laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בתי סיידוף

בתי סיידוף הוא מתחם מגורים ומסחר ברחוב יפו 153–157 בירושלים. המבנה הראשי במקום הוקם בשנת 1911 על ידי יצחק סיידוף, יהודי אמיד מבוכרה, כמתחם מגורים ומסחר לאורך דרך יפו. המבנה נבנה כמבנה דו-קומתי טורי בסגנון שכונות חצר כאשר החזית שפונה לרחוב יפו היא מסחרית ומתעקלת לפי תוואי הדרך ושתי זרועות נוספות נשלחות אל מאחרי המבנה. שני פתחי כניסה בחזית רחוב יפו מובילים לחצר הפנימית שבה נכרו שני בורות מים וגרם מדרגות מתוכה מוביל אל מרפסת לאורך הקומה העליונה שדרכה נכנסו לבתים. עם השנים הוזנח המתחם ומצבו הידרדר, רוב החנויות בחזיתו שימשו כבתי מלאכה ובחצרו הוקמו בתי מלאכה, מחסנים ומבנים מאולתרים מחומרי בנייה ירודים. גם כמה מהדירות במתחם הפכו עם השנים למחסנים ומשרדים. על הווי החיים בשכונה סיפרו בזיכרונותיהם הסופרים והמשוררים הרצל ובלפור חקק, שגדלו בשכונה עד גיל 12: באותן שנים בשנות החמישים כולם היו עניים. בשכונה גרו רק בני עדות המזרח וספרדים. השכונה הייתה מקום מגורים למשפחות עניות. בשום בית לא היה מקרר או תנור. האמבטיה שלנו הייתה פיילה (גיגית). את שיעורי הבית הכנו על אדן החלון, כיוון שלא היה לנו שולחן כתיבה, ובלילה היה הבית כולו חסום במיטות (במשך היום היו המיטות מקופלות , כמובן). גרנו כולנו: זוג הורים, ארבעה אחים ושתי אחיות בדירת חדר. במרכז החדר היה שולחן אחד והוא שימש לכל הצרכים: גם שולחן בישול עבור אמא, גם שולחן אוכל משפחתי, ולפעמים גם שולחן משחקים וכתיבה. בבוקר היה מגיע החלבן ומוזג לאמא לסירים את החלב, לפי המידה שרצינו. אחר כך היה רושם בעיפרון קופי בפנקס, ואמא שילמה בהקפה בסוף החודש. כך היו מגיעים לשכונה בעלי מקצוע שונים: משחיז הסכינים, מלבין הכלים (וייסן קסלאך), הזגג, מנפץ הכותנה וכיוצא בזה. לאחר מגעים שנמשכו כמה שנים הצליחו יורשי משפחת סיידוף, בעלי הנכסים במתחם, להגיע להסכמות וגיבשו תוכנית לשיקום המבנה ובניית גורד שחקים בחצרו. בשנת 2008 החלו העבודות במתחם, המבנה המרכזי שומר ושופץ מן היסוד תוך החלפת הדלתות, החלונות, הגג, שימור ושחזור פרטי ברזל ובניית קומת גג (שלא בולטת משטח הגג המקורי). קומת הקרקע משמשת לחנויות, בתי קפה ובית כנסת והקומות שמעליה משמשות למגורים. בחלקו המערבי של המבנה פועל מרכז ביתא ירושלים. בחצר המבנה הוקם גורד שחקים בן 24 קומות בתכנון האדריכל זאב שיינברג. הדירות במתחם, שנבנו כדירות יוקרה, נמכרו ברובן לתושבי חוץ. בשאר שטח החצר הוכשרה רחבה מרוצפת, ניטעו עצים והוקמה מזרקה. דוד קרויאנקר, רחוב יפו ירושלים, ביוגרפיה של רחוב - סיפורה של עיר, ירושלים: כתר, 2005, עמ' 313, מסת"ב 9650713808 מדיה וקבצים בנושא בתי סיידוף בוויקישיתוף סרטון של חברת אשטרום על בניית המגדל החדש, סרטון באתר יוטיוב תאומים בירושלים (אורכב 26.03.2016 בארכיון Wayback Machine), זכרונות האחים הרצל ובלפור חקק על ילדותם בבתי סיידוף. http://www.hakak-twins.com/articles/bikur3.asp דיווח על עבודות שימור הברזל במתחם באתר 'אדיר - מפעל לעבודות ברזל' קובי ישעיהו, ‏ירושלים רותחת: דירת 4 חדרים בעיר נמכרה בכ-6.3 מיליון שקל, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2010
הקורפוס ה-28 (ורמאכט)

