laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פוטומאיו

ריו פוטומאיו (Rio Putumayo) הוא אחד מיובליו הגדולים של נהר האמזונאס. אורכו 1,800 ק"מ. הנהר מתחיל בהרי האנדים ומשמש גבול בין אקוודור לקולומביה ובין קולומביה לפרו. בברזיל הוא עובר דרך יער גשם טרופי ונקרא בשם "ריו איסה". הנהר יפה לשיט כמעט לכל אורכו. מדיה וקבצים בנושא פוטומאיו בוויקישיתוף פוטומאיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאראיבה דו סול

ריו פאראיבה דו סול (Rio Paraíba do sul) הוא הנהר הראשי שעובר בשטחה של מדינת ריו דה ז'ניירו, בברזיל. אורכו 1,120 ק"מ והוא זורם בעמק רחב עד אשר נשפך לאוקיינוס האטלנטי סמוך לקמפוס. הנהר משמש עורק תחבורה חשוב בין מדינת סאו פאולו לבית מדינת ריו דה ז'ניירו, ועל גדותיו הוקמו ערים רבות. עמק הנהר תופס מקום חשוב בכלכלת ברזיל ותושביו מתפרנסים מגידול בקר וקנה סוכר. מדיה וקבצים בנושא פאראיבה דו סול בוויקישיתוף פאראיבה דו סול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ברזיל ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התיישנות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... התיישנות – מושג משפטי התיישנות בנזיקין – מושג משפטי בדיני נזיקין התיישנות רוכשת – מושג משפטי בדיני מקרקעין התיישנות (יין) התיישנות (גבינה) יישון (ויסקי) יישון בשר התיישנות (כלכלה) – תהליך שבו מפסיקים לצרוך מוצר, לדרוש שירות או לקיים מנהג כלשהו התיישנות מתוכננת – תכנון מוצר לאורך חיים מקוצר באופן מלאכותי
מרניון

רִיוֹ מָרָנְיוֹן (Rio Marañón) הוא אחד משני המקורות של נהר האמזונאס. אורכו 1,600 ק"מ. הוא מתחיל בהרי האנדים שבפרו, כ-140 ק"מ בלבד מן האוקיינוס השקט, אולם מימיו נשפכים לאוקיינוס האטלנטי במרחק אלפי ק"מ משם. הוא זורם בתחילה צפונה, בהתאם לכיוון רכסי האנדים הגבוהים, ודרך נקיק פונגו דה מנסרוצ'ה, ואז משנה את נתיבו מזרחה אל מישורי האמזונאס. במפגשו עם נהר אוקיאלי השניים יוצרים את נהר האמזונאס. מדיה וקבצים בנושא מרניון בוויקישיתוף מרניון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של פרו ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרגוואי (נהר)

נהר פרגוואי (בספרדית: Rio Paraguay - ריו פראגוואי) הוא נהר באמריקה הדרומית המהווה את יובלו הראשי של נהר פרנה. אורכו 2,550 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו 980,000 קמ"ר. הוא יוצא במאטו גרוסו אשר בברזיל וזורם דרומה, חוצה את הפנטנל, משמש גבול בין ברזיל לפרגוואי, אחר זורם בפרגוואי עצמה, ולבסוף משמש גבול בין פרגוואי לארגנטינה עד אשר נשפך לפרנה, סמוך לקוריינטס שבארגנטינה. הנהר משמש עורק תחבורה חשוב המשרת את פנים היבשת והוא יפה לשיט כמעט לכל אורכו. על גדותיו נבנו ערים רבות כמו אסונסיון, בירת פרגוואי, שהנהר משמש לה מוצא לים ודרכו היא משווקת כמעט את כל תוצרתה של המדינה. בחצותו את אזור הביצות של הפנטנל, הוא קולט אליו מי יובלים רבים, ובמיוחד בעונה המוצפת שם, הנמשכת בין נובמבר לאפריל. נהר פילקומיו הוא יובלו הראשי. מדיה וקבצים בנושא פרגוואי בוויקישיתוף הניו יורק טיימס, בין הכפרים המרוחקים ביותר שעל נהר פרגוואי, באתר הארץ, 12 ביולי 2023 place/Paraguay-River-basin פרגוואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) [1] (הקישור אינו פעיל, 14 במרץ 2020) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בד סינתטי

בד סינתטי הוא בד אשר מיוצר מסיבים שאינם מופקים מצמחים או בעלי חיים. במקום זאת, מקור הסיבים בבד סינתטי בפולימרים שהופקו מתוצרי לוואי של נפט[דרושה הבהרה]. בשנות ה-50 של המאה ה-20 יוצר לראשונה הניילון והיה לבד הסינתטי הראשון. במרוצת העשורים הטכנולוגיה התפתחה ומגוון הבדים הסינתטיים גדל עד מאוד, ותכונותיהם נבדלות זה מזה. בחלק מהמקרים הצליחו מפתחי הבדים הסינתטיים לחקות תכונות אשר עד כה היו נחלת הבדים הטבעיים בלבד. יתרונם העיקרי של הבדים הסינתטיים הוא בכך שהם ניתנים לניקוי בקלות רבה יחסית לבדים הטבעיים, מצריכים פחות גיהוץ, הם חזקים יותר וניתן להשתמש בהם במגוון שימושיים (בדים לפנים הבית, בדים החשופים לשמש וכו'). בדים סינתטיים נפוצים: אקרילן דיולן דיולן לופט פוליאסטר פליס ספנדקס מדיה וקבצים בנושא בד סינתטי בוויקישיתוף technology/man-made-fiber בד סינתטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחשדרפן

אֲחַשְׁדַּרְפָּן (מפרסית עתיקה: 𐎧𐏁𐏂𐎱𐎠𐎺𐎠 הוגים: khshathapavan - בתרגום לעברית ״מגן הפרובינציה״). הוא התואר של מושלי הפרובינציות בפרס ומדי בתקופת הממלכה האחמנית, תחת שלטונם של אלכסנדר הגדול ומלכות בית סלאוקוס ובהמשך בתקופת האימפריה הסאסאנית. מקור המילה כנראה באיראנית עתיקה: ח'שת'רא-פא- (xšaθra-pā/ă*). בפרסית עתיקה קיימת הצורה ḫšaçapāvan, ובפהלווי štrp. משמעות המונח "מגן הממלכה (או: השושלת)"; הלחם של "ח'שת'רא" שמשמעה "כוח" ו"פאווא" שמשמעה "מגן". בתנ"ך מופיע התואר "אחשדרפן" לתאר בעל תפקיד זה. ביוונית עתיקה המילה תועתקה ל-σατράπης "סאטרפס", מונח שעבר ללטינית כ-satraps ובשלב מאוחר יותר לאנגלית satrap. בספרות המודרנית משמשת המילה תואר למושל בעל השפעה רבה. האזכור הראשון של התפקיד הוא משנות שלטונו של דריווש הראשון שחילק את האימפריה הפרסית ל-20 סטרפיות. תפקיד האחשדרפן הוא תפקיד של מושל השולט מכוח סמכות המלוכה, בפועל הוא נהנה מאוטונומיה רחבה ודבר זה הביא לעצמאות יתר של נושאיה ומרידות כנגד השלטון המרכזי בתקופת שלטונם של מלכים חלשים. האחשדרפן עמד בראש השלטון המקומי בסטרפיה, היה אחראי על גביית המיסים, המשפט המקומי וכן על פיתוחה הכלכלי של הסטרפיה למען רווחת התושבים. בסטרפיות גדולות הפחות היו כפופים לאחשדרפן. האחשדרפן מונה מבני משפחת המלוכה או משורות האצולה הגבוהה, המלך מינה לצידו סופר ומפקד צבא שהיו כפופים ישירות למלך, דבר זה נעשה כניסיון להצר את צעדיו של האחשדרפן וליצור איזון בין שלושת הגורמים שיחלישו את נטיית המחוזות המקומיים לפעולה באופן עצמאי. החלוקה לסטרפיות נשארה על כנה גם לאחר כיבוש הממלכה הפרסית בידי אלכסנדר הגדול וכינון ממלכת בית סלאוקוס. אחשדרפנים מוזכרים בתנ"ך במגילת אסתר: וַיִּקָּרְאוּ סֹפְרֵי הַמֶּלֶךְ בַּחֹדֶשׁ הָרִאשׁוֹן בִּשְׁלוֹשָׁה עָשָׂר יוֹם בּוֹ, וַיִּכָּתֵב כְּכָל אשֶׁר צִוָּה הָמָן אֶל אֲחַשְׁדַּרְפְּנֵי הַמֶּלֶךְ וְאֶל הַפַּחוֹת אֲשֶׁר עַל מְדִינָה וּמְדִינָה וְאֶל שָׂרֵי עַם וָעָם, מְדִינָה וּמְדִינָה כִּכְתָבָהּ וְעַם וָעָם כִּלְשׁוֹנוֹ: בְּשֵׁם הַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרֹשׁ נִכְתָּב, וְנֶחְתָּם בְּטַבַּעַת הַמֶּלֶךְ. — פרק ג' פסוק 12 מפסוק זה ניתן ללמוד שמעמד האחשדרפנים היה רם ממעמד הפחות ששלטו במדינות השונות. וכך גם: וַיִּקָּרְאוּ סֹפְרֵי הַמֶּלֶךְ בָּעֵת הַהִיא בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁלִישִׁי הוּא חֹדֶשׁ סִיוָן, בִּשְׁלוֹשָׁה וְעֶשְׂרִים בּוֹ, וַיִּכָּתֵב כְּכָל אֲשֶׁר צִוָּה מָרְדֳּכַי אֶל הַיְּהוּדִים וְאֶל הָאֲחַשְׁדַּרְפְּנִים וְהַפַּחוֹת וְשָׂרֵי הַמְּדִינוֹת אֲשֶׁר מֵהֹדּוּ וְעַד כּוּשׁ שֶׁבַע וְעֶשְׂרִים וּמֵאָה מְדִינָה – מְדִינָה וּמְדִינָה כִּכְתָבָהּ וְעַם וָעָם כִּלְשֹׁנוֹ, וְאֶל הַיְּהוּדִים כִּכְתָבָם וְכִלְשׁוֹנָם — פרק ח' פסוק 9 וכן בפרק ט' פסוק 3 במגילת אסתר. האחשדרפנים מוזכרים גם בספר דניאל ובספר עזרא. המילה "וְהָאֲחַשְׁדַּרְפְּנִים" (מגילת אסתר, פרק ט', פסוק ג') היא אחת משלוש המילים הארוכות ביותר בתנ"ך (11 אותיות), יחד עם "וּכְתוֹעֲבוֹתֵיהֶן" (ספר יחזקאל, פרק ט"ז, פסוק מ"ז) ו"וְכַעֲלִילוֹתֵיכֶם" (ספר יחזקאל, פרק כ', פסוק מ"ד). בסדרת ספרי נרניה הסטרפ הוא השליט של המדינה הדרומית לנרניה - קלורמן. בסדרת ספרי הלווייתן מבבל האחשדרפנים הם רופאים-כוהנים המנהלים את האימפריה של בבל. אחשדרפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Wiesehöfer, Josef (Kiel), “Satrap”, Brill’s New Pauly, Antiquity volumes edited by: Hubert Cancik and, Helmuth Schneider. Rüdiger Schmitt, PERSIAN LOANWORDS AND NAMES IN GREEK, Encyclopedia Iranica, s.v.
פורמולה 1 עונת 1994

