laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספריית ארמון השלום

ספריית ארמון השלום (באנגלית: The Peace Palace Library) היא ספרייה הכוללת אוסף של מחקרים וספרים, המתמחה במשפט הבינלאומי הפומבי. הספרייה ממוקמת בארמון השלום, בעיר האג, הולנד. הספרייה הוקמה כדי לסייע לבית הדין הבינלאומי לצדק. הספרייה היא אחת הספריות הקדומות ביותר המוקדשות לחוק הבינלאומי. המטרה העיקרית שלה היא לתת שירות למוסדות האו"ם הפועלים בארמון השלום, ובהם בית הדין הבינלאומי לצדק, משכן הבוררות הקבוע הבינלאומי ואקדמיית האג למשפט בינלאומי. הספרייה פתוחה לחוקרים ולסטודנטים של המשפט הבינלאומי. קרן קרנגי ההולנדית נוסדה ב-1903, על מנת לנהל תרומה כספית של אנדרו קרנגי, שאיפשרה את בניית ארמון השלום. הארמון הושלם בשנת 1913, לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כיום ממומנת קרן קרנגי על ידי משרד החוץ ההולנדי. מאז 1913 הקרן היא הבעלים של ארמון השלום, והקרן מנהלת את ספריית ארמון השלום. הספרייה הוקמה בעקבות התעקשותו של קרנגי כי יהיה בבניין חדר זמין לספרייה משפטית. הספרייה פעלה בארמון השלום עצמו עד 2007, עת הועברה לבניין חדש בחלק האחורי של ארמון השלום, על מנת לפנות מקום בחזית הארמון לבית הדין הבינלאומי לצדק. הספרייה אספה פרסומים בנושא משפט בינלאומי מאז 1913, וכיום הספרייה מחזיקה למעלה ממיליון כותרים. מרבית האוסף מקוטלג בקטלוג המקוון של הספרייה. מרבית פרסומי הספרייה עוסקים במשפט בינלאומי, בנושאם כגון: אחריות מדינה, זכויות אדם, המשפט הבינלאומי ההומניטארי, משפט פלילי בינלאומי, החוק של ארגונים בינלאומיים, החוק האירופאי, וכו'. האוסף של הארמון כולל ספרות בנושאים משפט בינלאומי פרטי, משפט מסחרי בינלאומי, דיני פשיטת רגל בינלאומיים, וסדרי דין בינלאומיים. בשנת 2012 החלה הספרייה, והמכון לביטחון סביבתי לאסוף מידע בנושא החוקים המוצעים בנושא אקוסייד. בספרייה גם אוסף ספרים בנושאים של החוקים הלאומיים, בנושאי משפט השוואתי, משפט מנהלי, משפט פלילי ומשפט חוקתי לאומיים מקומיים. בספרייה מספר אוספים מיוחדים ובהם, האוסף הגדול בעולם של כתבי הוגו גרוטיוס, ובהם מהדורה מוקדמת של "על דיני מלחמה ושלום" משנת 1625. הספרייה מפרסמת מדריכי מחקר, על מנת לאפשר לחוקרים להכיר נושאים שונים של המשפט הבינלאומי. מדיה וקבצים בנושא ספריית ארמון השלום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספריית ארמון השלום
עפו אגבאריה

