laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סאמר סנדרס

סאמר אליזבת סנדרס (באנגלית: Summer Elisabeth Sanders; נולדה ב-13 באוקטובר 1972) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 2 זהב ואלופת עולם במשחה ל-200 מטר פרפר. היא כתבת ופרשנית ספורט בטלוויזיה, מנחת טלוויזיה ושחקנית. נולדה ברוזוויל שבקליפורניה. באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו שביפן בשנת 1989 (אנ') זכתה סנדרס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.09 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' שבאוסטרליה בשנת 1991 זכתה סנדרס ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.24 דקות, לפני רי שיטו מיפן (2:11.06 דקות) והיילי לואיס מאוסטרליה (2:11.09 דקות), מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.06 דקות, אחרי לין לי מסין (2:13.40 דקות) ודניאלה הונגר מגרמניה (2:16.16 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.41 דקות, אחרי לי (4:41.45 דקות) ולואיס (4:41.46 דקות). באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון שבקנדה באוגוסט אותה שנה (אנ') זכתה סנדרס ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.84 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.04 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.46 דקות. באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה סנדרס ב-4 מדליות. שתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.67 דקות, לפני וואנג קסיוהונג מסין (2:09.01 דקות) וסוזי אוניל מאוסטרליה (2:09.03 דקות), ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כששחתה בשלב המוקדמות, מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.91 דקות, אחרי לי שקבעה שיא עולם חדש של 2:11.65 דקות ולפני הונגר (2:13.92 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.58 דקות, אחרי כריסטינה אגרסגי מהונגריה (4:36.54 דקות) ולי (4:36.73 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.82 שניות. לאחר שפרשה משחייה תחרותית ניסתה סנדרס להשתתף באולימפיאדת אטלנטה (1996), אך במבחנים האמריקאים היא לא הצליחה להתברג בין שתי הראשונות במשחה אישי ולכן לא נכללה בנבחרת הלאומית. ב-1997 החלה להנחות את תוכנית הטלוויזיה לילדים "Figure It Out" עד 1999, אשר שודרה בניקלודיאון. סנדרס התחתנה בשנת 1997 עם מארק הנדרסון, אלוף אולימפי בשחייה ובשנת 2001 הם התגרשו. בשנת 2005 היא התחתנה עם אריק סקלופי, גולש אלפיני שהשתתף ב-3 אולימפיאדות חורף ובעל מדליית ארד מאליפות העולם ולשניים שני ילדים, בן ובת. סנדרס זכתה ב-8 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה ו-9 תוארי NCAA. סנדרס זכתה בתואר שחיינית השנה בארצות הברית ב-1992. בשנת 2002 זכתה סנדרס להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. מדיה וקבצים בנושא סאמר סנדרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאמר סנדרס סאמר סנדרס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי סאמר סנדרס, באתר olympedia.org סאמר סנדרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סאמר סנדרס(הקישור אינו פעיל), באתר Sports123 (באנגלית) סאמר סנדרס באתר היכל התהילה הבינלאומי של השחייה
שדה נפט

שדה נפט או שדה קידוח הוא אזור בים או ביבשה בו מצויות מספר רב של בארות נפט וקידוחי נפט להפקת נפט גולמי וצינורות להולכת התוצרים. שדות הנפט יכולים להשתרע על פני שטח של מאות קילומטרים, מעל למרבצי נפט או גז המצויים במעבה האדמה. שדות נפט גדולים נראים מרחוק כערים, מנוקדים בבארות נפט ובמתקני שאיבה. לעיתים משמש המושג "שדה נפט" לתיאור כל מרבץ הנפט, כולל חלקו הבלתי-מנוצל. בלשונו של חוק הנפט תשי"ב: "שדה נפט - קרקע על כל שכבותיה הגאולוגיות שיש מתחתיה בידוע מצבר נפט שניתן להפיק ממנו נפט בכמויות מסחריות". כיוון שלרוב שדות הנפט נמצאים הרחק ממקום יישוב, ופעמים רבות במקומות בעלי תנאים קיצוניים של חום או קור, הקמת שדה נפט היא פעולה מורכבת ויקרה ביותר. יש להקים במקום תשתיות למגורי הפועלים, הנמצאים לעיתים חודשים ארוכים הרחק מביתם כולל שירותים לרווחת הפועלים; יש להקים תשתיות הובלת נפט (במקומות קרים מאוד תוך חימומו); תשתיות תחבורה (כגון כבישים או מנחתי מסוקים); מתקנים לשריפת עודפי גז, אם אין דרך להשתמש בהם; תשתיות למים וחשמל ואמצעי בטיחות והגנה על איכות הסביבה. חברות הפקת הנפט הגדולות בעולם מחזיקות מחלקות מיוחדות להקמת ותחזוקת תשתיות ושירותים אלה. שדות הנפט הגדולים ביותר מצויים בערב הסעודית ובכווית. שדות הנפט מהווים את אחד הגורמים העיקריים לזיהום סביבה נרחב. שדות נפט פעילים מזהמים את המים, האוויר והקרקע בכל שטחם והופכים אותו לריק מחי וצומח לאורך עשרות שנים, זאת בנוסף לדליפות בלתי-מתוכננות כתוצאה מתקלות ותחזוקה לקויה הגורמים לאסונות אקולוגיים רחבי-היקף. לאחר מיצוי השדה, נוטשות חברות ההפקה את המתקנים, בייחוד במדינות בהן לא נאכפים חוקים לגבי פירוק מסודר של שדות נפט. מתקנים אלה, הכוללים ציוד מכני מיושן ומחליד, בורות עמוקים פעורים, חומרים כימיים מסוכנים, גדרות וכיוצא בהן, מהווים סיכון סביבתי לאורך שנים ארוכות. שאיבת נפט בפנסילבניה (בסביבות 1862) שדה נפט במורני (Moreni), רומניה (בסביבות 1920) משאבות בשדה הנפט בלוסט הילז (Lost Hills), קליפורניה שדה גוואר מדיה וקבצים בנושא שדה נפט בוויקישיתוף מילון מונחי שדות נפט (באנגלית)
ברוש גדול-פירות

