laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברדלס מלכותי

ברדלס מלכותי (באנגלית King cheetah; קרוי גם ברדלס דה וילט) הוא מוטציה גנטית נדירה של ברדלס שנראתה פעמים בודדות בטבע בדרום ומרכז אפריקה ואשר נחשבה בתחילה כתת-מין נפרד. המוטציה נובעת מנוכחות של גן רציסיבי בדומה לטיגריס לבן, ובמקרה ולשני ההורים יש את הגן הזה, רבע מהגורים צפויים להיות מלכותיים. בשנת 1926 כתב סרן אנגלי על ציד חיה ליד העיר הארארה של ימינו. בתארו את החיה הוא ציין את הדמיון המדהים שלה לברדלס, אך גופה היה מכוסה בפרווה עבה כמו זו של נמר השלג עם כתמים גדולים שהתמזגו ויצרו פסים. הוא הציע כי חיה זאת מהווה הכלאה בין נמר לברדלס. לאחר שהתגלו פרטים נוספים כאלו אשר כולם התאפיינו בדמיון גדול לברדלס ובטפרים נשלפים, היה ברור שאין מדובר בהכלאה. הזואולוג האנגלי רג'ינלד אינס פוקוק תיאר אותו כמין חדש תחת השם המדעי Acinonyx rex ("רקס" פירושו בלטינית "המלך"); עם זאת, הוא חזר בו מסיווג זה בשנת 1939. הצייד וחוקר הטבע האנגלי אבל צ'פמן טען כי צבעו של ברדלס זה מהווה בסך הכול וריאציה לפרוות הברדלס הרגיל. מאז שנת 1927 הברדלס המלכותי תועד עוד 5 פעמים בלבד בטבע; התמונה הראשונה של ברדלס זה בטבע צולמה בשנת 1975 בפארק הלאומי קרוגר בדרום אפריקה. הפרווה של הברדלס המלכותי נוטה להיות עבה יותר משל הברדלס הרגיל, ויש לה רעמה שחורה בולטת על העורף. במקום נקודות גדולות לאורך הגוף והצלעות, לברדלס המלכותי ישנם כתמים גדולים ורחבים בצורות שונות ולא סדירות שמצמצמים את שיעור הפרווה הצהבהבה שביניהן (מזכיר במקצת את הכתמים של ג'ירף רוטשילד). ההבדל הבולט ביותר הוא ללא ספק בגב: בעוד שלברדלס הרגיל יש נקודות גדולות שעשויות להתחבר במקצת בעוקץ הזנב, אצל הברדלס המלכותי ישנם שלושה פסים ארוכים ועבים מהעורף עד לזנב שביניהם מפרידה רצועת שיער דקיקה צהבהבה. אצל הברדלס המלכותי יש כתמים גדולים על הזנב בניגוד לנקודות פשוטות אצל הברדלס הרגיל. הצבע של הכתמים והפסים אצל הברדלס המלכותי נע בין שחור לחום שוקולד כהה. באזור החזה והראש אין הבדל בין הברדלס המלכותי לברדלס הרגיל. מוטציית הברדלס המלכותי נדירה ביותר, והאוכלוסייה העולמית היא מתחת ל-60 פרטים; מתוך מספר נמוך זה רק 10 פרטים בלבד חיים בטבע - כנראה באזורים מרחוקים של זימבבואה, בוצוואנה ודרום אפריקה. מרכז הברדלס דה וילט בפרטוריה שבדרום אפריקה הוא אחראי במידה רבה לשימור של מוטציה זאת. מרכז דה וילט החל בתוכנית רבייה מסודרת של המוטציה ב-1980 כאשר נולדו לזוג אחיות ברדלסיות רגילות במרכז גורים מלכותיים לאחר שלברדלס האב שהגיע מאזור טרנסוואל היו גנים מלכותיים. מאז המרכז החל בפרויקט לגידול ברדלסים מלכותיים ושימורם ונחל הצלחה גדולה בתחום. בגלל מאמצי השימור של המרכז וכן בשל העובדה שכל הברדלסים המלכותיים בגני החיות ברחבי העולם מקורם במרכז - המוטציה מכונה גם "ברדלס זה וילט" כמחווה למאמצי השימור של המרכז. ברדלס מלכותי באתר cheetahspot ברדלס מלכותי באתר africam מידע על ברדלס מלכותי באתר tigerhomes ברדלס מלכותי באתר newanimal
NGC 157

NGC 157 היא גלקסיה ספירלית הנמצאת בקבוצת הכוכבים לוויתן במרחק של כ-76 מיליון שנות אור (23.4 מיליון פארסק) מכדור הארץ. הגלקסיה התגלתה ב-12 בדצמבר 1783 על ידי האסטרונום הבריטי ויליאם הרשל. הגלקסיה בעלת קוטר של 90,000 שנות אור ובהירותה הנראית היא מדרגה 10.4. מדיה וקבצים בנושא NGC 157 בוויקישיתוף NGC 157, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה

קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה (באיטלקית: Carlo Emanuele IV; ‏24 במאי 1751 - 6 באוקטובר 1819), היה מלך סרדיניה בשנים 1796–1802. קרלו אמנואלה נולד בטורינו להוריו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה. בשנת 1775 התחתן קרלו אמנואלה עם מארי קלוטילד, נסיכת צרפת, בתו של לואי, דופן צרפת ומריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, אולם, על אף ניסיונות ממושכים לא היו לבני הזוג ילדים. ב-14 באוקטובר 1796 מת אביו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה, וקרלו אמנואלה עלה לשלטון במקומו. בעקבות תבוסת צבא סרדיניה על ידי נפוליאון, נאלץ קרלו אמנואלה להסכים לתנאי חוזה פריז מ-1796 שאיפשרו לנפוליאון מעבר חופשי בשטח הממלכה. ב-6 בדצמבר 1798 כבש הגנרל המהפכני הצרפתי ברתלמי קתרין ז'ובר את טורינו, וגירש ממנה את קרלו אמנואלה, שנמלט אל האי סרדיניה, וויתר על נחלותיו ביבשת. ב-7 במרץ 1802 מתה אשתו של קרלו אמנואלה מארי קלוטילד, נסיכת צרפת, ובעקבות כך החליט קרלו אמנואלה ב-4 ביוני 1802 להתפטר לטובת אחיו ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה. לאחר מכן התגורר קרלו אמנואלה ברומא, עד מותו ב-6 באוקטובר 1819. מדיה וקבצים בנושא קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה בוויקישיתוף קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סאמח שוכרי

סאמח חסן שוכרי (בערבית: سامح شكري, בתעתיק מדויק: סאמח שכרי; נולד ב-20 באוקטובר 1952) הוא דיפלומט מצרי שכיהן כשר החוץ של מצרים מ־2014 עד 2024. בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת עין שמס ב-1975. עבד בתחום הדיפלומטי בתפקידים שונים בשגרירויות מצרים בעולם. בשנת 1995 קודם לתפקיד מזכיר האינפורמציה, כשהוא עובד ישירות תחת הנשיא חוסני מובארכ עד 1999. כיהן כשגריר מצרים באוסטריה ב-2003, טרם הפך לשגריר מצרים בארצות הברית בין 2008 ל-2012. ב-2012 פרש מהחיים הדיפלומטיים, עד שמונה ב־2014 לשר החוץ על ידי הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי. ב-2024 בוצעו מספר חילופים בממשלה המצרית במסגרתם סיים את תפקידו והוחלף על ידי בדר עבד אל-עאטי (ער'). דובר ערבית, אנגלית וספרדית. נשוי לסוזי, ויש להם שני בנים. באוגוסט 2016 פורסם בסוכניות ידיעות פלסטיניות ומצריות כי שוכרי אמר במהלך מפגש עם תלמידים במדינתו כי "הרג ילדים פלסטינים בידי ישראל אינו יכול להיקרא טרור". שוכרי הסביר כי "אי אפשר לתאר זאת כטרור ללא הגדרה בינלאומית של המושג 'טרור'. קיימת הגדרה בינלאומית למושג 'טרור של מדינה', שאותו מפעילה מדינה מחוץ לגבולותיה או נגד קבוצות אופוזיציה מבפנים, אך בהקשר הישראלי העניין מסובך". הוא הדגיש כי המצרים "מעוניינים שתתווסף מדינה פלסטינית לשאר מדינות ערב", אך הסביר לתלמידים כי "במבט על ההיסטוריה שלה מבינים כי לביטחון יש מעמד חשוב בחברה הישראלית, והיא שואפת לשלוט על שטחים כדי להגן על עצמה מאז שנת 1948". דובר משרד החוץ המצרי טען כי דברי שוכרי סולפו. מדיה וקבצים בנושא סאמח שוכרי בוויקישיתוף שמו מופיע בעיתונות לעיתים בכתיב סאמח שוקרי, ולעיתים גם בכתיב סמאח שוכרי. (הקישור אינו פעיל, 30 באוגוסט 2018)[1] Ambassador from Egypt: Who is Sameh Shoukry? באתר AllGov "Sameh Hassan Shoukry". Berlin Global (באנגלית). נבדק ב-2024-08-25. Sameh Shoukry Appointed Egypt’s New Foreign Minister "Badr Abdelatty sworn in as Egypt's Minister of Foreign Affairs". Daily News Egypt (באנגלית). 2024-07-03. נבדק ב-2024-08-25. שר החוץ המצרי: הרג ילדים פלסטינים אינו טרור, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2016 מצרים: שר החוץ לא אמר שהרג ילדים פלסטינים זה לא טרור, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדר (כדורגלן פורטוגזי)

