laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חסידות פוריסוב

חסידות פוריסוב (ביידיש: פאריסוב) היא חסידות פולנית, ענף מחסידות פשיסחא. מקים החסידות היה רבי יהושע אשר רבינוביץ, בנו של "היהודי הקדוש". מייסד החסידות, רבי יהושע אשר, נולד בשנת תקס"ד. מספר שנים לאחר פטירת אביו, "היהודי הקדוש", החל לכהן כרב וכאדמו"ר בזליחוב ובפוריסוב. חסידיו היו מועטים. הוא נהג לנסוע לרבי ישראל מרוז'ין. נפטר בכ"ה באייר תרכ"ב. שלושה מבניו שימשו כאדמו"רים: רבי יעקב צבי כיהן בפוריסוב. היה תלמידם של רבי ישכר בר מרדושיץ, רבי אלעזר מקוז'ניץ, דודו רבי נחמיה רבינוביץ מביכוב ובן דודו רבי נתן דוד משידלובצה. רבי נתן דוד מינהו לכהן באדמו"רות. היו לו אלפי חסידים. חיבר את הספר "עטרה לראש צדיק". נפטר בב' בטבת תרמ"ט. חתניו: בזיווג ראשון רבי ירחמיאל בן רבי משה יוסף מאויהל ובזיווג שני רבי יצחק ישעיה מטשכויב. רבי אברהם מפוריסוב, החל לכהן בשנת תרס"ה. היה תלמידם של רבי מנחם מנדל מקוצק, רבי יצחק מאיר מגור, רבי חנוך הניך מאלכסנדר ושל רבי יהודה אריה ליב אלתר ה"שפת אמת" מגור. לאחר פטירת השפת אמת החל לנהל אדמו"רות בנוסח קוצק-גור. נפטר בי"ט באדר תרע"ב. רבי מאיר שלום מקאלושין, חתן ותלמיד אחיו רבי יעקב צבי, החל לכהן לאחר פטירת אחיו. היה גם חסידם של רבי יצחק מנישכיז ורבי יחזקאל שרגא משינאווא. כיהן ברבנות בפוריסוב, גרבילין וקאלושין. תורותיו נאספו בספר "נהר שלום". נפטר בי' בטבת תרס"ג. חתנו של רבי יהושע אשר היה רבי משה אליקים מזליחוב. בנו של רבי יעקב צבי, רבי אורי יהושע אלחנן אשר כיהן כאדמו"ר לחלק מחסידי אביו. נולד בשנת תרכ"ה. כיהן בפוריסוב, קולבייל ומשנת תרע"ה בוורשה. חיבר ספר "אמרי יהושע" על התורה. היה מתפלל בצעקות. נפטר בי"ג באלול תש"א. בנו רבי יעקב צבי מקולבייל (תרמ"ז-בערך תש"ב) התמנה לאדמו"ר בגטו ורשה. נרצח בטרבלינקה. בנו של רבי אברהם, רבי יהושע אשר, שימש ברבנות פוריסוב ומאות חסידים הצטרפו אליו. נפטר בכ"ט באדר תרצ"ה. בנו רבי יעקב צבי מילא את מקומו. נפטר בגטו פוריסוב. בן נוסף היה רבי ישכר דב, נרצח בשואה. בניו של רבי מאיר שלום היו: רבי יהושע אשר חתן קרובו רבי נתן דוד מקינצק. כיהן בפוריסוב ולאחר מכן באוטבוצק וחסידיו נמנו באלפים. בסוף ימיו עבר לוורשה. נפטר באוטבוצק בי"ט בתשרי תרצ"ח. בנו רבי מאיר שלום כיהן אחריו באוטבוצק. נרצח בשואה. ;רבי שמואל מרדכי כיהן בפאליניץ. נפטר בשנת תרצ"ט, מעט זמן לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. ;בקאלושין כיהן תלמידו של רבי מאיר שלום, רבי אלעזר אלתר אליקים בריעה בידרמן (בן רבי דוד יוסף בן רבי שלמה יחיאל בן רבי משה מלעלוב). היה חתנו של הרב ישראל הלפרין. נין של הרב יהושע אשר, רבי צבי (בנו של הרב יעקב אהרן, בנו של הרב אריה מרדכי, שסירב להיות אדמו"ר), היה האדמו"ר מאוסטרובה-קינצק (נפטר בכ"ב בכסלו תש"ה בניו יורק). לאחר כ-60 שנה מאז כיהנו האדמו"רים האחרונים בשמות פוריסוב וקאלשין החל אחד מצאצאי השושלת, רבי עקיבא רבינוביץ, לכהן כאדמו"ר בשם זה. רבי עקיבא היה בנו של רבי בנימין רבינוביץ שהיה דיין בעדה החרדית ודור חמישי למייסד חסידות פוריסוב (בנו של הרב אריה מרדכי בן הרב יהושע אשר בן הרב אריה מרדכי בן רבי יהושע אשר). הוא החל לשמש כאדמו"ר אחר פטירת אביו. בית מדרשו נמצא