laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הארו (רובע)

רובע הַארוֹ של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Harrow, ‏האזנה‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בצפון מערב העיר. הרובע גובל במחוז הרטפורדשייר בצפונו, ברובע הילינגדון במערבו, ברובע אילינג בדרום, ברובע ברנט בדרום מזרח וברובע בארנט במזרח. ברובע הארו מצויות השכונות: בלמונט (Belmont) הדסטון (Headstone) האץ' אנד (Hatch End) הארו (Harrow) הארו שעל הגבעה (Harrow on the Hill) הארו וילד (Harrow Weald) וילדסטון (Wealdstone) סטנמור (Stanmore) פינר (Pinner) צפון הארו (North Harrow) קאנונז פארק (Canons Park) קנטון (Kenton) רוקסת' (Roxeth) ריינרז ליין (Rayners Lane) רובע הארו הוקם בשנת 1934 כרובע עירוני של מחוז מידלסקס בעקבות חוק השלטון המקומי 1929 וצו שניתן בעקבותיו בשנת 1934 להסדרת מחוז מידלסקס. הרובע הוקם על ידי איחוד הרובע העירוני הארו שעל הגבעה, הרובע הכפרי הנדון והרובע העירוני וילדסטון. הרובע הפך לרובע מוניציפלי ב-4 במאי 1954. בשנת 1965 שונה מעמד הרובע מכוח חוק השלטון בלונדון 1963, והרובע הפך לחלק מלונדון רבתי. גבולות הרובע לא שונו בשל גודלו ומספר התושבים הבר בו (באותה עת היה הרובע הגדול ברובעי מידלסקס - והתגוררו בו כ-209,000 תושבים (1961)). אוכלוסיית הארו היא אוכלוסייה מבוססת ביותר. תושבי הרובע מתגוררים בעיקר בבתים פרטיים, הרובע ברובו הוא בעל אופי כפרי. אחוז הפשיעה ברובע נמוך ביותר (מהנמוכים ברובעי לונדון). הקרבה היחסית לעיר, ואופיו של הרובע מסביר את מחירי הדירות הגבוהים שבו. ברובע פועלות מכללת הארו, מכללת סטאנמור ומכללת סנט דומיניק, וכן בית הספר היוקרתי הארו לבנים. בשונה מיתר רובעי לונדון, הלימודים בחטיבות הביניים שברובע מתחילים בכיתה ו' (גיל 11+) ולא בכיתה ז' (גיל 12+). הארו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא הארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הארו מועדון הכדורגל של רובע הארו
הארינגיי

רובע הֱארִינְגֵיי של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Haringey, ‏האזנה‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בצפון העיר. רובע הארינגיי הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של הורנסי, הרובע המוניציפלי של ווד גרין והרובע המוניציפלי של טוטנהאם שהיו חלק ממחוז מידלסקס. הרובע קרוי על שם השכונה הארינגיי - אולם אף שההגייה זהה, השם נכתב באופן שונה - שם הרובע הוא "Haringey" בעוד ששם השכונה הוא "Harringay". מקור השם בשם סקסוני של ראש שבט מקומי שנקרא הארינג - "Haering". שכונות הרובע כוללות את: אזור ארמון אלכסנדרה (Alexandra Palace) באונדס גרין (Bounds Green) הארינגיי (Harringay) גבעת מאסוול (Muswell Hill) דרום טוטנהאם (South Tottenham) הורנסי (Hornsey) הייגייט (Highgate) ווד גרין (Wood Green) וסט גרין (West Green) חוות ברודווטר (Broadwater Farm) טוטנהאם (Tottenham), טוטנהאם גרין (Tottenham Green) וטוטנהאם הייל (Tottenham Hale) מאנור האוס (Manor House) (חלק משכונה זו נמצאת ברובע האקני) שבע האחיות (סוון סיסטרז) (Seven Sisters) סטראוד גרין (Stroud Green) פארק נואל (Noel Park) פארק פינסברי (Finsbury Park) (הנמצא בחלקו ברובע איזלינגטון וברובע האקני) קראוץ' אנד (Crouch End) מאז שנת 1971 למפלגת הלייבור רוב במועצת הרובע. תוצאות הבחירות למועצת הרובע: הערה: בשנת 2002 שינו את גבולות הרובע ובהתאם הופחת מספר חברי המועצה מ-59 חברים ל-57 חברים. ברובע הארינגיי מתגוררים 216,507 תושבים (2001). מרבית תושבי הרובע לבנים (65.7%), אולם ברובע מיעוטים אתניים גדולים: 20.1% שחורים ממוצא אפריקאי או קריבי, 6.7% ממוצא אסייתי, 4.6% ממוצא מעורב, 1.1% ממוצא סיני ו-2% ממוצא אחר. 46% מתושבי הרובע מחזיקים בבעלותם את הדירות בהם הם מתגוררים. אוכלוסיית הרובע צעירה באופן יחסי - רק 11% מתושבי הרובע הם מעל גיל 65 (בעוד שברחבי הממלכה המאוחדת 18.5% מהתושבים הם מעל גיל זה. 45.3% מהתושבים הלבנים של הרובע הם ממוצא בריטי, ו-20.4% מהתושבים הם ממוצא לבן אחר (בעיקר טורקים, אירים, יוונים או קפריסאים). . בשכונת טוטנהאם שברובע ממוקם מועדון הכדורגל טוטנהאם הוטספר - מהליגה העליונה האנגלית. כמו כן פועלת ברובע קבוצת הרגבי לונדון סקולארז השייכת לליגת הרגבי הלאומית - הקבוצה פועלת מאצטדיון ניו ריוור שבווד גרין. גרמניה קובלנץ, גרמניה (מ־1969) טרינידד וטובגו ארימה, טרינידד וטובגו ג'מייקה קלארנדון, ג'מייקה קפריסין לרנקה, קפריסין צרפת ליוורי-גארגן, פריז, צרפת שוודיה סאנדיברג, שוודיה מדיה וקבצים בנושא הארינגיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הארינגיי הארינגיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארמון אלכסנדרה ההיסטוריה של הרובע החלוקה האתנית של אוכלוסיית הארינגיי
שלום קיטל

