laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ריי וילסון (כדורגלן)

ריי וילסון (באנגלית: Ray Wilson;‏ 17 בדצמבר 1934 - 15 במאי 2018) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי והיה שותף מלא לזכיית נבחרת אנגליה במונדיאל 1966. וילסון נולד בשיירברוק. עם סיום לימודיו התחיל לעבוד כאיש רכבת מתלמד, אך בעודו משחק כדורגל כחובב, נצפה על ידי סקאוט של האדרספילד טאון. הוא שילב בין עבודת רכבת בלילות ואימונים עם האדרספילד בימים, לפני שגויס לשירות הצבאי לשנתיים. מאמן האדרספילד דאז, ביל שאנקלי, זיהה את יתרונותיו כמגן שמאלי זריז וחזק עם שליטה טובה בשתי רגליו, וילסון הוחתם על חוזה מקצועני עם המועדון לאחר שחרורו מהצבא. הופעת הבכורה שלו הייתה מול מנצ'סטר יונייטד ב-1955. שנתיים לאחר מכן הפך וילסון לשחקן הרכב ראשון קבוע בהאדרספילד. ב-1964 עבר וילסון לאברטון. הוא זכה עם הקבוצה בגביע ה-FA ב-1966 והגיע עמה לגמר שוב ב-1968. ב-1969 עבר לאולדהאם. באפריל 1960 השתתף וילסון במשחקו הראשון בנבחרת אנגליה, מול נבחרת סקוטלנד שהסתיים בתיקו 1-1. לאחר מכן הפך לשחקן קבוע בהרכב הנבחרת. עד למעברו לאברטון ב-1964 שיחק וילסון 30 פעמים בנבחרת אנגליה, ועד היום הוא שחקן האדרספילד עם מספר ההופעות הבינלאומיות הרב ביותר. הוא שיחק בנבחרת אנגליה במונדיאל 1962 ובמונדיאל 1966, ובסך הכל השתתף ב-68 משחקים בינלאומיים. בשעת זכייתה של נבחרת אנגליה באליפות העולם היה וילסון, בן ה-32, השחקן נבחרת אנגליה המבוגר ביותר. וילסון היה נשוי לפאט ואב לשניים. התגורר בסליית'וייט, ליד האדרספילד. בשנת 2000, בעקבות לחץ תקשורתי שקרא לעטר את חמשת שחקני הנבחרת של 1966 שעוד לא עוטרו, זכה וילסון להיכנס למסדר האימפריה הבריטית לצד אלן בול, רוג'ר האנט, נובי סטיילס וג'ורג' כהן. בשנת 2008 נכלל וילסון בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי. נפטר ב-15 במאי 2018. מדיה וקבצים בנושא ריי וילסון בוויקישיתוף ריי וילסון, באתר Transfermarkt ריי וילסון, באתר National Football Teams ריי וילסון, באתר FootballDatabase.eu ריי וילסון ב-National Football Museum ריי וילסון באתר הרשמי של אברטון Ray Wilson was one of the 1966 World Cup winners - but now he can't remember it,‏ The Mirror,‏ 8.4.2016 ריי וילסון מדבר על הניצחון ב-1966 (אורכב 19.07.2011 בארכיון Wayback Machine), באתר My Yorkshire
טין ידבאיי

טין ידבאיי (בקרואטית: Tin Jedvaj, נולד ב-28 בנובמבר 1995 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בפנאתינאיקוס ובנבחרת קרואטיה בעמדת הבלם. אביו, זדנקו ידבאיי, הוא כדורגלן עבר בוסני. ידבאיי החל את הקריירה באקדמיית הנוער של דינמו זאגרב בשנת 2013, ושיחק כבלם לצידו של יוסיפ שימוניץ' הוותיק. בעונתו היחידה בקבוצת הבוגרים, זכה באליפות ליגת העל הקרואטית, והיה חלק משמעותי בהשגתה, ולאחר מכן הוסיף זכייה במשחק הסופר קאפ הקרואטי. ביולי 2013 נמכר ידבאיי לרומא, שהתעניינה בו עקב יכולותיו ההגנתיות הגבוהות. ידבאיי כמעט שלא שיחק ברומא, ובעונת 2013/14 צבר שתי הופעות בלבד. בתום עונה זו הושג הסכם השאלה בין רומא לבאייר לברקוזן, אליה יושאל ידבאיי עד לתום עונת 2015/16. ידבאיי פתח את עונת 2014/15 בלברקוזן היטב, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת האלופות לאחר ששיחק בפלייאוף העלייה מול פ.