laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמפאן ההיסטורית

שמפאן (בצרפתית: Champagne) הייתה אחת מ-39 הפרובינציות של צרפת שלפני המהפכה הצרפתית. כיום רובה של שמפאן ההיסטורית נכלל בחבל שמפאן-ארדן הממוקם בצפון מזרח צרפת וכולל ארבעה מחוזות: ארדן, אוב, מארן ומארן עילית. גבולה המערבי נמצא כ־160 ק"מ ממזרח לפריז. הערים טרואה, ריימס ואפרנה משמשות כמרכזים מנהליים ומסחריים של האזור שבו נודעת חשיבות מרובה לגידול גפנים ולהפקת יינות משובחים ובמיוחד יין שמפניה. הרומאים היו הראשונים שהכניסו את גידול הגפנים לשמפאן. השם שמפאן נגזר מן המילה הלטינית קמפאניה שהוא שמו של מחוז באיטליה הממוקם דרומית לרומא ואשר גבעותיו המתפתלות ונופו הכפרי דומים לאלה של שמפאן. במשך מאות שנים שמפאן שימשה לדרכי מעבר צבאיות ומסחריות שחיברו את פלנדריה עם איטליה. ב־20 ביוני 451 בסביבות העיר שאלון-אן-שמפאן אטילה ההוני נאלץ לסגת בפני ברית שכללה לגיונות רומאיים בפיקודו של פלביוס אאטיוס וצבא שהורכב משבטים ויזיגותים בפיקודו של תאוריד הראשון (הקרב במישורים הקטאלונים). הייתה זו נקודת מפנה בפלישת ההונים לאירופה. כבר בתקופתם של המלכים המרובינגים שמפאן הייתה דוכסות שנוצרה כתוצאה מברית של הערים ריימס, לאן וטרואה. בסוף המאה השביעית ובתחילת המאה השמינית שלטו בשמפאן ראשי הארמון המרובינגי ובהם דרוגו ופפין מהרסטל. תחת שלטון השושלת הקרולינגית התפתחה שמפאן מבחינה כלכלית. קרל הגדול ואחריו בנו לואי החסיד עודדו את גידול הגפנים. המסורת של הכתרת מלכי צרפת בקתדרלת ריימס תרמה לפרסומם של יינות שמפאן ובעיקר של השמפניה. רוזנות שמפאן נוסדה ב-950 כאשר איג הגדול הפך לוסאל של לואי הרביעי, מלך צרפת והשיב לו את העיר לאן. בתקופתו של רובר השני שמלך על צרפת מ־996 עד 1031, שמפאן הייתה אחד משבעת המחוזות של צרפת שנשלטו על ידי רוזנים או דוכסים שהיו למעשה עצמאיים. איג הראשון (1102–1125) עשה שימוש בתואר רוזן שמפאן לראשונה. במרוצת המאה השתים עשרה והמאה השלוש עשרה נערכו ירידי שמפאן בערים טרואה, פרובינס, באר-סור-אוב ולאני. ירידים אלה התפרסמו בכל רחבי אירופה. ב־1285, פיליפ הרביעי, מלך צרפת נשא לאישה את ז'אן הראשונה, מלכת נווארה. באמצעות נישואים אלה רוזנות שמפאן שהייתה חלק מירושתה של ז'אן, הפכה לנחלתו של מלך צרפת. הרוזן האחרון של שמפאן היה לואי, בנו של פיליפ הרביעי, שעלה לשלטון כלואי העשירי, מלך צרפת אחרי מות אביו ב-1314, ואיחד את שמפאן עם צרפת. שמפאן המשיכה להתקיים כפרובינציה עד המהפכה הצרפתית כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות (4 במרץ 1790). בשנת 1956, רוב שמפאן הפכה לחלק מהאזור האדמיניסטרטיבי הצרפתי של שמפאן-ארדן, אשר כלל ארבעה מחוזות: ארדן, אוב, הוט-מארן ומארן. מ-1 בינואר 2016, שמפאן-ארדן התמזגה עם האזורים הסמוכים אלזס ולורן ויצרה את האזור החדש של גראנד אסט. מדיה וקבצים בנושא שמפאן ההיסטורית בוויקישיתוף שמפאן ההיסטורית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית

התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Ninth Amendment) הוא התיקון שלפני האחרון במגילת הזכויות בחוקת ארצות הברית. התיקון קובע כי אין לפרש את החוקה (כולל מגילת הזכויות), שבה פורטו זכויות אדם שיש לשמור עליהן, כאילו היא מונה רשימה סגורה של זכויות. כלומר, פירוט הזכויות בחוקה לא יפגע בהגנה על זכויות אחרות, שאינן מנויות בה במפורש. תיקון זה נועד למנוע אפשרות של פגיעה בזכויות השמורות בידי העם, גם אם אינן מצוינות במפורש בחוקה. למשל, השתמשו בתיקון זה כדי להגן על הזכות לפרטיות, שאינה מנויה במפורש בחוקה. The enumeration in the Constitution, of certain rights, shall not be construed to deny or disparage others retained by the people "פירוטן בחוקה של זכויות מסוימות לא יפורש כאילו הוא שולל או גורע זכויות אחרות הנשמרות בידי העם" מדיה וקבצים בנושא התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית בוויקישיתוף התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג' המילטון

