laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-32

טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-32 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1979 בלונדון, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1978. ג'וליה אקספרס של חצות מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה מפגשים מהסוג השלישי ריצ'רד דרייפוס – דירה לשניים פיטר יוסטינוב – מוות על הנילוס אנתוני הופקינס – קסם בראד דייוויס – אקספרס של חצות ג'יין פונדה – ג'וליה מרשה מייסון – דירה לשניים אן בנקרופט – נקודת מפנה ג'יל קלייבורג – אשה לא נשואה ג'ון הרט – אקספרס של חצות ג'ייסון רוברדס – ג'וליה פרנסואה טריפו – מפגשים מהסוג השלישי ג'ין הקמן – סופרמן ג'רלדין פייג' – רגשות אנג'לה לאנסברי – מוות על הנילוס מגי סמית' – מוות על הנילוס מונה וושבורן – סטיבי אלן פארקר – אקספרס של חצות סטיבן ספילברג – מפגשים מהסוג השלישי פרד זינמן – ג'וליה רוברט אלטמן – A Wedding ג'וליה – אלווין סרג'נט מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה – ג'ון ויליאמס טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-32, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "BAFTA AWARDS - COLOUR". www.aparchive.com. נבדק ב-8 במאי 2018. {{cite web}}: (עזרה) "1979 BAFTA Awards". awards.bafta.org (באנגלית). נבדק ב-8 במאי 2018. {{cite web}}: (עזרה)
ז'אן בפטיס פיילן

ז'אן- בפטיס פיילן (בגרמנית: Jean-Baptist Feilen‏; 29 במאי 1904 – 25 בדצמבר 1991) היה קומוניסט גרמני, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה יהודי ממוות בידי הנאצים. ז'אן-בפטיס פיילן, נודע בכינויו "מטיס", היה ממתנגדי השלטון הנאצי ופעיל בשורות המפלגה הקומוניסטית הגרמנית. עקב פעילותו זו הוא נאסר מספר פעמים. בשנת 1933 נאסר על ידי הגסטפו ובשנת 1937 נשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד. בעת שהותו במחנה הריכוז, הכיר פיילן אסיר יהודי בשם אמיל אלפרין, שכונה על ידי האסירים דמיטרי והחליט להחביאו בחדר הכביסה ובמרתף במחנה. יום אחד, אחד הקצינים במחנה הבחין באמיל והחליט לחקור את פיילן האם ראה אותו, אך פיילן לא הסגיר את אמיל אלא הצליח לשכנע את הקצין, שאמיל נפצע ופונה לבית החולים ומשם לא חזר. הוא שכנע את הקצין שאכן אמיל נספה אבל מאז הפכה הסתרתו של אמיל להרבה יותר קשה. למרות זאת הצליח פיילן להחביא את אמיל עד שחרור המחנה על ידי צבא ארצות הברית ב-1 באפריל 1945. פיילן סיכן את חיו בשביל יהודי שלא הכיר. במשך כמעט שנה התמיד במאמציו להסתיר את אמיל מפני הנאצים תוך כדי שהוא משקר לקצינים. גם כשהדברים התחילו להסתבך הגביר פיילן את מאמציו להסתיר את אמיל. אסיר נוסף שסייע בהסתרתו של אמיל היה אוקראיני צעיר בשם ניקיטה וואבודה. משנת 1946 עד 1958 היה פעיל בתפקידי ניהול בתחום הכלכלה בתורינגיה ובפרנקפורט. מ־1958 עד 1965 במועצת הסחר ב- Beograd / SFR יוגוסלביה. לאחר מכן עד 1973 במשרות שונות בסחר החוץ של גרמניה המזרחית והיה גם חבר בוועדה הבינלאומית למחנה בוכנוואלד. פיילן ואמיל נשארו בקשר עד למותו של פיילן ב-1 בינואר 1991. ב-6 בנובמבר 2005 הוכר כחסיד אומות העולם ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד-ושם. ניקיטה וואבודה, שעזר