laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Gottes Zeit ist die allerbeste Zeit, רי"ב 106

זמנו של אלוהים הוא הזמן הטוב ביותר (בגרמנית: Gottes Zeit ist die allerbeste Zeit, ידועה גם בשם אקטוס טרגיקוס) היא קנטטה חילונית (רי"ב 106) שהולחנה על ידי יוהאן סבסטיאן באך והיא מיצירותיו הנודעות. הקנטטה מיועדת להלוויות, אם כי היא אינה רקוויאם. היצירה היא אחת הקנטטות המוקדמות של באך, שאותה הלחין ככל הנראה ב-1708, בעת שהתגורר במילהאוזן, אולי לכבוד הלווייתו של ראש העירייה, כי במשפחת דוכס האזור, לפי חקירותיו של שפיטה, לא אירע שום מקרה מוות באותה תקופה. טקסט הקנטטה מורכב מאוסף פסוקים מהברית הישנה ומהברית החדשה וכן ממזמורים נוצריים של מרטין לותר ואדם רייזנר, שהמכנה המשותף לכולם הוא העיסוק במוות ובסופיות. ניכר ההבדל בין השקפת התנ"ך, המבטאת פחד מן המוות, לבין השמחה לקראת המוות בברית החדשה. לעומת "צו לביתך, כי מת אתה" של הנביא ישעיהו, משמיעה הסופרן את קריאת הסיום של חזון יוחנן: "בואה נא, האדון ישו" ובהמשך דברי הנחמה: "בשלוה ובגיל הולך אני מפה". לקנטטה שני חלקים ברורים: חלקה הראשון מציג את השקפת הברית הישנה על המוות, והחלק השני מציג את השקפת הברית החדשה. החלוקה הברורה יוצרת את המבנה הסימטרי של הקנטטה. סביר להניח שבאך עצמו צירף את טקסט הקנטטה למוזיקה, כי משוררי התקופה לא היו צנועים דיים להסתפק בטקסט מכתבי הקודש בלי להוסיף חרוזים משלהם. בכל מקרה, זהו אחד הטקסטים המושלמים ביותר מבחינה מוזיקלית מבין הטקסטים הקיימים. הקנטטה נכתבה עבור הרכב מוזיקלי קטן: קולות: סופרן, אלט, טנור ובס. כלים: שתי חליליות אלט, שתי ויולות דה גמבה ובאסו קונטינואו. הקטעים המרכיבים את הקנטטה מחולקים מסורתית לארבעה חלקים: פרק ראשון סונאטינה (אינסטרומנטלי), מולטו אדאג'יו פרק שני 1. מקהלה, אנדנטה/אלגרו/אדאג'יו אסאיי: Gottes Zeit ist die allerbeste Zeit (שעתו של אלוהים היא הטובה ביותר) 2. אריוזו (טנור), לנטו: Ach, Herr, lehre uns bedenken (אלוהים, למד אותנו לִמְנוֹת [את ימינו]) 3. אריה (בס), ויוואצ'ה: Bestelle dein Haus (צו לביתך) 4. מקהלה ואריוזו (סופרן), אנדנטה: Es ist der alte Bund (זוהי הברית הישנה) ו-Ja, komm, Herr Jesu, komm (כן, בוא, האדון ישו, בוא) פרק שלישי 1. אריה (אלט), אנדנטה: In deine Hände befehl ich meinen Geist (בידך אפקיד רוחי) 2. אריוזו (בס) וכוראל (דואט אלט ובס), אנדנטה: Heute wirst du mit mir im Paradies sein (היום תהיה אתה איתי בגן עדן) ו-Mit Fried und Freud ich fahr dahin (בשמחה ובשלווה אני עוזב) פרק רביעי מקהלה, אנדנטה/אלגרו: Glorie, Lob, Ehr und Herrlichkeit (שבח ותהילה, כבוד והדר) מבין הביצועים הידועים של היצירה ניתן להזכיר את ההקלטה של טון קופמן יחד עם תזמורת ומקהלת הבארוק של אמסטרדם מ-1994. מדיה וקבצים בנושא Gottes Zeit ist die allerbeste Zeit, רי"ב 106 בוויקישיתוף מידע על היצירה "Gottes Zeit ist die allerbeste Zeit, רי"ב 106" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Gottes Zeit ist die allerbeste Zeit, רי"ב 106" באתר AllMusic פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) אלברט שווייצר, "באך - חיים של מוזיקה" עמ' 448, תרגום יצחק הירשברג, הוצאה מחודשת, חותם 2010 שווייצר, שם שווייצר, שם סימון המפעם שאינו קיים ביצירות המקור נדלה מהגרסה הראשונה שיצאה לאור. להגדרות מפעמים ראו תאוריית המוזיקה - מונחים#מילון מונחים על פי תהלים, צ', י"ב על פי ישעיהו, ל"ח, א' על פי תהלים, ל"א, ו' על פי לוקס כ"ג מ"ג טקסט של מרטין לותר טקסט של אדם רייזנר
