laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מייקל סקוטוס

מייקל סקוטוס (1175 - בערך 1232) היה מלומד סקוטי שנודע בשל תרגומיו לספרי אריסטו מערבית ללטינית. תרגומים אלה תרמו להתפתחות המדע במשך המאה השלוש עשרה. סקוטוס נולד בסקוטלנד ולמד בדרהאם, באוקספורד ובסורבון. הקדיש את עצמו ללימודי פילוסופיה, מתמטיקה ואסטרולוגיה, וכנראה למד גם תאולוגיה. בערך ב-1217 הגיע לטולדו שבספרד, שהייתה מרכז תרבותי יהודי - מוסלמי שבו היו ספריות שהכילו כתבי יד עתיקים. שם למד ערבית - דבר שפתח בפניו את הדרך לקריאת כתבי אריסטו ואת הפירושים של כתביו שנעשו בידי המלומדים הערביים אבן סינא ואבן רושד. בטולדו תרגם מערבית ללטינית את ספרו של אריסטו "היסטוריה של החיות" - תרגום שמאוחר יותר שימש את הפילוסוף והתאולוג אלברטוס מגנוס. שם גם תרגם את הספר "אסטרונומיה" של האסטרונום הערבי אלפטראגיוס העוסק בתורת האסטרונומיה של אריסטו. בערך ב-1220 עזב את טולדו. למד רפואה בסלרנו ונסע לבולוניה, שם עסק במקצוע זה. ב-1224 הגיע לרומא ונתקבל לשירותו של האפיפיור הונוריוס השלישי, שמינה אותו לארכיבישוף של קאשל שבאירלנד. אולם, הוא סירב לקבל משרה זו בטענה כי איננו בקי בשפתם של האירים, ותחת זאת שימש במשרות מזדמנות באיטליה. ב-1227 הוזמן לחצרו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שבעיר פלרמו שבסיציליה. שם שימש כאסטרולוג וכרופא של קיסר זה, ולימד אותו גם את חוכמת הנסתר, כימיה, מטלורגיה ופילוסופיה. לבקשתו של הקיסר, תרגם ללטינית את חיבורו של אבן סינא "מבוא לתורת החיות" כדי שהקיסר יוכל להסתייע בו בצאתו לציד עופות. אולם, תרומתו החשובה של מייקל סקוטוס היא בתרגומיו מערבית ללטינית של ספרי אריסטו "על הנפש", "על השמים", "פיזיקה" ו"מטאפיזיקה", ושל פירושי אבן רושד לספרים אלה. תרגומים אלה, שנעשו באוניברסיטה של נאפולי בשיתוף עם המלומד יעקב אנטולי (שתרגם את אבן רושד לעברית), תרמו לשימור הידע המדעי ולהנחלתו לעולם הנוצרי במאה השלוש עשרה. הוא כתב גם מחקרים בתורת הנסתר (ובהם הספר "פיזיונומיה" שבו הוא מתאר את הקשר שבין אופיו של האדם לבין תכונותיו הגופניות), ושני ספרים באלכימיה. בספרים אלה עסק, בין היתר, ביחסי מין ובהתפתחות העובר. הוא ערך ניסויים והאמין בסגולותיהן של אבנים מסוימות (טופז למשל) לעזור בכיבוש היצר. סקוטוס התעניין גם בגאולוגיה ותיאר את מי הגפרית ואת התופעות הגעשיות של האיים הליפאריים של הים הטירני. בשל מיומנותו באסטרולוגיה ובכימיה, נפוצו אגדות על עיסוקו בכישוף והוא נודע בכינוי "הקוסם". בקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי הוא מתואר כאחד השוכנים במעגל השמיני של הגיהנום, במדור המאכלס מכשפים ונביאי שקר. דמותו עוררה עניין גם בספרות המודרנית, והסופר הסקוטי וולטר סקוט כתב גם הוא אודותיו. מדיה וקבצים בנושא מייקל סקוטוס בוויקישיתוף מייקל סקוטוס, באתר MacTutor (באנגלית) מייקל סקוטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מייקל סקוטוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Michael Scot biography
מנחם רצון

