laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סכנין (יישוב עתיק)

סכנין (למפת הגליל המערבי מוגדלת)   סכנין (למפת הגליל המערבי רגילה)   סכנין (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סכנין (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סכנין סכנין היה יישוב יהודי גדול בגליל התחתון שהתקיים בתקופות בית שני, המשנה והתלמוד במקום בו שוכנת היום העיר סח'נין. ייתכן כי יוסף בן מתתיהו מזכיר במלחמות היהודים את סכנין בצורה סיגוף, כאחת מ-19 הערים אשר ביצר לקראת המרד הגדול ברומי. תושביה נחשבו מהקנאים. בספרות חז"ל היישוב נזכר רבות, בצורות "סכני", "סיכניא", "סיכנין", "סוכני" ו"סכנין". מן העיר יצאו חכמים, תנאים ואמוראים. בהם התנא רבי חנינא בן תרדיון, והאמורא רבי יהושע דסכנין, הנזכר רבות במדרשים. ערביי הגליל, ובמיוחד הבדואים של ערב-א-נעים, נהגו להשבע ואף להתפלל בשמו של אמורא זה לרפואה להם ולצאצאיהם.. במקום התקיימה כנראה גם קהילה של יהודים נוצרים (נצרנים) בתקופה שקדמה לפילוג היהודי-נוצרי, ובמקורות נזכר יעקב איש כפר סיכיניא שהיה מרפא בשמו של ישו. בספר הזוהר מסופר על רב המנונא סבא ובנו הינוקא מכפר סכנין, ממנו למדו חכמים לקח, שהתגוררו בסכנין. בקעת סכנין נחשבה לאחת הבקעות הפוריות בארץ ישראל. עושר יבולי היישוב והבקעה מתואר במדרש חז"ל על כך שתאני המקום נטפו דבש: ”אמר רבי שמעון בן חלפתא היה מעשה שאמר רבי יהודא לבנו בסיכנין עלה והביא לנו גרוגרות מן החביות, עלה והושיט ידו ומצאה של דבש”. זאב וילנאי שיער שתושבי האזור היו רגילים למשוח ולסוך את גופם בשמן הרב, ומכאן מקור שמה של העיירה. כן נזכרת סכנין בכתבי חז"ל לעניין בתי הכנסת שהתקיימו בה והלכות הקריאה בתורה שנהגו בה: ”רבי יונה ורבי יוסה סלקון מיחמייה אפין (עלו לקבל את פני) לאחוי דיהודה בר תמוזה קריביה דרבי יוסה בן חנינה בכנישתא דסוכנייא”. בתחומי העיר סח'נין מצויים שרידי עתיקות, ובהם קבר המיוחס לרבי יהושע דסכנין שחי במאה הרביעית, המכונה בערבית "א-נבי א-צדיק" (הנביא הידיד). בימי הביניים היה הקבר אבן שואבת לעלייה לרגל, וגם כיום יש העולים לרגל למקום. סיכנין, זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמודים 5470–5471. רבקה שפק ליסק, סכנין הייתה יישוב יהודי עד המאה ה-7 לספירה, באתר e-mago. אליעזר בן דמה באתר "דעת". מדריך ישראל, כרך גליל תחתון וארץ כנרות, 1978, הערך סיכנין מלחמות היהודים, ספר ב', פרק כ', תת-פרק ו' תוספתא, תענית, א, י. עאמר דהאמשה,יהודים במפה הערבית: שמות מקומות עבריים בפי ערבים — קריאה ספרותית ותרבותית, עמ': 725 תוספתא חולין, ב, ו. ספר הזוהר, חלק ג', דף קפ"ו, עמוד א' ספר הזוהר, חלק ג', דף קפ"ח, עמוד ב' תוספתא, נידה, ג, ה, תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף כ', עמוד א', ספרי דברים האזינו ל"ב. תלמוד ירושלמי, מסכת פאה, פרק ז', הלכה ג'. שמות ישובינו, זאב וילנאי, הוצאת מסדה 1956, עמוד 144 ירושלמי, מגילה, פ"ד ה"ה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטון קורביין

אנטון קוֹרְבּיין (בהולנדית: Anton Corbijn;‏ נולד ב-20 במאי 1955) הוא צלם ובמאי וידאו קליפים וסרטים הולנדי. עבודות הבימוי שלו נעשות בעיקר עבור הלהקות דפש מוד ו-U2, זאת בנוסף לצילום ובימויים של מרבית עטיפות אלבומיהן של שתיהן, מזה קרוב לשני עשורים. הקליפים של השירים "Enjoy the Silence" (דפש מוד; 1990) ו-"Heart-Shaped Box" (נירוונה; 1993) היו מעבודותיו. הוא גם ביים את הסרט "קונטרול" ב-2007, שמספר על להקת ג'וי דיוויז'ין, וסולנה בפרט, איאן קרטיס. קורביין נולד