laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Stronger (שיר של קניה וסט)

"Stronger" הוא סינגל של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט, והוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Graduation. הוא הופק על ידי וסט, בשיתוף עם מייק דין. קולות הרקע בשיר הם סימפול של השיר "Harder, Better, Faster, Stronger" של צמד המוזיקאים דאפט פאנק, שקיבלו קרדיט בכתיבת השיר והחליפות שלהם הופיעו בקליפ הנלווה אליו. הסינגל זכה להצלחה ענקית במהרה והפך להיות הסינגל השלישי של וסט שהגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד הוט 100. Stronger זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-50. שם השיר והמשפט הראשון מהווים פרפרזה על האימרה "מה שלא הורג אותי מחשל אותי" של ניטשה. Stronger שוחרר לראשונה בחודש מאי 2007 במיקסטייפ שלו "Can't Tell Me Nothing". ביוני 2007 השיר הופיע ברדיו של BBC, ומאוחר יותר שוחרר והופיע בתחנות הרדיו אחרות. את הקליפ והשיר עיצב האמן היפני טאקאשי מוראקאמי, ששיתף פעולה עם וסט ברוב האלבום. בעטיפה מופיע הקמע של וסט, הדוב שנשר מהקולג', בדמות מצוירת עם המשקפיים של קניה, וראש רובוטי של צמד דאפט פאנק. ב-1 ביולי וסט שר גרסה חלקית של Stronger בהופעה ב-"Concert for Diana" שבאצטדיון ומבלי, לקהל של 63,000 אנשים. הסינגל שוחרר ל-iTunes ב-31 ביולי 2007. הוא פתח המצעד הבילבורד הוט 100 כבר במקום ה-47, והגיע ללשיאו בסופו של דבר במקום הראשון. זהו הסינגל השלישי של וסט שמגיע למקום הראשון במצעדים בארצות הברית, אחרי Slow Jamz ו-Gold Digger. לאחר שהפך להיות הסינגל הראשון של וסט שמגיע למקום הראשון בבריטניה, כבש השיר את המצעדים בקנדה, טורקיה וניו זילנד. השיר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר". הקליפ לשיר צולם ביפן תשעה ימים, והופיע בפעם הראשונה בפרמיירה ב-MTV גרמניה ב-26 ביולי. הוא נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים. Stronger (גרסת אלבום) - 5:12 Stronger (אינסטרומנטל) - 5:12 Can't Tell Me Nothing - 4:34 Stronger (וידאו) - 4:29 Stronger (גרסת אלבום) - 5:12 Can't Tell Me Nothing (גרסת אלבום) - 4:32 Stronger (רמיקס A-Track) - 4:36 Stronger (אנדרו דאוסון רמיקס) - 4:46 מידע על היצירה "Stronger" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Stronger" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Stronger" באתר Genius סרטון השיר "Stronger" באתר יוטיוב Stronger, בביצוע קניה וסט, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב
Good Life (שיר של קניה וסט)

Good Life הוא הסינגל השלישי מתוך אלבומו של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט, Graduation. בשיר מתארח זמר ה-R&B, טי-פיין, וחלק ממנגינת הרקע הוא סימפול משירו של מייקל ג'קסון, "P.Y.T.". השיר מכיל גם קולות רקע של הזמרים ג'ון לג'נד וני-יו, כשאחראים על חלק מהייצור והמנגינה של התופים טימבלנד ומייק דין, בהתאמה. השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-50. הסינגל עבר את קו 1,000,000 המכירות הדיגיטליות בארצות הברית והגיע למעמד פלטינה. הקליפ לשיר הושמע בפעם הראשונה ב-11 בספטמבר 2007, בערוץ MTV. בקליפ מופיעים וסט וטי-פיין ברקע לבן כשלעיתים קרובות המילים שהם אומרים מופיעים באותיות גדולות באנימציה. בקליפ יש 23 שניות שבגרסת האלבום אין, והוא מדורג במקום ה-40 במצעד "40 הקליפים הטובים ביותר בשנת 2007" של VH1. הקליפ היה מועמד למספר פרסים, והוא זכה בפרס "קליפ ההיפ הופ הטוב ביותר" בפרסי ההיפ הופ של BET. הקליפ זכה גם בקטגוריית "האפקטים המיוחדים ביותר בווידאו" בשנת 2007 ב-VMA. מידע על היצירה "Good Life" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Good Life" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Good Life" באתר יוטיוב הקליפ לשיר באתר יוטיוב.
