laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנועזים

הנועזים (באנגלית: The Defiant Ones) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1958 בבימויו ובהפקתו של סטנלי קריימר עם טוני קרטיס וסידני פואטייה בתפקידים הראשיים. הסרט מתאר בריחה של שני אסירים, לבן ושחור, הקשורים אחד לשני בשלשלת ברזל וחייבים לעזור אחד לשני כדי לשרוד למרות המתיחות הקשה ביניהם שרובה על רקע גזעי. הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, שחור-לבן ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. סידני פואטייה זכה בפרס דוב הכסף לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובפרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (טוני קרטיס וסידני פואטייה), פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (תאודור ביקל), פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (קארה ויליאמס), פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ופרס אוסקר על הבימוי והעריכה. מכונית מסיעה אסירים בלילה בגשם שוטף. באחד העיקולים היא מחליקה ומתהפכת. רוב האסירים נפגעים והמחלצים מגלים ששני אסירים נעדרים וכנראה ברחו. הבורחים הם ג'ון ג'קסון (טוני קרטיס) ונח קולן (סידני פואטייה). הראשון לבן והשני שחור. הם קשורים זה לזה בשלשלת ברזל. השריף המחוזי, מקס מילר (תיאודור ביקל), מוזעק למקום ומתחיל ארגן מבצע רדיפה בהשתתפות כלבי דם הוא בטוח שתוך זמן קצר יתפתח ריב בין שני הבורחים והם יהרגו זה את זה. שני האסירים הבורחים ממשיכים במנוסתם תוך שהם עוברים נהר גועש ומסוכן ונחלצים מתוך בור טיט עמוק. כל פעם אחד עוזר ומציל את השני ובעת מנוחה הם מתחילים לריב ומכנים אחד את השני בשמות כמו "ג'וקר" ו"כושי". לבסוף הם מגיעים לאתר של בית חרושת לטרפנטין. הם פורצים לחנות המכולת של העובדים במטרה לגנוב אוכל אך מקימים רעש והעובדים מגיעים ופותחים במרדף אחריהם. במפגש אתם נפצע אחד העובדים. הם נתפסים והעובדים הנרגזים מבקשים לבצע בהם לינץ' ולתלות אותם. אחד התושבים, "ביג סאם" (לון צ'ייני), מתערב ומשכנע את האנשים להניח לשניים הוא לוקח אותם לביתו, קושר אותם לעמוד גב אל גב ואומר שהם יהיו שם עד שיוסגרו. באמצע הלילה הוא מגיע אליהם ולהפתעתם הוא משחרר אותם. הם מבינים לפי הצלקות בידיו כי גם הוא היה פעם אסיר. במהלך מנוסתם הם מגיעים לחווה בודדת ובה אישה (קארה ויליאמס) המגדלת לבד את בנה, בילי. היא נותנת להם אוכל ובילי מביא מכשירים המאפשרים לנתק את השלשלת הקושרת ביניהם. הם נחים בלילה והאישה נמשכת לג'ון. בבוקר היא מציעה לג'ון להצטרף אליו בבריחה במכוניתה ולהיפרד מקולן אותו היא מדריכה ללכת דרך הביצות לעבר פסי הרכבת. לאחר שקולן עוזב היא מגלה לג'ון כי שקרה וכי הפנתה את קולן לביצות כדי שיטבע וימות שם ולא יסגיר אותם. ג'ון כועס עליה, הודף אותה ממנו ובורח לעזור לקולן. בילי יורה בו ופוצע אותו בכתף. ג'ון מגיע לקולן ובריצה הם מתקרבים לפסי הרכבת. הרכבת מגיעה, קולן עולה עליה בריצה אך ג'ון לא מספיק ואז קולן, במקום להמשיך בנסיעה, קופץ מהרכבת לעבר ג'ון ושניהם נופלים מחובקים ומחכים לרודפים. השריף מוצא את קולן שר שיר כאשר ג'ון בזרועותיו. הוא מחייך ומחזיר את אקדחו השלוף לנרתיק. מדיה וקבצים בנושא הנועזים בוויקישיתוף "הנועזים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הנועזים", באתר נטפליקס "הנועזים", באתר AllMovie (באנגלית) "הנועזים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הנועזים", באתר אידיבי "הנועזים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הנועזים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קדימון לסרט הנועזים, באתר יוטיוב הנועזים, באתר TCM
אוקטבה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אוקטבה – מרווח בין שני צלילים שתדירותו של האחד מהם היא חצי מתדירות השני אוקטבה (גנו) – תוכנה תואמת MATLAB, חלק מפרויקט גנו אוקטבה (שירה) – שיר בן שמונה שורות בעל מבנה החריזה הבא: אבאבאבגג.
סטודיבייקר אלקטריק

