laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סבב הגביע העולמי באופני כביש

סבב הגביע העולמי באופני כביש הוא סבב שנתי של מרוצי אופניים חד-יומיים שנערך בין השנים 1989-2004 על ידי איגוד האופניים הבינלאומי (UCI). ברוב שנותיו כלל הסבב 10 מרוצים חד-יומיים ונקרא בקיצור "הגביע העולמי". סבב זה החליף במידה רבה את סבב הסופר פרסטיז' פרנו אינטרנסיונל שנערך בחסות חברת המשקאות פרנו והתקיים בשנים 1958-1988. החל מ-2005 ועד 2008 התקיים סבב מורחב שנקרא פרו-טור וכולל מרוצים נוספים, כולל מרוצי קטעים וגרנד טורים ומ-2009 נקרא UCI World Tour. במשך שנות קיום הסבב, נחשב, בדרך כלל, המנצח בסבב כרוכב הטוב ביותר במרוצים החד-יומיים. כיוון שסבב הפרו-טור כולל גם מרוצי קטעים רבים, בהם גם הגרנד טורים, אין קשר ישיר בין יכולת המנצח בסבב ובין הצטיינות במרוצים חד-יומיים. חלק מעשרת המרוצים הללו היו מרוצים ותיקים ויוקרתיים, שזכו לתואר קלאסיים, וחלק אחר מהמרוצים היו פחות ותיקים ונכללו בסבב בזכות המדינות בהם התקיימו, שהיו בעלות מסורת עשירה במרוצי אופניים, או מדינות שה-UCI רצה לקדם בהם את הספורט. הכללת המרוצים הללו בסבב הביאה לעלייה נוספת ביוקרתם לעומת מרוצים אחרים שלא נכללו בסבב. מספר מרוצים הוחלפו במהלך שנים אלו על ידי מרוצים אחרים. חמשת המרוצים החד-יומיים היוקרתיים ביותר, שזכו לכינוי חמשת המונומנטים, נכללו בסבב במשך כל שנות קיומו. רוכב שניצח במרוץ קיבל 100 נקודות וניתן ניקוד יורד גם לרוכבים שהגיעו עד למקום ה-25 במרוץ. המנצח בסבב כולו היה מי שצבר בתום הסבב את מירב הנקודות. כדי לזכות בתואר, על רוכב היה לסיים לפחות שישה מרוצים מתוך העשרה. בנוסף לתחרות האישית, זכו גם הקבוצות לניקוד עבור השגי רוכביהן, אך יוקרתה של התחרות הקבוצתית נפלה מזו האישית. על הרוכב המוליך בסבב היה ללבוש חולצה הדומה לחולצת הקשת בענן של אלוף העולם, בהבדל שפסי הצבעים היו לאורך החולצה. החל משנת 1998 נערך סבב דומה גם לנשים. בניגוד לגברים, הסבב לנשים המשיך להיערך עד 2015. (בסוגריים השנים בהן נכלל המרוץ בסבב) מילאנו – סן רמו – מתקיים במרץ באיטליה (1989-2004) רונדה ון פלנדרן – מתקיים באפריל בפלנדריה (בלגיה), נחשב אחד מהקלאסיקות הצפוניות (1989-2004) פריז–רובה – מתקיים באפריל בצפון צרפת, נחשב אחד מהקלאסיקות הצפוניות (1989-2004) מרוץ אמסטל גולד – מתקיים באפריל בלימבורג (הולנד), נחשב אחד מהקלאסיקות של הארדנים (1989-2004) לייז'–בסטון–לייז' – מתקיים באפריל בארדנים הבלגיים, נחשב אחד מהקלאסיקות של הארדנים (1989-2004) וינקנטון קלאסיק – התקיים באנגליה (1989-1997) מ-1998 איננו מתקיים יותר, הוחלף על ידי HEW קלאסיקס HEW קלאסיקס – מתקיים באוגוסט בגרמניה (1998-2004) קלאסיקה סן סבסטיאן – מתקיים באוגוסט בחבל הבסקים (ספרד) (1989-2004) צירי מצגטה – התקיים באוגוסט בציריך (שווייץ), (1989-2004) שנת 2006 הייתה האחרונה לקיום המרוץ במתכונת מקצוענית. גראן פרי דה אמריקס – התקיים בקנדה (1989-1992), מ-1992 אינו מתקיים יותר פריז–טור – מתקיים בספטמבר בצרפת (1989-2004) ג'ירו די-לומברדיה – מתקיים באוקטובר בצפון איטליה (1989-2004) גראן פרי דה נסיון – מרוץ נגד השעון המתקיים בצרפת (1990-1993) רונד אום דן הנינגר טורם – מתקיים בגרמניה (1995) גביע יפן – מתקיים ביפן (1996) גראן פרי דה לה ליברסיון – מרוץ קבוצתי נגד השעון שהתקיים בהולנד (1989-1991), מ-1991 איננו מתקיים יותר (למעשה הוחלף בשנות ה-2000 באיינדהובן נגד השעון) מבט על סבב הגביע העולמי, אתר Daily Peloton (באנגלית)
