laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
החדר (מחזה)

החדר (באנגלית: The Room) הוא המחזה הראשון של הסופר, המחזאי, השחקן והבמאי הבריטי הרולד פינטר. המחזה נכתב בשנת 1957 כאשר פינטר היה סטודנט באוניברסיטת בריסטול, בבריסטול, אנגליה. "החדר" הציג לצופים מחזה שונה מן האחרים באותה תקופה, מכיוון שהכיל מספר אלמנטים חדשים למחזות כגון דיאלוגים סתומים, תיאור לא ברור, שיחות שלא מתקדמות, הומור פשוט והדגשה של התפאורה כאילו היא אחת הדמויות. יש הטוענים כי פינטר קיבל את השראתו מן האקזיסטנציאליזם ובכך יצר את מה שנקרא תיאטרון האבסורד. כמו המחזה השני של פינטר, מסיבת יום הולדת, גם עלילת מחזה זה מתרחשת בבניין דירות מתפורר, "אכסניה", שבו מבקרים זרים. העלילה במחזה היא עלילה סתומה, חסרת כל רצף זמנים, לא ברור שמה שמוצג לצופה קודם באמת קרה קודם, להרבה מהדברים שקורים במחזה אין שום משמעות מובנת, כל משמעות שתינתן היא ניחושית ואין לה ראיות מן מבוססות. קשה מאוד להבין איזה מסר היא מנסה להעביר לצופים. המחזה מתאר אישה בשנות ה-60 לחייה בשם רוז האד, הנשארת בדירתה בעוד דמויות שונות נכנסות ויוצאות מהדירה. ברט בעלה, שיוצא בתחילת המחזה וחוזר בסופו, אדון קיד בעל הבית, הזוג סנדרז, שהם זוג שבא לחפש דירה פנויה (הזוג בא פעמיים אך לא ברור מה הקשר הזמני בין שני הביקורים). לבסוף מגיע ריילי כושי סומא שבא לקרוא לרוז, ששמה לפתע אינו רוז, לחזור לביתה. לאחר מכן נכנס בעלה של רוז ורוצח את העיוור. בסוף המחזה לאחר הרצח, צועקת רוז "אני לא יכולה לראות אני לא יכולה לראות" לא ברור אם מדובר בעיוורון פיסי או רק בחוסר יכולת להסתכל במראֶה. כבר במחזה ביכורים זה של פינטר ניתן לזהות דפוסים אשר יחזרו על עצמם גם במחזות מאוחרים יותר שלו. בין היתר, הדיאלוגים מוכרים לצופה מצד אחד, מצד שני הם מטרידים בסתמיותם. הדמויות מאופיינות בצורה עדינה וכמעט בלתי מורגשת והקהל אינו יכול ללמוד כמעט דבר עליהן. האווירה במחזה משלבת הומור עם תחושת איום. רוז האד - הדמות הראשית ביצירה אשר חווה על בשרה את המסר שהמחזה מנסה להעביר. ברט האד - בעלה של רוז. מתאר דמות שמתהפכת במהלך המחזה, לתדהמת הצופים. מר וגברת סנדז - הזוג אשר בא לדירתה של רוז במחשבה שהיא פנויה. מר קיד - בעל הבית. דמות הפכפכה ולא עקבית. ריילי, האיש השחור העיוור מהמרתף (במחזה מייחסים לו את השם "כושי סומא") - דמות מסתורית אשר בסוף המחזה עולה לדירתה של רוז כדי למסור לה הודעה. חזרתי. הייתה לי נסיעה טובה לשם. היסעתי אותה לשם, לחצתי על כל הגז. חושך שמה בחוץ. אחרי זה היסעתי אותה חזרה, לחצתי על כל הגז. כפור שמה בחוץ. אבל היסעתי אותה. הטסתי אותה. לקחתי אותה מהר. היא נסעה יופי. אחרי זה חזרתי. ראיתי טוב את הכביש. היה ריק, הכביש. רק אוטו אחד היה. לא רצה לזוז, אז דפקתי אותו. לקחתי את הכביש. מלך הכביש הייתי. שוב פעם לשם וחזרה. כולם תפשו מרחק ממני. נסעתי ישר ככה. לא היו לי פשלות, לא איתה. היא הייתה בובה. היא לא מפשלת. אני מחזיק אותה ככה, אני משתלט עליה. אני נוסע איפה שבא לי. היא הביאה אותי לשם. היא הביאה אותי חזרה. חזרתי. — ברט האד אתר האינטרנט הרשמי של החדר הרולד פינטר, על בכורת "החדר", אתר הבית של הרולד פינטר (אנגלית) פנינה שירב, להוראת "החדר" של הרולד פינטר
סרייבו המזרחית

