laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
CDI

CDI בע"מ היא חברה תעשייתית המייצרת תקליטורי CD ו-DVD ועוסקת בתחומים משיקים כהגנה מפני העתקה והפצת מוצרי מיקרוסופט. החברה הוקמה בשנת 1987 כמפעל לייצור תקליטורים בכרמיאל, הראשון בישראל ומהראשונים בעולם. החברה הוקמה על ידי משפחת אשכנזי והלל אשכנזי היה היו"ר הפעיל שלה. בשנת 1993 הונפקה החברה בבורסה של תל אביב. כעבור עשור, ב-2003, שבה החברה להיות פרטית. לחברה מפעל בכרמיאל וכן שותפות במפעלים לייצור תקליטורים בניו יורק ובפלורידה. כשהחלה לפעול בסוף 1987, הייתה CDI החברה הראשונה בעולם שייצרה תקליטורים בקו יצור אוטומטי. הקו כלל את הזרקת חומר הגלם, תהליכי הציפוי, הדפסת התווית על גבי התקליטור ובקרת איכות לכל מוצר על קו הייצור. עד אז, כל התקליטורים בעולם יוצרו במודולים נפרדים, כשכל תהליך נעשה במכונה נפרדת וכל המכונות נמצאות בתוך חדר נקי גדול. תהליך הייצור במפעל מתחיל בשלב המאסטרינג בו יוצרים תבנית ממנה ישועתקו התקליטורים בהזרקת פלסטיק. במקביל, מבוצע תהליך קדם דפוס והכנת רשתות להדפסה בשיטת דפוס משי של התמונה שתופיע על גבי התקליטור. לאחר מכן מבוצעים תהליכי הייצור עצמם בשני מסלולים – CD או DVD: הזרקה, ציפוי, בקרת איכות, הדפסה ואריזה. ייצור תקליטור בשיטה זו שונה מתהליך צריבת תקליטורים ביתי על גבי CD-R או DVD-R (אשר לרוב מיוצרים במזרח אסיה). שכפול תקליטורים בהליך התעשייתי (replication) נעשה על פי הזמנה והקלטה מראש. התוכן מוטבע על התקליטור ברגע שצורתו מעוצבת מגרגרי פוליקרבונט, וכך מופק תוצר איכותי יותר שיישמר זמן רב יותר. בנוסף לייצור תקליטורים, עם רכישת "וקטור הנדסה" ב-2007, הפכה CDI ליצרן מורשה (AR – Authorized Replicator) של מוצרי מיקרוסופט העולמית. סידיאי מקדמת נושאים הקשורים לתחום עיסוקה העיקרי באמצעות מספר חברות בנות העוסקות בדפוס דיגיטלי, הגנה על זכויות יוצרים ומניעת העתקות, ביניהן חברת הקסאלוק. סידיאי - אתר החברה וקטור הנדסה - אתר החברה הקסאלוק - חברה בת של CDI העוסקת בהגנה מפני העתקה
קסטיליה הישנה

קסטיליה הישנה (בספרדית: Castilla la Vieja) הוא אזור היסטורי בספרד, אשר כלל את הטריטוריה שהיום נמצאת במחוזות: סנטאנדר (כיום בקנטבריה), בורגוס, לוגרוניו (כיום בלה ריוחה), סוריה, סגוביה, אבילה, ויאדוליד, ופלנסיה. מקורות האזור הם בממלכה ההיסטורית קסטיליה שהוקמה במאה ה-9 באזור שכיום מורכב מקנטבריה, אלאבה, ובורגוס. במאה ה-18 הקצה המלך קרלוס השלישי לקסטיליה הישנה את המחוזות: בורגוס, סוריה, סגוביה, אבילה, ויאדוליד, ופלנסיה. בצו מלכותי מה-30 בנובמבר 1833, הרפורמה של חבייר דה בורגוס, יצרה את הבסיס לחלוקת ספרד למחוזות, שבתוספת מספר שינויים, ממשיכה להתקיים עד עצם היום הזה; צו זה הוסיף את מחוזות לוגרוניו וסנטאנדר לקסטיליה הישנה. צו מלכותי אחר, מה-30 בנובמבר 1855, חילק את ספרד ל-46 מחוזות, והקצה את הפרובינציות ויאדוליד ופלנסיה לאזור לאון ההיסטורי, ובכך השאיר את קסטיליה הישנה רק עם סנטאנדר, בורגוס, סוריה, סגוביה, ואבילה. למרות שהיו עוד מאמצים לרפורמות במאה ה-19, חלוקה זו השתקפה באנציקלופדיות, ספרי הגאוגרפיה, וספרי הלימוד מאמצע המאה ה-19 עד להחלפתם במחצית השנייה של המאה ה-20. לדוגמה, במהדורות המוקדמות של האנסיקלופדיה אספאסה, של האנציקלופדיה בריטניקה, ושל האנציקלופדיה לסטודנטים הפופולרית אלבארס, בכולם קיימת החלוקה הזו בין קסטיליה הישנה ללאון. עם הקמת הקהילה האוטונומית של קסטיליה ולאון ב-1983, איבדה קסטיליה הישנה חלק גדול מהזהות הנפרדת שלה; מצד אחד, היא אוחדה פוליטית יחד עם לאון לתוך ישות גדולה יותר, ומאידך, שתיים מהפרובינציות שלה הפכו לקהילות אוטונומיות בזכות עצמן: סנטאנדר הפכה לקנטבריה, ולוגרוניו הפכה ללה ריוחה. קסטיליה (אזור היסטורי) קסטיליה החדשה קסטיליה ולאון מדיה וקבצים בנושא קסטיליה הישנה בוויקישיתוף קסטיליה הישנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נשר אדום-ראש

