laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית אורות (שכונה)

שכונת בית אורות היא שכונה יהודית השוכנת בהר הזיתים בירושלים, סמוך לאוניברסיטה העברית. בשכונה פעלה ישיבת בית אורות. בבסיס השכונה עומד בית שהוקם בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הילדה אנדרסון, עיתונאית שוודית נוצרייה ושליחתו של עיתון בשם "כרמל". היא קראה לבית "הקן השוודי של ירושלים", והוא שימש גם לאירוח נכבדים, בהם הקיסר האתיופי היילה סלאסי ונסיך הכתר השוודי גוסטב. אנדרסון נהרגה ב-1948, מכדור של צלף. הבית הועבר לבעלות משפחתה של אנדרסון ומאוחר יותר רכש אותו מוחמד עיסא אבו סאביטאני, איש עסקים תושב שכונת אבו תור, והשכירו. יורשיו מכרו את הבית והקרקע שסביבו בשנת 1985, תמורת כמה מיליוני דולרים, לארווין מוסקוביץ'. תחילה הבניין היה מיועד לאכלס את הסניף הירושלמי של מפלגת מפד"ל. אחר כך יזמו הרב חנן פורת והרב בנימין (בני) אלון הקמה של ישיבה במקום. הישיבה הוקמה לזכרו של גיורא אשכנזי, מ"פ בחטיבת הצנחנים ומפקדו של פורת, אשר נהרג בקרב במקום במלחמת ששת הימים. לאחר פעולות שיפוץ שנמשכו כארבע שנים, תלמידי הישיבה החלו בלימודיהם באוגוסט 1990. הרב אלון עמד בראש הישיבה עד לבחירתו כחבר הכנסת בה'תשנ"ו (1996). בספטמבר 2001 הורה השר לתשתיות לאומיות, אביגדור ליברמן, לחברת החשמל לחבר את שכונת בית אורות לרשת החשמל של ישראל, במקום הרשת של חברת החשמל המזרח-ירושלמית. בינואר 2010 אישרה עיריית ירושלים תוכנית בנייה להקמת ארבעה מבנים נוספים במקום, שבהם 24 יחידות דיור עבור משפחות של אנשי הצוות והאברכים הלומדים בישיבה. טקס הנחת אבן פינה למבנים החדשים נערך בינואר 2011, בנוכחות מייק האקבי, מושל ארקנסו לשעבר. בשנת ה'תשע"ד (2014), נחנכה שכונת המגורים ובה עבר להתגורר הרב דוב ליאור. השכונה ממוקמת בסמיכות לשכונת א-טור וסבלה מהתפרעויות הכוללות זריקת אבנים והתנכלויות לתושבים היהודים במקום. הרחוב המרכזי בשכונה נותר עדיין ללא שם, אך גרם המדרגות שמוביל לשכונה נקרא מעלות חנן פורת על שם מי שהיה ממייסדי השכונה. מעלה הזיתים קדמת ציון ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים מדיה וקבצים בנושא בית אורות בוויקישיתוף משה חננאל, "רצח הגברת עם הסוכריות", בתוך: '''ירושלמים: מסע בספר הטלפון המנדטורי 1946''', הוצאת מגזין ארץ הצבי, 2007. ניר חסון, תעלומת הרצח של המיסיונרית השוודית בי-ם, באתר הארץ, 4 בפברואר 2011 שוקי לבנון, תלמידי ישיבה התנחלו בלב שכונה ערבית בי־ם, חדשות, 26 באוגוסט 1990 חנן שלאין, תלמידי "בית אורות" על הר הזיתים החלו אתמול בלימודיהם בישיבה, מעריב, 27 באוגוסט 1990 נדב שרגאי, שכונות יהודיות במז' י-ם יחוברו לרשת החשמל הישראלית, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2001 יהונתן ליס, יאיר אטינגר, עיריית ירושלים אישרה להקים ארבעה בניינים חדשים בישיבת בית אורות במזרח העיר, באתר הארץ, 5 בינואר 2010 ניר חסון, אבן פינה לשכונה חדשה בירושלים; "הבנייה בירושלים רק מקרבת את השלום", באתר הארץ, 31 בינואר 2011 חנן גרינווד, הרב דוב ליאור עזב את קריית ארבע באופן רשמי, ‏04.02.15 עמרי מניב, תלמידי ישיבת "בית אורות" שבשכונת א-טור מציגים את "יומן המלחמה" שלהם, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 23 בנובמבר 2014
המכון האפריקאי הבין-לאומי

