laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לוקאס רידר

לוקאס רידר (בגרמנית: Lukas Raeder, נולד ב-30 בדצמבר 1993 באסן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער ברוט-וייס אסן. רידר שיחק כנער במספר מועדונים בעיר הולדתו אסן ובסביבתה, כמו דיסבורג, רוט-וייס אסן ושאלקה 04. ביוני 2012 חתם רידר בבאיירן מינכן, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, בה צבר 37 הופעות. רידר ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה באפריל 2014 בהפסד הביתי 3-0 לבורוסיה דורטמונד, בו שיחקה באיירן מינכן בהרכב חסר מאוד במטרה לשמור כוחות למשחק חצי גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד שהיה אמור להתרחש שלושה ימים לאחר מכן. במשחק זה, רידר החליף במחצית את מנואל נוייר, וספג שניים מתוך שלושת השערים. בהמשך, פתח רידר בניצחון של באיירן 5-1 על קייזרסלאוטרן בגביע הגרמני. רידר שימש לרוב כשוער השלישי בהיררכיית השוערים של באיירן מינכן, אחרי מנואל נוייר וטום שטארקה, ומיעט לקבל הזדמנויות. עם זאת, רידר נחשב כשותף לטרבל של באיירן מינכן בעונת 2012/13 על אף שלא שיחק דקה אחת באותה עונה, ולדאבל בעונת 2013/14. ביולי 2014, עם חתימתו של פפה ריינה כשוער השני בבאיירן מינכן, חתם רידר בוויטוריה סטובאל מליגת העל הפורטוגלית על חוזה לשלוש שנים, שם הוא שיחק כשוער הראשון בתחילה, אך בהמשך ירד מעמדו והוא שימש שוער שני. בקיץ 2017, עם תום חוזהו, עזב רידר את הקבוצה וחתם בברדפורד סיטי, שם ערך הופעת ליגה אחת ושימש כשוער משנה. בתום עונת 2017/18 שוחרר מהקבוצה. בקיץ 2018 חתם רידר ברוט-וייס אסן מהליגה האזורית המערבית, שהיא הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה, וחזר למועדון בו שיחק בנעוריו. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (2): 2013, 2014 הגביע הגרמני (2): 2013, 2014 הסופר קאפ הגרמני: 2012 ליגת האלופות: 2013 הסופר קאפ האירופי: 2013 אליפות העולם לקבוצות: 2013 מדיה וקבצים בנושא לוקאס רידר בוויקישיתוף לוקאס רידר, באתר Transfermarkt לוקאס רידר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) לוקאס רידר, באתר Soccerway לוקאס רידר, באתר WorldFootball.net לוקאס רידר, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לוקאס רידר".
צהוב סנסט FCF

צהוב סנסט FCF (באנגלית: Sunset Yellow FCF) נקרא גם צהוב כתום S, הוא פיגמנטי צביעה אזו כתום המופק מנפט. כאשר נעשה בו שימוש במזון בארצות הברית הוא נקרא צהוב 6, באירופה הוא מסומן באמצעות מספר E כ-E110. צהוב סנסט משמש במזון, קוסמטיקה ותרופות. לדוגמה הוא נכלל בסוכריות, קינוחים, חטיפים, מרקים, פירות משומרים, בריבות, ושתייה (הפנטה לסוגיה). לרוב נעשה שימוש בצהוב סנסט ביחד עם אמרנת (E123), על מנת לייצר צבע חום בשוקולדים וקרמל. הצריכה היומית המקובלת היא 4 מיליגרם לכל ק"ג משקל גוף, על פי הנחיות האיחוד האירופי וארגון הבריאות העולמי. צהוב סנסט היה אסור או מוגבל לשימוש כתוסף מזון בנורווגיה, פינלנד ושוודיה. בשנת 2008 קראו רשויות הבריאות בבריטניה ליצרנים להפסיק להשתמש באופן וולונטרי ב-6 צבעי מאכל: טרטרזין, אזורובין,  Ponceau 4R, קווינולין צהוב, צהוב סנסט ואדום אלורה AC. תקנות האיחוד האירופי שנכנסו לתוקף בשנת 2010 מחייבות יצרני מזון לציין על האריזה של מזון המכיל אחד או יותר מ-6 צבעי המאכל הנ"ל הצהרה האומרת: "עלול ליצור השפעה שלילית על פעילות וקשב אצל ילדים". צהוב סנסט הידוע בארצות הברית כצהוב 6, מאושר לשימוש כצבע ל: מאכל, תרופות