Can't Tell Me Nothing

Can't Tell Me Nothing (בעברית: לא יכול להגיד לי כלום) הוא שיר של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט. השיר יצא לאור במאי 2007 כסינגל הראשון והמוביל מאלבומו של וסט, Graduation. השיר הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר" בטקס הגראמי ה-50, אך הפסיד לשיר של וסט עצמו, Good Life. עטיפת הסינגל עוצבה על ידי האמן היפני טאקאשי מוראקאמי. אף על פי ש-Can't Tell Me Nothing לא זכה להשמעות רבות בתחנות רדיו, וסט התגאה בעובדה שהוא השיג את ההמנון הראשון שלו ברחוב עם השיר. השיר הופיע באלבום Now That's What I Call Music! 26, מתוך סדרת האלבומים באמריקה, Now That's What I Call Music!. הוא היה מועמד לפרס "רצועת השנה" בשנת 2007 בפרסי ההיפ הופ של ה-BET. השיר הופיע גם בסרט "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס". מידע על הסינגל "Can't Tell Me Nothing" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Can't Tell Me Nothing" באתר יוטיוב
Flashing Lights

Flashing Lights הוא שיר של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Graduation. הוא יצא לאור ב-12 בנובמבר 2007 בתור הסינגל הרביעי מתוך האלבום. השיר הופק על ידי וסט עצמו כמו בכל שיריו באלבום, בשיתוף עם המפיק אריק הודסון, ומשתתף בשיר זמר הנשמה, דוולה. בשיר מופיעים גם קולות רקע של הזמרת קוני מיטצ'ל מהלהקה האוסטרלית Sneaky Sound System. תמונת העטיפה של הסינגל עוצבה על ידי אמן הפופ ארט היפני, טאקאשי מוראקאמי. שיתוף הפעולה בין וסט ומיטצ'ל קרה כאשר נפגש וסט עם חברי הלהקה של מיטצ'ל, אנגוס מקדונלד ודאימון דאוני, במסעדה בסידני. וסט ביקש ממקדונלד לעזור לו בחיפוש השראה מוזיקלית, ומקדונלד הציע להציג בפניו את מיטצ'ל. לאחר פגישתם, ביקש וסט ממיטצ'ל לשיר את קולות הרקע של Flashing Lights, ועוד מספר שירים מסוימים באלבום. לאחר מכן מיטצ'ל הודתה כי לפני הפגישה מעולם לא ידעה מי הוא קניה וסט, ומעולם לא היה אכפת לה מהיפ הופ, אך שיתוף הפעולה שינה את נקודת המבט שלה. כתוצאה מהפופולריות שזכה השיר, Flashing Lights נוצל על ידי כלי תקשורת מרובים. בשנת 2007, השיר הושמע במסע פרסום עבור וודקה צרפתית בשם Cîroc, ובה דובר שון קומבס. השיר הופיע במשחק הווידאו Grand Theft Auto IV בתחנת הרדיו של מוזיקת ההיפ הופ של המשחק, The Beat 102.7, והוא הושמע גם בטריילר השני למשחק. השיר הפך להיות כלול באלבום Now That's What I Call Music 27, מתוך סדרת האלבומים Now! That's What I Call Music שבארצות הברית. Flashing Lights הושמע שוב בקידום החלק השני של העונה החמישית של ניפ/טאק. השיר זכה למספר רב של ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה שונים, וחלקם אף ציינו כי הוא השיר הטוב ביותר מתוך Graduation. הצלחתו המסחרית (בעיקר בארצות הברית) הייתה גבוהה. השיר הגיע בשיאו למקום ה-29 במצעד הבילבורד 200, ולמקום ה-29 גם במצעד הסינגלים הבריטי. הקליפ לשיר צולם כולו בהילוך איטי, כאשר הוא מתחיל כשרכב פורד מוסטנג מופיע במדבר מחוץ ללאס וגאס לפנות ערב. בקליפ מופיעה דוגמנית הפלייבוי .Rita G, שיוצאת מהרכב לבושה בפאה עם מעיל פרווה ומשקפי שמש שחורים גדולים. כשהיא מתרחקת מהמכונית, היא מתחילה להתפשט עד שנשארת עם בגדים תחתונים. כשהיא הולכת בחזרה אל המכונית עם להבות בגבה, קולות הרקע בשיר מתחילים. וסט