laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
העגלה הירוקה (רומן)

העגלה הירוקה (ברוסית: «Зелёный фурго́н») הוא רומן מאת הסופר הסובייטי א. ו. קוזאצ'ינסקי, שהביא לו את תהילתו. הרומן נכתב בשנת 1938 לבקשת חברו, הסופר המפורסם יבגני פטרוב. העלילה מבוססת על אירועים אמיתיים, אבות טיפוס של הדמויות הראשיות היו א. ב. קוזאצ'ינסקי ויבגני פטרוב (שידוע ככותב משותף לספרים "שנים עשר הכיסאות" ו"עגל הזהב"). בערב חורפי בשנת 1931, מועדון סופרים התארגן בעצמו בסנטוריום של העיר גגרה, בראשות הסופר המפורסם פטריקייב. ד"ר בויצ'נקו, חברו הטוב של פטריקייב, מציג את סיפורו בפני בית המשפט של מועדון, המספר על חיי מחלקת החקירות הפלילית באודסה בשנות העשרים, וממשיך לקרוא את עבודתו. הסיפור מתרחש באודסה שלאחר המהפכה וסביבתה. ראש מחלקת המשטרה, הסטודנט לשעבר וולודיה, בן שמונה עשרה, מגיע לסוורינובקה. בהוראת ראש אגף המבצעים, הוא, יחד עם תושב המקום, השוטר הזוטר גרישצ'נקו וסוכן מהדרגה השנייה שסטקוב (שהיה מנטרל פצצות לפני המהפכה), נלחמים עם סוחרים מקומיים, גנבי סוסים ומחרחרי מלחמה. אבל וולודיה חולם על קריירה של שרלוק הולמס ובכל דרך מיישם את שיטותיו בחקירת כל העבירות הקטנוניות הללו. אך עד מהרה נאלץ וולודיה לאתגר את ראש החבורה, פושע בכינוי "תולעת" - שמטיל אימה על כל העיר. החיפוש אחר השודדים מוביל אותו אל גנב סוסים נאה, בו וולודיה מזהה את החבר עמו שיחקו כדורגל לפני המהפכה. סיפורו של אלכסנדר קוזאצ'ינסקי התבסס על סיפור הנעורים של יבגני קטאייב (פטרוב) (מחבר משותף של הרומנים שנים עשר הכיסאות ועגל הזהב) וקוזאצ'ינסקי. קטאייב (פטרוב) הפך לאב-טיפוס של וולודיה פטריקייב, וקוזאצ'ינסקי הפך לגנב הסוס הנאה. אלכסנדר קוזאצ'ינסקי שימש כמפקח חקירות פליליות במחוז הבלטי. הוא עזב את השירות, וחטף יחד עם עריק, קולונל גרמני גאורג פך, עגלת משא עם תבואה, שנועדה לשחד את ראש מחלקת המשטרה הבלטית. הוא ארגן כנופיה, שכללה רוסים ממוצא גרמני ואנשי צבאו של קולצ'ק לשעבר. החבורה, עם יותר מ-20 חברים, הייתה ממוקמת באזור הכפר לוסטדורף, שתושביו האנטי-סובייטים תמכו בשודדים. אלכסנדר קוזאצ'ינסקי תכנן וכיוון באופן אישי את התקיפות המזוינות על משרדים אזוריים, רכבות ובעלי חוות משגשגות. הוא נהנה מסמכות רבה בקרב השודדים והאוכלוסייה המקומית, בעיקר בקרב נשים. בשנת 1922, בעת שניסה למכור סוסים שנגנבו ממרפאת מחלקת החי"ר ה-51 בשוק סטארוקוני באודסה, קוזאצ'ינסקי וכמה מאנשיו נפלו למארב משטרתי. במהלך מרדף הירי הכיר קוזאצ'ינסקי את אחד מפקחי מחלקת החקירות הפליליות, חברו לגימנסיה, יבגני קטאייב (פטרוב), שלו הוא נכנע והסגיר את עצמו. הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1938 באלמנאך "שנה XXII" (גיליון 14). הרומן ראה אור שלוש פעמים במהלך חיי המחבר (בשנים 1938–1943). יתר על כן, הספר הודפס מחדש פעמים רבות. המהדורה האחרונה יצאה בשנת 2012. הסיפור עובד 3 פעמים: העגלה הירוקה (סרט, 1959) העגלה הירוקה (סדרת טלוויזיה, 1983) העגלה הירוקה (סדרת טלוויזיה, 2020) Каменецкий Ф. "Петров Евгений Петрович: он создал Остапа Бендера". // Одесса от А до Я. אורכב מ-המקור ב-2012-10-28. נבדק ב-2012-08-12. Лебедев В. (2008). "Зелёный фургон". // Совершенно секретно. אורכב מ-המקור ב-2012-10-28. נבדק ב-2013-12-14. "Об авторе". // Козачинский А. Зеленый фургон: Повесть, рассказы. — תבנית:Ростов н/Д: Ростовское книжное издательство, 1986.
