laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Love in the Time of Cholera

Love in the Time of Cholera (בעברית: אהבה בימי כולרה) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה. המיני-אלבום יצא לאור ב-15 בינואר 2008 באמריקה הלטינית, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, וב-25 בפברואר 2008 בארצות הברית ובשאר מקומות בעולם, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס. המיני-אלבום היה גם חלק מהפסקול Love in the Time of Cholera, של הסרט "אהבה בימי כולרה", בבימויו של מייק ניואל ובכיכובם של חבייר ברדם וג'ואנה מזוג'ורנו, המבוסס על היצירה הספרותית של חתן פרס נובל לספרות הקולומביאני, גבריאל גארסיה מארקס, "אהבה בימי כולרה". השיר "Despedida" שנכלל במיני-אלבום, היה מועמד בקטגוריית – "השיר המקורי הטוב ביותר", בטקס פרסי גלובוס הזהב שנערך בשנת 2007. ב-2006, שאקירה כתבה והלחינה שני שירים לפסקול Love in the Time of Cholera, של הסרט רב השבחים "אהבה בימי כולרה". הסופר שכתב את הספר עליו מבוסס הסרט, ביקש בעצמו משאקירה להיות זו שתכתוב ותלחין שירים לפסקול. השירים אותם כתבה והלחינה שאקירה היו: "Hay Amores" ו-"Despedida". שני השירים, ועוד אחד שיצא בסמוך אליהם נכללו במיני-אלבום, ואף "Hay Amores", יצא כסינגל שיווקי יחיד ב-4 בפברואר 2008, ממנו. הביקורות כלפי המיני-אלבום, הפסקול והסרט היו חיוביות. הוא קיבל דירוג של 4.5 כוכבי זהב מ-AllMusic והפך לאחד מהמיני-אלבומים היחידים בהיסטוריה שהצליחו לקבל דירוג כזה. מידע על האלבום Love in the Time of Cholera באתר MusicBrainz מידע על האלבום Love in the Time of Cholera באתר AllMusic Columbia Records Digital Production, Columbia Records | Music Moving Forward, Columbia Records Home - Epic Records, Epic Records (באנגלית) Love in the Time of Cholera, 2007-11-16, נבדק ב-2017-12-05 Lakshmanan, Indira A. R. (2006-12-11). "Love in the Time of Cholera: On location, out on a limb - Culture - International Herald Tribune". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-12-05. Movistar Store, www.terra.com.pe (בספרדית) MendozaMart (2009-06-04), Antonio Pinto Love in the Time of Cholera Soundtrack Love, נבדק ב-2017-12-05 iTunes, Apple (באנגלית) Love in the Time of Cholera [Original Motion Picture Soundtrack - Antonio Pinto, Shakira | Songs, Reviews, Credits | AllMusic], AllMusic World Soundtracks / OST Top 20 Singles (2008-04-26), Top40-Charts.com (באנגלית) Shakira Sale el Sol: SENCILLOS, ‏2012-06-17 Shakira cantará "El amor en los tiempos del cólera" en España / Artes y espectáculos - PPN.com.py, www.ppn.com.py (ארכיון)
סם ג'ונס (מוזיקאי)

סמואל "סם" ג'ונס (באנגלית: Samuel Jones;‏ 12 בנובמבר 1924 – 15 בדצמבר 1981) היה בסיסט, צ'לן ומלחין ג'אז אמריקאי. ג'ונס נולד בג'קסונוויל שבפלורידה, וב-1955 עבר לניו יורק, שם ניגן עם בובי טימונס, טייני בראדשו, Les Jazz Modes, קני דורהאם, אילינוי ג'אקט, פרדי האברד, דיזי גילספי ות'לוניוס מונק. הקלטותיו הידועות ביותר הן שיתופי פעולה עם הסקסופוניסט קנונבול אדרלי (1959-1965). ג'ונס ניגן גם עם הפסנתרנים ביל אוונס בשנות ה-50 ואוסקר פיטרסון (1966-1970) וסידר ולטון מאוחר יותר . ג'ונס בילה את מרבית הקריירה שלו בסצנת הג'אז הניו יורקית והוא אחראי למספר סטנדרטי ג'אז, ביניהם "Del Sasser" ו-"Unit 7" שנכתבו במהלך עבודתו עם אדרלי. סם ג'ונס, באתר AllMusic (באנגלית) סם ג'ונס, באתר MusicBrainz (באנגלית) סם ג'ונס, באתר Discogs (באנגלית) סם ג'ונס, באתר Songkick (באנגלית) סם ג'ונס, באתר SecondHandSongs James Nadal, Sam Jones, All About Jazz "Down Beat Profile". Downbeat.com. 2011-06-16. אורכב מ-המקור ב-2011-06-16. נבדק ב-2012-06-25.
Hay Amores

