laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חזית המזרח הרחוק השנייה

חזית המזרח הרחוק השנייה (ברוסית: 2-Дальневосточный фронт) הייתה חזית של הצבא האדום שלחמה במבצע סערת אוגוסט. החזית הוקמה ב-5 באוגוסט 1945, וכמפקדה מונה מקסים פורקאייב. כפי ששמה מעיד עליה, היא הוצבה במזרח הרחוק הרוסי מול מנצ'וקוו כהכנה לקראת הפלישה הסובייטית לתחומי האימפריה היפנית. ב-8 באוגוסט הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן, וב-9 באוגוסט החזית החלה לנוע אל מנצ'וקוו. היא כללה את ארמיית הדגל האדום ה-2, ארמיית החי"ר ה-5, הארמיות ה-15 וה-16, ארמיית האוויר ה-10 ושייטת הנהר אמור. התקפת החזית נפתחה בסחלין, מנצ'וריה והאיים הקוריליים. הסובייטים נהנו מעדיפות מספרית ומיתרון ההפתעה, והיפנים נהדפו בקלות. עד 18 באוגוסט כבש הקורפוס ה-16 את מרבית סחלין, אולם הטיהור הסופי של האי הושלם רק ב-25 באוגוסט. התוכנית המקורית הייתה להמשיך ולכבוש גם את הוקאידו, אם כי פלישה זו מעולם לא יצאה לפועל. ב-20 באוגוסט כבשה הארמייה ה-15 את חרבין, ודיוויזיית החי"ר ה-101 כבשה את איי קוריל. ב-2 בספטמבר הסתיים המבצע לאחר כניעת האימפריה היפנית. ב-1 באוקטובר פורקה החזית, על בסיס הוראת הסטבקה מיום 10 בספטמבר, ואורגנה מחדש בתור המחוז הצבאי במזרח הרחוק. חזית המזרח הרחוק השנייה (ברוסית) מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים
חזית קלינין

חזית קלינין (ברוסית: Калининский фронт) הייתה חזית, של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה. החזית הוקמה ב-19 באוקטובר 1941 על פי הוראת הסטבקה מ-17 באוקטובר, וכמפקדה הראשון מונה איוואן קונייב. החזית ריכזה את הכוחות שהגנו על עיר הבירה מוסקבה מצפון-מזרח, וכללה את הארמיות ה-22 ה-29 וה-30, וכוחות אוויר שונים שמאוחר יותר הפכו להיות הארמייה האווירית ה-3. בהנהגתו של קונייב, ביצעה החזית מתקפת נגד מוצלחת אשר הביאה לשחרור העיר קלינין. בהמשך עבר קונייב לפקד על החזית המערבית ומקסים פורקאייב עבר לפקד על חזית קלינין. בנובמבר 1942 תקפו שתי החזיתות את מבלט רז'ב ב"מבצע מארס", וכמתאם הפעילויות ביניהם מונה גאורגי ז'וקוב. באפריל 1943 הוחלף פורקאייב באנדריי יריומנקו, ותחת הנהגתו ביצעה הארמייה מתקפות רבות באזור רז'ב. ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה לחזית הבלטית הראשונה. איוואן קונייב (אוקטובר 1941 - אוגוסט 1942) מקסים פורקאייב (אוגוסט 1942 - אפריל 1943) אנדריי יריומנקו (אפריל 1943 - אוקטובר 1943) חזית קלינין (ברוסית) מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים
הארמייה ה-67 (ברית המועצות)

הארמייה ה-67 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-10 באוקטובר 1942 כחלק מחזית לנינגרד, על בסיס קבוצת המבצעים נבה, ולמפקדה מונה מיכאיל דוכנוב. בין המטלות העיקריות של הארמייה היה אבטחת דרך החיים. הארמייה לחמה במבצע ניצוץ, והצליחה לחבור לארמיית ההלם השנייה מחוץ ללנינגרד. בדצמבר 1943 פורקה הארמייה ה-67, והוקמה מדש על ידי שינוי שמה של הארמייה ה-55. בחורף 1944 לחמה הארמייה במבצע לנינגרד-נובגורוד, ובאפריל הוכפפה הארמייה לחזית הבלטית השלישית. בקיץ 1944 לחמה הארמייה במבצע פסקוב-אוסטרוב ובמתקפת טרטו, ולאחר מכן השתתפה במבצע ריגה. לאחר מכן השתתפה הארמייה במצור על קבוצת ארמיות קורלנד הגרמנית, ועם תום המלחמה פורקה הארמייה ביולי 1945. מיכאיל דוכנוב (2 בפברואר 1943 - 15 בדצמבר 1943) ולדימיר סבירידוב (15 בדצמבר 1943 - 23 במרץ 1944) ולדימיר רומנובסקי (23 במרץ 1944 - 28 בפברואר 1945) סרגיי רוגינסקי (28 בפברואר 1945 - 31 במרץ 1945) ניקולאי סימוניאק (31 במרץ 1945 - יולי 1945) הארמייה ה-67 באתר samsv (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתב קרולינגי