דידקטיות

דידקטיות הוא מונח המתאר חינוכיות יתרה, הבלטה של איכויות לימודיות או הדרכתיות. מקור המונח הוא במילה διδακτικός (נהגה didaktikos) ביוונית עתיקה אשר מציינת למידה מתוך סקרנות ועניין. במאה ה-19 המונח החל לשמש כביקורת על עבודות בהן המסר או המידע החינוכי היה מוגזם ואף בא על חשבון הנאת הקורא. אמנות דידקטית פירושה אמנות שמבדרת או שמדריכה. מחזה דידקטי, למשל, שימש להעברת רעיון מוסרי או אמת נעלה, אשר לרוב בא לידי ביטוי במוסר השכל. מוזיקה דידקטית, למשל, שימשה ללימוד סולפג'. דוגמאות ליצירות דידקטיות: "סידהרתא" של הרמן הסה "עולמה של סופי" של יוסטיין גורדר. "המומינים" של טובה ינסון. מסע הפלאים של נילס הולגרסון של סלמה לגרלף . דידקטיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מישהו פעם

"מישהו פעם" הוא האלבום השביעי של הזמר עברי לידר שיצא לאור ב-3 באוגוסט 2012. סינגל ראשון מן האלבום הוא השיר הנושא את שם האלבום, שהפך במהרה ללהיט ועמד בראש מצעד גלגלצ במשך 3 שבועות. הקליפ הועלה לאתר הסרטונים YouTube, וצבר למעלה משלוש מיליון צפיות. הסינגל השני שיצא לתחנות הרדיו "מזל טוב ישראל", שיר מחאה בשיתוף הזמר מוקי, התברג בעשיריה הראשונה במצעד השבועי של גלגלצ במשך מספר שבועות. בהמשך יצא הסינגל השלישי לרדיו "תרמיל" שכבש גם הוא את מצעד ההשמעות הארצי והגיע למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים ברדיו בעיקר ברשת ג' שם הגיע למקום ה-1. ב-12 בספטמבר 2012 הגיע האלבום למעמד "אלבום זהב" ונמכר ביותר מ-20,000 עותקים. באותו חודש הוציא לאור את הסינגל הרביעי "לרגע קטן" שזכה להשמעות רבות מאוד והגיע גבוה במצעד ההשמעות ובמצעדי הפזמונים. בינואר 2013 יצא הסינגל החמישי והאחרון "אסתר אוכלת פחמימה". הצלחתו הייתה קטנה ביחס לסינגלים הקודמים ולא נחל הצלחה רבה בהשמעות. במצעדי הפזמונים השנתי נחל "מישהו פעם" הצלחה רבה ודורג גבוה בשקלול כל המצעדים- בין היתר מקום 5 במצעד השנתי של גלגלצ ומקום 17 במצעד השנתי של רשת ג'. בשקלול כל המצעדים הגיע לעשרת הלהיטים המצליחים ביותר ע"פ המצעדים השנתיים. מישהו פעם (03:44) קוסם (04:09) התרופה היקרה (03:46) תרמיל (04:12) לרגע קטן (04:26) מקום (03:08) מזל טוב ישראל (עם מוקי) (03:11) חצי בחושך (05:06) אסתר אוכלת פחמימה (03:26) יאן (03:23) להיפתח לאהבה (04:19) תמונה משפחתית (03:58) ראש בקיר (04:28) מידע על האלבום מישהו פעם באתר MusicBrainz קליפ לסינגל "מישהו פעם" באתר YouTube קליפ לסינגל "מזל טוב ישראל" באתר YouTube רע כהן, מלטף ומשעמם: עברי לידר לבדו מלהיב פחות מאשר TYP, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2012 אמרי מרמור‏, עברי לידר באלבום "מישהו פעם" - יותר מקצועי ממרגש, באתר וואלה, 20 באוגוסט 2012 רוי רגב, דה לידר: האלבום החדש של עברי לידר, באתר Xnet‏, 20 באוגוסט 2012 אסף נבו, ‏עברי לידר המריא אל אלבום זהב, באתר ‏מאקו‏, 12 בספטמבר 2012