Hay Amores (באנגלית: There Are Loves, ובעברית: יש אהבות) הוא סינגל שיווקי מאת הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך המיני-אלבום השני שלה, Love in the Time of Cholera. השיר יצא לאור ב-13 בנובמבר 2008, כסינגל שיווקי ראשון ויחידי מתוך המיני-אלבום. השיר נכלל גם בפסקול Love in the Time of Cholera, שיצא בסמוך למיני-אלבום. עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 בצ'ילה, ה-2 באורוגוואי, וה-3 בפרגוואי. את השיר כתבו שאקירה ואנטוניו פינטו, שגם הפיק אותו. בנוסף, לכתיבת השיר הזה, כתבה שאקירה גם את השיר "Despedida", שנכלל במיני-אלבום, ובפסקול גם כן. את השיר השני הוחלט שלא להוציא כסינגל שיווקי נוסף מתוך המיני-אלבום, והפסקול. השיר נכנס למצעדים רבים, ובניהם גם אל המקום ה-2 במצעד שבגואטמלה. סרטון השיר "Hay Amores" באתר יוטיוב Love In the Time of Cholera - EP by Shakira on Apple Music, itunes.apple.com (באנגלית) Love In the Time of Cholera (Original Soundtrack) by Antonio Pinto on Apple Music, itunes.apple.com (באנגלית) Chile Top 20, Top40-Charts.com Top Latino - La música de tu mundo, Top Latino (בספרדית) Top Latino - La música de tu mundo, Top Latino (בספרדית) Hay Amores, song | Recording Details and Tracks | AllMusic, AllMusic E.Yn (2008-01-31), Shakira - La despedida (Love in the Time of Cholera), נבדק ב-2017-12-05
איזבל, נסיכת אורליאן (1878–1961)

איזבל, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Isabelle d'Orléans;‏ 7 במאי 1878 - 21 באפריל 1961), הייתה בתו של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ואשתו של הנסיך ז'אן, דוכס גיז. איזבל נולדה ב-7 במאי 1878 באה, סן-מריטים, צרפת, לפיליפ, רוזן פריז ולמארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה. בשנת 1883 מת אנרי, רוזן שאמבור, ובעקבות כך ירש אביה את הטענה לכתר צרפת בעיני רוב המלוכנים. בשנת 1886 נערכה חגיגת הנישואים של אחותה אמלי, נסיכת אורליאן עם קרלוש, מלך פורטוגל בפאר רב, ובעקבות כך גורשה המשפחה מצרפת. בני המשפחה עברו להתגורר בבריטניה, ולאחר מכן בספרד, אולם לאיזבל היה מותר לבקר בצרפת, משום שלא יכלה לירש את הכתר הצרפתי עקב החוק הסאלי. איזבל הייתה בחורה יפה והיו לה כמה מחזרים, אולם למרות שהועלתה הצעה לחתנה עם אלברט, נסיך בלגיה, ההצעה לא יצאה אל הפועל, משום שלאופולד השני, מלך הבלגים חשש מתגובות ממשלת צרפת. ב-30 באוקטובר 1899 התחתנה איזבל עם בן דודה הנסיך ז'אן, דוכס גיז, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1909 עברו בני המשפחה ללראצ'ה, מרוקו, אולם לאחר שמרוקו הפכה לפרוטקטורט צרפתי בשנת 1912, נותר ביתם חלק ממרוקו הספרדית, ואילו שדותיהם נהיו חלק ממרוקו הצרפתית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 ביקש בעלה ז'אן להילחם לצד הצרפתים, אולם נדחה על ידי צרפת, בלגיה ובריטניה, ומשום כך הצטרף לצלב האדום, ואף קיבל על שירותו את עיטור צלב המלחמה. לאחר המלחמה חזר ז'אן למרוקו, ובשנת 1924 קיבל את התואר דופן צרפת בעקבות מותו של בן דודו - אחיה פרדינן, דוכס מונפנסייה. בשנת 1926 מת גם בן דודו - אחיה פיליפ, דוכס אורליאן ללא ילדים, ובעקבות כך הפך בעלה ז'אן לראש בית אורליאן ולתובע לכתר הצרפתי מטעם האורליאניסטים. בעקבות כך נאסר על בני המשפחה להתגורר בצרפת, ובשל כך הם חיו במרוקו. בשנת 1940 מת בעלה הנסיך ז'אן, דוכס גיז, ובנה אנרי, רוזן פריז ירש את תאריו. איזבל שמרה על יחסים טובים עם בני משפחת המלוכה המרוקנית, ומשום כך גם לאחר שהותר לבני המשפחה לחזור לצרפת בשנת 1950, ואף לאחר שמרוקו קיבלה את עצמאותה, המשיכה איזבל לחיות שם עד למותה ב-21 באפריל 1961. ב-30 באוקטובר 1899 התחתנה איזבל עם הנסיך ז'אן, דוכס גיז, ממנו נולדו לה 4 ילדים: איזבל, נסיכת אורליאן (1900–1983), התחתנה עם ברונו, רוזן ארקור, ולאחריו התחתנה עם פייר מירא פרנסואז, נסיכת אורליאן (1888–1964), התחתנה עם כריסטופר, נסיך יוון ודנמרק אן, נסיכת אורליאן (1906–1986), התחתנה עם הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה אנרי, רוזן פריז (1908–1999), התחתן עם איזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה מדיה וקבצים בנושא איזבל, נסיכת אורליאן בוויקישיתוף איזבל, נסיכת אורליאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קלוד, נסיכת אורליאן

