laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה

קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה (ברוסית: Люблинско-Дмитровская линия) (קו מס' 10) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה. הקו כולל 26 תחנות, באורך כולל של 44.3 ק"מ. זמן הנסיעה הממוצע לכל אורך הקו, הוא 59 דקות. המהירות הממוצעת של הרכבת היא כ-40 קמ"ש. הקו כולו עובר מתחת לאדמה, למעט קטע וולז'סקאיה - ליובלינו, שנבנה מעל פני הקרקע. מאז 19 ביוני 2010, קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה הוא היחיד במטרו של מוסקבה שאין לו מעבר באחד משני הצמתים שלו עם קו קולצביה, אך בעתיד מתוכננת להיבנות תחנת סובורובסקאיה, שאמור להיות לה מעבר לתחנת דוסטויבסקאיה של קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה. על פי נתוני 2010 משתמשים בקו יותר מ-200 קרנות. תנועת הנוסעים היומית הממוצעת של הקו בשנת 2011 הייתה 731 אלף איש. פיזטך, התחנה הצפונית ביותר במטרו של מוסקבה. זיאבליקובו, התחנה הדרומית הסופית של הקו. דפו ליחובורי, המשרת את הקו. מדיה וקבצים בנושא קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה https://stroi.mos.ru/metro/liublinsko-dmitrovskaia-liniia-mietro-stroi_mos
המרגל האבוד והשמלה הירוקה

המרגל האבוד והשמלה הירוקה הוא ספר בלשים מסוג סיפורת, שנכתב על ידי אלכס פז-גולדמן, סופר לילדים ונוער. הוא יצא לאור על ידי הוצאת כנרת זמורה-ביתן בשנת 2011. הכריכה אוירה ועוצבה על ידי מישל קישקה ואמרי זרטל. הספר הוא ספר נוער על חברות בין בלשים בני 12 המנסים לפענח תעלומה הקשורה במרגל מסתורי. הספר זכה לביקורות חיובית בזכות היכולת שלו להעביר את סיפורי השואה באופן המתאים לילדים. מעבר לכך כישרון הכתיבה של אלכס פז-גולדמן ותשומת ליבו לפרטים זכו גם הן לתשבחות. העלילה מתרחשת בשכונת רמת עמידר ברמת-גן לאחר מלחמת העולם השנייה. מרדכי בן ה-12 וחברו הטוב ביותר ראובן מדברים, והוא מסביר לו על הסבירות הגבוהה של הימצאות מרגלים בשכונתם. ראובן ומרדכי עוקבים אחר איש חשוד במחשבה שהוא מרגל נאצי וככל שהסיפור מתקדם כך גם חשדותיהם לגבי האיש המסתורי עולים. מרדכי וראובן פורצים לדירה של האדם שהם בטוחים שהוא מרגל, אך לא מוצאים דבר. גם אחותו של ראובן מצטרפת לחבורתם, ומטרתם היא לחשוף את זהותו. מרדכי חושב שאמו עובדת עם המרגל ומרגלת בשביל הנאצים. חשדותיו מתגברים כאשר המרגל הנאצי מגיע לפתח דלת ביתו של מרדכי כשהוא מחופש לאישה זקנה. ראובן תוקף את הזקנה ומגלה גבר קשיש בתוך התחפושת. לבסוף התברר שה"מרגל" הוא בסך הכול ניצול שואה קשיש ועני, אשר התחפש לזקנה כדי לבקש אוכל וכסף ולזכות באמפתיה. בעקבות הגילוי, משפחתו של מרדכי מאמצת אותו לחיקם. מרדכי – תלמיד, בן להורים ניצולי שואה. צנום במראהו. מרדכי מתואר כאמיץ, חבר טוב ובלש מצוין. בעזרתו ובעזרת חברו ראובן הם הצליחו לפצח את התעלומה של האיש המסתורי. ראובן – תלמיד, בעל שיער מקורזל שחור ועיניים שחורות, הוריו עלו מעיראק. חכם, טוב במתמטיקה, חבר טוב, בעל עמוד שדרה, לקח לו זמן לסלוח למרדכי כשסיפר על רגשותיו של ראובן לילדה מכיתתו. אביבה – אחותו הגדולה של ראובן, מתוארת כיפה מאוד, חכמה וחדת חושים. במהלך העלילה מצטרפת ל"חבורה" של מרדכי וראובן ועוזרת להם לפתור את התעלומה על המרגל. אמו של מוטי – ניצולת שואה, הייתה שנתיים באושוויץ, חוץ ממנה כל משפחתה נספתה בשואה, סגורה מאוד, מדברת יידיש. לא נפתחת לבנה על זמנה בשואה, באופן כללי מדברת רק כשצריך. אביו של מוטי – ניצול שואה, הוא ואחיו התאום היחידים ששרדו. צנום, חלוש וכפוף לרצון אמו של מוטי. היה בבית חולים פסיכיאטרי כשישה חודשים. ביקורת על הספר מאתר "דףדף" רונית רוקאס, עכבר העיר אונליין, ספרי ילדים: איך מסבירים שואה לילדים?, באתר הארץ, 1 במאי 2011
מניירה