קומודור אינטרנשיונל

קומודור אינטרנשיונל (באנגלית: Commodore International) הייתה חברת אלקטרוניקה אמריקנית מפנסילבניה שפעלה בין השנים 1954–1994. לחברה היה תפקיד חיוני בהתפתחות המחשב האישי במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20. החברה פיתחה ושיווקה בהמשך את המחשב השולחני הנמכר ביותר בכל הזמנים (לדגם יחיד), הקומודור 64. חברת קומודור הוקמה ב 1954 על ידי יהודי פולני ניצול שואה בשם ג'ק טרמיאל (נולד בשם אידק טרזמיאל) ששרד את מחנה ההשמדה אושוויץ. החברה הוקמה במקור כחברה למכונות כתיבה ניידות. החברה ידועה גם בשל מחלקת המחקר ופיתוח שלה - קומודור מכונות עסקיות (באנגלית: Commodore Business Machines) החברה הכריזה על הליך פירוק באפריל 1994. לאחר מכן נרכשה החברה על ידי חברת Escom אשר גם היא פשטה את הרגל בהמשך. בשנת 2004 נמכר המותג קומודור לחברת Yeahronimo Media Ventures עבור 22 מיליון אירו. מדיה וקבצים בנושא קומודור אינטרנשיונל בוויקישיתוף היסטוריה של חברת קומודור אינטרנשיונל (באנגלית) יריב ענבר, אין דבר בלתי אפשרי: הקומודור בן 60, באתר ynet, 14 ביוני 2014
תוכנית היל"ה

תוכנית היל"ה (השכלת יסוד ולימודי השלמה) פועלת במסגרת תחום קידום נוער באגף א' לחינוך ילדים ונוער בסיכון של משרד החינוך. היל"ה הוקמה בשנת 1980 על ידי עמי וולנסקי שניהל את היחידה לקידום נוער במשרד החינוך. בעשור הראשון לקיומה עמדה בראש התכנית ברוריה בקר. התוכנית בקשה לתת מענה לחסכים בהשכלת היסוד של נוער בסיכון בגילאי 15–18 שנשר מהמסגרות הפורמליות. הודות לתפיסה החינוכית שהיא אימצה ולכלים הפדגוגיים הייחודיים שהיא פיתחה, מילאה התכנית תפקיד חשוב בתהליך הטיפול בנוער זה ושילובו מחדש במסלולים נורמטיביים. בשנת 1992 החליטה ועדה משותפת של משרד החינוך ומשרד האוצר לפרסם את התוכנית לראשונה. כיום, מהווה התוכנית מסגרת חינוכית ייחודית מוכרת לצורכי הקניית השכלה, כחלק ממענה הכולל של משרד החינוך, הרשויות המקומיות והחברה למתנ"סים. ובבסיסה העיקרון של הקניית יכולות והשלמת פערים לנערות/נערים על מנת לחזק השתלבות חברתית ותעסוקתית עתידית. התוכנית מופעלת על ידי משרד החינוך והחברה למתנ"סים. במסגרת התוכנית עובדים כ־1300 מורים. התוכנית פועלת ברחבי ישראל במסגרת יחידות לקידום נוער ברשויות המקומיות ובמוסדות חסות הנוער, ומיועדת לבני נוער אשר מצויים מחוץ למסגרת החינוך הפורמלית לצורך השלמת השכלתם. במסגרת התוכנית ישנם מספר מסלולי לימוד: מסלולים לקראת קבלת תעודה ל-8 עד 12 שנות לימוד, לתעודת גמר תיכונית ולתעודת בגרות. התוכנית מקיפה, נכון לשנת 2016, כ-8000 תלמידים ב-160 מרכזים. ומופעלת על ידי כ-60 מנחים פדגוגיים. עד שנת 2012 הופעלה התוכנית על ידי אגף השכלה ופנאי בחברה למתנ"סים. תנאי העסקת המנחים זכו לביקורת, ובשנים 2011–2012 התנהל מאבק להסדרת תנאי העסקתם והשוואתם לאלה של יתר עובדי ההוראה במשרד החינוך. בשנת 2012 זכו רשת עתיד ומט"ח במכרז חדש להפעלת התוכנית. בינואר 2013 חתמו עובדי תוכנית היל"ה המאורגנים בכוח לעובדים