קלוד, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Claude d'Orléans;‏ נולדה ב-11 בדצמבר 1943), היא אשתו לשעבר של הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה. קלוד נולדה בלראצ'ה, מרוקו הספרדית ב-11 בדצמבר 1943 לאנרי, רוזן פריז ולאיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, בתם של פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ואלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ. קלוד התחנכה בסינטרה, פורטוגל, יחד עם אחיה אנרי, רוזן פריז, דיאן, נסיכת אורליאן והנסיך ז'אק, דוכס אורליאן. ב-22 ביולי 1964 התחתנה קלוד עם הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה, אותו פגשה באתונה בחתונתם של חואן קרלוס, נסיך אסטוריאס וסופיה, נסיכת יוון ודנמרק בשנת 1962. החתונה התקיימה בסינטרה, פורטוגל, בהשתתפות אומברטו השני, מלך איטליה, וחואן קרלוס וסופיה, נסיכי אסטוריאס, ונולדו להם 3 ילדים. בשנת 1976 נפרדו השניים, בשנת 1982 הם התגרשו בגירושין אזרחיים, ובשנת 1987 הם קיבלו היתר מהכנסייה על ביטול הנישואים. בשנת 1982 התחתנה קלוד עם ארנאלדו לה קנינה בטקס אזרחי. הם התגרשו בשנת 1996. בשנת 2006 התחתנה קלוד עם אנריקו גנדולפי בטקס דתי. ב-27 באוקטובר 2015 מת אנריקו בביתם בלטרינה. ב-22 ביולי 1964 התחתנה קלוד עם הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים: ביאנקה, נסיכת סבויה (נולדה ב-1966), התחתנה עם ג'יברטו אריוואבנה ולנטי גונזגה הנסיך איימונה, דוכס אפוליה (נולד ב-1967), התחתן עם אולגה, נסיכת יוון ודנמרק מפאלדה, נסיכת סבויה (נולדה ב-1969), התחתנה עם הנסיך אלסנדרו רופו די קלבריה, ולאחריו עם פרנצ'סקו לומברדו די סן קיריקו מדיה וקבצים בנושא קלוד, נסיכת אורליאן בוויקישיתוף
אמית ארין

אָמִית אַרְיָן (שם מדעי: Lichia amia; שמות נוספים: סטיליה, אריאן) הוא דג-ים ממשפחת הצניניתיים והוא המין היחיד בסוגו. תפוצתו משתרעת מהים התיכון עד חופי מערב אפריקה וחופי מזרח אפריקה. גופו כסוף, סביב עיניו כתמים אדומים סגולים, אורכו מגיע עד ל-1.5 מטר ומשקל של 18.8 קילוגרם, אך נתפסו גם פרטים באורך 200 ס"מ ומשקל 50 ק"ג[דרוש מקור]. הוא חי בלהקות קטנות בעומקים של עד 50 מטר בלבד באזור המים הרדודים שליד החוף, שם הוא טורף דגים קטנים יותר, כגון גּוּמְבָּר טוֹרֵף או רעמתן כחלחל. בישראל הוא נחשב נדיר מאוד ורק לעיתים רחוקות נתפס בידי דייגים. מדיה וקבצים בנושא אמית ארין בוויקישיתוף אמית ארין, באתר ITIS (באנגלית) אמית ארין, באתר NCBI (באנגלית) אמית ארין, באתר FishBase (באנגלית) אמית ארין, באתר GBIF (באנגלית) אָמִית אַרְיָן באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
אליהו בר-שלום

