laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שאנדור שבש

שאנדור שבש (במקור שפאט - Spät, בהונגרית: Sebes Sándor; סגהאלום, 22 באוקטובר 1902 – בודפשט, 5 ביוני 1999) היה בנקאי חיסכון יהודי-הונגרי, פוליטיקאי. שאנדור שבש נולד במשפחה יהודית אינטלקטואלית ענייה עם שמונה ילדים. אביו ברנאט בלה שבש (שפאט) היה מורה יליד סרווש, ואמו הייתה ברתה דיאמנט. לאחר שסיים את בחינות הבגרות בתיכון ללימודי מסחר, בגיל 18 הפך למנהל חשבונות בבנק החיסכון הכללי ההונגרי ובהמשך עבד כמנהל מחלקה. לאחר שהצטרף לאיגוד הפקידים הלאומי של המוסדות הפיננסיים הגיש בקשה בשנת 1929 לחברות במפלגת הקומוניסטים בהונגריה הבלתי חוקית, ומשנת 1934 היה פעיל בסיוע האדום ההונגרי. בין השנים 1931 לבין 1934 נעצר מספר פעמים על פעילותו הקומוניסטית הבלתי חוקית. משנת 1934 היה מנהל החשבונות של סוחר עורות במשך כמה שנים. משנת 1936 לחם בצד הרפובליקנים כחבר הבריגדה הבינלאומית במלחמת האזרחים בספרד. באביב 1939, לאחר התבוסה של הרפובליקנים, הוא ברח לצרפת אך נכלא שם, הוא הצליח להימלט בשנת 1943 והצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא היה המזכיר המארגן של קבוצת המפלגה ההונגרית בטולוז וגם מזכיר תנועת העצמאות ההונגרית בצרפת. בתום מלחמת העולם השנייה חזר להונגריה בשנת 1945, שם שימש כסגן ראש מחלקת הכלכלה של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית ה-MKP ואחר כך מנהל המחלקה עד שנת 1951. הוא הועבר למשרד הפנים בשנת 1951, שם כיהן כראש אגף, משנת 1953 כסגן שר, ולאחר מכן בין השנים 1956–1969 כסגן השר ראשון. משנת 1970 במשך חמש עשרה שנים היה חבר בוועדת הביקורת המרכזית של מפלגת העם הסוציאליסטית ההונגרית. בין 3 בדצמבר 1966 לבין 28 בנובמבר 1970 היה חבר בוועד המרכזי של מפלגת העם הסוציאליסטית ההונגרית. אֶחַיו: אימרה שבש, פאל שבש, לאסלו שבש, ג'רג' שבש ואישטוואן שבש. שאנדור שבש. מוזיאון היסטורי. לקסיקון תולדות תנועת הפועלים בהונגריה. 1972. הלקסיקון החדש של רוואי. עורך ראשי. אישטוואן טארשוי קולגה. סקסארד, 1996. לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. מועדון הספרים ההונגרי ארכונטולוגיה: שאנדור שבש. http://archives.hungaricana.hu Születése bejegyezve Szeghalom állami akv. 332/1902. folyószám alatt. A Belügyminisztérium 1899. évi 28484. sz. rendelete. MNL-OL 30804. mikrofilm 685. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1899. év 60. oldal 21. sor.(בהונגרית) Sebes György. Névpont. Hozzáférés ideje: 2016. január 24. HU BFL - VII.5.c - 5145 - 1935 (בהונגרית)
לאסלו שבש

לאסלו שבש (במקור שפט - Spät, בהונגרית: Sebes László; סגהאלום, 9 במאי 1905 – מחנה הריכוז דכאו, מאי 1945) היה קומוניסט יהודי-הונגרי, שנידון מספר פעמים לשנים של מאסר, גורש ונספה במחנה הריכוז דכאו. לאסלו שפאט נולד במשפחה יהודית אינטלקטואלית ענייה עם שמונה ילדים. אביו ברנאט בלה שבש (שפאט) היה מורה יליד סרווש, ואמו הייתה ברתה דיאמנט. כמו אחד מאחיו, אישטוואן שבש, הוא הפך לחבר ב"ברית הפועלים הצעירים הקומוניסטים של הונגריה" (KIMSZ) בשנת 1926, ואחר כך בשנה שלאחר מכן הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאליסטים של הונגריה (MSZMP). הוא נעצר בשנת 1928 ונידון לשנתיים מאסר. שוחרר בשנת 1930, אך לא יכול היה ליהנות מתענוגות החופש זמן רב, ונעצר שוב. הוא קיבל אז שנה וחצי מאסר נוסף. לאחר שחרורו נסע לברית המועצות בשנת 1931 והיה תלמיד בית הספר לנין. מאוחר יותר (בשנת 1933) גם אחיו אישטוואן בא אחריו. הוא חזר להונגריה במחתרת בשנת 1933 ונעצר שוב בשנה שלאחר מכן. לאחר