laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוקי

האם התכוונתם ל... גאוגרפיה: הרי הרוקי – רכס הרים במערב צפון אמריקה המשתרע בין קנדה לארצות הברית מנהרת רוקי – מנהרה לתנועת כלי רכב בקווקז הגדול המחברת את גאורגיה ורוסיה תרבות ואמנות: רוקי ובולווינקל – שתי סדרות מצוירות אמריקאיות, ששודרו במקור בשנים 1964-1959 מופע האימים של רוקי – מחזמר מאת ריצ'רד או'בריאן משנת 1973 מופע הקולנוע של רוקי – סרט קומדיה-אימה מוזיקלי בבימויו של ג'ים שרמן משנת 1975 רוקי (סדרת סרטים) – סדרת סרטים אודות סיפורו של המתאגרף רוקי בלבואה בגילומו של סילבסטר סטאלון, 1976-2015 רוקי (סרט, 1976) – סרט קולנוע משנת 1976 רוקי בלבואה (דמות) – דמות קולנועית בגילומו של סילבסטר סטאלון, הופיעה לראשונה בסרט "רוקי" משנת 1976 רוקי בלבואה (סרט, 2006) – סרט קולנוע משנת 2006, השישי בסדרת סרטי "רוקי" ספורט: רוקי (ספורט) – כינוי לשחקן בעונתו הראשונה בליגה מקצוענית רומאן רוקי – כדורגלן צרפתי מוזיקה: רודוליוב רוקי וולוביץ' – זמר ופזמונאי סרבי אישים ששמם הפרטי הוא רוקי
רוויה

האם התכוונתם ל... תרכובת רוויה - שם למספר מושגים בתחום הכימיה רוויה (צבע) – מידת העושר של צבע מסוים. רוויית יתר – מצב פיזיקלי מסוים בתמיסה רוויה (מגנט) (אנ') – מצב הולכה בטרנזיסטורים ובמגנטים רוויה (מושב) – מושב ישראלי
ADA

האם התכוונתם ל... עדה – שפת תכנות ADA – "אנטנה מסתגלת" של התעשייה האווירית
אות מלחמת ההתשה

אות מלחמת ההתשה הוא אות מערכה המוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפי מלחמת ההתשה. חלוקת האות, הניתן מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים, החלה בשנת 2003. במשך שנים נמנעו ממשלות ישראל להכיר במלחמת ההתשה ולכן הוחלט להכריז עליה כעל מלחמה, ולהעניק בגינה אות מערכה, באיחור של 33 שנים. האות ניתן לחיילים שוטרים וסוהרים בהתאם לתקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מלחמת ההתשה - קביעת זכאים), תשס"ג-2003 ולאזרחים בהתאם לתקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מלחמת ההתשה - קביעת אזרחים זכאים), תשס"ג-2003. במרכז האות פס בצבע אדום כדם הנופלים והפצועים, בצדדים, פסי תכלת-לבן כצבעי דגל המדינה, פסים בצבע כתום מבטאים החולות בסיני. הפסים העדינים הלבנים הפזורים על פסים הכתומים מבטאים את ההפוגות שבין ההפגזות ובין הלחימה. ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות מיוצר ממתכת מצופה אמייל. אות מלחמת ההתשה מוענק למי שעומד בתנאים הבאים, ושירת במהלך התקופה הקובעת (מ-11 ביוני 1967 - 8 באוגוסט 1970): חיילים בשירות סדיר, שוטרים וסוהרים ששירתו לפחות 30 ימים רצופים בתקופה הקובעת. חיילי מילואים ששירתו 30 ימי מילואים מצטבר בתקופה הקובעת על נעדרים, חללים ופצועים לא תחול מגבלת משך השירות (מספיק ששירתו יום אחד). אזרחים הזכאים לאות, בתנאי שסייעו ישירות לדרגי השדה בחזית או בעורף ובתנאי שפעלו תקופה של 30 יום רצופים: אזרחים עובדי צה"ל (לא כולל נוער עובד) עובדי משרד הביטחון עובדי התעשייה הצבאית עובדי התעשייה האווירית עובדי רפא"ל עובדי שב"כ עובדי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים עובדי שק"ם עובדי האגודה למען החייל ומתנדביה פעילי מל"ח (משק לשעת חרום) נהגים עובדי חברות הובלה/תובלה נהגים שסופחו עם רכבם ליחידות צה"ל נהג שהתנדב לנהוג ברכב מגויס פטור משרות ביטחון, שהתנדב לשירות פעיל כל אדם שאינו נמנה עם אחת מהקבוצות הנ"ל ובתקופה הקובעת פעל לפחות חודש ימים רצופים בסיוע ישיר לדרגי השדה, והוכיח זאת להנחת דעתו של מי ששר הביטחון הסמיכו לכך. כמו כן האות הוענק ליישובים שנפגעו במהלך המלחמה. אות מלחמת ההתשה באתר משרד הביטחון זאב שיף, תיקון עוול מלחמת ההתשה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2002. איך ייראה אות המערכה של מלחמת ה-7 באוקטובר? מה מסמלים אותות המערכה, ראיון עם מעצב אותות המערכה הישראלים, יגאל גבאי., סרטון באתר יוטיוב אמיר בוחבוט, הפרחים לעורף: אות מיוחד יוענק לישובי הצפון, באתר nrg‏, 17 בדצמבר 2007
חתול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חתוליים – משפחה בסדרת הטורפים חתול (סוג) – סוג במשפחת החתוליים חתול הבית – בעל חיים טורף מבוית, מהסוג חתול ממשפחת החתוליים חתול רחוב – חתול שנולד וחי ברחוב, או חתול בית שננטש על ידי בעליו צבעי חתולים – נושא מורכב המתאר את תופעת הגנטיקה של צבע, מגע ואורך פרוות החתולים ציפורני חתול – צמח בר ממשפחת המורכבים חיתול – פריט לבוש חתול זכוכית – דג שקוף ממשפחת השפמנוניים. תרבות: חתול תעלול – ספר ילדים מאת דוקטור סוס חתול צ'שייר – דמות בדיונית מתוך ספר הילדים "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" עריסת חתול – ספר מדע בדיוני מאת קורט וונגוט חתול רחוב (משחק מחשב) – משחק מחשב, בו הגיבור הוא חתול חתול בשק – תוכנית רדיו לילדים ונוער ששודרה בשנים 1970–1986 הסקרנות הרגה את החתול – פתגם אנגלי החתול במגפיים – אגדת עם אירופית מסוף המאה ה-17. מועדון החתול שמיל – תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים (1979–1983) בהנחיית השחקן נתן דטנר. אחר: החתול של שרדינגר – ניסוי מחשבתי בתורת הקוואנטים חתול שלג – כלי רכב המשמש להידוק והכשרת מסלולי סקי לגלישה עין החתול (פירושונים) חתול הבית כטורף
הר למון