מנחם רצון (5 באוגוסט 1919 – 12 בנובמבר 1987) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם בכנסת הראשונה. רצון נולד בשכונת מחנה יהודה בפתח תקווה. בהשכלתו היה בוגר קורס למורי דרך של סמינר הקיבוצים, ולפרנסתו עבד תחילה בעבודה חקלאית וכפועל תעשייה ולאחר מכן החל לעבוד בהדרכת טיולים. פעילותו הציבורית החלה עם הצטרפותו לליגה הסוציאליסטית ולמפ"ם. בשנת 1946 הוא נעצר בגין פעילותו על ידי הבריטים. בשנים אלו הוא היה חבר הנהלת הספורט של הפועל מחנה יהודה ומאוחר יותר הוא נבחר לכהן כחבר הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית וכחבר מועצת פועלי פתח תקווה, בה הוא כיהן מחלקת התכנון. בשלהי כהונתה של הכנסת הראשונה הושבע רצון לכהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם במקומו של דב בר-ניר. כהונתו נמשכה לאורך ארבעה חודשים, עד לכינון הכנסת השנייה. בשנים שלאחר קום המדינה היה רצון חבר מועצת העיר פתח תקווה, מנהל מִנהל התרבות בעיריית פתח תקווה, מנהל "בית נטע" בעיר ומנהל מכון אבשלום לידיעת הארץ. על שמו נקרא רחוב בשכונת מחנה יהודה בפתח תקווה. מנחם רצון, באתר הכנסת מנחם רצון, באתר כנסת פתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוסתם בסתוני

רוסתם בסתוני (בערבית: رستم بستوني;‏ 15 במרץ 1923 - 26 באפריל 1994) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם בכנסת השנייה ועורך שבועון המפלגה בערבית "אל פג'ר". בסתוני נולד בשנת 1923 בא-טירה שליד חיפה. בוגר הטכניון באדריכלות ושנים אחדות עסק בהוראה. במהלך הכנסת הראשונה שימש מזכיר סיעת מפ"ם ובאותה תקופה החל לפעול בחטיבה הערבית במפלגה. במערכת הבחירות לכנסת השנייה (1951) נבחר לכהן מטעמה כחבר הכנסת. בכנסת היה בסתוני חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת העבודה, ועדת הפנים וועדת השירותים הציבוריים. בשנת 1953 פרש מהסיעה עם משה סנה ואברהם ברמן להקמת סיעת שמאל, אך כעבור זמן חזר לשורות מפ"ם, אך עזב את המפלגה סופית ב-1961. בשנת 1954 הגיש בכנסת, יחד עם מאיר וילנר (מק"י), הצעה לביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל, אותו כינו "משטר של דיכוי לאומי אכזרי, שנותר בארצות מעטות בלבד, כגון דרום אפריקה וארצות הברית ביחסן לכושים." במרוצת השנים החזיק בשורת תפקידים מטעם המפלגה, ובהם עורך השבועון הערבי "אל פג'ר" ויועץ לענייני הכפר הערבי במשרד השיכון. בשנת 1966 ייסד את "ועדת הפעולה הערבית-ישראלית למען ישראל". בסתוני היה תומך עקבי בפתרון המדינה האחת. לאחר מלחמת ששת הימים הפציר בישראל שלא לסגת מהשטחים שכבשה: "על ישראל להשאיר את השטחים בידיה, ובמקביל לתכנן ולהוציא לפועל תוכנית ארוכת-טווח לרכוש את אמונם ורצונם הטוב של מיליון וחצי הערבים המאכלסים את השטחים הללו. תידרש סבלנות, אבל הזמן בצדה של ישראל, והמטרה היא שלום במזרח התיכון." בשנת 1969 היגר לארצות הברית. בארצות הברית הוא לימד היסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה של מדינת ניו יורק, ולאחר מכן שימש כאדריכל ראשי של הקולג' הניו יורקי לטכנולוגיה. בסתוני היה חבר הכנסת הערבי הראשון שכיהן מטעם מפלגה ציונית. רוסתם בסתוני, באתר הכנסת רוסתם בסתוני, באתר כנסת פתוחה בסתוני: בערב גוברת ההכרה בצורך של שלום עם ישראל, על המשמר, 13 בינואר 1960 ר. בסתוני מגלה סיבות פרישתו מפעילות במפ"ם, דבר, 6 בספטמבר 1961 רוסטום בסתוני עזב את מפ"ם, קול העם, 10 באוגוסט 1961 מק"י הגישה הצעת חוק לביטול הממשל הצבאי, קול העם, 2 בדצמבר 1954. Know Your History: Israeli Arab Rustum Bastuni Advocates For Israel To Hold On To Judea And Samaria, 1968, ‏16 באפריל 2017 (באנגלית). Carl Alpert, ⁨Arab Says Hope Of His People Lies With Israel, ‏1 בפברואר 1968 (באנגלית). ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם ברמן

