laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרצדס-בנץ O404

מרצדס-בנץ O404 (בגרמנית: Mercedes-Benz O404) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ אשר יוצר בין השנים 1992–1997. דגם הסאנגיונג טרנססטאר מתוצרת סאנגיונג הדרום קוריאנית נבנה על בסיס דגם ה"מרצדס-בנץ O404". חברת אגד הישראלית רכשה אוטובוסים מדגם זה. בשנת 1990 נרכש "מרצדס-בנץ O404" נסיוני שפעל בעיקר בקווים הבין עירוניים ובהמשך בקו תל אביב - רמלה. אוטובוס זה שירת באגד 15 שנה ונמכר לבסוף לחברה פרטית-אסיה טורס מפרדס חנה. על בסיס אוטובוס זה, נרכשו מחברת מרצדס שלדות (גבוהות) של דגם "מרצדס-בנץ O404" להרכבה בישראל. 1-2 דלתות מדרגות כניסה 51 נוסעים שורות מושבים: 10, 13, 15 3 תצורות: אורך 9.2 מטר, אורך 10.7 מטר, אורך 12.0 מטר (דגם: "O404-10" ,"O404-13" ,"O404-15") 3 גבהים: "RH", "RHD", "SHD" ABS מערכת בקרת משיכה מיזוג אוויר בדגמים הגבוהים "SHD" : וידאו טייפ, מכונת קפה, שירותים דגמי "מרצדס-בנץ O404" הופיעו בסרטים וסדרות טלוויזיה עירוני GT "מרצדס-בנץ O404" "מרצדס-בנץ O404" "מרצדס-בנץ O404" "מרצדס-בנץ O404" "מרצדס-בנץ O404" (צולם במינכן, שנת 2012) שרטוט דגם "מרצדס-בנץ O404" "מרצדס-בנץ O404" "מרצדס-בנץ O404" בגרסת תיירות (Rotel Tours bus) "מרצדס-בנץ O404" "מרצדס-בנץ O404" של אגד במוזיאון אגד בחולון מרצדס-בנץ מרצדס-בנץ O402 מרצדס-בנץ 0408 מרצדס-בנץ O405N "מרצדס-בנץ O404" - תמונות מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ O404 בוויקישיתוף מרצדס-בנץ O404, בביצוע "מרצדס-בנץ O404" בישראל, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ O404, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ O404, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ O404, בביצוע מנוע "מרצדס-בנץ O404", סרטון באתר יוטיוב "מרצדס-בנץ O404" omnibusarchiv.de/include "מרצדס-בנץ O404" media.daimler.com/marsMediaSite "מרצדס-בנץ O404" בסרטים וסדרות טלוויזיה imcdb.org/vehicles.php?make=Mercedes-Benz&model=O+404
סטראטגמאטה

הסטראטגמאטה (בלטינית: Strategemata, תכסיסים, תחבולות) הוא חיבור מאת סקסטוס יוליוס פרונטינוס, הכולל אוסף דוגמאות של תכסיסים צבאיים מההיסטוריה היוונית והרומאית, לכאורה לשימושם של גנרלים. פרונטינוס כתב את החיבור לקראת סוף המאה ה-1 לספירה, תחת שלטונו של הקיסר דומיטיאנוס. ייתכן שכתב אותו בהקשר לחיבור אבוד שכתב על תאוריה צבאית. פרונטינוס ידוע בעיקר ככותב על הנדסת מים, אולם הייתה לו קריירה צבאית מכובדת. ב"סטראטגמאטה" הוא מתבסס באופן חלקי על ניסיונו האישי כגנרל בגרמאניה תחת הקיסר דומיטיאנוס. עם זאת, רוב הדוגמאות (מעל 500) שהוא מציין אינן מהתקופה האחרונה, ונקודות דמיון לגרסאות שלהן אצל סופרים רומיים אחרים כמו ולריוס מקסימוס וטיטוס ליוויוס, מצביעות על כך שהוא התבסס בעיקר על מקורות ספרותיים. החיבור כולל ארבעה ספרים, שמתוכם נכתבו שלושה על ידי פרונטינוס, ואילו האותנטיות של הרביעי שנויה במחלוקת. בספר השני של החיבור, מציין פרונטינוס, כדוגמה לכיצד לבחור את הזמן המתאים לקרב, את הדרך בה אספסיאנוס ניצל את יום השבת ("יום סטורן") כדי להביס את היהודים. פרונטינוס אינו מדייק כאן, כאשר הוא הופך את אספסיאנוס לכובש ירושלים במקום בנו, טיטוס. ניתן אולי להסביר זאת בכך שהמלחמה בירושלים נוהלה בשמו של אספסיאנוס. קביעתו לגבי השבת סותרת את המקורות האחרים שבידינו, שעל פיהם היהודים לא נמנעו מלחימה בשבת בזמן המרד הגדול. נראה כי קביעה לא מדויקת זו מקורה בדעה הנפוצה לגבי השבת עוד מאז ימי אגאתרכידס. ייתכן גם שפרונטינוס ידע משהו לגבי שחרורם של היהודים מהשירות בצבא הרומי בשל סיבות דתיות, בעיקר בשל שמירת שבת. אלא שפרונטינוס לא היה תמיד קפדן לגבי תאריכי האירועים. כך למשל, הוא מקשר בין אירוע הנוגע לכיבוש בבל על ידי דריווש עם כיבוש בבל על ידי כורש. פרונטינוס. תחבולות מלחמה. תרגמה מרומית והוסיפה מבוא ופירוש: דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשע"ד Frontinus: The Strategemata (באנגלית) מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LXXXI. Frontinus, p. 509 Strategemata, II, 1:17 Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, LXXXI. Frontinus, p. 510 Strategemata, III, 3:4 Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, LXXXI. Frontinus, p. 511