סָרָיֶיבוֹ המזרחית (בסרבית, באותיות קיריליות: Источно Сарајево; באותיות לטיניות: Istočno Sarajevo) היא עיר ברפובליקה סרפסקה, אשר נושקת לעיר הבירה של בוסניה והרצגובינה כולה, סרייבו, הנמצאת מעבר לגבול האדמיניסטרטיבי - בתוך הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. העיר, ברובה, לא הייתה מעוירת לפני מלחמת האזרחים בבוסניה. דה יורה, סרייבו היא בירתה של רפובליקה סרפסקה, אך דה פקטו, עיר הבירה היא באניה לוקה. בעבר הייתה ידועה כסרייבו הסרבית (Srpsko Sarajevo, Српско Сарајево, Serb Sarajevo), אך בית המשפט לחוקה קבע כי שמה יהיה סרייבו המזרחית.[דרוש מקור] פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. העיר חובקת בתוכה מספר יישובים נוספים: איסטוצ'נה אילידז'ה - Источна Илиџа איסטוצ'נו נובו סרייבו - Источно Ново Сарајево איסטוצ'נו נובי גראד - Источни Нови Град פאלה - Пале סוקולץ - Соколац טרנובו - Трново מדיה וקבצים בנושא סרייבו המזרחית בוויקישיתוף פורטל העיר אוניברסיטת איסטוצ'נו סרייבו מרכז האולימפי יהורינה ערים ורשויות מקומיות באתר ממשלתה של סרפסקה נתוני מפקד האוכלוסין 2013, מספר התושבים בסראייבו המזרחית הוא סך התושבים בשש הרשויות המקומית המרכיבות אותה: Istočna Ilidža, Istočno Novo Sarajevo, Istočni Stari Grad, Pale, Sokolac, Trnovo, באתר www.bhas.ba, אוחזר ב-13 ביוני 2014 (באנגלית).
גלן ג'ורדן

גלן ג'ורדן (באנגלית: Glenn Jordan; נולד ב-5 באפריל 1936) הוא במאי טלוויזיה ומפיק סרטי טלוויזיה אמריקני, זוכה ארבעה פרסי אמי. נולד בסן אנטוניו, טקסס. למד באוניברסיטת ייל. את סרטו הראשון, שהיה סרט טלוויזיה, ביים ב-1969, שמו היה "תן לי לשמוע אותך לוחש". מאז הפך לאחד מבמאי הטלוויזיה המוערכים והפוריים של התעשייה. ב-1974 זכה בפרס אמי הראשון שלו, כשביים את המיני סדרה "בנג'מין פרנקלין". הוא היה מועמד לאמי ארבע שנים אחר כך על סרט הטלוויזיה "עלובי החיים", אותו ביים וכמו גם על "חדרה של אמא" (1981) ו"שמלה אפורה" (1986). שנה אחר כך זכה בשני פרסי האמי על סרטו "הבטחה". הסרט קיבל 5 פרסי אמי ושני פרסי גלובוס הזהב. שנה לאחר מכן היה מועמד פעם נוספת לאמי על בימוי "הדהוד באפילה". בשנות התשעים ביים לערוץ הולמרק את הסרט "שרה, פשוטה וגבוהה", עיבוד קולנועי לספרה של פטרישה מקלקלן. סרט זה קיבל רייטינג גבוה. לאור ההצלחה, ביים ג'ורדן שני סרטי המשך לסרט: "העפרוני" (1993) ו"שרה פשוטה וגבוהה: סוף החורף" (1999). ב- 1993 ביים סרט הנחשב לטוב ביותר שלו (על פי IMDb). היה זה "ברברים בשער", בכיכובו של ג'יימס גארנר, שקיבל 9 מועמדויות לאמי, וזכה בקטגוריית סרט הטלוויזיה הטוב ביותר. בתחילת שנות השמונים ביים שלושה סרטים שהוקרנו על גבי מסך הקולנוע: "רק כשאני צוחק" (1981), סרט שקיבל שלוש מועמדויות לפרס האוסקר (כולן בקטגוריות המשחק), "ידידים לעניין" (1984) ו"Mass Appeal" מאותה השנה. "רק כשאני צוחקת" (1981) "אהבה קשוחה" (1985) "שרה, פשוטה וגבוהה" (1991) - סרט טלוויזיה של הולמרק "לרקוד עם כלב לבן" (1993) "חשמלית ושמה תשוקה" (1995) "הנשים של ג'ייק" (1995) "תכסיס משפטי" (1996) "מרי וטים" (1996) "זיכרון חג המולד" (1997) "משפטי" (1998) "ארוכה הדרך הביתה" (1998) "דהירת לילה הביתה" (1999) "שרה, פשוטה וגבוהה: סוף החורף"‏ (1999) - סרט טלוויזיה של הולמרק "מיילדות" (2001) "לוסי" (2003) גלן ג'ורדן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גלן ג'ורדן, באתר AllMovie (באנגלית) גלן ג'ורדן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
נתן מאיר

האם התכוונתם ל... נתי מאיר – פוליטיקאי ואיש עסקים רומני. נתן מאיר (השירות הציבורי) – מנהל לשכת הפרסום הממשלתית בין השנים 1994 - 2011
הביטאט 67'