שלום קִיטָל (נולד ב-22 בדצמבר 1947) הוא עיתונאי ישראלי, הגיש את "יומן השבוע" בכאן ב. קודם לכן, כיהן כמנכ"ל ועורך ראשי בחברת החדשות של ערוץ 2 בשנים 1995–2006. קיטל נולד בפולין ועלה לישראל עם משפחתו בהיותו בן שנתיים וחצי. גדל בקריית אתא, והתחנך בבית הספר התיכון חוגים בחיפה. החל את דרכו בעולם העיתונות ב-1970 ככתב ועורך ב"קול ישראל" ובין שידוריו הזכורים היה טקס הגעת נשיא מצרים, אנואר סאדאת ב-1977. ב-1993, לאחר שעבד 23 שנה בקול ישראל בתפקידים שונים, הצטרף לצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 2, וב-1995 לאחר פרישתו של מנכ"ל החברה הראשון, אילון שליו מונה למנכ"ל ולעורך הראשי של החברה. ב-1 במאי 2007 פרש מתפקידו. קיטל היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים בציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל. בנובמבר 2007 קיבל פרס על מפעל חיים בכנס אילת לעיתונות מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב. ב-2008 התמודד במכרז הרדיו האזורי מטעם קבוצה בראשות המרכז הבינתחומי הרצליה. בנובמבר 2008 מונה כיועץ ועמד בראש הקמפיין של אהוד ברק ומפלגת העבודה בבחירות לכנסת השמונה עשרה. לאחר הבחירות שימש כיועץ מיוחד לשר הביטחון ברק. בנובמבר 2009 פרש מתפקידו. במהלך 2012 מונה ליועץ אסטרטגי של מפלגת העבודה בראשות שלי יחימוביץ'. במהלך 2016 הגיש במשך 3 חודשים את התוכנית הכל דיבורים ברשת ב של קול ישראל במקומה של עדי מאירי, בהגשה זוגית עם בני טיטלבוים. לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי ב-18 במאי 2017, החל להגיש תוכנית שבועית בכאן ב' יחד עם דורון צברי ומינואר 2018 עם מרדכי גילת, ובנוסף הגיש את "יומן השבוע". קיטל נמנה עם מנהלי עמותת ידיד לחינוך העוסקת בהפעלת גמלאים בהתנדבות במערכת החינוך. הוא חבר ב"ועדת השלושה" - ועדה לבירור תקריות בין הצנזורה הצבאית לאמצעי התקשורת. מדיה וקבצים בנושא שלום קיטל בוויקישיתוף מירב קריסטל, אוהב רדיו חזק, באתר ynet, 29 בינואר 2008 רועי כ"ץ, ריאיון עם שלום קיטל בתוכנית "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב, 01 בנובמבר 2013 אטילה שומפלבי, שלום קיטל פורש מלשכת ברק בשל חילוקי דעות, באתר ynet, 23 בנובמבר 2009 לילך ויסמן, ‏בחירות 2013: שלום קיטל יהיה היועץ האסטרטגי של מפלגת העבודה, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2012 יוסי מלמן, איש התקשורת שהפר את הוראות הצנזורה: שמעון ריקלין, באתר העין השביעית, 26 ביוני 2024
שרון הר פז