בשכונת בתי ורשה בירושלים. רבי עקיבא היה תלמיד מובהק של רבי אשר פריינד והאדמו"ר רבי יחיאל יהושע מביאלא. נפטר בכ' באב ה'תשפ"ד. אחיו רבי מאיר שלום החל לכהן בשם האדמו"ר מקאלושין. אחיו הגדול הוא הרב חיים רבינוביץ, האדמו"ר ממשכנות הרועים. יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 138–142. מדיה וקבצים בנושא חסידות פוריסוב בוויקישיתוף זכותיה דאברהם, סיפורים על רבי אברהם מפוריסוב. על ידי הרב אריה מרדכי רבינוביץ רבה של בני ברק. באתר היברובוקס. חסידות פוריסוב, דף שער בספרייה הלאומית
קבוצת Aix

קבוצת Aix היא קבוצת חשיבה משותפת ישראלית-פלסטינית אשר מטרתה לחבר ולהפיץ ניירות עמדה, כדי להציע תרחישים כלכליים ולגבש המלצות כלכליות שיקדמו תוצאות רצויות לשני הלאומים. הקבוצה מורכבת ממומחי כלכלה, אקדמיה, אנשי ממשל בהווה ובעבר, ואנשי המגזר הפרטי. הקבוצה כוללת פלסטינים, ישראלים וכן מומחים בינלאומיים. קבוצת Aix נוסדה בשנת 2002, בחסות אוניברסיטת פול סזאן (בצרפתית: Université Paul Cézanne Aix-Marseille III) בצרפת, בתיאום עם מרכז פרס לשלום בישראל ומרכז DATA ללימוד ומחקר ברשות הפלסטינית. ראש הקבוצה בצד הישראלי הוא פרופסור אריה ארנון, שהיה פרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון, עמיתו בצד הפלסטיני הוא סאיב במיה, לשעבר סגן שר הכלכלה הלאומית ברשות הפלסטינית. עבודת הארגון מנוהלת על ידי ועדת היגוי דרך ארגון ללא מטרות רווח (NGO) צרפתי. הוועדה מורכבת מכלכלנים, אקדמאים ומומחים ישראלים, פלסטינים ובינלאומיים בארגונים כלכליים שונים המבקשים לזהות תרחישים כלכליים אופטימליים ולספק למקבלי ההחלטות המלצות שייטיבו עם שני הצדדים, הישראלי והפלסטיני. ועדת ההיגוי כוללת את פרופ' זילבר בן חיון- (יושב ראש הקבוצה, החוג לכלכלה, אוניברסיטת פול סזאן- איקס מרסיי) סאיב במיה- (ראש צוות המחקר הפלסטיני, לשעבר סגן שר הכלכלה ברשות הפלסטינית והמתאם הרשמי מהצד הפלסטיני) פרופ' אריה ארנון- (ראש צוות המחקר הישראלי המחלקה לכלכלה אוניברסיטת בן-גוריון בנגב והמתאם של הקבוצה בצד הישראלי). ד"ר רון פונדק ד"ר סמיר חזבון קבוצת Aix החלה את פעולתה בחודש יולי 2002, בעקבות סמינר שהתקיים באקס אן פרובנס, ומכאן שמה. מטרת הסמינר הייתה לכנס תחת קורת גג אחת את העמדות הישראליות והפלסטיניות בשאלות כלכליות הנוגעות להסדרי הקבע העתידיים בין שני הצדדים, וליצור פורום משותף לניתוח תרחישים והצעות שונות. "בשנת 2003, הגיעה קבוצת Aix למסקנה שאחת הטעויות שנעשו והתקבעו על ידי שני הצדדים, הישראלי והפלסטיני, הייתה ביסוס תהליך השלום על 'הדרגתיות', בעוד שהדרך הנכונה להתקדם הייתה לאמץ גישה של 'הנדסה לאחור'. בגישה של הנדסה לאחור, הצדדים מסכימים תחילה לאן הם מעוניינים להגיע, כלומר מהם קווי המתאר להסדר הקבע, ורק לאחר מכן מחליטים אילו שלבים ותהליכים יהיו מיטביים להשגת היעד. הדרגתיות, לעומת זאת, היא גישה מצטברת, הדוגלת בהתקדמות של שלב אחד (ונושא אחד) בכל פעם, ללא כל הסכם וללא כל התייחסות, גם לא מועטה, לתוצאה הסופית. גישה זו אינה נכונה, בייחוד לאור חוסר האיזון בכוחות בין שני הצדדים, ופעם אחר פעם תרמה לכישלון. בעקבות זאת, ותוך הצמדות לגישת 'הנדסה לאחור', יצאה קבוצת Aix במסמך עמדות פלסטיני ישראלי המשותף הראשון שלה, שכותרתו "מפת הדרכים