ברוש גדול-פירות (שם מדעי: Cupressus macrocarpa) הוא מין ברוש שמוצאו בקליפורניה, ואשר זן תרבותי שלו, 'Gold Crest', נפוץ כעץ נוי בגינון בישראל, ונודע בכינוי ברוש לימוני, על שום הצבע הזהוב של עלוותו הצעירה והריח הלימוני של עליו. בטבע, הברוש גדול הפירות הוא מין אנדמי לאזור החוף המרכזי של קליפורניה, שם הוא מוגבל לשתי אוכלוסיות קטנות ליד מונטריי וכרמל, שריד ליער גדול שכיסה שטחים גדולים באזור. הפרטים המצויים שם נישאים לגובה 10 עד 25 מטרים, ורובם קיבלו צורות מעוותות בשל הרוחות החזקות המנשבות במקום. הברוש גדול הפירות משמש רבות בגינון באזורים רבים בעולם שהאקלים שלהם דומה לזה של חופי קליפורניה, עם חורף ממוזג וקיץ קריר ולח. זנים תרבותיים שלו נפוצים בגינות באירופה, ארצות הברית וניו זילנד. בישראל נפוץ הזן 'גולד קרסט', המוכר יותר בכינויו "ברוש לימוני". זן זה מתאפיין בצמיחה מהירה, ולכן מרבים להשתמש בו בגינון. עם זאת, מידת התאמתו לתנאי האקלים של ארץ ישראל שנויה במחלוקת. בארצות שהקיץ בהן קריר ולח הוא מאריך ימים, ואף יכול להגיע לגובה של 40 מטרים ולנוף בקוטר 10 מטרים. אולם רגישותו לחום וליובש מחלישה אותו בקיץ בישראל, והוא רגיש לפגיעת מחלות ומזיקים רבים, ובמיוחד לפגיעת הפטרייה Seiridium cardinale כך שמרבית העצים אינם שורדים שנים רבות. ברוש גדול-פירות, באתר ITIS (באנגלית) ברוש גדול-פירות, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ברוש גדול-פירות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברוש גדול-פירות, באתר Tropicos (באנגלית) ברוש גדול-פירות, באתר GBIF (באנגלית) ברוש גדול-פירות, באתר The Plant List (באנגלית) ברוש גדול-פירות, באתר IPNI (באנגלית) אלי אלון, "ברוש לימוני" - העץ שהכזיב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 ביוני 2012 ברוש גדול-פירות באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בראסרי

