שגרירות אוסטריה בישראל

שגרירות אוסטריה בתל אביב היא הנציגות הדיפלומטית של אוסטריה לישראל. אף על פי שהשגרירות קרויה שגרירות אוסטריה בתל אביב, הרי שלמעשה היא ממוקמת ברמת גן. השגריר הנוכחי הוא ניקולאוס לוטרוטי. השגרירות ברמת גן כוללת קונסוליה כללית, ואת "פורום תרבותי אוסטרי" שמנוהל בידי ארנו מיטרדורפר. בנוסף לשגרירות ברמת גן, לאוסטריה יש קונסול כבוד בחיפה, ירושלים ואילת. מלוכת הבסבורג פתחה סוכנות קונסולרית ראשונה בארץ ישראל ביפו ב-1763, שהייתה כפופה לקונסוליה הכללית בחלב. ניהול הסוכנות הקונסולרית הופקד בידי משפחת דאמיאני הערבית-נוצרית, שניהלו את הקונסוליה עד ל-1871. ב-1847 אישר פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה את הקמת קונסוליית-משנה אוסטרית בירושלים, כפופה לקונסוליית אוסטריה בביירות. ב-1852 הפכה הקונסוליה לקונסוליה מלאה. הקונסוליה, כשאר הקונסוליות בירושלים, נהנתה מזכויות הקפיטולציות וזכות שיפוט מיוחדת לאזרחי אוסטריה. הקונסוליה העניקה שירות דואר מ-1954. ב-1860 הוקמה סוכנות קונסולרית אוסטרית בצפת. עם הקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1867, הפכו הקונסוליות האוסטריות בארץ ישראל לקונסוליות אוסטרו-הונגריות. בשלהי המאה ה-19 עמד מספר בני החסות של הקונסוליה בירושלים על כארבעת אלפים נפש, מרביתם יהודים. בין מלחמות העולם, הרפובליקה האוסטרית הראשונה החזיקה בקונסוליה כללית בירושלים, ובלשכת מסחר בתל אביב ברחוב אחד העם. טרם האנשלוס הקונסול האוסטרי האחרון היה ד"ר איבו יורדה, ולאחר הפיכתה של אוסטריה למחוז אוסטמארק בגרמניה הנאצית, רכוש הקונסוליה לרבות ארכיונה הועברו לנציגות גרמניה בישראל המנדטורית, בדומה למה שנעשה ביתר נציגויות אוסטריה בעולם. בינואר 1950, לאחר שאוסטריה הכירה דה־פקטו בישראל שנה לפני כן, מונה ד"ר פריץ הארטל, איש תנועת ההתנגדות הצרפתית ואוהד ישראל, לקונסול אוסטריה בישראל. ב-1952 הועלה הארטל לדרגת קונסול כללי. ב-8 במאי 1956 הועלתה דרגת הנציגות שוב, והפכה מקונסוליה כללית לצירות. ב-1959 הועלתה צירות אוסטריה לדרגת שגרירות, ולכן מונה לוגמאייר לשגריר, זאת לאחר שהחל את כהונתו ב-1958 כציר. בספטמבר 1973 השתלטו מחבלים פלסטינים על רכבת נוסעים שהובילה יהודים מברית המועצות אל מחנה מעבר "שנאו" באוסטריה, ממנו היו אמורים העולים להמשיך לישראל. באוקטובר 1973, לאחר החלטת ממשלת אוסטריה לסגור את מחנה המעבר בלחצי המחבלים, נערכה הפגנה מול השגרירות בהשתתפות כאלף איש. ב-18 בדצמבר 1975, לאחר שעורך העולם הזה אורי אבנרי שרד את ניסיון ההתנקשות השני של אליהו גלילי, השגרירה יוהנה נסטור מסרה בשם השגרירות איחולי החלמה. ב-1987, על רקע משבר היחסים בין ישראל לאוסטריה בשל היבחרו של קצין הוורמאכט לשעבר קורט ולדהיים לנשיא הרפובליקה, ישראל לא מינתה שגריר חדש לאוסטריה, ובתגובה לכך הוארכה כהונתה של השגריר ד"ר אוטו פליינרט מספר פעמים לאחר שכיהן מאז שנת 1981. בהמשך, בספטמבר 1989, נבחר ד"ר קורט הנגל, מנהל מחלקה במשרד החוץ האוסטרי, להיות הממונה על היחסים לקראת סיום כהונתו של פליינרט ב-1990. ב-1992, לאחר סיום כהונתו של ולדהיים כנשיא, הוסמך הנגל כשגריר בידי הנשיא החדש תומאס קלסטיל. ב-2011, לאחר בניית מגדל ששון חוגי, השגרירות עברה מבית קריסטל שברמת גן אל המגדל החדש לצד נציגויות זרות נוספות (לפני בית קריסטל שכנה השגרירות ברחוב הרמן כהן שעל יד כיכר רבין). יחסי אוסטריה–ישראל שגרירות ישראל בווינה מדיה וקבצים בנושא שגרירות אוסטריה בישראל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שגרירות אוסטריה בישראל (בגרמנית, בעברית ובאנגלית) KALEIDOSCOPE אתר "פורום תרבותי אוסטרי" מרדכי אליאב, ‏הקונסוליה האוסטרית בירושלים והיישוב היהודי, קתדרה 18 כיהן כקונסול; מ-1952 כקונסול כללי הפך מקונסול כללי לציר ב-8 במאי 1956 הועלה לדרגת שגריר ב-1959 התחיל כממונה על היחסים, קודם לדרגת שגריר ב-1992 לאחר שקורט ולדהיים סיים את כהונתו הנגל הוסמך להיות שגריר רק לאחר תחילת כהונתו של קלסטיל ב-1992 כהונה שנייה כשגריר אוסטריה בישראל ממונה על היחסים מרדכי אליאב, ‏הקונסוליה האוסטרית בירושלים והיישוב היהודי, קתדרה 18 מכתבים מקונסולית אוסטריה לאחר ההתנקשות באנגלברט דולפוס, באתר ארכיון המדינה, ‏יולי 1934 תעודות הנוגעות לאזרחי אוסטריה לשעבר, צוות הקונסוליה לשעבר, לאחר סיפוחה לגרמניה, באתר ארכיון המדינה, ‏מרץ עד יוני 1938 הממונה האוסטרי מגיש ניירותיו, באתר מעריב, ‏8 במאי 1956 שגריר אוסטריה הגיש את כתב האמנתו, באתר ⁨⁨חרות, ‏4 ספטמבר 1959⁩ כאלף איש הפנינו אתמול מול שגרירות אוסטריה כת"א בתביעה כי אוסטריה תחזור בה מהחלטתה לסגור את מחנה שנאו, באתר על המשמר, ‏2 באוקטובר 1973 מברקים ומכתבי החלמה שנשלחו אל אורי אבנרי, באתר העולם הזה, ‏דצמבר 1975 השגריר יועבר, באתר מעריב, ‏15 בספטמבר 1985 מיכל מרגלית, ‏עוד 3 שגרירויות שכרו משרדים במגדל ששון חוגי ברמת גן, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2010