לורד ג'ורג' פרנסיס המילטון (אנגלית: George Francis Hamilton‏, 17 בדצמבר 1845 – 22 בספטמבר 1927) היה מדינאי בריטי, חבר המפלגה השמרנית. שימש כלורד הראשון של הימייה וכשר לענייני הודו. המילטון היה בנו השלישי של ג'יימס המילטון, הדוכס הראשון מאייברקורן, ולואיזה, בתו של ג'ון ראסל, הדוכס השישי מבדפורד. הוא התחנך בהארו, שירת ברגימנט הרובאים של הצבא הבריטי, ולאחר מכן ברגימנט משמר קולדסטרים (Coldstream Guards), שבו התקדם עד דרגת לוטננט. המילטון כיהן כחבר פרלמנט מטעם מחוז מידלסקס בין השנים 1868–1885, ומטעם אילינג בין 1885–1906. הוא שירת תחת בנג'מין דיזראלי כסגן השר לענייני הודו בין השנים 1874 ו-1878, וכסגן נשיא ועדת החינוך בין 1878 ו-1880. הוא מונה כחבר במועצה המלכותית בשנת 1878. הוא מונה לחבר קבינט בתפקיד הלורד הראשון של הימייה תחת ראש הממשלה לורד סולסברי בשנת 1885, תפקיד שאותו מילא עד שנת 1886, ואז שוב בין השנים 1886–1892. בשנת 1894 נבחר לשמש יו"ר ועד החינוך של לונדון (London School Board). כאשר לורד סולסברי הקים את הקבינט השלישי שלו בשנת 1895, המילטון מונה כשר לענייני הודו, והוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 1903 (בשנה האחרונה תחת בלפור כראש הממשלה). המילטון כיהן בין 1915 ל-1919 כיו"ר חברת הרכבת התחתית של לונדון. הוא קיבל שני תוארי דוקטור לשם כבוד, האחד מאוניברסיטת גלאזגו, והשני מאוניברסיטת אוקספורד. הוא כיהן תקופה מסוימת כשופט זוטר. כמו כן כיהן כנשיא האיגוד המלכותי לסטטיסטיקה. המילטון התחתן עם מוד קרוליין, בתו של דוכס הרווד, ולזוג נולדו שלושה בנים. הוא מת ב-22 בספטמבר 1927, בגיל 81. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' המילטון בוויקישיתוף
הצבא האדום (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הצבא האדום – הצבא הסובייטי של ברית המועצות מקהלת הצבא האדום – מקהלת גברים, לשעבר המקהלה הצבאית הרשמית של הצבא האדום סיעת הצבא האדום – ארגון טרור גרמני שהיה ידוע גם כקבוצת באדר מיינהוף הצבא האדום היפני – ארגון טרור יפני אחר "צבא אדום", "הצבא האדום" – כינוי לכוחות צבא המדמים את האויב באימון דו-צדדי, ראו בִּיּוּם אויב, היחידה האדומה
תזמורת קולון

תזמורת קולון (בצרפתית: Concerts Colonne) היא תזמורת סימפונית צרפתית שמקום מושבה בפריז. את התזמורת ייסד בשנת 1873 הכנר והמנצח אדואר קולון. כאשר קולון כיהן כמנהל תזמורת האופרה של פריז, הזמינו המו"ל ז'ורז' הרטמן לנהל סדרה של קונצרטים פופולריים, שארגן תחת השם "קונצרטים לאומיים" במרץ 1873. על אף הצלחתם הראשונית הגדולה של הקונצרטים, נאלץ הרטמן לפרוש מן המפעל בשל הנטל הכספי הכבד שהטילו עליו. בשלב זה החליט קולון להקים תזמורת משלו, Association artistique des Concerts Colonne שתשכון בתיאטרון דו שאטלה. התזמורת קמה בנובמבר 1873 ושמה דגש מיוחד על מוזיקה עכשווית של אותם ימים (סן-סנס, מאסנה, שרפנטייה, פורה, ד'אנדי, דביסי, ראוול, וידור, דיקא ושברייה). לצד מלחינים אלה הופיעו בתוכניות וגנר וריכרד שטראוס, וקולון השיב לחיים יצירות של ברליוז, כמו "קללת פאוסט", שבוצעה 172 פעמים עד מלחמת העולם הראשונה. מאהלר, צ'ייקובסקי, דביסי, גריג, ריכרד שטראוס ופרוקופייב ניצחו במשך השנים על התזמורת בביצוע יצירותיהם. גם לאחר פרישת מייסדה, המשיכה התזמורת לתמוך במוזיקה חדישה, ועונת 1923-24 כללה 22 ביצועי בכורה. המנהל המוזיקלי הנוכחי, לורן פטיז'יראר, מכהן בתפקידו