נטשה ליון

נטשה ביאנקה ליון בראונשטיין (באנגלית: Natasha Bianca Lyonne Braunstein; נולדה ב-4 באפריל 1979) היא שחקנית, מדבבת, במאית, תסריטאית ומפיקה אמריקאית יהודייה. ידועה בעיקר בשל גילום האסירה ניקי ניקולס (אנ') בסדרת הטלוויזיה זוכת הפרסים "כתום זה השחור החדש" (2019-2013) שיצרה ג'נג'י כהן עבור נטפליקס, תפקיד עליו קיבלה מועמדות לפרס אמי לשנת 2014. מוכרת גם בשל גילומה של נדיה וולבוקוב בסדרה "בובה רוסית" (2019–הווה) בנטפליקס, שאותה גם יצרה, הפיקה, כתבה וביימה. עבור האחרון, ליון קיבלה שלוש מועמדויות לפרס אמי, כולל שחקנית ראשית הטובה ביותר בסדרה קומית. החל מ-2023 היא מככבת בתור צ'ארלי קייל בסדרת המסתורין "פוקר פייס" של Peacock; אותה גם כתבה, ביימה והפיקה. לפני כן, כיכבה בסרטים "כולם אומרים אני אוהב אותך" (1996), "בשולי בוורלי הילס" (1998) "יחידה במינה" (1999) ובסדרת סרטי "אמריקן פאי". ליון נולדה בעיר ניו יורק, בתם של איווט בוכינגר ושל אהרון בראונשטיין, מאמן אגרוף, נהג מרוצים ומגיש רדיו. הוריה של ליון היו ממשפחות יהודיות-אורתודוקסיות, ועל כן היא גדלה וחונכה כדתייה. אמה נולדה בפריז שבצרפת להורים יהודים-הונגרים שהיו ניצולי שואה ואילו אביה יליד שכונת פלטבוש בברוקלין, ניו יורק. סבתה מצד אמה, אלה בוכינגר, הייתה ממשפחה גדולה, אבל רק היא, שתי אחיותיה ושני אחיה שרדו, ליון ייחסה לה את שיערה הבלונדיני ועיניה הכחולות. סבה מצד אמה של ליון, מוריס בוכינגר, הקים חברת שעונים בלוס אנג'לס. בזמן המלחמה הוא הסתתר בבודפשט בתור לא יהודי ועבד במפעל עורות. ליון חיה את שמונה השנים הראשונות לחייה בגרייט נק, ניו יורק. לאחר מכן, היא ומשפחתה עלו לישראל והתגוררו בקיסריה. במשך שהותה בחיק משפחתה בישראל, הספיקה ליון להשתתף בסרט הילדים הישראלי "אחד באפריל" (1989) לצדם של ציפי שביט וספי ריבלין. לאחר כשנה וחצי בישראל, הוריה התגרשו, וליון ואחיה הגדול, אדם, חזרו לארצות הברית עם אמם. לאחר ששבה להתגורר בניו יורק, ליון למדה בבית הספר 'רמז', בית ספר יהודי פרטי, שם למדה בין היתר תלמוד והייתה לתלמידה מצטיינת, עם זאת בגיל 16 סולקה מהלימודים בגין מכירת מריחואנה בשטחי בית הספר. ליון גדלה באפר איסט סייד, שם הרגישה שהיא מנודה. אמה העבירה את משפחתם למיאמי, שם ליון למדה בבית הספר הקאנטרי של מיאמי. היא לא סיימה את בית הספר התיכון, ועזבה לפני השנה האחרונה שלה כדי להשתתף בתוכנית קולנוע בבית הספר לאמנויות טיש של אוניברסיטת ניו יורק, שבו למדה לזמן קצר, ולמדה קולנוע ופילוסופיה. סיום התיכון שלה היה תלוי בהשלמת השנה הראשונה בטיש, אך היא עזבה את התוכנית כי לא יכלה לשלם את שכר הלימוד. ליון התנכרה לאביה, שהיה מועמד דמוקרטי למועצת העיר ניו יורק עבור המחוז השישי של מנהטן ב-2013, וחי באפר וסט סייד עד מותו באוקטובר 2014. היא אמרה שהיא לא קרובה לאמה ובעצם חיה באופן עצמאי ממשפחתה מגיל 16. ליון התגלתה על ידי סוכנות "פורד מודלס" בגיל 6 וכילדה שיחקה בטלוויזיה בקביעות בסדרת הילדים האמריקאית "Pee-wee's Playhouse" בשנת 1987. בגיל 16, עת נשרה מבית הספר, גילה אותה השחקן והבמאי