laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וולטון ווקר

וולטון האריס ווקר (באנגלית: Walton Harris Walker; ‏3 בדצמבר 1889 – 23 בדצמבר 1950) היה גנרל אמריקאי, אשר לחם במלחמת העולם השנייה ופיקד על הארמייה השמינית של ארצות הברית בראשיתה של מלחמת קוריאה. הוא נהרג בתאונת דרכים בעיצומה של המלחמה. ווקר נולד בטקסס. למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית וסיים את לימודיו שם ב-1912. במלחמת העולם הראשונה לחם בצרפת ועוטר על לחימתו בעיטור כוכב הכסף. בין מלחמות העולם מילא ווקר מספר תפקידי מטה ותפקידי פיקוד שונים ובשנות ה-30 שימש כסגן מפקד חטיבת חיל רגלים. ערב מלחמת העולם השנייה שירת כקצין באגף התכנון של המטה הכללי האמריקאי. הוא ביקש להשתלב בתהליך הקמת הכוחות המשוריינים החדשים של ארצות הברית, קודם לדרגת בריגדיר גנרל וב-1942 היה למייג'ור גנרל. הוא פיקד על הדיוויזיה המשוריינת ה-3 ולאחר מכן על הקורפוס ה-20. בקיץ 1944 הגיע לצרפת והוביל את הקורפוס לקרב במסגרת יחידות הארמייה השלישית. הקורפוס, שהצטיין בתנועה מהירה, לחם בצרפת, בקרב על הבליטה ובפריצה לתוך גרמניה ובימי המלחמה האחרונים נכנס לאוסטריה. באפריל 1945 קודם ווקר לדרגת לוטננט גנרל. לאחר המלחמה מונה למפקד הארמייה החמישית בארצות הברית וב-1948 היה למפקד הארמייה השמינית, אשר שימשה כעוצבת חיל המצב העיקרית של ארצות הברית ביפן הכבושה. זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת קוריאה ביוני 1950 נצטווה ווקר להעביר את הארמייה השמינית לקוריאה הדרומית ולהדוף את התקפת צבא קוריאה הצפונית שם. הארמייה נחתה בקוריאה כשלרשותה רק ארבע דיוויזיות קלות חימוש בעלות מוכנות קרבית מוגבלת, והייתה נתונה במהרה בקרבות כבדים ורבי אבדות. ווקר פיקד על הארמייה תוך חילוקי דעות רבים עם מפקדו הגנרל דגלס מקארתור. על אף שהארמייה השמינית תוגברה בהמשך התברר לווקר כי המשימה להדוף את הצפון-קוריאנים חזרה אל קו רוחב 38 צפון (הגבול בין שתי הקוריאות) איננה מעשית. הוא ניהל את קרב ההגנה שאיפשר לכוחות האו"ם בקוריאה להקים ולבסס את מתחם ההגנה סביב העיר פוסן בדרומה של קוריאה, תוך הסטת כוחותיו במהירות מגזרה לגזרה תוך שימוש בקווים פנימיים. לאחר נחיתת כוחות ארצות הברית המוצלחת באינצ'ון בספטמבר 1950 העביר ווקר את הארמייה שלו למתקפה צפונה, שהוא שם דגש על התקדמות מהירה ולאו דווקא על כיתור והשמדה של כוחות צפון קוריאנים. הארמייה חצתה את קו הרוחב 38 וחדרה לתוך קוריאה הצפונית ובאוקטובר 1950 קרבה אל הנהר יאלו, גבולה של קוריאה הצפונית עם סין. כאשר התערבה סין במלחמה פרצו כוחותיה לתוך פער בין הארמייה השמינית לבין הקורפוס ה-10 שממזרח לה, אשר ווקר היה בין האחראים להיווצרותו. הוא ניהל את קרב הנסיגה של הארמייה דרומה והחליט על דעת עצמו לסגת מפיונגיאנג ולהתייצב על קו הרוחב 38. ב-23 בדצמבר 1950 נהרג ווקר כאשר ג'יפ הפיקוד שלו התנגש במשאית אזרחית מצפון לסיאול. לאחר מותו קודם לדרגת גנרל בעל ארבעה כוכבים. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. גנרל מת'יו רידג'וויי מונה במקומו למפקד הארמייה השמינית. ווקר עוטר במהלך שירותו בעיטורים רבים, לרבות צלב השירות המצוין, מדליית השירות המצוין, כוכב הכסף, אות לגיון ההצטיינות, צלב התעופה המצוינת וכוכב הארד. צבא ארצות הברית קרא על שמו לטנק הקל M41 ווקר בולדוג. מדיה וקבצים בנושא וולטון ווקר בוויקישיתוף וולטון ווקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Monument unveiled for legendary U.S. Army general, באתר צבא ארצות הברית, 3 בדצמבר 2009 וולטון ווקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ניצחון

