laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה

אוניברסיטת הידידות בין העמים ע"ש פטריס לומומבה (ברוסית: Университет дружбы народов им. Патриса Лумумбы) הוקמה במוסקבה ב-1960 כמוסד חינוכי אקדמי וכמכון מחקר ונקראה 'האוניברסיטה לידידות בין העמים'. בשנת 1961 האוניברסיטה נקראה בנוסף על שם המנהיג מקונגו פטריס לומומבה. בשנות המלחמה הקרה למדו באוניברסיטה, אשר הייתה בשליטת הקג"ב והמפלגה הקומוניסטית, צעירים מן העולם השלישי, מארצות מתפתחות ומחוגים אשר ברית המועצות חפצה ביקרם. בין בוגריה הידועים היו הטרוריסט איליץ' רמירס סאנצ'ס ונשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס. כיום היא נחשבת אחת האוניברסיטאות המובילות ברוסיה וממוקמת בנפת אוברוצ'בסקי בדרום-מערב מוסקבה. האוניברסיטה נוסדה על ידי ממשלת ברית המועצות ב-5 בפברואר 1960, ותחילה נקראה אוניברסיטת הידידות בין העמים. ב-22 בפברואר 1961 שונה שם האוניברסיטה, והיא נקראה בנוסף על שם המנהיג מקונגו פטריס לומומבה שהוצא להורג מספר שבועות קודם לכן. עוד בשלב היווסדה, הוקמה באוניברסיטה מכינה, ובה נערכו לימודי רוסית עבור הסטודנטים מרחבי העולם (כיום זוהי פקולטה ובה כ-1,000 סטודנטים). באותה שנה כללה האוניברסיטה שש פקולטות: הנדסה (ובהן כיום כ-2,600 סטודנטים), היסטוריה ופילולוגיה, רפואה (כיום כ-2,300 סטודנטים), חקלאות (ובה כיום כ-1,000 סטודנטים), מדעים (כיום כ-900 סטודנטים) ופקולטה למשפטים וכלכלה. ב-1965 סיימו 288 הסטודנטים הראשונים, מ-47 ארצות, את לימודיהם. ב-1966 החלה בניית קמפוס חדש בדרום מערבה של מוסקבה. עד 1975 עלה מספר הבוגרים על 5,600, מהם 4,250 מ-89 ארצות זרות. ב-5 בפברואר 1992, עם התפרקות ברית המועצות, שוב שונה שם האוניברסיטה, וכעת היא נקראה אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נוסדו פקולטות ומכונים נוספים, או שאורגנו מחדש פקולטות קיימות. כך קמו הפקולטות לאקולוגיה (כיום כ-500 סטודנטים), למשפטים (כיום כ-1,800 סטודנטים), לכלכלה (כיום כ-1,500 סטודנטים), לפילולוגיה (כיום כ-2,800 סטודנטים) ולמדעי הרוח והחברה (ובה כיום כ-2,500 סטודנטים). כן נפתחו המכונים לשפות זרות, ללימוד מרחוק, לגרביטציה וקוסמולוגיה וכן לעסקי אירוח ולתיירות. באותה תקופה האוניברסיטה הפעילה בנוסף תוכניות ללימודים קדם-אקדמיים, וכן תוכניות ללימודים מקצועיים פוסט-אקדמיים. בשנת 2017 רשמה האוניברסיטה את הבוגר ה-100,000. האוניברסיטה לידידות בין העמים נחשבת כיום לאחת המובילות ברוסיה, ולרוב מדורגת על פי איכותה בחמישייה הראשונה. האוניברסיטה ייחודית מסוגה בעולם בהיותה מקום לימוד לכ-15,000 סטודנטים זרים מ-140 עד 150 ארצות. מספר הסטודנטים הכללי הוא 30,000 עד 35,000. עד 2014 הגיע מספר בעלי תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה לכ-5,500. מספר הבוגרים הוא כ-97,000. לאוניברסיטה כ-5,000 אנשי סגל. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה (ברוסית) אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה, ברשת החברתית VK אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה, סרטונים בערוץ היוטיוב Official Students Forum אתר הסטודנטים הרשמי (ברוסית) אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בלוג "המלקטת", אידיוטים שימושיים-עדות של איש קג"ב לשעבר, על סמך עדותו של יורי בזמנוב
