laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דמיאן גרין

דמיאן גרין (באנגלית: Damian Green; נולד ב-17 בינואר 1956) הוא פוליטיקאי בריטי חבר המפלגה השמרנית. ייצג את מחוז אשפורד בבית הנבחרים הבריטי מאז 1997 ועד 2024. כיהן כשר הראשון וסגן ראש ממשלת בריטניה, בקבינט של תרזה מיי. גרין נולד בבארי שבוויילס ולמד בתיכון ברדינג. סיים תואר ראשון בכלכלה, פסיכולוגיה ופילוסופיה בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. בתקופת לימודיו באוקספורד שימש נשיא אוקספורד יוניון, חוג הדיבייט ושימש סגן יושב ראש תא המפלגה השמרנית. לאחר לימודיו עבד בכתב כלכלי ב-BBC, בערוץ 4, ובטיימס. ב-1992 התמודד ללא הצלחה למושב מחוז מזרח ברנט בבית הנבחרים הבריטי. הוא שימש יועץ בצוות המדיניות של ראש ממשלת בריטניה ג'ון מייג'ור עד 1994. ב-1997 נבחר לבית הנבחרים מטעם מחוז אשפורד ומאז נבחר מספר פעמים לתקופות כהונה נוספות. שימש דובר המפלגה השמרנית בנושאי חינוך ותעסוקה ובנושאי סביבה. בשנים 2001–2010 כיהן בממשלות הצללים של המפלגה השמרנית, כשר החינוך, שר התחבורה, שר לענייני פנים, ושר לענייני הגירה. בנובמבר 2008 נעצר גרין ונערכו חיפושים במשרדו ובביתו בחשד ש"קשר קשר לבצע עברה במשרד ציבורי וסיוע לביצוע עברה במשרד ציבורי". בחיפוש התגלו מסמכים מסווגים בענייני הגירה שהודלפו לגרין. המעצר עורר תרעומת במערכת הפוליטית ובתקשורת. גרין שוחרר ולא הוגש נגדו כתב אישום. בעקבות ניצחון המפלגה בבחירות 2010 מונה לשר לענייני הגירה במשרד הפנים. בספטמבר 2012 מונה לשר לענייני משטרה במשרד הפנים ובמשרד המשפטים. ביולי 2014 פוטר מתפקידו על ידי ראש הממשלה דייוויד קמרון. ביולי 2016 מונתה תרזה מיי, חברתו של גרין מתקופת לימודיהם באוקספורד, לראשת הממשלה, ומינתה את גרין לשר העבודה והקצבאות בקבינט שלה. לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה 2017 מונה למזכיר הראשון של המדינה, השלם הראשי, שר משרד הקבינט וסגן ראש ממשלת בריטניה. גרין תמך לאורך פעילותו הפוליטית באיחוד האירופאי והתנגד לברקסיט. ב-20 בדצמבר 2017 התבקש גרין להתפטר מקבינט ממשלת בריטניה לאחר שנמצא כי הוליך שולל בכך שטען כי המשטרה לא הודיעה לו שבמחשבו נמצאו חומרים פורנוגרפיים, על אף שכן קיבל הודעה כזו. בבחירות 2019 חזר גרין וזכה בבחירות המחוז אשפורד. הוא התמודד מול 4 מועמדים וזכה ב-67% מהקולות. מאז הוא חבר בוועדות התרבות התקשורת והספורט של הפרלמנט. בבחירות 2024 הפסיד את מושבו לסוג'אן ג'וזף מהלייבור. גרין נשוי ואב לשתי בנות. מדיה וקבצים בנושא דמיאן גרין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דמיאן גרין דמיאן גרין, ברשת החברתית פייסבוק דמיאן גרין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר הבחירות של דמיאן גרין דמיאן גרין באתר הפרלמנט הבריטי Damian Green: May's loyal political friend and pro-EU advocate, הגרדיאן, 11 ביוני 2017 רויטרס, בריטניה: המשטרה תחקור מעצר חבר הפרלמנט, באתר ynet, 2 בדצמבר 2008 משה ריינפלד, זעם בבריטניה: ציר פרלמנט נעצר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בנובמבר 2008 Andrew Pierce, ‏Damian Green scandal: How a minister's frustration led to the arrest, The Telegraph, 16 April 2009 יניב חלילי, "סגן ראש הממשלה שיקר - והתפטר", גיליון ידיעות אחרונות, 21 בדצמבר 2017 Damian Green, MPs and Lords חברי פרלמנט ולורדים
