laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
למען נדחי ישראל

למען נדחי ישראל היה בית ספר עברי, סמינר למורים ופנימייה שפעל למענם של ביתא ישראל בעיר אסמרה שבאריתריאה, אז כחלק מפדרציה עם אתיופיה, בשנות ה-50 של המאה ה-20. בית הספר הוקם ב-27 בדצמבר 1953 על ידי שליח המחלקה לתרבות וחינוך תורניים בגולה של הסוכנות היהודית, הרב שמואל בארי, והיה כמרכז להכשרת מורים ומוסד חינוכי ולימודי לקהילת ביתא ישראל. המוסד הופעל על ידי הרב בארי ששימש כמורה ויונה בוגלה שהתפטר מתפקידו במשרד החינוך האתיופי והיה לסגנו ולמורה. ב-1956 הוחלף הרב בארי ברב יהודה סיוון. תוכנית הלימודים לתלמידים כללה שיעורים ביהדות, דינים, אגדה, עברית, מולדת וחשבון. תוכנית הכשרת המורים שהופעלה במוסד עם הקמתו כללה חמישה כהנים בנוסף לשליחתם של שתי קבוצות של תלמידים, האחת ב-1955 והשנייה ב-1956, לתוכנית הכשרת מורים בכפר בתיה. תוכנית הכשרת הכהנים הסתיימה ב-1955 שלאחריה קמה רשת של בתי ספר בישובי הקהילה, לאחר מכאן עם חזרתה של הקבוצה הראשונה מהכשרתה בכפר בתיה נפתחו בתי ספר נוספים. המוסד חדל מלהתקיים ונסגר ב-1957 ופעילותו הועברה אל מחוז בגמדר, שבו חייו רובם של ביתא ישראל, והיה למרכזה של רשת בתי הספר שהוקמה. מנחם ולדמן, מעבר לנהרי כוש - יהודי אתיופיה והעם היהודי, משרד הביטחון, תשמ"ט, עמ' 241 - 247 יונה בוגלה, בתי-הספר של בית ישראל באתיופיה, פעמים 22, תשמ"ה, עמ' 89 - 92 ולדמן, מעבר לנהרי כוש, עמ' 256 - 258 ולדמן, מעבר לנהרי כוש, עמ' 247 - 489 ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלאבס (זמר)

ליר מלאבס איירון (המוכר בשם הבמה מלאבס; נולד ב-23 במרץ 1987) הוא זמר רוק ויוצר ישראלי. מלאבס, יליד שכונת אחדות, פתח תקווה, החל להופיע לראשונה בסוף שנת 2002, בעת לימודיו בתיכון בן-גוריון. בשנת 2003 החל לכתוב שירים, רובם בעברית. חלק מהשירים שכתב באותה תקופה הוקלטו באולפן מקצועי ויצאו כתקליט ראשון לרדיו בשנת 2004. בהתחלה, נסיונותיו להשתלב בתעשיית המוזיקה הישראלית בעברית לפני הגיוס לא צלחו. בשנת 2005 התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר בדרום. אלבומו המקצועי הראשון של מלאבס איירון באנגלית - Standing By Your Side הופק בין השנים 2011 - 2013 ויצא לאור בשנת 2013. האלבום לא נחל הצלחה מסחרית, חרף השמעות הסינגלים בתחנות רדיו פופולריות. לקראת סוף אותה שנה החל מלאבס לעבוד עם משרד יחסי ציבור בולט בלונדון אשר דרכו הפיץ סינגלים מתוך אלבום זה כמו Natural Disaster, Hold You Again וזכה להשמעות רדיו רבות.[דרוש מקור] אלבומו השני Toxic Love כמו הראשון גם בהפקתם המוזיקלית של ראובן חיון, גל דוידסון (Electric Zoo) האלבום יצא כ EP בשנת 2016 (אלבום מלא הופץ בין 2021-2022) עם כמה סינגלים כמו Our Way Out שנבחר לשיר השבוע בתחנת הרדיו כאן 88 בתוכנית של השדרן גדי לבנה "ערב עירוני". עוד סינגל בולט כמו Toxic Love שיצא באותו EP. בנוסף הופץ סינגל זה בחו"ל בעיקר בבריטניה וזכה לשידורי רדיו רבים. ב-אוגוסט 2019 השיק מופע חדש משותף בו חבר ללהקות אינדי רוק, איתם יזם ביחד פסטיבלים עצמאיים קטנים