laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהם אוליצור

אברהם אוליצור (אוליצקי) (21 בדצמבר 1891 - 23 ביולי 1948) היה מנהל מחלקת הכספים של קרן היסוד מיום היווסדה ב-1921 ועד מותו. אוליצור נולד בסקווירא אוקראינה, התחנך בבית ספר תיכון למסחר בלודז' ועלה לארץ ישראל ב-1908. ב-1914 יסד וניהל את אגודת הרצל של חניכי הגימנסיה בתל אביב ובירושלים. ב-1917 החל לעבוד במשרד הארץ ישראלי ואחר כך בוועד הצירים כמזכירו של ארתור רופין. הוא נמנה עם מייסדי מגן דוד אדום, מועדון החיילים היהודים, מרכז אגודת ציון בירושלים, ועד ההצלה לנגועי הפרעות באוקראינה ופולין, וארגונים נוספים. היה ממקימי שכונת תלפיות בירושלים. הוא מונה לראש המנגנון, ולאחר מכן מנהל הלשכה לתעשייה ועבודות ציבוריות, של ההנהלה הציונית בירושלים. בין השנים 1920–1926 היה מזכיר הכשרת הישוב בלונדון. בלונדון ייסד קלוב אנגלו-ארץ ישראלי. אוליצור שימש חבר הנהלה מטעם קרן היסוד והסוכנות בהנהלות של חברת קהילת ציון, חברת הכשרת מפרץ חיפה, חברות המים "גלבוע", "יזרעאל", לויד ארץ ישראל ומצרים ועוד. הוא חיבר ספרים ומאמרים על קרן היסוד ובענייני כלכלה של היישוב טרם הקמת המדינה. נשא לאישה את יעל (אולה) לבית סמיטיצקי. אב לשמעון (מוני), מיקרוביולוג בטכניון, וזיוה (סיון), גרפיקאית וציירת. הוא נפצע בפיצוץ בית המוסדות הלאומיים ב-11 במרץ 1948, ונפטר ב-23 ביולי 1948. עשרים שנות קרן היסוד: עובדות ומספרים: תרפ"א-ת"ש, 1921-1940, הלשכה הראשית של קרן היסוד מפעל היסוד: כ"ה שנות פעולה של קרן היסוד: עובדות ומספרים תרפ"א-תש"ו 1921–1946, הלשכה הראשית של קרן היסוד, 1946 להתפתחות החינוך והתרבות בארץ-ישראל: על חלקו של ההון הלאומי בהחזקת החנוך העברי ובהתפתחותה של התרבות העברית בארץ-ישראל, המחלקה לנוער של הלשכה הראשית לקרן היסוד ההון הלאומי ובנין הארץ : עובדות ומספרים: תרע"ח - תרצ"ז, 1937 - 1918, הלשכה הראשית של קרן היסוד, 1939 'אוליצור (אוליצקי), אברהם', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 27. (הספר בקטלוג ULI) מידע מקטלוג ULI(הקישור אינו פעיל) אברהם אוליצור, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים "מאחורי המספרים", אודות אברהם אוליצור, באתר הארכיון הציוני דוד תדהר (עורך), "אברהם אוליצור (אוליצקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 670
ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן

ברנהרד השלישי, פרידריך וילהלם אלברכט גאורג, דוכס סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Bernhard III Friedrich Wilhelm Albrecht Georg;‏ 1 באפריל 1851 – 16 בינואר 1928) היה הדוכס האחרון של דוכסות סקסוניה-מיינינגן, פילולוג וגנרל-פלדמרשל בצבא הפרוסי. בנו הבכור של גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן ושל שרלוטה, נסיכת פרוסיה. ברנהרד נולד ב-1 באפריל 1851 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לגאורג, שהיה מאוחר יותר דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולשרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתו של אלברכט, נסיך פרוסיה. משנת 1860 התחנך ברנהרד על ידי פרופ' רוסמן לפני שהלך ללמוד באוניברסיטת היידלברג בשנת 1869. עד מהרה הוא קטע את לימודיו בשל פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה והתגייס לצבא הפרוסי, שם שימש כקצין מטה ברגימנט הרגלים ה-95 (התורינגי ה-6). לאחר סיום המלחמה הוא חזר ללימודיו בלייפציג. בשנת 1873 הוא שוב התגייס לצבא, והצטרף לרגימנט הפוסיליירים של המשמר של הצבא הפרוסי בברלין. בשנת 1889 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1891 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בשנת 1893 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-22, ובשנת 1896 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים ומונה למפקד הקורפוס ה-6 בברסלאו. ב-15 בספטמבר 1903 הוא הועלה לדרגת גנרל אוברסט ומונה למפקד האזור הצבאי השני. יחד עם אשתו הוא ערך נסיעות רבות, והחל לבצע יותר ויותר את חובות הייצוג של אביו. בשנת 1909 ברנהרד קיבל דרגת גנרלפלדמרשל, ובשנת 1912 סיים את הקריירה הצבאית שלו ופרש מהצבא. ב-16 בפברואר 1878 התחתן ברנהרד עם שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בת-דודתו מדרגה שנייה, ובתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ואשתו ויקטוריה, הנסיכה המלכותית בתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. ממנה היה לו בת אחת: פאודורה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (12 במאי 1879 - 26 באוגוסט 1945), התחתנה ב-1898 עם היינריך השלושים, נסיך רויס-קסטריץ. ברנהרד מונה לדוכס לאחר מות אביו ב-1914, אולם שלטונו היה קצר ימים, ועם סיום מלחמת העולם הראשונה וביטול המונרכיות הגרמניות, הפך לאזרח מן השורה. הוא בילה את שארית חייו במיינינגן, עד למותו ב-16 בינואר 1928. מדיה וקבצים בנושא ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן בוויקישיתוף
אוזה

