laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שומרי הקרדינל

שומרי הקרדינל או משמר הקרדינל (בצרפתית: Gardes du Cardinal) היו המשמר האישי של ארמן ז'אן דו פלסי, דוכס דה רישלייה, הידוע כקרדינל רישלייה. הם התפרסמו ברומן של אלכסנדר דיומא "שלושת המוסקטרים", שבו הם מופיעים כיריביהם הנצחיים של המוסקטרים המלכותיים. הם נבדלו ממוסקטרי המלך במעיליהם האדומים ובצלבים הלבנים שעליהם. בצרפת באותה תקופה, לא רק למלך היו יחידות של שומרים אישיים, אלא גם לבני משפחת המלוכה. כתוצאה מכך נהרג בדו-קרב אנרי דה רישלייה, אחיו של הקרדינל, מידי קפטן של שומרי המלכה האם מארי דה מדיצ'י. ב-1629, כשנודע על תכנון של ניסיון התנקשות נוסף, שלישי במספר, בחיי רישלייה, הוקמה יחידה דומה עבור הקרדינל. המלך לואי ה-13 העמיד לרשות הקרדינל 50 חיילים חמושים בארקבוזים, אליהם הוסיף הקרדינל עצמו עוד 30 שומרים. השומרים ליוו את אדונם לכל מקום, ורק כשנכנס לארמון הלובר, השאיר אותם רישלייה מחוץ לשערי הארמון. בכל מעון של רישלייה היה חדר נפרד למפקד המשמר. עד 1634 גדל משמר הקרדינל ל-320 איש: 120 איש בפלוגת פרשים קלים, 100 איש בפלוגת ז'נדרמים ו-100 מוסקטרים רגליים. עד 1642, עקב גיוס 100 מוסקטרים נוספים, גדל המספר הכולל ל-420, כאשר ביחידת המוסקטרים של המלך היו 150 איש. בפועל, רק פלוגת הפרשים נקראה "שומרי הקרדינל". אנשיה גויסו מתוך אנשים אמינים שקיבלו המלצות מנאמני רישלייה. גיל המועמד היה צריך להיות לפחות 25, כולל שלוש שנות שירות צבאי לפחות. בניגוד למוסקטרים המלכותיים, שהיו בעיקר ילידי גסקוניה ובארן (אנ'), קציני הקרדינל היו ברובם ברטונים. מדי השומרים היו שכמייה אדומה, כובע רחב שוליים עם פלומה לבנה ומגפיים. הגלימה נתפרה מארבע יריעות, היה ניתן ללבוש אותה פתוחה או מכופתרת, וצלב יווני לבן הוסף מלפנים ומאחור. גלימות אלו נוצרו לפני גלימות המוסקטרים הכחולות. רישלייה שילם מכספו את שכר השומרים, הוא היה משמעותי ושולם סדיר, להבדיל מהתשלום המועט למוסקטרים, שהתעכב לעיתים קרובות. היריבות בין המוסקטרים המלכותיים לשומרי הקרדינל, שתיאר דיומא, אכן התקיימה. החברה הצרפתית אהדה את המוסקטרים, שזכו למוניטין של אנשים אמיצים שהשתתפו בכל המלחמות, בעוד ששומרי הקרדינל נתפסו כ"שכירי חרב" עם ארנקים מלאים. עם זאת, כשרישלייה השתמש באנשיו בשדות הקרב (מה שקרה לפעמים), השומרים הוכיחו את עצמם כלוחמים טובים. יורשו של רישלייה, הקרדינל מאזארן שהיה השר הראשון, הקים גם כן פלוגת מוסקטרים ב-1650 לביטחונו האישי. כמפקד מונה פרנסואה דה במו, נציג המוסקטרים המלכותיים שפורקו ב-1646, גסקוני וידידו של ד'ארטניאן ההיסטורי. גם דה במו וגם ד'ארטניאן היו בשירות מאזארן. כמו שומרי רישלייה, לבשו גם שומרי מאזארן מעילים בצבעי ארגמן. ב-1660, זמן קצר לפני מותו, העביר מאזארן את יחידתו למלך לואי ה-14, שהפכה לפלוגה שנייה של מוסקטרים, וצורפה לפלוגת המוסקטרים הראשונה, שהוקמה מחדש ב-1657. מדיה וקבצים בנושא שומרי הקרדינל בוויקישיתוף הלובר היה ארמון המלך, עד שלואי ה-14 עבר לארמון ורסאי. The Cardinal's Guard Tabard, טאבארד של שומר קרדינל, Museumreplicas.com אתר Les Gardes du Cardinal, Lemondededartagnan.org אתר Les Gardes du Cardinal et les Mousquetaires du Roi, Lemondededartagnan.org אתר Dissolution de la Compagnie des Mousquetaires, Lemondededartagnan.org אתר La Compagnie des Mousquetaires reconstituée par Louis XIV, Lemondededartagnan.org אתר
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2021

מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2021 הוא רשימת השירים לסיכום שנת 2021 של הבילבורד הוט 100, שפורסמה ב-2 בדצמבר 2021. דירוג המצעד מבוסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות שנאספו לאורך שנה. כמו כן, הוא מחושב לפי נתוני המכירות שנאספו מה-21 בנובמבר 2020 עד 13 בנובמבר 2021. 2021 במוזיקה Trust, Gary; Caulfield, Keith (2 בדצמבר 2021). "The Year In Charts 2021: Dua Lipa's 'Levitating' Is the No. 1 Billboard Hot 100 Song of the Year". Billboard. נבדק ב-3 בדצמבר 2021. {{cite news}}: (עזרה) "Hot 100 Songs - Year-End 2021". Billboard. 2021. נבדק ב-3 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
מרתף בירה

האם התכוונתם ל... אולם בירה (אנ') בירגרברויקלר – מרתף בירה במינכן בו נעשה ניסיון הפיכה
ויליאם וולאס תאייר

ויליאם וואלס תאייר (באנגלית: William Wallace Thayer, נודע גם כ-W. W. Thayer;‏ 15 ביולי 1827 – 15 באוקטובר 1899) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שהיה פעיל במדינות איידהו ואורגון, וכיהן כמושל אורגון השישי בשנים 1878–1882, וכנשיא בית המשפט העליון של אורגון בשנים 1888–1889. ויליאם וואלס תאייר נולד בחווה ליד העיירה לימה שבמדינת ניו יורק. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ולמד משפטים בקולג'. ב-1851 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק, ולאחר מכן הוא עסק בעריכת דין יחד עם אחיו בבאפלו ובהמשך בטונוונדה שבמדינת ניו יורק. שגשוג בענף הכרייה בטריטוריית איידהו משך את תשומת ליבו של תאייר ב-1860, והניע אותו לעבור מערבה. ב-1861 הוא הגיע לקורוואליס שבאורגון, שם הוא הצטרף לאחיו, לשעבר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, אנדרו תאייר, במשרד עורכי הדין שלו. ב-1863 הוא עבר לאיידהו, ופתח משרד עורכי דין בלואיסטון. ב-1866, שלוש שנים לאחר שעבר ללואיסטון, נבחר תאייר כתובע של המחוז השיפוטי השלישי של טריטוריית איידהו. באותה שנה הוא עבר לבויסי כדי לכהן במושב אחד של בית הנבחרים של הטריטוריה עד 1867. זמן קצר לאחר סיום כהונתו זו הוא עבר לפורטלנד, אורגון. עם שובו לאורגון, הקים תאייר משרד עורכי דין מצליח בעיר איסט פורטלנד. באותה עת הוא החל להיות פעיל במפלגה הדמוקרטית. בעת הערעורים האלקטורליים בבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1876 היה תאייר חבר בצוות המשפטי שקרא תיגר על בחירתו של האלקטור ג'. ו. ווטס, רפובליקני שהצביע בעד רתרפורד הייז. על אף הצלחתם, הישגם לא סייע לסמואל טילדן להשיג רוב בחבר האלקטורים. כהערכה על סיועו בערעור אלקטורלי זה, בחרה המפלגה הדמוקרטית באורגון בתאייר כמועדה למשרת מושל המדינה ב-1878. תאייר ניצח בבחירות הכלליות את מועמד הרפובליקנים קורנליוס ביקמן בהפרש של 59 קולות בלבד. תקופת כהונתו של תאייר כמושל אורגון עמדה בסימן של שמרנות כלכלית, וממשלו פעל נגד השחיתות ושאף להפוך את הבירוקרטיה המדינתית ליעילה יותר. ביוזמתו הוקמה מועצת השוויון של המדינה, בוצעו רפורמות בחוקי הקרקעות, והוקם בית חולים לחולי נפש. במהלך כהונתו חיסל תאייר לחלוטין את החוב המדינתי. תאייר דיבר רבות על מערך הכספים של אורגון. הוא מתח ביקורת קשה על התהליך שעל פיו ביסס בית המחוקקים המדינתי את התקציב. הוא דחף לחיזוי ההכנסות על בסיס הכנסות ממשיות, לא על צפי שעליו התבסס בית המחוקקים כפי שעשה בעבר. הוא גם סירב לממן את השלמת בניית הקפיטול המדינתי, בציינו שהבניין יקר מדי עבור אוצר המדינה. תאייר זכור בעיקר בשל הרפורמה שביצע בבית המשפט העליון של אורגון למבנהו הנוכחי. קודם לכן, שופטי בית המשפט העליון שימשו בסבבי שיפוט אזוריים. לאחר שינוי החוק, הפכו משרות השיפוט בבית המשפט העליון לנפרדות והשופטים נבחרו בבחירות. ב-1882 החליט תאייר שלא להתמודד על תקופת כהונה נוספת כמושל. תחת זאת הוא התמודד במסע הבחירות של 1884 על משרת שיפוט בית המשפט העליון של אורגון. כהונתו על כס השיפוט נמשכה שש שנים עד 1890, כאשר בשנתיים האחרונות שלו בבית המשפט הוא כיהן כנשיאו. ויליאם וואלס תאייר נפטר בפורטלנד ב-15 באוקטובר 1899. הוא נטמן בבית הקברות לון פיר שבעיר. מדיה וקבצים בנושא ויליאם וולאס תאייר בוויקישיתוף ויליאם וואלס תאייר באתר Access Genealogy (באנגלית) ויליאם וואלס תאייר באתר הספרייה המדינתי של אורגון (באנגלית) ויליאם וולאס תאייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם וולאס תאייר, באתר אגודת המושלים הלאומית
MTV Unplugged (אלבום של טוני בנט)