לפיילן להציל את אמיל הוכר גם הוא כחסיד אומות העולם באותו תאריך. הטקס התקיים באוקראינה. .Hackett, David A., ed. Der Buchenwald-Report: Bericht über das Konzentrationslager Buchenwald bei Weimar. CH Beck, 2010 Rescue Story |Feilen, Jean Baptist, באתר יד ושם (באנגלית) [https://righteous.yadvashem.org/?searchType=righteous_only&language=en&itemId=5247306&ind=0 Feilen Jean (1904 - 1991 ) Personal Information], באתר יד ושם (באנגלית) תיק חסידי אומות העולם מס' 10465, מחלקת חסידי אומות העולם, יד ושם, ירושלים. Voyevoda Nikita (1924 - ? ), באתר יד ושם (באנגלית)
מרטין דהינדן

מרטין דהינדן (בגרמנית: Martin Dahinden; נולד ב-8 בינואר 1955) הוא דיפלומט שווייצרי שכיהן כשגריר שווייץ בארצות הברית בשנים 2014–2019. דהינדן נולד בציריך, הוא סיים את הדוקטורט שלו בכלכלה באוניברסיטת ציריך. לפני שהצטרף לשירות הדיפלומטי הוא הועסק בבנק ובבית הוצאה לאור. ב-1987 החל לעבוד במשרד החוץ השווייצרי. הוא עבד במספר שגרירויות וגם בנציגות שווייץ בארגון האומות המאוחדות. בשנים 1991–1995 הוא עבד במטה משרד החוץ. בשנת 1996 החל לעבוד בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. במהלך הקריירה הארוכה שלו בשירות הדיפלומטי בשווייץ, מילא מטלות בפריז, לאגוס (ניגריה), ניו יורק, בריסל, ז'נבה וברן. בשנת 2014 התמנה לשגריר שווייץ בארצות הברית במקום מנואל סאגר. ב-2019 יצא לגמלאות והוחלף על ידי ז'אק פיטלו. מדיה וקבצים בנושא מרטין דהינדן בוויקישיתוף ביוגרפיה Dr. Martin Dahinden, ict4peace.org Julia Crawford (2019-09-16). "Switzerland's new US ambassador 'fascinated' to be in Washington". Swissinfo (באנגלית). נבדק ב-2022-07-15. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תלבשי לבן

"תלבשי לבן" הוא פזמון שכתבה והלחינה נעמי שמר ובוצע על ידי הדודאים והפרברים. הם ביצעו אותו במופע המשותף שלהם שהועלה ב-1985 במועדון החמאם ביפו. לימים השורה "בקיץ הזה תלבשי לבן" שומש בהשאלה ככותרת בהקשר לחתונות שמתרחשות בקיץ. השיר יועד ליוסי בנאי, אך זה ויתר עליו. הוא נכתב על ידי נעמי שמר בשנת 1984 לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה, עבור אלבום משותף של צמד הדודאים (ישראל גוריון ובני אמדורסקי) וצמד הפרברים (יוסי חורי ואורי הרפז), שנקרא "הדודאים והפרברים". השיר הוקלט ופורסם בשנת 1985, לאחר הבחירות. לפי מקור אחר, הביצוע המוכר של הפרברים והדודאים לא היה הביצוע הראשון של השיר, אלא נעמי שמר נתנה את השיר במקור ליוסי בנאי, שאף הקליט לו ביצוע, שלא כל-כך הצליח. השיר "בקיץ הזה תלבשי לבן" התפרסם בביצועם המשותף של "הדודאים" ו"הפרברים". יוסי חורי, מצמד הפרברים, מספר שבאחת ההופעות המשותפות לשני הצמדים, הוא מצא את השיר בתיק הגיטרה של ישראל גוריון, שם ישב כמה חודשים. חורי התלהב מיופיו של השיר: "היה לי ברור שאנחנו שרים את זה ביחד, בגלל שהופענו ביחד באותה תקופה". בשנת 2009 הקליט יגאל בשן את השיר עבור אלבומו "פגישה לאין קץ". מילות השיר "תלבשי לבן", באתר שירונט הדודאים והפרברים - תלבשי לבן, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:21) עופר גביש, תלבשי לבן, באתר של עופר גביש תווים במילים לשיר תלבשי לבן, באתר תווימילים "בקיץ הזה תלבשי לבן": נעמי שמר בוחרת באהבה - אתר הספרנים - בלוג הספרייה הלאומית דודי פטימר, ‏נתניהו, בגין והגשש החיוור: שירי הבחירות הגדולים של כל הזמנים, באתר מעריב אונליין, 9 באפריל 2019 לירון הלברייך, בקיץ הזה תלבשי לבן / נעמי שמר - הסיפור מאחורי השיר, באתר הספרנים, ‏31 באוקטובר 2022
