laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Somethin' Stupid

"Somethin' Stupid" או "Something Stupid", הוא שיר שנכתב על ידי קרסון פארקס (אנ'). השיר הוקלט במקור ב-1966 על ידי פארקס ואשתו, גיילי פוט, בתור קרסון וגיילי. השיר ידוע בעיקר בגרסתם של פרנק סינטרה ובתו, ננסי סינטרה. גרסתם הגיעה למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100. השיר הוקלט בגרסאות כיסוי רבות. המוכרת ביותר היא גרסתם של רובי ויליאמס וניקול קידמן, שיצאה ב-2001 והגיעה למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. ב-2018, הקליטו הרכב הפופ-אינדי הישראלי לולה מארש גרסת כיסוי לשיר עבור עונתה הרביעית של הסדרה "סמוך על סול" של רשת AMC. ב-2020 זכה הביצוע בקטגוריית "השיר הטוב ביותר שנכתב או הוקלט לטלוויזיה" בטקס אגדת המפקחים על המוזיקה. כמו כן שיר זה תורגם לעברית על ידי אהוד מנור ונקרא ''כמו שנינו''. בנוסף שימש השיר בגרסתו העברית כפתיח בעונות האחרונות של התוכנית ''המסע המופלא של אהרוני וגידי'' בביצוע גידי ואהרוני. מידע על היצירה "Somethin' Stupid" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Somethin' Stupid" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Somethin' Stupid" באתר Discogs סרטון השיר "Somethin' Stupid" באתר יוטיוב Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית) 'Better Call Saul' Editor on Doing "Something Stupid" and Passing Time, The Hollywood Reporter (באנגלית) 'Once Upon a Time… in Hollywood' Honored at Guild of Music Supervisors Awards, Billboard
יחיא ימיני

יחיא ימיני (1894, צנעא, תימן – 1986, ירושלים) היה צורף, אמן פיליגרן, סתת אבן וסופר סת"ם, מן המפורסמים שבבוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות ומוריו. ימיני נולד בצנעא ועלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1898 בקירוב. בילדותו למד ב"חדר" ולאחר מכן בבית הספר של רשת אליאנס 'כל ישראל חברים' בירושלים. בגיל 14 פרש מהלימודים כדי להצטרף לסדנת מחלקת הכסף-פיליגרן בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, שבה עבד בהמשך כמורה עד 1917. ימיני הצטרף ב-1917 כחבר לקבוצת האמנים 'כתר', בניהולו של זאב דובנוב. בין השנים 1920–1921 היה חבר בקבוצת האמנים 'קו לבן' שיצרה תכשיטים בכסף ובזהב, בניהולו של אליעזר שטריך, ובהמשך הצטרף לקבוצת אמני פיליגרן בניהולו של שמואל פרסוב, שהיה מורהו מיום שהצטרף לבצלאל. ב-1924 פרש ימיני מכל קבוצות האמנים ופתח בית מלאכה עצמאי בשכונת נוה בצלאל שהוקמה באותה שנה, ברחוב שמואל הירשנברג 6. מקום זה היה גם ביתו עד יום מותו. חמש שנים לאחר פתיחת בית המלאכה הצטרף אליו בנו, יעקב ימיני, שהוכשר על ידו בעבודת פיליגרן וצורפות. הנכד בועז ימיני המשיך אף הוא במלאכת הסב וביחד עם אביו יעקב הפעיל במשך שנים מוזיאון משפחתי קטן לזכר ימיני הסב בבית המשפחה ברחוב הירשנברג (נסגר ב-2010). בצד עבודתו כצורף היה ימיני גם סתת אבן, ויצר לא מעט מעיטורי האבן במבנה הימק"א בירושלים, במהלך בנייתו בין השנים 1924–1933. יצירותיו של ימיני, שהיו ברובן פריטים ותכשיטים בסגנון יודאיקה ובטכניקת הפיליגרן, הושפעו באופן בולט ממורהו זאב רבן, שעיצב עבורו רבים מדגמי תכשיטיו גם לאחר שהפך לעצמאי. ימיני נחשב לתוצר מובהק של תחום הצורפות בארץ ישראל, לאחר שלמד מנערותו במסגרות יזומות במנותק מהמסגרות המסורתיות שבהן בדרך כלל נלמדה מלאכת הצורפות והפיליגרן בתימן. רוב מוריו היו אשכנזים שלמדו את מלאכת הצורפות המזרחית מכלי שני, וכך נחשף ימיני לצורפות מסורתית "מעובדת". עם זאת, ימיני הקפיד לשמור על זיקה לפרקטיקות ולמוטיבים מסורתיים ובדומה לצורפים מסורתיים בתימן הוא שלט בכמה מלאכות (סופר סת"ם וסתתות) והיה מעורב בקידום לימוד התורה בקהילתו ובתיעוד ושימור תרבותה. בכישרונו הגדול היה ימיני לתלמיד המובהק ביותר של מחלקת הכסף והפיליגרן בבצלאל, והתווה במידה רבה את האופי "הבצלאלי" של אמנות היודאיקה. הוא נערץ כל כך על ידי צורפים תימנים בני זמנו בירושלים שחיקו את סגנונו, עד כי עבודת הצורפות התימנית בעיר מאותם ימים הייתה שיקוף נאמן לקו "הבצלאלי" שזוהה בעקבות כך כ"יודאיקה תימנית". ימיני הציג מיצירות היודאיקה והתכשיטים שלו בתערוכות במגדל דוד בירושלים וביריד המזרח שהתקיים מדי שנה בתל אביב. ב-1931 הוא זכה במדליית כסף על עבודות הפיליגרן שלו בתערוכה הקולוניאלית הבינלאומית בפריז. כיום ניתן לראות רימונים לכתרי תורה וכמה יצירות נוספות של ימיני בתצוגת הקבע של היודאיקה במוזיאון ישראל. מדיה וקבצים בנושא יחיא ימיני בוויקישיתוף יחיא ימיני, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל אורגינאליות ארץ ישראלית, עמ' 314 אורגינאליות ארץ ישראלית, עמ' 305
אימאני

