laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרי קינג

קרי קינג (אנגלית: Kerry Ray King; נולד ב-3 ביוני 1964 בלוס אנג'לס) הוא גיטריסט אמריקאי משפיע, ממייסדיה של להקת הת'ראש מטאל סלייר. ב-1981 הציע קינג לג'ף הנמן להקים את להקת סלייר. ראשו המגולח, הסרט הקוצני שעל פרק ידו והקעקועים הרבים שעל גופו הם סימניו המזהים. סולו הגיטרה שלו מאופיין בנגינה מהירה וכאוטית ובוויברטו כבד באופן קיצוני יותר מאשר במלודיה. סגנון נגינתו של קינג לא השתנה כמעט במהלך תקופת פעילותה של סלייר, דבר שהוביל לביקורות על "קיבעונה" של הלהקה. מאידך, נגינתו של קינג השפיעה רבות על הת'ראש מטאל והדת' מטאל, בהם סולם דיאטוני הוא פחות חשוב מאשר ברוק ובמטאל המסורתיים. קינג הוא כותב השירים העיקרי של סלייר, ומתרכז בעיקר בנושאים שטניסטיים, כאשר הוא מסביר זאת במשיכתו לז'אנר סרטי האימה. הוא התבטא בעבר כי הוא אינו מאמין באלוהים או בשטן, אך הוא כותב על נושאים שטניסטיים משום שלדעתו הכתיבה על השטן מהנה יותר מאשר כתיבה על אלוהים. קינג מבקר את הממסדים הדתיים המאורגנים בקביעות ומתאר את הדת כ"קביים עבור אנשים שהם חלשים מדי מכדי להתמודד עם החיים בכוחות עצמם". קינג כתב את התוכן הגס והאנטי דתי קיצוני של האלבום של סלייר god hates us all. לקינג חילוקי דעות מיחוצ"נים עם אושיות מטאל, בהם דייב מאסטיין ממגאדת'. קינג היה הגיטריסט הראשון שלהם, הוא אמר כי הוא "מעריץ את מאסטיין עד היום כגיטריסט", על אף שהוא רואה אותו כאדם "צבוע". קינג ביקר את להקת מאשין הד בעקבות יציאת אלבומם Supercharger כאשר טען שהתמסחרו, וכן טען שמאשין הד "אחראית לז'אנר הראפ-מטאל". ב-2007 תיאר את החלטתו של ריק רובין, המפיק של סלייר, להפיק את אלבומה התשיעי של מטאליקה במילים "סטירה בפרצוף" ואף כינה את מטאליקה "ספינה טובעת". הוא ניגן בגיטרה במספר פרויקטים מלבד אלה של סלייר, ביניהם בשירים "No Sleep till Brooklyn" ו-"(Fight For Your Right (To Party" של הביסטי בויז (בהשפעתו של ריק רובין שעבד עם שתי הלהקות), "Goddamn Electric" של פנטרה, ו-"Dead Girl Superstar" של רוב זומבי. ב-17 במאי 2024 הוציא לאור את האלבום From Hell I Rise. 2024: From Hell I Rise אתר האינטרנט הרשמי של קרי קינג (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא קרי קינג בוויקישיתוף קרי קינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרי קינג, באתר Last.fm (באנגלית) קרי קינג, באתר AllMusic (באנגלית) קרי קינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרי קינג, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) קרי קינג, באתר Discogs (באנגלית) קרי קינג, באתר Songkick (באנגלית) קרי קינג, באתר SecondHandSongs פלין ממאשין הד: אני מאוכזב מקרי קינג מסלייר, באתר Blabbermouth.net (אנגלית) גיבור גיטרה יקר: קרי קינג, באתר Guitar World (אנגלית) קינג מסלייר: שיתוף הפעולה של ריק רובין עם מטאליקה הוא סטירה בפרצוף, באתר Blabbermouth.net (אנגלית) קרי קינג: מטאליקה היא ספינה טובעת, באתר Ultimate-Guitar.com (אנגלית)
מנחם צור