שחרורו, בהתאם להוראות המפלגה, נסע לצרפת לפעילות אנטי-נאצית ולאחר מכן לגרמניה לעבודת מפלגה. הוא שב להונגריה בשנת 1941 ועבד כפועל במפעל (כיהודי כמעט לא ניתן היה למצוא עבודה). עם כניסת הכוחות הגרמניים להונגריה (מבצע מרגרטה) במרץ 1944 הוא נעצר וגורש מייד כיהודי וכקומוניסט למחנה הריכוז דכאו במרץ 1944 ונרצח חודש לפני שחרור המחנה. אֶחַיו: אימרה שבש, פאל שבש, ג'רג' שבש, שאנדור שבש ואישטוואן שבש. F. m.: Vadász Ferenc: Lerida magyar hőse. (Népszabadság, 1963. febr. 3.) Kiss Máté: A Kőröstől Leridáig. (Békés megyei Népújság, 1963. ápr. 11.) Példaképeink: S. Gy. (Viharsarok ifjúsága, 1963. máj.) מסמכים מההיסטוריה של תנועת הפועלים המהפכנים ההונגרים 1929–1935. בודפשט, 1964. לאסלו שבש. אינדקס ביוגרפי הונגרי. המוזיאון הספרותי פטפי. לקסיקון ביוגרפי הונגרי. 1981 לאסלו שבש ב-Unionpedia A Belügyminisztérium 1899. évi 28484. sz. rendelete. MNL-OL 30804. mikrofilm 685. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1899. év 60. oldal 21. sor. Testvére, Sebes Sándor születése bejegyezve Szeghalom állami akv. 332/1902. folyószám alatt. Sebes György. Névpont. Hozzáférés ideje: 2016. január 24. HU BFL VII.5.c 2136 I 0124136/1928 HU BFL VII.5.c 11699 I 0125476/1930 HU BFL VII.5.c 9598 I 0126443/1934 Sebes György. Névpont. Hozzáférés ideje: 2016. január 24. HU BFL - VII.5.c - 5145 - 1935
פאל שבש

פאל שבש מקודם שפאט – Spät (בהונגרית: Sebes Pál; גיומנדרד, 4 במאי 1899 – ברית המועצות, 1938) היה קומוניסט יהודי-הונגרי, שהוצא להורג בברית המועצות בטיהורים הגדולים של סטלין. פאל שבש נולד במשפחה יהודית אינטלקטואלית ענייה עם שמונה ילדים. אביו ברנאט בלה שבש (שפאט) היה מורה יליד סרווש, ואימו הייתה ברתה דיאמנט. הוא למד בבית ספר תיכון למסחר בבודפשט וסיים את לימודיו בשנת 1916. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית השתתף במערכה הצפונית כחייל בגדוד חי"ר האדום מס' 1 של בודפשט (המערכה הצפונית הייתה ניסיון של הצבא האדום ההונגרי, שהוקם ב-1919 לכבוש את הרמות בצפון הונגריה-דרום סלובקיה שהיו בעבר בשליטת הונגריה). לאחר נפילת הרפובליקה נכלא במחנה עונשין ממנו שוחרר בשנת 1920. שבש הצטרף לתנועת הפועלים הוצב ופעל בתפקידים שונים באיגוד המקצועי של פקידים. בשנת 1926 הפך לחבר במפלגת הקומוניסטים בהונגריה ה-KMP שהיה אז בלתי חוקי. כחבר בולט הוא צורף לוועד המרכזי של המפלגה בגיל צעיר, בשנת 1929, אך נעצר במהרה. שנה לאחר מכן שוחרר בהיעדר ראיות ממשיות נגדו ובשנת 1930 השתתף בקונגרס השני של המפלגה. מתחילת השנה שלאחר מכן ועד קיץ 1932 היה נציג מפלגת הקומוניסטים בהונגריה בקומינטרן השלישי (האינטרנציונל הקומוניסטי, או בקיצור קומינטרן (ברוסית: Коммунистический интернационал), הידוע גם בשם האינטרנציונל השלישי, היה ארגון קומוניסטי בין-לאומי שנוסד במרץ 1919). לאחר מכן חזר לפעילות הבלתי חוקית במפלגה. כדי להימנע ממעצרים נוספים הוא נסע לברית המועצות באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. שם נעצר במהירה באשמה מפוברקת ונידון למוות במסגרת משפטי הראווה של סטלין בטיהורים הגדולים והוצא להורג. אֶחַיו: אימרה שבש, ג'רג' שבש, לאסלו שבש, שאנדור שבש ואישטוואן שבש. פאל שבש. אינדקס ביוגרפי הונגרי. המוזיאון הספרותי פטפי. לקסיקון ביוגרפי הונגרי. 1981. פאל שבש ב-Unionpedia Születése bejegyezve Endrőd állami akv. 208/1899. folyószám alatt. A Belügyminisztérium 1899. évi 28484. sz. rendelete. MNL-OL 30804. mikrofilm 685. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1899. év 60. oldal 21. sor. Sebes György. Névpont. Hozzáférés ideje: 2016. január 24. HU BFL – VII.5.c – 5145 – 1935
