laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישיבת היכל אליהו

ישיבת היכל אליהו היא ישיבת הסדר ביישוב כוכב יעקב. הישיבה נוסדה בשם "עץ חיים" בשנת ה'תרפ"ז (1927) במונטרה שבשווייץ על ידי הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו בהוראת רבו, ראש ישיבת נובהרדוק דאז, הרב אברהם יפה'ן. בשנת 1985 עברה לישראל והפכה לישיבת הסדר. הישיבה הוקמה בשנת ה'תרפ"ז (1927) במונטרה שבשווייץ, בידי הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, בוגר ישיבת נובהרדוק. בתקופת מלחמת העולם השנייה מצאו בישיבה מקלט מאות פליטים, שהישיבה הייתה הישיבה היחידה שנשארה פעילה באותה התקופה. מאמצע שנות החמישים עמד בראשה הרב משה בוצ'קו, בנו של מייסד הישיבה. בשנת תשכ"ז (1967), עם שחרור ירושלים, החליט הרב בוצ'קו לציין בה את יום ירושלים, דבר שהביא להחרמתו על ידי רבני אירופה (בגלל ציוניותו) ולעזיבת תלמידים בעלי השקפה חרדית. בשנת 1970 הפכה הישיבה לישיבה תיכונית שמשכה אליה בעיקר צעירים מצרפת. בשנת 1985 עלה הרב משה בוצ'קו עם הישיבה לירושלים, והפך אותה לישיבת הסדר. בשנת 1995 עברה הישיבה למשכנה הקבוע בכוכב יעקב. כיום עומד בראשות הישיבה הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו, בנו של הרב שאול דוד בוצ'קו (שעמד בראשות הישיבה מאז פטירת אביו, בה'תשע"א, וכיום מכהן כנשיא הישיבה). בשנת ה'תשע"א למדו בישיבה כ-200 תלמידים ואברכים. בעבר הוציאה הישיבה כתב עת תורני הנקרא "קול מהיכל". בישיבה מספר מסלולי לימוד: "הסדר": מסלול בן 5 שנים, מתוכן שנה וארבעה חודשים בצה"ל "הסדר שילובים": מסלול בן 4 שנים, מתוכן שנתיים בצה"ל "שנה שכולה תורה": שנת ישיבה לבני חו"ל, בשיתוף הסוכנות היהודית, בתוך תוכנית "מסע". חלקם מוסיפים שנת ישיבה נוספת או שירות מקוצר של שנה ושני חודשים בצה"ל, ויש מהם העולים לישראל. "חופש שכולו תורה": מסלול לבני נוער מחו"ל בחופשת "בין הזמנים" הכולל פעילויות רבות בנוסף על הלימוד. "יד שאול" על שם הרב שאול ויינגורט, מכון להכשרת רבני קהילות בישראל ומחוצה לה. ההכשרה במכון מדגישה את הקשר עם הקהילה וידע נרחב בסוגיות מעשיות. הכשרה כוללת קריאה בתורה, תקיעת שופר. ראש המכון הוא הרב אריאל אלקובי. לישיבה שלוחה בראש העין, בשם "אורות משה" על שם הרב משה בוצ'קו, הפועלת במסלול "הסדר שילובים". הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו, בנו של ראש הישיבה - משמש כיום כראש הישיבה לצד אביו. הרב אברהם אבא וינגורט - תלמידו של הרב יחיאל יעקב וינברג, בעל ה"שרידי אש", ומוציא כתביו וספריו לאור, ובן דודו של הרב שאול דוד בוצ'קו. הרב ראובן פיירמן - בעל הספר "נתיב למהר"ל", "אמונה ברורה", "סוד התפילה", ועוד. הרב אשר חיים. הרב אליהו שרביט. הרב ערן אסולין. הרב חגי הראל. הרב יאיר בידני. הרב ניר אביב - דיין בבית דין לממונות בירושלים ומחבר ספרי שו"ת. הרב זכאי מזרחי. הרב דוכנוב משה. הרב אריאל אלקובי. פרופסור גבריאל איזביצקי - ראש מחלקת ריאות בבית החולים שערי צדק בירושלים הרב יששכר מאיר לימד בישיבה. הרב שאול וינגורט - לימד בישיבה עד למותו בשנת תש"ה. הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן - לימד בישיבה בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחריה. הרב שלמה וולבה. הרב משה סולובייצ'יק. הרב יצחק שיינר. הרב אברהם אבא וינגורט - למד ומלמד בישיבה. ד"ר מיכאל ויגודה - ראש תחום משפט עברי במשרד המשפטים. פרופסור ז'אן-איב סישל - ראש מחלקת אף אוזן גרון בבית החולים שערי צדק בירושלים. אהרון דאום. אנדרה נהר. רפאל פתאי. הרב מקס ורשבסקי. מישל ורשבסקי. ד"ר בנימין גרוס. אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת היכל אליהו מאמרי כתב העת קול מהיכל באתר רמבי"ש מאמרי כתב העת קול מהיכל, באתר אסיף חיים זרצקי, ליובלה של ישיבת מונטריי, שערים, 7 באוגוסט 1953 כל הכתבות על ישיבת כוכב יעקב, באתר ערוץ 7 הלך לעולמו הרב משה בוצ'קו ראש ישיבת היכל אליהו בכוכב יעקב, באתר ערוץ 7, 18 בספטמבר 2010.
