laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדר השלישי (אפיפיור)

אלכסנדר השלישי (בלטינית: Alexander III; ‏ בין 1100 ל-1105 – 30 באוגוסט 1181) היה אפיפיור בין 7 בספטמבר 1159 ועד מותו. בתקופתו הגיעה לשיאה ההתנגשות בין האפיפיורות לבין הקיסרות הרומית הקדושה, עליה שלט במקביל לכהונתו של אלכסנדר הקיסר פרידריך ברברוסה. במהלך המלחמות מול הקיסרות קראה הליגה הלומברדית על שמו את העיר אלסנדריה. נולד בשם רולנדו בסיינה. ב-1150 התמנה לקרדינל וב-1153 התמנה לתפקיד בחצר האפיפיור והנהיג את הקרדינלים שהתנגדו לקיסרות ברוח הרפורמה של גרגוריוס השביעי והתכתיב האפיפיורי, שביקש להציב את הסמכות האפיפיורת מעל לזו של כל סמכות חילונית. לאחר מותו של אדריאנוס הרביעי התכנסה קונקלווה, בה בחרו רוב הקרדינלים ברולנדו, שנטל לעצמו את השם אלכסנדר השלישי. עם זאת, מיעוט של קרדינלים בעלי זיקה לקיסרות הגרמנית סירבה לקבל את הבחירה ומינתה לאפיפיור את אוטאביו דה מונטצ'לי (Ottaviano de Monticelli), כאנטי-אפיפיור שנטל לעצמו את השם ויקטור הרביעי, הקרע התקיים עד לכניעתו של ברברוסה בפני ערי לומברדיה בשנת 1178. רוב מלכי אירופה, שחששו מעוצמתו של הקיסר, תמכו בוויקטור הרביעי. באלכסנדר השלישי תמכו רק פורטוגל, ספרד, ממלכת סיציליה הנורמנית וערי איטליה. ב-1161 הצטרף גם גזה השני, מלך הונגריה לתמיכה באפיפיוריותו של אלכסנדר השלישי. בהמשך גם הנרי השני, מלך אנגליה ולואי השביעי, מלך צרפת הכירו באלכסנדר השלישי כמנהיג הרוחני העליון של העולם הנוצרי. ב-1170 גינה אלכסנדר את הנרי השני על רצח תומאס בקט, אותו העלה למעלת קדוש ב-1173. אלכסנדר היה האפיפיור הראשון שהפעיל את מרותו בצפון-מזרח אירופה. ב-1164 ייסד את משרת הארכיבישוף של אופסלה בשוודיה והחל להסדיר את ניצורן של אסטוניה ופינלנד. מאז בחירתו גיבה אלכסנדר השלישי את הליגה הלומברדית של ערי צפון איטליה שנלחמו כנגד כוחות הקיסרות (תוך יצירת המפלגה הגואלפית). עקב הקרבות נאלץ אלכסנדר לגלות מרומא בין 1162 ל-1165 לקלבריה, ונציה ופריז (כאורחו של לואי השביעי הניח את אבן הפינה לקתדרלת נוטרדאם). בקרב ליינו (Legnano;‏ 29 במאי 1176) הנחיל צבא הליגה הפסד לצבא הקיסר, צעד שהוביל ל"שלום ונציה" במסגרתו הכיר הקיסר באלכסנדר השלישי ולערי לומברדיה הוענקה אוטונומיה. עם שוך הקרבות וקבלת מלוא מרותו, כינס אלכסנדר השלישי במרץ 1179 את ועידת לטראנו השלישית, הוועידה האקומנית האחת-עשרה ואחת הוועידות החשובות ביותר בימי הביניים. בין יתר החלטות הוועידה הוחלט שהרוב הדרוש בקונקלווה הוא שני-שלישים מקולות הקרדינלים, ביטול כל החלטות האנטי-אפיפיורים, פטור מלא של הכנסייה מכל סמכות שיפוטית אזרחית ושמירה על רכושה העצמאי ממיסי הריבון החילוני, גינוי ואיסור הסימוניה, גינוי ואיסור נישואי כמרים וביקור שלהם במנזרי נשים ללא סיבה טובה וכן הנחיות אנטישמיות: איסור על יהודים ומוסלמים להעסיק משרתים נוצרים וקבלת כל עדות של נוצרי כנגד יהודי בבית משפט. בשולי הוועידה הכיר אלכסנדר השלישי בלגיטימיות שלטונו של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל ובכך קידם את מעמדה של פורטוגל כממלכה עצמאית. מיד לאחר תום הוועידה הכריחו אנשי הקומונה של רומא את אלכסנדר לגלות מן העיר, אליה שב ב-29 בספטמבר 1179. הוא מת בוויטרבו ב-30 באוגוסט 1181. על פי בנימין מטודלה, היה הממונה על כספי האפיפיור אלכסנדר השלישי יהודי בשם יחיאל בן-אברהם הלוי[דרוש מקור]. ז'אק לה גוף, אמנון לינדר (ע), תרגום: אהרן אמיר, ימי הביניים בשיאם, תל אביב: דביר, תשנ"ג 1993, עמ' 80–90 מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר השלישי בוויקישיתוף ערך באנציקלופדיה הקתולית אלכסנדר השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסנדר השלישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עלילות ספיידרוויק - סודה של לוסינדה