מאז שנת 2004. בשנת 2007 חודש החוזה שלו עד שנת 2014. אדואר קולון (1873-1910) גבריאל פיירנה (1910-1932) פול פאריי (1932-1956) שארל מינש (1956-1958) פייר דברו (1958-1992) אנטונלו אלמנדי 1992-1997) לורן פטיז'יראר (מ-2004 - ) מדיה וקבצים בנושא תזמורת קולון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת קולון (בצרפתית) תזמורת קולון, באתר MusicBrainz (באנגלית) תזמורת קולון, באתר Discogs (באנגלית) Association artistique des Concerts Colonne אליזבת ברנרד, "אדואר קולון", גרוב אונליין ברנרד, שם
בית הספר לאמנויות רננים

בית הספר רננים היה בית ספר תיכון לאמנויות מיסודו של יצחק הירשברג שפעל בתל אביב בשנים 1960–1975. בית הספר נוסד בשנת 1960 על ידי המורה והמנהל הוותיק יצחק הירשברג. הוא שכן ברח' פינס 30, בבית משה שלוש שבנוה צדק. בשנותיו הראשונות היה בית הספר קטן מאוד וכל התלמידים למדו במגמת מוזיקה בלבד, אך כבר בשנת 1963 נוספו מגמות ציור, דרמה ומחול, ומספר התלמידים עלה בהתאם. עם הזמן לא הספיק המקום בבניין, והחלה התרחבות, תחילה לאוטובוסים ישנים שהוצבו בחצר הגדולה, אחר לדירה נוספת מעבר לכביש ולבסוף החליף צריף גדול את האוטובוסים. עם תלמידי רננים שזכו לפרסום נמנים עזרא דגן, יגאל בשן, שלמה בראבא, דוב'לה גליקמן, שלומית אהרון, גליה ישי, יוסי אלפי, טליה שפירא, רותי הולצמן ונילי הרפז. בית הספר ערך קונצרטים, תערוכות, הצגות ומופעי מחול. בין מורי האמנות בבית הספר היו יצחק סדאי המוזיקאי, שלמה ברטונוב השחקן, יהודית אורנשטיין הרקדנית ופרץ הסה הצייר. מנהל המוסד, יצחק הירשברג, היה מוכן לקבל כל תלמיד שגילה כישרון ונכונות ללמוד, גם כאשר ציוניו היו רחוקים מלהרשים. המוסד גדל והתפתח והגיע ליותר מ-250 תלמידים. קשיי מימון ובעיות שונות הביאו לסגירת הבניין בנווה צדק ב-27 באפריל 1967, וכתוצאה מכך עזבו תלמידים רבים את בית הספר, שנאלץ לחפש שיכון אחר. רוב התלמידים הועברו כגוש אחד לבית הספר תלמה ילין, ותלמידי י"ב הוגשו שם לבחינות הבגרות כתלמידי תלמה ילין והוצגו כבוגריו, לאחר ארבע שנות לימוד והישגים ב"רננים". (בשנת 1967, לאחר שבית הספר לאמנויות רננים נקלע למשבר כספי, השתלבו חלק גדול מתלמידיו בתלמה ילין. בעקבות כך נוספו לבית הספר מגמות לתיאטרון, מחול וציור ופיסול.) מקצת התלמידים התפזרו בין בתי ספר אחרים. כשלושים מן התלמידים דבקו בבית ספרם במסכת מייגעת של נדודים מבניין שכור אחד לאחר, במשך שמונה שנים נוספות, שבמהלכן גדל מספרם בעוד כמה עשרות. בשנים אלה הוסרה מעל בית הספר הכרת משרד החינוך ועמה שכר הלימוד המדורג לזכאים, אך יצחק הירשברג לא ויתר והמשיך לקבל גם תלמידים זכאים בתשלום חלקי, ללא מימון. כאשר התקשה בית הספר לשלם למורים, החליף אותם הירשברג בכל המקצועות שהיה מוסמך ללמד - מתמטיקה, פיזיקה, לשון, תנ"ך והיסטוריה, כמעט ללא תמורה, ובלבד שיוכל להמשיך ולנהל את בית הספר ולהביא את תלמידיו לבחינות בגרות. עזרה לו בכך בתו, שלומית קדם, שעבדה כמזכירה בבית הספר ובהמשך החליפה אותה אשתו, נחמה. מספר התלמידים עלה משנה לשנה, אך הקשיים הכלכליים נמשכו, ובסופו של דבר, בשנת 1975, נסגר בית הספר באופן סופי, לאחר שמנהלו לא היה מסוגל עוד לשאת בעול מחמת גילו המתקדם ומצבו הבריאותי המידרדר. תלמידי בית הספר רננים בטיול אוטובוס ששימש ככיתת לימוד בבית הספר רשימת בוגרי בית הספר מדיה וקבצים בנושא בית הספר לאמנויות רננים בוויקישיתוף מרים גורן, כאן מוותרים על הפסקה, דבר, 7 בדצמבר 1962 לימודים באוטובוס, דבר, 4 באוקטובר 1963 שאול הון, הכיתה לומדת ב... אוטובוס מיושן, מעריב, 6 באוקטובר 1963 חוה נובק, "המסכנים" מאתמול מאושרים היום, דבר, 25 באוקטובר 1963 שאול הון, אוטובוס ושמו רננים, מעריב, 2 באפריל 1964 אברהם רותם, בית ספר "רננים" לא יסגר; "גוף מסחרי" יממן השכר, מעריב, 3 במאי 1967 מסיבת מחזור עם בוגרי בית הספר רננים, סרטון באתר יוטיוב יפעת נבו, החממות של אמני המחר, מעריב, 15 במאי 1969
