laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרק אנטוקולסקי

מרק (מרדכי) אנטוֹקוֹלסקי (ברוסית: Марк Матвеевич Антокольский (בכתיב שנהג בזמנו: Маркъ Матвѣевичъ Антокольскій);‏ 2 בנובמבר 1843 – 26 ביולי 1902) היה פסל וצייר יהודי רוסי ליטאי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אנטוקולסקי נולד באנטוקול, פרוור של העיר וילנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (מכאן שם משפחתו), כבן למשפחה יהודית אדוקה וענייה מאוד. הוא לא למד באורח מסודר, אבל כישרונו המובהק התבלט מאז ילדותו. בזכות זאת, והודות למאמציהם של כמה בעלי אמצעים וכוונות טובות שהכירו בכישרונו, נשלח אל האקדמיה לאמנות בסנקט פטרבורג. הוא התפרסם מאוד בחוגי האמנות ברוסיה ואחר כך גם במערב אירופה. בשנות חייו האחרונות יצא לפריז, וזכה שם לתהילה רבה. אנטוקולסקי סבר כי היהודים הזניחו את האמנויות הפלסטיות, וביקש להקים בית-ספר לאמנות יהודית. שניים מתלמידיו אכן עשו זאת: בוריס שץ, אשר למד אצלו בשנת 1889 וייסד לימים את "בצלאל", בית-הספר הגבוה לאמנות בישראל, ואיליה גינצבורג, שהקים בפולין בית-ספר שנסגר ב-1941 על רקע מלחמת העולם השנייה. אנטוקולסקי, שנחשב הפסל היהודי הראשון, פיסל דיוקנאות ותבליטים של אישים רבים ובהם איוואן האיום, לב טולסטוי, טורגנייב וברוך שפינוזה. פסל מפורסם נוסף שלו הוא פסלו של מפיסטו. לאחר מותו, ביקשה העיר סנקט פטרבורג לזכות להיות למקום קבורתו, וכיום קברו נמצא בבית עלמין היהודי של העיר. של שמו של אנטוקולסקי נקראים רחוב בתל אביב (לא הרחק מבניין העירייה), רחוב בשכונת נווה בצלאל בירושלים ורחוב בווילנה. ד[וד] מגיד, הפרופיסור מרדכי בן מתתיהו אנטוקולסקי: קצור תולדותיו ופרשת עבודתו בשדה מלאכת המחשבת עד היום הזה, ורשה: [חמו"ל], תרנ"ז. מרדכי אנטוקולסקי, זכרונות וצרור מכתבים; תרגם מרוסית: י"ד אברמסקי; סוף-דבר מאת מרדכי נרקיס; בלוויית תמונות מיצירות האמן, ירושלים: מוסד ביאליק ('דברי אמנים'), תשי"ב. Musya Glants, Where Is My Home?: The Art and Life of the Russian-Jewish Sculptor Mark Antokolsky, 1843-1902, Lanham, MD: Lexington Books, a division of Rowman & Littlefield Publishers, 2010. מדיה וקבצים בנושא מרק אנטוקולסקי בוויקישיתוף 'אנטוקולסקי, מרדכי (מארק)', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 115 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1313). א. צייטלין, מ. אנטוקולסקי: מאה שנה להולדתו, הצופה, 3 בדצמבר 1943 ט. פרשל, מרדכי אנטוקולסקי, חרות, 5 בדצמבר 1952 מרק אנטוקולסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרדכי אנטוקולסקי (1843-1902), דף שער בספרייה הלאומית מיצירתו: "מפיסטו" מדריך הרחובות באתר עיריית תל אביב-יפו
מרץ

מרץ או מרס (מלטינית, Martius, דרך גרמנית ויידיש) הוא החודש השלישי בלוח הגרגוריאני. לפני קביעת הלוח היוליאני, היה חודש זה הראשון בשנה. שמו של החודש נגזר משמו של מארס, אל המלחמה במיתולוגיה הרומית. ייתכן שהסיבה לכך היא משום שבחודש זה מתחילה עונת האביב, בו נמסים השלגים, וניתן שוב לערוך קרבות. כמו כן, השנה הרומאית החלה בחודש מרץ, כאשר באותה התקופה, מתרחשת התחדשות של הטבע במקביל לתחילתה של עונת האביב. הצורה מרץ חדרה אל העברית מן השפה הגרמנית, שבה שם החודש הוא März, ובעיקר