האם התכוונתם ל... אוז"ה – ארגון הומניטרי יהודי בצרפת בתקופת השואה ביאטה אוזה – אשת עסקים וטייסת גרמניה אוזה - דמות אווזה בפרפר נחמד אוסה עוזה
מרגלית שילה

מרגלית שילה (נולדה ב-1942) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור אמריטוס במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין זוס באוניברסיטת בר-אילן. שילה היא ילידת רחובות. אביה הוא הכימאי פרופ' אהרן בונדי, חתן פרס ישראל לחקר החקלאות (1984). פרסמה מחקרים והשתתפה בעריכת קובצי מחקרים על תולדות ההתיישבות העובדת במאה ה-19 וה-20, על הממסד הציוני ועל מעמד הנשים ומצבן ביישוב הישן והיישוב החדש. שילה היא אלמנתו של המשפטן פרופ' שמואל שילה. היא אם לחמישה, וביניהם נפתלי שילה, שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ד"ר אלחנן שילה, מרצה לפילוסופיה ורחל ברלין, מבעלי משרד עו"ד abs בירושלים. מתגוררת בשכונת קטמון בירושלים. ראשית ההתיישבות הציונית בארץ ישראל ומבט מגדרי נוסף, ירושלים מכון שוקן למחקר היהדות, 2022 נשים בונות אומה – הפרופסיונליות העבריות 1948-1918, ירושלים, הוצאת כרמל, 2020 המאבק על הקול: נשות היישוב וזכות הבחירה 1926-1917, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי; שדה בוקר: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב - מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2013 אתגר המיגדר: נשים בעליות הראשונות, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007 הקול הנשי הירושלמי: כתבי למדניות מן המאה התשע-עשרה, ירושלים: מרכז דינור, האוניברסיטה העברית, 2003 נסיכה או שבויה?: החוויה הנשית של היישוב הישן בירושלים, 2001 - זכה בפרס בהט רופין והקרן הקימת לישראל: מי התווה את דרכי הפעולה בארץ-ישראל (1907-1914)? רופין והקרן הקימת לישראל, ירושלים: הוצאת קרן קיימת לישראל, 1991 ניסיונות בהתיישבות: המשרד הארצישראלי - 1908-1914, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1988 - זכה בפרס רופין להיסטוריה. חוות הלימוד של המשרד הארץ-ישראלי 1908-1914, 1977 - עבודת MA, האוניברסיטה העברית. אבי – פרופסור אהרן בונדי, משפחתו ואבות אבותיו, ירושלים, תשע"ד, הוצאה פרטית, 104 עמ'. ,Princess or Prisoner? Jewish Women in Jerusalem, 1840 - 1914, Brandeis University Press, 2005 - Jewish Book Award Girls of Liberty: The Struggle for Suffrage in Mandatory Palestine, Brandeis University Press, 2016. להיות אשה יהודייה, דברי הכנס הבינלאומי הראשון: אשה ויהדותה, ירושלים, תש"ס להיות אשה יהודייה, קובץ ב', דברי הכנס הבינלאומי השני אשה ויהדותה, ירושלים תשס"ג (עם רות קרק וגלית חזן-רוקם), העבריות החדשות: נשים ביישוב ובציונות בראי המגדר, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2001 (עם רות הלפרין-קדרי ואיל כתבן), חוקה אחת ומשפט אחד לאיש ולאישה, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2010 (עם גדעון כ"ץ), מגדר בישראל: מחקרים חדשים על מגדר ביישוב ובמדינה, קריית שדה בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות - אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2011 Ruth Kark, Margalit Shilo, Galit Hazan- Rokem, eds. Jewish Women in Pre State Israel, Life History, Politics and Culture, Brandeis University Press, 2008- A translation from the Hebrew מדיה וקבצים בנושא מרגלית שילה בוויקישיתוף מידע על מרגלית שילה בקטלוג הספרייה הלאומית מרגלית שילה, באתר Academia.edu מאמרים של מרגלית שילה, באתר מט"ח ורמב"י שרה גליקלך-סלושץ, ‏"אל האישה" ינואר 1919; הוצאה מוגהת עם הקדמה מאת פרופסור מרגלית שילה, השילוח, גיליון 14, אפריל 2019 כתבי מרגלית שילה בפרויקט בן-יהודה מרגלית שילה, דף שער בספרייה הלאומית יפה ברלוביץ, קול הנשים החסרות, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2007
אקארי (חידה)

