laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיכאל לייטרובסקי

מיכאל לייטרובסקי (נולד ב-15 באוגוסט 1999) הוא שחיין ישראלי. ייצג את ישראל באליפות העולם (קוואנגג'ו 2019) ודורג במקום 12 בעולם במשחה ל-50 מטר גב. לייטרובסקי נולד וגדל בקריית ביאליק. הוא התאמן בקבוצת מכבי קריית ביאליק בהדרכתה של לודמילה זליצ'ונוק. בספטמבר 2016 עבר להתאמן בפנימייה בווינגייט ומ-1 בספטמבר 2018 מתאמן בקבוצת הפועל דולפין נתניה בהדרכתו של דימה רבינסקי. באליפות אירופה לנוער שנערכה בווינגייט ב-1 ביולי 2017 סיים לייטרובסקי במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 25.69 שניות. באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.50 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 56.05 שניות ובמקום תשיעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.54 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא חדש של 26.28 שניות ועלה שישי למשחה הגמר. באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בסוף דצמבר אותה שנה הוא סיים פעמיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 25.00 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי דחש של 24.60 שניות. נוסף לכך, הוא ניפסל במשחה ל-100 מטר גב. באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביולי 2018 זכה לייטרובסקי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.95 שניות, אחרי אורן מלכה ממכבי חיפה (25.85 שניות) ולפני דניאל קפלן מהפועל ירושלים (26.19 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.12 שניות, אחרי דוד פרידלנדר מהפועל דולפין נתניה (55.68 שניות) ולפני בוריס טברובסקי מהפועל ירושלים (56.70 שניות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 55.54 שניות ועלה ראשון למשחה הגמר. באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בדצמבר אותה שנה זכה לייטרובסקי במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 53.25 שניות, אחרי יעקב טומרקין ממכבי אשדוד (51.21 שניות) ודוד גמבורג מהפועל ירושלים (52.14 שניות), במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 24.58 שניות, 6 מאיות ממדליית ארד, במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 53.68 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.41 שניות. בשלב המוקדמות ובשלב חצי הגמר הוא קבע שיא איש חדש של 24.33 שניות ועלה מהמקום החמישי. בתחרות גביע האיגוד שנערכה באפריל 2019 קבע לייטרובסקי במשחה ל-50 מטר גב שיא אישי חדש של 25.66 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב שיא אישי חדש נוסף של 55.43 שניות. בתחרות שבע הגבעות שנערכה ברומא, איטליה ביוני אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא אישי חדש של 25.32 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב שיא אישי חדש של 55.26 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרות המבחן האחרונה לקראת אליפות העולם שנערכה בווינגייט בסוף יוני אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא אישי חדש של 24.84 שניות, התוצאה השביעית בטיבה באירופה באותה העת, לפני יונתן קופלב ממכבי חיפה (24.88 שניות), התוצאה התשיעית בטיבה באירופה באותה העת, ושניהם קבעו את הקריטריון לאליפות העולם ובמשחה ל-100 מטר גב הוא קבע שיא אישי חדש של 54.35 שניות, אחרי יעקב טומרקין (54.24 שניות). באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי אותה שנה הוא סיים במקום 12 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.01 שניות. בשנת 2021 ייצג לייטרובסקי את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020). מדיה וקבצים בנושא מיכאל לייטרובסקי בוויקישיתוף מיכאל לייטרובסקי, ברשת החברתית פייסבוק מיכאל לייטרובסקי, ברשת החברתית אינסטגרם מיכאל לייטרובסקי, באתר olympedia.org מיכאל לייטרובסקי, באתר הוועד האולימפי בישראל מיכאל לייטרובסקי, באתר Swimrankings (באנגלית)
