laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שזר (תורת הקשרים)

בטופולוגיה, שֶׁזֶר הוא איחוד של כמה קשרים שאינם חותכים זה את זה, על אף שהם עשויים להיות משולבים יחד. קשר, במונחים אלה, הוא שזר שיש לו מרכיב יחיד. קשרים ושזרים נלמדים במסגרת תורת הקשרים. שזר שבו n מרכיבים נקרא n-שזר. הדוגמה הלא-טריוויאלית הפשוטה ביותר היא השזר של הופף (אנ'), המורכב משני מעגלים העוברים זה דרך זה. המעגלים בטבעות בורומאו קשורים כקבוצה, אף על פי שכל שניים מהם ניתנים להפרדה. באופן כללי יותר, n-שזר שכל תת-שזר שלו המורכב משני קשרים הוא טריוויאלי נקרא שזר בורומאי; ו-n-שזר שכל תת-שזר שלו הוא טריוויאלי נקרא שזר ברוני (על שם Brunn, 1892). מושגים אלה מתלכדים עבור 3-שזרים. הראשון שבנה סדרה אינסופית של 3-שזרים בורומאים הוא Tait, 1876-77. כל שזר אפשר להציג בתור צמה שחיברו את פתיליה בתחילתה ובסופה לפי הסדר. הצמה הזו יחידה, עד כדי הצמדה וכפל מימין ב- σ n ± 1 {\displaystyle \sigma _{n}^{\pm 1}} , כאשר n הוא הוא מספר הפתילים בצמה (מרקוב). אינדקס שזירה מדיה וקבצים בנושא שזר בוויקישיתוף שזר, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שזר

האם התכוונתם ל... אישים: זלמן שזר – נשיאה השלישי של ישראל סמדר שזר – מוזיקאית ישראלית עובדיה שזר – צייר ואמן ישראל רחל כצנלסון-שזר – אשת ציבור ישראלית, רעייתו של זלמן שזר אחר: שזר (תורת הקשרים) – איחוד של כמה קשרים שאינם חותכים זה את זה מרכז שזר – מרכז למחקר, הוראה והפצת ידע בתחומי תולדות עם ישראל להיסטוריונים פרס שזר – פרס המוענק על כתב-יד או ספר בעברית שעניינו תולדות עם ישראל
Revolution 9

Revolution 9 (מהפכה מספר 9) היא קטע מוזיקלי אוונגרדי מן האלבום The Beatles ("האלבום הלבן הכפול") של להקת הביטלס. למרות שהקרדיט לקטע הוא של לנון-מקרטני, ההקלטה בוצעה למעשה על ידי ג'ון לנון, ג'ורג' האריסון, יוקו אונו וג'ורג' מרטין יחד עם הטכנאי ג'ף אמריק. סגנון הקטע שונה בתכלית מיתר הקטעים באלבום והוא נכלל בתקליט על אף מחאות יתר חברי הלהקה ומפיקם ג'ורג' מרטין. הקטע המוזיקלי, 8 דקות ו-22 שניות ארכו (ה"שיר" הארוך ביותר של הביטלס), כולל "לופים" (לולאות של סרט הקלטה) של קטעי מוזיקה שונים (בעיקר קטעי מוזיקה מתוך השיר revolution מאותו תקליט והקלטת טכנאי קול האומר "Number Nine") המנוגנים הן באופן רגיל והן לאחור, אפקטים אלקטרוניים שונים, דיבורים (They are standing still; Take this brother, may it serve you well), קטעים מסרטים ומתחנות רדיו, זעקות, יללות והתנשמויות (בביצוע יוקו אונו), מוזיקה צבאית ועוד. מטרת הקטע, לדברי לנון, הייתה להמחיש במוזיקה כיצד נראית ומרגישה מהפכה, נושא שריתק אותו בעת ההקלטה, שנת 1968 בה התחוללו מהפכת הסטודנטים בפריז, "האביב של פראג", מחאות נגד מלחמת וייטנאם ורצח מרטין לותר קינג בארצות הברית ועוד. המספר 9 היה מספר המזל של לנון (שנולד ב-9 באוקטובר). הקטע המוזר סיפק רמזים לתאוריות קשר רבות. כך למשל נטען כי המשפט החוזר "Number nine", כאשר הוא מושמע לאחור, נשמע כביכול נאמר בו "Turn me on dead man" (הדלק אותי, איש מת), שקושר לתיאורית הקשר על מותו של מקרטני. בראשית 1969, לאחר שהתברר שהרוצח המטורף צ'ארלס מנסון התייחס לשירי הביטלס, ובפרט לשירים מהאלבום הלבן, כדרשות שהניעו אותו לבצע מעשי רצח, נפוצו שמועות כביכול בהשמעת הקטע לאחור מתגלים מסרים סמויים ושטניים. מידע על היצירה "Revolution 9" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Revolution 9" באתר AllMusic סרטון השיר "Revolution 9" באתר יוטיוב הקטע ב"תנ"ך הביטלס" "מהפכה מספר 9", דקה אחר דקה פירוק של מרכיבי הקטע פורום הביטלס(298)בתפוז, המספר 9 בחייו של ג'ון אילומינטי 2 - "עובדות מזעזעות על האלבום הלבן של הביטלס" הקטע מנוגן לאחור עם הסברים על כל המסרים השטניים (ייתכן שמוגן בזכויות יוצרים, מובא כשימוש הוגן)
שריר המסרק

