laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
World of Glass

World of Glass הוא אלבום האולפן השלישי באורך מלא של להקת המטאל הגותי טריסטניה (Tristania). זהו האלבום הראשון של הלהקה אחרי שמורטן ולנד עזב, ומציג שינוי קל בסגנון המטאל הגותי הסימפוני הכבד שאפיין את הלהקה. השימוש בריפים כבדים ירד והשימוש במוזיקה אלקטרונית גדל (למשל בשיר The Modern End). למרות זאת, שירת סופרן של ויבקה סטנה לצד גראולינג של רוני תורסן מ-Trail of Tears לצד קטעי מקהלה, המשיכו את הקו של טריסטניה משני אלבומיה הקודמים. האלבום התקבל בתגובות מעורבות. ויבקה סטנה - שירה נשית, מקהלה אנדרס הויביק הידל - גיטרה, שירת בלאק מטאל ב-"The Shining Path" ו-"Tender Trip on Earth" רון אוסטרהוס - באס אינר מוהן - קלידים קנת' אולסון - תופים אוסטן ברגוי - שירה גברית נקייה רוני תורסן - גרואלינג פיט יוהנסן - כינור יאן קנת' ברקווד - שירה גברית נקייה ב-"Selling Out" ו-"Crushed Dreams" Sandrine Lachapelle, Emilie Lesbros, Johanna Giraud, Damien Surian, Hubert Piazzola - מקהלה מידע על האלבום World of Glass באתר MusicBrainz האלבום World of Glass באתר Discogs
ג'ורדין ויבר

ג'ורדין מארי ויבר (באנגלית: Jordyn Marie Wieber; נולדה ב-12 ביולי 1995) היא מתעמלת אמריקאית. היא אלופה אולימפית (לונדון 2012) ואלופת העולם בתחרות הקרב-רב (2011). ויבר נולדה בדוויט, מישיגן לריטה ודייוויד ויבר. היא החלה להתאמן בהתעמלות כבר בגיל 4. באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 2011 זכתה ויבר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. שתי מדליות זהב, בתחרות הקרב-רב אישי (שולחן קפיצות-15.716, מקבילים מדורגים-13.600, קורה-15.266, קרקע-14.800, סה"כ-59.382), לפני ויקטוריה קומובה מרוסיה (59.349 נק') ויאו ג'ינאן מסין (58.598 נק') ובתחרות הקבוצתית (179.411 נק') לפני רוסיה (175.329 נק') וסין (172.820 נק'). מדליית ארד בתרגיל על הקורה (15.133 נק'), אחרי סוי לו (15.866) ויאו ג'ינאן (15.233 נק') שתיהן מסין. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל על המקבילים המדורגים (14.500 נק') ובמקום שישי בתרגיל הקרקע (14.700 נק') באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ויבר במדליית זהב בתחרות הקבוצתית (183.596 נקודות), לפני רוסיה (178.530 נקודות) ורומניה (176.414 נקודות). בתחרות הקרב רב אישי היא לא הצליחה להתברג לשלב הגמר בתחרות הקרב רב אישי למרות שסיימה במקום רביעי בשלב המוקדמות בתוצאה של 60.032 נק', אחרי ויקטוריה קומובה מרוסיה (60.632 נק'), אלכסנדרה רייזמן (60.391 נק') וגבריאל דאגלס (60.265 נק') חברותיה לנבחרת, מפני שרק שתי נציגות מכל מדינה יכולות להשתתף בשלב הגמר שבו משתתפות 24 מתעמלות. היא עלתה לשלב הגמר מהמקום השישי, רק בתרגיל הקרקע. ב-2018 העידה כי היא הייתה מקורבנות ההתעללות המינית של רופא נבחרת ההתעמלות האמריקאית לארי נאסר. על כך זכתה יחד עם חברותיה בפרס ארתור אש למעשי אומץ וגבורה בתחום הספורט. מדיה וקבצים בנושא ג'ורדין ויבר בוויקישיתוף ג'ורדין ויבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ורדין ויבר, באתר olympedia.org ג'ורדין ויבר, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית
דניאל מקפאדן

