laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האיגרת אל האפסים

האיגרת אל האַפֶסִים היא אחת מהאיגרות שנכתבו על ידי השליח פאולוס. האיגרת מהווה חלק מהברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות. האיגרת נכתבה אל תושבי אפסוס שבאנטוליה. התאולוג ויליאם בארקלי מתאר איגרת זו כ"מלכת האיגרות". על פי המסורת הנוצרית נכתבה האיגרת על ידי פאולוס (שאול התרסי) בעת שהיה כלוא ברומא (בשנת 62 לספירה). האיגרת נכתבה בזמן בו נכתבה האיגרת אל הקולוסים (הדומה לה) והאיגרת אל פילמון. חוקרים חולקים על זהות כותב האיגרת, ויש הסבורים כי נכתבה בתקופה מאוחרת יותר. איגרת זו (בשונה מאיגרות אחרות) לא נכתבה על מנת להוכיח כנסייה מסוימת או קבוצה מסוימת, אלא נועדה להביע את עמדת המחבר בדבר הדוקטרינה של פאולוס. האיגרת אל הרומיים דנה ב"ישועת" המאמינים - ואילו איגרת זו ממשיכה אותה ודנה בתוצאות אותה ישועה. תמה מרכזית נוספת באיגרת היא אחדות הקהילה הנוצרית - ובעיקר זהות מעמדית בין יהודים המאמינים בנצרות ובין גויים שקיבלו על עצמם את הנצרות. פתיחה (א' 1 - 2) הברכה הבאה מן הבשורה (א' 3 - ב' 10). תיאור השינוי הרוחני במעמד הגויים כתוצאה מקבלת הנצרות (ב' 11 - ג' 21). בפרק זה מציין פאולוס כי הוא השליח אל הגויים. אחדות הקהילה הנוצרית בקרב המאמינים (ד' 1 - 16). הנחיות לחייהם של בני הקהילה (ד' 17 - ו' 10). הרווחה הרוחנית הצפויה למאמינים (ו' 11 -24). בפסוק הראשון של האיגרת מצוין כי היא נכתבה על ידי פאולוס אל המאמינים באפסוס - ומכאן שמה של האיגרת. יחד עם זאת, טקסטים קדומים של איגרת זו אינם כוללים את המילים "אל הקהילה הקדושה באפסוס" ובמקומם מופיע "אל הקהילה הקדושה". מלבד אזכור זה אין אזכור נוסף של נמעני האיגרת. מרבית המלומדים מאמינים כי האיגרת נכתבה על ידי פאולוס עצמו, אולם אחרים סבורים כי נכתבה מאוחר יותר ורק שויכה לפאולוס. מרקיון, בן המאה השנייה, סבר כי האיגרת מוענה לכנסייה בלאודקיה ולא באפסוס. אחת התמות העיקריות של האיגרת היא חיי הקהילה של הקהילה הנוצרית. בין היתר דנה האיגרת במעמד הנשים בקהילה וגורסת כי הנשים צריכות להיות כנועות לבעליהן, והבעלים צריכים לאהוב את נשיהן. פרשנות פמיניסטית מודרנית של פסוקים אלה גורסת כי כל הנוצרים צריכים להיות כנועים אחד לשני (ולא רק הנשים לבעליהם). מדיה וקבצים בנושא האיגרת אל האפסים בוויקישיתוף האיגרת בעברית (תרגום פרנץ דליטש) האיגרת בשפות שונות סדרת הרצאות הדנה באיגרת ויליאם בארקלי, המכתבים אל הגלטיים והאפסיים, אדינבורו, הוצאת סנט אנדרו, 1976 בעמ' 61.
ספריית צ'סטר ביטי

ספריית צֶ'סטר בּיטי (באנגלית: Chester Beatty Library) היא מוזיאון בדבלין שבאירלנד, שהוקם בשנת 1950 כדי להכיל את אוספיו של סר אלפרד צ'סטר ביטי (אנ'). מבנה הספרייה הנוכחי ממוקם בטירת דבלין. המבנה נפתח ב-7 בפברואר 2000 - יום השנה ה-125 להולדתו של צ'סטר ביטי. בשנת 2002 זכה המוזיאון בפרס מוזיאון השנה האירופי. אוספי המוזיאון מחולקים לשתי תצוגות: "מסורות קדושות" ו"מסורות אמנותיות". האוספים כוללים כתבי יד קדושים, ציורים מיניאטוריים ופפירוסים. בין היתר מוצגים במוזיאון פפירוסים עתיקים של הברית החדשה (בהם פפירוסי צ'סטר ביטי) כתבי דת אסלאמיים וחפצי דת מהמזרח הרחוק. כמו כן מוצג בספריה השריד היחיד של הבשורה על פי מאני (כתב הקודש של דת המניכאיזם). האוסף האסלאמי כולל קוראן מהמאה ה-11 עם איורים של הקליגרף הפרסי אבן אל-בוואב. מדיה וקבצים בנושא ספריית צ'סטר ביטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספריית צ'סטר ביטי (באנגלית) ספריית צ'סטר ביטי, ברשת החברתית פייסבוק ספריית צ'סטר ביטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספריית צ'סטר ביטי, ברשת החברתית אינסטגרם ספריית צ'סטר ביטי, סרטונים בערוץ היוטיוב אוספים וירטואליים של הספרייה
מנסרה (מפעל)

