laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'וזף ר. גנסקולי

ג'וזף ר. גנסקולי (באנגלית: Joseph R. Gannascoli, נולד ב-15 בפברואר 1959) הוא שחקן אמריקאי, מוכר בעיקר בשל גילום דמותו של ויטו ספטפורה בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס". גנסקולי נולד בברוקלין שבניו יורק. הוא למד באוניברסיטת סנט ג'ונס במשך שנתיים והתמחה בתקשורת. נכון להיום גנסקולי נשוי לדיאנה גנסקולי, ומשווק מותג משלו של רוטב מריאנה. בראיונות הוא מתבדח בקשר למשקלו הרב. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף ר. גנסקולי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'וזף ר. גנסקולי ג'וזף ר. גנסקולי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'וזף ר. גנסקולי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'וזף ר. גנסקולי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רזולוציה (אלגברה)

במתמטיקה, רזולוציה היא סדרה של מודולים, עם העתקות ביניהם, המייצגת מודול נתון. רזולוציות הן אחד המושגים הטכניים המרכזיים באלגברה הומולוגית. אם לכל המודולים ברזולוציה נתונה יש תכונה מסוימת, אומרים שלרזולוציה יש את אותה התכונה. רזולוציות נפוצות הן רזולוציות חופשיות, רזולוציות פרויקטיביות, רזולוציות אינג'קטיביות ורזולוציות שטוחות. רזולוציה של מודול M {\displaystyle M} מעל חוג R {\displaystyle R} היא סדרה מדויקת מאחת מהצורות הבאות: 0 → M → E 0 → E 1 → ⋯ → E n → … {\displaystyle 0\rightarrow M\rightarrow E_{0}\rightarrow E_{1}\rightarrow \dots \rightarrow E_{n}\rightarrow \dots } ⋯ → E n → ⋯ → E 1 → E 0 → M → 0 {\displaystyle \dots \rightarrow E_{n}\rightarrow \dots \rightarrow E_{1}\rightarrow E_{0}\rightarrow M\rightarrow 0} הרזולוציה נקראת סופית אם לכל n {\displaystyle n} גדול מספיק מתקיים E n = 0 {\displaystyle E_{n}=0} . לכל מודול יש רזולוציה חופשית (כלומר, רזולוציה שבה לכל n {\displaystyle n} , המודול E n {\displaystyle E_{n}} הוא חופשי). בפרט, לכל מודול יש רזולוציה פרויקטיבית. לכל מודול יש גם רזולוציה אינג'קטיבית. רזולוציות פרויקטיביות ואינג'קטיביות משמשות להגדרת פונקטורים נגזרים. מדיוק הסדרות לעיל נובע כי אפשר למחוק את המודול M {\displaystyle M} , מבלי לאבד מידע. במקרה הראשון, M {\displaystyle M} איזומורפי לגרעין של ההעתקה בין E 0 → E 1 {\displaystyle E_{0}\rightarrow E_{1}} . במקרה השני, M {\displaystyle M} איזומורפי לקו-גרעין של ההעתקה E 1 → E 0 {\displaystyle E_{1}\rightarrow E_{0}} . העתקת קומלפקסים f : C → D {\displaystyle f:C\rightarrow D} נקראת קוואזי-איזומורפיזם אם לכל מספר טבעי i {\displaystyle i} , ההעתקה המושרית על ההומולוגיה H i ( f ) : H i ( C ) → H i ( D ) {\displaystyle H^{i}(f):H^{i}(C)\rightarrow H^{i}(D)} היא איזומורפיזם. בעזרת טרמינולוגיה זו, נוכל להגדיר באופן כללי שקומפלקס P {\displaystyle P} הוא רזולוציה של קומפלקס M {\displaystyle M} אם קיים קוואזי-איזומורפיזם f : P → M {\displaystyle f:P\rightarrow M} או f : M → P {\displaystyle f:M\rightarrow P} . לדוגמה, בהינתן מודול M {\displaystyle M} ורזולוציה פרויקטיבית ⋯ → P 2 → P 1 → P 0 → M → 0 → … {\displaystyle \dots \rightarrow P^{2}\rightarrow P^{1}\rightarrow P^{0}\rightarrow M\rightarrow 0\rightarrow \dots } ההעתקה P 0 → M {\displaystyle P^{0}\rightarrow M} משרה קוואזי-איזומורפיזם בין הקומפלקס ⋯ → P 2 → P 1 → P 0 → 0 → … {\displaystyle \dots \rightarrow P^{2}\rightarrow P^{1}\rightarrow P^{0}\rightarrow 0\rightarrow \dots } (שנקרא רזולוציה של M {\displaystyle M} ) לבין הקומפלקס ⋯ → 0 → M → 0 → … {\displaystyle \dots \rightarrow 0\rightarrow M\rightarrow 0\rightarrow \dots } המהווה ייצוג של M {\displaystyle M} כקומפלקס. תחת הגדרה זו ניתן להוכיח שלכל קומפלקס M {\displaystyle M} החסום מלמעלה (כלומר M i = 0 {\displaystyle M^{i}=0} לכל i {\displaystyle i} גדול מספיק) יש רזולוציה פרויקטיבית (כלומר קוואזי-איזומורפיזם מקומפלקס חסום מלמעלה המורכב כולו ממודולים פרויקטיביים). בדומה, לכל קומפלקס חסום מלמטה יש רזולוציה אינג'קטיבית. Rotman, Joseph J. (1979), An introduction to homological algebra, Pure and Applied Mathematics, 85, Boston, MA: Academic Press Weibel, Charles A. (1994), An introduction to homological algebra, Cambridge Studies in Advanced Mathematics, 38, Cambridge University Press,
ונרה 11

ונרה 11 (ברוסית: Венера-11), היא משימת חלל סובייטית בלתי מאוישת לחקר כוכב הלכת נוגה, כחלק מתוכנית ונרה. ונרה 11 שוגרה ב־9 בספטמבר 1978 ב־3:25:39 UTC. הגשושית נבנתה במשרד לאבוצ'קין. במהלך הטיסה לנוגה בוצע ניסוי סובייטי-צרפתי לגילוי ומדידה של קרינת גמא. לצורך כך הותקנו מכשירי מדידה ב"ונרה 11", ונרה 12 וחללית "פרוגנוז 7". מכשירי מדידה היו במרחק משמעותי ביניהם ולכן היה ניתן לבצע טריאנגולציה לגילוי מקור הקרינה. הגשושית התנתקה מפלטפורמת הטיסה ב־23 בדצמבר 1978 ונכנסה לאטמוספירה של נוגה יומיים מאוחר יותר ב־25 בדצמבר במהירות של 11.2 ק"מ לשנייה. במהלך הירידה היא הפעילה בלימה אווירודינמית ולאחריה מצנח בלימה שנסתיימה עם בלימה אטמוספירית. היא ביצעה נחיתה רכה על פני השטח ב06:24 שעון מוסקבה ב־25 בדצמבר, לאחר זמן ירידה של שעה בקירוב. מהירות הנחיתה הייתה 7-8 מטר לשנייה. מידע הועבר לפלטפורמת הטיסה להעברה מחודשת לכדור הארץ במשך 95 דקות אחרי הנחיתה. רכב הנחיתה נשא ציוד לחקר הטמפרטורה והתרכובת הכימית של הקרקע ושל האטמוספירה. מכשיר שנקרא גרוזה זיהה ברקים בנוגה. לוונרה 11 ולוונרה 12 היו רכבי נחיתה עם שתי מצלמות שתוכננו להדמיית צבע, למרות שהספרות הסובייטית אינה מציינת אותן. המצלמות כשלו בהחזרת תמונות כאשר כיסוי העדשה לא נפרד לאחר הנחיתה עקב פגם תכנוני. גם מאבחן האדמה כשל. היה עליה כרומוטוגרף גז כדי לאמוד את הרכב האטמוספירה של נוגה ומכשירים לחקר קרינה סולרית מפוזרת. התוצאות שדווחו כללו הוכחה לרעם וברק וגילוי פחמן חד-חמצני בגבהים נמוכים. הקשר עם הגשושית נותק ב-1 בפברואר 1980 מדיה וקבצים בנושא ונרה 11 בוויקישיתוף תיאור המשימה באתר יצרן הגשושית תיאור המשימה נתונים מאתר נאס"א, דף 152
בית גבריאל

בית גבריאל בכנרת הוא מרכז תרבות על שפת ים כנרת, על יד צמח, שהוקם ביוזמת הנדבנית גיטה שרובר, על ידי "קרן גבריאל שרובר" בשיתוף פעולה עם המועצה האזורית עמק הירדן ולהנצחת בנה של גיטה, גבריאל שרובר. בשנת 1988 נפטר גבריאל שרובר, בנה היחיד של גיטה שרובר בגיל 42, ממחלת האיידס (סיבת המוות נשמרה בסוד אך נחשפה על ידי חזי לסקלי בטור שעתב בעיתון "העיר"). באוגוסט 1988 הודיעה שרובר על הקמת קרן לזכרו ועל תרומה ראשונה להקמת המשך טיילת ארמון הנציב בירושלים, בין שכונת תלפיות מזרח לשכונת צפון תלפיות. בקצה הטיילת תוכננה הקמתו של מתנ"ס, שלטובת הקמתו תרמה 4 מיליון. אולם במרץ 1989, שרובר הסתכסכה עם עוזיאל וכסלר שהיה אז מנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים הממונה על הקמת