laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דניאל ורדון

דניאל (דני) ורדון (6 באוגוסט 1939 – 7 ביוני 1967) היה קצין צה"ל שנהרג במלחמת ששת הימים. ורדון עוטר בעיטור הגבורה ופעמיים בצל"ש אלוף. ורדון נולד, גדל והתחנך בגבעת ברנר, היה פעיל בתנועת הנוער העובד. יחד עם שייקה לוי היה ממייסדי רביעייה קולית שהחלה לפעול בגבעת ברנר בשנים 1957-1956. התגייס לצה"ל לחטיבת גולני ושירת בסיירת החטיבתית. ביולי 1960 השתתף במבצע של הסיירת, מארב לכוחות סורים שאיימו על כפר סאלד. על גבורתו ויוזמתו בקרב שהתפתח זכה לצל"ש מאלוף פיקוד הצפון. לאחר שסיים קורס קצינים יצא לקורס קציני מודיעין, חזר לסיירת גולני בסוף 1961 ופיקד על מחלקת טירונים. במרץ 1962 פיקד על המחלקה במבצע סנונית, פשיטה על מוצב נוקייב של הסורים כפעולת תגמול, בניגוד לתרגולת המקובלת, ארגן חוליית מפקדים שעמדה בראש הכוח ולחמה לאורך התעלה הצפונית של המוצב. על חלקו בקרב זכה לצל"ש מאלוף פיקוד הצפון ולאות מצטיין הנשיא. לאחר שחרורו עבר לגור עם בת זוגו בבית גוברין במסגרת סיוע לקיבוץ שעמד בפני פירוק. בשירות המילואים שירת כמפקד מחלקת ג'יפים בסיירת של חטיבת הנגב, עבר קורס מפקדי פלוגות ומונה לסגן מפקד הסיירת. בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים גויס עם יחידתו. לחם בקרב אום-כתף, ב-7 ביוני לחם בקרב לכיבוש וטיהור העיר אל עריש בצפון סיני. במהלך הקרב נקראה הסיירת לסייע לגדוד שחייליו נפגעו באחת הסמטאות והמאמצים לחלצם נכשלו בשל ירי צלפים ומקלעים מצרים. תחילה ניסו לפוצץ קירות על מנת ליצור מעבר לפצועים, לאחר מכן טיפס ורדון על גג אחד הבתים וניסה לפגוע במצרים בהטלת רימוני יד, וכשמאמציו נכשלו התנדב לעמוד בראש חוליה יחד עם חובש וקשר להיכנס לסמטה, ניסיונו נכשל ושני חייליו נפגעו, אף על פי כן החליט לנסות פעם נוספת במהלכה נפגע ונהרג. על פעולותיו זכה לצל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור הגבורה. ביום ה-7 ביוני 1967, בשעות אחר הצהריים, טיהרה החטיבה בה שירת סרן דניאל וורדון ז"ל כסגן מפקד יחידת סיור, את העיר אל-עריש. באחת מסימטאות העיר שכבו מספר פצועים של היחידה המטהרת, ללא אפשרות לפנותם מאזור, שרוכזה בו אש אויב מטווח של מטרים ספורים. כל נסיון התקרבות לפצועים עלה בקורבנות נוספים. סרן דניאל וורדון ז"ל התנדב לחסל את האויב ולפנות את הפצועים, בידיעה ברורה שבפעולה זו הוא מסכן את חייו. תוך כדי פעולה נפגע ונהרג. על מעשה זה הוענק לו : עיטור הגבורה ניסן תשל"ג אפריל 1973, משה דיין, שר הבטחון — עיטור הגבורה לדניאל ורדון ורדון הותיר אחריו אישה ושני ילדים. לאחר מותו הועלה לדרגת סרן. הוא נקבר תחילה בבית קברות לשעת חירום בבארי ובמאי 1968 הובא למנוחות בקיבוץ גבעת ברנר. זכרו הונצח בתקליט בשם "שירים לדני" שהקליטה ב-1968 רביעית גבעת ברנר, מאז מתקיים מדי שנה ערב שירה, "שירים לדני", בגן אירועים "המערה" הנמצא בקיבוץ בית גוברין. מדיה וקבצים בנושא דניאל ורדון בוויקישיתוף קורות החיים של דניאל ורדון, באתר "יזכור" של משרד הביטחון עיטור הגבורה שהוענק לדניאל ורדון, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל דניאל ורדון, באתר הגבורה דניאל ורדון באתר גבעת ברנר אהרון דולב, הצל"ש האחרון של דני, מעריב, 3 בנובמבר 1967 דניאל ורדון ז"ל - בעל 3 צל"שים נפל בהתנדבו לחלץ פצועים, מעריב, 14 במרץ 1973 סרן דניאל ורדון ז"ל: חיים שכולם אומץ, מעריב, 30 באוקטובר 1967 עמוס רודנר, שירים לדני, דבר, 26 ביולי 1968 רביעיית גבעת ברנר באתר 'סיפורי גבעת ברנר' דניאל ורדון (1939-1967), דף שער בספרייה הלאומית רביעיית גבעת ברנר - ההתחלה, באתר "סיפורי גבעת ברנר"
אח"י סופה (סער 3)

אח"י סופה (ס-332) הייתה ספינת טילים מדגם סער 3, שפעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1969 עד שנת 1994. בשנת 2003 הושקה ספינה מדגם סער 4.5 נירית, שנקראה גם היא אח"י סופה שמהווה המשך לזאת מדגם סער 3. הספינה אח"י סופה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור שבצרפת, והובאה לישראל בשנת 1969 במסגרת מבצע נועה, בו הוברחו מצרפת חמש ספינות טילים של חיל הים לאחר שצרפת הטילה אמברגו על יצוא נשק ממנה לישראל. מפקד הספינה במבצע היה אריה רונה והוא הביא אותה ארצה. המבצע הראשון בו השתתפה אח"י סופה היה מבצע אביב נעורים והיא נשאה עליה את סגל הפיקוד שכלל בין השאר את אהוד ברק ואמנון ליפקין-שחק, והנחיתה אותו בחופי ביירות. במבצע זה חוסלו כמה מבכירי אש"ף. במלחמת יום כיפור השתתפה הספינה בפעולות התקפיות רבות. בהטבעת ספינות מצריות בפורט סעיד בה הוטבעו שלוש ספינות מצריות ופעילות נגד חיל הים הסורי בערי החוף הסורים. ב-10 באוקטובר 1973 פעלה בנמל טרטוס ויום לאחר מכן השתתפה בשורה של פעולות התקפה בחופי סוריה, במלחמת של"ג (1982) ביצעה ירי שני טילי "הילטון" (גבריאל מוסב ים יבשה) לעבר יעדי מחבלים בבירות, וכן ירי ארטילרי לעבר יעדי מחבלים, הספינה נקלעה לירי מהחוף על ידי תותח 100 מ"מ מבוקר מכ"ם, והצליחה לחמוק ממנו בהצלחה. היא סיימה את שירותה הקרבי בהנחתת כוחות של גולני וצנחנים בחופי לבנון במלחמת לבנון הראשונה. בתאריך 11 באפריל 1994 הובאה הספינה מול חופי אילת, שם הוטבעה לעומק של כ-25 מטר על מנת שתשמש אתר צלילה. רציף המעבורת בשרבור ממנו יצאו ספינות שרבורג לדרכן. צוות אח"י סופה בהפלגת ספינות שרבורג, עם מפקד הפלגה משה טבק, בהגעתם לנמל חיפה, ינואר 1970. מדיה וקבצים בנושא אח"י סופה בוויקישיתוף אח"י סופה באתר ההתאחדות הישראלית לצלילה גדי צוקר סטי"ל אח"י סופה באילת באתר יוטיוב, 17 באוקטובר 2016. צלילה לאח"י סופה באילת 17 באוקטובר 2016 עופר וניב. הוחלף ביום ה-3 למלחמה על ידי יצחק שמיר. התמונה מתקופה מאוחרת יותר. בצילום ממאי 1969 נראות אח"י געש ואח"י סופה. משה לוי ספינות בערפל 1986, עמ 106. קרב דאמייט באלטים באתר חיל הים קרב טרטוס באתר חיל הים התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
עפרית

