laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרסטרויקה (משחק מחשב)

פֶרֶסטרוֹיקה (ברוסית: Перестройка - "בנייה מחדש", אנגלית: Perestroika), אשר ידוע גם בשם טופלר (Toppler), הוא משחק מחשב בסגנון משחקי ארקייד שפותח על ידי חברת התוכנה הסובייטית Locis בברית המועצות בשנת 1989. המשחק נקרא על שם מדיניות הרפורמה החברתית-פוליטית אותה הנהיג מיכאיל גורבצ'וב בברית המועצות בסוף שנות ה-80. במסך הפתיחה של המשחק ניתן לראות את גורבצ'וב והקרמלין. במשחק השחקן שולט בדמות צפרדע קטנה אותה צריכים להוביל על עלי צימחי נופר אשר צפים על פני אגם. המטרה היא להגיע לעלה בקצה הימני העליון של המסך. כאשר עומדים על צימחי הנופר הם שוקעים ונעלמים בתוך המים באופן הדרגתי אך הם מופיעים מחדש במקומות אחרים במסך. הדבר מאלץ את השחקן לקבל החלטות מהירות, בעת שהצפרדע קופצת מעלה לעלה, על מנת למנוע מהצפרדע לטבוע. כאשר השחקנים מגיעים לשלבים מתקדמים יותר במשחק המהירות בה עלי צימחי הנופר נעלמים עולה, ובעקבות כך המשחק הופך מאתגר יותר. בנוסף, בשלבים השונים השחקנים צאיכים לאסוף בונוסים שונים המונחים על עלי צימחי הנופר אשר מעניקים נקודות או חיים נוספים. האויבים במשחק הם יצורים המכונים "ביורוקרטים" אשר מנסים לתפוס ולאכול את הצפרדע. במקרים בהם הצפרדע עומדת על עלי נופר שנעלמים לחלוטין היא טובעת ומתה. כמו כן, במקרים בהם הביורוקרטים מצליחים לתופס את הצפרדע היא גם מתה. המשחק פותח על ידי חברת התוכנה הסובייטית Locis בסוף שנות ה-80. המשחק יצא לשווקים בתקופה בה תעשיית המחשבים ברוסיה עדיין הייתה בחיתוליה ורוב המפתחים ברוסיה יצרו תוכנות ומשחקים למחשבים האישיים בלבד. Frogger
הויגנס

האם התכוונתם ל... כריסטיאן הויגנס – אסטרונום הולנדי בן המאה ה-17 עקרון הויגנס – חוק פיזיקלי שלפיו ניתן להתייחס לכל נקודה בחזית גל כאל מקור חדש של גל כדורי הויגנס (גשושית) – גשושית אירופאית לחקר כוכב הלכת שבתאי
בדי כרתליסה

בֶּדִי כָּרתּלִיסָה (גאורגית: ბედი ქართლისა, צרפתית: Revue de Kartvélologie) או בתרגום חופשי בעברית: "הגורל של כארתלי", הוא כתב עת אקדמי (אנ') המתמחה בשפה, התרבות וההיסטוריה של גאורגיה כרתוולולוגיה, והתפרסם בפריז, בין השנים 1948–1984. מקור שם העיתון מפואמה באותו שם (גאו') של המשורר הגאורגי הרומנטי, בן המאה ה-19, ניקולוז ברתשווילי. כתב העת נוסד על ידי המהגרים הגאורגים, שהיגרו מברית המועצות - ההיסטוריון קָלִיסְטְרָטֶה (אנ') (1986-1901 ונינו סאליה (אנ') (1898-1992). עד לשנת 1957 פרסם העיתון כתבות בשפה הגאורגית בלבד. לאחר מכן פרוסמו גם כתבות גם בצרפתית, באנגלית ובגרמנית, בחסות ובמימון של האקדמיה הצרפתית למדעים, ונערך על ידי קליסטרטה סאליה. העיתון נטל תפקיד מפתח בהתפתחות תחום "לימודי גאורגיה" כרתוולולוגיה באירופה. מספר מומחים בינלאומיים מובילים, ביניהם אקדמאים מגאורגיה, אזרבייג'ן וצפון הקווקז, שיתפו פעולה ותרמו מאמרים בנושא ההיסטוריה, הארכאולוגיה, האתנולוגיה והתרבות של גאורגיה וצפון הקווקז. בשנת 1985 ירש את כתב העת שנתון ("Revue des études géorgiennes et caucasiennes"), שנוסד על ידי ז'ורז' דומזיל וז'ורז' שָׁרָשִׁידזֶה (אנ'). השנתון "גאורגיקה" מכסה תחומי כתיבה דומים. ISSN 0373-1537 אלגוּג'ה חִינְתִּיבִּידזֶה (אנ') (1996), "הספרות הגאורגית במחקר האירופאי", נאט"ו ISSN 0232-4490 ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנריק ורגלנד

