי-צרפתי "יום יום" שביים עמוס גיתאי, אשר היה מועמד לפרס אופיר לשנת 1998, ואת הסרט "קשר עיר" שביים יהונתן סגל. בשנת זו הקים, יחד עם יוסף סידר, את אולפני "סינמה פקטורי". החברה הפיקה שבעה סרטים וכן בוצעו בה עריכות סאונד למספר סרטים. בשנת 1999 הפיק את הסרט "שחרר את הנסיכה" שביים אורון אדר והיה מועמד לפרס וולג'ין בפסיטבל הקולנוע ירושלים 1999. בשנה זו אף הפיק את סרט הטלוויזיה "כאילו כלום לא קרה" שביימה אילת ברגור. שנה מאוחר יותר הפיק את הסרט "משהו טוטאלי" שביים גור בנטביץ'. בשנה זו גם הפיק את הסרט "ההסדר" יחד עם דוד מנדיל. בשנת 2003 הפיק את הסרט "זמזום" שביים יגאל בורשטיין. שנה לאחר מכן הפיק את הסרט "מדורת השבט" שביים יוסף סידר. בשנת 2005 הפיק, ביים ואף שיחק בסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב" על פי ספרו של עוזי וייל. בשנת 2007 הפיק את הסרט "חופשת קיץ" שביים דוד וולך. שנתיים מאוחר יותר הפיק, יחד עם גיל ססובר, את הסרט "ד"ר פומרנץ" שביים אסי דיין. בשנת 2012 הפיק את הסרט "שרקייה", בבימויו של עמי ליבנה. בשנה זו יזם יחד עם טינקרבל את פסטיבל הסרטים בערבה, לאחר שעברו השניים להתגורר באזור. "הרעיון לעשות כאן במדבר פסטיבל סרטים, הגיע ממקום של צורך. הרגשתי שיש כאן צורך תרבותי", סיפר. שיראי הוא גם יוזם הפרויקט "קצר במדבר", לסרטים קצרים שמקורות ההשראה ואתרי הצילום שלהם הם מרחבי הנגב-ערבה. בשנת 2014 הפיק את הסרט הקצר "אנטילופות" שביים אורי רום. בשנת 2015 הפיק את הסרט הקצר "שן כריש" בבימויו של אורן גרנר. בשנת 2017 הפיק את הסרט הקצר "קילומטר 147", זוכה פרס אופיר לסרט הקצר הטוב ביותר וכן את הסרט "בדרך חזרה" בבימויו של משה רוזנטל. כמו כן הפיק בשנה זו את הסרט הקצר "מכת חום" בבימויה של עדי שנער. בשנת 2019 הפיק את הסרט הקצר "הינומה". בשנת 2023 הפיק את הסרט "דניאל אויערבאך" שביים דוד וולך. נשוי לשחקנית הישראלית טינקרבל. מתגורר ביישוב צוקים בערבה. אייל שיראי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אייל שיראי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אייל שיראי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אייל שיראי, באתר ספר הקולנוע הישראלי נירית אנדרמן, כשהאוטו של טינקר ואייל שיראי התחמם, הם החליטו לעבור למדבר, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2019 ציפורים בניוטרל, באתר וואלה סרטים day after day, israel film center טקס פרסי אופיר לשנת 1998 קשר עיר, באתר ספר הקולנוע הישראלי חן שליטא, ‏עוד הצלחה בינלאומית ליוסף סידר ודוד מנדיל - איך עושים את זה?, באתר גלובס, 15 ביוני 2011 סינמה פקטורי, באתר ספר הקולנוע הישראלי שחרר את הנסיכה, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה כאילו כלום לא קרה, באתר Youtube משהו טוטאלי, באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים ההסדר, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה זמזום, באתר פרויקט קולנוע בקרוב יקרה לך משהו טוב, באתר קרן הקולנוע הישראלי קולנוע במדבר, תחת כיפת השמים, באתר הבמה מאיה לקר, ‏"האמת, מה שיש פה – זה שאין פה", באתר ‏מאקו‏, 7 בנובמבר 2021 שקט מדברי עם קולנוע איכותי, באתר ynet, 8 בדצמבר 2012 קצר במדבר, באתר סרטים בערבה