צ. קופנהגן בשני המשחקים, והציג משחק הגנה מצוין. באוגוסט 2014 ערך את הבכורה בבונדסליגה, כאשר סייע לבאייר לברקוזן לשמור על שער נקי ולנצח את בורוסיה דורטמונד במחזור הפתיחה בתוצאה 0–2. במשחק השני של העונה, בו ניצחה באייר לברקוזן את הרטה ברלין בתוצאה 2–4, הבקיע ידבאיי את שערו הראשון בקבוצה. ב-20 בינואר 2015 הודיעה באייר לברקוזן כי רכשה את ידבאיי מרומא, והוא חתום על חוזה בקבוצה עד לשנת 2020. בתחילת עונת 2015/16 נפצע ידבאיי, והחמיץ את רוב המחצית הראשונה של העונה. ב-20 באוגוסט 2019 הושאל ל אאוגסבורג לעונה אחת. בעונת ההשאלה לאאוגסבורג, 2019/20, הבקיע ידבאיי שני שערי ליגה ב-31 הופעות, וסיים עם קבוצות במקום ה-15 בבונדסליגה. בתום עונת ההשאלה, חזר ידבאיי לבאייר לברקוזן. ב-24 ביולי 2021 חתם ידבאיי בלוקומוטיב מוסקבה לארבע שנים. ב-20 בדצמבר 2022 הושאל לאל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. ידבאיי שיחק בכל נבחרות קרואטיה הצעירות, ובספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת קרואטיה הבוגרת, כאשר שיחק 13 דקות במשחק ידידות מול נבחרת קפריסין. ידבאיי זומן לסגל הקרואטי ליורו 2016, בו ערך הופעה אחת, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על ספרד במחזור האחרון בשלב הבתים, שסידר לקרואטיה עלייה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית. ידבאיי לא שיחק במשחק שמינית הגמר, בו הפסידה קרואטיה 0–1 לפורטוגל בהארכה והודחה מהטורניר. בשנת 2018 זומן ידבאיי לסגל הקרואטי למונדיאל 2018, בו קרואטיה הגיעה עד למשחק הגמר, בו הפסידה 2–4 לצרפת. ידבאיי ערך הופעה אחת בטורניר זה, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על איסלנד במחזור האחרון של שלב הבתים. בנובמבר 2018 הבקיע ידבאיי את שערי הבכורה שלו במדי נבחרת קרואטיה, כשהבקיע צמד בניצחון 2–3 על ספרד במסגרת ליגת האומות. מדיה וקבצים בנושא טין ידבאיי בוויקישיתוף טין ידבאיי, באתר Transfermarkt טין ידבאיי, באתר Soccerway טין ידבאיי, באתר WorldFootball.net טין ידבאיי, באתר National Football Teams טין ידבאיי, באתר FootballDatabase.eu
שמואל בן קיקי

הרב שמואל בן קיקי (1842, ה'תר"ב – 1919, ג' בטבת ה'תרע"ט) היה משורר, פייטן, רב ואב בית דין בטבריה וממנהיגי הקהילה היהודית בעיר. נולד ברבאט שבמרוקו בשנת ה'תר"ב (1842) לרב דוד בן קיקי, שהיה מנכבדי ומנהיגי הקהילה. בהיותו כבן שלוש עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בעיר טבריה. בהיותו נער צעיר התייתם מאביו, והוא חונך בישיבות רבני טבריה. בבחרותו התפרסם בשקידתו בתורה, ונהג מפעם לפעם לכתוב שירים וחרוזים, ועקב כך התפרסם כדרשן ומליץ. בהגיעו לפרקו, נישא בזיווג ראשון לשרה, בת הרב יוסף דוד אבולעפיה, ראש הרבנים בטבריה, ומאוחר יותר לחנה בת יעקב בן-קיקי, בזיווג שני. מלבד עיסוקו בתורה היה מעורב רבות בצרכי הקהילה, וכיהן שנים רבות כמזכיר כולל רבי מאיר בעל הנס. בשנת ה'תרנ"ג נשלח לראשונה על ידי רבני העיר לשמש כשד"ר עבור הכולל בקרב קהילות תוניס וטריפולי, ומאז נשלח פעמיים נוספות. שנות שליחותו השתרעו בערך בין השנים ה'תרנ"ג – ה'תרנ"ז, (1893 – 1897), ולאחר מכן בין השנים ה'תרס"ד ה'תרע"א (1904 – 1911) לערך. בשל חיבתו הגדולה לספרים אצר לו ספרייה גדולה שהייתה מוכרת בעיר, אך בעת השיטפון בטבריה (ב-14 במאי 1934) נהרסה רובה ככולה. היה חבר בבית הדין של העיר בראשות הראב"ד הרב יעקב הכהן סקלי, וחתימתו מופיעה על רבים מפסקי בית הדין, הסכמות לספרים וכרוזים מטעם רבני טבריה באותה תקופה. לאחר פטירת הרב יעקב הכהן סקלי התמנה תחתיו לאב בית הדין, כשלצידו כיהנו דדיינים הרב יהודה רבוח, הרב יעקב חי זריהן והרב אליהו ילוז. מלבד פסיקת הלכה עסק גם בהרבצת