laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעקב חיים

הרב יעקב חיים (י' בניסן ה'תרי"ד, 1854 - י"ב בחשוון ה'תרפ"א, 1921) היה רב ומקובל, ממנהיגי הקהילה היהודית בבגדאד בראשית המאה ה-20, בנו וממשיכו של הרב יוסף חיים מבגדאד, "הבן איש חי". נולד בבגדאד בי' בניסן ה'תרי"ד כבן יחיד לרב יוסף חיים, מנהיג הקהילה היהודית בעיר, ולרחל. את ראשית חינוכו קיבל בכותאב המקומי, אך משהתקדם בלימודו יותר משאר בני גילו, החל אביו ללמדו באופן עצמאי, והוא הפך לתלמידו המובהק. עוד בצעירותו היה ידוע כתלמיד חכם, ואף הוזכר פעמים רבות על ידי אביו בכתביו, אך לא נשא בשום תפקיד רשמי או ציבורי כל עוד היה אביו בחיים. בשנת ה'תרס"ט, עם פטירת אביו, נבחר על ידי ראשי הקהילה היהודית בבגדאד למלא את מקום אביו ברבנות. הוא היה נושא את הדרשות השבועיות תחת אביו, אליהן היה מגיע קהל רב, ניהל את קופת הצדקה של הקהילה (ופעל גם למען עניי ירושלים), ייסד ישיבה לבעלי בתים בשם "מדרש בית טאקו" ועמד בראשה, והנהיג את הקהילה בבגדאד, שם נודע גם כגדול בקבלה מעשית וכמלומד בניסים. עסק בעריכה והוצאה לאור של כמה מכתבי אביו. 12 שנה כיהן כרב בבגדאד, עד לפטירתו בי"ב בחשוון ה'תרפ"א. בנו, הרב דוד, מילא את מקומו, עד לשנת ה'תשל"ב, אז נמלט מעיראק ללונדון, ומשם עלה לישראל, בה נפטר בשנת ה'תשמ"ג. ציצים ופרחים – פירוש על חמשת חומשי התורה בדרך פרד"ס. הודפס בשנת ה'תרס"ד בירושלים על ידי הרב בן ציון חזן, עם הסכמה מאביו. זכות אבות- על פרקי אבות – נוסף על ידי אביו לספרו "חסדי אבות". גאון יעקב – חידושים על אגדות התלמוד. בהוצאת חברת "אהבת שלום", ירושלים ה'תשע"ח. קונטרס "ט"ל אורות" – 39 תשובות קצרות, נוספו לספרו של אביו "הוד יוסף", ירושלים ה'תשמ"ג. אגרות ומכתבים ממנו הודפסו בספרו של אביו "נחלת אבות", ירושלים ה'תשס"ז, עמ' 371–388. חיבור על קבלה מעשית שנותר בכת"י אצל המשפחה. הרב יעקב משה הלל, בן איש חי – תולדותיו, קורותיו ומורשתו לדורות, הוצאת "שלום לעם", ירושלים, עמ' 448–461 הרב אברהם הלל, מבוא לספר גאון יעקב, ירושלים תשע"ח, עמ' 11—24 הרב משה ש. שבת, ספר הזיכרון קדוש יעקב, ירושלים תשפ"א, יצא לאור לרגל מאה שנים לפטירתו. הספר זמין להורדה ברשת. בניה זית, קרוב אליך, עבודת ה' ברוח חסידית, מעובד ע"פ ספר הזיכרון קדוש יעקב - https://karovel.co.il/%D7%94%D7%9B%D7%AA%D7%91%D7%94-%D7%94%D7%9E%D7%A8%D7%9B%D7%96%D7%99%D7%AA/%D7%A4%D7%9C%D7%90%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%A1%D7%9E%D7%98%D7%90%D7%95%D7%AA-%D7%91%D7%92%D7%93%D7%93-%D7%A2%D7%9C-%D7%A8%D7%91%D7%99-%D7%99%D7%A2%D7%A7%D7%91-%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9D/ יעקב חיים, באתר "החכם היומי" יעקב בן יוסף חיים (1854-1920), דף שער בספרייה הלאומית ר' שמואל נח גוטליב כתב שנולד בשנת ה'תרכ"א (אהלי שם, תרע"ב, עמ' 480); במודעת האבל שהודפסה בגיליון "ישורון" שיצא לאור בבגדאד כשבועיים לאחר פטירתו (גיליון א עמ' ח) נכתב שנפטר בגיל 55, ומכאן שנולד בשנת