כתב קרולינגי (בלטינית: minuscula carolina) הוא גופן כתב יד שפותח והופץ במהלך המאה ה-8 לספירה ככתב תקני לכתיבה והעתקה של ספרי קודש נוצריים וספרי חוקים ותקנות, באופן שיהיו קריאים על ידי מלומדים בכל רחבי אירופה. זאת בניגוד למצב ששרר קודם לכן, כאשר לכל אזור היה כתב יד שונה, לעיתים בלתי-קריא על ידי אלו שלא התחנכו באותו מקום. פיתוח הכתב מיוחס למלך הפרנקי קרל הגדול, במסגרת הרנסאנס הקרולינגי והוא מבוסס על כתבי יד מאירלנד וגאליה. הכתב שימש ככתב תקני באימפריה הרומית הקדושה בין 800 ל-1200 לערך. כיוון שספרים עתיקים הועתקו בכתב זה סברו ראשוני הרנסאנס באיטליה שזה היה הכתב המקורי של האימפריה הרומית ולפיכך ייחסו לו כבוד רב. לפי איינהרד, הביוגרף של קרל הגדול, הוא זימן לבירתו באאכן את אלקווין - ראש המנזר של יורק, אנגליה - במטרה ליצור תקן לכתיבה מסוגננת. אלקווין ביצע רוויזיה גדולה בכל סגנונות הכתיבה והטקסטים ובסופה, בין 782 ל-796, פיתח יד (hand - ביטוי שמשמעותו סגנון קליגרפי) חדשה וקרא לה על שם פטרונו. עם זאת, ניסיונות לבצע האחדה בין כתבי יד מרובינגים, גרמאנים ואחרים, קדמו למהלך זה. הדוגמה המוקדמת ביותר לשימוש נרחב בכתב הקרולינגי מצויה בספר הבשורות הכרוך מסוף המאה ה-8 הנקרא "האוונגליון של אדה" (אנ') (Ada), משום שהוא מוקדש לאחותו של קרל הגדול, אדה מטריר. בעוד שכתבים בלטינית החלו להכתב מאז בכתב הקרולינגי בכל רחבי האימפריה הפרנקית, הרי שכתבים בשפות אחרות המשיכו להכתב בכתבי יד מקומיים (כגון באלפבית גותי, אנגלו-סקסוני או סלאבי). עם זאת, במהלך מאות השנים הבאות עברו יותר ויותר שפות מקומיות לכתיבה ב"אות לטינית" כלומר באותיות הכתב הקרולינגי. המאפיין העיקרי של הכתב הוא בהירות וקריאות. האותיות שוות בגודלן וכוללות מבנים המבוססים על קשתות-מעגל וקווים ישרים ואלכסוניים בזווית של 45 מעלות. בכתב זה הוסדר השימוש באות גדולה והונהגו רווחים בגודל קבוע בין המילים. הכתב כלל מעט ליגטורות (צירופי אותיות ליחידה גרפית), עם יוצאים מן הכלל בולטים - הסימן & כקיצור ל-et והליגטורה הנפוצה æ. באופן כללי, צורת האותיות מזכירה מאוד את צורת האות המודרנית, כולל נטייה לויתור על S ארוכה לטובת S רגילה ושימוש ב-V מחודדת במקום באות דמוית U. עם זאת, כמה אותיות נראות שונות מהאות המודרנית. הכתב כולל "e פתוחה" לציון "אפסילון לטיני", Rr בצורה המזכירה לעיתים את כתיב המספר 2 Ꝛꝛ, ו-y המזכירה את האות גמא. הכתב הציג לראשונה את סימן השאלה בצורתו המוכרת (?) ואת האות W. מדיה וקבצים בנושא כתב קרולינגי בוויקישיתוף הסברים על האותיות Carolingian minuscule at Dr. Dianne Tillotson’s website devoted to medieval writing מדריך לכתיבה בכתב קרולינגי כתב קרולינגי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ספק כוח

ספק כוח הוא יחידה אלקטרונית שתפקידה לספק למעגלים אלקטרוניים את המתח והזרם החשמלי הדרושים לפעילותם. במעגל זרם ישר, יכול ספק הכוח לשמש כמקור מתח או מקור זרם, לפי הצורך. בדרך כלל מאופיין ספק הכוח על ידי מתח מסוים וכן זרם מרבי אותו הוא מסוגל לספק ללא ירידה במתח, או לחלופין את ההספק שהוא מסוגל לתת. ההזנה לספקי כוח יכולה להיות מרשת החשמל הביתית, מצבר או סוללות. יחידה אלקטרונית זו יכולה להשתלב: כחלק ממעגל אלקטרוני גדול יותר. מזוודת במארז לשימושים חיצוניים. לדוגמה: מזווד במארז מתכת עם מאוורר לשימוש במחשבים. מזווד במארז פלסטיק לשימוש במטענים (לדוגמה לטלפון סלולרי). מזווד במארז פלסטיק כמקור למכשירים אלקטרוניים להפעלה עצמית במקום סוללות. רוב הציוד האלקטרוני כיום מופעל בזרם ישר (DC), כאשר