מחילה (משפט עברי)

במשפט העברי, מחילה היא מעשה קנייני השייך לסוגת הקניינים הנעשים על ידי סילוק בעלות ותביעה משפטית, שהם הפקר, ייאוש, וסילוק, ויש הסוברים שהיא עצמה מדין סילוק. בניגוד לשאר הקניינים שנעשים על ידי פעולה חיובית של גמירות דעת, הייאוש ומחילה נעשית על ידי שלילת והסחת דעת גמורה מהחוב. הראשונים נחלקו האם המחילה נעשית על ידי מעשה קניין או שמא די באמירה. כמו ייאוש, חלות המחילה נעשית בקלות יותר מקניינים אחרים, ולכן לפי שיטת רש"י, הריב"ש וראשונים נוספים גם מחילה בטעות היא מחילה. ההסבר לכך הוא שכן בקניין זה אין דרושה דעתו של האדם שעל כך תיתכן טענת טעות האומרת שדעתו של האדם לא הייתה קיימת באופן זה, אלא המחילה היא דווקא שלילת דעתו של האדם, ולכן לא שייכת בה טענת טעות. הגמרא בבבא מציעא אומרת – לפי פירושו של רש"י – כי אדם המקנה לחברו דבר שלא בא לעולם, למשל: פירות של עץ שעדיין לא צמחו, ואותו מקנה טעה וחשב כי הדבר נקנה, וכאשר צמחו הפירות אכל הקונה את פירותיהם, אין המוכר יכול לתבוע את הפירות כאשר יתברר לו כי הקניין היה בטעות, שכן הוא מחל על הפירות, על אף שהמחילה הייתה בטעות. התוספות חלוק על רש"י בפירוש הגמרא, מכוח שורה של ראיות: רב נחמן פוסק שמחילה בטעות אינה מחילה, במסכת בבא מציעא הגמרא מניחה כי שומא בטעות אינה חלה, במסכת נזיר אומרת הגמרא בשם בית הלל שהקדש בטעות אינו הקדש, במסכת גיטין אומרת הגמרא ש"כל קנין בטעות חוזר". הערך "מחילה", באתר ויקישיבה (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם) מחילה, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" מאמרים בעניין מחילה באתר "ספריית אסיף" הרב אריה שטרן, מחילה בטעות, ערוץ מאיר הרב דוד לחובר, מחילה בטעות, ערוץ הידברות הרב ישועה רטבי, סיכום מקיף על דיני מחילה, באתר בית הדין לענייני ממונות שעל-יד הישיבה הגבוהה מצפה יריחו שמואל שמעוני, בבא מציעא דף סז - מחילה בטעות, באתר ישיבת הר עציון ד"ר ברוך כהנא, מחילת חובות במשפט העברי, ירושלים תשפ"ד ד"ר ברוך כהנא, מחילת תנאי, בסדרת "חוק לישראל", הוצאת "מורשת המשפט בישראל", ירושלים תשס"ד-2004 ראו תוספות תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ט"ז, עמוד א'. ראו עוד בחידושי הגרנ"ט סוף סימן ק"ג. ראו עוד במחנה אפרים הלכות זכייה ומתנה סימן ל'. תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ס"ו, עמוד ב'. שם ד"ה התם. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף מ"א, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ל"ה, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת נזיר, דף ל"א, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף י"ד, עמוד א'. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
החפרפרת (תוכנית טלוויזיה)

החפרפרת הייתה תוכנית מציאות ישראלית ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת, בחורף 2001, על פי פורמט בלגי מצליח ששודר ברחבי העולם בשם "The Mole". התוכנית הונחתה על ידי איתי אנגל. בתוכנית התמודדו עשרה משתתפים, כאשר ביניהם פעלה "חפרפרת" אחת, שתפקידה היה לשבש ולהכשיל את האחרים במשימות שהוטלו עליהם. בסוף כל פרק נדרשו המשתתפים לענות על שאלון הנוגע לזהות החפרפרת והמתמודד שהפגין את הידע המועט ביותר אודות זהותה - הודח. בסוף העונה הראשונה (והיחידה) ניצח המתחרה עודד גרובר - היום איש תקשורת - שזכה בפרס של מאה ועשרים אלף ש"ח והיה האחרון שנשאר. למרות השקעה כספית ניכרת (על פי הערכות - כ-150 אלף דולר לפרק), קיבלה הסדרה ביקורות פושרות