מופיע בפעם הראשונה כאשר הבחורה פותחת את תא המטען והוא שוכב בתוכו קשור. הבחורה מלטפת בעדינות את פניו המבועתות וחסרות הפנים, נושקת לו, ולאחר מכן מתחילה להכות אותו עם את חפירה, כשהמצלמה מתרחקת תוך כדי. בסוף הקליפ נשמעות המילים "Flashing Lights" ואחר כך מופיעות באותיות אדומות על מסך שחור והשיר מסתיים, בשונה מגרסת האלבום. מידע על הסינגל "Flashing Lights" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Flashing Lights" באתר יוטיוב הקליפ לשיר באתר יוטיוב
Homecoming (שיר של קניה וסט)

Homecoming הוא שיר של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט, בו משתתף גם סולן להקת קולדפליי, כריס מרטין. השיר יצא בפברואר 2008, בתור הסינגל החמישי והאחרון מאלבומו של וסט, Graduation. בהממלכה המאוחדת יצא השיר כהורדה דיגיטלית ותוכננה גם יציאתו על גבי תקליטור, תכנון שלא יצא לפועל. למרות זאת, יצא הסינגל ב-18 בפברואר 2008 על גבי תקליט ויניל. Homecoming דורג במקום ה-9 במצעד מכירות הסינגלים של בריטניה. וסט ומרטין הכירו בשנת 2006 בקונצרט באולפני אבי רוד, שם הם חלקו ג'אם סשן מאולתר. השיר הוא מחווה לעיר הולדתו של וסט, שיקגו. בשיר מתוארת העיר כילדה צעירה בשם "ונדי", שם המזכיר את אחד מכינוייה של שיקגו, "The Windy City" (עיר הרוחות). השיר הוקלט במקור עם פזמון שונה על ידי וסט וג'ון לג'נד תחת השם "Home", והופץ בשנת 2004 במיקסטייפ "Freshmen Adjustment". למרות זאת, הגרסה של לג'נד לא זכתה להיכנס לאלבומו של וסט, אליו נכנסה לבסוף הגרסה אותה הקליט עם מרטין באולפני אבי רוד שבלונדון בשנת 2006. הקליפ הרשמי לשיר יצא ב-1 באפריל 2008 באמצעות חשבון ה-Vimeo הרשמי של וסט, ומאוחר יותר בבלוג הרשמי שלו. הקליפ כולו בשחור ולבן, כשהוא מציג מונטאז' של וסט הולך דרך אזורים שונים בעיר שיקגו לביתו. Common, חברו של קניה בחברת התקליטים מופיע בקליפ. מרטין נראה כשהוא מנגן בפסנתר ושר את הפזמון. מידע על היצירה "Homecoming" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Homecoming" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Homecoming" באתר יוטיוב הקליפ לשיר בערוץ הרשמי של קניה וסט ביוטיוב
אברהם סופר אברהם

אברהם סופר אברהם (נולד ב-7 ביוני 1935) הוא רופא ישראלי העוסק בתחום "רפואה והלכה". נולד בירושלים בשנת 1935. בשנת 1960 סיים את לימודי הרפואה בבית הספר האוניברסיטאי לרפואה של לידס באנגליה ובשנת 1968 קיבל תואר MD על מחקרו שעסק בנושא השפעת החמצן בלב ריאתי. בשנת 1974 התמנה לחבר הקולג' המלכותי לרופאים של אנגליה. ב-1970 חזר לישראל וב-1973 החל לעבוד בבית החולים שערי צדק בירושלים. במקביל עסק במחקר והוראה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטה העברית בירושלים והדסה. פרופ' אברהם פרסם למעלה מ-80 מאמרים בכתבי עת בינלאומיים, בהם 3 מאמרים בכתב העת היוקרתי New England Journal of Medicine. לצד עבודתו ומחקריו הרפואיים הרבה לעסוק בנושאי רפואה והלכה וכתב מאמרים וספרים רבים בתחום זה. לשם כך נעזר ברב שלמה זלמן אוירבך, ברב אליעזר ולדינברג וברבנים נוספים. לב אברהם, 2 כרכים נשמת אברהם, 4 כרכים Comprehensive Guide To Medical Halacha Nishmat Avraham מדריכי כיס לרופא ולחולה בעברית ובאנגלית רשימת המאמרים של אברהם סופר אברהם, באתר רמבי"ש פרופ' אברהם סופר אברהם, אתר מכון שלזינגר מאמריו של פרופ' אברהם ס. אברהם שהתפרסמו בכתב העת "אסיא", אתר מכון שלזינגר מאמרים בנושאי רפואה והלכה של אברהם סופר אברהם, באתר "דעת" אברהם ס. אברהם, ‏אימוץ ילדים, באתר "דעת" נשמת אברהם - מהדורה מקוונת, אתר מכון שלזינגר אברהם סופר בן אליהו אברהם (1935-), דף שער בספרייה הלאומית אברהם סופר אברהם, מילי דפרידה - מרן הגרש"ז אויערבאך זצ"ל, ספר אסיא יב, תשס"ט, עמ' 45, באתר מכון שלזינגר נשמת אברהם מדריך כיס