המכון האפריקאי הבין-לאומי (באנגלית: International African Institute; בראשי תיבות: IAI) הוא מכון מחקר ללימוד שפות אפריקאיות שנוסד בשנת 1926 בלונדון, תחילה בשם המכון הבין-לאומי לשפות ותרבויות אפריקאיות - IIALC). פרדריק לוגארד כיהן כיו"ר הראשון (מ־1926 עד מותו ב־1945); המנהלים המשותפים הראשונים היו דידריך הרמן וסטרמן (1926 עד 1939) ומוריס דלאפוס (1926). המשימה שהציב לעצמו המכון היא "לקדם את השכלת הציבור בנוגע ללימודי אפריקה, שפותיה ותרבויותיה". פעילותו כוללת סמינרים, כתבי עת, מונוגרפיות, אסופּות, ועידוד מחקר באפריקה עצמה. מאפריל 1929 עד 1950 העניק המכון פרסים על יצירות ספרות בשפות אפריקאיות. המכון עוסק בהוצאה לאור של פרסומים מדעיים מאז 1927. בין החוקרים שעבודתם פורסמה על ידי המכון: עמנואל אקאמפונג, סמיר אמין, קארין ברבר, אלכס דה ואל, פטריק שאבל, מרי דאגלס, אדוארד אוונס־פריצ'רד, ג'ק גודי, ג'יין גאייר, מוניקה האנטר, ברוניסלב מלינובסקי, ז"ק מתיוס, ד"א מסולו, אכיל מבמבה, תומאס מופולו, ג'ון מידלטון, סיימון אוטנבורג, גד"י פיל, ממפלה רמפלה, אייזק שאפרה, מוניקה וילסון ו־ו"י מודימבה. מאז 1928 מוציא המכון לאור רבעון בשם אפריקה. במהלך שנות ה־50 וה־60, עוזרת העורך הייתה הסופרת ברברה פים. פרסומי המכון מופיעים במסגרת כמה סדרות, בהן סדרת ספרייה אפריקאית בינלאומית וסדרת סמינרים אפריקאים בינלאומיים. מכרך 41, בשנת 2011, יוצאת סדרת הספרייה האפריקאית הבינלאומית לאור על ידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'; כרכים 7–40 זמינים מהוצאת אוניברסיטת אדינבורו. הארכיונים של המכון האפריקאי הבינלאומי מוחזקים באגף הארכיונים של ספריית בית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 1928, פרסם המכון את "האלפבית של אפריקה", במטרה להקל על תקנוּן של שיטות כתב מבוססות על הכתב הלטיני לכתיבת שפות אפריקאיות. אתר האינטרנט הרשמי של המכון האפריקאי הבין-לאומי קטלוג מקוון של פרסומי המכון (באנגלית) Ludwig, Frieder; Adogame, Afe; Ulrich Berner; Christoph Bochinger (2004). European traditions in the study of religion in Africa. Otto Harrassowitz Verlag. p. 9. ISBN 3447050020. נבדק ב-17 ביוני 2013. {{cite book}}: (עזרה) Sow, Alfa I., and Mohamed H. Abdulaziz, "Language and Social Change," Ch. 18 in Ali A. Mazrui (ed.) Africa Since 1935 (UNESCO General History of Africa, Vol. 8). University of California Press, 1993. Pp. 526-7. "Publishing". IAI. 17 במאי 2016. נבדק ב-24 בנובמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) D. J. Taylor (23 במאי 2014). "Barbara Pym: a woman scorned". The Spectator. נבדק ב-4 בנובמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The International African Library". OUP. נבדק ב-24 בנובמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "International African Library". Edinburgh University Press. נבדק ב-24 בנובמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "The International African Library". IAI. 17 במאי 2016. נבדק ב-24 בנובמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
Atlantis Events