ביביאנה פרננדס

ביביאנה מנואלה פרננדס צ'יקה (בספרדית: Bibiana Manuela Fernández Chica; נולדה ב-13 בפברואר 1954), הידועה גם בשם הבמה שלה ביבי אנדרסן, היא שחקנית, דוגמנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ספרדייה. נולדה בטנג'יר שבמרוקו כזכר בשם מנואל, כאשר הייתה ילדה היא ומשפחתה עברו למאלגה שבספרד. היא עברה לברצלונה כדי להגשים את חלומה לעסוק באמנות. עם התבגרותה עברה התאמה מגדרית, ואמצה את שם הבמה ביבי אנדרסן (שמקורו בכתיב שגוי של שמה של השחקנית השוודית ביבי אנדרסון). היא החלה להופיע בקברטים, והופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1977 בסרט Cambio de Sexo ("שינוי מין") בבימויו של ויסנטה ארנדה. הופעתה זו הפכה אותה לידוענית בספרד, והיא פרסמה פזמונים אחדים. בשנת 1980 יצא לאור אלבום היחיד ובו להיטיה "Call Me Lady Champagne" ("קרא לי ליידי שמפניה") ו"Sálvame" ("תציל אותי"). באמצע שנות ה-80 החלה להופיע בסרטיו של פדרו אלמודובר, שבהם מילאה תפקידים אחדים שהדגישו את נשיותה. בשל הופעותיה החוזרות בסרטים של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (Chica Almodóvar). הופיעה גם בסרטים נוספים ובתוכניות אירוח. בשנת 1998 הפכה את שמה הרשמי, ביביאנה פרננדס, גם לשם הבמה שלה. בשנת 2005 החלה להופיע בתוכנית בערוץ 4 הספרדי. בשנת 2014, בגיל 60, השתתפה פרננדס בעונה ה-13 של תוכנית המציאות הספרדית "הישרדות" משם הודחה חמישית. בשנת 2017 השתתפה גם בעונה השנייה של תוכנית המציאות "מאסטר שף VIP" בגרסתה הספרדית, משם הודחה שביעית. Cambio de Sexo ‏(1977), בבימויו של ויסנטה ארנדה. La noche más hermosa ‏(1983), בבימויו של מנואל גוטיירס אראגון. מטדור (1986), בבימויו של פדרו אלמודובר. בסרט זה גילמה צוענייה המחזיקה תינוק ועוסקת במכירת פרחים ובהגדת עתידות. חוק התשוקה (1986), בבימויו של פדרו אלמודובר. בסרט זה גילמה את דמותה של דוגמנית עסוקה, שחברתהּ הטרנסקסואלית מגדלת את בתהּ. עקבים גבוהים (1992), בבימויו של פדרו אלמודובר. בסרט זה גילמה את דמותה של אסירה, המובילה את חברותיה לכלא בריקוד סוער. Acción mutante, בבימויו של אלכס דה לה איגלסיה. קיקה (1994), בבימויו של פדרו אלמודובר. בסרט זה הופיעה בעירום מלא, "כדי להראות את פלאי הרפואה המודרנית". Patrick Paul Garlinger, "Sex Changes and Political Transitions; or, What Bibi Andersen Can Tell Us About the Spanish Transition to Democracy", in Traces of contamination: unearthing the Francoist legacy in contemporary, edited by Eloy E. Merino, H. Rosi Song, 2005, pp 27-52 (Google Books) מדיה וקבצים בנושא ביביאנה פרננדס בוויקישיתוף ביביאנה פרננדס, ברשת החברתית אינסטגרם ביביאנה פרננדס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביביאנה פרננדס, באתר AllMovie (באנגלית) ביביאנה פרננדס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביביאנה פרננדס, באתר ספוטיפיי ביביאנה פרננדס, באתר AllMusic (באנגלית) ביביאנה פרננדס, באתר Discogs (באנגלית) פבלו אוטין, אני רוצה להיות נערת אלמודובר, גלובס, 29.6.2006
כן שיגור

