laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ראפאת (סלפית)

ראפאת (בערבית: رافات) הוא כפר פלסטיני הממוקם בשומרון, כ-38 ק"מ מדרום-מערב לשכם ומשתייך לנפת סלפית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,258 תושבים בשנת 2016. במאות ה-18 וה-19 ראפאת נכללה בחבל הארץ שנקרא "ג'וֹרַת עַמְרַא" או "בילאד ג'מאעין." אזור זה היה על התפר שבין הרי יהודה והרי השומרון, והוא סבל מחוסר יציבות פוליטית עקב הגירת שבטים ותחרות מתמדת בין משפחות תקיפות על גביית מיסים בשם השלטונות העת'מאניים. במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בראפאת הייתה אוכלוסייה של 92 נפש, כולם מוסלמים, ובמפקד 1931 המספר עלה ל-127 נפש, אשר גרו ב-31 בתים. ב-1945 הייתה אוכלוסיית ראפאת 180 נפש, כולם מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל היה 8,125 דונם, כשמתוכו 1,889 דונם שימשו לגידולי דגנים, ואילו 24 דונם סווגו כשטח בנוי. בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית. בשנת 1961, האוכלוסייה מנתה 375 נפש. בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. 665 דונם מקרקעות הכפר מוגדרות כשטח B, ואילו 8,204 נוספים הם שטח C. ישראל הפקיעה 101 דונם מאדמות ראפאת, בנוסף לקרקעות מזאוויה למחצבה הישראלית "מחצבת נחל רבה". מחצבה זו נמצאת כיום בצד הישראלי של גדר ההפרדה, וישראל מייצאת 94% מהחומרים המופקים ממנה לישראל. בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. ב-2004, עשרות תושבים נפצעו בעימותים עם כוחות צה"ל והמשטרה, בעת הפגנות נגד הקמת גדר ההפרדה באזור. ראפאת (יחד עם הכפרים דיר בלוט וזאוויה) כותרה מכל צדדיה על ידי הגדר בתוך "מובלעת א-זאוויה", שהביאה להפרדת שליש מן האדמות השייכות לכפר, ניתק את היישובים א-זאוויה, דיר בלוט וראפאת מעיר המחוז והמרכז השלטוני שלהם, בעיירה סלפית, המהווה עורק חיים לאותם כפרים בתחום הבריאות, החינוך, התעסוקה וקבלת שירותים ממשלתיים. המובלעת מנותקת מכביש 5, ללא מתן פתרון תחבורה הולם. כן הביא תוואי הגדר לתפיסת עשרות דונמים של חלקות פרטיות ולעקירת מאות עצי זית, שמהווים מקור פרנסה למשפחות רבות בכפר. התושבים עתרו לבג"ץ נגד תוואי הגדר, ב-2006 נדחו העתירות על ידי בית המשפט העליון. בשנים האחרונות החל הכפר לבנות בתים בשטחי C בניגוד לחוק, במטרה למנוע את גדילת היישובים הסמוכים לשם, עלי זהב והמאחז שחרית. מדיה וקבצים בנושא ראפאת בוויקישיתוף Welcome To Rafat Rafat, Welcome to Palestine Survey of Western Palestine, Map 14: IAA, Wikimedia commons Rafat village (fact sheet), המכון למחקר יישומי - ירושלים ,ARIJ Rafat village profile, המכון למחקר יישומי - ירושלים ,ARIJ Rafat, aerial photo, המכון למחקר יישומי - ירושלים ,ARIJ רועי מרום, גִ'נְדַאס בשערה של לוד: אבן פינה לחקר העורף הכפרי של העיר 1948-1459, לוד-דיוספוליס 7, 2021, עמ' 26. שרי בשי, ליהודים ולגרמנים מותר לחצוב, באתר הארץ, 21 במאי 2016 ארנון רגולר, צה"ל הרג בן 13 בשכם; עשרות נפצעו בהפגנה נגד הגדר בשומרון, באתר הארץ, 26 בפברואר 2004 א-זאוויה: כ-800 פעילים נגד הגדר מנסים להפסיק את בנייתה, באתר וואלה (הקישור אינו פעיל, 18 בינואר 2020) בג"ץ 6027/04 ראש מועצת הכפד אלזאוויה נ' שר הביטחון,
יצחק יחיאל ארנפלד

