laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ססיל פאוול

ססיל פרנק פאוול (באנגלית Cecil Frank Powell;‏ 5 בדצמבר 1903 – 9 באוגוסט 1969) היה פיזיקאי בריטי, זוכה פרס נובל לפיזיקה על פיתוח שיטת צילום למחקר תהליכים גרעיניים. פאוול נולד בטונברידג' קנט, אנגליה, בנו של חרש נשק מקומי. הוא למד בבית ספר מקומי, עד שקיבל בגיל 11 מלגה לבית הספר ג'אד בטונברידג'. לאחר מכן למד מדעים בסידני סאסקס קולג' בקיימברידג', וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1925. כסטודנט לתואר שני עבד במעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג', תחת צ'ארלס וילסון וארנסט רתרפורד, ביצע מחקר על תופעות של התעבות החומר וקיבל דוקטורט בפיזיקה בשנת 1927. בשנת 1928 החל לעבוד כעוזר מחקר במעבדה הפיזיקלית באוניברסיטת בריסטול, ובהמשך התמנה למרצה. בשנת 1948 מונה לפרופסור לפיזיקה. בשנת 1932 התחתן פאוול עם איזבל ארטנר, ונולדו להם שתי בנות. בשנת 1936 השתתף במשלחת לאיי הודו המערבית כחלק ממחקר על פעילות וולקנית. בשנת 1949 התקבל פאוול כחבר בחברה המלכותית של לונדון, וקיבל את מדליית יוז של החברה באותה השנה. בשנת 1950 הוענק לו פרס נובל לפיזיקה על פיתוח שיטת צילום למחקר תהליכים גרעיניים, ועל תגליותיו הנוגעות למזונים שהתקבלו בשיטה זו. החל משנת 1952 מונה פאוול למנהל משלחות מחקר לסרדיניה ועמק הפו באיטליה. בשנת 1955 נהיה פאוול חבר בפדרציה העולמית לעובדים מדעיים. הוא הוסיף את חתימתו למניפסט ראסל-איינשטיין שפורסם על ידי ברטרנד ראסל, אלברט איינשטיין והמדען יוסף רוטבלט, והיה מעורב בהכנות לכנס פגוואש הראשון לענייני המדע והעולם. פאוול עמד בראשות הישיבות של הוועדה המייסדת, לעיתים כמחליפו של ראסל והשתתף בפגישות עד 1968. בשנת 1961 קיבל פאוול את המדליה המלכותית, וכיהן בארגון האירופאי למחקר גרעיני (CERN) באותה השנה. בשנת 1967 הוענקה לו מדליית הזהב של לומונוסוב על ידי האקדמיה למדעים של ברית המועצות (כיום האקדמיה הרוסית למדעים) על הישגים יוצאי דופן בפיזיקה של חלקיקים יסודיים. פאוול מת ב-9 באוגוסט 1969, בזמן שיצא לטיול למרגלות הרי האלפים. 1947. Nuclear Physics in Photographs 1951. The Cosmic Radiation 1959. The Study of Elementary Particles by the Photographic Method 1972. Selected Papers of Cecil Frank Powell מדיה וקבצים בנושא ססיל פאוול בוויקישיתוף ססיל פאוול, באתר פרס נובל (באנגלית) ססיל פאוול, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ססיל פאוול באתר NNDB (באנגלית) ססיל פאוול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ססיל פאוול, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ליסנדרוס (אפורוס)