כן שיגור (באנגלית: launch pad) הוא שם כולל לאתר ולמתקנים המשמשים לשיגור רקטות ומשגרים. כן השיגור הוא חלק ממערכת מתקנים הדרושים לשם ביצוע שיגור יעיל ובטוח. מערכת המתקנים כוללת גם את מתקני ההרכבה של המשגר ואת מרכז הבקרה המפקח על תהליך השיגור. מתקנים אלו ממוקמים במרחק בטוח מהכן, כדי למנוע את פגיעתם מגלי ההדף היוצאים מהמשגר או במקרה שהמשגר מתפוצץ על כן השיגור. כן שיגור טיפוסי כולל: משטח בטון שטוח ומוגבה מן הקרקע עליו מוצב המשגר. מתחת לנחירי הפליטה של מנועי המשגר חצובות תעלות, שתפקידן להסיט את הלהבות ואת ההדף לצדדים. רגעים לפני השיגור מוצפות התעלות במים על מנת לצמצם את נזקי הלהבות. כליאי ברק למניעת פגיעה של מכת ברק במשגרים. מתקני קישור כגון כבלי תקשורת וצינורות לתדלוק המשגר. כמו כן, עשויים להימצא בכן השיגור: מגדל שיגור אליו מחובר המשגר כאשר הוא נמצא על כן השיגור לפני השיגור. מגדל כזה משמש את הוגה האירופאי ואת הדלתא 2 של ULA. לפני השיגור מורחק המגדל, שלרוב מורכב על מסילות ברזל. לעומתם האריאן 4, האריאן 5, הסטורן V, הסויוז ועוד, מורכבים במבנה הרכבה, ומובלים אל כן השיגור אנכית על גבי רכב מתנייע הכולל מגדל שיגור מובנה, או אופקית על גבי מסילות ברזל. המשגרים המובלים אנכית על גבי מסילות ברזל מורמים על ידי מנופים המיישרים אותם אנכית על הכן. מגדל ציוד וייצוב עליו מורכבות מערכות שונות וכבלים המחוברים אל המשגר ואל המטען שבחרטומו, המספקים תקשורת ובקרה עד לרגע השיגור וכן מייצבים לייצוב המשגר עד שדחף המנועים מתייצב ואין חשש שהמשגר יפול על צידו. משגר לוויינים וחלליות שיגור לחלל נמל חלל מדיה וקבצים בנושא כן שיגור בוויקישיתוף
פוליטיקה של לטביה

לטביה היא רפובליקה פרלמנטרית בצפון אירופה ומהווה את אחת המדינות הבלטיות. בלטביה מתקיימות שתי בחירות פעם לארבע שנים. האחת, בחירות נשיאותיות בהן נבחר נשיא לטביה לתקופת כהונה בת 4 שנים. תפקידו הוא ראש המדינה הלטבית. השנייה, בחירות פרלמנטריות בהן נבחרות המפלגות בלטביה לתקופת כהונה של 4 שנים לפרלמנט הלטבי-סאימה. בין השנים 1918–1940 הייתה לטביה מדינה עצמאית דמוקרטית. לאחר הפיכת לטביה לרפובליקה סובייטית (1940) השתנה המשטר בלטביה לקומוניסטי. מאז התפרקות ברית המועצות (1991) והקמת הרפובליקה הנוכחית המשטר בלטביה הוא דמוקרטי. ערך מורחב – נשיא לטביה ערך מורחב – ראש ממשלת לטביה ראש ממשלת לטביה נבחר על ידי הנשיא לאחר הבחירות הפרלמנטריות והוא בדרך כלל מהמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. על המועמד להקמת הממשלה להשלים את המשימה תוך זמן מוקצב. הממשלה המוצעת חייבת לקבל תמיכת הרוב בפרלמנט. ראש הממשלה מהווה סמל לאומי ותפקידו הוא דיפלומטי בעיקר ודאגה על שמירת הסדר הממשלתי. בשנים האחרונות הממשלות לא מחזיקות מעמד זמן רב וראשי הממשלה לא מחזיקים מעל שנתיים בדרך כלל (ראו למשל אנדריס ברזינש). ראש הממשלה הנוכחית, מאז ספטמבר 2023, היא אוויקה סיליניה. ממשלת לטביה (בלטבית: Latvijas Republikas Ministru kabinets) היא הרשות המבצעת של לטביה, והיא כוללת את המשרדים הבאים: משרד ראש הממשלה, משרד ההגנה, משרד החוץ, משרד הכלכלה, משרד הכספים, משרד הפנים, משרד החינוך והמדע, משרד התרבות, משרד הרווחה, המשרד לפיקוח אזורי ממשלתי, משרד התחבורה, משרד המשפטים, משרד הבריאות, המשרד לאיכות הסביבה ומשרד החקלאות. הסאימה הוא הפרלמנט הלטבי. הוא מונה 100 מושבים והבחירות אליו מתקיימות בדרך-כלל פעם ב-4 שנים. מדיה וקבצים בנושא פוליטיקה של לטביה בוויקישיתוף אתר הממשלה הלטבית אתר האינטרנט הרשמי של פוליטיקה של לטביה
נשיא לטביה

