laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רחל ניסים

רחל (שלי) ניסים (2 בדצמבר 1937 – 2 במאי 2012) הייתה אדריכלית ישראלית שפעלה בעיקר בתנועה הקיבוצית. ניסים נולדה בפלובדיב שבדרום בולגריה בשם רחל, אך דבק בה הכינוי שלי (שבא מהשם רשל). עם פרוץ המלחמה המשיכה המשפחה להתגורר בעירם והם אף ניצלו מגירוש ברכבת משלוח שיועדה להישלח לאושוויץ. אביה נשלח לעבודה במחנה עבודה אך המשפחה ניצלה. ב-1948, זמן קצר לאחר שאחיה הבוגר היגר לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער, היגרה גם היא עם הוריה. במשך שנים אחדות גרו במעברה בלוד בתנאים ירודים ובעוני, אך עדיין הצליחה להגיע להישגים בלימודי התיכון והוקפצה שתי כיתות. לאחר שירות צבאי בחיל האוויר פנתה ב-1957 ללימודי אדריכלות בטכניון בחיפה. בשונה מעמיתיה ללימודים שהגיעו ממשפחות מבוססות, הייתה ניסים חריגה גם בהיותה אשה. במהלך לימודיה נישאה עם מרדכי ניסים שעבד כעוזר רוקח ויחד הם עברו להתגורר בתל אביב. ב-1962 נולדה בתם הבכורה נירית ושלוש שנים לאחר מכן נולדה בתם השנייה שרית. ניסים עבדה במשרדי אדריכלים פרטיים עם לגמר לימודיה וב-1965 הצטרפה כאדריכלית שכירה למחלקת התכנון של תנועת הקיבוץ המאוחד. במחלקה עבדה לצד אדריכלים כמו חנן הברון, נעמי יודקובסקי, ארנונה אקסלרוד וויטוריו קורינלדי. במסגרת זו תכננה מבני מגורים ומבני ציבור בקיבוצי התנועה בכל רחבי הארץ. ב-1989 עם סגירת המחלקה שבאה בעקבות משבר הקיבוצים, פעלה תקופה קצרה של שנתיים באופן עצמאי והתמקדה בתכנון בתי מגורים פרטיים. בתום התקופה הצטרפה לצוות האדריכלים במשרדו של האדריכל שלמה גנדלר שם פעלה עד סמוך לפטירתה ב-2012. חדר אוכל בקיבוץ יטבתה חדר אוכל בקיבוץ מעיין ברוך חדר אוכל בקיבוץ חוקוק חדר אוכל בקיבוץ משאבי שדה חדר אוכל בקיבוץ מנרה חדר אוכל בקיבוץ אורים חדר אוכל בקיבוץ עינת חדר אוכל בקיבוץ אפיק חדר אוכל בקיבוץ מעיין ברוך חדר אוכל בקיבוץ חוקוק חדר אוכל בקיבוץ אורים חדר אוכל בקיבוץ משאבי שדה חדר אוכל בקיבוץ אפיק מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ אפיק בגולן, באתר 'חלון אחורי', 6 באוקטובר 2022 מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל ובמצבת ההתגברות בקיבוץ חוקוק, באתר 'חלון אחורי', 18 במרץ 2020 מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ מעיין ברוך, באתר 'חלון אחורי', 5 באפריל 2018 מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת על חדר האוכל בקיבוץ אורים, באתר 'חלון אחורי', 2 בפברואר 2016 מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת על חדר האוכל בקיבוץ משאבי שדה, באתר 'חלון אחורי', 19 בדצמבר 2015 מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על קיבוץ מנרה באתר 'חלון אחורי', 26 במאי 2015 מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ יטבתה, באתר 'חלון אחורי', 3 ביולי 2023 מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ גבים, באתר 'חלון אחורי', 20 בספטמבר 2024
קרחון מרטין

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה קרחון מרטין (אנטארקטיקה) – קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה קרחון סן מרטין – קרחון ברכס ארגנטינה, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת, שבאנטארקטיקה ארצות הברית קרחון מרטין (אלסקה) – קרחון במדינת אלסקה, שבארצות הברית
רקלה מוסוליני

