laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
NCAA

התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי (באנגלית: NCAA; בראשי תיבות של National Collegiate Athletic Association) הוא גוף התנדבותי המארגן תחרויות ב-22 ענפי ספורט שונים כגון פוטבול, כדורסל, כדורגל, בייסבול ואתלטיקה בכל רחבי ארצות הברית. בארצות הברית ישנם גופי ספורט נוספים שמאגדים בתוכן מכללות, אוניברסיטאות ומוסדות אחרים, אך ה-NCAA הוא האיגוד החזק, העשיר והיוקרתי ביותר המאגד בתוכו כ-1,100 מכללות שונות. המטה הראשי של ה-NCAA ממוקם באינדיאנפוליס, אינדיאנה. ה-NCAA מחולק ל-3 דרגות: מחלקה ראשונה שהיא הגדולה והיוקרתית ביותר, מחלקה שנייה ומחלקה שלישית. על פי תקנון הארגון המכללות בשתי המחלקות הראשונות יכולות להציע מלגות לספורטאים מצטיינים מקרב תלמידיהן. במחלקה הראשונה משחקות 346 מכללות. במחלקה השנייה משחקות 282 מכללות. במחלקה השלישית משחקות 449 מכללות. וולטר באיירס (1951–1988) דיק שולץ (1988–1993) סדריק דמפסי (1993–2002) מיילס ברנד (2003–2009) מארק אמרט (2010–2023) צ'ארלי בייקר (2023–מכהן) ערך מורחב – טורניר אליפות המכללות בכדורסל בטורניר משתתפות 68 קבוצות מהמחלקה הראשונה, המתחרות ביניהן על האליפות הארצית בכדורסל מכללות בשיטת גביע. מדיה וקבצים בנושא NCAA בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של NCAA (באנגלית) NCAA, ברשת החברתית פייסבוק NCAA, ברשת החברתית אקס (טוויטר) NCAA, ברשת החברתית אינסטגרם NCAA, סרטונים בערוץ היוטיוב NCAA, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תקנות העברת קרקעות

תקנות העברת קרקעות, 1940 (באנגלית: Land Transfer Regulations) היו תקנות של שלטונות המנדט הבריטי שהגבילו מאוד מכירת קרקע ליהודים בארץ ישראל. הספר הלבן שפורסם בשנת 1939 קבע כי יש להגביל מכירת קרקע ליהודים בארץ ישראל. בעקבות פרסום "הספר הלבן" פורסמו בפברואר 1940 "תקנות העברת קרקעות בארץ ישראל" שחילקו את ארץ ישראל לשלושה אזורים: אזור שבו העברת הקרקעות היא חופשית (בשרון ובחלק משפלת החוף) 5% אזור שבו העברת הקרקעות מותרת רק באישור הנציב העליון אזור, שכלל כ-65% משטח המנדט, בגליל, בשומרון, ביהודה, בעזה ובצפון הנגב, 30% שבו נאסרה מכירת קרקעות ליהודים. היישוב התנגד לגזירה זו בכל תוקף, וכניסת התקנות לתוקף לוותה במחאות, בהפגנות ובשביתה כללית. חוק הקרקעות נותר בתוקפו למשך שארית ימי המנדט, אך היישוב עשה כל שביכולתו על מנת להתנגד לו, והמשיך ברכישת קרקעות, רובן באזורים שנאסרו להעברה ליהודים. עם קום מדינת ישראל נחקקה פקודת סדרי השלטון והמשפט, שהסדירה את המעבר מן המנדט הבריטי למדינה עצמאית ולה חוקים משלה. אחד הסעיפים החשובים בפקודה היו ביטול גזרות הספר הלבן (סעיף 13 לפקודה) ובמסגרת סעיף זה בוטלו אף תקנות העברת הקרקעות, וזאת למפרע, מיום 18 במאי 1939. מפת גזירת הקרקעות (1940) של שלטונות המנדט באתר מט"ח
ארבינקא (סרט)

