laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יו-יו מה

יוֹ-יוֹ מה (באנגלית: Yo-Yo Ma; בכתב סיני מסורתי: 馬友友; בכתב סיני מפושט: 马友友; בפין-יין: Mǎ Yǒuyǒu; נולד ב-7 באוקטובר 1955) הוא צ'לן צרפתי-סיני-אמריקני, הידוע בזכות כישוריו כאחד מהצ'לנים הקלאסיים הטובים בעולם ומפעליו הרבים בתחומים מוזיקליים מגוונים. מה נולד בפריז לאם זמרת ולאב שהיה מנצח ומלחין, שניהם ממוצא סיני. מגיל צעיר קיבל חינוך העוסק במוזיקה. הוא החל ללמוד לנגן בכינור, המשיך לוויולה ובהמשך עבר לצ'לו. משפחתו היגרה לארצות הברית בשנת 1962 והשתקעה בניו יורק כשהיה בן 7. מה היה ילד פלא, שהופיע בגיל 8 בקונצרט בטלוויזיה האמריקנית שעליו ניצח ליאונרד ברנשטיין. הוא התקבל לבית הספר ג'וליארד בניו יורק, והמשיך משם ללימודי מדעי הרוח באוניברסיטת הרווארד בבוסטון. מה הופיע עם תזמורות רבות בכל רחבי העולם. הופיע ארבע פעמים בפני מנהיגי עולם בארוחות ערב ממלכתיות של ארצות הברית, והוזמן על ידי הנשיאים ג׳ורג׳ הרברט ווקר בוש, ביל קלינטון וג׳ורג׳ ווקר בוש. הופיע בפני שני נשיאי צ׳ילה, מנהיג סין, ובפני הנסיך צ׳ארלס והנסיכה קמילה, לימים מלך הממלכה המאוחדת ומלכת הממלכה המאוחדת. הופיע בכמה פרקים של סדרת הטלוויזיה לילדים "ארתור", ובסדרת הדרמה "הבית הלבן". בפברואר 2011 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה. יו-יו מה נודע בהתעניינותו במגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, בניגוד לנגן קלאסי טיפוסי. הוא הופיע והקליט יצירות מתקופת הבארוק על כלים תקופתיים, מוזיקת בלוגראס אמריקנית, מלודיות סיניות, מוזיקה ברזילאית, טנגו ארגנטינאי מאת אסטור פיאצולה, ואת פסקול הסרט "נמר, דרקון". הוא ניגן את היצירה "Air and Simple Gifts" בהשבעתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. הוא הקים את תזמורת "דרך המשי" שמאגדת מוזיקאים ממזרח ומרכז אסיה. במאי 2006 זכה בפרס דן דוד, על תרומתו לשימור המורשת האמנותית והתרבותית של העמים שלאורך נתיב המסחר שחצה את יבשות אסיה ואירופה, מסין עד לים התיכון, החל באלף הראשון לפני הספירה ועד לאמצע האלף השני לספירה. הבמאי מורגן נוויל יצר ב-2015 סרט דוקומנטרי בשם מוזיקה של זרים: יו-יו מה ואנסמבל דרך המשי, שמתעד את סיפורו של האנסמבל וחלק מנגניו. הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב ב-2016 בשנת 2020 הופיע ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים. יו-יו מה, ברשת החברתית פייסבוק יו-יו מה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יו-יו מה, סרטונים בערוץ היוטיוב יו-יו מה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יו-יו מה, באתר AllMovie (באנגלית) יו-יו מה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יו-יו מה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) יו-יו מה, באתר ספוטיפיי יו-יו מה, באתר Last.fm (באנגלית) יו-יו מה, באתר AllMusic (באנגלית) יו-יו מה, באתר MusicBrainz (באנגלית) יו-יו מה, באתר דיזר יו-יו מה, באתר Discogs (באנגלית) יו-יו מה, באתר Songkick (באנגלית) יו-יו מה, באתר Genius מרב יודילוביץ', פרס דן דוד יוענק לצ'לן יו-יו מה, באתר ynet, 1 במאי 2006 מרב יודילוביץ', יו-יו מא חוזר לישראל, באתר ynet, 14 בינואר 2009 מרב יודילוביץ', "אני מאמין שכל אחד הוא יחיד", באתר ynet, 2 בפברואר 2009 עופרה עופר אורן, על הסרט "מוזיקה של זרים: יו יו מה ואנסמבל דרך המשי", בבלוג "סופרת ספרים", 3 באוקטובר 2016 יו-יו מה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יעל חלק, סיפורה של יו-צ'נג מה, אחותו של יו-יו מה, באתר הארץ, 15 ביוני 2022 Yo-Yo Ma: The 100 Most Influential People of 2020, Time
