תל אביב (אונייה)

א/ק "תל אביב" הייתה אונייה מעורבת להובלת נוסעים ומשא, שפעלה בארץ ישראל בשנים 1935–1936. הייתה זו אוניית הקיטור הראשונה שנרשמה במרשם האוניות בחיפה, ב-17 במאי 1935, ושהניפה את דגל צי הסוחר המנדטורי. מספר הרישום שלה היה א/ק 1. האונייה הושקה ב-1904 כאוניית משא בשם Hohenstein. בהמשך נקראה Colonia ו- Polynesia. היא נרכשה על ידי "חברת ספנות ארץ-ישראלית" (Palestine Shipping Co. Ltd), עברה שיפוץ ארוך והפכה לאוניית נוסעים מפוארת להובלת נוסעים בקו טריאסטה-חיפה. השיפוץ כלל סידור כמה סיפונים רחבים ונוחים, הוספת מערכת אוורור יעילה (אולי האונייה הראשונה בים התיכון עם מערכת אוורור), פתיחת מחלקת נוסעים אחת בלבד ל-400 נוסעים, עם אולם אוכל ותאים מרווחים ברמה אחידה, שכללו כל אחד חדר אמבט צמוד. האונייה עגנה לראשונה בנמל חיפה ב-22 בפברואר 1935. הופעת אוניית הקיטור הגדולה והלבנה בחופי ארץ ישראל, כשעל חרטומה מתנוסס באותיות עבריות השם "תל אביב", גרמה להתרגשות רבה בקרב אנשי היישוב. האונייה הפליגה בצורה סדירה אחת לשבועיים בקו חיפה-טריאסטה-חיפה. בהפלגתה הראשונה שירתו בה אחד-עשר אנשי צוות יהודים מתוך 142 אנשי צוות תחת פיקודו של רב חובל גרמני. וכעבור שנתיים כבר עבדו בה 132 אנשי צוות יהודים. לקראת הקונגרס הציוני ה-19 שהתקיים באוגוסט 1935 יצאו צירים רבים לאירופה בנסיעה משותפת באונייה זו, וכבר על סיפונה ערכו ישיבה בה הצהירו כי יפעלו לטובת הספנות העברית. ואכן אחת ההחלטות החשובות שיצאו באותו קונגרס הייתה בדבר חיזוק הספנות העברית. ואכן בשנת 1936 ייסדה הסוכנות היהודית את המחלקה לים ודיג. חברת הספנות האיטלקית "לויד טרייסטינו" (אנ'), שאוניותיה שטו באותו קו, ניהלה מלחמה עזה במתחרה החדשה, הורידה את מחירי הנסיעה וכך הפכה את פעילותה של א/ק "תל אביב" להפסדית. האונייה הוסיפה לשרת עוד כשנה וחצי, עד להתמוטטות החברה המפעילה אותה בנובמבר 1936 עקב התחרות החריפה. באוקטובר 1937 נמכרה "תל אביב" לחברת ספנות יפנית ונמחקה ממרשם האוניות הארצישראלי. קיימת ידיעה בלתי מאומתת שהאונייה טובעה באוקיינוס ההודי ב-1944, במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר קום המדינה השיק צי הסוחר הישראלי מטעם חברת "אל-ים" בנובמבר 1949, אוניית משא בשם "תל אביב". האונייה הופעלה למשך כ-12 שנים כאוניית משא בקו ישראל-ארצות הברית. בעת שביתת הימאים הגדולה, ב-14 בדצמבר 1951, התפרסמה בכך שצוותה התנגד בכוח לניסיון המשטרה להשתלט עליה. בפברואר 1963 רשמה חברת "אל-ים" אוניית צובר תחת השם "תל אביב". אונייה זו הפליגה במשך כעשרים שנה. א/ק "תל אביב", 1935. חדר האוכל ב-א/ק "תל אביב", 1935. תא זוגי ב-א/ק "תל אביב", 1935. תמונות מ-א/ק "תל אביב". למעלה: סלון העישון; באמצע: הסיפון לפעילויות ספורטיביות; למטה: תחרות ריצה בשקים. 1935. דוד רמז, לרוח הים, תל אביב, הוצאת חבל ימי לישראל, תשי"ב-1952. עמ' 29–32. ירמיהו הלפרן, תחית הימאות העברית, תל אביב, "הדר" הוצאת ספרים בע"מ, תשכ"א. הדפסה חוזרת בסיוע משרד הביטחון - ההוצאה לאור, יוני 1982. עמ' 338. רב חובל זאב הים, ספינות מספרות – תולדות הספנות הישראלית", תל אביב, הוצאת ספרים אחיאסף בע"מ, 1968. עמ' 117–120. שמואל טולקובסקי, יהודים יורדי-ים, תל אביב, הוצאת אותפז, 1970. עמ' 173–174. צבי הרמן, הכובשים בים נתיבה – תולדות הספנות העברית, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף עם החבל הימי לישראל, 1978. עמ' 62–64. רב חובל הלל ירקוני, הים, האנייה ועם ישראל, חיפה, פרדס הוצאה לאור, 2009. עמ' 211. דניאלה רן, "תרומתה והשפעתה של העלייה הגרמנית להתפתחות הספנות בארץ ישראל", עבודה לתואר מוסמך באוניברסיטת חיפה, 1993. עמ' 59–63. קובי כהן-הטב, המהפכה הימית: אחיזת היישוב היהודי בים ובחופי ארץ־ישראל, 1917 - 1948. ירושלים, הוצאת יד בן-צבי, 2019. מדיה וקבצים בנושא תל אביב בוויקישיתוף נתן אקסלרוד, האוניה "תל אביב" מגיעה לנמל חיפה, 1935, אוסף יומני כרמל באתר YouTube ‏ אילן שחורי, עלייתה ושקיעתה של האונייה תל אביב, באתר "תל אביב שלי" ידיעות עיתונאיות היסטוריות על האונייה "תל אביב" באתר: "שפת הים" - ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב, 1948-1856 עלון פרסומת בגרמנית לחברת Palestine Shipping Co., Haifa ולאוניית הנוסעים "תל אביב", 1935. העתק סרוק באתר "שפת הים" - ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב, 1948-1856. עודד מיוחס, טיול בארץ על חשבון חברת ספנות כושלת, 1936, בבלוג "עונג שבת", 16 ביוני 2023 האניה "תל אביב" בחיפה, הארץ, 24 בפברואר 1935 חנוכת האניה "תל־אנינ", הארץ, 26 בפברואר 1935, המשך; ברכת העיר תל־אביב ל"תל־אביב" אשר בים, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בינואר 1935 קובי כהן-הטב, המהפכה הימית, עמ' 165, 180. "לויד טריסטינו" נלחם בספנות היהודית הצעירה, הירדן, 20 בפברואר 1935 האניה "תל אביב" מפליגה ליאפאן, הארץ, 18 באוקטובר 1937