אנדרטת אנזא"ק

אנדרטת אנזא"ק (באנגלית: ANZAC Memorial) היא אנדרטת ההנצחה הצבאית הראשית של סידני, האנדרטה נמצאת בחלק הדרומי של הייד פארק ובקצה המזרחי של מרכז העסקים הראשי של סידני. אנדרטת אנזא"ק נבנתה כזכר לנופלי הכוח האימפריאלי האוסטרלי במלחמת העולם הראשונה. גיוס הכספים לבניית האנדרטה החל ב-25 באפריל 1916 ביום השנה הראשון לנחיתה בגליפולי שהובילה לקרב גליפולי. בניית האנדרטה הושלמה בשנת 1934. האנדרטה נפתחה ב-24 בנובמבר 1936 על ידי הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר. את האנדרטה תכנן ברוס דליט, את התבליטים החיצוניים עיצב ריינר הוף. האנדרטה היא המוקד של אירועים חשובים כגון: יום אנזא"ק, יום הזיכרון ואחרים. יד אנזא"ק שדרת המצעדים אנזא"ק המרכז להנצחת חיילי אנז"ק בבאר שבע היסטוריה צבאית של אוסטרליה מדיה וקבצים בנושא אנדרטת אנזא"ק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת אנזא"ק (באנגלית) אנימציה תלת ממדית של האנדרטה, סרטון באתר יוטיוב
חומר ניגוד

חומר ניגוד הוא חומר המשמש בדימות רפואי להדגשת הניגודיות בין מבנים אנטומיים בגוף. שימוש נפוץ בחומר ניגוד נעשה להדגשת כלי דם ולהדגשת צינור מערכת העיכול. מאחר שלאמצעי הדימות השונים אופן פעולה שונה, חומרי הניגוד מסווגים לפי שיטת הדימות שבה הם משמשים. רוב חומרי הניגוד מתבססים על ניחות של קרני רנטגן או על האדרת אות תהודה מגנטית. ערך מורחב – חומר ניגוד רדיולוגי יוד ובריום הם סוגי חומרי הניגוד הנפוצים ביותר להדגשת הניגוד בשיטות מבוססת קרני רנטגן, כגון צילום רנטגן, טומוגרפיה ממוחשבת ואנגיוגרפיה. ישנם סוגים שונים של חומרי ניגוד מיודדים, המשתנים ברמת האוסמולריות, הצמיגות ותכולת היוד המוחלטת בהם. דימרים לא יוניים מועדפים בשל האוסמולריות הנמוכה שלהם ורעילותם הנמוכה, אולם מחירם גבוה יותר. גדוליניום משמש לניגוד בדימות תהודה מגנטית (MRI). במצב חמצון +3 של המתכת, יש למתכת 7 אלקטרונים מסוג f לא מצומדים. הדבר גורם למים סביב חומר הניגוד לדעוך מהר יותר, ובכך מוגברת איכות סריקת ה-MRI. חומרי ניגוד המבוססים על בועות זעירות נמצאים בשימוש בבדיקות אולטרה סאונד, ובמיוחד באקוקרדיוגרפיה, לזיהוי דלף. בועות אלה עשויות מתמיסת מלח מעוררת, ומרביתן גדולות מכדי לעבור בנימי הריאה. לכן, הבועות היחידות שמגיעות למחזור הדם הסיסטמי (צדו השמאלי של הלב) הן אלה שעברו דרך מעבר לא תקין בין הצדדים. בנוסף, ישנן בועות המכילות כמויות זעירות של חנקן או פלואורוקרבונים הנתמכים על ידי חלבון, ליפיד או מעטפת פולימר. בועות אלה קטנות דיין למעבר בנימי הריאה, והן משמשות להגדלת הניגוד בחדר השמאלי של הלב. הירידה בצפיפות בנקודת המנשק בין הגז בבועה לנוזל שמסביב, גורמת לפיזור והחזרה של גלי העל-שמע חזרה למתמר. תהליך זה נותן לנוזל עם בועות אלה אות חזק, הנראה באמצעות המתמר. חומרי ניגוד כיום הם בטוחים יחסית לשימוש, ועם זאת מתן חומר ניגוד יכול לגרום לתופעות לוואי נדירות, חלקן מסוכנות, עם תמותה של 0.9 ל-100,000 מקרי שימוש. גורם הסיכון העיקרי לפיתוח תגובה אלרגית לחומר ניגוד, הוא תגובה אלרגית בעבר שהתפתחה בעקבות חומר ניגוד זהה. במקרה של תגובה אלרגית, מומלץ להתייעץ עם הרופא.