עִפְרִית (בערבית: عفريت) הוא שד בפולקלור הערבי. העפרית מוזכרים בקוראן בסורת א-נַמְל. העפרית הם יצורים מכונפים עצומים, עשויים מאש, בדמות זכר או נקבה, שחיים במעבה האדמה. הם ידועים במיוחד בשל כוחם הרב וערמומיותם. העפרית בדרך כלל נישאים זה לזה, אף על פי שהם עשויים גם להתחתן עם בני אנוש. כדי להשפיע עליהם או לפגוע בהם, בני האנוש צריכים להשתמש בכשפים. העפרית עשויים להיות טובי-לב, אך לרוב הם מתוארים כיצורים מרושעים וחסרי רחמים. לעפרית יש הופעות ואזכורים רבים בספרות, בתוכניות טלוויזיה ובמשחקי וידאו. בין האזכורים התרבותיים הידועים - מוזכר לעיתים קרובות בסיפורי אלף לילה ולילה, בספרו של ניל גיימן אלים אמריקאים, בסדרת הספרים דברי ימי נרניה של ק.ס. לואיס, בטרילוגיית הספרים "ורד הנביא" של מרגרט וייס וטרייסי ריי היקמן, בסדרת הטלוויזיה דם אמיתי, בסדרת הטלוויזיה המכשפים מוויברלי פלייס, בסדרת משחקי הווידאו פיינל פנטזי, במשחק הווידאו "Sonic Rivals 2" (סוניק הקיפוד), במשחק הווידאו מייפל סטורי, במשחק God of War Chains of Olympus ובסדרת משחקי האסטרטגיה Heroes of Might and Magic. ג'יני מדיה וקבצים בנושא עפרית בוויקישיתוף עפרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי אבינר ופני

צבי אבינר ופני (Vapni) (נולד בשנת 1963) הוא סופר ודיפלומט ישראלי. החל מ-8 ביולי 2021, מכהן כיועצו המדיני הבכיר של נשיא המדינה, יצחק הרצוג. ופני, יליד פתח תקווה, הוא צאצא של שלמה זלמן צורף ויואל משה סלומון מאבות היישוב ופורצי החומות בירושלים. אביו, משה ופני היה מנהל בית הספר מורשת משה ברמת גן ונהרג במלחמת ששת הימים. בית הספר קרוי מאז על שמו. למד היסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא בעל תואר מוסמך בהיסטוריה כללית ובוגר מחזור 2020 של קרן וקסנר. ב-1991 הצטרף לשורות משרד החוץ. במסגרת תפקידיו שירת בשגרירות ישראל בסופיה, בקונסוליה הכללית לדרום מזרח ארצות הברית באטלנטה ובקונסוליה הכללית למערב ארצות הברית בלוס אנג'לס. בין השנים 2007 ל-2011 כיהן כשגריר ישראל בפיליפינים.בין השנים 2013 ל-2015 שימש כיועץ דיפלומטי במטה לביטחון לאומי. בין השנים 2015 ל-2019 כיהן כשגריר ישראל בסלובקיה בין השנים 2019 ל-2021 שימש כראש חטיבת צפון אמריקה במשרד החוץ. ב-8 ביולי 2021 החל כהונתו כיועץ המדיני הבכיר לנשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג. ב-17 בדצמבר 2023 אישרה הממשלה את מינויו לשגריר ישראל בספרד. במהלך השנים פרסם סיפורים קצרים בכתבי עת שונים ובהם "קשת החדשה", "שבו" ו"מסמרים". בשנת 2010 ראה אור ספרו הראשון, "אמרי שאת זוכרת", קובץ סיפורים קצרים בהוצאת אבן חושן. ספרו השני, הרומן "כל שאר התביעות מוגזמות", התפרסם בפברואר 2013 בהוצאת בבל. צבי גרוש ואב לשניים. בת דודתו מצד אביו היא רואת החשבון איריס שטרק. "לינה במדבר", סיפור קצר, קשת החדשה גיליון 17 (סתו 2006) "תהומות", סיפור קצר, קשת החדשה גיליון 21 (סתו 2007) "בכי ראשון", סיפור קצר, שבו-כתב עת לשירה גיליון 18 (2008) "אדם נכנס לתוך חדר", סיפור קצר, מסמרים גיליון 12/ילדות (2009) "הציפורים של