הרב יצחק יחיאל ארנפלד (עהרנפלד; נולד בה' באב ה'תש"ז, 22 ביולי 1947) הוא ראש ישיבת משנת עקיבא, ורבה של קריית מטרסדורף בירושלים, כיהן כראש ישיבת בית שמואל עד סגירתה. נולד בניו יורק, ארצות הברית לרב עקיבא ארנפלד, בנו הגדול של הרב שמואל ארנפלד רבה האחרון של העיר מטרסדורף באוסטריה לפני מלחמת העולם השנייה שהיה מצאצאי החת"ם סופר, ולחנה בתו של הרב חיים צבי קרוגר רבה של בריסל. למד בישיבת זקנו ישיבת "חתן סופר" בניו יורק, ארצות הברית, שם נקשר לדודו הרב בנימין פאלער שכיהן אז כר"מ בישיבה. באותה תקופה יצר קשר גם עם הרב יצחק הוטנר, שנמשך גם לאחר עלייתם ארצה. בשנת תשכ"ח הגיע ללמוד בישיבת בריסק בראשות הרב יוסף דב סולוביצ'יק, והיה משומעי שיעורו כעשור שנים. בשנת תש"מ נפטר סבו הרב שמואל, והוא מונה לכהן כרבה של קריית מטרסדורף בירושלים. במקביל שימש הרב ארנפלד כדיין בבית דינו של הרב שמואל הלוי ואזנר. הרב ארנפלד הוא חבר ועדת הרבנים של קרן אברהם הכהן, המחלקת פרסים מדי שנה לאברכים מצטיינים. בקיץ תשמ"ז פתח הרב ארנפלד את ישיבת בית שמואל בקרית מטרסדורף. בשיעוריו הרבה לשלב מתורת החת"ם סופר, כמו כן, שיחותיו התבססו בעיקר על תורת המהר"ל. שיעוריו ושיחותיו התפרסמו בישיבה כ"מהדורה פנימית" היוצאת לתלמידי הישיבה. בחורף תשע"ז נפלה ישיבתו למשבר כלכלי חמור, אשר מנע ממנו לשלם את משכורות הצוות במועדן, בין היתר בשל הלוואות לראשי מוסדות, שלא הוחזרו. בקיץ תש"פ, לאחר שהישיבה יצאה לחופשה זמנית, עקב מגפת הקורונה, היא לא שבה לפעילות, ונסגרה. באלול תש"פ פתח מחדש את הישיבה במתכונת ישיבת קיבוץ תחת השם "משנת עקיבא" על שם אביו הרב עקיבא ארנפלד. ילדיו: בתו, נשואה לרב נחום בר חיים - ראש קיבוץ בישיבת משנת עקיבא. במקביל משמש כמשיב בישיבת חברון גבעת מרדכי. בת נוספת נשואה לרב אבינועם פלברבאום - מחבר סדרת הספרים "ציונים והערות" - מראי מקומות על המסכתות הנלמדות בישיבות. בנו, הרב יהודה אריה - ר"מ בישיבת משנת עקיבא נשיא קריית מטרסדורף • הגאון רבי עקיבא ארנפלד זצ"ל בחדרי חרדים, כ"ח אב תשע"ב ישיבה במשבר: אין שכר לר"מים; בוגרים יוזמים גביית חובות כיכר השבת כ"ז טבת תשע"ז
גאורג סל

גאורג סל (בהונגרית: Széll György; באנגלית: George Szell;‏ 7 ביוני 1897 – 30 ביולי 1970) היה מנצח ומלחין אמריקאי, יליד הונגריה. הוא זכור כיום בעיקר בתקופת כהונתו הארוכה כמנצחה של תזמורת קליבלנד, משנת 1946 עד 1970 ובהקלטות של הרפרטואר הקלאסי המקובל, שעשה עם תזמורת קליבלנד ועם תזמורות אחרות. נאמר על גאורג סל, שמכל המנצחים היה לו "השרביט המחודד ביותר", משום שהתזמורות שלו התבלטו בדיוק של נגינתן. סל נולד בבודפשט, אבל גדל בווינה. הוא למד בווינה ובלייפציג אצל אזביוס מנדיצ'בסקי (וכן, לתקופה קצרה, אצל מקס רגר). ריכרד שטראוס מינה אותו לעוזרו באופרה המלכותית של ברלין, משם המשיך למספר כהונות ניצוח ברחבי אירופה: בברלין, שטרסבורג (שם החליף את אוטו קלמפרר בתיאטרון העירוני), פראג, דרמשטאדט, דיסלדורף וגלאזגו, לפני שנעשה מנצח ראשי, בשנת 1924, של האופרה הממלכתית של ברלין (שהחליפה בינתיים את האופרה המלכותית). בשנת 1930 ניצח סל לראשונה בארצות הברית, על תזמורת סנט לואיס. סל היה בארצות הברית כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, והוא נשאר והשתקע שם. משנת 1942 עד 1946 היה מנצח קבוע במטרופוליטן אופרה בניו יורק. בשנת 1946 התאזרח בארצות הברית וקיבל את משרת המנצח הראשי (מנהל מוזיקלי) של תזמורת קליבלנד. הוא החזיק במשרה זו עד מותו, בשנת 1970. מייחסים לו את העלאת קרנה של תזמורת קליבלנד, שהייתה תזמורת אזורית ברמה סבירה, לרמה בינלאומית. מסוף שנות החמישים עד מותו של סל נחשבה התזמורת לאחת המשובחות בעולם. לא זו בלבד שסל לקח את התזמורת למסעות שנתיים אל קרנגי הול ולחוף המזרחי, הוא אף הוביל אותה למסעותיה הבינלאומיים הראשונים באירופה, בברית המועצות, באוסטרליה וביפן. סל יצר קשרים טובים עם תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, שם היה מנצח אורח תדיר, וכן הרבה להופיע בפסטיבל זלצבורג. בשנות חייו האחרונות שימש גם כיועץ מוזיקלי לפילהרמונית של ניו יורק. עבודתו של סל כמלחין ידועה פחות. נוסף לכתיבת יצירות מקוריות, עיבד את רביעיית המיתרים מס' 1 של סמטנה, "מתוך חיי", לתזמורת. מדיה וקבצים בנושא גאורג סל בוויקישיתוף גאורג סל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גאורג סל, באתר ספוטיפיי גאורג סל, באתר AllMusic (באנגלית) גאורג סל, באתר MusicBrainz (באנגלית) גאורג סל, באתר Discogs (באנגלית) גאורג סל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גאורג סל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סקי בסגנון חופשי