המתח הנדרש והזרם המקסימלי שעליו לספק מותנה ביישום אליו נדרש. מטרות ספק הכוח הן: ליישר את זרם החילופין המזין את הספק. לספק את המתח הנומינלי מיוצב (ללא שינוי) עבור שינויים בצריכת הזרם. לתת הגנה במקרה של: זרם יתר (כמו קצר) היפוך בהדקי המוצא היפוך בהדקי הכניסה (אם המקור הוא גם DC) מתח יתר בכניסה בחלק מהספקים נדרש: יכולת לספוג מכת אנרגיה רגעית גבוהה (לדוגמה ברקים) מניעת קרינת רעש RFI (פליטת קרינת רדיו) עמידה בהפרעות EMI (הפרעות אלקטרומגנטיות) 15V ,+15V- משמשים בעיקר במעגלים אנלוגיים 12V+ משמש כיום בעיקר במעגלים אלקטרומכניים כמו כונני דיסקים להפעלת המנועים 5V+ משמש בעיקר למעגלים דיגיטליים כמקור הזנה ראשי 3.3V+ המתח הנפוץ כיום כמקור זרם למעגלים דיגיטליים כמו כן קיימים ערכים נוספים בהתאם למעגל (מעבדים לדוגמה מקבלים גם 2.7V+) כיום מבדילים בין שני סוגי ספקי כוח בהתאם לדרך בה הם מייצבים את המתח. ספק כוח ליניארי (Linear Regulator) ספק כוח ממותג (Switching Regulator) לכל אחת מהשיטות יש את היתרונות והחסרונות שלה, אף על פי שספקי הכוח הממותגים נפוצים יותר. מעגלי הגנה לכניסה (אופציונלי). שנאי (טרנספורמטור) להורדת מתח הכניסה לסביבת מתח הייצוב הדרוש (אם ההזנה מהרשת). גשר דיודות ליישור מתח ה-AC (יישור גל מלא) קבל סינון (גדול) לקבלת מתח DC (בשלב זה המתח עדיין לא מיוצב) רכיבים אלקטרוניים לייצוב המתח מעגלי הגנה לזרם יתר ומתח מוצא מעגל, רכיבים אלקטרוניים, למיתוג של מתח הכניסה (מחבר/מנתק את מתח הכניסה מהרכיבים שבהמשך). מעגל בקרה, רכיבים אלקטרוניים, למעגל למיתוג מתח הכניסה. רכיבים אלקטרוניים ליצוב המתח, ובכלל זה הזנת המתח לספק עצמו. מעגל בקרה כולל לכל הספק. כדי למנוע טמפרטורה גבוהה מדי מתוכננים ספקי כוח כך שיכללו מנגנון פיזור חום, בו עשויים להיכלל מאוורר, צלעות קירור וחריצי אוורור. מדיה וקבצים בנושא ספק כוח בוויקישיתוף
עונת 2009/2010 בליגת האלופות

עונת 2009/2010 בליגת האלופות הייתה העונה ה-55 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל וה-18 במסגרת ליגת האלופות. היא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-30 ביוני 2009 ותחרות הסתיימה ב-22 במאי 2010. בתחרות השתתפו 76 קבוצות. משחק הגמר נערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, מדריד. התחרות הסתיימה בניצחון של אינטר מילאנו בפעם השלישית בתולדות המועדון. עונת 2009/2010 שלב הנוקאאוט   באיירן מינכן ארסנל פיורנטינה צ'לסי מילאן ברצלונה בורדו פורטו צסק"א מוסקבה סביליה ליון אולימפיאקוס מנצ'סטר יונייטד ריאל מדריד שטוטגרט אינטר בתחרות השתתפו 76 קבוצות. על מספר הקבוצות מכל מדינה הוחלט על בסיס דירוג אופ"א לשנים 2004-2008. מ-15 מדינות השתתפו יותר מנציג אחד: 4 - ספרד, איטליה, אנגליה (מהם שני נציגים לא השתתפו בשלבים המוקדמים) 3 - גרמניה, צרפת, רוסיה (מהם שני נציגים לא השתתפו בשלבים המוקדמים) 2 - רומניה, הולנד, פורטוגל (ממדינות אלו מנצחת אליפות המדינה העפיל ישירות לשלב הבתים), טורקיה, יוון, סקוטלנד, בלגיה, צ'כיה, אוקראינה יתר הקבוצות השתתפו ב-3 סיבובים המוקדם. לאחר הסיבובים המוקדמים, הקבוצות חולקו ל-8 בתים. לאחר מכך 16 קבוצות החלו במשחקי שמינית הגמר. כל המשחקים למעט משחק הגמר היו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשלבי ההמשך. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין. למנצחת במשחק הוענקו שלוש נקודות. משחקי הבתים שלב א' נערכו בין 15 בספטמבר 2009 לבין 8 בדצמבר 2009. בהם השתתפו 16 קבוצות שעברו את השלבים המוקדמים ו-16 קבוצות שהעפילו ישירות לשלב זה. הקבוצות שזכו במקום השלישי בבית, הועברו לגביע אופ"א: יובנטוס, וולפסבורג, אולימפיק מרסיי, אתלטיקו מדריד, ליברפול, רובין קאזאן, אוניריה אורזיצ'ן, סטנדרד לייז'. משחקי רבע הגמר החלו ב-16 בפברואר 2010. לשמינית הגמר העפילו שלוש מאיטליה וספרד. ערך מורחב – גמר ליגת האלופות 2010 מכבי חיפה הייתה הקבוצה הישראלית שהשתתפה בתחרות. הקבוצה התחילה בשלב המוקדמות השני בו ניצחה את קבוצת גלנטורן מצפון אירלנד ועברה לשלב הבא. לאחר ניצחון זה מכבי חיפה עברה לשלב המוקדמות השלישי וניצחה גם בו. השלב האחרון לפני שלב הבתים היו משחקים נגד רד בול זלצבורג. בעקבות הצלחה זו מכבי חיפה עברה לשלב הבתים. למרות יכולת מרשימה בשלב המוקדם והיקף גדול של שערים, בשלב הבתים הקבוצה לא הרשימה והפכה לקבוצה הראשונה בהיסטוריה של הליגה שסיימה את שלב הבתים עם אפס נקודות ואפס שערים. אתר האינטרנט הרשמי של עונת 2009/2010 בליגת האלופות (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא עונת 2009/2010 בליגת אלופות בוויקישיתוף עונת 2009/2010 בליגת האלופות באתר אופ"א נתוני דירוג המדינות לפי אופ"א
הארמייה ה-61 (ברית המועצות)

הארמייה ה-61 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, ולמפקדה מונה פיודור קוזנצוב. הארמייה לחמה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהחזית הדרום-מערבית, ולאחר מכן כחלק מחזית בריאנסק. לאחר מכן לחמה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובקיץ 1943 לחמה במבצע אורל. בהמשך לחמה הארמייה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי, ובקיץ 1944 לחמה במבצע בגרטיון. בחורף 1945 לחמה הארמייה במבצע ויסלה-אודר ובמבצע פומרניה המזרחית, ובאפריל 1945 לחמה בקרב על ברלין. עם תום המלחמה פורקה הארמייה באוגוסט 1945. פיודור קוזנצוב (15 בנובמבר 1941 - דצמבר 1941) מרקיאן פופוב (דצמבר 1941 - יוני 1942) פאבל בלוב (יוני 1942 - אוגוסט 1945) הארמייה ה-61 באתר samsv (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ק דאלרימפל

ג'ון סטיוארט "ג'ק" דאלרימפל (באנגלית: John Stewart "Jack" Dalrymple; נולד ב-16 באוקטובר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי, איש עסקים שכיהן כמושל דקוטה הצפונית החל מ-7 בדצמבר 2010 עד 15 בדצמבר 2016. ג'ק דאלרימפל נולד ב-16 באוקטובר 1948 במיניאפוליס, מינסוטה. הוא בילה בילדותו הרבה זמן בעבודות חקלאיות עם משפחתו באדמות דקוטה הצפונית, ומכאן הקשר שלו למדינה צפון דקוטה. בשנת 1984 נבחר לבית המחוקקים של דקוטה הצפונית. הוא נבחר מחדש לבית הנבחרים 7 פעמים נוספות ברציפות, בשנים 1986, 1988, 1990, 1992, 1994, 1996, 1998. בשנת 2000 עזב את בית הנבחרים ומונה לסגן מושל דקוטה הצפונית. בכך חתם דאלרימפל כהונה בת 15 שנים בבית הנבחרים. בשנת 2000 נבחר על ידי מושל דקוטה הצפונית ג'ון הובן לתפקיד סגן המושל. הוא נבחר מחדש לתפקיד בשנים 2004 וב-2008. דאלרימפל נבחר לתפקיד לאחר התפטרותו של המושל ג'ון הובן עקב בחירתו לסנאט של ארצות הברית כנציג דקוטה הצפונית. בשנת 2012, ניצח דאלרימפל את המתמודד הדמוקרטי ראיין טיילור בבחירות הכלליות לכהונה מלאה כמושל. ב-24 באוגוסט 2015, הודיע דאלרימפל כי הוא לא יתמודד מחדש בבחירות לתפקיד מושל דקוטה הצפונית 2016. ב-15 בדצמבר 2016 סיים את תפקידו כמושל דקוטה הצפונית. דאג בורגום החליף אותו בתפקיד. דקוטה הצפונית מדיה וקבצים בנושא ג'ק דאלרימפל בוויקישיתוף
הלנה הולצמן