האביטאט 67' (Habitat '67) הוא שמו של פרויקט מגורים במונטריאול, קוויבק, קנדה. קומפלקס המגורים נבנה במסגרת תערוכת אקספו 67' שנערכה בעיר והוא תוכנן על ידי האדריכל הישראלי-קנדי משה ספדיה. המבנה, שהתחיל כפרויקט הגמר של לימודיו של ספדיה באוניברסיטת מקגיל הוא מבנה ברוטליסטי שצורתו יוצאת הדופן הייתה בעת בנייתה צורה חדשה לחלוטין של מבנה מגורים. הבניין הוא אוסף של יחידות מגורים טרומיות אשר נבנו מבטון מזוין בנפרד וחוברו יחד באתר. ספדיה תכנן כמה וריאנטים שונים של יחידת המגורים הבסיסית עם כמה אפשרויות לחיבור בין יחידה ליחידה. כל יחידה קובייתית תוכננה להתחבר אל יחידות דומות במרחב וליצור חללים ביניהם המיועדים למעברים, שירות וחצרות פרטיות. מראה הבניין כולו מבחוץ נראה ככפר ים תיכוני הבנוי על גבעה אך למעשה רוב נפחו הפנימי הוא ריק. התכנון של יחידות טרומיות המיוצרות על ידי טפסות רב פעמיות במפעל נועד להוזיל באופן משמעותי את מחיר בניית המגורים. הפרויקט במונטריאול הוא היחיד שנבנה אך במקור תוכננו מבנים כגון זה במקומות נוספים. בפועל, מחירי הדיור בפרויקט גבוהים מאוד משום שלא נבנו מספיק בנייני האביטאט זהים כדי שהבנייה המתועשת תהיה יעילה ומשתלמת כלכלית ובנוסף ערך הדירות עלה מאוד בשל הביקוש הגבוה שנוצר מאיכותו וייחודו האדריכלי של הקומפלקס. האביטאט 67' שימש כאתר הצילום לוידאו קליפ לשירו של לאונרד כהן "In My Secret Life". האביטאט 67' מופיע בעטיפת האלבום "Velocity : Design : Comfort" של להקת המוזיקה האלקטרונית האמריקאית Sweet Trip. בנייה טרומית מדיה וקבצים בנושא הביטאט 67' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הביטאט 67' דייוויד שריבמן The Wall Street Journal, ‏הבניין פורץ הדרך שנראה כמו ערימת קוביות לגו, באתר גלובס, 2 במרץ 2023 וידאו קליפ שצולם בהביטאט 67' - "In My Secret Life" של לאונרד כהן
ברוך אזניה

ברוך אזניה (אייזנשטדט) (19 בספטמבר 1905 – 6 ביולי 1994) היה עסקן ציבורי וחבר הכנסת. נולד בפינסק שהייתה אז תחת שלטון רוסיה, למד משפטים בקניגסברג בירת פרוסיה המזרחית ולאחר סיום לימודיו עבד כעורך דין בדנציג. במקביל, החל את פעילותו הציונית בתנועת הבונים וב-1929 מונה כמזכיר הוועד המרכזי של פועלי ציון, הציונים-סוציאליסטים בגרמניה. ביוני 1931 נבחר כנציג דנציג לקונגרס הציוני, בעת היותו חבר פועלי ציון ימין. אזניה עלה לארץ ישראל ב-1933 והצטרף ל"קיבוץ ג" (גבעת חיים), שם עבד כמורה. הוא היה מדריך של קבוצת עליית הנוער בתל יוסף, בשנת 1935. לקראת סוף 1935 יצא לקונגרס הציוני בלוצרן ונשאר בשליחות התנועה בגרמניה עד 1937. בדצמבר 1935 נעצר על ידי הנאצים בעת היותו בברלין, במסגרת מעצר של חברי החלוץ. היה מפעילי הקיבוץ המאוחד ואחרי הפילוג ב-1952 השתייך לפלג שהקים את גבעת חיים איחוד והיה פעיל באיחוד הקבוצות והקיבוצים. בשלהי הכנסת הראשונה, אחרי התפטרותם של השל פרומקין ואבא חושי מהכנסת, היה אזניה הבא בתור ברשימת מפא"י והושבע כח"כ בשלהי כהונת הכנסת הראשונה. מאז כיהן עד תום כהונת הכנסת השישית. ברוך אזניה לימד בבית הספר התיכון ע"ש רופין (נקרא כעת "קריית החינוך ע"ש בן-גוריון") במועצה אזורית עמק חפר במגמה הכלכלית-אזרחית. נקבר בקיבוצו, גבעת חיים איחוד. ברוך אזניה, באתר הכנסת ברוך אזניה, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "ברוך אזניה (אייזנשטדט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2784 ציר דנציג לקונגרס - לאגף העבודה, דבר, 26 ביוני 1931 הנוער מגרמניה בתל יוסף, דבר, 2 ביולי 1935 ברוך אזניה, אתר גבעת חיים איחוד מאסר חברי החלוץ בברלין, דבר, 16 בדצמבר 1935 מסרו הצהרת אמונים, הארץ, 13 בפברואר 1951
חיל העזר האווירי לנשים