עלילות ספיידרוויק - סודה של לוסינדה (באנגלית: The Spiderwick Chronicles - Lucinda's Secret) הוא ספר מדע בדיוני לילדים ונוער שנכתב על ידי טוני דיטרליצי והולי בלק ואויר על ידי טוני דיטרליצי. הספר ראה אור בארצות הברית בשנת 2003 והוא השלישי במספר בסדרת הספרים עלילות ספיידרוויק. בשנת 2008 יצא סרט המבוסס על הסדרה, וכן יצא גם משחק וידאו המבוסס עליה. הספר ראה אור בהוצאת Simon & Schuster בארצות הברית ובהוצאת מטר בישראל. המדריך השימושי נגנב. ג'ארד, סיימון ומאלורי יוצאים לבקר את לוסינדה דודת אימם בבית החולים, שם הם מגלים עוד על עולם השדונים והפיות. היא מספרת להם את הסיפור שבו גילתה את עולם הפיות והשדונים ואיך ראתה את חטיפת אביה (ארתור ספיידרוויק). האתר הרשמי של סדרת הספרים האתר הרשמי של מחבר ומאייר הספרים טוני דיטרליצי האתר הרשמי של מחברת הספרים הולי בלק ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קברנוניים

קברנוניים (שם מדעי: Gobiidae) היא משפחה של דגי גרם מסדרת הדקראים. זוהי אחת ממשפחות הדגים הגדולות ביותר וכוללת מעל ל־1,800 מינים ב־200 סוגים שונים. רוב מיני המשפחה קטנים ומגיעים לאורך של 10 ס"מ. במשפחה זו נמצאים מיני דגים מהקטנים הקיימים שמגיעים עד לאורך של ס"מ אחד. יוצאי דופן הם שני סוגים Periophthalmodon ו־Gobioides שמיניהם מגיעים לאורך של 30 ס"מ. למרות שדגים במשפחה זו אינם נאכלים על ידי בני אדם, המשפחה חשובה ומשמשת כמזונם של מיני דגי מאכל כמו הבקלה ודגים שטוחים ממשפחת הסוליתאים[דרוש מקור]. תת־משפחות: Amblyopinae Benthophilinae Gobiinae Gobionellinae יבשתנים (Oxudercinae) Sicydiinae לפי כמה חלוקות 4 מתת-המשפחות שייכות למשפחה אחרת - אוקסודרסיים. Gymnogobius petschiliensis Rhinogobiops nicholsii Ctenogobiops tangaroai Stonogobiops nematodes Rhinogobius flumineus Mesogobius batrachocephalus Thorogobius ephippiatus Babka gymnotrachelus Microgobius gulosus Amblygobius phalaena Neogobius fluviatilis Periophthalmus novemradiatus Periophthalmodon septemradiatus מדיה וקבצים בנושא קברנוניים בוויקישיתוף קברנוניים, באתר ITIS (באנגלית) קברנוניים, באתר NCBI (באנגלית) קברנוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קברנוניים, באתר GBIF (באנגלית) מידע מאתר fishbase
פזית (דג)

פזית (שם מדעי: Pseudanthias) הוא סוג של דג ים ממשפחת הדקריים. הסוג נפוץ בימי האזור ההודי-פסיפי, הכולל את ים סוף, האוקיינוס ההודי ומזרח ומרכז האוקיינוס השקט. הסוג קיבל את שמו עקב צבעם הכתום והאדום הבוהק של מספר מינים מהסוג ובעיקר המין פזית ים סוף הבולטים על רקע מימי השונית. אלו דגים קטנים הקרובים לדקרים הטורפים. הם שוחים מעל האלמוגים ומלקטים זואופלנקטון ודגיגים החולפים לידם. רבים מההם נעים בקבוצות גדולות. כמו שאר הדקריים, הם דיכוגמיים והנקבות יכולות להפוך לזכרים בבגרותם. בסוג פזית 63 מינים. מספר מינים מהסוג עברו לסוג Anthias. עדיין זהו הסוג הגדול ביותר בתת-משפחת הפזיתיים (Anthiadinae). Pseudanthias albofasciatus Pseudanthias aurulentus Pseudanthias bartlettorum Pseudanthias bicolor Pseudanthias bimaculatus Pseudanthias