Freak of Nature

Freak of Nature הוא אלבומה השני של הזמרת אנסטייז'ה, אשר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2001. האלבום הופק על ידי לואיס בנסילו בעזרתו של סם וות'רס. האלבום מוקם במקום ה-27 במצעד הבילבורד האמריקאי, במקום הרביעי באנגליה ובמקום ראשון בהולנד, שווייץ, גרמניה, שוודיה ונורווגיה. האלבום מכר למעלה מ-7,000,000 עותקים ברחבי העולם. להלן רשימת הרצועות של האלבום: "Freak of Nature" "Paid My Dues" "Overdue Goodbye" "You'll Never Be Alone" "One Day in Your Life" "How Come the World Won't Stop" "Why'd You Lie to Me" "Don'tcha Wanna" "Secrets" "Don't Stop (Doin' It)" "I Dreamed You" "Overdue Goodbye (Reprise)" "I Thought I Told You That" (בשיתוף פיית' אוונס) (הוא רצועה 7 במהדורה האמריקאית של האלבום) מהדורת אספנים "I Thought I Told You That" (בשיתוף פיית' אוונס) "Someday My Prince Will Come" "Paid My Dues (The S-Man's Darkstar Mix)" "One Day In Your Life (Hex Hector/Mac Quayle Club Mix)" "Why'd You Lie To Me (Nu Soul DNB Mix)" "Freak Of Nature (Live From Japan, 13 Sept 2002)" "Overdue Goodbye (Live From Japan, 13 Sept 2002)" מידע על האלבום Freak of Nature באתר MusicBrainz מידע על האלבום Freak of Nature באתר AllMusic האלבום Freak of Nature באתר Discogs האלבום Freak of Nature באתר ספוטיפיי האלבום Freak of Nature באתר יוטיוב
כנימות האלה

כנימות האלה (שם מדעי: Fordinae) הן תת-משפחה של כנימות עלים, היוצרות עפצים על עצי האלה (Pistacia). כנימות אלו נחלקות לשתי קבוצות עיקריות: Fordini - כנימות מקבוצה זו יוצרות עפצים על גבי שולי העלה. Baizongiini - כנימות מקבוצה זו יוצרות עפצים כדוריים ובולטים הנחשבים למתקדמים יותר מבחינה אבולוציונית. כ-15 מינים שונים של כנימות מתת-משפחת Fordinae יוצרים עפצים על שלושת מיני עץ האלה הנפוצים בישראל: אלת המסטיק (P. lentiscus), אלה ארצישראלית (P. palaestina) ואלה אטלנטית (P. atlantica).‏ לכנימות עץ האלה (Fordinae) מחזור חיים דו-שנתי. מחזור חיים זה כולל רבייה מינית ולא-מינית והחלפה בין פונדקאים. עץ האלה הוא הפונדקאי הראשוני ספציפי. הפונדקאי השניוני הוא לא ספציפי והכנימה נטפלת לשורשיו. יצירת עפצים על גבי עצי האלה מושרית באביב על ידי נימפות הבוקעות מהביצים לאחר שנת חורף. בכל עפץ נוצרים 2-3 דורות ברביית בתולין. בסתיו כנימות בעלות כנפיים נפוצות מהעפצים והצאצאים שלהן מתפתחים על שורשי הפונדקאי השניוני. באביב הבא דור מעופף נוסף מטיל ביצים בעלות זוויג על גבי הפונדקאי הראשוני. לאחר ההזדווגות הביצים המופרות נשארות על גבי הפונדקאי, כעבור שנה בוקע דור לא-מיני של נקבות. בעת העתיקה השתמשו בעפצים לייצור דיו שחור ולפעמים גם לצביעת בדים. ישנם גם שימושים ברפואה ובקוסמטיקה. עפץ של אלה אטלנטית עפצים על גבי עץ האלה בפארק קנה עפץ האלה במבט מקרוב מדיה וקבצים בנושא כנימות האלה בוויקישיתוף כנימות האלה, באתר NCBI (באנגלית) Inbar, M., Wink, M. and Wool, D. (2004) The Evolution of Host Plant Manipulation by Insects: Molecular and Ecological Evidence from Gall-forming Aphids on Pistacia. Mol. Phylog. Evol. 32: 504-511 וול, ד' (1997). כנימות יוצרות עפצים על עצי אלה בחורש הטבעי. אקולוגיה וסביבה 4 (3) 163-172 עפצים, באתר אנציקלופדיה אביב
