laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לבנה מושון

לבנה מושון (נולדה בתל אביב בט' בחשוון תשי"ג, 28 באוקטובר 1952) היא סופרת, עיתונאית ואשת חינוך ישראלית. לבנה מושון נולדה ב-1952, בת לאב שהיה סוהר בכלא רמלה. גדלה בשכונת עזרא להורים יוצאי חלב. היא כותבת ספרי ילדים ונוער, במקביל לעיסוקה כמורה. היא כלת פרס אקו"ם לשנת 2004 בתחום ספרות הילדים והנוער על ספרה "לאבא שלי קוראים ארווין", שיצא לאור בהוצאת כתר תחת השם "מכתבים מגבעת הזבל". בנובמבר 2008 זכתה בשנית בפרס אקו"ם לשנת תשס"ח. ספרה ״שתיקת הצמחים״ נכלל ברשימה הארוכה לפרס ספיר 2015. ב-2019 יצא לאור רומאן שלה בשם "כריתה". בינואר 2022 זכתה בפרס היצירה לסופרים על שם ראש הממשלה לוי אשכול ז"ל. כתבה 45 ספרים, רובם לילדים ובני נוער, מתוכם חמישה ספרי פרוזה למבוגרים. מושון נשואה, ולה שלושה ילדים. מתגוררת בגבעת שמואל. חוט צמר כחול, 1981 אהבה חמוצה, 1995 מר גדיש האדיש חזר להרגיש, 1999 מכתבים מגבעת הזבל, כתר 2008 שתיקת הצמחים, ספריה לעם, עם עובד, 2014 כריתה, הוצאת דני ספרים, 2019 מכתב לסוהר 343ב, ספריה לעם, עם עובד, 2024 מדיה וקבצים בנושא לבנה מושון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לבנה מושון אתר האינטרנט הרשמי של לבנה מושון (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של לבנה מושון (בספרדית) החיים כספר - האתר האישי של הסופרת לבנה מושון, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" לבנה מושון, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" לבנה מושון, מדף הספרים של לבנה מושון, באתר nrg‏, 15 בדצמבר 2008 רונן טל, הסופרת לבנה מושון: "אבא המשיך להיות סוהר גם בבית", באתר הארץ, 17 במרץ 2024 לבנה מושון, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל פרק מתוך הספר "כריתה", פורסם ב"כיוון הרוח", https://bkiovnhroh1.com/PAGE4270.asp כריתה – לבנה מושון | סלונה, באתר סלונה, ‏4 באוקטובר 2019 עופרה עופר אורן, "כריתה": מה קורה כשסודות נחשפים, בבלוג "סופרת ספרים", 12 בנובמבר 2019 רונן טל, הסופרת לבנה מושון: "אבא המשיך להיות סוהר גם בבית", באתר הארץ, 17 במרץ 2024 עופרה עופר אורן, "מכתב לסוהר 343ב": הגיהינום שמאחורי הקירות, בבלוג "סופרת ספרים", 21 במרץ 2024 לבנה מושון, דף שער בספרייה הלאומית לבנה מושון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אביחי טבק, סופרת מגבעת שמואל זכתה בפרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית, באתר מקומונט גבעת שמואל, ‏2022-02-28 לבנה מושון, פרק מתוך "מכתבים מגבעת הזבל", באתר nrg‏, 15 בדצמבר 2008 ורד לי, מכתבים מגבעת הזבל, לבנה מושון, מכתב חוזר, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2008 ביקורת על הספר(הקישור אינו פעיל) "שתיקת הצמחים", אתר אימגו, 12/06/2014, מירב גולן ירון אביטוב, "שתיקת הצמחים": רומן שמחזיר אותנו לשורשי הפרוזה, באתר הארץ, 30 ביולי 2014 ביקורת על הספר "שתיקת הצמחים", אתר מעריב, 15/05/2014, רונן טל, תרבות/ספרות עופרה עופר אורן, "כריתה": מה קורה כשסודות נחשפים, בבלוג "סופרת ספרים", 12 בנובמבר 2019 עמרי הרצוג, לבנה מושון מטפלת ביושרה ובתעוזה בסיפורה הטראומטי של בת, באתר הארץ, 19 במרץ 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דמוגרפיה של רפובליקה סרפסקה

