laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'אן-מארי דגוט

גנרל של דיוויזיה ז'אן-מארי ז'וזף דגוט (בצרפתית: Jean-Marie Joseph Degoutte;‏ 18 באפריל 1866 – 31 באוקטובר 1938) היה מפקד בכיר בצבא צרפת אשר פיקד על הארמייה השישית במלחמת העולם הראשונה, ולאחר המלחמה היה מאבות קו מאז'ינו. דגוט נולד ב-18 באפריל 1866 למשפחת איכרים במחוז רון שהשתייך אז לקיסרות הצרפתית השנייה. ב-7 במרץ 1887, הוא התגייס לצבא צרפת והוצב ברגימנט התותחנים ה-30. ב-1888 למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וב-1890 סיים אותה במקום התשיעי מתוך 435 במחזורו. בין השנים 1891-1894 הוא הוצב בגדוד זואבים בתוניסיה. בשנת 1895 הוא הגיש בקשה להצטרף אל המשלחת השנייה למדגסקר, אולם נדחה. הוא לא ויתר, והתגנב לספינה אזרחית של מסדר הישועים עד מדגסקר. ב-1896 הוחזר לתוניסיה והועלה לדרגת קפטן. בין 1899-1901 שרת בסין. ב-21 במרץ 1911 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וקיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-163. הרגימנט שלו נחת בקזבלנקה במהלך משבר אגאדיר באותה שנה. שנות השירות שלו ברחבי העולם, הביאו לכך שהוא ידע שפות רבות. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה דגוט מפקד רגימנט הרגלים ה-163. הרגימנט שלו לחם בכמה קרבות שוליים בחזית המערבית, בתחילה כחלק מהדיוויזיה ה-44 ולאחר מכן מהדיוויזיה ה-76. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת קולונל, ומונה לראש מטה הקורפוס ה-4. הוא השתתף עם הקורפוס בקרב אלברט ובקרב שמפאן השני. על חלקו בזה האחרון, קיבל ב-10 באפריל 1915 דרגת קצין בלגיון הכבוד. ב-25 במרץ 1916 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, וב-3 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה המרוקאית. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום וקרב ורדן, וב-9 במאי 1917 הועלה לדרגת מפקד בלגיון הכבוד. ב-1 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-21, וב-1 בנובמבר הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. הוא לחם עם הקורפוס במהלך הקרב השלישי על האן, וב-10 ביוני 1918 מונה למפקד הארמייה השישית, ופיקד עליה במהלך הקרב השני על המארן ומתקפת מאה הימים. ב-11 בספטמבר של אותה שנה פורקה הארמייה. כאשר נחתמה שביתת הנשק, היה דגוט אחראי על ניסוח תנאי חוזה ורסאי. ב-29 בדצמבר 1918, הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. באוקטובר 1919 מונה למפקד כוח הכיבוש הצרפתי בריינלנד, ובינואר 1920 הצטרף למועצה העליונה למלחמה. ב-1923, בעקבות כישלונה של רפובליקת וויימאר לעמוד בתשלומי הפיצויים שהושתו עליה לאחר המלחמה, הוביל דגוט את הכוחות הצרפתיים שכבשו את חבל הרוהר. על חלקו בכיבוש הרוהר קיבל דגוט את הצלב הגדול של לגיון הכבוד. הכוחות הצרפתיים נשארו ברוהר עד 1925. דגוט היה אחד מהאבות הרעיוניים של קו מאז'ינו, אשר נועד לאבטח את הגבול הצרפתי מפני פלישה גרמנית בעתיד. ב-1925 הוא קיבל פיקוד על הקו האלפיני - קו ביצורים דומה לקו מאז'ינו אשר נועד לאבטח את הגבול הצרפתי-איטלקי. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-מארי דגוט בוויקישיתוף ז'אן-מריה דגוט (בצרפתית)
סיטרואן GS

