laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עכסן מרכז-אמריקאי

עכסן מרכז-אמריקאי (שם מדעי: Crotalus simus) הוא מין מהסוג עכסן החי בטבע במקסיקו ובאמריקה המרכזית ומכאן שמו. לעיתים הוא נחשב לתת-מין של עכסן דרום-אמריקאי. העכסן בעל פנים מעוגלות וקצרות ולשון ארוכה באמצעותה הוא מרחרח את הסביבה. אורכו הממוצע 140-160 ס"מ אף שהגדולים ביותר הגיעו ל-180 ס"מ. הזכרים גדולים מעט מהנקבות. העכסן הוא בעל קשקשים מחוספסים וגדולים על פני גופו, צבעם אפור או צהוב. כמו רוב העכסנים קצה זנבו בעל "פעמון" באמצעותו הוא מקרקש כדי להפחיד את אויביו - בעיקר עופות דורסים, חתולים, לוטרות וראקונים. הקרקוש מזהיר את אויביו מפני היותו ארסי מאוד. מנה קטנה של ארס מנחש זה יכולה לגרום להתכווצות שרירים, בחילות והקאות, נפיחות של האזור המוכש ולעיתים גם נשירה של האיבר, אך רק לעיתים נדירות יביא העכסן למותו של אדם בריא. הנחש מעדיף לברוח מאנשים או להפחיד אותם ורק כמוצא אחרון ישתמש בארסו. העכסן מסוגל לחוש חום על ידי גומות מיוחדות בצידי העיניים, דבר המסייע לו לאתר את מזונו: יונקים ועופות קטנים. הוא חי ביערות פתוחים, מישורים, אזורי סלעים, מדבריות ואזורי חוף במקסיקו ממיצ'ואקאן עד וראקרוס ולאורך חצי האי יוקטן וכן במורד החוף האטלנטי וגם במרכז-אמריקה בבליז, גואטמלה, אל סלוודור, הונדורס, ניקרגואה וקוסטה ריקה. ייתכן שהוא מופיע גם בקולומביה אף שהוא לא נמצא בפנמה. C. s. culminatus C. s. simus C. s. tzabcan - תת-המין של חצי האי יוקטן מדיה וקבצים בנושא עכסן מרכז-אמריקאי בוויקישיתוף עכסן מרכז-אמריקאי, באתר ITIS (באנגלית) עכסן מרכז-אמריקאי, באתר NCBI (באנגלית) עכסן מרכז-אמריקאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עכסן מרכז-אמריקאי, באתר GBIF (באנגלית) עכסן מרכז-אמריקאי, ב-reptile-database עכסן מרכז אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
עכסן מערב מקסיקני

עכסן מערב מקסיקני (שם מדעי: Crotalus basiliscus) הוא מין של נחש ממשפחת הצפעיים החי במערב מקסיקו באזורים יבשים. הוא שייך לקבוצת העכסנים המרשרשים בזנבם כדי להפחיד את אויביהם. מין זה הוא אחד הגדולים שבעכסנים: אורכו הממוצע 150 ס"מ אך יכול להגיע גם ל-204 ס"מ. הנקבות גדולות וכבדות מהזכרים ומבנה הגוף מגושם וכבד. העכסנים לא מהירים מאוד בתנועה. כמו לרוב העכסנים יש לו שורה של 25-29 רצועות שחורות לאורך הגב ובקצה הזנב ישנו מעין "פעמון" לבן איתו הוא מקרקש. ראשו קטן ומעוגל ובתוכו ניבים ארוכים. צבעו חום בהיר או אפור עד חום כהה וראשו בעיקר אפור. הפרטים הבוגרים בסופו של דבר מקבלים גוון ירוק-זית. הנחש חי לאורך מישור החוף המערבי של מקסיקו מסונורה למיצ'ואקאן ויכול לחיות גם במדבריות קקטוסים. הוא יוצא לצוד בלילות כדי לא לאבד מים. הוא מחכה לטרף קטן במארב ומכיש אותו במהירות. הארס מכיל טוקסינים הפוגעים במערכת החיסון והדם והחיה הקטנה מתה מהר מקרישת דם. הכשת הנחש מסוכנת גם לבני-אדם, אך ניתנת לטיפול באמצעות נסיוב הנמצא בבתי-חולים. מדיה וקבצים בנושא עכסן מערב מקסיקני בוויקישיתוף עכסן מערב מקסיקני, באתר ITIS (באנגלית) עכסן מערב מקסיקני, באתר NCBI (באנגלית) עכסן מערב מקסיקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עכסן מערב מקסיקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עכסן מערב מקסיקני, באתר GBIF (באנגלית) עכסן מערב מקסיקני, בreptile-database עכסן מערב מקסיקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
צפעון יער נקוד