רקלה מוסוליני (באיטלקית: Rachele Mussolini;‏ 11 באפריל 1890 - 30 באוקטובר 1979) הייתה אשתו של הרודן הפשיסטי האיטלקי, בניטו מוסוליני. נותרה בחיים לאחר שהוא הוצא להורג בשנת 1945 יחד עם פילגשו קלרה פטצ'י, והאריכה חיים לאחר מכן. רקלה מוסוליני נולדה בשנת 1890 למשפחת איכרים בשם גוידי (Guidi), אביה אגוסטינו גוידי ואימה אנה לומברדי. לאחר מות האב הפכה אימה לפילגשו של אלסנדרו מוסוליני, אביו של בניטו מוסוליני. בשנת 1910 עברו האם והבת לבית מוסוליני. כך שבניטו מוסוליני הכיר את רקלה גוידי, שהייתה צעירה בשבע שנים, במשך זמן רב. נוצר קשר בין השניים. ב -1 בספטמבר 1910 נולדה בתם אדה מקשר זה. כניסת האם לבית מוסוליני לא הייתה מכיוון שבני הזוג חיו בנישואים פרועים. אלה שבאותה תקופה החוק האיטלקי איפשר זאת. רקלה הצעירה התפעלה מבניטו מוסוליני ושניהם פתחו במערכת יחסים. ב־17 בדצמבר 1915 נישאו רקלה ובניטו בטקס אזרחי בלומברדיה. בשנת 1914, שנה לפני נישואיו לרקלה, נישא מוסוליני לקוסמטיקאית רפואית בשם אידה דאלסר ממילאנו, ואף נולד לו ממנה בן, בניטו אלבינו מוסוליני, בו סירב להכיר. כאשר עלה לשלטון, רדף את אידה דאלסר ואת בנם המשותף, והביא לאשפוזם בכפייה במוסדות פסיכיאטריים, ואף למותה של אידה בשנת 1937 ולרציחתו של בניטו אלבינו בשנת 1942. לבניטו ורקלה מוסוליני נולדו חמישה ילדים, שתי בנות ושלושה בנים: אדה מוסוליני (1995 – 1910), שנולדה מחוץ לנישואים שבעלה היה הרוזן גליאצו צ'אנו, שר החוץ בממשלתו של מוסוליני, ויטוריו מוסוליני (1997 – 1916), ברונו מוסוליני (1941 – 1918), רומנו מוסוליני (2006 – 1927), שהיה נשוי לאחותה של סופיה לורן ו-אנה מריה מוסוליני (1968 – 1929). בתקופת שלטונו של מוסוליני, הוצגה רקלה מוסוליני כדוגמת מופת של עקרת הבית והאם הפשיסטית. רקלה הייתה מודעת למערכת היחסים של מוסוליני עם פילגשו קלרה פטצ'י וניסתה לסיימה, אך לא הצליחה. היא נותרה נאמנה למוסוליני עד הסוף. אבל, ב־28 באפריל 1945 היא לא הייתה עם מוסוליני כשהוא ופילגשו, קלרה פטצ'י, נלכדו והוצאו להורג על ידי פרטיזנים איטלקים. רקלה מוסוליני ניסתה לברוח מאיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה, אך היא נעצרה בעיר קומו, הסמוכה לשווייץ על ידי פרטיזנים איטלקים. היא הועברה לידי צבא ארצות הברית והוחזקה באי איצ'יה בצפון מפרץ נפולי, אך שוחררה לאחר מספר חודשים. היא ביקשה כי ימסרו לה את גופתו של מוסוליני, בקשה שנענתה רק כעבור עשור. בהמשך פתחה מסעדה. לאחר התדיינות משפטית היא קיבלה פנסיה משלטונות הרפובליקה האיטלקית, כאלמנתו של פקיד ציבור, משנת 1975 ועד מותה. דניס מק-סמית, מוסוליני, הוצאת ספרית אופקים עם עובד, 2004. מדיה וקבצים בנושא רקלה מוסוליני בוויקישיתוף דן לחמן, מוסוליני - הרהורים על דיקטטור, חלק א', באתר אימגו, 2005 רקלה מוסוליני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רקלה מוסוליני, באתר Discogs (באנגלית)
תוכו רצוף אהבה (שיר)

תוכו רצוף אהבה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי ישי ריבו. השיר יצא לאור ב-21 באוגוסט 2012, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של ריבו, תוכו רצוף אהבה, וכסינגל הבכורה שלו. המילים "תוכו רצוף אהבה" נלקחו מפסוק בשיר השירים. השיר נכתב והולחן על ידי ישי ריבו והופק על ידי נדב ביטון. רבות ממילות השיר מבוססות על ביטויים מן המקורות היהודיים. לדוגמה, הביטוי "פאר תחת אפר" לקוח מתוך ספר ישעיהו. כמו כן, מופיע אזכור מהפיוט "אל נורא עלילה" ("מַמְצִיא לָנוּ מְחִילָה, לֹא רַק בִּשְׁעַת הַנְּעִילָה"). בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וזכה ללמעלה מ-2 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר עלה לערוץ היוטיוב של ריבו ב-3 בספטמבר 2012. נכון לדצמבר 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-22.5 מיליון. לדף השיר באתר הספרייה הלאומית אסף נבו, ‏ישי ריבו נושא תפילה: "תוכו רצוף אהבה", באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2012 מגילת שיר השירים, פרק ג', פסוק י' ספר ישעיהו, פרק ס"א, פסוק ג' תוכו רצוף אהבה, נבדק ב-2020-03-12 ישי ריבו - תוכו רצוף אהבה - קליפ - ishay ribo, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:22)
ממלכת לוב