הכלכלית" (2004). במקום לסייע בשלב שלישי של מפת הדרכים לשלום שהציע הקוורטט, מציעה הקבוצה להשתמש בשלב זה כנקודת מוצא קונספטואלית לסדרה של מודלים לקשרים כלכליים בין ישראל ופלסטין." מתוך הספר:"היבטים כלכליים של הסכם קבע בין שתי מדינות ישראל ופלסטין". מרכז פרס לשלום http://aix-group.org https://web.archive.org/web/20111203164958/http://www.thepulse.co.il/index.php/201109208407/2011-09-20-09-32-19.html http://www.businessweek.com/magazine/trying-to-put-a-price-on-middle-east-peace-08112011.html http://reut-institute.org/he/Publication.aspx?PublicationId=3155 http://www.calcalist.co.il/local/articles/0,7340,L-3416183,00.html http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000684198 https://truman.huji.ac.il/aix-group Prof. Arie Arnon, www.bgu.ac.il ." מתוך הספר:"היבטים כלכליים של הסכם קבע בין שתי מדינות ישראל ופלסטין".
שבא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שבא – ממלכה עתיקה מלכת שבא – מלכת ממלכת שבא מבצע שבא – מבצע בשנת 1985 במסגרת העלייה מאתיופיה, שבו הועלו כאלף יהודים שלמה שבא – סופר ועיתונאי ישראלי איה שבא – שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית שירותי בנק אוטומטיים - חברה המספקת שירותי בנקאות אוטומטית, הידועה גם בראשי התיבות שב"א שב"א שווא סבא (פירושונים)
נחמיה העמסוני

רבי נחמיה העמסוני היה תנא - כנראה מהדור השני של התנאים. על פי חוקרים רבים הוא נחום איש גמזו. לפי אחת הגרסאות בגמרא, היה הוא זה ש"דורש כל 'את'ים שבתורה, כיון שהגיע ל'את ה' אלוקיך תירא' – פירש (מפני שעל פי כללי הדרש 'את' משמעותו ריבוי, וכאן מדובר על יראת ה', וחלילה לומר שיש לאדם לירא ממישהו מלבד הקב"ה). אמרו לו תלמידיו: רבי, כל אתים שדרשת מה יהא עליהן? אמר להם: כשם שקיבלתי שכר על הדרישה - כך אני מקבל שכר על הפרישה! עד שבא רבי עקיבא ודרש: 'את ה' אלוקיך תירא' – לרבות תלמידי חכמים." דרך לימוד זו דומה לדרך לימוד עליה מסופר לגבי נחום איש גמזו, שעליו מסופר ביחס לרבי עקיבא ”אתה ששימשת את נחום איש גם זו כ"ב שנה שהיה דורש כל אתין שבתורה”. דמיון זה הביא חוקרים אחדים לזהות בין נחמיה העמסוני לנחום איש גמזו. עם זאת, בירושלמי נאמר שנחמיה העמסוני הוא ששימש את רבי עקיבא, כך שהוא היה תלמידו של רבי עקיבא, ולא יכול להיות רבו. וכך הכריעו חוקרים אחרים. "למערב צפת, בכפר כנס פראדי, מערה אחת, ואומרים העולם ששם קבור נחום איש גמזו. ואינו אלא נחמיה העמסוני, וטעו העם." (ר' חיים ויטאל, בשם האר"י[דרוש מקור]) מקום קבורתו בפרוד שבגליל העליון. מקום קבורתו של רבי נחמיה העמסוני ליד מפלי פרוד(הקישור אינו פעיל) א. פינקלשטיין מבוא לספרא עמ' 144 תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף כ"ב, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"ב, עמוד א' עזרא ציון מלמד, פרקי מבוא לספרות התלמוד, ירושלים תשל"ג, עמודים 169–170 תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק ט', הלכה ה' הרב אהרן הימן, "נחמיה העמסוני", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ג, עמודים 928, באתר היברובוקס. עזרא ציון מלמד טען, ביחס לבעיה זו, שיש לגרוס "רבי עקיבא שימש את נחמיה העמסוני".