צפעון יער נקוד (שם מדעי: Bothriopsis taeniata) הוא מין ממשפחת הצפעיים החי באמריקה הדרומית ביערות הגשם שם הוא נפוץ בעיקר בין ענפי העצים. הנחש ירוק ומוסווה ביותר כמו העלים ביער. רוב הצפעונים באורך של 100 ס"מ אך יכולים להגיע ל-175 ס"מ במרבי. הזנב בנוי ללפיתת ענפים והוא תופס הרבה מאורך הנחש. הצבע הכללי הוא מאפור בהיר, צהוב וירוק אך הצעירים שחורים או אפורים כהים בעיקר - דבר הנועד להזהיר טורפים כמו ההרפיה שהם ארסיים. על הגב ישנה שורה של קשקשים לבנים קטנים. צפעון זה חי ביער האמזונאס במדינות: אקוודור, קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית, ברזיל, פרו ובוליביה. הוא חי על העצים וניזון מטרף מטפס כמו סנאים, עופות וזוחלים אחרים. הוא מעדיף להיות בחופת הצמרות שם הוא יכול להתחמם בשמש הטרופית ללא הפרעה. מדיה וקבצים בנושא צפעון יער נקוד בוויקישיתוף צפעון יער נקוד, באתר ITIS (באנגלית) צפעון יער נקוד, באתר NCBI (באנגלית) צפעון יער נקוד, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפעון יער נקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
גומצן אימתן

גֻּמְצָן אֵימָתָן או אימתן איום (שם מדעי: Bothrops atrox) הוא מין של צפע גדול החי ברחבי אמריקה הדרומית. זהו מין של נחש ארסי ביותר, ובני אדם רבים מתו מהכשתו. עקב הקטלניות בה הארס שלו הורג הוא קיבל את שמו. אורכו של נחש זה 75–125 סנטימטרים (2.46–4.10 רגל), אך היו מקרים שהגיע לאורך (אצל נקבות) של 140 ואף של 160 סנטימטרים (5.2 רגל). הוא בעל גוף מגושם בעל 23–29 רצועות עור על גבו ומספרם פוחת ככל שמתקרבים לראש נטול הרצועות. הצבע יכול להשתנות מצבע אדמה, זית, חום בהיר, שזוף, צהוב, אפור או שחור. לעיתים רחוקות יהיה גם בצבע חלודה. לנחש ראש מעוגל ובו גומות חישה ליד האף העוזרות לו לחוש בחום גוף של חיות חמות דם. הגומצן הוא נחש ארסי ביותר והרג לא מעט אנשים. הנחשים מסתתרים לעיתים בתוך מטעי בננות או קפה שם עובדים פועלים והנחש המוסווה והשקט שמופרע על ידי האדם מכיש במהירות. בארס ישנו מרכיב הנקרא המוטוקסין המורכב מחלבונים ופוגע במערכת הדם ומערכת העצבים וגורם לקרישת דם. תסמינים להכשה כוללים בחילות, הקאות, התעלפויות ורעידות בכל הגוף. עם זאת, ישנו נסיוב נפוץ לנחש והוא יכול להציל את המוכש אם יגיע לבית חולים בזמן. הנחש עצמו מעדיף להכיש את טרפו - בעיקר יונקים ועופות קטנים וגם לטאות, צפרדעים ונחשים אחרים אותם הוא הורג במהירות. הנחש ממתין לטרף במארב כשהוא מסווה ואז מתקיף במהירות ומחכה שהארס יפעל. מדיה וקבצים בנושא גומצן אימתן בוויקישיתוף גומצן אימתן, באתר ITIS (באנגלית) גומצן אימתן, באתר NCBI (באנגלית) גומצן אימתן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גומצן אימתן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גומצן אימתן, באתר GBIF (באנגלית) גומצן אימתן באתר הרשימה האדומה של IUCN
גומצן אורוטו