נשיא לטביה (בלטבית: Latvijas Valsts prezidents) הוא ראש המדינה והמפקד העליון של הכוחות המזוינים הלאומיים של הרפובליקה של לטביה. תקופת כהונתו היא ארבע שנים. לפני 1999 היו שלוש שנים. ניתן לבחור אותו או אותה בכל מספר פעמים, אך לא יותר מפעמיים ברציפות. במקרה של נבצרות הנשיא/ה, יושב ראש הסאיימה לוקח על עצמו את תפקיד הנשיא. לדוגמה, לאחר מותו של יאניס צ'קסטה, יו"ר הסאיימה, פאולס קלניץ', שימש כנשיא בפועל בשנת 1927, לפני שניתן היה לבחור נשיא חדש. מתוקף תפקידו, הנשיא יכול לפזר את הסאיימה ולהכריז על בחירות מוקדמות. ברם, שלא כמו מקבילו האסטוני, תפקידו של נשיא לטביה אינו טקסי לחלוטין. עם זאת, הוא אינו חזק כמו נשיא ליטא. שלא כמו באסטוניה, הוא חולק את הקבינט עם הממשלה וראש הממשלה. עם זאת, הוא אינו אחראי פוליטית למילוי תפקידו ועל כל פקודות הנשיאות שיוצאת יש להחתים מחדש את חבר הקבינט – בדרך כלל ראש הממשלה. נושא המשרה האחד עשר והנוכחי, והשביעי מאז הכרזת העצמאות, הוא אדגארס רינקביצ'ס שנבחר ב-31 במאי 2023 והחל את כהונתו הראשונה בת ארבע השנים ב-8 ביולי 2023. אנטוליס גורבונובס גונטיס אולמניס ואירה ויקה פרייברגה ולדיס זטלרס אנדריס ברזינש ריימונדס וייוניס מדיה וקבצים בנושא נשיא לטביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נשיא לטביה (בלטבית) "President of Latvia by Baltic Legal; Part of Constitution - The president". Baltic Legal. נבדק ב-2013-03-14. לראשונה באירופה: הומו הושבע לנשיא מדינה, באתר ynet, 8 ביולי 2023
חירלדה

החירלדה (בספרדית: Giralda) היא מגדל הפעמונים של קתדרלת סביליה, אחת מהכנסיות הגדולות בעולם ודוגמה מצוינת לסגנון הבנייה הגותי והבארוק. שני השלישים התחתונים של המבנה שימשו בעבר כמינרט, שכאשר נבנה, היה הבניין הגבוה בעולם בגובה 97.5 מ'. הבניין שימש כסמל חשוב של העיר בימי הביניים. המגדל נבנה במקור כמינרט בתקופת האל-מוואחידון בסביליה. הוא נבנה בכמה סגנונות בנייה מובהקים: שני השלישים התחתונים נבנו בסגנון בנייה שאופייני לאל-מוואחידון והשליש העליון בסגנון האדריכלות של הרנסאנס הספרדי. כיפת הנחושת שהייתה במקור בראש המגדל נפלה ברעידת האדמה של שנת 1365. הנוצרים החליפו אותה בצלב ופעמון. לחירלדה מספר מגדלים דומים. האדריכל שבנה את המגדל, ג'אבר בן אפלח, בנה גם מספר מגדלים דומים במרוקו. המגדל של מסגד כותוביה בעיר מרקש שימש כמודל עבור החירלדה ועבור מגדל חסאן ברבאט. לחירלדה תפקיד בספרו של דן בראון "שם הצופן: מבצר דיגיטלי", זהו המקום בו דייוויד בקר הורג לבסוף את יריבו הולהוט.
טוקול

טוּקוּל או גוֹדְג'וֹ הוא בית בוץ מסורתי הנפוץ באתיופיה. הטוקול מוקם מחומרים צמחיים מהסביבה, ללא שימוש בעזרים מכניים וללא מסמרים. לטוקול הבסיסי קיר חיצוני עגול, ששדרתו בולי עץ, והוא מטויח בתערובת על בסיס בוץ מאדמת החמר המקומית. במרכז הטוקול גזע עץ גבוה ומאסיבי עליו תלוי גג חרוטי עשוי ענפים דקים. שלמה גרוניך ומקהלת שבא שרים "תרנגולות שובבות שחשקו בטיול / קפצו להן חרש מן הטוקול". בית הכנסת "שבו בנים" ליוצאי אתיופיה בעיר באר שבע נבנה באופן שיזכיר טוקול. בגבעת אולגה נמצא טוקול שנבנה באופן מסורתי. בחניון לילה ממשית ניתן לישון בבקתות המכונות "טוקול". הבית האתיופי - טוקול - אתר 'מקום מפגש' זיכרונות מאפריקה – בנייה אתיופית- אתר 'המרכז הישראלי לעיצוב ובניה' תמונות והסברים על טוקול- פליקר ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פונקציית מדרגות

