laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טבילה במעיין

טבילה במעיין היא הטבילה המהודרת ביותר בהלכות טומאה וטהרה, שרק באמצעותה אפשר לזב לטהר מטומאתו, בשונה מטבילה במקווה המועילה רק לטבילת טהרה, ולטבילת נידה. למעיין הלכות שונות ומקלות יותר מאשר הלכות המקווה. בשונה ממקווה הנחשב לכזה רק אם מימיו אינם "זוחלין" - נדים ונעים, אלא ב"אשבורן" - מים העומדים על מקומם ללא תנועה, הרי שמעיין מטהר אפילו אם מימיו זורמים, כדרך המעיין. מלבד דיני הטבילה במעיין השונים מאלה של מקווה, למי המעיין ישנה מעלה מיוחדת והם נקראים במקרא "מים חיים". אם כי, לא כל מימי מעיין נחשבים למים חיים, והם נחשבים לכאלו רק אם היו תמיד מחוברים למי המעיין, ורק אם הם מים מתוקים. במים כאלו מבצעים את השלב הראשוני בטהרת המצורע, כמתואר בתחילת פרשת מצורע. הוא לוקח שתי ציפורים חיות, שוחט את האחת לתוך כלי שבו מים חיים שנשאב ממעיין באופן ישיר, וטובל את השנייה (יחד עם אגודת האזוב) במים החיים שבה מעורב דם הציפור הראשונה. על פי ההלכה, למעיין נחשב כל מקור נובע מתחת לאדמה, הנובע מששת ימי בראשית. אם כי נחלקו הראשונים בגדר המעיין: לפי הר"ש, מהותו של המעיין הוא מקור מים שגם מקומו נוצר "בידי שמים", ולכן אם אדם הרחיב את מקום התפשטות המעיין על ידי חפירת תעלות הגורמות למעיין להתפשט לעבר מקומות שלא היה בהם מתחילה, אין מקומות אלו נחשבים למעיין אלא למקווה, ומכיוון שכך, הם אינם כשרים לטבילה, שהרי מקווה אינו מטהר אלא ב"אשבורן", מים עומדים על מקומם ואינם זוחלים למקום אחר. לעומת זאת סבורים רוב הראשונים, ביניהם הרמב"ם והר"ן, כי בצורה כזו שמקום המעיין הורחב, אין כל פסול בטבילה בתעלות המעיין. חשש אחר, המקובל לפי רוב הראשונים, הוא כאשר בזמן שיורדים גשמים מרובים או בזמן הפשרת שלגים, כאשר קיים חשש כי רוב מימי המעיין אינם אלו אשר נובעים ממקורו, אלא רובם מי גשמים. באופן כזה, נחלקו האמוראים: לפי רב באופן כזה אסור לטבול במעיין, שכן רובו מי גשמים ומי גשמים אינם מטהרים אלא באשבורן, ולפי שמואל מותר לטבול במקווה כזה, מכיוון שכל המימות שבעולם מקורם בנהר פרת, שנקרא כך על שם שמימיו פרים ורבים, וכאשר יש גשם הוא מתרחב וגדל לא רק מימי הגשמים אלא בעיקר ממקורו שנובע וגדל בכל עת. ונחלקו הראשונים כמי ההלכה, הר"ן פוסק כשמואל שכן ישנה משנה כדבריו, וראשונים אחרים פוסקים כרב, שכן גם אבוה דשמואל סבור כמותו. אם כי דין זה, כי יש לחשוש לרוב מי גשמים במעיין, הוא רק במקום שבו הנהר לא התפשט מתחילה, אך במקום שהנהר או המעיין התפשט מתחילה, מותר לטבול בו למרות שמתחילה היו בו מים מועטים ועכשיו יש בו מים מרובים משנה, מסכת מקואות, פרק ה', משנה א'. משנה, מסכת מקואות, פרק א' סוף הפרק בפירושו על המשניות נדרים ל"ד ע"ב. משנה, מסכת מקואות, פרק ה', משנה ג'.
