laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כנסיות העץ בדרום פולין קטן

שש מכנסיות העץ בדרום פולין קטן ובקרפטיה תחתית (פולנית Drewniane kościoły południowej Małopolski i Podkarpacia), באזור פולין קטן שבדרום-מזרחה של פולין, הוכרזו בשנת 2003 כאתר מורשת עולמית. לפי ההכרזה, מייצגות שש הכנסיות "אספקטים שונים של אדריכלות כנסייתית קתולית בימי הביניים". סגנונן של הכנסיות התפתח במהלך המאה ה-15, וכלל בתחילה עיטורים גותיים ושימוש בצבעים רבים, אך בשל היותן בנויות עץ, נבדל סגנונן מזה של כנסיות הלבנים בנות תקופתן. בשלב מאוחר יותר ניכרות בכנסיות השפעות רוקוקו ובארוק, וכן השפעה של הנצרות האורתודוקסית (כמו כיפות בצל) והנצרות הקתולית היוונית (כמו שימוש בצלבים יווניים). כנסיית השליחים פיליפוס ויעקב בסנקובה (kościół św. Filipa i św. Jakuba w Sękowej) נבנתה ב-1516 ושופצה במאה ה-17, אך התוספות החשובות כמו הארקדה, ריצוף האבן סביב המבנה והמגדל הנמוך, נוספו במאה ה-18. לאחר מכן נוספו לה בית מקהלה וחדר המלבושים. עד 1914 נחשבה הכנסייה ליפה בכל מאלופולסקה אך במלחמת העולם הראשונה היא נפגעה בחלקה, וחידושה החל ב-1918 ונמשך בהפסקות עד לסוף המאה ה-20 (49°37′55.13″N 21°11′25.66″E﻿ / ﻿49.6319806°N 21.1904611°E﻿ / 49.6319806; 21.1904611). כנסיית המלאך מיכאל בבינרובה (kościół św. Michała Archanioła w Binarowej) נבנתה בסביבות שנת 1500. המגדל נוסף למבנה ב-1596 ובין השנים 1641-1650 הורחבה הכנסייה ונוספה לה קפלה (קפלת המלאכים המגינים) מצידה הצפוני, בית המקהלה שופץ וחלונותיה הורחבו (49°45′28.8″N 21°13′8.8″E﻿ / ﻿49.758000°N 21.219111°E﻿ / 49.758000; 21.219111). כנסיית המלאך מיכאל בדנבנו (kościół św. Michała Archanioła w Dębnie Podhalańskim) היא מהמחצית השנייה של המאה ה-15 אף שקדמה לה כנסייה קודמת שניצבה במקום בשנת 1355, אם לא קודם לכן (49°27′59.4″N 20°12′43.1″E﻿ / ﻿49.466500°N 20.211972°E﻿ / 49.466500; 20.211972). כנסיית עלייתה השמיימה של הבתולה הברוכה והמלאך מיכאל בהאצ'וב (Kościół Wniebowzięcia NMP i św. Michała Archanioła) מתוארכת לרבע האחרון של המאה ה-15, אם כי יש הטוענים כי היא עתיקה בכמאה שנים. בתחילת המאה ה-17 מוגנה הכנסייה ממזרח וחודשה ב-1624. נוספו לה מגדל פעמונים, ארקדה וחלון עגול בקצה הספינה. גג הכנסייה נפגע בפעילות צבאית ב-1914 אך שופץ שנה לאחר מכן. רק ב-1955 התגלו העיטורים הגותיים בתקרה, ומ-1958 נמשכות במבנה פעולות מחקר ושימור בהפסקות (49°39′52″N 21°54′05″E﻿ / ﻿49.66444°N 21.90139°E﻿ / 49.66444; 21.90139). כנסיית לאונרדו הקדוש בליפניצה מורובנה (kościół św. Leonarda w Lipnicy Murowanej) הוקמה בסוף המאה ה-15, אם כי לפי מסורת מקומית ניצבו במקום כנסייה ובית קברות כבר ב-1141 או 1203. הכנסייה נבנתה מחוץ לגבולות העיר ושימשה אז, כמו גם כיום, ככנסיית קבורה (49°51′37.04″N 20°31′45.66″E﻿ / ﻿49.8602889°N 20.5293500°E﻿ / 49.8602889; 20.5293500). כנסיית כל הקדושים בבליזנה (kościół Wszystkich Świętych w Bliznem) מאמצע המאה ה-15 נזכרה לראשונה באופן ודאי בשנת 1470. ב-1549 נבנה מגדל הפעמונים הראשון ופנים הכנסייה עוטר בציורים עשירים. מגדל הפעמונים הנוכחי הוזכר לראשונה ב-1646 בעת ביקורו של הבישוף של פשמישל ובאותה עת הוקפה הכנסייה בארקדה. במאה ה-18 חודשה הכנסייה ושופצה באופן משמעותי ושוב ב-1811. מאז לא נערכו במבנה שינויים קיצוניים (49°45′04″N 21°58′29″E﻿ / ﻿49.75111°N 21.97472°E﻿ / 49.75111; 21.97472). כנסיית המלאך מיכאל בבינרובה כנסיית המלאך מיכאל בדנבנו כנסיית עלייתה השמיימה של הבתולה הברוכה והמלאך מיכאל בהאצ'וב פנים כנסיית לאונרדו הקדוש בליפניצה מורובנה מדיה וקבצים בנושא כנסיות העץ בדרום פולין קטן בוויקישיתוף נתיב אדריכלות העץ
פתיחתא