מורורואה

מורורואה הוא אטול בארכיפלג איי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית שבמרכז דרום האוקיינוס השקט. הוא ידוע בהיותו אחד משני אתרי הניסויים בנשק גרעיני של צרפת באוקיינוס השקט, שנערכו בשנים 1966 עד 1996. מורורואה ממוקם בשוליו הדרומיים של ארכיפלג טואמוטו, כ-1,250 קילומטר מדרום-מזרח לאי טהיטי וכ-30 קילומטר מצפון לאתר הניסויים הגרעיניים הצרפתי השני באטול פנגטאופה (Fangataufa). אורכו של מורורואה הוא 28 קילומטר ורוחבו המקסימלי 11 קילומטר. שטח הקרקע שבו הוא 15 קילומטר רבוע ושטח הלגונה שלו הוא 148 קילומטר רבוע. אין כל עדות לכך שבמורורואה התגוררו אי פעם תושבי קבע. הביקור המתועד הראשון בו של נוסע אירופי היה של קומנדר פיליפ קרטרה (Philip Carteret) הבריטי באונייה Swallow בשנת 1767, ימים אחדים לאחר שגילה את אי פיטקרן. בשנת 1792 נטרפה במקום אוניית ציד הלווייתנים הבריטית מטילדה. בעקבות זאת ניתן למקום הכינוי "צוקי מטילדה". בשנת 1962 נבחרו מורורואה ושכנו פנגטאופה לשמש כאתרי ניסויים של תוכנית הגרעין הצרפתית, ניסויים שהתקיימו לפני כן במדבר אלג'יריה. החל ב-1963 הוקמה באטול תשתית לצורך עריכת הניסויים. אטול האו (Hao), כ-450 קילומטר מצפון-מערב למורורואה, נבחר לשמש כבסיס הסיוע של הניסויים הגרעיניים. חרף התנגדותם של 30 מחברי אספת פולינזיה הצרפתית נערך הניסוי הגרעיני הראשון במורורואה ב-2 ביולי 1966. היה זה ניסוי אטמוספירי שלו ניתן השם אלדברן (Aldebaran). לטענת ארגון גרינפיס התפזרה הנשורת הרדיואקטיבית מניסוי זה לרוחב האוקיינוס השקט, מפרו ועד ניו זילנד. עד לשנת 1974 נערכו במקום עוד 40 ניסויים גרעיניים אטמוספיריים. בשלושה מניסויים אלו מוקמו המתקנים הגרעיניים על גבי אסדות, בשלושה ניסויים אחרים הוטלו המתקנים ממפציצים, והיתר נערכו באמצעות תליית המתקנים הגרעיניים מתחת לכדורים פורחים שמולאו בהליום. רוב הניסויים נערכו בעברו המערבי של האטול. כמה מהם, קטנים יותר, נערכו בצפונו. הניסויים עוררו מחאות בינלאומיות והביאו ללחץ בינלאומי על צרפת להפסיקם. ממשלת ניו זילנד בראשותו של נורמן קירק שלחה כמחאה לאטול ביולי 1973 את הפריגטות אוטאגו וקנטרברי. ב-1974 נטשה צרפת את הניסויים האטמוספיריים ופנתה לעריכת ניסויים תת-קרקעיים במורורואה. המתקנים הגרעיניים הורדו לפירים שנקדחו בסלע הגעשי שמתחת לאטול ופוצצו שם. המחאה נגד ניסויים אלו התמדה בחשש לערעור יציבות הסלעים ("תסמונת ההר העייף") ולהימלטות שרידי החומר הרדיואקטיבי מתוכם אל מימי האוקיינוס וזיהומם עקב כך. ב-25 ביולי 1979 גרם ניסוי תת-קרקעי במורורואה לתקרית חמורה: מתקן גרעיני שנתקע במחצית הדרך לתחתית הפיר בן 800 המטרים שאליו הורד הופעל שם וגרם למפולת תת-ימית ברכס הדרום-מערבי של האטול. המפולת גרמה לצונאמי שפגע במורורואה ופגע בעובדים שם. הפיצוץ חולל סדק באטול ברוחב של 40 סנטימטרים ובאורך של שני קילומטרים. ב-1995 החליט נשיא צרפת ז'אק שיראק לערוך סדרה נוספת של ניסויים במורורואה, שנה בלבד לפני פתיחתה לחתימה של האמנה למניעת ניסויים גרעיניים. החלטה זו עוררה מחאה בינלאומית נרחבת ומהומות בפולינזיה. הניסוי הגרעיני האחרון נערך במורורואה ב-27 בינואר 1996. מאז נשמר עדיין האטול על ידי הכוחות המזוינים של צרפת. בסך הכל נערכו במורורואה ובפנגטאופה ביחד 175 או 181 ניסויים גרעיניים, אשר 41 מהם היו ניסויים באטמוספירה. מדיה וקבצים בנושא מורורואה בוויקישיתוף אתר ותיקי הפריגטות הניו זילנדיות שביקרו במורורואה, מאורכב באתר web.archive.org Angelique Chrisafis, ‏France finally agrees to pay damages to nuclear test victims, באתר הגרדיאן, 27 בנובמבר 2008 מורורואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טלסקופ אופטי

