laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מכשיר אידוי

מכשיר אידוי הוא מכשיר המשמש לשחרור מרכיבים אקטיביים של תמצית צמחית, כתחליף לעישון. לעיתים משמש המכשיר לאידוי קנאביס ומוצריו, או טבק, אך גם לשחרור מרכיבים תרפיויטים מצמחים המשמשים לרפואה טבעית או לארומתרפיה. פעולת האידוי מתבצעת על התמצית הצמחית (המונחת בכלי קיבול ייעודי) בעזרת חימום, בדרך כלל באמצעות חשמל, והוא נשאב מטה לתור צינור צר, המושקע בקצהו חלקית במים המוכלים בגוף המכשיר, בצורה של אד. אד זה נשאב לגוף המכשיר דרך המים (על פי רוב בעזרת פיה המחוברת לצד המכשיר) ונשאף ממנו החוצה דרכה. המים מצננים את האד עוד במעט, אולם למעשה תפקידם ליצור את הבדלי הלחצים בין האוויר שבצינור לאוויר מחוצה לו. ישנם מכשירי אידוי מתקדמים, הפועלים באמצעות אוויר חם בלבד. טמפרטורת האידוי נמוכה מהטמפרטורה בה בוער הצמח, ומשום כך, בהיעדר בערה, לא משתחרר עשן. בכך, תופעות הלוואי המצופות משאיפת עשן נמנעות. בנוסף, הנזקים לטווח קצר וארוך הכרוכים בעישון נחסכים, (עישון כולל שרפה, וגורם להתפחמות מרכיבי הצמח), והמשתמש חשוף להשפעות החומר הפעיל של הצמח, במקרה שמדובר בסם פסיכואקטיבי, בלבד. הצריכה באידוי, דומה לפעולת אינהלציה אשר משמשת פתרון לסובלים מאסתמה. אידוי מאפשר שימוש חוזר בצמח הקנאביס, שכן הוא לא נשרף. מספר הפעמים בהם ניתן לחזור על השימוש באותו הצמח תלוי במספר גורמים: הטעם וההשפעה תלויים באיכות הצמח, ובכמות בה משתמשים. גריסת הצמח אף היא מומלצת. ככל שיהיה גרוס יותר, הצמח והחומר הפעיל יהיו חשופים ליותר אדים - וישחררו את החומר הפעיל ביעילות מרבית. הטמפרטורה הנבחרת חשובה לא פחות. בצמח הקנאביס, למשל, הטמפרטורה האידיאלית למיצוי החומר הפעיל (THC) היא בין 180 ל-200 מעלות צלזיוס. בטמפרטורות גבוהות ישתחרר יותר חומר פעיל, אך הטעם עלול להיפגם. כמו כן, ניצול חוזר של הצמח יפחת בהתאם. אבחנה חזותית של הצמח לאחר כל שימוש, מאפשרת לדעת אם נוצל באופן מרבי. צבעו המקורי ישתנה בכל שימוש חוזר עד לגוון חום, המסמן שהצמח מוצה עד תום. כאמור, גם הטעם ישתנה ויהיה "קלוי" יותר. ככל שהאדים יהיו יותר דקים, לבנים וקשים לאבחון, הם יהיו יותר נעימים לשאיפה. אדים דחוסים וסמיכים מעידים על מיצוי החומר הפעיל ועלולים לגרום לגירוי בדרכי הנשימה. הפחתת הטמפרטורה והחלפת הצמח ייפתרו בעיה זו. הטעם עצמו אינו קשור להשפעה. בעישון, הטמפרטורה אינה ניתנת לשליטה, ורוב חלקי הצמח נהרסים והופכים לאפר. ניצול החומר הפעיל, אינו מקסימלי, וההשפעה פחותה. בעזרת מכשיר אידוי בעל יכולת ויסות טמפרטורה, יודע המשתמש אם הוא מנצל את מלוא סגולות החומר הפעיל. כאמור, שימוש חוזר בצמח מתאפשר, שכן אין בעירה - והצמח לא הופך לאפר. מכשיר האידוי בדרך כלל מורכב משלושה חלקים: תא חימום לעשבים או לשמן. סוללה או מקור חשמל אחר. פיה לשאיפת האדים. ב-2017 פסק משרד הבריאות שהשימוש החוקי היחידי למטופלים מחוץ לביתם בצמח הקנאביס הוא רק באידוי עם מכשיר אידוי. בתהליך העישון יכולים להיות מעורבים חומרים נוספים כמו גז מצתים, נייר, טבק. שיש להם גם השפעה בריאותית וגם גופנית וחלק מהחומרים הפעילים מתכלים. באידוי שואפים את החומרים הפעילים ישירות מתא החימום