רפובליקה סרפסקה משתרעת על פני 49% משטחה של בוסניה והרצגובינה, ומתגוררים בה כשליש מאוכלוסייתה. לאחר מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2013, הוערכה האוכלוסייה ב-1,218,107 תושבים, מתוכם 82.95% סרבים (נוצרים אורתודוקסים), 12.69% בוסניאקים (מוסלמים סונים), 2.27% קרואטים (נוצרים קתולים) ו-1.25% אחרים.[דרוש מקור] ברפובליקה סרפסקה שתי קהילות יהודיות זעירות, באניה לוקה ודובוי. לפי החוק מ-1994 והתאמות מ-1996, מחולקת הרפובליקה סרפסקה ל-63 רשויות מקומיות (општинe) ועיריות (градови). הערים המרכזיות בסרפסקה הן: באניה לוקה סרייבו מזרחית דוֹבּוֹי בּיילינה פריידוֹר (Приједор) טסליץ' (Теслић) זבורניק (Зворник) ברוד (Брод) קוזארסקה דוביצה (Козарска Дубица) נובי גראד (Нови Град) דרבנטה (Дервента) פרנייבור (Прњавор) מודריצ'ה (Модрича) טרבּינייה (Требиње) מרקונייץ' גראד וישגרד (Вишеград) פוֹצ'ה (Фоча) בילצ'ה גרדישקה (Градишка) מדיה וקבצים בנושא דמוגרפיה של רפובליקה סרפסקה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בוסניה והרצגובינה ובנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדמיר

אדמיר מרקס דה מנזס (פורטוגזית: Ademir Marques de Menezes‏; 8 בנובמבר 1922 – 11 במאי 1996), שהיה ידוע בקיצור בשם אדמיר, היה כדורגלן ברזילאי הנחשב לאחד החלוצים המרכזיים הטובים ביותר בהיסטוריה של נבחרת ברזיל. בגלל עצמות הלסת הבולטות שלו הוא זכה לכינוי "לסת". אדמיר החל את קריירת המועדונים שלו בספורט קלוב רסיפה לפני שעבר לשחק עבור ואסקו דה גאמה. הוא שיחק במדי ואסקו בשתי תקופות, בין 1942 ל-1945 ובין 1948 ל-1956, וביניהן שיחק בפלומיננזה. אדמיר הופיע במדי ואסקו ב-429 משחקים וכבש 301 שערים, וזכה עמה בחמש אליפויות ריו דה ז'ניירו (1945, 1949, 1950, 1952, 1956) ואליפות אחת נוספת עם פלומיננזה ב-1946. בשנת 1949 הוא היה המבקיע המצטיין של הליגה עם 30 שערים, וב-1950 עם 25 שערים. אדמיר פרש בשנת 1956, ולאחר פרישתו עסק בפרשנות, אימון ועסקים. אדמיר התפרסם בעיקר בזכות משחקיו במונדיאל 1950 שנערך בברזיל. הוא שיחק בשלישיית החלוצים הידועה של ברזיל שכללה גם את זיזיניו וז'איר דה רוסה פינטו, וזכה בתואר נעל הזהב (המבקיע המצטיין). ישנה מחלוקת כמה שערים הבקיע, יש הטוענים שהוא הבקיע שבעה שערים ואחרים טוענים כי הוא הבקיע תשעה שערים. אדמיר היה הראשון שהבקיע שער באצטדיון המרקנה. למרות יכולתו הגבוהה הוא היה שותף להפסד לנבחרת אורוגוואי במשחק המכריע על התואר, שנודע בשם מרקנאסו. אדמיר זכה להצלחות גם בקופה אמריקה. הוא שיחק בטורנירים של 1945, 1946, 1949 ו-1953, ובסך הכל הוא הבקיע 12 שערים ב-18 משחקים, כולל שלושער במשחק הניצחון בגמר נגד נבחרת פרגוואי ב-1949. אדמיר זכה עם ברזיל בטורניר פאן-אמריקה ב-1952. בסך הכל הוא הופיע במדי ברזיל בין 1945 ל-1953, שיחק ב-39 משחקים וכבש 32 שערים. ואסקו דה גאמה אליפות ריו דה ז'ניירו (5): 1945, 1949, 1950, 1952, 1956 פלומיננסה אליפות ריו דה ז'ניירו: 1946 נבחרת ברזיל קופה אמריקה: 1949 סגנות גביע העולם: 1950 השחקן המצטיין בקופה אמריקה: 1949 מלך השערים של גביע העולם: 1950 הנבחרת המצטיינת של גביע העולם: 1950 היכל התהילה של הכדורגל הברזילאי מדיה וקבצים בנושא אדמיר בוויקישיתוף אדמיר, באתר Transfermarkt אדמיר, באתר National Football Teams אדמיר, באתר FootballDatabase.eu
יזמות בנייה

