laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Brother Louie

Brother Louie הוא שיר של הצמד הגרמני מודרן טוקינג, שיצא כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי שלהם משנת 1986, Ready for Romance. זה היה הסינגל הרביעי ברציפות של הצמד שהגיע לראש מצעד הסינגלים הגרמני, אחרי הסינגלים "You're My Heart, You're My Soul" ,"You Can Win If You Want" ו-"Cheri, Cheri Lady". "Brother Louie" יצא ב-27 בינואר 1986, והוא הגיע למקום הראשון ב-3 במרץ 1986 בגרמניה. הסינגל היה ארבעה שבועות במקום הראשון ובסך הכל 17 שבועות במצעד הגרמני. מאמינים שהשיר נכתב על ידי דיטר בולן על המפיק לואיס רודריגז, שכן הוא היה מקורבו של בולן ועבד על רבים משירי מודרן טוקינג. ב-1998, זמן לא רב לאחר האיחוד של הצמד, יצאה גרסת הרמיקס לסינגל, בשם "Brother Louie '98". גם הסינגל המחודש הצליח. הוא נמכר ביותר מ-250,000 יחידות. השיר היה מושמע מאוד בארץ לאחר שזכה לגרסה עברית בשם "שיר המנגל" על ידי יאיר ניצני (שביצע אותה יחד עם גני תמיר) וצוות התוכנית "מה יש" ששודרה בגלי צה"ל. הקליפ של "Brother Louie" בוים על ידי פיט וייריך ומכיל קטעים מהסרט היו זמנים באמריקה משנת 1984, בין חברי הלהקה המנגנים על במה מוקפים במעריצים שרוקדים. מידע על היצירה "Brother Louie" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Brother Louie" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Brother Louie" באתר Discogs סרטון השיר "Brother Louie" באתר יוטיוב "Modern Talking đến Việt Nam: 'Hanoi is calling'". thethaovanhoa.vn (בוייטנאמית). 2016-10-07. נבדק ב-2021-03-20. baotintuc.vn (2016-10-25). "Top ca khúc khuynh đảo một thời của Modern Talking". baotintuc.vn (בוייטנאמית). נבדק ב-2021-03-20.
אין אותנו יותר

"אין אותנו יותר" הוא סינגל של הזמרים הישראלים אבי אבורומי ומור. הוא יצא לאור ב-25 בינואר 2023 באמצעות חברת התקליטים הפי"ל. את השיר כתב אבורומי יחד עם צמד היוצרים תמר יהלומי ויונתן קלימי, שגם הפיקו את השיר. זה שיתוף הפעולה השני של אבורומי ומור, לאחר "חצי שלי", שיצא ב-2022 ונוצר אף הוא בשיתופם של תמר יהלומי ויונתן קלימי. על החיבור בין אבורומי ומור לצמד היוצרים סיפר אבורומי: ”אין הסבר מדעי לכימיה והאווירה בין כל הצוות הזה של אבי, מור, יונתן קלימי ותמר יהלומי. יונתן ותמר הם לא צמד רגיל, הם מסוג האנשים שאני ומור מרגישים בנוח לשבת ולספר להם את החיים שלנו, לספר להם על האהבות שלנו ולשתף אותם בכל רגש שעובר בגוף”. על תהליך הכתיבה של השיר עצמו, סיפר: ”"כש"אין אותנו יותר" נכתב נשאלה בחדר השאלה על מה אנחנו רוצים לכתוב ואמרנו שהפואנטה העיקרית תהיה – "איך לעזעזל את/ה לא חוזר/ת אליי?, איך אין אותנו יותר? "רצינו להסביר במילים של היום שאת באמת גנובה אם ראית אותנו לבנתיים ושזה לא נורמלי כשללב שלך אין בית”. השיר זכה להצלחה רבה ברשתות הסטרימינג. בפלטפורמת ספוטיפיי, הצליח השיר להגיע למקום השלישי במצעד הישראלי השבועי, עם למעלה מ-200 אלף השמעות באותו השבוע. השיר זכה להצלחה גם בתחנות הרדיו בישראל. במצעד השבועי של מדיה פורסט, הגיע השיר בשיאו למקום הרביעי, במצעד הרשמי של גלגלצ הגיע למקום הרביעי ובמצעד העשירייה של כאן גימל הגיע השיר למקום הראשון. אבי אברומי ומור בסינגל משותף: "אין אותנו יותר", באתר "סרוגים", 25 בינואר 2023 Weekly Top Songs Israel, באתר Spotify Charts‏, 16 במרץ 2023 המצעד השנתי הישראלי תשפ"ג, באתר גלי צה"ל, 14 בספטמבר 2023 דורית אסרף מזרחי, אתם בחרתם: "יוניקורן" הוא שיר השנה של כאן גימל וטיקטוק, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 בספטמבר 2023 תוצאות המצעד השנתי 2023 של היטליסט, באתר מאקו
הירחי