bimarginatus Pseudanthias calloura Pseudanthias caudalis Pseudanthias charleneae Pseudanthias cichlops Pseudanthias connelli Pseudanthias conspicuus Pseudanthias cooperi Pseudanthias dispar Pseudanthias elongatus Pseudanthias engelhardi Pseudanthias evansi פַּזִּית קַוִּית (Pseudanthias fasciatus) Pseudanthias flavicauda Pseudanthias flavoguttatus Pseudanthias fucinus Pseudanthias georgei Pseudanthias hawaiiensis פַּזִּית הִימְסְטְרָה (Pseudanthias heemstrai) Pseudanthias hiva Pseudanthias huchtii Pseudanthias hutomoi Pseudanthias hypselosoma Pseudanthias ignitus Pseudanthias leucozonus Pseudanthias lori פַּזִּית סַהֲרוֹנִית (Pseudanthias lunulatus) Pseudanthias luzonensis Pseudanthias manadensis Pseudanthias marcia Pseudanthias mica Pseudanthias mooreanus Pseudanthias nobilis Pseudanthias olivaceus Pseudanthias oumati Pseudanthias parvirostris Pseudanthias pascalus Pseudanthias pictilis Pseudanthias pillai Pseudanthias pleurotaenia Pseudanthias privitera Pseudanthias pulcherrimus Pseudanthias randalli Pseudanthias regalis Pseudanthias rubrizonatus Pseudanthias rubrolineatus Pseudanthias sheni Pseudanthias smithvanizi פַּזִּית יַם-סוּפִית (Pseudanthias squamipinnis) פַּזִּית פְּסוּסָה (Pseudanthias taeniatus) Pseudanthias taira Pseudanthias thompsoni Pseudanthias townsendi Pseudanthias tuka Pseudanthias unimarginatus Pseudanthias venator Pseudanthias ventralis Pseudanthias xanthomaculatus Pseudanthias vizagensis מדיה וקבצים בנושא פזית בוויקישיתוף פזית, באתר ITIS (באנגלית) פזית, באתר NCBI (באנגלית) פזית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פזית, באתר GBIF (באנגלית) מידע מאתר fishbase ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קסיפקטינוס

קסיפקטינוס (שם מדעי: Xiphactinus) הוא סוג של דג גדול קדום שהשתייך למשפחת האיכתיודקטידיים שבקבוצת האוסטאוגלוסומורפיים במשך הקרטיקון של אמריקה הצפונית. דג זה ששחה בימים של תקופת הקרטיקון וטרף חיות קטנות. הוא נכחד יחד עם שאר החיות שבסוף הקרטיקון. משמעות שמו היא: "בטאי חרב", זאת למרות שלא היה קשור כלל לדגי הסחוס. דג זה היה הגדול ביותר במשפחתו באורך של 4.5-6 מטרים. מבנה לסתותיו היה בנוי באופן שהקל על הריגת טרפו. הדג חי במימי היורה והקרטיקון לחופי אירופה, ונצואלה ואמריקה הצפונית, בעיקר סביב הים הפנימי המערבי. הוא ניזון ממיני דגים אחרים, רכיכות ואולי גם מעופות ימיים. הוא עצמו נטרף בידי כרישים ענקיים ומוזאזאוריים ששלטו בימים. היו לו 2 מינים ידועים: Xiphactinus audax ו-Xiphactinus vetus. דג זה תואר על ידי החוקר האמריקאי ג'וזף ליידי ב-1870. דג זה מופיע בסדרה מפלצות ים של נייג'ל מארוון שם הוא טורף הספראורניס. הוא מופיע בסרט מפלצות ים שם נראית להקה הטורפת דגי גיליקוס. בנוסף הוא מופיע בסדרה מפלצות חוזרות לתחייה ובמשחק עולם היורה: המשחק. גולגולת של קסיפקטינוס מדיה וקבצים בנושא קסיפקטינוס בוויקישיתוף קסיפקטינוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קסיפקטינוס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סגן נשיא