סקי בסגנון חופשי (באנגלית: Freestyle skiing) הוא ענף ספורט חורף הכולל מספר סוגי תחרויות שאינן כלולות בקטגוריות סקי אלפיני. הפדרציה הבינלאומית לסקי הכירה באופן רשמי בענף ב-1979, הוא נכלל בתחרויות גביע העולם מ-1980 ובאליפות העולם בסקי מ-1986. באולימפיאדת קלגרי (1988) נכלל הענף בתחרות כענף הדגמה ומאולימפיאדת אלברוויל (1992) נכללות תחרויות סקי חופשי כתחרויות רשמיות וכענף ספורט אולימפי במשחקי החורף האולימפיים. בדצמבר 2023 התקיימה תחרות סבב אליפות העולם בעיירה קוואסמו שבצפון מזרח פינלנד, בתנאי קור קיצוניים וסיכון בריאותי עד היפותרמיה. סקי מוגול (Mogul) - תחרות בין שני גולשים בו זמנית המתקיימת במסלולים במורד, ובהם בליטות שלג מסודרות כשתי וערב המחייבות פניות חדות ומהירות של הגולש. התחרות נכללה באולימפיאדת קלגרי כענף ראווה ובאופן רשמי מאולימפיאדת אלברוויל. סקי קרוס - תחרויות בין 3–4 גולשים בו זמנית המתקיימות במסלולים במורד, הכוללים רמפות קפיצות וסיבובים חדים. התחרות נכללת במשחקי החורף האולימפיים מאולימפיאדת ונקובר (2010). חצי צינור (Half-pipe) - תחרות המתקיימת במבנה דמות חצי צינור המכוסה בשלג. כל גולש מבצע בזמנו תרגיל וזוכה לניקוד משופטים. התחרות נכללת במשחקי החורף האולימפיים מאולימפיאדת סוצ'י (2014). סלופסטייל - (Slopestyle) - תחרות המתקיימת במסלול במורד הכולל מספר אלמנטים ומכשולים כגון רמפות ומעקות ומחייב שילוב של טכניקות שונות. כל גולש מבצע בזמנו תרגיל וזוכה לניקוד משופטים. התחרות נכללת במשחקי החורף האולימפיים מאולימפיאדת סוצ'י. ביג אייר (Big Air) - תחרות קפיצות אקסטרים. נכללה במשחקי החורף לראשונה באולימפיאדת בייג'ינג (2022). קפיצות סקי בסגנון חופשי (Aerial) - תחרות המתקיימת במסלול עם רמפות בו כל מתחרה מבצע בזמנו תרגיל הזוכה לניקוד השופטים. התחרות נכללת במשחקי החורף האולימפיים מאולימפיאדת לילהאמר (1994). באולימפיאדת בייג'ינג נוספה גם תחרות המשלבת גברים ונשים. מסלול סלוספטייל מסלול מוגול תחרות סקי קרוס תחרות חצי צינור תחרות קפיצות סקי בסגנון חופשי מדיה וקבצים בנושא סקי בסגנון חופשי בוויקישיתוף אתר הפדרציה הבינלאומית לסקי סקי בסגנון חופשי באתר המשחקים האולימפיים סקי בסגנון חופשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זאב אברהמי, אליפות עולם במינוס 25 מעלות: התחרות שהפכה לסכנה של ממש, באתר ynet, 8 בדצמבר 2023
מרגון בינוני

