laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
התעלה האנאלית

התעלה האנאלית (באנגלית: Anal canal) היא הקטע הסופי של המעי הגס בין החלחולת לבין פי הטבעת, הנמצאת מתחת למפלס קרקעית האגן (רצפת האגן). היא ממוקמת בתוך המשולש האנאלי של חיץ הנקביים, בין הגומץ האיסקיו-אנאלי (Ischioanal fossa) הימני והשמאלי. כמקטע התפקודי הסופי של המעי, הוא מתפקד בוויסות שחרור צואה (צאיה) על ידי שני הסוגרים השריריים. הפתח בחלקה הסופי של התעלה האנאלית מכונה פי הטבעת. בבני אדם, התעלה האנאלית אורכה כ-6 עד 10 סנטימטרים, מהחלחולת עד לפי הטבעת. הוא מופנה כלפי מטה ולאחור. הוא מוקף בסוגרים פנימיים בלתי רצוניים ובסוגרים חיצוניים רצוניים, אשר שומרים על הנהור סגור בצורה של חריץ מלפנים ומאחור. התעלה מובדלת מפי הטבעת על ידי מעבר פני השטח הפנימיים מרקמה אנדודרמית לרקמה אקטודרמית דמוית-עור. התעלה האנאלית מחולקת באופן מסורתי לשני מקטעים, עליונים ותחתונים, מופרדים על ידי הקו המשונן (Pectinate line): מקטע עליון (zona columnaris) הרירית מרופדת על ידי אפיתל חד-שכבתי עמודי מאופיין בקפלים אורכיים של הגלימה הרירית המחוברים זה לזה מלמטה על ידי קפלי קרום רירי המכונים מסתמים אנאליים מקבל אספקת דם על ידי עורק פי הטבעת העליון (ענף של עורק מתלה המעי התחתון) מקטע תחתון מחולק בעצמו לשני אזורים קטנים יותר, המופרדים על ידי קו לבן המכונה קו הילטון: זונה המורג'יקה - מרופדת על ידי אפיתל שטוח רב-שכבתי שאינו קרטיני זונה קוטנאה (עורית) - מרופדת על ידי אפיתל שטוח רב-שכבתי קרטיני, שמשתלב עם העור הפרניאלי שמסביב מקבל אספקת דם על ידי עורק פי הטבעת התחתון (ענף של עורק הערווה הפנימי) השוּל האנאלי מתייחס לקצה הדיסטלי של התעלה האנאלית, אזור מעבר בין האפיתל של התעלה האנאלית לעור הפרניאלי. אין להתבלבל עם הקו המשונן בין האזורים העליונים והתחתונים בתוך התעלה האנאלית. בלוטת אנאלית מפרישה הפרשות לימפתיות ובונה חומר צואתי מבִּטנָת המעי הגס. אצל בעלי חיים מסוימים ניתן לבצע חיסול של הבלוטות הללו באופן שגרתי כל 24–36 חודשים כדי למנוע זיהום והיווצרות פיסטולה. שריר הסוגר האנאלי החיצוני הוא השריר הרצוני שמקיף ודבוק לפי הטבעת בשוליים התחתונים של התעלה האנאלית. שריר זה נמצא במצב של התכווצות טונית, אך במהלך צאיה הוא נרפה כדי לאפשר שחרור צואה. תנועת הצואה נשלטת גם על ידי הסוגר האנאלי הפנימי, שמבוקר באופן בלתי-רצוני, שהוא הרחבה של השריר המעגלי המקיף את התעלה האנאלית. סוגר זה נרפה כדי בזמן שחרור צואה מפי הטבעת והתעלת האנאלית. חלחולת פי הטבעת התעלה האנאלית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תבנית:MeSH name תבנית:DorlandsDict
ג'יימס בייקר