בסטרין שבהולנד. את עבודתו כצלם מוזיקלי הוא התחיל כשהוא פגש את המוזיקאי ההולנדי הרמן ברוד בבית קפה בחרונינגן, בשנת 1975. בזכות התמונות שצילם את ברוד הוא זכה לתהילה וכתוצאה מכך חשיפתו של קורביין הלכה וגדלה. בין היתר, קורביין צילם את דפש מוד, U2, דייוויד בואי, ביורק, קפטן ביפהארט, רוברט דה נירו, סטיבן הוקינג, אלביס קוסטלו וקלינט איסטווד. בנוסף, הוא עיצב את עטיפות אלבומים של האמנים דפש מוד, U2, ניק קייב, בריאן אדמס, מטאליקה, ת'ראפי?, הרולינג סטונז, R.E.M., בי ג'יז ועוד. Famouz ‏(1989) Strangers ‏(1990) Allegro ‏(1991) Grönemeyer, Photographien von Anton Corbijn ‏(1993) Star Trak‏ (1996) 33 Still Lives ‏(1999) Stripping Girls ‏(2000, עם מרלין דומס) Werk ‏(2000) A. Somebody, Strijen, Holland ‏(2002) Everybody Hurts ‏(2003) U2 & I ‏(2005) In Control ‏(2008) Waits ‏(2009) תערוכת אנטון קורביין שנערכה במוזיאון בבודפשט, הונגריה בין התאריכים 29 באפריל עד 5 ביולי דייוויד בואי, 1980 אחת מיצירותיו המפורסמות של קורביין, עטיפת האלבום Violator של דפש מוד, 1990 עטיפת האלבום Exciter של דפש מוד, 2001 מדיה וקבצים בנושא אנטון קורביין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטון קורביין אנטון קורביין, ברשת החברתית אינסטגרם אנטון קורביין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנטון קורביין, באתר AllMovie (באנגלית) אנטון קורביין, באתר Box Office Mojo (באנגלית) אנטון קורביין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנטון קורביין, באתר AllMusic (באנגלית) אנטון קורביין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטון קורביין, באתר Discogs (באנגלית)
פורמוסה הספרדית

פורמוסה הספרדית הייתה קולוניה ספרדית בצפון האי טאיוואן (אותו גילו הפורטוגלים ב-1544 וקראו לו "פורמוזה") שהתקיימה בין השנים 1626 ו-1642. יעודה המרכזי של המושבה היה להגן על הסחר הספרדי והפורטוגזי מפני ההולנדים, להם היה בסיס בדרומו של האי. המושבה התקיימה שנים ספורות בלבד בשל אי נכונותם של השלטונות הקולוניאליים במנילה, מקום מושבה של הקפיטניה חנרל של הפיליפינים, להקדיש את המשאבים החומריים והאנושיים הדרושים לשם הגנה עליה ולשמירה על קיומה, ולאחר שבע-עשרה שנים נפל המבצר הספרדי האחרון במושבה בידי ההולנדים, ששלטו מאז באי כולו לכעשרים שנה נוספות, עד שגורשו משם במרד ילידי. המושבה הוקמה על רקע התחרות בין ספרד הקתולית והולנד הפרוטסטנטית על הסחר האירופי עם מזרח אסיה ועל השפעתן באזור. המושבה נוסדה כתגובה ישירה להקמת המושבה ההולנדית טאיואן (Tayouan, הנמצאת כיום בנפה אנפינג (Anping) שבעיר טאינאן), ממנה איימו ההולנדים על הנוכחות הספרדית באזור. תחילה נחתו הספרדים ב-7 במאי 1626 בכף סנטיאגו (שם אותו העניקו למקום ואשר נקרא כיום "סנדיאו" (Sandiao)) בצפון-מזרח האי, אולם לאחר שהתברר שהמקום איננו בר-הגנה, התקדמו הספרדים מערבה עד שהגיעו למפרץ חילונג (Jilong, כיום ג'ילונג). שם מצאו הספרדים נמל טבעי עמוק ומוגן היטב ואי קטן, אפינג שמו (Heping), מגונן עליו. הספרדים הקימו את מקום ההתיישבות בנמל לו קראו בשם "השילוש הקדוש ביותר" (Santissima Trinidad). על האי אפינג הקימו את מבצר סן סלבדור (San Salvador). במקום התיישבו כמאתיים ספרדים ולהם מעט יותר מתריסר תותחים. בשנת 1629 הקימו הספרדים נקודת התיישבות שנייה סביב מבצר סן דומינגו שבדנשואי (Danshui). בשנת 1630 הדפו הספרדים את המתקפה הימית ההולנדית הראשונה על היישוב. חיכוכים בין הספרדים לתושבים ילידי האי הביאו לעימות בשנת 1636 בו הרסו