על הסכם קיבוצי ראשון עבור מורי הקבלן. בשנת 2018 זכתה שוב החברה למתנ"סים בהפעלת התוכנית. במכרז שפורסם בשנת 2023, לראשונה אחרי 30 שנה הושמט התנאי הדורש מהמועמדים תעודת הוראה או תואר ראשון. המכרז תוקן לאחר לחצים מצד וועד מורי היל"ה המיוצגים על ידי כח לעובדים[דרוש מקור]. בכמה ערים ברחבי הארץ ישנן שלוחות חרדיות של המחלקה לקידום נוער ותוכנית היל"ה. מטרתן היא להעניק סל שירותים הכולל חינוך וטיפול לבני נוער חרדים שנשרו מהמסגרת הישיבתית, מתוך רגישות תרבותית בשילוב לימודי קודש, באופן התואם את אופי המגזר החרדי. תוכנית היל"ה, באתר החברה למתנ"סים המחלקה לקידום נוער - היל"ה, באתר משרד החינוך אור קשתי, המחסור במורים מביא להורדת הסטנדרטים, והראשונים להיפגע הם החלשים ביותר, באתר הארץ, 30 ביוני 2023 פעילויות ופרוייקטים, באתר עיריית פתח תקוה
אהרן הלוי איזגור

אהרון הלוי אִיזְגוּר (ברוסית: А. С. Изгуръ; ט' באב תרל"ד, 23 ביולי 1874 – 1943) היה סופר, עיתונאי ומורה יהודי-רוסי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. איזגור נולד בקיץ תרל"ד (1874) בעיר ברזינו (בבלארוסית: Беразіно; בפולנית: Berezyna) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה). כבר בגיל צעיר מאוד החל לעסוק בכתיבה ולחבר מאמרים. למד בישיבות שונות עד גיל שבע עשרה והיה בקי בתלמוד. מאוחר יותר למד על בוריין גם רוסית וגרמנית. בשנת תרנ"ג (1893) עבר לעיר קייב והיה למורה לעברית. שם הכיר את הסופרים משה אהרן שצקס ויצחק יעקב וייסברג, ובהשפעתם החל לפרסם מאמרים ב"המליץ", "הצפירה" ו"המאסף". התמחה בשפה העברית ובהוראתה, וכתב כמה ספרים בנושאי לימוד עברית ושיטות הוראה. כמו כן כתב חוברת הדרכה לבני בר מצווה (קייב תרע"ד). בעיתון "המליץ" שימש גם ככתב לענייני מדע, ובין היתר תרגם בסוף שנת 1902 (לפי הלוח הגריגוריאני: תחילת 1903) מאמר בשם "מחלת הנפש" מאת הרופא א"ל גולדשטיין, שהופיע בהמשכים בארבעה גיליונות, בנושא יחסה של החברה אל האנשים שלקו במחלות נפש. לדבריו, "חוב קדוש מוטל עלינו גם להיטיב כפי יכלתנו חיי אנשים כאלה, אשר רבים מהם ישרים ותמימים, אוהבי עבודה ומביאי תועלת לחברת המין האנושי... ולבסוף נפלו בידי צרה... כלומר: היו למשוגעים".. בשנת 1898 הוציא בעיר ניז'ין את הספר "שלוש תקופות בדברי הימים לבני ישראל", שהוא מהניסיונות המקוריים הראשונים לכתיבת תולדות עם ישראל במאה ה-19. אחיו, יהודה ליב הלוי איזגור, תרגם מרוסית לעברית את ספרו של גרגורי אלכסנדרוביץ' מוֹצטֶט "היהודי" (ליק תר"ס). החנוך והמתודות: שני מאמרים בדבר שאלת "החנוך העברי" ..., קייב: חובבי החנוך העברי, 1904. (התוכן: א. חקוי ומקוריות; ב. תשובה ליוצר מתודות.) פת לחם, 1907. שלש תקופות בדברי הימים לבני ישראל (1800–1897): ונלוה אליו מאמר "בקרת תהיה" ..., נֶז'ין: דפוס ווענגער, תרנ"ח. השפה והתרבות העברית: הרצאה: נקראה באספת הסתדרות צעירי ישראל לשפה ולתרבות העברית בקיוב, קייב: צעירי ישראל, תר"ע 1910. עוללות לבנון: שני סיפורים לילדים: א) חמשה עשר בשבט, ב) אגרת הפורים; שנמצאו באמתחת כ"י של יצחק יעקב ווייסבערג, נערכו ונסדרו בידי אהרון הלוי איזגור, ברדיצ'ב: דפוס שעפטיל, תרס"ה. בר-מצווה: כולל