הנשר אדום-הראש (שם מדעי: Sarcogyps calvus), הקרוי גם נשר אסייתי מלכותי, נשר הודי שחור או נשר פונדיצ'רי הוא נשר מתת-משפחת נשרי העולם הישן המצוי בדרום אסיה. זהו דורס גדול, אך בין שאר נשרי העולם הישן גודלו בינוני: אורכו מגיע עד 85 ס"מ, מוטת כנפיו כ-2–2.6 מטר, ומשקלו נע בין 3.7 ל-5.4 ק"ג. פניו בולטות וייחודיות במראן, עקב צבען האדום ורצועות העור התלויות מהן. בדומה לשאר הנשרים, מזונו כולל בעיקר פגרים. הוא לרוב אינו הראשון שמגיע אל הפגר, אך מסוגל לגרש מיני נשרים אחרים ולתבוע לעצמו זכות בכורה, בדומה לעוזנייה השחורה ולעוזניית הנגב בתחומי תפוצתן. אף כי הוא אינו גדול במיוחד, הוא עדיין מתחרה בגודלו עם שני מיני הנשרים האחרים באזורו – הנשר ההודי והנשר הבנגלי, ואופיו לרוב תוקפני בהרבה משלהם. בנוסף, בדומה לעוזניות, מקורו גדול וחזק משל הנשרים האחרים, משמש כנשק רב-עוצמה, ומסוגל לבתק גם את עורן של חיות גדולות. שאר המינים, שלרוב ניזונים מאיבריו הפנימיים של הפגר, אינם מסוגלים לעשות זאת, ועל כן נאלצים לעיתים לחכות לבואו של נשר זה על מנת שיבתר את המעטה הקשה. בעבר היה נפוץ בדרום-מזרח ודרום-מרכז אסיה מפקיסטן עד סינגפור, אך אוכלוסייתו התדלדלה באיטיות במשך השנים. כיום תפוצתו כוללת בעיקר את נפאל וצפון הודו, שם הוא מצוי באזורי מדבריות מעובדים ובתת-מדבריות. ב-1994 הוא דורג על ידי איגוד השימור העולמי בקטגוריית סיכון נמוך. השימוש הנפוץ בוולטרן – תערובת שכיום ידוע שהיא רעילה לנשרים, ברפואה וטרינרית בהודו, גרם לאוכלוסייתו להתמוטט בשנים האחרונות. האוכלוסייה של המין קטנה בחצי בכל שנה בשנות ה-90 המאוחרות, והאוכלוסייה שמנתה בעבר מאות אלפי פרטים, הצטמצמה לכדי סף הכחדה בכעשור ומחצית. כתוצאה מכך ב-2007 הנשר דורג מחדש כמין בסכנת הכחדה חמורה על ידי ה-IUCN. מדיה וקבצים בנושא נשר אדום-ראש בוויקישיתוף נשר אדום-ראש, באתר ITIS (באנגלית) נשר אדום-ראש, באתר NCBI (באנגלית) נשר אדום-ראש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נשר אדום-ראש, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נשר אדום-ראש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נשר אדום-ראש, באתר GBIF (באנגלית) נשר אדום-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN "אפילו (נשרים בנגליים) לא מסוגלים לבתק את (עור) הפגר. כולם מחכים למומחה בתחום" BBC Earth (2015-05-15), Vultures Vs Crow Vs Jackal - Lands of the Monsoon - BBC, נבדק ב-2017-04-19
סון יואה

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא סון. סוּן יוּאֶה (סינית: 孫悅; פין-יין: Sūn Yuè; ‏נולד ב־6 בנובמבר 1985) הוא כדורסלן סיני ששיחק בעבר בליגת ה-NBA בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס. כיום משחק בקבוצת בייג'ינג דאקס ובנבחרת סין. גובהו 2.06 מטרים. סון, יליד צַאנְגְג'וֹאוּ (אנ'), חֶבֵּיי, החל את הקריירה המקצוענית במדי בייג'ינג אולימפיאנס מליגת ה-CBA, בשנת 2002, בהגיעו לגיל 17. בשנת 2004, לאחר שהרשים במדי הקבוצה הוזמן ליטול חלק באליפות אסיה עד גיל 20, במדי הנבחרת הלאומית. אך, קבוצתו של סון סירבה לשחררו, וארגון התאחדות