שנת הבשרים שלי

שנת הבשרים שלי (בארצות הברית: My Year of Meats ובאנגליה: My Year of Meat) הוא רומן בעל אופי תעודי פרי עטה של רות אוזקי, הספר מתאר את ההבדלים בין התרבות היפנית לאמריקאית. הספר ראה אור לראשונה בהוצאת ויקינג בשנת 1998 וזכה בפרס קיריאמה (Kiriyama Prize). תרגום לעברית והופיע בהוצאת עם עובד בשנת 2001. הספר הפך לספר מכונן בנושא צמחונות, טבעונות וזכויות בעלי חיים, בין היתר בשל סצנה בה מתוארת ילדה בת חמש בעלת חזה מתפתח שהחלה לקבל מחזור, תופעה שמקורה בחשיפה להורמונים שמקבלות הפרות בחווה של אביה. ג'ין קטאגי-ליטל היא עתונאית אמריקנית שמתחילה לעבוד בחברת הפקה יפנית. החברה עובדת עם תעשיית הבשר האמריקנית על-מנת לקדם את השימוש בבקר אמריקני באמצעות יצירת תוכנית טלוויזיה שנקראת "רעייתי האמריקאית!". ג'יין עובדת כמארחת ומפיקה ומדי שבוע מציגה רעיה אמריקנית כיצד היא "חיה את חייה" ומבשלת בשר. הרומן ממשיך ומציג את המניפולטיביות שבה נוקטות חברת ההפקה וחברת הבשר. באופן מקביל לסיפורה של ג'יין, מסופר על חייה של אקיקו אונו, אמנית מאנגה לשעבר שמתמחה בעלילות אימה ונישאת בניגוד לרצונה לגבר העובד עבור תעשיית הבשר האמריקנית. בעלה דואג רק לכך שלאקיקו ייוולד ילד והוא מאלץ אותה לצפות בתוכנית "אשתי האמריקנית" ולבשל את המתכונים המוגשים בתוכנית. אולם, כשעצמאותה ומודעותה העצמית של אקיקו גדלים כתוצאה מצפייתה בתוכנית ומהבישול לבעלה, כך חייה השאננים ויחסיה עם בעלה מתערערים. רות ל. אוזקי, שנת הבשרים שלי, מאנגלית: אלינוער ברגר, עם עובד, 2001. יוסף-פז בר, "נעדרים מונכחים: מבעלי חיים לאומללי החיים בסיפורת אמריקנית עכשווית", חיות וחברה, 46, 2012. עמ' 73-63. הפרולוג לספר באתר עם עובד אריאנה מלמד, מי שיקרא את הספר הזה בתשומת לב עלול להינזק, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2016 אריאנה מלמד, גם לצמחונים, באתר ynet, 14 במאי 2001 מיה סלע, מחברת "שנת הבשרים שלי" מסרבת להתיישר, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2009 דיאן קולדוול, "שדה תרבות: לחצות את הפער העמוק", הניו יורק טיימס, 21 ביוני 1998 לורה שפירו, "הבקר הגדול", ניוזוויק, 10 באוגוסט 1998 קסנדרה ווסט, "היא מצאה מטפורה לבלוס אותה", שיקגו טריביון, 23 ביוני 1999 שנת הבשרים שלי, באתר OCLC (באנגלית) נעמה הראל, שנת הבשרים שלי, סקירת הספר באתר אנימלס
תגובת דילס-אלדר

בכימיה בכלל, ובפרט בכימיה אורגנית ופיזיקלית, תגובת דילס-אלדר היא תגובת סיפוח היוצרת מולקולה טבעתית. בתגובה זו מגיבים דיאן (שהוא פחמימן בעל שני קשרים כפולים) עם אלקֶן ליצירת מערכת ציקלוהקסֶנית. חשיבותה של תגובה זו רבה, משום שהיא מאפשרת יצירת ציקלוהקסֱן תוך השקעת אנרגיה מזערית. בכך מאפשרת תגובה זו שימוש בתגובות המשך רבות המשתמשות בציקלוהקסֶן כחומר מוצא. גורם נוסף המקנה לה חשיבות הוא העובדה כי מדובר בדוגמה קיצונית בה הגורם קובע המהירות עבור התגובה