האם התכוונתם ל... מנייריזם – סגנון אמנותי מתקופת הרנסאנס המתאפיין בהגזמה, עיוות ומלאכותיות מניארה – מחוז בטנזניה
אלוף הבלשים בלומקוויסט

אלוף הבלשים בלומקוויסט הוא הספר הראשון מתוך הטרילוגיה אלוף הבלשים בלומקוויסט - הרפתקאותיו של ילד השואף להיות בלש, שנכתבה על ידי אסטריד לינדגרן. הספר יצא לאור לראשונה ב 1946 בשוודית ותורגם לעברית על ידי דנה כספי בשנת 2018. קאלה בלומקוויסט תמיד רצה להיות בלש, אבל שום דבר אף פעם לא קורה בעיירה השקטה בה הוא גר. כל יום הוא בילה עם חבריו אווה-לוטה ואנדרס (חבורתם נקראת גם השושנים הלבנות). יום אחד בן דודה של אמא של אווה-לוטה, הדוד איינר, מגיע לעיירה. הוא לוקח את קאלה, אווה-לוטה ואנדרס לטירה עתיקה שם הוא פותח את המרתף עם פורץ מנעולים. פריצת המנעול גורמת לקאלה להתחיל לחשוד בו. הוא לוקח את טביעות האצבעות שלו ועוקב אחריו. חבריו לא מאמינים לו וצוחקים עליו. הם עסוקים במשחק שבו הם נלחמים עם חבורת השושנים האדומות (סיקסטן, בנקה ויונטה). קאלה החל לרגל אחר איינר ונתקל בשני אנשים שמחפשים אותו. הוא גילה ששני האנשים האלה השתתפו עם הדוד איינר בשוד יהלומים. איינר ברח עם כל השלל, ולכן הם איימו להרוג אותו. קאלה גילה עם אנדרס ואווה-לוטה שאיינר החביא את הקופסה עם היהלומים בחורבות הטירה במרתף, והם לקחו את השלל והחביאו אותו בשידה בבית של אווה-לוטה. השודדים גילו שהילדים מצאו את היהלומים, כלאו אותם במרתף של הטירה וברחו עם הקופסה. כשהילדים סוף סוף הצליחו למצוא את היציאה מהמרתף, הם ראו את השודדים ואיינר בורחים עם הרכב שלהם. הם יצאו עם המשטרה למרדף, ובסוף הצליחו להגיע אליהם. להפתעתם, השודדים גילו שהם לקחו את הקופסה הלא נכונה: קופסת המסמכים של השושנים הלבנות. קאלה בלומקוויסט - רוצה להיות אלוף הבלשים, עד כדי כך שהוא ממציא פשעים. בעל שיער בהיר. אביו ויקטור מנהל את המכולת "המכולת של ויקטור בלומקוויסט". ממוקד במטרה ובלש מחונן. כותב את כל הפרטים שנראים לו חשובים בפנקס. בן 13. מגיע ממעמד הביניים. אנדרס - רוצה להיות נהג קטר שיהיה גדול. בעל שיער שחור, ציני, חברו הטוב ביותר של קאלה. מנהיג חבורת השושנים הלבנות. בן הסנדלר. בן 13. עני. אווה-לוטה ליסנדר - מושא אהבתם גם של אנדרס וגם של קאלה. בעלת שיער בהיר, חצופה, פיקחת ובעלת כישרונות רבים. בת האופה. שונאת את הדוד איינר. בת 13. עשירה. הדוד איינר - גבוה ורזה, בא מסטוקהולם. בן דודה של אמו של אווה-לוטה מיה. ידוע גם בתור איינר לינדברג וגם איינר בראנה. השתתף בשוד יהלומים עם ארתור (אותו קאלה מכנה "החיוור") ושמנדריק (אותו קאלה מכנה "המגעיל") וברח עם כל השלל. "דם, אין ספק שזה דם": קאלה אומר את זה בתחילת הספר כאשר הוא נפצע מהמחדד שלו, ומדמיין שמדובר ברצח. "מכל אלה למדו שני דברים: לא לתת לאיש להפתיע אותם ולשתוק כשצריך." קאלה בלומקוויסט חי חיי סכנה (1951) קאלה בלומקוויסט ורסמוס (1953) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אלוף הבלשים בלומקוויסט, באתר OCLC (באנגלית) אסטריד לינדגרן, אלוף הבלשים בלומקוויסט, 1946
איסילקול