ה לפני ביצוע הבדיקה ולשקול מתן הכנה תרופתית מקדימה. במקרי קיצון של תגובה אלרגית קשה מסוג אנפליקסיס, לעיתים ממליצים הרופאים להימנע לחלוטין ממתן חומר ניגוד דומה בעתיד. מדיה וקבצים בנושא חומרי ניגוד בוויקישיתוף חומר ניגוד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קווים מנחים להזרקת חומר ניגוד מבוסס יוד, באתר האיגוד הישראלי לרדיולוגיה. Benjamin M. Yeh, Paul F. FitzGerald, Peter M. Edic, Jack W. Lambert, Opportunities for new CT contrast agents to maximize the diagnostic potential of emerging spectral CT technologies, Advanced Drug Delivery Reviews, Molecular Imaging for Precision Medicine 113, 2017-04-01, עמ' 201–222 doi: 10.1016/j.addr.2016.09.001 האיגוד הישראלי לרדיולוגיה - הנחיות קליניות, באתר www.israel-radiology.org.il
מוריץ פון ויקטורין

גנרל מוריץ פון ויקטורין (בגרמנית: Mauritz von Wiktorin;‏ 13 באוגוסט 1883 – 16 באוגוסט 1956) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון ויקטורין נולד ב-13 באוגוסט 1883 בהניבורג, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1904 התגייס פון ויקטורין לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-12, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון ויקטורין לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1924 הועלה פון ויקטורין לדרגת אוברסט לוטננט, ובשנת 1927 הועלה לדרגת אוברסט. בשנת 1932 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1934 מונה לראש מחלקת המבצעים במטה הכללי. בשנת 1935 הודח פון ויקטורין מהצבא, עקב קשריו עם גרמניה הנאצית והמפלגה הנאצית האוסטרית. לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לוורמאכט, הועלה פון ויקטורין ב-1 באפריל 1938 לדרגת גנרל לוטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-20. עם פרוץ המלחמה היה פון ויקטורין מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-20, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך המערכה על צרפת לחם פון ויקטורין עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה השישית, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה ה-12, וב-15 באוגוסט 1940 קיבל פון ויקטורין על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בנובמבר 1940 הועלה פון ויקטורין לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-10 בנובמבר מונה למפקד הקורפוס ה-28. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון ויקטורין עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-27 באוקטובר 1941 פרש פון ויקטורין מתפקידו. ב-30 באפריל 1942 מונה פון ויקטורין למפקד המחוז הצבאי ה-13, וב-15 באוגוסט 1944 פרש מתפקידו. לאחר המלחמה התגורר פון ויקטורין בעיר נירנברג, עד למותו ב-16 באוגוסט 1956, והוא בן 73 שנים. מדיה וקבצים בנושא מוריץ פון ויקטורין בוויקישיתוף מוריץ פון ויקטורין באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
פרידריך מטרנה