סימטריה דו-צדדית

בביולוגיה, סימטריה דו-צדדית או סימטריה בי-לאטרלית היא מאפיין של יצורים רב-תאיים רבים, ובמיוחד של בעלי החיים. ליצור בעל תכונה זו יש סימטריה בין שני צידי גופו המחולקים על ידי המישור העובר בין קצהו הקדמי לקצהו האחורי (מראש עד זנב), וצד ימין ושמאל שלו כמעט זהים לחלוטין. לרוב בעלי החיים יש סימטריה דו-צדדית, כולל בני אדם. מספר יוצאי דופן הם הספוגיים (ללא סימטריה), המדוזות והמסרקניות (סימטריה מעגלית), וקווצי העור (סימטריה מעגלית חלקית; כוכבי ים מפגינים סימטריה מחומשת). יוצאי דופן נוספים הם דגי משה רבנו, אצלם שתי העיניים נמצאות בצד אחד של גופם. מדיה וקבצים בנושא סימטריה דו-צדדית בוויקישיתוף סימטריה דו-צדדית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפיפון הנגב

שפיפון הנגב (שם מדעי: Pseudocerastes fieldi) הוא מין של נחש ארסי המשתייך למשפחת הצפעיים, ונמנה בין תשעת הנחשים הארסיים בישראל. בעבר נחשב לתת-מין של שפיפון פרסי. הוא בעל ראש משולש, וצבעו הכללי צהוב, ועל גבו כתמים חומים בעלי הילות בהירות. קצה זנבו שחור. אורכו מטר, ומשקלו כ-500 גרם. מעל עיניו ישנן מעין זוג "קרניים", אשר בניגוד לפרטים המקרינים של עכן החרטומים, אצל השפיפון קרניים אלו עשויות מספר קשקשים, ולא קשקש אחד, בדומה לעכן, והן קצרות ועבות יותר. שפיפון הנגב נפוץ בנגב, סיני, מצרים, ירדן, דרום-מערב עיראק, סוריה וערב הסעודית, בעיקר בחולות. השפיפון הוא זוחל בודד השוכן בעיקר בשיחים באזורי חולות, שם הוא מתחפר בחול במהלך היום כדי להתחמם. צבעו החולי מסייע לו להסוות את עצמו בסביבה. הוא ניזון בעיקר מציפורים ומכרסמים שונים, פרטים צעירים ניזונים בעיקר מלטאות. הנקבה מטילה כ-20 ביצים גדולות וקשות בתוך קן שהיא חופרת בחול. לאחר תקופת דגירה של כחודש. ההבדל בינו לבין השפיפון הפרסי הוא במספר קשקשיו הנמוך יותר ומארסו שמכיל בעיקר ארס עצבי וזאת בניגוד לארס השפיפון הפרסי הגורם לשטפי דם, בדומה לרוב הצפעיים. לא קיים נסיוב ידוע שמגן מפני הארס שלו. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 242-244 מדיה וקבצים בנושא שפיפון הנגב בוויקישיתוף שפיפון הנגב, באתר ITIS (באנגלית) שפיפון הנגב, באתר NCBI (באנגלית) שפיפון הנגב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שפיפון הנגב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שפיפון הנגב, באתר GBIF (באנגלית) שפיפון הנגב באתר הרשימה האדומה של IUCN
נייטרון איטי

נֵיטְרוֹן אִיטִּי או נֵיטְרוֹן תֶּרְמִי הוא נייטרון הנע במהירות הדומה למהירות התנועה התרמית של האטומים בחומר הסובב אותו. כאשר נייטרון נפלט מגרעין של אטום מתבקע הוא נע במהירות גבוהה המגיעה לכמה אחוזים ממהירות האור. מהירות זו מקבילה לטמפרטורה של מיליוני מעלות. בכל פעם שנייטרון מתנגש באטום הוא מאט ולאחר סדרה ארוכה של התנגשויות כאלה הוא מגיע לשיווי משקל תרמודינמי עם החומר הסובב אותו והופך לנייטרון תרמי. בכל התנגשות כזו יש סיכוי לנייטרון להיבלע באטום. אם ההסתברות הזו גבוהה מדי אז הסבירות גבוהה שהוא ייבלע לפני שיספיק להפוך