הרב אליהו בר־שלום (י"ב באב ה'תשכ"א, 25 ביולי 1961) הוא רבה הראשי של בת ים, וראש בית הוראה וכולל אברכים בעיר. מחבר ספרי ההלכה "משפט הכתובה". נולד ב-1961 ליעל ולרב יוסף בר-שלום. בבחרותו למד בישיבת קול תורה בירושלים שם היה תלמידו של הרב שלמה זלמן אויערבך. לאחר נישואיו בשנת תשמ"ג למד בכולל "בית דוד" בחולון, שבראשות הרב יצחק זילברשטיין, שם הוסמך לרב עיר, ואחר כך גם לדיינות. בשנת ה'תשנ"ו מונה לרב בשכונת רמת שלמה בירושלים. דודו הוא הרב עזרא בר-שלום, שכיהן בעבר כדיין בבית הדין הרבני הגדול ובעלה של הרבנית עדינה בר-שלום, בתו של הרב עובדיה יוסף. אביו, הרב יוסף בר-שלום, שימש כרבה של בת-ים שנים רבות. הוא נפטר באלול תשע"ה ובהלוייתו הכריז הרב הראשי לישראל, הרב יצחק יוסף, על הרב אליהו בר-שלום כממלא-מקומו ברבנות. כשלש שנים לאחר מכן, בחנוכה תשע"ח נבחר לתפקידו כרבה הראשי של העיר. ספרו משפט הכתובה כולל 8 כרכים על שטר הכתובה, חופה וקידושין, והעניינים הנגזרים מכך. ישי כהן, ‏הרב אליהו בר שלום: "לא בוחרים רבנים לפי ההלכה", באתר כיכר השבת, 5 בדצמבר 2017 הישג נוסף לש"ס: הגאון רבי אליהו בר-שלום נבחר לרבה של בת-ים, אתר קול חי, י״ז בכסלו תשע״ח 05.12.2017 ניצחון חרדי: הגאון רבי אליהו בר שלום נבחר לרבה של בת ים, אתר כיכר השבת, י״ז בכסלו תשע״ח 05.12.2017 ישי כהן, ‏רבה הנבחר של בת ים הגיע להודות לגר"ש כהן: "תמיכת מרן הכריעה", באתר כיכר השבת, 6 בדצמבר 2017 ישי כהן, ‏הגר"י יוסף הכריז על הרב אליהו בר שלום כממלא מקום אביו, באתר כיכר השבת, 16 באוגוסט 2015 ישי כהן, ‏הגאון רבי אליהו בר שלום הוכתר לרבה של בת ים • תיעוד, באתר כיכר השבת, 19 במרץ 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמאש

ארמאש (ברומנית: Armaș) היה תוארו של אחד מסוגי הדרגטור בחצר שליטי נסיכות מולדובה או נסיכות ולאכיה. הארמאש היה בויאר ממונה על שמירת בתי הסוהר ועל ביצוע העונשים הגופניים, שהטילו השליט או המועצה שלו (הדיוואן), כולל הוצאות להורג ועבודות הפרך במכרות. מתוקף תפקידו לארמאש היו כפופים תלייני בתי הסוהר. התואר מוזכר כבר במסמכים מתקופתם של שטפן הגדול (1489) וולאד המשפד (1460 לערך). במאות 16-17 הארמאש נקרא גם בשם ממקור סלאבי "אורז'ניק" (orâjnic). במהלך הזמן התפקיד עבר שינויים והארמאש הפך להיות גם מפקד חיל התותחנים. הוא היה אחראי על התותחנים, הרובאים ועל נושאי הלפידים (מסלאג'י masalagii). הארמאש השגיח גם על התותחים, על הפגזים ועל אבק השרפה. בוולאכיה הפך הארמאש אחראי גם על צועני המלכות ה-aurari שעבדו במכרות הזהב ב"ארץ התחתונה".. השם ארמאש נגזר מהמילה הרומנית לכלי נשק (armă) ומשמעותו הראשונה הייתה "אדם מזוין". על אף שכיהן הארמאש הגדול (וֶל-ארמאש) במועצת המלוכה, הדיוואן, הוא לא היה חבר בקבינט המצומצם והחשאי של השליט. לארמאש הגדול היו כפופים ארמאשים בדרגאות נמוכות יותר - שנייה ושלישית וכ-60 ארמשיי (armășei), במעמד זוטר. ארמשיי נקראו לפעמים גם חיילים ביחידת תותחנים תחת פיקוד הארמאש. הארמאש היה אחראי גם על ארגון המוזיקה בחצר, כולל ה"טובולחאנה" תזמורת היניצ'רים. Mihai Țipău, Domnii fanarioți în Țările Române - mică enciclopedie Omonia, București 2008 armaș - definiție | dexonline (ברומנית) "תיאור מולדובה" מאת דימיטריה קנטמיר (ברומנית) Dimitrie Cantemir Descriptio Moldaviae - cap.VI - Despre boieriile moldovinești și stările lor (תרגום לרומנית) Lazăr Șăineanu Dicționar universal al limbii române, ediția a 6-a, 1929 N.Stoicescu Nicolae Stoicescu - Sfatul domnesc și marii dregători din Țara Românească și Moldova 1968 ,sec.XIV- XVII,-Editura Academiei R.S.România, București M.Țipău עמ' 197 DEX 2009 N.Stoicescu עמ' 63 Micul Dicționar academic ediția a II-a 2010 Dimitrie Cantemir L.Șăineanu D.Cantemir
דייוויד דה קייזר