וקוסמיטקה. מאז שנות ה-70 ישנה דאגה ציבורית כי צבעי מאכל חשודים בגרימת התנהגות הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות בקרב ילדים. דאגה זו הובילה את רשויות המזון בארצות הברית ובמדינות נוספות לבחון מחקרים בנושא. בריטניה ביצעה מחקר לבחינת השפעת 6 צבעי המאכל שהוזכרו וכן סודיום בנזואט (חומר משמר), על ילדים שצורכים אותם באמצעות משקאות, המחקר פורסם ב-2007. המחקר מצא "קשר אפשרי בין צריכת צבעי מאכל וסודיום בנזואט להיפראקטיביות" בקרב ילדים. וועדת הייעוץ שבחנה את המחקר קבעה כי עקב מגבלותיו לא ניתן להשליכו על האוכלוסייה הכללית, וכי נדרש מחקר נוסף. האיחוד האירופי סימון מוצרים המכילים את החומרים שנבדקו, כזהירות מונעת. בריטניה קראה ליצרי מזון להפסיק להשתמש בחומרים אלה באופן וולונטרי. בשנת 2009 בחנה הרשות האירופאית לבטיחות במזון את הנתונים והמידע וקבעה ש"הראיות המדעיות הקיימות לא מצביעות על קשר בין צריכת צבעי מאכל לשינוי התנהגות". מנהל התרופות והמזון האמריקאי לא הוציא הנחיות חדשות לציבור בעקבות המחקר באירופה. מדיה וקבצים בנושא צהוב סנסט FCF בוויקישיתוף
ארפ

האם התכוונתם ל... ואייט ארפ – איש חוק אמריקני ז'אן ארפ – צייר, פסל ומשורר שווייצרי סופי טויבר-ארפ – אמנית שווייצרית, אשתו של ז'אן ארפ
המסע בדורך השחר

המסע בדורך השחר (באנגלית: The Voyage of the Dawn Treader) הוא ספר ילדים, השלישי שיצא לאור בסדרת דברי ימי נרניה, מאת הסופר ק. ס. לואיס. הספר, המשתייך לסוגת הפנטזיה, ראה אור בשנת 1952. כרונולוגית, זהו הספר חמישי בסדרה, לאחר אחיינו של הקוסם, האריה, המכשפה וארון הבגדים, הסוס ונערו, והנסיך כספיאן. בספר זה, בן דודם של ארבעת גיבורי האריה, המכשפה וארון הבגדים, יוסטס קלארנס סקראב, נמשך יחד עם אדמונד ולוסי, הצעירים מבין ארבעת בני דודו, לתוך ממלכת נרניה, דרך ציור של ספינה - היא הספינה "דורך השחר". הספינה נמצאת תחת פיקודם של הנסיך כספיאן, רב החובל דריניאן והעכבר האביר ריפיצ'יפ, ונמצאת במסע שמטרתו למצוא את שבעת האצילים, ידידיו של אביו של כספיאן, שנשלחו על ידי דודו מירז לתור את הים המזרחי ועקבותיהם נעלמו. כמו כן למסע מטרה נוספת - להגיע אל קצה העולם, או קרוב אליו ככל הניתן (עולמה של נרניה, כמסתבר בספר זה, בנוי כדסקית שטוחה, שניתן להגיע אל קצותיה). יוסטס, המוצג בתחילת הסיפור כילד אנוכי, מפונק וגועלי, הנהנה להציק לבני דודיו, עובר שינויים בעקבות החוויות העוברות עליו במהלך המסע ופגישתו עם אסלן, ומשנה בהתאם את דרכיו. שמות האצילים ומציאתם: האציל ברן-נמצא על ידי כספיאן כאשר הוא סוחר עבדים. כספיאן מגלה זאת וממנה את ברן לדוכס האיים הנידחים. האציל אוקטסין-נמצא על ידי יוסטס גוסס בשינוי צורה של דרקון אך מת דקות אחדות אחרי שיוסטס מצא אותו. האציל רסטימר-נמצא על ידי אדמונד ב"אי מי המוות" כנציב זהב בתוך "מי המוות". האציל רופ-נמצא על ידי חברי דורך השחר בתוך המים ליד אי העלטה כאשר הוא מצטרף לחברי "דורך השחר" להגיע אל סוף העולם שם נמצאים שלושת האצילים הנותרים (שלושת הישנים):האציל ארגוז, האציל מברמורן, האציל רביליאן. נמצאו ישנים ב"ראשיתו של סוף העולם" בידי קללה וכאשר יגיעו החברים לסוף העולם קללה זו תוסר. האלגוריה הנוצרית, המוצגת ברוב ספרי הסדרה באופן מרומז ומאופק בלבד, נעשית גלויה יותר בסוף ספר זה, כאשר אסלן פוגש את הילדים כאשר הוא לובש צורה של שה, אשר יותר מכל מזוהה עם דמותו של ישו. הוא פוגש אותם בשדה פרחים עצום בקצה העולם, שיכול להתפרש כעולם הבא או כמלכות השמים. כמו כן מספר אסלן לילדים שהוא קיים גם בעולמם שלהם, אלא ששם הוא נקרא בשם אחר. מדיה וקבצים בנושא המסע בדורך השחר בוויקישיתוף המסע בדורך השחר, באתר OCLC (באנגלית)
