laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המושבה (מסעדה)

המושבה (באנגלית: The Colony) הייתה מסעדה בעיר ניו יורק והייתה ידועה כמקום מפגש של חברת בתי הקפה. היא נוסדה בשנת 1919 על ידי ג'וזף ל. פּאני, שלימים מכר אותה לקבוצת עובדים. היא נסגרה ב-1971. המסעדה הייתה ממוקמת ברחוב שישים ואחת ליד שדרת מדיסון, המושבה נוסדה בשנת 1919 על ידי ג'וזף פּאני, שמכר אותה לעובדים ארנסט צ'רוטי, אלפרד הרטמן וג'ין קוואלרו האב בשנת 1922. בהתחלה, המקום היה ידוע כמושך פלייבויס לדייטים. המועדון כלל הימורים (פחות היה מוכר) בקומה העליונה שבו גברים היו פוגשים לעיתים קרובות את פילגשותיהם. עם זאת, לאחר שגברת ויליאם קיסאם ואנדרבילט גילתה את המקום הוא הפך למקום המתחם האופנתי של החברה הגבוהה בניו יורק. חגיגת הניצחון של ראש העיר ג'ימי ווקר (Jimmy Walker) נערכה במושבה בשנת 1925. המושבה הגישה משקאות חריפים בזמן תקופת היובש, הגישה אותו בספלים ולא בכוסות, ושמרה את המשקאות שלה במעלית שירות שבה ניתן היה להעביר אותם בקלות, אם כי ראש העיר ווקר הגן על המסעדה מפני פשיטות. זו הייתה המסעדה הראשונה בניו יורק עם מיזוג אוויר, שהותקן בסוף שנות ה-20. המושבה הפכה למוסד הראשון בארצות הברית שהגיש שמפניה דום פריניון. המסעדן סיריו מאצ'וני (אנ') היה מנהל הבר במושבה בין השנים 1960 לבין 1970. המתחרים של המושבה כללו את 21 Club, דלמוניקו'ס, Le Pavillon, Restaurant LaRue, ומאוחר יותר את "ארבע העונות" (אנ'). בין לקוחותיה הבולטים של המושבה היו גראוצ'ו מרקס, משפחת ואנדרבליט, פרסטון סטרוג'ס, הטי קרנגי, מרלן דיטריך, לוציוס ביבי, רוזלינד ראסל, גארי קופר, קרול צ'נינג, ריצ'רד ניקסון, CZ Guest, ארנסט המינגוויי, לואיס מיגל דומינגוין, וולטר נורת' וונגר, ג'ון רינגלינג, פרנק סינטרה, אריסטוטלס אונאסיס, הדוכס מווינדזור (אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת), ווליס סימפסון, דוכסית וינדזור, מרל אוברון, וינסנט אסטור, אלזה מקסוול, רקס הריסון, ריצ'רד ווידמרק, ארול פלין, בייב פיילי, פרנק שילדס, פרנק קוסטלו, ג'יי אדגר הובר, אורסון ולס, גילברט מילר, ג'ואן קרופורד, מיה פארו, סרג' אובולנסקי, צ'ארלס רבסון, ליאונה הלמסלי, ג'ון וויין, אולג קאסיני, גרייס קלי, ג'ין הווארד, קלרנס בראון, וולטר וונגר, ג'קלין קנדי-אונאסיס, לי רדזיוויל, גלוריה גינס, בטסי בלומינגדייל, ג'יל סנט ג'ון, טרומן קפוטה ובילי בולדווין ועוד. המושבה נסגרה ב-4 בדצמבר 1971, השתתפו רבים מפטרוניה הנאמנים. הבניין ששיכן אותו נהרס מאז. Colony Club, מועדון לנשים בלבד ליד מסעדת המושבה ופקדו אותו רבים מאותם אנשים אילש ברודי, המושבה: דיוקן של מסעדה ומתכוניה המפורסמים, גרינברג, 1945. Gene Cavallero Jr., Who Ran the Colony Restaurant, Dies at 92; article, by William Grimes; New York Times; June 16, 2016 Pani to Open Forty-Second Street Restaurant also Madison Avenue; article, by Charles R Osborne; New York Hotel Record; December 21, 1920 James Trager, The New York Chronology: The Ultimate Compendium of Events, People, and Anecdotes from the Dutch to the Present; HarperCollins; (2010); p 398; isbn needed The Colony Elite; article, by Amy Fine Collins; Vanity Fair; December 2000; William Grimes, Appetite City: A Culinary History of New York Hardcover; (2009); p 153; מסת"ב 0865476926 The Dick Cavett Show; original telecast 1969
מילוטין נדיץ'

מילוטין ד. נדיץ' (בסרבית: Милутин Ђ. Недић‏; 26 באוקטובר 1882–1945) היה גנרל יוגוסלבי אשר שימש כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1936–1938. שימש גם כמפקד קבוצת הארמיות ה-2 במהלך פלישת מדינות הציר ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה. אחיו של מילאן נדיץ'. נדיץ' נולד ב-26 באוקטובר 1882 בפרבר סופוט שבבלגרד. משפחת נדיץ' הייתה משפחה ותיקה שבניה התנגדו לשלטון האימפריה העות'מאנית בסרביה. אחיו, מילאן נדיץ' הפך לימים לאיש צבא ופוליטיקאי מוכר. ב-1901 הוא התגייס לצבא סרביה ולחם בשתי מלחמות הבלקן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שרת