laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בנג מינה

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא בנג. בנג מינה (בקוריאנית: 방민아, תעתיק מדויק: בֵנְג מִין אָה; ‏נולדה ב־13 במאי 1993) היא זמרת דרום קוריאנית ושחקנית. חברה בלהקת הבנות Girl's Day 2010 והתחילה קריירת סולו ב-2015. שיחקה בסרטים שונים ובסדרות טלוויזיה לרבות (Vampire Idol (2011 ו-(Holly (2013. מינה נולדה באינצ'ון, קוריאה הדרומית. היא למדה בבית הספר התיכון לבנות "Jinsun" ולמדה באוניברסיטת "Dongduk" לנשים. ב-9 ביולי 2010, מינה התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה בלהקת הבנות הקוריאנית "Girl's Day" בתוכנית הטלוויזיה "Music Bank" עם הסינגל הראשון "Tilt My Head" (בקוריאנית: 갸우뚱). Girl's Day הוציאו שלושה אלבומים מלאים, אלבום אוסף אחד וחמישה מיני אלבומים. מדיה וקבצים בנושא בנג מינה בוויקישיתוף בנג מינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בנג מינה, ברשת החברתית אינסטגרם בנג מינה, סרטונים בערוץ היוטיוב בנג מינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בנג מינה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) בנג מינה, באתר ספוטיפיי בנג מינה, באתר Last.fm (באנגלית) בנג מינה, באתר MusicBrainz (באנגלית) בנג מינה, באתר Discogs (באנגלית)
לגוב

לגוב (בפולנית: Łagów) הוא כפר במחוז קיילצה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לגוב נזכר מהמאה ה-11 כאחוזה כנסייתית, ובשנת 1253 הוענקו לו זכויות עיר. מהמאה ה-16 נודע היישוב בשל תעשיית החרסינה שבו, והתקיימו בו מספר בתי חרושת. לאחר מרד ינואר בסוף המאה ה-19 נשלל מעמדו העירוני של היישוב. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,400 יהודים, כמחצית מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בתחילת ספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו החלו בחטיפת יהודיו לעבודות כפייה, ובהטלת תשלומי כופר על הקהילה, תוך רצח בני ערובה. בסוף 1939 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, אליו הובאו כמאה יהודים שגורשו מווינה ומגורשים רבים מראדום. במרץ 1942 נסגר הגטו שביישוב, והוקף בגדר תיל. בשל הצפיפות, המגפות והרעב בגטו, מתו רבים מיושביו. ביולי 1942 גורשו מהגטו 460 צעירים, ולא שבו. ב-7 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שביישוב אנשי ס"ס ושוטרים פולנים ואוקראינים, ושילחו כ-2,000 מיהודיו בקרונות משא לקיילצה, וממנה למחנה ההשמדה טרבלינקה. בשעת האקציה רצחו השוטרים קשישים, ילדים וחולים יהודים בשטח הגטו. כמה עשרות יהודים שהושארו בגטו לאיסוף רכוש המגורשים נרצחו בהמשך. מדיה וקבצים בנושא לגוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לגוב לגוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין לגוב (Łagów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לגוב", באתר השטעטל הווירטואלי סמואל פישמן וסוזן ל. וייסדורף, לגוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 252–254), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
שלום, חבר (אלבום)

