laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדלן

אדלן (בהונגרית: Edelény) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן, צפון הונגריה. באזור אדלן נמצאו כלים מהתקופה הפלאוליתית. אדלן מוזכרת במקורות מהמאה ה-13. הכפר בורשוד שסופח אליה במאה ה-20 מוזכר במקורות מהמאה ה-12 כמקום מושבה של קהילה שהשתייכה לאציל מקומי, בעל טירה. במהלך כיבוש הונגריה על ידי העות'מאנים ננטשה העיירה מספר פעמים. בתחילת המאה ה-18 נבנה ארמון בסגנון בארוק שנשמר עד היום ומהווה אטרקציה חשובה למבקרי האזור. במאה ה-19 עלתה חשיבותה של התעשייה בעיירה, ובשנת 1838 הוקם בה מפעל סוכר ונפתח בה מכרה פחם. בשנת 1986 קיבלה אדלן מעמד של עיר. סלובקיה מולדבה נאד בודוו, סלובקיה גרמניה באד זוברנהיים, גרמניה שווייץ Worb, שווייץ פולין Siewierz, פולין בינואר 1941 נמנו באדלן 260 תושבים יהודים מתוך כ-3,000 תושבי העיירה, רובם אורתודוקסים. בשנת 1942 גויסו גברים יהודים רבים מהעיירה לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי ורובם נספו באוקראינה. הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב־19 במרץ 1944. במאי יצאה פקודה הונגרית להקים גטו בעיירה ובגטו רוכזו כ-500 יהודים. ביוני גורשו לאושוויץ רוב יהודי העיירה. אדלן בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 131 אֶדאֶלאֵן' (עדעלין), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 9. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא אדלן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדלן "אדלן", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת אדלן (עדעליין) לפני 1944 –- מתוך אתר הקהילות של JewishGen (באנגלית) אדלן (Edelény), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אדלין (הונגריה), דף שער בספרייה הלאומית מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
לינוקס (אסטרואיד)

לינוקס (שם מלא: 9885 לינוקס; באנגלית: Linux 9885) הוא שמו הרשמי של האסטרואיד בחגורת האסטרואידים, שהתגלה ב-12 באוקטובר 1994, במסגרת מיזם מיפוי כוכבי הלכת המינוריים Spacewatch, באוניברסיטת אריזונה. האסטרואיד נקרא על שם ליבת מערכת ההפעלה לינוקס, ושמותיו המשניים הם "1985 CT2" ו-"1994 TM14". על האסטרואיד באתר נאס"א על האסטרואיד בבסיס הנתונים האינטרנטי JPL Small-Body Database ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמונת עתיך

אֱמוּנַת עִתֶּיךָ הוא רבעון היוצא לאור החל משנת 1985 על ידי מכון התורה והארץ, כפר דרום - אשקלון. ב-27 שנותיו הראשונות התמקד כתב העת בתחום של מצוות התלויות בארץ כמו שביעית, ערלה, נטע רבעי, תרומות ומעשרות וכו'. משנת 2012 הורחבו נושאי כתב העת למחקר תורני בתחומים רבים. כתב העת 'אמונת עתיך' נקרא על שם הפסוק ”וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת יִרְאַת ה' הִיא אוֹצָרוֹ”, ועל פי דרשת ריש לקיש "אמונת עתיך" זהו סדר זרעים "שמאמין בחי העולמים וזורע". כתב העת שם לו למטרה לברר וללבן את הנושא הרחב של מצוות התלויות בארץ. המאמרים שמתפרסמים בו הם מאמרים תורניים ומדעיים, הן במבחינת תוכן הכתיבה והן מבחינת צורת הכתיבה. מלבד מאמרים תורניים מובאות בחוברות גם סקירות מקצועיות מאנשי מדע ומאגרונומים. עורך כתב העת הוא הרב יואל פרידמן. חברי המערכת, נכון לתשפ"ד, הם הרבנים יהודה הלוי עמיחי, יצחק דביר, אריה כץ, שלמה אישון, חיים בלוך, אריאל בראלי, תומר בן-צבי, עזריה אריאל ומרדכי הלפרין. החל מגיליון 95 (ניסן תשע"ב, 2012) החוברת מהווה במה למחקר תורני המשלב תורה ומדע בתחומים רבים, כמו פוריות, כשרות, משפט, וטכנולוגיה, ממכונים שחרתו על דגלם שילוב של תורה ומדע, ויישום של ההלכה במציאות המודרנית, נוסף על מכון התורה והארץ הוותיק. בין מכונים אלה: מכון פועה, מכון כת"ר, מכון צומת, כושרות, מכון משפטי ארץ, מכון המקדש, מכון שלזינגר, חותם, הליכות עם ישראל, משפט לעם, מרכז תורה ומדינה. דף כתב העת, ומפתח מאמרים, באתר מכון התורה והארץ גליונות 89–123 של אמונת עתיך, כקובצי PDF, באתר מכון התורה והארץ מאמרי גליונות 95 ואילך בספריית אסיף, ממופתחים לפי נושאים ומחברים חלק ממאמרי כתב העת בטקסט מלא, באתר דעת מאמרי כתב העת אמונת עתיך באתר רמבי"ש הרב שי סימינובסקי, יהדות: אמונת עיתך, באתר ערוץ 7, 25 ביוני 2012 ספר ישעיהו, פרק ל"ג, פסוק ו' על פי תוספות, מסכת שבת, דף ל"א, עמוד א'
הצבא הארמני הסודי לשחרור ארמניה

