laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאסר-1

נאסר-1 (פרסית: نصر-۱) הוא טיל נגד ספינות לטווח קצר המיוצר תחת רישיון סין באיראן. למעשה זה הוא שמו האיראני של הטיל הסיני C-704. לגוף הטיל צורת סיגר עם 4 כנפונים מתקפלים באמצעו, ו-4 כנפונים קטנים יותר בקצהו, בסמוך למנוע. אורכו 3.5 מטר ומשקלו 350 ק"ג, הראש הקרבי של הטיל שוקל 150 ק"ג. טווח יעיל של הטיל עד 35 ק"מ והוא מונחה מכ"ם וביות תת-אדום. איראן טענה כי הטיל בעל יכולת לחמוק מגלי המכ"ם ומסוגל להשמיד מטרות של עד 100 טון כגון ספינות קטנות כמו הפריגטה . הנאסר-1 ניתן לשיגור מהיבשה, ומהים ולאחרונה איראן הודיעה כי התאימה את הטיל לשיגור ממסוקים ומצוללות. הנאסר-1 הוא למעשה שמו האיראני של הטיל הסיני C-704. כמה טילי C-704 נמצאו על אוניית המשא "ויקטוריה" שניסתה להבריח אמצעי לחימה מאיראן לרצועת עזה ונתפסה בשנת 2011 על ידי שייטת 13 במסגרת מבצע חוק ברזל. איראן מייצרת את הטיל בתחומה תחת רישיון סיני. יחד עם זאת, איראן טוענת כי הצליחה לשדרג את הטיל וכי הטווח המבצעי של הטיל כיום הוא 3,000 ק"מ, אולם מומחים במערב טענו כי איראן נוהגת להתפאר בהישגים טכנולוגים ללא בסיס. בדצמבר 2008, כוח ימי איראני ביצע ניסוי מוצלח בירי קרקע-קרקע של הטיל. לאחר הצלחת הניסוי איראן הודיעה במרץ 2010 על ייצור המוני של טיל הנאסר-1. בתחילת 2010, במהלך תרגיל צבאי איראני הטיל נורה מבסיס יבשתי. בשנת 2013 פרסמה איראן ניסוי נוסף המשוגר מהאוויר, לצד טיל איראני נוסף בשם קאדר המיוצר אף הוא ברישיון סיני, ושמו בסין הוא C-802. במהלך מבצע צוק איתן, ובתגובה להפצצת צה"ל את ביתו של מוחמד דף על יושביו, ארגון החמאס טען כי ירה טיל נאסר-1 לעבר אסדת קידוח ישראלית השייכת לשותפות ים תטיס ונמצאת מול חופי אשקלון. הדיווח הוריד את מדד הנפט והגז באותו היום. מדיה וקבצים בנושא נאסר-1 בוויקישיתוף חדשות 2, ‏צפו: טיל השיוט האירני החדש, באתר ‏מאקו‏, 7 במרץ 2010 נאצר-1 / C-704 - מפרט טכני חדשות 2, ‏צפו: טיל השיוט האירני החדש, באתר ‏מאקו‏, 7 במרץ 2010 Air Weapons: Iran Hides Behind China 12 במרץ 2014 תומר קורנפלד, דיווח: החמאס טוען ששיגר טיל מתוצרת איראן למתקני הגז בישראל שמול עזה 20 באוגוסט 2014, באתר ביזפורטל שלי אפלברג, מדד הנפט והגז ירד ב-1.3% לאחר דיווחי חמאס על שיגור רקטה לעבר ים תטיס, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2014
אליאס אנגל

אליאס אנגל (בסרבית קירילית: Елиас Енгел; ‏9 במרץ 1912, יאיצה, בוסניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 2 במאי 1944, סמוך לצ'אזמה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה. אליאס אנגל נולד ביאיצה, בהמשך עברה משפחתו לסרייבו ובה רכש השכלה יסודית ותיכונית. הוא היה פעיל בחוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1930 נעצר לראשונה על ידי המשטרה היוגוסלבית. בהמשך, יצא ללימודים אקדמיים בפראג. ב-1936 התקבל כחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית ומאוחר יותר הצטרף לבריגדות הבינלאומיות אשר לחמו במלחמת האזרחים בספרד. אנגל פיקד על גדוד דימיטרוב(אנ') שלחם באזור מדריד. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף אליאס אנגל לכוחות הפרטיזנים, לחם באזורי בוסניה וקרואטיה ונודע בכינויו המחתרתי "איליה אנג'יץ'". אנגל פיקד על גדוד פרטיזנים ובהמשך שרת בדרגת פוקובניק במפקדה הראשית של הפרטיזנים בקרואטיה. ב-29 במאי 1944, נהרג אליאס אנגל כתוצאה מהפצצה גרמנית סמוך לכפר צ'אזמה. ב-24 ביולי 1953 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה. מדיה וקבצים בנושא אליאס אנגל בוויקישיתוף יהודים - גיבורים לאומיים של עמי יוגוסלביה, באתר ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות והגטאות, אוחזר ב-20 באוגוסט 2014.
גור אריה