אברהם (אדולף) בֶּרמן (ב יידיש: אַדאָלף אברהם בערמאַן; 17 באוקטובר 1906 – 3 במרץ 1978) היה איש ציבור יהודי-פולני וישראלי, חבר הפרלמנט הפולני בשנות ה-40 וחבר הכנסת מטעם מפ"ם ומק"י בכנסת השנייה. אברהם ברמן נולד בוורשה שבפולין (אז באימפריה הרוסית) למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. אביו, איסר ברמן, היה פעיל ציוני וחבר "אגודת חובבי שפת עבר". ברמן למד באוניברסיטת ורשה, וכסטודנט הצטרף לתנועת "פועלי ציון שמאל", מטעמה ערך את עיתוני המפלגה בפולנית וביידיש. את לימודיו סיים בוורשה ב-1932 בתואר דוקטור בפסיכולוגיה. במהלך מלחמת העולם השנייה היה ברמן מנכ"ל הארגון "צנטוס" (Centos,‏ Centrala Towarzystwa nad Sierotami) לעזרת ילדים בוורשה ומזכ"ל המועצה הפולנית לעזרת יהודים "זֶ'גוֹטָה". בגטו ורשה נמנה עם ראשי המחתרת היהודית האנטי-נאצית, וכן היה חבר נשיאות הוועד לתיאום יהודי המחתרתי. בפגישות חשאיות עם חבריהם, בשלבים המתקדמים של הגירוש להשמדה מגטו ורשה, הוחלט שברמן ואשתו בתיה יעברו לצד הארי כדי ליצור קשר עם מי שעשויים לסייע בהצלה. ב-5 בספטמבר 1942 יצאו מגטו ורשה אל הצד הארי של העיר. היה זה בזכות קשר שיצרו עם אנשי אינטליגנציה ומכרים פולנים שהיו מוכנים להסתכן בעבורם. הקשר עם חבריהם בגטו נותק ורק לאחר ניסיונות רבים נענה להם משרד "צנטוס" והעבירו לבני הזוג ברמן הודעה מעמנואל רינגלבלום, באמצעותו חידשו את קשריהם עם מפלגת פועלי ציון שמאל. השהייה בצד הארי של ורשה הייתה קשה והזוג נאלץ פעמים רבות לעבור מדירה לדירה. הוא נפגש עם יז'י לרסקי שהוצנח לפולין מבריטניה. בתום המלחמה נבחר ברמן כציר לפרלמנט בפולין הקומוניסטית ובשנת 1947 נבחר ליו"ר ועד יהודי פולין. בשנת 1950 עלה ברמן לישראל והחל לפעול במוסדות מפ"ם. בשנים 1951–1955 כיהן מטעם המפלגה כחבר הכנסת השנייה, במהלכה פרש, יחד עם משה סנה ורוסתם בסתוני, לסיעת שמאל (1953), וחבר למק"י בשנת 1954. במהלך כהונתו היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת החינוך והתרבות, ועדת הכנסת וועדת השירותים הציבוריים. ברמן עמד בראש ארגון הלוחמים האנטי-נאציים בישראל, והיה חבר נשיאות הארגון העולמי של הפרטיזנים היהודים ואסירי הנאצים לשעבר. אברהם ברמן נישא בשנת 1936 לבתיה טמקין. בשנת 1946 נולד בנם היחיד, עמנואל. באפריל 1953 התאלמן. אחיו, יאקוב (Jakub Berman;‏ 1901–1984), שנותר בפולין, היה פוליטיקאי בפולין הקומוניסטית. בנו, עמנואל ברמן, הוא פסיכואנליטיקאי ופרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. מימי המחתרת, תל אביב: המנורה, תשל"א. במקום אשר יעד לי הגורל: עם יהודי ורשה: 1939–1942 (מכתב יד ביידיש: שלמה אבן שושן), בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, תשל"ח. (ראה אור גם ביידיש – "וואס דער גורל האט מיר באשערט: מיט יידן אין ווארשע, 1939–1942", תשמ"א-1980.) מדליה עבור וורשה עיטור צלב גרונוולד מדרגה שנייה מדיה וקבצים בנושא אברהם ברמן בוויקישיתוף אברהם ברמן, באתר הכנסת אברהם ברמן, באתר כנסת פתוחה צבי ברייטשטיין, לזכרו של ד"ר אברהם (אדולף) ברמן, הדים, 38-39, מרץ-אפריל, 1978 חיים לזר, דוקטור אברהם אדולף ברמן, דברים לזכרו נטליה אלקסיאון, אדולף ברמן, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) הערך עליו באנציקלופדיית YIVO אדולף אברהם ברמן (1906-1978), דף שער בספרייה הלאומית בתיה טמקין-ברמן, "פאן רודזבסקי", ילקוט מורשת ב', אפריל-מאי 1964 תשכ"ד, עמ' 12. ישראל גוטמן, "בתיה", עמ' 13. בתיה טמקין-ברמן, "פאן רודזבסקי", עמ' 12. בתיה טמקין-ברמן, עיר בתוך עיר, עמ' 50–52,55. א. ברמן עלה לארץ, על המשמר, 19 באפריל 1950 סיעת השמאל בין ליבשיץ-למדן ומק"י, דבר, 3 בפברואר 1953 בתיה ברמן נפטרה, על המשמר, 3 במאי 1953