סטוביקייר אלקטריק (באנגלית: Studebaker Electric) הייתה מכונית משפחתית בעלת הנעה חשמלית מוזנת מסוללות. יוצרה על ידי חברת Studebaker Brothers Manufacturing Company שמאוחר יותר הפכה לחברת "סטודיבייקר" האמריקאית. "סטודיבייקר אלקטריק" יוצרה בין השנים 1902–1912. יוצרו 1,841 יחידות. סטודיביקר אלקטריק יוצרה במגוון סגנונות גוף. בשנת 1904 נוסד דגם 4 נוסעים. סטודיבייקר התמחתה בבניית גוף ובהפצת מוצרים אך לא בבניית מנוע. כתוצאה מכך בשנת 1904 נוצרו מכוניות "סטודיבייקר - גרפורד". סטודיבייקר אלקטריק קבריולה - 4 נוסעים סטודיבייקר אלקטריק קבריולה - 2 נוסעים סטודיבייקר אלקטריק - קופה סטודיבייקר אלקטריק - מיניבוס מודעת פרסומת ל- "סטודיבייקר אלקטריק" (1903) מודעת פרסומת ל- "סטודיבייקר אלקטריק" (1905) סטודיבייקר אלקטריק, שנת 1907 סטודיבייקר אלקטריק (רכב שרות של הסנאט) סטודיבייקר אלקטריק - אוטובוס סטודיבייקר סטודבייקר-גרפורד סטודיבייקר Big Six סטודיבייקר דיקטטור סטודיבייקר Light Four סטודיבייקר Light Six סטודיבייקר לנד קרוזר סטודיבייקר קומנדר סטודיבייקר לארק סטודיבייקר Flight Hawk סטודיבייקר Silver Hawk סטודיבייקר Golden Hawk סטודיבייקר Gran Turismo Hawk סטודיבייקר אוואנטי סטודיבייקר סטארליט סטודיבייקר קופה אקספרס מדיה וקבצים בנושא סטודיבייקר אלקטריק בוויקישיתוף סטודיבייקר אלקטריק (2:08 דקות), יו-טיוב סטודיבייקר אלקטריק - היסטוריה
הילד הרע

היֶלֶד הרַע הוא שיר ילדים מאת לאה גולדברג שהתפרסם בשנת 1959. השיר בנוי מחמישה בתים ומשולב בחריזה (בעיקר באמצעות מילים המסתיימות בצליל רָx). מסופר בו על גד, ילד האומר על עצמו שהוא משתדל להיות מנומס ונעים, אך "לפתע נכנס בי הילד הרע" וגורם לו להתנהג בצורה אלימה ומעליבה. המסר של השיר מדבר על הרצון להתגבר על "הילד הרע [...] תמיד הוא נכנס בי בלי שום אזהרה". ההשראה לחיבור השיר הייתה גד צ'רני, בנם הפעוט של זוג חבריה של גולדברג, ט. כרמי (כרמי טשרני) ושושנה היימן. כך סיפר ט. כרמי שלושה עשורים מאוחר יותר: גדי היה אז בן שלוש [...] לאה גולדברג שהייתה חברה שלנו הייתה קוראת לו "החתן שלי" ולנו הייתה קוראת "החותנים שלי", והיא גם כתבה לו שירי ילדים, למשל השיר "הילד הרע". יש שם בית – "שיחקתי אתמול בחצר עם יוכבד / נתתי לה אוטו שלי ורכבת / ... ואינני יודע איך זה קרה / לפתע נכנס בי הילד הרע, / דחפתי אותה והיא נפלה // ... וסבתא שלה יצאה ואמרה: / אל תבכי, את יודעת שגד ילד רע! / אז אמרתי לה: 'חמורה!'" וכו' וכו'. אז גד שם הוא גדי והסיפור היה שפעם אחת היא באה לבקר את גדי ומעל המיטה שלו היה חור בקיר. הוא כמובן נבר ונבר בקיר עד שנהיה חור, אבל כששאלתי אותו איך זה קרה אז הוא אמר: "זה לא אני, זה ילד אחר", וזאת, היא אמרה, הייתה ההשראה שלה. השיר התפרסם לראשונה ב-1959 בספרה של גולדברג "צריף קטן", עם איור אחד מאת אריה נבון. בשנת 2005 פורסם השיר בספר הילד הרע, עם איוריו של דני קרמן, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. קריאה אמנותית: טמירה ירדני / "שירי לאה גולדברג לילדים" (הד ארצי, 1970) "דירה להשכיר" / משתתפים: מיקי קם, חנה לסלאו, ראובן שפר, חיים יבין, חנה בן-ארי (סי בי אס, 1977) השיר הולחן על ידי טל פדר. "יהושע הפרוע" מאת היינריך הופמן (1845) "מקס ומוריץ" מאת וילהלם בוש (1865) מילות השיר "הילד הרע" באתר שירונט הילד הרע באתר ספריית פיג'מה ניתוח השיר ומדריך למורה, מתוך: "מחרוזת", פרקי ספרות, מדריך למורה, חלק ב', תשל"ז כרמית ספיר-ויץ, הילד הזה הוא אני, באתר בית אבי חי דני קרמן, לאה גולדברג, וכמה הרהורים על מה שמכונה ספרות ילדים, בבלוג של דני קרמן, 25 בפברואר 2020 נרי ליבנה, שמוליקיפוד מדבר, כותרת ראשית, 22 ביולי 1987 יעל דר, ספרות לילדים שהתבגרו מזמן, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2005
מחיר מטרה