ג'יני (סדרת טלוויזיה)

ג'יני (בערבית: جن, באנגלית: Jinn) היא סדרת טלוויזיה ירדנית מסוגת דרמה-על-טבעית המשודרת בנטפליקס, שעלתה לשירות ב-13 ביוני 2019 וכללה 5 פרקים. זוהי הסדרה הערבית הראשונה שהפיקה נטפליקס (בשנת 2021 הופקה סדרה נוספת "תיכון רוואבי לבנות"). הסדרה מתמקדת בקבוצת בני נוער הלומדים בבית ספר פרטי בעמאן, ירדן. הם יוצאים לטיול בפטרה, הידועה כבית לשדים (ג'ינים) ולתופעות מוזרות. במהלך הטיול משתחררים בטעות שני ג'ינים, טוב ורע. הראשון זומן על ידי מירה, והשנייה זומנה על ידי יאסין. הג'יני מודיע למירה כי עליה לעצור את הג'יני הרע מלנסות להרוס את העולם. לאחר שידור הסדרה התעוררה סערה בירדן בעקבות קטעים בהם נראו כוכבי הסדרה מקללים, מתנשקים ואף מעשנים סמים. כמה ימים לאחר עליית הסדרה נפתחה חקירה במשרדו של התובע הראשי בירדן, שביקש מיחידת הסייבר "לעשות את כל מה שנדרש כדי לעצור את השידור". השחקנים בסדרה אף נחשפו לביקורת קשה ולאיומים. ב-26 בפברואר 2018 פורסם כי נטפליקס הזמינה סדרה חדשה בשם "ג'יני", וכי בעונה הראשונה יצולמו חמישה פרקים. ב-13 באוגוסט 2018 החלו צילומי הסדרה בעמאן, ירדן. אתר האינטרנט הרשמי של ג'יני "ג'יני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'יני", באתר נטפליקס "ג'יני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'יני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "ג'יני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הדס לבב, בגלל נשיקות וסמים: "ג'יני" מעוררת סערה בעולם הערבי, tvbee, 17 ביוני 2019 הסדרה באתר- Rotten Tomatoes. הסדרה הערבית המקורית הראשונה של נטפליקס, "ג'יני", מעוררת זעם בירדן, באתר Fortune, ‏21 ביוני 2019 כאלים אפטאב, הבמאי אמין מטאקלה מאמין ש"ג'יני" 'תפרוץ דרך להפקת תכניות נוספות במזרח התיכון', באתר The National, ‏13 ביוני 2019 פיטר ווייט, נטפליקס מזמינה את "ג'יני", סדרת הבכורה מהמזרח התיכון שתושק ב-2019, באתר Deadline, ‏26 בפברואר 2018 חן חדד, החלו צילומי "ג'יני", הסדרה הערבית הראשונה של נטפליקס, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2018
רוברט טוריצ'לי

רוברט טוריצ'לי (באנגלית: Robert Guy Torricelli) (נולד ב-27 באוגוסט 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-9 של ניו ג'רזי משנת 1983 עד 1997 ובסנאט של ארצות הברית מ-1997 עד לשנת 2003. רוברט טוריצ'לי נולד בעיירה פטרסון, שבניו ג'רזי, ולמד בבית הספר בניו יורק. בשנת 1974 הוא קיבל תואר באומנויות, ובשנת 1977 במשפטים. בשנת 1980 הוא סיים תואר באוניברסיטת הרווארד בתחום מינהל ציבורי. בשנים 1975–1977 רוברט טוריצ'לי היה עוזר של מושל ניו ג'רזי. בהמשך הוא עבד ליד וולטר מונדייל. בשנת 1983 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-9 של ניו ג'רזי. רוברט טוריצ'לי שירת בתפקיד זה עד לשנת 1997 כאשר הוחלף על ידי סטיב רוטמן. באותה שנה רוברט טוריצ'לי נבחר לסנאט של ארצות הברית. בהיותו בבית הנבחרים, רוברט טוריצ'לי תמך במלחמת המפרץ וקידם חוק שאוסר מסחר עם קובה. לאחר שהוא נבחר לסנאט הועלו חשדות לניצול כספים לצורך מערכת הבחירות באופן לא חוקי. בעקבות התפתחות הפרשה הוא נמנע מלהשתתף בבחירות לסנאט בשנת 2002. לאחר סיום הקריירה הפוליטית הוא פנה לעסקים. מדיה וקבצים בנושא רוברט טוריצ'לי בוויקישיתוף רוברט טוריצ'לי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוברט טוריצ'לי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