ממלכת לוב (בערבית: المملكة الليبية), הייתה ממלכה שהתקיימה בלוב, מההכרזה על העצמאות בשנת 1951 ועד ההפיכה בשנת 1969. ב-21 בנובמבר 1949 קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות החלטה להעניק עצמאות ללוב עד ל-1 בינואר 1952. אידריס, שהוכרז בהמשך כמלך לוב, ייצג אותה במשא ומתן עם האו"ם. ב-24 בדצמבר 1951, לוב הכריזה על עצמאותה כהממלכה המאוחדת של לוב, מונרכיה חוקתית ותורשתית תחת המלך אידריס, המלך היחיד של לוב. כאשר הכריזה לוב על עצמאותה, היא הייתה אחת המושבות האירופיות הראשונות באפריקה שהשיגו עצמאות מדינית. באותה שנה נחקקה החוקה הלובית הראשונה. האספה הלאומית ניסחה את החוקה וקבלה אותה בעיר בנגאזי ביום ראשון, ה-6 במוחרם, 1371 לשנה המוסלמית (ה-7 באוקטובר 1951). נשיא האספה הלאומית מוחמד אבולאסעד אל-עלים ושני סגניו עומר פאיק שוניב ואבו בכר אחמד אבו בכר הגישו את החוקה למלך אידריס והחוקה פורסמה ברשומות לוב. עם גילוין של עתודות נפט רבות בלוב ב-1959, וההכנסות העצומות שהגיעו בעקבות מכירתו, הפכה לוב, אחת המדינות העניות בעולם, למדינה עשירה מאוד. על אף שמכירות הנפט שיפרו את כלכלתה של לוב, התעורר כעס בציבור כלפי המלך ושאר אנשי הממשל, מכיוון שרוב ההכנסות הגיעו לידי אותה אליטה ששלטה במדינה. עם הקמת הממלכה של לוב ב-1952, היוו ותיקי הלוחמים של צבא סנוסי שקודם לכן היה לתנועת המתנגדים לשלטון האיטלקי את הגרעין לצבא המלכותי של לוב, שפעל תחת הדרכה וסיוע בריטי, ובהמשך גם סיועה אמריקאי. תחילה צבא זה תפקדה כצבא פדרלי מצומצם עם כוח אדם של 1,835 איש בעוד מלך לוב אידריס וממשלתו הסתמכו על המשטרה לביטחון הפנים שמנתה כ-5,000 עד 6,000 אנשים וחולקה לפי מחוזות עם סמכויות נרחבות. אם זאת בהמשך מספר כוח אדם של הצבא גדל המלצת יועצים שנשלחו מטעם בריטניה וארצות הברית. עם הקמת הצבא הגיעו לידיו גם גם מטוסי תובלה מסוג דקוטה ומטוסי אימון מסוג T-33 שוטינג סטאר. בהמשך נחתם הסכם מול ארצות הברית לרכישת עשרה מטוסי קרב מסוג F-5 יחד עם הקמת מתחם הכשרה אמריקאי בלוב. וחיל הים שמנה בתחילה רק שני שולטת מוקשים בריטיות שהיה לעיקר הכוח הימי הלוחם. ב-1 בספטמבר 1969, קבוצה קטנה של קציני צבא בהנהגת רב-סרן בן 26 בשם מועמר קדאפי, ביצעה הפיכה בלוב, הדיחה את אידריס הראשון, מלך לוב בזמן שזה שעה מחוץ למדינה, והגלה אותו למצרים. המשטר החדש ביטל את המונרכיה והכריז על הקמתה של הרפובליקה הערבית הלובית. מאז ועד ההתקוממות בלוב (2011), שלט במדינה מועמר קדאפי כרודן דיקטטורי. מדיה וקבצים בנושא ממלכת לוב בוויקישיתוף כרונולוגיה של אירועים ומסמכים בינלאומיים, המכון המלכותי לעניינים בינלאומיים. כרך 7, מספר 8 (5-18 אפריל 1951), עמודים 213-244. Foreign Relations of the United States, 1955–1957, Africa, Volume XVIII - Office of the Historian, history.state.gov חיל האוויר של לוב
ריצ'רד בריאן

