אה"מ ויקטוריוס (1895)

אה"מ ויקטוריוס הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי מסדרת מג'סטיק. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) וסוללה משנית של 12 תותחי 6 אינץ' (152 מילימטרים), ויכלה להגיע למהירות מרבית של 16 קשרים (30 קמ"ש). היא שירתה בעיקר במים הביתיים, והשתתפה בסקירת הצי לרגל יובל היהלום למלכה ויקטוריה ב-1897. היא שירתה זמן קצר בים התיכון ב-1898 לפני שהועברה לתחנת סין מאוחר יותר באותה שנה; ויקטוריוס נשארה במימי מזרח אסיה עד שנת 1900, אז שבה לים התיכון. לאחר שחזרה לבריטניה ב-1904, ויקטוריוס שימשה כאוניית הדגל של סגן מפקד צי התעלה. היא נשארה בשירות פעיל עם הצי ביחידות שונות עד 1908, אז עברה מודרניזציה ולאחר מכן הוכנסה למילואים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היא גויסה עם שלוש מאחיותיה בשייטת אוניות המערכה התשיעית, אם כי בינואר 1915 היא שוב הוצאה משירות הקו הקדמי. בספטמבר הוסרו התותחים העיקריים שלה כדי לחמש זוג מוניטורים. ויקטוריוס שימשה לאחר מכן כספינת תיקון. לאחר תום המלחמה שונה שמה לאינדוס II; התוכניות להשתמש בה כספינת נמל בוטלו, ובאפריל 1923 היא נמכרה לגרוטאות. ויקטוריוס הייתה באורך כולל של 421 רגל (128 מטרים), רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 27 רגל (8.2 מטרים). הדחק האונייה היה עד 16,060 טונות ארוכות (16,320 טונות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שני מנועי קיטור תלת דרגתיים של 3 צילינדרים, המונעים על ידי שמונה דוודי צינורות אש גליליים על בסיס פחם. עד 1907–1908, היא הונעה מחדש עם דגמים המופעלים על ידי נפט. המנועים שלה סיפקו מהירות מרבית של 16 קשרים (30 קמ"ש) במהירות של 10,000 כוחות סוס (7,500 קילוואט). האונייה נחשבה לאוניית ים טובה עם גלגול קל ויכולת הפלגה טובה, למרות שסבלה מצריכת דלק גבוהה. היה לה צוות של 672 קצינים ומלחים. האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי BL‏ 12 אינץ' (305 מ"מ) Mk VIII בצריחים עם תותחים, אחד מקדימה ואחד מאחורה. הצריחים הונחו על ברבטות בצורת אגס; לשש מאחיותיה היה אותו סידור, אבל לאחיותיה סיזאר ואילוסטריוס ולכל סדרות אוניות המערכה הבריטיות העתידיות היו ברבטות עגולות. ויקטוריוס גם נשאה סוללה משנית של 12 תותחים QF‏ 6 אינץ' (152 מ"מ)/40 קליבר. הם היו רכובים בקזמטים בשני סיפוני תותחים באמצע האונייה. היא גם נשאה 16 תותחי QF‏ 12 פאונד ו-12 תותחי QF‏ 2 פאונד להגנה מפני סירות טורפדו. היא הייתה מצוידת גם בחמישה צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ), שארבעה מהם היו שקועים בגוף האונייה, כשהאחרון היה במשגר מותקן על הסיפון. לוויקטוריוס ולשאר האוניות בסדרה שלה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מ"מ) מפלדת הארווי, שאיפשר הגנה שווה עם עלות נמוכה יותר במשקל בהשוואה לסוגי שריון קודמים. זה איפשר לוויקטוריוס ולאחיותיה חגורת שריון עמוקה וקלה יותר מאשר אוניות מערכה קודמות ללא אובדן הגנה. הברבטים לסוללה הראשית היו מוגנים עם שריון בעובי 14 אינץ' (356 מילימטרים), ולמגדל הניווט היה אותו עובי פלדה בצדדים. הסיפון המשוריין של האונייה היה בעובי 2.5–4.5 אינץ' (64–114 מילימטרים). ויקטוריוס הונחה במספנת צ'טם ב-28 במאי 1894, הושקה ב-19 באוקטובר 1895 - ולאחר מכן החלו עבודות האבזור. היא נכנסה לשירות בצי המלכותי כשנה לאחר מכן, ב-4 בנובמבר 1896, לשירות בעתודת הצי במספנת צ'טם. ב-8 ביוני 1897 היא נכנסה לשירות מלא בצי הים התיכון. לפני שעזבה את בריטניה, היא