MTV Unplugged הוא אלבום הופעה של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה לאור ב-28 ביוני 1994 חברת התקליטים קולומביה רקורדס. האלבום הוקלט ב-15 באפריל אותה השנה, בהופעה של בנט בערוץ MTV Unplugged. הוא ביצע מגוון שירים מתוך ספר השירים האמריקאי הגדול. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לאלבום תואר פלטינה על נתוני המכירות שלו במדינה. הוא זכה בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר ולאלבום השנה. מידע על האלבום MTV Unplugged באתר MusicBrainz האלבום MTV Unplugged באתר Discogs Ruhlmann, William. "MTV Unplugged". AllMusic. נבדק ב-21 במאי 2017. {{cite web}}: (עזרה) "MTV Unplugged – Awards". AllMusic. נבדק ב-21 במאי 2017. {{cite web}}: (עזרה)
טקלמריאם שנקו

טקלמריאם שנקו בלצ'ה (באמהרית: ተክለማርያም ሻንቆ; נולד ב-2 בינואר 1998 בבאטו שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סידמה קופי מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה. טאסו שיחק בקבוצות אדיס אבבה סיטי, האווסה סיטי וקפה אתיופי מליגת העל האתיופית. ב-12 ביולי 2021 חתם בסידמה קופי מליגת העל האתיופית. ב-10 בדצמבר 2017 ערך טאסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת אוגנדה במסגרת אליפות מזרח ומרכז אפריקה. הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021. טקלמריאם שנקו, באתר Transfermarkt טקלמריאם שנקו, באתר Soccerway טקלמריאם שנקו, באתר National Football Teams טקלמריאם שנקו, באתר FootballDatabase.eu
אסצ'לאו טמנה

אסצ'לאו טמנה סיום (נולד ב-22 בנובמבר 1991 בדילה שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פאסיל קנמה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה. טמנה שיחק במועדונים דבביט סיינט ג'ורג' מליגת העל האתיופית. ב-14 ביולי 2021 חתם בפאסיל קנמה מליגת העל האתיופית. ב-7 ביוני 2015 ערך טמנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בהפסד 1-0 לנבחרת זמביה במשחק ידידות. ב-26 ביולי 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת ג'יבוטי במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2020. הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021. מדיה וקבצים בנושא אסצ'לאו טמנה בוויקישיתוף אסצ'לאו טמנה, באתר Transfermarkt אסצ'לאו טמנה, באתר Soccerway אסצ'לאו טמנה, באתר National Football Teams אסצ'לאו טמנה, באתר FootballDatabase.eu
Here's to the Ladies