המונח "ורגלנד" מפנה לכאן. לערך העוסק במכתש פגיעה שקרוי על שמו, ראו ורגלנד (מכתש פגיעה). הנריק ארנולד ורגלנד (בנורווגית: Henrik Arnold Wergeland‏; 17 ביוני 1808 – 12 ביולי 1845) היה משורר, פרוזאיקן ומחנך נורווגי, הנחשב למשורר משפיע ביותר, למשורר הלאומי של נורווגיה ולאחד מסמלי החירות הנורווגית. ורגלנד גם ידוע בשל מאבקיו למען היהודים בנורווגיה. הנריק ורגלנד נולד ב-17 ביוני 1808 בעיירה כריסטיאנסנד שבנורווגיה. אביו, ניקולאי ורגלנד, היה מחברי הוועדה שהכריזה על עצמאות נורווגיה בשנת 1814, ושם אמו היה אלטה דורותיאה טאולו (Alette Dorothea Thaulow). משפחתו של ורגלנד חיה באידאולוגיה של חופש רוחני. אחותו של ורגלנד הייתה הסופרת קמילה קולט. שלוש שנים לאחר הכרזת העצמאות עבד ורגלנד לתקופה מסוימת בוועדה, שהתכנסה באיידסבול (Eidsvoll). בשנת 1825, בגיל 17, עבר ורגלנד ללמוד תאולוגיה, היסטוריה ובוטניקה באוניברסיטת כריסטיאנה (כיום אוסלו, בירת נורווגיה). ורגלנד נכנס במהרה לעשייה נמרצת בתחום התרבות בכריסטיאנה, שהיית אז רק עיר בורגנית קטנה בת כ-20,000 תושבים, ותוך שנתיים כבר הרים את תדמיתה הספרותית. ורגלנד עסק מעט גם בפילוסופיה של החינוך, כשמצד אחד תמך ברעיונותיו של רוסו, ומצד שני החזיק בדעות שמרניות, אשר קובצו בספר קטן שהוציא תחת השם "Henrikopædie. Kortfattede Love for Opdragelsen fra den spædeste Alder". את התואר בתאולוגיה סיים בשנת 1829, לאחר 4 שנות לימוד, היות שלמד אותו בפיזור-מה עקב פעילויותיו התרבותיות. בשנת 1830 הוציא ורגלנד לאור את ספר השירה האפית, "Skabelsen, Mennesket og Messias", אותו החשיב ורגלנד לפסגת יצירתו. הספר נכתב כמין תגובה לספר "גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון, כשמתוארת בו מלחמה בין האור לחושך, המסתיימת בכיוון האופטימי, שהיה השקפת-עולמו של ורגלנד. מעט לאחר מכן הוציא את ספר השירה "שירי סטלה" (Stella poems), העוסק באהבה ובהנאה מהחיים. בשנת 1831 עבר ורגלנד לגור בצרפת שם חי 15 שנים, עד מותו בשנת 1845. בתקופה זו עסק בעניינים שונים: כתיבת שירים (ביניהם על עניינים פוליטיים באירופה), עריכת עיתונים, ארכיונאות בשירות הממשלה ועמידה בראש המאבק למען זכותם של היהודים להתגורר בנורווגיה. בחסות מאבק זה כתב שני שירים: Jøden (ב-1842) ו-Jødinden (ב-1844). היהודים קיבלו זכות התיישבות ואזרחות מלאה בנורווגיה בשנת 1851, 6 שנים לאחר מותו של ורגלנד. בשנת 1839 נישא ורגלנד לאמאלי בקנוולד (Amalie Bekkenvold). כמה שנים לאחר מכן לקה בשחפת ודלקת ריאות, מהן נפטר ב-12 ביולי 1845. מדיה וקבצים בנושא הנריק ורגלנד בוויקישיתוף הנריק ורגלנד באתר Books and Writers כתבי הנריק ורגלנד בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הנריק ורגלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנריק ורגלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הנריק ורגלנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנריק ורגלנד, באתר MusicBrainz (באנגלית)
ואנס