ריצ'רד הדסון בריאן (באנגלית: Richard Hudson Bryan; נולד ב-16 ביולי 1937) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נבדה בשנים 1989–2001. טרם היבחרו לסנאט מטעם המפלגה הדמוקרטית, היה בריאן מושלה ה-25 של נבדה במשך שש שנים, כתובע הכללי של המדינה וכחבר הסנאט של נבדה. בריאן נולד בוושינגטון הבירה בקיץ 1937, וסיים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת נבדה ברינו ב-1959, שם היה חבר באחווה אלפא טאו אומגה. הוא סיים את לימודי תואר ראשון במשפטים במכללת הסטינגס למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה. ב-1963 התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת נבדה. הוא היה הסנגור הציבורי הראשון של מחוז קלארק. בשנים 1972–1978 היה חבר הסנאט של נבדה, הבית העליון של בית המחוקקים של המדינה. ב-1979 מונה לתובע הכללי של נבדה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1983. ב-1982 נבחר בריאן למושל נבדה, והוא כיהן בתפקיד בין השנים 1983–1989. לאחר סיום כהונתו כמושל, הצליח בריאן להיבחר אל הסנאט של ארצות הברית ובמשך 12 שנה ייצג את מדינתו בבית העליון של הקונגרס האמריקאי. במהלך כהונתו בסנאט היה בריאן חבר בוועדת הכספים, בוועדת הבנקאות, בוועדת המסחר ובוועדת המודיעין. הוא בחר שלא להתמודד בבחירות חוזרות ב-2000. הוא נמנה בין שלושת הסנאטורים הדמוקרטים שהודיעו על אי-התמודדותם ב-2000 לצד דניאל פטריק מויניהאן מניו יורק ופרנק לוטנברג מניו ג'רזי. בריאן ידוע לשמצה בקרב חוג המדענים בשל התנגדותו השמרנית לפרויקט סט"י, ובשל העובדה שהציג תיקון לתקציב המדינה של ארצות הברית ב-1994 שהבטיח את ביטול "סקר גלי-המיקרו ברזולוציה גבוהה" והפסקת פרויקט סט"י של מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי. בנאס"א נמתחה ביקורת רבה על בריאן בשל התנגדותו לפרויקט המשתמש בקרינה אלקטרומגנטית כדי לחפש חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ. בין השאר נטען כי עשה זאת מתוך נקמה בנאס"א ללא כל התחשבות בהשלכות מעשיו על המחקר המדעי. בריאן התמקד גם במניעת השימוש בהר יוּקה כאתר אחסון לטווח ארוך של פסולת גרעינית. אף על פי שמאגר הפסולת הגרעינית בהר יוקה נבנה בעת כהונתו של בריאן בסנאט, התנגדותו למיזם המשיכה להיות פעילה זמן רב גם לאחר שבריאן פרש מהסנאט, בטרם הכריז נשיא ארצות הברית ברק אובמה על הפסקת השימוש בהר יוקה כמאגר פסולת גרעינית. בראשית דצמבר 2019 הודיע בריאן על תמיכתו בהתמודדות סגן הנשיא לשעבר ג'ו ביידן בבחירות המקדימות לנשיאות במפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד בריאן בוויקישיתוף ריצ'רד בריאן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) הלן דיוור, Bryan Announces Senate Retirement, באתר וושינגטון פוסט, 19 בפברואר 1999 (באנגלית) דנקן קמפבל, במדינת האינדיאנים ייסדתי אתר פסולת גרעינית, באתר הארץ, 3 ביוני 2001 טלי גולדשטיין‏, בחירות בארה"ב: מי יותר ירוק?, באתר וואלה, 4 בנובמבר 2008 מישל פרייס, Richard Bryan, ex-senator and Nevada governor, backs Biden, באתר AP‏, 5 בדצמבר 2019 (באנגלית)
טום ברוק