כדורגלן השנה באיסלנד

פרסי כדורגלן וכדורגלנית השנה באיסלנד הם פרסים המוענקים על בסיס שנתי לכדורגלנים האיסלנדיים הטובים ביותר באותה השנה, ללא קשר לליגה בה הוא משחקים. עד שנת 2004, התאחדות הכדורגל של איסלנד הייתה אחראית על הפרסים, אך מאז הזוכים בפרס נבחרים על ידי פאנל של פקידים, מאמנים ושחקני עבר. בתחילה, הפרס יכול היה להינתן לכדורגלנים ולכדורגלניות כאחד, אבל מ-1973 עד 1994 לא זכתה בו אף אישה. בשנת 1994 הפכה אסטה גונלאוגסדוטיר לאישה הראשונה שזכתה, ושלוש שנים לאחר מכן הוחלט לפצל את הפרס לקטגוריות גברים ונשים. בשנת 1989 הפך אולאפור ת׳ורדרסון לזוכה הראשון ששיחק מחוץ לאיסלנד בעת זכייתו בפרס, ומאז רוב הזוכים כבר משחקים בליגות מחוץ למדינה.
Popular

האם התכוונתם ל... Popular (שיר של אריק סעדה) Popular (שיר של דה ויקנד, פלייבוי קרטי ומדונה)
Paris

האם התכוונתם ל... פריז – בירת צרפת Paris (אלבום של פריס הילטון) Paris (אלבום של מלקולם מקלארן) Paris (שיר של טיילור סוויפט) Paris (שיר של הצ'יינסמוקרס)
The Remix

האם התכוונתם ל... The Remix (אלבום של ליידי גאגא) The Remix (אלבום של אריאנה גרנדה)
בית הכנסת הישן (קניגסברג)

בית הכנסת הישן (בגרמנית: Alte Synagoge) היה בית כנסת חסידי בקניגסברג. פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, איפשר ליהודים לקיים שירותי דת בקניגסברג. בשנת 1753 נתן פרידריך השני, מלך פרוסיה, ליהודים רשות לבנות בית כנסת בשנורלינגסדאם (Schnürlingsdamm). בית הכנסת הזה נהרס בשריפה הגדולה בעיר ב-1811 והוחלף ב-1815 בבניין חדש בסינגוגנשטראסה (Synagogenstraße) 2. לאחר פיצול הקהילה, הוקם בשנת 1893 בניין חדש ברחוב סינגוגנשטראסה 14–15 עבור המיעוט האורתודוקסי שכונה קהילת "עדת ישראל". בית הכנסת הישן בסינגוגנשטראסה 2 נפתח מחדש בשנת 1897 לאחר שיפוצים ושימש את "יהודי המזרח" בקניגסברג כדי לשמור על מנהגי מזרח אירופה. הקהילה היהודית הרפורמית בנתה את בית הכנסת החדש ברובע לומזה (Lomse). בתי הכנסת הישנים והחדשים בסינגוגנשטראסה (משנת 1933 – זיילרשטראסה, Seilerstrasse) נהרסו בשנת 1938 במהלך ליל הבדולח. בשל חשש לפגיעה במבנים אחרים בסביבה, לא הוצת מבנה בית הכנסת של עדת ישראל. ריהוט וחפצים נהרסו. לאחר השיקום המאולתר של חדר התפילה שימש בית הכנסת את הקהילה היהודית. הבניין נהרס בהתקפות אוויר באוגוסט 1944. Joseph Levin Saalschütz: Zur Geschichte der Synagogen-Gemeinde in Königsberg. In: Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums. Jg. 6, H. 5, 1857, S. 437–449; Jg. 6, H. 12, 1857, S. 437–449; Jg. 7, H. 5, 1858, S. 163–178; Jg. 7, H. 6, 1858, S. 203–217; Jg. 7, H. 11, 1858, S. 397–407; Jg. 8, H. 3, 1858, S. 81–100; Jg. 11, H. 6, 1862, S. 209–222, online. Andrea Ajzensztejn: Die jüdische Gemeinschaft in Königsberg. Von der Niederlassung bis zur rechtlichen Gleichstellung (= Hamburger Beiträge zur Geschichte des östlichen Europa 10). Kovac, Hamburg 2004, ISBN ISBN 3-8300-1350-7 (Zugleich: Hamburg, Univ., Diss., 2003). Max Fürst: Gefilte Fisch. Eine Jugend in Königsberg (= Prussia-Schriftenreihe. Werk 17). Verlag der Nation, Berlin 2001, ISBN ISBN 3-373-00512-4. Jürgen Manthey: Königsberg. Geschichte einer Weltbürgerrepublik. Hanser, München u. a. 2005, ISBN ISBN 3-446-20619-1. Michael Wieck: Zeugnis vom Untergang Königsbergs. Ein Geltungsjude berichtet. Becksche Reihe, München 2005, ISBN ISBN 3-406-51115-5