הצבא לשחרור מזרח טימור

הצבא לשחרור מזרח טימור (בפורטוגזית: Forças Armadas de Libertação de Timor-Leste; בר"ת: FALINTIL, בעברית: פלינטיל) היא הזרוע הצבאית של תנועת פרטילין, החזית המהפכנית למען מזרח טימור עצמאית. התנועה הוקמה ב־20 באוגוסט 1975 ותחילה התבססה על כ-2,500 חיילים מקצועיים ועוד כ־7,000 שאומנו על ידי הפורטוגזים. 10,000 חיילים נוספים קבלו הדרכות קצרות יותר. לאחר מכן מחיילי הארגון נוסד צבא מזרח טימור. מדיה וקבצים בנושא הצבא לשחרור מזרח טימור בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Vicious Delicious

Vicious Delicious (בתרגום חופשי לעברית: טעים אכזרי) הוא האלבום השישי של הרכב הטראנס הפסיכדלי הישראלי אינפקטד מאשרום. הרצועות באלבום מסודרות בסדר של רצועה פסיכדלית ולאחריה רצועה בסגנון שונה מעט, החל מאמביינט ואלקטרוניקה ועד היפ הופ ורוק. בחלק מקטעי האלבום משתתפים יוצרים אמריקאים בקטעי השירה: בBecoming Insane הזמר ג'ילברטו סרזו - סולן להקת Kinky, ב Artillery חברי הרכב קבוצת ההיפ-הופ הקנדית-אמריקאית Swollen, וב-In Front of Me הזמר-שחקן ברנדון מקולוץ'. התגובות והביקורות לאלבום זה היו מעורבות, כאשר המעריצים מהדור הישן התאכזבו למשמע שינוי הסגנון (לראשונה שילוב של קטעי היפ-הופ ושירה באלבום אולפן), ומצד שני שינוי זה גרם לגידול בכמות המעריצים החדשים מהקהל הרחב ומה"מיינסטרים", כך למשל השיר Artillery נכנס כרצועה בפסקול הסרט אל תתעסקו עם הזוהן בכיכובו של אדם סנדלר (גם בגלל אופיו הישראלי של התסריט). עטיפת האלבום נעשתה על ידי האמן הסיני-אמריקני דייוויד הו. תאריך היציאה המקורי לאלבום היה 6 ביוני 2006 (06.06.06), אך נדחה בשל בעיות בקידום האלבום. האלבום יצא לבסוף ב-26 במרץ 2007. קטע הפתיחה באלבום, Becoming Insane, יצא כסינגל לתחנות הרדיו ודורג במקום השישי במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשס"ז; הייתה זו הפעם הראשונה ששיר של אינפקטד מאשרום מדורג במצעד שנתי זה. מידע על האלבום Vicious Delicious באתר MusicBrainz מידע על האלבום Vicious Delicious באתר AllMusic האלבום Vicious Delicious באתר Discogs האלבום Vicious Delicious באתר ספוטיפיי ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Anastacia

Anastacia (בעברית: אנסטייז'ה) הוא שמו של אלבומה השלישי של הזמרת אנסטייז'ה. זה האלבום היחיד של הזמרת אשר לא יצא לאור בארצות הברית, ויצא לאור במרץ 2004. האלבום מוקם בטופ 10 במצעדי המכירות באנגליה, בלגיה, גרמניה, איטליה ואוסטרליה, ומכר 9 מיליון עותקים ברחבי העולם. היו תוכניות להוציא לאור את האלבום בארצות הברית, אך התאריך נדחה ונדחה. רשימת השירים באלבום הייתה אמורה להיות כמו הגרסה האירופאית, מלבד השיר "Sexy Single" אשר תוכנן להתחלף עם שיר שלא נכנס לאלבום, "Underground Army". התוכניות התבטלו והאלבום לא יצא לאור בארצות הברית, וכנראה גם לא ישוחרר. בינואר 2003, אנסטייז'ה גילתה שהיא חולה בסרטן השד. לאחר הגילוי הטראומטי, אנסטייז'ה נכנסה לאולפני הקלטות בספטמבר 2003 על מנת להקליט עם גלן בלרד, דאלס אוסטין ודייב סטויארט ולהוציא את החומרים בשנת 2004. אנסטייז'ה אמרה באתרה הרשמי שהמחלה הפכה את הקלטת האלבום לקשה יותר: ... הנסיונות לא היו נעימים. בדרך כלל אני רואה את הדברים באופן חיובי, אך זמן רב במשך הקלטת האלבום שום דבר לא נראה חיובי