חוות קינג

חוות קינג (למפת ארצות הברית מוגדלת)   וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י ה ש ק ט מפרץ מקסיקו קנדה מקסיקו איי בהאמה חוות קינג (למפת ארצות הברית רגילה)   וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י ה ש ק ט מפרץ מקסיקו קנדה מקסיקו איי בהאמה חוות קינג (למפת טקסס רגילה)   אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו מקסיקו מפרץ מקסיקו חוות קינג (למפת טקסס מוגדלת)   אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו מקסיקו מפרץ מקסיקו חוות קינג חוות קינג (באנגלית: King Ranch) היא חווה חקלאית הממוקמת בין קורפוס כריסטי לבראונסוויל שבדרום טקסס. היא חולשת על שטח כולל של 3,340 קילומטרים רבועים והיא אחת החוות הגדולות בעולם. החווה נוסדה בשנת 1853 על ידי ריצ'רד קינג וגדעון קיי לואיס. החווה גדולה יותר משטחה של רוד איילנד וממדינת לוקסמבורג. החווה מחולקת לארבע "מחלקות" (divisions) הנקראות "Santa Gertrudis", ה-"Laureles", ה-"Encino" וה-"Norias", אשר רק שתיים מהן גובלות פיזית אחת בשנייה וגם גבול זה יחסית קצר.  בשנת 1961 הוגדרה החווה אתר מורשת לאומי (NHL). בחווה עדרי בקר, חקלאות, כולל כותנה, קנה-סוכר, חיטה, דשא ומקורות הכנסה אחרים כגון מוצרי יוקרה ופעילות ציד ספורטיבי. בנוסף לעדרי הבקר, החווה מגדלת סוסים, כולל קאורטר, קאטינג ות'ורוברד וסוסיה אף זכו במספר תחרויות. בשנת 2001 חברת פורד הוסיפה דגם בשם King Ranch לסדרת F150, עם סימול הבקר של חוות קינג כלוגו. בנוסף לפעילות ציד ספורטיבי "רגילה" קיימת חיה מיוחדת בחווה - הנילגאי, אשר מקורו בהודו והוא נרכש בשנת 1920 מהגן הזואולוגי בסן דייגו. כיום ישנה פעילות ציד מבוקרת של הנילגאי בחווה. חוות וגונר מדיה וקבצים בנושא חוות קינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חוות קינג (באנגלית) חוות קינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
החזית הבלארוסית הראשונה

החזית הבלארוסית הראשונה הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בכיבוש פולין וגרמניה, תוך שהיא כובשת לבסוף את ברלין. ב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית הבלארוסית לחזית הבלארוסית הראשונה, ולמפקדה מונה קונסטנטין רוקוסובסקי. החזית לחמה במבצע רגושב-זלובין, ולאחר מכן השתתפה במבצע בגרטיון שבו השמידה את הארמייה הגרמנית התשיעית, ובהמשך השתתפה החזית במבצע לובלין-ברסט. בנובמבר 1944 החליף גאורגי ז'וקוב את רוקוסובסקי בפיקוד על החזית, ובינואר 1945 השתתפה החזית במבצע ויסלה-אודר שבו התקדמה בזינוק אחד מהויסלה אל האודר. ב-16 באפריל 1945 פתחה החזית יחד עם החזית האוקראינית הראשונה בקרב על ברלין. בתחילה הסתבכה החזית בקרב על רמת זלו, אך לבסוף פרצו כוחות החזית והגיעו לברלין, שם ניהלו קרבות קשים עד לכניעת העיר ב-2 במאי. לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית למפקדת הכוחות הסובייטיים בגרמניה. קונסטנטין רוקוסובסקי (אוקטובר 1943 - נובמבר 1944) גאורגי ז'וקוב (נובמבר 1944 - יוני 1945) החזית הבלארוסית הראשונה שהוקמה על בסיס החזית המרכזית
איב מונטאן