סגן נשיא הוא תפקיד פוליטי במדינות שנהוג בהן משטר נשיאותי ובכמה מדינות שנהוג בהן משטר חצי-נשיאותי או משטר פרלמנטרי. בממשלה, סגן נשיא הוא אדם שאחריותו העיקרית היא לפעול במקומו של הנשיא במקרה של מותו, התפטרותו או אי כושרו של הנשיא. סגני נשיא נבחרים במשותף עם הנשיא כחבר המתמודד שלהם, או לעיתים רחוקות יותר, מתמנים באופן עצמאי לאחר בחירת הנשיא. לרוב הממשלות עם סגני נשיא יש אדם אחד בתפקיד זה בכל עת, למרות שבמדינות מסוימות יש שני סגני נשיא או יותר - מקרה קיצוני הוא 12 סגני הנשיא של איראן. אם הנשיא אינו נוכח, נפטר, מתפטר או אינו מסוגל בדרך אחרת למלא את תפקידו, סגן הנשיא יכהן בדרך כלל כנשיא. במערכות נשיאותיות רבות, סגני נשיא אולי אינם מחזיקים הרבה כוח פוליטי יומיומי, אך עדיין נחשבים לחברים חשובים בקבינט, בעוד שלסגני נשיא אחרים אולי אין שום מטרה מעבר לפעולה במקום הנשיא במקרה של מותו של הנשיא, התפטרותו או אי כושרו. כמה סגני נשיא ביבשת אמריקה מחזיקים גם בתפקיד נשיא הסנאט; זה המקרה, למשל, בארגנטינה, ארצות הברית ואורוגוואי. סגן הנשיא לוקח על עצמו לפעמים חלק מהתפקידים הטקסיים של הנשיא, כגון השתתפות בפונקציות דיפלומטיות ואירועים שהנשיא בפועל עשוי להיות עסוק מכדי להשתתף בהם; סגן נשיא ארצות הברית, למשל, מרבה להשתתף בהלוויות של מנהיגי עולם בשם הנשיא. במערכות פרלמנטריות או חצי נשיאותיות, סגן נשיא עשוי להתקיים יחד עם ראש ממשלה, כפי שקורה בהודו ובנמיביה, אך נוכחותם של שני המשרדים במקביל היא נדירה. בעסקים, "סגן נשיא" מתייחס לתפקידים היררכיים שנע בין תפקידים בכירים במיוחד המדווחים ישירות למנהלים בדרג C (בחברות לא פיננסיות), לתפקידים זוטרים שאינם ניהוליים עם ניסיון של ארבע עד 10 שנים (בחברות פיננסיות) . בעסקים לא פיננסיים, סגני נשיא מדווחים לעיתים קרובות ישירות לנשיא או למנכ"ל החברה והם חברים בצוות ההנהלה הבכיר. לחלק מהתאגידים המשתמשים במונח זה עשויים להיות אנשים עם התואר סגן נשיא האחראי לחטיבות עסקיות ספציפיות (למשל, סגן נשיא למשפטים, סגן נשיא למכירות ושיווק, סגן נשיא לכספים וסגן נשיא למשאבי אנוש). כאשר יש בדרך כלל כמה סגני נשיא בחברה, אנשים אלה מובחנים לפעמים עם תארים המציינים תפקידים גבוהים יותר הוא סגן נשיא בכיר, כאשר צוות ההנהלה הנותר מחזיק בתואר סגן נשיא. התואר עוזר סגן נשיא או סגן נשיא שותף משמש בארגונים גדולים מתחת לסגן הנשיא ויכולה להיות רשימה מאוד מפותלת של סוגים אחרים של סמנכ"לים כפי שניתן לראות בסעיף הבא. מכיוון שלרבים מהסמנכ"לים הללו יש עובדים מינימליים המדווחים להם, נחיצותם הוטל בספק, כאשר למשל מגזין Inc. טוען לשטח את ההיררכיה הארגונית. באופן דומה, מכיוון שהאוניברסיטאות אימצו מבנה תאגידי יש דאגה לגבי נפיחות מנהלית וסמנכ"לים בתשלום יתר. בנג'מין גינסברג, מדען פוליטי ופרופסור, טען שההתפשטות של סמנכ"לים ומנהלים אחרים(ביניהם סגני נשיאים) הורסת אוניברסיטאות. "סגן נשיא תאגיד" הוא מונח ישן יותר המציין בדרך כלל סגן נשיא המוגדר כמנהל תאגיד על ידי הדירקטוריון. לא כל סגני הנשיא בחברה בסביבה העסקית המודרנית נחשבים כמנהל תאגיד רשמי. מדיה וקבצים בנושא סגן נשיא בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרייס

הרייס (באנגלית: Herreys) הייתה להקת פופ שוודית שפעלה בשוודיה בשנות ה-80. הלהקה הייתה מורכבת משלושה אחים, בני הדת המורמונית. בצעירותם עקרה משפחתם למספר שנים לארצות הברית. לפרסומם הגדול הגיעו כאשר זכו באירוויזיון 1984, אשר נערך בלוקסמבורג. השיר הזוכה, "Diggi-Loo Diggi-Ley", דיבר על נער אשר מצא נעלי זהב, ובזכותם הוא יכול לעוף ולגרום לחלומות שלו להתגשם. הביצוע לווה בריקוד מתקתק אשר היווה את רוח התקופה באותן שנים - פופ אירופאי קליל של תחילת שנות ה-80. הלהקה המשיכה בקריירה