הצבא הארמני הסודי לשחרור ארמניה (בראשי תיבות נפוצים ASALA באנגלית: Armenian Secret Army for the Liberation of Armenia, בארמנית: Հայաստանի Ազատագրութեան Հայ Գաղտնի Բանակ) הוא הזרוע הצבאית של ארגון המחתרת הארמני (ה-PKK הארמני), שפעל משנת 1975 עד שלהי שנות ה-90. המחתרת הארמנית הייתה בעלת אידאולוגיה לאומנית ארמנית ומטרותיה היו לחייב את ממשלת טורקיה להכיר בפומבי ברצח העם הארמני, לשלם פיצויים ולוותר על שטח המולדת הארמנית. כאשר בפועל, המטרה העיקרית של הזרוע הייתה להקים מחדש את ארמניה ההיסטורית בשטחי מזרח טורקיה וארמניה הסובייטית. אותם שטחים שהובטחו לארמנים בהסכם סוור אך לא אושררו על ידי הממשל האמריקאי ובוטלו בהסכם לוזאן. הארגון הוכר במדינות רבות כארגון טרור, לדוגמה, ארצות הברית הכירה בASALA כארגון טרור בשנת 1980. 46 אנשים נהרגו ו-299 נפצעו כתוצאה מהפיגועים וההתנקשויות של ה-ASALA, אשר תקף בעיקר דיפלומטים טורקיים ובני משפחותיהם. הארגון קיבל תמיכה חשאית מהפזורות הארמניות בארצות הברית ואירופה. הארגון סבל משסעים פנימיים רבים, במיוחד לאחר ניסיון החיסול הכושל של השגריר הטורקי בהונגריה ב-1991. מאז ועד היום הארגון חדל מפעולותיו המיליטנטיות. רפובליקת ארמניה U.S. Department of State. "Appendix B". Patterns of Global Terrorism Report - 1996 John E. Jessup. An encyclopedic dictionary of conflict and conflict resolution, 1945—1996. Greenwood Publishing Group, 1998. ISBN 0-313-28112-2, ISBN 978-0-313-28112-9, p. 39 United States Department of State. Patterns of Global Terrorism Report: 1989, p 57
פנטזיה של מדינה

פנטזיה של מדינה: תצלומי חיילות צה"ל וארוטיזציה של המיליטריזם האזרחי בישראל הוא ספר עיון ישראלי משנת 2012 שנכתב על ידי ד"ר ללימודי מגדר חוה ברונפלד שטיין. הספר יצא ב"הסדרה לחקר ישראל-חברה, תרבות והיסטוריה" של הוצאת רסלינג. הספר מחולק ל-6 פרקים, אחרית דבר, ומבוא, ובהם בוחנת ברונפלד שטיין תהליכים של ארוטיזציה ושימוש בגוף הנשי וביחסים שבינו לבינה על ידי מנגנוני המיליטריזם האזרחי בישראל. ברונפלד שטיין מתמקדת בצילומי חיילות ומתייחסת אליהם כגשר חזותי או כקיצור דרך ויזואלי עבור אותו עונג חזותי. במהלך הספר טובעת ברונפלד שטיין מונח חדש בשם "מיליטריזם ארוטי" שהוא כהגדרתה נגזרת מתוך המיליטריזם האזרחי. הספר, באתר ההוצאה גלעד מלצר, פנטזיה של מדינה: מה עושים הבנים במגורי הבנות, באתר הארץ, 15 בינואר 2013 בילי מוסקונה, סמל סקס, באתר nrg
קונסטנטין בסקוב