שלום, חבר הוא אלבום אוסף כפול שהופק במשותף על ידי חברות התקליטים אן אם סי, הד ארצי, הליקון ופונוקול בעקבות רצח יצחק רבין, כאלבום זיכרון. שם האלבום, שלום, חבר, נגזר מדברים שאמר נשיא ארצות הברית ביל קלינטון לזכרו של רבין בליל הרצח, והפכו למטבע לשון. האלבום כולל שירים כגון "שיר הרעות", עליו העיד רבין כי הוא השיר האהוב עליו, "שיר לשלום" שהושר בעצרת השלום בליל הרצח, "זה פתאום נפל עליה" שכתב אריק איינשטיין, "לבכות לך" שכתב אביב גפן והפך מזוהה עם רצח רבין, שירים שבוצעו בעצרת הזיכרון שנערכה בכיכר מלכי ישראל כשבוע לאחר הרצח, ב-12 בנובמבר 1995, שירים מימי קום המדינה, ועוד. האלבום נפתח בנעימה בת 52 שניות מתוך הקטע "אגנוס דאי", מהמיסה בסי מינור של יוהאן סבסטיאן באך, שליוותה את שידורי ערוץ 2 בימים שלאחר הרצח. מרבית השירים באלבום הם שירים עצובים באופיים, אך שלושת השירים הנועלים אותו, "יהיה טוב", "אם" ו"שיר לשלום" נושאים אופי אופטימי יותר. האמנים, היוצרים, המפיקים והטכנאים שהשתתפו בהפקת האלבום עשו זאת בהתנדבות וויתרו על התמלוגים ממנו. ההכנסות ממכירותיו הועברו לקרן על שם יצחק רבין. הביצוע מעצרת הזיכרון ב-12 בנובמבר 1995. הביצוע הוקלט עבור האלבום.
הילה הרוש

הילה הרוש (נולדה ב-11 באוגוסט 1995) היא שחקנית ישראלית. הרוש נולדה ולמדה בליהמן בעיר דימונה, היא החלה את לימודי המשחק שלה בבית הספר לתיאטרון נוער שבדימונה. שירתה בצה"ל כמש"קית שלישות ביחידה של תאונות דרכים במצ"ח. הרוש היא בוגרת בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי מחזור 2020. הרוש השתתפה במספר הצגות בתיאטרון נוער, בהן "הלילה השנים עשר" בבימוי של כרמית גור, "בגדי המלך החדשים" בבימוי של הילה מצקר ובהצגה "דירה להשכיר" בבימוי של הילה מצקר. הופעתה הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2014 כאשר שיחקה בסדרת הדרמה של HOT "זגורי אימפריה" שם גילמה את אביגיל זגורי בת הזקונים של המשפחה. לאחר מכן שיחקה הרוש בסדרת הנוער "שוברי גלים" בערוץ הילדים ב-YES שם גילמה את שחר בנזינו, הילדה הכי צעירה בחבורת הגולשים. בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הילדים "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי" ששודרה בניק ג'וניור ב-HOT שם גילמה את דמותה של תמר. בהמשך השנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "לאן נעלם נימני?" של ערוץ הילדים. בשנת 2016 התחילה הרוש לשחק בתיאטרון דימונה בהצגה "בקופסאות הבטון" בבימוי של יפתח קליין. באותה שנה הצטלמה לעונה השנייה של סדרת הילדים "תמר הבלשית וקפטן יום שלישי". בשנת 2019 במסגרת לימודיה בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה בית צבי זכתה הרוש בתחרות ארצית "המונולוג הקומי" ע"ש ספי ריבלין. בשנת 2020 גילמה את דבורי, בסדרת הטלוויזיה "בת השוטר" שעלתה ב-Yes. בשנת 2022 השתתפה בסדרת הילדים "כראמל" בתפקיד ברברה, ובעונה השנייה לסדרה "בת השוטר". בשנת 2023 גילמה את ברברה גם בעונה השנייה של סדרת הילדים "כראמל". בשנת 2024 השתתפה בעונה השלישית לסדרה "בת השוטר", והמשיכה בהשתתפותה בסדרת הילדים "כראמל". הרוש נשואה לרון ברוקר, עימו התחתנה בספטמבר 2022. מדיה וקבצים בנושא הילה הרוש בוויקישיתוף הילה הרוש, ברשת החברתית פייסבוק הילה הרוש, ברשת החברתית אינסטגרם הילה הרוש, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הילה הרוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הילה הרוש, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי בידור - רכילות בקטנה: כוכבת הנוער התארסה, באתר פרוגי, ‏13 באוגוסט 2021
פורשה 917