יחסי דרום אוסטיה – ניקרגואה

יחסי דרום אוסטיה–ניקרגואה מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים והבילטרליים בין רפובליקת דרום אוסטיה – מדינת אלניה לבין רפובליקת ניקרגואה. ניקרגואה הרחיבה ההכרה ההכרה הדיפלומטית בדרום אוסטיה ובאבחזיה ב-5 בספטמבר 2008. במסיבת עיתונאים בנובמבר 2008, אמר שר החוץ של ניקרגואה, סמואל סנטוס לופז, "בוודאי, אנו חושבים שההחלטה [להכיר באבחזיה ודרום אוסטיה העצמאיות] הייתה הוגנת והולמת. יש לתת להן [לרפובליקות] זמן לפורמליות פנימיות. אנו נתאם את האפשרות והתנאים של יחסים דיפלומטיים ישירים ברגע נוח. ברור והגיוני, אנו נפעל באמצעות ידידתנו, כנראה רוסיה, כדי ליצור קשרים הדוקים יותר ויחסים דיפלומטיים [עם הרפובליקות]." ההכרה של ניקרגואה בדרום אוסטיה עוררה תגובות מיידיות ממדינות אחרות המעורבות במחלוקת על מעמדה של דרום אוסטיה. גאורגיה הגיבה להכרה הבו-זמנית של ניקרגואה באבחזיה ובדרום אוסטיה על ידי ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם מדינת אמריקה המרכזית בסוף נובמבר 2008. רוסיה הציעה לחזק את הקשרים עם ניקרגואה ולספק סיוע לניקרגואה כדי לסייע בבנייה מחדש של אזורים שניזוקו מהוריקנים. שר המסחר האמריקני ביטל טיול מתוכנן לניקרגואה, כאשר שגריר ארצות הברית במנגואה אמר: "זה לא הרגע המתאים לביקור". לאחר שירש את אדוארד קוקואיטי כנשיא דרום אוסטיה, פיטר ליאוניד טיבילוב את נרימן קוזאייב כשגריר ב-25 ביולי 2012. עשר שנים לאחר ההכרה, היחסים נותרו סמליים ברובם. "El Presidente de la República Nicaragua Decreto No. 46-2008" (PDF). Government of Nicaragua. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2008-09-09. "El Presidente de la República Nicaragua Decreto No. 47-2008" (PDF). Government of Nicaragua. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2008-09-09. "Nicaragua Considering Diplomatic Relations With Abkhazia, South Ossetia". iStockAnalyst. 2008-11-01. נבדק ב-2009-03-04.(הקישור אינו פעיל, June 2016) "Georgia severs diplomatic ties with Nicaragua". People's Daily. 30 בנובמבר 2008. נבדק ב-2009-04-23. {{cite news}}: (עזרה) "Russia seeks close ties with US ex-foe Nicaragua". Reuters. 2008-09-18. אורכב מ-המקור ב-2009-07-07. נבדק ב-2009-04-24. "U.S.-Nicaraguan Relations Chill as Ortega Faces Domestic Tests". World Politics Review. 2008-09-19. אורכב מ-המקור ב-2008-09-27. נבדק ב-2009-04-24. "Президент Южной Осетии освободил Наримана Козаева от посольской должности". Information Agency Res. 25 ביולי 2012. נבדק ב-28 ביולי 2012. {{cite news}}: (עזרה) "Von Mittelamerika in den Kaukasus". amerika21. 2018-12-25. נבדק ב-2020-09-11.