הדיוויזיה הראשונה (בוואריה)

הדיוויזיה המלכותית הבווארית הראשונה (בבווארית: 1. Königlich Bayerische Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919. הדיוויזיה הוקמה ב-27 בנובמבר 1815, והיא נקראה בשמות שונים במהלך השנים. במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה לחמה הדיוויזיה נגד הפרוסים, והשתתפה בקרב קיסינגן ובקרב הלמשטדט. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הבווארי הראשון, אשר נשלח לסייע לפרוסים כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הבווארים השתתפו בקרב וורת, קרב בומונט, קרב באזיי וקרב סדאן. לאחר המלחמה התבצע איחוד גרמניה ומדינות גרמניה השונות אוחדו ליצירת הקיסרות הגרמנית. כחלק מרפורמה זו, אוחדו צבאותיהן של שאר המדינות עם הצבא הפרוסי ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית. מכיוון שבוואריה הייתה המדינה הגדולה ביותר בקיסרות אחרי פרוסיה, היא נהנתה מפריבילגיות שונות שהתבטאו בין היתר בתחום הצבאי. בעוד שבעתות מלחמה היו חייבות שאר המדינות לאחד את המטות הכלליים של צבאותיהן עם המטכ"ל הפרוסי, בוואריה הורשתה להחזיק מטכ"ל עצמאי. בעתות מלחמה היו הדיוויזיות של שאר המדינות מתאחדים עם הדיוויזיות הפרוסיות ובהתאם לכך ממוספרים מחדש. הדיוויזיות הבוואריות נותרו עצמאיות ושמרו על המספור המקורי שלהם. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הייתה הדיוויזיה תחת פיקוד אלברט פון שוך. הדיוויזיה נערכה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס הבווארי הראשון במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה, והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. בשנת 1915 הועבר רגימנט מהדיוויזיה לקורפוס האלפיני, אשר נשלח לחזית האיטלקית. הדיוויזיה לקחה חלק בקרב לורן, ולאחר מכן במלחמת החפירות באזור פיקרדי, פרון ואראס. הדיוויזיה השתתפה בקרב ורדן ובקרב על הסום, ובשנת 1918 לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. הדיוויזיה פורקה עם סיום המלחמה ופירוקה של ממלכת בוואריה (והקיסרות הגרמנית בכלל). גנרל לויטננט יוהאן בפטיסט שטפן (8 בינואר 1869 - 17 ביולי 1870) גנרל מיור קרל פון דיטל (18 ביולי 1870 - 11 באפריל 1873) גנרל לויטננט קרל פון אורף (12 באפריל 1873 - 4 ביולי 1875) גנרל לויטננט אנטון פון טיפנבאך (7 באוגוסט 1875 - 23 ביולי 1878) גנרל לויטננט הוגו פון דיל (24 ביולי 1878 - 15 ביוני 1881) גנרל לויטננט לאופולד, נסיך בוואריה (16 ביוני 1881 - 2 במרץ 1887) גנרל לויטננט ארנולף, נסיך בוואריה (3 במרץ 1887 - 7 ביולי 1892) גנרל מיור הוגו פון הלוויג (8 ביולי 1892 - 20 בספטמבר 1892) גנרל לויטננט פרנץ ברג (21 בספטמבר 1892 - 15 ביוני 1894) גנרל לויטננט היינריך פון קסילנדר (16 ביוני 1894 - 21 במרץ 1900) גנרל לויטננט אלברט פון קניץ (22 במרץ 1900 - 24 בינואר 1904) גנרל לויטננט רופרכט, נסיך בוואריה (27 בינואר 1904 - 18 באפריל 1906) גנרל לויטננט אוטו קרס פון קרסנשטיין (19 באפריל 1906 - 21 במאי 1910) גנרל לויטננט אויגן פון בנצינו (22 במאי 1910 - 17 בדצמבר 1913) גנרל לויטננט אלברט פון שוך (18 בדצמבר 1913 - 12 בינואר 1917) גנרל מיור רודולף דאנר (12 בינואר 1917 - 18 בדצמבר 1919) מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה הראשונה בוויקישיתוף הדיוויזיה הבווארית הראשונה