פורשה 917 הייתה מכונית מרוץ מתוצרת חברת פורשה הגרמנית לקטגוריית מכוניות אבטיפוס הבכירה (LMP1 כיום) באליפות העולם במרוצי סיבולת ובכללם מרוץ 24 השעות של לה מאן. מכונית ה-917 הייתה ממכוניות המרוץ המוצלחות ביותר בשנות השבעים ובעלת משמעות גדולה לחברת פורשה כאשר זכתה פעמיים ברציפות בין השנים 1970–1971 באליפות העולם למכוניות ספורט של ארגון ה-FIA, הן לנהגים והן ליצרנים. בשנת 1970 הניבה מכונית ה-917 את ניצחונה הראשון של חברת פורשה במרוץ 24 השעות של לה מאן, ניצחון אשר הושג על ידה גם בשנה שלאחר מכן. אתר פורשה ישראל אתר פורשה העולמי http://www.porsche917.com.ar/xhistoria.htm http://www.seriouswheels.com/cars/pqr/top-Porsche-917.htm
לוביישוב

לוביישוב (באוקראינית: Любешів, ליובשיב; בפולנית: Lubieszów) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. תחילה נקרא היישוב בשם "נובי-דולסק", ובאמצע המאה ה-16 נקרא היישוב בשמו הנוכחי, וקיבל זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נשרף היישוב בידי הטטרים. מהמאה ה-18 עד המאה ה-19 פעל בעיירה בית ספר נודע, בו התחנך בין היתר תדיאוש קושצ'ושקו. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1648. בין מלחמות העולם ישבו בעיירה כ-1,500 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל. במהלך מבצע ברברוסה נסוגו מהעיירה הסובייטים, ובחודש שעבר עד כניסת הגרמנים אליה, ערכו אוקראינים פוגרום ביהודיה. עם כניסת הגרמנים לעיירה, הוציאו בה להורג כ-60 מנכבדי הקהילה היהודית, ובהם רב הקהילה, והטילו על יהודי היישוב תשלומי כופר. בהמשך, גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, בהן עשרות מהם נרצחו. ב-5 בינואר 1942 נרצחו 48 נשים וילדים של עובדים שלא התייצבו לעבודות הכפייה. בתחילת מאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך גם יהודי יישובי הסביבה. ב-10 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה, בה נרצחו כ-1,200 יהודים בבורות ירי. כ-80 יהודים שהושארו בגטו נרצחו ב-2 בנובמבר 1942. מדיה וקבצים בנושא לוביישוב בוויקישיתוף לוביישוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין לוביישוב (Lubieszów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לוביישוב", באתר השטעטל הווירטואלי "לוביישוב", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), לוביישוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1408–1409), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
לוברטוב

לוברטוב (בפולנית: Lubartów) היא עיירה בפרובינציית לובלין שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ללוברטוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1543, ובמאה ה-16 הייתה העיירה למוקד קלוויניזם. במהלך המאה ה-19 התפתחה העיירה, ונבנו בה מספר בתי חרושת. יהודים ישבו בלוברטוב מהמאה ה-16. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,300 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל. ב-17 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן החרמת רכוש, תשלומי כופר, חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה. בנובמבר 1939 גורשו כ-2,500 מיהודי העיירה לאוסטרוב לובלסקי וליישובי הסביבה, ובדצמבר 1940 הובאו לעיירה כ-1,000 פליטים יהודים מאזור מלאווה. במרץ 1941 גורשו דרך העיירה כ-14,000 יהודים מלובלין לאזור מייחוב. ב-9 באפריל 1942 נערכה בעיירה אקציה, בה שולחו כ-800 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ, ורבים נורו במקום. בהמשך החודש הועברו לעיירה כ-1,500 יהודים שגורשו מסלובקיה, וביוני 1942 נמנו בעיירה 3,134 יהודים, ואלו רוכזו בגטו שהוקם בה. בהמשך הובאו לגטו שבעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה. ב-9 באוקטובר 1942 שולחו מהגטו שבעיירה כ-3,000 יהודים למחנות בלז'ץ וסוביבור, וכ-500 יהודים נרצחו בשטח בית העלמין היהודי בעיירה. עד פברואר 1943 חוסל גטו לוברטוב, ויהודיו שולחו למחנות ההשמדה או נרצחו במקום. יהודים בודדים ששבו לעיירה לאחר השואה עזבו אותה במהרה, בשל איום מצד אנטישמים מקומיים. לאחר המלחמה נבנו על שטח בתי העלמין היהודיים בעיירה גן משחקים ושכונת מגורים. מ. צאנין, הרובישוב - לווארטוב - טישוויץ - קראסנוסטב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 72–79 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם) מדיה וקבצים בנושא לוברטוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוברטוב (בפולנית) ספר יזכור לקהילת לוברטוב, בספריית העיר ניו יורק לוברטוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין לוברטוב (Lubartów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לוברטוב", באתר השטעטל הווירטואלי רוברט קובאלק, לוברטוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 672–674), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) לוברטוב (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
לונה (בלארוס)