קרוליין טאונשנד, ברונית גריניץ' הראשונה

קרוליין טאונסנד, הברונית הראשונה מגריניץ' (לבית קמפבל, באנגלית: Caroline Townshend, 1st Baroness Greenwich) הייתה אצילה בריטית, ובתם הבכורה של ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל השני ורעייתו ג'יין וורברטון. קרוליין קמפבל נולדה בתאריך 17 בנובמבר 1717. בגיל 14 נישאה לפרנסיס סקוט, רוזן דלקית' (אנ'), בנו של פרנסיס סקוט, הדוכס השני של בוקלוך (אנ') והחלה לשאת בתואר רוזנת דלקית'. מנישואיה לפרנסס סקוט נולדו לה שישה ילדים: קרוליין, ג'ון, הנרי, קמפבל, ג'יימס ופרנסס. בשנת 1750 נפטר בעלה, וקרוליין נישאה בשנית לחבר הפרלמנט הבריטי צ'ארלס טאונסנד, בנו של צ'ארלס טאונסד, הוויקונט השלישי טאונסנד (אנ'), ובשנת 1756 היא ילדה את בתם היחידה, אן. בשנת 1767 קיבלה קרוליין את התואר ברונית גריניץ'. קרוליין נפטרה בשנת 1794, בגיל 76. בשנת 1742 נישאה קרוליין לפרנסיס סקוט, רוזן דלקית', בנם של פרנסיס סקוט, הדוכס השני של בוקלוך וג'יין סקוט, רוזנת דלקית'. לזוג נולדו שישה ילדים: קרוליין סקוט (1745–1753) ג'ון סקוט (1745–1749) הנרי סקוט, הדוכס השלישי של בוקלוך(אנ') (1746-1812), נישא לאליזבת סקוט, דוכסית בוכלוך (אנ'), בתם של ג'ורג' מונטגו, הדוכס הראשון של מונטגו (אנ') ומרי מונטגו, רוזנת קרדיגן (אנ') קמפבל סקוט (1747–1766) ג'יימס סקוט (1748–1758) פרנסס סקוט (1750–1817) נישאה לארצ'יבלד דאגלס, ברון דאגלס הראשון, בנם של ג'ון סטיוארט, הברונט השלישי וליידי ג'יין דאגלס (אנ') בשנת 1755 נישאה קרוליין בשנית, הפעם לצ'ארלס טאונסנד, ולהם נולדה בת אחד: אן טאונסנד (1756–אחרי שנת 1786).
הדלת של ויטגנשטיין

"הדלת של ויטגנשטיין" (1970) היא יצירת אמנות מאת יהושע נוישטיין. נושא הציור "הדלת של ויטגנשטיין" שאוב מצורת הדלת והחלונות של בית ויטגנשטיין ("Haus Wittgenstein") שתכנן הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין, בשיתוף עם פאול אנגלמן, לאחותו מרגרטה (גרטל) בווינה. נוישטיין יצר עוד כמה עבודות שהתייחסו להגותו של ויטגנשטיין. העבודה מורכבת מארבע רצועות ארוכות של נייר המוצמדות למשטח שקוף. קצותיהן של שתי הרצועות השמאליות גזורות בזווית, כך שנדמה כאילו שתיים מכנפי הדלת פתוחות ויוצרות מרחב פרספרטיבי. בתוך הרצועות מופיע ציור מופשט, מעין הפשטה כללית של נוף, שצויר בפרפרזה על הציור של קבוצת "אופקים חדשים". ה"דלת" המצוירת, בהיותה סימן המנותק מכל חלל תיאורי, היא למעשה ישות שאיננה מוליכה אל מקום, כי אם סימן המצביע על סף; סף הציור וסף ההכרה האנושית. יגאל צלמונה תיאר מהלך זה שציור ההופך את "גמילתו מן המצע השטוח, מן הווירטואוזיות, מן האשליה ומן הדימוי - לנושא". בטקסט משנת 1993 הסביר נוישטיין את הקשר שבין העבודה להגותו של ויטגינשטיין: אם אפשר היה להשתמש בטבע כיריעת בד שלמה, כיחידות של בד חתוך, מעובד או מגולגל – כי אז אפשר היה להפוך את הטבע לחומר מושגי; במקרה כזה, הקפיצה ממונֶא לציור האנליטי לא הייתה נראית כה מופרכת. הדלת של ויטגנשטיין (1970), ציור שנעשה מרצועות של הפשטה לירית (שנגזרו ממחוות הסגידה לאור של 'אופקים חדשים'), שאב מן הניסויים האדריכליים שערך ויטגנשטיין. ציירתי ציור 'אופקים חדשים' קונוונציונאלי, ולאחר מכן גזרתי אותו לרצועות וארגנתי מחדש את המרחב, תוך שאני מותח ומעוות גזרים אחדים […]. לא יכולתי להמשיך לצייר כאילו עדיין הייתה זו פעולה תקֵפה, אבל יכולתי להשתמש בציור כנתון, כ'חפץ מצוי' מטופל. ציורי הרצועות היו התחפשות לטבע קריא, וביטאו