עבורי. לא יכולתי להתמקד בשום דבר. כתבתי בית ואחר כך לא יכולתי לכתוב את הפזמון, או ההפך. לא יכולתי לדבר, לא יכולתי להתרכז, הייתי ממש "אאוט". זה היה קשה ... אנסטייז'ה נאבקה על מנת לסיים את האלבום ולהוציאו במרץ 2004. "Seasons Change" (Anastacia, DioGuardi, Rzeznik) – 4:17 "Left Outside Alone" (Anastacia, Austin, Ballard) – 4:17 "Time" (Anastacia, Austin, Ballard) – 3:33 "Sick and Tired" (Anastacia, Austin, Ballard) – 3:30 "Heavy on My Heart" (Anastacia, Mann) – 4:26 "I Do" (featuring Sonny Sandoval) (Anastacia, Burton, Dioguardi, Weissfeld) – 3:04 "Welcome to My Truth" (Anastacia, Dioguardi, Shanks) – 4:03 "Pretty Little Dum Dum" (Anastacia, Ballard, Dioguardi) – 4:37 "Sexy Single" (Anastacia, Stewart) – 3:52 "Rearview" (Anastacia, Dioguardi, Shanks) – 4:12 "Where Do I Belong" (Anastacia, Dioguardi, Leonard) – 3:26 "Maybe Today" (Anastacia, Stewart) – 5:15 אנסטייז'ה הפכה ללהיט ענק כאשר האלבום נכנס לעשרת הנמכרת במצעדי אנגליה, אוסטרליה, הולנד, גרמניה ואיטליה, ובמקום השני ספרד. סינגל הבכורה מן האלבום, "Left Outside Alone" זכה להצלחה גדולה, כאשר היה במקום הראשון במצעדי המכירות באוסטרליה, איטליה, אוסטריה ובשווייץ; מקום חמישי במצעד האירופאי ובאנגליה. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. מידע על האלבום Anastacia באתר MusicBrainz מידע על האלבום Anastacia באתר AllMusic האלבום Anastacia באתר Discogs האלבום Anastacia באתר ספוטיפיי האלבום Anastacia באתר דיזר האלבום Anastacia באתר אפל מיוזיק האלבום Anastacia באתר טיידל דאלאס אוסטין, גלן בלרד, ריצ'י ג'ונס, פטריק לאונרד, בילי-מאן, ג'ון שנקס, דייב סטיורט, ריק וייק
עין שוקק

עין שוֹקֵק הוא אחד המעיינות הגדולים בעמק בית שאן. המעיין ידוע גם בשם "אל ג'וסק", שפירושו "מעיין הארמון" – כנראה על שם טחנת הקמח העתיקה מהתקופה הביזנטית שצמודה לבריכת האגירה. את הטחנה הפעילו מי המעיין שזרמו דרך אמת מים לתוך שלוש ארובות שהפעילו שלושה זוגות אבני רחיים; סלעי נטף הנחלים מעידים כי הטחנה פעלה זמן רב. את בריכת הניקוז המקורית של הטחנה הרחיבו תושבי הכפרים בגלבוע לצורך השקיית עדריהם. כיום משמש המקום בעיקר מטיילים בימי הקיץ. מקור רוב מי המעיין באקוויפר חבורת יהודה. מהמעיין, שספיקתו כ-2,170 מ"ק בשעה, יוצא נחל שוקק, המתחבר לנחל הקיבוצים בתל שוכה. מסביב למעיין צמחייה טיפוסית של פטל קדוש, גומא וקנים. עין שוקק, 2021 המעיין לפני שעבר שיפוץ מי המעיין הנביעה ממנה המים בוקעים מהאדמה שרידי קיר אבן עתיק אורי מאור, ארץ המעיינות - המדריך השלם לנקודות המים הקסומות בישראל, הוצאת ספריית בית אל, 2011, עמ' 16 - 17 מדיה וקבצים בנושא עין שוקק בוויקישיתוף מסלול טיול, באתר מנהלת הטיולים מסלול טיול(הקישור אינו פעיל, 3.04.2018), באתר רשות הטבע והגנים מידע על אתר עין שוקק, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות עין שוקק, באתר טיולי עמק חרוד ודרום בקעת בית-שאן, מכון דש"א, אוגוסט 2020
אולריך פון הוטן

