laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בועז פלדי

בועז פלדי, שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל במשחה ל-100 מטר חזה (1973-1971), ובמשחה ל-200 מטר חזה (1972 ו-1973). פלדי נולד וגדל בקיבוץ שמיר. הוא התאמן בקבוצת הפועל של הקיבוץ בהדרכת מיכה שטראוס. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכה פלדי במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.5 דקות, אחרי יואל קנדה מהפועל תל אביב (1:14.2 דקות) ורמי יהודאי מהפועל גוש זבולון (1:17.4 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1971 זכה פלדי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.8 דקות, לפני גרשון שפע מהפועל גבעת חיים (1:17.3 דקות) וגדעון לוי מהפועל כפר הנשיא (1:19.0 דקות). בתחרות שחייה במסגרת ספורט הפועלים שנערכה בצרפת במאי 1972 זכה פלדי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.7 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בסוף ספטמבר אותה שנה זכה פלדי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.7 דקות, לפני דן קצין מברית מכבים עתיד (1:18.9 דקות) וארז הנדלמן מהפועל תל אביב (1:20.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.0 דקות, לפני דן קצין (2:51.5 דקות) וסמי הירשהורן מהפועל טבעון (2:51.6 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1973 זכה פלדי, בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.2 דקות, לפני עופר קוגל מהפועל כפר בלום (1:18.0 דקות) ויואב קובץ (1:19.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:45.0 דקות, לפני רון קרמן ממכבי חיפה שקבע שיא ישראלי חדש לנוער של 2:45.4 דקות ועופר קוגל (2:47.9 דקות). שלמה מוזר, שיאיו של גרטל המתיקו מי המלח בבת גלים, דבר, 18 באוקטובר 1970 שלמה מוזר, גרינשפן הפתיע את שטרן במשחה דרמטי ב-100 מ' פרפר, דבר, 8 באוקטובר 1971 9 מדליות לשחייני הפועל בתחרות בצרפת, דבר, 22 במאי 1972 רק שני שיאי נוער הושגו באליפות ישראל בשחיה, דבר, 24 בספטמבר 1972 שלמה מוזר, שיא לבוגרות ושיא נוער בפתיחת אליפות השחיה, דבר, 16 בספטמבר 1973
מדגם מקרי פשוט

בסטטיסטיקה, מדגם מקרי פשוט הוא תת-קבוצה של פרטים (מדגם) הנבחרים מקבוצה גדולה יותר (אוכלוסייה). כל פרט נבחר באקראי לגמרי, כך שיש לו סיכוי שווה להיבחר בכל שלב של תהליך הדגימה, וכל תת-קבוצה של k פרטים היא בעלת סיכוי שווה להיבחר כמו כל תת-קבוצה אחרת מגודל k. תהליך זה נקרא בחירה מקרית פשוטה, ואין לבלבל אותו עם בחירה מקרית שיטתית. בחירה מקרית פשוטה היא שיטת סיקור חסרת הטיה. בחירת מדגם מקרי פשוט היא שיטה בסיסית בבחירת מדגם, שכן היא יכולה לשמש כמרכיב בשיטות בחירה מורכבות יותר. העיקרון של בחירת מדגם מקרי פשוט הוא שלכל פרט באוכלוסייה יש סיכוי שווה להיבחר. למשל, נניח ש-N סטודנטים רוצים לקבל כרטיס למשחק כדורסל, אך יש רק X<N כרטיסים פנויים, אז הם מחליטים על שיטה הוגנת להחליט מי יקבל כרטיס. כל סטודנט מקבל מספר בטווח מאפס עד N-1, ואז מייצרים מספרים באקראי, או באמצעים אלקטרוניים או מטבלה של מספרים אקראיים. מכל מספר שמחוץ לטווח אפס עד N-1 מתעלמים, וכן מתעלמים ממספרים שכבר הוגרלו. X המספרים הראשונים שייבחרו ייצגו את הסטודנטים שיקבלו כרטיסים. באוכלוסיות קטנות ולעיתים גם באוכלוסיות גדולות, מדגם מקרי פשוט הוא מדגם ללא החזרה, קרי, לא ניתן לבחור פרט מהאוכלוסייה יותר מפעם אחת. אף על פי שניתן לבחרה מדגם מקרי פשוט עם החזרה, זהו דבר פחות נפוץ ולרוב יתואר באופן מפורש שמדגם מקרי פשוט נעשה עם החזרה. באוכלוסיות