ארבינקא (Ervinka) הוא סרט סאטירה ישראלי משנת 1967 בבימויו של אפרים קישון ובכיכובו של חיים טופול. הסרט נכתב על ידי קישון ומבוסס על הדמות ארבינקא שהופיעה בטוריו בעיתון "מעריב" החל ב-1952. את הפסקול לסרט חיבר דובי זלצר. הסרט, שתקציבו עמד על 750 אלף לירות, צולם באולפנים בהרצליה בין 7 באוגוסט ל-30 בספטמבר 1966 בהפקתו בפועל של שלמה מוגרבי. הוא יצא לאקרנים בתחילת חודש מרץ 1967. במרכזו עמד ארבינקא, בגילומו של חיים טופול (שכיכב גם בסרטו הראשון של קישון, "סאלח שבתי"). הסרט, שהתבסס על כמה הומורסקות של קישון, ליווה את ארבינקא בכמה הרפתקאות: התפרצות לא קרואה לחגיגת בר מצווה, ניסיון להערים על שכנו (יוסי בנאי) כדי שיפסיק להאזין לרדיו (סיפור זה יוחס במקור למחבר ולאשתו), גנבת זרם החשמל וכמובן שוד מפעל הפיס שביצע יחד עם אנשי העולם התחתון (הגשש החיוור), שבוצע בהסוואה של סרט המתעד את אותו השוד. הנימה הסאטירית של קישון הייתה יותר מרומזת ממפורשת בסרט זה, במיוחד בגלל הנושא הקליל יחסית. קישון אף הופיע בהופעת קָמֵעַ קצרה בסרט כבמאי פרסומת לאופנועים. בסרט משחק גם שייקה אופיר בתפקיד השוטר המבולבל – תפקיד שהורחב בסרט הבא של קישון, "תעלת בלאומילך" ובסרטו "השוטר אזולאי" פותח לתפקיד הראשי. הסרט היה גם אחד הסרטים הראשונים שבהם הופיעה שלישיית הגשש החיוור (ששיחקו בתור "אנשי העולם התחתון: מוסא, פרידריך ולאון"). "ארבינקא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ארבינקא", באתר נטפליקס "ארבינקא", באתר AllMovie (באנגלית) "ארבינקא", באתר ספר הקולנוע הישראלי "ארבינקא", באתר אידיבי "ארבינקא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "ארבינקא", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נתן גרוס, ארבינקה בדרך..., על המשמר, 26 באוגוסט 1966 יוסף לפיד, ארבינקה יוצא מן המחתרת, מעריב, מוסף "ימים ולילות", 2 בספטמבר 1966 תמר אבידר, האיש שיצא מן החד-גדיא, מעריב, 17 בפברואר 1967 נתן גרוס, 'ארבינקא' לבכורה: (שיחה עם אפרים קישון), על המשמר, 17 בפברואר 1967 עדית זרטל, קוים לדמותו של ארבינקא, דבר, 24 בפברואר 1967 ר. עזריה, לא "בן אדם" – אבל משעשע, מעריב, 27 בפברואר 1967 נתן גרוס, ארבינקא, מתי תהיה בן-אדם?, על המשמר, 3 במרץ 1967 זאב רב-נוף, אקט (ארבינקא–קישון–טופול), או סטריפטיז הונגרי עם תבלין צברי, דבר, 3 במרץ 1967 בן שלו, גם אחרי 55 שנה הפסקול שהלחין דובי זלצר מתנפל על האוזן, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2022 מתחילים צילומי "ארבינקא", מעריב, 4 באוגוסט 1966; טלילה בן-זכאי, הושלמו צילומי הסרט "ארבינקא", מעריב, 4 באוקטובר 1966. ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינקובציה (פסיכולוגיה)

אינקובציה היא אחד מארבעת השלבים המוצעים על ידי הסוציולוג גרהם וולאס לחשיבה יצירתית: הכנה – אינקובציה – הארה –אימות. אינקובציה מוגדרת כתהליך של שחלוף לא מודע של אלמנטים של מחשבה שהיו מגורים דרך עבודה מודעת בנקודת זמן כלשהי, והפכו לרעיון חדשני בנקודת זמן מאוחרת יותר. קורה רבות בפתרון בעיות שכאשר חושבים על בעיה מסוימת לפרק זמן מסוים, ואחר כך עושים הפסקה לפרק זמן מסוים, הקושי בבעיה 'נעלם' ולעיתים אף הפתרון מופיע מ"שום מקום" כאשר חושבים על משהו אחר. ספרים רבים לחשיבה אפקטיבית ופתרון בעיות מציעים לקורא להניח לבעיות לפרק זמן כלשהו. בהקשר זה, נדידת מחשבות יכולה לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה. הפרדיגמה המקובלת ביותר למחקר אינקובציה כוללת השוואה בין פתרון בעיות בהן מפסיקים לחשוב על הבעיה לפרק זמן מסוים, לעומת בעיות עליהן עובדים במשך פרק זמן רצוף. משך הזמן הכולל לפתרון כל בעיה שווה בשני התנאים ובמהלך תקופת האינקובציה בדרך כלל מבצעים פעולות שאינן