דניאל ליטל מקפאדן (באנגלית: Daniel Little McFadden; נולד ב-29 ביולי 1937) הוא כלכלן אמריקאי, מומחה לאקונומטריקה, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2000 במשותף עם ג'יימס הקמן. מקפאדן זכה בפרס על תרומתו לפיתוח של תאוריה ושיטות לניתוח מודלים של בחירה בדידה. כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1985 היה נשיא האגודה המדעית החברה האקונומטרית. מקפאדן נולד בראלי (קרוליינה הצפונית) ולמד באוניברסיטת מינסוטה. הוא סיים שם תואר ראשון בפיזיקה בגיל 19 וקיבל את הדוקטורט במדעי ההתנהגות עם התמחות בכלכלה ב-1962. המנחה שלו לדוקטורט היה ליאוניד הורביץ, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2007. ב-1964 החל מקפאדן ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. תחומי המחקר שלו נגעו בבעיית הקישור בין התאוריה הכלכלית למדידתה ובהחלטות התנהגותיות (choice behavior). ב-1975 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק וב-2000 זכה בפרס נמרס לכלכלה. ב-1981 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית). ב-1977 החל ללמד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אולם חזר לברקלי ב-1991. לאחר שובו לברקלי הקים שם מקפאדן את המעבדה לאקונומטריקה המתמקדת בחישובים סטטיסטיים ליישומים כלכליים, בראשה הוא עומד עד היום. כמו כן, הוא חבר בחבר הנאמנים של כלכלנים למען שלום וביטחון, ארגון לא ממשלתי שבין חבריו אוסקר אריאס, אמרטיה סן, דאגלס נורת' וקנת' ארו. ב-10 בינואר 2011 פורסם דבר מינויו של מקפאדן לנשיא לנושא כלכלת בריאות באוניברסיטת דרום קליפורניה. פרופסור מקפאדן ינהל פעילות משותפת בין בית ספר סול פרייס למדיניות ציבורית באוניברסיטת דרום קליפורניה ובין המחלקה לכלכלה באוניברסיטה, לצורך בחינת בעיות יסוד עמן מתמודד מגזר הבריאות, תוך התמקדות בבחינת אופן קבלת ההחלטות של צרכנים ביחס לביטוח בריאות ושירותי רפואה. מדיה וקבצים בנושא דניאל מקפאדן בוויקישיתוף דניאל מקפאדן, באתר פרס נובל (באנגלית) דניאל מקפאדן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דף הבית של דניאל מקפאדן באתר אוניברסיטת קליפורניה בברקלי דניאל מקפאדן, באתר פרס נמרס לכלכלה דניאל מקפאדן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) [1] ינואר 2011 באתר אוניברסיטת דרום קליפורניה Nobel Laureate Appointed Presidential Professor
חרטה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חרטה – תחושה של אי-שביעות רצון מהחלטה שהתקבלה בעבר חרטה (תורת ההחלטות) – מושג טכני בתורת ההחלטות, המשווה ביצוע בפועל לאסטרטגיה שבדיעבד חרטה (סרט) – דרמה פוליטית מ-1984 חריטה
שאוקי ח'טיב

שאוקי ח'טיב (בערבית: شوقي الخطيب; נולד ב-15 ביוני 1956) הוא יושב ראש ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל לשעבר וראש מועצת יפיע לשעבר. שאוקי ח'טיב, מהנדס בניין במקצועו, נכנס אל החיים הפוליטיים בשנת 1988 (בגיל 32) כאשר נבחר לנציג מטעם המפלגה הקומוניסטית הישראלית בבחירות לתפקיד ראש מועצת יפיע, תפקיד לו נבחר ואותו מילא במשך 20 שנה עד לבחירות לרשויות המקומיות בישראל של 2008. בשנת 2001 מונה לתפקיד יו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל ויו"ר ועד ראשי הרשויות המקומיות הערביות, תפקיד זה מילא במשך כ-7 שנים עד לשנת 2008, אז הודיע על פרישה מן החיים הפוליטיים. קרוב לסיום תפקידו כיו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל, בסוף שנת 2008, הציע שאוקי ח'טיב להכפיל את מספר נציגי ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל מטעם המפלגות הערביות, זאת על ידי הוספת נציגה מכל מפלגה - כדי ליצור נציגות שווה לנשים ולגברים בוועדה, סוגיה זו יצרה מחלוקת שטרם נפתרה והביאה עליו ביקורת רבה מצד השייח' כמאל חטיב, סגן יו"ר התנועה האיסלאמית הצפונית ואישים נוספים שטענו שמקומן של נשים אינו בוועדה כזו. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב ח'טיב במקום ה-115 הסמלי ברשימת חד"ש לכנסת. בשנת 2008 הקים יחד עם ג'ידא רינאווי זועבי את עמותת אינג'אז ומשמש כנשיא העמותה. ב-2013 הקים יחד עם סטף ורטהימר את הגן התעשייתי בנצרת, והחל מאותה השנה משמש כיושב הראש הוועד המנהל של ארגון "אלפאנר" לקידום ושילוב מיעוטים, נשים ומבוגרים בתעשייה. יואב שטרן, משבר זהות אצל ערביות ישראל: גם לבשל וגם להחליט, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2008 שרון רופא-אופיר, חטיב: "לא נשב בחיבוק ידיים מול השואה בעזה", באתר ynet, 4 במרץ 2008 שאוקי ח'טיב - התקשורת המקומית ככלב שמירה, סרטון באתר יוטיוב נאומו של שאוקי ח'טיב בפאנל האתגר של דו הקיום בין ערבים ויהודים בישראל - שנת 2008, סרטון באתר יוטיוב שרון רופא-אופיר, יו"ר ועדת המעקב של ערביי ישראל פורש, באתר ynet, 19 באוגוסט 2008 יואב שטרן, משבר זהות אצל ערביות ישראל: גם לבשל וגם להחליט, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2008 רשימת חד"ש לכנסת השמונה עשרה באתר ועדת הבחירות המרכזית.
מתיבתא תפארת ירושלים

מתיבתא תפארת ירושלים היא אחת מהוותיקות בישיבות בניו יורק והתפרסמה בהנהגתו של הרב משה פינשטיין. לישיבה יש שני קמפוסים: הקמפוס הישן ב-145 East Broadway כולל את כל כיתות הלימוד החל מטרום-גן ילדים ועד לכיתות על-תיכוניות. בראשו עמד עד לפטירתו הרב דוד פיינשטיין, בנו הבכור של הרב משה פינשטיין. לקמפוס זה אין מעונות ללינת התלמידים. הקמפוס השני, הידוע גם כ"ישיבת סטטן איילנד" (Yeshiva of Staten Island) בראשו עומד הרב ראובן פיינשטיין. יש בו בית ספר תיכון וכיתות על-תיכוניות. המעונות שלו נמצאים ב-1870 Drumgoole Road East, בסטטן איילנד ניו יורק. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הישיבה נוסדה בשנת 1907 כתלמוד תורה תפארת ירושלים ברחוב אלדריג' 87 בניו יורק. עברה בהמשך התפתחות מהירה והחליפה כמה מקומות: רחוב הסטר 115, אחר כך מדיסון 240, מונטגומרי 13, ולבסוף באיסט ברודוויי מספר 145 ומספר 147. הבניין הנוכחי נבנה בשנת 1912. בית הספר התיכון הוקם בשנת 1929. על מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כביש 310

כביש 310 הוא כביש אזורי המתחיל בצומת הנשיא ומסתיים במחלף להבים על כביש 6. אורכו כ-13 ק"מ. הכביש הוא ציר המשמש כאחת הכניסות לעיר רהט ומעבר ממנה ומהנגב המערבי לערד והנגב המזרחי. בתחילה עם סלילת הכביש מצומת להבים מערבה הוא סומן כהמשכו המערבי של כביש 31 אך לאחר השלמתו וחיבורו לכביש 25 שונה סיווגו מכביש ארצי לאזורי וניתן לו מספרו- 310. אמנם הכביש היה אמור להיחשב כציר רוחב מפני שהוא נע בפועל ממערב למזרח ולא מדרום לצפון, אך מפני שהוא חיבר בין השאר בין שני צירי הרוחב כביש 25 וכביש 31 וזו התכלית שלשמה הוא נסלל - הוא נחשב ככביש אורך בעל מספר זוגי. הקטע בין צומת להבים עד להבים היווה את תחילתו של כביש 31 עד שנת 2015, אולם עם פתיחתו של כביש 6 על תוואי כביש 31 באזור, שונה גם מספרו של קטע זה ל-310 והוא נמשך כיום עד מחלף להבים החדש. כבישי ישראל
אברהם נתון