קונסטנטין איוואנוביץ' בסקוב (רוסית: Константин Иванович Бесков);‏ 18 בנובמבר 1920, מוסקבה - 6 במאי 2006) היה כדורגלן סובייטי ששיחק בעמדת החלוץ/שחקן כנף. לאחר סיום הקריירה כשחקן, בסקוב היה מאמן מספר מועדוני כדורגל סובייטים ונבחרת ברית המועצות. בסקוב החל לשחק כדורגל בשנת 1926 ושיחק בקבוצות ילדים. בשנת 1937 הוא החל לשחק בקבוצת מטאלורג (מוסקבה) שאז השתתפה במשחקי ליגת העל הסובייטית. בשנת 1940 בסקוב גויס למשמר הגבול ובשנת 1941 נכלל בסגל של קבוצת דינמו מוסקבה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא האדום ביחידה שהייתה מוצבת במוסקבה. בשנת 1944 עם חידוש משחקי הליגה בסקוב חזר לשחק. בסקוב היה בסגל דינמו מוסקבה שזכה באליפות בשנת 1945 וב-1949. בנובמבר 1945 הוא השתתף במשחקי קבוצתו באנגליה והבקיע 5 שערים ב-4 משחקים. בשנת 1952 בסקוב השתתף באולימפיאדת הלסינקי. במשחק הגמל הנבחרת הסובייטית הפסידה ליוגוסלביה. כתוצאה מכך, הממשל פיזר את הנבחרת ומבסקוב נלקח תואר אמן ספורט מצטיין (הוחזר בשנת 1953). בשנת 1954 בסקוב סיים הופעות כשחקן ולאחר סיום הלימודים החל לאמן. בשנים 1954–1955 בסקוב היה מאמן ראשי של טורפדו מוסקבה. בתקופה זו הוא קלט בקבוצה את ואלרי וורונין שהפך לכוכב הקבוצה אך הוציא מהסגל שחקנים ותיקים רבים. כתוצאה מכך היו בעיות עם אוהדי וספונסורים של הקבוצה. החל משנת 1957 בסקוב אימן קבוצות ילדים. בשנים 1960–1962 בסקוב היה מאמן של צסק"א מוסקבה הקבוצה פעמיים הגיע למקום ה-4 אך לא זכתה במדליות. בשנים 1963–1964 בסקוב היה מאמן של נבחרת ברית המועצות. בשנת 1964 הנבחרת הגיעה למשחק הגמר של אליפות אירופה אך הפסידה לספרד. ניקיטה חרושצ'וב בהתערב אישית ובסקוב פוטר מהתפקיד. במשך שנתיים בסקוב היה מאמן של קבוצת זריה (לוגנסק) שאז שיחקה בליגת משנה של אליפות ברית המועצות. בשנת 1967 בסקוב חזר לאמן את דינמו מוסקבה. במשך 5 שנים שהוא אימן את הקבוצה היא פעמים זכתה במקום השני באליפות ברית המועצות, פעמיים זכתה בגביע ברית המועצות בכדורגל ובשנת 1972 הגיעה למשחק הגמר במפעל אירופאי. בשנת 1976 בסקוב החל לאמן את קבוצת ספרטק מוסקבה שירדה לליגת משנה. בסקוב הצליח להחזיר את הקבוצה לליגת העל ובשנת 1979 הקבוצה זכתה באליפות ברית המועצות בכדורגל. עד לשנת 1987 הקבוצה זכתה עוד פעם באליפות, 5 פעמים הגיע למקום השני ופעמים למקום השלישי. במקביל, בשנים 1979–1982 בסקוב היה גם מאמן הנבחרת. בתקופה זו הנבחרת זכתה במקום השליש באולימפיאדה שנת 1980 והגיע לאליפות העולם בספרד בשנת 1982. ההופעה באליפות לא הייתה מוצלחת ובסקוב פוטר מתפקיד מאמן הנבחרת. בשנת 1988 ספרטק הגיע באליפות ברית המועצות רק למקום הרביעי ובסקוב פוטר. בשנת 1993 בסקוב חזר לאמן קבוצה בליגת העל - דינמו מוסקבה. בשנת 1994 היא הגיע למקום הנשי ובשנת 1995 זכתה בגביעה המדינה. בשנת 1995 בסקוב סיים את לאמן קבוצות כדורגל. עבור ההישגים בקידום הכדורגל הסובייטי לבסקוב הוענק עיטר לנין ועיטורים נוספים. מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין בסקוב בוויקישיתוף קונסטנטין בסקוב, באתר Transfermarkt קונסטנטין בסקוב, באתר National Football Teams קונסטנטין בסקוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt קורות חיים מפורטים (ברוסית) קונסטנטין בסקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קלארין

קלארין (בספרדית: Clarín; בעברית: ביוגל) הוא עיתון יומי היוצא לאור בארגנטינה בשפה הספרדית בבעלות קבוצת קלארין. העיתון נוסד ב-28 באוגוסט 1945 על ידי רוברטו נובל ומאז 1969 מנהלת אותו אלמנתו ארנסטינה הררה דה נובל. העיתון מזוהה עם המרכז הפוליטי במדינה. העיתון מופץ בכ-500,000 עותקים בכל רחבי ארגנטינה ובכך נחשב לעיתון הנפוץ ביותר במדינה. הוא נחשב לאחד ממובילי הדעה בעיתונות בדרום אמריקה. הגרסה המקוונת של העיתון היא הנפוצה ביותר בקרב דוברי הספרדית בדרום אמריקה. מדיה וקבצים בנושא קלארין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלארין (בספרדית) קלארין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קלארין, ביישום טלגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים ובנושא ארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכון סימן לינוקס