הקורפוס ה-28 (בגרמנית: XXVIII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-20 במאי 1940, ולמפקדו מונה ולטר פון ברוקדורף-אהלפלדט. במהלך מבצע אדום לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות A, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובאוקטובר 1944 הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחם עמה בליטא ובפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה. ולטר פון ברוקדורף-אהלפלדט (20 במאי 1940 - 20 ביוני 1940) פטר וייר (20 ביוני 1940 - 25 בנובמבר 1940) מוריץ פון ויקטורין (25 בנובמבר 1940 - 27 באוקטובר 1941) הרברט לוך (27 באוקטובר 1941 - 25 במאי 1943) אוטו שפונהיימר (25 במאי 1943 - 30 ביוני 1943) הרברט לוך (10 בפברואר 1943 - 28 במרץ 1944) גרהרד מאצקי (30 ביוני 1943 - 20 במאי 1944) הנס גוליניק (20 במאי 1944 - אפריל 1945) במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-122 הדיוויזיה ה-123 הקורפוס ה-28 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הקורפוס ה-31 (ורמאכט)

הקורפוס ה-31 (בגרמנית: XXXI. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-27 במרץ 1945 באמס שבהולנד, וכמפקדו מונה זיגפריד רספ. הקורפוס השתתף בקרבות בהולנד, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות הצבא הבריטי. זיגפריד רספ (27 במרץ 1945 – 8 במאי 1945) הקורפוס ה-31 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מלחמת העולם השנייה ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עדי אלישע

עדי אלישע (נולד ב-28 בינואר 1990) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. עדי אלישע נולד וגדל במושב יובל שבעמק החולה והתחיל לשחק כדורגל במועדון הכדורגל בקיבוץ עמיר בגיל ילדים, לאחר פירוק המועדון. עדי עבר למועדון הכדורגל של עירוני קריית שמונה. התבלט במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה. וב-24 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתיקו 1-1 נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. בעונת 2009/2010 השתלב בקבוצה הבוגרת ורשם 20 הופעות בליגה הלאומית, וסייע לקבוצה להעפיל בתום העונה בחזרה לליגת העל. בעונת 2010/2011 הפך לשחקן הרכב פותח בקבוצה, וב-6 בנובמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 2-2 נגד בני יהודה תל אביב. אלישע היה שותף לזכייה ההיסטורית של הקבוצה באליפות המדינה בעונת 2011/2012, במהלכה הבקיע ארבעה שערים בכל המסגרות. ב-8 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בתיקו 2-2 נגד נפטצ'י באקו האזרית במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בעונת 2012/2013 החלה ירידה במעמדו כאשר שיחק לרוב במשחקי גביע הטוטו, ועד לאמצע העונה השלים 90 דקות בשני משחקים בלבד. בינואר 2013 הושאל להפועל רעננה מהליגה הלאומית עד לסיום העונה, ועמה העפיל לליגת העל בתום העונה. את עונת 2013/2014 פתח אלישע כשחקן חופשי ובינואר 2014 חתם במועדון ספורט כרמיאל/צפת מליגה א' צפון. בקיץ 2014 חתם בהפועל בית שאן. ב-14 בספטמבר 2015 חזר לקדנציה שנייה בכרמיאל/צפת. בקיץ 2016 חזר לקדנציה שנייה בבית שאן, וב-13 בדצמבר 2016 חתם בהפועל אסי גלבוע. בנובמבר 2017 הושאל למ.