Atlantis Events היא חברת נופש המספקת הפלגות וחופשות נופש ללהט"בים. ספר משנת 2017 על תיירות גאה תיאר את החברה כ-"מפעילת הטיולים הלהט"בית המצליחה ביותר בעולם". החופשות של החברה מיועדות ומשווקות בעיקר לגברים הומוסקסואלים. Atlantis Events נוסדה ב-1991 כדי לארגן חופשות נופש, החל מאירוע באתר הנופש של קלאב מד בחליסקו, מקסיקו. החברה החלה לשכור ספינות שייט ב-1998. באוקטובר 2007, החברה רכשה את המתחרה RSVP Vacations. ההפלגות והטיולים של החברה חוו לעיתים תגובות שליליות מצד גורמים נגד הומוסקסואלים ביעדיהם. בדצמבר 1997, החברה קיבלה סירוב לעגון בגראנד קיימן בשיט מתוכנן על הסיפון של Celestyal Crystal (אנ') של Norwegian Cruise Line (אנ'), שיתקיים בפברואר 1998. הפוליטיקאי תומאס סי ג'פרסון כתב לחברת השייט כי נוסעי השייט לא "יעמדו בסטנדרטים של התנהגות נאותה המצופה מהמבקרים". במקום זאת, הספינה עגנה בבליז. בספטמבר 2000, המשטרה הטורקית לא איפשרה לנוסעי השיט מלבקר בעיירת הנופש האגאית קושדסי (אנ'), לאחר שהספינה כבר עגנה. מסלולי שייט אופייניים ל-Atlantis Events הם לקריביים, לים התיכון, לחוף האוקיינוס השקט של מקסיקו ואוסטרליה. מקומות אופייניים לחופשת נופש על הקרקע הם מקסיקו והקריביים. יעדים אחרים, שכללו הפלגות באזורים כמו אלסקה, אסיה והים הבלטי, וחופשות יבשתיות בלאס וגאס וקניה, מוצעים בתדירות נמוכה יותר. שיווק להט"בי תיירות גאה מדיה וקבצים בנושא Atlantis Events בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Atlantis Events Atlantis Events, ברשת החברתית פייסבוק Atlantis Events, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Atlantis Events, ברשת החברתית אינסטגרם Atlantis Events, סרטונים בערוץ היוטיוב Guaracino, Jeff; Salvato, Ed (2017). Handbook of LGBT Tourism and Hospitality: A Guide for Business Practice. New York: Columbia University Press. Section 3H. ISBN 978-1-939594-19-8. Shirley, John (10 במרץ 2007). "On This Love Boat, Anything Goes". Calgary Herald (Final ed.). p. F1 – via ProQuest. {{cite news}}: (עזרה) Van Gorder, Bryan (9 במרץ 2016). "Twenty-Five and Still Cruising". The Advocate. ארכיון מ-2021-07-25. נבדק ב-2022-06-06. {{cite news}}: (עזרה) McElroy, Steven (10 באפריל 2015). "On a Gay Cruise, Just One of the Guys". The New York Times. ארכיון מ-2019-06-29. נבדק ב-2022-06-06. {{cite news}}: (עזרה) Pae, Peter (12 באוקטובר 2008). "How I Made It: Rich Campbell; Gay Getaways' Go-to Guy". Los Angeles Times. p. C.2 – via ProQuest. {{cite news}}: (עזרה) Hilton, Spud (28 באוקטובר 2007). "Atlantis Purchases Rival Gay Line". South Florida Sun. p. 7 – via ProQuest. {{cite news}}: (עזרה) Hughes, Howard L. (2006). Pink Tourism: Holidays of Gay Men and Lesbians. Cambridge, Massachusetts: CABI. pp. 82–83. ISBN 978-1-84593-076-9. Mozingo, Joe; Clary, Mike (8 בינואר 1998). "Port's Refusal to Allow Gay Tour Sparks Outcry". Los Angeles Times (Home ed.). p. 3 – via ProQuest. {{cite news}}: (עזרה) Wade, Betsy (1 בפברואר 1998). "Banned From Caymans, Gay Cruise Visits Belize". The New York Times. p. 5.3. ארכיון מ-2021-07-30. נבדק ב-2022-06-06. {{cite news}}: (עזרה) Marquis, Christopher (7 בספטמבר 2000). "Turkish Police Bar Gay Americans From Visiting Aegean Port". The New York Times. p. A.6. ארכיון מ-2021-07-30. נבדק ב-2022-06-06. {{cite news}}: (עזרה) Hughes, Howard L. (2006). Pink Tourism: Holidays of Gay Men and Lesbians. Cambridge, Massachusetts: CABI. pp. 98–99. ISBN 978-1-84593-076-9.