גדולות אין הבדל ממשי בין מדגם עם החזרה למדגם ללא החזרה, שכן הסיכוי לבחירה של פרט ספציפי מתוך האוכלוסייה הוא מאוד קטן ולכן הסיכוי לבחור פרט מסוים יותר מפעם אחת הוא גם כן מאוד קטן. קיומו של מדגם חסר הטיה של פרטים הוא חשוב, שכן אם בוחרים מדגם מספר פעמים, המדגם הממוצע ייצג באופן יחסית מדויק את האוכלוסייה שממנה נבחר. עם זאת, אין שום הבטחה שמדגם בודד ייצג בצורה טובה את האוכלוסייה. מדגם מקרי פשוט מאפשר להסיק מסקנות על כלל האוכלוסייה בהתבסס על המדגם. מדיה וקבצים בנושא מדגם מקרי פשוט בוויקישיתוף
גביע דייוויס 1949

גביע דייוויס 1949 הייתה התחרות ה-38 במניין מאז ייסוד התחרות. מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בפורסט הילס, קווינס. לתחרות נרשמו 28 נבחרות שחולקו ל-2 בתים – "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה אוסטרליה ניצחה את איטליה. המשחק על התואר נערך ב-26–28 באוגוסט 1949 בפורסט הילס, קווינס, ארצות הברית. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה עם תוצאה 1:4. בכך היא זכתה בתואר בשנה הרביעית ברציפות (בסך הכל בפעם ה-16). בית הזה כלל 4 נבחרות כלל אוסטרליה. הבית כלל 24 קבוצות, כולל ארגנטינה, דרום אפריקה, מצרים, צ'ילה וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בריי, ארצות הברית במהלך 12–15 באוגוסט 1949. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת איטליה עם התוצאה 0:5. בשנת 1949 נבחרת ישראל לראשונה השתתפה בתחרות. היא שובצה בבית אירופה והמשחק הראשון היה נגד נבחרת דנמרק. נתונים על התחרות
שאנולה המפטון

שאנולה המפטון (באנגלית: Shanola Hampton; נולדה ב-27 במאי 1977) היא שחקנית אמריקאית. בעלת תואר ראשון בתיאטרון מטעם "אוניברסיטת וינטרוף" ותואר שני במשחק מטעם "אוניברסיטת אילינוי". המפטון הופיעה במספר סדרות טלוויזיה, בהן "חסרי בושה", "מצאתי", "ריבה", "Popular", "סקראבס", "מחשבות פליליות", "קרובות" ו-"Miami Medical", וכן בסרטים "The Mostly Unfabulous Social Life of Ethan Green", ‏"The Hanged Man" ו"רק לא את". הפנים של רושל ממשחק המחשב Left 4 Dead 2. בשנת 2021 שיחקה לצדה של קריסטין דייוויס בסרט "אשליות מסוכנות". בקיץ 2010 לוהקה המפטון לתפקיד קבוע בדרמה הקומית של רשת שואוטיים, "חסרי בושה", בה היא מגלמת את דמות של ורוניקה פישר, תפקיד שזיכה אותה בשבחי המבקרים. מדיה וקבצים בנושא שאנולה המפטון בוויקישיתוף שאנולה המפטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שאנולה המפטון, ברשת החברתית אינסטגרם שאנולה המפטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילכה צ'יזיק

מילכה צ'יזיק (1937 – 6 במאי 2011) הייתה אמנית ומרצה לעיצוב בבצלאל האקדמיה הלאומית לאומנות ועיצוב. יצירותיה הוצגו בתערוכות בישראל ושאר העולם. מילכה נולדה בשנת 1937 לברוך צ'יזיק ("הקטן") ולצביה לבית פורטוגלי בארץ ישראל, במשפחה בת שלושה ילדים. גדלה במושב נחלת יהודה. למדה בבצלאל בשנים 1958–1962. היא זכתה במלגת לימודים והמשיכה בלימודיה בתחומי הציור, הדפס אמנותי: תחריט וליתוגרפיה, וציור לטקסטיל באקדמיה לאמנות של מינכן, גרמניה בשנים 1962–1965. בשנת 1966 הצטרפה לצוות המורים בבצלאל והייתה מרצה במחלקות: אומנות, עיצוב גרפי, עיצוב תעשייתי במשך כארבעים שנה. בדרך ההוראה המיוחדת לה ניתן לזהות מספר עקרונות ייחודים לה ולדרך המחשבה שלה. בעיקרון ההפתעה - הסינקטיקה שהיא יצירת חיבורים מפתיעים, מסקרנים, הרפתקה משותפת של רעיונות מתקשרים. בעיקרון זה בא לידי ביטוי עקרונות החשיבה של תחום החינוך לאמנות והיצירתיות שהאמינה בהם. מכשירים אלו