נדיה מדג'או (בצרפתית: Nadia Mladjao; נולדה ב-5 במאי 1979), המוכרת בשם הבמה אימאני (בצרפתית: Imany), היא זמרת-יוצרת צרפתית-קומוריאנית. אימאני נולדה ב-5 במאי 1979 במארטיגוס (אנ') שבצרפת למשפחה מקומורו. בילדותה, היא למדה בפנימייה והתאמנה ב-INSEP (אנ') לקפיצה לגובה. כשהייתה בת 17, היא החלה לעסוק בדוגמנות, וכעבור שנתיים עברה לניו יורק לאחר שחתמה על חוזה עם קלווין קליין. היא שבה מארצות הברית לצרפת לאחר ששהתה שם כ-7 שנים. לאחר שחזרה לצרפת, היא התחילה את הקריירה שלה כמוזיקאית לאחר ששמעה את הזמרת-יוצרת האמריקנית, טרייסי צ'פמן, מבצעת את השיר Talkin' 'bout a Revolution. ב-2008, היא הפסיקה את קריירת הדוגמנות שלה. ב-2010, הוציא את המיני-אלבום הראשון שלה, Acoustic Sessions. ב-9 במאי 2011, הוציאה את אלבום המוזיקה הראשון שלה, The Shape of a Broken Heart. ב-2014, השתתפה בפסקול של הסרט Sous les jupes des filles (צר'). ב-18 בספטמבר 2015, היא הוציאה את הסינגל "Don't Be So Shy". ב-26 באוגוסט 2016, הוציאה את אלבום המוזיקה השני שלה, The Wrong Kind of War. ב-3 בספטמבר 2021, הוציאה את אלבום המוזיקה השלישי שלה, Voodoo Cello. 2011: The Shape of a Broken Heart 2016: The Wrong Kind of War 2021: Voodoo Cello 2010: Acoustic Sessions 2016: There Were Tears 2017: No Reason No Rhyme 2019: Time Only Moves מדיה וקבצים בנושא אימאני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אימאני אימאני, ברשת החברתית פייסבוק אימאני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אימאני, ברשת החברתית אינסטגרם אימאני, ברשת החברתית VK אימאני, סרטונים בערוץ היוטיוב אימאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אימאני, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אימאני, באתר ספוטיפיי אימאני, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אימאני, באתר Last.fm (באנגלית) אימאני, באתר AllMusic (באנגלית) אימאני, באתר MusicBrainz (באנגלית) אימאני, באתר דיזר אימאני, באתר Discogs (באנגלית) אימאני, באתר Songkick (באנגלית) אימאני, באתר Genius אימאני, באתר בילבורד (באנגלית) אימאני, באתר טיידל (באנגלית) אימאני, באתר אמזון מיוזיק "Get to Know: Afro-Soul Singer, Imany Mladjao". Afromag. 3 במאי 2011. אורכב מ-המקור ב-6 בדצמבר 2011. נבדק ב-19 בדצמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Le JDD, Chanteuse après avoir été athlète, Imany revient en piste, lejdd.fr (בצרפתית) Imany (27 בינואר 2013). "Imany im Interview bei ZDF". ZDF.kultur (ראיון). ZDF. אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2014. נבדק ב-18 במאי 2014. {{cite interview}}: (עזרה) Mina Soundiram (10 בדצמבר 2012). "Imany, princesse soul" (בצרפתית). L'Express. אורכב מ-המקור ב-2018-07-26. נבדק ב-18 במאי 2012. {{cite news}}: (עזרה) Une journée avec Imany - Elle, elle.fr, ‏2011-06-10 (בצרפתית) GRENOBLE/CABARET FRAPPÉ. Imany : « Trouver les mots justes, c’est ce que je tente de faire », www.ledauphine.com (ב־) Imany : "l'album parle d'un couple qui s'est battu pour le mauvais combat", Europe 1 (בצרפתית) Imany : sur les traces de Tracy Chapman ?, www.chartsinfrance.net The Shape of a Broken Heart by Imany, Genius (באנגלית) Sous les jupes des filles by Imany, Genius (באנגלית) Imany signe la bande-son de Sous les Jupes des Filles (אורכב 19.05.2014 בארכיון Wayback Machine) LUMIERE : Film #46896 : Sous les jupes des filles, lumiere.obs.coe.int Wrong Kind of War by Imany, Genius (באנגלית)
סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה

סודות המלכה אן, או המוסטקרים אחרי שלושים שנה (ברוסית: Тайна королевы Анны, или мушкетеры тридцать лет спустя) הוא סרט מוזיקלי רוסי משנת 1993 בבימויו של גאורגי יונגוואלד-חילקביץ' מבוסס על ספרו של אלכסנדר דיומא "הוויקונט דה בראז'לון". מיכאיל בויארסקי - ד'ארטניאן וניאמין סמחוב - אתוס ולנטין סמירניצקי - פורתוס איגור סטאריגין - ארמיס (בדיבוב איגור יאסולוביץ') אליסה פריינדליך - אן מאוסטריה דמיטרי חראטיאן - המלך לואי ה-14 ופיליפ מרצ'יאלי איוואר קומניק - דרונקן אנטולי רביקוביץ' - הקרדינל מאזארן אלכסיי יאסולוביץ' - צ'ארלס השני אנדריי סוקולוב ראול, הוויקונט דה בראז'לון, בנו של אתוס קטרי חורמה - לואיז דה לוואלייר יקטרינה סטריז'נובה - מדלן יורי יארווט - גנרל הישועים "סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Александр Юрьевич Кожевников (2007). Крылатые фразы и афоризмы отечественного кино (ברוסית). ОЛМА Медиа Групп. pp. 801–. ISBN 978-5-373-00972-0.
מרוץ גולני

מרוץ גולני הוא מרוץ שמקיימת חטיבת גולני. המרוץ מתקיים מדי שנה ונוטלים בו חלק חיילי החטיבה וכן אזרחים המצטרפים לחיילים במקומות היישוב שונים בהם עובר המרוץ. המרוץ נערך בקיץ במשך חמישה ימים (המרוץ הראשון נמשך עשרה ימים) לאורך מסלול שאורכו כ-800 ק"מ ממרגלות החרמון ועד אילת. המרוץ מציין את נתיב הקרבות של החטיבה ומנציח את האתוס של גולני. המרוץ, פרי יוזמתו של תת-אלוף דוד (דוביד) כץ, אשר פיקד על החטיבה בשנים 1978 – 1980, מתקיים מדי שנה או שנתיים ברציפות מאז ייסודו ב-2 באוקטובר 1979. מטרות המרוץ כפי שהוגדרו מהיום הראשון הן: להנחיל לחיילים את ערכי החטיבה ומורשתה באמצעות לימוד אתרי קרבות שלה, מהחרמון ועד אילת. לחזק הקשר בין צה"ל והקהילה באמצעות מפגשים ופעילויות משותפות. לטפח ערכי אהבת הארץ דרך הכרת תולדותיה, נופיה ואתריה. להעביר סיפורי מורשת קרב בבתי הספר מקרבות תש"ח ועד היום. לעודד בני נוער לשירות קרבי משמעותי. להנציח את הנופלים. ברבות הימים הפך המרוץ מאירוע חטיבתי חינוכי, למרוץ עממי ולמסורת המגלמת ערכים של החברה הישראלית – אהבת הארץ, רעות, תחרותיות ושיתוף פעולה. מרוץ גולני, באתר עמותת גולני מרוץ גולני, באתר קרן לב"י האגודה למען החייל ערוץ 7 מרוץ "גולני" יצא לדרך, אורלי הררי, ז' באייר תשע"ט 12/05/19. אתר העיר אילת, מרוץ גולני מהחרמון ועד אילת, 19 במאי 2019 "מרוץ גולני מהחרמון לאילת 2019", סרטון באתר יוטיוב.
המוסקטרים אחרי עשרים שנה