כל מה שנחוץ "לבר-מצווה": הלכות תפילין, ברכות תפילין, ברכות התורה, ברכות קודם ואחר הפטרה בעברית ובתרגום רוסי, גם שני "נאֻמי" "מענינא דיומא" בעברית וברוסית; ערוך לתועלת בני-הנעורים על ידי אהרן הלוי איזגור, קייב: דפוס שעפטיל, תרע"ד. כתבי אהרן הלוי איזגור בפרויקט בן-יהודה בן-ציון אייזנשטט, איזגור, אהרן הלוי, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ו, עמודים 10–11, באתר היברובוקס 'איזגור, אהרון הלוי', בתוך: גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, כרך א, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ה. אהרן הלוי איזגור, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מפרי עטו: בר מצווה, קייב תרע"ד, באתר היברובוקס שלוש תקופות, בארכיון האינטרנט תרגום: מחלת הנפש; עפ"י א. ל. גאָלדשטיין, המליץ, 25 בדצמבר 1901, המשך, המשך, המשך פסיכופתולוגיה עברית קדם-פרוידיאנית בתקופת מעבר המאות.
מנחם רוטשילד

מנחם רוטשילד (23 באפריל 1914 – 7 ביולי 1994) היה ראש עיריית בת-ים בשנים 1964–1973 ו-1979–1983. רוטשילד נולד בשטרסבורג שבצרפת, לשלמה רוטשילד ופני בת אליוט טראב. הוא קיבל חינוך מסורתי ב"חדר" ובגיל צעיר הצטרף לתנועה הציונית. עם סיום התיכון החל ללמוד כימיה באוניברסיטת שטרסבורג, אך הפסיק את לימודיו ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא הצטרף לגרעין של הקיבוץ הדתי חפץ חיים, עבד בפרדס, ולאחר מכן נתמנה למזכיר המשק. עם הקמת הלשכה המשותפת לעבודה בשנת 1935 נתמנה למזכירה הכללי. בתחילת שנות הארבעים התיישב בבת-ים וניהל את מרפאת קופת החולים היחידה ביישוב. הוא היה חבר בארגון ההגנה ופעיל במפלגת מפא"י. בשנת 1950 חבר לדוד בן ארי להתמודדות על ניהול בת ים ובמשך קרוב ל-15 שנה פעלו במשותף, כאשר בן ארי מכהן כראש המועצה, ולאחר הפיכת בת ים לעיר ב-1958 כראש העיר, ורוטשילד מכהן כסגנו וממלא מקומו תוך התמקדות בענייני הנדסה, קליטת עלייה וחינוך. לאחר שבן ארי החליט להתפטר מטעמי בריאות, מונה רוטשילד לראש העיר, ב-3 במאי 1964. רוטשילד כיהן ברציפות עד 1973, כשבקואליציה שלו נמצאים מלבד אנשי מפלגת העבודה ומפ"ם, גם נציגי המפד"ל. רוטשילד השקיע מאמצים רבים בהרחבת העיר, דבר שהביא אותו לעימות רב שנים עם ראשון לציון על 900 דונם בחולות ראשון לציון באזור הצמוד לבת ים. לאחר הבחירות בסוף 1973 זכה המערך בראשותו ל-10 מנדטים, הליכוד ל-9 מנדטים והמפד"ל ל-2 מנדטים, המפד"ל חברה לליכוד כדי להחליפו בנציג הליכוד, יצחק ולקר, בראשות העיר. רוטשילד כיהן כמנהיג האופוזיציה העירונית, וניסה להשיב לעצמו את ראשות העיר, תוך ניצול סכסוכים פנימיים בסיעת הליכוד. לראשונה היה נראה שיצליח לשוב לראשות העיר בספטמבר 1974, לאחר ששני חברי ליכוד פרשו מסיעתם וחתמו עמו על הסכם קואליציוני. אולם ראש העיר ולקר הצליח לקנות חזרה את תמיכת השניים על ידי מינויים לסגני ראש העיר. בתחילת 1977 נעשה ניסיון שני להשיב את ראשות העירייה לידי רוטשילד, הפעם בהסכם רוטציה עם דוד מסיקה שייצג שלושה פורשים מהליכוד. לאחר שנה, בתחילת 1978 שב רוטשילד לראשות העירייה ומעמדה זאת זכה בסיבוב שני לכהונה נוספת בראשות העיר בבחירות של 1978, והוא המשיך לכהן