מֶרְגּוֹן בֵּינוֹנִי (שם מדעי: Mergus serrator) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים החי בחצי הכדור הצפוני. בישראל המרגון הבינוני הוא חולף וחורף נדיר, לרוב לאורך קו החוף, נצפה לעיתים גם בכנרת. אורכו של המרגון הבינוני 51–62 ס"מ ומוטת כנפיו 70–86 ס"מ. צבעי הזכר בולטים וצבעוניים כשראשו ירוק, מקורו המוארך אדום וכך גם עיניו, קצה צווארו לבן, החזה חום בהיר, הכנפיים שחורות עם שוליים לבנים והרגליים אדומות. הנקבה בעלת צבעים בולטים פחות, אך בעלת מקור ועיניים אדומות, וצבעה אפור עם ראש וצוואר צהובים. לשני הזוויגים ישנה ציצה בולטת זקורה. המרגונים חיים באגמים ונהרות באמריקה הצפונית, אירופה, גרינלנד ואסיה. הלהקות הצפוניות נודדות בחורף דרומה ולעיתים חורפות בחופים דרומיים יותר. הוא חי במים ושוחה וצולל ביעילות במרדף אחר טרף כמו דגים קטנים, רכיכות מים ופרוקי-רגליים מימיים. מדיה וקבצים בנושא מרגון בינוני בוויקישיתוף מרגון בינוני, באתר ITIS (באנגלית) מרגון בינוני, באתר NCBI (באנגלית) מרגון בינוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מרגון בינוני, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) מרגון בינוני, באתר GBIF (באנגלית) מרגון בינוני באתר הרשימה האדומה של IUCN ערד בן דוד, מרגון בינוני, באתר הצפרות הישראלי
טריומף Fury

טריומף Fury (באנגלית: Triumph Fury) היא מכונית רודסטר, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית טריומף. נבנה אב טיפוס בשנת 1964, אשר עוצב על ידי "Giovanni Michelotti". 2 דלתות 2 מושבים גג פתוח מרכב מסדרת "TR series" טריומף טריומף Stag "טריומף Fury" - תמונות מדיה וקבצים בנושא טריומף Fury בוויקישיתוף טריומף Fury, סרטון באתר יוטיוב "טריומף Fury" bringatrailer.com/2009/09/07/michelotti-prototype-1965-triumph-fury "טריומף Fury" telegraph.co.uk/cars/news/london-classic-car-show-preview-2/triumph-fury "טריומף Fury" aronline.co.uk/concepts/concepts-and-prototypes/triumph-fury/ "טריומף Fury" jhwclassics.com/triumph-fury "טריומף Fury" influx.co.uk/blog/triumph-fury-prototype
פומה צפון-אמריקאית

פומה צפון-אמריקאית (שם מדעי: Puma concolor couguar) היא תת-מין של פומת ההרים החיה באמריקה הצפונית: בקנדה ובארצות הברית. בעבר היא הייתה נפוצה מאוד על פני כל אמריקה הצפונית, אך היא נכחדה מאזורים רבים במזרח אמריקה הצפונית, ויותר נפוצה במערב ארצות הברית וכן במערב קנדה. זוהי אחת מ-3 תת-מינים של פומות צפון אמריקאיות יחד עם פומת פלורידה והפומה המזרחית (אנ') שנכחדה. היא חיה במגוון בתי גידול מאזורים ארקטיים ובהרי הרוקי, ועד למדבריות, שפלות, חופים וביצות. הפומה היא יצור מתבודד המצוי במסתורים ומתרחק מפעילות. מסיבה זו היא נמצאת לעיתים נדירות אך מעריכים שאוכלוסייתה נמצאת בעלייה. הפומה היא טורפת על באזור חיותה. היא טורפת בעיקר פרסתנים קטנים עד בינוניים אותם היא ממיתה בנשיכה בצוואר. פומות יטרפו גם טורפים קטנים יותר וגורי טורפים אחרים, עופות שונים, מכרסמים וארנביים ואף דגים. הפומה יכולה להיות מסוכנת, אך היא לא תתקוף אנשים ללא התגרות. הפומה היא חיה מוגנת בארצות הברית ובקנדה. מדיה וקבצים בנושא פומה צפון-אמריקאית בוויקישיתוף פומה צפון-אמריקאית, באתר ITIS (באנגלית) פומה צפון-אמריקאית, באתר NCBI (באנגלית) פומה צפון-אמריקאית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פומה צפון-אמריקאית, באתר GBIF (באנגלית)
מקס דספור