בובנאי

בוּבנאי, בובן או מציג בובות הוא אדם המפעיל בובות בתיאטרון בובות או במופע. המושגים בובן ובובנאי מציינים אדם המפעיל בובה, אולם הבובנאי גם יוצר את הבובה, ואילו הבובן אחראי רק להפעלתה ולמשחק התפקידים שנוצר במהלך ההצגה. על פי הכתוב במילונו של המתרגם ראובן אלקלעי הוא שחידש את המילה בובן. בובנאי הוא הלחם של בובה ובנאי, הלחם המשקף את מקצועו כיוצר בובות. בעבודתו הוא מתפעל חפץ דומם, כמו בובה, כדי ליצור אשליית מציאות. המפעיל יכול להיות גלוי לקהל או מוסתר ממנו. את הבובות אפשר להפעיל על ידי שימוש בחוטים, מוטות, חוטי חשמל או ישירות על ידיו של המפעיל הממוקמות בתוך הבובה או אוחזות בה מבחוץ. ישנו מגוון רחב של סגנונות תיאטרון בובות, אבל בכל אחד מהם תפקיד הבובן הוא לתפעל את האובייקט הפיזי באופן כזה שהקהל יאמין שהאובייקט חי. במקרים מסוימים דמות הבובן היא גם מרכיב חשוב בהצגה. בישראל קיים בית ספר לבובנאות בשם "בית 9" שמציג תיאטרון בובות באולם בית הספר. לעיתים הוא מציג גם ברחוב. בובנאי יכול להיות אחראי לכל תהליך הפיתוח והעיצוב של הבובה – יצירת הסקיצה, ציורים בקנה מידה מתאים או יצירה מתוך רעיון של אדם אחר, מתוך שרטוט או מחשבה וההבאתה לפועל. ביצירת הבובה מאפס הבובנאי יכול להשתמש בבובה שהיא אב טיפוס או ליצור אותה על בסיס בובות קיימות. בין שהוא בוחר את הבדים לבובה ובין שמדובר בתהליך בנייה משותף עם תופר או מעצב תחפושות. הבובן הוא שמפעיל את הבובה על ידי הנעת חוטים, כדוגמת המריונטה, מוטות או מנגנונים אחרים. עליו ללמוד את מנעד התנועות ויכולת ההבעה של הבובה כדי להתאימה לטקסט של ההצגה. הוא יכול להיות גם אחראי לפיתוח התסריט. ישנם בובנים שהם גם פיתומים והם אינם מוסתרים במהלך הצגה, הם עומדים עם הבובה על הבמה ויש להם תפקיד כפול: הם משחקים הן את דמותם הן את דמותה של הבובה. קנת גרוס, בובות; חייהן המופלאים של בובות התיאטרון, עברית: זמירה גוטסמן, פרדס הוצאה לאור, 2019. מהו בובנאי?, באתר בית הספר לבובנאות (באנגלית) ערך "מציג בבות", רשימת מונחי תיאטרון, לשוננו י, ה'ת"ש 1940, עמ' 338–368. ערך "מציג בבות", רשימת מונחי תיאטרון, לשוננו י, ה'ת"ש 1940, עמ' 338–368. אתר בית 9
עוצבת בני חיל

עוצבת בני חיל או חטיבה 454 הייתה חטיבה ששימשה כבית ספר לשריונאים בבה"ד 5 ובמחנה עמנואל. בשנת 2009 מוזגה החטיבה לתוך חטיבה 460 (מחנה שיזפון). בתחילת 1948 הוקם בנתניה בית הספר לשריון שקיבל את השם בסיס ההדרכה 11. באפריל 1948 עבר בית הספר לתל ליטוינסקי, אבל פעילותו הופסקה בזמן מלחמת העצמאות ומרבית הטנקים שימשו להקמת חטיבה 8, החטיבה המשוריינת הראשונה של צה"ל. בספטמבר 1949 הוקם במחנה צריפין "מרכז אימונים ותגבורות לחיל השריון", שלימים הפך לבה"ד 5 ובית הספר לשריון, וב-1954 עבר בית הספר לבסיס ג’וליס (מחנה עמנואל). לאחר מלחמת סיני הורחב בית הספר וקיבל מעמד של חטיבה, שנקראה עוצבת בני חיל (חטיבה 454). בשנת 1985, בעקבות מחסור בשטחי אש, עברה חטיבת בית הספר לשריון (ביסל"ש) אל מחנה מגן סיירים הנמצא בבקעת סיירים שמצפון לאילת, שם פעלה כ-25 שנה. אל בית הספר לשריון בסיירים הגיעו לוחמי השריון מהטירונות שהתקיימה במחנה צוקי־עובדה הסמוך (עד 1995, אז הועבר מחנה צוקי־עובדה אל חיל ההנדסה לשימוש כבית הספר להנדסה צבאית), ובו התקיימה ההכשרה הבסיסית במקצועות צוות הטנק (תותחן, טען-קשר ונהג), וכן התקיים קורס מדריכות שריון (קמ"ד). בשנת 2009 - כחלק ממגמת צמצום בסיסים וסד"כ - אוחדה חטיבת ביסל"ש לתוך חטיבה 460 וההכשרות שהתבצעו בה הועברו אל מחנה שיזפון. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. עוצבת בני חיל באתר יד לשריון חטיבה 454-857-844 בני חיל, באתר יד לשריון אפרים פורת (לשעבר פירט) התמנה ביוני 1949, עמיעד ברזנר, "סוסים אבירים: התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת העצמאות ועד מלחמת סיני", הוצאת מערכות, 1999, עמ' 197 עמוס בנין מונה לתפקיד בינואר 1950, עמיעד ברזנר, "סוסים אבירים: התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת העצמאות ועד מלחמת סיני", הוצאת מערכות, 1999, עמ' 60 ברוך בר-לב התמנה לתפקיד בתחילת 1953, עמיעד ברזנר, "סוסים אבירים: התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת העצמאות ועד מלחמת סיני", הוצאת מערכות, 1999, עמ' 123 ישראל כרמי, באתר הפלמ"ח צפרירי מונה בפברואר 1954 ובתקופתו הועבר בית הספר מרמלה אל מחנה עמנואל ומ-1 ביולי 1954 נקרא הבסיס "בית ספר לשריון". עמיעד ברזנר, "סוסים אבירים: התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת העצמאות ועד מלחמת סיני", הוצאת מערכות, 1999, עמ' 58
יעקב מנדלבוים

הרב יעקב מנדלבוים (או מנדלבאום; כונה: ר' יעקב אזולאי, וכן ר' יענק'ל שוחט; כסלו תר"כ, 1859 – י"ז בשבט תר"צ, פברואר 1930) היה ראש השוחטים בירושלים, מעסקני הציבור בעיר, ממייסדי אגודת נחלת ישראל - רמה ושכונת בית וגן. נולד בטורוב, פלך מינסק שברוסיה הלבנה (בתחום המושב היהודי), לרב ברוך מנדלבוים וללאה לבית טייטלבוים. בשנת תרל"ד (1874), בהיותו בן ארבע עשרה, עלה עם הוריו ותשעת אחיו ואחיותיו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בירושלים. למד בישיבות ירושלים, ונודע בכינוי "העילוי מטורוב". בשנת תרל"ח (1878) נישא לפייגה, בת הרב בכור חיים יוסף דוד אזולאי, מצאצאי החיד"א. היה מראשוני מאה שערים, ויזם את הקמת בית כנסת החסידי "בית ברוך", שהיה בית הכנסת הראשון לעדת החסידים מחוץ לחומת העיר העתיקה. בשנת תרמ"ו (1886) התמנה לרב בטולה שברוסיה, אך כעבור זמן קצר שב ארצה. באותה שנה היה ממייסדי אגודת "נחלת ישראל – רמה", שפעלה להקמת יישוב יהודי ליד נבי סמואל. בשנת תרמ"ז (1887) היה ממייסדי ועד השחיטה הראשון לעדת האשכנזים בירושלים, ומאז שימש ראש השוחטים בירושלים עד סוף ימיו. היה מעסקני הציבור בירושלים. בשנת תרס"ח (1908) יצא לאיסטנבול כציר מטעם יהודי ארץ ישראל בבחירת החכם באשי. ייסד "חברת ביקור חולים" בשכונת מאה שערים, כמו כן ייסד "חברת משמרת שבת" בירושלים ועמד בראשה עד סוף ימיו. בתקופת מלחמת העולם הראשונה פעל יחד עם אחיו, שמחה מנדלבוים, בוועד העזרה ליהודי ירושלים שעסק בחלוקת מזון וכסף לנצרכים. בשנות ה-20 השתתף ביסוד שכונת בית וגן בירושלים, וכיהן כראש ועד השכונה עד סוף ימיו. נפטר בי"ז בשבט תר"צ, ובהלוויתו הספידוהו הרב קוק, הרב יוסף גרשון הורוביץ וכן נכדו יהודה זרחיה סגל, שהיה אז כבן שמונה. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. כשלושה חודשים לאחר פטירתו נפטר אחיו שמחה מנדלבוים. בניו נשאו את שם משפחת אשתו – אזולאי. בנו אברהם אזולאי היה מעסקני הציבור הדתי בתל אביב, ממייסדי שכונותיה וחבר מועצת העיר. חתנו הוא הרב שפטיה הלוי סג"ל, מרבני נווה שלום. דוד תדהר (עורך), "יעקב מנדלבוים", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 657
כהן צדק בן איבומאי גאון