קשורות לפתרון הבעיה על מנת למנוע חשיבה מודעת על הבעיה. האפקט הוכח בניסויים שהראו ביצועים יוצאי דופן בפתרון בעיות בהן העבודה הופסקה על פני שני מקטעי זמן לעומת מצב בו לא הייתה הפסקה. במקרה זה, אפקט האינקובציה מוגדר, כל סוג של תועלת שתרמה לפתרון הבעיה בעקבות ההפסקה. כאשר דנים בקשר בין אפקט האינקובציה לרגשות ויצירתיות, חוקרים מגלים כי מצב רוח טוב מגביר את היצירתיות בעבודה. משמעות הדבר היא שאנו נצפה שרמת היצירתיות ביום נתון תושפע לטובה ממצב רוח טוב ביום הקודם, ללא קשר למצבי הרוח שהיו בימים שלפני יום קודם זה. כלומר, גם אם האדם נמצא במצב רוח שאינו חיובי ימים ספורים קודם ליום בו הוא במצב רוח חיובי, הדבר לא ישפיע על היצירתיות שלו ביום שלאחר מכן. אם מצב רוח טוב ביום מסוים מגביר את מספר המחשבות והקפן, מחשבות אלו יכולות לעבור אפקט אינקובציה במהלך הלילה ובכך תגברנה את ההסתברות להופעת מחשבות יצירתיות ביום למחרת. התפתחויות מחקריות חדשות במדעי המוח מספקות ראיות מסקרנות למכניזם העומד בבסיס אפקט האינקובציה[דרוש מקור] – במיוחד זה אשר מתרחש במהלך השינה. מחקר גילה[דרוש מקור] שההתנסויות של אנשים בזמן שהם ערים יכולות להיות מגובשות לזיכרון, וכתוצאה מכך להגביר את הביצועים ביום למחרת ללא כל מאמץ נוסף או התעסקות עם המשימה. מעבר לכך, יש הוכחות גוברות כי שינה יכולה לסייע בתהליכי הזיכרון ולימוד, כגון: זיכרון אסוציאטיבי אשר תורם לפתרון בעיות יצירתי. חוקרים הראו[דרוש מקור] שתובנה בפתרון בעיות יכולה להשתפר משמעותית על ידי תקופת שינה לאחר עבודה התחלתית על המשימה. רגשות יצירתיות מודל הבנייה וההרחבה רגשות וזיכרון רגש חיובי Christensen, T. Bo (2005). Creative Cognition: Analogy and Incubation. Department of Psychology, University of Aarhus, Denmark Seabrook Rachel, Dienes Zoltan (2003). Incubation in Problem Solving as a context Effect Schooler, J. W., Smallwood, J., Christoff, K., Handy, T. C., Reichle, E. D., & Sayette, M. A. (2011). Meta-awareness, perceptual decoupling and the wandering mind. Trends in cognitive sciences, 15(7), 319-326.
אלגוריתם פונטי

אלגוריתם פונטי הוא אלגוריתם לניתוח מילים ומיפוי צורת ההגייה שלהן. מיפוי כזה מאפשר השוואה בין צורות שונות לכתיב של אותה מילה ומאפשר להתגבר על שגיאות כתיב או הקלדה של מילים ושמות זהים באיות שונה. אלגוריתם פונטי תלוי באופן טבעי בשפה שבה הוא מופעל, ועקב שליטתה של האנגלית בתחומי מדעי המחשב מרבית האלגוריתמים הפונטיים מותאמים לאנגלית (אך ניתן להתאימם לשפות אחרות, תוך שמירה על עקרונותיהם). אלגוריתמים פונטיים נפוצים לשפה האנגלית הם - סאונדקס (soundex) - פותח בארצות הברית בתחילת המאה ה-20 ושימש לניתוח שמות מתוך מרשם האוכלוסין. משמש פעמים רבות כשם גנרי לכלל האלגוריתמים הפונטיים. Daitch-Mokotoff Soundex - אלגוריתם שפותח על מנת להתאים להגייה של שמות יהודיים וסלאביים באנגלית מטאפון (אנ') וDouble Metaphone - שני דורות של אלגוריתם שנועד לתת מענה טוב לכל המילים בשפה האנגלית, ולא מוכוון לשמות. בישראל פותחו מספר אלגוריתמים פונטיים לשפה העברית. בהם אלגוריתם דמוי סאונדקס שפותח במסגרת מרשם האוכלוסין בשנות ה-60 ואלגוריתם בשם GRAPHEX שפותח בצה"ל על ידי אסא כשר. אלגוריתם פונטי משמש בעת הזנת נתונים למחשב, כחלק מבדיקות