חוסר סיפוק עמוק מציור 'כשלעצמו'. ציורי הרצועות היו מהלכים חוזרים של הכלל הוויטגנשטייני: 'כל מה שיכול בכלל להיחשב, יכול להיחשב בבהירות. כל מה שניתן להביע במילים, ניתן להביע בהן בבהירות. […] מה שאינו מבטא את עצמו בשפה אין אנו יכולים לבטאו באמצעות השפה. — יהושע נושטיין (1993) ראו: עפרת, גדעון, "חלונות של אור ושל חושך", באתר 'המחסן של גדעון עפרת', 23 בדצמבר 2010 ראו: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 282. נושטיין, יהושע, "ויטגנשטיין =#נוישטיין", סטודיו 40, ינואר 1993, עמ' 20
אברהם סרלואיס

אברהם סרלואיס (9 בפברואר 1916 – 14 ביולי 1985) היה דיפלומט ישראלי, איש משרד החוץ שכיהן בתפקידי שגריר באקוודור, ברפובליקה הדומיניקנית, בפרגוואי ובאל סלוודור. אברהם (בראם) סרלואיס נולד באמסטרדם, הולנד לאביו, הרב אליעזר סרלואיס, ולאמו לאה לבית אשר, והיה השני מבין ארבעה ילדים. אביו הרב סרלואיס היה דיין, ובשנת 1936 מונה לרב הראשי של הקהילה היהודית באמסטרדם. לאחר הכיבוש הנאצי של הולנד מונה אביו, הרב אליעזר סרלואיס, כחבר ביודסה ראט פור אמסטרדם - היודנראט של קהילת יהודי העיר. באוקטובר 1942 נעצרה כל משפחתו של סרלואיס, ונשלחה למחנה וסטרבורק ומשם לאושוויץ. אברהם סרלואיס שרד את השנתיים וחצי הבאות כשהוא מועבר בין מחנות שונים ועובר תלאות רבות. ב-23 באפריל 1945, במהלך העברתו עם קבוצת אסירים מברגן-בלזן מזרחה לטרזיינשטט, שוחרר על ידי הצבא האדום שהתקדם ממזרח, ליד טרביץ' שבצ'כוסלובקיה. כמרבית אסירי הקבוצה שיצאה מברגן-בלזן, היה חולה בטיפוס הבהרות. חברי הקבוצה הושמו בבידוד למספר שבועות, והרוסים סיפקו להם טיפול רפואי בטיפוס ובכינמת. לאחר מכן הועברו לידי האמריקאים, ולבסוף הורשו לחזור לארצותיהם. ב-23 ביוני 1945 חזר סרלואיס להולנד, שם טופל בבתי חולים במאסטריכט ובאמסטרדם, וגילה שהוא היחיד מבני משפחתו ששרד. ב-1951 עלה סרלואיס לישראל, השתקע בירושלים והצטרף למשרד החוץ. בראשית דרכו היה עוזר במחלקת החקר, וב-1957 יצא לשליחותו הראשונה בצירות ישראל במונטווידאו, אורוגוואי, תחילה כמזכיר שני ובהמשך כמזכיר ראשון. ב-1961 היה יועץ בשגרירות ישראל ברומא, איטליה לתקופה קצרה, ולאחריה חזר לישראל. בין 1961–1964 היה סגן מנהל הלשכה לאמריקה הלטינית במשרד החוץ. ב-1964 יצא שוב לאמריקה הלטינית והיה ממונה זמני על הנציגות, ובהמשך שגריר, בקיטו, אקוודור. ב-1967 עבר לסנטו דומינגו לכהן כשגריר ישראל ברפובליקה הדומיניקנית וכשגריר לא-תושב בג'מייקה. ב-1969 שב לישראל, והיה סגן מנהל מחלקת אירופה 2 במשרד החוץ. ב-1971 מונה לסגן מנהל המחלקה לקשרי תרבות ומדע. ב-1976 מונה כשגריר ישראל באסונסיון, פרגוואי, וב-1978 עבר לסן סלוודור לכהן כשגריר ישראל באל סלוודור. הוא שב לישראל ב-1980, אז פרש לגמלאות. סרלואיס נפטר בירושלים ב-14 ביולי 1985. היה נשוי לקלרה לבית וייס ואב לשניים. אברהם סרלואיס, באתר משרד החוץ סיפור תלאותיו והישרדותו של אברהם סרלואיס, בארכיון יד ושם
נבדה סמית'

נבדה סמית' (באנגלית: Nevada Smith) הוא מערבון אמריקאי משנת 1966 בבימויו של הנרי האת'וויי, עם סטיב מקווין, קרל מולדן, בריאן קית', ארתור קנדי בתפקידים הראשיים. התסריט הוא פריקוול (הקדם) לסרט השאפתנים משנת 1961 לפי ספרו של הרולד רובינס ומופיעות בו שתי דמויות ראשיות, נבדה סמית' וג'ונס קורד, בתקופה הקודמת לעלילת "השאפתנים". העלילה כאן מתרחשת בסוף המאה ה-19, והיא מתארת מסע נקמה של אדם ששלושה שודדים רצחו את הוריו. מקס סנד (סטיב מקווין) הוא בן לאב לבן ואם אינדיאנית. הוריו נרצחים בברוטליות במהלך ניסיון שוד על ידי כנופיה של שלושה אקדוחנים: טום פיץ' (קרל מולדן), ביל בודר (ארתור קנדי) וג'סי קו (מרטין