מפת אתר

מפת אתר ('sitemap') היא הצגה גרפית של הארכיטקטורה של אתר אינטרנט מסוים - חלוקתו לדפים והקישור בין הדפים. מפת האתר יכולה להיות מסמך (בכל תצורה סטנדרטית שהיא) אשר משמש ככלי תכנוני לבניית אתרים או כדף אינטרנט המתאר את הדפים הנכללים באתר אינטרנט ספציפי. מפת האתר בדרך כלל מתארת את האתר בתצורה הירארכית ובכך עוזרת למנועי חיפוש למפות את עמודי האינטרנט באתר באופן קל ופשוט יותר. בעוד שמספר מפתחים גורסים שהמושג אינדקס אתר מדויק יותר לתאר את תפקיד מפת האתר, הרי שרוב גולשי האינטרנט מתייחסים לשני המושגים כמושג זהה פרט לעובדה שאינדקס אתר בדרך כלל ממוין בסדר אלפאביתי בעוד שמפת האתר ממוינת באופן הירארכי. מפת האתר משפרת את אלגוריתמי החיפוש של מנועי חיפוש בכך שהיא מבטיחה שכל העמודים אשר נכללים באתר מסוים ימצאו. תכונה זו חשובה במיוחד כאשר העמוד משתמש ב- Macromedia Flash או בתפריטי JavaScript שאינם מכילים קישור HTML. רוב מנועי החיפוש ימצאו אך ורק מספר מסוים של עמודים באתר מסוים ומכאן כאשר האתר גדול מאוד ומכיל כמות גדולה של דפים - מפת האתר מחויבת אם ברצון מנהל האתר לאפשר למבקרים למצוא את כל עמודי האתר כאשר הם משתמשים במנועי חיפוש. היתרון בהוספת מפת אתר לאתר ספציפי יבואו לידי ביטוי באופן אופטימלי במקרים הבאים: האתר מכיל תוכן דינמי. האתר מכיל תכנים שאינם גלויים בקלות על ידי מנועי חיפוש (כפי שהוזכר קודם דפים המכילים FLASH או AJAX). האתר חדש וישנם מעט קישורים אליו - רוב מנועי החיפוש מגיעים לאתרים בעזרת קישורים מאתרים אחרים. האתר מכיל כמות גדולה של דפים שאינם מקושרים כלל אחד לשני או שהקשר בינם רופף. google הציגה את אתר מפות האתר, המכיל את המפות בפורמט XML כדי שמפתחי אתרי אינטרנט יוכלו לפרסם את רשימת הקישורים מהאתרים אותם הם בונים. ההנחה הבסיסית היא שישנם אתרים בעלי מספר גדול של דפי אינטרנט דינמיים אשר ניתן לגשת אליהם אך ורק דרך כניסה דרך טפסים/משתמשים ספציפיים. בעזרת שימוש בקובצי מפת האתר ניתן ללמד מנוע חיפוש איך למצוא את אותם הדפים. מנועי החיפוש Google,MSN,Yahoo ו - Ask, תומכים באופן משותף בפרוטוקול מפת האתר. מפני שמנועי החיפוש Google‏, MSN‏, Yahoo ו-Ask משתמשים באותו הפרוטוקול, אתר אשר מכיל מפת אתר מאפשר לארבעת מנועי החיפוש הגדולים ביותר גישה עדכנית לכלל הדפים שבאותו האתר. מפת אתר XML אינה מבטיחה במאת האחוזים שמנועי החיפוש אכן ימפו את כל הדפים באתר זהו מנגנון ספציפי לכל מנוע חיפוש אף זוהי הדרך הטובה ביותר להגדיל את הסיכויים שכל הדפים באתר ספציפי ימצאו כאשר נחפש אותם בעזרת מנוע חיפוש. ניתן להוסיף פרטי מידע במפת האתר על מנת להקל על מנועי החיפוש וכדי לוודא שהמידע עדכני. להלן מספר פרטי מידע שניתן להוסיף במפת האתר: תדירות שינוי המידע באתר ביחס לעמוד ספציפי - כל עמוד באתר עשוי להתעדכן ברמת תדירות שונה. תאריך עדכון אחרון של כל עמוד באתר. מידרג החשיבות של כל עמוד באופן יחסי לשאר העמודים באותו האתר. Peter Morville, Information Architecture on the World Wide Web, Feb 1998. pp:58. Major Search Engines Unite to Support a Common Mechanism for Website Submission, November 16, 2006.