ס. דבורייה. ב-28 ביולי 2018 אלישע חתם בבני ממב"ע הגולן. ב-12 ביוני 2020, לאחר שתי עונות, הצטרף לאחיו יוגב וחתם בהפועל צפת, אף היא מליגה ב'. עירוני קריית שמונה אליפות: 2011/2012 גביע הטוטו (2): 2010/2011, 2011/2012 גביע הטוטו (הליגה הלאומית): 2009/2010 עדי אלישע, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עדי אלישע, באתר Transfermarkt עדי אלישע, באתר Soccerway עדי אלישע, באתר FootballDatabase.eu תהל אלון‏, קרית שמונה: עדי אלישע עזב לרעננה, מור דהאן חתם, באתר וואלה, 5 בפברואר 2013 קובי פורטל, עדי אלישע חתם במ.ס כרמיאל/צפת, באתר דאבל פס, 14 בספטמבר 2015 קובי פורטל, גלבוע: מאור ג'נח, אבי עמוס, עדי אלישע ועידן שפשה חתמו, באתר דאבל פס, 13 בדצמבר 2016 מיכאל וייסרמן, ויאם עמאשה חתם בממב"ע גולן, באתר דאבל פס, 28 ביולי 2018 אורי שמיר, הפועל עירוני צפת: האחים אלישע מתאחדים, באתר דאבל פס, 12 ביוני 2020
הקורפוס ה-32 (ורמאכט)

הקורפוס ה-32 (בגרמנית: XXXII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-26 במרץ 1945 בשטטין על בסיס המחוז הצבאי ה-2, וכמפקדו מונה פרידריך-אוגוסט שק. הקורפוס השתתף בקרבות בפומרניה כחלק מארמיית הפאנצר השלישית, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות הצבא הרוסי. פרידריך-אוגוסט שק (26 במרץ 1945 - 8 במאי 1945) הקורפוס ה-32 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הקורפוס ה-33 (ורמאכט)

הקורפוס ה-33 (בגרמנית: XXXIII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-23 בינואר 1943 בנורווגיה על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-33 (Höheres Kommando z.b.V. XXXIII), וכמפקדו מונה ארווין אנגלברכט. הקורפוס השתתף בקרבות בנורווגיה כחלק מארמיית נורווגיה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ההררית ה-20, וב-8 במאי 1945 נכנע לבעלות הברית. ארווין אנגלברכט (23 בינואר 1943 - 25 בדצמבר 1943) לודוויג וולף (25 בדצמבר 1943 - 10 באוגוסט 1944) קרל-אריק קהלר (10 באוגוסט 1944 - 31 במרץ 1945) פרידריך פון אונגר (31 במרץ 1945 - 5 באפריל 1945) פרידריך-וילהלם נוימן (5 באפריל 1945 - 8 במאי 1945) הקורפוס ה-33 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
וודאפון פארק

וודאפון פארק (בטורקית: Vodafone Park) הוא אצטדיון כדורגל באיסטנבול שבטורקיה ובו 41,903 מקומות ישיבה. האצטדיון משמש את קבוצת הכדורגל בשיקטש, שהיא גם בעלת האצטדיון. אבן היסוד הונחה באוקטובר 2013 על השטח של אצטדיון אינני שנסגר ארבעה חודשים קודם לכן. וודאפון ארנה כולל 1903 תאי צפייה, מספר מסעדות, ואינטרנט אלחוטי ברמה גבוהה אותו מספקת חברת סיסקו. ב-10 באפריל 2016 נפתח האצטדיון לקהל הרחב, ויום למחרת נערך בו משחק הבכורה בו נכחו 38,420 צופים שראו את בשיקטש מנצחת 2–3 את בורסאספור. מריו גומז העלה את בשיקטש ליתרון בדקה ה-22 ובכך הפך לכובש הראשון בתולדות האצטדיון. בשנת 2017 שונה שם האצטדיון מ"וודאפון ארנה" ל"וודאפון פארק", עקב הוראה של נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לחדול מהשימוש במילה "ארנה" ("arena") לתיאור מתקני ספורט בטורקיה. מדיה וקבצים בנושא וודאפון פארק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וודאפון פארק (באנגלית) וודאפון פארק, ברשת החברתית פייסבוק וודאפון פארק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וודאפון פארק, ברשת החברתית אינסטגרם וודאפון פארק, סרטונים בערוץ היוטיוב
רוטרניק