מכון סימן לינוקס (באנגלית: Linux Mark Institute ובקיצור LMI) הוא מלכ"ר המנהל מטעם לינוס טורבלדס את הסימן המסחרי של לינוקס, לתוכנות המשתמשות בליבת לינוקס, לתוכנות המבוססות על תוכנות הקיימות בלינוקס הן ביישום והן בתיעוד. הסימן המסחרי לינוקס נמצא בבעלות לינוס טורבאלדס בארצות הברית, גרמניה, האיחוד האירופי ויפן לתוכנת מערכת הפעלה של מחשב, כדי להקל על שימוש במחשב וביישום. הקצאת הסימן המסחרי לטורבאלדס התרחשה לאחר שעורך הדין ויליאם ר. דל קרוצ'ה, החל בשנת 1996 לשלוח מכתבי דרישת תמלוגים למפיצי לינוקס שונים, בטענה לבעלות על הסימן מסחרי לינוקס, אשר רשם אותו באוגוסט 1994. המפיצים יחד עתרו נגד הקצאת הסימן המסחרי ודרשו לרשום אותו מחדש על שם לינוס טורבאלדס, והמהלך צלח בסופו של דבר. בתחילה המכון חייב בתשלום סמלי עבור שימוש בשם לינוקס, בדומה לסימני מסחר אחרים, אבל מאוחר יותר שונתה המדיניות לטובת המשתמשים, ומאז הסימן חופשי, ללא הגבלת זמן, ברחבי העולם. אתר האינטרנט הרשמי של מכון סימן לינוקס (באנגלית) רישום הסימן המסחרי "לינוקס" בארצות הברית ציר הזמן של לינוקס, באתר Linux Journal Linus gets tough on Linux trademark Linux Trademark Institute ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נולסוי

נולסוי (בפארואזית: Nólsoy ) הוא אי במרכז איי פארו. נולסוי ממוקם מזרחית לאי סטריימוי בו נמצאת הבירה טורסהאבן. באי נמצא יישוב אחד בשם "נולסוי", המצוי על חצי האי "סטונגין" בצפונו של האי. באי נמצא הר הנקרא "הוגיוגג'" שגובה פסגתו (המכונה "אגג'ארקלטור") 371 מטרים מעל פני הים (נולסוי הוא הנמוך באיי פארו). בדרום האי מצויים שני חצאי אי - אוקנאסטאנגי בדרום מזרח האי, ובורואן בדרום - ובקצה כול אחד מהם מצוי מגדלור שנבנה במאה ה-19 על ידי מבריחים על מנת לסייע בידם להתחמק מהמכשולים הימיים שבקרבת האי. מדיה וקבצים בנושא נולסוי בוויקישיתוף
אודרי דה ווס