שמביא את העשבים לטמפרטורה שבה הם משחררים את כל החומרים הפעילים בצורתם הטהורה ואת הטרפינים, המולקולות שאחראיות על הריח והטעם. ולכן הטעם באידוי הוא יותר מתוק ונעים ובעישון הוא יותר חזק ועלול לגרות את הגרון. השאיפה במכשיר האידוי שונה מעישון, בעישון השאיפה היא קצרה וחזקה באידוי השאיפה היא איטית ועדינה. השפעת החומרים הפעילים דומה להשפעה בעישון רק היא לאורך זמן ארוך יותר. מדיה וקבצים בנושא מכשיר אידוי בוויקישיתוף מגזין קנאביס, מהיום: מותר השימוש בקנאביס רפואי מחוץ לבית, באתר קנאביס.com
שועל צוקים

שועל צוקים (שם מדעי: Vulpes cana) הוא מין בסוג שועל. מבנה גופו של שועל זה קטן יחסית. השועל נפוץ באיחוד האמירויות הערביות, איראן, אפגניסטן, טורקמניסטן, ירדן, ישראל, מצרים (בחצי האי סיני), עומאן, ערב הסעודית, פקיסטן ותימן. שועל הצוקים הוא הנדיר שבשועלי ישראל ושוכן במדבר יהודה, בנגב ובערבה. זוהה לראשונה בישראל על ידי הזואולוג גיורא אילני ב-1981, ושב ונצפה בחורף 2013 במצוק עין גדי, במפתיע, מאחר שנחשב ליונק שנכחד מהנוף הארצישראלי. ניצפה ותועד על ידי צוות משולב של מרכז יונקים של החברה להגנת הטבע ופקחי רשות הטבע והגנים בחורף 2017. לשועל הצוקים אוזניים גדולות. כפות רגליו אינן מכוסות בשער. אורך גופו וראשו כ-42 ס"מ בממוצע. אורך זנבו כ-30 ס"מ בממוצע, כמעט שווה באורכו לאורך גופו. פרוותו חומה צהבהבה, עם חלקים תחתונים בצבע לבן וקצה זנבו בצבע שחור. משקלו של השועל 1.5-3 ק"ג. שועל הצוקים הוא אוכל-כול. שועלי צוקים מסוגלים לשרוד  הרחק ממקורות מים ולהתקיים לאורך זמן רק מהנוזלים המגיעים ממזונם, שועלי צוקים נצפו שותים רק לעיתים נדירות. תקופת ההזדווגות היא בין דצמבר לינואר. משך ההיריון 50-60 יום ובסופו נולדים בדרך כלל 1 עד 3 גורים. הגורים יונקים במשך כ-60 יום ומגיעים לבגרות מינית בגיל 8–12 חודשים. אורך חייו של השועל 4–5 שנים. מדיה וקבצים בנושא שועל צוקים בוויקישיתוף שועל צוקים, באתר ITIS (באנגלית) שועל צוקים, באתר NCBI (באנגלית) שועל צוקים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל צוקים, באתר GBIF (באנגלית) שועל הצוקים באתר ה-IUCN (באנגלית) יונקים בסכנת הכחדה באזור הים התיכון 2009 באתר IUCN (באנגלית) שועל צוקים באתר עמותת מן השדה שועל צוקים באתר הרשימה האדומה של IUCN באופן מפתיע שועל הצוקים שב למדבר יהודה, באתר חדשות ישראל, 22 בינואר 2013 תיעוד נדיר של שועל הצוקים!, באתר החברה להגנת הטבע, 21 בפברואר 2017
שועל קורסאקי

שועל קוֹרְסַאקִי (שם מדעי: Vulpes corsac), מין בסוג שועל. השועל הקורסאקי חי בערבות ובספר המדבר במרכז וצפון מזרח אסיה; תחום תפוצתו כולל את טורקסטן, איראן, פקיסטן, מונגוליה, צפון מזרח סין, וחלקים מרוסיה. צבע פרוותו של השועל הקורסקי אפור עד אפור-אדום. תחת הסנטר צבע פרוותו לבן. אורך גופו וראשו 50-60 ס"מ, ואורך זנבו 22-35 ס"מ. לו שיניים קטנות יחסית לשועלים אחרים. השועל הקורסאקי הוא אוכל-כול וניזון הן מבעלי חיים קטנים, ציפורים, זוחלים וחרקים והן מצמחים. תקופת הרבייה של השועל הקורסאקי היא מינואר ועד מרץ. ההיריון נמשך שמונה שבועות, ובסופו נולדים בין שניים לשישה גורים. משך חייהם כ-12 שנים. שועל קורסאקי, באתר ITIS (באנגלית) שועל קורסאקי, באתר NCBI (באנגלית) שועל קורסאקי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שועל קורסאקי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל קורסאקי, באתר GBIF (באנגלית) IUCN Red List of Threatened Species Blueplanetbiomes Lioncrusher's Domain - Corsac Fox שועל קורסאקי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שועל מקרוטיס