עפו אגבאריה (בערבית: عفو إغبارية, תעתיק מדויק: עפו אע'באריה; נולד ב-13 במאי 1949) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי. כיהן כיושב ראש מפלגת חד"ש וכחבר הכנסת מטעמה, תושב אום אל-פחם וד"ר לרפואה. עפו אגבאריה נולד באום אל-פחם ב-13 במאי 1949 והוא משתייך לחמולת אגבאריה. הוא סיים את בית ספר תיכון באורט עפולה ונשלח מטעם רק"ח ללמוד רפואה באוניברסיטת לנינגרד שבברית המועצות, שם גם למד רוסית. בשנת 1977 חזר אגבאריה לאום אל-פחם והיה לרופא הראשון שם מילידי המקום. התמחה בכירורגיה וכירורגיית שד. בין השאר עבד בבית חולים מאיר ובית החולים הלל יפה וניהל את המרפאה המקצועית באום אל פחם. אגבאריה היה חבר הלשכה הפוליטית של מק"י וחבר הנהגת חד"ש. ב-14 בינואר 2006 נבחר לעמוד במקום הרביעי ברשימת חד"ש לבחירות לכנסת השבע עשרה. בבחירות זכתה המפלגה בשלושה מנדטים ואגבאריה לא נכנס לכנסת. ב-20 בדצמבר 2008 נבחר בשנית למקום הרביעי ברשימה, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, ונבחר לכהן כחבר הכנסת. במהלך מבצע עופרת יצוקה היה פעיל במחאות נגד המבצע, ולאחר סיום המבצע נכנס כשליח ארגון רופאים לזכויות אדם לרצועת עזה על מנת לסייע בטיפול הרפואי בפצועים הרבים בעזה. במהלך מבצע שובו אחים ובעקבות מעצר רוצחו של ניצב-משנה ברוך מזרחי אמר אגבאריה בריאיון לערוץ הכנסת שחמאס איננו ארגון טרור אלא "ארגון שחרור". במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון לפקודת הרוקחים שדחה את תחילת תוקפו של תיקון אחר, שקבע שינויים בנוסח הכיתוב על אריזות תכשירים. בינואר 2015 במהלך ועידת חד"ש, הודיע כי לא יתמודד בבחירות לכנסת ה-20. הוצב במיקום סמלי ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים. ב-25 בנובמבר 2017 נבחר לתפקיד יו"ר מפלגת חד"ש. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב אגבאריה במקום הלפני אחרון הסמלי ברשימת חד"ש-תע"ל לכנסת. עפו אגבאריה, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) עפו אגבאריה, באתר כנסת פתוחה כרטיס ביקור – עפו אגבאריה, בערוץ כנסת באתר יוטיוב דוד בן בסט מראיין את אריה אלדד ועפו אגבריה, "הנבחרים", באתר YouTube, ‏23 באוקטובר 2009 דוד בן בסט מראיין את איוב קרא ועפו אגבאריה, "הנבחרים", באתר YouTube, ‏7 בדצמבר 2012 דוד בן בסט מראיין את עפו אגבריה, "הנבחרים", באתר YouTube, ‏9 במאי 2014 Interview with a member of Parliament Afu Agbaria. The «Red Army» park, Israel, 2011 at Krasnoe.tv מעריב, 24 בפברואר 2009, עמ' 11 אגבאריה השווה את הדס מזרחי לאלמנת חמאס; פייגלין נטש את השידור, באתר nrg‏, 24 ביוני 2014 פוראת נסאר, ‏מהומה בחד"ש: ח"כ ברכה פורש, באתר ‏מאקו‏, 17 בינואר 2015 טל שניידר, ‏חילופי הנהגה במפלגת חד"ש; ד״ר עפו אגבריה נבחר ליו"ר, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעבר ילוהד

מעבר ילוהד (באנגלית: The Yellowhead Pass) הוא מעבר הרים החוצה את קו פרשת המים של אמריקה, בהרי הרוקי הקנדיים. המעבר ממוקם על הגבול בין הפארק הלאומי ג'ספר בפרובנציית אלברטה לבין הפארק הפרובינציאלי הר רובסון בפרובינציית קולומביה הבריטית, בקנדה. בשל גובהו הנמוך של המעבר, יחסית ליתר מעברי הרי הרוקי - "רק" 1,131 מטרים, והדרגתיות המעבר, המליץ סר סנדפורד פלמינג כי המעבר ישמש כמעבר בו תשתמש הרכבת הקנדית פסיפית כדי לחצות את הרי הרוקי. הצעה זו נדחתה לטובת מסלול יותר ישיר, שמצוי דרומה יותר (אולם מסלול יותר תלול וקשה למעבר) - דרך מעבר קיקינג הורס - אשר הרכבת החלה לעבור דרכו בשנת 1886. עם זאת, רכבת גארנד טראנד פסיפיק (Grand Trunk Pacific) והרכבת הקנדית הצפונית (Canadian Northern Railways) השתמשו במעבר ילוהד, במסילות שנבנו בין השנים 1910-1913, החברה אשר ירשה את קווי רכבת אלה - הרכבת הקנדית הלאומית ( Canadian National Railway), עדיין משתמשת במסילת מעבר ילוהד. במעבר עובר כיום גם הכביש המהיר ילוהד. המעבר מהווה אתר מורשת לאומי היסטורי של קנדה החל משנת 1971. המעבר נקרא על שם הצייד פייר בוסטונייה (Pierre Bostonais) אשר כונה בצרפתית "Tête Jaune" - "בעל השיער הצהוב" (באנגלית: ילוהד), בשל שערו הבלונדיני (בוסטונייה היה אינדיאני משבט האירוקוי, ולכן צבע שערו היה יוצא דופן). בוסטונייה הועסק על ידי חברת מפרץ הדסון כמדריך עבור מסעות המחקר הראשונות של החברה, אשר חצו את המעבר בדרכם לקולומביה הבריטית בשנת 1820. מעבר קיקינג הורס רכבות העוברות במעבר ילוהד, סרטון באתר יוטיוב תצלום לוויין של מעבר ילוהד מידע ותצלומים על מעבר ילוהד - מיועד לרוכבי אופניים מעבר ילוהד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סימון גובה מעבר ילוהד מידע על מעבר ילוהד - רישום אתרי מורשת ההיסטוריה של מעבר ילוהד
סוליה (איבר)

