שלום (אונייה)

א/ק שלום הייתה אוניית נוסעים מפוארת של חברת "צים" בהנע טורבינות קיטור, שהושקה בתחילת שנות ה-60. האונייה נבנתה במתכונת אוניות הפאר הגדולות בעולם, והייתה אמורה לפתוח תקופה חדשה בשיט הימי המפואר ולשמש חלון ראווה של הספנות הישראלית. היא הספיקה לפעול שלוש שנים בלבד, שבמהלכן עוררה עניין ציבורי, הייתה מעורבת בתאונה ימית, ועמדה במרכזן של שערוריות פוליטיות בישראל. בשנות ה-60 החליטה חברת הספנות "צים" לפתח קווי נוסעים טרנס-אטלנטיים. החברה, שהייתה בבעלות ממשלתית, החזיקה כבר חמש אוניות קטנות שנקנו בכספי השילומים מגרמניה. אוניות אלה הפליגו בעיקר לשיט חופים לאורך חופי ישראל, ומעט לנמלי אירופה. החזון של "צים" היה לפתח קווי נוסעים ליבשות רחוקות, להפוך את הענף למקור גאווה ישראלית, ולהביא למדינה תיירים בעלי ממון מכל רחבי העולם. להגשמת החזון נדרשה אונייה בסדר גודל אחר, והמודלים היו ה"פראנס". שתיהן נבנו במספנות "לה שאנטייה ד'אטלנטיק" בעיר סנט נזר בחבל ברטני בשפך הנהר לואר בקצה הצפוני של מפרץ ביסקאיה בצרפת. "שלום", שהייתה העתק מוקטן של ה"פראנס", החלה להיבנות במספנות אלה, והעבודה השתלבה במערכת היחסים המלבלבת אשר שררה בין ישראל וצרפת, וסיפקה תעסוקה למספנה שהייתה נתונה במשבר כלכלי. תכנון עיצוב הפנים של האונייה הופקד בידי משרד האדריכלים של אל מנספלד ודורה גד והאינג'נר גרשון יורן מטעם חברת צים, אשר גם פיקח אישית על בניית פנים האוניה כמו גם ניהול ובחירת הרכש המיוחד של חפצי האומנות ורהוט האוניה. בראש מנהלת הפרויקט עמד רב חובל רימון (ולוולה), בפיקוח הטכני עמד אדמונד וילהלם ברילנט שהושאל מחיל הים. עבודת הבנייה ארכה שלוש שנים, ועלותה הבסיסית הייתה 14 מיליון דולר, במימון עיקרי שהגיע מהממשלה (76%), והיתרה בהשקעה של "צים". מועד ההשקה הרשמי נדחה פעמים אחדות, והעלות צמחה ל-20 מיליון דולר. מדובר היה בסכומי עתק, נכון לשנות ה-60, במשק ישראלי שיצא רק שנים אחדות קודם לכן מתקופת הצנע, וכבר החלו לבצבץ בו סימנים ראשונים של המיתון הכלכלי. הדחק האונייה היה 24,500 טון (כפול ממשקלה של אוניית נוסעים רגילה, מאלה שנהגו לשוט בקווי נוסעים בעולם), ובה עשרה סיפונים פתוחים וסגורים, עם מקום לאלף נוסעים ועוד 500 אנשי צוות. הייתה זו האונייה המפוארת ביותר שנבנתה עבור צי אוניות הנוסעים בישראל, בסטנדרטים גבוהים ועם שפע מתקנים ותנאים מיוחדים שלא הוכרו בימים ההם: אולם קולנוע ל-400 איש, אולמות ספורט, בית כנסת, כנסייה, ספרייה, בריכות שחייה, מגרש טניס, ומועדוני לילה. שני חדרי אוכל פעלו באונייה, ולהם מטבח כשר למהדרין. התאים הכילו ריהוט עשוי מעץ טיק ומרופד עור, וכללו גם טלוויזיה – מכשיר יוקרתי בימים ההם. פנים האונייה התמלא בעבודות אמנות: כיסאות של צ'ארלס אימס, ציורים של רופינו טאמאיו ובן שאן, עבודות זכוכית של שרטרז וטפטים של אובוסון. את הקירות קישטו ציורים ועבודות מעשי ידיהם של טובי האמנים בעולם בשילוב עם האמנים הישראלים זהרה שץ, בצלאל שץ, לואיז שץ, יעקב וכסלר, דני קרוון, יעקב אגם ודב פייגין. על העיצוב, שאמור היה להפוך את האונייה ל"מוזיאון צף