הפרויקט, והודיעה על ביטול התרומה. בספטמבר 1989, הודיעה שרובר על העברת התרומה לטובת הקמת "בית גבריאל" בצמח, כמרכז תרבות אזורי. הקמת המבנה החלה ב-1990 ולצורך פיקוח על עבודות הבנייה רכשה מסוק שיטיס אותה במהירות מביתה בירושלים לאתר הבנייה. בקיץ 1991 מונה העיתונאי רם עברון כמנהל "בית גבריאל", שתפקידו לפתח את התוכנית האומנותית שלו, אך לאחר זמן קצר חזר בו ולא לקח את התפקיד. המרכז תוכנן על ידי האדריכל אולריק פלסנר כשעיצוב הפנים הופקד בידיה של האדריכלית זוכת פרס ישראל דורה גד. המרכז כולל תיאטרון, אודיטוריום להרצאות וכנסים, גלריה לאמנות עם תצוגות מתחלפות, חדר עיון, חדרי ישיבות ומסעדה, וכן שני אולמות קולנוע המהווה מרכז תרבות אזורי. טקס חנוכת המרכז נערך ב-4 במאי 1993 בנוכחות נשיא המדינה חיים הרצוג, ראש הממשלה יצחק רבין ונשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר. אחד מאירועי התרבות הראשונים שנערכו במרכז, ביולי 1993, היה הקרנת מספר סרטים שהוצגו במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים באותה עת. ב-10 בנובמבר 1994 נערך במקום טקס חילופי מסמכי האשרור של הסכם השלום בין ישראל לירדן, בין יצחק רבין לחוסיין, מלך ירדן. מול בית גבריאל, בסבך הצמחייה בתוך הכנרת, פורצים החוצה "מזרקות מי הירמוך". אלה מים המועברים מנהר הירמוך לכנרת בצינורות במסגרת הסכם השלום עם ירדן. על פי ההסכמים, ישראל זכאית ל-25 מיליון מטר מעוקב בשנה. מים אלה משמשים להשקיית אדמות עמק הירדן ועמק בית שאן. בין האמנים שהציגו בגלריה לאמנות בבית גבריאל: מנשה קדישמן, משה גרשוני, יעקב דורצ'ין, יאיר גרבוז, גרי גולדשטיין, ציבי גבע, מיכל נאמן, דגנית ברסט, תמר גטר, נורית דוד, רמי אטר ולארי אברמסון. מדיה וקבצים בנושא בית גבריאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית גבריאל בית גבריאל בכינרת (צמח), דף שער בספרייה הלאומית עש"ת, ירושלים - קרן לזכר גבריאל שרובר, מעריב, 2 באוגוסט 1988 יותם נבין, שרובר רוצה את הכסף, כל העיר, 31 במרץ 1989 ניר בכר, בית-גבריאל יוקם בצמח, כל העיר, 1 בספטמבר 1989 שוקי לבנון, שרובר קנתה מסוק שישרת גם את קולק ואת הרצוג, חדשות, 15 באוגוסט 1990 גיטה וכנפי השכינה, כל העיר, 2 בנובמבר 1990 שוש אביגל, זה לא הזמן, חדשות, 16 באוגוסט 1991 נעמה ריבה, האדריכל אולריק פלסנר מת בגיל 85, באתר הארץ, 2 ביוני 2016 מנחם הורוביץ, הרצוג, רבין ושמגר חנכו מרכז תרבות עולמי בכנרת, חדשות, 5 במאי 1993 דורית חכים, הדרך להוליווד עוד ארוכה ומפותלת, חדשות, 13 ביולי 1993 שמעון שמיר, עלייתו ושקיעתו של השלום החם עם ירדן, עמ' 97
מקסים (כתב עת)

מקסים (באנגלית: Maxim) הוא כתב עת בינלאומי לגברים. מקורו של כתב העת בבריטניה ב-1995, אך מאז 1997 ממוקם בארצות הברית. קיימות כיום כ-17 גרסאות בינלאומיות שלו שמתפרסמות ב-76 מדינות והוא ידוע בשל הצגתן של תמונות של נשים ידועות (דוגמניות, שחקניות, זמרות) בלבוש מינימלי (אם כי לא בעירום). חברת "דניס פאבלישינג" החלה להוציא את מקסים בבריטניה ב-1995. ב-1997 החלה להתפרסם גם גרסה אמריקאית. הגרסה האמריקאית נחשבת למצליחה ביותר, ומופצת ב-2.5 עותקים לגיליון. ב-2009 היו לחברה 31 מהדורות בינלאומיות בשפות שונות. בשנת 2007 החלה קבוצת העיתונות SBC להוציא את המגזין במהדורה עברית, אך הפסיקה לאחר שמונה גליונות. בשנת 2006 סבל מירידה חדה בתפוצה (בדומה ל"מגזינים לגברים" אחרים), הן בארצות הברית והן במולדתו בריטניה ואף פורסם בתחילת 2007 כי דניס פאבלישינג שוקלת למכור את המגזין. ביוני 2007 פורסם גיליון שלם במהדורה האמריקאית העוסק