laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בייליס אייריש קרים

בייליס אייריש קרים הוא מותג של ליקר אייריש קרים אירי המבוסס על ויסקי אירי ושמנת. טעמו של המשקה נע בין טעמי שוקולד, קפה וקרמל, וכמות האלכוהול בו היא 17%. המותג בייליס יצא לראשונה ב-1974 והיה ליקר האייריש קרים הראשון בשוק. הליקר מיוצר על ידי חברת R. A. Bailey & Co. מדבלין שבאירלנד, מותג שנמצא בבעלות יצרנית האלכוהול הבריטית דיאג'יו. בייליס היה הליקר הראשון שהשתמש בשמנת ואלכוהול ביחד, ושילב אותם בצורה שאיפשרה שיווק. השמנת והויסקי נמהלים בעזרת חומר מתחלב המכיל שמן צמחי מזוקק. תהליך זה מונע היפרדות בין הויסקי והשמנת במהלך האחסון. כמויות הרכיבים האחרים אינן ידועות אך המשקה כולל שוקולד, וניל, קרמל סוכר וקפה. על פי היצרן המשקה לא נזקק לשימור נוסף, שכן הויסקי משמר את השמנת. השמנת בה נעשה שימוש במשקה באה מ-Avonmore Waterford Plc. בייצור של בייליס נעשה שימוש ביותר מארבעה מיליון ליטרים של שמנת מדי שנה, 4.3% מיצור החלב של אירלנד. ניתן לשתות אייריש קרים בצורה נקיה, עם קרח או כחלק מקוקטייל. יש המוסיפים אותו כתוספת אלכוהולית לקפה במקום קצפת או סוכר. שתית אייריש קרים וקלואה (ליקר קפה) משולה לשתית קפה עם חלב. כמו התגובה של חלב, גם שמנת מתקשה בעת מגע עם חומצה חלשה. חלב ושמנת מכילים קזאין אשר נקרש במגע עם חומצה חלשה כמו לימון, מי טוניק או שאריות יין. הקרישה יצרה אגדה אורבנית בבלגיה והולנד שצירוף של בייליס ומי טוניק הוא קטלני. על בקבוקי המותג מצורפת ההמלצה להימנע מערבוב עם מיצי פירות הדריים או חומצתיים למרות שתוצאה זאת אינה רצויה, ישנם מספר קוקטיילים המעודדים קרישה. "מערבל בטון" הוא קוקטייל המורכב ממיץ לימון או ליים ובייליס. אופן השתייה של הקוקטייל הוא לגימה מהמיץ והשארתו בחלל הפה ולאחריו לגימת בייליס, כך ששניהם מתערבבים בפה. החומציות שבמיץ מקשה את האייריש קרים והתערובת נבלעת. לצד הטעם המקורי והנפוץ ביותר, מפעם לפעם בייליס מייצרת טעמים שונים, חלקם במהדורה מוגבלת וחלקם כמוצר קבוע שנמכר באופן סדיר בשוק. בשנת 2003 חברת בייליס השיקה את "Baileys Glide", משקה ארוך יותר ופחות מקהה עם ארבעה אחוז אלכוהול, אשר כוון לשוק האלכופופ (דוגמת הבריזר). ייצורו הופסק ב-2006. בשנת 2005 השיקה בייליס ליקר אייריש קרים בטעם שוקולד מנטה ובטעם קרם קרמל, שניהם בעלי 17% אלכוהול. הם הופצו בהתחלה רק בנמלי התעופה של בריטניה, ובשנת 2006 הופצו ליתר השוק. בעקבות הצלחת הטעמים הקודמים, הושק בשנת 2008 טעם קפה, גם הוא עם 17% אלכוהול. בשנת 2022 השיקה בייליס ליקר בטעם עוגת יום הולדת. המשקה נמכר בנמלי תעופה של מדינות שונות באירופה, ביניהן ספרד ובולגריה. נכון לשנת 2024, חברת בייליס מייצרת ומפיצה כששה עשר טעמים שונים: הטעם המקורי שנמכר בבקבוק שחור; בייליס בטעם שוקולד, נמכר בבקבוק כחול; בייליס בטעם טירמיסו, נמכר בבקבוק לבן-חום; בייליס דל קלוריות, נמכר בבקבוק כסוף; בייליס בטעם מנטה-וניל, נמכר בבקבוק ירוק; בייליס בטעם ס׳מור, נמכר בבקבוק לבן-חום; בייליס בטעם קולדה, נמכר בבקבוק צהוב; בייליס בטעם תיבול דלעת, הנמכר בבקבוק מוזהב; בייליס בטעם עוגת קטיפה אדומה, הנמכר בבקבוק אדום; בייליס בטעם קרם אספרסו, הנמכר בבקבוק שחור; בייליס בטעם תות-שמנת, הנמכר בבקבוק ורוד; בייליס בטעם קרמל מלוח, נמכר בבקבוק שחור; בייליס בטעם שוקולד מריר, נמכר בבקבוק מוזהב; בייליס בטעם שקדים, הגרסה הטבעונית שמספקת החברה נמכרת בבקבוק בצבע בז׳; ובייליס בטעם עוגת יום הולדת, הנמכר בבקבוק בצבע לבן. מדיה וקבצים בנושא בייליס אייריש קרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בייליס אייריש קרים (באנגלית) בייליס אייריש קרים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר של Diageo, החברה המחזיקה בסימן הרשום של בייליס