רמי אטר

רמי אָטֵר (נולד ב-5 באוקטובר 1960) הוא אמן רב תחומי ישראלי, מתמקד בפיסול בברזל, תוך שיח עם המופשט . אָטֵר נולד וגדל בישראל. שרת כקצין בהנדסה קרבית והשתחרר בשנת 1983, לאחר מלחמת לבנון הראשונה אשר הותירה בו את חותמה. בתחילת דרכו עסק בצילום והוציא ספר שירה (הספר "מילים" בהוצאת סער), ונגע לראשונה בפיסול בברזל. לאחר פסק זמן בו עבד לפרנסתו בתחום ההיי-טק, התמחה אטר בפיסול בברזל בסדנה של רמי רודיך, ומאז הפך הפיסול לעיסוקו העיקרי. בשנת 2010, בעידודה של האמנית זיו פלג, החל להציג את עבודותיו לקהל הרחב, ומאז מציג בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה. בינואר 2020 הציג במוזיאון היהודי במוסקבה לצידם של כריסטיאן בולטנסקי מצרפת, מירוסלב בלקה מפולין, סיגלית לנדאו, טל שוחט, מיכל רובנר, מוש קאשי, נלי אגסי ואמנים נבחרים נוספים בתערוכה "Not) a Good Time for Love)". אטר הוא חבר באיגוד האמנים הפלסטיים, ועבודותיו מוצגות בחללים ציבוריים כמו מוזיאון וולפסון בירושלים ובבית גבריאל שבכנרת. אטר מפסל בברזל, לעיתים עם נגיעות פליז, בטכניקות שפיתח בעצמו במאמץ להוסיף רבדים ליצירתו. פסליו מתאפיינים בשימוש בתנועה ובחלל, ונוצרים מתוך שפה שגבולותיה אינם ברורים, באמצעותה מוזמן הצופה לפרש את הדיאלוג בין הגשמי לנראה לעין, ובין החלל החסר הנוצר בתוכו. יצירתו האקספרסיבית מושפעת מחייו, מהאנשים הסובבים אותו, מאלה הקיימים ושאינם קיימים עוד. כל אלה מתווים את קווי פסליו, כך שלעיתים החסר יוצר בהם את הקיים, והמסה המלאה מעצבת ויוצרת את הסביבה העוטפת את העבודה. יצירותיו מתייחסות למניפסט הריאליסטי של הפיסול משנת 1920 בו הוגדרו האמנים כמממשים את תפיסת העולם בעיצוב החלל והזמן. פסליו הקונסטרוקטיביסטיים של אָטֵר, כמו הפסלים המיתיים הידועים מהיסטורית הפיסול לדורותיה, מהווים ישות קיימת מעוצבת בפשטות, ומהווים אובייקטים הנמצאים בזכות עצמם, נוהגים על פי חוקיהם הם, אך נטענים במשמעות מתוך התייחסותם למוטיב התנועה ולמוטיב הזמן - מן העימות בין חוקיהם לחוקים חיצוניים להם. מדיה וקבצים בנושא רמי אטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רמי אטר (באנגלית) דף האמן במרכז המידע לאמנות של מוזאון ישראל דף האמן של רמי אטר באתר מרכז בית גבריאל עמוד התערוכה "תעתועי שכחה" באתר בית האמנים בתל אביב כתבה בעקבות התערוכה "ביניים" באתר Artportal ראיון עם רמי אטר באתר aicf (באנגלית) עמוד התערוכה "Insights" באתר Artbeat מילים / רמי אטר, איורים - ענת צין | אטר, רמי, (משורר) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il (Not) a Good Time for Love, www.jewish-museum.ru Rami Ater - About "רמי אטר - בית גבריאל". בית גבריאל. 2015-01-24. נבדק ב-2017-06-12.