מנחם צור (נולד בשנת 1942 בתל אביב) הוא מלחין ישראלי, פרופסור אמריטוס למוזיקה במקצועות תאוריה והלחנה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. צור בוגר האקדמיה המשיך לימודיו בארצות הברית במוסדות מאנס קולג', שרה לורנס קולג' ואוניברסיטת קולומביה בניו יורק, שם השלים דוקטורט ב-1975 ומאז הוא חבר סגל האקדמיה בירושלים. בין מוריו שהשפיעו על דרכו כמלחין וכמחנך היו מריו דוידובסקי וקרל שכטר. מנחם צור כתב עד היום למעלה מ-250 יצירות בכל ז'אנרים הקוליים והכליים: מוזיקה קאמרית, מוזיקה סימפונית, מוזיקה לבמה ומחול, מוזיקה אלקטרונית ואופרה. בשנת 2001 העניקה לו אקו"ם פרס למפעל חיים ובאותה שנה אף קיבל את פרס ראש הממשלה להלחנה, פרס שאותו קיבל בשנית בשנת 2010. פרסים אלה מצטרפים לשורה ארוכה של פרסים שהענקו לו בעבר, בהם כמה פרסי אקו"ם ופרס גוגנהיים (האמריקאי) בשנת 1981 ופרס אנגל ב-1991. בשנת 2007 קבל את פרס המורה המצטיין באקדמיה בירושלים. יצירותיו יוצאות לאור בישראל ומחוצה לה וזוכות לביצועים של אנסמבלים ותזמורות. בין התפקידים הציבוריים שמילא צור נמנים: יו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל וראש החוג ודיקן בפקולטה לקומפוזיציה באקדמיה בירושלים. היה חבר מל"ג במדעי הרוח. הוא מרבה להרצות מחוץ לישראל בהזמנת אקדמיות ואוניברסיטאות בנושאי מוזיקה עכשווית ומוזמן לפורומים של שיפוט בינלאומי לקומפוזיציה. צור מתגורר בירושלים. הוא נשוי ואב לשניים. ארכיונו האישי מופקד באוסף המוזיקה של הספרייה הלאומית. "שכנים","הלילה האחרון" "מנקה הארובות"3 אופרות מוזיקה סימפונית * 11 סימפוניות 18 קונצ'רטי מוזיקה קאמרית: CARTOONS לאנסמבל מורחב ולאמנית קול (ענת פיק). סקס-טט פרוע (לאנסמבל מיתר) רביעיית חליל ומיתרים 8 רביעיות מיתרים חמישיית קלרינט ומיתרים 4 שלישיות לפסנתר מוזיקה אלקטרונית "מזמורים" לסרט אלקטרוני "שילובים" למקהלת ילדים ופסקול אלקטרוני כתבים מאמר בביטאון The Musical Quarterly מאמרים בביטאון האקדמיה למוזיקה מאמר בכתב העת הספרותי "פרוזה" "הרמוניה ליד המקלדת", ספר לימוד, מחבר-שותף עם פרופ' דליה כהן ונפתלי וגנר, הוצאת "אקדמון", ירושלים מנחם צור, באתר Discogs (באנגלית) חגי חיטרון, בידור ואמנות - מצא את ההבדלים, באתר הארץ, 7 בינואר 2010 פירוט מלא של יצירותיו באתר ArtPro מידע על מנחם צור בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת הפרסומים של מנחם צור, בקטלוג הספרייה הלאומית ארכיון מנחם צור 1971-, הספרייה הלאומית
שרון הראל

שרון הראל (נולדה ב-6 במרץ 1952) היא מפיקת קולנוע ישראלית. הראל הקימה וניהלה את חברת ההפקות הבינלאומית קפיטול פילמס. היא אשתו של איש העסקים ואיל ההון היהודי-בריטי, סר רונלד כהן. שרון מחזיקה בתואר ליידי ופעילה גם בתעשיית הקולנוע הישראלית. הראל גדלה בהרצליה פיתוח. אביה, יוסי הראל, היה חבר ההגנה, מפקד האוניה אקסודוס, שירת באמ"ן ואחר כך היה לאיש עסקים. במהלך שירותה הצבאי פגשה את אבי נשר שלימים היה במאי קולנוע, בן זוגה ושותפה בהפקה ובימוי של סרטי קולנוע. בשנת 1978 הפיקו השניים את הסרט "הלהקה", ב-1979 את הסרט "דיזנגוף 99" וב-1980 את "הפחדנים". הראל הייתה שותפה יצירתית לתסריט, לליהוק ולהפקה של שלושת הסרטים. לאחר הפקת סרטים אלו דרכיהם נפרדו. רבים סבורים כי לשיתוף הפעולה שבין הראל ונשר חלק נכבד בהצלחתם של הסרטים. בשנת 1987 נישאה לסר רונלד כהן שחי בלונדון, מייסד ויו"ר קרן ההשקעות אייפקס פרטנרס, שהייתה בין היתר שותפה בעבר בגרעין השליטה בחברת בזק ובחברת תנובה. לזוג שני ילדים, תמרה ויהונתן. בחודש מאי 1989 הקימה הראל את חברת ההפקות הבינלאומית "קפיטול פילמס" (Capitol Films) העוסקת במימון הפקה והפצה של סרטי קולנוע, שמרכזה בלונדון. החברה מפיצה מעל 100 סרטי קולנוע ומדי שנה נוספים לספריית החברה בין חמישה לעשרה סרטים חדשים. קפיטול פילמס מימנה מספר גדול מן הסרטים בהפקה מלאה או חלקית, בין הסרטים שהפיקה היו סרטיו של הבמאי רוברט אלטמן, "פארק גוספורד" שהיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, הסרט זכה באוסקר על התסריט ובפרס גלובוס הזהב עבור הבימוי; וכן סרטו של אלטמן "רקדנים". הראל הפכה לאחת הנשים החזקות בתעשיית הקולנוע הבריטית והחברה, לאחת מחברות הסרטים העצמאיות המצליחות באירופה ובעולם. בשנת 2006 נמכרה חברת "קפיטול פילמס" לחברה שמרכזה בלוס אנג'לס. הראל ושותפותיה ממשיכות לנהל מלונדון את החברה. בעקבות הפקה חדשה של "הלהקה" והפעם כמחזמר בתיאטרון "הבימה" (2006), חודש לאחר שנים רבות הקשר בין הראל לבמאי אבי נשר; השניים אף שיתפו פעולה בהפקת הסרט הסודות (2007). מדיה וקבצים בנושא שרון הראל בוויקישיתוף שרון הראל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שרון הראל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרון הראל, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי שרון הראל, באתר ספר הקולנוע הישראלי אמיר חצרוני ושמוליק דובדבני, על ההדוניזם התל אביבי בקולנוע של אבי נשר דפנה מאור, המפיקה הישראלית לשעבר הראל מכרה את חברת הסרטים שלה למוביוס פיקצ'רס ברווח של מיליוני ליש"ט, באתר הארץ, 21 בינואר 2006 ידיעה ב"עלונדון" המגזין לישראלים בלונדון גואל פינטו, אחרי 20 שנה, באתר הארץ, 30 במרץ 2006
מלך ממלכת אימרתי