תורה, ובין תלמידיו ניתן למצוא אף את הרב יעקב חי זריהן, שלימים התמנה לרב הראשי של טבריה. הרב בן קיקי נודע גם בשל היותו משורר ופייטן, והשאיר אחריו בכתב יד ספר שלם של פיוטים ושירים. אחד מפיוטיו, המבוסס על י"ג העיקרים, נדפס בספר "שופריה דיעקב" של תלמידו הרב זריהן. נפטר בטבריה בג' טבת ה'תרע"ט (1919) כבן שמונים, ונטמן בבית הקברות בעיר. בנו הראשון, דוד, נפטר בצעירותו. גם בנו השני, אליהו, נפטר בחיי אביו בעת היותו שליח מטעם קהילת טבריה בביירות. ילדים נוספים שלו: חיים, רבקה, יהודה ועוד. בנו, חיים בן קיקי (1887–1935) היה מזכיר הסתדרות הספרדים בחיפה וכתב העיתון "דאר היום". שם דוד – חיבורו העיקרי, עוסק בבירור דרך כתיבת שמות המתגרשים בגט על פי ההלכה. חיבור זה, אותו כתב בתקופה של למעלה משלושים שנה, הוא המקיף והיסודי ביותר בתחום זה, והוא מכיל עשרה כרכים, חמישה לשמות אנשים וחמישה לשמות נשים. את שם הספר קרא על שם בנו הצעיר. הספר נותר בכתב יד. חלקים ממנו נדפסו במשך השנים בכתבי עת תורניים. מערכות שמואל – מערכות וציונים בהלכה, נדפס לראשונה בירושלים, תשנ"ד, על ידי מכון "גנזי חכמי טבריה" והעומד בראשו הרב אהרן משה-שוהם יליד ירושלים ורב המושב אשתאול מלפנים. חיבורים נוספים שלו היו "שירי קודש ושירי חול" ו"דרושים ופסקים". חלק משיריו הודפסו בספר "שופריה דיעקב" של הרב יעקב חי זריהן. משיחך שלח מהרה: סבא רבא שלי, רבי שמואל בן קיקי, באתר הידברות משה דוד גאון, "שמואל בן קיקי", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 624, באתר היברובוקס צפי סער, ההוגים המזרחים שאף אחד לא זוכר, באתר הארץ, 24 ביוני 2013 שם בנימין בגט – קטע מספרו שם דוד שבכתב יד, בקובץ בית הלל יב (תשס"ו), באתר HebrewBooks Census search – Montefiore Endowment (באנגלית בריטית) שמואל בן קיקי, באתר Geni
תעלת קיליה

תעלת קיליה (ברומנית: Brațul Chilia' כלומר "הזרוע קיליה" באוקראינית: Кілія או Кілійське гирло) היא התעלה הצפונית ביותר בין שלוש התעלות דרכן נשפכת הדנובה לים השחור והיוצרות יחד את הדלתה של הדנובה. תעלת קיליה מתחילה באזור טולצ'ה, שם מתפצלת הדנובה לשתי זרועות, תעלת קיליה ותעלת טולצ'ה (תעלת טולצ'ה מתפצלת בהמשך לשתי זרועות, תעלת סולינה ותעלת גאורגה הקדוש). תעלת קיליה היא העמוקה מבין תעלות הדלתה של הדנובה ואורכה הוא 111 קילומטרים. תעלת קיליה, שהריבונות עליה מתחלקת בין רומניה ובין אוקראינה, מובילה לים 60% ממי הדנובה ומתאפשר שיט דרכה, אם כי היא נזקקת לתחזוקה פעילה מתמדת, בגלל כמויות הסחף הגדולות העוברות דרכה והמנסות לשנות את נתיבה. תעלת קיליה יוצרת דלתה משנית משל עצמה, דלתה הכובשת שטחים מתוך הים ובקרבת הים מתפצלת לזרועות רבות. בחלק גדול ממסלולה דרך העמק של קיליה מהווה הגבול בין רומניה לאוקראינה, אך יש קטעים שהם בתחומה של אוקראינה, לכן תנועת השיט הרומנית בתעלה זקוקה לאישור אוקראיני. קיליה מדיה וקבצים בנושא תעלת קיליה בוויקישיתוף המסלול התיירותי בתעלת קיליה (ברומנית)
סורקה קיוזאק

סורקה קיוזאק (באנגלית: Sorcha Cusack; נולדה ב-9 באפריל 1949) היא שחקנית אירית. קיוזאק נולדה בעיר דבלין שבאירלנד. היא בתם של השחקן סיריל קיוזאק ושל השחקנית מרי מרגרט "מורין" קיילי. אחיותיה הן השחקניות שינייד קיוזאק, ניב קיוזאק וקתרין קיוזאק. היא גיסתו של השחקן ג'רמי איירונס ודודתו של השחקן מקס איירונס. קיוזאק הופיעה בסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה רבות. היש שיחקה בסדרה המשטרתית "The Bill", בסדרה הרפואית "חדר מיון" גילמה את האחות קייט נילסון