ואנס (באנגלית: Vans) היא חברה אמריקאית המייצרת בעיקר נעלי סקייטבורד וסניקרס, ובשנים האחרונות החלה בייצור נעלי ספורט שונות. מושב החברה בדרום קליפורניה שבארצות הברית. ואנס נוסדה בשנת 1966 על ידי פול ואן דורן ושמה היה "חברת הגומי של ואן דורן". החברה משווקת בתחומי גלישת הגלים, הסקייטבורד והפאנק-רוק. בשנים האחרונות ואנס החלה משווקת פריטים נוספים כגון ביגוד ואביזרי סקייטבורד. בשנות ה-80 איבדה ואנס רבים מלקוחותיה המרכזיים, כאשר התחילה לייצר נעלי כדורסל וכדורגל. כתוצאה מכך התאגיד פשט רגל בשנת 1984. ארבע שנים לאחר ההתאוששות מפשיטת הרגל קנתה את ואנס חברת הבנקאים McCown De Leeuw, ויצאה בהצהרה פומבית על כך בשנת 1991. ואנס פתחה חנויות קמעונאות המכילות פארקי החלקת סקייטבורד מקורים וגדולים, והפתיחה הראשונה הייתה בשנת 1998 ב-"The Block at Orange". פארק ההחלקה הזה, כמו גם פארק החלקה נוסף באורלנדו הם היחידים שנשארו פתוחים עד היום. בשנת 2004 נרכשה החברה על ידי "VF תאגידים", יצרני ג'ינס ליווי'ס וג'ינס Wrangler, בשווי של 396 מיליון דולר. ואנס הם נותני החסות של ואנס וארפד טור, פסטיבל סקא/פאנק וספורט אתגרי המתקיים בארצות הברית מדי שנה מאז שנת 1995. הפריט הידוע והפופולרי ביותר של ואנס הוא הנעליים שלהם, הפופולריות ביותר בסצנת הפאנק/רוק/סקייטבורד ובשנים האחרונות גם בסצנת האימו וההיפ-הופ. בשנת 2010 נפתחה חנות הדגל הרשמית הראשונה של ואנס בישראל בקניון שבעת הכוכבים ומאוחר יותר באותה שנה גם בקניון איילון. כיום, קיימים ברחבי ישראל סניפים נוספים. בשנות ה-90 החלו לעלות ספקולציות שואנס עושים שימוש מכוון בסממנים אנטישמים, זאת לאור העובדה שסוליות נעלי החברה משובצת בצורת משושים הנראים כמגני דוד (ודריכה על הסמל לכאורה מבזה אותו). הליגה נגד השמצה פנתה לחברה בעניין, ומנכ"ל האחרונה השיב שעיצוב זה לא נעשה מתוך כוונה זדונית או ידיעה על מה שמסמל. קיימת סברה שמבנה הסוליה נועד לשפר את אחיזת הנעל בעת שימוש בסקייטבורד. כמו כן, בתיעוד שצולם בישראל ב-2011 והפך לוויראלי נמצאה חריטה של צלב קרס בתוך הנעל; עם זאת, בבדיקה שערך גוף חדשות מספר ימים לאחר מכן במחסני החברה בישראל לא נמצאה אף חריטה מסוג זה בנעליים. מדיה וקבצים בנושא ואנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ואנס (באנגלית) ואנס, ברשת החברתית פייסבוק ואנס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ואנס, ברשת החברתית אינסטגרם ואנס, ברשת החברתית LinkedIn ואנס, באתר פינטרסט Vans, Inc., by the International Directory of Company Histories, in Encyclopedia.com הכינו את הסקייטבורד: נעלי ואנס חוזרות והן מגניבות מאי פעם, Mako Fashion, ספטמבר 2016 Star of David Pattern on Vans Shoes - quote: "e-mails suggest that this pattern was created by the company to put Jews down ("step on Jews") or that the company was "founded by neo-Nazis." ADL has concluded that there is no truth to any of these allegations.", אתר ADL, מאי 2006 Jewish Stars on Vans Shoes? Snopes צלבי קרס בנעלי ואנס? כל התשובות, באתר נענע 10, 29 ביוני 2011
נאמנות ותשוקה

נאמנות ותשוקה הוא אלבומה הראשון של להקת אלג'יר, שיצא לאור בשנת 1995. סגנון האלבום היה רוק שהושפע ממוזיקה אתנית ומחזנות והוא לא הצליח מסחרית. אלג'יר הוקמה בתחילת שנות התשעים על ידי אביב גדג', יחד עם חבריו למושב תלמי אליהו - גבריאל בלחסן ודביר לביא. חיים שמש, מפיק מחברת הד ארצי, ראה את הלהקה מופיעה בתל אביב והחתים את הלהקה על חוזה בחברה. בדצמבר 1995 יצא האלבום הראשון של הלהקה, "נאמנות ותשוקה", והופק על ידי אסף שריג, חבר להקת "איפה הילד?". להקלטות הצטרף אחיו של אביב גדג', שלום גד, בגיטרה בס. האלבום ניחן במוזיקה עוצמתית ובועטת ובמילים ייחודיות וקשות. הוא עוסק בדיכאון, אלימות ואלוהים. יש בו שירים שקטים ומלודיים, כדוגמת "שלי", "אני צריך אותך" ו"אזהרות לנפש 1995", ושירי רוק אלימים יותר, כדוגמת "צרפת", "קח את הזעם" ו"נאמנות ותשוקה". צרפת (אביב גדג'/ אביב גדג') שלי (אביב גדג'/ אביב גדג') קח את הזעם (אביב גדג'/ אביב גדג') מכתבים למיכלי (אביב גדג'/ אביב גדג') אני צריך אותך (אביב גדג'/ אביב גדג') נאמנות ותשוקה (אביב גדג'/ אביב גדג' וגבריאל בלחסן) אזהרות לנפש 1995 (אביב גדג'/ אביב גדג') אביב גדג' - שירה, גיטרה, פסנתר גבריאל בלחסן - גיטרות, שירה ב"נאמנות ותשוקה" דביר לביא - תופים שלום גד - גיטרה בס אסף שריג - הפקה מוזיקלית (מלבד "שלי" - אלג'יר), גיטרה ב"אזהרות לנפש 1995" תמיר ימני - כלי הקשה ב״צרפת״ קובי בן-שמחון, היישר מתלמי אליהו, באתר הארץ, 24 ביוני 2004
זמנים מוזרים

