laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מעיין אלרואי

מעיין אלרואי הוא מעיין קטן הנובע בסמוך לקטע מקורי של מסילת רכבת העמק ולבתים הראשונים של השכונה אלרואי, השייכת לקריית טבעון. המעיין שימש בין השנים 1952-1936 כמקור מי השתייה של היישוב אלרואי. המעיין נובע לתוך בריכה מלאכותית, שנחפרה בשנות ה-60 ביוזמתו של זאב שורקי, יליד המושבה אלרואי, ואשר שמשה כמקור להשקיית פרדס הלימונים שגדל בחלקה הסמוכה של משפחתו. מימי המעיין נובעים כל ימות השנה וזורמים אל אפיק נחל קישון הסמוך, המרוחק כ-120 מטר מערבה לנביעה לכוון הר הכרמל. לאחרונה שוקם המעיין, הודות למאמצי הקרן הקיימת לישראל, רשות נחל הקישון והמועצה המקומית קריית טבעון וסביבו פותח פארק הכולל את סביבת המעיין, הבריכה ושביל הליכה החוצה את פלג המעיין ומגיע לנקודת מנוחה ותצפית על נחל קישון. במימי המעיין ובסביבתו מתפתחים מיני בעלי חיים וצמחי נחלים ייחודיים, כגון: צב ביצה מצוי, תות לבן, דולב מזרחי, צפצפה מכסיפה, פטל קדוש ועוד. במשך השנים השתלט על מי הבריכה הצמח "אלף-העלה המימי", המשמש כצמח אקווריום, שהושלך לבריכה יחד עם דגי זהב. ההשתלטות שיבשה את המערכת האקולוגית של הנחל וסיכנה את הצומח הטבעי. בקיץ 2012, נעשה מבצע לסילוק הצמח ממי הבריכה. תוואי רכבת העמק עבר בסמוך מאוד למעיין, על פני הגשר המשמש כיום את דרך העפר למעיין. כ־650 מ' מזרחית למעיין מצויה תחנת אלרואי, תחנה משופצת של רכבת העמק ובה תצוגת קרונות שונים של רכבת ישראל. המעיין על רקע הכרמל עץ אקליפטוס גדל על גדות המעיין זרימת מימי המעיין אל עבר הקישון תוואי רכבת העמק בסמוך למעיין פארק העמקים נחל קישון שביל נחל קישון מדיה וקבצים בנושא מעיין אלרואי בוויקישיתוף מעיין אלרואי ופארק העמקים באתר טבע ונופים בישראל. תיאור המסלול במעיין אלרואי משה לעד, זהו אחד המעיינות האחרונים באזור הקישון שזורמים באופן טבעי, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2021 עדי חשמונאי, הצמח שהושלך מהאקווריום כמעט השתלט על הקישון, באתר nrg‏, 1 באוגוסט 2012
מטאלורג מגניטוגורסק

מטאלורג מגניטוגורסק (ברוסית: Хоккейный клуб «Металлу́рг» Магнитогорск) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית ממגניטוגורסק, רוסיה, המשחקת בליגת ה-KHL בה היא חברה ב"בית חרלמוב" שבחטיבה המזרחית. הקבוצה נחשבת לאחת מקבוצות הפאר של מזרח אירופה ואחת מקבוצות ההוקי קרח המעוטרות ביותר בפדרציה הרוסית, לאחר שזכתה בשלוש אליפויות ובשלושה תארים אירופאיים בשני העשורים האחרונים. בליגת ה-KHL זכתה הקבוצה 3 פעמים בגביע גגארין - גביע האליפות של הליגה, האחרונה שבהן ב-2024. בשנים 1955–1981 הקבוצה התמודדה בליגה נמוכה של אליפות ברית המועצות בהוקי קרח כשהישג השיא של הקבוצה באותה תקופה הוא מקום ראשון ב-1981 שהעניק לקבוצה את התואר אלופת הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה. ב-1956 הקבוצה העפילה לשלב 1/16 גמר הגביע הסובייטי. בשנים 1982–1990 הקבוצה התמודדה בליגה השלישית ובשנתיים האחרונות של האליפות הסובייטית התמודדה בליגה השנייה. המשחקים הראשונים במסגרת בינלאומית בין מטאלורג לקבוצה אחרת נערכו בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית נגד קבוצה מקומית, ב-1985. ב-1993 החלה מטאלורג להתחרות בטורניר גביע הליגה הרוסית, ומאז נחל הצלחה בכל זירה אפשרית - הוא זכה באליפויות אירופה 3 פעמים לפחות והעפיל לגמר לא פעם. הקבוצה זכתה בגביע הרוסי וזכתה באליפות