laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דגי גרם

דגי גרם (שם מדעי: Osteichthyes) היא קבוצה פרפילטית של דגים ממערכת המיתרניים בקבוצת חולייתנים לסתניים, בתוכה ישנם 2 מחלקות דגים: מקריני סנפיר ובעלי סנפירים בשרניים, שהם אבותיהם הרחוקים של קבוצת בעלי ארבע רגליים. דגי גרם מאופיינים בעצמות ("גרמים"), המבדילים אותם מדגים ספוגיים חסרי עצמות. לדגי הגרם מכסה זימים שמאפשר להם לנשום גם ללא תנועה. שלפוחית הציפה שבגופם מאפשרת להם שליטה נוחה בעומקם: כאשר היא מלאה במים, הם שוקעים. כאשר מרוקנים אותה ומכניסים אוויר לתוכה, הם צפים. אצל דגים אלו נמצא מערכת הזיז הזים על קשת הזים. דגי מאכל ונוי רבים שייכים לקבוצת דגי הגרם, למשל: אמנון, קרפיון, סלמון, דניס ושפמנון. להלן רשימה של דגי הגרם הגדולים ביותר, כאשר רמת הטקסון היא לפי סוג המיוצג על ידי המין הגדול ביותר בו ואילו מינים נוספים בעלי גודל דומה מוזכרים בהערות, וזאת על-מנת לתת ייצוג נרחב יותר של מגוון הדגים. סדר הדירוג נקבע בדרך כלל לפי המשקל המרבי, אך גם אורך נלקח בחשבון. מחלקת מקריני סנפיר (Actinopterygii) תת-מחלקה סחוס גרמיים (Chondrostei) סדרת רב סנפירים (Polypteriformes) סדרת חדקנאים (Acipenseriformes) תת-מחלקת דגי גרם עילאיים (Neopterygii) קבוצת תמים גרמיים (Holostei) סדרת קשת סנפירים (Amiiformes) סדרת דגי תנין (Semionotiformes) קבוצת כליל גרמיים (Teleostei) - כוללת את מרבית דגי הגרם של ימינו על-סדרה Osteoglossomorpha על-סדרה Elopomorpha על-סדרה Clupeomorpha סדרה סרדינאים (Clupeiformes) על-סדרה Ostariophysi על-סדרה Protacanthopterygii על-סדרה Stenopterygii על-סדרה Cyclosquamata סדרה דגי-לטאים (Aulopiformes) על-סדרה Scopelomorpha סדרה פנסאים (Myctophiformes) על-סדרה Lampridiomorpha סדרה למפיריים (Lampriformes) על-סדרה Polymyxiomorpha סדרה דגים מזוקנים (Polymixiiformes) על-סדרה Paracanthopterygii על-סדרה Acanthopterygii סדרה דקראים (Perciformes) - בה 40% מדגי הגרם מחלקה בעלי סנפירים בשרניים (Sarcopterygii) תת-מחלקת דמויי צלקנתאים (Coelacanthimorpha) סדרת צלקנתאים (Coelacanthiformes) תת-מחלקת דמויי דגי ריאות (Dipnomorpha) אינפרא-מחלקת דגי ריאות (Dipnoi) סדרה דגי ריאות אוסטרליים (Ceratodontiformes) סדרה בעלי שתי ריאות (Lepidosireniformes) דג ריאות דרום-אמריקאי פאקו אדום בטן, מנהר האמזונאס צלופח יפני (Anguilla japonica) ממשפחת הצלופחיים Coryphaenoides leptolepis ממשפחת החוטמניים אמנון מהמין Julidochromis transcriptus נפוחית ממין Arothron meleagris סוסון-ים ממין Hippocampus abdominalis חכאי שעיר ממין Caulophryne pelagica Poecilia wingei ממשפחת הגמבוזיים Silurus lithophilus ממשפחת הסילוריים מדיה וקבצים בנושא דגי גרם בוויקישיתוף דגי גרם, באתר ITIS (באנגלית) דגי גרם, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דגי גרם, דף שער בספרייה הלאומית דגי גרם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אושרה רשימת שמות דגי הגרם בים התיכון ובים סוף אתר האקדמיה ללשון העברית. דג קדום בעל לסת שופך אור חדש על האבולוציה של דגי הגרם, מתוך "הזנב הארוך", 26 בספטמבר 2013
מוזיקת דאנס