אקארי (ביפנית: 美術館 ביג'וּטסוּקן), מוכרת גם כמדליק, היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. נכון ל-2011, ניקולי הוציאה לאור שלוש חוברות המכילות רק חידות אקארי. המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת המורכבת מתאים שחורים ולבנים. השחקן מציב "נורות" בתאים לבנים, כך שלא יהיו שתי נורות המאירות אחת על השנייה, בעוד כל הטבלה מוארת. נורה מאירה את כל השורה והטור שלה, אלא אם כן קרן האור שלה פוגעת בתא שחור ושם נעצרת. בחלק מן התאים השחורים יש מספר בין 0 ל-4. כאשר מופיע מספר בתא שחור, המספר מציין כמה נורות חייבות להיות סמוכות לתא זה; לדוגמה, תא עם המספר 4 חייב להיות מוקף כולו (במאונך ובמאוזן, בסמוך לצלעותיו) בנורות, ואסור שתהיינה נורות בסמוך לתא עם המספר 0. בסמוך לתא שחור לא ממוספר יכול להיות כל מספר נורות (כולל 0). נורות הנמצאות באלכסון לתא לא נחשבות כסמוכות אליו. נקודת פתיחה נפוצה לאקארי היא למצוא תא שחור עם המספר 4 בתוכו, או תא עם מספר קטן יותר החסום בצד אחד או יותר (לדוגמה, 3 ליד קיר, או 2 בפינה) וכך מגיעים למצב בו יש רק תצורה אחת של נורות המקיפות את תא זה. אחרי צעד זה, עוד תאים ממוספרים נהיים מוארים בצד אחד או יותר, וכך קטן מספר סידורי הנורות האפשרי, ובחלק מן המקרים, קטן אף לאפשרות אחת. כאשר לא ברור היכן להציב נורה, אפשר לצייר נקודות בתאים בהם אסור שתהיה נורה; תאים כמו 0, או תאים בהם נורה תיצור סתירה. לדוגמה, נורה המוצבת באלכסון ובסמיכות לתא עם המספר 3 תחסום שניים מהתאים הסמוכים לו, ובכך תחסום כל אפשרות להציב שלוש נורות מסביב לתא זה; לכן, בתאים הסמוכים באלכסון לתא עם 3, לעולם לא תוכל להיות נורה, ויכולים להיות תמיד מנוקדים. בדומה לכך, אפשר להציב נקודות במקומות בהם נורה "תלכוד" תא לא מואר אחר, בהפכה את הדלקתו לבלתי אפשרית ללא עבירה על החוקים. טכניקה מתקדמת יותר היא לחפש תא שעדיין לא מואר, ולבדוק אם ישנו רק תא אחד שהצבת נורה בו תאיר את תא זה. במקרה בו תא עם המספר 1 נמצא באלכסון לתא עם המספר 2, וה-2 צמוד לקיר מסוג כלשהו, נורה אחד יכולה בוודאות להיות מוצבת בצדו הנגדי של ה-1, מאחר שבשני המקומות האחרים לא יכולות להיות נורות (אחרת תהיינה שתי נורות בסמוך ל-1). רשימת החידות של ניקולי מדיה וקבצים בנושא אקארי בוויקישיתוף הדף באנגלית של ניקולי על אקארי אקארי היא NP-שלמה (PDF viewer required)
אפארסידה