אוריו אל סריו

אוריו אל סריו (באיטלקית: Orio al Serio; בדיאלקט של ברגמו: Öre al Sère) היא קומונה בנפת ברגמו שבמחוז לומברדיה באיטליה, 45 קילומטר צפונית-מזרחית למילאנו וכקילומטר דרומית-מזרחית לברגמו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ממצאים שהתגלו מלמדים כי ההתיישבות האנושית בשטח של אוריו אל סריו הייתה של כמה שבטים קטנים של ליגורים, בהמשך על ידי אטרוסקים ולאחר מכן על ידי שבט הקלטים קנומני. בימי הביניים היה שטח הכפר מושפע פחות ממאבקי הכוחות בין הגאלפים לגיבלינים מאשר בכפרים סמוכים אחרים, מצב שהביא רווחה לאוכלוסייה. עם זאת, בכפר היו מבנים שנועדו להגן עליו, כפי שמעיד המגדל שעדיין מצוי כיום במרכז ההיסטורי של הכפר. בשטחי הכפר נמצא נמל התעופה הבינלאומי אוריו אל סריו, שהוקם ב-1938. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש נמל התעופה כאתר לנחיתות ביניים עבור הלופטוופה. בתום המלחמה החלו להניח את היסודות להפיכתו של הנמל לנמל תעופה אזרחי, תהליך שהושלם ב-1970. ב-2002 החלו להפעיל בנמל טיסות חסך (Low Cost). בשנת 2017 נפתח בשטחים המשתייכים ליישוב, קניון "Oriocenter" הנחשב לגדול באירופה. כנסיית רובע של סן ג'ורג'ו, שראשיתה במאה ה -16 היא אתר בעל עניין, ושופצה מספר פעמים במאות הבאות. בתחילה הוקדשה לסנטה מריה. היא מורכבת מאולם יחיד עם ארבע קפלות קטנות בכל צד ומציגה ציורים רבים, ביניהם פרסקאות של וינצ'נצו אנג'לו אורלי ואת המדונה והילד שנוצר על ידי פרנצ'סקו דזוקו. בכנסיית הקהילה יש עוגב בעל גוון משמעותי ומאפייני צליל בולטים, על אף שהוא קטן בגודלו. בין המבנים הידועים בכפר נכלל מבנה בשם פלאצו מליאני שמקורו במאה ה-18 והוקם על ידי משפחת מליאני. המבנה מצויד בקווים מעודנים ויש בו פורטיקו עם קשתות וציורי קיר. ביישוב שרידי מגדל שמקורו בביצורים מימי הביניים הבנוי כולו אבן בגובה 25 מטרים. מדיה וקבצים בנושא אוריו אל סריו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוריו אל סריו Europe’s largest mall opens near Milan באתר wantedinmilan‏, 29 במאי 2017
חרדה (אתר מקראי)

חֲרָדָה (בתרגום השבעים: "חרדת") הוא מקום הנזכר במקרא כאחת מהתחנות של בני ישראל במסעם ממצרים, בין הר שפר למקהלות. האתר נזכר בתנ"ך בהקשר של תחנות בני ישראל במדבר: ”וַיִּסְעוּ מֵהַר שָׁפֶר וַיַּחֲנוּ בַּחֲרָדָה. וַיִּסְעוּ מֵחֲרָדָה וַיַּחֲנוּ בְּמַקְהֵלֹת”. למקום אין אזכורים נוספים במקרא. כמרבית התחנות של בני ישראל במדבר, אין זיהוי ברור לחרדה. האזור המשוער בו הוא עשוי להיות ממוקם, הוא במדבר פארן - בין קדש ברנע לעציון גבר. אַבֶל סובר כי המקום מזוהה עם נַקְב אל-ערוּד, ומרטין נות מניח כי המקום נמצא בצפון חג'אז והוא מזהה את המקום עם אל-ח'רדה, כ-85 ק"מ דרומית לאילת-עקבה. אין דעה ברורה בקשר להוראת השם "חרדה". יש המקשרים את השם עם שורש "חרד" הקיים במשמעות של פחד, אך לדעת יוחנן אהרוני זה כנראה שגוי. לדעת בורי קיימת זיקה בין שם זה לבין המילה הערבית حاردة ("חארדה") שאחד משימושיה המושאלים הוא התמעטות הגשמים של השנה. בתרגום ירושלמי נדרש שם המקום: "אֲתַר דְתָוְוהוּ עַל בִּישָׁתָא דְמוֹתָנָא" (מקום שחרדו על רעות המגפה). יוחנן אהרוני, אנציקלופדיה מקראית, ערך "חרדה", כרך ג', הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, עמ' 280. ספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים כ"ד–כ"ה יוחנן אהרוני, אנציקלופדיה מקראית, ערך "חרדה", כרך ג', הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, עמ' 280.