ניצחון הוא מונח המתייחס בדרך כלל למלחמות, ומתאר הצלחה בהשגת המטרות והבסת האויב, או הבסת היריב בתחרויות. הצלחה במערכה צבאית תוקפנית נקראת "ניצחון אסטרטגי", וניצחון בהיתקלות עם האויב (התגוננות מוצלחת) נקראת "ניצחון טקטי". מבחינה רגשית, לניצחון מתלווה תחושה של התרוממות רוח, וברוב התרבויות הוא מתבטא בתנועות ובתנוחה המשדרות תוקפנות. ריקודי ניצחון וזעקות ניצחון, בדומה לריקודי מלחמה וזעקות מלחמה מבוצעים לפני שמתקיים קרב אלים. דוגמה היסטורית ראשונית לריקוד ניצחון היא ריקודם של הלומברדים והודייתם לאודין לאחר ניצחונם בקרב בשנת 579. הם שחטו עז וסביב ראשה הכרות חגו במעגל ושרו שיר ניצחון. בימי הרפובליקה הרומית, ניצחונות נחגגו על ידי מצעד ניצחון, שער ניצחון והקמת אנדרטות ניצחון. בימי עבר, המנצחים בקרב היו לוקחים שלל מהמובסים, כגון נשקו של האויב לשימוש משני, או חלקים מגופותיהם. במיתולוגיה היוונית ניקה היא אלת הניצחון ובמיתולוגיה הרומית היא נקראה ויקטוריה, ומכאן מקור המילה ניצחון בשפות הלטיניות (Victory) והשמות ויקטוריה וויקטור. בספרות ובאגדות שבאו לאחריהן הניצחון מיוצג על ידי גיבור שהורג מפלצת בקרב פנים אל פנים (גאורגיוס הקדוש, אינדרה, תור שהורג את יורמנגנד ועוד). סול אינוויקטוס, אל השמש "הבלתי מנוצח" מהמיתולוגיה היוונית, נהפך לשמו של ישו במיתולוגיה הנוצרית. פאולוס תיאר את תחיית ישו כניצחון על המוות והחטא. המילה הלטינית לניצחון, ויקטורי, החלה להחליף את מקבילתה באנגלית עתיקה, sige. התחילית "זיג" הייתה נפוצה במשפחת השפות הגרמאניות ושאריותה בימינו הן שמות כמו, זיגפריד, זיגמונד, זיגברט, זיגורד ועוד. ערך מורחב – יום הניצחון מדינות שונות נוהגות לציין את יום הניצחון שלהן. כלומר, היום בו הושג ניצחון צבאי או אסטרטגי משמעותי, אשר הכריע או סיים מלחמה בעלת חשיבות במהלך ההיסטוריה של אותן מדינות. למשל, יום הניצחון לציון כניעתה של גרמניה מצוין במדינות המערב ב-8 במאי (יום הניצחון באירופה) ואילו בגוש המזרחי, ב-9 במאי, כ"יום הניצחון בחבר המדינות". גם בישראל הוא מצוין ב-9 במאי, בהגדרה "יום הניצחון על גרמניה הנאצית". כמו כן, יום השחרור וההצלה מצוין מדי שנה בכ"ו באייר לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. ערך מורחב – סימן V סימן V או סימן הניצחון היא מחווה גופנית הנעשית באמצעות כף יד המופנית קדימה, שבה האצבע המורה ואצבע האמה מתוחות ומופרדות אחת מהשנייה, בעוד האצבעות האחרות קמוצות. המחווה נועדה ליצג את האות הלטינית V. ניצחון פירוס מדיה וקבצים בנושא ניצחון בוויקישיתוף
הומניזם נוצרי

הומניזם נוצרי הוא זרם הגות המדגיש את האנושיות של ישו, משנתו החברתית ואת הנטייה שלו לשלב רוחניות אנושית וחומריות. זרם זה רואה עקרונות הומניסטיים כמו כבוד האדם האוניברסלי וחופש הפרט ואת עליונותו של האושר האנושי כרכיבים חיוניים ועקרוניים אשר תואמים את תורתו של ישו. הומניזם נוצרי ניתן לראות כאיגוד פילוסופיות של אתיקה נוצרית ועקרונות הומניסטיים. ההומניזם הנוצרי התפתח מאוד בתקופת הרנסאנס, שמקורו באמונה בגדולת יכולות האדם, אשר ערכיו ודבקותו מוקדשים לנצרות. בהקשר זה, פרנצ'סקו פטרארקה (1304-1374) נחשב לאבי ההומניזם, ואחד הדמויות הבולטות ברנסאנס המוקדם. הגישה ההומניסטית