שריר המסרק (TA: Musculus pectineus) מהווה חלק מקבוצת השרירים התיכונה של הירך, שכיווצם יוצר תנועת קירוב במפרק הירך. שריר המסרק הוא אחד השרירים המרכיבים את רצפת משולש הירך, אזור אנטומי בו עוברים כלי דם ועצבים מרכזיים של הגפה התחתונה. כיווץ של שריר המסרק מניע את הירך לכיוון קירוב וכיפוף. תחילתו של שריר המסרק בענף עצם החיק העליון. חלקו המרוחק נאחז בקו המסרקי של עצם הירך (Linea pectinea femoris), בחלק העליון האחורי של העצם. שריר המסרק מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני והשלישי (L2, L3) דרך עצב הירך. מדיה וקבצים בנושא שריר המסרק בוויקישיתוף
290-299 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 299 - 290 לפנה"ס 298 לפנה"ס - מתחילה המלחמה הסאמיניטית השלישית 295 לפנה"ס - דמטריוס פוליורקטס כובש את אתונה 295 לפנה"ס - אפולוניוס מרודוס, משורר יווני. 295 לפנה"ס - תלמי (בן פירוס) 290 לפנה"ס - לוקיוס קאיקיליוס מטלוס, קונסול רומי. 298 לפנה"ס (לערך) - צ'אנדרגופטה, מייסד שושלת מאוריה (השושלת משלה בהודו ואפגניסטן) 297 לפנה"ס - קסנדרוס, מלך מוקדון 295 לפנה"ס - ג'ואנג דזה, פילוסוף סיני. 291 לפנה"ס - מנאנדרוס, מחזאי יווני. 290 לפנה"ס - מגסתנס, אתנוגרף וחוקר יווני. מדיה וקבצים בנושא 290-299 לפנה"ס בוויקישיתוף
השריר המתוויך הגדול

השריר המתוויך הגדול (TA: Musculus adductor magnus) הוא הגדול בקבוצת השרירים המקרבים של הירך. כיווץ של השריר המתוויך הגדול מקרב את הירך וגם מניע את הירך לכיוון כיפוף. חלקו האחורי פועל בדומה לשרירי מיתר הברך ומניע את מפרק הירך לכיוון פשיטה. תחילתו של השריר המתוויך הגדול בענף עצם החיק התחתון ובענף עצם השת. תחילת חלקו האחורי של השריר בגבששת השת של עצם השת. חלקו המרוחק של השריר נאחז לאורך עצם הירך. החל בתל הירך הגדול בחלק העליון של העצם, המשך ברכס הירך שעל גוף העצם ועד גבשושית המתוויך בחלק התחתון של העצם. האחז בחלק העליון ובגוף עצם הירך שמור לחלק המקרב של השריר ואילו בגבשושית המתוויך נאחז החלק האחורי של השריר. רציפותו של אחז השריר בעצם הירך נקטע באזור רום העלי התיכון של עצם הירך ליצירת פתח המכונה מִבְקַע תְּעָלַת הַמַּתְוִיכִים (Hiatus adductorius). המבקע מאפשר כניסה של כלי דם ועצבים, שנעו דרך תעלת המתוויכים (Canalis adductorius) בירך, אל תוך גומץ בית הברך. החלק המקרב של השריר המתוויך הגדול מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני, השלישי והרביעי (L2, L3, L4) דרך העצב הסותם. החלק האחורי של השריר מעוצבב על ידי שורש העצב המותני הרביעי (L4) דרך החלק השוקתי של עצב השת. מדיה וקבצים בנושא השריר המתוויך הגדול בוויקישיתוף
אברהם יפה'ן