אברהם נָתוֹן (נתנזון) (1 באפריל 1906 - 10 בדצמבר 1959) היה צייר ישראלי יליד בסרביה שעלה לישראל בשנת 1935 והיה מחבריה הבולטים של קבוצת "אופקים חדשים". נתון נולד בשם אברהם נתנזון בכפר רני (reni), שנמצא כיום באוקראינה סמוך למפגש הגבולות הדרומי עם מולדובה ורומניה. בתקופה בה גר בכפר הוא היה בגבולות רומניה. בן למשפחה בת עשרה ילדים. בשנים 1930–1933 למד באקדמיה לאמנות בבוקרשט. ב-1935 עלה לארץ לישראל בעלייה בלתי לגלית. בארץ עסק בתחילה בעבודות מזדמנות, ובהמשך עבד כמורה לציור בבתי ספר ברמת גן וגבעתיים. מסוף שנות ה-30 היה חבר באגודת הציירים והפסלים. הציג תערוכות יחיד בשנים 1940 ו-1942 בגלריה לאמנות כ"ץ בתל אביב. בשנת 1948 נמנה עם מייסדי קבוצת אופקים חדשים והיה מאמניה המשפיעים ביותר. אחד מתלמידיו היה יאיר גרבוז שאף ציין אותו בספריו.[דרוש מקור] בתחילה, נתון הרבה לצייר את נופי ארץ ישראל בסגנון אבסטרקטי, אותו למד בהשתלמות בציור שעבר בפריז בשנת 1931. בשנת 1951 חזר לפריז לתקופה קצרה בה האלמנטים הפיגורטיביים בציוריו הפכו לכתמי צבע גאומטריים. בשנת 1952 הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של יצירתו בבית דיזנגוף, בבצלאל ובמוזיאון חיפה לאמנות. בשנת 2008 הוצגה תערוכה רסטרוספקטיבית נוספת במוזיאון תל אביב. נתון הציג בביאנלה של ונציה, יוהנסבורג, בואנוס איירס, סאו פאולו, הודו וטוקיו. זכה בפרס דיזנגוף (1942) ובפרס מילוא (1959). בשנת 1959 נפטר נתון ממחלת הסרטן, בן 53 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו אישה, ריבה, וילדים. אברהם נתון - תערוכת זיכרון, איגוד המוזיאונים בישראל, 1960. אביגדור לואיזאדא, 'לדמות-דיוקנו של הצייר אברהם נתון הידיד הנאמן לאמיני אמנות וספרות', מאזנים כו, 2 (1968), 116–118. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) אביגדור לואיזאדה (עורך), אברהם נתון (מבוא: בנימין גלאי), תל אביב: דפוס אופסט אמנים מאוחדים, 1969. חיים גמזו, אברהם נתון, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1970. גבריאל טלפיר, 100 אמנים בישראל, הוצאת גזית, 1971. גילה בלס, אפקים חדשים, תל אביב, 1980. מהדורה מורחבת ומעודכנת: אופקים חדשים, הוצאת מודן, 2014. אורית לוטרינגר, 'אברהם נתון', מכירה פומבית: הירחון הישראלי לאספנות ולאמנות 29 (2002), 6–13. אירית הדר, 12 אמנים - מבט שני, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006. אירית הדר, אברהם נתון, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2008. אברהם נתון, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל מידע לאספנים אודות אברהם נתון, באתר עסקי אמנות אברהם נתון (נתנזון) (1906–1959), באתר גלריית טל אברהם נתון, רטרוספקטיבה מ-10.4.08 במוזיאון תל אביב לאמנות, באתר הפורטל הישראלי לאמנויות סמדר שפי, עכבר העיר אונליין, אופק שנקטע, באתר הארץ, 4 ביולי 2008 רחל אנגל, מבט על יצירת אברהם נתון, מעריב, 20 במרץ 1970 רחל אנגל, נתון - האמן הלא נשכח, מעריב, 11 בנובמבר 1960 יעקב אורלנד, אברהם נתון ז"ל, דבר, 29 בינואר 1960 הצייר א. נתון, דבר, 10 בדצמבר 1959 (עם פטירתו) ביוגרפיה ורשימת תערוכות של הצייר אברהם נתון באתר Art Pane עבודתו של אברהם נתון "אישה בחלון" נמכרה במחיר שיא עבור האמן 46,000$ בבית המכירות הפומביות תירוש, 29 ינואר 2011 אברהם נתון, דף שער בספרייה הלאומית אברהם נתון באתר חברה קדישא ת"א–יפו רון ברטוש, גלריה לאמנות כ"ץ: סיפורה של הגלריה הראשונה בישראל, המחלקה לאמנויות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע; ברוש, תל אביב, 2015. אברהם נתון - רטרוספקטיבה, עכבר העיר. פרסי מילוא, דבר, 31 בינואר 1960. אברהם נתון באתר GRAVEZ
