laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אישה תחת השפעה

אישה תחת השפעה (באנגלית: A Woman Under The Influence) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1974, אשר נכתב ובוים על ידי ג'ון קסאווטס. הסרט מתמודד עם התמוטטותה הנפשית של אשה קשת יום ותאבת חיים שאינה מסתגלת לקודים המקובלים בחברה של מעמד הפועלים. הסרט מציג את הפוליטיקה המגדרית בחברה האמריקאית. גישתו ההומניסטית של הבמאי מצליחה להביא למרקע מורכבות של יחסים ואהבה בצורה ריאליסטית ומרגשת. בזכות גישות חדשות של בימוי שחקנים, סגנון ריאליסטי היוצר תחושה כמו-תיעודית, ואמצעי הפקה והפצה עצמאיים, נחשב הסרט ליצירת מופת קולנועית עד היום. מייבל לונגטי היא עקרת בית מסורה בפרברי לוס אנג'לס, שאוהבת ומוקירה את בעלה פועל הבניין ושלושת ילדיה. ניק בעלה הוא חברותי ואהוד על עמיתיו עובדי העירייה, בעל נאמן ואוהב המתקשה לרדת לסוף דעתה של אשתו – אישה כנה, ישירה ונוירוטית שקשייה להתמודד עם תסכול חיי היומיום, הרגישות והרצון שלה לשאת חן בעיני כולם, מובילים אותה להתנהגות חריגה בעיני בני משפחתה וחבריה הקרובים. ניק מגיע למסקנה כי מייבל מסוכנת לעצמה ולילדיהם ומחליט לאשפז אותה במוסד פסיכיאטרי למשך שישה חודשים. בתקופת העדרה מגלה ניק כי המציאות בלעדיה אינה קלה יותר, ומתקשה לתפקד כהורה "נורמלי" יותר מאשתו. ג'ון קסאווטס כתב תסריט למחזה על פי בקשתה של אשתו - ג'ינה רולנדס (אשר מככבת בסרט בתפקיד הראשי) והחליט לעבד אותו לסרט קולנוע. כשניסה לגייס כספים נאמר לו שוב ושוב כי אף אחד אינו מעוניין לראות אישה משוגעת בגיל העמידה. קסאווטס משכן את ביתו ולווה כספים ממשפחתו ומכריו, כולל חברו פיטר פאלק אשר שיחק לצידו ובבימויו בעבר, וגם בסרט זה מגלם את התפקיד הראשי. פאלק תרם מכספו האישי חצי מיליון דולרים. חברי הצוות היו חבריו, עמיתיו, וסטודנטים לקולנוע. ג'ינה רולנדס דאגה לאיפור ולתלבושות. מלבד הדמויות הראשיות השתתפו גם אמו של קסאווטס ואביה של רולנדס בתפקידים המשניים. תהליך ההפצה גם הוא נתקל בקשיים, חברות ההפצה סירבו להסתכן והוא פרסם והפיץ את הסרט בעצמו. הוא התקשר ישירות לבתי הקולנוע ושכנע אותם להציג את סרטו, הקרין את הסרט בבתי אמנות וקמפוסים של מכללות לקולנוע, וקיים דיון עם הקהל לאחר ההקרנה. הסרט הוקרן בפסטיבל סן סבסטיאן (שם זכתה ג'ינה רולנדס בפרס השחקנית והוא עצמו בפרס הבימוי). רק שנתיים מאוחר יותר החל הסרט "להמריא". הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בניו יורק וזכה לתשומת לב. "אישה תחת השפעה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אישה תחת השפעה", באתר נטפליקס "אישה תחת השפעה", באתר AllMovie (באנגלית) "אישה תחת השפעה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אישה תחת השפעה", באתר Metacritic (באנגלית) "אישה תחת השפעה", באתר אידיבי "אישה תחת השפעה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "אישה תחת השפעה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פנחס רוזנבליט