מן היידיש שבה שם החודש הוא מערץ. בחודש מרץ יש 31 ימים, ובשנים שאינן מעוברות, חודש פברואר שלפניו מתחיל באותו היום בשבוע. בשנים שקודמות לשנים לא מעוברות, הוא מתחיל ומסתיים באותו יום בשבוע כמו אוגוסט בשנה שלאחר מכן ומסתיים באותו יום בשבוע כמו נובמבר בשנה שלאחר מכן, ובשנים שקודמות לשנים מעוברות, הוא מתחיל ומסתיים באותו יום בשבוע כמו מאי בשנה שלאחר מכן. בשנים לא מעוברות, הוא מתחיל באותו יום בשבוע שבו התחיל יוני בשנה הקודמת, ובשנה מעוברת, הוא מתחיל באותו יום בשבוע שבו התחילו ספטמבר ודצמבר של השנה הקודמת. לקראת סוף מרץ (בדרך כלל, בין היום ה־20 לבין היום ה־21 בחודש) חלה אחת משתי נקודות השוויון בשנה. לכן, באזור חצי הכדור הצפוני, מרץ הוא ברובו חודש חורפי ובחלקו אביבי ואילו באזור חצי הכדור הדרומי, מרץ הוא ברובו חודש קיצי ובחלקו סתווי. מרץ וגם מרס, באתר האקדמיה ללשון העברית מרץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרי בירד, ג'ון נורת' וסימון פרייס, Religions of Rome, עמ' 47–48 ו-53. הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' 1998
DDR

האם התכוונתם ל... DDR SDRAM – סוג של זיכרון למחשבים. Deutsche Demokratische Republik – גרמניה המזרחית. Dance Dance Revolution – משחק מחשב.
אמת מים

המונח "אקוודוקט" מפנה לכאן. לערך העוסק בפסל מאת מנשה קדישמן, ראו אקוודוקט (פסל). אַמַּת מַיִם (או אַקְוֶודוּקְט) היא תעלה מלאכותית שתפקידה להעביר מים ממקום אחד למשנהו. לעומת הפירוש המרחיב, לפיו המונח משמש לציון כל סוג של מערכת הולכת מים (לרבות צנורות ותעלות), קיים פירוש היסטורי מצומצם המייחד את השימוש בביטוי זה לתעלה המוגבהת (לפחות בחלקה) מעל פני השטח, באמצעות עמודים או מערכת קשתות. אמות המים הנודעות ביותר הן אלו שנבנו בידי הרומאים שלעיתים הגיעו לאורך של עשרות קילומטרים. לַרוב, הכוח שמזרים את המים באמות המים הוא כוח הכבידה, לכן אמות מים נבנות בשיפוע. בתקופת האימפריה הרומית נהגו לבנות אמות מים בשיפוע יורד של סנטימטרים ספורים לכל מאה מטר, חריגה מהטווח המקובל עלולה לגרום לעצירת המים במקרה של שיפוע מתון מדי או לסדיקת הקירות על ידי המים במקרה של שיפוע תלול מדי. מכיוון שהתנאים הטופוגרפיים של השטח לא תמיד התאימו לשיפוע העדין של האמה השתמשו הרומאים בצינורות וקשתות כדי ליצור בסיס שטוח לאמה. אמת המים קיבלה את שמה משום שהמידה הסטנדרטית הייתה כריית תעלה בעומק וברוחב אמה (כ-50 ס"מ).. היסטורית, חברות חקלאיות רבות בנו אמות מים כדי להשקות את שדותיהן. ארכימדס המציא את בורג המים, המעלה מים לגובה ומאפשר השקיה. שימוש נפוץ נוסף לאמות מים הוא אספקת מי שתייה נקיים לערים גדולות. כמה מאמות המים הרומיות הידועות עדיין משמשות לאספקת מים לרומא של ימינו. בקליפורניה שבארצות הברית ישנה אמת מים גדולה המשמשת להעברת מים מצפון המדינה לאזור לוס אנג'לס. שרידי אמות מים רומיות נמצאים במקומות שונים בעולם, כגון באיטליה, בישראל (בקיסריה ובאזור עכו), בספרד ובצרפת. אמות מים נבנו במקומות רבים בארץ על מנת להוביל מים לצורכי חקלאות ושתייה. בין מפעלי המים הידועים ניתן למנות את אמות המים באזור קיסריה אשר נוצרו בתקופת הורדוס וכן אלו שבאזור יריחו. מערכת אמות המים לירושלים סיפקה מים לעיר מתקופת בית שני ועד מלחמת ששת הימים (לאחר מלחמת העצמאות סיפקה המערכת מים רק לחלקה המזרחי של העיר). בתלמוד הירושלמי מסופר כי "אמת מים הייתה מושכת לו (=לבית המקדש) מעיטם"; בזמן המרד הגדול החריבו הסיקריים אמה זו. החפירות הארכאולוגיות של קונרד שיק גילו מערכת של אמות מים לירושלים, שבמרכזן בריכות שלמה. שתי אמות מים הובילו מים ממעיינות האזור אל בריכות שלמה, ושתי אמות מהבריכות לירושלים. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הוקמה בעמק הירדן אמת מים, על פי תוכניתו של שמחה בלאס, שסיפקה מים לקיבוצים דגניה א ובית זרע ואיפשרה את הקמתו של הקיבוץ החדש אפיקים. אמות המים של רומא אספקת המים לירושלים אמות המים של קיסריה אמת המים ברניקי אמות מים קדומות בארץ ישראל- קובץ מאמרים, בעריכת דוד עמית, יזהר הירשפלד ויוסף פטריך, הוצאת יד בן צבי, 1989 על אמות המים של ירושלים ראה מדריך ישראל החדש, כרך 11: "הרי יהודה", עמ' 63–70. אמות מים בישראל (הקישור אינו פעיל) מצגת מהאתר של יגאל מורג: אמות מים בישראל גיל טבת ותומר אפלבאום, אמות המים היפות בישראל, בלוג צילום, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2021 אמות מים, דף שער בספרייה הלאומית אמת מים, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) מסכת בבא קמא דף נ: ברש"י דדלאי הרב שי עילם בספרו בית יער הלבנון, מועד-קטן דף ד' ע"ב תלמוד ירושלמי, מסכת יומא, פרק ג', הלכה ח' שמחה בלאס, מי מריבה ומעש, מסדה, 1973, ע' 91 על היסטוריה ושימור – אמות המים של ההתיישבות הציונית בעמק הירדן, בבלוג של יונתן זיגמונד, 18 באוקטובר 2014 2.
לוס אלטוס

לוס אלטוס (ספרדית: Los Altos; מילולית, הרמות) הוא חבל ארץ במרכז אמריקה שהתווסף כמדינה השישית לפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה ב-1830. בירת המדינה הייתה קצאלטננגו והיא השתרעה על חלק ממערב גואטמלה של ימינו וחלקים ממדינת צ'יאפס במקסיקו. המדינה נולדה בשל מחלוקות פוליטיות ומתחים בין השלטונות בעיר הבירה גואטמלה סיטי לבין התושבים בקצאלטננגו ובחלקים אחרים של מערב אמריקה המרכזית. ויכוחים על ניתוק מגואטמלה החלו זמן קצר לאחר עצמאות מדינות מרכז אמריקה מספרד ב-1821. מדינה נפרדת זו אושרה על ידי האספה החוקתית מנובמבר 1824, אך הייתה התנגדות ניכרת למהלך כזה בגואטמלה סיטי. עצמאותה של לוס אלטוס מגואטמלה הוכרזה רשמית ב-2 בפברואר 1838. הממשלה הפדרלית הכירה בלוס אלטוס כמדינה השישית באיחוד ונציגים של לוס אלטוס השתתפו במושב הקונגרס ב-5 ביוני אותה שנה. הדגל של לוס אלטוס התבסס על דגל האיחוד המרכז אמריקני כאשר הסמל במרכז הדגל היה ציור של ציפור קצאל (ציפור מקומית המסמלת חירות) על רקע הר געש. זה היה הדגל הראשון במרכז אמריקה שכלל את הקצאל כסמל. מ-1871 הוא נוסף גם לדגל גואטמלה. כשהתפרקה הפדרציה במלחמת אזרחים, הכריזה לוס אלטוס על הקמת רפובליקה עצמאית. קצאלטננגו ורוב לוס אלטוס הוחזרו לגואטמלה בכוח על ידי צבאו של רפאל קררה ב-1840. ב-2 באפריל 1840 הוצאו רוב פקידי הממשלה המקומית להורג באמצעות כתת-יורים לפי פקודותיו של קררה. תוך ניצול המצב המדיני הבלתי ברור סיפחה מקסיקו חלקים מלוס אלטוס וכיום הם אזור מזרח מדינת צ'יאפס. בשנים 1844, 1848 ו-1849 היו ניסיונות כושלים למרוד ברודנות של קררה שבמהלכם הוכרזה למשך זמן קצר שוב עצמאות לוס אלטוס. לחבל ארץ זה יש עד היום מאפיינים ייחודיים ו"לוס אלטוס" הוא עדיין הכינוי לאזור בגואטמלה שסביב קצאלטננגו. באופן דומה, החלק המקסיקני של המדינה לשעבר ידוע כ"לוס אלטוס דה צ'יאפס". מדיה וקבצים בנושא לוס אלטוס בוויקישיתוף