בתפקיד עד סוף הקדנציה בשנת 1983. רוטשילד עסק בעיקר בפיתוח העיר בת ים, בתשתיות ובבניית מוסדות חינוך. הוא תרם לכינון קשרי החוץ של בת ים עם ערים בעולם. בתקופתו הורחבה רשת התחבורה, נבנה שובר הגלים בחוף הסלע וקודם ענף התיירות בעיר. במשך השנים שימש כיו"ר אגודת איל"ן בבת ים וכיו"ר האגודה למלחמה בסרטן. בנוסף היה יושב ראש הוועד הציבורי להנצחת אלי כהן. עם פטירתו בגיל 80 בשנת 1994, קיבל רוטשילד אזרחות כבוד של בת ים, ועל שמו נקרא האודיטוריום העירוני. תולדות העיר בת-ים, עמותת מייסדי בת-ים, 1997 מנחם רוטשילד, באתר עיריית בת ים דוד תדהר (עורך), "מנחם רוטשילד", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5103 שמואל שליט, מ. רוטשילד נכנס לתפקידו כראש העיר החדש של בת ים, מעריב, 22 באפריל 1964 הודעה בדבר בחירת ראש עירית בת ים, 6 ביולי 1964, ילקוט הפרסומים 1106 הוקמה קואליציה בבת ים, מעריב, 22 בנובמבר 1965 המערך חוזר לשלטון בבת ים, דבר, 16 בספטמבר 1974 ישיבת ההדחה בבת ים נסתיימה כצפוי ללא הדחה, דבר, 9 באוקטובר 1974 א. סדומי, 6 סגנים לעיריית בת ים, דבר, 9 באוקטובר 1974 עו"ד מסיקה נבחר ראש עיריית בת ים, דבר, 10 בפברואר 1977 מנחם רוטשילד נבחר ראש עיריית בת ים, דבר, 9 בינואר 1978 מנחם רוטשילד ניצח את יצחק ולקר, מעריב, 22 בנובמבר 1978 הוצאה מדליה לזכר עולה הגרדום אלי כהן, מעריב, 15 במאי 1968
אקס-מן האפלים

אקס-מן האפלים (באנגלית: Dark X-Men) היא קבוצה בדיונית של נבלי-על מוטאנטים שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת Uncanny X-Men #513 מספטמבר 2009, והיא נוצרה על ידי הכותב מאט פרקשן והמאייר טרי דודסון. את הקבוצה הקים נורמן אוסבורן במהלך אירועי "שלטון אפל" כמענה לקבוצת אקס-מן, וחברי הקבוצה כללו את מיסטיק, המלכה השחורה, דארק ביסט, מימיק, אומגה, נאמור, דאקן והצמד מסווה ופגיון. ב-6 באפריל 2009, כחלק מכנס קומיק-קון, נאמר כי לקבוצת אקס-מן האפלים לא תהיה סדרת סולו אם כי הם יהיו גורם משפיע ומרכזי באירוע הקרוסאובר Uncanny X-Men של אקס מן. ב-16 באפריל 2009 הוסבר באתר Comic Book Resources כי למעשה הרעיון מאחורי האירוע Uncanny X-Men הוא ליצור שתי קבוצות, האוונג'רס האפלים של נורמן אוסבורן ואקס-מן האפלים של אמה פרוסט. גם מיסטיק וגם דארק ביסט לא הצטרפו בתחילה לקבוצה. במאי 2009 אישר כותב הקומיקס ג'ייסון אהרון כי מיסטיק תיקח חלק במיני-סדרה Dark X-Men: The Beginning, אך לא אמר כי תצטרף לאקס-מן האפלים.. כך גם לגבי דמותו של דארק ביסט. מעולם לא אושר כי הקבוצה למעשה התפרקה, אם כי מאז סוף 2009 הם המעיטו להופיע עד שלבסוף אינם מופיעים כקבוצה כלל וכלל. היות שאוסבורן נפל משלטונו באירועי "מצור", יש להניח כי הקבוצה התפרקה. כחלק מאירועי Fall of X של שנת 2023, תחל הרצתו של כרך שני בסדרת החוברות, ובהם מדלין פריור תאסוף קבוצת "אקס-מן אפלים" משלה שתכלול גם את האבוק, ארכאנג'ל, גמביט, עזאזל, זירו, אלברט ואמפלייט. דף הקבוצה בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ECCC: Pint O' C.B.‎, באתר Comic Book Resources, ‏6 באפריל 2009 Dave Richards, ‏Matt Fraction Talks Uncanny X-Men, באתר Comic Book Resources, ‏16 באפריל 2009 X-Position: Jason Aaron, באתר Comic Book Resources, ‏12 במאי 2009 Marvel Comics Solicitations, July 2009, באתר Comic Book Resources, ‏21 באפריל 2009 Dark X-Men From Steve Foxe and Jonas Sharf For Marvel's Fall Of X, Rich Johnston, April 10th 2023