המוסקטרים אחרי עשרים שנה (ברוסית: Мушкетёры двадцать лет спустя) הוא סרט מוזיקלי רוסי משנת 1992 בבימויו של גאורגי יונגוואלד-חילקביץ', המבוסס על רומן מאת אלכסנדר דיומא "אחרי עשרים שנה". מיכאיל בויארסקי - ד'ארטניאן וניאמין סמחוב - אתוס ולנטין סמירניצקי - פורתוס איגור סטאריגין - ארמיס (בדיבוב איגור יאסולוביץ') אליסה פריינדליך - אן מאוסטריה דמיטרי חראטיאן - המלך לואי ה-14 ופיליפ מרצ'יאלי איוואר קומניק - דרונקן אנטולי רביקוביץ' - הקרדינל מאזארן אלכסיי פטרנקו - צ'ארלס הראשון סרגיי בויארסקי - צ'ארלס השני הצעיר סרגיי שניריוב - ראול, הוויקונט דה בראז'לון, בנו של אתוס יוליה שולקובה - לואיז דה לוואלייר יקטרינה סטריז'נובה - מדלן אולג בלוב - אליבר קרומוול סרגיי בונדרצ'וק "המוסקטרים אחרי עשרים שנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המוסקטרים אחרי עשרים שנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יחסי דרום אפריקה – ניו זילנד

יחסי דרום אפריקה–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד ודרום אפריקה. שתי המדינות הן חברות במדינות חבר העמים ובאו"ם. ההערכה היא כי החל משנת 2006 התגוררו בניו זילנד כ-41,676 דרום אפריקנים. שתי המדינות קשורות מבחינה היסטורית דרך האימפריה הבריטית. אף על פי שהיה אז מעט מאוד קשר בין שני השטחים; בין 1899–1902, ניו זילנד תרמה מעל 6,000 חיילים להילחם לצד הבריטים במהלך מלחמת הבורים, נגד הבורים דוברי אפריקאנס, מהרפובליקה של טרנסוואל ומדינת אורנג' החופשית. כ-230 בני ניו זילנד קיפחו את חייהם במלחמה שהביאה לניצחון בריטי על דרום אפריקה כולה. במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, חיילים מניו זילנד ודרום אפריקה נלחמו זה לצד זה באירופה ובצפון אפריקה. דרום אפריקה השיגה את עצמאותה מבריטניה בשנת 1934, ואילו ניו זילנד השיגה את עצמאותה בשנת 1947. לאחר מלחמת העולם השנייה, אימצה דרום אפריקה את מדיניות האפרטהייד כנגד רוב האוכלוסייה הדרום אפריקאית השחורה. ניו זילנד שמרה על יחסים דיפלומטיים עם המדינה עד שהתפרצה מחלוקת במהלך סיור איחוד הרוגבי של דרום אפריקה בניו זילנד, שהוביל למחאה המונית על מדיניות ממשלת דרום אפריקה באפרטהייד. בשנת 1984 ניתקה ניו זילנד את היחסים הדיפלומטיים עם דרום אפריקה. זאת בעקבות בחירת ממשלת הלייבור של דייוויד לאני, שהתחייבה לסגור את הקונסוליה הדרום אפריקאית בוולינגטון. לאחר שחרורו של נלסון מנדלה מהכלא וההתקדמות במשא ומתן לסיום האפרטהייד בדרום אפריקה ; ניו זילנד כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם דרום אפריקה ב-19 בינואר 1994. במאי 1994 נכח ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ים בולגר, בהשבעתו של נלסון מנדלה. בשנת 1995 אירחה דרום אפריקה את גביע העולם ברוגבי, והמשחק האחרון היה בין ניו זילנד לדרום אפריקה; מה שהעמיק את הקשר בין האוהדים לפוליטיקאים של שתי המדינות. בנובמבר באותה השנה ביקר הנשיא נלסון מנדלה ביקור רשמי בניו זילנד. בשנת 1996 פתחה ניו זילנד נציבות עליונה בפרטוריה, ודרום אפריקה פתחה אחריה נציבות עליונה בוולינגטון בשנת 2009. בשנת 2013 הייתה דרום אפריקה שותפת הסחר ה-33 בגודלה של ניו זילנד. באותה שנה, המסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות הסתכם ב-411 מיליון דולר. חלק מהמוצרים ששתי המדינות סוחרות זו עם זו כוללים: מכוניות, ציוד רפואי, כלי טיס, מכונות, ציוד הילוכים, מתכות, שטיחים, נייר, קוסמטיקה, חלב, פירות ים, יין, פירות וכימיקלים תעשייתיים. "How many South Africans have left the country?". Politics Web. 14 באוגוסט 2012. נבדק ב-28 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) South African 'Boer' War: New Zealand and the South African War Experiences of colonial troops: World War I World War II People's War: Commonwealth and Allied Forces The British Empire: Entering and Exiting the Empire 1981 Springbok tour: A country divided Picketing the South African consulate, 1977, Te Ara: The Encyclopedia of New Zealand Kiwis to give South Africans the boot, New Straits Times, July 17, 1984 Dancing on Our Bones: New Zealand, South Africa, Rugby and Racism, Trevor Lawson Richards, Bridget Williams Books, 1999, page 234 Former PM farewells Mandela Nelson Mandela's visit to New Zealand New Zealand and South Africa: General New Zealand and South Africa: Trade
בובספוג מכנסמרובע (עונה 5)

העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה והאנימציה בובספוג מכנסמרובע היא אחת מעונות הסדרה ועונת ההמשך של ארבע העונות הקודמות. העונה נוצרה על ידי יוצר הסדרה סטיבן הילנבורג ועלתה לאוויר לראשונה ב-19 בפברואר 2007 עם הפרקים "בוקר טוב", "ההמתנה" ו"שיר אשיר לפטריק" והסתיימה ב-19 ביולי 2009 עם הפרק "גו גו גאז'". העונה שודרה בניקלודיאון ודובבה לעברית באולפני נ.ל.ס. בסך כל כללה העונה 20 פרקים ו-41 משניים, פרקי העונה הם 81–100. העונה עלתה לאוויר בערוץ ניקלודיאון ב-19 בפברואר 2007 כשנה ותשעה חודשים לאחר העלייה של העונה הרביעית. בטקסי פרסי האמי ה-60, שניים מפרקי העונה: "שני הפרצופים של סקווידוויד" ו"אסירי קיץ" היו מועמדים לפרס אמי בקטגוריית התוכנית הטובה ביותר שאורכה פחות משעה. טום קני, היה מועמד בטקס פרסי אנני ה-35 לתואר הדיבוב הטוב ביותר, עקב הדיבוב שלו לדמות של בובספוג. הסדרה זכתה בתואר סדרת האנימציה הטובה ביותר בפרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון ב-2007. "בובספוג מכנסמרובע", באתר AllMovie (באנגלית) "בובספוג מכנסמרובע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בובספוג מכנסמרובע", באתר Metacritic (באנגלית) הפרק לא שודר בישראל עד שנת 2015 לא שודר בישראל עקב זכויות יוצרים
יחסי יוון–פורטוגל