פנחס (אריך) רוזנבליט (Pinchas E. Rosenblüth;‏ 23 ביולי 1906 – 22 ביולי 1985) היה מראשוני הפעילים בעליית הנוער, מנהל הסקטור הדתי במקוה ישראל, פובליציסט ומרצה באוניברסיטת בר-אילן. פנחס רוזנבליט נולד בברלין בשנת 1906, למשפחה אורתודוקסית ממוצא הונגרי, אשר הגיעה לברלין יחד עם הרב עזריאל הילדסהיימר בשנת 1869. בצעירותו למד בישיבת הרב ברויאר בפרנקפורט ובבית המדרש לרבנים בברלין, ובנוסף גם באוניברסיטאות של ברלין ולונדון. בתחילת שנות השלושים החל לעסוק בפעילות ציונית בברלין והיה מראשי הפעילים בארגון עליית הנוער, שהוקם בברלין ב-1932 על ידי רחה פריאר. במהלך פעילותו נפגש עם מרטין בובר ועם עקיבא ארנסט סימון למטרות איסוף כספים וארגון הנוער. בשנת 1934 עלה ארצה עם מספר חברים בארגון והם הצטרפו לקבוצת רודגס (על יד פתח תקווה) אשר הוקמה בשנת 1929, ושלימים הפכה לקבוצת יבנה. מאוחר יותר התמנה למנהל הסקטור הדתי בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, בו למדו דתיים וחילוניים כאחד, ובתפקיד זה שימש במשך שנים רבות. בנוסף לכך, שימש רוזנבליט כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן. מחקריו ומסותיו עסקו בעיקר בהיסטוריה של האידיאות ובמיוחד בעימות של היהדות עם המודרנה. בין השאר הקדיש חלק מעבודתו למחקר על הרש"ר הירש, ובכך שילב בין העולם שבו גדל (יהדות גרמניה) ובין תפקידיו כמחנך, לבין עבודתו האקדמית. בנוסף לכך, פרסם במשך השנים בעיתונות מאמרים רבים שעסקו בענייני השעה – במתרחש בעולם בכלל ובחברה הישראלית בפרט. לפנחס רוזנבליט נולדו שלושה ילדים: בנו משה מרוז הוא עורך דין לייצוג פלילי, בנו דוד נופר הוא אדריכל ובת בשם חווה. בן דודו היה שר המשפטים הראשון של מדינת ישראל, פנחס רוזן (רוזנבליט). עליית הנוער: קורות המפעל - פרקי מקרא, דעת אישים, ירושלים: המחלקה לענייני הנוער והחלוץ - המחלקה לעליית ילדים ונוער, 1968 (על "קורות עליית הנוער" כתב פנחס רוזנבליט). רעיון הברית בהגות היהודית המודרנית / פנחס רוזנבליט, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן - המחלקה למדעי המדינה - הקתדרה על-שם סנטור נ.מ. פטרסון, תשמ"ג-1982. בישראל ובאדם: מבחר מאמרים / פנחס רוזנבליט (בירר, ערך והביא לדפוס: מאיר חובב), ירושלים: מכון ליאו בק, תשנ"ג-1992 (עמ 7–11: יעקב צור, "פנחס רוזנבליט, האיש ופועלו") – מבחר מכתביו וממאמריו שפורסמו בעיתונות, ולאחר פטירתו קובצו לספר על ידי ילדיו. דוד תדהר (עורך), "פנחס (עריך) רוזנבליט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4097 פנחס רוזנבליט (1906-1985), דף שער בספרייה הלאומית פנחס רוזנבליט, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
אטנבורו

האם התכוונתם ל... סר דייוויד אטנבורו - אחד משדרני הטלוויזיה המפורסמים ביותר. חוקר טבע, וחלוץ בתחום סרטי הטבע. ריצ'רד אטנבורו – שחקן, במאי קולנוע ומפיק בריטי.
דמיטרי קיריצ'נקו

דמיטרי סרגייביץ' קיריצ'נקו (ברוסית: Дмитрий Сергеевич Кириченко; נולד ב-17 בינואר 1977 בנובואלכסנדרובסק שברוסיה) הוא מאמן וכדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ. קיריצ'נקו הוא מלך השערים השני בליגה הרוסית בכל הזמנים (125 שערים) אחרי אולג ורטניקוב (143 שערים). מאוגוסט עד ספטמבר 2016 היה ממלא מקום מאמן קבוצת רוסטוב. בדצמבר 2017 מונה שוב לממלא מקום המאמן בקבוצת רוסטוב, עד למינויו של ואלרי קרפין למאמן הקבוצה. המועדון הראשון בקריירה של קיריצ'נקו היה לוקומוטיב-קמב. בקבוצה שאז הייתה נמצאת בליגה השלישית הוא שיחק 24 משחקים אך לא הבקיע אף שער. באיסקרה שאליה עבר בעונה הבאה הוא לא שיחק בכלל. כישרונו להבקיע נגלה רק בטורפדו טגאנרוג, שם הוא הבקיע בעונתו הראשונה 7 שערים, ובעונה הבאה - 32. את עונת 1998 הוא כבר התחיל במדי רוסטלמאש, את שערו הראשון בקבוצה הוא הבקיע במחזור השמיני מול פ.