איב מונטאן (בצרפתית: Yves Montand;‏ 13 באוקטובר 1921 – 9 בנובמבר 1991) היה שחקן קולנוע וזמר צרפתי, מגדולי זמרי השאנסון הצרפתי. נולד בשם איבו ליווי (Ivo Livi) בעיירה האיטלקית מונסומנו אלטו. זמן קצר לאחר לידתו עזבה משפחתו את איטליה ועברה לצרפת. מונטאן גדל במרסיי ובצעירותו עבד כספר במספרה של אחותו ולאחר מכן החל לעבוד בנמל מרסיי. את קריירת השירה שלו החל כזמר מועדונים. ב-1944 התגלה על ידי הזמרת אדית פיאף, אשר צירפה אותו להופעותיה, יעצה לו והוא אף היה למאהבה. מונטאן זכה בהכרה בינלאומית כשהשתתף בכמה סרטים, ובשנת 1951 התחתן עם השחקנית סימון סיניורה ושניהם כיכבו בכמה סרטים יחדיו. כמו כן ניהל רומן עם השחקנית מרילין מונרו, שלצידה הופיע בסרט "הבה נתאהב" משנת 1960. מונטאן היה לאחד מכוכבי הקולנוע המוערכים ביותר באירופה וכיכב בשורה של סרטים איכותיים וחשובים: "שכר האימה" (1953), "האם את אוהבת את ברהמס?", "Z", "פול פרנסואה וינסאן ואחרים", "סזאר ורוזאלי", "מצב של מצור", "המעגל האדום", "הבה נתאהב", "הפרס הגדול", ז'אן דה פלורט ומאנון (1986) ועוד. הוא היה חביבם של במאים דגולים כאלן רנה, קוסטה גברס, קלוד סוטה, מלוויל ואחרים. בשנת 1985 נפטרה אשתו סימון סיניורה. זמן קצר לאחר מכן התחתן מונטאן עם העוזרת האישית שלו, ובשנת 1988, כשהוא בן 67, נולד בנו היחיד. לאחר מותו פרסמה בתה של סימון סיניורה (מנישואיה הראשונים), קתרין אלגרה, ספר ובו חשפה כי מונטאן התעלל בה מינית כשהייתה ילדה. עם זאת היא גם טענה שהיא השלימה איתו בשנותיו המאוחרות. מדיה וקבצים בנושא איב מונטאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איב מונטאן (בצרפתית) איב מונטאן, סרטונים בערוץ היוטיוב איב מונטאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איב מונטאן, באתר AllMovie (באנגלית) איב מונטאן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איב מונטאן, באתר ספוטיפיי איב מונטאן, באתר Last.fm (באנגלית) איב מונטאן, באתר AllMusic (באנגלית) איב מונטאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) איב מונטאן, באתר דיזר איב מונטאן, באתר Yandex.Music (ברוסית) איב מונטאן, באתר Discogs (באנגלית) איב מונטאן, באתר Genius איב מונטאן, באתר DNCI איב מונטאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איב מונטאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) איב מונטאן (1921-1991), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע העם 1928

גביע העם או גביע ארץ ישראל הייתה התחרות הארצית הראשונה שאורגנה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל שהוקמה בשנת 1928. המשחקים החלו ב-7 באפריל 1928 והסתיימו ב-26 במאי 1928. בתחרות השתתפו 11 קבוצות, וחברת היינות כרמל מזרחי העניקה את חסותה. במשחק הגמר הפועל תל אביב (ששמה היה אז "הפועל אלנבי") ניצחה את מכבי חשמונאי ירושלים עם התוצאה 0-2, אך לאחר המשחק הקבוצה הירושלמית הגישה ערעור להתאחדות בטענה שכדורגלן הפועל משה מאיר שהשתתף במשחק לא היה כלול ברשימת הכדורגלנים שהוגשה לפני המשחק. הערעור התקבל תוך החלטה ששתי הקבוצות הוכרזו כזוכות בגביע. הערה: הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג. בעקבות ערעור הוכרז ששתי קבוצות זכו בגביע תיאור התחרות באתר ההתאחדות הגביע ל"הפועל", דבר, 27 במאי 1928 גביע ארץ ישראל הראשון, אתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
צד א' צד ב' (אלבום של מתי כספי)