אדרזיטו אנטוניו מסאד לופז (Éderzito António Macedo Lopes), הידוע בכינוי אדר (נולד ב-22 בדצמבר 1987), הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ. אדר כבש את שער הניצחון בגמר יורו 2016, ובכך סייע לנבחרתו לזכות בתואר הבינלאומי הראשון בתולדותיה. אדר נולד בגינאה ביסאו, שהייתה מושבה פורטוגלית בעברה, היגר לפורטוגל כילד. בגיל 11 החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית דפורטיבו קולטורל דה אדמיה. החל את הקריירה המקצועית שלו באלוביירה הוספיטל וטוריזנס מהליגה השלישית. בקיץ 2008 עבר לאקדמיקה דה קוימברה מליגת העל הפורטוגזית, ב-24 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לאסטרלה. בסוף העונה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 אסוסיאסו נבל, בעונתו האחרונה בקבוצה זכה בגביע הפורטוגלי. בקיץ 2012 חתם אדר לארבע שנים בספורטינג בראגה. ב-2 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לפאסוס די פריירה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה באותו החודש בהפסד 1–4 לריו אבה. ב-28 ביוני 2015 חתם לשלוש שנים בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג. ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 נגד צ'לסי. לאחר שלא הבקיע במשך 15 משחקים רצופים הושאל לליל הצרפתית. ב-3 בפברואר 2016 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על קן. ב-7 בפברואר הבקיע את שערו הראשון בליל בתיקו 1-1 נגד סטאד רן. ב-24 במאי חתם על חוזה קבוע בקבוצה לאחר שהבקיע 6 שערים וסייע לליל להעפיל לליגה האירופית. ב-23 באוגוסט 2017 הושאל אדר ללוקומוטיב מוסקבה. ב-5 במאי 2018 הבקיע את שער הניצחון במשחק נגד זניט סנקט פטרבורג והעניק לקבוצתו את אליפות ליגת העל הרוסית בכדורגל, 14 שנה לאחר תואר האליפות הקודם. ביולי 2018 נרכש על ידי לוקומוטיב. ב-22 בספטמבר 2021 חתם בא-ראיד(אנ') מליגת העל הסעודית. אדר בחר לייצג את נבחרת פורטוגל. הוא זומן לראשונה לנבחרת בספטמבר 2012 לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2014 נגד לוקסמבורג. ארבעה ימים לאחר מכן ב-7 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 0–3 על אזרבייג'ן. אדר נכלל בסגל למונדיאל 2014 ועלה כמחליף בהפסד 0–4 לגרמניה ותיקו 2-2 נגד ארצות הברית, וסיים עם הנבחרת את הטורניר בשלב הבתים. ב-16 ביוני 2015 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 0–1 על איטליה. בטורניר יורו 2016 שיחק בעיקר כמחליף, ואף כבש את השער היחיד במשחק הגמר של הטורניר בדקה ה-109 וסייע לנבחרתו לזכות בתואר ראשון בתולדותיה. אקדמיקה הגביע הפורטוגלי: 2011/2012 בראגה הגביע הפורטוגלי: 2012/2013 לוקומוטיב מוסקבה אליפות רוסיה: 2017/2018 פורטוגל אליפות אירופה: 2016 מדיה וקבצים בנושא אדר בוויקישיתוף אדר, באתר Transfermarkt אדר, באתר Soccerway אדר, באתר BDFutbol אדר, באתר WorldFootball.net אדר, באתר National Football Teams אדר, באתר FootballDatabase.eu ‏צפו: אדר כבש בדקה ה-87, לוקומוטיב אלופת רוסיה אחרי 14 שנה, באתר ספורט1, 5 במאי 2018
גלית פרבר

גלית פרבר-שרצקי (נולדה ב- 1969) היא דוגמנית ישראלית. פרבר גדלה ברמת אביב שם החלה את הקריירה שלה בגיל שבע עשרה כאשר השתתפה בתחרות נערת השנה של מעריב לנוער בשנת 1986 וזכתה במקום השני. בתחרות מלכת היופי 1989 נבחרה לנסיכת היופי, ולאחר מכן זכתה בתואר סגנית שנייה בתחרות מיס אסיה פסיפיק אינטרנשיונל (אנ'). היא דגמנה במדינות רבות ברחבי העולם. בין היתר דגמנה לחברת "בננה ריפבליק" (אנ'), לחברת הקוסמטיקה הבינלאומית ניוטרוג'ינה (אנ'), למעצב גדעון אוברזון, ועבדה בשיתוף פעולה עם צלם האופנה ברוס וובר (אנ'). ב-2001 כיכבה בקמפיין "2 FOR" לבגדי היריון של רשת הביגוד "מתאים לי". ב-2006 הובילה את קמפיין הקיץ של חברת זברה. היא נשואה לאיש העסקים ניר שרצקי, הבן של איזי שרצקי, אם לארבעה ילדים ומתגוררת בארסוף. מלי זיידמן, 18 שאלות על אמהות עם גלית פרבר, באתר nrg‏, 14 בדצמבר 2009 אילנה שטוטלנד, הלכו הנערות נשאר הזוהר?, באתר nrg‏, 24 בנובמבר 2008 חגית רון רבינוביץ', 40 פלוס, באתר ישראל היום, 11 בפברואר 2016 ynet, גלית פרבר תככב בקמפיין של 2 FOR, באתר ynet, 9 בספטמבר 2001 רשת זברה יוצאת לראשונה בקמפיין ארצי בכיכובה של גלית פרבר, באתר הארץ, 24 באפריל 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיי (וגנר)