הקליטה, ובעת אחזור מידע. בעת עדכון מאגר נתונים משמשת בדיקה באמצעות אלגוריתם פונטי כאישור נוסף לכך שרשומה שמצאנו במאגר הנתונים (על-פי מפתחה) אכן מתאימה לרשומת התנועה שבאה לעדכן אותה. דוגמה: בקובץ חיילי צה"ל רשומה לכל חייל. מפתח הרשומה הוא המספר האישי של החייל, שאינו כולל ספרת ביקורת. עקב היעדר ספרת ביקורת, טעות בהקלדת ספרה במספר האישי תוביל בסבירות גבוהה לרשומה של חייל אחר, שאין כוונה לעדכנה. השוואה בין שם החייל הרשום במאגר הנתונים לשמו המוקלד תאפשר לוודא שאכן מדובר ברשומה הנכונה. השוואה רגילה בין השמות אינה יעילה, כיוון ששמות נכתבים בצורות שונות עקב סיבות רבות, כגון: כתיב מלא וכתיב חסר (דוד - דויד, למשל) החלפת אותיות בעלות צליל דומה (מכבי - מקבי, למשל) החלפת אותיות בעלות גופן דומה (ף - ץ, למשל) שינוי סדר אותיות סמוכות (ידין - דיין, למשל). שיבוש אקראי (כוכבא - כוזיבא, למשל). על-מנת להיות יעילה, על השוואת השמות להיות כזו שתתעלם מהבדלים לא משמעותיים ביניהם, ולכך משמש אלגוריתם פונטי. בעת אחזור מידע ממאגר נתונים, מסייע אלגוריתם פונטי לאיתור הרשומות המבוקשות. דוגמה: אדם מנסה לאתר בספר טלפונים ממוחשב את ידידו מנוער, יהושע דוידוביץ. יש דרכים שונות לאיית שם זה, וחיפוש המסתייע באלגוריתם פונטי יאתר את כל השמות השקולים לשם המבוקש אלגוריתמים פונטיים משפיעים באופן משמעותי על מגוון תחומים, כאשר התרומה שלהם ניכרת ביותר בעיבוד שפה טבעית. דרך סיוע בהבנת הקשר והמשמעות של מילים, בהתאם להגייתן, הם מאפשרים למערכות לעבד טקסטים ודיבור בצורה טבעית יותר. הבנה זו של וריאציות באיות הנובעות מהגייה דומה חשובה לא רק בהקשר של עיבוד טקסט, אלא גם בתחומים כמו ביומטריה, שם מיפוי תבניות הגייה ייחודיות מאפשר זיהוי מדויק של אנשים דרך הקול. בנוסף, בתחום מערכות החיפוש וההמלצה, השימוש באלגוריתמים אלו משפר את הדיוק במציאת תוצאות רלוונטיות, תוך מתן מענה לאיות שגוי או וריאציות פונטיות, מה שמעלה את חוויית המשתמש. מעבר לשפה האנגלית, הפיתוח וההתאמה של אלגוריתמים פונטיים לשפות אחרות מעידים על המאמץ להתמודד עם האתגרים הייחודיים לכל שפה. למשל, בעברית, שפה בעלת מאפיינים פונטיים מיוחדים, התאמה זו מתבצעת דרך פיתוח אלגוריתמים ייחודיים המתאימים למבנה ולהגיית השפה. מרחק המינג
בית הכנסת אחדות ישראל

בית הכנסת אחדות ישראל על שם עולי הגרדום הוקם במחצית שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי התנועה הדתית-רוויזיוניסטית "אחדות ישראל" ובו התפללו לוחמי האצ"ל והלח"י. הוא נמצא במרכז ירושלים, בחצר בית היתומים הספרדי הישן שמאחורי מרכז כלל. עד היום מתפללים בו ותיקי המחתרות לצד צעירים מהאזור, שבאים ומחיים את התפילה. ראשיתו של בית הכנסת במחצית שנות ה-30. הוא הוקם על ידי תנועת "אחדות ישראל" שהייתה משויכת לאגף הדתי של התנועה הרוויזיוניסטית, ומכאן שמו. מיד לאחר פתיחתו של המקום הוקמה בו תנועת נוער דתית בשם ברית החשמונאים. מיקומו של בית הכנסת היה במקור בבנין "בית הספר לבנים" ברחוב הרב קוק, אחר כך הוא עבר לבית הספר "דורש ציון", ומשנת 1946 ועד היום הוא ממוקם בבנין בית היתומים הספרדי, בקומה השנייה. לרב אריה לוין, שהיה מקורב ללוחמי המחתרות היה מקום של כבוד בבית הכנסת. מקומו היה בכותל המזרח, ועמוד התפילה שלו, עם חריטת שמו עדיין בבית הכנסת. לאחר קום המדינה, בשנת 1955, הוחלט כי