איסילקול (ברוסית: Исильку́ль) היא עיר ברוסיה במחוז אומסק. העיר נמצאת לידי אגם איסילקול, מכאן נובע שמה של העיר. המקום בו הוקמה העיר העתידית נבחר בשנת 1891 בזמן גישושים בתוואי מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית. במאי 1893 בקרבת אגם איסילקול החלה להבנות תחנת רכבת. באותה שנה נבנה ונפתח מפעל לייצור לבנים אשר שימשו לבניית בתים ומבנים במקום, מפעל זה חסך את הצורך להוביל לבנים ממרחקים. ב-1894 למקום הגיעו תושבים קבועים ראשונים. באותה שנה החלה תנועה זמנית של רכבת בין צ'ליאבינסק לאומסק שעברה דרך איסילקול, ב-1895 הושלמה הבנייה של המסילה והרכבת הפכה לקבועה ותחנת איסילקול הופיעה במפת רכבת רוסיה. ב-1897 נבנתה כנסייה פרבוסלאבית, באיסילקול היו 1,843 תושבים פרבוסלאבים, כמו כן היו 33 בתי אב של שטונדיסטים. שנה לאחר מכן בית ספר כנסייתי. איסלקול קיבלה מעמד של עיר בשנת 1945 עת שהיו במקום 18 אלף תושבים. אוכלוסיית איסילקול לפי שנים: מדיה וקבצים בנושא איסילקול בוויקישיתוף
עקרב השני (פרעה)

