ברוך צ'מרינסקי

ברוך צֶ'מֶרינסקי (ז' באלול תרמ"ט, 3 בספטמבר 1889 – י' בניסן תש"ו, 11 באפריל 1946) היה במאי, שחקן, דרמטורג ומתרגם לתיאטרון. בשנות השלושים והארבעים היה, לצד צבי פרידלנד, אחד משני הבמאים העיקריים של תיאטרון הבימה. צ'מרינסקי נולד בשנת 1889 במוראפה (אוק') שבפודוליה, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). למד ציור בבית ספר באודסה. עבד בתור מורה בגימנסיה העברית בעיר ויניצה (1917–1919) והעלה ביחד עם תלמידיו הצגות בשפה העברית. באותה עת שיחק וביים בלהקות חובבים ביידיש והופיע איתן ברחבי פודוליה; חלק מההצגות היו עיבודים שעשה לסיפורים של שלום עליכם. כיהן כיושב ראש אגודת השחקנים היהודיים בעיירה ויניצה (1918–1920). הוא התקבל להבימה במוסקבה וב-1920 צורף לקולקטיב. נבחר לגלם את דמותו של מאיר, שמש בית המדרש בהצגה "הדיבוק". מכיוון שהיה בקיא בתנועת החסידות, נבחר לשמש כעוזרם של הבמאים אלכסיי דיקי (אנ') בהצגה "האוצר" ובוריס וורושילוב בהצגה "הגולם". ביוני 1927 כשהתגלע הפילוג בהבימה, הנהיג את קבוצת הרוב בתיאטרון ביחד עם אהרן מסקין וחנה רובינא, שעברה לברלין, מתוך כוונה להשתקע בארץ ישראל. בשנת 1928 עלה עם הלהקה לארץ ישראל. במחצית השנייה של שנות העשרים כתב בעיתונים ביידיש שראו אור בקובנה, בוורשה ובריגה. ההצגה הראשונה שביים הייתה "כבלים", פרי עטו של ה. לייוויק. המחזה הועלה לראשונה בשנת 1930 בתיאטרון היידי האמנותי בניו יורק, בניהולו של מוריס שווארץ, שגם ביים את ההצגה. ההצגה רצה 126 פעמים וזכתה לאהדת הביקורת. צבי פרידלנד וברוך צ'מרינסקי העלו במשותף בשנת 1933 את המחזה "עמך" על-פי יצירתו של שלום עליכם "דאס גרויסע געווינס" ('הזכייה הגדולה'), בעיבודו של עליכם ובתרגומו של י"ד ברקוביץ'. ההצגה זכתה להצלחה קופתית ורצה 135 פעמים. חיים נחמן ביאליק שיבח מאוד את ההצגה, מכיוון שהיא שימרה את אוצר היידיש בלשון העברית. לעומת זאת מבקר התיאטרון י"ס ביקר את ההצגה, על שהיא משמרת את הגלות, שהאידאולוגיה הציונית ניסתה להשתחרר ממנה (רעיון "שלילת הגלות"). עד קום המדינה רוב המחזות שנכללו ברפרטואר של הבימה נכתבו במקור ביידיש ועסקו בהווי השטעטל. ב-1943 עלתה ההצגה "טוביה החולב" בבימויו של צ'מרינסקי, היא רצה 260 פעמים ובכך הייתה לאחת מההצגות הבימה בעלות ההצלחה הקופתית הגדולה ביותר עד קום המדינה. לפני כן ביים גם את "כבלים" (1931) ו"מי האיש" מאת לייוויק (1939) ואת "אלוהים, אדם ושטן" מאת יעקב גורדין (1943). צ'מרינסקי ביים גם מספר הצגות המבוססות על סיפורי התנ"ך. מתוכן היחידה שנחלה הצלחה אמנותית וקופתית הייתה "מיכל בת שאול" מאת אהרן אשמן. בתפקידים הראשיים כיכבו חנה רובינא בתפקיד מיכל ואהרן מסקין בתפקיד