זמנים מוזרים הוא אלבומה השני של להקת המכשפות. הוא הוקלט בין מרץ לאפריל 1995, בהפקת ובעיבוד חברות הלהקה. פרט ל"מרדף לא ידוע", שאת מילותיו כתבה יעל כהן, ענבל פרלמוטר כתבה והלחינה את כל השירים. האלבום זכה לפחות הצלחה ותשומת לב מקודמו, אך כיום נחשב לאלבום מוערך ולתור הזהב של הלהקה. Reminder‏ (3:18) פאראנויה זמנית (2:34) קוצים של פחד (4:53) ריקוד האלים (3:16) זמנים מוזרים (2:52) מרדף לא ידוע (3:44) The Agony & The Ecstasy‏ (4:49) Consolation‏ (2:58) העלה (2:52) להתעורר בבוקר ולשנוא את עצמך (3:22) סוף העולם (4:17) Candy Man‏ (3:41) ענבל פרלמוטר - גיטרות, שירה, כותבת מילים, מלחינה יפעת נץ - גיטרה בס, קולות יעל כהן - תופים, קולות, מילים לשיר "מרדף לא ידוע" ליליאן שוץ - מפיקה אנדראה שוץ - מפיקה יואב שדמה - טכנאי הקלטה מידע על האלבום זמנים מוזרים באתר MusicBrainz ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנסיית השכל (אלבום)

כנסיית השכל (ידוע גם בתור "האלבום הצהוב") הוא אלבומם השלישי של כנסיית השכל. האלבום זכה להצלחה מסחרית, ומתוכו יצאו להיטים, כדוגמת "למיה יש אקדח", "היינו עושים אהבה" ו"ואת מתפשטת". אלבומם השני של כנסיית השכל, "קח שירים", שהיה אלבום שירי משוררים ניסיוני, נחל כישלון מסחרי, וחברות התקליטים השונות בישראל דחו את הלהקה. רן אלמליח, בסיסט הלהקה, סיפר: ...ובמקרה, באיזה בשלוש בבוקר, פגשתי את קובי אוז עובר בפלורנטין. הוא ירד מהוואן של ההופעות, ורץ אליי וסיפר לי בהתלהבות שהוא מקים לייבל שקראו לו 'לבנטיני'. הוא שאל אם יש לנו חומרים לאלבום, אמרתי לו ש'כן, אבל אף אחד לא רוצה, בטח גם אתה לא תרצה'. ואז הוא בא, שמע, והקלטנו את האלבום הזה. האלבום זכה להצלחה מסחרית, ובמצעד הפזמונים השנתי של רשת ג', זכתה הלהקה בתואר להקת השנה. יורם חזן - שירה, גיטרה אקוסטית, סקסופון רן אלמליח - בס, גיטרה אקוסטית דוד ראסד - גיטרות מייק גולן - קלידים, תכנות ודגימות קובי אוז - דגימות, קלידים, עיבודים, הפקה מוזיקלית מוטי יוסף - תופים אמיר מילשטיין - חליל אבי אלבוחר - פסנתר רוחמה רז - קולות אורי ברק - הפקת סאונד יניב דוידסון - הפקה מידע על האלבום כנסיית השכל באתר MusicBrainz שי להב, ‏"האלבום הצהוב": בריאתה מחדש של כנסיית השכל, באתר מעריב אונליין, 27 בינואר 2017 נדב מנוחין‏, כנסיית השכל חזרה בבארבי לשני אלבומי מופת. הנס קרה דווקא אחר כך, באתר וואלה, 25 בנובמבר 2022 עמי פרידמן, כנסיית השכל: "להתפרק? לא היה לנו זמן", באתר ynet, 9 בינואר 2017
המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי

מתחם המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי (טורקית Divriği Ulu Camii ve Darüşşifası) ממוקם בעיר דיבריאי בנפת סיוואס במזרח אסיה הקטנה שבטורקיה, ומאז שנת 1985 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית. המתחם הבנוי מאבן צהובה, משתרע על מורדותיה של גבעה מדרום למצודת העיר, אורכו 64 מטר ורוחבו 32 מטר. בתכנונו ובמראהו ניכרת השפעה של אדריכלות ארמנית וגאורגית בת התקופה. דיבריאי נפלה לידי הטורקים לאחר קרב מנזיקרט בשנת 1071, וב-1118 ניתנה למנגיג'יק גאזי (Mengücük Gazi), מייסדה של הנסיכות הבייליקית מנגיצ'לי (Mengüçlü beyliği), אשר שלטה בה עד לפלישה המונגולית ב-1277. המסגד הגדול (Ulu Cami) נבנה בשנים 1228 ו-1229 על ידי האדריכל הירמשאה מאהלט (Ahlatlı Hürremşah) בהוראתו של ביי אהמט שאה (Ahmet Şah), שליט הנסיכות. בית החולים לחולי נפש הצמוד למסגד (טורקית עות'מאנית Darüşşifa) נבנה במקביל לבניית המסגד בהוראתה של מליקה טורן (Melike Turan), אשתו של הביי. במלחמת העולם השנייה נשמרו אוצרות ארמון טופקאפי במסגד. המסגד תופס את רוב שטחו של המתחם, ומשתרע על חלקו הצפוני. במסגד אולם תפילה בודד, ובו חמישה מעברים הנבדלים זה מזה בארבע שורות בנות ארבעה עמודים כל אחת, הנושאים קשתות אבן. המעבר המרכזי רחב מעט מהאחרים, ובו קבועים המיחרב, הנחשב לגדול ביותר באנטוליה, ואגן ההטהרות. המינבר מעוטר בעושר ובו עשרים כתובות קליגרפיות. מעל המסגד שתי כיפות בצורת חרוט בגדלים שונים, הגדולה שלה שמונה צלעות שוכנת מעל למיחרב, והאחרת נמצאת מעל אגן ההיטהרות וקבועה בה מנורה. בפינתו הצפון-מערבית של המבנה ניצב מינרט. אל המסגד מוליכים שני שערים - החשוב שבהם נמצא בחזית הצפונית ולידו כתובת הקדשה, והשני קבוע בחזית המערבית. בצד המזרחי קבוע חלון שבעבר שימש כשער שלישי. כל השערים מעוטרים בדוגמאות גאומטריות ובעיטורי פרחים. בית החולים צמוד למסגד מדרום, ותופס כשליש משטח המבנה. הוא בנוי בסגנון מדרסה ובו חדר מרכזי המוקף בחדרים מכל צדדיו. החדרים ערוכים בשתי קומות ותקרתו של בית החולים גבוהה מעט מזו של המסגד. שער בית החולים המתנשא לכל גובהה של חזית המבנה המערבית, מושך את המבט בצידו זה של המבנה. השער קבוע בתוך קשת מחודדת, הקבועה בתורה בתוך קשת נוספת. שתי הקשתות בולטות מקו החזית, והן מעוטרות בעושר רב. הפתח עצמו נמצא בתוך מסגרת מלבנית שקועה ומעליה חלון ביפורי מלבני. מעבר לעיטורים קליגרפיים ודמויות מעולם הצומח, נראים בשער תבליטי דמויות אדם המייצגות את השמש והירח. גם מעל בית החולים ניצבת כיפת חרוט הממוקמת מעל פינתו הצפון-מזרחית. מדיה וקבצים בנושא המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי בוויקישיתוף המקום באתר Arch Net אודות המסגד ובית החולים
אקוויפר ההר

אקוויפר ההר של ארץ ישראל הוא אקוויפר (שכבת סלע המכילה מים) הנפרס באזור שדרת ההר של ישראל, מעמק יזרעאל בצפון, דרך הרי יהודה והשומרון, ועד לבאר שבע. זהו מאגר מי התהום הגדול בישראל. מקובל לחלק את אקוות ההר על פי כיוון הניקוז שלהם: אקוויפר ירקון תנינים זורם לכיוון הים התיכון, ואילו האקוויפרים המזרחיים מתנקזים לבקעת הירדן. אקוויפר ההר מורכב מסלעי גיר ודולומיט מתקופת הקנומן והטורון, המאפשרים את חלחול המים הודות לתופעת הקרסט. מתחת לשכבה זו מצויים סלעי חוואר מתקופת הקרטיקון התחתון המשמשים כאקוויקלוד (שכבה אטימה). באקוויפר ההר איכות מי התהום טובה, אולם הם חשופים לזיהום. האקוויפר נמצא באזור המורכב בעיקר מסלעים סדוקים וחלולים מאוד, ולכן המים, אך גם הגורמים המזהמים, חודרים לתוך האקוויפר ומתפשטים בו במהירות. כמות המים הניתנת לשאיבה מהאקוויפר היא כ-350 מיליון מ"ק מים בממוצע רב שנתי. מי אקוויפר ההר נשאבים בעזרת מערכת מורכבת של בארות ומשמשים את תושבי האזור. בשל מבנה הסלעים של האקוויפר הבארות משפיעות זו על זו: שאיבה מבאר אחת מורידה במהירות את מפלס המים בבאר סמוכה. אקוויפר החוף אקוויפר החרמון שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, עמ' 497 ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מישל סבאח