משיב הרוח ומוריד הגשם

מַשִּׁיב הָרוּחַ וּמוֹרִיד הַגֶּשֶׁם (נ"א: הַגָּשֶׁם), המכונה במשנה הזכרת גבורות גשמים, היא משבחי הבורא הנאמרים בימות החורף בתפילת העמידה בברכת גבורות (ברכת מחיה המתים). החל מתפילת מוסף של שמיני עצרת ועד תפילת שחרית של היום הראשון של פסח אומרים "משיב הרוח ומוריד הגשם". את תחילת אמירת 'מוריד הגשם' מקובל לציין באמירת תפילת גשם בשמיני עצרת. אנשי כנסת הגדולה תיקנו את מקום אמירתה בברכת הגבורות. בתלמוד נכתב הטעם שתיקנוה דווקא בברכה זו: ”מזכירים גבורות גשמים בתחיית המתים. אמר רב יוסף: מתוך ששקולה כתחיית המתים (כי הגשמים נותנים חיים לעולם כתחיית המתים) לפיכך קבעוה בתחיית המתים” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ג, עמוד א'.). סך הימים בממוצע הוא כ-181.25, ערך קרוב למשך הסתיו והחורף האסטרונומיים אם שכח להזכיר 'משיב הרוח ומוריד הגשם, אך אמר במקום זאת "מוריד הטל", אינו חוזר שנית. אך אם שכח להזכיר משיב הרוח, ואף לא הזכיר מוריד הטל (כמנהג אשכנז בחו"ל), חוזר לתחילת תפילת שמונה עשרה. אם נזכר לאחר סיום 'ברכת גבורות' (מחיה המתים), אך קודם שהתחיל את הברכה הבאה 'ברכת קדושת השם' ('אתה קדוש'), לדעת השולחן ערוך יכול להזכיר 'משיב הרוח' ואינו צריך לחזור לראש התפילה (במקרה שלא אמר אף 'מוריד הטל'). עם זאת כתב המשנה ברורה שדין זה אינו מוסכם, מאחר שיש הרבה מהראשונים שלדעתם אין להזכיר, ולכך לדעתו אם הזכיר את 'שם השם' עדיף שיסיים במילים 'למדני חוקיך' ויאמר 'משיב הרוח' ורק לאחר מכן יסיים שוב את הברכה. אדם שמסופק אם אמר 'משיב הרוח' כדין, או שמא טעה ואמר כהרגלו 'מוריד הטל', דינו הוא שעד שלושים יום מעת שהתחילו לומר את האזכרה, טרם התרגל לשינוי, ומוחזק שאמר כפי שהורגל לומר כל הקיץ, וצריך לחזור ולהתפלל (במקרה שגם לא אמר 'מוריד הטל'). אך לאחר שלושים יום תולים שאמר כפי הנצרך מאחר שכבר התרגל בשלושים יום הללו לומר כדין 'משיב הרוח'. בפוסקים דנו האם הדבר תלוי בימים ודי שיעברו שלושים ימים, או שמא הדבר תלוי בתשעים תפילות דווקא, ואם כך יש להוסיף את תפילות מוסף של שבת וראש חודש, ואף קודם שיעברו שלושים יום הורגל לומר כדין. וכן להפך אם יודע שהיה תפילות שלא אמר בהם ההזכרה כדין לא יעלו לו למניין. מוריד הטל תפילת גשם שאלת גשמים ספרים ומאמרים בנושא 'פולמוס הדקדוק' קרויס, חיים בן ישעיהו, מכלכל חיים בחסד, תשמ"א, באתר אוצר החכמה קרויס, חיים בן ישעיה, ברכות החיים, תשל"ט, באתר אוצר החכמה פישר, ישראל יעקב בן אהרן, 1925-2003, אבן ישראל חלק ח -, באתר היברובוקס מרזל, שר שלום, קונטרס משיב הרוח באתר אוצר החכמה (החדש) משיב הרוח ומוריד הגשם באתר דעת. הערך "משיב הרוח ומוריד הגשם", באתר ויקישיבה דיון בפורום אוצר החכמה בעניין הניקוד הנוסח הישן והרווח יותר הוא "הַגֶּשֶׁם" בסגול. יצחק סטנוב בסידורו "ויעתר יצחק" טען שיש לומר "הַגָּשֶׁם" בקמץ, לפי כללי צורת הפסק, ובעקבותיו הודפסו כך סידורים רבים בנוסח אשכנז. אחרים התנגדו לתיקון זה, הן מטעמים דקדוקיים והן בשל השתייכותו של סטנוב לתנועת ההשכלה. רבי אברהם בר חייא, ספר העיבור, מאמר שלישי, שער שני.