במטה הכללי הסרבי, ולאחר המלחמה שימש כנספח צבאי בבולגריה, צרפת ואיטליה. הוא שימש כמפקד חיל האוויר היוגוסלבי עד 6 בספטמבר 1936 אז מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי. ב-25 באוגוסט 1938 הוא הועבר לפקד על קבוצת הארמיות ה-2. ב-6 באפריל 1941 מדינות הציר פלשו ליוגוסלביה וכבשו אותה תוך 11 ימים בלבד. נדיץ' נלכד בידי הגרמנים ונלקח בשבי לגרמניה. בינתיים, מינו הגרמנים את אחיו, מילאן, כראש ממשלת בובות ביוגוסלביה. בעקבות בקשתו, שוחרר נדיץ' מהשבי וחזר ליוגוסלביה. עם זאת, הוא סירב בתוקף לבקשותיו של אחיו לקחת חלק פעיל בשלטון. ב-1944 נכבשה בלגרד בידי הפרטיזנים של טיטו, והאחים נדיץ' נמלטו לאוסטריה. לאחר כיבוש אוסטריה בידי בעלות הברית, התאבד מילוטין. מילאן התאבד כמה חודשים לאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא מילוטין נדיץ' בוויקישיתוף מילוטין נדיץ' באתר המוקדש לחיל האוויר היוגוסלבי מילוטין נדיץ' באתר סוכנות הבין הצבאית של סרביה
מיכאילו בודי

מיכאילו ד. בודי (בסרבית: Михаило Боди‏; 18 בספטמבר 1884 – 1953) היה גנרל יוגוסלבי אשר שימש כסגן ראש המטה הכללי היוגוסלבי בין 1936–1938. שימש כשלישו הצבאי של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה. באפריל 1927 הוא מונה לנספח צבאי ביוון. בדצמבר של אותה שנה הוא הועבר לשמש כנספח צבאי בטורקיה. באפריל 1929 הוא מונה לראש סוכנות הביון הצבאית היוגוסלבית. באוקטובר 1931 הוא מונה למפקד דיוויזיית סאבסקה. הוא כיהן בתפקיד עד 1935. בספטמבר 1936 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי היוגוסלבי. ב-25 באוגוסט 1938 הוא מונה לממלא מקום הרמטכ"ל. הוא כיהן בתפקיד עד 15 בספטמבר. באוקטובר 1940 הוא פרש מהצבא. עם זאת, בעקבות פלישת מדינות הציר ליוגוסלביה, הוא חזר לשירות וייעץ לפיקוד העורף. במהלך המערכה הוא נפל בשבי ונלקח למאסר בגרמניה. הוא שוחרר ב-1942 עקב מצב בריאותו והועבר לשווייץ. מיכאילו בודי באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מיכאילו בודי".
חברת בתי הקפה

חברת בתי קפה (באנגלית: Café society) היה התיאור של "האנשים היפים" ושל "הדברים הצעירים הבהירים" שהתכנסו בבתי קפה ובמסעדות אופנתיים בניו יורק, בפריז ובלונדון החל מסוף המאה ה-19. העיתונאי האמריקאי בעל הטור ה"חברתי-רכילותי" מורי הנרי בידל פול טבע כנראה את הביטוי "חברת בתי בקפה" בשנת 1915. החברים השתתפו בארוחות הערב ובנשפים הפרטיים זה של זה ובילו חופשות משותפות במקומות אקזוטיים או באתרי נופש אלגנטיים. בארצות הברית, "חברת בתי הקפה" באה לידי ביטוי במיוחד עם סיום תקופת היובש בדצמבר 1933, ועליית קרנו של צילום העיתונות, כדי לתאר את קבוצת האנשים שנטו לעשות את הבילויים והשעשועים שלהם פומביים למחצה - במסעדות ובמועדוני לילה - ואשר כללו ביניהם כוכבי קולנוע וסלבריטאי ספורט. חלק ממועדוני הלילה האמריקאיים והמסעדות בניו יורק, אותם פקדו יושבי חברת בתי הקפה, כללו את: 21Club, El Morocco, Restaurant Larue ו-Stork Club. ברלין של שנות ה-20 "השנים המטורפות" (Années folles) הן שנות ה-20 של פריז שנות העשרים הזהובות (ידועות בגרמנית: Goldene Zwanziger Jahre וכן Glückliche Zwanziger Jahre. הן היו חמש שנים בגרמניה בשנות ה-20. עידן הג'אז פריז בין המלחמות (1918–1939) שנות העשרים הסוערות חוג הסילון Beebe, Lucius (1967). Clegg, Charles; Emrich, Duncan (eds.). The Lucius Beebe Reader. Garden City, N.Y.: Doubleday & Company. ISBN 9780090960507. OCLC 720851. Blumenthal, Ralph (2000). Stork Club: America's Most Famous Nightspot and the Lost World of Café Society. Boston: Little, Brown & Co. ISBN 0-316-10531-7. OCLC 42072089. Young, Anthony (28 במאי 2015). New York Café Society: The Elite Meet to See and Be Seen, 1920s–1940s. McFarland. ISBN 978-1-4766-1906-4. OCLC 931884327. {{cite book}}: (עזרה) ערך מילוני בנושא חברת בתי הקפה, בוויקימילון Coudert, Thierry (2010). Café society : [mondains, mécènes et artistes, 1920-1960]. Paris: Flammarion. ISBN 978-2-08-011479-2. OCLC 667173725.