זפת ונוצות

זיפות וכיסוי בנוצות הייתה צורת ענישה מקובלת שהחלה בתקופה הפיאודלית באירופה ולאחר מכן התפשטה אל מושבותיה. העדות הראשונה לשימוש בשיטה זאת לקוחה ממכתב ששלח מלך אנגליה ריצ'רד הראשון בשנת 1191 לכוחותיו בארץ ישראל. צורת ענישה זו הייתה שכיחה בשלוש עשרה המושבות האמריקניות בסמוך לפרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית וזה האזכור המאוחר ביותר שלה. במסגרת ענישה זו השתמשו בזפת מאתרי הבנייה הסמוכים ובנוצות מעופות שונים. בשלב הראשון של העונש, זפת חמה הייתה נשפכת על גופו של האדם ונדבקת אליו. מבחינה פיזית, הזפת החמה גרמה באופן תדיר לצריבות קשות על גופו של העבריין ולכן יכולה להיחשב גם כענישה גופנית. בשלב השני של הענישה היה הקורבן מכוסה בנוצות, בין אם על ידי גלגולו בערימת נוצות או על ידי זריקת נוצות עליו. הנוצות היו נצמדות לאדם במשך ימים ובכך היו מצליחים המענישים ברוב המקרים להרחיקו מהתושבים. בשונה מהגליה, העונש אינו קבוע ולכן הועדף רבות על פני הגלות. מטרת הענישה הייתה השפלה כך שהדבר יגרום לאדם לעזוב את העיירה וגם אם יחזור, לא יבצע פשעים להבא. בסופו של דבר בוטלה צורת ענישה זו בארצות הברית, בעיקר בנימוק שהיא לא כללה את שיקומו של העבריין מהפשע שאותו ביצע והפרה את התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית, האוסר ענישה אכזרית ויוצאת דופן. המונח "זפת ונוצות" משמש כיום באופן מטפורי לביטוי סנקציה חברתית יוצאת דופן בחריפותה המופעלת נגד אדם, הכוללת את הוקעתו והשפלתו הפומבית. מדיה וקבצים בנושא זפת ונוצות בוויקישיתוף
פיט יוהנסן

פיט יוהנסן (בנורווגית: Pete Johansen; נולד ב-11 במאי 1962) הוא כנר נורווגי, הידוע בעיקר בזכות תרומתו לאלבומי מטאל גותי, להם הוא תורם נגינת כינור בסגנונו הייחודי. פיט יוהנסן החל לנגן בכינור בגיל 9 ומסע ההופעות הראשון שלו היה עם להקת מוזיקת קאנטרי בגיל 16. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא יזם מספר פרויקטים שלא זכו להכרה רחבה, ועמד בראש להקת Modesty Blaise שהוציאה אלבום אחד בשם "Face Of The Sun". לפריצתו הגדולה זכה יוהנסן כאשר ניגן עבור להקת המטאל הגותי הנורווגית The Sins of Thy Beloved באלבומה "Lake of Sorrow". בעקבות הצלחתו ניגן באלבומי מטאל של להקות מטאל גותי נוספות, הידועות שבהן הן טריסטניה וסירניה. הוא היה שותף לאלבומים Widow's Weeds,‏ Beyond The Veil ו-At Sixes And Sevens שנחשבים לאלבומי מפתח בתחום. יוהנסן ניגן באלבומים הבאים: The Sins of Thy Beloved Lake of Sorrow Perpetual Desolation Tristania Widow's Weeds Beyond The Veil World of Glass Rubicon Morgul All Dead Here The Horror Grandeur Sketch of Supposed Murder Sirenia At Sixes and Sevens פיט יוהנסן, באתר Last.fm (באנגלית) פיט יוהנסן, באתר AllMusic (באנגלית) פיט יוהנסן, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיט יוהנסן, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) פיט יוהנסן, באתר Discogs (באנגלית) פרופיל ב-Metal Storm ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוב ריצ'רדס