פתיחתא (בעברית "פתיחה") היא צורה ספרותית המשמשת בקרוב לאלפיים מדרשים מספרות האגדה. בראש הפרשיה הדרשן פותח בפסוק מן הכתובים (לעיתים מן הנביאים) ואז קושר אותו באמצעות דרשה לפסוק הראשון (לעיתים השני) של פרשת השבוע על פי מנהג ארץ ישראל אשר היו קוראים בתורה במחזור של שלוש וחצי שנים. אורכה של הפתיחתא בדרך כלל קצר ונושאה אינו עוסק בפרשה עצמה אלא דן בנושאים כללים. על תפקידה של הפתיחתא נחלקו החוקרים. יש שטענו שנועדה לבוא כהקדמה לדרשה בציבור לפני קריאת התורה בבית הכנסת, ויש שטענו שמקומה בבתי המדרש. במדרש תנחומא נמצא גם סוג מיוחד של פתיחתא שבו הדרשן פותח בשאלה הלכתית רטורית ("ילמדנו רבינו"), ואז עונה עליה תוך כדי דרשה ומֲעבָר לפסוק הפותח בסדר. יוסף היינימן, "הפתיחתות במדרש האגדה - מקורן ותפקידן", דברי הקונגרס העולמי הרביעי למדעי היהדות, עמ' 43-47 יונה פרנקל, "מדרש ואגדה", יחידה ג', עמ' 206-216, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה יעקב גרטנר, "מבוא לתורה שבעל-פה", יחידה 7, עמ' 261-263, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה
המצודות הדאקיות של הרי אורשטיה

בשטחה של רומניה של שנות האלפיים ניצבות שש המצודות הדאקיות של הרי אורשטיה (רומנית Fortăreţe dace din Munţii Orăştie), שהוקפו בחומות דאקיות ייחודיות. המצודות הוקמו בין המאה ה-1 לפנה"ס למאה ה-1 ושימשו כמגן בפני הצבא הרומי. שש המצודות, סרמיסג'טוסה, לונקאן, קוסטשט-בלידארו, קוסטשט-מצודה, קפלנה ובאניצה, היו המערך ההגנתי של דצ'באל בדאקיה וכיום מהוות אתר מורשת עולמית. שרידי המצודות מייצגים ממצאים ארכאולוגים שמורים היטב מתקופת הברזל. במקום יש תנועה ערה של מחפשי מטמונות בגלל היעדר חקיקה מתאימה למניעת ביזת שרידים ארכאולוגים. מדיה וקבצים בנושא המצודות הדאקיות של הרי אורשטיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המצודות הדאקיות של הרי אורשטיה CIMEC - מצודות דאקיות בהרי אורשטיה - מפה ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חומה דאקית

חומה דאקית (בלטינית Murus dacicus), היא שיטה לבניית חומות של מצודות שנמצאה רק במצודות הדאקיות. הדאקים בנו את חומות מצודותיהם, חומות ברוחב שלושה מטרים וגובה מ-4 עד 10 מטרים, משתי מחיצות אבני גזית שחלל ביניהן. שתי המחיצות היו מחוברות בקורות עץ והחלל בין המחיצות מולא באדמה ובאבנים לא מעובדות. חומות המצודות הדאקיות של הרי אורשטיה נבנו בשיטה זו. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיאלוג הים-תיכוני

