laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הקריירה של ניקודם דיזמה

הקריירה של ניקוֹדֶם דיזמָה (בפולנית: Kariera Nikodema Dyzmy) הוא הרומן הפופולרי ביותר של הסופר הפולני טדיאוש דולנגה-מוסטוביץ' (Dołęga-Mostowicz). הספר יצא לאור בשנת 1932, וזכה להצלחה מרובה. הספר מתאר את מהלך חייו של הגיבור, ניקודם, שלקח בטעות הזמנה שלא מיועדת אליו, נקלע לתקריות שונות שאותן הוא מנצל על הצד הטוב ביותר בזכות עורמתו, והופך מאדם פשוט, שלא מצליח למצוא עבודה, ל"אדם דגול", "גאון כלכלי" וכמעט שהפך לראש ממשלת פולין. בפולנית משמש שם הספר כביטוי שמשמעותו קריירה שכל כולה מבוססת על מזל, טעויות וצירוף מקרים. הספר הפולני שימש השראה לספרו המצליח של יז'י קושינסקי "להיות שם", שיצא לאור באנגלית בשנת 1971 והפך לסרט בבימוי של האל אשבי ב-1979, עם פיטר סלרס בתפקיד הראשי. קושינסקי לא הזכיר את "הקריירה של ניקודם דיזמה" (שלא תורגם לאנגלית ולא היה מוכר לקוראים בארצות הברית). תחקיר שפרסם העיתון "וילג' ווייס" ב-1982 האשים את קושינסקי בגנבה ספרותית של עלילת הספר "להיות שם". ניקודם דיזמה עולה בדרגה; עברית: אליהו עמיקם, תל אביב: [חמו"ל], תש"ט. הקריירה של ניקודם דיזמה; תרגם מפולנית: יורם ברונובסקי, תל אביב: עם עובד (ספרייה לעם), תשנ"א 1991. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המסע הארוך לאסיה

המסע הארוך לאסיה: פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל הוא ספר מחקר-מונוגרפי מאת הדיפלומט משה יגר, שראה אור בשנת 2004 והוצא לאור בידי הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה. הספר עוסק בתולדות יחסי החוץ של ישראל עם מדינות אסיה הנמצאות מפקיסטן מזרחה ובאירועים מכוננים ביחסי ישראל-אסיה, כדוגמת מסע משה שרת לאסיה, הדיפלומטיה הציונית באסיה מהצהרת בלפור עד להכרזת העצמאות ובועידת באנדונג. ארבעת הפרקים הראשונים משמשים כהקדמה לפרקים הבאים, בפרקים אלו הספר עוסק בדיפלומטיה הציונית באסיה מהצהרת בלפור עד להכרזת העצמאות, "קשיים וקשרים ראשונים" (על יחסם של דוד בן-גוריון, אבא אבן וגולדה מאיר לאסיה), ועידת באנדונג והשלכותיה על מעמדה של ישראל באסיה ועל מסע משה שרת באסיה. הספר מפרט, בצורה מעמיקה ככל הניתן, את ההיסטוריה של היחסים הבילטרליים של ישראל עם מדינות אסיה. בספר הוא כותב על ההיסטוריה העשירה של ישראל עם מדינות שונות באסיה כדוגמת פקיסטן, הפיליפינים, סרי לנקה, נפאל, מלזיה, יפן, קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית. המונח "אסיה" מתייחס מבחינה גאוגרפית לכל האזור מחופי הים התיכון ועד יפן. בשימוש המעשי שהיה מקובל אז במשרד החוץ מתייחס המונח "אסיה" לכל המדינות מפקיסטן מזרחה. הספר מבוסס על מקורות רבים. כיוון שהספר כתוב מנקודת מבט ישראלית, העדיף יגר לבסס את העובדות בספר על מקורות שכתובים בעברית, אם כי בעניינים מסוימים הסתמך יגר על מקורות שאינם ישראליים. הספרות הרבה (מאמרים, מחקרים וספרים) שפורסמה בעולם אפשרה ליגר להקנות נקודת מבט רחבה יותר לעניינים שנדונו בספר. הארכיונים הרשמיים של רוב מדינות אסיה אינם פתוחים לציבור, ולא שימשו כמקורות לספר. ארכיון המדינה ושאר ארכיונים שעמדו לרשותו של יגר בכתיבת הספר עמדו פתחו את תיקיהם לרווחת הציבור רק בשנת 1972. משה יגר התנגשות הציביליזציות משה יגר יוסף גוברין וריי עודד, משרד החוץ: 50 השנים הראשונות, כתר ספרים, 2002 משה יגר, לתולדותיה של מערכת הסברת החוץ של ישראל, בית הוצאה לור בע"מ, 1986 גרסה מקוונת של הספר, באתר הספרייה הדיגיטלית כותר, (עד עמוד 13) המסע הארוך לאסיה, באתר גוגל ספרים הספר "המסע הארוך לאסיה", באתר "סימניה"
יוסף עזריאל