דייוויד דה קייזר (באנגלית: David de Keyser;‏ 22 באוגוסט 1927 - 20 בפברואר 2021) היה שחקן אנגלי. דה קייזר נולד בלונדון. בשנות השישים של המאה העשרים הוא עבד עם השחקנית במאית ג'יין ארדן. שיתוף הפעולה הראשון שלהם היה בסרט "The Logic Game" בבימויו של פיליפ סאביל שיצא לאקרנים בינואר 1965. הם שיחקו יחד בסרט "Separation" לתסריט של ג'יי ארדן, בבימויו של ג'ק בונד ב-1968. מקום ההתרחשות של הסרט היה לונדון, והוא כלל מוזיקה של פרוקול הארום, מתיו פישר וסטנלי מאיירס. ב-1965 עבד דה קייזר עם הבמאי הבריטי ג'ון בורמן בסרט "Catch Us If You Can", וב-1970 הופיע בסרט "Leo the Last". הוא עבד עם בורמן פעמיים נוספות בהן השתמש בקולו הייחודי והעשיר. ב-1974 גילם את טברנקל בסרט "זרדוז", וב-1981 דיבב את גרייל בסרט "אקסקליבר". עוד תפקידים בהם נשמע קולו של דה קייזר היו בדמות הרוזן מיטרהאוס בסרט "Vampire Circus", ודיבוב של דרקולה ב-"The Legend of the 7 Golden Vampires". דה קייזר כיכב בקומדיה של רדיו ה-BBC בשם "The Attractive Young Rabbi" יחד עם טרייסי-אן אוברמן. בטלוויזיה שיחק בפרק "Servant of Two Masters" בסדרה "המקצוענים". הופעות נוספות שלו בטלוויזיה כללו את הפרק "Someone at the Top of the Stairs" בסדרה "Thriller", בפרק "ניצחון לדמוקרטיה" בסדרה "כן, אדוני ראש הממשלה" בתפקיד השגריר הישראלי, ובפרק "בני ישראל" בסדרה "רובין משרווד" בתפקיד ג'ושואה דה טלמונט. הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דיק טרפין" בכיכובו של ריצ'רד או'סאליבן בשני פרקים בשם "Sentence of Death" בתפקיד הדוכס מהסה. הוא היה המספר של "Pathe Pictorial" בשנות השישים של המאה העשרים, והשתתף בקריינות של פרסומות טלוויזיה רבות. דה קייזר היה הכרוז בעונה הראשונה של שעשועון הטלוויזיה "Would I Lie to You?". בשנים 1949 עד 1959 היה דה קייזר נשוי לאתל דה קייזר, פעילה נגד האפרטהייד. הוא אביהם של המפיק אלכסיי דה קייזר, פיה דה קייזר ותומאס דה קייזר. בנו אלכסיי נפטר בשנת 2004 בגיל 36. דייוויד דה קייזר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד דה קייזר, באתר AllMovie (באנגלית) דייוויד דה קייזר, באתר Discogs (באנגלית) Robert Hughes and Mike Terry, Ethel de Keyser - Dedicated and lifelong campaigner in the struggle against apartheid, 20 July 2004 Mal Young, Alexei de Keyser,4 September 2004
ג'פרי (מכונית)

ג'פרי (באנגלית: Jeffery) היא מכונית בתצורת קבריולה, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית Thomas B. Jeffery Company בין השנים 1904–1917. יצרנית הרכב האמריקאית Rambler נוסדה על ידי Thomas B. Jeffery ובנו Charles T. Jeffery בקנושה, מדינת ויסקונסין בשנת 1902. עם מותו של "Thomas B. Jeffery" בשנת 1910, שינה בנו את שם החברה ל-Thomas B. Jeffery Company, ובשנת 1917 מכר את החברה לCharles Williams Nash. החברה הייתה קרויה "Nash Motors", ומשנת 1937 "Nash-Kelvinator Corporation". בשנת 1954 שם החברה שונה ל"American Motors Corporation (AMC)". בשנת 1987 החברה נקנתה על ידי קונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר. משנת 1904 ייצרה חברת "רמבלר" את הדגמים : L Rambler ו- K Rambler. מחירו של דגם "L Rambler" עמד על 1,350 דולר. מחירו של דגם "K Rambler" עמד על 1,200 דולר. "L Rambler" "K Rambler" ג'פרי קוואד "ג'פרי (מכונית)" (wisconsinhistory.org/turningpoints/search) מדיה וקבצים בנושא ג'פרי בוויקישיתוף "ג'פרי (מכונית)" oldcarsweekly דגמי מכוניות ג'פרי american-automobiles תומאס ג'פרי hemmings.com/magazine
קלוצ'ר