אבו שח'ידם

אבו שח'ידם (בערבית: أبو شخيدم) כפר פלסטיני השוכן מצפון-מערב לעיר רמאללה, במרחק 10 ק"מ ממנה, בגובה של כ-750 מטר מעל פני הים. מקור השם מיוחס למשפחת שח'ידם שהייתה הראשונה שהתיישב במקום. בשנת 2005 הוא שולב בעיר א-זיתונה. שלוש משפחות עיקריות הן קנדאח (قنداح)، אבו ד'אהר (أبو ظاهر) ואבו שח'ידם (أبو شخيدم). מבין המשפחות הקטנות, הבולטות הן משפחות אל-סוטרי (السوطري) ואל-מסמיה (المسمية). שטחו הכפר הוא כ-1,430 דונם, מתוכם: 23 דונם - בנוי, 459 דונם-חקלאות ו-448 דונם - אדמת בור. בית הבָּד (البد): שרידי מבנה רומי ששימש כבית בד. הברכה (البركه): שרידי ברכת מים מהתקופה הרומית. הכפר הרומי (البلده الرومانية): שרידי ישוב מהתקופה הרומית. תושבים מהכפר השתתפו במרד הערבי הגדול נגד הבריטים בשנת 1936. תושב אחד נהרג וכמה נפצעו. מדיה וקבצים בנושא אבו שח'ידם בוויקישיתוף Palestine Remembered, ابو شخيدم - Abu Shukheidim - אבו שח'ידם, Palestine Remembered, 2007 حسين فؤاد المدمشق - חוסיין פואד אל-מדמשק, أبو شخيدم تاريخ الأجداد المشرف ومستقبل الأبناء المشرق - אבו שח'ידם, ההיסטוריה המכובדת של האבות והעתיד המזהיר של הילדים, Palestine Remembered, 12 נובמבר 2007
דושאן סימוביץ'

דושאן סימוביץ' (בסרבית: Душан Симовић‏; 28 באוקטובר 1882 – 26 באוגוסט 1962) היה גנרל יוגוסלבי אשר שימש כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1938–1940. בעקבות הפוטש של מרץ מונה לראש הממשלה הזמני של יוגוסלביה. נכשל בניסיון להגן על ארצו מפני פלישת מדינות הציר, ונמלט מיוגוסלביה ללונדון. סימוביץ' נולד בקראגויבאץ ב-28 באוקטובר 1882. הוא למד באקדמיה הצבאית של הצבא הסרבי, וב-1900 סיים את לימודיו והתגייס לצבא סרביה בדרגת לוטננט משנה. הוא שרת בהצטיינות במלחמות הבלקן, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כמפקד רגימנט בחזית המקדונית. לאחר המלחמה הצטרף לצבא יוגוסלביה והיה מאדריכליו של חיל האוויר היוגוסלבי. ב-15 בספטמבר 1938 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי. הוא כיהן בתפקיד עד 3 בינואר 1940. סימוביץ' היה בין הגנרלים שהתנגדו למדיניות ההתקרבות למדינות הציר שהוביל העוצר פאבלה. ב-25 במרץ 1941 חתם פאבלה על ההסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית. יומיים לאחר מכן, בתמיכת בריטניה, הוביל הפיקוד הבכיר של הצבא היוגוסלבי הפיכה צבאית (הפוטש של מרץ) ותפס את השלטון בממלכה. סימוביץ' מונה לראש הממשלה הזמני של יוגוסלביה במקום דראגישה צבטקוביץ'. במקביל, הוא נטל על עצמו גם את תפקיד הרמטכ"ל במקום הגנרל קוסיץ'. סימוביץ' הודיע על פרישתה של יוגוסלביה מההסכם התלת-צדדי. ב-6 באפריל פלשו ליוגוסלביה כוחות משולבים של מדינות הציר. תוך כמה ימים, התפרק הצבא היוגוסלבי, מרבית ערי הממלכה נכבשו, ובלגרד נכתשה בידי הלופטוואפה. ב-15 באפריל נמלט סימוביץ' מהארץ יחד עם משפחתו. סגנו, דנילו קלפטוביץ' ניהל את המשא ומתן לכניעה עם מדינות הציר. סימוביץ' שהה בלונדון במהלך המלחמה, ולאחריה חזר ליוגוסלביה. הוא נפטר בבלגרד ב-26 באוגוסט 1962. מדיה וקבצים בנושא דושאן סימוביץ' בוויקישיתוף דושאן סימוביץ' באנציקלופדיה בריטניקה
שירה אלינב