בית הכנסת יקרא על שם עולי הגרדום, ואף הוצב שלט הנצחה ענק המנציח את פטירתם של בנימין זאב הרצל, זאב ז'בוטינסקי, דוד רזיאל - מפקד האצ"ל, אברהם שטרן (יאיר) מפקד הלח"י, יוסף טרומפלדור, 12 עולי הגרדום, ומתחתם 497 חללי האצ"ל והלח"י. במשך עשרות שנים שימש יוסף ויטלזון, מלוחמי האצ"ל ומגולי קניה, כגבאי ונשיא בית הכנסת. ביום ט' בניסן תשע"ד, במלאת 45 שנה לפטירתו של ר' אריה לוין, הוכתר נכדו, הרב בנימין בנג'י לוין, כרב בית הכנסת. אתר בית הכנסת שי דורון, מסיבה מחתרתית: סיפורו של בית הכנסת הטרנדי בירושלים, באתר nrg‏, 3 במרץ 2009 עדי (דוד) אהרון, מי שבירך גבאי, באתר ערוץ 7 אבי גז, איש צדיק היה בירושלים, פורסם במוסף "שבת", "מקור ראשון" יוסף ויטלזון ז"ל - זהו סיפור של אחדות ישראל, סרטון באתר יוטיוב יוסף ויטלזון מספר על המחתרות, תקיעות השופר ליד הכותל ועוד, בראיון מוקלט צבי שיימן, ‏נכדו של הרב אריה לוין יוכתר לרב בית הכנסת 'המחתרות', באתר "סרוגים", 3 באפריל 2014 סיון רהב-מאיר, דעה: מחתרות ושידוכים, באתר ערוץ 7, 19 באפריל 2014 צאו לטייל: "מחורבן לבניין" - חלק א', באתר ערוץ 7, 24 ביולי 2015 יום ירושלים תשפ"ג בבית הכנסת אחדות ישראל -המחתרות, סרטון באתר יוטיוב ניר חסון, בית הכנסת הירושלמי של בגין, שמיר ולוחמי מחתרות הימין נמצא בסכנה, באתר הארץ, 30 באפריל 2023 אספות, הרצאות, הצופה, 31 בדצמבר 1937 לוח זכרון לאחים גיבורים נקבע בביהכ"נ "אחדות ישראל", חרות, 9 באוקטובר 1951 מ. אבידן, היום יוסר הלוט, חרות, 8 בפברואר 1955
הרפובליקה הבטאווית

הרפובליקה הבטאווית (בהולנדית: Bataafse Republiek, או בכתיב הישן Bataafsche Republiek, נקראה בשנים 1805–1806 גם Bataafse Gemenebest, כלומר "הקהילייה הבטאווית") היא השם שניתן לרפובליקה שהתקיימה בשטח שכיום נמצאת בו הולנד בשנים 1795 עד 1806. הרפובליקה הבטאווית, שהוקמה על פי הדגם של הרפובליקה הצרפתית המהפכנית, הוכרזה ב-19 בינואר 1795, יום לאחר שהסטאדהאודר וילם החמישי, נסיך אורנז' נמלט לאנגליה; היא הייתה תוצאה ישירה של המהפכה הבטאווית. הצבא הצרפתי המהפכני מצא לו מספר רב של בעלי ברית בהולנד: שמונה שנים קודם לכן הייתה ידה של הסיעה האוראנז'יסטית (תומכי השליטים מבית אוראנז') על העליונה במלחמת אזרחים קטנה אך רבת משמעות, רק הודות להתערבותו של מלך פרוסיה, גיסו של הסטאדהאודר. מהפכנים רבים נמלטו לצרפת, וחזרו כעת כדי להגשים את האידיאל שלהם. בניגוד למאורעות בצרפת, השינויים שחוללה המהפכה בהולנד קרו פחות או יותר בדרכי שלום - לא נעשה שימוש בגיליוטינה, לא היה "משטר הטרור", ולא הייתה דיקטטורה. המדינה כבר הייתה רפובליקה במשך כמאתיים שנה, ושלא כבצרפת, כוחה של האצולה כבר היה מוגבל למדי. הרפובליקה הישנה הייתה מבוססת על מוסדות פאודליים, וקבלת ההחלטות הייתה תהליך איטי שבו למחוזות הייתה יכולת לחסום חקיקה פדרלית. הרפובליקה הבטאווית הייתה מדינה ריכוזית יותר, לא פדרציה של מחוזות עצמאיים (לפחות באופן רשמי). רבים מהחידושים שהונהגו בה נמשכו גם בתקופות מאוחרות יותר, למשל שיטת האיוּת המסודרת הראשונה של השפה ההולנדית (1804). יהודים, קתולים ולותרנים זכו לשוויון זכויות. נוסחה לראשונה הצהרת זכויות. ממשלת הרפובליקה החדשה הייתה פופולרית יותר בקרב העם מאשר נסיך אוראנז' ונציגיו, מה שבא לידי ביטוי בעת ניסיון הפלישה הכושל האנגלי-רוסי להולנד (1799), שנסיך