רשימת מלכי ממלכת אימרתי: גנרל-מייג'ור, קונסטנטין דווידוביץ' 1815–1844 הנסיך (קניאז), קונסטנטין קונסטנטינוביץ' 1844–1885 הנסיך (קניאז), מיכאיל קונסטנטינוביץ' 1885–1888 הנסיך (קניאז), גיאורגי מיכאלוביץ' 1888–1932 גיאורגי גיאורגייביץ' 1932–1972 קונסטנטין גיאורגייביץ' 1972–1978 מלכי אימרתי, באנגלית
סינונים

האם התכוונתם ל... מילה נרדפת – בתחומי המילונאות והסמנטיקה הלקסיקלית, קבוצת מילים להן משמעות שקולה או דומה מאוד. שם נרדף (טקסונומיה) – שם מדעי של טקסון אשר ידוע בשם מדעי אחר.
סיבה למסיבה

סיבה למסיבה הייתה תוכנית האירוח המרכזית של הערוץ הראשון, ושודרה בליל שבת בשנים 1984–1990. התוכנית הייתה המשך "משופר" של התוכנית "שעה טובה". את התוכנית הנחה תחילה מני פאר, במשך עונת שידור אחת. התוכנית שודרה לראשונה בדצמבר 1984. לאחר פרישתו הנחה דניאל פאר את התכנית לתקופה קצרה, ולאחר מכן הנחו את התוכנית מנחים מתחלפים ובהם: גידי גוב, ספי ריבלין, אילי גורליצקי, דודו דותן, אבי אתגר, מאיר שלו ועוד. לבסוף נבחרה רבקה מיכאלי כמנחה קבועה בשנת 1986. את התוכנית הפיק אהרון גולדפינגר, והיא שודרה פעם בשבועיים. ברוב שנות התוכנית שודרו במקביל אליה תוכניות אירוח אחרות ("ממני", "סופסוף"). בתוכנית התארחו טובי היוצרים, האמנים ואנשי החברה הישראלית של שנות ה-80, ובה התגלו לראשונה הזמרות ריטה ומרגלית צנעני. גם הזמרת רינת גבאי זכתה לחשיפה ראשונה לקהל בתוכנית. את פתיח התוכנית הלחין אלדד שרים. את התוכנית ליוותה מוזיקלית תזמורת הטיילת בניצוחו של דוד קריבושי. פינות ידועות בתוכנית: פינת הסאטירה של שלמה ניצן, פינת החיקויים של טוביה צפיר ורבקה מיכאלי, פינה שממנה יצאו בין השאר הקטעים: "הגבעטרון – חברי הכנסת", "ארוחת הבוקר", "עם אחד עם שיר אחד" ועוד רבים. בנוסף, נכתבו שירים במיוחד לתוכנית. אחד הידועים שבהם הוא השיר "סיירת עולם", אותו חיברה והלחינה נעמי שמר במיוחד לתוכנית, והוא מבוצע על ידי מוני מושונוב, שלמה בראבא ורבקה מיכאלי. בשנת 2016 חזרה התוכנית לסיבוב פרידה של ארבע תוכניות בהנחיית רבקה מיכאלי. מדיה וקבצים בנושא סיבה למסיבה בוויקישיתוף "סיבה למסיבה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית לאה ענבל, המילה היא פנינה רוזנבלום, כותרת ראשית, 19 בדצמבר 1984 שגיא בן נון‏, "אין היום תוכנית שמשקיעים בה כ"כ הרבה כמו שהשקיעו ב'סיבה למסיבה'", באתר וואלה, 23 בנובמבר 2016 לאה ענבל, המילה האחרונה - פנינה רוזנבלום, כותרת ראשית, 19 בדצמבר 1984 אילנה באום, רבקה מיכאלי - בין המועמדים להנחיית "סיבה למסיבה", מעריב, 2 בפברואר 1986 רוגל אלפר, חלפו 30 שנה ועדיין בא להקיא מ"סיבה למסיבה", באתר הארץ, 28 בנובמבר 2016 סער גמזו, עכבר העיר, "סיבה למסיבה": למה הקאמבק הזה מגיע לנו?, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2016
כן מה?!

