laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זוהר חדש

ספר זוהר חדש (בראשי תיבות: ז"ח) הוא תוספת לספר הזוהר. בעיני המייחסים את ספר הזוהר לחז"ל ולתנא רבי שמעון בר יוחאי, נחשב אף הוא לחיבור חז"לי ושל רבי שמעון וחביריו. הספר כולל פירוש לכמה מפרשיות התורה, למגילת רות ומגילת איכה. זהו חיבור מגוון, הכולל ענייני אמונות ודעות ומעשי חכמים, ואילו סגנון הספר דומה לתוספתות אחרות לספר הזוהר, כמו "רעיא מהימנא" ו"סתרי אותיות". הספר נקרא בשם "זוהר חדש" מכיוון שהוא כולל חלקים מספר הזוהר שלא הובאו בדפוסים הקודמים. הרב ראובן מרגליות חיבר הערות לספר זוהר חדש והרב אשלג שחיבר פירוש מקיף לספר הזוהר בשם "הסולם", חיבר גם על זוהר חדש, והוא נדפס בשנת תשמ"ב בירושלים. זהר חדש, באתר ויקיטקסט זהר חדש, מונקאטש, תרע"א, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוקר טוב ישראל (סדרת סרטים)

בוקר טוב ישראל (1987, 1997, 2007) היא סדרת סרטים תיעודיים של במאי הסרטים ד"ר אמיר הר-גיל, העוקבת אחר חייהם של חמישה נערים, בפערים של עשר שנים זה מזה. הסרט זכה בפרס ראשון בפסטיבל הקולנוע ירושלים, פרס האולפנים המאוחדים לבוגר מצטיין בבית צבי, בית הספר לקולנוע. פרס דלתא פילם לבוגר מצטיין. וציון לשבח של המכון הישראלי לקולנוע. הסרט הופץ כסרט פתיח לדיונים על ידי המחלקה לדמוקרטיה משרד החינוך והתרבות, חיל חינוך, הסוכנות היהודית, הסתדרות הצופים, בני עקיבא, סל תרבות ארצי. הסרט מתאר בוקר יום חול בחייהם של 5 נערים: קיבוצניק, צפון תל אביבי, נער מעיירת פיתוח, ערבי וחרדי. זו השעה הדומה ביותר בסדר היום שלהם, אך ההבדלים גדולים. מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית. הילדים הם: מאיר מקיבוץ מעברות, סער מרמת אביב ג', יוסי מעיירת הפיתוח אופקים, מונדר מהעיר טייבה, ויהושע מכפר חב"ד. כעבור עשר שנים מצילום הסרט המקורי, הבמאי חוזר אל גיבורי הסרט ומסקר את חייהם. לפני 20 שנה תיעד אמיר הר-גיל חמישה ילדים בני 13 שהיו מיקרוקוסמוס קלאסי של החברה הישראלית: בן עיירת פיתוח, "צפוני" מרמת אביב ג', קיבוצניק, חרדי וערבי. הם שיקפו את מערכת הערכים בחברה הסובבת אותם והיו מוטרדים מהנושאים החוצים את החברה הישראלית: יחסי יהודים- ערבים, דתיים - חילוניים, עשירים - עניים, אשכנזים - מזרחיים. 20 שנים אחרי, יוצא הר-גיל שוב למסע אחר אותם גיבורי סרטו עטור הפרסים, כדי לבחון מה השתנה בהם ובו, מה קרה להם ומה עבר עליו בתקופה זו. סיפורם המשולב של הבמאי וגיבוריו הוא למעשה סיפורה של המדינה: התקוות והערכים שהשתנו. פרס ראשון בתחרות הסרט הישראלי בפסטיבל הקולנוע ירושלים ציון לשבח מהמכון הישראלי לקולנוע פרס האולפנים המאוחדים על בימוי פרס חברת דלתא פילם כסרט מצטיין דליק ווליניץ מראיין את אמיר הר-גיל על סרטו "בוקר טוב ישראל" באתר YouTube גדעון רייכר מראיין את אמיר הר-גיל בתוכנית ערב חדש על סרטו "בוקר טוב ישראל" באתר YouTube "בוקר טוב ישראל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) החלק הראשון לצפייה ישירה באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים קדימון לסרט, קדימון הסרט באתר יוטיוב החלק השני לצפייה ישירה (הקישור אינו פעיל, 27 באוקטובר 2023) באתר YouTube החלק השלישי לצפייה ישירה (הקישור אינו פעיל, 27 באוקטובר 2023) באתר YouTube האתר של אמיר הר-גיל
קרב נהר שאה