ה'תרכ"ו; אך מרבית המקורות מצביעים על שנת ה'תרי"ד, וכך גם מוכח מדרשתו של אביו לבר המצווה שלו, בשנת ה'תרכ"ז (אות חיים עמ' יא) ראו בהספדו של הרב שמעון אגסי על הרב יוסף חיים (אמרי שמעון עמ' רמז): "וכנגד הבן יקיר לי כמה"ר יעקב נר"ו הוא אומר: 'אתה אל תירא עבדי יעקב, לומר יאך אני נשארתי לבדי כי לקח ה' את אדוני אבי מעל ראשי ונפלה עטרת ראשי ואנה אפנה לעזרה ומי יהיה לי לסתרה, כי הנני מבשרך שיגדיל ה' שמך משמו וכסאך מכסאו..." מסע בבל עמ' רכז) ראו מכתבו אל השד"ר יוסף חיים שרים ("השליח הנודד" ח"ב עמ' 71): "ודברנו דברים הנכנסים ללב על אודות עניי ירושת"ו, וצריכים להשתדל לעזרתם כי הם עניי עירנו חשובים וקודמים לכל דבר". גולים וגאולים ח"ז עמ 83 הרב יעקב משה הלל, "בן איש חי – תולדותיו, קורותיו ומורשתו לדורות", עמ' 457 הערה 14
חוסה פרננדו קוואדראדו

חוסה פרננדו קוואדראדו רומרו (בספרדית: José Fernando Cuadrado) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בתפקיד השוער בקבוצת אתלטיקו נסיונל וכן משתייך לנבחרת קולומביה. קוואדראדו החל את דרכו במחלקת הנוער של קבוצת מיונאריוס ונחשב לאחד מההבטחות של המועדון לעתיד. הוא התאמן לצד אחד מגדולי השוערים של מיונאריוס בכל הזמנים, האורוגוואי הקטור בורגס. עלה לסגל הבוגר של הקבוצה בשנת 2005 על ידי המאמן היוגוסלבי, דראגן מיראנוביץ', אם כי היה זה פרננדו קסטרו שנתן לו את ההזדמנות לערוך את הופעת הבכורה בטורניר הקלאוסורה של 2005. הופעותיו הטובות בקבוצה גרמו לכך שמאמן הנבחרת, חורחה לואיס פינטו, זימן אותו למשחק ידידות מול ונצואלה ב-2008. בסך הכל שיחק קוואדראדו 80 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת לאורך 5 שנים, אך לא זכה עימה בשום תואר. בשנת 2010 עבר לקבוצת דפורטיבו קאלי אך לא נלקח בחשבון על ידי המאמן חיימה דה לה פאבה ושימש כשוער משנה לאורוגוואי הבינלאומי חואן קסטיו. הוא שיחק בסך הכל שישה משחקים לאורך העונה כולה ורשם זכייה בקופה קולומביה. ב-2011 עבר קוואדראדו לשחק בקבוצת דפורטיבו פאסטו ששיחקה באותו הזמן בליגת המשנה. הוא תפס את המקום הראשון בהרכב הקבוצה מהר מאוד. הוא הפך לשוער המצטיין בליגה בכך שספג את הכי מעט שערים, עצר הכי הרבה בעיטות לשערו במהלך אותה עונה (67 הדיפות) והיה אחד הגורמים העיקריים לעלייתה של פאסטו באותה שנה לליגה הבכירה לאחר שפאסטו גברה על פטריוטס בויאקה 0-2 בדו-קרב פנדלים, כאשר קוואדראדו עצר שלוש בעיטות. ב-13 באפריל 2011 כבש את שערו היחיד כמקצוען מהנקודה הלבנה בניצחון של פאסטו על קורטולואה 4-0. ב-2013 עבר קוואדראדו לשחק באונסה קלדס. לא לקח לו יותר מדי זמן כדי להתבלט ולתפוס את המקום הראשון בהרכב. ב-2017 הפך לאחד השוערים המצטיינים בליגה, מה שפתח לו את הדלת בחזרה לנבחרת הלאומית לאחר תקופה מאוד ארוכה. בינואר 2019 חתם קוואדרדו באתלטיקו נסיונל. קוואדראדו זומן לראשונה לנבחרת על ידי המאמן חורחה לואיס פינטו ב-2008 לקראת משחק הידידות מול ונצואלה. תודות להופעותיו הטובות במדי אונסה קלדס, זימן אותו חוסה פקרמן ב-3 