הרוסית 3 פעמים. ב-2009 הקבוצה העפילה לגמר ליגת האלופות האירופית בהוקי קרח. בעונת 2013/2014 זכתה לראשונה באליפות KHL לאחר שזכתה בגביע גגארין ובעונת 2015/2016 העפילה הקבוצה שוב לגמר גביע גגארין של ליגת ההוקי הקונטיננטלית וזכתה בו בפעם השנייה בתולדותיה. בעונת 2016/2017 העפילה לגמר גביע גגארין בפעם השלישית אך נחלה תבוסה והפסידה את התואר לסק"א סנקט פטרבורג. בעונת 2017/2018 הפסידה ברבע גמר הגביע ולא העפילה לגמר לראשונה מזה 3 שנים. בעונת 2023/2024 זכתה בפעם השלישית בגביע גגארין, אחרי שגברה על לוקומוטיב יארוסלבל בסדרת הגמר. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. אליפות רוסיה בהוקי קרח / אליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית: 1999, 2001, 2007, 2014, 2016, 2024 אליפות הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה: 1981 גביע רוסיה בהוקי קרח: 1998, 1999, 2001 יורוליג: 1999 - 2000, 2008 הסופרקאפ האירופי: 2000 גביע טאמפרה: 2005 - 2006 גביע לוגאנו: גמר 1999 הטורניר לזכר איוואן רומאזן: 1992, 1994, 1995, 1997, 1999, 2004, 2008 - 2009 גביע רימי הנורווגי: 1994 גביע פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית: 1995 גביע שפנגלר: 2005 הגביע הביניבשתי: 1997 מדיה וקבצים בנושא מטאלורג מגניטוגורסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מטאלורג מגניטוגורסק מטאלורג מגניטוגורסק, ברשת החברתית פייסבוק מטאלורג מגניטוגורסק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מטאלורג מגניטוגורסק, ברשת החברתית אינסטגרם מטאלורג מגניטוגורסק, ברשת החברתית VK מטאלורג מגניטוגורסק, סרטונים בערוץ היוטיוב
בני יהודה תל אביב (כדורסל נשים)

בני יהודה תל אביב היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית המשחקת בליגה לאומית בכדורסל נשים. הקבוצה מתאמנת ומארחת בבית דני שבתל אביב. הקבוצה הוקמה בשנת 1976 והשתתפה בליגת העל בכדורסל נשים מאז שנת 1983. בעונת 1989/1990, עם המאמן עדני דגן זכתה הקבוצה בגביע המדינה, וזאת לאחר ניצחון בגמר על קבוצת מכבי תל אביב 64-65 מסל ניצחון של שחקנית הקבוצה אלומה גורן 2 שניות לסיום. בסיום עונת 2008/2009 הודיעה הנהלת הקבוצה כי אין באפשרותם לבנות תקציב מתאים להמשך השתתפותם בליגה העל, והקבוצה הורדה לליגה הלאומית. בסיום עונה זו, זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לאחר ניצחון כפול על קבוצת עירוני אעבלין. לאגודה קבוצה נוספת בליגה שתפקידה לקדם שחקניות צעירות ולהכשיר אותן לבמה המרכזית הגדולה, כדי ליצור המשכיות בתוך האגודה. האגודה מפעילה מרכזים רבים לשחקניות צעירות ברוב בתי הספר בעיר תל אביב. לימור מזרחי סיגי טרבולסי אריאנה ששון אודליה מדמון שירה העליון רלי חרזי איריס מימרן רינת לביא טלי בן ישי אסתי אוחיון סיגלית דרורי מיכל ברנר ראו גם: רשימת כדורסלניות הקבוצה בעלי ערך ליגת העל: סגנית (2): 1989/1990, 1998/1999 גביע המדינה: זכייה (1): 1989/1990 סגנית (3): 1988/1989, 1999/2000, 2001/2002 גביע האיגוד: זכייה (1): 2008/2009 עונות בליגה הראשונה: 1993 - 1983, 2009 - 1995 חצאי גמר פלייאוף: 1988/1989, 1997/1998, 2001/2002, 2002/2003, 2004/2005, 2006/2007 מאמנים שצמחו במועדון: אלי רבי, עדני דגן, שיקי פלח, ירון עמרם, אודליה מדמון, ציון מזרחי מאמן: אריאל עצמון יו"ר: עדי כרמי מנכ״ל: אהוד סולמי מזכיר: ילון ארדיטי ספונסר ראשי: ציון סימן טוב (ציונטרוניקס) אור שקדי‏, נשים: בני יהודה תוותר על ההשתתפות בליגת העל, באתר וואלה, 8 ביולי 2009 שי ברק, על העונה של בני יהודה, באתר safsal.co.il, ‏10 באוקטובר 2021