רוטרניק הייתה רשת ישראלית שהפיצה מידע תקשורתי בין דוברים וכתבים באמצעות אפליקציית וואטסאפ. הרשת הופעלה באמצעות תאי כתבים, שאליהם היו מחוברים כלי תקשורת רבים בישראל וברחבי העולם. הרשת הוקמה בידי אליהו אליוביץ, איש תקשורת חרדי מירושלים, ב-21 במרץ 2011, בעקבות התפתחות אפליקציית וואטסאפ בישראל, שגרמה לחיבור מהיר בין גורמים בעולם התקשורת וקירבה את שיתוף הפעולה ביניהם. בשנת 2015 פתחה הרשת גם דף פייסבוק וחשבון טוויטר, המנגישים את המידע המתאים לציבור הרחב, ולא רק לחברים ברשת. באותה שנה החלה הרשת להפעיל גם קבוצות סיקור זמניות לאירועים מיוחדים, כדוגמת סיקור הלוויות משפחת הנקין והנשיאים יצחק נבון ושמעון פרס, הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, גל השרפות בישראל בנובמבר 2016, פינוי עמונה ב-2017 ואסון נחל צפית ב-2018. הרשת העבירה מידע חדשותי בעיקר בדקות הראשונות בזמן התרחשות האירועים. ברשת הועבר מידע תקשורתי מאנשי שטח, דוברים וכתבים, וכלי תקשורת רבים מחוברים אליה. ברשת היו חברים אלפי משתמשים, בהם אנשי תקשורת, כתבים, רכזי מערכות, עורכי עיתונים דוברי גופים ממשלתיים, אנשי יחסי ציבור, משרדי פרסום ואחרים. ברשת היו חברים גם דוברי עברית מכ-40 מדינות ברחבי העולם, שהעבירו גם הם מידע לרשת ממקום מגוריהם[דרוש מקור]. לרשת היו כ-60 קבוצות נפרדות, על פי תחומי הסיקור, בפילוח על פי אזורים, מגזרים, ונושאים. ידיעות בעלי מידע תקשורתי בעלות אופי מגזרי ואזורי מועברות לכלל קבוצות הסיקור המתאימות, בה בשעה שידיעות בעלות חשיבות ארצית ועולמית - מועברות לקבוצה הארצית/עולמית. עד שנת 2018 הופעלה הרשת ללא עלות ודמי מנוי. בינואר 2018 עברה הרשת להפעלת מנויים בתשלום חודשי או שנתי. בשנת 2021 נסגרה הרשת. דוד אברהם‏, אליהו הנביא, באתר וואלה, 27 במרץ 2013 נעמה תורן, האיש שעיתונאים מכורים לוואטסאפ שלו: "עד עכשיו לא ידעתי לעשות מזה כסף"(הקישור אינו פעיל), באתר Ice,‏25 ביולי 2014 לירון שמם, ‏הכניסה לעיתונאים בלבד, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2014 וואלה ברנז'ה‏, תא כתבי המדיה בהלם: רוטרניק יורדת אל העם, באתר וואלה, 13 במאי 2015 מנדי זילברשטרום, 'רוטרניק': האיש שמחבר את עולם התקשורת בישראל - ראיון, באתר שטורעם.נט, כ"ג באדר תשע"ז "העיתונאים סומכים עליי עם המידע, אחרת לא היו נעזרים בו בשימוש יומיומי", מעריב, 10 באוקטובר 2019 שהיה פעיל בצעירותו באתר רוטר.נט ולאחר מכן באמצעות קבוצות מסנג'ר. אלכסנדר כץ, בגלל גל השריפות: קבוצת וואטסאפ מיוחדת של רשת רוטרניק מיכאל פלד, תכירו: רשת תקשורת של איש אחד - אליהו אליוביץ מנהל קבוצת העיתונאים רוטרניק, באתר סרוגים, 2 בפברואר 2017 אלכסנדר כץ, איך אומרים רוטרניק ברוסית? אליהו אליוביץ משתלט גם על המגזרים אחרי למעלה מעשור רשת רוטרניק נסגרה, 13 ביוני 2021, באתר Ice
פרידריך-אוגוסט שק

גנרל פרידריך-אוגוסט שק (בגרמנית: Friedrich-August Schack;‏ 27 במרץ 1892 – 24 ביולי 1968) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. שק נולד ב-27 במרץ 1892 בשמידברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס שק לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט ההוסארים הבווארי ה-1, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 הועבר שק לרגימנט הרגלים ה-175 (פרוסיה המערבית ה-8), ובשנת 1918 הועבר לרגימנט הגרנדירים ה-6 (פרוסיה