הלנה הולצמן (בגרמנית: Helene Holzman;‏ 30 באוגוסט 1891, יינה – 25 באוגוסט 1968) הייתה אמנית, ציירת, סופרת וחסידת אומות העולם מגרמניה. הולצמן הייתה בתם של זוג רופאים תושבי יינה, זיגפריד שפסקי (אנ') ואשתו, מרגרטה לבית קוך (Koch). ב-1908 למדה בבית הספר לציור של הצייר האקספרסיוניסטי הגרמני אריך קויטן (גר') ואחיו פריץ ביינה, יחד עם אוטו הרביג (גר') וקלרה הרנק (גר'), שלימים הפכו אף הם לציירים (הרנק הייתה לימים אמם של ארוויד הרנק (אנ'), מתנגד הנאצים שנרצח, ופלק הרנק (אנ'), מתנגד הנאצים אף הוא). את פעילות בית הספר מימנה קרן קרל צייס (אנ'), שאחד ממיופי הכוח שלה עד 1907 היה אביה של הולצמן. לאחר מכן הייתה הולצמן, כמו קלרה הרנק, מורה ומתורגמנית, וכן מוכרת ספרים. היא נישאה למוכר הספרים היהודי מקס הולצמן והשניים עברו לקובנה עם שתי בנותיהם, מרי ומרגרטה. בקובנה ניהל הולצמן בית דפוס וחנות ספרים. בית הדפוס שלו התמחה בפרסומים בשפות זרות. לאחר הכיבוש הגרמני בקיץ 1941, נרצחו בעלה של הולצמן, מקס, ובתה הגדולה מרי על ידי הגרמנים ובעלי בריתם. הולצמן שיתפה פעולה עם מספר נשים שניסו להציל ילדים יהודים מגטו קובנה. חלק מהיהודים שהצילה הולצמן היו מוכרים לה מלפני המלחמה, וחלקם היו זרים לה. הולצמן נתנה שיעורים פרטיים והיא ובתה מרגרטה השתמשו במשכורותיהן כדי לקנות אוכל ליהודים שהיו אסירים בגטו קובנה. בין היתר סייעו השתיים לאדווין גייסט, מלחין יהודי, שמאוחר יותר הצליח לצאת מהגטו באמצעות שתדלנותה של מאהבתו של הלמוט ראוקה, ממפקדי הגטו הגרמניים שאף פיקד על רצח המוני של חלק מיהודי הגטו ב-28 באוקטובר 1941 בפורט התשיעי. מאוחר יותר נתפס גייסט ונרצח. להולצמן סייעה חסידת אומות העולם אולגה דאוגובייטנה (Olga Dauguvietenė). אחת מהנערות היהודיות שניצלה בידי הולצמן, פרומה קוצ'ינסקיינה (Kučinskienė) לבית ויתקין, אומצה על ידה לאחר המלחמה, משהתגלה שהיא נותרה יתומה ובודדה עקב רצח כל בני משפחתה. בשנת 1965 עזבו הולצמן ומרגרטה את ליטא ועברו לגור בגרמניה. בשנת 1966 ביקרה הולצמן בישראל וזכתה לקבלת פנים חמה מהיהודים שהצילה. בשנת 1968 נפגעה הולצמן בתאונת דרכים ומתה מפצעיה. בשנת 2000 הונצחו קורותיה של הולצמן בשנות הכיבוש הגרמני של ליטא בספר "הילד הזה נועד לחיות" (Dies Kind soll leben) שכתבו בתה מרגרטה וריינהרד קייזר (גר'). בשנת 2005 הכיר יד ושם בהולצמן כחסידת אומות העולם. הלנה הולצמן, באתר יד ושם (באנגלית)
ניתאי הרשקוביץ

ניתאי הרשקוביץ (נולד ב-21 בפברואר 1988) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי. ידוע בעיקר בשל שיתופי הפעולה שלו עם הבסיסט אבישי כהן. הרשקוביץ נולד בישראל לאווה ואילן הרשקוביץ. החל מנגן קלרינט בגיל 12 ובפסנתר בגיל 15. בגיל 17 עבר להתגורר בתל אביב ושילב לימודי תיכון עם שיעורי פסנתר בהנחיית המוזיקאים ומורי הג'אז עמית גולן ויובל כהן. הרשקוביץ אף למד במשך שנתיים מוזיקה קלאסית ותאוריה המלחין הישראלי מנחם ויזנברג וכן עם הפסנתרנים שושנה כהן ועמיר פדרוביץ. במהלך עבודתו הרשקוביץ שיתף פעולה עם מספר רב של אמנים ג'אז, בהם: המתופף חורחה רוסי, הגיטריסט קורט רוזנווינקל, הסקספוניסט גרגורי טרדי, המתופף ארי הוניג, הסקספוניסט צ'ארלס דייוויס, נגן כלי הקשה זוהר פרסקו ועוד. הוא ניגן בהקלטות של דניאל זמיר ואחרים. במשך ארבע שנים זכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל. בשנת 2009 זכה במלגת צ'ייס למימון לימודיו באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. הרשקוביץ הופיע באירועים רבים ברחבי תבל. מאז שנת 2012 שיתוף הפעולה הבולט של הרשקוביץ הוא עם הבסיסט אבישי כהן. בפברואר 2016 יצא לאור אלבום הבכורה של הרשקוביץ "I Asked You A Question". מדיה וקבצים בנושא ניתאי הרשקוביץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניתאי הרשקוביץ ניתאי הרשקוביץ, ברשת החברתית פייסבוק ניתאי הרשקוביץ, ברשת החברתית אינסטגרם ניתאי הרשקוביץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניתאי הרשקוביץ, באתר Discogs (באנגלית) ניתאי הרשקוביץ, באתר Songkick (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