שרון הר פז (נולדה ב-1954) היא סופרת, עורכת לשונית ועורכת תכנים ישראלית. הר פז נולדה בתל אביב. למדה מו"לות באוניברסיטה הפתוחה, ובהמשך פרסמה ספר שירה, שלושה רומנים, וכן תרגמה לעברית והוציאה לאור שני רומנים אמריקאים. עורכת תוכן ועורכת לשונית של מספר ספרים. במקביל הגישה הר פז ברדיו פינות על נושאים שונים: "לצפון בגאוה" (1999); "גאים בגליל" (2002); "פינת הנשים המסוללות" (2004-2005), וכן "קול ברלין מקציר" בתוכנית "קול ברלין", בברלין, גרמניה, בהגשת אביב רוס. הר פז יסדה את ההוצאה לאור "קציר מלים", שהוקמה במטרה להוציא לאור ולשמש במה לסִפרות לסבית ופמיניסטית. הוצאת ספרים זו היא היחידה בישראל המתמחה בסוגה ספרותית זו. ב-1997 הוציאה לאור את ספרה "סגול", שבתקופה זו היה הרומן הלסבי העברי הראשון. הספר עוסק בסיפור אהבה בין קריינית ברדיו ומאזינתהּ. ספריהּ של הר פז עוסקים בפילוסופיה של החיים ובמהות הקיום האנושי (אקזיסטנציאליזם) לכל גווניו, תוך שימוש בסגנון המקראי ובערכים מהמקורות היהודיים. דמויותיה מבוססות על פנטזיות רומנטיות המנסות להתאים עצמן ולהתערות במציאות הישראלית. הר פז גם מנחה סדנאות לכתיבה יוצרת מטעם ההוצאה לאור "קציר מלים" שבבעלותה. ספר שירה: בדידות, אהבה, מוות: שירים (קציר, קציר מלים, התשנ"ז 1997) ספרי פרוזה למבוגרים: סגול: רומן לסבי (קציר, קציר מלים, התשנ"ז 1997) אפס: רומן פמיניסטי (קציר, קציר מלים, התשנ"ז 1997) ארגמן: רומן פוליטי (קציר, קציר מלים, התשס"ב 2001) תרגומים: קלייר, רומן מאת ניקול קון (קציר, קציר מלים, התשס"ב 2001) בכל צחוק דמעה, רומן מאת לזלי ניומן (קציר, קציר מלים, התשס"ו 2005) עריכה: הסיגריה שאחרי, קובץ סיפורים מאת הדי בורשטיין (קציר, קציר מלים, התשס"ג 2002) הזקן עם הבייגלים: ספר ילדים מאת אריה אבני (רמת גן, פוקוס, התשס"ח 2008) האתר של שרון הר פז, באתר "רשימות" הספרים של שרון הר פז, באתר "סימניה"
המטופוביה

המטופוביה או המופוביה (המו = דם, פוביה = פחד קיצוני) היא פוביה מפני דם. היא מוגדרת במדריך ההפרעות הפסיכיאטרי DSM-IV-TR כפוביה ספציפית מסוג דם-פצע. מוערך כי בין 3 ל-4 אחוזים מהאוכלוסייה סובלים מהמטופוביה. אנשים הסובלים מהתופעה מתקשים לתפקד כאשר הם רואים דם ולעיתים גם כשהם שומעים על דם. הקושי מתבטא בנשימה כבדה, הזעה, תחושת בחילה, סחרחורת ולעיתים עילפון. הפחד מתגבר ככל שכמות הדם גדולה יותר (פצע גדול יותר) וככל שהדם מוחשי יותר (החל מצפייה באדם פצוע בטלוויזיה ועד דם של האדם עצמו). המטופוביה היא פוביה ייחודית, בכך שלאחר תגובת החרדה ישנה ירידה פתאומית בדופק ובלחץ הדם. ירידה זו עלולה לגרום לסחרחורת או התעלפות. לא ברור לגמרי מהו מקור התופעה, אך חוקרים מסוימים מעריכים את מקורה עוד בימי קדם, ולדעתם התופעה הייתה רפלקס ששימש כהגנה מחיות טרף, בכך שגרמה לאדם חיוורון ועילפון ממראהו של דם, המצביע על סכנה, ובכך גרמה לאדם להיראות כמת, ועזרה לו להינצל מחיות טרף שונות. עשר המכות מזווית מדעית, באתר מכון דוידסון, ‏2021-03-26 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארק גפן