בנימין פונטרימולי

רבי בנימין פונטרימולי (נפטר בט"ז בסיוון ה'תקמ"ד,1784) היה רב, דיין וסופר באזמיר. נולד בצפת למשפחת רבנים חשובה שהיגרה מקזאלה מונפראטו שבאיטליה במאה ה-17, בה נמנים רבי עזרא פונטרימולי(אנ'), רבי גבריאל פונטרימולי, רבה של טורינו, ועוד. למד אצל רבי משה בן אדרת, מרבני אזמיר וצפת, עליו כותב החיד"א: ”הרב אריה שאג סיני ועוקר הרים אסקלוסטיקא דאורייתא” (שיורי ברכה יו"ד של"א ד'). הגיע מצפת לאזמיר, שם כיבדוהו מאד, עד שרבי נסים חיים משה מודעי כותב עליו ”ידוע לכל תפארתו גדולתו ושלמותו” (דרישה מחיים, דרוש י"ב) ומונה על ידי רב העיר להיות "סופר העיר", האחראי לכתוב את כל השטרות, הגיטין והאסמכתאות. התכתב בהלכה עם גדולי חכמי העיר שהזכירוהו בספריהם, כמו רבי חיים יאודה אליעזר, רבי רפאל יצחק מאיו, רבי חיים יאודה אליעזר, רבי אליקים גאטינייו, רבי יום טוב דאנון ורבי יצחק ארדיט. כיהן כסופר בית הדין וכדיין בעיר, והתמחה בהלכות שטרות. נפטר באזמיר בט"ז בסיוון ה'תקמ"ד (1784), ממגפת הדבר שפשתה באזמיר.. על מצבתו נרשם: לבבות יחרדון ביום דבר אבד ושכר נתח טוב,ונקר עין ימין: ושלף צור חרבו עלי חכם שלם, וסר מר המות בחלק בנימין:  בתוך שוחה נטען ומשכבו עפר ושת ביתו שמה שעריו שוממין: מנוחתו כבוד במשכן צדיקים וינוח יעמוד לעת קץ הימין: אבן מקיר תזעק קינים והגה והי כלה ייליל: ינהגהו על מות ספרא רבה דישראל מלא חכמה וכליל: הוא נב"ת [נפשו בטוב תלין] אל המנוחה ואל הנחלה בעדן גן אלקים כהולך בחליל: עלה אל האלקים וי וויין לסיון ש' וישם אותה מצב"ה לפ"ג — דב הכהן, "מעמדם החברתי של תלמידי חכמים באזמיר במאות י"ח-י"ט", עבודת מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ב, עמ' 164. רבי חיים ישעיה פונטרימולי (נפטר תקע"ד). הרב חייא פונטרימולי, דיין באזמיר ומחבר ספר צפיחת בדבש, אביו של רבי חיים בנימין פונטרימולי מחבר ספר פתח הדביר. כתב ספרים רבים, ביניהם נימוקים על טור חשן משפט, תשובות, חידושים על התורה, דרושים, שיטה על הש"ס, אך כולם נשרפו בשרפה הגדולה באזמיר בי"א באב התר"א. רק ספר אחד הגיע לידינו: שבט בנימין (שאלוניקי תקפ"ד) - על הלכות שטרות ושו"ת. הספר נדפס כארבעים שנה לאחר פטירתו, והוגה על ידי בנו, רבי חייא שהוסיף הערות וחידושים משלו בספר. בתחילת הספר ישנם דברי מוסר השכל בנושא כתיבת שטרות כהלכתן. לספר הסכמה מאת רבני אזמיר, רבי דוד אמאדו ורבי רפאל אשכנזי. «Benjamin Pontremoli». In: Jewish Encyclopedia, Vol. XIX, 1888 Isidore Singer (on-line) המעלות לשלמה, עמוד 31 ו-95. ש' וואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה. פתח הדביר, הוצאת מכון הכתר, ירושלים תשע"א, פרקי תולדות. רבי בנימין פונטרימולי, שבט בנימין, באתר היברובוקס "Les Pontremoli, deux dynasties rabbiniques en Turquie et en Italie" Parigi,1997 (on-line) שבט בנימין, סימן צ"ו שמחת יאודה, סימן ל"ח שפת הי"ם, סימן מ"ב שמחת יאודה סימן לח תועפת ראם סדר בחקתי כבוד יו"ט הלכות שבועות פ"ה ה"א צפיחת בדבש סימן י"ט ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא האימפריה העות'מאנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Real Men