מהירות על-קולית

מהירות על-קולית הוא מצב שבו עצם נע במהירות שעוברת את מהירות הקול (1 מאך). עבור עצמים הנעים באוויר יבש בטמפרטורה של 20 מעלות צלזיוס בגובה הים, מהירות זו היא בערך 343.2 מטרים לשנייה (או 1,235 קמ"ש). מהירות שגדולה פי חמישה ממהירות הקול (5 מאך) ומעלה בדרך כלל מכונה מהירות שגא קולית. קול הוא תנודות הנעות בצורת גלים דחוסים בתוך תווך אלסטי. בגז, קול נע למרחק במהירויות שונות, בעיקר בתלות במסה המולקולרית והטמפרטורה של הגז, כאשר ללחץ יש השפעה מעטה. מאחר שטמפרטורת והרכב האוויר משתנים משמעותית בתלות בגובה, מספרי מאך למטוסים עשויים להשתנות למרות מהירות טיסה קבועה. במים אשר בטמפרטורת החדר, מהירות על-קולית מושגת במהירות של 1,440 מטרים לשנייה. מהירות תת-קולית בום על-קולי התעבות סביב כלי טיס מדיה וקבצים בנושא מהירות על-קולית בוויקישיתוף
מפרץ גואנברה

מפרץ גואנברה (בפורטוגזית: Baía de Guanabara) הוא מפרץ במדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל. המפרץ נפתח לאוקיינוס האטלנטי וגובל בערים ריו דה ז'ניירו (לכיוון דרום-מזרח) וניטרוי (לכיוון מערב). מפרץ גואנברה הוא המפרץ השני בגדלו בברזיל ועל שמו הייתה קרויה מדינת גואנברה, שהייתה קיימת בין השנים 1960 ל-1975. העיר ריו דה ז'ניירו התפתחה תחילה סביב הנמל ששוכן בגדה המערבית של מפרץ גואנברה. בפתחו המערבי של המפרץ, מתנשא הר הסוכר, שהוא אחת מנקודות התיירות העיקריות של ריו דה ז'ניירו. בגדול מאייו, "אי המושל" (Ilha do Governador), שוכן שדה התעופה הבינלאומי של ריו דה ז'ניירו וב"אי הפונדאו" (Ilha do Fundão) נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו. מאז 1974, מחבר גשר ריו-ניטרוי בין ריו דה ז'ניירו לניטרוי, כאשר הוא חוצה את מפרץ הגואנברה. ב-1 בינואר 1502 הגיעה ספינתו של גספאר דה למוס לפתח מפרץ גואנברה, אך דה למוס סבר בטעות כי מדובר בשפכו של נהר רחב. משום כך, קרא לאזור "נהר של ינואר" (בפורטוגזית: "ריו דה ז'ניירו"). הטעות מונצחת עד היום בשם העיר שנוסדה מאוחר יותר. אולם, עם הזמן שמו של המפרץ שונה כששמו הנוכחי נגזר מהשם שנתנו לו שבטי האינדיאנים שחיו באזור במאה ה-16 - Iguaá-Mbara (בטופי-גוארני: iguaá = מפרץ, mbará = ים). במשך למעלה מ-50 שנה מאז גילויו על ידי הפורטוגלים לא התיישבו אירופאיים באזור, עד שבשנת 1555 פלשו צרפתים תחת פיקודו של ניקולא וייגניון והקימו את היישוב צרפת האנטארקטית. הצרפתים התיישבו באחד מאיי המפרץ, שכיום נקרא אי וייגניון, שם נבנה מבצר בשם קוליני. כתגובה, בשנת 1560 תקף כוח פורטוגלי בפיקודו של מם דה סא את המבצר והרסו אותו, אולם הצרפתים נמלטו וגייסו את תמיכתם של האינדיאנים המקומיים. בשנת 1565 ייסד אחיינו של מם דה סא, אסטסיו דה סא, את העיר "São Sebastião do Rio de Janeiro" ("סאן סבסטיאן של נהר ינואר", המוכרת כריו דה ז'ניירו), אשר שימשה בסיס מבצעי לקרבות נגד הצרפתים. הגירוש הסופי של הצרפתים הושג בשנת 1567 בקרב בו נהרג אסטסיו דה סא. לאחר ניצחון הפורטוגלים, נבנו בפתח המפרץ מספר מבצרים במטרה לבטח את האזור, ביניהם - המבצרים סאו ז'ואאו (1565), סנטה קרוז (1605) ווייגניון (1733). מפרץ גואנברה הוא גראבן שנוצר בעידן הקנוזואיקון. פתחו הצר (1,600 מ') ועמוק (17 מ') מקנה תנאים אידיאלים לבניית נמל ולפיתוח