קרב נהר שאה היה קרב במהלך מלחמת רוסיה–יפן שהתרחש ב-5–17 באוקטובר 1904 דרומית לעיר שן-יאנג על גדות נהר שאה. בקרב השתתפו כ-400 אלף חיילים. לאחר הקרב התייצבה חזית לאורך 60 ק"מ באזור דרומית לשן-יאנג. לאחר הפסד בקרב ליאויאנג הצאר ניקולאי השני דרש להתחיל במתקפה חדשה במטרה לעזור לפורט ארתור הנצורה. בנוסף לכך לצאר היה חשוב לשפר את התדמית של האימפריה לאור ההפסדים הולכים ומצטברים. התגבורות שהגיעו מרוסיה הביאו לכך שהכוח הרוסי גדל לכ-200 אלף חיילים. למרות העדיפות המספרית לגנרל אלכסיי קורופטקין לא היה רצון לשנות את האסטרטגיה שלו ורק לאור הדרישה התקיפה של הצאר ניקולאי השני הוא החליט לצאת למתקפה. מבחינה פיקודית הכוח הרוסי היה מחולק לקבוצה המזרחית בפיקוד גנרל גאורגי שטקלברג שכללה 3 קורפוסים, הקבוצה המערבית בפיקוד גנרל אלכסנדר בילדרלינג שכללה 3 קורפוסים ויחידה נפרדת בפיקוד של גנרל פאול פון רננקמפף. בהתאם לתוכנית הקרב, הוטלה המשימה העיקרית על הקבוצה המזרחית והקבוצה המערבית הייתה צריכה לפעול לאורך מסילת רכבת כמתקפה משנית. הכוחות היפנים כללו את הארמייה הראשונה, הארמייה השנייה והארמייה הרביעית כאשר הארמייה השלישית פעלה סביב פורט ארתור. ב-5 באוקטובר הרוסים החלו במתקפה ולמחרת הגיעו לשפת הנהר שאה. בתחילת הקרב, גנרל שטקלברג קיבל מאלכסיי קורופטקין פקודה לנהל את הקרב בזהירות ולדאוג לעדיפות מספרית לפני כל מתקפה. כתוצאה מזהירות יתר והתארגנות ארוכה לפני כל מתקפה הרוסים אבדו את אפקט ההפתעה שהיה להם בימים הראשונים. היפנים לא ציפו למתקפה אך החליטו להתארגן למתקפת נגד. ב-10 באוקטובר היפנים החלו במתקפת נגד מול הקבוצה המערבית של הרוסים. במתקפה השתתפו יחידות של הארמייה השנייה והרביעית. באחת המתקפות היפנים הרגו קצין רוסי בכיר ומצאו בידיו מסמכים שונים ומפות. המסמכים תורגמו ליפנית ועזרו למפקדה יפנית להתארגן נכון לפעולות בהמשך. לקראת 12 באוקטובר היפנים הצליחו להביא לנסיגה של הרוסים משטחים שנכבשו בתחילת המתקפה. במקביל, הקבוצה המזרחית של הרוסים שלא הצליחה לשבור את ההגנה העיקשת של הארמייה יפנית הראשונה החלה גם היא בנסיגה. ב-18 באוקטובר, לאור האבידות הגדולות, הצדדים הפסיקו המתקפות והחלו להתרכז בהגנה על הקווים. בסופו של דבר התייצבה חזית באורך 60 ק"מ בה הצדדים עמדו זה מול זה ללא ניהול קרב משמעותי. הרוסים לא ניצלו את העדיפות המספרית ובמתקפה השתתף רק חצי מהכוח. המחצית השנייה עמדה בעתודה ולא השתתפה בקרב עצמו. המפקדות של שני הצדדים לא הצליחו לנצל הזדמנויות שעמדו בפניהן ולא ידעו איך להתמודד עם מתקפות נגד חוזרות ונשנות. מעשית, המטלה שניתנה לרוסים להתקדם לכיוון דרום לא הושגה. ההתקדמות היפנית צפונה אומנם נעצרה אך הם לא חשבו על נסיגה כלל. ניתן לראות בתוצאות הקרב ניצחון טקטי יפני לאור כך שהמטרה העיקרית של הרוסים - לעזור לפורט ארתור הוחמצה. למרות סדרה של כישלונות בשדה הקרב, אלכסיי קורופטקין לא ננזף ואף קיבל קידום. באוקטובר 1904 אדמירל אלכסייב הועבר לסנקט פטרבורג וקורופטקין קודם למפקד היחיד באזור. הוא החליט לארגן מחדש את הכוחות שברשותו. במקום הקבוצה המזרחית והקבוצה המערבית הוקמו 3 ארמיות: הראשונה בפיקוד ניקולאי לינביץ', השנייה פיקוד אוסקר גריפנברג והשלישית בפיקוד אלכסנדר קאולברס. למעט לינביץ' לאף אחד מהמפקדים לא היה ניסיון בשדה המערכה במנצ'וריה. מדיה וקבצים בנושא קרב נהר שאה בוויקישיתוף תיאור מפורט של הקרב (ברוסית)
הרולד ראסל