אולריך פון הוטן (גרמנית: Ulrich von Hutten; ‏21 באפריל 1488 - 29 באוגוסט 1523) היה אביר, משורר והומניסט גרמני. אולריך נולד למשפחת האצילים פון הוטן, שהתגוררה בטירת שטקלנברג שבמדינת אסן, ואביו ייעד אותו לכמורה, ולשם כך שלח אותו למנזר בפולדה, אך אב המנזר שם לב לנטיית נפשו הלירית, והצליח להוציא אותו משם. לאחר מכן הסתכסך עם אביו, שדרש ממנו ללמוד משפטים, ואילו הוא נמשך לשירה, לפילוסופיה ולתאולוגיה. בשל כך הגיע כמעט לפת לחם, עד שמזכיר החצר של מיינץ, אייטלוולף פון שטיין, לקח אותו תחת חסותו. מאז למד אולריך באוניברסיטאות שונות בגרמניה, ובין השאר למד אצל יוהנס רויכלין, והפך בהשפעתו להומניסט. לאחר מכן התיידד עם מרטין לותר. הוא היה אף מכותבי "מכתבי אנשים חשוכים" שהוציאו מתנגדי הדומיניקנים אחרי 1510, בעקבות מאבקם של הדומיניקנים נגד רויכלין. לאחר שהתחילו לנוע גלגלי תנועת הרפורמציה (1517), הצטרף אולריך במלוא המרץ וההתלהבות לתנועה הפרוטסטנטית וניסה לשכנע את הקיסר החדש, קרל החמישי, שהיה ידידו, וכן את הנסיך הבוחר אלברט ממיינץ, אך ללא הצלחה. ב-1522 הקים ביחד עם ידידו, איש הצבא פרנץ פון סיקינגן ברית אבירים למען הרפורמציה "אבירי המהפכה", וניסו לתקוף את ארצו של הנסיך הבוחר מטריר, אך הובסו. בסוף ימיו ניסה להשפיע על מלומדים שונים, שהנודע שבהם היה ארסמוס מרוטרדם, אך הלה סירב להפגש עמו, על אף שאולריך הגיע, כמעט גוסס, עד בזל במיוחד בשביל להיפגש עמו. אולריך מת ב-1523 בציריך ממחלת העגבת והוא אחד המקרים הראשונים המתועדים של מתים ממחלה זו. מדיה וקבצים בנושא אולריך פון הוטן בוויקישיתוף אולריך פון הוטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יצחק מור, ‏ביקורת על הספר "מכתבי אנשים חשוכים", השילוח, 11, ספטמבר 2018. אולריך פון הוטן (1488-1523), דף שער בספרייה הלאומית כתבי אולריך פון הוטן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) תרגום לעברית, מאת נתן רון, יצא לאור בשנת 2018 ב"הוצאת קדימה" Ellis Dye. (2004). Love and Death in Goethe: One and Double. Camden House Inc. p.70. ISBN 978-1571133007
נטלי פרוז

נטלי פרוז (באנגלית: Natalia Paruz) היא מוזיקאית ישראלית-אמריקאית המנגנת בכלי נגינה לא קונבנציונליים. מתמחה בעיקר בנגינה על מסור מוזיקלי. על הישגיה כנגנית מסור זכתה פרוז באותות הוקרה מעיריית העיר ניו יורק, מהסנאט של מדינת ניו יורק, ומראש עיריית "Maisons Alfort" בצרפת. פרוז ידועה כנגנית המסור מספר אחת בעולם[דרוש מקור] וזכתה לכינוי "גברת מסור". מחקריה על ההיסטוריה של הכלי והמנגנים בו מתפרסמים כמדור קבוע בעיתון של איגוד נגני המסור הבינלאומי בארצות הברית. היא גם משמשת כשופטת בתחרויות הנגינה במסור בצרפת והיא המארגנת של פסטיבלי נגני המסור בניו יורק ובישראל. נגינת המשור של פרוז נימצאת בפסי קול של סרטים רבים, כולל מגלופוליס (סרט) של פרנסיס פורד קופולה, Dummy עם אדריאן ברודי ו-Time Out of Mind עם ריצ'רד גיר. פרוז הופיעה עם תזמורות רבות, כגון התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה, התזמורת הפילהרמונית של וסטצ'סטר, התזמורת הסימפונית המלכותית של מרוקו, אנסמבל סולני תל אביב, ועוד. היא הופיעה בקונצרטים במרכז לינקולן עם המלחין פיטר שיקלי (אנ'), הידוע בכינויו "PDQ Bach", כמו גם עם "אגודת התזמורת הקטנה" בניו יורק. כמו כן הופיעה כסולנית בקרנגי הול ובמדיסון סקוור גרדן. פרוז נכללה ברשימות "הטובים בניו יורק" של העיתונים "טיים אאוט ניו יורק", "וילג' וויס", "ניו יורק פרס" ו"ניו יורק רזידנט". נגינתה נשמעת בפסקולים של סרטים רבים ובפרסומות טלוויזיה. פרוז תומכת בנגינת רחוב ובכל