סיטרואן GS (בצרפתית: Citroën GS) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי חברת סיטרואן הצרפתית בין השנים 1970–1986. הדגם עבר מתיחת פנים בשנת 1979 ונקרא סיטרואן GSA (יוצר משנת 1979–1986). סך הכל יוצרו 1,896,742 יחידות מדגם ה-GS, ו-576,757 יחידות מדגם ה-GSA. הסיטרואן GS הורכבה בצרפת, צ'ילה, אינדונזיה, מוזמביק, פורטוגל, ספרד, דרום אפריקה, תאילנד, סלובניה וזימבבואה. הסיטרואן GS אופיינה במערכת הידראולית מרכזית ומערכת הידרו פנאומטית מתקדמת, שנלקחה מדגם ה-סיטרואן DS. בשנת 1971 זכתה הסיטרואן GS, במקום הראשון בתחרות מכונית השנה באירופה. בשנת 1973 יוצרה גרסת מנוע הונקל, המפיק 106 כ"ס. הגרסה נקראה Citroën GS Birotor. מגרסה זו יוצרו 847 יחידות בלבד. 4 דלתות סדאן 5 דלתות הצ'בק 5 דלתות סטיישן 3 דלתות ואן סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1974 סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1978 סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1974 סיטרואן GSA סיטרואן GS GSA, גרסת סטיישן, 5 דלתות סיטרואן GS, סטיישן, 3 דלתות מנוע סיטרואן GS סיטרואן GSBirotor, שנת 1975, מבט לתא הנהג ו-לוח מחוונים סיטרואן GS Pallas, שנת 1977 סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1976, סטיישן סיטרואן סיטרואן GS בי רוטור סיטרואן DS מכונית השנה באירופה מדיה וקבצים בנושא סיטרואן GS בוויקישיתוף
איל גובר

איל גובר (נולד ב-3 במרץ 1953) הוא גונדר בדימוס בשירות בתי הסוהר. במהלך שירותו כיהן בתפקידים שונים בהם ראש אגף האסיר, מפקד בית סוהר איילון, ראש המחלקה לחינוך, טיפול ושיקום, מדריך במכללה לביטחון לאומי, ראש מנהל משאבי אנוש, מפקד בית הספר הארצי לקצינים וסוהרים, ונוספים. נכון ל-2021, הוא מרצה במכללה האקדמית בית ברל, חבר בהנהלת קבוצת המומחים לשלום ולביטחון ומעת לעת משמש כפרשן בכיר לענייני כליאה, אסירים ושב"ס. איל גובר נולד ב-1953 והיה לבן הראשון בקיבוץ ניר יצחק אשר הוריו, סמדר וירח גובר, היו ממקימיו. גובר גדל בבת-ים. כנער היה חבר בתנועת השומר הצעיר, היה אתלט מצטיין ואלוף ישראל לגילאי קדטים במרוצי שדה לשנת 1970. ב-1971 התגייס לקורס חובלים בחיל הים ושירת כקצין ימי בספינות טילים עד לשחרורו ב-1976. במהלך לימודיו האקדמיים עבד כמדריך חבורות רחוב בשכונת ג'סי כהן בחולון במסגרת קידום נוער ובהמשך התמנה למנהל היחידה לקידום נוער בעירית הרצליה. תחושת השליחות החברתית הובילה את גובר להתגייס לשירות בתי הסוהר בשנת 1987. במהלך שירותו מילא גובר שורה ארוכה של תפקידים, בהם, ראש מחלקת הדרכה, מפקד כלא אייל, ראש המחלקה לחינוך, טיפול ושיקום, ממונה על עבודות שירות, סגן מפקד בית מעצר ניצן, ראש ענף השירות הסוציאלי, ראש ענף הכשרה מקצועית. ב-1997 התמנה למפקד בית סוהר איילון, ולאחר שנתיים בתפקיד יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי. ב-1999 התמנה למפקד בית הספר הארצי לקצינים ולסוהרים, ב-2001 שימש כראש מנהל משאבי אנוש, בין השנים 2004 ל-2007 שימש כמדריך במכללה לביטחון לאומי, משנת 2008 ועד לפרישתו כיהן כראש אגף האסיר בשב"ס. ב-2012 פרש גובר משב"ס בדרגת גונדר (דרגה מקבילה לאלוף בצה"ל). מאז פרישתו ועד היום גובר מרצה במכללה האקדמית בית ברל בתחומי קרימינולוגיה, טיפול בנוער ומניעת עבריינות, ותורת הענישה; חבר בהנהלת קבוצת המומחים לשלום ולביטחון (המועצה לשלום ולביטחון) וחבר בהנהלת עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי. גובר משמש דרך קבע כפרשן בטלוויזיה, ברדיו ובעיתונות לענייני כליאה, אסירים ושב"ס. גובר הוא בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית (במסלול תקון) מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בעבודה סוציאלית (התמחות בניהול ובטיפול קבוצתי) מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני נוסף במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. נשוי למאיה ואב לרוני ולגיל.