נכחה בסקירת הצי בספיטהד לרגל יובל היהלום של המלכה ויקטוריה ב-26 ביוני 1897. היא עברה לים התיכון שם החליפה את אוניית המערכה אנסון. בפברואר 1898 הוצאה ויקטוריוס מצי הים התיכון לשירות בתחנת סין. ב-16 בפברואר היא עלתה על שרטון כשנכנסה לנמל בפורט סעיד בדרך לסין. כמה גוררות ניסו לשחרר אותה אך לא הצליחו; נדרשו מחפרני משאבה כדי להעביר את המשקעים מסביב לגוף כדי לשחרר אותה. היא שוחררה בהצלחה ב-18 בפברואר. בשנת 1900, היא חזרה לים התיכון ועברה שיפוץ במלטה. בפיקודו של קפטן צ'ארלס הנרי קרוס, היא השתתפה בתמרונים משולבים מול קפלוניה ומוראה בסוף ספטמבר ותחילת אוקטובר 1902. לאחר השירות בים התיכון, ויקטוריוס הושבתה בצ'טם ב-8 באוגוסט 1903 והחלה שם שיפוץ שנמשך עד פברואר 1904. ויקטוריוס הוצבה מחדש בדבונפורט ב-2 בפברואר 1904 כדי לשמש כאוניית הדגל של סגן מפקד צי התעלה. ב-14 ביולי 1904 סירת הטורפדו TB 113 נגחה אותה לעבר חמואזה, וגרמה לה נזק קל. לאחר ארגון מחדש ב-1 בינואר 1905, צי התעלה הפך לצי האטלנטי החדש, וויקטוריוס הפכה ליחידה של הצי האטלנטי. קפטן רוברט פלקון סקוט, חוקר אנטארקטיקה, שימש כקפטן שלה, ושימש כקפטן הדגל של אדמירל משנה ג'ורג' אגרטון שעל סיפונה, לתקופה ב-1906. שירות הצי האטלנטי שלה הסתיים כשהיא הושבתה בדבונפורט ב-31 בדצמבר 1906. ב-1 בינואר 1907 ויקטוריוס הופעלה מחדש לשרת בנור כחלק מפלגת נור של צי הבית החדש. היא עברה שיפוץ בצ'טם ב-1908 שבו הוסבה לשריפת מזוט והותקנו עליה בקרת אש ורדיו של הסוללה הראשית. היא צומצמה לצוות שלדי, בשירות מילואים, במרץ 1909. ויקטוריוס הועבר לפלגת דבונפורט, צי הבית, בינואר 1911, ולצי השלישי, במאי 1912. היא נפגעה בירכתיים שלה בהתנגשות עם אוניית האחות שלה מג'סטיק בערפל ב-14 ביולי 1912 והחלה בשיפוץ קצר בצ'טם בדצמבר 1913. ביולי 1914 החל הצי המלכותי בגיוס זהירות כשהמלחמה החלה להיראות קרובה. כחלק מכך, ויקטוריוס ואחיותיה האוניות הניבאל, מארס ומגניפיסנט, הקימו את שייטת אוניות המערכה התשיעית ב-27 ביולי 1914, שהוצבה בהאמבר כדי להגן על החוף הבריטי; ויקטוריוס נשארה שם כספינת שמירה לאחר ששייטת אוניות המערכה התשיעית פורקה ב-7 באוגוסט 1914. בדצמבר 1914 היא עברה לטיין כדי לשמש שם כספינת שמירה. ב-4 בינואר 1915 ויקטוריוס הושבתה באלסוויק. אוניות הסדרה מג'סטיק היו עד אז אוניות המערכה הוותיקות והפחות יעילות בשירות בצי המלכותי; ויקטוריוס הוצבה על הטיין פברואר עד ספטמבר 1915 ותותחי ה-12 אינץ' (305 מ"מ) שלה הוסרו לשימוש על גבי המוניטורים החדשים מסדרת לורד קלייב, פרינס רופרט וגנרל וולף. בין ספטמבר 1915 לפברואר 1916, פאלמרס המירה אותה לספינת תיקון בג'ארו. ויקטוריוס שהוסבה הוזמנה כספינת תיקון ב-22 בפברואר 1916 והגיעה לסקפה פלו כדי להחליף את ספינת הסוחר קריבאן שהוסבה, שאבדה בספטמבר 1915, כספינת תיקון של ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול"). ויקטוריוס ביצעה את התפקיד הזה שם עד מרץ 1920 אז שונה שמה לאינדוס II והועברה לדבונפורט לצורך שיפוץ כדי להכין אותה לשירות כספינת תיקון. היא הגיעה לדבונפורט ב-28 במרץ 1920 והשתלמה למעמד טיפול ואחזקה בזמן שחיכתה לתחילת השיפוץ שלה. אולם תוכניות השיפוץ בוטלו; החלו עבודות להסבתה לספינת מחסן נמל, אך באפריל 1922, הסבה זו בוטלה לפני השלמתה והיא הוכנסה לרשימת הפירוק באותו חודש. אינדוס II נמכרה לגריטה ב-19 בדצמבר 1922, אך המכירה בוטלה ב-1 במרץ 1923. היא נמכרה שוב ב-9 באפריל 1923 ונגררה מדבונפורט לדובר כדי לגרוט אותה. מדיה וקבצים בנושא אה"מ ויקטוריוס בוויקישיתוף