Here's to the Ladies (בעברית: לחיי הנשים) הוא אלבום האולפן ה-45 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה לאור ב-24 באוקטובר 1995 חברת התקליטים קולומביה רקורדס. באלבום זה ביצע בנט שירים שנכתבו או הוקלטו על ידי נשים. בשנת 1997 זכה Here's to the Ladies בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר. מידע על האלבום Here's to the Ladies באתר MusicBrainz מידע על האלבום Here's to the Ladies באתר AllMusic האלבום Here's to the Ladies באתר ספוטיפיי Here's To The Ladies, The Interactive Tony Bennett Discography Tony Bennett.com
לי ראובני

לי ראובני (נולדה ב-1978) היא מרצה, פובליציסטית, פעילה לזכויות להט"ב ומטפלת מינית. כתבה את הספרים "אמא בטן אמא לב" ו"מיטה וחצי - מדריך מיניות למתבגריםות". בעלת הטור "מין זה שאיננו אחד" בהארץ. למדה לתואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית בבן-גוריון. את התזה כתבה בנושא "מיניות של נשים רווקות בתל אביב". את לימודי הטיפול המיני השלימה באוניברסיטת תל אביב בבה"ס ללימודי רפואה בתוכנית "מין, מיניות ומה שביניהם" והתמחתה במרכז הרפואי "רעות" ביד אליהו תל אביב, ובמרפאה של ד"ר רונית אלוני. ראובני היא בעלת תואר שני נוסף מבר-אילן בלימודי מגדר. נולדה בקיבוץ שער העמקים, לאילה ויובל ראובני (אחיה של הזמרת דורית ראובני). במשך עשור ענתה על שאלות מתבגרים במגזין ראש אחד בטור "צעירים חסרי מנוח". במשך ארבע שנים התנדבה בארגון הנוער הגאה. במסגרת ההתנדבות זכתה בפרס אשלים ופרס הכשרה מעשית באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2015 הוציאה לאור את הספר אמא בטן אמא לב, הספר העברי הראשון העוסק בשאלה איך מגיעים ילדים לעולם במשפחה של שתי אמהות. בשנת 2018 הוציאה לאור את הספר "מיטה וחצי: מדריך מיניות למתבגריםות", העוסק במיניות, בתקופת החיים של גיל ההתבגרות. כיום, לי היא מרצה בתוכנית לטיפול מיני באוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת תל אביב ובר-אילן, ובמסגרות שונות. היא מתראיינת ומפרסמת מאמרים בנושאים מגוונים בתחום המיניות. בנוסף היא עובדת עם יחידים וזוגות בשיטת ה־EFT (טיפול ממוקד רגש) בקליניקה פרטית בפרדס חנה. בשנת 2016 זכתה בתביעה נגד ויצו לאחר שבוטלה הרצאה שלה בשל נטייתה המינית. היא פעילה בנושאי זכויות להט"ב הקשורים להורות להט"בית וב-2021 זכתה בבג"ץ הדן בשאלת תחולתו הרטרואקטיבית של צו הורות פסיקתי, המכונן את הורות בת הזוג של האם בעלת הזיקה הגנטית ליילוד. לי ראובני, מיטה וחצי - מדריך מיניות למתבגריםות, הוצאת יובל, תשע"ח 2018 לי ראובני, אמא בטן אמא לב, הוצאת יובל, 2015 אתר האינטרנט הרשמי של לי ראובני לי ראובני, ברשת החברתית פייסבוק לי ראובני, ברשת החברתית אינסטגרם סוכן תרבות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 בדצמבר 2021 לורי שטטמאור, כל מה שצריך לדעת על סקסטינג ומשחקים שובבים במיטה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2021 פרוייקט נשים 40 עם לי ראובני בר דוד, באתר על החיים ועל החלומות, ‏1 בספטמבר 2019 הספר אמא בטן אמא לב, באתר הספרייה הלאומית הספר מיטה וחצי - מדריך מיניות למתבגריםות, באתר הספרייה הלאומית הטור מין זה שאינו אחד, באתר הארץ דף מידע עליה, באתר הרשמי שלה ילידי 1978 - לי ראובני / ילידי 1951/52 דורית ראובני / ילידי 1936/37 יובל ראובני, באתר קיבוץ שער העמקים לי ראובני בר דוד, והלסבית הזאת היא אני, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 27 באוקטובר 2016 אילן ליאור, ארגון ויצו יפצה לסבית שהרצאתה בוטלה בשל נטייתה המינית, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2016 דנה ירקצי‏, ויצו ביטלה הרצאה של מרצה בשל נטייתה המינית  ותפצה ב-25 אלף שקל, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2016 לי ראובני בר דוד, כל המאבקים של הקהילה אומרים את אותו הדבר: אנחנו פה, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 23 ביולי 2018 מתוך הכתבה "זוגות גאים חייבים ללמוד להפרד בכבוד", באתר wdg.co.il מתוך פסק דין של בית המשפט העליון באותו נושא "צו הורות פסיקתי" ללסביות המשיבות בבע"מ 3162/19 לי ראובני בר דוד, באתר ednakarnaval.com
ירד באיה