מקס דספור (באנגלית: Max Desfor‏; 8 בנובמבר 1913 – 19 בפברואר 2018) היה צלם אמריקאי שהתפרסם בעיקר בזכות צילומיו ממלחמת העולם השנייה וממלחמת קוריאה. הוא קיבל את פרס פוליצר עבור צילום שלו ממלחמת קוריאה, המתאר מנוסת פליטים קוריאנים מפיונגיאנג, הזוחלים על גבי הריסות גשר על נהר טאדונג בבריחתם מפני התקדמות כוחות סין הקומוניסטית. דספור נולד ב-8 בנובמבר 1913, בשכונת ברונקס, ניו יורק, בנם של מהגרים יהודים, אביו מרוסיה ואמו מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר סיום לימודיו בתיכון ניו אוטרכט, הוא למד בברוקלין קולג' למשך שנה אחת ואז פרש. הוא החל לעבוד כשליח בסוכנות AP, שבה אחיו עבד בעיבוד תמונות. דספור למד בעצמו את עקרונות הצילום ונשכר על ידי הסוכנות כצלם ב-1938. בתחילה עבד בבולטימור, ושנה מאוחר יותר עבר לסניף הסוכנות שבוושינגטון הבירה. מיד לאחר שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, ניסה דספור להתגייס לחיל הים אבל נדחה בגלל גילו ובשל היותו המפרנס היחיד במשפחתו. לאחר מכן, הוא הפך לצלם חדשות צבאי והתלווה לצי האוקיינוס השקט של ארצות הברית בפיקוד אדמירל נימיץ. באוגוסט 1945, צילם דספור את צוות מטוס "אנולה גיי" באי טיניאן בנחיתתם אחרי הטלת הפצצה האטומית על הירושימה. הוא נכח גם בטקס הכניעה הרשמית של יפן על סיפונה של אוניית המערכה מיזורי ב-2 בספטמבר 1945 וצילם את הצילום שהתפרסם מאירוע זה. שנה מאוחר יותר, עבד דספור ב-AP בהודו וצילם את מהטמה גנדי ואת ג'ווהרלל נהרו כשהשתתפו בפגישת ועדת הקונגרס הכללי של הודו. לאחר ההתנקשות בגנדי ב-1948, כיסה דספור את הלווייתו. ב-1950, בזמן שכיסה את מלחמת קוריאה עבור AP, הוא צילם את התמונה שזיכתה אותו בפרס פוליצר; מנוסת פליטים על גבי גשר הרוס בקוריאה. "כל האנשים האלו, פשוטו כמשמעו, זוחלים דרך קורות הגשר השבורות", סיפר דספור, "הם היו בתוכו ומחוצה לו, מעל, מתחת הגשר, ורק בקושי הצליחו לברוח מהמים הקפואים." מאוחר יותר הפך דספור לעורך מפקח של שרות הצילומים של AP וחזר לאסיה בשנת 1968, כמנהל אזורי. הוא פרש מ-AP ב-1978, ועבר לאזור וושינגטון הבירה כדי להצטרף למגזין החדשות "U.S. News & World Report" כמנהל הצילום. הוא פרש שש שנים מאוחר יותר. דספור היה נשוי לקלרה מהל מ-1936 עד מותה ב-1994 מפציעות שנגרמו בתאונת דרכים. בשנת 2012, בגיל 98, נישא לשירלי בלאסקו. דספור מת ב-19 בפברואר 2018 בגיל 104 בסילבר ספרינג שבמרילנד. שאריו כוללים את בנו מנישואיו הראשונים. מדיה וקבצים בנושא מקס דספור בוויקישיתוף Max Desfor, בערוץ AP באתר Vimeo "Max Desfor, Pulitzer Prize-winning journalist who captured wartime desperation, dies at 104". The Washington Post. 19 בפברואר 2018. נבדק ב-19 בפברואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Taylor, Alan (22 בפברואר 2016). "The Extraordinary Career of the Photojournalist Max Desfor". The Atlantic. נבדק ב-19 בפברואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Daniel, Douglass K. (19 בפברואר 2018). "Former AP photographer Max Desfor dies at 104". The Brunswick News. The Associated Press. נבדק ב-19 בפברואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקס דספור".
בצלאל זריצקי