צ. טיומן בדקה ה-30, אז המשחק הסתיים 4:0 לזכות הצהובים-כחולים. במחזור ה-11 קיריצ'נקו כבש את הצמד הראשון שלו מה שעזר לקבוצתו לנצח במוסקבה את דינמו. את העונה ההיא סיים עם 5 שערים ואת העונה שאחריה עם 6. בעונת 2000 כבש 14 שערים ובעונת 2001 - 13. בעונת 2002 עבר לצסק"א מוסקבה, את העונה ההיא הוא סיים עם 15 שערים, 3 מהם הוא כבש במשחק מול קבוצתו הקודמת וסטוב. בעונת 2003 כבש 5 שערים וזכה באליפות רוסיה. בעונת 2004 מספר שעריו היה 9, הוא התחיל להיכנס למשחק יותר כמחליף, לכן הוא החליט לעבור ב-2005 למועדון הכדורגל מוסקבה. בעונות 2005-2006 כבש במדי מועדון הכדורגל מוסקבה 26 שערים. ב-2006 עבר לסאטורן ראמנסקו, שם הוא קיבל משכורת של כ-2.2 מיליון רובל בשנה. 25 באוגוסט 2007 במשחק המחזור ה-22 לוקומוטיב מוסקבה - סאטורן ראמנסקו (2-0) קיריצ'נקו כבש את שערו ה-100 בליגה הרוסית והפך לשחקן השלישי בהיסטוריה עם השג זה אחרי אולג ורטניקוב ודמיטרי לוסקוב. 12 בספטמבר 2009 הוא שיחק מול רובין קאזאן את משחקו ה-300 בליגת העל. ב-300 משחקים אלה הוא כבש 111 שערים. בינואר 2011 חתם חוזה עם רוסטוב לשנתיים וחצי. בשנת 2013 עבר למורדוביה סראנסק כשבמהלכה פרש ממשחק פעיל. בשנת 2014 הצטרף למטה האימון של קבוצת רוסטוב. לאחר התפטרותו של גורבן ברדייב, מונה להחליפו כמאמן זמני, מאוגוסט עד ספטמבר 2016. בדצמבר 2017, לאחר התפטרות לאוניד קוצ'וק מתפקיד מאמן רוסטוב, מונה שוב לממלא מקום המאמן עד למינויו של קרפין למאמן. שיחק במדי הנבחרת ביורו 2004, שערו במשחק מול יוון הפך לשער השני המהיר ביותר בתולדות אליפויות אירופה, בשנייה ה-68 של המחצית הראשונה. קבוצתיים אליפות רוסיה - 2003, 2005 (צסק"א מוסקבה) מקום 2 בליגה הרוסית - 2002 (צסק"א מוסקבה) גביע אופ"א - 2004/05 אישיים מלך השערים בליגה הרוסית לשנות 2002, 2005 השער המהיר ביותר בתולדות אליפויות אירופה - אחרי 67 שניות (20 ביוני 2004 מול יוון - 1:2) שיא באליפות רוסיה במספר הפנדלים המובקעים ברציפות - 22, הסדרה נמשכה יותר מ-10 שנים - מה-23 ביוני 2000 עד ה-14 באוגוסט 2010 מלך השערים של גביע האינטרטוטו 2008 מדיה וקבצים בנושא דמיטרי קיריצ'נקו בוויקישיתוף דמיטרי קיריצ'נקו, באתר Transfermarkt דמיטרי קיריצ'נקו, באתר National Football Teams דמיטרי קיריצ'נקו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב פרופיל באתר נבחרת רוסיה בכדורגל
משחק הזיכרון

משחק הזיכרון (מוכר גם בשם זוגות) הוא משחק חשיבה לילדים שמטרתו להתאים זוגות קלפים תוך שימוש בזיכרון. במשחק זה המשתתפים פורסים חבילת קלפים, המורכבת מזוגות זהים של קלפים, כאשר התמונה כלפי מטה. כל שחקן בתורו מרים שני קלפים במטרה למצוא שני קלפים זהים. אם שני הקלפים זהים, השחקן ייקח את הקלפים אליו והם ייצברו לזכותו, אחרת יחזיר את הקלפים למקומם כאשר פניהם כלפי מטה. בתחילת המשחק, סביר כי יתקשו המשתתפים למצוא שני קלפים זהים, אך ככל שמספר הניסיונות עולה, כך המשתתפים זוכרים את צורת הקלף ומיקומו. זיכרון חזותי מדיה וקבצים בנושא משחק הזיכרון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגד (קבוצה אמנותית)

