פרומין

פְרוּמִין הייתה חברה ישראלית לייצור ביסקוויטים ודברי מאפה. ב-1981 נמכרה לאסם השקעות ושולבה בהדרגה בפעילות אֹסם. תחילת בית החרושת בבית קפה ומסעדה "בלפוריה" בבית פיינגולד ברחוב יפו בירושלים שהוקם בשנת 1924 ושיווק גם ביסקוויטים ועוגיות. תוצרת פרומין זכתה לפופולריות ופרומין הקים ב-1925 בית חרושת לייצור ביסקוויטים בגבעת שאול, ששיווק את תוצרתו ברחבי ארץ ישראל. בשנת 1932 העסיק בית החרושת כ-30 פועלים. בית החרושת גדל במהלך מלחמת העולם השנייה, ובשנות ה-40 העסיק 160–180 עובדים. בראשית ימי מדינת ישראל (תקופת הצנע) סבל בית החרושת מהפסקות חוזרות בעבודה בגלל מחסור בחומרי גלם. מאז 1948 נטען שבעל בית החרושת מבקש להעבירו מירושלים. במשך מספר שנים מנע זאת משרד התעשייה והמסחר, בהתנותו את מתן קצבת הסוכר הדרוש לבית החרושת בשימוש בו בירושלים. הבעלים הקימו מפעל נוסף בבני ברק בטענה שהוא מיועד לייצוא ולקראת השלמתו עלו טענות ב-1953 שיש כוונה לסגור את המפעל בירושלים שהוכחשו בידי הנהלת המפעל. המפעל בבני ברק נחנך רשמית בתחילת 1954. למרות ההבטחות שבית החרושת בבני ברק יעסוק בייצוא, עיקר תוצרתו הופנה לשוק המקומי ובמקביל לפתיחת המפעל צומצם באופן דרסטי היקף הייצור בירושלים. בשנת 1958 נותרו במפעל בירושלים 16 עובדים ובשנה זו פוטרו חמישה, כפשרה לאחר שההנהלה בקשה לסגור את המפעל. ההנהלה סגרה את המפעל סופית בסוף 1960. בסוף שנות ה-60 החלה פרומין לייצא בהיקפים משמעותיים ובעקבות זאת הרחיבה וחידשה את הציוד במפעלים. את השיווק בישראל ביצעה החברה דרך רשת של סוכנים עצמאיים שקבלו עמלות על פי היקף מכירות. באמצע שנות ה-70 נכנסה אסם לתחום הביסקוויטים, ופרומין הגיבה בהקמת מפעל לייצור פסטה בשדרות, בעידוד משרד המסחר והתעשייה שביקש לעודד תחרות. הקמת המפעל הכניסה את החברה לקשיים והיא חיפשה משקיע, שנמצא בדמות כור מזון. בשנת 1979 נחנך המפעל לייצור ופלים ופסטה בשדרות. פרומין סבלה בשנה זאת ובשנה שלאחריה מהפסדים כבדים והחברה נמכרה לאסם. מערכות הניהול של פרומין מוזגו לתוך אסם, אולם מוצרי המאפה של פרומין המשיכו להתנהל כמותג נפרד ושווקו על ידי מערכת מכירות נפרדת. בשנת 1999 איחדה אסם את מערכי המכירות וההפצה של פרומין ואסם. מוצרי הדגל של פרומין היו הביסקויטים (פתי בר), הקרקרים (קרם קרייקר) וופלים. עם תום תקופת הצנע החל המפעל במדיניות של הרחבת מגוון מוצריו תוך ייצור מוצרים יוקרתיים בצד המוצרים הסטנדרטיים. החברה שיווקה מגוון ביסקוויטים וקרקרים, בהם "מרי", "ברונית", "ביסקפה", "אובלטים", "דק דק", ו"חלב ודבש". שיווק הביסקויטים עבר משׂקים מהם נשקלו הביסקוויטים לצרכן, לאריזות הרמטיות שנארזו ללא מגע יד אדם ושמרו על טריות. בשנת 1967 זכתה החברה בפרס האריזה. בתקופות מסוימות ייצרה החברה מוצרי אפיה, בהם אבקת אפיה, סוכר וניל ו"קמח סלתה" תופח מאליו. בשנת 1979 