ברילסקי", סיפור קצר, מסמרים גיליון 14/מעבר לגדר (2010) "אמרי שאת זוכרת", קובץ סיפורים קצרים, הוצאת אבן חושן, יולי 2010 "בית הדיו", אסופת סיפורים בעריכת יובל שמעוני, הוצאת עם עובד, 2011 "כל שאר התביעות מוגזמות", רומן, הוצאת בבל, פברואר 2013 מדיה וקבצים בנושא צבי אבינר ופני בוויקישיתוף צבי אבינר ופני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צבי אבינר ופני, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל עמליה תמיר, הכוח להתגבר: על "אמרי שאת זוכרת", באתר nrg רשימת הפרסומים של צבי אבינר ופני, בקטלוג הספרייה הלאומית 'מכונת קריאה' - האתר של הוצאת בבל על הספר "כל שאר התביעות מוגזמות" דני לוזון, יחסים בינלאומיים - ראיון על "כל שאר התביעות מוגזמות", 'ישראל היום' 26 בפברואר 2013 ספרים, סופרים ומה שביניהם - ראיון על "כל שאר התביעות מוגזמות" צבי אבינר ופני, סודות אפלים על סכין הספרים, באתר ynet, 5 במרץ 2013 יהודה גולן, על קרן הצבי - ראיון על "כל שאר התביעות מוגזמות" בידיעות מודיעין כרמית ספיר ויץ, מי סופר: הכלב שראה הכל, באתר nrg מעריב, 20 במרץ 2013 ראיון עם נתיב רובינסון בתוכנית ענת דולב בשש 21 באפריל 2013 חן שטרס, הנביחה כתחליף לחוסר האמונה במלים, באתר הארץ, 13 ביוני 2013 מינויים לשירות החוץ, החלטה מספר 1002 של ממשלת ישראל השלושים ואחת, משנת 2007, באתר של משרד ראש הממשלה מינויים בשירות החוץ, החלטה מספר 527 של ממשלת ישראל ה-34 משנת 2015 באתר משרד ראש הממשלה. אריק בנדר, ‏צבי אבינר ופני מונה ליועץ המדיני של הנשיא הנבחר יצחק הרצוג, באתר מעריב אונליין, 29 ביוני 2021 מזכירות הממשלה, הודעת מזכיר הממשלה בתום ישיבת הממשלה ב-17 בדצמבר 2023, באתר משרד ראש הממשלה, ‏17/12/23
דון בלון

דון בלון (בספרדית: Don Balón; בתרגום חופשי: האדון כדור) היה שבועון ספורט ספרדי ששם דגש על כדורגל ספרדי וכלל-עולמי. המגזין הופץ בחמש יבשות ברחבי העולם. השבועון נוסד ב-1975 על ידי חוסה מריה קסנובס (José María Casanovas), עיתונאי ספורט ספרדי בולט, ששאף להקים מגזין ספורט בעל שם עולמי. באותה שנה ייסד גם את יומון הספורט Sport, שמתמקד בסיקור קבוצת הכדורגל של ברצלונה. כמו מגזין Sport, גם מערכת המגזין דון בלון נמצאת בברצלונה. מגזין הדון בלון נכלל, והיה מהמגזינים המייסדים, של אגודת European Sports Media, שמרכזת הוצאות מגזינים אירופאיות בנושא ספורט. באגודה זו חברים גם מגזינים כמו World Soccer,‏ Kicker ו-A Bola. בכל שנה פרסם המגזין מוספים מיוחדים על ליגת העל הספרדית (לה ליגה) ועל טורנירים אירופיים. מאז 1976 העניק המגזין על בסיס שנתי את פרס דון בלון לכדורגלן הספרדי המצטיין, הכדורגלן הזר המצטיין, המאמן הטוב ביותר, השופט הטוב ביותר ותגלית השנה בלה ליגה. גיליונות המגזין הפסיקו לצאת לאור בספטמבר 2011, לאור המשבר הכלכלי בספרד ולאור פרשיית כספים שבה הסתבך העורך הראשי של המגזין רוחליו רנחל (Rogelio Rengel), שהובילה למעצרו. אתר האינטרנט הרשמי של דון בלון (בספרדית) Exclusive: Siempre Football meets… Don Balón, Siempre Football
