laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קידה

קידה היא תנועת גוף של כפיפה מן המותן המציינת מחווה של הכנעה וכבוד כלפי הזולת. הקידה נפוצה מאוד בתרבויות מזרח אסיאתיות, אך קיימת גם כמחוות כבוד לבני האצולה באירופה ובמקומות אחרים. לעיתים קידה מסתכמת בהורדת הראש ולא בהנעת כל פלג הגוף העליון. הקידה נפוצה בתרבות היפנית, הקוריאנית ובתרבות הסינית, שם קדים איש לרעהו בהזדמנויות שונות, כמו בפגישה ראשונה, הבעת תודה ופרידה לשלום. בלשון המקרא והתלמוד, משמש הביטוי קידה להשתחווּת עד שהפנים נוגעות בקרקע. בסיום הצגות תיאטרון ואופרה נהוג שצוות השחקנים יוצא לקדמת הבמה וקד קידה לקהל, המלווה את הקידה במחיאת כפיים. בהופעות הכוללות תזמורת משתחווה גם המנצח ולעיתים גם נגנים ראשיים. לעיתים מוזמנים חברים נוספים בהפקה לקידה, כגון המחזאי או הבמאי. מדיה וקבצים בנושא קידה בוויקישיתוף תנו רבנן: קידה על אפים. שנאמר (ספר מלכים א', פרק א', פסוק ל"א):"וַתִקד בַת-שֶבַע אַפַיִם אֶרֶץ". (תלמוד בבלי, מגילה כב: ומקבילות) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום שישי ה-13

על פי אמונה טפלה, יום שישי ה-13 בלוח השנה הגרגוריאני נחשב כבעל מזל רע. אסמכתאות לקיומה של אמונה טפלה זו קיימות מאז המאה ה-19. מקור האמונה קשור כנראה לחיבור של שתי אמונות הקושרות את יום שישי כיום בעל מזל רע ואת המספר 13 כמספר בעל מזל רע. באמונה טפלה זו, כשיום שישי מופיע ב-13 בחודש, הוא נחשב ליום מבשר רעות. פחד מיום שישי ה-13 נקרא "פָראסְקבֶדקטריאפוביה" (παρασκευηδεκατριαφοβία). בכל שנה יש בין פעם אחת לשלוש בהן היום ה-13 בחודש יוצא שישי. בממוצע, יום שישי ה-13 (כמו כל צירוף של יום בשבוע ויום בחודש) מופיע אחת לשבעה חודשים וליתר דיוק כל 212.35 ימים. מאפיין המקל על זיהוי חודשים בהם חל יום שישי ה-13 הוא העובדה שהיום הראשון של החודש חל ביום ראשון. בספרד, באמריקה הלטינית וביוון, ניתנת משמעות דומה ליום שלישי החל ב-13 בחודש. מקורה של האמונה נוצרי. אגדה אורבנית פופולרית קושרת אמונות אלו ביום שישי, 13 באוקטובר 1307, בו פשט מלך צרפת פיליפ היפה על כל מעוזי מסדר אבירי היכל שלמה (ה"טמפלרים") ועצר את רוב אבירי ובכירי המסדר. האבירים שנעצרו עונו קשות עד שהודו שעסקו בכפירה, מינות, הומוסקסואליות ועבודת השטן. למעשה, ביום זה בימי הביניים נפל אחד המסדרים המפוארים של אירופה. יש התולים את הפחד מהמספר 13 בנסיבות קדומות עוד יותר: בסעודה האחרונה של ישו שהתרחשה ביום חמישי בערב סעדו 13 אנשים, ישו ו-12 השליחים, יחד עם יהודה איש קריות. בתקופה המודרנית, ההתייחסות המיוחדת ליום שישי ה-13 מצויה באגדות אורבניות, סרטי אימה ומספר וירוסי מחשב (המפורסם שבהם הוא וירוס ירושלים ההיסטורי) נכתבו כך שיפעלו ביום זה. לעִתים אף קורה שאירוע שלילי המתרחש ביום שישי ה-13 מקבל התייחסות מיוחדת בקרב חלקים מהציבור ובקרב כלי תקשורת מסוימים (לדוגמה: פיגועי נובמבר 2015 בפריז, שהתרחשו ביום שישי, 13 בנובמבר 2015). מדיה וקבצים בנושא יום שישי ה-13 בוויקישיתוף משמעות יום שישי ה-13 ואמונות נוספות 13, דבר, 11 ביוני 1931 נועה מנהיים, טפו טפו טפו | שורשי המוניטין הרע של יום שישי ה–13, באתר הארץ, 11 בפברואר 2015 The day Friday the 13th horrors became real, ‏15 בנובמבר 2015
בלנאבון