הרגילה מעריכה אמנם קיום אנושי כמשהו ראוי כשלעצמו, אילו הומניזם נוצרי מעריך קיום זה, כל עוד הוא בשילוב עם האמונה הנוצרית. אחד הטקסטים הראשונים לגבי ההומניזם הנוצרי היה הנאום של ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה על כבוד האדם, שבו הוא הדגיש כי לאנשים יש את הרצון החופשי לבחור בדרגה מוסרית, בין מלאכים לשטן. עקרונות נוצריים נכנסו לתוקף גם במקומות שאינם איטליה, במהלך מה שנקרא כיום הרנסאנס הצפוני. באוניברסיטאות איטלקיות ובאקדמיה הדגישו כתבים קלאסיים כמקור ידע, ואילו אוניברסיטאות באימפריה הרומית הקדושה ובצרפת ביססו תורתם על אבות הכנסייה. הנאורות של המאה ה-18 באירופה תמכה בחלקה בחילון ובהפרדת הדת מהמדינה, מה שלכאורה (לפי טענת ההומניזם הנוצרי) גרם לקרע שווא בין הנצרות וההומניזם. ההשכלה גיבשה הומניזם כפילוסופיה חילונית ליברלית מובהקת. יש רציונליסטים שפיתחו את הגישה הדאיסטית שדחתה את התאולוגיה המסורתית לטובת 'דת טבעית '. הלא-קונפורמיסטים העדיפו לעקוף הכנסיות לחפש את אלוהים באופן אישי בדרך של סיבה ואינטואיציה מוסרית מולדת לכאורה. דאיסטים אלה פירשו מחדש את תאוריית המוסר הנוצרית ובכך הובילו מבחינה היסטורית לתנועות הרפורמיסטיות הפוליטיות והחברתיות של המאות ה -19 וה -20. אולי התרומה המשמעותית ביותר של הנצרות הליברלית הזו היא שהיא הולידה את התנועה הבריטית הראשונה עבור ביטול העבדות, אשר הוקמה על ידי הקוויקרים ב בסוף המאה ה -18. הקטל של מלחמת העולם הראשונה ניפצה את האופטימיות הליברלית. האידיאליזם האינסופי הואפל על ידי הצד האפל של האנושות וזה דרבן תגובה ריאליסטית בקרב חוקרים ותאולוגים נוצריים. המכונה ניאו אורתודוקסיה. זרם אשר הוגיו היו ליברלים פוליטיים לשעבר שהתעקשו לבסס את הגישה ההומניסטית שלהם על התאוריה הנוצרית. עד שנות ה-70 נצרות חברתיות נתחדשו. דוגמאות לכך הן המאבקים באמריקה הלטינית ואת המאבקים נגד האפרטהייד בדרום אפריקה, "תאולוגיית השחרור" שמטרתה לרתום את הנצרות למלחמה לצדק חברתי ואפילו לסוציאליזם מהפכני. עם זאת הכותרת עצמה היה מטעה כפי שהזרם מעולם לא היה באמת "תאולוגיה". נעשו ניסיונות שונים כדי ליצור הומניזם יותר נוצרי מסורתי. כתוצאה מכך, יש כאלו שמקשרים את ההומניזם למורשת התרבותית של הנצרות. ההומניזם הנוצרי זה מדגיש את ישו כתמצית וכהיתוך של האנושות עם-האנושות האלוהית שבאה לידי ביטוי בתרבות המערבית. רעיונות אלה לוקחים השראה מהוגים קתולים מתקופת הרנסאנס כגון ארסמוס מרוטרדם, תומאס מור ויוהנס רויכלין. הומניזם, דתי, דף שער בספרייה הלאומית
פסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול

פסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול נוסד בשנת 1977 והוא אחד מפסטיבלי הקולנוע בינלאומיים הוותיקים של קנדה. הפסטיבל הציבורי מתקיים מדי שנה בסוף אוגוסט בעיר מונטריאול בקוויבק. בניגוד לפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו, שבו יש דגש על סרטים מקנדה ומצפון אמריקה, הפסטיבל במונטריאול שם דגש על מגוון גדול של סרטים מכל רחבי העולם. מטרתו הרשמית של הפסטיבל היא "לעודד גיוון והבנה תרבותיים בין המדינות, על מנת לטפח את הקולנוע של כל היבשות על ידי התפתחות קולנוע איכותי, קידום יוצרי סרטים ויצירות חדשניות, לגלות ולעודד כישרונות חדשים, ולקדם מפגשים בין אנשי קולנוע מרחבי העולם." פרס מיוחד של חבר השופטים הבמאי הטוב ביותר השחקנית הטובה ביותר השחקן הטוב ביותר התסריט הטוב ביותר התרומה