עקרב השני נודע גם כן כ"מלך עקרב" ושלט במצרים העליונה בתקופה הקדם שושלתית, ככל הנראה בסביבות 3200–3000 לפנה"ס. בתבליט על ראש אלה מאבן המיוחס לו בו מופיע עקרב השני יחד עם סמל העקרב והשושנה המייצגים את שמו. יש הקושרים בינו לבין האלה המצרית סרקת לה מיוחסים כוחות ריפוי מעקיצות עקרבים ונחשים. בתבליט על גבי האלה מופיע עקרב השני כשלראשו כתר לבן המיוחס לפרעוני מצרים עילית, כמו כן הוא מחזיק בידו מכוש מעץ שמסמל באופן טקסי את קצירתו של הקציר הראשון וחפירת תעלות השקיה לחקלאות. האלה נתגלתה בהיירקונפוליס, נחן המצרית שבמצריים עילית - עיר בעלת חשיבות דתית ופוליטית רבה באותה תקופה ששימשה ככל הנראה כבירתו של עקרב השני. ממצאים רבים שנתגלו, המעוטרים בתבליטים וכלי חרס מצוירים בדיו שחור, מצביעים על מסחר וכלכלה משגשגת בתקופתו של עקרב השני. מערכות ההשקיה המפותחות שנוסדו תחת שלטונו אפשרו גידול אינטנסיבי של ירקות ורעיית בקר סביב התעלות ולצמיחתם של יישובים רבים סמוך אליהן. באשד השני של הנילוס סמוך למאגר אסואן נתגלה סלע גדול ועליו תבליט של עקרב ענקי צועד על גבי גופותיהם של אויבי מצרים הנובים, ששכנו דרומית למצרים באזור סודאן של היום - הנובים מתוארים כשהם עומדים וראשם מטה כשגופם נקוב בחיצים, שתי דמויות נוספות של מצרים מתוארות מחזיקות קשתות ויורות חיצים לעבר הנובים. הנובים מזוהים על פי נוצות היען בשערם שכך תיארום המצרים. העקרב ניצב מול דמות אדם עם זקן מלאכותי (המאפיין את הפרעונים) המחזיק פגיון טקסי בחגורתו, כמו כן הוא מחזיק חבל ארוך אליו קשורים הנובים השבויים. סצנה זו מתארת את ניצחונו של עקרב השני על הנובים העוינים. יש חוקרים הסבורים כי פרעה זה הוא אביו של נערמר (מנס) מאחד מצריים. מקום קבורתו המדויק של עקרב השני אינו ידוע בוודאות. ישנם שני מבני קבר משוערים - האחד נתגלה באום אל-געאב (סמוך לאבידוס), מדובר במבנה מרובע המחולק לארבעה חדרים המופרדים על ידי קירות בוץ פשוטים. במקום נמצאו מספר פריטי שנהב עם דמויות של עקרבים. המבנה השני ממוקם בהיירקונפוליס. זהו חדר מלבני שמידותיו הם 3.5-6.5 מטר, עומקו 2.5 מטר והוא מחוזק על ידי לבני בוץ. גם באתר זה נמצאו מספר פריטי שנהב עם דמויות של עקרבים. הרומן אל העקרב (The Scorpion God, 1971), מבוסס באופן רופף על תקופה זו בהיסטוריה המצרית. שמו של המלך כמלך העקרבים מאוזכר בסרט משנת 2001, "המומיה חוזרת", ובספינאופים שלה, "מלך העקרבים" (2002), "מלך העקרבים 2: עלייתו של לוחם" (2008), "מלך העקרבים 3: הקרב על הגאולה" (2012) ו"מלך העקרבים 4: המסע אחר הכוח" (2015). משחק מחשב "מלך העקרבים: עלייתו של האכדי" הופץ למכירה ב-2002. הרומן "פרעה", ספר לילדים מ-2007 מאת ג'קי פראנץ', עוסקת במאורעות בחצר מלך עקרב והיריבות בין בניו נערמר והנסיך הוק. מדיה וקבצים בנושא עקרב השני בוויקישיתוף
קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה

קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה (ברוסית: Серпуховско-Тимирязевская линия) (קו מס' 9) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה. הקו מחבר את רובעי השינה בצפון ובדרום העיר עם המרכז. קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה הוא תת-קרקעי לחלוטין, וכולל 25 תחנות. אורכו - 41.2 ק"מ, זמן נסיעה ממוצע לאורך כל הקו - 58 דקות. תנועת הנוסעים היומית הממוצעת של הקו בשנת 2011 הייתה 868 אלף איש. מדיה וקבצים בנושא קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה בוויקישיתוף http://moscow.org/moscow_encyclopedia/367_serpuhovsko_timiryazevskaya_liniya.htm
שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר (ספר)