במסגרת פורמולה 1 של שנת 1994 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה מיכאל שומאכר. קבוצת ויליאמס זכתה באליפות העולם ליצרנים. עונה זו זכורה כאחת המרתקות ביותר מבחינה ספורטיבית, אך גם כאחת העצובות ביותר. כמו כן העונה נחשבת לשנוייה במחלוקת בגלל חשדות רבים לתרמיות טכניות - בעיקר נגד קבוצת בנטון. במהלך סוף השבוע של מרוץ סן-מרינו, נהרגו שני נהגים: רולנד רצנברגר, נהג אוסטרי צעיר נהרג בעת התנגשות במעקה הבטון שבצד המסלול באחד ממקצי הדירוג. בעקבות מותו, התלבט איירטון סנה אם לפרוש מהמרוץ או לא. לבסוף, החליט להשתתף. סנה נהרג במהלך המרוץ עצמו כאשר גם הוא התנגש במעקה בטון במסלול (בפניה אחרת של המסלול). תחילה הובהל סנה חסר הכרה אל בית החולים במסוק, שם נקבע מותו. במכוניתו של סנה נמצא דגל אוסטריה מוכתם בדם שלקח עמו רצנברגר בעת מקצי הדירוג. סנה התכוון להניף את הדגל לזכרו של רצנברגר אם היה מנצח במרוץ. במהלך מקצי הדירוג נפצע קשה גם הנהג הברזילאי הצעיר רובנס באריקלו. מבחינה תחרותית, שלט (לאחר מותו של סנה שהיה מועמד לאליפות) מיכאל שומאכר בצורה בטוחה למדי. אולם ארבעה מרוצים לפני סוף העונה, נפסלה מכוניתו (ושומאכר גם כן) בשל אמצעים טכניים אסורים ברכב. דיימון היל ניצח בשני המרוצים הבאים בהם שומאכר לא השתתף כעונש, וצימצם את הפער לנקודה אחת בלבד. במרוץ האחרון, הוביל שומאכר על היל במספר שניות, אך תחת לחץ שומאכר עשה טעות, ירד מהמסלול ופגע בקיר. מפני שהפגיע הלא הייתה חזקה יחסית, שומאכר חזק למסלול במהירות. היל, שניצל את הטעות כדי להתקרב לשומאכר, היה מאוד קרוב אליו בפניה הבאה. היל ראה מרווח קטן בצד הפנימי והימר על לנסות להיכנס לשם, למרות שהיה סיכון מסוים בבחירה. שומאכר, שלא השגיח על מראותיו, לא ראה את היל נכנס בצידו הפנימי. על כן, שומאכר הסתובב אל הצד הפנימי של הפנייה, כפי שעושים באופן שגרתי, אך היל כבר היה שם, לכן שומאכר הסתובב על היל וגרם לשני הגלגלים של עצמו לעוף באוויר לרגע, ומהתנופה נכנס בקיר ופרש. היל נראה כאילו הוא עומד לזכות באליפות, אך כשל במתלים כתוצאה מהתאונה גרם לפרישותו. שומאכר זכה באליפות, אך למרות טענות רבות, לא נפסל על ידי ההפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). מקרה זה הזכיר לרבים את ההתנגשות בין איירטון סנה לאלן פרוסט מספר שנים קודם לכן. נייג'ל מנסל זכה במרוץ האחרון של העונה, שהיה לניצחון האחרון במסגרת קריירת הפורמולה 1 שלו. כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו: לא יתקיימו מקצי דירוג מוקדמים למקצי הדירוג הרגילים. 26 הנהגים שיסיימו במקומות הראשונים (מתוך 28) ישתתפו במרוץ. איסור על עזרי נהיגה אלקטרונים הכוללים: - מיתלים אקטיביים - מערכת למניעת החלקה - מערכת למניעת נעילת גלגלים - מערכות עזר לכוונון הרכב (שמירה על כיוון נסיעת הרכב) - מערכות הילוכים אוטומטיות עם תכנות מעבר הילוכים - מערכות האצה אלקטרוניות הגבלת סוגי הדלק המותרים איסור קירור הדלק לפני תדלוק גודל מכל הדלק - לפחות 200 ליטר אישור לתדלוק תוך כדי מרוץ (ולא רק החלפות צמיגים) מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1994 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
וילם פיט רכנספורך

