laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מייק קונלי

מייקל אלכס "מייק" קונלי האב (באנגלית: .Michael Alex "Mike" Conley Sr ; נולד ב-5 באוקטובר 1962) הוא אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (ברצלונה 1992) ואלוף עולם (שטוטגרט 1993) בקפיצה משולשת. הוא אחד משבעת הקופצים היחידים בהיסטוריה שהצליחו לעבור יותר מ-18 מטרים בקפיצה המשולשת. קונלי נולד בשיקגו, אילינוי. הוא למד באוניברסיטת ארקנסו. באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכה קונלי במדליית ארד בקפיצה לרוחק כשקפץ 8.12 מטר, אחרי האמריקאים קרל לואיס (8.55 מטר) וג'ייסון גרימס (8.29 מטר). באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה קונלי במדליית כסף בקפיצה משולשת כשקפץ למרחק 17.18 מטר אחרי בן ארצו אל ג'וינר (17.26 מטר). באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בחודש מרץ 1987 באינדיאנפוליס, ארצות הברית זכה במדליית הזהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.54 מטר. באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה זכה במדליית כסף בתוצאה של 17.67 מטר, אחרי ריסטו מרקוב מבולגריה שקבע שיא תחרות חדש של 17.92 מטר. באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכה קונלי במדליית ארד בתוצאה של 17.62 מטר אחרי בן ארצו קני הריסון (17.78 מטר) וליאוניד וולושין מרוסיה (17.75 מטר). באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה קונלי במדליית זהב כשקבע שיא אולימפי חדש כשקפץ 17.63 מ'. הוא ניצח בתחרות בקפיצה של 18.17 מ' שלא הוכרה כשיא עולמי בגלל רוח גבית של 2.1 מטר לשנייה. באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה בשנת 1993 זכה קונלי במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.86 מטר לפני לאוניד וולושין (17.65 מטר) וג'ונתן אדוארדס מבריטניה (17.44 מטר). קונלי זכה ב-16 תוארי NCAA בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת. הוא עדיין מחזיק בשיא לאומי של ארצות הברית בקפיצה משולשת באולם, 17.76 מטר. קונלי זכה בפרס ע"ש ג'ים ת'ורפ באתלטיקה בשנים 1986 ו-1992. בשנת 2004 נבחר קונלי להיכל התהילה באתלטיקה. במסגרת תחרות הטבעות לאתלטים מפורסמים שנערכה מטעם פוט לוקר, בשנת 1992, מייק קונלי הטביע את ההטבעה הרחוקה ביותר בהיסטוריה, כשהטביע כחמישה סנטימטרים לפני קו העונשין. אחיו של קונלי, סטיב, שיחק פוטבול במדי פיטסבורג סטילרס מליגת ה-NFL ובנו מייק קונלי ג'וניור הוא כדורסלן המשחק במדי יוטה ג'אז מליגת ה-NBA. מייק קונלי, באתר olympedia.org מייק קונלי, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
שאקו (שרביט)

שאקו (ביפנית: 笏) הוא שרביט מסורתי טקסי שמקורו בתרבות הסינית. השרביט מהווה חלק מלבוש הסוקוטאי הרשמי, המשמש בטקסים בחצר קיסרות יפן. לרוב השרביט עשוי עץ טקסוס, צפצפה, עץ דובדבן, ארז או סאקאקי. מקור השימוש בשרביט הוא בסין, בה השתמשו המנדרינים בשרביט שנקרא "הו" (בסינית: 笏 - הסימן זהה לסימן בו נעשה שימוש ביפנית). אורכו של השרביט הוא כ-35 ס"מ והוא מוחזק ביד ימין כשהוא מורם. השרביט שימש כחלק מהלבוש של האריסטוקרטיה ואנשי החצר הקיסרית בטקסים רשמיים, וכיום משמש בטקסים אלה, אך גם בטקסי דת השינטו, כשהשרביט מוחזק על ידי כוהני הדת. בחצר הקיסרית היה השרביט חלק ממערכת לבוש הסוקוטאי. בטקסי הדת, השרביט מוחזק כשכהן הדת לובש ג'ואה וניהונגו. השרביט מלבני בצורתו, אולם לרוב חלקו התחתון צר יותר מחלקו העליון. במקורו היה השאקו לוח הנחיות לביצוע הטקס הדתי, ובחלקו האחורי של השרביט, הפונה אל מחזיקו, והנסתר מהקהל הצופי בטקס נכתבו ההנחיות לביצוע הטקס. ההנחיות נכתבו על דף נייר שהוצמד אל השרביט. בשנת 701 נקבע בקוד טאיהו כי אצילים מהדרגה החמישית ומעלה ישתמשו בשאקו עשוי שנהב, ואילו אצילים פחותים ישתמשו בשאקו עשוי עץ. לימים, בשל נדירות השנהב, בוטל החוק בשנת 927. פנג ז'וננגיאן (989–1052), ראש ממשלת סין בתקופת שושלת סונג הצפונית אוחז בידו הו (笏) שוגון מינמוטו מו סאנטומו אוחז בידו שאקו כוהני דת בקיוטו אוחזים בידם שאקו בטקס דתי מדיה וקבצים בנושא שאקו בוויקישיתוף
שאקו