הכדורסל של ה-CBA, אסר על השתתפות הקבוצה בליגתו. ולכן סון שיחק עמה בליגה הטייוואנית ולאחר מכן בליגת ה-ABA. בעונת 2005/06, העמיד ממוצעים של 9.5 נקודות, 7 ריבאונדים ו-6.7 אסיסטים למשחק שהכתירו אותו ככדורסלן הצעיר המצטיין בליגה, סון גם נבחר בעקבות זאת לחמישייה השנייה של העונה. בנוסף להישגים אלו, סון השיג טריפל דאבל של 12 נקודות, 14 אסיסטים ו-12 ריבאונדים. בעונה שלאחר מכן, שיפר את יכולתו ונבחר לחמישייה הראשונה של הליגה לאחר שהעמיד ממוצעים משופרים של 13.5 נקודות, 6 ריבאונדים, 10.5 אסיסטים, 2 חטיפות ו-2 חסימות. לאחר מספר עונות מצוינות בסין, נרשם סון לדראפט ה-NBA של 2007, ונבחר בבחירה מספר 40, בסיבוב השני על ידי הלוס אנג'לס לייקרס. למרות זאת, סון העביר עוד עונה בסין במדי קבוצתו, בייג'ינג אולימפיאנס וחזר ללייקרס לאחר עונה, אך, לא שיחק עימה לאחר שהתגלה בגופו גידול חריג בכמות המונוציטים בדם, ונאלץ לעבור מספר טיפולים בבית חולים. לאחר החלמה של כחצי שנה חזר סון חזר לפעילות ונכנס לסגלה של הלייקרס, וביצע את הופעת הבכורה שלו בליגת ה-NBA מול המילווקי באקס ב-7 בדצמבר 2007. במשחק עצמו קלע 4 נקודות בחמש הדקות בהן שותף. סון שיחק במדי הלייקרס עוד 10 משחקים לפני העברתו לליגת הפיתוח של ה-NBA, ללוס אנג'לס דיפנדרס, קבוצת הבת של הלייקרס. במדי הדיפנדרס שיחק 6 משחקים בלבד לפני פציעתו בקרסול הימיני שגרמה לו להחמיץ את שאר העונה. הוא הבריא מפציעתו וחזר היישר לליקרס כדי לתמוך בה במשחקי הפלייאוף. למרות זאת, לא שיחק בשום משחק פלייאוף. בסיום העונה הפך סון לשחקן השני מסין שזוכה באליפות ה-NBA, לאחר שהלייקרס ניצחו בגמר הליגה את האורלנדו מג'יק. בסיום העונה הצטרף סון למשחקי הקבוצה בליגת הקיץ של ה-NBA, אך לאחר זמן קצר נחתך מהקבוצה. ניסה את מזלו גם ניו יורק ניקס אך לא הצליח להשיג חוזה. כיום משחק בקבוצת בייג'ינג אולימפיאנס מהליגה הסינית המשנית WCPBL , הקבוצה בה החל את הקריירה. סון היה חבר בסגלי נבחרות סין הצעירות (עד 18, עד 20) והשתתף עִמן באליפויות אסיה האזוריות ובמשחקי האוניברסיאדה. בהמשך נכלל בסגל הנבחרת הלאומית של סין עמה שיחק בגביע סטנקוביץ' של 2007, באולימפיאדת בייג'ינג 2008 ובאליפות אסיה ב-2009. מדיה וקבצים בנושא סון יואה בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סון יואה לא ישחק עבור הלייקרס בעקבות מציאת גידול בדמו הלייקרס שולחים את סון יואה לליגת ה-NBDL
מכונת IAS

מכונת IAS הוא שמו של המחשב הראשון שנבנה במכון למחקר מתקדם (IAS - Institute for Advanced Study) בפרינסטון, על-פי תכנונו של המתמטיקאי ג'ון פון נוימן. בנייתו החלה בסוף 1945 ונמשכה עד לקיץ של שנת 1951 אז הופעל באופן מוגבל. המחשב הופעל במלואו החל מ-10 ביוני 1952 ועד 15 ביולי 1958. בעקבות תכנון זה נבנו באוניברסיטאות ובמכוני מחקר 15 מחשבים נוספים, דומים למחשב המקורי אך לא זהים לו, ובהם ויצק של מכון ויצמן. הזיכרון של מכונת IAS היה בן 1,024 מילים, שבכל אחת מהן 40 סיביות. כל פקודה הורכבה מ-20 סיביות (חצי מילה): 8 לקוד הפקודה ו-12 לכתובת. מספרים שליליים יוצגו בשיטת משלים ל-2. במחשב היו שני אוגרים: צובר (AC - Accumulator) ומכפיל-מחלק (MQ - Multiplier/Quotient). מכונת IAS הייתה המחשב הראשון שמימש את העיקרון של "ארכיטקטורת פון נוימן" - ניצול הזיכרון לאחסון של תוכנית ונתונים גם יחד. מכונת IAS, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרגוסון

פרגוסון הוא שם משפחה סקוטי ואירי שמשמעותו "בנו של פרגוס". (פרגוס משמעו גבריות). האם התכוונתם ל... אישים אלכס פרגוסון – כדורגלן לשעבר והמנג'ר לשעבר של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד אדם פרגוסון – פילוסוף סקוטי בן המאה ה-18 ברנרד פרגוסון – איש צבא, היסטוריון ופקיד ממשל בריטי ששירת גם בארץ ישראל במסגרת משטרת המנדט ג'ון פרגוסון – היסטוריון שחקר את ארץ ישראל הארי פרגוסון – מהנדס אירי, ממציא הטרקטור פרגוסון, מפתח הטרקטור פורדסון ומקים חברת הטרקטורים פרגוסון לואיס פרגוסון – כדורגלן סקוטי מיינרד פרגוסון – חצוצרן ג'אז ניאל פרגוסון – פרופסור להיסטוריה סטייסי אן פרגוסון – זמרת הידועה בשם הבמה פרגי רבקה פרגוסון – שחקנית שוודית שרה פרגוסון – הדוכסית מיורק, אשתו של הנסיך אנדרו, דוכס יורק אחרים חברת פרגסון – חברה לייצור טרקטורים, נוסדה על ידי הארי פרגוסון. מסי פרגוסון – חברה לייצור מיכון חקלאי פרגוסון (מיזורי) – עיר במדינת מיזורי, פרבר של סנט לואיס שבארצות הברית. במהלך שנת 2014 אירעו בה סידרה של אירועים אלימים והפרות סדר
חידושי הרי"ם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יצחק מאיר אלתר – האדמו"ר המייסד של חסידות גור ומחבר הספר חידושי הרי"ם חידושי הרי"ם (ספר) – סדרת ספרים המכילים חידושים ודרשות על פרשת השבוע ועל הש"ס שחובר על ידי יצחק מאיר אלתר ישיבת חידושי הרי"ם – ישיבה של חסידות גור בתל אביב
לוח שנה ירחי

לוח שנה ירחי הוא שיטת תיארוך המבוססת על מחזור מופעי הירח. זו אחת משתי שיטות-העל הנהוגות למדוד את מעבר השנים. בלוח השנה הירחי, חודש הוא הזמן החולף בין שני מופעים זהים של הירח. (חודש סינודי). בתרבויות שונות תחילת החודש יכולה להיגזר ממולד הירח, ראיית הירח הראשונה או האחרונה, או מירח מלא. כל חודש כזה הוא בן כארבעה שבועות, וברוב השיטות שנים עשר חודשים כאלו מהווים שנה. מכיוון שמניין הימים בשנים עשר חודשי ירח (354.367) לא מגיעים לסך של 365.25 ימים – אורכה של שנת חמה – הרי שיכולה להיווצר אי התאמה בין חודשי השנה בשיטה הירחית לעונות השנה, ומועדן של אלו ישתנה ביחס לשנה הטרופית. כתוצאה מפער זה, רוב לוחות השנה הירחיים כוללים מנגנון שמתאים את השנה בלוח הירחי לעונות השנה (ראה לוח ירחי-שמשי). מנגנון נפוץ כזה הוא הוספת חודש נוסף אחת לכמה שנים. למשל בלוח השנה העברי מוסיפים חודש אדר (אדר א') מדי שנה מעוברת. לוח שנה ירחי היה נהוג ברוב תרבויות המזרח התיכון הקדומות, ובתרבויות שצמחו מהן. כך לוחות השנה המוסלמי והעברי עדיין מבוססים על מחזורי הירח. לוח השנה המערבי הנפוץ הוא לוח שמשי, לאחר שבשנת 45 לפנה"ס שינה יוליוס קיסר את לוח השנה הרומי מהלוח הירחי שהיה נהוג בתקופתו ללוח שנה שמשי שמתאים לעונות השנה ואינו דורש תיקונים והוספות (להוציא יום אחד נוסף, אחת לארבע שנים). המחיר הוא אובדן ההתאמה המוחלטת שבין אורך החודשים למחזור הירח. לוח זה נקרא הלוח היוליאני, והוא הבסיס ללוח השנה הגרגוריאני בו מקובל להשתמש היום. מדיה וקבצים בנושא לוח שנה ירחי בוויקישיתוף הערך "חודש", באתר אסטרופדיה הערך "מופעי הירח", באתר אסטרופדיה לוח שנה ירחי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ועוד יום או יומיים ובממוצע 4.218656 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב כרבלא