ירד באיה בלאי (אמהרית: הያሬድ ባየህ በላይ; נולד ב-22 בינואר 1995) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פאסיל קנמה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה. טמנה, יליד בהר דר שבאתיופיה, שיחק בדאשן ביר מליגת העל האתיופית. ב-1 ביולי 2016 חתם בפאסיל קנמה מליגת העל האתיופית. ב-21 בנובמבר 2015 ערך באיה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בהפסד 1-0 לנבחרת רואנדה במסגרת אליפות מזרח ומרכז אפריקה. ב-4 באוגוסט 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-3 על נבחרת ג'יבוטי במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2020. הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021. ירד באיה, באתר Transfermarkt ירד באיה, באתר Soccerway ירד באיה, באתר National Football Teams ירד באיה, באתר FootballDatabase.eu
האיש בעל אקדח הזהב

האם התכוונתם ל... האיש בעל אקדח הזהב (ספר) האיש בעל אקדח הזהב (סרט) האיש בעל אקדח הזהב (שיר)
מגדל השעון של קזבלנקה

מגדל השעון של קזבלנקה הוא מגדל שעון, הממוקם בקזבלנקה שבמרוקו. מגדל השעון, שבנייתו הסתיימה לראשונה בשנת 1910 על ידי המפקד הצרפתי שארל מרסיאל ז'וזף דסיני, הוא אחד מהמבנים הצרפתיים העתיקים ביותר בעיר. המגדל הוא העתק של מגדל שעון שדסיני בנה בעיר עין אלצפראא' (אנ'), המקום הקודם בו שהה. מגדל השעון נהרס בשנת 1948, והמגדל כיום, שנבנה מחדש בשנת 1993, הוא העתק של הקודם. שארל מרסיאל ז'וזף דסיני, מפקד הצבא הצרפתי ולאחר מכן ראש המחלקה הצרפתית למבנים ציבוריים בקזבלנקה, שנכבשה (אנ') שנה קודם לכן על ידי הצבא הצרפתי, הזמין את בניית מגדל השעון. הבנייה הייתה בשנים 1908–1910, עוד לפני חתימת הסכם פאס ב-1912, שביסס בחוק את מעמדה של מרוקו הצרפתית. המגדל המקורי היה אחד מהמבנים הראשונים שנבנו על ידי הקולוניאליסטים הצרפתיים, בקזבלנקה בפרט ובמרוקו בכלל. המגדל הגיע לגובה של כ-30 מטר, גובה דומה לעותק המקור של המגדל בעיר עין אלצפראא', שנמצאת בהרי האטלס באלג'יריה, שגם אותו תכנן דסיני כששהה שם. בניית מגדל השעון נעשתה כסמל משמעותי של הכוח של צרפת, ושחר של עידן חדש במרוקו. הבניין המקורי נהרס בשנת 1948 בשל מצבו הרעוע. הוא נבנה על יד המיקום המקורי בשנת 1992, עם עיצוב כמעט זהה. מגדל השעון נבנה בצורה של מינרט, וכמו רוב המינרטים והצריחים המרוקאיים, הבסיס שלו מרובע. מכל ארבעת הצדדים של המגדל יש שעונים, שמראים את השעה בספרות רומיות. מדיה וקבצים בנושא מגדל השעון של קזבלנקה בוויקישיתוף http://www2.culture.gouv.fr/Wave/savimage/leonore/LH050/PG/FRDAFAN83_OL0759026v001.htm https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k63830588 http://www.entreprises-coloniales.fr/algerie.html אנדרה אדם, היסטוריה של קזבלנקה, 1963, עמ' 161. (בצרפתית) ז'אן לואי כהן (אנ'), קזבלנקה: מיתולוגיות קולוניאליות ומיזמים אדריכליים, ניו יורק, 2002, עמ' 41 ו-43, מסת"ב 1-58093-087-5 https://www.maghress.com/rissalatalomma/10520 https://www.iberia.com/us/destination-guide/casablanca/the-clock-tower/ ערך זה הוא קצרמר בנושא מבנים ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמדאן יוסף