גומצן אורוטו (שם מדעי: Bothrops alternatus, לעיתים נקרא גם אימתן אורוטו) הוא מין של צפע מתת-משפחת צפעוני גומה, החי ביערות גשם וביצות באמריקה הדרומית. הוא ארסי מאוד ותוקפני מה שנתן לו את הכינוי אימתן. נחש זה מוצק וגדול מאוד ויכול להגיע לאורך 2 מ' אבל באופן כללי אורכו הוא 80-120 ס"מ. הנקבות גדולות וכבדות יותר מהזכרים. הוא בעל רצועות שחורות של קשקשי גב לאורך הגוף הן מלמעלה והן מלמטה וגם כמה על הפנים. צבעו יכול להיות חום, שזוף או אפור ואף בצבע זית. הראש בדרך כלל שחור או חום למעט האזורים התחתונים הלבנים. נחש זה נע באופן מגושם מעט עם צוואר הפונה מעלה בתנועה. הוא חי בעיקר על קרקע היער. הנחש חי ביערות גשם, יערות שפילה, ביצות רדודות ומישורים לחים ואף לאורך החופים בדרום מזרח ברזיל, פרגוואי, אורוגוואי וצפון ארגנטינה במדינות: בואנוס איירס, קטמרקה, קורדובה, קוריינטס, צ'אקו, אנטרה ריוס, פורמוסה, לה פמפה, מיסיונס, סן לואיס, סנטה פה, סנטיאגו דל אסטרו וטוקומאן. נחשים אלה בניגוד לרוב הזוחלים ממליטים ולדות חיים. בדרך כלל שתי המלטות בעונת רבייה אחת, בהן 3-12 צאצאים העוזבים את הוריהם אחרי הבקיעה. הם ציידים קטלניים בעיקר עקב הארסיות שלהם שמפחידה גם אנשים החיים באזורם. בשל הארס והקולות המפחידים שהוא עושה כשהוא מתגונן הנחש קרוי לעיתים "אימתן". אך הוא משתמש בארס בעיקר כדי לקטול את טרפו ורק כשפוגעים בו הוא יכיש. מדיה וקבצים בנושא גומצן אורוטו בוויקישיתוף גומצן אורוטו, באתר ITIS (באנגלית) גומצן אורוטו, באתר NCBI (באנגלית) גומצן אורוטו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גומצן אורוטו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גומצן אורוטו, באתר GBIF (באנגלית) גומצן אורוטו בreptile-database גומצן אורוטו באתר toxinology גומצן אורוטו באתר gifte גומצן אורוטו באתר הרשימה האדומה של IUCN
צפעון חזירי מקורנן

צפעון חזירי מקורנן (שם מדעי: Porthidium nasutum) הוא מין של צפע החי בטבע ממקסיקו ולאורך אמריקה המרכזית עד לצפון אמריקה הדרומית. אפו מזכיר מעט חוטם של חזיר. לנחש זה אין תת-מינים מוכרים. אלו נחשים קטנים יחסית שאורכם 40-60 ס"מ בממוצע כאשר הנקבות גדולות במעט מהזכרים. נחשים אלו חיים ביער וניזונים מטרף קטן מהם. צבעם ורוד עד צהבהב עם רצועות חומות. בין העיניים לנחיריים ישנן גומות החשות בחום של חיות אחרות מה שעוזר לנחש לכוון ולהתביית על טרפו - יונקים, ציפורים קטנות וזוחלים. הצפעון ארסי מאוד אך בדרך כלל נמנע ממגע עם האדם. כפי ששמו מרמז הצפעון בעל חוטם הפונה מעלה ומזכיר חזיר והוא גם בעל "קרניים" מסביב לעיניו. נחשים אלה נמצאים רק ביערות גשם עד לגובה 900 מטר. הם חיים בין הענפים או על קרקע היער ויוצאים בעיקר בשעות החשיכה. מצב השימור של נחשים אלה הוא ללא חשש, אך כריתת היערות עלולה בעתיד לפגוע בהם ובטרפם. מדיה וקבצים בנושא צפעון חזירי מקורנן בוויקישיתוף צפעון חזירי מקורנן, באתר ITIS (באנגלית) צפעון חזירי מקורנן, באתר NCBI (באנגלית) צפעון חזירי מקורנן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפעון חזירי מקורנן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפעון חזירי מקורנן, באתר GBIF (באנגלית) צפעון חזירי מקורנן, באתר reptile-database צפעון חזירי מקורנן באתר הרשימה האדומה של IUCN
גומצן מרכז-אמריקאי

גומצן מרכז-אמריקאי (שם מדעי: Lachesis stenophrys) הוא מין של נחש ארסי מאוד החי באמריקה המרכזית. למין זה אין תת-מינים מוכרים. נחש זה הוא גדול וקרובו של הגומצן הענק, אך קטן מעט ממנו. אורכו יכול להגיע ל-200-330 ס"מ ולעיתים אפילו יותר כשהאורך המרבי יכול להגיע ל-360 ס"מ. הוא בעל ראש קצר וחוטם מעוגל ורחב וצבעו כהה מעט יותר מהגומצן הענק. הנחש חי ביערות הגשם של מרכז-אמריקה ביערות שפילה בדרום ניקרגואה, קוסטה ריקה ופנמה כולל בשפילה הפסיפית של מרכז ומזרח פנמה. הוא חי ביערות שבדרך כלל קרובי למקווי מים וממתין במארב לטרפו הקטן הכולל זוחלים קטנים ויונקים בעיקר. ארסו הקטלני הורג את טרפו תוך דקות ספורות והוא יכול גם להרוג אנשים, אך בדרך כלל הם לא חיים בקרבה לאדם. מדיה וקבצים בנושא גומצן מרכז-אמריקאי בוויקישיתוף גומצן מרכז-אמריקאי, באתר ITIS (באנגלית) גומצן מרכז-אמריקאי, באתר NCBI (באנגלית) גומצן מרכז-אמריקאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גומצן מרכז-אמריקאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גומצן מרכז-אמריקאי, באתר GBIF (באנגלית) גומצן באתר icp גומצן מרכז אמריקאי אוכל, סרטון באתר יוטיוב גומצן מרכז אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
גומצן (לכסיס)