שירה אלינב (נולדה ב-26 באפריל 2000) היא כדורגלנית ישראלית המשחקת כחלוצה בקבוצת המכללות האמריקאית קנזס ג'יהוקס ובנבחרת הנשים של ישראל. אלינב נולדה להילה, רופאה ומנהלת המרכז לרפואת איידס בבית החולים הדסה עין כרם וערן, רופא ואימונולוג ישראלי במכון ויצמן למדע. יש לה אח תאום, עומרי, ואחות קטנה, ענבל. היא גדלה בירושלים והחלה לשחק כדורגל עם הבנים בשכונה. בגיל תשע עברה עם הוריה לארצות הברית. בארצות הברית התחילה לשחק בקבוצות מקומיות, ובשלב מסוים עברה לכיוון מקצועני ועברה לשחק באחת הקבוצות הנחשבות בקונטיקט. בגיל 12, אחרי 3 שנים, אלינב ומשפחתה חזרו לישראל והיא החלה לשחק במחלקת הבנים של מכבי תל אביב. לאחר שנה במכבי תל אביב עברה אלינב לשנה נוספת במחלקת הנערות של הפועל פתח תקווה. בזכות יכולותיה צורפה לאקדמיית הנערות במכון ווינגיט ושם גרה ושיחקה 5 שנים. מאוחר יותר עברה לשחק עונה אחת במ.כ.רמת השרון לפני שעברה לליגת המכללות. בתום השרות הצבאי פנתה אליה סוכנות הקולג'ים "USA FIRST TEAM" ובעזרתם הגיעה לשחק במדי הקבוצה של מכללת קנזס, אחד מהקולג׳ים המובילים בארצות הברית לכדורגל נשים, במקביל ללימודיה לתואר ראשון בביולוגיה במקום. היא משתתפת במשחקי ליגת המכללות של ארצות הברית. בשנת 2023 סיימה אלינב את העונה השלישית בליגת המכללות בארצות הברית – בקונפרנס שנחשב מהחזקים בארצות הברית “BIG 12”. היא סיימה את העונה בקנזס עם הישג אישי, כמלכת השערים של הקבוצה עם 8 שערים ו-4 בישולים. אלינב יודעת לבעוט בשתי הרגליים, משחקת פיזית, מהירה ביותר ויש לה תנועה חכמה לעומק. אלינב הופיעה במדי נבחרת ישראל במהלך מחזור המוקדמות של יורו 2021 לנשים של אופ"א. שירה אלינב – אופ"א שיא ההשגים (ארכיון) שירה אלינב – ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי שחקן הליגה שירה אלינב - באתר Soccerway שירה אלינב באתר WorldFootball.net שירה אלינב בהתאחדות לכדורגל בישראל שירה אלינב, באתר Soccerdonna (בגרמנית) שירה אלינב, באתר Soccerway שירה אלינב, באתר WorldFootball.net שירה אלינב, באתר FootballDatabase.eu שירה אלינב, באתר kuathletics ליאור ברטל, ‏שירה אלינב, כדורגלנית נבחרת ישראל, מככבת במכללת קנזס: "החלום הוא להגיע לאירופה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 באוקטובר 2022 בן גולדפריינד, ‏מפתח תקווה לקנזס: התקווה הבאה של הכדורגל הישראלי, באתר ‏מאקו‏, 28 באפריל 2020 נבחרי העונה: בחרו את הליגיונרית של העונה, באתר ONE‏, 10 במאי 2023 "Israel – Squad – UEFA Women's Euro". UEFA.com. Union of European Football Associations. נבדק ב-31 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה)
ג'ון אליס מרטינו

ג'ון אליס מרטינו (באנגלית: John Ellis Martineau;‏ 2 בדצמבר 1873 – 6 במרץ 1937) היה פוליטיקאי ושופט מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-28. לאחר מכן ועד מותו הוא כיהן כשופט בבית המשפט הפדרלי של מחוז מזרח ארקנסו. תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימן השיטפון הגדול של 1927 (אנ') בנהר המיסיסיפי, כשהוא שימש כנשיא הוועדה התלת-מדינתית לשיטפון. ג'ון אליס מרטינו נולד במחוז קליי שבמיזורי כבנם של שרה הטי למב וגרגורי מרטינו, חוואי שהגיע לשם זמן קצר קודם לכן מקוויבק, קנדה. ב-1896 קיבל מרטינו תואר בוגר אוניברסיטה מהאוניברסיטה התעשייתית של ארקנסו (כיום אוניברסיטת ארקנסו), וב-1899 תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של האוניברסיטה. באותה שנה הוא החל לעסוק בעריכת דין בליטל רוק. בשנים 1903–1905 שימש מרטינו כחבר בבית הנבחרים של ארקנסו. בשנים 