ורייטינג נמוך, מה שהביא להפסקתה לאחר עונה אחת. אני החפרפרת, באתר ynet, 3 באפריל 2001 - ריאיון עם החפרפרת שגיא גרין, געגועים "להישרדות", באתר הארץ, 3 באפריל 2001 - ביקורת קרן מינביץ' ואיתי גל, אם חשבתם שבסוריה היה מפחיד - שכחתם מה איתי אנגל עבר ב"החפרפרת", באתר ynet, 11 ביוני 2021 אביבה קרול, ‏המתכון החורפי של קשת, באתר גלובס, 6 בדצמבר 2000 רוגל אלפר, מתנערים משטיפת המוח, באתר הארץ, 6 במרץ 2001 סמדר הירש, ‏מחר: החפרפרת - שעשועון הפרנויה החדש של קשת, באתר גלובס, 12 בפברואר 2001 סמדר הירש, ‏הציצה ונפגעה - עלייתה ונפילתה של החפרפרת, באתר גלובס, 2 באפריל 2001; פרקים חדשים של "שמש" בערוץ 2, בעקבות שיעור צפייה נמוכים ב"החפרפרת", באתר הארץ, 3 במרץ 2001
פיה

האם התכוונתם ל... פיה – כינוי כוללני לסוגים רבים של יצורים קסומים מעולם הפנטזיה פייה (מוזיקה) – החלק דרכו נושפים בכלי נשיפה פה – הפתח שדרכו יצורים חיים קולטים מזון או מים אחר: שער פיה (באיטלקית: Porta Pia) - שער בחומות אורליאנוס שבעיר רומא, בירת איטליה הקרום העדין (בלטינית: pia mater) – העמוק מקרומי המוח קייבי פיה (באלבנית: KB Peja) - קבוצת כדורסל קוסובאית מהעיר פץ' פיה סונדהאגה (בשוודית: Pia Mariane Sundhage) - כדורגלנית עבר, ומאמנת שוודית פיה מיה – זמרת אמריקאית פאה
סילוק (משפט עברי)

המונח "סילוק" מפנה לכאן. לערך העוסק בפיוט המעביר אל אמירת הקדושה, ראו סילוק (פיוט). סילוק הוא מונח במשפט העברי שמשמעותו מעין מעשה קנייני המביא לביטול בעלות ותביעה משפטית. מעשי קניין בסוגה זו הם: הפקר, ייאוש, ומחילה. קניין הסילוק נעשה על ידי כך שהאדם העתיד לקבל נכסים כל שהם, מסלק את עצמו מלזכות בחפץ. אחת מהדוגמאות הנפוצות הוא בעל הכותב לאשתו בעודה ארוסה, שלא יזכה בנכסי מלוג שלה ומפירותיהם הזכאים לו על פי תקנת חכמים. הרשב"א מבהיר, כי יורש אינו יכול לסלק את עצמו מדיני הירושה, שכן הסילוק תקף רק אם הוא התבצע עוד לפני שהקונה זכה בכח לזכות בנכסים, אבל במקרה של היורש, זכותו של היורש בכוח כבר תקפה משעה שנולד, והירושה בפועל היא מכוח זכות הירושה שלו. לפי שיטת הרמב"ן, יכול אדם לסלק את עצמו גם מנכסים הנחשבים כ"דברים שלא באו לעולם" מכיוון שהאשה עדיין לא זכתה בהם, ולכן בעל יכול לסלק את עצמו מנכסי אשתו, גם מנכסים שעדיין לא נפלו לרשותה. הוא מביא את דברי הירושלמי המסתפק בדבר, ואת דבריו של רבי זעירא המשיב כי ”ויש אדם מתנה על דבר שאינו ברשותו”. לפי הסבר הרמב"ן, ניתן לסלק את עצמו מדבר שלא בעולם, אלא שלפי שיטת רבי זעירא, לאדם יש כח זכייה הנקרא "ידו כידה" המזכה אותו גם בנכסים שעדיין לא באו לרשותו, ולכן אין הוא יכול לסלק את עצמו. לעומת זאת, הרשב"א סבור שמשמעות דברי הירושלמי היא שאין אדם יכול לסלק את עצמו מדבר שלא בא לעולם. רבי אלחנן וסרמן חוקר, האם הסילוק הוא מהכוח הנותן לו לאדם זכות לקנות, או מהנכסים עצמם. לפי זה הוא מסביר, שהרמב"ן והרשב"א הסבורים שיורש אינו יכול לסלק את עצמו מנכסים כיון שכבר יש לו את כוח הזכייה, סבורים כצד הראשון, אבל הרמב"ם נותן טעם אחר, ומסביר שנאמר ביורש "חוקת משפט" האומר כי לא ניתן לסלק את עצמו מדין זה, ומכאן שהרמב"ם סובר כצד השני, שהסילוק הוא מהנכסים. הרמב"ם פוסק כי ניתן לסלק את עצמו מחלק מהנכסים, ומכאן מוכיח הרב וסרמן, שהסילוק הוא מהנכסים עצמם, ולא מדין ה"נכסי מלוג" של הבעל, שלו היה הדבר סילוק מכח הבעל, לא היה יכול לסלק את עצמו לחצאין. בכך הוא מסביר גם את ספקו של הירושלמי, המסתפק האם אדם יכול לסלק את עצמו מנכסים שיקבל לאחר הנישואין. אם הירושלמי הוא על נידון של אשה ארוסה, יש להוכיח מדבריו שהסילוק הוא מהנכסים עצמם, שלו היה הסילוק מדיני הבעל, לא שייך לומר שהיא תחול רק על נכסים שבאו לעולם. ואם הספק בירושלמי מדובר לאחר הנישואין, יש לומר שבזה עצמו הסתפק הירושלמי, האם הסילוק הוא מהנכסים עצמם או מדיני הבעל. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף פ"ג, עמוד א'. לשון הרשב"א שם: דלא דמי לירושת האב, דהתם ראויה לו משעה שנולד, וממה שראוי לו אין אדם מסתלק ממנו אלא במכר או במתנה. שם. בקובץ שיעורים על כתובות שם.