הילידים את מבצר סן דומינגו והרגו כשלושים מתוך שישים מגניו, אולם הספרדים בנו אותו מחדש. אף על פי כן ננטשה נקודת היאחזות זו בשנת 1638 בשל הטייפונים, עוינות התושבים המקומיים וההולנדים והמחלות השונות, בהן המלריה. בשנת 1641 הפכה המושבה למטרד של ממש עבור ההולנדים ואלו החליטו להסיר את האיום הספרדי. המושל ההולנדי הודיע לזה הספרדי על כוונותיו להשתלט על צפונו של האי והמושל הספרדי סירב להיכנע בלא קרב. ההולנדים תקפו את ההיאחזות הספרדית, אולם לא יכלו לה. בשנה שלאחר מכן כבשו ההולנדים את "סנטיסימה טרינידאד" ובכך בא הקץ על ההתיישבות הספרדית בפורמוסה, היא טאיוואן. במהלך שנות הנוכחות הספרדית בפורמוסה הטבילו מיסיונרים קתולים כ-5,000 ילידים לנצרות. Tonio Andrade, How Taiwan Became Chinese Dutch, Spanish, and Han Colonization in the Seventeenth Century, La Isla Hermosa The Rise of the Spanish Colony in Northern Taiwan
יוסף יוסלביץ'

הרב יוסף יוסלביץ' (ה'תרל"ט 1879 – ה'תרצ"ה 1935) היה רב ליטאי שפעל בפולין במחצית הראשונה של המאה ה-20. רבה של סובאלק. נולד בעיר לובץ' הסמוכה לנוברדוק (היום בבלארוס), לרב ישראל וציפורה לאה. בשנת ה'תרנ"ו נכנס ללמוד בישיבת כנסת ישראל בסלבודקה, אצל הרב משה מרדכי אפשטיין והרב איסר זלמן מלצר. היה מקורב גם לסבא מסלבודקה, הרב נתן צבי פינקל. בסיום לימודיו קירב אותו הרב יצחק בלאזר ("ר' איצל פטרבורגר"). בשנת ה'תרס"ד נשא את שרה רבקה בתו של הרב חיים אברהם ש"ס רבה של זאסלע. בשנת ה'תרס"ז מונה לרבה של אבל, הסמוכה לדווינסק, בתקופה זו התקרב לרבני דווינסק הרב יוסף רוזין ורבי מאיר שמחה הכהן. בתרע"ב הוכתר לרבה של טרסטינה, בתרפ"א או בתרפ"ב מונה לרב העיירה סמיאטיץ'. שמו יצא למרחקים, ולאחר שעזב רבי אהרן באקשט את רבנות סובאלק לטובת לומז'א, וכיסא הרבנות נותר מיותם, נסעה משלחת מטעם הקהילה לרבי יוסף יוסלביץ להציע לו את המינוי, אולם הוא התנה זאת בכך שלא יידרש להגיע לסובאלק כדי להשמיע דרשות לניסיון, רק שכתב הרבנות יובא אליו לסמיאטיץ. נציגי הקהילה הסכימו, לאחר שעמדו על טיבו במשך שבע שעות רצופות של משא ומתן הלכתי, ובקיץ תרפ"ו החל לכהן כרב העיר סובאלק. בתקופה זו מסר שיעורים לתלמידים בישיבתו של הרב חבר. הרב יוסלביץ היה אחת הדמויות הרבניות הראשיות בפולין, דרשן גדול ונואם, הצטיין בחיבת ציון ואהבת ישראל, היה חבר הוועד הפועל של אגודת הרבנים בפולין, השתתף לעיתים תכופות בוועידות רבנים בוורשה ובווילנא, והיה בין הדוברים הראשיים. כמו כן, הצטרף לתנועת המזרחי, הטיף לציונות והשתתף בוועידות המזרחי והיה ציר מטעמו לקונגרס הציוני ה-13. הרב יוסלביץ' התפרסם בשנות מלחמת העולם הראשונה, בעת כהונתו ברבנות טרסטינה שליד ביאליסטוק, כאשר ארגן סיוע לעשרות אלפי הפליטים היהודים שעברו מצד לצד של גבולות רוסיה, פולין, ליטא ופרוסיה המזרחית. באותן שנים גם כתב את חיבורו התורני המקיף "מנחת יוסף", הכולל ביאורים וחידושים על התלמוד והרמב"ם וכן הראשונים והאחרונים, על סדר זרעים. הספר יצא לאור בירושלים בשנת תשמ"ט, 1989.זכה להכרה נרחבת ורבנים רבים פנו אליו בשאלות ותשובות בנושאים הלכתיים. חידושי תורה ממנו פורסמו בכתבי עת תורניים שונים: יגדיל תורה (סלוצק), שערי ציון (ירושלים), וכנסת ישראל (וילנא). נפטר בפתאומיות בעת כהונתו ברבנות העיר סובאלק, בי"ט שבט שנת תרצ"ה, בגיל 56 בלבד. אחרי פטירתו מונה כרבה של סובאלק חתנו רבי דוד ליפשיץ, שכיהן בה עד לשואה, ולימים חבר נשיאות אגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה. אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' יוסף יוסלביץ זצ"ל", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 64, באתר היברובוקס ספר קהילת סובאלק ובנותיה, תל אביב תשמ"ט-1989, בערכו, עמוד 152. ראה שם עוד פרטים על אישיותו ותולדותיו. ספר קהילת סובאלק ובנותיה, שם, עמ' 153 משה צינוביץ, רבנים ילידי לובץ', בתוך: לובץ' ודלטיץ' - ספר זיכרון, בעריכת ק. הלל, ה'תשל"א, עמ' 256