קלוצ'ר (ברומנית: clucer) היה תוארו של אחד מסוגי הדרגטור בחצר שליטי נסיכות מולדובה או נסיכות ולאכיה. הקלוצ'ר היה בויאר ממונה על המחסנים והמלאים של השליט ודאג לאספקתו. הקלוצ'ר הגדול החזיק במפתחות לחדרי השליט ותחתיו היו שני דרגטורים, האחד שדאג למחסני התבואה והשני שדאג למרתפי היינות המיועדים לצריכת החיילים. הקלוצ'רים הזוטרים עסקו בגביית מיסי התבואה. clucer - definiție | dexonline (ברומנית)
ניסאן S קרגו

ניסאן S קרגו (באנגלית: Nissan S-Cargo) היא מכונית מסחרית, 3 דלתות, בסגנון מכונית רטרו, אשר יוצרה על ידי חברת הרכב היפנית ניסאן (Nissan Motor Company Ltd) בין השנים 1989–1992. העיצוב החיצוני של "ניסאן S קרגו" היה על פי סיטרואן 2CV שייצרה יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן. בשנתיים הראשונות יוצרו כ-8,000 יחידות. סך הכל יוצרו כ-12,000 יחידות. ניסאן S קרגו, שנת 1989 ניסאן S קרגו ניסאן S קרגו ניסאן S קרגו ניסאן S קרגו ניסאן S קרגו - מבט לתא הנהג ניסאן S קרגו ניסאן S קרגו ניסאן S קרגו ניסאן מדיה וקבצים בנושא ניסאן S קרגו בוויקישיתוף ניסאן S קרגו (6:43 דקות), יו-טיוב ניסאן S קרגו (8:36 דקות), יו-טיוב ניסאן S קרגו - תמונה (cbsnews.com/pictures/worlds-15-ugliest-cars) ניסאן S קרגוjapaneseclassics.com/vehicle/1989-nissan-s-cargo ניסאן S קרגו cardesignnews.com/articles דגם ניסאן S קרגוclassics.honestjohn.co.uk/reviews "ניסאן S קרגו - נתונים טכנייםalgysautos.com/nissan-escargot-specifications
אני רוצה לחיות (סרט)

אני רוצה לחיות (באנגלית: I Want to Live!‎) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי מסוגת הסרט האפל משנת 1958 בבימויו של רוברט וייז עם סוזן הייוורד בתפקיד הראשי. הסרט מספר את סיפורה של ברברה גרהאם (אנ') שהורשעה ברצח והוצאה להורג בתא גזים ב-3 ביוני 1955. התסריט מבוסס על מכתבי של גרהאם לעיתונאי אד מונטגומרי ועל כתבותיו בעיתונים. הוא אינו מראה את הרצח עצמו ועלילתו שונה במידת מה מהמציאות ורומזת על חפותה של גרהאם. ההוצאה להורג מתוארת באריכות כדי ליצור הרגשה לא נוחה מעצם הפעולה. סוזן הייוורד זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה עבור משחקה בסרט זה. כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר על הבימוי, התסריט, הצילום, הסאונד והעריכה. ברברה גרהאם (סוזן הייוורד) היא צעירה החיה בשולי החברה עם עבריינים ועוסקת בזנות. היא מתבקשת על ידי עבריין להעיד לטובתו בקשר לאליבי שלו תמורת תשלום. בית המשפט מרשיע אותה בעדות שקר והיא נשלחת למאסר במשך שנתיים. לאחר שחרורה היא מחליטה לחזור למוטב, מתחתנת ונולד לה בן. בעלה מתגלה כאלים ומכור לסמים. יחסיהם מסתיימים והיא חוזרת לחבורת העבריינים המוכרים לה. ברברה נעצרת עם שני עבריינים בקשר לרצח קשישה במהלך שוד. הם מעידים כי היא הרוצחת כדי להקל עליהם את האשמה. ברברה נעצרת אתם אך היא כופרת באשמה. היא נפגשת לעיתים קרבות עם העיתונאי אד מונטגומרי (סיימון אוקלנד) המנסה לעזור לה. הוא שולח לה את הפסיכיאטר קרל פלמברג (תאודור ביקל) שלאחר מספר שיחות הוא משוכנע בחפותה אבל הוא מת באופן פתאומי. המשטרה שולחת לברברה שוטר מוסווה המציע לה לפברק אליבי תמורה תשלום והיא מסכימה. עובדה זו נזקפת לרעתה במשפט והיא נידונה להוצאה להורג בתא גזים. לאחר מספר דחיות היא מוצאת להורג בכלא סן קוונטין בקליפורניה כששורה של עיתונאים מתבוננים בהוצאה להורג. "אני רוצה לחיות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אני רוצה לחיות", באתר נטפליקס "אני רוצה לחיות", באתר AllMovie (באנגלית) "אני רוצה לחיות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אני רוצה לחיות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט "אני רוצה לחיות", באתר יוטיוב
פרידריך, דוכס וירטמברג