קבוצת הארמיות לאופולד מבוואריה

קבוצת הארמיות לאופולד מבוואריה (בגרמנית : Heeresgruppe Prinz Leopold von Bayern) הייתה קבוצת ארמיות של הצבא הגרמני, שפעלה נגד רוסיה בין ה-5 באוגוסט 1915 ועד ה-15 בדצמבר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-29 באוגוסט 1916 שונה שמה לקבוצת הארמיות ווירש. קבוצת הארמיות הוקמה באוגוסט 1915, לאחר כיבוש ורשה על ידי הארמייה התשיעית תחת פיקודו של לאופולד, נסיך בוואריה. קבוצת הארמיות הייתה מורכבת רק מהארמייה התשיעית וממפקדת קבוצת הארמיות. כשהארמייה התשיעית פורקה ביולי 1916 והועברה לבלקנים, נותרה קבוצת הארמיות קיימת, אך כעת היא הייתה בפיקודו של רמוס פון ווירש, משום שהנסיך לאופולד מבוואריה הפך למפקד העליון של החזית המזרחית. קבוצת הארמיות פורקה לבסוף ב-15 בדצמבר 1917. הארמייה התשיעית הגרמנית (לאופולד, נסיך בוואריה) (עד יולי 1916) פלגת הארמייה ווירש (רמוס פון ווירש)
מדונה (לטביה)

מדונה (בלטבית: Madona; בגרמנית: Modohn, מודון) היא בירת מחוז מדונה בלטביה. העיר שוכנת בחבל וידזמה במרכז המדינה ובמרחק של כ-130 קילומטרים מזרחית לריגה, בירת לטביה. בעיר מתגוררים כ-7,500 תושבים (נכון ל-2019). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. העיירה מוזכרת לראשונה בכתבי הכנסייה כבר ב-1461, ולאחר שהייתה בשליטת שוודיה, היא הועברה לשליטת הצאר הרוסי. לאחר מלחמת העולם הראשונה התגבשה במדונה קהילה יהודית זעירה, וב-1920 נמנו כ-19 יהודים. עד 1935 גדלה הקהילה לכדי 115 יהודים, שהיוו כ-5% מכלל אוכלוסיית העיירה. במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר הכיבוש הנאצי של השטח בתחילת יולי 1941, החלו הגרמנים לעצור את תושביה היהודיים של העיירה, כשרק יהודים מעטים הספיקו להימלט לפני הכיבוש. הדיכוי כלפיהם בוצע בהדרגתיות - משעות עוצר ואיסור להיכנס למוסדות תרבות ופנאי, עד לגרושם מבתיהם וריכוזם באזורים ייעודיים - תושביה היהודיים של מדונה פונו לשולי העיירה, לשם רוכזו גם יהודים מכפרים סמוכים, ונאסר עליהם לעזוב את השטח או לעבוד - למעט בעבודות כפייה יזומות. בגטו היו כ-150 יהודים. באוגוסט 1941 נרצחו יהודי מדונה והכפרים הסובבים בירי ביער סמצרסקי הקרוב באזור הכפר לדזונה (לטב'). לאחר הרצח, שבוצע על ידי לטבים מקומיים מקומנדו ארייס בפיקוח הנאצים, הודיעו במבואות העיירה כי היא 'נקייה מיהודים' (Judenrein). לאחר שהצבא האדום שחרר את העיר ב-1944, חיילים יהודים איתרו כמה ממשתפי הפעולה הלטבים וביצעו נגדם פעולות עונשין. מדיה וקבצים בנושא מדונה בוויקישיתוף קהילת יהודי מאדונה באתר בית התפוצות "מדונה (לטביה)", באתר JewishGen (באנגלית) מדונה (Madona), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), מדונה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1023), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אוכלוסיית לטביה