לונה (בבלארוסית: Лунна; בפולנית: Łunna) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה במאה ה-16, ובחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל בתחום האימפריה הרוסית. בשנת 1921 נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,600 יהודים, רוב תושביה, והתקיימו בה פעילות ציבורית יהודית ובתי ספר עבריים. פעילות זו הופסקה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, כבשו הגרמנים את העיירה, ומיד הטילו על יהודי גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה, תוך מעשי התעללות. באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור ומגודר, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. ב-2 בספטמבר 1942 שולחו כ-1,500 יהודי הגטו למחנה בקלבסין, וממנו גורשו בדצמבר 1942 לטרבלינקה ולאושוויץ. מדיה וקבצים בנושא לונה בוויקישיתוף לונה באתר מרכז מורשת יהדות פולין לונה (Łunna), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לונה", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, לונה (ידועה גם כוולה או לונה-וולה), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 920–922), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
לחוביצ'ה

לחוביצ'ה (בבלארוסית: Ляхавічы, ליאחביצ'י; בפולנית: Lachowicze; ברוסית: Ляховичи, ליאחוביצ'י; ידועה גם כלאחוביץ) היא עיר קטנה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לחוביצ'ה נזכרת לראשונה במאה ה-16 ובתקופה זו נבנתה בה טירה בצורה. במאה ה-17 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בעיר פעל האדמו"ר רבי מרדכי מלעכוויטש. צאצאיו כיהנו באדמו"רות לעכוויטש בעיר עד השואה. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,600 יהודים, אשר היוו כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד. פעילויות אלו נאסרו עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. בתקופה זו הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים ממערב פולין. ב-26 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת מסירת דברי ערך, חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה. עד יולי 1941 נרצחו בעיר כ-90 יהודים. באוקטובר 1941 רוכזו כ-3,500 יהודי העיר בגטו קטן שהוקם בה, בו נורו למוות לאחר זמן קצר כ-2,000 יהודים לאחר סלקציה. לאחר מכן צומצם שטח הגטו, והתפתחו בו תנאי רעב ומגפות, שהפילו חללים רבים. ב-10 ביוני 1942 פשטו על הגטו שבעיר כוחות גרמניים ובלארוסיים, וחברי מחתרת יהודית בו ניסו למנוע את כניסתם, תוך הרג כ-50 מחברי המחתרת וכן המפקד הגרמני של הגטו. לאחר מכן, נרצחו כ-1,200 מיושבי הגטו. ב-25 ביוני 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה נוספת, בה שוב התנגדו היהודים, והציתו את בתיהם. באקציה זו רצחו הגרמנים את אחרוני יהודי העיר. מדיה וקבצים בנושא לחוביצ'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לחוביצ'ה (ברוסית) ספר יזכור לקהילת לחוביצ'ה, בספריית העיר ניו יורק לחוביצ'ה (Lachowicze), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לחוביצ'ה", באתר השטעטל הווירטואלי "לחוביצ'ה", באתר JewishGen (באנגלית) מרטין דין, לחוביצ'ה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1220–1221), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) לחוביץ' (מחוז בריסק,' בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
לטיצ'ב

