laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לונדון (אלבום)

לונדון הוא אלבומה ה-34 של המוזיקאית והזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים והוא השני הנמכר היותר מבין אלבומיה.[דרוש מקור] האלבום יצא ב-1989, בזמן האינתיפאדה הראשונה. למעשה, סוף שנות השמונים הייתה תקופה בה הוציאו אמנים רבים לרדיו שירי מחאה רבים על האינתיפאדה. בין אמנים אלה, מלבד אלברשטיין, ניתן למנות את נורית גלרון עם "אחרינו המבול", סי היימן עם "יורים ובוכים" ואהוד בנאי עם "ערבב את הטיח". "לונדון" הוא הרוקיסטי ביותר של אלברשטיין. את האלבום הפיק ירוסלב יעקובוביץ', שעיבד את כל שירי האלבום, שחלקם בעלי תוכן כגון שיר הנושא "לונדון", שמילותיו לקוחות מהמחזה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין ו"חד גדיא", שנכתב על ידי אלברשטיין על פי הנוסח המסורתי של השיר "חד גדיא" מתוך ההגדה של פסח. בגרסתה של אלברשטיין מתואר מעגל דמים כפרפרזה על השיר המקורי, והוא מוחה על האלימות הקטלנית של ישראל בדיכוי האינתיפאדה. השיר עורר סערה רבה כשיצא ונפסל לשידור; הצנזורה על השיר הוסרה לאחר מכן וכיום הוא מושמע ברדיו בעיקר במהלך חג הפסח. מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "מה יהיה", "רמז" ו"יש סיפור חדש בעיר", שכלל בנוסף את השיר "מה יהיה" ואת השירים "לונדון" ו"חד גדיא". השיר "יש סיפור חדש בעיר" בוצע בדואט עם דפנה ארמוני. ב-1995 הוציאה אלברשטיין אלבום הופעה שגם הוא נקרא "לונדון" (ובשמו המלא "חוה אלברשטיין בהופעה חיה - מבחר שירים מתוך המופע לונדון"). האלבום הוא הקלטה חיה של המופע שנערך אחרי צאת האלבום "לונדון", ובו בין השאר השירים "פירות הקיץ ופירות הסתיו", "חד גדיא" ו"יש סיפור חדש בעיר". ההקלטה נערכה בידי גלי צהל בתיאטרון הקאמרי של תל אביב. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חוה אלברשטיין, מלבד היכן שמצוין אחרת. חוה אלברשטיין - שירה, קולות רקע ירוסלב יעקובוביץ' - קלידים, חליל, סקסופון טנור, קלרינט, סקסופון סופרן, סינתיסייזר, עיבודים, הפקה מוזיקלית מאיר ישראל - תופים, כלי הקשה, סינתיסייזר אלונה טוראל - פסנתר, סינתיסייזר שלמה יידוב - גיטרה ("קחי אותי איתך", "רמז", "יש סיפור חדש בעיר", "אם יראוני אבן") שמוליק בודגוב - גיטרה ("לונדון", "מה יהיה", "אל תשליכני", "גם אתה תעבור") דפנה ארמוני - קולות רקע, שירה ("יש סיפור חדש בעיר") חני בודגוב - קולות רקע אורנה ומשה דץ - קולות רקע יהודה תמיר - קולות רקע מיכל רותם - צילום עטיפה מאירה טננבוים - עוזרת הפקה אריאלה וילנסקי - עוזרת הפקה זאב אולמן - מפיק אחראי פירות הקיץ ופירות הסתיו, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube גם אתה תעבור, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube שם המשפחה של היוצרת לא מצוין בצד האחורי של עטיפת האלבום ולא בדף/חוברת המילים שבו, והוא נחשף רק בהמשך. לפי מקורות אחרים - אורנה דץ
נורדיה