יוסף עזריאל (20 בנובמבר 1903 – 12 בפברואר 1986) היה איש ציבור ישראלי, בעל דפוס עזריאל בירושלים ובתל אביב וציר הקונגרס העולמי של היהודים הספרדים. נולד בירושלים ב-20 בנובמבר 1903 (א' בכסלו ה'תרס"ד) למשה עזריאל בן הרב אברהם עזריאל ולסולטנה מלכה בת הרב חיים דוד סורנאגה, ובילדותו התחנך בתלמוד תורה של העדה הספרדית ולאחר מכן בבית הספר של חברת כל ישראל חברים. לאחר שהתייתם מאביו בשנת 1916, נכנס לעבוד בבית הדפוס שייסד אביו. יחד עם דודו, נסים עזריאל, הפך את בית הדפוס למודרני, והדפיס בו בין היתר את העיתונים דואר היום, "משמר" והבוקר. בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) עבר להתגורר בתל אביב, ובשותפות עם אחיו ואחותו הקים בעיר סניף לבית הדפוס שייסד אביו, והקים בניין משרדים גדול באחוזת בית. בשנת 1940 (ה'ת"ש) נישא לשרה בת מנדל אלשטיין, ולהם בת אחת. בשנת 1943 (ה'תש"ג) עזב את תפקידו בבית הדפוס, והתמסר לפעילות ציבורית. בבית הדפוס החליפו דודו, אביגדור עזריאל. בפעילותו הציבורית שימש כחבר בוועד "הסתדרות חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח) בירושלים, פעיל באיחוד הארצי של היהודים הספרדים וחבר ועד העדה הספרדית בתל אביב. בשנת 1951 (ה'תשי"א) שימש כציר הקונגרס העולמי של היהודים הספרדים בצרפת, ובשנת 1954 (ה'תשי"ד) בירושלים. הלך לעולמו ב-12 בפברואר 1986 (ג' באדר א' ה'תשמ"ו) ונקבר בבית העלמין קריית שאול. דודו היה הרב וידאל סורנאגה. דוד תדהר (עורך), "יוסף עזריאל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2899 יובל החמישים לדפוס עזריאל, הד המזרח, באתר עיתונות יהודית היסטורית, 25 בספטמבר 1950 יוסף עזריאל, באתר Billion Graves
נחמן בולמן

הרב נחמן בולמן (באנגלית: Nachman Bulman; ה'תרפ"ה, 1925 - כ"ו בתמוז ה'תשס"ב, 6 ביולי 2002) היה מחנך אמריקאי-ישראלי. מייסדם של מוסדות חינוך בארצות הברית ובישראל, ראש ישיבת פאר רוקאוואי ומשגיח רוחני של ישיבת אור שמח. מייסדה של קהילת "נחליאל" במגדל העמק. נולד בניו יורק לרב מאיר בולמן, מחסידי גור שהיגר לארצות הברית מפולין לאחר ששיכל שני בנים ושתי נשותיו הראשונות נפטרו. הוא נקרא על שם סבו נחמן זובלדוביץ מחסידי אלכסנדר. למד בישיבת רבנו יעקב יוסף, ומגיל 13 בישיבת רבנו יצחק אלחנן, שבה התקרב בעיקר לרבנים משה ביק ומשה אהרן פולייב. ב-1950 נסמך לרבנות בידי רבי משה שצקס ורבי יוסף דוב סולובייצ'יק, ונישא לשיינדל פרוינד. לאחר נישואיו התמנה למשרת רבנות ראשונה בדאנוויל שבווירג'יניה, משרה שבה נשא שלוש שנים. ב-1954 חזר לניו יורק והתמנה כמשגיח רוחני בישיבת רבנו יצחק אלחנן במשך שנה. לאחר מכן כיהן כרב בסאות' פולסברג (אנ'), מחוז סאליבן (אנ') בניו יורק, עד 1957. בין 1957–1962 כיהן כרב בניופורט ניוז שבווירג'יניה ויסד בעיר בית ספר חרדי בסגנון בתי הספר של תורה ומסורה. בשנת 1962 חזר לניו יורק, התפרסם כדרשן בעניינים העומדים על הפרק בנושאי יהדות והתקרב לרבנים חרדים כמו הרב אהרן קוטלר והרב יצחק הוטנר. הוא היה פעיל מרכזי בארגון "תורה ומסורה" שעסק בייסוד בתי ספר ברחבי ארצות הברית, חזר לשמש כמשגיח בישיבת רבנו יצחק אלחנן, והיה מייסד הג'ואיש אובזרבר, ביטאון אגודת ישראל בארצות הברית, ועורכו הראשון. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היה ממייסדי ישיבת פאר רוקאוואי וסמינר שרה שנירר בניו יורק, ובמקביל החל לכהן כרב קהילת ישראל הצעיר בפאר רוקאוואי, תפקיד בו כיהן עד 1975. בשנת ה'תשל"ה, 1975, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא שימש משגיח רוחני בישיבת אור שמח במשך ארבע שנים, ואז עבר לגור במגדל העמק שבה יסד קהילה לחרדים-אמריקאים בשם "קריית נחליאל". הוא קיווה ליצור מודל לקהילה שתשמר את הצביון החרדי אמריקאי בישראל, אך כעבור 14 שנים, ב-1994, עזב את המקום לאחר שלא יכל להתמודד עם המצוקה הכלכלית של הקהילה. הוא חזר לירושלים ולמשרתו בישיבת אור שמח, ובשנת 1999 הקים את בית המדרש "נחליאל" בשכונת נווה יעקב שבה עבר להתגורר. בשנת 2000 חלה ועזב את כל עיסוקיו הציבוריים. הוא נפטר ביום שבת כ"ו בתמוז ה'תשס"ב, 6 ביולי 2002. רוח ממללא: לדמותו של הגאון רבי נחמן בולמן זצ"ל, מוסף שבת קודש - יתד נאמן, פרשת מטות מסעי (46) תשס"ג, עמ' 8–15, באתר אוצר החכמה
אלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן

אלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (גרמנית: Alexander. von Pfalz-Zweibrücken; ‏26 בנובמבר 1462 - 21 באוקטובר 1514), היה רוזן פפאלץ-צווייבריקן בין השנים 1489–1514. אלכסנדר נולד ב-26 בנובמבר 1462, ללודוויג הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ויוהנה מקרוי, בתם של אנטואן הראשון, רוזן קרוי ומרגריט מלורן-וודמון. בילדותו חלה אלכסנדר באבעבועות שחורות ונותר משותק ברגל אחת, ובשל כך כונה "הצולע". בשנת 1489 מת אביו לודוויג הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ואלכסנדר ואחיו קספר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ירשו את נחלותיו בשותפות. בשנת 1490 הדיח אלכסנדר את אחיו מהשלטון, וכלא אותו בטענת אי שפיות. בשנת 1495 יצא אלכסנדר עם בן דודו אנטואן דה קרוי, בישוף תרואן וגיסו יוהאן לודוויג, רוזן נסאו-זארבריקן למסע עלייה לרגל לארץ הקודש, ואף הוסמך שם כאביר מסדר הקבר הקדוש. לאחר חזרתו לגרמניה בנה אלכסנדר כנסייה חדשה, כפי שהבטיח קודם יציאתו למסע. במהלך מלחמת לנדסהוט פעל אלכסנדר בשירות מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכבש ובזז באישורו מנזרים רבים. לאחר המלחמה קיבל אלכסנדר תוספת שטחים לנחלתו, אולם ויתר על זכויותיו לרשת את פפאלץ-נוימרקט ופפאלץ-מוסבאך. ב-21 באוקטובר 1514 מת אלכסנדר, ובנו לודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1499 התחתן אלכסנדר עם מרגרטה מהוהנלוהה-נוינשטיין, בתם של קראפט השישי, רוזן הוהנלוהה והלנה מווירטמברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים: יוהנה מפפאלץ-צווייבריקן (1499–1537) לודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (1502–1532) גאורג מפפאלץ-צווייבריקן (1503–1537) מרגרטה מפפאלץ-צווייבריקן (1509–1522) רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ (1506–1544) קתרינה מפפאלץ-צווייבריקן (1510–1542), התחתנה עם אוטו הרביעי, רוזן ויטברג מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן בוויקישיתוף בית ויטלסבאך (בגרמנית) אלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עונת 1949/1950 בסרייה א'

עונת 1949/1950 בסרייה א' הייתה העונה ה-48 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-11 בספטמבר 1949 והסתיימו ב-28 במאי 1950. בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. קומו וונציה עלו מהליגה השנייה. יובנטוס זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו בארי וונציה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו נאפולי ואודינזה. גונאר נורדאהל, (שוודיה שוודיה) ממילאן כבש 35 שערים וזכה בתואר מלך השערים. מדיה וקבצים בנושא עונת 1949/1950 בסרייה א' בוויקישיתוף נתונים מאתר rsssf
עונת 1950/1951 בסרייה א'