קרב כרבלא (ערבית معركة كربلاء; "מערכת כרבלאא") התרחש ב-10 במוחרם, בשנה ה-61 לספירת האסלאם (9 או 10 באוקטובר 680) בכרבלא שבעיראק של ימינו. בצד אחד היו תומכיו וקרוביו של נכדו של מוחמד, חוסיין, ומולם ניצב כוח צבאי אשר נשלח מטעם יזיד הראשון, החליף האומיי. על פי המסורת, מחנהו של חוסיין הורכב מנכבדים בני משפחת מוחמד, 128 במספר, חלקם זקנים מאוד (בני יותר מ-90) וחלקם צעירים (בני 6 חודשים). חוסיין וכמה מבני מחנהו הגיעו עם נשותיהם וילדיהם. בצד השני, הכוחות החמושים של יזיד הראשון הונהגו על ידי עומר אבן סעד. הסיבה לפרוץ הקרב הייתה התעקשותו של יזיד על כך שחוסיין יכיר בו כמנהיג הצודק והבלתי מעורער של האומה האסלאמית. חוסיין, בעל הייחוס המשפחתי המכובד לנביא, נחשב אדם אדוק כל חייו, והכרה כזאת מצידו הייתה נותנת לשאיפותיו של יזיד לגיטימציה מהדרג הגבוה ביותר. שניהם היו מודעים לכך. כאשר יזיד בחר לנצל את כוחה של המדינה כדי למנוע מים ומזון מאנשיו של חוסיין, בהם נשים וילדים, וכאשר חוסיין עמד בהתעקשותו שלא להכיר ביזיד, יזיד אמר לו שהוא ימות. חוסיין בחר למות. הוא ותומכיו נהרגו בידי כוחותיו של יזיד במהלך קרבות היום הראשון בכרבלא. הנשים השבויות עונו והושמו ללעג. לקרב יש חשיבות גדולה להתפתחות מרידות נגד השושלת האומיית, ולהתפתחות האסלאם השיעי, שחרת על דגלו את האמונה כי "כל יום הוא עשוראא, כל מקום כרבלא". הקרב של חוסיין בן עלי מצוין בתקופה של 10 ימים בחודש מוחרם כל שנה על ידי השיעים, ושיאם ביום העשירי, העשוראא, אותו הפכו השיעים לאחד הימים המרכזיים ביותר בדתם. יחסי סונים-שיעים מועצת השורא (חליפות) מדיה וקבצים בנושא קרב כרבלא בוויקישיתוף קרב כרבלא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרב כרבלא, עיראק, 680, דף שער בספרייה הלאומית
בית העלמין נובודוויצ'יה

בית העלמין נובודֶוִויצְ'יֶה (ברוסית: Новоде́вичье кла́дбище) הוא בית קברות יוקרתי במוסקבה, השוכן במתחם מנזר נובודוויצ'י, בדרום-מזרח העיר. במקור, שימשה חצר המנזר כבית קברות החל מהמאה ה-16, ונקברו בה מתים מבני האצולה של רוסיה. בית העלמין הוקם בשנת 1898 משלא נותר שטח קבורה פנוי בין חומות המנזר, ומוקם ליד החומה הדרומית. תכנונו הופקד בידי איבן משקוב, פרופסור לארכיטקטורה. חלק זה של בית הקברות נקרא "בית העלמין הישן של נובודוויצ'י". ב-1949 הורחב בית הקברות בשטח שנקרא "בית העלמין החדש של נובודוויצ'י", ובין השנים 1950–1956 נבנו חומות, שערים ומשרדים. בשנות השבעים נוסף לבית העלמין שטח נוסף הנקרא "בית העלמין החדש ביותר". כיום משתרע בית הקברות על פני 75 דונם, ויש בו כ-27,000 קברים. המתחם כולל מצבות מפוארות שבחלקן גם פסלים ויצירות אמנות. בעת השלטון הסובייטי נחשב לבית העלמין השני ביוקרתו בברית המועצות לאחר בית הקברות של חומת הקרמלין, אך עם נפילת ברית המועצות פסקה הקבורה ליד חומות הקרמלין, ומאז תפס בית העלמין נובודוויצ'יה את המקום הראשון. בית העלמין מחולק לחטיבות לפי תחום עיסוקו של המת. קבורים בו סופרים, מוזיקאים, מחזאים, משוררים, שחקנים, רקדנים, וזמרים. באגף אחר של בית העלמין קבורים מדענים ואנשי ממשל רוסים וסובייטים. באפריל 2007 נקבר בו נשיא רוסיה לשעבר בוריס ילצין. עוד קבורים במקום: אנטון צ'כוב, ניקיטה חרושצ'וב, ניקולאי גוגול, מיכאיל בולגקוב, ולדימיר קומארוב, דמיטרי שוסטקוביץ', קונסטנטין סטניסלבסקי, אלכסנדר סקריאבין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', דוד אויסטרך, לאוניד קוגן, ניקולאי רובינשטיין, סביאטוסלב ריכטר, סרגיי פרוקופייב, פיודור שאליאפין, אברהם סלוצקי, שמואל הלקין, יצחק לויתן, ולנטין סרוב, ורה מוחינה, פולינה גלמן, ולדימיר מנשוב, סרגיי קוניונקוב, רקדנית הבלט גלינה אולנובה, ראש הביון הרוסי וראש ממשלת רוסיה לשעבר יבגני פרימקוב, ניקולאי פודגורני, השחקן אולג טבקוב, הבמאי סטניסלב גובורוחין, זמר האופרה דמיטרי חבורוסטובסקי, הכימאי ואלרי לגאסוב, המנצח אלכסנדר