ליסנדרוס (ביוונית: Λύσανδρος; המאה ה-3 לפנה"ס) היה אפורוס ספרטני, נודע כתומך הבולט ביותר לרפורמות של אגיס הרביעי. על ילדותו של ליסנדרוס לא ידוע דבר. פלוטרכוס מציין ששם אביו מנדרוקלידס שנודע כמדינאי מוכשר. ליסנדרוס היה פופולרי מאוד בקרב האזרחים בספרטה במאה השלישית לפני הספירה. כאשר המלך אגיס הרביעי, הציע רפורמות שנועדו לחזור למסורת הליקורגית ולהשיב לספרטה את גדולתה, מרבית העם לא התלהב מהרעיון. ליסנדרוס לכשהתקבל למשרת האפורוס הציע בפני הגרוסיה את תוכניתו של אגיס, לביטול החובות וחלוקה מחדש של אדמות הפולייס. ההצעה נתקלה בהתנגדות חריפה. בראש המתנגדים עמד המלך השני לאונידס השני שטען שמטרתו של אגיס אינה הוספת אזרחים לפולייס, כי אם להפוך לטיראן באמצעות רכישת שומרי ראש נאמנים באמצעות חלוקת אדמות העשירים לעניים. אולם ליסנדרוס הנמרץ לא התייאש. ליסנדרוס האשים את לאונידס בכך שנשא אשה בת אסיה והעלה מתהום הנשייה חוק ישן האוסר על אדם מבית המלוכה הספרטני להינשא לאשה שאינה ספרטנית. ליסנדרוס טען שללאונידס ואשתו הפרסייה היו שני ילדים, הוא אף העלה מנהג לפיו אם פעם בתשע שנים נראה כוכב נופל בשמיים אזי זה סימן לכך שהמלך חטא ויש לגרשו. ליסנדרוס טען שראה כוכב נופל, ואף גייס את חתנו של לאונידס קלאומברוטוס השני כדי שיעיד נגדו. לאונידס נמלט לטגאה מרחק יום מספרטה, חתנו קלאומברוטוס השני הוכתר למלך במקומו. אולם האפורים הצליחו למנוע את בחירת תומכי אגיס למשרת האפוראט לשנה הבאה. והאפורים החדשים האשימו את ליסנדרוס בבוגדנות. אולם הא הצליח לגרום לפיטורם בטענה של אי חוקיות, ובמקומם מונו חדשים. בראש ועד האפורים מונה אגסילאוס, דודו של אגיס שסמך עליו במאה אחוזים. אולם אגסילאוס החל להכשיל את הרפורמות על ידי מתן עצות כושלות לאגיס. אולם כאשר יצא אגיס למסע מלחמה נגד האיטולים, חזר לאונדיס מטגאה ובעזרת שכירי חרב השתלט על העיר. הוא הגלה או הרג את כל תומכי אגיס. גורלו של ליסנדרוס לא ברור, ככל הנראה הוגלה או נרצח. דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה). אלכסנדר פוקס, מדינה וחברה ביוון: מחקרים בתולדות יוון הקלאסית וההלניסטית. ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ו 1976. Paul Cartledge and Antony Spawforth, Hellenistic and Roman Sparta, Routledge, second ed, 2002. F. W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), The Cambridge Ancient history, vol 7, Cambridge university press, 1984. F. W. Walbank, A Historical Commentary on Polybius, 3 vols (1957, 1967, 1979). F. W. Walbank, The Hellenistic World, Harvard University Press, 1981. Peter Green. Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age. Los Angeles, ,California: University of California Press 1990 Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu Pausanias. Description of Greece. Translated by Jones, W. H. S. and Omerod, H. A. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1918. Digitized copy in: Theoi. פלוטרכוס, "חיי אגיס", 7. גולן עמ' 347. Sarah B. Pomeroy Spartan Women p. 87 פלוטרכוס, "חיי אגיס", 11. פלוטרכוס, "חיי אגיס", 12.
אברציה

האם התכוונתם ל... אברציה אופטית – פגם בתמונה הנוצר במערכת אופטית אברציה כדורית – אברציה אופטית שמקורה בצורתן הכדורית של עדשות או מראות אברציה כרומטית – אברציה הנובעת מכך שאורכי גל שונים נשברים בצורה שונה במעבר דרך חומר זהה אברציה כוכבית – תופעה אסטרונומית הנובעת מתנועתו של צופה יחסית לעצם נצפה
שישה באוקטובר

האם התכוונתם ל... תאריך: 6 באוקטובר – תאריך בלוח הגרגוריאני מקומות במצרים: שישה באוקטובר (עיר) – עיר לוויין של קהיר, בירת מחוז שישה באוקטובר שישה באוקטובר (מחוז) – אחד ממחוזות מצרים לשעבר, שבוטל ב-2011 גשר שישה באוקטובר – כביש מהיר ועורק תחבורה מרכזי בקהיר
טג'אס