מרצדס-בנץ O303

מרצדס-בנץ O303 (בגרמנית: Mercedes-Benz O303) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ אשר יוצרה בין השנים 1974–1992. בדרום קוריאה יוצר הדגם על ידי יצרנית הרכב יונדאי מוטור בין השנים 1976–1978. יוצרו כ-33,000 יחידות. חברת אגד הישראלית רכשה אוטובוסים מדגם זה. אוטובוס רב תכליתי, דגם "מרצדס-בנץ O303", בעל 51 מושבים לנסיעות בין עירוניות, בעיקר קצרות, בעל דלתות רחבות מקדימה ובמרכז מתוצרת מרצדס גרמניה מהשנים 1980–1981, מערכת של אוורור מאולץ ותאי מטען תחתיים. בשנת 1981 יובאו שלדות של דגם זה להרכבה מקומית ולקראת סוף שנות ה-80 קיבלו מיזוג אוויר על בסיס תשתית האוורור המאולץ שהייתה קיימת בהם. אוטובוס בין עירוני, דגם "מרצדס-בנץ O303", בעל 55 מושבים עם אפשרות לכיסא מדריך, לנסיעות בין עירוניות בקווי השירות הרגילים ולטיולים. האוטובוס כלל מיזוג אוויר - מזגן עילי במרכז האוטובוס עם פתחי מיזוג אישיים לנוסע ותאי מטען תחתיים. משנת 1982 יובאו שלדות של דגם זה להרכבה מקומית. בהרכבה מקומית עמד מס' המושבים על 51 בלבד. המזגנים היו בעלי הספק חלשים ופתחיהם לא הותאמו לשורת המושבים הקרובה למעבר, המושבים לא נוחים ואיכות הגימור ירודה. אוטובוס תיירותי, דגם "מרצדס-בנץ O303", בעל 51 מושבים וכיסא מדריך לתיירות. מיזוג אוויר אישי לנוסע, תאי מטען תחתיים, מושבים רגילים ללא אפשרות הטיה. לדגם זה לא הייתה הרכבה מקומית. שלדות של מרצדס יובאו עד שנת 1985 ואחר כך הופסק היבוא לחברת אגד. הטענה המרכזית של אגד לחברות ההרכבה המקומיות: הארגז ומרכבים הייתה על איכות ההרכבה הירודה שלהן. החל משנת 1988 החל יבוא חדש של שלדות מדגם "מרצדס-בנץ O303", הפעם ברמת גימור גבוהה בהרבה, עם מזגנים חדשים וחזקים במיוחד וכן נעילה חשמלית של תאי המטען התחתיים נשלטת על ידי נהג האוטובוס. בשנת 1990 יובאו מס' אוטובוסים מדגם "מרצדס-בנץ O303" מתוצרת גרמנית לתיירות. 1-2 דלתות מדרגות כניסה 49 נוסעים 51 נוסעים 55 נוסעים 57+2 נוסעים (אוטובוס תיירים) ABS מיזוג אוויר מערכת בקרת משיכה בקרת יציבות מנוע אחורי "מרצדס-בנץ O303" בשרות אגד "מרצדס-בנץ O303" בשרות אגד "מרצדס-בנץ O303" בשרות אגד "מרצדס-בנץ O303" במוזיאון אגד בחולון "מרצדס-בנץ O303" "מרצדס-בנץ O303" "מרצדס-בנץ O303" "מרצדס-בנץ O303" - מבט לתא הנהג "מרצדס-בנץ O303" - מבט למושבי הנוסעים "מרצדס-בנץ O303" - מבט למושבי הנוסעים מרצדס-בנץ מרצדס-בנץ O402 מרצדס-בנץ O408 מרצדס-בנץ O405N מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ O303 בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ O303 בוויקישיתוף מרצדס-בנץ O303, סרטון באתר יוטיוב "מרצדס-בנץ O303" timeless.ee/en/mercedes-benz-o303 "מרצדס-בנץ O303" omnibussimulator.de/forum/index. "מרצדס-בנץ O303" trucks.nl/en/used-mercedes-benz-o-303-d-bus-49-seats