הפיגוע באוטובוס ילדי אביבים

הפיגוע באוטובוס ילדי אביבים היה פיגוע ירי שהתרחש ב-22 במאי 1970 על כביש הצפון הישן בסמוך לקיבוץ ברעם, והגבול בין ישראל ללבנון. חוליית מחבלים מארגון "החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית" ירתה אל עבר אוטובוס שהסיע את ילדי מושב אביבים ורצחה 12 מנוסעיו, בהם שמונה ילדים. נוסעת נוספת שהייתה ילדה בעת הפיגוע ונותרה עם רסיס בראשה בעקבות הפיגוע, נפטרה לאחר 43 שנים מזיהום של הרסיס. התוקפים בחנו היטב את הכביש במשך מספר שבועות לפני התקיפה, והמארב תוכנן בקפדנות רבה. ב-22 במאי 1970, בשעות הבוקר המוקדמות, יצא האוטובוס ממושב אביבים, כאשר הוא מסיע תלמידים אל שני בתי ספר אזוריים, כמנהגו מדי יום. האוטובוס נכנס לקיבוץ ברעם ויצא חזרה אל הכביש המוביל למושב דוב"ב וכאשר הגיע לנקודת המארב, פתחו המחבלים לעברו בירי אוטומטי מאסיבי משני צידי הדרך. הנהג היה בין אלו שנהרגו במכת האש הראשונה, כמו גם שני המבוגרים הנוספים באוטובוס. כל שלושת המבוגרים נהרגו בעת שהאוטובוס התרסק אל הסוללה בצידי הכביש, בזמן שהמחבלים המשיכו כל העת לירות אל תוך הרכב. עד אשר כוחות ההצלה הגיעו מאביבים, המחבלים הספיקו לברוח מהמקום. בנוסף, עבר זמן רב עד אשר האמבולנסים והכוחות הצבאיים הגיעו, מה שאפשר לתוקפים זמן מספיק לברוח אל תוך לבנון ולהיעלם, ולכך שהאמבולנסים הגיעו מאוחר מדי כדי להציל חלק מהילדים, והם מתו מהפציעות האנושות. באוטובוס היו כ-30 ילדים מכיתות א' עד ג', מורות ושני מבוגרים נוספים. שמונה ילדים נרצחו (בין הגילאים שש עד תשע), ארבעה מבוגרים נרצחו אף הם (ביניהם נהג האוטובוס) ו-19 ילדים נפצעו מן הירי. הילדים נקברו בחלקה מיוחדת בבית העלמין של צפת. במושב הוקמה אנדרטה לזכרם. אירוע חבלני זה והתגברות פעולות הטרור באזור הגבול עם לבנון בשנות ה-70 בכלל הובילו לבסוף למבצע ליטני בשנת 1978, שבמהלכו פלש צה"ל לדרום לבנון כדי לפגוע בתשתיות ארגוני הטרור הפלסטינים בדרום לבנון ובכך להפחית את פעילותם כנגד ישראל. לאחר הפיגוע הקשה הוחלט לסלול כביש עורפי כתחליף לכביש הצפון בקטע שבין דובב לאביבים, המתבסס בחלקו על תוואי נחל דישון ונחל יראון. אסון מעלות אורי נדב וחיותה דויטש, אתמול פער את לועו - סיפורם של אנשי אביבים, הוצאה עצמית, מצפה אבירים, 2020 מדיה וקבצים בנושא הפיגוע באוטובוס ילדי אביבים בוויקישיתוף אהוד יערי, בריחה מבוהלת של כפריים מהגזרה התיכונה בדרום לבנון, דבר, 24 במאי 1970 מספר קרבנות ההתקפה על אוטובוס הילדים עלה ל-12, דבר, 24 במאי 1970 דני צדקוני, ישראל מטילה על לבנון את האחריות להתנקשות באוטובוס של ילדי אביבים, למרחב, 24 במאי 1970 ביירות: 20 נהרגו ו-40 נפצעו מהפגזה ישראלית בדרום־לבנון, למרחב, 24 במאי 1970 הודעת הממשלה, למרחב, 24 במאי 1970 בירות: טאנקים ישראלים מתרכזים בגבול, על המשמר, 24 במאי 1970 רוצחי הילדים, על המשמר, 24 במאי 1970 חלקת חללי הפיגוע באוטובוס-הילדים מאביבים בבית-העלמין בצפת, באתר "ארץ זוכרת יושביה" היום לפני 37 שנה: אוטובוס ילדי אביבים באתר חדשות מחלקה ראשונה, 22 במאי 2007 "השבוע לפני: אוטובוס הדמים באביבים"(הקישור אינו פעיל, 10.2.2022), כתבת וידאו, וואלה חדשות, 28 במאי 2010 זהר אליה טוריאל, אחרי 50 שנה: במושב אביבים לא מתאוששים מאסון אוטובוס הילדים, באתר Xnet‏, 27 באפריל 2020 פיגוע באוטובוס ילדי אביבים, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1970 נוסעת נוספת שהייתה ילדה בעת הפיגוע ונותרה עם רסיס בראשה בעקבות הפיגוע, נפטרה לאחר 43 שנים מזיהום של הרסיס יאיר קראוס, 43 שנים אחרי: נפטרה מפיגוע האוטובוס באביבים, באתר nrg‏, 30 בדצמבר 2013