הר למון הוא הר השייך לרכס הרי סנטה קטלינה במדינת אריזונה, ארצות הברית. ההר הוא הגבוה מבין הרי סנטה קטלינה, ופסגתו מתנשאת לגובה 2,791 מטר מעל פני הים. הפסגה, הקרויה Windy Point, נגישה לרכב. הר למון ממוקם בשמורת יער לאומי קורונדו המשתרעת על כ-7,200 קילומטר מרובע. השם ניתן להר על שמה של הבוטנאית שרה למון, הראשונה שעלתה לפסגת ההר בשנת 1881. העיר הגדולה ביותר הקרובה להר היא טוסון. ישנן עיירות נוספות על ההר, שהגבוהה ביניהן היא סאמרהבן (בגובה כ-2,500 מטר מעל פני הים). בשנת 2003 נחרבה העיירה כמעט לגמרי בעקבות שרפת יער גדולה שנקראה שריפת אספן. השריפה נמשכה במשך כחודש ימים, ושרפה 343 קילומטרים רבועים של שטח, כולל חלק מבתי ותשתיות העיירה, וכן גם עצים וחי. הנזק נאמד ב-4.1 מיליון דולר; עלות פעולות הכיבוי הייתה כ-17 מיליון דולר, ונדרשו עוד 2.7 מיליון דולר לשיקום היער והחי. פסגתו של הר למון מושלגת כמעט כל ימות השנה וממוקם בו אתר הסקי הדרומי ביותר של ארצות הברית. קרוב לפסגת ההר ממוקם מצפה כוכבים אשר היה שייך בעבר לחיל האוויר של ארצות הברית אך כיום אוזרח ומשמש לחקר אסטרונומי. שתי דרכים מובילות לפסגת ההר: כביש מהיר קטלינה, המתחיל מטוסון ועולה עד העיירה סאמרהבן, ודרך עפר המתחילה מהעיירה אורקל וממשיכה עד Windy point. מדיה וקבצים בנושא הר למון בוויקישיתוף
אנדרטת הלוחמות במלחמת וייטנאם