במועדוני רוק בתל אביב. בשנת 2019 החל להופיע עם להקת הליווי החדשה שלו בשם סאונדגרם. ב 1 בינואר 2022 שחרר סינגל כפול Monster,One Last Promise מתוך האלבום השלישי Matching Color לתחנות הרדיו בישראל והפצה בינלאומית לקליפ Monster בערוצי רשתות ה MTV בבריטניה וארצות הברית, סינגלים אלו שודרו ברצועת הרוק של שדרן הרדיו מנשה סעד ב רדיו ירושלים "ירושלים בדיסטורשן" במהלך שנת 2022 החל להפיק אירועי מוזיקה עצמאית במסגרת הליין "Rockadance" בו ארח להקות ומוזיקאים בתעשייה. באותה שנה בעקבות אירועים שונים נדחה השקת האלבום לשנת 2023 ובעקבות מלחמת חרבות ברזל השקת האלבום נדחתה ל-11 במרץ 2024 בחודש פברואר 2024 הפיק אירוע מוזיקה בשם Rock & Art Festival בו אירח בין היתר את הצייר יעקב קרצ'ין (גלריית TikvaKovsky) אשר צייר בלייב את הציור שצולם כעטיפת הסינגל "War" שיצא ב 1 באפריל אותה שנה - חודש אחרי שיצא הסינגל הראשון "Hostage" במסגרת אלבום רביעי - Mellabes Express ב-23 במרץ הפיק את המופע פסטיבל ברגמן במתחם אולפני הבונקר בפ"ת, שם האירוע נקרא על שם חבורת ברגמן - קבוצת מוזיקאים ויוצרים הפועלים בפ"ת ולוקחים חלק באירוע תרבות ומוזיקה והפקות משותפות בעיקר במתחם הבונקר. 2013: Standing By Your Side 2021: Toxic Love 2023: Matching Color 2024: MellabesExpress מדיה וקבצים בנושא מלאבס בוויקישיתוף מלאבס, באתר דיזר יוסי חרסונסקי כותב על הסינגל החדש של מלאבס יוסי חרסונסקי ביקורת על הסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי של מלאבס שיר השבוע ב88FM מלאבס - כתבה בתחנת רדיו באיטליה 2012
בית הכנסת פייטב

בית הכנסת פֵּיְטַב (בלטבית: Peitavas ileas sinagoga, ביידיש: פאייטאוו שול) הוא בית הכנסת היחיד ששרד בריגה לאחר השואה ופעיל עד היום. הנאצים ועוזריהם הלטבים הרסו ושרפו את כל בתי הכנסת בריגה ב-4 ביולי 1941. את בית הכנסת הגדול ברחוב גוגול הם הציתו על עשרות יהודים שנגררו למקום ונשרפו חיים. בית הכנסת פייטב שרד היות שהיה צמוד לבתים ולכנסייה. כומר הכנסייה שכנע את הגרמנים כי הריסתו תפגע בכנסייה. הוא אף החביא את ספרי התורה שהיו בו. בית הכנסת, הממוקם בעיר העתיקה של ריגה, נבנה בשנים 1903–1905 בסגנון אר נובו על ידי הארכיטקט וההיסטוריון וילהלם ניומן (אנ'). במלחמת העולם השנייה שימש בית הכנסת כמחסן סחורות. לאחר המלחמה חזרו כ-150 יהודים לריגה. בית הכנסת פייטב היה מהמעטים שפעלו בתחומי ברית המועצות ואחד מארבעה בתי כנסת בהם הייתה מקהלה. הקהילה היהודית תִחזקה ושִפצה את בית הכנסת על חשבונה. בשנת 1998 התרחש פיצוץ ליד המבנה. בשנים 2007–2008 עבר בית הכנסת שיפוץ נרחב במימון האיחוד האירופי, מדינת לטביה וועד הקהילות היהודיות בלטביה. עד שנת 2017 הוא היה בית הכנסת היחיד הפעיל בריגה, באפריל 2017 נפתח במרכז ריגה בית כנסת חבד ובית הכנסת פייטב משמש בעיקר לאירועים קונצרטים ותערוכות וביקורי תירים. פנים בית הכנסת חזית בית הכנסת מנורת בית הכנסת לוחית זיכרון ליהודי ריגה מבנה בית הכנסת תקרת בית הכנסת נשיא לטביה ואלדיס זאטלרס, ראש ממשלת לטביה ואלדיס דומברובסקיס ושר התפוצות של ישראל יולי אדלשטיין בפתיחה המחודשת של בית הכנסת, 2009 מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת פייטב בוויקישיתוף בית הכנסת פייטב, באתר הקהילות היהודיות בלטביה בתי הכנסת כורל ופייטב, באתר יוטיוב בית הכנסת פייטב, באתר יוטיוב סיור וירטואלי בבית הכנסת פייטב, באתר Synagogues 360