גבריאלה פוסנטי

גבריאלה פוסנטי, הקרוי גם "גבריאל הקדוש של גבירתנו של הייסורים" (San Gabriele dell'Addolorata) הוא קדוש נוצרי. שמו המקורי הוא פרנצ'סקו פוסנטי (Francesco Possenti, נולד ב-1 במרץ 1838 באסיזי). פוסנטי היה בן למשפחה בת 13 ילדים. אביו היה פקיד במדינת האפיפיור. כשהיה ילד עברה המשפחה לספולטו, שם התחנך בבית ספר של האחים של בתי הספר הנוצרים ובמכללה של המסדר הישועי. פוסנטי היה פסיוניסט (חבר באגודה דתית מיסטית שהקים "פאולוס של הצלב" במהלך המאה ה-18). הוא היה ידוע בפולחן מרים הבתולה ובשל כך הצטרף לפסיוניסטים. פוסנטי מת בגראן סאסו ד'איטליה ב-27 בפברואר 1862 כתוצאה ממחלת השחפת. ב-1920 הכריז עליו האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר כקדוש. מדיה וקבצים בנושא גבריאלה פוסנטי בוויקישיתוף גבריאלה פוסנטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הביוגרפיה של גבריאלה פוסנטי באתר stgabriel.wordpress.com
CDMA

Code Division Multiple Access או CDMA היא שיטה אחת ממשפחת השיטות לחלוקת יכולת שידור בין תחנות בתיאום מראש (DMA = Division Multiple Access), לצד השיטות FDMA ו- TDMA. בניגוד ל-TDMA (חלוקת יכולת שידור בין תחנות לפי זמן) ו-FDMA (חלוקת יכולת שידור בין תחנות לפי תדר) שיטה זו מאפשרת שליחה על כל רוחב הפס ובכך מונעת בזבוז משאבים. בשיטה זו כלל המשתמשים משדרים על אותו תדר באופן קבוע וההפרדה נעשית באמצעות קידוד על ידי סדרה אקראית של כל מכשיר. השיטה נמצאת בשימוש בתקשורת סלולרית (ריבוב) בה ישנם ריבוי צדדים משדרים וריבוי צדדים קולטים. רשתות CDMA נמצאות בשימוש נרחב בארצות הברית. בישראל, חברת פלאפון תקשורת הפעילה במשך שנים רשת סלולרית בשיטה זו, אם כי השימוש בה הולך ופוחת בהדרגה לטובת רשתות בטכנולוגיית UMTS ו-LTE שפלאפון הקימה, והיא סיימה את פעילות רשת ה-CDMA של החברה בסוף יוני 2017. בעיית קרוב-רחוק מדיה וקבצים בנושא CDMA בוויקישיתוף שיטת תקשורת CDMA, דף שער בספרייה הלאומית סגירת רשת ה- CDMA, באתר פלאפון ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליסון מאק

אליסון קריסטין מאק (באנגלית: Allison Christin Mack; נולדה ב-29 ביולי 1982) היא שחקנית ומדבבת אמריקאית. בשנת 2021, מאק נידונה לשלוש שנות מאסר לאחר שהודתה באשמת סחר בבני אדם למטרות מין, סחיטה וקשירת קשר לסחיטה באיומים כחלק מהיותה חברה בנקסיום, כת שהתחזה לחברת שיווק. מאק נולדה בעיירה פריץ (Preetz) שבגרמניה להורים אמריקאים, ג'ונתן ומינדי מאק. אביה היה זמר אופרה בגרמניה והסוכן שלה, ואמה הייתה מורה ומנהלת חשבונות. בשנת 1984, כאשר הייתה בת שנתיים, שבה משפחתה לארצות הברית והתיישבה בקליפורניה. בגיל ארבע הופיעה לראשונה בפרסומת לשוקולד של חברה גרמנית. בשנת 1989 נשלחה אליסון ללימודי משחק בבית ספר למשחק בסנטה מוניקה שבמחוז לוס אנג'לס, ובאותה שנה, בגיל 7, קיבלה את תפקידה הראשון במיני-סדרה של רשת NBC; "קוראים לי סטיבן" המספר את הסיפור האמיתי של סטיבן סטיינר. באותה שנה גילמה ילדה קטנה בסרט "תרגיל לשוטרים מתחילים 6: שוטרים במצור"; הסרט השישי בסדרת הסרטים "תרגיל לשוטרים