laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים

קלאופטרה השנייה (ביוונית: Κλεοπάτρα; ‏סביבות 185 - 116 לפנה"ס) הייתה מלכת מצרים התלמיית יחד עם אחיה-בעלה ובניה לסירוגין ובהרכבים שונים בין השנים 176-116 לפנה"ס, ולתקופה קצרה גם השליטה הבלעדית במצרים. הייתה בתם של תלמי החמישי וקלאופטרה הראשונה ונולדה כפי הנראה באלכסנדריה. לאחר מות אימה בשנת 176 לפנה"ס, כשהיא בת תשע, היא נישאה, כמקובל אצל הפרעונים, לאחיה תלמי השישי שהיה בן 10 ויחד הם היו שליטיה הבלעדיים של מצרים וקיימו את שלטונם מאלכסנדריה. לשניים נולדו ארבעה ילדים, בהם קלאופטרה השלישית שברבות הימים הייתה מלכת מצרים לאחר מות אמה. בשנת 170 לפנה"ס פלש למצרים אנטיוכוס הרביעי מלך סוריה, פלישה שהובילה למלחמה. מצרים ניצחה מלחמה זו בשנת 168 לפנה"ס בעזרתה של רומא. תלמי השישי השתכנע לאחר המלחמה לחלוק את השלטון עם אחיו תלמי השמיני ואחותו קלאופטרה השנייה. תלמי השמיני ניסה להדיח את אחיו מכיסאו כשהוא מבקש את עזרת הסנאט הרומי. תלמי השישי הסכים לחלוקה של הממלכה אך תלמי השמיני לא הסתפק בכך וניסה להשתלט על קפריסין, אך ללא הצלחה. תלמי השישי ניסה להתנקש באחיו תלמי השמיני, אך לא הצליח בכך. תלמי השמיני ניסה להשתלט על קפריסין בפעם השנייה ושוב לא הצליח בכך. מאבקי האחים על השלטון הובילו לבסוף לכך שתלמי השישי שלח את אחיו לקירנאיקה, אזור שהיה בשליטת מצרים והיה נתון באופן פורמלי לשליטתו של תלמי השמיני. לאחר מותו של תלמי השישי בשנת 145 לפנה"ס הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה במצרים יחד עם בנה תלמי השביעי. לאחר שאחיה תלמי השמיני חזר לאלכסנדריה הוא הציע לה שלטון משותף והם נישאו זו לזה. תלמי השמיני התנקש בחייו של אחיינו/בנו החורג במהלך חגיגות הנישואין ומינה עצמו למלך מצרים. לתלמי השמיני וקלאופטרה השנייה נולד בן בשם תלמי ממפיטיס. בשנת 142 לפנה"ס, כשקלאופטרה השנייה לא יכלה עוד להרות בשל גילה נישא תלמי השמיני לקלאופטרה השלישית, בתה הצעירה של אשתו/אחותו מבלי להתגרש מקלאופטרה השנייה ויחד עם קלאופטרה השלישית הפכו שניהם לשליטיה של מצרים. קלאופטרה השנייה עוררה מרד שהתבטא במהומות באלכסנדריה ובמהלכן נשרף ארמון המלוכה ותלמי השמיני וקלאופטרה השלישית אולצו לעזוב לקפריסין. לאחר מרד זה קלאופטרה השנייה הכריזה על בנה בן ה-12, תלמי ממפיטיס, כמלך מצרים. מלחמת אזרחים איימה לקרוע את אלכסנדריה ממצרים, כשזה מול זה ניצבו תומכי תלמי השמיני ברחבי מצרים ותומכי קלאופטרה השנייה ובנה באלכסנדריה. במהלך מאבק זה רצח תלמי השמיני את בנם המשותף תלמי ממפיטיס, שהיה מלך מצרים באופן פורמלי, ושלח את חלקי גופתו המגואלים בדם אל אמו, קלאופטרה השנייה. בכך הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה בלעדית במצרים. מחשש להתפרצות מלחמת אזרחים פנתה לסוריה והציעה לדמטריוס השני, שהיה נשוי לבתה קלאופטרה תיאה את השלטון במצרים, אולם תלמי השמיני דאג שגם הוא יהרג. בשנת 127 לפנה"ס עזבה קלאופטרה השנייה לסוריה ואיפשרה לתלמי השמיני וקלאופטרה השלישית לחזור לאלכסנדריה. בשנת 124 לפנה"ס היא חזרה והציעה שלטון משותף שלה יחד עם אחיה/בעלה תלמי השמיני ואשתו/בתה קלאופטרה השלישית. שלטון זה התקיים עד מותו של תלמי השמיני בשנת 116 לפנה"ס. מותו הצית מחדש את מאבקי השלטון אך קלאופטרה השנייה מתה זמן קצר לאחר מכן והשאירה למעשה את השליטה הבלעדית לבתה קלאופטרה השלישית. מדיה וקבצים בנושא קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים בוויקישיתוף
תוכנה חינמית