בשנים 1994 עד 1997. ב-1973 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "ג'יין אייר" עיבוד לרומן מאת שרלוט ברונטה. בסרט "סנאץ'" הופיעה קיוזאק בתפקיד אמו של מיקי (בגילומו של בראד פיט). היא הופיעה גם בתוכניות רדיו בהן בתפקיד אורח בסדרה "Baldi" של רדיו 4 של ה-BBC, וב-2014 כיכבה בתפקיד יונו בויל בהפקה של "יונו והטווס" מאת המחזאי שון או'קייסי. ב-2008 שיחקה בתפקיד הלן קונור באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", אבל בגלל התחייבויות קודמות ב-2009 החליפה אותה בסדרה השחקנית דרבלה מולוי (אנ'). ב-2011 שיחקה קיוזאק בתפקיד גברת ניקולסון בעונה הראשונה של הסדרה "Mrs. Brown's Boys". בעונה השנייה והשלישית הופיעה בתפקיד זה השחקנית סוזי בלייק. ב-2014 חזרה קיוזאק והופיעה ב-"Mrs. Brown's Boys" בתפקיד אורח. ב-2013 התחילה להופיע בסדרת הטלוויזיה "האב בראון", עיבוד של ה-BBC לספרי המסתורין של ג. ק. צ'סטרטון. היא מגלמת את גברת מקרתי מזכירת הקהילה וסוכנת הבית של הכומר. בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ברידי סטיבנסון במיני-סדרת הפשע "ריבר" של ה-BBC One. קיוזאק נשואה לנייג'ל קוק, ולבני הזוג שני ילדים ליאם ובת'. סורקה קיוזאק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סורקה קיוזאק, באתר AllMovie (באנגלית) סורקה קיוזאק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Profile of Sinéad Cusack at Film Reference website Green, Kris (19 במאי 2009). "Coronation Street Recasts Helen Connor". DigitalSpy. נבדק ב-8 בספטמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Father Brown" (2013– ) at IMDb
ז'ורז' גארל

ז'ורז' גארל (בצרפתית: Georges Garel;‏ 1909, וילנה - 1979, צרפת) היה פעיל הצלה יהודי בצרפת בתקופת השואה. לפי הערכות, רשת ההצלה של גארל הצילה כ-1,600 ילדים יהודים. גארל נולד בשם גריגורי גרפינקל (Grigori Garfinkel). ילדותו עברה עליו בקייב אך ב-1924, לאחר מות לנין, עברה המשפחה לברלין ובשנת 1926 הגיעה לפריז. גארל למד הנדסה במכון הטכנולוגי של ציריך בשווייץ, ולאחר מכן עבד בחברה להנדסת חשמל בליון שבצרפת. בצרפת פעלו מספר בתי ילדים שאותם ניהל ארגון אוז"ה, בתי ילדים שבהם הוסתרו אלפי ילדים יהודים מפני הנאצים הכובשים וכן מפני הז'נדרמים הצרפתיים ששיתפו עמם פעולה בלכידת ילדים ובגירושם למחנות ההשמדה הנאציים במזרח אירופה. באוגוסט 1942, לאחר גירוש יהודי פריז ביולי, החלו פשיטות אינטנסיביות של חיילים גרמנים ושוטרים צרפתים על בתי הילדים וכן סריקות בחיפוש אחר ילדים יהודים שהוסתרו בבתיהם של נוצרים (שלימים הוכרו בתור חסיד אומות העולם). בסריקות נעצרו נערים יהודים רבים. האוז"ה החל בפעולה לסגירת המעונות ובניסיון למצוא מקלטים אחרים לאלפי הילדים שגרו בהם. באוגוסט 1942 נודע כי מאות יהודים, בהם ילדים רבים, מיועדים לגירוש ממחנה וניסייה למחנה הריכוז דראנסי. האב גלסברג מ"הידידות הנוצרית" (Amitié Chretienne), שרל לדרמן (צר') וד"ר ז'וזף וייל, מנהל האוז"ה בדרום צרפת, פנו לגארל וזה פעל להוצאתם של 108 ילדים מווניסיה. כשגילו זאת הגרמנים, דרשו מהכומר פייר-מארי ז'רלייה להורות על הסגרת הילדים, ואיימו עליו במוות, אך זה סרב. הארכיבישוף של טולוז, ז'יל-ז'רו סאלייז', נתן לגארל מכתב המלצה. בסיועו הקים גארל רשת הצלה בה נכללו מוסדות קתוליים ופרוטסטנטיים, ציבוריים ופרטיים, בהם שוכנו ילדים יהודים שצוידו במסמכי זהות מזויפים. ככל הידוע הצילה רשת גארל 1,600 ילדים. רשת גארל הייתה אחת הגדולות והחשובות