היוו כלים דידקטיים משמעותיים בדרך ההוראה שלה ובעזרתם תרמה להתפתחותם ועיצוב דרכם האמנותית והיצירתית של רבים מתלמידיה. בעבודותיה, כדוגמת "שבט ג'בליה, הר משה, סיני" (1979) או "אמא שלי - סנטה קתרינה" (1980), בולטת נוכחותו של המוזר, המרתיע והמאיים אבל המושך והמסקרן. דרך היצורים, החיות והבובות, היא מנסחת רגשות אנושיים על מצבו של האדם. ביצירתה של מילכה נוכחותו של המוזר, עשויה להתגלם בדמות אחת או בהתרחשות כולה. נוכחות זו מזכירה במידת מה את דמותו הנפוצה של העיוור בתיאטרון ובדרמה, שתפקידו להיות דווקא היחיד שרואה את האמת. בדומה לו, מנסחת יצירתה של מילכה (על היצורים, החיות והבובות שבה) רגשות אנושיים על מצבו של האדם. על מרכיב זה ביצירתה כתבה מילכה: “אני חיה את העולם הקיים. אין צורך ליצור אותו מחדש. ייחוד היצירה האמנותית הוא באפשרות ליצור עולם שאינו בנמצא. שלא כחלום, זהו האמצעי הבלעדי ליצור מצבים מתוך העולם הקיים שאין לחוות אותם, ואפשר לחוש אותם במשהו דרך החושים, דרך התפיסה”. עיזבונה של צ'יזיק נמצא בהמוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. אוסף גדול מיצירותיה נמצא בסדנת ההדפס ירושלים. יצירותיה הוצגו בתערוכות: במינכן (1963, 1964, 1980) בניו יורק (1969) אמסטרדם (1969) ירושלים (בבית האומנים ובמוזיאון ישראל בשנים 1967–1969, 1970-1973, 1980-1990). "חיית החושך", אורי אורלב, מילכה צ'יזיק, עם עובד 1976 "הביתה", בית האמנים בירושלים, אוגוסט - אוקטובר 2014. "פקסימיליה לא רק מכשיר", חוברת "כמעט אלפיים", מס' 6, 1995. "אידיאל היופי באומנות", חוברת "כמעט אלפיים", מס' 3, 1994. "גלים ומים באמנותו של גאודי", חוברת "כמעט אלפיים", מס' 2, 1994. "חתך הזהב", "לדעת", רבעון של מכון ויצמן למדע, 1989. "לפני הנייר", "לדעת", רבעון של מכון ויצמן למדע, חוברות מס' 1 ו- 2, 1988. מילכה צ'יזיק, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל יפה גאון ופיני משה, ספר ההפתעה של מילכה: ההפתעה כגורם יצירתי, באתר הספרייה הלאומית, ‏2013 בית האומנים, מילכה צ'יזיק
אורי גיל

אורי גיל (טאיץ) (23 במרץ 1951 - 27 ביולי 1987) היה מפקד שייטת 13 בדרגת אלוף-משנה. אורי גיל (טאיץ) נולד בשנת 1951 במושב ביתן אהרון ללאה ויעקב טאיץ. למד בבית הספר לקציני ים עכו וסיים אותו במגמת מכונאות ימית. במשך כשנה, עד לגיוסו לצה"ל, הפליג בצי הסוחר. באפריל 1970 התגייס לשייטת 13 והוכשר כלוחם. בפברואר 1973 השתתף במבצע ברדס 54–55 בעומק לבנון כחלק מכוח גאולה 3 שפשט על משרד ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין. השתחרר מצה"ל בתום שירות החובה ועבד בסיני. חזר לשירות קבע ועבר קורס חובלים. במבצע ליטני פיקד על כוח שביצע מארב באזור מחנה הפליטים ראשדייה. בלילה של 15–16 בינואר 1979 פיקד, בדרגת סרן, על כוח של 15 לוחמים במבצע "פראות" - פשיטה על יעד מחבלים בחוף לבנון, כקילומטר וחצי מדרום לראס אל-עין. מבנה המחבלים פוצץ, אך המחבלים נטשו את היעד קודם לכן. עבר לפקד על הסטי"ל אח"י חרב. בליל 14–15 באוגוסט 1980 פיקד על כוח של 23 לוחמים במבצע "ארבע אימהות" שנערך מצפון לצידון. הכוח השמיד ג'יפ נושא מקלע כבד, הרג שני מחבלים ופצע שלושה-חמישה מחבלים. בליל 30–31 במרץ השתתף במבצע "כהן קדוש" למיקוש מצפון לצור. במלחמת לבנון פיקד, בדרגת סא"ל, על מארב שהוצב מצפון לאזור שבו הונחתו כוחות צה"ל מהים. בנובמבר 1986 מונה למפקד שייטת 13 בדרגת אלוף-משנה. ב-27 ביולי 1987 פיקד מלב ים על מבצע חצב עדין, מארב לרכבי מחבלים בפאתי צידון. יום לאחר המבצע לקה בהתקף לב ונפטר. הוא נקבר בבית העלמין הצבאי בנתניה. השאיר אישה ושתי