רמדאן יוסף מוחמד (באמהרית: ረመዳን ዩሱፍ; נולד ב-12 בפברואר 2001 באסוסה שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת וולקיטה קנמה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה. טמנה שיחק בשירה אינדסלאסי מליגת העל האתיופית. ב-1 באוקטובר 2020 חתם בוולקיטה קנמה מליגת העל האתיופית. ב-4 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת לסוטו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021. רמדאן יוסף, באתר Transfermarkt רמדאן יוסף, באתר National Football Teams רמדאן יוסף, באתר FootballDatabase.eu
האיש בעל אקדח הזהב (סרט)

האיש בעל אקדח הזהב (אנגלית: The Man with the Golden Gun) הוא סרט קולנוע בכיכובו של השחקן רוג'ר מור. זהו הסרט התשיעי בסדרת "ג'יימס בונד", המבוסס על ספר באותו השם. רוצח שכיר בשם פרנסיסקו סקרמנגה הידוע בכינויו "האיש בעל אקדח הזהב" גונב את "הסולקס" - מכשיר שביכולתו להמיר אנרגיה סולרית לחשמל. סוכני MI6, ג'יימס בונד וגודנייט, יוצאים להשיב את המכשיר האבוד. הפקת הסרט הייתה אמורה להתקיים כמה שנים מוקדם יותר, כסרט השני של השחקן ג'ורג' לייזנבי אשר חתם לצילומי שבעה סרטים בסדרה, אך וויתר לאחר צילומי סרטו הראשון "בשרות הוד מלכותה" בשנת 1969. לאחר סיום הפקת הסרט הקודם בסדרה, חיה ותן למות, המפיק אלברט ברוקולי החליט שהגיעה העת להפיק את סרט זה. צילומי הסרט תוכננו להתקיים בקמבודיה, אך הם הם בוטלו בשל מהומות מקומיות. נבחנה האפשרות לצלם באיראן, אך אפשרות זו נדחתה על הסף לאחר מלחמת יום הכיפורים. לבסוף הוחלט לצלם בסביבת נמל ויקטוריה שבהונג קונג, במקאו ובתאילנד. הצילומים החלו בהונג קונג ב-6 בנובמבר 1973. החלק המרכזי של הצילומים החל ב-18 באפריל 1974 בתאילנד. מרבית מהצילומים בתאילנד התקיימו בבירה בנגקוק. שיר הנושא בוצע על ידי הזמרת הסקוטית לולו והולחן על ידי ג'ון בארי. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, אך המבקרים שיבחו את משחקו של כריסטופר לי כנבל. הסרט קיבל ציון של 44% בrotten tomatoes. קו טאפו (ג'יימס בונד איילנד) מדיה וקבצים בנושא האיש בעל אקדח הזהב בוויקישיתוף "האיש בעל אקדח הזהב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האיש בעל אקדח הזהב", באתר נטפליקס "האיש בעל אקדח הזהב", באתר AllMovie (באנגלית) "האיש בעל אקדח הזהב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האיש בעל אקדח הזהב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "האיש בעל אקדח הזהב", באתר Metacritic (באנגלית) "האיש בעל אקדח הזהב", באתר אידיבי "האיש בעל אקדח הזהב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אבובכר נאסר

אבובכר נאסר (באמהרית: አቡበከር ናስር; נולד ב-23 בפברואר 2000 באדיס אבבה שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ממלודי סאנדאונס מליגת העל של דרום אפריקה ובנבחרת אתיופיה. נאסר הצטרף לאתיופיאן קופי מליגת העל האתיופית בשנת 2016 מהרר סיטי. ב-16 בנובמבר 2019 ערך נאסר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בהפסד 1-0 לנבחרת מדגסקר במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021. ב-17 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת מלאווי במשחק ידידות. הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021. אבובכר נאסר, באתר Transfermarkt אבובכר נאסר, באתר Soccerway אבובכר נאסר, באתר WorldFootball.net אבובכר נאסר, באתר National Football Teams אבובכר נאסר, באתר FootballDatabase.eu የአቡበከር ናስር ወደ ታላቅነት ጉዞ באתר Soccer Ethiopia, ‏ 4 במרץ 2021 (באמהרית)
ז'וליו טבארש