עונת 1950/1951 בסרייה א' הייתה העונה ה-49 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-10 בספטמבר 1950 והסתיימו ב-17 ביוני 1951. בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. נאפולי ואודינזה עלו מהליגה השנייה. מילאן זכתה באליפות בפעם הרביעית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו רומא וגנואה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו ספא"ל ולניאנו. גונאר נורדאהל, (שוודיה שוודיה) ממילאן כבש 34 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בעונה השנייה ברציפות. מדיה וקבצים בנושא עונת 1950/1951 בסרייה א' בוויקישיתוף נתונים מאתר rsssf
ויסקאשה

ויסקאשה (שם מדעי: Lagidium) היא סוג של דמוי קביה ממשפחת הצ'ינצ'יליים והיא קרובת משפחה של הצ'ינצ'ילה. הויסקאשות הן יצורים כדוריים ופרוותיים בצבע זהוב-חום והן בעלות זנב ארוך ושעיר ואוזניים ארוכות כמו של ארנבת. הן חיות באזור הרי האנדים בקור ובגובה של 3,000 עד 5,000 מ' וריאותיהן מותאמות לנשימה בגבהים. משקלן יכול להגיע ל-3 ק"ג בערך. הן צמחוניות, וניזונות מעשבים, טחבים וחזזיות. הן בעלות חושים חדים. הן פעילות בבקרים ומצויות בקרבה לסלעים ונקיקים המגינים עליהן מטורפים וממזג אוויר קיצוני. הן חיות בקבוצות משפחתיות. הנקבה ממליטה צאצא אחד, מפותח ובעל פרווה מלאה, בעל עיניים פקוחות, שמסוגל לאכול מזון מוצק כבר ביום הראשון להיוולדו. ויסקאשה צפונית (L. peruanum) ויסקאשה דרומית (L. viscacia) L. wolffsohni – מין חדש L. ahuacaense – מין חדש מדיה וקבצים בנושא ויסקאשה בוויקישיתוף ויסקאשה, באתר ITIS (באנגלית) ויסקאשה, באתר NCBI (באנגלית) ויסקאשה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ויסקאשה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ויסקאשה, באתר GBIF (באנגלית)
סיפאקה שחורת-מצח

סיפאקה שחורת-מצח (שם מדעי: Propithecus verreauxi) היא מין של למור מהסוג סיפאקה שבמשפחת האינדריים. הסיפאקה מגיעה לאורך 42–45 ס"מ ולמשקל 3.4 ק"ג אצל נקבות ו-3.6 ק"ג בזכרים. היא בעלת גוף לבן עם פסים רחבים בצבע חום כהה על ה"כיפה" ועל החזה. היא בעלת זרועות רחבות וידיים גדולות היכולות ללפות ענפים וכן בעלת זנב ארוך העוזר לה לזנק. הסיפאקה יכולה לזנק למרחק רב בין העצים אפילו עם צאצא על הגב. הסיפאקה מצויה רק ביערות דרום-מערב מדגסקר במגוון יערות מיערות גשם ועד יערות יבשים ויערות קוצניים והיא חיה כמעט כל הזמן בין העצים עם מעט ירידות לקרקע. על הקרקע היא בעיקר מקפצת על 2 בתנועה לעבר עצים טובים לטיפוס. הסיפאקה צמחונית מובהקת וניזונה בעיקר מעלי עצים הגדלים במדגסקר. היא פעילה בעיקר בשעות היום ופעילה בקבוצות קטנות או לבד. עונת הרבייה היא בין סוף ינואר לתחילת פברואר אז הנקבה ממליטה גור אחד לאחר היריון של 130 יום המגיע לבגרות מינית בגיל 3–5 שנים. הסיפאקה מגדלת צאצא יחיד החי על גבה ואוחז בה בחוזקה כשהיא קופצת מעץ לעץ. המין נמצא נכון ל-2020 בסכנת הכחדה חמורה עקב רבייה נמוכה, ציד ובירוא יערות. מדיה וקבצים בנושא סיפאקה שחורת-מצח בוויקישיתוף סיפאקה שחורת-מצח, באתר ITIS (באנגלית) סיפאקה שחורת-מצח, באתר NCBI (באנגלית) סיפאקה שחורת-מצח, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סיפאקה שחורת-מצח, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סיפאקה שחורת-מצח, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סיפאקה שחורת-מצח, באתר GBIF (באנגלית) סיפאקה שחורת-מצח באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יסעור כהה