אורבני. שטחו של המפרץ הוא 381 קמ"ר והוא קטן רק ממפרץ כל הקדושים שבבאהיה מבין מפרצי ברזיל. במפרץ גואנברה מספר רב של איים, כאשר הגדול ביניהם הוא "אי המושל" עם שטח של 42 קמ"ר. בין האיים המשמעותיים של המפרץ נכללים גם "אי הפונדאו", "פקטה" (Ilha de Paquetá), "אי וייגניון" (Ilha de Villegagnon) ו"האי הפיסקלי" (A Ilha Fiscal). המערכת האקולוגית של מפרץ גואנברה עשירה וענפה, עם עשרות מינים בוטניים וזואולוגיים. פוקדים את המפרץ על מנת לאכול או להתרבות דולפינים, צבי ים, סרדינים, ודגים רבים. מצד שני, מאות שנים של תהליך עיור משפיעים בצורה שלילית על איכות הסביבה של מפרץ גואנברה. אזורים המנגרובים הצטמצמו באופן משמעותי מאז גילוי המפרץ, דבר אשר לאורך זמן עלול להנמיך את עומקו. המפרץ סובל מזיהום כבד הנגרם משפכים ודליפות נפט. מדיה וקבצים בנושא מפרץ גואנברה בוויקישיתוף ניצן פררו, מילון מקוצר לריו דה ז'נרו, באתר ynet, 27 בפברואר 2003 מידע על ריו דה ז'ניירו באתר העירייה (בפורטוגזית) מפרץ גואנברה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תיזה מאתר האוניברסיטה הקתולית מריו דה ז'ניירו (PUC) (בפורטוגזית)
פול סיניאק

פול ויקטור ז'ול סיניאק (בצרפתית: Paul Victor Jules Signac; 11 בנובמבר 1863 – 15 באוגוסט 1935) היה צייר נאו-אימפרסיוניסטי צרפתי שפיתח בשיתוף עם ז'ורז' סרה את הסגנון הפוינטיליסטי. סיניאק, יליד פריז, למד בצעירותו ארכיטקטורה עד שהחליט בגיל 18 להמשיך כצייר. סיניאק סייר בחופים שונים באירופה וצייר את הנופים שראה, ולקראת סוף ימיו החל לצייר ערים שונות בצרפת. ב-1884 פגש סיניאק את קלוד מונה ואת ז'ורז' סרה. הוא נדהם מסגנון העבודה השיטתי של סרה ומהתאוריה על הצבעים שאימץ, והפך לתומך נאמן של סרה. כתוצאה מהשפעתו, עזב סיניאק את סגנון הציור האימפרסיוניסטי והחל לצייר בסגנון הדומה לסגנונו של סרה, שמאוחר יותר נקרא נאו-אימפרסיוניזם. בחלק גדול מעבודותיו צייר את חופי צרפת תוך התמקדות עמוקה במים. בכל קיץ, היה סיניאק עוזב את פריז ונוסע לדרום צרפת. במרץ 1889 ביקר סיניאק את וינסנט ואן גוך בארל. שנה לאחר מכן ביקר בג'נובה, בפירנצה ובנאפולי. בנוסף לציוריו בשמן ובצבעי מים, התנסה סיניאק גם בהדפסי אבן, בתצריב ובציורים רבים המבוססים על נקודות קטנות בעט. אנרי מאטיס ואנדרה דרן הושפעו ממנו, וכך השפיע סיניאק גם על התפתחות הפוביזם. בימיו האחרונים קידם סיניאק אמנים צעירים פוביסטים וקוביסטים. סיניאק הוא כותב חשוב של תיאוריית האמנות. בכתביו עסק בין השאר בנאו-אימפרסיוניזם. חלק מכתביו לא יצאו לאור. סיניאק היה אנרכיסט, בדומה לחבריו פליקס פנאון וקאמי פיסארו. מסע לגנבילירס, 1883 ארמונו של האפיפיור, אביניון, 1900 התעלה הגדולה (ונציה), 1905 המזח בקאסיס, 1889 סיניאק, פול, 1863-1935, ביוגרפיה אודותיו הכוללת מידע על משנתו האנרכיסטית (באנגלית) Paul-Signac.org‏, 186 מעבודותיו (באנגלית) ביוגרפיה של פול סיניאק (אורכב 30.12.2006 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) ביוגרפיה של פול סיניאק בגלריה של אולגה (באנגלית) פול סיניאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פול סיניאק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פול סיניאק, באתר Discogs (באנגלית) Paul Signac: 11 works, Google Arts & Culture, 2019
חנות הספרים אוסקר ויילד