לנייטרון תרמי. לנייטרון איטי יש סיכוי גדול יותר לגרום לביקוע של אטום בקיע כמו אורניום. מרבית הכורים הגרעיניים מכילים לצורך זה חומרים שמטרתם להאט את הנייטרונים. התכונות הרצויות של חומר להאטת נייטרונים הן משקל אטומי נמוך הגורם לכך שכל התנגשות תאט את הנייטרון ככל האפשר וכן הסתברות נמוכה לבליעת הנייטרון על ידי האטום. החומרים הנפוצים המשמשים לכך הם מימן (בדרך כלל בצורה של מים), מימן כבד (בצורה של מים כבדים), פחמן (בצורת גרפיט) או בריליום. חומר שהיה לו שימוש היסטורי כמאט נייטרונים הוא הפרפין, שנעשה בו שימוש זה בניסוייו המפורסמים לגילוי הנייטרון של הפיזיקאי ג'יימס צ'דוויק. נייטרון מהיר
בית הכנסת העתיק במעוז חיים

בית הכנסת העתיק במעוז חיים הוא אתר ארכאולוגי הנמצא בסמוך לקיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן, בו נחשף בית כנסת עתיק אשר נבנה וחרב שלוש פעמים, החל מהתקופה הרומית בארץ ישראל ועד לחורבנו במהלך הכיבוש הערבי של ארץ ישראל. בראשית שנת 1974 גילה אבשלום יעקובי, חבר קיבוץ מעוז חיים, בגבעה שמדרום-מערב לקיבוץ, קטע פסיפס ועליו תיאור מנורת שבעת הקנים. היה זה עדות ליישוב יהודי לא-ידוע בבקעת בית שאן. על הגבעה שעליה התגלו שרידי הפסיפס, היה בית קברות בדואי. הם נהגו לקרוא לה "אל-בלע" - על-שם עץ השיזף שגדל עליה. השם הוא גם שמו של ואדי, אשר אחד ממעיינותיו נובע למרגלות הגבעה. נחמיה צורי, איש רשות העתיקות, סקר את הממצאים בגבעה ומצא כי בקברים שוקעו אבני-בניה, שברים של אבני-מזוזות ואף כלי שחיקה - מהתקופה ההלניסטית. ממצאים נוספים שנמצאו היו: סרקופג עם עיטורים מעגליים וריבועים, חוליות עמודים מאבן ומספר כותרות. בנובמבר 1974 החלו חפירות מסודרות באתר על ידי ד"ר וסיליוס צפיריס, ובהן התגלו שלושה בתי-כנסת, זה על גב זה: העליון, דמוי "בזיליקה" ומרוצף פסים עם דגמים גאומטריים. לנוכח ירושלים נמצאו במה וגומחה בקיר ששימשה כארון קודש. נחשפה גם גניזה ובה נרות זכוכית ומטבעות מסוף המאה ה-6 והמאה ה-7, וכן 50 מטבעות בשקית בד. בית הכנסת חרב בעת הכיבוש הערבי של ארץ-ישראל. האמצעי, ללא גומחה בקיר לארון הקודש. נתגלתה בו רצפת פסיפס יפה, המורכבת משלושה שטיחים ועליהם נראית מנורה, אשכולות ענבים וכנראה אתרוג. ייתכן שאף הוא זמנו תחילת המאה ה-7. על רצפה זו הונחה אדמת חמרה ונבנה בית הכנסת העליון. התחתון, כלל גם גג רעפים חומים אדומים, אשר עליו הוקם בית הכנסת האמצעי. בסיסו היו מרצפות אבן גדולות. ממדיו היו קטנים יותר. הוא נבנה בתקופה הרומית בארץ ישראל. צבי אילן, המתאר ממצאים אלה בספרו, מציין כי בית הכנסת במעוז חיים הוא "המקום היחיד בארץ, שאפשר לעקוב בו אחרי התפתחות בתי הכנסת לאורך תקופה כה ארוכה". בחפירות נמצאו חלקי סורגי במה: על אחד יש שברים של ציורי מנורה ועל השני האותיות העבריות "למ" נוסע נוצרי מהמאה ה-6 זיהה בסביבה יישוב בשם "באלה". בכתובת רחוב שנחשפה בתל רחוב רשומים שמות יישובים יהודיים בעמק בית שאן. אחד המקומות הנזכרים בכתובת ומתאימים למיקום בית הכנסת נקרא "דזבלייה" בצורת "פילי דזבלייה" (שער דזבלייה). צבי אילן משער שהכוונה היא למקום זה. יוסף בן מתתיהו מספר על מפקד בני-ישראל על ידי שאול המלך בעיר בזק. הוא גורס כי המקום בו הוא פקד את בני-ישראל היה ב"באלה". צבי אילן, 78 טיולים במרחבי ישראל, עם עובד - תל אביב, תשל"ז. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת העתיק במעוז חיים בוויקישיתוף נדב מן, "ביתמונה", סוד בית הכנסת העתיק ליד מעוז חיים, באתר ynet, 29 בספטמבר 2006 צבי אילן ספר שמואל א', פרק י"א, פסוק ח' קדמוניות היהודים ו', ה' ג'