פונקציית מדרגות היא פונקציה על המספרים הממשיים שניתן להציגה כצירוף ליניארי סופי של פונקציות מציינות של קטעים. בניסוח פחות פורמלי, פונקציית מדרגות היא פונקציה קבועה למקוטעין, על גבי מספר סופי של קטעים. הפונקציה קרויה פונקציית מדרגות משום שהגרף של הגרסה המונוטונית שלה נראה כמדרגות במבט מהצד. פונקציה f : R → R {\displaystyle f:\mathbb {R} \rightarrow \mathbb {R} } קרויה פונקציית מדרגות אם ניתן לכתוב אותה בצורה: f ( x ) = ∑ i = 0 n α i χ A i ( x ) {\displaystyle f(x)=\sum \limits _{i=0}^{n}\alpha _{i}\chi _{A_{i}}(x)\,} לכל מספר ממשי   x {\displaystyle \ x} כאשר n ≥ 0 , {\displaystyle n\geq 0,} ו-   α i {\displaystyle \ \alpha _{i}} הם מספרים ממשיים,   A i {\displaystyle \ A_{i}} הם קטעים,   χ A {\displaystyle \ \chi _{A}\,} היא הפונקציה המציינת של   A {\displaystyle \ A} : χ A ( x ) = { 1 if  x ∈ A , 0 if  x ∉ A . {\displaystyle \chi _{A}(x)={\begin{cases}1&{\mbox{if }}x\in A,\\0&{\mbox{if }}x\notin A.\\\end{cases}}} בהגדרה זו ניתן להניח שהקטעים   A i {\displaystyle \ A_{i}} מקיימים שתי תכונות: הקטעים הם קבוצות זרות - מתקיים A i ∩ A j = ∅ {\displaystyle A_{i}\cap A_{j}=\emptyset } לכל i ≠ j {\displaystyle i\neq j} . האיחוד של הקטעים הוא הישר הממשי כולו: ∪ i = 0 n A i = R {\displaystyle \cup _{i=0}^{n}A_{i}=\mathbb {R} } . אם לא מתקיימות הנחות אלה, ניתן לבחור אוסף אחר של קטעים שיקיים אותן. דוגמה: את הפונקציה f = 4 χ [ − 5 , 1 ) + 3 χ ( 0 , 6 ) {\displaystyle f=4\chi _{[-5,1)}+3\chi _{(0,6)}\,} ניתן לכתוב כ: f = 0 χ ( − ∞ , − 5 ) + 4 χ [ − 5 , 0 ] + 7 χ ( 0 , 1 ) + 3 χ [ 1 , 6 ) + 0 χ [ 6 , ∞ ) {\displaystyle f=0\chi _{(-\infty ,-5)}+4\chi _{[-5,0]}+7\chi _{(0,1)}+3\chi _{[1,6)}+0\chi _{[6,\infty )}\,} . פונקציה קבועה היא דוגמה טריוויאלית לפונקציית מדרגות, שלה קטע יחיד A 0 = R {\displaystyle A_{0}=\mathbb {R} } . פונקציית מדרגה היא פונקציית מדרגות חשובה. מדרגות המס בישראל, הקובעות את שיעור מס ההכנסה כפונקציה של ההכנסה, הן פונקציית מדרגות. פונקציית הערך השלם אינה פונקציית מדרגות, משום שיש בה מספר אינסופי של קטעים. סכום ומכפלה של שתי פונקציות מדרגות גם הוא פונקציית מדרגות. מכפלה של פונקציית מדרגות במספר גם היא פונקציית מדרגות. בהתאם לכך, האוסף של פונקציות המדרגות הוא אלגברה לא אסוציאטיבית מעל הממשיים. לפונקציית מדרגות יש מספר סופי של ערכים. אם הקטעים   A i , {\displaystyle \ A_{i},} i = 0 , 1 , … , n , {\displaystyle i=0,1,\dots ,n,} בדוגמה לעיל הם זרים, ואיחודם הוא הישר הממשי, אזי f ( x ) = α i {\displaystyle f(x)=\alpha _{i}\,} לכל x ∈ A i {\displaystyle x\in A_{i}} . אינטגרל לבג של פונקציית מדרגות f = ∑ i = 0 n α i χ A i {\displaystyle f=\sum \limits _{i=0}^{n}\alpha _{i}\chi _{A_{i}}\,} על קטע סופי הוא ∫ f d x = ∑ i = 0 n α i ℓ ( A i ) {\displaystyle \int \!f\,dx=\sum \limits _{i=0}^{n}\alpha _{i}\ell (A_{i})\,} כאשר ℓ ( A ) {\displaystyle \ell (A)} הוא האורך של קטע   A {\displaystyle \ A} , ולכל אחד מהקטעים   A i {\displaystyle \ A_{i}} יש אורך סופי. פונקציית הביסייד פונקציה פשוטה מדיה וקבצים בנושא פונקציית מדרגות בוויקישיתוף פונקציית מדרגות, באתר MathWorld (באנגלית)
ג'ונתן דייטון