"כן מה?!" הייתה קומדיית מצבים, מבית היוצר של הערוץ הראשון, שהופקה ושודרה מסוף 1988. הסדרה נכתבה על ידי ענת גוב. אות הפתיחה והסיום של הסדרה נכתבו בידי להקת משינה. הפקת הסדרה החלה ביולי 1987, ביוזמת מחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית. פרק פיילוט ראשון צולם באולפני הרצליה ואחריו הוחלט לצלם שישה פרקים של הסדרה שנקראה תחילה "גימל 7". ביוני 1988 הסתיימו צילומי הסדרה, אך הוחלט להקליט את פרק הפיילוט מחדש. בספטמבר הייתה הסדרה מוכנה לשידור וענת גוב החליטה לשנות את שמה ל"כן מה?!". הפרק הראשון שודר ב-12 בדצמבר 1988. בעקבות סקר שערכה רשות השידור בקרב הצופים, הוחלט על הפקת עונה שנייה. באוגוסט 1988 החלו צילומי עונה שנייה עם מספר כותבים נוספים, והמפיקה והעורכת דליה מור, הודיעה שתחזיק בזכות המילה האחרונה לגבי התסריט והמשחק ולא ענת גוב. לאחר שצולמו שני פרקים הופסקו הצילומים בעקבות חילוקי דעות קשים של ענת גוב והשחקנים עם המפיקה דליה מור, והתפטרותו של הבמאי. "כן מה?!" התמקדה במשפחה ישראלית ממוצעת, המורכבת מזוג הורים, מליק, (המגולם על ידי גידי גוב), איש קבע בצה"ל ושוביניסט בדעותיו, אשתו סוניה (המגולמת על ידי אורלי זילברשץ), בנותיהם יעל ושרון (מירה ודפנה רובינשטיין), שכנם איציק (אשר מגולם על ידי דב נבון) והנהגת של מליק, נעה (עידית טפרסון). "כן מה?!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כן מה?!", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ביקורות שרית פוקס, נעים על סף שעמום, מעריב, 13 בדצמבר 1988 אדר אבישר, כן, אז מה היה לנו שם ?, מעריב, 2 בינואר 1989 רון מיברג, הספרינט בסוף הביא הפסד בכבוד, חדשות, 17 בינואר 1989 יעל אדמוני, הערב סרט, מחר ניצן חוזר, חדשות, 30 ביולי 1987 "גימל :"7 פוחדים מהשוואה עם מאש"ה, מעריב, 14 ביוני 1988 יש כסף ־ חסר תסריטים, מעריב, 15 בספטמבר 1988 החיים אחרי מאש"ה, כותרת ראשית, 7 בדצמבר 1988 כן, מה תכתוב ענת גוב?, מעריב, 31 באוגוסט 1989 כן, מתי?, מעריב, 1 בפברואר 1990
תקומה (סדרת טלוויזיה)