צד א' צד ב' הוא אלבום הסולו השלישי של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא באוקטובר 1978. בתחילת 1978 הקליט מתי כספי אלבום שלישי, חדש, אך החליט לגנוז אותו בשל חוסר שביעות רצונו מהתוצאות. יהונתן גפן הציע לו להקליט אלבום קאברים. כספי החל בעבודה באפריל והתקליט יצא לאור באוקטובר. האלבום צד א' צד ב' מכיל שירים שהולחנו על ידי כספי למילותיהם של יהונתן גפן, אהוד מנור, דן מינסטר, שמרית אור, ירון לונדון, לאה גולדברג וכספי עצמו. האלבום כולל שירים שבוצעו והתפרסמו בעבר על ידי מבצעים אחרים, ובאלבום זה זכו לגרסה של כספי. כך, למשל, השיר "מקום לדאגה" שבוצע כבר בשנת 1975 על ידי שרה בדישי (אז פורסם בשם "יש מקום לדאגה"), השיר "זה מכבר" שבוצע על ידי אושיק לוי והשירים "עוד יבוא היום" ו"שיר היונה" שבוצעו על ידי נתנאלה. עטיפת האלבום, הכוללת את צללית פניו של מתי כספי מביט שמאלה, עוצבה על ידי דוד טרטקובר על פי תצלום שצילם ג'ראר אלון ומשמשת כיום כאלמנט עיצובי באתר האינטרנט של מתי כספי. שני אלבומים מאוחרים יותר של כספי התייחסו בשמם לשמו אלבום זה: "צד נוסף" - אלבומו הרביעי של כספי שיצא בשנת 1980 והוקדש לשירי ילדים "צד ג' צד ד'" - אלבום שיצא בשנת 1987, וגם הוא כולל גרסאות של כספי לשירים שהלחין למבצעים אחרים אלבומו של אסף אמדורסקי, "צד א'", משנת 2011, מתייחס הן בשמו והן בעיצוב עטיפתו לאלבום "צד א' צד ב'". המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מתי כספי. מתי כספי - שירה, גיטרה בס, תופים, כלי הקשה, קלידים חיים רומנו - גיטרות שם טוב לוי - חליל פטר ורטהיימר - סקסופון מורטון קם - סקסופון התזמורת הפילהרמונית הישראלית - כלי נשיפה וכלי מיתר טומי פרידמן - טכנאי הקלטה האלבום "צד א' צד ב'" באתר האינטרנט של מתי כספי צד א' צד ב' באתר MOOMA
היזק על ידי כלב

היזק על ידי כלב בדיני נזיקין בישראל הוא עוולה נזיקית המתארת נזק גופני הנגרם מתקיפה של כלב. הסעיף על פי פקודת הנזיקין מטיל באופן אוטומטי על בעלי הכלב לפצות את הניזוק, מלבד מצבים מסוימים. עוולת היזק על ידי כלב הוכנסה כתיקון, בשנת 1992, ביוזמתו של ח"כ אברהם בורג, בעקבות שורה של תקיפות של כלבים כנגד ילדים קטנים, שהובילו לפציעות קשות. הדבר הוביל לחקיקת סעיפים 41א-41ג בפקודת הנזיקין שעוסקים בהיזק על ידי כלב, כדי לתת מענה לתופעה. בהליך החקיקה, הייתה התלבטות אם להטיל אחריות רק על בעלי כלבים מועדים או על כל בעלי הכלבים, אך נוכח חומרת התופעה הוכרע כי יש להטיל אחריות על כלל בעלי הכלבים. המחוקק ביקש בכך להיטיב עם הניזוק שנפגע בנזק גוף שנגרם על ידי כלב, ולהפוך את תביעתו לקלה יותר מבלי שיצטרך להוכיח רשלנות של בעל הכלב, הפרת חובה חקוקה וכדומה. היזק על ידי כלב מוגדר בסימן ד'1 לפקודת הנזיקין וקובע כך: 41א. נזקים שנגרמו על ידי כלב בתובענה בשל נזק לגוף שנגרם על ידי כלב, חייב בעליו של הכלב או מי שמחזיק בכלב דרך קבע (להלן – הבעלים) לפצות את הניזוק, ואין נפקא מינה אם הייתה או לא הייתה התרשלות מצדו של הבעלים. 41ב. הגנות בתובענה לפי סימן זה לא תהא הגנה לבעלים, אלא אם כן הנזק נגרם עקב אחד מאלה – (1) התגרות של הניזוק בכלב; (2) תקיפת הניזוק את הבעלים, את בן זוגו, הורו או ילדו; (3) הסגת גבול של הניזוק במקרקעין של הבעלים. 41ג. שמירת דינים אין סימן זה גורע מזכויות אחרות לפי פקודה זו או לפי כל דין אחר. סעיף 41א קובע מספר תנאים לעוולה: מדובר בנזק גוף, הנזק נגרם על ידי כלב (לא חייבת להיות נשיכה ואף לא מגע), המפצה הוא הבעלים או המחזיק בכלב בדרך קבע, אין חשיבות לעובדה אם הייתה רשלנות. סעיף 41ב מגדיר הגנות שכאשר מתקיימת אחת מהן, אין עילה לתביעה דרך "היזק על ידי כלב", אך ניתן לתבוע דרך עוולות אחרות בפקודת הנזיקין או מחוצה לה. חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 7), התשנ"ב-1992, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס׳ 7), התשנ"ב-1992, ה"ח 2104 מ-27 בינואר 1992 הותקפתם על ידי כלב? כך תתבעו את בעליו, באתר דה מרקר, ‏14 באוגוסט 2013 פיצויים על תקיפת כלבים: מהו הסכום שתקבל אישה שהותקפה יחד עם כלבתה?, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏30 בספטמבר 2024 מה עושים במקרה של נשיכת כלב ואיך מקבלים פיצוי? מדריך, באתר ויינט, ‏27 ביוני 2023