שבין רשתות הצלת הילדים היהודים בצרפת הכבושה. הרשתות היו ממודרות - פעילי כל רשת לא ידעו את זהותם של פעילי הרשתות האחרות - כך שבמקרה של תפיסת פעילי אחת מהן, הם לא היו יכולים להסגיר תחת לחץ ועינויים את חברי הרשתות האחרות. הרשת פעלה בדרום צרפת, באזורי משטר וישי, למעט אזור ניס, עד קיץ 1943. בין הילדים שניצלו על ידי רשת גארל היו ילדי בית הילדים של האוז"ה בטירת שאבאן. חלקם הועברו לשווייץ וחלקם הוסתרו במוסדות נוצריים ובבתים פרטיים של נוצרים. שואת יהודי צרפת ילדי איזיו ההתנגדות היהודית בצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה על מבצע ההצלה של האוז"ה, בראשותו של גארל, באתר בית הספר להוראת השואה ביד ושם על בית הילדים של האוז"ה בטירת שאבאן, באתר יד ושם
אחמד בן מוחמד בן ח'ליפה אאל ח'ליפה

אחמד בן מוחמד בן ח'ליפה אאל ח'ליפה (בערבית: أحمد بن محمد بن خليفة; 1725- 1795) היה השליט הראשון של בחריין ומייסד שושלת בית ח'ליפה. נקרא גם אחמד הכובש - "אחמד אל-פאתח" (أحمد الفاتح) על כך שכבש וייסד את בחריין. אחמד בן מוחמד בן ח'ליפה אאל ח'ליפה נולד בכווית במהלך המאה ה-18. ב-1783, השתלט בהצלחה על חצי האי קטר ועל ההאי בחריין כשקרב המפנה שהוביל לניצחונו הוא הקרב על א-זובארה. בשנת 1868 הפסידו צאצאיו במלחמת קטר–בחריין למשפחת אאל ת'אני היריבה שהשתלטה על קטר ושולטת במקום נכון למאה העשרים ואחת. היו לו ארבע בנים ובת אחת: עבדאללה - שהיה בנו הבכור ויורשו, סלמאן, מוחמד, יוסף והבת אמנה. ב-18 ביולי 1795 נפטר השליט בבחריין ונקבר בטירת דיוואן, שנמצאת בשטח העיר מנאמה. Precis Of Turkish Expansion On The Arab Littoral Of The Persian Gulf And Hasa And Katif Affairs. By J. A. Saldana; 1904, I.o. R R/15/1/724 Shaikh Hamad Bin Isa Al-Khalifa, First Light: Modern Bahrain and its Heritage, 1994 p34 ערך זה הוא קצרמר בנושא בחריין ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרך העמק

דרך העמק (בגרמנית: Talweg) הוא הכינוי הניתן לקו הדמיוני המחבר את הנקודות הנמוכות ביותר בעמק, בערוץ של נחל או בנתיבו של זרם מים. פירוש המילה "טלווג" בגרמנית הוא "דרך העמק" ולמושג יש חשיבות בקביעת גבולות. בזרמי מים ראויים לשיט "דרך העמק" היא גם נתיב השיט ואם מדובר בנחל המהווה גבול בין מדינות (למשל תעלת קיליה בין רומניה ובין אוקראינה), הגבול יעבור במסלול "דרך העמק" – אם לא מדובר בנתיב שיט, הגבול עובר באמצע הנחל. talveg במילון מקוון רומני-רומני (ברומנית) Talveg, Diverse Domenii Juridice (ברומנית)
דוניץ

האם התכוונתם ל... יגאל דוניץ – איש הסוכנות היהודית יקי דוניץ – יזם מחשוב ישראלי, יו"ר חברת "אחים דוניץ" מאיה דוניץ – מוזיקאית ישראלית, בתו של יקי דוניץ עודד דוניץ – סגן ראש עיריית חיפה קרן דוניץ – מוזיקאית ישראלית, בתו של יקי דוניץ אחים דוניץ – חברה ישראלית לבניין והשקעות דניץ
Iron Man

"Iron Man" הוא שיר של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת', שיצא לאור בשנת 1970 מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, Paranoid, וכסינגל בארצות הברית באוקטובר 1971. השיר נודע בייחוד בזכות הסיפור שעומד מאחוריו וריף הגיטרה המפורסם שלו. הסיפור של השיר מדבר על איש שנוסע בזמן ומגיע אל העתיד, בעתיד הוא רואה את סוף העולם. האיש מחליט לחזור לעבר כדי להזהיר את שאר האנשים מסוף העולם הקרב ובא, אך בזמן שהוא חוזר לעבר הוא מוצא את עצמו בתוך שדה מגנטי שהופך את הגוף שלו לפלדה. כשהאיש סוף סוף מגיע לעבר הוא פוגש אנשים שלא בוטחים בו ואף