טום ברוק (באנגלית: Tom Brooke; נולד בשנת 1978) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד ת'יק קווין בסרט "רדיו רוק" (2009), ביל ויגינס ואנדי אפסטד בסדרות "שרלוק" ו"שומר ראש" של ערוץ BBC One, ובתפקיד פיור בסדרה "פריצ'ר" של ערוץ AMC. ברוק נולד בלונדון שבאנגליה. הוא בנו של השחקן פול ברוק. הוא למד בבית הספר אליין (Alleyn's School) שבדאלוויץ' בלונדון, ובאוניברסיטת האל. את הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון. בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "שרלוק" גילם ברוק את דמותו של ביל ויגינס. ב-2013 שיחק בתפקיד לות'אר פריי בעונה השלישית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של רשת HBO. עוד שיחק בתפקיד פיור בסדרה "פריצ'ר" של AMC. ב-2011 שיחק ברוק בתפקיד לי הטיפש במחזה "ג'רוזלם" של גֶ'ז באטרוורת', בתיאטרון רויאל קורט. בשנת 2012 גילם שוב את הדמות בתיאטרון אפולו בווסט אנד, והוחלף על ידי ג'וני פלין. אחר כך לוהק לתפקיד ראשי בהפקה מחודשת התיאטרון הלאומי של המחזה "המטבח" מאת ארנולד וסקר. ברוק זכה בפרס TMA לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "The Long and the Short and the Tall" שהועלה ב-2006 בתיאטרון ליסאום בשפילד. מדיה וקבצים בנושא טום ברוק בוויקישיתוף טום ברוק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טום ברוק, באתר AllMovie (באנגלית) טום ברוק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טום ברוק בהפקות של תיאטרון רויאל קורט "Anatol Yusef And Tom Brooke On Playing Preacher's Strangest Duo DeBlanc And Fiore". Pop Culture Now. נבדק ב-28 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Tom Brooke joins Game of Thrones". Winter is Coming. 2 באוגוסט 2012. נבדק ב-28 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Andreeva, Nellie (20 במאי 2015). "Tom Brooke Cast In AMC Pilot 'Preacher'". deadline.com. נבדק ב-28 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
ג'יין פירס

ג'יין מין אפילטון פירס (באנגלית: Jane Means Appleton Pierce‏; 12 במרץ 1806 – 2 בדצמבר 1863), אשתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס, הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1853–1857. ג'יין הייתה בתו של הכומר ג'סי אפלטון (Jesse Appleton), נשיא מכללת באודואין. לאחר מותו של אביה, עברה אמה עם המשפחה לאמהרסט שבניו המפשייר, שם פגשה ג'יין את פרנקלין פירס, שהיה אז עורך דין צעיר. אף שבני הזוג התאהבו ממבט ראשון, הם המתינו ולא נישאו עד היותה של ג'יין בת 28 (דבר נדיר באותה עת, בה גיל הנשואים הממוצע היה נמוך מ-20). ג'יין התנגדה לשאיפות הפוליטיות של בעלה, ושנאה את מגוריה בוושינגטון בזמן שבעלה היה סנטור. בנה הראשון נפטר בגיל שלוש, ובנה השני, פרנק רוברט נפטר בגיל שנתיים מטיפוס. ג'יין האשימה את העיר וושינגטון במותם של ילדיה, ולחצה על בעלה לעזוב את הפוליטיקה. בעקבות לחץ זה התפטר פירס מתפקידו כסנטור. לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בה הוענקה לפירס דרגת גנרל והוא הפך לגיבור לאומי התגוררו בני הזוג בקונקורד שבניו המפשייר, וג'יין גידלה את בנם בנג'מין, ותיארה תקופה זו של ארבע שנים בלא פוליטיקה כשנים המאושרות בחייה. בשנת 1852 נבחר פירס כמועמד המפלגה הדמוקרטית האמריקאית לנשיאות ארצות הברית. אשתו התעלפה כששמעה את החדשות, וניסתה לשכנעו לוותר על המועמדות אולם בעלה שכנע אותה כי הדבר יוכל להועיל לבנם בהמשך חייו. בעת מסע הבחירות, כאשר נסעו בני הזוג עם בנם ברכבת מאנדובר ללורנס שבמסצ'וסטס ב-6 בינואר 1853, התהפכה הרכבת. בני הזוג פירס יצאו בלא פגע אולם בנם נהרג. זמן קצר לאחר מכן הושבע פירס לנשיא ארצות הברית (ב-4 במרץ). בשל אבל בני הזוג לא נערך נשף רשמי, וג'יין סירבה להשתתף בטקס ההשבעה. לאחר מות בנה ג'יין הפכה דתית יותר והשקיעה כל זמנה בתפילות, ומיעטה למלא את תפקידיה כגברת ראשונה. עם פרישתו של פירס נסעו בני הזוג לסיור מחוץ לארצות הברית. עם תום הסיור שבו לניו המפשייר שם נפטרה ג'יין בשנת 1863 ונקברה סמוך לקבר בנם. מדיה וקבצים בנושא ג'יין פירס בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הבית הלבן ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות ג'יין פירס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יין פירס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ארץ אידית' רון