צ'או פראיה

צ'או פראיה (בתאית: แม่น้ำเจ้าพระยา) הוא הנהר המרכזי בתאילנד ואורכו 372 קילומטרים. הוא זורם דרך בנגקוק ונשפך למפרץ תאילנד. הצ'או פראיה נוצר משילובם של הנהרות נאן ופינג, סמוך לעיר נאקון סאוואן. הנהר זורם מהמישורים במרכז תאילנד לבנגקוק ונשפך למפרץ תאילנד. במחוז שאי נט מתפצל הנהר לנהר מקביל לנהר צ'או פראיה, ששמו טה צ'ין, שנשפך גם הוא במפרץ תאילנד. הנהר זורם במספר ערים בתאילנד ובהן הבירה בנגקוק והערים נונתאבורי ונאקון סאוואן. במהלך תקופת איוטהאיה, תושבי העיר איוטהאיה חפרו תעלות כדי לעקוף את פיתולי הנהר ולקצר את דרכו לים. נהר הצ'או פראיה חוצה את בנגקוק וכדי להגיע מגדה אחת לגדה שנייה של עיר זו יש לחצות את הנהר באמצעות אחד הגשרים על הנהר, מעבורת או סירה. נהר צ'או פראיה נותר כיום נתיב המים החשוב ביותר עבור תושבי מרכז תאילנד. הנהר מהווה קישור תחבורה חשוב למשלוח טיק ואורז לבנגקוק. תושבים מקומיים הפכו את גדות הנהר לביתם עוד מימי קדם ויצרו את פרנסתם מסביבתם. כיום מקומיים המתגוררים לאורך גדות נהר צ'או פראיה שומרים על אורח חיים אותנטי. הנהר ממלא תפקיד חשוב גם בפסטיבלים התוססים של תאילנד כמו Loy Krathong, המתקיימים מדי חודש נובמבר כאשר תודה מובאת לאל המים, ו-Songkran – חגיגות השנה החדשה של תאילנד. מדיה וקבצים בנושא צ'או פראיה בוויקישיתוף צ'או פראיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) River History, BANGKOK RIVER ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביראבידזשאנער שטערן

ביראָבידזשאנער שטערן (נהגה: "בּירוֹבּידזַ'אנֶר שטֶרן", יידיש: 'כוכב בירוביג'ן'; ברוסית: Биробиджанская звезда) הוא עיתון המתפרסם ביידיש וברוסית בעיר בירוביג'ן. העיתון החל להופיע בשנת 1930, והוא יוצא לאור מאז ועד היום, עם הפסקה בשנים 44–1941. החל מ-1991 רוב חומריו מתפרסמים ברוסית. ב-1934 עמדה תפוצת העיתון על 500 עותקים, עד 1970 גדלה התפוצה, על פי מידע רשמי, ל-12,000 עותקים. בראשיתו עמדה תפוצתו של העיתון על אלפיים עותקים והוא יצא לאור שלוש פעמים בשבוע. תכולתו עסקה בעיקר בתיאור הישגים בבניה ותעשייה. עם הקמת האוטונומיה היהודית העיתון החל לצאת לאור חמש פעמים בשבוע ותפוצתו הוכפלה. בתקופת מלחמת העולם השנייה אוחד העיתון עם עיתון בירוביג'נסקיה זווזדה שפורסם בשפה הרוסית, אך ב-1945 שוב הפך לעיתון עצמאי. בתקופת הרדיפות של סטלין כלפי היהודים זה לא פסח גם על בירוביג'ן, בעיר נסגרו בית ספר ותיאטרון יהודיים, חלק מחברי מערכת העיתון נעצרו. אתר האינטרנט הרשמי של ביראבידזשאנער שטערן אתר העיתון (ברוסית) בוריס (דב בער) קוטלרמן, ביראבידזשאנער שטערן, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) תולדות העיתון (ברוסית) ביראבידזשאנער שטערן, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית).