מוזיקת דאנס (באנגלית: Dance music) היא שם כללי למספר סגנונות מוזיקליים שתכליתם העיקרית ללוות ריקוד (באנגלית: Dance, ומכאן השם). ההגדרה העממית של המוזיקה התפתחה עם השנים, ובעבר היה ניתן לכלול תחתיה גם יצירות תקופת הבארוק, ובעבר הקרוב רוק אנד רול, סווינג ועוד. כיום הכוונה היא בעיקר למוזיקה אלקטרונית, כגון דיסקו, טראנס והיפ הופ. סוגות מוזיקה אשר נועדו לשמש כליווי לריקודים נוצרו במקביל להתפתחות המוזיקה והמחול הפופולריים. כך, לדוגמה, ניתן לראות על גבי כדי חרס מהעת העתיקה דמויות מחוללים בצמוד לדמויות נגנים. עם זאת, סגנונות מוזיקת הריקודים שהשתמרו במידה זו או אחרת בעת המודרנית הם מתקופות מאוחרות יותר, כגון המוזיקת הרנסאנס. עם חילופי הדורות והתפתחות הטעם המוזיקלי בקרב ההמון, עלו וירדו סגנונות שונים. אם בעבר היה ניתן לכלול יצירות שהולחנו ליצירות בלט תחת הכותרת הזו, הרי שבתקופתנו אנו הדבר אין עוד מקובל. במחצית הראשונה של המאה ה-20 נפוצו סגנונות שונים, בהם ג'אז, פוקס טרוט, ביג בנד, סווינג, רוק אנד רול ועוד. בעוד שסגנונות אלו הלכו והתפתחו לכיווניהם שלהם, סגנונות אחרים תפסו את מרכז הבמה והתקרבו להגדרה הנוכחית למוזיקת דאנס, בהם סגנונות הפאנק (Funk), רית'ם אנד בלוז ובשנות ה-70 של המאה ה-20 - הדיסקו, אשר אף מקור שמו מכינוים של מועדוני ריקודים בצרפת באותה תקופה. בישראל פופולרי במיוחד ז'אנר המשלב דאנס עם מוזיקה מזרחית ויכול להיות מסווג כדאנס מזרחי או עם מוזיקת רוק ישראלי ויכול להיות מסווג כרוק דאנס. בין האומנים הישראלים היוצרים בסגנון זה נמנים עפרה חזה ששילבה אלמנטים של דאנס בקריירה המאוחרת שלה ואף חדרה לשוק המוזיקה העולמי עם גרסת דאנס של 'אם ננעלו', מיכל אמדורסקי הנחשבת לאחת מ"חלוצות" הסוגה בארץ, נוב, חן אהרוני, עופר ניסים, אחד ממפיקי ותקליטאי הדאנס הידועים בישראל, שעבד עם מדונה בעבר, דנה אינטרנשיונל ועברי לידר. שילובים של דאנס ניתן למצוא בחלק ניכר משירי אתניקס המכילים אלמנטים של דאנס. ניתן לראות שגם הזמרת והשחקנית רוני (סופרסטאר) דואני משלבת דאנס עם פופ, מאיה בוסקילה משלבת פופ, רוק ומוזיקה מזרחית, אוף שימחעס משלבים דאנס עם מוזיקה חסידית, איציק קלה שילב דאנס עם מוזיקה מזרחית באלבום "מנטה דאנס", שלמה ברונר היוצר מוזיקה חסידית מעורבת עם דאנס, אברהם פריד שילב דאנס עם פופ, רוק ומוזיקה חסידית, רן דנקר שילב דאנס עם רוק ופופ (במיוחד בשנים האחרונות), שחר טבוך שילב דאנס עם פופ, סאבלימינל והצל שילבו דאנס עם היפ הופ, פופ ורוק, להקת צ'ייסר המוכרת מהתכנית ישנן בנות ששילבו דאנס עם פופ, להקת BFF ששילבו דאנס עם טין פופ, להקת פורמולה ששילבו דאנס עם פופ, להקת היי פיב שילבו דאנס עם פופ, להקת פור יו שילבו דאנס עם פופ והדורבנים שילבו דאנס עם רוק, פופ, פ'אנק ודיסקו . מדיה וקבצים בנושא מוזיקת דאנס בוויקישיתוף מוזיקה למחול, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קשר (כתב עת)

קשר הוא כתב עת אקדמי לחקר תולדות העיתונות והתקשורת היהודית בעולם היהודי ובישראל. כתב העת מתפרסם על ידי המכון לחקר העיתונות והתקשורת היהודית ע"ש אנדראה וצ'ארלס ברונפמן, הפועל במסגרת הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. כתב העת יוצא לאור פעמיים בשנה בעברית, עם תקצירי מאמרים באנגלית. כתב העת נוסד בשנת 1987, על ידי המכון לחקר העיתונות והתקשורת היהודית ע"ש אנדראה וצ'ארלס ברונפמן באוניברסיטת תל אביב. העורך הראשון של "קשר" היה ד"ר מרדכי נאור. בשנת 2003 הופסק פרסום כתב העת, לאחר פרסום 33 גליונות. בשנת 2006 חודש פרסומו של כתב העת תחת עורך חדש, פרופ' גדעון קוץ, המכהן כראש המגמה לתקשורת והיסטוריה יהודית באוניברסיטת פריז 8. מטרת כתב העת, מתוך אתר המכון: פרסום מחקרים אקדמיים וסקירות ביקורת על אמצעי התקשורת ואנשי התקשורת היהודיים בכל תקופותיהם ובמרב גוניהם הלשוניים, החברתיים, התרבותיים, הרעיוניים והפוליטיים ובדרך זו לנסות ולשקף את הווייתו הקיומית של העם היהודי בעולם לא רק כ"עם הספר" אלא גם כ"עם העיתון", אשר בכל ריכוזיו הפזורים בעולם הופיעו עיתונים בלשונות היהודים ובשפת ארצות מושבם. אתר האינטרנט הרשמי של קשר המכון לחקר העיתונות והתקשורת היהודית ע"ש אנדראה וצ'ארלס ברונפמן ארכיון גיליונות "קשר" ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פתחי שקאקי