מצליחה בעיקר בשוודיה עצמה, ואפילו הוציאו סינגלים באנגלית אשר הצליחו בצורה מסוימת בארצות סקנדינביה אך לא חדרו לאוזן האירופאית של מערב אירופה ושל אנגליה. בשנות ה-90 וה-2000 הופיעה הלהקה רק באירועים גדולים (קדמי אירוויזיון וכו') שבהם שרו את השיר הזוכה משנת 1984. במהלך השנים התחלפו שני אחים בתפקידים - ריצ'רד, האח הבינוני, הפך לזמר המוביל ופייר, האח הגדול, עבר להיות זמר ליווי. מדיה וקבצים בנושא הרייס בוויקישיתוף הרייס, סרטונים בערוץ היוטיוב הרייס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הרייס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) הרייס, באתר ספוטיפיי הרייס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) הרייס, באתר Last.fm (באנגלית) הרייס, באתר AllMusic (באנגלית) הרייס, באתר MusicBrainz (באנגלית) הרייס, באתר דיזר הרייס, באתר Discogs (באנגלית) הרייס, באתר Songkick (באנגלית) הרייס, באתר Genius הרייס, באתר SecondHandSongs ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרים פישל רבינוביץ

הרב אפרים פישל רבינוביץ (כ"ה בכסלו תרפ"ה, 22 בנובמבר 1924 – ט"ו בסיוון תשס"ה, 22 ביוני 2005) היה ראש מתיבתא תפארת ישראל רוז'ין של חסידות בויאן וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. נולד בעיר העתיקה בירושלים לרב אריה מרדכי רבינוביץ, חסיד בויאן, ולבת שבע. אביו היה נינו של האדמו"ר רבי יהושע אשר מפוריסוב, בנו של "היהודי הקדוש" מפשיסחה. אמו הייתה בתו של הרב בנימין יהודה לייב ברנשטיין, ראש ישיבת חיי עולם. היה חתנו של הרב משה אהרן סגל. בשנות ה-60 נקרא לכהן בראשות ישיבת טאש בקריית טאש שבקנדה. בשנת תשל"ט חזר לישראל ומונה כראש מתיבתא תפארת ישראל, של חסידות בויאן. בשנת תשמ"ט מונה לחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. כיהן כרב קהילת צ'ורטקוב באנטוורפן, והיה נוסע לשם בחגי ישראל. מספר חודשים לפני פטירתו תמך בחוק יישום תוכנית ההתנתקות (יחד עם האדמו"ר מגור והאדמו"ר ממודז'יץ)[דרוש מקור]. מבניו: הרב יצחק, רב חסידות בויאן בוויליאמסבורג; הרב יהושע אשר, חתנו של הרב נטע ציינויירט, היה ר"מ בישיבת רוז'ין וכיום רב החסידות בבית שמש; הרב בנימין צבי, ממלא מקום אביו בראשות הישיבה; הרב ישראל, ראש כולל. אחיו היה הרב בנימין רבינוביץ, דיין בעדה החרדית ומנהיג קהילת משכנות הרועים.
ג'ילבאב

גִ'ילְבָּאבּ (ערבית: جلباب) היא גלימת בד ארוכה המהווה חלק מלבוש מסורתי של נשים מוסלמיות. הג'ילבאב המודרני מכסה את כל הגוף למעט הידיים, הפנים והראש. באינדונזיה המילה ג'ילבאב מתייחסת לצעיף לכיסוי הראש ולא לגלימת הגוף. החג'אב (באופן מילולי כיסוי) הוא עקרון הצניעות המוסלמי שמקורו בסוּרת אל-חג'אב בקוראן בה הנביא מצווה על נשים לעטות ג'ילבאב שתזהה אותן כמאמינות כדי שלא ייפגעו. מדיה וקבצים בנושא ג'ילבאב בוויקישיתוף עוז אלמוג ודליה בר אור, מאפייני לבוש של מוסלמיות דתיות בישראל, אנשים ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנרדו גי