מישל סבאח (בערבית: ميشيل صباح; נולד ב-1 במרץ 1933 בנצרת) היה הפטריארך הלטיני של ירושלים בין השנים 1987–2008, והפלסטיני הראשון בתפקיד זה. מגיל צעיר למד סבאח בסמינר התאולוגי של הפטריארכיה הלטינית בבית ג'אלא, ובו עשה שנותיו כנער צעיר. הוא הוסמך לכמורה ביולי 1955 ומאז מילא שורה של תפקידי הוראה ומנהל במוסדות חינוך של הפטריארכיה הלטינית בירדן, בישראל ובתחומי הרשות הפלסטינית. בין היתר שימש כנשיא אוניברסיטת בית לחם בין השנים 1980–1988. הוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת הסורבון בתחום הפילולוגיה של השפה הערבית. ב-11 בדצמבר 1987 הוא מונה לפטריארך הלטיני של ירושלים, ומילא תפקיד זה עד לפרישתו לגמלאות ב-22 ביוני 2008, לאחר שהגיע לגיל 75. החליף אותו הארכיבישוף פואד טוואל. בין השנים 1999 ל-2007 שימש כנשיא ארגון השלום הקתולי Pax Christi. סבאח עוטר באות לגיון הכבוד בדרגת "קצין בכיר" בסוף שנת 2006. מדיה וקבצים בנושא מישל סבאח בוויקישיתוף קורות חייו של הפטריארך מישל סבאח, באתר האינטרנט של הפטריארכיה הלטינית של ירושלים (באנגלית) מאיר ראובני, אריה בנדר וסוכנות עתי"ם, הכומר מישל סבאח: כבעל רצון טוב אשתדל לתרום בכל מאודי לשלום באזורנו, מעריב, 30 בדצמבר 1987, עמ' 8
אקוויפר החרמון

במדינת ישראל, אקוויפר החרמון הוא אקוויפר (שכבת סלע המכילה מים) המצוי בתוך שכבות סלע הגיר שמהן בנוי הר החרמון. אזור החרמון הוא העשיר ביותר במשקעים בישראל, ובכל שנה הוא מתכסה בשלג. המים מחלחלים דרך הסדקים שבגיר ונובעים בשולי החרמון, בסוריה במזרח ובישראל במערב, וכן במעיינות של הנחלים דן, שניר, ובניאס בדרום. מעיינות אלה הם המקורות המרכזיים של נהר הירדן, והם מזרימים מדי שנה כ-500 מלמ"ק מים אל הכנרת. אקוויפר ההר אקוויפר החוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלוי

הַלֵּוִי הוא שם משפחה יהודי נפוץ; הנקראים בשם זה מתייחסים על בני שבט לוי. האם התכוונתם ל... אישים אברהם אבלי הלוי גומבינר (המג"א) - רב בפולין, בעל ה"מגן אברהם" אברהם אליעזר הלוי – מורו של שד"ל אברהם בן אליעזר הלוי – רב ומקובל ספרדי אברהם הלוי פרנקל – מתמטיקאי ישראלי אפרים הלוי – לשעבר ראש המוסד בנימין הלוי – שופט וח"כ ישראלי בנימין בן שלמה הלוי – דיין, פוסק ומקובל באיזמיר ברוך הלוי אפשטיין – רב וסופר בפולין, בנו של יחיאל מיכל הלוי; נספה בשואה ברוך שלום הלוי אשלג (הרב"ש) - מקובל ישראלי, בנו של יהודה לייב הלוי אשלג דוד הלוי סגל – רב אשכנזי, בעל ה"טורי זהב" הרצי הלוי – הרמטכ"ל ה-23 ז'אק פרומנטל הלוי – מלחין אופרות יהודי-צרפתי זרח הלוי – משורר עברי חיים דוד הלוי – רב ישראלי, שימש כרבה הראשי של תל אביב יהודה הלוי – משורר יהודי בספרד של ימי הביניים יהודה לייב הלוי אשלג – רב ומקובל יוחאי הלוי – אתלט ישראלי יוסי קליין הלוי – סופר ועיתונאי ישראלי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (פירושונים) – ארבעה רבנים ידועים בשם זה. יוסף הלוי – מזרחן וארכאולוג, מורה לעברית ונוסע נודע, יהודי-צרפתי ממוצא טורקי יוסף הלוי (צייר) – צייר ישראלי יורם הלוי – ניצב במשטרת ישראל יוש הלוי – מחזאי ישראלי יחיא יצחק הלוי – רב תימני יחיאל מיכל הלוי אפשטיין – רב ומחבר הספר "ערוך השולחן" יעקב ספיר ("יעקב הלוי ספיר") – רב ותייר ארצישראלי יפת בן עלי הלוי – חכם קראי, בנו של עלי יצחק אייזיק הלוי – רב והיסטוריון, מחבר סדרת "דורות הראשונים" יצחק אייזיק הלוי הרצוג – הרב הראשי האשכנזי הראשון של מדינת ישראל ישעיה הלוי הורוביץ (השל"ה) - רב אשכנזי במאה ה-17 מאיר אברהם הלוי (לעיתים "אברהם מאיר הלוי") – רב אורתודוקסי, היסטוריון ופובליציסט יהודי ברומניה מאיר הלוי לטריס – משורר וסופר עברי במאה ה-19 מאיר יצחק-הלוי – ראש עיריית אילת מנחם שמואל הלוי – מנהיג קהילתי יהודי-איראני בתחילת המאה ה-20 משה הלוי – במאי ישראלי משה הלוי (בלוגר) – בלוגר ישראלי עלי הלוי בן אלחסן – חכם קראי צחי הלוי – זמר ושחקן ישראלי שלום יצחק הלוי – רב תימני בישראל שלמה הלוי מבורגוס – יהודי מומר שהיה לחכם דת נוצרי שמואל אליעזר הלוי איידלס (המהרש"א) - רב אשכנזי ממשפחת קלונימוס שמואל הלוי ואזנר – רב ישראלי חרדי בית הלוי בית הלוי – מושב בעמק חפר ג'רי בית הלוי – כדורגלן ישראלי לוי לוין
אקוויפר החוף