האם התכוונתם ל... גור אריה יהודה – סמל אלגורי לשבט יהודה בהתאם לברכת יעקב בספר בראשית (פרק מ"ט, 9) ולממלכת יהודה בתנ"ך. תוארם של קיסרי האימפריה האתיופית מבצע גור אריה יהודה – שמו הנוסף של מבצע משה, מבצע אווירי להאצת פינויים של ביתא ישראל ממחנות הפליטים בסודאן לישראל אנדרטת גור אריה יהודה – אנדרטה השוכנת במרכז אדיס אבבה באתיופיה גור אריה (ספר) – ספרו הראשון של מהר"ל מפראג אישים ששם משפחתם גור אריה: אלון גור אריה – עורך תוכן, במאי, תסריטאי ומפיק טלוויזיה וקולנוע ישראלי גאיה גור אריה – שחקנית ישראלית דניאל גור אריה – כדורסלן ישראלי זאב גור אריה (וולפגנג לוץ) - מרגל ישראלי יליד גרמניה, שפעל בשנות השישים במצרים בשליחות המוסד יהודה גור-אריה – משורר עברי, מתרגם ועורך. ניצול השואה מאיר גור אריה – אמן וצייר ישראלי יליד רוסיה רז גור אריה – קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר שמריהו גוראריה – חתנו של האדמו"ר השישי מחב"ד רבי יוסף יצחק שניאורסון אליהו יוחנן גוראריה – רבה הראשי האשכנזי של חולון, וחבר בית דין רבני חב"ד
Btrfs

Btrfs היא מערכת קבצים תואמת לינוקס, המשתמשת בשיטת העתקה בזמן כתיבה. המערכת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. פיתוח המערכת החל בשנת 2007 על ידי חברת אורקל, והחל משנת 2013 הוגדרה כיציבה. ב-2008 מפתח העקרונות של מערכות הקבצים ext3 ו-ext4 תיאודור צו הצהיר שלמרות של-ext4 תכונות משופרות, אין מדובר בהתקדמות גדולה, בשל שימוש בטכנולוגיה ישנה ופתרונות לטווח קצר. לדעתו Btrfs מהווה כיוון פיתוח טוב יותר, בשל יכולת הרחבה שלה, אמינותה ויכולת הניהול שלה לדבריו Btrfs מיישמת רעיונות תכנוניים הלקוחים ממערכות הקבצים ReiserFS ‏3, ו-4. מדיה וקבצים בנושא Btrfs בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Btrfs (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Btrfs I Can't Believe This is Butter! A tour of btrfs באתר YouTube שם המערכת מבוטא באופנים שונים, ראו צורות שונות במקורות: Nemeth, Evi (2010). Unix and Linux System Administration Handbook.) מסת"ב 9780132117364 :: McPherson, Amanda (22 June 2009) "A Conversation with Chris Mason on BTRfs: the next generation file system for Linux". :: ‏Henson, Valerie (31 January 2008) Chunkfs: Fast file system check and repair. 2=["Linux kernel commit changing stability status in fs/btrfs/Kconfig". הושב 2019-02-08.][1] פול ריאן Panelists ponder the kernel at Linux Collaboration Summit. אתר ארס טכניקה. "Re: reiser4 for 2.6.27-rc1". ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טל קלמן