גומצן (שם מדעי: Lachesis מוכר גם כגומצן ענק ואימתן ענק) הוא סוג של נחשים ארסיים החיים רק בדרום ובמרכז אמריקה. בסוג זה מוכרים 3 מינים של נחשים ארסיים ביותר. אלו הם נחשים גדולים באורך ממוצע של 2-2.5 מ' ויכולים להגיע ליותר מ-3.5 מ' והם קרובים במשקלם (3-5 ק"ג) למיני הביטיס הגדולים או לגדולים שבעכסנים. הם ארסים ביותר ויכולים (וגם עושים זאת) לקטול אנשים במהירות גדולה והם ממלאים כמות ארס רבה בכל נשיכה. אך הם לא מתראים עם אנשים לעיתים קרובות והדיווחים על הכשות מנחשים אלה די נדירים למרות שהם בהחלט ייתכנו. גומצן שחור ראש (Lachesis melanocephala) גומצן ענק (Lachesis muta) גומצן מרכז אמריקאי (Lachesis stenophrys) מדיה וקבצים בנושא גומצן בוויקישיתוף גומצן, באתר ITIS (באנגלית) גומצן, באתר NCBI (באנגלית) גומצן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גומצן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גומצן, באתר GBIF (באנגלית) גומצן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גומצן ענק

גומצן ענק (שם מדעי: Lachesis muta) הוא מין של נחש ארסי דרום אמריקאי גדול, אחד מהמסוכנים ביותר בנחשי העולם החדש. נחשים אלו מגיעים בדרך כלל לאורך 2-2.5 מטרים אך גם פרטים באורך שלושה מטרים אינם נדירים. דבר זה הופך אותו לנחש הארסי הגדול ביותר בעולם החדש ובמשקלו הוא קטן רק ממיני הביטיס, הקוברה המלכותית ועכסן גב-יהלום מזרחי ויכול לשקול עד חמישה ק"ג בממוצע. לנחש זה ראש רחב כמו רוב המינים הארסיים והצוואר קצר ועבה. הוא בעל חוטם מעוגל ונחיריים בולטים ומכוסה בקשקשים לאורך כל הגוף למעט אזורי החישה שלו. לנחש יש גומות בין העיניים לאף, היכולות לחוש בחום גוף שנפלט מיצורים חמי דם. בנוסף הלשון המפוצלת עוזרת לו להריח את הסביבה ולהתמצא. צבע הקשקשים אדמדם, צהבהב או אפור-חום עם כתמים שחורים בצורת משולש לאורך הגוף. הוא מנענע את זנבו בדומה לעכסנים, אך הוא חסר "פעמון" לשם כך. במקום זה הוא מחכך את הזנב בקולניות בין הצמחים וכך יוצר רעש גדול. הגומצן הענק חי ביערות גשם לחים וכן בשדות לאורך אמריקה הדרומית ממזרח להרי האנדים בקולומביה, מזרח אקוודור, פרו, צפון בוליביה, דרום מזרח ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית ורוב ברזיל וכן בטרינידד וטובגו שם הוא מצוי באזורים הרריים. הגומצן ניזון מחיות קטנות, בעיקר עכברים וחולדות. הנחש ממתין לטרף במארב כשהוא מוסווה כמעט לגמרי ובנשיכה אחת הורג את טרפו. הגומצן הענק הכיש והרג אנשים רבים והוא ידוע לשמצה עקב ארסו הקטלני. על אף כמות ארס קטנה יחסית למיני צפעים אחרים, המית הגומצן אנשים רבים יותר מרוב הנחשים באמריקה. מדד ה-LD50 שלו הוא 1.6–6.2 מ"ג/ק"ג מסת גוף. לגומצן הענק שני תת-מינים: Lachesis muta muta Lachesis muta rhombeata - מצוי ביער האטלנטי מדיה וקבצים בנושא גומצן ענק בוויקישיתוף גומצן ענק, באתר ITIS (באנגלית) גומצן ענק, באתר NCBI (באנגלית) גומצן ענק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גומצן ענק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גומצן ענק, באתר GBIF (באנגלית) גומצן ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
גומצן ברזילי