החלה החברה לשווק פסטה תחת שם המותג "פרומנטי". בית החרושת זכה למדליית כסף ביריד המזרח בשנת 1926 ולמדליית זהב בתערוכת החקלאות בחיפה ב-1927. בית החרושת הוקם על ידי לייב פרומין ובניו. בסוף 1944 נמכר חלק מהבעלות בבית החרושת לאליהו פרומצ'נקו, שהיה הבעלים של עלית ופרימזון. בתחילת שנות ה-50 הייתה עיקר הבעלות בידי משפחת בן חיים ומרדכי בן חיים ניהל את המפעל. חלק מהמפעל היה בבעלות פישל רייז. בתחילת 1979 רכשה כור מזון כמחצית ממניות החברה. בתחילת 1981, בעקבות הפסדי החברה, רכשו משפחות יושפה (הבת של בן חיים) ובן חיים את חלקה של כור בחברה במימון שקבלו מאסם, ואז מכרו את החברה כולה לאסם. יחסי העבודה במפעל לוו בסכסוכים מדי פעם. באוקטובר 1932 התקיימה בבית החרושת שביתה על רקע העסקת עובדת חדשה, חברת בית"ר, שלא דרך ההסתדרות, כאשר העובדים הקבועים במקום אינם מקבלים שבוע עבודה מלא. מועצת פועלי ירושלים דרשה מבעל בית החרושת שיכיר בארגון הפועלים במקום ויפטר את הפועלת. פרומין סירב לפטרה והציע בוררות, אולם הצעתו נדחתה על ידי הפועלים. בעקבות זאת, פנה פרומין לארגון העובדים של הציונים הרוויזיוניסטים והזמין את פועלי בית"ר לעבוד במקום הפועלים השובתים. אנשי בית"ר טענו כי הדרישה שבית החרושת יעסיק פועלים מאורגנים בלבד מטרתה למנוע את עבודתם של בית"רים במקום, משום שההסתדרות לא הכירה בזכותם לקבל עבודה באמצעות ארגון נפרד, וכך נותרו בפניהם שתי ברירות: להצטרף להסתדרות על אף השקפותיהם הרוויזיוניסטיות, או לנסות למצוא עבודה באמצעות המעסיקים. הם הסכימו להפר את השביתה, בטענה כי היא פוליטית ולא כלכלית. זאב ז'בוטינסקי פרסם מאמרי תמיכה בהם ובהם גם מאמרו הידוע "כן, לשבור!", שהצדיק את הפרת השביתה במטרה לשבור את המונופולין של ההסתדרות בשוק העבודה. השביתה לוותה באלימות כלפי הפועלים שבאו להחליף את השובתים בבית החרושת ובחרם על מוצרי בית החרושת, ועוררה הדים רבים בתקשורת. פורסמו מאמרים חריפים ב"חזית העם" וב"דבר" והנושא עורר ויכוח חריף גם בגולה. לאחר שלושה וחצי חודשים נחתם הסכם ששם סוף לסכסוך והחזיר את הפועלים הקודמים לעבודה, תוך השארה לשנה של חלק מעובדי ארגון העובדים של הציונים הרוויזיוניסטים. שני הצדדים טענו לניצחון. לאחר 20 שנה, ציין אברהם ארסט את השביתה כנקודת זמן בה הוכרה ההסתדרות כבאת כוח יחידה של הפועלים וכנקודה בה הוכרה זכות הפועל המאורגן לשימוש בכוח הזרוע להדיפת התקפות עליו. לדברי ההיסטוריונית אניטה שפירא, "שביתת פרומין" הסתיימה בכישלון ההסתדרות, משום שנאלצה להשלים עם העסקתם של אנשי בית"ר במקום, ומשום שנתברר כי שליטתה של לשכת העבודה שלה התערערה כאשר קראו עליה תיגר. בשנת 1947 אירע סכסוך עבודה בין עובדי המפעל הבית"ריים לבעל המפעל, דבר שזכה לגילויי שמחה לאיד ב"על המשמר", על רקע השביתה של 1932. בשנת 1951 נערכה בבית החרושת שביתה ממושכת נוספת שארכה