גינוסר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גינוסר – קיבוץ בצפון-מערב הכנרת בקעת גינוסר – בקעה בצפון-מערב הכנרת ומצפון להר ארבל "ים גינוסר" - כינוי לים כנרת מלון גינוסר – בית מלון בתל אביב אישים: יוסי גנוסר – איש שירות הביטחון הכללי פנחס גינוסר – מלוחמי האצל והלח"י, שהיה לפעיל במפלגת מפ"ם וחוקר בכיר במדרשת בן-גוריון רוזה גינוסר (גינצברג) – פעילת ציבור ומשפטנית ישראלית, יו"ר ונשיאת ויצו העולמית, עורכת הדין הראשונה בארץ ישראל; אשתו של שלמה גינוסר שלמה גינוסר (גינצברג) – פעיל ציוני, עיתונאי ודיפלומט ישראלי; בעלה של רוזה גינוסר שלמה גינוסר – עיתונאי ב"על המשמר" ו"דבר" רן גינוסר – פרופסור להנדסת חשמל בטכניון ויזם הייטק שחר גינוסר – עיתונאי ישראלי
פטי שיהאן

פטי שיהאן (באנגלית: Patty Sheehan; נולדה ב-27 באוקטובר 1956) היא שחקנית גולף אמריקאית מקצוענית. היא נעשתה חברה בהתאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA) ב-1980 וזכתה בשש אליפויות מייג'ור וב-35 תחרויות LPGA בסך הכול. היא חברה בהיכל התהילה של הגולף. שיהאן נולדה במידלסברי, ורמונט. היא למדה בבית הספר התיכון ארל ווסטר ברינו, נבדה. היא זכתה בשלוש אליפויות תיכון בנבדה (1974-1972), שלוש אליפויות חובבים של מדינת נבדה (1978-1975) ושתי אליפויות נשים לחובבים של קליפורניה (1978-1977). היא זכתה במקום השני באליפויות ארצות הברית לנשים לחובבים ב-1979, ואחרי כן הייתה אלופת הקולג'ים הלאומית של AIAW (שקדמה ל־NCAA) היא השיגה תוצאה של 0–4 כחברת נבחרת גביע קרטיס של ארצות הברית ב-1980. היא למדה באוניברסיטת נבדה ובאוניברסיטת מדינת סן חוזה. שיהאן נהפכה למקצוענית והצטרפה להתאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA) ב-1980. היא נבחרה לשחקנית החדשה המבטיחה של השנה ב-1981 בד בבד עם ניצחונה המקצועני הראשון בתחרות מזדה קלאסיק יפן. היא זכתה בארבע אליפויות גם ב-1983 וגם ב-1984, וזכתה באליפות LPGA בשתי העונות. היא נבחרה לשחקנית השנה של ה־LPGA ב-1983 והוכתרה כאחת מהאתלטים הבודדים שנבחרו בידי ספורטס אילוסטרייטד לספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד, היה זה ב-1987. שיהאן פתחה את שנות התשעים עם חמישה ניצחונות ב-1990. היא זכתה באליפות הנשים הפתוחה של ארצות הברית ב-1992 וב-1994, ובאליפות מזדה LPGA ב-1995, ובנביסקו דינה שור (כיום נודעת כאליפות קראפט נביסקו) ב-1996. היה זה ניצחונה האחרון ב־LPGA. היא הוכנסה להיכל התהילה של ה-LPGA ב-1993 אחרי שהשיגה 30 ניצחונות בתחרויות. היא הייתה בין עשר השחקניות שגרפו את השכר הגבוה ביותר מדי שנה בין 1982 ל-1993. שיהאן שיחקה בנבחרת גביע סולהיים של ארצות הברית חמש פעמים (1990, 1992, 1994, 1996, 2002) והייתה קפטן הנבחרת ב-2003. שיהאן הייתה השחקנית הראשונה ב-LPGA שהצהירה פומבית שהיא לסבית. לשיהאן ולבת זוגה רבקה גסטון יש שני ילדים מאומצים. מדיה וקבצים בנושא פטי שיהאן בוויקישיתוף דיוקן באתר הרשמי של התאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA) ביוגרפית שחקנית באתר LPGA ביוגרפיה של פטי שיהאן פטי שיהאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דון רומסברג, "פטי שיהאן יוצאת מהארון בעולם הגולף", gaytoday.com "Sheehan Comes Out in Golf World". GLAAD Publication Archives. 1998-04-10. אורכב מ-המקור ב-2007-09-29. נבדק ב-2007-05-23.