יחסי יוון–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין יוון לפורטוגל. ברמה הפוליטית, היחסים בין יוון לפורטוגל הם ברמה טובה מאוד, והם נקבעים במידה רבה על ידי השתתפותן של שתי המדינות באיחוד האירופי ובנאט"ו. לשתי המדינות יש הרבה מן המשותף בתחום התרבותי, וישנן גם תוכניות למלגות וחילופי מדעים. יוון דחפה להצטרפות פורטוגל למשחקי הים התיכון. יוון העתיקה שמרה על קשרים והתנחלויות בפורטוגל. המושבה היוונית העתיקה ביותר במה שהיא כיום פורטוגל נמצאת בטווירה, מהמאה הרביעית לפני הספירה. היו קשרי סחר לאורך כל החוף לסנטה אולאיה ומצפון. בעוד פורטוגל הייתה בעיקר תחת שלטון ערבי בין 711 עד להקמתה בשנת 1143, יוון נותרה ביזנטית מ-395 עד 1453. לאחר מכן, יוון הפכה לחלק מהאימפריה העות'מאנית עד המהפכה היוונית משנת 1821, ואילו האימפריה הקולוניאלית הפורטוגלית עיצבה את האוריינטציה הלא-אירופית של פורטוגל במשך מאות שנים מאז המאה ה-15. יוון, שהייתה עצמאית מאז 1827, ופורטוגל, כוננו אז יחסים דיפלומטיים. שגריר יוון במדריד, אנדראס מטקסס, היה השגריר היווני הראשון בליסבון שהוסמך לשתי המדינות משנת 1835, ואילו מרטינו טייציירה הום דה ברדרוד, בתפקיד המיניסטרו פלניפוטנציאריו הפורטוגזי, שהיה השגריר בבוקרשט, הוסמך אף לאתונה בשנת 1919 כשגריר פורטוגל הראשון ביוון. ב-29 במאי 1924 הכירה ממשלת פורטוגל ברפובליקה ההלנית השנייה. שתי המדינות חתמו על הסכם סחר ושילוח ראשון ב-15 באוגוסט 1938. בזמן שפורטוגל נותרה נייטרלית במלחמת העולם השנייה, סבלה יוון מהפלישה האיטלקית ומהכיבוש הגרמני שלאחר מכן עד 1945. מלחמת אזרחים פרצה ביוון, ואחריה דיקטטורה צבאית. פורטוגל הייתה דיקטטורה מאז 1926, עד שמהפכת הציפורנים בשנת 1974 החזירה את המדינה לדמוקרטיה. באותה שנה נפילת הדיקטטורה הצבאית היוונית הביאה לחזרה לדמוקרטיה. שתי המדינות מכוונות כעת מערבה. במהלך הצטרפותם לאיחוד האירופי בשנת 1981 (יוון) ו-1986 (פורטוגל), שתי המדינות מתכנסות יותר ויותר. הם היו בעבר שותפים בנאט"ו, בגלל הכיוון הגאו-פוליטי השונה, כמעט ולא היו ביניהן קשרים ישירים. לאחר הסכם ראשון בנושא שיתוף פעולה בתרבות ובמדעים בשנת 1980, הגיע בשנת 1986 הסכם תעופה דו צדדי. בשנת 1999 חתמו שתי המדינות על הסכם מיסוי כפול. פורטוגל הייתה אחת המדינות הראשונות שהכניסו את המטבע המשותף, האירו, בשנת 1999, אחריה יוון בשנת 2001. בשתי המדינות האירו הוצג כמזומן ב-1 בינואר 2002. כחלק ממדינות ה-GIIPS, שתי המדינות נקלעו למשבר כלכלי קשה בעקבות משבר האירו 2010 ובעקבות כך קיבלו סיוע מקרן חילוץ האירו השנויה במחלוקת. שתיהן היו בין מדינות אירופה עם יחס החוב הממשלתי הגבוה ביותר. בעוד פורטוגל הצליחה לעזוב את חבילת ההצלה בשנת 2014, משבר החוב הריבוני היווני נמשך (נכון לשנת 2017). לאחרונה ביקר ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו קוסטה ביוון בשנת 2016, ופגש שם את מקבילו אלכסיס ציפראס. קוסטה העניק ליוון תמיכה נוספת להתמודד עם זרם הפליטים. יוון מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ו-3 קונסוליות בפונשל, פונטה דלגדה ופורטו. מאידך, פורטוגל מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-3 קונסוליות בקורפו, פיראוס וסלוניקי. מדיה וקבצים בנושא יחסי יוון–פורטוגל בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות
המיש קלארק