אודרי דה ווס (באנגלית: Audrey de Vos‏; 24 בינואר 1900 – 7 במאי 1983) הייתה מורה אנגלייה לבלט אשר לימדה בלונדון במשך כ-40 שנה, בעלת גישה חדשנית בתחום הוראת הבלט. בהיותה כבת 15 החלה ללמד בלט בלונדון, עיר הולדתה. החל משנת 1930 היא לימדה בסטודיו משלה. היא הייתה תלמידתם של סרפימה אסטפייבה ולברנטי נוביקוב. בתחילת המאה העשרים עבדה גם עם בלט רוס (Ballet Russ de Monte Carlo). בתקופת מלחמת העולם השנייה נאלצה להפסיק ללמד והייתה לנהגת אמבולנס. גישתה להוראת הבלט הייתה שונה מדרך ההוראה המקובלת באותה תקופה, והיא נחשבה למהפכנית. הרעיון שהוביל אותה היה, שאין מי שאינו יכול לרקוד בלט. כל דבר אפשרי, אך יש לצאת מנקודת המוצא של היכולות או המגבלות של התלמיד, וליישם את הטכניקה לפי המצב האישי של כל אדם. לא היה לה עניין להביא את הרקדן להתאים עצמו לרעיונות שלה, אלא לחשוב מנקודת המבט שלו, כיצד יוכל ליישם את הבלט הקלאסי לטובתו ולהתקדמותו האישית. כל תלמיד קיבל תיקונים אישיים ושונים באופיים, והערות לפי צרכיו המידיים. ולאורך שנות הלימוד התחלפו הערותיה והתיקונים שהציעה, לאור התקדמותו של הרקדן. אודרי דה ווס סלדה מהמונח "שיטה" (Method), וטענה שההוראה חייבת להיות תהליך מתמשך של השתנות והתפתחות, לפי צורך אינדיבידואלי של הרוקד. היא דימתה את הגוף לתזמורת על חלקיה השונים, והוואריאציות המופקות ממנו הן בעלות עוצמות שונות בשרירים ובאופן ההבעה. היא שילבה במערכת ההוראה שלה גם שיעורי מחול מודרני, שיצרה ולימדה, כדי לגוון ולהעשיר את איכויות הרקדן/תלמיד. דרכה המיוחדת של דה ווס אפשרה לתלמידים בעלי מוגבלויות פיזיות, להגיע לביצועים ברמה גבוהה של הטכניקה, מתוך כוח רצון עז ואמונה ביכולתם. תלמידים שנפלטו מבתי-ספר ממוסדים לבלט, בשל היותם גבוהים מדי, שמנים מדי, או בלתי "מתאימים" במובנים אחרים, מצאו את דרכם אל דה ווס, שם הגיעו להישגים מרשימים ביותר. השיעורים התבססו על בעיה מסוימת שיש צורך לעבוד עליה, בתוך הסדר הקבוע והמסורתי של תרגילי הבלט. הייחוד של תרגילים שבנתה, יחד עם תיקונים והנחיות ביצוע ספציפיות לכל רקדן ורקדנית, העלו את היכולת וההבנה של תלמידיה לרמה גבוהה. תלמידיה נקלטו בלהקות בעלות סגנונות שונים, וחלק כסולנים בלהקות ידועות כגון בריל גריי (Beryl Grey) מלהקת הסדלרס וויילס (Saddlers wales), דורין ויילס (Doreen Wells), איבון קרטייה (Yvonne Cartier), דייוויד ווהן (David Vaughan), מגי בלק (Maggie Black) ועוד. תלמידיה הישראלים היו דומי רייטר סופר, אמירה מרוז, דינה שמואלי חינקיס ודליה אלטמן. Audrey De Vos, 1900-1983 Jessica Zeller, Teaching through Time: Tracing Ballet's Pedagogical Lineage in the Work of Maggie Black, Journal Dance Chronicle, 19 Feb 2009 (באנגלית) BALLET The amazing archive of AUDREY DE VOS in two slip cases letters galore etc (באנגלית) Audrey de Vos: A unique teacher – and her legacy. באתר danceuk Audrey De Vos, באתר Oxford Reference (באנגלית) BALLET The amazing archive of AUDREY DE VOS in two slip cases letters galore etc (באנגלית) Elusive Garden "Domy Reiter Soffer dedicated his Elusive Garden to British teacher, Audrey de Vos
בית הקלפים (סדרה בריטית)