טלסקופ אופטי הוא מכשיר לצפייה בעצמים רחוקים. טלסקופ אופטי אוסף ומרכז אור בעיקר מהתחום הנראה של הספקטרום האלקטרומגנטי, ישנם טלסקופים שעובדים בתחום התת-אדום והעל סגול, בצורתו הפשוטה ביותר הטלסקופ הוא צינור שבכל אחד מקצותיו עדשה מרכזת. טלסקופים עובדים בכל אורכי הגל של הקרינה האלקטרומגנטית (למשל: רדיו טלסקופ). טלסקופים אופטיים נחלקים לשלושה סוגים:טלסקופ קטדיופטרי עובד באמצעות שילוב של עדשות ומראות. טלסקופ מחזיר-אור עובד באמצעות סידור של מראות. סוג זה קל מהאחרים לבנייה בגודל גדול, ולכן הוא היחיד המשמש בטלסקופים אסטרונומיים גדולים. טלסקופ שובר-אור עובד באמצעות סידור של כמה עדשות. עינית - העדשה או מכלול העדשות הקרובים לעין הצופה. בלט עין - המרחק בין העינית לאישון היציאה. עדשה מיישרת - עדשה שמציבים בתוך הטלסקופ כדי לקבל תמונה ישרה. הפרדה קווית - המרחק המינימלי בו ניתן להבחין בין שתי נקודות במישור הדמות. עדשת שדה - עדשה המוצבת במוקד המשותף של העצמית והעינית על מנת להגדיל את זווית השדה (אינה משנה את ההגדלה). הפרדה זוויתית - הזווית המינימלית בה ניתן להבחין בין שתי נקודות. עצמית - העדשה הקרובה לעצם הנצפה. מנסרת היפוך - מנסרת Porro או שתי מנסרות ישרות זווית המודבקות זו לזו וההופכות את הדמות. הגדלה קווית - ההגדלה בטלסקופ אסטרונומי רגיל שווה ל: גודל הדמות חלקי גודל העצם. אורך מוקד העצמית חלקי אורך מוקד העינית. קוטר אישון הכניסה חלקי קוטר אישון היציאה. המילה טלסקופ במקור שימשה לתיאור כלי הנועד לצפייה בתחום האור הנראה באמצעות העין האנושית ומטרתו הייתה להגדיל זוויתית את העצם או העצמים שעליו אנו צופים ובכך להפוך אותם לגדולים (זוויתית). בנוסף, נעשה שימוש במילה טלסקופ בשביל לתאר מכשירים הצופים בקרינה חלקיקית (למשל טלסקופ ניוטרינו). מדיה וקבצים בנושא טלסקופ אופטי בוויקישיתוף הערך "טלסקופ", באתר אסטרופדיה - רוב הערך מדבר על טלסקופ אופטי טלסקופ אופטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ריצ'רד שאול וורמן

ריצ'רד שאול וורמן (באנגלית: Richard Saul Wurman; נולד ב-26 במרץ 1935) הוא אדריכל ומעצב גרפי אמריקאי. וורמן כתב, עיצב ופרסם כ-90 ספרים, ויצר את ועידת TED, וכן את ועידת TEDM. וורמן היה יו"ר ועידת IDCA בשנת 1972, ועידת העיצוב הפדרלית הראשונה בשנת 1973, ועידת המכון האמריקאי לאדריכלות (AIA) בשנת 1976. וורמן קיבל את שני תאריו האקדמיים B.Arch. ו- M.Arch. מאוניברסיטת פנסילבניה, וסיים את התואר הראשון בשנת 1959, בהצטיינות הגבוהה ביותר; הוא זכה במדליית הזהב של ארתור ספייד ברוקס. הוא זכה במספר תואר דוקטור לשם כבוד, מלגות גרהאם, גוגנהיים ומענקים רבים מהארגון הלאומי לאמנויות וכן הפרופסור הנכבד באוניברסיטת נורת'-מזרח. הוא זוכה בפרס מפעל חיים מטעם קופר יואיט, מוזיאון העיצוב של סמיתסוניאן. וורמן זכה גם במדליית הזהב השנתית מטעם מכללת טריניטי, דבלין, מדליית זהב מטעם AIGA וקיבל את פרס המוזיאון למדע בוסטון החמישים השנה בברדפורד וושבורן באוקטובר 2014, בנוסף הוא עמית מטעם ה-AIA. הוא ממשיך לעבוד עם Esri ו-RadicalMedia ביוזמתו הקרטוגרפית ההשוואתית למיפוי הגדרות עירוניות, 19.20.21, שתגיע לשיאה ביצירת רשת של מצפים עירוניים חיים ברחבי העולם. וורמן יצר ועמד בראש כמה ועידות: TED משנת 1984 עד 2003, TEDMED משנת 1995 ועד 2010, ועידת WWW. וורמן תומך גם ב-SENS Research Foundation, ארגון ביוטכנולוגיה ללא מטרות רווח, המבקש לתקן את נזקי ההזדקנות ולהאריך את תוחלת החיים הבריאה. וורמן ממשפחה יהודית ששורשיה באוקראינה, מתגורר בגולדן ביץ', פלורידה עם אשתו הסופרת גלוריה נגי ושני כלבי המחמד שלהם. יש להם ארבעה ילדים וששה נכדים. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד שאול וורמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריצ'רד שאול וורמן (באנגלית) ריצ'רד סול וורמן ב- TED ריצ'רד סול וורמן התראיין על חייו לפודקאסט Design Matters "The 30th birthday of TED: Richard Saul Wurman at TED2014". Blog.ted.com. 2014-03-17. נבדק ב-2014-07-20. "Richard Saul Wurman". AIGA: the professional association for design. aiga.org. Retrieved 2016-11-03. http://www.sens.org/outreach/celebrity-reimagine-aging-campaign
רפובליקה פדרלית חוקתית

רפובליקה פדרלית חוקתית היא רפובליקה פדרלית, המבססת את המערכת הפוליטית שלה על חוקה. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר אדרד

הר אדרד (באנגלית: Mount Edred) הוא הר נישא המכוסה קרח, המהווה את הקצה הדרומי של רכס דאגלס באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. ההר ממוקם במרחק 16 קילומטרים מקו החוף, של מפרץ ג'ורג' השישי. גובהו של ההר 2,195 מטרים מעל פני הים. ההר הוא ההר התשיעי בגובהו בארץ אלכסנדר (הר קאלה גבוה ממנו, והר ספיבי נמוך ממנו). ההר נצפה לראשונה על ידי לינקולן אלזוורת' במהלך טיסתו הטרנס-אנטארקטית ב-23 בנובמבר 1935. ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בטיסה זו על ידי ו. ל. ג'י. ג'וארג (W.L.G. Joerg). הצד המזרחי של ההר נסקר לראשונה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1936, ונסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1949. הצד המערבי של ההר מופה כולה בהתבסס על תצלומי האוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בין השנים 1947–1948, ועל ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960. אנשי סקר שטחי חסות איי פוקלנד קראו להר על שמו של אדרד שמלך באנגליה משנת 946 ועד שנת 955; וזאת בדומה לאתרים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים. הר אתלוולף הר אתלרד הר אתלסטאן הר אגברט רכס אתלברט הר אלפרד • Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide הר אדרד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר אדרד באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה הר אדרד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה הר אדרד באתר peakbagger המרחקים בין הר אדרד לאתרים באנטארקטיקה באתר peakery תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור הר אדרד (לפי גבהים) מידע גאוגרפי והיסטורי מידע על מקור שם ההר
הר קאלה

הר קאלה (באנגלית: Mount Calais) הוא הר מסיבי נישא, בצידו הצפון-מערבי של מפרץ שוקאלסקי, בחלקו הצפון-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. גובהו של ההר 2,345 מטרים מעל פני הים. ההר הוא ההר השמיני בגובהו בארץ אלכסנדר. ההר נסקר לראשונה בשנת 1909 לערך, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו. ההר נסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948. שארקו קרא להר על שם העיר קאלה שבצרפת. • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60.̊, PP 205, 374 • Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide הר קאלה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר קאלה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה המרחקים בין הר קאלה לאתרים אחרים באנטארקטיקה באתר peakery תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור הר קאלה (לפי גבהים) מידע גאוגרפי והיסטורי