המערבית ה-1 - גראף קלייסט פון נולנדורף). על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף שק לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 הועלה שק לדרגת אובר לוטננט, וב-10 באוקטובר 1923 נשא לאישה את מריה אילזה פון קיינקר. ב-1 באפריל 1934 מונה שק למדריך באקדמיה הצבאית בדרזדן, וב-1 בפברואר 1935 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1938 מונה למפקד גדוד המקלעים ה-15. במהלך הפלישה לפולין לחם שק עם גדודו כחלק מהארמייה העשירית, וב-18 בינואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-392. במהלך המערכה על צרפת לחם שק עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-169 במסגרת הקורפוס ה-46, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם שק עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-169 במסגרת הקורפוס ההררי ה-36, והשתתף בלחימה נגד הרוסים מכיוון פינלנד. ב-24 ביולי 1941 קיבל שק על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1942 מונה למפקד המכללה הצבאית בפוטסדאם. ב-7 במאי 1943 מונה שק למפקד הדיוויזיה ה-216, שהייתה חלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה התשיעית, וב-1 ביולי 1943 הועלה לדרגת גנרל מיור. שק הוביל את הדיוויזיה שלו בקרב קורסק, ובעקבות האבדות הכבדות שספגה נשלחה הדיוויזיה למנוחה בצרפת. ב-15 בדצמבר 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיה ה-272, וב-1 בינואר 1944 הועלה שק לדרגת גנרל לוטננט. במהלך הפלישה לנורמנדי לחם שק עם הדיוויזיה שבפיקודו בקרבות הקשים סביב קן, וב-21 בספטמבר 1944 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-4 בספטמבר 1944 מונה שק למפקד הקורפוס ה-81, שהיה חלק מתחת פיקוד הארמייה השביעית, ופיקד עליו עד ה-20 בספטמבר. באוקטובר מונה שק לסגן מפקד הקורפוס ה-67, וב-15 בנובמבר מונה למפקד הקורפוס ה-85. ב-16 בדצמבר 1944 הועבר שק לעתודת המילואים, וב-26 במרץ 1945 מונה למפקד הקורפוס ה-32 בשטטין. ב-20 באפריל 1945 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובסוף המלחמה נפל בשבי הבריטים. בשנת 1946 הועבר שק לשבי האמריקני, וב-24 במרץ 1948 שוחרר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר שק בגוסלאר, עד למותו ב-24 ביולי 1968. פרידריך-אוגוסט שק באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
פרידריך-וילהלם נוימן

גנרל פרידריך-וילהלם נוימן (בגרמנית Friedrich-Wilhelm Neumann;‏ 22 בינואר 1889 – 26 בינואר 1975) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. נוימן נולד ב-22 בינואר 1889 באוסטרודה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס נוימן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-151 (וארמייה ה-2), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה נוימן לדרגת אובר לויטננט, ובסוף מרץ 1915 מונה לשליש הרגימנט. בקיץ 1915 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-37, וב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף נוימן לרייכסווהר, ובשנת 1921 הצטרף למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1925 הועלה נוימן לדרגת מיור, וב-9 בנובמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. בשנת 1935 הצטרף נוימן