אנדרטת הלוחמות במלחמת וייטנאם (באנגלית: Vietnam Women's Memorial) היא אנדרטה השוכנת במתחם אנדרטת מלחמת וייטנאם במול שבוושינגטון הבירה שבארצות הברית, המוקדשת לנשים שלחמו במלחמת וייטנאם אשר שימשו ברובן בתפקידי אחיות וצוות רפואי. האנדרטה ממוקמת צפונית לאנדרטת לינקולן ובריכת ההשתקפות. באביב 1984, כשלוש שנים לאחר שהוחלט על הקמת אנדרטה לנופלי מלחמת וייטנאם, התאגד ארגון "פרויקט ההנצחה לנשות מלחמת וייטנאם" (The Vietnam Women's Memorial Project) במדינת מינסוטה. מטרת הארגון הייתה להשיג מימון לצורך הקמת אנדרטה לנשים שהשתתפו ונפלו במלחמת וייטנאם, בסמוך לאנדרטת המלחמה בוושינגטון. האנדרטה תוכננה על ידי הפסלת גלנה גודאקר. טקס פתיחת אתר האנדרטה נערך ב-29 ביולי 1993 בנוכחות הגנרל קולין פאוול - יושב ראש המטות המשולבים באותה עת. פסל האנדרטה ניצוק בסנטה פה שבמדינת ניו מקסיקו, והוצג ב-21 ערים שונות ברחבי ארצות הברית במשך שלושת השבועות שלאחר השלמתו. ב-1 בנובמבר 1993 הוצב הפסל במרחק כ-100 מטרים מאנדרטת מלחמת וייטנאם. האנדרטה נחנכה ב-11 בנובמבר 1993 בנוכחות סגן נשיא ארצות הברית אל גור. האנדרטה כוללת פסלים של שלוש נשים, אחת מהן היא אחות המטפלת בחייל פצוע. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הלוחמות במלחמת וייטנאם בוויקישיתוף אנדרטת הלוחמות בווייטנאם
צייטגייסט

צַייְטְגַייְסְט (מגרמנית Zeitgeist, מילולית: "רוח הזמן"; לעיתים נקרא בעברית "רוח התקופה") הוא מכלול הרעיונות, המוסכמות, הדעות והשקפות העולם המאפיינים יחדיו תקופה היסטורית כלשהי, ומייחדים או מציינים את האווירה החברתית, תרבותית, דתית ואתית של אותה תקופה. הצייטגייסט אינו רק ביטוי פאסיבי של הלכי רוח שליטים, אלא ביכולתו להמשיך ולעצב את המוסכמות החברתיות באמצעות טקסטים קנוניים (כמו בעת העתיקה ובימי הביניים), או בעידן המודרני, באמצעות תקשורת המונים. המונח "צייטגייסט" זכה לתפוצה נרחבת לראשונה בכתביו של הפילולוג הגרמני יוהאן גוטפריד הרדר. הרדר ביקר את השימוש במושג, בכתביו של הפילוסוף כריסטיאן אדולף קלוץ, ושלל את האפשרות לאפיין תקופה מסוימת לפי קריטריונים נתונים. המושג מוזכר רבות עקב השימוש שנעשה בו בכתביו של גאורג וילהלם פרידריך הגל, בהקשר לתפיסתו את הפילוסופיה של ההיסטוריה ואת מהלך האידיאות. לפי הגל, כל חברה אנושית וכל פעילות אנושית מוגדרים על ידי ההיסטוריה שלהם, כך שניתן לעמוד על מהותה העמוקה של כל חברה באמצעות הבנת ההיסטוריה שלה. שפתו, דעותיו, עולמו וקשריו של אדם עם הסובבים אותו נבנים ומעוצבים על פי ההיסטוריה של החברה בה הוא חי. ההתרחשויות אינן מודרכות על ידי פעילותם של פרטים הבוחרים ועושים כרצונם, אלא על ידי רוח הזמן, המנחה אותם במין "יד נעלמה" לכיוונים מסוימים. גתה עשה שימוש במושג דומה במחזהו הנודע "פאוסט", בו נזכרת "רוח העתים". המילה "צייטגייסט" היא מן הגרמניזמים (מילים שאולות מן הגרמנית) הנפוצים ביותר בשפות המערב. מנוע החיפוש גוגל מפרסם מדי שנה רשימה של מושגי החיפוש שהפכו פופולריים ביותר באותה שנה - ומכנה אותה "צייטגייסט", משום שיש בה כדי להצביע על רוח התקופה. מם קול המון כקול שדי נוספירה פרדיגמה צייטגייסט (תנועה) צייטגייסט (סרט) ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אות מערכה