כ-4 חודשים. בשנת 1963 נערכה בפרומין שביתה ארוכה נוספת. השביתה לא זכתה לגיבוי של ההסתדרות אך מבחינת הוועד הייתה מוצלחת והשיגה את רוב דרישותיו. לאחר הקמת המדינה, ניסה משרד המסחר והתעשייה לכפות על המפעל למכור את מוצריו במחירים נמוכים ושלא להעלות את מחיריו. בשנת 1952 אף שלל המשרד את רישיון הייצור של המפעל לאחר שלא נענו דרישותיו. בשנת 1970 יצא המפעל במאבק על זכותו לקבוע את מחירי מוצריו כרצונו, בלא אישור של ועדת המחירים הציבורית. החברה טענה שוועדת המחירים מנסה לכפות עליה להוריד את איכות מוצריה וכי לא תסכים לכך. במודעות פרסומת התייחסה החברה לתקופת הצנע וטענה שהצרכן מעדיף את האיכות הגבוהה של מוצרי פרומין, ומוכן לשלם על כך מחיר גבוה יותר. בשנת 1962 החל אחד מבני משפחת פרומין להקים מפעל ביסקוויטים בכפר סבא, בשם "פרו פרו". הביסקוויטים שווקו בידי חברה בשם "פרוביסק". פרומין פנתה לבית המשפט בבקשה לצו מניעה, בטענה שהשם "פרו פרו" ופרוביסק (קיצור של פרומין ביסקוויט) יטעו את הצרכן לחשוב שמדובר בתוצרת פרומין. תביעתם התקבלה לגבי השם פרוביסק וחברת פרו פרו המשיכה לייצר ביסקוויטים בשמות אחרים. תחרות עזה קיים מפעל "פרומין" מול "אסם", כמתואר לעיל, תחרות שבה נגרמו ל"פרומין" הפסדים כבדים, ובסופה רכשה "אסם" את "פרומין". מדיה וקבצים בנושא פרומין בוויקישיתוף הנהלת הקפה והמסעדה בלפוריה, דואר היום, 10 באפריל 1924 מתוצאות סכסוך העבודה בירושלים, דואר היום, 21 באוקטובר 1932 ל. פרומין ובניו, דבר, 28 ביוני 1926 מעשה פרומין, דבר, 6 בנובמבר 1932 הפסקת עבודה חלקית בבית חרושת פרומין, דבר, 1 ביולי 1943 בבית חרושת פרומין בירושלים, הצופה, 21 באוגוסט 1944 ביח"ר פרומין, דבר, 8 במרץ 1945 ביח"ר פרומין נסגר מחוסר סוכר, חרות, 24 בספטמבר 1950 נתחדש הייצור בביח"ר פרומין, מעריב, 14 בדצמבר 1954 אתראות בלבד למזייפי מזון, הצופה, 6 בינואר 1955 בתי חרושת חדשים שנועדו, הצופה, 11 במרץ 1953 קריאה ללחום בפיטורים, על המשמר, 13 במרץ 1953 נציג חרות נגד מפעלי תעשייה מירושלים, חרות, 16 במרץ 1953 להסיר לזות שפתיים, דבר, 6 באוגוסט 1953 ל. פרומין ובניו בע"מ, על המשמר, 4 בפברואר 1954 ביח"ר פרומין קיבל הקצבות לייצוא ומכר תוצרתו בארץ, על המשמר, 8 בדצמבר 1954 כך פוגעים בפועלת ותיקה, על המשמר, 24 באפריל 1955 נסגר ביח"ר פרומין בירושלים, חרות, 8 בינואר 1958 ביח"ר פרומין ימשיך לייצר, חרות, 12 בינואר 1958 בעלי ביח"ר פרומין רוצים לסגור את מפעלם בירושלים, דבר, 21 בדצמבר 1960 פרומין בירושלים נסגר סופית, חרות, 12 באוקטובר 1961 י. משולח, יבואן אמריקאי מגדיל הזמנותיו למוצרי מזון מישראל, דבר, 12 במאי 1970 הוכפל ייצוא הביסקוויטים של פרומין השנה, דבר, 13 בנובמבר 1970 דוד ליפקין, מגמת מפעלי המזון: לצמצם השיווק באמצעות סיטונאים, דבר, 23 ביולי 1973 יוסף כנען, רק אלקטרוניקה או