האם התכוונתם ל... אבא מרי הירחי – חכם יהודי פרובנסלי אברהם בן נתן הירחי – חכם יהודי פרובנסלי אברהם בן שלמה הירחי – פילוסוף ומתמטיקאי יהודי יצחק הירחי – רב ביהדות אשכנז הירח
אלכסנדר בוריסוב

אלכסנדר בוריסוב (ברוסית: Александр Борисов;‏ 14 בנובמבר 1866 – 17 באוגוסט 1934) היה צייר רוסי מפורסם בציורי נופים ארקטיים. בוריסוב נולד בכפר בצפון רוסיה, הממוקם במחוז ארכנגלסק. הוא היה אחד מארבעה ילדים במשפחת האיכרים של אלכסי יגורוביץ' בוריסוב ומטריונה נזרובנה בוריסובה. בזמן התבגרותו בילה במנזר סולובצקי בים הלבן, שם למד ציור אייקונים. בשנת 1886, הוא השיג מלגה להמשך לימודיו בבית הספר לאמנות בסנט פטרסבורג. בשנת 1888 הוא נרשם כסטודנט לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות. בוריסוב למד אצל ציירי הנוף איוואן שישקין וארכיפ קוינג'י וסיים את לימודיו בשנת 1892. באקדמיה החליט להקדיש את הקריירה שלו לציור נופים ארקטיים. בוריסוב היה חלוץ הז'אנר הזה. ב-1894 הוא ליווה את שר האוצר, סרגיי וויטה, לחצי האי קולה. ב-1896 נסע בוריסוב לחופי הים הלבן וים ברנץ, ולאחר מכן הצטרף למשלחת מדעית לביקור בנובאיה זמליה. במהלך המשלחת הזו הוא הכיר את אנשי ננט המקומיים, שלימדו אותו כישורי הישרדות ושימוש בכלבי מזחלות. ב-1887 ערך תערוכה של עבודותיו שצוירו במהלך מסעות אלה. התערוכה זכתה לשבחים ממבקרי האמנות ואמנים עמיתים, כולל איליה רפין, וכמה יצירות של בוריסוב נקנו על ידי סרגיי טרטיאקוב עבור אוסף האמנות שלו שהפך מאוחר יותר לגלריה טרטיאקוב. בשנת 1900 ארגן בוריסוב את המשלחת הארקטית השלישית והאחרונה שלו, במהלכה בילה חורף בנובה זמליה וחקר את החוף המזרחי של האיים. הוא הכין מפה טופוגרפית של נובאיה זמליה, ביצע תצפיות מטאורולוגיות, ואסף דגימות של מינרלים, צמחים ובעלי חיים. ב-1901 חזר ליבשת רוסיה. הציורים של בוריסוב שנוצרו במהלך המשלחת הוצגו בסנט פטרסבורג בין השנים 1900–1905. האמן נסע גם לאירופה (אוסטריה, גרמניה, צרפת ובריטניה) עם תערוכותיו, ובשנת 1908 נסע לארצות הברית. ב-1909 קנה בוריסוב בית בכפר קטן, קרוב לקרסנובורסק. הוא בילה את רוב זמנו בבית עד מותו בשנת 1934. בשנות ה-90, הפיק בוריסוב סדרה של נופים של אזורים קרובים לדווינה הצפונית. ציורים אלה הוצגו בתערוכה האישית שלו בסנט פטרסבורג ב-1914 וזכו לשבחים בדרך כלל על ידי מבקרי האמנות. בשנות ה-1900 וה-1910, הוא פרסם מספר ספרים שכללו את תיאוריו על מסעות הקוטב הצפוני ורעיונותיו על בניית כלכלת הצפון הרוסי. בוריסוב היה חסיד בניית מסילת רכבת שתקשר את נמלי חצי האי קולה לאורך כל השנה עם גדות נהר אוב, והוא מימן בעצמו משלחת מחקר שהתקיימה. ב-1915 וב-1916. (מסילת הברזל נבנתה הרבה יותר מאוחר ולא התבססה על תוצאות המשלחת של בוריסוב). בוריסוב נפטר בשנת 1934 בביתו בכפר. חצי אי בחוף המזרחי של האי סברני של נובאיה זמליה נקרא חצי האי בוריסוב. על שמו נקראו רחובות בארכנגלסק, וקרסנובורסק והמוזיאון הארקטי בארכנגלסק. לילה אביבי בקוטב ספינה בקרח דב בקרחוני הקוטב ארץ המוות - לילה בקוטב מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר בוריסוב בוויקישיתוף Авторские галереи - Борисов Александр Алексеевич, www.artlib.ru Заполярье - Северный информационный ресурс. Maistrenko, Mikhail (8 March 2020). "Здравствуй, ненецкая лайка!". www.echosevera.ru At the Samoyed. From Pinega to the Kara Sea. (באנגלית) Arctic colors on canvas. Alexander Borisov - singer of the Far North, TASS
אלברט בנואה