מארק גפן (14 ביולי 1917 – 18 בדצמבר 1989) היה עיתונאי ישראלי, זוכה פרס סוקולוב. שימש כעורכו של העיתון על המשמר וכיו"ר ועדת העורכים. נולד בקרקוב שבפולין. בזמן מלחמת העולם השנייה ברח לסיביר. לימים תיעד תקופה זו בסיפורים רבים שפורסמו במוספי החגים של על המשמר. אחרי המלחמה שב לפולין, שם ערך את העיתון MOSTY שהיה מקורב למפ"ם. בשנת 1949 עלה לישראל והחל לעבוד כעיתונאי בעיתון על המשמר. גפן החל את עבודתו ככתב מוניציפלי ואחר כך ככתב לענייני מפלגות ופוליטיקה, ובלט בכתבות על הנעשה בברית המועצות החל משנות החמישים. בשנת 1956, היה הראשון לדווח על טבח ח'אן יונס במהלך מבצע קדש, ב-3 בנובמבר 1956, בעת שצה"ל כבש את ח'אן יונס (בפעולה של איסוף נשק וריכוז מאות גברים לשם איתור חיילים מצרים ולוחמים פלסטינים). על פי דו"ח אונר"א, הרגו החיילים 275 פלסטינים: 140 פליטים ו–135 תושבים שאינם פליטים. בשנת 1975 זכה בפרס סוקולוב על פרסום "יומן מלחמת יום הכיפורים" שתיאר את השבועות הראשונים של המלחמה, כפי שדווחו לוועדת העורכים. בשנים 1974–1985 שימש כעורך "על המשמר" במשותף עם חיים שור. ביוני 1980 התקשר אליו אלמוני, בשם ארגון "טרור נגד טרור" ואיים שכל חברי מערכת העיתון הם בוגדים שיחוסלו. נפטר ב-18 בדצמבר 1989. היה נשוי ללוטה גפן שנפטרה בשנת 1964, להם בת. אחר כך נישא לדורית, מזכירת המערכת של "על המשמר" ונולדו להם שתי בנות. מארק גפן, העתונאות מקצוע או שליחות?, על המשמר, 26 בספטמבר 1965 מארק גפן, פרנץ יוזף שטראוס, על המשמר, 27 במאי 1963 מארק גפן, המשפט יגולל פרשת השואה, על המשמר, 24 במאי 1960 מארק גפן, העלייה לישראל אינה נחשבת עוד ל"בגידה" בקרב הקומוניסטים בפולין, על המשמר, 4 בינואר 1957 מארק גפן, הגלוי והנסתר במלחמת יום הכיפורים, על המשמר, 25 בספטמבר 1974 מדיה וקבצים בנושא מארק גפן בוויקישיתוף כתבה בעיתון הארץ על מאבק ועדת העורכים בראשות מארק גפן נגד האיסור לסקר את פינוי ימית (אורכב 07.06.2020 בארכיון Wayback Machine) אתר "Billiongraves" נבחרו מוסדות ועדת העורכים הכללית השנתית, דבר, 20 בדצמבר 1976 מוסדות העתונות דנו בהבטחת חופש מידע מדיני, דבר, 29 במאי 1978 יעל גרינפטר, הטבח בחאן יונס, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2013 ישראל השליטה חוק וסדר ב"רצועת עזה", הַבֹּקֶר, 15 בינואר 1957 עמירה הס, בעזה ישראל מתעלה על רשעותה הסטנדרטית, באתר הארץ, 3 באפריל 2018 הערב - חלוקת " פרם סוקולוב", דבר, 23 באפריל 1975 מארק גפן וחיים שור עורכיו הראשיים של "על המשמר", מעריב, 4 באפריל 1974 ט. נ. ט. מאיים גם על "על המשמר", מעריב, 11 ביוני 1980 מארק גפן לשעבר עורך "על המשמר", מעריב, 19 בדצמבר 1989 מתה לוטקה גפן, קול העם, 19 באפריל 1964
נבחרת ברמודה בכדורגל

נבחרת ברמודה בכדורגל (באנגלית: Bermuda national football team) היא הנבחרת הכדורגל הבינלאומית של ברמודה. הדירוג הנוכחי של נבחרת ברמודה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-170 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 973.34 – עלייה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 76 נמדד לראשונה באוגוסט 1993, והדירוג הנמוך ביותר 189 נמדד לראשונה בספטמבר 2011. 1930 עד 1998 - לא נרשמה 2002 עד 2022 - לא העפילה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה 1989 עד 2005 - לא נרשמה 2007 - מקום רביעי 2013 - מקום ראשון קליד בסט שון גוטר קלי ליגטבורן ג'ון בארי נוסום קנו סמית פרנק בראוסטר דוד בסקום דמון מינג זייקו ליוויס דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
אלדהיד