יחיאל בן אורי

רבי יחיאל ברבי אורי (ד'תתק"ע, 1210 - כ"א בתשרי ה'כ"ד, 26 בספטמבר 1263) היה רב מגדולי יהדות אשכנז, פוסק הלכה ומקובל בסגנון חסידי אשכנז, שנודע במיוחד כאביו של הרא"ש. לא נותרו אודותיו פרטים רבים, אך ידוע שהיה רבו הראשון של בנו רבי אשר בן יחיאל (הרא"ש), שנודע לימים כאחד מגדולי פרשני התלמוד והפוסקים וכבעל השפעה מכרעת על עיצוב ההלכה היהודית. הרא"ש מספר כי הוא צאצא של הראב"ן. בשל כך, כתב החיד"א כי ייתכן שרבי יחיאל היה חתנו של הראב"ן למרות פער השנים ביניהם, אך הדעה המקובלת היא שהיה חתן של אחד מצאצאיו. לדעת אביגדור אפטוביצר כלל אין מדובר בראב"ן זה. בשמו נקשרו אגדות מופת, חלקן לוקטו בידי חיד"א בספרו "שם הגדולים". על שמו נקרא נכדו רבי יחיאל בן הרא"ש. שלושת בניו של רבי יחיאל, היו רבנים גדולי תורה: רבי חיים בן יחיאל - רבו של אחיו הרא"ש, וחברו של מהר"ם מרוטנבורג רבי אשר בן יחיאל - הרא"ש רבי אליעזר בן יחיאל חתנו הוא רבי אלעזר הכהן אביו של רבי משה מחבר 'ספר חסידים - המשכיל' בן נוסף נפטר בחיי אביו, בהיותו ילד. כתב ספר "על עסק התורה". דוד הלחמי, רבי יחיאל ברבי אורי (אבי הרא"ש), בתוך: חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, עמ' ג. רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, ה, תשל"ח, פריט 1965 יחיאל בן אורי (1210-1263), דף שער בספרייה הלאומית לפי מכתב נכדו רבי יהודה בן הרא"ש, מצוטט אצל חיד"א, שם הגדולים, א, קצט. ערך ראב"ן. שם הגדולים, א, קצט. ערך ראב"ן. שלום אלבק, הקדמה לראב"ן. מבוא לספר הראבי"ה עמ' 51. רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, ה, תשל"ח, פריט 2026. הוא נפטר בגיל צעיר, ואחיינו רבי יהודה בן הרא"ש כתב שהיה גדול בתורה כמו שני אחיו הגדולים. ראו: רפאל הלפרין, אטלס עץ חיים, ה, תשל"ח, פריט 2006. שו"ת הרא"ש כלל כז סימן א.
מנקנט

מֶנְקֶנְט (נקרא גם θ (תטא) בקנטאור וכן גליזה 539 או LHS 2858) הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים קנטאור והוא גם הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה שניתן לראות מהמזרח התיכון ומאירופה. הכוכב נמצא בחלק הצפוני של קבוצת קנטאור, ושמו הוא קיצור ושיבוש של השם בערבית "אל-מנקיבּ אל-קנטוריס" (ألمنكب ألقنتوس) שפירושו הכתף של הקנטאור. מנקנט הוא ענק כתום עם סיווג ספקטרלי K0 III במרחק של כ-60 שנות אור ממערכת השמש ובהירות נראיתו היא מדרגה 2.05. מסתו גדולה בקצת יותר מפעמיים מסת השמש ורדיוסו גדול מעט יותר מפי 10 מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו היא כ-4,900 קלווין והוא מאיר בעוצמה של למעלה מפי 40 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך הטמפרטורה הנמוכה שלו גורמת לכך שחלק משמעותי מקרינתו היא בתחום התת-אדום, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 60 מעוצמת ההארה של השמש. מנקנט נמצא בשלב מתקדם של התפתחותו והוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן לאחר שהמימן שבליבתו אזל. לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כשלושת רבעי שניית קשת בשנה, ששקולה למהירות משיקה של כ-65 קילומטר בשנייה. לעומת זאת, מהירותו הרדיאלית נמוכה בהרבה, כ-1.3 קילומטר בשנייה בלבד, כך שהכוכב נע כמעט בניצב לקו הראייה אליו, ולמרות שהוא נמצא קרוב יחסית למערכת השמש, הוא כנראה לא נוצר בסביבתה אלא חולף בסמוך. מנקנט באתר של ג'ים קלר מנקנט, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים SIMBAD:Menkent L. E. Pasinetti Fracassini, L. Pastori, S. Covino & A. Pozzi: θ Centauri, Catalogue of Apparent Diameters and Absolute Radii of Stars - Third edition (2001) (קוטר זוויתי בשניות קשת, תורגם לרדיוסי שמש על ידי המרה לרדיאנים, הכפלה במרחק בקילומטרים וחלוקה בפעמיים רדיוס השמש בקילומטרים) K. L. Jones, R. D. Robinson, O. B. Slee & R. T. Stewart: Spectroscopic investigation of cool giants and the authenticity of their reported microwave emission, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, vol. 256, no. 3, p. 538 (1992) (לוג תאוצת פני השטח (log g), הומר למסה באמצעות המשוואה g = m r 2 {\displaystyle g={\frac {m}{r^{2}}}} בעזרת הרדיוס) K. L. Jones, R. D. Robinson, O. B. Slee & R. T. Stewart: Spectroscopic investigation of cool giants and the authenticity of their reported microwave emission, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, vol. 256, no. 3, p. 538 (1992) W. J. Luyten: LHS 2858, LHS Catalogue, 2nd Edition (1979)
סייג'י אוזאווה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא Ozawa. סייג'י אוזאווה (יפנית: 小澤 征爾;‏ 1 בספטמבר 1935 – 6 בפברואר 2024) היה מנצח יפני. בלט במיוחד בפרשנותו ליצירות רחבות יריעה משלהי התקופה הרומנטית. אוזאווה נולד בהוטן (שניאנג), מנצ'וריה. למד בבית הספר למוזיקה טוהו בטוקיו ולאחר סיום לימודיו בשנת 1959 יצא לאירופה להמשיך שם בהשתלמות. שארל מינש לקח את אוזאווה לארצות הברית לשיעורים במרכז המוזיקה בברקשייר (כיום טנגלווד). הוא זכה במלגת לימודים אצל הרברט פון קאראיין והפילהרמונית של ברלין, ובשנת 1961 מינה אותו ליאונרד ברנשטיין לעוזר מנצח בפילהרמונית של ניו יורק. בין השנים 1965 ו-1970 היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של טורונטו, משנת 1969 עד שנת 1976 של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ומ-1973 עד 2002 של בתזמורת הסימפונית של בוסטון. אוזאווה היה גם מליץ יושר למוזיקה של המאה העשרים וניצח על השמעות בכורה של כמה וכמה יצירות, ביניהן סימפוניית סן פרנסיסקו של גיאורגי ליגטי בשנת 1975 והאופרה פרנציסקוס הקדוש מאסיזי של אוליבייה מסייאן ב-1983. בין השנים 2002–2010 אוזאווה כיהן כמנהל המוזיקלי של האופרה של וינה. ב-1 בפברואר 2006 הודיעה האופרה, כי אוזאווה נאלץ לבטל את כל התחייבויותיו כמנצח לשנת 2006 עקב מחלה, שפגעה כנראה גם בראייתו. הוא חזר לדוכן המנצחים בטנגלווד ב-7 באוגוסט 2006. ב-6 בפברואר 2024 סייג'י אוזאווה הלך לעולמו. "Seiji: An Intimate Portrait of Seiji Ozawa" (Hardcover) by Lincoln Russell (Illustrator), Caroline Smedvig (Editor) ISBN 0-395-93943-7 מדיה וקבצים בנושא סייג'י אוזאווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סייג'י אוזאווה (ביפנית) סייג'י אוזאווה, ברשת החברתית פייסבוק סייג'י אוזאווה, ברשת החברתית אינסטגרם סייג'י אוזאווה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סייג'י אוזאווה, באתר AllMovie (באנגלית) סייג'י אוזאווה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סייג'י אוזאווה, באתר ספוטיפיי סייג'י אוזאווה, באתר Last.fm (באנגלית) סייג'י אוזאווה, באתר AllMusic (באנגלית) סייג'י אוזאווה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סייג'י אוזאווה, באתר דיזר סייג'י אוזאווה, באתר Discogs (באנגלית) סייג'י אוזאווה, באתר Songkick (באנגלית) סייג'י אוזאווה, באתר Genius סייג'י אוזאווה, באתר אמזון מיוזיק ביוגרפיה של אוזאווה באתר של חברת נאקסוס (באנגלית) סייג'י אוזאווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אילאיל שחר