לפי רשויות מקומיות, סטטיסטיקת מרשם האוכלוסין עבור 1 ביולי 2019, המשרד לענייני אזרחות והגירה של לטביה (בלטבית). קהילת יהודי מאדונה באתר בית התפוצות אלכסנדר קרוגלוב (רו'), מדונה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1023), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדונה (Madona), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם מאמרה של ריטה בוגדנובה, 'השמדת היהודים בזמגלה ובווידזמה', יד-ושם; עמ' 95-96
Kleinschnittger F125

Kleinschnittger F125 היא מכונית מיקרו קבריולה מתוצרת יצרנית מכוניות המיקרו הגרמנית Kleinschnittger אשר יוצרה בין השנים 1950–1957 בעיר ארנסברג. ב-26 באפריל 1950 הוצגו חמשת הדגמים הראשונים בצבעים: חום, ירוק, שחור, שנהב (גוון לבן צהבהב), וחום כהה. דגם פתוח לחלוטין (חלון רוחבי קדמי בלבד). 2 מושבים. ללא דלתות. מנוע קדמי. מנוע בנזין. גוף הרכב נבנה מאלומיניום. גג חרום בלבד (ראו תמונה). "Kleinschnittger F125" (יוצרו 1,980 יחידות). "Kleinschnittger F250" (יוצרו 26 יחידות, משנת 1956). דגם "Kleinschnittger F125" דגם "Kleinschnittger F125" דגם "Kleinschnittger F125" דגם "Kleinschnittger F125" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים (מצד ימין שעון אנלוגי) דגם "Kleinschnittger F125" - מבט ללוח מחוונים דגם "Kleinschnittger F125" - מבט למנוע דגם "Kleinschnittger F125" - מבט למנוע דגם "Kleinschnittger F125" דגם "Kleinschnittger F125" דגם "Kleinschnittger F125" שנת 1954 דגם "Kleinschnittger F125", שנת 1953 כולל גג חרום מכונית מיקרו מדיה וקבצים בנושא Kleinschnittger F125 בוויקישיתוף Kleinschnittger F125, סרטון באתר יוטיוב Kleinschnittger F125, סרטון באתר יוטיוב דגם "Kleinschnittger F125" - תמונות (autobild.de/klassik/bilder/kleinschnittger-f-125) Hans Peter Rosellen, Deutsche Kleinwagen, 1983, ISBN 3-88350-153-0 Peter Rosellen: Deutsche Kleinwagen. Weltbild Verlag, Augsburg 1991, ISBN 3-89350-040-5, S. 156. דגם "Kleinschnittger F125" - מפרט microcarmuseum.com/tour/kleinschnittger דגם "Kleinschnittger F125" - תמונות eberhart-classic.com/kleinschnittger-f125
חוזה פריז (1802)

חוזה פריז הוא הסכם שנחתם ב-25 ביוני 1802 בין הרפובליקה הצרפתית הראשונה (שהייתה תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה) לבין האימפריה העות'מאנית (שהייתה תחת שלטונו של סלים השלישי). צורתו הסופית של ההסכם הראשוני שנחתם בפריז ב-9 באוקטובר 1801, הביא לסיום מסע נפוליאון בארץ ישראל והביא את היחסים של צרפת והאימפריה העות'מאנית לסטטוס קוו שלפני המלחמה. באמנה זו, האימפריה העות'מאנית אימצה גם את הסכם אמיין, הסכם השלום שנתחם בין צרפת לבין בריטניה ב-25 במרץ 1802, שבאה בעקבות כניעת הכוחות הצרפתיים לבריטים באלכסנדריה שבמצרים. היחסים שבין האימפריה העות'מאנית לבין צרפת היו מתוחים עם הרכישה הצרפתית של האיים היוניים ב-1797, והתעמולה האנטי-עות'מאנית שהפיצו סוכנים צרפתים בבלקן. כאשר פלשו הצרפתים למצרים, ב-9 בספטמבר 1798, הכריזה האימפריה העות'מאנית על מלחמה עם צרפת. לאחר מכן, ב-23 בדצמבר 1798, האימפריה העות'מאנית חתמה על הסכם ברית עם רוסיה. זו הייתה תחילתה של הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. במהלך המלחמה, איי יוון נכבשו מחדש על ידי האימפריה העות'מאנית עם עזרה מרוסיה. האמנה השתמשה בשלושה לוחות שנה: לוח השנה המהפכני בצרפת, הלוח המוסלמי והלוח הגרגוריאני. מהצד הצרפתי, שארל-מוריס דה טליראן חתם על האמנה. מהצד העות'מאני, מחמד סייד גליפ פאשה (אנ') חתם על האמנה. לאחר ההסכם, האימפריה העות'מאנית שמרה על יחסים טובים עם צרפת. Roger Dufraisse et Michel Kerautret, La France napoléonienne. Aspects extérieurs, 1799-1815, Seuil, Paris, 1999. ISBN 2-02-023900-0, BnF 37057285. מדיה וקבצים בנושא חוזה פריז בוויקישיתוף Text online Kahraman Sakul. An Ottoman Global Movement: War of Second Coalition in the Levant PhD diss. Georgetown University, 2009. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הזיז הווי של הלסת התחתונה

הַזִּיז הַוָּוִי של הלסת התחתונה (באנגלית: Coronoid process of the mandibule) הוא זיז עצם שבחלקו הקדמי והעליון של הענף של הלסת התחתונה. מדיה וקבצים בנושא הזיז הווי של הלסת התחתונה בוויקישיתוף Medical Definition of CORONOID PROCESS, www.merriam-webster.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תהילים קל"א

תהילים קל"א הוא המזמור המאה שלושים ואחד בספר תהילים ואחד ממזמורי קובץ שירי המעלות. הוא מהמזמורים הקצרים בספר תהילים ומכיל שלושה פסוקים בלבד. המזמור מביע את תלותו של הדובר ועם ישראל באלוהיו. יש המחלקים את המזמור לשני חלקים: בחלק הראשון, מתאר בעל המזמור את מצבו האישי וזאת תוך כדי פנייה לה' ממקום של אמונה והכרה באפסות האדם (פסוקים א'-ב'). בחלקו השני פונה משורר תהילים לעם ישראל (פסוק ג'). הזיקה בין חלקו הראשון של המזמור לחלקו השני אינה ברורה, אך יש שפירשו כי חלקו הראשון של המזמור מציג את הליכותיו הצנועות של הדובר בתפילתו, כדי שישמשו דוגמה לעם ישראל, שלא יבטחו במעשיהם אלא ייחלו אל ה' תמיד וייפנו אליו בכל דבר ועניין, כנזכר בפסוק האחרון. בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי תפילת מנחה של שבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול. המזמור זכה לביצוע וללחנם של דוד ד'אור ותומר הדדי. מזמורי צ'יצ'סטר היא יצירה מאת ליאונרד ברנשטיין לנער סופרן או קונטרה-טנור, רביעיית סולנים, מקהלה ותזמורת (3 חצוצרות בסי במול, 3 טרומבונים, טימפני, כלי הקשה (5 נגנים), 2 נבלים וכלי קשת). בעיבוד מאת המלחין תפקיד התזמורת הופחת בגודלו לעוגב, 2 נבלים וכלי הקשה. את הטקסט ארגן ברנשטיין עצמו מתוך כתבי תהילים. בחלק הראשון תהילים ק' וק"ח, בחלק השני תהילים ב' וכ"ג, ובחלק השלישי תהילים קל"ג ומזמור זה. מדיה וקבצים בנושא תהילים קל"א בוויקישיתוף לא גבה ליבי - הפרויקט של דוד ד'אור ותומר הדדי, סרטון באתר יוטיוב לא גבה ליבי, בביצוע אהרן רזאל, סרטון באתר יוטיוב אריה ל' שטראוס, ‏עיון בתהילים קל"א, באתר "דעת" יהונתן יעקובס, מיראה לאהבה - עיון במזמורים ק"ל-קל"א, בתוך: אמנון בזק עורך: וביום צום כיפור ייחתמון, ירושלים, תבונות, תשס"ה 325 אביגדור הורוויץ, עולם התנ"ך: תהילים ב', תל אביב, דודזון עתי, 1996, עמ' 234 רמ"א, אורח חיים, סימן רצ"ב, סעיף ב'; סדר עבודת ישראל, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 269.
