laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארצ'יבלד ג'וזף קרונין

א. ג'. קרונין הוא שם עט של הסופר הסקוטי ארצ'יבלד ג'וזף קרונין (באנגלית: Archibald Joseph Cronin; ‏19 ביולי 1896 – 6 בינואר 1981). הוא נודע בעיקר כמחבר "המצודה", שעובד לסרט זוכה פרס אוסקר. "ד"ר פינליי", סדרת דרמה רבת-פרקים ששודרה ב-BBC, עובדה מסיפורים, שהתבססו על דמויות בספרו בעל היסודות האוטוביוגרפיים, "עולמו של רופא". קרונין נולד בקארדרוס, דונבארטונשייר (כיום בארגייל וביוט), סקוטלנד, בנם היחיד של אב קתולי ואם פרוטסטנטית. הוא הרבה לכתוב על צעירים מרקע מעורב דומה. קרונין היה סטודנט בוגר מכפי גילו באקדמיית דומבארטון וזכה בתחרויות כתיבה רבות. הודות לכישוריו יוצאי הדופן, זכה במלגה ללימודי רפואה באוניברסיטת גלאזגו. שם פגש את אשתו לעתיד, אגנס מרי גיבסון, גם היא סטודנטית לרפואה. בשנת 1919 סיים את לימודי הרפואה בהצטיינות והמשיך בהשתלמות לקבלת תארים מתקדמים נוספים. קרונין שירת כרופא בצי המלכותי, בדומה לרופא גיבור הרומן שלו, "דרכו של שאנון". אחרי שחרורו מן הצבא הקים מרפאה באזור מכרות בדרום ויילס והתמנה למפקח הרפואי של המכרות. מהתנסויותיו בחקר השפעותיה המזיקות של תעשיית הכרייה על בריאות העובדים הפיק חומר לספרים שכתב בהמשך, "המצודה" ו"כוכבים מציצים מרום". בשנים הבאות עבר ללונדון ונחל הצלחה רבה בעבודתו כרופא ברחוב הארלי. בחופשה ברמות סקוטלנד כתב קרונין את הרומן הראשון שלו, "טירת הכובען", שזכה להצלחה מסחררת. בסוף שנות ה-30' של המאה העשרים עקר קרונין את מושבו לארצות הברית יחד עם אשתו ושלושת בניהם, ושם התיישב בניו כנען, קונטיקט. מאוחר יותר חזר לאירופה ובמשך עשרים חמש שנות חייו האחרונות חי בשווייץ והמשיך לכתוב עד שנות השמונים לחייו, רומנים שאת הרקע להם ביסס, בחלקם, בביתו החדש, כגון "עץ הבגידה". הוא מת במונטרה, שווייץ. רבים מספריו של קרונין היו רבי-מכר, שתורגמו לשפות רבות. עיקר כוחו היה בסיפור העלילה, בכושר ההסתכלות והאבחנה החריף שלו ובתיאוריו הגרפיים. כמה מן הרומנים והסיפורים שכתב מסתמכים על הקריירה הרפואית שלו, במזיגה דרמטית של ריאליזם, עניינים שבינו לבינה וביקורת חברתית. יש הסבורים שספרו "המצודה", שחשף את העוול, הניצול וחוסר-היעילות של הרפואה בזמנו, תרם להקמתו של שירות הבריאות הלאומי בבריטניה. זו רשימה חלקית. רבים מן הספרים הבאים עובדו לסרטים באותו שם. טירת הכובען (1931) – (Hatter's Castle) הופיע בהוצאת המתמיד, 1959, תרגם אברהם לביוש שלוש אהבות (1932) – (Three Loves) הופיע בהוצאת מזרחי, תרגום: נחמן בן-עמי אי האושר (1933) – (Grand Canary) הופיע בהוצאת מזרחי, 1964, תרגם אריה חשביה כוכבים מציצים מרום (1935) – (The Stars Look Down) הופיע בהוצאת עדית, 1954, תרגם א. בן-דן המצודה (1938) – (The Citadel) הופיע בהוצאת מזרחי, 1965, תרגם ס. דן, הוצאת מחודשת בהוצאת זמורה ביתן, 1986, תרגמה כרמית גיא. עובד לקולנוע בשנת 1938. השנים הירוקות (1944) – (The Green Years) הופיע בהוצאת מזרחי, תרגום רנה ל. מעבר לחומות (1953) – (Beyond This Place) הופיע בהוצאת עדית, תרגם ש. שניצר עץ הבגידה (1961) – (The Judas Tree) הופיע בהוצאת מזרחי, תרגום: י. אברהמי עולמו של רופא (1952) – (Adventures in Two Worlds) הופיע בהוצאת מזרחי, תרגמה שרה ריפין מדיה וקבצים בנושא ארצ'יבלד ג'וזף קרונין בוויקישיתוף ארצ'יבלד ג'וזף קרונין, ברשת החברתית Goodreads קרונין, א, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רשימת הפרסומים של ארצ'יבלד ג'וזף קרונין, בקטלוג הספרייה הלאומית ארצ'יבלד ג'וזף קרונין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארצ'יבלד ג'וזף קרונין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארצ'יבלד יוסף קרונין (1896-1961), דף שער בספרייה הלאומית
ישעיהו ארז