"תקומה: 50 השנים הראשונות" היא סדרת טלוויזיה תיעודית של הערוץ הראשון אשר שודרה בשנת 1998, לציון חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, ומספרת על ההיסטוריה של מדינת ישראל. הסדרה נעשתה בהפקתו ועריכתו של גדעון דרורי; התסריטאית והבמאית הייתה דינה צבי-ריקליס. זוהי למעשה סדרת ההמשך לסדרה "עמוד האש" והיא ממשיכה מן המקום שבו עצרה הסדרה הקודמת. בין הנושאים שנידונו ב-22 פרקי הסדרה: העלייה לישראל, יחסי דתיים-חילוניים, המהפכים הפוליטיים והכלכליים, המלחמות, יחסי החוץ של ישראל, האינתיפאדה הראשונה, פיגועי הטרור והסכמי השלום. בשנת 2016 שודרה בערוץ הראשון הסדרה "והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל" העוסקת בתולדות ארץ ישראל משחר ההיסטוריה ועד התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. סדרה זאת נחשבת לסדרה משלימה לטרילוגיה על תולדות ארץ ישראל. ״תקומה״ הופקה בעברית ובגרסה מקוצרת בת שעתיים בשפה האנגלית. הקריין בגרסה העברית היה השחקן יגאל נאור, ובשפה האנגלית - הבמאי מיכה לבינסון. את המוזיקה המקורית שליוותה את הסדרה יצר ועיבד שלמה גרוניך. כיום משודרת הסדרה בשידורים חוזרים בערוץ 33 ובערוץ ההיסטוריה. בשנת 2006 הוציאה רשות השידור מארז DVD הכולל את כל פרקי הסדרה. הסדרה זכתה לרייטינג גבוה, אך עוררה דיון ציבורי ומספר מחלוקות בעת שידורה, וספגה ביקורת, בעיקר מקרב חוגי הימין, בטענה שהיא איננה מאוזנת. נושא הסדרה אף עלה לדיון בכנסת במרץ 1998, בעקבות בקשתו של חבר הכנסת חנן פורת אשר טען כי "מה שיש בסדרה הזאת איננו תקומה, אלא תקומה וחורבנה". במיוחד עורר מחלוקת הפרק החמישה עשר "בנתיב הטרור - בילאדי בילאדי", אשר סיפר על תולדות הקמת ארגוני הטרור הערבים. הטענות העיקריות קבלו על כך שהפרק הציג בעיקר את הנרטיב הערבי לסכסוך. יוצרי הסדרה טענו שלא ניתן להפריד את סיפור ארגוני הטרור מסיפור מדינת ישראל וכי ראוי שהדורות הבאים ילמדו על מעשי האיוולת של ארגונים אלו. "דור בארץ" - המרד הערבי הגדול והמאבק בבריטים (1936–1947) "מדינה בדרך" - מלחמת העצמאות והכרזת המדינה (1947–1948) "מגש הכסף" - הדיפת צבאות ערב והסכמי שביתת הנשק (1948–1949) "קיבוץ גלויות" - העלייה ההמונית (1948–1958) "עם במדים" - פעולות התגמול ומבצע סיני (1949–1956) "בצל השואה" - שתיקת הניצולים ומשפט אייכמן (1948–1966) "הגידו כן לזקן" - מנהיגותו של דוד בן-גוריון (1948–1967) "קו פרשת המים" - מלחמת ששת הימים (1967) "מעולם מצבנו לא היה טוב יותר" - ישראל בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום כיפור (1967–1973) "רעידת אדמה" - מלחמת יום הכיפורים (1973) "האופסימיסט" - ערביי ישראל ממלחמת העצמאות עד "יום האדמה" (1948–1976) "ישראל השנייה" - המחאה העדתית והמהפך הפוליטי (1959–1981) "הלנצח תאכל חרב?" - הסכם השלום עם מצרים (1977–1982) "אתחלתא דגאולה" - התנחלויות "גוש אמונים" (1967–1984) "בנתיב הטרור-בילאדי בילאדי" - ישראל נגד ארגוני הטרור הפלסטיניים (1967–1982) "סדק בבית" - מלחמת לבנון הראשונה (1982) "תנו לחיות בארץ הזאת" - כלכלה מימי הצנע ועד נפילת הבורסה (1949–1986) "שלח את עמי" - ישראל ויהדות ברית המועצות (1948–1994) "בבל וירושלים" - ישראל ויהדות ארצות הברית (1948–1994) "הכותל וההר" - יחסי חילונים ודתיים (1948–1993) "האבן וענף הזית" - האינתיפדה הראשונה והסכם אוסלו (1987–1993) "שלום חבר" - מהסכם אוסלו ועד רצח רבין (1993–1995) מדורות השבטים תקומה – 50 השנים הראשונות, באתר כאן ארכיון "תקומה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תקומה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "תקומה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית תקומת הטלויזיה במיטבה, באתר גלובס, 25 במרץ 1998 תמליל הדיון, באתר הכנסת, 25 במרץ 1998.
תאוריית אסון טובה