חיל העזר האווירי לנשים (באנגלית: The Women's Auxiliary Air Force; בראשי תיבות: WAAF) היה חיל הנשים של חיל האוויר המלכותי של בריטניה במלחמת העולם השנייה. החיל נוסד ב-1939 ובשיא כוחו, ב-1943, שירתו בו כ-180,000 חיילות, וכ-2,000 חיילות התגייסו מדי שבוע. "חיל אוויר לנשים" התקיים בין 1918 ל-1920, וביוני 1939 הוקם ה-WAAF. גיוס החובה לנשים החל רק ב-1941, וחל רק על נשים לא נשואות בין הגילאים 20 ל-30 ולהן ניתנה בחירה בין זרועות שונות, לרבות חיל העזר לנשים (ATS), שסייע לצבא היבשה, וה-WAAF, או עבודה במפעל או במשק. נשות ה-WAAF לא שירתו כצוותי אוויר. השימוש בנשים כטייסות הוגבל לשירות ה-ATA, שירות התובלה שהיה בעיקרו אזרחי. הנשים לא השתתפו בקרב, אך היו חשופות לכל הסכנות ב"חזית הבית" כאשר עבדו במתקנים צבאיים. הן שירתו במערך הרפואה, כנשות צוות של בלוני נ"מ, בשירותי הסעדה, מטאורולוגיה, רדאר, תובלה, טלפוניה וקשר. רבות מהן עבדו כמפענחות צפנים ותצלומי אוויר, ושירתו במערך המודיעין של חיל האוויר. תפקידים אלו היו חיוניים לשליטה במערכות האוויר הגדולות של המלחמה, הן בתחנות המכ"ם והן בחדרי המבצעים, במיוחד במהלך הקרב על בריטניה, בהנחיית צוותי אוויר אל מול גלי התקיפה של הלופטוואפה. משנת 1943 לקחו הנשים חלק חשוב במבצע קורונה, מבצע ששילב הונאה צבאית ולוחמה אלקטרונית. רבות מהמעורבות במבצע היו יהודיות שנמלטו מגרמניה הנאצית. משכורתן של חיילות ה-WAAF הייתה שני שלישים ממשכורתו של גבר ששירת ב-RAF. עם סוף המלחמה שוחררו אלפי נשים מן השירות. ב-1949 קובצו מחדש מאות הנשים שנותרו בחיל ל"חיל האוויר המלכותי לנשים" (WRAF). היישוב ראה עצמו כחלק מן המאבק כנגד גרמניה, והקריאה לנשים לשרת ולהתגייס, כשם שרבים מן הגברים התגייסו, נשמעה החל מתחילת המלחמה, על אף התנגדותם של גורמים דתיים. בינואר 1942 התגייס לחיל העזר לנשים שסייע לצבא היבשה מחזור ראשון של 60 נשים, שאומנו במחנה סרפנד. בסך הכול שירתו במהלך המלחמה ב-ATS כ-3,500 נשים. רק באמצע שנת 1943 החל הגיוס ל-WAAF, ובמהלך המלחמה שירתו בו כ-800 נשים. לאחר תחילת גיוס הנשים ב-1943, התקדם הגיוס בעצלתיים ללא עידוד המוסדות הלאומיים, ובכל זאת התגייסו כ-800 ארצישראליות ששימשו בתפקידי פקידות ובעוד מגוון של תפקידים (מכשירניות, מרכזניות, אלחוטאיות, צלמות, מפעילות טלפרינטרים, נהגות אמבולנס, אחיות, סייעות רפואיות, ואף מקפלות מצנחים). בין בוגרות ה-WAAF, הנדבנית גיטה שרובר. חיל העזר לנשים מדיה וקבצים בנושא חיל העזר האווירי לנשים בוויקישיתוף המתנדבות לצבא הבריטי, בעברית תמר לובושינסקי-קטקו, דמות הלוחמת היהודית במלחמת העולם השנייה, באתר יוהל"ן
ואלדס

האם התכוונתם ל... חצי האי ואלדס – חצי אי לחופי האוקיינוס האטלנטי אישים: אוסקר ואלדס – מראשי ממשלת פרו ארמנדו דלי ואלדס – כדורגלן פנמי בבו ואלדס – מוזיקאי קובני גונסלו פרננדס דה אוביידו ואלדס – היסטוריון וסופר ספרדי ויקטור ואלדס – כדורגלן ספרדי נלסון ואלדס – כדורגלן פרגוואי קרלוס ואלדס – כדורגלן קולומביאני ואלדז
ILife