אפארסידה (בפורטוגזית: Aparecida; מכונה לפעמים גם "אפארסידה של הצפון", להבדיל מערים בעלות שם זהה) היא עיר ומועצה אזורית (município) במדינת סאו פאולו שבברזיל. העיר שוכנת על גדתו הדרומית של נהר פאראיבה דו סול, 168 ק"מ צפונית-מזרחית מסאו פאולו ו-240 ק"מ מערבית מריו דה ז'ניירו. בעיר מתגוררים (נכון ל-2010) 35,043 תושבים. העיר מפורסמת בזכות הבזיליקה המפורסמת שלה, הבזיליקה של אפארסידה, בה נמצאת גבירתנו אפארסידה, הקדושה מגינה של ברזיל. העיר היא מוקד התיירות הדתית הגדול ביותר בדרום אמריקה, עם יותר מ-7 מיליון צליינים בשנה. מדיה וקבצים בנושא אפארסידה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אפארסידה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סידני גילקריסט תומאס

סידני גילקריסט תומאס (אנגלית: Sidney Gilchrist Thomas;‏ 16 באפריל 1850, לונדון - 1 בפברואר 1885, פריז). היה כימאי ומטלורג אנגלי, שהתפרסם בזכות פיתוח תהליך לייצור פלדה מבצרי ברזל עשירים בזרחן. תומאס נולד בקנונברי (Canonbury), פרבר של לונדון, ב-1850. לאחר סיום לימודיו בבית ספר תיכון התעתד ללמוד רפואה אולם מות אביו פגע במצבה הכלכלי של משפחתו והוא נאלץ לוותר על לימודי הרפואה. הוא קיבל משרה של רשם בית משפט, שבה עבד עד שנת 1877. בזמנו החופשי התעניין בכימיה ובמטלורגיה. הוא למד בשיעורי ערב בקולג' בירקבק. ובסיום לימודיו נבחן בהצלחה ב"בית הספר המלכותי למכרות" (Royal School of Mines} של האימפריאל קולג' אולם לא זכה בתואר היות שזה לא ניתן לתלמידי שיעורי ערב . תומאס לקה במחלת ריאות חסימתית כרונית שממנה גם נפטר, בסנטוריום בפריז. הוא נקבר בפריז בבית הקברות פר לשז. התעניינותו בבעיית בצרי הברזל העשירים בזרחן התעוררה בעקבות הרצאה ששמע בקולג' בירקבק . הוא הגיע למסקנה שניתן לסלק את הזרחן מהברזל על ידי ציפוי כבשן הבֶּסֶמֶר בציפוי בסיסי של אבן גיר בתוספת מעט סיליקט נתרני (Na2SiO3). ב-1875 נעשו ניסויים ראשונים של התהליך שהמציא. התהליך הוצג בפומבי לראשונה במרץ 1878, בפגישה של המכון הבריטי לברזל ופלדה. במאי של אותה שנה הוציא פטנט על התהליך. בספטמבר כתב מאמר על "סילוק הזרחן בכבשן בֶּסֶמֶר", אולם המאמר פורסם רק במאי 1879. למרות אי פרסום המאמר הצליח תומאס לעניין בתהליך את חברת ייצור הפלדה "בולקוב ווהן" (Bolckow Vaughan) מקליבלנד (יורקשייר). הייצור בשיטת תומאס החל שם במאי 1879. העניין בשיטת תומאס היה בעיקרו בגרמניה ובבלגיה שם בצרי הברזל הזרחניים היו נפוצים יותר. ייצור בשיטת תומאס החל בגרמניה בספטמבר 1879. באותה שנה הוצאו פטנטים במספר מדינות. במהלך הייצור בשיטת תומאס נוצר סיג בסיסי עשיר בזרחה ובגיר ששימש כדשן זרחני לקרקעות חומציות. הדשן כונה "סיג תומאס" (Thomas slag) באנגלית ו"קמח תומאס" (Thomasmehl) בגרמנית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אובליסק לזכרו של תומאס הוצב ב-1960 באתר המורשת העולמית בבלנאבון שבדרום מזרח ויילס. מדיה וקבצים בנושא סידני גילקריסט תומאס בוויקישיתוף קורות חייו של תומאס (באנגלית). מאמר על שיטת תומאס (באנגלית). סידני גילקריסט תומאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאמר ב -Wikisource ד"ר ג'ורג' קלונר אמר בהרצאה "אדם שיסלק את הזרחן בכבשן בסמר - יתעשר"
הברית הגדולה