טאטא נאנו

טאטא נאנו (Tata Nano) היה דגם של מכונית מיקרו המיועדת להסעת ארבעה נוסעים. היא יוצרה על ידי חטיבת המכוניות והמנועים של קונצרן טאטא ההודי מאז שנת 2008. טאטא נאנו פותחה ויוצרה במקור עבור השוק המקומי העירוני בהודו, והיא נחשבה למכונית הזולה בעולם שיוצרה ביצור סדרתי. בשנת 2003 החלו בחברת טאטא בפיתוח של מכונית בעלת ארבעה גלגלים המיועדת להחליף כלי רכב דו גלגליים אשר שימשו כרכב משפחתי בהודו. התנאי הראשוני והבסיסי לפיתוח היה כי מחירה יהיה בהישג ידה של משפחה הודית עירונית ממוצעת. על מנת לעמוד ביעד המחיר הנמוך-מאד של המוצר הסופי, הוחלט לוותר על כל הרכיבים הבלתי חיוניים ביצור כלי הרכב ועל כל מאפייני המותרות ואביזרי הנוחות אשר מייקרים את עלותו הבסיסית. ההשקה המסחרית של דגם הנאנו המיועד לשוק המקומי ההודי התקיימה בתחילת 2011 וזכתה לתהודה בתקשורת העולמית. מחקרי שוק מקדימים שנערכו בטרם ההשקה צפו לדגם החדש הצלחה מסחרית רבה, ואחד ממכוני המחקר בהודו הגדיל לעשות בתחזיתו לשליטת נאנו על כ-65% מהשוק ההודי. בתחילת הדרך זכתה המכונית הקטנה לביקורות רבות ולא מחמיאות, אך בהמשך חלה עליה משמעותית בביקוש ובמכירות של המכונית הקטנה. בשנת 2018 הפסיקה טאטא את ייצור הנאנו, עשר שנים לאחר שהושקה. בסך הכל הסתכם הייצור בכ-275 אלף יחידות. צורתה החיצונית של טאטא נאנו עוצבה באיטליה על ידי "המכון לפיתוח הנדסת רכב". על מנת להוזיל את העלות הבסיסית של כלי הרכב כפי שנדרש באפיון המקורי, בוצעו מספר פשרות עיצוביות, בעיקר בתחומי הנוחות לעומת המקובל בכלי רכב רגילים: יחידת הכוח של הרכב מתבססת על מנוע בן שני צילינדרים בנפח 623 סמ"ק. חלקו האחורי של הרכב אינו ניתן לפתיחה. הגישה לתא המטען מתבצעת מתוך הרכב. שימוש במגב אחד בלבד לשמשה הקדמית. ויתור על מערכת הגה כוח חישוקי הגלגלים מחוברים בשלושה ברגים בלבד. מראת צד אחת בלבד ויתור על מערכת שמע פנימית. ויתור על מערכת כריות אוויר בטיחותיות. מהנדסי טאטא הצליחו לעמוד במשימה הבסיסית והציגו את כלי הרכב הזול בעולם שיוצר ביצור סדרתי. נכון לתחילת 2011 עמד מחירה הבסיסי של טאטא נאנו על כ-3,000$, מעט מעבר לציפיות המקוריות של המתכננים, בעיקר בהשפעת ההתייקרות המשמעותית של חומרי הגלם שנדרשו ליצור במהלך השנים 2010–2011. פרט לדגם הבסיסי הציגה טאטא נאנו שני דגמים יקרים יותר המאובזרים גם במזגן ובחלונות חשמליים, אולם על מנת לאפשר גם את היצוא שלה, נדרשה לבצע מספר שינויים משמעותיים בעיצוב ובאבזור של כלי הרכב על מנת לעמוד בדרישות תקני הבטיחות וזיהום האוויר המודרניים. גרסת היצוא של טאטא נאנו הוצגה לראשונה בשנת 2009. דגם זה כלל הארכה של בסיס הגלגלים, מנוע בן שלושה צילינדרים, הגה כוח, מערכת למניעת נעילת גלגלים, ושדרוג של העיצוב הפנימי והחיצוני. גרסה זו טרם הושקה למכירה לקהל אך ההערכה הייתה שמחיר המכונית יתייקר כפליים. מנוע: בנזין, שני צילינדרים בעל מנגנון הזרקת דלק רב נקודתית, בנפח 623 סמ"ק. גל זיזים עליון יחיד בעל שני שסתומים לצילינדר. הספק מרבי: 35 כוחות סוס ב-5,250 סל"ד. מומנט מרבי: 4.8 קג"מ ב-3,000 סל"ד. הנעה: אחורית. היגוי: מסרק ומוט משונן ללא הגברה. רדיוס סיבוב: 4 מטר. נפח תא המטען: 150 ליטר. מדיה וקבצים בנושא טאטא נאנו בוויקישיתוף אשר שכטר, המכונית העממית: טאטא מוטורס ההודית תשיק בתחילת ינואר את המכונית הזולה ביותר בעולם - שתעלה 2,500 דולר בלבד, באתר TheMarker‏, 30 בדצמבר 2007 ויקאס בג'ג', הנאנו של טאטא: מכונית זולה, קטנה - ולא רצויה, באתר TheMarker‏, 21 בדצמבר 2010 ניר בן זקן, הופסק ייצור המכונית הזולה בעולם, באתר ynet, 16 ביולי 2018
