laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחוזות ליטא

מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת ליטא לעשרה מחוזות (apskritis, אפסקריטיס). המחוזות נקראים על שם בירת המחוז. כל מחוז מחולק למספר נפות. מבחינה כלכלית יש הבדלים ניכרים בין המחוזות השונים של ליטא. מחוז וילנה הוא המחוז העשיר ביותר בו נרשם בשנת 2005 תל"ג לנפש של מעל 7,500 אירו, והשקעות זרות של 3,395 אירו לנפש. אחרי מחוז וילנה ניצבים מחוז קלייפדה, הודות לנמל הנמצא בו ומחוז קובנה הודות לעיר קובנה הנמצאת בו. שאר המחוזות הם בעלי תל"ג לנפש נמוך בהרבה מהממוצע בליטא, מחוז טאורגה הוא העני ביותר עם תל"ג לנפש של כ-2,900 אירו. כינון אזורים מנהליים בליטא החל בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא במאה ה-18. ב-1795 קבעה קתרינה השנייה את חלוקת המחוזות ובירותיהן, והחלוקה המנהלית הרוסית נותרה ללא שינוי עד תום מלחמת העולם הראשונה. עם סיום המלחמה, ב-1918, הייתה ליטא למדינה עצמאית. ב-17 בדצמבר 1918 הוכרז על חלוקת ליטא לאזורים/מחוזות בשם "apskritys". בשנת 1940 כבשה ברית המועצות את ליטא וחוללה רפורמה במערכת השלטונית והחלוקה המנהלית, חלוקת המחוזות נותרה זמנית על כנה, עד שנת 1950. אז בוטלו המחוזות ונוצרה חלוקה מנהלית מדרג נמוך יותר, למחוזות משנה (rajonas). רק בשנת 1994, ארבע שנים לאחר כינון ליטא העצמאית המודרנית, הוחזרה החלוקה המסורתית לעשרה מחוזות תוך שימור שמות המחוזות. לעומת זאת חלוקת השטחים בין המחוזות נעשתה לפי שיקולי מנהלה, ולא השתמרה החלוקה המקורית שנהגה לפני מלחמת העולם השנייה, ולכן ישנם יישובים שהיו לפני המלחמה במחוז אחד, ובחלוקה החדשה נמצאים במחוז אחר. ב-2010 בוטל הממשל העצמאי של מחוזות ליטא, והם משמשים רק להגדרה טריטוריאלית וצרכים סטטיסטיים. חלוקה מנהלית של ליטא מדיה וקבצים בנושא מחוזות ליטא בוויקישיתוף Neil Adams, Jeremy Alden, Neil Harris, Regional development and spatial planning in an enlarged European Union, Ashgate Publishing, Ltd., 2006, page 227 ראו על כך: אודות ביטול מנהל מושלי המחוזות, באתר הסיים, 10 במרץ 2010 (בליטאית). וגם: אגלה גאולה, "ניתוח של הרפורמה של 2010 במנהל מושלי המחוזות של ליטא," מדיניות ציבורית ומנהל, כרך 10, מס' 3 (2011), עמ' 426-413 (האוניברסיטה הטכנולוגית של קובנה) (בליטאית).
מחוזות פינלנד

בשנים 1997–2009, פינלנד הייתה מחולקת מבחינה אדמיניסטרטיבית לשישה מחוזות (läänit, לאניט). ב־1 באוקטובר 2010 חולקה פינלנד לאזורים. אזורי פינלנד מדיה וקבצים בנושא מחוזות פינלנד בוויקישיתוף
שמואל בק (רב)