ג'ונתן דייטון (באנגלית: Jonathan Dayton; ‏16 באוקטובר 1760 - 9 באוקטובר 1824) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי ואחד החותמים על חוקת ארצות הברית והצעיר שבהם. על שמו נקראת העיר דייטון. דייטון נולד באליזבת, ניו ג'רזי. הוא עזב את הלימודים בקולג ניו ג'רזי בשנת 1775 כדי השתתף במלחמת העצמאות של ארצות הברית ושנה אחר כל זכה לתואר אוניברסיטאי של כבוד. במהלך המלחמה שירת תחת פיקודו של אביו, אליאס דייטון, בחטיבה השלישית של ניו ג'רזי. בגיל 19 קיבל דרגת קפטן (מקבילה לסרן בצה"ל). לאחר המלחמה למד משפטים והתעסק במרבית זמנו במשפטים, כלכלה ופוליטיקה. במהלך חייו רכש קרקעות רבות ברחבי ארצות הברית. את הקריירה הפוליטית שלו החל כאשר היה בן 26. הוא נבחר לנציג בקונגרס הקונטיננטלי והשתתף בועידת פילדלפיה בשנת 1787. הוא היה החבר הצעיר ביותר בוועידה. הוא הפך למחוקק בולט מטעם המפלגה הפדרליסטית. בשנת 1789 נבחר לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית אך החליט לוותר ונכנס לבית הנבחרים רק בשנת 1791 לאחר שנבחר בפעם השנייה. הוא היה הדובר של הקונגרס הרביעי והחמישי. כמו רוב הפדרליסטים גם דייטון היה תומך נלהב של אלכסנדר המילטון. דייטון תמך ברכישת לואיזיאנה בשנת 1803. בשנת 1807 דייטון נעצר בחשד לבגידה במדינה לאחר שנטען שניסה לעזור לארון בר בניסיון להקמת מדינה עצמאית במערב ארצות הברית. הוא מעולם לא נשפט על זה אך הקריירה הפוליטית שלו תמה. דייטון מת בעיר הולדתו בשנת 1824 ונקבר ב'כנסיית סנט ג'ון' בקבר לא ידוע. העיר דייטון, אוהיו נקראת על שמו מכיוון שבמהלך חייו הוא רכש 1,000 ק"מ רבועים שעליהם נבנתה העיר וזאת למרות שהוא מעולם לא ביקר בה. מדיה וקבצים בנושא ג'ונתן דייטון בוויקישיתוף ג'ונתן דייטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ונתן דייטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ונתן דייטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מספר מעגלי

מספר מעגלי (בבסיס נתון) הוא מספר שלם בן n ספרות באותו בסיס, שכל כפולה שלו במספר קטן מ-n מתקבלת על ידי העברת ספרות מראש המספר אל זנבו. למספרים מעגליים קשר לשברים מחזוריים כמוסבר בהמשך הערך. המספר המעגלי הקטן ביותר (בבסיס B=10) הוא 142857; אכן, הכפולות של המספר הזה הן 285714, 428571, 571428, 714285 ו-857142, כולן סיבובים של המספר עצמו. מספרים מעגליים גדולים יותר, כמו המספר המעגלי 0588235294117647, פותחים בכמה אפסים מובילים. יש נוסחה המאפשרת לכתוב את כל המספרים המעגליים. לכל מספר ראשוני p זר ל-10, יש למספר 10 סדר בחבורת אוילר של p. הסדר הזה הוא t החיובי הקטן ביותר כך ש- 10 t ≡ 1 ( mod p ) {\displaystyle 10^{t}\equiv 1{\pmod {p}}} . לפי משפט אוילר, הסדר של 10 תמיד מחלק את p-1. אומרים ש-10 יוצר של חבורת אוילר (של p) אם הסדר שלו הוא הערך המקסימלי האפשרי, כלומר p-1. מתברר שכל מספר מעגלי עשרוני הוא מהצורה 10 p − 1 − 1 p {\displaystyle {\frac {10^{p-1}-1}{p}}} (והכפולות של מספר זה) כאשר p ראשוני שעבורו 10 הוא יוצר של חבורת אוילר מסדר p. המספרים המעגליים הראשונים מתקבלים עבור p=7,17,19,23,29,47,59,61. אם 10 אכן יוצר את חבורת אוילר של p, אז ההצגה העשרונית של 1 p {\displaystyle {\frac {1}{p}}} היא מחזורית, עם מחזור באורך p-1 המהווה בעצמו מספר מעגלי. כך למשל 1 7 = 0.142857142857... {\displaystyle {\frac {1}{7}}=0.142857142857...} . אם 10 אינו יוצר של חבורת אוילר, כמו במקרה של p=13, שעבורו הסדר הוא 6 משום ש- 10 6 − 1 = 76923 ⋅ 13 {\displaystyle 10^{6}-1=76923\cdot 13} , מתקבל מספר "מעגלי למחצה": כל תמורה מעגלית של 076923 היא כפולה של המספר הזה, אבל לא כל כפולה היא תמורה מעגלית. מספר מעגלי, באתר MathWorld (באנגלית)
שוברים