תוכנה חינמית (Freeware) היא תוכנה, על פי רוב תוכנה קניינית, הניתנת לשימושו של לקוח ללא כל תשלום. תוכנה זו איננה מוגבלת בזמן או בתפקוד וניתנת לשימושו של כל אדם, אך המשתמש איננו רשאי להפיץ אותה ולהשתמש בה לכל מטרה שהיא. מערכת ההפעלה אנדרואיד לדוגמה היא תוכנה חינמית בקוד פתוח. לעיתים, חברות המוציאות גרסה מסחרית או גרסה שיתופית מוציאות לצדה גרסה חינמית שבה מוגבלות חלק מהיכולות של התוכנה, בתקווה שמי שמשתמש בגרסה החינמית, בסופו של דבר ירצה לשדרג לגרסה המלאה. במודל זה החברות בדרך כלל מגבילות את השימוש בגרסה חינמית לחתך מסוים, לדוגמה, משתמשים פרטיים בלבד. ישנם כאלו המוציאים גרסה חינמית כאשר הם מבינים שאינם יכולים להרוויח ממכירת התוכנה שבידם או ממניעים אידאולוגיים. מודל הרווח במקרה זה הוא מתרומות וולונטריות של המשתמשים בתוכנה. ישנן גם חברות המחליטות על שחרור תוכנה קניינית בחינם לאחר שהוכרז על הפסקת פיתוחה לצמיתות. מחולל רישיונות תוכנה שיתופית מדיה וקבצים בנושא תוכנה חינמית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתקף סגולי

מתקף סגולי הוא המתקף שיוצר מנוע סילון או מנוע רקטי ליחידת מסה של דלק, והוא מידה ליעילות המנוע. מתקף הוא שינוי בתנע, שהוא מהירות כפול מסה במכניקה קלאסית. לכן מתקף סגולי גבוה פירושו תוספת מהירות גדולה לכל קילוגרם דלק. מתקף סגולי נמדד ביחידות מהירות ולכן לעיתים הוא נקרא מהירות נחיר אפקטיבית. במנועים רקטיים מהירות הפליטה של הגז קרובה לגודל זה. מתקף סגולי מוגדר לעיתים ליחידת משקל דלק, ובמקרה זה המתקף הסגולי נמדד ביחידות זמן (המעבר בין היחידות דורש הכפלה בתאוצת הכובד – m/s2 9.823). ככל שאנרגיית חומר הדלק גבוהה יותר כך המתקף הסגולי יגדל. אין לבלבל את המתקף הסגולי עם נצילות המנוע (כלומר, יעילות צריכת האנרגיה שלו) שהיא גודל שונה אשר אינו קשור למתקף הסגולי. דלק בעל אנרגיה סגולית רבה יותר אינו מגדיל בהכרח את הנצילות, שאף יכולה לרדת. מנועים כימיים המשמשים למעבורות חלל (מנועי דלק נוזלי) מספקים מתקף סגולי של כ-450 שניות. המנוע הכימי בעל המתקף הסגולי הגבוה ביותר – 542 שניות – פעל עם תערובת משולשת של ליתיום, פלואור ומימן, אך נוסה רק במעבדה מפאת בעיותיו הרבות. המתקף הסגולי של מנועי סילון הוא באופן טיפוסי גבוה מזה של מנועים רקטיים, שכן מסת הדלק לא כוללת את החמצן שמגיע מהאוויר, וחומר הדחף עצמו שהוא גם האוויר. במקרה זה מהירות הנחיר האפקטיבית שונה מאוד מהמהירות האמיתית. מנועי יונים משתמשים באנרגיה חיצונית למערכת ההנעה (אנרגיה חשמלית מלוחות סולאריים) להאצת חומר ולכן מספקים מתקף סגולי גבוה ביותר, אך בדחף נמוך מאוד ובריק בלבד, ולכן לא ניתן להשתמש בהם להאצת רכב אל החלל. מנועים ספקולטיביים המשתמשים בתגובות גרעיניות יכולים לספק מתקף סגולי גבוה מאוד וגם דחף גבוה מאוד, כמו פרויקט אוריון (אנ') שתוכנן אך לא מומש. הקשר בין כוח דחף   F t h r u s t {\displaystyle \ F_{thrust}} למתקף סגולי   I s p {\displaystyle \ I_{sp}} :   F t h r u s t = I s p ⋅ d m d t ⋅ g 0 {\displaystyle \ F_{thrust}=I_{sp}\cdot {\frac {dm}{dt}}\cdot g_{0}\,} כאשר   d m / d t {\displaystyle \ dm/dt} היא צריכת מסת דלק ליחידת זמן, ו-   g 0 {\displaystyle \ g_{0}} היא תאוצת הכובד. לשם שיגור לחלל של רכב נדרש דלק רב, שעקב מסתו גורם לצריכת דלק רב בהרבה. מתוך המשוואה הקודמת ניתן לכתוב משוואה דיפרנציאלית הקושרת את מסת הרכב שרוצים לשגר, המתקף הסגולי ומסת הדלק הנדרש. נצילות מנוע שיגור לחלל http://www.esa.int/esaCP/SEMOSTG23IE_index_0.html http://vasimr.net/TimSTAIF2005.pdf