בן ציון גרובר

בן ציון (בנצי) גרובר(נולד ב-1958) הוא תא"ל במילואים. שימש מפקד חטיבה 14 ומשרת כיום כסגן מפקד עוצבת סיני. נולד לאטי, למשפחת פריד, ולאליעזר גרובר. במהלך השואה נשלחה אטי לאושוויץ יחד עם אחותה התאומה ושתיהן היו חלק מזוגות התאומים בהם ביצע יוזף מנגלה לניסויים. הוריו נישאו ב-1946 וב-1950 עלו לישראל. בעקבות ההתעללות שעברה בצריף ה"ניסויים" של מנגלה נפגעה אמו, ורק 12 שנים לאחר שנישאו נולד בנם הראשון, בנצי. גרובר למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבת ההסדר הר עציון. עם גיוסו לצה"ל שובץ גרובר בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וכמפקד. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים. סיים את שירותו הסדיר כמ״מ בשריון בדרגת סג"ם. במסגרת שירות המילואים שלו נלחם גרובר בקרב סולטאן יעקוב, במהלך מלחמת לבנון הראשונה. גרובר נפצע בקרב ולאחר שיקום ארוך חזר לתפקידו בגדוד. הוא יצא לקורס מפקדי פלוגות במילואים ושירת כמפקד פלוגה. יצא לקורס מפקדי גדודים ושירת כמפקד גדוד השריון 34, אז חלק מחטיבה 401. גרובר יצא לקורס מפקדי חטיבות ומונה למפקד חטיבה 14 ולאחר מכן יצא לקורס מפקדי אוגדות במילואים ומשרת כיום כסגן מפקד עוצבת סיני. במהלך שירותו הועלה לדרגת תת-אלוף. גרובר בוגר בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים (מכון לב) כמהנדס מיקרואלקטרוניקה. הוא מנכ״ל חברת בצג בע״מ, העוסקת בגיוס משקיעים לחברות היי-טק ויו״ר חברת הגר, העוסקת במדידה לא פולשנית של רמת הסוכר בדם. גרובר חבר מועצת המנהלים של כמה גופים, ובהם ישיבת הר עציון, המכללה האקדמית הרצוג, אור תורה סטון, עמותת גדולים במדים, ועוד. הוא מרצה בישראל ובעולם על מנהיגות ועל הקוד האתי בלחימה. מדיה וקבצים בנושא בן ציון גרובר בוויקישיתוף אמיר בוחבוט, המח"ט איים – החיילים חזרו בהם מהסירוב, באתר nrg‏, 27 ביולי 2005 טלי חרותי-סובר, אל"מ שלא יודע לעשות גוגל פוגש נוכל שיוצא מהכלא, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2015. עמוס הראל, מסע הסברה פרטי: אל"מ במיל' בנצי גרובר נגד דו"ח גולדסטון, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2009.