בית הקלפים (באנגלית: House of Cards) היא מיני-סדרת דרמה-פוליטית בריטית ששודרה ב-BBC בשנות ה-90, המבוססת על ספרו של מייקל דובס, חבר המפלגה השמרנית. עלילת הסדרה עוקבת אחר פרנסיס ארקרט, מצליף המפלגה השמרנית בפרלמנט של בריטניה, פוליטיקאי ממולח וחסר מעצורים. מאפיין בולט של הסדרה הוא שבירת הקיר הרביעי שמתבצעת על ידי הגיבור בגילומו של איאן ריצ'רדסון, שזכה על תפקידו בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר. העונה הראשונה שודרה בסוף 1990 וזכתה לשתי סדרות המשך: "שלום אדוני המלך" (במקור: "To Play the King") ששודרה ב-1993 ו"הפוסק האחרון" (במקור: "The Final Cut") ששודרה ב-1995. הסדרות זיכו את מפיקיהן בפרס פיבודי למצוינות טלוויזיונית ב-1996. סדרה אמריקאית בעלת שם זהה, פותחה על בסיס הסדרה הבריטית והחלה להיות משודרת ב-2013. פרנסיס ארקרט הוא חבר בפרלמנט הבריטי המכהן כמצליף המפלגה השמרנית. ארקרט הוא טיפוס אריסטוקרטי ומתנשא, בן למשפחה גאלו-סקוטית במקור (כפי שמעיד השם) ש"הגיעה דרומה עם ג'יימס הראשון". לאחר סיום כהונתה של מרגרט תאצ'ר ומינויו של הנרי קולינגרידג' לראש הממשלה, מצפה ארקרט להתמנות לשר הפנים בקבינט של קולינגרידג', אך מתאכזב שהרפורמות שמציע נדחות והוא לא ממונה לשר. בתמיכת אשתו (דיאן פלטשר), הוא יוצא למסע נקמה שמטרתו להתמנות בעצמו לראש הממשלה. תוך שימוש במניפולציות, תככים פוליטיים, מידע רגיש שצבר במסגרת תפקידו כמצליף המפלגה, ניצול אנשי מפלגה סוררים וסחיטתם, הוא מוביל להתפטרותו של קולינגרידג', לפגיעה במתמודדים האחרים מטעם המפלגה על התפקיד, עד למינויו כראש הממשלה. ארקרט לא בוחל בשום אמצעי ובדרך אף הורג את רוג'ר אוניל, איש יחסי הציבור של המפלגה, נרקומן אותו סחט, ורוצח את מאטי (סוזאנה הרקר), עיתונאית צעירה אותה ניצל להדלפות וניהל עמה רומן עד שהחלה לחשוד בו. במיני סדרה השנייה (To Play the King) מכהן ארקרט כראש ממשלה, והוא מתמודד בזירה הפוליטית מול מלכה החדש של הממלכה המאוחדת (מייקל קיצ'ן) הדוגל במדיניות כלכלית סוציאליסטית. בעונה זו מנצל ארקרט יועצת פוליטית צעירה ולא בוחל בשימוש באלימות ובפגיעה במי שפועל נגדו. בסיום העונה נבחר בשנית לראשות הממשלה ומביא להתפטרותו של המלך. במיני סדרה השלישית (The Final Cut) מוטיב המוות מקבל מקום בולט. העונה נפתחת בחיסולה של כלבת הציד הנאמנה והזקנה על ידי ארקרט, כרמז לבאות, ובסצנה הבאה עדים להלווייתה של מרגרט תאצ'ר. ארקרט שואף להטביע את חותמו כראש ממשלה בממלכה המאוחדת ובאירופה כולה ולהתעלות על תאצ'ר. במהלך העונה הוא מתמודד עם עברו כקצין בצבא הבריטי בקפריסין ופשעי מלחמה שביצע על רקע משא ומתן להסכמי שלום בין קפריסין לטורקיה וקפריסין הצפונית. הוא מתעמת עם שר החוץ שלו, ומאמץ לקרבתו פוליטיקאית שאפתנית שהיא גם המאהבת של יריבו. במקביל, כאשר הפופולריות שלו יורדת הוא מחרחר מלחמה מחודשת בקפריסין בתקווה שתהייה עבורו מה שהייתה מלחמת פוקלנד לתאצ'ר, אך הדבר מסתיים בפיאסקו, טבח בילדות ואסון תקשורתי. כשמעמדו צונח נוטשים אותו אנשי אמונו זה אחר זה. רעייתו דואגת להוציא לפועל את המעשה היחיד שיתרום להאדרת שמו ומארגנת התנקשות בחייו. "בית הקלפים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בית הקלפים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הודעת הזכייה, באתר פרס פיבודי (באנגלית)
יעקב עציון

יעקב עציון (צסיס) (פברואר 1927 – 22 בספטמבר 1984) היה מפקד שייטת 13 בשנים 1951–1953. עציון נולד בשם יעקב צסיס בברית המועצות, בנם של חוה ויצחק צסיס, מורה. בגיל שש עלה לארץ ישראל עם הוריו. משפחתו התגוררה בירושלים והוא למד בבית הספר תחכמוני בעיר. כעבור זמן קצר עבר עם משפחתו לנהלל, שם שימש אביו מורה ומנהל בית הספר (בהמשך היה מייסד בית הספר הממלכתי בטבעון). עם סיום לימודיו בנהלל עבר בגפו לחיפה, שם למד בבית הספר הימי שהיה בחצר הטכניון בשכונת הדר הכרמל. לאחר מכן התגייס לפלי"ם, ונשלח למחנה אימונים בקיבוץ מעברות. עם סיום הכשרתו במעברות הצטרף לצי הסוחר ושימש איש קשר של המוסד לעלייה ב'. עסק בהורדת עולים לחופי הארץ ובהברחת יהודים שהיו מבוקשים על ידי הבריטים. הוא פעל בנמלי צפון אפריקה, אירופה, סוריה ולבנון. לאחר מכן שב לארץ וסיים קורס מ"כים בג'וערה, וקורס מפקדים בסידני עלי. בפרוץ מלחמת העצמאות עלה לירושלים עם חבריו לפלי"ם, והצטרף ללוחמי הגדוד הרביעי. לחם ונפצע בקרבות על הדרך לירושלים ובקרבות בתוך העיר. בקרב על גבעת הרדאר נפצע קשה, ועם פתיחת הדרך לשפלה הועבר לצפון הארץ להחלמה ולאחר שהחלים חזר לשירות. לאחר קום המדינה והקמת צה"ל היה ממקימי חיל הים וממפקדיו הראשונים. בין תפקידיו היה מפקד שייטת 13, ראש מחלקת כח אדם, מקים ומפקד שייטת הטרפדות (היה אחראי על העברת סירות הטורפדו לאילת), מפקד זירת (מז"ר) ים סוף (זי"ס) במבצע קדש. לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת סגן-אלוף התיישב בקריית טבעון ועבד בחברת "אבן וסיד" כמנהל מחלקת הציוד המכני, ולאחר מכן בניהול אזור מרכז ודרום בחברה. בשנת 1984 נפטר לאחר שלקה בסרטן. נקבר בבית העלמין גבעת שאול בירושלים. יעקב היה נשוי לימימה ואב לשלושה בנים. אבנר, אחד מהם, הלך בעקבות אביו. הוא התגייס לשייטת 13 בשנת 1969 ובשנת 1972, נהרג בתאונת אימונים בשייטת. יעקב עציון, באתר הפלמ"ח יצחק צסיס, דבר, מודעת אבל, 10 ביוני 1956 ד., לזכר נעדרים: יצחק צסיס, דבר, 15 באוקטובר 1956 יעקב עציון, מעריב, מודעת אבל, 9 בספטמבר 1985 סמל ראשון אבנר נרי עציון ז"ל, באתר עמותת העטלף
מייקל בוראווי