מתחילים". למאק הייתה מערכת יחסים ארוכת טווח עם השחקן צ'אד קרוצ'ק במהלך שנות ה-2000. בשנת 2013 היא הייתה מאורסת לשחקן סם ויטוור, ששיחק לצדה ב"סמולוויל", אך האירוסים בוטלו שנה לאחר מכן. בפברואר 2017 מאק התחתנה עם השחקנית הקנדית ניקי קליין, גם היא חברה בנקסיום. בדצמבר 2020 מאק הגישה בקשה לגירושין מקליין. ערך מורחב – נקסיום ב-20 באפריל 2018, מאק נעצרה על ידי ה-FBI והוגש נגדה כתב אישום באשמת סחר בבני אדם למטרות מין. מאק הצטרפה לכת נקסיום, שמתיימרת להיות ארגון המספק תוכניות לשיפור עצמי, אך בכתבות תחקיר של הניו יורק טיימס ופורבס נטען שהוא פועל ככת ומשתמש בשיטות של שטיפת מוח, ניצול וסחיטה באיומים על מנת להפוך את הנשים המגויסות לשפחות מין של מנהיג הכת קית' רניירי, כולל הטבעת חותם ראשי התיבות של שמו על גופן. חברות הכת, בכללן מאק, חויבו לרוץ עשרות קילומטרים ביום, לעמוד במשך שעות ולאכול 500–800 קלוריות ליום. לפי טענת התובעים, מאק קודמה לדרגה הבכירה בארגון מבין הנשים בפירמידת השליטה, פעלה על מנת לגייס נשים עבור מנהיג הכת שיהפכו גם הן לשפחות מין והכריחה נשים לקיים יחסי מין עם המנהיג לפי דרישותיו תחת איומים בגילוי מידע פוגעני עליהן. באפריל 2019 הודתה מאק במספר סעיפים של פעילות כחלק מפשע מאורגן. ביוני 2021 נידונה לשלוש שנות מאסר והיא החלה לרצות את עונשה ב-13 בספטמבר 2021 בבית הסוהר הפדרלי לנשים (אנ') בעיר דבלין, קליפורניה (אנ'). מדיה וקבצים בנושא אליסון מאק בוויקישיתוף אליסון מאק, ברשת החברתית פייסבוק אליסון מאק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אליסון מאק, ברשת החברתית אינסטגרם אליסון מאק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליסון מאק, באתר AllMovie (באנגלית) אליסון מאק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Rex Santus, “Smallville” actress Allison Mack arrested for role in alleged sex cult. Vice News, April 20, 2018 Steve Eramo, Sci-Fi Blast From The Past - Allison Mack (Smallville), SciFiAndTvTalk, ‏March 7, 2011 השחקנית אליסון מאק הודתה כי שידלה נשים להפוך לשפחות מין, באתר הארץ, 9 באפריל 2019 Barry Meier, Inside a Secretive Group Where Women Are Branded. The New York Times, October 17, 2017 Michael Freedman, Cult of Personality. Forbes, October 13, 2003 מיכל ישראלי, ‏השחקנית אליסון מאק הודתה בגיוס וסחר בנשים לכת סקס, באתר ‏מאקו‏, 9 באפריל 2019 שלוש שנות מאסר לשחקנית אליסון מאק, באתר ‏מאקו‏, 30 ביוני 2021 Dominic Patten, Allison Mack Reports To Prison Early To Serve 3-Year NXIVM Stint. Deadline Hollywood, September 15, 2021
לחי (איבר)

לחי (ריבוי: לחיים) היא האזור בפנים המכסה את הפה. מבחינה אנטומית, הלחיים נמצאות בין עצם הלחי לבין הלסת התחתונה. הן נמצאות מתחת לארובת העין ובין האף והאוזן הימנית או השמאלית, בכל אחד מצדי הפנים. בבסיס לפעולת הלחיים שריר, שריר המחצצר, המסייע בפתיחת וסגירת הפה ובלעיסה. השריר מכוסה בעור כלפי חוץ; וכלפי פני הפה בקרום רירי של חלל הפה. על פנים הלחי קיימות בלוטות רוק, בלוטות הלחי. מבנה הלחיים ותפקודן גם משפיע על הבעות הפנים ועל ההבעה המילולית. לחלק מבני האדם ישנה "לחי קשורה"- שכבה של קרום מולד בתוך הלחי הפנימית שמחבר בין פנים הלחי לבין החניכיים באזור הטוחנות והמלתעות (באנגלית: Buccal tie), בדומה ללשון קשורה או שפה קשורה. בתרבות האנושית, צבען של הלחיים מסמל את מצב הבריאות, ולחיים אדומות נחשבות למשקפות בריאות ונעורים, בעוד שלחיים חיוורות משקפות חולשה או חולי. לעיתים אנשים מאפרים את לחייהם בסומק, דבר אשר מזוהה בעיקר עם נשים אך לא רק. אצל בעלי חיים בעלי חוליות, סימנים על הלחי יכולים לשמש להבחנה בין מין למין ובין יחידים בתוך אותו מין. סטירת לחי נשיקה על הלחי