ישעיהו (שייקה) ארז הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש המנהל האזרחי. ארז התגייס לצה"ל ב-1958 ושירת כלוחם בחטיבת גולני. לאחר קורס קצינים מונה למפקד מחלקה בסיירת שקד. ב-1963 מונה להקים מחדש את סיירת אגוז כיחידת ביטחון שוטף בפיקוד הצפון ופיקד עליה עד יוני 1965. לאחר מלחמת ששת הימים פיקד על יחידת מודיעין שפעלה ביהודה ושומרון. לאחר מכן שירת כסגן מפקד סיירת חרוב וכקצין אג"ם של חטיבת הבקעה בתקופת המרדפים. ב-1972 נשלח לאתיופיה כיועץ צבאי. ב-1975 מונה למפקד רצועת עזה ולאחר מכן שירת כמושל הצבאי של אזור צפון סיני. ב-1977 מונה למפקד עוצבת ברעם ופיקד על החטיבה במהלך מבצע ליטני. בתקופת מלחמת לבנון שירת כסגנו של דוד מימון מפקד יחידת הקישור ללבנון, שהיה אחראי על הסיוע האזרחי במדינה. ב-1985 מונה לראש המנהל האזרחי ברצועת עזה ובאוקטובר 1987 מונה לראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון, תפקיד אותו מילא מהאינתיפאדה הראשונה ועד אפריל 1991. בספטמבר 1995 -לאחר שחרורו- מונה למנכ"ל רשות שמורות הטבע וב-2002 מונה לחבר מליאת רשות הטבע והגנים. צפריר רינת, ירוקים: הנגבי מינה אישים לא מקצועיים, באתר הארץ, 1 בינואר 2003
ספינת העבדים: היסטוריה אנושית

ספינת העבדים: היסטוריה אנושית (באנגלית: The Slave Ship: A Human History) הוא ספר מאת מרקוס רדיקר על אודות ספינות העבדים שהובילו עבדים מאפריקה לאמריקה מסוף המאה ה-15 ועד סוף המאה ה-19 (ובפרט בין 1700 ל-1808, אז שונעו ב"מסע הביניים" על פני האוקיינוס האטלנטי כ-2/3 מכלל 12.4 מיליון הנפש שהפכו לעבדים). הספר ראה אור בארצות הברית ב-2007 וזיכה את מחברו בפרסים, בהם פרס ג'ורג' וושינגטון לספרות אמריקאית (George Washington Book Prize) ופרס מרל קורטי של איגוד ההיסטריונים האמריקאים לשנת 2008. הספר תורגם לעברית על ידי עופרה אביגד ויואב כ"ץ וראה אור בהוצאת בבל בשנת 2014. הספר מבוסס על מחקר היסטורי בן שלושה עשורים של מאות יומנים אישיים, יומני ספינות, רישומי נמלים וארכיונים ימיים ומסחריים. רדיקר פונה בספר לקהל הרחב ולא לקהל אקדמי ומגולל בו בפירוט רב את מנגנון ההובלה של העבדים מרגע תפיסתם האקראית כבני-חורין באפריקה, דרך הטענתם על הספינות, תפקוד הצוות ומערכי שבירת האישיות והענישה על הספינות ועד הורדתם של העבדים הרצוצים בחופי אמריקה. למרות שנכתבו לפניו ספרים רבים על העבדות, הספר חלוצי בכך שהוא מתמקד אך ורק בהפלגה ומראה כיצד המסע בספינה היה התהליך שהפך אדם חופשי לעבד, תוך שהספינה מהווה בית חרושת לעבדים, בית כלא (לענישה) וכלי נשק (להשמדת הבלתי-מתאימים). הספר מגולל את מסע האימים של בני-אדם, בני שבטים מעורבים, חסרי שפה משותפת, שנקלעו לכלא צף בים רווי סערות וכרישים, מחלות, עונשים אכזריים ושרירותיים שנועדו לשבור את רוחם ולהופכם לעבדים. כן מגולל הספר את סבלם הגדול עוד יותר של הנשים והילדים שסבלו שלל התעללויות מיניות מצד צוותי הספינות. כ-10% מהאפריקאים שהועלו על הספינות מתו במהלך המסע. רדיקר מגולל לא רק את סיפורם של העבדים, שנותר כסיפור מצד הצופים בהם, כיוון שעבדים אלה של הדור הראשון לא חיברו עדויות אישיות, אלא גם את סיפורם של הספנים ורבי החובלים. הספנים היו לרוב אסירים-למחצה בעצמם על הספינות, ומילאו בלית-ברירה תפקיד בזוי ומסוכן כתחליף-מעצר. לספנים הובטחה משכורת, אך ממנה נוכו המזון והשתייה שלהם לאורך המסע, כך שפעמים רבות הם הוטלו בחוסר-כל בנמלים לאחר ההפלגה. רדיקר מתאר על פי יומניהם רבי חובלים אכזריים וסדיסטים, רבי חובלים שהונעו מתוך אמונה בצורך הפרוטסטנטי להוביל עבדים לשם שגשוג "העולם החדש" וגם רבי חובלים שגילו חמלת אמת ל"סחורה" שהובילו. רדיקר מאיר את הפינות האפלות ביותר של אותו "עולם עשוי עץ" אפוף טרגדיה, אכזריות ואימה ודולה את סיפוריהם האישיים של הנוסעים ושולחיהם - האפריקאי הצעיר שנחטף על ידי בני כפר שכן ונמכר לסוחרי העבדים, פרח הכמורה שהתפתה להצעה לעבוד על הספינה כמלח ורב החובל שהתענג על כך שיש לו "גיהינום פרטי" משלו. — מעטיפת הספר ג'ון ניוטון מרקוס רדיקר, ספינת העבדים: היסטוריה אנושית תרגום מאנגלית: עופרה אביגד ויואב כ"ץ. תל אביב, הוצאת בבל ומשכל, 2014. 480 עמ'. קטעים נבחרים מן הספר, "מכונת קריאה", אתר הוצאת בבל על הספר, אתר "טקסט" נירית בן-ארי, ספינת העבדים מגלמת את סיפור העבדות כולו. ריאיון עם ההיסטוריון מרקוס רדיקר, באתר הארץ, 17 באפריל 2014 ערן סבאג, הספר "ספינת העבדים" למרקוס רדיקר
ברגשטיין