מייקל בוראווי (באנגלית: Michael Burawoy; נולד ב-15 ביוני 1947) הוא סוציולוג אנגלי-אמריקאי מאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, המכהן מאז 2010 כנשיא האגודה הסוציולוגית הבינלאומית (ISA). אביו עזב את האימפריה הרוסית בשנת 1905 ועבר לגרמניה בה הוא הכיר את אשתו, ילידת ריגה. בשנת 1933 הם עזבו לאנגליה, בה נולד. הוא סיים את התואר הראשון באוניברסיטת קיימברידג' ואחר נסע להמשך לימודים לאפריקה. החל מסוף שנות ה-70 התבסס כאחד מהקולות הבולטים בסוציולוגיה מרקסיסטית, סוציולוגיה של עבודה ומתודולוגיה אתנוגרפית. בשנים האחרונות פעל לקידום הסוציולוגיה הציבורית: הפיכת הדיסציפלינה הסוציולוגית לרלוונטית ונגישה יותר לשיח הציבורי, ובו בזמן פתיחת הדיון הסוציולוגי לקהלים רחבים יותר. בשנת 2004 כיהן כנשיא האגודה הסוציולוגית האמריקאית. בתפקידו זה הקדיש את הכנס השנתי של האגודה לסוציולוגיה ציבורית. בין ספריו הבולטים: "מייצרים הסכמה" (1979), "הפוליטיקה של הייצור" (1985), "אתנוגרפיה גלובלית" - ספר בעריכתו (2000). בוראווי תומך בתנועת החרם על ישראל. אתר האינטרנט הרשמי של מייקל בוראווי (באנגלית) מייקל בוראווי, באתר גוגל סקולר הרצאה על סוציולוגיה ציבורית, אותה נשא בוראווי בשנת 2004 כנשיא האגודה הסוציולוגית האמריקאית, סרטון באתר יוטיוב breaking news: boycott of israel victory, ‏23 במרץ 2011 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מייקל בוראווי".
סקובוי

סקובוי (בפארואזית: Skúvoy) הוא אי במרכז איי פארו. שטחו של האי הוא 10 קמ"ר, והוא ממוקם דרומית לאי סאנדוי. באי קיים יישוב אחד בשם "סקובוי", בחופו המזרחי של האי. באי שני הרים: "קנוטור" אשר גובהו 392 מטרים, ו"הייגג'ורין מיקלי" אשר גובהו 391 מטרים מעל פני הים. חופו הדרומי של האי הוא צוק שגובהו בין 300 - 400 מטרים, והוא מהווה משכן לציפורי ים רבות. עד המאה ה-14 היה האי מיושב. במאה ה-14 המגפה השחורה הרגה את כל תושבי האי, למעט אישה אחת בשם ראנווה, שביקתתה עומדת על תילה עד היום. במיתולוגיה הפארואנית - הפארינגה סאגה האי הוא מקום מגוריו של סיגמונד ברסטרסון. מדיה וקבצים בנושא סקובוי בוויקישיתוף
קרפדה מתפוצצת