דואר בלונים

דואר בלונים הוא סוג של דואר אוויר. זוהי שיטה לשליחת דבר דואר (משיקולי משקל, דבר הדואר הוא לרוב גלויה) הנושא את שמו של השולח, באמצעות בלון ללא אמצעי ניווט, הממולא במימן או בהליום. מאחר שהבלון אינו ניתן לניווט ולשליטה, המשלוח של דואר בלונים מתבסס על רצון הגורל והמזל; לעיתים קרובות אובדות עקבותיהם של הבלון והגלויה שאותה הוא נושא. השולח שולח את דבר הדואר בתקווה שמי שימצא את הבלון במקום נחיתתו, ישלח אותו חזרה אליו (באמצעי דואר רגילים) עם מידע על מקום הנחיתה, כדי שהשולח יוכל לדעת לאיזה מרחק הבלון שלו הגיע. פעמים רבות דואר הבלונים נעשה כחלק מתחרות הפרחת בלונים. באופן היסטורי, נעשה שימוש בבלונים להעברת דואר במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870-1872. מפריז הנצורה נשלחו 65 בלוני-דואר ללא כל אמצעי ניווט, שנועדו לתקשר עם העולם החיצון, שמחוץ לתחומי המצור; מבין בלונים אלו, אבדו עקבותיהם רק של שני בלונים. שירות דואר זה, הראשון בעולם שעשה שימוש בבלונים, נולד מתוך צורך אמיתי והתאפשר בשל התעוזה של מדענים, ממציאים ואמנים צרפתים. מאז ההכרזה הראשונה על התקרבות הפרשים הפרוסיים לשערי פריז, סירבו הפריזאים להיכנע. במקום זאת, התלכדו בני העיר סביב משטר אזרחי חדש, והחלו לפעול כפי יכולתם להתנגד לפרוסים. גם לאחר שיצאה הרכבת האחרונה מתחנות פריז, המשיכו הפריזאים לתקשר עם העולם החיצון ולהעביר מידע חיוני אל מעבר לקווי האויב, דרך כבלי טלגרף מוסתרים ודרך שליחים שהתנייעו ברגל. עם זאת, לאחר שכוחות פרוסיים נוספים סגרו על העיר והפכו לכוח חזק מדי, נותקו ונחתכו גם כבלי הטלגרף שהוסתרו היטב מתחת לאדמה, והשליחים הרגליים נתפסו, נורו או שבו לפריז. לבסוף, אמצעי התקשורת היחיד שנותר בפני הפריזאים היה השמים הפתוחים, וכך החלו בשליחת דואר בלונים. בדואר בלונים נעשה שימוש גם במלחמת העולם הראשונה, בפשמישל (Przemyśl), פולין (ליד הגבול האוקראיני). בדואר בלונים נעשה שימוש גם לצורכי הפצת מידע ובפרט תעמולה, למשל שליחת מידע תעמולתי לתושביהן של מדינות דיקטטוריות. הבלון יכול להישלח מחוץ לתחומי ההשפעה של שלטונות אלו, ובתלות ברוח, יכול לרחף גם לאורך כמה מאות קילומטרים. למשל, בשנות ה-50 של המאה ה-20 שלחו פעילים פוליטיים במערב גרמניה עלוני מידע באמצעות דואר בלונים, למדינות ברית ורשה; כמו כן, נשלחו בלוני דואר מקוריאה הדרומית לקוריאה הצפונית, הכוללים מידע על מצבו הבריאותי של המנהיג הצפון-קוריאני, קים ג'ונג-איל. מדיה וקבצים בנושא דואר בלונים בוויקישיתוף Loving, Matthew. (2011) Bullets and Balloons: French airmail during the Siege of Paris.‎ Bennett, Russell and Watson, James; Philatelic Terms Illustrated, Stanley Gibbons Publications, London (1978).‎ "Balloon Wheel Dumps Leaflets." Popular Mechanics, February 1956, p. 151. Sudworth, John (2008-11-10). "Storm looms over N Korea balloons". BBC News. נבדק ב-2008-11-11.