"אגד אמני ארץ ישראל" או "אגד" היא שמה של תערוכת אמנות מודרנית שהתקיימה בתל אביב בסוף שנת 1929. התערוכה נחשבת לאחת מן הביטויים המרכזיים של התארגנות העצמית של האמנים המודרניים בתל אביב תקופת מגדל דוד. תערוכת "אגד" נפתחה ב-29 בדצמבר 1929 בדירה ברחוב אלנבי מס' 38 בתל אביב (כיכר מוגרבי). על משתתפי התערוכה נמנו חנה אורלוף (פסל של ראש נערה וצמד רקדניות), אברהם מלניקוב (פסל הגבס "תלמיד חכם", ודמות נוספת משיש), ראובן רובין ("ילד עם דגי זהב"), נחום גוטמן ("התאומים", "עין זיתים"), ציונה תג'ר ("טבע דומם", "ציפה", "יפו העתיקה"), אריה אלואיל (הפורטרט "נצחיה", "חליבת עיזים"), חיים גליקסברג ("פרחים"), יוסף זריצקי פנחס ליטבינובסקי ואריה (לאון) פיין. במקביל לתערוכת "אגד" הוצגה בתל אביב תערוכה של קבוצה בשם "מסד", ובה הציגו אמנים מודרניים צעירים יותר כגון אהרן פריבר, אביגדור סטימצקי ואחרים. בספרו "ביאליק יום-יום (תש"ה), תיאר גליקסבורג את ביקור חיים נחמן ביאליק בתערוכה: ”ביאליק היה הערב (מוצ"ש) בתערוכת 'אגד'. היה לבוש בגד חום כהה. בא כמה רגעים לפני הסגירה. תקע לאחדים מאלו שנשארו באולם את כף-ידו בלי שהסתכל בהם והעיף מבט מפוזר על המוצגים. נשתהה על ידי 'התאומים' (הציירים) של גוטמן והתעניין באלוייל ובנופים שלו משפיה. על תמונת אז"ר, שראה אותה אצלי כבר לפני-כן, אמר: אתה יודע, כשהנני מתבונן בתמונת הזקן, נדמה לי, שזהו דיוקן אדם, שחי לפני מאות שנים... הי, די פליסעבע שיכעלעך... (נעלי הפלוסין)” מבוסס על: לאני, "אגד" ו"מסד", ביקורת מתאריך ה-10 בינואר 1930. מקור לא ידוע. מתוך תיק אגד/מסד, ארכיון ספריית מוזיאון תל אביב לאמנות. גליקסברג, חיים, ביאליק יום-יום, הקיבוץ המאוחד, תש"ה [1944-5], עמ' 14 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולו-קולו

מועדון חברה וספורט קולו-קולו (בספרדית: Club Social y Deportivo Colo-Colo) הוא מועדון כדורגל צ'יליאני מפורסם מהעיר סנטיאגו. שם המועדון הוא על שמו של מין חתול הנפוץ באזור המרכזי של צ'ילה, בשם זה. המועדון נוסד בשנת 1925 והצטרף לליגת העל הצ'יליאנית כשנוסדה ב-1930, ומשחק בה עד היום. קולו-קולו הוא המועדון המצליח ביותר בכדורגל הצ'יליאני עם 31 אליפויות, ביניהן 4 אליפויות רצופות בעונות האפרטורה וקלאוסורה של 2006 ו-2007. הדרבי בין שתי הקבוצות הפופולריות ביותר במדינה, קולו-קולו ואוניברסידד דה צ'ילה, נחשב ל"קלאסיקו הצ'יליאני". אצטדיון הקבוצה נקרא אצטדיון מונומנטל דוד ארייאנו, על שם שחקן הקבוצה (ואחד ממייסדיה), שנפטר בעקבות תיקול במשחק ידידות בשנת 1927 בספרד. האצטדיון הוקם בשנת 1975 והוא מכיל 47,000 מקומות ישיבה. האצטדיון אירח את גומלין גמר גביע ליברטדורס בשנת 1991, בו ניצחה קולו-קולו את קבוצת אולימפיה הפרגוואית 3-0 וזכתה בגביע. קולו-קולו היא הקבוצה הצ'יליאנית היחידה שזכתה בגביע ליברטדורס. סמל המועדון ומקור שמו הוא על צ'יף בן שבט המפוצ'ה בשם קולוקולו, אשר חי בתקופת מלחמת האראוקו ונחשב לסמל של אומץ וחוכמה. הפס השחור מעל סמל המועדון נועד להנציח את דוד ארייאנו. אולטראס המועדון מכונים הגארה בלנקה (Garra Blanca, "הכוח הלבן") ומקורם בתנועת נוער שהתנגדה לשלטון הרודן אוגוסטו פינושה ששלט בצ'ילה. המועדון מחזיק בנוסף לקבוצת הכדורגל הראשית גם בקבוצת מילואים, קבוצת כדורגל נשים, קבוצת כדורסל וקבוצת מרוצי גלגיליות. אליפות ליגת העל הצ'יליאנית (33): 1937, 1939, 1941, 1944, 1947, 1953, 1956, 1960, 1963, 1970, 1972, 1979, 1981, 1983, 1986, 1989, 1990, 1991, 1993, 1996, קלאוסורה 1997, 1998, קלאוסורה 2002, אפרטורה 2006, קלאוסורה 2006, אפרטורה 2007, קלאוסורה 2007, קלאוסורה 2008, קלאוסורה 2009, קלאוסורה 2014, אפרטורה 2015, 2017, 2022 הגביע הצ'יליאני (14): 1958, 1974, 1981, 1982, 1985, 1988, 1989, 1990, 1994, 1996, 2016, 2019, 2021, 2023 גביע ליברטדורס (1): 1991 גביע רקופה סודאמריקנה (1): 1992 גביע אינטראמריקנה (1): 1991 צ'ילה אליאס פיגרואה צ'ילה