אלברט בנואה (ברוסית: Альбе́рт Бенуа́;‏ 14 במרץ 1852 – 16 במאי 1936) היה צייר ומורה לאמנות רוסי שהתמחה בנופים בצבעי מים. אביו היה האדריכל, ניקולאי בנואה. הוא סיים את בית הספר התיכון ב-1871, ולאחר מכן למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות ולקח שיעורים פרטיים בצבעי מים מלואיגי פרמאצי. ב-1877 סיים את לימודיו בתואר "אמן-אדריכל", תואר ראשון, והתחיל לצייר בצבעי מים. בשנת 1880, הוא היה אחד מהחברים המייסדים של "אגודת ציירי צבעי המים הרוסיים". מ-1883 עד 1885 הוא נסע לאיטליה, צרפת וספרד. הוא זכה בתואר "אקדמאי" ב-1884, על שתיים מיצירותיו מאיטליה. מ-1876 עד 1886, הוא היה נשוי לפסנתרנית שווייצרית בשם מריה קינד (1855–1909), אך התגרש ממנה לאחר שניהלה רומן עם המלחין, סרגיי טאנייב. הוא הפך לחבר באקדמיה הקיסרית ב-1890 והתמנה לפרופסור לציור בצבעי מים ב-1894; תפקיד בו החזיק עד 1905. הוא גם כיהן במועצת המנהלים של האקדמיה. ב-1895 הוא מונה לאוצר במוזיאון הרוסי. ב-1903 החל לעבוד כעורך שותף בכתב העת לאמנות, מיר איסקוסטבה. בתקופות החופשה מההוראה המשיך לנסוע; ערך ביקור בצפון אפריקה ונסע בין היתר בסיביר, מנצ'וריה, קוריאה ויפן. הוא הפך למנהל המוזיאון לאמנויות שימושיות בשנת 1918. שנתיים לאחר מכן, הוא ליווה משלחת של המכון לגאולוגיה בפטרוגרד לחוף הצפוני, שם הפיק סדרה של ציורים. ב-1924 נסע לפריז לבקר את בתו, זמרת האופרה מריה צ'רפנין (אשתו של המלחין, ניקולאי צ'רפנין) והחליט להישאר שם. שנתיים לאחר מכן, הוא נבחר כחבר באקדמיה לאמנויות היפות של פריז. הוא תרם רבות מיצירותיו לעמותות צדקה שסייעו לאמנים רוסים החיים מחוץ לארצם. בשנותיו המאוחרות הוא סבל ממחלה בכפות הרגליים וטופל על ידי בתו. הוא מת בבית אבות בפרבר של פריז ב-1936 משפחתו של אלברט בנואה כללה דמויות בולטות רבות באמנויות. בנוסף לאלו שהוזכרו למעלה, האדריכל אלברטו קאבוס היה סבו. האמן והמעצב התיאטרוני אלכסנדר בנואה והאדריכל לאון בנואה היו אחיו. הוא היה גם דודה של הציירת זינאידה סרבריאקובה, ודודו של סר פיטר יוסטינוב. נכדו, אלכסנדר צ'רפנין, היה מלחין ופסנתרן חשוב. בנו ניקולאי היה נשוי לזמרת האופרה מריה קוזנצובה. צפצפות מדורה בקמפינג ערב בחוף נמל מדיה וקבצים בנושא אלברט בנואה בוויקישיתוף
טרנספורמר

האם התכוונתם ל... טרנספורמר (למידת מכונה) – מודל למידה עמוקה המשמש בעיקר בתחומי עיבוד שפה טבעית וראייה ממוחשבת סיטי טרנספורמר – יצרנית מכוניות ישראלית סיטי טרנספורמר CT1 – מכונית חשמלית מתוצרת סיטי טרנספורמר אסוס טרנספורמר – סדרת מחשבים מתוצאת אסוס טרנספורמרס – צעצועים המוכרים בישראל בשם רובוטריקים
ניקולאי בנואה