לנדאו). מקס יוצא למסע נקמה. בדרך הוא מגלה אקדח ישן ונתקל בסוחר הנשק ג'ונס קורד (בריאן קית') שנותן לו מחסה, מאמן אותו בירי ומצייד אותו באקדח חדש. עם האקדח הזה מגיע מקס לעיר אבילין ומזהה שם בבר את ג'סי קו. הוא מאיים עליו באקדח, והם יוצאים החוצה לסדר את החשבונות ביניהם. מתנהל מאבק אלים עם שימוש בסכינים שבסופו הורג מקס את קו אך נפצע קשה. האינדיאנית ניסה (ג'נט מרגולין) לוקחת אותו לשבט שלה ומטפלת בו עד שהוא מחלים. מקס ממשיך בחיפושיו ומגלה שביל בודר נמצא כעת בבית כלא לאחר שנתפס בשוד בנק. הוא "מארגן" שוד בנק כדי שייתפס ויישלח לבית הכלא הזה. הוא נדון לשנתיים מאסר בבית כלא בלב אזור מוקף בביצות עם נחשים ארסיים. ביל בודר בורח, אך נתפס ומולקה לעיני כולם. מקס מטפל בו ורוכש את אמונו. מקס מתיידד עם האינדיאנית פילאר (סוזן פלשט) שעובדת עם חברותיה האינדיאניות בשתילת אורז ליד היער בו עובדים האסירים. מתפתחת ביניהם אהבה והוא מצליח לשכנע אותה להגיע בלילה עם סירת קאנו ליד הכלא. הוא מצרף את ביל לבריחה, ובלילה הוא מתגבר על השומר ונוטל את הרובה שלו. פילאר מגיעה, אך נחש ארסי מכיש אותה, והיא הולכת ומאבדת את הכרתה. באמצע הביצה מגלה מקס לביל מי הוא ומחסל אותו. הוא משאיר את פילאר לגווע ומצליח לברוח משם. הוא מתקבל לעבודה כבוקר ומסתבר לו שטום פיץ' הוא ראש כנופיית שודדים באזור. בהתקלות הראשונה באנשיו הוא מוכה קשות, ורק כאשר מגיע למקום הכומר זקרדי (ראף ואלונה) הם משחררים אותו. מקס מחלים במנזר הכנסייה והכומר מנסה לשכנע אותו לוותר על הנקמה כמו שהוא ויתר לאינדיאנים שרצחו את הוריו, אבל מקס ממשיך בנקמה. הוא מצליח להיכנס לחבורתו של טום פיץ' בשמו החדש, נבדה סמית'. לפיץ' יש חשד שהוא אותו מקס סנד שמחפש נקמה. הוא חוקר אותו, אך מקס עומד יפה בחקירה. פיץ' מתכנן התקפה נגד שיירה שבה עגלה עם מטען זהב גדול. הם תוקפים את השיירה ומתחילים לחלק את השלל. מקס צופה בהם ופיץ' חושד בו, נוטל את חלקו ונמלט על סוסו, אך מקס רודף אחריו הם מגיעים לנהר ומתחילים לירות אחד בשני. מקס מהיר קליעה, יורה בו ופוצע אותו קשה. פיץ' מבקש שייחסל אותו אך מקס משאיר אותו לדמם ועוזב את המקום לקול צעקותיו של פיץ' שמבקש ממנו להרוג אותו. "נבדה סמית'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נבדה סמית'", באתר נטפליקס "נבדה סמית'", באתר AllMovie (באנגלית) "נבדה סמית'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נבדה סמית'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נבדה סמית', באתר TCM נעימת הנושא של נבדה סמית', באתר יוטיוב קדימון לנבדה סמית', באתר יוטיוב
נפתלי הדס

נפתלי הדס (נולד בשנת 1936) הוא רופא כירורג ישראלי. הוא עוטר בעיטור המופת על פעולתו בחיל הרפואה של צה"ל. הדס נולד בחיפה בשם נפתלי הינדס. הוא למד רפואה והתמחה בכירורגיה במרכז הרפואי תל אביב. בהמשך דרכו המקצועית ניהל במשך 17 שנים את חדר המיון הכירורגי בבית החולים אסף הרופא. בשנת 2004 פרסם את ספרו היה לנו לילה קשה: סיפורים מחדר מיון. הדס שירת כרופא צבאי ביחידות הצנחנים של צה"ל. במלחמת ששת הימים נלווה לפלוגת הסיור של חטיבה 226. הפלוגה לחמה בקרבות ירושלים ביחד עם חטיבה 55. ב-6 ביוני בלילה טיפל בפצועי הסיירת לאחר הקרב על גשר גת שמנים למרגלות העיר העתיקה. במלחמת יום הכיפורים היה הדס בדרגת סרן. הוא הוצב כרופא בגדוד 582, גדוד הסיור והנ"ט של חטיבה 226, אשר נלחם בחזית סיני. הגדוד השתתף במבצע אבירי לב, בקרבות מרים במתחם החווה הסינית וכן בקרבות ממערב לתעלת סואץ. במהלך המלחמה טיפל הדס ביותר מ-120 נפגעים. לאחר שהדס פרס את תחנת האיסוף הגדודית ליד סרפאום שממערב לתעלה תקפו את עמדתו 14 חיילי קומנדו