מנסרה היא מפעל לעיבוד עצים. מנסרות נמצאות לרוב בסמוך ליערות או נהרות גדולים. עיבוד בולי העץ כולל עבודות ניסור, חלוקה והקצעה והפיכת העץ למוצר ביניים כגון לוחות עץ המשמשים כחלקים ליצור רהיטים, לוחות עץ לגגות רעפים, פרופילים למסגרות מעץ ועוד. במדינת ישראל לא קיימות מנסרות גדולות עקב החוסר ביערות טבעיים לכריתה או דילול. לפי נתוני הקק"ל משנת 2004, קיימות בישראל 18 מנסרות בהן מועסקים 310 עובדים. מנסרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אופה לחם

אופה לחם או מכונת לחם הוא מכשיר חשמלי ביתי המיועד לאפיית לחם. המכשיר מכיל תבנית אפייה שבתחתיתה מלוש (וו לישה). התבנית, הניתנת לשליפה, נמצאת בתוך תנור קטן המיועד לתבנית זו בלבד. תפעול המכשיר נעשה באמצעות לוח בקרה הממוקם על פני המכשיר. הכנת הלחם נעשית על ידי הכנסת המצרכים הדרושים אל תוך התבנית, והמכונה מבצעת את כל תהליך הכנת הלחם הכולל לישה, התפחה ואפייה, ולעיתים שלבים מרובים יותר. בדגמים מסוימים של אופי לחם, ניתן ליישם תוכניות אפייה שונות המאפשרות הכנה של לחמים שונים, כמו לחם לבן, לחם מלא וחלה, וכן בצקים בלבד (ללא אפייתם במכונה) כמו בצק לפיצה או ללחמניות, שאותו אופים בתנור לאחר עיצובו. רוב המכונות מאפשרות לתזמן את מועד סיום הפעולה, כך שתהליך האפייה מתחיל ללא התערבות ומסתיים בזמן הנדרש. באופן זה ניתן להכין את התערובת לאפיה בערב, ולקבל לחם טרי בבוקר. מכונות מתקדמות מאפשרות גם תכנות מחזורי לישה ואפייה ייחודיים. אופה הלחם הראשון יוצר ביפן בשנת 1986. עשור מאוחר יותר הפך אופה הלחם לנפוץ באנגליה וארצות הברית. אפיית לחם באופה הלחם דורשת הכנסה של כמות מדויקת של מרכיבים, אם כי במדינות מסוימות נמכרות תערובות מוכנות של מצרכים במיוחד לאופה לחם הכוללות גם את הקמח והשמרים, אך ללא מים. את המרכיבים יש להכניס לתבנית בסדר מסוים אל תוך התבנית: ראשית הנוזלים ולאחר מכן המוצקים. סדר זה מונע מהשמרים לגעת בנוזלים, דבר הגורם לתסיסתם לפני תחילת תהליך הלישה, שבו הופכים המרכיבים השונים לבצק. הלישה נעשית באמצעות סיבוב אוטומטי של ידית הלישה בטמפרטורה המוּוסתת באמצעות המכונה. כאשר הבצק מוכן, המכונה מפסיקה את הלישה (אך לא את החימום) על מנת לאפשר את תפיחת הבצק (לרוב המכונות יש יותר ממחזור לישה והתפחה אחד). לבסוף מתחיל שלב האפייה. לאחר שהלחם אפוי, ניתן להוציא את התבנית מהמכונה, ואת הלחם מהתבנית. המלוש מותיר חור קטן בתחתית הלחם. צורת הלחם שונה בדרך כלל מהלחם המסחרי או הביתי, בגלל צורת התבנית. לרוב, מכונות הלחם לא מתמודדות היטב עם קמח שאינו עשוי מחיטה בגלל היעדר גלוטן. במכונות מסוימות ניתן להכין גם מוצרים שונים כמו ריבה או בצק של עוגת אורז יפנית. עידו גנדל, איך זה עובד: אופה לחם, באתר ynet, 20 באוגוסט 2012
יאקה לאקוביץ'