לטיצ'ב (באוקראינית: Летичів, לטיצ'יב; בפולנית: Latyczów, לטיצ'וב; ברוסית: Летичев) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לטיצ'ב נוסדה בשנת 1362, ובתחילת המאה ה-15 פלשו אליה הטטרים. בשנת 1429 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במהלך המאות ה-17 וה-18 נפגעה העיירה מפשיטות הקוזקים. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1792 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1882 נערך ביהודי העיירה פוגרום. בשנת 1897 נמנו בעיירה כ-4,100 יהודים, כ-60% מתושביה. בתקופה הסובייטית הצטמצמה הקהילה היהודית בעיירה. ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך חודשיים את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל, בו חויבו בענידת טלאי צהוב, במסירת רכוש ובביצוע עבודות כפייה. בשל הרעב והעבודה המפרכת מתו רבים מיושבי הגטו. במאי 1942 הובאו למחנה עבודה שהוקם בעיירה כמה אלפי יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, לצד כמה מאות מיהודי יישובי הסביבה. בספטמבר 1942 נרצחו בגטו ובמחנה העבודה בעיירה למעלה מ-1,500 יהודים. ב-20 בינואר 1943 רצחו הגרמנים את כל היהודים שנותרו בגטו ובמחנה העבודה. מדיה וקבצים בנושא לטיצ'ב בוויקישיתוף לטיצ'ב (Letichev), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם דייוויד צ'פין ובן ויינשטוק, לטיצ'ב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1403–1405), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) לטיצ'ב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
יהודה לאון טמפלו

רבי שלמה רפאל יהודה לאון טמפלו (במקורות אחדים גם: יעקב, אריה; ה'שס"ג, 1603 – אחרי ה'תל"ה, 1675) היה מחכמי יהדות אמסטרדם במאה ה-17, יוצר דגם בית המקדש. נולד בבוארקוס (אנ') שבפורטוגל למשפחה ממגורשי ספרד. למד באמסטרדם אצל רבה של קהילת "נוה שלום", הרב יצחק עוזיאל, שאף הסמיך אותו לכהן כרב. הוא התמנה כרב ור"מ ב"בית המדרש השישי" בעיר. התפרסם מאוד בשל סדרת ספריו שעסקו במבנה בית המקדש, שתורגמו מספרדית להולנדית ולצרפתית מיד לאחר צאתם לאור. הוא עצמו תרגם את ספרו "תבנית היכל" לעברית ומהמהדורה העברית תורגם הספר ללטינית וממנה לגרמנית בהוראת הדוכס אאוגוסט הצעיר מבראונשווייג (אנ'). לאור הצלחת הספרים, יצר דגם של מקדש שלמה עם כלי המקדש בקנה מידה תואם. הדגם התפרסם מאוד והקנה לו בעולם המדעי האירופי של זמנו את הכינוי "טמפלו". הוא קיבל רישיון מווילם השני, נסיך אורנז' להציג את הדגם בתשלום בכל רחבי הרפובליקה ההולנדית, תוך שהוא אוסר על אחרים להעתיק את הרעיון. ב-1675 נסע עם הדגם ללונדון והתקבל בחצרו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה. בנו יצחק היה מדפיס באמסטרדם. מלבד הספרים שהספיק להדפיס, הניח אחריו עוד ספר על העבודה בבית המקדש, ספר ראיות לשיטותיו בנושא בית המקדש ומידותיו, חידושים ומחקרים בדברי חז"ל בתלמוד, ואוסף ויכוחים תאולוגיים שעברו בינו לבין בכירים בכנסייה. מדיה וקבצים בנושא יהודה לאון טמפלו בוויקישיתוף ש"י פין, הר"ר (יעקב) יהודה אריה ליאון המכונה טימפלו, בספרו כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 397, באתר היברובוקס "ליאון טימפלו, יעקב יהודה אריה", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 35, באתר היברובוקס "לאון טמפלו, יעקב יהודה אריה", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) יעקב יהודה לאון-טימפלו (1603-1675), דף שער בספרייה הלאומית ראו עליו: חיים דב פרידברג, תולדות הדפוס העברי באירופה ח"ב, אמשטרדם (ז), פרק כ"א. עמ' 47–48.
אשר ליוויי