הברית הגדולה (כונתה בראשית דרכה: ליגת אוגסבורג) הייתה קואליציה אירופאית שכללה (בזמנים שונים): אוסטריה, אירלנד, אנגליה, בוואריה, ברנדנבורג, האימפריה הרומית הקדושה, הולנד, סבויה, ספרד, סקוטלנד, סקסוניה, פורטוגל ושוודיה. הברית נוצרה לראשונה בשנת 1686, בתור "ליגת אוגסבורג", ועם הצטרפות אנגליה וסקוטלנד (בשנת 1689) קיבלה את שמה "הברית הגדולה". השפעתה של הקואליציה נמשכה במובן מסוים עד לראשית ימי מלחמת העולם הראשונה. הקואליציה נוצרה בראשיתה כדי להגביל את השפעתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. הקואליציה יצאה למלחמה בשנת 1688 כנגד כיבושיו של לואי הארבעה עשר, במה שכונה לאחר מכן מלחמת תשע השנים, שנגמרה בחתימת הסכם רייסווייק. הקואליציה הייתה מעורבת גם במלחמת הירושה הספרדית, שנגמרה בהסכם אוטרכט. למרות שהקואליציה הלכה למעשה התפרקה לאחר-מכן, רעיון זה של איחוד אירופאי, כמו גם עקרונות לוחמה שונים שנקבעו על ידי צבא הברית נשארו רלוונטיים גם מאה שנים לאחר מכן, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. Andrew Thompson, The Grand Alliances, European History Online הברית הגדולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שוק סונורה

שוק סונורה (בספרדית: Mercado de Sonora) הוא שוק במקסיקו סיטי. לצד המוצרים השגרתיים הנמכרים בו, הוא כולל גם דוכנים שנמכרים בהם מוצרים הקשורים בכישוף ובתורת הנסתר, ופועלות בו מגדות עתידות. על כן, מכונה השוק גם "שוק המכשפים" ("Mercado de los Brujos"). השוק הוקם בשנות ה-50 של המאה ה-20 ונקרא על שם סונורה, אחת ממדינות מקסיקו, ונפתח רשמית ב-1957. התוצרת הייחודית הנמכרת בשוק, שכוללת בין היתר דם נחשים וציפורים מתות, הפכה אותו למוקד משיכה לתיירים, ולפי נתוני משרד התיירות המקסיקני מבקרים בו אלפים מהם מדי יום. מדי יום נערך בשוק טקס גירוש שדים, אותו מנהלת זקנת ה"מכשפות". יום המתים, המצוין במקסיקו מדי 2 בנובמבר, הוא יום פופולרי במיוחד בשוק. במשך השנים נקשרו בשוק אגדות אורבניות ואמונות טפלות שונות ומשונות. לפי אחת האגדות האורבניות, מדי ראש חודש בוקעת מאחד מדוכני השוק צווחה מחרידה ולאחריה נשמעות לחישות הקוראות לעזרה. לפי אגדה אורבנית אחרת נטען כי הדם הנמכר בשוק הוא דם של בני אדם. אגדה זו הופרכה בבדיקות מעבדה. לפי אמונה טפלה שנכרכה סביב השוק, המבקרים בו זוכים לחיים ארוכים יותר. לאחר שב-1988 לקתה תיירת צרפתייה בת 26 בהתקף לב במהלך התמקחות עם אחת המוכרות, נוצרו אמונות טפלות נוספות סביב יכולותיהן העל-טבעיות של המכשפות בשוק. אתר האינטרנט הרשמי של שוק סונורה (בספרדית) מדיה וקבצים בנושא שוק סונורה בוויקישיתוף שוק סונורה, ברשת החברתית פייסבוק
סאריצ'ב (הר געש)