בְּרָאסֵרִי (מצרפתית: Brasserie) הוא סוג של מסעדה בנוסח צרפתי עם אווירה מרגיעה, שמגישים בה מנות יחידות וארוחות שונות. לרוב מוגשים ארוחות פשוטות מתפריט מצומצם המשתנה בהתאם לשעה, לעיתים עד השעות הקטנות של הלילה, לצד משקאות חריפים (בעיקר בירה). בניגוד לביסטרו, הבראסרי בדרך כלל יעניק רמת שירות גבוהה ותפריטים מודפסים. בניגוד למסעדה, הבראסרי יגיש תפריט מצומצם יחסית ויאפשר להזמין אוכל לאורך כל היום ובכל ימות השבוע, ולא רק בשעות מסוימות כפי שנהוג במסעדה. כמו כן, השירות בבראסרי יהיה פחות פורמלי מזה שהמסעדה הצרפתית מחויבת לתת, והעיצוב גם הוא יהיה פשוט יותר. מנת בראסרי קלאסית היא סטייק וצ'יפס (בצרפתית: סטייק פריט). פירוש המילה "בראסרי" בצרפתית הוא מבשלה, ובעקיפין מתכוון גם לכל תעשיית המבשלות. משערים שהכינוי בראסרי דבק במקומות שבישלו את הבירה המוגשת בעצמם. מקורו של סגנון הגשת המזון והשתייה בפונדקי הבירה הגרמניים, ומשם התפשט לאזור אלזס-לורן ובהמשך לפריז, שם הפכו הבראסרי למקום מפגש של אנשי רוח, פוליטיקאים ואמנים. בפריז ישנם בראסרי הקיימים מהמאה ה-19 כגון בופנז'ה שהוא הבראסרי הוותיק בפריז (מ-1864) ובראסרי ליפ שקיים מ-1880. לה קופול קיים מ-1927 והיה הבראסרי הגדול בפריז בין שתי מלחמות העולם. מסעדות הנושאות שם זה נפתחו גם מחוץ לגבולות צרפת – למשל רשת בראסרי לה האל בארצות הברית ובראסרי M&R, "סרגוס", "לוקאס" ועוד בתל אביב – ופעמים רבות המונח כבר אינו משמש בהקשרו המקורי אלא יותר כאמצעי למיתוג זר של מסעדה מקומית. מדיה וקבצים בנושא בראסרי בוויקישיתוף יעל גרטי, טרנד הבראסרי - עם הצלחה לא מתווכחים, באתר ynet, 22 בינואר 2006
סוניה שץ

סוניה שץ (28 בינואר 1912 - 7 באוגוסט 2007) הייתה מפעילות ארגון לוחמי חרות ישראל, מראשונות ארגון יע"ל, ויקירת העיר תל אביב. סוניה שץ (פוצ'פובסקי) נולדה בעיירה הורדשיץ, במחוז ברנוביץ', אז ברוסיה הלבנה וכיום בלארוס. בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלטה משפחתה של שץ מביתה. לאחר המלחמה האזור עבר לפולין. כשחזרה המשפחה אל הבית בתום המלחמה מצאו אותו הרוס, ונאלצו לבנותו מן היסוד. משפחתה של שץ הייתה משפחה שומרת מסורת, אמידה ורויזיוניסטית. אביה, מאיר פוצ'פובסקי, היה סוחר יערות שעשה את רוב זמנו מחוץ לבית בפעילות מסחר ופעילות ציבורית, ואמה, ברטה לבית שרשבסקי, באה מבית אדוק וציוני. אמה נהגה לכתוב בעיתון הצפירה, ודודה, אליעזר ליבר שרשבסקי, היה בין הראשונים לעלות אל ארץ ישראל בשנת 1909. שץ וחמש אחיותיה נשלחו ללימודים בגימנסיה בעיר ברנוביץ' שם קיבלו תעודת בגרות, דבר שבאותם זמנים היה יוצא דופן. כשחזרה אל עיירת הולדתה, עבדה שץ כמורה בבית הספר היהודי, ובמקביל שלחה את תעודת הבגרות שלה אל האוניברסיטה העברית בירושלים. כשהתקבלה ללימודים בירושלים, החליטה לעזוב את ביתה, ולעלות אל ארץ ישראל. ב-11 במרץ 1934 עלתה סוניה לישראל באמצעות אשרת סטודנט, והחלה את לימודיה באוניברסיטה העברית, אולם מאחר שהשפה העברית לא הייתה שגורה בפיה, נאלצה להפסיק את לימודיה. סוניה עברה אל תל אביב והחלה בפעילות במסגרת הסתדרות העובדים הלאומית בתחילה כמתלמדת, ולאחר מכן כעובדת מן המניין. בשנת 1935 הצטרפה אליה בארץ גם אחותה, יוכבד פוצ'פובסקי, אך הוריה ושלוש אחיותיה האחרות נשארו מאחור. בשנת 1936 נישאה סוניה שץ לגרשון שץ, מראשוני תנועת בית"ר וראשוני ההסתדרות הלאומית. לסוניה וגרשון נולדו שלושה ילדים: אור-עם, אביאל ומירבל. בשנת 1937 נסעה סוניה לביקור בבית הוריה, שם בילתה שלושה חודשים וחצי, ולאחר מכן חזרה לארץ. זו הייתה הפעם האחרונה בה ראתה את משפחתה מאחר שכולה הושמדה במהלך השואה. בעלה של סוניה, גרשון שץ, היה פעיל במסגרת "מחלקת האוהדים" של לוחמי חרות ישראל (לח"י), וביתם הפך למפקדה הארצית של הארגון, משם ניהל את פעילות הארגון מפקד הלח"י נתן ילין-מור, שכתב על כך: "ביתם היה למחתרת, בית-חולים, בית החלמה, משרד, מקלט ומפלט. לא רק את חייהם הפקירו אלא גם ביתם עמד בסכנה מתמדת". בין לוחמי הלח"י שמצאו מסתור בביתם של הזוג שץ ניתן למנות את יצחק שמיר שהסתתר כשהוא מחופש ליהודי חרדי ואת יהושע זטלר שהסתתר בביתם במשך חודש וחצי לאחר רצח המתווך השוודי פולקה ברנדוט. סוניה עברה קורס עזרה ראשונה, ובמהלך תקופת פעילותה בלח"י עסקה רבות בטיפול בפצועי הפעולות השונות של הארגון. בשנת 1962, בעקבות פנייתה של חנה איכילוב, אשתו של משה איכילוב, הייתה שץ בין המתנדבות הראשונות בארגון יע"ל (יד עזר לחולה). מטרתו של הארגון היא הגשת עזרה בהתנדבות לחולים המאושפזים וסיוע לצוות הרפואי בבתי החולים. שץ ניהלה את פעילות הארגון בבית החולים איכילוב. בתקופת מלחמת יום כיפור התנדבה שץ כנציגת פס"ח שעסקה במשימה הקשה של הודעה למשפחות על מות יקיריהן. בנוסף המשיכה שץ בפעילות במסגרת ארגון יע"ל, בתורנויות סיוע לפצועים הרבים מן המלחמה. שץ הייתה חברה במועצת עובדי תל אביב וחברה בהנהלת הגמלאים. בשנת 1995 החליטה העיר תל אביב להעניק לשץ את התואר יקירת העיר תל אביב על פועלה והתנדבותה. ב-7 באוגוסט 2007 נפטרה סוניה שץ, ונקברה בבית העלמין קריית שאול. נכדה הוא יריב אופנהיימר, פעיל פוליטי, חבר הנהלת "שלום עכשיו" ולשעבר מזכ"ל ודובר התנועה.[דרוש מקור]
אליעזר ליבר שרשבסקי