המונח "שועל קיט" מפנה לכאן. לערך העוסק בשועל ממין קרוב שכונה כך בעבר (יחד עם שועל מקרוטיס), ראו שועל מהיר. שועל מַקְרוֹטִיס (שם מדעי: Vulpes macrotis, נקרא גם שועל קִיט) הוא מין בסוג שועל החי בדרום-מערב ארצות הברית ובצפון מקסיקו. "מקרוטיס", מ-macrotis ביוונית, פירושו "גדול-אוזניים". באנגלית "Kit fox", כינוי שמקורו ב-Kitten, "חתלתול", או ב-Kit, גור שועלים, משום שהוא קטן (שמות דומים קיימים גם בשפות אחרות). חוקרי יונקים אחדים תמכו במיון שועל המקרוטיס תחת אותו המין עם השועל המהיר (Vulpes velox), ועקב כך בעבר שניהם כונו "שועל קִיט". אולם, מחקרים מולקולריים מרמזים כי אלו שני מינים נפרדים. גופו של שועל המקרוטיס אפור ברובו. יש לו אזורים עם גוון דהוי יותר, וקצה זנבו הוא שחור. בניגוד לשועל האפור המצוי, לשועל המקרוטיס אין פס לאורך הזנב. שועלי מקרוטיס בדרך-כלל חיים במדבר פתוח או בערבות רחבות ידיים, בהעדיפם אזורים יבשים. הם חופרים מאורה קטנה, ממנה הם יוצאים למרחקים קצרים, שלרוב אינם עולים על קילומטרים בודדים. הם פעילי לילה, אף שלעיתים ניתן למצוא אותם יוצאים ממאורתם גם ביום. הם יוצאים לצוד מעט אחרי השקיעה, והם ניזונים מחיות קטנות כמו עכבר קנגורו (Dipodomys), ארנבות, חרקים, דגים וציפורים קטנות. קבוצות של שועלי מקרוטיס יכולות לאכלס את אותו אזור מחיה וציד, אך במצב זה הן נוטות לצוד בזמנים שונים. שועלי המקרוטיס אינם פוחדים מהאדם. שועלי המקרוטיס מוצאים לעצמם בני זוג בחודשים אוקטובר ונובמבר. הזוגות יכולים להשתנות משנה לשנה. הם מזדווגים בין דצמבר לינואר, לרוב במאורות גדולות יותר ממאורות המחיה הרגילות. הגורים יוצאים לאוויר העולם בסביבות החודשים מרץ ואפריל. הנקבה ממליטה שלושה עד שבעה גורים בכל פעם. שועלי המקרוטיס מתחלקים לשלושה תת-מינים מוכרים: שועל המקרוטיס הסאן חואקיני (Vulpes macrotis mutica) - בעבר חי בעמק סאן חואקין שבקליפורניה. תפוצתו הצטמצמה וב-1990 נאמדה אוכלוסייתו בכ-7,000 פרטים. הוא נחשב לתת-מין המאוים בסכנת הכחדה. שועל המקרוטיס המדברי (Vulpes macrotis arsipus) - נפוץ במדבר מוהאבי, קליפורניה. שועל המקרוטיס הדרום קליפורני (Vulpes macrotis macrotis) - אוכלוסייה של שועלי מקרוטיס שהייתה נפוצה באזורי המדבר בדרום קליפורניה, אולם היא נכחדה ב-1903. מדיה וקבצים בנושא שועל מקרוטיס בוויקישיתוף שועל מקרוטיס, באתר ITIS (באנגלית) שועל מקרוטיס, באתר NCBI (באנגלית) שועל מקרוטיס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל מקרוטיס, באתר GBIF (באנגלית) שועל המקרוטיס באתר ה-IUCN על שועל המקרוטיס הסאן ג'ואקיני שועל מקרוטיס באתר הרשימה האדומה של IUCN שהפך גם לשם המדעי של המין הטקסונומי הנ"ל. ראו Kit-fox באתר etymonline.com.