חיי (בגרמנית: Mein Leben) הוא שמו של האוטוביוגרפיה של ריכרד וגנר, אשר מכסה את חייו מלידתו ב-1813 עד 1864. הרעיון לכתיבת האוטוביוגרפיה עלתה במכתב מלודוויג השני מ-28 במאי 1865, אשר בקש לדעת אילו אירועים בחייו הובילו לכתיבת מוזיקה, או בציטוטו: "אתה תגרום לי לשמחה רבה אם תוכל לכתוב לי תיאור של התפתחותך הנפשית והאינטלקטואלית, ותיאור אירועי חייך גם." וגנר החל בעבודה על הספר ב-17 ביולי 1865, מכיוון שלוגנר הייתה הערכה רבה ללודוויג השני, משום שהוא הביא לו כסף בזמן שוגנר כמעט פשט את הרגל. הגרסה המקורית של הספר מחולקת לארבעה חלקים, החלק הראשון פורסם ב-1870, השני פורסם ב-1872, השלישי פורסם ב-1875, והחלק הרביעי, שוגנר סיים את כתיבתו רק ב-1880, פורסם באותה שנה בביירוית. וגנר ביקש מניטשה הצעיר לעבור על הספרים לפני פרסומם ולבצע תהליך של הגהה ולראות שהספר מפורסם גם בבזל. בהוצאה זו הודפסו רק מספר מועט של ספרים עבור אנשים בחוג החברים של וגנר. בעקבות הצעתו של ניטשה, על כריכת הספר הופיע שלט אצולה (כפי שניתן לראות בתמונה משמאל). לאורך השנים לאחר מותו של וגנר, קוזימה (אשתו) ניסתה לאסוף את כל העותקים של הספר, והיא הצליחה למצוא חלק ולשרוף אותם, מכיוון שחששה שהספר יעלה מהומות בקרב אוהדי וגנר. ההדפסה הרשמית הראשונה של הספר הייתה ב-1911, אך עובד על ידי משפחת וגנר בשביל למנוע בעיות בהוצאה. הפעם הראשונה בה פורסם הספר בגרסה המקורית שלו בצורה רשמית הייתה ב-1936, כ-53 שנה לאחר מותו של וגנר. הספר מ-1936 תורגם לאנגלית על ידי אנדרו גריי, ועד היום הספר לא תורגם לעברית.
קורין

האם התכוונתם ל... הרמוני קורין – במאי ושחקן אמריקאי עזרא קורין – רופא ופעיל חברתי ישראלי פרנץ קורין – פוליטיקאי הונגרי-יהודי קורין לפאג׳ (אנ') – פוליטיקאית יהודייה-צרפתייה קורן קורינה אישים ששמם הפרטי הוא קורין
קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה

קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה (באיטלקית: Carlo Felice di Savoia; ‏6 באפריל 1765 - 27 באפריל 1831), היה מלך סרדיניה בשנים 1821–1831. קרלו פליצ'ה נולד בטורינו ב-6 באפריל 1765 להוריו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה. ב-7 במרץ 1807 התחתן קרלו פליצ'ה עם מריה כריסטינה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, אולם, על אף ניסיונות ממושכים לא היו לבני הזוג ילדים. בין השנים 1799–1806, ו-1815–1821, היה קרלו פליצ'ה המשנה למלך באי סרדיניה. ב-12 במרץ 1821 ויתר אחיו ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה על הכתר, ומכיוון שהיו לו רק בנות ולא בנים, עלה קרלו פליצ'ה לשלטון במקומו. בעת עלותו לשלטון התקיימו הפגנות סוערות בממלכת סרדיניה בעד ליברליזם, ובעקבות כך חתם קרלו אלברטו שהיה עוצר הממלכה עקב היעדרות קרלו פליצ'ה שהיה במודנה על חוקה חדשה, שבוטלה מיד עם שובו של המלך, שהגלה את קרלו אלברטו לפירנצה. על אף שנאתו הרבה לאוסטריה, נעזר בה קרלו פליצ'ה בדיכוי ההתקוממויות במדינה. קרלו פליצ'ה שיפר את המינהל ואת נוהלי השיפוט במדינה, קידם את הכלכלה, יזם עבודות ציבוריות, וטיפח את האמנות והמדע. ב-27 באפריל 1831 מת קרלו פליצ'ה בטורינו, ובמקומו עלה לשלטון קרוב משפחתו קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. מדיה וקבצים בנושא קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה בוויקישיתוף קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
טייטום