מוניצ'יפל בוקרשט

מוניצ'יפל בוקרשט (ברומנית: Clubul Sportiv Municipal Bucureşti) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר בוקרשט, המתמודדת בליגת העל הרומנית. המועדון הוקם בשנת 2001 על ידי הצמד טיבריו מיכאילסקו וג'יקה סוקוליוק. בסיום עונת 2008/09 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. לאחר שתי עונות של מאבקי תחתית, התמנה שחקן העבר של המועדון, חריסטו שאפרה, למאמן ראשי, עמו הגיעה הקבוצה בעונת 2011/12 עד לחצי גמר הגביע הרומני. בנוסף לכך, סיימה את הליגה במקום השביעי והפסידה בסדרת רבע גמר הפלייאוף לקבוצת אלבה טימישוארה 3-2. הקבוצה מארחת באולם הספורט CSMB המכיל 800 מקומות ישיבה בלבד. הספונסר הראשי של הקבוצה הוא מפעל לייצור חומרי בניין "גרניטול". הגביע הרומני: חצי גמר: 2012 אתר האינטרנט הרשמי של מוניצ'יפל בוקרשט עמוד המועדון באתר הפדרציה הרומנית ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חואן רנה סראנו

חואן רנה סראנו (בספרדית: Juan René Serrano; נולד ב-23 בפברואר 1984 בגואדלחרה) הוא קשת מקסיקני. סראנו ייצג את מקסיקו באולימפיאדת אתונה (2004), הודח בסיבוב השני ודורג במקום ה-20. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 הודח בשלב רבע הגמר, וזכה במדליית הארד עם נבחרת מקסיקו בתחרות הקבוצתית. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) רשם סראנו את הישג השיא שלו, כשסיים במקום הרביעי. הוא הפסיד בחצי הגמר לדרום קוריאני פארק קיונג-מו, ובדו-קרב על מדליית הארד הפסיד לרוסי באיר בדיונוב. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בעיר הולדתו, גואדלחרה, ב-2011, נבחר סראנו לשאת את הדגל המקסיקני בטקס הפתיחה. הוא סיים במקום הרביעי, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לאמריקני בריידי אליסון ובדו-קרב על מדליית הארד לקולומביאני דניאל פינדה. בתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף, יחד עם חבריו אדוארדו ולס ופדרו ויוואס. באולימפיאדת לונדון (2012) הודח סראנו כבר בסיבוב השני. עם הנבחרת סיים במקום הרביעי, לאחר הפסד בחצי הגמר לנבחרת איטליה ובמשחק על מדליית הארד לנבחרת קוריאה הדרומית. חואן רנה סראנו, באתר olympedia.org ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביר זית

בִּיר זֵית (בערבית: بيرزيت) הוא כפר פלסטיני הנמצא צפונית לרמאללה, כ-4 ק"מ מצפון לבית אל וכק"מ אחד צפונית לכפר אבו קש ב"שטח B", שבשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית. בכפר כ-4,500 תושבים, 60% מהם נוצרים והשאר מוסלמים. רוב אוכלוסיית ביר זית מתחלקת בין ארבע חמולות נוצריות ושתי חמולות מוסלמיות. בכפר כיום שוכנים שני מסגדים ושלוש כנסיות: כנסיית גאורגיוס הקדוש האורתודוקסית - הוותיקה ביותר כנסיית "גבירתנו מלכת השלום" הרומית-קתולית כנסיית פטרוס הקדוש האנגליקנית יש המזהים את המקום עם בִּרְזָיִת – יישוב מתקופת המקרא ובית שני, הנזכר בתנ"ך ובכתבי יוסף בן מתתיהו. היישוב הנוכחי הוקם ככל הנראה בתקופה הביזנטית. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמאללה. במפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1922 נמנו בכפר 896 תושבים, מתוכם 777 נוצרים ו-119 מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 251 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 1233 תושבים, 871 נוצרים ו-362 מוסלמים. בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-1,560 תושבים. בשנת 1924 הקימו נביהה נאסר ורתיבה שקיר בית ספר לבנות בכפר. בין השנים 1930–1932 הוקם גם בית ספר לבנים ושניהם נכללו בשם "בית הספר התיכון ביר זית". בשנת 1953 החל המוסד גם להציע קורסים ברמה על-תיכונית ומשנת 1976 הוכר כאוניברסיטת ביר זית. בסמוך לכפר נמצא אתר ארכאולוגי ח'רבת טרפין. מדיה וקבצים בנושא ביר זית בוויקישיתוף ביר זית (יהודה ושומרון), דף שער בספרייה הלאומית Mills, Census of Palestine, 1931, page 48