תאוריית אסון טוֹבָּה היא תאוריה בתחום האבולוציה של האדם שהוצעה בשנות ה-90, אך עדויות הסותרות אותה הוצגו בעשור השני של המאה ה-21. התאוריה עוסקת בצוואר בקבוק גנטי משוער שהתרחש כ-71,000 שנים לפני זמננו. על פי התאוריה, התפרצות-על של הר הגעש טובה בסומטרה הובילה לחורף געשי, שהוביל להצטמצמות האוכלוסייה האנושית לכמה אלפי פרטים ולהיווצרות צוואר בקבוק גנטי בקרב המין האנושי. התאוריה הוצעה לראשונה בשנת 1993 על ידי עיתונאית המדע אן גיבונס, ובשנת 1998 פרסם סטנלי אמברוס מאוניברסיטת אילינוי מאמר מעמיק בנוגע לתאוריה. במאמר מדגיש אמברוס כי אין (נכון לעת כתיבת המאמר) די מידע ארכאולוגי וגאולוגי כדי לאמת את מסקנותיו. בשנת 2013 פורסם מחקר שבחן את האפר הגעשי באגם מלאווי, בו נטען כי התפרצות הר הגעש טובה לא הובילה לשינוי אקלים משמעותי במזרח אפריקה, וכי אין עדויות לכך שחורף געשי התרחש וגרם לצוואר הבקבוק הגנטי. מחקר נוסף שפורסם בשנת 2015 תמך בטענה זו. מדיה וקבצים בנושא תאוריית אסון טובה בוויקישיתוף Population Bottlenecks and Volcanic Winter 1998 article based on news release regarding Ambrose's paper Homepage of Professor Stanley H. Ambrose Toba Volcano Article in The Economist https://web.archive.org/web/20060220080954/http://www.andaman.org/book/app-r/ch5_bottleneck/textr5.htm Chapter 5, Toba Volcano, by George Weber Ann Gibbons (1993). "Pleistocene Population Explosions". science. 262 (5130): 27–28. doi:10.1126/science.262.5130.27. Stanley H. Ambrose (1998). "Late Pleistocene human population bottlenecks, volcanic winter, and differentiation of modern humans". Journal of Human Evolution. 34 (6): 623–651. doi:10.1006/jhev.1998.0219. Christine S. Lane; Ben T. Chorn; Thomas C. Johnson (2013). "Ash from the Toba supereruption in Lake Malawi shows no volcanic winter in East Africa at 75 ka". Proceedings of the National Academy of Sciences. 110 (10): 8025–8029. doi:10.1073/pnas.1301474110. Lily J. Jackson; Jeffery R. Stone; Andrew S. Cohen; Chad L. Yost (2015). "High-resolution paleoecological records from Lake Malawi show no significant cooling associated with the Mount Toba supereruption at ca. 75 ka". Geology. 43 (9): 823–826. doi:10.1130/G36917.1. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וג המרה

וג המרה הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם מחוז וג ההיסטורי. גבולותיו מצפון ומערב מדינת תיגראי, בדרום מחוז צפון וולו, בדרום-מערב בנפת דרום גונדר ובמערב במחוז צפון גונדר. עד שנת 1991 המחוז נכלל במחוזות וולו ומתיגראי שניים מבין המחוזות ההיסטוריים של אתיופיה. בימי הביניים היה לחלק מהמחוז היסטורי, וג עד שסופח למחוז וולו וחלק קטן לתיגראי, שהיו חלק מהאימפריה האתיופית וג היה מקום מושבם של מלכי שושלת זאגווה ולאחר הפסדם לשושלת הסולומונית אזור זה נשאר בשליטתם ושליטיה נקראו וגשום (שליט וג). עם התמוטטותה הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 האזור נוצר ונהפך לחלק ממדינת אמהרה. רוב תושבי המחוז אמהרים, ולצדם מיעוט של קבוצת הקמיר (או "המרה") מהאגאו. אברגלה גזיגיבלה דהנה זיקולה סהלה סוקטה מדיה וקבצים בנושא וג המרה בוויקישיתוף
אלטש