יזמות בנייה היא הפעילות הכרוכה בייזום ובניהול של פרויקט בנייה, מתחילתו ועד סופו. ביזמות בנייה עוסקים גופים פרטיים (אדם, חברה פרטית וכדומה) וגופים ציבוריים (משרד השיכון, רשות מקומית). פעילויות שיזם בנייה נדרש לבצע או לתאם במהלך פרויקט בנייה: רכישת הקרקע לפרויקט. לעיתים רוכש היזם מלאי קרקעות לפרויקטים עתידיים, שאותם יבצע שנים לאחר הרכישה, ולעיתים הוא רוכש קרקע לבנייה מיידית. רכישת הקרקע נעשית לעיתים מהונו של היזם, לעיתים באשראי בנקאי, ולעיתים בעסקת קומבינציה, שבה מובטח לבעלי הקרקע חלק מהמבנה שיוקם, בתמורה למתן הקרקע לפרויקט. תכנון וקבלת היתר בנייה. לשם הקמת מבנה יש לקבל היתר מהוועדה המקומית לתכנון ובנייה ומוועדות המוסמכות לכך. בהיתר נקבעים אופי המבנה וגודלו. על קבלת ההיתר אחראי האדריכל המכין תוכנית הגשה. במקביל וכהמשך לבקשת ההיתר מבוצע תכנון אדריכלי והנדסי של הפרויקט במטרה להכין תוכניות עבודה לביצוע. לשם כך מסתייע היזם בשירותיהם של מהנדסים, כגון מהנדס בניין, מהנדס חשמל ועוד, הפועלים יחד עם האדריכל. בפרויקטים רבים, בעיקר בישראל, טרם התכנון ובקשת ההיתר מנסה היזם לשנות את תוכנית המתאר (לרוב ברמה של תוכנית בניין עיר) באופן נקודתי לקרקע בה הוא מתכנן לבנות, במטרה להגדיל את אחוזי הבנייה המותרים, היקף הבנייה ואף יעוד הקרקע במטרה להעצים רווחים. שינוי התוכנית כרוך בנוהל חוקי של ביצוע תוכנית עירונית חדשה אשר כנגדה זכותו של הציבור להביע התנגדות. לרוב מדובר במשימה מורכבת ולשם כך מסתייע היזם בעורך דין שהתמחותו בכך. שיווק ומכירה של הפרויקט. לעיתים מתחילה מלאכת השיווק והמכירה עוד לפני שהחלה הבנייה ("מכירה על הנייר"), ולעיתים היא נערכת במקביל לבנייה. במקרים של ביקוש נמוך נמשכת המכירה גם לאחר סיום הבנייה. לעיתים בונה הקבלן את הבניין למען עצמו, מתוך כוונה להשכירו ולא למכרו. על מכירת דירות חל בישראל חוק המכר (דירות), תשל"ג-1973, וחוקים נוספים שבאו להגן על קוני הדירות. התקשרות עם קבלן בניין (או קבלני בניין אחדים, בעלי התמחויות מגוונות), לשם ביצוע מלאכת הבנייה. קבלת היתר אכלוס מהרשות המקומית וחיבור המבנה לתשתיות העירוניות (חשמל, מים, ביוב, טלפון). מסירת המבנה לרוכשיו. פעילותו של היזם נעשית בדרך כלל במסגרת חברה שבשליטתו. לעיתים מוקמת חברה למימושו של פרויקט מסוים (בניין יחיד או שכונה מסוימת), ולעיתים משמשת את היזם חברה אחת לפעילותו במשך שנים רבות. לעיתים עוסקת חברה אחת בשתי פעילויות הבנייה, זו של יזם הבנייה וזו של קבלן הבניין, לעיתים נעשות שתי פעילויות זו על ידי שתי חברות בעלות זיקה ביניהן (למשל יזם בנייה שלו חברה בת לקבלנות בניין), ולעיתים אלה חברות נפרדות, המתקשרות לפרויקט מסוים באמצעות חוזה. יזמות בנייה, UNadlan בונים בית: מהן הפעולות אותן נדרש לבצע יזם הבנייה?/, דפי זהב עסקת קומבינציה, מרכז הנדל"ן חוק המכר (דירות), תשל"ג-1973, משרד הבינוי והשיכון
בוהיניה