של אמנות", היו אחראים צבי הרמן והאדריכלים דורה גד, אל מנספלד ואריה נוי. דורה גד הסבירה כי "לעיצוב טוב אין גבולות כספיים כאן. הוא ניכר לעין בתאי מחלקת התיירים ובאולמות הציבוריים, ממש כמו במחלקה הראשונה". בחוברת פרסומית של האונייה נכתב: "סגנון החיים של האונייה, החל מתאי המגורים על מתקניהם הנוחים, וגמור באולמי הציבור האלגנטיים והסיפונים רחבי הידיים, פותח תקופה חדשה בשיט הימי המפואר, להנאתו של הנוסע". במקביל להפלגות הראשונות הוציאה צים ספרון קריקטורות הומוריסטי בשם "חיוכו של נפטון", אשר תיאר את הווי הנוסעים והצוות במהלך ההפלגות, והופץ בקרב הנוסעים. אפרים קישון כתב הקדמה משעשעת לספרון, והאמן פריץ מאוריבר אייר את הקריקטורות בו. בתחילת 1964 הסתיימה בניית האונייה, והיא הגיעה לנמל חיפה. עם בואה של "שלום", הציעה "צים" הפלגות לניו יורק ב-12 יום. ההפלגות הראשונות עוררו עניין, והאונייה הייתה בתפוסה מלאה. אך כעבור חודשים אחדים החלו חריקות בתפעול השוטף, בין היתר על רקע דרישות שכר של איגודי הימאים, והבאת צוות מלחים מהמזרח הרחוק. מלחים שעבדו על האונייה ותיירים שנסעו בה סיפרו על עושר ובזבוז, והצמיחו שמועות ואנקדוטות כמו השמועה על כלים שנזרקים לים במקום לשטוף אותם. בסופו של דבר התברר כבר בשנה הראשונה להפעלתה כי "שלום" אינה מצליחה למלא את סיפוניה, ומעט תיירים ונופשים הסכימו לשלם את מחיר ההפלגה היקרה. בשלב זה הוחלט בחברת "צים" להעביר את האונייה לשוט בקו פנימי בין ניו יורק לאיים הקריביים. ב-26 בנובמבר 1964, בלילה ערפילי במיוחד, יצאה "שלום" לשיט הבכורה בקו החדש בפיקודו של רב חובל אבנר פרוידנברג וסגנו רב חובל ראובן סדנאי והתנגשה במכלית הנורווגית "Stolt Dagali". המכלית נחתכה לשתיים, 19 מאנשי צוותה נספו, והאונייה ניזוקה קשה. רב החובל אבנר פרוידנברג הורה לקצין גדעון דונסקי לרדת בסירת מנוע עם שישה אנשים שמיכות ומכשיר קשר ולחפש ניצולים במים. גלים בגובה של ארבעה מטר טלטלו את הסירה. המלחים מיששו בחשיכה ולבסוף מצאו על מעין רפסודה שישה ניצולים שהועלו ל"שלום" היו אלה שני נורווגים שני פורטוגזים ובן טרינידד. לאחר מאבק משפטי ממושך נקבע כי המכלית שייטה במהירות גבוהה מהמותר בתנאי מזג אוויר קשים. למרות המסקנות, המוניטין של האונייה ושל חברת "צים" נפגעו קשות - היא נאלצה לשלם סכומי עתק כפיצוי לנוסעים, לעורכי הדין ולתיקון האונייה. הנזק התדמיתי תרם לכישלון המתמשך של הפעלת האונייה, והצטרפו אליו סממני התקופה: ענף התעופה העולמית צבר תאוצה, וגדלו מספר קווי הטיסה בין המדינות בעולם, דבר שגרם לירידה כללית בענף אוניות הנוסעים, ותפוסת "שלום" הגיעה לניצול של 65 אחוז. כל אלה הביאו להחלטה של "צים" להקפיא את פעילותה. חרטום האונייה לאחר ההתנגשות עם המיכלית הנורבגית 'סטולוט דגלי' בלטימור נובמבר 1964. ציון הנספים במיכלית הנורבגית 'סטולט דאגלי' בבטאון "תורן", דצמבר 1964. האונייה "שלום" הוחזרה לחיפה, ונמכרה ב-1967, לחברה גרמנית בהמבורג לאחר שפונתה מפריטי האומנות היהודית. שמה הוסב לשם 'האנזאטיק'. ב-1973 נמכרה שוב לחברה פנמית, ומאז עברה גלגולים בין