הוא הקינטיקה ולא התרמודינמיקה, ובכך מאפשרת חקר נוח של קינטיקה של תגובות. המחקר בנושא תגובה זו העניק לאוטו פאול הרמן דילס וקורט אלדר את פרס נובל לחקר הכימיה לשנת 1950. מקובל במחקר כי תגובת דילס-אלדר היא תגובה קונצרטית פריציקלית כלומר: לתגובה זו מצב מעבר יחיד זאת משום שכבר בשלב הראשון מתפרקים כל הקשרים שמשתנים במהלך התגובה. מצב מעבר זה הוא בעל נפח קטן יותר הן מהתוצרים והן המגיבים, בגלל צורתו דמוית הטבעת. יוצא מכך שעל פי שינוי הנפח ועל פי עקרון לה-שטלייה הפעלת לחץ גבוה על הכלי בו מתרחשת התגובה תאיץ את התרחשותה מאוד. הדיאן בתגובת דילס-אלדר עשוי להיות שרשרתי או טבעתי, וכן אפשר לבצע תגובה זו גם עם דיאנים בעלי מתמירים מגוונים. עם זאת קיימת מגבלה אחת: על הדיאן להיות בעל יכולת להופיע בקונפורמציית S-cis. דוגמה מעניינת להגבלה זו הוא בוטאדיאן. בוטדיאן מצוי כמעט אך ורק בקונפורמציית S-trans בגלל הפרעות סטריות. אלא שהסתברותית חלק מהמולקולות מופיע בצורת S-cis, הללו מגיבות בתגובת דילס-אלדר מה שגורם להתכלותם הזמנית וע"פ עקרון לה-שטלייה ליצירת עוד מהם, וחוזר חלילה עד היעלמות הצורונים מסוג S-trans. דיאנים טבעתיים המופיעים בעיקר בקונפורמצית S-cis יגיב במהירות בעוד כאלו המופיעים בקונפורציית S-trans לא יגיבו כלל. מדיה וקבצים בנושא תגובת דילס-אלדר בוויקישיתוף
שנים-עשר השליחים

המונח "השליחים" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו השליחים (פירושונים). שנים-עשר השליחים הם תלמידיו של ישו שנשלחו לאחר מותו להפיץ את תורתו ברחבי העולם. כל השליחים, למעט יוחנן בן זבדי, לא מתו מוות טבעי. ההתייחסות אליהם כשליחים מתוארת בבשורה על-פי לוקס כך: ”ועם אור הבוקר קרא אליו את תלמידיו ובחר מהם שנים-עשר בכנותו אותם שליחים” (לוקס, ו', 13) כמו כן קיימים אזכורים לעובדת היותם שליחים בבשורה על-פי מרקוס ובבשורה על-פי מתי. על פי הבשורות, 12 השליחים הם אלו שנכחו בסעודה האחרונה בה ישו אמר לתלמידיו לאכול מהלחם שמסמל את בשרו שנבצע עבורם, ולשתות את היין המסמל את הברית החדשה בדמו, וזאת ביקש לעשות לזכרו. פטרוס הקדוש, במקור שמעון בר-יונה, שכונה גם כֵּיפָא ("סלע", ומכאן שמו היווני פטרוס). דייג יליד בית צידא. היה יד ימינו של ישו, ולפי המסורת נשלח להטיף ברומא, שבה נצלב במהופך בשנת 64 לערך. במסורת הקתולית נחשב לאפיפיור הראשון. אנדראס הקדוש, אחיו של פטרוס ודייג אף הוא. נשלח להטיף באסיה הקטנה ולאורך חופי הים השחור, ולפי המסורת היה הבישוף הראשון של ביזנטיון. נקרא גם "הקרוי ראשון", כי הוא היה תלמידו הראשון של ישו (יחד עם שמעון אחיו). נחשב לפטרון הקדוש של סקוטלנד ושל רוסיה. נצלב בפטרס שביוון. יעקב בן-זַבדַי, "יעקב הגדול". לפי מסורות מאוחרות הטיף בספרד. הוצא להורג בפקודת אגריפס הראשון בשנת 44. עצמותיו הובאו לעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה שבספרד. נחשב לפטרון הקדוש של ספרד. יוחנן בן-זבדי. פיליפוס הקדוש מבית צידא. הטיף לנצרות בסו, יוון, פריגיה ועוד. נצלב בשנת 80 בעיר היוונית הייראפוליס. ברתולומאוס הקדוש, מקור השם בארמית "בר-תלמא" – בן של תלמי, נודע כמי שהביא את הנצרות לארמניה; נקרא גם נתנאל. בארמניה הוצא להורג בעקבות אמונתו – עורו הופשט מגופו והוא נצלב במהופך. מתי לוי (מתאוס), בנו של חלפי (אלפאוס) ומוכס בכפר נחום. לפי המסורת כתב את הבשורה על-פי מתי. תומאס הקדוש, או בשמו