laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מייקרופט הולמס

מייקרופט הולמס (באנגלית: Mycroft Holmes) הוא דמות בדיונית, אחיו הבכור כביכול, של שרלוק הולמס, גיבור סדרת הספרים הבלשיים של ארתור קונאן דויל. הופעתו הראשונה היא בסיפור המתורגמן היווני שבספר "זיכרונותיו של שרלוק הולמס", שם מופיע מייקרופט כבוגר משרלוק בשבע שנים. מייקרופט מוגדר לעיתים, על ידי אחיו שרלוק, כאדם בעל ידע רב ובלתי מוגבל, אשר יכולות הפענוח שלו (או "יכולת ההיקש" כפי שמתואר בספרים) עולות על שלו עשרות מונים. למרות זאת, מייקרופט אינו מסוגל לנהל חקירות מן הסוג שאותן מנהל שרלוק, כי אין בכוונתו להתאמץ פיזית ולחקור אם הסקותיו נכונות. מטבעו הוא אדם עצלני שמבלה את רוב ימיו במועדון לגברים בשם "בית דיוגנס" שאותו ייסד. הוא מבקר חשבונות בכמה ממשרדי ממשלת בריטניה. מייקרופט מתואר לעיתים קרובות כאדם בגובה בינוני בעל שיער נושר, עם גזרה מעט מלאה יותר מאחיו. הדמיון המשפחתי ביניהם ניכר. הוא מופיע תדירות בעיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים של הספרים, ושם הוא מתואר לעיתים קרובות כפתי, שחצן ותאב בצע. זכורה במיוחד הופעתו של שחקן סרטי האימה כריסטופר לי בתפקיד מייקרופט בסרט משנת 1970 שלא התבסס על אחד מספרי קונן דויל, בשם "חייו הפרטיים של שרלוק הולמס" שביים בילי ויילדר. בסרט הוא שיחק אדם שחצן וגס שעבד בזרוע איסוף המודיעין של האימפריה הבריטית. בשנת 1975 שיחק ג'ין ויילדר בתפקיד הראשי בסרט "הרפתקאות אחיו החכם יותר של שרלוק הולמס" (The Adventure of Sherlock Holmes' Smarter Brother). דמותו של ויילדר הושפעה מדמותו של מייקרופט, אך היא לא זהה למקור הספרותי. דמותו של מייקרופט זכתה גם למופעים רבים ביצירות שאינן קשורות בשרלוק הולמס, וקיבלה מעמד עצמאי, מעבר למעמד של דמות המופיעה בסיפורים הנוגעים לאחיה. סופרי מתח בריטים כג'ספר פורד, קווין פאוסט ולורי ר. קינג כתבו יצירות בהן מופיע מייקרופט, אך דמותו של שרלוק אינה מופיעה, או אף יצירות בהן מייקרופט הוא הגיבור הראשי. בסדרת הקומיקס "ליגה של ג'נטלמנים מובחרים" מאת אלן מור, מופיע מייקרופט הולמס כראש המודיעין הבריטי הידוע בכינוי "M". השפעות ישירות פחות של דמותו של מייקרופט ניכרות ביצירות נוספות. מחשב העל, המתכנן את מרד תושבי הלבנה בספר "עריצה היא הלבנה" מאת רוברט היינליין נקרא "מייקרופט הולמס". בסדרת המתח "מונק" גיבור הסדרה, אדריאן מונק, הוא בלש בעל יכולות דדוקטיביות גבוהות (בדומה לשרלוק) שסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית ושאר הפרעות נפשיות. אחיו, אמברוז מונק, שאיתו הוא מתייעץ לפעמים, הוא נוירוטי ואגורפובי יותר ממנו אבל גם חכם יותר ממנו ובעל יכולות דדוקטיביות גבוהות יותר (בדומה למייקרופט). בדומה למייקרופט גם הוא לא מאמת את הסקותיו ולעיתים רחוקות עוזב את מקום מגוריו, אבל לא בגלל עצלות אלא בעקבות האגורפוביה החמורה שממנה הוא סובל. אגאתה כריסטי, יוצרת הרקול פוארו, תיארה בספריה את דמותו של אחיו של פוארו, אשיל (Achille) פוארו, בצורה הנחשבת לפרודיה על דמותו של מייקרופט. דמיון רב ניכר בין דמותו של מייקרופט לדמות הבלש השמן נרו וולף בספריו של רקס סטאוט. יוצרי הסדרה האוס תכננו ליצור לדמותו של גרגורי האוס אח גדול בתבניתו של מייקרופט, אותו אמור היה לשחק הקומיקאי הבריטי סטיבן פריי. היוזמה נזנחה בשל מחויבויות אחרות של פריי, אך הופיעה בסרטו של גאי ריצ'י "שרלוק הולמס: משחק הצללים". בסדרת הטלוויזיה "שרלוק", עיבוד מודרני לספרי שרלוק הולמס של ה-BBC משנת 2010, מגלם מארק גאטיס את דמותו של מייקרופט. מדיה וקבצים בנושא מייקרופט הולמס בוויקישיתוף