ברגשטיין הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... איתן אבניאון (ברגשטיין) - מנהל בתחומי הכספים והביטוח, מילונאי ומו"ל ישראלי לאה ברגשטיין – ממניחי היסוד לתרבות המחול העממי הישראלי פניה ברגשטיין – סופרת ומשוררת ישראלית
ספינת העבדים

האם התכוונתם ל... ספינת העבדים (ציור) – ציור של ויליאם טרנר ספינת העבדים: היסטוריה אנושית – ספר היסטוריה מאת מרקוס רדיקר ספינת העבדים (ספר ילדים) – ספר מאת תומאס מיין ריד
סקיילד קומפוזיטס וויט נייט 2

סקיילד קומפוזיטס וויט נייט 2 (באנגלית: Scaled Composites White Knight Two‏ (WK2)) הוא מטוס סילון שנבנה על ידי חברת סקיילד קומפוזיטס, על מנת לשאת את החללית ספייס שיפ 2 (SpaceShipTwo) של וירג'ין גלקטיק לגובה השיגור שלה. המטוס מבוסס על הוויט נייט שפותח על מנת לשאת את הספייס שיפ 1, שהתבסס על מטוס הפרוטאוס. עיצוב המטוס נעשה בארכיטקטורה פתוחה, והוא מיועד לשימוש רב-תכליתי. המטוס מסוגל לפעול בגובה רב, ובמצבי חוסר משקל וחוסר כבידה. הוצע להשתמש במטוס גם לכבאות אווירית. חברת וירג'ין גלקטיק הזמינה שני מטוסים מדגם זה. המטוס, יחד עם החללית ספייס שיפ 2, מהווים את צי וירג'ין גלקטיק. פורסם גם כי וירג'ין גלקטיק שוקלת להשתמש במטוס כפלטפורמת שיגור ללוויין קטן בשם "LauncherOne". בנובמבר 2010 הודיעה וירג'ין כי היא מתכננת לבנות שלושה מטוסי וויט נייט 2 חדשים, וכן חמש חלליות ספייס שיפ 2. המטוס הראשון מדגם זה כונה בשם "VMS Eve" על שמה של איב ברנסון, אמו של מייסד החברה ריצ'רד ברנסון. מדיה וקבצים בנושא וויט נייט 2 בוויקישיתוף Leonard David,‏ Virgin Galactic Spaceline: Mega-Mothership Set for Rollout Debut באתר space.com, ‏6 ביוני 2008
הרטום

הַרְטוֹם הוא שם משפחה איטלקי. באיטלקית נכתב השם Artom, ונהגה אַרְטוֹם. האם התכוונתם ל... אליה שמואל הרטום – רב ומחנך באיטליה ובישראל. אביו של מנחם עמנואל הרטום אמיליו הרטום (אנ') – מתמטיקאי יהודי-איטלקי בנימין הרטום (אנ') – ה"חכם" של קהילת יהודי ספרד ופורטוגל בבריטניה הגדולה בין השנים 1866–1879 מנחם עמנואל הרטום – רב, מחנך, עורך ומתרגם, יליד איטליה. בנו של אליה שמואל הרטום. אמנואלה הרטום – היסטוריון ופרטיזן יהודי-איטלקי. בנו של אמיליו הרטום. חרטום
היהודי האחרון