סכנין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סח'נין – עיר במחוז הצפון בישראל סכנין (יישוב עתיק) – יישוב יהודי שהתקיים בבקעת סכנין בקעת סכנין – בקעה ים תיכונית בגליל התחתון בני סכנין – קבוצת כדורגל ישראלית מן העיר סח'נין אצטדיון דוחה (אצטדיון סכנין) - אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר סח'נין אישים: אברהם סכנין – סגן ראש עיריית חיפה וחבר מועצת העיר, יקיר העיר חיפה רבי יהושע דסכנין – אמורא בן הדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל רבי שמעון דסכנין – אמורא הינוקא מכפר סכנין – ילד קדוש, בנו של רב המנונא סבא, שחי בדור הרביעי לתנאים
חולד

חולד (שם מדעי: Spalax) הוא סוג של מכרסם ממשפחת החולדיים החיים באדמה. החולדים מצויים ברחבי אפריקה, המזרח התיכון ודרום אירופה. אלו יצורים אפורים ועיוורים בעלי לסתות ומלתעות גדולות ואיתן הם חופרים באדמה. הם כמעט ולא נראים אך אפשר לזהות אותם על פי התילים המורמים שהם מייצרים. הם צמחוניים וניזונים ממגוון צמחים ושורשים מתחת לאדמה. החפירות שלהם גורמות נזק כבד לצמחייה ולאדמה ולכן הם נרדפים בידי חקלאים. חולד חולי (Spalax arenarius) חולד כרמלי (Spalax carmeli) חולד מזרח-תיכוני (Spalax ehrenbergi) חולד גלילי (Spalax galili) חולד ענק (Spalax giganteus) חולד גולני (Spalax golani) חולד בלקני (Spalax graecus) חולד יהודה (Spalax judaei) חולד קטן (Spalax leucodon) חולד גדול (Spalax microphthalmus) Spalax munzuri Spalax nehringi חולד עיוור קזחסטני (Spalax uralensis) חולד פודולסקי (Spalax zemni) חולד ארץ ישראלי – שם כולל ל-4 מינים החיים בישראל מדיה וקבצים בנושא חולד בוויקישיתוף חולד, באתר ITIS (באנגלית) חולד, באתר NCBI (באנגלית) חולד, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חולד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חולד, באתר GBIF (באנגלית) צפריר רינת, חולד דוינטון מוזהב נצפה בדרום אפריקה, באתר הארץ, 12 בינואר 2024
תיירי מרקס

תיירי מרקס (בצרפתית: Thierry Marx; נולד ב-19 בספטמבר 1962) הוא שף יהודי צרפתי. סבו, מרסל מרקס, היה מהגר יהודי-פולני, קומוניסט בהשקפת עולמו, שנלחם במלחמת האזרחים בספרד. תיירי מרקס נולד וגדל בשכונת מנילמונטאן בפריז, עבד באגודת "לה קומפאניון די דוואר" ב-1978 וקיבל דיפלומה באפייה ומגדנאות. עבד בבית אבות כשר שמשפחת רוטשילד תרמה לפריז. ב-1981, בהיותו בן 18, הצטרף לכוח הצנחנים הצרפתי של יוניפי"ל ללבנון, וב-1983 נפצע בפיגוע החזבאללה נגד המפקדה הצרפתית בביירות. התלמד במסעדות "לדואיין", "טיוואן", "ג'אמן" של ז'ואל רובישון ובמסעדתו של אלן שאפל. הוא נסע לאוסטרליה שם היה שף במלון רג'נסי. אחר-כך היה שף בעיר במסעדת "רוק אן ואל" בטור והשיג כוכב במדריך מישלן. עבר למסעדת "שבאל בלאן" בנים, שהחזיקה בתקופתו בכוכב במישלן ונסע לחופשות בסינגפור, בהונג קונג ובטוקיו. ב-1994 מונה לשף של מסעדת "קורדיאן באז'" (Cordeillan-Bages), המצויה במלון רלה א שאטו בפויאק, בורדו, במבנה מהמאה ה-18. המסעדה שייכת למשפחת קאז, שבבעלותה גם חמישה יקבים בבורדו, שהידוע שבהם הוא "שאטו לנש-באז'", והיא מחזיקה גם במסעדת "לה שאפון פין" ובבית