מפרץ שוקאלסקי

מפרץ שוקאלסקי (באנגלית: Schokalsky Bay) הוא המפרץ המזרחי ביותר באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה. רוחב פתחו של המפרץ 17 קילומטרים, ואורכו (הוא חודר לתוך האי) 11 קילומטרים. פתח המפרץ מצוי בין הר קאלה לבין כף בראון. המפרץ סמוך למדף הקרח ג'ורג' השישי, שבמפרץ ג'ורג' השישי. קרחון המפטון נשפך במפל קרח אל מפרץ שוקאלסקי, ולכן אזור זה של המפרץ מלא קרח מבוקע, המונע אפשרות כניסה לפנים שטחו של האי במזחלות כלבים דרך המפרץ. המפרץ התגלה לראשונה, מרחוק, בשנת 1909, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו. שארקו מיפה באופן גס את המפרץ, כאשר הוא חושב שמדובר במצר ים, החוצה את האי אלכסנדר. החוף בסביבה זו צולם מהאוויר והמפרץ מופה באופן גס בשנת 1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, וזו לא מצאה את "מצר שוקאלסקי" ששארקו מיפה. סקרים שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948 זיהו את המפרץ כמצר שאותו מופה שארקו. שארקו קרא למפרץ (אשר הוא חשב שמדובר במצר) על שמו של יולי מ. שוקאלסקי (Yuliy M. Shokalskiy), גאוגרף, מטאורולוג ואוקיינוגרף רוסי (כשהוא משתמש באיות של שמו של שוקאלסקי באותיות לטיניות - כפי ששוקאלסקי איית אותו). סקר שטחי חסות איי פוקלנד נתן למפרץ את השם ששארקו נתן למצר. • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60.̊, P 205 מפרץ שוקאלסקי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מפרץ שוקאלסקי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי היינו השתמש באותיות Sch עבור האות "ש" במקום
כף בראון (אנטארקטיקה)

כף בראון (באנגלית: Cape Brown) היא לשון יבשה מכוסה קרח הבולטת לכיוון צפון - צפון-מזרח בקצה המזרחי של פתחו של מפרץ שוקאלסקי, בחוף הצפון מזרחי של האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה. הכף מצויה 10 קילומטרים צפונית-מזרחית מפסגתו של הר ניקולאס (ההר הצפוני ביותר של רכס דאגלס). הכף התגלתה לראשונה, מרחוק, בשנת 1909, על ידי המשלחת הצרפתית באנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו. שארקו שמיפה באופן גס את האזור, חשב שמפרץ שוקאלסקי הוא מצר ים, החוצה את האי אלכסנדר, ולכן הוא חשב שלשון היבשה היא אי קטן. החוף בסביבה זו צולם מהאוויר ומופה באופן גס בשנת 1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, בפיקודו של ג'ון ריימיל. סקרים שנערכו על ידי משלחת סקר של סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948, בפיקודו של קולין ג. בראון (Colin C. Brown) מיפו את לשון היבשה. לשון היבשה נקראת על שמו של בראון, שמיפה אותה. כף ווסטוק נקודת קוסאר נקודת אבליישן נקודת מאזה נקודת טריטון • Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 377 • Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, P 170 כף בראון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כף בראון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה כף בראון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי על הר ניקולס