יונה ריגאי

יונה ריגאי (נולדה ברוסיה 1900 – נפטרה בישראל, 1987) הייתה סופרת, מחזאית ובמאית ישראלית שהתפרסמה בשם העט "תרזה אור" אך גם תחת השם "יונה ריגאי" ו"יונה ריגאית". נולדה ברוסיה בשנת 1900 בשם טניה ספרדי‏. בילדותה היגרו הוריה לארגנטינה, שם קיבלה את השם תרזה ספרדי. מספר שנים לאחר מכן (ערב מלחמת העולם הראשונה) עלתה המשפחה לארץ ישראל. ריגאי קיבלה את השכלתה בסמינר למורות. עם סיום מלחמת העולם הראשונה נישאה למשה ריגאי, איש העלייה השנייה, ויחד יצאו ללימודים בפירנצה, איטליה (ממשלת איטליה הציעה אז עזרה לסטודנטים זרים, מצטיינים). יונה למדה ספרות ותנ"ך מפיו של פרופ' משה דוד קאסוטו, ומשה סיים את עבודת הדוקטור שלו בלימודי הכימיה. שלושת בניהם נולדו באיטליה. בשנת 1926 חזרו לארץ והתיישבו בתל אביב. משה הקים את גימנסיה 'נורדיה' בתל אביב ויונה לימדה תנ"ך ובימוי בגימנסיה זו. ב- 1934 עזבו את תל אביב והצטרפו למושב אביחיל, מושב שהוקם שנתיים קודם לכן על ידי חיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה, במסגרת הגדודים העבריים. יונה עבדה במשק ובעלה נשאר בתל אביב עד שבנם הבכור סיים את הגימנסיה. בינתיים המשיך לנהל את בית הספר. במלחמת העולם השנייה התגייסו בניה לצבא הבריטי. בעלה משה נפטר ב-1985 והובא למנוחות בבית הקברות באביחיל. יונה נפטרה שנתיים אחריו (1987) וגם היא נקברה שם. לזוג נולדו ארבעה ילדים: אריאל ריגאי (צייר) עמירם ריגאי (פסנתרן), עוזי ריגאי (מנהל בכיר בבנק דיסקונט) ואוהליה אלון. 1927 – שירת הזמיר לשירת החיים – הוצאת ניבים 1928 – אל השמש: דרמה בשלש מערכות – הוצאת ניבים 1931 – חולדה – סיפור קצר שפורסם בהארץ 1957 – כפר המגן – מחזה 1968 – חוט המשי הזהוב – מכתביה של אניטה אורן ליאן מור – הוצאת אורה על ידי מחברות לספרות 1977 – אודים עשנים; מחזה בשלוש מערכות מחיי היהודים באיטליה – הוצאת אל"ף 1979 – על שיות וזאבים-מחזה-מספיחי השואה – הוצאת אל"ף 1980 – הדרך לשקדיה – מחזה – הוצאת אל"ף 1981 – האמת על ידידיי האילמים – הוצאת אל"ף 1983 – עוד לא – הוצאת אורה 1990 – רות; מחזה תנכי בארבע מערכות ותמונה אחת – הוצאת אל"ף. יצא לאחר מותה. בנוסף כתבה בכתבי עת שונים כגון "תלמים" ו"דבר הפועלת". יונה ריגאית, חולדה, סיפור קצר, הארץ – 27 במרץ 1931 אהרן מגד, איש חיל מאביחיל, דבר, 27 במרץ 1973,המשך כתבה על יונה ריגאי – מעריב, 19 בנובמבר 1978 Yona ספרדי, באתר geni_family_tree, ‏1900 ⁨איש חיל מאביחיל - ⁨⁨דבר⁩ 27 מרץ 1973⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il ⁨סופרות שלא רבים שמעו אודותיהן, ⁨מעריב⁩, 19 נובמבר 1978 - אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il עמותת הבריחה / הבריגדה ופלוגות התובלה | הקבוצה מקבלת בברכה את אורי ריגאי, באתר www.facebook.com ⁨מודעת אבל על יונה ריגאי - ⁨מעריב⁩, 12 ינואר 1987, אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il תערוכת ציורים – אריאל ריגאי | | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il עמירם ריגאי, דף שער בספרייה הלאומית יָפֶה, אֲבָל ... מתוך הבלוג של yoaview, באתר www.yoaview.com Bidspirit - portale israeliano d'aste online | la partecipazione è libera, Bidspirit Bidspirit - Portal de leilões online israelita | participe gratuitamente, Bidspirit ⁨ספרים שנתקבלו, כתובים - 6 ספטמבר 1928 - אוסף העיתונות הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨חולדה ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 27 מרץ 1931 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨ חג כפר אביחיל- ⁨הארץ⁩ - 7 אוגוסט 1957 - אוסף העיתונות - הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
מהירות התריס

מהירות התריס (באנגלית: Shutter speed) או זמן חשיפה מייצגים את משך הזמן שבו החומר הצילומי (פילם או חיישן דיגיטלי) נחשפים לאור וכך משפיעים על חשיפת התמונה. מהירות התריס והצמצם משפיעים על החשיפה של התמונה. בזמן שהצמצם משפיע על עומק השדה ועיגול הטשטוש, מהירות התריס משפיעה על הטשטוש הנוצר מתזוזה של אובייקטים או המצלמה בזמן החשיפה. חשיפות מהירות "יקפיאו" את האובייקטים ואילו חשיפות ארוכות של מספר שניות יצרו מריחות של אובייקטים נעים כמו מים במפל או רכבים. במצלמות הראשונות לא היה תריס. הצלם היה צריך להוריד את המכסה של העדשה כדי לחשוף את הפלטה הרגישה לאור ובתום החשיפה (שנמשכה בין מספר דקות לשעות ארוכות) לכסות את העדשה ובכך למנוע מאור נוסף לחדור למצלמה. התריסים המכניים הראשונים פעלו באופן פנאומטי או על ידי קפיצים בתצורה של תריס עלים בתוך העדשה. לאחר מכן, כאשר גודל השטח הצילומי היה קטן מספיק התפתחו תריסי המישור שנפוצים היום במרבית המצלמות. דרך נוספת לקביעת זמן החשיפה במצלמות הדיגיטליות היא על ידי שיטה של "תריס דיגיטלי" שבה החיישן חשוף תמיד לאור ורק על ידי פקודה חשמלית הוא מתחיל ומפסיק את פעולתו. זמן החשיפה נמדד בשניות או חלקי שניות. בשביל הנוחות, נהוג לסמן את חלקי השניות כמספר שלם ואת השניות השלמות בצבע שונה בחוגות המכניות או על ידי סימון של גרשיים (") ליד המספר בצגים הדיגיטליים. לדוגמה, 30 יסמן מהירות צילום של 1/30 שניות ואילו 30" יסמן חשיפה של 30 שניות. בדומה, 2 יסמן חשיפה של מחצית השנייה (1/2) ואילו 2" יסמן חשיפה של שתי שניות. זמני החשיפה הנפוצים הם: חלק מהמצלמות מציעות מצב לחשיפה ארוכה (Bulb) בשתי תצורות: B שבה התריס פתוח כל עוד המחשף לחוץ. T שבה הצלם לוחץ על המחשף פעם אחת כדי לפתוח את התריס ופעם נוספת כדי לסגור אותו. חשיפות ארוכות דרושות בתנאי