אינטרהאמווה

אינטרהאמווה הוא ארגון חצי-צבאי של בני הוטו הפעיל ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובאוגנדה. האינטרהאמווה הוקמה בסביבות שנת 1990 כתנועת נוער של התנועה הרפובליקנית הלאומית לדמוקרטיה ופיתוח (MRND בראשי התיבות בצרפתית), שהייתה אז מפלגת השלטון של רואנדה, ונהנה מתמיכת ממשלת "כוח ההוטו". האינטרהמווה, בהנהגת רוברט קג'וגה, היו המבצעים העיקריים של רצח העם ברואנדה, במהלכו נהרגו בין 500,000 ל-1,000,000 בני טוטסי, טווה, והוטו מתונים מאפריל עד יולי 1994. המונח "אינטרהמווה" הורחב לציון כל המיליציות האזרחיות או הקבוצות שרצחו טוטסים. האינטרהאמווה גורשו מרואנדה לאחר ניצחון החזית הפטריוטית הרואנדית (RPF) בהנהגת הטוטסי במלחמת האזרחים ברואנדה ביולי 1994, ונחשבים לארגון טרור על ידי ממשלות רבות באפריקה ובהעולם המערבי. האינטרהאמווה וקבוצות פורשות כמו הכוחות הדמוקרטיים לשחרור רואנדה (FDLR) ממשיכים לנהל התקוממות נגד רואנדה ממדינות שכנות, שם הם מעורבים גם בסכסוכים מקומיים ובטרור. השם "אינטרהאמווה" יכול להיות מתורגם כ"אלה שעובדים יחד" או בקירוב כ"אלה שנלחמים יחד" בקיניארואנדה. המילה "עבודה" שימשה כסלנג בשידורי רדיו גזעניים במהלך רצח העם - "לעבוד" משמעותו היה להשתמש במצ'טות כדי להרוג. את השם "אינטרהמווה" ניתן לפרק כך: "אינטרה" נגזר מהפועל "גוטרה", שפירושו "לעבוד"; "אמווה" פירושו "יחד" וקשור למילה "רימווה" שפירושה "אחד". רוברט קג'וגה(אנ'), שהיה חלקית טוטסי (דבר חריג לקבוצה זו), היה נשיא האינטרהאמווה. סגן הנשיא של האינטרהמווה היה ז'ורז' רוטגנדה. האינטרהמווה הוקם מקבוצות של צעירים ממפלגת ה-MRND. הם ביצעו את רצח העם ברואנדה נגד הטוטסים ב-1994. תחנת הרדיו RTLM, שנוסדה על ידי נשיא רואנדה ז'ובנל הבירימנה ואשתו, הייתה פופולרית בקרב האינטרהמווה בשל סדר היום הפרו-הוטו המובהק שלה, בין היתר. מאוקטובר 1993 ועד סוף 1994, היא שימשה כאמצעי להפצת תעמולה אתנוצנטרית וקסנופובית נגד הטוטסים, ההוטו המתונים והבלגים. לעיתים קרובות היא עודדה את מעשי רצח העם המתמשכים על ידי הפצת פחד בקרב ההוטו שהטוטסים ירצחו אותם, ושידור המיקומים של טוטסים מסתתרים או מנסים לברוח. לאחר הפלישה של החזית הפטריוטית הרואנדית (RPF) של הטוטסים לבירה הרואנדית קיגאלי, אזרחים רואנדים רבים וחברי האינטרהמווה ברחו למדינות שכנות, בעיקר למה שהיה אז זאיר, כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ולטנזניה. סודאן קיבלה בברכה חברי אינטרהמווה לשעבר בג'ובה, ובמרץ 1998, הגיעו לג'ובה מניירובי הקולונל תרסיס רנזהו, הפרפקט לשעבר של קיגאלי, והקולונל אלויס נטיווירגבו, מפקד משמר הנשיאות הרואנדי לשעבר, כדי לארגן אותם. היה כמעט בלתי אפשרי להביא את האינטרהמווה לדין צדק כי הם לא לבשו מדים ולא היה להם קבוצה מאורגנת בבירור של חסידים. הם היו השכנים, החברים ועמיתי העבודה של הטוטסים. לאורך המלחמה, חברי האינטרהמווה עברו למחנות פליטים ועקורים פנימיים. שם הקורבנות היו מעורבבים עם האויב, מה שהקשה על העמדת חברי האינטרהמווה לדין. אך בית המשפט גאצ'אצ'ה הוקם לפחות בניסיון להכניס את הרוצחים לכלא. הוא זכה לביקורת ממקורות רבים על היותו פגום, כאשר השופטים קיבלו הכשרה בלתי מספקת וצדדים רבים במערכת המשפט היו מושחתים. בעיה זו הובילה לכליאת אנשים חפים מפשע רבים וגרמה לבתי הכלא להיות צפופים מדי. במהלך המלחמה, מיליוני פליטים הוטו רואנדים ברחו לזאיר (כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), יחד עם חברים רבים של האינטרהמווה, משמר הנשיאות וכוחות הממשלה הרואנדית (RGF). לאחר גיוס של מספר משמעותי של הוטו קונגולזים, הארגון לקח את השם צבא השחרור של רואנדה (ALiR). עם משטר קגאמה עדיין בשלטון, חברים עדיין משתתפים בפשיטות גבול ממחנות הפליטים. בשנת 1999, אינטרהמווה תקפו וחטפו קבוצה של 14 תיירים בפארק הלאומי בווינדי, אוגנדה. שמונה מהתיירים נהרגו. הסיפור הוצג בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, בתוכנית "Locked Up Abroad: Uganda". מנהיגי האינטרהמווה הועמדו לדין בעיקר דרך בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה באַרוּשָׁה, טנזניה. בית הדין הרשיע לפחות 41 אנשים, לעיתים קרובות עם מאסרי עולם, כולל ראש הממשלה הזמני לשעבר ז'אן קמבנדה וז'ורז' רוטגנדה. נמלטים נתפסו והועמדו לדין במדינות אחרות, כולל ז'אן-מארי ויאני מודהיניוקה (המכונה "זוזו"), מנהיג אינטרהמווה שנמצא מסתתר בשיקגו, אילינוי, בינואר 2011. "אינטרהאמווה: איום צבאי רציני" חדשות BBC, 2 במרץ 1999 "חוכמה קונבנציונלית ורצח העם של רואנדה: דעה", רבעון ללימודי אפריקה, אביב 2004 Reyntjens, Filip (21 באוקטובר 2014). "Rwanda's Untold Story. A reply to "38 scholars, scientists, researchers, journalists and historians"". African Arguments. ארכיון מ-25 ביולי 2018. נבדק ב-8 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Des Forges, Alison (במרץ 1999). Leave None to Tell the Story: Genocide in Rwanda – The Organization → The Militia. New York: Human Rights Watch. ISBN 1-56432-171-1. ארכיון מ-2021-03-07. נבדק ב-2017-12-08. {{cite book}}: (עזרה) "Rwanda: How the genocide happened". BBC News. 17 במאי 2011. ארכיון מ-6 באוגוסט 2008. נבדק ב-5 באוגוסט 2008. {{cite news}}: (עזרה) Bührer, Michel (1996). Rwanda : Memoire d'un génocide. Paris: Editions UNESCO. p. 12. ""Leave None to Tell the Story": Genocide in Rwanda". Human Rights Watch. 1999. ארכיון מ-2023-01-10. נבדק ב-2020-01-12. The militia was directed by a national committee that included Jerry Robert Kajuga, president (himself the son of a Tutsi father and Hutu mother), Vasagar, Jeevan (16 בפברואר 2005). "The hotel that saved hundreds from genocide". The Guardian. ארכיון מ-10 בינואר 2023. נבדק ב-17 בדצמבר 2016. {{cite news}}: (עזרה) "Rwanda radio transcripts". www.concordia.ca. ארכיון מ-2021-07-27. נבדק ב-2017-02-28. "BBC News - Africa - Kidnap tourist tells of ordeal". ארכיון מ-10 בינואר 2023. נבדק ב-20 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Locked Up Abroad". National Geographic Channel. אורכב מ-המקור ב-20 בינואר 2015. נבדק ב-20 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "ICE deports Rwandan wanted for committing war crimes during 1994 genocide". ארכיון מ-2018-12-12. נבדק ב-2016-05-11. Guzzardi, Will (2 בפברואר 2011). "Suspected Genocide Leader Deported From Chicago To Rwanda". Huffington Post. ארכיון מ-10 בינואר 2023. נבדק ב-5 ביוני 2011. {{cite news}}: (עזרה) Don Terry (26 ביוני 2005). "The Man Called Zuzu". Chicago Tribune. ארכיון מ-2023-01-10. נבדק ב-2018-06-08. {{cite web}}: (עזרה)