laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שני לנדן

שני לנדן (נולדה ב-12 בספטמבר 1991) היא אתלטית ישראלית. שיאנית ישראל הנוכחית (2024) בריצת 800 מטר. את שיאה קבעה לנדן בתחרות שנערכה באוסלו ב-18 ביוני 2024. לנדן היא חוקרת במכון למחקר רפואי הדסון שבקלייטון, פרבר של מלבורן שבאוסטרליה. שני לנדן באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אתלטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בובי

האם התכוונתם ל... בובי (Bobby) הוא קיצור לשם רוברט. בובי (אנימה) – סדרת אנימה יפנית בובי (כלב) – הכלב המבוגר ביותר שתועד בובי (קבוצה אתנית) (אנ') – קבוצה אתנית באפריקה בובי (סרט) (אנ') – סרט אמריקאי על רוברט קנדי סלעי בובי (אנטארקטיקה) – קבוצת סלעים באנטארקטיקה אישים: ויליאם בובי – ביופיזיקאי וממציא אמריקאי בוב
קשר ארבע ביד

קשר ארבע-ביד הוא שיטה לקשירת עניבה. חלק מהדיווחים קובעים כי נהגי כרכרות קשרו את המושכות שלהם עם קשר של ארבעה ביד, בעוד שאחרים טוענים שנהגי הכרכרות לבשו את הצעיפים שלהם בצורה של ארבע ביד, אך האטימולוגיה הסבירה ביותר היא שחברי הארבעה מועדון -in-Hand בלונדון החל ללבוש את הצווארון, מה שהופך אותו לאופנתי. הקשר המיוצר בשיטה זו הוא בצד הצר, בעיקר א-סימטרי. עבור מדי צבא ארצות הברית, ומדי חיל הים של ארצות הברית הכוללים עניבה, קשר ארבעת הידיים הוא אחת משלוש האפשרויות שנקבעו לקשירת העניבה, השתיים האחרות הן קשר חצי וינדזור וקשר וינדזור. קשר ארבע ביד נקשר על ידי הנחת העניבה סביב הצוואר וחציית הקצה הרחב של העניבה מול הקצה הצר. הקצה הרחב מקופל מאחורי הקצה הצר ומובא קדימה בצד הנגדי, מועבר לרוחב החזית אופקית, מקופל שוב מאחורי הקצה הצר, מובא מעל החלק העליון של הקשר מאחור, תחוב מאחורי המעבר האופקי, והקשר נמשך צמוד. הקשר מוחלף במעלה הקצה הצר של העניבה עד שהוא צמוד לצווארון. באמצעות הסימון של 85 הדרכים לקשור עניבה, מאת תומאס פינק ויונג מאו, הקשר ארבעת הידיים (קשר 2) נקשר Li Ro Li Co T. כאשר משתמשים בו לחיבור חבל לחפץ, הקשר בארבעה הידיים ידוע כלולאת בנטליין. הוא שומש בידי מלחים לאורך כל עידן ההפלגה לחבלול ספינות ונותר קשר עבודה שימושי כיום. גרסה של הארבע-ביד, כשהקצה הארוך של העניבה עבר לאחור מסביב ומעל לקשר שנקשר זה עתה, בוצעה על ידי אריסטו אונאסיס, שגרם לו להיות אופנתי לזמן קצר בחוגים מסוימים. פינק ומאו מתעדים את הגרסה הזו כקשר 2on ; בתווים קצרים, כתוב Li Ro Li Co T Ri Co. קשר קטן - קשר עניבה פחות מוכר אך מעט יותר פשוט קשר חצי וינדזור – קשר סימטרי יותר ומעט רחב יותר קשר וינדזור - קשר סימטרי יותר ובאופן משמעותי יותר רשימת קשרים "Guide to the Wear and Appearance of Army Uniforms and Insignia pamphlet 670-1" (PDF). p. 136 (20-18). אורכב מ-המקור (PDF) ב-6 במאי 2014. נבדק ב-15 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) "U. S. Navy Uniform Regulations §3501.37". Navy Personnel Command. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Goodfellas: 30 Significant Style Moments". קשירת עניבות
לוע הארי (ונציה)