אנציקלופדיה של המחנות והגטאות

אנציקלופדיה של המחנות והגטאות, 1933–1945 (אנגלית: Encyclopedia of Camps and Ghettos, 1933–1945) היא אנציקלופדיה בהוצאת מוזיאון השואה האמריקני אשר בגרסתה הסופית תכלול מידע על כל המחנות והגטאות בתקופת השלטון הנאצי. האנציקלופדיה רואה אור בהוצאת מוזיאון השואה האמריקאי בוושינגטון בשיתוף עם הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה. על הכנתה עובד צוות של מאות חוקרים מארצות הברית, אירופה וישראל. בעוד שלפי אומדן ראשוני הפרויקט היה אמור להכיל כ-5,000 ערכים, אולם בעקבות המחקר שנעשה, בכל כרכי האנציקלופדיה צפויים להיכלל מידע על יותר מ-20 אלף אתרים שונים שפעלו בתקופה הנאצית. עורכה הראשי של האנציקלופדיה הוא ד"ר ג'פרי פ' מגרגי, היסטוריון במרכז ללימודי שואה מתקדמים במוזיאון השואה האמריקאי. האנציקלופדיה זכתה בפרס הספר היהודי הלאומי ופרס איגוד הספריות היהודיות. שאלות המחקר הבסיסיות שעליהן מנסה האנציקלופדיה לתת תשובה בכל הערכים הן: מתי הוקם המחנה, תחת איזה רשות ולאיזה מטרה? מי פיקד על המחנה ומי שמר עליו? איזה סוגים של אסירים הוחזקו במחנה? האם בוצעה במחנה עבודה כפויה ומאיזה סוג ומי העסיק אותם? כמה אסירים שהו במחנה? כיצד השתנה מספרם במהלך התקופה? מה היו השיטות והמניעים והסיבות לרצח אסירים? האם היו אלמנטים ייחודיים בתרבות של האסירים במחנה? האם היו ניסיונות למאבק בנאצים או בריחה מהמחנה? באיזה נסיבות המחנה פורק או שוחרר? האם מנהלי המחנה נשפטו לאחר תום המלחמה? האנציקלופדיה עתידה להתפרש על פני שבעה כרכים. נושאי הכרכים הם כדלקמן: הכרך הראשון - יצא בשנת 2009 עם הקדמה מאת אלי ויזל. מכיל כ-1,700 עמודים בשני ספרים. מכיל מידע על מחנות מתחילת התקופה הנאצית, מחנות לנוער ומחנות שהופעלו על ידי המחלקה למינהל ולכלכלה ב-SS הכרך השני - יצא בשנת 2012 בשני ספרים. גטאות שהנאצים הפעילו, בעיקר בפולין הכרך השלישי - יצא בשנת 2018. מחנות שהופעלו על ידי בנות הברית של גרמניה, בהן איטליה, הונגריה, קרואטיה, סלובקיה, רומניה וצרפת הכרך הרביעי - יצא בשנת 2022. מחנות שהופעלו על ידי הצבא הגרמני, בהם מחנות לשבויי מלחמה ובתי בושת שהופעלו על ידי הצבא הגרמני הכרך החמישי - מחנות של ה-SS ושל ההנהגה הפולנית, בהם מחנות במבצע ריינהרד ושל המשרד הראשי לביטחון הרייך הכרך השישי - מחנות עבודה כפויה שפעלו על ידי חברות פרטיות וארגון טוט ולא על ידי ה-SS הכרך השביעי - אתרים שונים, בהם מחנות של תוכנית T4 - אותנסיה, לגרמניזציה של ילדים פולנים, מחנות כליאה לאזרחים זרים ועוד גטאות בפולין הכבושה האנציקלופדיה של הגטאות אתר האינטרנט הרשמי של אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (באנגלית) אבנר שפירא, עכבר העיר אונליין, האנציקלופדיה של הרוע, באתר הארץ, 12 באפריל 2010 עופר אדרת, 200 גטאות לא ידועים נחשפים בספר חדש על השואה, באתר הארץ, 10 במאי 2012 אנציקלופדיה של המחנות והגטאות, באתר OCLC (באנגלית)
חצי טון ברונזה