נוֹרְדִיָּה הוא מושב שיתופי באזור השרון, סמוך לעיר נתניה, השייך למועצה אזורית לב השרון. נקרא על־שם מקס נורדאו. נורדיה הוקם ב-2 בנובמבר 1948 (ל' בתשרי תש"ט) על ידי חניכי תנועת הנוער בית"ר וחיילי האצ"ל, ששירתו ביחידות החי"ל בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, על אדמות הכפר הערבי הנטוש ח'ירבת בית ליד. המייסדים חברו אל גרעיני ההתיישבות "מרגולין" שבסיסו היה בכפר יונה הסמוכה, ו"ווג'ווד" שבסיסו היה במשמר הירדן. משקי חרות בית"ר הייתה התנועה המיישבת במקום. שמו של היישוב ניתן לו על־שמו של מקס נורדאו, שהיה מאבותיה הנודעים של התנועה הציונית. פרנסת המושב על חקלאות ועל מפעלי תעשייה בבעלות היישוב, בהם "מפעל קפיצי נורדיה". ב-1994 הוקם סמוך למושב, יישוב קטן בעל כמה רחובות וכמה בתים שנקרא "נאות נורדיה". למרות זאת, הוחלט לא לשנות את הסטטוס של נורדיה וזאת בהתאם לתוכניות המתאר לגבי אזור השרון ("תמ"א 35", שאושרה על ידי הממשלה ב-2005). אנדרטת נורדיה בית"ר נורדיה ירושלים אתר האינטרנט הרשמי של נורדיה טיול בנורדיה - באתר הטיולים "טבע ונופים בישראל" דיור מוגן מגדלי הים התיכון נורדיה נורדייה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
שטייר (יצרן נשק)

שטייר מאנליכר הוא יצרן נשק מהעיר שטייר שבאוסטריה. החברה הייתה בעבר חטיבה בקונצרן שטייר דיימלר פוך והפכה לעצמאית בשנת 1990. העיר שטייר הייתה מרכז לתעשיית נשק עבור הצבא של האימפריה האוסטרו-הונגרית עוד מהמאה ה-14. ההיסטוריה של חברת שטייר החלה בשנת 1864 על ידי ג'וזף וורנדל שייסד את חברת יוזף ופרנץ וורנדל ושות' לייצור נשק ומנסרה באוברלטן (גרמנית: Josef und Franz Werndl & Comp. Waffenfabrik und Sägemühle in Oberletten) שמאוחר יותר הפכה ל OEWG החברה האוסטרית לייצור נשק (Österreichische Waffenfabriksgesellschaft) תחת שם זה ייצרה החברה את האקדח האוטומטי הראשון בשימוש האימפריה הרוט' שטייר M1907 שמאוחר יותר הפכה לחלק מקונגלומרט שטייר דיימלר פוך תחת השם שטייר וורקה בע"מ (Steyr Werke AG). החברה ייצרה את אקדח שטייר M1912, אחד מהדגמים הראשונים והחשובים של האקדח החצי-אוטומטי. החברה גם ייצרה את הרובה שטייר מאנליכר M1895 ושטייר מאנליכר שונהאואר (Mannlicher-Schönauer). במהלך מלחמת העולם הראשונה העסיקה החברה 15,000 עובדים וייצרה 4000 כלי נשק ביום. תום המלחמה הביא להפסקת הייצור במפעל ובשנת 1918 עמדה החברה בפני הליך פירוק, ועל מנת לשרוד החלה לייצר כלי רכב. במהלך מלחמת העולם השנייה חזר המפעל לייצר כלי נשק עבור הצבא הגרמני. במהלך שנות החמישים של המאה העשרים חזר לשימוש ולייצור הרובה שטייר מאנליכר שונהאואר בשנות השבעים של המאה העשרים החלה חברת שטייר לתכנן לייצר כלי נשק חדשניים ובהם רובי הסער שטייר AUG, ובשנת 1999 השיקה את סדרת האקדחים שטייר M. מדיה וקבצים בנושא שטייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שטייר (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של שטייר (באנגלית) שטייר, ברשת החברתית פייסבוק שטייר, ברשת החברתית אינסטגרם שטייר, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר חברת שטייר(הקישור אינו פעיל) אתר שטייר ארצות הברית(הקישור אינו פעיל)
משפט פרמה (לנקודות קיצון)