אות מערכה הוא סוג של עיטור צבאי. אות מערכה, בניגוד לעיטורים אישיים המוענקים כתוצאה מגילוי אומץ או הצטיינות של חייל יחיד או קבוצת חיילים, הוא עיטור המוענק בדרך כלל לכלל החיילים בצבא שלקחו חלק במערכה או מלחמה מסוימת. אות המערכה יכול להיות מוענק במקרים מסוימים גם לאזרחים. הענקה הראשונה של אותות מערכה התרחשה במאה השבע עשרה לחיילים השוודים וההולנדים שנלחמו במלחמת שלושים השנים. האותות הפכו לנפוצים יותר בקרב צבאות אירופה במהלך המאה השמונה עשרה. בארצות הברית הענקת אותות מערכה הפכה לנפוצה בתקופה שלאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד. רוב אותות המערכה של מדינות העולם מעוצבים כמדליות אולם יש לכך כמה יוצאים מן הכלל. אותות המערכה של ישראל הם בצורת סרט בגודל 10X40 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד ולא קיימים להן גרסאות כמדליות. בזמן מלחמת העולם השנייה כמה מאותות המערכה שגרמניה הנאצית העניקה היו מעוצבים כסרט השרוול שנענד על המדים ועליו היה כתוב את שם המערכה. אות מערכה (ישראל) תואר קרב ינון שלום יתח ואופק לוי, הסיפור מאחורי אותות המערכה של צה"ל, אתר צה"ל, 9 ביוני 2021 איך ייראה אות המערכה של מלחמת ה-7 באוקטובר?, סרטון בערוץ "כאן | דיגיטל - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 06:18) ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדראה דל ורוקיו

אנדראה דל ורוקיו (באיטלקית: Andrea del Verrocchio ‏;1435 – 7 באוקטובר 1488) היה צייר, פסל וצורף איטלקי חשוב ורב השפעה, שעבד בחצרו של לורנצו דה מדיצ'י בפירנצה. הוא לימד והכשיר בסדנתו אמנים כלאונרדו דה וינצ'י, פייטרו פרוג'ינו, דומניקו גירלנדיו וסנדרו בוטיצ'לי, אך השפעתו ניכרת גם בעבודתו של מיכלאנג'לו. ורוקיו יצר בסגנון הקלאסי של הרנסאנס הפלורנטיני המוקדם. ביוגרפיה של ורוקיו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. נולד בשם אנדראה די מיקלה די פרנצ'סקו די צ'ונה בפירנצה למיקלה די פרנצ'סקו צ'ונה, שעבד כרצף ויצרן לבנים, ומאוחר יותר כגובה מיסים. ורוקיו מעולם לא נישא, והיה עליו לספק תמיכה כלכלית לכמה מבני משפחתו. פרסומו עלה בעת שחבר לחצר מדיצ'י, שם נשאר עד שסדנתו עברה לוונציה. אנדראה החל לעבוד כצורף בסדנה של ג'וליאנו ורוקי (Giuliano Verrocchi) וככל הנראה אימץ את שם משפחתו (דבר שהיה מקובל באותם ימים). ישנה סברה לפיה עבד כשוליה בסדנה יחד עם דונטלו, אך היא אינה מבוססת. ניסיונותיו הראשונים בציור החלו ככל הנראה בשנות השישים של המאה ה-15, בעת שעבד בפראטו, לצידו של פיליפו ליפי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. "ישו ותומא הקדוש" (1467-1483), כנסיית אורסנמיקלה, פירנצה פסל דוד ישנה השערה שלאונרדו דה וינצ'י תלמידו הצעיר שימש כמודל עבור פסל זה פוטו עם דולפין טוביאס והמלאך הטבלת ישוע בגלריית אופיצי את המלאך הצעיר הכורע המחזיק את הבד צייר לאונרדו דה וינצ'י תלמידו פרוטומה של ג'וליאנו דה מדיצ'י אנדראה דל ורוקיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנים ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנזובינוס הקדוש

אנזובינוס הקדוש (באיטלקית: Sant'Ansovino) הוא קדוש בכנסייה הקתולית, הנחשב לפטרונם של הגננים. על פי המסורת הקתולית, אנזובינוס היה בישוף קמרינו. הוא למד בפאביה והיה נזיר מתבודד בטירה ליד טורצ'לו. טרם מינויו לבישוף קמרינו, שימש גם יועץ לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, לודוויג הצעיר. על פי המסורת, סירב עם זאת לגייס בכוח אנשים לצבאו של הלה, כפי שהיה מחויב מבישוף בתקופה זו. יום מותו מצוין בכנסייה הקתולית כיום חג. פולחן אנזובינוס נפוץ בעיקר באיטליה (ובעיקר באזור קמרינו, שם קיים סרקופג משנת 1390 אשר בו אמורים להימצא שרידיו); וקיימות מספר כנסיות המוקדשות לו. ביוגרפיה
שליטי אקסום

