laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מכונית משפחתית

מכונית משפחתית היא סיווג מכוניות אשר נעשה בו שימוש בעיקר באירופה כדי לתאר מכוניות בדרך כלל לפי גודל. השם בא מההתאמה של המכוניות אלה לשאת משפחה שלמה באופן מקומי או לחופשות. רוב המכוניות המשפחתיות הן במרכב האצ'בק או סדאן, אם כי ישנם גם רכבי מיניוואן, סטיישן וקבריולה במבנה זהה עם מבנה הגוף. המונח מכסה שני סוגי מכוניות משפחתיות. מכוניות משפחתיות באורך 4.3 - 4.5 מטר אם הן במרכב האצ'בק או 4.4 - 4.7 מטר אם הן במרכב סדאן או סטיישן. מאז שנות ה-90 מיניוואנים קומפקטיים המבוססים על מכוניות משפחתיות כמו סיטרואן C4 פיקאסו/קסארה פיקאסו (3 מיליון יחידות יוצרו ברחבי העולם) ורנו סניק (יותר מ-4.2 מיליון יחידות יוצרו ברחבי העולם מאז 1996). דוגמאות למכוניות משפחתיות קטנות הן פורד פוקוס, רנו מגאן (15 מיליון יחידות יוצרו ברחבי העולם החל משנת 1988, לא כולל רנו סניק), פיג'ו 30x (יותר מ-9.4 מיליון יחידות יוצרו ברחבי העולם החל משנת 1985 ועד פיג'ו 308), סיטרואן C4/סיטרואן C4L/קסארה (7 מיליון יחידות יוצרו משנת 1991, לא כולל סדרת הייצור פיקאסו), אופל אסטרה, סקודה אוקטביה, סיאט לאון ופולקסווגן גולף. בצפון אמריקה, שם משתמשים במערכת סיווג מכוניות שונה, מכוניות בגודל זה מכונות בדרך כלל מכוניות קומפקטיות וכמעט אף פעם לא נעשה שימוש במונח "מכוניות משפחתית" כדי לתאר מכונית מסוג זה. מכוניות משפחתיות גדולות היו בדרך כלל סביב אורך של 4.50 מטר באורך בתחילת שנות ה-90, אך כעת הן סביב אורך של 4.80 מטר או יותר. דוגמאות למכוניות משפחתיות גדולות הן, אופל אינסיגניה, פג'ו 508 ופולקסווגן פאסאט. מכוניות משפחתיות גדולות יכולת להיות ספינות הדגל של מותגים שונים כמו סיטרואן C5, הונדה אקורד, מאזדה 6, מיצובישי גאלנט וסקודה סופרב. מכוניות בגודל זהה בצפון אמריקה נקראות בדרך כלל מכוניות בגודל בינוני; המונח "מכונית משפחתית" מתייחס לעיתים קרובות לרכב מסוג זה. דוגמאות למכוניות כאלו כוללות את הפורד פיוז'ן, שברולט מאליבו וביואיק לה קרוס. סיווג מכוניות ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לה ליסט

לה ליסט (בצרפתית: La Liste; הרשימה) היא רשימת 1000 המסעדות הטובות ביותר בעולם המפורסמת בידי משרד החוץ הצרפתי. הרשימה מתבססת על אלגוריתם המשקלל נתונים של 200 מדריכי אוכל מקרוב ל-100 מדינות ברחבי העולם, קשת המדריכים נעה בין מדריכים מקצועיים כמו מדריך מישלן האדום לבין מדריכים המבוססים על דירוג של הדיוטות באינטרנט וחוכמת ההמונים. אלגוריתם זה מעניק לרשימה חזות אובייקטיבית ובכך מבקש משרד החוץ הצרפתי להקנות לה יתרון על פני המדריכים המקצועיים ששיקולי העריכה בהם נסתרים מעין הקהל. הרשימה מתמודדת עם הרשימה האנגלית של "50 המסעדות הטובות בעולם". ברשימת 1000 המסעדות לשנת 2015 כלולות 127 מסעדות ביפן, 118 מסעדות בצרפת ו-101 מסעדות בארצות הברית. 4 מסעדות ישראליות נכנסו לרשימה, אך אחת מהן "מול ים" כבר לא הייתה פעילה בעת פרסום הרשימה. במקום הרביעי ברשימה מסעדתו של השף הצרפתי גי סאבואה, ובמקום העשירי המסעדה של ז'ואל רובישון. לה ליסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הרשימה המלאה יעל לאור, וואלה! NEWS, ‏מי הישראליות שנכנסו לרשימת המסעדות הטובות בעולם?, באתר גלובס, 20 בדצמבר 2015 La Liste Ranks the World's Top 1000 Restaurants באתר "פורבס" (באנגלית)
מגפת הריקודים (1518)