שועל מהיר

שועל מהיר (שם מדעי: Vulpes velox) מין בסוג שועל. השועל נקרא "מהיר" (גם בשפות אחרות) משום שהוא מסוגל לפתח מהירות גבוהה מאוד: מעל 50 קמ"ש ולעיתים אף קרוב ל-60 קמ"ש. מהירות זו נחוצה הן משום שתחום מחייתו הטבעי הוא בעמקים הגדולים בארה״ב, והן כדי לחמוק מטורפים מהירים כמו זאבי ערבות ("קויוטים"). השועל המהיר הוא מין קרוב לשועל מקרוטיס (קיימים חוקרים שמתייחסים אליהם כשני תת-מינים של אותו מין), והכינוי "שועל קִיט" (Kit Fox, מ-Kitten, "חתלתול", או מ-Kit, גור שועלים) שימש בעבר לתיאור שניהם, מכיוון ששניהם קטנים (כיום הוא משמש לתיאור שועל מקרוטיס במספר שפות). השועל המהיר הוא שועל אפור עם פנים קצרות ורחבות. גובהו מגיע ל-30 ס"מ, אורכו 37-53 ס"מ, אורך הזנב 22-35 ס"מ ומשקלו הכולל 2-3 ק"ג. הזכרים גדולים במעט מהנקבות. הפרווה צפופה והזנב קצר ומפואר. בדרך כלל צבע הפרווה אפור בגב, כתום בצדדים וברגליים ובהיר באזור הבטן. בקיץ הוא מקבל גוון כתום יותר. קצה הזנב תמיד שחור, וכך גם שני צדי אפו. בעבר תחום המחיה של השועל המהיר התפרש מדרום מערב קנדה ועד טקסס, אך כבר בשנות ה-30 הוא נכחד בשטח קנדה. כיום הוא נפוץ בויומינג, קולורדו, קנזס וניו מקסיקו. מצוי גם במנהטן, דקוטה הדרומית והצפונית, נברסקה, אוקלהומה וצפון-מערב טקסס. נדיר אך קיים גם באיידהו ואורגון. השועל המהיר מנהל אורח חיים לילי בקיץ, אך בחורף יכול לצאת גם ביום. את שאר הזמן הוא מבלה במחילות תת-קרקעיות ארוכות, אותן לרוב הוא חופר בעצמו, אך לעיתים יורש אותן מבעלי חיים אחרים כמו גיריות. תחת בעלות שועל אחד יכולות להיות עד 13 מחילות. השועלים המהירים אינם יצורים טריטוריאליים, ולכן תחומי הציד שלהם, שגודלם 1.5-5 קמ"ר, יכולים לחפוף, כאשר שטח המחיה מצומצם. מזונם של שועלים אלו הוא מכרסמים וארנבאים, וכמו כן הם ניזונים מעופות שמקננים באדמה. בחורף הם אוכלים נבלות משאריות ארוחת הטורפים הגדולים, ובקיץ הם מתכלכלים עד 50% מחרקים. מדיה וקבצים בנושא שועל מהיר בוויקישיתוף שועל מהיר, באתר ITIS (באנגלית) שועל מהיר, באתר NCBI (באנגלית) שועל מהיר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שועל מהיר, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שועל מהיר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל מהיר, באתר GBIF (באנגלית) שועל מהיר באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סופי דה סגיר

הרוזנת סופי דה סגיר (בצרפתית: Sophie Rostopchine, Comtesse de Ségur;‏ 1 באוגוסט 1799 סנקט פטרבורג – 9 בפברואר 1874 פריז) הייתה סופרת ילדים צרפתייה ממוצא רוסי, בתו של הגנרל רוסטופצ'ין (הידוע כמצביא ששרף את העיר מוסקבה בשנת 1812). סגיר הייתה ידועה בילדותה כילדה שובבה וחובבת מתיחות, שהוריה ניסו לדכא בעזרת חינוך קפדני. לאחר נישואיה לאז'ן דה סגיר, קצין צרפתי ממעמד האצולה, קיבלה סגיר את אזרחות בעלה, ועברה לגור בצרפת. רוב חייה עברו עליה בקרב חוגי החברה הגבוהה של צרפת, ורק בגיל 57 החלה בקריירה ספרותית. ספרה הראשון, "סיפורים חדשים על הפיות", חובר בשנת 1857 למען שתי בנותיו הקטנות של אחד מידידיה. הספר הידוע ביותר שלה, "תעלוליה של סופי", יצא לאור בשנת 1859. הספר מתאר את תעלולי ילדה בעלת דמיון מפותח וחסרת משמעת, דמות שהייתה מבוססת בחלקה על סגיר עצמה בילדותה. ספר נוסף ידוע שלה, "זיכרונותיו של חמור", יצא לאור בשנת 1860, ובו מתוארת אוטוביוגרפיה של חמור. במהלך השנים הבאות פרסמה סגיר יותר מ-20 ספרים, שכונסו יחד תחת הסדרה המפורסמת הספרייה הוורודה, וזכו להצלחה רבה בצרפת בפרט, ובעולם בכלל. סגיר, שלמשך שנים ארוכות הייתה סופרת הילדים הפופולרית ביותר בצרפת, מתה בשנת 1874 בפריז. ספריה של סגיר התאפיינו בדרך כלל בשפה קלה ופשוטה, מוסר השכל ברור, ותיאורים של דמויות כחלק מקבוצה או