האם התכוונתם ל... שאקו (שרביט) – שרביט המהווה חלק מהלבוש היפני הטקסי המסורתי שאקו (יחידת מידה) – יחידת מידה בסין וביפן שאקו (כובע) – כובע צבאי צילינדרי גבוה
ביעתא בכותחא

ביעתא בכותחא בארמית, שתרגומו הוא "ביצה בכותח", היא דוגמה בספרות התורנית לדין פשוט שבפשוטים שכל בר בי רב אמור לדעתו. המונח הפך לביטוי נפוץ בשיח התורני ("פשוט כביעתא בכותחא"). בגמרא מובא הדין שאפילו דבר שברור שהוא מותר כמו אכילת ביעתא (ביצה) בכותחא (מאכל חלבי נפוץ) לא יורה אדם הלכה במקום שרבו נמצא. לפי רש"י הפירוש הוא שהיה מקום לחשוב שאכילת ביצה בחלב תהיה אסורה משום שהביצה הגיעה מן העוף שהוא מאכל בשרי, ועל כך נאמר שזהו דין פשוט להיתר משום שהביצה אינה מוגדרת כבשר. לעומתו התוספות אומרים שדבר זה פשוט כל כך שאפילו לא היו מביאים זאת בתור דוגמה, ולכן הם מביאים פירוש אחר בשם הערוך, שמדובר על "ביצים גמורות" (אשכול חלמונים שנמצאו בתוך תרנגולת שנשחטה) ולמרות שלא הוטלו עדיין (כך שהיה מקום לומר שהן כבשר, יותר מבדוגמה שהביא רש"י), דינן פשוט להיתר. התוספות הנ"ל מביאים מחלוקת ראשונים, מה יהיה לדעת רבי עקיבא שסובר שאיסור בשר בחלב בבשר עוף הוא מדאורייתא, האם בביצים גמורות אלו אכן יתיר או שמא יאסור. תוספות עצמם סוברים שאכן לדעה זו יהא הדבר אסור לאוכלו עם חלב, כמו שאסרו לאכול ביצים אלו אם נטרפה שחיטת התרנגולת (ואין אומרים שהן נחשבות כאילו כבר יצאו ממנה קודם לכן), ואילו לדעת רבנו תם, גם לשיטה זו יהא הדבר מותר משום שישנו חילוק מהותי בין הגזרות: במקרה שנטרפה השחיטה החמירו לאסור כי חששו שמא יבואו לאכול את בשר העוף עצמו, והוא הרי אסור. אולם בבשר בחלב, שכל דבר בפני עצמו מותר, לא החמירו לאסור שמא יבואו לאכול את בשר העוף המותר בתוך חלב שרק יחדיו הם אסורים. יוד קרת קא חזינא הכא כתובות ס ב ערובין סב ב כתובות ס ב ד"ה אפילו
שאקו (יחידת מידה)

שאקו (ביפנית: 尺) היא יחידת מידה קדומה לאורך, בה נעשה שימוש בסין וביפן, שאורכה כיום 0.33 מטרים בסין, 10/33 מטרים ביפן ו-0.371475 מטרים בהונג קונג. בדומה ליחידות מידה אחרות במזרח אסיה, גם יחידה זו התייחסה לצומח בטבע, ואורכה היה האורך הממוצע של מפרק במבוק. השאקו התחלק ליחידות קטנות יותר שנקראו "צון" במנדרינית (寸) ובקנטונזית ו"סון" ביפנית. בסין העממית הצ'י (מקבילו של השאקו) הוגדר בשנת 1984 כשקולה ל-1/3 המטר. בהונג קונג אורכה של היחידה הוא 0.371475 מטרים. יחידות אלה מכונות גם "רגל סינית" ו"רגל הונג קונגית". ביפן, בשנת 1891 נעשה המעבר לשיטה המטרית והשאקו נקבע ל-10/33 מטרים (היינו 3.3 שאקו למטר). כך גם אורכו של השאקו בטאיוואן. אורך יחידת המידה השתנה לאור ההיסטוריה ונע בין 23.1 ל-32.3 ס"מ. סקר בריטי שנערך בשנת 1864 ציין כי השאקו מקביל ל-12.71 אינצ'ים שהם 32.28 ס"מ, אך לעיתים אורכו של השאקו היה 12.17 אינצ'ים (30.91 ס"מ). ביפן, בטרם המעבר לשימוש בשיטה המטרית, היה אורכו של השאקו 35.5 ס"מ בשימוש רגיל, וכאשר מדדו אורכו של בד היה אורכו של השאקו 37.9 ס"מ (יחידה שכונתה "קוג'ירג'קו"). באדריכלות המסורתית היפנית נעשה שימש ביחידת השאקו, כאשר שישה שאקו היוו "קן" אחד, ועשרה שאקו היוו "ג'ו" אחד. ה"קן" שימש כיחידת המרחק בין עמודים בבניית מקדש בודהיסטי. צו המידות והמשקלות של ממשלת הונג קונג משנת 1997
ג'רי גופין