"Real Men" הוא סינגל של הזמר-יוצר הבריטי, ג'ו ג'קסון, שיצא ב-11 ביוני 1982, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן החמישי שלו, Night and Day. השיר נכתב על ידי ג'ו ג'קסון, והופק על ידי ג'ו ג'קסון ודייוויד קרשנבאום (אנ'). סמוך ליציאת הסינגל, יצא גם הווידאו קליפ של השיר, בבימויו של סטיב ברון (אנ'). ב-2001, יצאה גרסת כיסוי של השיר על ידי הזמרת האמריקאית, טורי איימוס. השיר נמצא באלבום הקונספט Strange Little Girls. נכון ליוני 2022, השיר הושמע למעלה מ-7.9 מיליון פעמים בספוטיפיי. ג'ו ג'קסון תיאר את השיר כעל "קרב המינים הוותיק". בריאיון עיתונאי לבילבורד ב-1982, הוא אמר כי: "אני חושב שהגבר הממוצע שלך מאוים על ידי הגבריות והעליונות שלו עד כדי כך שהוא לא בטוח מה הוא אמור לעשות. חשיבה אינטליגנטית, קדימה, בזירה המינית, נעשית על ידי נשים. הכל קשור לאופן שבו הסטריאוטיפים התהפכו ונהיו חסרי משמעות." השיר תואר גם כבוחן את הנושאים של מיניות ומשיכה מינית גברית לגברים אחרים. בביקורת על Night and Day, סוזן מולוי, מ-The Sydney Morning Herald, תיארה את "Real Men" כך: "מבחינה לירית אחד השירים המקוממים ביותר מזה זמן רב, שמסתיים לכאורה בתחינה להטרוסקסואליות עממית". מייק דיי, מ-The Age, החשיב את "Real Men" כ-"יצירה גרנדיוזית להפליא" עם "פסנתר בסגנון פיל ספקטור", "פזמון קולי מיילל שהוא וינטג' ספרינגסטין", "תופים מהדהדים" ומילים ש-"חותכות דרך שוביניזם גברי". אלן קלוג, מ-Edmonton Journal, ציין את "העומק הלירי המוחלט" ואת "העוצמה השבירה" של השיר, והוסיף שזה "שיר לאייטיז אם אי פעם היה כזה". סטיבן הולדן, מרולינג סטון, אמר כי: "השיר הכי מקסים של האלבום, 'Real Men', משלב חגיגית מוזיקת מיתר קאמרית עם הדים של פיל ספקטור, בעוד ג'קסון מסדר את הסתירה בין התפקיד הגברי המסורתי של לוחם לתרבות ההומואית המאצ'ואיסטית של ימינו". ב-2015, קווין וונץ', מ-Tampa Bay Times, אמר כי: "'Real Men' הוא לא כל כך שיר פרו-גיי אלא יותר שיר פתוח שמבקש מהמאזין להגדיר את ההגדרה שלו למה הופך להיות אדם אמיתי". סטיבן תומאס ארלוויין, מ-AllMusic, תיאר את השיר כ-"רודף" בסקירה רטרוספקטיבית של האלבום Night and Day‏. מידע על היצירה "Real Men" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Real Men" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Real Men" באתר Discogs Stephen Thomas Erlewine. "Night and Day - Joe Jackson | Songs, Reviews, Credits". AllMusic. ארכיון מ-2018-07-05. נבדק ב-2018-07-04. Real Men, 1982-01-01, ארכיון מ-2020-10-03, נבדק ב-2022-06-06 "Billboard - Google Books". 1982-07-17. ארכיון מ-2022-10-15. נבדק ב-2018-07-04. Molloy, Susan (30 באוגוסט 1982). "Joe forgets Billy". The Sydney Morning Herald. {{cite news}}: (עזרה) Daly, Mike (23 בספטמבר 1982). "Joe's not just a singer". The Age. {{cite news}}: (עזרה) Kellogg, Alan (15 ביולי 1982). "Sound Waves". The Edmonton Journal. {{cite news}}: (עזרה) (Posted: Aug 16, 1982) (1982-08-16). "Joe Jackson: Night And Day : Music Reviews : Rolling Stone". אורכב מ-המקור ב-2008-06-02. נבדק ב-2018-07-04. "What is 'Real Men' about? Joe Jackson leaves that up to you". Tampabay.com. 2015-11-18. ארכיון מ-2018-07-04. נבדק ב-2018-07-04.