מוזיקה ליטורגית

מוזיקה ליטורגית הייתה במקור חלק מטקסי דת, והיא כוללת מספר רב של מסורות, הן עתיקות והן בנות ימינו. מוזיקה ליטורגית מוכרת כחלק מן המיסה הקתולית, טקס אכילת לחם הקודש האנגליקני, הליטורגיה האורתודוקסית ושאר טקסי דת נוצריים. ראשית המוזיקה היהודית מקורה בעבודת הקודש העברית, תחילה בבית המקדש ובהמשך, בבית הכנסת. התכונות היוצרות את אופייה הייחודי של המוזיקה הליטורגית מבוססות על הרעיון, שמוזיקה ליטורגית מתהווה ונכתבת בהתאם לנורמות ולצרכים של הליטורגיות ההיסטוריות השונות של עדות דתיות מסוימות. על אף המחלוקות ההיסטוריות שעוררה הביקורת על מוזיקה מורכבת ומשוכללת בחוגי הכנסייה, נעשה ביצירות תקופתיות רבות משל אורלנדו לאסוס, גרגוריו אלגרי ותומאס לואיס דה ויקטוריה שימוש רב באמצעי ביטוי מסובכים ומשוכללים ביותר במוזיקה הליטורגית, אלא שיצירות אלה מצייתות לכל דרישה ליטורגית גם כשהן נשמעות כהשתפכויות ספונטניות של אהבת האל, בנאמנות קפדנית לחוקי הקונטרפונקט או פוליפוניה. לצד קנטוס פלאנוס והסגנון הפוליפוני, הכנסייה הקתולית מתירה גם יצירות הומופוניות או ממוספרות, עם או בלי ליווי אינסטרומנטלי, הכתובות או במודוסים כנסייתיים או בסולמות מז'ור ומינור מודרניים. הכנסייה הקתולית ממליצה בחום על מזמור גרגוריאני, הן כמוזיקה פוליפונית והן כשירת אוניסונו לעדת המתפללים. עד למועצת הוותיקן השנייה, לפי ה- Motu proprio ("על דעתו הוא") של פיוס העשירי (22 בנובמבר 1903), נהגה הכנסייה לפי העקרונות המנחים הכלליים הבאים: "מוזיקת קודש צריכה להצטיין, ברמה הגבוהה ביותר, בתכונות המתאימות לליטורגיה, או, ליתר דיוק, קדושה וטוהר הצורה, שיהיו המקור הטבעי לאופייה ולאוניברסליות שלה מכל יתר הבחינות. שומה עליה להיות קדושה, ומשום כך אסור שתכיל איזה שהם דברי תועבה או חילול קודש, לא רק בה עצמה אלא גם באופן הגשתה על ידי המבצעים אותה. הכרחי שתהיה זו אמנות אמיתית, שאם לא כן לא תוכל להשפיע על רוח השומעים באופן שלו שואפת הכנסייה, כשהיא מקדמת בברכה את אמנות המוזיקה אל הליטורגיה שלה. אבל הכרחי גם שתהיה אוניברסלית במובן זה, שאף כי כל אומה רשאית להכניס אל חיבוריה הכנסייתיים אותן צורות מיוחדות, המהוות אולי את המוזיקה הטבעית והמקומית שלה, הרי צורות אלה חייבות להכפיף עצמן למאפייניה הכלליים של מוזיקת הקודש, באופן שימנע כל חשש שמי מן המאזינים בכל אומה שהיא יתרשם ממנה אלא ואך ורק לטובה." האפיפיור פיוס השנים-עשר הוסיף והרחיב בנושא בדבריו ב-Motu proprio שלו בנושא "מוזיקה סאקרה". האסכולה הרומאית מוזיקה ליטורגית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Anglican church music Antiochian Orthodox liturgical music Carpatho Rusyn Liturgical Music Catholic liturgical music at St Meinrad Archabbey Jewish liturgical music Latter Day Saint church music The Church Music Association of America Pope Benedict XVI on liturgical music The Royal School of Church Music Syriac church music
