laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגלן לוחש

מגלן לוחש (שם מדעי: Phimosus infuscatus) הוא מין יחיד בסוג מתת-משפחת המגלנים. מצוי בדרום אמריקה באזורים ממזרח להרי האנדים. תחום תפוצתו מתפרש על פני המדינות ארגנטינה, בוליביה, ברזיל, קולומביה, אקוודור, גיאנה, פרגוואי, סורינאם, אורוגוואי וונצואלה. בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות של מים מתוקים. המגלן משמיע קולות הדומים ללחישה באתרי השינה והקינון שלו, ומכאן שמו. כל גופו של המגלן הלוחש שחור, מקורו צהוב בהיר. סביב עיניו יש אזור חשוף בצבע אדום. הוא דומה מעט למגלן חד-זנב, למרות שהוא הרבה יותר קטן ממנו ויש לו זנב קצר יותר. אורכו כ-46 עד 55 ס"מ. הנקבה והזכר דומים. המגלנים מתקבצים ללהקות שעשויות לכלול מאות פרטים, והם חוזרים לאתרי השינה שלהם (בדרך כלל על עצים) בכל ערב בלהקות בצורת קו ישר או V. אתרי האכילה המועדפים עליו הם בדרך כלל כרי דשא רטובים ואזורים בוציים, והוא ניזון בעזרת חיטוט עם מקורו הארוך והמעוקל. המגלן כמעט לעולם לא ניזון ליד עופות אחרים. תזונתו של המגלן כוללת תולעים, רכיכות, סרטנים, חרקים גדולים, חלזונות ולעיתים גם זרעים ועלים. המגלנים מקננים במושבות הכוללות 5 עד 70 פרטים, ומקימים את קינם מענפים על שיחים ועצים. הנקבה מטילה 3-4 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 21-23 ימים. הגוזלים פורחים מהקן לאחר 27 עד 30 ימים. מדיה וקבצים בנושא מגלן לוחש בוויקישיתוף מגלן לוחש, באתר ITIS (באנגלית) מגלן לוחש, באתר NCBI (באנגלית) מגלן לוחש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מגלן לוחש, באתר GBIF (באנגלית) מגלן לוחש, אתר אוניברסיטת קורנל לעופות נאוטרופיים מגלן לוחש באתר הרשימה האדומה של IUCN
גל גפן

גל גפן היא רשת של תשעה מקומונים שבועיים שמופצים בחינם במישור החוף הדרומי ובשפלה. ראשיתה במקומון שהחל לצאת לאור בשנת 1974 בראשון לציון. העיתון נקרא על שם צמד מייסדותיו מירה גל ואילנה ויינבוים (גפן). גל יזמה את הוצאת המקומון לאחר שעברה לגור בראשון לציון וביקשה לפרסם מודעה בעיתון מקומי, אך גילתה שזה אינו קיים. המקומונים ברשת כוללים ידיעות חדשותיות בנושאים מקומיים לצד פרסומות של עסקים ולוחות מודעות שונים. הפצתם של המקומונים נעשית בדיוור ישיר לתיבות הדואר, וחלק מגיליונות המקומון זמינים גם באינטרנט. תחילה עמדה תפוצתו של המקומון על כ-5,000 עותקים והוא נפרש על פני 16 עמודים בלבד. ב-1990 החלה הפצתו של מקומון נוסף תחת אותו שם בבקעת אונו, ולאורך שנות ה-90 התרחבה תפוצת הרשת גם לאזור רחובות ונס ציונה (1994), מודיעין (1998), חולון, אזור ובת ים (1999). ב-2008 החל לצאת לאור המקומון גם באזור רמלה, לוד ובאר יעקב, וב-2011 באזור יבנה ואשדוד. באמצע שנות ה-90 אורכם הממוצע של המקומונים עמד על כ-60 עמודים ותפוצתם הכוללת עמדה על כ-140 אלף עותקים. נכון ל-2015, על פי נתוני הרשת עומדת תפוצתם הכוללת של המקומונים על 327 אלף עותקים בשבוע. בשנת 2014 נקרא אחד מרחובות ראשון לציון על שמה של מייסדת העיתון מירה גל. אתר האינטרנט הרשמי של גל גפן שרה ומאיר אהרוני (עורכים), אישים ומעשים בראשון-לציון רחובות, נס ציונה והסביבה, כפר סבא: מקסם בע"מ, ינואר 1995, עמוד 384. *עמוד אודות באתר האינטרנט של רשת גל גפן. זהבה הבר, נחנך רחוב על שם מירה גל, מייסדת "גל גפן", גל-גפן ראשון לציון, גיליון 2266, 20 בנובמבר 2014, עמ' 18-20.
מכבסה