תאוריית המשאב הקוגניטיבי

תיאורית המשאב הקוגניטיבי (באנגלית: Cognitive Resource Theory) היא תיאורית מנהיגות מתחום פסיכולוגיה תעשייתית וארגונית אשר פותחה על ידי פרד פידלר וג'ו גרסיה ב- 1987 כעיבוד מחודש של מודל התלות של פידלר. התאוריה מתמקדת בהשפעתם של האינטליגנציה והניסיון של המנהיג על תגובותיו/ה במצבי דחק. בלב התאוריה מצויה התפיסה שדחק הוא אויבו של ההיגיון והוא פוגע ביכולתו של המנהיג לחשוב בצורה לוגית ואנליטית. אולם, אינטליגנציה וניסיון של מנהיג יכולים למתן את השפעת הדחק על פעולותיו: האינטליגנציה היא גורם מרכזי במצבים של דחק מתון בעוד הניסיון משמעותי יותר במצבי דחק גבוה. יכולתו הקוגניטיבית של המנהיג תורמת לביצועי הצוות רק כאשר גישתו של המנהיג היא גישה מנחה. כאשר המנהיג טוב יותר בתכנון ובקבלת החלטות מאשר צוותו, עליו להנחות את הכפופים לו כיצד לפעול על מנת שתוכניות והחלטות יצאו אל הפועל. כאשר המנהיג איננו טוב יותר מצוותו, עדיפה גישה לא מנחה, למשל בדרך של דיון פתוח בו נבחנים רעיונות הצוות והתוכנית הטובה ביותר מזוהה ומיושמת. מצב של דחק משפיע על מערכת היחסים שבין אינטליגנציה ואיכות ההחלטות. במצב שאיננו לחוץ, היכולת האינטלקטואלית פעילה במלואה ותרומתה מיטבית. אולם, במצב לחוץ מאוד, אינטליגנציה טבעית לא רק שאינה תורמת אלא עלולה להשפיע בצורה שלילית. ייתכן כי אחת הסיבות לכך היא שאדם אינטליגנטי נוטה לחפש פתרונות הגיוניים שלאו דווקא זמינים במצב דחק. במצבים מסוג זה, מנהיג שאיננו מנוסה בהחלטות של "תחושת בטן" ייאלץ לסמוך על גישה זו, שאיננה מוכרת לו. אפשרות אחרת היא שהמנהיג מתכנס בתוך עצמו על מנת להרהר בבעיה ומשאיר את הצוות ללא הנחיה. במצב של דחק, ניסיון קשור בצורה חיובית לאיכות החלטות. כאשר נמצאים בסיטואציה לחוצה והיכולת האינטלקטואלית נפגמת, ניסיון במצב זהה או דומה מאפשר למנהיג להגיב בצורה נאותה ללא הצורך בחשיבה מרובה. ניסיון של קבלת החלטות במצבי דחק יתרום להחלטה איכותית יותר מאשר הסתמכות על ההגיון בלבד. כאשר מדובר במטלות פשוטות, ניסיונו ויכולתו האינטלקטואלית של המנהיג חסרי חשיבות. כשהכפיפים מקבלים משימות אשר אינן דורשות הנחיה או תמיכה, אין זה חשוב עד כמה המנהיג טוב בקבלת החלטות מכיוון שההחלטות קלות גם עבור הכפיפים ואינן דורשות כל תמיכה נוספת. Stephen P. Robbins. (2001). Organizational Behavior p. 321-322. Prentice Hall, 9th edition. Fiedler, F.E. & Gibson, F.W. (2001). Determinants of Effective Utilization of Leader Abilities. au.af.mil. Fiedler, F.E. (1986). The contribution of cognitive resources ot leadership performance. In L. Berkowitz (ed), Advances in experimental social psychology. NY: Academic Press Fiedler, F.E. and Garcia, J.E. (1987). New approaches to leadership: Cognitive resources and organizational performance. NY: Wiley
פרגה ערבית