הרב ד"ר שְׁמוּאֵל בֶּק (בגרמנית: Samuel Baeck;‏ 1 באפריל 1834, קרומאו, מוראביה – 16 במאי 1912, ליסא) היה רב והיסטוריון יהודי, אביו של ליאו בק. בק הוא נצר למשפחת רבנים חשובה, אבותיו כיהנו כרבני קהילות חשובות בהונגריה. אביו - הרב נתן, וסבו - הרב אברהם שימשו כרבני עיירות בהונגריה. שמואל בק למד בישיבת פרשבורג ובניקלשבורג - שם הוסמך לרבנות. בק למד גם בבית המדרש למדעים בווינה, וקיבל תואר דוקטור. הוא נשא את בתו של הרב אברהם פלאצק, רבה של מוראביה, שגם ממנו קיבל סמיכה לרבנות. הרב בק שימש רבה של העיר ליסא (כיום לשנו בפולין), בתפקיד זה החליף את רבי עקיבא איגר ורבי יעקב לורברבוים. בנו הוא הרב ד"ר ליאו בק. שלוש מבנותיו נספו בטרזיינשטט. חיבר ארבעה ספרים בגרמנית: "הקדמונים והעבריים", "יסודות התורה", "דברי ימי ישראל", ושו"ת בדברי הלכה. לאחר מאמצים עלה בידו להשיג הסכמת ממשלתית להנהיג לימודי חובה בנושא הדת היהודית בבתי הספר הגבוהים במדינה. בשנת 1913 הוענקה לו מדליית מסדר הנשר האדום הפרוסי. Inder und Hebräer. Erzählungen und Religionssätze der Heiligen Schrift, Lissa, 1875, 2d ed. 1886. Systematische Religionssätze der Heiligen Schrift, ib. 1875. Geschichte des Judischen Volkes und Seiner Literatur vom Babylonischen Exile bis auf die Gegenwart (היסטוריה וספרות של העם היהודי מגלות בבל ועד ימינו) ib. 1878, 2d ed., 1894. Die Halachistische und Responsen Literatur, die Literatur der Darshanim, Sittenlehrer, und Apologeten, in Winter and Wünsche, Jüdische Literatur, vols. ii. and iii. "סמואל בק", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא היסטוריונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שי עמר

יהושע (שי) עמר (נולד ב־5 באוגוסט 1978) הוא זמר־יוצר ישראלי. שי עמר גדל בשכונת תל כביר בתל אביב. כשהיה בן 15 הקים עם חברים להקת רוק שניגנה במתנ"ס המקומי, שם גילה אותו המפיק המוזיקלי שמוליק נויפלד. הוא הקליט סקיצות באולפני טריטון, קיבל כמה הצעות, אך לבסוף חתם בחברת עננה. הוא הקליט את אלבום הבכורה שלו בהפקתו של נויפלד ועם ייעוץ ושותפות בכתיבת הטקסטים של מאיר גולדברג. באלבום ניגנו מיטב הנגנים. האלבום יצא ב־2001, והסינגל השלישי מתוכו, "באושר ובעוני" (מילים: שי עמר ומאיר גולדברג, לחן: שי עמר) הפך ללהיט גדול, וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו ולווידאו קליפ מצליח. עמר החל להופיע ברחבי ישראל, וב־2002 זכה בפרס נוצת הזהב של אקו"ם כתגלית השנה. כמו כן הוכתר כזמר השנה של רדיו חיפה לשנת 2002. למרות ההצלחה המסחררת שעמר השיג בזכות "באושר ובעוני" הוא לא הצליח למנף את הצלחתו ושקע אט אט לאלמוניות. ב־2009 הוציא עמר את הסינגלים "בואי נצא", "בדרך למעלה", ו"מלך ומלכה" בהפקה מוזיקלית של יוסי מזרחי ובהפקה עצמאית של "טוב יפיק רצון". בסוף 2012 השתתף עמר באודישנים לתוכנית "The Voice ישראל" ושר בו את "מהרי נא" של אהוד בנאי, אולם על אף שהשופטים ציינו לשבח את שירתו עמר לא העפיל לשלב הבא. ב־2015 הוציא את הסינגל "מכתם לדוד". ב־2016 הוציא את הסינגל "כציפור בודד על גג". עמר נשוי ואב לארבעה. בשנים שלאחר הצלחתו החל להתחזק בשמירת מצוות וכיום הוא חובש כיפה או כובע. שי עמר, באתר שירונט שי עמר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) שי עמר, באתר Tab4u שי עמר, דף שער בספרייה הלאומית שי עמר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) יעקב בר-און, שי אמר, באתר ynet, 9 בינואר 2002 מאיה כהן, לאן נעלם שי עמר?, באתר ישראל היום, 26 בנובמבר 2008 הפקה עצמית‏, בכורה: שי עמר - "בואי נצא", באתר וואלה, 24 בדצמבר 2008 זוהרת כהן, עם הקב"ה, באושר ובלי עוני: ריאיון עם שי עמר, באתר "הידברות", 24 באוקטובר 2013 יעקב בר־און, ‏איך שגלגל מסתובב: שי עמר מנסה לשחזר את ההצלחה של ב"אושר ובעוני", באתר מעריב אונליין, 16 בדצמבר 2015 עונה חדשה The Voice ישראל - פרק 5 המלא : הקול או כלום, בערוץ של The Voice ישראל באתר YouTube, ‏26 בדצמבר 2012 שי עמר בדרך לפרוייקט חדש: מכתם לדוד, באתר ערוץ 7, 2 בדצמבר 2015 נתנאל לייפר, ‏שי עמר בסינגל חדש - כציפור בודד על גג, באתר כיכר השבת, 14 באוקטובר 2016
הסתדרות פועלי יהודה