היהודי האחרון הוא רומן רחב-יריעה פרי עטו של הסופר יורם קניוק, שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד וספרית הפועלים בשנת תשמ"ב–1981. הרומן מתאר את קורותיה של משפחה אחת, מימי יעקב פרנק משיח השקר בפולין ועד למלחמת יום הכיפורים בישראל. הוא כולל התייחסות לנושאים שונים: מיסטיקה יהודית, חלוציות וצבריות, השואה, יחסי יהודים וגרמנים לאחר השואה, העיסוק בעדות של ניצולי השואה, ניצול השכול באופן ציני, והגורל היהודי. עלילת הספר בנויה כהדבק (קולאז'), כלומר כל פרק עוסק בחלק אחר של העלילה. במרכזו עומדת דמותו של אבנעזר שניאורסון, בן למושבה חלוצית שנודד טרם מלחמת העולם השנייה מפלשתינה-א"י לאירופה ונכלא במחנה ריכוז. בזמן שהותו במחנה אבנעזר מוחק אט-אט את זיכרונו שלו ומחליף אותו בזיכרונותיהם של שאר האסירים. כך הוא הופך למעין זיכרון של כל הדורות ולנושא הידע והזיכרון היהודי. לאחר המלחמה אבנעזר ממשיך להחזיק בזיכרונות האחרים על חשבון זיכרונו שלו. במהלך שנותיו במחנה אבנעזר מאמץ לבן את שמואל ליפקר, לאחר שעזב את בנו הביולוגי בועז שניאורסון במושבה יחד עם אמו של אבנעזר, רבקה. שמואל ובועז הם דמויות מראה, והן משמשות את קניוק להצבעה על שתי אפשרויות קיום של העם היהודי: בעוד שבועז גדל בישראל ונלחם במלחמת העצמאות, שם הוא הופך להלום קרב, שמואל שורד את החיים במחנה ולאחר מכן נודד באירופה. על פי אחת הגרסאות שמתוארות בספר שמואל עולה בסופו של דבר לישראל, הופך לקצין בצה"ל ויורה בשבוי ערבי כפות. על פי גרסה אחרת הוא נודד לארצות הברית, מאומץ לבן על ידי ליונל סתר, שהיה קרוב משפחתו של אבנעזר, והופך לכותב מחזות תיאטרון העוסקים בשואה. המהדורה המקורית: היהודי האחרון, תל אביב: הקיבוץ המאוחד וספרית הפועלים, תשמ"ב 1981. מהדורת ידיעות אחרונות: היהודי האחרון; פתח דבר: עוזי וייל; אחרית דבר: דביר צור, תל אביב: ידיעות אחרונות – ספרי חמד (משכל) ('פרוזה עברית'), 2009. הספר ראה אור בתרגום לשוודית (Den siste juden, סטוקהולם 1988, מאת Marion Wajngot), לדנית (Den sidste joede, קופנהגן 1989, משוודית: Ebba Roenne), לגרמנית (Der letzte Jude, פרנקפורט 1990, מאת רות אחלמה) ולאנגלית (The Last Jew, ניו יורק 2006, מאת ברברה הרשב). הספר הוא הבסיס לסרטו של יקי יושע "העיט" (1981). הספר עובד למחזה "הבן של היהודי האחרון" בתיאטרון הפרינג' באר שבע על ידי ובבימוי יואב מיכאלי רשימת מאמרים על היהודי האחרון באתר רמב"י פרק ראשון של הספר באתר ידיעות ספרים גיורא לשם, כתב החידה של "היהודי האחרון ", בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד", נובמבר 2009 (עם ביבליוגרפיה לקריאה נוספת) רן יגיל, היהודי מספר אחת, באתר nrg‏, 25 בספטמבר 2009 מעין זיגדון, היהודי הגאון: ביקורת על "היהודי האחרון" של קניוק, באתר nrg‏, 3 באוקטובר 2009 מיה סלע, עכבר העיר אונליין, יורם קניוק: מלחמות היהודי האחרון, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2009 רן יגיל, על "היהודי האחרון" ליורם קניוק, בבלוג שלו, 14 באוקטובר 2009 עמרי הרצוג, תולדות היהודים - גרסת יורם קניוק, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2009 עוזי וייל, פתח דבר, באתר ידיעות ספרים יעל פויס, האוקסימורון כתחבולה להעצמת נוכחות מיתית: קווים לסגנונו של יורם קניוק ב"היהודי האחרון", תקציר הרצאה, כנס אורנים השישי "העברית שפה חיה", 6-5 בפברואר 2007, באתר מכללת אורנים
בייבי בום (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בייבי בום – תופעה של ילודה גבוהה מהממוצע בפרק זמן נתון בייבי בום (תוכנית טלוויזיה ישראלית) – תוכנית מציאות תיעודית ישראלית העוקבת אחר זוגות בבית חולים ברגעי הלידה של תינוקותיהם. דור הבייבי בום – ילידי תקופת ה"בייבי בום" שלאחר מלחמת העולם השנייה, בעיקר במדינות המערב
אשר יהלום