מקום בעולם אליו היא מגיעה היא מקפידה לנגן גם ברחובות. היא משמשת כשופטת באודיציות לקבלת רישיון הופעה ברחוב בניו יורק. היא נבחרה לייצג את המקצוע "נגן רחוב" בספר "120 מקצועות שלא יכבלו אותך למשרד". כמו כן הספר "צלילים מהרכבת התחתית" הקדיש לה פרק. שמה מוזכר בעשרים ושניים ספרים באנגלית ובצ'כית. מלבד נגינה במסור מתמחה פרוז גם בנגינה על פעמוני פרות אירופאים ואמריקאים, פעמוני יד אנגלים, פעמוני ארבע ביד, בנבל זכוכית ובטרמין. מתגוררת לסירוגין בניו יורק ובגבעתיים. אתר האינטרנט הרשמי של נטלי פרוז נטלי פרוז, ברשת החברתית פייסבוק נטלי פרוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דיסקים בנגינתה של נטלי פרוז בלוג נגנית רחוב פסטיבל נגני המסור שנטלי פרוז מנהלת נטלי פרוז מנגנת אריה של באך באתר YouTube דפנה ארד, כשמסור הופך למסורת, באתר הארץ, 30 במאי 2015 מאמר בעיתון ניו יורק טיימס נטלי פרוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
קולר (BDSM)

קולר הוא התקן, אשר נענד סביב צוואר בן הזוג הנשלט כייצוג ל"שייכותו" לבן זוגו השולט בקרב חובבי הBDSM. לעיתים, נוסף קולר וירטואלי בדמות כיתוב קצר של שם השולט ליד הכינוי של הנשלט במידה ששניהם חברים באתר בדס"מי אחד. לקולר משמעות סמלית עמוקה בקהילת ה-BDSM. שימוש בקולר מסמל את היותו של העונד שייך לקבוצת הנשלטים. לבישת הקולר יכולה גם לסמל שאדם זה הוא רכושו של השולט ונמצא במערכת יחסים. בזמן משחקי תפקידים נהוג לייחס לקולר משמעות משפילה המדמה את עונדו לחיית מחמד או לבהמה. כאשר במשחקי השליטה מעורבות קשירות, הקולר משמש ככלי ריסון ונהוג לאבטח בעזרתו את ראשו של הנשלט לחפץ נייח או להובילו בעזרת רצועה. קולרים עשויים לרוב מעור, מגומי, מ-PVC וממתכת. הקולרים מעוצבים בכמה אופנים שבדרך כלל כוללים נקודות קשירה כגון אבזמים, רצועות, טבעות מתכת, ווים, מנעולים ושאר אמצעים המאפשרים לחבר רצועות לקולר. אנשים רבים משתמשים בקולרי כלבים עם אבזם כתחליף לקולרים מעוצבים. ענידת הקולר בפעם הראשונה כדרך לסימול היחסים בין בני הזוג נקראת קילור. לפעמים אנשים מקיימים את טקס הקילור מיד לאחר חתונתם כדרך לציין את קשר ה-BDSM בחייהם. לעיתים, כאשר בני הזוג נוהגים להתחלף בתפקידי שולט ונשלט, הם עונדים קולרים בעלי מנעול. מאחר שהורדת הקולר איננה אפשרית ללא המפתח, החזקת המפתח מסמלת את השולט באותו הרגע. אנשים מעטים עונדים את הקולר בכל שעות היממה. אלו שעושים זאת בוחרים בדרך כלל לענוד קולר הנראה גם כפריט אופנתי. קולר זה עשוי מחומר קשיח ורחב מספיק כדי לתמוך בסנטר מלמעלה ובכתפיים מלמטה. קולר מסוג זה מגביל מאוד את יכולת התזוזה של הצוואר ומכריח את העונד לתנוחה שבה ראשו זקוף קדימה ומעלה. שדה הראייה של העונד מצומצם להתרחשויות בגובה עיניו בלבד מכיוון שהוא איננו מסוגל להרכין מבט מטה ואינו יכול לסובב ראשו לצדדים מבלי לסובב את כל גופו וכתפיו. קולר העשוי ממתכת קשיחה בצורת חישוק. המונח הוטבע על ידי הסופר ג'ון נורמן בסדרת ספריו גור. לחישוק המתכת הברגה פנימית מאחור או מנעול קטן והוא אינו צמוד לצוואר העונד. קולר זה משמש כקולר סמלי ונחשב כפריט אופנתי יותר משאר הסוגים. רצועה היא חתיכת חבל, עור, שרשרת או כל חומר גמיש אחר אשר מתחברת לקולר הנשלט או מקיפה את צווארו ישירות. הרצועה הנפוצה ביותר היא רצועת לולאה בעלת טבעת קטנה בקצה כך שניתן להשחיל צד אחד בטבעת וליצור