ג'יימס אדיסון בייקר השלישי (באנגלית: James Addison Baker III; נולד ב־28 באפריל 1930) הוא מדינאי אמריקני רפובליקני אשר שימש במספר תפקידים בכירים בממשל האמריקאי בתקופת שלטונם של רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש. בייקר סיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון, התגייס לחיל הנחתים והגיע לדרגת לוטננט, לאחר שחרורו סיים תואר שני במשפטים מאוניברסיטת טקסס באוסטין ב-1957. בייקר כיהן כראש הסגל של הבית הלבן בין שנים 1981 ועד 1985, וכמזכיר מחלקת האוצר האמריקאית בין השנים 1985–1988. בייקר ניהל את מערכת הבחירות של בוש האב לנשיאות ארצות הברית, ולאחר שהלה נבחר שימש כמזכיר המדינה בממשלתו. בתוקף תפקיד זה נטל בייקר חלק חשוב במערכת הדיפלומטית והמדינית האמריקאית שקדמה למלחמת המפרץ וגיבושה של הקואליציה הרב לאומית נגד עיראק. כמו כן הוא תרם להידוק יחסי ארצות הברית עם ברית המועצות ולניסיונות התיווך האמריקאים בין מדינת ישראל לשכנותיה הערביות, על פעילותו המדינית הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית ב-1991. ב-1991, בזמן שכיהן כמזכיר המדינה, נטען כי אמר את המשפט הידוע לשמצה "fuck the Jews, they didn't vote for us anyway" ("שיזדיינו היהודים, הרי הם במילא לא הצביעו לנו") ההערה צוטטה במרבית כלי התקשורת בישראל ובעולם ועוררה את זעמם של יהודי ארצות הברית. בייקר הידוע בשפתו הססגונית גם בנושאים אחרים הכחיש את הציטוט. נטען כי בין בייקר לראש ממשלת ישראל לשעבר יצחק שמיר הייתה ידידות קרובה. יחד עם זאת, הייתה למר בייקר ביקורת קשה על ההתנהלות הישראלית בעניין תהליך השלום. באחת מהפעמים הוא הביע ביקורת קשה זו באומרו: "מספר הטלפון הוא: (וכאן ציין את מספר הטלפון של הבית הלבן). כשתהיו רציניים (והתכוון לישראל), תתקשרו אלינו". עקיבא אלדר, יחסים במשבר: תוכנית בייקר, באתר הארץ, 21 במרץ 2010 ג'יימס בייקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גיימס בייקר (1930-), דף שער בספרייה הלאומית ג'יימס בייקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נעם שמבה, הכרזת פרס על עם פלסטיני היא פתח לאיבוד זכויותינו, מידה, ‏2.7.2015 Tal Shalev (2014-04-03), James Baker and the White House Telephone, נבדק ב-2019-05-11
טוצ'ין