ניקולאי בנואה (ברוסית: Никола́й Бенуа́;‏ 13 ביולי 1813 – 23 בדצמבר 1898) היה אדריכל רוסי אימפריאלי שעבד בפטרהוף ובפרברים אחרים של סנט פטרסבורג. בנואה נולד ברוסיה, לאנה קתרינה (גרופה), שהייתה ממוצא גרמני, ואב צרפתי, לואי ז'יל בנואה (מברי, סן-ון-סור-מורן). הוא למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות משנת 1827 עד 1836. שמונה שנים מאוחר יותר, הוא מונה לאדריכל החצר של ניקולאי הראשון ופיקח על מספר פרויקטים בעיירה פטרהוף, בעיקר האורוות הקיסריות הראשיות (1847–1852). הוא היה מפורסם ברוסיה של המאה ה-19 על דבקותו בסגנון התחייה הגותית של אדריכלות ודקורציה. בנואה עיצב כמה מתחנות הרכבת הראשונות ברוסיה, בעיקר בסטרלנה, צרסקו סלו ופטרהוף החדשה, האחרונה נחשבת ליצירת המופת שלו. בהמשך הקריירה שלו עבד גם בקווקז, שם עיצב את ארמון הקיץ של המשנה למלך בליקני, ג'ורג'יה. בנישואיו לקמילה, בתו של אלברטו קאבוס שעיצב את תיאטרון מריאינסקי, היו לניקולאי ארבעה בנים. מתוכם, אלכסנדר בנואה התמחה בעיצוב במה, אלברט בנואה היה צייר, ולאון בנואה הפך לאדריכל מפורסם. בתו נישאה לפסל יוג'יני אלכסנדרוביץ' לנסריי, ונישואים אלה הולידו את האמנים זינאידה סרבריאקובה ויוג'ין לנסריי. השחקן פיטר יוסטינוב היה נכד רבא. בית הדואר בפטרהוף תחנת הרכבת בפטרהוף החדשה מדיה וקבצים בנושא ניקולאי בנואה בוויקישיתוף Edisher Japharidze, Vazha Shubitidze, GEORGIA FROM THE COUNCIL OF EUROPE TO THE EUROPEAN INTEGRATION, European Political and Law Discourse 8, 2021, עמ' 10–14 doi: 10.46340/eppd.2021.8.2.2
ברילנטין

ברילנטין (בלועזית: Brilliantine) הוא מוצר טיפוח שיער לגברים, שמיועד לרכך שיער, לרבות זקן ושפם, ולהעניק לו מראה מבריק ומטופח. זהו נוזל שמנוני שהיה מבריק את השיער ומחזיק אותו אחיד במשך שעות רבות. הוא נוצר בתחילת המאה ה-20 על ידי הבַּשָּׂם הצרפתי אדואר פינאו. בשווקים דוברי האנגלית שמו של פינאו מזוהה עם השם המסחרי ״קלאבמן״ מתחום מוצרי הטואלטיקה לגברים. פינאו הציג מוצר שהוא כינה Brillantine (brillant בצרפתית - מבריק) בתערוכה העולמית של פריז (1900). המוצר היה מורכב מנוזל שמנוני מבושם וצבעוני. ברילנטין שימש כשם הצרפתי לסרט גריז בקוויבק, קנדה, ובדומה לכך - ברילנטינה באיטליה (איט'). דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: לקראת פסח - התעוררות בקניות, באתר ישראל היום, 7 במרץ 2023 Kleiser, Randal (16 ביוני 1978). "Grease". IMDb. {{cite web}}: (עזרה) מרכך שיער ברילנטין באתר ״נוסטלגיה אונליין״
זעתרה (נפת שכם)

זעתרה (בערבית: زعترة) הוא כפר פלסטיני קטן בנפת שכם. הכפר צמוד לצומת תפוח מדרום לעיירה חווארה, ממערב לכפר ביתא. נכון ל-2017, אוכלוסיית הכפר מנתה 63 תושבים. הכפר נוהל בידי ועדה מקומית עד שבשנת 2012 עברה האחריות לשירותים המוניציפליים לידי מועצת ביתא. מדיה וקבצים בנושא זעתרה בוויקישיתוף ARIJ The Applied Research Institute – Jerusalem, Beita Town Profile(including Za’tara Locality) (עמ' 4–5)
נחום גרנות