בחשבון אינפיניטסימלי, משפט פרמה של פייר דה פרמה לפיו אם פונקציה גזירה, אז ערך הנגזרת בנקודת קיצון מקומית שווה לאפס. כלומר, שיפוע המשיק לפונקציה בנקודה זו הוא אפס. ההפך לא תמיד נכון – נגזרת יכולה להיות שווה לאפס גם בנקודה שאינה מקסימום או מינימום, אלא נקודת פיתול או אחרת. בנוסף, נקודת קיצון יכולה להתקיים גם במקרה בו הנגזרת לא מוגדרת. כלומר, בנקודה בה הפונקציה אינה גזירה. תהי   f {\displaystyle \ f} פונקציה המוגדרת בקטע ( a , b ) {\displaystyle \left(a,b\right)} ותהי x 0 ∈ ( a , b ) {\displaystyle x_{0}\in (a,b)} נקודת קיצון מקומית בה הפונקציה גזירה, אזי f ′ ( x 0 ) = 0 {\displaystyle f'\left(x_{0}\right)=0} . נוכיח במקרה שבו   x 0 {\displaystyle \ x_{0}} היא נקודת מקסימום מקומי. ההוכחה לנקודות מינימום דומה. מאחר ש-   x 0 {\displaystyle \ x_{0}} נקודת מקסימום מקומי, הרי שקיימת סביבה   U = ( x 0 − δ , x 0 + δ ) {\displaystyle \ U=(x_{0}-\delta ,x_{0}+\delta )} המוכלת כולה בקטע   ( a , b ) {\displaystyle \ (a,b)} , כך שלכל x ∈ U {\displaystyle x\in U} מתקיים f ( x ) ≤ f ( x 0 ) {\displaystyle f(x)\leq f(x_{0})} . מכאן כי עבור כל   Δ x {\displaystyle \ \Delta x} שעבורו x 0 + Δ x ∈ U {\displaystyle x_{0}+\Delta x\in U} מתקיים f ( x 0 + Δ x ) ≤ f ( x 0 ) {\displaystyle f(x_{0}+\Delta x)\leq f(x_{0})} . ולכן: f ( x 0 + Δ x ) − f ( x 0 ) ≤ 0 {\displaystyle f(x_{0}+\Delta x)-f(x_{0})\leq 0} . נחלק ב־ Δ x {\displaystyle \Delta x} : עבור 0 < Δ x {\displaystyle 0<{\Delta x}} : f ( x 0 + Δ x ) − f ( x 0 ) Δ x ≤ 0 {\displaystyle {\frac {f(x_{0}+\Delta x)-f(x_{0})}{\Delta x}}\leq 0} ולכן גם f + ′ ( x 0 ) = lim Δ x → 0 + f ( x 0 + Δ x ) − f ( x 0 ) Δ x ≤ 0 {\displaystyle f'_{+}(x_{0})=\lim _{\Delta x\to 0^{+}}{\frac {f(x_{0}+\Delta x)-f(x_{0})}{\Delta x}}\leq 0} . ועבור 0 > Δ x {\displaystyle 0>{\Delta x}} : f ( x 0 + Δ x ) − f ( x 0 ) Δ x ≥ 0 {\displaystyle {\frac {f(x_{0}+\Delta x)-f(x_{0})}{\Delta x}}\geq 0} ולכן גם f − ′ ( x 0 ) = lim Δ x → 0 − f ( x 0 + Δ x ) − f ( x 0 ) Δ x ≥ 0 {\displaystyle f'_{-}(x_{0})=\lim _{\Delta x\to 0^{-}}{\frac {f(x_{0}+\Delta x)-f(x_{0})}{\Delta x}}\geq 0} מאחר שהפונקציה גזירה בנקודה   x 0 {\displaystyle \ x_{0}} הרי שמתקיים f − ′ ( x 0 ) = f + ′ ( x 0 ) {\displaystyle f'_{-}\left(x_{0}\right)=f'_{+}(x_{0})} ולכן בהכרח f ′ ( x 0 ) = 0 {\displaystyle f'\left(x_{0}\right)=0} . ניתן להכליל את המשפט למקרה של פונקציה סקלרית מרובת משתנים   f ( x 1 , … , x n ) : R n → R {\displaystyle \ f(x_{1},\dots ,x_{n}):\mathbb {R} ^{n}\rightarrow \mathbb {R} } . אם לפונקציה יש מקסימום בנקודה כלשהי, בפרט יהיה לה מקסימום כאשר נסתכל על הפונקציה כפונקציה של משתנה יחיד ונתייחס לשאר המשתנים בתור קבועים, ועל כן על פי משפט פרמה הנגזרת החלקית על פי משתנה זה תתאפס. ניתן לעשות זאת עבור כל המשתנים, ועל כן הנגזרת החלקית עבור כל אחד מהמשתנים מתאפסת בנקודה זו. פירוש הדבר הוא שהגרדיאנט של הפונקציה בנקודת הקיצון יהיה וקטור האפס. ד"ר גדי אלכסנדרוביץ', נגזרת – בשביל מה זה טוב? (בעיות קיצון, חלק ב'), באתר "לא מדויק", 16 בינואר 2011. ד"ר גדי אלכסנדרוביץ', אנליזה וקטורית – מציאת ערכי קיצון, באתר "לא מדויק", 15 באוקטובר 2015.