חבורה עליזה, אשר משתייכת למעמדות הגבוהים. מוסר ההשכל בספרים התאים לעקרונות הנוקשים של החינוך הנוצרי. כמו כן, התאפיינו העלילות באכזריות רבה, הן מצד הגיבורה סופי והן כלפיה. רבים מספריה תורגמו לעברית, רובם על ידי יצחק לבנון. סיפורי פיות חדשים (1857. תרגום: יצחק לבנון בשם "אגדות הרוזנת דה סגיר", 1972; ובנפרד: יער הקסמים, 1962; נסיך היער, 1964) לחיי הילדים (1857) ילדות למופת (1858. תרגום: יצחק לבנון, 1963) החופש הגדול (1859. תרגום: יצחק לבנון, 1965) – ילדים שיצאו בעת הפגרה לכפר שומעים מפי דודנם את הרפתקאותיו בשבי האינדיאנים. תעלוליה של סופי (1859. תרגום: יצחק לבנון, 1962) – המפורסם בספריה, ובו מחרוזת אירועים בחיי ילדה קטנה בעלת כוונות טובות, המבטיחה שוב ושוב לחזור למוטב, עד התעלול הבא. זכרונותיו של חמור (1860. תרגום: משה בן-אליעזר בשם "קורות חמור אחד", 1923; חיים אברבאיה, 1958) – חמור רב-מעללים מספר בגוף ראשון את קורותיו, ידידותו עם ילדים וגלגוליו בין בעלים שונים, ומעביר ביקורת סמויה על החברה האנושית. בשנת 1986 החלה להיות משודרת סדרת הנפשה צרפתית על פי הספר בשם Cadichon, אשר שודרה בארץ בדיבוב עברי בשם "תיאודור החמור". בליז ביש-המזל (1860. תרגום: יצחק לבנון, 1966) אחותו של שוטה (1861. תרגום: יצחק לבנון בשם "אח ואחות", 1977) ילדים טובים (1862. תרגום: יצחק לבנון, 1968) פונדק המלאך השומר (1862. תרגום: יצחק לבנון, 1966) – מעשה בחייל החוצה יער ומגלה שני ילדים נטושים מתחת לעץ. ילדת חמד (1863. תרגום: יצחק לבנון, 1973) – ילדה מפונקת עוברת חוויה, המשנה את אופייה לטובה. פרנסואה הגיבן (1864. תרגום: יצחק לבנון, 1979) הגנרל דוראקין (1864. תרגום: יצחק לבנון, 1967) – נדודי קצין רוסי תקיף ובעל אופי ילדותי מעט. ז'אן הרוטן וז'אן הצוחק (1865. תרגום: יצחק לבנון, 1970) השדון הטוב (1865. תרגום: יצחק לבנון בשם "שובב וחביב", 1975) אוצרו של גספר (1866. תרגום: יצחק לבנון בשם "גספר בן-חיל", 1978) – קורות בן-איכרים שבחר בהשכלה. מה אוהבים הילדים (1866) דילוי היחפן (1867. תרגום: יצחק לבנון, 1982) אחרי הגשם בא מזג-אוויר נאה (1871) מדיה וקבצים בנושא סופי דה סגיר בוויקישיתוף כתבי סופי דה סגיר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) סופי דה סגיר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סופי דה סגיר (1799-1874), דף שער בספרייה הלאומית
דוב המשקפיים

דוב המשקפיים הקרוי גם דוב האנדים, אוּקוקו, ג'וקומארי, או אוקומארי (שם מדעי: Tremarctos ornatus) הוא מין של יונק ממשפחת הדוביים והמין היחיד ששרד בסוג טרמרקטוס (Tremarctos). זהו הדוב היחיד בעולם החי באמריקה הדרומית והיחיד שחי בחצי הכדור הדרומי. דוב המשקפיים נפוץ בדרום אמריקה בהרי האנדים בוונצואלה, בקולומביה, באקוודור, בבוליביה ובפרו. זהו המין היחיד במשפחה הדוביים שאנדמי לאמריקה הדרומית, ואחד משני המינים עם התפוצתם המגיעה דרומית לקו המשווה. דוב המשקפיים במצב שימור פגיע בעיקר בגלל פגיעה באזורי המחיה שלו ומעריכים כי נותרו פחות מ-2,000 פריטים בבר. הוא גם ניצוד בשל פרוותו ובשרו ומשתמשים בחלקי גופו ל"רפואה מסורתית". משך חייו של דוב משקפיים בשבי יכול להגיע ל-25 שנה. זכרים בוגרים שוקלים 100–155 ק"ג ונקבות בוגרות 64–82 ק"ג. דוב המשקפיים הוא קטן ושעיר. יש לו סימנים לבנים צהבהבים הדומים למשקפיים סביב עיניו ועד לבית החזה. סימנים אלו מיוחדים במינם לכל אחד. שאר פרוותם עשויה להיות בצבע חום כהה עד שחור. לו חוש ריח חד ואף גדול למציאת מזון בחרכי קרקע קטנים ועל עצים גבוהים. כמו כן יש לו טפרים חדים וארוכים לחפירת מערכות שורשים ועקירת צמחים. דובי המשקפיים פעילים בלילה ובין הערביים. הם אוכלי כול, אך צמחים מהווים את עיקר מזונם. המזון המועדף עליהם הוא פירות, אך הם ניזונים ממגוון גדול