בדוגמניות מישראל ששירתו או שמשרתות בצה"ל, בתמיכת משרד החוץ. מדיה וקבצים בנושא מקסים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקסים (באנגלית) מקסים, ברשת החברתית פייסבוק מקסים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מקסים, ברשת החברתית אינסטגרם מקסים, סרטונים בערוץ היוטיוב מאמר בנענע 10(הקישור אינו פעיל) יעל גאוני, SBC מורידה מהמדפים את מגזין "מקסים": משיקה במקביל את "קבלה לעם", גלובס, 28 במאי 2008 סוכנויות הידיעות, סקס לא מוכר: דניס פבלישינג - המו"לית של מגזין הגברים "מקסים" - שוקלת למכור את המגזין על רקע ירידה בתפוצה, באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים בסוק

חיים מנחם בסוק (16 ביוני 1923 - 28 בנובמבר 2006) היה משפטן, חבר הנהלת המפד"ל ומלוחמי הפרטיזנים וגטו וילנה, סגן ראש עיריית תל אביב. בסוק למד בישיבה ובית ספר תיכון בווילנה והיה בוגר תנועת הנוער הדתית לאומית - "השומר הדתי". במלחמת העולם השנייה, בסוק היה חבר במחתרת הציונית בגטו וילנה, ישב בכלא הנאצי ואף השתתף במרד גטו וילנה. בתום המרד ברח מהגטו והצטרף לפרטיזנים. בסוק היה לוחם וחבלן בגדוד "וילגיוס" שלחם בנאצים מיערות ליטא. לאחר המלחמה חזר לפולין בשליחותה של תנועת תורה ועבודה והמזרחי. בסוק היה מפעילי הבריחה ועלייה ב' לארץ ישראל. ביוזמתו הוקמו 18 הכשרות, שיצאו למערב אירופה. בתקופה זו היה מראשי תנועת תורה ועבודה והמזרחי באירופה המזרחית והיה ממייסדיה של התנועה במחנות העקורים. במשפטי נירנברג דיווח למאות אלפי ניצולים בעיתון ביידיש על ההליכים המשפטיים. בסוק עלה ארצה בשנת 1947, והצטרף לקבוצת יבנה (שם עבד כעגלון - דבר שהתגאה בו ובמקביל החל לימודי משפטים). הוא פעל בהגנה כחבלן בדרום הארץ ובמלחמת העצמאות שימש חבלן ומפקד פלוגת חי"ר. בסוק נמנה עם מייסדי הנח"ל. לאחר לימודיו השתלב בפרקליטות הצבאית ובין תפקידיו הרבים בצבא היה גם קצין ייעוץ וחקיקה למטכ"ל, קצין הדרכה משפטית בצה"ל, נשיא בית המשפט הצבאי הראשון בעיר העתיקה ב-1967 ואחר כך נשיא בית המשפט הצבאי בגדה המערבית. בסוק סיים את שירותו בצה"ל בדרגת סגן-אלוף. נישא לנחמה בן דב, מתלמידותיה של נחמה ליבוביץ, שעבדה כמורה בקבוצת יבנה. בסוק למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה. בשנת 1956 הוסמך כעורך דין. בנוסף למד באוניברסיטה העברית בירושלים סוציולוגיה ומנהל ציבורי. הוא כיהן גם כיועץ המשפטי של הרבנות הראשית ושל משרד הדתות. בסוק כיהן כחבר הנהלת המפד"ל, ובשנת 1969 נבחר למועצת עיריית תל אביב וכיהן כסגן ראש העיר. משנת 1973 ועד שנת 1989 כיהן כראש האגף לחינוך בעירייה ובנוסף עסק בפעילות ציבורית נרחבת: ממייסדי בית התפוצות וחבר הנהלת המוזיאון חבר בהנהלת יד ושם חבר הנהלת קרן תל אבי לספרות ואומנות נמנה עם חבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן חבר בוועדה המייעצת של בנק ישראל בשנת 1982 הוא הוסמך כדוקטור לשם כבוד למשפטים מטעם אוניברסיטת אדלפי בארצות הברית. פרסם מאמרים בכתבי עת בתחומים חוק ומשפט, חברה וזיכרונות אישיים. הוא זכה בפרס החינוך ובאות יקיר תל אביב. בשנת 2006 נפטר ד"ר חיים מנחם בסוק בביתו בשיבה טובה והשאיר אחריו אישה, 5 ילדים, 17 נכדים, ביניהם ענת כהן אשת מאור כהן (איש הלגו) משיא המשואה ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל ו-20 נינים. חיים בסוק היה ידיד נפש של הצייר משה ברנשטיין. הם הכירו בווילנא, בה למד ברנשטיין באקדמיה לאמנות הציור. הוא ליווה אותו לאורך כל דרכו בארץ ותמך בו תמיכה מורלית, חומרית וציבורית. כתב והפיק את הספר "אור הסמטאות האבודות" - עולמו של מ. ברנשטיין. הספר המקיף ביותר על חייו ויצירתו של האמן. ברנשטיין נפטר שבוע וחצי לאחר מותו של בסוק. ח.מ. בסוק, בשערי שאול, ספרית אלינר, 1986 ג'קי לוי מראיין את חיים בסוק בפונאר, סרטון באתר יוטיוב אתר "Billiongraves" דני זקן, ‏רס"ן מאור כהן, "איש הלגו", ישיא את משואת צה"ל בטקס יום העצמאות, באתר גלובס, 30 במרץ 2021