בנות. היה בעל תואר ראשון בהיסטוריה. זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, חלק ב' (ראו אזכורים במפתח השמות) קורות החיים של אורי גיל, באתר "יזכור" של משרד הביטחון אלוף-משנה אורי טאיץ ז"ל, באתר של עמותת העטלף מיקי מלץ, מת המפקד, כותרת ראשית, 5 באוגוסט 1987 רותי רודנר, בטרם עת- אורי טאיץ ז"ל – דיוקן וגם מהפרדסים של ביתן אהרון- בבית, ביום השני של השבעה, 'בין גלים' 172 אוקטובר 1987, עמ' 5 ו-9. רותי רודנר, ערב לזכרו של אורי טאיץ ז"ל, 'בין גלים' 175 אוגוסט 1988, עמ' 32. שלמה צזנה, "הגעתי לחוף והבנתי מה קרה", באתר ישראל היום, 30 באפריל 2017. יובל מלחי ונתן פוזניאק, הסערה בחדרה דצמבר 1980 הסכת המכבד את אורי גיל (טאיץ) ז"ל, אפריל 2019. ענת דוידוב, על אורי גיל - קטע משיחת אלוף דימ' אברהם בן שושן ואלמנתו טליה טאיץ, רשת 103FM, אפריל 2018. אמיר בוחבוט‏, ההפלגה החשאית, הפשיטה המסוכנת והטעות הקריטית: המבצע שעיצב את שייטת 13, באתר וואלה, 15 ביולי 2022; אלישיב שמשי, "ממני תראו וכן תעשו", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2016, עמוד 247. אורי גיל באתר GRAVEZ
קייבו ורונה

קייבו ורונה (באיטלקית: Associazione Calcio ChievoVerona) הייתה קבוצת כדורגל איטלקית מהעיר ורונה. הקבוצה המקצוענית פעלה משנת 1929 עד לשנת 2021 ומאז היא משמשת רק כקבוצת נוער. מועדן הכדורגל קליבנסה שהוקם על ידי קפטן העבר של הקבוצה סרחיו פליסיה משחק בסרייה ד' ונחשב כממשיך של מועדון העבר קבוצת הכדורגל הוקמה בשנת 1929, והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה בעונת 2001/2002, ושיחקה בליגה הראשונה ברציפות עד עונת 2006/2007. הקבוצה לא זכתה מעולם בתואר משמעותי כלשהו. בעונת 2006/2007 קייבו קבלה הזדמנות להשתתף בליגת האלופות לאחר פרשת השחיתות של הכדורגל האיטלקי, כנציגה הרביעית של איטליה, אבל היא הפסידה לקבוצת לבסקי סופיה הבולגרית 2:4 בסיכום שני המשחקים. בסיום אותה עונה קייבו ירדה ליגה במחזור האחרון. אחרי עונה אחת בסרייה ב' הצליחה קייבו לסיים במקום הראשון וחזרה לסרייה א'. מעונת 2008/2009 הקבוצה שיחקה ברציפות בליגה האיטלקית הראשונה עד עונת 2018/2019, בה סיימה במקום האחרון בליגה וירדה לליגה השנייה. כינויה של הקבוצה הוא "החמורים המעופפים" או "ג'אלובלו" (הצהובים- כחולים). ביולי 2021, לאחר שתי עונות בסרייה ב', הורדה קייבו לסרייה ד' לאחר שלא הצליחה להוכיח את יציבותה הכלכלית. המועדון הוכרז כפושט רגל וישחק בעונת 2021/2022 בסרייה ד'. עם זאת, ב-21 באוגוסט, הודיעה קייבו כי לא הצליחה להירשם אף לסרייה ד', בשל אי מציאת רוכשים למועדון והמועדון חדל מלהתקיים. קבוצת הנוער ממשיכה לשחק תחת השם "קייבו ורונה". משנת 1986 משחקת קייבו ורונה באצטדיון מארקאנטוניו בנטגודי, המכיל 39,211 מקומות ישיבה, וחולקת אותו עם היריבה העירונית הלאס ורונה. למעשה, זהו הדרבי היחידי בעיר ורונה, והמשחקים בין שתי הקבוצות נקראים "דרבי דלה שאלה" על שם המשפחה האריסטוקרטית דלה-שאלה מהמאה ה-13 וה-14, ששלטה באזור ורונה בימי הביניים ותקופת הרנסאנס המוקדמת. בעונת 2001/2002 היריבות הגיעה לשיאה כאשר שתי הקבוצות שיחקו בסרייה א', כשבאותה העונה למעשה התקיים הדרבי הראשון בין הקבוצות בו ניצחה הלאס 2–3 את קייבו, כשניצחה את ורונה 1–2 במשחק השני ביניהם. מפגש זה הפך את ורונה לעיר החמישית בסרייה א' שהיה לה דרבי עירוני מקומי (עד הפסקת פעילותה של קייבו), ביחד עם: מילאנו, רומא, טורינו וג'נובה. ליגת האלופות: סיבוב מוקדמות (1): 2006/2007 גביע אופ"א: סיבוב ראשון (2): 2002/2003, 2006/2007 מדיה וקבצים בנושא קייבו ורונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קייבו ורונה קייבו ורונה, ברשת החברתית פייסבוק קייבו ורונה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קייבו ורונה, ברשת החברתית LinkedIn קייבו ורונה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל איטלקי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ורניגרודה