650-659 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 659 - 650 לפנה"ס 659 לפנה"ס - רצח זכריה בן יהוידע הכהן עדות ראשונה לכתיבה באולמקית מהעולם החדש, בניית הפירמידות ממשיכה. 656 לפנה"ס - פסמתיך הראשון מרחיב את שליטתו על פני כל מצרים. סיום השושלת ה-25 של מצרים. 652 לפנה"ס - בבל מורדת נגד מלך אשור, שמש-שום-אוכין. 651 לפנה"ס - שיאנג משושלת ג'ואו מתמנה למלך סין. 650 לפנה"ס - הערים אבדרה ותראקיה נוסדת על ידי מתיישבים מקלאזומינאי. 650 לפנה"ס - עדות ראשונה לכתיבה בעולם החדש, על ידי האולמקים. 650 לפנה"ס - שינוי אקלים משפיע על פני כל תרבויות תקופת הברונזה באירופה עם אקלים קר ורטוב יותר. שבטים מסקנדינביה יורדים לחלקים הדרומיים יותר של אירופה. 659 לפנה"ס - זכריה בן יהוידע הכהן, כהן ונביא בימי יואש בן אחזיהו מלך יהודה (שמת בשנת ג’ק”א / 659 לפה”ס). במצוות המלך יואש רגמו אותו למוות באבנים בחצר בית ה’ (דברי – הימים-ב’ כד, יח – כב). נהרג בעזרת כוהנים (ירו’, תענית ד, ח). הדבר היה כאשר רצה יואש להכניס צלם להיכל וזכריה מנע זאת בגופו, ואז הרגו (מדרש שיר – השירים ג, ב). 653 לפנה"ס - מותו של תנות אמון, המלך האחרון של השושלת ה-25 של מצרים. 652 לפנה"ס - מותו של גיגס, מלך לידיה. 652 לפנה"ס - מותו של המלך האי משושלת ג'ואו בסין. 650 לפנה"ס - אזכור ראשון של המלך קוראס מפרסומאס, אשר אפשר שמדובר במלך כורש הראשון מאנשאן, ראש השושלת האחמנית. יואש בן אחזיהו, מלך יהודה. מדיה וקבצים בנושא 650-659 לפנה"ס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כרונולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היום הלאומי של קטר

היום הלאומי של קטר (בערבית: اليوم الوطني لقطر) הוא יום לאומי לציון איחוד קטר. היום נחגג ב-18 בדצמבר בכל שנה. ההחלטה על קיומו של יום זה מדי שנה נקבעה ב-21 ביוני 2007, בצו של נסיך הכתר ויורש העצר אז והאמיר המכהן כיום תמים בן חמד אאל ת'אני. היום ידוע גם כ"יום המייסדים". לפני שנת 2007 היום נחגג ב-3 בספטמבר, כיום העצמאות של קטר. רוב הציבור מקבל יום חופש מהעבודה ומבית הספר ביום זה. במהלך השבוע בו מתקיים היום הלאומי, מתקיימות מספר פעילויות: מופע זיקוקים, כולל מוזיקה ואורות. חגיגות היום הלאומי של קטרה – פסטיבלים ומעל 20 אירועים על נושאי מורשת בכפר התרבותי קטרה. מצעד היום הלאומי, בו הציבור הרחב מוזמן לצעדה לאורך קו החוף של דוחה. במצעד משתתפים בין היתר הכוחות המזוינים של קטר, משרד הפנים ושומרי האמיר. תצוגת מכוניות קלאסיות – מכוניות ישנות של פקידי ממשל מוצגות לראווה. ב-18 בדצמבר 1878 ירש ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני את אביו מוחמד בן ת'אני. הוא נחשב כמי שאיחד את כל השבטים ושם להם אויב משותף, כגון הבריטים. הוא גם קיבל רמה גבוהה של אוטונומיה עבור השבטים שבשטח קטר. החג נועד לתרום בפיתוח תחושת הזהות בין הקטרים בקטר ובעולם, ולשפר את הידע וההערכה של הקטרים למורשתם. מחלוקת ניכרת באינטרנט נוצרה ב-2009 לאחר שפרופסורית גולה שהשתתפה במצעד העלתה את דעתה לפורום המקוון הפופולרי הקטרי "קטר חיה". בשרשור תחת השם "קטר, תתביישי על היום הלאומי של קטר", היא מתחה ביקורת על הנוער הקטרי ועל תעלוליו, כגון רכיבה על אופניים רעולים במסכות מזעזעות במהלך החגיגות. הדבר עורר דיון סוער ודיאלוג לאומי על זכויות האוכלוסייה למתוח ביקורת על המדינה, והשתתפו בו מאות אנשים מכל רחבי המדינה ומחלקים שונים בעם הקטרי. מדיה וקבצים בנושא היום הלאומי של קטר בוויקישיתוף היום הלאומי של קטר, ברשת החברתית פייסבוק היום הלאומי של קטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) All About National Day, Qatar national day Everything you need to know about Qatar National Day 2012, Doha News