בצלאל זריצקי (21 במרץ 1907 – 8 ביולי 2002) היה מחנך בישראל, מייסד בית הספר להנדסאים ע"ש יוסף ורבקה מאירהוף באוניברסיטת תל אביב ומנהלו הראשון (1962 – 1977). מהנדס חשמל ומטלורגיה בהשכלתו. בצלאל זריצקי נולד בפריז, לאסתר (מבית קויפמן) ילידת חומסק, ומשה זריצקי מקוברין, שניהם נתיני האימפריה הרוסית. כעבור כשנה הגיע עם הוריו לבית סבתו חנה בקוברין, שם למד בחדר מתוקן של אפרים פולונסקי. בצלאל סיים לימודיו בגימנסיה פולנית עם תעודת בגרות. למד הנדסה (1930 – 1933) בגרנובל, צרפת, ובתום לימודיו עלה ארצה והתחתן עם ידידתו מילדות, המחנכת רחל פולונסקי. בתם האדריכלית ארנונה אקסלרוד נולדה בקיבוץ רמת הכובש (2019-1935), ובנם פרופסור אמריטוס אריה זריצקי (ע"ש דודו אריה פולונסקי) נולד בתל אביב (1942). אימו ואחותו (שירלי קנטור) היגרו לארצות הברית. אביו ו-4 מ-7 דודיו ודודותיו נספו בשואה. שניים (שבתאי זריצקי וצילה לבונסקי) עלו ארצה וניצלו, ואחד (אוסקר זריצקי) ניצל בארצות הברית וב-1981 זכה בפרס וולף במתמטיקה. בראשית דרכו בארץ היה בצלאל מובטל, גר בקרית חיים כשעבד בבית יציקה בחיפה קרמנר, ואחר כך במפעל וולקן של סולל בונה. עבר לתל אביב ב-1937, בעקבות העסקתו בבניית תחנת הכוח רדינג. בנערותו היה בצלאל ראש קן בתנועת הנוער הציונית השומר הצעיר. לאחר שעבר קורסים בארגון ההגנה בשיח' אבריק ובשפיה, שימש כמפקד מחלקה ומאוחר יותר כמדריך במחתרת להפעלת כלי נשק שהגיעו ללא הנחיות שימוש. השתתף בכיבוש לוד במלחמת העצמאות. את רוב חייו הבוגרים הקדיש לחינוך תוך הוראת מתמטיקה ופיזיקה בתל אביב. לימד בבית הספר המקצועי ע"ש מקס פיין (1938 – 1950), בבית הספר המקצועי שבח (1950 – 1952), ובבית הספר התיכון העירוני ד' (1952 – 1962), אותו גם ניהל (1960 – 1961). הוא ייסד וניהל (1946 – 1960) את בית הספר תיכון ערב לנערים עובדים של הסתדרות העובדים, (רח' לסל, ת"א). גולת הכותרת של מפעלו החינוכי היה ייסוד בית הספר לטכנאים והנדסאים ע"ש יוסף ורבקה מאירהוף של אוניברסיטת תל אביב (1962) וניהולו במשך 15 שנים עד הגיעו לגיל 70. לאחר פרישתו השתתף בוועד המנהל של בית הספר במשך 20 שנים נוספות. בצלאל זריצקי - קורות חייו - כריכה. בצלאל זריצקי - קורות חייו. קבר בצלאל זריצקי. קבר רחל פולונסקי זריצקי. אוסקר זריצקי (Oscar Zariski), זוכה פרס וולף במתמטיקה - 1981. תמונה בעמוד 7 בקורות חייו של בצלאל זריצקי חומר על בית ספר תיכון ערב לנוער העובד בתל אביב בשנים 1954-1958, באדיבות ארכיון המדינה. בקשה בכתב ידו של בצלאל זריצקי לקבל כיתות לימוד בבית החינוך ברח' לסל 1947, מקור: מכון לבון - ארכיון וספריה לחקר תנועת העבודה (באדיבות ארכיון במדינה). התנגדות ועד ההורים 1947, מקור: מכון לבון - ארכיון וספריה לחקר תנועת העבודה (באדיבות ארכיון במדינה).
ג'ביאן אוליבר

ג'ביאן אליסה אוליבר (באנגלית: Javianne Alisa Oliver; נולדה ב-26 בדצמבר 1994) היא אתלטית אמריקאית המתחרה בריצות למרחקים קצרים. אוליבר גדלה במונרו שבג'ורג'יה, בתם של מרווין וג'וניפר. אביה היה אתלט ושחקן פוטבול בתקופת לימודיו בקולג' ואמה הייתה רקדנית. בתקופת לימודיה בתיכון זכתה 4 פעמים באליפות ג'ורג'יה בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. היא קבעה ב-2013 תוצאות של 11.52 שניות בריצת 100 מטר ו-23.73 בריצת 200 מטר. לאחר סיום לימודי התיכון החלה ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ולאחר שנה עבר לאוניברסיטת קנטקי. היא התחרתה במסגרת ה-NCAA וסיימה שנייה ב-2017 באליפות המכללות בריצת 60 מטר. בפברואר 2018 זכתה באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולם בריצת 60 מטר בשיא אישי של 7.02 שניות. באליפות העולם באתלטיקה באולם השיגה זמן של 7.10 שניות ולא העפילה למקצה הגמר. מדיה וקבצים בנושא ג'ביאן אוליבר בוויקישיתוף ג'ביאן אוליבר, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ביאן אוליבר, באתר olympedia.org ג'ביאן אוליבר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ג'ביאן אוליבר, באתר ליגת היהלום פרופיל באתר אוניברסיטת קנטקי ביאן אוליבר באתר אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
רוני בייקר