אורבנוס השישי

אורבנוס השישי (בלטינית: Urbanus VI; בערך 1318 – 15 באוקטובר 1389), כיהן כאפיפיור מ-8 באפריל 1378 עד מותו. בחירתו הייתה כרוכה במחלוקות פוליטיות, והביאה למינוי מקביל של אנטי-אפיפיור באביניון, ולראשית הקרע המערבי בכנסייה הקתולית. אורבנוס השישי נולד בשם ברתולומאו פריניאנו (Bartolomeo Prignano) בנאפולי בשנת 1318 לערך. בעודנו צעיר נסע לעיר אביניון שבפרובאנס, למד שם והפך לנזיר. ב-1364 הוסמך לארכיבישוף ושימש בתפקיד זה בעיר אסראנזה בדרום איטליה (שהייתה שייכת לממלכת נאפולי). ב-1377 הועבר על ידי האפיפיור גרגוריוס האחד עשר אל העיר בארי שלחוף הים האדריאטי. במרץ 1378, עם מות האפיפיור גרגוריוס האחד עשר שהיה צרפתי, דרשו אנשי רומא מחבר הקרדינלים לבחור באפיפיור איטלקי. מתוך 16 אנשי חבר הקרדינלים 4 בלבד היו איטלקים. באפריל 1378 התאסף המון רומי מול הוותיקן ואיים לרצוח את הקרדינלים הצרפתים. הקרדינלים הנפחדים בחרו בברתולומאו פריניאנו לאפיפיור ומיהרו להימלט על נפשם. האפיפיור החדש שבחר בשם אורבנוס השישי שלט בעיר רומא ובכנסייה בשחצנות ובעריצות. הקרדינלים הצרפתים התכנסו בעיירה אניאני שמדרום מזרח לרומא, וב-9 באוגוסט 1378 הכריזו כי הבחירה באורבנוס השישי הייתה בלתי חוקית בגלל שנעשתה תחת לחץ ההמון הרומי. אורבנוס השישי מינה 26 קרדינלים איטלקים במקום 12 הקרדינלים הצרפתים. שארל החמישי מלך צרפת תמך בקרדינלים הצרפתים שהתכנסו בעיירה פונדי שמדרום לרומא, וב-20 בספטמבר 1378 בחרו ברוברט מז'נבה לאפיפיור בשם קלמנס השביעי. הוא התיישב באביניון שבפרובאנס כאנטי-אפיפיור, בעוד שהאפיפיור אורבנוס השישי נשאר ברומא. הייתה זו תחילתו של "הקרע המערבי" בכנסייה הרומית קתולית שנמשך ארבעים שנה. אנגליה, פורטוגל וקיסר האימפריה הרומית הקדושה הכירו באורבנוס השישי כאפיפיור, ואילו צרפת, סקוטלנד ויוהנה מלכת נאפולי תמכו בקלמנס השביעי. באפריל 1380 הדיח אורבנוס השישי את יוהנה, והכתיר ברומא את שארל מדוראצו למלך נאפולי (1381). אולם ב-1383 התפתח ריב בין אורבנוס השישי לבין שארל מדוראצו. כאשר האפיפיור הגיע אל העיר אבראסה שמצפון לנאפולי, הוא הושם במעצר (30 באוקטובר 1383), ושוחרר אחרי שהושגה פשרה. שבעה קרדינלים איטלקים שליוו את האפיפיור במסעו זממו להדיחו, אך הקשר התגלה והם נעצרו ורכושם הוחרם. אורבנוס המשיך בדרכו אל העיר נוסארה שמדרום מזרח לנאפולי, ושם שארל מדוראצו הטיל עליו מצור שנמשך חמישה חודשים (1384). האפיפיור נמלט אל העיר בארלטה שלחוף הים האדריאטי, ומשם הפליג לג'נובה שבצפון מערב איטליה. שם הוציא להורג את שבעה הקרדינלים שהיו אסיריו (1385). אחרי ששארל מדוראצו נרצח ב-1386, ערך אורבנוס השישי תוכניות לכבוש את ממלכת נאפולי. ב-1387 הכריז על מסע צלב נגד האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי. כדי לממן את תוכניותיו הצבאיות הכריז אורבנוס השישי כי שנת היובל תיערך כל 33 שנה, והתכוון לחגוג אותה ברומא ב-1390. אך באוקטובר 1389 מת ברומא כתוצאה מנפילה (יש אומרים כתוצאה מהרעלה). במקומו נבחר לאפיפיור בוניפקיוס התשיעי. מדיה וקבצים בנושא אורבנוס השישי בוויקישיתוף מידע על אורבנוס השישי, באתר The Catholic Encyclopedia (באנגלית) אורבנוס השישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אורבנוס השישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שמואל דוד לוין