איל פופולו ד'איטליה

איל פופולו ד'איטליה (באיטלקית: Il Popolo d'Italia, "העם של איטליה"), היה עיתון איטלקי אשר פרסם מהדורות מדי יום למעט ימי שני, שהקים בניטו מוסוליני בשנת 1914, לאחר התפלגותו מהמפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. העיתון נוסד כעיתון תומך מלחמה במלחמת העולם הראשונה. עם השנים הפך העיתון לביטאון המפלגה הפשיסטית הלאומית. "איל פופולו ד'איטליה" פעל מ-15 בנובמבר 1914 עד 24 ביולי 1943, והפך לבסיס לתנועה הפשיסטית באיטליה לאחר מלחמת העולם הראשונה. העיתון, הדוגל במיליטריזם ובאירידנטה, היה מסובסד על ידי צרפת והתעשיינים בתואנה של השפעה על איטליה להצטרף למדינות ההסכמה. המלה "סוציאליסט" הוצגה על ראש התווך של העיתון עד שנת 1918 כדי למשוך חסידיו ל"רעיון שלו "מלחמה מהפכנית". מוסוליני כתב לעיתים קרובות בעילום שם בעיתון שלו, למשל כאשר לעג לו על הצעה לעותק איטלקי של "הייל היטלר", או כדי להפיץ את רעיונותיו לגבי איטליה בהגדלת שיעור הילודה שלה.[דרוש מקור] בין השנים 1936 ל-1943 נערך על ידי ג'ורג'יו פיני. בניטו מוסוליני ג'וזפה אונגרטי לואיג'י בארציני האב אומברטו סאבה מדיה וקבצים בנושא איל פופולו ד'איטליה בוויקישיתוף Benito, Mussolini. "Il Popolo d'Italia". The Library of Congress (באנגלית). נבדק ב-2017-11-07. Maulsby, Lucy M. (2014). Fascism, Architecture, and the Claiming of Modern Milan, 1922-1943. University of Toronto Press. p. 136. ISBN 9781442646254. "Italy - World War I and fascism | history - geography" (באנגלית). נבדק ב-2017-11-07. Philip Morgan (2003), Fascism in Europe, 1919-1945, New York: NY: Routledge, p. 27 Gunther, John (1940). Inside Europe. New York: Harper & Brothers. pp. 246, 259. Rees, Philip (1990). Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890. p. 296.
ישי שאער

ישי שאער (נולד בשנת 1983) הוא פסנתרן ישראלי. בגיל שבע החל שאער ללמוד נגינה בפסנתר אצל חנה ברזילי והמשיך אצל אסף זהר. בלימודי התואר הראשון בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה היה תלמידו של תומר לב ולתואר השני למד אצל אריה ורדי. במשך השנים השתתף בכיתות אמן של דניאל בארנבוים, מאריי פרחיה, פנינה זלצמן ועוד. שאער מרבה לנגן ברסיטלים באירופה, בארצות הברית ובדרום אמריקה. כן השתתף בפסטיבלי מוזיקה בעולם ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון. בהרכבים קאמריים ניגן בין השאר עם הצ'לן מישה מייסקי וכסולן הופיע עם תזמורות שונות בישראל ומחוצה לה. באפריל 2011 החליף שאער את פאזיל סאיי בהתראה של יומיים, בשישה קונצרטים בסדרה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. באותה שנה ניגן לראשונה באולם טונהאלה בציריך עם התמורת הקאמרית של לוזאן. השבועון הגרמני "דאס אורקסטר" שיבח את נגינתו בקונצרט זה. ב-2018 הוציא שאער אלבום שני, "בטהובן המאוחר", בהוצאת אורכיד קלאסיקס הבריטית. זה הדיסק הראשון של שאער שיוצא בהקלטה מסחרית, והוא זכה לקבלת פנים חיובית מצד מבקרי המוזיקה בעולם והושמע בין השאר בשידורי שירות השידור הבריטי. אף כי יצירותיו המאוחרות של בטהובן זכו לביצועים ולפרשנויות רבות, שאער הצליח בכל זאת לחדש בנגינתו. מבקר המוזיקה של "הארץ", אמיר מנדל, תיאר את שש הבגטלות אופוס 126 בביצועו "יהלומים מוזיקליים ששאער מיטיב ללטש". ב-2019 הוציא את אלבומו השני, "Late Beethoven", בלייבל הבריטי הדינמי Orchid Classics. הדיסק גרף שבחים ממבקרים בעולם; קטעים ממנו הושמעו בתחנות הרדיו הקלאסיות המובילות כגון BBC ורדיו WQXR מניו יורק, והמגזין הספרדי “Codalario” קרא לו “הקלטת חובה על המדף של כל חובב מוזיקה”. 