טוצ'ין (באוקראינית: Tyчин, בגרמנית: Tutschin, בפולנית: Tuczyn, ביידיש: טוטשין) הוא יישוב עירוני במחוז רובנו במערב אוקראינה. היישוב שוכן באזור ההיסטורי של ווהלין, כ-18 ק"מ ממזרח לבירת האובלסט, רובנו. משפחת האצולה הפולנית סיימשקו (Siemaszko) מושרשת בטוצ'ין. בשנת 1650 הייתה העיירה בבעלות משפחת דנילוביץ', אחר כך בידי משפחת לובומירסקי, ובידי משפחת וולבסקי מהמאה ה-18 ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה. קרן סטניסלב לובומירסקי הקימה שתי כנסיות עץ, cerkwie, בשנת 1711 (Paraskewy) ובשנת 1730 (Przemienienia Pańskiego). בני משפחת וולבסקי בנו כנסייה בסגנון קלאסי בשנת 1796. קהילה רומית קתולית נוסדה בטוצ'ין בשנת 1590 והיא כללה כפרים רבים בסביבת היישוב. בשנת 1938 מנתה הקהילה הקתולית 2,660 נפש, כמעט כולם פולנים. באזור טוצ'ין הייתה אוכלוסייה גרמנית משמעותית. גרמנים רבים החלו להגיע בשנות השישים של המאה התשע עשרה. הרוב המכריע היו לותרנים גרמנים, שבתחילה קיבלו שירותי דת מהקהילה הלותרנית בז'יטומיר הרחוקה. הכנסייה הלותרנית בטוצ'ין הוקמה בשנת 1888. בשיאה, לפני מלחמת העולם הראשונה, שירתה הקהילה למעלה מ-25,000 גרמנים בלמעלה מ-80 כפרים, באזור גדול בהרבה מזה שכוסה על ידי הקהילה הקתולית, ובכל זאת לא הוקם בניין כנסייה לותרנית עד שנת 1929. מספר הגרמנים צנח בצורה חדה לפני מלחמת העולם הראשונה, כאשר רבים מהם היגרו לצפון אמריקה. רק כ-6000 נותרו בעיירה במהלך שנות המלחמה. לפני מלחמת העולם השנייה הייתה טוצ'ין עיירה מרכזית במחוז והייתה בה אוכלוסייה גדולה של יהודים (כ-3000), וכן פולנים ואוקראינים, בתוספת שרידי האוכלוסייה הגרמנית שהייתה במקום בעבר. ערך מורחב – קהילת יהודי טוצ'ין לאחר ששמעו על השמדת הגטו היהודי ברובנה, החליטו המנהיגים היהודים בטוצ'ין להתנגד לנאצים. בערב יום רביעי, 23 בספטמבר 1942, הוצב מצור על גטו טוצ'ין. מנהיגי המרד הכריזו על כוננות מלאה; קבוצות הלחימה נכנסו לתפקידים. עם שחר 24 בספטמבר התקדמו כוחות גרמנים וכוחות עזר אוקראינים לעבר גדרות הגטו. כאשר כוחות ההתנגדות נתנו את האות, הובערו בנייני הגטו והמחסנים הגרמניים בקצהו. הקבוצות הלוחמות פתחו באש, פרצו את גדר הגטו והפצירו באוכלוסייה לברוח. בחסות עשן וירי נמלטו ליער כ-2,000 איש - כשני שלישים מאוכלוסיית הגטו, כולל נשים, ילדים וקשישים. הלהבות המשיכו לבעור בשארית אותו היום ולמחרת; גם הירי המשיך. כמה גרמנים ואנשי משטרת העזר האוקראינית נהרגו. שליש מאוכלוסיית הגטו נפל, כולל כמעט כל הלוחמים. המרד הסתיים בשבת, 26 בספטמבר, כאשר ראשי המתנגדים הסגירו את עצמם לגרמנים, כיוון שלא הצליחו לעמוד בתנאים ביערות הסמוכים. מחציתם של יתר הבורחים נלכדו ונרצחו תוך שלושה ימים. כ-300 נשים, מטופלות בתינוקות, שלא היו מסוגלות לעמוד בתנאי היער, חזרו לטוצ'ין ונורו. רבים מהיתר נפטרו; אחרים הוסגרו לגרמנים או נרצחו על ידי איכרים בסביבה. כמה צעירים מיהודי טוצ'ין הצטרפו לפרטיזנים ונהרגו בקרב. מבין 3,000 יהודי טוצ'ין, רק 20 עדיין היו בחיים ב-16 בינואר 1944, עת שוחררה העיירה. מדיה וקבצים בנושא טוצ'ין בוויקישיתוף טוצ'ין (Tuczyn), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם טוצ'ין באתר יד ושם היסטוריה של הקהילה הלותרנית של טוצ'ין תיאור האירועים בטוצ'ין במלחמת העולם השנייה טוצ'ין בקהילה-לינקס 1923 מדריך עסקים של טוצ'ין ב- KehilaLinks טוצ'ין-קריפה, ווהלין; לזכר הקהילה היהודית טוצ'ין (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית Spector, Shmuel (1990). The Holocaust of Volhynian Jews, 1941–1944. Jerusalem.
הפטריוטים של רוסיה