מחיר מטרה היא תוכנית לדיור מוזל עליה הוחלט בממשלת ישראל בשנת 2014, במטרה להתמודד עם משבר הדיור בישראל. כחלק מהמאמצים להוזיל את מחירי הדיור, שעלו בעשרות אחוזים בשנים שקדמו להחלטה, החליטה ממשלת ישראל להשיק את תוכנית מחיר מטרה, במסגרתה יוצעו דירות לזכאים בהנחה של 20% ממחיר השוק. במסגרת התוכנית שקודמה על ידי שר השיכון דאז אורי אריאל, המדינה תציע קרקעות לקבלנים שיבנו עליהן דירות, כאשר המדינה תקבע מראש את מחיר הדירות, והקבלנים שייבחרו יחויבו למכור 80% מהדירות לזכאים, בהנחה של 20% ממחיר השוק. אוכלוסיית הזכאים כוללת חסרי דירות - רווקים מעל גיל 35 או משפחות שלא החזיקו בבעלותם דירה במהלך 10 השנים האחרונות. בנוסף, כוללת אוכלוסיית הזכאים גם משפרי דיור - מי שהחזיקו בבעלותם יותר מדירה אחת במשך 10 השנים האחרונות. על אף התנגדות משרד האוצר לתוכנית, היא התקבלה ויצאה לפועל. על מנת לקבל את הזכות לרכוש דירה בפרויקט מחיר מטרה, על המועמדים להרשם להגרלה הנערכת על ידי משרד הבינוי והשיכון. על רוכשי הדירה יאסר למכור אותה במשך 5 שנים מרגע הכניסה לדירה. בשנת 2015, החליט שר האוצר משה כחלון שכל שיווקי קרקעות המדינה ייערכו במסגרת תוכנית מחיר למשתכן, ובכך הופסק המשך שיווק הקרקעות במסגרת מחיר מטרה. עד להפסקתה, הוצעו במסגרת מחיר מטרה קרקעות לקבלנים במודיעין ובראש העין בלבד, שעבורן נכון לחודש ספטמבר 2017 נערכו הגרלות ל-952 דירות בראש העין ו-69 במודיעין, וטרם נערכו הגרלות ל-455 דירות במודיעין. בנובמבר 2017 קיבלו הדיירים הראשונים במסגרת התוכנית את דירתם בראש העין. התוכנית צפויה לחזור לצאת בפועל בנובמבר 2021. על התוכנית נמתחה ביקורת קשה מפי כלכלנים, שמאים וקבלנים כי מדובר בתוכנית שתסב את התוצאה ההפוכה ממה שהיא מתיימרת להשיג. מנגנון ההגרלה שרירותי לפי קריטריונים, המגרילים לרוב זוכים בערים בהן הן אינם מעוניינים לגור, יצירת ריכוזיות, פגיעה בתחרות, יצירת עיוות בהיצע וביקוש, פגיעה בשוק השכירות, הן עיקר הביקורות על התוכנית. מע"מ אפס מחיר למשתכן יאיר חסון, מחיר מטרה בראש העין: מהי ההנחה לדירה?, באתר ynet, 5 במרץ 2015 אריק מירובסקי, הסתיימו מכרזי "מחיר מטרה" הראשונים בראש העין, באתר TheMarker‏, 20 במאי 2015 הילה ציאון, מחיר למשתכן ומחיר מטרה - מה ההבדלים?, באתר ynet, 22 בינואר 2016 רעות רימרמן, זוכי מחיר מטרה: "מרגש - לא חשבתי שאזכה", באתר ynet, 9 במרץ 2016 מידע כללי על מחיר מטרה באתר משרד השיכון יעל דראל‏, "מחיר למשתכן זה הכל פסיכולוגיה, עבודה בעיניים", באתר וואלה, 20 בנובמבר 2017 אורי חודי, ‏האוצר מסכל קידום תוכנית "מחיר מטרה" להוזלת הדירות, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2014 ההגרלות חוזרות: כך תעבוד תוכנית מחיר מטרה, באתר ynet, 4 באוגוסט 2021 נמרוד בוסו, הקבלנים לא מתלהבים מ"מחיר המטרה": "אין פתרון קסם", באתר TheMarker‏, 23 במרץ 2014 האם מחיר מטרה ישיג את המטרה? יעל דראל, מכרז ראשון למחיר מטרה יצא לדרך בראש העין, באתר כלכליסט, 5 במרץ 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטודיבייקר לנד קרוזר