הרב אברהם יפה'ן (תרמ"ו, 1886 – י"ד בניסן תש"ל, 1970) היה ראש ישיבת נובהרדוק בנובהרדוק, ביאליסטוק, ניו יורק וירושלים. נולד בשנת תרמ"ו (1886) לאשר צבי יפה'ן. למד בישיבות סלוצק וקוברין, וכן אצל הרב זלמן סנדר כהנא שפירא. בשנת תרס"ז (1907), בגיל 20, עבר לנובהרדוק, שם התקרב ל"סבא מנובהרדוק", הרב יוסף יוזל הורוביץ. בשנת תרע"ג (1913) נישא לבתו של רבו "הסבא מנובהרדוק". בשנת תרע"ד (1914) נשלח על ידי חמיו לברנוביץ' לייסד שם ישיבה בשיטת המוסר של נובהרדוק. בי"ז בכסלו תר"פ (1919) נפטר חמיו והוא התמנה תחתיו כראש הישיבה המרכזי וכממשיכו בהנהגת שיטת המוסר של נובהרדוק. למרות האיסור שהטילו השלטונות הבולשביקים, המשיך ללמד תורה בתנאי מחתרת, ואף נאסר בשל כך למשך כחודש. בהתייעצות עם החפץ חיים הועברה הישיבה לביאליסטוק שבפולין. כמוה עשו גם שאר ישיבות נובהרדוק ברוסיה שהעבירו את פעילותן לערים שונות בפולין - מזריטש, ורשה ופינסק. בשנת תרפ"ט (1929) ביקר בארץ ישראל וייסד ישיבה בתל אביב יחד עם עמיתו הרב הלל ויטקינד. במהלך ביקורו בארץ נפגש עם הרב יוסף חיים זוננפלד. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה העביר את הישיבה מביאליסטוק לווילנה. הוא קיווה לעלות לארץ ישראל, אך משהייתה הזדמנות נסע דרך סיביר לשאנגחאי שבסין. בסוף שנת תש"א (1941) הגיע לארצות הברית וייסד בניו יורק את ישיבת "בית יוסף". בשנת תשכ"ג (1963) העלה את עצמות חמיו "הסבא מנובהרדוק" לקבורה בהר המנוחות בירושלים. כעבור שנה, בשנת תשכ"ד (1964), עלה לישראל והתגורר בירושלים, שם ייסד מחדש את ישיבת "בית יוסף". נפטר בליל י"ד בניסן תש"ל, ונקבר בהר המנוחות, סמוך לקבר חמיו. בנו היה הרב יעקב חיים יפה'ן, ראש ישיבת בית יוסף בניו יורק ומחבר ספר "נר משפט" על מסכת סנהדרין, ונכדו היה הרב אהרן יפה'ן, מראשי ישיבת חברון ונינו הוא הרב איתן יפה'ן מגיד שיעור בישיבת חברון. חתנו היה הרב יהודה לייב נקריץ מישיבת נובהרדוק, שבתו שושנה נישאה לרב יחיאל יצחק פאר ראש ומייסד ישיבת "דרך איתן" על שם הרב יפה'ן. בנו זלמן נפטר בתשנ"ג. הרב יעקב ישראל קניבסקי הרב אליעזר בן ציון ברוק המוסר והדעת - שיחות מוסר דרך איתן - שיעורים על מסכתות הש"ס דוד זריצקי, האי שופרא, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 285–295 אברהם בן אשר צבי יפהן (1886-1970), דף שער בספרייה הלאומית גדולי התורה שנמלטו לווילנה, הצופה, 6 בדצמבר 1939 דרישות שלום מגדולי ישראל, הצופה, 20 בפברואר 1941 הוא נסע באונייה היפנית האחרונה שיצאה לחופי ארצות הברית בטרם פרוץ מצב המלחמה בין ארצות הברית ליפן. יחד עמו נסעו בספינה זו: רבי משה מרדכי שקופ, רבי משה שצ'קס, רבי יחיאל מיכל פיינשטיין ואחרים. י. פקארובסקי, הרב ר' אברהם יפה'ן, הצופה, 24 ביוני 1949
בלנקה טאובר