אליעזר ליבר שרשבסקי (י"ז בטבת תרל"ו, 1876, זלבה, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – ג' בסיוון תשט"ז, 13 במאי 1956, תל אביב) היה מייסדו של בית החרושת הראשון לאריגה בתל אביב ושימש כיושב-ראש הנהלת 'הלוואה וחיסכון' תל אביב. אליעזר ליבר שרשבסקי נולד בזלבה שפלך גרודנו, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה), ליעקב ושרה רבקה לבית בורודיצקי. שרשבסקי התחיל את דרכו בלימודים בישיבת מיר, איישישוק ו-וולוז'ין, ואחר כך החל לעסוק במסחר בקנה מידה גדול. במקביל החל לנהות אחרי תנועת חיבת ציון והיה מראשי העסקנים הציונים. הוא פרסם מאמרים ב"הצפירה" ו"המליץ" ושירים בלוח אחיאסף. בשנת תרס"ו נשא לאישה את הדסה בת מאיר ברמן. בשנת 1905 ביקר שרשבסקי בארץ ישראל, והשקיע בהקמת בית החרושת ליציקת ברזל ומכונות של המהנדס ליאון שטיין ביפו. בשנת 1909 עלה שרשבסקי ארצה עם משפחתו והתיישב ביפו. השקיע הון במספר מפעלי מסחר ובניין, ובין השאר בנה בית הנושא את השם "בית שרשבסקי" ברחוב רוטשילד 92 בתל אביב. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה שרשבסקי עם הגולים במצרים, והיה פעיל בוועד הגולים. לאחר המלחמה חזר שרשבסקי לארץ, והקים את בית החרושת הראשון לאריגה בתל אביב, 'שרשבסקי וגוטמן'. שרשבסקי כיהן כיושב-ראש הנהלת "הלוואה וחיסכון תל אביב" משנת 1924 ועד 1927. האגודה סייעה למפעלים חלוציים רבים באשראי, מימון והקצאת ייעוץ מומחים. בנוסף כיהן שרשבסקי מרכז הקואופרציה האשראית בארץ והיה בין מייסדי המרכז לאשראי הדדי "המרכז". שרשבסקי נבחר להיות שופט במסגרת בית משפט השלום העברי וכן נבחר לנשיאות ברית ראשונים, שהוא ארגון עסקנים ציונים ותיקים בארץ ישראל. נקבר בבית הקברות טרומפלדור. דוד תדהר (עורך), "אליעזר ליבר שרשבסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1188
אברהם ישכר אנגלרד