הספר שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר (Sherlock Holmes and the Baker Street Irregulars) נכתב על ידי טרייסי מקמילן (אנ') ומייקל סיטרין והוצא לאור בשנה 2011 על ידי מטר, ובו מסופר על תעלומה ששרלוק הולמס ועוזריו הצעירים מרחוב בייקר מנסים לפתור בעקבות מותם החשוד של שלושה הולכים על חבל. בסיפור מספרים על חייהם של הפרחחים היכן הם מתגוררים ומה הם עושים. שרלוק הולמס ועוזריו הצעירים הנקראים הפרחחים מרחוב בייקר מנסים לפתור תעלומה הקשורה למותם הנוראי של משפחת הולכי החבל המפורסמים, הזלינדאים. הם מצאו את מותם לאחר שחבלם נקרע בזמן הופעה. שרלוק בוחר לחקור את הנושא, כי הוא חושד שלא מתו מתאונה כמו שסופר אלא מהתנקשות. במהלך החקירה מתגלה שתעלומה זאת מתקשרת גם לעוד אחת מתעלומותיו הגדולות של הולמס שהיא גניבת ספר המלוכה האנגלי ששוויו רב. הולמס והפרחחים מבינים שאחד מיריביו המושבעים ביותר, פרופסור ג'יימס מוריארטי ארגן את שני הפשעים. הזלינדאים היו שותפיו לגניבת הספר, ומוריאטי החליט להיפטר מהם מתוך חשש שידווחו על מעורבותו. התעלומה נפתרת בעזרת מארב שהולמס והפרחחים ארגנו, הם הצליחו להשיג את הספר וכמעט לעצור את הפרופסור הרשע. בזמן המסע הפרחחים פוגשים אנשים חדשים ולומדים להכיר טוב יותר אחד את השני ואיך להיות בלשים טובים יותר. שרלוק הולמס: הבלש המבריק שאצלו עובדים הילדים, שרלוק הוא אחד הבלשים הטובים במדינה והוא פותר תעלומות מבריקות ומעניינות. אוזגוד (אוזי) מנינג: החכם שבחבורה, בלש מלידה למרות שיכולותיו הפיזיות חלשות מפצה על זה ברעיונות מרשימים וכוח רצון. פילאר: בת מגדת העתידות, מתגוררת בקרקס ועוזרת לשרלוק והילדים בפתרון התעלומה. ויגינס: מנהיג החבורה, כריזמטי ואמיץ, יש לו חמוסה בשם שירלי. משפחת הזלינדאים: משפחת ההולכים על חבל בקרקס שמתו בעקבות נפילה מהחבל והתעלומה סובבת סביבם. ג'ק קרמבלי: בעליו ואדוניו של אוזי, בחור מרושע שחושב רק על ממונו ומנצל את יכולות ההעתקה של אוזי כדי להרוויח בלי לחשוב על רצונותיו או צרכיו של אוזי. אליוט (תפר): אחד מהפרחחים יודע לתפור פצעים או בגדים כמו מומחה. שאר הפרחחים: רוהאן, אלפי, אליסטר, ברנבי, פלטשר, סימפסון, ג'יימס, פיט ושם. ביקורותיו של הספר מצוינות ורוב קוראיו משבחים את הסופר על יצירה נפלאה זו, הספר גם נבחר למצעד הספרים של מצעד החינוך. ילדים רבים ממליצים לקרוא את הספר וגם מבוגרים טוענים שזה ספר בלשות מעניין שמתאים לכל הגילאים וכולם יכולים להנות מקריאתו, אפילו אנשים שלא נוהגים לקרוא ספרים. ביקורות אלה נמצאו באתר של עברית. טרייסי מק ומייקל סיטרין, שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר, תל אביב: מטר עברית - חנות ספרים, באתר www.e-vrit.co.il
תיאודור בון: הנאשם