מכבסה היא מקום מסחרי או תעשייתי בו מרוכזות מספר מכונות כביסה, לעיתים קרובות עם שירותים נילווים כמו ייבוש כביסה, ניקוי יבש, קיפול כביסה וכיוצא באלו. יש שני סוגים עיקריים של מכבסות: מכבסה תעשייתית - מכבסה המשמשת ארגון מסוים, כגון מחנה צבאי, קיבוץ, מפעל, בית מלון וכדומה. מכבסה כזאת מנוהלת על ידי הארגון ונועדה לעובדים או למתגוררים בו; לרוב הכביסה נעשית באמצעות הארגון, כששולח הכביסה איננו עוקב אחרי התהליך מקרוב אלא מתייחס אליו כ"קופסה שחורה"[שימוש שגוי] המכבסת את בגדיו. הכבסים עשויים להיות מתוייגים לפי שולחם, באמצעות שם או קוד, מופרדים באמצעות שק כביסה עשוי בד או רשת, או בלתי מתוייגים כלל. כאשר הכבסים אינם מתוייגים, שולח הכביסה אינו מקבל חזרה את הכבסים ששלח, כי אם פריטים חליפיים. מכבסה מסחרית - מכבסה זו מופעלת על ידי גורם מסחרי העוסק בתחום, לשירותם של לקוחות המוסרים את בגדיהם לכביסה תמורת תשלום. מכבסה בשירות עצמי - במכבסה כזאת, הצרכן אחראי להפעלת המכונות באופן אישי (אולם לא לתחזוקתן). הפעלת המכונות תבוצע על פי רוב על ידי מטבעות. במכבסות אוטומטיות ייתכן שאין נוכחות פיזית של הגורם המפעיל. מכבסות כאלו נמצאות לרוב באזורים בהם יש בתים רבים ללא מכונות כביסה, למשל במרכזי ערים עם אוניברסיטאות בהם מתגוררים סטודנטים רבים (שלרוב לא מחזיקים בביתם מכונות כביסה), או בבית מלון, לשירות אורחי המלון. מכבסה בשירות עצמי תכלול בנוסף למכונות הכביסה גם מכונות לייבוש כביסה, ולפעמים מכונות לרכישת חמרי כביסה כסבון ומרכך כביסה. בארצות המערב, המכבסות פועלות כמעט באמצעות מכשירים חשמליים. לעומת זאת, בעולם השלישי עדיין ניתן למצוא מכבסות רבות שבהן בני אדם (כמעט תמיד נשים) מכבסים את הכביסה ביד. חדר כביסה
יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל

יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה, הוא יום ציון ממלכתי המצוין מדי שנה בי"ז בכסלו, החל משנת 2014, ונועד להוקרת פועלם של פצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה. היוזמה החלה כפעילות מקומית של תנועת בני עקיבא מחוז דרום. רכז המחוז, אליעד אברקי החל זאת כפיילוט בערי הדרום בהובלת באר שבע ובמקביל נעשו ניסיונות לקבל לכך הכרה ממלכתית. ביולי 2014 אישרה ממשלת ישראל הצעת החלטה אותה יזם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, הראל לוקר בשיתוף עם ארגון נכי צה"ל. ההחלטה קובעת כי בישראל יתקיים יום הוקרה שנתי לפצועים במלחמות ישראל ובפעולות האיבה. התאריך שנקבע, י"ז בכסלו, הוא התאריך העברי של כ"ט בנובמבר 1947, יום החלטת עצרת האומות המאוחדות על סיום המנדט הבריטי והקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. על פי החלטת הממשלה ביום ההוקרה יתקיימו שני אירועים ממלכתיים – אירוע הוקרה במעמד נשיא המדינה וציון יום ההוקרה בכנסת. מערכת החינוך ותנועות הנוער עורכות פעילויות חינוך והסברה בנושא, לרבות מפגשי תלמידים עם פצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה. רשויות מקומיות מקיימות אירועים ופעילויות הוקרה, לרבות אירועים בהשתתפות פצועי צה"ל. בשנת 2021 שר הביטחון בני גנץ, ושר התרבות והספורט חילי טרופר, העלו לאישור הממשלה החלטה לקיים טקס אזכרה ממלכתי מרכזי לציון יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה, זאת בכדי להעניק את הכבוד הראוי ולהכיר תודה על ההקרבה האישית שלהם למדינת ישראל. הממשלה, והוועדה לטקסים ולסמלים אישרו את הצעת שר הביטחון ושר התרבות והספורט לקיים טקס ממלכתי לנכי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה בהובלת משרד הביטחון וכן אושרה בממשלה לפי סעיף 19ב. יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מדיה וקבצים בנושא יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל בוויקישיתוף אתר – יום ההוקרה הממשלה אישרה: יום הוקרה שנתי לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה, הודעה לעיתונות ממשרד ראש הממשלה, 6 ביולי 2014 הקליפ הרשמי – יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל 2014, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב יום ההוקרה הראשון לפצועי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה, עשהאל לובוצקי בתוכנית הפטריוטים ערב חדש – יום ההוקרה לפצועי צה"ל, סרטון באתר יוטיוב עופר חדד, ‏לראשונה: יום הוקרה לפצועי צה"ל ונפגעי הטרור, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2014 יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה, בפורטל עובדי ההוראה "האנשים האלה גיבורים", באתר ישראל היום, 22 באוגוסט 2014 יובל בנגו, ‏הממשלה אישרה יום הוקרה ממלכתי לפצועי מערכות ישראל, באתר מעריב השבוע, 6 ביולי 2014 חזקי ברוך, אושר: יום הוקרה לפצועי צה"ל ופעולות האיבה, באתר ערוץ 7, 6 ביולי 2014 אנה רייבה ברסקי, ‏הממשלה אישרה קיום טקס ממלכתי לנכי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה, באתר מעריב אונליין, 21 בנובמבר 2021
מי היה האיש שהיה

"מי היה האיש שהיה" הייתה חידה לחובבי היסטוריה שהתפרסמה מדי שבוע, בשנים 1971–2017, במדור השעשועונים של מוסף "הארץ". החידה, בצורת כתב חידה, כללה ביוגרפיה קטנה ללא ציון שמות אנשים ומקומות אלא ברמז, שבה תומצתה לכדי שליש טור בעיתון דמותו של אדם נודע בהיסטוריה העתיקה והחדשה או יוצר בתחום התרבות. על הקוראים לזהות מי האיש. דוגמה לתחילתה של אחת החידות: ההיסטוריון הדגול אשר כתב את הביוגרפיה שלו, אומר כי אביו - שעל שמו נקרא - היה "אחד מטובי העיר", ונחשב ליצרן נשק, שכן הייתה לו סדנה גדולה ועובדים רבים. על אמו מסופר שהייתה נוכרייה, אבל ההיסטוריון מציין כי "אין בי לומר אם אלו הם דברי אמת או שמא אינם אלא דברי שקר ודיבה רעה". פתרון החידה התפרסם שבוע לאחר מכן. המדור זכה לפופולריות. פרסום החידה השבועית החל ב-15 באפריל 1971, בחידה שתיארה את דמותו של ראספוטין. את החידה כתב, מיום היווסד המדור, מיכאל אוהד. עם פטירתו המשיך אבי כצמן בכתיבת החידה, אחריו עסק בכך אורי דרומי, ובשנים 2012–2017 עסק בכך עופר אדרת. בשנת 2002 יצא לאור בהוצאת כתר הספר "מי היה האיש שהיה?" שבו לקט של 100 חידות מאת אבי כצמן. דוגמאות לחידה: אורי דרומי, מי היה האיש שהיה, באתר הארץ, 12 בינואר 2012 עופר אדרת, מי היה האיש שהיה, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2012 אורי דרומי, מי היה האיש שהיה, באתר הארץ, 6 ביולי 2012 הספר "מי היה האיש שהיה?", באתר "סימניה"
מעייני

האם התכוונתם ל... בצלאל מעייני – מרבני הוד השרון, בנו של דב מעייני דב מעייני – מרבני מגדיאל עמי מעיני – מלחין ואדריכל ישראלי מעיין
מירמקיאפילה ניליאנגי