בית הספר לתיאטרון חזותי

בית הספר לתיאטרון חזותי הוא מוסד חינוכי בתחום התיאטרון הפועל בירושלים משנת 1986. בית הספר הוקם בירושלים בשנת 1986 כדי לקדם גישה אמנותית בינתחומית, המציבה אלטרנטיבה לתפיסות מקובלות של יצירת אמנות. הקמפוס של בית הספר היה עד שנת 2021 ברחוב יד חרוצים באזור התעשייה תלפיות בירושלים, לצד בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה. בית הספר שם לו למטרה להכשיר במאים, כוריאוגרפים, בובנאים, שחקנים-יוצרים, אמני וידאו ואמנים פלסטיים שעבורם הבינתחומיות, המבע החזותי וחיבורם לפרפורמנס מהווים תפיסת עולם. לצורך זאת משלב בית הספר בין לימוד קבוצתי להנחיה אישית. בשנותיו הראשונות נוהל בית הספר על ידי הדס עפרת, ובין מקימיו נמנה גם מריו חורחה קוטליאר. עד שנת 2000 היה בית הספר מאוגד במסגרת העמותה לקידום תיאטרון בינתחומי, עם תיאטרון הקרון והזירה הבין-תחומית. בבית הספר מוצעת תוכנית לימודים ארבע-שנתית מלאה, שאותה ניתן לשלב בלימודי תואר ראשון (.B. Ed) ובתעודת הוראה בשיתוף עם המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. ב־2007 הועלתה בבית הספר ההצגה מייקל כפרויקט גמר, הצגה אשר זכתה בפרס ראש עיריית ירושלים ופרס קיפוד הזהב. משנת 2022, בית הספר עבר למשכנו החדש כחלק מ"קמפוס ירושלים לאומנויות". הבניין ממוקם בצומת הרחובות בצלאל והגידם במרכז העיר, סמוך למרכז ז'ראר בכר ולמחלקה לאדריכלות של בצלאל. קמפוס ירושלים לאמנויות כולל גם את בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה, הסטודיו למשחק ניסן נתיב והמרכז למוזיקה מן המזרח. נאוה פרנקל - מנהלת בית הספר סיגל נטף - מנהלת אופרציה ותפעול מירב פלג - רכזת אקדמית מטר פרשיץ - מנהל הפקות עמית מן - צילום ותיעוד איהאב פרוך - צוות טכני מועז פרוך - צוות טכני חיים אברמסקי איריס ארז מירב בן דוד ד"ר דפנה בן שאול כרמל בר גיא גוטמן מנחם גולדנברג תומר דמסקי עמית דרורי רות וידר מגן אייל וייזר ציפי ויצמן מאי זרחי עתליה ישראלי נבו אורנה לוי יונתן לוי מאיה לוי תמי ליבוביץ עמית מן עידית סוסליק גוני פז מרסלו פילבסקי שלי פלמון נאוה פרנקל גבי קריכלי אלכס קרמר לאה רוטמן יובל רימון עדה רימון אופק שמר גיא שרף אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר לתיאטרון חזותי בית הספר לתיאטרון חזותי, ברשת החברתית פייסבוק בית הספר לתיאטרון חזותי (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית בית הספר לתיאטרון חזותי, באתר "גיידסטאר ישראל" ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוקרנית אדומה

דּוֹקְרָנִית אֲדֻמָּה (שם מדעי: Mycteroperca rubra), או בשמו העממי לוקוס אירדי, הוא מין דג גרמי טורף מסוג דוקרנית, החי בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי. דג זה נמנה עם מיני תת-משפחת הדקרים הידועים בבשרם המשובח וכדגי מאכל נחשקים. ראשו גדול ומאורך, כאופייני לדגי הדקר הלסת התחתונה ארוכה יותר מהעליונה, גופו חסון ועגלגל. צבעו חום-אדום, גחונו בהיר יותר. לעיתים יש כתמים בהירים על הגוף. תפוצתו באוקיינוס האטלנטי לאורך חופי מערב אפריקה מאנגולה ועד מרוקו, בחופי אירופה בספרד ופורטוגל, ורוב הים התיכון. דגי דוקרנית אדומה נוהגים לשהות קרוב לקרקעית, סלעית או חולית, מעומק 15 ועד 200 מטר, כאשר הצעירים יותר נמצאים בעומק רדוד יותר מהבוגרים, שם יש זרמי מים חזקים יותר הרוויים יותר בחמצן ומזון. דג זה טורף דגים קטנים ממנו ורכיכות מסוג סילוניות כגון תמנונים ודיונונים. דוקרנית אדומה מתחילה ברבייה בסוף האביב בים התיכון. כרוב דגי הדקר, דוקרנית אדומה מחליפה את מינה מנקבה לזכר בגיל מאוחר יותר בתהליך הנקרא דיכוגמיה. בגרות מינית תחל באורך 27 עד 32 ס"מ כנקבה והשינוי לזכר יתרחש באורך 53 ס"מ ומעלה. הוא מגיע לאורך ממוצע של 80 ס"מ ויכול להגיע לאורך 144 ס"מ ולמשקל 49 ק"ג. הדג אינו