יסעור כהה או יסעור עשנוני (שם מדעי: Ardenna grisea), הוא מין של עוף ימי בינוני ממשפחת היסעוריים. בעבר היה שייך לסוג יסעור (Puffinus). אורכו של היסעור 40–51 ס"מ ומוטת כנפיו 94–110 ס"מ. הוא בעל כסות נוצות חומה כהה והוא בעל כנפיים ארוכות המותאמות לדאייה ולבנות מלמטה, מקור ארוך ושחור בעל בליטה מעליה ורגליים עם קרומי שחייה בצבע ורדרד. הראש כהה יותר משאר הגוף. היסעורים מעופפים בלהקות בין האוקיינוסים השונים, בעיקר בחצי הכדור הדרומי, סביב דרום האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט. היסעורים מקננים על איים נידחים כמו סביב ניו זילנד והאיים הקרובים להם, איי פוקלנד, ארץ האש, איי אוקלנד והאי נורפוק. הם מקננים במושבות צפופות יחדיו ומטילים ביצים בין ענפי עצים שבאיים. לעיתים הם מקננים גם ליד אלבטרוסים ופינגוויניים. היסעורים מקננים במחילות מוגנות אך כשהם יוצאים הם נטרפים על ידי שחפים וחמסנים. הם דגים בים דגים ודיונונים ויכולים לצלול לעומק 68 מ' מתחת הגלים עם כנפיהם. מדיה וקבצים בנושא יסעור כהה בוויקישיתוף יסעור כהה, באתר NCBI (באנגלית) יסעור כהה, באתר GBIF (באנגלית) יסעור כהה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אפריפול

אפריפול (באנגלית: African Police Organization; בצרפתית : Afripol, Africain Police Office) הוא גוף משטרה רב-לאומי העוסק באכיפה, מלחמה בטרור ומלחמה בסמים שהוקם ב-13 בדצמבר 2015 ומטהו הראשי שוכן בבירת אלג'יר, אלג'יריה, אך החל לפעול בשנת 2017 בכפוף לאיחוד האפריקאי. בספטמבר 2013 הושק פרויקט הקמת אפריפול במהלך הסמינר האזורי הפאן-אפריקני ה -22 של ארגון המשטרה הפלילית הבינלאומית (אינטרפול) באלג'יריה, שנבחר למטה הארגון. הסכמי היסוד של אפרופול אושררו על ידי הפסגה ה -28 של האיחוד האפריקאי שהתקיימה בבירת אתיופיה, אדיס אבבה, בסוף ינואר 2017. הארגון עוסק בביטחון הציבור, לוחמה בטרור, מניעת פשעי מלחמה, מאבק בסחר בסמים, סחר בבני אדם, סחר בכלי נשק, מאבק בהלבנת הון ופורנוגרפיית ילדים, כמו כן נלחם הארגון בשחיתות ונאבק בפשעי מחשב. בדומה למקבילתו האמריקאית אמריפול והוא ארגון אכיפת חוק לכל דבר שסוכניו חמושים באופן קבוע. הגוף פועל כארגון מודיעין משטרתי העוסק בתיאום בין גופי אכיפת החוק ביבשת אפריקה וחברים בו 40 מדינות. יכולת המוסדות והמשאבים האנושיים של רשויות המשטרה והמוסדות הלאומיים והאזוריים התחזקה על בסיס עקרונות שלטון החוק ושיתוף הפעולה אוחד. כתוצאה מכך, פשע מאורגן וטרור בין לאומי במדינות אפריקה שנפגעו מהסכסוך הנוכחי או לאחרונה, או שהם שבירים, נכללים בצורה יעילה יותר. בנוסף, נקבעו תהליכים פוליטיים המקדמים שלום ויציבות, מונעים משברים, מסייעים בניהול סכסוכים ואיומים ביטחוניים ותורמים לביטחון האנשים. חיזוק זכויות האדם בעבודה המשטרתית הוא מוקד מיוחד. חשיבות רבה מיוחסת ליישום אסטרטגיות מגדריות ושוויון מגדרי בכל מדדי התוכנית. התוכנית תומכת בשותפים בתחומי התשתית והציוד, הכשרה והדרכה וכן ייעוץ ארגוני. על מנת לבנות יציבות, התוכנית מחזקת את הלגיטימיות של המשטרה, למשל על ידי סיוע בהגברת השקיפות, המקצועיות והקרבה לאזרחים. בהקשר זה נקבעים נהלים לבקרה פנימית, דין וחשבון וניהול תלונות במטרה לאפשר פעולה המבוססת על שלטון החוק. מעורבותם של ארגונים לא ממשלתיים, יוזמות ועמותות נועדה לשפר את אמון האוכלוסייה ברשויות הביטחון. בנוסף, התוכנית מקדמת באופן ספציפי מתן שירותים ושיתוף פעולה בין מדע פלילי למשפט פלילי, למשל באמצעות הכשרה נוספת וקידום פורומי דיאלוג. התוכנית תומכת גם בחילופי ניסיון ומומחיות בין מדינות, בנוסף לרשתות באזור. מעל לכל מוסדות הביטחון האזוריים מתחזקים כך שיוכלו לנקוט בפעילות יעילה נגד פשע מאורגן וטרור חוצה גבולות. תהליכי עבודה משופרים עוזרים למוסדות כמו האיחוד האפריקאי (AU) לבצע את משימותיהם בצורה יעילה יותר. מאז 2009 מקודמים תהליכי רפורמה במשטרה באפריקה מטעם משרד החוץ הפדרלי. התוכנית מיישמת כיום אחד עשר צעדים ארציים ואזוריים במדינות אפריקה שונות. כל התהליכים מפותחים תוך התייעצות הדוקה עם המוסדות השותפים ועונים על הצרכים בהתאמה. אתר האינטרנט הרשמי של אפריפול אפריפול, ברשת החברתית פייסבוק African Police Organisation ‘Afripol’ launched in Algeria African Police Organisation 'Afripol' launched in Algeria, MIDDLE EAST MONITOR, ‏15-5-2017 African Police Programme, www.giz.de ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן

לודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (בגרמנית: Ludwig II. von Pfalz-Zweibrücken; ‏14 בספטמבר 1502 - 3 בדצמבר 1532), היה רוזן פפאלץ-צווייבריקן בין השנים 1514–1532. לודוויג נולד ב-14 בספטמבר 1502, לאלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ומרגרטה מהוהנלוהה-נוינשטיין, בתם של קראפט השישי, רוזן הוהנלוהה והלנה מווירטמברג. בשנת 1514 מת אביו אלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ולודוויג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיה קטין, שלטה אמו כעוצרת בשמו עד לשנת 1519. באותה שנה כבש לודוויג את העיר אנוויילר אם טריפלס לאחר מצור עליה, ובשנת 1522 לחם יחד עם הצבא הקיסרי בהולנד. לודוויג הושפע מהרפורמציה הפרוטסטנטית, אולם פסח על שני הסעיפים, ובכך ניצל ממרד האיכרים הגרמני. ב-3 בדצמבר 1532 מת לודוויג, ובנו וולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן עלה לשלטון במקומו. ב-10 בספטמבר 1525 התחתן אלכסנדר עם אליזבת מהסן, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של וילהלם הראשון, רוזן הסן ואנה מבראונשווייג-וולפנביטל, ממנה נולדו לו שני ילדים: וולפגנג, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (1526–1569) כריסטינה מפפאלץ-צווייבריקן (1528–1534) מדיה וקבצים בנושא לודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן בוויקישיתוף בית ויטלסבאך (בגרמנית) לודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אדה קולאו