גומצן ברזילי (שם מדעי: Bothrops brazili) הוא מין של צפע גדול החי באמריקה הדרומית. אף שהוא נפוץ בברזיל, הוא קרוי דווקא ע"ש ד"ר ויטאל ברזיל (1865-1950) המייסד של מכון בוטאנטאן למחקר רפואי. נחשים אלה מגיעים לאורך 70–90 ס"מ בממוצע אך יכולים להגיע עד ל-140 ס"מ. כמו רוב האימתנים הנקבות כבדות יותר מהזכרים. עיצוב הקשקשים שלו טיפוסי עם רצועות שחורות ומוקפות מעט בקשקשים לבנים לאורך הגב ומספרם פוחת בקרבה לראש הנקי מרצועות שחורות. צבעו הוא ורדרד או צבע אדמה עד חום כהה. הראש ופלג הגוף התחתון לבנים. לנחש ה ישנם גומות החשות בחום הגוף של חיות אחרות - בעיקר של מיני מכרסמים שהם טרפו העיקרי. הם חיים ביערות גשם בדרום קולומביה, מזרח פרו, מזרח אקוודור, דרום ומזרח ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית, ברזיל וצפון בוליביה. נחש זה נחשב לארסי מאוד אף שלא ידועים מקרי מוות, בעיקר עקב חיותו רחוק ממגורי האדם. על אף זאת הילידים של מקום חיותו, בעיקר בקולומביה, מפחדים ממנו מאוד. גומצן אורוטו גומצן אימתן מדיה וקבצים בנושא גומצן ברזילי בוויקישיתוף גומצן ברזילי, באתר ITIS (באנגלית) גומצן ברזילי, באתר NCBI (באנגלית) גומצן ברזילי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גומצן ברזילי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גומצן ברזילי, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. גומצן ברזילי באתר הרשימה האדומה של IUCN
גומצן חניתי

גומצן חניתי (שם מדעי: Bothrops asper) הוא מין של צפע גדול החי ממקסיקו לאורך אמריקה המרכזית עד לצפונה של דרום אמריקה. מקור שמו הוא ראשו המוארך כמו חנית (יחסית לבני הסוג). מין זה נפוץ יחסית ליד אזורי מגורים אנושיים ולכן גורם להכשות ומקרי מוות שכיחים. משקלו של נחש זה עד 6 ק"ג ואורכו 1.2–1.8 מטרים (3.9–5.9 רגל) (ייתכן גם שפרטים מסוימים הגיעו לגודל 2.5 מטר) כשהנקבות כבדות יותר מהזכרים. הוא בעל רצועות עור שחורות ומוקפות באזורים לבנים שמתפשטות עד לאזור הראש שאיננו מוקף רצועות. הראש מעוגל ובעל גומות חישה באזור שבין העיניים לנחיריים. הלשון ארוכה ובצבע שחור. שאר הגוף בצבעים זית עד חום כהה ואף שחור. למין זה יש הרבה קשקשים כדי לשרוד באזורים יבשים בהם אין הרבה מים. מין זה ארסי וארסו גורם לפגיעה במערכת הדם והחיסון מה שמוביל לקרישת דם במהירות. עם זאת קיים נסיוב נגד ארס לארס הגומצן, והוא נפוץ כך שהמוכש יכול לשרוד אם הוא יגיע לבית החולים בזמן. הגומצן החניתי מחפש מזון ויוצא לצוד בעיקר בשעות החשיכה. הוא טורף ממארב שניזון ממכרסמים, עופות, זוחלים קטנים וצפרדעים בעיקר. הטרף מומת במהירות והנחש בולע את טרפו בשלמות. הוא נפוץ באזורי מחיה גבוהים ויבשים לעיתים. הוא נפוץ בהרים עד גובה 1,300 מטר, ביערות גשם, יערות עננים ויערות סבוכים וכן בסוואנות, ביצות ואף באזורי חופים טרופיים. גומצן אורוטו גומצן אימתן מדיה וקבצים בנושא גומצן חניתי בוויקישיתוף גומצן חניתי, באתר ITIS (באנגלית) גומצן חניתי, באתר NCBI (באנגלית) גומצן חניתי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גומצן חניתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גומצן חניתי, באתר GBIF (באנגלית) אימתן חניתי באתר tropicalherping גומצן חניתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
.ar