iLife היא חבילת תוכנה (אשר פיתוחה הופסק לאחר שנת 2015) שפותחה באפל מחשבים ל-Mac OS X, ומשמשת לעריכה, צפייה וארגון של תוכן דיגיטלי. נכון ל-iLife, iLife '09 כוללת שש תוכנות: iTunes, iPhoto, iMovie, iDVD, GarageBand ו-iWeb. החבילה מגיעה עם כל מחשב מקינטוש חדש שנקנה באפל. עד כה פורסמו 6 גרסאות שונות של iLife: iLife, הוצגה בתערוכת Macworld בינואר 2003; 49$ iLife '04, הוצגה בתערוכת Macworld בינואר 2004; 49$ iLife '05, הוצגה בתערוכת Macworld בינואר 2005; 79$ 06' iLife, הוצגה בתערוכת Macworld בינואר 2006. 79$ 08' iLife, הוצגה בתערוכת Macworld באוגוסט 2007. 79$ 09' iLife, הוצגה בתערוכת Macworld בינואר 2009. 79$ 11' iLife, הוצגה באירוע אפל מיוחד באוקטובר 2010. 49$ iLife '11 שוחררה ב-20 באוקטובר 2010 ומצריכה את הגרסה העדכנית ביותר, כיום, של מערכת ההפעלה Mac OS X - 10.6.7. הגרסאות הראשונות של iMovie,iPhoto, iDVD, GarageBand ו-iWeb הושקו בסדר זה כחלק מהחזון של סטיב ג'ובס ליצירת "דרך חיים דיגיטלית" (digital lifestyle) במחשבי המקינטוש. בתחילה, iMovie, iTunes ו- iPhoto ניתנו להורדה בחינם מהאתר של אפל, ו-iDVD הייתה זמינה רק למחשבים עם כונני SuperDrive (קורא וצורב DVD). בתערוכת Macworld בינואר 2003, כל התוכנות הוכנסו לחבילה אחת בשם "iLife". בעוד ש-iTunes נשארה תוכנה חינמית, שאר התוכנות הפכו לזמינות אך ורק על ידי קניית החבילה כולה או רכישת מחשב מקינטוש חדש. iTunes היא גם התוכנה היחידה שניתנת להרצה על Microsoft Windows. iTunes היא תוכנה המאפשרת שמיעה והצגת קובצי מוזיקה ווידאו בפורמטים שונים. בנוסף, iTunes מאפשרת גישה לחנות שירים מקוונת ומאפשרת סינכרון קובצי מוזיקה, וידאו ותמונות עם נגן אייפוד.‏ iPhoto היא תוכנה המיועדת לארגון תמונות, ומאפשרת למשתמש לצפות, לאחסן, לערוך ולשתף תמונות דיגיטליות. התוכנה מאפשרת גם יצירת אלבומי תמונות באינטרנט או על גבי CD. היתרון הגדול של iPhoto הוא היכולת שלה לייבא תמונות מרוב המצלמות הדיגיטליות ללא צורך בהתקנת דרייברים. בגרסה האחרונה של התוכנה, יש אפשרות לזיהוי פנים וזיהוי המקום שבו צולמה התמונה. iMovie מאפשרת צילום ועריכה של ווידאו והוספה של אפקטים מיוחדים. התוכנה יודעת לעבוד גם עם מצלמות MPEG-4,‏ HDV ועם מצלמת iSight של אפל. iDVD מתקשרת עם iMovie לצורך צריבת סרטים על גבי DVD והוספה של תפריטים בהם. GarageBand היא תוכנה ליצירה ועריכה של מוזיקה ופודקאסטים, שיודעת לתקשר עם מכשירים חיצוניים כגון גיטרות. בגרסה האחרונה, נוספה בה אפשרות לצפות בשיעורי נגינה בשלבים בפסנתר ובגיטרה. בנוסף, ניתן להוריד בתשלום דרך החנות המקוונת שיעורי נגינה עם אמנים ידועים כגון סטינג, ונורה ג'ונס. iWeb היא התוכנה האחרונה שהתווספה לחבילת iLife, והוצגה לראשונה בתערוכת Macworld בינואר 2006. התוכנה מקנה את היכולת לשתף באינטרנט את התכנים שנוצרו על ידי תוכנות iLife האחרות. הערה: בשנת 2010 כשאפל הכריזה על גרסת ilife 11, לא נכללו בה iDVD וiWeb. הגרסה הנוכחית היא iLife 13 ל-OS X ול-IOS 7
ארנולד לובל