חנות הספרים אוסקר ויילד (באנגלית: Oscar Wilde Bookshop) הייתה חנות ספרים אמריקאית, והראשונה המוקדשת כולה לסופרים הומואים ולסופרות לסביות. החנות הוקמה בשנת 1967 תחת השם "חנות הספרים לזכרו של אוסקר ויילד", ברחוב מרסר (Mercer) ‏291. בהמשך עברה החנות לרחוב כריסטופר שבגריניץ' וילג', מנהטן, ניו יורק. בשנת 2003 הייתה החנות בסכנת סגירה עקב קשיים כלכליים. דיקון מקבין, שהיה הבעלים של חנות דומה בשם "Lambda Rising", החליט לרכוש את "חנות הספרים אוסקר ויילד" על מנת למנוע מהמוסד הוותיק להיסגר. בשנת 2006 הוחלפו הבעלים של החנות, ובשנת 2009 היא נסגרה. את החנות הקים האקטיביסט למען זכויות להט"ב קרייג רודוול שהיה בן זוגו של הארווי מילק, ואחד האישים הבולטים בקהילה ההומו-לסבית של ניו יורק. הוא סייע, בין היתר, לארגן את מצעד הגאווה הראשון בעיר והשפעתו על המאבק לשוויון זכויות במדינה הייתה רבה. למרות המבחר הקטן יחסית של ספרים בשנותיה הראשונות של החנות והבעיות הכלכליות אשר פקדו את החנות במרוצת השנים, רודוול סירב למכור במקום מגזיני פורנוגרפיה והתמקד אך ורק ביצירות ספרות. החנות נחשבה לחזית המאבק של תנועת השחרור הלהט"בי למען זכויות להט"ב בארצות הברית. בתקופה בה הומואים ולסביות רבים השתמשו בשמות בדויים על מנת להימנע ממעצרים, פעל בחנות חדר אחורי ששימש לצורכי מפגש והתארגנות פוליטית ובו תוכננו מאבקים, פעולות ישירות והפגנות. כחלק מאופייה האקטיביסטי, הוציאה החנות ירחון תחת השם "HYMNAL" החל ממרץ 1968. במהלך השנים ספגה החנות גילויי הומופוביה כאשר חלונות המקום נופצו, התקבלו בה איומים לפיצוץ חבלני, וכתובות גרפיטי "להרוג את המתרוממים" רוססו על קירות החנות. מהומות ליל וייט מהומות סטונוול חנות הספרים אוסקר ויילד - אתר הבית דייוויד לוויט, "Out of the Closet and Off the Shelf"‏, 15 ביולי 2005, הניו יורק טיימס (באנגלית) Craig Rodwell Papers, 1940-1993, New York Public Library (1999). Retrieved on September 23, 2008. Marotta, Toby (1981). The Politics of Homosexuality. Boston, Houghton Mifflin Company. ISBN 0395313384 Howard Smith's Scenes column, Village Voice, March 21, 1968, Vol. XIII, No. 23 (March 21, 1968 - republished April 19, 2010) Retrieved June 16, 2010. Neff, Lisa. The importance of being open: Oscar Wilde Bookshop purchased by Deacon Maccubbin of Lambda Rising, The Advocate, March 18, 2003 Chan, Sewell. "Venerable Gay Bookstore Will Close." New York Times. February 3, 2009. "Glad Day now oldest gay bookstore", Xtra!, February 6, 2009. David France, Wilde Times, New York Magazine, Feb 8, 2009 SEWELL CHAN, Venerable Bookstore to Close in Village, The New York Times, February 3, 2009 Duberman, Martin (1993). Stonewall New York, Dutton. ISBN 0452272068. NYC’s Oscar Wilde Bookshop to close, 365gay, 02.04.2009
קיצ'נר

קיצ'נר (באנגלית: Kitchener) היא עיר בדרום אונטריו, קנדה. העיר קיצ'נר משתרעת על שטח של 136.86 קמ"ר. מזמן ייסודה משנת 1854 ועד שנת 1916 שמה היה ברלין. אחוז נכבד מתושביה היו מהגרים מגרמניה, ואחרים היו בעיקר יוצאי בריטניה. בשנת 1912 קיבלה מעמד של עיר. לאחר מותו בטביעה של הוריישו קיצ'נר, שר המלחמה הבריטי, במלחמת העולם הראשונה, שונה שמה של העיר לשם הנוכחי, על שמו. בעיר נולד וגדל ויליאם ליון מקנזי קינג שהיה ראש ממשלת קנדה בשנים שבין מלחמות העולם ובזמן מלחמת העולם השנייה. בשנת 2004, חגגה העיר את יום השנה 150 שלה. העיר מנתה 233,222 בשנת 2016, במיפקד האוכלוסין