נלכד לעיתים תכופות על ידי דייגים בשל העובדה כי מטבעה אוכלוסיית הדג מפוזרת על פני שטחים גדולים ובעומקים שונים. דוקרנית שחורה מדיה וקבצים בנושא דוקרנית אדומה בוויקישיתוף דוקרנית אדומה, באתר ITIS (באנגלית) דוקרנית אדומה, באתר NCBI (באנגלית) דוקרנית אדומה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דוקרנית אדומה, באתר FishBase (באנגלית) דוקרנית אדומה, באתר GBIF (באנגלית) דוקרנית אדומה באתר הרשימה האדומה של IUCN אקולוגיה משווה של דגי דקר בבית הגידול הסלעי הרדוד בחוף הים התיכוני בישראל. מאת אנדרי אהרונוב דוקרנית אדומה באתר הרשימה האדומה של IUCN
Octopus's Garden

"Octopus's Garden" (בתרגום חופשי: גינת התמנונים) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הביטלס, שנכתב והושר על ידי רינגו סטאר (בשמו האמיתי ריצ'רד סטארקי), מתוך אלבומם Abbey Road משנת 1969. ג'ורג' האריסון, שסייע לסטאר בכתיבת השיר, אמר: "'Octopus's Garden" הוא השיר של רינגו. זה רק השיר השני שרינגו כתב, והוא מקסים". הוא הוסיף כי השיר נכנס עמוק מאוד לתודעה של המאזין "כי הוא כל כך שליו. אני מניח שרינגו כותב שירים קוסמיים בימים אלה בלי לשים לב לכך". זה היה השיר האחרון שיצא על ידי הביטלס עם סטאר בשירה. השיר נכתב על ידי מתופף הלהקה רינגו סטאר, ולמעשה, היה זה השיר האחרון שכתב וביצע סטאר עם הביטלס. השיר הוא שיר ילדים, בו הדובר השר הוא ילד, המזמין את חברו לשחק עמו, בגן של תמנונים על קרקעית הים. השיר מבוצע כמיטב המסורת של סטאר בקולו הליצני והעליז, ומשרה תחושה מבודחת וקלילה. ג'ורג' האריסון גיטריסט הלהקה, החל לעבוד עם סטאר על השיר, כנראה מתוך הזדהות; כשם ששיריו של האריסון נדחו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני. ג'ורג' האריסון אמר בראיון: "Octopus's Garden הוא שיר של רינגו. זה רק השיר השני שרינגו כתב, שתדע, והוא מלבב". הוא הוסיף כי השיר נכנס עמוק לתוך תודעתך "... כי הוא כל כך שליו. אני מניח שרינגו כותב שירים קוסמיים בימים אלה בלי להבין את זה". על פי סטאר, ההשראה לשיר הגיעה מחופשה שלקח פעם בסרדיניה, שם שוחח עם הקפטן של ספינה עליה הוא היה, והקפטן תיאר לו עובדות רבות על התמנון. השיר נכתב בשיתוף של רינגו והאריסון, והוקלט ב־26 באפריל 1969 באולפני אבי רוד. בגלל היעדרו של ג'ורג' מרטין, נרשמו הביטלס עצמם כמפיקים של השיר. בסיקור של השיר נכתב כי "הקסם של השיר נמצא בפשטות והיעדר היומרנות שלו". נואל גלאגר מלהקת אואזיס, ביצע גרסת כיסוי לשיר, ובוצעו לשיר גרסאות כיסוי שונות בידי זמרים ולהקות שונים. באלבום הרמיקס של הביטלס LOVE (אלבום), השיר עורבל עם כמה שירים כגון Yellow Submarine, Good Night, Helter Skelter ועוד (יחד עם מעבר של השיר Sun King בסוף). לדברי קווין האולט: רינגו סטאר - שירה, תופים, אפקטים מבעבעים ג'ון לנון - גיטרת קצב פול מקרטני - קולות רקע, בס, פסנתר ג'ורג' האריסון - קולות רקע, גיטרה מובילה מדיה וקבצים בנושא Octopus's Garden בוויקישיתוף מידע על היצירה "Octopus's Garden" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Octopus's Garden" באתר AllMusic סרטון השיר "Octopus's Garden" באתר יוטיוב Marvin Marks, ‏Abbey Road: The Beatles In Their Own Words, באתר Music By Day, ‏23 באוגוסט 2009 William J. Dowlding, ‏Beatlesongs, ‏Simon and Schuster, ‏1989, עמוד 283, ISBN 0671682296 Notes on "Octopus's Garden", soundscapes מצעד שירי הביטלס של כאן 88
I Want You (She's So Heavy)