בְּלַנְקָה טַאוּבֶּר (Blanka Tauber;‏ 8 או 9 ביולי 1910, שומוריה, הונגריה (כיום Šamorín סלובקיה) – 23 או 24 בדצמבר 1989, ישראל) הייתה ציירת ישראלית ילידת סלובקיה. נולדה בשם בלומה בלנקה טאובר בב' בתמוז ה'תר"ע בעיירה שומוריה (Somorja), אז חלק מממלכת הונגריה, כעבור מספר שנים בתחומי צ'כוסלובקיה (כיום שמורין, Šamorín, בסלובקיה). טאובר הייתה אחת מששת ילדיהם של אהרון הלוי ופייערל ביילע ברטה שהייתה נכדתו של ר' דוד בישיץ. את הכשרתה בציור ואמנויות גרפיות קיבלה באקדמיה לאמנות בפראג ובהשתלמות אצל אנדרה לוט (Lhote) ופרננד לז'ה בפריז שלאחריה שבה לצ'כוסלובקיה. היא הושפעה מסזאן והאקספרסיוניזם. בשנת 1937 ביקרה בארץ ישראל, אך שבה למשפחתה. מאוחר יותר נשלחה יחד עם משפחתה אל מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ; היא ואחותה יוליה, ששימשה כרופאה באושוויץ, שרדו את השואה. אביה, אחיה יחיאל, ומשפחת אחותה נרצחו באושוויץ. לאחר המלחמה חזרה באופן זמני אל ביתה ומשם עברה לבודפשט, אך ברחה בשל האנטישמיות ועלתה לישראל עם אחותה במרץ 1950. בארץ עבדה בבית חרושת לקרמיקה. בשנת 1951 הציגה לראשונה בישראל בתערוכת יחיד במוזיאון תל אביב. טאובר הייתה ממייסדי קריית האמנים בצפת וחיה ויצרה בה במשך כ-35 שנה. כמו כן, הייתה חברת אגודת האמנים של צ'כוסלובקיה והונגריה וחברת אגודת הציירים והפסלים בישראל. בראשית יצירתה, טאובר ציירה בעיקר נופים, אך משנת 1970 ואילך עסקה בעיקר בנושא השואה. טאובר הציגה בתערוכות יחיד רבות, בהן: בשנים 1935–1949 בצ'כוסלובקיה (בערים ברטיסלאבה, ברנו, ניטרה), בווינה ובבודפשט. בשנים 1951–1952 הציגה במוזיאון תל אביב לאמנות. ובשנים 1952–1970 הציגה מספר רב של תערוכות יחיד בגלריות ברחבי ישראל, בהן: בית גורדון ברחובות, בית החלוצות בנתניה, טרקלין בחיפה, בית צבי ברמת גן, יד לבנים בפתח תקווה ו"בית סירינו בגבעת ברנר. בשנים 1956–1966 הציגה בתערוכות יחיד בארצות הברית, במכון הרצל בניו יורק, במרכזי הקהילה היהודית בורצ'סטר, ובבלטימור. בלנקה טאובר נפטרה ערירית בכ"ז בכסלו תש"ן והותירה את רכושה לאחותה. היא נטמנה בבית העלמין בבני ברק. יצירותיה נמצאות באוספי המוזיאון העירוני בברטיסלאבה, מוזיאון תל אביב, מוזיאון יד ושם ומוזיאון "ניו קאונטי" בלוס אנג'לס. 1951 – פרס דיזנגוף, על ציור השמן "עצים בגן" 1970 – פרס נורדאו לאמנות הציור ארט 2000 - ספר אמני ישראל: ציירים ופסלים, הוצאת סטודיו חיט, 1993, עמ' 77. "Blanka Tauber", in: A. Robert Neurath, Bratislava Pressburg Pozsony Jewish Secular Endeavors (1867-1938), Bloomington, Ind.: Xlibris, 2011, p. 170 (באנגלית) בלנקה טאובר, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל בלנקה טאובר, באתר קהילת צאצאי הגאון בז"ך לבונה אחיו וגיסיו דברים לזכרה, באתר המגזין היהודי "שבת", (בהונגרית) רחל אנגל, הנוף, האווירה ורוח הבאזאר, מעריב, 16 בספטמבר 1970. ד"ר ליזטה לוי, תערוכת בלנקה טאובר במוזיאון תל־אביב, דבר, 4 בינואר 1952. בציבור, תערוכות ב"יד לבנים" בפ"ת, דבר, 19 במרץ 1957. צילום מצבתה
פנחס דורון