ארץ אידית' רון (באנגלית: Edith Ronne Land) היא אזור באנטארקטיקה. ארץ אידית' רון גובלת בארץ פאלמר ובארץ אלזוורת' ממערב, בארץ המלכה אליזבת מדרום, ובארץ קואוטס ממזרח. ארץ אידית' רון כללה את אזור מדף הקרח רון-פילכנר ואת האי ברקנר (האי השני בגודלו של אנטארקטיקה), כמו גם מספר איים אחרים המוקפים על ידי מדף הקרח. האזור התגלה על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948. שמה של ארץ אידית' רון ניתן לה על ידי צ'ילה. האזור נקרא על שמה של אידית' רון, שהייתה האישה הראשונה שהייתה חברה מלאה במשלחת חקר אנטארקטי. אידית' רון הייתה אשתו של קומנדר פין רון, מחיל המילואים של צי ארצות הברית, אשר הנהיג את משלחת החקר האנטארקטית רון, בין השנים 1947–1948. בשנת 1947 רון חקר אזור נרחב מדרום למדף הקרח שבלט לים וודל על שמה של אשתו. עם זאת, בין השנים 1957–1958 התברר כי מדף הקרח היה גדול משחשבו, וכולל שטחים שנחשבו בעבר כ"ארץ אידית' רון". הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים החליטה בשנת 1968 לקרוא למדף הקרח כולו על שמה של אידית' רון - הוא "מדף הקרח רון"; צ'ילה, כאמור, נתנה לאזור אחר את השם "ארץ אידית' רון". • Dee Molenaar, Robert A. Wharton, Jr., John Schutt, MOUNTAINEERING IN ANTARCTICA ארץ אידית' רון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה קורות חייה של אידית' רון מידע גאוגרפי והיסטורי פועלה של רון באנטארקטיקה מידע היסטורי על ארץ אידית' רון ועל מדף הקרח
נשיא טנזניה

נשיא טנזניה (בסוואהילי: Rais wa Jamhuri ya Muungano wa Tanzania) הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת של טנזניה. הוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של המדינה. הנשיא נבחר בבחירה ישירה על ידי הציבור לכהונה בת חמש שנים. לצידו נבחר גם סגן נשיא. הנשיא רשאי להיבחר לתקופת כהונה נוספת אחת בלבד. על פי חוקת המדינה ממנה הנשיא את ראש הממשלה – בכפוף לאישור הפרלמנט – ואת חברי הקבינט. מקום מושבו של הנשיא הוא במעון האיקולו שבעיר הבירה לשעבר דאר א-סלאם. ג'וליוס נייררה – 1964–1985 עלי חסן מוויני (אנ') – ‏1985–1995 בנג'מין מקפה (אנ') – ‏1995–2005 ג'קאיה קיקווטה (אנ') – ‏2005–2015 ג'ון מגופולי – 2015–2021 סמיה סולוהו – 2021–הווה אתר האינטרנט הרשמי של נשיא טנזניה ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא טנזניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תפילה עושה מחצה