טֶגַ'אס (באנגלית: HAL Tejas, בסנסקריט: तेजस) מתוצרת HAL, הוא מטוס קרב הודי חד-מושבי וחד-מנועי. הוא נטול זנב ובעל כנף דלתא. מקורו בפרויקט מטוס הקרב הקודם, ה-LCA, אשר החל ב-1980 במטרה להחליף את טייסות המיג 21 המזדקנות. מאוחר יותר כינה ראש הממשלה אטאל ביהארי ואג’פאי (אנ') את הפרויקט "טג'אס" שפירושו "קורן". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בשנות השמונים חיל-האוויר ההודי החליט שהוא צריך מטוס שיחליף את המיג 21 ולצורך כך הוא פתח במכרז לפיתוח מטוס קרב חדש. המטוס הזוכה היה טג'אס לאחר שנים רבות של פיתוח ויצור הוא נכנס לשירות ב-2015 בתחילה רק 40 מטוסים. בדצמבר 2017 פורסם כי הצבא ההודי החליט לרכוש 83 מטוסי קרב מדגם Tejas MK1A מ HAL כדי להקים שתי טייסות חדשות. שתי הטייסות יצטרפו לטייסת קיימת המפעילה 40 מטוסים מדגם ישן יותר - Tejas MK1. מדיה וקבצים בנושא טג'אס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טג'אס India Issues Request for 83 Tejas MK1A Light Combat Aircraft, באתר defense-update, דצמבר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות

שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות (באנגלית: United States Ambassador to the United Nations) הוא הדיפלומט העומד בראש המשלחת של ארצות הברית לאומות המאוחדות. מבחינה פורמלית, התפקיד מוכר יותר בשם "הנציג הקבוע של ארצות הברית לאומות המאוחדות". נציג זה הוא בדרג שגריר (באנגלית: Ambassador Extraordinary and Plenipotentiary). על הנציג הקבוע של ארצות הברית לייצג את המדינה במועצת הביטחון של האו"ם וברוב המכריע של התכנסויות העצרת הכללית, למעט מקרים נדירים בהם דרג בכיר יותר בממשל האמריקאי מייצג את ארצות הברית (כגון מזכיר המדינה או נשיא ארצות הברית). השגריר באו"ם, יחד עם כל שגרירי ארצות הברית, ממונה על ידי נשיא ארצות הברית ומאושר בסנאט. ביטוי לחשיבות המשרה הוא הכללת השגרירים לאו"ם על ידי חלק מנשיאי ארצות הברית בקבינטים שלהם. דיפלומטים ופוליטיקאים בולטים רבים שירתו בתפקיד זה, ובהם עדלי סטיבנסון, ג'ורג' הרברט ווקר בוש ומדליין אולברייט. מעון שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות שוכן במנהטן שבניו יורק, אם כי לא כל השגרירים לדורותיהם בחרו לעבור להתגורר שם. אתר המשלחת של ארצות הברית לאומות המאוחדות
סוקרה (ונצואלה)

סוקרה (בספרדית: Sucre) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מזרח ונצואלה, גובלת במפרץ קריאקו במערב, בים הקריבי בצפון, במפרץ פריה במזרח ובמונגס ובאנסואטגי בדרום. חלקה הצפוני של המדינה נמצא על חצי האי אראיה וחצי האי פריה. מצפון לחופי סוקרה נמצאת מדינת נואבה אספרטה וממזרח להם נמצא האי טרינידד. המדינה משתרעת על שטח של 11,800 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 896,291 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קומנה. הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית קומנה. ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת קומנה. ב-1881 המדינה אוחדה עם מדינות ברצלונה ומטורין (כיום המדינות אנסואטגי ומונגס בהתאמה) ליצירת "מדינת המזרח" (Estado de Oriente). ב-1891 שם המדינה שונה לברמודס. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, התרחש תהליך שבסופו קומנה חזרה להיות מדינה נפרדת. שמה שונה לסוקרה, על שמו של אנטוניו חוסה דה סוקרה, ממובילי המאבק לעצמאות מדינות דרום אמריקה. כלכלת סוקרה מבוססת על תיירות, דיג וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קקאו, קפה וקנה סוכר. מדיה וקבצים בנושא סוקרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוקרה סוקרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת סוקרה, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925

אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925 היא האמנה ה-20 של ארגון העבודה הבינלאומי. האמנה קובעת שיש לאסור בחוק עבודה בלילה על מנת לאפשר לפועלי האפייה שנת לילה. האמנה אומצה ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928. במהלך שנות ה-60 ירדה קרנה של האמנה, לאור התרחבות האפיה הממוכנת. בדצמבר 1963 הוחלט בוועידת המזון של ארגון העבודה הבינלאומי להקים ועדה שתבחן את ביטול האמנה, שנתמכה אז בידי שלוש עשרה מדינות בלבד, ביניהן ישראל שחוקקה את חוק איסור אפיית לילה. ההתנגדות לאפייה בלילה הייתה, יחד עם הדרישה שלא לעבוד ביום ראשון, היעד המרכזי של ארגוני האופים באירלנד בשנות ה-30 של המאה ה-19. ההתנגדות לאפייה בלילה הופיעה גם באמנה של הקומונה הפריזאית בשנת 1871, ומאז הייתה דרישה רווחת בקרב ארגוני פועלים ברחבי העולם. בשנת 1924 החליטה ועידה בינלאומית בז'נבה לפעול לחקיקת אמנה בינלאומית האוסרת אפיית לילה. האמנה אומצה בוועידה של ארגון העבודה הבינלאומי ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928. האמנה אושררה במהלך השנים בידי 17 מדינות: לוקסמבורג (1928-1998), פינלנד (1928-1983), קובה (1928), בולגריה (1929), אסטוניה (1929), ספרד (1932), אורוגוואי (1933-1978), קולומביה (1933), צ'ילה (1933), ניקרגואה (1934-1950), אירלנד (1937-1980), שוודיה (1940-1970), ישראל (1951), ארגנטינה (1955-1981), פרו (1962-1996), פנמה (1970) ובוליביה (1973). עד שנת 1998 פרשו שמונה מדינות מהאמנה. למרות שישראל עדיין רשומה כחתומה על האמנה, חוק איסור אפיית לילה בוטל בשנת 1998. היו מדינות, כמו צרפת, בהן נקבעו איסורים על אפיית לילה, מבלי לאשרר את האמנה. מנגד, היו מדינות, כמו לוקסמבורג, בהן האיסור לא נשמר, למרות החתימה על האמנה. הבטחת תעסוקה רצופה לפועלים עונתיים נדונה בועידת המזון, דבר, 16 בינואר 1964 Jack Magee, Barney: Bernard Hughes of Belfast, 1808-1878, Ulster Historical Foundation, 2001, pages 20-30 Night Baking, The Age - Jun 23, 1924 Convention concerning night work in bakeries, International Labour Conventions and Recommendations, Volume 1, By International Labour Organisation, pages 88-90 Night Work (Bakeries) Convention, 1925, Lists of ratifications by convention and by country (as at 31. December 1996), page 34 Information Document on Ratifications and Standards Related Activities, page 51 איסור עבודת לילה במאפיות, דבר, 26 בנובמבר 1931
כרמל בוסוטיל

כרמל בוסוטיל (במלטית: Carmel Busuttil; נולד ב-29 בפברואר 1964) הוא כדורגלן עבר מלטזי ששיחק בעמדת הקשר. בוסוטיל התחיל את הקריירה שלו ברבאט אייאקס עמה זכה ב-2 אליפויות. בשנת 1987 עזב את מלטה וחתם בוורבניה מהליגות הנמוכות באיטליה. כעבור שנה חתם בגנק הבלגית בה שיחק 6 שנים, בארבעה מתוכם שימש כקפטן הקבוצה וב-3 מהם סיים כמלך השערים של המועדון. בשנת 1994 הוא חזר למלטה כאשר חתם בסלימה ונדררס בה סיים את הקריירה שלו בשנת 2001. לזכותו של בוסוטיל 113 הופעות עבור נבחרת מלטה והבקיע 23 שערים בנבחרת ואף שימש כמלך השערים שלה, שיא שנשבר על ידי מייקל מיפסוד. לאחר שפרש, הוא אימן בבתי ספר פרטיים לכדורגל במדינה. לאחר מכן הקים אקדמיה לכדורגל משלו. בנובמבר 2003 נבחר לייצג את מדינתו התחרות כדורגלן היובל של אופ"א. בוסוטיל אף אימן קבוצות מהליגות הנמוכות במלטה ושימש כעוזר מאמן נבחרת מלטה. כרמל בוסוטיל, באתר Transfermarkt כרמל בוסוטיל, באתר WorldFootball.net כרמל בוסוטיל, באתר National Football Teams כרמל בוסוטיל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זאבל יסאיאן