שם טוב אבן שם טוב (הראשון)

שם טוב אבן שם טוב (1390 –‏ ה'ק"ץ, 1430) היה מקובל וראש ישיבה בספרד בתחילת המאה ה-15. חיבורו המפורסם הוא ספר האמונות, בו יצא כנגד אלו שרצו לבסס את האמונה על פילוסופיה ומחקר, כחלק מפולמוס הרבנים אודות לימוד הפילוסופיה. לדעתו, נטיית בני דורו לצדדים אלו על חשבון הקבלה והאמונה התמימה הם אלו שגרמו לכך שלא יכלו לעמוד בגזירות השמד (גזירות קנ"א) והמירו את דתם. בספרו הוא יוצא גם כנגד חכמי ישראל: הרמב"ם, ראב"ע והרלב"ג ומבסס את מסורת תורת הקבלה. רבי משה אלשקר שחי כמאה שנה אחריו השיב להתקפתו על הרמב"ם בתשובה ארוכה שאף הודפסה בנפרד בפירארה בשנת שי"ז. מלבד ספר האמונות נראה שחיבר ספרים קבליים נוספים, בהם פירוש על תורת הספירות שחלק ממנו נשתמר בכתב יד. בשנת תשע"ח 2018 הודפסו מחדש במהדורה מנוקדת שני הספרים "ספר האמונות" וספר "תורת הספירות" מכתב יד, בהוצאת "נזר שרגא", בתוך ספר הנקרא "עמודי הקבלה" כרך א'. כמו כן הדפיס הרב אברהם אירגאס את ספר האמונות מנוקד עם ביאור בשם "מקור התבונה". בניגוד אליו, שני בניו, רבי יוסף אבן שם טוב ורבי יצחק אבן שם טוב, ונכדו, רבי שם טוב אבן שם טוב (השני) עסקו בפילוסופיה והיו מתומכיו של הרמב"ם. רבי יצחק ורבי שם טוב (השני) אף כתבו פירושים לחיבורו הפילוסופי של הרמב"ם "מורה נבוכים". מרדכי מרגליות (עורך כללי), "ר' שם טוב אבן שם טוב", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1315-1314, באתר היברובוקס ספר האמונות, פיררה שט"ז, באתר היברובוקס כתב יד, חיבור על תורת הספירות, ניו יורק, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית ספר האמונות, סריקה מלאה של הספר במאגר הספרייה הלאומית שם טוב אבן שם טוב, דף שער בספרייה הלאומית השגות על ספר האמונות, באתר היברובוקס, הודפס גם בשו"ת מהר"ם אלשקר, סימן קי"ז.