חיים פלג

חיים פלג (יוסמן) (ה' בטבת תרע"ב, 26 בדצמבר 1911 – ג' בניסן תשס"ב, 16 במרץ 2002) היה מתרגם, עורך וחוקר ספרות ישראלי. נולד בשנת 1911 בריגה שבלטביה (אז רוסיה). קיבל חינוך עברי ב"חדר מתוקן", וסיים את לימודיו בגימנסיה העברית בעירו. בנעוריו היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" ושלח ידו בעריכת עיתוניה. כציוני, בשנת 1933 עלה לארץ ישראל כחלוץ. בראשית דרכו בארץ ישראל, עבד בפרדס ברמת גן. אחר כך, עבר לעבודות בניין ולהוראת עברית למבוגרים בתל אביב. בשנת 1944 החל לעסוק בעבודות עריכה, תרגום והגהה בהוצאת "ספרית פועלים". תוך כדי עבודתו למד ספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. משנת 1959 שימש גם כמרצה לספרות בבית הספר הגבוה לפועלים בתל אביב. בנוסף, פרסם מאמרים בענייני ספרות בכתבי העת "עתים" ו"משא" וב"דף לספרות" של "על המשמר". נפטר בשנת 2002, בגיל 90 ונקבר בבית הקברות בקיבוץ שפיים. וו. דודינצב (אנ'), לא על הלחם לבדו: רומאן; עברית: חיים פלג, גד עירון, מרחביה: ספרית פועלים ('לכל'), 1957. אלכסנדר סולז'ניצין, יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ' (אנ'); מרוסית: אליהו פורת, חיים פלג; סוף דבר: נתן שחם, מרחביה: ספרית פועלים ('גלבוע'), 1963. מחצית הדרך לירח: סיפורים; עברית: בנימין טנא, חיים פלג, מרחביה: ספרית פועלים ('גלבוע'), 1964. (תרגומים מן הספרות הרוסית בת-זמננו) יורי בונדאריב, דממה: רומן; תורגם מרוסית בידי חיים פלג, תל אביב: עם עובד ('ספריה לעם'), תשכ"ד 1964. ואסילי אקסיונוב, תפוזי מארוקו; מרוסית: חיים פלג; הרישומים: סטאסיס קראסאוסקאס, מרחביה: ספרית פועלים ('גלבוע'), 1965. יצחק בשביס, העבד; תורגם מאידיש בידי חיים פלג, תל אביב: עם עובד ('ספריה לעם'), תשכ"ו. א' ראבוי, פרקי חיים; עברית: ח' פלג, מרחביה: ספרית פועלים בשיתוף עם קרן ויינפר-מורגנשטרן, תשכ"ט 1968. יחיאל הופר, ר' תנחום; תורגם מיידיש בידי אליהו פורת (עד עמוד 128) וחיים פלג; הובא לדפוס בידי אד"ש, תל אביב: עם עובד ('ספריה לעם'), תשכ"ט 1968. (סיפור מהווי החסידות) ל. אוליצקי, דודיה נפח; תורגם מאידיש בידי ד"ב מלכין וחיים פלג, תל אביב: עם עובד ('ספריה לעם'), תשכ"ח. חורחה לואיס בורחס, הדוח של דוקטור ברודי: סיפורים; עברית: צבי וולובסקי, חיים פלג, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ו. יעקב צבי שרגל, עלי ספים: שירים; המתרגמים: אמיר גלבע, ב' מרדכי, חיים רבינזון, אשר שופט, שלמה שנהוד; הביא לבית הדפוס חיים פלג, מרחביה ותל אביב: ספרית פועלים בשיתוף עם קרן ויינפר-מורגנשטרן, תשל"ב. יפרח חביב, הזקן שהדליק מדורות; מבחר רישומי-התקופה מאת אריה נבון; הביא לדפוס חיים פלג, מרחביה ותל אביב: ספרית פועלים, תשל"ג. (סיפור חייו של יצחק שדה) מנחם קפליוק, סיפורו של ג'משיד: סיפורים; הביא לדפוס חיים פלג, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ד. שירה גורשמן, הצאן והבקר של חנה; [תרגם דניאל בן-נחום; ערך חיים פלג], תל אביב: ישראל-בוך, תשנ"ז 1997. חיים פלג, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" עמליה כהנא-כרמון, האישור שלך היה הדרכון של ספרי החדש במסעותיו: דברים על קברו של חיים פלג, 20 במרץ 2002, באתר הארץ, 28 במאי 2009 ישן וחדש בתרגום מופת, דבר, משא (כתב עת), 24 ביוני 1977, המשך (עם הופעת תרגומו ל"מלחמה ושלום") חיים פלג, דף שער בספרייה הלאומית חיים פלג, בלקסיקון הספרות העברית החדשה קברו של חיים פלג (בית הקברות בשפיים) באתר Billion Graves.