יסמין (אלבום)

יסמין הוא אלבום הסולו השמיני של הזמר הישראלי אריק איינשטיין, שיצא בנובמבר 1972. האלבום הוקלט במהירות תוך ימים אחדים, יש בו 29 דקות של מוזיקה ומערכון אחד מהסדרה "לול". האלבום כולל שלושה קאברים באנגלית לשירים של טים הארדין, הביטלס ואלטון ג'ון וקאבר אחד בעברית ל"יצאנו אט" של הצ'יזבטרון. שנת 1972 הייתה מהשנים היותר פוריות של איינשטיין; בשנה זו השתתף בסרטו של אורי זוהר "מציצים" (התצלום על גבי עטיפת האלבום צולם בעת הצילומים לסרט) ובתוכניות הטלוויזיה "לול", וכן הקליט שירים חדשים. אחרי מספר שיתופי פעולה פוריים בין איינשטיין לבין המוזיקאים הצעירים שלום חנוך ומיקי גבריאלוב, ששהו באותה התקופה בבריטניה בניסיון להגיע להצלחה בינלאומית, נותר איינשטיין ללא שותף מוזיקלי, עובדה הניכרת היטב באלבום "יסמין". עם זאת, באלבום "יסמין" החל שיתוף הפעולה הפורה בין איינשטיין למוזיקאי שם טוב לוי, שהלחין שניים משירי האלבום. שניהם הפכו עם השנים לקלאסיקות ישראליות: "שיר של אחרי מלחמה" ו"דון קישוט" (שיר שמשוער שנכתב על אייבי נתן ומאבקו למען השגת שלום, בהשראת הדמות הספרותית הידועה דון קישוט). שלום חנוך הלחין את השיר "כמה טוב שבאת הביתה" (לעיבוד של יצחק קלפטר) ו"ברלה צא" (שהוקלט בגרסה אינסטרומנטלית שנתיים קודם לכן ומופיע כשיר הנושא באלבום "שבלול"). מיקי גבריאלוב הלחין את השיר "אמא אדמה". איינשטיין שר באלבום גירסות כיסוי לשיר "יצאנו אט" ולשלושה שירים באנגלית: "I Need You To Turn To" של אלטון ג'ון, "Reason To Believe" של טים הרדין, ו-"Here, There and Everywhere" של הביטלס. איינשטיין עצמו כתב את המילים לשירים "ברלה צא" ו"שיר של אחרי מלחמה". מרבית שירי האלבום הוקלטו באולפני קולינור, למעט הביצוע ל"יצאנו אט", שהוקלט באולפני "קול ישראל" בבית המורה בתל אביב. בהקלטות האלבום השתתפו בין היתר שמוליק בודגוב, אלי מגן, שם טוב לוי, אלונה טוראל, מורטון קם וכן להקת הצ'רצ'ילים החדשים. את עטיפת האלבום עיצב הגרפיקאי דוד טרטקובר, עם צילום מאת אלונה איינשטיין. תמונה נוספת בעטיפת האלבום מציגה את איינשטיין כדון קישוט, בעת צילומי הקליפ לשיר "אני ואתה" עבור התוכנית "לול". את האלבום חותם המערכון "חידון התנ"ך" מתוך התוכנית "לול", שכתבו איינשטיין ואורי זוהר ומתאר את חידון התנ"ך המסורתי המתקיים ביום העצמאות, ובו משתתפים נציגים ממדינות שונות, כשאת תפקיד המתחרים משחק איינשטיין ואת תפקיד המתורגמן משחק זוהר. לצדם השתתפו במערכון דורי בן זאב כשדרן ואורי גרוס כשופט. האלבום נקרא על שם בתו של איינשטיין שנולדה ב-1971. אריק איינשטיין - שירה, מילים ל"שיר של אחרי מלחמה" ו"ברלה צא" שם טוב לוי - חליל, לחנים ל"שיר אחרי מלחמה", "דון קישוט", עיבודים (חוץ מ"כמה טוב שבאת הביתה" ו"אמא אדמה"), קולות והפקה מוזיקלית יצחק קלפטר - גיטרות חשמליות, עיבוד ("כמה טוב שבאת הביתה") שמוליק בודגוב - גיטרות "יצאנו אט" "שיר של אחרי מלחמה" "אמא אדמה" דורון סלומון, רוני דמול, יוסי לוי - גיטרות יגאל חרד - גיטרות (גיטרה מובילה ב"דון קישוט") עמנואל קרטן - גיטרות (קלאסית ב"דון קישוט") אלי מגן ושייקה ברק - גיטרה בס מיקי גבריאלוב - גיטרה בס, עיבוד ולחן "אמא אדמה" ירון גרשובסקי - פסנתר, צ'מבלו אלונה טוראל - פסנתר עמי טרייבטש ויוסי "פפו" לוי - תופים מורטון קם וזאב דיקוורט - סקסופונים לידו - אבוב מיתרים - חברי הפילהרמונית הישראלית דוד טרטקובר - עיצוב עטיפה צבי שיסל - מפיק מידע על האלבום יסמין באתר MusicBrainz