סאריצ'ב (ברוסית: вулкан Сарычева – "וולקן סאריצ'בה", ביפנית: 芙蓉山 – "הר פויו") הוא הר געש שכבתי פעיל בצורת חרוט געשי סימטרי המשתרע על כמעט כל האי מאטואה באיים הקוריליים שברוסיה. סאריצ'ב הוא הר געש צעיר מבחינה גאולוגית. ההר קרוי על שם האדמירל גבריאיל סאריצ'ב (Гавриил Андреевич Сарычев‏; 1763–1831) מהצי הרוסי הקיסרי. השם ניתן על ידי אדם יוהאן פון קרוזנשטרן כאשר הוא כלל אותו במפות. הר הגעש סאריצ'ב הוא חלק מטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ, בנקודה שבה עובר הלוח הפסיפי הפחתה מתחת ללוח האירואסייתי בקצב של 80 מ"מ לשנה. טריז של חומר ממעטפת כדור הארץ השוכן בין הלוח הפסיפי המופחת לבין הלוח האירואסייתי שמעליו הוא המקור לגעשיות הפעילה לאורך כל חצי האי קמצ'טקה והאיים הקוריליים. הר הגעש סאריצ'ב הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר באיים הקוריליים. ההר משתרע על חלקו הצפון מערבי של האי מאטואה. החרוט האנדזיטי של הר הגעש נבנה בתוך קלדרה המתוארכת לפליסטוקן שקוטרה נע בין 3 ל-3.5 קילומטרים. ההר מתנשא לגובה של 1,496 ובפסגתו לוע בקוטר של 250 מטרים שקירותיו תלולים. קילוחי לבה זרמו בכל הכיוונים כשהם יוצרים מצוקים על חוף האי. המורדות התחתונים של ההר מכוסים במשקעים מזרמים פירוקלסטיים. רישומים על התפרצויות געשיות בהר הגעש סאריצ'ב קיימים מ-1765 ומאז הוא התפרץ בתדירות גבוהה. ההתפרצויות נעו בין פליטת לבה להתפרצויות מתפוצצות. במאה ה-20 לבדה נרשמו 11 התפרצויות. ההתפרצות הגדולה ביותר התחוללה ב-1946. ב-12 ביוני 2009 התפרץ הר הגעש תוך פליטת עמוד אפר גבוה. מכיוון שהר הגעש קרוב לחלק מנתיבי האוויר בין מזרח אסיה ואמריקה הצפונית, גרמה ההתפרצות לשיבושים בתעבורה האווירית. במהלך ההתפרצות עברה תחנת החלל הבינלאומית מעליה והאסטרונאוטים הצליחו לצלם את האירוע. חור במעטה העננים, שנוצר ככל הנראה עקב גל הלם מההתפרצות, אפשר צפייה ברורה בעמוד התפרצות ובזרם הפירוקלסטי במורדות ההר. בצילום ניתן לראות בבירור ענן פילאוס דמוי כיפה, שנוצר מהתעבות של מים באוויר החם שהתרומם במהירות והתקרר, המכסה את העמוד המתרומם. מדיה וקבצים בנושא סארייצ'ב בוויקישיתוף Global Volcanism Program The Eruptions of Sarychev Peak Volcano, Kurile Arc: Particularities of Activity and Influence on the Environment More on the eruption of Sarychev Peak Fuyō Mountain: Russia Sarychev Peak The Volcanism Blog – More on the eruption of Sarychev Peak Activity at Sarychev Peak Travel Advisory For Flights to and from Vancouver and Tokyo, Seoul, Beijing, Shanghai and Hong Kong Stunning pictures of the volcano that blew a hole in the sky as astronauts witness eruption from International Space Station Sarychev Peak Eruption, Kuril Islands
נורומינו

נוּרוּמינוֹ (ביפנית: ヌルオミノ), כיום נקראת ליטס (LITS), היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, בדרך כלל בגודל 10X10; הטבלה מחולקת לפוליאומינויים בגודל ארבעה תאים ומעלה. המטרה היא לצבוע טטרומינו בתוך כל פוליאומינו כך שלא יהיו שני טטרומינויים זהים וסמוכים במאוזן או במאונך (כאשר הם נחשבים זהים על פי צורתם וכיוונם). בנוסף על התאים הצבועים ליצור נוריקבה: שיהיו כולם סמוכים במאונך או במאוזן (ליצור פוליאומינו יחיד), ואסור שיצרו טטרומינו של 2X2 (מרובע) בתוך הפוליאומינו הגדול. החידה הופיעה לראשונה בכתב העת Puzzle Communication Nikoli גיליון מספר 106; הכותרת המקורית של המשחק היא צירוף של 'נורו' (ביפנית: לצייר) ו'אומינו' (פוליאומינו). בגיליון מספר 102, השם של המשחק שונה לשם הנוכחי (LITS), המייצג את ארבעת (מתוך חמשת) הטטרומינויים המופיעים במשחק: צורת ה-L (L), הישר (|), צורת ה-T (T), והאלכסוני (Z ו- S); אין שימוש בחידה בטטרומינו בצורת ריבוע מכיוון שהוא הפרה ישירה של חוקי המשחק. רשימת החידות של ניקולי מדיה וקבצים בנושא נורומינו בוויקישיתוף הדף באנגלית של ניקולי על נורומינו או LITS
זנג'אן (עיר)