שרשרת הערך

מודל שרשרת הערך (באנגלית: Value Chain) הוא כלי ניתוח עסקי שהוצג לראשונה על ידי פרופ' מייקל פורטר בשנת 1985. המודל הפך במהירות לכלי מוביל בתהליך תכנון אסטרטגי. בבסיס המודל עומדות הטענות שמוצרים עוברים דרך שרשרת פעילויות בארגון ובכל תחנה מתווסף להם ערך עבור הארגון כיוון שערכם ללקוחות גדל או שהסיכוי שהם יהיו בעלי ערך ללקוחות גדל (הדבר נכון גם בארגוני שירותים, בהתאמת מינוחים בלבד). טענת המודל היא ששרשרת הפעילויות מוסיפה למוצר ערך העולה על סכום הערכים שהוספו בכל תחנה. אין לבלבל בין רעיון שרשרת הערך ובין העלויות הנצברות לאורך שרשרת הפעילויות. דוגמה להבחנה בין השניים הוא ליטוש יהלומים. פעולת הליטוש עשויה להיות בעלת עלות נמוכה, אך הפעולה עצמה מוסיפה ערך רב למוצר הסופי מכיוון שיהלום גולמי שווה הרבה פחות מיהלום מלוטש. המודל מחלק את הפעילויות בארגון לפעילויות ראשוניות, אלו הפעילויות יוצרות הערך, בהן כלולות הפעילויות הגנריות הבאות: לוגיסטיקה נכנסת (חומרי גלם), תפעול (ייצור), לוגיסטיקה יוצאת (תוצר מוגמר), שיווק, מכירות ושירות. שאר הפעילויות הן פעילויות תמך כגון ניהול משאבי אנוש וכספים. לכל פעילות ממפים את העלויות ואת מניעי הערך. למרות שפעולות שרשרת הערך נפרדות ומהוות את אבני הבניין של היתרון התחרותי, הן אינן בלתי תלויות. הן קשורות ביחסי זיקה בתוך השרשרת, המשקפים את היחסים בין הדרך שבה פעולת ערך אחת מבוצעת והעלות (או רמת הביצוע) של פעולה אחרת. יחסי הזיקה בתוך שרשרת הערך הם קריטיים ליצירת היתרון התחרותי, וניצול נכון של הקשרים זקוק לרוב לזרימה של מידע ומאפשר אופטימיזציה. יצירת ערך לפי מודל שרשרת הערך מצריכה תיאום ושיתוף פעולה, השקעה במערכות מידע, שינויים בתהליכים ארגוניים, מחויבות ההנהלה, משרות גמישות ומסתגלות לשינויים, עובדים בעלי יכולות וכן גישה ותרבות ארגונית תומכת. יצירת הערך מחייבת שיתוף פעולה של ספקים, יצרנים, מפיצים ולקוחות. היצרנים צריכים להבין ולהכיר את צורכי הלקוח, ולתת מענה לצרכים אלו באופן יצירתי, חדשני ויעיל, תוך התאמה לסביבה העסקית התחרותית והדינמית. שיפורים מתמידים והקטנת עלויות תורמים ליצירת ערך גבוה יותר. תפיסת שרשרת הערך הורחבה מעבר לארגון הבודד והשרשרת יכולה לכלול גם את שרשרת האספקה ואת ערוצי ההפצה. מדיה וקבצים בנושא שרשרת הערך בוויקישיתוף
צו הריסה

צו הריסה היא הוראה של השלטון להרוס מבנה. ישנם מספר גופים המוציאים צווי הריסה בישראל. צווי הריסה שמוצאים על ידי ועדה מקומית לתכנון ובנייה נקראים צווי הריסה מנהליים. בית המשפט רשאי להוציא צו הריסה במסגרת הליך פלילי. צו הריסה מנהלי הוא צו המוצא על ידי ועדה מקומית לתכנון ובנייה. הצו מוצא כנגד בנייה ללא היתר בנייה של מבנה שחורג מתוכנית בניין עיר או תוכנית מתאר מקומית או תוכנית מתאר ארצית או כנגד שימוש חורג ללא היתר או תוך סטייה מהיתר. יושב ראש הוועדה מקומית לתכנון ובנייה רשאי להוציא צו הריסה בתנאי שהוגש לו תצהיר חתום ממהנדס הוועדה המקומית או מהנדס הרשות המקומית. את צו ההריסה המנהלי יש להדביק על הקיר החיצוני של המבנה המיועד להריסה וניתן לבצע את ההריסה בתום 24 שעות משעת הדבקתו, או בכל מקרה אחר בתום 72 שעות משעת הדבקתו. למי שהוצא נגדו צו הריסה מנהלי יכול לפנות לבית משפט ולבקש למנוע את צו ההריסה[דרוש מקור]. ביהודה ושומרון כל