ar. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות התחום (באנגלית: Domain Name) של אתרי אינטרנט הרשומים בארגנטינה. הסיומת נרשמה בשנת 1987, ומנוהלת על ידי ארגון NIC Argentina. הרשמת אתר תחת הסיומת ar. לא מותרת לארגונים או אנשים מחוץ לארגנטינה. לעומת זאת, סיומות אינטרנט משניות פתוחות להרשמה לכולם, כל עוד ההרשמה מתבצעת בתוך ארגנטינה. להלן 8 סיומות האינטרנט המשניות בארגנטינה: com.ar. - חברות או אנשים המתגוררים בארגנטינה edu.ar. - מוסדות חינוך gov.ar. - גופים ממשלתיים int.ar. - גופים וארגונים בינלאומיים בארגנטינה mil.ar. - גופים צבאיים net.ar. - ספקי שירותי אינטרנט org.ar. - ארגונים ללא כוונת רווח tur.ar. - חברות תיירות וטיולים המורשות על ידי משרד התיירות הארגנטיני בנובמבר 2008, אושרה ההחלטה לשימוש באותיות מהאלפבית הלטיני בשמות תחום, וביניהן האותיות: ñ ,ç ,á ,é ,í ó ,ú ,ä ,ë ,ï ,ö, ו-ü. בנוסף, אושרה הסיומת gob.ar. עבור גופים ממשלתיים (gob הוא קיצור ל-"gobierno", ממשלה בספרדית). מדיה וקבצים בנושא .ar בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של .ar מידע על הסיומת ar. באתר IANA אתר ארגון NIC Argentina ".ar Domain Names". נבדק ב-2013-08-07. "NIC Argentina". נבדק ב-2013-07-28. "Aprueban la incorporación de la letra Ñ a los dominios argentinos en Internet". infobaeprofesional.com. אורכב מ-המקור ב-2009-02-06. נבדק ב-2008-12-15.
לשון-שור נגבית

לשון-שור נגבית (שם מדעי: Hormuzakia negevensis (Danin)‎) הוא צמח עשבוני רב-שנתי. הצמח הוא דו-מיני והפרח שלו בצבע כחול. הצמח גדל אך ורק בתחומי מדינת ישראל בשטח לא גדול באזור מישור ימין במרכז הנגב. הצמח התגלה על ידי אבינועם דנין בשנת 1994. הצמח מוגדר כצמח הנדיר ביותר בישראל מבין הצמחים האנדמיים והוא נמצא בסכנת הכחדה חמורה. כל אוכלוסייתו בעולם מונה עשרות בודדות של פרטים, ואלה מצויים על 1–2 דונם בדרום-מערב מישור ימין. עבודות פיתוח באזור לרבות סלילת קו הרכבת לאילת ותנועה של רכבים צבאיים מהווים סכנה להמשך קיומו של הצמח. נעשו ניסיונות להרבות את הצמח בעזרת מכון וולקני. פורח בחודשים פברואר עד מאי. לשון-שור נגבית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לשון-שור נגבית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה לשון-שור נגבית, באתר Tropicos (באנגלית) לשון-שור נגבית, באתר GBIF (באנגלית) לשון-שור נגבית, באתר The Plant List (באנגלית) לשון-שור נגבית, באתר IPNI (באנגלית) סיור להר הנגב באפריל 2007 - שנה גשומה – פרופ' אבינעם דנין לשון שור נגבית באתר הצמחים בסכנת הכחדה בישראל הרכבת לאילת הצילה פרח נדיר מהכחדה| – באתר nrg
ארון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ארון – רהיט אחסון ארון (להט"ב) – מושג המשמש כמטפורה לתיאור להט"בים שלא חשפו את הנטייה המינית או הזהות המגדרית שלהם אישים: כריסטין ארון – אתלטית צרפתייה קווינטון ארון – שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי רמון ארון – סוציולוג ופילוסוף צרפתי הרון אהרון אישים ששמם הפרטי הוא ארון
צביון לבן-רגליים