קרפדה מתפוצצת היא תופעה בלתי מוסברת, שבה קרפדות מתפוצצות בעודן בחיים. התופעה נצפתה במחוזות מסוימים בהמבורג שבגרמניה ובדנמרק באגם הנמצא על יד הכפר לוסבי. על פי דיווחים בתקשורת העולמית, לקראת סוף אפריל 2005 נצפו על ידי פקחי שמורת הטבע ברובע אלטונה שבהמבורג עשרות קרפדות, אשר התמלאו בגזים והתפוצצו, תוך פיזור האיברים הפנימיים שלהן עד לרדיוס של מטר. עוד דווח, כי התופעה נפוצה במיוחד בין השעות 2–3 לפנות בוקר. תופעה זו גרמה לתושבי הכפר השכן לכנות את מקום משכנן של הקרפדות המתפוצצות בשם "בריכת המוות" (במקור בגרמנית: "Tümpel des Todes"). ורנר סמולניק, פעיל תנועת איכות סביבה, ציין ב-26 באפריל 2005 כי "במהלך ארבעת הימים האחרונים התפוצצו לפחות 1,000 קרפדות." ציטוט מדבריו[דרוש מקור] בנוגע לסיבות האפשריות לתופעה: "ייתכן שמדובר בוירוס לא ידוע, סוג של פטרייה ואולי אפילו מערכת ההגנה כנגד עורבים אשר הותקנה לאחרונה באזור... בכל אופן, נכון לעכשיו אין לנו שום מושג ובקרוב לא יישארו לנו עוד קרפדות!". הדבר המבדיל את תופעת התפוצצות הקרפדות מתופעות דומות, כדוגמת תופעת הלווייתן המתפוצץ, הוא שהקרפדות מתפוצצות בעודן בחיים, בעוד שהלווייתנים מתפוצצים רק לאחר מותם, כתוצאה מהצטברות פנימית של גזים, הנובעת מריקבון במערכת העיכול שלהם. עד עתה הוצעו מספר הסברים לתופעה, אך אף אחד מהם עוד לא אושר באופן מוחלט. ההסבר הסביר ביותר הוא זה שבא מפיו של הווטרינר הראשי של ברלין, פרנץ מוטשמאן, אשר בחן מספר גוויות של קרפדות שהתפוצצו, וטוען שהמקור לתופעה הוא שילוב בין הנהירה ההמונית לאזור של עורבים טורפים ונטייתן הטבעית של הקרפדות להתנפח בעת סכנה, מתוך כוונה להרתיע את יריביהן. על פי מוטשמאן, נוהגים העורבים לנקר את בטנן הרכה של הקרפדות ולתלוש את הכבד שלהן, אשר נחשב בעיניהם למעדן. הקרפדות, בתגובה, מתחילות להתנפח, אבל בשל החור בבטנן והכבד החסר יוצא התהליך מאיזון, וכלי הדם והאיברים הפנימיים שלהן מתפוצצים. גם היקפה של התופעה זכה להסבר: "העורבים הם חיות פקחיות", אומר מוטשמאן, "הם לומדים מהר מאוד איך להשיג את כבד הקרפדות." הסברים אחרים ניתנו לתופעה, ביניהם כאלו שהציעו את האפשרות כי הקרפדות למעשה מקריבות את עצמן לטובת שאר הקרפדות, דבר המלמד על רמה גבוהה של אלטרואיזם חברתי. הסברים נוספים הוצגו בדמות קרינה מוגברת של אור אולטרה סגול ומחלה ויראלית מסוימת, שנפוצה בין סוסי המרוץ שבמסלול מרוץ סוסים סמוך. גשם של בעלי חיים עז מתעלפת קישור לידיעה על התופעה באתר חברת החדשות BBC מדוע התפוצצו יותר מאלף קרפדות בבריכה ליד המבורג, באתר הידען, 6 במאי 2005
הגדרת תוכן תרבותי חופשי

Definition of Free Cultural Works (תרגום מאנגלית: "הגדרת תוכן תרבותי חופשי") היא הגדרת תוכן חופשי כפי שהוצגה על ידי אריק מולר, ומפורסמת באתר freedomdefined.org. הטיוטה הראשונה ל"הגדרת התוכן התרבותי החופשי" יצאה לאור ב-3 באפריל 2006, ובין המסייעים למיזם היו ריצ'רד סטולמן, לורנס לסיג, אנג'לה ביסלי, ואחרים. גרסה 1.0 ו-1.1 נכתבו במקור בשפה האנגלית ותורגמו למספר שפות נוספות. "הגדרת התוכן התרבותי החופשי" נמצא בשימוש קרן ויקימדיה. בשנת 2008 הוגדרו הרישיונות ייחוס, וייחוס שיתוף זהה, של Creative Commons, כמאושרים בתור תוכן תרבותי חופשי. התוכן בוויקיפדיה, לדוגמה, הוא תוכן תרבותי חופשי. רישיון Against DRM רישיון BSD רישיון הייחוס של Creative Commons רישיון הייחוס שיתוף זהה של Creative Commons רישיון Design Science הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של FreeBSD רישיון Free Art הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו הרישיון הציבורי הכללי של גנו רישיון Lizenz für Freie Inhalte רישיון MirOS רישיון MIT מדיה וקבצים בנושא הגדרת תוכן תרבותי חופשי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגדרת תוכן תרבותי חופשי (בגרמנית) הבלוג של אריק מולר הבלוג של אנג'לה ביסלי אתר הבית של Definition of Free Cultural Works "History - Definition of FreeCultural Works". דף הבית "Revision history of "Definition" - Definition of Free Cultural Works" "History - Definition of Free Cultural Works". "Definition of Free Cultural Works". "Resolution:Licensing policy" - אתר קרן ויקימדיה "Approved for Free Cultural Works". אתר Creative Commons גרמנית: רישיון התוכן הפתוח ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.