עפרית (שפה)

עפרית (Qafár af) היא שפה ממשפחת השפות הכושיות המזרחיות המדוברת באתיופיה, באריתריאה ובג'יבוטי. בשפה יש כ-1.5 מיליון דוברים, בני אומת העפרים. באריתריאה מוכרת השפה כאחת מתשע השפות הרשמיות, אם כי התיגרינית והערבית נמצאות בשימוש נרחב בהרבה במסמכים רשמיים. הרדיו הלאומי משדר שידורים יומיים בעפרית, והחוקה האריתראית תורגמה לשפה זו. בחבל עפר שבאתיופיה השפה הרשמית היא האמהרית, אך בשל ריבוי דוברי העפרית ישנם בתי ספר המלמדים בשפה זו. מדיה וקבצים בנושא עפרית בוויקישיתוף ויקיפדיה בשפה העפרית. ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רשימת המלכים מאבידוס

רשימת מלכים מאבידוס, הידועה גם בשם לוח אבידוס, היא תבליט המכיל רשימה של 76 מלכי מצרים ממצרים העתיקה. רשימה זאת נמצאה על קיר במקדשו של סתי הראשון מהשושלת ה-19, שמלך במאה ה-14 לפנה"ס באבידוס במצרים. התבליט מורכב משלוש שורות, בשתי השורות הראשונות מופיעים שמות המלכים, 38 שמות בכל שורה. השורה השלישית מציינת את שמותיו השונים של סתי. הרשימה מתחילה ממנס המוגדר כמלך הראשון ועד סתי שהכין את הרשימה. הרשימה מספקת מידע לגבי סדר המלוכה של המלכים השונים. יחודה הוא בכך שהיא היחידה שנותנת מידע לגבי ששמות המלכים בשושלות השביעית והשמינית שמלכו בתקופת הביניים הראשונה במאה ה-21 לפנה"ס. מהרשימה הושמטו מסיבות פוליטיות או דתיות, חמישה ממלכי מצרים מהשושלת ה-18 כמו חתשפסות, אחנתון, סמנח כא רע, תות ענח' אמון ואיי וכן מלכים מהשושלת ה-12. בצד התבליט משמאל לרשימת המלכים, הוצג תבליט נוסף של סתי הראשון ובנו רעמסס כנער (בעתיד רעמסס השני) והוא מוצג כיורש המיועד שלו בשורה של אבות המלוכה. רשימה זו ביחד עם רשימות מלכים אחרות שנמצאו רשימת המלכים מכרנך, רשימת המלכים מטורינו, אבן פלרמו ספרו של מנתון "אגיפטיקה" ועוד שימשו את האגיפטולוגים במחקרם ליצירת רשימה של מלכי מצרים בעת העתיקה, וכתיבת הכרונולוגיה המצרית, תוך הצלבת המידע מהמקורות השונים. מדיה וקבצים בנושא רשימת המלכים מאבידוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פופקורן

פּוֹפּקוֹרְן (בעברית: פִּצְפּוּצֵי תִּירָס, תירס קלוי או תִּירְסָה) הוא מאכל בצבע לבן העשוי מגרגירי תירס מזן מסוים שחוממו עד להתפקעותם. פירוש השם הוא קיצור באנגלית של המילים popped corn כלומר "תירס מבוקע". בטמפרטורה של 180 מעלות צלזיוס 96 אחוז מגרעיני הפופקורן מתפקעים. הכנת הפופקורן נעשית על ידי חימום גרגירי תירס עד אשר מעטפת הגרגיר מתפקעת תחת לחץ הקיטור הנוצר בתוכו. התפקעותו של הגרגיר ושחרור לחץ הקיטור שבו מפיחה את תוכן הגרגיר ויוצרת מרקם אוורירי בצורה אופיינית. חימום הגרגירים נעשה באמצעות חימום בסיר בישול, תנור מיקרוגל, מחבת או בעזרת מכשירים מיוחדים לייצור פופקורן. בדרך כלל מוסיפים לגרגרי התירס לפני חימומם מלח ושמן או חמאה. קיימות דרכים שונות כדי לגרום לפקיעת גרעיני הפופקורן. קיימות גם שקיות פופקורן מוכנות מראש, המכילות כבר מלח וחומרים נוספים. בפופקורן (ללא תוספת שמן ומלח) אחוז גבוה של סיבים תזונתיים והוא אינו מכיל נתרן, שומן וסוכר. בעולם המערבי יש המלצה שלא לתת פופקורן