וילהלם אלברכט, נסיך מונטנואובו הראשון

וילהלם אלברכט, נסיך מונטנואובו הראשון (בגרמנית: Wilhelm Albrecht Fürst von Montenuovo; ‏8 באוגוסט 1819 – 7 באפריל 1895) היה גנרל ובן אצולה אוסטרי. וילהלם אלברכט נולד ב-8 באוגוסט 1819 בפארמה, לאדם אלברט פון נייפרג ולמארי לואיז, דוכסית פארמה, בתם של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה. אמו, מארי לואיז, הייתה אשתו השנייה של נפוליאון הראשון משנת 1810 עד 1814, ולאחר מכן היא שלטה בזכות עצמה כ"דוכסית פארמה" משנת 1817 ואילך. לאחר מותו של בעלה נפוליאון הראשון בסנט הלנה בשנת 1821, היא התחתנה נישאה בנישואים מורגנטיים עם אדם אלברט פון נייפרג, וכתוצאה מכך, וילהלם אלברט היה אחיו למחצה של נפוליאון השני. בשנת 1838 הוא הצטרף לשורות הצבא האוסטרי והשתתף במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה באיטליה ובדיכוי המרד ההונגרי של 1848 בהונגריה, ובשנת 1854 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. בשנת 1859 הוא השתתף בקרב מגנטה, שם הצבא האוסטרי הובס על ידי הצבא הפרנקו-סרדיני. בשנת 1860 הוא מונה למפקד רגימנט, ובשנת 1864 הוא קיבל את התואר "נסיך מונטנואובו", שהוא תרגום של נייפרג. בשנת 1866 הוא הועבר לבוהמיה, ובשנת 1867 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. בשנת 1878 פרש וילהלם אלברכט מהצבא, וב-7 באפריל 1895 הוא מת בביתו בווינה, ובנו אלפרד, נסיך מונטנואובו השני ירש את תאריו. ב-22 בפברואר 1851 התחתן אלפרד עם יוליאנה, רוזנת בתיאני, בתם של יאנוש, רוזן בתיאני ומריה, רוזנת אסתרהזי דה גלאנטה, ממנה נולדו לו 3 ילדים: אלברטינה, נסיכת מונטנואובו (1853–1895), התחתנה עם זיגמונט ויילופולסקי, מרקיז גונזגה-מישקובסקי אלפרד, נסיך מונטנואובו השני (1854–1927), התחתן עם פרנצסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו מריה, נסיכת מונטנואובו (1858–1932), התחתנה עם אנטאל אפוני דה נאגי-אפוני מדיה וקבצים בנושא וילהלם אלברכט, נסיך מונטנואובו הראשון בוויקישיתוף וילהלם אלברכט, נסיך מונטנואובו הראשון (באנגלית)
פליקס, נסיך שוורצנברג

פליקס, נסיך שוורצנברג (בגרמנית: Felix zu Schwarzenberg;‏ 2 באוקטובר 1800 - 5 באפריל 1852) היה אציל ופוליטיקאי אוסטרי יליד בוהמיה, שהביא לדיכוי מהפכות 1848 באימפריה האוסטרית. כיהן כראש ממשלת האימפריה האוסטרית וכשר החוץ שלה בשנים 1849–1852. הצליח להחזיר לאוסטריה את מעמדה כמעצמה אחרי החלשתה בימי המהפכה. פליקס נולד ב-2 באוקטובר 1800 בצ'סקי קרומלוב בממלכת בוהמיה, כבנו השני של יוזף, נסיך שוורצנברג (1769–1833) ופאולינה פון ארנברג. בית שוורצנברג היה אחד ממשפחות האצולה הבוהמיות המשפיעות ביותר; אחיו הבכור יוהאן אדולף השני, נסיך שוורצנברג יזם את בניית קו הרכבת מווינה לפלזן, ואילו אחיו הצעיר פליקס פרידריך נהיה ארכיבישוף זלצבורג בשנת 1835 וארכיבישוף פראג בשנת 1849. פליקס שהיה אחיינו של קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג, מפקד הצבאות האוסטריים בשלבים האחרונים של המלחמות הנפוליאוניות, נכנס לשירות הדיפלומטי לאחר שירות צבאי קצר, שם הפך לבן חסותו של קנצלר המדינה, הנסיך קלמנס פון מטרניך. פליקס כיהן כשגריר אוסטריה בסנקט פטרבורג, לונדון, פריז, טורינו, ונאפולי. בשנת 1828 במהלך זמנו כדיפלומט בלונדון, היה לו רומן עם ג'יין דיגבי, אשר אותה נטש לאחר שהכניס אותה להריון, בשל דרישת בעלה אדוארד לואו, רוזן אלנבורו הראשון. עם פרוץ מהפכות 1848, מיהר פליקס אל ממלכת לומברדיה-ונציה, להצטרף לכוחותיו של גנרל-פלדמרשל יוזף רדצקי פון רדץ שהביס את הכוחות האיטלקים בראשות קרלו אלברטו, מלך סרדיניה במילאנו. בשל תפקידיו כיועץ קרוב של רדצקי, כמו גם היותו גיסו של אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ, אשר דיכא את המרד הבוהמי בפראג ואת מרד וינה באוקטובר, מונה שוורצנברג ב-21 בנובמבר 1848 לראש ממשלת האימפריה ולשר החוץ. עם קבלתו את התפקיד הפעיל שוורצנברג לחץ רב על הקיסר פרדיננד שיתפטר, ואכן ב-2 בדצמבר הקיסר נכנע ואחיינו הצעיר פרנץ יוזף הועלה לשלטון במקומו. שוורצנברג הקים ממשלה חדשה ששילבה