באוקטובר 2014 לקראת משחקי הידידות נגד אל סלבדור וקנדה. את הופעתו היחידה בנבחרת רשם ב-14 בנובמבר 2017 במשחק הידידות מול סין, משחק שבו ניצחה קולומביה 0–4. ב-4 ביוני 2018 נכלל בסגל הסופי שמנה 23 שחקנים למונדיאל 2018 ברוסיה, אך שימש כשוער שלישי אחרי דויד אוספינה וקאמילו ורגאס ולא שיחק. קופה קולומביה עם דפורטיבו קאלי (2010) אליפות הליגה השנייה עם דפורטיבו פאסטו (2011) מדיה וקבצים בנושא חוסה פרננדו קוואדראדו בוויקישיתוף חוסה פרננדו קוואדראדו, באתר Transfermarkt חוסה פרננדו קוואדראדו, באתר Soccerway חוסה פרננדו קוואדראדו, באתר National Football Teams חוסה פרננדו קוואדראדו, באתר FootballDatabase.eu Colombiareports.com, 4.6.18 Colombia names final squad for World Cup in Russia
רשת זרימה קדימה

רשת זרימה קדימה (באנגלית: Feedforward neural network) היא רשת עצבית מלאכותית שבה קשרים בין צמתים אינם יוצרים מעגלים. רשתות זרימה קדימה היו הסוג הראשון והפשוט ביותר של רשתות נוירונים מלאכותיות. ברשת כזו, המידע זורם רק בכיוון אחד, קדימה, מצמתי הקלט, דרך הצמתים החבויים (באם קיימים) אל צמתי הפלט, ללא מעגלים או לולאות עצמיות. בפרספטרון רב שכבתי כל נוירון בשכבה אחת מקושר לנוירונים בשכבה הבאה. כל נוירון מקבל ערך על ידי סכום כל הקישורים הנכנסים אליו, ובמקרים רבים הוא מפעיל גם פונקציית אקטיבציה לא-ליניארית כדוגמת סיגמואיד או ReLU. לפי משפט הקירוב האוניברסלי לכל פונקציה אשר ממפה רצף של מספרים ממשיים לרצף אחר של מספרים ממשיים ניתן למצוא קירוב טוב ככל שנרצה על ידי פרספטרון רב-שכבתי שבו רק שכבה חבויה אחת. קיימות שיטות רבות לאימון של רשתות רב שכבתיות, הידועה והמוצלחת מביניהן היא מורד הגרדיאנט. בשיטה זו, משווים את ערכי החיזוי של הרשת לתשובות הנכונות ומסיקים את הערך של פונקציית הפסד מוגדרת מראש. לאחר מכן, מזרימים את השגיאה לאחור ומעדכנים את המשקלים של הרשת בהתאם כדי להקטין את פונקציית השגיאה המחושבת במידה מסוימת. לאחר ביצוע של תהליך זה למשך מספר רב של פעמים באופן איטרטיבי, לרוב הרשת תתכנס לערך שגיאה נמוך מספיק, ברגע זה ניתן להגדיר שהרשת למדה. כיוון שרשתות נוירונים מקרבות פונקציות לא-ליניאריות, לא ניתן לפתור אותם באופן אנליטי ולכן משתמשים בשיטת האופטימיזציה של מורד הגרדיאנט. לשם כך מחשבים את הגרדיאנט של פונקציית השגיאה כפרמטר של המשקלים על הרשת, על ידי כלל השרשרת, ולאחר מכן כל משקל מוזז מעט לכיוון ההופכי לגרדיאנט, כלומר הקטנה מרבית של פונקציית השגיאה. זו היא גם הסיבה לכך שכל הרכיבים ברשתות עצביות - ובפרט פונקציית האקטיבציה - חייבים להיות גזירים. רשת עצבית מלאכותית בינה מלאכותית Zell, Andreas (1994). Simulation Neuronaler Netze [Simulation of Neural Networks] (בגרמנית) (1st ed.). Addison-Wesley. p. 73. ISBN 3-89319-554-8. "Deep learning in neural networks: An overview". Neural Networks (באנגלית). 61: 85–117. 2015-01-01. arXiv:1404.7828. doi:10.1016/j.neunet.2014.09.003. ISSN 0893-6080.