פתחי אבראהים עבד אל-עזיז א-שקאקי (בערבית: فتحي إبراهيم عبد العزيز الشقاقي; 1951 – 26 באוקטובר 1995) היה טרוריסט פלסטיני, ממייסדי ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והמזכיר הכללי הראשון שלו עד לחיסולו בידי ישראל. שקאקי נולד ברפיח אשר ברצועת עזה, למשפחה שמקורה בזרנוגה. אחיו הוא ח'ליל שקאקי. לאחר שסיים את לימודיו, למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת ביר זית. לימד מתמטיקה בבית ספר במזרח ירושלים. בשנת 1974 יצא שקאקי ללימודים באוניברסיטת זקאזיק בקהיר, שם למד רפואה והתמחה ברפואת ילדים. בתקופת לימודיו במצרים נחשף לראשונה לתנועת האחים המוסלמים. בשנת 1981 סיים את לימודיו ועבד כמתמחה בבית החולים אוגוסטה ויקטוריה בירושלים. שקאקי החל להיות פעיל בשורות הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (גא״פ) באמצע שנות השמונים והיה ראש אחד הפלגים שלו. בשנת 1986 נעצר על ידי ישראל, וגורש בשנת 1988, במהלך האינתיפאדה הראשונה, ללבנון. לאחר גירושו התמקם במחנה הפליטים הפלסטיני ירמוך שבקרבת דמשק והצליח לארגן מחדש את הג'יהאד האסלאמי ולהפוך למנהיגו הכמעט-בלעדי. שימש כדמות מפתח ביצירת קואליציה, שכללה 8 ארגונים, ביניהם חמאס והג'יהאד האיסלמי, כנגד הסכם אוסלו בתחילת 1994. בינואר 1995 התפאר בריאיון למגזין טיים על הצלחת ארגונו להוציא לפועל את הפיגוע בצומת בית ליד. ב-26 באוקטובר 1995 הגיע שקאקי לאי מלטה במעבורת מלוב, כשהוא משתמש בכיסוי של אזרח לובי בשם איברהים שאוויש. לאחר שנרשם במלון "דיפלומט" בעיירה סלימה, הוא יצא לסיבוב בעיר. בדרכו חזרה למלון, בעודו הולך ברחוב, נצמד אליו אופנוע עליו היו רכובים שני גברים שלפי פרסומים זרים היו אנשי המוסד (לפי אותם פרסומים, חוליה זו הייתה אחראית גם לניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל כשנתיים לאחר מכן). ההתנקשות בוצעה בצהריים, לאור יום - על אף הסיכון בתפיסת החוליה - תוך כדי רכיבה, כאשר הרוכב האחורי יורה שלושה כדורי אקדח - 2 בחזית ראשו ואחד בעורפו. שקאקי נהרג במקום. לימים נודע כי שייטת 13, בפיקוד יואב גלנט, סייעה למתנקשים להיחלץ מן האי בסיום המבצע. לאחר מותו החליף אותו בהנהגת התנועה ד"ר רמדאן עבדאללה שלח, ששימש אז כמרצה באוניברסיטה במיאמי. כתבה ב"דר שפיגל" על הריגת פתחי שקאקי, 6.11.1995 (בגרמנית) ליאור אסטליין, מכת מוות, ישראל היום, ‏ 22.10.2010. שמעון איפרגן, מלטה, ‏משחקי חיסול, באתר ‏מאקו‏, 9 באוקטובר 2013. המוסד: יחידת חיסול | התחקיר המלא, באתר חדשות 13, 11 ביולי 2019 אויבים עונה 3 | פרק 3 - פתחי שקאקי - הג'יהאד האיסלאמי, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 53:56) Fathi Shiqaqi יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 420-424. עמוס הראל, מתנת הפרידה לגבי אשכנזי, באתר הארץ, 14 בפברואר 2011 דן מרגלית ורונן ברגמן, הבור - הסודות האפלים מאחורי משבר המנהיגות החמור בתולדות צה"ל, כנרת, זמורה-ביתן, 2011, המהדורה המוקדמת, עמודים 140-142.