האם התכוונתם ל... אדוארד טייטום – ביוכימאי אמריקני זוכה פרס נובל ארט טייטום – פסנתרן ג'אז אמריקני ג'ייסון טייטום – כדורסלן אמריקני צ'נינג טייטום – דוגמן ושחקן קולנוע אמריקני
לורי הרננדז

לורן "לורי" הרננדז (באנגלית: Laurie Hernandez; נולדה ב-9 ביוני 2000) היא מתעמלת אמריקאית בעלת מדליית זהב בתחרות הקרב-רב הקבוצתית ומדליית כסף במכשיר הקורה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). הרננדז נולדה וגדלה בניו ג'רזי, בתם של וונדה ואנתוני ולה שני אחים גדולים. בגיל חמש החלה להתאמן בהתעמלות מכשירים ובגיל 12 החלה להתחרות בתחרויות ארציות לבני נוער. ב-2013 זכתה במקום השני אליפות ארצות הברית לגילאי נוער בקרב-רב וכן בתרגילי המקבילים מדורגים וקרקע, במקום השלישי בתרגיל הקורה וחמישי בקפיצות. במהלך 2014 סבלה מפציעה משמעותית בעת נחיתה בתרגיל, היא שברה את כף ידה, קרעה את הרצועה הצולבת האחורית (PCL) בברכה, נפצעה ברצועה העקיפה התיכונה (MCL) ונאלצה לעבור ניתוח מורכב. ב-2015 זכתה במקום הראשון באליפות בקרב-רב, וכן בקפיצות ובמקבילים מדורגים וסיימה שלישית בתרגילי הקורה והקרקע. ב-2016 החלה להתחרות בתחרויות לבוגרות בענף. באפריל זכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בתחרות הבינלאומית פסיפיק רים. ביוני זכתה בארבע מדליות ארד באליפות ארצות הברית בתחרויות המקבילים מדורגים, קורה, קרקע וקרב רב. ביולי סיימה שנייה בקרב-רב במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ונבחרה להיכלל במשלחת, בה היא המתעמלת האמריקאית הצעירה ביותר. יחד עם נבחרת ארצות הברית זכתה במשחקים האולימפיים במדליית זהב בקרב-רב קבוצתי. היא זכתה במדליית כסף במכשיר הקורה בציון של 15.333 נקודות לאחר סאנה ווברס ההולנדית (15.466 נקודות). בתרגיל הקרקע סיימה רביעית במוקדמות אך לא העפילה לגמר בשל מגבלת משתתפות מכל מדינה (סימון ביילס ואלי רייזמן סיימו לפנייה). לאחר המשחקים האולימפיים השתתפה וזכתה בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" (2016), בעונתה ה-23 שם זכתה במקום הראשון. מדיה וקבצים בנושא לורי הרננדז בוויקישיתוף לורי הרננדז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לורי הרננדז, ברשת החברתית טיקטוק לורי הרננדז, באתר olympedia.org לורי הרננדז, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית לורי הרננדז באתר התאחדות האמריקאית להתעמלות מכשירים
ריימונדו ויאלה

ריימונדו ויאלה (באיטלקית: Raimondo Viale) ‏ (1907, לימונה פיאמונטה (אנ') שבצפון-מערב איטליה - 1984) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם. ויאלה היה עוזר לכומר ולאחר מכן כומר בקהילת בורג'ו סן דלמצו (אנ') שבנפת קונאו. בשנת 1940 נדון ויאלה לארבע שנות מאסר עקב התנגדותו למשטר הפשיסטי באיטליה ובפרט לכיבוש דרום-מזרח צרפת על ידי איטליה, אך שוחרר כעבור 15 חודשים והורשה לחזור לתפקידיו. לאחר כניעת איטליה לגרמנים בספטמבר 1943 החל צבא איטליה לסגת מאזור הכיבוש האיטלקי בדרום-מזרח צרפת. מאות יהודים ברחו עם הצבא האיטלקי הנסוג, עקב חששם מפני הצרפתים והגרמנים, והגיעו לערים וליישובים בנפת קונאו. ויאלה החל לעזור לעניים שבהם, בעיקר באזורים הכפריים. ב-12 בספטמבר 1943 כבש הצבא הגרמני את האזור, תפס מאות יהודים וכלא אותם במחנה מעבר בבורג'ו סן דלמצו. רובם גורשו לאושוויץ ב-21 בנובמבר 1943, ויתר היהודים, כ-25 במספר, גורשו בין דצמבר 1943 ופברואר 1944. ויאלה ניסה לעזור ליהודים אחרים ששהו באזור, בסיוע תושבים מקומיים אחרים, בהם כמרים כגון פרנצ'סקו רפטו מג'נובה, שלימים הוענק גם לו התואר "חסיד אומות העולם". הוא היה מבקר את היהודים שנזקקו לעזרה והיה מתנייד על אופניו ממקום למקום במחוז קונאו. הוא החביא כשלושים יהודים בבית מגוריהם של הכמרים, בית ששכן בסמוך לכנסייתו. הוא העביר מסמכים מזויפים, מזון ובגדים למשפחות שלמות שהסתתרו בסמוך. כך עשה עד השחרור באביב 1945. בשנת 1998 נחנכה בבורג'ו סן דלמצו כיכר על שמו של ויאלה ולכבוד שותפיו להצלת היהודים בנפה. ב-2000 העניק יד ושם לוויאלה את התואר "חסיד אומות העולם". ויאלה היווה את ההשראה לדמותו של הגיבור בספר "Il prete giusto" (הכומר הצדיק) מאת נוטו רבלי (Nuto Revelli) שיצא לאור ב-1998. פעילותו של ויאלה להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היא

האם התכוונתם ל... היא – כינוי גוף בעברית לתיאור גוף שלישי יחידה היא (סרט) (Her) – סרט קולנוע אמריקאי משנת 2013 היא (ספר) – רב-מכר מאת הנרי ריידר הגרד היא (שיר) – שיר של הזמר שארל אזנבור הי He
יאן סטיין

יאן הביקסזון סטֶיין (בהולנדית: Jan Havickszoon Steen; ליידן 1625 או 1626 – נקבר ב-3 בפברואר 1679) היה צייר הולנדי שציוריו הצטיינו בהומור, דמויות של אנשים פשוטים, ובחירת צבעים אופיינית לצייר. יאן סטיין, נולד בליידן, הבכור מבין שמונה ילדים של האביק סטין ואליזבת קפיטיין. הוא נרשם ב-1646 לאוניברסיטת ליידן. את הכשרתו כצייר רכש באוטרכט מצייר גרמני בשם ניקולאוס קנופפר ממנו שאב השראה כמו גם מהצייר אדריאן ון אוסטדה שגר בהארלם וצייר את חיי הכפר. ב-1648 הקים יאן סטיין יחד עם חבריאל מטסו את גילדת הציירים סנט לוקאס. ב-1649 הצטרף סטיין לצייר הנוף ואן יאן גוין בהאג וגם התחתן עם בתו מרגריט, איתה נולדו לו שמונה ילדים. הציירים עבדו יחד עד 1654, ואז סטיין עבר לעיר דלפט, שם ניהל אכסניה – לא בהצלחה מרובה. הכלכלה בעיר נפגעה קשות לאחר פיצוץ אדיר באתר לחומר נפץ, שהחריב בתים רבים בעיר. מדלפט עבר סטיין לשנים ספורות לעיר בשם ווארמונד ובמשך כעשור, 1660–1670, גר בהארלם שם חווה את התקופה היצירתית ביותר שלו. עם זאת, הוא נאלץ להמשיך לשלם חובות שגרר עוד מתקופות מגוריו בדלפט. ב-1669 מתה עליו אשתו. שנה לאחר מכן מת אביו והוא עבר שוב לליידן וגר בבית שירש מהוריו עד יום מותו. ב-1673 הוא נישא למריה ואן אגמונט. בשנים אלו הוא גם שב להוביל את גילדת סנט לוקאס, ובמקביל חובותיו תפחו שוב בעקבות שנת האסון בהולנד. יאן סטיין נפטר ב-1679 ונקבר בכנסיית פיטר (פיטרסקרק) בליידן. הנושא העיקרי של ציוריו של יאן סטיין היה תמונות מחיי היום יום. רבים מהציורים שוקקי חיים, ואפילו קאוטים, עד כדי כך שנטבע הביטוי: "משק בית של יאן סטיין" – מטבע לשון המתאר משק בית בלגניסטי ומושאל גם לתחומים אחרים בחיים כאשר רוצים לתאר בלגן באווירה נעימה. רבים מהציורים מתייחסים לביטויים הולנדים ישנים, ואפשר למצוא בהם לא פעם גם רמזים וסמלים דרכם ביקש סטיין להעביר מסר סמוי. בני משפחתו דגמנו לעיתים קרובות בציוריו. הוא צייר נושאים שונים: מצבים היסטוריים, מיתולוגיים, דתיים, דיוקנאות, טבע דומם ועודו והתפרסם בתשומת לבו לפרטים בעיקר כשזה נגע לטקסטיל, השליטה בטכניקת האור, הצורה בה צייר ילדים. הוא צייר כ-400 ציורים במהלך הקריירה שלו. סטיין צייר מספר דיוקנאות עצמיים, אף אחד מהם לא מצביע על יוהרה כלשהי אצל האומן. עמיתיו בני זמנו העריכו את עבודותיו ובהתאם היה מחירן. לסטיין לא היו תלמידים אך עבודותיו היוו מקור השראה לאומנים נוספים. מדיה וקבצים בנושא יאן סטיין בוויקישיתוף Jan Havicksz. Steen Jan Steen, באתר Art UK יאן סטיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יאן סטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יאן סטיין, באתר Discogs (באנגלית) פסטיבל השעועית (אנ'), 1668, שמן על קנבס, 105 ס"מ × 80 ס"מ
פרנצ'סקו רפטו