וילם פיט רכנספורך (Willem Piet Regenspurg‏; 6 במרץ 1894 – 23 במאי 1966), היה אמן הולנדי רב תחומי. רכנספורך צייר בצבעי שמן ופסטל בעיקר נופים ודוממים, היה צורף וייצר תכשיטים ומוצרי נוי רבים מזהב, כסף, ברונזה ונחושת. הוא למד קדרות ויצר כלי קרמיקה ייחודיים אגרטלים, כדים ופסלים. היה אמן אמייל ויצר תכשיטים וחפצי נוי ייחודיים המשלבים אמייל נחושת וזהב. פיט רכנספורך נולד באנסחדה כבנה הצעיר של משפחה ענפה ומוכרת בעיר. את הכשרתו החל כחרש ברזל והתמחה בריקוע נחושת. במקביל למד ציור אצל הציירים בולינג (B.H. Boling) וחריטסן (W.Garritsen). הודות למלגה שקיבל, למד באקדמיה לאומנות בהאג את מקצוע הצורפות. בתום לימודיו בשנת 1920 שב לאנסחדה ומיד קיבל הזמנות עבודה ממשפחות יהודיות אמידות. עבורם יצר כלי אוכל מכסף, אגרטלים וקערות מנחושת. בשנת 1928 יצר עבור בית הכנסת החדש שנבנה באנסחדה, מנחושת את נר התמיד את החנוכיה ושאר חפצי היודאיקה שמפארים את המקום עד היום. במקביל המשיך לצייר עצים גזעי עצים כרותים ואת נוף האברשים של עיר הולדתו. הוא נישא ליט לפינג שתמכה בו והיוותה לו מקור השראה, כשנפטרה בשנות החמישים התקשה להתגבר על האובדן. לאחר שנים נישא בשנית לוילי בוטסה, שלוותה אותו עד מותו ב-1966. עם השנים פיתח פיט טכניקה ייחודית למיצוי גוני נחושת ייחודיים ושילב אותם בפסלים של דגים, צפרדעים ולטאות. בתקופת השפל, ערב מלחמת העולם השנייה נאלץ לעבור למרכז העיר ונתמך על ידי העיר. בזמן הכיבוש הגרמני נתפס ונשלח לגרמניה שם עבד בעבודות כפייה. אחרי המלחמה שב לאנסחדה והמשיך ליצור בחנות והאטלייה הקטן בלב העיר. לפיט לא היו ילדים ולאחר מותו הורישה אלמנתו את יצירותיו למוזיאון בעיר הנגלו (Hengelo). פיט היה אדם צנוע ושקט ורק בשנת 1981 אורגנה לראשונה תערוכה של יצירותיו, שהוצגה ברייקסמוזיאום. כמעט כל היצירות בתערוכה הגיעו מאוספים פרטיים ושיקפו את יכולתו המגוונות כאמן: כלי אוכל וכדים מקרמיקה כסף ונחושת. פסלי ברונזה ונחושת. עבודות אימייל עדינות על רקע זהב בטכניקה ייחודית. חפצי יודאיקה, תכשיטים מכסף וזהב ותמונות שמן ופסטל. ידיות הנחושת הענקיות של דלתות היכל התרבות העירוני. לוח ברונזה במשקל 900 ק"ג שעיטר את כניסת בית החרושת לטקסטיל "מנקו". נר תמיד, נברשת נחושת והחנוכיה בבית הכנסת של אנסחדה. המצבה על קבר אחיו ואשתו שרוקעה בברונזה. Begrippen: Regenspurg, Piet - de Synagoge van Enschede (בהולנדית) פיט רכנספורך, באתר המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות מידע על תמונה ותמונה נוספת של רכנספורך המוצגות ברייקסמוזיאום מקור: http://sjoel-enschede.nl/s/b/pietregenspurg.asp.
המגדל הביוני