שארלוט אגלאה ד'אורליאן

שארלוט אגלאה ד'אורליאן (בצרפתית: Charlotte Aglaé d'Orléans; ‏20 באוקטובר 1700 - 19 בינואר 1761), הייתה בתו של פיליפ השני, דוכס אורליאן ואשתו של פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה. שרלוט אגלאה נולדה ב-20 באוקטובר 1700 בפאלה רויאל, פריז, לפיליפ השני, דוכס אורליאן ולפרנסואז מארי דה בורבון, בתם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ומאדאם דה מונטספן. בשנת 1714 הועלתה ההצעה לחתנה עם לואי ארמנד השני, נסיך קונטי, בנו של פרנסואה לואי, נסיך קונטי, אולם סבה לואי הארבעה עשר התנגד לכך. בשנת 1715 רצתה אמה לחתנה עם בן דודה לואי אוגוסט, נסיך דומבה, בנו של לואי אוגוסט, דוכס מיין, אולם שרלוט אגליי סירבה לכך. בשנת 1718 ניהלה שרלוט אגלאה רומן עם ארמנד דה וינרו דו פלסי, ולאחר שהוא נעצר בשל השתתפותו בקונספירציית סלאמארה, היא ביקשה מאביה (שהיה אז עוצר של המלך לואי החמישה עשר בן השמונה) לחון אותו. לבסוף, ב-11 בפברואר 1720 התחתנה שרלוט אגלאה עם פרנצ'סקו ד'אסטה, נסיך מודנה בנישואים באמצעות שליח, וב-21 ביוני נערך טקס הנישואים הרשמי במודנה, ונדונייתה עמדה על 1.8 מיליון ליברות. זמן קצר לאחר החתונה חלתה שרלוט אגליאה באבעבועות שחורות ונטתה למות, ואף הוזמן אליה כומר שיתן לה את הסקרמנטים האחרונים, אולם במפתיע היא התאוששה ושבה לאיתנה. מצבם הכלכלי של שרלוט אגלאה ובעלה לא שפר עליהם, ובשנת 1727 הם נסעו לתקופה קצרה לצרפת, שם היא הרגישה לא רצויה, ובשנת 1728 הם עברו להתגורר בגונובה. במהלך מלחמת הירושה הפולנית נכבשה דוכסות מודנה על ידי הצבא הצרפתי, ובשל כך הם נאלצו לעבור לבולוניה. בשנת 1734 הם נסעו שוב לפריז, אולם אמה ואחיה לא התייחסו אליה כלל. במהלך שהותה בצרפת התגלע ויכוח בינה לבין אחותה לואיז אליזבת ד'אורליאן, אולם משפחתה צידדה באחותה והתייצבו נגדה. אף על פי כן שרלוט אגליי העדיפה את החיים בצרפת, וניסתה להישאר שם כמה שיותר זמן. בשנת 1737 מת חמיה רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה, ובעלה עלה לשלטון במקומו, אולם למרות זאת היחס אליה ממשפחתה לא השתנה. בקיץ 1739 חזרה שרלוט אגלאה למודנה, ופתחה בטיפוח חצרה וחיי התרבות בה. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית ברחה שוב שרלוט אגליי לצרפת, ושהתה שם תקופה ארוכה, שבמהלכה היא חיתנה שתיים מבנותיה עם נסיכים צרפתיים, ותפסה עמדה פוליטית בחצר המלוכה. לאחר תום מלחמת הירושה האוסטרית ביקש פרנצ'סקו שוב ושוב מאשתו לחזור אליו למודנה, אך שרלוט אגלאה הערימה שוב ושוב מכשולים על כך, משום שלא רצתה לוותר על החיים הזוהרים והנוחים בוורסאי. כשחזרה לבסוף למודנה בשנת 1759, בעלה, שלא האמין שיראה אותה שוב, ניהל מערכת יחסים עם האלמנה מארזה סימונטי, תרזה די קסטלברקו. הדוכסית נשארה רק חודשיים במודנה וחזרה לצרפת, שם היא בילתה את שנותיה האחרונות לפני שמתה כשהיא חולה וסובלת מדיכאון ב-19 בינואר 1761. ב-11 בפברואר 1720 התחתנה שרלוט אגליי עם פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה, ממנו נולדו לה 10 ילדים: אלפונסו ד'אסטה (1723–1725). פרנצ'סקו קונסטנטינו ד'אסטה (1724–1725). מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה (1726–1754), התחתנה עם לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר. ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה (1727–1803), התחתן עם מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה. מטילדה ד'אסטה (1729–1803). ביאטריס ד'אסטה (1730–1731). ביאטריס ד'אסטה (1731–1736). מריה פורטונטה ד'אסטה (1731–1803), התחתנה עם לואי פרנסואה ז'וזף, נסיך קונטי. בנדטו פיליפו ד'אסטה (1736–1751). מריה אליזבטה ארנסטינה ד'אסטה (1741–1774), התחתנה עם קרלו סלומונה, רוזן סראבאל. מדיה וקבצים בנושא שארלוט אגלאה ד'אורליאן בוויקישיתוף
פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמר

פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמר הוא פרס שנתי המוענק על ידי אגודת התיאטרון בלונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה. הפרס הוענק כפרס יחיד לשחקנים ושחקניות בשם פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר מאז 1991, ופוצל לפרסים נפרדים בשנת 2015. אתר האינטרנט הרשמי של פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמר (באנגלית) אתר פרסי לורנס אוליבייה
הבחירה הדמוקרטית

הבחירה הדמוקרטית היא מפלגה בישראל שהוקמה במהלך כהונת הכנסת ה-15 על ידי רומן ברונפמן לאחר שפרש מישראל בעליה ואשר התמזגה בהמשך עם מרצ. במצעה תמיכה בהסכם שלום עם הפלסטינים, סרבנות לשירות צבאי ולגליזציה של סמים קלים. ביולי 1999 פרשו רומן ברונפמן ואלכסנדר צינקר מישראל בעליה, על רקע אי הסכמה עם עמדת המפלגה, במיוחד בנושאים חברתיים, והתנגדות להסכם הקואליציוני בין ישראל בעליה וממשלתו של אהוד ברק, שכללה גם את ש"ס והמפד"ל. לאחר הפרישה הקימו ברונפמן וצינקר סיעה עצמאית, תחילה הייתה הסיעה ללא שם, לאחר שישה ימים נבחר השם "מחר - מפלגת חברה ורפורמות", שם שהוחלף לאחר שלושה חודשים ל"בחירה דמוקרטית". במהלך הכנסת ה-15 דובר רבות על אפשרות צירופה של הבחירה הדמוקרטית למפלגות אחרות, כשהבולטת ביניהן הייתה שינוי, אך לבסוף נשארה הסיעה עצמאית. ב-24 בנובמבר 2002, לקראת הבחירות לכנסת ה-16, החליט רומן ברונפמן לרוץ יחד עם מרצ ברשימה משותפת שכללה גם את תנועת שח"ר, שבה שוריין לו המקום החמישי. אלכסנדר צינקר, שלא היה שותף לאידאולוגיה הסוציאל-דמוקרטית של ברונפמן, פרש והקים את סיעת אזרח ומדינה, שרצה לכנסת ברשימה עצמאית, אך לא עברה את אחוז החסימה. ברונפמן נבחר לכנסת ה-16 לאחר שהרשימה המאוחדת של מרצ ושותפותיה זכתה בשישה מנדטים. בתחילת 2004 התאחדה מרצ עם תנועת שח"ר. ברונפמן בחר שלא להצטרף לאיחוד ושמר על עצמאות מפלגתו, אם כי נשאר חבר בסיעה המשותפת. לקראת הבחירות לכנסת ה-17 הצהיר ברונפמן כי בכוונתו להוביל את מפלגתו בצורה עצמאית, אך התחרט כחודשיים לפני הבחירות והסיר את מועמדות מפלגתו. מאז תום כהונתה של הכנסת ה-16 נותרה הבחירה הדמוקרטית "מפלגת מדף" שלא התמודדה בבחירות לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הסכים רומן ברונפמן כי המפלגה תשמש כפלטורמה לחבירתו של יאיר גולן למפלגת מרצ, כך שיאיר גולן, עד אותה עת חבר מפלגת ישראל דמוקרטית, יעבור למפלגה ויחתום בשמה על הסכם איחוד המפלגה עם מרצ. גולן לא השלים את המהלך מסיבות טכניות, הוצב במקום ה-7 ברשימת העבודה-גשר-מרצ על חשבון המכסה של מרצ ונבחר לכנסת. אתר האינטרנט הרשמי של הבחירה הדמוקרטית אתר מפלגת הבחירה הדמוקרטית סיעת הבחירה הדמוקרטית בכנסת החמש־עשרה, באתר הכנסת טל שלו‏, על רקע הקריאות לחיבור בשמאל: גנץ ייפגש מחר עם פרץ והורוביץ, באתר וואלה, 7 בינואר 2020
ג'פרי לונג