רבי אברהם ישכר אנגלרד (ה'תרס"ט (?) - כ' בתשרי ה'תשס"ו) מראדזין היה האדמו"ר הששי בשושלת חסידות איזביצה ראדזין. נולד בשנת ה'תרס"ט (תאריך משוער) לרבי ישעיהו אנגלרד, רבה של העיר סוסנובצה בפולין, שהיה חתנו של האדמו"ר נתן נחום הכהן מקרימילוב, בנו של האדמו"ר מראדומסק בעל החסד לאברהם. בבחרותו בחר בו האדמו"ר מרדכי יוסף אלעזר ליינר מראדזין, בעל התפארת יוסף, כחתן לבתו. עם פטירת חותנו בשנת ה'תרפ"ט נתמנה גיסו האדמו"ר שמואל שלמה ליינר מראדזין לאדמו"ר החמישי בחסידות ראדזין ובשנים האלו שימש רבי אברהם ישכר כיד ימינו, ונתמנה על ידו לעמוד בראש ישיבת סוד ישרים בראדזין. בשליחות גיסו פתח עוד כשבעה סניפים בעיירות שונות בפולין, ודאג לניהולם הרוחני. במהלך השואה, בכ"ט באייר ה'תש"ב (1942) נהרג גיסו האדמו"ר החמישי בעיר ולודבה בפולין. רבי אברהם ישכר ברח ליערות והצטרף לפרטיזנים, יחד עם עוד כמה מחסידי ראדזין. רבי אברהם ישכר שרד את השואה ונותר בין הצאצאים היחידים לשושלת ראדזין. לאחר השואה חזר לעירו של אביו וכיהן ברבנות בסוסנובצה במשך כמה שנים. בשנים אלו דאג לאוכל וללינה עבור אלפי פליטים. בתחילת 1946 פנה שלמה זלמן שרגאי אל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג בבקשה להעניק לו סרטיפיקט, אולם הרב אנגלרד לא עלה אז לישראל. לאחר מספר שנים עבר האדמו"ר לשכונת קראון הייטס שבברוקלין, ובית מדרשו נודע כבית מדרשו של הרב מסוסנובצא. בלחץ חסידי ראדזין עלה לישראל והוכתר לאדמו"ר מראדזין בכ"ט באייר ה'תשי"ג, בהיכל שלמה בתל אביב. בראשית כהונתו קבע את מקום מושבו בשכונת בית וגן בירושלים. לימים חזר לקהילתו בקראון הייטס. בסוף שנת תשל"א עלה שוב לארץ והתגורר במרכז החסידות החדש שנבנה ברחוב הרב אהרונסון בבני ברק. בבניין ישנם בתי מדרש, כוללים, מכון להוצאת ספרי איזביצא-ראדזין ומרכז לצביעת התכלת. בירושלים הקים את ישיבת סוד ישרים ובבני ברק את ישיבת עטרת שלמה וישיבת תפארת יוסף. תחת נשיאותו נוסדו שטיבלך של חסידי ראדזין בירושלים, בני ברק, חיפה, חולון, נתניה ופתח תקווה. בתל אביב יסד עוד שני שטיבלך, בנוסף על השטיבל שנוסד לפני השואה. בחלק מהשטיבלך נפתחו כוללים. השקיע עמל בחידוש מצוות התכלת בציצית, על פי שיטתו של האדמו"ר השלישי, רבי גרשון חנוך הניך ליינר מראדזין. במהלך השואה פסקה מסורת אופן הצביעה ולאחר שנים חודשה המלאכה תחת פיקוחו. נפטר בכ' בתשרי, חול המועד סוכות ה'תשס"ו. בנו הצעיר וממלא מקומו הוא האדמו"ר הרב שלמה יוסף אנגלרד. בנו יצחק אחראי על ייצור התכלת של החסידות. בנו ישעיהו אנגלרד מבורו פארק, נפטר מנגיף הקורונה בתש"פ. שלמה זלמן שרגאי, איגרות, הוצאת מורשת, תשמ"ט, עמ' 313 כל רגע - עצוב: בנו של האדמו"ר נפטר מנגיף הקורונה, באתר kore.co.il
לה רמבלה