סברבנק

סְבֵּרבַּנְק או סְבֵּר בַּנְק (ברוסית: Сбер Банк, ראשי תיבות של Сберегательный банк תרגום מילולי: בנק החיסכון) הוא הבנק האוניברסלי (אנ') הגדול ביותר ברוסיה ובמזרח אירופה, עם למעלה מעשרים אלף סניפים ברוסיה. המשרד הראשי ממוקם בסבר סיטי במוסקבה. בעל השליטה העיקרי בבנק הוא הבנק המרכזי של רוסיה, המחזיק בכ-64% מהמניות. הבנק מתפרש במעל 20 אלף סניפים עם 232 אלף עובדים. רווחי הבנק בשנת 2013 הסתכמו בכ-12 מיליארד דולר. שווי הבנק, נכון ל-2013, מסתכם בכ-486 מיליארד דולר. רבים רואים אותו יותר כסוכנות ממשלתית מאשר כבנק, עקב הטיפול המיוחד שהוא זוכה לו מצד הממשלה, בייחוד לאחר משבר הרובל ב-1998. נכון לשנת 2014 הבנק דורג בתור הבנק הגדול ביותר ברוסיה ובמזרח אירופה ולבנק השלישי בגודלו באירופה והוא ממוקם במקום 33 בדירוג הבנקים העולמיים. הבנק הוא חברה ציבורית, הנסחרת בבורסת מוסקבה וכל מניותיו נמצאות בידי הציבור. הבנק מציע ללקוחותיו שירותים בנקאיים מקיפים בכל תחומי הפעילות הפיננסית, באמצעות רשת סניפים בפריסה ארצית ובאמצעות שירותי בנקאות ישירה ובנקאות מקוונת. לבנק פעילות מחוץ לרוסיה, באמצעות חברות בנות השייכות לו וממוקד בתחומים עסקיים-מסחריים ובנקאות פרטית. הבנק החל את דרכו ברפורמה הפיננסית של שנת 1841 שיזם גאורג לודוויג קנקרין, עם הקמת רשת של בנקי חסכונות בבעלות המדינה. עד סוף המאה ה-19 הרשת גדלה והייתה לגדולות מסוגה בשטחי האימפריה הרוסית. בשנת 1905 הסניפים החלו למכור ביטוחים ולאחר 1910 שיתפו פעולה עם מוסדות פיננסיים במתן הלוואות. ב-1915 החברה החלה לקבל איגרות חוב ממשלתיות. לאחר מהפכת אוקטובר בנקי החסכונות הולאמו והפכו לחלק ממערך הבנקאות הממשלתי בברית המועצות. בשנת 1991 בנק החסכונות אורגן כחברת מניות פרטית בשם "סברבנק" שגדלה להיות לבנק הגדול ביותר במדינה והוא נמצא בבעלות הבנק המרכזי של רוסיה. הבנק מפעיל חברות בת שונות בתחום הביטוח כמו "NPF סברבנק". בספטמבר 2020 נערך מיתוג מחדש במהלכו עודכן הלוגו ושם הבנק שונה מ"סברבנק" ל"סבר בנק" (Sber Bank) והקבוצה רכשה 40% ממניות קבוצת רמבלר, המחזיקה בין השאר בבעלות על רשת בתי הקולנוע הגדולה ברוסיה: סינמה פארק ופורמולה קינו. הלוגו עצמו הוא עיגול לא-גמור בצבע כחול-צהוב-ירוק ובתוכו סימן V. פאבל ז'יחארב (מרץ 1991 — מרץ 1993) אולג יאשין (מרץ 1993 — ינואר 1996) אנדריי קאזמין (ינואר 1996 — נובמבר 2007) הרמן גרף (נובמבר 2007 — ואילך) מדיה וקבצים בנושא סברבנק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סברבנק (ברוסית) סברבנק, ברשת החברתית פייסבוק סברבנק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סברבנק, ביישום טלגרם סברבנק, ברשת החברתית אינסטגרם סברבנק, ברשת החברתית VK סברבנק, ברשת החברתית LinkedIn פרופיל החברה ביאהו! עסקים סברבנק, באתר הבורסה לניירות ערך בלונדון מידע עסקי על חברת סברבנק באתרים Yahoo! Finance, MarketWatch (באנגלית), גוגל פיננסים סברבנק, באתר Crunchbase (באנגלית) https://www.youtube.com/watch?v=iJx7ukI1w-M "Sberbank of Russia - About Sberbank". Sbrf.ru. 1 בנובמבר 2013. נבדק ב-21 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "1895-1917". Sberbank.ru. נבדק ב-6 באוקטובר 2015. {{cite news}}: (עזרה) "Sberbank of Russia - 1895-1917". Sberbank.ru. נבדק ב-6 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) «Сбербанк» меняет название и логотип Сбербанк отказывается от слова "банк" в новом логотипе‏, vesti.ru ערך זה הוא קצרמר בנושא בנקים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרטיס צהוב

בספורט תחרותי, כרטיס צהוב מבטא אזהרה בפני שחקן, שאם וכאשר יבצע עבירה נוספת על חוקי המשחק כמפורט להלן, הוא יראה את הכרטיס פעם נוספת, ומיד לאחר מכן יורחק מתחומי המגרש בכרטיס אדום, וזכותו להשתתף במשחק הבא תישלל. שחקן שכבר ספג כרטיס צהוב ובאותו המשחק מבצע עבירה שעליה שולפים כרטיס אדום ישירות – הכרטיס האדום יישלף לעברו מיידית ללא צהוב שני. הכרטיס הצהוב נמצא בשימוש בענפי ספורט רבים, ביניהם: כדורגל, כדוריד, רוגבי, בדמינגטון, אתלטיקה, כדורעף, כדורמים, הוקי שדה, MMA ובנדי. השימוש בכרטיס משתנה בהתאם לחוקים הנהוגים בכל ענף, אך לרוב הוא מבטא אזהרה. הכללים להנפת כרטיס צהוב רשומים בחוקת משחק הכדורגל שנכתבה על ידי ארגון ה-IFAB, תחת חוק מספר 12: עבירות והתנהגות בלתי הולמת: שחקן מקבל אזהרה ומונף בפניו כרטיס צהוב אם הוא מבצע אחת משבע העבירות הבאות: אשם בהתנהגות לא ספורטיבית. מביע התנגדותו במילים או במעשים. עובר על חוקי המשחק באופן עקבי. מעכב את חידוש המשחק. מסרב להקפיד על המרחק הנדרש, כאשר משחק מחודש על ידי בעיטת קרן או בעיטה חופשית. נכנס או חוזר אל שדה המשחק מבלי לקבל את רשות השופט. עוזב במכוון את שדה המשחק מבלי לקבל את רשות השופט. — תרגום ההתאחדות לכדורגל בישראל לחוק מספר 12 ניתן לשלוף כרטיס צהוב לשחקנים על המגרש, מחליפים, ומ-2019 גם לאנשי צוות. עד 1966 נהג השופט להרחיק שחקן על ידי שריקה לעבירה והצבעה אל מחוץ למגרש לכיוון קו האמצע שבין ספסלי הקבוצות. שחקן שעבר עבירה חמורה שלא חייבה הרחקה נרשם בפנקסו של השופט כך שלאחר עבירה דומה נוספת יכול היה השופט להרחיקו. רוב השחקנים והשופטים דיברו באותן שנים רק את שפת האם שלהם. הרעיון להשתמש בכדורגל בכרטיסים צבעוניים המובנים בכל שפה כדי להעביר את כוונותיו של השופט הועלה על ידי השופט האנגלי קן אסטון (אנ'). אסטון מונה לוועדת שופטי פיפ"א והיה אחראי לכל השופטים במונדיאל 1966. ברבע הגמר שיחקה אנגליה מול ארגנטינה באצטדיון ומבלי, במשחק בו פרצה מהומה לאחר שהשופט הגרמני הרחיק שחקן ארגנטינאי וזה סירב לרדת מהמגרש במשך דקות. לאחר המשחק דיווחו בעיתונים כי השופט רודולף קרייטליין הזהיר את האנגלים בובי וג'ק צ'רלטון (ללא שידעו על כך גם לאחר המשחק), וכן הרחיק את אנטוניו ראטין הארגנטינאי. השופט לא הבהיר את החלטותיו במהלך המשחק. תקרית זו גרמה לאסטון לחשוב על דרכים להבהיר את החלטות השופט הן לשחקנים והן לצופים. אסטון סבר כי שיטת קידוד לפי צבעים המבוססת על אותו עיקרון כמו בשימוש ברמזורים תתגבר על מחסומי השפה ותבהיר באם שחקן הוזהר או הורחק. שיטה זו התקבלה וכתוצאה מכך, במונדיאל 1970 הונהג לראשונה כרטיס צהוב לציון אזהרה וכרטיס אדום (בו לא נעשה שימוש באותו טורניר) לציון הרחקה. פרט לכרטיס הצהוב ולכרטיס