פנחס דורון (דורונבוש-שפלטר; באנגלית: Pinchas Doron-Spalter; ‏1933 – 30 באוגוסט 2019, כ"ט באב ה'תשע"ט) היה פרופסור ליהדות, תנ"ך, וספרות עברית, ומחבר ספרות תורנית בעברית ובאנגלית. דורון נולד בשנת 1933 בעיירה לנצוט שבפולין. בילדותו נחשב כילד פלא, ובהיותו בגיל חמש וחצי נשא דרשה תורנית שבה הסביר לציבור את הגמרא. עם פרוץ השואה נמלטה משפחתו מהעיר. אמו נספתה באושוויץ, ואביו נפטר לאחר המלחמה בבית חולים ממחלת השחפת. דורון ואחיו הוכנסו לבית יתומים נוצרי ברוסיה. לאחר כשנתיים נמלט דורון מבית היתומים ושב ללנצוט כשהוא נתלה על קרונות רכבת. בלנצוט הוא גילה כי נותר ללא משען ומשענה והמשיך להתגלגל מעיר לעיר עד שנקלט בבית יתומים "גורדוניה" השייך למפ"ם. בקרקוב חלה בדיפטריה, ושתי אחיות נזירות ניסו לפתות אותו להתנצר בהבטחות מפליגות. הוא ביקש ארכה של שלושה ימים למחשבה ובסופם הודיע על סירוב בתוקף. בן דודו אהרן גולדמן מצאו בבית החולים והדריך אותו לצאת מבית היתומים אל המקום שבו שהה בן הדוד. לאחר מכן התקבל לישיבת תורת אמת שבראשות הרב משה שניידר, שם למד עם הרב משה שטרנבוך והכיר את הרב יצחק טוביה וייס. בתקופת למודיו חלה באסתמה קשה והרופאים חייבוהו לעבוד עבודה גופנית. עקב כך עלה לישראל בשנת 1951, והחל לעבוד בקיבוץ לביא בחליבה ידנית של כבשים. לאחר מספר שנים עזב את הקיבוץ והחל ללמוד הוראה בסמינר למורים ומדריכים דתיים בבית וגן בירושלים. לאחר נישואיו ירד לארצות הברית למשך 36 שנים,[דרושה הבהרה] שבמהלכן קיבל תואר דוקטור מההאוניברסיטה העירונית של ניו יורק (CUNY) לפילוסופיה יהודית. לקראת הדוקטורט שלו עסק בעריכת כתב יד מימי הביניים בשם "מלחמת האמת", שעיסוקו בפילוסופיה יהודית וקבלה. מחקר זה שימש כתזה לדוקטורט ויצא כספר בשנת תשל"ח. לאחר הדוקטורט המשיך ללמד שם יהדות, תנ"ך וספרות עברית עד יציאתו לגמלאות. באותן שנים פרסם סדרת ספרים בת שישה כרכים על פירוש רש"י לתורה. בבורו פארק קיבל גם סמיכה לרבנות. הוציא לאור שני כרכים של פירושים על סידור התפילה בשם "פילולי פנחס". בשנים האחרונות לחייו שקד על הוצאת סדרת ספרים בשם "מושגי יסוד בתלמוד" שמטרתה להוות אנציקלופדיה תלמודית גם לאנשים שאינם בקיאים בתלמוד ובלשונו הייחודית. סדרה זו יוצאת לאור באנגלית ובעברית. התגורר בשכונת הר נוף בירושלים, והיה אב לחמישה. נפטר בכ"ט באב ה'תשע"ט. אתר האינטרנט הרשמי של פנחס דורון (באנגלית) האתר של פנחס דורון-שפלטר (באנגלית) רשימת הפרסומים של פנחס דורון, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של פנחס דורון באתר רמב"י על סיפורו המופלא של רבי פנחס דורון באתר כדורי-נט. פינחס בן משה דורון (1933–2019), דף שער בספרייה הלאומית Rabbi Dr. Pinchas Doron-Spalter, A"H – Anash.org, Anash.org, ‏30 August 2019
גרדה אוקס