יצחק גראנבום

יצחק גראנבום (Izak Graanboom;‏ 1738 - 12 במרץ 1807) היה גר הולנדי ממוצא שוודי, רב קהילת עדת ישורון באמסטרדם. מחבר הספר זרע יצחק. נולד למשפחה נוצרית בשוודיה ב-1738. בשנת 1749, בעקבות רצונו של אביו מתיאס (1680–1752) להתגייר, היגרה המשפחה להולנד, המדינה היחידה באירופה שבה המרת דת ליהדות הייתה חוקית. האב ומשפחתו התגיירו על ידי הרב אריה לייב מאמסטרדם והצטרפו לקהילת יהודי אמסטרדם. בשנים שלאחר מכן שימש יצחק בקהילת אמסטרדם הישנה בתפקידי הוראה ורבנות. כשהביע רצונו לעלות לארץ ישראל ביקשו ממנו הרב שאול מאמסטרדם ורבים מבני הקהילה להישאר למען הקהילה. עם מותו של הרב שאול בשנת 1790 היה לאחד משלושת ממלאי מקומו עד למינוי הרב יעקב משה בנו של הרב שאול לרב קבוע. דעתו של גרנבום על פרנסי הקהילה הייתה ביקורתית ובאחת מהפעמים שפרסם דעה כזו אף נקנס ב"עונש אלף כסף". בשנת 1797, עם הקמת קהילת "עדת ישורון", פרש יחד עם מאות מיהודי אמסטרדם מהקהילה המרכזית, והיה לרב הקהילה ול"זמר הראשון" בבית הכנסת שלה. הוא הנהיג שינויים קלים בסדרי בית הכנסת ובתכני התפילה, כמו ביטול תפילת אב הרחמים, ביטול מנהג הכאת המן, אימוץ מנהג הספרדים לקיים נשיאת כפיים בכל שבת ועוד. כמו כן התיר אכילת קטניות בפסח. פרישתו מהקהילה הוותיקה והשינויים שערך בסדרי בית הכנסת עוררו התנגדות בקרב הקהילה הישנה, ובעלוני "דיסקוהרש" שהדפיסו אנשי הקהילה הישנה, הושמץ גרנבום כבעל "רוח חופשית" שמציג את עצמו כדתי. הקהילה החדשה כונתה בעלונים "עדת קורח", ספרו של הרב "זה רע יצחק" והרב עצמו "יצחק גץ" ("אליל" ביידיש). בנו, ישראל, פרסם לאחר מותו את החוברת "מליץ יושר" כדי לענות על הטענות שהושמעו נגד אביו. כמו כן, לבקשת שמואל ישראל מולדר, חיבר כרוניקה המספרת את תולדות המשפחה. מת ב-12 במרץ 1807. במוזיאון להיסטוריה יהודית שבאמסטרדם מוצג פסל שעווה בדמותו לצד ספרו. חיבר את הספר זרע יצחק שנדפס באמסטרדם ה'תקמ"ט, וכן סדר מיוחד לחנוכת בית הכנסת של עדת ישורון. ב-1798 חיבר שיר לכבוד האמנציפציה ליהודים שהוכרזה בהולנד. תשובה הלכתית פרי עטו בנושא קבלת צדקה מגויים פורסמה בשנת 1972. מדיה וקבצים בנושא יצחק גראנבום בוויקישיתוף מידע על גרנבום, יצחק בן אברהם בקטלוג הספרייה הלאומית Mississippi Fred Macdowell, On the Main Line: The story of the Swedish convert family Graanboom - from a hidden corner of the internet., On the Main Line, ‏2011-02-09 The Chief Rabbi of Amsterdam: A Jewish Convert – The Seforim Blog, ‏2006-12-06 (באנגלית אמריקאית) מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל ידידיה אסף, צדיק או כופר: דמותו ההיסטורית של הרב יצחק בן אברהם גר (גרנבום) מאמסטרדם, ציון פו ב, ה'תש"ף, עמ' 231–262 זרע יצחק, אמשטרדם ה'תקמ"ט, באתר היברובוקס יצחק גראנבום ודוד פריריכספלד, זאת חנוכת הבית סדר חנוכת בית הכנסת של קהילת עדת ישורון, אמסטרדם ה'תקנ"ז אלחנן טל, הקהילה האשכנזית באמסטרדם במאה הי"ח, ירושלים תש"ע, עמ' 125 ישראל גרנבום, מליץ יושר, אמסטרדם ה'תקס"ט, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית (עותק באתר גוגל ספרים) תולדות משפחת גרי הצדק משפחת גרנבום באמשטרדם, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית יצחק גרנבום, שיר לכבוד שחרור היהודים בשנת תקנ"ו, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית קובץ שעלי דעת א' עמ' 128–134 מתוך שאלות ותשובות ואגרות, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