שוברים הוא סרט קולנוע מוזיקלי ישראלי משנת 1985. הסרט, שבוים על ידי אבי נשר, נכשל מסחרית בקופות ובתקופת הקרנתו בבתי הקולנוע צפו בו 28,000 צופים בלבד. הסרט הופק בתקציב זעום וצילומיו נמשכו רק שמונה ימים. פסקול הסרט הניב כמה להיטים, בראשם "שירו של שפשף", שנכתב על ידי יאיר ניצני והולחן ובוצע על ידי מאיר בנאי. בסרט זה נתגלתה לראשונה הזמרת סי היימן, ויזהר אשדות הופיע בו לראשונה כשחקן, ובנוסף הלחין אשדות את רוב שירי הסרט ועיבד את כולם. קבוצת שחקנים יורדת לנגב לצלם אופרת רוק סביב עימות דוד וגוליית. הסרט דל תקציב, השחקנים נאלצים להתפשר על פתרונות מאולצים ואף להגן על כבודם כנגד המפיקים המערימים קשיים על ההפקה, בנוסף בקרב השחקנים נוצרים יריבויות כאשר קורץ (נתן דטנר) ממריד את חלק מהשחקנים ומפיקי הסרט (אייל גפן ויאיר ניצני) להדיח את הבמאי דו-בון (מאיר סויסה), בנוסף קורץ משנה את התסריט ואת חלוקת התפקידים, דבר שלא מתקבל אצל המפיקים שמבינים שכדי שהסרט יצא לאור הם יצטרכו להתפשר על הרבה דברים שלא תכננו, ושזה לא מצליח והמשקיע העיקרי מחו"ל שהתחייב להשקיע כספים בסרט מוותר, מפיקי הסרט מחליטים לפוצץ את ההפקה כדי לקבל כסף מהביטוח, השחקנים שמבינים זאת, וחלומם הגדול היה השתתפות בסרט מחליטים להתגבש למטרה זאת, ולהשקיע בתפאורה מחודשת והפקה עצמית כנגד כל הסיכויים כדי להשלים את צילומי הסרט. "שוברים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שוברים", באתר ספר הקולנוע הישראלי "שוברים", באתר אידיבי "שוברים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "שוברים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מערכת חדשות, שוברים שבורים, חדשות, 4 ביולי 1985 ,על ההדוניזם התל אביבי בקולנוע של אבי נשר, אמיר חצרוני ושמוליק דובדבני איציק יושע, רץ קדימה, חדשות, 14 ביוני 1985
דנפסאר

דנפסאר (באינדונזית: Denpasar) היא בירת מחוז באלי באינדונזיה והעיר המאוכלסת ביותר בשרשרת איי סונדה הקטנים. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 725,314 תושבים, רובם הינדים (68.4%), הדתות הדומיננטיות אחריה הן האסלאם, הנצרות, הבודהיזם והקונפוציאניזם. שדה התעופה הבינלאומי נגורה ראי, של באלי, נמצא כ-13 ק"מ דרומית לעיר. שדה התעופה מורכב משני טרמינלים - הטרמינל לטיסות פנים (שרמתו נמוכה ביותר), והטרמינל הבינלאומי, בניין בן 3 קומות עם תשתית מפותחת, מסעדות מזון מהיר ובתי קפה, כמו גם חנויות דיוטי פרי, דוכני מזכרות, חדרי תפילה, מכוני עיסוי שונים, חדרי מקלחת ואזורי בילוי מצויד במגרשי משחקים לילדים. המראית הנבטת מן המטוס בהמראה דומה להמראה כאילו "מעל הים". בדנפסאר יש מסוף אוטובוסים גדול. דנפסאר הייתה בירת הממלכה באדונג במהלך המאה ה-18 וה-19. היא נכבשה על ידי ההולנדים בשנת 1906, במה שכונה "ההתערבות ההולנדית בבאלי". הארמון המלכותי נבזז ונהרס עד היסוד. תושבי המקום החלו בהתאבדות המונים על מנת שלא לשאת את השפלת הכניעה, אירוע זה מכונה פופוטאן. כ-1,000 אנשים מצאו את מותם באירוע. כיום, בכיכר המרכזית בדנפסאר "טאמאן פופוטאן", נמצאת מצבת זיכרון. העיר הפכה לבירת מחוז באלי בשנת 1958. מלזיה ג'ורג' טאון, פננג, מלזיה תאילנד פוקט, תאילנד מקסיקו וראקרוס, וראקרוס, מקסיקו מדיה וקבצים בנושא דנפסאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דנפסאר דנפסאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Indonesia: Bali Province (Regencies and Cities) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de שני תירים ישראלים העידו על זאת, האחד ב 1990, השני ב 1997. Play-Azlab, Ngurah Rai - נמל תעופה באלי ביום ששי, 8 באוגוסט 1997, נצל עורך שורה זאת ממות בתאונת דרכים על הכביש במסוף, לאחר שירד מאוטובוס. נהגי מוניות הקיפוהו בזמן שהאוטובוס החל להסתובב, והנצול נזרק הצידה לאחר שנאלץ לקפוץ מעבר לתרמיל הגב שלו. שני אינדונסים שישבו על מדרכה רחוקה ממול, קראו לנהג לעצור, הם ראו מה שלא ראה הוא במראה הצדית. בגדי הנצול הוכתמו בזפת. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אינדונזיה ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הגן של פינצי קונטיני