רוני בייקר (באנגלית: Ronnie Baker; נולד ב-15 באוקטובר 1993) הוא אצן אמריקאי זוכה מדליית ארד באליפות העולם באולם (ברמינגהאם 2018) בריצת 60 מטר. שיאו האישי בריצת 60 מטר, 6.40 שניות, מדרג אותו שלישי בכל הזמנים. בייקר נולד בלואיוויל שבקנטקי, בנם של רונלד ולשל. הוא גדל באנקורג' שבאלסקה ובלואיוויל. בשנים 2013–2016 למד והתחרה במסגרת אוניברסיטת טקסס כריסטיאן (TCU). הוא זכה פעמיים באליפות המכללות באתלטיקה באולם בריצת 60 מטר. באוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015) סיים במקום הרביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.17 שניות. באליפות ארצות הברית באולם שנערכה במרץ 2017 זכה בייקר במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.45 שניות. באליפות ארצות הברית באולם שהתקיימה באלבקרקי בפברואר 2018 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 6.40 שניות, המדרגת אותו שלישי בכל הזמנים. באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ אותה שנה זכה במדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.42 שניות, אחרי כריסטיאן קולמן מארצות הברית שקבע שיא אליפות חדש של 6.37 שניות וסו בינגטיאן מהרפובליקה העממית של סין (6.42 שניות). באליפות ארצות הברית באתלטיקה שהתקיימה ביוני 2018 סיים שני בריצת 100 מטר בשיא אישי של 9.90 שניות. בתחרות ליגת היהלום שנערכה בפריז ביולי אותה שנה הוא קבע את תוצאת השנה בעולם בשיא אישי חדש של 9.88 שניות. באוגוסט שיפר את שיאו ל-9.87 שניות. באולימפיאדת טוקיו קבע שיא אישי של 9.83 שניות בחצי הגמר וסיים במקום החמישי בגמר (9.95 שניות). ריצת 100 מטר: 9.83 שניות (2021) ריצת 200 מטר: 20.55 שניות (2018) ריצת 60 מטר: 6.40 שניות (2018) ריצת 200 מטר: 20.60 שניות (2017) מדיה וקבצים בנושא רוני בייקר בוויקישיתוף רוני בייקר, ברשת החברתית פייסבוק רוני בייקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוני בייקר, ברשת החברתית אינסטגרם רוני בייקר, באתר olympedia.org רוני בייקר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית רוני בייקר, באתר ליגת היהלום רוני בייקר באתר TCU AFTER INDOOR SUCCESS, ‘NEWBIE’ BAKER IS NO LONGER AN UNKNOWN, אתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, 22 בפברואר 2017 THAT MOMENT WHEN... BAKER ENDURED HIS WORST EVER MEE, אתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, 15 באפריל 2017
Live (אלבום של אליס אין צ'יינס)

Live הוא אלבום הופעה של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס, שיצא בשנת 2000. זהו אלבום ההופעה היחיד של הלהקה, מלבד האלבום האקוסטי Unplugged. הוא כולל שירים מתוך הופעות שהתקיימו בסיאטל, דאלאס, גלאזגו, נגויה (יפן), סנט לואיס (מיזורי) וקנזס סיטי (מיזורי). מידע על האלבום Live באתר MusicBrainz מידע על האלבום Live באתר AllMusic האלבום Live באתר Discogs האלבום Live באתר ספוטיפיי ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החלטה 607 של מועצת הביטחון של האו"ם

החלטה 607 של מועצת הביטחון של האו"ם הייתה החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-5 בינואר 1988 על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות. ההחלטה הוצעה בעקבות החלטה 605 של מועצת הביטחון של האו"ם (1987) ובעקבות החלטת ישראל להמשיך בגירוש פלסטינים החשודים בטרור מהשטחים שנכבשו על ידיה במלחמת ששת הימים. ההחלטה קוראת לישראל להפסיק את הגירושים ולציית לחובות אמנות ז'נבה. המועצה גם החליטה לשמור על המצב בבדיקה. בהמשך התקבלה החלטה 608 של מועצת הביטחון של האו"ם באותו נושא. האינתיפאדה הראשונה החלטה 726 של מועצת הביטחון של האו"ם נוסח ההחלטה
הלוואת בעלים