חדשות טובות

חדשות טובות הוא האלבום השלישי של הזמרת מירי מסיקה. האלבום יצא לאור ב-11 בפברואר 2010, על ידי חברות התקליטים עננה ו-התו השמיני. האלבום הופק על ידי אורי זך (בעלה), יניב דדון ויוני בלוך. מן האלבום יצאו לאור הסינגלים ״חדשות טובות״, פנינים בנהרות״, ״יום ראשון״ ו״מה עשית״. האלבום קיבל מעמד זהב. הסינגלים שיצאו מהאלבום: חדשות טובות - הסינגל הראשון מהאלבום. יצא ב-11 בנובמבר 2009. הגיע למקום ה-8 במצעד השבועי של רשת ג'. פנינים בנהרות - הסינגל השני מהאלבום. יצא ב-16 בדצמבר 2009. הגיע למקום ה-4 במצעד השבועי של רשת ג'. יום ראשון - הסינגל השלישי שיצא ב-1 בפברואר 2010. הגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של רשת ג'. מה עשית - הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום. יצא ב-22 באפריל 2010. לראשונה בקריירה האלבום שלה לא הגיע למעמד אלבום פלטינה והסתפק במעמד של אלבום זהב (20,000 עותקים) ונמכר בכמות עותקים נמוכה מאלבומיה הקודמים אך בכל זאת שיריו הושמעו ברדיו אם כי לא הפכו ללהיטי על. במאי 2010 יצאה מהדורה חדשה של האלבום שכללה רצועות בונוס של פיוטים של יהדות ספרד שביצעה במסגרת הסדרה בכיכובה "מעורב ירושלמי" - הבולט ביניהם הוא "אהובי". במקביל להוצאת האלבום היא יצאה לסיבוב הופעות ארצי שבו נכללו גרסאות ללהיטיה הישנים יותר לצד שירי האלבום החדש.
ג'ארד פולוויל

מייקל ג'ארד פולוויל (באנגלית: Michael Jared Followill; נולד ב-20 בנובמבר 1986) הוא הבסיסט של להקת קינגס אוף ליאון. פולוויל הוא אחיהם של חברי הלהקה קיילב פולוויל וניית'ן פולוויל, ובן דודו של גיטריסט הלהקה מת'יו פולוויל. ג'ארד נולד בנאשוויל, טנסי. הוריו, שהתגרשו כשהיה צעיר, הם איוון לאון פולוויל, מטיף בזרם הדתי נוצרי UPCI, ובטי אן. בגיל 14 עזב ג'ארד את בית הספר כדי להצטרף ללהקת קינגס אוף ליאון, ולימד את עצמו לנגן על גיטרת בס תוך חודש - בזמן להקלטת אלבומה הראשון של הלהקה, "Youth and Young Manhood". בהמשך כתב חלק משירי הלהקה. אורח חייו כחלק מהלהקה כלל שימוש רב בסמים וצריכת אלכוהול רבה, שמהם לבסוף נגמל. בספטמבר 2012 התחתן ג'ארד עם חברתו מרת'ה פטרסון. כיום השניים מתגוררים בנאשוויל יחד עם אחיו של ג'ארד מדיה וקבצים בנושא ג'ארד פולוויל בוויקישיתוף ג'ארד פולוויל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ארד פולוויל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ארד פולוויל, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גייל סימון

גייל סימון (באנגלית: Gail Simone) היא כותבת ספרי קומיקס, הידועה בין השאר בחיבור חלק נרחב מסדרת ציפורי הטרף של DC קומיקס. בין עבודותיה הבולטות נמנים ספרי קומיקס של וונדר וומן, ששת הסודיים ו-Welcome to Tranquility. סימון החלה את עבודתה בקומיקס כמבקרת של המדיום, במיוחד הקומיקס המיינסטרימי האמריקאי. בשנות התשעים המאוחרות היא כתבה בלוג ושמו "נשים במקררים", שביקר את נטייתה של תעשיית הקומיקס להתעלל בדמויות נשים בסיפורים השונים (כשהעלילה כללה אירועי אונס, רצח והפלות) רק כדי להניע או להצדיק את מעשיו של הגיבור הגברי של הסיפור. הצלחת הבלוג הביאה אותה לכתיבת