מסרבים להאמין לסיפור שלו מכיוון שגופו עשוי מפלדה. הוא כועס על האנשים שמסרבים להאמין לו עד שלבסוף הוא הורג אותם, וכך הוא מביא לסוף העולם שקודם לכן הוא ראה בעתיד. הריף המנוגן בגיטרה נחשב לאחד הריפים המוכרים והמזוהים ביתר. הוא משמש בתוכניות טלוויזיה ובסרטי קולנוע רבים, ביניהם ביוויס ובאטהד ורוק בבית הספר. קצת אחרי שנת 2000 הפך הלחן של השיר להמנון פוטבול של בתי ספר תיכונים בארצות הברית. השיר הגיע למקום ה-52 במצעד בילבורד הוט 100 בשנת 1972, והפך לסינגל הגבוה ביותר שלהם במצעד. השיר הגיע גם למקום ה-68 ברשימת 100 המובילים של מגזין RPM הקנדי. הביצוע החי של השיר מתוך האלבום Reunion שלהם זיכה אותם בפרסי גראמי לשנת 2000 עבור ביצוע המטאל הטוב ביותר. "Iron Man" שומש בקרדיטים הסופיים של איירון מן, כמו גם בעיבוד למשחק הווידאו שלו ובטריילר לסרט ההמשך משנת 2010, איירון מן 2. דמותו של טוני סטארק, האלטר אגו של איירון מן, לובשת גם חולצת בלאק סבאת' בסרט "הנוקמים" משנת 2012. השיר זכה במקום ה-317 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון נכון לשנת 2004, ובמקום ה-7 ברשימת "100 שירי ההבי מטאל הגדולים בכל הזמנים" במרץ 2023. "Iron Man" דורג במקום השישי ברשימת השירים הטובים ביותר של בלאק סאבאת' על פי Rock – Das Gesamtwerk der größten Rock-Acts im Check. ערוץ VH1 דירג את השיר כשיר ההבי מטאל הגדול ביותר בכל הזמנים. אוזי אוסבורן - שירה טוני איומי - גיטרה גיזר באטלר - בס ביל וורד - תופים מידע על היצירה "Iron Man" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Iron Man" באתר SecondHandSongs
השיבה הביתה (סרט)

השיבה הביתה (באנגלית: Coming Home) הוא סרט אנטי-מלחמתי אמריקאי משנת 1978 העוסק במלחמת וייטנאם, בבימויו של האל אשבי עם ג'יין פונדה וג'ון וויט בתפקידים הראשיים. ג'יין פונדה הייתה מראשי המתנגדים למלחמה זו וסבלה מחרם מצד חלק גדול של הציבור האמריקאי, אך כשיצא הסרט, שלוש שנים לאחר סיום המלחמה, החלו להתברר הצדדים הפחות נעימים שלה והסרט נתקבל בהתלהבות והפך לשובר קופות. ג'ון וויט זכה בפסטיבל הקולנוע בקאן בפרס השחקן הטוב ביותר (1978) הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר בשנת 1979 פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - ג'ון וויט. פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - ג'יין פונדה פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - ואלדו סולט וויט ופונדה זכו באותה השנה בפרס גלובוס הזהב בפרס לשחקנים הטובים ביותר - דרמה המועצה לביקורת סרטים ומחזות התירה את הצגת הסרט למבוגרים מגיל 16. סאלי הייד (ג'יין פונדה) היא אשתו של בוב הייד (ברוס דרן), קפטן בחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא חדור מוטיבציה לשרת את ארצו במלחמת וייטנאם. סאלי נפרדת ממנו, שוכרת בית על החוף, קונה מכונית ספורט ומבקשת למצוא לעצמה תעסוקה. חברתה ויי (פנלופה מילפורד) מציעה לה לעבוד כמתנדבת בבית חולים שיקומי לפצועי המלחמה. בבית חולים זה מאושפז אחיה של ויי, ביל, הסובל מפוסט טראומה לאחר שירות בווייטנאם. סאלי נפגשת בפעם הראשונה בתוצאות המלחמה - פצועים בדרגות שונות ממורמרים על מצבם ועל כך שהמדינה נטשה אותם ומתווכחים על נחיצות המלחמה הזאת. היא פוגשת את סמל לוק מרטין (ג'ון וויט) שלמד אתה באותו בית ספר תיכון וכעת הוא משותק בחצי הגוף התחתון לאחר פציעה בווייטנאם. הוא כועס וממורמר על מצבו, מקלל את הצוות הרפואי וזורע הרס בבית החולים עד שנאלצים לקשרו למיטה. במצב זה נגשת אליו