לוורמאכט, וב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת אוברסט. ב-6 בינואר 1938 מונה נוימן למפקד רגימנט הרגלים ה-82, וב-1 באפריל אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-17. בפרוץ המלחמה היה נוימן מפקד רגימנט הרגלים ה-17, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהדיוויזיה ה-19, במסגרת הקורפוס ה-11. ב-1 בדצמבר 1939 מונה נוימן למפקד הדיוויזיה ה-191, וב-1 בפברואר 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-15 בנובמבר 1940 מונה נוימן למפקד הדיוויזיה ה-340, וב-9 במאי 1941 הוצב עמה בצרפת כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה ה-15. ב-1 בפברואר 1942 הועלה נוימן לדרגת גנרל לויטננט, וב-16 באפריל 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-712 שהייתה חלק מהקורפוס ה-45 במסגרת הארמייה הראשונה. ב-12 בינואר 1944 מונה נוימן למפקד הקורפוס ה-89, שהיה חלק מהארמייה ה-15, ופיקד עליו עד ה-29 בינואר, ולאחר מכן חזר לפקד על הדיוויזיה ה-712. נוימן לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו בקרבות בבלגיה, וב-16 באוקטובר 1944 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-23 בנובמבר 1944 מונה נוימן למפקד הקורפוס ה-30, שהיה חלק מהארמייה ה-15, ופיקד עליו עד ה-16 בדצמבר. ב-6 באפריל 1945 מונה נוימן למפקד הקורפוס ה-33, שהיה חלק מהארמייה ההררית ה-20, ופיקד עליו עד סוף המלחמה, וב-8 במאי 1945 נפל בשבי. בשנת 1948 שוחרר נוימן מהשבי. לאחר שחרורו התגורר נוימן בבאד וייסה, עד למותו ב-26 בינואר 1975. מדיה וקבצים בנושא פרידריך-וילהלם נוימן בוויקישיתוף פרידריך-וילהלם נוימן באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-37 (Höheres Kommando z.b.V. XXXVII) ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-45 (Höheres Kommando z.b.V. XXXXV)
סבטלנה סביצקאיה

סבטלנה יבגנייבנה סָביצקאיה (ברוסית: Светла́на Евге́ньевна Сави́цкая; נולדה ב-8 באוגוסט 1948) היא קוסמונאוטית עבר סובייטית, האישה השנייה ששהתה בחלל והראשונה שביצעה פעילות חוץ-רכבית ("הליכת חלל"). מאז 1996 היא משמשת כחברה בדומה של רוסיה מטעם המפלגה הקומוניסטית. סביצקאיה נולדה במוסקבה. אביה היה יבגני סביצקי, טייס סובייטי שהיה אלוף הפלות במלחמת העולם השנייה וזכה פעמיים בעיטור גיבור ברית המועצות. סביצקאיה גילתה עניין בתחום התעופה מגיל צעיר, וכבר בגיל 17 ביצעה 450 צניחות. בשנת 1970 זכתה בתחרות הנשים באליפות העולם באווירובטיקה של ה-FAI. היא השלימה תואר בהנדסה מהמוסד לתעופה במוסקבה (אנ') ב-1972. לאחר מכן שימשה כטייסת ניסוי וב-1980 החלה להתאמן כקוסמונאוטית. ב-1982 היא טסה לראשונה לחלל על גבי חללית סויוז במשימת סויוז T-7, לצדם של לאוניד פופוב (מפקד צוות) ואלכסנדר סרברוב, ובכך הפכה לאישה השנייה ששהתה בחלל, כ-19 שנה לאחר ולנטינה טרשקובה, ושבעה חודשים לפני טיסתה של סאלי רייד, האמריקאית הראשונה בחלל. צוות החל בפעילות משותפת ביחד עם משלחת מס' 1 שכבר פעלה בתחנת החלל. הם חזרו לכדור הארץ בחללית סויוז T-5. בטיסת החלל השנייה של סביצקאיה, סויוז T-12 התחברה לתחנת החלל סאליוט 7 שהייתה מאוישת על ידי צוות משלחת מס' 3. היא הייתה לאישה הראשונה שביצע פעילות חוץ-רכבית (הליכת חלל). במהלך הפעילות, סביצקאיה, יחד עם הקוסמונאוט ולדימיר דז'ניבקוב, ביצעו ניסוי