חברות ספנות שונות ברחבי העולם. ב-2001 הועברה לגריטה (הפיכתה לגרוטאה) בעיר אלאנג בהודו. בדרכה לשם נגררה האונייה דרך האוקיינוס האטלנטי שכן לא היה לה יותר מנוע, ובהגיעה לאזור כף התקווה הטובה מול פורט אליזבת טבעה האונייה "שלום" ב-25 ביולי 2001 (תחת שמה החדש "ריג'נט סאן") ושקעה במצולות הים. סיבת הטביעה הייתה חדירת מים בגלל תחזוקה לקויה של שנים ללא הספנה ועלייה על מבדוק עת שימשה מלון צף בפנמה. האונייה א.ק. שלום עוררה עניין רב בציבור הישראלי, מיום שהגיעה לנמל חיפה. בישראל כבר חיכו לבואה בהתרגשות, והוקמה ועדה מיוחדת שתבחר את שמה. הוועדה, בראשות נשיא המדינה יצחק בן-צבי בחרה בשם שהציע המשורר אברהם שלונסקי – "שלום". שם שנועד לייצג את פניה היפות והנאורות של ישראל ברחבי העולם. השקתה לוותה בהשתתפותם של אנשי ציבור וחברי כנסת, השירות הבולאי הנפיק לכבודה בול מיוחד, ושלישיית גשר הירקון שרה את השיר "שלום על הגלים" שחיבר חיים חפר והלחינה נעמי שמר במיוחד לאירוע החגיגי. תיאורי הפאר והעושר המסוקרים בדיווחי העיתונות בלטו במיוחד על רקע המצב הכלכלי הקשה ששרר בארץ. "שלום" הייתה מקור לשתי שערוריות פוליטיות: הראשונה התרחשה ב-1962, עם בואה של האונייה, על רקע שני מטבחים שנבנו בה - אחד כשר, והשני לא כשר לטובת נוסעים לא יהודים, שאף בישל בשר חזיר. בתגובה, בסוף שנת 1963 הודיעה הרבנות הראשית כי היא מסירה את הכשרות מכל אוניות ומתקני "צים". בתחילת 1964, לאחר שהמפלגות הדתיות מחו על כך שאוניה "לאומית" תציע אוכל לא כשר ואיימו בפרישה מהממשלה, נסגר המטבח השני ונותר מטבח יחיד כשר. השערורייה השנייה התרחשה ב-1967 על רקע מכירת האונייה לחברה גרמנית. כל התקשרות עם גרמניה הייתה רגישה באותם ימים על רקע טראומת השואה, והעברת הנכס הלאומי דווקא לגרמנים עוררה זעם ומחאה בישראל. מכתבים רבים נשלחו לממשלה שתיסוג מכוונתה והאמן דני קרוון ביקש בחזרה ציור מעשה ידיו. יום החלפת הדגל על תורן האונייה כונה על ידי חברי הכנסת "יום של צער ועלבון לא רק למדינת ישראל, כי אם גם ליהודי התפוצות". עניין המכירה הועלה לדיון בכנסת על ידי ח"כ יוסף אלמוגי, ובסופו של דבר הועבר לוועדה בכנסת ונשכח. הזמנה להשקת האונייה "שלום" האונייה "שלום" בראשית בנייתה, מבט לחרטום האונייה "שלום" בראשית בנייתה, בניית סיפונים עיליים פולה בן-גוריון בהשקת האונייה "שלום" השקת האונייה "שלום" טרם סיום הבנייה השקת האונייה "שלום" טרם סיום הבנייה, קהל מגיע השקת האונייה "שלום" טרם סיום הבנייה, היערכות התזמורת "שלום", אוניית הדגל של צי הסוחר הישראלי, במלוא הדרה "שלום", מבט ירכתיים מפקח טכני של בניית האונייה "שלום" אדריכל ימי אדמונד ברילנט קוקטייל השקת "שלום" עם מהנדסי לשנטייה דה לאטלנטיק אירוע ההשקה עם פולה בן-גוריון קוקטייל השקת "שלום" עם מהנדסי לשנטייה דה לאטלנטיק קבלת פנים גמר הבנייה קוקטייל השקת "שלום" עם מהנדסי לשנטייה דה לאטלנטיק קבלת פנים גמר הבנייה פרובנס מארסיי SS Shalom, Zim Navigation Company Flag Ship . Ship’s deck plan page 1 SS Shalom, Zim Navigation Company Flag Ship . Ship’s deck plan page 