פרסים ומועמדויות של פיניאס או'קונל

במהלך הקריירה שלו זמר הפופ פיניאס או'קונל זכה בפרסים על עבודתו בתחום המוזיקה. Patrick Hipes,Mike Fleming Jr, Patrick Hipes, Mike Fleming Jr, Oscar Nominations: ‘The Power Of The Dog’, ‘Dune’ Top List; ‘Drive My Car’ Among Big Surprises, Deadline, ‏2022-02-08 (באנגלית אמריקאית) -, 2019 ASCAP Pop Music Awards, ASCAP, ‏May 16, 2019 Micah Singleton, Micah Singleton, Billie Eilish Earns Top Honors From Inaugural Apple Music Awards, Billboard, ‏2019-12-03 (באנגלית אמריקאית) Pete Hammond, Pete Hammond, Critics Choice Awards Film Nominations Led By ‘Belfast’ And ‘West Side Story’, Deadline, ‏2021-12-13 (באנגלית אמריקאית) Ryan Lattanzio, Ryan Lattanzio, 2022 Golden Globe Nominations: ‘Licorice Pizza,’ ‘Squid Game,’ ‘West Side Story,’ and More, IndieWire, ‏2021-12-13 (באנגלית) "2020 GRAMMY NOMINATIONS". Grammys.com. נבדק ב-20 בנובמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Grammy Nominations 2021: See the List". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2020-11-24. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-06-06. 2022 GRAMMYs Awards Show: Complete Winners & Nominations List, www.grammy.com 2020 iHeartRadio Music Awards Nominees Revealed: See the Full List, iHeart (באנגלית) MTV, Vote Now – Nominees for 2021 MTV Video Music Awards, www.mtv.com
סטיינר

האם התכוונתם ל... ג'ון סטיינר – מלחין אנגלי ג'ורג' סטיינר – מבקר ספרות אמריקאי סטיבן סטיינר – חטוף אמריקאי סקוט סטיינר – מתאבק אמריקאי סטיין שטיינר
אוגוסטה בראון

אוגוסטה בראון (באנגלית: Augusta Browne; 1820 – 1882) הייתה מלחינה אמריקאית, שהתפרסמה בשנות ה-50 של המאה ה-19.. היא נכללת בשורת מלחינות אמריקאיות מהגל הראשון לצד מריון דיקס סאליבן. בראון הלחינה עשרות לחנים במרוצת השנים, ביניהם Wake ו-Lady Mine, שפורסמו ב-1845 והפכו ליצירות המפורסמות ביותר שלה. בראון הייתה מלחינה, מוציאה לאור, סופרת ופזמונאית. היא נחשבה לפורצת דרך במוזיקה, שכן רוב התחומים בהם עסקה היו מזוהים עם המין הגברי. נולדה בשנת 1820 בדבלין שבאירלנד, וקיבלה במרוצת השנים את התואר "המלחינה שהלחינה הכי הרבה יצירות מוזיקליות בארצות הברית לפני 1870". היא הלחינה למעלה מ-200 יצירות לפסנתר ולקול, בנוסף למספר מזמורים. בנוסף ליצירות המוזיקליות שלה חיברה בראון כמה מאמרים וכתבי עת שפרסמו אותה גם בעולם הספרותי. הוציאה לאור שני ספרים – אחד מהם היה על אחיה בשם Hamilton, the Young Artist – וכן מסות רבות, מסכתות, פואמות וסיפורים קצרים. בראון נפטרה ב-1882, וגופתה נטמה בבית הקברות גרין וודי שבניו יורק. מדיה וקבצים בנושא אוגוסטה בראון בוויקישיתוף אוגוסטה בראון, באתר MusicBrainz (באנגלית) Neuls-Bates, Carol, ,"Sources and Resources for Women's Studies in American Music: A Report" Notes. Second Series, Music Library Association, December 1978, עמ' 269–283 Tick, Judith (1983). American women composers before 1870. Issue 57 of Studies in musicolog (illustrated ed.). UMI Research Press. p. 150 Chase, Gilbert (1992). America's Music, from the Pilgrims to the Present (illustrated, revised ed.). University of Illinois Press. p. 160
נעמי רוזנברג