דגי סחוס

דגי סחוס (שם מדעי: Chondrichthyes) היא מחלקה של מיתרניים ימיים בעלי גוף העשוי מסחוס. במחלקה זו ישנן שתי קבוצות גדולות: תת-מחלקת מחוייצי זימים (Elasmobranchii) תת-מחלקת כסויי זימים (Holocephali) שלדם של דגי הסחוס עשוי סחוס. עורם עבה ועליו מצויים קשקשים קשיחים. סנפיריהם מוצקים וחסרי גמישות ומספרם אינו זוגי. נחיריהם מצויים בקדמת הראש ופיהם בדרך כלל בתחתיתו. לזימים אין מכסים; המים חודרים לזימים דרך שני נקבים בצד העליון של הראש. הם חסרי שלפוחית אוויר ולכן בתוך המים הם חייבים להיות בתנועה או לרבוץ על הקרקעית (רוב דגי הסחוס הם דגים המצויים סמוך לקרקע). רוב דגי הסחוס טורפים. חוש הריח שלהם מפותח מאוד. ראייתם מכוונת למרחק, כך שבעזרתה הם מסוגלים לזהות טורף מרחוק. אצל רובם ההפריה פנימית והם משריצים ולדות חיים. הגדולים שבדגים שייכים למחלקה זאת. כריש לווייתני שמגיע לאורך של יותר מ-12 מטרים ומשקל של 20 טונות הוא הדג הגדול ביותר החי בימינו. הדג הטורף הגדול ביותר שחי אי-פעם הוא המגלודון (אורך של כ-15 מטרים ומשקל של 47 טונות), שקרובו הקטן ממנו – עמלץ לבן – הוא הדג הטורף הגדול ביותר כיום. תת-מחלקה כסויי זימים (Holocephali) סדרה כימראים (Chimaeriformes) תת-מחלקה מחוייצי זימים (Elasmobranchii) אינפרא-מחלקה כרישים עילאיים (Neoselachii) אולטרא-סדרה דמויי כריש (Selachimorpha) סדרה Cladoselachiformes – נכחדה סדרה קסנקנתידה (Xenacanthida) – נכחדה סדרה היבודונטים (Hybodontiformes) – נכחדה על-סדרה כרישים גלניים (Galeomorphii) סדרה כרישאים (Carcharhiniformes) סדרה דמויי עמלץ (Lamniformes) סדרה זנבתנאים (Orectolobiformes) סדרה הטרודונטאים (Heterodontiformes) על-סדרה בעלי קוץ (Squalea) סדרה Protospinaciformes – נכחדה סדרה מגרנאים (Pristiophoriformes) סדרה קוצנאים (Squaliformes) סדרה מלאכי ים (Squatinidae) סדרה שש זימאים (Hexanchiformes) על-סדרה בטאים (Batoidea) סדרה טחנאים (Myliobatiformes) סדרה מסורנאים (Pristiformes) סדרה Sclerorhynchiformes – נכחדה סדרה תריסנאים (Rajiformes) סדרה גיטרנאים (Rhiniformes) סדרה חשמלנאים (Torpediniformes) סדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes) דג דגי גרם מדיה וקבצים בנושא דגי סחוס בוויקישיתוף דגי סחוס, באתר ITIS (באנגלית) דגי סחוס, באתר NCBI (באנגלית) דגי סחוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דגי סחוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דגי סחוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חומר ביניים

בכימיה, חומר ביניים הוא חומר העשוי ממולקולות קצרות חיים ופעילות מאד. כאשר חומר זה נוצר בתגובה כימית, המולקולות שלו ישתנו מהר מאוד למולקולות יציבות יותר. רק במצבים מסוימים מאוד ניתן לאגור ולבודד חומרי ביניים. חומר ביניים קיים בתגובות כימיות רק בשלבי הביניים, מכיוון שהוא נוטה להתפרק או להגיב בקלות. האנרגיה שלו גבוהה ולכן הוא בעצם הסיבה העיקרית לאנרגיית השפעול בתגובות כאלה. דוגמה לתגובה עם חומר ביניים: ניקח את רצף התגובות הבאות: A + B → C + X X → D + Y B + Y → E משוואת התגובה נטו: A + 2B → C + D + E בתגובה זו X ו־Y הם חומרי ביניים. החומר לא יציב כימית. המולקולות של חומר ביניים פעילות כימית. למולקולות חומרי ביניים יש אנרגיה גבוהה. לרוב הריכוז של חומרי הביניים בתמיסה נמוך. מצב מעבר קרבוקטיון רדיקל חופשי
קרל פרדיננד בראון