ג'רלד "ג'רי" גופין (Gerald "Gerry" Goffin;‏ 11 בפברואר 1939 - 19 ביוני 2014) היה פזמונאי אמריקאי. ידוע בעיקר בשל עבודתו המשותפת עם רעייתו בשנות ה-60, קרול קינג. ב-1990 נכנסו שניהם להיכל התהילה של הרוק אנד רול. גופין כתב שישה שירים שהגיעו לראש מצעד הפזמונים, בילבורד הוט 100. גופין נולד למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק. לאחר לימודיו בתיכון התגייס לחיל הנחתים האמריקני, אך פרש לאחר שנה ועבר ללמוד כימיה בקווינס קולג' (Queens College), שם פגש את קרול קינג. ב-1960 קינג וגופין התחתנו והזוג החל לעבוד במסגרת קבוצת כותבי השירים בבניין בריל. להיטם המשותף הראשון, "Will You Love Me Tomorrow", בביצוע להקת ה"שירלס" (The Shirelles) הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 בינואר 1961. אף שקינג וגופין נפרדו ב-1968 הם המשיכו לעבוד יחד עוד כמה שנים. עוד משיריהם: Take Good Care of My Baby, בוצע לראשונה על ידי בובי וי ב-1961 The Loco-Motion, אווה הקטנה, 1962 Go Away Little Girl, סטיב לורנס, 1963 Chains, בוצע על ידי הביטלס באלבומם Please Please Me ‏(1963) Pleasant Valley Sunday, המאנקיס Hi-De-Ho, דם, יזע ודמעות, 1968 בהמשך שיתף פעולה עם כותבים שונים. שיתוף הפעולה המוצלח ביותר היה עם מייקל מסר. בין שיריהם המשותפים: (Theme from Mahogany (Do You Know Where You're Going To שיר הנושא מהסרט "מהגוני" בביצוע דיאנה רוס; זכה במועמדות לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ב-1976 Saving All My Love for You, שירה הראשון של ויטני יוסטון; הגיע למקום הראשון במצעד, 1985 Nothing's Gonna Change My Love for You מדיה וקבצים בנושא ג'רי גופין בוויקישיתוף ג'רי גופין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רי גופין, באתר AllMusic (באנגלית) ג'רי גופין, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'רי גופין, באתר Yandex.Music (ברוסית) ג'רי גופין, באתר Discogs (באנגלית) ג'רי גופין, באתר SecondHandSongs ג'רי גופין, באתר DNCI דף ב"היכל התהילה של כותבי השירים" (באנגלית) קרול קינג וג'רי גופין באתר ההיסטוריה של הרוק (באנגלית) ג'רי גופין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ירדנה עובדיה (אשת עסקים)

ירדנה עובדיה (נולדה ב-1949) היא אשת עסקים ישראלית. עובדיה נולדה במרוקו. בהיותה ילדה עלתה משפחתה לישראל והתיישבה בדימונה. החלה את דרכה כקופאית בשקם. עשתה את הונה בזכות קשריה עם תאודורו אוביאנג, נשיא גינאה המשוונית. הקימה בגינאה המשוונית שני בתי חולים. הראשון הוקם בעיר באטה ב-2007 בשיתוף פעולה עם בית החולים שיבא. בבית החולים 137 מיטות והוא מעסיק עשרות אנשי צוות ישראלים בניהולו של ד"ר אלון שטמלר. בעקבות כשלים שהתגלו, הקים משרד הבריאות הישראלי ועדה שתקבע כללים להתקשרויות מסוג זה. בית החולים השני, בניהולו של גבי אופיר, ממוקם בעיר הבירה מלאבו והוא כולל 160 מיטות. הוא פתח את שעריו ב-2011 ומעסיק אף הוא עשרות רופאים ישראלים. ב-2011 קבוצת אשטרום תבעה את עובדיה בסך 50 מיליון שקלים בטענה שעובדיה לקחה לעצמה כספים שלא הגיעו לה מפרויקט משותף עם אשטרום להקמת בית חולים בגינאה המשוונית. ב-2014 בית המשפט המחוזי קיבל חלקית את טענותיה התביעה וחייב את עובדיה לשלם סכום של כ-37 מיליון שקל לקבוצת אשטרום. כלי תקשורת ישראלים פרסמו כי עובדיה גם תיווכה בעסקאות בהן סיפקו חברות ישראליות נשק לגינאה המשוונית. מדובר בחברות אירונאוטיקס, מספנות ישראל והתעשייה הצבאית. בפשרה שגובשה ב-2024 נקבע שעובדיה תשלם מס הכנסה בסך 24 מיליון ש"ח בגין הכנסותיה בשנים 2014–2018. היא משמשת קונסול כבוד של גינאה המשוונית בישראל. עובדיה, המתגוררת בסביון, היא אם לחמישה ילדים, ובהם הסופר קובי עובדיה והסופרת ארית בוטבול עובדיה. ירדנה עובדיה ידועה באירועים המשפחתיים הגרנדיוזיים שקיימה, ובהם חתונת בתה, בר מצווה לנכד, ויום הולדת לעצמה. אירית בוטבול עובדיה: העוצמה שבפנים; הוצאת ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2022. אילנה דיין וגלעד טוקטלי, ‏מאדאם עובדיה - כתבה בתוכנית "עובדה", מתוך שידורי קשת, באתר ‏מאקו‏, 8 בנובמבר 2008 יוסי מלמן, העסקים של ירדנה עובדיה: יצוא נשק לרודן באפריקה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2008 מי שמדבר > עונה 2 > ירדנה עובדיה - אילנה דיין מראיינת את ירדנה עובדיה, מתוך שידורי קשת, באתר mako‏, 13 באוגוסט 2010 חן שליטא, ‏ירדנה עובדיה: "איך הוצאתי 50 מיליון שקל מאשטרום?", באתר גלובס, 13 בדצמבר 2012 עודד בן עמי, ‏סבתו של אובמה טופלה בבי"ח ישראלי - מתוך "שש עם", באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2012 אנשים > עונה 3 > פרק 42 - ירדנה עובדיה בתוכנית אנשים מתוך שידורי קשת, באתר mako‏, 17 בפברואר 2013 חן מענית וקורין ליבר, ‏"העוני זה הגיהנום". ירדנה עובדיה: כך חילצתי עצמי מהדלות, באתר גלובס, 26 באפריל 2016 ליאת רגב משוחחת עם ירדנה עובדיה בתוכנית "70 פנים", בערוץ YouTube של כאן 11, 2018 דן אבן, התרגיל האפריקני של בית החולים שיבא, באתר nrg‏, 4 בנובמבר 2008 סוף לפרשת בית החולים בגינאה: ירדנה עובדיה תשלם כ-37 מיליון שקל לאשטרום, כלכליסט, 20.03.14 יוסי מלמן, העסקים של ירדנה עובדיה: יצוא נשק לרודן באפריקה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2008 תומר גנון, פרסום ראשוןלמרות שהצהירה על הכנסה של 20 שקל בלבד - ירדנה עובדיה תשלם מס של 24 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 8 בספטמבר 2024 רק בשמחות: החתונה היקרה בישראל - 7 מיליון שקל; מה אכלו שם?, באתר גלובס, 24 ביוני 2010 חדשות 2, ‏כך נראית בר מצווה ב-1.5 מיליון שקלים, באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2011 עופר פטרסבורג, המסיבה הגדולה: חגיגת יום ההולדת היקרה של השנה, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2009
פרנק לומיס

פרנק פרמר לומיס ג'וניור (באנגלית: .Frank Farmer Loomis, Jr; ‏22 באוגוסט 1896 – 4 באפריל 1971) היה אתלט אמריקני אלוף אולימפי בריצת 400 מטר משוכות. לומיס נולד בסיינט פול, מינסוטה. הוא למד בתיכון אורגון, במיניאפוליס. לומיס זכה באליפות ארצות הברית בריצת 220 יארד משוכות בשנים 1917 ו-1918 ובריצת 440 יארד משוכות בשנת 1920. ג'ון נורטון קבע חודשיים לפני המשחקים האולימפיים באנטוורפן, במסגרת המבחנים האמריקאיים, שיא עולם בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 54.2 שניות והיה המועמד המוביל לזכייה. למרות זאת, לומיס זכה במדליית הזהב ושבר את שיא העולם בריצת ה-400 מטר משוכות והעמיד אותו על 54.0 שניות כשמתחרהו העיקרי מסיים שני בתוצאה של 54.6 שניות. לומיס נפטר בטארפון ספרינגס, פלורידה. מדיה וקבצים בנושא פרנק לומיס בוויקישיתוף פרנק לומיס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פרנק לומיס, באתר olympedia.org פרנק לומיס, באתר Track and Field (גברים)
רנדוויק

רנדוויק (באנגלית: Randwick) הוא פרוור בסידני. רנדוויק הוא מרכז שלטון מקומי של הפרוורים הסובבים אותו. רנדוויק ממוקם כ-6 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, ונמצא בלב הפרוורים המזרחיים. הפרוור גובל מצפונו בקווינס פארק וסנטניאל פארק, במזרח בקוג'י, קלובלי ווייברלי, בדרום במרוברה וקינגספורד, ובמערב בקנזינגטון. רנדוויק נקרא על שם הכפר רנדוויק בגלוסטרשייר, אנגליה, כפר הולדתו של ראש עיריית רנדוויק לשעבר סימיון הנרי פירס (Simeon Henry Pearce). פירס ואחיו היגרו לאוסטרליה בשנת 1842 ותרמו רבות לפיתוח הפרוורים רנדוויק וקוג'י. סימיון פירס נבחר לראשות עיריית רנדוויק תשע פעמים רצופות. רנדוויק הוכרזה כרשות עירונית בשנת 1859 וכעיר בשנת 1990. הפרוור התפתח רבות במהלך המאה ה-19, עם הקמת בית החולים הנסיך מוויילס ומספר רב של בתי ספר וכנסיות. כנסיית סיינט ג'וד נבנתה בשנת 1865 על ידי אדמונד בלאקט, מהאדריכלים הבולטים בסידני באותה תקופה והאדריכל של אוניברסיטת סידני וכנסיית סיינט אנדרוז בלב סידני. רנדוויק מונה מספר בניינים במרשם המדינה, הנחשבים לנכס בעל משמעות היסטורית, ארכיטקטונית ותרבותית. בניינים אלו נבנו בחלקם עוד במאה ה-19, וחלקם בשנות השלושים של המאה ה-20. על אף שרנדוויק הוא פרוור מגורים, חלק גדול משטחו מוקצה לטובת מסלול מרוץ הסוסים רנדוויק, בו נערכים המרוצים העיקריים באזור סידני. חלק אחר מוקצה לטובת שני בתי חולים גדולים: בית החולים נסיך ויילס ובית החולים המלכותי לנשים. הרחוב המסחרי העיקרי הוא דרך בלמור, בו פזורים חנויות רבות ומסעדות. מדיה וקבצים בנושא רנדוויק בוויקישיתוף רנדוויק באתר "Dictionary of Sydney" רנדוויק באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 21.10.2011 בארכיון Wayback Machine)
בובי וי

בובי וי (באנגלית: Bobby Vee; ‏30 באפריל 1943 – 24 באוקטובר 2016) היה זמר אמריקאי. היה פופולרי בראשית שנות ה-60 ואחד מאלילי הנוער הראשונים של שנות ה-60. נולד בפארגו שבדקוטה הצפונית ב-30 באפריל 1943, כרוברט תומאס ולין (Robert Thomas Velline). בובי וי החל לנגן מגיל צעיר יחד עם אחיו וחברו. ב-3 בפברואר 1959 היו בדרכם לפארגו אליליו של בובי וי, באדי הולי, ריצ'י ואלנס ו"ביג בופר" במסגרת הופעת ה-"Winter Dance Party package tour". אולם מטוסם התרסק בדרך וכולם נספו (לכן נודע היום כ"היום שבו מתה המוזיקה"). על מנת להמשיך ולקיים את המופע נבחרה להקתו של בובי וי למלא את מקומם. כך זכה בובי וי בהזנקת הקריירה שלו. בהמשך נודע בובי וי כנציג מובהק של "סגנון בניין בריל", שירי פופ קלילים, אופטימיים ונאיביים. הוא נהנה מצוות כותבים מוכשר שכלל את קרול קינג וג'רי גופין שכתבו לו ב-1961 את להיטו הגדול ביותר "Take Good Care of My Baby", ששהה שבועיים בראש מצעד הפזמונים Billboard Hot 100 אחריו באו "Run to Him" ו-"The Night Has a Thousand Eyes". כמו כן השתתף בתפקיד עצמו בסרטים "Swingin' Along" ‏(1961) ו-"Play It Cool" ‏(1962). ב-1963 הוציא תקליט זיכרון ומחווה לבאדי הולי בשם "I Remember Buddy Holly". בעקבות "הפלישה הבריטית" הוציא ב-1964 תקליט בשם "!Bobby Vee Sings the New Sound from England" בו שר בין היתר שירים משל הביטלס. בוב דילן סיפר בסרטו הביוגרפי של מרטין סקורסזה, "No Direction Home", שבילדותו נהג לספר שהוא בובי וי. בסוף חייו סבל ממחלת אלצהיימר, והתגורר בבית חולים. באוקטובר 2016 נפטר מסיבוכים של מחלת אלצהיימר שבה חלה. כשנה לפני מותו נפטרה אשתו קארן, שלה היה נשוי במשך 50 שנה. לשניים היו ארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא בובי וי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בובי וי בובי וי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בובי וי, באתר ספוטיפיי בובי וי, באתר MusicBrainz (באנגלית) בובי וי, באתר Discogs (באנגלית) בובי וי, באתר Songkick (באנגלית) בובי וי, באתר Genius בובי וי, באתר SecondHandSongs בובי וי, באתר בילבורד (באנגלית) דף באתר "ההיסטוריה של הרוק" (באנגלית) איתמר זהר, מת זמר הפופ בובי וי שהיה כוכב גדול בשנות ה-60, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2016 בובי וי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רצין מלך ארם-דמשק