משמר הלילה

האם התכוונתם ל... משמר הלילה (ציור) – שם ציורו המפורסם של רמברנדט. משמר הלילה (ספר) – ספר מדע בדיוני רוסי מאת סרגיי לוקיאננקו. משמר הלילה (2004) – סרטו של טימור בקממבטוב המבוסס על ספרו של לוקיאננקו. משמר הלילה (2007) – סרטו של פיטר גרינוויי הסובב סביב ציורו של רמברנדט. משמר הלילה (שיר של אש ושל קרח) – מסדר צבאי בדיוני בסדרת ספרי שיר של אש ושל קרח ובסדרת הטלוויזיה משחקי הכס. משמר לילה – רומן מאת פטריק מודיאנו.
בנימין קלאר

בנימין מנחם קלאר (ט' בשבט ה'תרס"א, 29 בינואר 1901 – ד' בניסן ה'תש"ח, 13 באפריל 1948) היה חוקר הלשון והספרות העברית, מהדיר ומתרגם. מחללי שיירת הדסה. נולד לשרה ושלמה בכפר הליניצה (Hlinitza) בחבל בוקובינה שברומניה (כיום באוקראינה) וקיבל חינוך מסורתי. ב-1916 עבר לווינה ולמד באוניברסיטת וינה שפות שמיות, בדגש על השפה הערבית וספרות ימי-הביניים. במקביל למד בבית המדרש לרבנים שם. הוסמך לרבנות בידי אביגדור אפטוביצר ולימד בגימנסיה הראלית ובסמינר העברי בווינה. ב-1936 עלה לארץ ישראל והחל ללמד בבית המדרש למורים "מזרחי" בירושלים (היום מכללת ליפשיץ). בהמשך החל ללמד באוניברסיטה העברית והחליף את פרופ' דוד ילין. באמצע שנת 1947 יזמו מנהלי האוניברסיטה את העלאתו לדרגת מרצה. תחומי מחקרו של קלאר היו השפה העברית ודקדוקה, בפרט בתקופת הביניים, וכן הספרות והשירה העברית. הוא ערך והוציא לאור מכתביהם של ר' חיים בן עטר, של רמח"ל ושל שד"ל. כן הכין מהדורה מדעית של "מגילת אחימעץ" (הכינוי שהעניק קלאר לחיבור "ספר היוחסין" לרבי אחימעץ בן פלטיאל), תעודה היסטורית חשובה מאיטליה של המאה ה-11, ושל "ספר השהם", ספר דקדוק של ר' משה בן יצחק הנשיא מאנגלטירא (אנגליה). תרגם מגרמנית שירים של גתה, כתבים של צונץ וספר ילדים בשם "ליז ולנה" (בתרגומו: רות ורנה - גרסת בנות של הולדה פון לפצוב "מקס ומוריץ" מאת וילהלם בוש), ומערבית יהודית איגרת של רבי מימון אבי הרמב"ם. הוא פרסם בגרמנית ביוגרפיה של חיים נחמן ביאליק; באפריל 1948 היה בין העולים להר הצופים בשיירת הדסה ונהרג בהתקפה על השיירה. הותיר אחריו את רעייתו מרגלית (נפטרה ב-1994). אוספו האישי שמור בספרייה הלאומית. מחקריו של קלאר בלשון ובספרות נאספו לאחר מותו בידי אברהם מאיר הברמן ופורסמו בשנת תשי"ד בסיועו של הסופר והמו"ל ישראל זמורה תחת השם "בנימין קלאר, מחקרים ועיונים בלשון, בשירה ובספרות", בהוצאת מחברות לספרות. כתבי בנימין קלאר בפרויקט בן-יהודה ד"ר בנימין קלאר באתר "יזכור" של משרד הביטחון חננאל מאק, מדי מודינה עד רות ורנה, באתר הארץ, 3 באפריל 2008 ניצה פרילוק, לעולם תהא ילדה קטנה מנמסה ועדינה, באתר הארץ, 5 בפברואר 2008 (על התרגום של "ליז ולנה") בנימין קלאר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רשימת המאמרים של בנימין קלאר באתר רמב"י בנימין קלאר (אורכב 01.11.2017 בארכיון Wayback Machine), באתר האקדמיה ללשון העברית בנימין קלאר, באתר האקדמיה ללשון העברית, אפריל 2022 בנימין קלאר, דף שער בספרייה הלאומית בנימין קלאר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ארכיון אוסף בנימין קלאר, בספרייה הלאומית