אילאיל שחר (נולדה ב-15 באפריל 1975) היא עיתונאית ישראלית ששימשה כראש מחלקת החדשות והכתבת המדינית בגלי צה"ל. במרץ 2020 הצטרפה לכאן 11 כסגנית מנהל חטיבת החדשות של התאגיד, ברוך שי. שחר נולדה בירושלים וגדלה בכפר סבא. היא החלה את דרכה בתקשורת בחטיבת דובר צה"ל. עם שחרורה מהצבא למדה תואר ראשון בכלכלה ותקשורת ותואר שני בייעוץ ארגוני ואסטרטגיה במסגרת לימודי מנהל עסקים באוניברסיטה העברית. בשנת 1999 הצטרפה למקומון הירושלמי "כל הזמן", השייך לרשת מקומוני "מעריב", בתפקיד כתבת חינוך. שנה לאחר מכן הצטרפה לעיתון היומי של "מעריב", ככתבת חינוך ובשנת 2002 החלה בתפקידה ככתבת המדינית של העיתון. בשנת 2006 עברה לגלי צה"ל, שם מונתה לכתבת המדינית. לקראת הבחירות של שנת 2015 החלה לכתוב טורים באתר nrg. לדברי אלעד טנא, שהיה עורך nrg, שחר צורפה ל"מעריב" כחלק ממהלך שמטרתו לגוון את השיח ולהעניק ייצוג רחב יותר לנשים באתר. משמשת כפרשנית בערוצים שונים, ומפרסמת טורי דעה בבמות תקשורתיות שונות. בינואר 2017 מונתה לראש מחלקת החדשות בגלי צה"ל. במרץ 2020 הצטרפה לכאן 11 כסגנית מנהל חטיבת החדשות של התאגיד. כמו כן היא משמשת כמגישה מחליפה של התוכנית "הבוקר הזה" בכאן ב. שחר נשואה לעיתונאי יהונתן ליס ואם לשני בנים. מתגוררת בשכונת עין חמד במבשרת ציון. אילאיל שחר, ברשת החברתית פייסבוק אילאיל שחר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אילאיל שחר באתר גלי צה"ל אילאיל שחר, הסית או לא? נתניהו שוב יצא נשכר מהוויכוח סביב רצח רבין, באתר nrg אריאל שנבל, ‏אראל סג"ל, עירית לינור ונתניהו: ראש מחלקת החדשות בגל"צ מדברת לראשונה, בעיתון מקור ראשון, 27 במרץ 2018 עומר חימי, אילאיל שחר עוברת לגלי צה"ל, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2005 אלכסנדר כץ, נערכים לבחירות: הכתבת המדינית של גל"צ אילאיל שחר תכתוב גם עבור NRG, באתר אייס, 21 בדצמבר 2014 יערית אלבז, ‏הכירו: נשות התקשורת המשפיעות ביותר, באתר כיכר השבת אילאיל שחר עוזבת את גלי צה"ל ועוברת לתאגיד "כאן" - כלכלה, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד הבוקר הזה_אילאיל שחר, באתר www.kan.org.il/radio אילאיל שחר ליס, באתר מעוז.
פרנצ'סקו גבאני

פרנצ'סקו גבאני (באיטלקית: Francesco Gabbani; נולד ב-9 בספטמבר 1982) הוא זמר וכותב איטלקי. ב-2016 זכה בפרס הזמר החדש הטוב ביותר בפסטיבל סן רמו עם השיר "אמן" (איטלקית: "Amen"). שנה לאחר מכן זכה בתחרות הראשית בפסטיבל, ובכך נבחר לנציג איטליה לאירוויזיון 2017, עם השיר "קארמה מערבית" (איטלקית: "Occidentali's Karma"). גבאני נולד בעיר קרארה באיטליה. הוריו היו בעלי חנות לכלי מוזיקה, וכבר בילדותו החל לנגן על תופים וגיטרה. בתחילת שנות ה-2000 הופיע במסגרת ההרכב טריקובלטו. בשנת 2010 עזב את ההרכב לטובת הקלטת אלבום ראשון. ב-2011 הוציא סינגל ראשון בשם "קיץ" (איטלקית: "Estate"), ובשנת 2013 יצא אלבומו הראשון "Greitist Iz". בשנת 2016 יצא אלבומו השני "לנצח עכשיו" (איטלקית: "Eternamente ora"). בשנת 2016 זכה בתחרות הזמר החדש הטוב ביותר בפסטיבל סן רמו עם השיר "אמן" (איטלקית: "Amen"). שנה לאחר מכן השתתף בתחרות הראשית בפסטיבל עם השיר "קארמה מערבית" (איטלקית: "Occidentali's Karma") וזכה במקום הראשון. הייתה זו הפעם הראשונה שבה זוכה זמר בשתי התחרויות ברציפות. לאחר הניצחון, הודיעה רשות השידור האיטלקית RAI כי גבאני הסכים לייצג את איטליה באירוויזיון 2017 בקייב. מאחר שאיטליה היא בין חמש המדינות המממנות העיקריות של התחרות, העפיל גבאני אוטומטית לשלב הגמר שנערך ב-13 במאי 2017. למרות שנחשב בעיני רבים כמועמד מועדף לזכייה, סיים גבאני את התחרות במקום השישי. מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו גבאני בוויקישיתוף פרנצ'סקו גבאני, ברשת החברתית פייסבוק פרנצ'סקו גבאני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרנצ'סקו גבאני, ברשת החברתית אינסטגרם פרנצ'סקו גבאני, סרטונים בערוץ היוטיוב פרנצ'סקו גבאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנצ'סקו גבאני, באתר ספוטיפיי פרנצ'סקו גבאני, באתר AllMusic (באנגלית) פרנצ'סקו גבאני, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנצ'סקו גבאני, באתר דיזר פרנצ'סקו גבאני, באתר Discogs (באנגלית) פרנצ'סקו גבאני, באתר Genius ביוגרפיה (באיטלקית) Escudero, Victor M. (12 בפברואר 2017). "Francesco Gabbani flies the Italian flag in 2017!". eurovision. {{cite web}}: (עזרה)
בלי בושה (אלבום)

בלי בושה הוא אלבומה החמישי של הזמרת אילנה אביטל, שיצא בשנת 1987. בשנת 1987 הוציאה אילנה אביטל אלבום שנקרא כמו אחד משירי התקליט "בלי בושה". באלבום ניכרת השפעה של הסגנון איטלו דיסקו/יורופופ שהיה מאוד פופולרי באירופה באותה תקופה. בין להיטי האלבום: "אתה המלך", "קלף חזק", "בלי בושה" שהגיע למקום ה-30 בשנת תשמ"ז (1987) ו-"די לי די" שהגיע למקום ה-13 באותה שנה. כמו כן, עם השיר "די לי די" השתתפה אביטל בתחרות קדם-האירוויזיון של שנת 1987 והגיעה איתו למקום השני (אחרי "שיר הבטלנים" של נתן דטנר ואבי קושניר). השיר "קלף חזק" ביצעה במקור אסתר שמיר בשנת 1984, באלבומה השני שגם הוא נקרא "קלף חזק", ללחן של יזהר אשדות, אבל החידוש של אביטל המופיע באלבום זה זכה ליותר הצלחה מהגרסה המקורית. כל הלחנים: אילנה אביטל (מלבד: "תן" - שוקי לוי ו-"קלף חזק" - יזהר אשדות). בתקליט: שירים: 1–5 - צד א', שירים: 6–9 - צד ב'. בהוצאה המקורית של התקליט בקרדיטים מילים/לחן, שם משפחתה של אילנה מצוין כ-"אביטל-צח", מכיוון שהייתה נשואה לשלמה צח. עיבודים והפקה מוזיקלית: שירים: 1, 2 - קובי אשרת, שירים: 3, 8 - משה לוי ונאור דיין, שירים: 4, 7 - הנרי ברטר, שירים: 5, 6, 9 - יזהר אשדות. מפיק: שלמה צח. מפיקת משנה: אילנה אביטל. ייעוץ: עופר נסים. צילום העטיפה: מולה הרמתי. אולפני הקלטה: "סינטרון", "די.בי." ו-"סיגמא" - ישראל. אולפן "רד באס" - לונדון.
טולימונסטרום

טולימונסטרום המכונה גם מפלצת טאלי (באנגלית: Tully Monster;שם מדעי: Tullimonstrum כשמשמעות שמו היא כשמו העממי), הוא סוג נכחד של יצור מיימי בעל גוף רך מתקופת הקרבון הפנסילבני של אמריקה הצפונית, מלפני כ-311 עד 306 מיליון שנים. יצור זה נחשב לחידה עבור החוקרים, מאחר שמאפייניו יכולים להזדהות עם מספר סדרות מודרניות, אף שאיננו קרוב לאף אחת. הסוג תואר ב-1966 בידי יוג'ין ריצ'רדסון והוא נחשב למאובן הלאומי של מדינת אילינוי. נכלל בו מין יחיד - Tullimonstrum gregarium, שפירושו: "נפוץ". היצור המוזר התגלה רק בממצא בערוגת נחל מזון (אנ') שבאילינוי, ארצות הברית והוא מצוי בימינו במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע שבשיקגו. הוא הגיע לאורך של 8 עד 35 ס"מ וככל הנראה חי במים רדודית על קרקעית הים החולית או הבוצית או שפכי נהרות טרופיים. בשל צורתו המוזרה נמצא הסיווג הטקסונומי במחלוקת מתמשכת, מבלי להחליט על קרבתו הברורה. מאחר שמבנהו דומה מעט לזה של תולעת גלילית דמוי סיגר ללא איברים מזוהים מספיק הוא מופיע במספר צורות כקרוב של הרכיכות, תולעים שונות, פרוקי-רגליים קדומים וכמה חלוקות מתארים אותו כמיתרן קדום מאוד שאולי היה קרוב למיתרני זנב לקבוצה הנכחדת Conodonta. כמה חוקרים הניחו שהיה בעל חוליות הדומה מעט לצמד או מיקסינה. לצידו נמצאו מאובנים של פאונה נכחדת של אקלים טרופי, אשר כללה מספר חסרי חוליות ענקיים כמ החרק הענק מזותהיירוס. מדיה וקבצים בנושא טולימונסטרום בוויקישיתוף יוגב ישראלי, 70 שנה אחרי: קצה חוט בתעלומת מפלצת הטאלי, באתר ynet‏, 19 באפריל 2023 טולימונסטרום, באתר GBIF (באנגלית)