אלדהידים (Aldehydes) הם קבוצת תרכובות אורגניות. בקבוצה חומרים ידועים רבים, בהם החומר המשמר פורמלין, פחמימות רבות ובפרט גלוקוז, וכן חומרים רבים הנותנים לפירות את טעמם וריחם. מקור המילה "אלדהיד" בלטינית: זהו קיצור של אלכוהול דהידרוֹגֵנָטוּם, "כוהל נטול מימן". כל האלדהידים מכילים קבוצה פונקציונלית משותפת שעל שמה הם קרויים, קבוצת האלדהיד (CHO, אטום פחמן הקשור בקשר כפול לאטום חמצן ובקשר יחיד לאטום מימן). קבוצה זו מורכבת בעצם מקבוצת קרבוניל, הנמצאת בכל הקטונים, ומאטום מימן. הקבוצה נכתבת תמיד CHO ולא COH כדי למנוע בלבול עם קבוצת ההידרוקסיל, הנמצאת בכוהלים. על מתן שמות לאלדהידים, ראו מונחון IUPAC. נסכם בקצרה: שמו של אלדהיד מורכב מתחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן במולקולה, ומהסופית -אָל. קבוצת האלדהיד נקראת לעיתים פורמיל, במיוחד כשבמולקולה קיימות קבוצות פונקציונליות אחרות. האלדהיד הפשוט ביותר הוא מֵתָנָל (Methanal), המורכב מקבוצת אלדהיד הקשורה לאטום מימן, ונוסחתה היא HCHO. מתנל משמש לשימור גופים ביולוגיים כדי שלא ירקיבו, והוא ידוע יותר בשמותיו הטריוויאליים פורמאלדהיד ופורמלין. האלדהידים הבאים בסדרה הם אֵתָנָל (שני אטומי פחמן; ידוע יותר בשמו הטריוויאלי אצטאלדהיד), פּרוֹפּנָל, בּוּטָנָל וכן הלאה. הנוסחה הכללית: CnH2nO חימצון של כוהל ראשוני נותן אלדהיד. התגובה מבוצעת בדרך כלל בנוכחות זרזים אי-אורגניים, כגון כרום (IV) חמצני: CH3OH → HCHO + H2 התגובה הספציפית המתוארת לעיל היא השיטה העיקרית להפקת מֵתָנָל, ובאמצעותה מפיקים מיליוני טונות של חומר זה בכל שנה בעולם. את התגובה יש לבצע בהיעדר מים, שכן אז מתרחש חמצון נוסף ומתקבל דיול (כוהל בעל שתי קבוצות הידרוקסיל) ולאחר מכן חימצון נוסף, לקבלת חומצה קרבוקסילית. תגובה זו מסבירה את רעילותו של הכוהל מתנול, אשר מתחמצן בגוף למתנל הרעיל. לתגובה זו נקודה ביולוגית נוספת: אחד התהליכים החשובים המתרחש כמעט בכל האורגניזמים בעלי חוש ראייה זה או אחר הוא החמצון של ויטמין A (כוהל ראשוני) לאלדהיד רֵטינַל. לפרטים על תפקידו של רטינל בראייה ראו: סטריאוכימיה. אוזונוליזה (תגובה עם אוזון, O3) של אלקֵן מפרקת אותו לקטון ולאלדהיד (או לשני קטונים). אלדהיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלדהידים, דף שער בספרייה הלאומית
מאסימו אודו

מאסימו אודו (באיטלקית: Massimo Oddo; נולד ב-14 ביוני 1976) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בתפקיד המגן הימני, וכיום מאמן כדורגל. לזכותו של אודו זכייה במונדיאל 2006 עם נבחרת איטליה. אודו החל את הקריירה בקבוצות הנוער של מילאן ובין השנים 1995–2000 הושאל לקבוצות בוגרים שונות בליגה האיטלקית. בשנת 2000 נרכש על ידי הלאס ורונה ממנה עבר ללאציו ב-2002. בשנת 2007 החזירה אותו מילאן אל שורותיה בדיוק בזמן בשביל לככב ולזכות בליגת האלופות לעונה זו. אודו השתתף במשחק הגמר בו גברה מילאן על ליברפול בתוצאה 1–2. בקיץ 2008 עבר מאסימו אודו לקבוצת הפאר הגרמנית באיירן מינכן בהשאלה לעונה אחת, שבסיומה חזר למילאן. בקיץ 2011 חתם אודו בלצ'ה מהליגה האיטלקית לעונה אחת. ב-7 ביוני 2012 הודיע אודו על פרישה ממשחק פעיל. במאי 2015 מונה אודו למאמן פסקארה מהסרייה ב'. בעונתו הראשונה בתפקיד הוא העלה את פסקארה לסרייה א'. ב-14 בפברואר 2017 פוטר מתפקיד מאמן פסקארה. ב-21 בנובמבר 2017 מונה אודו למאמן אודינזה מהסרייה א' . ב-24 באפריל 2018 הוא פוטר מתפקידו לאחר שהקבוצה הפסידה 11 משחקים ברציפות. לאציו הגביע האיטלקי: 2003/2004 מילאן אליפות איטליה:2010/2011 ליגת האלופות: 2006/2007 הסופר קאפ האירופי: 2007 אליפות העולם לקבוצות: 2007 נבחרת איטליה גביע העולם בכדורגל: 2006 מדיה וקבצים בנושא מאסימו אודו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאסימו אודו מאסימו אודו, באתר Transfermarkt מאסימו אודו, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מאסימו אודו, באתר Soccerway מאסימו אודו, באתר WorldFootball.net מאסימו אודו, באתר National Football Teams מאסימו אודו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זמירות