גרדה ציפורה אוקס (Ochs; ‏1 באפריל 1909 - 24 בנובמבר 1999) הייתה ממקימי עמותת "רעות - שרות נשים סוציאלי" ויושבת הראש שלה. יקירת תל אביב. נולדה בברלין בירת הקיסרות הגרמנית, הצעירה מבין שמונת ילדי משפחת ראו (Rau). אביה רפאל עבד כרופא בברלין עד לעלייתם של הנאצים לשלטון. אחיה הבכור ארתור (אהרון) ניהל, לאחר שנזרק ממשרתו כשופט עם עליית המשטר הנאצי, את הסניף הגרמני של "המשרד הארץ ישראלי להעלאת יהודים לארץ". אח נוסף, היינץ ראו, אדריכל ומתכנן ערים, היה ממובילי הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל ומחלוצי מתכנני ירושלים המודרנית בשנותיה הראשונות של המדינה. אוקס למדה משפטים באוניברסיטת ברלין ונישאה לרב ד"ר דוד אוקס לאחר שזה סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת וירצבורג, והגיע ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין (Rabbiner Seminar für das Orthodoxe Judenthum). בשנת 1932 עברו בני הזוג לקניגסברג שבמזרח גרמניה, שם קיבל הרב אוקס מינוי כרב קהילה. בשנת 1936 המשיכו מקניגסברג ללייפציג, לשם הוזמנו בשל פרישתו של הרב ד"ר אפרים קרליבך, אביו של מייסד "מעריב" עזריאל קרליבך. הרב אוקס היה רבה האחרון של לייפציג. אוקס שימשה כיו"ר תנועת הנוער ברית חלוצים דתיים בלייפציג עד לעזיבתם את גרמניה בסוף 1938. בליל הבדולח (Kristallnacht ) סיכן הרב אוקס את חייו בשעה שנכנס לבית הכנסת הבוער כדי להציל את ספרי התורה מתוך הלהבות, ולמחרת, ב-10 בנובמבר 1938, נעצר על ידי הגסטפו ונשלח לבוכנוואלד. אוקס הצליחה להביא לשחרורו תוך התחייבות כי יעזבו את גרמניה בתוך שבוע. בני הזוג עברו ללונדון ובראשית 1939 עלו לארץ והתיישבו בכפר הנוער הדתי שבכפר חסידים, שם עבדה כמדריכה, כמחסנאית וכאם הבית של העולים ובתוכם יתומי פרנקפורט. לימים תשמש כמפקחת ארצית על הטיפול בילדי עליית הנוער הדתי. בשנת 1946 עברו בני הזוג לתל אביב, שם כיהן הרב אוקס כרב קהילת "חוג הנוער הדתי" לצד פועלו החינוכי. אוקס הייתה ממקימי עמותת "רעות - שרות נשים סוציאלי", ארגון שהוקם לעזור ניצולי השואה שהגיעו לארץ, עמותה מהוותיקות והגדולות בישראל בתחומי הרווחה והבריאות. בין מפעליה הרבים למען החברה בישראל: בית חולים שיקומי לשיקום נפגעי מחלות, תאונות, ופיגועים; שירותי אשפוז לטווח ארוך; דיור קהילתי מוגן לקשישים, ניצולי שואה ועולים מעוטי יכולת; בתי אבות באווירה חמה וביתית; ופעילויות חברתיות והעשרה לגיל הזהב. לאחר שהייתה במשך שנים חברת הנהלה, כיהנה כיו"ר. אוקס הצעידה את העמותה קדימה במישורים רבים, וכיהנה במקביל גם כיו"ר ועד "בית החולים ליכטנשטטר" (היום: מרכז רפואי רעות). בחייה האחרונות עברה לגור בבית ברט בירושלים, כשכל העת היא ממשיכה בפעילותה ההתנדבותית בעמותת "רעות" ובהמשך ביד שרה. בשנת 1989 זכתה בתואר "יקירת תל אביב". גרדה אוקס נפטרה בירושלים בי"ז כסלו תש"ס, 26 בנובמבר 1999. בשנת 2002 הוקדש בית הכנסת של "בית שלום" לזכרם של גרדה ודוד אוקס. טל בשן, שבעים שנות רעות תרצ"ז-תשס"ז (1937 – 2007), תל אביב 2007. מרדכי אליאב, "הרב ד"ר דוד אוקס זצ"ל – קווים לדמותו", בתוך: ספר הזיכרון "מכתם לדוד", אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ח 1977. כפר הנוער הדתי. עירית ניזרי, עינו של האח הגדול פקוחה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 במאי 2006 חיים נחתומי, הגסטפו תיעד את פעילות "ברית החלוצים הדתיים" בגרמניה, בעיתון הצופה מפעל שהיה חלק מעליית הנוער - תנועה ציונית שהוקמה בגרמניה במטרה להעלות צעירים יהודים לארץ ישראל ולהכשיר אותם לעבודה חקלאית. ריאיון עם מרב מנדלבאום יו"ר עמותת רעות, הריאיון התפרסם במוסף "ממון" של ידיעות אחרונות בתאריך 2.5.2011
שובו של הבן האובד

שובו של הבן האובד הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר רמברנדט ואן ריין שציור בין השנים 1661–1669 לערך. זוהי אחת היצירות האחרונות שצייר רמברנדט - הוא השלים אותה זמן קצר לפני פטירתו. היצירה מוצגת כיום במוזיאון ארמיטאז', בסנקט פטרבורג שברוסיה. היצירה מתארת את משל הבן האובד מהברית החדשה ומציגה את הרגע בו האב מקבל את הבן האובד. היסטוריון האמנות קנת' קלארק סבור כי יצירה זו נחשבת על ידי רבים כ"תמונה הטובה ביותר שצוירה". המשל מתאר את האב כשהוא מקבל בברכה את הבן שחזר בתשובה לאחר שיצא לתרבות רעה, והוא מחבק את הבן העטוי סחבות. הבן כורע ברך לפני האב, והאב מתכופף לחבק אותו ושם את ידיו על כתפי הבן. בעוד שפניו של הבן חשוכות, פני האב מוארות. לימינו של האב ניצב האח הבכור (המתנגד לסליחה שניתנת לאח הצעיר), המוצג שידיו שלובות לפני חזהו - מחווה המציגה את אי הסכמתו למתרחש לפניו והתרחקותו מגילוי האהבה שבין האב והבן הסורר. רמברנדט צייר איורים ותרשימים רבים ואף מספר ציורים המבוססים על משל הבן האובד. הדמויות המופיעות ביצירה הופיעו ביצירות קודמות של רמברנדט: הבן האובד, איור מעשה ידי רמברנדט משנת 1636 הבן האובד בפונדק, ציור מעשה ידי רמברנדט משנת 1637 לערך הבן האובד, ציור מעשה ידי רמברנדט משנת 1642 תיאור היצירה באתר הרשמי תמונה ברזולוציה גבוהה של היצירה
כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה

לפירוט הניסיונות לחידוש והרחבת ההתיישבות, ובכלל זה חקלאית, ראו: חידוש היישוב היהודי בטבריה במאה ה-16 ערכים מורחבים – העליות בשנים 1881-1700, היישוב הישן, רכישת אדמות ארץ ישראל בטרם הציונות חנה ביתן, אטלס ההתיישבות בישראל - אטלס שמות היישובים והמקומות בישראל, תשס"ד/2004, בהוצאת משרד ראש הממשלה שינויים בשמות יישובים וסמליהם מקום המדינה - הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. שמעון שמיר, ‏מתי התחילה העת החדשה בתולדות ארץ-ישראל, קתדרה 40, יולי 1986, עמ' 158-139 אתר "שנות התיישבות"
מפרש

מִפְרָשׂ הוא יריעה גמישה, המשמשת להנעה על ידי המרת אנרגיית הרוח לתנועה (בדרך כלל של כלי שיט כגון: סירות, ספינות ויאכטות). כלי שיט המונעים בכוח הרוח נקראים מפרשיות. מפרש הוא למעשה כנף. הרוח הנושבת על המפרש מפעילה עליו כוחות עילוי וגרר. ככל שיחס כח העילוי לכח הגרר גדול יותר, כך המפרש יעיל יותר. הכח המניע הנוצר על ידי המפרש, הוא למעשה הרכיב של שקול כוחות העילוי והגרר הפונה לכיוון ההתקדמות. ככל שהרוח מגיעה בזווית חדה יותר לכיוון ההתקדמות, רכיב הכח הניצב לכיוון ההתקדמות גדל יחסית לרכיב הכח בכיוון ההתקדמות. הכח הניצב לכיוון ההתקדמות גורם להטיה וטרידה (התקדמות לא רצויה בניצב לקו השדרית). היכולת של מפרש ליצור כח מניע בזויות חדות של רוח פנים נקראת "יכולת לחדד". שני מרכיבים עיקריים משפיעים על היעילות האווירודינמית של מפרשים: היחס בין גובה המפרש לרוחבו. קוער המפרש ("הבטן" של המפרש). ככל שהיחס בין גובה המפרש לרוחבו גדל, יכולת החידוד של המפרש עולה, על חשבון יעילות המפרש ברוח גבית. ככל שקוער המפרש גדל, המפרש מספק כח עילוי גדול יותר, אבל גם כח הגרר גדל. מסיבה זו תכנון המפרש הוא פשרה בין הגורמים השונים תוך התחשבות בתנאי העבודה הצפויים: כיוון הרוח, עוצמת הרוח, ומומנט ההתיישרות של כלי השיט. קיים מגוון גדול של סוגי מפרשים, שהוא תוצר של מגוון תנאי השיט השונים והחומרים הזמינים לאורך ההיסטוריה ובמקומות שונים בעולם. לדוגמה: אניות סוחר, שסחרו בין העולם החדש והישן, שניצלו את רוחות הסחר היו מצוידות במפרשים מרובעים בעלי יחס גובה לרוחב נמוך, כדי לנצל את הרוחות הגביות (מסלול ותקופת השיט נקבעו בהתאם למשטר הרוחות הידוע). כלי שיט באגן הים התיכון היו מצוידים במפרשים בעלי יחס גובה לרוחב גדול יותר, כדי לנצל את הרוחות שלא נושבות דווקא בכיוונים נוחים. כלי שיט תחרותיים מצוידים במפרשים בעלי יחס גובה לרוחב קרוב לשש, כדי לאפשר שיט מהיר בניגוד לכיוון הרוח, שהכרחי בתחרויות. מרקוני גף ג'נק ספינקר ג'ניקר לטיני רבוע ארוך technology/sail-windmill מפרש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Beyond Magnetic

Beyond Magnetic הוא המיני אלבום השלישי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מטאליקה. האלבום יצא לאור בשנת 2011 והוא וכל שיריו הוקלטו בזמן הקלטת האלבום Death Magnetic. אלבום הגיע למקום ה-32 במצעד הבילבורד 200. ג'יימס הטפילד - שירה וגיטרת ליווי קירק האמט - גיטרה מובילה וקולות ליווי רוברט טרוחיו - בס לארס אולריך - תופים מידע על האלבום Beyond Magnetic באתר MusicBrainz האלבום Beyond Magnetic באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס פולאר למוזיקה