Rodeo (שיר)

Rodeo (בעברית: רודיאו) הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד הראפר האמריקאי ליל נאז X, ביחד עם הראפרית האמריקאית קארדי בי, מתוך המיני-אלבום הראשון שלו, 7. השיר יצא לאור ב-21 ביוני 2019, ביחד עם המיני-אלבום. עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השישי במצעד הרשמי שבניו זילנד. השיר נכתב על ידי ליל נאז X, קארדי בי, דייוויד ביראל, דנזל בטיסט, רוי לנזו וראס צ'ל. השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ, אשר מאפיין שירים נוספים מתוך המיני-אלבום. בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. האודיו של השיר אשר עלה לערוץ היוטיוב של ליל נאז X זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-70 מיליון צפיות. מידע על היצירה "Rodeo" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Rodeo" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Rodeo" באתר Genius סרטון השיר "Rodeo" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Rodeo" באתר ספוטיפיי Lil Nas X drops debut EP 7 feat Cardi B, The FADER (באנגלית) Lil Nas X drops EP '7,' featuring Cardi B and 'Old Town Road', EW.com (באנגלית) The Official New Zealand Music Chart, THE OFFICIAL NZ MUSIC CHART (באנגלית) Listen to Lil Nas X's Debut EP '7' f/ Cardi B and Billy Ray Cyrus, Complex (באנגלית) Lil Nas X: 7 EP, Pitchfork (באנגלית) Lil Nas X: 7 EP, Pitchfork (באנגלית) Rodeo, נבדק ב-2019-06-29 LilNasXVEVO (2019-06-20), Lil Nas X, Cardi B - Rodeo (Official Audio), נבדק ב-2019-06-29 Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית) Rodeo, נבדק ב-2020-04-06
גיום לקה

גיום לקה (בצרפתית: Guillaume Lekeu;‏ 20 בינואר 1870 – 21 בינואר 1894) היה מלחין בלגי בתחום המוזיקה הקלאסית. לקה נולד בכפר ליד ורווייה, עיר קטנה במחוז לייז'. למד פסנתר ותאוריה של המוזיקה אצל אלפונז ווס בקונסרבטוריון המקומי. ב-1879 עבר עם משפחתו לפואטייה, צרפת ולמד שם מוזיקה באופן עצמאי אצל אוקטב גריסר. הוא התחיל להלחין בגיל 15, ובהתחלה כתב בעיקר מוזיקה קאמרית. ב-1888 עבר עם משפחתו לפריז ולמד פילוספיה עם תאודור דה ויזבה (אנ'). באוגוסט 1889 יצא לביירוית לראות את הטטרלוגיה "טבעת הניבלונגים" של ואגנר. בחזרתו לפריז למד קונטרפונקט אצל סזר פרנק. עם מותו של פרנק ב-1890 עבר בעצתו של ויזבה לכיתתו של ונסן ד'אנדי, שם למד בעיקר תזמור. כשנה לאחר מכן, ב-1891, זכה במקום השני בפרס רומא הבלגי, על יצירתו הקנטטה "אנדרומדה". ב-1892 התוודע לקה בעזרת ד'אנדי לכנר הנודע אז'ן איזאיי, אשר הזמין ממנו את יצירתו המפורסמת ביותר - הסונטה לכינור ופסנתר בסול מז'ור. לקה נדבק בטיפוס באוקטובר 1893, ממנו לא הצליח להתאושש. הוא נפטר יום אחד לאחר יום הולדתו העשרים וארבעה, ב-21 בינואר 1894. ב-1887 כתב כך: "עדיף שהמוזיקה תהיה מוזרה, עצבנית, נוראית ולא דומה לשום דבר המוכר לנו, ובלבד שתהיה מקורית". ביצירותיו ניתן לשמוע את השפעותיהם של בטהובן, ואגנר וסזר פרנק. סגנון הכתיבה שלו הצטיין במלודיות ארוכות ומלנכוליות, עם הרמוניות אימפרסיוניסטיות. המבנים המוזיקליים ביצירותיו הם לרוב מחזוריים (ציקליים), וחוקרים נוטים כי מדובר בהשפעה מיצירתו הספרותית של מרסל פרוסט - "בעקבות הזמן האבוד". לקה כתב כ-50 יצירות, חלקן לא גמורות. שתיים מהן -סונטה לצ'לו ורביעיית פסנתר, הושלמו על ידי ד'אנדי. ביצירותיו יש יסודות המבשרים על מלחינים צרפתיים שבאו אחריו, כדוגמת אריק סאטי ודריוס מיו. את רשימת יצירותיו ניתן למצוא בדף המקביל בוויקיפדיה האנגלית (אנ'), כולל מספר סידורי (על פי קטלוג לוק ורדבו - V), ז'אנר ותאריך. מדיה וקבצים בנושא גיום לקה בוויקישיתוף גיום לקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גיום לקה, באתר ספוטיפיי גיום לקה, באתר AllMusic (באנגלית) גיום לקה, באתר MusicBrainz (באנגלית) גיום לקה, באתר דיזר גיום לקה, באתר Discogs (באנגלית) גיום לקה, באתר Songkick (באנגלית) גיום לקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Chihiro Ichikawa, Guillaume LEKEU, http://chihiro.net, ‏10/05/97 [http://www.philagodu.be/generalculturel/musique/lekeu.html CENTENAIRE DE LA MORT DE GUILLAUME LEKEU], http://www.philagodu.be Jonathan Woolf, [http://www.musicweb-international.com/classrev/2015/Dec/Lekeu_complete_RIC351.htm Guillaume LEKEU (1870-1894) Complete Works], musicweb-international.com Luc Verdebout , Guillaume Lekeu, Correspondance, books.google.co.il, ‏1993
יובאן הורוואט

יובאן סמוילוביץ' הורוואט דה קורטיץ' (בסרבית: Йован Хорват; 1722, האימפריה הרומית הקדושה – 1786, האימפריה הרוסית), הידוע גם כאיוון סמוילוביץ', היה גנרל רוסי ממוצא סרבי שייסד את סרביה החדשה באימפריה הרוסית באזור העיר נובומירהורוד. אבות אבותיו של הורוואט הגיעו במקור מסרביה הישנה. בשנות ה-70 של המאה ה-17, סבו מרקו קורטיץ' התיישב ב"גבול הצבאי" - אזור בין מלוכת הבסבורג לבין האימפריה העות'מאנית, בו התיישבו לראשונה סרבים בימי הביניים. קורטיץ' נלחם בצבאה של נסיכות אוסטריה וקיבל תואר אציל מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בנו של קורטיץ', סמואיל, היה בעל קרקעות בכפר הקרוי על שם משפחתו - קורטיצ'י, על יד ארד. בשנת 1726 קיבל סמואיל שם אצילי - "דה קורטיץ'", מקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחר ששימש כמושל העיר ואראדין שברומניה. ג'ובאן סמוילוביץ' הורוואט דה קורטיץ' נולד לסמואיל בפטרוואראדין שבמלוכת הבסבורג ב-1722. ב-1751, בגיל 21, יצרו יובאן ואחיו דימטרי קשר עם השגריר הרוסי לנסיכות אוסטריה על מנת לבקש להגר לרוסיה. השגריר קיבל את בקשתם של השניים בתנאי שהדבר יאושר על ידי הממשלה הרוסית. הממשלה לא רק אישרה את הבקשה אלא הציעה לכל המשפחות אזרחות ועבודה בצבא האימפריה הרוסית. למעשה, כל משפחות הקצינים ששירתו בצבא האוסטרי והיגרו לאוסטריה קיבלו אזרחות והקצינים קיבלו עבודה בצבא הרוסי. עוד לפני שבקשתו ברוסיה התקבלה הגיש הורוואט את בקשת ההתפטרות שלו לצבא האוסטרי יחד עם 281 קצינים נוספים. בקשות ההתפטרות הועברו מיד למריה תרזה שאישרה אותן מכיוון שבאותה העת לאימפריה הרוסית ולבית הבסבורג היו יחסים חמים. ב-13 ביולי 1751 השגריר הרוסי באוסטריה קיבל את האישור הרשמי מיליזבטה, קיסרית רוסיה למעבר של הורוואט וקצינים נוספים לרוסיה. הורוואט קודם מיד לדרגת גנרל בצבא הרוסי וקצינים שהראו כישרון קיבלו דרגות גבוהות בצבא הרוסי מיד. ההגירה התבצעה בשלושה סבבים שונים. הורוואט הגיע לרוסיה פיזית בסוף ספטמבר 1751 והקים בה את "סרביה החדשה". רוב היישובים בסרביה החדשה נקראו על שם יישובים בסרביה עצמה ובאישור הקיסרית יליזבטה קראו על שמה מבצר שבנו. ב-1759 הקים הורוואט גדודי צבא לסרביה החדשה, והתחיל לפעול למען הקמת בית לאומי לסרבים בשטח האימפריה הרוסית. הוא הקים בית משפט עליון, משרדים שונים כגון; כלכלה, חוץ, אוצר, ביטחון וכו'. בית המשפט שהורוואט עצמו הקים מצא אותו אשם בשחיתות ובצו של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, הוא גורש מסרביה החדשה וזו פורקה במספר שלבים. הוא חזר לאזור סרביה החדשה לשעבר רק ב-1775 ונפטר בדירתו שליד העיר חרקוב בגיל 64 בשנת 1886. אלמנקו גלוהאק, (1990). Porijeklo imena Hrvat, איגוד הכותבים ביוגוסלביה. בריאן דוויאס, (2016). The Russo-Turkish War, 1768-1774: Catherine II and the Ottoman Empire, הוצאת בלומסברי. The Annals of the Ukrainian Academy of Arts and Sciences in the U.S, האקדמיה האוקראינית למדעים ולאומנויות בארצות הברית, 1955 Новая Сербия, מאמר על סרביה החדשה
עיר פתוחה

עיר פתוחה (או עיר פרזות) היא יישוב שהכריז במהלך מלחמה כי הוא מוותר על מאמצי ההגנה, וזאת בדרך כלל על מנת למנוע הרס ופגיעה בתושביו. ברגע שעיר הכריזה על עצמה כ"עיר פתוחה", ישנה ציפייה שהצבא היריב יכבוש את העיר באופן לא אלים ובלי להרוס את העיר. ההצהרה הזו נועדה להגן על תושבי העיר ועל נכסיה התרבותיים ממלחמה שעשויה להסב להם נזק. כוחות התוקפים את העיר לא תמיד יכבדו את ההכרזה, וייתכן כי גם הכוחות המגנים ישתמשו בה כטקטיקה פוליטית. במקרים מסוימים, ההכרזה על עיר כ"עיר פתוחה" עשויה להתבצע מצד במלחמה אשר נמצא על סף תבוסה או כניעה; במקרים אלה, הצד המצהיר מסוגל להילחם על העיר אך מעדיף לחסוך את הנזק שייגרם לעיר זו. בהתאם לאמנת ז'נבה, חל איסור לתקוף מקומות "לא מוגנים בשום צורה שהיא". אמנות ז'נבה דיני מלחמה משפט בינלאומי פומבי רומא עיר פרזות עיר סגורה פאול י. מרפי, רן ר. ארלינגטון, האפיפיורית: הביוגרפיה השנויה במחלוקת של האחות פסקאולינה, האישה החזקה ביותר בהיסטוריה של הוותיקן, ניו יורק: ספרי וורנר, 1983, עמ' 210, מסת"ב 0-446-51258-3
מרכז המדיטציה טושיטה

מרכז המדיטציה טושיטה (באנגלית: Tushita Meditation Centre) הוא מרכז לימוד ותרגול של הבודהיזם הטיבטי הממוקם במחוז הימאצ'ל פרדש שבצפון הודו, ביערות הסמוכים לכפר דרהמקוט, מעל העיירה מקלוד-גנג'. המרכז מציע קורסי מבוא לבודהיזם טיבטי וסדנאות מתקדמות יותר בתחום. לאחר שפתחו את מנזר קופאן בקטמנדו, החליטו למה יישה ותלמידו למה זופה רינפושה לפתוח מרכז נוסף, זאת בתגובה לדרישה הגוברת והעניין מצד תלמידים מהמערב. ב-1972, יחד עם כמה מתלמידיהם המערביים, רכשו השניים מבנה ישן במקום שבו נמצא המרכז כיום, בסמוך למקום מושבה של הממשלה הטיבטית הגולה. זמן קצר לאחר מכן נפתח המרכז שנקרא בהתחלה "טושיטה – מרכז ריטריט", ומאוחר יותר שינה את שמו ל"מרכז המדיטציה טושיטה". במקום מתגוררים באופן קבוע נזירים ונזירות המפעילים את המרכז. באתר האינטרנט של המרכז נכתב: "המטרה של טושיטה היא לספק מרחב חברותי ומכיל לבני אדם מכל הלאומים והרקעים על מנת להיחשף ולתרגל את הלימוד של הבודהה". המבקרים במקום מתבקשים לכבד מספר כללי משמעת ובהם שמירה על השקט, הימנעות מלבוש חושפני, הימנעות מהריגה מכוונת של יצורים חיים (כולל חרקים), וכן איסור על כל פעילות מינית. כיום מארח מרכז המדיטציה טושיטה סדנאות מבוא וקורסים מתקדמים המועברים על ידי מורים בולטים בעולם הבודהיזם הטיבטי, וכן סדנאות יומיות ללימוד מדיטציה. על פי נתוני המרכז לשנת 2017, מרבית המשתתפים בקורסי המבוא לבודהיזם הם הודים וישראלים, מרביתם תרמילאים שמטיילים בהודו לאחר תום שירותם הצבאי. מרכז המדיטציה טושיטה חבר בקרן לשימור מסורת המהאיאנה, רשת של 160 מרכזי מדיטציה ומיזמים חברתיים הפועלת ב-36 מדינות ברחבי העולם. אתר האינטרנט הרשמי של מרכז המדיטציה טושיטה ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרכז המדיטציה טושיטה".
גילברט רייל

גילברט רייל (באנגלית: Gilbert Ryle;‏ 19 באוגוסט 1900 – 6 באוקטובר 1976) היה פילוסוף בריטי. הוא נציג הדור של הפילוסופים של השפה היומיומת (ordinary language philosophers) שהיו שותפים לגישתו של לודוויג ויטגנשטיין כלפי בעיות פילוסופיות. רייל ידוע בעיקר בזכות ביקורתו על הדואליזם הקרטזאני, שעבורו טבע את המונח "רוח הרפאים במכונה" (The Ghost in the Machine). חלק מהרעיונותיו בתחום הפילוסופיה של הנפש כונו ביהביוריסטים ("behaviourist"). רייל מוכר בין היתר בשל ההבחנה האפיסטמולוגית שערך בין "לדעת איך" לבין "לדעת ש" (Knowing-how and knowing-that). ספרו הידוע ביותר של רייל הוא מושג הנפש (The Concept of Mind) משנת 1949, שבו הוא כותב כי "מגמה כללית של הספר זה תהיה ללא ספק וללא היזק, להיות מסווגת כביהביוריסטית". רייל, שעסק במחקרו בעבודותיהם ברנרד בולזאנו, פרנץ ברנטנו, אלכסיוס מיינונג, אדמונד הוסרל ומרטין היידגר, הציע במקום זאת שאת הספר ניתן לתאר כמאמר בפנומנולוגיה, אם "מרגישים בבית" עם התווית הזאת. "המיתוס של דקארט", בתוך: שפה, מחשבה, עולם: מאמרים קלאסיים בפילוסופיה אנליטית, הוצאת "למדא - האוניברסיטה הפתוחה", 2021 The Concept of Mind (1949) Dilemmas. The Tarner Lectures 1953 (1954), a collection of shorter pieces Plato's Progress (1966) Contemporary Aspects of Philosophy (1977), editor On Thinking (1979) מדיה וקבצים בנושא גילברט רייל בוויקישיתוף ג'וליה טני, גילברט רייל, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית) גילברט רייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) A. C. Grayling (Wittgenstein, Oxford University Press, (Oxford), 1988, p.114) is certain that, despite the fact that Wittgenstein's work might have possibly played some "second or third-hand [part in the promotion of] the philosophical concern for language which was dominant in the mid-century", neither Gilbert Ryle nor any of those in the so-called "Ordinary language philosophy" school that is chiefly associated with J. L. Austin (and, according to Grayling, G. E. Moore, C. D. Broad, Bertrand Russell and A. J. Ayer) were Wittgensteinians. Grayling asserts that "most of them were largely unaffected by Wittgenstein's later ideas, and some were actively hostile to them" Ryle, Gilbert.The Concept of Mind. Chicago: University of Chicago Press, 2002. Pp. 327. Gilbert Ryle, "Phenomenology versus The Concept of Mind," in Collected Papers, London: Hutchinson, 1971, p. 188. "Gilbert Ryle Collection | Linacre College". www.linacre.ox.ac.uk (באנגלית). נבדק ב-2018-09-03. ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופים ובנושא אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרביה החדשה