של קנדה. באזור המטרופולין, הכולל את הערים השכנות ווטרלו וקיימברידג', יש 523,894 אנשים, מה שהופך את האזור ל-10 בגודלו בקנדה והרביעי באונטריו. הערים קיצ'נר וווטרלו מכונות לעיתים קרובות "קיצ'נר-ווטרלו" (K-W), אם כי יש להן עיריות נפרדות. כולל קיימברידג', שלוש הערים ידועות בכינוי "שלוש הערים" (the tri-cities). ערך מורחב – מועצת עיריית קיצ'נר מועצה העיר של קיצ'נר מורכבת מראש עיריית קיצ'נר ו-10 חברי מועצה הממונים על המחלקות השונות. בעיר מתקיים מדי שנה בחודש אוקטובר, פסטיבל אוקטוברפסט הכולל הופעות מוזיקליות, שתיית בירה ואוכל. זהו הפסטיבל הגדול בעולם מסוגו, מחוץ ליבשת אירופה. הוא כולל מצעד רב משתתפים לאורך הרחוב הראשי המושך אליו כ-150 אלף מבקרים מדי שנה. גאנה קומאסי, גאנה (מ־2010) מדיה וקבצים בנושא קיצ'נר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיצ'נר אתר מרכז העיר קיצ'נר קיצ'נר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קיצ'נר, ברשת החברתית פייסבוק
ג'ייסון סקוט לי

ג'ייסון סקוט לי (באנגלית: Jason Scott Lee; בסינית: 李截; בפין-יין: Lǐ Jié; נולד ב-19 בנובמבר 1966) הוא שחקן ואמן לחימה אמריקני. תפקידו הידוע ביותר הוא בגילום דמותו של אמן הלחימה ברוס לי בסרט: "הדרקון: סיפורו של ברוס לי". לי נולד בלוס אנג'לס להורים ממוצא ממוצא סיני-הוואי, גדל בהוואי בה למד בבית הספר התיכון פרל סיטי. לי מתאמן באמנות הלחימה ג'יט קון דו, אותה המציא ברוס לי, מאז גילם את לי בסרט "הדרקון: סיפורו של ברוס לי" ב-1993. הוא ממשיך להתאמן וכיום הוא מאמן מוסמך בשיטה, הסמכה שקיבל מידיו של תלמידו של ברוס לי ג'רי פוטיט. לי כיכב בסרט "ספר הג'ונגל" בתפקיד הראשי בתור מוגלי בשנת 1994. הוא לוהק במקור לשחק את לו קאנג בסרט "מורטל קומבט" משנת 1995, אולם לבסוף זכה בתפקיד השחקן רובין שו. לי הפגין את מיומנותו באמנויות לחימה בסרט "טיימקופ 2", המשכו של הסרט המקורי, "טיימקופ", משנת 1994 בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם. ב-1997 שיחק בסרט הפשע "רצח בראש", לצידה של מרי-לואיז פרקר. לי גם כיכב בסרט "חייל קטלני" משנת 1998. לי הוא בין השחקנים והבמאים שהתראיינו לסרט התעודי "The Slanted Screen" ‏(2006), בבימויו של ג'ף אדאצ'י, אודות ייצוגם של אסיאתים ואסיאתים אמריקנים בהוליווד. בשנת 2020 שיחק סקוט לי בסרט מולאן המהווה סרט רימייק לסרט מ-1998 בשנים 2021–2023 גילם את בני קאמלואה בשתי עונותיה של הסדרה "דוקטור דוגי קאמלואה" (אנ') מבית דיסני פלוס בתור אביה של הדמות הראשית, דוגי. לי נשוי לדיאנה צ'ן, אשת יחסי ציבור שהיא במוצאה מסינגפור, הם נישאו במאי 2008 ב- הוואי. מדיה וקבצים בנושא ג'ייסון סקוט לי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ייסון סקוט לי ג'ייסון סקוט לי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ייסון סקוט לי, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ייסון סקוט לי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ייסון סקוט לי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ייסון סקוט לי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ייסון סקוט לי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ייסון סקוט לי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ייסון סקוט לי, באתר Discogs (באנגלית) הביוגרפיה של ג'ייסון סקוט לי ריאיון עם ג'ייסון סקוט לי, IGN Movies ‏ 29 באוגוסט 2005 "כוכבים הגיעו לחתונתו של השחקן לי", topix.com‏ 12 בספטמבר 2008