שדרת לה רַמְבְּלָה (בקטלנית וספרדית: La Rambla) היא שדרה מרכזית בברצלונה, אחד מיעדי התיירות העיקריים של העיר. היא נמשכת לאורך כ-1.2 ק"מ המעוטרים בעצים, בין הרובע הגותי לשכונת אל רבאל, ומחברת בין אנדרטת קולומבוס אשר על יד הים לכיכר קטלוניה. מקור השם הוא שיבוש של המילה הערבית "רמל", שפירושה "חול" (זהו גם מקור שמה של העיר הישראלית רמלה) ובמקור הייתה שדרת נתיבים של נחלים שיָּבשו. היא נחשבת כסדרה של חמישה רחובות קצרים, לכל אחד מרחובות אלו שם ייחודי, והשדרה כולה נקראת על כן בצורת רבים "לס רמבלאס" (Las Ramblas). המשורר הספרדי פדריקו גארסיה לורקה תיאר את הרמבלה ”הרחוב היחיד בעולם שלא הייתי רוצה שייגמר”. הרמבלה היא מקום שוקק חיים בכל שעות היום, וניתן למצוא בה בתי קפה, פסלים, מופעי רחוב, קוסמים, משחקי מזל, דוכני פרחים, עציצים, קיני צפורים, בעלי חיים ועוד, לכל אורכה. לאורך השדרה ניצבים מבנים עתיקים ומיוחדים כגון בניין התיאטרון, השעון הראשון של ברצלונה, לצד יצירות אמנות של ז'ואן מירו (הפסיפס בכניסה לשוק) ומרצפות ייחודיות בצורת גלים. נקודות ציון: ליסאו – בית האופרה המפורסם של ברצלונה, נפתח ב-1847. בניין האוניברסיטה הישן, היום משמש כתיאטרון. לה בוקריה – השוק המפורסם ביותר של ברצלונה. מזרקת קאנאלטס – המזרקה המפורסמת ביותר של ברצלונה המשמשת כנקודת מפגש פופולרית וכסמל לעיר ברצלונה כולה. רוב השנה הרמבלה צפופה, בעיקר בעונת התיירות, שאז נמצאים בשדרה יותר תיירים מאשר מקומיים, או לפני משחקים בינלאומיים הנערכים בין קבוצת הכדורגל של ברצלונה לבין קבוצה אירופית אחרת, אז ניתן לראות תהלוכות של אוהדים הצועדים בשדרה. תופעה זו שינתה את אופי הרחוב, וכיום ניתן למצוא בו הרבה יותר חנויות מסחר מבעבר. מסיבה זו, השדרה הפכה מוקד מרכזי לכייסים. להלן מפת רחובות הרמבלה הנמשכים בין נמל ברצלונה לכיכר קטלוניה (מימין ומשמאל - הרובע הגותי). תכנון עירוני של ברצלונה מדיה וקבצים בנושא לה רמבלה בוויקישיתוף דף מידע בעברית על שדרות הראמבלס Barcelona ... - Thorn Tree Travel Forum - Lonely Planet TripAdvisor guide to the Rambla, mentioning pickpockets
גאלט

גָאלֵט (מצרפתית: Galette) הוא מונח כללי המשמש בצרפתית כדי לתאר סוגים שונים של עוגות פריכות, עגולות ושטוחות. הקנדים הצרפתים משתמשים במונח כדי לתאר עוגיות גדולות. על פי רוב הגאלט מורכב משכבת בצק פריך ומלית פירות כגון תפוחים, אפרסקים, נקטרינות, פירות יער וכיוצא בזה. לעיתים הגאלט ממולא במלית מלוחה עם פטריות, בצל, עגבניות ואף בשר. סוגים נוספים אך שונים של מאפים הנושאים גם הם את הכינוי גאלט הם: גאלט המלכים (Galette des Rois) שנהוג לאכול בחג ההתגלות (הקרוי בצרפתית גם חג המלכים, La Fête des Rois), ב-6 בינואר ומכיל בתוכו בובת מלך קטנה, בדרך כלל מפורצלן, שמביאה מזל למי שנפלה בחלקו שהופך להיות ה"מלך" של החג. בדרך כלל נהוג לחלק את העוגה באופן מכוון כך שאחד הילדים זוכה בתואר הנכסף. גאלט סאראזין (galette de sarrazin) או גאלט כוסמת (galette de blé noir) הוא מאפה של חצי האי ברטאן ונורמנדי שהוא סוג של קרפ העשוי מכוסמת. הוא מוגש מלוח או מתוק ובעבר אף החליף את הלחם כמזון בסיסי. גאלט תפוחי אדמה (Galette de pommes de terre) הוא המונח הצרפתי ללביבה. מדיה וקבצים בנושא גאלט בוויקישיתוף
שמ"ט

האם התכוונתם ל... השירות המטאורולוגי הישראלי ה'שמ"ט – שנה עברית (1588–1589)
כריסטיאן וולף