1907–1927 הוא כיהן כשופט בבית משפט לדיני היושר (Court of Chancery) של המחוז השיפוטי הראשון של ארקנסו. בעת שישב על כס השיפוט, הוציא מרטינו צו הביאס קורפוס לנאשמים במשפטים בעקבות טבח איליין (אנ') במחוז פיליפס שבמזרח ארקנסו. אף על פי שמאוחר יותר ביטל בית המשפט העליון של ארקנסו את הצו, הוא אפשר לנאשמים מספיק זמן כדי להימנע מהוצאה להורג ולקבל סעד מבית משפט פדרלי. פסקי הדין שקבעו שהם אשמים נהפכו בסופו של דבר על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין "מור נגד דמפסי" (Moore v. Dempsey). ב-1924 התמודד מרטינו ללא הצלחה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל ארקנסו. ב-1926 הוא ניצח בבחירות המקדימות את המושל המכהן טום טרל, ובבחירות הכלליות את מועמד המפלגה הרפובליקנית דרו באוורס. מרטינו זכה ב-76.5 אחוזים מהקולות מול 23.6 אחוזים שקיבל באוורס. מרטינו היה מושל ארקנסו הראשון שנאום ההשבעה שלו שודר ברדיו. בתקופת כהונתו הוקמה מועצת הגמלאות לותיקי צבא הקונפדרציה, ואושר סיוע המדינה לערים לסלילת כבישים במסגרת תוכנית הכבישים של מרטינו. מרטינו נאלץ לטפל במשבר כאשר אירע השיטפון הגדול של 1927 (אנ') ונהר המיסיסיפי עלה על גדותיו ומימיו כיסו 13 אחוזים משטח המדינה. בעקבות השיטפון, מונה מרטינו כיושב ראש הוועדה התלת-מדינתית לטיפול בשיטפון. במאי 1927 שיגר מרטינו את המשמר הלאומי בתגובה למעשה לינץ' נגד אסיר אפרו-אמריקאי על ידי המון של 2,000 עד 5,000 איש בליטל רוק. מרטינו קנה לעצמו מוניטין של פוליטיקאי הגון, ישר ופרוגרסיבי. תפקודו בפוליטיקה המדיניתית ובניהול יעיל של מצבי משבר העלה עוד יותר את המוניטין שלו כאחד ממושלי ארקנסו הטובים ביותר והוא זכה לתשומת לב ברמה הלאומית. ב-2 במרץ 1928 מינה הנשיא קלווין קולידג' את מרטינו כשופט בבית המשפט הפדרלי של מחוז מזרח ארקנסו, למושב שהתפנה בעקבות פטירתו של השופט ג'ייקוב טרייבר. המינוי אושר עוד באותו יום על ידי הסנאט של ארצות הברית. ג'ון אליס מרטינו כיהן על כס השיפוט עד לפטירתו ב-6 במרץ 1937. הוא נטמן בבית הקברות רוזלון שבליטל רוק. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 89. ג'ון אליס מרטינו אתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'ון אליס מרטינו באתר המדריך הביוגרפי של השופטים הפדרליים (באנגלית) ג'ון אליס מרטינו באנציקלופדיה של ארקנסו (באנגלית) ג'ון אליס מרטינו באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'ון אליס מרטינו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Scream 4 (פסקול)

Scream 4: Original Motion Picture Soundtrack ו-Scream 4: Original Motion Picture Score הם פסקולי הסרט הסלאשר האמריקאי "צעקה 4" (2011) שיצא לאור ב-12 באפריל 2011 על ידי חברת התקליטים Lakeshore Entertainment (אנ'). הפסקול הראשון מורכב מ-12 שירים שבוצעו על ידי אמנים שונים ביקר מז'אנר הרוק. הפסקול השני הוא האחרון שמרקו בלטרמי הלחין תחת חברת התקליטים Varèse Sarabande (אנ') ב-19 באפריל 2011. פסקול הסרט המקורי לא זכה להצלחה כמו פסקול הסרט הקודם. מידע על האלבום Scream 4 באתר MusicBrainz האלבום Scream 4 באתר Discogs "Scream 4: Music from the Dimension Motion Picture". Amazon. from the original on April 1, 2012. Retrieved April 7, 2011. "'Scream 4' Score Album Details". Film Music Reporter. Retrieved 2023-05-23.