סוליה, היא החלק התחתון של כף הרגל. היא מתחילה מן העקב, נמשכת דרך הקשת ומגיעה עד לכרית כף הרגל - לפני החלק התחתון של אצבעות כף הרגל. זהו החלק של כף הרגל שמונח על הקרקע בעת עמידה והליכה. סוליות כף הרגל מכילות את שכבות העור העבות ביותר בגוף, וזאת על מנת שיעמדו בלחץ שנוצר ממשקל הגוף עליהן בזמן עמידה והליכה, שלא יפצעו. העור של סוליות כף הרגל חסר שיער, ויש לו הרבה פחות מלנין מאשר שאר הגוף, וזאת הסיבה שצבען של סוליות כפות הרגליים הוא בהיר יותר משאר העור בגוף. לסוליה יש מספר גדול של נקבוביות זיעה, בדומה לכף היד. בנוסף, הוא אחד החלקים בגוף הרגישים ביותר למגע, וזאת עקב ריכוז גבוה של סיבי עצב, כ-200 אלף לכל סוליה. עובדה זו עושה את סוליות כף הרגל רגישות לדגדוג, וזהו איבר שרבים רואים בו אזור ארוגני, שעיסויו גורם הנאה רבה למעוסה. בשל כך, עיסוי סוליות הרגליים נעשה רבות לשם הרפיה ובילוי, ומחקרים מסוימים אף מראים שעיסוי המקום יכול לגרום לירידה משמעותית בכאבים, ואף להפחית עייפות ולקדם שינה טובה יותר. רפלקסולוגיה שביל רגליים יחפות ויקיפיט פטיש לכפות רגליים קשת (כף רגל) כרית כף הרגל מדיה וקבצים בנושא סוליה בוויקישיתוף "5 reasons to wear or train in minimal (or no) shoes". barefootr.com. Brittan, Patti (2003). Complete Idiot's Guide to Sensual Massage. Alpha Books. ISBN 9781592570959. Lee, Jeongsoon; Han, Misook; Chung, Younghae; et al. (2011). "Effects of Foot Reflexology on Fatigue, Sleep and Pain: A Systematic Review and Meta-analysis". Journal of Korean Academy of Nursing. Korean Society of Nursing Science (KAMJE). 41 (6): 821–833. doi:10.4040/jkan.2011.41.6.821. ISSN 2005-3673.
ביל פיטו

אבנעזר ויליאם "ביל" פיטו (באנגלית: Ebenezer William "Bill" Peyto; ‏14 בפברואר 1869 - 23 במרץ 1943) היה מחלוצי המתיישבים בהרי הרוקי, צייד ומדריך שבילים. פיטו נולד בולינג, בקנט שבאנגליה. פיטו היגר לקנדה בפברואר 1887. הוא המשיך להרי הרוקי הקנדיים, שם הועסק כעובד בהקמת מסילות הברזל. בשנת 1890 הקים פיטו ביקתת עץ בסמוך לנהר בואו והיה מחלוצי המתיישבים האירופאים בהרי הרוקי הקנדיים. פיטו שימש כמדריך בהרים, ובין השנים 1913 ועד פרישתו בשנת 1936 שימש כאחד השומרים הראשונים בפארק הלאומי באנף (למעט בשנות שירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה). כמדריך הוביל פיטו את אדוארד וימפר בדרכו למעבר ורמיליון. בשנת 1901, לאחר שובו ממלחמת הבורים, התחתן עם אמילי ווד ( Emily Wood) מקולומביה הבריטית, ושנה לאחר מכן נולד בנו רוברט פיטו (Robert W.F. Peyto). לאחר מות אשתו בשנת 1906, עבר הבן רוברט להתגורר עם משפחתה בקולומביה הבריטית. פיטו התגייס לשירות צבאי בשנת 1899, והשתתף במלחמת הבורים בגדוד הסוסים של הלורד סטרתקונה (Lord Strathcona's Horse Regiment). במהלך מלחמת העולם הראשונה פיטו שירת בבלגיה ובצרפת בגדוד הרכוב ה-12. פיטו נפצע ברגלו הימנית בקרב איפר השני. פיטו נפטר ב-23 במרץ 1943 בעיר באנף. על שמו קרוי קרחון פיטו הנמצא על קו פרשת המים של אמריקה, ואגם פיטו. קורות חייו של ביל פיטו סיפורו של ביל פיטו, באתר 100 שנים לאלברטה ביל פיטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קברו של פיטו באתר findagrave
קרחון פיטו