מגפת הריקודים היה אירוע שהתרחש בשטרסבורג, אלזס (אז חלק מן האימפריה הרומית הקדושה) ביולי 1518, בו רקדו בערך 400 אנשים במשך ימים ללא מנוחה. במהלך האירוע, שהתפרס על פני חודש ימים, מתו חלק מן הרוקדים מהתקף לב, שבץ מוחי, רעב או תשישות. ההתפרצות החלה כאשר אישה בשם פראו טרופאה יצאה לאחד הרחובות בעיר שטרסבורג, והחלה לרקוד בהתלהבות וללא הפסקה במשך ארבעה עד שישה ימים רצופים. בתוך שבוע, 34 אנשים נוספים הצטרפו, ובתוך חודש, היו כ-400 רקדנים, בעיקר נשים. כשמגפת הריקודים החמירה, אצילים מודאגים ביקשו את עצתו של הרופא המקומי, ששלל סיבות אסטרולוגיות או על-טבעיות, במקום זאת הודיע כי המגפה היא "מחלה טבעית" שנגרמת כתוצאה מן "הדם החם" של הרוקדים. אך, במקום לעשות להם הקזת דם כנהוג באותה תקופה, הרשויות דווקא עודדו את הריקודים, בין היתר על ידי הקצאת אולמות עבור הרוקדים ואפילו בנייה של במת עץ עבורם. הסיבה שגרמה לרשויות לנהוג כך, הייתה האמונה שרק אם החולים ימשיכו לרקוד ברציפות ובלי מנוחה, יום ולילה – הם ירפאו. כדי להגדיל את האפקטיביות של ה"ריפוי", הרשויות אף שילמו למוזיקאים שינגנו בחצוצרות ותופים ולרקדנים מקצועיים שילוו אותם. המוזיקה שימשה כדי לגרות אותם להמשיך לרקוד וכתרופה לחולאים שלהם. במהלך אותו חודש נעשו גם ניסיונות לגירוש שדים, אך בסופו של דבר, עד סוף הקיץ מתו רבים מן הרוקדים מהתקפי לב, שבץ, או תשישות. מגפת הריקודים של שטרסבורג לא הייתה הראשונה מסוגה באירופה, אך היא הייתה המתועדת ביותר, האירוע מפורט במסמכים היסטוריים, הכוללים רישומי רופא, דרשות קתדרלה, דברי ימים מקומיים ואזוריים, ואפילו הערות שהונפקו על ידי "מועצת העיר שטרסבורג". לא ידוע בבירור מהי הסיבה שגרמה לאנשים אלו לרקוד, ועבור חלקם אף למוות. אך החוקרים בדעה אחת שהם לא עשו זאת מרצונם החופשי, ובוודאי שלא למטרת הנאה. מהתיעודים נראה שהרוקדים התפתלו בכאב, צעקו לעזרה, והתחננו לרחמים. תאוריה אפשרית מציעה שהרוקדים הורעלו מארגוט (ergot), פטריה הגדלה על חיטה, שחדרה ללחם של תושבי הכפר, וגורמת להזיות, התכווצויות, ורעידות. אך בהתחשב בכמות הרוקדים, ובתקופה הארוכה שהתרחש האירוע, נראית אופציה זאת כבלתי סבירה. אחרים סבורים כי הרוקדים השתייכו לכת והשתמשו בריקוד כדי לבטא את מחאתם נגד הכנסייה. הסופר ג'ון ואלר, שחיבר ספר על הנושא, טוען כי תנאי הרעב והמחלות שפקדו את עניי שטרסבורג באותה שנה, בשילוב עם האמונה באיחוז, יצרו תנאים להתפרצות היסטריה המונית. ואלר סבור כי תושבי שטרסבורג רקדו כשהם שרויים במצב של טראנס, מה שיכול להסביר את הסיבולת החריגה של הרקדנים שאפשרה להם לרקוד ימים שלמים. היסטריה המונית מגפת הצחוק בטנגנייקה היהודי בקוצים John Waller, A Time to Dance, a Time to Die The Extraordinary Story of the Dancing Plague of 1518, 2008 תיאור האירוע באתר discovery news פירוט על אופציות אפשריות לפריצת המגפה פירוט על אופציות פסיכולוגיות הקשורות למגפת הריקודים (באנגלית) המקרים המוזרים ביותר של היסטריה המונית, באתר תפוז, 23 באוקטובר 2012 "ריקוד משחית" - פרק על מגפת הריקודים בפודקאסט "מינהר הזמן", "כאן", תאגיד השידור הישראלי Jennifer Viegas, 'Dancing Plague' and Other Odd Afflictions Explained, באתר discovery news טלי קרופקין, התעלומות שיעסיקו את הדמיון גם אחרי שהמטוס המלזי יימצא, באתר הארץ, 31 במרץ 2014 John Waller, Dancing death, באתר BBC A forgotten plague: making sense of dancing mania, the lancet (ארכיון)
אנומלוריים