טל קלמן (נולד בשנת 1968) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף ששימש כראש אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי. קודם לכן שימש ראש החטיבה האסטרטגית באג"ת וראש להק המטה בחיל האוויר. קלמן התגייס לצה"ל בשנת 1986, והתנדב לקורס טיס (מס' 117) אותו סיים במגמת קרב. שירת כטייס קרב בטייסת עוף החול וכטייס קרב וקצין מערכות בטייסת אבירי הצפון. ב-1993 מונה לסמ"ט ב' בטייסת הדרקון המעופף וב-1994 לסמ"ט ב' בטייסת אבירי הצפון. לאחר לימודים אקדמאים מונה ב-1999 לסמ"ט א' בטייסת העקרב. ב-2001 עבר לשרת בבית הספר לטיסה, שימש מפקד טייסת מתקדם ומדריך ראשי. ב-2003 מונה למפקד טייסת חוד החנית, טייסת מטוסי F-15 איגל. ב-2005 עמד בראש צוות ההקמה של טייסת אבירי הזנב הכתום כטייסת F-16I ("סופה") ומונה למפקדה הראשון. שבוע לאחר הקמתה השתתפה הטייסת בפיקודו בגיחות תקיפה רבות במהלך מלחמת לבנון השנייה. בשנת 2008 מונה למפקד בית הספר לטיסה, וכיהן בתפקיד עד שנת 2010. במאי 2010 מונה למפקד בסיס רמון, תפקיד בו שירת עד שנת 2012. בשנת 2012 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד בסיס חצרים, ושימש בתפקיד עד שנת 2014. בספטמבר 2014 מונה לראש להק האוויר במטה חיל האוויר, וכיהן בתפקיד זה עד אפריל 2015. ביוני 2015 מונה לראש להק המטה, ושימש בתפקיד עד 17 באוקטובר 2017. ב-29 בנובמבר 2018 מונה לראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון, ושירת בתפקיד עד 21 במאי 2020. ב-18 ביוני 2020 הועלה לדרגת אלוף וב-21 ביוני נכנס לתפקידו כראש אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי ושימש בתפקיד עד 26 בספטמבר 2023. לאחר סיום תפקידו פרש קלמן מצה"ל, אך כעבור זמן קצר פרצה מלחמת חרבות ברזל והוא חזר לטוס כאיש מילואים והשתתף במגוון טיסות על מטוסי אדיר. קלמן נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בהצטיינות במנהל עסקים מהמסלול האקדמי המכללה למינהל. מדיה וקבצים בנושא טל קלמן בוויקישיתוף דוד גרינוולד, ‏ראש להק האוויר הנכנס: תא"ל טל קלמן, באתר חיל האוויר הישראלי יעל הררי, ‏חילופים ברמון, באתר חיל האוויר הישראלי אתגרי חיל האוויר תא"ל טל קלמן, רמ"ט חיל האוויר, סרטון באתר יוטיוב יואב לימור, אלוף פיקוד איראן: "לישראל יש יכולת להשמיד כליל את תוכנית הגרעין של איראן", באתר ישראל היום, 25 במרץ 2021 נינה מינדרול, ‏צוות ההקמה של טייסת הסופה השלישית מתחיל בעבודתו, באתר חיל האוויר הישראלי, 24 באוגוסט 2005. נינה מינדרול, ‏נולדו לתוך המלחמה, באתר חיל האוויר הישראלי, 27 באוגוסט 2006. מפקד חדש לאגף האסטרטגיה והמעגל השלישי, באתר צה"ל, 26 בספטמבר 2023
מגדל וורדנקליף

מגדל וורדנקליף (באנגלית: Wardenclyffe Tower) הידוע גם בשם מגדל טסלה (Tesla tower) היה מגדל שתוכנן ונבנה על ידי ניקולה טסלה בכפר שורהאם (Shoreham) שבלונג איילנד שבמדינת ניו יורק בשנת 1901. המבנה היה עמוד עץ שגובהו 57 מטרים ועליו כדור בקוטר 21 מטר שדמה לפטרייה ענקית. המגדל כמעט והושלם בשנת 1903 כאשר ג'יי. פי. מורגן משך את תמיכתו הכספית. שלד המגדל נשאר עד שנקרע בשנת 1917. מטרת המבנה הייתה לאפשר תקשורת טלפונית אלחוטית בין ארצות הברית ואירופה, ולהדגמה של העברת אנרגיה חשמלית בצורה אלחוטית. הבניה מומנה בתחילתה על ידי הבנקאי ג'יי. פי. מורגן אשר השקיע 150,000 דולר בפרויקט. מתחילתו הפרויקט נתקל בקשיים רבים, ומשקיעים רבים השקיעו בפרויקט מתחרה אשר הציע תקשורת סדירה בין ארצות הברית לאירופה כבר ב-1903. כמו כן, טסלה ביצע שינויי תכנון רבים. בשנת 1905 טסלה לא הצליח להשיג מימון נוסף לפרויקט והחל בסגירתו, תהליך אשר נשלם בשנת 1907. לפיכך, המגדל מעולם לא פעל, ופורק בשנת 1917. המבנה קרוי על שם הבנקאי ועורך הדין ג'יימס ס. וורדן, שרכש את האדמה המיועדת למגדל. בחודש יוני 2014 זוג פיזיקאים רוסיים הודיעו על קמפיין גיוס כספים באינדיגוגו על מנת לבנות את המגדל שוב ולנסות להשלים את עבודתו של טסלה. מדיה וקבצים בנושא מגדל וורדנקליף בוויקישיתוף כתבה על פרויקט השיקום פיזיקאים רוסים: אנו עומדים לשקם את מגדל החשמל של טסלה, באתר פרויקט אמת אחרת, ‏2014-07-11 דף הפרויקט באינדיגוגו tesla universe, Tesla’s Tower - Wardenclyffe ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד הכהן (רד"ך)