המיש קלארק (באנגלית: Hamish Clark; נולד ב-26 ביולי 1965) הוא שחקן סקוטי. קלארק ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד דאנקן מקיי בסדרה הטלוויזיה "בחזרה לאחוזת העמק" של ה-BBC. קלארק נולד בשנת 1965 בברוטי פרי, שבדנדי. הוא למד באוניברסיטת אדינבורו, שם הופיע עם להקת התיאטרון של אוניברסיטת אדינבורו. עוד למד בוולש קולג' למוזיקה ולדרמה בקארדיף. לפני שהתחיל להופיע כשחקן, עבד כפקיד בחברת ביטוח באדינבורו. ב-1995 עבר קלארק ללונדון ופתח בקריירת משחק. ב-1999 לוהק לתפקיד דאנקן מקיי לסדרת הטלוויזיה "בחזרה לאחוזת העמק". הוא היה הפנים בפרסומות של חברת התקשורת וודאפון. במאי 2002 פתח את תחנת הרכבת סטרתספיי לברומהיל, ששימש כתחנה של גלנגובל בסדרה "בחזרה לאחוזת העמק". 2017 - "The Albatross 3rd & Main" מאת סיימון דייוויד אדן בתיאטרון פארק (לונדון) בתפקיד ג'ין. 2007 - "The Agent" מאת מרטין וגנר בתיאטרון אולד רד ליון, לונדון, בתפקיד אלכסנדר. 2006 - "Donkeys' Years" מאת מייקל פראיין בתיאטרון הקומדיה, לונדון, בתפקיד קווין. 2005 - "Phallacy" מאת קארל ג'רסי בתיאטרון ניו אנד בהמפסטד, בתפקיד אוטו. המיש קלארק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) המיש קלארק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Time Machine: Rise of the Morlocks (TV Movie) 2011". imdb.com. נבדק ב-13 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "The Albatross 3rd & Main". The Guardian. נבדק ב-13 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
שועל ערבי

שועל אדום ערבי (שם מדעי: Vulpes vulpes arabica) הוא תת-מין של השועל המצוי יליד חצי האי ערב, ובמיוחד הרי חג'ר והרי דופאר (אנ') בעומאן, וכן, חי גם באיחוד האמירויות הערביות, סוריה, ירדן, הרשות הפלסטינית, ישראל, ערב הסעודית ותימן. השועל הערבי הוא אחד משני תת-המינים של השועל המצוי שחיים בארץ. תת-המין השני הוא השועל הפלסטיני. השועל הערבי דומה בצבעו לשועל המצוי השכיח. עם זאת, שועל זה מותאם יותר לחיים המדבריים משאר תת-המינים, כאשר אוזניו גדולות בהרבה, וגופו קטן בהרבה מזה של שאר תת-המינים. לשועל הערבי יש גם פרווה בין בהונותיו, כדי למנוע כווייה בכפות הרגליים. צבעו חום בהיר בצבעו ומשקלו כ-2.7 ק"ג. השועל הערבי הוא בעל חיים מתבודד ברובו, אך עשוי להיות בקבוצות חברתיות רופפות של פרטים בודדים. השועל הערבי הוא נווד ותופס באופן זמני טווח בית מוגדר. התזונה שלו מורכבת ממכרסמים, ציפורים ודגים כמו גם צמחייה מדברית ואפילו גזר. השועל הערבי הוא פעיל ביותר בלילה. גורי השועלים הקטנים פוקחים את עיניהם לאחר עשרה ימים מהלידה. שועלים ערביים חיים בבתי גידול שונים, הכוללים הרים, חופים, מדבריות וערים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא שועל ערבי בוויקישיתוף שועל ערבי, באתר ITIS (באנגלית) שועל ערבי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שועל ערבי, באתר GBIF (באנגלית)
מרטין רון

מרטין ריכרד רון (בנורווגית: Martin Richard Rønne ‏ 15 בספטמבר 1861 - 15 במאי 1932) היה תופר מפרשים וחוקר קטבים נורווגי. רון נולד בהאמאר, נורווגיה. הוא השתתף במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן לאנטארקטיקה בשנים 1911–1912, והיה בין הנשארים בספינה פראם בזמן שקבוצת החורפים ירדה אל החוף במפרץ הלווייתנים להכין את המסע אל הקוטב הדרומי. משנת 1918 עד 1920 השתתף במשלחת של אמונדסן דרך המעבר הצפון-מזרחי בספינה מוד וב-1925 ו-1926 עזר לאמונדסן לתכנן את משלחת הספינה המעופפת שלו. כמו כן, לקח רון חלק במשלחת הראשונה לאנטארקטיקה של ריצ'רד בירד בשנים 1928–1930. רון היה אביו של חוקר הקוטב פין רון, שהיגר לארצות הברית בשנת 1923. רון קיבל את מדליית הקוטב הדרומי. מדיה וקבצים בנושא מרטין רון בוויקישיתוף מרטין רון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרטין רון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The Fram Museum: Martin Rønne [http://www.frammuseum.no/Polar-Heroes/Heroes/Martin-Ronne.aspx?lang=en-us מוזיאון פראם, גיבורי הקטבים/מרטין רון לקסיקון סטור נורסקה, "מרטין ריכרד רון" 28 בספטמבר 2014 סטור נורסק לקסיקון, פין רון, 28 בספטמבר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכס פריס