ברנרדו גי או ברנרדו גוּי (בצרפתית ואיטלקית: Bernardo Gui; בלטינית: Bernardus Guidonis;‏ 1261 או 1262 – 30 בדצמבר 1331) היה אינקוויזיטור, חבר המסדר הדומיניקני שכיהן כראש האינקוויזיציה בטולוז בעת המלחמה בכופרים האלביגנזים. גואי חיבר מספר מדריכים לאינקוויזיטורים, על מנת שיוכלו לזהות מינות ולסווגה. כמו כן כתב כרוניקות של תקופתו וחיבורים תאולוגיים. נולד ליד לימוז', התקבל למסדר הדומיניקני ב-1280. כיהן כאב מנזר באלבי, קרקסון ולימוז'. בשנת 1307 מינה אותו האפיפיור קלמנס החמישי לראש האינקוויזיציה בלימוז'. היה זה כמה עשרות שנים לאחר מסע הצלב האלביגנזי שנועד להכחיד את המינות בדרום צרפת, אך במהלך 15 שנות כהונתו במשרה דן גי למעלה מ-900 מינים (בעיקר חשודים כקתרים). כהוקרה על שירותו בטולוז מינה אותו האפיפיור יוחנן העשרים ושניים לבישוף טוי בגליסיה (ספרד), ושנה לאחר מכן לבישוף לודב (Lodève) שבלנגדוק. על מנת לייעל את עבודת אנשיהם, חיברו בכירי האינקוויזיציה ספרי הדרכה שנועדו להבדיל בין סוגי הכפירה השונים, ואף כדי למנוע מחוקרים ישרים להרשיע בשגגה נוצרים טובים. גי היה הבולט שבין מחברי המדריכים בתקופתו. בספרו החשוב ורב התפוצה "אודות חקירת הכפירה הסוטה" (Practica Inquisitionis Heretice Pravitatis)‏ הבחין גי בין ארבעה סוגי כפירה פנים-נוצריים: המניכאיזם, התנועה הוולדנסית, בגיניות ובגהרדים ומשיחי שקר. הוא הבחין בינם למינים שמחוץ לגדר הנצרות, כמו יהודים, מכשפים, בעלי אוב ומגלי עתידות. לגבי כל סוג כפירה הודרך החוקר באילו גישות לנקוט על מנת לחלץ הודאה מהנחקר, אילו שאלות לשאול ואילו תשובות להשיב, מהם האבסורדים בשיטות השונות וכיצד יש להרשיע את הנחקרים. הספר מהווה מקור ראשוני חשוב להכרת האינקוויזיציה בתקופה הראשונה לקיומה ומחקר על הכפירות השונות במאה ה-13. הספר פורסם בדפוס בשנת 1886 על ידי אב המנזר הדומיניקני בטולוז. גי כתב מספר כרוניקות בהן ריכז את ההיסטוריה של צרפת עד זמנו. בהן "הכרוניקה של הקיסרים" (Chronique abrégée des empereurs), "כרוניקה של מלכי צרפת" (Chronique des rois de France) ולוח גנאלוגי של מלכי צרפת (בלטינית: Arbor genealogiae regum Francorum), קטלוג בישופי לימוז' (Catalogue des Évêques de Limoges), מסה על קדושי לימוזין (Traité sur les saints du Limousin), דו"ח על ההיסטוריה של מנזר סנט אוגוסטין בלימוז' (Traité sur l'histoire de l'abbaye de St. Augustin de Limoges), חיי הקדושים (Vie des saints), כרוניקת בישופי טולוז (Chronique des évêques de Toulouse), חיבור היסטורי על מסדר הדומיניקנים (Compilation historique sur l'ordre des Dominicains) ועוד. גי פרסם מספר מאמרים תאולוגיים, בהם סיכום של הדוקטרינה הנוצרית (Abrégé de la doctrine chrétienne), מאמר על המיסה (Traité de la messe) ומאמר על התעברות הבתולה הקדושה (Traité sur la conception de la Vierge). כן חיבר מספר טקסים. ברנרדו גי מוזכר בקצרה ב"עלובי החיים" מאת ויקטור הוגו. הוא מופיע כדמות ספרותית (האנטגוניסט מול החוקר פרי דמיונו של המחבר ויליאם איש בסקרוויל) ברומן "שם הוורד" מאת אומברטו אקו וגולם בסרט בשם זה על ידי השחקן פ. מוריי אברהם. Janet Shirley (Ed.), Bernard Gui, The Inquisitor's Guide: A Medieval Manual on Heretics, Ravenhall Books, 2006 ISBN 978-1905043095 מדיה וקבצים בנושא ברנרדו גי בוויקישיתוף ערך באנציקלופדיה הקתולית ספרו המדריך לאינקוויזטור בהוצאת מוסד ביאליק ברנרדוס גידוניס (1261 או 1262-1331), בישוף לודב, דף שער בספרייה הלאומית ז'אק לה גוף, ימי הבינים בשיאם, דביר, 1993, עמ' 197 הספר המלא באינטרנט
יזכור (ספר, 1916)