"תיאודור בון: הנאשם" הוא הספר השלישי בסדרת תיאודור בון של הסופר ג'ון גרישם. זהו גם הספר השלישי שג'ון גרישם כתב לבני נוער, בניגוד לרוב ספריו המכוונים יותר למבוגרים. הספר פורסם לראשונה ב־2012, אך הוצא לאור בעברית לראשונה ב־2013, על ידי הוצאת מודן, ותורגם על ידי כנרת היגינס - דוידי. הספר שייך לסוגת המתח, האופיינית לספריו של המחבר. הסיפור מתמקד בחייו של תיאודור בן ה-13 (המכונה לעיתים גם תיאו). תיאודור הוא ילד מקובל שגר בעיר די קטנה, ששואף לעסוק בעריכת דין, כשיגדל, כמו שני הוריו. תיאו נשלח מבית הספר לסקר משפט רצח שהתקיים בעיר, ושם מתחילה התעלומה. המשפט נדחה, ותיאו שב לבית הספר, שם הוא מגלה שגנבו פריטים מן הלוקר שלו. הוא מחליט לא לספר לאף אחד, מה שיתברר כטעות גדולה לאחר מכן. הוא גם מגלה שמישהו חיבל בצמיגי אופניו. תיאודור מוצא את עצמו כחשוד המרכזי בפריצה לחנות מחשבים ומכשירי אלקטרוניקה בעיר. בשלב זה הוא כבר בטוח שישנו קשר בין ששלושת המקרים. הוא מגלה שחיבלו בצמיגיו פעם נוספת, ואף ניפצו חלון במשרד עורכי הדין של הוריו, ממש לידו! החוקרים נושפים בעורפו, ומתחיל להיראות כאילו תיאודור כבר לא ינצל. בפעולה של הצופים, תיאו מגלה שצמיגי אופניו חובלו פעם נוספת! הוא מתקשר לאביו שיבוא לאסוף אותו והם לוקחים את האופניים לתחנת המשטרה, כראייה. הניסיון לא נוחל הצלחה, ותיאו הצעיר מבין שהוא צריך לקחת את העניין ליידים. הוא מתייעץ עם דודו אייק שגם הוא עורך דין לשעבר, ולאחר שתיאו מספר לו שאין לו שום אויבים, אייק מעלה קו חקירה חדש. הוא סובר שמדובר בילדיה של לקוחה שאמו של תיאו ייצגה (בתור עורכת דין לגירושין) שרצו לנקום. בעזרת חקירה משותפת של אייק, שלו, של חבריו וחברתו הטובה אפריל, הם מצליחים למצוא זוג אחים שתואמים לכל הקריטריונים. האח הצעיר לומד בבית הספר של תיאו. תיאו מוסר את המידע למנהלת בית הספר. בעזרת חקירה משולבת של המנהלת והמשטרה, שנגמרת בצו חיפוש בבית השניים, הם נעצרים, ותיאו כבר לא בחזקת חשוד. תיאודור "תיאו" בון - הדמות הראשית. בן 13, מצליח ומקובל, מתעניין בעריכת דין וחניך בצופים. מואשם בפריצה וגניבת סחורה מחנות המחשבים של ביג מאק, אך בסוף הסיפור מזוכה. במהלך הפרשה מתמודד תיאו עם מצבים מאתגרים, כגון הצקות מבני כיתתו. בנם של וודס ומרסלה בון. מרסלה בון - אמו של תיאודור. עורכת דין לענייני גירושין, שבין היתר מתעסקת בגירושי משפחת פין. וודס בון - אביו של תיאודור. עורך דין. אייק - דודו של תיאודור וחברו הטוב. עורך דין לשעבר שהסתבך עם החוק, עוזר לתיאו לפתור את הפרשיה. ג'ונה וג'סי פין - אחים בגיל נוער. הוריהם נמצאים במאבק גירושים שבו אמם שמיוצגת על ידי אמו של תיאודור מרסלה זוכה במשמורת. הם בוחרים לנקום בעזרת פריצה לחנותו של ביג מאק והפללה של תיאודור. בסוף הסיפור נתפסים ומואשמים. אפריל פינמור - חברתו הטובה של תיאודור. עוזרת לו בפיענוח הפרשה. וודי - חברו של תיאודור. עוזר לו בפיענוח הפרשה, ושומר על גבו נגד ההצקות שהוא חווה בעקבות הפרשה. ביג מאק - בעל חנות המחשבים שנפרצת. הביקורות על הספר מגוונות. בעוד חלקן מדברות על ספר מתח עשוי היטב, בעל כתיבה קולחת, מהספרים שמושכים את הקורא לקריאה נמרצת וממושכת, אחרות בוחרות לציין רדידות מסוימת, כאילו הסופר מנסה למלא תבנית של ספר נוער שרק נוער יסתפק בו. ג'ון גרישם, תיאודור בון: הנאשם, מודן, 2013 Polly, Theodore Boone: The Accused by John Grisham - review, The Guardian ביקורות ספרים, באתר סימניה
טיסקורוד

טיסקורוד (בהונגרית: Tiszakóród) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר טיסה שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיסקורוד קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-783 תושבים בשנת 1990 עד 723 תושבים בשנת 2020. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14. יהודים חיו בטיסקורוד בתקופות זמן שונות. ליד בית הקברות הציבורי בכפר יש שלוש מצבות שהיו שייכות לבית קברות יהודי בכפר בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא טיסקורוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טיסקורוד (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי בטיסקורוד תיעוד יהודי טיסקורוד שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
ג'ו קריידן