קרל פרדיננד בראון (בגרמנית: Karl Ferdinand Braun‏; 6 ביוני 1850 - 20 באפריל 1918) היה פיזיקאי גרמני. ב-1897 המציא ובנה את שפופרת הקרן הקתודית הראשונה ששימשה כהתקן תצוגה. בראון זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1909 במשותף עם גוליילמו מרקוני על "תרומות לפיתוח טלגרף אלחוטי". בראון החל את לימודיו באוניברסיטת מרבורג בגרמניה וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברלין ב-1872. ב-1895 מונה לפרופסור וראש המכון לפיזיקה באוניברסיטת שטרסבורג. ב-1897 בנה את שפופרת הקרן הקתודית הראשונה. לאחר מכן פנה לפיתוח הרדיו ובסביבות 1898 בנה דיודה מגביש. גוליילמו מרקוני השתמש בפטנט שהמציא בראון בהמצאותיו שלו והם חלקו פרס נובל לפיזיקה בשנת 1909 על תרומתם. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזב בראון לארצות הברית. הוא נפטר בביתו שבניו יורק ב-1918. מדיה וקבצים בנושא קרל פרדיננד בראון בוויקישיתוף קרל פרדיננד בראון, באתר פרס נובל (באנגלית) קרל פרדיננד בראון, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה קרל פרדיננד בראון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרל פרדיננד בראון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תלגרמי רייטר, החרות, 17 בדצמבר 1909 ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקאים ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סייפן (עוף)

סייפן (שם מדעי: Recurvirostra), הוא סוג עוף ממשפחת הסייפניים שבסדרת החופמאים, המצוי במדינות בעלות אקלים חם. לסוג רגליים ארוכות ומקור דק ארוך וכפוף כלפי מעלה, כצורת חרב סיף. הניצוי לבן ברובו עם טלאים שחורים אצל הבוגרים, וחומים-אפורים אצל הצעירים. למספר מינים גם טלאים חומים-אדומים. אצבעות הרגליים בעלות קרום שחייה דק. התזונה מתבססת על חרקים ימיים וסרטניים שונים. הקינון בקולוניות ועל הקרקע, בקן עשוי בוץ בעיקרו, ובעירוב חומרים נוספים. סייפן עקוד - Recurvirostra avosetta - מין המצוי בישראל. סייפן אמריקאי - Recurvirostra americana סייפן אוסטרלי - Recurvirostra novaehollandiae סייפן האנדים - Recurvirostra andina סייפן, באתר ITIS (באנגלית) סייפן, באתר NCBI (באנגלית) סייפן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סייפן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סייפן, באתר GBIF (באנגלית) סייפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עמותת מופת

עמותת מופת (ראשי תיבות של מתמטיקה, פיזיקה ותרבות) הוקמה ב-1992 על ידי מדענים עולים מברית המועצות לשעבר, בראשותו של המתמטיקאי זאב גייזל, במטרה לקדם את לימודי המדעים המדויקים בישראל. בעמותה נכללים בתי ספר רבים בישראל, והם מדגישים את מקצועות המדעים המדויקים: מתמטיקה, כימיה, פיזיקה. העמותה עורכת כל שנה מבחנים משווים, המתקיימים בכל בתי הספר של העמותה, אשר מטרתם להשוות את הרמה בין בתי הספר במקצועות אלו. מוטו האגודה הוא "המצוינות היא מידת הרצון, השאיפה למצוינות היא מידת ההשקעה והשמיים הם הגבול". העמותה מקיימת מכינה לתלמידים הנכנסים לבית ספר של העמותה, המכינה מתקיימת בסוף השנה שקדמה לחטיבת הביניים. בין בתי הספר המשתייכים לעמותה נערכת תחרות (המכונה "אולימפיאדה"), במתמטיקה ופיזיקה. נערך מבחן בו נבחנים כל התלמידים של העמותה והתלמידים שהצליחו במבחן זה עולים לשלב הבא של התחרות, שם יש מבחן נוסף ברמה יותר גבוהה. מאז אוקטובר 2002 פועלת העמותה בשיתוף עם תוכנית עתידים ומארגנת לתלמידי החטיבה העליונה ימי עיון באוניברסיטאות וימי כיף נוספים. ביולי 2011 העמותה החלה תהליך