הרב שמואל דוד לוין (ה'תר"ן ~1890 - כ"ה בכסלו ה'תש"ג, 4 בדצמבר 1942) היה מחבר ספרים וחלוץ המחקר ההלכתי בעת החדשה על חידוש הפרה האדומה. נספה בשואה. המידע אודותיו מועט. נולד בבוברויסק בשנת תר"ן לרב אברהם אליעזר ואמו בתיה. נישא למניה, בתו של אברהם משה בונימוביץ, שהיה מעשירי העיירה זברזה המרוחקת כ-10 ק"מ מוולוז'ין, ושם התגורר ושקד על התורה. היה הדמות התורנית הבולטת בעיירה, אך לא שימש בתפקיד רבני רשמי. נספה בשואה עם אשתו מניה ובניו חיים מוטה ושלמה. על פי רישומים באתר יד ושם אשתו עסקה בחקלאות והבנים בהוראה ומלאכה. חתם על קריאות ציבוריות שונות יחד עם רבנים רבים אחרים. תמך בפעולות מעשיות לגאולת ישראל, כפי שמשתקף מספריו שלהלן, וממכתב לרב זלמן סורוצקין, בו הביע תמיכה בחידוש הסנהדרין. לשד השמן (וילנא תרפ"ט ושוב בדפוס-צילום בברוקלין תשנ"ב) - חידושים בענייני הלכה בכל חלקי השולחן ערוך, ובסופו קונטרס לקדושת המקדש שדן בשאלה האם מותר להיכנס למקום המקדש בטומאה בזמן הזה. המחבר מגדיר את השאלה: "שאלה בוערת בפרט בזמננו זה, אתחלתא דגאולה וקיבוץ גלויות". הספר נכתב בתגובה לספר "דלתי לבנון" שיצא לאור באותה שנה, אשר התיר את הכניסה למקום המקדש, ואילו הרב לוין הסיק שלדעת הרמב"ם הדבר אסור. טהרת הקדש (פיטרקוב תר"ץ, ושוב בדפוס צילום בברוקלין) - לבירור האפשרות לעשיית פרה אדומה בימינו. זהו הספר הראשון שנכתב במגמה מעשית לברר האם וכיצד ניתן לעשות פרה אדומה בימינו. המחבר מפרט שורה של שאלות הלכתיות שדורשות פתרון, כגון יחוס הכהנים, בגדי הכהונה, עשיית פרה אדומה ללא היכל, ועוד. מסקנתו היא שניתן לעשות פרה אדומה, אך מחמת ספקות שונים ניתן יהיה לאחר עשייתה להיכנס למקום המקדש אך לא להקריב קרבנות. לדעת המחבר, הכניסה למקום המקדש היא בעלת חשיבות רוחנית ופוליטית: "דאיכא בזה תקנת ישראל שיוכלו להתפלל במקום המסוגל ביותר שתישמע תפילתם. וגם יוכל להיות בזה משום ישוב ארץ ישראל, אם על ידי זה יגדל זכותנו הפוליטי בארץ ישראל". המחבר הפיץ גרסה מוקדמת של ספר זה בין רבנים שונים, כגון הרב אברהם צבי קמאי. הללו כתבו לספרו הסכמות עם הערות הסתייגות מחלק מחידושיו. לאחר כמה חודשים יצא הספר לאור במתכונת מורחבת ובה תשובות מפורטות של המחבר להשגות המבקרים. וולוזין, ספרה של העיר ושל ישיבת עץ חיים, עמ' 383. ספרו טהרת הקודש העוסק בבירור האפשרות לעשיית פרה אדומה בימינו. באתר hebrewbooks קריאה לתמיכה בלומדי התורה ביוזמת החפץ חיים, "עץ חיים", עמ' 89. תמיכה מנומקת בתקנה למניעת ריבית שיזם רבי אלתר עזריאל מאיר איגר מלובלין, "תקנת רבים", עמ' 69. קובץ "פרי עץ חיים" י עמ' 81.