בנייה צריכה אישור של צה"ל ושר הביטחון. כל מבנה ללא אישור שלהם מועמד להריסה. לטענת המתנחלים אי מתן האישורים נובעים מסיבות פוליטיות. על הריסות אלה יש פעמים רבות עימותים בין משטרת ישראל והמתנחלים. בהריסת המבנים בעמונה עימותים אלה יצאו מכלל שליטה. במקרים רבים עוברות שנים רבות מעת שהוצא צו הריסה עד שהוא מבוצע בפועל. למשל, צו הריסה שהוצא על ידי בית משפט לעניינים מקומיים בתל אביב-יפו בשנת 1994 לא בוצע עד אמצע שנת 2010. על תופעה זאת של התעלמות מצווי הריסה במשך שנים רבות כתב השופט אליעזר ריבלין: העתירה אכן מעוררת שאלה – אך לא זו המתוארת בה ... אין ולא יכולה להיות שאלה כי בית-משפט זה אינו צריך ואינו מוסמך ליתן "צווים" המבטלים פסקי-דין של ערכאה מוסמכת במשפט פלילי ... השאלה האחת היא כיצד קורה כי במדינת חוק לא מבוצעים צווים של בתי משפט במשך למעלה משלושים ושלוש שנים – ואין פוצה פה אך יש מצפצף. — בג"ץ 5757/07 נוזהה אחמד אבו שרקיה ואחרים נ' מדינת ישראל – הועדה המחוזית לתכנון ובניה מחוז חיפה, ניתן ב־9 במאי 2010 אושרי שלוש‏, צו הריסה לבנייה לא חוקית: כל מה שצריך לדעת, באתר וואלה, 21 במאי 2018 בג"ץ 2258/10 ד"ר אייל מדני נ' עיריית תל אביב -יפו
The Fat of the Land

The Fat of the Land ("משמני הארץ") הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הפרודיג'י. האלבום יצא לאור ב-30 ביוני 1997, והפך לאלבומם המצליח ביותר עם מכירות של יותר משני מיליון אלבומים בארצות הברית. האלבום נכנס בשנת 1999 לספר השיאים של גינס בתור האלבום הבריטי שנמכר במהירות הרבה ביותר, כמו כן בשנת 1999 היה מועמד גם לפרס גראמי. האלבום היה מועמד בשנת 1997 לפרס מרקורי. האלבום נכלל בספר רב המכר "1001 Albums You Must Hear Before You Die" אשר מכיל סקירה של 1001 אלבומי אולפן נבחרים מהשנים 1955 - 2008. האלבום עורר מחלוקת מסוימת כאשר יצא. הארגון הפמיניסטי האמריקאי "National Organization for Women" הביע את התנגדות לשנאת הנשים אשר לכאורה מוצגת בשיר "Smack My Bitch Up" (בתרגום חופשי: "הכה את הכלבה שלי"), על אף שהלהקה טוענת בתוקף כי הפירוש האמיתי של שם השיר הוא "doing anything intensely" (לבצע דבר מה באופן אינטנסיבי). "Smack My Bitch Up" "Breathe" "Diesel Power" "Funky Shit" "Serial Thrilla" "Mindfields" "Narayan" "Firestarter" "Climbatize" "Fuel My Fire" ליאם האולט- קלידים, סינטיסייזר, הפקה, מיקס קית' פלינט - קולות ("Breathe", "Serial Thrilla", "Firestarter", "Fuel my fire") מקסים ריאליטי - קולות שיין באדר- קולות ("Smack my bitch up") קול קית' - קולות ("Smack my bitch up", "Diesel Power") קריספין מילס - קולות ("Narayan") גיז באט - גיטרות ("Feul my fire") ג'ים דייוויס - גיטרות ("Firestarter") מאט קמרון - תופים מידע על האלבום The Fat of the Land באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Fat of the Land באתר AllMusic האלבום The Fat of the Land באתר Discogs האלבום The Fat of the Land באתר ספוטיפיי האלבום The Fat of the Land באתר דיזר האלבום The Fat of the Land באתר אפל מיוזיק האלבום The Fat of the Land באתר טיידל Rock On The Net: Prodigy http://www.riaa.com/goldandplatinumdata.php?artist=%22The+Fat+of+the+Land%22# יש להקיש את שם האלבום וללחוץ על Search http://musiccanada.com/gold-platinum/?fwp_gp_search=%22The+Fat+of+the+Land%22%20%22Prodigy%22 http://www.musikindustrie.de/no_cache/gold_platin_datenbank/#topSearch Accreditations - ARIA, www.aria.com.au (באנגלית) http://www.ifpi.se/wp-content/uploads/guld-platina-1987-1998.pdf Adnkronos, ROCK: GIA' DISCO D'ORO L'ALBUM DEI PRODIGY, Adnkronos, ‏1997-07-08 http://www.ifpi.fi/tilastot/artistit/Prodigy http://www.swisscharts.com/search_certifications.asp?search=Prodigy+The+Fat+of+the+Land יש להקיש את שם האלבום וללחוץ על Search דף הלהקה באתר IMDb