לולאה אשר תקיף את הצוואר. משיכת רצועת הלולאה מהדקת את הלולאה סביב צוואר הנשלט ומאפשרת לשולט להכריח את הנשלט לעשות כרצונו או להענישו כראות עיניו. מטרת הרצועה: להוביל את הנשלט בצורה משפילה. לחזק את תחושת חוסר האונים של הנשלט. לשלוט פיזית בתנוחתו של הנשלט. קולרי מתכת שימשו בעת העתיקה בעיקר כאמצעי ריסון לעבדים. ברומא נהוג היה לסמן עבדים בעזרת קולר ואפילו לסמנו עם כתובת בעליו כך שאם העבד יברח וייתפס יתאפשר למצוא את בעליו בקלות. שימוש בקולרי עבדים נעשה גם במאה ה-18 לזיהוי עבדים בבריטניה. מדיה וקבצים בנושא קולר בוויקישיתוף
מסור מוזיקלי

מסור מוזיקלי (או מסור מזמר) הוא כלי נגינה בן 300 שנה לפחות, השייך לקבוצת האידיופוניים. זהו מסור נגרים עשוי מפלדה שבו מנגנים בעזרת קשת. כל מסור שאינו חשמלי יכול לשמש ככלי נגינה. השיניים שבמסור אינן דרושות לנגינה, ולכן נגני מסור מוזיקלי רבים משייפים את השיניים כדי שהכלי יהיה פחות מסוכן. טיב הצליל נקבע על ידי האורך, הרוחב וטיב הפלדה של המסור. הנגינה במסור מוזיקלי הופיעה בארצות רבות בסוף המאה ה-17, כך שאין ארץ מוצא יחידה לכלי. נגינה במסור מוזיקלי הייתה פופולרית בתחילת המאה ה-20 אך לאחר מלחמת העולם השנייה כמעט נעלמה. כיום קיימים בעולם רק נגני מסור מעטים. המפורסמת שבהם היא המוזיקאית הישראלית-אמריקאית נטלי פרוז. גם שחקנית הסרטים מרלן דיטריך הייתה נגנית מסור מוזיקלי. כיום מתעורר מחדש העניין בנגינה במסור מוזיקלי. ניתן לשמוע נגינת מסור מוזיקלי בפסי קול של סרטים ומלחינים מודרניים כותבים יצירות לכלי זה. מדיה וקבצים בנושא מסור מוזיקלי בוויקישיתוף מידע על המסור המוזיקלי באתר האינטרנט של נטלי פרוז מפלורנטין לאולמות הקונצרטים: הישראלית שמנגנת על מסור באתר YouTube ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טל גלעד

טל גלעד (נולד ב-9 בספטמבר 1960) הוא תסריטאי, מרצה, מדריך טיולים, עיתונאי וסופר ישראלי. בנו של מיכאל גולדמן-גלעד, ניצול שואה אשר סיפורו האישי היווה השראה לסרט המכה ה-81. למד בבית הספר היסודי "הס" בחולון ואחר-כך בתיכון לאמנויות ע"ש תלמה-ילין, במגמת התיאטרון. אחרי השירות הצבאי עבד במשך שנים אחדות כקופירייטר, למד תכנות מחשבים ועבד כמפעיל מחשב. במקביל כתב טור אישי ובמדור הסאטירי "צו השעה" יחד עם יוסף ג'קסון ותמי טוראל במגזין "לאשה". ב-1991 החל לכתוב לטלוויזיה, תחילה בתוכניות ילדים ובתוכנית הבידור "מוצ"ש" בערוץ הראשון. ב-1995 הצטרף לצוות הקבוע של כותבי תוכנית הסאטירה "החרצופים", עם אפרים סידון, עופר קניספל, חגי לפיד ואבי כהן. בחרצופים כתב בכל עונות התוכנית, עד ירידתה מהמסך בשנת 2000. במהלך השנים כתב בקביעות גם לתוכנית הבידור "זהו זה!", לתוכניות של אלי יצפאן, אדיר מילר, ולעוד תוכניות בידור וסאטירה. כמו כן כתב לתוכניות ילדים רבות ולמופעי במה של טוביה צפיר, חנה לסלאו, צביקה הדר, יצפאן וסוויסה, ננסי ברנדס, בנות פסיה ושלישיית "מה קשור". כתב את הצגת הילדים "צי-פי, חברה מכוכב אחר" עם ציפי שביט ואת ספר הילדים "ג'ק במסע המרתק" (בהוצאת כתר), שזכה לפופולריות רבה בקרב ילדים ואף הומלץ במצעד הספרים של שנת תשס"ה. בשנת 2004 ערך והשתתף בכתיבת ספרו של יחיאל ספרא "טריוויה עד הבית". בשנים האחרונות עוסק בנוסף לכתיבה גם בהדרכת טיולים, הרצאות וכותב טור בעיתון ״ישראל היום״. בשנים 2009 - 2013 ובשנים 2020-2021 שימש כתסריטאי ראשי ב"מהדורת השבט", תוכנית הסאטירה של לאטמה. בין השאר כתב את "סרטון המשט" (We Con the World), שזכה למיליוני צפיות בארץ ובעולם. מדיה וקבצים בנושא טל גלעד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טל גלעד טל גלעד, סרטונים בערוץ היוטיוב טל גלעד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