SRAM

זיכרון סטטי בעל גישה אקראית (SRAM) הוא רכיב אלקטרוני הבנוי ממוליך למחצה ומשמש כזיכרון מחשב. המילה "סטטי" מורה שזיכרון זה אינו זקוק לרענון, ותכנו זמין בכל רגע. משום שאין צורך ברענון, ומסיבות נוספות, SRAM מהיר יותר מהתקני זיכרון אחרים דוגמת DRAM. התכנון המקובל של סיבית SRAM מבוסס על מעגל הבנוי משני מהפְכים שנמצאים בליבו. להבדיל מהתקני זיכרון אחרים, מעגל SRAM צורך הספק במשך כל הזמן, ולא רק בזמן קריאה וכתיבה. זיכרון SRAM הוא נדיף: ברגע שנפסק ההספק למעגל, רכיב ה־SRAM מאבד את תוכנו. לתא SRAM יש שלושה מצבים אפשריים: מוכן לפעולה (Standby): במצב זה התא שומר על התוכן האחרון שנכתב אליו. קריאה: המידע נקרא מהתא. כתיבה: מידע חדש (שיכול להיות זהה או שונה מהתוכן הנוכחי) נכתב לתא. השהייה כאשר כניסת Word Line (באיור WL) היא ב־0 אז השערים M5 ו־M6 מנתקים את התא מקווי הביטים (bit lines - BL). שני המהפכים המורכבים כל אחד משני טרנזיסטורים המחוברים בצורה הופכית במרכז M1-2 ו־M3-4, טכנולוגיה הנקראת CMOS, ימשיכו להפעיל אחד את השני וישמרו על המצב הסטטי כל עוד הם מנותקים מקווי ה־BL. קריאה אם התוכן של הזיכרון הוא 1, ערכו שווה לרמה הלוגית בנקודה Q. התהליך מתחיל בכך שקווי הביט מקבלים ערך 1. אחר כך קו WL מקבל גם ערך 1. הטרנזיסטורים 5 ו־6 נפתחים. קו BL נשאר כמו שהיה מכיוון ש־Q הוא 1. לעומת זאת קו BL שהוא טעון ב־1 נפרק כולו דרך טרנזיסטור M1 לאדמה. מה שמשאיר את BL ב־0. מכיוון שהמעגל סימטרי מה שקורה אם המעגל היה טעון ב־0 הוא בדיוק אותו דבר רק ש־BL מתחלף עם BL. כתיבה תהליך הכתיבה מתחיל על ידי הכנסת המידע לקווי הביט כלומר אם רוצים לכתוב 0 הופכים את BL ל־0 ואת BL ל־1 (ואם רוצים לכתוב 1 אז להפך). לאחר מכן מפעילים את WL ואז המידע נכנס פנימה לתוך שני המהפכים. הסיבה לכך שהמידע הקודם נדרס הוא כיוון שהדוחפים של קווי הביטים הם הרבה יותר חזקים מהמפכים החלשים שבתוך התא ולכן אם היה במוצא 1 הוא נפרק ומקבל את הערך 0. מדיה וקבצים בנושא SRAM בוויקישיתוף
רמז

האם התכוונתם ל... רמז - אמירה או סימון האמור לעזור לאדם שמחפש או מחשב דבר מה הרמז – רמז לקהל בספרות וענפי אמנות נוספים רמז – במיסטיקה יהודית, פרשנות טיפולוגית שאינה מקישה מכתובים על כתובים אלא ממאורע אחד על מאורע אחר רמז מטרים – פרט המופיע בסיפור ומרמז לקורא על התפתחות העלילה הרמז (משחק) – משחק לוח רמז מסתורי – סרט קולנוע המבוסס על המשחק כינוי רמז – תת-קבוצה של שמות גוף מגדל רמז – מגדל מגורים בתל אביב רמז צץ – עצם בממשק משתמש גרפי ישיבת רמז – בית ספר יהודי בניו יורק אישים: אהרן רמז – מפקדו השני של חיל האוויר הישראלי דוד רמז – פוליטיקאי ישראלי
מחנה הריכוז ואיווארה

מחנה ואיווארה היה מחנה ריכוז, שהוקם בנפה הכפרית ואיווארה (אסטונית: Vaivara) במחוז אידה-וירו בצפון-מזרח אסטוניה. מחנה הריכוז ואיווארה הוקם בשנת 1943 כדי לשמש מחנה עבודה במסגרת ארגון טודט וכתחנת מעבר בגירושם והשמדתם של שבויי מלחמה סובייטיים ויהודים מהגטאות בלטביה וליטא. מאוגוסט 1943 עד ספטמבר 1944 שימש כמחנה מרכזי מתוך 21 מחנות, בהם לגדי, שפעלו באסטוניה בתקופת הכיבוש הנאצי. במחנה עברו כ-21,000 יהודים. במחנה הוחזקו בו-זמנית כ-1,300 איש, בעיקר יהודים. בין האסירים היו גם רוסים, דנים, אסטונים ואחרים. בתפקיד של מפקד המחנה שימשו קציני אס אס. על המחנה שמרו חיילים מהגדודים האסטונים 287 ו-290 של הצבא הגרמני הנאצי, הוורמאכט. ואיווארה באתר "יד ושם" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישיבת בית אברהם