פוליטיקאים שמרנים, כמו שר הפנים הרוזן פרנץ פון שטדיון, ופוליטיקאים ליברלים, ובתוכם אלכסנדר באך, קרל לודוויג פון ברוק ואנטון פון שמרלינג, כמו גם שר החינוך הבוהמי הפדרליסט ליאופולד, רוזן טון והוהנשטיין. ברצונו לחמוק מגורלו של מטרניך, היה שוורצנברג נחוש בדעתו לא רק להילחם במהפכה אלא להתגבר עליה. על רקע הדיונים בפרלמנט בפרנקפורט בנוגע לשאלה הגרמנית, הוא דגל ברעיון של איחוד אוסטרי-גרמני, כולל כל אדמות הכתר האוסטריות בתוך הקונפדרציה הגרמנית, כל זה בהנהגת אוסטריה. בסופו של דבר לא היה מוכן להיווצרות גרמניה גדולה על חשבונה של אוסטריה והחזיר את הנציגים האוסטרים מפרנקפורט. עם פרסום חוקת מרץ בשנת 1849. הוא סיכל את הרעיונות הפדרליסטיים של האספה החוקתית שהתכנסה בזמנו בקרמזיר בצ'כיה, יחד עם הקיסר החדש, קרא שוורצנברג לצבא האימפריה הרוסית לסייע בדיכוי המרד ההונגרי, ובכך נתן לאוסטריה יד חופשית לנסות לסכל את דרכה של פרוסיה לשלוט בגרמניה. הנסיך שוורצנברג ביטל את הרפורמות הדמוקרטיות והחזיר את השליטה המלוכנית הריכוזית באוסטריה ואף כפה על פרוסיה את הסכם אולמוץ, ובכך מנע ממנה את האפשרות לאחד את גרמניה תחתיה. ב-5 באפריל 1852, נפטר שוורצנברג באופן פתאומי מאירוע מוחי בעת ישיבת ממשלה בווינה, ברגעים שהקיסר הפעיל לחצים עליו מתוך כוונה להרחיקו מרסני השלטון. מאוחר יותר שיבח פרנץ יוזף את פעילותו והחשיב אותו כראש הממשלה המוצלח ביותר שכיהן מימי מלוכתו. מדיה וקבצים בנושא פליקס, נסיך שוורצנברג בוויקישיתוף פליקס, נסיך שוורצנברג פליקס, נסיך שוורצנברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מליח פסיפי

מליח פסיפי (שם מדעי: Clupea pallasii) הוא מין של דג מסוג מליח ממשפחת הסרדיניים המצוי בצפון האוקיינוס השקט. הוא קרוב למליח האטלנטי. המליח הוא דג קטן באורך של עד 45 ס"מ ומשקל של 550 גרם בממוצע. הוא בעל סנפירים כסופים עם לסת מוארכת ופה מעוצב לגריפת מזון קטן. הדג בעל זנב קצר בעל זוג אונות ובעל סנפירים קצרים. הוא נפוץ לאורך הימים של צפון האוקיינוס השקט מאלסקה וקולומביה הבריטית בצפון לבאחה קליפורניה ובמזרח עד סיביר וים ברינג ועד יפן בדרום. הדג מטיל ביצים בין צמחי מים לאורך החופים. הדגים ניזונים מפלנקטון שהם גורפים בלסתותיהם לפיהם. דגים אלה יכולים להתקהל ללהקות ענקיות המכלכלות מגוון של טורפים ימיים, לרבות לווייתניים, דגים טורפים כמו כרישים, עופות ימיים וטורפים ימיים רבים. הדגים מתגוננים מהטורפים באמצעות יצירת "כדור דגים" גדול, בתוכו כל דג מסתתר מהטורפים. דגים אלה הם גם דגי מאכל מסחריים אחריהם ספינות דיג שטות לאורך האוקיינוס. הדיג כה רב שב-1993 הדגה התמוטטה כמעט לגמרי, אך הצליחה להשתקם מאז. מדיה וקבצים בנושא מליח פסיפי בוויקישיתוף מליח פסיפי, באתר ITIS (באנגלית) מליח פסיפי, באתר NCBI (באנגלית) מליח פסיפי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מליח פסיפי, באתר FishBase (באנגלית) מליח פסיפי, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. מליח פסיפי באתר הרשימה האדומה של IUCN
יחסי איחוד האמירויות הערביות – אינדונזיה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–אינדונזיה (בערבית: العلاقات الإماراتية الإندونيسية, באינדונזית: Hubungan Indonesia dengan Uni Emirat Arab) הם היחסים הדיפלומטים הרשמיים בין איחוד האמירויות הערביות ובין רפובליקת אינדונזיה. אינדונזיה הייתה אחת מהמדינות שהכירו בעצמאותה של איחוד האמירויות הערביות. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו בשנת 1976. הנשיא סוהארטו ביקר באיחוד האמירויות הערביות באוקטובר 1977, כשנה לאחר מכן, הוקמה השגרירות האינדונזית באבו דאבי. נשיא איחוד האמירויות הערביות, זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, ביקר באינדונזיה במאי 1990. השגרירות של איחוד האמירויות הערביות הוקמה ב-10 ביוני 1991, מה שגרם לחיזוק הקשרים והיחסים בין המדינות. בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאיחוד האמירויות הערביות הגיעה לסך 1.85 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה תכשיטים, זהב, סבון, שמן דקלים, מחשבים, חמאת