פיק ויתרס

דייוויד "פיק" וית'רס (אנגלית: David "Pick" Withers‏; נולד ב-4 באפריל 1948) הוא מתופף בריטי. הוא ידוע כמתופף של להקת דייר סטרייטס בארבעת אלבומי האולפן הראשונים שלה. וית'רס, יליד לסטר, אנגליה, החל לתופף במצעדים של תנועת הנוער הנוצרית "חטיבת הנערים." הוא החל את דרכו המקצוענית בגיל 17, כמתופף של להקה בשם "הפרימיטיבים," ולאחר מכן בלהקה "אביב," שהקליטה אלבום אולם לא זכתה להצלחה. הוא שימש כמתופף הבית של אולפני "רוקפילד" בוויילס. הוא למד תיפוף בבית הספר "טק מיוזיק סקול" בלונדון. לוית'רס סגנון ייחודי בתיפוף, בהיותו מתופף רוק שנמנע מהצליל הכבד והחזק שאופייני לרוב מקצבי הרוק, ומעדיף הקשות רכות ומעודנות על תוף הסנֵר ועל מצילות ההיי האט על פני מופעי וירטואוזיות ומהירות תיפוף. בדומה למנהיג להקת ה"דייר סטרייטס", מארק נופלר, סגנונו של וית'רס מבוסס על מקצבי בלוז. נופלר פגש את וית'רס בלונדון בשנת 1973 כשהצטרף ללהקת הבלוז "Brewers Droop", שם שימש וית'רס כמתופף. הוא המשיך לשתף פעולה עם נופלר במהלך שנות השבעים, תוך כדי כך שניגן עם להקת הרוק-פולק "מגנה כרטה". וית'רס היה חבר בלהקת ה"דייר סטרייטס" מתחילת דרכה ועד שנת 1982, אז עזב כדי להקדיש יותר זמן למשפחתו ולמוזיקת בלוז. בריאיון עיתונאי טען, שהוא חושש להפוך למתופף רוק. את מקומו כמתופף של ה"דייר סטרייטס" תפס טרי ויליאמס. עם הדייר סטרייטס: 1978, Dire Straits 1979, Communiqué 1980, Making Movies 1982, Love Over Gold עם אחרים: 1979, רכבת איטית מגיעה (Slow Train Coming), בוב דילן 2011, Giant From The Blue, גארי פלטצ'ר מדיה וקבצים בנושא פיק ויתרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיק ויתרס פיק ויתרס, באתר AllMusic (באנגלית) פיק ויתרס, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיק ויתרס, באתר Discogs (באנגלית) פיק ויתרס, באתר Songkick (באנגלית) כתבה על וית'רס ב"ליברפול דיילי פוסט"
תסמונת מחלקת תיירים

תסמונת מחלקת תיירים היא תסמונת שהתגלתה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, שמשמעותה שטיסות ארוכות במחלקת תיירים (תוך ישיבה ללא תנועה בתנאי צפיפות) מגדילות את הסיכון ללקות בפקקת ורידים עמוקה (DVT - Deep Vein Thrombosis) כלומר להיווצרות קרישי דם ברגליים. הסכנה ב-DVT היא היסחפות של קרישי הדם לריאות ללב או למוח, דבר שעלול לגרום לנזקים קשים ואף למוות. בשנים האחרונות נפטרו מאות נוסעים כתוצאה מהסינדרום ובני משפחותיהם הגישו תביעות משפטיות כנגד מספר חברות תעופה: "קוואנטס" (מאוסטרליה), "אייר ניו זילנד" (מניו זילנד), "אייר פראנס" (מצרפת) ו"בריטיש איירווייז" (מבריטניה). מחקר שהתפרסם בשנת 2000 בכתב העת הרפואי "The Lancet", בדק הרגלי תחבורה של 788 אנשים עם חשד לקרישי דם ולא מצא קשר בין קרישי דם וטיסה במטוס, נסיעה ברכבת או מכונית, ואף שיט בסירה. המחקר העלה ספקות לגבי חומרת הסכנה באותה תקופה. בשנת 2002 אישר "המכון הבריטי לתעופה ובריאות" כי במהלך 2001 נפטרו לפחות 50 בריטים כתוצאה מקרישי דם שנוצרו אצלם במהלך טיסה. לטענת המכון המספר גדול אף יותר, אך יש קושי לקשר בין מקרי מוות נוספים שקרו זמן מה לאחר הטיסה לבין הטיסה עצמה. להערכת המכון 26% מהמקרים האחרונים התרחשו בטיסות קצרות ו-25% מהמקרים קרו לנוסעי מחלקת עסקים. קרוב למחצית הנפטרים היו מתחת לגיל 40. מהממצאים התקבל שלא רק טיסות ארוכות ולא רק טיסות במחלקת תיירים מסוכנות. במחקר נוסף שנערך על מתנדבים שנחשפו לתנאים הדומים לאלו שבמטוסי נוסעים ופורסם בכתב העת הרפואי "The Lancet", הועלתה סברה שהתופעה נובעת ממשינויים פתאומיים בלחץ האוויר. לאחר מספר שנים של הכחשה, הודו לאחרונה חברות התעופה כי קיים קשר בין טיסה לבין היווצרות קרישי דם מסוכנים בגפיים התחתונות שעלולים להגיע לריאות, ללב או למוח ולגרום למוות. בכנס שערכו חברות תעופה בז'נבה בחסות ארגון הבריאות העולמי הוחלט להתחיל במחקר מקיף שיבדוק את הקשר בין הטיסה לקרישי הדם, ואת הדרכים למניעת הסכנות. אנשים הסובלים מבעיות