אֲנוֹמָלוּרִיִּים (שם מדעי: Anomaluridae) הם משפחה של מכרסמים שוכני עצים החיים ביערות אפריקה המערבית והמרכזית. האנומלורים מזכירים במראם סנאים גדולים בעלי זנב ארוך ושעיר וקרומי עור סביב גפיהם, המאפשרים להם לדאות באוויר מבין העצים ברחבי היער. למרות הדמיון הם אינם קשורים לסנאים ואף לא לעכברים אלא לקבוצה נפרדת של מכרסמים. אלו יצורי לילה החיים בלהקות של עד 10 פרטים ונחים במשך היום בחללי עצים. הם יוצאים בלילה ומשוטטים לאורך אזור מחייתם בחיפוש אחר עלים, זרעים, אגוזים וחרקים קטנים למאכל. הם מתבגרים במהירות ומצמיחים את הפרווה בגיל צעיר מאוד. אנומלור (Anomalurus) אנומלור ביקרופט (Anomalurus beecrofti) Anomalurus derbianus Anomalurus pelii אנומלור שחור (Anomalurus pusillus) Idiurus Idiurus macrotis Idiurus zenkeri מין יחיד Zenkerella insignis Kabirmys - נכחד. מדיה וקבצים בנושא אנומלוריים בוויקישיתוף אנומלוריים, באתר ITIS (באנגלית) אנומלוריים, באתר NCBI (באנגלית) אנומלוריים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אנומלוריים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אנומלוריים, באתר GBIF (באנגלית) animal/scaly-tailed-flying-squirrel אנומלוריים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סנאי קרקע (סוג)

סנאי קרקע (שם מדעי: Xerus) הוא סוג של מכרסמים קטנים החיים בערבות העשב והסוואנות של אפריקה וכן באזורים יבשים יותר ושייכים לקבוצת סנאיי קרקע ששייכים למשפחת הסנאיים. סנאים אלה חיים במושבות במחילות באדמה והם מתקבצים יחד הן זכרים והן נקבות. הזכרים גדולים מהם ואגרסיביים יחסית אחד לשני. הם ניזונים בעיקר מזרעים ומצמחי קרקע בתוספת חרקים שונים, פטריות, ביצי ואף חולייתנים קטנים. תוחלת חייהם קצרה מאוד בטבע. תפקידם האקולוגי מקביל לנובחניות של ערבות אמריקה הצפונית, הלמינג של הטונדרה או הויסקאש הדרום אמריקני. בסוג זה קיימים 4 מינים: סנאי קרקע מפוספס (Xerus erythropus) - נפוץ בדרום מרוקו, דרום מאוריטניה ובסנגל. סנאי כף קרקעי (Xerus inauris) - נפוץ בנמיביה, בוסטואנה, זימבבואה ודרום אפריקה. סנאי קרקע הררי (Xerus princeps) - נפוץ בדרום אנגולה ובנמיביה. סנאי קרקע חלק (Xerus rutilus) - נפוץ בצפון סודאן עד צפון טנזניה. מדיה וקבצים בנושא סנאי קרקע בוויקישיתוף סנאי קרקע, באתר ITIS (באנגלית) סנאי קרקע, באתר NCBI (באנגלית) סנאי קרקע, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סנאי קרקע, באתר GBIF (באנגלית)
פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Friedrich, von Sachsen-Altenburg;‏ 29 באפריל 1763 – 29 בספטמבר 1834) היה דוכס של סקסוניה-הילדבורגהאוזן בין השנים 1780–1826, ודוכס של סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1826–1834. פרידריך נולד ב-29 באפריל 1763 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לארנסט פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולארנסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר, בתו של ארנסט אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר. ב-23 בספטמבר 1780 מת ארנסט פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ובמקומו עלה פרידריך לשלטון, תוך שדודו יוזף, נסיך סקסוניה-הילדבורגהאוזן משמש כעוצר עד למותו בשנת 1787. עד לשנת 1806 היה פרידריך משועבד לחובות כספיים שהשאיר אביו אחריו. בשנת 1806 לאחר פירוק האימפריה הרומית הקדושה, הצטרף פרידריך לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 הצטרף לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1826 לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, העביר פרידריך את אזור הילדבורגהאוזן לברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ובתמורה קיבל פרידריך את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. ב-29 בספטמבר 1834 מת פרידריך באלטנבורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. ב-3 בספטמבר 1785 התחתן פרידריך עם שרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. ממנה היו לו 12 ילדים: יוזף (12 ביוני 1786 - 30 ביולי 1786). שרלוטה (17 ביוני 1787 - 12 בדצמבר 1847), התחתנה עם פאול, נסיך וירטמברג. קרולינה אוגוסטה (29 ביולי 1788). יוזף (27 באוגוסט 1789 - 25 בנובמבר 1868), התחתן עם אמליה, דוכסית וירטמברג. פרדריקה לואיזה (18 בינואר 1791 -25 במרץ 1791). תרזה (8 ביולי 1792 -26 באוקטובר 1854), התחתנה עם לודוויג הראשון, מלך בוואריה. לואיזה (28 בינואר 1794 - 6 באפריל 1825), התחתנה עם וילהלם, דוכס נסאו. פרנץ (13 באפריל 1795 - 28 במאי 1800). גאורג (24 ביולי 1796 - 3 באוגוסט 1853), התחתן עם מריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין. פרידריך (4 באוקטובר 1801 - 1 ביולי 1870). מקסימיליאן (19 בפברואר 1803 - 29 במרץ 1803). אדוארד (3 ביולי 1804 - 16 במאי 1852), התחתן עם אמליה, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן, ואחריה התחתן עם לואיזה קרולינה, נסיכת רויס-גרייץ. מדיה וקבצים בנושא פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג בוויקישיתוף
מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים

מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים (סרבו-קרואטית: Država Slovenaca, Hrvata i Srba, סלובנית: Država Slovencev, Hrvatov in Srbov) הייתה ישות מדינית קצרת ימים שההתקיימה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה באזור הבלקן, בדרום מזרח אירופה. הישות המדינית הזו הוקמה על ידי הסלובנים, הקרואטים והסרבים בתחומי דרום מזרח האימפריה האוסטרו הונגרית לאחר פירוקה מיד עם תום המלחמה. ה"סרבים" שהקימו את המדינה היו סרבים תושבי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה – ולא מהאוכלוסייה הסרבית של ממלכת סרביה, ממלכת מונטנגרו ווויוודינה. המדינה הוקמה באופן רשמי ב-29 באוקטובר 1918, והגוף הממשלתי שניהל אותה היה "מועצת העם" (Narodno vijeće), בראשה עמד הנשיא – דר' אנטון קורוסק. מטרת מדינה זו הייתה לכלול את כל שטחי האימפריה האוסטרו הונגרית בה ישבו סלובנים, קרואטים וסרבים עד לפירוקה. ואולם הסרבים תושבי וויוודינה התנגדו לרעיון והתאגדו תחת שלטון עצמי משלהם, וב-25 בנובמבר 1918 הצטרפו לממלכת סרביה. יום קודם, ב-24 בנובמבר 1918, מחוז סרם (שהיה כלול במדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים) פרש מהמדינה והצטרף גם הוא לממלכת סרביה. הקיסר האוסטרי הוריש את כל הצי האוסטרו-הונגרי וצי הסוחר של האימפריה, על כל נמליו, שדות התעופה, מצבורי נשק, והביצורים הצבאיים שלו לידי המדינה החדשה של הסלובנים, הקרואטים והסרבים. בעקבות זה, המדינה החדשה שלחה תזכירים דיפלומטיים לצרפת, בריטניה, איטליה, ארצות הברית ורוסיה בדבר השתלטות מועצת העם על כל צי האימפריה, ועל כך שהיא אינה במצב מלחמה עם אף לא אחת ממדינות אלה. ואולם, הצי שלה הותקף