מליק-פאשאייב, ראש עיריית מוסקבה לשעבר יורי לוז'קוב, והפוליטיקאי הלאומן ולדימיר ז'ירינובסקי. מיכאיל גורבצ'וב וראיסה גורבצ'ובה אנטון צ'כוב ניקולאי גוגול סרגיי פרוקופייב בוריס ילצין סרגיי איליושין גרמן טיטוב מיכאיל בולגקוב ולדימיר מאיאקובסקי דמיטרי שוסטקוביץ' סרגיי אייזנשטיין לב לנדאו ולנטין סרוב ניקולאי אוסטרובסקי ויאצ'סלב מולוטוב פיודור שאליאפין קונסטנטין סטניסלבסקי אנדריי טופולב מסטיסלב רוסטרופוביץ' יצחק לויתן אלכסנדר סקריאבין סביאטוסלב ריכטר פיוטר קפיצה לאוניד קנטורוביץ' בית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה (רוסיה) מדיה וקבצים בנושא בית העלמין במנזר נובודוויצ'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית העלמין נובודוויצ'יה (ברוסית)
דוד ליפשיץ (תסריטאי)

דוד ליפשיץ (נולד ב-31 בינואר 1975) הוא תסריטאי ומגיש טלוויזיה ורדיו ישראלי. זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה. ליפשיץ נולד בנתניה. למד בבית ספר טשרניחובסקי ושירת בצבא כחוקר מצ״ח. משמש ככותב ראשי בתוכנית "ארץ נהדרת" מאז תחילת שידורה, ונמנה עם אחד משלושת יוצרי התוכנית, ביחד עם מולי שגב ואסף שלמון. כמו כן, כתב עמם את התסריט לסרט הקומדיה "זוהי סדום". ליפשיץ כתב בעבר תסריטים לתוכניות טלוויזיה רבות, ובהן: "חלומות בהקיציס", "החטא ועונשו", "לגעת באוכל", "מסודרים" ו"אלי נגד העולם". הגיש ב-2011 את תוכנית הרדיו השבועית "ציפורי לילה מנבאות" בגלי צה"ל, לצד אבי נוסבאום. הנחה וכתב את תוכנית הבידור "העולם כולו נגדנו" בערוץ הספורט ביחד עם אלי בן דוד, במהלך משחקי מונדיאל 2010, יורו 2012 ומונדיאל 2014 ומונדיאל 2018. כתב ויצר את סדרת הטלוויזיה "שחקן זר" ששודרה בערוץ 2 של קשת בשנת 2016. מגיש ויצר את התכנית "מלך הערוץ" בערוץ הספורט שמשודרת משנת 2021. מנחה את ערוץ הקיבוץ של ליגת האלופות מעונת 23/24. ליפשיץ אב לשני ילדים מנישואיו הראשונים. מ-2007 היה בזוגיות עם מאיה קרבט, מנהלת יחסי הציבור של קשת, אך ב-2017 נפרדו השניים. לאחר מכן, החל בזוגיות עם המגישה טליה סלנט אותה פגש בערוץ הספורט, וביולי 2018 הם נישאו בחתונה אזרחית. ב-2021 נולדה להם בת. מתגורר בתל אביב. ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל הפועל תל אביב. דוד ליפשיץ, ברשת החברתית פייסבוק דוד ליפשיץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דוד ליפשיץ, ברשת החברתית אינסטגרם דוד ליפשיץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עופר מתן, יש לנו ארץ, בינתיים: שיחה עם כותבי "ארץ נהדרת", באתר nrg‏, 21 בינואר 2012 חגית גינזבורג‏, דוד ליפשיץ על "ארץ נהדרת", כדורגל והחלום על אנגליה: ראיון, באתר וואלה, 24 ביוני 2012 דוד ורטהיים‏, דוד ליפשיץ: "אני שמאלני. ואני לא מתנצל על זה ולא מתבייש בזה", באתר וואלה, 24 בדצמבר 2012 אלקנה שור, הפרלמנט, באתר nrg‏, 18 באוקטובר 2013 ניב הדס, הכדורגל הישראלי לא נראה מעולם מגוחך כל כך כמו בסדרה "שחקן זר", באתר הארץ, 12 ביוני 2015 יהודה נוריאל, מלח הארץ, באתר "ידיעות אחרונות", 16 באוגוסט 2017 וואלה! ברנז'ה‏, דוד ליפשיץ יגיש את ערוץ הקיבוץ של ליגת האלופות, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2023 דניאל אלרם סיטי, ‏דוד ליפשיץ וטליה סלנט התחתנו, באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2018 שי פוגלמן, מאיה קרבט יורדת מהפסגה, באתר הארץ, 8 באפריל 2012 דניאל אלרם סיטי, ‏דוד ליפשיץ וטליה סלנט התחתנו, באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2018 דניאל אלרם סיטי, ‏דוד ליפשיץ וטליה סלנט התחתנו, באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2018 ערן סויסה, המחאה הגאה של מגישי החדשות והספורט, באתר ישראל היום, 23 ביולי 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום בניו יורק