אשר יהלום (נולד בכ"ד בחשוון, ה'תשכ"ט, 15 בנובמבר 1968 בירושלים) הוא פרופסור מן המניין לפיזיקה בפקולטה להנדסה באוניברסיטת אריאל בשומרון. אשר יהלום נולד לשלומית ויוסף יהלום בירושלים, ולו ארבעה אחים ואחיות. סבו הוא יהודה קיל. למד בתיכון הימלפרב בירושלים. שירת בצה"ל בשנים 1986–1989, ובמהלך שירותו הצבאי ב-1986 החל ללמוד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית. לאחר מכן המשיך לתואר שני ושלישי בפיזיקה, ובשנת 1996 קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "Energy Principles for Barotropic Flows with Applications to Gaseous Disks". במהלך הפוסט-דוקטורט שלו באוניברסיטת תל אביב קיבל הזמנה מיוסף פנחסי להצטרף לסגל המכללה האקדמית יהודה ושומרון (לימים אוניברסיטת אריאל בשומרון) וב-1999 הפך יהלום לחבר הסגל הרביעי במחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה. בשנת 2006 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2013 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 2014–2017 כיהן כראש המחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה, ובשנים 2018–2021 כיהן כסגן הדיקאן של הפקולטה להנדסה. בשנים 2020–2021 כיהן כיושב ראש חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי. על שמו רשומים 300 פרסומים שפיטים, לרבות ספרים, פרקים בספרים, מאמרים בעיתונות המדעית ומאמרים בקובצי כנסים. על שמו רשומים פטנטים אחדים. בין השנים 2001–2020 שימש כיושב ראש ארגון הסגל הבכיר במכללה ובאוניברסיטה. לארגון היה תפקיד מרכזי בהתאמת תנאי העבודה והשכר למקובל באוניברסיטאות, ובהפיכה דה פקטו של "מכללת יהודה ושומרון" לאוניברסיטה לכל דבר ועניין. השינוי דרש מאבק בפקידי האוניברסיטה ובפקידי האוצר שדרשו להשאיר את הסגל האקדמי בתנאי עבודה ושכר של מכללה ובכך לבטל דה פקטו את ההכרה במוסד באריאל כאוניברסיטה. עד 2022 זכו עבודותיו שבע פעמים לציון לשבח מטעם הקרן למחקרי כבידה, בפעם האחרונה על עבודתו בנושא "עידוש כבידתי", עבודה נוספת במסגרת רעיון מהפכני תחליפי לחומר אפל שהיום מקובל על הקהילייה המדעית כדי להסביר אנומליות במדידות מהירות בגלקסיות. פרופ' אשר יהלום נשוי לשופטת הדס יהלום - נשיאת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב ולהם שלושה ילדים. אחיו הוא פרופ' שלם יהלום. קידמה בתורת השדות הקלאסית (בנת'ם, 2011) (The Elusive God (Cambridge Scholars 2019 (בשיתוף עם פרופסור יקיר שושני) מדיה וקבצים בנושא אשר יהלום בוויקישיתוף אשר יהלום, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אשר יהלום, באתר dblp אשר יהלום, באתר גוגל סקולר אשר יהלום באתר אוניברסיטת אריאל בשומרון אבי בליזובסקי, "הידען", פיסיקאי ישראלי מאשש את הנחותיו של איינשטיין, באתר ynet, 23 ביוני 2008 אוניברסיטת אריאל, ‏אפקט אהרונוב-בוהם במגנטוהידרודינמיקה, באתר "הידען", 12 באפריל 2010 אוניברסיטת אריאל, ‏ספר חדש: קידמה בתורת השדות הקלאסית, באתר "הידען", 21 בספטמבר 2011 דרור פויר, ‏הכירו את הפרופ' לפיזיקה שטוען שהחומר האפל שמסביר חלק מהתעלומות הגדולות ביקום אינו קיים, באתר גלובס, 15 ביוני 2019 מגנטו-הידרודינמיקה: הרצאת פרופ' אשר יהלום בקיימברידג', הרצאה באתר יוטיוב (באנגלית) אשר יהלום, וְכַאֲשֶׁר יְעַנּוּ אֹתוֹ כֵּן יִרְבֶּה וְכֵן יִפְרֹץ – סיפורה של אוניברסיטת אריאל, באתר "דיומא", 29 ביולי 2020 חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי אשר יהלום באתר Justia אבי בליזובסקי, ‏ציון לשבח מהקרן למחקרי כבידה לפרופ' אשר יהלום מאריאל המציע חלופה לחומר האפל, באתר "הידען", 12 ביוני 2021 הדס יהלום, באתר הרשות השופטת
מייקל מורפורגו