"הפטריוטים של רוסיה" (ברוסית: «Патриоты России») הייתה מפלגה פוליטית רשומה ברוסיה, שהוקמה בשנת 2005 כתוצאה מפיצול המפלגה הקומוניסטית, על בסיסה של "מפלגת העבודה הרוסית" שהתקיימה עד ינואר 2021 עת מוזגה עם מפלגת רוסיה הוגנת. מייסדה ומנהיג המפלגה בשנות קיומה היה גנאדי סמיגין. על פי המצע הרשום במשרד המשפטים, האידאולוגיה של המפלגה היא סוציאליזם דמוקרטי וקולקטיביזם. בשנת 2004, לאחר קיום קונגרס אלטרנטיבי של המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בניסיון להחליף את זיוגאנוב, ביוזמתו של גנאדי סמיגין, הוקמה באותה שנה "קונגרס הפטריוטים של רוסיה", המאחד מספר עמותות ציבוריות. ב-20 באפריל 2005 נערך הקונגרס המכונן של מפלגת הפטריוטים של רוסיה, שנרשמה כחוק כקונגרס הבא של מפלגת העבודה הרוסית, ששינתה את שמה, בקונגרס זה נבחר גנאדי סמיגין ליושב ראש המפלגה. בשנת 2008 הקונגרס השמיני של "פטריוטים של רוסיה" אישר את הפיכת המפלגה לחלק מהפטריוטים של "מפלגת השלום והאחדות", אולם בשנת 2012, לאחר תיקוני חקיקה בנושא פישוט הליך רישום מפלגות פוליטיות, החליטה הוועדה המארגנת של "מפלגת השלום והאחדות" בראשות סאג'י אומלטובה על היפרדות והפיכת "פטריוטים של רוסיה" לתנועה פוליטית עצמאית. בשנים 2005–2008 המפלגה הייתה חברה בקואליציה שהוקמה באותו שם עם "המפלגה העממית של הפדרציה הרוסית"; רצון העם; מפלגת תחיית רוסיה; מפלגת השלום והאחדות. מאז 2011 המפלגה משתפת פעולה עם החזית העממית הרוסית שנוצרה ביוזמתו של ולדימיר פוטין. בינואר 2021 התמזגה עם מפלגת רוסיה הוגנת לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021. בשנת 2007 המפלגה קיבלה 0.89% (615,417 קולות) בבחירות לדומא החמישית. בראש הרשימה עמדו מנהיג המפלגה גנאדי סמיגין, יו"ר הדומה לשעבר ומנהיג מפלגת התחייה הרוסית גנאדי סלזניוב, השחקן סרגיי מאחוביקוב, צירי הדומה אנדריי ויורי סאבייב, וכן ויקטור צ'רפקוב, אלכסנדר קרוטוב וולדימיר סמגו - שמועמדותם אושרה בקונגרס המפלגה השביעי. בשנת 2011 המפלגה קיבלה 0.97% (639,119 קולות) בבחירות לדומה הששית. רשימת המפלגה בראשות מנהיג המפלגה גנאדי סמיגין, כללה את השחקן סרגיי מאחוביקוב וצירי הדומה לשעבר נאדז'דה קורנייבה וסרגיי גלוטוב. בשנת 2016, בבחירות לדומה השביעית, המפלגה סיימה במקום ה-12 עם 0.59% מהקולות. בשנת 2018 המפלגה לא מינתה מועמד משלה בבחירות לנשיאות, ותמכה בפוטין. מדיה וקבצים בנושא הפטריוטים של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפטריוטים של רוסיה הפטריוטים של רוסיה, ברשת החברתית VK יש מפלגות כאלה! מדריך לבוחר (כתבה (ברוסית)) Ъ-Коммерсант "Сколько членов у российских партий" Программа и Устав Политической партии Патриоты России на сайте Министерства юстиции (ארכיון) История создания партии Патриоты России Историческая хронология партия Патриоты России (אורכב 23.09.2015 בארכיון Wayback Machine) «Патриоты России» и «Партия мира и единства» объединились «Патриоты России» вступят в Общероссийский народный фронт
1085

שנת 1085 היא השנה ה-85 במאה ה-11. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. טולדו נכבשת על ידי אלפונסו השישי מקסטיליה הקובע בה את בירת ממלכתו. סלמנקה עברה לשליטה נוצרית. 1085 - שמואל בן מאיר (תאריך לידה משוער) 1 באפריל – שנדזונג, קיסר סין (נולד ב-1048) 25 במאי – האפיפיור גריגוריוס השביעי (נולד ב-1020) 17 ביולי – רובר גיסקאר, מייסד ממלכת הנורמנים בדרום איטליה ובסיציליה (נולד ב-1016) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1085‎ נפטרים ב-1085‎ מדיה וקבצים בנושא 1085 בוויקישיתוף
מדד בורסת מוסקבה