אלטש (Aletsch, בשמו המלא אלטשגליישר) הוא קרחון יבשתי ברכס האלפים הברניים שבהרי האלפים הממוקם על גבולו הצפוני של קנטון ואלה עם קנטון ברן בשווייץ. שטחו כ-120 קילומטר רבוע וממדים אלו הופכים אותו לקרחון הגדול ביותר באלפים בכלל ובשווייץ בפרט. בשיאו מגיע הקרח בקונקורדיהפלאץ (Konkordiaplatz) לעומק של 900 מטר. בשנת 2001 הוכרז אזור הקרחון כאתר מורשת עולמית ביחד עם הר יונגפראו והר ביטשהורן. קרחון אלטש נע מצפון לדרום בתוואי בצורת פרסה. הוא מתחיל את תנועתו מדרום להר יונגפראו, חותר מזרחה, עובר ממזרח להר אלטשהורן (Aletschhorn, ‏4,195 מטר) וממערב לאגם מריילן (Märjelensee) וחוזר לכיוון מערב. עומקו של הקרח יורד בהדרגה עד שהוא נמס (בעונת הקיץ) בסמוך להר ביטשהורן ומשם זורמים מימיו לעבר נהר הרון. לקרחון אלטש יובלים רבים שהם קרחונים בעצמם. שלושת היובלים המרכזיים הם זרוע אלטש הגדולה (Grosse Aletschfirn), המגיעה ממערב באורך של 9 קילומטר ורוחב של 1.5 קילומטר, זרוע יונגפראו (Jungfraufirn), המגיעה מצפון מערב באורך 7 קילומטר ורוחב של שני קילומטר, וזרוע אוויגשנייפלד (Ewigschneefeld), המגיעה מצפון באורך 8 קילומטר ורוחב 1.2 קילומטר. קרחון אלטש נע כ-180 מטר בשנה וסוחף איתו חלקי סלע הנאספים לכל אורך התוואי ומגיעים אף מיובליו. בחלקו המרכזי של הקרחון, החל בקונקורדיהפלאץ, ניתן לראות רצועות כהות של סחף הנמתחות לאורך מסלול הקרחון. רצועות אלו מכונות בגאולוגיה מורנה. קרחון אלטש סובל מההתחממות העולמית. על פי ארגון גרינפיס שהשתתף במיצג שנערך בקרחון נגד ההתחממות הגלובלית, הוא נסוג ב-115 מטר בשנת 2005 והוא צפוי להיעלם עד לשנת 2080. קרחון אלטש בקונקורדיהפלאץ מדיה וקבצים בנושא אלטש בוויקישיתוף איור של האזור ומסלולי טיול (באנגלית) אלטש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Tracy McVeigh, Say freeze: why 600 people stripped and posed on a Swiss glacier, ‏19 באוגוסט 2007 (באנגלית)
יולנדה פולסיו

יולנדה פולסיו (בספרדית: Yolanda Pulecio; נולדה ב-31 בדצמבר 1939) הידועה כ"מאמא יולנדה", היא מלכת יופי ואשת ציבור קולומביאנית. פולסיו הייתה מיס קולומביה בצעירותה; בהמשך כיהנה בקונגרס וייצגה את בני המעמד הנמוך. ידועה בקולומביה בזכות פעילותה למען ילדי שכונות העוני של עיר הבירה בוגוטה. מקלט שהקימה עבור ילדי רחוב זכה ב"פרס החברה האזרחית" מטעם האו"ם. בעלה, גבריאל בטנקור, היה שגריר ארצו ליד מוסדות אונסק"ו בפריז. השניים הם הוריה של אינגריד בטנקור, פוליטיקאית ומועמדת לנשיאות קולומביה שנחטפה ב-2002 על ידי מחתרת ה-FARC ושוחררה ב-2 ביולי 2008. מאז החטיפה הייתה פולסיו פעילה מאוד במאמצים לשחרור בתה ומדי בוקר הקפידה לשדר לה דרישת שלום באמצעות תחנת רדיו בקולומביה המעבירה דרישות שלום לכ-3,000 אזרחים קולומביאנים שנחטפו במרוצת השנים. פולסיו כתבה ספר על פרשת חטיפת בתה וגעגועיה אליה. הספר, שנכתב בשפה הצרפתית, נקרא: "Ingrid ma fille, mon amour" (תרגום: אינגריד בתי, אהובתי). ראיון עם יולנדה פולסיו (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרום וולו

דרום וולו הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם המחוז ההיסטורי וולו. גובל בצפונו במחוז צפון וולו, בצפון-מערבו בדרום גונדר, במערבו במזרח גוג'ם, בדרום-מערבו במדינת אורומיה, בדרומו שוואה הצפונית, במזרחו באורומיה ובמדינת עפר. עד שנת 1991 נכללה במחוז ההיסטורי וולו אחד מהמחוזות ההיסטוריים של אתיופיה. בימי הביניים ועד 1991 הייתה חלק מהמחוז ההיסטורי, וולו, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותה הסופית של ההחונטה הצבאית האתיופית ב-1991 המחוז התפצל למספר אזורים חצי מהמחוז שתושביו היו עפרים סופח למדינת עפר והחצי השני לשבאמהרה התחלק לשני מחוזות צפון וולו ודרום וולו. במחוז שמונה עשרה נפות יחד עם שתי ערים דסי וקמבלוצ'ה במעמד נפה ונפה אחת, ארגובה, במעמד מיוחד. מדיה וקבצים בנושא דרום וולו בוויקישיתוף
עלי כותרת (תוכנית טלוויזיה)