תפילה עושה מחיצה הוא ביטוי המופיע בויקרא רבה לפיו תפילה מסייעת לאדם רק בקבלת מחצית התוצאה בה חפץ, כדברי רבי יהושע בן לוי, ובניגוד לדברי רבי יהודה, לפיו התשובה עושה מחצה והתפילה עושה כולה. עניין זה עולה גם בנדידת בני ישראל במדבר. בזכות תפילתם של בני ישראל, הם זכו לשבת י"ט שנים במדבר קדש וי"ט שנים נדודים. פני יהושע בלב אריה על פרשת וארא פרש את פנייתו של דוד המלך, ”למנצח על השמינית”, לפיו האדם מבקש סליחה שלוש פעמים - בשלוש תפילות העמידות בהם אומרים ”סלח לנו”. ולאור זאת התפילה של האדם אחרי תפילת שחרית הופכת למחצה. אחרי תפילת מנחה נותרת רביעית (מחצית מהנותרת בשחרית) ובתום תפילת ערבית נותרת שמינית. הואיל וכך, ככל שאדם ירבה בתפילה כך תגדל ישועתו. עניין זה מופיע גם בפנים יפות לפיו משה כופל בקשתו כפלים על מרים שנצטרעה. לפי ביאור של הרה"ק רבי נפתלי מרופשיץ, מסיבה זו כופלים ומבקשים שנמצא חן בעיני אלוהים ואדם (ברכות יז א). על פניו, אם נמצא חן בעיני האל, אין לאדם צורך שישא חן בעיני אדם אלא נצרכת הכפילות לוודא כי לכל הפחות תתקיים מחציתה הראשונה של הבקשה. המלצה נוספת להשלמת מחצית התפילה היא לבקשה בתוך שאר ישראל. על סמך פירוש בדרש משה על תהילים סא, שתי פרשנויות לעניין: התפילה מועילה רק עבור מידת הרחמים וכן כאשר ה' ישמע את רינת האדם, לפי הפסוק, תתקבל מלוא הבקשה. בגלות האדם זקוק לסיוע ממונים שיעלו את התפילה לשמים ולכן כוחה פוחת. הסבר אחר טוען כי טבעו של האדם לדרוש כפלים מהנצרך ולכן ממילא כשמחצית התפילה מתקבלת היא עושה חלקה. ההסבר אחרון טוען כי לתפילה שני חלקים. מחציתה הראשון ניתן בידי הקה"ב ומחצית השני ניתן על ידי האדם - המקבל אותה. כאשר האדם אינו ממלא את תפקידו כראוי בעולם, הוא הופך לכלי קיבול שאינו יכול לקבל את התוכן האלוקי לתוכו. התפילה עוזרת לאדם להפוך לכלי ראוי וכך הוא מקבל תוכנו. ויקרא רבה, פרשה י', פסקה ה'. מעין זה מופיע גם בדברים רבה, פרשה ח', פסקה א': ”אמר ר' אלעזר, רצונך לידע כחה של תפלה, אם אינה עושה כולה, חציה היא עושה”. ויקרא רבה, פרשה ז', פסקה א'; ויקרא רבה, פרשה י', פסקה ה'. פנים יפות על דברים, א', מ"ו. פנים יפות על ויקרא יג ו זכרות אבות על זמירות לש"ק, עמ' רח ב'פנים יפות' לבעל ההפלאה (פרשת תולדות) ע"פ דברי חז"ל (ברכות ל א) דרש משה, נעים זמירות ישראל, תהלים סא ב יחיאל מרדכי גורדון, נתיב ים, חב, תולדות המחבר. כמו גם, רבי אברהם המגיד מטריסק חסידים מספרים ח"ג עמ' 266 זכרונם לברכה פרלוב, חא עמ' תפב וגם רד"מ מטשורטקוב, דברי דוד, ליקוטים, עמ קה
הר לופה

הר לופה (באנגלית: Mount Lupa) הוא הר שטוח, מכוסה קרח בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. ההר ממוקם בין קרחון רומולוס וקרחון מרטין, בסמוך דרומית-מזרחית להר בלק ת'אמב, ו-9 קילומטרים ממזרח לראשו של מפרץ ריימיל. גובהו של ההר 1,625 מטרים מעל פני הים; על פי בסיס הנתונים peakbagger, מעולם לא העפילו לפסגת ההר. ההר נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל. ההר נסקר בשנית בין השנים 1948–1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. שמו של ההר ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. השם ניתן בעת שניתנו שמם של קרחון רומולוס וקרחון רמוס. השמות מקורם בסיפור מהמיתולוגיה הרומית על רומולוס ורמוס - תאומים שזאבה (בלטינית: "לופה") הניקה אותם. מוצאו של קרחון רמוס סמוך למוצאו של קרחון רומולוס (קרחונים תאומים), ושניהם נובעים ממדרונות הר לופה. קרחון רומולוס קרחון רמוס הר לופה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר לופה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה הר לופה באתר peakbagger הר לופה באתר mountainplanet מידע גאוגרפי והיסטורי בזססיס הנתונים peakbagger לפסגות אנטארקטיקה
Uno

Uno (בעברית: אחד) הוא שיר באנגלית וספרדית, שנכתב והולחן על ידי ויקטור סיבירנין, דניס צוקרמן ואיליה פרוסקין ובוצע על ידי ליטל ביג. ב-12 במרץ 2020 השיר נחשף כשיר הרוסי לאירוויזיון 2020 בתוכנית טלוויזיה בערוץ הראשון של רוסיה. עם למעלה מ-171 מיליון צפיות, Uno הוא השיר הנצפה ביותר בערוץ היוטיוב של תחרות האירוויזיון. מידע על היצירה "Uno" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Uno" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Uno" באתר Genius סרטון השיר "Uno" באתר יוטיוב מידע על השיר "Uno" באתר iTunes מידע על השיר "Uno" באתר ספוטיפיי Russia: Little Big release Eurovision 2020 entry “Uno”, יורוויז'נרי, 12 במרץ 2020 ערוץ היוטיוב של תחרות האירוויזיון ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי דנמרק – דרום אפריקה