2006 - מקום ראשון בתחרות הבינלאומית בניופורט, בריטניה 2008 - תחרות פרס קלרמונט 2009 - תחרות בטהובן הבינלאומית בבון, גרמניה 2008 - דיסק בכורה, שזכה לשבחים ממבקר המוזיקה נעם בן זאב. גם השידור ברדיו הציבורי של טקסס זכה לשבחים. אתר האינטרנט הרשמי של ישי שאער (באנגלית) ישי שאער, ברשת החברתית פייסבוק בית הספר למוסיקה ע"ש בוכמן-מהטה 2007 עומר שומרוני, גלובס, ישי שאער 20 באוגוסט 2015 מאיה נחום שחל, כלכליסט, "הפסנתרן ישי שאער בא מוקדם לבטהובן המאוחר 4 בפברואר 2018 מאיה נחום שחל, כלכליסט, "הפסנתרן ישי שאער בא מוקדם לבטהובן המאוחר" 4 בפברואר 2018 בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, פרסים לתלמידי בית הספר 2007
חזקי ליפשיץ

הרב יחזקאל (חזקי) ליפשיץ (נולד בכ"ט בטבת ה'תשל"ד, 23 בינואר 1974) הוא רב ושליח חב"ד בקטמנדו, בירת נפאל, המנהל בעיר זו ביחד עם אשתו, חני ליפשיץ, את בית חב"ד המקומי. ליפשיץ נולד לצבי מנשה ואסתר ליפשיץ. בבחרותו התייתם מאביו. למד בישיבת תומכי תמימים בלוד, ישיבת אחי תמימים בראשון לציון וישיבת תומכי תמימים כפר חב"ד. בסוף שנת תשנ"ג נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבמרכז חב"ד העולמי בברוקלין שבניו יורק. ב-1997 נישא לחני, בתו של המוהל מנחם פליישמן. ב-1999 נסעו לשליחות לבנגקוק שבתאילנד על מנת לסייע לרב יוסף חיים קנטור בפעילותו. בשנת 2000 יצאו לשליחות בקטמנדו, בירת נפאל, על מנת לפתוח שם בית חב"ד, שם עוברים אלפי מטיילים ישראלים בכל שנה. המקום מעניק שירותים למטיילים יהודים מישראל ומהעולם כגון סעודות שבת וחג, פינות מנוחה, עמדות אינטרנט, סיוע וליווי במקרי מצוקה, ביקור אסירים ישראלים בבתי הכלא, עזרה לתרמילאים ומטיילים שנפגעו, ועוד. במיוחד התפרסמו אחרי אסון סופת השלגים ב-2014 ורעידת האדמה ב-2015. כהוקרה על עזרתם אירח נשיא המדינה רובי ריבלין את ילדיהם בלשכתו. ליל הסדר בניהולו של הרב ליפשיץ הוא הסדר הגדול בעולם. ב-2006 הקים בית חב"ד עונתי בעיר פוקהרה. ב-2012 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "קטמנדו", העוקבת אחר זוג שליחים שיוצאים להקים בית חב"ד בנפאל. הסדרה מבוססת על תחילת דרכם של בני הזוג ליפשיץ ועל סיפורים אמיתיים שהתרחשו בזמנם. חזקי וחני מתגוררים בקטמנדו, נפאל. יש להם ארבעה בנים ושתי בנות, ועוד נפאלי שאימצו כבן. הנקמה היהודית (סדרת סרטים) חזקי ליפשיץ בפייסבוק דבורה גינזבורג, שליחות עם רייטינג גבוה, באתר ערוץ 7, 26 באוגוסט 2012 איתמר אייכנר, לשמוע שאגות ולחבק סלע מעל תהום: מסע עיוורים בהימלאיה, באתר ynet, 10 בנובמבר 2019 יהונתן ונדר, ליל הסדר הגדול בעולם, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 2002 יאיר קראוס, קטמנדו, מה היינו עושים בלי המלאכים מישראל?, באתר nrg‏, 1 במאי 2015 איתמר אייכנר, הדיפלומט הבדואי והרב החב"די מצילים חיים, באתר ynet, 18 במרץ 2018 מנחם בן שלמה, מדור מילה של חסיד, באתר שטורעם, טבת תשס"ז רב יהודי אחד מול 32 מיליון תושבים, מסע בנפאל, באתר שטורעם בעקבות הקורונה: 'ליל הסדר' הגדול - התקיים במצומצם, באתר כיכר השבת, 11.4.2020 השליח בנפאל מספר: "רחובות שלמים מלאים בעבודה