דארק ביסט

דארק ביסט (באנגלית: Dark Beast, בעברית: חיה האפל) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת X-Men: Alpha #1 מפברואר 1995, ונוצרה על ידי הכותב סקוט לובדל והמאייר רוג'ר קרוז. דארק ביסט הוא האלטר אגו של הנרי פיליפ מק'קוי, מדען מטורף מעידן אפוקליפס שמשמש כגרסה אפלה ומרושעת של חיה, חבר קבוצת האקס-מן. תחת שירותו של אפוקליפס, דארק ביסט ערך ניסויים אכזריים, אותם המשיך לערוך לאחר שנמלט מהיקום המקביל לתוך יקום מארוול. היה חבר בקבוצת אקס-מן האפלים של נורמן אוסבורן בזמן עלילת הסיפור "שלטון אפל". מק'קוי ברח מהרשויות, והתגלה כעומד מאחורי העימות בין צוות ההכחדה של סייקלופס לסוכנות S.H.I.E.L.D, וכי הדביק את סייקלופס, אמה פרוסט, מגנטו, מג'יק וקולוסוס בננו-זקיפים שגרמו לאבדן שליטה בכוחותיהם, ולא כוח הפניקס כמו שחשבו. כאשר התעמת עם צוות ההכחדה וחיה, מק'קוי חשף כי הוא גוסס מניסוייו הרבים, פוצץ פצצה בכוונה להרוג את שאר המוטאנטים ונהרג. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מימיק (קומיקס)

מימיק (באנגלית: Mimic, בתרגום לעברית: חקיין) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The X-Men #19 מאפריל 1966, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ורנר רות'. מימיק הוא האלטר אגו של קאלווין מונטגומרי ראנקין, מוטאנט מניו ג'רזי אשר תאונת כימיקלים הקנתה לו את היכולת לחקות כוחות מוטאנטים של אחרים. בנוסף לחיקוי כוחות, הוא מחזיק באופן קבוע בכוחותיהם המשולבים של ארבעת חברי האקס-מן המקוריים: פרצי האנרגיה של סייקלופס, טלפתיה של צ'ארלס אקסבייר וג'ין גריי, שליטה בקרח של אייסמן ויכולת תעופה של אנג'ל, אך הוא לא מחזיק בכוחותיו של חיה. בתחילה, הוא הסתנן לתוך קבוצת אקס-מן כדי להשתלט על כוחותיהם, אך סולק מאחוזת אקסבייר. הצטרף במהלך אירועי "שלטון אפל" ו"מצור" לקבוצת אקס-מן האפלים של נורמן אוסבורן. נכון להיום הוא חבר בקבוצת אקס-מן בצוות של וולברין. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אומגה (קומיקס)

אומגה (באנגלית: Omega) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת New Avengers #16 מאפריל 2006, ונוצרה על ידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר סטיב מקניבן. אומגה הוא האלטר אגו של מייקל פוינטר, דוור מהקוטב הצפוני שלא היה מודע לכוחותיו המוטאנטים המקנים לו את היכולת לספוג את כוחותיהם של מוטאנטים אחרים. בעקבות אירועי "השמדה", שבו מאות מיליוני מוטאנטים הופשטו מכוחותיהם, התברר כי אנרגיית הכוחות הצטברה לנקודה אחת באלסקה, מקום מושבו של פוינטר, והוא הפך לישות האנרגטית הידועה בשם "הקולקטיב". הצטרף לשורות קבוצת "אומגה פלייט", שנוסדה לאחר אירועי מלחמת האזרחים של מארוול. כמו כן הוא היה חבר בקבוצת אקס-מן האפלים של נורמן אוסבורן. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דאקן