אורנז' היה מעורב בו. הרפובליקה החדשה נקראה על שם הבטאווים, שבט גרמאני שחי באזור הולנד בתקופה הרומית, ושנחשבו, על פי תפיסת עולם לאומנית-רומנטית, כאבותיהם של ההולנדים. אף על פי ששררה ברפובליקה אי-יציבות פוליטית, שבאה לידי ביטוי בשלוש הפיכות, הרי שלא נלוותה להפיכות אלה שפיכות הדמים שאפיינה מהפכים פוליטיים דומים בצרפת המהפכנית. ההפיכה הראשונה הייתה ב-1798, אחרי שסיעת הדמוקרטים האוניטאריים התרגזה על התקדמותן האיטית של הרפורמות הדמוקרטיות. כעבור כמה חודשים התחוללה הפיכה שנייה שסיימה את הדיקטטורה של האוניטאריים. האספה הלאומית, שהתכנסה לראשונה ב-1796, הייתה מפולגת בשל מאבקים בין הסיעות השונות. ההפיכה השלישית התרחשה ב-1801, כשמפקד צרפתי שמרני תפס את השלטון (בתמיכתו של נפוליון) והפך על פיהן את התמורות שחוללה ההפיכה הקודמת ב-1798. שינויים נוספים נכפו מבחוץ אחרי עלייתו של נפוליאון לשלטון בצרפת. ב-1805 הוא מינה את הפוליטיקאי המנוסה רוטחר יאן סחימלפנינק (Schimmelpenninck) לתפקיד "הפנסיונר הגדול" (raadspensionaris, מילולית "פנסיונר המועצה", התפקיד האדמיניסטרטיבי החשוב ביותר במדינה, מעין נשיא), כדי לחזק את הזרוע המבצעת. ב-1806 אילץ נפוליון את סחימלפנינק לפרוש, והכריז על אחיו לואי כעל מלך של מדינה חדשה בשם ממלכת הולנד. כ"רפובליקה-אחות" (république sœur) של צרפת, הרפובליקה הבטאווית הייתה בעלת בריתה של צרפת במלחמותיה נגד בריטניה. כתוצאה מכך אבדו להולנד רוב נכסיה הקולוניאליים, והצי ההולנדי ספג מפלה בקרב קמפרדאון ב-1797. התמוטטות הסחר ההולנדי הביא עמו סדרה של משברים כלכליים. רק במחצית השנייה של המאה ה-19 תחזור הולנד לרמת עושרה הקודם. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הבטאווית בוויקישיתוף הרפובליקה הבטאווית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ראפן שווייצרי

ראפן (בגרמנית: Rappen; בצרפתית: Centime; באיטלקית: Centesimo; ברומאנש: Rap) הוא מטבע שווייצרי שערכו מאית פרנק שווייצרי. על פני המטבע מופיע ערכו בלבד, ולא שמו, כי שמו שונה בשפות הרשמיות השונות של שווייץ. שמה של שווייץ מופיע בלטינית. על גב המטבע בערך 5 דיוקן של ליברטס, אלת החירות הרומית. עיצוב המטבעות לא השתנה מאז שנות ה-80 של המאה ה-19, למעט שינויים קטנים בחומר שממנו עשויים המטבעות. מטבע 2 ראפן הוצא מהמחזור ב-1978, ו-1 ראפן ב-2007, כאשר מטבעות בערכי 5, 10 ו-20 עדיין שימושיים. מדיה וקבצים בנושא ראפן שווייצרי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אן, דוכסית מונפנסייה

אן מארי לואיז ד'אורליאן, דוכסית מונפנסייה (בצרפתית: Anne Marie Louise d'Orléans; 29 במאי 1627 – 5 באפריל 1693) אן נולדה בארמון הלובר בפריז לגאסטון, דוכס אורליאן (אחיו של המלך לואי השלושה עשר) ולאשתו, מארי דה בורבון (יורשתו של דוכס מונפנסייה) שנפטרה אחרי הלידה. היא נועדה להינשא ללואי בן דודה (לואי הארבעה עשר מלך צרפת לעתיד), שהיה צעיר ממנה באחת עשרה שנה- נישואים שלא יצאו אל הפועל בגלל התנגדותו של הקרדינל מזראן. במרד הפרונד הראשון (1648 - 1649) תמכה במורדים נגד מזראן ובית המלוכה, והשתלטה על העיר אורליאן שהייתה נחלתו של אביה. במרד הפרונד השני (1650 - 1653) פקדה על יחידה של צבא המורדים, ועזרה למנהיגם, לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה להשתלט על פריז (2 