(I Want You (She's So Heavy הוא שיר של להקת הרוק הביטלס משנת 1969, המופיע באלבום Abbey Road. השיר מהווה ניגוד לשירים שבאו לפניו ואף כונה ״אחד הניסויים החריגים ביותר של הביטלס עם מבנה״. אורך שיר אופייני של הביטלס נע בין דקה וחצי ל-3 דקות, אך אורכו של שיר זה הוא כמעט 8 דקות (בדומה ל-Revolution 9). השיר מורכב משני חלקים - בראשון, חוזר לנון על השורה "I want you so bad, it's driving me mad" מספר רב של פעמים, לצלילי מקצב סולידי שמזכיר לעיתים את סנטנה. בפזמון, אומר לנון בקול רם את המשפט "She's so heavy" על רקע קצב אינטנסיבי ומאיים יותר. לאחר מכן חוזר הבית במקצב שונה במקצת, ואחריו - הפזמון, שנמשך למעשה עד סוף השיר, במשך למעלה מ-3 דקות - וחוזר על עצמו פעם אחר פעם, כאשר לקראת הסוף מופיע רעש סטטי מוזר וצורם - רעש לבן, שבולע את הכלים האחרים. בקטע זה של השיר מתבטא הד הרוק הכבד, שהחל לקבל צורה באותה תקופה. השיר מסתיים בפתאומיות לאחר 7 דקות ו-47 שניות. זהו שיר אפל וכבד יחסית לסגנונם הרגיל של הביטלס. בשיר הזה ניסו הביטלס להשתמש במגוון טכניקות הקלטה שבזמן ההקלטה נחשבו חדישות, כגון הקלטה בערוצים, ריבוי קולות, שימוש בכלים לא קונבנציונליים כאורגן האמונד, סינטיסייזר ועוד. מידע על היצירה "I Want You (She's So Heavy)‎" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "I Want You (She's So Heavy)‎" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"I Want You (She's So Heavy)‎" באתר SecondHandSongs סרטון השיר "I Want You (She's So Heavy)‎" באתר יוטיוב Notes on "I Want You (She's So Heavy)", מתוך אתר soundscapes מצעד שירי הביטלס של כאן 88
פורט לוקרוי

פורט לוקרוי (באנגלית: Port Lockroy) הוא נמל, תחנת מחקר ומוזיאון באי גודייר הסמוך לחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם, בטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה. המקום התגלה בשנת 1904 וקרוי על שמו של המדינאי הצרפתי אדואר לוקרואה (Édouard Lockroy), שתמך במסע החקר של ז'אן־בטיסט שארקו, שגילה את המקום. ב־1944, במהלך מלחמת העולם השנייה ומבצע מחקר איי פוקלנד הקימה בריטניה תחנת מחקר במקום. היה זה הבסיס הקבוע הראשון באנטארקטיקה היבשתית (בשנת 1904 הוקם הבסיס הארגנטינאי הראשון, בסיס אורקאדאס, באיי אורקני הדרומיים). התחנה פעלה עד 1962. הבניין המרכזי נקרא בניין ברנספילד על שם הספינה ששימשה את הבריטים ב־1944, ושנקראה בעצמה על שמו של חוקר הקוטב אדוארד ברנספילד. מאז 1996 משמש המקום כמוזיאון המופעל על ידי קרן מורשת אנטארקטיקה של הממלכה המאוחדת ומתעד את ראשית התיישבות האדם ביבשת. כמו כן פועל במקום, בחודשי הקיץ האנטארקטי, סניף הדואר המלכותי הדרומי ביותר בעולם. המקום מסומן כ"אתר מורשת מספר 61" במסגרת הברית האנטארקטית ומהווה את אחר מאתרי התיירות הבולטים ביבשת. בנוסף למוזיאון למורשת האנושית מתקיימת במקום אוכלוסייה גדולה של פינגווין לבן־אוזן. מדיה וקבצים בנושא פורט לוקרוי בוויקישיתוף באתר משלחת החקר הבריטית באתר קרן המורשת הבריטית של אנטארקטיקה תצלום פנורמי של פורט לוקרוי
האולנד

האי האולנד (באנגלית: Howland Island) הוא אטול בלתי מיושב צפונית לקו המשווה במרכז האוקיינוס השקט כ־3,100 ק"מ דרומית־מערבית להונולולו. האי נמצא בחצי הדרך בין הוואי לאוסטרליה, והוא טריטוריה של ארצות הברית. כיום מהווה האי שמורת טבע המנוהלת על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית. באי לא מתנהלת פעילות כלכלית. שרידי שבילים באי מעידים על נוכחות של מבקרים פולינזים באי, אולם כאשר ארצות הברית השתלטה על האי בשנת 1857 (לאור חוק איי הגואנו), היה האי בלתי מיושב. מצבורי הגואנו באי ניכרו במהלך המאה ה-19. במהלך שנת 1935, נעשה ניסיון התיישבות באי על ידי מתיישבים מהוואי, אולם ההתיישבות ננטשה בתחילת מלחמת העולם השנייה. האי אמור היה לשמש תחנת תדלוק לאמיליה ארהארט בטיסתה סביב לעולם בשנת 1937, אולם היא מעולם לא הגיעה אליו, ועקבותיה אבדו. במהלך מלחמת העולם השנייה הופצץ האי על ידי חיל האוויר של יפן. בהפצצה זו נהרגו שניים מהמתיישבים. שני המתיישבים האחרים פונו בשנת 1942. האי שימש