ארנולד סטארק לובל (באנגלית: Arnold Stark Lobel; ‏22 במאי 1933 – 4 בדצמבר 1987) היה סופר ילדים ומאייר אמריקאי פופולרי. לובל מוכר בעיקר בשל סדרת הספרים שכתב: צפרדע וקרפד (אנ'). נולד בלוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה. לאחר שסיים לימודי אמנות, נישא ב-1955 לאניטה קמפלר ונולדו להם שני ילדים. בשנת 1974 לובל יצא מהארון, ובתחילת שנות ה-80 נפרד מאשתו והחל להיות בזוגיות עם הווארד ויינר. בשנת 1981 זכה לובל במדליית קולדקוט, הניתנת כפרס שנתי לספר הילדים המאויר הטוב ביותר לאותה שנה, עבור ספרו "משלים". לובל היה מאייר מוכשר שאייר גם ספרים של סופרי ילדים אחרים, ביניהם ספרו של נתניאל בנצ'לי, "סם והמינוטמן". בין ספריו ניתן למנות את "צפרדי וקרפד ביחד" - סדרת ספרים לגיל הרך שהחלה להתפרסם ב-1970. עלילת "צפרדי וקרפד" נסובה סביב שני חברים, צפרדי וקרפד, שאי אפשר להפריד ביניהם. הם יוצאים למסע מעבר להרים, מגלים דברים, מכינים עוגיות, מטפלים בגינות ועוד הרפתקאות דומות. הסיפורים מתובלים בהומור, מסופרים בפשטות ותמיד מובילים את הילדים והמבוגרים לשמוח יחד איתם על חברות אמת. על פי בתו, אדריאן, קיים מימד נוסף שגרם לפופולריות של הסדרה: "צפרדי וקרפד הם בני אותו המין, והם אוהבים אחד את השני." ב-4 בדצמבר 1987 מת לובל כתוצאה מדום לב, שככל הנראה נבע ממחלת האיידס בה חלה. בסוגריים, השנה בה יצא הספר לאור בארצות הברית: אני יודע לקרוא (1970) - צפרדי וקרפד חברים, הוצאת אדם אני יודע לקרוא (1972) - צפרדי וקרפד ביחד, הוצאת אדם אני יודע לקרוא (1976) - צפרדי וקרפד כל השנה, הוצאת אדם אני יודע לקרוא (1979) - צפרדי וקרפד יום יום, הוצאת אדם משלים (1980) משירי אמא אווזה (איורים), הוצאת מודן מרק עכברים (2010) - הוצאת צלטנר. תרגום: יהודה אטלס ארנולד לובל, ברשת החברתית Goodreads ארנולד לובל (1933-1987), דף שער בספרייה הלאומית Frog and Toad: An Amphibious Celebration of Same-Sex Love, מאתר הניו יורקר, ‏31 במאי 2016 (באנגלית) ‏It has name: AIDS - כתבה בעיתון Rome News-Tribune, מתאריך 7 בינואר 1990
פיט (דמות דיסני)

פיט (באנגלית: Pete, Peg-Leg Pete, Bad Pete, Black Pete) הוא דמות אנימציה בדיונית מסדרת הסרטים וקומיקס מיקי מאוס של וולט דיסני. פיט הוא חתול שחור ושמן ואויבם המושבע של מיקי מאוס, מיני מאוס ושאר דמויות סדרת סרטי מיקי מאוס. פיט הוא הדמות הוותיקה ביותר של אולפני וולט דיסני, הוא התחיל את דרכו בסרטוני ארץ הפלאות של אליס, המשיך בספינת הקיטור וילי ובשאר הסרטונים של דיסני, ביניהם "בן המלך והעני". לאחר מכן הופיע בהפקות השכונה של גופי, בית העכבר, מועדון החברים של מיקי מאוס, מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות, מיקי מאוס: כייף של בית, מיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות וצ'יפ ודייל: החיים בפארק. מוצג בחלק מהסרטונים עם שתי רגליים ובחלקם הוא קטוע רגל ומסתובב עם רגל מעץ. בישראל דיבבו את הדמות עד שנת 1989 אריה מוסקונה, דני ליטני, שמעון כהן עד 2004. [דרושה הבהרה] ומשנה זו מדבב אותו (בסרטים) מיכה אוזין סליאן, בשנת 2017 מדבב אותו אלדד פריבס, ומשנת 2018 דיבב אותו ערן מור. באגדות ברווזים דיבב אותו יעקב בוך. הוא התחיל את דרכו בסרטוני ארץ הפלאות של אליס, המשיך בספינת הקיטור וילי ובשאר הסרטונים של דיסני, ביניהם "בן המלך והעני". לאחר מכן הופיע בהפקות השכונה של גופי, בית העכבר, מועדון החברים של מיקי מאוס, מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות, מיקי מאוס: כייף של בית ומיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות. פיט הופיע רבות בקומיקס של דיסני, התחיל בתפקיד הצד המעורפל של סילבסטר שיסטר ברצועות הקומיקס המוקדמות של מיקי מאוס לפני שהתפתח לנבל הראשי. בהפקת הקומיקס האיטלקית, הוא קיבל חברה בדמות טרודי והפך להיות הדמות המרכזית בחלק מהסיפורים. בקומיקס של דיסני, פיט מתואר באופן קבוע כפושע קשוח, שבהרבה מקרים עובד יחד עם אויביו של מיקי מאוס. בסרטון פרסומי לסדרת הקומיקס של מיקי מאוס בתחילת שנות ה-30, הוכרז פיט כ-"טום הנורא - הפושע הרשע", אך שמו הזה לא נעשה שימוש פעם נוספת. בסרטון של 24 באפריל 1930, מיקי מתייחס אליו כ-"פיט עם הרגל העץ", והי הקומיקס של מיקי מאוס ב-21 באפריל 1930, בסיפור "מיקי מאוס בעמק המוות". הוא מופיע לראשונה מאז הקומדיות של אליס שבה פיט מופיע עם רגל עץ. הצייר של פיט לעיתים קרובות טעה, והרגל העץ של פיט החליפה מהרגל הימנית לשמאלית. ב-1944, וולט דיסני החליט "לפטר" את הדמות מהסרטונים; היסטוריון הקומיקס אלברטו בקטיני כותב שזה היה "חלקית משום שהוא הרגיש שזה נראה כמו מקרה של התעללות בחולה, חלקית משום שהאנימטורים לא יכלו לזכור באיזו רגל העץ". פיט גם עזב את סדרת הקומיקס למספר שנים; הופעתו האחרונה הייתה בסיפור "עולם המחר", ששודר בין יולי לספטמבר 1944. בכל זאת, פיט המשיך להופיע בספרי הקומיקס - ב-1945 הוא היה הנאד ראשי בקומיקס של דונלד דאק, "זהב קפוא" (Four Color #62, ינואר 1945) וב-"החידה של הכובע האדום" של מיקי (Four Color #79, אוגוסט 1945). הוא הופיע שוב במספר קומיקס בינואר 1946 ובינואר 1947 - "עצי חג של מיקי" (חגים שמחים של דונלד ומיקי, 1946), "דונלד והפיראטים" (פרימיום של צ'יריוס #W1, 1947), "מיקי מאוס והבית המזוזז" במהלך מלחמת העולם השנייה פיט "גויס" על ידי וולט דיסני והופיע כקמע הרשמי של המארינס של ארצות הברית. הוא הופיע בסדרת סרטי הצבא של דונלד דאק, שם גילם את הסמל של דונלד ומאוחר יותר סמל וג'אמסטר. בקומיקס של מיקי מאוס, הוא היה מרגל עבור גרמניה הנאצית בפרק מיקי מאוס במשימה סודית (1943), המניע שלו היה הכסף. מדיה וקבצים בנושא פיט בוויקישיתוף הסבר על פיט השחור ותמונה (באנגלית)
אי-שוויון המשולש