וודי אלן וליהק אותה לסרטו "כולם אומרים אני אוהב אותך". במשכורת שחסכה מהסרט נרשמה ללימודי קולנוע ופילוסופיה באוניברסיטת ניו יורק אך גם משם פרשה אחרי זמן קצר לטובת קריירה קולנועית. ליון שיחקה במהלך העשור שלאחר מכן ב-30 סרטים. בשנת 1998 כיכבה בקומדיה "בשולי בוורלי הילס" לצדם של אלן ארקין ומינה סוברי. בשנת 1999 קיבלה את התפקיד הראשי בקומדיה "יחידה במינה" שם גילמה את מייגן, מעודדת מבית נוצרי שנשלחת למחנה אימונים מיוחד כדי לתקן את ההומוסקסואליות שבה. ליון השתתפה בתפקיד קבוע בסאגת סרטי "אמריקן פאי" החל משנת 1999. בשנת 2001 ליון לקחה חלק בסרט הפארודיה "מת לצעוק 2" שם השתתפה בסצנה פארודית על הסרט "מגרש השדים". בשנת 2002 שיחקה בסרטו של דייוויד ס. גויר "זיגזג". בשנת 2003 שיחקה בתפקיד קטן בסרט הביוגרפי "פארטי מונסטר" בכיכובם של מקולי קאלקין וסת' גרין אודות חייו של ג'יימס סט. ג'יימס. בשנת 2009 שיחקה בדרמה הטלוויזיה של CBS, "לאהוב את לאה" לצד לורן אמברוז, ושיחקה בקומדיה "The Immaculate Conception of Little Dizzle" לצד מרשל אולמן. ב-2013 שיחקה בסרט "החבר הטוב ביותר". מאז 2013 היא מגלמת את תפקיד האסירה ניקי ניקולס בסדרת הטלוויזיה הדרמה קומית "כתום זה השחור החדש" של רשת נטפליקס, וקיבלה מועמדות לפרס אמי לשנת 2014 על תפקיד משנה בסדרה קומית. במאי 2019 עלתה העונה השביעית והאחרונה בהשתתפותה. בשנת 2015 שיחקה בקומדיה הרומנטית "לשכב עם אחרים" לצידם של ג'ייסון סודייקיס ואליסון ברי. כמו כן, שיחקה בסרט האימה "#Horror" בכיכובה של קלואי סביני, ובקומדיה הלסבית "פרזנו", בבימויה של ג'יימי באביט. באותה שנה שיחקה בקומדיה "שלום, קוראים לי דוריס". בשנת 2016 שיחקה בסרטה של קליאה דובאל "ההתערבות" בתפקיד שרה, בת זוגה של ג'סי (דובאל), שיחקה בסרטו של קווין סמית' "יוגה הוזרז", ושיחקה בסרט האימה "Jack Goes Home" שביים תומאס דקר, ושיחקה בקומדיה "Adam Green's Aladdin" שביים אדם גרין. בשנת 2017 כיכבה בסרט "האנדסום: סרט מסתורין של נטפליקס" בכיכובו של ג'ף גרלין, ובסרט "יום החברה" לצד בוב אודנקירק ואמבר טמבלין. בשנת 2018 שיחקה בסרט "מילה של כלב", ובסרט "משפחה" לצד טיילור שילינג. בשנת 2019 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "בובה רוסית" שעלתה לנטפליקס. ליון הייתה שותפה ביצירת הסדרה ובהפקתה, והיא גם כתבה וביימה חלק מהפרקים בסדרה. ליון קיבלה שלוש מועמדויות בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-71. באותה שנה שיחקה גם בסרט "אד אסטרה", לצד בראד פיט, ובסרט "ילד דבש" על פי תסריט של שיה לה-באף. בשנת 2020 השתתפה בסרטו הקומי-פוליטי של ג'ון סטיוארט "מנהיג בהזמנה" לצדם של סטיב קארל ורוז ביירן. בשנה זו התארחה בסדרת הטלוויזיה של אקוופינה "Awkwafina Is Nora from Queens‏" ברשת קומדי סנטרל, וליון אף ביימה פרק אחד מתוך הסדרה. בשנת 2021 שיחקה בסרטו הביוגרפי של לי דניאלס ("המשרת"), "ממשלת ארצות הברית נגד בילי הולידיי" אודות חייה של הזמרת בילי הולידיי, בדמותה של השחקנית טלולה בנקהאד (אנ'). בשנת 2023 החלה לככב בתור צ'ארלי קאל בסדרת המשטרה "פוקר פייס" המשודרת בשירות הסטרימינג Peacock. על תפקיד זה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית. בשנת 2025 היא צפויה לדבב בפרויקט "סרט הדרדסים". כשהייתה בת 18, ליון השתמשה בשכרה מעבודתה על הסרט "כולם אומרים אני אוהב אותך" כדי לקנות דירה קטנה ליד פארק גראמרסי. במהלך שנות ה-2000 המוקדמות חוותה בעיות משפטיות ונעצרה בגין נהיגה תחת השפעת אלכוהול, בשל תקריות שבהן היו מעורבים שכניה. בשנת 2005 סולקה על ידי בעל הבית שלה, השחקן מייקל רפפורט, בעקבות תלונות של דיירים אחרים על התנהגותה. בשנת 2005, ליון אושפזה (תחת שם בדוי) במרכז הרפואי בית ישראל במנהטן, כשהיא סובלת מהפטיטיס C, דלקת פנים הלב וחזה אוויר; היא גם עברה טיפול גמילה מהרואין. בינואר 2006, הוצא צו מעצר נגדה לאחר שהחמיצה דיון בבית המשפט בנוגע לבעיות המשפטיות הקודמות שלה. עורך דינה אמר כי נוצר מצב חירום אך לא מסר פרטים. מאוחר יותר באותה שנה, ליון אושפזה במרכז גמילה בסמים ואלכוהול, והיא הופיעה בבית המשפט לאחר מכן. שופט פסק לה שחרור על תנאי. בשנת 2012 ליון עברה ניתוח לב פתוח כדי לתקן נזק במסתמי הלב שנגרם על ידי זיהום בליבה. היא התאוששה מהניתוח ודיברה על כך ב-"The Rosie Show" במרץ 2012. ליון גרה באיסט וילג' בניו יורק. היא והשחקן פרד ארמיסן החלו לצאת בשנת 2014, אך באפריל 2022, ליון אישרה שהם סיימו את מערכת היחסים. מדיה וקבצים בנושא נטשה ליון בוויקישיתוף נטשה ליון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נטשה ליון, ברשת החברתית אינסטגרם נטשה ליון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נטשה ליון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נטשה ליון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נטשה ליון, באתר AllMovie (באנגלית) נטשה ליון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) נטשה ליון, באתר Metacritic (באנגלית) נטשה ליון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נטשה ליון, באתר Discogs (באנגלית) מילנה רייזיק, ניו יורק טיימס, השחקנית נטשה ליון: "אנחנו לא מדברים מספיק על צער", באתר הארץ, 8 באוקטובר 2024 נטשה בראונשטיין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Simonson, Robert (6 בינואר 2008). "When Living at All Is the Best Revenge". The New York Times. נבדק ב-6 בינואר 2008. {{cite news}}: (עזרה) "Slum Pickings". People. 7 בספטמבר 1998. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2014. נבדק ב-1 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) נטשה בראונשטיין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Simonson, Robert (6 בינואר 2008). "When Living at All Is the Best Revenge". The New York Times. נבדק ב-6 בינואר 2008. {{cite news}}: (עזרה) נטשה בראונשטיין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית 2024 Writers Guild Awards: ‘The Holdovers,’ ‘American Fiction,’ ‘Succession’ Among Winners, The Hollywood Reporter, ‏2024-04-15 (באנגלית אמריקאית)