רב כהן צדק בן איבומאי הכהן היה הגאון ה-23 משלשלת הגאונים אשר בישיבת סורא שבבבל, בשלהי שלטון האימפריה הסאסנית. ככל הנראה, גם אביו של הרב כהן צדק, רב איבומאי בר מרדכי הכהן, שימש בגאונות ישיבת סורא. לפי נוסחת רוב כתבי היד של אגרת רב שרירא גאון, כיהן רב כהן צדק כראש ישיבת סורא במשך עשר שנים וחצי, משנת ד'תקצ"ח (838) עד שנת ד'תר"ח (848). הוא ירש את מקומו של רב משרשיא (משה) כהנא, שנפטר שנתיים לפני כן (836), לאחר שנתיים שבהן לא עמד אף חכם בראשות הישיבה. הרב כהן צדק גאון היה נוהג לכתוב את תשובותיו ההלכתיות בעברית, אף על פי שרוב ככל גאוני בבל היו רגילים לכתוב בארמית. הוא עסק בתחומים הלכתיים רבים ובפרט בתחום נוסחי התפילה וברכות. אחת התשובות הידועות ממנו בתחום זה, היא ההוראה לפתוח את הברכה השנייה בברכות קריאת שמע בבוקר במילים "אהבה רבה" ובתפילת ערבית במילים "אהבת עולם", וזאת כפשרה בין שתי דעות שמובאות בתלמוד הבבלי. כמו כן, חיבר סדר ליל פסח. מרדכי מרגליות (עורך), אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים חלק ב, עמ' 244. יהדות בבל דף קצא. סדר הדורות הקצר דף קלא אוצר הגאונים ברכות יא ב. וראו אטלס עץ חיים כרך ד, דף שכג תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י"א, עמוד ב': תניא נמי הכי: אין אומרים אהבת עולם אלא אהבה רבה, ורבנן אמרי אהבת עולם". ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מירנה הרצוג

מירְנה הרצוג (נולדה ב-1 בדצמבר 1951) היא מוזיקאית ישראלית, ילידת ברזיל, העוסקת במוזיקה עתיקה. הרצוג זכתה להכרה בינלאומית על הישגיה בנגינה בוויולה דה גמבה ובהדרכה מוזיקלית. ילידת סאו פאולו שבברזיל. עלתה בשנת 1992 לישראל עם משפחתה. היא דוקטור למוזיקה מאוניברסיטת בר-אילן, וממלאת תפקיד מרכזי בהכשרת נגני ויולה דה גמבה בישראל. בין תלמידיה עדי זילברברג. בשנת 1999 ייסדה את אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה, והיא משמשת כמנהלת המוזיקלית של האנסמבל. הרצוג מופיעה גם כסולנית ויולה דה גמבה, והופיעה ברסיטלים עם תזמורות שונות בארצות הברית, במדינות אירופה כגון אוסטריה, בריטניה, גרמניה, הולנד, הונגריה ועוד, במדינות דרום אמריקה ובישראל. היא הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בהופעת הבכורה בישראל של הפסיונים של באך לוויולה דה גמבה. הרצוג הקליטה עבור חברות רבות כמנצחת ובנגינה על ויול, קווינטון, וייל, צ'לו בארוק וצ'לו מודרני. בין היצירות שהעלתה הייתה האופרה הימי-ביניימית "מחזה דניאל", שאותה תיעתקה מכתב יד מן המאה ה-12. עם האנסמבל הופיעה הרצוג בפסטיבלים שונים כגון: פסטיבל ישראל, פסטיבל תל אביב, פסטיבל אבו גוש, מוזיקה סאקרה ועוד. אחת היצירות שהיא מנצחת עליהן היא מיסה זאפוטק, מיסה שנכתבה במאה ה-17 במקסיקו. בין היתר ניצחה על יצירה זאת בפסטיבל החג של החגים בדצמבר 2011. הרצוג פרסמה מאמרים על הוויולה דה גמבה בכתבי עת, כגון Early Music, ובספרים: The Italian Viola da Gamba ו-The New Grove's Dictionary of Music and Musicians. מדיה וקבצים בנושא מירנה הרצוג בוויקישיתוף מירנה הרצוג, ברשת החברתית פייסבוק מירנה הרצוג, ברשת החברתית LinkedIn מירנה הרצוג באתר אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה מירנה הרצוג בפרויקט "רוח וים" עם דוריבאל קאיימי
חנינאי כהנא בן הונא גאון