במתמטיקה, אי-שוויון המשולש הוא אי-שוויון מהצורה   d ( A , C ) ≤ d ( A , B ) + d ( B , C ) {\displaystyle \ d(A,C)\leq d(A,B)+d(B,C)} , כאשר   d ( ⋅ , ⋅ ) {\displaystyle \ d(\cdot ,\cdot )} היא פונקציית מרחק. אי-השוויון מתאר את העובדה הגאומטרית שהקו הישר הוא הדרך הקצרה ביותר בין שתי נקודות; בפרט, אורכה של צלע במשולש אינו עולה על סכום אורכי הצלעות האחרות. אי-שוויון המשולש נחשב לתכונה יסודית של כל שיטה למדידת מרחק, ומשום כך מניחים, כאקסיומה, שהוא מתקיים בכל מרחב מטרי או נורמי. הגרסה החזקה   d ( A , C ) ≤ max { d ( A , B ) , d ( B , C ) } {\displaystyle \ d(A,C)\leq \max\{d(A,B),d(B,C)\}} נקראת אי-שוויון המשולש למטריקות לא ארכימדיות. ניתן לראות את אי-שוויון המשולש במספרים הממשיים כמקרה פרטי של אי-השוויון על הישר הממשי. כיוון שהמרחק בין שתי נקודות על הישר נמדד באמצעות הערך המוחלט, אי-השוויון במקרה זה שקול ל-   | a − c | ≤ | a − b | + | b − c | {\displaystyle \ |a-c|\leq |a-b|+|b-c|} , לכל   a , b , c ∈ R {\displaystyle \ a,b,c\in R} . כשבוחרים c=0, b=y ו-a=x+y, מתקבלת הצורה החלופית   | x + y | ≤ | x | + | y | {\displaystyle \ |x+y|\leq |x|+|y|} . צורה זו אפשר להוכיח בעזרת חיבור שני האי-שוויונים   − | x | ≤ x ≤ | x | {\displaystyle \ -|x|\leq x\leq |x|} ו-   − | y | ≤ y ≤ | y | {\displaystyle \ -|y|\leq y\leq |y|} , או בדיקה של האפשרויות השונות לסימנים של x ושל y. גרסה נוספת של אי-שוויון המשולש היא: | | x | − | y | | ≤ | x − y | {\displaystyle {\bigg |}|x|-|y|{\bigg |}\leq |x-y|} . לצורך הוכחת אי השוויון נשתמש בתכונות   | a | = | − a | {\displaystyle \ |a|=|-a|} ו-   a ≤ | a | {\displaystyle \ a\leq |a|} . אם   x + y ≥ 0 {\displaystyle \ x+y\geq 0} אז   | x + y | = x + y ≤ | x | + | y | {\displaystyle \ |x+y|=x+y\leq |x|+|y|} . אחרת,   x + y < 0 {\displaystyle \ x+y<0} ומכאן   | x + y | = − x − y ≤ | − x | + | − y | = | x | + | y | {\displaystyle \ |x+y|=-x-y\leq |-x|+|-y|=|x|+|y|} ולכן   | x + y | ≤ | x | + | y | {\displaystyle \ |x+y|\leq |x|+|y|} . דרך נוספת היא להשתמש בשוויון   | a | = max { a , − a } {\displaystyle \ |a|=\max\{a,-a\}} , ואז   | x + y | = max { x + y , − x − y } ≤ max { | x | + | y | , | − x | + | − y | } = max { | x | + | y | , | x | + | y | } = | y | + | x | {\displaystyle \ |x+y|=\max\{x+y,-x-y\}\leq \max\{|x|+|y|,|-x|+|-y|\}=\max\{|x|+|y|,|x|+|y|\}=|y|+|x|} . אי-שוויון המשולש במישור המרוכב הוא הטענה   | x + y | ≤ | x | + | y | {\displaystyle \ |x+y|\leq |x|+|y|} , המתייחסת למספרים מרוכבים. ניתן להוכיח את נכונותו שם בכמה דרכים: גאומטרית, הוא שקול לתכונות היסוד של משולש; אלגברית, אפשר לקבל אותו על ידי העברת אגפים מתאימה והעלאה בריבוע; וניתן להסיק אותו מאי-השוויון הממשי באמצעות משפט פיתגורס. אי-שוויון המשולש מבטא את העובדה שלא ניתן לקצר את הדרך מ-A ל-C על ידי מעבר בנקודה B. זוהי תכונה יסודית כל-כך של מושג ה"מרחק", עד שהיא מהווה אחת מהאקסיומות המגדירות מטריקה ומרחב מטרי. מאותה סיבה, מניחים את האקסיומה   ‖ x + y ‖ ≤ ‖ x ‖ + ‖ y ‖ {\displaystyle \ \|x+y\|\leq \|x\|+\|y\|} בהגדרה של נורמה ומרחב נורמי. אי-שוויון המשולש האינטגרלי מדיה וקבצים בנושא אי-שוויון המשולש בוויקישיתוף אי-שוויון המשולש, באתר MathWorld (באנגלית) אי-שוויון המשולש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הוועדה לתקינה שמאית