נעמי רוזנברג (9 בפברואר 1943, י"ד באדר א' התש"ג - 13 במרץ 2006, ג' באדר התשס"ו) הייתה מחנכת, מורה ומשוררת ישראלית. נולדה בהר הצופים בירושלים. בבית הוריה ספגה ערכי יהדות וערכי שירה ותרבות. למדה בבית הספר היסודי "מעלה" ובתיכון "אפרתה" בירושלים. מגיל צעיר הייתה חניכה ומדריכה בתנועת 'בני עקיבא'. בשנת 1965 הוסמכה בסמינר אפרתה להוראה בבית הספר היסודי ולהוראת מבוגרים. במשך תקופת הלימודים בסמינר הדריכה בפנימיית 'אפרתה'. עם חבריה השתתפה במבצע ביעור הבערות בהנחייתו של חתן פרס ישראל יעקב מימון, ולימדה את העולים במעברות אורה-עמינדב ובמעברת תלפיות קריאה וכתיבה. בשנת הלימודים 1964 החלה ללמד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "שמשון" בבית שמש, ובו לימדה במשך שנתיים. בשנת 1967 עברה ללמד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "לדוגמה לבנים ע"ש הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל" בירושלים ולימדה בו במשך שלושים ושלוש שנים. כמורה לעברית חיבבה על אלפי תלמידיה את הספרות, דאגה לפיתוח ההבעה בעל פה וההבעה בכתב והקפידה על לשון עברית נקייה תקנית ועשירה. בתשע שנות עבודתה האחרונות (עד פרישתה לגמלאות בתום שנת הלימודים תשנ"ח), שימשה סגנית המנהל בבית הספר לדוגמה לבנים. בבית הספר ובמסגרות אחרות הרבתה לכתוב מחזות, פיליטונים, מקאמות ושירים. במשך השנים לימדה בקורסים למורות בהוראת הספרות, עסקה בהדרכת מורים ואימנה פרחי הוראה של מכללת ליפשיץ. כמו כן הדריכה מורים בשנת הסטאז' שלהם. במשך שנתיים לימדה במכללה ירושלים. בשנת התשנ"ו (1996) נכללה בין שלושת המועמדים הסופיים לזכייה ב"אות מורה לחיים" בנושא יהדות וספרות עברית. בשנת התשס"ו (2006) קיבלה בבית הנשיא את אות "מחנכת למופת". עיקר יצירתה של נעמי רוזנברג הייתה השירה. בצעירותה כתבה שירים רבים שנותרו במגירה. בעידוד מורתה לספרות בסמינר אפרתה לאה חובב, ובעידודו של המשורר יצחק שלו, שנמנה עם מוריה בבית הסופר, הוציאה לאור שני ספרי שירה. כמו כן פרסמה שירים בעיתון הצופה ובכתב העת מבוע. בשנת תשנ"ה זכתה רוזנברג בפרס עמינח ליצירה ספרותית על ספר שיריה השני 'כמטוטלת אורלוגין'. במשך שנתיים (1999–2000) ערכה את כתב העת 'מבוע', כתב עת ליצירה יהודית. עקב מחלת ריאות שבה לקתה נאלצה להפסיק את העריכה. שם מתחילות המילים, תל אביב: סער, 1988 כמטוטלת אורלוגין, תל אביב: סער, 1993 באמצע החיים פתאום, ירושלים: המשפחה, 2007 רוזנברג הייתה נשואה ד"ר יהושע רוזנברג ולהם ארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא נעמי רוזנברג בוויקישיתוף כמטוטלת אורלוגין מבחר משיריה באתר "דרך המילים" נעמי רוזנברג, דף שער בספרייה הלאומית
נציגות ישראל ברבאט

נציגות ישראל ברבאט היא הנציגות הדיפלומטית של מדינת ישראל במרוקו. הנציגות הוקמה ב-1994, לאחר הסכמי אוסלו שסימנו התחממות ביחסים של ישראל עם העולם הערבי, עוד לפני כן נחשבה מרוקו לאורך השנים כמתונה מאוד ביחסה לישראל. המלך חסן השני תמך בפיוס ובפשרה בסכסוך הישראלי-ערבי, ותיווך בין הצדדים בהסכם השלום בין ישראל למצרים ובמשא המתן בין ישראל לפלסטינים. בעבר, על אף שמרוקו שלחה כוחות צבא שנלחמו כנגד ישראל במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים, לאורך השנים התבלטה מרוקו כמדינה ערבית מתונה ביחסה לישראל. המלך חסן השני תמך בפיוס ובפשרה בסכסוך הישראלי-ערבי, ותיווך בין הצדדים בהסכם השלום בין ישראל למצרים ובמשא המתן בין ישראל לפלסטינים. לאחר הסכם אוסלו בשנת 1995 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות והוקמו "משרד קישור" של ישראל במרוקו ו"משרד קישור" של מרוקו בישראל. ב-23 באוקטובר 2000 הודיעה מרוקו על סגירת משרד הקישור בישראל והמשרד הישראלי ברבאט במחאה על המדיניות הישראלית בהתמודדות עם האינתיפאדה השנייה. בהמשך אף הכריזה מרוקו על ניתוק היחסים עם ישראל. ב-22 בדצמבר 2020 נחתם הסכם ישראל–מרוקו בו הוסכם על חידוש היחסים הדיפלומטים בין המדינות. ישראל פתחה בשנית את משרד הקישור ברבאט ובראשות עמד דוד גוברין, ומרוקו פתחה משרד קישור בתל אביב בראשותו של עבד אלרחים ביוד. ב-11 באוגוסט 2021 הגיע שר החוץ הישראלי, יאיר לפיד, לביקור מדיני ראשון שבו חנך ברבאט את הנציגות הישראלית והודיע על שדרוג היחסים לדרג שגרירויות. עינת לוי, במרוקו לא פוחדים מהמילה "ישראל", באתר ynet, 28 ביולי 2018 ברק רביד‏, 20 שנים לאחר סגירתה: ישראל פתחה מחדש את הנציגות הדיפלומטית במרוקו, באתר וואלה, 26 בינואר 2021 דני זקן, ‏ישראל ומרוקו פתחו את משרדי הקישור הדיפלומטיים ביניהן, באתר גלובס, 9 בפברואר 2021 לפיד: "סיכמנו עם מרוקו על פתיחת שגרירויות, מייצרים ציר מול איראן", באתר ynet, 12 באוגוסט 2021 ברק רביד‏, ביקור רשמי ראשון אחרי 20 שנה: לפיד המריא למרוקו, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2021