לה פמיליה

לה פמיליה (מספרדית: La Familia) הוא ביטוי בספרדית שפירושו "המשפחה". האם התכוונתם ל... לה פמיליה (ארגון אוהדים) – ארגון אוהדים של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים לה פמיליה (סדרת טלוויזיה) – קומדיית מצבים ישראלית המשודרת בערוץ 13 לה פמיליה (היאבקות מקצועית) – ברית של מתאבקים ב-WWE שכללה את אדג', ויקי גררו, צ'אבו גררו, קורט הוקינס, זאק ריידר ובאם נילי לאס מנינאס (נקרא במקור "לה פמיליה") - ציור של הצייר הספרדי דייגו ולסקס
טנגלווד

טנגלווד הוא שמה של אחוזה, המשמשת מקום מפגש מוזיקלי בלנוקס וסטוקברידג', מסצ'וסטס. האתר הוא נווה קיץ לתזמורת הסימפונית של בוסטון מאז 1937. נוסף לאירוח תוכניות בעלות שם עולמי של מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקה קלה, נותן טנגלווד הכשרה מוזיקלית, באמצעות "מכון טנגלווד" שליד אוניברסיטת בוסטון (BUTI), לתלמידי תיכון, ו"מרכז המוזיקה טנגלווד" למוזיקאים מקצועיים. השם טנגלווד ניתן למקום לזכר הסופר האמריקאי נתניאל הותורן. בעצת המו"ל שלו, ויליאם טיקנור, שכר הותורן במרץ 1850 קוטג' קטן מאיל רכבות, בברקשייר (לנוקס, מסצ'וסטס), מקום מקלט לעשירי אמריקה של תור הזהב. בתקופת שהותו שם כתב הותורן את סיפורי טנגלווד, עיבוד לנוער של אגדות יוון. לזכר הספר, שינה בעליו של הקוטג' את שמו ל"טנגלווד" ומאוחר יותר אימצה לה אחוזה קרובה אותו שם והחלה לקיים קונצרטים. מדיה וקבצים בנושא טנגלווד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טנגלווד (באנגלית) טנגלווד, ברשת החברתית פייסבוק
מרכז ברסטון לגרפיקה

"מרכז ברסטון לגרפיקה ירושלים" (נקראה לעיתים גם כ-"סדנת ברסטון") הייתה סדנת הדפס שפעלה בירושלים בין השנים 1975–1990. בשנת 1973 התקבלה תרומה של 100,000 דולר משפחת ברסטון מלונדון, אנגליה, לשם מטרה של הקמת סדנת הדפס בירושלים. הייתה זו תקופה בה הפך ההדפס למדיום אמנות פופולרי ברחבי העולם. את התרומה קיבל מוזיאון ישראל שהפך לאחראי על הקמת הסדנה. הסדנה נועדה לשרת אמנים בינלאומיים ואמנים ישראלים נבחרים. באותה עת החלו מגעים בין המוזיאון לאגודת האמנים בירושלים, על מנת לצרף לסדנה העתידית סדנה נוספת שתיועד לאמנים ירושלמים. למרות מגעים אלו, הוקם בפברואר 1975 מרכז ברסטון לגרפיקה כחברה נפרדת לסדנת הדפס שהקים בית האמנים (לימים סדנת ההדפס ירושלים). עם פתיחת המרכז הוזמן הדפס האמריקאי מייק קניגן (Knign) לנהל את המרכז. בנוסף, קניגן הכשיר דפסים בטכניקת הדפס האבן, שהפכה לטכניקה העיקרית בסדנה. על הדפסים שהכשיר נמנתה גם אלימה, שייבאה אחר כך את הטכניקה אל סדנת ההדפס של בית האמנים תל אביב, אותה ניהלה בין השנים 1976–1978. בשנים הראשונות נעזר המרכז גם בדפסים חיצוניים בטכניקה של הדפס רשת. כך, לדוגמה, הודפסו מהדורות של הדפסי רשת של יצחק דנציגר (1976) בסדנת ההדפס ירושלים, וכן אריק קילמניק ולארי אברמסון, מסדנת ההדפס ירושלים, הדפיסו במרכז הדפס רשת של רוי ליכטנשטיין (1976). לאחר כשנה, בעקבות בעיות קשות בניהול הכספי של המרכז ופשיטת רגל שלו, עזב קניגן את תפקידו והמוזיאון מינה את נחמה הילמן, מתנדבת של המוזיאון שאף תרמה כספים למרכז, למנהלת הסדנה. בהמשך נכנסו למרכז טכניקות נוספות על הדפס האבן, ובהן סוגי התחריט והתצריב השונים וכן דפוס רשת. במשך השנים לא הצליח המרכז להגיע לאיזון תקציבי רציף. ראשית מכיוון שנוהל בצורה לא תקינה מבחינה כספית, אולם חלק מכך נבע גם מבעיות בשיווק, בעיות שהתעצמו בשל ההחלטה לתת לאמנים קדימות