עמוס עמיר

עמוס עמיר (9 בינואר 1935 – 18 ביוני 2016) היה טייס קרב ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי, סיים את שירותו בדרגת תת-אלוף לאחר שכיהן כסגן מפקד חיל האוויר. עמיר נולד וגדל בתל אביב. הוא בנם של המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד, כלת פרס ישראל, ואריה עמיר, פעיל בארגון "ההגנה". בגיל 16 עבר ללמוד בבית הספר החקלאי כדורי. התגייס לצה"ל ב-1954 וסיים קורס טיס ב-1958 כחניך מצטיין. במהלך שירותו כסגן מפקד טייסת 101, ב-14 בנובמבר 1964, השתתף בקרב האוויר הראשון בתולדות חיל האוויר בו השתתף מטוס "שחק" (מיראז' 3) נגד מטוס מיג 21. במהלך הקרב פגע במכל הדלק של המיג אך לא הפילו. במלחמת ששת הימים הפיל מטוס אחד. באוגוסט 1968 הוא התמנה למפקד טייסת העטלף ופיקד עליה במלחמת ההתשה, במהלכה הפיל שישה מטוסים. במהלך פיקודו של עמיר עברה הטייסת הסבה לטייסת F-4 פנטום. במהלך מלחמת יום הכיפורים מונה לראש מחלקת המבצעים של חיל האוויר, במקומו של גיורא רם-פורמן ולאחר המלחמה מונה למפקד בסיס חצור. בשנים 1977 עד 1979 פיקד על בסיס תל נוף ואחר כך פיקד על להק אוויר תפקיד אותו סיים ב-1982. עמיר שימש כיועץ האווירי לרמטכ"ל ולשר הביטחון ודחף למימושו המלא של מבצע ערצב 19 להשמדת מערך טילי הקרקע-אוויר הסורי בבקעת הלבנון. הוא סיים את שירותו בצה"ל לאחר שלא התמנה למפקד חיל האוויר. במהלך שירותו בחיל האוויר רשם לזכותו שבע הפלות של מטוסי אויב: חמישה מטוסי מיג 21, מטוס מיג 19 ומפציץ איליושין 28. לאחר פרישתו הצטרף לחברת אל על בה שימש כמשנה למנכ"ל וכסמנכ"ל למבצעים. עמיר עמד בראש ועדת החקירה לבדיקת נסיבות התרסקות מטוס המטען באמסטרדם. ביוני 2002 מונה לראש מנהל התעופה האזרחית במשרד התחבורה והתפטר לאחר כשנה. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009 הצטרף למפלגת ישראל חזקה בראשות אפרים סנה והיה אחד ממועמדיה לכנסת. עמיר היה בעל תואר ראשון בפילוסופיה ולימודים כלליים באוניברסיטת תל אביב ותואר מוסמך לניהול באוניברסיטת הצי האמריקאי בקליפורניה. מחבר הספרים "אש בשמיים", רומן אוטוביוגרפי שיצא אור בהוצאת משרד הביטחון בשנת 2000, ו"נמו החולד, סיפורים מן החורש", ספר ילדים שפורסם ב-2010. ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, יצא עמיר כנגד העמדה הרווחת בשיח הישראלי והגן על זכותו של גדעון לוי להביע את עמדותיו כלפי טייסי חיל האוויר. עמיר היה נשוי פעמיים ואב לשלושה מנישואיו הראשונים. אחד מבניו היה טייס קרב וחתנו היה טייס מסוק. אחת מנכדותיו סיימה גם היא קורס טיס בחיל האוויר. עמוס עמיר נפטר מסיבוך רפואי והלווייתו התקיימה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. הותיר אחריו את רעייתו, ריקי, בניו ונכדים. גיא רימון, ‏הפלה על אף המכ"ם..., בטאון חיל האוויר 164-165, יולי 1988, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר ליעד ברקת, ‏געגועי לקוקפיט, באתר חיל האוויר הישראלי, בטאון