האמנותית הגבוהה ביותר פרס החדשנות הסרט העלילתי בדיוני הטוב ביותר (זהב, כסף וארד) סרטים קצרים (פרס ראשון ופרס חבר השופטים) בנוסף הפסטיבל מקיים הצבעה של הקהל עבור הסרטים שהם הכי אהבו בקטגוריות שונות: פרס אהבת הקהל פרס לסרט הכי פופולרי הקנדי פרס גלאובר רושה לסרט הטוב ביותר מאמריקה הלטינית פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר פרס לסרט הקצר קנדי הטוב ביותר. בשנת 1995 זכה סרט הביכורים של שמי זרחין, "לילסדה", בפרס התסריט הטוב ביותר. בשנת 2004 זכה הסרט הישראלי "הכלה הסורית" בפרס לסרט הטוב ביותר. בשנת 2006 התחרה, במסגרת התחרות הרשמית, סרטם של יוסי מדמוני ודוד אופק "מלנומה אהובתי". בשנת 2007 התחרה, במסגרת התחרות הרשמית, סרטה של איילת מנחמי "נודל". בשנת 2011 התחרה, במסגרת התחרות הרשמית, סרטו של ערן ריקליס "פלייאוף". מדיה וקבצים בנושא פסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול פרס ראשון לסרט האפגאני "אוסאמה" בפסטיבל מונטריאול, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2003 פסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שמי זרחין, באתר library.osu.edu גואל פינטו, סרטים ישראליים בפסטיבלים בינלאומיים, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2004 חשיפה בצפון, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2006 נירית אנדרמן, "נודל" ישתתף בתחרות של פסטיבל הסרטים במונטריאול, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2007 טל לוין, עכבר העיר, סרטו של ערן ריקליס יתחרה בפסטיבל מונטריאול, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2011
ציון שלום

ציון שלום (נולד ב-1929) הוא כדורגלן עבר אשר שיחק בבית"ר ירושלים בשנות ה-40 וה-50. שלום נולד בשכונת בית ישראל שבירושלים. בנערותו שיחק בקבוצת הנוער של בית"ר ניל"י שאוחדה יחד עם בית"ר ימין משה בשנת 1942 לבית"ר ירושלים. לאחר מכן שיחק בבית"ר נתניה עמה זכה ב"גביע תל חי" - הגביע של אגודת בית"ר. שלום לחם במלחמת העצמאות יחד עם חבריו לקבוצה ונטל חלק בהגנה על ירושלים ובשחרור רמת רחל וממילא כחבר באצ"ל. לאחר המלחמה שיחק בעמדת הקיצוני ימני בבית"ר ירושלים, בישל וכבש שערים רבים לזכות קבוצתו. בעונותיו אלו שלום הוזמן לסגל נבחרת ישראל ואף שובץ לנבחרת המשנה (נבחרת ישראל ב') אך לבסוף לא שיחק כתוצאה מפציעה. בעונת 1958/1959 נפצע ונעדר תקופה ממושכת, לאחר מכן חזר והבקיע שער חשוב לזכות קבוצתו נגד מכבי רחובות במרץ 1959. בעונת 1959/1960 פרש מכדורגל פעיל ועבר לאמן את הנוער מספר שנים. ב-6 עונותיו המתועדות, (החל מ-1954) צבר 72 הופעות ו-23 שערים במדי בית"ר ירושלים. מדיה וקבצים בנושא ציון שלום בוויקישיתוף רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק ראשון, ציון שלום - בעיטה קטלנית, עמוד 17, הוצאת Media41LTD יצחק י. היללי, נא להכיר: ציון שלום, חרות, תאריך: 23.3.1958
דייוויד גולדפיין