זנג'אן (בפרסית: ‏زنجان‏Ⓘ‏; באזרית: Zəncan) היא עיר בצפון-מערב איראן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר מרוחקת כ-286 ק"מ צפון-מערבית לבירה טהראן וכ-125 ק"מ מחופי הים הכספי בגובה 1,638 מטרים מעל פני הים. ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 אוכלוסיית העיר מנתה 433,475 בני אדם, רובם אזרים. העיר נהרסה כליל במהלך הכיבוש המונגולי, בין השנים 1219-1221, אך חזרה ונבנתה. העיר נודעה בעבר בזכות סכיניה החדים (אם כי כיום, עם התפתחות התעשייה המודרנית ענף זה כמעט ונכחד כליל) ובזכות אמניה הרבים. בעיר קיימת תעשיית אריגת שטיחים נרחבת, וזהו משלוח היד הנפוץ בעיר. תושבי העיר דורגו במקום הראשון במדד האושר, ע"פ סוכנות ידיעות הסטודנטים האיראנית. על-פי טענת היסטוריון איראני מהמאה ה-13, העיר הוקמה על ידי ארדשיר הראשון, מלך פרס החדשה מהמאה ה-3. העיר הייתה במרכז מוקד התעניינות באיראן, כאשר בשנת 1851, במהלך התקוממות של מאמיני הבאביזם הוטל מצור על מבצר בעיר שהיה בשליטת המורדים, שבסופו נכבש המבצר והמורדים הוצאו להורג. בעיר מספר אוניברסיטאות, ולומדים בהן כ-10,000 תלמידים. מדיה וקבצים בנושא זנג'אן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זנג'אן זנג'אן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אודות העיר באתר האוניברסיטה הידיעה באתר הסוכנות (פרסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיפורה של אודרי רוז

סיפורה של אודרי רוז (באנגלית: Audrey Rose), מלודרמת אימה אמריקאית משנת 1977, בבימויו של רוברט וייז, ובכיכובם של אנתוני הופקינס ומרשה מייסון, המבוססת על רומן באותו השם מאת התסריטאי והסופר פרנק דה פליטה. אייווי טמפלטון (סוזן סוויפט) היא נערה נוירוטית בשנות העשרה לחייה, שהוריה הם ביל וג'סיקה טמפלטון (ג'ון בק ומרשה מייסון). הזוג זוכה להטרדות מצד תמהוני בשם אליוט הובר (אנתוני הופקינס) שנפגש איתם לאחר מכן באקראי ומספר להם כי לדעתו בתם היא גלגול ישיר של נשמת בתו המתה. הוא מספר לזוג המבוהל על שתי פגישות עם מדיומים ומביא הוכחות חותכות, לכאורה, על הקשר בין שתי הנשמות. הבעל, ביל, רואה בהובר מטורף ומבקש את חברו העורך דין למצוא דרכים חוקיות להרחיק את הובר מבתו. עורך הדין מציע שטמפלטון יזמין את הובר לביתו בזמן שהוא יצותת לו. טמפלטון עושה כן. אולם, בזמן הפגישה, אייווי חווה התקף זעם, ורק אליוט הובר – באמירה חוזרת של השם "אודרי רוז" – מצליח להרגיעו. לאחר מכן, הוא ממשיך לשתף את משפחת טמפלטון באמונתו בגלגול נשמות ובהינדואיזם, לאחר שחווה, לדבריו, חוויה רוחנית עזה. עורך הדין של ביל יוצא מבוהל מהבית, ואשתו מתחילה לפחד יותר ויותר, ועולים בה חששות כי יש צדק בדבריו של הובר. ג'סיקה ממשיכה לאבד את שפיותה, ואילו בתה זוכה ללעג מצד חברותיה ומנסה להתאבד. הובר חוטף את אייווי, ונקלע לבית משפט. בפקודת השופט, מהפנט מזמן את אייווי לצורך היפנוזה, במהלכה היא משחזרת בדיוק, בעיני הובר, את תהליך התאונה. הובר נקלע לסערת רגשות ופורץ בבכי. אייווי מתה במהלך ההיפנוזה. אמה משתכנעת סופית שיש קשר בין שתי הנשמות, בעוד בעלה ביל לוקה בדיכאון. היא כותבת מכתב נרגש להובר. הסרט מסתיים בציטוט של הבהגאוואד גיטה (תרגום מילולי ומקוצר, המעביר את המסר המקורי): "אין קץ לנשמה אף פעם. לנשמה אין לידה ולא מוות. היא קדומה, קיימת ונצחית." הביקורות לא שיבחו את הסרט. לדוגמה, ביקורתו של וינסנט קנבי גרסה כי: הסרט הוא חזרה מעייפת על העניין הפסיכי של גלגול הנשמות, שנטחן ונלעס די בסרטים ירודים כגון 'מגרש השדים'. — וינסנט קנבי, הניו יורק טיימס "סיפורה של אודרי רוז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפורה של אודרי רוז", באתר AllMovie (באנגלית) "סיפורה של אודרי רוז", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סיפורה של אודרי רוז", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אודרי רוז