חיל האוויר, גיליון 134, אוגוסט 2000 עמוס עמיר, קריאת השכמה, באתר הארץ, 29 בפברואר 2016 איתי בלומנטל, נפטר טייס קרב, אלוף הפלות: "יירט בכפכפים", באתר ynet, 19 ביוני 2016 עופר אדרת, 2016-1935 | "אלוף ההפלות" שהגן על גדעון לוי, באתר הארץ, 23 ביוני 2016 עמוס עמיר (1935-2016), דף שער בספרייה הלאומית דרור מרום, ‏ראש מינהל התעופה האזרחית התפטר מכיוון שלא קיבל תוספת תקציבית, באתר גלובס, 22 ביוני 2003 אתר הכנסת עמוס עמיר, גדעון לוי אמיץ - מלה של טייס, באתר הארץ, 21 ביולי 2014 שוש מולא, שלושה דורות בקוקפיט, באתר ynet, 13 בספטמבר 2018 סא"ל מוטי חבקוק ואילן ורשאי, מטוסים ומיתוסים, בטאון חיל האוויר, גיליון 155, פברואר 2004
מלון ארמון האמירויות

ארמון האמירויות (באנגלית: Emirates Palace; בערבית: قصر الإمارات; תעתיק מדויק: קַצְרֶ אלְאִמַארַאת) הוא מלון פאר הממוקם באיחוד האמירויות הערביות בעיר אבו דאבי. הבניין תוכנן בידי וימברלי, ויזננד, אליסון, טונג אנד גו (Wimberly, Whisenand, Allison, Tong and Goo). הוא נפתח בנובמבר 2005 אבל מסעדות וספא מסוימים לא החלו לפעול עד 2006. המלון נבנה בידי ממשלת אבו דאבי והוא בבעלותה. החל משנת 2020 הוא מנוהל על ידי קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל, ולפני כן נוהל על ידי קבוצת קמפינסקי. עלות בנייתו של המלון הייתה 1.9 מיליארד לירות שטרלינג או 11.02 AED דירהם האמירות הערבית. סך השטח הבנוי הוא 850,000 מטר רבוע. החניה התת-קרקעית יכולה להכיל 2,500 כלי רכב. יש שתי בריכות שחייה וספא. למלון יש מעגן סירות ומנחת מסוקים משלו. לפי הניו יורק טיימס, ארמון האמירויות הוא המלון היקר ביותר שנבנה אי-פעם בעולם. על המלון נבנו 114 כיפות שכל אחת מהן בגובה 60 מטרים. רבות מהסוויטות מרוהטות בזהב ושיש. המבנה הפנימי מרוצף ברצפת ומרפסת משיש, ומקושט בדוגמאות של כיפות מעליו בצבע זהב. הקומה העליונה מכילה שש סוויטות שליטים (rulers' suites) שמוצעות רק לפקידי ממשל רמי דרג המבקרים באיחוד האמירויות הערביות. המלון גם מכיל אולם ועידות גדול. בסך הכול מכיל המלון 302 חדרים ו-92 סוויטות. אבל, במלון יש רק 16 סוויטות ארמון (Palace Suites) בקומה השישית והשביעית. 22 סוויטות בנות שלושה חדרי שינה שמורות לאירוחם של ראשי מדינה ואורחיהם. מחירו של החדר הפשוט ביותר במלון הוא $400 ללילה עבור Coral Room (שטח רצפה של 592 רגל מרובע), ו- The Palace Grand Suite (7319 ‏ (7319 רגל מרובע) הוא היקר ביותר ומחירו $11,500 ללילה. מדיה וקבצים בנושא מלון ארמון האמירויות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון ארמון האמירויות (באנגלית) מלון ארמון האמירויות באתר hotelmanagement-network ארמון האמירויות, אבו דאבי: מידע ותמונות אוטו פול, מהי השקעה של 3 מיליארד דולר, פחות או יותר: מלון המתאים למלכים, הניו יורק טיימס, 17 במרץ 2005 קתרין זף, הארץ עם המלון המוזהב, הניו יורק טיימס, 8 במרץ 2006 ארמון האמירויות, אודות חדרי המלון
הנסיך הפרסי: חולות הזמן (סרט)