בּוֹהִינִיָּה (שם מדעי: Bauhinia. שם נפוץ באנגלית: Orchid Tree - עץ הסחלב) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים, המונה כ-200 מינים של עצים, שיחים ובני שיח הנפוצים בעיקר בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. פרחי אחד מהמינים, בוהיניה בלנקיאנה (Bauhinia blakeana) הם סמלה הרשמי של הונג קונג. עליו של אותו מין קרויים "העלה החכם", ומשמשים תלמידים בבית הספר כסימניות מסורתיות. מרבית הבוהיניות הן עצים בגובה 6 עד 8 מטרים, עם עלווה המתפרשת לרדיוס של 3–6 מטרים. העלים רחבים ובעלי שפה תמימה ומעוגלת, כשטרף העלה גזור פעם אחת באמצעו. הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת, וצבעיהם עשויים להשתנות על פי המין. הגוונים הנפוצים הם ורוד, ארגמן, צהוב וכתום. הפריחה לרוב מתחילה בסוף החורף ויכולה להמשך עד תחילת הקיץ. כמו כל בני משפחת הקטניות, פירות העץ הם זרעים עגולים הנישאים בתרמיל. זה מבשיל לרוב כחודש לאחר בקיעת הפרחים, ונפתח לאחר ייבושו לפיזור הזרעים. תהליך ההאבקה של מרבית מיני הבוהיניה מבוצע על ידי ציפורים, כגון צופיות. בוהיניה נקרא על שם האחים הבוטנאים השווייצריים-צרפתים גספר ויוהאן בוהין. השם תורגם לעברית כבּוֹהִינִיָּה, על פי האקדמיה ללשון העברית, בוטניקה: צמחי א"י (תש"ו), 1946. אף אחד ממיני הבוהיניה אינו צומח בר בישראל. עם זאת הבוהיניה, בפרט המין בוהיניה מגוונת (Bauhinia variegata), הוא עץ נוי נפוץ בערי ישראל. את שני הזנים המתורבתים, הפורחים בוורוד או בלבן, ניתן לראות בשדרות ובגינות ציבוריות. פריחת זנים אלו היא לרוב באביב ובסוף החורף. בנוסף זמינים לשתילה בארץ בוהיניה לבידה (Bauhinia tomentosa), עץ הנושא פרחים צהובים והשיח בוהיניה גלפיני (Bauhinia galpinii) הנושא פרחים ורודים. בוהיניה, באתר ITIS (באנגלית) בוהיניה, באתר NCBI (באנגלית) בוהיניה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בוהיניה, באתר Tropicos (באנגלית) בוהיניה, באתר GBIF (באנגלית) בוהיניה, באתר IPNI (באנגלית) Bauhinia tomentosa בוהיניה לבידה פיגויה תרבותית, משתלות יגור
הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית

"הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית", או "גלריה הקיבוץ" היא גלריה לאמנות שפעלה בתל אביב-יפו בין השנים 2018-1967. הגלריה הוקמה על ידי ברית התנועה הקיבוצית בחודש אוקטובר 1967, במטרה להביא למודעות הציבורית את העשייה האמנותית בקיבוצים. משכנה הראשון של הגלריה היה ברחוב בן-יהודה מס' 170. במשכן הוצגו תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד. לאחר שלוש שנות פעילות הגלריה נסגרה בשל חילוקי דעות בין התנועות הקיבוציות השונות והיא נפתחה מחדש בשנת 1973 במרתף בניין ברחוב דב הוז 25, בסמוך לרחוב גורדון, שהיווה את מרכז חיי האמנות בתל אביב-יפו באותה עת. במשך השנים התנהלה הגלריה ללא קו אוצרותי ברור, עד שבשנות התשעים של המאה ה-20, על רקע המשבר המתמשך בקיבוצים, עמדה הגלריה בפני סגירה. עם מינויה של האוצרת טלי תמיר, זכתה הגלריה לפריחה. חגית פלג-רותם, ‏בלדה לעוזב הקיבוץ, באתר גלובס, 4 באוגוסט 2009 אסתר זנדברג, גלריה "הקיבוץ" נסגרה. עד כמה זה דרמטי?, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2018 הקיבוץ - גלריה לאומנות ישראלית (תל אביב), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון אוגנדה

הו אוגנדה, ארץ היופי (באנגלית: Oh Uganda, Land of Beauty) הוא ההמנון הלאומי של אוגנדה. ההמנון נכתב והולחן על ידי ג'ורג' ווילברפורס קקומה ואומץ בשנת 1962 . דגל אוגנדה סמל אוגנדה מדיה וקבצים בנושא המנון אוגנדה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון אוגנדה" באתר מיוזיק בריינז
Thief (סדרת משחקים)