יבין מלך חצור

יבין מלך חצור (או יבין מלך כנען) הוא שם של מלך כנעני (או שושלת מלכים כנענית) שנזכר במקרא בשני אירועים: מלחמת מלכי הצפון (ספר יהושע, פרק י"א), שם מוזכר "יבין מלך חצור", ובמלחמת סיסרא (ספר שופטים, פרק ד') שם מוזכר "יבין מלך כנען אשר מלך בחצור". ערך מורחב – מלחמת מלכי הצפון יבין מלך חצור נזכר לראשונה בספר יהושע, במהלך כיבוש יהושע בן נון את ארץ ישראל (ספר יהושע, פרק י"א). על פי הכתוב, שמע יבין, מלך חצור, שיהושע מתכוון לתקוף אותו ושמע גם על ניצחונותיו האחרים, ולכן החליט לצאת למלחמה נגדו, וצירף לצבאו את צבאות יובב מלך מדון (מדון היא עיר כנענית קדומה, המזוהה כיום עם חורבת מדין שמצפון לטבריה), צבאות מלך אכשף (עיר ממלכה כנענית קדומה) וצבאות מלך שימרון. הוא צירף לצבאו גם את צבאות מלכי הכנעני, האמורי, החיתי, הפריזי והיבוסי. הצבא המאוחד התקדם למי מרום (מעיין העיר מרום - עיר כנענית קדומה בגליל העליון), שם הם חנו והתכוננו למלחמה בצבא ישראל. צבא ישראל הצליח לנצח את יבין וצבאו, לאחר שהפתיעו את מחנה יבין, התנפלו על החיילים הכנעניים, ונלחמו בהם. הצבא הישראלי רדף אחרי צבא יבין עד לצידון, ועד להרי הלבנון החלק הצפוני של בקעת הלבנון. לאחר המרדף חזר יהושע לחצור, ולכד את העיר. מלך חצור נמלט משדה המערכה אל חומות עירו ויהושע הצליח ללכוד אף אותו. יהושע וצבאו הרגו את כל תושבי חצור, ולאחר ההרג הרב - במעשה יוצא דופן - שרפו את העיר. יהושע נלחם מלחמה ארוכה בשאר כל ערי ממלכות כנען, הרג את מלכיהן ואת אנשי הערים, ולקח את שללן. ערך מורחב – מלחמת סיסרא על פי הכתוב בספר שופטים, היו בני ישראל נתונים לשלטונו של יבין במשך עשרים שנה. לרשותו של יבין עמד צבא חזק שכלל 900 רכבי ברזל (ספר שופטים, פרק ד'). ביוזמת דבורה הנביאה נאסף צבא ישראלי שכלל 10,000 איש (משבטי זבולון, נפתלי, יששכר, בנימין, אפרים ומנשה) בפיקודו של ברק בן אבינועם. צבא זה הביס את צבאו של יבין בפיקודו של סיסרא, והביא לכניעתו של יבין (ספר שופטים, פרק ד', פסוק כ"ג) ולאחר מכן להשמדתו. בקרב הפרשנים וחוקרי המקרא קיימות כמה גישות ליחס בין יבין המוזכר במלחמת מי מרום לבין יבין המוזכר במלחמת סיסרא: לפי רד"ק, יהודה קיל, יהודה אליצור וכן לפי פירוש "קאסוטו" לתנ"ך מאת א.ש. הרטום, מדובר בשני מלכים מאותה שושלת שנקראו יבין, או שהמונח יבין הוא כינוי קבוע למלך (כדוגמת פרעה וקיסר): הראשון נלחם ביהושע בתקופת ההתנחלות, והשני היה מלך כנען ששלט בישראל בתקופת דבורה. מדובר במלך אחד, שדמותו היוותה השראה לסיפור מאוחר: בתקופת ההתנחלות יבין אכן נלחם ביהושע, אך הסיפור על מלחמת סיסרא המופיע בספר שופטים אינו היסטורי ומבוסס על המלחמה של יהושע. לפי ישראל ייבין מדובר במלחמה ממושכת: יבין מלך חצור נלחם ביהושע, ולאחר תבוסתו סיסרא שר צבאו המשיך את המלחמה. לפי בנימין מזר, מלחמת דבורה קדמה למחמת מי מרום.[דרושה הבהרה] הסודות של חצור, באתר סנונית ספר יהושע, פרק י"א, פסוק י"ג