האם התכוונתם ל... זמירות ופיוטים לשבת – פיוטים המושרים במהלך יום השבת כינוי לקטעים בתפילת שחרית הכוללים את פסוקי דזמרא וקטעים נוספים הנאמרים לפניהם
סיפור משפחתי

סיפור משפחתי הוא מחזה שנכתב על ידי הסופרת והמחזאית עדנה מזי"א בשנת 1996. בעקבות המחזה כתבה מזי"א את הספר "רומן משפחתי" שיצא לאור בשנת 2005 בהוצאת קשת. בשנת 2013 מזי"א כתבה וביימה את ההצגה "רומן משפחתי" בתיאטרון הקאמרי המבוסס על הספר שכתבה. במחזה מסופר על משפחה שמוצאה מווינה, העוברת להתגורר בהיידלברג בראשית שנות השלושים והעולה לארץ ישראל ב-1935 ועל התאקלמותה והיחסים הבין-אישיים ובין-דוריים במשפחה. רות, אשה יפה אגוצנטרית ומניפולטיבית, נשואה לאוטו, אך מנהלת פרשיית אהבים עם רוברט, שניהם מדענים באוניברסיטת היידלברג, המפוטרים ממנה בשל יהדותם. מכיוון שרות מסרבת לעזוב את בעלה ובתם היחידה אנושקה בת החמש, רוברט, גבר יפה-תואר אגוצנטרי ומניפולטיבי אף הוא, עוזב אותה ועולה לפלשתינה, בעוד רות נשארת עם בעלה ובתה, אחיה רפה-השכל פרדי ודודתה מרים (שגידלה אותה ואת אחיה לאחר התאבדות אמם) בהיידלברג. לאחר מספר שנים הנאציזם מתגבר בגרמניה ומרים משיגה למשפחה סרטיפיקטים, אך לא לעצמה בשל גילה המתקדם. המשפחה עולה לפלשתינה, שם רות אמורה לסדר לדודתה סרטיפיקט בסוכנות היהודית, אך רות הנתקלת בבירוקרטיה מסורבלת, אותה אינה יכולה לפצח באמצעות קסמה האישי, כפי שהייתה מורגלת, ומרים נשארת בגרמניה, שם היא מוצאת את מותה. בהמשך חיי המשפחה בישראל, מתקשה אוטו להתאקלם, למרות שמוצעת לו משרה באוניברסיטה העברית הוא אינו מצליח להחזיק בה והופך למורה בתיכון. פרדי (אחיה של רות), מתגלה כפדופיל על ידי רות, וזאת מאשימה אותו שניצל את אנשוקה עת הייתה קטנה, דבר שמוביל להתאבדותו. רוברט נהפך לקומוניסט. שנים לאחר עליית רות ומשפחתה לארץ, בסביבות 1948, הוא פוגש את אנשוקה (שהיא כבר בת 19) שהפכה אף היא לקומוניסטית כמרד נעורים נגד הבורגנות של הוריה, כאשר הוא אינו יודע שהיא בתה של רות. אנושקה נכנסת להיריון מרוברט. לפי הוראות הבמה במחזה, בפינת הבמה כל ההצגה יושבת נעמי. הקהל אינו מבין את מהותה, אך לבסוף אנו מבינים שהיא הבת של אנושקה ורוברט, ובסוף המחזה הם מתאחדים, לאחר שרוברט ישב בבית כלא בשל היותו קומוניסט 4 שנים ללא ידיעתה. סוף זה שונה לחלוטין מהסוף בספר. המחזה עלה בפעם הראשונה בשנת 1996 בבימויו של עמרי ניצן. את התפאורה והתלבושות יצרה רות דר. בהצגה שיחק בין השאר שולי רנד. מזי"א סיפרה בראיון כי משחקו של רנד בהצגה גרם לה לרצות לפתח את המחזה לספר: "כשכתבתי את המחזה היה לי בראש שולי רנד לתפקיד של רוברט. כשפנינו אליו כבר התחילו לו המחשבות על חזרה בתשובה, אני זוכרת שהוא אמר לי שהוא רוצה להיות או רב גדול או שחקן גדול. בסופו של דבר הוא שיחק את התפקיד. בהצגה היו קטעים שהוא צריך ללטף לרות, הגיבורה, את הרגל, אבל על הבמה הוא רק העביר את היד שלו מעל הברך של השחקנית. אז הבנתי שההליכה של שולי לדת היא כמו ההליכה של רוברט לקומוניזם, והבנתי שאני צריכה לפתח את הרעיון הזה. הריק בנפש של שולי נראה לי כזה חד וברור, חוסר הסיפוק, החיפוש אחר משהו ערטילאי. אבל בניגוד לסמים, לאהבה ולאידאולוגיה - מהדת, בדרך כלל, לא חוזרים". בשנת 2013 עלה המחזה בשנית בתיאטרון הקאמרי, ע"פ הספר רומן משפחתי, בבימויה של מזי"א עצמה. שירי לב-ארי, אפשר לקרוא לזה טרגדיה אירונית, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2005 מנחם בן, אינטלקטואלית ממוסחרת, באתר nrg‏, 11 בנובמבר 2005 רומן משפחתי, בביצוע תיאטרון הקאמרי 2013, סרטון באתר יוטיוב יאשה קריגר, "רומן משפחתי": עוד הצגה שמאלצית וחביבה, באתר הארץ, 6 בפברואר 2013 מאיה נחום שחל, ביקורת: ההצגה "רומן משפחתי" בתיאטרון הקאמרי, באתר כלכליסט, 15 בינואר 2013 מיכאל הנדלזלץ, רומן משפחתי: משפחה, גנטיקה, גורל, באתר הארץ, 5 בפברואר 2013 שירי לב-ארי, אפשר לקרוא לזה טרגדיה אירונית, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2005
רמב"י