זאבֵּל יֶסאיאן (בארמנית Զապէլ Եսայեան,‏ 4 בפברואר 1878–1943) הייתה סופרת ומתרגמת ארמנית מן האימפריה העות'מאנית. יסאיאן נולדה בשם זאבל הובהאנסיאן בשכונת סילאהדאר בסקוטארי (אחת הערים המרכיבות את איסטנבול), בשיא המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). בשנת 1895 עקרה לפריז, ולמדה ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת סורבון. בהשראת התנועה הרומנטית ותחיית הספרות הארמנית בניב הארמנית המערבית, החלה לחבר בארמנית. פרסומה הראשון היה שיר-בפרוזה בכתב העת "צאגיק" (פרח, בארמנית, רמז למילה אנתולוגיה) בעריכת ארשאק צ'ובאניאן בשנת 1895. לאחר מכן פרסמה סיפורים קצרים, מסות ספרותיות, מאמרים, ותרגומים (בצרפתית ובארמנית) בכתבי העת Mercure de France, Massis, Anahit, ו-Arevelian Mamoul. בפריז נישאה לצייר הארמני דיקראן יסאיאן. לזוג נולדו שני ילדים, סופי והראנט. לאחר מהפכת הטורקים הצעירים ב-1908, חזרה יסאיאן לקונסטנטינופול. בשנת 1909 ביקרה בקיליקיה ופרסמה סדרת מאמרים על הטבח באדנה. קיצם המר של הארמנים בקיליקיה אף היה הנושא לספרה Աւերակներու մէջ ("בין ההריסות", יצא בקונסטנטינופול 1911), וכן של הנובלה "הקללה" (1911), והסיפורים הקצרים "סאפייה" (1911) ו"הכלה החדשה" (1911). יסאיאן הייתה האשה היחידה ברשימת האינטלקטואלים הארמניים שהשלטון של הטורקים הצעירים החליט לעצור ולגרש. היא הצליחה לחמוק ממעצר ולהימלט לבולגריה ומשם להרי הקווקז, שם תיעדה עדויות פליטים על מאורעות רצח העם הארמני. בשנת 1918 עסקה בארגון שיקום והעברה של פליטים ויתומים. בתקופה זו חיברה את הנובלות Վերջին բաժակը ("הכוס האחרונה", 1918) ו-Հոգիս աքսորեալ ("נשמתי בגלות", 1919), אשר שואבות מן העדויות שגבתה. יסאיאן תמכה בלב שלם בארמניה הסובייטית, וברומן Նահանջող ուժեր ("כוחות נסוגים", 1923) היא מתארת את התנאים החברתיים והפוליטיים של זמנה. היא ביקרה בארמניה הסובייטית בשנת 1926, ותיעדה את רשמיה בספר Պրոմէթէոս ազատագրուած ("פרומותיאוס המשוחרר", 1928). בשנת 1933 החליטה להתיישב בארמניה הסובייטית עם ילדיה, ובשנת 1934 השתתפה בכנס איחוד הסופרים הסובייטיים במוסקבה. היא לימדה ספרות צרפתית וספרות ארמנית באוניברסיטת ירוואן, והמשיכה לפרסם. בתקופה זו חיברה את הנובלה Կրակէ շապիկ ("חולצה של אש", 1934) ואת ספרה האוטוביוגרפי Սիլիհտարի պարտէզները (גני סילידהאר, 1935). בעת הטיהורים הגדולים הואשמה פתאום ב"לאומנות" ונעצרה בשנת 1937 ומאז לא נודעו עקבותיה. נסיבות מותה אינן ידועות, אך יש המשערים שהיא הוטבעה בגלות סיביר, בשנת 1943. בשנת 2009 הוצג סרט תיעודי על יסאיאן, בשם Finding Zabel Yesayan, שיצרו לארה אהרוניאן, מייסדת מרכז הנשים למשאבים בנוגע לארמניה, וטאלין סוסיאן, שליחת העיתון הטורקי-ארמני Agos בירוואן. מדיה וקבצים בנושא זאבל יסאיאן בוויקישיתוף ארה בליוזיאן, The Gardens of Silihdar and Other Writings, הוצאת Ashot Press, ניו יורק, מסת"ב 0935102078, עמ' 53. קוורק בארדאקיאן, A reference guide to modern Armenian literature, 1500-1920: with an introductory history, הוצאת Wayne State University, 2000, עמ' 714. רות בדביאן, דף ביוגרפי על יסאיאן (אנגלית), באתר Armenianhouse. כריסטופר אטמיאן, "Finding Zabel Yesayan, Finding Ourselves", בכתב העת Ararat,‏ 28 באוקטובר 2011. כתבה על הסרט (אנגלית) באתר Armenian Reporter.
לודוויג