גנרל פרידריך מטרנה (בגרמנית: Friedrich Materna;‏ 21 ביוני 1885 – 11 בנובמבר 1946) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. מטרנה נולד בהוף שבמוראביה, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1904 התגייס מטרנה לצבא האוסטרו-הונגרי, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הצטרף מטרנה לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1921 הועלה מטרנה לדרגת אוברסט לויטננט, ב-1 ביוני 1929 הועלה לדרגת אוברסט ובשנת 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1938, לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, מונה מטרנה למפקד הדיוויזיה ה-45, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. עם פרוץ המלחמה היה מטרנה מפקד הדיוויזיה ה-45, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-14. במהלך המערכה על צרפת לחם מטרנה עם הדיוויזיה שבפיקודו במהלך מבצע אדום כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה השנייה, וב-5 באוגוסט 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-17 באוקטובר מונה מטרנה למפקד הקורפוס ה-20, וב-1 בנובמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם מטרנה עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר השנייה ומהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם תחת פיקוד הארמייה הרביעית. בפברואר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ובמאי הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית. ב-10 בספטמבר 1942 פרש מטרנה מתפקידו, וב-15 בדצמבר 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-31 בינואר 1943 מונה מטרנה למפקד המחוז הצבאי ה-18 בזלצבורג, וב-10 בדצמבר 1943 פרש מתפקידו. לאחר המלחמה התגורר בווינה עד למותו. פרידריך מטרנה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
סירי הוסטוודט

סירי הוּסְטְוודט (באנגלית: Siri Hustvedt; ילידת 19 בפברואר 1955) היא סופרת ומסאית אמריקאית. הוסטוודט נולדה בנורת'פילד, מינסוטה, לאם נורווגית ואב אמריקאי . ב-1977 סיימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה במכללת סיינט אולף שבעיר הולדתה. שנה לאחר מכן עברה לניו יורק כדי ללמוד באוניברסיטת קולומביה, שם קיבלה תואר דוקטור בספרות אנגלית על דיסרטציה בנושא דיקנס. בשנת 1981 פגשה את הסופר פול אוסטר ושנה לאחר מכן השניים נישאו, לאחר שאוסטר התגרש מאשתו הראשונה. לשניים יש בת משותפת, הזמרת סופי אוסטר ונכד אחד, והם מתגוררים בברוקלין, ניו יורק. הוסטוודט היא מחברתם של קובץ שירים, שישה רומנים, שני ספרי מסות, ועוד מספר ספרים עיוניים. בנוסף היא כתבה מספר רב של מאמרים לכתבי עת בנושאי פסיכואנליזה ונוירולוגיה. ספריה היו מועמדים למספר רב של פרסים ספרותיים ברחבי העולם. בעיניים קשורות, רומן, מאנגלית: משה רון, הספריה החדשה - הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998 אשר אהבתי, רומן, מאנגלית: בועז וייס, הוצאת מודן, 2004 תוגותיו של אמריקאי, רומן, מאנגלית: דורית בריל-פולק, הוצאת מודן, 2008 קיץ ללא גברים, רומן, מאנגלית: מיכל כהן, עם עובד, 2012 האישה הרועדת: או, תולדות העצבים שלי, מסה אוטוביוגרפית, מאנגלית: יוסי מילוא, עם עובד, 2014 מדיה וקבצים בנושא סירי הוסטוודט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סירי הוסטוודט (באנגלית) סירי הוסטוודט, ברשת החברתית Goodreads סירי הוסטוודט, אתר אישי (באנגלית) תרצה פלור, קיץ ללא גברים: ספר יעץ לאינטלקטואליות במשבר, באתר הארץ, 2 באפריל 2013 אריק גלסנר, על "קיץ ללא גברים", המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 25 בפברואר 2013 סירי הוסטוט (1955-), דף שער בספרייה הלאומית