רפואיות בוורידי הרגליים. אנשים שסובלים מאירועי קרישת דם. אנשים שעברו צנתור. אנשים הנוטלים גלולות הורמונליות. להגיע לטיסה עם גרביים אלסטיים המסייעים לחזרת הדם הוורידי לכיוון הלב. לנצל כל הזדמנות לפעילות של הגפיים התחתונות בעת הטיסה (להסתובב ולחלץ עצמות תוך הגברת זרימת הדם). ללבוש בגדים שאינם לוחצים ועלולים להפריע לזרימה חופשית של הדם בגוף. להיוועץ ברופא בקשר ללקיחת אספירין 100 מ"ג (המונע היווצרות קרישים ומעכב תהליכים דלקתיים המביאים לסתימת עורקים) או קבלת זריקת קלקסאן המדללת את הדם ומונעת היווצרות קרישי דם. מוטי גל‏, מחקר חדש: טיסה גורמת להיווצרות קרישי דם, באתר וואלה, 12 במאי 2001 צאלה קוטלר, ‏יש רופא במטוס? כל מה שרציתם לדעת על טיסות ולא העזתם לשאול, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2011 ד"ר איתי גל, מומחים: קרישי דם קטלניים בטיסה ארוכה - מיתוס, באתר ynet, 14 בפברואר 2012 ד"ר איתי גל, טיסה קטלנית: איך למנוע קריש דם במטוס, באתר ynet, 2 באוקטובר 2017 יואל דונחין, מדוע טיסה עלולה לסכן את הבריאות ולמה רופאים מאשרים אותה בקלות?, באתר הארץ, 8 בינואר 2018 שמעון יעיש, ירון דורון, בדרך לישראל: אישה לקתה בקריש דם בטיסה, באתר ישראל היום, 7 באוגוסט 2019 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
לוח השנה הצפון קוריאני

לוח השנה הצפון קוריאני או לוח ג'וצ'ה הוא שיטת תיארוך שנים בה נעשה שימוש בקוריאה הצפונית. לוח ג'וצ'ה הוצג לראשונה בשנת 1997 ומבוסס על תאריך לידתו של קים איל-סונג: 15 באפריל 1912. שנה זו נספרת כג'וצ'ה 1 והשנים נספרות מכאן ואילך. אין שנת ג'וצ'ה 0. לוח ג'וצ'ה עושה שימוש בחודשי הלוח הגרגוריאני וכן במספר הימים בחודש של לוח זה. לפיכך, כדי לחשב את שנת הג'וצ'ה משנה גרגוריאנית לאחר 1912, ניתן פשוט להחסיר 1911. במקרים רבים בהם נעשה שימוש בלוח ג'וצ'ה בידי לא-קוריאנים, שנת הג'וצ'ה מצוינת לאחר השנה הגרגוריאנית המקבילה, למשל 12 ביוני 2007 (ג'וצ'ה 96). מבחינה טכנית הדבר לא נכון, שכן המקורות הצפון קוריאנים הרשמיים מציינים את השנה הגרגוריאנית שנייה, כך: 12 ביוני ג'וצ'ה 96 (2007). אידאולוגיית ג'וצ'ה מגדל ג'וצ'ה מדיה וקבצים בנושא לוח השנה הצפון קוריאני בוויקישיתוף
ריו גראנדה

נהר ריו גראנדה (באנגלית: Rio Grande, קרוי במקסיקו ריו בראבו, או Río Bravo del Norte) זורם מהרי סן חואן שבקולורדו, ממשיך דרומה לניו מקסיקו, ונשפך בדלתה חולית קטנה למפרץ מקסיקו ליד בראונסוויל שבטקסס. מאל פאסו שבטקסס ועד לשפכו למפרץ מקסיקו, מסמן הריו גראנדה את הגבול שבין ארצות הברית למקסיקו. בחלק גדול מנתיבו זורם הריו גראנדה באזורים הרריים, מעל 1,000 מ' מעל פני הים. בניו מקסיקו, עובר הריו גראנדה דרך "בקע ריו גראנדה", יוצר קניונים, חוצה אגני סחף, ויוצר נוף של יערות צמחי נהר המייצבים את אגני ההצפה שבהם הוא זורם. מאל פאסו, השוכנת בגובה של 1,147 מ', זורם הנהר לכיוון דרום מזרח ומהווה את הגבול בין טקסס למקסיקו (קטע קצר מאוד ממנו מהווה לפני כן את הגבול בין המדינות טקסס לניו מקסיקו), כשמרבית נתיבו עובר באזורים מדבריים. לקראת שפכו, באזור הסוב-טרופי של מפרץ מקסיקו, זורם הנהר באזורים חקלאיים, וחלק ניכר ממימיו מנוצל להשקיה. השימוש במימיו מוסדר באמצעות אמנה בין קולורדו, ניו מקסיקו וטקסס, ובנתיב הגבול שבין ארצות הברית למקסיקו - באמצעות הסכם בין שתי המדינות. ישנן שנים, שבשל מיעוט גשמים ובשל צריכת יתר של מימיו, זרימתו דלילה עד כדי התייבשות מוחלטת, מה שמעורר חשש אקולוגי כבד בדבר עתידו. לפני מיליוני שנים נשפך הנהר לימת קבסה דה ואקה שבדרום בקע ריו גראנדה. אך לפני כמיליון שנים, בתקופת הפליסטוקן, הוא פרץ את הימה בעזרת נהרות נוספים שנשפכו אף הם לימה, והחל לזרום בנתיבו המוכר היום (בבקע כושל) לכיוון דרום-מזרח ועד למפרץ מקסיקו. לפני מלחמת ארצות הברית–מקסיקו התחוללו סביב הנהר סכסוכי גבול בין ארצות הברית למקסיקו, כשארצות הברית טענה שהוא הגבול בינה לבין מקסיקו, ומקסיקו טענה שהנהר כולו הוא חלק משטחה והגבול עובר צפונית לו בנהר הנוצ'ס. לאחר המלחמה, ועל-פי הסכם גואדלופה אידלגו משנת 1848, נקבע הנהר כגבול בין שתי המדינות, ורבים מהעבדים הטקסנים חצו את הנהר על מנת לברוח מאדוניהם. כיום מקסיקנים רבים משתמשים בנהר כדי להסתנן לארצות הברית. ריו גראנדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איזה נהר מסמן את הגבול בין ארה"ב למקסיקו?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