ספר ליין. מסעדת "קורדיאן באז'" בראשותו זכתה בכוכב במדריך מישלן ב-1996 והגיעה לשני כוכבים ב-2000. מרקס נבחר לשף השנה של מדריך הגו מיו לשנת 2006. ב-2011 המסעדה החזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן וב-19 נקודות בגו מיו. מרקס עזב את "קורדיאן באז' ונכון ל-2018 הוא השף של מלון מנדרין בפריז, בו יש לו מסעדה עם שני כוכבים. מרקס מבשל את מוצרי אזור בורדו, תוך שילוב השפעות בינלאומיות, ומשלב בתבשיליו גסטרונומיה מולקולרית. החל מפברואר 2010 הוא אחד השופטים בתוכנית המציאות "Top Chef" בגרסתה הצרפתית המשודרת ברשת הטלוויזיה M6. מרקס עזב את התכנית לאחר 5 עונות ב-2014. אביטל ענבר, התענוגות של יינות בורדו, הוצאת כתר, ירושלים, 2005, עמ' 67, 84, 108, 110, 116-112, 120. אמיר שיינמן, מגזין יין וגורמה, גיליון 96, מאי 2006, עמ' 34. Robert Parker Jr., Bordeaux: A Consumer's Guide to the World's Finest Wine. Fourth Edition. New York, Simon & Schuster, October 2003, pp. 1195-1196. Michael Steinberger, Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine, Bloomsbury Publishing PLC, 2010; pp. 82, 216. מדיה וקבצים בנושא תיירי מרקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תיירי מרקס האתר של קורדיאן באז' קורדיאן באז' באתר dininginfrance כנרת רוזנבלום, פצצות לבלוטות, באתר ynet, 26 במאי 2008 דפנה ארד, השף טיירי מרקס אוהב גפילטע פיש, באתר הארץ, 5 בפברואר 2013
יוסף אדלר

הרב יוסף אדלר (ברומנית: Iosif Adler; נודע בכינוי הרב מטורדה;7 - 8 בדצמבר 1883 ח' בכסלו ה'תרמ"ד – 2 במרץ 1977, י"ב באדר ה'תשל"ז) בן הרב אברהם מרת שרה, היה רב בטרנסילבניה (רומניה) ובירושלים, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. יוסף אדלר נולד ב-1883 בניטרה,סלובקיה של ימינו, אז צפון ממלכת הונגריה, באימפריה האוסטרו-הונגרית כבנם של אברהם אדלר ושרה לבית אונגאר.בצעירותו למד בישיבת ניטרה אצל הרב אברהם אהרן כ"ץ ולאחר מכן היה, בברטיסלאבה (פרסבורג), תלמידו של רבי שמחה בונם סופר, בעל ה"שבט סופר". החל משנת 1920 יוסף אדלר היה רב בעיר סיגישוארה במקום הרב שלמה זלמן ליכטנשטיין (שעבר לקהילת בקליאן). אחר כך כיהן כרב של הקהילה היהודית האורתודוקסית בעיר טורדה שבטרנסילבניה, ומשנת 1938, אחרי מות חמיו, הרב בן ציון וועזעל, שימש בה אב בית דין וראש ישיבה. היה פעיל מאוד בהנהגה האורתודוקסית ברומניה. נבחר במקום חמיו גם כראש "לשכת הקהילות האורתודוקסיות" בטרנסילבניה, שמושבה היה בעיר קלוז', ושימשה כפורום שייצג את החרדים במסגרת פדרציית איחודי הקהילות היהודיות ברומניה. ביוני 1942 היו יהודי טורדה אמורים להיות בין ראשוני יהודי רומניה שיישלחו למחנות ההשמדה בפולין. לבסוף עיכבו השלטונות הרומניים את תוכנית המשלוחים, למרות לחציה של גרמניה הנאצית. בנסיבות אלה הישארות העיר טורדה תחת שלטון רומניה הביאה להישרדות תושביה היהודים של העיר. באותן השנים היה הרב אדלר מעורב במגעים עם גורמים רומנים להברחת יהודים מצפון טרנסילבניה הכבושה על ידי הונגריה לרומניה, ועל ידי כך להצילם מן הנאצים. לאחר הדחת המשטר של יון אנטונסקו ברומניה, היה הרב אדלר שותף לרבנים אלכסנדרו שפרן ומרדכי רולר בהחלטה לכנס באוגוסט 1945 בבוקרשט את הכנס הראשון של רבני רומניה אחרי השואה, לצורך ארגון מחדש של חיי הדת היהודיים במדינה. בין השנים 1945–1950 שוב נבחר בראש לשכת ההקהילות האורתודוקסיות. בעקבות עליית הקומוניסטים לשלטון הרב יוסף אדלר עלה עם משפחתו לישראל ב-1950. בישראל שכל שניים מבניו: האחד שלמה אהרון שנפל בקרב האחרון