ישיבת בית אברהם היא ישיבה השייכת לחסידות סלונים, ומרכזה בשכונת מאה שערים בירושלים. ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב משה ברזובסקי, בנו של האדמו"ר רבי שמואל ברזובסקי, הישיבה הוקמה על ידי רבי שלום נח ברזובסקי בשנת תש"ב, כאשר בראש חסידות סלונים עמד האדמו"ר רבי שלמה דוד יהושע וינברג מסלונים. מלחמת העולם השנייה שהייתה בעיצומה פגעה בקשר הרציף בין החסידים לבין רבם שישב בעיר ברנוביץ'. כמשגיח, ר"מ ומנהל מונה הרב חיים אליהו שטרנברג. בתחילת 1963 למדו בישיבה 125 בחורים ו-25 אברכים. נכון ל-2023 לומדים בה מאות תלמידים ואברכים. הישיבה משלבת את שיטת הלימוד הליטאית עם תורת החסידות. בעבר חלק מהשיעורים בישיבה נאמרים בשפת היידיש אך כיום כל השיעורים מלבד השיעור הכללי שנמסר אחת לשבוע נאמרים בשפה העברית. כמו כן הבחורים בינם לבין עצמם מדברים בעברית. לאחר עזיבת הרב שטרנברג את הנהלת הישיבה תפס את מקומו הרב דוד וינברג, גיסו של רבי שלום נח. לאחר מינויו של רבי שלום נח ברזובסקי לאדמו"ר, תפס את מקומו בנו רבי שמואל ברזובסקי. כשנתיים לאחר התמנותו של רבי שמואל לאדמו"ר, מונה בנו הרב משה ברזובסקי לראש ישיבה. הר"מים בישיבה הם: הרב ישראל לוריא (חתנו של רבי שלום נח, מחבר הספרים "נתיבי ישורון"), הרב מרדכי וינברג והרב אהרן וינברג. בישיבה יש כולל אברכים בראשותו של רבי צבי הירש וינברג, וכן ישיבה קטנה בשכונת הבוכרים. בשנת תשס"ה הוקמה בביתר עילית שלוחה נוספת של הישיבה על שם מייסדה רבי שלום נח ברזובסקי. בראשות הישיבה עומד הרב אורי וייסבלום, חתנו של האדמו"ר הנוכחי. הרב חיים ורנר, משפיע חסידי, בן רב העיר האשכנזי של טבריה. הרב מאיר ברנדסדורפר, רב, דיין, פוסק ומוהל, חבר בד"ץ העדה החרדית, ומחבר הספרים, "קנה בשם". הרב יחיאל פישל אייזנבך, מקובל, ראש ישיבת המקובלים שער השמים. הרב יעקב מאיר שכטר, רב ומנהיג פלג מחסידות ברסלב. רבי יוסי דייטש, עסקן מחסידות סלונים, פרויקטור מירון בל"ג בעומר יום ההילולא לרבי שמעון בר יוחאי ונציג אגודת ישראל בעיריית ירושלים. הרב משה הלברשטאם, מו"צ וראב"ד בעדה החרדית. הרב ישעיהו הרצל, רב העיר נצרת עילית. הרב יוסף בנימין ואזנר, גאב"ד זכרון מאיר, ראש ישיבת חכמי לובלין בבני ברק ואדמו"ר חסידות שבט הלוי. הרב שלמה גולדמן, האדמו"ר מזווהיל. ישיבת בית אברהם סלונים (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית ק. שבתאי, קושית ראש הישיבה וחידת הישיבה, דבר, 18 בינואר 1963 בן הרב נח בן הרב שמואל בנו של רבי אברהם. בנו של הרב שלמה, חתנו של רבי שלום נח ונכדו של רבי אברהם בנו של הרב שמואל בן רבי אברהם. ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי נתנזון

צבי נתנזון (14 ביולי 1914 - 13 באוקטובר 1996) היה חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות לאורך שנים רבות, וממנהיגי מפ"ם, יד ימינם של מנהיגי המפלגה מאיר יערי ויעקב חזן. קיבל את התואר יקיר ההסתדרות ויקיר העיר תל אביב על פעילותו הענפה בעיר. נתנזון ערך והשאיר אחריו ארכיון מסודר על תנועת העבודה בתקופתו, המאבק על עבודה עברית, והמאבק על תנאי העבודה של הפועלים. נתנזון נולד בבוחוש שברומניה. אביו היה סוחר עצים, שנרצח כשצבי נתנזון היה בן 5. הוא ואמו עברו לעיר גאלאץ על גבול מולדובה, ושם עסקה אמו