של מזונות כגון עשבים ודבש. הם יכולים גם להסתפק במכרסמים קטנים, עופות וחרקים. הם מפזרים זרעים ובכך תורמים תרומה ישירה לצמיחת היערות שבהם הם חיים. ההזדווגות נעשית בדרך כלל בין אפריל ליוני. הזוג נשאר ביחד במשך מספר ימים במהלך עונת הרבייה ומזדווג פעמים רבות. הזכר אינו משתתף בגידול הגורים. אחד עד שלושה גורים נולדים בין נובמבר לפברואר. משך ההיריון בשבי הוא בסביבות 8 חודשים. בלידה הגורים עיוורים ושוקלים 300 עד 360 גרם. האם שומרת על גוריה ולאחר כחודש הגורים מסוגלים לחפש אוכל יחד עם אמם. לאחר 6–8 חודשים הם יכולים להסתדר בעצמם. על אף שהם נוטים להתבודד אחד מהשני כדי להימנע מתחרות, הם אינם טריטוריאליים. כאשר נפגשים בבני אדם או בדובי משקפיים אחרים, הם יגיבו בצייתנות אבל באופן זהיר, אלא אם כן בן האדם נראה כאיום או כמסכן את גורי האם. אמהות תועדו תוקפות ציידים באופן ברוטלי ביותר, אך שום מיתה לא תועדה על ידי ממשלות דרום אמריקה. מדיה וקבצים בנושא דוב המשקפיים בוויקישיתוף דוב המשקפיים, באתר ITIS (באנגלית) דוב המשקפיים, באתר NCBI (באנגלית) דוב המשקפיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דוב המשקפיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוב המשקפיים, באתר GBIF (באנגלית) דוב המשקפיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דוב המשקפיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
מסב

מֵסַב (מכונה גם לגר) הוא אלמנט מכני המאפשר תנועה יחסית בין שני חלקים, יחד עם העברת עומס ביניהם. מטרת המיסב היא הורדת החיכוך והשחיקה הנובעים מתנועה זאת. דוגמאות לתנועה לא מאולצת במסב יכולות להיות תנועה קווית בכיוון הצירי או תנועה סיבובית בכיוון המשיקי. דוגמאות נפוצות לשימוש במיסבים הם חיבור ותמיכת צירים במערכות מכניות. בדוגמה הנתונה הציר הוא גוף אחד שמחובר למיסב והמערכת המכנית הוא הגוף השני. קיימות שתי שיטות עיקריות להקטנת החיכוך והשחיקה: סיכוך על ידי סיכה והחלפת חיכוך קינטי בחיכוך בגלגול, על ידי הוספת אלמנטי גלילה. מפה נהוג לסווג את המיסבים למסבי החלקה ומסבי גלילה. כמו כן, ניתן לסווג מיסבים על ידי כיוון ההעמסה ודרגות החופש הלא מאולצות. מסב החלקה סיבובי מורכב משתי טבעות. הקטנת החיכוך בין הטבעות נוצרת על ידי הפרדה שלהן בעזרת הסיכה. תת סוג נפוץ של מיסבי החלקה הם מיסבים הידראוליים. במיסבים אלו נוצרת שכבת זרימה המפרידה בין הטבעות. דוגמה למיסב הידראולי נפוץ היא מיסב Michell המשמש לתמיכת עומס צירי במכונות גדולות הסובבות במהירות קבועה, כגון טורבינות וגנרטורים תעשייתיים. מיסב גלילה מקטין את החיכוך בין טבעות המיסב על ידי החלפת חיכוך החלקה בחיכוך גלילה. בנוסף לטבעות ולגופי הגלילה, המיסב יכול לכלול מכלאה שמטרתה היא שמירת מרחק קבוע בין גופי הגלילה. ארבעה סוגי גופי גלילה נפוצים הם: כדורים, גלילים, קונוסים וחביות. המסבים הנפוצים בתעשייה הם מסבים כדוריים (Deep groove ball bearings). יתרונם של מסבים אלו מאפשרים להעביר עומס שקול בכיוון משתנה. מסבים הקוניים דורשים הגדרה של כיוון העומס השקול אך מאפשרים העמסה גדולה יותר. מיסבים חביתיים מאפשרים שינוי של הזווית בין טבעות המיסב וחסינות גבוהה לחוסר שיוור. מיסבי גלילה סובלים מהתעייפות מגע בגלגול. אורך חיי המיסב תלוי בעיקר במהירות הסיבוב וההעמסה שלו. בחירת המיסב מתבצעת בהתחשב באורך חיי העבודה הנדרשים. הערכת אורך חיי המיסב מתבצעת על ידי שימוש בקורלצית L10 המשקפת את אורך החיים בו, בתנאי עבודה תקינים, עד להסתברות של 10% לכשל. מסב כדורי כוחות הרץ משוואות נאוויה-סטוקס מסב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Harris, Tedric A, Rolling bearing analysis, John Wiley and sons, 2001 Engineering tribology, Butterworth-Heinemann, 2013
שעתוק