הנסיך הפרסי: חולות הזמן (באנגלית: Prince of Persia: The Sands of Time) הוא סרט פעולה, פנטזיה והרפתקאות אמריקאי משנת 2010, המבוסס באופן רופף על עלילת משחק וידאו משנת 2003 בעל אותו השם. הסרט בוים על ידי מייק ניואל והדמות הראשית בו מגולמת על ידי השחקן ג'ייק ג'ילנהול. עלילת הסרט אשר מתרחשת במאה השישית עוקבת אחר הרפתקאותיו של פרחח רחוב בשם דאסטאן (מגולם על ידי ג'ייק ג'ילנהול) אשר מתגורר בממלכת פרס. דאסטאן מואמץ על ידי המלך וגדל בביתו יחד עם שני הנסיכים האחרים, בניו הביולוגים של המלך. לאחר שדאסטאן מואשם ברצח המלך, הוא חובר לנסיכה טמינה (מגולמת על ידי ג'מה ארטרטון) ובורח מאחיו הרודפים אחריו ומאויבים נוספים. יחד עמה השניים נאבקים בניזאם (מגולם על ידי בן קינגסלי), אחיו של המלך הנרצח, שחפץ בפגיון עתיק המכיל בתוכו את "חולות הזמן" (פגיון אשר מעניק לבעליו את היכולת לחזור אחורה בזמן לפרקי זמן קצרים ולשנות את העבר), שימוש לא מושכל בפגיון עלול לשחרר סופת חול שעלולה להחריב את העולם. במרץ 2008 נבחר הבמאי מייק ניואל (הארי פוטר וגביע האש) לביים סרט המבוסס על משחק הווידאו "הנסיך הפרסי: חולות הזמן". הצילומים החלו במרוקו ובלונדון ביולי 2008 והסרט נועד להיות הסרט הראשון בסדרת הסרטים של "הנסיך הפרסי". הסרט זכה לביקורות מעורבות אבל הצליח בציבור. נחשב להצלחה בז'אנר הסרטים המבוססים על משחקי מחשב, ביחס לאחרים בתחום וזכה להצלחה רבה במיוחד בקופות כשהכניס ברחבי העולם 450 מיליון דולר. אלאניס מוריסט הלחינה את שיר הנושא של הסרט ששמו "I Remain". פסקול הסרט נכתב על ידי המלחין הארי גרגסון ויליאמס. הנסיך הפרסי: חולות הזמן - פסקול הסרט המקורי הנסיך הפרסי: חולות הזמן הנסיך הפרסי מדיה וקבצים בנושא הנסיך הפרסי: חולות הזמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנסיך הפרסי: חולות הזמן "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", באתר נטפליקס "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", באתר AllMovie (באנגלית) "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", באתר Metacritic (באנגלית) "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", באתר אידיבי "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "הנסיך הפרסי: חולות הזמן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צ'רלס מקגראת, חנון המחשבים שמאחורי הנסיך הפרסי, באתר הארץ, 4 ביוני 2010
ברונטי

ברונטי (באנגלית: Bronte) הוא פרוור בסידני, אוסטרליה. השייך מנהלית לרשות העירונית מועצת וייברלי. ברונטי ממוקם כ-8 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לאורך חופה הדרום מזרחי של סידני רבתי. לפרוור חוף מפורסם באורך 250 מטר הקרוי באותו שם, כ-2.5 ק"מ דרומית לחוף בונדיי ביץ', ובין שני החופים מחברת טיילת ציורית. ברונטי גובל מצפונו בבונדיי וטמרמה, ממזרח בווייברלי ומדרום בקלובלי. בשנות השלושים של המאה ה-19, רכש רוברט לאו (לימים ויקונט שרברוק) אחוזה בת 170,000 מ"ר באזור ברונטי. בשנת 1845 סיים לבנות את בית האחוזה, לו קרא בית ברונטי. שם הבית נקרא לכבודו של לורד הוריישו נלסון, דוכס ברונטה (נחלה בנפת קטניה שבסיציליה, כיום איטליה). הבית היה בונגלו בן קומה אחת, על דרך ברונטי, ושרד עד המאה ה-21. כיום הבית הוא נכס של מועצת וייברלי, ונפתח לקהל הרחב מספר פעמים בשנה. הבית רשום כנכס לאומי לשימור של ניו סאות' ויילס. אחד מקווי החשמליות שהתפצלו מבונדיי ג'נקשן הגיע לברונטי כתחנה אחרונה, והוביל את תושבי העיר עד קו החוף. קו זה יצא משימוש בשנת 1960 והוחלף באוטובוסים. כמו מרבית הפרוורים המזרחיים, אין כיום תחנות רכבת או חשמלית בברונטי. ברונטי הוכרז כפרוור בעל איכות החיים הטובה ביותר מבין 641 פרוורי סידני רבתי על ידי היומון סידני מורנינג הראלד, בשקלול של עליית ערכי הנכסים, איכות החיים, השקעות בחינוך ועוד. בברונטי תרבות גלישה ענפה, והפרוור כולל את מועדון