לוע הארי (בוונציאנית: Boche de Leon, באיטלקית: Bocca di Leone - בוקה די לאונה), ברפובליקה של ונציה, הוא כינוי לתבליטי קיר בדמות פנים מפחידות, שבהם פתח דמוי לוע, שנועדו לשמש כמלשינונים. מאחורי הפתח היו כלי קיבול, בדומה לתיבות הדואר של היום, שנועדו לאסוף תלונות המופנות אל השופטים. התיבות הללו פזורות ברחבי העיר ובפרט בקרבת כנסיות ובתוך ארמון הדוג'ה, מאז ימי הביניים. אנשים הכניסו ללוע את טענותיהם כלפי יריבם, בכתב ולכאורה באנונימיות. המואשם זומן למשפט, ולעיתים יצא משערי בית המשפט דרך גשר האנחות לכלא. השם "לוע הארי" נובע מכך שתיבות המכתבים הללו מפוסלות במראה של לסתות פעורות לרווחה, ומתחתן כיתוב המפרט את סוג התלונות שנועדו לאסוף. בארמון הדוג'ה, למשל, היה הכיתוב מתחת ללועː "גינויים סודיים נגד כל מי שיסתיר טובות הנאה ושירותים או ישתף פעולה כדי להסתיר את ההכנסות האמיתיות מהם". מקור השם הנפוץ, boche de León, נעוץ בעובדה שהפיות הללו היו לעיתים קרובות מפוסלים בדמות פני אריה, המזכירים את האריה של מרקוס הקדוש, סמל המדינה הוונציאנית. עם נפילת הרפובליקה הוונציאנית בידי נפוליאון ב-1797 פורקו רבות מתיבות הדואר הללו. הדיווחים, על אף שאמורים היו להיות אנונימיים ולהישמר בסודיות, לא יכלו להיות אנונימיים לחלוטין. הלשנות על עבירות חמורות שעונשן כבד היו חייבות להיות חתומות, ולהכיל את שמותיהם של שלושה עדים. במקרה זה הייתה על מערכת המשפט החובה לבצע בדיקה מדוקדקת לפני שתמשיך. תלונות היו יכולות להתייחס למספר סוגים של עבירות, כמו למשל חילול השם והעלמת מס, וכל עבירה ספציפית הותאמה לבוקה המסוימת אליה שולשלה. בעוד שכל אחד יכול היה להכניס פתק לתוך התיבות בכל שעה ביום או בלילה, תלונות חתומות קיבלו עדיפות. כל אחת מהן נקראה וטופלה על ידי מחלקת המדינה הרלוונטית. תלונות שנחתמו ונתמכו על ידי עדים נבדקו לעיתים קרובות על ידי אחד הגופים המנהליים הראשיים של ונציה, מועצת העשרה. לכל מחלקת מדינה הייתה תיבה משלה. כמו כן, תיבות שונות ברחבי העיר התייחסו לנושאים שונים - כגון מיסים, הונאות שוק או סכסוכי סחר - בהתאם למיקומם. היה זה חלק משיטת הממשל הנהוגה אז, רפובליקה אוליגרכית בראשות הדוג'ה, וידועה באופן מקומי בשם לה סרניסימה (הרפובליקה השלווה של ונציה). מה שהפך את תיבות התלונות של ונציה ליעילות היה העובדה שעל פי חוק, הוקעות אנונימיות התקבלו רק נגד פקידי ציבור, ולא נגד אנשים פרטיים. הן שימשו כדי להזמין הוקעה נגד קציני ממשלה שניצלו לרעה את כוחם. הדבר עזר, לפחות בתיאוריה, ליצור רפובליקה חזקה, מכיוון שדעותיהם של ונציאנים מן השורה נלקחו ברצינות. בעקבות איסוף וחקירה של ראיות משמעותיות, להלשנה היו השלכות, הן על המואשם והן על המאשים, אם נמצא כי האחרון משקר. על הפשעים החמורים ביותר נענשו הפושעים בכליאה בבתי הכלא הידועים לשמצה של העיר, בגלות או אפילו במוות. לאורך המאה ה-17 נודעה ונציה כבעלת מערכת משפטית קפדנית - בין השאר בגלל תיבות התלונות הללו, שנקראו גם "bocche che Parla" ("פיות מדברים"). הבוקה די לאונה שעדיין קיימת בקיר של כנסיית סנטה מריה דלה ויזיטציונה (איט') בדורסודורו שימשה לתלונות על אשפה בתעלות. נכתב שם: "תלונות הקשורות לבריאות הציבור עבור ה-Sestiere of Dorsoduro". המערכה הראשונה של האופרה "לה ג'וקונדה" (איט') מאת אמילקארה פונקיילי נקראת "La bocca del leone" מכיוון שאחת הדמויות, ברנבה (בריטון), במהלך המונולוג "O monumento!‎", משלשל תלונה לבוקה די לאונה המאשימה את שני האוהבים אנצו ולורה. The history of the bocche di leone, or complaint boxes, of Venice, Italy, Travel, ‏2020-12-31 (באנגלית)
עולם משלו (2023)