רוברט יוג'ין "בוב" ריצ'רדס (באנגלית: Robert Eugene "Bob" Richards;‏ 20 בפברואר 1926 – 26 בפברואר 2023) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי פעמיים ברציפות בקפיצה במוט. הוא היה הקופץ במוט היחידי בהיסטוריה שהגן על תוארו האולימפי. ריצ'רדס נולד בשמפיין, אילינוי. הוא למד באוניברסיטת אילינוי. באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ריצ'רדס במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.20 מטר, אחרי בן ארצו גן סמית' (4.30 מטר) וארקי קטיה מפינלנד (4.20 מטר). במשחקים הפאן אמריקאיים הראשונים, שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה ריצ'רדס במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.50 מטר. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה ריצ'רדס במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 4.55 מטר, לפני בן ארצו דון לאז (4.50 מטר) ורגנר לונדברג משוודיה (4.40 מטר). במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1955 זכה ריצ'רדס במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.50 מטר ובמדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 6886 נק' באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ריצ'רדס במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 4.56 מטר, לפני בן ארצו בוב גוטובסקי (4.53 מטר) ויוריוס רובניס מיוון (4.50 מטר). נוסף לכך, הוא השתתף בתחרות קרב עשר אך לאחר 9 מקצועות נאלץ לפרוש מהתחרות בשל פציעה. נפטר ב-26 בפברואר 2023. בסך הכל זכה ריצ'רדס 20 פעמים בתואר אליפות ארצות הברית, מהם 17 בקפיצה במוט ו-3 פעמים בקרב עשר. ריצ'רדס זכה בשנת 1951 בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר. בשנת 1975 זכה ריצ'רדס להיכלל בהיכל התהילה האמריקאי באתלטיקה. בשנת 1983 זכה ריצ'רדס להיכלל בהיכל התהילה האולימפי של ארצות הברית. קפיצה לגובה: 1.91 מטר (1954) קפיצה לרוחק: 7.09 מטר (1954) קפיצה במוט: 4.72 מטר (1957) קרב עשר: 7313 נק' (1954) מדיה וקבצים בנושא בוב ריצ'רדס בוויקישיתוף בוב ריצ'רדס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי בוב ריצ'רדס, באתר olympedia.org בוב ריצ'רדס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית בוב ריצ'רדס, באתר Track and Field (גברים) בוב ריצ'רדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אמיר ענבר, עם הישג אולימפי שלא שוחזר מאז, הוא כנראה הכומר היחיד אי פעם שהופיע על דגני בוקר, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2021 בוב ריצ'רדס, באתר James E. Sullivan Award (באנגלית) בוב ריצ'רדס, באתר USA Track & Field - Hall Of Fame (באנגלית)
ננו-חוט

ננו-חוט הוא חומר שבשניים מממדיו הוא בסדר גודל ננומטרי, ורק "הממד הארוך" שלו אינו ננומטרי. ננו חוטים עשויים להועיל כמוליכים למחצה; אולם טרם התגלה מלוא המידע שיאפשר את השימוש המלא בהם בתעשיית האלקטרוניקה והאלקטרואופטיקה. פרופ' ארנסטו יוסלביץ וחברי קבוצת המחקר שלו במכון ויצמן למדע, גילו דרך לגדל ננו-חוטים של חומר מוליך למחצה באופן אופקי על משטח, והצליחו לראשונה לכוון אותם לגדול במבנים מסודרים באורך מילימטר – ארוכים פי 100 מננו-חוטים המתקבלים בשיטות אחרות. מוליכים-למחצה בעלי מבנים מסודרים עומדים בבסיס מרבית הטכנולוגיות המתקדמות, ומחקר זה עשוי להוביל לפיתוח מוליכים למחצה בעלי תכונות חשמליות ואופטיות משופרות, המתאימים למגוון רחב של שימושים, כמו טרנזיסטורים, התקני LED, לייזרים, תאים פוטו-וולטאיים ונוספים. ננוטכנולוגיה ננו-חומרים ננו-צינורית פחמן ננו-סיב מדיה וקבצים בנושא ננו-חוט בוויקישיתוף ננו-חוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ננו-חוטים, דף שער בספרייה הלאומית ראו: חוק וסדר: מדעני המכון הצליחו לגדל ננו-חוטים ארוכים ומסודרים, באתר מכון ויצמן.