קרחון פיטו (באנגלית: The Peyto Glacier) הוא קרחון הממוקם בלב הרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפרק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה. הקרחון נמצא כ-90 קילומטרים צפונית מערבית מהעיירה באנף. הקרחון ממוקם בסמוך לכביש המהיר אייספילדס, והגישה אל הקרחון היא מכביש זה. קרחון פיטו מהווה חלק משדה הקרח ואפטה, אשר ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה. מימי הקרחון הנמסים, והסחף שנגרף עימהם יוצר את צבע הטורקיז הייחודי של אגם פיטו, צבע אשר הופך את האגם ליעד תיירותי פופולרי. בשל התחממות כדור הארץ, ובדומה לקרחונים אחרים, קרחון פיטו נסוג בקצב מהיא, במיוחד מאז המחצית האחרונה של המאה ה-20. בשנת 1896 שטחו של הקרחון היה 16.74 קמ"ר; בשנת 1917 נמדד שטחו ונעמד על 16 קמ"ר. בשנת 1966 שטחו של הקרחון היה 13.11 קמ"ר (או 13.40 קמ"ר לפי מדידה אחרת), ובשנת 1996 שטחו של הקרחון עמד על 12.94 קמ"ר. ממדידות אלה עולה כי נפחו של הקרחון איבד כ-70% מהמסה שלו במשך כמאה שנים. בסמוך לקרחון נמצאת ביקתת פיטו, המשמשת מטפסי הרים באזור. הקרחון נקרא על שם ביל פיטו, מהשומרים הראשונים של הפארק הלאומי באנף. C. SIMON L. OMMANNEY, GLACIERS OF THE CANADIAN ROCKIES, U.S. GEOLOGICAL SURVEY PROFESSIONAL PAPER 1386–J–1, pp. 234 - 237. מדיה וקבצים בנושא קרחון פיטו בוויקישיתוף Wallace, Alistair Lennox The volumetric change of the Peyto Glacier, Alberta, Canada, 1896-1966, Wilfrid Laurier University
ארתור הוברט

ארתור (אשר) הוברט (באנגלית: Arthur Hubert; ‏~1904 - 11 באוקטובר 1991) היה איש עסקים ונדבן יהודי בריטי - גרמני. נולד בשליכטרן (אנ'), גרמניה, לאב סוחר מתכות. למד בפולדה ונישא. בשנת 1938 נשלח למחנה בוכנוואלד, ומיד עם שחרורו נמלט מאימת הנאצים לאנגליה עם אשתו ובנו הקטן. הזוג הוברט הגיע יום לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והתיישב בבלקברן. עם כניסת בריטניה למלחמה (מבצע דינמו) הוגלו יחד עם פליטים יהודים ונתיני אויב אחרים לאי מאן בגלל היותם נתיני מדינת אויב. בתחילת דרכו באנגליה עסק במסחר מתכות, הוא הצטרף כבר בשנת 1944 לחברה שעסקה בגרוטאות מתכת, ובהמשך נעשה שותף עם אחיו ולטר וכמה מידידיו בחברת מתכות גדולה שהונפקה לבורסה בשנת 1964 כשהוברט משמש יו"ר החברה. בשנת 1976 מכר הוברט את החברה. ובשנת 1987 עלה לישראל והשתקע בירושלים שבה חי עד מותו באוקטובר 1991. הוברט תמך בעיקר במוסדות חינוך יהודיים אורתודוקסיים ברחבי אנגליה, אירופה ושאר העולם. בין היתר תרם בבשתנ 1971 רבע מיליון ל"י לישיבת פוניבז'. על שמו נקרא אחד מחדרי הישיבות הגדולים בקומת הכניסה לבניין הישיבה המרכזי "אולם הוברט". בשנת 1978 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן בשל תרומותיו למוסד זה. הוברט, ארתור, ב"מילון פלגרייב להיסטוריה אנגלית-יהודית" (Palgrave Dictionary of Anglo-Jewish History), ‏2011, עמ' 441. (באנגלית) פרטים ביוגרפיים(הקישור אינו פעיל) ופרטים על שישה "מפתחות כבוד" שהוענקו לאחים הוברט בשל תרומותיהם לקהילות יהודיות בהיילוק ובווייטפילד, מנצ'סטר; ולישיבת גייטסהד. במבט חטוף, מעריב, 4 בפברואר 1971 סוד הלמדנות, מעריב, 18 בפברואר 1971. רשימת מקבלי התואר לדורותיהם באתר אוניברסיטת בר-אילן.
פריכיות אורז