עולם משלו (באנגלית: Ezra) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית משנת 2023 בימויו של טוני גולדווין (שגם משחק בסרט), עם בובי קנאבלי, רוז ביירן ו-ויליאם פיצג'רלד בתפקידים הראשיים. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו. אחד מבניו של רוברט דה נירו שמשחק בתפקיד הסבא, הוא אוטיסט. מקס ברנדל (בובי קנאבלי) הוא סטנדאפיסט בעיר הובוקן בניו ג'רזי. הוא פרוד מאשתו ג'נה (רוז ביירן) וגר אצל אביו סטן (רוברט דה נירו). להם יש ילד בן 11 בשם עזרא (ויליאם פיצג'רלד) שסובל מאוטיזם בדרגת תפקוד גבוהה וגר עם אימו ובן זוגה ברוס (טוני גולדווין). מקס קשור מאד לעזרא ולוקח אותו למופעי הסטנדאפ שלו בהם הוא מתערב לפעמים בבדיחות להנאת הקהל. בהופעה נוכח גם צייד הכישרונות של ג'ימי קימל (ג'פרי אוונס) והסוכנת של מקס, ג'יין (וופי גולדברג) מודיעה למקס כי יש סיכוי שיתקבל לתוכניתו של קימל. עזרא לומד בבית ספר לתלמידים רגילים ומתעוררות שם בעיות משמעת אתו. ועדת חינוך רוצה להעבירו לבית ספר לילדים עם צרכים מיוחדים כמוהו. מקס מתנגד בתוקף ומתווכח אתם וגם עם ג'נה. כאשר עזרא שומע שברוס מציע לג'נה לסלקו מהבית, הוא בורח לרחוב ונפגע ממכונית. הוא מאושפז בבית חולים והרופא מחליט לתת לו ריספרידון ולהעבירו לבית ספר לחינוך מיוחד. מקס תוקף את הרופא ונעצר. הוא משוחרר בתנאי שיסכים לתת לעזרא את התרופה הזאת ומצפונו מציק לו. בלילה הוא מתגנב לביתה של ג'נה וחוטף את עזרא. הוא מתחיל במסע מערבה שם מחכה לו אודישן אצל ג'ימי קימל. בדרך הוא נעזר בידידיו ניק (ריין וילסון) וגרייב (ורה פרמיגה). הם עוברים חוויות שמחזקים את הקשר ביניהם. בינתיים פונה ג'נה למשטרה ומתחיל אחריהם מצוד של ה-FBI בגין חטיפת קטין. לבסוף נפגשים כולם באולם החזרות של ג'ימי קימל בלוס אנג'לס ומתפתח עימות שמסתיים בטוב (ללא ספוילר). אתר האינטרנט הרשמי של עולם משלו (באנגלית) "עולם משלו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עולם משלו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עולם משלו", באתר Metacritic (באנגלית) "עולם משלו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לעולם משלו, באתר יוטיוב ראיון עם טוני גולדווין וויליאם פיצג'רלד, באתר יוטיוב "עולם משלו", באתר אידיבי ביקורת על עולם משלו, באתר איתן קולנוע בראש צלול
עוז מורג

עוז מורג הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי, בין הכוריאוגרפים המובילים בישראל שהפיק הפקות טלוויזיה ותיאטרון בהן נולד לרקוד, דה וויס ישראל, רצף המופעים "ONE" של ריטה וההצגה קזבלן בתיאטרון הקאמרי. מורג גדל בראשון לציון והחל לרקוד כבר בילדותו. הוא למד במגמת מחול בתלמה ילין במגמה שלימד דוד דביר והשתתף גם במגמת התיאטרון בבית הספר. בגיל 18 החל לעבוד בבית צבי לאחר שגרי בילו התרשם מעבודות שהוצגו בפניו. על אף שהוגדר כ"רקדן מצטיין", שירת שירות מלא בצה"ל במערך ההסברה למלחמה בסמים. הוא רקד גם בלהקת המחול של עידו תדמור. לאחר בית צבי, התגורר בלונדון במשך 4 שנים במהלכן קיבל תואר ראשון במחזות זמר מבית הספר הנחשב למחזות זמר "London studio center" (אנ') בו קיבל מלגה מלאה למימון לימודיו. עם חזרתו לארץ למד בימוי והוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים. מורג עובד ככוריאוגרף משנת 2002 בה והפיק הצגות תיאטרון רבות בהן "אני רוצה להיות נטליה", תום סוייר והאקלברי פין עם תום אבני