זלוב

זלוב (בפולנית: Zelów) היא עיירה במחוז בלחטוב שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד תחילת השואה קהילה יהודית גדולה. האזכור הראשון של העיירה הוא משנת 1441. בראשית המאה ה-19 התיישבו בעיירה פליטים צ'כים, אשר פיתחו את כלכלת היישוב, שהתבססה על אריגה וטקסטיל. יהודים התיישבו בעיירה מראשית המאה ה-19 והשתלבו בתעשיית הטקסטיל המקומית. מסוף המאה ה-19 הפכה הקהילה היהודית בעיירה לעצמאית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,816 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל ושל החוגים הציוניים. ב-6 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות. במקביל להימלטות יהודים מהעיירה, הגיעו אליה אלפי פליטים יהודים מהסביבה (למשל משצ'רצוב), ומספר יהודיה הגיע עד מרץ 1941 לכ-6,000 עד 7,000 איש. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. מהגטו נחטפו יהודים לעבודות כפייה, חלקן התבצעו במחנות עבודה. באביב 1942 נתלו בפומבי עשרה מיושבי הגטו. ב-13 ביוני 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציה, בה גורשו חלק מיושביו למחנה ההשמדה חלמנו. באקציה נוספת שנערכה באוגוסט 1942 גורשו מאות יהודים מהמקום לגטו לודז', ואחרים ישירות לחלמנו. ב-14 בספטמבר 1942 חוסל הגטו בעיר עם גירוש רוב יושביו לחלמנו, תוך רצח אנשים בשעת האקציה. יהודי העיירה הבודדים ששרדו את השואה ושבו אליה, מצאו כי בית הכנסת ובית העלמין היהודי בה הוחרבו עד היסוד. מדיה וקבצים בנושא זלוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זלוב ספר יזכור לקהילת זלוב, בספריית העיר ניו יורק זלוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין זלוב (Zelów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "זלוב", באתר השטעטל הווירטואלי מרטין דין (אנ'), זלוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 124–127), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
נאהב עד שנמות

נאהב עד שנמות הוא אלבומו התשיעי של הזמר הישראלי אריק סיני, אשר יצא לאור בשנת 2003. את האלבום ניהל אמנותית, עיבד והפיק מוזיקלית המוזיקאי אסף אמדורסקי. אלבום זה סימן את חזרתו של סיני לבמה לאחר היעדרות ארוכת שנים. האלבום הניב מספר להיטים כמו "מכור" (מילים ולחן: עמיר לב), "אור אדום כמו דם" (איתן נחמיאס גלס/אסף אמדורסקי) ו"גשם של ברכה" (איתן נחמיאס גלס/אסף אמדורסקי). ביצירת האלבום השתתפו מוזיקאים רבים, ביניהם: יוסף פרץ, אוהד קוסקי, ג'וני שועלי, משה קופ, יפעת תעשה, שרון רוטר, קרני פוסטל, יהלי סובול, יצחק קלפטר, שם טוב לוי, זהר לוצ'אנו לברון, ואריק קנלר. בעקבות הצלחת האלבום יצא סיני במסע הופעות ברחבי הארץ, שהפיק אסף אמדורסקי והשתתפו בו מרבית מנגני האלבום המקורי. מידע על האלבום נאהב עד שנמות באתר MusicBrainz
הרברט לוך