המגדל הביוני הוא שמו של מיזם עתידני להקמת מבנה על, מעין "עיר אנכית", למגורים. הבניין עוצב על ידי האדריכלים הספרדים אילוי סליה, Cervera, Gomez and Celaya. בתוך הקומפלקס יהיה מגדל ראשי, בגובה של 1,228 מטרים, עם 300 קומות שישכן בסביבות 100,000 אנשים. במהלך כהונתו כראש העיר שאנגחאי, הביע שו קואנגדי עניין בבניית המגדל בשנגחאי. תכנון: Celaya, Cervera and Gómez דיירים: 100,000 גובה: 1,228 מטר קומות: 300 מעליות: 368 (15 מטר לשנייה) שטח: 2 קילומטר רבוע עלות: 15 מיליארד דולר ארקולוגיה אתר האינטרנט הרשמי של המגדל הביוני המגדל הביוני – עיר אנכית – מידע (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גורדי שחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולטורפורום

הקולטורפורום (בגרמנית: Kulturforum) של ברלין הוא מתחם מבני תרבות המצוי בין תעלת הלנדווהר וכיכר פוטסדאם שבמרכז ברלין, בסמוך לפארק הטירגארטן. השטח שעליו נבנה הקולטורפורום היה חלק מהטירגארטן, ויועד לבנייה כבר בתקופת השלטון הנאצי, כחלק מעבודות הפיכת ברלין לעיר הבירה בשם "גרמניה". בתקופת מלחמת העולם השנייה סבל האזור נזקים נרחבים בעת הפצצות בעלות הברית. בעקבות חלוקת העיר לעיר מזרחית ועיר מערבית נערכה בשנת 1958 תחרות אדריכלים לצורך הקמת מרכז התרבות עבור מערב העיר, שנותקה ממרכזי התרבות שבמזרח העיר. במסגרת הקמת המתחם הוחלט לבנות אותו ממערב לגבול שעבר בין שני חלקי ברלין, בקצה החלק ההיסטורי של מרכז ברלין בתקווה לאיחוד העיר וחיבור בין אתרי התרבות המרכזיים של העיר. בתחרות זכתה תוכניתו של האנס שארון. עבודות הבנייה החלו בשנת 1963, והמבנים נבנו בנפרד בסגנון מודרני. במסגרת התוכנית הוחלט בשנת 1959 לבנות במקום גם את אולם הפילהרמונית של ברלין. הגלריה הלאומית החדשה נבנתה בשנת 1965 על פי תוכניתו של לודוויג מיס ון דר רוהה. בשנת 1966 מונה רולף גוטברוד לתכנן את מבני המוזיאונים במתחם. גוטברוד תכנן מתחם ובו מספר מבנים סביב חצר פתוחה. למבנים הייתה כניסה אחת שהובילה לאגפים השונים. בשל התנגדות לתוכנית זו שונתה התוכנית, ובשנים 1978–1985 הוקם המוזיאון לאמנות שימושית. בניית בניין הספרייה הלאומית החלה בשנת 1967 על פי תוכניתו של שארונס. לאחר מותו של שארונס בשנת 1972 המשיך אדגר ויסניווסקי את העבודות עד השלמת הבנייה בשנת 1976. בשנים 1979–1984 נבנה מוזיאון כלי הנגינה ברלין ובשנים 1984–1988 נבנה היכל הקונצרטים על פי תוכניות של האדריכל אדגר ויסניווסקי. בשנת 1987 נערכה תחרות לבניית הגמאלדֶ-גאלרי ונבחרה התוכנית החדשנית של היינץ הילמר וכריסטוף סאטלר. המבנה נבנה בין השנים 1988–1998. בשנת 1994 נחנך משכנו החדש של הקופפרשטיך-קבינט, המוזיאון הלאומי להדפסים ורישומים. לאחר איחוד העיר קושר המתחם לפוטסדאמר פלאץ הסמוכה ולמבנים המודרניים שנבנו בה, בהם מרכז סוני. בקולטורפורם מספר מוזיאונים ומבני תרבות, כולם יוצאי דופן באדריכלות המודרנית שלהם: הגלריה הלאומית החדשה (1965–1968 - לודוויג מיס ון דר רוהה) בניין התזמורת הפילהרמונית של ברלין (1960–1963 - האנס שארון) ספריית המדינה בברלין (1967–1976 - האנס שארון) המוזיאון לאמנות שימושית (1978–1985 - רולף גוטברוד) מוזיאון כלי הנגינה ברלין (1979–1984 - אדגר וייסינסקי) הגמלדה-גאלרי (1988–1998 - הנץ הילמר וכריסטוף סאטלר) קופפרשטיך-קבינט ברלין מדיה וקבצים בנושא קולטורפורום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולטורפורום (באנגלית) תיאור מבני הקולטורפורום (באנגלית) תיאור המתחם (בגרמנית) תרשימים של המתחם (בגרמנית)
רייט

רייט (Wright) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית עתיקה ומשמעותו אומן או בעל מלאכה העוסק בעץ. האם התכוונתם ל... אדגר רייט במאי אנגלי איאן רייט כדורגלן עבר אנגלי בוני רייט – שחקנית קולנוע אמריקאית בילי רייט – כדורגלן אנגלי ג'פרי רייט – שחקן אמריקאי האחים רייט – אורוויל ווילבור רייט, חלוצי תעופה, בוני כלי הטיס הראשון ויל רייט – מעצב משחקי וידאו אמריקאי לורנזן רייט – כדורסלן אמריקאי סטיבן רייט – קומיקאי אמריקאי פרנק לויד רייט – אדריכל אמריקאי רובין רייט – שחקנית קולנוע אמריקאית ריצ'רד רייט – סופר אפרו-אמריקאי ריצ'רד רייט – קלידן להקת הפינק פלויד
טריאסטה (נפה)