קוברה יורקת שחורה

קוברה יורקת שחורה המכונה לעיתים קוברת זברה יורקת (שם מדעי: Naja nigricincta) היא מין של קוברה יורקת החיה ברחבי אפריקה הדרומית והיא ארסית מאוד. כמה חוקרים סוברים שהיא בעצם תת-מין של קוברה יורקת שחורת-צוואר. קוברה זו מגיעה לאורך 1.2-1.5 מטר וצבעה שחור עד אפור כהה, ורדרד, צהוב ולעיתים גם לבן כשהגוף מוקף בפסים אנכיים כהים. הפרטים הצעירים מכילים פחות פסים מהבוגרים. ראש הקוברה רחב ובדומה למינים קרובים היא יכולה לפרוש את צווארה, שגם הוא שחור עם פס אופקי צהוב, כדי להרתיע אויבים. אם זה לא עוזר היא יכולה לפעור את לועה ולירוק דרך ניביה ארס היכול לעוור את עיני האויב, גם ממרחק של 2 מטרים. ארס זה יכול לעוור לזמן רב ולעיתים אף באופן קבוע. נשיכת הקוברה עצמה קטלנית בהרבה מהיריקה והיא יכולה לגרום לשיתוק מהיר, דימום פנימי מסיבי ופגיעה בפעילות הלב. ללא טיפול מהיר יכולה הקוברה להרוג אדם תוך כמה שעות, אך הארס נועד בעיקר עבור טרפה הכולל מיני מכרסמים, זוחלים מדבריים לרבות שאר נחשים וטרף פגיע אחר. קוברה זו שוכנת מדבריות ואזורים יבשים והיא משיגה את כל הנוזלים שלה מהטרף. ישנם 2 תת-מינים לקוברה זו: Naja nigricincta nigricincta - נפוצה בצפון ובמרכז נמיביה ובדרום אנגולה. קוברה זו בעלת פסים רבים יותר מקרובתה. Naja nigricincta woodi - נפוצה בדרום נמיביה, דרום בוטסואנה, לסוטו ובדרום אפריקה. היא כהה מעט יותר מקרובתה. מדיה וקבצים בנושא קוברה יורקת שחורה בוויקישיתוף קוברה יורקת שחורה, באתר ITIS (באנגלית) קוברה יורקת שחורה, באתר NCBI (באנגלית) קוברה יורקת שחורה, באתר GBIF (באנגלית) קוברה יורקת שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
טרי דיסינג'ר

טרי גילברט דיסינג'ר (באנגלית: Terry Gilbert Dischinger;‏ 21 בנובמבר 1940 – 10 באוקטובר 2023) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1962–1973. לאורך הקריירה נבחר 3 פעמים למשחק האולסטאר של ה-NBA, והעמיד ממוצעים כוללים של 13.8 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק. דיסינג'ר נולד בעיר טרה הוט שבאינדיאנה, ובין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת פרדו אשר בלפאייט המערבית, אינדיאנה. בכל שלוש עונותיו בקבוצת האוניברסיטה הוביל את קלעי מחוז "Big Ten", עם ממוצעים של 26.3, 28.2 ו-30.3 נקודות למשחק, בהתאמה. בעונתו הראשונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות, ובשתי העונות הבאות נבחר לחמישייה הראשונה של העונה (First-team All-American). בשנת 1960, בהיותו סטודנט בפרדו, השתתף באולימפיאדת רומא כחבר נבחרת ארצות הברית. לאורך הטורניר ניצחה ארצות הברית את כל משחקיה בהפרש ממוצע של כ-42 נקודות, וזכתה במדליית הזהב. דיסינג'ר עצמו פתח בכל שמונת המשחקים וקלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק, כקלעי הרביעי של הנבחרת אחרי אוסקר רוברטסון, ג'רי לוקאס וג'רי וסט. בשנת 2010 הוצגה נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא, בשלמותה, בהיכל התהילה של הכדורסל. בדראפט ה-NBA‏ 1962 נלקח דיסינג'ר בבחירה השמינית על ידי קבוצת שיקגו זפרס, לקראת עונתה השנייה ב-NBA. כבר בעונת הרוקי שלו נבחר להשתתף במשחק האולסטאר לאחר שרשם ממוצעים של 25.5 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק. כמו כן זכה דיסינג'ר בתואר רוקי העונה, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה לצד ארבעת חברי היכל התהילה לעתיד ג'ון האבליצ'ק, צ'ט ווקר, דייב דבושר וזלמו בייטי. בעונתו השנייה, בה עברה קבוצתו לבולטימור, קלע 20.8 נקודות למשחק ונבחר בשנית למשחק האולסטאר, לצד חברו לקבוצה וולט בלאמי. ביוני 1964 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, יחד עם רוד ת'ורן ודון קוג'יס, בתמורה לביילי האוול, דון אול ושלושה שחקנים נוספים. באותה עונה נבחר בפעם השלישית והאחרונה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר, לאחר