הצלת הגולשים (surf lifesaving club) של ברונטי, שיוסד בשנת 1903. לטענת המועדון, הוא הוותיק מסוגו בעולם. מדי דצמבר מתקיימת תחרות שחייה באוקיינוס בין חוף בונדיי לחוף ברונטי. לאורך טיילת החוף הוקמו מספר רב של מסעדות, המתמחות במטבחים שונים. בניגוד לאזורים מסחריים בחופים סמוכים, האזור המסחרי של חוף ברונטי אינו כולל חנויות כלל. מדיה וקבצים בנושא ברונטי בוויקישיתוף ברונטי באתר "Dictionary of Sydney" ברונטי באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 11.08.2011 בארכיון Wayback Machine) http://beachsafe.org.au/beach/nsw323 Bondi - Things to do, surfing & coastal walks | Sydney.com, www.sydney.com (ב־Australian English) Jonathan Dart, Bondi? Pretentious. Bronte? Perfect, The Sydney Morning Herald, ‏2008-06-07 (באנגלית)
כביש עכו-צפת

כביש עכו-צפת היה כביש ראשי בגליל שחיבר את עכו וצפת. תוואי הכביש בחלקו המערבי עבר בערך על תוואי כביש 85 עד צומת חנניה. מצומת חנניה עבר כביש עכו-צפת על תוואי כביש 866 עד למירון וממירון לצפת עבר הכביש על תוואי כביש 89. הכביש נסלל בשנים 1927–1928 על ידי אסירים, על תוואי הדרך ששימש עוד במאה ה-19 למעבר מעכו לצפת. במרץ 1938 נרצחו שישה יהודים שנסעו במונית בכביש סמוך לכפרים ראמה וסאג'ור. על פי תוכנית החלוקה יועד חלקו המרכזי של הכביש לעבור בשטח המדינה הערבית, כאשר אזור עכו ומרכז הגליל יועדו למדינה הערבית, בעוד אזור צפת יועד למדינה היהודית. במהלך מלחמת העצמאות פסקה התנועה היהודית בכביש, שעבר באזור ערבי צפוף, והכביש חובל ליד מירון ובמקומות נוספים בידי ההגנה והפלמ"ח, בין השאר כדי למנוע הגעת תגבורת אויב לצפת. שטחו המרכזי של הכביש נכבש במהלך מבצע חירם בסתיו 1948, והכביש נפתח מחדש לתנועה אזרחית בראשית 1949. הכביש מוזכר בשירו המפורסם של אהוד בנאי "עיר מקלט" בתור הכביש המתפתל בין עכו לצפת. זאב וילנאי, הכביש החדש עכו-צפת, הארץ, 9 בינואר 1928 הדרך מעכו לצפת, המליץ, 11 בפברואר 1896 הדרך מעכו לצפת, המליץ, 14 בפברואר 1896 פוצץ גשר ושותקה התחבורה הערבית בכביש עכו-צפת, דבר, 21 במרץ 1948 פלמ"ח - הגדוד השלישי - גדוד "הגליל" (חטיבת יפתח) כביש צפת-עכו פתוח לתנועה אזרחית, חרות, 3 בינואר 1949
ברונטה

האם התכוונתם ל... האחיות ברונטה – שלוש סופרות אחיות : אמילי ברונטה – מחברת אנקת גבהים אן ברונטה שרלוט ברונטה – מחברת ג'יין אייר פטריק ברנוול ברונטה – אחיהן של האחיות ברונטה ברונטה (סיציליה) – מחוז בנפת קטניה שבסיציליה, איטליה. ברונטי – פרבר בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. ברונט
פוקר איינדקר

פוקר איינדקר (בגרמנית: Fokker E.I-IV Eindecker) היה מטוס קרב גרמני חד-מושבי, חד-כנפי בתקופת מלחמת העולם הראשונה. המטוס היה המטוס הראשון שעליו הותקנה מערכת מתאם ירי, אשר אפשרה ירי לעבר מטוסי האויב בכינון ישיר מבעד למדחף הקדמי, ובכך העניקה עליונות אווירית מוחלטת לחיל האוויר הגרמני בשמי החזית המערבית בשנים 1915-1916. פוקר איינדקר פותח על בסיס דגם מטוס סיור בלתי חמוש של החברה. בתאריך 23 במאי 1915 הציג אנטוני פוקר בעצמו את מערכת מתאם הירי שהורכבה עליו. ההפלה הראשונה של המטוס נרשמה ככל הנראה כבר ב-1 ביולי 1915, כאשר מטוס צרפתי הופל בשמי החזית המערבית. בשלב זה של המלחמה שימשו מטוסי פוקר איינדקר כחלק ממערכי טיסה משולבים יחד עם מטוסי סיור לצורכי ליווי והגנה ולא כמערך קרבי עצמאי. בשלב מאוחר יותר, לאחר שהתבררה