ויעקב כהן ועוד. בשנת 2005, בגיל 24 בלבד, מינה אותו יואב צפיר לכוריאוגרף הראשי של תוכנית הריקודים נולד לרקוד ששודרה בשידורי קשת. הוא עבד בתוכנית במשך כל שלוש העונות שלה. בשנת 2007 הדריך ובנה את הכוריאורגפיה בסדרת הדרמת המוזיקלית השיר שלנו. הוא ביים פסטיגלים בהם "גיבורי הממלכה האבודה" בשנת 2006, "מותק של פסטיבל" בשנת 2013 ו"היי סקול פסטיגל" ב-2016. בשנת 2013, הפיק מוזיקלית וביים את לתוכנית ה-VIP של מה שקורה באילת 2 כולל הצגת הגמר. בשנת 2014, הקים את הסטודיו שלו במתחם הבורסה ברמת גן שהוא בין הסטודיואים המובילים בישראל ללימוד ריקוד. מורג השתתף בהפקת אירוויזיון 2019 בישראל כבמאי הבמה המשני וביים את הגלויות (מעברוני הווידאו) בין השירים שכללו קטעי ריקוד של המתמודד באחד מהאתרים המרכזיים בישראל בליווי רקדנים ישראליים. ב-2021 החל לביים את המחזמר "החיים הם קברט" עם איציק כהן ודנה פרידר בתיאטרון הקאמרי אך עם פרוץ מגפת הקורונה בישראל, הופסקה ההפקה לאחר הצגות בודדות בלבד. הוא ביים באותה התקופה את הדרכות הריקוד של משתתפי הזמר במסכה ברומניה. מורג ביים את הכוריאוגרפיות והדרכות הריקוד לתוכניות טלוויזיה, הצגות תיאטרון, מחזות זמר, קליפים ומופעי במה רבים. הוא ביים את המחזמר תמיד אותו חלום, פרח השכונות עם לירז צ'רכי, גיא זו-ארץ ושלומי קוריאט, הפקת התיאטרון המחודשת קזבלן בקאמרי, "אחים בדם" בתיאטרון בית ליסין, המלך ואני ועוד. בין עבודותיו הנוספות: שיגעון המוזיקה, אפס ביחסי אנוש, שורת המקהלה, זה אני, מצחיקונת, לעבור את הקיר ועוד. מורג עובד בתיאטראות נוספים בהם הצגת "קומפני" בתיאטרון באר שבע, והצגת הכבש השישה עשר בתיאטרון המדיטק בחולון. מלבד התיאטרון, מורג מפיק ומביים הפקות ומופעי ענק בהם "ONE" של ריטה, הצגת חג החנוכה סינדרלה עם בר רפאלי, "בראבו - שרים 90 להבימה", "Song and Dance" בחיפה, "Shrek" בתיאטרון הספרייה, "זכרונות ברודוויי" ועוד. זוכה פרס "תלמה ילין" ובפרס "The Leverhulme Trust" (אנ'). עוז מורג, ברשת החברתית פייסבוק עוז מורג, ברשת החברתית אינסטגרם עוז מורג, סרטונים בערוץ היוטיוב ליאור תושיה, בלעדי: עוז מורג כוריאוגרף יוצר ובמאי "זמר במסכה "מעבר לים" בראיון אישי. - מוקסיני, באתר מוקסיני, ‏30 בדצמבר 2020 גלית חתן, ‏"הסטודיו סגור, אני חי מחסכונות. מצד שני, פתאום אני קולט כמה בזבזתי פעם, זה איזשהו איפוס למערכת", באתר גלובס, 18 בפברואר 2021 עוז מורג - באתר תיאטרון בית ליסין ארי קוקה, ‏מה שקורה באילת: "הכל בתכנית אמיתי", באתר ‏מאקו‏, 6 ביולי 2013 אביעז רנד, ‏התחרות החלה: השופטים דירגו את המתמודדים, באתר "Time Out ישראל", 14 במאי 2019 עוז מורג - תיאטרון בית ליסין
מרכז כפרי

מרכז כפרי (נקרא לעיתים גם "מרכז אזורי") הוא צורת התיישבות שנוסתה בישראל משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. המרכז הכפרי הוא ישוב הנמצא בלב אזור חקלאי המורכב מיישובים חקלאיים (בדרך כלל מושבי עובדים) ומיועד לשמש כמרכז לאיגום אמצעי ייצור, מתן שירותים וכמרכז תרבותי לישובי האזור. שיטת ההתיישבות של חבל חקלאי מתוכנן שבמרכזו יש מרכז כפרי התבצעה לראשונה בחבל לכיש שהמרכזים הכפריים שלו נמצאים בנהורה ובאבן שמואל. בהמשך, הוקמו גם מרכזים כפריים גם באזורים חקלאיים נוספים שהיו בהם מושבים, גם בכאלו שלא היו חבל חקלאי מתוכנן מראש. אמצעי הייצור שתוכננו להיות במרכזים הכפריים היו: ריכוזי טרקטורים וכלים