במהרה ופורק מנשקו על ידי האיטלקים. מבחינה בינלאומית, המדינה לא זכתה להכרה, עד כי מועצת העם שלה החליטה להצטרף לממלכת סרביה, שהתאחדה קודם לכן עם ממלכת מונטנגרו, עם וויוודינה וועם מחוז סרם; על ידי כך נוצרה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ב-1 בדצמבר 1918. הגם שישות מדינית זו לא האריכה ימים, היא שימשה כבסיס להקמת יוגוסלביה. הסרבים שזוהו בשם זה היו רק תושבי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה-סלאבוניה, Syrmia ודלמטיה, (כולל Boka Kotorska ומונטנגרו Littoral עד Spic, ליד בר, מונטנגרו), ולא הסרבים תושבי ממלכת סרביה הכוללת את שטח מקדוניה הצפונית דהיום, ואף לא נתיני ממלכת מונטנגרו, ולא תושבי וויוודינה (כולל הבאנאט, Backa ו-Baranja). יוגוסלביה מדיה וקבצים בנושא מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים בוויקישיתוף
חשמל חכם

חשמל חכם הוא השם הניתן למערכת תשתית, המבוססת על בקרי חשמל ניתנים לתכנות, המאפשרת הגדרת פונקציונלית מיתכנתת במערכות החשמל. שימוש נפוץ לחשמל החכם הוא מערכות "בית חכם" שהן מערכות שליטה המורכבות מעל תשתית החשמל החכם ומאפשרות שליטה וסנכרון בין מערכות החשמל והמכשירים בבית, למשל מערכות אזעקה, מצלמות, מולטימדיה וכו'. דוגמה לשימוש בחשמל חכם הנה תריס עם מנוע חשמלי, המופעל על ידי בקר הניתן לתכנות. למשל, ניתן לתכנת את המתג החשמלי בקיר כך שבלחיצה קצרה למטה התריס יירד עד הסוף, בלחיצה נוספת למטה התריס ייעצר, בלחיצה ארוכה נוספת למטה התריס יירד למטה אך יפסיק כאשר הלחיצה תשתחרר וכו'. ניתן לשלב מערכות כזו בבית חכם למשל על ידי חיבור הבקר החשמלי החכם של התריס למערכת האזעקה באמצעות בקר שליטה, שיודע להעביר תקשורת בין הרכיבים ובעת דריכת אזעקה ייתן פקודה לתריס להיסגר. "חשמל חכם" דורש בבסיסו בקרים חכמים המותקנים בארון החשמל, מפסקים או מתגי חשמל מתאימים ותקשורת Data המועברת בין המפסקים לבקרים, מעבר לאות החשמלי האנלוגי שעובר ביניהם ברשת רגילה (מתח ופאזה). ישנם שלושה סוגי תקשורת של חשמל חכם: קווי, אלחוטי והעברת נתונים על רשת החשמל עצמה: העברת נתונים על רשת החשמל - נכון להיום שיטה זו לא מספיק יציבה. השימוש בה דורש כיבוי והדלקה מעת לעת, ועדיין לא נמצאה פריצת דרך משמעותית בתחום, אך מושקעים כספים רבים במחקר על תשתית זו. אלחוטי - מתחלק למספר פתרונות: WiFi שנחשב מוכר ואמין, אך עם מגבלות כיסוי, יציבות, אבטחה, קרינה וכו', פרוטוקול ZigBee, פרוטוקול Z-Wave ואותות רדיו (RF). קווי - ישנם מספר סוגים מקובלים להעברת המידע מעל רשת קווית: כבלי רשת תקשורת, כבלי Cresnet, כבלי KNX. במערכות הקוויות הפרוטוקול הנפוץ הוא של תקן KNX (תופס כ-85% מהשימוש, ועליו מתבססים כ-450 יצרנים שונים בעולם ומעל 10000 מוצרים, בהם MDT, Light Control, Siemens, ABB וכו'). אחריו פרוטוקול CresNet של חברת Crestron המחזיקה בכ-5% נוספים מהשוק, ויתרת השוק מתחלקת בין מאות חברות סטרט-אפ בתחום החשמל החכם שמגדירות פרוטוקולים ייחודים להן. ארון החשמל - בקרי החשמל החכם מותקנים לרוב על פס דין, נראים דומה למפסקי הפחת המוכרים. הם קטנים ולרוב לא יתפסו יותר מ-2 עד 4 פסים נוספים בארון החשמל ברוחב של 24 יחידות. לבקרים עצמם לרוב יש נוריות חווי למצב ההפעלה (דולק/כבוי) ומעקפים ידניים. מתגים - ישנם מאות יצרני מתגים חכמים לחשמל החכם, שיכולים להגיע עם פאנלים מזכוכית ועד לתצוגות LCD. המתג צריך להיות מבוסס על אותו פרוטוקול חשמל חכם כמו בקר המערכת.