אלכסיס סאנצ'ס צ'ילה ארתורו וידאל צ'ילה איבן זמורנו צ'ילה מנואל ניירה צ'ילה חורחה רובלדו צ'ילה לאונל סאנצ'ס צ'ילה סבסטיאן רוזנטל צ'ילה קלאודיו בראבו צ'ילה קרלוס קאסלי פרגוואי לוקאס באריוס ארגנטינה קלאודיו בורגי ארגנטינה חוסה פקרמן (מחלקת הנוער) ארגנטינה קלאודיו בורגי הונגריה פרנץ פושקש הונגריה פרנץ פלאטקו מדיה וקבצים בנושא קולו-קולו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולו-קולו (בספרדית) קולו-קולו, ברשת החברתית פייסבוק קולו-קולו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קולו-קולו, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway
איזידור זינגר

ד"ר איזידור זינגר (Isidore Singer;‏ 10 בנובמבר 1859, מוראביה, אוסטריה – 20 בנובמבר 1939, ניו יורק) היה העורך המייסד והיוצר העיקרי של האנציקלופדיה היהודית הראשונה, האנציקלופדיה היהודית. כמו כן ייסד את הליגה האמריקאית למען זכויות אדם. זינגר נולד בשנת 1859 בווייסקירכן (Weisskirchen) שבמוראביה (אז חלק מאוסטריה). התחנך בבית ספר יהודי ואחר כך בגימנסיה, שם סיים את לימודיו בשנת 1878. הוא למד באוניברסיטאות וינה וברלין, ובשנת 1884 קיבל תואר דוקטור. באותה שנה ייסד את כתב העת הספרותי האוסטרי "אלגמיינה אוסטרייכישה ליטרטורצייטונג" (Allgemeine Österreichische Literaturzeitung), שאותו ערך והוציא לאור בווינה עד לשנת 1887, אז החל לעבוד כמזכיר ספרותי אצל השגריר הצרפתי בווינה. הוא התלווה לשגריר בפריז, שם עבד בלשכת העיתונות של משרד החוץ הצרפתי והיה פעיל בקמפיין למען אלפרד דרייפוס. בפריז הקדיש זינגר את רוב זמנו למלחמה באנטישמיות. בשנים 1893-1894 הוא ייסד וערך את העיתון "הדיבור האמיתי" (La Vraie Parole, "לָה וְרֶה פָּארוֹל"), שנועד לתת מענה לעיתון האנטישמי של אדואר דרימון, "הדיבור החופשי" (La Libre Parole, "לָה לִיבְּר פָּארוֹל"). בשנת 1891 נסע זינגר לאיטליה ושהה זמן מה ברומא. הוא שב לפריז, ובשנת 1895 היגר לניו יורק כדי לגייס כספים למען פרסום "האנציקלופדיה של ההיסטוריה ושל ההתפתחות המנטלית של הגזע היהודי" (The Encyclopedia of the History and Mental Evolution of the Jewish Race), ששונה בהמשך למה שהפך למפעלו הכביר: "האנציקלופדיה היהודית" (הופיעה בשנים־עשר כרכים בשנים 1906-1901 בניו יורק). זינגר פרסם גם את Russia at Bar the of the American People, לזכר הפוגרום הראשון בקישינב. כמו כן היה העורך הראשי של "האנציקלופדיה הבינלאומית לביטוח" בשנת 1909, וערך יצירות קלאסיות בספרות הגרמנית (20 כרכים). Berlin, Wien und der Antisemitismus, 1882 (ברלין, וינה והאנטישמיות) Presse und Judenthum, 1882 (עיתונות ויהדות) Sollen die Juden Christen Werden?, 1884, (האם על היהודים להתנצר? נכתב יחד עם ארנסט רנאן) Briefe Berühmter Christlicher Zeitgenossen über die Judenfrage, 1884 (מכתבים של נוצריים מפורסמים בני הדור על השאלה היהודית) Die Beiden Elektren—Humanistische Bildung und der Klassische Unterricht, 1884 Auf dem Grabe Meiner Mutter 1888 Le Prestige de la France, 1889 La Question Juive, 1893 Anarchie et Antisémitisme, 1894 Der Juden Kampf ums Recht, 1902. (מאבק היהודים לזכויות) מדיה וקבצים בנושא איזידור זינגר בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של איזידור זינגר, בקטלוג הספרייה הלאומית בן-ציון אייזנשטט, החכם דוקטור איזידור זינגער, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ג, עמוד 