שקלע 18.2 נקודות למשחק. בסיום עונתו הראשונה בדטרויט עזב את ה-NBA והתגייס לצבא ארצות הברית, בו שירת במשך כשנתיים. בשנת 1967 חזר לדטרויט פיסטונס, במדיה שיחק ב-5 העונות הבאות. בעונת 1967/1968 העפיל עם דטרויט לשלב הפלייאוף, בפעם היחידה בקריירה, והודח כבר בסיבוב הראשון מול בוסטון סלטיקס (2–4). ביולי 1972 נשלח בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, וכשנה לאחר מכן פרש ממשחק. נפטר ב-10 באוקטובר 2023. מדיה וקבצים בנושא טרי דיסינג'ר בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות ה-NBA של דיסינג'ר, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של דיסינג'ר, באתר sports-reference.com נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא, באתר USA Basketball,‏ 10 ביוני 2010 נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא, באתר היכל התהילה של הכדורסל רשימת הנבחרים בדראפט 1962, באתר basketball-reference.com דיסינג'ר נשלח בטרייד לדטרויט, באתר הניו יורק טיימס, 10 ביוני 1964 מה קרה לטרי דיסינג'ר, באתר detroitathletic.com,‏ 13 בפברואר 2010
מתיאס וסינו

מתיאס וסינו (באנגלית: Matías Vecino; נולד ב-24 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר בלאציו ובנבחרת אורוגוואי. וסינו נולד למשפחה בעלת שורשים איטלקיים, והוא מחזיק באזרחות איטלקית. וסינו החל את קריירת הבוגרים שלו במדי סנטרל אספניול ב-2010, לפני שעבר לנסיונל לקראת עונת 2011/2012. בינואר 2013 חתם וסינו בפיורנטינה, בחוזה ל-4 שנים תמורת 2.5 מיליון אירו על פי דיווחים. אף על פי כן, ההעברה עוכבה עד לחלון ההעברות של הקיץ באותה השנה. ב-26 בספטמבר 2013 ערך וסינו את הופעת הבכורה שלו בליגה האיטלקית, ובקבוצה בכלל - בהפסד 1–2 לאינטר מילאנו. בסך הכחל בעונה זו צבר וסינו רק 6 הופעות, אחת בלבד בהרכב, מה שגרם לקבוצה לשלוח אותו להשאלה בת חצי שנה בקליארי, עם אופציית קנייה שלא מומשה לבסוף. בעונה העוקבת הושאל וסינו לאמפולי. וסינו החל גם את עונת 2015/2016 באמפולי, אבל חזר לקבוצת האם שלו בינואר, שם ביסס את מעמדו בהרכב הראשון. במאי 2016 חתם וסינו על הארכת חוזה בפיורנטינה לחמש עונות נוספות. ב-2 באוגוסט 2017 חתם וסינו באינטר מילאנו לחוזה של ארבע שנים תמורת 24 מיליון אירו ששולמו לפיורנטינה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך מול קבוצתו הקודמת, פיורנטינה, ב-20 באוגוסט 2017. וסינו השלים 90 דקות באותו משחק בו ניצחה אינטר 0–3. במשחק אחרי, מול רומא, כבש וסינו את שערו הראשון במדי הקבוצה, בניצחון 1–3 בסטאדיו אולימפיקו, במה שהיווה את ניצחון החוץ הראשון של הנראזורי על רומא מזה 9 שנים. ב-20 במאי 2018 כבש וסינו את שער הניצחון של אינטר נגד לאציו, במשחק שנגמר בתוצאה 2–3 וקבע כי אינטר תחזור לליגת האלופות לאחר שש שנות היעדרות מהמפעל. ב-1 באוגוסט 2022 חתם וסינו בלאציו לשלוש שנים. וסינו שימש קפטן בנבחרת אורוגוואי עד גיל 20 באליפות אמריקה הדרומית לנבחרות צעירות ב-2011 ובמונדיאלטו באותה שנה. וסינו גם כבש את שער ההעפלה של הנבחרת למשחקים האולימפיים בלונדון ב-2012. ב-25 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק נגד ברזיל. וסינו שיחק במדי הנבחרת גם במונדיאל 2018. נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי בטורניר מונדיאל 2022. אינטר אליפות איטליה: 2020/2021 הסופר קאפ האיטלקי: 2021 גביע האיטלקי: 2021/2022 מדיה וקבצים בנושא מתיאס וסינו בוויקישיתוף מתיאס וסינו, באתר Transfermarkt מתיאס וסינו, באתר Soccerway מתיאס וסינו, באתר WorldFootball.net מתיאס וסינו, באתר National Football Teams מתיאס וסינו, באתר FootballDatabase.eu מתיאס וסינו, באתר ESPN Se confirmó la lista de convocados para la Copa Mundial de Catar 2022 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האורוגוואית, 10 בנובמבר 2022 (בספרדית)