פרידריך, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Friedrich von Württemberg;‏ 1 ביוני 1961–9 במאי 2018), היה בנו של קרל, דוכס וירטמברג, והיה מיועד לרשת את ראשות בית וירטמברג לאחר מות אביו, אולם הוא נהרג לפני מות אביו. פרידריך נולד בפרידריכסהאפן ב-1 ביוני 1961 לקרל, דוכס וירטמברג ולדיאן, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה. בשנת 1975 מת סבו פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג, ואביו הפך לראש בית וירטמברג, ובעקבות כך עברה המשפחה לאלטסהאוזן. פרידריך למד בתיכון בזאולגאו, ולאחר מכן שירת בבונדסוור, שם הגיע לדרגת אוברסט. בשנת 1992 הצטרף פרידריך לחברה המשפחתית שמנהלת כ-5,500 דונם של יער, 2,000 דונם של כרי דשא ושדות, 50 דונם של כרמים, כ-700 אתרים בגרמניה ומחוצה לה, יערות בקנדה ובאוסטריה, וכן השקעות רבות. כמו כן החברה מנהלת ומתחזקת 70 אתרים של בית וירטמברג. פרידריך הוא חבר באוניברסיטת הוהנהיים, אוניברסיטת טיבינגן ויו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת צפלין. בנוסף, הוא הפטרון של קרן התומכת בילדים החולים בסוכרת, וסגן יו"ר הדירקטוריון של בית החולים אולגה בשטוטגרט. כמו כן הוא חבר בחברה להיסטוריה ותרבות של שוואביה העילית, חבר האיגוד הלאומי של באדן-וירטמברג, וחבר בוועדת קברי המלחמה הגרמנית. ב-9 במאי 2018 נהרג פרידריך בתאונת דרכים, בכביש בין אבנוויילר לפרונהאפן. ב-11 בנובמבר 1993 התחתן פרידריך עם מריה, נסיכת ויד, בתם של אולריך, נסיך ויד ואלקה פישר, ממנה נולדו לו 6 ילדים: וילהלם, דוכס וירטמברג (נולד ב-1994) מארי אמלי, דוכסית וירטמברג (נולדה ב-1996) סופיה דורותיאה, דוכסית וירטמברג (נולדה ב-1997) האתר הרשמי של וירטמברג (בגרמנית) האבל לאחר מותו של פרידריך, דוכס וירטמברג
הדליקה הגדולה בבוקרשט