הלוואת בעלים היא הלוואה הניתנת מאחד או יותר מבעלי מניות החברה לחברה, בנפרד מהשקעותיהם הרגילות בחברה, וזאת בתנאי ריבית ותשלומים הנקבעים מראש. הלוואה זו היא בדרך כלל החוב הנחות ביותר מבין חובות החברה, כלומר שבעת פירוק החברה ראשית יגבו את חובותיהם כל שאר בעלי החוב, ורק לאחר מכן יגבו הבעלים את החוב בגין הלוואתם. הלוואות בעלים יכולות לנבוע מצרכים שונים: צורך זמני במימון לטובת התרחבות החברה, בעוד שהבעלים לא מעוניינים להרחיב את השקעתם בחברה ועל ידי כך להגדיל את הסיכון הטמון בכך. הבעלים בעצם מעדיפים להיות גם נושי החברה ולקבל את הכסף בחזרה במועד מאוחר יותר. שמירת החלק היחסי בבעלות על ידי מתן הלוואה במקום השקעה בהון מניות נוסף. הקטנת הסיכון ועמידה בפני בעלי המניות – כיוון שההלוואה היא חוב, הם זכאים לקבל את כספי ההלוואה במידה והחברה תפורק בקדימות לחלוקת יתרת כספי החברה לבעלי המניות. ענייני מיסוי – במקרים מסוימים ייתכן שהריבית שמקבל בעל המניות על הלוואת הבעלים תחויב בשיעור מס נמוך יותר מאשר שיעור המס על דיבידנד. הלוואת בעלים בלקסיקון בנקאות ושוק ההון, באתר מעות ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יבגני גינר

יבגני לנורוביץ' גינר (ברוסית: Евге́ний Ленно́рович Ги́нер; נולד ב-26 במאי 1960, חרקוב, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא יזם רוסי, נשיא מועדון הכדורגל צסק"א מוסקבה, מכהן במקביל גם כראש ועדת הכספים בהתאחדות הכדורגל הרוסית. לדבריו הוא ממוצא ארמני, גדל כילד יתום והיה נער רחוב. הוא למד במכון חרקוב למהנדסי בנייה, אך לא השלים שם את לימודיו. בשנת 1986 הוא נעצר על ידי המשטרה במחוז חרקוב באשמת גנבת רכוש מדינה והוא הרצה עונש מאסר על תנאי. בשנת 1990 נפתח נגדו תיק חדש באשמת גנבה והוא ברח למוסקבה. בשנים 2004–2006 כיהן כנשיא ליגת העל הרוסית בכדורגל. מאפריל 2013 מכהן כראש ועדת הכספים בהתאחדות הכדורגל הרוסית. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 גינר היה לאחד מהשותפים במותג לוז'ניקי, יחד עם מיכאיל ווייוודין ואלכסנדר בבאקוב. הוא עשה את הונו בתחום האנרגיה ויחד עם מיכאיל ווייוודין ואלכסנדר בבאקוב גם החזיק בבעלות על חברות כדוגמת VS Energy וחברות נפט שונות ברוסיה ובאוקראינה, כמו גם רשת בתי מלון בחצי האי קרים. מ-20 בפברואר 2001 — נשיא מועדון הכדורגל המקצועני. גינר מחזיק בבעלות על צסק"א באמצעות חברת Bluecastle המחזיקה בכל המניות מאז 2013, ובנוסף מחזיקה גם במרבית המניות במתחם הספורט "אוקטובר" ובסיס האימונים „ואטוטניקי“. גינר עומד בראש דירקטוריון חברת TOK Group. בקיץ 2016 הושלמה בנייתו של אצטדיון הכדורגל החדש של צסק"א לאחר 10 שנים של בנייה שהתעכבה בעיקר עקב חילוקי דעות עם משרד ההגנה הרוסי באדר לשטח הבנייה. יחד עם אצטדיון בן 30,000 נבנו גם מתחמי מסחר התופסים יותר משליש ממתחם האצטדיון ששטחו הכולל מגיע לכדי 171,000 מ"ר. סמוך לאצטדיון ניצבים 3 בניינים, לרבות מגדל בן 38 קומות בצורת גביע אופ"א שבו צסק"א זכתה בשנת 2005 ובית מלון עם 48 חדרים. תקציב הבנייה מוערך ביותר מ-400 מיליון דולרים, כאשר 70% מהם הגיעו מבנק VEB. במרץ 2020 רכש 25% ממניות קבוצת כדורגל הנשים צסק"א. בנו ואדים גינר חבר בדירקטוריון חברת הנפט NESK-Electroseti, המהווה לאחת הספונסריות של המועדון והוא זה שהיה רשום כבעלי קבוצת הכדורגל צסק"א. מדיה וקבצים בנושא יבגני גינר בוויקישיתוף «Время новостей», 10.02.2005. «Стрельба у кромки поля». «Коммерсант», 10.02.2005, «Расстрел без комментариев». Евгений Гинер: «Футбол в России может стать прибыльным бизнесом» Человек, который купил всё Роман Бабаев о своих армянских корнях и почему ЦСКА упустил Мхитаряна «News.Am», 18.10.2017 VS Energy под ударом. МВД открыло два дела против российской ФПГ Евгений Гловатюк. VS Energy под ударом. МВД открыло два дела против российской ФПГ «ЛIГАБiзнесIнформ», 20.10.2015 На чем зарабатывает президент ЦСКА Евгений Гинер The owner of football club CSKA was the son of Yevgeny Giner Владельцем ЦСКА оказался сын Гинера Владельцем ЦСКА оказался не Евгений Гинер