מכרתניים

המכרתניים (שם מדעי: Bathyergidae) הם משפחת מכרסמים קטנים החיים באדמה ברחבי אפריקה. למכרתניים פרווה דלילה למעט אצל החולד הכסוף. למרות השימוש בשם "חולד" בקרב בני המשפחה, הם אינם קרובים לחולדים האמיתיים, אלא קרובים לקביה ולקפיבארה. המכרתניים שקיבלו את שמם עקב מנהגם לחפור מתחת לאדמה, הם משפחה ייחודית הקרובה כיום לחולדות הקנים ולחולדה השפנית. הם יצורים קטנים מאוד ובעלי גפיים קצרים וראשים חזקים עם שיני חפירה גדולות היוצאות החוצה מהפה ועוזרות לבעליו לדחוף אדמה או להג על עצמו מטורפים. הם חיים במחילות ואין להם פרווה בהרבה מקרים. העיניים שלהם קטנות מאוד והם כמעט לא משתמשים בהם ועולים לקרקע לעיתים רחוקות, בדרך כלל בלילות. במקום את הם משתמשים בחושי השמיעה, הריח (עם נחיריים שנסתמות מתחת לאדמה) ובעיקר המישוש המפותח שלהם. לחולד העירום אין יכולת לווסת את חום גופו והוא מתחמם באותו תהליך של זוחלים, הכולל רביצה בשמש והתחככות בקרוביו עד שהוא פעיל דיו. הם יצורים האוכלים בעיקר צמחייה, כולל תת-קרקעית ולעיתים גורמים לנזקים לחקלאים. במשפחה ששה סוגים: סוג ומין יחיד חולד הכף (Georychus capensis) סוג Fukomys - בו 15 מינים ביניהם המין חולד דמאראלנד סוג Cryptomys - בו 6 מינים סוג ומין יחיד חולד כסוף (Heliophobius argenteocinereus) סוג חולד דיונות - בו 2 מינים המין חולד עירום שהיה במשפחה, הועבר למשפחה עצמאית - חולדים עירומים (Heterocephalidae). Bathyergus suillus Fukomys mechowi Fukomys anselli מדיה וקבצים בנושא מכרתניים בוויקישיתוף מכרתניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מכרתניים, באתר ITIS (באנגלית) מכרתניים, באתר NCBI (באנגלית) מכרתניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מכרתניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מכרתניים, באתר GBIF (באנגלית)
חולדת קנים

חולדת קנים (שם מדעי: Thryonomys) הוא סוג יחידי במשפחתו, בעל שני מינים חיים של דמויי קביה גדולים החיים במערב ודרום מזרח אפריקה, בעיקר בביצות סבוכות וערבות לחות. הם שייכים לקבוצה מיוחדת של מכרסמים בה נמצאים חולדה שפנית והמכרתניים. אלו הם יצורים גדולים המגיעים לאורך 30-60 ס"מ ולמשקל של עד 10 ק"ג. הם בעלי פרווה חומה ומעט מנומרת בכתום או צהוב והם פעילי יום ולילה הניזונים מצמחים שונים. כפי ששמם אומר הם ניזונים גם ממטעי קני סוכר ובכך גרמו לנזקים כלכליים שגרמו לחקלאים להשמיד אותם בכמויות, אם כי הם ללא סכנה ממשית. לחולדות הקנים ישנם ראשים גדולים ולסתות גדולות והם יכולים לגרום לנזק רציני בנשיכתם. הם ניצודים גם עקב ביקוש לפרוותם המשובחת. בסוג שני מינים: חולדת קנים ענקית (Thryonomys gregorianus) חולדת קנים קטנה (Thryonomys swinderianus) מדיה וקבצים בנושא חולדת קנים בוויקישיתוף חולדת קנים, באתר ITIS (באנגלית) חולדת קנים, באתר NCBI (באנגלית) חולדת קנים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חולדת קנים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חולדת קנים, באתר GBIF (באנגלית) חולדת קנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רוהאצ'יב