סרביה החדשה (בסרבית: Нова Србија) הוא חבל ארץ לשעבר באימפריה הרוסית שנוסד על ידי הגנרל הרוסי-סרבי יובאן הורוואט בשנת 1752. חבל הארץ ממוקם באוקראינה דהיום וחופף ברובו את שטח מחוז קירובוגרד. בירת חבל הארץ ומרכז ההגירה של הסרבים הייתה העיר נובומירהורוד (מירגורוד החדשה). המייסד של המקום, יובאן הורוואט, הגיע למקום פיזית כבר בסוף ספטמבר 1751 ובשנת 1752 הקים בו את סרביה החדשה. רוב היישובים בסרביה החדשה נקראו על שם יישובים בסרביה עצמה ובאישור יליזבטה, קיסרית רוסיה, קראו על שמה התושבים מבצר שבנו. ב-1759 הקים הורוואט גדודי צבא לסרביה החדשה, והתחיל לפעול למען הקמת בית לאומי לסרבים בשטח האימפריה הרוסית. הוא הקים בית משפט עליון, משרדים שונים כגון; כלכלה, חוץ, אוצר, ביטחון וכו'. בסופו של דבר, הואשם הורוואט בשחיתות והוגלה מן המקום על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. בשנת 1764 במסגרת חלוקה מנהלית מחדש של האימפריה הרוסית התפרקה סרביה החדשה והועברה לשליטת ממשלת נובורוסיה. הורוואט חזר למקום רק ב-1775 ונפטר קרוב לסרביה החדשה ב-1886. סרביה החדשה, למרות שמה, לא כללה בעיקר סרבים. למעשה, רוב התושבים באזור היו מולדובנים ואוקראינים, והסרבים היוו כ-11 אחוזים בלבד מתוך האוכלוסייה. האוכלוסייה באזור בשיאה הגיעה ל-5,482 תושבים, ב-1757. אלמנקו גלוהאק, (1990). Porijeklo imena Hrvat, איגוד הכותבים ביוגוסלביה. בריאן דוויאס, (2016). The Russo-Turkish War, 1768-1774: Catherine II and the Ottoman Empire, הוצאת בלומסברי. Nova Srbija i Slavenosrbija
האישה הבוכה

האישה הבוכה (באנגלית: The Weeping Woman) היא ציור שמן על בד של הצייר פבלו פיקאסו אשר צויר בצרפת ב-1937. "האישה הבוכה" היה נושא שעניין את פיקאסו רבות וכתוצאה מכך חזר על כך רבות באותה השנה בסדרות ציורים. ציור זה, שנוצר ב-26 באוקטובר 1937, היה הציור המפורט ביותר בסדרה זו. הציור נכלל באוסף של מוזיאון טייט מודרן בלונדון מאז 1987. סדרת האישה הבוכה נחשבת כהמשך לטרגדיה המתוארת בציור גרניקה. בכך שהתמקד בדימוי של אישה בוכה, פיקאסו כבר לא צייר את ההשפעות הישירות של מלחמת האזרחים בספרד, אלא התייחס לדימוי אוניברסלי יחיד של סבל. בציור מוצגת דמותה של דורה מאר - פילגשו של פיקאסו בין השנים 1936 ל-1944. במהלך הקשר ביניהם, פיקאסו נהג לצייר אותה בכמה סגנונות שונים, חלקם ריאליסטיים, חלקם שפירים, אחרים מעונים או מאיימים. פיקאסו הסביר: "בשבילי דורה היא האישה הבוכה. במשך שנים הצגתי אותה כמעונה, לא בשל סדיזם, וגם לא בהנאה; רק מתוך ציות לחזון שכפה עצמו עלי. זאת הייתה המציאות העמוקה, לא המלאכותית". פיקאסו הוסיף ואמר: "דורה, בשבילי, הייתה תמיד אשה בוכה... וזה חשוב, כי נשים הן מכונות שסובלות". האישה הבוכה בגלריה טייט הייתה אחת מסדרת ציורים של פיקאסו המתארת את הנושא. גרסה נוספת של שני ציורים שצוירו ב־18 באוקטובר 1937, נגנבה מהגלריה הלאומית של ויקטוריה במלבורן שבאוסטרליה באוגוסט 1986, ונמצאה בתא בתחנת רכבת במלבורן מאוחר יותר באותו חודש. דרישת הגנבים, בין היתר, הייתה להגביר את מימון האמנות. Léal, Brigitte: "Portraits of Dora Maar", Picasso and Portraiture, page 396. Harry N. Abrams, 1996. Robinson, William H., Jordi Falgàs, Carmen Belen Lord, Robert Hughes, and Josefina Alix (2006). Barcelona and Modernity: Picasso, Gaudí, Miró, Dalí. Yale University Press. p. 466. The Weeping Woman, 1937 by Pablo Picasso, Pablo Picasso Léal, page 406,1996. Léal, page 395, 1996. Malraux, André: "Picasso's Mask, page 138. Holt, Rinehart and Winston, 1976. http://www.abc.net.au/tv/rewind/txt/s1199862.htm http://www.highbeam.com/doc/1P2-3781362.html