כריסטיאן וילהלם ואלטר ווּלף (בגרמנית: Christian Wilhelm Walter Wulff; נולד ב-19 ביוני 1959) הוא פוליטיקאי גרמני שכיהן כנשיא גרמניה בין 30 ביוני 2010 ל-17 בפברואר 2012. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. וולף נולד בעיר אוסנבריק שבסקסוניה תחתית. הוא נבחר לנשיאות גרמניה לאחר פרישתו של הנשיא הורסט קלר. הוא שימש כראש ממשלת מדינת סקסוניה תחתית שבצפון-מערב גרמניה משנת 2003 ועד תחילת כהונתו כנשיא גרמניה בשנת 2010. בפברואר 2012 הגיש וולף את התפטרותו בעקבות פרשת קבלת הלוואה מוטבת מאיש עסקים המקורב למשפחתו, בעת שכיהן כראש ממשלת מדינת סקסוניה תחתית. הטענות נגד וולף, שמונה לתפקידו בתמיכתה המלאה של הקנצלרית אנגלה מרקל, נחשפו בדצמבר 2011, כאשר התברר שוולף קיבל הלוואה מאיש עסקים בסך 500,000 אירו, בריבית נמוכה למדי. נוסף לכך נקשר שמו בפרשות שחיתות נוספות, שכללו גם מימון נסיעות לחו"ל ומלונות יוקרה מצד אנשי עסקים שהיו עמו בקשר בתקופה בה כיהן כראש ממשלת סקסוניה תחתית. בפברואר 2014 זיכה אותו בית המשפט בהאנובר מההאשמות שבגינן נאלץ להתפטר. אתר האינטרנט הרשמי של כריסטיאן וולף כריסטיאן וולף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטיאן וולף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סוכנויות הידיעות, נשיא גרמניה התפטר, בעקבות פרשת ההלוואה, באתר ynet, 17 בפברואר 2012 עופר אדרת, נשיא גרמניה לשעבר זוכה בפרשת השחיתות שאילצה אותו להתפטר, באתר הארץ, 27 בפברואר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוקהיד F-94 סטארפייר

F-94 סטארפייר (Starfire; מאנגלית: "אש כוכב") היה מטוס קרב מתוצרת חברת לוקהיד מרטין. המטוס היה מטוס היירוט הסילוני המבצעי הראשון בשירות חיל האוויר האמריקאי, ושירת בו בין השנים 1950-1959. המטוס השתתף במסגרת זו בקרבות מלחמת קוריאה. היה זה מטוס לכל מזג אוויר. תצורת כנפיו הייתה ישרה ומהירותו המקסימלית הייתה תת קולית. מדיה וקבצים בנושא לוקהיד F-94 סטארפייר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגא

אָגָא הוא מלך מיתולוגי של העיר השומרית כיש, והאחרון בשושלת הראשונה של כיש המוזכרת ברשימת המלכים השומרית. זמן שלטונו מיוחס למאה ה-27 לפני הספירה. לפי הרשימה הנזכרת הוא מלך במשך 625 שנים. אגא היה המלך האחרון של השושלת הראשונה של כיש. לפי עלילות גילגמש אגא שלט בזמנו של גילגמש מלך ארך, הם ניהלו מלחמה ואגא הובס. לאחר התבוסה הורע מצבה של כיש ושושלת המלוכה עברה לעיר ארך. כיש איבדה את ההגמוניה שלה ונכבשה על ידי מסלים מלך עיר אנשאן בעילם. רשימת המלכים השומרית
אגה

האם התכוונתם ל... אע'א (בטורקית עות'מאנית: أغا, בפרסית: آقا) – תואר בהיררכיית התארים האזרחית והצבאית של האימפריה העות'מאנית אגה (מיתולוגיה) – דמות במיתולוגיה היוונית אגה (צרפת) – אתר נופש בשטח השיפוט של העיר ("קומונה") סן-רפאל במחוז ואר בצרפת, על חוף הים התיכון עגה הגה (פירושונים)
אקטיק