פריץ-הוברט גרזר

גנרל פריץ-הוברט גרזר (בגרמנית: Fritz-Hubert Gräser;‏ 3 בינואר 1888 - 4 בנובמבר 1960) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. גרזר נולד ב-3 בינואר 1888 בפרנקפורט על האודר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס גרזר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-12 (ברנדנבורג ה-2 - קרל, נסיך פרוסיה), ולחם בשורותיו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-29 בספטמבר 1915 נפצע גרזר באורח קשה בראשו, ולאחר החלמתו מילא תפקידי מטה שונים בדיוויזיה ה-41, בקבוצת ארמיות הארכידוכס קרל, הקורפוס ה-3, ודיוויזיית המילואים ה-1. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. בשנת 1920 השתחרר גרזר מהצבא, וקנה לו אחוזה ברפן. בשנת 1927 מונה גרזר לראש מחלקת מנועים בAG. בשנת 1932 התגייס גרזר שוב לצבא ומונה למפקד מחוז הורנברג המערבי, וב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד המחוז הצבאי פרנקפורט על האודר. ב-1 במאי 1934 הועלה גרזר לדרגת מיור, והועבר לרגימנט הרגלים ה-8. בין יולי לספטמבר 1934 השתתף בקורס הכשרה לקצינים, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הגדוד הראשון ברגימנט הרגלים ה-8. ב-1 באפריל 1936 הועלה גרזר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת אוברסט. ב-26 באוגוסט 1939 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-29. עם פרוץ המלחמה היה גרזר מפקד רגימנט הרגלים ה-29, ולחם עמו במערכה בפולין, כחלק מהדיוויזיה ה-3 במסגרת הקורפוס ה-2. במהלך המערכה על צרפת לחם גרזר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-3 במסגרת הקורפוס ה-3, וקיבל על פעולותיו ב-19 ביולי 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם גרזר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-56, וב-11 ביולי 1941 נפצע קשה ורגלו השמאלית נקטעה. לאחר תקופת החלמה ארוכה שבמהלכה הועלה גרזר לדרגת גנרל מיור, ב-1 באוקטובר 1941, מונה גרזר ב-1 במרץ 1943 למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-3, שהפכה ב-23 ביוני 1943 לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-3. ב-15 במאי 1943 הועלה גרזר לדרגת גנרל לוטננט, וב-26 ביוני 1944 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-27 ביוני 1944 מונה גרזר למפקד קורפוס הפאנצר ה-24, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה, וב-20 באוגוסט 1944 מונה גרזר למפקד קורפוס הפאנצר ה-48, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה. ב-1 בספטמבר 1944 הועלה גרזר לדרגת גנרל חיל השריון, וב-21 בספטמבר 1944 מונה למפקד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחם עימה במהלך מבצע ויסלה-אודר ובמהלך הקרב על ברלין. ב-8 במאי 1945 קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובאותו יום נפל בשבי בעלות הברית. גרזר שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר גרזר בגטינגן, עד למותו ב-4 בנובמבר 1960. מדיה וקבצים בנושא פריץ-הוברט גרזר בוויקישיתוף פריץ-הוברט גרזר באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
טריי גאודי