בלנאבון (אנגלית Blaenavon; בוולשית: Blaenafon) היא עיירה ואתר מורשת עולמית בדרום מזרח ויילס שבבריטניה. העיירה נמצאת כשלושים קילומטרים מצפון לקארדיף, ושוכנת על מדרון גבעה. בשנת 2009 התגוררו במקום כ-6,400 תושבים. תעשיות הברזל והפחם היו חלק מהותי מהמהפכה התעשייתית. חלק גדול מהפקת חומרי הגלם הללו נעשה בעמקים של דרום ויילס, וסביב תעשיות אלה הוקמו יישובים רבים. תעשיות אלה כללו מכרות, בתי יציקה, תעלות ומסילות ברזל. במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 התאפיינה בריטניה בתנופה גדולה בייצור ברזל ופחם, ובהקמת כל התעשיות הנלוות. לתעשיות בדרום ויילס הייתה חשיבות בינלאומית, ובוויילס הופק ברזל יותר מבכל מקום אחר בבריטניה: ייצור הברזל הגולמי בוויילס עלה מ-39,600 טון ב-1796 ל-666,000 טון, ב-1852. הברזל והפחם שהופקו בוויילס הובלו לתעשיות בכל רחבי בבריטניה ובכל העולם, והידע והניסיון שנצברו בעבודה, כמו גם כל התרבות שנוצרה סביבם, יוצאו גם הם בידי מהגרים לארצות רבות. אזור בלנאבון הוא אחת הדוגמאות הטובות ביותר לנוף תעשייתי, שנוצר בעקבות תנופת הכרייה וייצור הברזל. העיירה צמחה סביב בית יציקה שנפתח ב-1788, ואחריו נפתחו במקום תעשיות ברזל וכריית פחם. בשיאה הגיעה אוכלוסיית העיירה לכ-20,000 איש. בשנת 1900 נסגר סופית בית היציקה, וב-1980 נסגר המכרה במקום. עם הצטמצמות התעשייה במקום, ירד מספר התושבים, וכיום מורכבת האוכלוסייה בעיקר מאזרחים ותיקים. ניתן למצוא בעיירה היום את מוזיאון הפחם הלאומי "המכרה הגדול" (Big Pit National Coal Museum), בית היציקה של בלנאבון, תחנת הרכבת של בלנאבון ופונטיפול (Pontypool), מרכז אתר המורשת העולמית של בלנאבון, מקהלת הגברים של בלנאבון, ומסלולי טיול היסטוריים בהרים הסמוכים. מדיה וקבצים בנושא בלנאבון בוויקישיתוף אתר בלנאבון מסמך המועמדות לאונסקו אתר האגודה ההיסטורית של בלנאבון גלריית תמונות של בלנאבון
צוקי מוהר

צוקי מוהר (באירית: Aillte an Mhothair - מילולית "צוקי החורבן"; באנגלית: Cliffs of Moher) הם רכס צוקים במערב אירלנד, הידועים כאחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר באי האירי. צוקי מוהר ממוקמים באזור הבארן שבמחוז קלייר, במערב אירלנד. הם נישאים לגובה 120 מטרים ומעלה מעל האוקיינוס האטלנטי, ומגיעים בשיאם לגובה מקסימלי של 214 מטרים. הם נמתחים לאורך שמונה קילומטרים לאורך החוף. בערך באמצע רכס הצוקים, ממוקם מרכז המבקרים של האתר, אליו מגיעים יותר ממיליון תיירים בשנה . במרכז, על הצוק הגבוה ביותר ברכס, נבנה ב-1835 מגדל תצפית בשם מגדל או'בריאן. המגדל נבנה על ידי סיר קורנליוס או'בריאן עבור התיירים הויקטוריאנים הרבים שפקדו את המקום בתקופה זו. מגג המגדל ניתן לראות ביום בהיר את נופי איי אראן, מפרץ גולוויי והרי אזור קונמארה. באזור הצוקים חיים מעל 20 זני ציפורים שונים, ובאוקיינוס שלמרגלותיו חיים גם דולפינים וכלבי ים. ב-2007 נפתחה במרכז המבקרים, בתוככי אחת הגבעות, תערוכה גדולה העוסקת בבעלי החיים, בצמחייה ובגאולוגיה של הצוקים. בצוקי מוהר צולמו, בין השאר, מספר סרטי קולנוע ידועים, בהם הנסיכה הקסומה (1987) ,הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם (2009) ומשאלה אירית (2024). אתר האינטרנט הרשמי של צוקי מוהר גיל חן, צוקי מוהר ואזור הבארן, באתר "למטייל" יובל בן עמי, גורדי השחקים של אירלנד, 30 באוקטובר 2008, אתר mako מה מיוחד בצוקי מוהר שבאירלנד?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה Irish Post, More than one million visitors enjoyed Cliffs of Moher experience in 2022, The Irish Post צוקי מוהר באתר abc
קואיטלאואק