צילום שבהם יש מעט מאוד אור כמו בצילומי לילה, או כאשר רוצים ליצור אפקט מריחה (כמו בתמונת הכוכבים). בנוסף, ככל שזמן החשיפה עולה יש צורך באמצעי שיבטל את התנודות של המצלמה, כגון חצובה, או מייצב תמונה מכני בתוך המצלמה. זאת על מנת למנוע טשטוש של התמונה. מצב bulb הוא מצב ידני של התריס, והוא מתאים לחשיפה ארוכה ידנית, אולם שימוש בו עלול "לשרוף" את הפריים בגלל חשיפת יתר. חשיפה רפאל סבן, מה היא מהירות התריס במצלמה - פוקוס רועי גליץ, מהירות תריס - יסודות הצילום Filming the Speed of Light at 10 Trillion FPS, סרטון באתר יוטיוב - המצלמה שמצלמת הכי הרבה פריימים לשנייה Up and Down with Compur by Klaus-Eckard Riess The development and photo-historical meaning of leaf shutters
קולה אמבומבו

ריצ'רד קולה אמבומבו (בצרפתית: Richard Kule Mbombo; נולד ב-10 במאי 1996 בקינשאסה שבזאיר) הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית. אמבומבו גדל במחלקת הנוער של ויטה קלאב, ממנה הושאל למשך תקופה קצרה למחלקת הנוער של אנדרלכט. הוא ערך שלוש הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של ויטה קלאב, בהן הבקיע שני שערים. הוא הושאל מהמועדון לקבוצות בירסחוט מליגת המשנה הבלגית וא.ס. טרנצ'ין מליגת העל הסלובנית. ב-21 בינואר 2019 חתם אמבומבו בקייסר מליגת העל הקזחית. הוא ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון בעונת 2019, בהן הבקיע תשעה שערים. הוא זכה עם המועדון בגביע הקזחי. ב-21 בינואר 2020 חתם אמבומבו בריגה מליגת העל הלטבית. הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 13 שערים, וזכה עם המועדון באליפות לטביה בעונת 2020. ב-5 במרץ 2021 הושאל אמבומבו לסודובה מריאמפולה מליגת העל הליטאית. הוא ערך 17 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שמונה שערים. ב-30 בספטמבר 2021 חתם אמבומבו בדיבא אל-חיסן מליגת המשנה של איחוד האמירויות הערביות. הוא לא ערך הופעות ליגה במדי המועדון. ב-7 בינואר 2022 חתם אמבומבו בסודובה מריאמפולה מליגת העל הליטאית. בקדנציה זו ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים, וזכה עם המועדון בסופר קאפ הליטאי. ב-11 בינואר 2023 חתם אמבומבו בנורת'איסט יונייטד מליגת העל ההודית. הוא ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון. ב-4 במאי 2023 חתם בתלאווי מליגת העל הגאורגית, במדיה ערך שבע הופעות ליגה. ב-4 ביולי 2023 חתם אמבומבו בהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית. קייסר הגביע הקזחי (1): 2019 ריגה אליפות לטביה (1): 2020 סודובה מריאמפולה הסופר קאפ הליטאי (1): 2022 קולה אמבומבו, באתר Transfermarkt קולה אמבומבו, באתר Soccerway קולה אמבומבו, באתר FootballDatabase.eu Riga kreklu pielaikos Kongo uzbrucējs Mbombo באתר הרשמי של ריגה, 21 בינואר 2020 (בלטבית) "Sūduvos" komandoje – puolėjas Kule Mbombo באתר LRT, ‏ 5 במרץ 2021 (בליטאית) רשמית: דסטה חתם בעפולה, חלוץ חדש לרמה"ש, באתר ONE‏, 4 ביולי 2023