ביולי 1652). דה קונדה לא היה מסוגל לשלם לחייליו, ופריז נמצאה במצב של מצוקה כלכלית. ההמונים השתלטו על העיר, ואנשי המעמד הבינוני שחששו מהשתלטות ההמונים, צידדו בהשבת הסדר על כנו, ולו במחיר שובם של מזראן ושל בית המלוכה לפריז. ב-21 באוקטובר 1652 נכנסה המשפחה המלכותית לפריז, וב-6 בפברואר 1653 מזראן שב אל העיר ואל תפקידו כשר הראשי. המלך לואי הארבעה עשר לא סלח לאן, דוכסית מונפנסייה על השתתפותה במרד נגד בית המלוכה. היא נאלצה לעזוב את פריז ולפרוש לאחוזותיה, שם החלה לכתוב את ספרה זיכרונות ששרד עד ימינו אלה, והמהווה עדות חיה על צרפת של המאה השבע עשרה תחת שלטונו של המלך לואי הארבעה עשר. ב-1657 הורשתה לשוב לחצר המלוכה. ב-1670 ביקשה את רשות המלך להינשא לאנטואן נומפאר דה שומון, דוכס לוזון. המלך נטה תחילה לתת את הסכמתו, אך בהשפעת אשתו מריה תרסה, נסיכת ספרד החליט להתנגד לנישואים אלה. ב-1 בדצמבר של אותה שנה ציווה המלך על מעצרו של דוכס לוזון באשמת ניסיון לשאת בסתר לאישה את אן, דוכסית מונפנסייה. רק ב-1681 הצליחה לשחררו מכלאו תמורת ויתור על חלק מאחוזותיה לטובת הכתר. אן, דוכסית מונפנסייה נפטרה בארמון לוקסמבורג בפריז ב-1693, ונקברה בבזיליקת סן-דני. ב-1729 יצא לאור באמסטרדם ספרה "זיכרונות". ב-1793 חולל קברה על ידי המהפכנים. מדיה וקבצים בנושא אן, דוכסית מונפנסייה בוויקישיתוף אן, דוכסית מונפנסייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The French Royal Family: Titles and Customs, www.heraldica.org ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכרעות בשחמט

במשחק השחמט, ניתן להגיע להכרעה במספר דרכים, המובילות לניצחון או לתיקו. ולא ניתן לנצח ללא שח תחילה ניצחון בשחמט אפשרי בשלוש דרכים: מט - אחד הצדדים תוקף את מלך היריב (כלומר המלך במצב של שח), שאינו יכול להתחמק מהשח בשום צורה, כלומר כל מהלך שלו ישאיר את המלך מאוים. כניעה - אם אחד הצדדים רואה שאפסו סיכוייו, הוא עשוי להיכנע מטעמים ספורטיביים. סיום הזמן הקצוב למשחק - כאשר לאחד השחקנים תם הזמן שהוקצב לו, הוא מפסיד במשחק. בשחמט המודרני נהוג להגביל את המשחק בזמן. משכי הזמן הנפוצים הם: שעתיים ל-40 המהלכים הראשונים ותוספת שעה לסיום המשחק, שעה וחצי עם תוספת של 30 שניות למסע, 25 דקות, 5 דקות, דקה. הצד המנצח מקבל נקודה (למעט באחוז קטן של תחרויות על, בהן ניתנות שלוש נקודות על ניצחון). המפסיד אינו מקבל ניקוד. הרוב מוחלט של המשחקים המקצועיים שנגמרים בניצחון אחד הצדדים הוא באמצעות כניעה. ערך מורחב – תיקו (שחמט) תיקו בשחמט, יכול להתבצע במספר דרכים: פט - מצב בו אין שום כלי של הצד שתורו לנוע שיכול לבצע מהלך חוקי, אך מלכו לא מאוים בשח. כאשר אין לאף אחד מהצדדים יכולת לבצע מט - למשל מלך נגד מלך או בצירוף פרש או רץ רק לאחד הצדדים. כשהמצב על הלוח חוזר על עצמו שלוש פעמים (כולל זהות הצד שתורו לנסוע). לאחר שנעשו 50 מהלכים רצופים ללא הכאת כלי וללא הנעת רגלי. בעבר הוכרז התיקו אחרי 100 מהלכים כמוזכר לעיל, אך כיום די ב-50 מהלכים להכרזת תיקו. שח נצחי - מצב בו אחד הצדדים (בדרך כלל זה שיש לו עדיפות בחומר, אחרת השחקן שכופה את השח יוכל כנראה להגיע גם למט ולא יבחר לעשות תיקו) אינו יכול להימלט מאיומים בלתי פוסקים בשח שמופעלים על מלכו. מצב זה אינו מזכה בתיקו אוטומטית, [אלא אם המצב בלוח חזר על עצמו 3 פעמים בגלל זה- כמפורט בכלל מס' 3] אולם אם שני השחקנים מבינים שאכן אין דרך לצאת מהמצב הזה- ברוב המוחלט של הפעמים הם יסכימו על תיקו. הסכמת שני הצדדים על תיקו. בתחרויות שחמט, אפשר לדרוש תיקו מהשופט, גם ללא הסכמת היריב לכך, אם המצב הוא יתרון ברור של אחד הצדדים (ולעיתים תיקו ברור) והצד השני מנסה לנצח באמצעות משיכת זמן. במצב של תיקו, שני הצדדים מקבלים חצי נקודה. הרוב המוחלט של המשחקים המקצועיים שנגמרים בתיקו הוא באמצעות הסכמה. 8. כאשר המט מבוצע לפני השח נקבעת תוצאת תיקו או משחק חוזר לפי החלטת השחקנים אתר השחמט הישראלי, באתר www.ichess.co.il
דאקשה

דאקשה ("המוכשר") הוא אל הינדי עתיק, אחד מהפראג'אפאטים, הרישים והאדיטייאים, והבן של אדיטי וברהמה (לפי מקור אחר, הנקרא קאשייאפה, דאקשה הוא אביהן של דיטי ושל אדיטי, נשותיו של קאשייאפה ואחיותיו של סאטי). לדאקשה ולאשתו פראסוטי היו בנות רבות, ש-27 מתוכן היו נשואות לצ'אנדרה. דאקשה גילה שצ'אנדרה הפלה לטובה בת אחת (רוהיני דבי), והזניח את צרכיהן ואת חובותיו כבעל. בעקבות זאת, דאקשה הטיל עליו קללה שגרמה לו לחלות ולמות. בנותיו של דאקשה התערבו והפכו את מותו של צ'אנדרה לתקופתי (כלומר, מתרחש כל תקופה מסוימת), ומסיבה זו מותו של צ'אנדרה מסומל על ידי מחזור הירח. אחת מבנותיו של דאקשה (ולפי רוב הטענות מדובר בצעירה ביותר) הייתה שאקטי (אם כי ייתכן וזו הייתה דאקשאיאני), שרצתה במשך זמן רב להינשא לשיווה. דאקשה אסר עליה לעשות זאת, אולם היא סירבה לבצע את ההוראה והתחתנה עם שיווה. דאקשה חש חוסר חיבה עז כלפי שיווה, וכינה אותו בכינויי גנאי רבים. לאחר מכן, דאקשה התרחק מבתו ומבעלה. שיאה של יריבות זו הייתה בפסטיבל חשוב שדאקשה ערך בארמונו, והזמין אליו אנשים ואלים חשובים ביותר, מלבד שאקטי ושיווה. בנוסף להוצאתה המכוונת של שאקטי מהרשימה, דאקשה בנה פסל של שיווה (שהיה ממוקם בכניסה לבית שלו) וביזה אותו באמצעים שונים. שאקטי, שהייתה נלהבת לאחר ששמעה על הפסטיבל והניחה שבכל מקרה בתו של המלך תוזמן לאירוע, אכן הגיעה אליו. למרות היחס המזלזל שספגה מאביה, שאקטי המשיכה להתנהג בצורה רגועה. למעשה, אפילו סירובו של דאקשה להזמין את שיווה לא גרם לה לאבד את עשתונותיה. אולם, לאחר שהגיעה לפסטיבל וראתה את הצורה שבה דאקשה ביזה את בעלה בהיעדרו, שאקטי התאבדה מרוב צער. לאחר ששמעו על כך, משרתיו של שיווה פרצו לביתו של דאקשה והחלו לתקוף את כל האורחים שהיו שם, אך השדים שזומנו על ידי בהריגו הביסו אותם ואילצו אותם לסגת. כששמע על כך בעצמו, שיווה כעס מאוד על היחס המזלזל והמתנשא שדאקשה הפגין כלפי בתו כיוון שלא הסכים עם בחירותיה. שיווה תלש קווצת שיער מראשו, והטיח אותה ברצפה. מהשיער נוצרו ויראבהאדרה ומאהאקאלי. לפי הוראותיו של שיווה, הם הסתערו על הפסטיבל והרגו את דאקשה ורוב האורחים. האורחים הנותרים התחננו בפני שיווה שישיב את דאקשה לחיים. שיווה נעתר לבקשתם והחזיר את דאקשה, אם כי הפך את ראשו לראש של עז. לאחר שהושפל בצורה קשה, ולאחר שהתחרט על התנהגותו בעבר, דאקשה הפך לאחד ממשרתיו המסורים ביותר של שיווה. נשמתה של שאקטי התגלגלה אל פרווטי בגלגול החיים הבא, התחתנה עם שיווה ונשארה לחיות איתו לתמיד. אחדות מבנותיו האחרות של דאקשה כולל בהאראני ואנוראדהא היו נשואות לצ'אנדרה. בת נוספת, ראטי, התחתנה עם קאמה. בת אחרת, דאנו, ילדה את דאנאבאס הרשע. מדיה וקבצים בנושא דאקשה בוויקישיתוף