של הקמת מועדון בוגרים ארצי. מועדון הבוגרים של רשת מופת יפעל מתוך מטרה ליצור רשת חברתית, Networking, לטיפוח והידוק הקשר בין רשת מופת לבין בוגריה ובין הבוגרים לבין עצמם. המועדון ימשיך בקידום השתלבות הבוגרים בחברה הישראלית, תוך שימת דגש על מחויבות ותרומה לחברה. העלאת רמתם של בוגרי מערכת החינוך במישור האישי, והתנהגותי, במישור החברתי ובמישור הקוגניטיבי בדגש על מדעים וטכנולוגיה. הקטנת הפערים הלימודיים באוכלוסיית התלמידים על ידי התכוונות לצורכיהם, לכישוריהם ולסגנונות הלמידה של המצטיינים וכנ"ל לגבי הבינוניים והמתקשים תוך תמיכה וחניכה של התלמידים, אלה באלה. העלאת אחוז בוגרי מערכת החינוך העל יסודית, שהתמחו במתמטיקה ובמדעי הטבע והטכנולוגיה. הפיכת מקצוע המתמטיקה לשפה נגישה ושימושית יותר לאוכלוסיית תלמידים רחבה יותר. העלאת איכות ההוראה באמצעות: בחירה קפדנית של סגל ההוראה בדגש על הכשרה אקדמית הולמת בתחום הדיסציפלינארי מחד, וכישורי הוראה ותקשורת בין אישית מאידך. טיפוח מצוינות וחדשנות אצל צוותי ההוראה ובניית מערכת תמיכה וליווי מתאימה לצרכים אלה. פיתוח תוכניות לימוד וחומרי למידה, הנשענים על תוכנית הלימודים המחייבת, בתוספת העשרה והעמקה הן בתחום המיומנויות הקוגניטיביות והמעשיות. ברמת הלומד: טיפוח תחושת מסוגלות בכל תלמיד- פיתוח היכולת להתגייס למשימות קשות ולהתמודד אתן. היכולת לדבוק במשימות המזמנות קשיים או חוויית כישלון, והיכולת לראות בהן אתגר. העלאת רמת ההישגים האישיים של הלומד ואיכות תעודת הבגרות שלו, קרי רמה מוגברת של מתמטיקה ומקצועות מדעיים וטכנולוגיים. הכשרת הלומד והכנתו לקראת השתלבות ותרומה לחברה הישראלית, בדגש על מדע וטכנולוגיה, מחויבות ותרומה לחברה. אתר האינטרנט הרשמי של עמותת מופת עמותת מופת, באתר "גיידסטאר ישראל" נעה עמיאל לביא, מחיר ההצלחה: מה נשאר לנו מכיתת המצוינות שבה למדנו?, באתר הארץ, 8 בפברואר 2018 לילי גלילי, רוסים למופת, באתר הארץ, 14 במרץ 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שקעניתיים

שקעניתיים (בלטינית: Pelodytidae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. היא מורכבת מסוג אחד בלבד, שקענית (Pelodytes), שמכיל שלושה מינים. השקעניתיים יכולים להימצא בדרום-מערב אירופה ובאזור הקווקז. מראם החיצוני של השקעניתיים דומה לזה של חסר זנב רגיל. המשפחה קשורה למשפחת המגופריים, אך שונה ממנה בצורה החיצונית באופן בולט. בשונה מהמגופריים, צבעיהם של השקעניתיים אינם צבעי הסוואה. למרות היותם חסרי זנב חופרים, כמו החפריתיים, הם חסרים את הבליטה שקיימת לחפריתיים בכפות הרגליים. לרוב השקעניתיים הם חסרי זנב רזים יחסית. גודלם לרוב קטן, ואורכם מגיע לערך מרבי של חמישה סנטימטרים. עורם חלק. היא בין המשפחות הבודדות בסדרת חסרי הזנב המכילות יותר סוגים ומינים נכחדים מאשר סוגים וזנים קיימים. משפחת שקעניתיים סוג שקענית Pelodytes Pelodytes caucasicus Pelodytes ibericus Pelodytes punctatus מדיה וקבצים בנושא שקעניתיים בוויקישיתוף שקעניתיים, באתר ITIS (באנגלית) שקעניתיים, באתר NCBI (באנגלית) שקעניתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שקעניתיים, באתר GBIF (באנגלית)
אוהב להיות בבית