הסתדרות פועלי יהודה או הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה הייתה אחת משלוש הסתדרויות הפועלים מהם הורכבה ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל. ההסתדרות הוקמה ב-1911 במושבה עין גנים (כיום בגבולות פתח תקווה) על ידי קבוצות פועלים חקלאיים מהמושבה ומהחוות הלאומיות בבן שמן וחולדה שביקשו להקים ארגון לא-מפלגתי וזאת בניגוד לקופת פועלי ארץ ישראל (קפא"י) שקמה שנה קודם לכן והייתה שייכת למפלגת פועלי ציון. ביוני 1911 התכנסה, ביזמת "הבלתי מפלגתיים" ובהסכמת נציגי המפלגות "פועלי ציון" ו"הפועל הצעיר", ועידת הייסוד של ההסתדרות החדשה. בוועידה השתתפו 17 צירים. בנוסף לנושאים אידאולוגיים בנוגע לאופי הקואופרציה הועלתה באופן נוקב סוגיית הביטוח ההדדי והסיוע לחברים שנפלו למשכב או שנפגעו בתאונת עבודה. בדצמבר 1911 נערכה בפתח תקווה הוועידה השנייה והחשובה ביותר. בישיבה זו הוקמה קופת חולים לפועלי יהודה, שנקראה קופת חולים של הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה, הקופה החלה בפעילותה ב-1913 ונוהלה על ידי יצחק איצקוביץ ויעקב אפטר, בנוסף, הוחלט על הקמת קבוצות עבודה שיעסקו בנטיעות, קפא"י הוכפפה במידה מסוימת להסתדרות, הוקמו סניפים נוספים במושבות ראשון לציון ורחובות ומקומות נוספים. בדצמבר 1912 נערכה בבן שמן הוועידה השלישית. מספר חברי ההסתדרות היה כבר 260. בוועידה זו הוחלט על הצורך להקמת מושבי פועלים על אדמת הלאום. כן הוחלט שפועלים חקלאיים שכירים וחברי מושבים שמקיימים חובת עבודה עצמית יוכלו להיות חברי הסתדרות. כמו כן דנו סביב נושאי השעה ובהם העבודה הקבלנית במושבות והסדרת היחסים עם לשכת העבודה של קפא"י. עד תום מלחמת העולם הראשונה נערכו ועידות סדירות בהן הוחלט על הקמת מחסן חיטה שיתופי למשקי יהודה (גרעין ראשוני למשביר המרכזי שהוקם ב-1916 ועל דרכי החלוקה והפיקוח של כספי יהודי אמריקה שהוזרמו דרך "קרן אמריקה", הוקמה ועדת תרבות להפצת הלשון העברית ולהכשרה חקלאית והודק הקשר עם שתי ההסתדרויות המקבילות, הסתדרות פועלי השומרון והסתדרות פועלי הגליל ואף גובשה הצעה ראשונית להקמת "ועד פועל" שיתאם בין השלוש. בשנת 1918 נערכה ועידה חשובה נוספת, הוועידה השביעית. בין ההחלטות החשובות של ועידה זו היו הדרישה ש"כל האדמות הנגאלות בארץ ישראל תועמדנה לרשות הקרן הקיימת לישראל כמוסד ציוני מרכזי" והדרישה להקמת קרן מרכזית למימון ההתיישבות. כמו כן נקבע ש"על ההסתדרות להרחיב את תחומי אחריותה ופעילותה לכל העניינים המשותפים לכלל ציבור הפועלים - כלכליים, רוחניים ואזרחיים." בשנת 1919 הוקמה מפלגת אחדות העבודה, אשר הקימה מסגרת שנקראה "הסתדרות הפועלים החקלאיים" שכללה בתוכה את הסתדרות פועלי יהודה, פרט לאנשי "הפועל הצעיר" שהתנגדו לאיחוד. בדצמבר 1920 הוקמה בחיפה ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, שאיגדה את כל ההסתדרויות הנפרדות ומנעה בכך את הפיצול המפלגתי. הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל 1913 שפרה שורץ, "קופת-חולים הכללית - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ-ישראל", המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1997, פרק שלישי : "קופת-חולים במלחמת העולם הראשונה", עמודים 38-47. הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה, באתר תנועת העבודה הישראלית שפרה שוורץ, קופת-חולים הכללית - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ-ישראל, המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1997, עמודים 40–47
סיימון דייוויס