בחיתוך וריתוך מתכות מחוץ לתחנת החלל סאליוט 7 במשך 3 וחצי שעות. סביצקאיה שהתה בסך הכל 19 ימים בחלל. לאחר שירותה כקוסמונאוטית היא שימשה כסגנית המעצב הראשי של תאגיד אנרגיה. ב-1993 פרשה משירותה כקוסמונאוטית, וכיום היא משרתת כחברה בדומה של רוסיה מטעם המפלגה הקומוניסטית. על שמה קרוי האסטרואיד "סבטה 4118". סביצקאיה נשואה לוויקטור, טייס לשעבר, ולהם בן אחד שנולד ב-1986. מדיה וקבצים בנושא סבטלנה סביצקאיה בוויקישיתוף סבטלנה סביצקאיה, באתר אנציקלופדיה אסטרונאוטיקה סבטלנה סביצקאיה, באתר המוזיאון של ניו מקסיקו להיסטוריה של החלל סבטלנה סביצקאיה, אתר הדומה של רוסיה (ברוסית) ראיון עם סביצקאיה במהלך מערכת הבחירות של 1995 ,קלרה ג'רמני, הבולטימור סאן, 14 בנובמבר 1995 ראיון עם סביצקאיה לאחר משימתה הראשונה בחלל, Kirsten O. Lundberg,‏ United Press International,‏ 7 במרץ 1983 ראיון עם סביצקאיה ב-2009 עבור רשת RT, בערוץ של הרשת באתר יוטיוב סבטלנה סביצקאיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית) ביוגרפיה מפורטת (ברוסית) סבטלנה סביצקאיה, באתר Discogs (באנגלית) סבטלנה סביצקאיה, באתר אנציקלופדיה אסטרונאוטיקה Flight International, 30 July 1970 סבטלנה סביצקאיה, אתר הדומה של רוסיה (ברוסית) Lutz D. Schmadel, "Dictionary of Minor Planet Names", Volume 1. New York: Springer, 2003, p. 352 האסטרואיד סבטה 4118, במאגר JPL לגופים קטנים
מיס תבל 1985

מיס תבל 1985 היא תחרות מיס תבל ה-34 במספר ונערכה בארצות הברית. נציגת ישראל בתחרות הייתה מלכת היופי הילה קלמן. כמיס תבל הוכתרת מלכת היופי של פוארטו ריקו, דבורה קרתי דו. סוזן ג'ורג' לוריין דאונס ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוף טוב (מחזה)

סוף טוב הוא מחזה סאטירי מוזיקלי ישראלי מאת ענת גוב. את ההצגה ביימה עדנה מזי"א, ובתפקיד הראשי כיכבה ענת וקסמן. המחזה מספר אודות שחקנית מפורסמת שנכנסת למחלקה האונקולוגית, כאשר היא חולה בסרטן בשלבים מתקדמים. המחזה הוא פרי עטה של המחזאית ענת גוב, שכתבה פנטזיה מוזיקלית על ההתמודדות שלה עם מחלת סרטן המעי הגס, וההחלטה השנויה במחלוקת- לא לקבל טיפול מונע. את ההצגה ביימה המחזאית והסופרת עדנה מזי״א. השחקנים בהצגה הם ענת וקסמן, יפתח קליין, שרית וינו אלעד, זהרירה חריפאי, רוני שובל ורותי אסרסאי. את המוזיקה והשירים כתב שלומי שבן. על הכוריאוגרפיה אמון היה יחזקאל לזרוב. ההצגה עלתה בתיאטרון הקאמרי ביוני 2011. ענת גוב נפטרה כשנה וחצי לאחר שהועלתה ההצגה, שהיוותה בעיניי רבים כמעיין צוואתה של גוב. זהרירה חריפאי זכתה על תפקידה בהצגה, בפרס התיאטרון הישראלי, ונפטרה גם היא מסרטן בתחילת שנת 2013. לאחר מותה, החליפה את חריפאי השחקנית תחיה דנון. בספטמבר 2011, ההצגה עלתה בהיכל התרבות של אריאל, למרות ששתי היוצרות נמנו על חותמות מכתב המחאה נגד ההיכל, אך מבחינה חוקית לא יכלו למנוע את עליית ההצגה (הן נמנעו מקבלת ההכנסות ובחרו לתרום אותן לאגודה למלחמה בסרטן). בשנת 2023 יצא סרט המבוסס על המחזה בבימוים של טל גרניט, ושרון מימון ובכיכובן של אנדי מקדואל, וסאלי פיליפס, ומרים מרגוליס. טליה רוט, שחקנית תיאטרון מפורסמת לקראת סוף שנות ה-40 לחייה, מגיעה למחלקה האונקולוגית כדי להתחיל לקבל טיפול כימותרפי למחלת הסרטן, שנמצאה בגופה. טליה מובכת מעצם הגיעה למחלקה, וחרדה לפרטיותה. באותו החדר בו