העליונות האווירית שלהם, החלו המטוסים להשתתף במלחמה גם לצורכי התקפה יזומה על מטוסי אויב. 11 טייסים רשמו יותר מ-5 הפלות כל אחד, כאשר המצטיינים שבהם היו הטייס אוסוואלד בלקה, שרשם לזכותו 40 הפלות והטייס מקס אימלמן שרשם 15 הפלות. הופעתם בזירה של מטוסים נוספים בעלי מערכת תיאום ירי ישירה בשנת 1916 שמה קץ לדומיננטיות האווירית של הפוקר איינדקר. כיום נותר דגם מקורי אחד של המטוס אשר נפל בידי הבריטים כאשר טייס צעיר איבד את דרכו בערפל, נחת בשטח בשליטה בריטית ונתפס בטרם הצליח להשמיד את המטוס כפי שנדרש. הוא מוצג במוזיאון המדע בלונדון. פוקר איינדקר התאפיין בכנפיים המותקנות במרכז גוף המטוס כאשר תא הטייס מוגבה מעליהן. מכל הדלק העיקרי הותקן מאחורי תא הטייס, ואילו מכל הדלק המשני, אשר הזרים דלק למנוע בכח הכבידה, מוקם בקרבת המנוע וחייב את הטייס לבצע פעולת שאיבה מדי מספר דקות. הגה הכיוון והגה הגובה פעלו ביעילות ובחדות ואפשרו למטוס לבצע תמרוני גובה וסיבוב מהירים. לעומת זאת, יכולת הגלגול של המטוס הייתה נמוכה בשל העדפת השימוש במערכת הסטת כנפיים במקום השימוש במאזנות. כך למעשה, השליטה במטוס דרשה רמה גבוהה של יכולת הטסה ושליטה בכל המכלולים הרגישים. המטוס הונע במנוע סיבובי אשר בדגמים הראשונים היה בן 80 כוחות סוס, ובדגמים המאוחרים יותר הגיע עד ל-160 כוחות סוס. החימוש, אשר כלל בדגמים הראשונים מכונת ירייה אחת מסוג Parabellum MG14 בקוטר 7.92 מ"מ, כלל בדגמים האחרונים שתי מכונות ירייה מסוג Spandau MG08 בקוטר 7.92 מ"מ בעלות שתי מערכות מקבילות של מתאמי ירי. סך הכול, יוצרו 416 מטוסים מדגם זה. צוות: אחד. אורך: 7.2 מטר. מוטת כנפיים: 9.52 מטר. גובה: 2.4 מטר. שטח הכנפיים: 16 מ"ר. משקל ריק: 400 ק"ג. משקל מלא: 610 ק"ג. מנוע: סיבובי, 80-160 כוחות סוס (בדגמים השונים). מהירות מקסימלית: 140 קמ"ש. סייג רום: 4,000 מטר. טווח מקסימלי: 400 ק"מ. חימוש: מכונת ירייה אחת או שתיים (בדגמים השונים) בעלות מתאם ירי בכינון ישיר. פוקר DR.I מדיה וקבצים בנושא פוקר איינדקר בוויקישיתוף
וילה קלדוניו

וילה קלדוניו (איטלקית: Villa Caldogno) היא אחת הווילות הכפריות שבנייתה מיוחסת לאדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בסמוך לעיר ויצ'נצה. וילה קלדוניו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת הווילות הפלדיאניות בוונטו. תוכנית המבנה לא פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", וייחוסה לפלאדיו מושתת על הדמיון לווילות אחרות שבנה ובעיקר וילה סרצ'נו. הווילה רבועה במתארה ולה שלוש קומות. מעל קומה תחתונה ששימשה לחדרי שירות שונים בנויה קומת האדון בעלת חלונות מלבניים גבוהים. חדרי הקומה הזו מעוטרים בציורי קיר (פרסקו). מעליה קומה שלישית שבה חלונות קטנים, והיא נועדה לאחסון תוצרת חקלאית. לבניין שתי מבואות, אחת מכל צד. המבואות ניכרות כל אחת בשלושה פתחים סמוכים המקורים בקשתות, וכל אחת מהן נושאת גג גמלוני. החדרים מעוטרים בציורי קיר (פרסקו) מעשי ידיו של ג'יובני אנטוניו פאסולו (Giovanni Fasolo) – אמן שעיטר גם את התיאטרון האולימפי שבנה פלאדיו בוויצ'נצה - וושל ג'ובאני בטיסטה זלוטי (Giovanni Battista Zelotti), שעיטר גם וילות אחרות שבנה פלאדיו, ובהן וילה אמו ווילה פוסקארי. הווילות הפלדיאניות בוונטו Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 85, 138, 143. מדיה וקבצים בנושא וילה קלדוניו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילה קלדוניו (באיטלקית)