רוני חפר

רוני חפר (נולד ב-15 באוקטובר 1965) הוא סופר ילדים ומאייר ישראלי. רוני חפר נולד בתל אביב בשנת 1965. למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בעירו, ובתיכון למד במגמת אדריכלות בבית הספר אורט טכניקום גבעתיים. כל ילדותו התבלט בכישרון הציור שלו ונמשך במיוחד לתחום הקריקטורה והאיור ההומוריסטי. בצבא שירת כלוחם קרבי בחיל התותחנים, ולאחר שחרורו למד עיצוב גרפי באקדמיה "בצלאל" בירושלים. עם סיום לימודיו החל לעבוד כארט דירקטור במשרד הפרסום בינג ליניאל (עם הקופירייטרים אז והסופרים היום אשכול נבו ואורי לברון) ובהמשך עבד במשרדי פרסום נוספים, ביניהם אריאלי פובליסיס. בשנת 2002 עזב את תחום הפרסום והחל לעבוד כמעצב גרפי עצמאי, ובמקביל הוציא לאור את ספרו הראשון "האוצר של צ'מבלו". בשנת 2010 עזב את תחום העיצוב והחל להתמסר לכתיבה ואיור של ספרי ילדים ולמפגשי סופר בבתי ספר, גנים וספריות ברחבי הארץ. מקיים מפגשי סופר בבתי ספר, גני ילדים וספריות ברחבי הארץ. ספרו הראשון, "האוצר של צ'מבלו", זכה אף לגינת סיפור בחולון ולאפליקציה בהוצאת "עברית". חפר נשוי למיכל ואב לשניים, ומתגורר במושב זיתן שבסמוך לנתב"ג. ספריו (כולם בהוצאת כתר): האוצר של צ'מבלו (2003) סיפורי חייזרים (2004) פומי - סיפור על טפיר (2005) משעמם לי! (2010) מתי מגיעים? (2011) בא לי (2014) אתר האינטרנט הרשמי של רוני חפר רוני חפר, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל רוני חפר, דף שער בספרייה הלאומית
טרקלין נייד

טרקלין נייד (באנגלית: Mobile Lounge) הוא כלי רכב בשדה תעופה, המשמש להעברת נוסעים בין שערי עלייה למטוס לבין מטוסים. הרכב הוא למעשה אוטובוס - קרון ובו מושבים לעד כמאה נוסעים, המותקן על גבי שלדה ממונעת. תחת הקרון מותקן מנגנון המאפשר להגביה או להנמיך אותו, באופן שניתן להביא את גובה רצפת הקרון לגובה מפלס שער היציאה או פתח המטוס. באופן זה, ובשונה מבאוטובוס, הנוסעים בטרקלין אינם נדרשים לשימוש במדרגות לצורך מעבר אל הקרון או ממנו. בחלק מדגמי הטרקלין מותקן תא נהג בשני קצותיו לשימוש לפי הצורך. הטרקלין הנייד פותח בשנות החמישים על ידי חברת קרייזלר בשיתוף עם חברת באד (Budd), במחשבה להשתמש בו לצורך עלייה למטוסים כמו גם לשם העברת נוסעים בין טרמינלים בשדות תעופה. השימוש בו שולב בתכנון הטרמינל הראשי בנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס על ידי האדריכל אירו סארינן. הטרקלין היה מצוי בשימוש נרחב גם בנמל התעופה שארל דה גול שליד פריז ובנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול-פייר אליוט טרודו. פיתוח גשר העלייה למטוס והרכבות הפנימיות, המובילות נוסעים בין הטרמינלים, דחקו את רגליו של הטרקלין הנייד. כיום הוא מצוי בשימוש במספר מוגבל של שדות תעופה. נמל התעופה דאלס ונמל התעופה במונטריאול מוסיפים להשתמש בו, אך בהיקף מצומצם יותר. בתחילת עידן מעבורות החלל השתמשה נאס"א בטרקלין הנייד בבסיסיה במרכז החלל קנדי ובבסיס חיל האוויר אדוארדס על מנת להסיע אסטרונאוטים בין בניין המוצא לבין המעבורות לקראת המראה ובכיוון ההפוך לאחר נחיתתם. טרקלין נייד מעמיס נוסעים מטרמינל בנמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת' דגם מאוחר של טרקלין נייד בנמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת' טרקלין נייד בנמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי מדיה וקבצים בנושא טרקלין נייד בוויקישיתוף בדגמים מוקדמים של הטרקלין הותקנו בקצותיו רמפות ניידות, שגישרו בין רצפת הקרון פתחי שערי היציאה והמטוסים.