חקלאיים ומתקני מיון ואיסום מרכזיים לתוצרת חקלאית. השירותים אותם יועד המרכז הכפרי לתת היו: בית ספר יסודי, מרפאה, צרכנייה, בית עם, סניף בנק וגם מגורים לעובדי השירותים והקהילה של המרכז הכפרי. יעד נוסף של המרכז הכפרי היה שילוב האוכלוסיות ההומוגניות שהיו בכל אחד מהמושבים שסביב למרכז הכפרי ויצירת מיזוג גלויות, שהיה אחד מיעדי ההתיישבות הציונית בעשורים הראשונים של מדינת ישראל. במהלך השנים, חלק מאותם מרכזים כפריים חוו קשיים, הן במילוי המטרות שיועדו להם והן בשימור תושביהם. חלק גדול מאותם מרכזים כפריים הפכו ליישובים קהילתיים, או ליישובים כפריים אחרים. עזרא ינוב, דלדול מאיים על המרכזים הכפריים, מעריב, 6 בדצמבר 1965 ד"ר איריס גרייצר, צביה פיין, מאירה שגב, "ישראל במאה ה-21 - ספר הכנה לבגרות", המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 2009, עמ' 203-199 אבשלום רוקח, "לכיש - בין תכנון לביצוע", המרכז לחקר התיישבות כפרית ועירונית, 1978, עמ' 21 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פריץ שמידט (גנרלקומיסר)

פריץ שמידט (בגרמנית: Fritz Schmidt;‏ 19 בנובמבר 1903, אייסברגן, כיום חלק מפורטה וסטפאליקה, וסטפאליה - 26 ביוני 1943, שארטר, צרפת) היה הנציב הכללי הגרמני לעניינים פוליטיים ותעמולה בהולנד הכבושה בידי גרמניה הנאצית בין השנים 1940 ו-1943, אחד מארבעת עוזריו של מושל הולנד הנאצי ארתור זייס-אינקווארט. שמידט נחשב פשרן וקידם את האינטרסים של מוסרט והתנועה הנאצית האנטישמית ההולנדית Nationaal-Socialistische Beweging (NSB). שמידט מת כש"נפל, קפץ או נדחף מרכבת". הוא הוחלף על ידי וילהלם ריטרבוש (Ritterbusch). מדיה וקבצים בנושא פריץ שמידט בוויקישיתוף Jacob Presser, Ashes in the Wind: The Destruction of Dutch Jewry (Wayne State University Press, 1968) Werner Warmbrunn (1963). The Dutch under German occupation, 1940-1945. Stanford University Press. pp. 32–33. ISBN 9780804701525. נבדק ב-15 בספטמבר 2010. {{cite book}}: (עזרה)Werner Warmbrunn (1963). The Dutch under German occupation, 1940-1945. Stanford University Press. pp. 32–33. ISBN 9780804701525. Retrieved 15 September 2010. Werner Warmbrunn (1963). The Dutch under German occupation, 1940-1945. Stanford University Press. pp. 32–33. ISBN 9780804701525. נבדק ב-15 בספטמבר 2010. {{cite book}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניגונים (אלבום)

ניגונים הוא שמו של האלבום השלישי של הזמרת יובל דיין, שיצא בשנת 2024 בחברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק. האלבום, בהפקתו של פטריק סבג, כולל 7 שירים מן המקורות היהודיים, הוא הופק לאחר שבמהלך ההכנות להפקת אלבומה הבא של דיין, תישארי את, פרצה מלחמת חרבות ברזל, בעקבותיה החלה דיין ללקט שירים מן המקורות שדיברו את ליבה והפיקה בתוך כ-3 שבועות את האלבום עם המפיק פטריק סבג. האלבום יצא בפברואר 2024. מידע על האלבום ניגונים באתר MusicBrainz ניגונים באתר הליקון ארומה מיוזיק ערוץ 7, יובל דיין באלבום חדש שהוקלט בחודש האחרון - אלבום ניגונים מזווית נשית, באתר www.inn.co.il, ‏13.02.24 רינת קרמר יבלינוביץ, ‏שירים מהמקורות: יובל דיין משחררת אלבום בהפתעה, באתר "סרוגים", 13 בפברואר 2024 "חזית הלחימה שלי היא על הרוח": יובל דיין מוציאה אלבום עם שירי יהדות, באתר וואלה, 13 בפברואר 2024