אשר ליוויי (לוי) (באנגלית: Asser Levy; נפטר ב-1680) היה אחד ממתיישביה היהודים הראשונים של המושבה ההולנדית ניו אמסטרדם באי מנהטן. לוי, הגיע מברזיל לאי מנהטן בשנת 1654. ככל הנראה גר קודם לכן באמסטרדם ומשערים שעיר הולדתו הייתה וילנה, אז בפולין. כנראה נמלט ממזרח אירופה בשל פרעות חמלניצקי אך לא זכה למעמד אזרח באמסטרדם. תקופה מסוימת עשה בעיר שוולם בנורדריין-וסטפאליה ועל שמה הוא מכונה לעיתים אשר לוי משוולם. הוא בלט בפעילותו למען יהודי ההתיישבות החדשה, וכאשר ביקש פיטר סטויוויסנט (אנ') נציב ממשלת הולנד בהולנד החדשה להטיל מס על היהודים כתחליף לשירות צבאי, טען ליוויי שהיהודים רוצים אף הם לשאת בנטל הצבאי ולא לשלם את המס כדמי חסות. הנציב סירב לבקשתו לתת ליהודים לשרת במשמר העירוני וכתב לו שברשות היהודים לחזור לארץ מוצאם או לשלם את המס. ליוויי פנה בכתב לרשויות בהולנד ואף התלונן נגד הנציב על שהגביל את תחומי המסחר המותרים ליהודים ולא איפשר להם לסחור בפורט אורנג' (אנ') (כיום נקרא המקום אולבני). ממשלת הולנד קיבלה את קובלנותיו, ובשנת 1657 הביא לכך שיהודי ההתיישבות החדשה באמריקה יירשמו כאזרחים שווים לכל דבר. הוא היה הקצב הראשון בניו יורק שמכר בשר כשר ובית המטבחיים שלו שכן ב-1678 ברחוב המכונה כיום וול סטריט. את עיקר הונו עשה ממסחר ומעסקי נדל"ן בניו יורק ובאולבני. לזכרו מספר אתרי הנצחה בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא אשר ליוויי בוויקישיתוף "לִיוַואי, אשר", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 38, באתר היברובוקס כורש אדלר ול. הוהנר, ‏"לוי, אסר משוולם", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
יהודה ליב לנדא

האם התכוונתם ל... יהודה ליב לנדא – רב ופוסק הלכה באימפריה האוסטרית, רבה של סדיגורה, מחבר "יד יהודה" יהודה ליב לנדא – רב, משורר ומחזאי. רבה של יוהנסבורג, דרום אפריקה; מוכר בשמותיו הספרותיים: "הילל בן שכר", "סופר עברי", ו"דר. מורגנשטרן". משה יהודה ליב לנדא – רבה של בני ברק
טוקיו אקספרס