נחום גרנות (6 במאי 1929 – 16 בפברואר 2024) היה מהנדס מים ישראלי, מנכ"ל מרכז הבנייה הישראלי (1977–1979), מייסד ומנכ"ל הרשות הלאומית להסמכת מעבדות (1997–2000). גרנות נולד בתל אביב-יפו, בן למשה (מוריץ) וחיה גרינהוט ואח לאלעזר גרנות. אביו שהיה דיפלומט ובנקאי שימש בשנות ה-20 כשליח לגיוס כספים מטעם קרן קיימת לישראל בארצות הלבנט והחל משנות ה-30 כמנהל בבנק אנגלו-פלשתינה. גרנות הוא נכדו של ד"ר אלעזר הלוי גרינהוט - חוקר מדרשים ורב, מנהל בית היתומים האשכנזי בירושלים. אמו של גרנות, חיה, הייתה בת למשפחות בלומנפלד וב"ק, ואביה אברהם בלומנפלד, היה מראשוני השומרים בארץ ישראל. גרנות גדל ברחובות ואת לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר גימנסיה הרצליה שבתל אביב. עם תום לימודיו התיכוניים, יצא גרנות לאנגליה, שם השלים תואר בהנדסה באימפריאל קולג' שבלונדון. את שירותו הצבאי השלים בחיל האוויר בתקופת מלחמת העצמאות. עם תום לימודיו, נטל גרנות חלק בהקמה של "חבל לכיש" ובמסגרת זאת סייע בתכנון פתרונות להובלת מים למושבי החבל. בין השנים 1960–1966 נשלח מטעם החברה הממשלתית דאז תה"ל לגאנה שבאפריקה, שם שימש מהנדס מים מומחה. בהמשך, שימש גרנות בין השנים 1967–1969 מומחה מטעם תה"ל בפרו, שבאמריקה הדרומית. כמו כן, לאחר שחרור ירושלים, שימש כמהנדס מומחה בצוות שיקום הרובע היהודי ובאותה תקופה שימש כיועץ מומחה לחברת שיכון עובדים בפרויקט ההקמה של היישוב רמת אפעל. בתחילת שנות ה-70 התגוררה המשפחה במדריד בירת ספרד. בשנים 1977–1979 שימש כמנכ"ל מרכז הבנייה הישראלי. בשנת 1977 נתמנה על ידי ממשלת ישראל למנהל פרויקט שיקום שכונות ביהוד כשבמסגרת הפרויקט הושם דגש הן על השיקום הפיזי של תשתיות השכונה והן על שיפור המצב החברתי-תרבותי בשכונה. בהמשך שימש יועץ פרטי במשרד האנרגיה בתחום בידוד ואיטום מבנים. בשנת 1997 נתבקש על ידי ממשלת ישראל להקים את הרשות הלאומית להסמכת מעבדות ובמסגרת זאת נטל חלק מרכזי בכל הליכי ההקמה של הרשות - כולל בהעברתו של "חוק הרשות הלאומית להסמכת מעבדות" התשנ"ז, 1997. גרנות סיים את תפקידו בשנת 2000 עת יצא לגמלאות. מדריך להסקה דירתית - משרד האנרגיה והתשתית - המינהל לשימור אנרגיה, 1979 מדריך לשימור אנרגיה במבני מגורים כתב ביחד עם ד"ר דן דבוסקין, 1989 היה נשוי לנירה לבית ליבשיץ משנת 1954 ועד לפטירתה ב-2019. אב לשלושה: גדי, איש עסקים, רוני, מוזיקולוגית באוניברסיטה העברית בירושלים וגיל, עורך דין המתמחה במסחור פטנטים. מדיה וקבצים בנושא נחום גרנות בוויקישיתוף שמואל שגב, הוראות במשרד תה"ל באקרה בעברית, ערבית, גרמנית ואנגלית, מעריב, 24 בנובמבר 1965 מרכז הבנייה הישראלי יסייע להיערכות חדש של הענף, מעריב, 30 באוגוסט 1978 תה"ל יתכנן את המוביל של גאנה, מעריב, 20 במרץ 1964 מדריך להסקה דירתית מדריך לשימור אנרגיה במבני מגורים עורכים ד'ר דן דבוסקין אינג'נר נחום גרנות 1989, באתר Booksefer פרסום נישואין, הצופה, 11 באוקטובר 1954
ריי מרשל

פרדי ריי מרשל (באנגלית: Freddie Ray Marshall; נולד ב-22 באוגוסט 1928) הוא כלכלן אמריקאי ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת טקסס באוסטין, שכיהן כמזכיר העבודה של ארצות הברית בממשלו של ג'ימי קרטר בשנים 1977–1981. באוגוסט 1928 נולד מרשל באוק גרוב שבלואיזיאנה, וגדל בבית יתומים. מרשל התגייס לצי ארצות הברית ב-1943 כשהיה בן 15 בלבד, ושירת במהלך מלחמת העולם השנייה. במכללת מילספס השלים לימודי תואר ראשון, ולאחר מכן קיבל תואר שני מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה. בנוסף, יש לו תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במרוצת השנים מילא מספר תפקידים חינוכיים בעולם האקדמיה, ומאז 1962 הוא חבר בסגל אוניברסיטת טקסס באוסטין. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 מינה אותו נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר למזכיר העבודה של ארצות הברית. בשירותו במחלקת העבודה, הרחיב מרשל את השירות הציבורי במחלקה ואת תוכניות ההכשרה לתעסוקה, כחלק מתוכנית התמריצים של הנשיא קרטר. הוא גם נמנה בין מייסדי המכון למדיניות כלכלית ב-1986. מרשל היה חבר במועצת התקנים הלאומית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון ובוועדה המייעצת לעבודה דיפלומטית. בנוסף, הוא עמד בראש הוועדה לכישורי כוח העבודה האמריקאי, וכיהן במועצת המנהלים של המכון למדיניות כלכלית ובנציבות לשירות הציבורי המדינתי והמקומי. הוא גם עמד בראש מועצת המנהלים של המרכז הלאומי לחינוך וכלכלה וכיהן כנשיא הקרן הבינלאומית לזכויות עבודה. מרשל הוא מחברם של למעלה מ-30 ספרים ומונוגרפיות, כולל "חשיבה למחייתך: חינוך ועושר האומות", ו"בחזרה לשגשוג משותף". הוא פרש מהוראה בבית הספר למדיניות ציבורית ע"ש לינדון ג'ונסון בספטמבר 1998, ומאז הוא פרופסור אמריטוס בגמלאות. מדיה וקבצים בנושא ריי מרשל בוויקישיתוף ביוגרפיה, באתר מחלקת העבודה של ארצות הברית (באנגלית) ביוגרפיה רשמית, באתר מחלקת העבודה של ארצות הברית (באנגלית) Ray Marshall, באתר בית הספר למדיניות ציבורית ע"ש לינדון ב. ג'ונסון באוניברסיטת טקסס באוסטין (באנגלית)
מריה פלדש