טור שבועי באתר Comic Book Resources בשם You'll all be sorry! (אתם עוד תצטערו!), בו היא יצרה פרודיות קצרות כביקורת על ספרי קומיקס. עבודותיה הראשונות ככותבת היו בעבור בונגו קומיקס, המותג בו מתפרסמים סיפורי הקומיקס של משפחת סימפסון. בין השנים 2000–2002 היא כתבה ואף איירה חלק מסיפורי בארט סימפסון. עבודתה כללה גם את תכנון רצועת הקומיקס השבועית של הסימפסונים בעיתוני יום ראשון. לאחר עבודותיה בעבור מותג הסימפסונים, החלה סימון כותבת בעבור מארוול קומיקס במאי 2002, תחת מותגי דדפול וסוכן אקס. בעקבות חילוקי דעות עם עורך סדרת דדפול, פרשה סימון ממארוול וערקה לשורות חברת DC קומיקס המתחרה באוגוסט 2003. החוברת הראשונה שכתבה בעבור DC הייתה חוברת 56 של ציפורי הטרף, שעסקה בקבוצת גיבורות על העובדות בגות'אם סיטי. פרט לעבודתה ככותבת הראשית של ציפורי הטרף, עבדה סימון גם במותג אקשן קומיקס. בשנת 2005 כתבה סימון את נבלים התאחדו - מיני-סדרה שהייתה חלק מאירועי המשבר האינסופי ביקום DC. הצלחתה של המיני-סדרה, בה חידשה סימון את דמותו של קאטמן (איש החתול), גררה את חידושה של סדרת ששת המרושעים העוסקת בקבוצת שישה נבלי-על במשימותיהם כשכירי חרב. בשנת 2007 גייל סימון השתתפה בכתיבת סדרת הקומיקס Welcome to Tranquility (ברוכים הבאים לשלווה), הסוקרת את חייהם של נבלי-על וגיבורי-על לאחר פרישתם וכניסתם לגיל הזהב. הצלחת החוברת (שהדמות הראשית בה זכתה לפרס גליף) גררה כרך שני ב-2008 ולאחר מכן חוברת נוספת בשנת 2011. בין השנים 2007–2009 כתבה סימון את עלילות וונדר וומן, ובכך הייתה האישה הרביעית לכתוב את המותג, והראשונה להיות כותבת ראשית. בשנת 2011 החלה לכתוב את הרצת פיירסטורם בשיתוף עם אית'ן ואן סקייבר ממנה עזבה לאחר 6 חוברות ואת הרצת באטגירל הרביעית. סימון כתבה מספר תסריטים לסדרות טלוויזיה, רובן נוגעות למותגי הקומיקס בהן עסקה. בין השאר, כתבה פרק בסדרת האנימציה באטמן: האמיצים והנועזים בשנת 2010, התוותה את קו העלילה הראשי לסרט האנימציה "וונדר וומן" בשנת 2009, ואת הפרק "פגישה זוגית" של הסדרה ליגת הצדק ללא גבולות בשנת 2005. גייל סימון הייתה מועמדת לפרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה עקב שיבוץ חוזר ונשנה של דמויות להט"ב בעלילות הקומיקס שכתבה. בין הדמויות נכללים קראוטה בציפורי הטרף וסקנדל סוואג' בשישייה הסודית. דמותה של תומאסינה, הבלשית האפריקנית אמריקנית מ-Welcome to Tranquility, זכתה בפרס גליף (פרס המוענק לקומיקס שנכתב על ידי או על אודות אנשים בעלי גיוון אתני) לדמות הנשית הטובה ביותר בשנת 2007. מדיה וקבצים בנושא גייל סימון בוויקישיתוף גייל סימון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גייל סימון, הבלוג הרשמי כרונולוגיית הכתיבה של גייל סימון, GCD ריאיון עם גייל סימון, Gay Times ריאיון עם גייל סימון וניקולה סקוט, Girls Read Comics Too Comic Book Resources > You'll All Be Sorry
מוריס דונה