יאקה לאקוביץ (סלובנית: Jaka Lakovič; נולד ב-9 ביולי 1978 בליובליאנה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הרכז בקבוצות רבות באירופה ובנבחרת סלובניה. גובהו 1.86 מטר. לאקוביץ' נחשב לאחד השחקנים הטובים בתפקידו באירופה. בשנת 1996, בגיל 18, החל את הקריירה המקצועית שלו בסלובן ליובליאנה לאחר שהוקפץ מקבוצת הנוער לקבוצת הבוגרים. תוך זמן קצר, הפך לשחקן החמישייה הפותחת ולאחד הגארדים הטובים בסלובניה. לאחר חמש עונות עזב את סלובן ועבר לנובו מסטו. בעונתו היחידה במועדון זה הוביל אותו לגמר הפלייאוף בסלובניה, כשבדרך זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה. הישג זה הוביל אותו לצעד גדול בקריירה כשחתם במועדון הפאר היווני, פנאתינייקוס. במשך ארבע עונותיו במועדון זכה ארבע פעמים באליפות יוון ושלוש פעמים בגביע היווני. לאקוביץ' משתייך לסגל הנבחרת הלאומית של סלובניה משנת 2002. במשך שנותיו בנבחרת השתתף עם נבחרתו באליפויות אירופה של 2003, של 2005, של 2007 ושל 2009 וכן גם בהעפלה היסטורית לאליפות העולם 2006, מה שנחשב כהישג השיא של הנבחרת בשנים האחרונות. מדיה וקבצים בנושא יאקה לאקוביץ' בוויקישיתוף יאקה לאקוביץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל השחקן באתר Euroleague.net פרופיל השחקן באתר FIBA פרופיל השחקן באתר Eurobasket.com פרופיל השחקן באתר Draftexpress.com פרופיל השחקן באתר הליגה האיטלקית פרופיל השחקן באתר הליגה הספרדית
מרכז זלמן שזר

מרכז זלמן שזר הוא מרכז בירושלים העוסק במחקר, הוראה והפצת ידע בתחומי תולדות עם ישראל להיסטוריונים, לתלמידים ולציבור הרחב. במסגרת המרכז נערכים קורסים, ימי עיון והשתלמויות ופועלת הוצאת ספרים ברמה אקדמית. המרכז הוקם על ידי החברה ההיסטורית הישראלית וממשלת ישראל בשנת 1973, לכבוד הנשיא השלישי של מדינת ישראל, זלמן שזר עם סיום כהונתו כנשיא. בשנת 2010 התקבל בכנסת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, ועל פיו היה לתאגיד ממשלתי. המועצה הציבורית של המרכז מורכבת מאישי ציבור, אנשי כלכלה והיסטוריונים. המועצה בוחרת ועד מנהל אחת לארבע שנים. המרכז מפעיל מכון מחקר לחקר תולדות קהילות ישראל בתפוצות. בנוסף מתמקד המרכז בכתיבת תוכניות לימודים וספרי לימוד למערכת החינוך בנושא תולדות עם ישראל. המרכז מופקד על קיום הכנס המרכזי של החברה ההיסטורית הישראלית וכנסים בינלאומיים נוספים, הנערכים בשיתוף עם אוניברסיטאות מחוץ לישראל, בהם נדונים נושאים שונים בהיסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית בחזית המחקר ההיסטורי. בנוסף, מקיים המרכז ימי עיון בהם מוצגים מחקרים אקדמיים לציבור הרחב ומעביר השתלמויות למורים בתחומי המרכז. במרכז נמצאת ספרייה היסטורית גדולה שרובה בתחום תולדות עם ישראל, המבוססת על עיזבונו של זלמן שזר. המרכז מוציא לאור תעודות היסטוריות וחיבורים אקדמיים על אירועים, אישים ותופעות היסטוריות, שעמדו במרכז מחקרם של היסטוריונים. כמו כן יוצאים לאור במסגרתה חיבורים היסטוריים לעברית, שראו אור בשפות אחרות. בשנת 2005 החל המרכז לפרסם את הסדרה "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי". העורך הראשון היה אביעזר רביצקי ומשנת 2010 עורכת הסדרה היא אניטה שפירא, במסגרת הסדרה יצאו לאור ביוגרפיות של רבי יהודה הנשיא, רב סעדיה גאון, רש"י, הרמב"ם, רבי יהודה החסיד, רבי חסדאי קרשקש, דון יצחק אברבנאל, ברוך שפינוזה, משה מנדלסון, בנימין זאב הרצל, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, חיים נחמן ביאליק, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, ש"י עגנון, מרטין בובר ולאה גולדברג. מרכז שזר מפיץ את כתבי עת של החברה ההיסטוריה הישראלית: "ציון", "היסטוריה" ו"ידיעון החברה ההיסטוריה הישראלית". בנוסף הוא אחראי על ההפצה של כתב העת ההיסטורי "זמנים" בהוצאת אוניברסיטת תל אביב. ערך מורחב – פרס שזר לחקר תולדות ישראל במרכז פועלת ועדה שתפקידה חלוקת פרסים למחקרים בתולדות עם ישראל, המיועדים לעודד את המחקר בתחום. בין השאר, היא מעניקה פרסים לתלמידי בתי ספר תיכוניים, אשר כתבו עבודות גמר מצטיינות בהיסטוריה יהודית. אוצרות – אוסף המכתבים הלאומי אתר האינטרנט הרשמי של מרכז זלמן שזר אתר האינטרנט הרשמי של מרכז זלמן שזר מרכז זלמן שזר, באתר "גיידסטאר ישראל" מרכז זלמן שזר, דף שער בספרייה הלאומית עידו דוד כהן, על רקע ביקורת חריפה, התפטר יו"ר מרכז זלמן שזר, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2023 היסטוריית החקיקה של חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א-2010, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
אסולין