היווני יהודה דידימוס. משמעות השם דידימוס היא תאומים בדומה לשם תומא או תאמא (מלשון תאומים בארמית); הטיף בסוריה ואף בהודו. יעקב בן-חלפַי, הקרוי גם "יעקב הקטן". אחיו של מתי. המידע עליו בברית החדשה קלוש. יש החושבים כי הוא יעקב אחיו של ישו, אך כיום רוב החוקרים לא מאמינים בכך. תדאוס הקדוש (תדאוס), היה אחד מבניו של יוסף ואחיו של ישו, הקרוי גם יהודה בן יעקב. שמעון הקנאי. יהודה איש קריות, שנודע בנצרות כמי שהסגיר את ישו. יהודה איש קריות זוכה מהאשמה בשנת 2006 על ידי הוותיקן. לפי המסופר בספר מעשי השליחים, לאחר בגידתו של יהודה איש קריות וצליבתו של ישו, בחרו השליחים שליח חדש תחת יהודה – את השליח מתיאס (Matthias; אין לבלבלו עם מתי לוי המוזכר לעיל). פאולוס הקדוש הוא שליח נוסף של ישו, וזאת משום שלפי הברית החדשה הוא קיבל את הבשורה ישירות מישו (כפי שמתואר ב"מעשי השליחים"), ואכן פטרוס ויוחנן קיבלו את היותו "שליח לגויים". כן הוא מחשיב כשליחים את עוזריו השונים – סילא(אנ'), ברנבא, אנדרוניקוס ויוניה. יעקב, אחי ישו (המכונה גם "יעקב הצדיק") לא נחשב לשליח לפי ספרי הבשורות, אך פאולוס מתייחס אליו כאל "שליח" ב"אל הגלטים", א', 19. יעקב אחי ישו מילא תפקיד חשוב בהנהגת הנוצרים ביהודה בשנותיה הראשונות של הכת, והכנסייה היוונית-אורתודוקסית מחשיבה אותו כאחד מ"שבעים השליחים". מדיה וקבצים בנושא השליחים בוויקישיתוף מרקוס ג 14 מתי י 2 לוקס כב 17-20 נועה רז, הוותיקן "זיכה" את יהודה איש קריות, באתר ynet, 12 בינואר 2006
רות אוזקי

רות אוזקי (באנגלית: Ruth Ozeki; נולדה ב-12 במרץ 1956) היא סופרת וקולנוענית קנדית-אמריקנית. אוזקי עבדה בטלוויזיה המסחרית ובתעשיית ההפקה במשך למעלה מעשור ויצרה מספר סרטים עצמאיים לפני שפנתה לשדה הכתיבה. אוזקי נולדה וגדלה בניו הייבן, קונטיקט, לאב אמריקני ואם יפנית. היא למדה אנגלית ולימודי מזרח אסיה במכללת סמית' והרבתה לטייל במזרח. היא זכתה במלגה ממשרד החינוך היפני לתואר שני בספרות יפנית קלאסית באוניברסיטת נארא. במהלך שנותיה ביפן, היא עבדה בקיוטו כמארחת בבר, למדה סידורי פרחים כמו גם תיאטרון נו ועשיית מסיכות, ייסדה בית ספר לשפות, ולימדה במחלקה לאנגלית באוניברסיטת קיוטו סנגיו. אוזקי עברה להתגורר בניו יורק ב-1985 והחלה לעבוד בתעשיית הסרטים כארט דיירקטור בעיצוב תפאורה לסרטי אימה דלי תקציב. היא עברה להפקת טלוויזיה ולאחר מספר שנים בהם ביימה תוכניות תעודיות עבור חברה יפנית, היא החלה להפיק סרטים משלה. סרטה Body of Correspondence ‏(1994) זכה בפרס ניו ויז'ן (New Visions Award) בפסטיבל הסרטים של סן פרנסיסקו והוקרן ברשת הטלוויזיה PBS. סרטה Halving the Bones ‏(1995), הוא סרט אוטוביוגרפי עטור פרסים, המגולל את מסעה של אוזקי, בו היא משיבה את שארית ביתה של סבתה מיפן. הסרט הוקרן בין השאר בפסטיבל סאנדנס, במוזיאון לאמנות מודרנית, בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול (Montreal World Film Festival) ובפסטיבל הסרטים על-שם מרגרט מיד (Margaret Mead Film Festival). אוזקי היא מרצה מבוקשת בקולג'ים ובאוניברסיטאות ומחלקת את זמנה בין העיר ניו יורק לאי קורטז שבקולומביה הבריטית. בעלה הוא האמן אוליבר קלהאמר (Oliver Kellhammer). היא עורכת האתר Everyday Zen. פרס קיריאמה (Kiriyama Prize) עבור הספר "שנת הבשרים שלי" American Book Award עבור הספר "על פני הבריאה כולה" Halving the Bones. 