נפת טריאסטה (באיטלקית Provincia di Trieste; בסלובנית Tržaška pokrajina) היא נפה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה בצפון-מזרח איטליה, ובירתה בטריאסטה. הנפה משתרעת על שטח של 212 קמ"ר ומבחינה זו היא הנפה הקטנה במדינה. בשנת 2006 מנתה אוכלוסייתה 236,512 תושבים, רובם המכריע בעיר טריאסטה. הנפה מחולקת לשש רשויות מקומיות וגם מבחינה זו היא הקטנה באיטליה. נפת טריאסטה משתרעת לחופיו של מפרץ טריאסטה שהוא שלוחה של הים האדריאטי, וצורתה כשל רצועה מוארכת שאורכה 30 ק"מ ורוחבה בן 5 ל-10 ק"מ. הנפה מוקפת מדרום, מזרח וצפון על ידי סלובניה, וממערב היא גובלת בים לאורך חוף בן 48.1 ק"מ. רק בפינה הצפון-מערבית, גובלת הנפה לאורך קו גבול קצר, בטריטוריה איטלקית (נפת גוריציה). נופה של הנפה עוצב בתהליכים קרסטיים וחבל קראס הסלובני, שהעניק את שמו לתופעה, גולש לתחומה של הנפה ומשתפל מגובה של כ-400 מטר עד לחוף הים, לעיתים בצורת מצוקים תלולים. גרוטה ג'יגאנטה (Grotta Gigante - "המערה הענקית") היא תופעת הקרסט הידועה ביותר בנפה, והאולם המרכזי בה משתרע לאורך של 130 מטר, רוחב של 65 מטר, וגובהו 107 מטר. כלכלת הנפה מבוססת בעיקרה על מתן שירותי ביטוח, מסחר (בעיקר בנמלה של העיר טריאסטה), ותיירות, אך גם על תעשייה ובמידה פחותה מכך על חקלאות. התעשייה המרוכזת בעיקר בבירת הנפה כוללת מפעלי מתכת, מספנות ותעשיית מזון כמו קפה "אילי" (Illy) ו"פסטה זרה" (Pasta Zara). החקלאות כוללת גידול גפנים והפקת שמן. חשיבותו של נמל טריאסטה הביאה לחיבור הנפה לרשת הרכבות של האימפריה האוסטרו-הונגרית כבר ב-1857. רכבות נוסעים יוצאות מטריאסטה בעיקר לוונציה או למסטרה ממנה ניתן להמשיך ליתר חלקי איטליה. הנפה שוכנת בקצה המזרחי של הכביש המהיר A4 (המכונה על שם ונציה La Serenissima). כביש מהיר זה מוביל לאורך 517 ק"מ עד לטורינו והוא ציר התנועה העיקרי לאורך עמק הפו. הכביש הארצי SS14 מוביל מהנפה אל ונציה במקביל לכביש המהיר. הנפה מחוברת במספר עורקי תנועה גם אל סלובניה ואל הכבישים המהירים A1 ו-A3 במדינה זו. טריאסטה רייקה איסטריה קראס מדיה וקבצים בנושא טריאסטה בוויקישיתוף אתר הנפה טירת דואינו טירת מירמרה מפל רוזנדרה בסן דורליגו דלה ואלה המעגן במוג'יה
עודד ידעיה