רצין היה האחרון במלכי ארם-דמשק, ושלט בשנים 750-730 לפנה"ס בקירוב. רצין הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות. הצורה המקורית של שמו היא "רצֿיַן". שמו מופיע כ-ra-ḫi-a-nu ברשימות מעלי מס לתגלת פלאסר השלישי מלך אשור, ופעם אחת גם כ-ra-qi-a-nu. נוסח המסורה מתייחס לי' בשם כאם קריאה, אולם במקור היא הייתה עיצורית, והופעה אחת של השם כ"רציאן" במגילת ישעיהו (א' ט:י) מלמד שבעת כתיבה המגילה עוד הייתה ידועה בישראל מסורת ההגייה הנכונה. בשל רצח זכריהו, האחרון למלכי בית יהוא, ובמלחמת האזרחים שפרצה בעקבותיו, נחלשה ממלכת ישראל ונפתח פתח לרצין למרוד. כך החזירה לעצמה ארם-דמשק את עמדתה החשובה כמרכז פוליטי. לאחר מכן ניצל רצין את העובדה שתגלת פלאסר היה טרוד והצטרף אל פקח, מלך ישראל, בברית אנטי-אשורית. משסירב אחז מלך יהודה להצטרף למרד, ניסו רצין ופקח לכבוש את ירושלים ולהמליך במקומו את בן טבאל כמלך אנטי-אשורי. אחז, שחשש לכסאו, העביר לתגלת פלאסר כשוחד את הכסף והזהב שהיו בבית המקדש ובאוצר המלך, כדי שיתקוף את ארם וישראל, ואכן האשורים עלו על דמשק (732 לפנה"ס), כבשוה, הרגו את רצין, הגלו רבים מנתיניו וסיפחו את ארצו לממלכת אשור. רצין מלך ארם נזכר בתנ"ך כמי שכבש את אילת מידי יהודה והושיב שם ארמים, וכך זה נשאר לפחות עד זמנו של הסופר (מלכים ב טז, ו): בָּעֵת הַהִיא הֵשִׁיב רְצִין מֶלֶךְ אֲרָם אֶת אֵילַת לַאֲרָם וַיְנַשֵּׁל אֶת הַיְהוּדִים מֵאֵילוֹת וארמים [וַאֲדוֹמִים] בָּאוּ אֵילַת וַיֵּשְׁבוּ שָׁם עַד הַיּוֹם הַזֶּה. Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 6, עמ' 392, הערה 13. בכתובות תגלת-פלאסר השלישי, שמו מופיע בצורות: Ra-ḫi-a-nu, Ra-qi-a-nu. Hayim Tadmor, The Inscriptions of Tiglath-Pileser III, King of Assyria (Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities, 1994), p. 38, 46, 58-59, 63, 70, 76, 77-78, 131, 143 Hayim Tadmor, The Inscriptions of Tiglath-Pileser III, King of Assyria (Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities, 1994), p. 87 ישראל אפעל, על דרך הגייתם של שמת־עצם פרטיים אחדים, ארץ ישראל כו, 1999, עמ' 5 ספר מלכים ב', פרק ט"ז, פסוק ח' האות הפרוטו שמית ḍ (צֿ) נעתקה לאות צ' בעברית ולאות ע' בארמית, ולכן התעתיק האכדי ra-ḫi-a-nu משקף את האות ע' ולא צ', כבעברית. בארמית קדומה נעתקה האות ל-ק' ולא ל-ע', מה שמסביר את ההופעה של השם באכדית גם כ-ra-qi-a-nu ראו בויקימילון: מעתק צ־ע ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ב.מ.וו סדרה 3

ב.מ.וו סדרה 3 היא מכונית משפחתית יוקרתית המיוצרת על ידי חברת ב.מ.וו מאז שנת 1975. סדרה 3 היא המכונית הנמכרת ביותר של חברת ב.מ.וו והמכונית הנמכרת ביותר מבין מתחרותיה בסגמנט, מאז שהוצגה נמכרו למעלה מ-10 מיליון יחידות. סדרה 3 היא מכונית מוערכת בתעשיית הרכב כאשר במהלך השנים זכתה בפרסים רבים, מתחרה בעיקר במרצדס-בנץ C קלאס ובאאודי A4. מכונית הסדרה 3 הוצגה בשנת 1975 כמחליפת מכונית ה'ניו-קלאס' של ב.מ.וו (BMW New Class) בעקבות משבר האנרגיה העולמי אשר גרם לשינויים משמעותיים בשוק הרכב העולמי, ובניסיון לענות על צורכי לקוחות המבקשים יוקרה לצד מכונית חסכונית. המכונית זכתה לפופולריות רבה כאשר תוך שלוש שנים מתחילת שיווקה כמעט הוכפלו מכירותיה של החברה בעולם. בשנת 1985 (סדרה E-30) הציגה ב.מ.וו את מכונית ה-324D, סדרה 3 עם מנוע דיזל. בשנת 1988 (סדרה E-30) הציגה ב.מ.וו את מכונית הב.מ.וו M3, גרסת ספורט חזקה ובעלת ביצועים גבוהים לסדרה 3. מכוניות הסדרה 3 מוצעות במנועי בנזין ודיזל ובמרכבים שונים כגון סדאן, סטיישן, קופה וקבריולה. למכונית שישה דורות: דור ראשון (סדרת E21) שנות ייצור (1975–1983) דור שני (סדרת E30) שנות ייצור (1983–1991) דור שלישי (סדרת E36) שנות ייצור (1991–2000) דור רביעי (סדרת E46) שנות ייצור (1998–2005) דור חמישי (סדרות E90/91/92/93) שנות ייצור (2005–2011) דור שישי (סדרת F30) שנות ייצור (2011-2019) דור שביעי (סדרת G20) שנות ייצור (2019 - הווה) ב.מ.וו i3 - מכונית חשמלית לשוק הסיני סדרה 3 דור ראשון (E21) סדרה 3 דור שני (E30) סדרה 3 דור שלישי (E36) סדרה 3 דור רביעי (E46) סדרה 3 חמישי (E90) סדרה 3 דור שישי (F30) מדיה וקבצים בנושא ב.מ.וו סדרה 3 בוויקישיתוף אתר ב.מ.וו העולמי אתר ב.מ.וו ישראל
למברוסקו