האדום קיימים סוגים נוספים של כרטיסי ענישה ואזהרה בענפי ספורט שונים: כרטיס לבן, כרטיס ירוק, כרטיס כחול וכרטיס שחור. בחלק מהמסגרות, לאחר ששחקן צבר מספר כרטיסים צהובים במשחקים שונים באותה המסגרת, הוא יורחק מהמשחק הבא. למשל, בליגת העל בכדורגל שחקן יורחק ממשחק אחד באם במצטבר במהלך עונה אחת, קיבל 5, 9 או 12 צהובים, וכך ממשיך בעליה של 3 מנקודה זו. בתחרות הכדורגל באולימפיאדת פריז שחקן הורחק ממשחק אחד בכל פעם שקיבל כרטיס צהוב בשני משחקים שונים מאז ההרחקה הקודמת על כך, למעט ממשחק הגמר. כרטיס אדום
קרוב

קרוב הוא אלבומו השני של הזמר אהוד בנאי. האלבום יצא ב-1989, בשנה שבה יצא גם האלבום "תחת שיח היסמין". אלבום זה של בנאי נחשב לבעל צליל יותר מזרחי ופחות רוקיסטי מאלבומו הראשון, "אהוד בנאי והפליטים". בין להיטי האלבום: "כולם יודעים", "רחוב האגס 1" ו"רוחות הצפון". מתוך האלבום התפרסם גם השיר "החזיון לפרנצ'סקו גויא", אותו ביצע בנאי בדואט עם יהודית תמיר. כל המילים והלחנים: אהוד בנאי (מלבד "החיזיון לפרנצ'סקו גויא" - מילים פנחס שדה). בקלטת: שירים 1–4 - צד א', שירים 5–9 - צד ב'. עיבודים: אהוד בנאי ועובד אפרת. אהוד בנאי: גיטרות, מפוחית, גיטרה אקוסטית, תוף מרים, סיטאר, קולות. עובד אפרת: גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, גיטרה בס, קלידים. שפי ישי: פסנתר, קלידים. ז'אן ז'אק גולדברג: תופים. גיל סמטנה: גיטרה בס. נועם הלוי: כלי הקשה. יעקב פריבר: זארב (תוף פרסי). יהודית תמיר: שירה, עיבוד קולי, קולות. טכנאי הקלטה ומעצב צליל: מני בז'רנו. מיקס: יעקב מורנו. עוזרי טכנאי: עמי איילי, ערן שפר. הוקלט ובושל באולפני "די.בי.", מרץ 1989. חיתוך: טים יאנג (סי.בי.אס. לונדון). עיצוב עטיפה: איתן פימנטל. צילום: דניאל חכים. מפיקה: נוגה טל. מפיק אחראי: זאב אולמן. מידע על האלבום קרוב באתר MusicBrainz יובל ניב, בקרוב ל"קרוב": אהוד בנאי פונה מזרחה, מעריב, 15 בספטמבר 1989 גיורא פרבר, מישל אופטובסקי, שמעון פרנס, פנחס שדה: 4 כותבים שונים על האלבום קרוב של אהוד בנאי, חדשות, 21 בספטמבר 1989 דויד פרץ, ניתוח השיר 'האגס 1', באתר "תרבות•il" ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיין

האם התכוונתם ל... קין – דמות מקראית, בנם של אדם וחוה קיין (קומיקס) – דמות בדיונית המופיע בחוברות הקומיקס בהוצאת מארוול קומיקס האזרח קיין – סרטו הראשון והחשוב ביותר של אורסון ולס אגן קיין – מצר ים המצוי בין גרינלנד לבין האי אלסמיר שבטריטוריית נונאווט שבקנדה קיין (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה של CBS קיין (C&C) – דמות בדיונית בסדרת Command & Conquer קיין (שיר) – שיר של האמן יהודה פוליקר אישים: הארי קיין – כדורגלן אנגלי טים קיין – סנאטור מטעם מדינת וירג'יניה ולשעבר מושל המדינה מייקל קיין – שחקן קולנוע בריטי נחום קיין – שם העט של נחום כהן, אמן, אדריכל ומתכנן ערים ישראלי פול קיין – צייר קנדי-אירי שנודע בציוריו המתעדים את בני "העמים הראשונים" (אינדיאנים קנדים) במערב קנדה גלן תומאס ג'ייקובס – מתאבק שכינויו "קיין" קאיין (פירושונים) קין (פירושונים)
אשרה

האם התכוונתם ל... אשרה (אלה) – אלה כנענית אשרה (ויזה) – ויזה - אישור כניסה למדינה או אישור מעבר אשרה (אבחזיה) – כפר באבחזיה, מקום הולדתו של נשיא אבחזיה הבדלנית הראשון, ולדיסלב ארדזינבה אשרה (חתול) – חתול בן כלאיים אש רה טמפל – להקת רוק גרמנית