מוטי עדן

מרדכי (מוטי) עדן (במקור: אוסטרייכר; 1951 – 6 ביולי 2023) היה עיתונאי ישראלי. שימש כתב צפון בקול ישראל, והיה מנהל הערוץ הראשון בשנים 2003–2006. עדן נולד בישראל. הוא בוגר החינוך הדתי. התגייס לצה"ל במאי 1969 ואת שירותו עשה בסיירת שקד. אחר כך, למד תיאטרון ויחסים בינלאומיים. בתום לימודי האוניברסיטה, השתתף בקורס לכתבים ועורכים ברשות השידור. עדן שימש כתב מטעם "קול ישראל" ו"הערוץ הראשון" במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך, היה ראש מערכת חיפה והצפון של הערוץ. בשנת 2003 נבחר לנהל את "הערוץ הראשון", לאחר שלוש שנים ללא מנהל קבוע לערוץ הטלוויזיה. הוא שימש בתפקיד במשך כשלוש שנים ובסוף שנת 2006, פרש מעבודתו ברשות השידור, אך המשיך לעבוד בתחום העיתונות כפרילנסר. עדן היה אחד העיתונאים היחידים שראיינו את הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחסידות חב"ד ראיון אישי. במהלך הראיון דיבר הרב בעברית על נושאים אקטואליים כמו יהודה ושומרון ועולם התקשורת. מאז שמונה לשמש ככתב "קול ישראל" בצפון, בשנת 1982, עדן התגורר בנהריה. לאחר 31 שנים בעיר הצפונית, עבר להתגורר בכפר יונה, כדי להיות סמוך לילדיו ונכדיו. עדן נפטר, כתוצאה ממחלה, ב-6 ביולי 2023, ונקבר בבית העלמין בכפר יונה. היה נשוי לתמר, אב לשניים וסב. בתו שירה היא עיתונאית, יוצרת תוכן, תסריטאית ושחקנית. מוטי עדן, ברשת החברתית פייסבוק יוסי אחימאיר, מנוחתו עדן, באתר ערוץ 7, 10 ביולי 2023 מחזור גיוס: מאי 1969, באתר ארכיון לוחמי סיירת שקד אלי אלון, העיתונאי מוטי עדן מת בגיל 73, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 ביולי 2023 מוטי עדן אוסטרייכר, הייתי שם, באתר פייסבוק, ‏19 ביולי 2022 מנהל הטלוויזיה החדש של ערוץ 1, באתר ערוץ 7, 9 בנובמבר 2003 זוהר ישראל, מי אתה מוטי עדן?, באתר ynet, 10 בנובמבר 2003 אביבה קרול, ‏מוטי עדן - מנהל ערוץ 1, באתר גלובס, 10 בנובמבר 2003 אתר הגאולה, מוטי עדן חשף: כך נבחרתי לר(א)שות השידור, באתר הגאולה, ‏15.07.2023 רתם קלינה, מוטי עדן פרש מרשות השידור, באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2006 רותם כבסה, אחרי 31 שנה, מוטי עדן עזב את נהריה, באתר בלינקר – צפון 1, ‏3 בספטמבר 2013 אתר הגאולה, הראיון הבלעדי לרדיו קול ישראל | ה'יחידות' של מר מוטי עדן עם הרבי מלך המשיח שליט"א, באתר הגאולה, ‏04.07.2023 רובי המרשלג, מוטי עדן, שהיה כתב צפון ומנהל הערוץ הראשון, הלך לעולמו, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 6 ביולי 2023