פרנצ'סקו רפטו (באיטלקית: Francesco Repetto,‏ 1914, ג'נובה – 1984) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם. בין השנים 1940–1945 היה רפטו מזכירו האישי של הקרדינל פייטרו בואטו (אנ') בג'נובה. בשנות המלחמה האיץ בואטו ברפטו לפעול עם רשת דלאסם להצלת יהודים. רפטו שיתף פעולה עם יהודים ונוצרים מאזור ג'נובה, שהיו חברים במחתרת האנטי-נאצית והאנטי-פשיסטית באזור. לאחר כניעת איטליה לגרמנים בספטמבר 1943 נאלצו פעילי דלסם לסגור את מפקדתם בג'נובה, ומרכז פעילותם עבר לכנסייה הקתולית תחת מנהיגותו של בואטו. מאותה עת ואילך ארגן רפטו את כל פעילות ההצלה. בשיתוף פעולה עם יהודים רבים וכן כמרים רבים אחרים, בהם ריימונדו ויאלה ורופינו ניקאצ'י, שלימים זכו אף הם בתואר חסיד אומות העולם, סייע רפטו בהצלתם של מאות יהודים - יהודים איטלקים ויהודים בעלי אזרחויות זרות, בבורגו סן דלמצו, בפירנצה, בלוקה, ברומא וביישובים אחרים. הג'וינט הפקיד כסף בשווייץ וכסף זה הועבר על ידי ארגון דלסם לרפטו. רפטו השתמש בכסף זה כדי לארגן מקלטים ליהודים, לתת להם מזון, טיפול רפואי, אשפוז בלתי חוקי ומסמכים מזויפים. כמו כן הציע ליהודים הנרדפים סעד רוחני. ב-4 ביולי 1944 הצליח רפטו להימלט בקושי מקציני אס אס שנשלחו מוורונה לעצרו אך מאותה עת ואילך נאלץ להפחית את קצב פעילותו. את מקומו תפס קרלו סאלבי (Salvi), שלימים זכה אף הוא בתואר חסיד אומות העולם. בשנת 1955 העניק איחוד יהודי איטליה לרפטו מדליית זהב כאות הוקרה על פעולתו להצלת יהודים. ב-1976 העניק יד ושם לרפטו את התואר "חסיד אומות העולם". הסופר והחוקר אלכסנדר סטיל (Stille) הנציח את פועלו של רפטו בספרו Benevolence and Betrayal: Five Italian Jewish Families under Fascism (נדיבות ובגידה: חמש משפחות של יהודים איטלקים תחת הפשיזם), שיצא לאור בשנת 1991. פעילותו של רפטו להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניסים מנחם

ניסים מנחם (21 בדצמבר 1938 – 4 ביולי 2016) היה גיטריסט וירטואוז וזמר ישראלי. מנחם נולד בישראל, בכ"ח בכסלו ה'תרצ"ט, וגדל בכרם התימנים. בן ליהודה ומרים, אח ל-9 ואבא ל-2 ילדים. בשנות ה–50 היה חבר בצמד "צ'אנגו גיטר" עם יצחק אליעזרוב. לאחר שפגש את יוסי חורי במסיבה, החליטו בשנת 1960 להקים את צמד הפרברים. במשך שנות פעילות הצמד הייתה פריטתו על גיטרת הרקינטו (אנ') אחד מסימני ההיכר של הצמד. בשנת 1977 החליט מנחם לחזור בתשובה. תחילה, הצמד נאלץ לבטל הופעות בימי שישי ושבת ומנחם הופיע כשכיפה על ראשו. כיוון שמנחם לא חש בנוח לשיר שירי אהבה, עזב לבסוף את הצמד. לאחר מכן, החל ללמוד בישיבת "אורות התורה" בבת ים. לאחר חזרתו בתשובה סירב לחזור לבמה והופיע רק במסגרת המשפחה. ניסים מנחם נפטר בבת ים ונטמן בבית עלמין בבני ברק. מדיה וקבצים בנושא ניסים מנחם בוויקישיתוף ניסים מנחם, באתר Discogs (באנגלית) יעקב בר-און, בר-מצווה ל"פרברים", דבר, 7 בספטמבר 1972 בן שלו, למה באמת התפרקו "הפרברים"? חילופי האשמות בין אורי הרפז ליוסי חורי, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2015 דייויד סלע, הפרברים, באתר נוסטלגיה אונליין- נוסטלגיה מוזיקלית דפנה ארד, מת ניסים מנחם, ממייסדי צמד "הפרברים", באתר הארץ, 5 ביולי 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המצור על צור