פריכיות אורז הן מאכל שטוח, פריך, יבש ואוורירי העשוי מאורז, בדומה לפצפוצי אורז. אוכלים את הפריכייה כחטיף בריא, והיא משמשת כמוצר בסיסי לדיאטה או כבסיס למרכיבים אחרים. לעיתים היא משמשת כתחליף לפרוסת לחם כחלק מדיאטה ולצורך בריאות. מאידך היו שהמליצו להימנע מאכילת פריכיות בשל חומרים המזיקים לגוף. פריכיות הן בדרך כלל עגולות, אך קיימות גם מרובעות. לעיתים מכינים אותן עם תיבול ובטעמים, מלוחים או מתוקים. קיימות פריכיות גם מדגנים אחרים, כגון תירס, כוסמין ועוד. הפריכיות נמכרות ומיוצרות בעיקר בארצות הברית, באירופה ובישראל. ברכתן נתונה בפולמוס הלכתי, כמו הברכה על פצפוצי האורז. פריכיות אורז שלא עברו בישול לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך החזון עובדיה והאור לציון ברכתן האדמה. לדעת הרב יוסף שלום אלישיב ברכתן מזונות ולדעת הרב יהודה פישר ברכתן שהכל. מדיה וקבצים בנושא פריכיות אורז בוויקישיתוף 4 דברים שלא כדאי לכם לאכול, אפילו בדיאטה, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2013 פריכיות אורז ענבל קרקו, בדקנו: מה עדיף לדיאטה - צנימים, פריכיות, או לחם?, באתר ynet, 13 בספטמבר 2008 אוכל דיאטטי: האם אכלתי פריכיות אורז לשווא?, שירותי בריאות כללית מה מברכים על פיצפוצי אורז ועל פריכיות אורז?, רבני בית ההוראה, ט"ו אלול ה'תשע"ד ספר וזאת הברכה, עמודים 108–109. ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
יחסי לבנון–עיראק

יחסי לבנון–עיראק הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין לבנון לבין עיראק. שתי המדינות חברות הן בליגה הערבית והן ב-G77. לבנון מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד, ועיראק מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות. היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1943, והתחזקו בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין, אשר הידק את היחסים עם בשיר ג'ומאייל, ולאחר מכן עם אחיו אמין ג'ומאייל. היחסים התחזקו עוד יותר כאשר ממשלת עיראק תקפה את מעשיה של ישראל במלחמת לבנון השנייה. היחסים בין לבנון ועיראק נותקו והשגרירויות שלהם נסגרו ב-1994, לאחר שסוכנים עיראקיים הרגו מתנגד להם בביירות בשנת 2001 חודשו הקשרים הדיפלומטיים בין עיראק ללבנון. כמה דמויות במיליציות השיעיות[דרושה הבהרה] החזקות בלבנון מקיימות קשרים אישיים הדוקים עם ההיררכיה הדתית בנג'ף, וחלק מהשיעים הלבנונים עוקבים אחר מקורותיהם המשפחתיים חזרה לעיראק[דרוש מקור]. באוגוסט 2008 ביקר ראש ממשלת לבנון פואד סניורה בעיראק, והיה זה הביקור השלישי של מנהיג ערבי בבגדאד מהפלישה לעיראק בשנת 2003. במהלך ביקורו נפגש סניורה עם ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי, וחתם עמו על הסכמים לייצוא נפט ללבנון. מדיה וקבצים בנושא יחסי לבנון–עיראק בוויקישיתוף חודשו הקשרים הדיפלומטיים בין עיראק ללבנון, באתר הארץ, 13 במרץ 2001
שירות ביון החוץ של אזרבייג'ן