רב חנינאי (או אחונאי) כהנא בן הונא גאון - הגאון ה-13 בשלשלת הגאונים אשר בישיבת סורא שבבבל בשלהי שלטון האימפריה הסאסנית.[דרושה הבהרה] רב חנינאי היה כהן, והראה את ציפייתו לבניית בית המקדש בכך שהיה מגדל את צפורן אצבעו להיות מוכן לעבודת המליקה של קרבן עופות על המזבח. לפי נוסחת רוב כתבי היד של אגרת רב שרירא גאון, כיהן רב חנינאי כראש ישיבת סורא במשך חמש שנים, משנת ד' תקכ"ט עד ד' תקל"ד. לפי עדותו של רב האי גאון הייתה בידו תשובה הלכתית של רב חנינאי כהנא גאון וכמו כן כמה מפסקיו ומפירושיו מופיעים בספר הלכות גדולות. אחד מן המפורסמים מבין פסקיו של רב חנינאי הוא קביעתו ההלכתית שרשאי אב להוריש כל נכסיו לבן אחד מבין מספר בניו - גם אם אינו הבכור, זאת כדעתו של התנא רבי יוחנן בן ברוקה. יש מציינים את גדלותו של הרב חנינאי כהנא בכך שבנוסף לקבלת התיאור "אדונינו", הרב האי גאון ראה צורך להסתמך עליו כנוסף לפסק דין מפורש של שמואל (אמורא).[דרוש מקור] החלטת האב בחלק הבכורה ובירושה אטלס עץ חיים חלק ד דף שכא (אוצר הגאונים למסכת תענית, דף ל) תשובת רה"ג, הובא בשערי צדק ח"ד סימן יב יש בידינו פס"ד שכתב אדונינו מר רב חנינאי כהא בר הונא ריש מתיבתא..דהלכה כרבי יוחנן ב"ב(תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ק"ל שדברי השכיב מרע קיימין להוריש כל נכסיו לבן א' ולא שייר כלום לשאר בניו)-תשובת רה"ג שערי צדק תשובות הגאונים דף קד (ירושלים תשכ"ו הערה בספר הלכות גדולות, הלכות נחלות, דף תקנ ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרט מנוקב

סרט מנוקב הוא סרט העשוי לרוב מנייר או מחומר פלסטי, ובו ניקוב המכיל נתונים הניתנים לפענוח על ידי מכשירים אוטומטיים ומחשבים. תחילת השימוש בסרט מנוקב הייתה מתן הוראות הפעלה למכונות אוטומטיות, כגון מכונות אריגה, לביצוע פעולות החוזרות על עצמן. במקרה של מכונת אריגה, הכתיב הסרט המנוקב את דוגמת האריגה. סרטים מנוקבים שימשו גם למתן הוראות הפעלה לתיבות נגינה ולכלי נגינה מכניים אחרים. בסרטים מנוקבים ניתנו הוראות נגינה לפסנתרים אוטומטיים. היה סוג של פסנתר ששימש ל"הקלטה", וממנו הוכנו סרטים מנוקבים אשר הוזנו לפסנתרי השמעה שהיו דומים לפסנתר רגיל בתוספת מנגנון הפעלה אוטומטי. פסנתרנים מלחינים מפורסמים הונצחו על גבי סרטים מנוקבים, בהם גוסטב מאהלר, סרגיי רחמנינוב וג'ורג' גרשווין. כיום ניתן לרכוש תקליטורים עם הקלטות שנעשו לאחרונה בעזרת הסרטים המנוקבים, כך שאפשר להאזין למלחין היצירה המנגן בפסנתר. היו מקרים שבהם נערך ביצוע פומבי של יצירה עם תזמורת ופסנתר אוטומטי, שבה "ניגן" המלחין הרבה שנים לאחר מותו. בשנת 1975 יצא לאור תקליט של חברת קולומביה רקורדס שבו הושמע ג'ורג' גרשווין ביצירה "רפסודיה בכחול" על פסנתר מכני שניגן סרט מנוקב אותו ניקב גרשווין בשנות ה-20, ואת נגינתו (38 שנים לאחר מותו) ליוותה תזמורת ג'אז בניצוחו של מייקל טילסון תומאס. בעבר היה השימוש בסרט מנוקב נפוץ לאחסון נתונים של מכשירי טלפרינטר לסוגיהם, תחילה בקוד בודו, שבו 5 חורים מיצגים תו, ואחר כך בקוד ASCII, שבו 7 או 8 חורים מייצגים תו. סרטים אלו שימשו כאמצעי קלט למכונות סדר צילום והיו בשימוש נרחב בענף ההוצאה לאור של ספרים וכן בהכנה לדפוס. הסרט המנוקב שימש כאמצעי לאחסון נתונים של מחשב או גם לסדר צילום משולב מחשב, אף זאת בקוד ASCII. הנול של ז'אקאר כרטיס ניקוב מדיה וקבצים בנושא סרט מנוקב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבאסה (אי)