רופיני

האם התכוונתם ל... ג'ובאני רופיני – משורר ומחבר ליברטו איטלקי סימון רופיני – שחיין איטלקי פאולו רופיני – מתמטיקאי, רופא ופילוסוף איטלקי חוק רופיני – אלגוריתם לחישוב חלוקה של פולינום בבינום שצורתו x – r משפט אבל-רופיני – משפט הקובע שלא קיים פתרון אלגברי למשוואות פולינומיות כלליות ממעלה חמישית או יותר
ארנדספיס

ארנדספיס (שם מדעי: Arandaspis) הוא סוג דג נכחד חסר לסתות שהשתייך לקבוצה דמויי פטרספידים והוא התקיים לפני 480 עד 470 מיליון שנה מזמננו במשך האורדוביק של אוסטרליה. הסוג תואר למדע ב-1977 בידי החוקרים Ritchie ו-Gilbert-Tomlinson כשהמין העיקרי בסוג הידוע הוא Arandaspis prionotolepis, אם כי ישנו עוד מין לא מזוהה שאולי משתייך אליו. ממצאי המאובנים שלו התגלו ליד אליס ספרינגס, הטריטוריה הצפונית ב-1959 והוא קרוי על שם אנשי ארנטה (אנ') האבוריגנים. משמעות שמו היא: "שריון ארנטה". דג קדום זה היה חסר לסתות אמיתיות וקטן מאוד באורך של עד 15 ס"מ, דומה לאסטרספיס. במקום לסתות הוא שאב מים עם חומרים מזינים כמו פלנקטון לעבר לועו כמו מרבית מסנני הפלנקטון. הוא היה חסר סנפירים והתקדם באמצעות חבטות של זנבו באופן דומה לראשן. מדיה וקבצים בנושא ארנדספיס בוויקישיתוף ארנדספיס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארנדספיס, באתר GBIF (באנגלית) איור מאובן
קרב קרטיה (קרב ימי)

קרב קַרְטֵיָה (בלטינית: Carteia; ביוונית: Καρτηίᾳ) היה התנגשות ימית יוצאת דופן שהתרחשה במצר גיברלטר ב-206 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, בין אוניות מלחמה רומיות וקרתגיות. קַרְטֵיָה (אנ') הייתה עיר קרתגית ולימים רומית בדרום ספרד, על חופו של מפרץ גיברלטר, מערבית לצוק גיברלטר ומזרחה מגאדס (Gades). בהתנגשות השתתפו שמונה אוניות מלחמה רומיות בפיקוד גאיוס לֵייליוּס (אנ') ותשע אוניות מלחמה קרתגיות בפיקוד אדרבעל. הקרב הסתיים בניצחון רומי. ייחודו של הקרב בכך שנערך בלא סדר קרבי, כי אוניות שני הצדדים נאלצו להיאבק בזרם החזק של המצר תוך כדי הלחימה ביניהן. בשלהי שנת 206 לפנה"ס, לאחר מפלת הצבא הקרתגי בקרב איליפה שבהיספניה, המשיכו הרומאים בפיקודו של סקיפיו להשתלט על חצי האי האיברי ולכפות את מרותם על השבטים המקומיים, בין בכוח בין בהסכמה. איליטוּרגיה (Illiturgia) נכבשה, קַסטוּלוֹ (Castulo) הוסגרה על ידי בוגדים מבית, ואַסטַפָּה (Astapa) הוכנעה בחרב. תושבי גאדס, שבה חנה חיל מצב קרתגי, עמדו להסגיר את העיר לידי הרומאים, אך דבר הקשר נחשף. מאגו ברקה, מפקד חילות הקרתגים, אסר את המורדים ומסר אותם לידי אדרבעל, כדי שיעבירם לקרתגו למשפט. הקושרים הועלו על חמש-חתרית קרתגית שלוותה על ידי שמונה תלת-חתריות בפיקודו של אדרבעל. אדרבעל הוציא לים תחילה את החמש-חתרית, משום שהייתה כבדה ואיטית מהתלת-חתריות, ושט עם שאר האוניות מרחק לא רב אחריה. לייליוס יצא מקַרְטֵיָה, הוא עצמו בחמש-חתרית ועימו עוד שבע תלת-חתריות, כדי ללכוד את החמש-חתרית הקרתגית, וכך אירע ששני הצדדים נפגשו באמצע המצר. ליוויוס מספר, כי בשל הזרם המהיר במצר לא יכלה החמש-חתרית הקרתגית להסתובב ולהפנות את חרטומה אל ספינות האויב המתקרבות. אדרבעל היסס אם לחוש לעזרתה של החמש-חתרית או להסתער על אוניות האויבים, ועוד הוא מתלבט התקרבו אוניותיו של לייליוס והתלקחה הלחימה. בשל השטף המהיר של הזרם לא יכלו שני הצדדים לשלוט באוניותיהם, והלחימה לא הייתה כבקרב ימי סדור אלא בערבוביה ועל פי יד המקרה. הספינות הוטחו זו בזו, אונייה