יוסף (ג'ו) קריידן (8 בפברואר 1916 – 17 באפריל 2000) היה מהנדס רכב ישראלי, ממייסדי חיל החימוש. קריידן נולד בעיר באפלו שבארצות הברית, למשפחה יהודית שהיגרה מאוקראינה. היה פעיל ומדריך בתנועת הבונים. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל כבעל מקצוע נדרש. הוא שירת כמהנדס מכונות בספינת סוחר "נחשון"(לימים צים). במלחמת העולם השנייה התנדב לגדוד הארץ ישראלי במסגרת הצבא הבריטי, ושימש כמ”פ של פלוגת תובלה וחימוש. עם הקמת מדינת ישראל נשלח לבצע רכש בארצות הברית וקנדה, ולשם כך התיישב בעיר הולדתו באפלו. כששב לישראל היה ממקימי חיל החימוש, והמפקד הראשון של בסיס חיל החימוש בסרפנד (צריפין). הוא השתחרר בדרגת אלוף-משנה. קריידן התיישב בקיבוץ כפר בלום. היה נשוי לרות ואב לשניים. הוא הגיש פינת טיפים לנהגים בתוכנית הרדיו "אור ירוק" ששודרה ברשת ב', והשתתף בתוכנית הטלוויזיה "על גלגלים" ששודרה בערוץ הראשון של רשות השידור בפינה בה נתן טיפים לנהגים. נוסף על כך, כתב ספרים עם טיפים לנהגים. ששים עצות ועצה לנהג, הקיבוץ המאוחד, תשל"ו "מכוניתי, אהובתי: איך לעשות מה, הרבה עצות בספר קטן" בשנת 1987. ג'ו קריידן, באתר קיבוץ כפר בלום יוסף (ג'ו קריידן), באתר לזכר נחמיה לבנון "כלבוטק", אירוויזיון ושידור בצבע: הרגעים שלא נשכח מדניאל פאר, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2017
טיסטברק

טיסטברק (בהונגרית: Tisztaberek) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך למשולש הגבולות הונגריה-אוקראינה-רומניה הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14. יהודים חיו בטיסטברק בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא טיסטברק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טיסטברק (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי טיסטברק שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
ללכת שבי

ללכת שבי הוא ספר שנכתב על ידי אהרן ברנע ועמליה ארגמן ברנע. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1986 בהוצאת עידנים. הספר מספר על מערכת היחסים של המחברים עם אחד ממנהיגי הפת"ח, צלאח תעאמרי, ועל הסכסוך הישראלי-פלסטיני. במהלך שנת 1983 כתב "קול ישראל" לענייני ערבים, אהרן ברנע, הלך לראיין בכלא את צלאח תעאמרי, איש הפת"ח הבכיר ביותר שנפל לידי ישראל אי פעם, בזמן מלחמת לבנון הראשונה. תוך זמן קצר הם מגלים כי יש ביניהם הרבה במשותף ונרקמת ביניהם חברות. לאחר מספר מפגשים ביניהם מגלה ברנע, כי אשתו של תעאמרי, דינה בינת עבד אל חמיד, היא מלכת ירדן לשעבר והיא מתגוררת בלונדון. במהלך תקופת מאסרו של תעאמרי הוא נפגש עם ברנע מספר רב של פעמים, במחנה המעצר לשבויים כלא אנצאר, שם הנהיג את אסירי המחנה. יום אחד גילה תעאמרי לברנע את סקרנותו הגדולה בנוגע לשואה. באישור שלטונות צה״ל, נטל ברנע את תעאמרי השבוי וערך לו סיור מקיף בישראל, בין היתר ביקר באתר ההנצחה "יד ושם". הוא ביקר בביתו של ברנע ברמת השרון, הכיר את אשתו ואף נלקח לראות מה זה קיבוץ. בחולדה, שם נפגש עם הסופר עמוס עוז. ב-24 בנובמבר 1983, בעקבות עסקה לשחרור שבויים שארגנה דינה, משוחרר צלאח מהכלא הישראלי בתמורה למספר שבויים ישראלים. אהרן ברנע - כתב קול ישראל לענייני ערבים, מסקר המון אירועים צבאיים. בתחילה, הוא מעט מופתע מכמה שיש לו במשותף עם צלאח אך הם מצליחים להתחבר ולהבין, אפילו אם במעט, אחד את השני. עמליה ארגמן ברנע - אשתו של אהרן. צלאח תעאמרי - בכיר הפת"ח שנתפס על ידי צה"ל, נחשב למתון יחסית בין חברי הפת"ח ומתנגד לפעולות טרור אלימות. דינה בינת עבד אל חמיד - מלכת ירדן לשעבר, אשתו של צאלח, מוצגת כאישה חכמה ועצמאית המצליחה להרכיב עסקת שבויים גדולה. הספר "ללכת שבי", באתר "סימניה" ללכת שבי, באתר הספרייה הלאומית ללכת שבי, באתר סימניה גיא בכור, רב המחבלים ביקר ב״יד ושם", חדשות, 21 במאי 1986
מוזר יותר מפאנפיק