טריי גאודי (באנגלית: Trey Gowdy; נולד ב-22 באוגוסט 1964) הוא עורך דין ופוליטיקאי. גאודי הוא חבר המפלגה הרפובליקנית וכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז הרביעי של קרוליינה הדרומית. גאודי נולד בגרינוויל וגדל בספרטנבורג שבקרוליינה הדרומית. ב-1986 סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת ביילור וב-1989 סיים תואר במשפטים באוניברסיטת קרוליינה הדרומית. שימש עוזר שופט בבית המשפט לערעורים של קרוליינה הדרומית, לאחר מכן עבד כעורך דין פרטי וב-1994 נבחר לתובע פדרלי. בשנת 2000 נבחר לפרקליט מדינה בבית המשפט עבור הסבב השביעי בקרוליינה הדרומית וכיהן בתפקיד במשך שש קדנציות. ב-2010 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב המחוז הרביעי של קרוליינה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא זכה לתמיכת תנועת מסיבת התה וניצח את חבר הקונגרס המכהן בוב אינגליס, ברוב של 70% בסיבוב השני. לאחר מכן ניצח גם בבחירות הכלליות ברוב של 63% ובינואר 2011 הושבע לחבר הקונגרס. הוא נבחר לכהונות נוספות ב-2012, ב-2014 וב-2016. במאי 2014 נבחר ליושב ראש ועדת בית הנבחרים לחקירת אירועי מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי. בינואר 2018 הודיע שאין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת. בבחירות לנשיאות ב-2016 הביע גאודי תמיכה במרקו רוביו. לאחר פרישתו מבית הנבחרים, הצטרף משרד עורכי דין וכן החל להשתתף בתוכניות ברשת פוקס, בה הוא מגיש את התוכנית "Sunday Night in America with Trey Gowdy." גאודי נשוי ואב לשניים. מדיה וקבצים בנושא טריי גאודי בוויקישיתוף טריי גאודי, ברשת החברתית פייסבוק טריי גאודי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טריי גאודי, ברשת החברתית אינסטגרם טריי גאודי, סרטונים בערוץ היוטיוב טריי גאודי, ברשת החברתית Goodreads טריי גאודי באתר בית הנבחרים טריי גאודי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Trey Gowdy endorses Marco Rubio,‏ פוליטיקו, 29 בדצמבר 2015
Tales of Dark

Tales of Dark..., שנקראת גם פשוט Tales of Dark, היא להקת דום-דת' מטאל גותי מסרביה המנגנת בסגנון הדומה ללהקות My Dying Bride ו-Draconian. Dane Vraneš - גיטרה באס Nikola Čavar - גיטרה (2001 - היום) Arpad Takač - סולן (2001 - היום) Jovana Karajanov - סולנית (2003 - היום) Davor Menzildžic - קלידים וגיטרה (2004 - היום) Nina Aranđelović - קלידים (2009 - היום) Tony - תופים (2011 - היום) Dejan Dobrijević - גיטרה באס Radenko Marić - גיטרה באס (2001-2003) Vukašin Mandić - תופים (2001-2003) Kristijan Zavodski - גיטרות (2001-2008) Predrag Babić - קלידים (2001-2003) Borka Medić - שירה (2001-2003) Svetlana Radeka - גיטרה בס (2003-2006) Darko Stojanović - תופים (2004-2010) András Ispán - גיטרה באס (2007-2008) U kori tame - דמו, 2003 Promo disc - דמו, 2005 Fragile Monuments - אלבום אולפן מלא, 2006 Perdition Calls - אלבום אולפן מלא, 2009 Tales of Dark, ברשת החברתית פייסבוק Tales of Dark, באתר ספוטיפיי Tales of Dark, באתר MusicBrainz (באנגלית) Tales of Dark, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Tales of Dark, באתר דיזר Tales of Dark, באתר Discogs (באנגלית) Tales of Dark, באתר בנדקמפ וידאוקליפים Sound of the Ravage, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפאל מורנו ארנסדי