Thief ("גנב") היא סדרת משחקי וידאו מסוגת התגנבות. עלילת המשחק עוסקת בגָארֱת, גנב מקצועי שחי בעולם בדיוני בסגנון סטימפאנק. שני המשחקים הראשונים בסדרה, "הפרויקט האפל" ו"עידן המתכת", פותחו על ידי Looking Glass Studios. לאחר שהחברה נסגרה, המשיכה חברת Ion Storm Austin ופיתחה את המשחק השלישי בסדרה, "צללים קטלניים". משחק רביעי יצא לאור על ידי Eidos Montreal בשנת 2014. המשחק מתחיל כשגארת, הפרוטגוניסט, מספר על ילדותו, בה נאלץ לגנוב כדי לשרוד. הוא מתאר כי באחד הלילות ניסה לכייס אדם מתגנב, אך האדם גילה אותו. הוא הביע הערכה ליכולתו, וסיפר לגארת שהוא "שומר" - הוא מגן על ספריות השומרים שמכילות נבואות ומגילות אשר יכולות להסביר כל בעיה. השומר מציע לו להיות בן חסותם של השומרים. גארת מסכים והופך לגנב המקצועי באזור. במהלך המשחק נלחם גארת באל הפאגאנים, "trickster", ובסיומו הוא הורג אותו. במשחק זה מתמודד גארת עם אנשי כת בשם "mechanists", המעוניינים לשליטת רובוטים בעולם ולחיסול כל יצור אורגני. במשחק זה לומד גארת על עידן אפל שקרב ובא, הקשור להָאג (יצור מפחיד מסיפורי ילדים). האג מנסה להרוג את גארת. במקביל הוא מתחיל ללמוד להשתמש בכוחות ייחודיים של השומרים; לבסוף הוא הופך לשומר, אך גם משמיד את היכולות של השומרים. בלאקג'ק - אלת עץ המשמשת להמם אויבים מאחור. חרב - במקרה שגארת מתגלה בידי אויב הוא יכול להשתמש בחרב להתקפה מקרוב; במשחק השלישי החרב מוחלפת בפגיון. קשת - ניתן להשתמש בה במספר סוגים של חיצים: חץ רגיל: בעל חוד בקצה. חץ מים: מתיז מים (שימושי בכיבוי לפידים ונרות). חץ אש: מתפוצץ ויוצר כוח אש גדול. חץ רעש: מבלבל אויבים בעזרת רעש. חץ צמחים: מגדל ירוקת על האדמה כדי שגארת יוכל לרוץ עליה מבלי להקים כל רחש. פורץ מנעולים - משמש לפריצת דלתות ותיבות. עין מכנית (ייחודי למשחק השלישי) - בעלת תכונת זוּם. אתר האינטרנט הרשמי של Thief
לאונל סאנצ'ס

לאונל גיירמו סאנצ'ס לינרוס (בספרדית: Leonel Guillermo Sánchez Lineros;‏ 25 באפריל 1936 – 2 באפריל 2022) היה כדורגלן צ'יליאני. שיחק כקשר שמאלי בין 1953 ל-1973. במשך 17 שנים הוא שיחק עבור קבוצת אוניברסידד דה צ'ילה, והוא היה אחד מסמלי הקבוצה שזכתה בשש אליפויות בין 1959 ל-1969. סאנצ'ס נולד בסנטיאגו דה צ'ילה. הוא נחשב לאחד מטובי השחקנים בהיסטוריית הכדורגל של צ'ילה, והוא שיחק ב-85 משחקים במדי נבחרת צ'ילה בין 1955 ל-1968, ובהם הוא הבקיע 27 שערים. סאנצ'ס הוא שיאן ההופעות בנבחרת צ'ילה. הוא כבש ארבעה שערים במונדיאל 1962, והוא היה אחד משיאני ההבקעות ביחד עם חמישה שחקנים נוספים. באותו טורניר הוא ביצע עבירה על מריו דויד מנבחרת איטליה, עבירה שזכתה לתהודה רבה באותה תקופה ומאוחר יותר כונתה הקרב על סנטיאגו. סאנצ'ס נותר באוניברסידאד אף על פי שקיבל הצעות ממועדונים אירופיים ידועים כגון מילאן. אולם, אוניברסידאד נאלצה למכור את כרטיס השחקן שלו ב-1969 בעקבות פסיקה משפטית. בשלהי הקריירה שלו הוא שיחק עבור קולו-קולו, פלסטינו ופרובייארוס. נפטר ב-2 באפריל 2022. מדיה וקבצים בנושא לאונל סאנצ'ס בוויקישיתוף לאונל סאנצ'ס, באתר Transfermarkt לאונל סאנצ'ס, באתר WorldFootball.net לאונל סאנצ'ס, באתר National Football Teams לאונל סאנצ'ס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ביוגרפיה של סאנצ'ס, באתר RSSSF ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינמרסט

אינמרסט (Inmarsat) הוא שם כולל לרשת לווייני תקשורת המשמשים בעיקר כלי שיט, ומכאן שמה שמשמעותו "לוויין בלב ים". לווייני האינמרסט (4 לוויינים בשימוש ועוד 2 לווייני גיבוי) ממוקמים מסביב לכדור הארץ (אחד מעל האוקיינוס ההודי, שניים מעל האוקיינוס האטלנטי ואחד מעל האוקיינוס השקט). הם מכסים את מרבית שטח כדור הארץ בין 70° צפון ל 70° דרום, כאשר עיקר הכיסוי שלהם מתרכז באוקיינוסים. הלוויינים משמשים להעברת תקשורת בין כלי שיט והחוף או בין כלי שיט לכלי שיט אחר. המערכת נוסדה כחלק ממערכת מצוקה ובטיחות ימית גלובלית (GMDSS, או Global Distress and Safety Services) והיא משלבת לוויינים ותחנות רדיו למטרות הצלה ומצוקה של כלי שיט בכל רחבי העולם. השימוש בלוויינים מאפשר הגדלת הטווח והאפשרות לזיהוי המצוקה גם כאשר כלי השיט רחוק מטווח רדיו, ולכן מאפשר סיוע מהיר יותר לכלי שיט במצוקה. שירותי הטלפון והנתונים בזמן מצוקה אינם בתשלום, והחברה מרוויחה מהענקת שירותים נלווים לימאים ולחברות הספנות. כיום משמשים הלוויינים גם לתקשורת עם מטוסים ועם תחנות קרקע (ציי רכב או מטיילים באזורים ללא קליטה אחרת, בדומה לאירידיום). לווייני אינמרסט מאפשרים תקשורת קול, נתונים ואפילו גישה לאינטרנט מכל מקום בעולם השוכן באזורי הכיסוי, ומאפשרים לימאים תקשורת מהירה אך עדיין יקרה עם הבית גם מלב ים. המערכת הוקמה בשנת 1979 ביוזמת ארגון הימאות הבין-לאומי. היא פעלה כגוף בין-ממשלתי על מנת לסייע לכלי שיט במצוקה. בהפעלתה היו מעורבות 28 ממשלות, המשרדים היו ממוקמים בלונדון. בשנת 1999 הפכה לחברה פרטית, ובשנת 2005 אף הונפקה בבורסה לניירות ערך בלונדון. מדיה וקבצים בנושא אינמרסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אינמרסט אינמרסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אינמרסט, סרטונים בערוץ היוטיוב
נבחרת אנטיגואה וברבודה בכדורגל

נבחרת אנטיגואה וברבודה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אנטיגואה וברבודה. הנבחרת קיימה את משחקה הבינלאומי הראשון בשנת 1972 נגד טרינידד וטובגו בו הפסידה 1 - 11. תוצאה זו היא התבוסה הגדולה ביותר של הנבחרת. הדירוג הנוכחי של נבחרת אנטיגואה וברבודה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-151 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,034.71 – ירידה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 70 נמדד לראשונה באוקטובר 2014, והדירוג הנמוך ביותר 170 נמדד לראשונה בדצמבר 2003. צוות של שחקנים מבוסס כל שחקני הליגה המקומית עם חיזוק של כדורגלנים שנולדו מחוץ למדינה להורים בעלי שורשים מאנטיגואה דוגמת טי. ג'יי. ברמבל. 1930 עד 1970 - לא נכנסה 1974 - לא העפילה 1978 עד 1982 - לא נכנסה 1986 עד 2022 - לא העפילה 1991 - לא נכנסה 1993 עד 2023 - לא העפילה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה מדיה וקבצים בנושא נבחרת אנטיגואה וברבודה בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת אנטיגואה וברבודה בכדורגל דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
קורין נמק

ג'וזף צ'ארלס "קורין" נמק הרביעי (באנגלית: Joseph Charles "Corin" Nemec IV; נולד ב-5 בנובמבר 1971 בליטל רוק, ארקנסו) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקני. חבר בכנסייה הסיינטולוגית. נמק ידוע בעיקר בשל תפקידו הראשי בקומדיית המצבים פרקר לואיס. ידוע גם בשל תפקידו כג'ונס קווין בסדרת המדע הבדיוני סטארגייט SG-1. נמק כתב את הפרק הארבע-עשר בעונה השביעית של הסדרה. בשנת 1989 היה נמק מועמד לזכייה בפרס אמי כשחקן משנה על תפקידו כסטיבן סטיינר במיני-סדרה "קוראים לי סטיבן" (באנגלית: I Know My First Name Is Steven) שסיפרה את סיפורו האמיתי של ילד שנחטף בארצות הברית והוחזק במשך 7 שנים. בשנות ה-90 עסק נמק בהיפ הופ והקליט אלבום עם להקת "סטארשיפ אוף פולז" (Starship of Foolz). ב-23 באוגוסט 2024 יצא לאור הסרט "Place of Bones" בו נמק מגלם את קלהון. מדיה וקבצים בנושא קורין נמק בוויקישיתוף קורין נמק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קורין נמק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קורין נמק, באתר AllMovie (באנגלית) קורין נמק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קורין נמק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אור ברנע, עת פרקר, באתר ynet, 6 באוקטובר 2010 עמי פרידמן, "במשך שנים הייתי פרו ישראל": מה עושה פרקר לואיס בארץ?, באתר ynet, 19 במרץ 2017 "Stargate SG-1" Fallout (TV Episode 2004) - IMDb (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2021-09-12 המועמדים לזכיה בפרס האמי לשנת 1989 קורין נמק, I did an album with a group called Starship of Foolz. With Motown in 92, it never came out. I own the 2inch., טוויטר, ‏2 באוגוסט 2012 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון אוסטרליה