במכירת העותקים שלהם (AP). למרות זאת, הצליח המרכז להפיק הדפסים באיכות טובה של אמנים רבים. על האמנים שהרבו לעבוד בסדנה נמנים אמנים כפנחס כהן גן, משה קופפרמן, אביגדור אריכא, אלימה ועוד. בשנת 1979 הוצגו יצירות של המרכז בתערוכה בגלריה שרה לוי בתל אביב-יפו ובשנת 1981 הוצגה במוזיאון ישראל התערוכה "הדפסים ישראלים מסדנת ברסטון". על הדפסים בסדנה נמנו, יהודה ציון ודפס ערבי בשם חזאם (דפוס אבן), יצחק שוורץ (הדפס רשת), עמי רוזנברג (תחריט) ומייקל קניגן. אפטר-גבריאל, רות, הדפסים ישראליים מסדנת ברסטון, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1981 טמיר, טלי, "מרכז ברסטון, סוף זמני", כל העיר, 18 בנובמבר 1988 עפרת, גדעון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015, עמ' 187–189 Ronnen, Meir, "Everything But Money", The Jerusalem Post Magazine, December 17, 1976 ראו: תיק הקמת סדנת ההדפס ירושלים, ארכיון סדנת ההדפס ירושלים
נחל בית חורון

נַחַל בית חורון הוא נחל אכזב בשפלה ואחד מיובלי נחל איילון. אורכו כ-6 ק"מ. ראשיתו של נחל בית חורון מדרום לכפר הערבי בית עור א-תחתא ומצפון לנתיב כביש 443, משם זורם לכיוון צפון ממזרח לכפר בית סירא ומתפתל דרומה עד אשר מתמזג עם נחל איילון מדרום מזרח למכבים-רעות, בשטח ההפקר שמובלעת לטרון. מפת נחל בית חורון בגוגל מפות
תומאס מורלנד

סר תומאס לת'ברידג' נפייר מורלנד (באנגלית: Sir Thomas Lethbridge Napier Morland; 9 באוגוסט 1865 - 21 במאי 1925) היה גנרל בצבא בריטניה אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה. מורלנד נולד ב-9 באוגוסט 1865 במונטריאול שבקנדה, כבנם של הלן ותומאס מורלנד. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, וב-1884 התגייס לצבא בריטניה והוצב בקורפוס הרובאים המלכותי. ב-1890 הוא נשא לשה את מייבל סנט ג'ון, אשר ילדה לו שתי בנות. הוא נשלח לניגריה, והגיע לדרגת לוטננט קולונל. בשנת 1909, הוא סופח אל חיל הספר המלכותי המערב אפריקני (The West African Frontier Force (WAFF)) - כוח אשר הורכב משבעה גדודי ילידים מהמושבות הבריטיות במערב אפריקה (ניגריה, חוף הזהב, סיירה לאון וגמביה) ונועד לדאוג לביטחון האזור. הוא השתתף בקרבות כנגד ילידים, וב-25 באפריל 1902 עוטר באות השירות המצוין. ב-1905 הוענקה לו דרגת כבוד של קולונל והוא מונה למפקד החיל. הוא פיקד על החיל עד 1908. ב-1910 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד הבריגדה ה-2. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הועלה מורלנד לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הדיוויזיה ה-47 (לונדון ה-1/2). בספטמבר של אותה שנה הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-14 עד אוקטובר. עם שתי הדיוויזיות הנ"ל הוא נותר בעתודה ולא השתתף בקרבות. באוקטובר הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-5 ופיקד עליה במהלך קרב איפר השני. ביולי 1915 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-10 שזה עתה הוקם. ב-1916 השתתף הקורפוס בקרב על הסום. ב-1917 נכלל הקורפוס כחלק מהארמייה השנייה של הרברט פלומר. במסגרת זו לחם הקורפוס בקרב פשנדל ובקרב רכס מסין. באפריל 1918 הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-13. הוא פיקד על הקורפוס במהלך הקרב השני על הסום ומתקפת מאה הימים. הוא פיקד על הקורפוס עד 1920 עת הועבר לפקד על ארמיית הריין הבריטית. שנתיים לאחר מכן מונה למפקד פיקוד אלדרשוט, וקודם לדרגת גנרל מלא. ב-1923 הוא פרש מהצבא. הוא נפטר בעיר מונטרה שבשווייץ ב-21 במאי 1925 בגיל 59. תומאס מורלנד (באנגלית) מכתביו ויומניו של מורלנד