שירות ביון החוץ של אזרבייג'ן (אזרית: Azərbaycan Respublikasının Xarici Kəşfiyyat Xidməti) הוא שמה של סוכנות הביון הממשלתית של אזרבייג'ן שהוקמה ב-14 באוקטובר 2015 כיורשת למחלקת המודיעין של המשרד לביטחון לאומי שפורק. הארגון כפוף ישירות לנשיא אזרבייג'ן שממנה את יו"ר הארגון. סוכנות הביון הראשונה בתולדות המדינה הוא האגף האזרי של נקוו"ד שהוקם בשנות ה-30. עד 1991 היה המודיעין כחלק מהאגף האזרי של הקג"ב והשירותים החשאיים של ברית המועצות. ב-1991 הוקם המשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן ובמסגרתו התקיימה מחלקת המודיעין כסוכנות הביון החיצונית. ב-14 בדצמבר 2015, הנשיא אילהם אלייב חתם על צו נשיאותי מספר 706 שייסד סוכנות ביון עצמאית לראשונה. ביום הקמת השירות מונה בכיר לשעבר במשרד לביטחון לאומי, בשם אורחן סולטנוב, לעמוד בראש הארגון. ביוני 2017 נחתם צו שאשרר סמל חדש לארגון. המשרד לביטחון לאומי (אזרבייג'ן) מדיה וקבצים בנושא שירות ביון החוץ של אזרבייג'ן בוויקישיתוף אורחן סולטנוב מונה לראש שירות ביון החוץ של אזרבייג'ן, דיווח (ברוסית) הצו הנשיאותי להקמת הארגון באתר נשיא אזרבייג'ן (באזרית) דיווח חדשותי על אימוץ סמל חדש לארגון (ברוסית) על בסיס המשרד לביטחון לאומי הוקמו שירות ביטחון המדינה וביון החוץ, דיווח (ברוסית) הנשיא אשרר סמל לשירות הביון האזרי, דיווח (ברוסית) אושרר סמל חדש לשירות הביון האזרי, דיווח (ברוסית) הוענק דרגה צברת לאורחן סולטנוב, דיווח (ברוסית) Азербайджана אורחן סולטנוב הוא מנהל שירות הביון האזרי, דיווח חדשותי (ברוסית) מיהו אורחן סולטנוב?, תסקיר (ברוסית)
תומאש קושיצקי

תומאש קושיצקי (בסלובקית: Tomáš Košický; נולד ב-11 במרץ 1986) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בדברצן בעמדת השוער. קושיצקי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אינטר ברטיסלאבה ממנה המשיך לקבוצה הבוגרת. בקיץ 2008 חתם בקטניה מהסרייה א'. את עונת 2008/2009 התחיל כשוער מחליף, אך לקראת סיום העונה השוער הראשון של הקבוצה אלברטו ביזארי, הודיעה כי לא ימשיך בקבוצה ומאמן הקבוצה וולטר זנגה החליט לתת לקושיצקי את אפודת השוער הראשון על מנת שיצבור דקות משחק לקראת העונה שאחריה. ב-26 באפריל 2009 קושיצקי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 ללצ'ה ושיחק בכל משחקי הקבוצה עד סיום העונה. ב-22 ביוני 2012 חתם בנובארה כחלק מעסקת העברתו של טאקאיוקי מורימוטו שעשה את הדרך ההפוכה. לאחר שבעונת 2012/2013 היה שוער שני, בעונת 2013/2014 הצליח לבסס את מעמדו כשוער ראשון לראשונה בקריירה ורשם 40 הופעות בליגה. ב-2 ביולי 2014 חתם באסטרס טריפולי מליגת העל היוונית. ב-19 באוגוסט 2017 חתם בהפועל רעננה מליגת העל. ב-14 באוקטובר 2017 רשם את הופעת הבכורה שלו ברעננה בהפסד 3-1 להפועל באר שבע. ב-19 בנובמבר 2013 קושיצקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובקיה בתיקו 0-0 נגד גיברלטר. מדיה וקבצים בנושא תומאש קושיצקי בוויקישיתוף תומאש קושיצקי, באתר Transfermarkt תומאש קושיצקי, באתר Soccerway תומאש קושיצקי, באתר WorldFootball.net תומאש קושיצקי, באתר National Football Teams תומאש קושיצקי, באתר FootballDatabase.eu תומאש קושיצקי, באתר ESPN עינת הירש, ‏השוער תמאש קושיצקי חתם ברעננה, באתר ערוץ הספורט, 19 באוגוסט 2017 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תומאש קושיצקי".
NRI

NRI (ראשי תיבות באנגלית של "Norepinephrine reuptake inhibitor"; בעברית: "מעכבי קליטה חוזרת של נוראדרנלין") הוא שם כולל לקבוצה של תרופות המבוססות על עיכוב קליטה חוזרת של נוראפינפרין (נוראדרנלין) ואפינפרין (אדרנלין) על ידי חסימת הפעולה של נשא הנוראדרנלין. בכך התרופות מגבירות ריכוזים של אדרנלין ונוראדרנלין. בקבוצת NRI משמשים בדרך כלל לטיפול במצבים כמו הפרעת קשב וריכוז ונרקולפסיה, הם גם משמשים לעיתים רחוקות כתרופות נוגדות דיכאון לטיפול בהפרעת דיכאון, חרדה ועל הפרעות חרדה. עלייה באדרנלין יכולה לבסס עלייה בתוקפנות ולכן ישנה זהירות רבה עם תרופות ממשפחה זו. כיום מועדפים טיפולים אחרים לדיכאון כגון פלואוקסטין או מירטזאפין. Atomoxetine (סטרטרה, אטומיק) רבוקסטין (אדרונקס) Viloxazine NRIs עם פעילות נוספות: בופרופיון (וולבוטרין, Zyban) Manifaxine SSRI SNRI MAOI מדיה וקבצים בנושא NRI בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שירות ביטחון המדינה של אזרבייג'ן