פרגה ערבית (שם מדעי: Glaucium arabicum) הוא צמח רב-שנתי, לא נפוץ, בן משפחת הפרגיים. גבעוליו מסתעפים ועליו ירוקים אפרפרים. קוטר הפרחים עד 2.5 ס"מ והם בעלי ארבעה עלי כותרת שצבעם נוטה לרוב לאדום בחלקם התחתון ולכתום בחלקם העליון. זמן פריחתו בין מרץ לראשית מאי. בארץ הוא צומח בעיקר בהרים הגבוהים סביב מכתש רמון. פרגה ערבית, באתר NCBI (באנגלית) פרגה ערבית, באתר צמח השדה פרגה ערבית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה פרגה ערבית, באתר Tropicos (באנגלית) פרגה ערבית, באתר GBIF (באנגלית) פרגה ערבית, באתר The Plant List (באנגלית) פרגה ערבית, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ססקיה ואן אוילנבורך

ססקיה ואן אוילנבורך (בהולנדית: Saskia van Uylenburgh;‏ 2 באוגוסט 1612 – 14 ביוני 1642) הייתה אשתו של הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין ומודל לכמה מציוריו ורישומיו. ססקיה ואן אוילנבורך נולדה בלייוורדן כבת הזקונים מתוך שמונה ילדיו של רומברטוס ואן אוילנבורך (Rombertus van Uylenburgh), עורך דין מצליח, ראש עירייה ואחד ממייסדי אוניברסיטת פרנקר (Franeker). בגיל שבע מתה אמה, שָאוּקְיה אוזינגה (Sjoukje Ozinga), ובגיל 12 התייתמה ססקיה גם מאביה. ססקיה עברה להתגורר בחבל הט בילט (Het Bildt) אצל אחותה היסקיה (Hiskje) ובעלה, חרארד ואן לו (Gerard van Loo). שם גם התגוררה אחות נוספת של ססקיה, אנצ'ה (Antje), שהייתה נשואה לפרופסור יוהנס מקוביוס (אנ'), מהגר מפולין (שמו המקורי יאן מקוביץ) שהיה מרצה לתאולוגיה באוניברסיטת פרנקר. אנצ'ה מתה בגיל צעיר וססקיה עזרה לגיסה. ססקיה פגשה את רמברנדט דרך בן דודה, הנדריק ואן אוילנבורך (Hendrick van Uylenburgh), צייר וסוחר אמנות. משפחתו היגרה לקרקוב בפולין כשהיה ילד והוא חזר להולנד ב-1625 והתיישב באמסטרדם. מ-1631 ואילך יצר רמברנדט ציורים עבור לקוחותיו של אוילנבורך שרובם היו תושבי אמסטרדם או מנוניטים. במשך ארבע שנים לימד רמברנדט ציור לתלמידים באקדמיה שהקים בביתו של אוילנברוך, הבולטים בהם היו חוברט פלינק (Govert Flinck), חרברנדט ואן דן אקהאוט (Gerbrandt van den Eeckhout) ופרדיננד בול (Ferdinand Bol). הזוג נישא ב-22 ביוני 1634 בעיירה סינט-אנה-פרוכי שבחבל הט בילט. רמברנדט זכה בעזרת אמנותו להצלחה כלכלית וב-1639 הוא וססקיה עברו להתגורר בבית מפואר ברחוב יודנבריסטראט (Jodenbreestraat - רחוב היהודים הרחב) באמסטרדם. בית זה היה קרוב לגלריה של בן דודה של ססקיה ברובע היהודי של אמסטרדם וכיום הוא מוזיאון בית רמברנדט. שלושה מארבעת ילדיהם מתו סמוך מאוד ללידה. ב-22 בספטמבר 1641 הם הטבילו את בנם היחיד ששרד, טיטוס ואן ריין, על שמה של אחותה של ססקיה, טיצ'ה (Tietje) ואן אוילנבורך. ססקיה מתה שנה אחר כך, כתוצאה ממחלת השחפת, ונקברה בכנסיית "אָאוּדֶה קֶרְק" (Oude Kerk – הכנסייה הישנה) באמסטרדם. בשלב מסוים נתן רמברנדט במתנה את התכשיטים והטבעות שהיו שייכים לססקיה למי שהייתה המינקת של בנם טיטוס, חירטיה דירקס, מחווה שמשפחת אוילנבורך ראתה בעין רעה. כמה שנים אחר-כך ציפתה חירטיה כי רמברנדט ישא אותה לאישה, אך ככל הנראה זה לא קרה מאחר שצעד זה היה גורם לרמברנדט לאבד את הירושה של ססקיה. בנו של רמברנדט, טיטוס ואן ריין, וחברתו לחיים של אביו, סוכנת הבית שלהם לשעבר, הנדריקיה סטופלס (Hendrickje Stoffels) היו המעסיקים של רמברנדט בשנותיו האחרונות. פתרון מתוחכם, משום שבדרך זו הוא יכול היה לצייר ציורים נוספים מבלי שנושיו הטרידו אותו. רמברנדט מכר את קברה של ססקיה ב-27 באוקטובר 1662 על מנת לממן את קבורתה של הנדריקיה. האסטרואיד 461 Saskia(אנ') שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמה. מוזיאון בית רמברנדט Graaff, A. & M. Roscam Abbing (2006) Rembrandt voor Dummies. Addison Wesley. מדיה וקבצים בנושא ססקיה ואן אוילנבורך בוויקישיתוף ססקיה ואן אוילנבורך, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מתוך הביוגרפיה של רמברנדט באתר ה-BBC. Schmadel, Lutz D. (2007). Dictionary of Minor Planet Names – (461) Saskia. Springer Berlin Heidelberg. p. 52. ISBN 978-3-540-00238-3. נבדק ב-17 ביולי 2018. {{cite book}}: (עזרה)