פבלו קבאז'רו

אוסקר פבלו קבאז'רו רודריגס (בספרדית: Óscar Pablo Cavallero Rodríguez; נולד ב-13 באפריל 1974 בלומאס דה זמורה שבפרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה) המוכר יותר בשם פבלו קבאז'רו הוא כדורגלן עבר ששיחק כשוער. קבאז'רו החל את הקריירה בקבוצת ולס סארספילד, מצמרת הליגה הארגנטינאית בשנות ה-90. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-1995 ושיחק בשורותיה עד 1998. הוא היה בסגל הקבוצה שזכתה באליפות הקלאוסורה לשנת 1998. עבר לשחק באוניון דה סנטה פה לעונה אחת ועבר לאספניול מהליגה הספרדית. קבאז'רו שיחק באספניול עונה אחת במהלכה רשם 26 הופעות, בקיץ 2000 הוא עבר לסלטה ויגו במדיה הפך לאחד השוערים הבכירים בליגה. בעונת 2002/2003 זכה קבאז'רו בתואר הזאמורה המוענק לשוער המצטיין של הליגה, וזאת לאחר שספג רק 27 שערים ב-36 משחקיו בליגה. עונה לאחר מכן ספג 53 שערים ב-32 משחקים, חלקם באשמתו הישירה. בתום העונה ירדה סלטה ויגו ליגה ואילו קבאז'רו עבר ללבאנטה. למרות שהיה אחד מהגורמים לעלייתה של לבאנטה לליגה הראשונה (ספג 32 שערים ב-38 משחקים), הפך קבאז'רו בעונתו השנייה לשוער השני. בתחילת עונת 2007/08 הסתכסך קבאז'רו עם הקבוצה והכריז על פרישה ממשחק. ב-2008 חזר בו מפרישתו והצטרף לפניארול, מקבוצות הצמרת באורוגוואי שם שיחק עד שנת 2009 בה החליט לפרוש ממשחק פעיל. קבאז'רו היה שותף לזכייתה של הנבחרת האולימפית של ארגנטינה במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996). את הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת ערך באוקטובר 1996 במשחק מול נבחרת ונצואלה. הוא שימש כשוער מחליף בסגל ארגנטינה למונדיאל 1998 ובמונדיאל 2002 שימש כשוער הראשון של הנבחרת, קבאז'רו הואשם בין היתר בכך שהיה יכול למנוע את השער שספג במשחק האחרון בשלב הבתים מול שוודיה, קבאז'רו ספג שער מבעיטת עונשין ממרחק של כ-25 מ', ארגנטינה אמנם סיימה בתיקו את המשחק אך הודחה מהמשך המשחקים. נבחרת ארגנטינה האולימפית מדליית כסף - 1 (אולימפיאדת אטלנטה (1996) ולס סארספילד אליפות ארגנטינה - 1 (קלאוסורה 1998) אספניול גביע המלך הספרדי - 1 (1999/00) סלטה ויגו פרס ריקרדו זאמורה - 1 (2002/03) פבלו קבאז'רו, באתר Transfermarkt פבלו קבאז'רו, באתר Soccerway פבלו קבאז'רו, באתר BDFutbol פבלו קבאז'רו, באתר WorldFootball.net פבלו קבאז'רו, באתר National Football Teams פבלו קבאז'רו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
חוויאג'

חוויאג' (בערבית: حوائج, "מצרכים") הן שתי תערובות תבלינים תימניות מסורתיות, המשמשות האחת לתיבול מאכלים לרוב בשריים, כמו מרק בשר וקציצות, והשנייה לתיבול קפה. בדרך כלל יכיל החוויאג' כורכום, כמון, פלפל לבן, כוסברה, ציפורן, חילבה ועלי דפנה. בנוסף ישנו גם תבלין עיראקי הנקרא "חוויאג' לעוגיות" ומשמש בעיקר לאפייה. תערובת תבלינים המיועדת לתיבול קפה שחור, קפה גישר (משקה תימני מבוסס על קליפות הקפה) או תה. מקובל לערבב את החוויאג' עם אבקת הקפה לפני ההכנה. הכמות המקובלת היא כ 5% חוויאג' יחסית לקפה. תערובת טיפוסית מכילה: כפית הל טחון כפית קינמון טחון כפית ציפורן טחונה כפית זנגביל כפית אגוז