עודד ידעיה (נולד ב-1949) הוא צלם, אמן רב־תחומי, מייסד ומנהל בית ספר מנשר לאמנות. ידעיה נולד וגדל בקיבוץ חניתה, שירת כקצין בסיירת מטכ"ל, ולמד צילום בבית הספר לאמנות חזותית (School Of Visual Arts) שבניו-יורק. החל את דרכו האמנותית בשנות ה-80 של המאה העשרים, כאשר חזר מלימודיו בניו-יורק. בתקופה זו עסק בעיקר בצילום משפחתי. באותו זמן הוציא לאור ספר צילום ותערוכה תחת הכותרת "מסמך אישי". ידעיה פרסם שלושה ספרי צילום: "מסמך אישי", "סימנים מוסכמים" ו"יומרות אפורות", אשר איגדו צילומים מתערוכותיו שהוצגו במוזיאון ישראל, במוזיאון הרצליה ובגלריות שונות בישראל ובעולם. עבודותיו מתאפיינות בטקסטים הנכתבים בכתב יד או בהדפסה על גבי צילומים. בעבודותיו כיום עוסק ידעיה בשאלת תפקידו הפוליטי של הצילום. בתערוכתו האחרונה "אפשר ופשוט:צילום קורא" שהוצגה בגלריית מנשר, הציג צילומים מהפגנות נגד גדר ההפרדה ועליהם טקסטים פרי עטו. בשנות ה-80 הקים וניהל את המערך האקדמי של בי"ס קמרה אובסקורה וכן לימד באוניברסיטת חיפה, ויצו חיפה, המדרשה לאמנות שבבית ברל ועוד. עבד כמבקר הצילום של עיתון "העיר" וכתב מאמרים לכתבי עת כגון 'קו' ו'סטודיו'. בשנת 2005 הקים את בית ספר מנשר לאמנות, והוא משמש כמנהלו. בשנת 2021 פרסם את ספר הפרוזה הראשון שלו, ברגד (הוצאת אפיק - ספרות ישראלית), שבו מוצגת התמורה שחלה במי שהיה קצין לוחם ונהפך ברבות השנים לאקטיביסט פוליטי החותר תחת אותם מוקדי "סמכות" ו"כוח" שבשמם פעל בעברו. עודד ידעיה מתגורר בתל אביב עם אשתו, הסופרת רונית ידעיה. אב לשתי בנות, אלה, פעילה חברתית פוליטית, וקרן, במאית ותסריטאית. אריאלה אזולאי, "העיניים של המדינה: שיחות עם ראש אמ"ן לשעבר, שלמה גזית, ושני צלמים: עודד ידעיה ושלמה ערד", איך זה נראה לך? 25 שיחות, 44 תצלומים, הוצאת בבל, 2000, עמ' 118–135. מדיה וקבצים בנושא עודד ידעיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עודד ידעיה מנשר לאמנות מיכל וילצקי‏, האמן 17: עודד ידעיה, באתר וואלה, 12 באפריל 2007 עודד ידעיה, הרטוריקה של המיתולוגיה:על הצילום של מיכה ברעם, מאמר מתוך 'סטודיו' באתר הוצאת בבל. גל קרניאל, יום רביעי אחר הצהריים, תל אביב: פייטריות, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2005 דנה גילרמן, עכבר העיר אונליין, קיר אמן: עודד ידעיה, באתר הארץ, 31 בינואר 2008 גליה ימיני, "האמנתי שאני יכול להקים שם ומותג", באתר TheMarker‏, 10 באוקטובר 2008 אבי פיטשון, הצילומים של עודד ידעיה משמרים את צלם האנוש שבלעדיו שינוי איננו אפשרי, באתר הארץ, 14 במרץ 2019 עופרה עופר אורן, עודד ידעיה, "ברגד": אפשר לשנות את המציאות?, בבלוג "סופרת ספרים", 2 בדצמבר 2021 גילי איזיקוביץ, עודד ידעיה: "גם בתי הקטנה שואלת 'במה ההפגנות שלכם עוזרות?'", באתר הארץ, 26 בינואר 2022 עודד ידעיה, דף שער בספרייה הלאומית
עמים הודו-אירופיים

העמים ההודו-אירופיים הם אלה הדוברים שפות הודו-אירופיות, משפחת שפות גדולה ששפותיה דוברו במקור ברחבי אירופה ומרכז אסיה. מקורה של התאוריה בדבר הקשר בין העמים ההודו-אירופיים הוא בעיקרה תוצר של מחקרים אנתרופולוגיים, ובמיוחד חקר הבלשנות ההיסטורית אשר התמקדה בשנותיה המוקדמות בעיקר בשפות שמיות ובשפות ההודו-אירופיות, שהיו מוכרות יותר באירופה. בשלבים מאוחרים יותר ולאחר ניסוח התאוריה, הצטרף גם חקר האנתרופולוגיה הביולוגית לבחינתה. כל אלה סייעו בזיהוי פרוטו-תרבות של אוכלוסייה קדומה היפותטית אחת אשר דיברה שפה אם (פרוטו-שפה) משותפת. לפי היפוטזת קורגן מתוארכת השפה האם הפרוטו-אירופית לסוף האלף החמישי ולתחילת האלף הרביעי לפנה"ס (התקופה הכלקוליתית), ולפי תאוריות אחרות לכמה אלפי שנים קודם לכן. לפי כל התאוריות האלה, בתקופה זו טרם התפצלה השפה האם ההודו-אירופית לענפיה העיקריים המוקדמים, ומכך מסיקים החוקרים על קיומה של פרוטו-אוכלוסייה הודו-אירופית היפותטית בתקופה זו. אחת השאלות השנויות במחלוקת מתייחסת למיקומה המדויק של האור-היימאט (גרמנית Urheimat - "ארץ מקור") ההודו-אירופית. בהיעדר ראיות ישירות לקיומה של שפה אם הודו-אירופית ולקיומה של פרוטו-אוכלוסייה שדיברה בה, הוצעו תאוריות רבות בעניין מיקומה המדויק של ארץ המקור של העמים ההודו-אירופיים; וכפי שניסח זאת ג'יימס מלורי: "One does not ask ‘where is the Indo-European homeland?’ but rather ‘where do they put it now?’" "אין שואלים 'היכן נמצאת המולדת ההודו-אירופית?' אלא 'היכן ממקמים אותה כעת?'" עם זאת לפי מלורי קיימות ארבע תאוריות עיקריות באשר למיקומה של ארץ מקור זו: האזור הבלטי-פונטי - התקופה המזוליתית (8000 לפנה"ס). אנטוליה - התקופה הנאוליתית המוקדמת (7000 עד 6000 לפנה"ס). מרכז אירופה-הבלקן - התקופה הנאוליתית המוקדמת (5000 לפנה"ס). ההיפותזה הקורגנית: בין הים השחור לים הכספי - התקופה הכלקוליתית המוקדמת (4500 עד 3500 לפנה"ס). תאוריות אחרות מציעות את ארמניה, הודו או אירופה עצמה מקדמת דנא (מזה עשרות אלפי שנים). שפות הודו-אירופיות מדיה וקבצים בנושא עמים הודו-אירופיים בוויקישיתוף הודו-אירופאים, דף שער בספרייה הלאומית Mallory, James P. (1997), "The homelands of the Indo-Europeans", in Blench, Roger & Matthew Spriggs, Archaeology and Language, vol. I: Theoretical and Methodological Orientations, London: Routledge. Mallory, James P. (1989), "In Search of the Indo-Europeans: Language, Archaeology, and Myth, London: Thames &" Hudson.
אי הנחשים