קסיטריט

קסיטריט (Cassiterite) הוא מינרל בדיל בצבע אדום-חום, מתכתי, חזק שנוסחתו SnO2 והוא המקור העיקרי לבדיל. באירופה החלו לכרות קסיטריט בתחילת המאה ה-15 כמקור לבדיל ובמאה ה-17 הגיעו לשיא הכרייה. המקור העיקרי לקסיטריט הוא במרבצים או אדמת סחף והמכרות החשובים ביותר נמצאים בבוליביה. מקורות נוספים לקסיטריט הם מלזיה, תאילנד, אינדונזיה, רוסיה, זאיר, סין וניגריה. מקור השם הוא במילה היוונית "קסיטרוס" (בדיל), או במילה הפיניקית (שפת ממלכה עתיקה באזור הים התיכון) - "קסיטטריד" שמתייחסת לאיי אירלנד ובריטניה שהיו מקור חשוב בעבר לבדיל. מדיה וקבצים בנושא קסיטריט בוויקישיתוף קסיטריט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בוריס שאחלין

בוריס אנפיאנוביץ' שאחלין (ברוסית: Борис Анфиянович Шахлин; ‏27 בינואר 1932 – 30 במאי 2008) היה מתעמל סובייטי, אלוף אולימפי (13 מדליות מהן 7 זהב, 4 כסף ו-2 ארד), אלוף עולם (14 מדליות מהן 6 זהב, 6 כסף ו-2 ארד) ואלוף אירופה (10 מדליות מהן 6 זהב, 3 כסף ו-1 ארד). מדורג במקום 13 בהיסטוריה, מבין כל הספורטאים, ובמקום 4 בהיסטוריה מבין כל המתעמלים, במניין מדליות הזהב שצבר (7). מדורג במקום 4 בהיסטוריה, מבין כל הספורטאים במניין המדליות שצבר (13). שאחלין נולד בישים שבמחוז טיומן. הוא החל להתאמן בגיל 12. באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא, איטליה, בשנת 1954, זכה שאחלין בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות הקבוצתית ומדליית כסף בתרגיל על המתח. באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בפרנקפורט, מערב גרמניה בשנת 1955 זכה שאחלין ב-5 מדליות, מהן 4 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בתחרות הקרב-רב אישי, בתרגיל על סוס הסמוכות, על המקבילים ועל המתח. מדליית כסף בתרגיל על הטבעות. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה שאחלין בשתי מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על סוס הסמוכות. באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1958 זכה שאחלין ב-5 מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בתחרות הקרב-רב אישי, לפני טקאשי אונו מיפן ובן ארצו יורי טיטוב, בתרגיל על סוס הסמוכות, על המקבילים ועל המתח. באולימפיאדת רומא (1960) זכה שאחלין ב-7 מדליות, מהן 4 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות הקרב-רב אישי, לפי טקאשי אונו ויורי טיטוב, בתרגיל על סוס הסמוכות, על סוס הקפיצות, ועל המקבילים. מדליות כסף בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על הטבעות ומדליית ארד בתרגיל על המתח. באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1962 זכה שאחלין ב-6 מדליות, 4 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף בתחרות הקבוצתית, בתרגיל על הטבעות, על המקבילים ועל סוס סמוכות ומדליות ארד בתחרות הקרב-רב אישי, אחרי בן ארצו טיטוב, ויוקיו אנדו מיפן ובתרגיל על סוס הקפיצות. באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1963 זכה שאחלין ב-5 מדליות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב בתרגיל על הטבעות ועל המתח, מדליות כסף בקרב-רב אישי ובתרגיל על המקבילים ובמדליית ארד בתרגיל על סוס הסמוכות. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה שאחלין ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב בתרגיל על המתח, מדליות כסף בתחרות הקבוצתית ובתחרות הקרב-רב אישי, אחרי יוקיו אנדו וביחד עם בן ארצו ויקטור ליסיצקי ושוג'י צורומי מיפן ומדליית ארד בתרגיל על הטבעות. באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בדורטמונד, מערב גרמניה בשנת 1966 זכה שאחלין במדליית כסף בתחרות הקבוצתית. בשנת 1967 בגיל 35, פרש שאחלין מספורט תחרותי לאחר שעבר התקף לב. בשנות ה-90 ובשנות ה-2000, עבד כמרצה באוניברסיטת קייב. ב-30 במאי 2008 נפטר שאחלין בקייב, שבאוקראינה. בשנת 2002 זכה שאחלין להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בהתעמלות. מדיה וקבצים בנושא בוריס שאחלין בוויקישיתוף בוריס שאחלין, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי בוריס שאחלין, באתר olympedia.org בוריס שאחלין, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית בוריס שאחלין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בוריס שאחלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Boris Shakhlin | The International Gymnastics Hall of Fame, www.ighof.com (באנגלית)
אפקט עיניים אדומות

אפקט עיניים אדומות הוא תופעה בצילומי צבע, המתבטאת בצביעת עיני המצולם בצבע אדום, ובבעלי חיים – אף בצבעים אחרים. צביעת העיניים באדום מתרחשת במצב בו המבזק קרוב לעדשת המצלמה. פעולת המבזק, אשר מיועדת להארת סביבות חשוכות, מאירה את השכבה הדמית שבעין, ובשל הקרבה אל העדשה מוחזרות קרני האור האדומות מהעין ישירות אל העדשה. בבעלי חיים שונים, בשל מסנני ראייה בעיניהם המאפשרים ראיית לילה ברמות שונות, נתקלות קרני האור במסננים המחזירים לעדשת המצלמה את צבעם, שאינו בהכרח אדום. ככל שאיכות ראיית הלילה אצל בעל החיים יורדת, כך צבע העיניים, בשעת פעולת המבזק, דומה לזה האדום של בני האדם. קיימות מספר דרכים להימנע מהתופעה: אי שימוש במבזק מניעת השימוש במבזק ושימוש בתאורה טבעית ככל האפשר. הרחקת המבזק מהעדשה הרחקת מקור אור המבזק מהעדשה ממעיטה מהחזרת האור הישירה מהעין אל עדשת המצלמה, ובכך מצמצמת את עוצמת האפקט. הרחקה זו עשויה להיות מובנית בגוף המצלמה, על ידי התקן מבזק הרחוק מהעדשה, או על ידי חיבור התקן מבזק חיצוני. כמו כן קיימות מצלמות עם מצב היוצר מספר הבזקים לפני ההבזק המיועד לצילום עצמו, כך שההבזקים המוקדמים גורמים לרפלקס צמצום אישון העין, ולהסתרת כלי הדם שבו. אם בכל זאת נוצרות "עיניים אדומות", ניתן לתקן את התמונה באופן ממוחשב. הסרה באמצעות תוכנת עריכת תמונה ניתן להסיר עיניים אדומות מצילום, באמצעות עריכה גרפית שלו על ידי תוכנות מתאימות. קיימות אף תוכנות המכילות כלים ייחודיים לטיפול בתופעה. דוגמה טובה לכך היא התוכנה Snapseed המוצעת על ידי גוגל. אפקט עין העש דיוקן מדיה וקבצים בנושא אפקט עיניים אדומות בוויקישיתוף מאיר ברק, מדוע בצילום עם פלאש מקבלים עיניים אדומות?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 4 בספטמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.