רודפת שנלכדה בזרם סבה פתאום לאחור כאילו הייתה במנוסה, ואונייה שהסתערה כדי לנגח הוסטה לפתע הצדה ונוגחה בעצמה. הקרב הוכרע בסופו של דבר על ידי החמש-חתרית הרומית, שיתרונה היה בכובדה ובהילוכה האיטי, ועל כן לא נכנעה בקלות לזרם החזק. היא ניגחה וטיבעה שתי תלת-חתריות קרתגיות, שברה בחרטומה את משוטי צד אחד של תלת-חתרית אחרת, ועמדה להתנפל על שאר האוניות אלמלא החליט אדרבעל לנתק מגע ולהימלט מזירת הקרב אל אפריקה ואיתו ארבע מאוניותיו הנותרות. לתוצאות הקרב לא הייתה כל השפעה על המערכה ביבשה, אך מתיאורו של ליוויוס ניתן ללמוד על ההבדלים בין התלת-חתריות לחמש-חתריות: הקווינקוורמות היו איטיות מטרירמות; הן היטיבו מהן להישמע להגה בשל כובדן הרב; הן לא הוסטו בקלות מנתיבן על ידי זרמים חזקים המשנים את כיוונם. Cambridge Ancient History, Vol. VIII. Edited by S.A. Cook et al. Cambridge University Press, 1954. Pp. 89-91.. Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1919-1959. (Volume 8, Books 28-30) Morrison, J.S., Greek and Roman Oared Warships, 399-30 B.C.. Oxford, Oxbow Books. 1996. Oxford Classical Dictionary, edited by Simon Hornblower and Antony Spawforth. 3rd edition, revised. Oxford University Press, 2003. s.v. "Carteia", p. 294-295. OCD (2003). CAH (1954), pp. 89-90. Livius, 28.30.3-4. Livius, 28.30.5-12; Morrison (1996), pp. 64-65. Morrison (1996), p. 65.
דוד וולפסון (הממלכה המאוחדת)

דוד (דייוויד) וולפסון, ברון וולפסון מטרדגר (נולד ב-19 ביולי 1968) הוא פוליטיקאי יהודי-בריטי, עורך דין ולורד. הוא שימש כתת שר המשפטים הבריטי (אנ') מדצמבר 2020 עד אפריל 2022, אז התפטר מתפקידו בעקבות פרשת המסיבות. דוד נולד בליברפול ב-19 ביולי 1968, התחנך בתיכון המלך דוד (אנ'), ולאחר מכן למד במשך שנה בישיבת הכותל בירושלים. הוא למד מזרחנות ומשפטים בסלווין קולג' (אנ') בקיימברידג', וסיים תואר ראשון באמנויות (BA) בשנת 1991. הוא קיבל תואר שני באמנויות (MA Cantab) בשנת 1994. אביו היה עורך דין ושופט מחוזי. אמו לימדה משפטים במכללות להשתלמות. וולפסון למד מאוחר יותר בבית הספר למשפטים באוניברסיטת לונדון (אנ') והוענקה לו מלגה. הוא למד באינר טמפל, אחד מאכסניות המשפט שהעניקו לו מלגה גדולה, באוקטובר 1992, שם הוא עדיין חבר נכון לשנת 2023. וולפסון עסק במשפט מסחרי ב-One Essex Court (אנ') בטמפל (אנ') בלונדון. וולפסון התמחה ברבים מהסכסוכים הבנקאיים והמסחריים הגדולים בבריטניה בשנים האחרונות, ועיסוקו השתרע על פני מגוון רחב של משפט מסחרי, בליטיגציה ובבוררות בינלאומית. הוא גם ישב כבורר בסכסוכים בינלאומיים. וולפסון אומר שנקודת השיא בקריירה שלו הייתה לשכנע את בית המשפט לערעורים (אנ') שתיק שהוכרע בבג"ץ חמש שנים קודם לכן, הוכרע בצורה שגויה. וולפסון מונה לתת שר המשפטים הבריטי (אנ') במשרד המשפטים (אנ') ב-22 בדצמבר 2020. ב-30 בדצמבר 2020 הוא מונה ללורד, וכונה "הברון וולפסון מטרדגר (אנ')". הוא הוצג בפני בית הלורדים ב-7 בינואר 2021. ב-13 באפריל 2022 וולפסון התפטר מממשלת בריטניה בעקבות פרשת המסיבות. וולפסון הוא יהודי אורתודוקסי. ב-1995 הוא התחתן עם לואיס, שותפה לשעבר ב-Allen & Overy (אנ') וכיום יועצת משפטית ושופטת. יש להם שלושה ילדים, סם, זארה ואבי. בנו משרת בצבא הגנה לישראל. מדיה וקבצים בנושא דוד וולפסון בוויקישיתוף אוריה בר-מאיר, סטאר אוף דייוויד - ריאיון עם הלורד דייוויד