רשימת שליטי קיסרות אקסום: מנליק הראשון: 975 לפנה"ס - 950 לפנה"ס.. הרשימה הבאה היא של המלכים ששלטו בין 600–900 (תאריכים משוערים) הרשימה הבאה לקוחה מספרו של אי. וואליס פבאדג, היסטוריה של אתיופיה: נוביה וחבש, עמוד 269 משנת 1928. מדיה וקבצים בנושא שליטי אקסום בוויקישיתוף דמות אגדית ,על פי הכברה נגסט היה בנם של שלמה המלך ומלכת שבא ומייסד השושלת.
יצחק דרורי

יצחק דרורי (נולד ב-1944 בירושלים) הוא פושע ישראלי. לאחר מות אמו, שלח אותו אביו למוסד, אך הוא ברח והידרדר לפשע, בעיקר לעבירות פריצה. בשנת 1970 הוא נדקר במועדון ביפו, אך הוא סירב להעיד נגד החשוד בדקירה. הוא עמד בראש "כנופיית הבוכרים" בירושלים והתפרסם כשהוביל שניים ממעשי השוד הגדולים בישראל: בנובמבר 1976 תכנן את שוד מפעלי "תכשיטי צרף" בו השלל נאמד בעשרות קילוגרמים של זהב ותכשיטים. על חלקו בשוד נדון דרורי ל-7 שנות מאסר וערעורו נדחה על ידי בית המשפט העליון ביוני 1978. ב-1984 תכנן את הפריצה לסניף הראשי של בנק הפועלים בירושלים שבוצע בתחילת פברואר 1985. באותה פריצה שברו השודדים קירות כדי להיכנס בחשאי לכספת הבנק, לאחר שחתכו את חוטי החשמל והטלפון של הבניין. השלל מוערך בכמיליון וחצי דולר. דרורי נעצר כחשוד בשותפות בפריצה אולם לאחר 50 ימים שוחרר בזכות אליבי ולאחר שהמשטרה לא מצאה ראיות לשותפתו בפריצה. לאחר זמן הוא הופלל על ידי אחד מחבריו לשוד והמשטרה טענה שלאחר שהוא נטרל את האזעקה הוא שב לביתו כדי לארגן לעצמו אליבי. המשטרה העריכה שבכספי השלל רכש דרורי את מועדון ה"קליק" בירושלים. דרורי נעצר ביולי 1987 ונדון ל-12 שנות מאסר. הוא השתחרר לאחר 10 שנות מאסר בעקבות ניכוי שליש. בזמן שהייתו בכלא, כתב את ספרו האוטוביוגרפי, "המוח", בעריכת העיתונאי אילן בכר. הנהלת הכלא לא רצתה לסייע לדרורי, לכן נאלץ להבריח את המכתבים והמחברות שלו לבכר. עזרו לו חבריו מהכלא, שהסתכנו והעבירו לעיתונאי 40 מחברות בנות 40 עמודים שנכתבו בכתב יד צפוף. בפברואר 2007 פרסם דרורי את ספרו "המוח 2", גם הפעם בעריכתו של בכר. בספר מסופר על תוכניותיו לשדוד אוצרות בסורינאם ובאתונה. ב-22 בדצמבר 2007, נעצר דרורי עם ארבעה מחבריו בחשד לפריצה לחנות יודאיקה. בזמן מעצרם, נמצא ברשותם ציוד פריצה משוכלל, ונראה כי היו במהלך שבירת קיר החנות. בעסקת טיעון גזר עליו בית המשפט שמונה חודשי מאסר בפועל בגין עבירה זו. בנובמבר 2010 נעצר דרורי כחשוד בשותפות עם כנופיה קווקזית בביצוע מספר מעשי שוד. בדצמבר 2010 הוגש נגד דרורי כתב אישום והוא הוחזק במעצר עד תום ההליכים נגדו לאור הגדרתו על ידי בית המשפט כמסוכן וכמי ש"מעשי שוד ופריצה הם בבחינת תורתו-אומנותו" יצחק דרורי ואילן בכר. המוח. ספרית מעריב, 1988 יצחק דרורי. המוח 2. ספרית מעריב, 2007 יצחק דרורי. דילמת הפשע. ספרית מעריב, 2013 הפרק הראשון בספרו של דרורי "המוח 2", טקסט 2007 שמעון איפרגן, ‏זעזוע מוח, באתר ‏מאקו‏, 30 במאי 2013 אלי סניור, כתב אישום נגד "המוח" באשמת גניבה ופריצה, באתר ynet, 17 בינואר 2002 יצחק דרורי (1944-), דף שער בספרייה הלאומית צעיר ירושלמי נפצע מדקירות סכין ביפו, מעריב, 5 ביולי 1970 נידון לחמש שנות מאסר על דקירת חברו, מעריב, 19 בינואר 1971 יצחק דרורי ואילן בכר, עמוד 232 ברוך מאירי, זוכה נאשם שהורשע על פריצה ל"צרף", מעריב, 21 ביוני 1978 אילן בכר, הכל פיברוק אחד גדול אמר המוח על הסוכן הסמוי בפרשת שוד הכספות, מעריב, 20 ביולי 1987 אילן בכר, עבריין זימר וסייע לפצח את שוד הכספות המתוחכם בבנק הפועלים, מעריב, 19 ביולי 1987;המשך אילן בכר, הנקמה של א' על החוב שלא הוחזר הביאה לפיענוח שוד הכספות, מעריב, 20 ביולי 1987 אבי כהן, "המוח" דרורי נעצר שוב: נתפס על חם בפריצה, באתר ynet, 22 בדצמבר 2007 שמעון איפרגן, רב בריח: ההסתבכות החדשה של יצחק דרורי, באתר nrg‏, 15 בדצמבר 2010 בש"פ 6214/12 מדינת ישראל נ' יצחק דרורי יניר יגנה, כתב אישום נגד "המוח" יצחק דרורי, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2010
Violent Revolution