מדד בורסת מוסקבה (Индекс МосБиржи, או מדד MOEX Russia), לשעבר מדד MICEX, הוא המדד העיקרי הנקוב ברוב שוקי המניות ברוסיה. המדד הוקם ב-22 בספטמבר 1997, והוא בעל אותו הרכב כמו מדד RTS (מערך המסחר הרוסי) הנקוב בדולר. מספר מניות הרכיבים משתנה ותלוי בנזילות ובתדירות המסחר. המדד מועדף באופן מסורתי על ידי משקיעים מקומיים, בעוד שמשקיעים זרים מעדיפים את מדד RTS. מדד RTS "Russian benchmark officially renamed the MOEX Russia Index". Moscow Exchange. נבדק ב-12 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "MOEX Russia Index". Bloomberg.com. נבדק ב-12 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Russian benchmark MICEX Index renamed MOEX Russia Index, RTS Index remains unchanged". LeapRate. 28 בנובמבר 2017. נבדק ב-12 בדצמבר 2017. {{cite news}}: (עזרה) "Moscow Exchange renames MICEX index". TASS (ברוסית). נבדק ב-12 בדצמבר 2017. {{cite news}}: (עזרה) "Why Is One Russian Stock Index Up and the Other Down?" (באנגלית). The Moscow Times.
אסיה לאציס

אנה "אסיה" לאציס (Anna "Asja" Lacis, נולדה בשם אנה ליפינה; 19 באוקטובר 1891 - 21 בנובמבר 1979) הייתה שחקנית ובמאית תיאטרון לטבית. לאציס הבולשביקית, התפרסמה בשנות העשרים בזכות קבוצת התיאטרון הפרולטרי הפרופגנדי לילדים שהקימה ברוסיה ולטביה הסובייטיות. היא האמינה כי תיאטרון לילדים יכול לשמש כאבן פינה לחינוך כללי של הילדים, שהיה חשוב במיוחד אצל ילדים עניים, ממעמד הפרולטריון, שלרוב היו להם הזדמנויות חינוך אחרות מועטות עד כדי לא קיימות. בשנת 1922 עברה לאציס לגרמניה ושם הכירה את ברטולט ברכט ואת ארווין פיסקטור, בפניהם הציגה את רעיונותיהם של וסבולוד מאיירולד ולדימיר מאיאקובסקי. בשנת 1924 היא פגשה את הפילוסוף והמבקר הגרמני וולטר בנימין בקאפרי. מאז החלו השניים לנהל רומן שנמשך לסירוגין במשך מספר השנים הבאות כשבנימין ביקר את לאציס במוסקבה וריגה. היא נחשבת לאחד הגורמים לאימוץ המרקסיזם על ידי בנימין. בשנת 1928 הקדיש לה בנימין אסופת מאמרים. בשנת 1938, במהלך הטיהור הגדול של סטלין היא גורשה לסיביר. לאציס חזרה ללטביה הסובייטית בשנת 1948 ובילתה את שנותיה המאוחרות יחד עם בעלה, מבקר התיאטרון הגרמני ברנהרד רייך. בשנים 1948–1957 פעלה לאציס כמנהלת הראשית של תיאטרון הדרמה ואלמיירה בעיר ואלמיירה בלטביה. לאציס ידועה בעבודה בטכניקות אוונגרד בהפקות הבמה שלה. בתה, דגמרא קימלה (Kimele) תיארה את אסיה בספר זכרונותיה בשנת 1996 כאם אנוכית וחסרת אהבה. נכדתה של לאציס היא מנהלת התיאטרון הלאומי הלטבי עטורת השבחים מרה קימלה . Ingram, Susan (2002). "The Writing of Asja Lacis". New German Critique. 86 (86): 159–177. doi:10.2307/3115205. JSTOR 3115205. Latsis, Anna (1984). Krasnaia gvozdika: Vospominaniia (ברוסית). Riga: Liesma. OCLC 13003307. (זיכרונות) Ķimele, Dagmāra and Strautmane, Gunta. Asja: režisores Annas Lāces dēkainā dzīve [Asja: The Stormy Life of the director Anna Lāce]. Riga: Likteņstāsti, 1996. Asja Lascis, Revolutionär in Beruf: Berichte über proletarisches Theater, über Meyerhold, Brecht, Benjamin und Piscator. Munich: Rogner & Bernhard, 1971. מדיה וקבצים בנושא אסיה לאציס בוויקישיתוף אסיה לאציס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Signals from Another World: Proletarian Theater as a Site for Education Texts by Asja Lācis and Walter Benjamin, with an introduction by Andris Brinkmanis South magazine Mark Lilla, "The Riddle of Walter Benjamin" in The New York Review of Books, May 25, 1995 National Library to recount fabulous story of Latvian pioneer of the avant-garde. Public Broadcasting of Latvia. January 17, 2018
מדד RTS