סיימון דייוויס (Simon Davies; נולד ב-23 באוקטובר 1979 בהוורפורדווסט) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת הקשר הימני. לזכותו של דייוויס 58 הופעות בנבחרת ויילס. דייוויס החל את הקריירה בקבוצת הנוער של רקסהאם, ובגיל 15 עבר לקבוצה המקבילה של פיטרבורו יונייטד. לאחר שסיים את אקדמיית הנוער של פיטרבורו הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת, ועד גיל 20 צבר למעלה מ-50 הופעות ליגה. הוא הפגין יכולת טובה בעת שנבחן במנצ'סטר יונייטד ביולי 1999, ובעקבות כך החליט ג'ורג' גרהאם, מאמן טוטנהאם הוטספר, להביא את השחקן לווייט הארט ליין. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטוטנהאם בהפסד 0 - 2 לליברפול ב-9 באפריל 2000, ובחודשים הראשונים של העונה היה בעיקר מחליף. אולם, ב-17 בפברואר 2001 הוא עלה כמחליף במשחק הסיבוב החמישי של גביע ה-FA מול סטוקפורט סיטי, במקום אויבינד ליאונרדסן הפצוע, והצליח להבקיע שני שערים. לאחר מכן הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בטוטנהאם, ובמשך חמש השנים שלו שם, שהיו רצופות בפציעות חוזרות ונשנות, הוא צבר בסך הכל 154 הופעות. ב-26 במאי 2005 הועבר דייוויס לאברטון תמורת 4 מיליון לירות שטרלינג, ובעקבות כך זכה לראשונה בקריירה להזדמנות לשחק בליגת האלופות. הוא לא שיחק היטב בעונתו הראשונה באברטון, והבקיע בה רק שער אחד בניצחון על ברמינגהאם סיטי. ב-ינואר 2007 עזב דייוויס את אברטון וחתם בפולהאם, במקום הצרפתי סטיד מלבראנק. ב-30 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה בפולהאם, במשחק הפרמייר ליג מול שפילד יונייטד. הוא היה לשחקן הרכב קבוע בפולהאם, ואף הבקיע מספר שערים ובישל נוספים. הוא נחשב לאחד השחקנים האהובים על אוהדי הקבוצה, ואף נבחר לשחקן העונה של פולהאם לעונת 2007/2008. דייוויס העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2010, שם כבש את שער השוויון הזמני בהפסד 2-1 בהארכה לאתלטיקו מדריד. דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס במוקדמות מונדיאל 2002 מול נבחרת אוקראינה. נכון להיום, דייוויס שיחק 54 משחקים בינלאומיים עבור מולדתו, בהם כבש 6 שערים. מדיה וקבצים בנושא סיימון דייוויס בוויקישיתוף סיימון דייוויס, באתר Transfermarkt סיימון דייוויס, באתר BDFutbol סיימון דייוויס, באתר WorldFootball.net סיימון דייוויס, באתר National Football Teams סיימון דייוויס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אצטדיון אטאטורק

אצטדיון אטאטורק (טורקית: Atatürk Olimpiyat Stadı), האצטדיון הגדול בטורקיה, ממוקם באיסטנבול ונבנה לקראת מועמדותה של טורקיה לארח אולימפיאדה. בניית האצטדיון החלה בשנת 1999 והושלמה בשנת 2002 בעלות של כ-100 מיליון דולר. האצטדיון נקרא על שמו של מוסטפא כמאל אטאטורק, "אבי הטורקים" הנחשב לאבי האומה הטורקית המודרנית. האצטדיון מכיל 80,000 מקומות ועומד בסטנדרטים אולימפיים. על כן הוכרז ב-2004 על ידי איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאיות אופ"א כ"אצטדיון 5 כוכבים", דבר המאפשר לארח משחקי גמר אירופיים במקום. באצטדיון אטאטורק נערכו כמה תחרויות אתלטיקה אירופיות. גלאטסראיי שיחקה את משחקי הבית שלה באטאטורק בעונת הכדורגל 2003–2004, לאור המצב הגרוע של אצטדיונה, אצטדיון עלי סמי ין, אם כי קבוצות אחרות גינו זאת. גלאטסראיי חזרה לבסוף לעלי סמי ין לקראת עונת 2004–2005, לאחר השיפוצים שעבר האצטדיון. גמר ליגת האלופות לשנת 2005 בין ליברפול לבין מילאן נערך באצטדיון ב-25 במאי באותה שנה. האצטדיון נבחר גם לארח את גמר הטורניר בשנת 2020, אך בעקבות נגיף הקורונה הגמר התקיים באצטדיון האור שבליסבון, פורטוגל. עקב זאת, גמר ליגת האלופות לשנת 2021 אמור היה להתקיים באצטדיון, אך לבסוף ועקב אילוצים התקבלה החלטה על ידי אופ"א לקיים את הגמר באצטדיון הדרגאו שבפורטו, פורטוגל. כמו כן, לאחר שנתיים של דחיות, האצטדיון אירח את גמר ליגת האלופות לשנת 2023 ב-10 ביוני 2023. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון אטאטורק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון אטאטורק האצטדיון באתר The Stadium Guide האצטדיון באתר World Stadiums גמר ליגת האלופות ב-2020 ייערך באיסטנבול, באתר ערוץ הספורט, 24 במאי 2018
ישיבת אור שמח