מוסקט ניתן לשנות ולהוסיף מרכיבים אחרים, כגון קימל טחון. כיוון שלחלק מהמרכיבים יש טעם דומיננטי (בעיקר לציפורן ולאגוז המוסקט) כדאי להתאים את הכמויות והפרופורציות ולשנות לפי הטעם, לדוגמה: שתי כפות (לא כפיות) זנגביל כפית או שתיים הל חצי כפית עד כפית קינמון רבע כפית ציפורן רבע כפית אגוז מוסקט חוויאג' למרק, משמש בעיקר לתיבול מרקי בשר וירקות, אך יכול לשמש גם לתיבול מאכלים נוספים כגון אורז. תערובת טיפוסית מכילה: 2 כפיות כורכום טחון 3 כפיות גרעיני כוסברה טחונים 1 כפית הל טחון 3 כפיות כמון טחון 2 כפיות פלפל שחור טחון באזורים שונים בתימן הוסיפו גם כף גרגירי חילבה, וזו מופיעה ברשימת התכולה של תבלינים המשווקים בישראל Turmeric-Recipe: saag paneer -- spicy spinach with cheese Merav Sarig, תערובות תבלינים שאתם חייבים להכיר | השולחן, באתר תערובות תבלינים שאתם חייבים להכיר | השולחן, ‏2018-12-16 לדוגמה חברת תבליני טעם וריח אינה כוללת חילבה וכך גם בחברת הקולה, אך בחברת תבליני פרג תבלין החילבה ישנו. ישנן חברות בהן אין חושפים את הרכב התבלינים. גם אתרי מתכונים חלוקים בעניין. במדור המזון בערוץ 10 רשמו שהחויג' תמיד עשוי עם תבלין החילבה, וכך גם במאמר ייעוץ תזונה באתר קופת חולים כללית, ואילו במדור שיתוף מתכונים באתר הבלוגים תפוז, ישנם מתכונים בלעדיו.
דייגו פלסנטה

דייגו רודולפו פלסנטה (בספרדית: Diego Rodolfo Placente; נולד ב-24 באפריל 1977 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. פלסנטה גדל במחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס. הוא ערך הופעת בכורה במדי הקבוצה בליגה ב-31 במרץ 1996 ושיחק בשורותיה שנה אחת בטרם הוחתם על ידי קבוצת הפאר הארגנטינאית ריבר פלייט בשנת 1997. במדי ריבר ביסס פלסנטה את מעמדו כאחד המגנים השמאליים הטובים במדינה, הוא היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות ובסופרקופה סודאמריקנה, וערך 110 הופעות במדי הקבוצה בהן כבש 5 שערים, בין היתר. יכולתו לא נעלמה גם מעיניהם של מועדונים באירופה ובשנת 2001 חתם פלסנטה בקבוצה הגרמנית באייר לברקוזן מצמרת הבונדסליגה באותן שנים. במדי לברקוזן פלסנטה היה שותף בעונתו הראשונה להגעתה של הקבוצה לגמר ליגת האלופות, גמר הגביע הגרמני ולמקום השני בליגה. פלסנטה היה משחקניה הבכירים של הקבוצה ושיחק בשורותיה עד גמר חוזהו ב-2005. במהלך 4 עונותיו ערך 133 הופעות בליגה במדי הקבוצה. עם תום חוזהו, בחר פלסנטה לעבור לסלטה ויגו למרות הצעות מצידן של קבוצות אנגליות. פלסנטה המשיך לשחק בקבוצה גם לאחר ירידתה לליגה השנייה. בינואר 2008 ביקש פלסנטה לחזור לארגנטינה, למרות התעניינות מצידה של ריבר פלייט, בחר פלסנטה בסן לורנסו, בעיקר בשל יחסיו החמים עם רמון דיאס, מאמן הקבוצה ומאמנו בשנים בהן שיחק בריבר פלייט. עם פיטוריו של דיאס מהקבוצה, החליט פלסנטה לעזוב גם כן והצטרף לבורדו מצמרת הליגה הצרפתית. לקראת עונת 2012/2013 חתם פלסנטה בארחנטינוס ג'וניורס, קבוצת נעוריו, במאי 2013 עזב את הקבוצה. פלסנטה היה שותף לזכייתה של נבחרת ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 1997 ובאליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 גם כן באותה שנה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הארגנטינאית בדצמבר 2000. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2002 וערך בשורותיה 22 הופעות. ריבר פלייט אליפות ארגנטינה - 3 (אפרטורה 1997, אפרטורה 1999, קלאוסורה 2000) סופרקופה סודאמריקנה - 1 (1997) נבחרת ארגנטינה הצעירה מונדיאל הנוער - 1 (1997) אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 - 1 (1997) מדיה וקבצים בנושא דייגו פלסנטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דייגו פלסנטה דייגו פלסנטה, באתר Transfermarkt דייגו פלסנטה, באתר Soccerway דייגו פלסנטה, באתר WorldFootball.net דייגו פלסנטה, באתר National Football Teams דייגו פלסנטה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
ג'ינו סווריני

ג'ינו סווריני (באיטלקית: Gino Severini; 7 באפריל 1883 – 26 בפברואר 1966) היה צייר איטלקי, מראשי תנועת הפוטוריזם. ג'ינו סווריני נולד בקורטונה שבטוסקנה, איטליה ולמד ב-"Scuola Tecnica" בעיר. בשנת 1899 עבר סווריני לעיר רומא, שם השתתף בשיעורי אמנות שהתקיימו ב"וילה מדיצ'י" (Villa Medici). בשנת 1901 פגש באומברטו בוצ'וני, שהגיע לעיר באותה עת. בוצ'וני הכיר לסווריני את ג'אקומו באלה, אשר הדריך אותו בסגנון ה"דוויזיוניזם" (Divisionism). בשנת 1906 השתקע סווריני בפריז, שם התוודע אל פול סיניאק ואל טכניקת הציור האימפרסיוניסטית ולטכניקות הפוסט אימפרסיוניסטיות. בשנת 1910 היה סווריני שותף לייסוד התנועה הפוטוריסטית באיטליה ואף הציג, בשנת 1911, לחברי הקבוצה את סגנון ה"קוביזם", אותו אימצו חברי התנועה וארגן את התערוכה השנייה של הקבוצה בפברואר 1912 בפריז. החל משנות העשרים של המאה ה-20 החל נוטש את האמנות המופשטת ואת אוונגרד האמנותי והתמקד ביצירה עבודות פיגורטיביות בהתאם ליחס הזהב. בשנת 1921 פרסם ספר בשם "Du Cubisme au Classicisme". בשנותיו המאוחרות עסק גם בציורי קיר וביצירת פסיפסים. סווריני נפטר בשנת 1966 בפריז ונקבר בעיירה בה נולד. מדיה וקבצים בנושא ג'ינו סווריני בוויקישיתוף ג'ינו סווריני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ינו סווריני, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ינו סווריני, באתר Discogs (באנגלית)
סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין

סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הוא שלט אצולה המבוסס על סמל קפריסין. ההבדלים בין הסמלים: בסמל הרפובליקה הטורקית לא מופיעה השנה "1960" (שנת עצמאות קפריסין) ובמקומה מופיעה השנה 1983 – שנת הכרזת העצמאות של המדינה; מעל היונה מופיעים כוכב וחצי סהר, המסמלים את טורקיה – היונה פונה אליהם, ולא לצד ימין, כמו בסמל קפריסין. מדיה וקבצים בנושא סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא קפריסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורט-או-פרנס

פּוֹרְט-אוֹ-פְּרָנְס (בצרפתית: Port-au-Prince; בקריאולית האיטית: Pòtoprens) היא בירת האיטי והעיר הגדולה ביותר בה. אוכלוסיית העיר מונה כמיליון תושבים (נכון לשנת 2007), ובמטרופולין מתגוררים בין 2 ל-3 מיליון תושבים (קיים קושי להעריך את מספרם המדויק של התושבים בשל הגידול המהיר בשכונות העוני בעיר ובגבעות הסובבות אותה). העיר שוכנת לחוף מפרץ לה גונאב, ומייצאים ממנה בעיקר קפה, סוכר, סבון ומוצרי טקסטיל והלבשה. בעיר נמצאת אוניברסיטת האיטי והאוניברסיטה הפרטית המובילה בהאיטי, אוניברסיטת קיסקייה. העיר נוסדה על ידי מתיישבים צרפתים בשנת 1749. בפורט-או-פרנס נמצאים המוזיאון הלאומי