גנרל הרברט לוך (בגרמנית: Herbert Loch;‏ 5 באוגוסט 1886 – 28 באוקטובר 1976) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. לוך נולד ב-5 באוגוסט 1886 באידר-אוברשטיין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-5 (אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-17 ביוני 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף לוך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1927 מונה למפקד סוללה 1 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי), וב-1 בפברואר 1928 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1929 עבר ללמוד באוניברסיטת ברלין, וב-1 באוקטובר 1930 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בנובמבר 1932 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי). ב-1 באוקטובר 1934 הועלה לוך לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי). ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-33, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-32. ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-17. עם פרוץ המלחמה היה לוך מפקד הדיוויזיה ה-17, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השמינית, וב-1 במרץ 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה על צרפת לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובשלב השני במסגרת הארמייה ה-12, וב-16 ביוני 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, וב-1 באוקטובר 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. במהלך הקרב על מוסקבה לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוסים ה-12 וה-13 לסירוגין, במסגרת הארמייה השנייה. ב-27 באוקטובר 1941 מונה לוך למפקד הקורפוס ה-28, שהיה חלק מהארמייה ה-18, וב-22 באפריל 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-25 במאי 1943 פרש לוך לחופשה קצרה, וב-30 ביוני חזר לתפקידו. ב-28 במרץ מונה לוך למפקד הארמייה ה-18, וב-2 בספטמבר 1944 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. בפברואר 1945 מונה לוך למפקד מפקדת הכוחות בהרי אייפל, ובאפריל 1945 נפל בשבי האמריקני. לוך שוחרר מהשבי באביב 1948. לאחר שחרורו התגורר לוך בלנדאו, וב-28 באוקטובר 1976 מת, והוא בן 90 שנים. מדיה וקבצים בנושא הרברט לוך בוויקישיתוף הרברט לוך באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
קורטה (כדורגלן)

ז'וזפ פוץ' אי פוץ' (בקטלאנית: Josep Puig i Puig, לעיתים נקרא בשם הספרדי "חוסה" (José); נולד ב-22 בפברואר 1922 בסנט מרטי דה לימנה שבספרד, נפטר ב-9 ביולי 1997 בסלט) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי ששיחק בעמדת הבלם ונודע בכינוי קורטה. את רוב הקריירה שלו בילה קורטה במדי ברצלונה, שם שיחק במשך 9 שנים בין 1942 ל-1951 והיה שותף לזכייה בשלוש אליפויות ספרד. כמו כן, השתתף קורטה ב-3 משחקים במדי נבחרת ספרד. קורטה שיחק בנעוריו בקבוצה קטנה בעיירה סלט שבקטלוניה, בקרבת ז'ירונה. ב-1939 הצטרף לקבוצה ל'אסקלה, שם שיחק במשך שנה. ב-1940 עבר לז'ירונה, שהייתה אז בליגה השנייה. קורטה שיחק בז'ירונה במשך שתי עונות, ובקיץ 1942 חתם בברצלונה, מהקבוצות הבכירות בכדורגל בספרד. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך ב-27 בספטמבר, במחזור הראשון לעונת 1942/1943, אז הפסידה ברצלונה בקלאסיקו לריאל מדריד בתוצאה 3-0. קורטה, ששיחק לרוב בעמדת הבלם ולעת צורך בעמדת המגן השמאלי, במהרה תפס מקום בהרכב הקבוצה. בעונתו הראשונה שם פתח ב-15 מחזורי ליגה, בעונתו השנייה ב-25. בעונת 1944/1945 עזר לברצלונה לזכות באליפות השנייה בתולדותיה, כשהוא מופיע ב-20 מתוך 26 משחקים במהלך העונה. ב-4 בפברואר 1945 כבש שער עצמי לרשת קבוצתו, אך לשמחתו קבוצתו ניצחה את קאסטיון 3-1. לאחר שהחמיץ משחק בודד בעונת 1946/1947, פתח קורטה ב-62 משחקי ליגה רצופים, כולל בכל המשחקים לעונות 1947/1948 ו-1948/1949, בהן זכתה ברצלונה בשתי אליפויות רצופות. בקיץ 1949 פתח בהרכב ברצלונה בשני המשחקים בגביע הלטיני, והיה שותף לזכיית קבוצתו בגביע. החל מעונת 1949/1950 דעך מעמדו של קורטה בקבוצה. בעונה זו שותף ב-10 משחקים בלבד, ובעונה שלאחר מכן שותף ב-8 משחקים. בעונה זו כבש את שערו היחיד בליגה הספרדית, ב-4 בפברואר 1951, בניצחון 3-1 על ריאל ואיאדוליד. בתום העונה זכתה ברצלונה בגביע הספרדי, אך קורטה לא לקח חלק במשחק הגמר. בתום עונת 1950/1951 החליט לעזוב את ברצלונה, בתום 9 שנים בקבוצה, בהן הופיע ב-178 משחקי ליגה וב-270 משחקים בסך הכול. קורטה עבר לסבדל שמהליגה השנייה, שם ערך 5 הופעות בעונת 1951/1952, לפני שפרש ממשחק, בגיל 30. ב-6 בספטמבר 1955 נערך לכבודו משחק הוקרה בלס קורטס, אצטדיונה של ברצלונה, נגד אוסטריה וינה. ברצלונה ניצחה בתוצאה 2-1. קורטה הופיע במדי נבחרת ספרד ב-3 משחקי ידידות. המשחק הראשון היה בהפסד 4-1 לפורטוגל ב-26 בינואר 1947, השני בהפסד 3-2 לאירלנד ב-2 במרץ. השלישי והאחרון היה בתיקו 3-3 עם שווייץ ב-20 ביוני 1948, אז הבקיע קורטה שער עצמי. יתר על כן, כקטלאני, השתתף קורטה ב-5 משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה בין 1942 ל-1947. אליפות ספרד (3): 1944/45, 1947/48, 1948/49 הגביע הספרדי (1): 1950/1951 קופה דה אורו ארחנטינה (1): 1944/45 קופה אווה דוארטה (1): 1948/49 הגביע הלטיני (1): 1949 קורטה, באתר Transfermarkt קורטה, באתר BDFutbol קורטה, באתר WorldFootball.net קורטה, באתר FootballDatabase.eu El Mundo Depotivo Hemeroteca, ‏ 11 ביולי 1997, עמ' 17
עפרה קלינגר

עפרה קלינגר (נולדה ב-1962) כיהנה כנציבת בתי הסוהר בשנים 2015–2018. קלינגר גדלה בבת ים ובירושלים, שירתה בצה"ל ביחידה 8200 של אגף המודיעין. לאחר שירותה הצבאי למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב והתמחתה במשפט פלילי. את הסטאז' עשתה בפרקליטות מחוז מרכז אצל יהודית אמסטרדם ועבדה כתובעת בפרקליטות המחוז תחת עדנה ארבל. ב-1989 התגייסה לשירות בתי הסוהר, והייתה מראשוני עורכי הדין שעבדו בלשכה המשפטית של שירות בתי הסוהר. היא שימשה תובעת בבית הדין למשמעת של הארגון. ב-1993 מונתה למשנה ליועץ המשפטי של השב"ס. בשנים 2007–2002 שירתה כראש מחלקת האסיר. בתפקידה הבא שימשה ראש מחלקת הסגל. במאי 2008 מונתה לראש חטיבת הכליאה בדרגת תת-גונדר. ב-2011 קודמה לדרגת גונדר ומונתה לראש אגף האסיר. היא שימשה גם כנשיאת בית הדין לערעורים של בתי הסוהר וחברת הנהלת ארגון הסוהרים הבינלאומי (ICPA). קלינגר הייתה חברת הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים בראשות השופטת בדימוס דליה דורנר. ב-23 בנובמבר 2015 הועלתה לדרגת רב-גונדר ומונתה לנציבת בתי הסוהר. היא הנציבה הראשונה המגיעה משורות שירות בתי הסוהר. בדצמבר 2016 לקתה בשבץ מוחי במהלך עבודתה ואושפזה לתקופה של ארבעה חודשים. בעת מחלתה מונה