פסץ' דה גראסיה

פסץ' דה גראסיה (בקטלאנית: Passeig de Gràcia; בספרדית: Paseo de Gracia) היא אחת השדרות המרכזית בברצלונה, וגם אחד מאזורי העסקים ומרכזי הקניות החשובים בעיר. בשדרה מספר אתרי אדריכלות מהידועים בעיר. השדרה ממוקמת בחלקו המרכזי של האישמפלה, ומשתרעת מכיכר קטלוניה עד לרחוב קרר גראן דה גראסיה (Carrer Gran de Gràcia). במונחים של קנייה או השכרת נדל"ן בשדרה, פסץ' דה גראסיה נחשב כיום לרחוב היקר ביותר בברצלונה ובספרד בכלל, אף יותר מרחוב סראנו (Calle Serrano) במדריד. השדרה, שנודעה בשמה הקודם כ-קאמי דה חסוס ("רחוב ישו"), הייתה נתיב מוקף גנים שחיבר בין ברצלונה לגראסיה (אז עדיין עיירה קטנה ונפרדת), עד לתוכנית העיור בשנת 1821 שהוצעה על ידי מועצת העיר הליברלית ובראשה ראמון פלאנה. לאחר סופה של הממשלה הליברלית ועם חזרתו של האבסולוטיזם בשנת 1824 התוכנית קמה לתחייה מחדש על ידי גנרל חוסה ברנלדו דה קירוס, המרקיז של קאמפו סגרדו. השדרה החדשה הייתה ברוחב 42 מטר, ובשנת 1827 שימשה כמקום המועדף של האריסטוקרטים להפגין את כישורי הרכיבה שלהם ולהציג את הכרכרות שלהם, דבר שנמשך לאורך כל המאה ה-19. בשנת 1906 תוכננו הספסלים המקושטים ומנורות הצד המפורסמות. בתקופה ההיא השדרה כבר הייתה הרחוב האופנתי הידוע ביותר בברצלונה, עם בניינים שתוכננו בסגנון המודרניסטה על ידי אדריכלים מוכרים כגון אנטוני גאודי, ג'וסף פואיג' אי קאדפלך ועוד. הממשלה של ארץ הבסקים הייתה ממוקמת בפסץ' דה גראסיה 60 במהלך מלחמת האזרחים בספרד. המשורר הקטלוני סלוודור אספריו התגורר בקאזה פוסטר (פסץ' דה גראסיה 132). בשדרה מספר מבנים ידועים בהם: קאזה אמטלר - תוכנן על ידי ג'וזף פו אי קדפאל (Josep Puig i Cadafalch בשנים 1890-1900). קאזה באליו - תוכנן על ידי אנטוני גאודי (1904-1906). קאזה ליאו מוררה - תוכנן על ידי ליואיס דומנק אי מונטנר (1902-1906). קאזה מילה - תוכנן על ידי אנטוני גאודי (1905-1910). פלאו רוברט - תוכנן על ידי האדריכלים הנרי גרנדפיאר וחואן מרטורל אי מונטלס (1903). תכנון עירוני של ברצלונה מדיה וקבצים בנושא פסץ' דה גראסיה בוויקישיתוף מבט וירטואלי על השדרה
אנדריי ז'ליאבוב

אנדריי איוואנוביץ' זֵ'לְיַאבּוֹב (ברוסית: Андрей Иванович Желябов;‏ 29 באוגוסט 1851 – 15 באפריל 1881) היה מהפכן רוסי, ממנהיגי נרודניה ווליה ומארגני התנקשות באלכסנדר השני. ז'ליאבוב נולד במשפחה של איכרים. בשנת 1860 החל ללמוד בתיכון בעיר קרץ' שבחצי האי קרים. בשנת 1869 החל את לימודיו באוניברסיטה באודסה. בשנת 1871 היה ז'ליאבוב בין מנהיגי הפגנות הסטודנטים בעיר. בגין פעילות זו הוא סולק מהאוניברסיטה וגורש מהעיר. בשנת 1873 הוא התחתן ועבר להתגורר בעיר קטנה בסביבת קייב. באותה שנה חזר ז'ליאבוב לאודסה, והיה חבר בחוג סוציאליסטים. בשנת 1874 נאסר, אך שוחרר. בשנים 1875–1877 השתתף בהליכה אל העם של תנועת הנרודניקים. בשנת 1877 נעצר והועבר לסנקט פטרבורג. בהיותו במעצר הכיר רבים ממנהיגי הנרודניקים. היה בין נאשמי משפט 193, אך שוחרר והמשיך בפעילות הסברתית בכפרים. עם הזמן ז'ליאבוב הגיע למסקנה שפעילות הסברתית בין האיכרים לא תקדם את המהפכה, ורק פעילות טרור עשויה לשנות את המצב. עמדתו בתמיכת נרודניקים נוספים גרמה בסופו של דבר לפילוג של זמליה אי ווליה, וז'ליאבוב היה בין המנהיגים הבולטים בארגון מהפכני חדש – נרודניה ווליה. סופיה פרובסקאיה, חברתו לחיים, הייתה גם היא בין מנהיגי