אי הנחשים (באוקראינית: Острів Зміїний, ברומנית: Insula Şerpilor) הוא אי אוקראיני בים השחור בסמוך לגבול עם רומניה, במרחק של 45 קילומטרים מהדלתה של הדנובה. אי הנחשים הוא האי המרכזי מבין 5 איים קטנים, בנפת קיליה, מחוז אודסה, באוקראינה. רומניה טוענת שהאי שייך לה והיא הגישה תביעה לריבונות עליו. התביעה מתבררת בבית הדין הבינלאומי בהאג. שטח האי הוא 170 דונם. הנקודה הגבוהה ביותר על האי נמצאת בגובה 41 מטר מעל פני הים. המרחק בין שתי הנקודות המרוחקות ביותר על האי הוא 1,973 מטרים. על האי אין מקורות מים מתוקים והצמחייה דלילה מאוד. בעבר האי שימש כבסיס דיג, ובשנים האחרונות ניסתה אוקראינה לפתח בו תיירות. חשיבות האי גדלה לאחר שנמצאו מרבצי נפט בקרקע הים בסביבה. האי הוזכר לראשונה בכתבים יוונים מהמאה ה-7 לפני הספירה, בהם הוא נקרא "האי הלבן" (ביוונית: Λευκή). האי היה לנקודת עגינה של ספינות סוחר שנעו בין יוון לבין המושבות היווניות בחופיו הצפוניים של הים השחור. היוונים בנו על האי מקדש לאכילס. שרידי המקדש התגלו באקראי בשנת 1823, אך לא נשתמרו עד היום. בשנת 1843 השתמשו בהם לבניית מגדלור באי. האי עבר לשליטת האימפריה הרומית במאה ה-1 לפני הספירה. לאחר חלוקת האימפריה הרומית היה האי חלק מביזנטיון. עם נפילת האימפריה הביזנטית במאה ה-15 עבר האי לשליטה האימפריה העות'מאנית. לאחר תבוסת הטורקים במלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) עבר האי לשליטת האימפריה הרוסית, אם כי לא לזמן רב. בשנת 1856, לאחר הפסדה של רוסיה במלחמת קרים, הועבר האי לידי רומניה. בתקופת השלטון הרומני שימש האי כבית סוהר לחיילי צבא רומניה. באפריל 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, הונחת על האי כוח קטן של חיילי הצבא האדום. חיל המצב הרומני של האי נכנע מיד ללא קרב. השליטה הסובייטית באי עוגנה בחוזה שנחתם בין רומניה לברית המועצות ב-23 במאי 1948. בתקופת ברית המועצות היה האי שטח צבאי סגור. על האי הוצב מכ"ם של יחידת נ"מ ובסיס קטן של משמר הגבול. לאחר התפרקות ברית המועצות הפך האי חלק מאוקראינה העצמאית שהציגה בו חיל משמר גבול. ב-24 בפברואר 2022, ביום הראשון של הפלישה הרוסית לאוקראינה, נכבש האי על ידי רוסיה. הקרב הסתיים תוך דקות לאחר שספינות מלחמה רוסיות השמידו את כל התשתית הצבאית על האי ולקחו בשבי הרוסי 13 שומרי גבול אוקראינים שאוקראינה טענה בתחילה שסירבו להיכנע ונהרגו. הרוסים נסוגו ב-30 ביוני 2022. מדיה וקבצים בנושא אי הנחשים בוויקישיתוף "Ukrainian Navy confirms Snake Island soldiers are alive, POWs". jpost.com. The Jerusalem Post. 28 בפברואר 2022. ארכיון מ-28 בפברואר 2022. נבדק ב-28 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) פוטין משיב לביקורת של ג'ונסון: "הייתה זו אישה שפלשה לפוקלנד" | חדשות 13, באתר רשת 13