מוֹרִיס דוֹנֵה (בצרפתית: Maurice Donnay;‏ 12 באוקטובר 1859 – 31 במרץ 1945) היה מחזאי צרפתי. דונה נולד בפריז למשפחה מן המעמד הבינוני. אביו היה מהנדס מסילות ברזל בצפון צרפת ומוריס התכונן ללכת בדרכו של אביו. ב-1882 נכנס לבית הספר המרכזי להנדסה בפריז ומשסיים את חוק לימודיו עבד כמהנדס מטאלורגיה. אולם, עד מהרה עזב את תפקידו זה כדי להתמסר לספרות – מה שגרם למשפחתו צער רב. ב-1891 כתב בשיתוף עם אלפונס אלה שירים עבור הקברט Le Chat Noir ("החתול השחור") במונמארטר ואחרי כן פנה לתיאטרון. ב-1892 הוצגה בקומדי פראנסז בפריז הקומדיה הראשונה שלו, "ליסיסטרטה", שאותה כתב בהשפעת אריסטופאנס היווני. בקומדיה זו בארבע מערכות שיחקה בתפקיד ראשי השחקנית רז'אן. הייתה זו תחילתה של קריירה ארוכה שבה זכה להצלחה מרובה בעיקר במחזה "הנאהבים" (1895) הנחשב ליצירת המופת שלו, וכמו כן במחזות "שותפים לדבר עבירה" (1895), "הנוגה והקודרת" (1897) ו-"ז'ורז'ט למנייה" (1898). אלה היו אחדים ממחזותיו הראשונים שזכו לכינוי "תיאטרון האהבה". בנוסף על השחקנית רז'אן גם השחקנית ססיל סורל והשחקן לוסיאן גיטרי מילאו תפקידים ראשיים במחזותיו. מחזות כגון "השיבה לירושלים" (1903), "ציפורים נודדות" (1904) ו-"הצופות" (1913) מטפלים בבעיות חברתיות, ואילו מחזות מאוחרים יותר שלו כמו "ציד האדם" (1919) ו-"החזרה" (1924) עוסקים בבעיותיה של צרפת שלאחר מלחמת העולם הראשונה. בין יצירותיו נכללות גם יצירות אוטוביוגרפיות ובהן "היומן שלי" (1919–1930). דונה כתב את הדיאלוגים שלו בשפה מדוברת וללא כל דברי מליצה. מחזותיו רצופים ברעיונות מתקדמים בדבר היחסים בין שני המינים וחושפים את המחשבות העומדות מאחרי קשרי האהבה. הם עוסקים באהבה, בבגידה ובנשים שתעלולי האהבה שלהן רצופים בשקרים. מחזות אחרים עוסקים בבעיות חברתיות, במנהגים ובהיסטוריה של תקופתו. הסופר ז'ול רנאר כתב ביומנו: "מוריס דונה ניחן בגאוניות מקסימה. ביצירותיו קיימת תמיד אווירה של מתחיל, ומעולם לא נתפס לגאווה שבהצלחה ואפילו לא לצער שבחוסר הצלחה." הזמרת איווט גיבר כתבה על אודותיו: "המחזאי מוריס דונה היה עליז ממש כמו הקומדיות שלו. לעולם אין אנו פוגשים בו אלא כשהוא מלא שמחה היוצאת מפיו בצורת מילים מגוחכות ועמוקות כאחד. הוא היה מונמארטר, הוא היה פריז, הוא היה מקסים." ב-14 בפברואר 1907 נבחר דונה לחבר האקדמיה הצרפתית במקומו של ההיסטוריון אלבר סורל. מחזותיו פורסמו בשמונה כרכים בשנים 1908–1926. דונה מת בפריז ב-1945. מוריס דונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוריס דונה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוריס דונה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מוריס דונה, באתר Discogs (באנגלית)
בריסקר

האם התכוונתם ל... אליהו בריסקר – ממייסדי תל אביב ורמת גן בית שמואל אזרחי-בריסקר – מבנה בשכונת רחביה בירושלים יהודה בריסקר – סופר, מחזאי, עיתונאי, שדרן רדיו ועורך עברי מארק בריסקר – כדורסלן אמריקאי שהתאזרח בישראל מייקל בריסקר – כדורסלן ישראלי
סופיה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סופיה – בירת בולגריה איה סופיה – מוזיאון ולשעבר כנסייה ומסגד באיסטנבול האגיה סופיה (סלוניקי) – כנסייה בסלוניקי אישים: סופיה, דוכסית הוהנברג סופיה, מלכת ספרד סופיה, נסיכת ליכטנשטיין סופיה, נסיכת פרוסיה סופי
האגיה סופיה (סלוניקי)

כנסיית האגיה סופיה (ביוונית: Ἁγία Σοφία), הנמצאת בכיכר באותו שם בסלוניקי שביוון, היא כנסייה יוונית-אורתודוקסית מהתקופה הביזנטית. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1988, יחד עם מבנים עתיקים נוספים בעיר מהתקופה הנוצרית המוקדמת והביזנטית. הכנסייה הראשונה במקום נבנתה בשנת 315. המבנה הנוכחי הוקם במאה השמינית. ב-1205, לאחר כיבוש העיר במהלך מסע הצלב הרביעי, הוכרזה הכנסייה כקתדרלה, מעמד זה לא נשתנה גם לאחר חזרת שלטון ביזנץ ב-1246. ב-1430, לאחר כיבוש העיר על ידי הסולטאן העות'מאני מוראט השני, הפכה הכנסייה למסגד. עם כיבוש העיר על ידי היוונים ב-1912 המסגד הפך שוב לכנסייה. לכנסייה מבנה ייחודי: התוכנית הסטנדרטית של בזיליקה בעלת אולם תווך ושתי סיטראות משולבת בתוכנית של "צלב יווני" ומעליה כיפה בקוטר 10 מטר. היא מהווה את אחת הדוגמאות הבולטות של מבנה כזה, האופייני לארכיטקטורה של אמצע התקופה הביזנטית. בתקופה העות'מאנית נוסף מינרט, שחלקו התחתון שרד. פנים הכנסייה: בפסיפס שבכיפה תמונת "עליית ישו לשמיים", מוקף במרים, שנים-עשר השליחים ושני מלאכים. בולטות גם כותרות העמודים עם עיטורי עלי האקנתוס. מדיה וקבצים בנושא האגיה סופיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון ובנושא כנסיות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי הרץ צם

צבי הרץ צַם (ברוסית: Герцель Янкелевич Цам, גֶרְצֶל יַענקֶלֶבִיץ' צם;‏ 1843 בערך, גורינגרד, ווהלין, רוסיה – 1915, טומסק) היה קנטוניסט ואחד הקצינים היהודים הבודדים בצבא הרוסי במאה ה-19. היה פעיל ציבור בקהילה היהודית בטומסק. היה גבאי בבית כנסת מקומי. הוא נולד במשפחה ענייה. בגיל 9, בשנת 1852 גויס בכפייה לצבא הצארי, ונשלח לבית הספר לקנטוניסטים בטומסק שבסיביר. בשנת 1876 קצינים בחטיבתו של צם הצביעו בעד קבלת צם לשורותיהם, הצאר אלכסנדר השני חתם על צו להענקת דרגת קצונה לצם. צם מקבל דרגת פרפורצ'יק (סגן משנה). בשנת 1887 הוא קיבל דרגת שטבס-קפיטן. בשנת 1893, אחרי 41 שנים של שרות פעיל, החליט להשתחרר מהצבא. בזמן השחרור הועלה לדרגת קפיטן (סרן). לאחר שחרורו מהצבא קבל פנסיה קבועה והיה פעיל מאוד בקהילה היהודית של טומסק. גזרת הקנטוניסטים מדיה וקבצים בנושא צבי הרץ צם בוויקישיתוף צבי הרץ צם, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) צבי הרץ צם, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישיבת תומכי תמימים בלובביץ'

ישיבת תומכי תמימים הייתה הישיבה הראשונה הידועה בהיסטוריה שהכניסה לסדר הלימוד שלה לימוד סדיר של תורת החסידות ואם רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש הקרויות על שמה. הישיבה פעלה בעיירה לובביץ' שבאימפרייה הרוסית בשנים ה'תרנ"ז (1897) - ה'תרע"ח (1918). מייסד וראש הישיבה היה האדמו"ר החמישי של חסידות חב"ד, רבי שלום דובער שניאורסון. מנהל הישיבה בפועל היה בנו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, לימים האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד. הישיבה נוסדה בט"ו באלול ה'תרנ"ז (1897) בעיירה לובביץ'. ההכרזה על הקמתה נעשתה בעת סעודת השבע ברכות של בנו הרב יוסף יצחק, שמונה למנהל הישיבה מיד לאחר חתונתו. רבי שלום דובער סיפר שבמשך עשר השנים שקדמו להקמת הישיבה הוא התפלל על קברי אבותיו האדמו"רים בתפילות להצלחתם של תלמידי הישיבה. לאחר מינוי רבי יוסף יצחק לאדמו"ר החליפו חתנו, הרב שמריהו גוראריה. הישיבה הוציאה בשנותיה האחרונות את עיתון "האח", בעריכת מזכיר הישיבה, הרב משה רוזנבלום. בהמשך נפתחו לה סניפים ברוסיה הלבנה, בהם קרמנצ'וג, שצ'דרין, ז'לובין הרדזישצ'ה ודוקשיצה. גם הסניפים נוהלו על ידי הנהלת הישיבה המרכזית. בזמן מלחמת העולם הראשונה הועברה הישיבה לרוסטוב על הדון, כאשר חלק מהתלמידים הועברו לסניפים אחרים, ומבנה הישיבה נשרף. סניף נודע שהתקיים אז, היה בוורשה. לאחר המהפכה הסובייטית עברו ישיבות תומכי תמימים למחתרת. הקומוניסטים, שחשפו רבות מהן, שפטו תלמידים ואנשי צוות. הצעירים שבהם נשלחו לבתי ילדים והמבוגרים נשלחו לעבודות כפייה בגולאגים, ואף נשפטו למוות. את רשת הישיבות ניהל אז בפועל מזכירו האישי של רבי יוסף יצחק, הרב יחזקאל פייגין. בשנת תשפ"ג שוחזר מבנה בית המדרש הגדול של הישיבה בעיירה לובביץ' באותו מקום בו המבנה עמד במקור.[דרוש מקור] הישיבה התחלקה לשלוש: "הזאל" לתלמידים המבוגרים, "השיעורים" לתלמידים הבינוניים ו"החדרים" לתלמידים הצעירים ולילדים. הרש"ב חיבר שלושה ספרי הדרכה קצרים המיועדים עבור תלמידי הישיבה: "קונטרס עץ החיים", "קונטרס התפילה" ו"קונטרס העבודה". תפקיד חשוב בישיבה תפס המשפיע. בתפקיד המשפיע הראשי בישיבה שימשו הרב חנוך הנדל קוגל, הרב שמואל גרונם אסתרמן, הרב שמואל בצלאל שעפטיל (הרשב"ץ), הרב משולם ידידיה קוראטין והרב מיכאל בלינר. המשגיח הראשון היה הרב זאב וולף לויטין מפאהאר, אחר פטירתו החליפו הרב יעקב ברוך קרסיק. בוגר מפורסם הוא הרב שלמה סדובסקי. הבחורים ישנו באכסניות בעיירה, רובם בבתי התושבים. חדר אוכל היה ממוקם בישיבה, אך רבים היו סועדים בבתי מארחיהם. הייתה בישיבה "קופת בחורים" שתפקידה היה להעניק סיוע כספי לתלמידים שנדרשו לכך. קטגוריה:בוגרי ישיבת תומכי תמימים בלובביץ' נפתלי בראור, 'יסודה של ישיבת "תומכי תמימים" והשפעתה על תנועת חב"ד', בתוך: עמנואל אטקס (עורך), ישיבות ובתי מדרשות, ירושלים: מרכז דינור ומרכז זלמן שזר, תשס"ז. עמ' 357–368. יהושע מונדשיין, כרם חב"ד גיליון 3: דברי ימי ישיבת תומכי־תמימים, כולל גם את חיבורו של הרב משה רוזנבלום "דברי ימי התמימים", כפר חב"ד, תשמ"ז, באתר היברובוקס; מהדורה חדשה בשם דברי ימי התמימים, ירושלים: כרמים, תשע"ז (2017). ליובאוויטש וחייליה - חלק ראשון - זכרונות על הישיבה. חלק שני - רשימה ארוכה של כל ה'תמימים' - הבחורים שלמדו בישיבה בכל שנותיה, רפאל נחמן הכהן. זכרונות מהעיירה - ליובאוויטש ● מיוחד, חב"ד אינפו 10 מי יודע • ישיבת תומכי תמימים, קול חי 120 שנה לישיבה החסידית הראשונה בעולם: קווים לדמותה של "תומכי תמימים" כיכר השבת. כשהתמימים עזבו את העיירה ליובאוויטש חב"ד אינפו.
אפיון

האם התכוונתם ל... אפיון (טורקיה) – עיר בטורקיה המהווה את הבירה המנהלתית של נפת אפיונקרהיסאר אפיון (ספרות) – טכניקה ספרותית למסירת מידע על דמויות ביצירת פרוזה אפיון מערכת מידע – אחד מן השלבים בתהליך פיתוחה של תוכנה אָפּיוֹן המדקדק – סופר וחוקר מצרי-יווני (20 לפנה"ס - 48-45 לספירה) "נגד אפיון" - ספר של יוסף בן מתתיהו (נכתב בסוף המאה ה-1 לספירה), שיוצא כנגד תפיסות אנטישמיות שרווחו בעת העתיקה ורובן יוצגו בידי אפיון המדקדק אפיון גזעי – טקטיקה שנויה במחלוקת של גורמי אכיפת החוק בה משמש גזעו של אדם או מוצאו האתני כקריטריון מהותי בהחלטה לעצרו או לתחקרו