אָסוּלין הוא שם משפחה מרוקאי-בֶּרְבֶּרִי, המקובל אצל יהודים ומוסלמים (צורתו המוסלמית: "אל-אסולי"). מקורו של השם ככל הנראה במונח גאוגרפי בֶּרְבֶּרִי שפירושו "האבנים", ומשמש בשמותיהם של מקומות ושבטים רבים.אסולין הוא נגזרת של משפחת אזולאי שפירושו בספרדית Azul נהגה כאסול- כחול ואסולין בפורטוגזית כחלחל כנראה על צבע העיניים שנשאה המשפחה האם התכוונתם ל... גיא אסולין – כדורגלן ישראלי, חלוץ ברצלונה אתלטיק ונבחרת ישראל יאיר אסולין – סופר ומשורר ישראלי. חתן פרס ספיר לספרי ביכורים לשנת 2011. יפית אסולין – שחקנית וקומיקאית ישראלית ליאור אסולין – כדורגלן ישראלי, חלוץ מכבי פתח תקווה ענת אסולין – יוצרת ומפיקת קולנוע וטלוויזיה ישראלית רון אסולין – תסריטאי ישראלי אסולין (אלבום) – אלבום מוזיקה מאת J.Lamotta אסולין, מאגר השמות ע"ש ממי דה-שליט, באתר בית התפוצות.
מולך קוצני

מוֹלֶךְ קוצני (שם מדעי: Moloch horridus) הוא המין היחיד בסוג מולך, השייך לתת-סדרת הלטאות. חי במדבריות מרכז אוסטרליה כדוגמת מדבר טאנאמי, מדבר גיבסון ומדבר החול הגדול. הוא ידוע גם בשם דרקון קוצני, לטאה קוצנית, שטן קוצני ושטן ההר. שם הסוג מגיע מהמילה מולך. אורכו מגיע עד כ-20 ס"מ, ומופעו בגוני החום עוזר לו להסתוות בנוף המדברי. קוצים מכסים את כל חלקו העליון, ומשמשים כאמצעי הגנה נגד טורפים. הוא מסוגל לשנות את צבעו בהתאם לטמפרטורה בו הוא נמצא: צבעו חום בהיר כשחם, וזה הופך כהה ככל שהטמפרטורות יורדות. כאמצעי הגנה, נושא המולך על צווארו ראש מדומה, אשר בעת סכנה הוא מרכינו ומציגו כאילו היה ראשו אמיתי. עורו מחורר בתעלות קטנות היכולות לספוג מים, ולהובילם אל פיו. נקבת המולך גדולה מהזכר. הוא אוכל בעיקר נמלים, ומסוגל לאכול עד כ-1500 ביום. כדי להרוות צימאונו הוא שותה מים המצטברים על עלי צמחים מדבריים במשך הלילה. גודל התטולה הוא בדרך כלל בין שלוש לעשר ביצים, אשר מוטלות בין ספטמבר ודצמבר (אביב עד קיץ). הן נקברות מתחת לאדמה, ובוקעות לאחר שלושה חודשים. מדיה וקבצים בנושא מולך קוצני בוויקישיתוף מולך קוצני, באתר ITIS (באנגלית) מולך קוצני, באתר NCBI (באנגלית) מולך קוצני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מולך קוצני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מולך קוצני, באתר GBIF (באנגלית) מולך קוצני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מהו הראש הנוסף של השטן הקוצני?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה מולך קוצני באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שעבאן עבד א-רחים