ישיבת אור שמח היא ישיבה לחוזרים בתשובה שבסיסה בירושלים, עם סניפים במקומות רבים בעולם. הישיבה נקראת על שם ספרו של הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק. כיום שוכנת הישיבה בשכונת מעלות דפנה בירושלים. הרעיון להקמת הישיבה נהגה בידי הרב נח וינברג, שהיה גם ממקימי ישיבת התפוצות [דרוש מקור] ובהמשך גם ישיבת אש התורה. הישיבה נוסדה בשנת 1970 בשם "שמע ישראל" בידי הרבנים נח וינברג, מנדל וינבך ונטע שילר. לאחר עזיבתו של הרב וינברג שונה שם הישיבה ל"אור שמח". הרבנים וינבך ושילר המשיכו לכהן כראשי הישיבה.[דרוש מקור] השיבה מיועדת לחוזרים בתשובה, ללא ידע הלכתי מוקדם או עם מעט ידע בלבד. רובם ממוצא אנגלו-סקסי. לישיבה גם מחלקה ישראלית שהתפצלה מהישיבה המקורית, הממוקמת בשכונת עזרת תורה בירושלים, ונוהלה על ידי הרב משה רחלזון. כמו כן, לישיבה סניפים במקומות רבים בעולם ובהם: ארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה, בריטניה, אוסטרליה, אוקראינה ורוסיה. בין ראשי הישיבה היו הרב אברהם רביץ, לימים חבר הכנסת מטעם דגל התורה, הרב אברהם דב אוירבך רבה של שכונת בקעה בירושלים, הרב איקא ישראלי והרב משה פרנק[דרוש מקור]. ראש ישיבה נוסף היה הרב אהרן פלדמן, שכיום משמש כראש ישיבת נר ישראל בבולטימור, מרילנד, וכן הרב משה שפירא, ראש ישיבת פתחי עולם. לישיבה אתר אינטרנט נרחב, שהיה אחד הראשונים בתחום התורני. בפברואר 2014 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים הקמה של קמפוס בן 12 קומות (9 מעל הקרקע) אשר ישמש את מוסדות ישיבת אור שמח וכן עבור מחסני חירום עבור ארגוני החירום וההצלה בעיר, ביניהם זק"א. מדיה וקבצים בנושא ישיבת אור שמח בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת אור שמח (באנגלית) (באנגלית) ישיבת אור שמח, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סרט תדמית על הישיבה (באנגלית) ישיבת אור שמח (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית תומכי תשובה - אור שמח ישראלים, באתר עולם התורה עמרי מניב, ישיבה בת 9 קומות תיבנה בשייח ג'ראח, באתר nana10‏, 12 בפברואר 2014
אלאונוס

אלאונוס או אלאוניוס (Alaunus או Alaunius) היה אל השמש, הבריאות והנבואה במיתולוגיה הקלטית. פולחנו התקיים בעיקר בגאליה במנהיים שבמערב גרמניה ובאוסטריה. שמו התגלה על כתובות בדרום צרפת באזור לור בצורה: Αλα[υ]νειουι. עם המפגש בין התרבות הקלטית לאימפריה הרומית, האל זוהה עם האל אפולו מהמיתולוגיה היוונית, ואפולון מהמיתולוגיה הרומית. אלאונוס באנציקלופדיה מיתיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליסאנוס

אליסאנוס או אליסאונוס (Alisanos או Alisaunus) הוא אל ממיתולוגיה הקלטית שפולחנו התקיים בגאליה, באזור קוט-ד'אור שבבורגון ובאזור אקס-אן-פרובאנס של ימינו. אליסאנוס היה ככל הנראה אל עצי החוזרר (עצי הפירוס) (rowan) - עץ מקודש עבור הקלטים, אשר סימל את החודש בלוח השנה הקלטי. ייתכן שהעיר הקדומה אלסיה שבגאליה נקראה על שמו. אליסאנוס באנציקלופדיה מיתיקה
אנדארטה

אנדארטה (Andarta) היא אלת המלחמה והפיריון במיתולוגיה הקלטית אשר פולחנה היה נפוץ בדרום גאליה. כתובות לכבוד האלה התגלו בדרום צרפת של ימינו ואף באזור ברן שבשווייץ. אלה זו זהה למעשה לאלה ויקטוריה - אלת הניצחון שפולחנה היה נפוץ בריטניה הרומית (לפי קאסיוס דיו). אנדארטה באנציקלופדיה מיתיקה
איליה רבינוביץ