רוהאצ'יב (באוקראינית: Рогачів; ביידיש: ראַטשעוו) היא עיירה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה. בעיירה, שנוסדה בשנת 1577, התקיים לאורך השנים רוב יהודי גדול. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,303 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה כ-760 יהודים, שהיוו כשלושה רבעים מתושביה. בתחילת יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה, וריכזו את יהודיה בגטו קטן שהוקם בה, בו נצטוו לענוד טלאי צהוב ולבצע עבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם בידי השוטרים האוקראינים. באוגוסט 1941 נרצחה בעיירה קבוצת גברים יהודים בגילאים 15 עד 50. ב-1 באוקטובר 1941, יום כיפור תש"ב, רוכזו יהודי הגטו בבניין אחד, ושם הופרדו המבוגרים מהילדים, ונרצחו ביער סמוך, בדרך לקמני ברוד (Kamennyi Brod). הילדים נלקחו כעבור יומיים אל מחוץ לעיירה, ונרצחו בידי גרמנים ושוטרים אוקראינים. כ-20 יהודים בעלי מלאכה שהושארו בעיירה לאחר האקציה הועברו כעבור חודש לגטו נובוהרד-וולינסקי. רוגצ'ב (אוקראינה) (Rogachev), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "רוהאצ'יב", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), רוגצ'וב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1565–1566), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
פדטיים

פֵּדֵטִיִּים (שם מדעי: Pedetidae; באנגלית קרויים springhares - "ארנבות אביב") היא משפחה של יונקים אפריקניים קופצניים מסדרת המכרסמים החיים בערבות עשב או אדמות יבשות בדרומה ודרום מזרחה של אפריקה. הפדטיים הם מכרסמים דמויי קנגורו ובעלי רגליים עצומות בגודלם וזנב ארוך עם קצה עיר ושחור. הם בעלי עיניים ואוזניים גדולות ונוטים לישון במשך היום ולצאת ממאורתם בלילה. כאשר הם מותקפים הם קופצים ומשנים כיוון במהירות עד שהטורף מוותר או שהם מוצאים מחסה. הם ניזונים מעלים של צמחים שונים, מזרעים ומפרוקי רגליים. הם גם חופרי מחילות מצוינים שלעיתים נמצאים בהם מיני חיות אחרות. הפדטיים כוללים כיום סוג יחיד, בו 2 מינים: פדט דרום אפריקני (Pedetes surdaster) פדט מזרח אפריקני (Pedetes capensis) Pedetes laetoliensis - נכחד. בעבר היו במשפחה זו עוד סוגים שנכחדו כמו: Megapedetes ,Oldrichpedetes וRusingapedetes, אשר חיו בתקופת האיאוקן-פליאוקן באזורים צפוניים יותר באפריקה ואפילו בארץ ישראל. מדיה וקבצים בנושא פדטיים בוויקישיתוף פדטיים, באתר ITIS (באנגלית) פדטיים, באתר NCBI (באנגלית) פדטיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פדטיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פדטיים, באתר GBIF (באנגלית)
הארמייה השנייה (צרפת)

הארמייה השנייה הייתה ארמייה צרפתית שפעלה הן במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית, והן במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית. הארמייה התפרסמה מאוד בעקבות לחימתה בקרב ורדן. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויסה הארמייה ב-2 באוגוסט 1914, והתייצבה באזור לורן תחת פיקוד גנרל נואל דה קסטלנו. הארמייה השתתפה בקרב לורן וספגה אבדות כבדות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית בקרב גראן קורונה. במהלך המרוץ אל הים הועברה הארמייה צפונה, ובשנת 1915 השתתפה בקרב שמפאן השני. במהלך שנת 1916 השתתפה הארמייה בפיקודו של פיליפ פטן ולאחר מכן בפיקודו של רובר ניוול, בלחימה הנוראה בקרב ורדן, והצליחה לבסוף לבלום את המתקפה הגרמנית. הארמייה המשיכה להילחם עד סוף המלחמה, והשתתפה במתקפת מאה