היירם בינגהאם

האם התכוונתם ל... היירם בינגהאם השלישי – ארכאולוג ופוליטיקאי. גילה את עיר האינקה מאצ'ו פיצ'ו. היירם בינגהאם הרביעי – דיפלומט
אפריל

אפריל (מלטינית Aprilis, ההגייה העברית נגזרת מהשפה הגרמנית) הוא החודש הרביעי בלוח השנה הגרגוריאני. שמו של חודש זה נובע, לפי המסורת האטימולוגית, מהמילה הלטינית aperire, אפֶּרירֶה, שפירושה "לפתוח". אחת ההשערות הרווחות היא שחודש זה היה חודש פתיחת ניצני האביב ברומא. השערה אחרת למקור השם מתייחסת לשמה של אלת האהבה היוונית אפרודיטה, שחודש אפריל הוא החודש המקודש לה. מדי שנה, חודש אפריל מתחיל בדיוק באותו יום בשבוע, שבו מתחיל חודש יולי. בנוסף, בשנים מעוברות חודש אפריל מתחיל גם באותו יום בשבוע שבו התחיל חודש ינואר. אפריל הוא אביבי בחצי הכדור הצפוני, ואילו בדרומי הוא סתווי. בחודש אפריל יש 30 ימים. חגיגות יום המלכה שחל מדי שנה בהולנד ב-30 באפריל חגיגות חג הסונגקראן שחל מדי שנה בתאילנד מ-13 עד 15 באפריל חודש אפריל. בני זוג מחליפים טבעות בחתונה. אחד מדפי לוח השנה כפי שמופיע בספר השעות "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי"
רויטלינגן

רויטלינגן (בגרמנית: Reutlingen) היא העיר התשיעית בגודלה במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. רויטלינגן שוכנת במרכז המדינה, כ-15 קילומטרים מזרחית לטיבינגן, 31 קילומטרים דרומית לשטוטגרט ו-57 קילומטרים מערבית לאולם. העיר שוכנת בקצה הצפוני של אזור גאוגרפי הנקרא היורה השוואבית (בגרמנית: Schwäbische Alb), והעיר מכונה "השער ליורה השוואבית". נהר קטן - אחץ (Echaz) - עובר בעיר ונשפך בקרבת מקום אל נהר הנקר. בשנת 2013 חיו בעיר יותר מ-111,000 תושבים; את קו ה-100,000 עברה העיר ב-1989, אז הפכה ל"עיר גדולה" רשמית בגרמניה, החדשה מבין תשע הערים הגדולות בבאדן-וירטמברג. שטחה של העיר הוא 87 קמ"ר. 15.2% מתושבי העיר אינם בעלי אזרחות גרמנית. ברויטלינגן חמישה מוזיאונים ומכללה, בה לומדים כ-4,000 סטודנטים. כ-25% מבנייני העיר נהרסו בהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. רבים מהם שוקמו ובעיר העתיקה של רויטלינגן בניינים נאים רבים, מספר כנסיות עתיקות, שרידים של חומת העיר העתיקה, שני שערים מרשימים ועשרות סמטאות צרות מרוצפות אבן. מספר דקות הליכה ממרכז העיר נמצא ההר אחאלם (Achalm), אשר פסגתו מגיעה ל-707 מטרים מעל לפני הים. בראש ההר שרידים של מצודה עתיקה, ומהם נשקף נוף נרחב. למרות כל זאת, רויטלינגן אינה נחשבת לעיר תיירות מובהקת, וטיבינגן השכנה מאפילה עליה ומושכת את רוב התיירים המגיעים לאזור. שווייץ אראו, שווייץ (מ־1986) חוף השנהב בואקה, חוף השנהב (מ־1970) טג'יקיסטן דושנבה, טג'יקיסטן (מ־1990) אנגליה אלסמר פורט, אנגליה (מ־1966) ארצות הברית רדינג, ארצות הברית (מ־1998) צרפת רואן, צרפת (מ־1958) הונגריה סולנוק, הונגריה (מ־1990) מדיה וקבצים בנושא רויטלינגן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רויטלינגן רויטלינגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רויטלינגן, ברשת החברתית פייסבוק רויטלינגן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רויטלינגן, ברשת החברתית אינסטגרם רויטלינגן, ברשת החברתית LinkedIn רויטלינגן, סרטונים בערוץ היוטיוב