איליה רבינוביץ (ברוסית: Илья Леонтьевич Рабинович Рюмин;‏ 1891, סנקט פטרסבורג – 1942, פרם), שחמטאי יהודי-רוסי. זכה במשותף באליפות ברית המועצות בשנת 1934. בשנת 1911 חלק רבינוביץ את המקום הראשון עם פלאץ בתחרות סנקט פטרסבורג. בשנת 1912 חלק מקום 4–5 בתחרות וילנה (ניצח: קארל הרומאדקה). בחודשים יולי ואוגוסט בשנת 1914 שיחק רבינוביץ בתחרות מנהיים, שם חלק מקום 2–3 עם הלגואה. רבינוביץ ביחד עם עשרה שחקנים רוסים נוספים שהשתתפו בתחרות מנהיים, נכלאו בגרמניה לאחר הכרזת המלחמה נגד רוסיה, שלמעשה התחילה את מלחמת העולם הראשונה. בחודש ספטמבר 1914 ארבעה מהשחמטאים (אלכסנדר אלכין, פדור בוגאטירצ'וק, סאבורוב וקופלמן) שוחררו והורשו לחזור לביתם. השחמטאים הכלואים ניצלו את תקופת המאסר לקיום שמונה תחרויות שחמט ביניהם. רבינוביץ סיים שלישי בתחרות הראשונה שהתקיימה בבאדן-באדן (ניצח: אלכסנדר פלמברג), הגיע שני בשלוש מהתחרויות, חלק מקום שני-שלישי פעם אחת ופעם הגיע למקום השלישי. בכל התחרויות הללו ניצח יפים בוגוליובוב). בשנת 1916 ניצח רבינוביץ בתחרות אחת, ובשנת 1917 חלק מקום ראשון שני עם אלכסי סלזנייב. לאחר המלחמה חזר רבינוביץ לסנקט פטרסבורג ובשנת 1920 ניצח באליפות השחמט בעיר. באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות מוסקבה (אליפות ברית המועצות הראשונה, ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1922 הגיע למקום השני, לאחר גריגורי לבנפיש באליפות סנקט פטרסבורג. בשנת 1923 חלק מקום 7–8 בתחרות לנינגרד (אליפות ברית המועצות השנייה, ניצח: פטר רומנובסקי). בשנת 1923 רבינוביץ ניצח בתחרות נובוגורוד. בשנת 1924 הגיע למקום השני, לאחר גריגורי לבנפיש באליפות לנינגרד. בשנת 1924 הגיע למקום החמישי בתחרות מוסקבה (אליפות ברית המועצות השלישית, ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1925 היה רבינוביץ השחקן הסובייטי הראשון שהתחרה מחוץ לברית המועצות. הוא שיחק בתחרות באדן-באדן והגיע למקום השביעי (המנצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1925 חלק מקום 1–4 באליפות לנינגרד. באותה שנה הגיע שלישי בתחרות לנינגרד (אליפות ברית המועצות הרביעית, ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1926 ניצח רבינוביץ בתחרות לנינגרד, ובתחרות אחרת חלק מקום 2–3 (ניצח: אלכסנדר איליין-זנבסקי). בשנת 1927 רבינוביץ כתב את הספר הראשון בשפה הרוסית שעסק בסיומי שחמט. באותה שנה חלק מקום 10–12 במוסקבה (אליפות ברית המועצות החמישית, ניצחו: פדור בוגאטירצ'וק ופטר רומנובסקי). בשנת 1928 ניצח באליפות לנינגרד. בשנת 1933 חלק מקום 3–5 בתחרות לנינגרד (אליפות ברית המועצות השמינית, ניצח: מיכאל בוטביניק). בשנת 1934 חלק רבינוביץ מקום ראשון עם גריגורי לבנפיש בתחרות לנינגרד (אליפות ברית המועצות התשיעית). בשנת 1935 חלק מקום 11–14 בתחרות מוסקבה (ניצחו: מיכאל בוטביניק וסאלו פלור). בשנת 1937 חלק רבינוביץ מקום 10–12 בתחרות טביליסי (אליפות ברית המועצות העשירית, ניצח: גריגורי לבנפיש). בשנת 1938 חלק מקום 3–4 בתחרות לנינגרד (חצי הגמר לאליפות ברית המועצות). בשנת 1939 חלק מקום 7–8 בתחרות מוסקבה (ניצח: סאלו פלור). באותה שנה חלק מקום 11–12 בתחרות לנינגרד (אליפות ברית המועצות האחת עשרה, ניצח: מיכאל בוטביניק). באותה שנה הגיע למקום השביעי בתחרות לנינגרד (ניצח: ליציסין). בשנת 1940 ניצח רבינוביץ באליפות לנינגרד. ביוני 1941 שיחק רבינוביץ בחצי גמר אליפות ברית המועצות ברוסטון על הדון (מהלך התחרות נפסק באמצעו). רבינוביץ חלה במהלך המצור על לנינגרד. הוא פונה אך מת מתת תזונה בבית חולים בפרם. Endspiel, Leningrad 1928 (Weitere Auflagen 1938 und 1939) Debjut [Eröffnung], Leningrad 1931 מדיה וקבצים בנושא איליה רבינוביץ בוויקישיתוף איליה רבינוביץ, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
אנקסטיומארוס