הרולד ראסל (באנגלית: Harold Russell;‏ 14 בינואר 1914 - 29 בינואר 2002) היה חייל משוחרר, נכה ממלחמת העולם השנייה, שזכה בשני פרסי אוסקר על משחקו בסרט שנות חיינו היפות ביותר. ראסל נולד בנובה סקוטיה בקנדה. ב-1933 עבר עם משפחתו למסצ'וסטס. יום לאחר המתקפה על פרל הארבור התגייס לצבא ארצות הברית ושימש כמדריך לחומרי נפץ. ראסל נפצע קשה ב-6 ביוני 1944 כאשר מטען חומר נפץ התפוצץ בידיו. שתי ידיו נקטעו והוא נאלץ להשתמש בתותבים. לאחר החלמה החל ללמוד באוניברסיטת בוסטון. ב-1945 הופיע בסרטון בשם "יומנו של סמל", המתאר את שיקומו. כאשר ראה הבמאי ויליאם ויילר את הסרטון הזה, הוא שיבץ את הרולד לסרט "שנות חיינו היפות ביותר" בתור הומר פריש, חייל בחיל הים האמריקאי שאיבד את שתי ידיו. על משחקו בסרט זה זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1946. בנוסף לכך זכה בפרס אוסקר לשם כבוד "על הביאו לתקווה ולאומץ אצל עמיתיו החיילים הנכים דרך המדיום של הקולנוע". ראסל הוא היחיד שזכה בשני פרסי אוסקר על אותו התפקיד. ראסל הוא גם אחד משני השחקנים הבלתי מקצוענים שזכו בפרס אוסקר. השני שזכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר היה היינג נגור בסרט דמעות של שתיקה ב-1985. לאחר שויליאם ויילר אמר לו שאין לו תפקידים נוספים לשחקנים גדמים הוא חזר ללימודי עסקים באוניברסיטת בוסטון אותם סיים ב-1949. ראסל כתב שתי אוטוביוגרפיות (ב-1949 וב-1981). הוא שימש כראש ארגון החיילים המשוחררים וכן עמד שנים רבות בתור ראש הוועדה הנשיאותית לתעסוקת נכים. לאחר שאשתו חלתה בסרטן והוא נקלע לקשיים כלכליים, מכר ראסל ב-1992 את פסל האוסקר שלו ב-60.500 דולר. בהגינו על מעשה זה אמר הרולד שבריאות אשתו חשובה לו יותר מפסל האוסקר. רק משנת 1950 החלה האקדמיה האמריקאית לקולנוע להחתים את הזוכים כי אסור להם למכור את הפסל ולכן היה ראסל משוחרר מהסכם כזה. הוא נפטר מהתקף לב בגיל 88. מדיה וקבצים בנושא הרולד ראסל בוויקישיתוף הרולד ראסל, ברשת החברתית Goodreads הרולד ראסל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הרולד ראסל, באתר AllMovie (באנגלית) הרולד ראסל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) הרולד ראסל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הרולד ראסל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יומנו של סמל (1945), סרטון באתר יוטיוב מחווה להרולד ראסל, סרטון באתר יוטיוב הרולד רסל (1914-2002), דף שער בספרייה הלאומית Russell, Herold, Victory on my hands, 1949 הרולד, ארסך, נצחתי את ידיי, תרגם מאנגלית: חיים גיבורי, בהוצאת ארגמן, תל אביב, 1954
קלינה קרומובה

קלינה קרומובה (בבולגרית: Калина Крумова; נולדה ב-17 בינואר 1985) היא עיתונאית בולגרייה וחברת פרלמנט לשעבר. קלינה נולדה בבורגס שבבולגריה ולמדה בבית הספר לשפות רומאניות, בבגרותה למדה עיתונאות ותקשורת ההמונים באוניברסיטת בורגס. בהיותה חובבת שפות היא שולטת באנגלית, צרפתית ואיטלקית. לאחר האוניברסיטה החלה להנחות את תוכנית הבוקר "Early buzz" ובבחירות 2009 נבחרה לפרלמנט מטעם מפלגת אתקה והפכה לחברת הפרלמנט הצעירה ביותר בבולגריה. ב-2011 עזבה את המפלגה. סיימה את תפקידה כחברת פרלמנט ב-2013. ב-18 ביולי 2012 לאחר הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס הגיעה מיד לבית החולים ועזרה לצוות הרפואי הישראלי לתקשר עם הצוות המקומי, לפי דברי גבי ברבש מנהל בית החולים איכילוב ”כמעט אף אחד שם לא מדבר אנגלית, גם הרופאים שדיברו אנגלית לא דיברו ברור. אי אפשר להבין אף מילה שלהם, היא פשוט לקחה את זה על עצמה ותרגמה – רשימות וטפסים רפואיים, מצבו של כל פצוע. בלעדיה, היינו חירשים ואילמים. אם היא פתאום תיעלם ונגלה שאף אחד לא שמע עליה, לא אתפלא אם דמיינו אותה והיא בעצם אליהו הנביא שבא לעזור לישראלים בצרה בתחפושת של אישה בולגרית.” כרמית ראובן, מלאכית בולגריה: "בלעדיה היינו חירשים ואילמים", באתר ynet, 12 ביולי 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלסירה

פלסירה (שם מדעי: Placerias) הוא סוג של זוחל שחי בתקופת הטריאס, לצד הדינוזאורים הראשונים, כגון הצלופיזיס והפלטאוזאורוס, ופוסטוסוכוס. על פניו של הפלסירה היו חטים קטנים, ששימשו כנראה לחפירה באדמה על מנת למצוא שורשים למאכל. מאובניו נמצאו באריזונה ובקולורדו שבארצות הברית. הפלסריה היה אחד המינים הנפוצים ביותר במגה פאונה של ראשית תקופת הטריאס. יצור זה היה מהגדולים שבתראפסידים של הטריאס. הוא הגיע לאורך 3.5 מ' ושקל 1 טון. הוא היה מגדולי הצמחונים של תקופתו, די קרוב לקנמייריה אך היה קטן מעט מקרובו, האיסצ'יגואלסטיה הארגנטינאי. הפלסירה תואר על ידי החוקר פרידריך אוגוסטוס לוקאס (Frederic Augustus Lucas) ב-1904. בתרבות הפלסירה מופיע בסדרה ללכת עם דינוזאורים של ה-BBC בפרק הראשון. מדיה וקבצים בנושא פלסירה בוויקישיתוף פלסירה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלסירה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוק

האם התכוונתם ל... פּוּק – נפיחה (מיידיש) פוקה – פּוּק (או פּק) - שדון, מגיבורי המחזה "חלום ליל קיץ" פוק - אחד הירחים של אורנוס, הנקרא על שם הדמות מהמחזה Poke – אפשרות שהייתה פייסבוק ונועדה להשיג את תשומת הלב של משתמש מסוים אישים: ג'ן פוק – פוליטיקאי הונגרי ולדימיר פוק (אנ') – פיזיקאי רוסי מצב פוק שיטת הרטרי-פוק ראו גם: פק פיק (פירושונים)
אן פקר

אן אליזבת פקר-ברייטוול, חברה (באנגלית: Ann Elizabeth Packer-Brightwell, MBE; נולדה ב-8 במרץ 1942) היא אתלטית עבר בריטית, אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות ושיאנית עולם בריצת 800 מטר. פקר נולדה וגדלה בעיירה מלספורד שבמחוז אוקספורדשייר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בספטמבר 1962 זכתה פקר במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.9 שניות, אחרי פולין (44.5 שניות) ומערב גרמניה (44.6 שניות). נוסף לכך, סיימה במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.4 שניות. במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x110 יארד ובמקום שישי בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 11.91 שניות. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פקר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אירופי חדש של 52.20 שניות, אחרי בטי קאת'ברט מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 52.01 שניות ואחרי ג'ודי אמור אף היא מאוסטרליה (53.4 שניות). לאחר שזכתה במדליית כסף, היא יצאה לשופינג עם ארוסה רובי ברייטוול שסיים מאוכזב במקום רביעי בריצת 400 מטר (45.7 שניות) עשירית איטי ממדליית ארד שבה זכה אנדז'יי בדנייסקי מפולין (45.6 שניות). היא החליטה לבסוף להשתתף בריצת 800 מטר, בשבילו, ריצה שהתנסתה בה בסך הכל חמש פעמים בעבר, ומעולם לא השתתפה בריצה זו בתחרות בינלאומית. בסופו של דבר, היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 2:01.1 דקות, לפני מריוון דופורר מצרפת (2:01.9 דקות) ומריס צ'מברלין מניו זילנד (2:02.8 דקות). שיפור לשיא העולם בן השנתיים של דיקסי ויליס מאוסטרליה (2:01.2 דקות). הייתה זו מדליית הזהב השנייה בהיסטוריה של בריטניה שבה זוכה אתלטית אישה, לאחר זכייתה 8 ימים קודם לכן של שותפתה לחדר מרי ראנד בקפיצה לרוחק. שיאה העולמי החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי ג'ודי אמור (2:01.0 דקות). לאחר המשחקים האולימפיים, למרות קריירה ספורטיבית קצרה, היא פרשה מתחרויות. רק כעבור 