היא מקבלת את הטיפול יושבות שלוש מטופלות: חיהל'ה, מיקי ואמונה. שלושתן מתרגשות מבואה של השחקנית המפורסמת ומנסות ליצור עמה קשר, אך נענות בסירוב מצד טליה. רופא המחלקה ד״ר כץ, ולצידו אחות המחלקה עמליה, מסבירים לטליה את נחיצות הטיפול שעליה לקבל, כיוון שהיא נמצאת ב״stage 4", כלומר שלב מתקדם וסופני במחלה. טליה לא משתכנעת, ולאחר מסע של התלבטויות, מחליטה להפסיק את הטיפול ולהמשיך לחיות את חייה, עד אשר תגבור עליה המחלה. ענת וקסמן - טליה רוט. זהרירה חריפאי/תחיה דנון - חיה'לה. שרית וינו-אלעד - מיקי. רוני שובל - אמונה. יפתח קליין/עודד לאופולד - ד"ר כץ. רותי אסרסאי - עמליה. ההצגה קיבלה תשבחות מצד מבקרי התיאטרון וקהל הצופים. היא הועלתה כ-400 פעמים בקאמרי. "מחזה שנוגע בצורה חריפה ואמיצה במציאות...מנות הגונות של הומור...הבמאית עדנה מזי"א ביימה את ההצגה בקצב ובשטף על הבמה הגמישה שעיצבה אורנה סמורגונסקי. קטעי השואו מתוזמרים היטב עם המוזיקה והשירים מלאי החן של שלומי שבן. כל השחקנים עושים עבודה מצוינת... מעל הכל מי שמעניקה להצגה את הלב שלה היא ענת ווקסמן, המביאה לידי ביטוי את מלוא הקשת של הרגשות של הדמות אותה היא מגלמת ברגישות ובתבונה. נראה שגוב ושותפיה הצליחו להפוך הצגה על מחלקה של חולים סופניים לשלאגר אמיתי" (ידיעות אחרונות) דף ההצגה באתר הקאמרי תוכניית ההצגה עכבר העיר, סוף טוב, באתר הארץ ציפי שוחט, המחזאית ענת גוב תעלה מחזמר על הסרטן, באתר הארץ, 16 בינואר 2011 סיון שדמון, עכבר העיר, "סוף טוב": לדבר על סרטן ולא להגיד עליו כלום, באתר הארץ, 28 ביוני 2011 ציפי שוחט, מתה המחזאית ענת גוב, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2012 עכבר העיר, השחקנית זהרירה חריפאי מתה בגיל 83, באתר הארץ, 2 בינואר 2013 יובל בן-עמי, קריאות בוז, באתר "העוקץ", 2 באוקטובר 2011 שני גורקביץ'‏, למרות החרם: הצגה של ענת גוב ועדנה מזי"א תעלה באריאל, באתר וואלה, 20 בספטמבר 2011 רון שוורץ, ‏כאן מתים בכיף, באתר גלובס, 10 ביולי 2011
ג'יימס פאלווס

ג'יימס מקנזי פאלווס (באנגלית: James Mackenzie Fallows; נולד ב-2 באוגוסט 1948) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי. משמש ככתב בכתב העת The Atlantic במשך שנים רבות. עבודותיו הופיעו גם בניו יורק טיימס, סלייט, ניו יורק ריוויו אוף בוקס, ניו יורקר ובאמריקן פרוספקט. פאלווס הוא העורך לשעבר של המגזין U.S. News & World Report. הוא שימש גם ככתב הנאומים הראשי של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר בין השנים 1976–1979, והיה האדם הצעיר ביותר שהחזיק במשרה זו. פאלווס כתב במהלך הקריירה שלו 10 ספרים ובהם: "National Defense" (עליו זכה ב-1983 בפרס הספר הלאומי) "Looking at the Sun" ‏(1994) "Breaking the News"‏ (1996) "Blind into Baghdad"‏ (2006) "Postcards from Tomorrow Square" ‏(2009) "China Airborne" ‏(2012). מדיה וקבצים בנושא ג'יימס פאלווס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'יימס פאלווס ג'יימס פאלווס, ברשת החברתית פייסבוק ג'יימס פאלווס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כתבותיו של פאלווס באתר אטלנטיק ג'יימס פאלווס, ‏סיכום ותרגום (מאת דוד וינברג) של מאמר מאת ג'יימס פאלווס בThe Atlantic דצמבר-2018, השילוח, 3, פברואר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.