קואיטלאואק (בנאוואטל: cuitlāhuac; בספרדית: Cuitláhuac ‏האזנה‏Ⓘ‏;‏ 1476–1520) היה השליט האצטקי העשירי והלפני אחרון. בתקופתו פלש לאנאהואק צבא ספרדי בראשות הקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס. קואיטלאואק נולד בשנת 1476 והיה בנו האחד-עשר של מלך אקסאיאקאטל ואחיו הצעיר של הקיסר מונטזומה השני. אבי אמו, שגם שמו היה קואיטלאואק, היה מלך איצטפאלאפאן, ממלכה שבסופו של דבר הייתה גם בשליטתו של קואיטלאואק הנכד. קואילטאואק מונה כקיסר בטנוצ'טיטלאן במהלך המלחמה שניהלו האצטקים עם צבא קורטס שפלש למקסיקו. כבר עם תחילת הפלישה נמנה עם מובילי הקו התקיף בארמון הקיסר. הוא טען באוזני מונטזומה כי הזרים הם ברברים ואין לפתוח בפניהם את שערי טנוצ'טיטלאן, אבל לא עלה בידו לשכנע בכך את הקיסר. לאחר שפדרו דה אלוואראדו, מבכירי צבאו של קורטס, הורה לבצע טבח במאות אצילים אצטקיים במהלך טקס דתי במקדש הראשי בניסיון להפסיק את מנהג הקרבת קורבנות האדם, התקוממו האצטקים נגד חיל המצב הספרדי והטילו מצור על ארמון הקיסר, בו היה שבוי מונטזומה בידי הפולשים. קורטס הורה למונטזומה לשאת דברים אל בני עמו ולבקש מהם לחדול מהמצור. מונטזומה חלק עליו באומרו כי האצטקים אינם מאמינים בו עוד. תחת זאת, הציע לשגר את קואיטלאואק בהנחה שהלה ייטיב לשכנעם להניח את נשקם ולהפסיק את פעולות האיבה. קורטס הסכים, אך לאחר שיצא קואיטלאואק אל הצרים, בחר להצטרף אליהם ולעמוד בראשם. כשיצא מונטזומה אל מרפסת הארמון בניסיון נוסף להרגיע את המהומות, יידו בו האצטקים אבנים והוא נפצע קשה, ולאחר כמה ימים מת מפצעיו. ב-16 בספטמבר 1520 נבחר קואילטאואק כיורשו של מונטזומה. הוא ארגן במהירות את שרידי צבאו, כינס את המפקדים שנותרו בחיים והוביל אותם לקרב ה"נוצ'ה טריסטה" ("הלילה העצוב"), בו הביסו האצטקים את הספרדים הנסוגים והשמידו חלק משמעותי מצבאם. כשראה את נסיגתו של קורטס היה בטוח שבכך חלפה הסכנה, ובמקום לסכן חיילים בקרבות מיותרים החליט לשקם את ביצורי הבירה ולהתמקד בחידוש חיי השיגרה. קואיטלאואק חידש את עבודת הפולחן במקדשים, שחלקם נהרסו ונבזזו על ידי הספרדים ובעלי בריתם. הוא סבר שבכך יצליח ללכד את השורות ולגשר על המחלוקות שפרצו בין המפקדים, האצילים והמלכים של המדינות השונות שבאימפריה האצטקית, שחלקן נטו לתמוך בספרדים. אלא שבמהלך המאמצים הללו פרצה בעיר מגפת אבעבועות שחורות, שהובאה על ידי הספרדים ושאותה לא הכירו תושבי יבשת אמריקה כלל. המחלה התפשטה בקצב מהיר מאוד, ובמשך שלושת החודשים בהם השתוללה מתו ממנה אלפי תושבים. אחד הנפגעים היה המלך קואיטלאאואק. הוא מת מהמחלה ב-3 בדצמבר 1520, לאחר שכיהן בתפקידו 78 יום בלבד. דמותו של קואיטלאואק מונצחת כיום באתרים רבים ברחבי מקסיקו המודרנית. בין השאר מנציחה את שמו העיר קואיטלאואק (Cuitláhuac) וכן שדרה גדולה ותחנת רכבת תחתית במקסיקו סיטי. גם האסטרואיד קואיטלאואק 2275 קרוי על שמו. מדיה וקבצים בנושא קואיטלאואק בוויקישיתוף קואיטלאואק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טראני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טראני הוא שמה של משפחה מיהדות טראני באיטליה, שחלקם עברו לספרד, ללבנט ולארץ ישראל. משה מטראני (המבי"ט) – פוסק צפתי בולט יוסף מטראני (מהרי"ט) – בנו של המבי"ט; פוסק נודע בגלל ספר השו"ת שחיבר, כן שימש כחכם באשי בטורקיה ישעיה די טראני – פרשן של המקרא והתלמוד ופוסק איטלקי נודע בתקופת הראשונים ישעיה מטראני (ריא"ז) – נכדו של ישעיה די טראני; אחד מהראשונים, חיבר את הספר "פסקי הריא"ז" טראני, משפחת חכמים, באתר דעת
עקיבא צימרמן