דאקן (באנגלית: Daken) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Wolverine: Origins #10 ממרץ 2007, ונוצרה על ידי הכותב דניאל ויי והמאייר סטיב דילון. דאקן הוא האלטר אגו של אקיהירו, בנו המוטאנט של וולברין ושל אהובתו המתה איטסו, אשר נהרגה על ידי חייל החורף. לאחר מותה של איטסו, איש מסתורי חותך את אקיהירו התינוק מרחמה, אך הוא שורד הודות ליכולת הריפוי שלו. אקיהירו התינוק נמסר לידיהם של אקיהירה ונאטסומי, זוג יפני עשיר. הם מתייחסים לנוכחתו כמתנת האלים, אך המשרתים התייחסו אליו כמפלצת או בן כלאיים - דאקן ביפנית (駄犬). הוא פיתח אישיות קרה מאוד, ובמהלך ריב חשף לאמו המאמצת שהוא הרג את בנה. אמו התכחשה לקיומו, מה שגרם לו לחשוף את טפריו הנשלפים ולקצוץ אותה לחתיכות. אביו המאמץ התאבד, ורומולוס התגלה לראשונה לאקיהירו. שנים אחרי כן, אקיהירו התחזה לסוכן S.H.I.E.L.D כדי להסתנן למקום בו אביו היה כלוא. הוא דקר את דאם דאם דוגאן והביס את אביו, והשאיר אותו לדמם על הרצפה, כמו אמו. אקיהירו גילה כי הוא סייע בטעות לבריחתו של אביו, אם כי לא מהסיבות הנכונות. בעקבות מעקב אחר אביו ברחבי גרמניה, אקיהירו וסייבר איתרו את אביו בבריסל, שם ניסה לטמון מסנתז קרבונדיום בכספת. קרב עקוב מדם התפתח, בו התגלו כישורי הלחימה של אקיהירו. הוא עינה את ויילד צ'יילד עד שגילה כי השניים עובדים תחת פקודותיו של רומולוס, וניסה להרוג את אביו פעם נוספת. בפעם זו היה מעורב שכיר-החרב דדפול, אשר ידיו נכרתו על ידי אקיהירו. לפני שהרג את אביו, אקיהירו נורה על ידי חייל החורף עם כדור קרבונדיום וכתוצאה מכך לקה באמנזיה. מתגלה כי כל האירוע תוכנן על ידי וולברין, וזאת על מנת ללכוד את אקיהירו. במהלך הייעוד הגלוי, סבסטיאן שו ומיסטר סיניסטר איתרו את אקיהירו כדי להחזיר לו את זיכרונותיו. כאשר גילה את האמת מאחורי מותה של אמו, אקיהירו מצטרף זמנית לאביו כדי לנקום ברומולוס. הוא היה חבר בקבוצת אקס-מן האפלים של נורמן אוסבורן בתקופת "שלטון אפל" ו"מצור". בעת ששהה בקבוצת אקס פורס ואקיהירו באחוות המוטאנטים, אביו הרג את אקיהירו. באתחול המחודש של חברת מארוול, אקיהירו הוחזר לחיים בידי תאומי אפוקליפס כדי לשמש כחבר בקבוצת פרשי אפוקליפס החדשים. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Uncanny Avengers #9, August 2013
שבועת ריטלי

שבועת ריטלי (בגרמנית: Rütlischwur) היא המיתוס הלאומי של שווייץ. על פי הסיפור, בשנת 1307 נפגשו נציגי שלוש הקהילות אורי, שווייץ ואונטרוולדן (הקנטונים הראשונים של שווייץ) באחו ריטלי, שדה ליד ימת ארבעת הקנטונים ונשבעו שבועה על תמיכה ועזרה הדדית. במסורת הלאומית זוהי תחילתה של הקונפדרציה השווייצרית הישנה. מנקודת מבט היסטורית, תחילתה של הברית בין קנטונים היא כבר בהסכם הפדרלי של 1291. Georg Kreis: Der Mythos 1291: Zur Entstehung des schweizerischen Nationalfeiertags. Basel: F.Reinhardt, 1991. Georg Kreis: Mythos Rütli: Geschichte eines Erinnerungsortes. Zürich. Orell Füssli, 2004. מדיה וקבצים בנושא שבועת ריטלי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא שווייץ ובנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.