גשר צר מאד

גשר צר מאד הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בסוף 1985 בבימויו של נסים דיין, שכתב גם את התסריט ביחד עם חיים חפר. עם אהרן איפלה וסלווה נקארה בתפקידים הראשיים. העלילה היא סיפור אהבה בלתי אפשרי בין קצין במילואים בתפקיד תובע בממשל הצבאי ברמאללה לבין אלמנה פלסטינית נוצרייה, על רקע המתיחות בגדה המערבית. הפקת הסרט החלה בשנת 1984, תחילה על ידי יהורם גאון והמפיק איצ'ו נער, על פי סיפור קצר מאת חיים חפר. לאחר שביצעו כמה צילומי רקע החליטו השניים לנטוש את הפרויקט, ונסים דיין רכש את זכויות ההסרטה של הסיפור. דיין בחר ללהק לסרט שחקנים מרקע מגוון, בין השאר בחר בשחקן הטורקי טונג'ל קורטיז לשחק את ראש המשפחה הפלסטינית, ובמכרם ח'ורי כמושל הצבאי הדתי, ולתפקיד הראשי ליהק את השחקן אהרן איפלה, שחקן ישראלי שעשה חיל בהוליווד, אך זה היה זה סרטו הראשון בו כיכב בישראל. רוב צילומי הסרט נערכו בעיר רמאללה, ונתקלו בקשיים שונים, חיילי מג"ב סירבו לאבטח את הצילומים, וגורמים שונים בעיר הביעו התנגדות לצילום הסרט בעיר. הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 1985. במהלך צילומי הסרט, יצרה הבמאית דינה צבי-ריקליס סרט תיעודי על תהליך ההפקה והצילום שלו. הסרט הופץ במקביל ליציאתו לאקרנים. הסרט התיעודי נקרא בשם "מראה מגשר צר", וניבא במידה רבה את אירועי האינתיפאדה הראשונה, שפרצה שנתיים אחר כך. "גשר צר מאד" היה הסרט הישראלי הראשון שהתקבל לתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן בספרד. סלווה נקארה זכתה בפרס שחקנית השנה - 1985. בני תגר (אהרן איפלה) הוא עורך דין שמשרת במילואים כתובע בבית המשפט של הממשל הצבאי ברמאללה. מכוניתו נרגמת על ידי נערים ברמאללה, הוא נפצע בפניו ושמשת הרכב מתרסקת. הוא קופץ מהרכב, רץ אחרי המיידים ומבחין באחד מהם נכנס לבית ספר. הוא מתפרץ לבית הספר ומאתר את הנער בחדר אחד עם הספרנית לילה מנסור (סלווה נקארה). הנער נפחד ובני מביט בלילה ונרגע. למקום מגיע המושל הצבאי אמנון (מכרם ח'ורי) ואומר לשחרר את הנער כי הוא נכדו של המכובד אנוואר מנסור (טונג'ל קורטיז) עמו יש לממשל הצבאי קשרים הדוקים. בני נמצא בהליכי גירושים מאשתו אילנה (רחל דיין) שהיא פעילת שמאל ומשתתפת בהפגנות נגד הכיבוש. הוא מתאהב בלילה ומתחיל לחזר אחריה. לילה היא אלמנה מנביל, בנו של אנוואר מנסור מהמכובדים והעשירים ברמאללה ובעל קשרים טובים עם הממשל. בהתחלה היא מסתייגת מבני המייצג את הכיבוש אבל לאט לאט היא מתאהבת בו. הרומן הזה בתנאים האלה הוא מסוכן. בני מוזהר על ידי מפקדו אמנון, ואיש הממשל הצבאי אזולאי (אורי גבריאל) להפסיק זאת. גם דודו מנשה (ז'אק כהן) העובד בממשל כאזרח, מזהיר אותו אך בני לא נענה. מצבה של לילה יותר מסוכן, היא מוזהרת על ידי חמיה אנוואר מנסור, מפוטרת ממשרתה ונאלצת לברוח לכפר עין עריכ. בני לא מרפה ומצליח למצוא אותה ומציע לה לברוח איתו אך היא מסרבת בשלב זה. אנוואר מסעוד מזעיק את בנו טוני (יוסף אבו ורדה) מעמאן, נותן בידו אקדח ומצווה עליו לרצוח את לילה בגלל חילול כבוד המשפחה. טוני הוא מבוקש של השב"כ. הוא מגיע ללילה אבל לא מסוגל לירות בה. באותו רגע מגיע למקום אזולאי ושניהם יורים אחד בשני ונפצעים. לילה מסכימה לבקשת המשפחה לעבור לירדן. כשזה נודע לבני הוא נוסע לגשר אלנבי, רואה אותה על האוטובוס המתחיל לנסוע וקורא לעברה והיא מבטיחה לו שתחזור. "גשר צר מאד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גשר צר מאד", באתר ספר הקולנוע הישראלי "גשר צר מאד", באתר אידיבי "גשר צר מאד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גשר צר מאוד, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מאיר שניצר, גשר צר מדי, חדשות, 29 בנובמבר 1985, המשך - ריאיון עם נסים דיין על הפקת הסרט "גשר צר מאוד" גשר צר מאד, באתר קרן הקולנוע הישראלי ביקורות רחל נאמן, סרט חדש - אגדה בגדה - אין אהבות פוליטיות, כותרת ראשית, 20 בנובמבר 1985 מאיר שניצר, איפה נפל "גשר צר מאוד", חדשות, 4 בדצמבר 1985, המשך זיאד פאהום, פיתויה של ערביה, כותרת ראשית, 11 בדצמבר 1985 איקי שובל, חדש על המסך, מעריב, 28 בנובמבר 1985 רחל נאמן, סרט חדש - אגדה בגדה - אין אהבות פוליטיות, כותרת ראשית, 20 בנובמבר 1985 מאיר שניצר, רומיאו ויוליה כאן ועכשיו, חדשות, 19 בדצמבר 1984 קורטיז בא, הסרט מתעכב, חדשות, 14 בספטמבר 1986 מכראם חורי: זו הבעיה שלהם, מעריב, 1 בדצמבר 1985 נעמי רון, הישראלי של שירלי מקליין, חדשות, 9 בינואר 1985 אש״ף נגד נסים דיין, חדשות, 6 בפברואר 1985 עירית שמגר, אגדה בגדה, מעריב, 29 בנובמבר 1985 מאיר שניצר, עושים סרט על איך עושים סרט, חדשות, 25 בפברואר 1985 סרט קצר - הגושרים - "מראה מגשר צר", חדשות, 22 בנובמבר 1985 יעקב בר-און, ‏איפה הם היום: השחקן הבינלאומי אהרן איפלה לא מצא את מקומו בישראל, באתר מעריב אונליין, 7 באוקטובר 2015 "גשר צר מאד" התקבל לתחרות בסאן־סבסטיאן, מעריב, 30 באוגוסט 1985