גונדר אשר וקנין, ראש אגף האסיר, למחליפה הזמני של קלינגר. באפריל 2017 שבה לתפקידה והחלה במקביל בתהליך שיקום.. באוקטובר 2018 הוטמן ברכבה מטען חבלה. בסוף 2018 סיימה את כהונתה כנציבת בתי הסוהר. קלינגר בוגרת המכללה לביטחון לאומי (מחזור ל"ו) ובעלת תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. במהלך לימודיה כתבה את העבודה "הגירה מאפריקה לישראל והשפעותיה על הביטחון הלאומי". היא נשואה לעו"ד מאיר קלינגר ואם לשלושה. מתגוררים ביהוד. מדיה וקבצים בנושא עפרה קלינגר בוויקישיתוף נעם ברקן, סוהרת מספר 1, באתר "ידיעות אחרונות", 2 באפריל 2018 טלי חרותי-סובר, "אולמרט דרש מחשב, נוחי אסיר שקט": נציבת השב"ס נפרדת ומדברת על הכל, באתר TheMarker‏, 18 בינואר 2019 הלשכה המשפטית בשב"ס - סיפור מורשת, אתר שירות בתי הסוהר רענן בן צור, לראשונה בשב"ס: אשה בדרגת גונדר, באתר ynet, 6 ביוני 2011 עפרה קלינגר באתר ICPA יעל פרידסון, עולה בדרגה: עפרה קלינגר נכנסה לתפקיד נציבת השב"ס, באתר ynet, 23 בנובמבר 2015 רענן בן צור, רב-גונדר עופרה קלינגר שבה לראשות השב"ס לאחר אשפוז, באתר ynet, 23 באפריל 2017 https://www.facebook.com/watch/?v=180612689494987 שרון שואן על מטען חבלה ברכבה של עפרה קלינגר בתוך: ארנון סופר, "פליטים או מהגרי עבודה ממדינות אפריקה", מרכז המחקר המכללה לביטחון לאומי וקתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, דצמבר 2009
זקז'ובק

זקז'ובק (זקשובק; בפולנית: Zakrzówek) הוא כפר במחוז קרשניק שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. במאות ב-16 וה-17 היה זקז'ובק כפר בבעלות אצולה, ובתחילת המאה ה-18 הוענקו לו זכויות עיר. בהמשך ניטלו מהיישוב זכויות העיר. בסוף המאה ה-19 ישבו בכפר 169 יהודים, ובתחילת המאה ה-20 נבנה בו בית מדרש. בין שתי מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברה השליטה בכפר מספר פעמים בין הוורמכט והצבא האדום, ובתקופת הביניים ערכו פולנים מקומיים פרעות ביהודיו. עם החלת השלטון הגרמני בכפר, מונה בו יודנראט, בראשות משה לרמן, והוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע וחובת תשלום כופר. מאביב 1940 שולחו יהודים מהכפר לעבודות כפייה במחנות עבודה. בספטמבר 1941 נותרו בכפר כ-370 יהודים, ובאפריל 1942 הגיעו אליו פליטים יהודים מלובלין. ב-18 באוקטובר 1942 גורשו כל יהודי הכפר לקרשניק, תוך רצח כ-50 ילדים וקשישים יהודים בשעת האקציה. כעבור פחות מחודש שולחו כל יהודי הכפר, יחד עם אלפי יהודי קרשניק, למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא זקז'ובק בוויקישיתוף זקז'ובק, באתר "מרכז מורשת יהדות פולין" ההיסטוריה של זקז'ובק, באתר המוזיאון לתולדות יהודי פולין (באנגלית) "זקז'ובק", באתר השטעטל הווירטואלי Testimony, בית לוחמי הגיטאות, 1992 ההיסטוריה של זקז'ובק, באתר המוזיאון לתולדות יהודי פולין (באנגלית)
פרימו

האם התכוונתם ל... פרימו (סרט) (אנ') – סרט המבוסס על ספרו של פרימו לוי "הזהו אדם?" פרימו ויקטוריה (אנ') – אלבום של להקת הפאוור מטאל השוודית "סבטון" אישים ששם משפחתם פרימו שמשמעותו "בן דוד" בספרדית, נפוץ בקרב מגורשי ספרד גפן פרימו – ג'ודוקא ישראלית דוד פרימו – כדורגלן ישראלי משה פרימו – שדרן ופרשן ספורט ישראלי שמואל פרימו – רב ומקובל יהודי מטורקיה