האי נבאסה (באנגלית: Navassa Island, מספרדית: nava משמעותו שדה) הוא אי קטן בלתי מיושב המהווה טריטוריה של ארצות הברית ומנוהל על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית. איש העסקים מקליפורניה, ביל וורן טוען כי האי בבעלותו (בהתאם לחוק איי הגואנו) וכן האיטי טוענת לבעלות על האי. שטחו של האי כ-5.4 קמ"ר והוא ממוקם 160 ק"מ דרומית לבסיס צי ארצות הברית במפרץ גואנטנמו שבקובה, וברבע הדרך בין האיטי לג'מייקה. שטח האי סלעי, וגדל בו מעט עשב המסוגל לספק מזון לעדרי עיזים. כמו כן גדלים באי מספר קקטוסים. בשנת 1504 בעת שהותו של כריסטופר קולומבוס בג'מייקה הוא שלח מספר סירות קנו להיספניולה בבקשת חילוץ. בדרכן ראו הספינות את האי וקראו לו "נבאזה", אולם מאחר שלא היו בו מים מתוקים לא נחתו בו ימאים במשך 350 השנים לאחר מכן. בשנת 1857 הכריז רב החובל האמריקני פיטר דנקן על בעלותו על האי במסגרת חוק איי הגואנו משנת 1856 בשל מרבצי הגואנו באי. המרבצים ניכרו בין השנים 1865–1898 על אף מחאות ממשלת האיטי אשר טענה לבעלות על האי - טענה שנדחתה על ידי ארצות הברית. דנקן מכר את זכויותיו באי לחברת פוספטי נבאסה מבלטימור אשר הקימה באי אתר כרייה גדול, וכן בתי מגורים עבור 140 שחורים ששוחררו במלחמת האזרחים האמריקנית מעבדותם וחיפשו עבודה. העובדים כרו את הגואנו וגררו אותו בקרונות למפרץ לולו, שם המתינו סירות לאסוף את המחצב. מאוחר יותר נבנתה מסילת ברזל באי. בשל תנאי העבודה הקשים וההתנהגות הקשוחה של המשגיחים הלבנים, פרץ מרד באי בשנת 1889 והמשגיחים נרצחו. אוניית מלחמה החזירה את השחורים לבולטימור למשפט רצח. אגודות לזכויות אדם בארצות הברית ובהן האחווה של מסדר דייגי הגליל מימנו את עלויות ההגנה של השחורים שטענו להגנה עצמית וכן טענו כי לארצות הברית אין סמכות על האי. המשפט הגיע לבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1890 אשר פסק כי חוק הגואנו תואם לחוקת ארצות הברית והורה על הוצאה להורג של השחורים. בשל מחאה ציבורית רחבה, נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון המיר את העונשים לעונשי מאסר. בשל מלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898 נפסקה הכרייה באי, והחברה פשטה רגל. לאחר פתיחת תעלת פנמה בשנת 1914 קיבל האי חשיבות אסטרטגית בהיותו על נתיב הספינות הנע בין ארצות הברית לתעלה. בשנת 1917 הוקם באי מגדלור בגובה 45 מטרים, אשר פורק בשנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 1929 הוחלפו שומרי המגדלור במשואה אוטומטית, והחל משנת 1939 ועד פירוקו נוהל המגדלור על ידי משמר החופים של ארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש האי נקודת תצפית של צי ארצות הברית. מאז שעזבו כוחות הצי את האי עם תום המלחמה, האי אינו מיושב. מאז מלחמת העולם השנייה נוהגים להגיע לאי חובבי רדיו במטרה לשדר מהטריטוריה הנחשבת ל"מדינה נפרדת" על פי כללי איגוד חובבי הרדיו של ארצות הברית. ב-29 באוגוסט 1996 הועברה השליטה באי לידי משרד הפנים של ארצות הברית, וב-16 בינואר נקבע כי הגוף המנהל את האי יהיה המשרד לענייני האיים של ארצות הברית. בשל ייחודו של האי כאתר טבע שכמעט לא נפגע בידי האדם במהלך המאה ה-20, הועבר האי ב-3 בדצמבר 1999 לידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית, אשר הפכו את האי לשטח טבע מוגן. הכניסה לאי נאסרה בלא היתר ממשרד הדגה והבר בפוארטו ריקו והאי משמש משלחות מחקר הבאות לצפות בצומח ובבעלי החיים של האי. האי בלתי מיושב ואין בו פעילות כלכלית. אוצר הטבע היחיד באי הוא גואנו. מדיה וקבצים בנושא נבאסה בוויקישיתוף האי נבאסה - משרד האיים של ארצות הברית סיור פנורמי של האי נבאסה, תקציר ונתונים סטטיסטיים באתר ספר העובדות על מדינות העולם של ה-CIA (באנגלית) אתר ביל וורן הטוען לבעלות על האי אתר הטוען לבעלות האיטי באי