בגוש עציון במלחמת השחרור, בן פחות מ-18 במותו, ואחיו, דוד שמואל, שנפצע באותו הקרב, יום לפני נפילת הגוש. דוד היה פצוע קשה וסבל מפציעתו עד לפטירתו בט"ז אדר תשכ"ח. הרב אדלר התיישב בירושלים. בכנסייה הגדולה הרביעית של אגודת ישראל, שהתכנסה בירושלים ב-1954, נבחר כחבר מועצת גדולי התורה, וכיהן בה עד פטירתו. נפטר בשנת 1977 בירושלים בגיל 93, ונקבר בהר המנוחות. בנו הרב משה אדלר מילא את מקומו כרב טורדא בירושלים הרב אדלר התכתב בשאלות הלכתיות עם הרב בצלאל זאב שפרן והתכתבות זו פורסמה בתוך "שאלות ותשובות הרב"ז". רחוב "הגאון מטורדא" בשכונת תל ארזה בירושלים מנציח את זכרו. Baruch Tercatin, Lucian Zeev Herşcovici - Prezenţe rabinice în perimetrul românesc Hasefer,Bucureşti 2008 (ברומנית) (ברוך טרקטין ולוצ'יאן-זאב הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת "הספר", בוקרשט, 2008 - ברומנית) הרב יצחק כהן - חכמי טראנסילוואניה : (ת"צ-תש"ד), מכון ירושלים, ירושלים, תשמ"ט - 1989 הרב צבי יעקב אברהאם - על הישיבות בהונגריה הנרחבה 1919–1944 באתר דעת ללימודי יהדות ורוח כך זה היה פעם - כתבה על מועצת גדולי התורה באתר חרדים הרב ד"ר מנחם ברייאר על ישיבות טרנסילבניה באתר דעת ידיעה על פטירתו בירושלים בשנת 1977 באתר Hebrew Books יוסף בן אברהם אדלער (1883-1977), דף שער בספרייה הלאומית יצחק כהן 1989 יצחק כהן 1989 באתר הגניאלוגי geni יעקב גלר - מאמר על הרב משה יוסף רובין עיתון הצופה, אלף עולים הגיעו מרומניה - וביניהם הרב אדלר, ‏14/03/1950 שלמה אהרון באתר יזכור הרב יוסף אדלר - הטורדא רב - פורום אוצר החכמה, באתר forum.otzar.org
קלונימוס בעל הנס

רבי קלונימוס בעל הנס היה רב שחי בירושלים בימי הביניים. לפי השערת אברהם משה לונץ ואריה ליב פרומקין יש לזהותו עם ר' קלונימוס ב"ר יעקב, הרב הראשון לעדת האשכנזים בירושלים ובארץ ישראל. בעקבותיהם זיהה אותו אליעזר ריבלין עם הרב קלמן הברקשטן, חמיו של המהרש"ל. לפי השערה אחרת המדובר ברב קלונימוס שהיגיע לירושלים בשיירת יהודה החסיד ב-1700. ההשערה הזאת היא המבוטאת בגרסת הרב לודויד פרנקל של הסיפור בספרו "ירושלמה" ששמע את סיפור קלונימוס בירושלים בשנת 1856. שם מוסבר שמעשה קלונימוס התרחש בשנת 1720 לספירה. דמותו של רבי קלונימוס מסתורית ועלומה, והוא התפרסם בירושלים בשל אגדה שנקשרה בשמו. על פי המסורת, הוא שימש רב קהילה בירושלים, ונודע כצדיק וקדוש. באחת השבתות השליכו שונאי ישראל גופת ילד לתוך מרתף של בית הכנסת האיסטנבולי, במטרה להאשים את היהודים בהריגתו. רבי קלונימוס נטל פיסת נייר, רשם עליו שם קדוש והצמידו על מצחו של הנער המת; מיד התעורר הנער לחיים וגילה מי הרגו. בעקבות מעשה המופת של הרב ניצלה כל הקהילה. סיפור זה מובא בספר "שמחת הרגל" של החיד"א, ומשם העתיקו אותו גם לספר שלמי חגיגה של רבי ישראל יעקב אלגאזי בפירוש לתפילת נשמת כל חי, אך במקורות אלו לא הובא כי המעשה אירע בשבת. על שם הנס הוא כונה בפי אנשי ירושלים רבי קלונימוס בעל הנס. רחוב הרב קלונימוס, בשכונת רמת שלמה בירושלים, קרוי על שמו. בשל העובדה שנאלץ לחלל את השבת, ציווה רבי קלונימוס שלאחר מותו יקברוהו בפאתי בית הקברות. הוא נקבר על גדת נחל קדרון, סמוך ליד אבשלום. על קברו הניחו תושבי ירושלים גל אבנים, ובמשך שנים רבות שימש הקבר מוקד תפילה לתושבי העיר. כמו כן שימשו האבנים שבגל כסגולה לשמירה. מי שיצא מירושלים נהג לפקוד את הגלעד, לקחת אבן מן הגל ולהישבע כי יחזירה למקומה בשובו בשלום. הגל, שאגדות וסיפורים רבים נקשרו בו, נעלם בתקופת ירושלים החצויה בין השנים 1948 ל-1967. יהושע חנא