עקיבא צימרמן (ג' בכסלו ה'תרצ"ז, 17 בנובמבר 1936 - כ"ט בניסן ה'תשע"ו, 7 במאי 2016) היה עיתונאי, סופר והיסטוריון ישראלי, החוקר בעיקר את תחום החזנות והמוזיקה היהודית. צימרמן נולד ב-1936 בתל אביב, למד בגימנסיה שלווה, התגייס לחיל המודיעין ושירת גם ברבנות הצבאית. לאחר שירותו הצבאי החל לעבוד כפקיד בבנק. כתב בעיתון "הצופה" יותר מחמישים שנה, בנושאים מגוונים - החל מחזנות ומוזיקה יהודית ועד לענייני השעה בפוליטיקה ובחברה. כמו כן פרסם כתבות ותגובות ב"על המשמר", "ידיעות אחרונות", "מעריב", "הארץ" ו"המודיע". צימרמן גדל בתל אביב בתקופה שבה פרחה החזנות בעיר. מגיל צעיר נתפס צימרמן לחזנות, אך מעולם לא שר בעצמו חזנות. עם השנים פיתח צימרמן קשר הדוק עם גדולי החזנים בתל אביב ובעולם, והפך למומחה ומרצה מבוקש בנושא החזנות. צימרמן פרסם עשרות כתבות בנושא זה במגוון במות, בעיתונות ומאספים שונים, ואף פרסם ספרים שכתב בנושא. זכה בפרס שלום עליכם לתרבות יהודית, ובפרס מטעם עיריית חיפה לספרות תורנית. בשנת תשע"ד זכה עקיבא צימרמן בפרס עת-מול היוצא לאור על ידי מכון בן צבי. עת-מול הוא עיתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל. צימרמן נפטר בניסן התשע"ו (מאי 2016) ולא הותיר אחריו ילדים. ברון יחד: מעולם החזנות והמוזיקה היהודית; העורך: יצחק אלפסי, תל אביב: ארכיון החזנות המרכזי, תשמ"ח 1988. שערי רון: החזנות בספרות השו"ת וההלכה; העורך: יצחק אלפסי, תל אביב: ברון יחד, תשנ"ג 1992. זכור אזכרנו עוד: פרשת חייו של החזן משה קוסביצקי במלאת מאה שנה להולדתו: א’ תמוז תרנ"ט - א’ תמוז תשנ"ט, תל אביב: שערי רון, תשנ"ט 1999. עלי עיין: מחווה לעקיבא צימרמן בהגיעו ל-ע שנים; העורך: נפתלי הרשטיק, תל אביב: מכון תל אביב לחזנות, תשס"ז. (ספר יובל: קובץ מסות ומאמרים מאת צימרמן על פיוטים, לחני תפילה, חזנות וחזנים; חלק ב: עלי שיר: מבית גנזיו של עקיבא צימרמן) עיר וחזניה: תולדות החזנות בוינה, תל אביב: ברון יחד, תשס"ט 2009. פרקים בשיר: ספר פנחס מינקובסקי, תל אביב: שערי רון, תשע"א 2011. (חלק א: כל חיבורי פינחס מינקובסקי בדפוסי צילום בעברית או ביידיש; חלק ב: מאמרים על מינקובסקי) הרב אליעזר לאדייר, שירים ומחקרים; ערך: עקיבא צימרמן, תל אביב: שערי רון, תשס"ד 2004. רבקה הורביץ, יהדות רבת הפנים : ספרות והגות, הוצאת ספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, 2002. ארכיון שמואל יוסף עגנון, צימרמן עקיבא, סיפור החזנים של עגנון בתוך "הצופה", 9 במאי 1987, עמוד 4, 6. נורית גוברין, איש התיקון - דברים לזכרו של עקיבא צימרמן, בתוך: 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ז', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ט / 2019. רשימת הפרסומים של עקיבא צימרמן, בקטלוג הספרייה הלאומית עקיבא צימרמן, ‏קשר לספרים – על עיתונות אגודת ישראל, קשר 42, סתיו 2011 עקיבא צימרמן, ביני לבין דב סדן, כתב-עת ליצירה יהודית כרך ב׳ (ז׳), חורף תשנ״א 1990, עמ' 160–164, כולל מבחר מכתבים של פרופ׳ דב סדן ז״ל לעקיבא צימרמן נורית גוברין, ‏איש התיקון: דברים לזכרו של עקיבא צימרמן, קשר 49, חורף 2017 עקיבא צימרמן – עיתונאי, סופר וחוקר חזנות, 1936 - 2016, באתר מרכז לחקר המוזיקה היהודית, באוניברסיטה העברית עקיבא צימרמן, דף שער בספרייה הלאומית אתר הספרייה הלאומית, ערך: עקיבא צימרמן ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלמנדרת ענק סינית