מדד RTS (ברוסית: Индекс РТС, ראשי תיבות של Российская Торговлая Система, "מערך הסחר הרוסי") הוא מדד משוקלל של 50 מניות רוסיות הנסחרות בבורסת מוסקבה, ומחושבים בדולר אמריקאי. רשימת המניות נבדקת כל שלושה חודשים. ערך מדד RTS מחושב בזמן אמת. המדד הוצג ב-1 בספטמבר 1995 עם ערך בסיס 100. המדד הגיע לשיא ב-19 במאי 2008 ב-2,498.10 נקודות, ונפל ל-492.59 ב-23 בינואר 2009; ב-29 בדצמבר 2017 מדד RTS נסגר על 1,154.43. בנוסף למדד RTS, בורסת מוסקבה מחשבת ומפרסמת גם את מדד RTS הרגיל (RTSSTD), מדד RTS-2, מדד סיביר RTS ושבעה מדדים מגזריים (טלקומוניקציה, פיננסים, מתכות וכרייה, נפט וגז, תעשייה, צרכנים, שירותים קמעונאיים וחשמליים). מדד RTS ו-RTS-2 נערכים באופן דומה למדד RTS, מתוך רשימה של 15 המניות המובילות ו-50+ המניות האחרות, בהתאמה. הטבלה הבאה מציגה את ההתפתחות השנתית של מדד RTS מאז 1995. החל מ-22 בספטמבר 2017 הרכב מדד RTS הוא: מדד MOEX Russia מדד RTS (אנגלית) MICEX-RTS (רוסית) MICEX-RTS (אנגלית) פרופיל RTSI ב-Wikinvest עמוד בלומברג עבור RTSI $: IND RTS Index Facts via Wikinvest "Historical data: RTS Index USD - Russia (^RTS)". "RTS Index (RTSI.ME) Historical Data - Yahoo Finance". finance.yahoo.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-01-21. "Moscow Exchange Indices Constituents (MICEX and RTS Indices) valid from March 17, 2017". Moscow Exchange. אורכב מ-המקור ב-2017-03-20. נבדק ב-2020-05-19.
הקורפוס השישי (בריטניה)

הקורפוס ה-6 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1876 הוחלט על הקמת 8 קורפוסים, ומטה הקורפוס ה-6 הוצב בצ'סטר, והוא כלל יחידות מיליציה. בשנת 1891 הוחלט על ארגון הצבא ב-6 קורפוסים, אשר התבססו על הפיקודים הקיימים, והקורפוס ה-6 הפך ל"פיקוד הסקוטי" עם מטה באדינבורו. ב-1 ביוני 1915 הוקם הקורפוס ה-6 כחלק מהארמייה השנייה, והוא הועמד בפיקודו של ג'ון קייר ונטל את הפיקוד על האגף השמאלי באזור איפר. הקורפוס לחם במהלך קרב לוס, ובשנת 1916 הועבר תחת פיקוד הארמייה השלישית, עמה לחם בקרב אראס. בשנת 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס. ג'ון קייר (יוני 1915–אוגוסט 1916) איילמר האלדיין (אוגוסט 1916–1919) הקורפוסים הבריטיים במלחמת העולם הראשונה
הקורפוס ה-17 (בריטניה)

הקורפוס ה-17 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה. בינואר 1916 הוקם הקורפוס ה-17 בצרפת, והוא הועמד בפיקודו של ג'וליאן בינג. הקורפוס לחם במהלך קרב אראס כחלק מהארמייה השלישית, ולאחר מכן נותר באזור אראס. בשנת 1918 לחם הקורפוס במתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס. ג'וליאן בינג (ינואר 1916–מאי 1916) צ'ארלס פרגוסון (מאי 1916–נובמבר 1918) הקורפוסים הבריטיים במלחמת העולם הראשונה
מלך הריבאונדים של ה-NBA