יִזְכּוֹר הוא קובץ מאמרים ביידיש לזכרם של הפועלים והשומרים חללי היישוב היהודי בארץ ישראל, אשר נהרגו בתפקידי הגנה, שראה אור לראשונה בשנת 1916. בין המשתתפים היה הסופר יוסף חיים ברנר. את הקובץ המקורי ערכו יעקב זרובבל, יצחק בן-צבי ואלכסנדר חשין, ונלוו לו איורים מאת הצייר והפעיל הסוציאליסט מיטשל לובּ (Loeb). הוא יצא לאור על ידי ועדת ארץ-ישראל (פּאלעסטינא קאָמיטעט) של מפלגת "פועלי ציון" בניו יורק בחודש מאי 1916 (תרע"ו) והודפס בארבעת אלפים עותקים. המהדורה השנייה נערכה על ידי דוד בן-גוריון, שהוסיף לה הקדמה מפרי עטו. מהדורה זו, שגם היא לוּותה באיוריו של לוב, נדפסה בשנת תרע"ז בארבעה-עשר אלף עותקים. במהדורה זו, כמו בראשונה, נמכרו העותקים עד מהרה. בשנת 1918 הודפסה בלודז' שבמזרח אירופה מהדורה נוספת של הספר, ובה הקדמה מאת שמריהו לוין. מרטין בובר כתב הקדמה למהדורה נוספת בשפה הגרמנית (בתרגומו של גרשם שלום), שראתה אור בהוצאת "יידישער פערלאג" בברלין בשנת 1918 ובשנת 1920. חלקים מן הספר הופיעו בתרגום לעברית. מהדורה א: [יעקב] זרֻבבל, י[צחק בן צבי] בן צבי און א[לכסנדר] חאשין (עורכים), יזכור: צום אנדענקען פון די געפאלענע וועכטער און ארבייטער אין ארץ ישראל, ניו יורק: פועלי ציון פאלעסטינא קאָמיטעט, תרע"ו. (הספר בארכיון האינטרנט מהדורה ב: א[לכסנדר] חשין, ד[וד בן-גוריון] בן-גוריון (עורכים), יזכור: (צום אנדענקען די געפאלענע וועכטער און ארבייטער אין ארץ ישראל); געצייכענט פון מ' לאעב, 2טע פערגרעסערטע אויפל', ניו יורק: פועלי ציון פּאלעסטינא קאָמיטעט, תרע"ז. (הספר בארכיון האינטרנט; סריקה נוספת) בתרגום לגרמנית: Jiskor. ein Buch des Gedenkens an gefallene Wächter und Arbeiter im Lande Israel; mit einem Geleitwort von Martin Buber, Berlin: Jüdischer Verlag, 1918. (2. Aufl.: 1920.) (הספר בארכיון האינטרנט) יונתן פרנקל, 'ספר "היזכור" משנת 1911 - הערה על מיתוסים לאומיים בתקופת העלייה השנייה', יהדות זמננו 4 (תשמ"ח), 67-96. ספרי יִזְכֹּר ראשונים ביישוב החדש בארץ-ישראל, באתר הספרייה הלאומית ל[ייבּ] שפּיזמאַן, 'עטאַפּן אין דער געשיכטע פון דער ציוניסטישער אַרבעטער-באַוועגונג אין די פאַראייניקטע שטאַטן, בתוך: געשיכטע פון דער ציוניסטישער ארבעטער באווענונג אין צפון אמעריקע, כרך ב, ניו יורק: אידישער קעמפער, 1955, עמ' 335–336, בארכיון האינטרנט מאמרו של הסופר יוסף חיים ברנר נכתב במקורו לספר יִזְכֹּר לזכר חללי היישוב שראה אור בשנת תרע"ב 1911 על ידי חברי מפלגות הפועלים אנשי העלייה השנייה, בעריכת הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' (אז"ר) ובעריכתו, אבל חזר בו והמאמר נמשך על ידו מהקובץ.
אלכסנדר נבסקי (סרט)

אלכסנדר נבסקי (ברוסית: Александр Невский) הוא סרט היסטורי סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם ובוים על ידי סרגיי אייזנשטיין. הסרט מבוסס על אירועי הקרב על הקרח שהתרחש בשנת 1242 ונחשב לאחד מעבודותיו הגדולות של הבמאי. הסרט זכה להצלחה רבה ולבמאי הוענק פרס סטלין. כמו כן הוא קיבל תואר דוקטור לאמנות ללא הכנת עבודת מחקר נפרדת. לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הקרנת הסרט הופסקה. בשנת 1941, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, הסרט זכה להקרנות מחודשות רבות ולפופולריות רבה. הסרט מבוסס באופן כללי על אירועים היסטוריים של המאה ה-13 כאשר התנהל מאבק בין רפובליקת נובגורוד לבין המסדר הטבטוני. האבירים של המסדר החלו במתקפה על השטחים הרוסים וכבשו את פסקוב. אנשי נובגורוד החליטו להציב בראש הכוח את הנסיך אלכסנדר נבסקי שהיה בעל ניסיון קרבי ומוניטין. במקביל מתנהל "משולש רומנטי" של שני קצינים מצטיינים ותושבת נובגורוד שמבטיחה להתחתן עם המצטיין בקרב. לאחר ניצחון מוחץ על הקרח של אגם פייפסי ראשי האבירים נופלים בשבי. לאחר הניצחון אנשי נובגורוד ופסקוב מתחילים בחגיגות הניצחון. גם הקצינים מתארגנים