האם התכוונתם ל... שעתוק (סוציולוגיה) – העתקת מבנה חברתי מדור אחד לבא אחריו שעתוק (ביולוגיה) – יצירת מולקולת RNA לפי תבנית של מולקולת DNA שעתוק (אמנות) – רפרודוקציה, העתק מכני (או מצולם) של יצירת אמנות מקורית על כל פרטיה; בניגוד לשחזור, רקונסטרוקציה – בנייה או תיקון לתבנית המקורית (של מבנה או יצירה אמנותית) תעתוק
בולדוג אנגלי

המונח "בולדוג" מפנה לכאן. לערך העוסק בסדרת טלוויזיה ישראלית, ראו בולדוג (תוכנית טלוויזיה). בולדוג אנגלי, ובקיצור בולדוג, הוא אחד מגזעי כלב הבית, השייך למשפחת הכלביים. במקור טופח הבולדוג במאה ה-17 באנגליה ללוחמת שוורים, מימי הביניים, במשך כ-600 שנה, הבולדוג שימש לגירוי וללחימה בשוורים. הייתה סברה, שגירוי השוורים לפני השחיטה יגרום לריכוך בשרם. לצורך כך היו משסים כלב בפר כבול או מותש. נוהג זה הפך ל"ספורט" פופולרי, שמשך קהל רב. מבנהו של הבולדוג, שפותח מגזע המסטיף, הפך אותו מתאים במיוחד לתפקיד: קצר רגליים, פראי, ובעל לסתות חזקות. פניו הקצרות הועילו גם כן, והוא יכול היה לנשוך את אפו של השור ברגע שזה הוריד את ראשו כדי לנגוח בכלב. הבולדוג לא היה מרפה גם כאשר השור היה מרים אותו לאוויר, ולעיתים גם היה נפצע בצורה קשה. בשנת 1835 הוצאה ההתגרות בפרים אל מחוץ לחוק. מאז נעלם כושר הלחימה של הבולדוג, והודגשו מבנה גופו ופניו המכווצים. ג'ון בול, הדמות הבדיונית המסמלת את אנגליה, מתואר לרוב כאשר הוא מלווה בכלב בולדוג. האתר הישראלי לאוהבי הבולדוג האנגלי בנואה דניזה-לואיס, אם הבולדוג היה יכול לדבר, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2011 רפי שחף, אני בעד, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2011 בולדוג אנגלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוב שחור אסייתי

דוב שחור אסייתי או דֹּב הַהִימָלָאִים (שם מדעי: Ursus thibetanus) הוא מין בסוג דוב. הדוב השחור האסייתי חי ביערות הרריים במזרח אסיה, כולל טאיוואן ויפן. הדוב השחור האסייתי המצוי בטאיוואן הוא מתת המין U. t. Formosanus. אורכו של הדוב השחור האסייתי 130 עד 190 ס"מ. הזכרים שוקלים בדרך כלל 110 עד 150 ק"ג בעוד שהנקבות שוקלות בין 65 ל-90 ק"ג. פרוותו שחורה בצורה אחידה, עם חרטום חום בהיר וכתם לבן בצורת קשת בבית החזה. יש לו אוזניים חומות מעוגלות הקבועות נמוך בראשו ועיניים קטנות. שיער קצר באופן יחסי מכסה כמעט את כל גופו. יש לו זנב קצר (6.5-10.6 ס"מ) ועבה. רגליו עבות וחזקות וכפות רגליו רחבות. הדוב השחור האסייתי מגיע לבגרות מינית בגיל 3-4 שנים. עונת ההזדווגות נמשכת מיוני ליולי, אך באזורים דרומיים עונת ההזדווגות יכולה להימשך עד אוגוסט. הזוג נשאר ביחד במשך מספר ימים במהלך עונת הרבייה ומזדווג פעמים רבות. בינואר ובפברואר נולדים במאורה 1-4 גורים עיוורים שמשקלם כ-300 גרם. לאחר שבוע הגורים פותחים את עיניהם ולאחר 3 חודשים הם נגמלים מיניקה. הגורים ממשיכים לחיות עם אמם עד לגיל 2-3 שנים. הדוב השחור האסייתי הוא אוכל-כול, אך ניזון בעיקר מצמחים. הוא צורך מגוון רחב של מזונות כולל פירות, גרגרים, עשבים, זרעים אגוזים, חסרי חוליות, דבש ובשר (דגים, ציפורים, מכרסמים ויונקים קטנים אחרים, וגם גוויות). דוב שחור פורמוסני (Ursus thibetanus formosanus) - בטאיוואן דוב בלוצ'יסטן (Ursus thibetanus gedrosianus) - באיראן ופקיסטן דוב שחור יפני (Urus thibetanus japonica) - ביפן דוב שחור ההימלאיה (Ursus thibetanus laniger) - ההימלאיה של טיבט, נפאל, סין והודו. דוב שחור הודו-סין (Ursus thibetanus mupinensis) - בהימלאיה והודו-סין דוב שחור טיבטי (Ursus thibetanus thibetanus) - באסאם, נפאל, מיאנמר ותאילנד דוב שחור אוסורי (Ursus thibetanus ussuricu) - בדרום סיביר, צפון מזרח סין ובחצי האי קוריאה מדיה וקבצים בנושא דוב שחור אסייתי בוויקישיתוף דוב שחור אסייתי, באתר ITIS (באנגלית) דוב שחור אסייתי, באתר NCBI (באנגלית) דוב שחור אסייתי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דוב שחור אסייתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוב שחור אסייתי, באתר GBIF (באנגלית) דוב שחור אסייתי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דוב שחור אסייתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ח'ופש