ורניגרודה (בגרמנית: Wernigerode) היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט הממוקמת על המדרונות הצפוניים של רכס הרי ההארץ במרכז גרמניה. מועד יסודה של העיר לא נתמך במקורות כתובים. תחום היישוב הראשוני התבסס ככל הנראה בטירה שהוקמה על מישור הנהר הולטם. בשנת 1805 נהרסו שרידי הטירה, והשריד היחיד שנותר מתוארך לשנת 1582. ורניגרודה מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1121 בהקשר לרוזן אדלברט שהעתיק את מגוריו מאזור הילדסהיים והוכתר בתואר רוזן ורניגרודה. ב-17 באפריל 1229 זכתה העיר להכרה של גבולותיה ביחד עם אלה של העיר גוסלאר. ההגירה לעיר הביאה להתפשטות של שטחיה בכיוון צפון מזרח. שטחים אלה שהיו חקלאיים בעיקרם שכנו מחוץ לחומות העיר העתיקה וכונו העיר החדשה. הכנסייה בחלקה החדש של העיר נבנתה בסגנון רומנסקי לקראת סוף המאה ה-13. בימי הביניים שימשה ורניגרודה כבירת המחוז בעל אותו השם. בשנת 1815 בתום המלחמות הנפוליאוניות צורפה לפרובינציה סקסוניה שבפרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בתחומי המדינה החדשה סקסוניה-אנהלט בגרמניה המזרחית בסמוך לגבול עם גרמניה המערבית. בשנת 1994 הצטרפו ואוחדו לתחומיה המוניציפליים של העיר שבעה כפרים מסביבתה הקרובה. ורניגרודה הממוקמת במרכז אירופה היא בעלת אקלים ממוזג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בעיר היא 9.5° צלזיוס, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 500 מ"מ. החודש הגשום ביותר הוא יולי והיבש ביותר הוא פברואר. אקלים העיר מושפע מהותית מקרבתה לרכס הרי ההרץ ובעיקר בשל מיקומה למרגלות ההר הגבוה ברכס, הברוקן. קרבה זו משפיעה במיוחד על פיזור המשקעים והטמפרטורה בשל תופעת העננות האורוגרפית המתפתחת מעל הרכס. ורניגרודה ממוקמת באזור צל הגשם שלו ולכן כמות המשקעים השנתית בה נמוכה באופן משמעותי מזו היורדת באזורים דומים שאינם זוכים להגנת רכס הרים. גם הטמפרטורה הממוצעת בעיר גבוהה יותר מן המקובל באזורים דומים וזאת בהשפעת אפקט רוח פן הנושבת במורד הרכס בכיוון העיר וגורמת לעלייה היחסית של הטמפרטורה. בעיר מספר מבנים מעניינים בסגנון האדריכלות הגותית. בית העירייה בעל חזית קורות העץ, נבנה בשנת 1498. חלק מן הבתים מעוטרים בגילופי עץ. טירת ורניגרודה שהוקמה על חורבות טירה מן המאה ה-12, נבנתה בין השנים 1862-1893 על ידי הנסיכים מבית שטולברג-ורניגרודה, והיא משקיפה על העיר מגבעה סמוכה. העיר משמשת כתחנת יציאה ראשית של הרכבת בעלת המפתח הצר, אשר מובילה לפסגת הברוקן, ההר הגבוה ברכס הרי ההרץ. בעיר מספר מוזיאונים פרקים ואנדרטאות. מדיה וקבצים בנושא ורניגרודה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורניגרודה ורניגרודה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Klimatabelle auf Grundlage der Daten des Klimarechners von wetteronline.de mit Daten für Wernigerode für den Zeitraum von Jan. 1990 bis Dez. 2006
הצרפתים הדגולים ביותר