אצטדיון אוסטרליה הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בפארק האולימפי של סידני (בפרבר הומבוש) שבאוסטרליה. האצטדיון נבנה בעלות של 690 מיליון דולר אוסטרלי והושלם במרץ 1999 על מנת לשמש כאצטדיון האולימפי של אולימפיאדת סידני בשנת 2000. בעת הקמתו היו בו 110,000 מקומות ישיבה אך לאחר המשחקים האולימפיים הוא הוקטן וכיום יש בו כ-81,000 מקומות, רובם מקורים. האצטדיון שימש לטקסי הפתיחה והנעילה של האולימפיאדה. טקס הפתיחה נערך ב-15 בספטמבר וטקס הנעילה ב-1 באוקטובר. בצמוד לאצטדיון נבנה כפר אולימפי ענק לשיכון אלפי הספורטאים במהלך האולימפיאדה. על מנת לאפשר לספורטאים תנאים נוחים לאימונים והכנות נבנה אצטדיון נוסף בסמוך אשר יש בו את כל המתקנים אך אינו כולל מקומות ישיבה. לאחר המשחקים האולימפיים נוספו לו מקומות ישיבה. האצטדיון נמצא במרכז הכפר האולימפי. סביב לו נמצאים רוב המתקנים ששימשו למשחקים האולימפיים. את האצטדיון מקיפים עמודי תאורה ענקיים, שעל כל אחד מהם כתובה השנה והעיר בה נערכו משחקים בעבר. לאחר המשחקים הוספה מזרקה אשר בקרקעיתה יש לוחית עם שם עבור כל ספורטאי או נבחרת אשר זכו במדליה. האצטדיון נבנה כאצטדיון "ירוק": הוא מנקז את מי הגשמים לשתי בריכות ענק תת-קרקעיות, המשמשות להשקיית הדשא. לאחר המשחקים, הוסר מסלול הריצה. כיום האצטדיון משמש בעיקר למשחקי קריקט ורוגבי ואף להופעות רוק. ניתן להגיע למתחם הכפר האולימפי במעבורת או רכבת ממרכז העיר. אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון אוסטרליה (באנגלית) אצטדיון אוסטרליה, ברשת החברתית פייסבוק אצטדיון אוסטרליה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אצטדיון אוסטרליה, ברשת החברתית אינסטגרם אצטדיון אוסטרליה, ברשת החברתית LinkedIn האצטדיון, באתר StadiumDB האצטדיון, באתר Stadium Guide האצטדיון, באתר World Stadiums
שרה רומר

שרה כריסטין רומר (באנגלית: Sarah Christine Roemer; נולדה ב-28 באוגוסט 1984) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. רומר נולדה בסן דייגו, קליפורניה. התחילה לדגמן בגיל 15 אחרי שגילה אותה סוכן דוגמנות קונה קפה בסניף סבן אילבן מקומי. בגיל 17 עזבה את הבית ועברה לניו יורק כדי לקדם את קריירת הדוגמנות שלה. רומר חתמה חוזה עם סוכנות הדוגמניות "ID Model" בניו יורק. כיכבה בין היתר על השערים של GQ, קוסמופוליטן, מקסים, אסקווייר, Nylon ,Self ו-Interview. קריירת המשחק שלה החלה בשנת 2006 כאשר שיחקה לראשונה בסרט העצמאי "חותכי ורידים: סיפור אהבה". ובאותה שנה גילמה את לייסי בסרטו של טקאשי שימצו "הטינה 2". בשנת 2007 שיחקה בסרט האימה "דיסטרביה" לצד שיה לה-באף. בשנת 2009 שיחקה בסרטי הקומדיה "מעודדים צמודים" ו-"Falling Up". כמו כן, השתתפה בקליפ לשיר "Come Back to Me",מתוך אלבומו הראשון של הזמר דייוויד קוק. בשנת 2010 גילמה את מדיסון ווקר בסרט האימה "Waking Madison", ושיחקה בסרט "Locked In", בו גם לקחה חלק כמפיקה שותפה. באותה שנה כיכבה בסדרת הטלוויזיה "האירוע" ברשת NBC, לצד ג'ייסון ריטר. הסדרה בוטלה ב-13 במאי 2011 לאחר 22 פרקים. בין השנים 2013–2014 שיחקה בסדרה "Chosen". בשנת 2021 שיחקה בסרט "לשרוד את המשחק" בכיכובם של צ'אד מייקל מאריי וברוס ויליס. בשנת 2014 היא החלה בזוגיות עם השחקן צ'אד מייקל מאריי, והם נישאו בינואר 2015. בחודש מאי של אותה שנה נולד בנם הבכור. בתם השנייה נולדה במרץ 2017. בתם השלישית נולדה באוגוסט 2023. מדיה וקבצים בנושא שרה רומר בוויקישיתוף שרה רומר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שרה רומר, ברשת החברתית אינסטגרם שרה רומר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרה רומר, באתר AllMovie (באנגלית) שרה רומר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) שרה רומר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שרה רומר בYahoo! Movies (אנגלית) שרה רומר-גלריית תמונות
קטניתאים