סטודיבייקר לנד קרוזר (באנגלית: Studebaker Land Cruiser) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1934–1954. הדגם הוצג לראשונה בשנת 1933 במרכז הקונגרסים של שיקגו, אך השיווק החל בשנת 1934. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר דגם ה-"סטודיבייקר לנד קרוזר" מתיחת פנים יסודית: המרכב, המארז והמנוע שונו לחלוטין, לדגם מודרני. בדגמי "סטודיבייקר לנד קרוזר" 1947 נוספו שעון אנלוגי ושטיחים קדמיים ואחוריים. (1934-1942) (1947-1957) 1,510 דולר (1934) 2,265 דולר (1948) 2,329 דולר (1949) 2,187 דולר (1950) 2,316 דולר (1953) סטודיבייקר לנד קרוזר סטודיבייקר לנד קרוזר סטודיבייקר לנד קרוזר (דגם 1948-1949) סטודיבייקר סטודיבייקר אלקטריק סטודבייקר-גרפורד סטודיבייקר דיקטטור סטודיבייקר Light Four סטודיבייקר Light Six סטודיבייקר קומנדר לארק סטודיבייקר פרזידנט סטודיבייקר Flight Hawk סטודיבייקר Silver Hawk סטודיבייקר Golden Hawk סטודיבייקר Gran Turismo Hawk סטודיבייקר אוואנטי סטודיבייקר קופה אקספרס סטודיבייקר סטארליט סטודיבייקר צ'אמפ מדיה וקבצים בנושא סטודיבייקר לנד קרוזר בוויקישיתוף סטודיבייקר לנד קרוזר (3:34 דקות), יו-טיוב "סטודיבייקר לנד קרוזר" autorevista.com/Classics/34stude
סטודיבייקר Light Four

סטוביקייר Light Four (באנגלית: Studebaker Light Four) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1918–1919. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קבריולה. סדאן קבריולה סטודיבייקר Light Four סטודיבייקר Light Four סטודיבייקר סטודיבייקר אלקטריק סטודבייקר-גרפורד סטודיבייקר Big Six סטודיבייקר דיקטטור סטודיבייקר Light Six סטודיבייקר קומנדר סטודיבייקר לנד קרוזר סטודיבייקר פרזידנט סטודיבייקר לארק סטודיבייקר Flight Hawk סטודיבייקר Silver Hawk סטודיבייקר Golden Hawk סטודיבייקר Gran Turismo Hawk סטודיבייקר אוואנטי סטודיבייקר סטארליט סטודיבייקר קופה אקספרס סטודיבייקר Light Four ( 1919 Studebaker SH Light Four Touring specifications) מדיה וקבצים בנושא סטודיבייקר Light Four בוויקישיתוף
המלחמה על השלום (סרט, 1968)

המלחמה על השלום הוא סרט תיעודי ישראלי, שנעשה בעקבות מלחמת ששת הימים ובהשפעת תחושת האופוריה שהשרה ניצחונה של ישראל במלחמה. מתאפיין בעמדה אנטי-מלחמתית, ולכן קיבל ביקורת. "המלחמה על השלום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המלחמה על השלום", באתר AllMovie (באנגלית) "המלחמה על השלום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, סרט לא הוליוודי, באתר הארץ, 1 באפריל 2008 רנטה אדלר, Screen: After the End of Six-Day War:' Survival 1967' Offers 'Paean to Israel', באתר הניו יורק טיימס, 12 ביוני 1968 על הסרט, באתר BFI על הסרט, באתר TCM ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטודיבייקר קומנדר