אנקסטיומארוס (באנגלית: Anextiomarus) היה אל השמש במיתולוגיה הקלטית. בעקבות ההשפעה של האימפריה הרומית, שולב אל זה עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית ועל כתובות בבריטניה הרומית התגלה שם זה כשם תואר הנוסף לשמו של אפולון - משמעות השם למעשה "המגן הגדול". כתובות דומות התגלו גם בלה מאן שבצרפת. אנקסטיומארוס באנציקלופדיה מיתיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארטיו

ארטיו (Artio) הייתה אלת הדוב במיתולוגיה הקלטית ובאמונות של הגאלו-רומאים. עיקר פולחנה היה על ידי ההלווטים והטרברי והוא התרכז בעיר ברן (בשווייץ של ימינו). משמעות שמה של האלה בשפה הגאלית מגיע מן המילה "דב" בשפה זו (artos). בעיר ברן התגלו כתובות רבות הקשורות לפולחן האלה, וכן פסל ברונזה המציג את האלה בדמות אישה, היישובה על כס מלכות, שמאחוריה עץ קטן ומאחוריו דב. האישה אוחזת בידה פירות, אשר נועדו להאכיל את הדב. בצרפת התגלו כתובות גאליות בלטינית המוקדשות לאלה, כאשר צורת שמה הוא ארטיוניס (Artionis). מדיה וקבצים בנושא ארטיו בוויקישיתוף אתר המיתולוגיה הקלטית ארטיו ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסטיבל מאי בסינסינטי

פסטיבל מאי בסינסינטי הוא פסטיבל מקהלות שנתי, המתקיים בשני סופי השבוע האחרונים בחודש מאי בסינסינטי שבאוהיו. ראשיתו של הפסטיבל בשנות ה-40 של המאה ה-19, כשבעיר זו התקיימו "חגיגות שירה" (Saengerfests), שהביאו אליה זמרים מכל רחבי ארצות הברית ומחוצה לה לביצוע יצירות קלאסיות גדולות. אולם קונצרטים מיוחד נבנה לכבוד האירוע השנתי. צמיחת המסורת המקהלתית במערב התיכון נובעת ברובה מפסטיבל זה, אות להשפעות ההגירה הגרמנית לארצות הברית באותן שנים. בשנות ה-70' של המאה ה-18, היו "חגיגות השירה" לפסטיבל החשוב ביותר במערב התיכון. מנצח התזמורת הפופולרי ביותר באותה תקופה היה תיאודור תומאס, שייסד מאוחר יותר את התזמורת הסימפונית של שיקגו. תומאס כיהן כמנהל המוזיקלי הראשון במשרה מלאה של פסטיבל מאי למוזיקה, האולם הישן שנבנה לחגיגות השירה נהרס ואולם חדש נבנה בשנת 1878, בדיוק במועד לפסטיבל מאי של אותה שנה. אולם הקונצרטים של סינסינטי עוד עומד כיום והוא אחד מאולם הקונצרטים הגדולים והוותיקים ביותר בארצות הברית. תומאס חזר לסינסינטי לכבוד הפסטיבל בין השנים 1873 ל-1904. בין 1905 ל-1946 כיהנו המנהלים המוזיקליים של התזמורת הסימפונית של סינסינטי (נוסדה בשנת 1895) באותו תפקיד גם בפסטיבל המקהלות הדו-שנתי (פרנק ואן דר סטוקן, ארנסט קונוואלד. אז'ן איזאיי, פריץ ריינר ויוג'ין גוסנס אחזו במושכות בשנים אלה). פריץ בוש ויוזף קריפס ניהלו את הפסטיבלים בין 1948 ל-1960. בשנת 1963 התמנה מקס רודולף למנהל הפסטיבל ומשנת 1967 היה הפסטיבל לאירוע חד-שנתי, כפי שהוא כיום. חגיגות המאה בשנות ה-70', הן לפסטיבל (1973) והן לאולם הקונצרטים (1978), נחוגו בתקופת כהונותיהם של יוליוס רודל (מנהל מ-1971 עד 1973) וג'יימס לוויין (1974 עד 1978). ג'יימס קונלון התמנה למנהל בשנת 1979. הפסטיבל אחראי להמשכיותה של המסורת המקהלתית העשירה של המערב הן באירופה והן בצפון אמריקה. ביצועי הבכורה של כמה מן היצירות הכוראליות הגדולות בשלהי המאה ה-19 ובמאה ה-20 היו בפסטיבל. גם כמה מגדולי הזמרים של מאות אלה הופיעו שם. נוסף לתזמורת הסימפונית של סינסינטי, הקבוצה העיקרית המופיעה בפסטיבל מאי היא מקהלת פסטיבל מאי. על המקהלה, המורכבת כולה ממתנדבים, מנצח מאז 1989 רוברט פורקו. מקהלת הפסטיבל מופיעה בקביעות עם התזמורות של סינסינטי, הסימפונית והקלה, הן באולם הקונצרטים והן במרכז המוזיקה ריברבנד. רמת הביצוע של המקהלה זיכתה אותה בשבחי הביקורת. בשנת 1986 הוקמה מקהלת הנוער של פסטיבל מאי, שחבריה לומדים בבתי ספר תיכוניים באזור סינסינטי. מנצחה הוא ד"ר ג'יימס באגוול ומשתתפיה (הנדרשים לעמוד במבחן קבלה תחרותי) נהנים מן האפשרות לבצע מוזיקה מאתגרת, הרבה מעל לרמה המקובלת בבתי ספר תיכוניים. מקהלת הנוער מופיעה גם עם מקהלת הבוגרים של הפסטיבל במשך השנה ובעיקר בתקופת הפסטיבל. אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל מאי בסינסינטי (באנגלית)
סאות' אפריקן איירווייז