מייקל מורפורגו (באנגלית: Michael Morpurgo; נולד ב-1943) הוא סופר ילדים אנגלי. נולד בשנת 1943 בסנט אלבנס במחוז הרטפורדשייר בדרום מזרח אנגליה. מורפורגו הוא שם משפחתו של אביו החורג שמוצאו היה מיהדות איטליה. הוא למד בפנימיות בלונדון, סאסקס וקנטרברי. כנער אהב לעסוק בקריקט ורוגבי וחיבב את לימודי הגאוגרפיה. בשנים שאחרי כן למד באוניברסיטת לונדון. בבגרותו עבד כמורה בבית ספר יסודי במשך 10 שנים. מורפורגו הוא אחד מסופרי הילדים הידועים בימינו, כתב למעלה מ-90 ספרים, בנוסף למספר מחזות, שתורגמו ללמעלה מ-20 שפות. שניים גם הועלו לאקרנים. מורפורגו ורעייתו מנהלים את "Farms for Children" (חוות לילדים), ארגון חברתי המביא ילדי עיר לחוויה של שבוע באזור כפרי חקלאי. על פרויקט זה קיבל חברות במסדר האימפריה הבריטית. על ספריו זכה במספר פרסים בינלאומיים. על עצמו אמר: "אני כותב סיפורים, לא ספרים, ואת הסיפורים אני כותב עבור עצמי - עבור הן הילד והן המבוגר שבי". ספרו מ-1990 "מחכים לאניה" עובד לסרט קולנוע באותו שם בשנת 2020, בהשתתפותם של נואה שנאפ, תומאס קרצ'מן וז'אן רנו ומורפורגו אף עצמו השתתף בסרט בתפקיד של חוואי. הסיפור המדהים על אדולפוס טיפס,ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2006 טורו! טורו!, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2003 הממלכה של קנסקי, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2001 נולד לרוץ, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2008 החרב הנרדמת, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2002 סוס מלחמה, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2011, לפיו נוצרו סרט ומחזה מצליחים מדיה וקבצים בנושא מייקל מורפורגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייקל מורפורגו (באנגלית) מייקל מורפורגו, ברשת החברתית Goodreads אתר הפרויקט "חוות לילדים" (אורכב 16.10.2005 בארכיון Wayback Machine) קישור לרשימת ספריו מיקל מורפורגו (1943-), דף שער בספרייה הלאומית יחיעם פדן, הכוח שבשקט ובפשטות, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2003 יעל דר, בשורה טובה לחופש, באתר הארץ, 25 ביוני 2001 שהם סמיט, נולד לרוץ, מייקל מורפורגו, מרוץ מכשולים, באתר הארץ, 7 בינואר 2009
ליגת העל הפולנית בכדורסל

ליגת העל הפולנית בכדורסל (פולנית: Polska Liga Koszykówki או בראשי תיבות: PLK; אנגלית: Polish Basketball League) היא הליגה הבכירה ביותר בענף הכדורסל בפולין. הליגה נוסדה בשנת 1928 אך רק בשנת 1995 הפכה לליגה מקצועית. בשנת 1995 נקראה ליגת הכדורסל הפולנית לגברים, אך מדי פעם שמה התשנה מאז בהתאם לנותני החסות שלה: 1999 – 2001: Lech Basket Liga (חסות של מבשלת הבירה לך). 2003 – 2005: Era Basket Liga (חסות של רשת הטלפוניה הפולנית דאז ארה). 2005 – 2008: Dominet Basket Liga (חסות של בנק דומינט). 2009 – 2016: Tauron Basket Liga (חסות של חברת האנרגיה טאורון). להלן רשימת חמשת השחקנים שקלעו הכי הרבה נקודות במשחקי העונה הסדירה בליגה: שיא נקודות לשחקן, במשחק יחיד: מקום ראשון - 90 נק' - מייצ'יסלאב מוונרסקי, עונת 1982 במשחק: גורניק ואוובז'יך – פוגון שצ'צ'ין. מקום שני - 84 נק' - אדוארד יורקביץ',, עונת 1970/71 במשחק: ובז'ז'ה גדנסק – ביילדון קאטוביץ. מקום שלישי - 77 נק' - מייצ'יסלאב וופאטקה, עונת 1962/63 במשחק: שלאסק וורוצלב – א.ז.ס גדנסק. מקום רביעי - 74 נק' - לסק דולינסקי, עונת 1988/89 במשחק: א.ז.ס קוז'אלין - גוורדציה וורוצלב. מקום חמישי - 67 נק' - אדוארד יורקביץ', עונת 1974/75 במשחק: ובז'ז'ה גדנסק - גורניק וואלבז'יך. מקום שישי - 63 נק' - מייצ'יסלאב מוונרסקי, עונת 1982/83 במשחק: גורניק ואוובז'יך – פוגון שצ'צ'ין. מדיה וקבצים בנושא ליגת העל הפולנית בכדורסל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הפולנית בכדורסל ליגת העל הפולנית בכדורסל, ברשת החברתית פייסבוק ליגת העל הפולנית בכדורסל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליגת העל הפולנית בכדורסל, סרטונים בערוץ היוטיוב בגלל מגפת הקורונה בפולין העונה הופסקה והטבלה באותו הזמן הוכרזה כתוצאת הליגה
מקאוליף