16–17, באתר היברובוקס בן-ציון אייזנשטט, זינגער, דוקטור איזידאר, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ה, עמודים 47–48, באתר היברובוקס סיירוס אדלר, פרנק ה' ויזטלי, ‏"איזידור זינגר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) יהודה לאבינער, איש האשכולות: תולדות החכם ד"ר איזידור זינגער עורך ומו"ל "אשכול ישראל", הצפירה, 31 באוגוסט 1900, המשך איזידור זינגר (1859-1939), דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: התחיה העברית באמעריקא, המליץ, 5 במרץ 1902, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך
קלונוס

קלונוס (מן המילה היוונית לתנועה מבולבלת אלימה) או ריטוט היא סדרה של התכווצויות שרירים לא רצוניות והרפיה. קלונוס הוא סימן לבעיות נוירולוגיות מסוימות והוא קשור, במיוחד, לנגעים בתאי עצב מוטוריים עליונים כמו בשבץ, טרשת נפוצה פגיעה בחוט השדרה ואנצפלופתיה כבדית. שלא כמו הרעידות הקטנות, הספונטניות הידועות כפסציקולציה (התכווצות שרירים קטנה ומקומית) הנגרמת, בדרך כלל כתוצאה מפתולוגיה בתאי העצב המוטוריים הנמוכים, הרי קלונוס גורם לתנועות גדולות המתחילות בדרך כלל על ידי רפלקס. קלונוס שכיח ביותר בקרסוליים שבהם יש כיפוף מהיר של הרגל כלפי מעלה (dorsiflexion). הוא יכול להיות גם בברכיים שם הוא מתבטא בדחיפה מהירה של פיקת הברך (לכיוון אצבעות כף הרגל). רק קלונוס מתמשך (5 פעימות או יותר) נחשב בלתי תקין. קלונוס המופיע אחרי החדרת תרופות מסוג סרוטונין מנבאות, כמעט בוודאות, הרעלת סרוטונין. מיוקלונוס התקף טוני-קלוני Dr. Gilman on Serotonin Toxicity רִטּוּט במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אשר אלחיאני

אשר אלחיאני (נולד ב-1952) הוא רופא ישראלי, היה מנכ"ל קופת חולים מאוחדת בשנים 2011–2013. אלחיאני סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1980, והתמחה ברפואת משפחה. הוא למד גם באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, בה הוענק לו תואר שני במינהל ציבורי. שימש במספר תפקידים בשירותי בריאות כללית, ובהם סגן המנהל הרפואי של מחוז הנגב, מנהל מחוז המרכז של הקופה, ראש אגף הביזור בהנהלה הראשית וסגן מנהל בית החולים סורוקה. קודם למינויו למנכ"ל קופת חולים מאוחדת, בשנים 2007–2011, שימש כמנהל בית החולים מאיר בכפר סבא. אלחיאני כיהן כיושב ראש המועצה הלאומית לבריאות בקהילה וכיושב ראש הוועדה הלאומית לסטנדרטים בבריאות הקהילה והיה חבר המועצה להשכלה גבוהה. כיום הוא פרופסור מן המניין במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת אריאל. אלחיאני נשוי ואב לארבעה. הוא מתגורר ביישוב להבים. רוני לינדר ודן אבן, רעידת אדמה במאוחדת: מהלך להדחת המנכ"ל בטענה לאי סדרים, באתר TheMarker‏, 13 במרץ 2013 רוני לינדר, משרד הבריאות אישר את פיטורי מנכ"ל מאוחדת אלחיאני; וורמברנד מחליפו הזמני, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2013 פרופ' אשר אלחיאני, ‏בדומה למלחמת יום כיפור, מנהיגינו יצטרכו להשיב על מחדלי הטיפול במשבר הקורונה, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2020 רוני לינדר, ד"ר אשר אלחיאני הוא המנכ"ל הבא של קופת חולים מאוחדת, באתר TheMarker‏, 3 במאי 2011 חיים שדמי, הכללית לרופאיה: הגבירו קניית תרופות ללא מרשם, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2001 רן רזניק, נשלל רשיון רופאה מרדימה בשל רשלנות חמורה בטיפול שיניים, באתר הארץ, 1 באפריל 2009