הוועדה לתקינה שמאית היא ועדה מקצועית אשר הוקמה בסוף שנת 2005 על ידי מועצת שמאי המקרקעין בשיתוף עם אגף שומת מקרקעין, לשכת שמאי המקרקעין, צרכני שומות ובעלי עניין בתחום שמאות המקרקעין. הוועדה הוקמה במטרה לקבוע כללים נורמטיביים-מקצועיים לעורכי שומות המקרקעין אשר יביאו לשיפור בשלושה מדדי איכות: מקצועיות, רמת גילוי ובהירות. לשם שמירת ענייניו של ציבור המשתמשים בדו"חות השומה. הוועדה לתקינה שמאית משתייכת ארגונית למועצת שמאי המקרקעין שבמשרד המשפטים. פעילות הוועדה השוטפת כוללת בעיקר: הקמת ועדות משנה לעניין תקן מקצועי שמאי מסוים (אשר בהרכבם יוכלו להשתתף גם חברים/משקיפים חיצוניים), החלטות בדבר אישור/דחייה של הצעות לתקן, חשיפה ופרסום של הצעות לתקן לציבור השמאים/צרכנים/בעלי עניין, הפצה של מוצרי תקינה ושל הצעות לתקן באמצעים שייקבעו, ניהול מערך משוב של הציבור להצעות לתקן, שימוע ועוד. הוועדה לתקינה שמאית קבעה את התקנים הבאים לצורך שיפור המקצועיות, רמת הגילוי ובהירות של שומות המקרקעין בישראל. תקני שמאות באתר משרד המשפטים
מרקונייץ' גראד

מרקוֹנייץ' גראד (בסרבית בכתב קירילי: Мркоњић Град) היא עיר ועיירה במערבה של בוסניה והרצגובינה במחוז רפובליקה סרפסקה. העיר שינתה את שמותייה מספר פעמים: Gornje Kloke, Novo Jajce ,Varcarev Vakuf, Varcar Vakuf ונשארה בסוף עם השם מרקונייץ' בעת שלטונו של פטר הראשון, מלך סרביה. במהלך מלחמת העולם השנייה העיר הייתה ידועה בשל כינוס הפרטיזנים הסרבים ב-25 בנובמבר 1943. בתקופת מלחמת האזרחים בבוסניה הייתה בשליטה סרבית. בשנת 1995 כבשו אותה כוחות הקרואטים. אחרי הסכם דייטון הועברה לרפובליקת סרפסקה. בשנת 1991 העיר מנתה כ-27,379 תושבים מהם: 21,159 סרבים 3,275 מוסלמים-בוסניים 2,141 קרואטים 584 יוגוסלבים 220 אחרים העיירה מנתה 11,261 תושבים בהם: 78% סרבים, 13% מוסלמים-בוסניים, 3% קרואטים, 4% יוגוסלבים, 2% אחרים. מדיה וקבצים בנושא מרקונייץ' גראד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרקונייץ' גראד
הזב הקטן

הזב הקטן (ערבית الزاب الاسفل - תעתיק מדויק: אלזאב אלאספל; פרסית زاب کوچک; יוונית עתיקה Καπρος; לטינית Caprus) הוא נהר הנובע בצפון מערב איראן ברכס הרי הזגרוס, וזורם דרומה לאורך 402 ק"מ עד שהוא מתמזג עם נהר החידקל צפונית לעיר באיג'י שבעיראק. הנהר הוא מקור מים חשוב של החידקל ומשמש להשקיה ולהפקת אנרגיה הידרואלקטרית באמצעות סכרים הבנויים עליו. הזב הגדול מדיה וקבצים בנושא הזב הקטן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של המזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.