הימים, וב-11 בפברואר 1919 פורקה. במלחמת העולם השנייה, הייתה הארמייה השנייה בפיקוד גנרל שארל הונציגר פרוסה בארדנים הצרפתיים, כחלק מקבוצת הארמיות הראשונה. ב-10 במאי 1940 פתחו הגרמנים במתקפה על צרפת וארצות השפלה, ולאחר כיומיים של התקדמות החלו לחצות את המז ב-3 נקודות, כשהעיקרית היא בסדאן בגזרת הארמייה השנייה. הצרפתים שלא ציפו למתקפה בגזרה זו נשברו במהירות, והארמייה נסוגה דרומה, על מנת להגן על קו מאז'ינו. לאחר החתימה על הסכם הכניעה הצרפתי ב-22 ביוני 1940, נשארה הארמייה פעילה לתקופה קצרה, עד לפירוקה ב-31 ביולי 1940. נואל דה קסטלנו (2 באוגוסט 1914 - 21 ביוני 1915) אנרי פיליפ פטן (21 ביוני 1915 - 1 במאי 1916) רובר ניוול (1 במאי 1916 - 15 בדצמבר 1916) אדולף גיומא (15 בדצמבר 1916 - 11 בדצמבר 1917) אוגיסט הירשאואר (11 בדצמבר 1917 - 22 בנובמבר 1918) אנטואן בושרון דה בואסוד (22 בנובמבר 1918 - 11 בפברואר 1919) שארל הונציגר (2 בספטמבר 1939 - 5 ביוני 1940) אנרי פריידנבר (5 ביוני 1940 - 31 ביולי 1940) עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כללה הארמייה את היחידות הבאות: עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כללה הארמייה את היחידות הבאות: החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה החזית המערבית במלחמת העולם השנייה מדיה וקבצים בנושא הארמייה השנייה בוויקישיתוף
משה ברודא

רבי משה ברודא (נהגה: ברוידֶא; ה'תל"ו, 1675 - כ"ו בכסלו ה'תק"ב, 4 בדצמבר 1741) היה רב וראש ישיבה אשכנזי. רבן של הנאו, במברג וורמייזא. נולד לרבי אברהם ברודא, מגדולי חכמי ורבני יהדות אשכנז בדורו, ולאשתו הראשונה, בתו של רבי אליעזר ליפמן גרעץ אב"ד בומסלא. למד אצל אביו ומפי חכמים נוספים. נישא בהמבורג לראשה רישא בתו של הרב ישראל פירסט. כיהן בראשית דרכו כרבה של הנאו, ובשנת 1718 (ה'תע"ט) התמנה כרבה של במברג, משרה בה נשא 13 שנים. בשנת 1732 (ה'תצ"ב) נקרא לכהן כרבה של ורמייזא במקום הרב מנדל בכרך שנפטר אז. הוא כיהן כרבה של ורמייזא במשך עשר שנים עד פטירתו בכ"ו בכסלו ה'תק"ב, 4 בדצמבר 1741. ונקבר בבית הקברות היהודי המקומי. חלק מחידושיו שעסקו בדברי אביו, נדפסו כהגהות בתוך ספרו של אביו "אשל אברהם" (פרנקפורט תק"ז) בשם הכללי "אהל משה". בתוך הספר נרשם לפני כל הערה: "הג"ה מבן המחבר". על מצבתו נחקק: נפלה חשיכה גדולה ואימה על פטירת רבנו משה, פניו כפני חמה עזה חשך עולם בהיעדרו / פנה זיוו פנה הדרו נוה חכמתו בחוץ תרונה / בהיותו אב"ד בק"ק הינא / והיה להם למשען ומשענה ומשם נתקבל לאב"ד בק"ק באמברג ומשם יפיצו מעינותיו מעיינות החכמה ואור תורתו פה זורחת, ואותיות פורחת... מחמד עינינו תפארת ראשנו אדוננו מורנו ורבנו מהור"ר משה מזה בן מזה, ה"ה הרב הגאון החריף המפורסם מהור"ר אברהם ברודא אב"ד דק"ק פרנקפורט דמיין נפטר ונקבר ביום ב' כ"ו בחדש כסליו תק"ב לפ"ק — לודוויג לוויזון, נפשות צדיקים, פרנקפורט 1855, מס' 44, באתר היברובוקס בתו שרל נישאה לרב שמואל שלזינגר. בנם הוא הרב משה גינז, אביו של רבי עקיבא איגר. עזריאל מאיר ברודא, משפחת ברודא פרק ראשון: הגאון ר' משה ברודא, ורשה, תרצ"ח. עמ' 27–28, באתר היברובוקס מכתביו אשל אברהם עם הגהות אהל משה, פרנקפורט תק"ז, באתר היברובוקס ראו את כתב הרבנות שנשלח אליו, בתוך: דוד קויפמאן, "פנקס ק"ק באמברג", קבץ על יד ז (תרנ"ו–תרנ"ז), עמ' 18–22.