מריה פלדש (בהונגרית: Földes Mária;‏ ארד, 5 בספטמבר 1925 – תל אביב, 18 בדצמבר 1976) הייתה מחזאית ישראלית ילידת טרנסילבניה. היא הייתה אשתו של מבקר הספרות לאסלו פלדש. מריה פלדש השלימה את לימודיה בבית הספר התיכון בטרגו מורש, אוראדיה ובקלוז' ולאחר מכן הייתה תלמידה זמן מה במכון לאמנויות הבמה אישטוואן סנטוולג'י (Szentgyörgyi István Színművészeti Intézet). היא חוותה את מסע הגירוש למחנות הריכוז והשמדה בגיל צעיר. החוויה המזעזעת הזו וכניסת המשטר הקומוניסטי עיצבו את גישתה כסופרת ומחזאית. היא הייתה אחד מחלוצי ספרות הדרמה ההונגרית הטרנסילבנית, ואמנותה התפתחה גם במהלך השינויים של המציאות. יצירתה הדרמטית הראשונה, "ימי חול" (Hétköznapok) טרגיקומדיה (בצורת ספר, 1957) מבטאת את מצב רוחה כנגד מעשים חסרי מושג או חסרי טעם המסתירים אינטרסים מרושעים. המחזה "גברת בצריף" (Hölgy a barakkban) (מבוסס על הרעיון של רומן גארי, 1960) בהשפעת זיכרונות ספרותיים ואישיים מראה את התפתחותן של דמויות בקהילה הקטנה של המגורשים למחנות הריכוז, ושופכת אור על דילמת הבגידה והנאמנות. "התאונה ברחוב חדש" (Baleset az Új utcában) (הוצגה בקלוז'-נאפוקה ב-1963; בצורת ספר 1965) הוא דו"ח דרמטי שבו נושא האחריות האישית שופכת אור על סוג חדש של יחסי אנוש. "העיזבון" או "הירושה" (A hagyaték) (שהוצגה בקלוז'-נאפוקה ב-1964) עוסקת בכחשת הסגפנות וסגידת המוות של עיוות דמות האלמנה, ומגלה את מחאת יצר החיים הבריא נגד כל ההגבלות הדוגמטיות. הסתירות האסתטיות אליהן התנגדו המבקרים נפתרו בהצלחה בדרמת הפיזיקה "השביעי, הבוגד" (A hetedik, az áruló), שפורסמה בכתב העת "תקופתנו" (Korunk) ב-1965 והוצגה בסאטו מארה, ומאוחר יותר גם בשם הכרך בן חמשת המחזות שלה (1968). זוהי קונפליקט המזכיר את פרידריך דירנמאט בין שכנוע מוסרי לתודעה מקצועית. עיבוד מקורי סביב שימוש אנושי או לא אנושי בתגלית מדעית. המחזה ההאחרון שלה, שנכתב ב-1968, "הקיץ הוא קצר" (Rövid a nyár), שהוצג באוראדיה בהונגרית, השפה שבה נכתבה, והוצג גם ברומנית בתיאטרון נוטארה (Nottara) בבוקרשט, מבשר את הווידוי החריף, לעיתים, אך הרווי השירה הלירית, שלה. הרומן האוטוביוגרפי "צעידה" (1974). בת שבע נועם (שחקנית מהעיר סאטמאר, שהייתה מוכרת לפני כן בשם "קטי ווהל") כתבה מחזה מתוך הרומן "הצעידה" בעברית, שהוצג בהצלחה באולם הקטן של התיאטרון הלאומי של ישראל הבימה (1979). בשנת 1994, הגרסה ההונגרית של המחזה הוצגה על ידי יהודית הוואש ב"תיאטרון קומדיום" בבודפשט, בבימויו של דיולה ראדו. מריה פלדש התקשתה לשאת את מות בעלה, עלתה לישראל, ואחרי מספר שנים התאבדה ב-1976. בתם גרה בארצות הברית. פיט מארושי : דרמות, דרמטיות. כתב העת "דרכנו" (Utunk), 1962/50. אדגר באלוג : אנושי על הבמה. כתב העת "תקופתנו (Korunk), 1967/4. אנטל ק. יאקאב : הניצחון והכישלון של המוסר. כתב העת "מילה אמיתית" (Igaz Szó), 1967/8 אנטל ק. יאקאב : החמישי הוא האמיתי. "דרכנו", 31/1968. זולטאן בנר : הקיץ קצר. בכורה לקומדיה של מריה פלדש באוראדיה. "דרכנו", 1968/48. מריה פלדש, בביצוע הצעידה, סרט דוקומנטרי, סרטון באתר יוטיוב. במאי: דיולה ראדו. Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés I. (A–F). Főszerk. Balogh Edgár. Bukarest: Kriterion. 1981. (לקסיקון ספרותי הונגרי ברומניה: סיפורת, עיון, ספרות מדעית, תרבות כרך א' (A–F). עורך ראשי אדגר באלוג. בוקרשט: קריטריון. 1981) מריה פלדש, בארכיון הבימה A séta című dokumentumfilm szerint Borszéken született. A darab izraeli sikerének jelzését törölte a román cenzúra a RMIL 1. kötetéből (1981).
אלסנדרו בונג'ורנו