טוקיו אקספרס היה הכינוי שהעניקו חיילי בעלות הברית לגיחות האספקה והתגבור שערכו כלי שיט של הצי הקיסרי היפני למוצביהם ברחבי גינאה החדשה ואיי שלמה בין אוגוסט 1942 לנובמבר 1943, במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בגיחות אלה העמיסו היפנים כוחות תגבור ואספקה על כלי שיט מהירים (לרוב משחתות), שהפליגו במורד איי שלמה, פרקו את תכולתן באי גוודלקנל, ושבו לבסיסן באותו לילה ונמנעו ממפגש עם מטוסי בעלות הברית. תחילה קראו בעלות הברית לגיחות אספקה אלה "קקטוס אקספרס", על שם שם הקוד שנתנו לאי גוודלקנל. לאחר שהתקשורת האמריקנית החלה להשתמש בביטוי "טוקיו אקספרס" משיקולי ביטחון מידע, התפשט השם גם לחיילי בעלות הברית. היפנים כינו גיחות אלה בשם "תחבורת עכברושים" (鼠輸送), מכיוון שהחיילים היפנים התגנבו לאי בחסות החשיכה. היפנים נאלצו להשתמש בתחבורת העכברושים בשל העליונות האווירית שהשיגו מטוסי בעלות הברית בשמי גוודלקנל. שדה התעופה שדה הנדרסון שימש בסיס לכוח אוויר קקטוס, שהגן על האי, החל באוגוסט 1942. במהלך שעות היום, איימו מטוסי בעלות הברית על אוניות התובלה האיטיות בהם השתמשו היפנים כדי להביא כוחות וציוד צבאי לאי, ואם כל כלי שיט יפני נשאר בטווח המטוסים משדה הנדרסון בשעות האור, הוא היה תחת איום תקיפות אוויר. בתגובה, תכנן הצי הקיסרי היפני תוכנית פעולה לפיה תשאנה ספינות מלחמה מהירות את החיילים ואת האספקה לגוודלקנל במהלך הלילה, כשמטוסי בעלות הברית לא פעלו. השימוש בטוקיו אקספרס החל לאחר קרב האי סאבו באוגוסט 1942, ונמשך עד השלבים האחרונים של המערכה באיי שלמה. מכיוון שהמשחתות לא נועדו לשאת מטען רב, הן לא יכלו לשאת ציוד ארטילריה או כלי רכב, ולרוב נשאו רק אספקה וחיילים. בדצמבר, בשל נוכחות צי בעלות הברית באוזר גוודלקנל, הכין הצי הקיסרי תוכנית אספקה מאולתרת נוספת, שתאפשר למשחתות לחמוק מאיום אוניות האויב וממטוסי כוח אוויר קקטוס. חביות נפט גדולות עמוסות בציוד רפואי ובאספקה בסיסית, תוך השארת אוויר שיאפשר ציפה, נקשרו יחד בחבל והושלכו לים בהגיע המשחתת לגוודלקנל, בזמן שהיא ביצעה תפנית חדה. סירות מנוע או שחיין תפסו את הקצה הצף של החבל והביאו אותו אל החוף, שם משו החיילים את השורה הארוכה של החביות. תוכנית זו לא זכתה להצלחה רבה, כשרק כחמישית מהחביות הגיעו לחוף. עם פינוי אחרון החיילים היפנים ב-7 בפברואר 1943, וכיבושו הסופי של גוודלקנל ב-9 בפברואר, הגיע לסיומו קרב גוודלקנל, וחדלה פעילות הטוקיו אקספרס. באותו יום מסר גנרל אלכסנדר פאץ', מפקד כוחות בעלות הברית בגוודלקנל לאדמירל ויליאם הלסי, מפקד כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, ש"לטוקיו אקספרס אין יותר תחנות בגוודלקנל." עם זאת, המשיכה פעילות הטוקיו אקספרס לאיים אחרים באיי שלמה. ג'ון טולנד, השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית, 1936-1945, תל אביב: משרד הביטחון, 1970. Ford, Douglas. The Pacific War: Clash of Empires in World War II. A&C Black, 2012. ISBN 9781847252371. Hough, Frank, Verle Ludwig and Henry Shaw, Pearl Harbor to Guadalcanal. Shaw, Henry. First Offensive: The Marine Campaign for Guadalcanal. Zimmerman, John, The Guadalcanal Campaign. טולנד, עמ' 321. Ford, עמ' 78.
אל נלך כצאן לטבח!