הדיאלוג הים-תיכוני (או הדו-שיח הים-תיכוני) הוא שמה של מסגרת של שיתוף פעולה למען השלום, שנוצרה על ידי נאט"ו בשנת 1994. זוהי מסגרת של שיתוף פעולה דו-צדדי בין נאט"ו למדינות שותפות, המהווה מרכיב אינטגרלי של הגישה הקואופרטיבית לביטחון, שאומצה על ידי הברית הצפון אטלנטית לאחר סיום המלחמה הקרה. הפורום התכנס לראשונה בפברואר 1995, בעיקר ביוזמת מדינות איטליה וספרד, שהן קרובות יותר ממדינות מערב אירופיות אחרות למדינות המוסלמיות של צפון אפריקה, במטרה לחזק את הקשרים עם מדינות אגן הים התיכון. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה בוטלו כל המפגשים המתוכננים. ב-9 בינואר 2002 התכנסו 19 שגרירי המדינות החברות בברית נאט"ו, יחד עם שגרירי שבע מדינות הפורום במטה נאט"ו בבריסל. כמו כן הוזמן צה"ל לראשונה להשתתף בתרגיל נאט"ו. מאז ישראל השתתפה במספר תרגילי חילוץ והצלה של נאט"ו בים התיכון במעמד של "שותפה", אך לאחר 2010, בעקבות אירועי המשט לעזה הטילה טורקיה וטו על המשך השתתפות ישראל בפעילות נאט"ו. בעקבות הסכם הפיוס נחתם בין ישראל לטורקיה ביוני 2016, בנובמבר 2016, הוזמנה ישראל להשתתף בתרגיל שנקרא "הר שחור" שנמשך שלושה ימים והשתתפו בו 680 איש מ־32 מדינות. 1994 - הדיאלוג הים-תיכוני יוצא לדרך: מצרים, ישראל, מאוריטניה, מרוקו ותוניסיה מצטרפות לדיאלוג 1995 - ירדן מצטרפת לדיאלוג 1997 - התוויית תוכנית עבודה שנתית ראשונה לדיאלוג 1999 - גיבוש צעדים לחיזוק הדיאלוג במסגרת פסגת וושינגטון 2000 - אלג'יריה מצטרפת לדיאלוג 2002 - העצמת הממדים הפוליטיים והמעשיים של הדיאלוג במסגרת פסגת פראג 2004 - במסגרת פסגת איסטנבול מוזמנות השותפות לדיאלוג למסד מסגרת עבודה רחבה לקראת שיתוף פעולה ממשי ביניהן (ולא רק מול נאט"ו) 2010 - בעקבות אירועי המשט לעזה טורקיה מטילה וטו על המשך השתתפות ישראל 2016 - לאחר שנחתם הסכם הפיוס בין ישראל לטורקיה, ישראל הוזמנה שוב להשתתף בעלות משותפת: מטרת הדיאלוג איננה כפיית דעות על מדינות אחרות, אלא לקיחה בחשבון של ההקשרים האזוריים, התרבותיים והפוליטיים הייחודיים של השותפות כדי למסד מערכת יחסים של שיתוף פעולה המבוסס על אינטרסים הדדיים. אי אפליה והבחנה עצמית: לכל השותפים מוצע בסיס זהה לדיון ופעילויות משותפות, אך רמת ההשתתפות משתנה ממדינה למדינה בהתאם לצרכיה ולאינטרסים שלה. השלמות: הדיאלוג מהווה השלמה ליוזמות בינלאומיות רלוונטיות אחרות, כמו אלה שאומצו על ידי האיחוד האירופי, הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה וארגון המדינות המתועשות. פרוגרסיביות: אופיו ההדרגתי של הדיאלוג מאפשר לשדרג באופן שוטף את הממדים הפוליטיים והמעשיים שלו, ולהגדיל את מספר המדינות הנוטלות בו חלק. נאט"ו איחוד מדינות הים התיכון הדיאלוג הים-תיכוני באתר נאט"ו (בעברית) נוסח רשמי של הדיאלוג הים-תיכוני (בעברית) אמנון ברזילי, נאט"ו רוצה להתקרב למדינות הים התיכון, באתר הארץ, 1 בינואר 2002 צבי בראל, טורקיה מונעת השתתפות ישראל בכנס נאט"ו, באתר הארץ, 23 באפריל 2012 ברק רביד, נחתם הסכם הפיוס עם טורקיה, באתר הארץ, 28 ביוני 2016 יוסי מלמן, טעימה מהבלקן: שיתוף הפעולה בין ישראל לנאט"ו הולך ומתרחב, באתר "פורבס ישראל"
מוזיאון לונדון