סלמנדרת ענק סינית (שם מדעי: Andrias davidianus) היא מין מסוג סלמנדרת ענק האנדמית לסין. אורכה של הסלמנדרה עשוי להגיע לעד 180 סנטימטר, והיא הדו-חיים הגדול ביותר המצוי כיום על פני תבל. הסלמנדרה מקיימת אורח חיים מימי בעיקרו והיא ממעטת לצאת ליבשה. אוכלוסיית המין הידלדלה בכ-80% בשלושים השנים האחרונות, והוא מוגדר כמין בסכנת הכחדה חמורה לפי IUCN. כיום נדיר מאוד למצוא אוכלוסיות שלמות של המין, ותיעוד של פרטים בודדים שהתגלו מראה גם על הצטמקות גודלם הפיזי, שאינו משתווה לגדלים שתועדו לפני עשרות שנים. הסיבות לכך כוללת הרס של אזורי המחיה שלהן, וכן ציד יתר הנובע מהיותן מעדן במטבח הסיני ושימושן ברפואה הסינית המסורתית. סלמנדרת הענק הסינית מאופיינת בראש גדול ושטוח, עיניים קטנות וחסרות עפעפיים ועור קשה ולח, שדרכו היא נושמת. ארבע רגליה קצרות ושטוחות, זנבה הוא כ-60% מאורך גופה. צבעה חום כהה, שחור או ירקרק, ומלא בנקודות ובכתמים בצבעים שונים. אורך בוגר ממוצע הוא כ-150-100 ס"מ ומשקלו כ-25–50 ק"ג. סלמנדרת הענק הסינית דומה מאוד בצורתה ובהתנהגותה לסלמנדרת הענק היפנית, ושתיהן אף מאריכות חיים. הסלמנדרה נוטה להשמיע קולות ורעשים שונים המזכירים בצורה מפתיעה בכי של תינוק ולפיכך היא מכונה בפי הסינים דג-תינוק. אזורי המחיה של הסלמנדרה הענקית הסינית כוללים את האגמים והנהרות ההרריים שבסין; החל ממחוז צ'ינגהאי לג'יאנגסו ולדרום סצ'ואן, וכן במחוזות גואנגשי ובגואנגדונג. היא מקיימת אורח חיים מימי בעיקרו, ופעילה בעיקר בלילות. מזונה מורכב מצפרדעים, דגים ופרוקי-רגליים. עונת הרבייה חלה בין אוגוסט לספטמבר. עוד קודם לכן, מקיימים הזכרים קרבות עזים על מנת לזכות באזורי ההפריה, שהם מחילות תת-מימיות. כשהנקבה מגיעה לאותן מחילות היא מטילה בהן כ-500 ביצים ועוזבת מיד לאחר מכן. ההפריה היא חוץ-גופנית, והזכר שומר באגרסיביות על הביצים עד לפקיעתן כעבור כ-40 עד 50 ימים. הפגיות מתחילות להזין את עצמן לאחר כחודש. כאמור, המין נמצא בסכנת הכחדה חמורה. הוא מוגדר בסין כחיה מוגנת מדרגה שנייה (Class II). אמנם נעשו מספר ניסיונות לגדלה בשבי במטרה להגדיל את האוכלוסייה, אולם מרבית הניסיונות הונעו משיקולים כלכליים ולא אקולוגיים, ולא נעשה ניסיון אמיתי להרבות את המין בשבי. מדיה וקבצים בנושא סלמנדרת ענק סינית בוויקישיתוף סלמנדרת ענק סינית, באתר ITIS (באנגלית) סלמנדרת ענק סינית, באתר NCBI (באנגלית) סלמנדרת ענק סינית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סלמנדרת ענק סינית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סלמנדרת ענק סינית, באתר GBIF (באנגלית) סלמנדרת ענק סינית, באתר "הרשימה האדומה של מינים בסכנת הכחדה" של הארגון IUCN סלמנדרת ענק סינית, באתר AmphibiaWeb ynet, סלמנדרה ענקית "בת 200" התגלתה בסין, באתר ynet, 12 בדצמבר 2015 סלמנדרת ענק סינית באתר הרשימה האדומה של IUCN סלמנדרת ענק סינית, באתר AmphibiaWeb על פי אתר IUCN
שלמה לירן

שלמה (מומו) לירן (נולד ב-6 ביוני 1951) הוא מנכ"ל ישראלי. שירת בצה"ל כטייס קרב, בין השאר טס במלחמת יום הכיפורים במבנה של מטוסי סקייהוק שתקף באזור פורט סעיד, תקיפה שבה נהרג ארלוזור לב. לירן הוא בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה מהטכניון ובעל תואר שני בהנדסת תעשייה מאוניברסיטת טורונטו. בנו של הפעיל הציוני, הארכיטקט והאמן יעקב זלצמן. ב-1995 מונה למנכ"ל קבוצת שטראוס. בשנת 2001 מונה למנכ"ל yes הטלוויזיה בלוויין. בשנת 2004 מונה למנכ"ל חברת הסלולר השוודית 3. ב-2007 מונה למנכ"ל חברת התקשורת אריקסון ישראל. באוקטובר 2009 הודיע על החלטתו לפרוש מתפקיד זה בתחילת 2010. ב-2010 מונה למנכ"ל חברת התעשייה אבגול, ממנה פרש ב-2014 לאחר ארבע שנות כהונה. באוגוסט 2014 מונה למנכ"ל נייר חדרה, ובינואר 2015 פרש מתפקידו. ב-2016 מונה למנכ"ל ספאנטק, חברת תעשייה בינלאומית העוסקת בייצור בדים לא ארוגים, ובמהלך 2017 עזב את החברה. לירן מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לארבעה.[דרוש מקור] שלמה לירן, מנכ"ל יס לשעבר: "יש לנצל את הממירים הדיגיטליים החדשים למתן שירותים מתקדמים", באתר "אנשים ומחשבים" ערן גבאי, שלמה לירן התחבב על משפחת וולנברג, באתר TheMarker‏, 29 באוגוסט 2007 רועי גולדנברג, ‏שלמה לירן עוזב את שבדיה: התמנה למנכ"ל אריקסון ישראל, באתר גלובס, 30 באוגוסט 2007 גד פרץ, ‏שלמה לירן עוזב את אריקסון - אולי יתמודד על תפקיד מנכ"ל אל-על, באתר גלובס, 1 באוקטובר 2009 קובי ישעיהו, ‏מנכ"ל חדש לחברת אבגול: שלמה לירן מחליף את אחאי בונה, באתר גלובס, 23 במרץ 2010 גיל קליאן, אחרי 5 חודשים: מומו לירן עוזב את תפקיד מנכ"ל נייר חדרה, באתר כלכליסט, 20 בינואר 2015 אביב לוי, ‏שלמה לירן חוזר לתעשיית הבדים: מונה למנכ"ל ספאנטק, באתר גלובס, 6 באוקטובר 2016 אביב לוי, ‏ספאנטק: מומו לירן עוזב את תפקיד המנכ"ל, גידי קרסני יחליפו, באתר גלובס, 5 ביוני 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טים קרינג