רבניצקי, רבי קלונימוס בעל הנס, הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"ג, 1932. מצבות קודש בארץ ישראל חלק ב, עמ' 531 תמר אלכסנדר, "האגדה הספרדית־היהודית על רבנו קלונימוס בירושלים: לחקר דרכי־ההסתגלות של הסיפור העממי", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי ה–ו (תשמ"ד), עמ' 85–122 איל דודסון, בשביל ירושלים: מדריך למטייל באתרי ירושלים הקדומה, ירושלים: מכון מגלי"ם, 2009, עמ' 69–71 אלעזר הורביץ (אנ'), "רבינו קלונימוס בעל הנס", גבורות ישעיהו, ירושלים, תשע"ג, עמ' 43–46 החיד"א, שמחת הרגל על הגדה של פסח רבי ישראל יעקב אלגאזי, סיפור הנס עם רבי קלונימוס, בתוך ספרו שלמי חגיגה עמ' רד. בצלאל לנדוי, ‏עלילת הדם בתולדות ישראל, באתר "דעת", בתוך: מחניים, גיליון פ', ניסן תשכ"ג גל קלונימוס בעל הנס, באתר הר הזיתים אליעזר ריבלין, הערה בספר תולדות חכמי ירושלים, ח"א, עמ' 98–100, של אריה ליב פרומקין, באתר היברובוקס 'שם קדוש' הוא כינוי לאחד משמותיו של הקדוש ברוך הוא, שבאמצעותו מחולל הצדיק פעולות על-טבעיות.
גיי טיימס

גיי טיימס (באנגלית: Gay Times, ידוע בשם GT) הוא מגזין גברים אנגלי המיועד להומואים וביסקסואלים, והוא מהמובילים בתחומו בבריטניה. מגזין GT יוצא לאור על ידי חברת "Millivres Prowler Group Ltd". הפרסום הראשון של המגזין תחת שמו הנוכחי היה בשנת 1984, זאת לאחר שיצא מאז שנת 1975 תחת השם "HIM". ל-GT מגזין-אחות בשם "דיווה" המיועד לנשים לסביות וביסקסואליות. בנוסף, בעקבות הצלחת המגזין התפצל ממנו החוצה מגזין אחר בשם "AXM" שמתאפיין בגישה קלילה יותר ועוסק באופנה וסגנון חיים. המגזין מסקר ומציג חדשות, ראיונות, סאטירה, אומנות גברית וטורי ייעוץ. חלק התרבות שלו עוסק במוזיקה, קולנוע, ספרות, אוכל ואינטרנט. בנוסף, למגזין מדור פרסום נרחב. העורך הראשי של המגזין הוא טריס רייד-סמית'. ביולי 1991 התראיין לעיתון הכדורגלן ג'סטין פשנו, ובו סיפר על הקשיים בקריירה שלו מאז יצא מהארון באוקטובר 1990. בחודש ספטמבר 2004 יצא המגזין בקמפיין פרסומי שנוי במחלוקת שהוצג ברכבת התחתית של לונדון עם תמונות מתוך מהדורת אותו החודש של המגזין. הקמפיין היה הראשון מסוגו בלונדון שהציג גברים מתנשקים. בשנת 2007 עבר המגזין רענון גרפי ותוכני שבמסגרתו שונה שמו לראשי התיבות GT. בשנת 2008, בתגובה לטענות של קבוצות אוונגליסטיות על כך שלהומוסקסואלים מנסים להפיץ את הנטיות המיניות שלהם, ערך המגזין הפקה מיוחדת במסגרתה פנה למשרדי פרסום בבקשה להכין כרזות פרסומת שנועדו "למכור" הומוסקסואליות כעניין של בחירה "ולגייס" הומוסקסואלים חדשים. ההפקה היוותה השראה להפקה זהה של מגזין Time Out תל אביב שנה לאחר מכן. אחד המערכונים של סדרת הטלוויזיה "הממלכה הקטנה", מציג את דאפיד תומאס ("ההומו היחיד בכפר") הולך לחנות העיתונים כדי לקנות את הגיי טיימס. הוא נתקף זעם כשהוא מגלה שמישהו אחד קנה את הגיליון היחיד שמוזמן עבורו, ומסרב להודות בכך שייתכן ויש הומו נוסף בכפר. בסרט הקולנוע "משהו יפה" משנת 1996 נראה ג'יימי גונב עותק של המגזין על מנת למצוא בו מקומות מפגש להומוסקסואלים. אתר האינטרנט הרשמי של גיי טיימס (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של גיי טיימס גיי טיימס, ברשת החברתית פייסבוק גיי טיימס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גיי טיימס, ברשת החברתית אינסטגרם Gay Times Review, Ciao "3% of Lesbians and Gay Men Intend to Adopt in Next 5 Years". WebWire and Out Now Diva and Gay Times Readers Surveys. 27 במרץ 2007. {{cite news}}: (עזרה) "Outright 2006 Helps Brands Communicate Effectively with Gay Britain". GAY to Z and Out Now Diva and Gay Times Readers Surveys. 27 במרץ 2007. {{cite news}}: (עזרה)