עלי כותרת היא תוכנית אירוח טלוויזיונית בהנחייתו ובהפקתו של ירון לונדון ששודרה בין מאי 1976 לאוקטובר 1979 בטלוויזיה הישראלית, שהייתה אז ערוץ השידור היחיד בישראל. בתוכנית התארחו אושיות התרבות והחברה של התקופה, וכן להקות וזמרים. בתוכנית שולבו מערכונים סאטיריים שבוצעו בין השאר על ידי טוביה צפיר, דובי גל ושלמה בראבא. התוכנית ירדה משידור באוקטובר 1979, בין היתר על רקע חילוקי דעות בין מנכ"ל רשות השידור יוסף לפיד למפיק לונדון. מן התוכנית שרדו הקלטות ספורות בלבד בארכיון רשות השידור. הסיבה נעוצה בכך שבתקופת שידורה חסכו ברשות השידור בקלטות. בכל שבוע מחקו את התוכנית של השבוע הקודם, ועליה הקליטו את תוכנית השבוע השוטף. לתוכנית הייתה להקת בית עם הווי פנימי שבא לידי ביטוי בשיר "הו עמי פרנקל" (על פי 'איש הבס') שנכתב על הבסיסט של ההרכב. שירים אחרים מן התוכנית הם "גבריאל בן סירה (בוצע במקור על ידי הגשש החיוור)", "גיל נסע לחו"ל" (אשר התפרסם יותר בביצוע של אריק לביא), "פרת משה רבנו" (למילים של אפרים סידון); 22 שירים יצאו בתקליט "עלי כותרת: השירים המשוגעים". טובה צימוקי, לפיד פסל ראיון עם עורך "אל-פג'ר" ב"עלי כותרת", דבר, 12 בספטמבר 1979 טובה צימוקי, ירון לונדון: שיקולי לפיד לא מקובלים עלי, דבר, 27 בספטמבר 1979 טדי פרויס, טלוויזיה: שלום "עלי כותרת", דבר, 1 בנובמבר 1979 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קומדיה רומנטית

קומדיה רומנטית היא קומדיה בעלת מאפיינים ברורים של רומנטיקה, כאשר העלילה מאופיינת בקלילות, בהומור ובהתמקדות באהבה וברומנטיקה. רובן של הקומדיות הרומנטיות מסתיימות בטוב כאשר גיבורי העלילה משיגים את מושא אהבתם. בקומדיה רומנטית טיפוסית, שני האוהבים יהיו צעירים, חביבים שכאילו נועדו להיות יחד, אך מחסומים מורכבים מונעים את איחודם. חתונה כסיום שמח לעלילה, אופיינית בחלק גדול מהקומדיות הרומנטיות. קומדיה מטורפת בני בן-דוד, הקומדיה הרומנטית האמריקנית: היסטוריה, אידאולוגיה ומגדר, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עוד להיט

עוד להיט הייתה תוכנית הופעות אולפן ווידאו קליפים ששודרה בערוץ הראשון החל משנת 1977. כבר בשנה זו צולמה התוכנית בצבע, למרות ששודרה עד 1980 בשחור-לבן. בין השירים שולבו קטעי קישור קצרים בסגנון הנונסנס, על פי רוב בהנחייתו של דורי בן זאב (אך גם של דובי גל ואלי דנקר). תסריטאי התוכנית וקטעי המעבר היה הסופר מאיר שלו. את המוזיקה לפתיח (ששימש לעיתים גם כקטע מעבר) כתב אילן מוכיח (שביצע אותו יחד עם חיים קריו) ועל הכוריאוגרפיה חתום שלמה רוזמרין (רוזה). התוכנית צולמה באולפני הרצליה ובוימה על ידי דן בירון. התוכנית שודרה במתכונת של תוכנית קליפים עבריים ותוכנית קליפים לועזיים לסירוגין מדי שבועיים. בשנת 1983 נעשה ניסיון ליצור פורמט שישלב בין הופעות חיות (למעשה השתמשו בפלייבק) באולפן שהיה דמוי מכשיר רדיו ענק לבין "וידאו קליפים" (בפילם) שצולמו בחוץ. אות חדש נכתב לתוכנית (מילים: אהוד מנור, לחן: בני נגרי) והוא בוצע על ידי הזמרת ריקי גל. את העונה הזו הנחה שדרן הרדיו אלי ישראלי. בהמשך השנה התוכנית עברה לפורמט של קליפים ברצף ללא הנחיה ובסוף שנת 1983 ירדה מהמסך. ב-9 בדצמבר 1984 עלתה תוכנית חדשה בשם "להיט בראש", תוכנית זו הייתה דומה במתכונתה לתוכנית הבריטית "Top of the Pops" והיא הייתה מבוססת על דירוג השירים של "מקום בצמרת" - מצעד הפזמונים של רשת ג'. ב-2008 יצא אלבום DVD כפול "עוד להיט - השנים הגדולות 1977-1981" בהפקת רשות השידור, ובו 66 שירים נבחרים מהתוכנית "עוד להיט" בשנים 1977-1981. עד פופ "עוד להיט", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית