laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הקיבוץ (כתב עת)

הקיבוץ, במה בין-תחומית לחקר החברה הקיבוצית (באנגלית: The Kibutz) היה כתב עת מדעי אשר החל לצאת לאור על ידי "הרשות להשכלה וחקר" של ברית התנועה הקיבוצית, משנת 1973. סייע בהוצאתו לאור הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית. רוב הגליונות כללו גם חלק באנגלית. מדורי "הקיבוץ" כללו בדרך כלל: הקדמה, מאמרים, תאורים של מחקר שוטף, מדורי עזר, ובהם תיעוד וסקירות ספרים. עורכו הראשי היה שמעון שור. במערכת "הקיבוץ" השתתפו נציגים של התנועות הקיבוציות השונות: שמעון שור ומנחם רוזנר ייצגו את הקיבוץ הארצי השומר הצעיר; אברהם פולובין את הקיבוץ הדתי; דן טונה את הקיבוץ המאוחד; יצחק בן-דוד את איחוד הקבוצות והקיבוצים. ב"הקיבוץ" השתתפו חוקרים: היסטוריונים וסוציולוגים ויוצרים, שפרסמו חיבורים בבמות אקדמיות וספרותיות; בהם: משה צ'יזיק, הנרי ניר, יוסף לניר, שמואל נח אייזנשטדט, אמיר הלמן, אלכסנדר אבנת, ברוך בן-אברם וראובן שפירא. ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל ובנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעף

יְעָף הוא יישוב כפרי קהילתי באזור השרון, ליד תל מונד, השייך למועצה אזורית לב השרון. היישוב הוקם בשנת 1968. שמו של היישוב הוא ראשי תיבות של שמות שלושת המושבים המקיפים את היישוב כפר יעבץ, עזריאל ופורת, היות שהוקם כמרכז כפרי של האזור. עם זאת, כיום היישוב עצמאי ואינו משתייך לאף אחד מן היישובים האלה. יעף באתר המועצה האזורית לב השרון אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
משמרת

מִשְׁמֶרֶת הוא מושב באזור השרון, ליד טירה וצפונית לכפר סבא, השייך למועצה אזורית לב השרון ומהווה את היישוב הדרומי ביותר בה. היישוב הוקם בי"ח בתמוז ה'תש"ו (17 ביולי 1946) על ידי יוצאי הצבא הבריטי ששירתו בפלוגה הארץ-ישראלית של הסוורים ועובדי הנמלים, כחלק מחיל ההנדסה המלכותי. עימם ייסדו את היישוב חברים מכפר ויתקין. המושב הוקם ב"פרדס רייסקי" שהיה שייך לסוכנות היהודית. מקור השם: סמל לעמידת הגבורה של חיילים משוחררי הצבא הבריטי ששמרו על המולדת/לזכר משמרות המקימים ששמרו על היישוב מפני הערבים. בזמן מלחמת העצמאות הועבר היישוב למושב חרות, ובשנת 1948 הוקם במיקומו הנוכחי. בתי הקבע הראשונים הוקמו בשנת 1949. היישוב שוכן דרומית מזרחית למחלף דרור. גובל במזרח בעיר טירה ובכביש 554, במערב בכביש 4 ובצפון במושב חרות. בתחילת שנות השישים התרחב המשק, עם קליטתם של בני חרות והמושבים האחרים בסביבה. מלחמת ששת הימים גרמה לשיפור נוסף במצב הכלכלי, עד לשנות השמונים אז חל משבר כלכלי ומשפחות ותיקות רבות עזבו את המושב. ב-25 במרץ 2019 פגעה רקטה מסוג M-75 ששוגרה מרצועת עזה בבית משפחת וולף שמתגוררת במושב, וגרמה לשבעה פצועים. בנוסף לבית שנהרס מפגיעה ישירה, כשלושים בתים במושב נפגעו מההדף. שטח המושב 3,800 דונם. ענפי המשק העיקריים הם לול וגידול פרחים. מדיה וקבצים בנושא משמרת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משמרת אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מרכז התעוד ליישובי גוש תל מונד דנה ירקצי ואור רביד‏, נפצע מנפילת הרקטה בשרון ושיחזר: "היה לנו מזל, לא שמענו את האזעקה", באתר וואלה, 25 במרץ 2019
עין ורד

עֵין וֶרֶד הוא מושב במחוז המרכז בישראל, השייך למועצה אזורית לב השרון. את המושב חוצה כביש 553. עין ורד גובל במזרח בכפר עבודה, בדרום במושב כפר הס, במערב ביישובים תל מונד ובקדימה-צורן, ובצפון במושב עין שריד. המושב הוקם בשנת 1930 על ידי אנשי העלייה הרביעית ממזרח-אירופה שהתאגדו כבר ב-1926 ב"ארגון מתיישבי תל אביב" וחיפשו מקום התיישבות עד שנמצא להם המקום הנוכחי בו נחפרה באר הפעילה עד היום (2014). בשנת 1932 נרשם הארגון כאגודה שיתופית ובשנת 1935 החליטו חברי המושב להחליף את שמו מ"ארגון חקלאי תל אביב" ל"עין ורד" על שמו של מעיין סמוך בשפה הערבית - "עין אל-וורדת" (מעיין היורדות לשאוב מים). במהלך העלייה החמישית הצטרפו ליישוב עולים מיהדות גרמניה וזו הייתה התקופה בה ניטעו פרדסים והוקמו לולי תרנגולות. בשנת 1937 הוקם בית העם. אחרי סיום מלחמת העולם השנייה הגיעה למושב דרך עליית הנוער והסוכנות היהודית קבוצה של כ-50 ילדים ניצולי השואה מיוון. ילדים אלו נקלטו על ידי משפחות חברי המושב וגדלו בבתיהם. במהלך מלחמת העצמאות עמד היישוב בקו החזית, ואף הותקף בסוף מאי 1948 בידי חיל המשלוח העיראקי, שנהדף לבסוף. במהלך השנים שחלפו מאז קלט היישוב משפחות ובודדים נוספים, מספר הבתים הבנויים גדל ומספר העוסקים בחקלאות קטן. בתחילת שנות התשעים הוקמה הרחבה ראשונה של תושבים שאינם חקלאים ונוספו כ-24 משפחות. במהלך העשור הקודם הורחב המושב עוד בכ-120 בתים בשתי הרחבות, צפונית ודרומית וכתוצאה מכך המושב שינה פניו כשקיים רוב לתושבים שאינם בעלי נחלות ואינם חקלאים. את המושב מנהל ועד מקומי שעוסק בניהול השוטף של המושב ובכלל זאת בנושאי נוער, חינוך, ביטחון, נוי, פיתוח סביבתי תרבות ועוד. הוועד המנהל את המושב עושה זאת בהתנדבות. בני המושב מעורבים מאז הקמתו, טרם הקמת המדינה, בביטחון המדינה. במהלך השנים קיפחו חייהם 19 מבני המושב. ילדי המושב מתחנכים בבתי ספר השייכים למועצה אזורית לב השרון, בית הספר יסודי "בין ההדרים", ובחטיבת ביניים ובבית הספר תיכון של "קריית חינוך דרור". מוזיאון הטרקטור-מוזיאון המכיל אוסף טרקטורים וכלי חקלאות ישנים. פארק בריכת החורף לב השרון- פארק שהוקם כדי לתמוך במגוון ביולוגי מקומי באמצעות השבת בעלי חיים וצמחים לבריכה. עץ האלון-עץ אלון בודד ששרד מיער אלונים שנכחד בתקופת מלחמת העולם הראשונה כשהעות'מאנים ששלטו אז בארץ השתמשו בעצי היער לטובת המלחמה מה שגרם להכחדת היער. ערך מורחב – חוג עין ורד בשנת 1976 התקיים במושב כינוס היסוד של "חוג נאמני ארץ ישראל השלמה של תנועת העבודה", שנקרא גם בגרסה מקוצרת כ"חוג עין ורד", שאומץ על-שם מקום הכינוס. מדיה וקבצים בנושא עין ורד בוויקישיתוף עין ורד (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אתר האינטרנט הרשמי של עין ורד לאה ענבל, אפרים בן אפרים לא מאמין באלקטרוניקה, כותרת ראשית, 14 במרץ 1984 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ג. שרוני, כאשר העיראקים חנו מזרחית לנתניה, מעריב, 11 בדצמבר 1968
לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799–1948

לקסיקון האישים של ארץ ישראל: 1799–1948 הוא לקסיקון בעריכתם של יעקב שביט, יעקב גולדשטיין וחיים באר, שראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 1983. הלקסיקון נכתב על ידי היסטוריונים וחוקרים. הוא מכיל מידע על כארבעת אלפים אישים שפעלו בארץ ישראל בין השנים 1799, שנת מסע נפוליאון בארץ ישראל, ו-1948, שנת הקמת מדינת ישראל. העורכים ציינו בהקדמה: ”כברת־ארץ זו הקרויה ארץ־ישראל היא גיא־חזיון אנושי יחיד במינו בהיסטוריה האנושית. האנשים שחיו בה, לחמו עליה, שלטו בה, תרו אותה, חקרו את צפונותיה וביקרו בה הם מן הפסיפסים האנושיים המורכבים והנדירים בעולם כולו – אנשי היִשוב היהודי ויושבי הארץ הערבים, אנשי השלטון העות'מאני ופקידי המַנדט, עולי־רגל וצליינים, חוקרים ונוסעים, ובהם רוסים, בריטים, גרמנים, צרפתים ואמריקאים, וכן בני העדות הקטנות – שומרונים, בהאים, דרוזים, צ'רקסים, ארמנים ואתיופים ועוד”. לשם הכנתו של הלקסיקון נעשתה מלאכת חיפוש, מחקר ואיסוף מידע, ובה השתתפו ההיסטוריונים והחוקרים האלה: שולמית אליאש, גאולה בת-יהודה רפאל, עמנואל גיל, פסח גני, יפה וייסמן, גדעון טורי, יהודה כהן, תמר כץ-פריימן, עדאל מנאע, יוסף נבו, יעקב (יואל) עמרמי, ישראל פריידין, נירה צפריר, דוד קושניר, אלי שאלתיאל ודוד שביט. השתתפו בכתיבת הערכים דן אלטבאואר, ישראל ברטל, רון ברטור, יובל דרור, שאול הון, מיכאל לוין, מנחם לוין, רזיאל ממט, צבי פרנק, בנימים צדקה, מחמוד עבאסי, פאיז עזאם, תום שגב, אבי שושני ואורי שטנדל. לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799–1948, באתר OCLC (באנגלית) עמ' 6.
Hands All Over

Hands All Over הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק/פופ מארון 5. האלבום הופק על ידי המפיק רוברט ג'ון "מאט" לאנג ויצא לאור ב־21 בספטמבר 2010. האלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, חלק מהמבקרים ציינו כי באלבום בולט יותר הסגנון של "מוזיקת נשמה" מאשר סגנונות העבר של הלהקה. הלהקה החלה לכתוב את השירים המופיעים באלבום לאחר סיום סיבוב ההופעות של האלבום הקודם שלהם, "It Won't Be Soon Before Long". כמה חודשים לאחר מכן, הלהקה קיבלה שיחת טלפון מהמפיק רוברט ג'ון "מאט" לאנג, ששמע כי הלהקה החלה לעבוד על אלבום חדש, והביע עניין להפיק אותו. בריאיון למגזין "רולינג סטון", חברי הלהקה סיפרו כי הם בילו חודשיים לכתוב ולהקליט את האלבום עם המפיק רוברט ג'ון "מאט" לאנג באולפן ההקלטות שלו בז'נבה שבשווייץ. סולן הלהקה, אדם לוין, אמר על האלבום: "האלבום הראשון שלנו היה השתקפות של האהבה שלי לסטיבי וונדר. עם האלבום השני הלכתי כל הזמן הלוך ושוב בין פרינס והפוליס. אבל האלבום הזה לא הושפע מאף אחד, זה רק הרבה פופ". עטיפת האלבום נחשפה ב-1 ביולי 2010. העטיפה של האלבום צולמה על ידי צלמת בת 19 בשם רוזי הארדי, שגם מופיעה בתמונה. עטיפת האלבום דורגה במקום ה-22 ברשימת "50 עטיפות האלבומי הפופ הטובים ביותר ב-5 השנים האחרונות" שנערך על ידי מגזין Complex. Misery - הסינגל הראשון מתוך האלבום, יצא ביוני 2010. Give a Little More - הסינגל השני מהאלבום, יצא לאור ב-2 באוגוסט 2010. Never Gonna Leave This Bed הסינגל השלישי, יצא ב-3 בפברואר 2011. Moves Like Jagger יצא במהלך יוני 2011, צורף לאלבום זמן קצר לאחר צאתו ויצא כסינגל הרביעי מתוכו. מידע על האלבום Hands All Over באתר MusicBrainz מידע על האלבום Hands All Over באתר AllMusic האלבום Hands All Over באתר Discogs האלבום Hands All Over באתר ספוטיפיי האלבום Hands All Over באתר דיזר האלבום Hands All Over באתר אפל מיוזיק האלבום Hands All Over באתר Last.fm האלבום Hands All Over באתר יוטיוב Hands All Over, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של מארון 5 רוברט ג'ון "מאט" לאנג, בני בלאנסו, Shellback The 50 Best Pop Album Covers of the Past Five Years, Complex (באנגלית) May 2024 Albums Accreds.pdf, Dropbox
עין שריד

עֵין שָׂרִיד הוא יישוב יהודי כפרי לא שיתופי באזור השרון בתחום מועצה אזורית לב השרון. היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי הסוכנות היהודית כשכון בתחום מושב עין ורד ואוכלס בשנת 1950. ראשוני המתיישבים, כ־60 משפחות בנות גלויות שונות, נשלחו לעין שריד על ידי מרכז הקליטה של מפא"י. בשנים הראשונות סיווג היישוב לא היה חד־משמעי והוא הוגדר פעם כמושב עובדים ופעם כשיכון עולים. מקור השם עין שריד הוא על שם המתיישבים הראשונים, שריד מיהדות אירופה. היישוב השתייך למועצה אזורית הדר השרון. כאשר זו פוצלה, נשארה בחלק הכפרי של המועצה ולא סופחה לאזור השיכונים בתל מונד בגלל שלא היה רצף קרקעי בינה לבין תל מונד. בשנת 1958 ביקש היישוב להתנתק ממועצה אזורית הדר השרון ולחבור לתל מונד, אולם בקשתו לא נענתה. בשנת 1989 הוגדל היישוב, בשנת 1994 הוקמה ההרחבה הראשונה המכונה "עין שריד החדשה", ובשנת 2009 הוקמה הרחבה נוספת במערב היישוב. עין שריד מונה כיום כ־1,620 איש. מסביב ליישוב פרדסים וחממות. אתר האינטרנט הרשמי של עין שריד עין שריד באתר המועצה האזורית לב השרון ג. שרוני, הבטחה והגשמה נוסח עין-שריד, מעריב, 14 באוקטובר 1966 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ג. שרוני, מה החריד את עין שריד?, מעריב, 21 בדצמבר 1958 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר הקשת בענן

גשר הקשת בענן (ביפנית: レインボーブリッジ) הוא גשר תלוי החוצה את צפון מפרץ טוקיו, בין שיבאורה שבמינאטו, לאי המלאכותי אודאיבה. עבודות הבנייה של הגשר התחילו ב-1987 והושלמו ב-1993. אורך הגשר הוא 798 מטרים. שמו הרשמי הוא "הגשר המחבר של נמל טוקיו – ציר דאיבה מס' 11 של הכביש המהיר שוטו", אך שמו "גשר הקשת בענן" ניתן לו בידי הציבור. צבע הבסיס של המגדלים התומכים בגשר הוא לבן, אשר נבחר כדי ליצור איזון עם קו הרקיע של מרכז טוקיו, כפי שהוא נראה מאודאיבה. ישנן מנורות הממוקמות על חוטים התומכים בגשר, אשר מאירים כל לילה בשלושה צבעים שונים: אדום, לבן וירוק. האנרגיה הדרושה להפעלת המנורות מושגת דרך אנרגיה סולארית אשר נצברת במהלך היום. ניתן להגיע לגשר ברגל דרך תחנת טאמאצ'י (חברת הרכבות של מזרח יפן) או דרך תחנת שיבאורה-פוטו (יוריקאמומי). גשר הקשת בענן כולל בתוכו שלושה קווי תחבורה על שני מפלסיו. המפלס העליון נושא את הכביש המהיר, בעוד חלקו התחתון כולל את היוריקאמומי, את המסלול להולכי רגל, וחלק מכביש 482 של מחוז טוקיו. בעבר, כביש 482 היה כביש אגרה, אבל בעקבות התנגדות בוטלה האגרה. אופניים ואופנועים קלים לא מורשים לעלות על מסלול הולכי הרגל ובאופן כללי על המסלול התחתון. איסור דומה קיים גם לגבי אופנועים באופן כללי. גשר אקשי-קייקיו מדיה וקבצים בנושא גשר הקשת בענן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאודור לינן

פאודור פליקס קונראד לינן (בגרמנית: Feodor Felix Konrad Lynen;‏ 6 באפריל 1911 – 6 באוגוסט 1979) היה ביוכימאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1964 בגין מחקרו על מנגנון ויסות הכולסטרול ומטבוליזם של חומצות שומן. פאודור לינן נולד ב-6 באפריל 1911 בעיר מינכן. בשנת 1930 החל ללמוד במחלקה ללימודי כימיה באוניברסיטת מינכן, וסיים את לימודיו בשנת 1937 תחת הכימאי היינריך אוטו וילנד. בשנת 1947, לאחר שהרצה שנים אחדות, הפך לינן לפרופסור מן המניין באוניברסיטת מינכן. החל משנת 1954 החל לכהן כמנהל מכון לכימיה אשר מוזג בשנת 1972 לביוכימיה, בעיירה מרטינסריד בפרברי מינכן. בשנת 1964 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם הכימאי קונרד אמיל בלוך בגין תגליותיהם על מנגנון ויסות הכולסטרול וחילוף חומרים של חומצות שומן. מדיה וקבצים בנושא פאודור לינן בוויקישיתוף פאודור לינן, באתר פרס נובל (באנגלית) פאודור לינן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אטאלנטה

אטאלנטה (ביוונית: Ἀταλάντη) היא דמות במיתולוגיה היוונית, שידועה בעיקר בכישוריה כציידת ובשל השתתפותה (לפי חלק מהמקורות) במסע הארגונאוטים. מוצאה של אטאלנטה אינו ברור וישנם מקורות שונים לכך: אביה הוא אייסוס או מיינלוס והיא נולדה כנסיכה בבויאוטיה או בארקאדיה. על פי הביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס), אטאלנטה נולדה למלך ארקאדיה - אייסוס שהתאכזב מכך שנולדה לו בת ולא בן ולכן הפקיר אותה על הר שומם. דובה מצאה אותה שם וגידלה אותה עד שציידים מצאו אותה ואימצו אותה. מהדובים ומהציידים היא למדה להילחם ולצוד ביעילות. לאחר מכן, כשראה אביה שבתו ממלאת את מקום הבן בו חשק, קיבל אותה בחזרה. אטאלנטה הייתה בתולה מקודשת לאלה ארטמיס. כדי לתאר את כוחה, מסופר ששני קנטאורים ניסו לאנוס אותה, אך היא הרגה אותם. כלי הנשק העיקרי בו השתמשה והצטיינה אטאלנטה, היה הקשת. המלך אוינאוס הקריב קרבנות לכל האלים, אך שכח להקריב גם לארטמיס. נפגעת, שלחה האלה חזיר בר שהרג אנשים ומקנה, והרס שדות ורכוש, על מנת להעניש את המלך. ברוב כוחו ופראותו, חמק החזיר מכל אלו שניסו לצוד אותו ואף הרג רבים מהם. לבסוף, התקבצו גיבורים רבים ובהם אטאלנטה, על מנת להרוג את החזיר בכוחות משותפים. רבים מהגברים התרעמו על צירופה של אשה לקבוצתם, אך מלאגרוס שחשק בה, שכנע אותם לקבלה. כמה מהציידים נהרגו בטרם הצליחה אטאלנטה לפגוע בחזיר בחץ שירתה. כיוון שהיא הייתה הראשונה שהקיזה ממנו דם, זכתה אטאלנטה בעורו לאחר שמלאגרוס הרג אותו בעזרת חניתו. שני דודיו של מלאגרוס, פלקסיפוס וטוקסאוס, זעמו על הצלחתה של אטאלנטה וניסו לקחת ממנה את העור בכוח. בקרב שהתפתח, הרג מלאגרוס את דודיו. זועמת באבלה, זרקה אימו גזר עץ מכושף לתוך האש וכשזה נשרף, נאכלו חייו של מלאגרוס. לאחר הציד, משראה אביה שבתו עונה על ציפיותיו, הסכים לקבלה בחזרה, אך דרש שתינשא בהקדם. אטאלנטה שלא רצתה בכך, התנתה את נשואיה בכך שמי שירצה להינשא לה ייאלץ לנצח אותה בתחרות ריצה ואם יפסיד - יוצא להורג. לאחר שמחזרים רבים הפסידו והוצאו להורג, הגיע מלאניון (בגרסה אחרת היפומנס) מצויד בברכת האלה אפרודיטה ובשלושה תפוחי זהב שהיא העניקה לו. בכל פעם שאטאלנטה עקפה אותו במירוץ, הוא זרק ארצה תפוח זהב אחד. היא לא יכלה לעמוד בפיתוי ורכנה לאסוף את התפוחים וכך האטה די הצורך כדי שהוא יעקוף אותה וינצח. הם התחתנו ונולד להם פרתנופאיוס שדמותו מופיעה במחזה שבעה נגד תבאי של אייסכילוס. מאוחר יותר הפך אותם זאוס (או ריאה או קיבלי) לאריות כיוון שהם קיימו יחסי מין במקום המקודש לו. על פי הגרסה שהייתה זו ריאה או סיבלה שהענישה אותם, היא רתמה אותם מאוחר יותר למרכבתה. הסבר לעונש הזה דווקא יכול להיות בכך שבאותה תקופה האמינו היוונים שאריות מזדווגים עם נמרות ולא עם לביאות, וכך העונש הוא שאטאלנטה ומלאניון לא יוכל להתאחד שוב. מועדון הכדורגל האיטלקי אטאלנטה נקרא על שמה האסטרואיד 36 אטאלנטה (36 Atalante) שהתגלה ב-1855 על ידי הרמן גולדשמידט נקרא על שמה רוברט גרייבס, גיזת הזהב, הוצאת עם עובד 1959 מדיה וקבצים בנושא אטאלנטה בוויקישיתוף מבחר גדול של מקורות וכתבים אודות אטאלנטה יעל רנן, אטאלנטה, מתוך: ספרות המערב - קובץ מסות. אטאלנטה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) לדוגמה, הביבליותקה של פסאודו-אפולודורוס Hyginus, Fabulae, 185
סדיה ג'סטטוריה

סדיה ג'סטטוריה (באיטלקית: Sedia gestatoria - "כס נשיאה") הוא כס טקסי נישא על-גבי אפריון, אשר שימש לנשיאת האפיפיור, כך שקהל המאמינים יוכל לראותו. האפיפיורים פאולוס השישי ויוחנן פאולוס הראשון הסתייגו מהסדיה ג'סטטוריה, אך עשו בו שימוש למרות זאת. עם זאת, עם מינויו לאפיפיור בשנת 1978, סירב יוחנן פאולוס השני להנשא על הכס, ומאז הוא אינו בשימוש והוא הוחלף לחלוטין בפופמוביל. הכס עצמו מכוסה משי בצבע השני ומעוטר בעושר. בכל אחד מצדדיו קבועות שתי טבעות מצופות זהב, שדרכן עוברים שני מוטות. המוטות נישאים על כתפיהם של 12 "חתנים" ("פאלפרניירי" - palafrenieri) במדים אדומים. שתי מניפות ליטורגיות גדולות (flabella) עשויות נוצות יען לבנות נישאות בכל אחד משני צדדיו של הכס, ומסמלות את סמכות האפיפיור. כס נוסף קטן יותר שנישא על ידי שמונה אנשים היה גם הוא בשימוש במקומות צרים. מקורו של הכס מיוחס לאימפריה הביזנטית שקיסריה נישאו באופן דומה, או לטקסים קדומים יותר באימפריה הרומית. מאז שימש הכס משך כאלף שנים, בעיקר לנשיאת האפיפיור במהלך אירועים טקסיים אל ומבזיליקת פטרוס הקדוש ובזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו. בין היתר שימש הכס מאז המאה ה-16 לפחות, גם בטקסי הכתרת אפיפיורים, ומקורו של מנהג זה, שרווח בעבר בטקסי הכתרת בישופים במספר מדינות, הוא, אולי, בנוהג לשאת את הקונסול הנבחר ברומא העתיקה על גבי הסלה קורוליס (sella curulis). אירועים נוספים בהם נעשה שימוש בכס כללו את הטקסים בהם קיבל האפיפיור את ברכת המדינות הווסאליות שהיו נתונות למרותו, וכאשר חגג את סעודת האדון בפומבי, אירוע שלשמו הוצמד אל הכס משטח דמוי שולחן. מדיה וקבצים בנושא סדיה ג'סטטוריה בוויקישיתוף אודות הסדיה ג'סטטוריה באתר אנציקלופדיה קתוליקה
תורת הטיפוסים

במתמטיקה, לוגיקה ומדעי המחשב, תורת הטיפוסים מתייחסת באופן כללי למחלקה של מערכות פורמליות, שבה לכל ערך יש טיפוס, המודד באופן מסוים את רמת המורכבות של האובייקט, והפעולות מוגבלות לערכים מטיפוס מסוים. שיטה זו אמנם מאפשרת פיתוח סביר של יסודות המתמטיקה, אבל החלוקה לטיפוסים קשיחה מדי, והגישה לא התקבלה על דעתם של רוב הלוגיקנים. תורת הטיפוסים באה לידי ביטוי גם בתחום מערכות הטיפוסים של שפות תכנות, ומשמשת במסגרת זו כבסיס מתמטי להוכחת תוכניות מחשב. את תורת הטיפוסים הציג ברטרנד ראסל ב-1908, כמענה לפרדוקס שלו, שערער את יסודות תורת הקבוצות הנאיבית. לפי גישה זו, קבוצה הכוללת איברים מטיפוס מסוים, היא בהכרח בעלת טיפוס גבוה יותר - וכך נמנעת ההתייחסות העצמית העומדת ביסוד הפרדוקס. פיתוח מתמטי מסודר של תורת הטיפוסים ניתן לראשונה על ידי אלונזו צ'רץ' ב-1933. שתי תורות טיפוסים ידועות שיכולות לשמש כבסיס למתמטיקה הן: תחשיב למדא של צ'רץ'. תורת הטיפוסים האינטואיציוניסטית של פר מרטין לוף. כיום, לתורת הטיפוסים יש יישומים רבים והיא משמשת בהרבה דיסציפלינות שונות. אפילו בתוך הלוגיקה והמתמטיקה, ישנם כמה סוגים שונים של תורות טיפוסים. הם משרתים מספר מטרות, ומנוסחות בדרכים שונות. אבל, לפני 1903, כאשר ראסל הציג לראשונה את תורת הטיפוסים, לא היו ניסוחים קודמים של שום תורת טיפוסים אחרת. רק מהמחצית השנייה של המאה העשרים ניתן לראות התפתחות של תיאוריות טיפוסים. השימוש המפורש והפורמלי בטיפוסים (ולכן צורה מוקדמת של מה שמכונה כיום "תורת הטיפוסים") נועד במקור למנוע את הפרדוקסים שהתרחשו בלוגיקה ובמתמטיקה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. אבל זו לא הייתה השיטה היחידה שפותחה למטרה זו. כלי נוסף להתחמקות מהפרדוקס היה כוונון עדין של תורת הקבוצות של קנטור מאת ארנסט זרמלו, והתפיסה הלולאתית של קבוצה, שנבעה מאקסיומה הבסיסית של תורת הקבוצות של זרמלו-פראנקל. הגישה של הימנעות מהפרדוקס בתורת הטיפוסים שונה לחלוטין מהגישה התאורטית של תורת הקבוצות. ראשית, בגישה הטיפוסית, השפה משתנה על מנת להימנע מהפרדוקס, ולא האקסיומות. יתרה מזאת, מאז שהורחבה התיזה של צ'רץ' עם טיפוסים פשוטים ב-1940, תורת הטיפוסים המשיכה להתמקד ברעיון הפונקציה בלוגיקה ובמתמטיקה. מאז 1940, פונקציות נותרו אחד ממושאי המחקר העיקריים של תורת טיפוסים. מדיה וקבצים בנושא תורת הטיפוסים בוויקישיתוף topic/ramified-theory-of-types תורת הטיפוסים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Russell, Bertrand, 1872-1970., The principles of mathematics, Allen & Unwin, 1948 Georg Cantor, Beiträge zur Begründung der transfiniten Mengenlehre, Mathematische Annalen 46, 1895-11, עמ' 481–512 doi: 10.1007/bf02124929 Georg Cantor, Beiträge zur Begründung der transfiniten Mengenlehre, Mathematische Annalen 49, 1897-06, עמ' 207–246 doi: 10.1007/bf01444205 E. Zermelo, Untersuchungen über die Grundlagen der Mengenlehre. I, Mathematische Annalen 65, 1908-06, עמ' 261–281 doi: 10.1007/bf01449999 Fairouz D. Kamareddine, A modern perspective on type theory : from its origins until today, Dordrecht: Kluwer Academic Publishers, 2004, ISBN 1-4020-2334-0 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולפנת בני עקיבא מירון

אולפנת בני עקיבא מירון היא אולפנה השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא. היא ממוקמת במושב מירון שבמועצה האזורית מרום הגליל, סמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי. כאשר הוקמה האולפנא על ידי הרב משה צבי נריה באלול תשל"ב (ספטמבר 1971) היא נקראה "זהורית" על שמו של רבי שמעון בר יוחאי, שעל פי המסורת חיבר את ספר הזוהר. הרב מיכאל קאפח הוא ראש האולפנה ולצדו המנהל הכללי של מוסדות בני עקיבא במירון, צחי סעדה. באולפנה משולבות מדריכות צעירות. חלקן מהמדריכות עושות זאת במסגרת השירות הלאומי שלהן וחלקן עובדות באולפנה. באולפנה מתחנכות כ-450 תלמידות המגיעות מיישובים רבים בצפון כמו: חצור הגלילית וסביבותיה, צפת, כרמיאל, קצרין ויישובי רמת הגולן, מעלות וסביבותיה, יישובי מרום הגליל. בשנים האחרונות מגיעות גם בנות ממקומות מרוחקים יותר כגון עכו, נוף הגליל, בית רימון, נתניה, ירושלים ועוד. חטיבת הביניים – כיתות ז'-ח' – בנות אקסטרניות השבות כל יום לביתן, כיתות ט'-י"ב - במסגרת פנימייתית. כ-20% מתלמידות האולפנה הן עולות מאתיופיה ועולות מהודו השייכות לשבט בני מנשה. העולות משולבות בכל הפעילות החברתית באולפנא כחלק מיישום האידאולוגיה של קליטת עליה וצמצום הפערים החברתיים בין שכבות האוכלוסייה.[דרוש מקור] בשנת תש"ס זכתה האולפנה בפרס החינוך הדתי מטעם משרד החינוך על מכלול הפעילות באולפנה. ב־2013 זכה מיכאל קאפח, ראש האולפנה, בתעודת מנהל מצטיין של ישיבות ואולפנות בני עקיבא. אתר האינטרנט הרשמי של אולפנת בני עקיבא מירון האולפנא, באתר של מרכז ישיבות בני עקיבא חוברת פרס החינוך הדתי לשנת תש"ס בהוצאת משרד החינוך ממנל החינוך הדתי
אספת העם העליונה

אספת העם העליונה (בקוריאנית: 최고인민회의) היא הפרלמנט החד ביתי של קוריאה הצפונית. בפרלמנט חברים 687 צירים הנבחרים בבחירות כלליות בשיטה הרובנית אחת לחמש שנים. קוריאה הצפונית היא מדינה בעלת משטר חד-מפלגתי ורק רשימה אחת מורשית להשתתף בבחירות והיא החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת המאגדת בתוכה את המפלגה השלטת, מפלגת הפועלים של קוריאה ועוד מספר גופים מינוריים. מקום מושבה של אספת העם העליונה הוא בית העם מאנסודה, הממוקם בבירה פיונגיאנג, בסמוך לאנדרטה בגדולה בגבעת מאנסו ולמוזיאון המהפכה הקוריאנית. ערך מורחב – בחירות בקוריאה הצפונית לפי חוקת קוריאה הצפונית, כל אזרח מגיל 17 ומעלה יכול לבחור ולהיבחר לרשות המחוקקת. כל המועמדים נבחרים בהצבעה, שנערכת באסיפות של 'החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת' (מעין בחירות מקדימות). 'החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת', למרות היותה להלכה קואליציה של מפלגות, נשלטת למעשה על ידי מפלגת הפועלים של קוריאה, למרות שלכאורה, האחרונה היא רק המפלגה הגדולה ביותר ב"קואליציית המפלגות" הזו. 'המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקוריאנית', 'מפלגת קונגו הצונואיסטית', ו'מפלגת הפועלים של קוריאה' הן המפלגות החוקיות היחידות בקוריאה הצפונית. שלוש המפלגות הללו מתמודדות יחד בבחירות, במסגרת 'החזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת', ולכן, למעשה, ישנה רק אפשרות אחת בקלפי. ב'חזית הדמוקרטית לאיחוד המולדת' חברים גם מספר ארגונים מפלגתיים, כגון ארגון הנוער של מפלגת הפועלים של קוריאה. ההצבעה בבחירות היא חובה, והבחירות הן חשאיות. ניתן להצביע 'נגד' מועמד, אף אם הוא המועמד היחיד. ממשלת קוריאה הצפונית מערכת המשפט בקוריאה הצפונית פוליטיקה של קוריאה הצפונית בתי מחוקקים לפי מדינה מדיה וקבצים בנושא אספת העם העליונה בוויקישיתוף
אנדרטת דנקרק

אנדרטת דנקרק היא אנדרטה בעיר דנקרק שבצרפת, המנציחה את זכרם של 4,508 מחללי חיל המשלוח הבריטי לאירופה, שנפלו במלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע. האנדרטה ניצבת בתחומי בית הקברות העירוני של דנקרק, בקרבת מספר חלקות שבהן נקברו חללי צבאות האימפריה הבריטית משתי מלחמות העולם. האנדרטה היא מתחם מלבני שאורכו כ-100 מטרים. במרכזו נטועה שדירת דשא המוקפת בשביל אבן. בקצה הדרומי של השדרה ניצב ביתן מרובע בעל גג רב-שיפועים. משני צידי שדירת הדשא והביתן ניצבים עשרה כתלים, שעל גביהם נחרתו שמות הנעדרים. בביתן שבאנדרטה נקבע חלון ויטראז' גבוה שראשו מעוגל, המתאר את מראות הפינוי מדנקרק. האנדרטה מנציחה את שמותיהם של אנשי חיל המשלוח הבריטי, שנפלו באירופה מראשית מלחמת העולם השנייה ועד לסיום המערכה על צרפת ביוני 1940 ומקום קבורתם לא נודע. נכללו ביניהם גם מי שנפלו בשבי במהלך מערכה זו ומתו בשביים. היא מוקמה בדנקרק בשל הפינוי ההירואי של עיקר חיל המשלוח הבריטי מן העיר לבריטניה במאי ויוני 1940 (מבצע דינמו), לאחר תבוסתן של בעלות הברית במערכה על צרפת. האנדרטה היא אחת משלוש בלבד שהוקמו במערב אירופה לנעדרי צבאות האימפריה הבריטית במלחמת העולם השנייה. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth) והוקמה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. חלון הוויטראז' נוצר על ידי ג'ון האטון (John Hutton). האנדרטה נחנכה על ידי אליזבת השנייה, מלכת בריטניה, ב-29 ביוני 1957. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת דנקרק בוויקישיתוף אנדרטת דנקרק באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה תמונות האנדרטה ובית הקברות באתר landmarkscout אנדרטת דנקרק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שתי האנדרטאות האחרות ניצבות בבאייה שבצרפת ובחרוסביק שבהולנד.