של האיטי, ובזיליקת נוטרדאם. ב-12 בינואר 2010 התרחשה רעידת אדמה עזה בעוצמה 7 בסולם ריכטר, שפגעה בעיר והותירה הרס רב ולמעלה מ-230,000 הרוגים. בעיר הבירה נהרסו מבני שלטון רבים ובהם ארמון הנשיאות. עד הגעתו של כריסטופר קולומבוס בשנת 1492 לאי היספניולה (הכולל היום את האיטי ואת הרפובליקה הדומיניקנית), האי היה מיושב בידי שבטים ילידיים. אוכלוסיית הילידים כללה כ-400 אלף נפש, אוכלוסייה שנעלמה כ-30 שנה לאחר הגעת הכובש הספרדי, בעיקר בעקבות אלימות מצד הספרדים. עם הגעת הספרדים, הפך האזור למדינת חסות ולאחר כמה עשרות שנים ספרד החלה לשלוט באופן ישיר על האזור, עד שננטש על ידה בשנת 1606 (ספרד שלטה באופן רשמי על שטח זה עד שנת 1697). בעשורים שלאחר מכן סוחרים הולנדים וצרפתים החלו לסחור באזור פורט-או-פרנס. פורט-או-פרנס נוסדה בשנת 1749 על ידי מתיישבים צרפתים שגידלו באזור סוכר במטעים. ב-1770 החליפה את קאפ-האיטיין כבירת המושבה, שנקראה אז סנט דומיניק. ב-1804, כאשר האיטי קיבלה עצמאות, הפכה העיר לבירת המדינה. העיר נכבשה לזמן קצר על ידי הבריטים ב-4 ביוני 1794. בשנת 2008 פגעה סופה טרופית בעיר, וגרמה למותם של כ-800 איש ולהרס של כ-22,000 מבנים. ב-12 בינואר 2010 פגעה בעיר רעידת אדמה בדרגה 7.0 בסולם ריכטר. רעידת האדמה גרמה נזק רב לעיר העתיקה ולמרבית ממבני השלטון בעיר, שכללו את הפרלמנט, בית המשפט העליון ומבני ממשלה רבים. כשבוע לאחר מכן התרחשה רעידת אדמה נוספת בדרגה 5.9, שגם היא גרמה לנזק רב. בשנת 2012 פגע הוריקן סנדי בעיר. ההוריקן גרם באופן ישיר למותם של כ-75 נפשות ולנזק של כרבע מיליארד דולרים. ריבוי המתים, הפצועים והחולי, והקושי בטיפול רפואי ובהגיינה, תרמו להתפרצות מחודשת של מחלת הכולרה ולמותם של כ-5,000 איש נוספים. אוכלוסיית העיר מונה יותר מ-1.2 מיליון תושבים, כאשר רובם ממוצא אפריקאי. ישנם גם מיעוטים אסייתים, ערבים והיספנים. ארצות הברית באטון רוז', לואיזיאנה, ארצות הברית פורט-או-פרנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוכנויות הידיעות, רעש אדמה חזק בהאיטי: חשש לאלפי הרוגים, באתר ynet, 13 בינואר 2010
הזהות הגמישה

באלגברה לא אסוציאטיבית, הזהות   x ( y x ) = ( x y ) x {\displaystyle \ x(yx)=(xy)x} נקראת הזהות הגמישה. זהות זו משותפת למחלקות חשובות רבות של אלגברות לא אסוציאטיביות, לרבות אלגברות לי, אלגברות ז'ורדן ואלגברות אלטרנטיביות. כל אלגברה קומוטטיבית או אנטי-קומוטטיבית מקיימת את הזהות הגמישה. מן הזהות הגמישה נובע שהאסוציאטור מקיים את המולטילינאריזציה   ( x , y , z ) + ( z , y , x ) = 0 {\displaystyle \ (x,y,z)+(z,y,x)=0} , ובמאפיין שונה מ-2, שתי הזהויות שקולות. הזהות הגמישה שקולה לכך שהקומוטטור   [ L x , R x ] = 0 {\displaystyle \ [L_{x},R_{x}]=0} , כאשר   L x {\displaystyle \ L_{x}} ו-   R x {\displaystyle \ R_{x}} הן פעולות הכפל משמאל ומימין ב-x. אם A היא אלגברה לא אסוציאטיבית מעל שדה F, עם פעולת כפל   ⋅ {\displaystyle \ \cdot } , אפשר להגדיר בה פעולת כפל חדשה, ∗ {\displaystyle *} , לפי   x ∗ y = α x ⋅ y + β y ⋅ x {\displaystyle \ x*y=\alpha x\cdot y+\beta y\cdot x} , כאשר   α , β ∈ F {\displaystyle \ \alpha ,\beta \in F} הם קבועים. איבר היחידה של   ( A , ⋅ ) {\displaystyle \ (A,\cdot )} נשאר איבר יחידה גם ביחס לפעולה החדשה, אם   α + β = 1 {\displaystyle \ \alpha +\beta =1} . אם   α ≠ β {\displaystyle \ \alpha \neq \beta } , אפשר לשחזר את   ⋅ {\displaystyle \ \cdot } מן הפעולה ∗ {\displaystyle *} , לפי הנוסחה   x ⋅ y = α ′ x ∗ y + β ′ y ∗ x {\displaystyle \ x\cdot y=\alpha 'x*y+\beta 'y*x} כאשר   α ′ = α α 2 − β 2 , β ′ = β β 2 − α 2 {\displaystyle \ \alpha '={\frac {\alpha }{\alpha ^{2}-\beta ^{2}}},\quad \beta '={\frac {\beta }{\beta ^{2}-\alpha ^{2}}}} . אם A גמישה ביחס לפעולה המקורית, אז היא גמישה גם ביחס לפעולה החדשה. במאפיין שונה מ-2, מסמנים ב-   A + {\displaystyle \ A^{+}} את האלגברה הקומוטטיבית המתקבלת מההגדרה   x ∗ y = 1 2 ( x y + y x ) {\displaystyle \ x*y={\frac {1}{2}}(xy+yx)} , היינו   α = β = 1 2 {\displaystyle \ \alpha =\beta ={\frac {1}{2}}} . בפרט, אם A גמישה, אז גם   A + {\displaystyle \ A^{+}} גמישה (אם כי ההפך אינו בהכרח נכון). במאפיין אפס, אם A גמישה ופשוטה למחצה, אז   A + {\displaystyle \ A^{+}} אלגברת ז'ורדן. בכל מאפיין שונה מ-2, אם A גמישה ופשוטה, ו-   A + {\displaystyle \ A^{+}} אלגברת ז'ורדן פשוטה, אז מתקיים אחד משלושת התנאים הבאים: (1) A היא אלגברת ז'ורדן פשוטה; (2) A היא אלגברה ריבועית עם תבנית נורמה לא מנוונת, או (3) A היא "אסוציאטיבית למחצה": קיימת K/F ריבועית, כך ש-   A ⊗ F K = B λ {\displaystyle \ A\otimes _{F}K=B_{\lambda }} , כאשר B אלגברה פשוטה אסוציאטיבית מרכזית מעל K, והכפל ב-   B λ {\displaystyle \ B_{\lambda }} מוגדר על ידי פיזור הכפל של B:   x ∗ y = λ x y + ( 1 − λ ) y x {\displaystyle \ x*y=\lambda xy+(1-\lambda )yx} .
סופוצ'אני

מנזר סופוצ'אני (בסרבית: Манастир Сопоћани) השוכן במרחק של 16 ק"מ מהעיר נובי פאזאר (Novi Pazar או Нови Пазар) בדרום-מערב סרביה, הוקם בשנת 1260 על ידי המלך סטפאן נמאניה (Стефан Немања). המנזר הוקם ליד העיר סטארי ראס ששימשה אותה עת כבירתה של ממלכת ראשקה הסרבית, והמלך ייעד אותו לשמש כמשכן לקבר הוריו ולקברו שלו. כנסיית המנזר הוקדשה לשילוש הקדוש והוקמה בהשפעת האדריכלות הרומנסקית. בנייתה נשלמה ב-1265, וזמן קצר לאחר מכן היא עוטרה בפרסקאות, שהידוע שבהם נמצא על הקיר המערבי של הספינה היחידה במבנה והמתאר את "תרדמת הבתולה". בין 1338 ל-1345 נבנה בכנסייה מגדל פעמונים ונוסף לה נרתקס שמשני צדדיו שתי קפלות. גם בנרתקס פרסקאות המתארים דמויות ממשפחות המלוכה, אך ציור הקיר שעל הכיפה באולם הראשי, שתיאר ככל הנראה, את ישו המלך ואת השליחים, נעלם לחלוטין. בקפלות ציורי קיר מאוחרים יותר המתארים את מותו של סטפאן אורוש הראשון ואת העברת עצמותיו למנזר סטודניצה. בחלקה השני של המאה ה-17 נאלצו הנזירים לעזוב את המנזר במספר הזדמנויות בשל האיום העות'מאני אך חזרו ושבו אליו. לבסוף ב-1689 שלחו העות'מאנים אש בכנסייה, והנזירים נמלטו לקוסובו. העות'מאנים גנבו את העופרת שבגג המבנה, והמנזר נותר עזוב משך כמאתיים שנים, ובנייניו נהרסו וכוסו באדמה. הוא נפגע שוב במלחמת הבלקן הראשונה, אך שופץ במאה ה-20 לאחר מלחמת העולם השנייה, ויושב מחדש על ידי נזירים. בשנת 1979 הוכרז המנזר, יחד עם שרידיה של העיר סטארי ראס, כאתר מורשת עולמית. מדיה וקבצים בנושא סופוצ'אני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סופוצ'אני המורשת העולמית באזור האדריאטי (באיטלקית) Stari Ras and Sopocani monument area Miracle and glory of Sopoćani frescoes Architecture in medieval Serbia