ג'פרי לונג (באנגלית: Jeffrey Long, נולד ב-1954) הוא אונקולוג, סופר אמריקאי, וחוקר תופעת "חוויות סף מוות" (המכונות NDE). לונג רופא בהכשרתו, ועוסק ברדיותרפיה בבית חולים בלואיזיאנה. הוא המחבר של "עדות על חיים שלאחר המוות: המדע של חוויות סף מוות", אשר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. בשנת 1998 ייסד את Near Death Experience Research Foundation, העוסקת בתיעוד ומחקר אקדמי של תופעות NDE. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. לאחר פרסום רב המכר "עדות על חיים שלאחר המוות: המדע של חוויות סף מוות" התראיין לונג בתוכניות מדיה רבות, כולל  The O'Reilly Factor, NBC Today, ABC (פיטר ג'נינגס), Dr. Oz Show, ערוץ ההיסטוריה, ערוץ הלמידה, נשיונל ג'אוגרפיק ו-Fox News יוסטון. בשנת 2009 תרם לונג לכתיבת "המדריך לחוויות סף מוות: שלושים שנים של מחקר", שפורסם על ידי פרייגר. הספר מקיף סקירה מקיפה של המחקרים שבוצעו בתחום של חקר ה-NDE , ונחשב לפרסום משמעותי בתחום. עדות על חיים שלאחר המוות: המדע של חוויות סף מוות. פני סרטורי אבן אלכסנדר ג'פרי לונג, באתר ResearchGate Schuessler, Jennifer (7 בפברואר 2010). "Inside the List". הניו יורק טיימס. נבדק ב-6 באפריל 2017. {{cite web}}: (עזרה) kansascity.com: Near-death experiences: A science to bright lights and bliss?, March 17, 2017. catholicphilly.com: Physician-author finds God in studies of near-death experiences, February 28, 2017. vancouversun.com: Douglas Todd: Health professionals need to understand near-death research, April 29, 2016. abcnews: Ask the Experts: What Is a Near-Death Experience?, December 3, 2011. theepochtimes.com: Woman Has Spiritual Near-Death Experience, Cancer Cured as Result?, April 28, 2016. huffingtonpost.com: Bill O’Reilly Interviews Radiation Oncologist Jeffrey Long Over Proof Of The Afterlife, April 17, 2010. Beck, Melinda. "Seeking Proof in Near-Death Claims". The Wall Street Journal (Health Journal), October 25, 2010 MacDonald, G. Jeffrey. "Scientists probe brief brushes with the afterlife". The Christian Century, January 12, 2011. Holden, Janice Miner; Greyson, Bruce; James, Debbie, eds. (22 יוני 2009). "The Field of Near-Death Studies: Past, Present and Future". The Handbook of Near-Death Experiences: Thirty Years of Investigation. Greenwood Publishing Group. pp. 1–16. ISBN 978-0-313-35864-7. {{cite book}}: (עזרה) Holden, Jan. M. "UNT Faculty Member Dr. Janice Minor Holden Publishes The Handbook of Near-Death Experiences: Thirty Years of Investigation". University of North Texas Counseling Program News, Vol. 1, Issue 2, Summer/Fall 2010 Lichfield, Gideon. "The Science of Near-Death Experiences. Empirically investigating brushes with the afterlife". The Atlantic, April 2015. academia.edu, Book Reviews Evidence of the Afterlife: The Science of Near-Death Experiences.,(הקישור אינו פעיל, November 2017) January 2012
ועדת העזרה האוטונומית בבוקרשט