רפאל מורנו ארנסדי (בספרדית: Rafael Moreno Aranzadi;‏ 23 במאי 1892 - 1 במרץ 1922) היה כדורגלן ספרדי ממוצא בסקי ששיחק בעמדת החלוץ. ארנסדי היה ידוע בכינוי פיצ'יצ'י (בספרדית: Pichichi, ברווז קטן), ועל שמו קרוי תואר מלך שערי הליגה הספרדית. פיצ'יצ'י שיחק לאורך כל הקריירה באתלטיק בילבאו מעיר הולדתו, וזכה עמה ארבע פעמים בגביע המלך הספרדי, ובחמש אליפויות אזוריות. ארנסדי, שנהג לשחק עם מטפחת לבנה סביב ראשו, החל את הקריירה בקבוצת אתלטיק בילבאו מעיר הולדתו. הוא הצטרף אליה בשנת 1911, אך לא שותף במסגרת רשמית עד ל-17 במרץ 1913, בניצחון 0–3 על ריאל מדריד. ב-21 באוגוסט של אותה שנה היה ארנסדי לראשון הכובשים אי פעם באצטדיון סן ממס, בניצחון 1–2 על ריאל אוניון. ארנסדי שיחק בקבוצה עוד בטרם הקמת ליגת העל הספרדית. התחרות הלאומית הבכירה הייתה גביע המלך הספרדי, ובמקביל שיחקה בילבאו גם בליגה המחוזית הצפונית, שבהמשך שינתה את שמה לליגה המחוזית הבסקית. בין 1914 ל-1916 זכו ארנסדי ובילבאו בשלושה דאבלים רצופים. ארנסדי פתח בשלושת משחקי הגמר, ובגמר של 1915 אף כבש שלושער לשערה של אספניול בדרך לניצחון 0–5. לאחר שהשיבה לעצמה את תואר אליפות המחוז ב-1920, הצליחה הקבוצה להשלים דאבל נוסף עונה אחר כך. מאזנו של ארנסדי בסוף אותה שנה עמד על עשרה שערים ב-17 משחקים בגביע המלך, ו-73 שערים ב-72 משחקים בליגה המחוזית. ארנסדי פרש ממשחק פעיל ב-1921, בגיל 29 בלבד, לאחר שבשנות הקריירה האחרונות שלו, ספג ביקורות רבות על יכולתו מאוהדי בילבאו, שקראו להדחתו מהסגל. ארנסדי היה חלק מנבחרת ספרד הראשונה בהיסטוריה. ב-28 באוגוסט 1920, במשחקה הראשון אי פעם של ספרד שהתקיים במסגרת טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אנטוורפן, פתח ארנסדי בהרכב בניצחונה של ספרד 0–1 על דנמרק. ארנסדי שיחק בכל חמשת משחקיה של ספרד בטורניר, וכבש פעם אחת, בניצחון 1–3 על הולנד, שהעניק לנבחרתו את מדליית הכסף. לאחר פרישתו למד ארנסדי לקראת קריירה כשופט כדורגל, אך כשנה לאחר מכן, ב-1 במרץ 1922, נפטר כתוצאה ממחלת הטיפוס. ב-1926 הוצבה פרוטומה של ארנסדי מחוץ לאצטדיון סן ממס. במהלך השנים נשמרת מסורת, לפיה כאשר קבוצה שמגיעה התארח לראשונה באצטדיון, מניח הקפטן שלה זר פרחים למרגלות הפסל. הפסל הוזז מספר פעמים מאז הצבתו. ב-1953 הוא הוזז לצורך הקמת יציע מרכזי חדש. ב-1982 הוא הוזז במסגרת שיפוצי האצטדיון לקראת אירוח משחקים במונדיאל 1982 בספרד. הוא הוזז לאחרונה עם הקמת אצטדיון סן ממס החדש ב-2013, וכיום הוא מוצב מחוץ למנהרת השחקנים בכניסה למגרש. בזכות היותו של ארנסדי אחד מגדולי הכובשים בכדורגל הספרדי בתולדותיו, החליט עיתון הספורט מארקה לקרוא לפרס מלך השערים של הליגה הספרדית בשם "פיצ'יצ'י", על שם כינויו של ארנסדי. הפרס הוצג לראשונה ב-1953, ונותר אחד מהפרסים האישיים היוקרתיים ביותר בכדורגל הספרדי. אתלטיק בילבאו גביע המלך הספרדי (4): 1914, 1915, 1916, 1921 אליפות המחוז הצפוני (הבסקי) (5): 1914, 1915, 1916, 1920, 1921 נבחרת ספרד מדליית כסף אולימפית: אנטוורפן 1920 מדיה וקבצים בנושא רפאל מורנו ארנסדי בוויקישיתוף רפאל מורנו ארנסדי, באתר Transfermarkt רפאל מורנו ארנסדי, באתר BDFutbol רפאל מורנו ארנסדי, באתר National Football Teams רפאל מורנו ארנסדי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר הרשמי של אתלטיק בילבאו נדב יעקבי, המפציץ מבילבאו: סיפורו המדהים של פיצ'יצ'י, הכדורגלן האגדי שמת בגיל 30, באתר ynet, 26 בפברואר 2021 מאזנו בגביע המלך הספרדי, התחרות הלאומית הראשית בספרד טרם הקמת הליגה הספרדית סטטיסטיקות מתוך האתר הרשמי של אתלטיק בילבאו