פרס גילדת הכותבים של אמריקה

פרס גילדת הכותבים של אמריקה (באנגלית: WGA Award) הוא פרס המחולק משנת 1949 עבור הישגים יוצאי דופן בקולנוע, בטלוויזיה, ברדיו, ובשנת 2008 נוספה גם קטגוריית משחקי וידאו. הקטגוריות כוללות כתיבה בדיונית ושאינה בדיונית. הפרס מחולק על ידי שתי גילדות הכותבים של אמריקה, מזרח ומערב. החל משנת 2004 חלוקת הפרסים משודרת בטלוויזיה. זכאים להתמודד על הפרס, סרטים שהוצגו בקולנוע במהלך השנה הקלנדרית הקודמת. פרסי הטלוויזיה הם עבור סדרה שהופקה ושודרה בין ה-1 בדצמבר - 30 בנובמבר ללא קשר למספר הפרקים ששודרו במהלך תקופה זו. בנוסף, התסריטים צריכים להיות מופקים תחת סמכות השיפוט של גילדת הכותבים של אמריקה או תחת הסכם שיתופי עם קנדה, אירלנד, ניו זילנד או בריטניה. מדי שנה מוענקים שני פרסי מפעל חיים עבור תסריטאות וכתיבה לטלוויזיה. וכן, ניתנים פרסים במגוון קטגוריות, בהן: התסריט המקורי, התסריט המעובד, תסריט דוקומנטרי, סדרת דרמה, סדרת קומדיה, סדרה חדשה, אנימציה, סדרת דרמה יומית ועוד. רשימה חלקית של הפרסים הבולטים בתחרות, הכוכבית מסמלת סרטים שזכו בפרס אוסקר של אותה השנה. 1969: בוב וקרול וטד ואליס 2003: באולינג לקולומביין 2004: אבודים בטוקיו* 2005: שמש נצחית בראש צלול* 2006: התרסקות* 2007: מיס סנשיין הקטנה* 2008: ג'ונו * 2009: מילק* 2010: מטען הכאב* 2011: התחלה 2012: חצות בפריס* 2013: כוננות עם שחר 2014: היא* 2015: מלון גרנד בודפשט 2016: ספוטלייט* 2017: אור ירח* (זכה בפרס התסריט המעובד) 2018: תברח* 2019: כיתה ח' 2020: פרזיטים* 2021: צעירה מבטיחה 2022: אל תסתכלו למעלה 2023: הכול בכל מקום בבת אחת 2024: נשארים לחג 1975: צמד בכותרות 1981: עשירות ומפורסמות 2003: השעות 2004: אמריקן ספלנדור 2005: דרכים צדדיות* 2006: הר ברוקבק * 2007: השתולים * 2008: ארץ קשוחה * 2009: נער החידות ממומביי* 2010: תלוי באוויר 2011: הרשת החברתית * 2012: היורשים* 2013: ארגו* 2014: קפטן פיליפס 2015: משחק החיקוי* 2016: מכונת הכסף * 2017: המפגש 2018: קרא לי בשמך* 2019: האם אי פעם תסלחי לי? 2020: ג'וג'ו ראביט* 2021: בוראט 2 2022: CODA 2023: נשים מדברות 2024: מעשייה אמריקאית מדיה וקבצים בנושא פרס גילדת הכותבים של אמריקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גילדת הכותבים של אמריקה - מערב (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של גילדת הכותבים של אמריקה - מזרח (באנגלית) פרס גילדת הכותבים של אמריקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקנרי, דייב (3 בדצמבר 2013). "איגוד גילדת הכותבים של אמריקה התעלם מ "12 שנים של עבדות"". מגזין וראייטי. נבדק ב-3 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה)
המגן (כתב עת)

  כתב העת "המגן" נוסד בסוף המאה ה-19. הוא יצא לאור במשך 30 שנה בשפה הרומנית, והיה לחלק מהעיתונות היהודית הציונית ברומניה. כתב העת עסק בעיקר בנושאי ציונות ובדילמות שאיתן התמודדו היהודים בגולה. כתב עת זה ביטא את עמדות "חובבי ציון" ותמך בעלייה לארץ ישראל, בניגוד לכתב העת המתחרה "האחווה", אשר התנגד בכל תוקף לעלייה לארץ ישראל. תחילת כתב העת במחלוקות בין שני בעלי "האחווה" (Fraternitatea), כתב עת יהודי אחר. מחלוקות אלה הביאו לפרישת אחד מהם, א.ס. גולד (A.S. GOLD), אשר החליט  על פתיחתו של כתב עת מתחרה בשם "המגן" (Apărătorul). בין שני כתבי העת התגלעה מחלוקת סביב נושא העלייה לארץ ישראל, כאשר "המגן" תמך בכך. בשנת 1931- 1862 הונהגו נגד כתב עת זה תקנות צנזורה חמורות שהתבססו על "התקנון האורגני",  אשר אסר על הופעתם של פרסומים פוליטיים העלולים לפגוע בסדר הציבורי. אך בשנת 1862 בוטלה הצנזורה, ובכך ניתנה הסכמה להופעת כתבי עת יהודיים "פוליטיים" ברומניה כדוגמת "המגן".  