Violent Revolution (מאנגלית - מהפכה אלימה) הוא אלבום של להקת הת'ראש מטאל הגרמנית קריאייטור. האלבום יצא לאור ב-21 בספטמבר 2001. Violent Revolution מהווה חזרה של הלהקה לסגנון הת'ראש מטאל האופייני לה לאחר כמעט עשור ב"התנסות" שהתחילה באלבום Renewal ובדיקת סגנון הדת' מטאל המלודי. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת קריאייטור. מיל פטרוזה - שירה, גיטרה סמי ילי-סירניוּ - גיטרה כריסטיאן גיסלר - גיטרה בס יורגן רייל - תופים מידע על האלבום Violent Revolution באתר MusicBrainz מידע על האלבום Violent Revolution באתר AllMusic האלבום Violent Revolution באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאמרהבן

סאמרהבן (באנגלית: Summerhaven) היא עיר קיט קטנה בהר למון צפונית לטוסון, באריזונה שבארצות הברית. העיירה הנמצאת בגובה 2,500 מטר מעל פני הים והיא הגבוהה מבין עיירות הר למון. קרבתה של העיירה לפיסגת הר למון ואתר הסקי הפופולרי שבו, שהוא אתר הסקי הדרומי ביותר בארצות הברית, הופכת אותה לאטרקצייה תיירותית. סאמרהבן היא בעיקר עיירת קיט לתושבי הערים הגדולות באזור כמו פיניקס, טוסון, סקוטסדייל ועוד. בעיירה כ-100 תושבים אך בקיץ האוכלוסייה גדלה בשל התושבים הרבים המגיעים לבתי הקיץ שלהם. בחורף נמשכים לעיירה תושבי האזור הבאים לחזות בשלג, תופעה נדירה באזור המדברי בגובה נמוך יותר. בשנת 2003 נפגעה העיירה קשות על ידי שרפה שהתחוללה בשמורת-טבע שסביבה והחריבה חלק גדול מהעיירה והתשתית בה. השרפה החריבה שטח גדול של יער מסביב לעיירה ויותר מ-200 בתים מתוך 700 עלו בלהבות. נזקי השרפה מוערכים בכ-17 מיליון דולר. מדיה וקבצים בנושא סאמרהבן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנסיית סנטה מריה דלה גרציה