שעבאן עבד א-רחים (בערבית: شعبان عبد الرحيم, תעתיק מדויק: שעבאן עבד אלרחים; 15 במרץ 1957 – 3 בדצמבר 2019), כונה גם שעבולא (شعبولا), היה זמר פופ מצרי, ששילב בשיריו מסרים פוליטיים. עבד א-רחים, יליד קהיר, עבד במשך שנים רבות במכבסה בטרם הפך לזמר פופולרי. בשנת 2000 הקליט את השיר "אני שונא את ישראל", שכלל גם דברים בגנותם של אריאל שרון ושמעון פרס, אך גם את השורה "אני אוהב את עמר מוסא". השיר הפך ללהיט גדול במצרים והגיע לפסגת מצעדי הפזמונים, אף שהטלוויזיה המצרית סירבה לשדר את הקליפ שלו. מאוחר יותר טען משורר מצרי כי השיר הוא פלגיאט, וכי עבד א-רחים האנאלפבית לא מסוגל לכתוב טקסטים כאלה. בשנת 2001 השתתף עבד א-רחים במסע פרסום לפלאפל שנמכר ברשתות מקדונלד'ס. הוא שר ג'ינגל המבוסס על לחן השיר "אני שונא את ישראל". מסע הפרסום בוטל בסופו של דבר, ועבד א-רחים האשים בכך גורמים יהודיים בארצות הברית, ואף טען כי המוסד מנסה להתנקש בחייו. בהמשך הקליט עבד א-רחים שירים פוליטיים נוספים. לאחר פיגועי 11 בספטמבר הקליט שיר שכלל את השורה "זה היה רק מגדל, ואני נשבע שהם הפילו אותו בעצמם". ב-2003 הקליט את השיר "אל תפגעו בעיראק", ב-2005 שיר שהתייחס לפרשת קריקטורות מוחמד, ב-2006 שיר על מלחמת לבנון השנייה (בעקבותיו הגישה ישראל מחאה רשמית למצרים) וב-2008 שיר מחאה נגד המאבק בין פת"ח לחמאס. נפטר ב-3 בדצמבר 2019 בבית חולים צבאי בקהיר. שעבאן עבד א-רחים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שעבאן עבד א-רחים, באתר MusicBrainz (באנגלית) איל שגיא ביזאוי, סיפורו של הלהיט המצרי, "אני שונא את ישראל", באתר הארץ, 10 באוגוסט 2014 השיר "אני שונא את ישראל" - בראש מצעד הפזמונים המצרי, באתר וואלה, 8 במאי 2001 עומר כרמון, "זמר מצרי: המוסד מנסה להתנקש בחיי בשל להיטי - "אני שונא את ישראל", חדשות מחלקה ראשונה, 4 באפריל 2004 Yara Sameh, Shaaban Abdel Rahim Passes Away at 62, See news, ‏December 3, 2019
טרשת

טרשת (ביוונית עתיקה: σκληρός,‏ sklērós, "קשה") היא התקשחות של רקמה, הנגרמת בדרך כלל על ידי החלפת רקמת האיבר ברקמת חיבור. ניתן לומר כי המבנה עבר שינויים טרשתיים או מציג נגעים טרשתיים, המתייחסים לתהליך הטרשת. מצבים רפואיים שכיחים שהפתולוגיה שלהם כוללת טרשת כוללים: טרשת אמיוטרופית צידית - מכונה גם "מחלת לו גריג" או מחלת הנוירון המוטורי (MND) - מחלה ניוונית סופנית, חשוכת מרפא, בדרך כלל קטלנית, הפוגעת בתאי מערכת העצבים המרכזית וההיקפית הקשורים לתנועה. טרשת עורקים - הצטברות של פלאק הכולל משקעים שומניים וכדוריות דם לבנות בעורקים הגורמת לעיבוי דופן העורק והתקשחותו. טרשת פקעיתית מוקדית מקטעית - היא מחלה התוקפת את הכליה, גורמת צלקות קשות ובכך נגרמת תסמונת נפרוטית בילדים ומתבגרים, וכן גורם מרכזי באי ספיקת כליות אצל מבוגרים. טרשת בהיפוקמפוס - נזק מוחי הנראה לעיתים קרובות אצל אנשים הסובלים מאפילפסיה של האונה הטמפורלית. ליכן סקלרוזוס (בעברית: יַלֶּפֶת טְרוּשָׁה, באנגלית: Lichen sclerosus) - מחלה אוטואימונית המקשה את רקמות החיבור של הנרתיק והפין. טרשת נפוצה - מחלה במערכת העצבים המרכזית הפוגעת בתפקודם התקין של תאי העצב במערכת העצבים המרכזית על ידי פגיעה והפחתה במיאלין. אוסטאוסקלרוזיס, מצב בו צפיפות העצם מוגברת משמעותית והיא מתקשה באופן חריג. טרשת האוזן - זיהום דלקתי כרוני של מעטפת האוזן הפנימית, הגורם לספיגת עצם. טרשת רב-מערכתית (סקלרודרמה מערכתית פרוגרסיבית) - מחלה אוטואימונית כרונית נדירה הפוגעת בעור, ובמקרים מסוימים גם בכלי דם ואיברים פנימיים. טרשת גבשושית - מחלה גנטית נדירה הפוגעת במספר מערכות. מחלת כבד כרונית חסימתית - מחלה כרונית של הכבד, הנגרמת על ידי דלקת והצטלקויות של דרכי המרה בכבד. הדלקת חוסמת את מעבר המרה למעיים, ועלולה לגרום בסופו של דבר לשחמת הכבד ולאי-ספיקה של הכבד. הסיבה למחלה זו היא ככל הנראה אוטואימונית, והטיפול בסופו של דבר עלול להיות השתלת כבד. PLS - מחלה נוירולוגית מקבוצת מחלות הנוירון המוטורי הפוגעת בנוירון המוטורי וגורמת לחולשת שרירים מתקדמת אך לא קטלנית. "Welcome To The NephCure Foundation". אורכב מ-המקור ב-2009-06-02. "Focal sclerosis definition - Medical Dictionary definitions of popular medical terms easily defined on MedTerms". Medterms.com. 2012-09-20. נבדק ב-2013-01-12.
קזוארינה