ועדת העזרה האוטונומית בבוקרשט (ברומנית: Comisia Autonomã De Ajutorare) הוקמה בסוף חודש ינואר 1941, לאחר דיכוי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט ונועדה תחילה לסייע לנפגעים היהודים של האירוע. הוועדה הוקמה על ידי אישים בהנהגת יהדות רומניה ופדרציית הקהילות היהודיות של רומניה ובהם וילהלם פילדרמן, אפרים שרגא, אמיל קוסטינר, מישו בנבנישטי, קורנל ינקו, אנשי עסקים ונשים פעילות במיוחד בהושטת עזרה. בראש הוועדה התמנה עורך הדין ארנולד שוופלברג. המילה "אוטונומית" בשם באה להבדיל אותה מוועדה שהוקמה במצוות השלטונות הרומניים והייתה כפופה למרכז היהודים (רומניה) וציון השם "בוקרשט" בא להבדילה מוועדות דומות, שהוקמו במקומות אחרים, למשל בבודפשט. הוועדה אספה כספים, בגדים וציוד כדי לסייע בהם לאוכלוסייה היהודית שנפגעה בפרעות. לאחר מכן הוועדה סייע לאוכלוסייה היהודית, כ-40,000, שגורשה מהכפרים ומהעיירות וליהודי יאשי, שהורחקו ממנה בימי פרעות יאשי ונשלחו למחנות ריכוז. עם כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה, כיבוש בוקובינה ובסרביה, הפרעות ביהודי חבלים אלה והגליית השורדים לטרנסניסטריה, התווסף קהל ענק של יהודים הזקוקים נואשות לעזרה והוועדה התגייסה גם לכך. הוועדה העבירה כסף, מזון, כלי עבודה, כלי מטבח ותרופות ליהודים שגויסו לעבודת כפייה וגם ניסתה לעזור למשפחותיהם. יהודי רומניה עשו מאמצים ליצור קשר עם היהודי שהוגלו לטרנסניסטריה, ביקשו שוב ושוב לאפשר להם לשלוח משלחת לטרנסניסטריה שתעמוד על מצבם של היהודים שם. למרות התנגדותו של המושל גאורגה אלכסיאנו, בדצמבר 1942 אישר יון אנטונסקו יציאת משלחת כזו. המשלחת הראשונה יצאה לדרך ב-31 בדצמבר 1942 והיא הייתה מורכבת מאפרים שרגא, יוסף אבר כהן, יעקב שכטר ויחיאל מרקוביץ' והם קיבלו ליווי של היועץ של ראש הממשלה, יוליו מומויאנו. ועדת העזרה האוטונומית בבוקרשט באתר של יד ושם Refugee Aid Committee (Comisia Autonoma de Ajutorare) (באנגלית) Viața comunităților evreiești în timpul lui Ion Antonescu și răspunsul lor la Holocaustul din România (ברומנית) יעקב גלר, "העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה" - Rezistența spirituală a evreilor români în timpul Holocaustului (1940 - 1944), הוצאת הספר, 2004, עמודים 298 - 299 (ברומנית)
פני סרטורי

ד"ר פני סרטורי (באנגלית: Penny Sartori) היא חוקרת רפואית בריטית בתחום של מחקר חוויות סף-מוות (NDE). סרטורי עבדה כאחות בחדר טיפול נמרץ במשך שבע עשרה שנים, שבמהלכן תוך טיפול בחולים רבים שהיו קרובים למוות חוותה חוויות "מוזרות" וכתוצאה מעדויות מצטברות על חוויות סף מוות, החליטה שאינה יכולה להתעלם מהקשר בין המקרים והחלה לחקור את הנושא בשיטות קליניות אקדמאיות. לאחר מספר שנים של מחקר פרסמה סרטורי את המונוגרפיה "על חוויות סף-המוות של מאושפזים בטיפול נמרץ: חמש שנים של מחקר קליני" אשר פורסם על ידי ההוצאה לאור אדווין מלן ב-2008. סרטורי קיבלה על עבודתה דוקטורט בשנת 2005. מאז היא עובדת כמרצה ויועצת. חלק ניכר מהתופעות המתועדות בעלות סממנים דתיים. ספרה של סרטורי, "החכמה של חוויות סף מוות" בוחן את שאלת האמיתות של חוויות סף מוות יותר לעומק. ג'פרי לונג אבן אלכסנדר אתר האינטרנט הרשמי של פני סרטורי (באנגלית) פני סרטורי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "UK | Wales | Nurse writes book on near-death". BBC News. 2008-06-19. נבדק ב-2013-11-05. Thompson, Victoria (2008-07-01). "ICU nurse chronicles near-death experiences | News". Nursing Times. נבדק ב-2013-11-05. "UK expert in near-death experiences". Dr Penny Sartori. נבדק ב-2013-11-05. Brian McIver (2011-01-25). "Ex-nurse Dr Penny Sartori studies amazing experiences of people who come back from the dead". Daily Record. נבדק ב-2013-11-05. Robin Turner (2004-10-07). "Near-death patients tell nurse of lights and Jesus-like figure". Wales Online. נבדק ב-2013-11-05.