רבי דוד הכהן (מכונה רד"ך או מהרד"ך; אחרי ה'רכ"ה, 1465, קורפו, הרפובליקה של ונציה - ה'ר"צ, 1530, אדריאנופולי, האימפריה העות'מאנית), היה רב ופוסק הלכה, מחכמי ורבני יהדות טורקיה ויוון במפנה המאות ה-15 וה-16. נולד כנראה בקורפו, כנראה אחרי שנת ה'רכ"ה (1465). על אביו רבי חיים הכהן לא ידועים פרטים כלשהם מלבד היותו תלמיד חכם. בתחילת דרכו למד בישיבה מקומית בקורפו שבראשה עמד הרב יוסף פיצ'ו; הוא למד גם אצל הרב שלמה ב"ר שמואל בארטה, חמיו של הרב בנימין זאב מארטה, מחבר שו"ת "בנימין זאב"; בתקופה מאוחרת יותר למד בפאדובה אצל רבי יהודה מינץ. משרתו הרבנית העיקרית, על שמה התפרסם בעולם היהודי ("הרד"ך מקורפו"), הייתה רבנות עיר הולדתו קורפו, בה החזיק עשרות שנים. בקורפו, במקביל לרבנותו עמד בראש ישיבה. מיקומה של קורפו הציב אותו על פרשת דרכים בין הקהילות היהודיות הגדולות באיטליה, ובין אלו שבטורקיה, ובגלל קרבתו וידידותו עם גדולי רבני התקופה, נקרא לעיתים להכריע במחלוקות הלכתיות שעלו על הפרק. בתשובה ידועה שלו, שנדפסה ראשונה בספר השו"ת "תשובות רד"ך", הוא נדרש להכריע בנושא מסוים בהלכות סת"ם שהיה שנוי במחלוקת בין הרב אברהם מינץ מוונציה[דרושה הבהרה], בנו של רבו מהר"י מינץ; ורבני סלוניקי: רבי יעקב בן חביב ובנו רבי לוי בן חביב, והרב אברהם טריבש צרפתי. אחרי קורפו, שימש ברבנות העיר היוונית פטרס בירת אכאיה, שהייתה נתונה אז תחת שלטון עות'מאני. בעיר זו נוצר קשר בינו לבין הרב משה אלשקר, עמו עמד בקשרי מכתבים כבר בתקופת קורפו. חילופי מכתבים אלו נמשכו גם כאשר עקר מהר"ם אלשקר בשנת 1522 מפטרס ועבר לגור בקהיר שבמצרים. כאחד מגדולי פוסקי זמנו, הרבה רד"ך לפרסם תשובות הלכתיות בנושאים שעמדו על הפרק. בין מכותביו ניתן למנות אישים ידועי שם כמו: רבי בנימין זאב מארטה, מחבר שו"ת "בנימין זאב"; רבי יוסף טאיטאצאק; רבי אליהו מזרחי ואחרים. בין תלמידיו נודעו: רבי שמואל קלעי, ורבי דוד ויטאל, חתנו של רד"ך, ומחבר הספרים "כתר תורה" ו"מכתם לדוד". הרד"ך היה מיראי ההוראה, דבר שהתבטא בתשובותיו באריכותם ופלפולם והפיכת הסברות מצד לצד במהלך משאו ומתנו ההלכתי עד הגעתו למסקנה. בשנת ה'רנ"ב (1492), עם גירוש ספרד, נזקק רד"ך לשאלות הלכתיות רבות שעלו בעקבות אירועי הגירוש. בחלק מתשובותיו הוא תוקף בחריפות חלק מהאנוסים שנשארו בספרד משיקולי ממון. בערוב ימיו התגורר בעיר אדריאנופולי, ובה נפטר בשנת ה'ר"צ (1530). בנו רבי חיים הכהן, וחתנו רבי דוד ויטאל, הכינו לדפוס את ספר השו"ת שלו, הכולל פסקי הלכה במגוון נושאים. הספר נדפס בקושטא רצ"ז-רצ"ח, וזכה למספר מהדורות. הוא מצוטט רבות בספרות הפוסקים. תשובות שאלות הרד"ך, מהדורת קושטא רצ"ז, דפוס צילום בתוספת מבוא לתולדות חיי המחבר, מאת מאיר בניהו. ירושלים: יד הרב נסים, תשמ"ח, באתר היברובוקס שנת ומקום הלידה משוערים. מאיר בניהו, רבי דוד ב"ר חיים הכהן, בתוך: תשובות שאלות הרד"ך, ירושלים, תשמ"ח (ראו "קישורים חיצוניים"). חתנו זה, העיר לו לימים על שחלק בצורה בוטה על פסק הלכה של חמיו: ”אחד מהם נבחר בתורה, מורי חמי מהר"ר שלמה ז"ל בכמהר"ר שמואל... וגם ממנו תורה קיבלת... וכבוד תורתך יצאת מהיושר ובזית אותו...”. שו"ת בנימין זאב, סימן רמז.
דוד הכהן