רשימת מאמרים במדעי היהדות (רמב"י) היא מאגר ביבליוגרפי של רשימה סלקטיבית של מאות אלפי מאמרים אקדמיים ואחרים, בתחומים השונים של מדעי היהדות ושל חקר ארץ ישראל ומדינת ישראל. רמב"י הוא המאגר הגדול והמקיף מסוגו בעולם. המאמרים הרשומים ברמב"י לוקטו מתוך אלפי כתבי עת – בדפוס או בצורה אלקטרונית, ומתוך קובצי מאמרים, באותיות עבריות, לטיניות או קיריליות. המידע נאסף מתוך אלפי כתבי עת מדעיים - מודפסים ואלקטרוניים - מאספים וקובצי מאמרים, שרוב רובם נמצאים באוסף של הספרייה הלאומית. המאגר מעודכן מדי יום. רמב"י נוסד בשנת 1966 על ידי ד"ר יששכר יואל, כהרחבה למדור "בתוך כתבי העת" שהופיע עד אז בתוך כתב העת הביבליוגרפי קריית ספר. בשנת תשכ"ט יצאה החוברת הראשונה של רמב"י, שנרשמו בה כ-2,500 מאמרים שפורסמו בשנת תשכ"ו (1966). בהקדמה לחוברת נרשם: "נעשה כאן ניסיון לרשום בסדר מקצועי את המאמרים במדעי היהדות שהופיעו בשנת תשכ"ו בכתבי עת ובקבצים עבריים, ובשנת 1966 בכתבי עת ובקבצים לועזיים." המאמרים בחוברת סודרו על פי מדורים ותתי מדורים, וכפי שנכתב בהקדמה לחוברת: "הסדר הפנימי בכל מדור ותת מדור הוא עד כמה שאפשר, בהתאם לעניין... ואם אין אפשרות כזו לפי א"ב של שמות המחברים." בסוף החוברת הופיעו מפתחות: נושאים, אישים, מקומות, ספרים ועוד ומפתח מחברי המאמרים. המפתחות נערכו על ידי אסיה נויברג. ד"ר יששכר יואל המשיך לערוך את גליונות רמב"י עד לפטירתו בשנת תשל"ז. בשנת 1985 החל המעבר לקיטלוג באמצעים אלקטרוניים (בקטלוג ממוחשב, שהיה נגיש ממחשבי הספרייה). במקביל לקטלוג הממוחשב יצא לאור גם קובץ שנתי מודפס. עם הופעת גיליון החמישים בשנת 2000, חדל כתב העת המודפס להופיע. מאז, מתעדכן המאגר באופן שוטף רק באתר האינטרנט. בשנים האחרונות, נוספו בו גם מאמרים שקדמו לשנת 1966, בעיקר מכתבי עת שנסרקו ועלו לאינטרנט ב-JSTOR ובמאגרי מידע נוספים, במטרה להציע כיסוי מקיף ככל הניתן של המחקר האקדמי בתחומי היהדות. מאגר רמב"י משרת חוקרים וסטודנטים במגוון תחומים במדעי הרוח והחברה, מרחבי העולם. רשומה ביבליוגרפית טיפוסית במאגר רמב"י מכילה את שם המחבר או המחברים, את כותרת המאמר, את שם כתב העת או קובץ המאמרים שבו ראה המאמר אור, את פרטי הגיליון, מספרי העמודים וכיוצא בזה, שנת הפרסום ושפת המאמר. עד שנת 2010 בערך, כללו הרשומות מיון נושאי לפי עץ נושאים ייחודי למאגר - ומיון רחב (לדוגמה, "יהדות התפוצות") וכן מיון מפורט יותר. עם מעבר הספרייה הלאומית לקטלוג מאוחד של כל אוספיה, אוחדו הקטלוגים השונים של המחלקות השונות, קטלוג הספרים, קטלוג כתבי יד ותצלומי כתבי יד, מחלקות ארכיונים מפות מוזיקה ועוד, נוסף גם מאגר רמב"י לקטלוג זה. עם האיחוד, עבר מיון הנושאים ברמב"י לשיטת כותרות הנושאים של ספריית הקונגרס. מערכת רמב"י משתייכת מבחינה ארגונית לספרייה הלאומית, ושוכנת בבניינה החדש בקריית הלאום. רמבי"ש אתר האינטרנט הרשמי של רמב"י אתר רמב"י. בשער חוברת יב, מופיע הכיתוב מאת יששכר יואל ז"ל.
אנדרו קים טאה-גון