אוהב להיות בבית הוא אלבום האולפן ה-24 של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף המוזיקאי מיקי גבריאלוב, שיצא בנובמבר 1986. זהו שיתוף הפעולה הרביעי של איינשטיין וגבריאלוב, לאחר ששיתפו פעולה באלבומים "בדשא אצל אביגדור", "סע לאט" ו"חמוש במשקפיים". כל שירי האלבום הולחנו ועובדו על ידי גבריאלוב, למעט השירים "אין לו זמן" שהולחן על ידי יצחק קלפטר ועובד על ידי קלפטר וגבריאלוב ו"שכשנבוא" שהלחין היווני ארגיריס קונדיס. איינשטיין כתב שבעה משירי האלבום, כשאת השאר כתבו אברהם חלפי ועלי מוהר. בין השירים הבולטים באלבום: "שכשנבוא" (במקור שיר יווני שתורגם על ידי עלי מוהר), "אוהב להיות בבית" ו"השיר על התוכי יוסי". אלבום זה היה האלבום הראשון של זמר ישראלי שיצא על גבי תקליטור. מאחר שבזמן הוצאת האלבום עוד לא הוקם מפעל לייצור תקליטורים בישראל, התקליטורים נוצרו במפעל של סוני באוסטריה ויובאו לארץ. על עטיפת האלבום מוצג ציור שיצר יורם לוקוב שציור קודם שלו הופיע גם הוא על עטיפת אלבומו של איינשטיין ישן וגם חדש 20 שנה קודם לכן. בציור מתואר איינשטיין כשהוא יושב יחף ורכון על שולחן הכתיבה. מבעד לדלת המרפסת ניבט נוף עירוני. הציור שנעשה בהשראת שירי האלבום כולל רמיזות ישירות לכמה משירי האלבום, ובהם "שיר על התוכי יוסי", "יושב מול הנייר" וכן "אוהב להיות בבית". באלבום איורים נוספים שיצר המעצב מנחם רגב. מילות השירים נכתבו על ידי אריק איינשטיין, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מיקי גבריאלוב (למעט היכן שמצוין אחרת).  אריק איינשטיין: שירה, מילים (חוץ מ-2, 5 ו-10) מיקי גבריאלוב: גיטרה אקוסטית, גיטרה 12 מיתרים, גיטרה בס, קולות רקע, הפקה מוזיקלית יוני רכטר: פסנתר קלאסי, סינטיסייזר אלון אולארצ'יק: גיטרה בס יצחק קלפטר: גיטרות מאיר ישראל ואלון הלל: תופים, כלי הקשה ירוסלב יעקובוביץ': סקסופונים יהודה פוליקר: בוזוקי, בגלמה עדי רנרט: קלידים אברהם פלדר: חצוצרה רביב גזית: סינקלוויר, קורצוויל חזי דוידיאן: סיטאר מיכאל תפוח: מפיק יורם לוקוב: ציור עטיפה מנחם רגב: עיצוב עטיפה, איור בפנים העטיפה גיא יפה: טכנאי הקלטה רפי פרסקי: עוזר טכנאי הקלטה מידע על האלבום אוהב להיות בבית באתר MusicBrainz תימורה לסינגר, כואב להיות בבית, באתר ynet, 2 בינואר 2009 יוסי חרסונסקי, המהפיכה החלה עם אריק אינשטיין, מעריב, 4 בנובמבר 1986 לפי המידע שנמסר בתוכנית "עד פופ", נובמבר 1986, הערוץ הראשון (הובאה בשידור חוזר ב-19 באוגוסט 2012, ובה הוצג בהתרגשות ה"חידוש", Compact Disc) דב אלפון, כיוון הרוח | משלנו - מי קונה תקליטי קומפקט של פופ ישראלי, כותרת ראשית, 10 באוגוסט 1988
כרומיט

כרומיט הוא מינרל שהוא תחמוצת של מגנזיום, ברזל, וכרום, השייך לקבוצת הספינל ונוסחתו Fe,Mg)Cr2O4). הכרומיט מורכב מגבישים בעלי מבנה אוקטהדרלי. מגנזיום בכמויות משתנות מצוי במינרל תמיד, לעיתים מחליף אלומיניום או ברזל את הכרום. הכרומיט מצוי בפרידוטיט וסלעים פלוטוניים אולטרה-בסיסיים מאפיים (עשירים בברזל ומגנזיום) וגם בסלעים מותמרים כמו סרפנטיניט (סלע מותמר עשיר בסרפנטין שנוצר מהתמרה של סלעי יסוד בסיסיים). מרבצים של בצר הכרומיט נוצרים בשלבים הראשונים של ההפרדה המינרלוגית כאשר המגמה מתקררת (תהליך גיבוש מפריט). לעיתים קרובות מוצאים כרומיט יחד עם אוליבין, מגנטיט, סרפנטין וקורונדום. האזור העשיר במחצבים הקרוי מתחם בושוולד (Bushveld igneous complex), המשתרע על 66,000 קמ"ר, צפונית לפרטוריה בירת דרום אפריקה הוא גוף גדול מאוד של שכבות סלעי יסוד מאפיים (mafic כלומר מכילים מגנזיום וברזל) עד אולטרה-מאפיים כשחלק מן השכבות מכילים כ-90% כרומיט הבונה סוג סלע נדיר, כרומיטיט. כרומיט משמש כחומר חסין אש, אבל בעיקר כמחצב היחיד להפקת כרום. בחצי הכדור המערבי[דרושה הבהרה] כורים כרומיט בברזיל וקובה בלבד. לשם השוואה כ-80% מהייצור העולמי של כרומיט מגיעים מהודו, איראן, פקיסטן, עומאן, זימבבווה, טורקיה ודרום אפריקה. דרום אפריקה לבדה מפיקה מחצית מכמות זו. גם בקפריסין מצוי מרבץ חשוב של כרומיט. מדיה וקבצים בנושא כרומיט בוויקישיתוף כרומיט באתר webmineral science/chromite-series כרומיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איקיטוס