מלית

בבישול, מְלִית (וכן מילוי) היא מאכל או תערובת מצרכי מזון המשמשים למילוי חללים במאכלים אחרים. מילוי מוזכר לראשונה בספר הבישול הרומאי "Apicius", המכיל מתכוני בשר ממולא לבשר עוף, ארנבת, חזיר ונמנמניים. המליות כללו ירקות, עשבי תיבול ותבלינים, אגוזים וכוסמין ולעיתים גם חלקי פנים קצוצים כגון כבד ומוח. בימינו מגוון חומרי הגלם שניתן לכלול במליות אינו מוגבל והוא מושפע הן ממתכונים מסורתיים והן מיצירתיות המבשלים. מליות מלוחות מוכנסות למאכלי בשר, לירקות ולמאפים ומורכבות למשל מירקות, עשבי תיבול ותבלינים, זרעים, דגנים ומוצריהם (בין השאר פירורי לחם, פסטה), בשר ודגים, מוצרי חלב, ביצים ועוד. מליות מתוקות מוכנסות לרוב למוצרי בצק ולממתקים ועשויות ממוצרי חלב מתוקים (בעיקר קצפת, קרמים וגבינות מתוקות), פירות (לרבות פירות יבשים ואגוזים לסוגיהם), שוקולד, ריבות, משקאות חריפים ועוד. מליות משמשות למילוי חללים טבעיים במוצרי בשר. כך למשל ממלאים במטבח היהודי-אשכנזי קישקע - מעי ממולא. האגיס, תבשיל מהמטבח הסקוטי, הוא קיבה ממולאת. ניתן להכניס מלית גם לנתחי בשר שונים שהוסרו מהם עצמות או שנחתך בהם "כיס" לצורך מילויו, וכן ליצור גלילת בשר - המילוי מונח על נתח הבשר והנתח מגולגל סביב. גם העור עשוי לשמש להכלת מילוי. צוואר ממולא הוא תבשיל מהמטבח היהודי האשכנזי בו ממלאים את עור צוואר העוף או העוף כולו. באחת הגרסאות של געפילטע פיש, כפי שמעיד שם המאכל ("דג ממולא"), ממלאים את עור הדג. חלקי בשר שמקובל למלא באירופה ובארצות הברית הם רגלי עוף, חזה עגל וכן אווז או תרנגול הודו ממולא המהווים מאכל חגיגי מקובל בחג המולד ובחג ההודיה. ישנן גרסאות רבות למלית המסורתית לתרנגול ההודו (שלעיתים אינה משמשת למילוי אלא כתבשיל המוגש לצידו), בהן קמח שיבולת-שועל, מחית ערמונים, מרווה ובצל ואף נקניקיות ומחית תפוחי אדמה. ירקות ממולאים מקובלים במטבחים רבים. מליות נפוצות לירקות כוללות אורז ובשר קצוץ. לפני מילוי ירק מרוקנים את גרעיניו (אם הוא חלול כפלפל) או יוצרים בו חלל על ידי הסרת חלק מציפתו. פלפל ממולא, עגבנייה, קישוא, חציל ותפוח אדמה ממולאים כך. בירקות עליים ככרוב וגפן או בצל משתמשים בעלה כמעטפת, והמלית מגולגלת בתוכו (סרמלה). אצת נורי משמשת במטבח היפני להכנת חלק מסוגי הסושי, כשהיא ממולאת באורז, דגים או פירות ים וירקות. מוצרי בצק ממולאים (אפויים, מבושלים, מטוגנים או מאודים) עשויים להכיל מליות מתוקות ומלוחות. ישנן גרסאות רבות לאופן הכנסת המלית לבצק, בהן: המלית נעטפת בבצק לפני אפייה, למשל בכיסונים למיניהם, בורקס, סמבוסק, סמוסה, אוזני המן, אמפנדס. המלית מגולגלת בבצק לפני אפייה, כמו בשטרודל, באגרול או בכנאפה מברומי. המלית מוזרקת לתוך המאפה, כמו בסופגניות. המאפה נחצה או נפרס והמלית נמרחת בין חלקיו - כמו באקלר, עוגת שכבות, או בין שני מאפים - כמו בעוגיות סנדוויץ' (למשל אלפחורס) ובוופלים. יציקת המלית לתוך קלתית בצק - כמו