מוזיאון לונדון (באנגלית: Museum of London) היה מוזיאון שתיעד את ההיסטוריה של לונדון החל מהתקופה הפלאוליתית ועד ימינו. מיקום המוזיאון היה במרכז הסיטי של לונדון, בקרבת קתדרלת סנט פול. בדצמבר 2022 המוזיאון נסגר, ויעבור למיקום חדש בשנת 2026. המוזיאון, שנפתח בשנות ה-70 נמצא במבנה שנבנה כחלק מפרויקט שיקום הסיטי, והוא אחד מבנייני מתחם הברביקן. בגן המוזיאון מצויים חלקים מחומת העיר לונדון. סניף נוסף של המוזיאון נמצא באזור הרציפים של לונדון - הדוקלנדס ונקרא המוזיאון בדוקלנדס. המוזיאון נמצא באייל אף דוגס בקרבת קנרי וורף. סניף זה מתמקד בהיסטוריה התרבותית והחברתית של אזור הרציפים. מנהל המוזיאון מתקופת הקמתו ועד 1997 היה מקס הבדיץ' (Max Hebditch). בשנת 1997 מונה סיימון תורלי (Simon Thurley) כמנהל המוזיאון. מנהל המוזיאון הנוכחי הוא פרופסור ג'ק לומן (Jack Lohman). המוזיאון מציג את אוסף איגוד העיר לונדון שהוצג קודם לכן בבניין הגילדהול. גלריות המוזיאון מסודרות בסדר כרונולוגי ומציגות מוצגים ארכאולוגיים, דגמים, תמונות ותרשימים. המוזיאון מתמקד בעיקר בהיסטוריה הסוציאלית והכלכלית של העיר, תוך מתן דגש למוצגים ארכאולוגיים המציגים היבטים אלה, וכן להשפעת התרחבות העיר על היבטים אלה ועל חיי האוכלוסייה בעיר. בשנת 2004 החל שדרוג של גלריות המוזיאון תוך כוונה להפוך את התצוגות לתצוגות אינטראקטיביות. במסגרת השיפוץ שודרגה הגלריה הפרהיסטורית הנקראת "לונדון שקדמה ללונדון" (London Before London) וגלריית ימי הביניים. מוצגים בעלי עניין מיוחד הם: מרכבתו המוזהבת של הלורד ראש העיר של לונדון. שחזור רחוב בלונדון בתקופה הוויקטוריאנית. ארון קבורה של רומאית עשירה, המכונה "הגבירה של הסיטי". מדיה וקבצים בנושא מוזיאון לונדון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון לונדון אתר UntoldLondon המנוהל על ידי המוזיאון מוזיאון לונדון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוזיאון לונדון, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון לונדון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון לונדון, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון לונדון, ברשת החברתית טיקטוק
ארמניה הזקארידית

ארמניה הזַקארידית (בארמנית: Զաքարյան Հայաստան) הוא מונח המתאר את השטחים שניתנו בארמניה לנסיך זקאריד-מחארגרזלי כפייף על ידי תמר מלכת הממלכה הגאורגית המאוחדת. עם התמוטטות שושלת בגרטוני הארמנית נכבשה ארמניה, שלב אחר שלב, על ידי האימפריה הביזנטית, הסלג'וקים והממלכות המוסלמיות. במהלך המאה השתים עשרה נהנו הבגרטים מגאורגיה מתחיית שלטונם, והצליחו להתפשט לתוך שטחי ארמניה שהיו בשליטת המוסלמים. למרות קשיים בתקופת שלטונו של גיאורגי השלישי המשיכו ההצלחות גם בתקופת בתו תמר המלכה. הצלחות אלה נבעו בעיקר בזכות הגנרלים זאקארה ואיוואנה. בסביבות שנת 1199, הם כבשו את העיר אני (Անի) ובשנת 1201 נתנה להם תמר את העיר כפייף. בסופו של דבר הגיע שטחי הפייף לשטחי ארמניה שהיו בשליטת הבגרטים הארמנים. כאשר החווארזמים הגיעו לאזור, בשנת 1225, נשלטה העיר דווין (Դվին) על ידי איוונה הבא בימים, שנתן את אני לאחיינו שנשה (שאהאנשאה), בנו של זאקארה. דווין אבדה אבל הערים קארס ואני לא נכנעו. אף על פי כן, כאשר המונגולים כבשו את אני, בשנת 1236, היה להם יחס ידידותי לזאקארידים. הם אישרו את שנשה כפייף על השטחים שהיו ברשותו ואף הוסיפו לו את הפייף של אבאג, בנו של איוואנה. מאוחר יותר, בשנת 1243, נתנו המונגולים את אהלאט לנסיכה תמתה, בתו של איוואנה. לאחר כיבושה של אני בידי המונגולים, בשנת 1236, הפכו הזאקארידים לווסאל של המונגולים. צאצאיהם המשיכו להחזיק באני עד לשנות השלושים של המאה הארבע עשרה, כאשר הם נכנעו לעות'מאנים, כולל קרה קויאולו, שהפכו את אני לבירתם. מק צ'אהין (2001), ממלכת ארמניה, עמ' 235, 350, ISBN 0700714529, (אנגלית) סטיוון סים, העיר אני: היסטוריה קצרה מאוד ולדימיר מינורסקי (1953), מחקרים בהיסטוריה של הקווקז, עמ' 102-103, ISBN 0521057353 אהלט - עיר היסטורית בנפת ביטליס שבטורקיה קרה קויאולו - פדרציה שיבטית של הטורקים ששלטה בארמניה, אזרבייג'ן בעבר הקווקז ובחלקים מעיראק
ספינת העבדים (ציור)

ספינת העבדים (באנגלית: The Slave Ship) במקור: Slavers Throwing overboard the Dead and Dying—Typhon coming on ("סוחרי עבדים משליכים מהסיפון את המתים והגוססים, טייפון מתקרב") הוא ציור של האמן האנגלי ויליאם טרנר. הציור הוצג לראשונה בשנת 1840. הציור מבוסס על מספר גורמים, אחד מהם הוא פרשה שהתרחשה 60 שנה קודם, שכונתה הטבח בספינת העבדים זונג. נושא הציור הוא המנהג שרווח במאה השמונה עשרה ועל פיו נהגו הימאים שהובילו עבדים לזרוק לאוקיינוס האטלנטי את העבדים החולים. חברות הביטוח בתקופה זו הבחינו בין אבדות בנפש שאירעו תוך כדי ההפלגה לבין אבדות שאירעו על החוף. לכן העדיפו הימאים "להיפטר" מהעבדים החולים טרם הגיעם לחוף. טרנר ביקש באמצעות הציור לתרום את חלקו למאבק נגד העבדות. בציור נראית ספינת עבדים חסרי אונים במרכז סופה בלב ים, ומסביבה יצורים ימיים משונים. העבדים טובעים במים, מניפים את ידיהם ורגליהם לכל עבר כדי להנצל, אך לשווא. כוחות האוקיינוס האימתניים והיצורים הימיים מסמלים את כוחו של הטבע שיעניש את אלו שאשמים בפשעים נגד העבדים. האופק הבהיר - ורדרד בפינה הימנית העליונה של הציור מסמל את התקווה לשינוי. פס של אור במרכז הסערה שנראה כחוצה את הסערה לשניים, מסמל גם הוא התערבות כמו אלוהית שתעניש את הפושעים ותשחרר את העבדים. ניתן לפרש את צבעי הרקע גם כשקיעת שמש מרהיבה וסמלית, על משמעויותיה (האם שקיעתה של תרבות? של כבוד אנושי? שקיעה של האנושיות?). גופות העבדים הטובעים נראות מרחוק, ואף כי הן נראות במדויק, הן אינן נחוות בהכרח כגופות אנושיות, וגם כאן עשוי הדבר לעורר את תמיהת המתבונן. הציור זכה להערכה רבה לא רק בגלל הנושא שלו אלא גם בגלל השימוש היפה בצבע שנעשה בו ובגלל האופן שבו נראים האופק והים כמתאחדים מסביב לספינה המרוחקת. בשכבה התחתונה של הציור ניתן לזהות ציור של עבד כורע וקשור לשלשלאות, מחכה לגאולתו. הציור מוצג במוזיאון בוסטון לאמנויות יפות (אנ'), ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא ספינת העבדים בוויקישיתוף Turner's Slave Ship - The victorian web
שישי

האם התכוונתם ל... יום שישי – היום השישי בשבוע 6 (מספר) – המספר השישי בסדרת המספרים הטבעיים שישי (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית חדשות ששודרה בימי שישי בערוץ 10 שישי (שבועון) – שבועון ישראלי שיצא לאור בשנים 1993–1994 שישי – תוכנית אירוח בהגשת טל ברמן בערוץ הראשון
שישי (שבועון)

שישי הוא שבועון ישראלי שיצא לאור בשנים 1993–1994. בשנת 1993 קרס השבועון הוותיק, "העולם הזה", וקבוצת משקיעים, בראשות חיים בר און וארנון (נוני) מוזס רכשה בו את השליטה, שינתה את צורתו והפיצה אותו לכ-35 אלף מינויי השבועון גלובס שהיה גם כן בשליטתה. כעבור כחצי שנה, הקבוצה הפכה את השבועון לשבועון חדש בשם "שישי" בעריכת אדם ברוך ורינו צרור. השבועון הפסיק להופיע בשנת 1994, אך המותג והלוגו "שישי" נותרו בטורו השבועי של אדם ברוך בעיתון "מעריב". בתאריך 10 בדצמבר 1993, כתב אדם ברוך, בין היתר, בגיליון הראשון של "שישי", כך: "רק הוקרה לחלקים הטובים שהיו ב"העולם הזה" הזינה את הניסיון שלנו להעניק לו חיים חדשים. ...הניסיון שלנו להחיותו, מול עיתונות יומית אגרסיבית, מסחרית ורבת תפוצה, ומול הטלוויזיה - נעשה מתוך אמון בכוח הקיום של הלוגו "העולם הזה"". פורסם בספר אדם ברוך, תקשורת: אנתולוגיה, 1972–2008, הוצאת דביר, 2010, עמ' 217–219 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הים האירי

הים האירי (באנגלית: Irish Sea; באירית: Muir Éireann או Muir Meann; בסקוטית: Muir Eireann; בולשית: Môr Iwerddon; במאנית: Mooir Vannin) הוא ים שולי באוקיינוס האטלנטי החוצץ בין אירלנד לבריטניה. הים האירי מחובר אל האוקיינוס האטלנטי דרך תעלת סנט ג'ורג' (St George's Channel) העוברת בין אירלנד וויילס מדרום לו ודרך התעלה הצפונית (North Channel) בין סקוטלנד לאירלנד בצפונו. במרכזו של הים האירי שוכן האי מאן (אנגלית Isle of Man; מאנית Ellan Vannin). ב-20,000 השנים האחרונות עברו על הים האירי שהיה אגם מים מתוקים שינויים דרמטיים. כתוצאה מסופו של עידן הקרח האחרון ועליית מפלס מי הים, הוצף האגם על ידי מימי האוקיינוס האטלנטי והיה לחלק ממנו. לים האירי נודעת חשיבות כלכלית ראשונה במעלה כנתיב שיט ותחבורה, כאזור דיג וכאזור לייצור אנרגיה בדרך של ניצול הרוח ובכורים אטומיים. התנועה בין אירלנד לבריטניה מגיעה להיקף של מעל ל-12 מיליון נוסעים ו-17 מגטון סחורה בשנה, והרעיון לכרות מנהרה באורך של כ-80 ק"מ בין שני האיים עלה לראשונה בשנת 1895. אפשרות זו נשקלת מדי פעם. מדיה וקבצים בנושא הים האירי בוויקישיתוף הים האירי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא גאוגרפיה של הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבגר

אַבְגָּר (שם מדעי: Agrimonia) הוא סוג במשפחת הוורדיים, הכולל בין 12 ל-15 מינים של בעלי פרחים עשבוניים רב-שנתיים. בית גידולו הטבעי הוא אזורי האקלים הממוזג של חצי הכדור הצפוני, אם כי את אחד המינים ניתן למצוא אף באפריקה. המינים צומחים לגובה הנע בין חצי מטר לשני מטרים, ומתאפיינים בעלים מנוצים מקוטעים ופרחים צהובים הנישאים מעל גבי גזע יחיד, לרוב מחוסר ענפים. מיני האבגר נמצאים בשימוש בתור מושבות מזון של זחלים של מספר מיני פרפרים, לרבות ה-Pyrgus malvae, שתועד על אבגר צהוב, וה-Pyrgus alveus. עם מיני פרפרים אחרים שנתגלו על מיני האבגר ניתן למנות את: Coleophora potentillae, Pyrus malvoides, Stigmella aeneofasciella וה-Stigmella splendidissimella. היסטורית, הצמחים נחשבו לבעלי ערך רפואי רב. אשר על כן, בפלוריוגרפיה, שפת הפרחים, זוכים פרחי האבגר למשמעות של הכרת תודה. עם מיני האבגר נמנים: Agrimonia eupatoria - אבגר צהוב Agrimonia gryposepala Agrimonia incisa Agrimonia coreana Agrimonia microcarpa Agrimonia nipponica Agrimonia parviflora Agrimonia pilosa Agrimonia procera Agrimonia pubescens Agrimonia repens Agrimonia rostellata Agrimonia striata Eriksson, Torsten; Malin S. Hibbs, Anne D. Yoder, Charles F. Delwiche, Michael J. Donoghue (2003). The Phylogeny of Rosoideae (Rosaceae) Based on Sequences of the Internal Transcribed Spacers (ITS) of Nuclear Ribosomal DNA and the TRNL/F Region of Chloroplast DNA. International Journal of Plant Science 164(2):197–211. 2003. PDF אבגר, באתר ITIS (באנגלית) אבגר, באתר NCBI (באנגלית) אבגר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אבגר, באתר Tropicos (באנגלית) אבגר, באתר GBIF (באנגלית) אבגר, באתר IPNI (באנגלית) אבגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האבגר, באתר Funet ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דמי כיס

דמי כיס הם סכום כסף, קטן בדרך כלל, הניתן על ידי הורים לילדיהם לניהולם האישי. דמי כיס ניתנים לרוב לילדים בגילאים בהם הם בוגרים מספיק להבין את משמעות הכסף ולחשב חשבונות פשוטים אך צעירים מכדי לעבוד באופן מלא לפרנסתם (כלומר בטווח הגילאים 6 עד 18). הורים תומכים לעיתים כלכלית בצאצאיהם גם כשהם בוגרים, אך תמיכה זו אינה מכונה דמי כיס (אם כי עשויים לכנותה כך בסרקאזם). דמי כיס ניתנים לרוב כסכום קבוע, אחת לשבוע או לחודש. יש המתנים את מתן דמי הכיס בביצוע מטלות משק בית (שטיפת המכונית המשפחתית, גיזום הדשא וכדומה). אחרים מוסיפים סכום על סכומים שהנער או הנערה מרוויחים בכוחות עצמם (בעבודות כגון שמרטפות, מלצרות ועוד; שכר עבודות אלו מכונה לעיתים אף הוא דמי כיס). חלק מההורים רואים בדמי הכיס הזדמנות להקנות לילדיהם הרגלי התנהלות כלכלית נבונה, לרבות תכנון עתידי וניהול חיסכון. ביהדות נהוג לחלק לילדים דמי כיס בחנוכה ("דמי חנוכה") ובפורים ("דמי פורים" או "מעות פורים"). בהשאלה (ולעיתים בציניות) משמש המושג "דמי כיס" לתיאור סכומים קטנים, שאינם בגדר שכר, הניתנים למי שאינו מתפרנס באופן מלא בעצמו. למשל סכומים הניתנים לאסירים עובדים, משכורת של חייל בשירות חובה, מלגה חלקית לסטודנט וכדומה. קופת חיסכון כלכלת המשפחה
מדד העוצמה היחסית

מדד העוצמה היחסית ובאנגלית (Relative Strength Index (RSI הוא מתנד (אוסצילטור) בו נעשה שימוש בשיטת הניתוח הטכני. המתנד מראה את עוצמת המחיר על ידי השוואה בין תנודות מעלה ומטה של מחירי הסגירה של נייר הערך. ה-RSI פופולרי משום שקל יחסית לפרש את משמעותו. הוא פותח בשנת 1978 על ידי ולס ויילדר ופורסם בחוברת מקצועית שעוסקת במחירי סחורות עתידיות. פיתוח נוסף הופיע בספרו מאותה שנה בשם New Concepts in Technical Trading Systems. המונח עוצמה יחסית עשוי להתייחס גם לעוצמת נייר הערך ביחס לשוק הכולל או לענף אליו משתייך הנייר. לדוגמה מניה שעולה ב-2% כאשר יתר השוק עולה ב-1%. ערך זה איננו מתייחס לאבחנה זו ביחס לשוק או לענף. דרך החישוב: עבור כל יום יחושב שינוי כלפי מעלה U או שינוי כלפי מטה D. בכל יום שהשינוי יהיה כלפי מעלה פירוש הדבר ששער הסגירה גבוה מזה של היום הקודם. U = c l o s e t o d a y − c l o s e y e s t e r d a y {\displaystyle U=close_{today}-close_{yesterday}} D = 0 {\displaystyle D=0} או במצב ההפוך בו נרשמת ירידה ביחס ליום הקודם: U = 0 {\displaystyle U=0} D = c l o s e y e s t e r d a y − c l o s e t o d a y {\displaystyle D=close_{yesterday}-close_{today}} אם שער הסגירה היום זהה לזה של אתמול, הן U והן D שווים לאפס. את הממוצע U מחשבים בעזרת ממוצע נע מעריכי ומשתמשים במספר ימים N כגורם החלקה, וכך גם לגבי D. היחס בין שני הממוצעים נקרא העוצמה היחסית. R S = E M A [ N ] o f U E M A [ N ] o f D {\displaystyle RS={EMA[N]\;of\;U \over EMA[N]\;of\;D}} את התוצאה הזו אנו ממירים למדד העוצמה היחסית בין הערכים 0-100. R S I = 100 − 100 × 1 1 + R S {\displaystyle RSI=100-100\times {1 \over 1+RS}} ניתן לכתוב מחדש את הביטוי כדי להדגיש את הדרך בה RSI מבטא את העלייה כיחס של העלייה הכוללת: R S I = 100 × E M A [ N ] o f U ( E M A [ N ] o f U ) + ( E M A [ N ] o f D ) {\displaystyle RSI=100\times {EMA[N]\;of\;U \over (EMA[N]\;of\;U)+(EMA[N]\;of\;D)}} EMA הוא ממוצע נע אקספוננציאלי (הגדרתו ר' במונח "ממוצע נע"). EMA בדומה ל"ממוצע נע משוקלל" מתחשב גם הוא יותר בנתונים האחרונים ופחות בנתונים ה"ישנים". ה-EMA משתמש בעיקרון בכל נתוני העבר של המחיר. חשוב ללכת מספיק זמן אחורנית, או במקום זאת להתחיל את הנתונים ב"ממוצע נע" פשוט - ממוצע מחיר של N ימים. A v g U i n i t i a l = U 1 + U 2 + ⋯ + U N N {\displaystyle AvgU_{initial}={U_{1}+U_{2}+\cdots +U_{N} \over N}} ואז להמשיך עם הנוסחה הרגילה של EMA A v g U t o d a y = α × U t o d a y + ( 1 − α ) × A v g U y e s t e r d a y {\displaystyle AvgU_{today}=\alpha \times U_{today}+(1-\alpha )\times AvgU_{yesterday}} ובאופן דומה לגבי הירידות. פרשנות: ויילדר המליץ על תקופת החלקה של 14 ימים. ויילדר התייחס לנייר ערך כקנוי ביתר אם RSI הגיע ל-70, זאת אומרת שהסוחר צריך לשקול למכור את הנייר. במקביל, אם RSI ירד ל-30 הנייר נחשב כמכור ביתר. העיקרון הוא שאם ישנה פרופורציה גבוהה של תנודות יומיות לאותו כוון זה אירוע קיצוני והמגמה עשויה להתהפך. לעיתים משתמשים ברמות של 80 ו-20 וניתן לגוון בהתאם לתנאי השוק (בשוק פרי ייתכן שנעלה את הערכים כלפי מעלה). עליות או ירידות גדולות בניירות ערך ישפיעו על RSI, אבל באותה מידה זה יכול להיות איתות קניה או מכירה שגוי. לכן הדרך הנכונה להשתמש ב-RSI היא כמתנד משלים לאינדיקטורים טכניים אחרים. New Concepts in Technical Trading Systems by J. Welles Wilder, ISBN 0-89459-027-8 RSI buy & sell signals; RSI divergences at OnlineTradingConcepts.com תיאור RSI, MarketScreen תיאור RSI, StockCharts
Their Satanic Majesties Request