2 SS Shalom, Zim Navigation Company Flag Ship . Ship’s deck plan page 3 SS Shalom, Zim Navigation Company Flag Ship . Ship’s deck plan page 4 לפרשת הכשרות באנית הדגל הישראלית שלום / ליקט וערך: פנחס פרבר. ת"א :המפלגה הדתית הלאומית בישראל, המזרחי הפועל המזרחי, מחלקת ההסברה, תשכ"ד נתנאל גריבלט, The Ship That Bit Another In Two כתבה במגזין LIFE דצמבר 1964. מרדכי חיימוביץ, טיטאניק שלנו, מעריב, 20 באוגוסט 2004. מדיה וקבצים בנושא שלום בוויקישיתוף Bob Allen, "Ship of the Month: SS Shalom". Porthole, March 2013, pp. 8-10. האנייה שלום שלבי בנייה סופיים ועיצוב פנים עוד סרטונים על השלום מן המספנה באחד מהם רואים הרכבת הגה Tiller שהוא סנפיר ההגוי חמישים שנה להפלגת הבכורה של השלום מגזין המושבות אבנר שץ, הברבורון המכוער, או טביעת המודרניזם הישראלי, באתר הארץ, 6 בינואר 2004 היכן הן היצירות של האנייה "שלום"? המחסן של גדעון עפרת עיתון החדשות של מיאמי פרסום על קרוזים של השלום סיפור האונייה שלום – באתר "נוסטלגיה" עוד סיפור האונייה שלום – באתר "נוסטלגיה" גלגוליה של האוניה שלום בעולם סקירה על "שלום" כתבה על השלום בעיתון הכרוניקאל הקנדי היהודי על קרוזים של השלום 1966 נעמי שמר בגן החורף, עוד מסע נוסטלגי. רשימות מהבוידעם של אבנר שץ תצלומי דגם "שלום" ו- FRANCE במשרדו של קפטיין סדנאי חברת קוראל מריטים חיפה. הדגם נמסר לסדנאי על ידי קפטיין פרויידנברג. ארכיון צים נוסעי האוניות ואוניות צים רב חובל מנחם רימון וולבל אתר זיכרון בית ספר קציני ים עכו מחזור ה טיטאניק הישראלית סיפורה של האנייה שלום מאת מאיה פולק אתר nrg מהדורה מודפסת מקור ראשון מוסף דיוקן סרט מערוץ ההיסטוריה בו רואים את בניית השלום, סרטון באתר יוטיוב אריאל ויינשטיין, הפסדי האניה "שלום" בשנתיים - 20 מיליון ל"י, מעריב, 11 באוקטובר 1966 ראובן בן-צבי, האוניה המפוארת ו...הפרובלימאטית: 'שלום', מעריב, 25 ביולי 1965 אריה קיזל, שלום לאונית הנוסעים הישראלית, 'בין גלים' 163 נובמבר 1984 עמ' 32. נפתלי וידרא בהתנגש שלום תורן - דפים לבית צים, דצמבר 1964. רבקה כצנלסון אוניית הדגל הצעירה תורן - דפים לבית צים, דצמבר 1964. התנגשויות בים תרגום מאמר ב הרלד טריביון תורן - דפים לבית צים, דצמבר 1964. מיכאל סלברזה וכריסטופר ביבר, סטולט דגלי - טרגדיה בחג ההודיה (אורכב 04.09.2019 בארכיון Wayback Machine) באתר צילומים תת-מימיים, 30 בנובמבר 2006. נתנאל סנדלר, בנושא A 24-Year-Old Led the Rescue in a Forgotten, Epic Boating Disaster, חדשות מיאמי 7 בפברואר 2017. המכלית סטולט דגלי וה'שלום' לאחר ההתנגשות סרטון של בריטיש פאטה 13 באפריל 2014. "שלום" התנגשה עם מכלית; 19 מלחים נורווגים נספו, דבר, 27 בנובמבר 1964, המשך ראובן סדנאי, האודיסאה שלי עמ' 141. ראובן בן-צבי, "סכסוך כשרות" בין "צים" למשרד הדתות, מעריב, 18 באוקטובר 1962 איגוד הימאים מגנה החלטת הרבנות הראשית נגד <<צים>>, הארץ, 29 בדצמבר 1963 מ. שמריהו, מפא"י מנסה להציל את הקואליציה, מעריב, 7 בפברואר 1964 תום שגב, והארץ שינתה פניה, הוצאת כתר.