האם התכוונתם ל... רבי דוד הכהן (רד"ך) (גם "מהרד"ך"; ~1465–1530) - הרד"ך מקורפו, מראשוני האחרונים דוד הכהן (חבר הכנסת) (1898–1984) – ממנהיגי היישוב בתקופת טרום המדינה, חבר הכנסת, מדינאי ודיפלומט ישראלי טרם נקבעה חשיבות אנציקלופדית: דוד הכהן (עיתונאי) – עיתונאי ישראלי דוד כהן (פירושונים)
גיל ברק

גיל ברק (נולד ב-11 ביולי 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת ירושלים, גדוד 931 (שחם). ברק נולד בכפר סבא לרינה וליעקב ויש לו אח צעיר ממנו, רונן. ברק גדל והתחנך בשכונת מעוז אביב בתל אביב. למד בתיכון עירוני מקיף לידי דייוויס במגמה ריאלית-ביולוגית והיה מדריך ורשג"ד בשבט הנשיא של תנועת הצופים העבריים בישראל. עם גיוסו לצה"ל ב-1983 במסגרת גרעין נח"ל מעוף ללבון מחזור פ"א שרת בחטיבת הנח"ל ושובץ בגדוד 932 (גרניט). בנח"ל עבר ברק הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר בהצטיינות וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לגדוד כמפקד מחלקה, וכמפקד פלוגה. כמו כן שירת ברק בבית הספר למ"כים בגדוד 906 (שועלי הנגב) בתפקידי מ"פ וסמג"ד וכקצין אג"מ של חטיבת ביסלמ"ח 828. בשנים 1988–1989 השתתף ברק בקורס קצינים בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית - הכומתות הירוקות בפורט בראג. בסיום הקורס ולאחר חזרתו לארץ ביצע תפקיד של קצין אג"מ בית הספר למ"כים בתקופה בה אוחדו בה"ד 3 בית הספר למקצועות החי"ר וביסלמ"כ. בשנים 1990–1992 למד במכללה לפיקוד ומטה ולמד באוניברסיטת בר-אילן בחוג המשולב למדעי החברה. בין השנים 1993–1994 שימש בתפקיד סגן מפקד גדוד 932. בשנים 1994–1996 שימש ברק כמפקד גדוד 931 (שחם), והוביל את הגדוד ובלחימה בדרום לבנון. בין היתר פיקד ברק על כוחות הגדוד במרדף אחר חולית מחבלים בגזרת זרעית בוואדי מוזלם, ב-25 בינואר 1995, שבסופו הרגו הכוחות בפיקודו שלושה מהם. בהמשך שרותו בין השנים 1997–1998 שימש ברק כמפקד גדוד קציני חי"ר דקל בבה"ד 1. בשנים 1998–2000 שימש כסמח"ט החטיבה המזרחית בלבנון עד לפני הנסיגה מלבנון ולאחר מכן כקצין המבצעים של פיקוד המרכז, בין היתר במהלך האינתיפאדה השנייה. בשנת 2001 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת ירושלים ומפקד בא"פ לכיש בסיס האימונים של פיקוד המרכז. בשנים 2004–2007 שימש כראש מטה עוצבת האש. בשנים 2008–2011 כיהן כנספח צה"ל בצ'ילה, בארגנטינה, במקסיקו ובאקוודור. מדיה וקבצים בנושא גיל ברק בוויקישיתוף פליקס פריש, צה"ל בנה "גדר אימונים" לחיילי מילואים, באתר ynet, 7 באפריל 2003. נאום מפקד צוות 3 בטרבלינקה - אל"ם גיל ברק, אתר עדים במדים,‏ 14 ביולי 2004. רוני סופר ויהודה גורן, שבחים לכוח: רדף בנחישות אחר המחבלים - וחיסל אותם, מעריב, ‏ 26 בינואר 1995. פליקס פריש, צה"ל בנה "גדר אימונים" לחיילי מילואים, באתר ynet, 7 באפריל 2003. חנן גרינברג, הדו"ח על השערורייה: כך מפקיר צה"ל נשק, באתר ynet, 15 במאי 2006.
אלאוורדי