אלסנדרו בונג'ורנו (באיטלקית: Alessandro Buongiorno; נולד ב-6 ביוני 1999 בטורינו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת טורינו מהסרייה א' ובנבחרת איטליה. בונג'ורנו גדל במחלקת הנוער של טורינו. ב-4 באפריל 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 4-1 על קרוטונה במסגרת המחזור ה-27 בסרייה א' לעונת 2017/2018. בעונת 2018/2019 הושאל בונג'ורנו לקארפי מהסרייה ב', במדיה ערך 18 הופעות ליגה. ב-11 בינואר 2020 הושאל למשך חצי עונה לטרפאני קלצ'ו מהסרייה ב', במדיה ערך 13 הופעות ליגה. בתום עונת 2019/2020 חזר בונג'ורנו לטורינו. ב-17 במרץ 2023 זומן בונג'ורנו לראשונה לסגל נבחרת איטליה. מדיה וקבצים בנושא אלסנדרו בונג'ורנו בוויקישיתוף אלסנדרו בונג'ורנו, באתר Transfermarkt אלסנדרו בונג'ורנו, באתר Soccerway אלסנדרו בונג'ורנו, באתר WorldFootball.net אלסנדרו בונג'ורנו, באתר FootballDatabase.eu UFFICIALE: Trapani, dal Torino arriva in prestito il difensore Buongiorno באתר Tutto Mercato Web, ‏ 12 בינואר 2020 (באיטלקית) Nazionale, Mancini chiama l'argentino Retegui. Prima anche Falcone e Buongiorno באתר La Repubblica, ‏ 17 במרץ 2023 (באיטלקית)
פריבור אולימפיק

פריבור אולימפיק לעיתים מוכרת כפרייבורג לפי צורת ההגייה הגרמנית (בצרפתית ובגרמנית Fribourg Olympic) הוא מועדון כדורסל שווצרית מהעיר פריבור המשתתף בליגת העל השווייצרית בכדורסל וביורופקאפ. הקבוצה הוקמה באפריל 1961 כאיחוד של הקבוצות פריבר ואתלטיק אוליפיק כאשר האחרונה שיחקה בליגה הבכירה והראשונה בליגת המשנה. הקבוצה הפכה לשיאנית התארים בליגה המקומית ולנציגה קבועה של הליגה במפעלים האירופאים. השתתפה בעונת 1966/1967 בגביע אירופה לאלופות והודחה בסיבוב הראשון לאחר תבוסה כפולה לליפציג וורויאטס. השתתפה בעונת 1967/1968 בגביע אירופה למחזיקות גביע והודחה לאחר תבוסה לויסלה קרקוב. השתתפה עונת 1971/1972 בגביע אירופה לאלופות והודחה בשלב המוקדמות השני לאחר הפסד לליר בסקט הבלגית. השתתפה בעונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות והודחה בסיבוב הראשון לאחר הפסד כפול לריאל מדריד. השתתפה בעונת 1974/1975 בגביע אירופה לאלופות והודחה בסיבוב הראשון לאחר הפסד לפנאתינאיקוס. השתתפה בעונת 1975/1976 בגביע אירופה למחזיקות גביע והודחה בסיבוב הראשון. השתתפה בעונת 1976/1977 בגביע אירופה למחזיקות גביע והודחה בסיבוב הראשון לבשיקטש. השתתפה בעונת 1985/1986 בגביע אירופה לאלופות והודחה בסיבוב השני על ידי ריאל מדריד. השתתפה בסיבוב הראשון של עונת 1992/1993 בליגה האירופית של פיב"א והודחה לאחר שהובסה פעמים על ידי אפס פילזן. בעונת 1997/98 השתתפה במוקדמות גביע קוראץ' והודחה לאחר להפסד ביתי לבנפיקה ליסבון. בעונת 2000/01 הודחה בסיבוב ב-64 של גביע קוראץ' לאחר צמד הפסדים לדיז'ון באסקט. הקבוצה השתתפה בעונת 2007/2008 בגביע יול"ב בשלב הבתים תחת השם בנטון פריבור והודחה לאחר שסיימה במקום ה-6. בעונת 2004/05 השתתפה בשלב הבתים ביורוצ'לנג' והעפילה לשלב חצי הגמר בו הפסידה. בעונת 2008/2009 ביורוקאפ הודחה בשלב המוקדמות השני ובעקבות כך עברה לשחק בשלב הבתים ביורוצ'לנג' והודחה לאחר שסיימה במקום ה-4. ליגת העל השווצרית אליפות (18) 1966, 1971, 1973, 1974, 1978, 1979, 1982, 1985, 1992, 1997, 1998, 1999, 2007, 2008, 2016, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022. סגנית (17) 1965, 1967, 1968, 1969, 1972, 1976, 1977, 1983, 1989, 1994, 1995, 1996, 2002, 2003, 2004, 2010, 2011. הגביע השווצרי (9) 1967, 1976, 1978, 1997, 1998, 2007, 2016, 2018, 2019. סגנית (9) 1965, 1971, 1975, 1980, 1983, 1985, 1993, 2014, 2021 גביע הליגה (6) 2007, 2008, 2009, 2010, 2018, 2020 אתר האינטרנט הרשמי של פריבור אולימפיק (בצרפתית)
דיוגו לייטה