40 שנה זכתה אתלטית בריטית, קלי הולמס, שוב במדליית זהב בריצת 800 מטר, בניגוד להצלחות של האתלטים הגברים הבריטים בריצה זו. לאחר המשחקים האולימפיים נישאה פקר לברייטוול, זוכה מדליית כסף אולימפית (טוקיו 1964) בריצת שליחים 4x400 מטר ורביעי בריצת 400 מטר. לזוג נולדו שלושה בנים, גרי אף הוא אצן 400 מטר, ואיאן ודייוויד, כדורגלנים במנצ'סטר סיטי. בשנת 1965 זכתה ראנד באות מסדר האימפריה הבריטית. ריצת 200 מטר: 23.8 שניות (1964) ריצת 400 מטר: 52.20 שניות (1964) ריצת 800 מטר: 2:01.1 דקות (1964) מדיה וקבצים בנושא אן פקר בוויקישיתוף אן פקר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אן פקר, באתר olympedia.org אן פקר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אן פקר, באתר Track and Field (נשים) 50 רגעים מדהימים במשחקים האולימפיים, מס' 27: אן פקר מנצחת בריצת 800 מטר בטוקיו 1964 הגארדיאן ‏ 4 במאי 2012 (באנגלית) כתבה ב-BBC Sport (באנגלית) תמונה של אן פקר (שמאל) עם מרי ראנד
ניצה דוידוביץ

ניצה דוידוביץ (נולדה ב-2 בנובמבר 1958) היא פרופסור מן המניין בחינוך, המשמשת כראש תחום הערכת-איכות וקידום ההוראה, וראש החוג לחינוך והתוכנית להכשרת מורים באוניברסיטת אריאל. בנוסף, משמשת יו"ר הפורום לקידום ההוראה והלמידה בישראל. שירתה בשירות לאומי במחלקת ילדים בבית חולים השרון בפתח תקווה. את דרכה החינוכית החלה בהנחיית קבוצות נוער וחיילים במסגרת ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית. סיימה את שלושת תאריה האקדמיים באוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטור שלה, אותה סיימה בשנת 2004 עסקה בנושא: "מגמות התפתחותן של המכללות האזוריות והשפעתן על מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל", בהנחיית פרופסור יעקב עירם ופרופסור עוזר שילד. בוגרת מחזור א' של תוכנית מנדל למנהיגות אקדמית (פברואר 2019-מאי 2021). זכתה להוקרה על תרומתה לשיח הפולני יהודי, מאוניברסיטת אדם מיצקביץ (אנ') בפוזנן שבפולין ולתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפדגוגית (אנ') באודסה שבאוקראינה.   תחומי עניין מחקריים בחינוך: ההשכלה הגבוהה בישראל, קידום ההוראה בחינוך הגבוה, מדדי איכות, ביצוע והערכה אקדמית וערכים בחינוך. תחומי עניין מחקריים במורשת ישראל: תודעת השואה והזהות היהודית, תפיסת ארץ ישראל בספרות העברית לדורותיה וחינוך לערכים בדיסציפלינות ההוראה. פרופסור דוידוביץ היא מראשוני המכללה האקדמית יהודה ושומרון, המרכז האוניברסיטאי ומהפועלים להכרתה כאוניברסיטה השמינית במדינת ישראל במחצית שנת 1987 החלה את עבודתה במכללה האקדמית יהודה ושומרון באריאל כמרצה וכמנהלת השתלמויות מורים ביחידה ללימודי חוץ. בין השנים 1988–1994 עמדה בראש המכינות הקדם אקדמיות במכללה. בין השנים 1994–1999 שימשה כמנהלת החטיבה האקדמית/מזכיר אקדמי במכללה האקדמית יהודה ושומרון. משנת 2000 ואילך היא עומדת בראש תחום הערכת איכות וקידום ההוראה באוניברסיטת אריאל בשומרון. בין פעילויותיה: פיתוח תוכניות לימודים אקדמיות, העמקת תודעת השואה והזהות היהודית, (חברת דירקטוריון בעמותה הישראלית-גרמנית לשיקום ואחראית על ארגון חילופי משלחות של ישראלים וגרמנים בפולין), טיפוח מורשת עדות ישראל וחינוך לערכים. הייתה חברה בצוות היגוי בנושא החינוך הערכי ופיתוח תוכניות לימודים במט"ח. דוידוביץ' נשואה לשלמה ואמא לארבעה בנים. ניצה דוידוביץ, באתר גוגל סקולר ניצה דוידוביץ, באתר אוניברסיטת אריאל ניצה דוידוביץ (1958-), דף שער בספרייה הלאומית
מיתוס היופי