יום בניו יורק (באנגלית: On the Town) הוא סרט מוזיקלי משנת 1949. את המוזיקה לסרט כתבו ליאונרד ברנשטיין ורוג'ר אדנס, את המילים כתבו בטי קומדן ואדולף גרין. הסרט הוא עיבוד למחזמר שעלה על בימות התיאטרון בברודוויי בשנת 1944, אף על פי ששינויים רבים נעשו מהגרסה הבימתית המקורית; כך למשל שיריו של ברנשטיין, שנכתבו למחזמר המקורי, הוחלפו ברובם בשיריו של אדנס, ורק הפסקול נותר פרי יצירתו. הסרט בוים בידי ג'ין קלי וסטנלי דונן והוא הופק בידי ארתור פריד באולפני MGM. הסרט צולם ברובו באולפני החברה, אך חלק מהסצנות צולמו באתרי צילום חיצוניים, דבר שהיה בחיתוליו באותן השנים. קלי התעקש כי הצילומים יבוצעו בעיר ניו יורק עצמה ולא במקומות חלופיים. בין המקומות בהם צולם הסרט: המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, גשר ברוקלין ומרכז רוקפלר. הסרט זכה להצלחה מיידית וזכה בפרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר. בשנת 2006 הגיע הסרט למקום ה-19 ברשימת מכון הסרטים האמריקאי לסרטים המוזיקליים הטובים ביותר בכל הזמנים. שלושה מלחים - גבי (ג'ין קלי), צ'יפ (פרנק סינטרה) ואוזי (ג'ולס מאנשין), מקבלים חופשה בת עשרים וארבע שעות בעיר ניו יורק. גבי מתאהב בתמונה של "גברת שער מסתובב", ששמה למעשה הוא איווי סמית' (וורה אלן). המלחים מתרוצצים ברחבי ניו יורק כדי למצוא אותה בזמן הקצר העומד לרשותם. לעזרתם באות שתי נשים שלאחר זמן קצר מפתחות קשר רומנטי עם שני המלחים האחרים: אוזי עם קלייר (אן מילר), שבעיסוקה היא אנתרופולוגית, צ'יפ עם הילדי אסטרהזי (בטי גארט), נהגת מונית אגרסיבית המתאהבת במהירות בצ'יפ ולבסוף גבי המתחבר עם איווי, שחקנית מתחילה השואפת לעלות לגדולה. איווי מזמינה את צ'יפ, "לעלות אליה הביתה". קלייר טוענת כי היא מצאה את התשוקה שלה, "האדם הפרה היסטורי" שלה, אוזי במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. ואילו גבי לוקח את איווי למסע דמיוני בשיר "ברחוב הראשי", בסטודיו של קרנגי הול. בשלב מאוחר יותר של היום צ'יפ מתאהב בכל ליבו בהילדי, כאשר הוא שר לה, "את נוראית, נורא נחמדה להיות איתה...". באותו הערב, כל הזוגות נפגשים במרומי בניין האמפייר סטייט כדי לחגוג את הלילה, "בעיר הגדולה". אך כאשר איווי מוכרחה לצאת מוקדם לעבודה, כמאמנת רקדניות, החברים תומכים בגבי המאוכזב בשיר "אתה יכול לסמוך עלי". החבורה ממשיכה ועוברת חוויות נוספות בעיר ולבסוף מתאחדת עם איווי בקוני איילנד. לפני שעשרים וארבע השעות המוקצות לחופשה שלהם חולפות ועליהם לחזור לספינה המפליגה ללב ים. אף על פי שעתידם אינו בטוח, הבנים והבנות חולקים נשיקה אחרונה ומילות פרידה, כאשר על פניהם חולפים שלושה מלחים אחרים היוצאים לחופשה בעיר הגדולה בשיר הנושא של הסרט, "ניו יורק, ניו יורק". I Feel Like I'm Not Out of Bed Yet New York, New York Miss Turnstiles Ballet Prehistoric Man Come Up to My Place When You Walk Down Mainstreet with Me You're Awful On the Town Count on Me A Day in New York New York, New York (סיום) ג'ין קלי - גבי פרנק סינטרה - צ'יפ בטי גארט - הילדי אן מילר - קלייר ג'ולס מאנשין - אוזי ורה-אלן - איווי "יום בניו יורק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יום בניו יורק", באתר נטפליקס "יום בניו יורק", באתר AllMovie (באנגלית) "יום בניו יורק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יום בניו יורק", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "יום בניו יורק", באתר אידיבי "יום בניו יורק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יום בניו יורק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יום בניו יורק במסד הנתונים של TCM