דיוגו פיליפה מונטיירו פינטו לייטה (בפורטוגזית: Diogo Filipe Monteiro Pinto Leite; נולד ב-23 בינואר 1999 בפורטו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אוניון ברלין מהבונדסליגה. לייטה גדל במחלקות הנוער של ליישואש, פורטו ופדרואנסה. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של פורטו, ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-31 באוגוסט 2021 הושאל לייטה למשך עונה אחת לספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד פאסוס די פריירה במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 23 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה. ב-16 ביולי 2022 הושאל לייטה למשך עונה אחת לאוניון ברלין מהבונדסליגה. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על הרטה ברלין במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. דיוגו לייטה, באתר Transfermarkt דיוגו לייטה, באתר Soccerway דיוגו לייטה, באתר BDFutbol דיוגו לייטה, באתר WorldFootball.net דיוגו לייטה, באתר FootballDatabase.eu דיוגו לייטה, באתר ESPN Diogo Leite emprestado pelo FC Porto ao Braga באתר O Jogo, ‏ 31 באוגוסט 2021 (בפורטוגזית) Verteidiger Leite schon im Union-Trainingslager באתר B.Z., ‏ 16 ביולי 2022 (בגרמנית)
מיקאל (כדורגלן)

מיקאל פונטס מוריירה (בפורטוגזית: Mycael Pontes Moreira; נולד ב-12 במרץ 2004 בפורטו וליו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אתלטיקו פרנאאנסה מליגת העל הברזילאית. מיקאל גדל במחלקות הנוער של טריסטה ואתלטיקו פרנאאנסה. בעונת 2023 עלה לקבוצה הבוגרת של אתלטיקו פרנאאנסה. נכלל בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2023. נבחרת ברזיל זכתה בטורניר, ומיקאל שימש בו כשוער הפותח של הנבחרת. מיקאל, באתר Transfermarkt מיקאל, באתר Soccerway מיקאל, באתר FootballDatabase.eu Athletico promotes goalkeeper Mycael to the first team and continues to bet on names revealed at the club באתר Globo, ‏ 23 בנובמבר 2022 (בפורטוגזית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מיקאל (כדורגלן)".
ארתור (כדורגלן יליד 2003)

ארתור אוגוסטו דה מאטוס סוארס (בפורטוגזית: Arthur Augusto de Matos; נולד ב-17 במרץ 2003 בבלו הוריזונטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אמריקה מיניירו מליגת העל הברזילאית. ארתור גדל במחלקות הנוער של אמריקה מיניירו ופלמנגו. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אמריקה מיניירו במסגרת ליגת העל הברזילאית. נכלל בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2023. נבחרת ברזיל זכתה בטורניר, בו ערך ארתור שמונה הופעות. באייר לברקוזן בונדסליגה: 2023/24 הגביע הגרמני: 2023/24 ברזיל עד גיל 20 אליפות דרום אמריקה עד גיל 20: 2023 ארתור, באתר Transfermarkt ארתור, באתר Soccerway ארתור, באתר WorldFootball.net ארתור, באתר National Football Teams ארתור, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארתור (כדורגלן יליד 2003)".