שירות ביטחון המדינה של אזרבייג'ן (באזרית: Dövlət Təhlükəsizliyi Xidməti; בראשי תיבות: DTX) הוא הגוף העיקרי לענייני ביטחון לאומי ותפקידו לסכל ריגול ולשתף פעולה עם מחלקות אכיפת חוק וסוכנויות אחרות בתחום. השירות הוקם בדצמבר 2015 מתוך המשרד לביטחון לאומי שפוצל לגוף לביטחון פנים וסוכנות ביון. שירות ביטחון המדינה הוקם מכוח צו נשיאותי מספר 706 של הנשיא אילהם אלייב, שנחתם ב-14 בדצמבר 2015, על בסיס המשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן שפורק. מדיה וקבצים בנושא שירות ביטחון המדינה של אזרבייג'ן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שירות ביטחון המדינה של אזרבייג'ן שירות ביטחון המדינה של אזרבייג'ן, ברשת החברתית פייסבוק שירות ביטחון המדינה של אזרבייג'ן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שירות ביטחון המדינה של אזרבייג'ן, ברשת החברתית אינסטגרם שירות ביטחון המדינה של אזרבייג'ן, סרטונים בערוץ היוטיוב דיווח רשמי באתר האינטרנט של נשיא אזרבייג'ן (באזרית) דיווח חדשותי על פיצול המשרד לביטחון לאומי (באזרית) הצו הנשיאותי להקמת הארגון באתר נשיא אזרבייג'ן (באזרית) על בסיס המשרד לביטחון לאומי הוקמו שירות ביטחון המדינה וביון החוץ, דיווח (ברוסית) מידע מתוך אתר הארגון (באנגלית)
ישעיהו דליות