מיתוס היופי: על השימוש ביצוגים של יופי נגד נשים הוא ספר עיון מאת נעמי וולף, אשר יצא לאור בשנת 1991. מהדורה חדשה של הספר פורסמה ב-2002 עם הקדמה חדשה מאת וולף. בישראל יצא הספר לאור בעברית בשנת 2004 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הטיעון המרכזי בספר הוא כי במקביל לשיפור מצבן של נשים מבחינה חברתית, כך עלתה גם הציפייה כי תיצמדנה לסטנדרטים של יופי גופני. בספרה, טוענת וולף כי "יופי" כערך נורמטיבי הוא תוצר של הבניה חברתית גרידא, וכי הפטריארכיה קובעת את תוכנה של ההבניה הזו במטרה להמשיך ולקיים את שלטונה. בהקדמה לספר, מציעה וולף את הניתוח הבא: ככל שנשים פרצו יותר מחסומים חוקיים וחומריים, כך הפכו דימויי היופי הנשי הסובבים אותנו לקפדניים, תובעניים ואכזריים יותר... במהלך העשור האחרון, חדרו נשים למוקדי הכוח; באותו הזמן, מקרים של הפרעות אכילה עלו בקצב אקספוננציאלי וניתוחים פלסטיים הפכו להתמחות המתפתחת ביותר... פורנוגרפיה נעשתה לתחום המדיה המוביל, יותר מסרטים ותקליטים לא-פורנוגרפיים גם יחד, ושלושים ושלושה אלף נשים אמריקניות אמרו לחוקרים כי הן היו מעדיפות להשיל ממשקלן בין 4.5 ל-7.5 קילוגרמים יותר מכל דבר אחר... ליותר נשים יש יותר כסף, כוח, שליטה והכרה חוקית מאי פעם; אולם במונחים של כיצד אנו מרגישות בקשר לעצמנו, פיזית, ייתכן שמצבנו אף גרוע משל הסבתות שלנו, שלא היו משוחררות. וולף גם מתארת את רעיון "בתולת הברזל", סטנדרט יופי בלתי-ניתן-להשגה במהותו, אשר משמש כדי להעניש נשים פיזית ופסיכולוגית בשל כישלונן להגיע אליו ולהתיישר לפיו. וולף מבקרת את תעשיות האופנה והיופי כנצלניות כלפי נשים, אולם טוענת כי מיתוס היופי נוגע בכל תחומי התפקוד האנושי. וולף כותבת שלנשים צריכה להיות "הבחירה לעשות מה שמתחשק לנו לעשות עם פנינו וגופינו מבלי שניענש על ידי אידאולוגיה המשתמשת בגישות, לחץ כלכלי, ואפילו טיעונים משפטיים בנוגע למראן של נשים כדי לערער אותנו פסיכולוגית ופוליטית". וולף טוענת שנשים נמצאות תחת מתקפת "מיתוס היופי" בחמישה תחומים: עבודה, דת, סקס, אלימות ורעב. לסיכום, טוענת וולף לטובת סטנדרטים טבעיים יותר של יופי. ספרה של וולף הפך במהרה לרב-מכר, כאשר הוא צובר תגובות מקוטבות הן מהציבור והן מהתקשורת, אולם זוכה לשבחים מפי פמיניסטיות רבות. פמיניסטית הגל-השני ג'רמין גריר כתבה כי מיתוס היופי הוא "אחד מהפרסומים המשמעותיים ביותר מאז 'הסריסה'", וגלוריה סטיינהם כתבה, "מיתוס היופי הוא ספר חכם, כועס ומלא תובנות, קריאה צלולה לחופש. כל אישה צריכה לקרוא אותו." הסופרת הבריטית פיי וולדון קראה לספר "קריאה חיונית עבור האישה החדשה", ובטי פרידן כתבה במגזין אלור כי "עם צאתו לאור של מיתוס היופי, וולף הפכה לדוברת הראשית של מה שמאוחר יותר יתואר כגל השלישי של התנועה הפמיניסטית". כריסטינה הוף סומרס ביקרה את וולף על שפרסמה את הטענה לפיה כ-150,000 נשים מתות כל שנה מאנורקסיה. סומרס טענה שהמספר האמיתי קרוב יותר ל-100, מספר שחוקרות אחרות, כגון ג'ניפר באומגרדנר ואיימי ריצ'רדס, טענו שהוא נמוך מדי. באותו ראיון, סומרס טענה כי וולף משכה את ידה מתיאור זה. ד"ר ג'נין קוגן טוענת כי המספרים עלולים להיות דווקא נמוכים מדי משום שתעודות פטירה אינן מציינות הפרעות אכילה כגורם כשלעצמו למוות. תמר משמר, עבודת הדימוי והתופרת של ברבי, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2004 כרמל וייסמן, מה זה יופי בכלל, באתר בננות גיל גרינגרוז, מיתוס של “מיתוס” היופי, באתר הומו סאפיינס, 8 ביוני 2008 מיתוס היופי, באתר OCLC (באנגלית)
Treyarch