מצרים. בהנהגתו לחמו חיילי התאג"ד במצרים ופגעו ברובם. לאחר הקרב טיפל הדס בפצועים המצרים. הדס עוטר בעיטור המופת על פעולתו במלחמת יום הכיפורים. כתב העיטור מציין כי הוא הפעיל את תחנת האיסוף הגדודית תחת אש כבדה, פעל באומץ ובקור רוח וסיכן את עצמו על מנת לטפל בנפגעים מיחידתו ומיחידות אחרות. בהמשך הקריירה הצבאית שלו שימש הדס כקצין הרפואה של גייסות השריון ואחר כך של זרוע היבשה. הוא גם פיקד על בית החולים ששלח צה"ל לעזרת נפגעי רעידת האדמה בטורקיה והשתתף במשלחת הרפואית הישראלית לסיוע לנפגעי סופת ההוריקן בהונדורס ובאל סלוודור. התקדם לדרגת סגן אלוף. נפתלי הדס, בלקסיקון הספרות העברית החדשה סרן ד"ר נפתלי הדס, באתר הגבורה על ד"ר נפתלי הדס במלחמת ששת הימים טל זגרבה, הלילה החשוך הפך למואר מרוב טנקים שעלו בלהבות, במחנה, 8 בינואר 2010, באתר הגבורה ראיון וידאו עם ד"ר נפתלי הדס, באתר חטיבה 421 נפתלי הדס, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
זלמן זלצמן

זלמן זלצמן (1 במאי 1915 – 11 במאי 2005) היה בין המתנדבים הארץ-ישראלים לבריגדות הבין-לאומיות במלחמת האזרחים הספרדית. כיהן כמזכיר האיגוד הישראלי של לוחמי הבריגדות הבין-לאומיות. זלצמן נולד בשנת 1915, גדל בירושלים ולמד בגימנסיה. עם סיום הלימודים החל לעבוד כפועל נמל בחיפה. בשנת 1937, בגיל 18, עזב את הארץ ונסע לספרד להילחם לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים הספרדית. בשונה ממתנדבים ארצישראליים רבים, זלצמן לא היה קומוניסט, ובצעירותו היה חבר בית"ר. בראיון שנערך עמו בשנת 1990 הוא העיד כי ראה בפשיזם כאילו היה אויב אישי, וספרד הייתה המקום בו קיבל נשק ואפשרות להילחם נגדו. בהזדמנות הראשונה שהייתה לו, עלה על אנייה ונסע לצרפת, ומשם נשלח לספרד. הוא הגיע עם מתנדבים נוספים עד למרגלות הפירנאים, ומשם המשיכו ברגל דרך ההרים לתוך שטחה של ספרד. זלצמן דיבר עברית ואנגלית בלבד ולכן השתתף בלחימה במסגרת היחידות של האמריקנים והקנדים. הוא לחם בשורות הבטליון ה-60, הקנדי "מקינזי-פאפינו" (Mackenzie–Papineau), בבריגדה ה-15. זלצמן נטל חלק בקרבות הקשים ביותר, ביניהם הקרב בקטלוניה. לאחר שנתיים במלחמת האזרחים חזר לארץ כדי להחלים. בסוף שנת 1941 כשארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, נסע זלצמן להתגייס לצבא האמריקני והשתתף בפלישה לנורמנדי. זלצמן שירת כמזכיר האיגוד הישראלי של לוחמי הבריגדות הבינלאומיות בספרד. בשנת 1986 נסע למדריד כדי להשתתף בוועידה של לוחמי הבריגדות הבינלאומיות, שנערכה לרגל שנת החמישים לפרוץ מלחמת האזרחים הספרדית. הוא עמד בראש המשלחת הישראלית, שמנתה תשעה גברים ונשים. בשנת 1988, בגיל 73, נישא בפעם השנייה לחברת קיבוץ מזרע. את המשך חייו הקדיש זלצמן להפצת המורשת, לחקר הבריגדות הבינלאומיות ולהנצחתן. ביוזמתו ניטעה חורש השלום והאחווה על שם ותיקי הבריגדה הבינלאומית, ליד מערת התאומים באזור בית שמש. זלצמן השקיע מכספו הפרטי לקניית האדמה ולביצוע הנטיעות. זלצמן נפטר בתל אביב, במאי 2005, בגיל 90. מכאן למדריד: המתנדבים הארץ-ישראלים לבריגדות הבין-לאומיות בספרד, 1936–1938 (תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, 2012). הסרט התיעודי "מדריד לפני חניתה" (2006), באתר יוטיוב. יוסף אלגזי, עם אחרוני החיילים היהודים שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, באתר הארץ, 10 במאי 2004 זלמן זלצמן באתר GRAVEZ טל פרי, לזלצמן צילצלו הפעמונים, יעקב (מגזין מבית מעריב), 18.6.1990 יוסף אלגזי, עם אחרוני החיילים היהודים שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, באתר הארץ, 10 במאי 2004 "משלחת לספרד", מעריב, 14.10.1986, עמ' 17.