יחסי דנמרק–דרום אפריקה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לדרום אפריקה. דנמרק הייתה תומכת חזקה מאוד בתנועה נגד האפרטהייד. המלכה מרגרט השנייה ביקרה בדרום אפריקה ב-1996. הנשיא נלסון מנדלה ביקר בדנמרק בשנת 1999. לדנמרק הייתה תמיד תוכנית לשיתוף פעולה בפיתוח פעילה מאוד עם דרום אפריקה משנות ה-60, שהוחלפה לתוכנית סיוע משנת 1995. דנמרק סייעה ב-4 מיליארד כתר דני. דנמרק נותרה תומכת חזקה ב-NEPAD. הסחר בין דרום אפריקה לדנמרק גבר מאז 1994. דנמרק מספקת עזרה לדרום אפריקה מאז אותה תקופה. קשרי תרבות בין דרום אפריקה לדנמרק נקבעים בין השאר בפורומים, בחברה הדנית בדרום אפריקה ובאיגוד העסקים הנורדי-דרום אפריקני. דנמרק מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה. דרום אפריקה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן. "Minister Maite Nkoana-Mashabane meets Danish Development Cooperation Minister", 11 June 2009 Danish embassy in Pretoria South African embassy in Copenhagen
יחסי דנמרק–צ'ילה

יחסי דנמרק–צ'ילה מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין צ'ילה לדנמרק. היחסים בין המדינות מתוארים כ"ידידותיים" ומצוינים. שתי המדינות חתמו על הסכם סחר ב-4 בפברואר 1899. ב-23 בדצמבר 1931 נחתם הסכם התיישבות והסכם פיוס בין צ'ילה לדנמרק. בשנת 1965 נחתם הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכני. המועצה העסקית הצ'ילאית-דנית הוקמה בשנת 2004. המועצה נוצרה עבור נציגי העסקים שעבדו בצ'ילה ובדנמרק. בשנת 2009, צ'ילה ייצאה בשווי 840 מיליון DKK לדנמרק, ואילו דנמרק ייצאה לצ'ילה בשווי 645 מיליון DKK. בשנת 2010 השקיעה חברת Vestas הדנית 250 מיליון דולר בטאלינאי אוריינטה, צ'ילה. שני נשיאי צ'ילה, פטריסיו איילווין, ואדוארדו פריי רואיס-טאגלה ביקרו בדנמרק במהלך כהונתם. ב-26 בינואר 2004 ביקר בדנמרק נשיא צ'ילה, ריקארדו לאגוס. צ'ילה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן. דנמרק מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו. מדיה וקבצים בנושא יחסי דנמרק–צ'ילה בוויקישיתוף Government of Chile. "Commercial relations between Chile and Denmark" (בדנית). אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2009. נבדק ב-6 במרץ 2011. {{cite web}}: (עזרה) The Consolidated treaty series, volume 200. Oceana Publications. 30 ביוני 1969. p. 1. נבדק ב-18 בדצמבר 2011. {{cite book}}: (עזרה) Board of Trade journal 60. University of Michigan. 1908. נבדק ב-22 בפברואר 2011. Treaty of Commerce and Navigation between Denmark and Chile, signed at Berlin on 4th February 1899 {{cite book}}: (עזרה) "Danmarks traktater". Johannes Heinrich Schultz. Johannes Heinrich Schultz. 1933. נבדק ב-6 במרץ 2011. {{cite web}}: (עזרה) United Nations Treaty Series (1971). "Agreement between Denmark and Chile on scientific and technical cooperation" (PDF). p. 7. נבדק ב-18 בדצמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Chilean-Danish Business Council". Danish embassy in Santiago, Chile. אורכב מ-המקור ב-19 ביולי 2011. נבדק ב-22 בדצמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Landefakta Chile" (בדנית). אורכב מ-המקור ב-13 ביולי 2009. נבדק ב-18 בדצמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Danes to invest in Latinamerica's largest wind farm in northern Chile". MercoPress. 12 ביולי 2010. נבדק ב-18 בדצמבר 2011. {{cite news}}: (עזרה) "Vestas starts construction of own development project for 100 MW in Chile". Vestas. 15 בספטמבר 2011. נבדק ב-18 בדצמבר 2011. {{cite news}}: (עזרה) "President Lagos visits Denmark". LO, The Danish Confederation of Trade Unions (בדנית). LO, The Danish Confederation of Trade Unions. אורכב מ-המקור ב-19 ביולי 2011. נבדק ב-6 במרץ 2011. {{cite web}}: (עזרה) Government of Chile. "Chilean embassy in Copenhagen, Denmark". Ministry of Foreign Affairs (Chile) (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-2011-03-11. נבדק ב-6 במרץ 2011. {{cite web}}: (עזרה) Government of Denmark. "Danish embassy in Santiago, Chile". Ministry of Foreign Affairs (Denmark) (בדנית and ספרדית). Ministry of Foreign Affairs (Denmark). אורכב מ-המקור ב-19 ביולי 2011. נבדק ב-6 במרץ 2011. {{cite web}}: (עזרה)