Treyarch היא חברה אמריקאית לפיתוח משחקי וידאו, אשר הוקמה ב-1996 על ידי פיטר אייקמן ודוהן קוסלו, ונרכשה על ידי Activision בשנת 2001. מרכז החברה ממוקם בסנטה מוניקה, קליפורניה. בשנת 2005 התמזגה חברת Gray Matter Interactive לתוך Treyarch. בשנת 2007 הוכרז כי החברה תשתתף בפיתוח משחק המבוסס על ג'יימס בונד, Quantum of Solace, שיצא ב-2008. Treyarch היא משתתפת בולטת בפיתוח סדרת משחקי Call of Duty. בין המשחקים שפתחה ניתן למנות את Call of Duty 2: Big Red One, Call of Duty 3, Call of Duty: World at War ו-Call of Duty: Black Ops. Call of Duty: Black Ops החזיק בשיא להשקה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הבידור, במכירות ב-24 השעות הראשונות ליציאתו. בתוך 5 ימים מכירות המשחק הסתכמו בכ-650 מיליון דולר. כיום, המשחק הבא בסדרה, Call of Duty: Modern Warfare 3 מחזיק בשיא זה. Call of Duty, סדרת המשחקים Infinity Ward אתר האינטרנט הרשמי של Treyarch Treyarch, ברשת החברתית פייסבוק Treyarch, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Treyarch, ברשת החברתית אינסטגרם Treyarch, סרטונים בערוץ היוטיוב ערוץ היוטיוב של Treyarch Treyarch (אורכב 17.07.2012 בארכיון Wayback Machine) באתר IGN ריאיון עם ג'וש אולין על Call Of Duty: Black Ops באתר digital spy,‏ 18.8.2010
Get Together

Get Together (בעברית: להיפגש) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית מדונה. השיר יצא לאור ב-6 ביוני 2006 כסינגל השלישי מאלבום האולפן העשירי של מדונה, Confessions on a Dance Floor. השיר היה מועמד לפרס גראמי עבור שיר הדאנס הטוב ביותר, אך הפסיד לג'סטין טימברלייק עם שירו "SexyBack". השיר זכה לביקורות חיוביות. הקליפ מייצג את סוף המשכיות שני הסינגלים הקודמים "Hung Up" ו-"Sorry" והשיר "Get Together" היה המסכם הקליפ בהשתתפות הופעה חיה של מדונה במועדון קוקו בלונדון ב-15 בנובמבר 2005 במהלך סיור קידום מכירות לאלבום שלה. הווידאו נוהל על ידי לוגן צוות ההפקה שלו. את הנפשות ועיצובים נעשו על ידי האמן נתנאל האו. האו יצר קשר עם לוגן אולפני המפיק קווין שפירא והזמין גם אנימטור 3D/2D. מדיה וקבצים בנושא Get Together בוויקישיתוף מידע על היצירה "Get Together" באתר מיוזיק בריינז מדונה, אנדרס באג', פאר אסטרום, סטיוארט פרייס Wayback Machine, web.archive.org, ‏2014-01-06 Music Week - The immaculate guide to 50 years of Madonna, web.archive.org, ‏2008-08-25 Wayback Machine, web.archive.org, ‏2011-06-16
דן בן יוסף אשכנזי

רבי דן בן יוסף אשכנזי חי ופעל באשכנז במחצית השנייה של המאה ה-13, ובהמשך היגר לספרד שם פעל עד לפטירתו. על קורותיו באשכנז ידוע מעט מאוד מלבד העובדה שהשתייך לחוגו הפנימי של מהר"ם מרוטנבורג והתערב בשאלות ציבוריות שונות. את הכינוי אשכנזי קיבל בספרד בעקבות מוצאו. עם עלייתו של המלך רודולף הראשון בשנת 1286, וההרעה שחלה בעקבות כך במצבם של יהודי אשכנז, עזב רבי דן את אשכנז בסביבות שנת 1287/8 ועבר להתגורר בספרד בעיר סרגוסה ולאחר מכן הקים ישיבה בטולדו. בספרד היה מעורב רבי דן בפולמוסים הלכתיים חריפים כשבחלקם הביע דעה הלכתית עצמאית וחריגה מאוד (כגון הכשר שחיטת נכרי), מה שגרם לוויכוחים סוערים עם בני תקופתו ובמיוחד עם הרשב"א. פרשה נוספת ששמו של רבי דן נקשר בה היא זו של הטוען לנבואה נסים בן אברהם מאווילה שהסעירה את קהילות ספרד בשנת 1295 בערך, כאשר תוך כדי מאבקו של הרשב"א להוקעתו, כתב רבי דן מכתב התומך בו ובטענת נבואתו, דבר שהביך מאוד את הרשב"א שכתב: ”זה כששה חדשים עבר בכאן נער חסר