זרה וכשפים", באתר כיכר השבת, 4 ביולי 2020 בן שני, ‏מלקחי האסון באנאפורנה: טלפונים לווייניים למטיילים הישראלים, באתר ‏מאקו‏, 3 בדצמבר 2015 חיים לב, "תהיתי מי יחולץ קודם. היה ברור לי שגמרנו", באתר ערוץ 7, 22 במאי 2015 יאיר קראוס, קטמנדו, ריבלין אירח את ילדי ליפשיץ: נשמור עליהם, באתר nrg‏, 30 באפריל 2015 אוריאל בארי, ‏שיא לחג: בנפאל יערכו את סדר הפסח הגדול בעולם, באתר "סרוגים", 19 באפריל 2019 ערן בר-און, גל גדות ל"קהילת קודש קטמנדו", באתר ynet, 19 בספטמבר 2010 שליחי חב"ד לקטמנדו: 90% מהסדרה - אמת, באתר ynet, 17 ביוני 2012 טלי פרקש, המציאות עלתה על הסרט: הילד הנפאלי של חב"ד, באתר ynet, 2 בפברואר 2013
לו בגה

דויד לובגה (נולד ב-13 באפריל 1975), הידוע בשם הבמה לו בגה, הוא זמר גרמני הידוע בחידוש שביצע לשיר Mambo No. 5 בשנת 1999. סגנונו של בגה משלב אלמנטים מוזיקליים משנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 לצד מקצב מודרני וגרוב. בגה נולד במינכן, שבמערב גרמניה לאם מסיציליה ואב מאוגנדה. עד גיל שש גר רוב זמנו עם אמו באיטליה, ולאחר מכן חזרו להתגורר בגרמניה. בגה היה חבר בצעירותו בהרכב ראפ. כשעבר למיאמי, שבפלורידה גילה את המוזיקה הלטינית. כשחזר לגרמניה הכיר את מנהלו, גואר ביסנקמפ, ואת המפיקים "פרנק ליאו" ו"דונלד פאקט" (וולפגאנג פון ובנאו) ואיתם גיבש את הקונספט לחידוש השיר Mambo No. 5 (A Little Bit of...). הסינגל הראשון של בגה, "Mambo No. 5 (A Little Bit of...)" היה ללהיט בינלאומי בשנת 1999 והגיע למקום הראשון בבריטניה, איטליה ואוסטרליה בעוד בארצות הברית הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. גם בגרמניה, הולנד ושוודיה ומדינות אירופאיות נוספות הצליח השיר ודורג במקום הראשון. ביולי 1999 הוציא בגה את אלבום הבכורה שלו "A Little Bit of Mambo". את האלבום השני שלו "Ladies and Gentlemen" הוציא במאי 2001. האלבום לא הצליח כפי שהצליח האלבום שקדם לו. האלבום השלישי שהוציא בגה יצא במאי 2005 ואלבומו הרביעי Free Again יצא במאי 2010 אך גם הוא לא זכה להצלחה. את האלבום החמישי הוציא בגה ביוני 2013. הוא נקרא בשם A Little Bit of 80's. באלבום זה חידש להיטים כגון Karma Chameleon של Culture Club, ואת השיר Red Red Wine של ניל דיימונד. בגה שר את שיר הנושא בסרט האנימציה Brandy & Mr. Whiskers שיצא בשנת 2010. הוא הוציא וידאו קליפ בשיתוף חברת "דיסני" בשם Disney Mambo #5 שכלל אזכור של דמויות דיסני. A Little Bit of Mambo ‏ 1999 Ladies and Gentlemen ‏ 2001 Lounatic ‏ 2005 Free Again ‏ 2010 A Little Bit of 80's ‏ 2013 מדיה וקבצים בנושא לו בגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לו בגה לו בגה, ברשת החברתית פייסבוק לו בגה, סרטונים בערוץ היוטיוב לו בגה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לו בגה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) לו בגה, באתר ספוטיפיי לו בגה, באתר Last.fm (באנגלית) לו בגה, באתר AllMusic (באנגלית) לו בגה, באתר MusicBrainz (באנגלית) לו בגה, באתר דיזר לו בגה, באתר Yandex.Music (ברוסית) לו בגה, באתר Discogs (באנגלית) לו בגה, באתר Songkick (באנגלית) לו בגה, באתר Genius לו בגה, באתר בילבורד (באנגלית) Lou Bega, באתר Allmusic LOU BEGA, באתר Official Chart LOU BEGA - MAMBO NO. 5 (A LITTLE BIT OF...) (CHANSON), באתר Lescharts Lou Bega - ♫ Disney Mambo #5 ♫, באתר יוטיוב, 14 באוגוסט 2010