לומיניזם

לומיניזם (באנגלית: Luminism) הוא סגנון ציורי נוף אמריקני, שהיה נפוץ בין 1850 ל-1870, המאופיין בהדגשת השפעות של האור בנוף, באמצעות פרספקטיבה והסתרת סימני מכחול גלויים. נופים לומניסטיים מדגישים שלווה, ולעיתים קרובות מתארים מים שקטים המשקפים שמיים רכים, מעורפלים. אמנים המרכזיים ביותר בהתפתחות הסגנון הלומניסטי כוללים את אדמונד דארץ' לואיס, פיץ יו ליין, מרטין ג'ונסון הייד, סנפורד רובינסון גיפורד וג'ון פ. קנסט. ציירים עם שייכות פחות ברורה כוללים את פרדריק אדווין צ'רץ', סוזי מ. ברסטו, ג'ספר פרנסיס קרופסי, אלברט ביארסטדט, וורטינגטון ויטרטג', ריימונד דאב ילנד, אלפרד תומפסון בריכר, ג'יימס אוגוסטוס סודם ודייוויד ג'ונסון. אמני מבשרי הסגנון הם ג'ורג' הארווי ורוברט סלמון. המונח לומיניזם נקבע על ידי היסטוריוני אמנות של אמצע המאה העשרים כדי לתאר סגנון ציור אמריקאי מהמאה ה-19 שהתפתח בדומה לאסכולת נהר הדסון. ההיסטוריון ג'ון באוואר ביסס תכונות של הסגנון בסוף שנות הארבעים, והשתמש לראשונה במונח "לומיניזם" במאמר משנת 1954. כפי שהוגדר על ידי היסטוריונית האמנות ברברה נובאק, יצירות אמנות לומניסטיות נוטות להדגיש את האופק ולהפגין את שליטתו הצמודה של האמן במבנה, בטון ובאור. האור קריר בדרך כלל, קשה ולא מפוזר. "אור רך וציורי אינו אור לומניסטי". סימני המכחול מוסתרים בצורה כזו שממזערת את אישיותו של הצייר. ציירים לומניסטים נוטים לצייר בבדים קטנים כדי לשמור על תחושת אינטימיות. משטח התמונה או המישור מודגש באופן שנראה לעיתים כפרימיטיביזם. תכונות אלה קיימות בכמויות שונות בהתאם לאמן. נובאק קובעת כי לומיניזם, מכל האמנות האמריקאית, קשור באופן הדוק ביותר לטרנסנדנטליזם. לומיניזם שם דגש על השפעות האור עם האימפרסיוניזם. עם זאת, שני הסגנונות שונים באופן ניכר. לומיניזם מאופיין על ידי תשומת לב לפרטים הקטנים והסתרת סימני המכחול, ואילו האימפרסיוניזם מאופיין בחוסר פירוט ובדגש על משיכות מכחול. לומיניזם קדם לאימפרסיוניזם, והאמנים שציירו בסגנון לומניסטי לא הושפעו בשום צורה מהאימפרסיוניזם. לומיניזם נחשב גם כמייצג מחשבות על הטבע. לדברי ארל א. פאוול, הדבר יתבטא במיוחד בציורים של ג'ון פרדריק קנסט, שהעביר את הפירוט הוויזואלי של הנוף לאווירה שקטה, תוך יצירת תמונות המתארות חוויה פיוטית של הטבע. באופן דומה, ציורו של מרטין ג'ונסון הייד "רעם סערה במפרץ נאראנגנסט" ייצג את גדולתו של הטבע ואת תחושת הנשגבות הנובעת ממעורבות אינטימית עם הטבע. האמנים שציירו בסגנון זה לא התייחסו ליצירה שלהם כ"לומיניזם ", וגם לא ניסחו שום פילוסופיה אסתטית נפוצה מחוץ לעקרונות המנחים של אסכולת נהר הדסון. היסטוריונים רבים לאמנות מוצאים את המונח "לומיניזם" בעייתי. ג'יי גריי סוויני טוען כי "מקורות הלומיניזם כמונח אמנותי-היסטורי היו שזורים עמוק באינטרסים של אספני עילית, סוחרי אמנות בולטים, אוצרים משפיעים, היסטוריוני אומנות והבניית זהות לאומית במהלך המלחמה הקרה." בעקבות סוויני, אלן וולך קרא לחשיבה מחודשת של "לומיניזם" כתופעה היסטורית. מרכיבי לומיניזם - כמו שמיים קסומים, מים רגועים, אור נדיר, וייצוגים אחרים של פאר - זכו להערכה גם בציור האמריקאי העכשווי. מגמה כזו נראית אצל אמנים כמו ג'יימס דולין, אפריל גורניק. וסטיבן דה לוז. המונח ניאולומיניזם הוצע בהתייחסות ללומיניזם אמריקני בן זמננו. ניתן לראות השפעה של לומיניזם ביצירותיהם של כמה יוצרי קולנוע ניסיוניים אמריקאים, ביניהם ג'יימס בנינג ושרון לוקהרט. מדיה וקבצים בנושא לומיניזם בוויקישיתוף לומיניזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ArtLex on Luminism, web.archive.org, ‏2005-10-23 "An 'American Sublime' in Nineteenth-Century American Art and Philosophy"(הקישור אינו פעיל) Julian Bell, Contemporary Art and the Sublime, Tate, 2013-01-01, ISBN 978-1-84976-387-5. (באנגלית) BWW News Desk, Laura Rathe Fine Art Presents Daluz, Gagliano & Ziegen: 'Enlighten', 11/23, BroadwayWorld.com (באנגלית) "Steven Daluz" (ארכיון)