פרארי 458 איטליה

פרארי 458 איטליה (באיטלקית: Ferrari 458 Italia) היא מכונית ספורט מבית פרארי. הפרארי 458 הושקה בשנת 2009 והחליפה את הפרארי F430. המכונית תוכננה בעזרת נהג הפורמולה 1 מיכאל שומאכר והותאמה לחובבי נהיגה אקזוטית. גלגל ההגה ברכב מספק את כל צורכי הנהג מבלי להוריד ידיו מההגה. לפרארי 458 מנוע 4,500 סמ"ק בתצורת V8 המספק 562 כוחות סוס ב-9,000 סל"ד ובעל מומנט מרבי של 55 קג"מ ב-6,000 סל"ד. המנוע משתמש בהזרקת דלק ישירה, המנוע הראשון במכוניות הכביש של פרארי שעושה זאת. מנוע ה-4.5 ליטר V8 של ה-458 מחזיק בשיא העולמי של המנוע המיוצר סדרתית בעל הכי הרבה כוח לליטר. הפרארי 458 יכולה להגיע למהירות מרבית של 325 קמ"ש עם תאוצה מ-0 ל-100 ב-3.4 שניות בלבד, לפי נתוני היצרן. צריכת הדלק של הרכב עומדת על 13.3 ליטר ל-100 ק"מ. הפרארי 458 ספיידר הוצגה לראשונה בתערוכת רכב בפרנקפורט בשנת 2011. זהו דגם עם גג פתוח בעל כיסוי גג קשיח מאלומיניום השוקל 25 ק"ג פחות מהכיסוי הרך של הפרארי F430 ספיידר. הכיסוי יכול להיפתח תוך 14 שניות. למכונית אותה האצה מ-0 ל-100, כמו בדגם הסגור, ובעלת מהירות מרבית של 316 קמ"ש. ערך מורחב – פרארי 458 ספציאלה גרסת הספציאלה היא גרסה קלת משקל וחזקה לפרארי 458, למנוע הוספו 45 כוחות סוס (שבסך הכול: 605 כוח סוס), התאוצה מ-0–100 ב-3.0 שניות בלבד. גרסת הספציאלה היא גרסה קלת משקל וחזקה לפרארי 458, למנוע הוספו 45 כוחות סוס. דגמים אלו אינם חוקיים על הכביש ומיועדים רק למרוצים. בשנת 2011 פרארי חשפה את ה-458 GTC. המכונית היא מכונית מרוץ GTE המיועדת למרוצי ACO. ה-458 GTC בעלת מנוע 4.5 ליטר בעל 464 כ"ס, שזה פחות מדגם הכביש וזאת עקב מגבלות חדשות. בשנת 2011 פרארי גם חשפה את דגם ה-GT3 של הפרארי 458. המכונית כבדה יותר מן ה-GTC והמנוע שלה מייצר קרוב ל-500 כ"ס. ה-GT3 מגיעה ללא מערכת TCS למניעת החלקה וללא ABS. קיימת גם גרסה המבוססת על ה-GT3 למרוצי גרנד-אם. גרסה זו כבדה יותר עקב יותר הגבלות בטיחות במרוצים אלו. תומר הדר, פרארי מציגה מכונית ספורט חדשה: 458 איטליה, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2009 רועי צוקרמן, יפהפייה חדשה לפרארי: 458 איטליה, באתר ynet, 28 ביולי 2009
חסידות רצפרט

חסידות רצפרט (ביידיש:ראצפערט) היא חסידות מבית צאנז. מייסד החסידות היה רבי שלום אליעזר הלברשטאם, בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז. ערך מורחב – שלום אליעזר הלברשטאם רבי שלום אליעזר נולד בחול המועד פסח תרכ"ב בערך. נשא את בת גיסו רבי מרדכי דב מהורניסטייפול והתגורר אצלו אחר חתונתו. לאחר זמן גורש על ידי הממשלה הרוסית בחזרה לגליציה. בשנת תר"ס היגר להונגריה והחל לשמש כאדמו"ר, בהתחלה בטגלאש ולאחר מכן ברצפרט. רבי שלום אליעזר נרצח בשואה במחנה אושוויץ בט"ז בסיוון תש"ד. הייתה עוד חצר חסידית בראצפרט בהנהגתו של רבי נפתלי הירצקא הלוי זילברמן, תלמידו של רבי חיים מצאנז, אך אין קשר בין החצרות. בנו השני של רבי שלום אליעזר היה רבי משולם זושא, חתנו של רבי נפתלי טייטלבוים מנירבטור. בתו השלישית של רבי משולם זושא, רייצא, נישאה לרבי יואל בעער.. רבי יואל ניצל מהשואה והיגר לארצות הברית. הוא הקים שם בית מדרש בשכונת ויליאמסבורג, לאחר מספר שנים עבר לסאו פאולו שבברזיל והקים שם קהילה חסידית על שם חמיו. ר' יואל נפטר בכ"ט באדר תשנ"ג. לאחר פטירתו הכתיר חתנו הגדול, האדמו"ר מקרעטשניף, את בנו היחיד רבי זושא לאדמו"ר ואת חתנו רבי יצחק דוד הורוביץ לגאב"ד הקהילה. רבי זושא