דייוויד לי גולדפיין (באנגלית: David Lee Goldfein; נולד ב-21 בדצמבר 1959) הוא גנרל אמריקאי-יהודי. כיהן כראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית. גולדפיין נולד בצרפת, היכן ששירת אביו כקצין בחיל האוויר האמריקאי. אחיו סטיבן שירת אף הוא בחיל האוויר והשתחרר בדרגת מייג'ור גנרל. גולדפיין הוסמך לקצונה על ידי אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ב-1983. הוא פיקד על מפקדת חיילות האוויר של פיקוד מרכז; על כנף הקרב ה-49, בבסיס טיסה הולומן שבניו מקסיקו; על כנף הקרב ה-52, בבסיס טיסה ספאנגדאהלם שבגרמניה; על 366th Operations Group בבסיס טיסה מאונטיין הום (Mountain Home AFB) שבאיידהו; ועל טייסת הקרב ה-555 באוויאנו (אנ'), איטליה. גולדפיין הוא בוגר בית הספר לאמצעי לחימה של חיל האוויר של ארצות הברית (U.S. Air Force Weapons School). הוא נטל חלק במבצע מגן המדבר ובמלחמת המפרץ, כמו גם במרכז הפעולות האווירי המשולב שנפרשֹ בוויצ'נצה במהלך "מבצע כוח מכוון" (אנ') (מערכה צבאית שניהלה נאט"ו נגד כוחות רפובליקה סרפסקה בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1995). כמפקד טייסת הקרב ה-555, הוביל גולדפיין את היחידה שלו כטייס F-16 פייטינג פלקון במבצע כוח מאוחד, כשמטוסו הופל על ידי סוללת נ"מ מחטיבת ההגנה האווירית ה-250 של חיל האוויר של סרביה ומונטנגרו, ב-2 במאי 1999, מעל מערב סרביה, אך חולץ על ידי מסוק של נאט"ו, בטרם הספיקו חיילי סרביה ומונטנגרו לאכן את מיקומו וללכוד אותו. בין תפקידי המטה שמילא גולדפיין: סגן מנהל התכנון, בלשכת סגן הרמטכ"ל לתכנון אסטרטגי, קצין אג"ם בפיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית ב-Joint Base Langley–Eustis (הבסיס המשותף לנגלי-אוסטיס), שבווירג'יניה, מנהל המטה המשותף, סגן וראש מטה חיל האוויר. גולדפיין הוא Command Pilot (הדירוג הגבוה ביותר בחיל האוויר של ארצות הברית, מוענק רק למי שצבר לפחות 15 שנות טיסה ו-3,000 שעות טיסה) בעל יותר מ-4,200 שעות טיסה ב-T-37, T-38, F-16C/D, F-117. לגולדפיין תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת אוקלהומה סיטי. ב-26 באפריל 2016 הודיע מזכיר ההגנה של ארצות הברית אשטון קרטר כי גולדפיין ימונה לתפקיד ראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית. ביולי 2016 נכנס לתפקיד, שירת בתפקיד עד אוגוסט 2020 ולאחר מכן פרש משירות הקבע (החל מאוקטובר 2020). גולדפיין נשוי לדון ואב לשתי בנות. מדיה וקבצים בנושא דייוויד גולדפיין בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר חיל האוויר האמריקאי ראיון פרידה מגולדפיין, באתר חיל האוויר האמריקאי אמיר אורן, טייס יהודי מונה למפקד חיל האוויר האמריקאי, באתר הארץ, 27 באפריל 2016 שי לוי, ‏הוא משלנו! המפקד הבא של חיל האוויר האמריקאי - יהודי, באתר ‏מאקו‏, 27 באפריל 2016
מערת לפידות

מערת לפידות או מערת תפן היא מערה קרסטית גדולה, הנמצאת כ-500 מטרים דרום-מערבית למושב לפידות. ההערכה היא שהמערה גדולה מאד ואף מגיעה עד מתחת ללפידות, אך לא ניתן להרחיק בה יותר ממאה מטרים, שם היא מסתיימת בתהום. במערה ישנם נטיפים רבים ומספר עטלפים. הגישה למערה מתוך מושב לפידות, בשביל המסומן בפסי סימון לבן-כחול-לבן. הכניסה למערה אפשרית באמצעות ירידה בחבל. לאחר ימים גשומים קרקע המערה חלקלקה מאוד ונדרשת זהירות רבה מההולך בה. הירידה אל תוך המערה נעשית על ידי חבלים חלל מערת לפידות נטיף ענק במערת לפידות ה"תהום" שבקצה המערה מדיה וקבצים בנושא מערת לפידות בוויקישיתוף מערות בישראל - מערת תפן - לפידות, באתר מועדון המערות הישראלי
קרולינה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קרולינה – זמרת וכותבת שירים ישראלית קרולינה (פוארטו ריקו) – עיר בפוארטו ריקו אנה קרולינה – זמרת ומלחינה ברזילאית קרוליינה קרינולינה אישים ששמם הפרטי הוא קרולינה
מורפטלר