חצי טון ברונזה היא דרמה קומית ישראלית מאת ובבימויו של יפתח חוצב ששודרה ב-HOT VOD ב-2010. הסרט מתאר סיפור דמיוני על גנבת פסלו של אלכסנדר זייד, ממקימי ארגוני-השמירה "בר גיורא" ו"השומר", שניצב בבית שערים שבגליל התחתון המשקיף על עמק יזרעאל, על ידי משפחת שודדי מתכות ערבית. בעקבות הבנייה המואצת בסין לקראת אירוח אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, עלו מחירי המתכות באופן דרסטי, והפסל נגנב עקב היותו יצוק מחצי טון ברונזה (ומכאן שם הסרט). נכדו של אלכסנדר זייד, אליק (שלמה בראבא), מתגורר במושב בסמוך לפסל, עולה לנקותו יום-יום, וכאשר הוא מבחין שהפסל נגנב, הוא יוצא לחפש אותו ביחד עם בנו, דניאל (מיכאל הנגבי). הסרט מבוסס בחלקו על ניסיון הגנבה של הפסל בשנת 2007. הסרט הופק במסגרת תחרות יוצרים צעירים שיזמה HOT להנצחת זכרה של דורית באום בן סימון, שהייתה מנהלת אגף הרכש של התוכן וממקימות מערך ה-VOD בחברה. הסרט נבחר מתוך 400 הצעות שהוגשו לבחירה. "חצי טון ברונזה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חצי טון ברונזה", באתר אידיבי "חצי טון ברונזה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "חצי טון ברונזה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קרן נתנזון, יותר משוגע ממה שחשבנו, באתר ynet, 28 בינואר 2010
ישיבת פתח תקווה

האם התכוונתם ל... "ישיבת פתח תקווה" – כינויה של ישיבת אורות שאול, ישיבת הסדר ששכנה בעבר בפתח תקווה הישיבה התיכונית פתח תקווה – ישיבה תיכונית על-יד ישיבת ההסדר "ישיבת פתח תקווה" - ישיבה שהייתה קיימת בעבר והייתה קשורה לישיבת לומז'ה, בראשה עמד רב העיר ראובן כץ
הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי (קירגיזסטן)

הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי של קירגיזסטן (בקירגיזית: Мамлекеттик улуттук коопсуздук комитети; אם כי הארגון ידוע יותר, בשמו ברוסית: Государственный комитет национальной безопасности, ובראשי התיבות GKNB) הוא ארגון ביטחון הפנים של קירגיזסטן. הוועדה כפופה לנשיא קירגיזסטן והיא אחראית גם למלחמה בטרור הבינלאומי, לוחמה בשחיתות ובקיצוניות האזורית והפוליטית. הארגון נוסד לראשונה בתור המשרד לביטחון לאומי עד ה-4 בינואר 2001 את הוחלף על ידי שירות הביטחון הלאומי. ב-2010, הארגון הכיל גם את היחידה (שפורקה) לאבטחת אישים ואורגן מחדש בשמו הנוכחי. על המאבק בסמים אחראית הוועדה הממלכתית למאבק בסמים של ממשלת קירגיזסטן. בשנת 2000, הנשיא אסקר אקייב חתם על צו לשינוי ארגוני בממשלת קירגיזסטן, בין השאר הביא להקמת שירות הביטחון הלאומי הקירגיזי, שבשנת 2007 הפך לוועדה הממלכתית לביטחון לאומי. הארגון נחשב לסוכנות הביון ושירות הביטחון הקירגיזי. ב-7 באפריל 2010, בשיא המהומות האופוזיציוניות שדרשו להדיח את הנשיא קורמנבק בקייב, אנשי האופוזיציה (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של קירגיזסטן) ניסו לפרוץ לבניין הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי. בכל מקרה, סוכנויות הידיעות טענו שפוליטיקאי מהאופוזיציה בשם קנשבק דוישבייב, השתלט על מטה ביטחון המדינה והחל לתת הוראות חדשות לעובדים. דושבייב אמר כי הקים יחידות שיחזירו את הסדר לרחובות ובכך הפך למעשה לראש הוועדה הלאומית לביטחון לאומי. אזימבק בקנזרוב, התובע הכללי הקירגיזי לשעבר, הודיע בשם הממשלה הזמנית באפריל 2010, כי אחיו של הנשיא לשעבר, ג'אניש בקייב, לשעבר ראש שירות האבטחה הממלכתי מבוקש לחקירה בידי הממשלה הזמנית של קירגיזסטן. ב-15 באפריל 2010, ראש הממשלה הזמנית, רוזה אוטונבייבה חתמה על צו שפירק את שירות האבטחה הממלכתי והעביר את סמכויותיו לשירות הממלכתי לביטחון לאומי ולמשרד ההגנה הקירגיזי, שנחשבים ליורשי הארגון ובנוסף לתפקידיהם הרגילים גם מעניקים שירותי אבטחה לבכירי המדינה. באפריל 2010 שר הפנים מטעם הממשלה הזמנית, בולוט שר פירק את מינהל 9 של משרד הפנים הקירגיזי - המינהל התשיעי עסק בלוחמה בקיצוניות הדתית ובטרור האידאולוגי, אף שהלכה למעשה