אדה קולאו בייאנו (בספרדית: Ada Colau Ballano; נולדה ב-3 במרץ 1974) היא פוליטיקאית ספרדיה שכיהנה כראש העיר ברצלונה בשנים 2015 עד 2023. קולאו נולדה בברצלונה, בתם של רמון, צלם שעבד בתחום הפרסום, וטינה, אשת מכירות. הורי אביה הם מוסקה והורי אמה מהעיר סוריה. הוריה היו פרודים והיא גדלה עם שלוש אחיותיה בגווינארדו שבברצלונה עם אמה ושותפה לחיים, בעוד שני אחיה למחצה התגוררו עם האב במדריד. בנעוריה התנדבה באמנסטי אינטרנשיונל ובארגון סיוע לקשישים. החלה ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת ברצלונה, והשתתפה בתוכנית חילופי הסטודנטים ארסמוס במסגרתה שהתה במילאנו. היא עזבה את הלימודים בטרם סיימה את התואר הראשון. לאחר שעזבה את האוניברסיטה עבדה בעבודות מזדמנות וכמתרגמת תוכניות טלוויזיה איטלקיות. את פעילותה הפוליטית החלה במהלך הלימודים כחברה בתנועת שמאל רדיקלית. עשור אחר כך חזרה לפעילות בשמאל במחאות אנטי-גלובליזציה, מחאות נגד ארגון הבנק העולמי ונגד מלחמת עיראק. היא הנהיגה מאבקים בתחום הדיור והייתה דוברת התנועה נגד פינוי משפחות שהתקשו בתשלום משכנתאות. ב-2013 זכתה לתשומת לב ציבורית כשהופיעה בפני ועדת הכלכלה בקונגרס הנציגים הספרדי ולאחר מכן בפרלמנט האירופי. ב-2014 אוחדה פעילותם של מספר תנועות שמאל בהן פודמוס לגוף אחד שפעל לקראת הבחירות לעיריית ברצלונה וקולאו הועמדה בראשותה. במאי 2015 זכתה בבחירות לראשות העירייה. בפברואר 2023 קיבלה החלטה לנתק באופן זמני את כל הקשרים של ברצלונה עם ישראל כולל ברית ערים תאומות של ברצלונה ותל אביב, מהלך שזכה לביקורת של הממשלה הספרדית. במאי 2023 הפסידה בבחירות לכהונה נוספת. מחליפה, ז'ום קולובוני, ביטל את החלטתה וחידש את הקשרים עם ישראל וברית ערים תאומות עם תל אביב. קולאו מתגוררת עם בן זוגה אדריה אלמני והם הורים לבן. מדיה וקבצים בנושא אדה קולאו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדה קולאו אדה קולאו, ברשת החברתית פייסבוק אדה קולאו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אדה קולאו, ביישום טלגרם אדה קולאו, ברשת החברתית אינסטגרם אדה קולאו, סרטונים בערוץ היוטיוב אדה קולאו, ברשת החברתית Goodreads ספרד גינתה את החלטת ברצלונה: "ניתוק הקשר עם ישראל? פגיעה בערכי העיר", באתר ynet, 17 בפברואר 2023
עונת 1951/1952 בסרייה א'

עונת 1951/1952 בסרייה א' הייתה העונה ה-50 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-9 בספטמבר 1951 והסתיימו ב-22 ביוני 1952. בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. ספא"ל ולניאנו עלו מהליגה השנייה. יובנטוס זכתה באליפות בפעם התשיעית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו לוקזה, פדובה ולניאנו.(מכיוון שלוקזה וטריאסטינה זכו במספר נקודות זהה, נערכו משחקי השרדות להכרעה על הקבוצה שיישאר בליגה העליונה). לאור הכוונה לצמצם מספר קבוצות בליגה עליונה במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילה רק רומא. ג'ון הנסן, (דנמרק דנמרק) מיובנטוס כבש 30 שערים וזכה בתואר מלך השערים. מדיה וקבצים בנושא עונת 1951/1952 בסרייה א' בוויקישיתוף נתונים מאתר rsssf
פנדורה (מגזין)

פנדורה היה מגזין לסבי שראה אור בישראל בין השנים 2003–2005, בהוצאת ארגון קל"ף. את המגזין הקימו עו"ד עינב זילבר וד"ר נילי יקיר. העורכת הראשית של המגזין הייתה לילך גליל, ובין חברות המערכת היו דנה ג. פלג, עדן ארזי, ואביגיל שפרבר. לדבריה של גליל, העיתון יצא "בעיקר מפני ש'הזמן הוורוד' פונה בעיקר להומואים ופחות ללסביות... זה בעצם העיתון הלסבי היחיד בארץ היום. הוא מתמקד בנושאים שמעניינים נשים. יש יותר דגש על הורות, משפחה, פמיניזם". המגזין סקר מגוון נושאים הקשורים לקהילה הלסבית ולנשים ככלל, כולל מגדר וזהות, תרבות, משפחה, דת, ואמנות. השאיפה הייתה לא רק לפנות לקהל הלסבי הרחב ביותר, אלא להגיע גם לקהילת הלהט"ב הרחבה, וכן למעגלים הרחבים יותר של קהל היעד הלסבי - כולל משפחות, רופאים ואנשי ונשות מקצוע מתחום בריאות הנפש המטפלים בלסביות. הגיליון הראשון יצא ב-1 במאי 2003, וכלל 12 עמודים. הגיליון האחרון יצא ב-2005, כאשר המערכת לא הצליחה לממן את התקציבים הנדרשים. המגזין הופץ בחינם, ונתמך על ידי תרומות מהקהילה. גליונות פנדורה במהדורת אינטרנט פנדורה- עיתון לסבי, gayart יצא לאור "פנדורה" - מגזין לסבי חדש, יניב הלפרין, GoGay, ‏1 במאי 2003 שנה שלישית לפנדורה, קל"ף ערך זה הוא קצרמר בנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמיל גליק