סטודיבייקר קומנדר, (באנגלית: Studebaker Commander) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1927–1966. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קבריולה. הדגם עבר מתיחות פנים יסודיות במרכב, במארז ובמנוע על כל המרכיבים הטכניים מספר פעמים. כתוצאה ממתיחות הפנים הדגם שונה לחלוטין בתכונותיו, כל מספר שנים. בישראל, הורכב בין השנים 1961-1967 דגם זהה לדגם ה-"סטודיבייקר קומנדר", אשר היה קרוי לארק. פירוש המילה "Commander" בעברית הוא "מפקד". סדאן - 4 דלתות קופה - 2 דלתות קבריולה - 2 דלתות Commander Model i.d GB 1928 GH GJ 7A 8A 9A סטודיבייקר קומנדר, קבריולט, שנת 1928 מנוע סטודיבייקר קומנדר, שנת 1929 סטודיבייקר קומנדר, שנת 1929 סטודיבייקר קומנדר, שנת 1935 סטודיבייקר קומנדר, שנת 1938 סטודיבייקר קומנדר, קופה, שנת 1940 סטודיבייקר קומנדר, שנת 1942 סטודיבייקר קומנדר, קופה, שנת 1947 סטודיבייקר קומנדר, קבריולט, שנת 1950 סטודיבייקר קומנדר, שנת 1952 - מבט לתא הנהג סטודיבייקר קומנדר, קופה שנת 1952 סטודיבייקר קומנדר, קופה שנת 1952 סטודיבייקר קומנדר קבריולט, שנת 1952 סטודיבייקר קומנדר, שנת 1953 סטודיבייקר קומנדר, שנת 1954 סטודיבייקר קומנדר, שנת 1955 מנוע סטודיבייקר קומנדר, שנת 1955 סטודיבייקר קומנדר, סטיישן סטודיבייקר קומנדר (במדינת ישראל הדגם היה קרוי לארק) סטודיבייקר קומנדר 1964 (במדינת ישראל הדגם היה קרוי לארק) מדיה וקבצים בנושא סטודיבייקר קומנדר בוויקישיתוף סטודיבייקר קומנדר, שנת 1953, מנוע 8 צילינדר (4:44 דקות), יו-טיוב
אלימלך נייפלד

אלימלך נייפלד (1897 - 1956) ממייסדי צעירי המזרחי והפועל המזרחי, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני. נייפלד נולד בנובידבור מזובייצקי לרב העיר ראובן יהודה נייפלד, שהיה ממיסדי אגודת הרבנים בפולין. הוא למד תורה אצל אביו ואחר כך בישיבה של האדמו"ר מראדזימין. הוא השלים לימודים כלליים ולמד באלטונה ובברלין. הוא הקים תנועה להפצת חינוך דתי ציוני בשם תבונה. בסוף 1919 הצטרף לתנועת צעירי מזרחי שהפכה אז לתנועה ארצית בפולין. הוא נבחר להנהלת התנועה ונשלח מטעמה להנהלת הקרן הקיימת ולקונגרס הציוני ה-13. בתחילת 1924 החליף את קלמן אליעזר פרנקל, שעלה לארץ ישראל, כמנהל המשרד של צעירי מזרחי. במקביל הוא היה יד ימינו של הרב יצחק ניסנבוים ושימש לצדו כדרשן במרכז סיני בוורשה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ומונה למנהלת מחלקת הדת של המרכז העולמי של המזרחי. בתוך תנועת הפועל המזרחי הוא היה מראשי הסיעה המרכזית, "תורה ועבודה", בראשות משה שפירא. הוא נפטר אחרי מחלה קשה בשנת 1956 ונקבר בבית הקברות סנהדריה. על שמו ניטעה חורשה בפרוזדור ירושלים. תשובה וגאולה, המזרחי, 18 בספטמבר 1923 אסיפת היסוד של אגודת הרבנים, הצפירה, 4 ביולי 1913 אגודת הרבנים בפולין, המצפה, 11 ביולי 1913 חיים משה שפירא, הולך תמים ופועל צדק, הצופה, 12 בנובמבר 1956 מפעולות צעירי המזרחי בוורשה, המזרחי, 22 באפריל 1920 צעירי מזרחי בפולין - המרכז העולמי, המזרחי, 24 בנובמבר 1921 קלמן אליעזר פרנקל, עליית צעירי מזרחי, הצופה, 24 באפריל 1962; המשך הרב אלימלך נייפלד ז"ל, הצופה, 15 באוקטובר 1956 רשימות המועמדים לועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941 חורשה ע"ש הרב אלימלך נייפלד ז"ל, הצופה, 5 ביוני 1961
ארדנגו סופיצ'י