ז'וליו קרולינו טבארש (בפורטוגזית: Júlio Carolino Tavares; נולד ב-19 בנובמבר 1988 בטרפאל שבכף ורדה) הוא כדורגלן מכף ורדה המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א-ראיד מליגת העל הסעודית ובנבחרת כף ורדה. טבארש החל את הקריירה המקצוענית שלו בבורק-אן-ברס פרונה מהליגה הרביעית בצרפת. בין השנים 2012–2020 שיחק בדיז'ון, ששיחקה בהליגה הצרפתית השנייה ובליגת העל הצרפתית, וערך במדיה 243 הופעות ליגה, בהן הבקיע 69 שערים. ב-14 בספטמבר 2020 חתם באל-פייסלי מליגת העל הסעודית. ב-14 בנובמבר 2012 ערך טבארש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כף ורדה, בהפסד 1-0 לנבחרת גאנה במשחק ידידות. ב-15 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-1 על נבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2015. הוא נכלל בסגל נבחרת כף ורדה בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021. מדיה וקבצים בנושא ז'וליו טבארש בוויקישיתוף ז'וליו טבארש, באתר Transfermarkt ז'וליו טבארש, באתר Soccerway ז'וליו טבארש, באתר WorldFootball.net ז'וליו טבארש, באתר National Football Teams ז'וליו טבארש, באתר FootballDatabase.eu Tavares signed with Al-Faisaly באתר אל-יום, 14 בספטמבר 2020 (בערבית)
אליהו ברק

אליהו ברק (1924 – יוני 2024) היה שגריר ישראל בקולומביה, מנכ"ל משרד התקשורת ומנכ"ל רכבת ישראל. קודם לכן שירת בחיל החימוש והשתחרר בדרגת אל"ם. ברק עלה לישראל מספרד בשנת 1948. הוא השתקע ברחובות, ומיד התגייס לצה"ל. השתחרר מחיל החימוש בדרגת אלוף-משנה. לאחר שירותו הצבאי נבחר ב-1973 למועצת העיר רחובות, כנציג סיעת חרות. מונה ב-1978 למשך חצי שנה לראש עיריית רחובות בפועל, בעקבות הרשעת ראש העירייה שמואל רכטמן בפלילים. ערך מורחב – פרשת בני הערובה בבוגוטה (1980) מונה לשגריר ישראל בקולומביה ב-1978. ב-27 בפברואר 1980 השתלטו חמושים על בניין השגרירות הדומיניקנית, בעת שאירחה מספר רב של דיפלומטים, שהוחזקו על ידם כבני ערובה. בין בני הערובה היו ברק ורעייתו יהודית. יהודית שוחררה לאחר 27 שעות יחד עם נשות דיפלומטים אחרות ופצועים. ברק ערך סדר פסח עם השבויים האחרים לאחר 35 יום בשבי, בעזרת חבילת מזון שהעבירה אשתו דרך הצלב האדום. לאחר 61 יום שוחרר ברק ביחד עם הדיפלומטים האחרים, לאחר תשלום כופר לטרוריסטים על ידי מספר מדינות, ביניהן ישראל. משרד החוץ סירב לגלות את סכום התשלום. בשנת 1982 מונה למנכ"ל משרד התקשורת ופרש בשנת 1984. בשנת 1985 מונה למנכ"ל רכבת ישראל ופרש בשנת 1990. ברק היה נשוי ליהודית עד למותה ב-2017 ואב לשתי בנות. נפטר ביוני 2024. אהרן פריאל, השגריר ברק - בא מספרד ללחום לעצמאות ישראל ונשאר בצבא, מעריב, 29 בפברואר 1980 "עשיתי את עבודתי ותרמתי במה שיכולתי מבלי לקפוץ בראש ולהגיד 'הנה אני כאן'", באתר ערים, ‏27 באפריל 2018 רזי גוטרמן, אליהו ברק טילפן לאשתו, הודה על החבילה ששלחה, מעריב, 2 במרץ 1980 רזי גוטרמן, השבויים בבוגוטה יהיו מסובין עם ברק, מעריב, 31 במרץ 1980 רזי גוטרמן, השגריר ברק: "תקופת המעצר הייתה מעניינת; טוב שנגמרה", מעריב, 28 באפריל 1980 רזי גוטרמן, השגריר ברק: תקופת המעצר, מעריב, 28 באפריל 1980 אליהו ברק - מנכ"ל הרכבת, מעריב, 4 בדצמבר 1985 בני ברק, מנכ"לי הרכבת מאז אמצע שנות ה-70, באתר ynet, 9 באוגוסט 2005 אשת השגריר ברק הצליחה לטלפן מבוגוטה, דבר, 29 בפברואר 1980
חצי האי אפשרון