כנסיית סנטה מריה דלה גרציה (איטלקית Chiesa di Santa Maria delle Grazie) היא מתחם המשלב כנסייה ומנזר דומיניקני במילאנו שבאיטליה. פרסומה העיקרי של הכנסייה נובע מהימצאותה של הגדולה ביצירותיו של לאונרדו דה וינצ'י ואחת המפורסמות שבהן, ציור הקיר הסעודה האחרונה. התמונה צוירה על קיר הרפקטוריום של המנזר הדומיניקני במקום, בין השנים 1495 ל-1498. בשנת 1980 הוכרזו הכנסייה והמנזר הדומיניקני של סנטה מריה דלה גרציה כאתר מורשת עולמית, כולל ציור הקיר עצמו. בשנת 1463 החליט דוכס מילאנו פרנצ'סקו הראשון ספורצה לבנות מנזר דומיניקני וכנסייה במקום בו ניצבה קפלה קטנה שהוקדשה למריה הקדושה של החן. ספורצה שכר את שירותיו של האדריכל גואיניפורטה סולארי (Guiniforte Solari) והמנזר הושלם ב-1469, שלוש שנים לאחר מותו של ספורצה, בעוד שבניית הכנסייה נמשכה עד 1482. יורשו של ספורצה, לודוביקו ספורצה ערך מספר שינויים בכנסייה, ואלה הושלמו ב-1490. עוד החליט כי הכנסייה תשמש גם כמקום קבורה עבור בני משפחת ספורצה, וכך היה. ב-1497 נקברה אשתו במקום. ספורצה שכר מספר אמנים ידועים כדי לפאר את המבנים, ומעריכים כי בבניית האפסיס של הכנסייה היה שותף האדריכל דונטו ברמנטה, אשר הופקד על הפרויקט בתחילתו, אך חדל מלעסוק בו בהמשך, וג'ובני אנטוניו אמדאו (Giovanni Antonio Amadeo) נטל את מקומו. לאונרדו נשכר לצייר את "הסעודה האחרונה", וכריסטופורו סולארי תכנן את אחוזת הקבר של ספורצה. במהלך מלחמת העולם השנייה, באוגוסט 1943, פגעו מפציצים בריטים ואמריקניים במנזר ובכנסייה. הקיר ובו "הסעודה האחרונה" ניצל, בזכות היותו מוגן על ידי שקי חול. ברפקטוריום במנזר שוכן גם ציור הקיר "הצליבה" מאת ג'ובני דונאטו מונטורפאנו (Giovanni Donato Montorfano). הציור ניצב בקיר שמול הסעודה האחרונה של לאונרדו, והוא אחד מציוריו האחרונים של האמן, וחתימתו והשנה 1495 מופיעים עליו. הציור עשיר בדמויות וכמנהג התקופה חלקן נושאות את דיוקניהם של בני משפחת ספורצה. ציור זה השתמר בצורה טובה בהרבה מהסעודה האחרונה שלמולו. תחריט הכנסייה (1745) הקלויסטר במנזר הספינה הראשית של הכנסייה תקרת הכנסייה הסעודה האחרונה (ציור) מדיה וקבצים בנושא כנסיית סנטה מריה דלה גרציה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סנטה מריה דלה גרציה
357

שנת 357 היא השנה ה-57 במאה ה-4. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 357 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. להלן לוח שנה יוליאני. הלוח העברי לפני שנת ד'קי"ט (359), נקבע על פי הראייה, ומכיוון שלא הייתה אז שיטה קבועה - לא מוצג כאן לוח עברי. ילידי 357‎ נפטרים ב-357‎ מדיה וקבצים בנושא 357 בוויקישיתוף
קונקורד (ניו המפשייר)

קונקורד (באנגלית: Concord) היא בירת מדינת ניו המפשייר בארצות הברית, וכן בירת מחוז מרימק בניו המפשייר. במפקד האוכלוסין של שנת 2020 מנתה העיר 43,976 נפש. קונקורד מורכבת מכמה רבעים, ביניהם מזרח קונקורד, מערב קונקורד ופנקוק. העיר משתרעת על שטח של 174.5 קמ"ר. הנהר מרימק עובר על יד העיר, ואגם פנקוק שוכן במערבה. הנקודה הגבוהה ביותר בקונקורד נמצאת בגובה של 262 מטר, בגבעת אוק. בקונקורד נמצאים, בין השאר, מוסדות חינוך אלו: הפקולטה למשפטים ע"ש פרנקלין פירס, בית הספר סיינט פול (מכינה פרטית), המכון הטכנולוגי של ניו המפשייר, מכללה קהילתית דו שנתית והתזמורת הסימפונית של מכללת גרנייט. האזור היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי שבטים אינדיאנים. ההתיישבות האירופאית בסביבת העיר החלה במחצית הראשונה של המאה ה-18. העיר עצמה נבחרה לבירת המדינה בשנת 1808. מועצת העיר מורכבת מ-14 נציגים, כאשר 4 מתוכם נבחרים על ידי כלל העיר, וכעשרה נבחרים באזורי בחירה. ראש העיר נבחר אחת לשנתיים. לפי המפקד משנת 2010, התגוררו בעיר כ-42,695 תושבים, כאשר הצפיפות היא כ-244 נפש לקמ"ר. 91.8% לבנים 3.4% אסייתים 2.2% אפרו-אמריקאים 2.1% היספנים 0.3% ילידים 0.4% אחר 1.8% משני גזעים או יותר מדיה וקבצים בנושא קונקורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונקורד (באנגלית) קונקורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חויה דה סרן