Their Satanic Majesties Request הוא אלבום פסיכדלי של להקת הרולינג סטונז. האלבום הוא הראשון לצאת בבריטניה ובארצות הברית יחד ובאותה גרסה. האלבום יצא בסוף 1967, זמן קצר אחרי האלבום סרג'נט פפר של הביטלס ואלבומים רבים נוספים שנחשבים פורצי דרך. גם העטיפה של האלבום מזכירה את הפסיכדליה ואת מהפכת ילדי הפרחים. האלבום הוקלט בתנאים בלתי נוחים, בין שני המאסרים של ג'אגר ריצ'רדס וג'ונס. השיר הגדול באלבום הוא She's A Rainbow, שהפך ללהיט. עוד שיר מפורסם באלבום הוא In Another Land, שהוא השיר הראשון של הלהקה שאותו שר ביל וויימן בשיר מקורי שלו. האלבום זכה במקום השלישי במצעד הבריטי ובמקום השני בבילבורד וזכה בתקליט זהב. על אף הצלחת האלבום, החליטו חברי הלהקה לא לבצע את השירים שבו בהופעותיהם, ועם השנים הוא נינטש לאנחות. זה היה האלבום האחרון בו היה שותף מנהלם אולדהם, שכן זמן מה לאחר מכן פוטר אולדהם על רקע חיכוכים פנימיים. כל השירים באלבום נכתבו בידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס אלא אם מצוין אחרת. Sing This All Together - 3:46 Citadel - 2:50 In Another Land - 3:15 (ביל וויימן) 2000Man - 3:17 Sing This All Together (See What Happens) - 8:33 She's A Rainbow - 4:35 The Lantern - 4:23 Gomper - 5:08 2000Light Years from Home - 4:45 On With The Show - 3:39 מיק ג'אגר - שירה, כלי הקשה, קולות קית' ריצ'רדס - גיטרות, קולות בריאן ג'ונס - אורגן, מלוטרון, ריקורדר, נבל, דלצ'ימר, קולות צ'ארלי ווטס - תופים, כלי הקשה ביל וויימן - גיטרה בס, שירה, קלי הקשה, קולות ג'ון פול ג'ונס - עיבוד כלי המיתר בשיר "She's a Rainbow" מידע על האלבום Their Satanic Majesties Request באתר MusicBrainz מידע על האלבום Their Satanic Majesties Request באתר AllMusic האלבום Their Satanic Majesties Request באתר Discogs