קמיל גליק (בפולנית: Kamil Jacek Glik; נולד ב-3 בפברואר 1988) הוא כדורגלן פולני המשחק בקרקוביה קרקוב ובנבחרת פולין בעמדת הבלם. גליק התחיל את הקריירה שלו מחלקת הנוער של MOSiR ביסטשמביה-זדרוי ממנה עבר בהמשך ל-WSP ודז'יסלאב שלזיה. בשנת 2005 הושאל לסילסייה לובומיה ממנה עבר להורדאדה מהליגה החמישית בספרד. בשנת 2007 חתם בריאל מדריד ג'. ב-26 באוגוסט 2008 הוא חתם על חוזה ארבע שנים בפיאסט גליביצה מליגת העל הפולנית. ארבעה ימים לאחר מכן גליק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה. ב-7 ביולי 2010 גליק חתם לחמש שנים בפלרמו מהסרייה א'. גליק ערך את הופעת הבכורה שלו ב"רוסאנרי" בניצחון 0–3 נגד מריבור הסלובנית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. משחק זה היה גם הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית. למרות זאת, גליק לא זכה מעולם לדקות משחק בליגה במדי פאלרמו. בתחילת ינואר 2011 גליק הושאל לבארי עד לסיום העונה. יומיים לאחר מכן, גליק ערך את הופעת הבכורה שלו בבארי בניצחון 0–1 נגד לצ'ה. ב-12 ביולי 2011 חתם בטורינו תמורת 300 אלף אירו. ב-13 באוגוסט 2011 גליק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הגביע נגד לומצאנה. ב-31 באוקטובר 2012 גליק הבקיע את שער הבכורה שלו בסרייה א' בתיקו 1-1 נגד לאציו. גליק הוא השחקן הראשון בתולדות הדרבי של טורינו שהורחק בשני משחקי הליגה שנערכו באותה עונה. בעונת 2013/2014 גליק הפך לקפטן הקבוצה. גליק סיים עם הקבוצה באותה עונה במקום השביעי שנתן לקבוצה מקום במוקדמות הליגה האירופית, לאחר שפארמה לא הצליחה להשיג את הרישיון מאופ"א. ב-25 במאי 2014 האריך את חוזהו עד 2017. ב-24 בספטמבר 2014 גליק ערך את הופעתו ה-100 במדי טורינו ובנוסף הבקיע שער בניצחון של טורינו 1–2 נגד קליארי. ב-21 בדצמבר 2014 גליק הבקיע צמד ראשון בקריירה בניצחון 1–2 נגד גנואה. ב-19 במרץ 2015 הבקיע את שערו הראשון במסגרת אירופית בניצחון 0–1 נגד זניט סנקט פטרבורג. ב-20 בדצמבר 2015 האריך שוב את חוזהו בקבוצה עד 2020. ב-4 ביולי 2016 גליק חתם במונקו מליגת העל הצרפתית תמורת 11 מיליון אירו. גליק היה שותף לעלייה של מונקו לחצי גמר ליגת האלופות ולזכייה של הקבוצה באליפות אחרי 17 שנים ואף נכלל בנבחרת העונה של הליגה הצרפתית. ב-11 באוגוסט 2020 חזר גליק לאיטליה וחתם בבנוונטו לשלוש שנים. ב-23 בינואר 2021 כבש שער בכורה בתיקו 2–2 של קבוצתו עם טורינו. ב-30 באוגוסט 2023 חתם בקרקוביה קרקוב מליגת העל הפולנית. ב-20 בינואר 2010 גליק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין בניצחון 1–3 נגד תאילנד, והפך לשחקן הראשון בהיסטוריה של פיאסט גליביצה שזכה לזימון לנבחרת פולין. ב-17 באוקטובר 2012 גליק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד אנגליה שנגמר בתיקו 1–1. גליק השתתף עם הנבחרת הפולנית ביורו 2016. נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022. מונקו ליגת העל הצרפתית: 2016/2017 אישיים נבחרת העונה בליגת העל הצרפתית: 2016/2017 מדיה וקבצים בנושא קמיל גליק בוויקישיתוף קמיל גליק, ברשת החברתית פייסבוק קמיל גליק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קמיל גליק, ברשת החברתית אינסטגרם קמיל גליק, באתר Transfermarkt קמיל גליק, באתר Soccerway קמיל גליק, באתר WorldFootball.net קמיל גליק, באתר National Football Teams קמיל גליק, באתר FootballDatabase.eu Czesław Michniewicz ogłosił kadrę na mundial w Katarze באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הפולנית, 10 בנובמבר 2022 (בפולנית)