מלך הריבאונדים של ליגת ה-NBA הוא כינוי, ותואר בלתי-רשמי, הניתן לשחקן אשר סיים את העונה הסדירה עם ממוצע הריבאונדים למשחק הגבוה ביותר בליגה. הזוכים בתואר הוכרו רק החל מעונתה החמישית של ליגת ה-NBA, עונת 1950/1951, בה החלו לתעד נתון סטטיסטי זה. עד לעונת 1968/1969, הוענק התואר לשחקן אשר הוריד את סך הריבאונדים הרב ביותר לאורך העונה, והחל מהעונה העוקבת הוא ניתן לשחקן בעל ממוצע הריבאונדים הגבוה ביותר. על מנת לזכות בתואר, על שחקן להופיע לפחות ב-58 משחקים מתוך 82 משחקי העונה הסדירה. וילט צ'מברלין מחזיק בשיא הריבאונדים לעונה אחת (2,149) ובשיא ממוצע הריבאונדים לעונה (27.2); את שני השיאים קבע בעונת 1960/1961, כשחקן פילדלפיה ווריורס. כמו כן מחזיק צ'מברלין בשיא הזכיות בתואר מלך הריבאונדים, עם 11 זכיות. מלבד צ'מברלין, שישה שחקנים זכו בתואר יותר מפעמיים: דניס רודמן (7), מוזס מלון (6), דווייט הווארד (5), קווין גארנט (4), ביל ראסל (4) ואנדרה דראמונד (4). חמישה שחקנים שונים זכו בתואר מלך הריבאונדים באותה עונה בה זכו באליפות ה-NBA: ג'ורג' מייקן (1953), ביל ראסל (1959, 1964 ו-1965), וילט צ'מברלין (1967 ו-1972), מוזס מלון (1983) ודניס רודמן (1996, 1997 ו-1998). הזוכה הצעיר ביותר הוא דווייט הווארד, אשר הוביל את הליגה בעונת 2007/2008, בגיל 22 ו-130 ימים. הזוכה המבוגר ביותר הוא דניס רודמן, אשר הוביל את הליגה בעונת 1997/1998, בגיל 36 ו-341 ימים. דרישות הסף להכללה ברשימות סטטיסטיות, באתר basketball-reference.com
מפלגת חובבי הבירה (רוסיה)

מפלגת חובבי הבירה (Партия любителей пива) היא מפלגה פוליטית אלטרנטיבית בפדרציה הרוסית, שהייתה קיימת בשנים 1993–1998. מנהיגי המפלגה היו קונסטנטין קלאצ'ייב (כמזכיר כללי) ודמיטרי שסטקוב (כיו"ר). המפלגה הוקמה על ידם ב-25 בדצמבר 1993. המפלגה נרשמה במשרד המשפטים של הפדרציה הרוסית ב-10 באפריל 1994. לאחר 16 שנות היעדרות, ב-3 בנובמבר 2011, בפייסבוק, נוצר עמוד של מפלגת חובבי הבירה בו הוכרז על תחיית המפלגה. אנשים שרצו להצטרף למפלגה לא היו חייבים לאהוב בירה. המפלגה הגנה על זכות כולם לשתות בירה, כמו גם הזכות שלא לשתות אותה. המפלגה השתתפה בבחירות לדומה השנייה (דצמבר 1995) וסיימה במקום ה-21 מתוך 43 וקיבלה 428,727 קולות (0.62%). בין מועמדי המפלגה לדומה היה אנדריי פלצ'בסקי. ב-10–11 ביוני 1995 במליאת הוועד המרכזי של המפלגה, הוחלט לשלוח מועמד עצמאי לבחירות הנשיאותיות. כדי להשתתף בבחירות, בהתאם לחוק, באוגוסט 1995 בקונגרס המפלגה נוצרה "מפלגת התאחדות הבחירות של חובבי הבירה". יו"ר המועצה היה דמיטרי שסטקוב, מזכיר מועצת המפלגה - סרגיי נפרוקין. ראש ממשלת פרימוריה (1991–1993), הקונסול הכללי של רוסיה בסן פרנסיסקו 1993–1997) ולדימיר קוזנצוב השתתף בבחירות, אך הפסיד. במשך כל מערכת הבחירות, כולל הקונגרס, הוציאה המפלגה קצת יותר מ-300 אלף דולר. מפלגת אוהבי הבירה הפולנית מדיה וקבצים בנושא מפלגת חובבי הבירה בוויקישיתוף Партия любителей пива — политико-алкогольный курьез // Правда.ру. 10.04.2009 года Партия любителей пива // Гипертекстовая система хранения и поиска информации «Лабиринт», база данных, содержащая биографии российских деятелей, справки на государственные структуры, политические, коммерческие и общественные организации и другой справочный материал по общественно-политическим и экономическим субъектам. Официальная страница ПЛП на Фейсбуке // Официальная страница ПЛП Мнение ПЛП о регистрации партии и новом Законе // Газета «Берег» «Многопартийная Россия» — Поезд ушел // the new times Сайт ЦИК РФ // Сводная таблица ЦИК РФ о результатах выборов депутатов Государственной Думы ФС РФ второго созыва в формате Excel Сайт ЦИК РФ // Протокол ЦИК РФ о результатах выборов депутатов Государственной Думы ФС РФ второго созыва в формате Word ИО ПЛП // «Лабиринт» Противостояние, newtimes.ru // «the new times» № 12 (240) от 02 апреля 2012 года «Особенности формирования новой правящей группировки в Приморском крае» Троякова Тамара Гавриловна, кандидат исторических наук
יצחק בן-אפרים