תודרנית לבנה

תודרנית לבנה (שם מדעי: Arabidopsis thaliana) הוא צמח בעל פרחים ממשפחת המצליבים (משפחתם של הכרוב והחרדל). הצמח נפוץ באירופה וצפון אפריקה עד למזרח אסיה ותת היבשת ההודית. התודרנית הלבנה היא הצמח הנחקר ביותר בגנטיקה ובביולוגיה ההתפתחותית, והיא מהווה אורגניזם מודל; בהקשרים מדעיים נהוג להשתמש בשם המדעי שלה, ארבידופסיס. לתודרנית מספר תכונות שבזכותן נוח לעבוד עמה במחקרים גנטיים: היא בעלת מחזור חיים וזמני נביטה וצמיחה מהירים; ניתן בקלות להצליב בין זנים שונים של הצמח כדי לחקור דפוסי תורשה של גנים; וזנים שונים של תודרנית נבדלים זה מזה באופן בולט לעין (גובה הצמח, גודל וצורת העלים, הטמפרטורה המיטבית לגידול). בנוסף, מתפרש הגנום של התודרנית על פני חמישה כרומוזומים וגודלו כ-125 מיליון זוגות נוקלאוטידים, מספר קטן ביחס לצמחים אחרים. זהו הגנום הצמחי הראשון שרוצף במלואו, בשנת 2000. מדענים מעריכים כי הגנום של התודרנית הלבנה מכיל כ-26,000 גנים, בדומה לגנום האדם. על אף שכאמור צמח זה נחקר שנים ארוכות, תפקידם של רוב הגנים טרם נודע. התודרנית הלבנה נחקרה רבות בהקשר של פוטוטרופיזם - צמיחה לכיוון האור. מחקרים בצמח זה חשפו את מנגנוני התגובה של שורשי הצמח לאור אדום ותת-אדום. מדיה וקבצים בנושא תודרנית לבנה בוויקישיתוף תודרנית לבנה, באתר ITIS (באנגלית) תודרנית לבנה, באתר NCBI (באנגלית) תודרנית לבנה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) תודרנית לבנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תודרנית לבנה, באתר צמח השדה תודרנית לבנה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה תודרנית לבנה, באתר Tropicos (באנגלית) תודרנית לבנה, באתר GBIF (באנגלית) תודרנית לבנה, באתר The Plant List (באנגלית) תודרנית לבנה, באתר IPNI (באנגלית) תודרנית לבנה, דף שער בספרייה הלאומית אורי ברמן, הפתרון של הצמח להצטברות חלבונים, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 25 בפברואר 2024
אלי פולק (כימאי)

אליהו (אלי) פולק (נולד ב-18 באפריל 1950) הוא פרופסור אמריטוס ולשעבר ראש המחלקה לפיזיקה כימית בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע, ממייסדי האגודה לזכות הציבור לדעת ולשעבר ראש חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי (2009-2007). ב-28 ביוני 2016 מונה על ידי שר החינוך נפתלי בנט לחבר המועצה להשכלה גבוהה. פולק נולד בחיפה וגדל בטהראן ובניו יורק. בגיל 12 שב עם משפחתו מארצות הברית. למד בישיבת נחלים ובישיבת מרכז הרב. סיים תואר ראשון, שני ודוקטורט בכימיה באוניברסיטה העברית ופוסט דוקטורט באוניברסיטת קולומביה. משנת 1979 הוא חבר הסגל האקדמי של מכון ויצמן ומ-1990 פרופסור מן המניין. לאחר הסכמי אוסלו הצטרף לחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, ואף עמד בראשו במשך שנתיים. פולק עסק שנים ארוכות בנושאי ביקורת תקשורת. ב-1995 הקים את האגודה לזכות הציבור לדעת ומאז הוא עומד בראשה. ב-1998 מונה לחבר מליאת רשות השידור. מתגורר בירושלים. נשוי ואב לחמישה. אתר האינטרנט הרשמי של אלי פולק (באנגלית) עפרה לקס, השומר של כלב השמירה, באתר ערוץ 7, 10 ביולי 2003 פרופיל: אלי פולק – מרותק מההתפתחויות בסין, אתר הצופה, 19 באוגוסט 2008 אתר של אלי פולק באנגלית קורות חייו Prof. Eli Pollak. Weizmann Institute of Science ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.