קטניתאים או קיטניתיים (שם מדעי: Fabales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים. על פי מחקרה של קבוצת APG II, מופתה הסדרה לקבוצת-האב Rosids, עם 4 משפחות. על פי שיטת המיון מ-1981 של קרונקוויסט, מונה הסדרה רק את משפחת הקטניות. גם במיון הנוכחי, משפחת הקטניות היא חלק הארי של הסדרה. מרבית מיני הסדרה פזורים בכל יבשות העולם, אך רק הפרפרניים (תת משפחה גדולה של הקטניות) נפוצים באזורים צפוניים שאינם בעלי אקלים ממוזג. בישראל גדלים בר מינים רבים של משפחת הקטניות, כמו גם 3 מינים של מרבה-חלב, ממשפחה באותו שם. קטניתאים, באתר ITIS (באנגלית) קטניתאים, באתר NCBI (באנגלית) קטניתאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קטניתאים, באתר Tropicos (באנגלית) קטניתאים, באתר GBIF (באנגלית) קטניתאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רובה אוויר

רובה אוויר הוא רובה שמשתמש בגז דחוס על מנת לירות קליע קטן (לרוב בקוטר של 4.5 מ"מ) בעוצמה דרך קנה מחורק (בעל סלילים). כדורים של רובי אוויר הם לרוב כדורים מעופרת, בעלי מבנה חלול בחלק האחורי, כשחלקם הקדמי שטוח, עגול, או מחודד. צידי הקליע מחורצים. הגז הדחוס הוא לרוב פחמן דו-חמצני או אוויר. יש להבדיל בין רובי האוויר היורים תחמושת מעופרת, המוגדרים ככלי נשק לכל דבר ומחייבים ברישיון ממשרד הפנים, לבין רובי איירסופט היורים כדורי פלסטיק במהירויות קטנות ומהווים אביזרי ספורט. ירי ברובה אוויר הוא ספורט אולימפי: קליעה במשחקים האולימפיים. רובי אוויר פשוטים ניתן למצוא כבר במאה ה-15 אך רק בסוף המאה ה-18 חלה התקדמות בתחום רובי האוויר. ה"ווינדבושס" (רובה הרוח) הוא הרובה המשמעותי ביותר שפותח בתקופה זו על ידי ברתולומאוס גירנדוני (1744 - 1799). הרובה היה באורך 1.2 מטר ושקל 4.5 קילוגרמים, בערך באותו הגודל של רובה המוסקט באותה תקופה. הרובה ירה כדורי עופרת בגודל 13 מילימטר שהוכנסו לתוך מחסנית מתאימה. בשנות ה-90 של המאה ה-19 השתמשו לראשונה ברובים בתחרויות קליעה למטרה בכמה פאבים בברמינגהאם, אנגליה. הספורט החדש התפתח ובתחילת המאה ה-20 היו כ-4,000 קבוצות של קליעה למטרה עם רובה אוויר ברחבי בריטניה. רוב רובי האוויר המשמשים בקליעה למטרה הם רובים שבהם נדחס האוויר ומוחדר הכדור באופן ידני. ישנם גם רובי אוויר עם מחסנית ופעולה חוזרת, אך זה נדיר יותר ברובים, ונפוץ יותר באקדחי אוויר הפועלים על קפסולות של CO2. ברובה אוויר עם כדור בודד ישנם שלושה שלבי פעולה: דריכת הנשק - על ידי משיכת הקנה היושב על ציר, או ידית שדוחסת אוויר. ברובים מסוימים הכדור נכנס לקנה באותה פעולה. הכנסת הכדור לקנה והשבת את הקנה למקומו. לחיצה על ההדק - הכדור נורה רובי אוויר משמשים כיום בעיקר למטרות הנאה ומשחק, למשל משחק הפיינטבול שבו המטרה היא לפגוע בכמה שיותר משחקני הקבוצה היריבה באמצעות כדורי צבע הנפלטים מרובי אוויר. קיימות קבוצות רבות של קליעה למטרה עם רובי אוויר ומטווחים רבים מחזיקים כאלה. קליעה עם רובה אוויר היא ספורט אולימפי. אך רבים משתמשים ברובה אוויר כדי לצוד ציפורים וארנבות לשם אימון והנאה, ויש המחזיקים רובים אלו לשם ציד מזיקים למיניהם, כמו סנאי אפור, ארנבות וחולדות. פיינטבול איירסופט נשק קר רובה אוויר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)