אקוויפר החוף הוא אקוויפר (שכבת סלע המכילה מים) במדינת ישראל. האקוויפר משתרע על פני כ-120 ק"מ לאורך חוף הים התיכון, מאזור הכרמל עד רצועת עזה, ברצועה הנמשכת מקו החוף במערב ועד 7–20 ק"מ מזרחה. נקרא גם "אקוויפר הפלייסטוקן", על שם השכבות הגאולוגיות העיקריות המרכיבות אותו. הוא המקור העיקרי למים ברצועת עזה. עוביו של האקוויפר החופי הוא של 160–180 מטר ותחום השתרעותו מגיע עד 20 ק"מ מהחוף. המים באקוויפר זה נאגרים בתוך חול, אבן חול וכורכר. קיבולת המים היא 20 מיליארד מטרים מעוקבים. רוב המים באקוויפר מגיעים ממי גשמים. שאר המים מגיעים מנחלים ושיטפונות שמקורם באזור ההר, אך מחלחלים לקרקע במישור החוף. המקור העיקרי של מים טבעיים שפירים במשק המים בישראל הוא מי התהום. בישראל שני אקוויפרים מרכזיים של מי תהום - אקוויפר החוף ואקוויפר ירקון תנינים (המכונה גם אקוויפר ההר). מקורות המים הטבעיים של ישראל ובעיקר מי התהום נתונים בסכנת זיהום והמלחה הולכת וגדלה, כתוצאה מפעילות תעשייתית, דלקים, פעילות חקלאית ושאיבת יתר של האקוויפרים השונים, המביאה לירידת מפלסיהם וחדירת מים מלוחים לתוכם. גורם נוסף הוא הזרמת השפכים מרצועת עזה. גורם חשוב להקטנת חלחול מי גשמים לאקויפר הוא סלילת נתיבים נוספים לאורך כביש החוף והרחבת נתיבי הרכבת שמשמעה הפיכת שטחים בעלי פוטנציאל חלחול בשולי הכביש הקיים לשטחים אטומים, מהם ניגרים המים לנקזים. לפיכך, התכנית מקטינה את פוטנציאל החלחול לאקוויפר. הרשות הממשלתית למים וביוב מופקדת על שמירת איכות מקורות המים הטבעיים והלא טבעיים, על שיקומם, על טיובם ועל מניעת זיהומם. למעלה מ-65% מאוכלוסיית ישראל מתגוררת על פני האקוויפר והדבר גורם לנזקים - פגיעה באיכות המים. שטח האקוויפר באזורים העירוניים הוא גדול יחסית וכתוצאה מכך אין חלחול של מי גשמים אל האקוויפר והדבר גורם לזיהום והמלחה של המים כך שכל הבארות אשר בעבר היו מחוץ לעיר וכתוצאה מהבינוי המואץ והתפשטות העיר נמצאות הבארות כיום בתחומי הערים והם לא בשימוש. מי התהום באקוויפר החוף חשופים מאוד לזיהום משתי סיבות: מעל אקוויפר החוף נמצא האזור המיושב ביותר במדינת ישראל. מעליו ישנם יישובים רבים, מפעלים, תחנות-כוח, שדות חקלאיים, מזבלות ועוד, וכל אלה פולטים מזהמים ורעלים רבים, הזורמים אל מי התהום. מתבצעת שאיבת יתר של מי תהום מאקוויפר החוף הגורמת לשינוי כיווני הזרימה ולחדירה של מי ים דרך הפן הביני לתוך האקוויפר ולהמלחת המים שבו. הפתרון לצמצום זיהום מי האקוויפר הוא הסדרת השפכים שלא יחלחלו לאדמה ופיקוח על מפעלי תעשייה. הפתרון לצמצום המלחת מי האקוויפר הוא צמצום השאיבה מאקוויפר החוף ופיתוח מקורות מים חלופיים. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 נסגרו בארות רבות באזור זה בעקבות מקרים של המלחת מי התהום וזיהומם. אקוויפר ההר אקוויפר החרמון אגן החוף, באתר רשות המים (כולל מפת האקוויפר) המים במישור החוף,מחברות: גילה זוהר; רות פלג, מטח, הספרייה הווירטואלית. אמיר טל, מהם ההבדלים ביו אקוויפר החוף לבין אקוויפר צפון הארץ?, מדור "שאל את המומחה" באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, 14 בינואר 2010. פרויקט תחזית קיימות לישראל 2030 מדדים – קיימות אתמול, היום ומחר מליחות מי-תהום עורכים: ד"ר עמיר אידלמן ויעל יבין מניעת זיהומם והמלחתם של מקורות המים, ניטורם ושיקומם - דו'ח מבקר המדינה 19 באוקטובר 2021 מפות, באתר Google docs. תמר לביא, האיום השקט שמגיע מרצועת עזה, באתר זווית - סוכנות ידיעות למדע ולסביבה, ‏30 ביוני 2019 חברת נתיבי איילון, נתיבים מהירים בכביש 2 - מקטע נתניה וינגייט: סקירה הידרוגיאולוגית, באתר נתיבי איילון, ‏דצמבר 2017
סעדיה מנדל