ח'ופש (במצרית עתיקה: ח'פש) היא חרב חרמש מצרית עתיקה שמקורה במזרח התיכון והופיעה לראשונה בתקופת הברונזה התיכונה. בראשית דרכו שימש הח'ופש כנגד המצרים אך עם התקדמות הסחר בין ממלכות המזרח העתיק החלו המצרים לאמץ את חרב הח'ופש כחרב שלהם. מגמה שהגיעה לשיאה בימי הממלכה החדשה. אורכה של ידית חרב הח'ופש הוא בדרך כלל 18 ס"מ כאשר אורכו של הלהב הוא בדרך כלל 40 ס"מ ומתעקם לצורת מגל לעוד 15 עד 30 ס"מ. דוגמאות שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות מראות שהח'ופש הייתה בעלת ידית ליד אחת שממוקמת לפני הלהב כאשר אורכו של הלהב שהיה מחולק לשני חלקים (החלק התחתון אינו מופרד מהידית והחלק העליון דומה למגל) היה כשל שלוש ידיות. שלושת הרבעים התחתונים של החלק העליון מתעקמים לפיתול שטוח שבו מתרחב הלהב. ייתכן כי מהח'ופש נגזר שמה של חרב הקופיס היוונית. מהיוונית, התגלגל השם לעברית לתיאור סכין גדולה עם להב כבד לחיתוך בשר - קוֹפִיץ. מדיה וקבצים בנושא ח'ופש בוויקישיתוף William J. Hamblin, Warfare in the Ancient Near East to 1600 BC, Routledge, 2006, p. 71 Ramsey, Syed. Tools of War: History of Weapons in Ancient Times. Vij Books India Pvt Ltd, 2016. ISBN 9386019809
עתידים

האם התכוונתם ל... פארק עתידים – מתחם חברות היי-טק בצפון מזרח תל אביב-יפו, ממזרח לשכונות רמת החייל ונווה שרת תוכנית עתידים – תוכנית שנוסדה בשנת 2000 במטרה לשלב צעירים מצטיינים מיישובי ההיקף ושולי החברה הישראלית במוסדות להשכלה גבוהה.
איש החול

איש החול הוא דמות פולקלוריסטית אשר הופיעה לראשונה בסיפורו של הנס כריסטיאן אנדרסן "אולה לוק-אוייה". הסיפור מתאר דמות המביאה חלומות (טובים או רעים) לילדים (או לכל בני האדם) על ידי הזלפת חול על עיני הישנים מתוך שקיק חול התלוי לו על צווארו. סיפור זה בא להסביר את המקור לחלומות וכן את ההפרשה מזווית העין כאשר מתעוררים - מעין "חול" (ראו קורי שינה). א.ת.א. הופמן כתב את הסיפור "איש החול" (der Sandmann) בו מתואר איש החול כדמות מרושעת הזורקת חול לתוך עיני הילדים, אך זאת על מנת שהעיניים יפלו והוא יוכל לאסוף אותן ולהביא אותן לירח שם הוא מגדל את ילדיו בעלי המקורים הארוכים בתוך קן עשוי ברזל, ומאכילם בעיניים. ז'אק אופנבך הפך סיפור זה לאחד משלושת חלקיה של האופרטה "סיפורי הופמן". אך בסיפורו של אנדרסן ובסיפורי ילדים רבים אחרים, איש החול הוא דמות טובה המביאה סיפורים, שינה וחלומות. מרים ילן שטקליס כתבה סיפור בשם "טול טול בעל חול ומיק מיהוק בעל פיהוק" שמבוסס על אותה דמות. איש החול מתואר במספר שירים, הידועים שבהם הם שיר הפופ "מיסטר סנדמן" של הקורדטס (שזכה לגרסת כיסוי של להקת בליינד גארדיאן, ולגרסה כלית על ידי גיטריסט הג'אז צ'ט אטקינס), ו-"Enter Sandman" ("היכנס איש החול") של מטאליקה. מספר ספרי קומיקס נעשו על פי דמות זו, כאשר הקומיקס המפורסם ביותר הוא סנדמן של ניל גיימן, שם מתואר איש החול כבן למשפחת הנצחיים האחראי על החלומות. בסרט האנימציה משנת 2012, "שומרי האגדות", מתואר איש החול כחבר באגודת גיבורי פולקלור השומרים על הילדים בעולם, ובה חברים גם סנטה קלאוס, ארנב הפסחא, פיית השיניים וג'ק פרוסט. איש החול מתואר בשיר ערש גרמני בשם ״לה לה לו״ (La-Le-Lu), כדמות חיובית שמשגיחה על תינוקות ישנים ונותנת להם חלומות נעימים. מדיה וקבצים בנושא איש החול בוויקישיתוף