מוּרְפַטְלָר (ברומנית: Murfatlar) היא עיר נמל בחבל דוברוג'ה, רומניה. מורפטלר נקראה בעבר בשם "באסאראב" (Basarabi). העיר שוכנת על גדת תעלת דנובה–הים השחור. בהתאם לחפירות ארכאולוגיות, שנערכו במקום, היישוב קדום למדי, אך שמו מוזכר לראשונה בכתובים ב-1855 ומדובר בשם טורקי שמשמעו "של מורפט". ביישוב היה חיל מצב עות'מאני והושיבו בו טטרים מחצי האי קרים.ב-1924 שונה שם המקום לבאסאראב, אך ב-1965 הושב השם מורפטלר. ב-1980 חזרו לשם באסאראב וב-26 ביוני 2007 הפרלמנט הרומני חוקק חוק המחזיר את השם "מורפטלר". בדצמבר באותה שנה אשרר הסנאט הרומני את החוק. לפי נתוני 2011 חיו בעיר 10,216 תושבים, מעל 80% נוצרים רומנים. בעיר יש "יקב מורפטלר", בו מכינים ומוכרים את היינות, שהוכנו מענבי כרמי מורפטלר הנודעים. מדיה וקבצים בנושא מורפטלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מורפטלר היסטוריה באתר של עיריית מורפטלר (ברומנית) האתר של יקב מורפטלר (ברומנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיטת קלט

שיטת קלט (באנגלית: input method, או input method editor שפירושו עורך שיטת קלט -נפוץ בקיצור IME) היא רכיב במערכת הפעלה, או בתוכנה, המאפשרת למידע כמו הקשות מקלדת או תנועת עכבר, להתקבל כקלט. שיטת קלט הכרחית בכל שפה שבה יש יותר גרפמות מאשר מקשי המקלדת של המשתמש. דוגמאות לכך הם, שבמחשב בעל מקלדת לטינית מאפשרת שיטת הקלט להקליד, גם בשפות סינית, עברית, הודית, וכדומה, ובהתקנים שונים כמו פלאפונים ניתן להקליד אלף-בית בשפות שונות, למרות שהמקשים הם מספריים בבסיסם. גם הקשה במסך מגע נחשבת כשיטת קלט. במערכות הפעלה מסוימות שיטת הקלט מגדירה גם את פעולתם של מקשים מתים (מקשים שבהקשה עליהם לבד לא יביאו לשום פלט ורק בשילוב עם מקש אחר יביאו לפלט). מדיה וקבצים בנושא שיטת קלט בוויקישיתוף InputKing Online Input System -עורך שיטת קלט מבוסס רשת לשפות שונות ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל מדינת אורנג' החופשית

סמל מדינת אורנג' החופשית (בהולנדית: Wapen van de Oranje-Vrijstaat) הוא סמלה הלאומי של מדינת אורנג' החופשית, אשר התקיימה בשטחי דרום אפריקה של ימינו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. בלב סמל מדינת אורנג' החופשית עומד מגן לבן עם מסגרת שחורה. בשלושה קצותיו, התחתון, הימני העליון והשמאלי העליון, ממוקמים חצוצרות, אשר הושאלו באופן ישיר מייצוגם בדגל בית המלוכה של הולנד, בית אוראניה-נאסאו. בין החצוצרות, במרכז, משתרע עיגול לבן המכיל את עיקר תוכן הסמל. חציו העליון מבטא את עולם החי של המדינה. מימין האריה המקומי, משמאל שלשה כבשים המבויתת אותן הביא האדם הלבן, ובמרכז נישא לגובה עץ תפוזים. לעץ התפוזים משמעות מיוחדת בשל אזכור שמו בשם המדינה. בחציו התחתון של העיגול מופיעה עגלת משא, המייצגת את האפריקאנר הנודד, ה"טרקבור", התר את הארץ בחפשו אחר חירות ומקום להקים בו מולדת. בעיגול מוצגים שני כיתובי מוטו. בקצותיו כתוב בהולנדית "VRYHEID IMMIGRATIE", שפירושו "חירות ומסע"; ובמרכזו כתוב בהולנדית גם כן "GEDULD EN MOED", שפירושו "סבלנות ואומץ". ומעבר לכל זה, משני צדי המגן תומכים שני דגלי מדינת אורנג' החופשית, אחד במכל צד. אפריקאנרים נודדים בטרק הגדול באמצעות עגלת משא אריה, אשר בעבר היווה דמות בולטת בנוף הטבעי מדינת אורנג' החופשית עצי תפוזים בסמוך לתחומי מדינת אורנג' החופשית בדומה לאופן עיצוב דגלה, גם ביחס לעיצוב סמלה של מדינת אורנג' החופשית, היה למלוכה ההולנדית השפעה משמעותית. לבקשת נשיא מדינת אורנג' החופשית הראשון, יוזיאס פיליפ הופמן, ובהסכמת מלך הולנד וילם השלישי (1849-1890), הסמל עוצב לבסוף על ידי "המועצה העליונה לענייני אצולה" (Hoge Raad van Adel) - גוף רשמי של ממשלת הולנד. בינואר 1856 הוא הובא לאישור מועצת העם, הפרלמנט של מדינת אורנג' החופשית. לאחר תקופה של דיון פנימי במדינה באשר לאופי הסמל שעוצב בהולנד, ועל אף התנגדות מסוימת, ב-28 בפברואר 1856, המועצה אישרה אותו לבסוף. באופן רשמי הסמל הפך לסמלה של המדינה רק כשנה לאחר מכן, ב-23 בפברואר 1857, והוא נשאר בתוקף עד ה-31 במאי 1902, אז מדינת אורנג' החופשית הובסה על ידי בריטניה במלחמת הבורים, וחדלה מלהתקיים. לאחר ניצחון הבריטים על מדינת אורנג' החופשית, הם הקימו על חורבותיה את מושבת נהר האורנג', אשר התקיימה עד שנת 1910. הסמל שבחרו הבריטים למושבה נעדר כל ייצוג או שאיבת השראה מהסמל ההיסטורי של המקום - סמל מדינת אורנג' החופשית. בשנת 1910 אוחדו שטחי מדינת אורנג' החופשית עם שאר המושבות הבריטיות באזור, ועל בסיסן הוקם איחוד דרום אפריקה. סמל המדינה החדשה כלל ייצוג לא מבוטל לסמל מדינת אורנג' החופשית. מעל הסמל התנשא בגאון אריה, וברבע הימני התחתון של המגן עמדה עגלה, הדומה לעגלת האפריקאנר הנודד מסמל המדינה. בנוסף ברבע השמאלי התחתון הופיע עץ תפוזים. לאחר נפילת האפרטהייד והקמת דרום אפריקה החדשה, סמל פרובינציית המדינה החופשית, המשתרעת כיום בשטח עליו הייתה פעם מדינת אורנג' החופשית, לא כלל שום אזכור ממשי לסמל מדינת אורנג' החופשית ההיסטורית. דגל בית המלוכה של הולנד, בית אוראניה-נאסאו סמל איחוד דרום אפריקה, 1928–1994 דגל מדינת אורנג' החופשית סמל הטרנסוואל סמל דרום אפריקה מדיה וקבצים בנושא סמל מדינת אורנג' החופשית בוויקישיתוף "ORANJE VRIJSTAAT - ORANGE FREESTATE", באתר heraldica civica et militara "Arms of the Orange Free State", באתר Historical Flags of Our Ancestors "Oranje Vrij Staat", באתר Armoria patriæ "Pre-Union colonies and republics - Boer republics", באתר South African Heraldry Website http://www.hubert-herald.nl/RSAOrange.htm "ORANJE VRIJSTAAT - ORANGE FREESTATE"], heraldica civica et militara
U

המונח "יו" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו יו (פירושונים). האות U (יו) היא האות העשרים ואחת באלפבית הלטיני. במקור הייתה האות U וריאציה של האותיות V, J או I. כמו כן שימשה לעיתים לציין את העיצור אותו מייצגת כיום האות V. באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "יוניפורם" (Uniform) בקוד מורס האות מיוצגת על ידי שתי נקודות וקו: · · - בקוד ASCII האות מיוצגת על ידי 85 (U) ו-117 (u). בכתב ברייל: בביוכימיה, U מייצגת את אורציל. בלוחות שנה, U מייצגת את יום ראשון כאשר S מייצגת את שבת - מאחר שבמרבית השפות הלטיניות שני הימים מתחילים באותה אות. בכימיה, U מייצגת את היסוד אורניום. בהנדסת חשמל, U מסמלת מתח חשמלי. בהיסטוריה, יו היה מלך קוריאה. במלחמת העולם השנייה, U - הקידומת של צוללות קריגסמרינה (חיל הים) של גרמניה הנאצית. בתחבורה, האות U מציינת פְּנִיַּת פַּרְסָה. ברשתות תקשורת, מייצגת האות U קנה מידה למדידת גובה בארונות תקשורת. Ǜ Ù Ú Û Ü Ŭ Ű Ů
יחזקאל ישראל