אלכסנדר פריס (באנגלית: Alexander Ferris; נולד ב-23 באפריל 1997 בוונקובר) הוא שחקן ומדבב קנדי. אלכס פריס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלכס פריס, ברשת החברתית אינסטגרם אלכס פריס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכס פריס, באתר AllMovie (באנגלית) אלכס פריס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אלכס פריס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דיא לבאבידי

דיאא לבאבידי (בערבית: ضياء اللبابيدي; נולד ב-26 ביולי 1992) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל חדרה מליגת העל. באבידי נולד בעכו, ישראל. גדל במחלקות הילדים של מכבי חיפה, ובהמשך במחלקת הנערים והנוער של הפועל עכו. בקיץ 2013 הושאל לבית"ר נהריה מליגה א' צפון. ב-20 בספטמבר 2013, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצתו בהפסדה 0–1 להפועל דלית אל-כרמל במסגרת גביע המדינה. ב-10 בינואר 2014, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3–3 מול מכבי כפר קנא. בקיץ 2014 הושאל להפועל הרצליה, ובעונה לאחר מכן הושאל לעירוני נשר עמה העפיל לליגה הלאומית. לקראת עונת 2016/2017 חזר להפועל עכו מהליגה הלאומית. היה שותף לחזרה של הקבוצה לליגת העל בסיום העונה, אחרי עונת היעדרות אחת. ב-5 בספטמבר 2017 חתם בהפועל חדרה. היה שותף לעליה של הקבוצה לליגת העל, לראשונה אחרי 39 שנות היעדרות. ב-25 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2–1 על הפועל תל אביב. ב-20 בינואר 2020 חתם לשלוש שנים נוספות בהפועל חדרה. דיא לבאבידי, ברשת החברתית אינסטגרם דיא לבאבידי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דיא לבאבידי, באתר Transfermarkt דיא לבאבידי, באתר Soccerway דיא לבאבידי, באתר WorldFootball.net דיא לבאבידי, באתר FootballDatabase.eu https://www.football.org.il/players/player/?player_id=47997 קובי פורטל, דיאא לבאבידי וקווין רינשטיין חתמו בהפועל עכו, באתר דאבל פס, 16 ביוני 2016 מיכאל וייסרמן, דיא לבאבידי חתם בהפועל חדרה, באתר דאבל פס, 5 בספטמבר 2017 עמית קרקו, ‏לבאבידי האריך חוזה בחדרה: כיף להישאר בבית, באתר ONE‏, 20 בינואר 2020
יחסי בלארוס–יוון

יחסי בלארוס–יוון הם יחסי החוץ בין יוון לבלארוס. יוון כוננה יחסים דיפלומטיים עם בלארוס בשנת 1993, והייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה. היא שמרה על שגרירות במינסק עד סוף 2003, אז נסגרה השגרירות. מאז, לשגרירות יוון במוסקבה הסמכה מקבילה אף לבלארוס. קיים שיתוף פעולה לתמיכה הדדית של מועמדות במסגרת ארגונים בינלאומיים. כ-4,000 יוונים אתניים חיים בבלארוס, והם מתגוררים בעיקר באזור הרחב יותר של הבירה מינסק. הייצוא העיקרי של בלארוס ליוון הוא דשני אשלגן פחמתי, חומרי גלם, פרוות ומוטות פלדת פחמן. בלארוס מייבאת מיוון בעיקר טבק גולמי, תרופות וגלילי אלומיניום. בלארוס מחזיקה ביוון קונסוליה בסלוניקי בלבד, ויוון מחזיקה בבלארוס קונסוליה במינסק בלבד. מדיה וקבצים בנושא יחסי בלארוס–יוון בוויקישיתוף יחסי בלארוס–יוון באתר משרד החוץ היווני אתר על יחסי מדינות