אנדרו קים טאה-גון (בהנגול: 김대건 안드레아;‏ 21 באוגוסט 1821 – 16 בספטמבר 1846) היה קדוש נוצרי קתולי קוריאני, שהיה הכומר הקתולי הראשון בקוריאה. טאה-גון נולד למשפחה ממעמד היאנגבאן, הפקידות הבכירה הקוריאנית. הוריו המירו דתם לנצרות (והוצאו להורג בשל כך). נצרות הייתה אסורה על פי חוק בקוריאה של שושלת ג'וסון, בה שלט הקונפוציאניזם כדת מדינה. אנדרו למד בסמינר לכמרים במקאו והוסמך ככומר בשאנגחאי. הוא חזר לקוריאה, וניסה לעשות שם לדתו, שהייתה אסורה באותה תקופה. ב-1864, כשהיה בן 25, הוא עונה וראשו נערף. מדיה וקבצים בנושא אנדרו קים טאה-גון בוויקישיתוף אנדרו קים טאה-גון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים ובנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנטה קלרה

האם התכוונתם ל... סנטה קלרה (קובה) – עיר בקובה מחוז סנטה קלרה - מחוז בקליפורניה סנטה קלרה (קליפורניה) – עיר במחוז סנטה קלרה בקליפורניה קלרה מאסיזי – קדושה קתולית קלרה הקדושה – סרט ישראלי ק.ד. סנטה קלרה – קבוצת כדורגל פורטוגלית
קטון

קֵטוֹנים (Ketones) הם קבוצה של תרכובות אורגניות, שכולן מכילות את הקבוצה הפונקציונלית קרבוניל (C=O, אטום פחמן הקשור בקשר כפול לאטום חמצן). בין הקטונים חומרים ידועים רבים, אשר הידוע מכולם הוא הממס האורגני אצטון, והוא גם הקטון בעל המבנה הפשוט ביותר, והוא אשר הקנה לקבוצה את שמה: השם "קטון" הוא שיבוש של "אצטון", שמקורו מהמילה הלטינית: אצטוּם, שפירושה "חומץ". קטונים רבים נותנים לפירות את טעמם וריחם. בתרכובות שהן קטונים ואלדהידים כאחד (בהן קיימת קבוצת קרבוניל לצד קבוצת אלדהיד), מקבלת קבוצת הקרבוניל את השם אוֹקסוֹ. על מתן שמות לקטונים, ראו מונחון IUPAC. בקצרה: שמו של קטון מורכב מתחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן במולקולה, מהסופית -אָנוֹן, ומספרה המציינת את מיקומה של קבוצת הקרבוניל במולקולה. הקטון הפשוט (והידוע) ביותר הוא פּרוֹפּנוֹן (אצטון, Propanone, Acetone), המכיל שלושה אטומי פחמן. אצטואצטט ואצטון נוצרים בכבד בתהליך פירוק חומצות שומן ונקראים גם גופי קטו. חמצון של כוהל שניוני נותן קטון. בכדי לחמצן כהל ראשוני לקטון יש להשתמש ב-PCC בתנאים יבשים. באופן כללי התגובה מבוצעת בדרך כלל בנוכחות זרזים אי-אורגניים, כגון כרום (IV) חמצני. אוזונוליזה (תגובה עם אוזון, O3) של אלקן מפרקת אותו לשני קטונים (או לקטון ולאלדהיד). הידרציה (מיום, סיפוח מולקולת מים) של אלקין נותנת קטון. בתגובה הבאה מגיב פרופין עם מים לקבלת פּרוֹפּנוֹן (אצטון):   C 3 H 4 + H 2 O → C H 3 C O C H 3 {\displaystyle \ \mathbf {C_{3}H_{4}+H_{2}O\rightarrow CH_{3}COCH_{3}} } קטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)