כתב העת "המגן" נלחם בו זמנית באנטישמיות ובאורתודוקסיה, ובנוסף בגל האמרות וה- rasaritul, הביטאון הרשמי של התנועה הציונית ברומניה במאות ה-19 וה-20. המאבק למען אמנציפציה והשתלבותם של היהודים בחיי המסחר והתרבות היו שני נושאיו העיקריים של כותבי כתב העת, בנוסף הוא פעל ללא הרף להשוואת הזכויות של היהודים לאלה של הרומנים, ובכך שיקף את אורח החשיבה של יהודי הארץ והעולם, אך הוביל להחרפת היחסים עם השלטונות. כתב העת עסק הן בנושאים יהדות והן בנושאים כלליים. ניתן היה למצוא בו מידע על אירועים יהודיים מקומיים ובינלאומיים הקשורים בתנועה הלאומית היהודית כמו  איגודים, קונגרסים, ועדות, ביקורות, משאבים, נשפים, חתונות וחגים. בנוסף כתב העת עודד את היהודים לפעילות אזרחית, משפטית ופוליטית, ונתן ליהודי הרומני תחושה שהוא שותף בחיים הקהילתיים היהודיים בארץ ובעולם. בין הנושאים הכלליים שהעסיקו את כותבי כתב העת היו דיווחים על אירועים בחיי המדינה, על מדיניות פנים וחוץ ועל פעילות המדינה הרומנית וכן גם אירועי ספרות ואמנות. מחבר לא ידוע, תולדות היהודים ברומניה, חלק ב', המאה ה-19, אוניברסיטת תל אביב, תשס"א, עמ' 261-262 מחבר לא ידוע, תולדות היהודים ברומניה, חלק ב', המאה ה-19, אוניברסיטת תל אביב, תשס"א, עמ' 256-257 קולר. ה, העיתונות היהודית ברומניה במחצית השנייה של המאה ה-19, לא ידוע, לא ידוע, עמ' 261-265 מחבר לא ידוע, תולדות היהודים ברומניה, חלק ב', המאה ה-19, אוניברסיטת תל אביב, תשס"א, עמ' 267
רולנד דשיין

רולנד דשיין איש גלעד הוא גיבור סדרת הספרים "המגדל האפל" מאת סטיבן קינג. הסדרה משויכת לסוגת המדע הבדיוני/פנטזיה/אימה. הדמות גולמה על ידי אידריס אלבה בסרט המבוסס על סדרת הספרים משנת 2017. לא הרבה ידוע על עברו של רונלד דשיין. בן טובים שעבר מילדותו הכשרה לתפקיד האקדוחן, והוא האקדוחן האחרון. משמש מעין שופט נודד שתפקידו לעשות צדק עם החלשים וחסרי המגן. רולנד דשיין יוצא למרדף אחרי "האיש בשחור". במהלך העלילה מתברר כי יעדו הסופי של אינו האיש בשחור אלא המגדל האפל. המגדל האפל הוא מבנה בעל כוח אינסופי השולט במספר כמעט אינסופי של יקומים מקבילים, או הרב-יקום, ומהווה את אבן היסוד והחוט המקשר בין כולם. האמונה הרווחת היא שאם המגדל האפל ייהרס, יקרוס הרב-יקום כולו וישתרר תוהו ובוהו. על רקע זה מתנהל המאבק בין כוחות הטוב (הלבנים), המיוצגים על ידי תאגיד טט בראשות רולנד דשיין, לבין כוחות הרע (האדומים), המיוצגים על ידי תאגיד סומברה בבעלות מלך הארגמן. מלך הארגמן מבקש להשמיד את היקום שלנו או לשלוט בו על ידי תפיסת חזקה על המגרש הריק ורמיסת הוורד, ואילו משימתו של רולנד דשיין היא לרכוש את המגרש הריק ולמנוע את רמיסת הוורד. זהו רק השלב הראשון במאבק על השליטה ברב-יקום כולו. "המגדל האפל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
בית הודו המזרחית

האם התכוונתם ל... בית הודו המזרחית (אמסטרדם) – מבנה באמסטרדם אשר שימש בעבר את חברת הודו המזרחית ההולנדית, וכיום משמש את בית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אמסטרדם בית הודו המזרחית (לונדון) – מבנה שהיה קיים בעבר בלונדון ושימש בעבר את חברת הודו המזרחית הבריטית מוזיאון גטבורג – מוזיאון במרכז העיר גטבורג שבמערב שוודיה, הממוקם במבנה ששימש בעבר את חברת הודו המזרחית השוודית
טרזן וג'יין

טרזן וג'יין הן שתי הדמויות הראשיות בסיפורי טרזן. האם התכוונתם ל... טרזן וג'יין (סרט) – סרט אנימציה של חברת וולט דיסני משנת 2002, המבוסס על סדרת הטלוויזיה "אגדת טרזן" טרזן וג'יין (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית-קנדית, המבוססת על הספר טרזן מלך הקופים והופצה בשנת 2017
טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס

האם התכוונתם ל... טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס (קונסול בשנת 238 לפנה"ס) – קונסול רומי בשנת 238 לפנה"ס, הראשון ממשפחתו שכיהן במשרת הקונסול טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס (קונסול בשנת 215 לפנה"ס) – קונסול רומי בשנת 215 לפנה"ס, שהיה פעיל בזמן המלחמה הפונית השנייה, בנו של הקודם טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס (קונסול בשנת 177 לפנה"ס) – קונסול רומי בשנת 177 לפנה"ס, ששימש כנציב היספניה טארקוננסיס בזמן המלחמה הקלטיברית הראשונה, אחיינו של הקודם טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס (טריבון בשנת 133 לפנה"ס) – פוליטיקאי רומאי שכיהן כטריבון הפלבס, בנו הבכור של האחרון
ז'ואקים ברוגה

ז'ואקים ברוגה אי ארס (בקטלאנית: Joaquim Brugué i Heras, נקרא לעיתים בשם הספרדי "חואקין" (Joaquín);‏ 18 ביולי 1931; באניולס שבספרד - 5 באוקטובר 2001; ברצלונה שבספרד) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בשנות ה-50 של המאה ה-20 במדי ברצלונה בעמדת הבלם. ברוגה נולד וגדל בעיירה באניולס, שבקרבת ז'ירונה שבקטלוניה. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצה של העיירה, באניולס. ב-1949 הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד. כעבור שנה הועבר למשך שנה לאספנייה אינדוסטריאל, ששימשה הלכה למעשה קבוצת מילואים לברצלונה. כעבור שנה שב לקבוצה, והוא זכה למעט הזדמנויות בשנותיו הראשונות בברצלונה. את הופעת הבכורה בליגה הספרדית ערך ב-9 בדצמבר 1951, בניצחון 2 - 0 אצל לאס פאלמס. כעבור שבוע הופיע פעם נוספת ואחרונה לעונה זו, וברצלונה זכתה בסיום העונה, עונת 1951/1952, בדאבל - זכייה באליפות ובגביע. בעונה הבאה שותף ב-6 משחקי ליגה ובשני משחקים בגביע, וברצלונה השלימה זכייה שנייה ברציפות בדאבל. בעונת 1953/1954 שיחק לסירוגין בברצלונה ובליגה השנייה במדי אספנייה אינדוסטריאל כמושאל, על מנת לצבור דקות משחק. בעונת 1954/1955, כאשר גוסטאו ביוסקה סבל מפציעה חמורה, תפס ברוגה את מקומו במרכז ההגנה של ברצלונה. במהלך עונה זו ערך 26 הופעות בליגה, וקבוצתו סיימה במקום השני. בתחילת העונה הבאה המשיך לשחק בהרכב הקבוצה, אך כשביוסקה החלים, ברוגה מיעט לשחק. את שערו הראשון והיחיד בליגה הספרדית הבקיע ברוגה ב-1 בינואר 1956, אז ניצחה ברצלונה את אספניול, יריבתה העירונית, בתוצאה 3 - 0. בעונת 1955/1956, עם דומנק בלמניה כמאמן, שב ברוגה למלא תפקיד משמעותי בהרכב הקבוצה. ב-23 בספטמבר, בניצחון 7 - 3 על אתלטיקו מדריד, הבקיע ברוגה שער עצמי לרשת קבוצתו. בסך הכול הופיע ב-24 משחקי ליגה בעונה זו, אך ברצלונה הגיעה למקום השלישי בלבד. בסיום העונה זכה עם ברצלונה בגביע הספרדי, כשברוגה אף פותח במשחק הגמר ב-16 ביוני 1957 בו גברה ברצלונה על אספניול בתוצאה 1 - 0. בעונה הבאה פתח ברוגה ב-11 משחקי ליגה בלבד. לקראת סוף העונה הוחלף בלמניה בהלניו הררה. עמו זכתה הקבוצה בגביע ערי הירידים הודות לכך שגברה על לונדון XI בתוצאה המצטברת 8-2, כשברוגה פותח בגומלין שהסתיים בניצחון 6 - 0. לאחר מכן השתתף ב-5 משחקים בגביע, אך ברצלונה הודחה על ידי אתלטיק בילבאו בחצי הגמר. במשחק נגד סביליה ב-1958 נפצע באופן חמור, פציעה שסימנה את סוף הקריירה שלו. כעבור מעל לשנה, הוא שיחק בעוד שני משחקים, והוא פרש מכדורגל, בהיותו בן 28 בלבד. בסך הכול, הן במסגרות רשמיות ובן במשחקי ידידות, הופיע ברוגה 140 פעמים במדי ברצלונה, בהן הבקיע 7 שערים. בנוסף להיותו שחקן ברצלונה, ערך ברוגה הופעה בודדת במדי נבחרת קטלוניה, הנבחרת הלא רשמית של חבל הארץ, ב-1958. אליפות ספרד (4): 1951/1952, 1952/1953, 1958/1959, 1959/1960 הגביע הספרדי (4): 1951/1952, 1952/1953, 1956/1957, 1958/1959 קופה אווה דוארטה (2): 1952, 1953 גביע ערי הירידים (2): 1955/1958, 1958/1960 ז'ואקים ברוגה, באתר BDFutbol ז'ואקים ברוגה(הקישור אינו פעיל) באתר Blaugranas.com El Mundo Deportivo Hemeroteca,‏ 6.10.2001, עמ' 15 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas (2015). Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base. ISBN 978-84-16166-62-6.