שימשה המחלקה ככלי שרת בידי הנשיא המודח, קורמנבק בקייב, לסלק את מתנגדי המשטר ומנהיגים אופוזיציוניים שונים. פליקס קולוב (1996–1991), השר לביטחון לאומי מיסיר אשירקולוב (1997–1998) טשטמיר אייטבאייב (1999) בולוט ג'אנוזאקוב (2001–2002), ראש שירות הביטחון הלאומי קאליק אימנקולוב (2002–2010), ראש הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי קנשבק דושבייב (2010), ראש השירות הממלכתי לביטחון לאומי אורוזבק אופומבאייב (2019–2020) שירות בתי הסוהר הממלכתי (קירגיזסטן) אתר האינטרנט הרשמי של הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי מידע על השירותים החשאיים בקירגיזסטן שירות הביטחון הקירגיזי משוכנע: האוזבקים והטליבאן גרמו לפרוץ המהומות בדרום המדינה (אורכב 27.06.2010 בארכיון Wayback Machine) קירגיזסטן: "איסלאמים קיצונים הציתו המהומות", באתר ynet, 24 ביוני 2010 דיון על שינויים מבניים במערך האכיפה הקירגיזי
סוכנות הידיעות הקתולית

סוכנות הידיעות הקתולית (אנגלית: Catholic News Agency) היא סוכנות ידיעות המדווחת בשפה האנגלית על נושאים הקשורים לעולם הקתולי. בשנת 1980 הוקמה בפרו סוכנות הידיעות הקתולית בשפה הספרדית "ACI Prensa" על ידי האב אדלברט מארי מוהם, ובשנת 2004 הוקמה סוכנות הידיעות באנגלית. אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות הידיעות הקתולית (באנגלית) סוכנות הידיעות הקתולית, ברשת החברתית פייסבוק סוכנות הידיעות הקתולית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוכנות הידיעות הקתולית, ברשת החברתית אינסטגרם סוכנות הידיעות הקתולית, סרטונים בערוץ היוטיוב ערוץ הווידאו של הסוכנות ביוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרור אורון

דרור אורון (12 בספטמבר 1923 – 19 בדצמבר 1959) הייתה סופרת ומתרגמת ישראלית. אורון נולדה בתל אביב, בת לרפאל מהודר ונינה לאהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק. בהיותה בת שנה נפטר אביה. אמה, רוז ברנשטיין (מהודר), נישאה לאדריכל יוסף טישלר שהיה לאורון כאב. למדה בגימנסיה תלפיות בתל אביב. ב-1949 סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם למדה ארכאולוגיה, עברית ויוונית. אורון עסקה בתרגום יצירות קלאסיות מיוונית עתיקה לעברית. בין היצירות שתרגמה (בשלמותן או בחלקן): "היפוליטוס" ו"הנשים הבקחיות" של אוריפידס. "איאס" של סופוקלס. "איון" וקטע מתוך "המכתב השביעי" של אפלטון. "אגממנון" של איסכילוס "חוקת האתונאים" של האוליגרך הזקן. "חיי אברהם" ו"חיי יוסף" של פילון האלכסנדרוני. התרגומים פורסמו בכתבי העת "קשת", "מולד", "במה" ו"אשכולות" ובספר "איסכילוס ואתונה" (מאת ג'ורג' תומסון). "איאס" של סופוקלס יצא בהוצאת מוסד ביאליק (את חלקה האחרון של היצירה תרגם שלמה דיקמן לאחר מותה של אורון). בנוסף כתבה אורון רומן אוטוביוגרפי בשם "גנזי צרות וגנזי ישועות", שיצא לאור לאחר מותה (עם עובד 1965). פרקים מתוך הספר התפרסמו עוד בימי חייה בכתב העת "מולד" ובעקבות כך זכתה בפרס "אנה פרנק" מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל לעידוד סופרים צעירים. בסוף שנות החמישים הייתה בין יוזמי הופעתו המחודשת של כתב העת לאמנות התיאטרון, "במה", שנוסד ב-1933, אך הופעתו פסקה ב-1948. אורון אף שימשה כעורכת כתב העת יחד עם ישראל גור ויהודה האזרחי. אורון נפטרה בירושלים ממחלת הסרטן והיא בת 36 בלבד, נטמנה בהר המנוחות. ארכיונה נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב. על דרור אורון ועל ספרה ראו המאמרים מאת י.ד. אברמסקי ואלכסנדר פוקס שהתפרסמו בכתב העת "במה" (גיליון 4 (57) מינואר 1960) רשימת הפרסומים של דרור אורון, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימות על דרור אורון ואביה רפאל מהודר (ובכלל זה תמונות) באתר משפחת שלוש דרור אורון, דף שער בספרייה הלאומית דרור אורון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה דרור אורון באתר GRAVEZ
אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל

אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל היא אגודה מקצועית של מהנדסים ואדריכלים בישראל שהוקמה בשנת 1921 על ידי מהנדס הבניין ריכרד פסובסקי ושותפו האדריכל יוסף ברלין. בשנת 1985 היא התאחדה עם הסתדרות המהנדסים ועם ארגון האקדמאים העצמאיים במקצועות ההנדסה, האדריכלות והטכנולוגיה בישראל, להקמת לשכת המהנדסים. בשנת 1926 יסדה האגודה כתב עת בשם "בנין וחרושת", שהיה ביטאון האגודה. עורכו הראשון היה יוסף ברורמן, שמונה בשנת 1946 לנשיא האגודה. האגודה קיימה הוצאת ספרים בשם "מידות", ספרייה של כ-13,000 ספרים בתחומי המדע, הטכניקה, והאדריכלות (בבית המהנדס ברחוב דיזנגוף מספר 200 בתל אביב) וקרן לביטוח הדדי. לחברים העצמאים באגודה הוקמה קופת תגמולים בשם "נדבכים". בשנת 1954 היא הכינה לוח תעריפים עבור חבריה. בשנת 1959 החלה האגודה להוציא ירחון בשם "הנדסה ואדריכלות". בארכיון אדריכלות ישראל שמורים כל גיליונות עיתוני האגודה וספרי הוצאת ״מידות״ לצד מאות רבות של פריטים ומסמכים היסטוריים העוסקים בתולדות האגודה וגלגוליה לאורך המאה ה-20. בשנת 1960 החלה האגודה להעניק את "פרס ארנן" לעבודת מחקר מצטיינת בתחומי ההנדסה והטכניקה שניתן על שם משה ארנן שהיה יו"ר האגודה. בשנה זו זכו בפרס פרופסור דוד יצחקי וד"ר סקי רוזנהאופט. בשנת 1963 זכה בפרס ד״ר חיים לרכנטל, בשנת 1964 זכה ד״ר מיכאל וידה מהטכניון ובשנת 1966 זכה בפרס ד"ר עודד לוין מהטכניון. לשכת המהנדסים, האדריכלים והאקדמאים במקצועות הטכנולוגיים בישראל הסתדרות ההנדסאים בישראל ארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים בישראל עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל מידע על אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל בקטלוג הספרייה הלאומית מהי הלשכה?, אתר לשכת המהנדסים, האדריכלים והאקדמאים במקצועות הטכנולוגיים בישראל דוד תדהר (עורך), "יוסף ברורמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3054 ר. שריד, ציבור המהנדסים והאדריכלים למקומו הנכון במשק, דבר, 14 בדצמבר 1962 י. ר. בלום, משה ארנן (ארנשטיין), דבר, 26 בינואר 1959 פרס אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל, דבר, 23 באוקטובר 1960 למרחב, יום שישי, אוקטובר 25, 1963 חרות, יום א׳, ה8 לנובמבר 1964 חללי צה"ל הובאו למנוחות, דבר, 15 ביוני 1969
באיי ארנה

באיי ארנה (BayArena) הוא אצטדיון כדורגל המשמש את קבוצת באייר לברקוזן החל משנת 1958. באצטדיון 30,210 מקומות. האצטדיון הוקם בשנת 1956 ושמו היה "אצטדיון אולריך הברלנד" (Ulrich-Haberland-Stadion) על שם נשיא חברת באייר AG, שהקימה את קבוצת הכדורגל באייר לברקוזן. הקיבולת המקורית של האצטדיון הייתה 20,000 מקומות. בשנת 1986 החל שיקומו וחידושו של האצטדיון, שנמשך עד שנת 1997, ובמסגרתו חודש האצטדיון והוגדלה קיבולתו לכ-22,500. בשנת 1998 קיבל האצטדיון את שמו הנוכחי "באיי ארנה". האצטדיון הוצע לאירוח משחקים במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, אך בגלל שאצטדיון המארח משחקים במונדיאל חייב להכיל לפחות 40,000 מקומות, הוא לא נבחר. בשנת 2007 התל תהליך להרחבת האצטדיון וזה הסתיים בשנת 2009. כיום עומדת קיבולת האצטדיון על 30,210 מקומות. האצטדיון אירח שלושה משחקים בשלב הבתים ומשחק אחד במסגרת רבע הגמר במונדיאל 2011 לנשים שנערך בגרמניה. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון באיי ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של באיי ארנה האצטדיון באתר Stadionwelt (אורכב 24.01.2010 בארכיון Wayback Machine) האצטדיון, בטרם עבר שיפוץ, באתר Stadium Guide
כיכר המלכה (באת')

כיכר המלכה (באנגלית: Queen Square) היא כיכר של בתי מגורים ג'ורג'יאניים, השוכנת בלב העיר באת' שבאנגליה, דרומית לסירקס ומזרחית לפארק ויקטוריה המלכותי. כיכר המלכה הייתה המבנה הגדול הראשון שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון ווד האב, שהתגורר באחד מבתי הכיכר. בתים 21 - 27 מהווים את הצד הצפוני, שתואר על ידי ניקולאוס פבסנר כ"אחד מההרכבים הפלדיאניים המשובחים ביותר באנגליה לפני 1730"‏. חלק זה תוכנן בצורה דמוית וילה עם גמלון מרכזי, ועמודים קורינתיים המתנשאים לגובה שתי קומות. הצד המערבי של הכיכר, הכולל את בתים 14 - 20, תוכנן על ידי ג'ון פינץ' ב-1830 והיה שונה מהעיצוב המקורי של ווד בכך שהחלק המרכזי של כל אחד מהבתים היה בסגנון התחייה היוונית. בתים 16 - 18 משמשים כיום את המוסד המלכותי לספרות ולמדע של באת'. הצד הדרומי של הכיכר, הכולל את בתים 5 - 13, היה בעבר שטח ציבורי פתוח וכיום הוא משמש כבית מלון. כל הבניינים בכיכר הוכרו על ידי הרשויות הבריטיות כבניינים רשומים מדרגה I. האובליסק השוכן במרכז הכיכר הוקם על ידי בו נאש ב-1738. במלחמת העולם השנייה, בין ליל ה-25 באפריל לשעות הבוקר המוקדמות של 27 באפריל 1942, ספגה באת' שלוש הפצצות של הלופטוואפה הנאצי כנקמה על הפצצות חיל האוויר המלכותי בערים ליבק ורוסטוק, שהיו חלק ממבצע גרמני שנודע כבליץ בדקר. למעלה מ-400 תושבים נהרגו, וכ-19,000 מבנים נפגעו או נחרבו. הבתים בצד המערבי של הכיכר נפגעו, ושוקמו לאחר מכן. לאורך השנה נערכים בכיכר מספר אירועים כגון שוק צרפתי, שוק איטלקי, וסוף שבוע המוקדש לבולה, שהוא משחק ממוצא צרפתי שמטרתו היא זריקת כדורי מתכת קרוב ככל האפשר לכדור מטרה. מדיה וקבצים בנושא כיכר המלכה בוויקישיתוף כיכר המלכה באתר UK attraction‏ כיכר המלכה (הצד הצפוני) באתר Images of England‏ כיכר המלכה (הצד המערבי) באתר Images of Engalnd‏ כיכר המלכה (הצד הדרומי) באתר Images of Engalnd‏ אובליסק כיכר המלכה באתר Images of Engalnd אישים מפורסמים מבאת' באתר cotswolds.info באת' במלחמות באתר אגודת הסהר המלכותי
Paris (אלבום של מלקולם מקלארן)

פריז הוא אלבום קונספט מאת המפיק והמוזיקאי הבריטי מלקולם מקלארן שיצא ב-1994. מקלארן יצר את האלבום כ"מכתב אהבה" לעיר פריז. הוא מציג בכל שיר תמונות פריזאיות המשלבות סיפורים המוקראים/מדוקלמים בקולו, אשר ברבים מהם משולבות דמויות בעלות זיקה לעיר כג'יימס בונד, ז'אק פרוור, סרז' גינסבורג, סיד וישס, מיילס דייוויס וז'ולייט גרקו, ג'וזפין בייקר, סימון דה בובואר, אדית פיאף, קתרין דנב, אריק סאטי וסוניה ריקייל. הליווי המוזיקלי מורכב משילוב סגנונות בהם ג'אז, מוזיקת קברט, פופ, רוק, אמביינט, מוזיקה מזרחית, מוזיקה אפריקאית ועוד, רובם בתיזמור עשיר. כן יש באלבום מחוות לשירים צרפתיים מוכרים כמו למשל השיר הפרובוקטיבי והמצליח "Je T'Aime ... Moi Non Plus" (בעברית: אני אוהבת אותך ... אני כבר לא) של