מוזר יותר מפאנפיק הוא ספר שנכתב על ידי הסופר כריס קולפר. הספר יצא לאור לראשונה בארצות הברית ב-28 בפברואר 2017 על ידי Little Brown Books for Young Readers ולאחר מכן בישראל בפברואר 2018 על ידי אריה ניר-מודן, מודן. הספר הופיע ברשימת ה-"bestseller for young adults" של ה-New York Times. קאש קרטר הוא השחקן הראשי בסדרת הטלוויזיה הבדיונית "ילדי הפלא", הסדרה שחיברה בין ארבע הדמויות הראשיות, סם, טופר, ג'ואי ומו. הארבעה החליטו לצאת לטיול לפני שייפרדו דרכיהם וכל אחד מהם ילך לקולג' אחר. הם מזמינים את קאש להצטרף אליהם כבדיחה, אך להפתעתם הרבה קאש מופיע ומצטרף לטיול. החמישה יוצאים לטיול בין אטרקציות ומדינות שונות. במהלך הטיול ארבעת החברים הטובים מגלים כי השחקן האהוב עליהם הוא אינו מה שהם חשבו ועד סופו של הטיול גילו הארבעה כי גם אחד את השני לא הכירו באמת אך סודותיהם נחשפים לבסוף. קאש: השחקן הראשי בסדרת "ילדי הפלא", בעל גידול סרטני שאותו מסתיר ג'ואי:  בן אפרו- אמריקאי וגיי שמתקשה לצאת מהארון בפני אביו הכומר וההומופוב סם (סמנתה): טרנסג'נדר (נולד בת, אך מרגיש בן) שמתקשה לצאת בפני אימו וחבריו. מו: בת אמריקאית- אסיאתית שחלומה הוא להיות סופרת אך אביה מתעקש שתלך לסטנפורד ללמוד כלכלה. טופר (כריסטופר): בן אינטליגנט עם אח בעל צרכים מיוחדים לו הוא צריך לדאוג, שמאוהב בסם. הספר קיבל ביקורות טובות בעקבות כתיבתו של הסופר שהייתה מעניינת והציגה נושאים חשובים וכבדים בצורה קלה לעיכול. כריס קולפר, מוזר יותר מפאנפיק, 2017 סימניה
טוניוגמטולץ'

טוניוגמטולץ' (בהונגרית: Tunyogmatolcs) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר סומש שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טוניוגמטולץ' קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-2,559 תושבים בשנת 1990 עד 2,294 תושבים בשנת 2020. הכפר הוקם בשנת 1950 מאיחוד של שני כפרים: מטולץ' (Matolcs) וטוניוג (Tunyog). יהודים חיו בשני הכפרים שמרכיבים את טוניוגמטולץ' בתקופות זמן שונות. ליד בית הקברות הציבורי בכפר יש שלושים מצבות שהיו שייכות לבית קברות יהודי בכפר בדף הקהילה של מטולץ במסגרת מפקד קהילות הונגריה כתבו חברי הקהילה שיש בה 28 חברים ואין רב למקום. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה. בדף הקהילה של טוניוג במסגרת מפקד קהילות הונגריה כתבו חברי הקהילה שיש בה 72 חברים ויש רב לקהילה. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה. מאטה זלקה, במקור בלה פרנקל (בהונגרית: Zalka Máté; מטולץ', 23 באפריל 1896 – וסקה, ספרד, 11 ביוני 1937) היה סופר, גנרל יהודי-הונגרי. מדיה וקבצים בנושא טוניוגמטולץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוניוגמטולץ' נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי טוניוגמטולץ' דף הקהילה של מטולץ במפקד קהילות הונגריה תיעוד יהודי טוניוגמטולץ' שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 דף הקהילה של טוניוג במפקד קהילות הונגריה תיעוד יהודי טוניוג שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 Születése bejegyezve Matolcs állami akv. 47/1896. folyószám alatt.