במסחר בדים. במהלך הלימודים בבית הספר התיכון בגאלאץ, נחשף נתנזון לתנועת "השומר הצעיר" שפעלה באזור. הוא נעשה פעיל בסניף התנועה ובהמשך הפך למדריך בתנועה. במטרה להתיישב בארץ ישראל, עבר עם חבריו תקופת הכשרה ארוכה בחווה חקלאית באזור. אחריה היה מדריך בהכשרת חלוצים, ובשנת 1935 עלה לארץ באוניה. בשלבי התארגנות הראשונים שהה נתנזון במחנה זמני בתל מונד, ולאחר מכן עבר לתל אביב. עבד כחלוץ ביישור חולות, בפרדסים וכפועל מתכת. בשנת 1937, בתקופת האבטלה בארץ, נבחר על ידי מחוסרי העבודה לוועדת התור במועצת פועלי תל אביב, וניסה להנהיג חלוקה גלויה וצודקת של ימי העבודה שעמדו לחלוקה למובטלים. באותה עת היה פעיל ב"פלוגות הפועל", והשתתף בהקמות רבות של יישובי חומה ומגדל. את מאמרו הראשון פרסם ב-1939, ובו תבע סולידריות של העובדים עם מחוסרי העבודה. מאז כתב בקביעות על ענייני עובדים ועל צדק חברתי. הוא פרסם מאמרים, ראיונות רבים ועשרות חוברות בנושאי עבודה. רק בשנת 1940 קיבל לעבודה קבועה, במוסך "נוע", ששימש כמוסך מחתרתי של ההגנה. באותה שנה הוא נבחר לוועד העובדים במוסך, וכן נבחר למועצת פועלי המתכת. את פעילותו הפוליטית החל נתנזון כמזכיר "הליגה הסוציאליסטית" בתל אביב, שזכתה להישג מרשים בבחירות להסתדרות שנערכו בשנת 1941. בהמשך היה מצעירי המייסדים של מפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם). בשנת 1947, במלחמת העצמאות, שירת נתנזון בחי"ש תל אביב. לאחר המלחמה נרתם לקליטת העלייה הגדולה הן בתל אביב והן במעברות שהיו פזורות ברחבי הארץ. ב-1952 נבחר נתנזון למזכירות מועצת פועלי תל אביב-יפו. ב-1970 נבחר לוועדה המרכזת של ההסתדרות כנציג מפ"ם, והיה פעיל בהנהלת האיגודים המקצועיים. הוא עמד בראש המחלקה לתחיקת חוקי עבודה להבטחת זכויות העובדים. במשך כ-15 שנים ייצג נתנזון בפני הכנסת והממשלה יוזמות לשינויים ותיקונים בחוקי העבודה והרווחה. בנוסף הירצה במקומות עבודה ובסמנריונים לעובדים וועדי עובדים, והמשיך בפרסום מאמרים. עם פרישתו מהוועדה המרכזת בשנת 1982, נבחר נתנזון לוועדת מבקר ההסתדרות. כן שימש במשך חמש שנים כחבר בוועדת השמות וההנצחה של עיריית תל אביב-יפו.
מסמכי וינונה

מסמכי וינונה הם אוסף מסמכים מסווגים שנחשפו לציבור ב-1995. האוסף הוא כמות גדולה של מסמכים מוצפנים, אשר יורטו מתקשורת סובייטית מסווגת על ידי המודיעין הבריטי והאמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה והשנים לאחריה, אך השיטה לפיענוחם נמצאה רק כעבור שנים. המסמכים פוענחו במשך 40 שנה. חלקם היו מפוענחים כבר בתחילת שנות החמישים, ופיענוח חלק מהם נמשך עד לתחילת שנות התשעים. מהמסמכים עולה כי מספר רב של תושבי ארצות הברית (אזרחים ושאינם אזרחים) שיתפו פעולה בדרך כלשהי עם המודיעין הסובייטי. על פי המחברים היינס וקלר שכתבו ספר בנושא מדובר ב-349 אנשים, מתוכם ניתן לזהות כמחצית. המסמכים שופכים אור על מספר מקרים ידועים כמו יוליוס ואתל רוזנברג, אלג'ר היס (אם כי יש החולקים על הזיהוי). המסמכים הוצפנו באמצעות פנקס חד פעמי, שיטה שאם היא מבוצעת כהלכה אינה מאפשרת פענוח. אולם עקב טעות מצד הסובייטים נעשה שימוש רב-פעמי באותו פנקס, מה שאפשר את השבירה. איש ה-NSA מרדית' גארדנר נחשב לדמות החשובה בפענוח. אליזבט בנטלי שעברה לצד האמריקאי אישרה נכונות הפענוח. מדיה וקבצים בנושא מסמכי וינונה בוויקישיתוף דף מאתר האינטרנט של ה-NSA ובו המסמכים עצמם (באנגלית) ראו John Earl Haynes and Harvey Klehr, Venona: Decoding Soviet Espionage in America עמ' 9 ונספח A ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.