שמואל הבר

הרב שמואל יעקב הבר (נולד בשנת 1945) הוא רב ופוסק הלכה ישראלי מראשי ישיבת ההסדר קרני שומרון. נולד בישראל, למד במדרשית נעם, בישיבת חברון כנסת ישראל ובישיבת ההסדר שעלבים. שירת בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח בפלוגת מ"כים ובחטיבת החרמון. במהלך שירותו לחם במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה, במרדפים בבקעה, במלחמת יום הכיפורים ובמבצע שלום הגליל. לאחר שירותו הצבאי שימש כר"מ בישיבת ההסדר שעלבים. בשנת ה'תש"ם (1980) הקים ביחד עם חברו, הרב אברהם קורצוייל, את ישיבת ההסדר קרני שומרון. הרב הבר דוגל בלימוד התלמוד בשיטת אליבא דהלכתא. את צנועים חכמה – החל משנת 2008 יצאה לאור סדרת ספריו העוסקת בהלכות צניעות הלבוש ובאיסורי קריבה לעריות. הסדרה מונה כיום חמישה כרכים. קיצור את צנועים חכמה – קיצור ההלכות שנלמדות מהסדרה 'את צנועים חכמה' טעם בעיקר – בירור סוגיות בהלכות הכשרת כלים הסדר לכתחילה – מאמר העוסק בחובת השרות בצה"ל של תלמידי החכמים (הרבנים) נשוי ואב לתשעה, ומתגורר בקרני שומרון. בניו הרבנים אלעזר, יהושע ושמחה הם ר"מים בישיבת ההסדר. בתו נשואה לרב יעקב גיטלמן, רב היישוב מעלה שומרון. רשימת המאמרים של שמואל הבר באתר רמב"י רשימת המאמרים של שמואל הבר, באתר רמבי"ש מאמרים של הרב שמואל הבר, באתר ספריית אסיף יוני רוטנברג, טובים השניים, עיתון בשבע. כל הכתבות על הרב שמואל הבר, באתר ערוץ 7 מידע על הבר, שמואל יעקב בן שמחה בונם בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קווינטילוס

מַרְקוּס אוֹרֶלְיוּס קְלָאוּדִיוּס קְוִוינְטִילוּס (בלטינית: Marcus Aurelius Claudius Quintillus Augustus; חי 212 - אפריל 270) היה קיסר האימפריה הרומית במשך 17–77 ימים (התאבד או נהרג בשנת 270 לספירה). הוא היה אחיו של הקיסר קלאודיוס השני גותיקוס. ההיסטוריה אוגוסטה מדווחת כי נבחר לקיסר על ידי חיילי הצבא הרומאי מיד לאחר מות אחיו וכי הבחירה אושרה בדיעבד על ידי הסנאט. ההיסטוריון יואנס זונאראס לעומת זאת, מדווח כי נבחר על ידי הסנאט בלבד. המקורות מסכימים, עם זאת, כי הלגיונות שהיו עם הקיסר קלאודיוס השני במסע אל הדנובה לא היו מודעים, או לפחות לא תמכו, בעלייתו של קווינטילוס. הם תמכו במועמד משלהם, אורליאנוס, והכתירו אותו בתואר אוגוסטוס. ההיסטוריה אוגוסטה מדווחת שאורליאנוס נבחר על ידי קלאודיוס השני עצמו, כשהיה על ערש דווי. משהוכתר, קווינטילוס שהה בעיר אקוויליה שבצפון-מזרח איטליה. את פעולתו הראשונה כקיסר עשה משם, כשביקש - וקיבל מיד רשות - להכריז על קלאודיוס השני כאל. הוא לא נסע לרומא, משום שצבאו הגן על צפון-איטליה מפני פלישה אפשרית מהרי האלפים. בינתיים, הגותים שמעבר לדנובה פתחו במתקפה, הובסו על ידי אורליאנוס, וזה הוכתר על ידי חייליו לקיסר בעיר סירמיום שעל הדנובה. משך שלטונו שנוי למחלוקת, ההיסטוריונים זונאראס ואוטרופיוס טוענים ששלט כ-17 ימים ואילו זוסימוס טוען ששלט כ-77 ימים. במחקר המודרני תקופת השלטון של 17 ימים אינה מקובלת מכיוון שהוטבעו מספר רב יחסית של מטבעות. משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI) אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955. קווינטילוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.