1995 My Year of Meats. Penguin Books. 1998. ISBN 9780140280463 בעברית: שנת הבשרים שלי, עם עובד, 2001 All Over Creation, Picador. 2003. ISBN 9780330490283 בעברית: על פני הבריאה כולה, תרגם מאנגלית: שרון גל, עם עובד, 2006 A Tale for the Time Being. Viking. 2013. ISBN 978-0-67-002663-0 בעברית: סיפור זמני, תרגום: יעל סלע, הוצאת עם עובד, 2014 הספר שבעין הסערה, תרגום: שירי שפירא, הוצאת עם עובד, 2022 מדיה וקבצים בנושא רות אוזקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רות אוזקי רות אוזקי, ברשת החברתית פייסבוק רות אוזקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רות אוזקי, ברשת החברתית אינסטגרם רות אוזקי, ברשת החברתית Goodreads רות אוזקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רות אוזקי, באתר AllMovie (באנגלית) רות אוזקי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רות אוזקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייב וולש, "ראיון עם סופר: רות אוזקי, עדות", 18 במרץ 2003 מוניקה צ'ו, "בתוך תעשיית הבשר: אוכל, גועל, ופוריות בספר "שנת הבשרים שלי" של רות אוזקי" יערה שחורי, סיפור על תפוד, דלועים וזרע שעועית מונבט, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2006 מיה סלע, מחברת "שנת הבשרים שלי" מסרבת להתיישר, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2009 דיאן קולדוול, "שדה תרבות: לחצות את הפער העמוק", הניו יורק טיימס, 21 ביוני 1998 ארנה קזין, פולמוס הבולבוס, באתר הארץ, 29 במאי 2003 ובפרט בנושאי אקולוגיה וצמחונות, בעקבות ספרה "שנת הבשרים שלי"-זאת למרות שאינה צמחונית שניהם מופיעים כדמויות בספרה "סיפור זמני" האתר בעריכתה
ג'ון מקפרסון

ג'ון סטיוארט מקפרסון (באנגלית: John Stuart Macpherson;‏ 1898–1971) היה איש צבא ופקיד קולוניאלי בריטי שכיהן כמזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל. ג'ון סטיוארט מקפרסון נולד בסקוטלנד בשנת 1898 ולמד באוניברסיטת אדינבורו. מקפרסון שירת בצבא הבריטי, בשנת 1918, בסופה של מלחמת העולם הראשונה, כסגן משנה ברגימנט Argyll and Sutherland Highlanders (אנ'), רגימט סקוטי של חיל רגלים במסגרת הצבא הבריטי. בשנת 1919 המשיך בשירותו הצבאי בצרפת. בחודש מרץ 1921 החל לשרת כצוער במינהל האזרחי של הפדרציה של מלאיה. התקדם בתפקידיו לדרגת עוזר שר ולאחר מכן בשנת 1928 נתמנה לתפקיד קצין מחוז באחד ממחוזותיה של הפדרציה. בשנת 1933 הצטרף למשרד המושבות הבריטי ושב למלאיה כנציג קולוניאלי. בשנת 1937 הגיע לניגריה למלא תפקיד של עוזר המזכיר הקולוניאלי של המושבה. בחודש מרץ 1939 נתמנה מקפרסון לתפקיד המזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל. התפקיד נחשב אז כקשה במיוחד, אולם באותה עת דעך ונסתיים המרד הערבי הגדול, ובאותה שנה החלה מלחמת העולם השנייה והשקט חדר והשתרר בארץ ישראל. במהלך המלחמה, באוקטובר 1943, הוא נשלח לוושינגטון לכהן כראש נציגות משלחת הרכש של מושבות בריטניה. לאחר מכן נתמנה לתפקיד מבקר שירותי הרווחה והפיתוח של איי הודו המערבית. בשנת 1948 נתמנה מקפרסון לתפקיד המושל הכללי של ניגריה ומילא תפקיד זה עד לשנת 1955. בשנת 1956 הוא נתמנה לתפקיד תת-שר המושבות. בשנת 1959 פרש מקפרסון משירות הממלכה. בשנת 1960 נתמנה לתפקיד סגן היו"ר ולאחר מכן היו"ר של החברה לפיתוח העיר בסילדון. בשנת 1962 נתמנה לתפקיד יו"ר חברת תקשורת ובמקביל שימש סגן הנשיא של החברה המלכותית של חבר העמים (אנ'). ג'ון סטיוארט מקפרסון נפטר בשנת 1971. מדיה וקבצים בנושא ג'ון מקפרסון בוויקישיתוף ראו כאן