הצרפתים הדגולים ביותר (מצרפתית: Le Plus Grand Français) הייתה תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ France 2 בשנת 2005, והתבססה על התוכנית 100 הבריטים הגדולים של BBC. התוכנית שאלה את אזרחי צרפת מי לדעתם הוא הצרפתי או הצרפתייה הדגולים ביותר בהיסטוריה. מנחי התוכנית היו מישל דרוקר ותיירי ארדיסון. הפרק האחרון של התוכנית שודר בסנאט הצרפתי. 1. שארל דה גול - מנהיג פוליטי וצבאי 2. לואי פסטר - מדען 3. האב פייר - כומר קתולי ופעיל חברתי 4. מארי קירי - מדענית, זוכת פרס נובל בכימיה 5. קולוש - קומיקאי 6. ויקטור הוגו - סופר ומחזאי 7. בורביל - זמר ושחקן 8. מולייר - מחזאי 9. ז'אק קוסטו - אקולוג 10. אדית פיאף - זמרת 11. מרסל פניול - סופר, מחזאי ובמאי 12. ז'ורז' ברסנס - זמר, משורר ומלחין 13. פרננדל - שחקן קולנוע ותיאטרון 14. ז'אן דה לה פונטן - משורר 15. ז'ול ורן - סופר 16. נפוליאון בונפרטה - מדינאי ומצביא 17. לואי דה פינס - שחקן 18. ז'אן גאבן - שחקן קולנוע 19. דניאל בלוואן - זמר 20. סרז' גינסבורג - זמר יוצר, מלחין 21. זינדין זידאן - שחקן כדורגל 22. קרל הגדול - מלך ומצביא 23. לינו ונטורה - שחקן קולנוע 24. פרנסואה מיטראן - נשיא צרפת 25. גוסטב אייפל - מהנדס ואדריכל 26. אמיל זולא - סופר ופובליציסט 27. האחות עמנואל - נזירה ופעילה חברתית 28. ז'אן מולן - לוחם בשורות הרזיסטאנס 29. שארל אזנבור - זמר, מלחין ושחקן קולנוע 30. איב מונטאן - שחקן קולנוע וזמר 31. ז'אן ד'ארק - מצביאה צרפתית 32. פיליפ לקלרק - גנרל צרפתי אשר פעל במלחמת העולם השנייה במסגרת צבא צרפת החופשית 33. וולטר - פילוסוף וסופר 34. ג'וני האלידיי - שחקן קולנוע וזמר 35. אנטואן דה סנט-אכזופרי - סופר, משורר ועיתונאי 36. קלוד פרנסואה - זמר ומשורר 37. קריסיטאן קרבו - מנתח אשר ביצע את השתלת הלב הראשונה באירופה בשנת 1968 38. ז'אן-פול בלמונדו - שחקן קולנוע ותיאטרון 39. ז'ול פרי - פוליטיקאי צרפתי, כיהן כשר חינוך וחוץ בסוף המאה ה-19 40. האחים לומייר - מאבות הקולנוע והצילום 41. מישל פלאטיני - שחקן כדורגל 42. ז'אק שיראק - נשיא צרפת 43. שארל טרנה - זמר וכותב פזמונים 44. ז'ורז' פומפידו - נשיא צרפת 45. מישל סרדו - זמר 46. סימון סיניורה - שחקנית וסופרת 47. הרון טזייף - גאולוג וחוקר הרי געש 48. ז'אק פרוור - משורר 49. אריק טברלי - ימאי 50. לואי הארבעה עשר - מלך צרפת
אלנה, דוכסית לוגו

האינפנטה, אלנה, דוכסית לוגו (בספרדית: Infanta Elena, I duquesa de Lugo, שם מלא: אלנה מריה איסבל דומיניקה דה סילוס דה בורבון אי גרסיה – Elena María Isabel Dominica de Silos de Borbón y de Grecia); נולדה ב-20 בדצמבר 1963) היא בתם הבכורה של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד לשעבר ושל סופיה, מלכת ספרד והשלישית בסדר הירושה לכתר הספרדי. אחותה הצעירה היא הנסיכה כריסטינה ואחיה הצעיר יותר הוא פליפה השישי, מלך ספרד. הנסיכה אלנה השתתפה באירועים רשמיים רבים וקיימה מסעות לגרמניה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, ארגנטינה, יפן, פרו והפיליפינים, כשהיא מייצגת את המשפחה המלכותית. הנסיכה אלנה נולדה בבית החולים גבירתנו לורטו במדריד. היא הראשונה במשפחתו של המלך חואן קרלוס הראשון שנולדה בבית חולים. היא בתם הבכורה של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד ושל רעייתו, סופיה, מלכת ספרד. ב-1987 הכירה הנסיכה אלנה את בעלה לעתיד, חיימה דה מריצ'אלאר, בעת ששהתה בפריז במסגרת לימודי ספרות צרפתית. השניים נישאו ב-18 במרץ 1995 בקתדרלת סביליה בסביליה. עם נישואיה הוענק לה על ידי אביה התואר דוכסית לוגו לכל ימי חייה. לאלנה ולחיימה נולדו שני ילדים: פליפה דה מריצ'אלאר אי בורבון, נולד ב-17 ביולי 1998. ויקטוריה דה מריצ'אלאר אי בורבון, נולדה ב-9 בספטמבר 2000. ב-13 בנובמבר 2007 פורסם שאלנה ובן זוגה נפרדו. בנובמבר 