גם אטריות, דבר, 13 ביולי 1972 פרומין מחפשת שותפים למפעל האטריות בשדרות, דבר, 22 במאי 1978 מיזוג המחזק מונופול יחייב הודעה מראש, דבר, 13 ביולי 1981 המרכז החדש של אסם ייחנך היום, מעריב, 28 באוקטובר 1981 זהבה דברת, ‏רה-ארגון באגף הסחר של אוסם: איחוד מערכי ההפצה של אוסם ופרומין, באתר גלובס, 10 בפברואר 1999 מוצרים חדשים בביח"ר פרומין, חרות, 22 בפברואר 1960 י. שדמי, מלחמת המחירים של פרומין, מעריב, 27 באוקטובר 1970; המשך שופרסל מציע, מעריב, 15 ביוני 1965 מבצע הוזלות מיוחד, דבר, 5 ביוני 1975 חדשות השבוע, מעריב, 3 בנובמבר 1974 אין פיחות באיכות של פרומין, מעריב, 6 בנובמבר 1970 פרס האריזה 1967, מעריב, 30 ביולי 1967 אבקת מאפה, דבר, 19 בדצמבר 1930 קמח סלתה של פרומין, דבר, 4 ביוני 1973 פרומנטי, דבר, 27 באפריל 1979 מדליה של זהב, דואר היום, 30 בספטמבר 1927 ביח"ר פרומין לידי בעלי עלית, משמר, 17 באוגוסט 1944 כיצד נערכו בחירות בביח"ר פרומין, משמר, 20 במרץ 1945 קו שופטי ישראל יתחיל לפעול באוגוסט ש.ז., חרות, 10 ביוני 1952 למנהלנו מר מרדכי בן חיים ולרעיתו, דבר, 25 ביולי 1955 דיון בפירוק שותפות פרומין, דבר, 16 בפברואר 1971 כור מזון רכשה מחצית מניות פרומין, מעריב, 19 בפברואר 1979 לבלהה ואבנר יושפה, מעריב, 1 בינואר 1965 אסם שילמה עבור פרומין כ-3.5 מליון דולר, דבר, 6 ביולי 1981 לענין בית החרושת פרומין, דבר, 13 בפברואר 1928 אניטה שפירא, ברל, חלק ב, עמ' 394–395. התנפלות דמים על פועלי ביהח"ר של פרומין, דואר היום, 18 באוקטובר 1932 אסירי שביתת פרומין שוחררו בערבות, דבר, 20 באוקטובר 1932 על שביתת פרומין, דבר, 7 בדצמבר 1932 גמר שביתת פרומין, דבר, 6 בפברואר 1933 י. גוריון, נגמרה המהתלה, דואר היום, 9 בפברואר 1933 עם גמר שביתת פרומין, דבר, 6 בפברואר 1933 אברהם ארסט, 20 שנה לשביתת פרומין, על המשמר, 28 באוקטובר 1952; המשך הופרה האידיליה בין פרומין והלאומיים, משמר, 2 ביוני 1947 שבוע חמישי לשביתת פעולי פרומין בירושלים, דבר, 29 במאי 1951 שמעון גלמן, על שום מה שובתים פועלי ביח"ר פרומין, דבר, 8 ביולי 1951 ביח"ר פרומין ייסגר היום, על המשמר, 31 באוגוסט 1951 מ. בראון, לסיום השביתה בביח"ר פרומין בירושלים, דבר, 12 באוגוסט 1951 ישעיהו אביעם, התסיסה בגוש דן, מעריב, 4 בפברואר 1966 נשלל רשיון הייצור מביהח"ר פרומין, על המשמר, 27 ביוני 1952 נשלל רשיון הייצור מבית חרושת פרומין בגלל עברות, הצופה, 27 ביוני 1952 התמרמרות בין פועלי פרומין המפוטרים, חרות, 27 ביולי 1952 מהדוגמאות הבאות נראה שמחיריה אכן היו גבוהים משל מתחרותיה: התייקרו בירה ביסקוויטים ושוקולד, דבר, 18 במאי 1976 לוח מחירים מקסימליים לצרכן, דבר, 19 ביולי 1977 ע"א 715/68 פרו פרו ביסקיט נגד ל. פרומין ובניו אזהרה למחקי תוצרתנו, דבר, 7 באוקטובר 1964 למר אברהם פרומין, דבר, 22 באוקטובר 1964