צומת מגידו

צומת מגידו הוא צומת מרכזי בעמק יזרעאל, המחבר את כביש 65 וכביש 66. קטע הכביש היוצא מצומת מגידו לכיוון עפולה מכונה "כביש הסרגל" בשל היותו קטע כביש ישר לגמרי ללא עיקולים ופניות. הצומת נקרא על שם הקיבוץ מגידו ותל מגידו הנמצאים בקרבת מקום, ולא רחוק ממנו נמצא גם כלא מגידו. ב-5 ביוני 2002 נרצחו 17 ישראלים כאשר מחבל מתאבד פוצץ מכונית תופת ליד אוטובוס אגד בקו 830 בצומת מגידו לכיוון עפולה. ב-13 במרץ 2023 נפצע קשה שרף א-דין ח'מאיסי, אזרח ישראלי, כאשר מחבל שחדר מלבנון פוצץ מטען בצומת מגידו. מדיה וקבצים בנושא צומת מגידו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גמבלה

גמבלה (באמהרית ጋምቤላ) היא מדינה במערב אתיופיה. גובלת מצפונה במדינת אורומיה בדרומה במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום ובמערבה בדרום סודאן. על פי הנתונים של הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה אוכלוסיית המדינה מונה 306,916 שמתוכם 25.37% חיים בערים. עם שטח של 25,802.01, הצפיפות הממוצעת היא 9.57 אנשים לקמ"ר. חלוקת התושבים לפי קבוצות אתניות: נארים - 46.65% אנואקים - 21.17% אמהרים - 8.42% קפיצ'ו - 5% אורומו - 4.83% קמבטה - 1.44% מזהנגר - 4% שקצ'ו - 2.27% תגרים - 1.32% אחרים - 4.9% חלוקת התושבים לפי דת: נוצרים - 90.2% נוצרים אורתודוקסים – 16.8% נוצרים פרוטסטנטים – 70% נוצרים קתולים - 3.4% מוסלמים - 4.9% דתות מסורתיות - 3.8% דתות אחרות – 1.1% גמבלה מחולקת לארבעה מחוזות: אגנוק אתנג מזהנגר נואר מדיה וקבצים בנושא גמבלה בוויקישיתוף מידע בסיסי - גמבלה מפת גמבלה הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה (אנגלית)
ריו ורדה

ריו ורדה (בפורטוגזית: Rio Verde) היא עיר במדינת גויאס שבברזיל. העיר מרוחקת מבירת גויאס, גויאניה, ב-229 קילומטר ומבירת ברזיל, ברזיליה, ב-420 קילומטר. גובהה של העיר הוא 758 מטרים מעל פני הים. חלק מהסראדו נמצא בשטחה של העיר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא בין 20 מעלות צלזיוס בחורף ל-35 מעלות צלזיוס בקיץ. לפי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2020, מספר התושבים בעיר הוא 241,518. העיר ממוקמת במקום ה-154 מתוך 5,570, מבחינת אוכלוסייה בברזיל ובמקום הרביעי מתוך 246 במדינה גויאס. בשנת 2010, צפיפות האוכלוסייה של העיר הייתה 21.05 נפשות לקמ"ר. נכון ל-2018, יש בעיר 82 בתי ספר יסודיים ו-22 בתי ספר תיכון. אחוז הרשומים ללימודים בעיר בין הגילאים 6–14, נכון ל-2010, עומד על 97%. העיר ממוקמת במקום ה-72 מתוך 92 הערים במדינת ריו דה ז'ניירו מבחינת תמותת תינוקות, ובמקום ה-3987 מתוך 5,570 הערים בברזיל. בעיר יש 9 בתי חולים. נכון לשנת 2017, אחוז תמותת התינוקות בעיר עומד על 1.09%. העיר ממוקמת במקום ה-117 מתוך 246 הערים במדינת גויאס מבחינת תמותת תינוקות ובמקום ה-2,893 מתוך 5,570 הערים בברזיל. העיר היא היצרנית הגדולה ביותר של דגנים וחלב במדינה. העיר מייצרת 61 טון מיליון ליטר חלב בחודש. נכון ל-2018, 56.3% מההכנסות של העיר הן ממקורות חיצוניים. אוסטרליה אדלייד, אוסטרליה הולנד הארלם, הולנד ברזיל פורטו אלגרה, ברזיל ארצות הברית סקרמנטו, קליפורניה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא ריו ורדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריו ורדה מידע על העיר, באתר האתר הרשמי של העיר (בפורטוגזית) מידע על העיר, באתר cidades.ibge.gov.br