גבריאל צפרוני

גבריאל צפרוני (17 באוקטובר 1915 - 7 ביוני 2011) היה עיתונאי ישראלי, עורך העיתון "הבוקר" ומנכ"ל תיאטרון "הבימה". צפרוני נולד בווילנה, כבן למשפחה יהודית בשם צפלביץ'. ב-1920 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתגורר בתל אביב. עבד במאפייה מגיל 14 כמחלק לחם בעיר הקטנה והצעירה, וכך הכיר רבים מנכבדי העיר. מגיל 16 עבד כעיתונאי ב"חזית העם", ואחר כך בעיתון "דואר היום" שעורכו היה איתמר בן-אב"י. עבד ככתב של "דיילי טלגרף" ו"הצופה". בשנת 1935 החל לעבוד בעיתון "הבוקר", תחילה ככתב בתל אביב ואחר כך כראש סניף ירושלים. מידע שאסף בעבודתו העיתונאית העמיד גם לרשות ארגוני ההגנה, האצ"ל והלח"י. בשנת 1962 מונה לעורך העיתון "הבוקר", וכיהן בתפקיד זה עד לסגירת העיתון ב-1965. בין השנים 1969–1977 שימש כמנכ"ל תיאטרון "הבימה". צפרוני מפורסם בסיפוריו ובהגזמותיו; שנינותו וחוש ההומור שלו נודעו בעיקר דרך תוכנית הרדיו "שלושה בסירה אחת" שבה השתתף בשנות החמישים. השתתף בוועדות רבות והיה חבר בארגונים ממשלתיים ועירוניים רבים (ועדת השמות בתל אביב, ארגון הגנים הלאומיים, אל-סם). היה בין מקבלי אות יקיר תל אביב לשנת 1995. צפרוני נודע גם בקשריו הרבים עם אנשי רוח וממשל בארץ ובעולם; עם חבריו ומכריו נמנו אהוד אולמרט, אהרן אמיר ודוד בן-גוריון. על אף שישנם סיפורים שמעולם לא אומתו הוא טען גם להיכרות עם הזוג ג'.ר.ר. טולקין כאשר ביקרו בארץ ישראל. כן טען כי בילדותו פגש במקרה את אלברט איינשטיין ובאותו הבוקר ממש גם את דיזנגוף ויידע את זה האחרון על הימצאותו של הראשון בעיר. גבריאל צפרוני היה נשוי לשולמית צפרוני (1917–2008), בתם של רפאל חיים אבולעפיה ושל הציירת חד גדיא (מרים-מרוסיה ניסנהולץ), שעבדה כמורה. נולדה להם בת אחת, נעמה, סגנית עורכת "ארץ אחרת". בשנות ה-60 התגורר בשיכון העיתונאים (ירושלים). מדיה וקבצים בנושא גבריאל צפרוני בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "גבריאל צפרוני", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3081 מרדכי נאור, העיתונאי שהיה (כמעט) בכל מקום, באתר העין השביעית, 12 ביוני 2011 זאב גלילי, "הייתי מביא לביאליק בכל בוקר שני כעכים ולחם לבן צרפתי שאהב", באתר "היגיון בשיגעון" אלמה מהלר, פרנץ ורפל והסיפורים של צפרוני, ריאיון עם גבריאל צפרוני. פורסם במקור בעיתון מקור ראשון בשנת 1999, ומאז התפרסם באתר של זאב גלילי. גבריאל צפרוני, ‏רוסים 'אדומים' ורוסים 'לבנים' בירושלים, קתדרה 5, אוקטובר 1977 אורי דרומי, גבריאל צפרוני, עיתונאי ומנכ"ל "הבימה", 1914-2011, באתר הארץ, 24 ביוני 2011 ערן בר-און, העיתונאי הוותיק גבריאל צפרוני הלך לעולמו, באתר ynet, 9 ביוני 2011 עמית לוינסון, ממחלק לחם לעיתונאי חשוב: חייו ומותו של גבריאל צפרוני, באתר nrg‏, 19 ביוני 2011 יוסף עבו עברון, לזכרו של גבריאל צפרוני, מזכר, 8 ביוני 2011 גבריאל צפרוני, דף שער בספרייה הלאומית דוד קרויאנקר, שכונות בירושלים: טלביה, קטמון והמושבה היוונית, ירושלים: הוצאת כתר, 2002, עמ' 110