אקטיק (Actiq) הוא שם המותג של מוצר לשיכוך כאבים המבוסס על פנטניל ציטרט בצורה של לכסנית (lozenge), המותווה בארץ לטיפול בכאב מתפרץ בחולים אונקולוגיים. בצה"ל, האקטיק משמש לטיפול בכאבים חזקים כתוצאה מטראומה, כאשר אין צורך בטיפול דרך הוריד. האקטיק בצה"ל ניתן על ידי רופא, פרמדיק צבאי או חובש. אקטיק נמצא בסל הבריאות לכלל החולים האונקולוגים. המוצר מיוצר על ידי חברת ספלון. כ-90% מהחולים האונקולוגיים שכבר מקבלים משככי כאבים בעלי טווח השפעה ארוך עבור הכאב הכרוני שלהם, סובלים גם מהתקפים פתאומיים של כאב חזק הפורץ למרות הטיפול המתמשך (כדורים/מדבקות) שהם נוטלים. תופעה זו מכונה כאב מתפרץ. הכאב המתפרץ מוגדר ככאב בעוצמה בינונית עד חמורה שיכול להופיע מספר פעמים ביום ונמשך בממוצע כחצי שעה. הוא גורם סבל פיזי ונפשי רב לחולים האונקולוגיים. יחידת אקטיק מורכבת מלכסנית בטעם פטל עדין (המכילה את הפנטניל) המחוברת לידית אחיזה קצרה, בדומה לסוכרייה על מקל. הפנטניל מועבר לגוף על ידי הברשת הלכסנית על פנים הלחי וכך הוא נספג במהירות בזרם הדם. השפעת התרופה מורגשת כעבור 3-5 דקות והקלה משמעותית בכאב מורגשת כרבע שעה מנטילת התרופה. אקטיק זמינה בשישה מינונים שונים הנמדדים במיקרוגרמים: 200, 400, 600, 800, 1200 ו–1600 מק"ג. אקטיק פועל במנגנון של ספיגה דרך ריריות הפה (oral transmucosal). החומר הפעיל פנטניל הוא חומר ליפופילי, מסיס בשומן, שנספג במהירות רבה דרך ריריות הפה והלחי ומגיע תוך דקות בודדות לרצפטורים מסוג מיו האחראים על מנגנון הכאב במח. צורת המתן הזו מאפשרת שיכוך מהיר של הכאב. תופעות הלוואי של אקטיק הן תופעות הלוואי המוכרות בשימוש באופיואידים והן יכולות לכלול: עצירות, ישנוניות, בחילות וסחרחורות. תופעות אלו ניתנות לטיפול והן חולפות או פוחתות בעוצמתן לאחר זמן מה של שימוש. כמו כן בני אדם שנוטלים ״אקטיק״ ואינם זקוקים לטיפול באמצעי זה חושפים עצמם לסיכון התמכרות גבוה שעלול לגרום להשפעות שליליות בכל תחומי החיים: בריאותית, נפשית וחברתית. שימוש לרעה באקטיק עלול לגרום להתמכרות, בדומה לאופיואידים נוספים. אתר האינטרנט הרשמי של אקטיק נדב דוידוביץ', ינאי קרנצלר ואורן מירון, השימוש המוגבר במשככי כאבים נרקוטיים בישראל: תחילתה של מגפה? באתר מרכז טאוב, מרץ 2023 "פי 50 יותר חזק מהרואין": הישראלים שקיבלו מהרופא אופיואידים - והפכו לנרקומנים, סרטון בערוץ "כאן 11", באתר יוטיוב (אורך: 15 ד'), 29 במאי, 2023 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דגנס ניהטר

דַגֶנְס נִיהֵטֶר (בשוודית: Dagens Nyheter - "חדשות היום", מקוצר DN) הוא העיתון היומי הגדול והנפוץ ביותר מבין עיתוני הבוקר של שוודיה. העיתון, בבעלותו של קונצרן בונייר(אנ') של המשפחה היהודית המשפיעה בשם זה, נוסד על ידי העיתונאי רודולף מוריץ ואל, שהיה עורכו הראשון, ובדצמבר 1864 הודפס בסטוקהולם הגיליון הראשון שלו. העיתון משתייך לזרם העצמאי-הליברלי. המשפיעים שבין בעלי-הדעה והפובליציסטים בשוודיה נמנים עם הכותבים בו, והוא נחשב במה מרכזית ומרובת-השפעה בשיח הפוליטי הארצי, כשכלי תקשורת אחרים מאזכרים תכופות את הדיווחים וההחלטות הפוליטיות המשמעותיות שהוא מביא. מטרתו המוצהרת של העיתון, שמקיף בעיקר את הנעשה בסטוקהולם - ורואה עצמו מעל לכל כ"עיתון של הבירה" (Huvudstadstidning), היא לשמש כתב עת שיוביל את מסורת-המידע ולהיות "הכיכר החברתית והדמוקרטית החשובה ביותר בשוודיה, (...) לשקף את מגוון החיים והחברה, להציע ביאוּר, ערך וכיוון, כמו גם לספק כלים שימושיים בעלי משמעות". מערכת העיתון החליפה את משכנה מספר פעמים מאז היווסדה, עד שב-1964 התמקמה בגורד שחקים חדש בשכונת מרייֶברג. ב-1996 עברה למבנה אחר בסמוך. בערך מאז אותו זמן החלה תפוצת העיתון לצנוח. חזיתות חדשות כחינמונים, רשת האינטרנט ועיתונים מצליחים אחרים, הציבו ליומון הוותיק תחרות קשה מבעבר. "פרס התרבות של דגנס ניהטר" מחולק מאז 2007. הפרס, 50,000 קרונות ופסלון, מוענק לזוכה שנבחר מבין חמישה מועמדים מתחומי אמנות שונים, כשהבחירה נעשית על ידי הקוראים, המצביעים באמצעות אס-אם-אסים או דרך האינטרנט, בנוסף לחבר מושבעים מטעם עורך התרבות של העיתון. משפחת בונייר מדיה וקבצים בנושא דגנס ניהטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דגנס ניהטר (בשוודית) דגנס ניהטר, ברשת החברתית פייסבוק דגנס ניהטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דגנס ניהטר, ברשת החברתית אינסטגרם דגנס ניהטר, סרטונים בערוץ היוטיוב ראש הממשלה לשעבר, יראן פרשון: "DN הוא עיתון איום ונורא", 26 במרץ 2007 דגנס ניהטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתוך "חזון ומטרה" (בשוודית).