מקאוליף (באנגלית: McAuliffe) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אנתוני מקאוליף – גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101 במצור על בסטון במלחמת העולם השנייה כריסטה מקאוליף – מורה ואסטרונאוטית אמריקאית מניו המפשייר שנספתה באסון מעבורת החלל צ'לנג'ר רוזמרי מקאוליף (אנ') – פוליטיקאית אמריקאית
מינדנאו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מינדנאו – האי השני בגודלו בפיליפינים צפון מינדנאו – אחד מתוך 17 המחוזות של הפיליפינים (לחצו לצפייה במפה ); מרכזו קגאיאן דה אורו ים מינדנאו (או "ים בוהול") – ים באוקיינוס השקט בין איי ויסאיאס מצפון לאי מינדנאו מדרום (לחצו לצפייה במפה ) נהר מינדנאו (ידוע גם בשם "ריו גראנדה דה מינדנאו") – נהר באורך של כ-320 ק"מ באי מינדנאו (לחצו לצפייה באגן הניקוז ) זרם מינדנאו – זרם ים באוקיינוס השקט בחלקו המזרחי של דרום הפיליפינים יו.אס.אס מינדנאו (ARG-3) – ספינת התיקונים בצי ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה; קרויה על שם האי מינדנאו קרב מינדנאו – קרב בין הכוחות האמריקניים והפיליפיניים לבין הכוחות היפניים שנערך בין ה-10 במרץ ל-15 באוגוסט 1945 באי מינדנאו כחלק מהמסע לשחרור הפיליפינים במהלך מלחמת העולם השנייה
SBIRS

מערכת לוויינית לחישת אינפרה אדום מהחלל (באנגלית: SBIRS - Space-Based Infrared System) היא מערכת אמריקאית, שנועדה לשרת את צורכי האיסוף, בתחום חתימות האינפרה - אדום, של ארצות הברית של אמריקה. המערכת אמורה להכיל שלוש משפחות לוויינים: לוויינים "גיאו-סטציונריים", כלומר, לוויינים שניצבים מעל נקודה מסוימת בכדור הארץ והם נמצאים בגובה של כ־36,000 ק"מ. לוויינים אלו מאפשרים "לבהות" באופן רצוף לעבר גזרת האחריות שלהם מצד אחד והרזולוציה שלהם מוגבלת מצד שני. לוויינים במסלול אליפטי, כאשר בחלקי המסלול שבהם הם חולפים בקרבה לכדור הארץ, הם מאפשרים חישה ברגישות משופרת. לוויינים במסלול נמוך המאפשרים חישה ברזולוציה גבוהה, אבל, הם נמצאים כל הזמן בתנועה, בהתייחס לנקודה מסוימת מעל כדור הארץ. המערכת כולה נועדה לתת אתרעה על שיגורי טילים בליסטיים, לאפשר "הצבעה" לעבר נתיבים של טילים בליסטיים - עבור מערכי ההגנה האקטיבית ולעקוב, מודיעינית אחרי כלל השיגורים המתבצעים בעולם. למערכת יש יכולת למעקב אחרי מטרות גם לאחר שהמנוע הרקטי שלהן נכבה ולפי חלק מהמקורות, המערכת יכולה לעקוב גם אחרי כלי טיס נושמי אוויר. המערכת החליפה את מערך ה DSP. המרכיב הקרקעי של המערכת כולל שני מרכזי קליטה ועיבוד נתונים בארצות הברית ויכולת קליטה באמצעות מערכת נפרשת (Joint Tactical Ground Stations (JTAGS יכולת האתרעה משיגורי טילים בליסטיים בין יבשתיים היא מרכיב חשוב בתפישת ההרתעה של ארצות הברית. שדרוג מערכת ה DSP תועדף, בין השאר, על רקע "מלחמת המפרץ", בשנת 1991, מלחמה שבה העיראקים ירו טילי סקאד משודרגים ובכך, נושא ה"טאבו" על שיגורי טילי קרקע קרקע - נשבר במידה רבה. השיגורים הראשונים, של לוויינים אליפטיים, היו בשנים 2006, 2008, 2014 ו-2017 (לוויינים מסדרה Trumpet). שיגורי הלוויינים הגיאוסטציונריים היו בשנים 2011, 2013. תוכנית הלוויינים הנמוכים סבלה מפיגורים רבים ולוויני הדגמה שוגרו בשנים 2008, 2009. חוזה להצבת שני לוויינים גיאוסטציונריים נוספים, נחתם ביוני 2014 כאשר החברה המבצעת נבחרה להיות חברת "לוקהיד-מרטין". עלות החוזה 1.86 מיליארד דולר. ב 13 במאי 2015, חיל האוויר האמריקאי הודיע על הצבה מוצלחת של לוויין אליפטי שלישי ביוני 2015, חיל האוויר האמריקאי הודיע שהלווינים הגיאו-סטציונריים, החמישי והשישי, יתבססו על "מנשא" תיקני של לוויני תקשורת ובהתאם, אמינותם צפויה לגדול ללא תוספת מחיר ב 20 בינואר 2018 דווח על שיגור והצבת לוויין גיאוסטציונרי נוסף על פי ה Wall street Journal, יש כוונה לשדרג את מערך הלוויינים, כך שהוא יכלול כמה אלפי לוויינים ובכך, לתת לו עמידות מול איומים על הלוויינים (על ידי רוסיה וסין, בעיקר) בפברואר 2024, שוגרו הלוויינים הראשונים של הHBTSS, הסנסור לעקיבה אחרי טילים היפרסוניים וטילים בליסטיים. לוויינים אלה הם אבות טיפוס למערכי לוויינים שנועדו לתת התרעה מקדימה, לעקוב אחרי טילים, לבצע "אחיזת קרקע מהחלל", לספק תקשורת רחבת פס עם השהיות נמוכות ועוד ועוד - כחלק מהמערכים עליהם מופקדת הסוכנות לפיתוח בחלל. תיאור המערכת, באתר של חברת "לוקהיד מרטין" תיאור המערכת, באתר של חיל האוויר האמריקאי מסמך מפורט של משרד ההגנה האמריקאי תיאור המערכת, במסמך של "נורת'ורפ-גררומן" (יצרנית הסנסור) מדיה וקבצים בנושא SBIRS בוויקישיתוף דווח של חא"א על הצלחת הצבת לווין אליפטי שלישי דווח על המעבר לשימוש ב"מנשא" של לווני תקשורת דווח על שיגור לווין גיאוסטציונרי ממשגר "אטלס" כתבה של ה"וול סטירט ז'ורנל" לגבי כוונת ארצות הברית לשדרג את מערך SBIRS, בין השאר, על רקע מלחמת "חרבות ברזל" שהחלה בתקיפה של החמאס על הנגב ולאורך הזמן, כללה מתקפות רבות על בסיסי ארצות הברית ברחבי המזרח התיכון.
דולר של הקונפדרציה