אודרי רוז הוא רומן מאת פרנק דה פליטה, שיצא בשנת 1975. הסרט "סיפורה של אודרי רוז" מ־1977 מבוסס עליו, ובשנת 1982 יצא לו ספר המשך, "אהבתה האחרונה של אודרי רוז", מאת אותו המחבר. כאשר אליוט הובר מאבד את אשתו ובתו בתאונת דרכים, עולמו נחרב עליו. הוא מנסה בכל כוחו להדחיק את מות הבת בעזרת סדנאות לטיפול נפשי ורוחני שעובר. לאחר שהוא עורך מחקר של שנים, הוא "מגלה" שנשמת בתו "שוכנת" בילדה מניו יורק, בת לשני בורגנים אמידים. בניסיון נואש לשחזר את העבר, הוא קובע פגישה עם השניים, ומשתכנע יותר ויותר שהילדה היא בתו. בספר לא מפורט אם הוא משקר לעצמו כדי להקל על הטראומה, או שבאמת מאמין בכך באמונה שלמה. במאמץ "לחלץ" את נשמת בתו, הוא מעמיד לעצמו שתי ברירות מחרידות: חטיפת הילדה ועינויה, או נטילת חייה של הילדה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קין-קון-קאן

קין-קוֹן-קאן (ביפנית: キンコンカン) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת של תאים המחולקת ל"חדרים" על ידי גבולות עבים. מסביב לטבלה, ליד חלק מהטורים או העמודות, ישנם זוגות של אות ולידה מספר. המטרה היא להציב אלכסונים ("מראות") בחלק מהתאים כך שזוגות האותיות והמספרים יתחברו (במילים אחרות, שיהיה אפשר לראות מכל זוג אות-ומספר את בן זוגה). הצבת המראות נעשית על פי הכללים הבאים: יש מראה אחת בלבד בכל חדר. כאשר מגיעים למראה יש לפנות בזווית של 90° עד למראה הבאה או לזוג האות-ומספר (הנורה בעצם "מקפיצה" את המגיע אלי ב-90°). יש להגיע מכל אות לאות הזהה לה; כלומר, מ-A יש להגיע ל-A ומ-B יש להגיע ל-B וכן הלאה. המספר שנמצא על יד כל אות מציין את מספר הפניות (במראות) הדרושות להגיע מכל זוג של אות-ומספר לבן זוגה. לא יכול להיות חדר בלי מראה. הדרך הטובה ביותר לפתרון החידה הוא להתחיל מהזוגות בעלי המספרים הקטנים ובהדרגה לעלות אל המספרים הגדולים יותר. לדוגמה אם ישנם במשחק זוגות של A3, B2, C4 ו-D1, הסדר בו יהיה הכי קל לפתור את החידה הוא להתחיל עם הזוג D1, להמשיך ב-B2, לאחריו A3, ולבסוף C4. רשימת החידות של ניקולי מדיה וקבצים בנושא קין-קון-קאן בוויקישיתוף הדף של ניקולי ביפנית על "קין-קון-קאן" אתר עם הסברים באנגלית על משחקים של ניקולי האתר של ניקולי באנגלית
אשת דרך עגל הביזון

אשת דרך עגל הביזון (בשפת השאיין "Muts i mi u na", באנגלית: Buffalo Calf Road Woman) או אישה אמיצה הייתה אישה אינדיאנית בת שבט השאיין שהצילה את אחיה, צ'יף צבאי, שנפצע בקרב רוסבד ב-1876. מעשה ההצלה שלה עזר לאסוף את הלוחמים האינדיאנים מחדש לאחר שהתפזרו ולנצח את האמריקנים בקרב. מאוחר יותר באותה שנה היא נלחמה לצד בעלה בקרב ליטל ביגהורן. ב-2005 מספרי סיפורים משבט השאיין שברו שתיקה בת יותר ממאה שנה לגבי הקרב וייחסו ל"אשת דרך עגל הביזון" את המכה שהפילה את ג'ורג' קסטר מסוסו לפני מותו. בקרב רוסבד התאחדו שבטי השאיין והסו תחת מנהיגותו של הצ'יף סוס משוגע. הם היו בנסיגה מפני האמריקנים, והשאירו את אחיה של "אשת דרך עגל הביזון" פצוע בשדה הקרב. לפתע היא רכבה אל שדה הקרב במהירות, הרימה את אחיה הפצוע ונשאה אותו למקום בטוח. מעשה הגבורה שלה גרם ללוחמים האינדיאנים להתאסף מחדש ולנצח את גנרל ג'ורג' קרוק האמריקני. לכבודה קראו בשבט השאיין לקרב רוסבד, 'הקרב שבו הנערה הצילה את אחיה'. מתועדת גם השתתפותה בקרב ליטל ביגהורן שם נלחמה לצד בעלה "זאב ערבות שחור". "אשת דרך עגל הביזון" מתה בשנת 1878 ממחלת המלריה. famous cheyenne indians index אשת דרך עגל הביזון באתר www.wordpress.com. (הקישור אינו פעיל, 29 בפברואר 2024)