נום (מצרים העתיקה)

נום (מיוונית: Νομός "נוֹמוֹס", "מחוז") היה יחידה גאוגרפית אדמיניסטרטיבית של מצרים העתיקה. השימוש הרווח היום במונח היווני ולא במונח המצרי ספּאת (spȝt) נולד עוד בתקופתו של שלטון בית תלמי במצרים. היוונים, שהוקסמו ממצרים העתיקה, יצרו רשומות היסטוריות רבות על אודות ארץ זו, ורשומות אלו היו נגישות להיסטוריונים המערביים והשפיעו על השימוש במונחים היווניים. ניתן לעקוב אחר חלוקת מצרים העתיקה לנומים עד לפני תקופת השושלות (לפני המאה ה-32 לפני הספירה). במקורם, נומים אלו היו ערי-מדינה אוטונומיות[דרוש מקור], אך מאוחר יותר התאחדו. לפי מסורת קדומה, הפרעה מנס השלים את האיחוד הסופי. לא רק שחלוקת מצרים לנומים החזיקה מעמד מעל לשלושת אלפים שנה, שטחי הנומים האינדיבידואליים והסדר שלהם נשארו יציבים במידה ניכרת. חלק מהנומים, כגון Xois שבמרכז הדלתא או Khent במצרים העליונה, הוזכרו עוד באבן פלרמו, שנחרתה בתקופת השושלת החמישית (המאות ה-24 וה-25 לפני הספירה). שמות נומים אחרים, כגון Bubastis, לא מוזכרים לפני הממלכה החדשה (המאות ה-16 עד ה-11 לפנה"ס). תחת המערכת ששרדה את רוב ההיסטוריה של מצרים הפרעונית, הארץ הייתה מחולקת ל-42 נומים. מצרים התחתונה, מבירת הממלכה הקדומה ממפיס ועד לים התיכון, נחלקה ל-20 נומים. הראשון, סקארה, השתרע סביב ממפיס וגיזה באזור קהיר של היום. הנומים מוספרו מדרום לצפון לאורך דלתת הנילוס, תחילה ממערב ואז למספרים הגבוהים יותר במזרח. כך אלכסנדריה הייתה הנום השלישי; Bubastis הייתה השמונה-עשר. מצרים העליונה חולקה ל-22 נומים. הראשון היה סביב יב קרוב לגבול מצרים עם נוביה באשד הנהר הראשון - באזור של אסוואן של היום. מנום זה המספרים הלכו ועלו עם הנהר, ברצועה צרה של אדמה פורייה שהיוותה את עמק הנילוס. Waset (תבאי העתיקה או לוקסור של ימינו) הייתה בנום הרביעי, אל-עמארנה הייתה ב-14, וMeidum הייתה ב-21. בתקופה השלטון היוונית-רומית על מצרים, חלק מהנומים שונו ואחרים נוספו. למשל תלמי שינה את הנום של קרוקודילופוליס לארסינו (Arsinoe). אדריאנוס יצר נום חדש, Antinoopolites כאשר Antinoopolis הייתה בירתו של הנום. בראשות כל נום עמד נומארך. תפקיד זה עבר בתקופות מסוימות בירושה, בעוד שבתקופות אחרות הבחירה לתפקיד בוצעה על ידי הפרעה. לרוב, כאשר הממשל המרכזי היה חזק, הנומארכים היו ממונים על ידי המלך. אולם, כאשר השלטון המרכזי היה חלש - כמו בתקופות פלישה חיצונית, או מלחמת אזרחים - היו נומים שהקימו לעצמם שושלות של מושלים. סכסוכים בין נומארכים כאלו היו נפוצים בזמנים שהשלטון המקומי קרס, כגון בזמן תקופת הביניים הראשונה, בין השושלות השישית והאחת עשרה, עד שאחד השליטים המקומיים הצליח לתפוס את השלטון על כל המדינה ולהכריז על עצמו כפרעה. הנומים שרדו את תקופת בית תלמי ועד לתקופה הרומית. תחת שלטון הרומאים, נומים עצמאיים הטביעו לעצמם מטבעות, שנקראו "מטבעות נומיים", ששיקפו תרבות ומסורת מקומית. הנומים במצרים שמרו על חשיבותם כיחידות אדמיניסטרטיביות עד ארגונם מחדש על ידי הקיסרים דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס. מהשנים 307/8 לספירה, הנומים הוחלפו ביחידות קטנות יותר הנקראות פאגי (pagi). מושלי היחידות הללו נקראו פאגארך (pagarch). תפקידם הראשי היה לנהל את איסוף המיסים. מאוחר יותר הפאגארך קיבלו גם סמכויות צבאיות מסוימות. הפאגארכים היו לעיתים קרובות בעלי אדמות עשירים ששלטו על הפאגי ממנו צמחו. הנומים מסודרים בטבלאות נפרדות למצרים העליונה ולמצרים התחתונה. בסדרה משפחת קיין והאלים המצריים, העולם עצמו מחולק לנומים. הנום הראשון הוא מצרים, העשרים ואחד הוא ברוקלין, הארבעה עשר הוא פריז וכו׳. Alan K. Bowman (1990). Egypt After the Pharaohs. Oxford University Press. מדיה וקבצים בנושא נום בוויקישיתוף נום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Details of the nomes Archaeological survey of the nomes Herodotus, Euterpe, 2.4.1 and 2.99.1ff.