יצחק (מנו) בן-אפרים (נולד כ"איסאק מוסקוביץ'"; 25 בדצמבר 1914–23 באפריל 2006) היה פרופסור להנדסת תעשייה וניהול; מצנחני היישוב. יצחק מוסקוביץ' נולד בפיאטרה ניאמץ, רומניה. בהיותו בן 4 עברה משפחתו לבוקרשט, ובתקופת לימודיו בתיכון החל את פעילותו בתנועת "השומר הצעיר", שם השתלב בהנהגה. ב-1935 עלה לא"י והיה ממייסדי קיבוץ שמיר. ב-1944 התנדב לצבא הבריטי והוצנח ברומניה יחד עם שייקה דן. יצחק בן-אפרים ושייקה דן היו אמורים לסייע בחילוץ טייסים בריטים ואמריקאים שנאלצו לצנוח ברומניה, וכן להציל יהודים ולארגנם לעלייה ארצה. בתום המלחמה השניים המשיכו ועסקו בשיקום התנועה הציונית ברומניה. ב-1948 חזר בן-אפרים ארצה, ומונה לגזבר המועצה האזורית גליל עליון וגם הגזבר בקיבוצו. בגיל 43 הוא פנה ללימודי הנדסת ייצור בטכניון וסיים לימודיו בקבלת תואר שלישי באוניברסיטת ניו יורק. בן-אפרים נמנה עם מקימי המרכז לחינוך טכנולוגי בחולון ומאוחר יותר התמנה לפרופסור להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון. ב-1996 יצא לאור ספרו, "ממצור בארץ ליהדות נצורה". זרבבל גלעד-עורך, מגן בסתר, הוצאת הסוכנות היהודית לארץ ישראל, תש"ט יואב גלבר, צנחני התקווה, הוצאת משרד הביטחון, התשנ"ה אורי דרומי, בבוקרשט התקשו להאמין שהוא בא מהארץ לסייע, באתר הארץ, 26 באפריל 2006 מאמר הספד שכתב בנו יצחק בן אפרים (1914-2006), דף שער בספרייה הלאומית
הקורפוס ה-18 (בריטניה)

הקורפוס ה-18 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה. בינואר 1917 הוקם הקורפוס ה-18 בצרפת, והוא הועמד בפיקודו של אייבור מקסה. הקורפוס לחם במהלך הקרב על הסום ובקרב אראס כחלק מהארמייה השלישית, ולאחר מכן לחם בקרב איפר השלישי. ביולי 1918 אוחד הקורפוס עם הקורפוס ה-8. בשנת 1941 הופעלה יחידה פיקטיבית בשם "הקורפוס ה-18", כחלק מיחידות ההגנה של קפריסין, אולם עד מהרה שונה שמה ל"הקורפוס ההודי ה-25". הקורפוסים הבריטיים במלחמת העולם הראשונה
הקורפוס ה-19 (בריטניה)

הקורפוס ה-19 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה. בפברואר 1917 הוקם הקורפוס ה-19 בצרפת, והוא הועמד בפיקודו של הרברט ווטס. הקורפוס לחם במהלך קרב איפר השלישי, ובאביב 1918 ספג אבדות כבדות במהלך מתקפת האביב הגרמנית. במהלך מתקפת מאה הימים לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס. הקורפוסים הבריטיים במלחמת העולם הראשונה