פרס פולר למוזיקה הוא פרס מוזיקה בין־לאומי המוענק בחסות האקדמיה המלכותית למוזיקה של שוודיה. הפרס נוסד בשנת 1992 על ידי סטיג אנדרסון, מפיק מוזיקלי אשר נודע בעיקר בזכות העבודה שלו עם להקת אבבא. הפרס מוענק מדי שנה לאמן עכשווי ולמלחין קלאסי. את הזוכים בוחרת ועדה המורכבת מנציג משפחת אנדרסון, איגוד המלחינים בשוודיה (FST) והאגודה לשמירת זכויות היוצרים בשוודיה (STIM). לכל אחד סהזוכים מוענק 1 מיליון קרונות שוודיות (כ־94,000 דולר אמריקאי, נכון לשנת 2024) 1992: פול מקארתני והמדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה, ליטא) 1993: דיזי גילספי וויטולד לוטוסלבסקי 1994: קווינסי ג'ונס וניקולאוס הארנונקור 1995: אלטון ג'ון ומסטיסלב רוסטרופוביץ' 1996: ג'וני מיטשל ופייר בולז 1997: אריק אריקסון וברוס ספרינגסטין 1998: ריי צ'ארלס וראבי שנקר 1999: סטיבי וונדר ויאניס קסנאקיס 2000: בוב דילן ואייזק שטרן 2001: רוברט מוג, ברט בכרך וקרלהיינץ שטוקהאוזן 2002: סופיה גוביידולינה ומרים מקבה 2003: קית' ג'ארט 2004: בי בי קינג וג'רג' ליגטי 2005: ז'ילברטו ז'יל ודיטריך פישר-דיסקאו 2006: לד זפלין וואלרי גרגייב 2007: סטיב רייך וסאני רולינס 2008: פינק פלויד ורנה פלמינג 2009: פיטר גבריאל, אל סיסטמה וחוסה אנטוניו אבראו 2010: ביורק ואניו מוריקונה 2011: רביעיית קרונוס ופטי סמית' 2012: יו-יו מה ופול סיימון 2013 יוסו נ'דור 2014 צ'אק ברי ופיטר ס 2015 אמילו האריס ואוולין גלני 2016 מקס מרטין וצ'צ'יליה ברטולי 2017 סטינג וויין שורטר 2018 המכון הלאומי למוזיקה באפגניסטן, אחמד נזר סרמסט ומטאליקה 2019 גראנדמאסטר פלאש, אן-סופי מוטר ומשחקים לשינוי (אנ') 2020 אנה נטרבקו ודיאן וורן 2021 לא הוענק עקב מגפת הקורונה 2022 איגי פופ ואנסמבל אנטרקונטמפורן 2023 כריס בלקוול, אנז'ליק קיג'ו וארוו פרט 2024 נייל רוג'רס ואסה-פקה סאלונן מדיה וקבצים בנושא פרס פולאר למוזיקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס פולאר למוזיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יואכים בראון

יואכים בראון (11 באוגוסט 1929, ריגה – 6 ביוני 2013, ירושלים) היה מוזיקולוג ישראלי, פרופסור באוניברסיטת בר-אילן. נולד בריגה בשנת 1929. משפחתו הוגלתה בשנת 1941 לסיביר וחזרה לריגה רק בשנת 1955.[דרושה הבהרה] בין השנים 1949-53 למד בקונסרבטוריון הלאומי של לטביה, שם קיבל תואר שני בהצטיינות. בין השנים 1953-60 למד בקונסרבטוריון של מוסקבה, שם כתב עבודת דוקטורט בנושא אמנות הכינור בלטביה. הוא פרסם בשנת 1968 את הספר Methods of Violin Playing וכן ספר על אודות ההיסטוריה המוזיקלית של המדינות הבלטיות. בשנת 1969 ניסה לקבל ויזה לישראל, למשפחתו ובעקבות כך סולק ממשרתו ומחברותו באיגוד המלחינים של ברית המועצות. בשנת 1972 עלה לישראל והצטרף למחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שם מונה בשנת 1987 לפרופסור מן המניין. בשנת 1992 שימש כראש המחלקה למוזיקה ובשנת 1997 יצא לגמלאות כפרופסור אמריטוס. בשנת 1998 פרסם בגרמנית ספר אודות המוזיקה הקדומה בישראל, אשר תורגם אחר כך לאנגלית בשם Music in Ancient Israel/Palestine: Archaeological, Written and Comparative Sources Bible in Its World. בינואר 2011 נערך לכבודו כנס בינלאומי באוניברסיטת בר-אילן בשיתוף האיגוד הישראלי למוזיקולוגיה. בראון נפטר ב-2013, בגיל 83. יואכים בראון באתר המחלקה למוזיקה של אוניברסיטת בר-אילן ביוגרפיה נוספת באתר האוניברסיטה ביוגרפיה ורשימת פרסומיו מידע על בראון, יואכים, 1929-2013 בקטלוג הספרייה הלאומית יואכים בראון, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שילת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שילת – מושב באזור מודיעין צומת שילת – צומת בין כביש 443, כביש 446 והכניסה הראשית לעיר מודיעין מדרשת שיל"ת – מדרשה תורנית לנשים אישים: יהודית שילת – מנהלת פורום תקנה וסיו"ר אמונה לשעבר יצחק שילת – רב ישראלי, עורך ומתרגם כתבי הרמב"ם משה שילת מחבר ספרים, עסקן ומרצה חב"די. ומנהל ארגון תורת חב"ד לבני הישיבות