בפאי, קיש וטארט. כיסון ממולא בשר מהמטבח הרוסי עוגיות אוריאו במילוי קרם לבן מכשיר להזרקת ריבה למילוי סופגניות ממתקים כמו סוכריות, פרלינים ומוצרי שוקולד למיניהם מכילים לעיתים מילוי. המילויים הנפוצים הם קרמים ממוצרי חלב, שוקולד, פירות ומשקאות אלכוהוליים ותבלינים כגון מנטה, וניל, קינמון וכדומה. בנוסף עשויים לשמש כמלית פירות קטנים (כמו דובדבן) ופיסות פרי וכן מיני אגוזים ושקדים. מדיה וקבצים בנושא ירקות ממולאים בוויקישיתוף הכל תלוי במילוי - ירקות ממולאים, באתר ynet, 17 ביולי 2008 רפי כהן (שף), מלאים כל טוב: המדריך המלא להכנת ממולאים, באתר ynet, 19 בספטמבר 2008 STUFFINGS, באתר Foodreference.com
רמי רחמימוב

רמי רחמימוב (17 במאי 1937 – 15 במרץ 2008) היה רופא, חוקר מערכת העצבים, פרופסור לפיזיולוגיה, והמדען הראשי של משרד הבריאות. חתן פרס ישראל לחקר מדעי הרפואה לשנת תשנ"ח (1998). רחמימוב נולד בעיר סופיה שבבולגריה. עלה לישראל בשנת 1949 ולמד בגימנסיה הרצליה בתל אביב. בשנת 1963 סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית. בשנים 1965–1967 עשה פוסט-דוקטורט בלונדון אצל הפיזיולוג זוכה פרס נובל ברנרד כץ. בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה, ובשנת 1975 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1981–1985 כיהן כדיקן הפקולטה. הוא זכה באופן קבוע מדי שנה בתואר המרצה המצטיין. לאחר מותו, קרא בית הספר לרפואה את פרס המרצה המצטיין בשלב הפרה-קליני על-שמו של רחמימוב. במסגרת התמחותו בחקר המוח היה רחמימוב מחלוצי מדעני הנוירוביולוגיה ועבודתו ביססה את תחום הנוירוביולוגיה המודרנית בישראל. בין תפקידיו האקדמיים, למד וחקר במוסדות שונים בישראל ובעולם: האוניברסיטה העברית, הטכניון, אוניברסיטת לונדון, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת סטנפורד ומכון מקס פלאנק. מחקריו עסקו בתקשורת במערכת העצבים, וביססו את היחס הכמותי בין יון הסידן ושחרור הנוירוטרנסמיטר. בהמשך עסק בחקר תכונותיהן של תעלות יונים במערכת העצבים. לאורך השנים פרסם עשרות מאמרים בעיתונות הרפואית והמדעית . עבודתו המדעית זכתה להוקרה עם קבלתו את פרס ישראל לחקר הרפואה בשנת 1998. משנת 1992 עמד בראש מרכז מינרווה של האוניברסיטה העברית והטכניון לביופיזיקה של התא. רחמימוב עסק בפעילות ציבורית נרחבת עוד כסטודנט ובמשך כל חייו. בין תפקידיו: יו"ר אגודת הסטודנטים לרפואה בישראל, יו"ר ועדת הביקורת של הסתדרות הסטודנטים, יו"ר וחבר ועדות בדיקה של המועצה להשכלה גבוהה ויו"ר האגודה הישראלית לביולוגיה ניסויית (אילנית). בשנת 1989 מונה רחמימוב לראשות ועדה שבדקה את המחקר הרפואי בישראל. רחמימוב היה יו"ר ראשון של המועצה לניסויים בבעלי חיים (1995–1999), יו"ר ועדת מקצוע הביולוגיה במשרד החינוך (משנת 1999), חבר הוועדה המדעית המייעצת וחבר הנאמנים של המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה בישראל, חבר הוועדה של המרכז למחקר רפואי באוניברסיטת תל אביב, יו"ר ועדת פרס אלקלס למחקר רפואי מטעם קרן קיימת לישראל, יו"ר חבר הנגידים של הקרן הדו-לאומית ארצות הברית-ישראל (2006–2007), ואחרים. משנת 2001 ועד לפטירתו שימש כמדען הראשי של משרד הבריאות. רחמימוב היה נשוי לפרופסור לביוכימיה חנה רחמימוב והוא אביהם של נמרוד רחמימוב, רופא אורתופד, איריס רחמימוב, פרופ' להיסטוריה, ותמר רחמימוב-הוניג, דיפלומטית ומומחית במשפט בין לאומי. אחיו של רחמימוב הוא האדריכל אריה רחמימוב. חדשות המדע, פרופ' רמי רחמימוב, באתר ynet, 30 ביוני 2004 יובל אזולאי, מת פרופ' רמי רחמימוב, זוכה פרס ישראל, באתר הארץ, 16 במרץ 2008 רמי רחמימוב, דף שער בספרייה הלאומית מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, דבר, 29 באוגוסט 1971 pubmeddev, rahamimoff r - PubMed - NCBI, www.ncbi.nlm.nih.gov