העלייה לרגל הראשונה (אסלאם)

העלייה הראשונה לרגל באסלאם, אשר נקראת גם "עומרת ד'ו אל-קעדה", היא עלייה לרגל באסלאם שהתרחשה בסוף השנה השביעית להיג'רה (629 לספירה). כשהגיע זמן העלייה לרגל אל הכעבה, ביקש הנביא מוחמד מכל מי שנשאר בחיים מאלה שהיו בהסכם חודיבייה, לצאת אל הכעבה כדי לערוך את העליה לרגל...כפי שהוסכם בין המוסלמים לבין נציג שבט קוריש. המוסלמים לקחו אתם 60 גמלים כקרבנות. המוסלמים גם יצאו עם נשק, מחשש לבגידת שבט קורייש. לפני הגיעם למכה, שמו את כל הנשק שלהם במקום מסוים והפקידו עליו 200 לוחמים. כל אחד לקח את חרבו הפרטית צפונה בנדנהּ. כשראו אנשי קורייש שהמוסלמים באו, כמוסכם, לערוך את העלייה לרגל, נסוגו לפסגות ההרים והתבוננו כיצד מבצעים המוסלמים את העלייה לרגל. אז נפוצה בין אנשי קוריש שמועה האומרת כי בין המוסלמים התפשטה מחלה המתישה אותם. כשנודע לנביא מוחמד על השמועה, הורה לרוץ בשלוש ההקפות הראשונות סביב הכעבה. כשעובדי האלילים ראו את המוסלמים רצים מסביב לכעבה, אמרו אחד לשני: "על אלה אתם אומרים מותשים ממחלות ?! הרי הם חזקים יותר מאתנו, ואנו בריאים!". אחרי שעברו המוסלמים שבע פעמים בין הרי הא-סאפא והא-מארוואה, ציווה הנביא מוחמד לזבוח את הגמלים שהביאו איתם כקרבנות. אחר כך שלח 200 מאלה שגמרו את העומרה לשמור על הנשק כדי שהשומרים יבואו ויערכו את העומרה מתחילתה. בתום העומרה נשא מוחמד את מימונה לאישה. אחרי החזרה מהעלייה לרגל הזאת שלח מוחמד כמה פטרולים צבאיים לשבטים שאיימו לתקוף את אלמדינה. חג' עומרה חמשת עמודי האסלאם Najībābādī, Akbar Shāh K̲h̲ān,, The history of Islam. Volume one, First edition, Riyadh, Saudi Arabia: Darussalam, 2000 The Oxford history of Islam, New York, N.Y.: Oxford University Press, 1999 Armstrong, Karen, 1944-, A history of God : the 4000-year quest of Judaism, Christianity and Islam, 1st Ballantine books ed, New York: Ballantine Books, 1994 Nasr, Seyyed Hossein., Islam : religion, history, and civilization, San Francisco: HarperSanFrancisco, 2003 Armstrong, Karen, 1944-, Islam : a short history, Modern Library ed, New York: Modern Library, 2000
כבל תת-ימי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כבל תקשורת תת-ימי – כבל תת-ימי המשמש להעברת תקשורת נתונים כבל חשמל תת-ימי – כבל תת-ימי המשמש להעברת הספק חשמלי
פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג

פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג (בגרמנית: Polyxena von Hessen-Rotenburg; ‏21 בספטמבר 1706 - 13 בינואר 1735) הייתה אשתו של קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה. פוליקסנה נולדה ב-21 בספטמבר 1706 בבאד שוואלבאך לארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ולאלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, בתם של מקסימיליאן קרל אלברכט, רוזן לוונשטיין-ורטהיים ומריה פוליקסנה, רוזנת קין-בלאזי-ליכטנבורג. ב-23 ביולי 1724 התחתנה פוליקסנה עם קרלו אמנואלה, נסיך פיימונטה על ידי שליח, וב-20 באוגוסט נערך טקס הנישואים הרשמי בטורינו. לפוליקסנה היה קשר הדוק עם חמותה אן מארי ד'אורליאן, שנשמר עד מותה של אן מארי בשנת 1728. ב-3 בספטמבר 1730 הדיח בעלה קרלו אמנואלה את אביו ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ועלה לשלטון במקומו. בשנת 1734 חלתה פוליקסנה, וב-13 בינואר 1735 היא מתה בארמון בטורינו. ב-15 במרץ 1722 התחתנה פוליקסנה עם קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, ממנו נולדו לה 6 ילדים: ויטוריו אמדאו (1726–1796). אלאונורה מריה תרזה (1728–1781). מריה לואיזה גבריאלה (1729–1767). מריה פליציטה (1730–1801). אמנואלה פיליברטו (1731–1735). קרלו פרנצ'סקו רומואלדו (1733). מדיה וקבצים בנושא פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג בוויקישיתוף