לודוויג הוא שם פרטי לגברים ושם משפחה ממקור גרמני. האם התכוונתם ל... אישים הידועים בשם הפרטי לודוויג: לודוויג הראשון, מלך בוואריה – ממלכי בוואריה לודוויג השני, מלך בוואריה – ממלכי בוואריה לודוויג השלישי, מלך בוואריה – ממלכי בוואריה לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אישים ששם משפחתם לודוויג: אלכסנדר לודוויג – שחקן קנדי אמיל לודוויג – סופר יהודי-גרמני כריסטה לודוויג – זמרת אופרה גרמנייה קן לודוויג – מחזאי ובמאי תיאטרון אמריקאי אחר: מוזיאון לודוויג – מוזיאון לאמנות מודרנית בקלן שבגרמניה אישים ששמם הפרטי הוא לודוויג
גאורג הרליץ

גאורג יוסף הרליץ (בגרמנית: Georg Herlitz;‏ 11 במרץ 1885 – 9 בינואר 1968) היה ארכיונאי, מייסד הארכיון הציוני המרכזי ומנהלו. הרליץ נולד באופולה פולין (אז חבל שלזיה שבגרמניה), בנם של אדולף ואמיליה. למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת האלה-ויטנברג וב-1909 קיבל תואר Ph.d. הרליץ היה פעיל בתנועת בני ברית בגרמניה לפני עליית הנאצים לשלטון ולאחר עלייתו ארצה היה ממנהלי בני ברית בישראל. בשנת 1911 החל הרליץ לעבוד בארכיון היהודי הגרמני (Gesamtarchiv der deutschen Juden). הרליץ היה ממייסדי הארכיון הציוני המרכזי שנוסד בשנת 1919 בברלין ומנהלו הראשון. הוא היה הארכיונאי הראשון במשרדי ההנהלה הציונית בברלין והחל בקליטת תיקי המשרדים הציוניים של ערים בגרמניה, באוסטריה ובבריטניה וכן תיקים של קרן קיימת לישראל ובקליטת ספרים וכתבי עת העוסקים בתולדות הציונות. בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה הרליץ לארץ ישראל והעביר את הארכיון לירושלים, לבניין המוסדות הלאומיים. הוא היה מהאחראים להרחבת תפקידו של הארכיון הציוני לקטלוג מחלקות ההסתדרות הציונית בארץ ישראל, וכן מוסדות היישוב. בין היתר הוא השתתף קונגרס הציוני ה-19 שהתקיים בלוצרן ב-1935 ובקונגרס הציוני ה-20 בציריך ב-1937. ב-14 באפריל 1941 היה הרליץ בין החותמים על קול קורא לתושבי ארץ ישראל ובו פניה לסיוע לאלה מבין יהודי אוסטריה שהגיעו לארץ ישראל לאחר שנים של רדיפות בידי הנאצים. בראשית שנותיה של המדינה השתתף הרליץ בישיבות לקראת חקיקת חוק יד ושם. הרליץ ניהל את הארכיון הציוני עד 1955, אז הוחלף על ידי אלכס ביין. הרליץ חיבר מספר ספרים בגרמנית על נושאים יהודיים וציוניים, בהם "הלקסיקון היהודי" בחמישה כרכים. בין היתר התפרסמו מאמרים פרי עטו בעיתון "הארץ" ובעיתון "יודישה רונדשאו". הרליץ הלך לעולמו ב-1968 בירושלים. הסמטה המוליכה לארכיון הציוני המרכזי בירושלים קרויה על שמו. אסתר הרליץ היא בתו. 'הרליץ, גיאורג', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 186. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא גאורג הרליץ בוויקישיתוף מידע על גאורג הרליץ בקטלוג הספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "גאורג הרליץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 945 הודעה על פטירתו של הרליץ אתר הארכיון הציוני המרכזי מתוך: משה שרת: ראש הממשלה השני: מבחר תעודות יקינתון – כתב העת של יוצאי גרמניה בישראל, גיליון 258 (מרס 2013) Israeli Holocaust Research: Birth and Evolution By Boaz Cohen, pp. 62–68
יעקב מורטקוביץ'