2009 פורסם בתקשורת הספרדית שהשניים מתעתדים להתגרש, לאחר ששמועות על כך נפוצו כבר שנה קודם לכן. בסופו של אותו חודש נחתמו מסמכי הגרושים ובדצמבר אותה שנה הזוג התגרש. לחיימה לא הותר יותר לשאת את תואר דוכס לוגו והוא לא נחשב יותר לחלק ממשפחת המלוכה הספרדית. מדיה וקבצים בנושא אלנה, דוכסית לוגו בוויקישיתוף אלנה, דוכסית לוגו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ABC.es "Zarzuela announces the separation of the Duchess and Duke of Lugo" (Spanish) (Spanish) Elmundo.es "Duchess and Duke of Lugo divorce". (Retrieved 17 November 2009) (Spanish) Lola Galán. "Is it a State divorce?" Elpais.com (Retrieved 17 November 2009) (Spanish) Elmundo.es "La Infanta Elena ya está divorciada de Marichalar". (accessed 9 February 2010)
Unsere Besten

Unsere Besten (מגרמנית: הטובים ביותר שלנו) הייתה תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ ZDF הגרמני, בדומה לתוכנית 100 הבריטים הגדולים של הBBC, ניסתה לדרג את מאה הגרמנים הדגולים ביותר בהיסטוריה.[דרושה הבהרה] הזוכים נבחרו לפי רשימה של יותר מ-300 מועמדים על ידי הקהל, באינטרנט או ב-SMS. הרשימה לא כללה דמויות מעוררות מחלוקת כמו אדולף היטלר או אריך הונקר. הכללתו של ניקולאוס קופרניקוס, אשר דיבר גרמנית אך חי ופעל בפולין, עוררה חוסר נחת בפולין, אשר רואה בו גיבור לאומי שלה. 1. קונראד אדנאואר - פוליטיקאי גרמני, שימש כקנצלר הראשון של גרמניה הפדרלית 2. מרטין לותר - נזיר, כומר, ממפיציה העיקריים של הנצרות הפרוטסטנטית 3. קרל מרקס - פילוסוף, כלכלן וסוציולוג. ממייסדי המרקסיזם 4. סופי שול, הנס שול והוורד הלבן - מתנגדי שלטון לנאצים 5. וילי ברנדט - קנצלר מערב גרמניה, זוכה פרס נובל לשלום על מדיניות האוסטפוליטיק 6. יוהאן סבסטיאן באך - מלחין מתקופת הבארוק 7. יוהאן וולפגנג פון גתה - סופר ומשורר 8. יוהאן גוטנברג - ממציא גרמני, אביה של מהפכת הדפוס 9. אוטו פון ביסמרק - מדינאי פרוסי שכיהן כקנצלר פרוסיה וכקנצלר האימפריה הגרמנית, אשר הוא נחשב לבין מייסדיה 10. אלברט איינשטיין - פיזיקאי, זוכה פרס נובל 11. אדולף קולפינג - כומר 12. לודוויג ואן בטהובן - מלחין 13. הלמוט קוהל - פוליטיקאי גרמני, קנצלר גרמניה המערבית וגרמניה המאוחדת הראשון 14. רוברט בוש - מהנדס וממציא, מייסד חברת בוש 15. דניאל קובלבוק - זמר 16. קונראד צוזה - מהנדס, מחלוצי המחשב המודרני 17. ג'וזף קנטניש - כומר 18. אלברט שווייצר - תאולוג, מוזיקאי, פילוסוף ורופא 19. קארלהיינץ בוהם - שחקן ופעיל חברתי 20. וולפגנג אמדאוס מוצרט - מלחין 21. הלמוט שמידט - קנצלר גרמניה 22. רגינה הילדברנדט - פוליטיקאית 23. אליס שוורץ - פעילה פמיניסטית 24. תומאס גוטשאלק - מנחה טלוויזיה 25. הרברט גרונמייר - מוזיקאי 26. מיכאל שומאכר - נהג פורמולה 1 27. לודוויג ארהארד - קנצלר מערב גרמניה 28. וילהלם רנטגן - פיזיקאי זוכה פרס נובל 29. גינתר יאוך - כוכב טלוויזיה ועיתונאי 30. דיטר בוהלן - זמר ומפיק, חלק מהצמד מודרן טוקינג 31. יאן אולריך - רוכב אופניים מקצועי 32. שטפי גראף - טניסאית 33. סמואל האנמן - רופא, מייסד של תורת ההומאופתיה 34. דיטריך בונהופר - תאולוג, מראשי המתנגדים למשטר המפלגה הנאצית 35. בוריס בקר - טניסאי 36. פרנץ בקנבאואר - שחקן כדורגל 37. אוסקר שינדלר - תעשיין וחסיד אומות העולם 38. ננה - זמרת 39. הנס-דיטריך גנשר - פוליטיקאי גרמני, שר חוץ ופנים 40. היינץ רוהמן - שחקן גרמני 41. הרלד שמידט - קומיקאי 42. פרידריך השני - מלך פרוסיה 43. עמנואל קאנט - פילוסוף 44. פטריק לינדנר - זמר 45. פור - להקה 46. הילדגרד מבינגן - נזירה, מלחינה, משוררת 47. היינו (Heino) - זמר 48. ריכרד פון וייצזקר - פוליטיקאי ונשיא גרמניה 49. קלאוס שנק פון שטאופנברג - קצין בוורמאכט, מראש קשר העשרים ביולי נגד היטלר 50. מרלן דיטריך - שחקנית וזמרת 51. רוברט קוך - רופא גרמני, מהאבות המייסדים של מדע הבקטריולוגיה, זוכה פרס נובל 52. יושקה פישר - פוליטיקאי גרמני, שר חוץ וסגן קנצלר 53. קרל מאי - סופר 54. ויקו פון בולוב (ידוע בכינוי לוריוט) - קריקטוריסט 55. אלברטוס מגנוס - נזיר וכומר דומיניקני, פילוסוף ותאולוג 56. רודי פלר - שחקן כדורגל 57. היינץ ארהרדט - קומיקאי 58. רוי בלאק - זמר 59. היינץ-הראלד פרנטזן - נהג מרוצים 60. וולפגאנג אפל - פעיל למען זכויות בעלי חיים "Unsere Besten", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Unsere Besten", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אליזבת פ. ניופלד

אליזבת פונדל ניופלד (באנגלית: Elizabeth Fondal Neufeld, נולדה ב-27 בספטמבר 1928) היא גנטיקאית יהודיה אמריקאית אשר מחקרה התמקד בגנטיקה של מחלות מטבוליות אצל בני אדם. ניופלד נולדה למשפחה יהודייה רוסית, אשר היגרה לארצות הברית מפריז ב-1940. הם עזבו את אירופה כנמלטים מהמשטר הנאצי. משפחתה התיישבה בניו יורק, שם היא הצטרפה לתיכון "האנטר", המשיכה לקווינס קולג', וסיימה ב-1948 עם תואר אקדמי במדע. היא החלה לעבוד כעוזרת מחקר במעבדת "ג'קסון" בבר הארבור שבמיין, וחקרה בעיקר בעיות ומחלות דם אצל עכברים. לאחר מכן, היא עברה ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וקיבלה תואר דוקטור ב-1956 בזכות העבודה שלה על נוקלאוטידים ופחמימות. ניופלד זכתה בפרס וולף, בפרס לסקר למחקר רפואי קליני וכן זכתה במדליה הלאומית למדעים ב-1994 בזכות תרומתה להבנה של מחלות אגירה ליזוזומליות. מדיה וקבצים בנושא אליזבת פ. ניופלד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוזדום

אוזדום (בגרמנית: Usedom; בפולנית: Uznam) הוא אי בים הבלטי מול חופי חבל פומרניה. החל משנת 1945 שטח האי מחולק בין מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה בגרמניה ופרובינציית פומרניה המערבית בפולין. זהו האי השני בגודלו בפומרניה, אחרי האי ריגן ולפני האי וולין השכן. מיקומו של האי צפונית ללגונת שצ'צ'ין אשר בשפך הנהר אודר. 80 אחוזים משטח האי שייכים למחוז הגרמני מערב פומרניה-גרייפסוואלד אשר במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. חלקו המזרחי של האי, כמו גם העיר הגדולה ביותר בו, סווינוצ'י, שייכים לפרובינציה הפולנית מערב פומרניה. שטח האי 445 קילומטרים רבועיים, כש-373 מתוכם שייכים לגרמניה. אוכלוסיית אוזדום מונה 76,000 איש (31,500 בצד הגרמני, בעוד 45,000 בצד הפולני). במהלך השנה זוכה אוזדום בממוצע ל-1,906 שעות שמש, מה שהופך אותו לאזור השמשי ביותר בגרמניה ובפולין גם יחד, וכמו כן בין איי הים הבלטי. שיא זה זיכה אותו בכינוי Sonneninsel ("אי השמש"). החל ממחצית המאה ה-19, "תקופת המייסדים" (Gründerzeit) הגרמנית, מושך אליו האי תיירים רבים, בזכות בתי הנופש הרבים שבו הבנויים בסגנון אופייני לערי נופש ומרחצאות לאורך חופי הים הבלטי. אזורי נופש בולטים באי הן צינוביץ ומרחצאות הענבר בחלקו המערבי והערים הרינגסדורף וסווינוצ'י בחלקו המזרחי. בתי נופש בסגנון בנייה אופייני בעיירה באנסין באוזדום העיירה צינוביץ הגבול בין גרמניה ופולין באוזדום רצועת חוף ומעגן בעיירה אהלבק מדיה וקבצים בנושא אוזדום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוזדום ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.