קזוארינה (שם מדעי: Casuarina) היא סוג של עץ ממשפחת הקזואריניים, המונה כ-17 מינים. נציגי המשפחה מצויים בעיקר באוסטרליה, גינאה החדשה ואיי האוקיינוס השקט אך גם בדרום ומזרחה של אסיה, במדגסקר ובחופי מזרח אפריקה. הקזוארינה קרויה על שם העוף האוסטרלי קזואר, על שום הדמיון של ענפיה לנוצותיו המשתלשלות כלפי מטה. הענפים נושאים "ענפונים" גליליים דקים וירוקים הדומים למחטי אורן אך מחולקים לפרקים רבים, שסביבם ערוכים דוּרים של עלים דמויי קשקשים. לאורך הענפים חריצים שבתוכם שקועות פיוניות בדומה לצמחים רותמיים. פרחי הקזוארינה הם חד־מיניים. חלק ממיני הקזוארינה הם חד־ביתיים, כלומר עצים הנושאים פרחים נקביים וזכריים, וחלקם דו־ביתיים, שיש בהם עצים זכריים ועצים נקביים. הפריחה בסתיו ובחורף, בצבע חום. הפרי דמוי אצטרובל בגודל סנטימטרים אחדים. חלק ממיני הקזוארינה יכולים להתנשא לגובה של 20 מטר. העצים אינם זקוקים להשקיה רבה ועמידים לזיהום אוויר, ולכן קל לגדלם באזורים עירוניים ולאורך כבישים. עצי קזוארינה הובאו לארץ ישראל מאוסטרליה מראשית תקופת המנדט הבריטי ומשמשים כצמחי תרבות בגנים ובשדרות. קזוארינה שבטבטית (C. equisetifolia) קזוארינה דקיקה (C. cunnunghamiana) קזוארינה מכחילה (C. glauca) קזוארינה אשונה (C. stricta) שדרת קזוארינות מוזכרת בשיר "בהיאחזות הנח"ל בסיני", של נעמי שמר, ששרה להקת הנח"ל. עץ הקזוארינה מאת סומרסט מוהם, ספרית פועלים, 2017. תרגום מאנגלית: יהודה פורת. קזוארינה, באתר ITIS (באנגלית) קזוארינה, באתר NCBI (באנגלית) קזוארינה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קזוארינה, באתר Tropicos (באנגלית) קזוארינה, באתר GBIF (באנגלית) קזוארינה, באתר IPNI (באנגלית) מין זה הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית מילות השיר "בהיאחזות הנח"ל בסיני", באתר שירונט אתי סרוסי, "עץ הקזוארינה" מאת סומרסט מוהם, באתר דְּיוֹמָא, ‏22 בינואר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלם (פסיכולוגיה פופולרית)