ארדנגו סופיצ'י (באיטלקית: Ardengo Soffici;‏ 7 באפריל 1879 – 12 באוגוסט 1964) היה צייר, משורר וסופר איטלקי. סופיצ'י נולד בריניינו סול'ארנו הסמוכה לפירנצה. לאחר שלמד באקדמיה לאמנויות בפירנצה, עבר בשנת 1900 לפריז, שם נעשה מיודד עם פיקאסו, בראק, דרן, גריס ואפולינר. ימי שהותו של סופיצ'י בבירת צרפת הטביעו את חותמם בשירתו: בשיריו שזורים משפטים בצרפתית ושמות עיתונים פריזאיים. ב-1907 שב לאיטליה והשתקע בפוג'ו א קאיאנו שבמחוז טוסקנה. סופיצ'י מילא תפקיד חשוב בהפצת התרבות הצרפתית באיטליה כשפרסם בעיתון La Voce מאמרים על אמנות מודרנית, למשל על הקוביזם ושירת רמבו. לאחר ביקור בתערוכה פוטוריסטית במילאנו, פרסם סופיצ'י ביקורת חריפה ב-La Voce. פגועים מדברי הביקורת, עלו האמנים הפוטוריסטים מארינטי, בוצ'וני וקרה על רכבת לפירנצה ותקפו את סופיצ'י וחבריו לעיתון בבית קפה בעיר. בשנת 1912 הצהיר במאמרו על תנועת הפוטוריזם שלמרות מגרעותיה הריהי תנועה חדשנית. בשנת 1913 ייסד יחד עם ג'ובאני פאפיני את כתב העת השבועי Lacerba שהתמקד באמנות והיה מזוהה עם הפוטוריזם. ציוריו מהעת ההיא נטו מן הקוביזם אל הפוטוריזם. מאוחר יותר פרשה קבוצת Lacerba מן הפוטוריזם בעקבות חילוקי דעות אמנותיים עם הזרם הראשי ממילאנו. סופיצ'י ניסה לעבד דוקטרינה פוטוריסטית עצמאית משלו. אחרי ששירת במלחמת העולם הראשונה נשא סופיצ'י לאישה את מריה סדירגוטי. לזוג נולדו שלושה ילדים. בשנים שלאחר המלחמה, ובעקבות גילוים המחודש של נופי טוסקנה, דחה את האוונגארד ושינה את סגנונו. ציוריו הפכו נטורליסטיים והתמקדו בנוף. ב-1925, כשמוסוליני בשלטון, חתם סופיצ'י על מניפסט האינטלקטואלים הפשיסטים וב-1938 תמך בחוקי הגזע באיטליה. בתום מלחמת העולם השנייה ישב בשבי הבריטי כאסיר מלחמה למספר חודשים, ומצבו הבריאותי התדרדר. יחד עם אמנים אחרים שהואשמו בתמיכה בפשיזם, צייר וכתב מחזות במחנה המעצר. כששוחרר מחוסר ראיות שב לביתו בפוג'ו א קאיאנו, שם חי עד מותו. ארדנגו סופיצ'י מת ב-12 באוגוסט 1964. אריאל רטהאוז, פוטוריסטים וחדשנים אחרים - מבחר שירה איטלקית, המכון האיטלקי לתרבות, הוצאת כרמל, 1991. מדיה וקבצים בנושא ארדנגו סופיצ'י בוויקישיתוף ארדנגו סופיצ'י, באתר Discogs (באנגלית)
לה רינקונאדה

האם התכוונתם ל... לה רינקונאדה (אנדלוסיה) – עיר בקרבת סביליה שבאנדלוסיה, ספרד לה רינקונאדה (פרו) – עיר בפרו, היישוב הקבוע הגבוה ביותר בעולם לה רינקונאדה (אלבסטה) – כפר בקרבת אלבסטה שבקסטיליה-לה מנצ'ה, ספרד לה רינקונאדה דה לה סיירה – כפר בקרבת סלמנקה שבקסטיליה ולאון, ספרד נברדונדה דה לה רינקונאדה – כפר בקרבת סלמנקה שבקסטיליה ולאון, ספרד
סטודיבייקר Light Six