אלאוורדי (בארמנית: Ալավերդի) היא עיר במחוז לורי שבצפון-מזרח ארמניה, בקצה ערוץ הנהר דבד, לא הרחק מגבול המדינה עם גאורגיה. האוכלוסייה מונה 16,500 תושבים (ירידה דרסטית מ-26,300 תושבים ב-1989). העיר היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב במחוז וברפובליקה כולה, ונמצאת על מסילת הרכבת היחידה המחברת בין גאורגיה וארמניה. שם העיר בעבר היה מאנס. העיר מאוכלסת ברובה בארמנים עם מיעוט יווני. בעבר הייתה באלאוורדי הקהילה היוונית הגדולה ביותר בארמניה. ב-1770, כאשר אלאוורדי הייתה חלק מגאורגיה, הורה ארקלה השני להקים בעיר בית היתוך לנחושת, ובסוף המאה ה-19 העיר הפכה למרכז מטלורגיה תוסס. ב-1903 הגיע היקף יצור הנחושת בעיר ל-13% מכלל הנחושת שהופקה באימפריה הרוסית. ב-1909 הוקמה תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדבד, על מנת לספק את צורכי האנרגיה הגדלים של התעשייה בעיר. במהלך התקופה הסובייטית, הוקמו בעיר תשתיות רבות, כולל פיתוח אזור סאנאהין, שהפכו את אלאוורדי לעיר תעשייה חשובה בארמניה הסובייטית. בעיר ובסמוך לה נמצאים מבנים היסטוריים רבים כדוגמת גשר סאנאהין מהמאה ה-12 וכנסיית אודזון (Օձունի եկեղեցի) מהמאה ה-5 לספירה. גאורגיה כובולתי, גאורגיה מדיה וקבצים בנושא אלאוורדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלאוורדי
קרויה

קרויה (באלבנית: Kruja או Krujë), היא בירת נפת קרויה במחוז דורס שבאלבניה. נמצאת כ-20 ק"מ צפונית לבירה טירנה. שוכנת למרגלות מבצר המתנשא לגובה 611 מטר מעליה. מספר התושבים הוא 15,900. קרויה הייתה בירתה של מדינת אלבניה הפאודלית בשנים 1190–1389 עד לנפילתה בידי הצבא העות'מאני. סקנדרבג שהיה מפקד בצבא זה התמנה למושל העיר ב-1443 אולם בתקופה זו עבר צד, איחד את האלבנים וב-2 במרץ 1444 הקים את ליגת לזה שהייתה למעשה קונפדרציה עצמאית של האלבנים נגד הכיבוש העות'מאני. בשנים 1450–1477 עמדה קרויה נגד הצבא העות'מאני בארבע תקופות מצור עד שנכבשה לבסוף ב-1478. המצור הראשון היה ב-1450 ובו הצליחו הכוחות האלבנים המאוחדים בפיקודו של סקנדרבג שמנו כ-2,000 לוחמים, להביס את הצבא העות'מאני בפיקודו של הסולטן מוראט השני שמנה כ-150,000 לוחמים. המצור השני היה ב-1466–1467 ובו הביסו האלבנים שמנו כ-14,000 לוחמים בפיקוד סקנדרבג את הצבא העות'מאני שמנה כ-100.00 לוחמים בפיקודו של הסולטן מהמט השני. סופר כי סקנדרבג הדליק נרות על קרני עדר עזים ושלח אותן לקראת הצבא העות'מאני שצר על העיר. העות'מאנים חשבו שעדר העזים הוא צבא ותקפו אותן. באותו זמן תקף סקנדרבג מהעורף את הצבא העות'מאני המבולבל וגרם לו לתבוסה קשה. מאז הוסיף סקנדרבג ראש עז על הקסדה שלו וכך הוא מופיע בכל הציורים והפסלים שלו. המצור השלישי היה חודשיים לאחר מכן, בקיץ 1467 וגם כאן הוא הסתיים בניצחון אלבני בפיקודו של סקנדרבג. המצור הרביעי היה ב-1477–1478, עשר שנים לאחר מותו של סקנדרבג. במצור זה כבש הצבא העות'מאני בפיקודו של מהמט השני את קרויה. הצלחתו של סקנדרבג לאחד את האלבנים ולעמוד בקרויה מול צבא גדול ממנו בהרבה, הפכה אותו לגיבור הלאומי של האלבנים ואת קרויה לאחד האתרים החשובים ביותר בהיסטוריה של אלבניה. בראש גבעה המשקיפה על העיר נמצא מבצר קרויה (באלבנית - Kalaja e Krujës) שבנייתו החלה במאה ה-6 לספירה. הוא מוקף בחומה עם מגדלי שמירה. דרך מרוצפת מובילה אליו בעליה ועוברת בתוך בזאר ציורי ובו חנויות קטנות למכירת עבודות יד של רקמה, שטיחים, בגדים, אלבנים מסורתיים, מזכרות וכו'. במבצר נמצא שריד של מסגד, מוזיאון אתנוגרפי ומוזיאון סקנדרבג. המבצר הוא אחד מאתרי התיירות החשובים באלבניה ומהווה השראה ללאומיות האלבנית. מוזיאון סקנדרבג נמצא בתוך מבצר קרויה. הוא נפתח ב-1982 במבנה גדול ומפואר ובו מוצגים רבים מזמנו של סקנדרבג המתארים קורות חייו ועמידתו נגד האימפריה העות'מאנית. בפתח המוזיאון נמצא פסל גדול ומרשים של סקנדרבג ולוחמיו. הממצאים החשובים ביותר הם העתקים מדויקים של חרבו וקסדתו של סקנדרבג עם סמל העז עליה. המקור נמצא במוזיאון לתולדות האמנות בווינה. גג המוזיאון מאפשר צפייה מרהיבה על קרויה והסביבה. פסל סקנדרבג בקרויה מוזיאון סקנדרבג במבצר קרויה שרידי מסגד במבצר קרויה מבט על קרויה מהמבצר מדיה וקבצים בנושא קרויה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרויה Kruja - Kruje, באתר panacomp (באנגלית) קרויה, באתר infoalb (באנגלית) קרויה, באתר inyourpocket (באנגלית) ערן חקלאי, חוויה בלקנית, באתר ישראל היום, 28 בנובמבר 2018
גולדינג