ריצ'רד טימותי "טים" קרינג (באנגלית: Richard Timothy "Tim" Kring; נולד ב-9 ביולי 1957) הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה וקולנוע אמריקאי. ידוע בעיקר בשל הסדרות "ג'ורדן" ו"גיבורים" אותן יצר. קרינג נולד במחוז אל דוראדו שבקליפורניה. הוא למד בבית הספר לאמנויות הקולנוע (USC) שבאוניברסיטת דרום קליפורניה. את הקריירה שלו החל בשנת 1985 כתסריטאי בסדרות טלוויזיה, אשר ביניהן: "Misfits of Science" ו"אביר על גלגלים". בשנת 1987 כתב ביחד עם ג'ף לואב את התסריט לסרט "זאב צעיר 2". בשנת 1994 כתב את התסריט לסרט הטלוויזיה "ללא הסכמה", ששודר ב-ABC וכיכבו בו ג'ני גארת' וג'וני גאלקי. בשנת 1996 החל לעסוק גם בהפקה, עם סדרת הטלוויזיה "שיקגו הופ" (בה הפיק 3 פרקים), ולאחר מכן שימש כמפיק בפועל של הסדרה "פרובידנס", ל-45 פרקים. קרינג יצר שלוש סדרות. הראשונה היא "Strange World", אותה יצר בשיתוף עם הווארד גורדון. השנייה היא "ג'ורדן", והשלישית, והמצליחה ביותר שלו, שנכון ל-2009 משדרת את העונה הרביעית שלה, היא "גיבורים", העוסקת בסיפוריהם של אנשים רגילים אשר מגלים כי בבעלותם כוחות על-־טבעיים ובאופן שבו יכולות אלו משפיעות על חייהם. קרינג היה מועמד פעמיים לפרס אמי תחת הקטגוריה "סדרת הדרמה היוצאת מן הכלל". הפעם הראשונה הייתה בשנת 1997, על עבודתו בסדרה "שיקגו הופ", והפעם השנייה הייתה בשנת 2007, על עבודתו בעונה השנייה של "גיבורים". בשנת 2008 זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה על העונה השנייה של "גיבורים". בשנת 2015 עלתה לשידור הסדרה "דיג" שכתב והפיק ביחד עם הישראלי גידי רף, וגם המיני-סדרה שיצר עבור רשת NBC "גיבורים: התחייה", המהווה סדרת המשך ל"גיבורים". בשנת 2018 נמנה מבין מפיקי הסרט "In the Cloud" בהשתתפותם של ג'סטין צ'טווין וגבריאל ביירן. מדיה וקבצים בנושא טים קרינג בוויקישיתוף טים קרינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ראיון עם יוצר סדרת "גיבורים", טים קרינג, The TV Addict, ‏12.10.2006 (באנגלית) הדס בשן, אנטי גיבור, באתר ynet, 23 בדצמבר 2009
טיבטית

טיבטית (Bod skad) היא השפה הרשמית בטיבט ומדוברת גם כן על ידי הפזורה הטיבטית ברחבי סין, הודו נפאל ובהוטן. מספר דוברי השפה כיום מוערך בכשישה מיליון. השפה משתייכת לענף הטיבטו-בורמי במשפחת הלשונות הסינו-טיבטיות. הופעתה של השפה הכתובה החלה עם יצירת הכתב הטיבטי בעקבות חדירת הבודהיזם לטיבט במאה ה-7 לספירה. השפה הספרותית התמסדה תוך כדי תרגום הטקסטים המקודשים מסנסקריט, לאחר מכן הוסיפה השפה להתפתח בעקבות העלאתן על הכתב של יצירות ספרות ואמנות רבות. בשפה הספרותית המודרנית השתמרו היטב צורות הדקדוק וההגיה העתיקות, למרות שבאוצר המלים קיים שינוי. השפה הטיבטית נכתבת באמצעות הכתב הטיבטי שהתפתח מהכתב הבראהמי. בדומה לשאר השפות האסיאתיות זוהי שפה טונאלית המבדילה בין טון גבוה לטון נמוך (בניב להסה). טיבטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שכבה ארכאולוגית