האם התכוונתם ל... המצור על צור (332 לפנה"ס) – מצור שנערך על ידי אלכסנדר הגדול המצור על צור (1187) – המצור שנערך על ידי צלאח א-דין
מנשה אייכנשטיין

רבי מְנַשֶּׁה אַיְּיכְנְשְׁטֵיין (כונה גם "האלפי מנשה"; ה'תרכ"ה – ט"ז בתמוז ה'תרצ"ד). היה רב, דיין ואדמו"ר בדור הרביעי בשושלת זידיטשוב. נולד בזידיטשוב לרבי ישכר בעריש מזידיטשוב (בעל ה"מלבוש לשבת ויום טוב"), ולשיינדל בתו של רבי מנשה רובין מרופשיץ,. בהיותו בן שבע שנים בלבד שידכו סבו רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב עם שרה רעכיל בתו של רבי יהושע הורוביץ (בעל ה"עטרת ישועה"). נישא בדז'יקוב בשנת תרל"ח. אחר נישואיו נתמנה לרב ומו"צ בדז'יקוב, בה גם חיבר (בשנת תקנ"ה) את ספרו הראשון "אלפי מנשה" על שולחן ערוך חושן משפט. בשנת תרנ"ז מינהו אביו למלא את מקומו ברבנות העיר וורצקי, וכעבור שנתיים נתמנה גם לראב"ד ברישא, וכדי לרצות את שתי הערים היה שוהה בחורף ברישא ובקיץ בוורצקי. ברישא הדפיס (בשנת תרס"ה) את ספרו "תורת האשם" על ענייני טומאה וטהרה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט רבי מנשה לווינה בירת אוסטריה, משם עבר לגרוסוורדיין שם שהה אביו, ולאחר מכן חזר לרישא. עם פטירת אביו בכ"א בניסן תרפ"ד במונקאטש, עבר למונקאטש למלא את מקומו כאדמו"ר מזידיטשוב ביחד עם אחיו רבי משה מסטרי. בכך הפסיק לשמש כראב"ד רישא, אך עדיין המשיך לכהן ברבנות וורצקי עד שנתו האחרונה, אז מינה את נכדו רבי אברהם אליהו אייכנשטיין כממלא מקומו ברבנות העיר. בכהונתו כאדמו"ר הדפיס (בשנת תרפ"ז) את ספרו "מטה מנשה" על המועדים. נפטר במונקאטש בט"ז בתמוז תרצ"ד. בנו רבי חיים יוסף מהוקליווא מילא את מקומו באדמו"רות. לאחר פטירתו הדפיסו ילדיו את ספרו "אלפי מנשה" על התורה. רבי חיים יוסף אייכנשטיין (תרמ"ג - ד' בסיוון תש"ד), אב"ד הוקליווא וממלא מקום אביו באדמו"רות. נישא לציפורה בת רבי אלתר זאב הורוביץ מסטריזוב. רבי מתתיהו אייכנשטיין (תרמ"ד - ה' באלול תשכ"ט), נישא לבינה בת רבי אברהם יעקב מהולושיץ - כיהן כאדמו"ר מדז'יקוב בהולושיץ ולאחר מכן בארצות הברית. רבי דוד (נפטר בח' בסיוון תשמ"א), חתן הרב מטלין מדבלין שבאירלנד. חיה דבורה (נפטרה בט' בחשוון תשמ"ב) נישאה לרבי חנוך דוב רובין מסאסוב. ברכה ספרו אלפי מנשה על שו"ע חו"מ באתר היברובוקס. ספרו תורת האשם באתר היברובוקס. ספרו אלפי מנשה על התורה באתר היברובוקס. ספרו מטה מנשה על המועדים באתר היברובוקס. בן רבי אשר ישעיה רובין חתן רבי נפתלי צבי מרופשיץ
סרגיי פסנקו

האם התכוונתם ל... סרגיי פסנקו (האב) – שחיין עבר אוקראיני, התחרה במשחי 100 ו-200 מטר פרפר ובמשחי 200 ו-400 מטר מעורב אישי סרגיי פסנקו (הבן) – שחיין אוקראיני, מתחרה במשחי 400 ו-1500 מטר חופשי