האם התכוונתם ל... אלי גולדינג – זמרת בריטית ברוס גולדינג – מראשי ממשלת ג'מייקה ויליאם גולדינג – סופר ומחזאי אנגלי גולדן
יואנס קסיפילינוס

יואנס קסיפילינוס (ביוונית: Ἰωάννης Ξιφιλῖνος, בלטינית: Ioannes Xiphilinus; המחצית השנייה של המאה ה-11) היה נזיר ביזנטי שכתב תקציר (אפיטומה (אנ')) לספרו של ההיסטוריון דיו קסיוס "תולדות רומא" (Ῥωμαϊκὴ Ἱστορία, Historia Romana) מהמאה ה-3. קסיפילינוס חי בקונסטנטינופוליס, והיה אחיינו של הפטריארך יוחנן (יואנס) השמיני מקונסטנטינופוליס (אנ'). האפיטומה של דיו קסיוס נכתבה בהוראת מיכאל השביעי דוקס, קיסרי האימפריה הביזנטית בין השנים 1071–1078, אך כתיבתה לא הושלמה. היא כוללת את ספרים 80-36, העוסקים בתקופת השנים מימיהם של פומפיוס ויוליוס קיסר ועד הקיסר אלכסנדר סוורוס. בספר 70 חסרים, ככל הנראה, תיאורי תקופת שלטונו של אנטונינוס פיוס והשנים הראשונות לשלטונו של מרקוס אורליוס. ספרים 78 ו-79 נכתבו על סמך מקור משובש ולא שלם. קסיפילינוס חילק את יצירתו לכמה חלקים, כל חלק הוקדש לחייו של קיסר אחד. הוא השמיט את שמות הקונסולים ולעיתים שינה או תיקן את המקור. חלקים מחיבורו של דיו קסיוס שאבדו, אינם ידועים בשום מקום אחר זולת האפיטומה של קסיפילינוס, ומכאן חשיבותה. Fergus Millar, A Study of Cassius Dio, Oxford: Clarendon, 1964, Appendix I: Xiphilinus' and Zonaras' Epitomes of Dio Book 54, pp. 195-203 Migne, Patrologia Graeca, CXX ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
ברברה ברילסקה

ברברה ברילסקה (בפולנית: Barbara Brylska; נולדה ב-5 ביוני 1941) היא שחקנית פולנייה ששיחקה בסרטים בכמה ממדינות הגוש הקומוניסטי ובעיקר בברית המועצות. מוכרת בעיקר בעקבות השתתפותה בסרט צחוק הגורל בתפקיד הראשי. ברילסקה נולדה ב-5 ביוני 1941 (על פי גרסה אחרת נולדה ב-29 במאי) בכפר סקוטניקי (Skotniki) שנמצא ליד העיר לודז' בפולין. כבר בגיל 15 הופיעה בסרט הפולני Kalosze szczescia (ערדלי האושר). לאחר השתתפותה בסרט הזה, החלה ללמוד בבית הספר לקולנוע בעיר לודז'. לאחר שסיימה את לימודיה שם החלה ללמוד באקדמיה לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בעיר ורשה. בתפקידה הראשי הראשון שיחקה בשנת 1963 בסרט הפולני Ich dzień powszedni ("יום החול שלהם"). בשנת 1966 שיחקה בסרט "פרעה", המבוסס על ספרו של הסופר הפולני בולסלאב פרוס. עד שנת 1971 הספיקה לשחק גם בכמה סרטים צ'כיים, בולגריים וסובייטיים, תוך שהיא מצליחה ללמוד בזמן קצר את השפות המקומיות לצורך משחק באותם סרטים. בעיקר התחבב עליה המשחק בסרטים סובייטיים, והיא המשיכה לשחק בעיקר בברית המועצות במשך שנים רבות, וכמעט שלא שיחקה בסרטים בארץ הולדתה, פולין. בשנת 1975 הייתה ברברה ברילסקה לשחקנית מפורסמת בכל רחבי הגוש הקומוניסטי, לאחר ששיחקה בסרט הסובייטי המפורסם "צחוק הגורל", שביים הבמאי הרוסי הנודע אלדר ריאזנוב. על משחקה בסרט זה היא אף זכתה בפרס ברית המועצות היוקרתי. בכך הפכה, למרבה האירוניה, לשחקנית מפורסמת בברית המועצות, ואילו הפולנים התעלמו מהצלחתה כשחקנית. מאז שנת 2000 הפסיקה בעבודתה פרט לסרט "צחוק הגורל 2" ששיחקה בו בשנת 2007. ברילסקה הייתה נשואה פעמיים, ולה שני ילדים: בן בשם לודוויג (נולד בשנת 1982) ובת בשם ברברה (26 בפברואר 1973 - 15 במאי 1993), שנהרגה בתאונת דרכים ליד ורשה. מדיה וקבצים בנושא ברברה ברילסקה בוויקישיתוף ברברה ברילסקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברברה ברילסקה, באתר AllMovie (באנגלית) ברברה ברילסקה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ברברה ברילסקה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בוב קיין