עידן שגב

עידן שגב (נולד ב-11 בנובמבר 1949) הוא חוקר מוח ישראלי, פרופסור לחישוביות עצבית, במכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, באוניברסיטה העברית וראש המחלקה לנוירוביולוגיה. שותף בכיר בפרויקט המוח הכחול ובפרויקט המוח האנושי וממקימי העיתון המדעי Frontiers. עידן מתעניין בקשר בין המוח לאמנות. עידן שגב נולד בלונדון. בילדותו התגורר מספר שנים בפריז ולאחר מכן עברה המשפחה לעין כרם שבירושלים שם למד בתיכון ליד האוניברסיטה. אימו, שושנה אשמן-שגב ובתו של המחזאי אהרן אשמן, הייתה מורה לפסנתר, סופרת ועיתונאית. אביו, ויקטור שגב, היה עיתונאי ואמן. לעידן אח צעיר יואב שגב, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת בן-גוריון. עידן שירת בצבא כמדריך קליעה בבסיסי גדנ"ע. עם שחרורו בשנת 1970 החל את לימודיו לתואר בוגר במתמטיקה וביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים שם המשיך לתואר שני באוניברסיטה בהדרכתם של פרופסור יצחק פרנס ופרופסור מיכה ספירא. בשנת 1976 החל עידן את לימודי הדוקטורט שלו בהדרכתם של פרופסור יצחק פרנס ופרופסור אמנון פזי. את לימודי הפוסט-דוקטורט השלים בשנים 1982–1985 במכון הלאומי לרפואה (NIH) בהנחייתו של פרופסור ווילפריד רול (W. Rall), שם פיתח מודלים מתמטיים של זרימת אותות חשמליים תאי עצב ובעצים הדנדריטים המרכיבים אותם . בשנת 1985 הצטרף כחוקר למכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית ובשנת 2009 הצטרף כחבר במכון אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח. מאז 2017 מכהן עידן כראש המעבדה לחישוביות עצבית על שם פטריק דרהי. משנת 2005 הוא מוביל יחד עם פרופסור הנרי מרקרם מהמכון הטכנולוגי השווייצרי (EPFL) שבעיר לוזאן את פרויקט המוח הכחול במטרה לפתח מודלים מתמטיים מפורטים לחיקוי ולהבנת תהליכים עצביים המתרחשים ברשתות עצבים ריאליסטיות גדולות. משנת 2013 הוא שותף לפרויקט המוח האנושי האירופאי המשלב גישות תאורטיות, ניסוייות וקליניות במטרה לקדם את הבנת פעולת המוח הבריא והחולה. עידן פרסם מאמרים רבים וערך מגזינים וספרים מדעיים שונים. הוא מיוזמי העיתון המדעי הבינלאומי הפתוח לכל Frontiers ובו הוא עורך מדעי של תחום המוח. לאחרונה הוא עורך את העיתון frontiers for young minds ומנהל את השלוחה הישראלית שלו ״פרונטירז – מדע לצעירים״, אשר מטרתו להנגיש את המדע והמחקר העכשוי לצעירים. כמו כן הוא העביר קורס מתוקשב רב-משתתפים על תאי עצב בפלטפורמה דיגיטלית קורסרה. עידן מתעניין בקשר בין מוח לאמנות וערך אסופת מאמרים בנושא זה. שגב נשוי לוורד, אומנית ומרצה באקדמיה למוזיקה ומחול. לזוג שתי בנות. מדיה וקבצים בנושא עידן שגב בוויקישיתוף עידן שגב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עידן שגב, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה עידן שגב, באתר גוגל סקולר דף הבית של פרופסור עידן שגב דף חוקר באתר המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן דף הבית באתר אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח קובי מידן, ‏"אנשים בלילה" עם עידן שגב, באתר