מאיר אמסל

הרב מֵאִיר אַמְסֶל (בכתיב יידי: אמסעל; כ"ח בטבת תרס"ז, 1907 – כ"ג בטבת תשס"ז, 2007) היה מייסד ועורך הביטאון התורני המאור, במשך כשישים שנה. נולד בניידורף (אנ') שבהונגריה (כיום סלובקיה) לאברהם אמסל, שוחט בקאשוי, מצאצאי המהר"ל מפראג והב"ח. למד אצל הרב שמואל אנגל ורבי אברהם שלום הלברשטאם, בנו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה. נישא לבריינדל בת משה בגלר מקרסטיר. שם גר לאחר חתונתו והיה מעסקני אגודת ישראל. לאחר פטירת אשתו במלחמת העולם השנייה נשא את אחותה. בשנת ה'תש"ח היגר לארצות הברית, התיישב בשכונת קראון הייטס בברוקלין, והקים את הביטאון "המאור", בו כתבו כמעט כל גדולי אותו הדור. בשנת תשכ"ח עבר לשכונת בורו פארק והקים בה את בית הכנסת "המאור". נפטר בגיל מאה ביום כ"ג בטבת תשס"ז. היה בקשר הדוק עם הרב מיכאל פורשלגר וסייע בהדפסת ספריו. כן עמד בקשרי ידידות עם הרב חיים צימרמן, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (בוסטון), הרב יואל טייטלבוים מסאטמר והרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד[דרוש מקור: לקשר עם כל האישים]. הוא הורה למנהלי בית הדפוס שבו הדפיס הרב אמסל את כתב העת "המאור", חסידי חב"ד, שלא יפסיקו את הדפסת הקובץ גם אם לא יוכל לשלם להם על ההדפסה[דרוש מקור]. התעסק בהקמת ארגון הכשרות OK[דרושה הבהרה]. היה בקשרי ידידות עם הרב משה פיינשטיין (אף שכתב בביטאון נגד דעתו להתיר תרומת זרע מגוי), הרב יוסף אליהו הנקין, הרב אליעזר סילבר, הרב פינחס הירשפרונג, הרב מרדכי יעקב ברייש שאף היה מתפלל בבית הכנסת שלו, הלב שמחה מגור, הכנסת מרדכי מסדיגורה, ואדמור"י חסידות באבוב[דרוש מקור: לקשר עם כל האישים] ואף כתב את ההקדמה לספר קדושת ציון[דרוש מקור]. עמד גם בחליפת מכתבים עם רבה הראשי של עדת הספרדים בארגנטינה, הרב יצחק שחיבר, בנושא גיור, והורה לו שלא להימנע לגמרי מגיורים של בני זוג של יהודים מתבוללים שאין בדעתם לשמור מצוות כלל, אלא ללמד אותם יהדות במשך שלושה חודשים, וכך יש להניח שהגיור יעשה לשם שמים במידה מסוימת. אליהו וברוך אמסל, הגאון ר' מאיר אמסעל זצ"ל: זכרונותיו, תולדותיו, יחוסו, קורות חייו, מפעליו בהשואה ולאחריה, מלחמותיו למען הדת כשרות ומקואות בארצות הברית, ליקוט של תמונות, מאות מכתבים מגדולי עולם... ניו יורק 2008 שו"ת המאור וזכרונות המאור, כרך ב' ניו יארק תשל"ד עמ' תקצא-תרח כתבה בעיתון המודיע על פטירתו, עם סקירה נוספת באתר "שטורעם" מאיר בן אברהם אמסעל (1907-2007), דף שער בספרייה הלאומית אגרות משה חיו״ד ב, סימן מה המאור כרך כז חוברת ב, עמוד 21