איקיטוס (ספרדית: Iquitos) היא עיר בצפון פרו, בליבו של יער הגשם על גדות נהר האמזונאס, ובירת מחוז לורטו. העיר נמצאת בגובה 106 מטרים מעל פני הים, והיא העיר הגדולה ביותר בעולם אשר מנותקת מכבישים ודרכים יבשתיות: הגישה אליה מתאפשרת רק דרך שדה התעופה והנמל המקומיים. אוכלוסיית העיר מונה 400,000 תושבים. מזג האוויר באזור לח מאוד עם לחות ממוצעת של 85%. העונה הגשומה היא בין החודשים נובמבר עד מאי, ובמהלכה יורדות כמויות גדולות של גשמים. מפלס הנהר מגיע לשיא גאות בחודש מאי ולשיא השפל בחודש אוקטובר. העיר נוסדה בשנת 1750 על ידי מיסיונרים נוצרים ישועים, שהחלו להמיר את דתם של תושבי האזור. העיר החלה לשגשג כשהפכה לבירת אזור לורטו ב-1864, בזכות גילוי השימוש בעץ הגומי לצורך תעשיית הלטקס. בסוף המאה ה-19 התפתחה תעשיית הגומי ונעשה שימוש גובר בעץ הגומי לצורך יצירת לטקס. גילוי זה הביא לפריחה כלכלית גדולה באזור. כיום בעקבות המעבר לתחליפים סינתטיים וגידול חקלאי מרוכז של עצים אלו, לא נאסף הגומי מעצים הגדלים באזור זה. בעשורים האחרונים כלכלת העיר מבוססת בעיקר על כריתת עצים מיערות הגשם, ושאיבת נפט גולמי המצוי בשפע באזורי הג'ונגל. כמו כן מיקומה של העיר, בסמוך לגבולות עם המדינות ברזיל ואקוודור, הופך אותה לצומת מסחרית חשובה. בעיר ישנן שתי אוניברסיטאות, אשר מקדמות את המחקר האקולוגי של האזור. מגוון רחב של גילויים באזור תרמו למחקרים רבים בתחום הכימיה והביולוגיה. בנוסף נעשה מאמץ לערב את האוכלוסייה המקומית בשימור יערות הגשם, תוך כדי מתן דגש על חשיבות התיירות האקולוגית. לאיקיטוס מוניטין גדל של מוקד תיירות בפרו. רמת הפשיעה ביחס לגודל העיר היא נמוכה יחסית. התנועה בתוך העיר היא בעיקר על ידי אופנועים ומוטו-טקסי. מוקדי התיירות המרכזיים הם סיורים היוצאים מהעיר על גבי סירות לג'ונגלים הסמוכים, והרובע בלן (Belén), בו אפשר לצפות בדרך החיים המיוחדת של המקומיים ולשוט על גבי סירות קנו בשווקים הצפים הייחודיים לרובע. כמו כן איקיטוס מהווה נקודת יציאה לשמורת הטבע הלאומית פקיה-סמיריה (Pacaya-Samiria). בשנות השמונים של המאה ה-19 הגיעה לעיר קבוצה קטנה של צעירים יהודים ממרוקו, הרפתקנים מתוך קבוצה גדולה של יהודי מרוקו שהיגרו לדרום אמריקה והשתקעו בעיקר בברזיל. חלק מאותם צעירים עזבו את איקיטוס, ואלו שהשתקעו נישאו לתושבות המקום ממוצא אינדיאני. יהודים אלו עסקו בסחר בעץ הגומי. בעיר לא נבנה בית כנסת, אך הוקם בית עלמין יהודי. בשנות החמישים של המאה ה-20 התחילו הצאצאים של אותם מהגרים להתעניין בשורשים היהודיים שלהם, ובשנות ה-90 מאות מהם עברו תהליכי גיור בסיוע רבנים פרואנים. המתגיירים התארגנו בקבוצה בשם "החברה הישראלית של איקיטוס" (Sociedad Israelita de Iquitos). רבים מבני הקהילה עלו לישראל. בימינו פועל בעיר בית כנסת קטן בחדר האחורי של חנות למזרנים השייכת לאחד מחברי הקהילה. ברזיל מנאוס, ברזיל קולומביה לטיסיה, קולומביה אלבניה אלבסן, אלבניה ישראל רמלה, ישראל מפה של העיר Dwindling Amazon Jewish community keeps faith despite religious exodus The Guardian 18 august 2016 Ryan Schuessler איקיטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)