בטי לואיז טרטל

בטי לואיז טרטל (באנגלית: Betty Louise Turtle; שם נעורים: וובסטר [וכך גם במחקרים שפרסמה] Webster) (20 במאי 1941 - 29 בספטמבר 1990) הייתה אסטרונומית ופיזיקאית אוסטרלית. ב-1971, יחד עם עמיתה פול מרדין, היא זיהתה את מקור קרני הרנטגן Cygnus X-1 כמועמד הברור הראשון לחור שחור. היא למדה לתואר ראשון באוניברסיטת אדלייד והמשיכה את לימודיה לדוקטורט באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. היא קיבלה דוקטורט בשנת 1967 בנושא ערפיליות פלנטריות דרומיות תוך כדי עבודה עם האסטרונום השוודי בנגט וסטרלונד. היא עברה לאוניברסיטת ויסקונסין לפני שנכנסה לתפקיד במצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', כמדעית ראשית. היא הייתה האישה השנייה בתפקיד בכיר זה. היא עבדה עם ריצ'רד וולי, האסטרונום המלכותי, ולאחר מכן עם פול מרדין, איתו נבחרה לחברה המלכותית לאסטרונומיה באותו זמן ב-1963. במאמר "Cygnus X-1 — a Spectroscopic Binary with a Heavy Companion?" המתאר את תגליתם, אותו הגישו לכתב העת Nature, הקפידו טרטל ומרדין על כתיבה זהירה, וסיימו במילים: "... יכול להיות שזה חור שחור." זהירות זאת השתקפה בדברי עמיתים שונים, אם כי אחרים (בעיקר צ'ארלס תומאס בולטון) הסכימו איתם. עבודתה של טרטל בסאסקס הובילה ישירות לתפקיד במצפה הכוכבים האסטרונומי של דרום אפריקה, שם הפך וולי למנהל משנת 1972. לאחר מכן עבדה בטלסקופ האנגלו-אוסטרלי החדש באורך 3.9 מטר. ב-1978 התחילה לעבוד באוניברסיטת ניו סאות' ויילס בפקולטה לפיזיקה; בנובמבר אותה שנה היא נישאה לטוני טרטל. היא הייתה הכוח המניע של טלסקופ הסיור האוטומטי במצפה הכוכבים של סידינג ספרינג, יזמה קורס מתקדם לאסטרונומים, כיהנה או השתתפה בראשות ועדות רבות וקידמה את האסטרונומיה באופן פעיל באמצעות האיגוד האסטרונומי הבינלאומי והאגודה האסטרונומית של אוסטרליה. היא מתה לאחר מחלה ממושכת בביתה בפדינגטון, סידני . פרס בוק, המוענק מדי שנה לבוגרי תואר ראשון עבור מצוינות במחקר, הוקם בעיקר ביוזמתה של טרטל, והוא ממומן על ידי החברה האסטרונומית של אוסטרליה והאקדמיה האוסטרלית למדע. לכבוד תרומתה לאסטרונומיה, פרס לואיז וובסטר מוענק מדי שנה מאז 2009 על ידי האגודה האסטרונומית של אוסטרליה כדי לתגמל מחקר פוסט-דוקטורט מצטיין בתחילת הקריירה של מדען. Robert Matthews, "Who really discovered black holes?", Science Focus. Murdin, P. (2023). Webster, B. Louise. In: Nicholson, P.D., Bartlett, J.L. (eds) Biographical Encyclopedia of Astronomers. Springer, New York, NY. https://doi.org/10.1007/978-1-0716-0738-1_101023-1 Murdin, (2023). "Webster, B. Louise". In: Biographical Encyclopedia of Astronomers. https://doi.org/10.1007/978-1-0716-0738-1_101023-1 Storey JWV, Faulker DJ. "Betty Louise Turtle, 1941–1990." Publications of the Astronomical Society of Australia. 1991;9(1):6-7. doi:10.1017/S1323358000024759 DeNooyer, Rushmore (2018). "Black Hole Apocalypse". Nova. WGBH Boston/ARTE France. Storey, Faulker, "Betty Louise Turtle, 1941–1990." Publications of the Astronomical Society of Australia. 1991;9(1):6-7. Storey, Faulker, "Betty Louise Turtle, 1941–1990." Publications of the Astronomical Society of Australia. 1991;9(1):6-7.