לב, ובידו איגרת חתומה מיד הרב רבי דן, וכראותיה היה הדבר קשה בעיני, יען חשבו רבים את זה לקלות הדעת, כי מה שיצריך חקירה רבה, וכמעט לא יספיקו בו כל החקירות, יכתוב איש שנקרא חכם, כמעיד: 'זאת אמת'. ואין אלו דברי חכם ולא יאות כזה לנקיי הדעת רק לנמהרי הלב ולאשר לא תעשינה ידיהם תושיה.” (שו"ת הרשב"א, חלק א סימן תקמח). למרות הוויכוחים הרבים שעברו בין הרשב"א לרבי דן נשמר ביניהם יחס של כבוד הדדי והרשב"א אף כותב ש"כדאי הוא לסמוך עליו". וגם רבינו בחיי בן אשר שהיה תלמידו של הרשב"א מביא בשמו כמה פעמים בספרו "רבינו בחיי" על התורה. חוץ מעיסוקו ההלכתי, היה פעיל רבות גם בפרשנות המקרא ומלבד המובאות משמו בחיבורים שונים כתב כנראה גם פירוש שלם על התורה שאבד. פירושיו שנשתמרו מתאפיינים במקוריות, חדשנות ונועזות.[דרוש מקור] ישראל מ' תא-שמע, רבנו דן מגלות אשכנז אשר בספרד, כנסת מחקרים - עיונים בספרות הרבנית בימי הביניים, כרך ב עמ' 157–166 במקור מפוקפק (שו"ת בשמים ראש סי' כד) מסופרת גם אגדה מוזרה על כך שרבי דן כתב לעצמו תפילין בתרגום לארמית והניחן. לפי הפירוש בפ' שמות ב, כא, שם כתב, "כך שמעתי מפי הרב רבי דן ז"ל". ובפ' משפטים כד, יא.
אנטיקיתרה

אַנְטִיקִיתֵרָה (ביוונית: Αντικύθηρα) שמשמעותו מנגד לקיתירה, הוא אי יווני מבין האיים היוניים, השוכן בקצהו הדרומי של הים האגאי, בין כרתים לבין הפלופונסוס. מאז שנת 2011 נמצא האי בשטח המוניציפלי של האי קיתרה. האי, שמופרד מכרתים על ידי מצר אנדיקיתירה, שוכן 38 ק"מ דרומית מזרחית לקיתרה, והוא האזור המרוחק ביותר של חבל ארץ אטיקה שמרכזו באתונה (יחד עם זאת, האי משתייך גאוגרפית לקבוצת האיים היוניים). שטח האי הוא 20.43 קמ"ר, צורת האי מעוין, אורך מכיוון צפון מערב לדרום מזרח 10.5 ק"מ ורוחב 3.4 ק"מ מכיוון צפון-מזרח לדרום מערב. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2001 חיו באי 44 תושבים מתוכם 18 ביישוב הנמל פוטמוס. המעבורות עוברות באי באופן אקראי בדרכן מפיראוס לכרתים. האי נודע בעיקר בגלל הגילויים הארכאולוגיים בקרבתו של הספינה הטרופה מאנטיקיתרה עם שפע הממצאים עליה, ובהם פסל "הצעיר מאנתיקרה" פסל מברונזה בגובה של 1.94 מטר של גבר צעיר, ומנגנון אנטיקיתרה, שהוא מכונת חישוב אנלוגית קדומה, אשר נבנתה ככל הנראה על מנת לחשב מיקומים אסטרונומיים של גרמי שמיים. ההתיישבות הקדומה היותר באי הייתה באלף ה-5 או ה-4 לפנה"ס. בעיקר ציידים עונתיים שעברו במקום כדי לצוד ציפורים נודדות. האי יושב וננטש בתדירות גבוהה. בתקופת הברונזה האי היה תחת ההשפעה של כרתים. בעת העתיקה נודע האי באחד השמות Aigila או Ogylos. בין המאה ה-4 לפנה"ס עד המאה הראשונה לפנה"ס שימש האי כבסיס ימי לשודדי ים קיליקיים, עד להשמדתם על ידי פומפיוס. ניתן לראות באי על ראש מצוק את שרידי המבצר שלהם. מיקומו של האי וכיוונו הכללי מצפון-מערב לדרום-מזרח הפך אותו לתחנה חשובה לעופות נודדים. האי משמש גם כמושב הרבייה הגדול ביותר בעולם של בז חופים (Falco eleonorae). בגלל חשיבות האי בחקר נדידת עופות הוקם במקום מרכז צפרות על ידי החברה ההלנית לצפרות. מנגנון אנטיקיתרה - מכונת חישוב אנלוגית קדומה, שהתגלתה על קרקעית הים סמוך לאי היווני אנטיקיתרה, בין קיתרה לכרתים, וקרויה על שמו. מנגנון זה נבנה, ככל הנראה, על מנת לחשב מיקומים אסטרונומיים של גרמי שמיים, והוא מתוארך לתקופה שבין 150 ל־100 לפנה"ס. מדיה וקבצים בנושא אנטיקיתרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטיקיתרה (ביוונית) הגיית השם ביוונית: אנטיקיתרה, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).