וולפסון, יס מיניסטר, 21 בינואר 2024 "Wolfson, David, (born 19 July 1968), QC 2009". WHO'S WHO & WHO WAS WHO. 2009. doi:10.1093/ww/9780199540884.013.U249716. ISBN 978-0-19-954088-4. Baksi, Catherine (2021-06-10). "Lord Wolfson: 'I once convinced a judge to overturn my own case'". The Times (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2021-06-10. "David Wolfson QC". GOV.UK. "Lord Wolfson of Tredegar: registered interests". UK Parliament. נבדק ב-12 באוקטובר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Minister Lord David Wolfson quits over Covid law-breaking at No 10". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-04-13. נבדק ב-2023-10-26. Allegretti, Aubrey; correspondent, Aubrey Allegretti Political (2022-04-13). "Justice minister resigns over No 10 Partygate revelations". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-10-26. ציקי ברנדוין, הלורד הבריטי סיפר על בנו שמשרת בצה"ל: "אם הוא וחבריו לא היו על מדים - לא הייתה ישראל", באתר ערוץ 7, 26 באוקטובר 2023
דנילו קלפטוביץ'

דנילו קלפטוביץ' (בסרבית: Данило Калафатовић‏; 27 באוקטובר 1875–1946) היה גנרל יוגוסלבי, שניהל את המשא ומתן על כניעת יוגוסלביה למדינות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה. קלפטוביץ' נולד בקונרבו ב-27 באוקטובר 1875. ב-1893 הוא התגייס לצבא סרביה ולמד באקדמיה הצבאית הסרבית. ב-1900 הוא מונה למפקד פלוגה, וב-1902 מונה למפקד סוללת תותחנים. בראשית 1909 מונה לראש מטה דיוויזיית טימוק. כבר ב-8 באפריל של אותה שנה הוא נשלח לשמש כנספח צבאי בבולגריה. באפריל 1911 הוא הועבר לשמש כנספח צבאי ברומניה. הוא פיקד על גדוד במהלך מלחמות הבלקן. בתחילת מלחמת העולם הראשונה מונה קלפטוביץ' לראש מטה דיוויזיית מורביה ה-2. ב-1916 הוא עבר לשמש כראש המודיעין הצבאי. באוגוסט 1917 הוא מונה לראש מחלקת המבצעים במטה הכללי. באפריל 1920 מונה לנספח צבאי בפריז. באפריל 1925 הוא מונה למפקד דיוויזיית דראבה. בינואר 1928 החל לשרת במטה הכללי. באפריל 1929 מונה למפקד המחוז הצבאי ה-2. ב-1930 הוא פרש מהצבא. לאחר פרישתו, הפך קלפטוביץ' למנהל "רדיו בלגרד", ועבד בו עד 1936. במהלך פלישת מדינות הציר ליוגוסלביה באפריל 1941, הוא התגייס מחדש לצבא יוגוסלביה. ב-14 באפריל, הגנרל סימוביץ', שכיהן בו זמנית כראש הממשלה וכראש המטה הכללי, התפטר מתפקיד הרמטכ"ל והעביר אותו לידיו של קלפטוביץ'. יום למחרת, עזב סימוביץ' את הארץ ונמלט ללונדון. הוא הסמיך את קלפטוביץ' לנהל משא ומתן על הפסקת אש. קלפטוביץ' ניסה להגיע להבנות עם מדינות הציר, אולם הללו סירבו להסכים לשביתת נשק ודרשו כניעה מוחלטת ללא תנאי. לנוכח התפרקות הצבא היוגוסלבי, הימלטות הממשלה, וכיבוש מרבית עריה הגדולות של הארץ, ב-17 באפריל קלפטוביץ' מינה את שר החוץ אלכסנדר מרקוביץ' ואת הגנרל מילוקו ינקוביץ' לחתום על הסכם הכניעה שנכנס לתוקפו יום למחרת. קלפטוביץ' נלקח בשבי לגרמניה, שם נפטר במהלך שנת 1946. ארכיונו הצבאי נמצא בטורונטו שבקנדה. מדיה וקבצים בנושא דנילו קלפטוביץ' בוויקישיתוף דנילו קלפטוביץ' באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה Vujcic, Djuradj (2 בספטמבר 2020). "General Danilo Kalafatovic Archive in Toronto" (באנגלית). Urban Book Circle. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite news}}: (עזרה)