בסיס של צבא ארצות הברית, אך נעזב לאחר המלחמה. כיום הכניסה לאי אסורה, ומותרת רק באישור משרד הדגה והבר של ארצות הברית. האי ממוקם בצפון האוקיינוס השקט. צורתו מוארכת והוא פונה לכיוון צפון. האקלים באי משווני, עם מושקעים מועטים. פני השטח נמוכים ומכוסים חול. סביב האי שונית אלמוגים. גובהה של הנקודה הגבוהה באי 3 מטרים מעל פני הים. באי אין מקורות מים מתוקים וצומחים בו רק שיחים נמוכים. האי משמש אתר קינון עבור עופות ימיים. ממשלת ארצות הברית הכריזה על אזור כלכלי של 200 מילים ימיים סביב האי, ומים טריטוריאליים של 12 מילים ימיים סביב האי. האי נמצא באזור זמן 12-UTC. באי אין מעגנים או נמלים. השוניות המקיפות את האי מהוות מכשולי ניווט המסכנים את כלי השייט הבאים אל האי. במערב האי קיים מקום עגינה אפשרי אחד לסירות. בשנת 1937 הוקם באי מסלול נחיתה. במסלול זה הייתה אמורה אמיליה ארהארט לנחות לתדלוק בטיסתה האחרונה. המסלול הופצץ ונהרס ברובו על ידי חיל האוויר היפני במלחמת העולם השנייה. באי נמצאת נקודת ניווט הנקראת אור ארהארט. נקודת הניווט נפגעה במלחמת העולם השנייה אולם נבנתה מחדש לאחר המלחמה. רפובליקת האולנד, בייקר וג'רוויס הייתה[דרושה הבהרה] מתיחת רשת לפיה קיימת רפובליקה דמיונית בשם זה. לצורך המתיחה הוקמו מספר אתרי אינטרנט המתארים את הרפובליקה הממוקמת, לכאורה על האיים האולנד, ג'רוויס ובייקר (בפועל טריטוריות של ארצות הברית). האתרים שמשו בסיס לתרמית[דרושה הבהרה] של סטפן אבוט אשר ייצר היסטוריה חלופית לאיים בלתי מיושבים אלה. אבוט יצר באינטרנט אתר רשמי של האיים המתאר אותם כאיים מיושבים ואתרי תיירות מועדפים. אבוט אף יצר דף המתאר את המדינה הלקוח לכאורה מאתר ספר העובדות העולמי של ה-CIA. באתרי האינטרנט הוצעו גם תעריפי טיסה לאיים וכן תיאורים של ממשלת המדינה ואף "דיווחי חדשות" עדכניים. לאחר מספר חודשים הורד אתר האינטרנט. מדיה וקבצים בנושא האולנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האולנד (באנגלית) גאוגרפיה, היסטוריה חי וצומח באי האולנד האי האולנד - נקודת איתות שמורת הטבע הלאומית האי האולנד האולנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021 מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות באתרים שונים מתייחסים לרפובליקה כפרויקט מציאות חלופית או בהקשר של מושג המדינה לכאורה
יוהאן תולדה

יוהאן תולדה (גרמנית: Johann Thölde). אלכימאי, מומחה לייצור מלח בישול, ומוציא לאור. ידוע בעיקר כמוציא לאור של כתבי בזיליאוס ולנטינוס (Basilius Valentinus). יוהאן תולדה נולד בכפר גרבנדורף (Grebendorf) שבהסן, גרמניה. המידע על קורותיו הוא מועט. מועד לידתו אינו ידוע בוודאות, משערים שנולד ב-1565 או מעט לפני כן. משפחתו עסקה בייצור מלח בישול ממי מעיינות מלוחים שהיו קיימים בסביבה. בשנת 1580 התקבל לאוניברסיטת ארפורט ובשנת 1583 עבר לאוניברסיטת ינה. ב-1599 נישא בעיירה פרנקהאוזן (Frankenhausen) שבתורינגיה, שם גם היה חבר מועצת העיר. הוא מופיע ברישומים לאחרונה ב-1608 כשהיה הממונה על המכרות בנסיכות במברג שבבוואריה. תולדה ידוע בזכות ההוצאה לאור של הכתבים של האלכימאי בזיליאוס ולנטינוס, נזיר בנדיקטיני, שאין כל הוכחה לקיומו. קיימת השערה שהכתבים המיוחסים לו נכתבו על ידי תולדה עצמו. ב-1603 פרסם ספר בשם הליוגרפיה (Haliographia) בו ריכז את כל הידע של זמנו על ייצור מלח בישול ממי מעיינות מלוחים ותיאר כ-50 מפעלים לייצור כזה שהיו קיימים במרכז אירופה. מועד ומקום מותו אינם ידועים, משערים שמת לא יאוחר מ-1614. מדיה וקבצים בנושא יוהאן תולדה בוויקישיתוף הספר הליוגרפיה (מהדורת 1622) (גרמנית בכתב גותי). הערך על יוהאן תולדה בקטלוג הספרייה הלאומית הגרמנית. דיון בטענה שהכתבים המיוחסים לבזיליוס ולנטינוס נכתבו על ידי תולדה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זרם קורושיו