חויה דה סרן (בספרדית: Joya de Cerén, מילולית "התכשיט של סרן") הוא אתר ארכאולוגי באל סלוודור, השוכן בצפונו של מחוז לה ליברטד, 20 קילומטרים צפונית-מערבית לבירה סן סלוודור. האתר הוא כפר חקלאי מתקופת המאיה שנותר כמעט ללא פגע מתחת לכמה שכבות של אפר געשי. בשנת 1993 העניק אונסק"ו לחויה דה סרן מעמד של אתר מורשת עולמית. האתר מכונה גם "פומפיי של אמריקה" בהקבלה לאתר הארכאולוגי המפורסם באיטליה. קהילה חקלאית קטנה אכלסה את החלק המרכזי והחלק המערבי של אל סלוודור החל משנת 900 לפנה"ס, וחויה דה סרן שכנה בקצה הדרום-מזרחי של אזור המאיה. חויה דה סרן פונתה בשנת 200 לאחר התפרצותו של הר הגעש שליד העיר אילופאנגו, אך אוכלסה מחדש בשנת 400 לכל המוקדם. בזמן הפינוי הסופי שלה, חויה דה סרן שילמה מס לסאן אנדרס השכנה. בשנת 590 בקירוב התפרץ הר הגעש לומה קלדרה הסמוך, וקבר את כל הכפר מתחת ל-5 עד 7 מטרים של אפר געשי (רדיוס ההרס היה רק 5 קילומטרים). ככל הנראה תושבי הכפר הצליחו להימלט בזמן (לא נמצאו גופות), אף על פי שהם השאירו מאחוריהם כלי חרס, רהיטים ואפילו מזון שנאכל בחלקו. האתר התגלה מחדש ב-1976 במהלך בנייה של מחסנים ממשלתיים, כאשר מבנה חימר נחשף על ידי בולדוזר. החפירות שהחלו לאחר מכן בוצעו בפיקוחו של דוקטור פייסון שיטס מאוניברסיטת קולורדו בבולדר ב-1978 ו-1980, אך נפסקו בגלל מלחמת אזרחים. החפירות התחדשו ב-1989, ומאז התגלו במקום כ-70 בניינים. הגודל המלא של חויה דה סרן טרם התגלה במלואו. עד כה זוהו 70 מבנים המתחלקים לבתי מגורים ומבנים בעלי מטרה מוגדרת. בנייני המגורים בנויים כמתחמים הכוללים אזורי שינה, אחסון, בישול והכנת כלים. המבנים האחרים כוללים סאונה, בניין קהילה גדול ושני בניינים לכל הפחות שהיו בשימוש על ידי השאמאנים והמרפאים. באזור חויה דה סרן נמצאו גם כמה שדות מעובדים וצמחייה נוספת. הללו כוללים שדות שבהם גדלים צמחי תירס צעירים ובשלים, מטבח עם מגוון עשבים, וגינת אגבה מקסיקנית. באזור נמצאו גם כמה עצי פירות, כגון גויאבה וקקאו. אולם, השרידים החשובים ביותר הם שרידי צמחים אחרים. הטמפרטורה הנמוכה של האפר הרטוב מלומה קלדרה, כמו גם נפילתו המהירה, הבטיחו את שימורו של רוב החומר הצמחי. ישנה חשיבות גדולה לגילוי שדות המניהוט (יוקה), כיוון שהייתה זו הפעם הראשונה שהתגלה שדה שבו גדל צמח זה באתר ארכאולוגי שבעולם החדש. למרות שהיוקה נרקבה לפני זמן רב, החוקרים הצליחו לשחזר את מבנה הצמחים באמצעות מילויים באפר. התברר שהחוואים שתלו את היוקה שעות ספורות בלבד לפני ההתפרצות. Conyers, Lawrence B. (1996) "Archaeological evidence for dating the Loma Caldera eruption, Ceren, El Salvador", in Geoarchaeology Vol. 11, Iss. 5, pp. 377–391. Lentz, David L.; Beaudry-Corbett, Marilyn; de Aguilar, Maria Luisa Reyna; Kaplan, Lawrence (1996) "Foodstuffs, Forests, Fields, and Shelter: A Paleoethnobotanical Analysis of Vessel Contents from the Ceren Site, El Salvador" in Latin American Antiquity Vol. 7, No. 3 (Sep., 1996), pp. 247–262. University of Colorado at Boulder, (2007) "CU-Boulder Archaeology Team Discovers First Ancient Manioc Fields In Americas", press release August 20, 2007, accessed August 29, 2007. מדיה וקבצים בנושא חויה דה סרן בוויקישיתוף דף מידע על חויה דה סרן באתר אוניברסיטת קולורדו בבולדר תמונות וסיכום קצר של ההיסטוריה (בספרדית) Conyers, p. 377. Lentz et al. CU Boulder.