מתגורר כיום במונסי. חתניו של ר' יואל הם: רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים האדמו"ר מקרעטשניף ברחובות, רבי יחיאל אשר זעליג פאנעטה האדמו"ר מקארלסבורג במונטריאול, רבי אליעזר ליבר שנעעבאלג רב הקהילה החרדית בעדזשוואר - אנגליה, רבי יהושע העשיל רוזנבוים האדמו"ר מקליבלנד בוויליאמסבורג, רבי חיים יהודה בעק האדמו"ר מטשערקאס במאנסי, רבי מאיר שנעעבאלג אב"ד האניפולי, רבי יצחק דוד הורוביץ ממלא מקום חותנו כגאב"ד הקהילה. יוסי וייס - הכנסת ס"ת לכולל ראצפערט-אלעד (כיכר השבת) נפטר ט' בתשרי תרנ"ח. בניו היו רבי משה ורבי יעקב פרץ. חתנו היה רבי יעקב הלוי אב"ד יאנשי. בנו של רבי ישראל יעקב מוואלווא רבי יואל היה נכדו של רבי חיים טירר בעל ה"באר מים חיים", סדר יחוסו ראו כאן.
רוני בלקלי

רוני בלקלי (באנגלית: Ronee Blakley; נולדה ב-24 באוגוסט 1945) היא שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית. הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ולפרס גראמי על הופעתה ושירתה בסרט "נאשוויל". בלקלי נולדה בעיר נאמפה שבמדינת איידהו, בתם של קרול ורונלד בלקלי. למדה ב"אוניברסיטת סטנפורד" וב"מכללת מילס שבאוקלנד, לפני שעברה להתגורר בני יורק וללמוד בבית ספר לאומנויות המפורסם "בית הספר ג'וליארד". בלקלי היא אמא לבת יחידה, הסופרת שרה בלייקלי-קרטוורייט מגירושיה מהבמאי הגרמני וים ונדרס. החלה את דרכה כזמרת קאנטרי באולם הקונצרטים "קרנגי הול", שם שרה את שיריו של גרשון קינגסלי. בלקלי הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Ronee Blakley" בשנת 1972 באדיבות חברת התקליטים "אלקטרה רקורדס". בשנת 1975 הוציאה את אלבומה השני והמוערך בקריירה "Welcome" ושרה שלושה שירים בפסקול של הסרט בכיכובה "נאשוויל", על עבודתה המוזיקלית בסרט הייתה מועמדת לפרס גראמי ביחד עם יוצרים אחרים. במהלך הקריירה שלה כזמרת הוציאה בלקלי שמונה אלבומים. התפקיד בגינו זכתה לפרסום הרב ביותר היה תפקידה הראשון בתור כוכבת הקאנטרי ברברה ג'ין, בסרטו של רוברט אלטמן "נאשוויל". על הופעתה בסרט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס באפט"א ולשני פרסי גלובוס הזהב לשחקנית המשנה ולפריצת השנה. בלקלי התפרסמה לאחר מכן בתפקידים מועטים בלבד, הבולטים בהם היו מארג', אמה האלכוהוליסטית של הנערה ננסי תומפסון בסרט האימה "סיוט ברחוב אלם" והמקשרת, בסרט הפשע "הנהג". נאשוויל (1975) התיקים הסודיים של ג. אדגר הובר (1977) רנאלדו וקלרה (1978) הנהג (1978) בהצלחה גברת ווייקוף (1979) היא באה לעמק (1979) כדור בולטימור (1980) סיוט ברחוב אלם (1984) חזרתו של צל הרשע (1987) מישהו לאהוב (1987) "Ronee Blakley" 1972 "Welcome" 1975 "I Played It for You" 2007 "Freespeak" 2008 "Lightning Over Water Soundtrack " 2008 "Ronee Blakley Live at the Mint " 2008 "River Nile " 2009 "Grief Holes" 2009 מדיה וקבצים בנושא רוני בלקלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוני בלקלי רוני בלקלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוני בלקלי, באתר AllMovie (באנגלית) רוני בלקלי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רוני בלקלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוני בלקלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוני בלקלי, באתר Yandex.Music (ברוסית) רוני בלקלי, באתר Discogs (באנגלית) רוני בלקלי, באתר Songkick (באנגלית) רוני בלקלי, באתר בילבורד (באנגלית)