Mechanical Animals

Mechanical Animals ("חיות מכניות") הוא אלבום של להקת המטאל מרילין מנסון. האלבום הוא פחות אפל מקודמו, השירים הם פחות נוקשים ויותר קליטים ומורכבים מבאלבום הקודם. הדמויות המתוארות בטקסטים הן הפעם כוכב גלאם רוק מכור לסמים וחייזר, והנושא הוא היבטיה השטניים של השמרנות. בראיון מ-1998, שנת יציאת האלבום, מנסון עצמו השווה בין אלבום זה לאלבום הקודם: "ב-Antichrist Superstar השוויתי את עצמי ללוציפר שנפל מן השמים... האלבום החדש עוסק יותר במה שקורה כשאני נוחת בכדור הארץ ומנסה להשתלב כבן אנוש". הלהיטים מתוך האלבום הם Rock is Dead ,The Dope Show ו-(I Don't Like the Drugs (But The Drugs Like Me. האלבום הגיע למקום השלישי ברשימת האלבומים הנמכרים בארצות הברית ולמקום הראשון ב-בילבורד 200, מה שהפך אותו לאלבום הראשון של מרילין מנסון שעשה זאת. האלבום יצא בגרסת הויניל שלו כשני תקליטים נפרדים, הראשון מיוחס למרילין מנסון ועוסק בבדידות ובאהבה, והשני מיוחס ל"אומגה והחיות המכניות" ועוסק בסקס ובשימוש בסמים. בגרסת התקליטור המקורית, לאלבום יש מארז כחול שדרכו ניתן לקרוא טקסטים באותיות צהובות חיוורות שמודפסות על חוברת השירים. מידע על האלבום Mechanical Animals באתר MusicBrainz מידע על האלבום Mechanical Animals באתר AllMusic האלבום Mechanical Animals באתר Discogs האלבום Mechanical Animals באתר ספוטיפיי
קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך

קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך (בגרמנית: Karl August von Sachsen-Weimar-Eisenach‏; 31 ביולי 1844 – 20 בנובמבר 1894) היה נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, אולם מכיוון שמת קודם לאביו לא ירש את הכתר, ובנו עלה לשלטון לאחר מות אביו ב-1901. קרל אוגוסט נולד ב-31 ביולי 1844 בויימאר שהשתייכה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, לקרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ולסופיה, נסיכת הולנד, בתם של וילם השני, מלך הולנד ואנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. קרל אוגוסט התחנך בצעירותו על ידי מוריץ פרמרן ובאוניברסיטת ינה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת לייפציג ובאוניברסיטת היידלברג. לאחר מכן התגייס קרל אוגוסט לצבא סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ואף לחם עמו במלחמת צרפת–פרוסיה, ובינואר 1871 השתתף בשם אביו בטקס ההכרזה על הקמת הקיסרות הגרמנית בארמון ורסאי. מכיוון שהיה נכדו של וילם השני, מלך הולנד, היה קרל אוגוסט השני בתור לרשת את המלוכה מ-1890 עד מותו. ב-20 בנובמבר 1894 מת קרל אוגוסט בקאפ מרטין בצרפת משחפת. ב-1901 מת אביו קרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ובנו וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך עלה לשלטון במקומו. ב-26 באוגוסט 1873 התחתן קרל אוגוסט עם פאולינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של הרמן, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך ואוגוסטה, נסיכת וירטמברג, ממנה נולדו לו שני ילדים: וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1876–1923) ברנהרד, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1878–1900) מדיה וקבצים בנושא קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך בוויקישיתוף