שכבה ארכאולוגית היא יחידה ארכאולוגית מקומית שיש לה התחלה וסוף מוגדרים ויש לה מאפיינים תרבותיים. באתר ארכאולוגי שכבה היא כל מערך השרידים שהתקיים בעבר בפרק זמן מסוים ומקורם במבנה, יישוב. שכבה ארכאולוגית אינה זהה לתקופה. תקופה היסטורית יכולה להימשך גם מאות שנים והיא יחידה תרבותית פוליטית וארכאולוגית המתפרסת על פני מרחב גאוגרפי גדול, ובאותה תקופה יכולות להיווצר מספר שכבות באתר מסוים. לעומת זאת שכבה מכילה רק תקופה אחת. תקופה אורכת מאות שנים, והשינויים בה הם איטיים. שכבה היא קצרת טווח לרוב נעה בין 100–200 שנים. לשכבה יש מאפיינים ארכאולוגים כגון: כלי חרס אופייניים, אדריכלות של מבנים. התחלה וסוף של שכבה מוגדרים על ידי אירועים דרמטיים, כגון שרפה, אפר, חורבן. ככל שהאירוע יותר דרמטי, כך קל יותר לזהות את הסוף של השכבה. לדוגמה: בתל לכיש שכבה III נחרבה בשנת 703 על ידי סנחריב, זיהוי השכבה נעשה בקלות בעקבות מציאת בתים חרבים ושרופים. אלמנט נוסף המקל על זיהוי שכבה הוא אלמנט סטרטיגרפי מקשר. למשל רשת ניקוז של מי גשמים המקשרת בין כל הבתים בעיר. שכבה היא ספציפית לאתר מסוים, וכל האפיונים שלה, שייכים לאתר הספציפי בה נחפרה ונמצאה. כל אתר ארכאולוגי בנוי משכבות. כאשר האתר התקיים רק פרק זמן אחד, תימצא באתר רק שכבה אחת. כאשר עיר נחרבה, המתיישבים החדשים יישרו את הבתים ובנו עיר חדשה, אשר יצרה שכבה חדשה. בתהליך זה נוצר התל. ההגדרה של שכבה נעשתה על ידי הארכאולוג האמריקאי ויליאם פוקסוול אולברייט . ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון חול

ארמונות חול או טירות חול הם מבנים זעירים המעוצבים מחול הנמצא בחופי ימים, באגמים ובנהרות או בארגזי חול מלאכותיים, לרוב על ידי ילדים. חומרי הבנייה של ארמונות החול הם חול ומים, אותם קל למצוא במקומות אלו. בזמן תחרויות חול נהוג לרסס את המבנה בתרסיס מייצב כדי לשמור על שלמות המבנה עד לבואם של השופטים. מבנים מרוססים במייצב יכולים לשמור על צורתם במשך ימים רבים. ישנן מספר דרכים לבנות ארמון מחול: לאסוף ערימת חול בידיים, לטפוח עליה, להדק אותה ולעצב אותה לצורה הרצויה. למלא דלי בחול רטוב, להפוך את הדלי על פיו ולהרימו בזהירות כדי ליצור תבנית חול של פנים הדלי. למלא דלי עם חול ומים כך שמפלס המים גבוה מהחול, לחפון מעט חול רטוב בידיים ולהניח לחול לטפטף דרך האצבעות כדי ליצור צורה דמוית זקיף. להכין ערימה של חול לח דחוס ולגלף אותה לצורה הרצויה, תחילה באצבעות ואחר בכלים עדינים יותר. לפרקים מתקיימים פסטיבלי פיסול בחול. אף על פי שילדים בונים בדרך כלל צורה של ארמון בחול, בפסטיבלי פיסול בחול ניתן לראות פעמים רבות פסלים שאינם דמויי ארמון. ארמון חול ממלא תפקיד משמעותי בספרה של אדית נסביט, הטירה הקסומה. הפסטיבל הבינלאומי לפיסול בחול ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דזונגקה

דזונגקה (རྫོང་ཁ་) היא שפתה הרשמית של בהוטן, ולה כ-130,000 דוברים. משמעות השם היא "שפת אנשי הדזונג" (דזונג הוא מקדש-מבצר נפוץ בבהוטן). השפה משתייכת למשפחת השפות הסינו-טיבטיות ודומה במבנה השפה לטיבטית. השפה מדוברת בצפון בהוטן ובמספר אזורים במערב בנגל. לימוד השפה הוא חובה בכל בתי הספר ברחבי בהוטן. הדזונגקה נכתבת באמצעות גרסה מיוחדת של הכתב הטיבטי. באוקטובר 2005 הפסיקה חברת מיקרוסופט כליל את השימוש במונח Dzongkha בכל יישומי תמיכת התכנה שלה ובפרסומים המסחריים; תחת זאת נעשה שימוש במונח Tibetan-Bhutan. הדבר נעשה לבקשת הממשל הסיני, שראה בשימוש בשם דזונגקה רמיזה לשליטתו של הדלאי למה והעצמאות הטיבטית. ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Blood, Sweat & Tears