יעקב (יאקוּבּ) מוֹרטקוֹביץ' (בפולנית: Jakób Mortkowicz (לעיתים Jakub);‏ 25 במרץ 1876, אופוצ'נו – 9 באוגוסט 1931, ורשה) היה מוציא לאור בשפה הפולנית ומוכר ספרים יהודי-פולני ורשאי. יעקב בן אליהו מורטקוביץ' נולד בשנת 1876 באוֹפּוֹצְ'נוֹ שבפולין הרוסית במשפחה יהודית. סיים לימודים תיכוניים בעיר ראדום, ולאחר מכן, משלא התקבל ללימודים גבוהים בוורשה מסיבות פוליטיות, נסע ללמוד במינכן, בריסל ואנטוורפן, שם סיים את לימודיו באקדמיה למסחר. בעת לימודיו שם היה חבר אגודת הסטודנטים הפולנים והתאחדות הצעירים הסוציאליסטים. לאחר שובו לפולין עבד עבור הבנק של היפוליט ואוולברג (אנ'). הוא המשיך בפעילותו הסוציאליסטית, הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הפולנית, ובגין פעילותו זו, שכללה בין היתר הפצת עיתונות בלתי-חוקית, הוא נכלא ב-1899 במבצר ורשה (אנ') ולאחר מכן הוגלה בכפייה להרי הקווקז. לאחר ששב מגלותו לוורשה בשנת 1903, נכנס כשותף בעסקי מכירת הספרים של גבריאל צֶנטנֶרשוֶור (Centnerszwer, (פול')), וב-1912 היה לבעלי העסק. בשנת 1915 ייסד את הוצאת הספרים מורטקוביץ' בוורשה (Mortkowicz Towarzystwo Wydawnicze w Warszawie), שהייתה מהוצאות הספרים החשובות ביותר בפולין שלפני המלחמה. בין מפעליו החשובים היה הוצאה לאור של כל כתבי ניטשה בתרגום לפולנית. בין הסופרים שהוציאו את ספריהם אצל מורטקוביץ' היה הפדגוג וסופר הילדים יאנוש קורצ'אק. למורטקוביץ' הוענק צלב הקצונה של מסדר תחיית פולין (Polonia Restituta, (אנ')). מורטקוביץ' התאבד בירייה ב-1931, בגיל 55, בעקבות דיכאון על רקע תוצאותיו של המשבר הכלכלי העולמי. נקבר בבית העלמין היהודי בוורשה. מורטקוביץ' היה נשוי למתרגמת ינינה מורטקוביץ; 1875–1960). בתם האנה מורטקוביץ'-אולצ'קובה הייתה משוררת וסופרת, שכתבה יצירות רבות לילדים. בתה שלה (נכדתו של מורטקוביץ'), יואנה אולצ'ק-רוניקר (אנ'), היא סופרת ותסריטאית. Marianna Mlekicka, Jakub Mortkowicz, księgarz i wydawca, Wrocław: Ossolineum, 1974. יואנה אולצ'אק-רוניקר, בגן הזיכרון, הוצאת שוקן, 2012, תרגם מפולנית עוזי פריידקין רפל זֶ'בּרובסקי, יעקב מורטקוביץ' (אורכב 18.05.2015 בארכיון Wayback Machine), במילון הפולני למדעי היהדות, המכון ההיסטורי היהודי (בפולנית) עם מותו: דער בעקאנטער בוכהענדלער און פערלעגער מארטקאוויטש איז בעגאנגען זעלבסטמארד, אונזער עקספרעס, 10 באוגוסט 1931 וורשה | התאבדותו של המו"ל היהודי הידוע יעקב מורטקוביטש, הצפירה, טור 2, 11 באוגוסט 1931 בעקאנטער פערלעגער יאקוב מארטקאוויטש בעגאנגען זעלבסטמארד, היינט, 11 באוגוסט 1931 נאכ'ן טראגישען טויט פון יודישען פערלעגער מארטקאוויטש, אונזער עקספרעס, 11 באוגוסט 1931 וורשה | הלויתו של המו"ל הפולני הידוע יעקב מורטקוביטש, הצפירה, טור 1, 12 באוגוסט 1931 Economic Distress in Poland Drives Jews to Suicide, Six Cases in One Day, JTA, August 17, 1931 וורשה | התאבדותו של המו"ל היהודי הידוע יעקב מורטקוביטש, הצפירה, טור 2, 11 באוגוסט 1931
אי-שוויון וייל