דוד צפג' (הראשון)

הרב דוד צפג' היה דיין ופוסק הלכה בתוניסיה במאה השמונה עשרה, וכיהן לזמן קצר כרבה הראשי של תוניסיה. הרב דוד למד אצל רבי אברהם טייב הראשון (באבא סידי). את האזכור הראשון שלו כדיין ניתן למצוא בחתימתו להסכמה לספר התשב"ץ משנת התצ"ד-1734, לצידם של קודמו בתפקיד רבי משה נג'אר, רבי אברהם נטף ועוד. ניתן לשער ששימש כרב הראשי ליהדות תוניסיה באותה תקופה לזמן קצר (החל תקי"ז - 1757 עד סוף שנת תקי"ח - 1758) כיוון שחתימתו מתנוססת בראש ההסכמה לספר בני שמואל, לרבי משה עדאוי, אולם אין תאריכים מדויקים המציינים זאת, הבא אחריו בתפקיד הוא רבי מסעוד רפאל אלפאסי. רבי דוד הוא אבי שושלת רבנים ודיינים בתוניסיה וסביבותיה, ביניהם רבי יהודה צפג' רבי אברהם צפג' בעל ספר "עיני אברהם", רבי דוד צפג' (השני), ורבי יהושע צפג' שהיה חבר בית דינו של רבי ישועה בסיס. ייתכן שכיהן לזמן קצר כאב בית הדין ורבה של תוניס במאה השמונה העשרה (אחרי רבי משה נג'אר). ספר מלכי תרשיש עמ' רכח, בערך על משפחת צפג'. רבי דוד צפג' (הראשון)זצ"ל, באתר תוניסיה מורשת ספר עיני אברהם - אמשטרדם, תקמ"ד - ספר שנתחבר ע"י עיוור | קדם בית מכירות פומביות בע״מ, באתר www.kedem-auctions.com
עורק הרשתית המרכזי

עורק הרשתית המרכזי (באנגלית: Central retinal artery) הוא עורק ראשי ברשתית המסתעף מעורק העין ונמצא מתחת לעצב הראייה בתוך המעטפת הדוראלית. עורק הרשתית המרכזי חודר את גלגל העין קרוב לעצב הראייה ומסתעף על פני השטח הפנימי של הרשתית. קוטר עורק הרשתית המרכזי הוא כ-160 מיקרומטר. עורק הרשתית המרכזי נוצר מהחלק הפרוקסימלי של העורק ההיאלואידי (אנ') לאחר שניוון של החלק המרוחק שלו יצר את תעלת ההיאלואיד (אנ'). העורק המרכזי של הרשתית מספק דם לכל סיבי העצבים היוצרים את עצב הראייה, הנושא את המידע החזותי לגרעין הברך הצדי של התלמוס, כולל אלה שמגיעים מעל הפוביאה. ניתן להבחין בזרימת הדם של העורק על ידי אנגיוגרפיה פלואורסצאין או הדמיית דופלר בלייזר. חסימת עורק הרשתית המרכזי מוביל לאובדן מוחלט של הראייה בעין זו למרות שהפוביאה אינה מושפעת. הרשתית כולה (למעט הפוביאה) הופכת חיוורת בעוד שהפוביאה עדיין נראית אדמדמה (זאת בגלל שצבע השכבה דמית (choroid) מופיע). זהו הבסיס ל"כתם אדום דובדבן" המפורסם שנראה בבדיקת קרקעית העין (fundoscopy) של חסימת עורק רשתית מרכזית (CRAO). פנים החצי האחורי של גלגל עין שמאל. הוורידים כהים יותר במראה מהעורקים. (עורק רשת מרכזית נראה אך לא מסומן). חתך אופקי של גלגל העין. עורקי העין Kristine E. Lee, Barbara Eden Kobrin Klein, Ronald Klein, Stacy M. Meuer, Association of retinal vessel caliber to optic disc and cup diameters, Investigative Ophthalmology & Visual Science 48, 2007-01, עמ' 63–67 doi: 10.1167/iovs.05-1203 Dorner, G. T.; Polska, E; Garhöfer, G; Zawinka, C; Frank, B; Schmetterer, L (2002). "Calculation of the diameter of the central retinal artery from noninvasive measurements in humans". Current Eye Research. 25 (6): 341–5. doi:10.1076/ceyr.25.6.341.14231. PMID 12789540. Larsen's human embryology 2009, p. 610 Puyo, L., M. Paques, M. Fink, J-A. Sahel, and M. Atlan. "In vivo laser Doppler holography of the human retina." Biomedical optics express 9, no. 9 (2018): 4113-4129. בדיקת קרקעית העין, באתר Doctors חסימת כלי דם ברשתית, עורקים וורידים, באתר Eyes.co.il, ‏2017-08-19 Retinal Artery Occlusion, eyewiki.aao.org הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
היסטוריה בדיונית