סאות' אפריקן איירווייז (באנגלית: South African Airways, נתיבי אוויר דרום אפריקניים) היא חברת התעופה הלאומית של דרום אפריקה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי או.אר טאמבו ביוהנסבורג. החברה מפעילה טיסות ל-35 יעדים פנימיים ובינלאומיים. החברה מפעילה טיסות לכל יבשות העולם. לחברה היה הסכם קוד-שייר מספר שנים עם אל על בקו תל אביב–יוהנסבורג אשר הסתיים בשנת 2009. החברה מפעילה חברה בת בשם מנגו הפועלת כחברה לטיסות חסך ומבצעת טיסות פנים ברחבי דרום אפריקה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. חברת סאות' אפריקן איירווייז הייתה בקשיים כלכליים שנגרמו מהנהלה לקויה ושחיתות במשך שנים רבות. בחודש אפריל 2020 במהלך מגפת הקורונה, נכנסה החברה להליך פירוק והודיעה על כוונתה לפטר את כל עובדיה, ממשלת דרום אפריקה הודיעה שתסגור את החברה לאחר 86 שנות פעילות, ותקים חברת דגל אחרת לדרום אפריקה תחתיה. בספטמבר 2020 הודיע ממשלת דרום אפריקה כי היא תספק מימון ראשוני לכיסוי עלויות ארגון מחדש של חברת התעופה. ב-30 בספטמבר הודיעה חברת התעופה כי היא משעה את כל פעילותה עד שיוסכם על מימון קריטי. בספטמבר 2021 חידשה החברה את פעילותה. צי המטוסים של החברה נכון למרץ 2020: מדיה וקבצים בנושא סאות' אפריקן איירווייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאות' אפריקן איירווייז סאות' אפריקן איירווייז, ברשת החברתית פייסבוק סאות' אפריקן איירווייז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאות' אפריקן איירווייז, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא סאות' אפריקן איירווייז באתר Airliners.net EXPLAINER: How SAA landed in such a mess – and what will happen next, BusinessInsider Chebet Birir, South African Airways to fire all employees, The Standard (באנגלית) SAA נסגרת – תוחלף ע"י חברת תעופה חדשה, באתר Passportnews, ‏3 במאי 2020 Bloomberg, Government to help fund SAA rescue, BusinessTech, ‏20 בספטמבר 2020 (באנגלית) David Kaminski-Morrow, SAA suspends operations as rescuers seek to preserve finances, Flight Global, ‏30 בספטמבר 2020 (באנגלית) Alan Dron, South African Airways restarts service with limited route network, Routes, ‏24 בספטמבר 2021 (באנגלית) פרטי צי המטוסים של סאות' אפריקן איירווייז, באתר airfleets.net (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות תעופה ובנושא דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.