סטודיבייקר Light Six, (באנגלית: Studebaker Light Six) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, 5 מושבים, אשר יוצרה על ידי חברת "סטודיבייקר" האמריקאית בין השנים 1918–1927. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קופה, 2 דלתות. הסטודיבייקר Light Six שווקה בצבעי שחור וכחול. משנת 1924 שונה שם הדגם ל- "Studebaker Standard Six", ומשנת 1927, שומבשם הדגם פעם נוספת ל-"Standard Six Dictator". סדאן - 4 דלתות (5 מושבים) קופה - 2 דלתות סטודיבייקר Light Six, בתצורת קופה, 2 דלתות סטודיבייקר Light Six, בתצורת 4 דלתות, שנת 1922 מודעת פרסומת לדגם סטודיבייקר Light Six, שנת 1923 סטודיבייקר סטודיבייקר אלקטריק סטודבייקר-גרפורד סטודיבייקר Big Six סטודיבייקר דיקטטור סטודיבייקר Light Four סטודיבייקר קומנדר סטודיבייקר לנד קרוזר סטודיבייקר לארק סטודיבייקר Flight Hawk סטודיבייקר Golden Hawk סטודיבייקר Silver Hawk סטודיבייקר Gran Turismo Hawk סטודיבייקר אוואנטי סטודיבייקר סטארליט סטודיבייקר קופה אקספרס סטודיבייקר צ'אמפ סטודיבייקר סטארליט סטודיבייקר Light Six (Superlative Six - 1923 Studebaker Light-Six - Almost) סטודיבייקר Light Six (The Shanghai Express - 1923/1924 Studebaker Light-Six) מדיה וקבצים בנושא סטודיבייקר Light Six בוויקישיתוף
פיליפ סויר

פיליפ "פיל" ג. סויר (באנגלית: Phillip "Phil" G. Sawyer) (נולד ב-7 בינואר 1961) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כקצין אג"ם ותכנון של הצי. סויר גדל בפיניקס שבאריזונה. ב-1983 סיים תואר ראשון בהנדסת מערכות מהאקדמיה הימית של ארצות הברית, התגייס לצי והוכשר כקצין צוללות. שירת כקצין קשר, קצין בקרה רדיואקטיבית וקצין תדלוק בצוללת התקיפה "בלופיש". ב-1988 מונה למדריך במרכז ללוחמה נגד צוללות של הצי האטלנטי. ב-1991 הוצב כקצין הנדסה בצוללת הטילים הבליסטיים "פלורידה". בשנים 1994–1996 שירת בענף שיבוץ צוותי צוללות בלשכת כוח האדם של הצי. באוגוסט 1996 מונה לסגן מפקד צוללת התקיפה "סולט לייק סיטי". באפריל 1998 מונה לעוזר סגן מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. במאי 2001 מונה למפקד צוללת התקיפה "לה ג'ולה". תפקידים נוספים אותם מילא הם מפקד פלגת הצוללות 15 בגואם, ראש ענף לוחמה בטרור ואבטחה במטות המשולבים, שירות במטה הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית ופיקוד על כוח הצוללות בפיקוד כוחות הצי. ב-2010 הועלה לדרגת אדמירל משנה ומונה לסגן מפקד פיקוד המיקוש הימי והלוחמה נגד צוללות, בתפקידו הבא שימש מפקד כוח המשימה 74/54 בצי החמישי. באוגוסט 2013 מונה למפקד צי הצוללות בפיקוד האוקיינוס השקט. בספטמבר 2015 מונה לראש מטה סגן מפקד כוחות הצי בפיקוד האוקיינוס השקט. באוגוסט 2017 מונה למפקד הצי השביעי, חודש לפני המועד המתוכנן לכניסתו לתפקיד. קידומו בדרגה וכניסתו לתפקיד התרחשו בעקבות הדחתו של תת-אדמירל ג'וזף אוקוין לאחר שתי התנגשויות של משחתות הצי באוניות אזרחיות, תקריות בהן נהרגו 17 מלחים. הוא סיים את תפקידו בספטמבר 2019. באוקטובר 2019 מונה לקצין אג"ם ותכנון של הצי. כיהן בתפקיד עד פרישתו ב-2021. סויר בעל תואר שני בניהול הנדסי מאוניברסיטת אולד דומיניון. מדיה וקבצים בנושא פיליפ סויר בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר צי ארצות הברית פיליפ סויר בחוברת החלפת הפיקוד על הצוללת לה ג'ולה
הלקונה