iCast‏, 1 ביולי 2013 עידן שגב, ‏מה הופך את מוחנו ליצירתי?, הרצאה בסדרת ההרצאות "בכור המהפכה", 23 במרץ 2014 עידן שגב, הרצאה על מהפכות בחקר המוח בתחום הלמידה והזיכרון, האוניברסיטה המשודרת, גלי צה"ל, 31 במאי 2015 קובי מידן, חוצה ישראל - שיחה עם עידן שגב, הטלוויזיה החינוכית גאולה אבן-סער ב"שיחה אישית" עם פרופ' עידן שגב, באתר כאן 11, 3 בינואר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מירטל קורבין

ג'וזפין מירטל קורבין (באנגלית: Myrtle Corbin; ‏12 במאי 1868 טנסי - 6 במאי 1928) הייתה אישה מרובת רגליים. היא נולדה עם שני אגנים שונים מחוברים והיו לה זוג רגליים רגילות "חיצוניות" וזוג רגליים נוספות "פנימיות". נאמר שהיא יכלה להזיז את רגליה הפנימיות אבל הן היו חלשות מדי מכדי לשאת את משקל גופה. היא חיה כל חייה בטקסס, ארצות הברית. הוריה של מירטל היו וויליאם ה. קורבין, שהיה בן 25 בעת לידתה, וננסי קורבין, שהייתה בת 34. הרופאים שבחנו את מירטל זמן קצר לאחר לידתה תיארו את ההורים כבעלי מראה דומה מאוד, "לשניהם היה שיער אדמוני, עיניים כחולות וגוון עור בהיר מאוד". הדמיון ביניהם היה כה רב עד שהרופאים הרגישו בצורך לבדוק שאינם קרובי דם. לבני הזוג היו ילדים נוספים, ארבעה בנים וארבע בנות, כולל בת אחת מנישואיה הקודמים של ננסי. לדברי אימה, לידתה של מירטל לא תוארה "יוצאת דופן בהיריון או בלידה", למרות שבפועל, המצב היה שונה: רופאים שבחנו את התינוקת לאחר הלידה העירו שלידת העכוז "הייתה יכולה להיות הרת אסון לתינוקת וככל הנראה גם לאם". מירטל גדלה להיות תינוקת בריאה, ושלושה שבועות לאחר לידתה שקלה כ-4.5 ק"ג. בכתבה שפורסמה כשנה לאחר לידתה נאמר שהיא "יונקת בצורה בריאה". בגיל 13, מירטל החלה לעבוד במופע שוליים תחת השם "הילדה בעלת ארבע הרגליים מטקסס". היא הייתה כה אהודה בקרב מופעי השוליים עד שאמנים התחזו לה והציגו גפיים תותבות כגפיים נוספות שלהם. בגיל 19 התחתנה עם קלינטון ביקנל, ולזוג נולדו ארבע בנות ובן. טרטולוגים ורופאים שונים נוספים ניסו לאבחן את מצבה של מירטל. כל אחד מהם סיווג אותה לפי מחלה או לפי מונח רפואי אחר שונה ומשונה. באביב 1887, כשנה לאחר נישואיה לקלינטון, מירטל נכנסה להיריון לראשונה בחייה. ההיריון התגלה על ידי רופא בשם ד"ר לואיס וואליי, שהוזמן לטפל במירטל לאחר שהחלה לסבול מכאבים בצידה השמאלי, צמרמורות, כאבי ראש ואובדן תיאבון. הרופא תיעד בנוסף שהיו "הקאות ואל-וסת במשך חודשיים רצופים". הריונה גרם לה להיות מאוד חולה, ולאחר שד"ר וואליי התייעץ עם עמיתיו הוא החליט לבצע הפלה מלאכותית שמונה שבועות לאחר גילוי ההיריון (בשלב זה היא הייתה בחודש השלישי או הרביעי של ההיריון). היא החלימה לחלוטין, ותהליך ההפלה וכן האנטומיה הייחודית שלה לא מנעו ממנה מלהרות בעתיד. הספרות הרפואית גילתה בה עניין מחודש לאחר הלידות והיא תוארה כ"נאה בפנים, בריאה פיזית ומסוגלת לדאוג לכל צורכי ביתה". במקומות אחרים נכתב שהיא "מאוד אינטליגנטית" ו"אישה עדינה בעלת טעם במוזיקה". מדיה וקבצים בנושא מירטל קורבין בוויקישיתוף מירטל קורבין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)