לתינוקות, מחשש לחנק מגרעין התירס. צורת הכנה אחרת של פופקורן היא בתוספת סוכר או דבשה, והפיכתו לפופקורן קרמל מתוק. פופקורן היה מאכל מקובל אצל עמים ילידם ביבשת אמריקה של אמריקה הדרומית (לרוב באזור מקסיקו ופרו של היום) אשר שימש שם גם כתכשיט. הפופקורן הקדום ביותר שנמצא הוא משנת 3600 לפני הספירה, ומוערך שהוא מלפני שנת 4700 לפנה"ס; הוא נמצא בניו מקסיקו. המתיישבים האירופאים למדו מהאינדיאנים איך להכין את הפופקורן. במאה ה-19, הפופקורן נמכר על ידי רוכלי רחוב ברחובות, בפארקים ובירידים. בשנת 1893 יוצרה מכונת פופקורן ניידת שיועדה לרוכלי הפופקורן, על ידי חברה משיקגו, המכונה הוצגה בראווה בהתערוכה העולמית של שיקגו באותה השנה. החל מ־1912 התחילו במכירת פופקורן באולמות קולנוע ועם הזמן נוצר קשר אסוציאטיבי בין פופקורן לקולנוע, כיום, הרבה מהכנסות בית הקולנע הוא ממכירת הפופקורן בימי השפל הגדול היה הפופקורן אחד החטיפים היחידים שאנשים יכלו להרשות לעצמם, ועסקי הפופקורן פרחו ושגשגו. זמן קצר אחר כך, פרצה מלחמת העולם השנייה. ארצות הברית שלחה את כל מלאי הסוכר שלה לחייליה בחזית, ואזרחיה נשארו ללא חטיפים מתוקים. הדבר סייע עוד יותר למכירות המוצר. יום הפופקורן הוא יום "חג" בינלאומי אשר מתקיים ב-19 בינואר. ביום זה מרבים אנשים רבים לאכול פופקורן, ולרוב ברשתות האינטרנט ישנם הרבה חידונים וכתבות על הפופקורן. פופקורן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) התשובה - איך הפופקורן הגיע לקולנוע? (דורון פישלר פודקאסט התשובה) 7 באוקטובר 2019 בלדד השוחי, פופקורן, באתר ערוץ עשר בלדד השוחי, למה בקולנוע אוכלים דווקא פופקורן?, באתר כלכליסט, 8 בדצמבר 2011 רותי קינן, הבאתי מהבית: פופקורן, המדריך השלם, באתר ynet, 12 ביולי 2012 שרה בר אשר, פופקורן: משמין או לא משמין?, באתר nrg‏, 30 במאי 2013 פִּצְפּוּצֵי תִּירָס במילון שימוש כללי (תשנ"א), באתר האקדמיה ללשון העברית popcorn, באתר Dictionary Popcorn History, באתר Buzzle איך הפופקורן הגיע לקולנוע?, באתר רשת עושים היסטוריה ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז בית יעקב למורות

מרכז בית יעקב למורות בא"י (המכונה גם הסמינר החדש) הוא סמינר בית יעקב ליטאי לבנות חרדיות השוכן ברחוב מלכי ישראל בירושלים. בסמינר מתחנכות כ-2160 בנות המשתייכות בעיקר לזרם הליטאי או החרדי-ספרדי והוא נחשב למוסד מבוקש. הסמינר נוסד בשנת תשמ"ג, 1986 על ידי הרב הלל ליברמן. בנו הרב ישעיהו ליברמן הוא מנהל הסמינר הנוכחי בצוות המנהלה נמצא גם בנו ישראל ליברמן. את שמו, "סמינר החדש" קיבל משום שהיה הסמינר הראשון שנפתח לאחר הסמינר הוותיק, סמינר הישן. הסמינר כולל: תיכון (כיתות ט-יב). כיתות חינוך מיוחד. על יסודי (כיתות יג-יד) הכולל לימודי קודש ולימודי מקצוע. לימודי המקצוע בעלי מספר נרחב של מסלולים כגון: הנדסאות מחשבים, אדריכלות ועיצוב פנים, חינוך מיוחד, גרפיקה, ראית חשבון, ייעוץ מס, ייעוץ, מסלולי הוראה שונים ועוד. מרכז לימודי השתלמות ולימודי המשך נרחבים עבור עובדות הוראה במרכז ניתנות תעודות אקוויוולנטיות לתואר ראשון. בסמינר לומדות כ-2000 תלמידות[דרוש מקור]. כמו רוב התלמידות בבית יעקב, בכיתות י"א וי"ב ניגשות התלמידות ל"מבחני סאלד" המאפשרים המשך לימודים במסלולים להוראה בסמינרים של "בית יעקב" ומשנת 2012 מוכרים על ידי משרד החינוך כבחינת בגרות חלקית, הניתנת להשלמה לתעודת בגרות מלאה. "מרכז בית יעקב למורות", באתר הכל אודות מוסדות החינוך סמינר מרכז בית יעקב למורות (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.