הדולר של הקונפדרציה או דולר של קונפדרציית המדינות של אמריקה (באנגלית: Confederate States of America dollar) היה המטבע אשר שימש כהילך החוקי של קונפדרציית המדינות של אמריקה בשנות קיומה, מתקופת טרום מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1861 ועד לסיומה ב-1865. בניגוד למקובל, הדולר של הקונפדרציה לא גובה בנכסים ממשיים, אלא רק בהבטחתו של הממשל לשלם למחזיק לאחר סיומה של המלחמה, כל זאת בשם ניצחון הדרום ועצמאותו. ככל שהמלחמה נטתה כנגד הקונפדרציה, אמון הציבור במטבע פחת, דבר אשר גרם לאינפלציה. עד סוף שנת 1863, עמד ערכו של דולר הקונפדרציה על 6 סנט בזהב, ואף נפל עוד יותר מכך לאחר מכן. הדולר של הקונפדרציה, אשר כונה לעיתים קרובות "גרייבק" על שום צבעו האפור, הונפק לראשונה והוכנס למחזור בחודש אפריל 1861, כאשר הקונפדרציה הייתה רק בת חודשיים, בערב פרוץ מלחמת האזרחים. בתחילה, היה המטבע מקובל בדרום כאמצעי חליפין בעל כוח קנייה גבוה. אך עם זאת, ככל שהתקדמה המלחמה, אמון הציבור בהצלחתו האולטימטיבית דעך, סכום כסף הנייר גדל, ותאריכי הפדיון שלהם הוארכו אל תאריכים עתידיים. על רוב השטרות הודפס בחלקו העליון של השטר המשפט ”שישה חודשים לאחר אשרור חוזה שלום בין קונפדרציית המדינות וארצות הברית”, ובאמצע ”קונפדרציית המדינות של אמריקה תשלם סכום למוכ"ז”. וככל שהתקדמה המלחמה, המטבע פוחת ובשוקי הדרום המחירים הרקיעו שחקים באופן אופייני לאינפלציה. לקראת סוף המלחמה, איבד המטבע את ערכו כאמצעי חליפין כמעט לחלוטין, כיוון ולא היה מאובטח או מגובה באמצעות נכסים. ובדיוק כמו המטבע שהונפק על ידי הקונגרס הקונטיננטלי במלחמת העצמאות נחשב חסר ערך. הדולר של הקונפדרציה, על גרסאותיו, נחשב כיום לפריט אספנים. קיימים גם זיופים רבים של השטרות, מכיוון שלעיתים הם הודפסו בחופזה, נחתכו במספריים ונחתמו על ידי פקידים. באופן אירוני, חלק מהשטרות המזויפים נחשבים אף הם לפריטי אספנים ונמכרים במחירים גבוהים. מדיה וקבצים בנושא דולר של הקונפדרציה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויץ

האם התכוונתם ל... יוסף ויץ – מראשי קרן קיימת לישראל יחיעם ויץ – היסטוריון ישראלי יחיעם ויץ (לוחם הפלמ"ח) – מפקד בפלמ"ח כרמית ספיר-ויץ – עיתונאית ומרצה ישראלית רענן ויץ – ממנהיגי ההתיישבות במדינת ישראל ויץ (רומן) – רומן מאת ג'ושוע כהן וייץ ויס