זאב (רקטה)

זאב היא רקטה ישראלית שפותחה בזמן מלחמת ההתשה על ידי יחידת הפיתוח והניסויים של צה"ל (יפת"ח). הרקטה נועדה לשימוש כנגד ביצורים ובונקרים ובהתאם לכך הייתה בעלת ראש קרב גדול. הרקטה הונעה בדלק מוצק וטווחה היה קצר (קילומטרים בודדים) וגם דיוקה היה נמוך. תקופה קצרה לאחר מלחמת ששת הימים, ולאחר שכוחות צה"ל התבצרו לאורך קו תעלת סואץ, נהר הירדן, וגבול ירדן, החלו המצרים (בייעוץ צמוד של מומחים סובייטים) להפגיז את המעוזים שנבנו לאורך קו תעלת סואץ (קו בר-לב). היוזמה לפיתוח מטעני "זאב" הייתה של קציני וחיילי יחידת יפת"ח ומפקדה, אל״מ דוד לסקוב. מייד לאחר מלחמת ששת הימים, עוד לפני פרוץ מלחמת ההתשה, החל לסקוב בפיתוח ה"זאבים". מטען חבלה מועף "זאב 500" הוא רקטה שפותחה והופעלה על ידי יחידת יפת"ח של חיל ההנדסה במהלך מלחמת ההתשה. ה"זאב" כולל גוף מטען נפיץ, מנוע רקטי 240 מ"מ, סנפירי ייצוב ומרעום הפעלה בעל שני מצבים: מצב מיידי ומצב השהייה. משקלו הכולל של המטען הוא כ-580 ק"ג, מתוכם כ-250 ק"ג חומר נפץ (חנ"מ) יצוק. השיגור לטווח של 1,000 מטר בוצע באמצעות משגר מקובע בזווית קבועה של 50 מעלות. מטעני ה"זאב 500" נתנו מענה הולם להפגזות הארטילריה המצרית לאורך תעלת סואץ. בכל פעם שהופעלו מטעני ה"זאב" שקטה הגזרה למשך מספר ימים. מטען "זאב 500" פגע ביעילות במטרות קרקעיות בגודל של 200X200 מטרים. פגיעת המטען בקרקע בהשהיה יצרה מכתש בקוטר 12 מטר ועומק מרבי של 5 מטרים. במצב השהיה, היה המטען יעיל במיוחד נגד עמדות ובונקרים מחופרים. אפקט הפגיעה של "הזאב" היה זהה לפצצת אוויר במשקל 500 ק"ג חנ"מ. כאשר רבו פעולות חבלה של מסתננים מגבול ירדן, בחסות הלגיון הירדני, פותח "זאב 250". טווח הפעלתו של מטען זה היה 4,500 מטרים. הרקטה פותחה מכיוון שמחנות הלגיון היו במרחקים גדולים מ-1,000 מטרים ו"זאב 500" לא יכול היה להגיע אליהם. יעילותו של "זאב 250" הייתה דומה לזו של פצצת אוויר 250 ק"ג. במהלך מלחמת ההתשה שוגרו לעבר מטרות מצריות מאות מטעני "זאב 500". בתאריך 9 במרץ 1969 פגע 'זאב' במטה הצבא המצרי באסמאעיליה והרג את הרמטכ"ל המצרי, עבד אל-מונעים ריאד, וכמה קצינים בכירים נוספים. צה"ל השתמש ברקטות זאב גם במלחמת לבנון הראשונה. בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 דווח בחדשות הערוץ הראשון כי צה"ל עושה שימוש ברקטות 'זאב' במהלך תגובה צבאית להתקפת חזבאללה על מוצבי צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון. צוין כי הוחלט על שימוש ברקטות משום שתוקפן עמד לפוג, שכן יצורן היה בתחילת שנות ה-70 במאה ה-20. ייתכן ואלו היו רקטות ה'זאב' האחרונות שהיו ברשות צה״ל.[דרוש מקור] מטען "זאב 500" מוכן לשיגור. מטען "זאב 500" בשיגור מפקדה מצרית לפני ואחרי פגיעת מטען "זאב 500". מדיה וקבצים בנושא זאב בוויקישיתוף רעם ראש-האי, מצריפין יפת"ח הפתרון, באתר זרוע היבשה אל"ם יגאל מילוא, יפת"ח, רקטת זאב והרג הרמטכ"ל המצרי, באתר עמותת חיל ההנדסה הקרבית יפת"ח, רקטת זאב והרג הרמטכ"ל המצרי, באתר עמותת חיל ההנדסה הקרבית. ביקור במוזיאון "בית האוסף" - אשכול כבד מאוד, באתר הפורומים "פרש", 4 במאי 2002