"אל נלך כצאן לטבח!" (במקור ביידיש: לאָמיר ניט גיין ווי שאָף צו דער שחיטה) הוא כרוז שפורסם על ידי אבא קובנר בליל השנה החדשה 1942 (31 בדצמבר 1941 – 1 בינואר 1942) בגטו וילנה לקריאה למרד יהודי בשואה. לאחר מבצע ברברוסה, פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941, האיינזצגרופן החלו בהוצאה להורג של יהודים. אחד המקומות הראשונים שבהם התבצע רצח המוני של יהודים, ביולי-אוגוסט 1941, היה פונאר - שטח מיוער במרחק של כעשרה ק"מ מווילנה. 40,000 מ-70,000 היהודים של וילנה נטבחו בתוך מספר חודשים ונטמנו בקברי אחים ענקיים (העדויות על כך הגיעו לאנשי הגטו מאלה שניצלו בזכות החטאת הכדורים). פרנסי הגטו ניסו ככל יכולתם להסתיר את המידע מההמונים, להרגיע את הרוחות ולפקפק באמיתותם של סיפורי הניצולים. בליל השנה החדשה 1942 התכנסו במטבח ברחוב סְטְרָשוּן 2 כ-150 מחברי תנועות הנוער החלוציות. במהלך האספה הוקרא ביידיש ובעברית כרוז שחיבר אבא קובנר, והושמעו דעות בדבר האחריות הקולקטיבית והתוצאות שעלולות להיות להפעלת נשק ולהחזקתו. חלק טענו כי ייתכן שיהודי הגטו לא יתנו גיבוי למורדים, וזאת משום שיראו בהם כאלה המאיצים את הקץ וסיבה לשואה המתקרבת. למרות כל הלבטים, התקבלו לבסוף דבריו של אבא קובנר. המשפט הבולט בכרוז הוא ”אל נלך כצאן לטבח!” שמהדהד לביטוי המקראי "כצאן לטבח" המתאר המון של אנשים שמובלים למותם ללא התנגדות. הארגון הלוחם הראשון שנוסד בגטאות מזרח אירופה (ב-21 בינואר 1942) היה ארגון הפרטיזנים המאוחד (פֿ-פ-אָ), שהוקם בגטו וילנה לאחר קריאתו המפורסמת של אבא קובנר. הארגון צירף אל שורותיו את חברי כל הפלגים, כהוכחה שהכול החליטו להתאחד לצורך התנגדות מזוינת להשמדה. הייתה זו החלטה שמשמעה מאבק על החיים ושמירת הכבוד הלאומי בתוך הגטו לנוכח כוונות חיסולו. אבא קובנר היה למפקדו השני של הארגון, לאחר שהמפקד הראשון, חבר המפלגה הקומוניסטית יצחק ויטנברג, נפל בידי הנאצים ביולי 1943. דבריו של קובנר הופצו בקרב חברי התנועה ויהודי הגטו ככרוז, שהועבר בהמשך על ידי שליחים לגטאות אחרים. הייתה זו הפעם הראשונה בה הוצגו בפומבי מעשי האיינזצגרופן כחלק מתוכנית השמדה של כל יהדות אירופה. ואכן, שלושה שבועות לאחר מכן התכנסה בברלין ועידת ואנזה בה הוחלט על דרך ביצועו של הפתרון הסופי - תוכנית השמדתם של יהודי אירופה. הכרוז זכה להדים, ורעיון המרד - התנגדות מזוינת להשמדה התקבל, הקריאה "לא נוּבַל כצאן לטבח!" הייתה לסיסמה שהתנוססה בכְרוּזים רבים שקראו להתנגדות יהודית נגד הכובש הנאצי. מתוך עדותה של חסיה ורשבצ'יק-טאובס, ארגון הפרטיזנים לוחמי המחנות והגטאות
גורלי

האם התכוונתם ל... אברהם גורלי – משפטן ישראלי; אחיו של משה גורלי (מוזיקולוג) ארי גורלי – זמר-יוצר ישראלי ג'ון גורלי – זמר-יוצר אמריקאי משה גורלי (מוזיקולוג) – מבקר אמנות ישראלי; אחיו של אברהם גורלי משה גורלי (עיתונאי) – פרשן משפטי ישראלי גורל (פירושונים) גורליק (פירושונים)