הארגון. ז'ליאבוב השתתף בארגון ניסיונות התנקשות בצאר שבוצעו בשנת 1879 ו-1880 אך לא צלחו. בשנת 1880 היה המנהיג הבולט בוועד הפועל של הארגון. במהלך חורף 1881 ריכז את הפעילות בארגון התנקשות חדשה בצאר; הוא נעצר יומיים לפני ההתנקשות. בהיותו במעצר דרש לצרף את עצמו למשפט בנושא. בסיום המשפט, ב-26 במרץ 1881 נשפט לעונש מוות בתלייה, והוצא להורג ב-15 באפריל 1881. לנין העריך מאוד את אישיותו ופעילותו של ז'ליאבוב. מדיה וקבצים בנושא אנדריי ז'ליאבוב בוויקישיתוף קורות חיים ומידע נוסף (ברוסית) אנדריי ז'ליאבוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ספרטק מוסקבה (הוקי קרח)

מועדון ההוקי קרח ספרטק מוסקבה (ברוסית: Хоккейный клуб «Спартак» Москва) הוא מועדון הוקי קרח רוסי מהעיר מוסקבה, המתמודד בליגת ההוקי הקונטיננטלית ונחשב בזמנו לאחד ממועדוני ההוקי המוצלחים ביותר בברית המועצות, עם ארבע זכיות באליפות המדינה. היכל הבית של הקבוצה הוא מגה-ספורט ארנה במוסקבה המכיל 12,126 מושבים. מועדון ההוקי ספרטק הוקם לראשונה ב-22 בדצמבר 1946 עם הקמת ליגת העל הסובייטית בהוקי קרח ולאורך השנים זכתה ארבע פעמים באליפות המדינה, בשנים 1962, 1967, 1969 ו-1976. בנוסף זכתה הקבוצה פעמיים בגביע הסובייטי (בשנים 1970, 1971) ואף העפילה פעמיים לגמר הגביע האירופי (1970, 1977), אך הישגיה המשמעותיים היו הזכייה בגביע שפנגלר בשנים 1980, 1981, 1985, 1989, 1990. מאז התפרקות ברית המועצות התדרדרה הקבוצה מבחינה מקצוענית ובשנת 2014 אף פורקה בשל קשיים פיננסיים אך מאז 2016 נמצאת במגמת התחזקות לאחר שהוקמה מחדש ונמצאת בבעלות קבוצת ERIELL, שמספקת שירותים בתחום הפקת נפט. הישג השיא של הקבוצה מאז 1991 הוא העפלה לרבע גמר פלייאוף הליגה (2008/2009, 2009/2010, 2021/2022, 2023/2024) ועדיין אין לה תואר לאומי מאז הוקמה מחדש. אליפות ברית המועצות בהוקי קרח / אליפות רוסיה בהוקי קרח / KHL זכייה (4): 1962, 1967, 1969, 1976 סגנות (11): 1948, 1965, 1966, 1968, 1970, 1973, 1981, 1982, 1983, 1984, 1991 מקום שלישי (9): 1947, 1963, 1964, 1972, 1975, 1979, 1980, 1986, 1992 גביע ברית המועצות בהוקי קרח זכייה (2): 1970, 1971 סגנות (2): 1967, 1977 גביע אלופות אירופה בהוקי קרח סגנות (1): 1970, 1977 גביע שפנגלר זכייה (5): 1980, 1981, 1985, 1989, 1990 הליגה הבכירה זכייה (1): 2000/2001 סגנות (2): 1999/2000, 2003/2004 מדיה וקבצים בנושא ספרטק מוסקבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספרטק מוסקבה ספרטק מוסקבה, ברשת החברתית פייסבוק ספרטק מוסקבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספרטק מוסקבה, ברשת החברתית אינסטגרם ספרטק מוסקבה, ברשת החברתית VK
ליברטי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ליברטי (אלה) (Liberty (goddess)) – אלה המייצגת חירות, כדוגמת ליברטאס ליברטי – ספינת ביון של הצי האמריקני, שהותקפה בטעות על ידי ישראל במלחמת ששת הימים ספינות ליברטי – ספינות משא שנבנו בייצור המוני בארצות הברית במלחמת העולם השנייה ליברטי בל – פעמון הדרור, מסמלי מלחמת העצמאות של ארצות הברית ליברטי פלאזה 1 – גורד שחקים בעיר ניו יורק ליברטי איילנד – אי במפרץ ניו יורק העליון, בו ניצב פסל החירות ליברטי סקוור – כיכר החירות, אחת מה"ארצות" בפארק השעשועים דיסניוורלד בפלורידה ליברטי פרופשיונלס – קבוצת כדורגל מגאנה ליברטי סיטי – עיר דמיונית, בה מתרחשים רבים ממשחקי המחשב מסדרת Grand Theft Auto