סאלי והוא מזהה אותה כמעודדת במשחקים בבית הספר. עם הזמן הוא נרגע בחברתה ומתפתח ביניהם יחס של חיבה. סאלי מגיעה לפגוש את בעלה שקבל חופשה בהונג קונג. היא רואה שינוי ניכר במצבו הנפשי. הוא מספר לה על הזוועות שעושים חיילים ומפקדים בוגרי הווסט פוינט בכפרים בווייטנאם והוא מתבייש במצב שנמצא חיל הנחתים עם המסורת המפוארת. אחיה של ויי, ביל, נמצא בדיכאון עמוק ומאבד עצמו לדעת בבית החולים על ידי הזרקת אוויר לורידיו. הדבר פוגע קשות בלוק והוא מחליט לבצע פעילות נגד המלחמה. הוא קושר עצמו בשלשלאות לשער של לשכת הגיוס ונעצר. הוא מופיע בטלוויזיה ומטיף שם נגד המלחמה. סאלי שאך זה חזרה מהונג קונג רואה את לוק בטלוויזיה והחיבה כלפיו הופכת לאהבה. הם מקיימים יחסי מין והיא חווה לראשונה אורגזמה. סוכני ה-FBI עוקבים אחריהם, מצלמים ומקליטים את פגישותיהם. בוב חוזר מווייטנאם לאחר שנפגע ברגלו מפליטת כדור. בסרט רואים אותו יורד מהמטוס עם פצועים על אלונקות וארונות קבורה מכוסים בדגל ארצות הברית. בוב מוזמן למודיעין הצבאי שם מראים לו את כל ההוכחות על הקשר בין סאלי ולוק. בתחילה הוא נוטל רובה טעון עם כידון ומתכוון להרוג את סאלי ולוק אולם ברגע האחרון הוא נרגע, עוזב אותם ונוסע לחוף הים שם הוא פושט את בגדי חיל הנחתים ונכנס לים עירום. בסוף רואים את לוק מרצה לפני צעירים העומדים לפני גיוס. לאחר שנציג הנחתים מסביר להם את חשיבות המלחמה לארצות הברית, מופיע בו ומסביר להם את חוסר התוחלת במלחמה ומספר לדוגמה על עצמו. "השיבה הביתה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השיבה הביתה", באתר AllMovie (באנגלית) "השיבה הביתה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השיבה הביתה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "השיבה הביתה", באתר אידיבי "השיבה הביתה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט "השיבה הביתה", באתר יוטיוב סרטים - השיבה הביתה, מסמך באתר ארכיון המדינה
דניאל צידון

דניאל (דני) צידון (נולד ב-1955) הוא פרופסור חבר בחוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב. לשעבר חבר הנהלה וסמנכ"ל בבנק לאומי ומ-2016 שותף בקרן ויולה. צידון נולד בתל אביב-יפו ב-1955 לראיסה ויואש צידון. השלים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית ב-1983 ודוקטורט באוניברסיטת קולומביה ב-1987. בשנים 1987–1995 נמנה עם סגל האוניברסיטה העברית. החל מ-1995 הוא נמנה עם סגל אוניברסיטת תל אביב. תחומי המחקר שלו הם מקרו-כלכלה וצמיחה כלכלית. שימש עמית מחקר במרכז למחקר מדיניות כלכלית (CEPR) וכעורך ב-European Economic Review, Journal of Economic Growth. בשנים 1994–2000 היה דירקטור בפסגות בית השקעות ובאופק. בשנים 2000–2003 שימש מנכ"ל ויו"ר מועצת המנהלים של המטה להסדר הקיבוצים. צידון הצטרף לבנק לאומי ב-2005 כראש מערך האסטרטגיה והפיתוח העסקי הבינלאומי. ב-2006 מונה גם לראש המערך הבינלאומי, וב-2013 מונה למשנה למנכ"לית בנק לאומי, רקפת רוסק עמינח. הוא שימש גם כיו"ר זרוע ההשקעות הריאליות בבנקאות להשקעות לאומי פרטנרס, כיו"ר החברה הבת לאומי טק, וכאחראי על פעילות הבנקאות הפרטית. באפריל 2016 הודיע על פרישתו בשל חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים, לפיו הוגבל שכר הבכירים ל-2.5 מיליון ש״ח בשנה, למעט אישורים מיוחדים. באותה שנה הודיע על הצטרפות לקרן ההשקעות הישראלית ויולה. אביו, יואש צידון, היה חבר הכנסת מטעם צומת ומראשוני חיל האוויר. אחיו של צידון הם המדענית ארנה ברי ועורך הדין רם צידון. Galor, Oded, and