היסטוריה בדיונית (באנגלית: Historical Fiction) היא ז'אנר ספרותי שבו העלילה מתרחשת על רקע של אירועים היסטוריים אמיתיים. למרות שהמונח מתייחס לזרם הספרותי, ניתן לייחס לו שימושים אחרים בנרטיבים כדוגמת תיאטרון, אופרה, קולנוע, טלוויזיה וגם משחקי וידאו ורומנים גרפיים. ההיסטוריה הבדיונית משתמשת בסימבוליזם כאלגוריה בעזרת אמצעים פיגורטיביים או מטפוריים כדי להמחיש את הסיפור. מרכיב חיוני בהיסטוריה הבדיונית הוא התרחשותה בזמן העבר והתייחסותה לתנאים החברתיים ולגינונים החברתיים של תקופת הזמן אותה היא מתארת. סופרי הז'אנר חוקרים לעיתים קרובות דמויות היסטוריות חשובות מתקופות אלו, ומאפשרים לקוראים להבין טוב יותר כיצד אותן דמויות פעלו והגיבו בהתאם לרוח התקופה. רומן היסטורי נוטה לעשות רומנטיזציה לתקופות העבר. כמה מתתי-הז'אנר כמו היסטוריה חלופית ופנטזיה היסטורית מוסיפים לרומן הספרותי באופן מכוון אלמנטים של ספרות ספקולטיבית שאינם קשורים להיסטוריה. לעיתים, יצירות של היסטוריה בדיונית נתונות לביקורת תגובת הקורא בשל חוסר אותנטיות או בשל ציפיות לתיאור היסטורי מדויק. הגבול הדק בין אותנטיות היסטורית לבין סיפורת נתון לרוב לפרשנות הקוראים והמבקרים, ויש ביקורות ספרות שאף חורגות מהפרשנות הרגילה וחוקרות לעומק את התמות ואת נקודות העניין שבז'אנר. מקורה של ההיסטוריה הבדיונית בזרם הספרותי המודרני של המערב נעוצה עוד ביצירותיהם של סר וולטר סקוט, אונורה דה בלזק, ג'יימס פנימור קופר ולב טולסטוי מאמצע המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20. אולם, השילוב בין אלמנטים היסטוריים ובדיוניים ביצירות ספרותיות בודדות נבע עוד ממסורת ארוכה של תרבויות רבות, החל ממערביות (לימודים קלאסיים) ועד מזרחיות (מסורת בעל פה של סיפורי מעשיות, כדוגמת מיתוסים ופולקלור). מדיה וקבצים בנושא היסטוריה בדיונית בוויקישיתוף היסטוריה בדיונית, אלי אשד, מוסף שבת, 1 ביוני 2012 historical novel, אנציקלופדיה בריטניקה ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבעים משלימים

צבעים משלימים הם זוגות של צבעים אשר, כאשר הם משולבים בפרופורציות הנכונות, מבטלים זה את זה משום שהם מפיקים צבע לבן, צבע שחור או גוונים של אפור. לפי תורת הצבעים, אותם הצבעים ממוקמים זה מול זה בגלגל הצבעים. כאשר נעשה שימוש בשתי צבעים משלימים ביצירות שונות, השימוש באותם הצבעים יוצר ניגודיות גבוהה ומראה תוסס יותר. בשל כך לעיתים רבות נעשה שימוש בצבעים משלמים ביצירות אמנות, בדפוס, בפרסום, בעיצוב פנים, ועוד. להן זוגות צבעים שנחשבים צבעים משלימים, בהתאם לתורת הצבעים עליה מסתמכים: תורת הצבעים המודרנית מסתמכת על מודל הצבעים החיבוריים RGB או במודל הצבעים החיסוריים CMYK, ולפי המודלים הללו זוגות הצבעים המשלימים הם אדום-ציאן, ירוק-מג'נטה, וכחול-צהוב. לפי מודל הצבעים המסורתי RYB זוגות הצבעים המשלימים הם אדום-ירוק, צהוב-סגול וכחול-כתום. לפי תאוריית התהליכים המנוגדים (אנ') זוגות הצבעים עם הניגודיות הגבוהה ביותר הם אדום-ירוק וכחול-צהוב. הצבעים שחור-לבן נחשבים לצבעים משלימים על סמך כל התיאוריות הנ"ל. צבעים משלימים לפי מודל הצבעים המסורתי RYB כוכב הצבעים שפותח ב-1867 על ידי צ'ארלס בלאן(אנ'). אמנים בולטים שונים מהמאה ה-19 כמו ואן גוך, מונה ורנואר עשו שימוש בצבעים המשלימים לפי תאוריה זו הצבעים המשלימים לפי מודל הצבעים RGB טבלה עם דוגמאות רבות לשילובי צבעים דוגמה לשימוש בצבעים משלימים ביצירת האמנות "ליל כוכבים" של וינסנט ואן גוך מדיה וקבצים בנושא צבעים משלימים בוויקישיתוף Shorter Oxford English Dictionary, 5th Edition, Oxford University Press (2002) "A color that combined with a given color makes white or black." ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.