בוב קיין (באנגלית: Bob Kane‏, נולד כרוברט קאהן; 24 באוקטובר 1915 – 3 בנובמבר 1998) היה קומיקסאי יהודי-אמריקאי, אשר ידוע בעיקר בשל יצירתה, יחד עם ביל פינגר, של דמות הקומיקס באטמן. נולד בשם רוברט קאהן בניו יורק להרמן, מאייר חדשות בעיתון ואוגוסטה קאהן, יהודים ממוצא אשכנזי. בתקופת לימודיו בתיכון נעשה חבר קרוב של המאייר ויל אייזנר. לאחר שסיים את לימודיו, שינה את שמו באופן רשמי ל"בוב קיין" ונרשם ללימודי אמנות במכללת "קופר יוניון". עם תום לימודי האמנות, בשנת 1934 החל לעבוד כאנימטור באולפני האנימציה של פליישר. בשנת 1936 החל קיין לעבוד כיוצר קומיקס עצמאי עבור חברת אייזנר אנד איגר, בבעלות ג'רי איגר וחברו לספסל הלימודים של קיין, ויל אייזנר. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1939, בעקבות ההצלחה הגדולה של דמות הקומיקס סופרמן, נוצר ביקוש בתחום לייצירת דמויות של גיבורי-על. לאור הביקוש שנוצר, הגה קיין את דמותו של באטמן ועיצב אותה כגבר בלונדיני עם כיסוי עיניים וכנפי עטלף קשיחות. את הדמות, אשר בעיצובה הושפע מדמותו של השחקן דאגלס פיירבנקס, כמו גם מדמותו הבדיונית של זורו ותוכניות לייצור כלי טיס של לאונרדו דה וינצ'י, הראה לכותב ביל פינגר, שהיה שותפו לכתיבת קומיקס ומוכר נעליים במשרה חלקית. פינגר הציע מספר שינויים אשר הביאו את הדמות לעיצובה המוכר יותר כיום – מסיכה שתכסה את כל הראש, הסרת האישונים, כפפות, גלימה במקום כנפיים ושינוי הצבע האדום לשחור-אפור. את העלילה הראשונה של באטמן אייר קיין וכתב פינגר, אשר נתן לדמות גם את שמה המלא – ברוס ויין. הדמות פורסמה לראשונה בחוברת #27 Detective Comics ב-30 במרץ 1939 (על שער החוברת כתוב "מאי 1939") והפכה מיד ללהיט. בנוסף לדמותו של באטמן, ייצר קיין יחד עם ביל פינגר (ובמידה מסוימת, גם ג'רי רובינסון) את דמותו של הג'וקר, אשר עיצובה הושפע מדמות הנבל בסרט "האיש הצוחק" בגילומו של קונרד ויידט. את דמותו של רובין, עוזרו הצעיר של באטמן, ייצר קיין יחד עם פינגר ורובינסון כדי שיהווה שותף-סוד לבאטמן, בדומה לד"ר ווטסון ושרלוק הולמס, בנוסף לרצון ליצור דמות עמה יוכלו הקוראים הצעירים להזדהות (בניגוד לבאטמן, שהיה אדם בוגר). קיין, אשר זכה לתהילה בעקבות הצלחת דמותו של באטמן, פרש מחברת DC קומיקס בשנת 1966 ומאז התמקד בעיקר באמנות. הוא זכה לפרסים רבים והוקרה על תרומתו לעולם הקומיקס וסרטים רבים. הופקו סדרות טלוויזיה וסרטים אשר התבססו על יצירתו. בוב קיין נפטר ב-3 בנובמבר 1998 ונקבר בלוס אנג'לס. ב-2015 הונצח לאחר מותו בשדרת הכוכבים של הוליווד. מדיה וקבצים בנושא בוב קיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוב קיין (באנגלית) בוב קיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בוב קיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוב קיין, באתר AllMovie (באנגלית) בוב קיין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בוב קיין, באתר MusicBrainz (באנגלית) בוב קיין, באתר Discogs (באנגלית)