סרז' גינסבורג עם גניחותיה של ג'יין בירקין. התקליט התקבל בפליאה כיוון שמקלארן היה מוכר כ"אבי הפאנק (Punk)" וליצירה הסנטימנטלית והרכה אין כל קשר עם סגנון זה. הביקורות נעו בין תיעוב של "היצירה היומרנית" שבה מוזיקאים בינוניים אינם מצליחים לחפות על כישרונו הפחות מבינוני של מקלארן לבין התלהבות ציבורית והגדרת האלבום כיצירת מופת. בעיקר מוערכים השיר "פריז, פריז" בהשתתפותה של קתרין דנב והשיר "ג'אז הוא פריז" (Jazz is Paris). השיר "ג'אז הוא פריז" הוא אחד משלושה שירים באלבום, מגוללים את סיפור אהבתם של ג'ולייט גרקו ומיילס דייוויס. שני השירים הנוספים הם Miles And Miles Of Miles Davis ו-Rue Dauphine. שלושת השירים משלבים ראפ רך עם נגינת חצוצרת ג'אז נוקבת והמילים של שלושתם מדגישות את העובדה שמיילס דייוויס היה שחור עור. לאלבום צורף תקליט עם עיבוד אינסטרומנטלי (כלי) של השירים לתשעה קטעים ממוספרים. מידע על האלבום Paris באתר MusicBrainz ביקורת של סטיבן תומאס ארלוויין באתר Allmusic 23 ביקורות משבחות באתר אמזון
משהה נקביו

משהה נקביו הוא כינוי הלכתי, לאדם המתאפק מעשיית צרכיו כאשר הוא מרגיש צורך בכך. על פי ההלכה אדם שמשהה נקביו עובר על מצות לא תעשה של 'בל תשקצו'. איסור משהה נקביו נלמד בתלמוד בבלי על ידי רב אחאי מהפסוק בספר ויקרא: ”אַל תְּשַׁקְּצוּ אֶת נַפְשֹׁתֵיכֶם בְּכָל הַשֶּׁרֶץ הַשֹּׁרֵץ וְלֹא תִטַּמְּאוּ בָּהֶם וְנִטְמֵתֶם בָּם.” (ספר ויקרא, פרק י"א, מ"ג), מאחר שיש בהתאפקות משום מיאוס. הפוסקים נחלקו אם איסור זה הוא דאורייתא או דרבנן והפסוק רק אסמכתא. הרמב"ם כתב שהמשהה נקביו, מלבד מה שהוא עובר באיסור של 'בל תשקצו', הוא גם גורם לעצמו בעיות בריאותיות כתוצאה מכך. על דרך הרמב"ם כתבו ראשונים אחרים שהמשהה נקביו לקטנים מסתכן בעקרות ומשום כך יש איסור נוסף בדבר על פי הפסוק בספר דברים ”לא יהיה בך עקר” (ספר דברים, פרק ז', י"ד). בתלמוד הבבלי אף מסופר על חכמים שונים שהפכו לעקרים, והתלמוד מייחס זאת לכך שהתאפקו מעשיית צרכים משום שהשתתפו בשיעור שנמשך זמן רב. לדעת החזון אי"ש, הסיבה לכך שאנו לא רואים בימינו שהתאפקות גורמת לעקרות, הוא משום ש'השתנו הטבעים'. הראשונים סייגו את האיסור להשהות נקביו, וכתבו מספר מקרים בהם הדבר מותר: הרשב"א התייחס למי שמרגיש צורך לעשות את צרכיו תוך כדי מהלך התפילה, וכתב שמותר להתאפק אם ניתן . בשו"ת "תרומת הדשן" כתוב שמי שנמצא במקום שיהיה לו חוסר נעימות לעשות את צרכיו - מותר לו להתאפק. בשו"ע הגר"ז טען שכל מי שיכול להעמיד עצמו עד כדי שיעור הילוך פרסה אין בו משום בל תשקצו, כיוון שאין בזה סכנה. הרב אליעזר מלמד‏, בל תשקצו בהשהיית צרכיו, באתר פניני הלכה מסכת מכות דף טז ע"ב כ"כ בכמה אחרונים, הרמב"ם בספר המצוות מצוות לא תעשה קעט, הרבינו יונה שערי תשובה פרק ג סעיף צג, רבי אליעזר ממיץ ספר יראים מצווה קנא, שו"ת הרשב"ש סימן רעד כן דעת רבי מנחם המאירי בספרו בית הבחירה מכות, טז, ודעת חידושי הריטב"א מכות טז ב, והרשב"ץ בספר זוהר הרקיע לאוין עב, וכ"כ בספר תרומת הדשן תשובה קטז מנורת המאור נר ו' כלל א פרק ג חלק א תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ס"ד עמוד ב'. לדיון בנושא מבחינה מדעית ראו אנציקלופדיה הלכתית רפואית, כרך ב', עמ' 269-270. מובא גם באתר ישיבה בספר 'יצחק יקרא' על משנה ברורה סימן ג' ס"ק ל"א, הביא כן בשם החזו"א שו"ת הרשב"א, חלק א', סימן קל"א רבי ישראל איסרלן, שו"ת תרומת הדשן, תשובה ט"ז. או"ח סי' ג' סעי' י"א מהו"ת ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.