סעדיה (סצ'קו) מנדל (2 ביולי 1931 – 26 ביוני 2017) היה אדריכל ישראלי. כיהן כראש המחלקה בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת אריאל ולימד באוניברסיטה כפרופסור חבר. קודם לכן לימד גם בטכניון בחיפה. מנדל נולד בעיר נובי סאד שביוגוסלביה ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בגיל שבע. הוא למד בבוז-אר בפריז וב-AA (אנ') בלונדון והוא בוגר הפקולטה לארכיטקטורה בטכניון בחיפה וגדל בתל אביב ובירושלים. בשנת 1956 זכה יחד עם אבא אלחנני, במקום השלישי, בתחרות לציוני מקומות היסטוריים. את הפרקטיקה הפרטית בארץ החל בשנת 1960 ובשנת 1993 הצטרף למשרדו בנו יריב. בין השאר הוא השתתף בתכנון הקאנטרי קלאב ליד צומת גלילות, בשנת 1965. בשנת 1967 הוא זכה בפרס על תוכנית לשימור יפו העתיקה. בשנת 1969 הוא זכה בפרס על תוכנית לשיקום הרובע היהודי. בשנת 1971 הוא הציג תוכנית אלטרנטיבית לבנייה על הכרמל בחיפה באופן שלא יפגע בנוף. כפרופסור לאדריכלות, מנדל עמד בראש המחלקה לארכיטקטורה בבצלאל בשנים 1988–1990, ובהמשך היה ראש המחלקה לאדריכלות באוניברסיטת אריאל. החל משנת 1984 הוא שימש כיושב ראש מחוז תל אביב של המועצה לשימור מבנים ואתרים, וכן כיהן כיושב ראש הוועד המנהל של המועצה. ברשימת עבודותיו בולטים מפעלי שיקום ושימור רבים של בתים ושכונות ברחבי הארץ (שנעשו בשיתוף עם עמיתים שונים): יפו העתיקה, שכונת ימין משה, חברון, משכנות שאננים ומבנים שונים בירושלים, בעכו העתיקה ובצפת העתיקה. עסק גם בפרויקט הקמת מרכזים קהילתיים לאוכלוסייה הבדואית בסיני בישראל שלפני הפינוי. והיה "אדריכל היישוב" בירוחם. תכנן את תחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה אשר נבנתה בשנת 2000 ואת מלון חוף הדקלים שנבנה בתחילת שנות ה-90 ופונה במסגרת תוכנית ההתנתקות. בסוף שנות השישים היה דמות מרכזית בחוג תומכי משה דיין. אתר האינטרנט הרשמי של סעדיה מנדל אורלי רובינזון, סעדיה מנדל – אדריכל, באתר "טקסט" אסתר זנדברג, תגובה ציונית הולמת, באתר הארץ, 22 באפריל 2005 מיכאל יעקובסון, ארץ ישראל השלמה של סעדיה מנדל, באתר Xnet‏, 6 בספטמבר 2011 - ריאיון לרגל יום הולדתו ה-80 מיכאל יעקובסון, רחל מבכה את חומותיה: קברה של רחל אמנו הפך ליעד מבוצר, באתר Xnet‏, 19 במרץ 2014 סעדיה מנדל, מגדלים פותרים את בעיית הדיור? הטעיה גסה, באתר Xnet‏, 1 בנובמבר 2011 אלי אלון, מת סעדיה מנדל מבכירי אדריכלי השימור בארץ, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 ביוני 2017 מיכאל יעקובסון, מת סעדיה מנדל, בכיר אדריכלי השימור בישראל, מורה ומחנך, באתר Xnet‏, 27 ביוני 2017 סעדיה מנדל, דף שער בספרייה הלאומית צעיר זכה בתחרות ציוני מקומות היסטוריים, הצופה, 21 בפברואר 1956 אברהם רותם, זה יהיה מועדון בעל אופי, מעריב, 21 בספטמבר 1965 פרס רוקח הוענק למפעלי הנדסה בת"א וביפו, על המשמר, 2 בנובמבר 1967 פרס ע"ש עזי רוזן ז"ל יוענק לצוות אדריכלים, מעריב, 14 ביולי 1969 מציעים תכנית אלטרנטיבית לבינוי הכרמל כדי לא לפגוע בנוף, דבר, 6 ביוני 1971 עדית זרטל, האם צפת נהרסת?, דבר, 11 באוגוסט 1972 בנקו אדר, הישועה הגדולה של הימין, על המשמר, 5 במרץ 1969