חצי האי אפשרון או אבשרון (באזרית, בכתב לטיני: Abşeron yarımadası) הוא חצי אי בצידו המערבי של ים הכספי, במזרח אזרבייג'ן. באי נמצאת באקו, בירת אזרבייג'ן והעיר הגדולה בה, כמו גם העיר השנייה בגודלה, סומגאיט. מקור השם בביטוי בשפה הפרסית 'אב סוראן', שפירושו 'מים מלוחים'. חצי האי אפשרון נמצא בצידה המזרחי של אזרבייג'ן, ולחופו המערבי של הים הכספי. חצי האי, הבולט כ-60 ק"מ מזרחה כלפי הים הכספי, ואשר רוחבו המרבי כ-30 ק"מ, משתרע על פני שטח של 2,110 קמ"ר, כאשר שטח זה כולל גם את בסיסו של חצי האי. שטח חצי האי הוא בעיקרו מישור גלי, לעיתים גבעי באופן מתון, המסתיים, בצידו הפונה לים, בדיונות חול החצויות על ידי ערוצים, ומנוקדות באגמים שמימיהם מלוחים. חצי האי מתאפיין בצמחייה ערבתית יבשה, או מדברית למחצה. אוכלוסיית חצי האי מונה כ-3.4 מיליון נפש, כמעט כולם בבאקו ובפרבריה. הערים הגדולות ממוקמות האחת, באקו, בחוף הדרומי, והשנייה, סומגאיט, בחוף הצפוני. חצי האי אפשרון מתאפיין באקלים צחיח למחצה, כ-200 מ"מ משקעים בשנה, אשר הופכים אותו לאזור היבש ביותר באזרבייג'ן כולה. הקיץ חם ויבש, כאשר המשקעים יורדים ביתר העונות, ואילו החורף קר ולפרקים גשום. לאורך כל השנה מנשבות במקום רוחות חזקות, כתוצאה ממפגש בין רוח צפונית קרה מהים הכספי (Khazri) ורוח דרומית חמה (Gilavar). תנאי אקלים אלה אינם מאפשרים חקלאות בעל אלא חקלאות שלחין בלבד. מאז שנות ה-70 של המאה ה-19 היווה חצי האי אפשרון מקור חשוב לנפט, אחד הראשונים בעולם, ועד לימינו בולטות בנופו בארות נפט נטושות, שכן נראה כי משאבי הנפט באזור קרובים למיצוי. מבחינה היסטורית, היוו אותם שדות נפט יעד חשוב בשתי מלחמות העולם. במקביל להפקת הנפט, התפתחו במקום תעשיות נלוות, כמו זיקוק נפט או מפעלי תעשייה פטרוכימית. אלה, מצדן, יוצרות בעיות סביבתיות לא פשוטות, אשר השפעתן מחמירה עקב נוכחות אוכלוסייה גדולה בסמוך לגורמי הזיהום. בחוף הצפוני של חצי האי נמצאים חופי רחצה, אך אלה לא מפותחים דיים, ומשמשים בעיקר תושבים מקומיים. כן מתקיימת במקום חקלאות, בין היתר גידול חזירים, תות (עץ) ועוד. מדיה וקבצים בנושא חצי האי אפשרון בוויקישיתוף גאוגרפיה של אזרבייג'ן: Geography of Azerbaijan (באנגלית) חצי האי אפשרון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על הבעיות הסביבתיות כתוצאה מתעשיית הנפט ומוצריו באזרבייג'ן: Short Documentary about pollution from chemical and oil industries on the peninsula (באנגלית)