למברוסקו (באיטלקית: Lambrusco) הוא שמו של זן ענבים המשמש להכנת יין אדום, וכמו כן, שמו של היין המבעבע האיטלקי המיוצר מאותו זן ענבים. מקורם של הענבים והיין בארבעה אזורים שונים במחוז אמיליה-רומאניה, ובאזור אחד במחוז לומברדיה, בעיקר בסביבת מרכזן של הערים מודנה, פארמה, רג'ו אמיליה ומנטובה. לזן הענבים היסטוריה ארוכה כמשמש לצורך הכנת יין, כאשר ישנן עדויות ארכאולוגיות כי עוד האטרוסקים השתמשו בגפניו. בתקופה הרומית הייתה הערכה רבה ללמברוסקו, בשל התשואה הגבוהה מגידולו - כך למשל, קאטו הזקן ציין כי התפוקה משני שלישים דונם של גפני למברוסקו יכולה להספיק להכנת יין שימלא לא פחות מ-300 אמפורות. מבין יינות הלמברוסקו, אלו הזוכים לדירוג הגבוה ביותר הם היינות המבעבעים האדומים הצעירים, מחמשת אזורי הכרמים המפוקחים לפי תו התקן האיטלקי למוצרי מזון (DOC): למברוסקו גראספרוסה די קסטלוטרו, למברוסקו די סורבארה, למברוסקו סאלמינו די סנטה קרוצ'ה, למברוסקו רג'יאנו ולמברוסקו מנטובנו. במהלך שנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 היה הלמברוסקו היין המיובא הנמכר ביותר בארצות הברית. באותה תקופה היין נמכר גם בסגנונות של יין לבן ושל יין רוזה. הלמברוסקו מוזכר על ידי רבי נתן מרומי בעל הערוך (המאה ה-11) בפירושו למילה "גפנן" המופיעה במשנה: גפנן [...] פירשו בגמרא גופנן שילהי גפנא ובלעז קורין אותו למב"רוסקו והוא הנראה בסוף הבציר ענב הלמברוסקו פיתח מספר שיבוטים ותתי זנים מעצמו, כך שלא ניתן עוד להתייחס אל ענבי הלמברוסקו ככאלו שמוצאם מזן יחיד. לרוב נוטעים את גפני הלמברוסקו בגובה מסוים הרחק מהאדמה, כדי שלא יצמח עליהם עובש. בעבר הרחוק, היה מקובל לנטוע את גפני הלמברוסקו כך שיטפסו על עצי צפצפה. ענב הלמברוסקו אינו מתוק במיוחד בפני עצמו, ומשקאות הלמברוסקו המתוקים מקבלים את מתיקותם באמצעות תהליך של התססה, או באמצעות תוספת של ענבי האנצ'לוטה (Ancellotta) המתוקים, בשיעור שנע בין 10% ועד ל-15% מסך המשקה. כאשר ענבי הלמברוסקו לא מותססים עד לשלב בו הם מתוקים, ניתן להפיק מהם גם יין יבש, המתאפיין בנגיעות של טעמי תות ומרירות עדינה. נכון לסוף המאה ה-20, בוטניקאים אבחנו 60 זנים שונים של ענבי למברוסקו המפוזרים ברחבי איטליה, לרבות אזורי פיימונטה, סיציליה וונטו. הזן הנפוץ מכל זני הלמברוסקו הוא שיבוט הסלמינו. מדיה וקבצים בנושא למברוסקו בוויקישיתוף משנה, מסכת דמאי, פרק א', משנה א'
התחנה לחקר ציפורי ירושלים