הדליקה הגדולה בבוקרשט (ברומנית: Marele incendiu din București או Focul cel Mare) הייתה האסון הגדול ביותר שפגע אי פעם בבוקרשט, בירת רומניה ולפני כן בירת נסיכות ולאכיה ובמהלכו נשרף רבע מהשטח הבנוי של העיר. הדליקה התחילה ביום 23 במרץ 1847, בחג הפסחא והתפשטה במהירות הודות לרוח שנשבה ולתגובה המאוחרת של התושבים. באותה תקופה לא היה קיים שירות מכבי אש קבוע ודליקות כובו בידי מתנדבים ותושבים הנוגעים בדבר. הסוחרים הניחו את מרכולתם במרכז הרחוב וזה הפריע לנחפזים לכבות את הדליקה ולהובלת המים. הדליקה התחילה ממעשה שובבות של בן הקלוצ'ר, זינקה דרגנסקו, שירה כלפי עליית הגג, שם היה קש יבש שניצת מיד. האש התפשטה בגדה השמאלית של דמבוביצה, במזרח העיר, באזור המסחרי המבוסס, שם היו בתי עץ צפופים. האש שרפה 1,850 מבנים, כולל 1,142 בתי עסק, 686 בתים פרטיים, 10 בתי הארחה ו-12 כנסיות, בעיקר במגזרים "הצבע האדום" ו"הצבע השחור". 15 אנשים איבדו את חייהם בדליקה ורבים נכוו, 2,681 מתוך אוכלוסייה של כמאה אלף תושבים. נגרמו נזקים עצומים בחומר, שהוערכו ביותר ממאה מיליוני לאי. אחרי הדליקה, כשנודעו תוצאותיה, נרתמו רבים לתרום לשיקום העיר ועזרה לתושבים שאיבדו כל רכושם. גאורגה ביבסקו, שליט ולאכיה באותה תקופה, שעזר במו ידיו בכיבוי הדליקה, פתח את רשימת התורמים עם 6,000 מטבעות זהב. המיטרופליה והבישופויות תרמו 500,000 לאי, המנזרים תרמו 700,000 לאי, דרגטורים שונים וגם מעבר לגבול של אז, בנסיכות מולדובה אספו תרומות והעבירו אותן בידי וסילה אלכסנדרי לסיוע תושבי בוקרשט. גם החצרות האימפריאליים של האימפריה הרוסית, האימפריה העות'מאנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית, שרצו לשמור על השפעתם בוולאכיה, שלחו תרומות גדולות. סוחרי המערב והבנקאים, שהיו קשורים למסחר הרומני, שלחו תרומות באמצעות הבנקאים סימון פון סינה, משפחת רוטשילד ואחרים. סה"כ נאספו 3,123,295 לאי וחולקו לנפגעים 2,587,864 לאי. היו סופרים שתרמו תגמולים לספרם, התיאטרון תרם הכנסות של הצגה, יישובים אחרים תרמו מקופתם, התורמים היו רבים ומגוונים, תרמו סכומים גדולים וגם פעוטים. חלק מהכסף הופנה לבנייה מחדש של הכנסיות, שעלו באש וחלק אחר לפיצוי בעלי קרקע, שהולאמה בהזדמנות זו, כדי שהרחובות החדשים יהיו רחבים יותר ומתוכננים. כתוצאה מהשריפה התאפשרה בנייה חדשה במרכז העיר, בנייה מאבן עם גגות פח. הסוחרים בנו לעצמם בתי אבן בני שתי קומות, בקומה הראשונה בית העסק ובקומה השנייה חדרי המגורים. התארגן גם שירות קבוע של מכבי אש. Un sfert din Capitală a ars în „Focul cel mare“ (ברומנית) 12 biserici au ars în Focul cel mare din 1847 (ברומנית) Ard Bucureştii! (ברומנית) החל מ-1806 חולקה בוקרשט, אז בירת נסיכות ולאכיה, ל-5 מגזרים שנשאו שמות של צבעים. שינוי של שנת 1906 צמצם את מספר המגזרים לארבעה. מטבע זהב היה שווה באותו זמן 31 לאי
מרצדס-בנץ F100

מרצדס-בנץ F100 (בגרמנית: Mercedes-Benz F100) היא מיניוואן, 5 דלתות, מכונית קונספט אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית בתערוכת הרכב של דטרויט, ארצות הברית בשנת 1991. מטרת בניית דגם "מרצדס-בנץ F100" של היצרן מרצדס-בנץ, הייתה להראות את החידושים בשליטה, עיצוב ונוחות מכוניות נוסעים. מערכת היגוי ולוח מחוונים - במרכז המרחב הקדמי מושב נהג בודד - במרכז המרחב הקדמי (Central driver's seat) מאחורי הנהג: 2 שורות מושבים דלתות אחורניות: דלתות הזזה מרצדס-בנץ F100 מרצדס-בנץ F100 מרצדס-בנץ F100 מרצדס-בנץ F100 מרצדס-בנץ F100 מרצדס-בנץ F100 מרצדס-בנץ F100 מרצדס-בנץ F100 מרצדס-בנץ מכונית קונספט דגמי "מרצדס-בנץ" - מכוניות מחקר (emercedesbenz.com/autos/mercedes-benz/concept-vehicles/mercedes-benz-f-series-research-vehicles) מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ F100 בוויקישיתוף מרצדס-בנץ F100 (3:40 דקות), יו-טיוב מרצדס-בנץ F100 (ראו לוח הבקרה - בזמן 1:05 דקה מתחילת הסרטון) (2:29 דקות), יו-טיוב מרצדס-בנץ F100 (1:11 דקות), יו-טיוב דגם "מרצדס-בנץ F100" בתערוכת המכוניות בדטרויטautoweek.nl/nieuws/back-to-the-future-mercedes-benz-f100 מרצדס-בנץ F100 fanmercedesbenz.com/1991-mercedes-benz-f100 מרצדס-בנץ F100 - מפרט ואבזורallcarindex.com/auto-car-model/Germany-Mercedes-Benz-F100 דגם מרצדס-בנץ F100 - תמונות כולל לוח מחווניםoldconceptcars.com/1930-2004/mercedes-benz-f100-concept-1991