דני זיפר

דני זִיפֶּר (נולד ב־1933) הוא מדען, פרופסור, ואיש חינוך ישראלי. מחלוצי תחום הנדסת תעשייה בישראל. זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו החלוצית לפיתוח תחום הנדסת תעשייה וניהול בישראל ובתואר "יקיר העיר תל אביב-יפו". דניאל זִיפֶּר, איש אקדמיה, חינוך ותרבות. נולד בתל אביב ולמד בבית הספר היסודי תל נורדוי ובגימנסיה הרצליה. היה חניך בתנועת הנוער - התנועה המאוחדת. בהיותו נער בן 15, במלחמת העצמאות, העביר הודעות ומסרים באמצעות אופניו ללוחמים שבשדה הקרב. בצבא שירת בנח"ל והדריך טירונים במחנה אלנבי שבירושלים. בתום שירותו בצבא למד הנדסת מכונות בטכניון ובתקופה הזאת של לימודיו השתתף בתור חייל מילואים בקורס קצינים. במילואים שירת בחיל התותחנים ובחיל החימוש, והשתתף בשלוש ממערכות ישראל. הוא השתחרר בגיל 55 בדרגת סרן. בשנת 1959 נסע לניו-יורק והשלים תואר שני בהנדסת מכונות באוניברסיטת קולומביה. עם שובו ארצה החל לעבוד ברפא"ל, הוא היה חבר בצוות הפיתוח של ה-"שפריר", טיל האוויר הישראלי הראשון ושימש מנהל הניסויים בצרפת. בשנת 1967 נסע עם משפחתו לאטלנטה שבארצות הברית והשלים את לימודי הדוקטורט בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטה המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. בשנת 1971 שב לישראל, הקים באוניברסיטת תל אביב את המחלקה להנדסת תעשייה, ייסד את התוכנית ללימודיה, ותחת ניצוחו חוללה המחלקה מהפכה בתחום לימודי התעשייה בישראל. פרופ' זִיפֶּר עמד בראש המחלקה שנים רבות וקיבל מעמד של פרופסור בשנת 1977. הוא התמחה בתחומי ניתוח מערכות ייצור, תפעול, מחשוב ומערכות מידע וחינך דורות רבים של מהנדסים למצוינות. דני זִיפֶּר שימש בתפקידי ניהול שונים באוניברסיטה ובוועדות לאומיות, כגון יו"ר הוועדה המדעית במרכז לחיזוי טכנולוגי ובנוסף על כך פרסם מאמרים רבים בכתבי עת חשובים בתחום תכנון וניתוח של מערכות ייצור ובקרה, והוציא לאור ספר ששמו "Production: Planning, Control and Integration". דני זִיפֶּר כיהן בהתנדבות בוועדת המעקב לתוכניות אקדמיות להנדסת תעשייה וניהול מטעם המועצה להשכלה גבוהה. וסייע ליו"ר ועדת הכספים של הכנסת. בשנת 2006 זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו החלוצית לפיתוח תחום הנדסת תעשייה וניהול בישראל. פרופי זִיפֶּר פעל רבות בהתנדבות למען תושבי תל אביב-יפו: בין השאר כיהן בתור סגן יו"ר הוועד המפקח של גימנסיה הרצליה. בשנת 2009 סייע לוועדת גל, שעסקה בעתידה של תחנת הכוח רידינג. הוועדה קבעה, כי יש ליצור איזון נכון בין הצורך לספק חשמל לבין הרחבת השטחים הירוקים בעיר ואת המלצותיה אימץ השר הממונה. זִיפֶּר מתגורר בתל אביב-יפו. כחובב תרבות ומוזיקה, הוא תומך במוסדות התרבות של העיר וכיהן כחבר בדירקטוריון המשכן לאמנויות הבמה. בשנת 2021 הוענק לו אות "יקיר העיר תל אביב-יפו". זיפר היה נשוי לשוש זיפר, אשר נפטרה ב-2018. יש לו שני ילדים וכן נכדים. אחד מילדיו הוא פרופסור משה זיפר, פרופסור למדעי המחשב. מדיה וקבצים בנושא דני זיפר בוויקישיתוף דני זיפר, ברשת החברתית Goodreads יקירי העיר תל אביב-יפו באתר עיריית ת"א. יקירות ויקירי העיר תל אביב-יפו לשנת תשפ”א 2021 באתר תל אביב אחת. פרופ' דניאל זִיפֶּר באתר אוניברסיטת תל אביב. חברי סגל המחלקה להנדסת תעשייה באוניברסיטת תל אביב. Production: Planning, Control, and Integration