שאול. צ'מרינסקי ביים בסך הכל עשרים הצגות (בשנים 1931–1943) וגילם עשרים ושמונה תפקידים. לימד בסטודיה של צבי פרידלנד וישב בהנהלת התיאטרון. חוקרת התיאטרון דורית ירושלמי מסכמת את דרכו בבימוי: "ביצירתו הבימתית של ברוך צ'מרינסקי, שחקן, במאי ודרמטורג, היה משהו אישי המבטא חוויה של הגירה ושל זיכרונות מתרבות התיאטרון היהודי המזרח-אירופי. צ'מרינסקי לא ויתר על הנוף הפנימי שלו, על עולמו הרוחני ועל ובוודאי לא על אהבתו הרבה ליצירתו של שלום עליכם ועל אמונתו שיש להעלותה על הבמה. בדרכו שלו הוא יישם את השקפתו של חיים נחמן ביאליק, שסבר שצריך לשמר בשפה העברית נכסי תרבות שנכתבו ביידיש. בתור במאי הוא הבליט את התיאטרליות של הסיפורים שעיבד לבמה והתכתב אמנותית עם מודל התיאטרון של אברהם גולדפדן אגב ביסוס הפרקטיקה של עיבוד סיפורת לבמה. הוא עבד עם שחקנים ועם שחקניות מהמעגל השני והשלישי של חברי הלהקה ולאו דווקא עם כוכבי התיאטרון. מתוך כך הוא אפשר להם לשכלל את יכולותיהם, לבטא את עצמם ובוודאי העצים את מעמדם כשחקנים." שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "עמך", אותה ביים ביחד עם צבי פרידלנד (1932). הוא גילם את דמותו של שימלי סורוקר, חייט עני, שחלומו לזכות בהגרלה הגדולה. הוא זוכה בפרס הגדול, אולם מתברר שחלה טעות והוא לא זכה בפרס. בתחילה הוא נתקף יאוש, אך לאחר מכן הוא מתאושש ושב לאיתנו. גילם את דמותו של הרב גבריאל המקובל בהצגה "היהודי זיס", בבימויו של פרידלנד (1933). שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "החולה המדומה" מאת מולייר, בבימויו של לאופולד לינדטברג, בה גילם את דמותו של ארגן ההיפוכונדר (1934). באותה שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "מעשה כשפים" מאת שלום עליכם, אותה גם ביים (1934). הוא גילם את דמותו של החייט האביון שמעון-אלי ואשתו ציפה-ביילה-רייזה (תמימה יודלביץ) החולמים לזכות קצת באושר. שיחק בהצגה "האנוסים" מאת מקס צוייג, בבימויו של פרידלנד. בה גילם את דמותו של רבם של האנוסים, יוסף גלנטי. שיחק בתפקיד בנימין בהצגה "מסעות בנימין" מאת מנדלי מוכר ספרים שביים (1937). הוא כתב בעיתון "דבר" תחת שם העט "בן בית". כמו כן כתב בכתב העת "כתובים". היה בקיא היטב בשפות עברית, רוסית ויידיש. ברוך צ'מרינסקי היה נשוי לדבורה. הלך לעולמו בשנת 1946, בגיל 57, חשוך ילדים. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. לאחר מותו הפכה אלמנתו את חדר עבודתו בדירתם שבקומה השנייה ברח' גורדון 36 למוזיאון צנוע המוקדש לפועלו; בקומת הקרקע הוקם אולפן לציור על שמו, שהיה מסונף למחלקת התרבות של מועצת פועלי תל אביב; וכן גלריה לאמנויות ("גלריה צ'מרינסקי"). על שמו נקרא רחוב בתל אביב. אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית. דבורה צ'מרינסקי, אהרן אשמן, גרשון חנוך ואברהם ברץ (עורכים), ספר צ'מרינסקי – דרך היצירה של במאי עברי: ליום השנה למות ברוך צ'מרינסקי, אמן הבימה העברית (י' ניסן תש"ו–תש"ז), תל אביב: לעם, תש"ז 1947. שלמה שנהוד (עריכה ותרגומים), ספר צ’מרינסקי: פעילותו של איש הבימה; תל אביב: המנורה, תשכ"ז. (לשנת העשרים ואחת לפטירת ברוך צ'מרינסקי; דברים משלו ועליו) דורית ירושלמי, דרך הבימוי – על במאים בתיאטרון הישראלי, כנרת זמורה-ביתן דביר, תשע"ג 2013. עמ' 14, 44, 49, 52, 54 (הע' 4), 56, 57, 58 (הע' 20), 59, 61, 87-62, 97-96, 98, 119, 135, 202, 330 (הע' 124), 550, 551, 552. מדיה וקבצים בנושא ברוך צ'מרינסקי בוויקישיתוף ברוך צ'מרינסקי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב דוד תדהר (עורך), "ברוך צ'מרינסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1384 ברוך צ'מרינסקי באתר מוזיאון ארכיון הבימה ב. צמרינסקי, הצופה, 12 באפריל 1946 ברוך צ'מרינסקי, משמר, 12 באפריל 1946 א. ש. יוריס, ב. צ'מרינסקי: (שנה למותו), דבר, 31 במרץ 1947 מידע על ברוך צ'מרינסקי בקטלוג הספרייה הלאומית ג. חנוך, השחקן כסופר, דבר, 31 במרץ 1947, המשך (מתוך ההקדמה ל"ספר צ'מרינסקי") מכס ברוד, פנקס קטן | עם זכר ברוך צ'מרינסקי, דבר, 26 באפריל 1951 ר. עזריה, ספרא וסייפא | באו להתייחד עם זכרו: עשור למות ברוך צ'מרינסקי, מעריב, 23 במרץ 1956 ב. צ'מרינסקי: 10 שנים למותו, דבר, 30 במרץ 1956 ד"ר א. פוירשטיין, ברוך צ'מרינסקי: (עשר שנים למותו), הצופה, 29 ביוני 1956 ברוך צ'מרינסקי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ברוך צ'מרינסקי, בארכיון הבימה דורית ירושלמי, דרך הבימוי – על במאים בתיאטרון הישראלי, כנרת זמורה-ביתן דביר, תשע"ג 2013, עמ' 57. ירושלמי, דרך הבימוי, עמ' 56. ירושלמי, דרך הבימוי, עמ' 551. ברוך צ'מרינסקי למנוחת עולמים, דבר, 14 באפריל 1946. בשכונת "הבימה", מול דירתה של חנה רובינא (שלמה בר-שביט, הנשמה התשיעית, לוד: זמורה-ביתן, תשס"א 2001, עמ' 86. ד"ר מ. א. קלרמן, ביקור בחדרו של ב. צ'מרינסקי, דבר, 3 בינואר 1947; י. מ. ניימן, מוזיאון צ'מרינסקי, דבר, 1 באפריל 1947; א. קלרמן, פתיחת "אולם צ'מרינסקי": שנתיים למותו, על המשמר, 20 בפברואר 1948; –ן, אזכרה אמנותית לברוך צ'מרינסקי, דבר, 27 בפברואר 1948; וכן רותי בן-שאול, דליה מגנט, 'רחוב גורדון 36', פה גר: עיר בעקבות אמניה, תל אביב: עיריית תל אביב-יפו, תש"ע 2009, עמ' 166. מדריך הרחובות באתר עיריית תל אביב-יפו ארכיון אוסף ברוך צ'מרינסקי., בספרייה הלאומית סקירה: מ. א. קלרמן, "ספר צ'מרינסקי", דבר, 15 באוגוסט 1947.