צביון לבן-רגליים (שם מדעי: Cephalophus crusalbum), הוא מין אנטילופה קטנה בסוג צביון שבתת-משפחת הצביונים החי במערב-מרכז אפריקה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1978 על ידי הזואולוג פיטר גרב. מין זה היה מסווג עד לא מכבר כתת-מין של צביון אוגילבי, בשם המדעי "Cephalophus ogilbyi crusalbum", לצד תת-המין (המוכר לפי כמה מיונים כמין נפרד) - צביון ברוק. לאחר סיווג חדשני של הפרסתנים בשנת 2011 על ידי קולין גרובס, הצביון לבן-הרגליים נחשב כמין נפרד, אך עדיין מוכר יותר כתת-מין של צביון אוגילבי. תפוצתו של צביון לבן-רגליים מופרדת מצביון אוגילבי, והוא נחשב במצב טוב יחסית לעומתו. צבע פרוותו של המין הוא זהוב בהיר עד אדמוני, והאזור האחורי כהה יותר מהקדמי; הצוואר והגחון אפרפרים. לאורך הגב יש פס רחב ושחור ברוחב של 6.0-2.5 ס"מ. הפס מתחיל בכתפיים ומסתיים בעכוז, כשלקראת הסוף הוא הופך לצר ביותר עד שמסתיים ברוחב של ס"מ אחד בעוקץ הזנב. הזנב ברובו בצבע זהוב-אדמדם עם פס שחרחר דקיק בחלקו העליון, ושערות לבנות בחלקו התחתון; הוא מסתיים בציצת שיער עגלגלה וזהובה עם שערות באורך של 7.5 ס"מ. הרגליים של מין זה ארוכות יחסית אפילו בחלק הקדמי, והחלק התחתון שלהם בצבע לבן-אפרפר או בוהק המהווה סימן היכר בולט של המין. הצבע הלבן מתרחב לעיתים לבית השחי ולשוקיים. על הרגליים הקדמיות יש רצועות בצבע חום כהה, ובין הפרסות העליונות לתחתונות יש כתם שחור. הגרון והסנטר בצבע בהיר בדומה לרגליים. הראש בצבע כתמתם בהיר עם שילוב של אפרפר, כשהמצח בצבע חום כהה עד ערמוני, והלוע כהה. מעל העיניים יש עצמות בולטות בצבע אגוז כהה שנראות כ"גבות". על האוזניים ישנם שערות שחורות דלילות בצדדים החיצוניים, והצד הפנימי שלהם לבנבן. הנקבות גדולות במעט מהזכרים במידות גוף. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, אך יש הבדל בולט באורכם. הקרניים של צביון לבן-רגליים הן הארוכות ביותר מתת-המינים של צביון אוגילבי. שאר מאפייני גופו דומים לצביון אוגילבי. מידות גוף של צביון לבן-רגליים: גובה הכתפיים: כ-55 ס"מ. אורך הראש והגוף: 104-96 ס"מ. תועדו גם פרטים באורך של 145 ס"מ. אורך קרני הזכר: 10.9-8.7 ס"מ. אורך קרני הנקבה: כ-5 ס"מ. אורך הזנב: 16-13 ס"מ. משקל: עד 20 ק"ג. צביון לבן-רגליים אנדמי למערב-מרכז אפריקה בעיקר בגבון ובאופן פחות ברפובליקה של קונגו. הוא מצוי במחוזות גבון הבאים: אסטואר, מויין-אוגוב, נגונייה, אוגובה-איבינדו, אואוגה-לולו, ואוגובה-מריטימה. בקונגו הוא מצוי במחוזות: קובט מערב וסאנגה. בית הגידול של המין הוא יער גשם טרופי-משווני, לרוב עם חופת יער סגורה. האקולוגיה שלו דומה לצביון אוגילבי. צביון לבן-רגליים מסווג על ידי IUCN במצב השימור "קרוב לסיכון" (NT), בשל היותו עדיין נפוץ למדי בטווח ההיסטורי שלו, עם מגמת אוכלוסייה יציבה. הוא נמצא תחת איום פחות יותר משני תת-המינים האחרים של צביון אוגילבי, וכנראה ימשיך להיות קיים במספרים משמעותיים כל עוד הטווח של תפוצתו מיושב בדלילות על ידי בני אדם. עם כל זאת, התפשטות של יישובים בגבון וקונגו עשויה בסופו של דבר להפחית את מספריו ולהגביל אותו לאזורים מוגנים, כפארק הלאומי גמבה או הפארק הלאומי לופה ולהכללתו בקטגוריה מאוימת. מידע מפורט יותר על האנטומיה והאקולוגיה של המין, ניתן לראות בערך על צביון אוגילבי. צביון לבן-רגליים, באתר GBIF (באנגלית)
ערלה

האם התכוונתם ל... עורלה – מעין קפל עור בקצה הפין, שיש הנוהגים לכרתו בתהליך בשם מילה איסור ערלה באילנות - מהמצוות התלויות בארץ מסכת ערלה – ממסכתות סדר זרעים
ז'אן שטרן

לאון אנטואן ז'אן שטרן (בצרפתית: Léon Antoine Jean Stern; 19 בפברואר 1875 – 15 בדצמבר 1962) היה סייף יהודי-צרפתי, אלוף אולימפי בדקר. שטרן נולד בפריז, בן של בנקאי, לואיס שטרן (1900-1844) ונכדו של אנטואן ג'קוב שטרן. בשנת 1904 נישא לקלוד למבר בתם של הברון לאון למבר (צר') והברונית זואי לוסי בטי דה רוטשילד (צר'). באולימפיאדת לונדון (1908) זכה שטרן במדליית זהב בתחרות בדקר קבוצתי, לפני בריטניה ובלגיה, לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות עם קבוצתו נגד דנמרק. בשורות הנבחרות הזוכות במדליות סייפו שלושה סייפים יהודים: בנבחרת צרפת אלכסנדר ליפמן, בנבחרת בריטניה אדגר זליגמן ובנבחרת בלגיה פאול אנספך. בתחרות בדקר אישי הוא סיים במקום תשיעי. ז'אן שטרן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ז'אן שטרן, באתר olympedia.org
פיפה מצויה