ישעיהו (שייקה) דליות (נולד ב-1936) בעבר מבכירי המוסד וצייד נאצים, ואיש עסקים ישראלי. ממייסדי והמנכ"ל הראשון של המרכז למורשת המודיעין, חבר הוועד המנהל של הליגה נגד השמצה ויקיר העיר רמת השרון. במסגרת משימתו האחרונה ב״מוסד״ ניהל את המבצע לאיתור פושעים נאצים ממלחמת העולם השנייה בהתמקדות על שלושה: יוזף מנגלה, קלאוס ברבי וואלטר ראוף. את ממצאי החקירה על קלאוס ברבי - לרבות מיקומו ופרטי זהותו הבדויה - העביר לממשלת צרפת, אשר דנה אותו למאסר עולם. נולד בשם ישעיהו בלומברג, בפתח תקווה. אימו, בת למשפחה מלמדים ובוגרת הגימנסיה תרבות בגרודנו בלארוס, עלתה לארץ ישראל ב-1932 במסגרת המכבייה הראשונה. אביו עלה באותה שנה מוורשה. בשירותו הצבאי היה קצין בחיל הנדסה קרבית ומונה למפקד קורס קציני הנדסה. ב-1956 נפצע במלחמת סיני בעת פריצת שדה מוקשים. לאחר שסיים קורס מפקדי פלוגות והתנדב לקורס לוחמה זעירה (קומנדו) לקצינים עיצב את סיכת לוחם-קומנדו הראשונה של צה״ל, בה נעשה שימוש עד היום. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגת צמ״ה ולאחר המלחמה התנדב להקים גדוד מילואים חדש שפעל במרחב שלמה בחצי האי סיני. בשנת 1962 הוצע לו לקטוע את הקריירה בצבא ולהתנדב ליחידה אזרחית ממודרת במשרד ראש הממשלה. דליות הצטרף למוסד, בו שירת 22 שנים במגוון תפקידי מטה ושטח בכירים. ב-1980, עם שובו משירות ממושך בחו״ל, הוצב בראש המצוד לאיתור פושעים נאצים. דליות קיבל לידיו רשימה של עשרה פושעים מבוקשים והחליט להתמקד בשלושה: יוזף מנגלה, קלאוס ברבי וואלטר ראוף. דליות הרבה לשהות באמריקה הלטינית, לפקח ולהשתתף באיסוף מודיעין ולהפעיל סייענים מקומיים וכן שלוחות של "המוסד" עצמו.  פעילויות האיסוף התבצעו גם באירופה.  במבצע לאיתור קלאוס ברבי אשר כונה "הקצב מליון", אותר האחרון לאחר פעילות ענפה, בדירה בלה פאס שבבוליביה, שם חי בכיסוי תחת השם אלטמן. עם זאת, המבצע לתפיסתו לא אושר ודליות העביר דרך גורם שלישי את הממצאים לממשלת צרפת על מנת שתפעל להסגרתו והעמדתו לדין.  ממשלת צרפת לא ידעה על מעורבותו של המוסד במבצע האיתור. לאחר כשנה בוליביה נענתה לדרישת צרפת והסגירה אותו. הוא הועמד לדין בליון, נדון למאסר עולם וכעבור זמן קצר מת בכלא. את וולטר ראוף, ממציא משאיות הגז שקדמו לתאי-הגזים, בהם נרצחו 92 אלף יהודים, איתרו אנשיו של דליות בצ'ילה, לאחר שהאחרונה סירבה לבקשות גרמניה להסגירו לידיה. חוליה של סייענים הובאה מארץ שכנה, אך מבצע החיסול לא אושר על ידי ראש "המוסד" באותה עת, יצחק חופי, בתואנה שדרך המילוט הייתה בעייתית. ב-1983 פרש לטובת עסקים פרטיים והקים חברת ייעוץ לגופים כלכליים בינלאומיים. במקביל נקרא על ידי ראש המוסד לשעבר, מאיר עמית, להצטרף אליו להקמת המרכז למורשת המודיעין (מל"מ) - ״המוסד״, אמ"ן, השב״כ, ו״נתיב״. שייקה נבחר כמנכ״ל ראשון של העמותה וחבר הוועד הפועל. מאז פרישתו יזם פיתוח פרויקטים ומתן ייעוץ בישראל ומחוצה לה שעיקרן הקמת "קרתגו אנרג'י" ו"אובק גז" שעיסוקן באנרגיה וגז. כיהן בשתיהן כיו"ר מועצת המנהלים. כמו כן כיהן כדירקטור במועצות מנהלים של חברות רבות, ביניהן הילטון ירושלים, אפקון בקרה ואוטומציה, גולדבונד תעשיות נייר ועוד. בשנת 2007 הוכרז "יקיר רמת השרון" על פועלו רב השנים ותרומתו לשיתוף פעולה של העיר על תושביה והמל"מ השוכן בעיר. נשוי למרים, אב לשלושה ילדים.
חטיבת מכבים

חטיבת מכבים הייתה חטיבה מרחבית של צה"ל שתפקידה היה לשמור על קו התפר באזור מודיעין ולמנוע אירועי פח"ע. החטיבה פעלה תחת פיקוד אוגדת אזור יהודה ושומרון. ב־2004, במהלך האינתיפאדה השנייה הוקמה כחטיבה מרחבית שביעית באוגדת איו"ש על בסיס מפקדת האגד הארטילרי עוצבת עמוד האש, ובהמשך על בסיס מפקדות של חטיבות תותחנים ושריון סדירות בהם חטיבת האש 282 חטיבה 188 וחטיבה 401. תפקיד החטיבה היה אחזקת קו התפר באזור מודיעין. החטיבה הייתה אחראית מאזור נחל שילה שליד קלקיליה עד מבואות ירושלים. החטיבה פיקחה מטעם הממשל הצבאי מעבר לקו הירוק על 32 כפרים פלסטיניים ותשעה יישובים ישראליים. בין הכפרים הפלסטינים היו בית סירא, בידיה, חרבתא אל-מצבאח, בית עור א-תחתא, והיישובים הישראלים חשמונאים, לפיד, מתתיהו, מודיעין עילית, מבוא חורון, אורנית, מתן ואייל. ביולי 2008 נסגרה החטיבה וחטיבת אפרים קיבלה את האחריות על רוב האזור. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פליקס פריש, ‏48 התרעות לפיגועים; 10 מבוקשים נעצרו ביו"ש, באתר גלובס, 10 בפברואר 2004 דבר מפקד חטיבה 188 במלחמה לבנון השנייה, אל"ם (מיל') משה שטרית, באתר www.lebanonwar2.idf.il 'מדוע הטיל צה"ל שטח צבאי סגור?' - חדשות מדיניות ופוליטיקה, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד דני זאק, ריקי הראל, אירית חודורוב, חטיבה צבאית חדשה תפעל באזור, באתר ynet, 18 בפברואר 2004 "כדי להיות איש אש טוב צריך להבין הקשרים רחבים" – תמיד תותחן