זרם קורושיו (ביפנית: 黒潮 – זרם שחור), הנקרא גם זרם יפן או הזרם השחור, הוא זרם ים בחלקו המערבי של צפון האוקיינוס השקט הזורם לכיוון צפון. מקורו של הזרם הוא מול חופי טאיוואן, והוא זורם בכיוון צפון־מזרח בחולפו על פני יפן, שם הוא מתמזג עם הזרם הפסיפי הצפוני הפונה מזרחה. הזרם מקביל בתכונותיו לזרם הגולף הזורם באוקיינוס האטלנטי בכך שהוא נושא מים חמים טרופיים לכיוון האזור הארקטי, והוא אחד מזרמי הים החזקים בעולם. שמו ניתן לו עקב הצבע הכחול הכהה של מימיו. מימיו החמימים של זרם קורושיו מאפשרים את קיום שוניות האלמוגים של יפן, השוניות הצפוניות ביותר בעולם, וכן את מזג האוויר הנוח בחופיה הדרומיים של אלסקה ובקולומביה הבריטית. התפצלות הזרם לתוך ים יפן נקראת זרם צושימה. Pradyumna P. Karan, Japan in the 21st Century: Environment, Economy, and Society, Lexington: The University Press of Kentucky, 2005, p. 9 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון ליבריה

הריעו כולם, ליבריה, הריעו! (באנגלית: All Hail, Liberia, Hail!) הוא ההמנון הלאומי של ליבריה. ההמנון נכתב על ידי דניאל בשיאל וורנר, נשיאה השלישי של ליבריה, והולחן על ידי אולמסטיד לוקה. דגל ליבריה סמל ליבריה מנגינת ההמנון ב-MIDI (בפינה הימנית התחתונה)
פלטפורמת מחשוב

פְּלַטְפוֹרְמַת מִחְשׁוּב (לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: מַסֶּדֶת מִחְשׁוּב; באנגלית: Computing platform) היא מערכת המורכבת מסוג כלשהו של ארכיטקטורת חומרה ביחד עם תשתית תוכנה (software framework או application framework). החיבור בין השתיים אמור לאפשר הרצה של תוכנות ויישומי מחשב. פלטפורמת מחשוב טיפוסית כוללת את ארכיטקטורת המחשב, מערכת ההפעלה, שפות תכנות וממשקי משתמש הקשורים לכך - ספריות של סביבת ההרצה (run-time system) או ממשק המשתמש הגרפי. לפלטפורמת המחשוב חשיבות מכרעת בפיתוח תוכנה. פלטפורמת רשת חברתית, היא אפליקציה או אתר אינטרנט שמאפשרת למשתמשים ליצור פרופילים אישיים, לשתף תוכן, לתקשר עם חברים ולבצע פעולות חברתיות נוספות. פלטפורמות אלו מאפשרות למשתמשים לפרסם תמונות, וידאו, פוסטים וקישורים, ולסקור את תוכן המשתמשים האחרים. הן משמשות גם ככלי לחיפוש עבודה, קידום אירועים וגיבוש קהילות, ונמצאות בשימוש רחב ברחבי העולם לתקשורת ושיווק דיגיטלי. במאמרו האקדמי "פלטפורמת קפיטליזם"[1], ניק סרניצ'ק מציג את האופן שבו היסודות הבסיסיים של הכלכלה מתגלים במהירות על ידי מספר קטן של פלטפורמות מונופוליסטיות כמו גוגל ופייסבוק, אפל ומיקרוסופט, אובר ו-Airbnb. החברות הללו הן דוגמא לפלטפורמות-על באינטרנט אשר מספקות את בסיס החומרה והתוכנה למילוני בני אדם ובהן ניתן לפעול במגוון רחב של שירותים: תיירות, ניווט, שיווק, חיפוש, סלולר ועוד. מחקרו של שרניק, ממחיש כיצד הפלטפורמות הללו מציגות נטיות חדשות המבוססות על שיקולים פנימיים שונים בתוך המסגרת הקפיטליסטית, ויוצרות אתגרים משמעותיים לחזון עתידי של קפיטליזם ופוסט-קפיטליזם, להפוך את הרשתות לשירותים המונעים על ידי ערכים ולא על ידי רווח. מגמה זו מסמנת שינוי משמעותי בכוח של אותן פלטפורמות, השפעתן על עיצוב סדר היום החברתי העולמי ובאופן שבו חברות קפיטליסטיות פועלות ובאופן שבו הן מתקשרות עם שאר הכלכלה. בעתיד, הרשתות החברתיות העשויות להפוך המפתח לאיחוד ולשיתוף פעולה חברתי עולמי, קידום כלכלה שיתופית ותמיכה במודלים של דמוקרטיה ישירה ותיאום במימדים גלובליים. [1] Srnicek, N. (2017). Platform Capitalism. Polity, pp.43-50. תוכנה חוצת פלטפורמות מדיה וקבצים בנושא פלטפורמת מחשוב בוויקישיתוף מתכנתים בעברית, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏20 במאי 2015 Srnicek Nick, Platform Capitalism, Polity, 2017, עמ' 43-50 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.