ברניקה גליקסמן

ברניקה גליקסמן (נולדה ב-11 בפברואר 1984) היא פסנתרנית ישראלית. גליקסמן נולדה בברית המועצות, ועלתה לישראל ב-1991. את לימודי הנגינה החלה בגיל 10 בקונסרבטוריון העירוני של גבעתיים. למדה בתיכון תלמה ילין ולתואר ראשון באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל דניאל גורטלר ולתואר שני בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, אצל פרופ' תומר לב. ברניקה גליקסמן הופיעה עם תזמורות בישראל, באירופה ובארצות הברית, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית של בוקרשט והתזמורת הפילהרמונית של פורט וורת', עם המנצחים זובין מהטה, זאב דורמן, ואג פפיאן ואחרים. ברניקה גליקסמן הקליטה לקול המוסיקה ולתחנות רדיו בסרביה, בגרמניה ובאיטליה ובשנת 2001 ראה אור תקליטור של יצירות מאת עמי מעייני בנגינתה. זו הופעתה הראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. פרס ראשון בתחרות האמן הצעיר של קול המוסיקה והתזמורת הסימפונית ירושלים פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לפסנתרנים צעירים בפורט וורת' בטקסס פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לפסנתר במיכלשטט, גרמניה משנת 1997 זכתה גליקסמן בקביעות במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל. ברניקה גליקסמן הקליטה לקול המוסיקה ולתחנות רדיו בסרביה, בגרמניה ובאיטליה ובשנת 2001 ראה אור תקליטור של יצירות מאת עמי מעיני בנגינתה. זו הופעתה הראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. ברניקה גליקסמן, ברשת החברתית פייסבוק ברניקה גליקסמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ביוגרפיה של ברניקה גליקסמן בדף הבית של הפילהרמונית הישראלית עונת 2010-11 ברניקה גליקסמן, הזוכה בפרס הראשון בתחרות האמן הצעיר 2008, סרטון באתר יוטיוב "בעיקר מוזיקה", עומר שומרוני גלובס, 11 בינואר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נח מילגרם

נח מילגרם (25 בפברואר 1931 - 23 באוגוסט 2012) היה דקאן בית הספר ללימודים מתקדמים במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון ופרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. למד פסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד והוסמך באוניברסיטת בוסטון. בשנת 1951 השתתף בתוכנית החלפת סטודנטים בישראל, ובשנת 1971 עלה לישראל מארצות הברית, כשהוא כבר פרופסור לפסיכולוגיה. מילגרם היה הפרופסור הראשון בארץ בתחום הפסיכולוגיה, ועסק במצבי לחץ במלחמה. מילגרם עמד בראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב עד יציאתו לגמלאות. הוא היה יושב ראש משותף, יחד עם פרופסור אבנר זיו, של הקונגרס הבינלאומי הראשון ללחץ במהלך מלחמה ושלום, שנערך באוניברסיטת תל אביב ב-1981. בשנת 1986 הגיע מילגרם למכללת אריאל, ופיתח בה במשך שנים את המחלקה לפסיכולוגיה. בשנת 2000 יצא לגמלאות, אולם בשנת 2007 חזר והקים את המחלקה לתואר שני בפסיכולוגיה. מילגרם נפטר בשנת 2012. פרופ' נח מילגרם חוגג 80, 12 באפריל 2011, באתר אוניברסיטת אריאל נח מילגרם, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.