יחזקאל ישראל (1927 - 2 בספטמבר 2015) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-40 וה-50 ויזם נדל"ן, ממייסדי חברת הנדל"ן "האחים ישראל". ישראל נולד בירושלים למשפחה מסורתית בת ארבעה ילדים. בצעירותו היה חבר האצ"ל ולחם במלחמת העצמאות. בנערותו שיחק בקבוצת מג"ל (מועדון גוגנהיים למשחקים). בשנת 1942, כשקבוצת בית"ר ירושלים חידשה את פעילותה לאחר חמש שנות הפסקה, הצטרף לקבוצה יחד עם אשר ברנבלום ואהרון חסון. לאחר הקמת המדינה וחזרת הליגה לפעילות, שיחק בקבוצה בתפקיד החלוץ והמקשר הימני וניחן ביכולת כדרור גבוהה. יחזקאל ישראל שיחק במספר משחקי ידידות של בית"ר בסוריה ולבנון בשנת 1944. היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1953/1954 והמשיך לשחק בה עד שנת 1956. באחד ממשחקיו בליגה הבכירה בשנת 1955 כבש חמישה שערים בניצחון 1:6 על הפועל בלפוריה ולמעשה מחזיק בשיא ההבקעות במשחק אחד בליגה הבכירה בקבוצת בית"ר ירושלים. בשנותיו האחרונות בכדורגל חיפש מקצוע חלופי והגיע לחברת החשמל, אך משהתבקש לעבור למדי היריבה העירונית הפועל ירושלים סירב ופוטר מעבודתו. בשתי עונותיו המתועדות בבית"ר ירושלים (החל מ-1954) שותף יחזקאל ישראל ב-37 משחקים והבקיע 16 שערים. לאחר פרישתו מכדורגל קנה ממנהל בית"ר דאז שמואל קירשטיין משאית שבעזרתה הקים ביחד עם אחיו יהודה חברת תובלה. בשנת 1964 יחד עם שני האחים הצעירים יחיאל ויואל את חברת הבנייה והיזמות "האחים ישראל". החברה בנתה במהלך השנים אלפי דירות, בתחילה בעיקר בירושלים ואחר כך ברחבי המדינה, והקימה פרויקטים דוגמת "קניון האחים ישראל" ובניין המשרדים האחים ישראל על חורבות קולנוע רקס ברחוב שלומציון המלכה. הוא המשיך להיות מעורב בניהול החברה עד שנות ה-2000. יחזקאל ישראל נפטר ב-2 בספטמבר 2015. שי נובלמן‏, בית"ר האמיתית, באתר וואלה, 18 במאי 2008 אודות האחים ישראל באתר האחים ישראל רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק ראשון, יחזקאל ישראל, עמוד 25, הוצאת Media41LTD רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק ארבעה עשר, הגעש הצהוב והאויב האדום, עמוד 263, הוצאת Media41LTD אלעזר לוין, בונה ולא בוכה, חדשות, 20 בדצמבר 1988 אלעזר לוין, הכי אלגנטיות סיבובית, חדשות, 5 בספטמבר 1989 אלעזר לוין, ‏"לא הולכים לחו"ל ולא מנפיקים בבורסה", באתר גלובס, 5 בספטמבר 2004
אהרון חסון

אהרון חסון (1928 – 2004) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-40 וה-50. חסון נולד וגדל בירושלים. בצעירותו היה חבר האצ"ל, ולחם במלחמת העצמאות. בנערותו שיחק בקבוצת מג"ל (מועדון גוגנהיים למשחקים). בשנת 1942, כשקבוצת בית"ר ירושלים חידשה את פעילותה לאחר חמש שנות הפסקה, הצטרף לקבוצה יחד עם חבריו אשר ברנבלום ויחזקאל ישראל. שיחק בתפקיד החלוץ והמקשר שמאלי. במקביל להיותו שחקן בקבוצה התפרנס חסון מעבודה קשה בבית חרושת ללבנים. חסון היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1953/1954 והמשיך לשחק בה עד שנת 1956. חסון בישל שערים רבים והיה בועט עונשין מצטיין. זכור במיוחד שערו במשחק הדרבי נגד הפועל ירושלים באצטדיון ימק"א אז כבש בבעיטה חופשית מ-18 מטרים, בה השתמש בטכניקת ה"עין העקומה" והבקיע את שער הניצחון שלמעשה היה שערו האחרון בקבוצה. ב-3 עונותיו המתועדות בבית"ר ירושלים שותף חסון ב-32 משחקים והבקיע 6 שערים. בשנת 2004 מצא חסון את מותו לאחר שנדרס על ידי אוטובוס בירושלים. שי נובלמן‏, בית"ר האמיתית, באתר וואלה, 18 במאי 2008 רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק ראשון, אהרון חסון, עמוד 17, הוצאת Media41LTD ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.