התחנה לחקר ציפורי ירושלים על שם נילי ודוד הוקמה בשנת 1994, והיא אתר הטבע העירוני הקהילתי הראשון בירושלים. ירושלים משמשת נקודת עצירה לעשרות אלפי ציפורים נודדות, והתחנה שבתחומה אוספת מידע על הרגלי הנדידה ועל מצבם של עופות שונים המגיעים אליה. בנוסף לסקר ולמחקר, התחנה פתוחה לציבור ומקיימת פעילויות להעלאת מודעות לתחום הצפרות, ולעידוד שמירה על הטבע. התחנה שוכנת בפאתי גן סאקר, סמוך למשכן הכנסת ולבית הקברות שייח' באדר, ומכונה בפי כל 'הצפריה' או הציפוריה'. ערך מורחב – טיבוע עופות התחנה עוסקת באופן רוטיני בטיבוע של הציפורים המגיעות אליה. בתהליך הטיבוע, ציפור נלכדת ברשת ערפל שמיועדת לכך, עוברת תהליך של זיהוי, גיול (קביעת גיל), קביעת זוויג (במידה והדבר אפשרי. לא תמיד ניתן לקבוע אם מדובר בזכר או בנקבה) ומספר מדידות. המדידות מאפשרות למטבע, כאיש מקצוע, לדעת אם הציפור זה עתה הגיעה מחלקו הראשון של המסע, או כבר שוהה זמן מה בנקודת העצירה הנתונה ועומדת להמשיך בנדידה. בסיום התהליך, עונדים לציפור טבעת אלומיניום על אחת הרגלים. לכל טבעת יש מספר סידורי אחר, ושם של האוניברסיטה האחראית על אותו טיבוע. חלק קטן מהציפורים נלכדות פעם נוספת, וכך נצבר לאורך השנים מידע רב אודות הרגלי הנדידה של הציפורים. בתחנה לחקר ציפורי ירושלים נבנה מבנה בעל חלון רחב אך נמוך לכל רחבו, המאפשר ליושבים מאחוריו לצפות בציפורים ובבעלי החיים מבלי להפריע להם. מול מסתור ברכה (נתרם על ידי קרן ברכה) מוקמו מספר בתי גידול שונים: בריכה מלאכותית מהווה מספר סוגים של בתי גידול לחים, עשביה נמוכה (בתה) משרתת ציפורים אוכלות זרעים, סבך של עצים ושיחים משרת את ציפורי השיר הקטנות המעדיפות להסתתר במהלך היום, ועצים גבוהים מעט יותר משרתים עורבים, שלדגים ועוד ציפורים גדולות יחסית. עופות גדולים כגון חסידות ועגורים עפים בתעופה פאסיבית, בדאיה, ולכן מעדיפים לנדוד בשעות היום החמות ומעל למישור החוף או מעל לערבה ובקעת הירדן. במסלולים אלה הם נהנים מתרמיקות ונודדים בקלות. הציפורים הקטנות יותר לעומת זאת, אינן דואות, הן עפות תעופה אקטיבית ומנפנפות בכנפיהן לאורך כל הדרך. הציפורים שנודדות בתעופה אקטיבית מעדיפות לנדוד בשעות ובמקומות הקרירים, ולכן הן נודדות מעל לגב ההר בשעות החשכה. ירושלים היא הנקודה הדרומית ביותר שבה יש מזון, מים וצמחייה להסתתר בה בשעות היום. מרכז המבקרים ע"ש גוטמן הוא המבנה החי הראשון בישראל: בקירות הוטמנו כ-70 תיבות קינון בגדלים שונים. הקירות מחופים באבנים בלתי אחידות כדי ליצור חריצים, כוכים ומחילות לחיות בר קטנות. בכך הם משמשים מחסה ובית לציפורים, חיות קטנות וצמחים שביתם עלול היה להיפגע בבניית מבנה רגיל. על הגג החי הוטמנו מעל 700 פקעות של פרחי ארץ ישראל, המספקים צוף וזרעים לחיות בר קטנות: דבורים, לטאות ופרפרים מגיעים לגג בכל שעות היום. תוכו של המבנה מכיל את הגלריה ע"ש גייל רובין, בה מוצגות תערוכות אומנות בנושאי טבע. בתחנה לחקר ציפורי ירושלים מתקיימים סיורים של בתי ספר לצד כינוסים מקצועיים בנושאים כגון אדריכלות ירוקה ופיתוח בר קיימא. אתר האינטרנט הרשמי של התחנה לחקר ציפורי ירושלים
איגור גאמולה

איגור וסילייביץ' גאמולה (רוסית: Игорь Васильевич Гамула;‏ 17 בפברואר 1960 – 8 בדצמבר 2021) היה כדורגלן סובייטי ואוקראיני ומאמן. נפטר ב-8 בדצמבר 2021. קבוצתיים ברית המועצות סק"א רוסטוב הגביע הסובייטי: 1981 מדיה וקבצים בנושא איגור גאמולה בוויקישיתוף איגור גאמולה, באתר Transfermarkt איגור גאמולה, באתר Soccerway איגור גאמולה, באתר WorldFootball.net איגור גאמולה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דף המאמן(הקישור אינו פעיל) באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.