קים פיק

קים פיק (באנגלית: Kim Peek;‏ 11 בנובמבר 1951 - 19 בדצמבר 2009) היה אמריקני שנחשב שוטה-עילוי בעל זיכרון חזותי, שהצטיין במיוחד בזכירת תאריכים היסטוריים וידע כללי רחב מאוד. בתחילה שיערו כי הוא לוקה באוטיזם, אך ב-2008 נמצא כי סבל כנראה ממחלה נדירה בשם תסמונת FG בה אין הפרדה בין חלקו השמאלי והימני של המוח והוא פועל כאחודה אחת, עקב פגיעה בקורפוס קלוסום. בהשראת חייו צולם הסרט "איש הגשם". קים פיק נולד בסולט לייק סיטי שביוטה עם מקרוצפליה (ראש גדול מעבר לנורמה). אביו, פראן פיק, ליווה אותו מלידתו, וגם לאחר שאובחן כאוטיסט המשיך קים לחיות עם אביו. ב-1984 פגש התסריטאי בארי מורו את קים פיק והחליט בהשראת דמותו לכתוב תסריט. מורו שיתף בתסריט את דסטין הופמן, שלמד לגלם את הדמות בתסריט המבוססת על פיק. כביטוי להערצה כלפיו, אמר הופמן לפיק "I may be the star, but you are the heavens" ("אני אולי הכוכב (בסרט) אבל אתה השמיים"). התסריט יצא לפועל בסרט "איש הגשם", שיצא לאקרנים בשנת 1988. על חייו ודמותו של פיק נעשה לאחר מכן, ב-26 בנובמבר 2006, הסרט הדוקומנטרי "איש הגשם האמיתי". במחקר שנעשה ב-2008 נמצא כי קים פיק לא סבל כנראה מאוטיזם, אלא ממחלה גנטית נדירה בשם תסמונת FG הקשורה לכרומוזום X, ויוצרת עיכוב התפתחותי ובעיות גופניות שמתבטאות במקרוצפליה, טונוס שרירים נמוך, פיגור שכלי, הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, תווי פנים ייחודיים ועוד. פיק נפטר ב-2009, בגיל 58, לאחר התקף לב. בין יכולותיו של פיק ניתן למנות זיכרון כל דף ספר שקרא לאחר קריאה אחת בלבד, ואף הקריאה עצמה התבצעה על שני העמודים בו זמנית. במספר מקרים נעזרו ביכולותיו של פיק בעבודה עם חולי מחלת אלצהיימר מבוגרים - בזכות ידיעת ההיסטוריה המקיפה שלו הוא עזר לחולים לשחזר את ילדותם באמצעות ידיעותיו לגבי השנה בה נולדו וחישוביו לגבי המדינות בהם שהו בזמנים שונים. פיק היה גם עורך הרצאות בהם היה מסביר על מחלתו ומדגים את יכולתו הפנומנלית. עם זאת, פיק סבל מקשיים בתפקוד היומיומי, למשל לא היה מסוגל להתגלח לבד, הוא הבין מטפורות באופן מילולי ולא הבין מושגים מופשטים מדי, הוא זיהה יצירות מוזיקה קלאסיות רבות אך התקשה לנגן אותן. בסרט "המוח הגדול" שנעשה על הגאון האוטיסט דניאל טאמט, אמר פיק לדניאל "יום אחד תהיה גדול כמוני". מדיה וקבצים בנושא קים פיק בוויקישיתוף הסרט "איש הגשם האמיתי", הפקת דיסקברי, 2006 קים פיק - גאון אוטיסט, איש הגשם האורגינלי (באנגלית) ליאור פרידמן, קים פיק, שהיה ההשראה לסרט "איש הגשם", מת בחודש שעבר כשהוא מפורסם ומרוצה מהחיים, באתר הארץ, 1 בינואר 2010 כתבה על מותו של קים פיק, באתר הגרדיאן (באנגלית) קים פיק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קים פיק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Opitz JM, Smith JF, Santro L (2008). "The FG syndromes (Online Mendelian Inheritance in Man 305450): perspective in 2008". Adv Pediatr 55: 123–70.