פיפה מצויה המכונה גם קרפדת סורינאם (שם מדעי: Pipa pipa) היא מין של צפרדע החיה בנהרות ובביצות באמריקה הדרומית. צפרדע זו היא מין שטוח של קרפדה - מה שעוזר להסוואתה כעלה צף במים. היא חיה בביצות, אדמות לחות וג'ונגלים באמריקה הדרומית בסורינאם (כפי ששמה מרמז), ברזיל, בוליביה, אקוודור, קולומביה, גיאנה הצרפתית, גיאנה, פרו, טרינידד וטובגו וונצואלה. אורכה של קרפדה זו 10-13 ס"מ ואף יותר. היא שטוחה מאוד, צבעה חום והמראה שלה דומה לעלה. הרגליים צפופות, מופרדות אחת מהשנייה בקרומי עור. לצפרדעים אלה יש קרומים חיצוניים, ואין להם שיניים או לשון. הקפדה טורפת הניזונה מחרקי מים, תולעים, דגים קטנים ומזון דומה. היא מסתווה באמצעות השתטחות על קרקע הביצה וכשטרף מתקרב מזנקת אליו ובעזרת ידיה מקרבת אותו לפיה ובולעת במהירות. קרפדה זו ידועה בכך שהיא מגדלת את הצאצאים ברקמת עור על גבה, כך הם בטוחים עד לבקיעתם מהביצים כצפרדעים בוגרות. הפיפה המצויה לא קרובה לסכנת הכחדה. מדיה וקבצים בנושא פיפה מצויה בוויקישיתוף פיפה מצויה, באתר ITIS (באנגלית) פיפה מצויה, באתר NCBI (באנגלית) פיפה מצויה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פיפה מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פיפה מצויה, באתר GBIF (באנגלית) פיפה מצויה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיפה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
צפרדע חץ זהובה

צפרדע חץ זהובה (שם מדעי: Phyllobates terribilis; משמעות השם המדעי: "מטפס עצים קטלני") היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים, המכונות גם צפרדעי חץ הרעל על שם רעלם החזק ששימש את האינדיאנים במשיחת חצים מורעלים. צפרדע זו אנדמית לחופי האוקיינוס השקט של קולומביה. צפרדע זו היא המין בעל הרעלן הקטלני ביותר במשפחתה ואחת מהחיות הרעילות הקטלניות ביותר בעולם. הצפרדע בעלת צבעים זהובים. היא בעלת גוף קטן שאורכו 55 מ"מ בממוצע. רגליה הארוכות עוזרות לה לקפץ ומצוידות בכריות לאחיזה המאפשרות טיפוס על צמחים. יש לה שיניים קטנות בלסתה. הצפרדע פעילה בשעות היום ומבלה רוב זמנה על צמחייה בקרקע היער. בניגוד לרוב הצפרדעים חיה בחבורות של 2–6 פרטים. צפרדעים אלו ניזונות מחרקי יער שונים כמו נמלים, טרמיטים וחיפושיות, שחלקם רעילים. הצפרדע משתמשת בארס של החרקים על מנת להפוך בעצמה לרעילה ומסוכנת לאויביה. הצפרדע חיה בטבע רק בחופי האוקיינוס השקט של קולומביה, בעיקר ביערות גשם לחים. לצפרדע שלושה מופעים: ירוק מנטה: גוון המופיע בקרב רוב הצפרדעים בשבי. עשוי להיות אף בהיר יותר. צהוב: גוון הנע בין צהוב בהיר לצבע זהב. ייתכן שצפרדעים אלו שייכות למין Phyllobates bicolor. כתום: צפרדעים בגוון זה נדירות יחסית. צבען נע בין כתום מתכתי לכתום-צהוב. מדיה וקבצים בנושא צפרדע חץ זהובה בוויקישיתוף צפרדע חץ זהובה, באתר ITIS (באנגלית) צפרדע חץ זהובה, באתר NCBI (באנגלית) צפרדע חץ זהובה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפרדע חץ זהובה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צפרדע חץ זהובה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפרדע חץ זהובה, באתר GBIF (באנגלית) צפרדע חץ זהובה באתר joshsfrogs צפרדע חץ זהובה באתר הרשימה האדומה של IUCN