קוקוס, מכוניות, בגדים, נייר טואלט ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיחוד האמירויות הערביות לאינדונזיה הגיעה לסך 1.35 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה גזי נפט, נפט מזוקק, אלומיניום גולמי, נייר ממוחזר, זהב, פירות טרופים ועוד. בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאיחוד האמירויות הערביות הגיעה לסך 2.59 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה גומי, בגדים, מחשבים, מזגנים, בטריות, מכוניות, שמן דקלים, מוצרי טקסטיל, חלקי ברזל, סבון ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיחוד האמירויות הערביות לאינדונזיה הגיעה לסך 1.69 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה גזי נפט, נפט מזוקק, פירות טרופים, בקבוקי זכוכית, נייר ממוחזר ואלומיניום. איחוד האמירויות הערביות מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה. אינדונזיה מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות על ידי קונסוליה כללית בדובאי ושגרירות שהיא מחזיקה באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות הערביות. Products that Indonesia exports to the United Arab Emirates (2016), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) (ארכיון) Products that Indonesia imports from the United Arab Emirates (2016), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) (ארכיון) Products that Indonesia exports to the United Arab Emirates (2014), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) (ארכיון) Products that Indonesia imports from the United Arab Emirates (2014), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) (ארכיון) "Embassy of United Arab Emirates in Jakarta, Indonesia - Embassy WorldWide". Embassy WorldWide (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-05-07. "Consulate General of Indonesia in Dubai, United Arab Emirates - Embassy WorldWide". Embassy WorldWide (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-05-07. "Embassy of Indonesia in Abu Dhabi, United Arab Emirates - Embassy WorldWide". Embassy WorldWide (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-05-07.
1956 בגרמניה

1956 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 85 שנות לאום. נשיא גרמניה: תיאודור הויס קנצלר גרמניה: קונראד אדנאואר 1 במאי - גרמניה משתתפת באירוויזיון 1956, אחת משבע המדינות הראשונות שהשתתפו בתחרות 27 באוקטובר - הסכם סאר, שעסק בהשבת חבל הסאר לגרמניה 5 בינואר - פרנק-ואלטר שטיינמאייר, פוליטיקאי, נשיא גרמניה מאז מרץ 2017 16 בפברואר - בודו ראמלו, פוליטיקאי 25 בפברואר - מישל פרידמן, עורך דין ופוליטיקאי 27 בפברואר - רוזמרי קותר, שחיינית 20 במרץ - תיאו ברויר (אנ'), משורר, מסאי, עורך, מתרגם ומוציא לאור 28 במרץ - אוולין יאהל (אנ'), משליך דיסקוס 12 באפריל - הרברט גרונמאייר (אנ'), זמר 4 במאי - אולריקה מייפארת, אתלטית 31 במאי - פריץ הילפרט (אנ'), מוזיקאי גרמני 24 ביולי - כרמן נבל, מנחה טלוויזיה 21 בספטמבר - יואכים הרמן (אנ'), פוליטיקאי 3 באוקטובר - ראלף מורגנשטרן (אנ'), שחקן 20 בנובמבר - אולי דיטריך (אנ'), שחקן וקומיקאי 30 בנובמבר - היינץ רודולף קונזה (אנ'), זמר 5 בדצמבר - קלאוס אלופס, כדורגלן 9 בדצמבר - הנרייטה רקר (אנ'), פוליטיקאית 1 בינואר - לודוויג דיר (אנ'), מעצב ספינות אוויר גרמני (נולד ב-1878) 3 בינואר - יוזף וירט, פוליטיקאי, קנצלר גרמניה (נולד ב-1879) 13 בינואר - ליונל פיינינגר, צייר גרמני (נולד ב-1871 7 בפברואר - קארל שלנץ (אנ'), מורה ספורט גרמני (נולד ב-1890) 20 בפברואר - היינריך ברקהאוזן (אנ'), פיזיקאי גרמני (נולד ב-1881) 13 באפריל - אמיל נולדה, צייר (נולד ב-1867) 16 באפריל - ריצ'רד קולקוויץ (אנ'), בוטנאי גרמני (נולד ב-1873). 2 בנובמבר - ליאו בק, רב ומלומד יהודי גרמני 25 בדצמבר - רוברט ואלזר, סופר שווייצרי שכתב בשפה הגרמנית מדיה וקבצים בנושא 1956 בגרמניה בוויקישיתוף