אבן שם טוב

אבן שם טוב הוא שמה של משפחת רבנים שפעלה בספרד במאה ה-15 האם התכוונתם ל... שם טוב אבן שם טוב (הראשון) – מקובל וראש ישיבה, מחבר ספר האמונות יוסף אבן שם טוב (אנ')- בנו של רבי שם טוב אבן שם טוב, פילוסוף ומפרש המקרא יצחק אבן שם טוב – בנו של שם טוב אבן שם טוב, פילוסוף ומפרש המקרא שם טוב אבן שם טוב (השני) – בנו של יוסף אבן שם טוב, ממגורשי ספרד, מחבר הפירוש על מורה נבוכים
ביל ניקולסון

ויליאם אדוארד "ביל" ניקולסון (באנגלית: Bill Nicholson, ‏26 בינואר 1919 - 23 באוקטובר 2004) OBE היה שחקן כדורגל, סקאוט ומאמן שהקדיש את חייו למועדון טוטנהאם הוטספר מצפון לונדון. ביל ניקולסון היה אחד השחקנים המשמעותיים באליפות הראשונה של הספרס בשנת 1951. ביל ניקולסון הצטרף לשורותיה של טוטנהאם הוטספר כשוליה בשנת 1936. במהלך 68 השנים שלאחר מכן הוא שירת את הקבוצה בכל תפקיד מאחראי על הנעליים ועד לנשיא המועדון. במשחקו הראשון כמאמן הקבוצה, ב-11 באוקטובר 1958, התרנגולים ניצחו את אברטון 10-4. זה היה ניצחון השיא של הקבוצה באותו הזמן, וסימן לבאות. הוא הוביל בהצלחה את טוטנהאם לזכייה בתארים שלוש עונות ברצף בראשית שנות ה-60: דאבל בשנת 1961, גביע ה-FA וחצי גמר גביע האלופות ב-1962, וגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1963. שחקני המפתח של הקבוצה באותן השנים היו דני בלנצ'פלוור, ג'ון וייט, דייב מקאי, קליף ג'ונס, ג'ימי גריבס וטרי מדווין. אחרי שנת 1964, הסגל שקטף את התארים האחרונים בקבוצה החל להתפורר בעקבות פציעות, העברות והזדקנות. ניקולסון בנה מחדש סגל מצליח נוסף לאחר שהביא לטוטנהאם את אלן גילזין, מייק אינגלנד, אלן מולרי, טרי ונבלס, ג'ו קיניאר וסיריל נואלס. הסגל הזה ניצח את צ'לסי בגמר גביע ה-FA בשנת 1967, וסיים במקום השלישי בליגה. ניקולסון הוסיף את גביע הפוטבול ליג (1971 ו-1973) וגביע אופ"א בעונת 1971/1972 למאזן הזכיות של טוטנהאם, לפני התפטרותו מתפקיד המאמן בתחילת עונת 1974/1975. התפטרותו של ניקולסון ארעה עקב פתיחת עונה נוראית, ולאחר שזועזע מהמהומות שחוללו אוהדי הקבוצה בגמר גביע אופ"א ברוטרדאם, בו טוטנהאם הפסידה לפיינורד. ניקולסון זכה ב-8 תארים משמעותיים במהלך תקופת 16 השנים בהן אימן את הקבוצה, שכיום התקופה בה אימן נחשבת לתור הזהב בהיסטוריה של המועדון. בשנת 2003 נכנס ביל ניקולסון להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי בתור מאמן. נפטר ב-23 באוקטובר 2004. מדיה וקבצים בנושא ביל ניקולסון בוויקישיתוף ביל ניקולסון, באתר Transfermarkt ביל ניקולסון, באתר National Football Teams ביל ניקולסון, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
לופטהנזה קרגו

לופטהנזה קרגו (בגרמנית: Lufthansa Cargo) היא חברת תעופה גרמנית המפעילה טיסות מטען ל-39 יעדים ב-23 מדינות. החברה היא חברת בת של לופטהנזה, ובניגוד לרוב חברות המטען, ללופטהנזה קרגו קוד ICAO ואות קריאה שונים מחברת האם שלה. החברה נוסדה ביולי 1994, לאחר החלטה שהתקבלה בהנהלת לופטהנזה, לפצל את חטיבת המטענים מחברת התעופה עצמה. בשנת 1998 פתחה משרדים באטלנטה שבארצות הברית, שמשמשים גם את פעילותה בקנדה ומקסיקו. בשנת 2004 הקימה החברה יחד עם חברת DHL חברת מטענים משותפת בשם AeroLogic, לחברה החדשה 8 מטוסי בואינג 777F. בסוף שנת 2007 אסרה ממשלת רוסיה על החברה לעבור במרחב האווירי שלה, כתוצאה מכך העבירה החברה את פעילותה באזור לקזחסטן. החברה מפעילה 4 טיסות מטען שבועיות בין פרנקפורט לנמל התעופה בן-גוריון. שלוש מהטיסות עוברות דרך איסטנבול. הטיסות מבוצעות במטוסי MD11. החברה הניבה הכנסות של יותר מ -2.7 מיליארד אירו ורווח של 268 מיליון יורו בשנת 2018, התוצאה השנייה בגובהה בתולדות לופטהאנזה, על רקע תוכנית הפחתת העלויות שלה, שיפורים בחברות בנות ו עליות בשיעורי הובלה אווירית. בהשוואה לשנת 2017, ההכנסות היו גבוהות ב -7%, בעוד שהתשואה לכל טון מטען הובלה עלתה ב -7%. צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2021: ב-13 בספטמבר 2009 נפגע מטוס של החברה במהלך הנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי. ב-27 ביולי 2010 התרסקה טיסה 8460 של החברה במהלך הנחיתה בריאד, שני הטייסים נהרגו. מדיה וקבצים בנושא לופטהנזה קרגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לופטהנזה קרגו תמונות מטוסי החברה באתר "JetPhotos" לופטהנזה קרגו, ברשת החברתית אינסטגרם aircargo news, UPDATE Lufthansa Cargo: airfreight boom comes to an end, ‏19-3-2019 פרטי צי המטוסים של לופטהנזה קרגו, באתר planespotters.net (באנגלית)