הלקונה (באנגלית: The Lacuna) הוא רומן מאת ברברה קינגסולבר שהתפרסם בשנת 2009. זהו הרומן השישי של קינגסולבר, והוא זכה בפרס אורנג' 2010 לספרות ובפרס הספרות לספריית וירג'יניה. וכן היה מועמד לפרס הבינלאומי לספרות IMPAC בדבלין. הרומן מספר את סיפורו של הריסון ויליאם שפרד, החל בילדותו במקסיקו בשנות השלושים. הוריו מופרדים כך שהוא חי בין ארצות הברית עם אביו ומקסיקו עם אמו. במהלך זמנו במקסיקו הוא עובד בתור מערבל גבס עבור אמן הציור דייגו ריוורה אז בתור טבח עבורו ועבור אשתו האמנית פרידה קאלו, אשר מפתחת ידידות לכל החיים עם שפרד. בעודו חי ועובד אצלם, הוא גם מתחיל לעבוד כמזכיר של ליאון טרוצקי שמסתתר שם, לאחר שהוגלה על ידי סטלין. מאוחר יותר בחיים, שפרד עובר להתגורר באשוויל, צפון קרוליינה, הוא הופך לסופר ונחקר לאחר מכן על ידי בית הלא אמריקני פעילויות הוועדה. הוא מורה למזכירתו, ויולט בראון, לשרוף את ניירותיו ולחזור למקסיקו. עם זאת, היא מצילה את היומנים ואת המכתבים ואת אלה הם הניירות המהווים את הרוב של הרומן. הלקונה, באתר OCLC (באנגלית) בראון, מארק (9 יוני 2010). "ברברה קינגסולבר של לאקונה ניצחה את וולף הול בפרס אורנג'". האפוטרופוס. 27 באוקטובר 2010., ברברה קינגסולבר ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Ein Herz, das seinen Jesum lebend weiß, רי"ב 134

Ein Herz, das seinen Jesum lebend weiß (בעברית: לב, היודע כי ישו שלו חי), רי"ב 134, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום השלישי של חג הפסחא, שחל ב-11 באפריל 1724. קנטטה זו הייתה האחת-עשרה שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. ביום הראשון של הפסחא ביצע את רי"ב 4 וביום השני ביצע את רי"ב 66. מחמת הצורך להלחין מספר קנטטות בתקופה קצרה, השתמש בבאך ביצירות ישנות שלו כבסיס לקנטטות אלו. קנטטה זו מבוססת על הקנטטה החילונית Die Zeit, die Tag und Jahre macht, רי"ב 134א, אותה הלחין ב-1719 בהיותו בקטן. הוא הוסיף לקנטטה שלושה רצ'יטטיבים וביצע אותה שוב ב-1731. ב-1735 שינה את המוזיקה לחלוטין וביצע אותה שוב. ב-1881 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 28 של פרסומיה. סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים ממעשי השליחים בהם מסופר על דברי פאולוס באנטיוכיה ופסוקים מהבשורה על-פי לוקאס המתארים את התגלות ישו אל תלמידיו לאחר תחייתו, בירושלים. הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע. מבנה החלקים נשמר מהגרסה הישנה, אולם חלקים 5 ו-6 שלה אינם נכללים כאן. את הטקסט החדש הוא כתב על דפי הקנטטה המקורית, מתחת לטקסט הקיים, וערך קלות את המוזיקה. הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט וטנור בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שישה פרקים: רצ'יטטיב לאלט ולטנור: Ein Herz, das seinen Jesum lebend weiß (לב, היודע כי ישו שלו חי) אריה לטנור: Auf, Gläubige, singet die lieblichen Lieder (עורו, המאמינים, שירו את המתוקים שבשירים) רצ'יטטיב לאלט ולטנור: Wohl dir, Gott hat an dich gedacht (כמה בני מזל אתם, אלהים חשב עליכם) אריה לאלט ולטנור: Wir danken und preisen dein brünstiges Lieben (אנו מודים ומהללים אותך על אהבתך העזה) רצ'יטטיב לאלט ולטנור: Doch würke selbst den Dank in unserm Munde (אבל גרום לנו להכיר תודה) מקהלה: Erschallet, ihr Himmel, erfreuet dich, Erde (שמחו, שמיים, גילי ארץ) היצירה הוקלטה במלואה 12 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1976), גוסטב ליאונהארדט (ב-1983), טון קופמן (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000). מידע על היצירה "Ein Herz, das seinen Jesum lebend weiß, רי"ב 134" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Ein Herz, das seinen Jesum lebend weiß, רי"ב 134" באתר AllMusic פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) J. Mincham 2010 רשימת פרסומי באך באתר IMSLP מעשי השליחים י"ג, 26-33 לוקס כ"ד, 36-47 באתר All Music רשימת ההקלטות באתר קנטטות באך