Daniel Tsiddon. "Technological progress, mobility, and economic growth." The American Economic Review (1997): 363-382. Brezis, Elise S., Paul R. Krugman, and Daniel Tsiddon. "Leapfrogging in international competition: A theory of cycles in national technological leadership." The American economic review (1993): 1211-1219. Galor, Oded, and Daniel Tsiddon. "The distribution of human capital and economic growth." Journal of Economic Growth 2.1 (1997): 93-124. Lach, Saul, and Daniel Tsiddon. "The behavior of prices and inflation: An empirical analysis of disaggregated price data." Journal of Political Economy (1992): 349-389. עמוד באתר אוניברסיטת תל אביב קורות חיים באתר המרכז הבינתחומי פרסומים מיכאל רוכוורגר, דני צידון מרגיש "אויב הציבור". כמה הוא הרוויח בעשור בבנק לאומי?, באתר TheMarker‏, 21 באפריל 2016 יהודה שרוני, ‏המשנה המתפטר למנכ"לית בנק לאומי: "הבנקאים הפכו ברווזים במטווח", באתר מעריב אונליין, 25 באפריל 2016 ראש המערך הבינלאומי של בנק לאומי פורש, אתר מחלקה ראשונה, 31 בינואר 2006
חאבייר גומס

פרנסיסקו חאבייר גומס נויה (בספרדית: Francisco Javier Gómez Noya; נולד ב-25 במרץ 1983) הוא טריאתלט ספרדי, חמש פעמים אלוף העולם בטריאתלון וזוכה מדליית כסף באולימפיאדת לונדון (2012). גומס נולד בבזל שבשווייץ, ובגיל שלושה חודשים עבר עם משפחתו לספרד. ב-1998 החל להתאמן ולהתחרות בטריאתלון, ב-1999 התגלה מום בלבו ואיגוד הספורט הספרדי אסר עליו להתחרות בתחרויות בינלאומיות. ב-2003 הוסר איסור זה וגומס שב להתחרות בזירה הבינלאומית. הוא זכה בתחרות טריאתלון עד גיל 23 שנערכה בניו זילנד, סיים שמיני בתחרות מסבב אליפות אירופה שנערכה בולנסיה ושמיני בתחרות מסבב אליפות העולם שנערכה במדיירה. על אף הישגיו לא נבחר לסגל ספרד לאולימפיאדת אתונה (2004). ב-2005 נאסר עליו שוב לייצג את ספרד בתחרויות בינלאומיות בשל מצבו הבריאותי עד שאיסור זה בוטל ב-2006. ב-2007 סיים שני באליפות העולם בטריאתלון. ב-2008 זכה בפעם הראשונה באליפות העולם ובאולימפיאדת בייג'ינג סיים במקום הרביעי. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה במדליית כסף לאחר שסיים אחרי אליסטר בראונלי הבריטי ולפני ג'ונתן בראונלי. גומס זכה באליפויות עולם נוספות ב-2010, 2013, 2014 ו-2015, סיים שני ב-2009, ב-2012 וב-2017 ושלישי ב-2011. הוא זכה בארבע אליפויות אירופה וסיים שני פעם אחת. ב-2014 זכה בתחרות איש הברזל 70.3 וסיים שלישי בתחרות זו ב-2015. ב-2016 שבר את מרפקו ובשל כך נמנע ממנו להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. ב-2008 עוטר במדליית כסף של מסדר ההצטיינות בספורט הספרדי וב-2013 עוטר במדליית זהב של המסדר. ב-2013 זכה בתואר ספורטאי השנה מטעם איגוד הספורט הספרדי. ב-2016 זכה בפרס נסיך אסטוריאס לספורט. מדיה וקבצים בנושא חאבייר גומס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חאבייר גומס (בספרדית ובאנגלית) חאבייר גומס, ברשת החברתית פייסבוק חאבייר גומס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חאבייר גומס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי חאבייר גומס, באתר olympedia.org חאבייר גומס באתר איגוד הטריאתלון הבינלאומי אליסף דעואל, אלוף עם לב ענק / "מחוץ לרדאר", באתר ynet, 6 בספטמבר 2014 Rio 2016: Brownlee brothers' main rival Javier Gomez pulls out of Olympics, אתר BBC, ‏14 ביולי 2016 חאבייר גומס באתר הפרס