אי-שוויון וייל (Weyl) הוא אי-שוויון בתורת המטריצות העוסק בשינויים בערכים עצמיים של מטריצות הרמיטיות. נקרא על שם המתמטיקאי הרמן וייל. אם נסמן את הערכים העצמיים של מטריצה X ב : λ 1 ( X ) ≥ ⋯ ≥ λ n ( X ) {\displaystyle \lambda _{1}(X)\geq \cdots \geq \lambda _{n}(X)} . האי-שוויון אומר שאם M,P,H הן מטריצות הרמיטיות כך ש M = H + P {\displaystyle M=H+P} אז לכל i = 1 , … , n {\displaystyle \scriptstyle i\,=\,1,\dots ,n} מתקיים: λ i ( H ) + λ n ( P ) ≤ λ i ( M ) ≤ λ i ( H ) + λ 1 ( P ) {\displaystyle \lambda _{i}(H)+\lambda _{n}(P)\leq \lambda _{i}(M)\leq \lambda _{i}(H)+\lambda _{1}(P)\,} Terence Tao - Weyl's Inequality for Singular Values ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע ליליאן

גביע ליליאן היה טורניר כדורגל ישראלי שהתקיים בין עונת 1982/1983 לעונת 1989/1990, וכלל את ארבע הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגה הבכירה בעונה החולפת. גביע ליליאן נקרא על שמו של גזבר ההתאחדות לכדורגל בישראל, יהודה ליליאן, שנפטר בפברואר 1982. הטורניר התקיים בשלבי טרום העונה. בנוסף אליו, קיימה ההתאחדות את משחק אלוף האלופים בסוף כל עונה, והחל מעונת 1984/1985 הוא התקיים במקביל לגביע הטוטו, ששוחק לאורך כל העונה. הטורניר שוחק במשך שמונה עונות בלבד, ובוטל לאחר הטורניר של עונת 1989/1990, עקב חוסר התעניינות ציבורית במפעל, וכן עקב הרצון לקיים יותר משחקים ממפעל גביע הטוטו בשלבי טרום העונה. הזוכה הראשונה בתואר הייתה מכבי נתניה, שניצחה את הפועל באר שבע בתוצאה 1-3. היא השלימה זכייה שנייה ברציפות שנה אחר כך. מכבי תל אביב, שזכתה בתואר פעמיים ברציפות ב-1986 וב-1987, מחזיקה בשיא הזכיות בטורניר במשותף עם נתניה. הזוכה האחרונה בתואר הייתה הפועל פתח תקווה שניצחה ב-1989 את בית"ר תל אביב בתוצאה 2-4. השיטה בה נוהל הטורניר התחלפה מספר פעמים בין שיטת בית מוקדם בו כל הקבוצות התמודדו ביניהן פעם אחת, ולאחר מכן משחק על המקום השלישי ומשחק גמר, לבין שיטת נוק-אאוט בשני ימי משחקים. העונה האחרונה של הטורניר היא היחידה בה לא התקיים משחק על המקום השלישי. בסוגריים: מיקום הקבוצה בליגה בעונה החולפת. 100 שנות כדורגל 2006-1906 - אלישע שוחט, הוצאה עצמית, שנת 2006