הלם או שוֹק הוא מונח בפסיכולוגיה הפופולרית המתאר יצירה או אמצעי ביטוי העלולים לעורר שאט נפש, כעס, פחד או רגש שלילי דומה אחר. אמנים מוזיקליים שמשלבים מוזיקת רוק עם מרכיבים תיאטרליים מזעזעים ביצירותיהם ובהופעותיהם מסווגים לעיתים קרובות כ"שוק רוק". אמנים כאלה כוללים את סקרימינג ג'יי הוקינס, אליס קופר, ומאוחר יותר קיס, מרילין מנסון וסליפנוט. בקולנוע קיימת סוגת סרטי ההלם, כאשר אחת הדוגמאות הבולטות היא "הבית האחרון משמאל". בהומור קיימת תת-הסוגה "הומור מזעזע" (יצירה הומוריסטית ברוח זו מכונה "קומדיה שחורה") שכוללת בדיחות המציגות נושא שהוא מזעזע באופן קיצוני, לכאורה עד כדי גיחוך. בדיחה מפורסמת כזו היא "האריסטוקרטים". לעיתים קרובות משולב מרכיב ההלם בתעשיית הפרסום ("Shock advertising"), כאשר נעשה שימוש במרכיב מזעזע שאינו קשור למוצר עצמו וכל מטרתו להותיר את חותמם של המוצר או של החברה בזיכרונו של המתבונן. בנוסף קיים המושג "shock site" ("אתר הלם") המתאר אתר אינטרנט שכל מטרתו לזעזע את הגולש בו. אתרים כאלה מופצים לעיתים קרובות בדרכי רמיה דרך דואר אלקטרוני או אתרי צ'ט, ובדרך כלל כל תוכנם הוא תמונה או סרטון בודד בעלי אופי פורנוגרפי ו/או אלים ביותר. ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התזמורת הסימפונית של וירג'יניה

התזמורת הסימפונית של וירג'יניה היא תזמורת אמריקאית מחוזית, שמקום מושבה הקבוע בהאמפטון רודס, וירג'יניה. התזמורת מופיעה בכמה אתרים בווירג'יניה, בהם אולם קרייזלר בנורפוק ומרכז פרגוסון לאמנויות בניופורט ניוז. התזמורת הוקמה בשנת 1920 כתזמורת הסימפונית של נורפוק ובמשך זמן מה הייתה התזמורת האמריקאית היחידה בין בולטימור לאטלנטה. בעקבות המשבר הכלכלי והנסיגה של שנות ה-70', התמזגה תזמורת נורפוק עם התזמורת הסימפונית של פנינסולה ותזמורת הטיילת של וירג'יניה והגיעה לצורתה הנוכחית בשנת 1979. בין מנהליה המוזיקליים של התזמורת בשנים עברו היו הנרי קואלס וייטהד, אדגר שנקמן, ראסל סטנגר וג'ואן פאלטה. בספטמבר 2021 התמנה אריק יאקובסן למנהל המוזיקלי ה-12 של התזמורת. וולטר אדוארד האו הנרי קואלס וייטהד אדגר שנקמן (1948-1966) ראסל סטנגר (1966-1980) ריצ'רד ויליאמס (1980-1986) וינסטון דן פוגל (1986-1990) ג'ואן פאלטה (1991 - 2020) אריק יאקובסן (2021 - ממשיך) אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הסימפונית של וירג'יניה התזמורת הסימפונית של וירג'יניה, ברשת החברתית פייסבוק התזמורת הסימפונית של וירג'יניה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התזמורת הסימפונית של וירג'יניה, באתר MusicBrainz (באנגלית) Old Dominion University page on Virginia Symphony Orchestra
אלכס מומברו

אלכס מומברו מורסיה (בספרדית: Álex Mumbrú Murcia; נולד ב-12 ביוני 1979 בברצלונה שבקטלוניה) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדת הסמול פורוורד עבור בילבאו ונבחרת ספרד. גובהו של מומברו הוא 202 ס"מ. מומברו נחשב אחד השחקנים הטובים באירופה. בשנת 1996, בגיל 17, החל את הקריירה המקצועית שלו בחובנטוד בדאלונה, לאחר כשהוקפץ פעמים רבות מקבוצת הנוער לקבוצה הבוגרת במטרה למלא את מקומם של השחקנים הפצועים. תוך זמן קצר מומברו תפס מקום קבע בסגל המועדון ומאוחר יותר כשחקן חמישייה. במשך הקדנציה הארוכה שלו במועדון, שש עונות זכה בתואר אחד בלבד - אליפות הליגה הקטאלונית. בשנת 2002 עזב את חובנטוד בדאלונה לטובת ריאל מדריד. אך, לאחר 2 עונות חזר לקדנציה נוספת בחובנטוד בדאלונה לאחר שהמעיט לשחק במדיה של ריאל מדריד. לאחר 2 עונות עזב אותה שוב לריאל מדריד, בה משחק עד היום. מומברו משתייך לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד משנת 2005. כחלק מנבחרתו הלאומית הוא זכה במדליית הזהב באליפות העולם 2006, במדליית הכסף באליפות אירופה 2007 ובאולימפיאדת בייג'ינג ובמדליית זהב באליפות אירופה 2009. מדיה וקבצים בנושא אלכס מומברו בוויקישיתוף אלכס מומברו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
עיראק במשחקים האולימפיים