הגן של פינצי קונטיני (באיטלקית: Il giardino dei Finzi-Contini) הוא סרט קולנוע איטלקי מ-1970 בבימויו של ויטוריו דה סיקה, המהווה עיבוד קולנועי לספרו האוטוביוגרפי של ג'ורג'ו באסאני מ-1962, "גן פינצי-קונטיני". הסרט מתאר את מערכות היחסים של המספר (המגולם בידי לינו קפוליקיו) עם ילדי משפחת פינצי-קונטיני, בתקופה שבין עלייתו של מוסוליני לשלטון לתחילתה של מלחמת העולם השנייה. שם הסרט מתייחס לגן גדול ומוקף בחומה הצמוד לביתה של משפחה יהודית אמידה בפרארה שבאיטליה, בתקופת עלייתו של הפשיזם באיטליה. הגן מהווה מעין מקדש של תמימות עבור ילדי המשפחה מיקול ואלברטו, המגן עליהם מפני ההתפתחויות הקשות שבעולם החיצוני. ג'ורג'ו, נער יהודי המשתייך לבני המעמד הבינוני בעיר, הוא אחד מבני העיר הבודדים הזוכים להיכנס לאחוזה ולבלות עם ילדי המשפחה בגן. ג'ורג'ו מאוהב במיקול הגחמנית וקלת הדעת, שיחסיה עם אחיה אלברטו עלולים להתפרש כקרובים מדי. אלברטו מצידו נמשך אל מלנאטה יפה התואר, אורח קבוע אחר בגן שהופך לחברו של אלברטו רק לשם התקרבות אל מיקול. הסרט מדגיש את הניגודיות שבין האווירה החופשית והמתירנית שבגן לבין ההפרה השיטתית של זכויותיהם של יהודי העיר. כך למשל לג'ורג'ו המוכשר לא מתאפשר ללמוד באופן מסודר והוא נאלץ לעשות שימוש בספרייתם העשירה של בני משפחת פינצי-קונטיני, בעוד שברור כי לימודיו לא יישאו פרי והוא בין כה וכה ייאלץ לעזוב את המדינה. הסרט מסתיים בהצגת דמויותיהם של בני המשפחה וחבריהם המשחקים בגן, כאשר ברקע נשמעת תפילת "אל מלא רחמים". בסרט, שנחשב בדרך כלל ליצירתו הגדולה האחרונה של דה סיקה, חזר הבמאי לשיטת העבודה שנקט בסרטיו הנאו-ריאליסטיים המוקדמים, כאשר ליהק לסרט בעיקר שחקנים ללא ניסיון משחק קודם, שחלקם היו תושבי העיר פרארה במציאות. הסרט צולם בפרארה, והקרנת הבכורה שלו הייתה בישראל, בנוכחות נשיא המדינה, זלמן שזר. בדומה לספרו של באסאני, הסרט סייע רבות בהנצחתה של שואת יהודי איטליה. "הגן של פינצי קונטיני" זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס דוב הזהב בפסטיבל ברלין, והיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. זהו הסרט הרביעי והאחרון בבימויו של דה סיקה שזכה בפרס אוסקר. מדיה וקבצים בנושא הגן של פינצי קונטיני בוויקישיתוף "הגן של פינצי קונטיני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הגן של פינצי קונטיני", באתר נטפליקס "הגן של פינצי קונטיני", באתר AllMovie (באנגלית) "הגן של פינצי קונטיני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הגן של פינצי קונטיני", באתר אידיבי "הגן של פינצי קונטיני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) משה נתן, "קדיש" על עולם שהלך לבלי שוב, מעריב, 26 במאי 1972 גרי מוריס, הגן של פינצי קונטיני, מגזין "Bright Lights Film" (באנגלית) הקרנת הבכורה העולמית של "הגן של פינצ'י קונטיני", דבר, 3 בדצמבר 1970 ניצה פרילוק, משחק טניס ב"גן פינצי-קונטיני" בפרארה, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2007 "גן פינצי קונטיני" - הסרט הזר הטוב ביותר, מעריב, 12 באפריל 1972