רוברט דה ברוס (סרט)

רוברט דה ברוס (באנגלית: Robert the Bruce) הוא סרט פעולה ודרמה היסטורית אפי משנת 2019 אודות רוברט הראשון ובבימויו של ריצ'רד גריי, המהווה סרט המשך לסרטו של מל גיבסון "לב אמיץ". הסרט הופק ונכתב על ידי אנגוס מק'פיידן, אשר גם מככב בתפקיד הראשי. עלילת הסרט מתרחשת בתקופת המאה ה-14. המלך הסקוטי, רוברט דה ברוס, יוצא למלחמת העצמאות הראשונה של סקוטלנד ונאבק באנגלים. הסרט מתמקד בחורף אחד שבו מקום הימצאותו של רוברט דה ברוס אינו ידוע ומגולל את אחד מהסיפורים ששרדו ברשומות ההיסטוריות. בעקבות סדרה של אבדות צבאיות, כשצבאו קרוע, הצלחת המרד שלו מוטל בספק, רוברט דה ברוס נסוג משדה הקרב. בודד, פצוע, נרדף על ידי מחפשי ההון במטרה לאסוף את הפרס שהונח על ראשו בהוראת המלך אדוארד מאנגליה, הוא מוצא מקלט באסם של איכרה המטפלת בשלושה ילדים - אחיינית בגיל העשרה, אחיינית צעירה אחרת ובנה. הם דואגים לו וקושרים עמו קשר, אף על פי שהשבט שלהם מיישר קו עם אנגליה. הקשר הזה מעניק לרוברט הבנה עמוקה יותר של הפטריוטיזם הטבוע בלב הסקוטים, המניע את התשוקה הנלהבת שלו לשלב הלאומי ובסופו של דבר לניצחון להשגת העצמאות הסקוטית. רוברט דה ברוס (אנגוס מק'פיידן): אציל סקוטי ומלך סקוטלנד. ג'ון השלישי קומיין, לורד באדנוך (ג'ארד האריס): אציל סקוטי. ג'יימס דאגלס, לורד דאגלס (דיארמד מורטאג): אציל סקוטי. מוראג (אנה האטצ'ינסון): איכרה סקוטית. ברנדוב (זאק מקגוואן) ויל (פטריק פיוגיט) בריאנה (אמה קני) הפקת הסרט יצאה לדרך בפברואר 2018 עם אנגוס מק'פיידן שחוזר לגלם את רוברט דה ברוס, לאחר שגילם את הדמות בסרט "לב אמיץ" משנת 1995. לצדו לוהקו ג'ארד האריס, אנה האטצ'ינסון ופטריק פיוגיט. הצילומים החלו בפברואר 2019 והושלמו תוך כמה חודשים. הסרט יצא בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו ב-23 ביוני 2019. ויצא להקרנה מסחרית בבתי הקולנוע ברחבי הממלכה המאוחדת ב-28 ביוני 2019. הקדימון הרשמי הראשון יצא ב-7 ביוני 2019 על ידי חברת Signature Entertainment, האמונה על הפצת הסרט. מלחמתו של רוברט דה ברוס "רוברט דה ברוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוברט דה ברוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רוברט דה ברוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Angus Macfadyen-Led Action Drama ‘Robert The Bruce’ Drafts Jared Harris, Patrick Fugit & Others ‘Robert The Bruce’ Movie With ‘Braveheart’ Actor Angus Macfadyen Boarded By Metro International, First Look — EFM Robert the Bruce sequel to premiere at Edinburgh Film Festival | The National Braveheart sequel tops Edinburgh film festival - BBC News WATCH: First trailer revealed for 'Braveheart sequel' Robert the Bruce | Scotsman.com ROBERT THE BRUCE - UK TRAILER - Starring Angus ... EIFF 2019 Official Awards | The Audience Award Nominees