האם התכוונתם ל... דם, יזע ודמעות – נאום שנשא וינסטון צ'רצ'יל בשנת 1940 בפני בית הנבחרים הבריטי. דם, יזע ודמעות (להקה) – להקת רוק אמריקאית. Blood, Sweat & Tears (שיר של אווה מקס) – סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אווה מקס. Blood Sweat & Tears (שיר של BTS) – סינגל של הלהקה הקוריאנית BTS.
ונקטרמן רמאקרישנן

ונקטרמן רמאקרישנן (בטמילית: வெங்கட்ராமன் ராமகிருஷ்ணன்; נולד בשנת 1952) הוא ביולוג מבני הודי במעבדה לביולוגיה מולקולרית של מועצת המחקר הרפואי (באנגלית: Medical Research Council) הפועלת בפאתי קיימברידג' באנגליה. הוא עמית בטריניטי קולג' ומכהן כנשיא החברה המלכותית. חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2009 במשותף עם עדה יונת ותומאס סטייץ. רמאקרישנן נולד בשנת 1952 בצ'ידמברם שבמדינת טאמיל נאדו בהודו. סיים לימודי מכינה ללימודים אוניברסיטאיים באוניברסיטת אנמלאי שבטאמיל נאדו. בשנת 1971 סיים לימודי תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מהראג'ה סיאג'יראו בברודה, במדינת גוג'ראט. הוא עקר לארצות הברית, שם התאזרח, והשלים לימודי דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת אוהיו בשנת 1976 והמשיך בלימודי ביולוגיה במשך שנה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו לצורך מעבר מתחום הפיזיקה התאורטית לתחום הביולוגיה. הוא שימש פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת ייל וכן עבד במעבדה הלאומית ברוקהייבן במדינת ניו יורק. בשנת 1977 החל לפרסם מאמרי מחקר בירחונים מקצועיים ועד היום פרסם 95 מאמרים. בשנת 2000 פרסמה מעבדתו את המבנה של תת-יחידה 30S של הריבוזום והמבנה שהיא יוצרת עם אנטיביוטיקות שונות פרסום זה הוא אחד מתוך שורה של פרסומיו בנושא מבנה הריבוזום. בעשור הראשון של המאה ה-21 פרסמה מעבדתו את המבנה האטומי של כל הריבוזום. מדיה וקבצים בנושא ונקטרמן רמאקרישנן בוויקישיתוף ונקטרמן רמאקרישנן, באתר פרס נובל (באנגלית) ונקטרמן רמאקרישנן, באתר גוגל סקולר אתר המעבדה של ונקטרמן רמאקרישנן Venkatraman Ramakrishnan: A profile. The Times of India, October 7, 2009. אסף רונאל, נובל? שותפה של עדה יונת לפרס חושב שזו לא חוכמה גדולה, באתר הארץ, 1 במרץ 2020 רוני דורי, "ההייפ סביב עצירת ההזדקנות יגרום לאנשים לא להאמין למדע", באתר כלכליסט, 25 באפריל 2024 ונקטרמן רמאקרישנן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Structural Basis for the Action of the Antibiotics Tetracycline, Pactamycin, and Hygromycin B on the 30S Ribosomal Subunit. Cell 2000;103:1143-1154. עבודה המצטטת אף את מחקריהם של עדה יונת ותומאס סטייץ החולקים עמו את פרס נובל לכימיה.
שכבה

האם התכוונתם ל... שכבה ארכאולוגית – יחידה ארכאולוגית מקומית שיש לה התחלה וסוף מוגדרים ויש לה מאפיינים תרבותיים שכבה (גאולוגיה) – רובד של סלע או קרקע בעל אופי אחיד ושונה מהרבדים המצויים מעליו או תחתיו מעמד חברתי (שכבה חברתית) – קבוצת אנשים החולקים סטטוס חברתי דומה מעיין שכבה – מעיין המושפע מהרכבן הגאולוגי של שכבות הסלע בהן הוא שוכן, והוא סוג המעיינות הנפוץ ביותר באזור ההר בארץ ישראל שכבת נבט – אחת מכמה קבוצות של תאים אשר במהלך התפתחות העובר בבעלי חיים מתפתחות לאיברים ולמבנים מסוימים בגוף שכבה מחזירת אור – שכבה משקפת ברשתית העין של בעלי חוליות רבים, המשמשת לשיקוף האור חזרה לרשתית, ובכך מגבירה את כמות האור שנתפסת ברשתית תרמוקלינה (מטלימניון) – שכבה דקה אך ברורה המאפיינת גופי מים כמו אגמים ואוקיינוסים שכבה - קבוצת גיל או רמה של תלמידים בבית ספר