עיראק השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לונדון (1948). היא נעדרה מאולימפיאדת הלסינקי (1952), והחרימה את אולימפיאדת מלבורן (1956) במחאה על המעורבות הבריטית והצרפתית במלחמת סיני. בהמשך נעדרה גם מאולימפיאדת מינכן (1972), והייתה אחת משתי המדינות היחידות מחוץ לאפריקה, לצדה של גיאנה, שהשתתפו בחרם האפריקני על אולימפיאדת מונטריאול (1976), במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק מול נבחרת דרום אפריקה. מאז, השתתפה עיראק בכל האולימפיאדות. השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הוטלה בספק עד עשרה ימים לפני המשחקים. חמישה ימים קודם לכן, הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי עיראק לא תוכל להשתתף במשחקים, בשל מעורבות פוליטית של ממשלת עיראק בנעשה בוועד האולימפי שלה, בניגוד לכללים. בסופו של דבר הורשתה עיראק להשתתף, אם כי שלושה מהספורטאים החמיצו בינתיים את מועד הרישום האחרון, ולכן השתתפו במשחקים אלה ארבעה ספורטאים עיראקים בלבד. במהלך השנים לא הגיעה עיראק להישגים ספורטיביים גבוהים. מרים המשקולות עבדול ואהיד עזיז זכה במדליה האולימפית היחידה בתולדות המדינה, מדליית ארד באולימפיאדת רומא (1960). נבחרת הכדורגל הייתה קרובה להישג דומה באולימפיאדת אתונה (2004), אך הפסידה לנבחרת איטליה 1-0, וסיימה במקום הרביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים מרים המשקולות סלוואן ג'אסים עבוד במקום התשיעי. עיראק לא השתתפה מעולם באולימפיאדת חורף. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: עיראק במשחקים הפאראלימפיים עיראק במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא עיראק במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-7 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-7 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
מודל הצמיחה של גורדון

מודל הצמיחה של גורדון הוא שיטה למדידת ערכו של עסק והוא דומה למודל היוון תזרים המזומנים (DCF). המודל משמש אמצעי לחישוב פשוט של ערכו של עסק עבור הליכים משפטיים, תכנון מס ועסקאות עסקיות שאין להם מחיר שוק ידוע. המודל מכונה על שם מיירון גורדון, פרופסור באוניברסיטת טורונטו. המודל מניח כי העסק מנפיק דיבידנד שערכו D {\displaystyle D} ושקצב צמיחתו קבוע וידוע - g {\displaystyle g} . בנוסף, המודל מניח ששיעור התשואה הרצוי נשאר אף הוא קבוע וערכו מייצג את המחיר ההון של העסק ומסומן כ- k {\displaystyle k} . על פי המודל, יש לסכום את הערכים בטור אינסופי כך שמתקבל הערך הנוכחי של P: P = ∑ t = 1 ∞ D × ( 1 + g ) t ( 1 + k ) t {\displaystyle P=\sum _{t=1}^{\infty }D\times {\frac {(1+g)^{t}}{(1+k)^{t}}}} , ולאחר צמצום: P = D × 1 + g k − g {\displaystyle P=D\times {\frac {1+g}{k-g}}} . בפרקטיקה נוהגים להתאים את הערך המתקבל, P {\displaystyle P} , בהתאם לגורמים נוספים כגון גודלו של העסק. במשוואה k = D × ( 1 + g ) P + g {\displaystyle k={\frac {D\times \left(1+g\right)}{P}}+g} מייצג k {\displaystyle k} התשואה המיוחלת (ששווה לתפוקה ועוד צמיחה צפויה). יש המשתמשים בערך הבא של D {\displaystyle D} על ידי D 1 = D 0 ( 1 + g ) {\displaystyle D_{1}=D_{0}(1+g)} ואותו מציבים במודל של גורדון: P 0 = D 1 k − g {\displaystyle P_{0}={\frac {D_{1}}{k-g}}} . ניתן לראות כי המודל מניח כי קצב הצמיחה ( g {\displaystyle g} ) הוא קבוע ונמשך עד אינסוף. במציאות, לא ניתן לשמור על קצב צמיחה גבוה לאורך זמן. מחשבון מודל הצמיחה של גורדון