ומתחתנים. בסיום הסרט, הנסיך אלכסנדר נבסקי אומר לשבויים המשוחררים "כל אשר יישא חרב אלינו, בחרב יאבד. על כך עומדת ותעמוד המדינה הרוסית" (Но если кто с мечом к нам войдёт, от меча и погибнет! На том стоит и стоять будет Русская Земля!); זהו ניסוח מחודש של דברי ישו בבשורה על-פי מתי כ"ו נ"ב: "השב את-חרבך אל-תערה כי כל-אחזי חרב בחרב יאבדו". אייזנשטיין התחיל לעבוד על הסרט לאחר קטיעת הפקת שדה בז'ין במרץ 1937, לאחר שהבמאי הואשם בבזבוז. בסיס לתסריט, תחת הכותר הזמני "רוס", יצא בדצמבר 1937. הצילומים החלו ב-5 ביוני 1938 ונערכו בפרסלאבל-זאלסקי, 140 ק"מ מצפון-מזרח למוסקבה, ובאולפני מוספילם. הם הסתיימו ב-4 בנובמבר, זמן קצר לפני תאריך היעד שקבע אייזנשטיין - 7 בנובמבר, יום השנה למהפכת אוקטובר. על השלמת העבודה טרם הזמן קיבל הצוות את עיטור הדגל האדום של העמל. ב-23 בנובמבר נערכה בכורה חגיגית בנוכחות יוסיף סטלין בתיאטרון בולשוי; סטלין חיבק את אייזנשטיין וכינה אותו "בולשביק טוב." 'אלכסנדר נבסקי' יצא לאקרנים ב-1 בדצמבר; במזכר מ-15 באפריל 1939, דיווח יו"ר הוועדה הממשלתית לקולנוע כי צפו בו כבר 23 מיליון איש, נתונים שעשו אותו למצליח ביותר מבין כל סרטי התקופה. הבכורה בניו יורק התקיימה ב-22 במרץ. הסרט יצא בארץ ישראל ב-23 בספטמבר 1939, בקולנוע מגדלור בתל אביב. יהושע שור כתב ב"דבר" כי הוא מבטא את מגמתו של סטלין לפנות שוב להיסטוריה הרוסית לצורך תמות של אהבת המולד, והעיר כי אף שנאסר באותה עת לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, "אולי יבוא שוב יום קרבות בין שבטי הגרמנים והסלאוים ושוב יעלה על הבד הסוואטי 'אלכסנדר ניבסקי'?" בשנת 1986 בוצע חידוש לסרט. במהלך החידוש שונו הכתוביות (ללא שינוי התוכן) והמוזיקה הוקלטה מחדש. לשנת 2013 תוכננה הוצאה של גרסה צבעונית לסרט. לאחר הקרנת הסרט פרוקופייב איחד את כל קטעי המוזיקה שנכתבו עבור הסרט ליצירה מוזיקלית רציפה. Richard Taylor, Film propaganda: Soviet Russia and Nazi Germany, I.B. Tauris, 1999. עמ' 85-98. "אלכסנדר נבסקי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אלכסנדר נבסקי", באתר נטפליקס "אלכסנדר נבסקי", באתר AllMovie (באנגלית) "אלכסנדר נבסקי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אלכסנדר נבסקי", באתר אידיבי "אלכסנדר נבסקי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלכסנדר נבסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צפייה בסרט(הקישור אינו פעיל) מודעת פרסומת, אלכסנדר ניבסקי, דבר, 22 בספטמבר 1939 א. שור, סרטים: אלכסנדר ניבסקי, דבר, 29 בספטמבר 1939
אדנית

אדנית היא מכל לטיפוח צמחים המיועד להצבה על אדן חלון של בתים. בתוך אדנית מצע לגידול צמחים, בדרך כלל עפר מדושן, ובו נזרעים או נשתלים צמחים פרחוניים. נועדה לנוי ולקישוט הבית, מבחוץ ומבפנים. אדניות מיוצרות ממגוון חומרים: עץ, פלסטיק ואחרים. עציץ עתר ארזי, ‏איך לטפח אדנית ירוקה ושמחה?, באתר ‏מאקו‏, 27 ביוני 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צינור השקיה

צינור השקיה הוא צינור המשמש להשקיה, שניתן לשינוע מאתר לאתר. מצדו האחד הוא מחובר למקור מים, כגון ברז, ומצדו האחר פתוח ומזרים את הנוזלים אל מרחב מוגדר. צינור השקיה נמצא ברוב הגינות ומרחבי הנוי. מיוצר מחומרים פלסטיים, וגם בתוספת חוטי מתכת, לנוחות המשתמשים. ממטרה טפטפת מדיה וקבצים בנושא צינור השקיה בוויקישיתוף צינור השקיה באתר הגרעין צינור השקיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.