שגרירות ישראל בטהראן

שגרירות ישראל בטהראן הייתה הנציגות הדיפלומטית של מדינת ישראל בטהראן, איראן, וטיפלה ביחסי איראן–ישראל. השגרירות הוקמה באופן רשמי ב-1964 (אם כי פעלה דה פקטו שנים רבות לפני כן) אך נסגרה ב-1979 בתחילת המהפכה האיראנית. כיום בניין השגרירות משמש את הרשות הפלסטינית כשגרירות הפלסטינית באיראן, ושם הרחוב בו שוכנת השגרירות אף שונה ל"רחוב פלסטין". בתקופת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי הפכה איראן למדינה המוסלמית השנייה אחרי טורקיה שהכירה בישראל בפועל. לישראל הייתה משלחת קבועה בטהראן, ששימשה כשגרירות דה פקטו, וב-1964 היא שודרגה לשגרירות דה יורה. ערך מורחב – חילוץ הישראלים מאיראן (1979) המצב באיראן התדרדר במהלך שנת 1978, ולקראת סוף השנה הוחל בפינוי משפחות הישראלים באיראן. ב-16 בינואר 1979 עזב השאה מוחמד רזא פהלווי את איראן בעקבות מהומות קשות וממושכות שהתחוללו בה, וב-11 בפברואר הוכרזה באיראן המדינה האסלאמית החדשה. ב-11 בפברואר שהו בשגרירות ישראל בטהראן רק אנשי ביטחון. באותו בוקר נעלם הכוח הצבאי האיראני ששמר על השגרירות. באותה עת החל המון שמנה כ-20 אלף איש להסתער על בניין שגרירות ישראל. בראש ההמון עמדו מחבלים פלסטינים.[דרוש מקור][מפני ש...] קצין הביטחון של השגרירות ואנשיו הצליחו לברוח מן הבניין בטרם השתלט עליו ההמון. עוד באותו היום, במעמד ראש הממשלה, שר החוץ וחבר "מועצת המהפכה המוסלמית", הניף יאסר ערפאת את הדגל הפלסטיני על בניין השגרירות הישראלית בטהראן, והשלטונות האיראניים החדשים העבירו להם באופן סמלי את המפתחות למקום. בכך הפכה השגרירות הישראלית לשגרירות הפלסטינית באיראן. ב-18 בפברואר 1979 נמלטו שגריר ישראל, יוסף הרמלין, וצוות השגרירות מהמדינה. צבי דוריאל (1964–1968) מאיר עזרי (1968–1973) אורי לוברני (1973–1978) יוסף הרמלין (1978–1979) From friends to foes: How Israel and Iran turned into arch-enemies — Iran — Haaretz.com המון רגם אותי באבנים, מעריב, 17 בנובמבר 1978 ארגמן, עמ' 73. שמואל שגב, 1981, המשולש האיראני: היחסים החשאיים בין ישראל-איראן-ארצות הברית, תל אביב: ספריית מעריב. הערבים בפרס נכשלו במאבק נגד - שלטים, מעריב, 23 באוקטובר 1963 fa:نمایندگی سیاسی اسرائیل در تهران
ביהראוגרה

ביהראוגרה (בהונגרית: Biharugra) הוא כפר בנפת שרקד שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה. כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בביהראוגרה נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 1,366 תושבים, ובשנת 2021 רק 828 תושבים. יהודים ישבו בביהראוגרה במאה ה-19 ובשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא ביהראוגרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביהראוגרה נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי ביהראוגרה שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
גסט

גסט (בהונגרית: Geszt) הוא כפר גדול בנפת שרקד שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה. כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בגסט נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 948 תושבים, ובשנת 2021 רק 682 תושבים. שמו של הכפר מופיע לראשונה במקורות כתובים משנת 1213 יהודים ישבו בגסט במאה ה-19 ובשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא גסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גסט (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי גסט שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993