מירמקיאפילה ניליאנגי (שם מדעי: Myrmekiaphila neilyoungi) הוא מין של עכביש מהסוג מירמקיאפילה ממשפחת אוקטניזיים שרובם שוכנים במחילות שלהן דלת ציד נפתחת. העכביש תואר לראשונה בשנת 2007 על ידי פרופסור ג'ייסון בונד מאוניברסיטת מזרח קרוליינה ופרופסור נורמן י' פלטניק, אוצר המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק. העכביש קרוי על שמו של הזמר והמוזיקאי הקנדי, ניל יאנג. בונד ופלטניק תיארו זכר (הולוטייפ (אנ')) ונקבה (פאראטייפ (אנ')), שנאספו ממחוז ג'פרסון באלבמה ב-1998. פרטים מהמין נאספו תדיר כבר משנת 1940, אך רק בשנת 2007 הוכר המין והשניים כתבו מאמר המתאר את המין כמין נפרד יחד עם מספר מינים נוספים. העכביש נפוץ מאוד בכל אלבמה, וכן בנקודה מסוימת בצפון מערב פלורידה. בונד קיבל מענקים בסך של 750,000 דולר מהקרן הלאומית למדע בשנים 2005 ו-2006 במטרה לסווג עכבישי מלכודת ולתרום בכך לפרויקט עץ החיים. ההחלטה של בונד לקרוא לעכביש על שם הזמר האהוב עליו, ניל יאנג, נבעה מהערכתו לפעילותו של יאנג למען שלום וצדק. מדיה וקבצים בנושא מירמקיאפילה ניליאנגי בוויקישיתוף מירמקיאפילה ניליאנגי, באתר ITIS (באנגלית) מירמקיאפילה ניליאנגי, באתר NCBI (באנגלית) מירמקיאפילה ניליאנגי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מירמקיאפילה ניליאנגי, באתר GBIF (באנגלית) מאמר מקוצר Live Science Science Daily Jason E. Bond & Norman I. Platnick (2007). "A Taxonomic Review of the Trapdoor Spider Genus Myrmekiaphila (Araneae, Mygalomorphae, Cyrtaucheniidae)" (PDF). American Museum Novitates. 3596: 1–30. doi:10.1206/0003-0082(2007)3596[1:ATROTT]2.0.CO;2. Roland Piquepaille (9 במאי 2008). "Neil Young gives his name to a spider". Roland Piquepaille's Technology Trends: How new technologies are modifying our way of life. ארכיון מ-2008-05-15. נבדק ב-12 במאי 2008. {{cite web}}: (עזרה) "ECU PROFESSOR PAYS HOMAGE TO NEIL YOUNG THROUGH NAMING OF SPIDER" (PDF). ECU - News Bureau. East Carolina University. 28 באפריל 2008. נבדק ב-18 בפברואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) רויטרס, עכביש ושמו ניל יאנג, באתר הארץ, 13 במאי 2008 "Neil Young gets new honor - his own spider". Yahoo! News. 12 במאי 2008. ארכיון מ-2008-05-17. נבדק ב-12 במאי 2008. {{cite news}}: (עזרה)
טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז

טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז (GE235/TNA235), הייתה טיסה פנימית בטאיוואן של טרנס-אסיה איירווייז, שיצאה ב-4 בפברואר 2015, במטוס מדגם ATR 72, מנמל התעופה סונגשאן בבירה טאיפיי בדרכה לשדה התעופה של ג'ינמן (אנ'). במטוס היו 58 נוסעים ואנשי צוות, 31 מהם אזרחי סין ו-27 אזרחי טאיוואן. הטיסה התרסקה לתוך נהר הג'ילונג בטאיפיי, כ-5.4 ק"מ ממזרח לנמל התעופה. רק 15 מנוסעי המטוס שרדו את ההתרסקות ונמשו ממי הנהר. בנוסף נפצעו שני נוסעי מונית שבה פגע המטוס בטרם התרסק. הייתה זו תאונת המטוס השנייה של מטוס ATR בבעלות "טרנס-אסיה איירווייז" בטווח זמן קצר, לאחר שביולי 2014 התרסק מטוס דומה בטיסה 222 של החברה. המטוס היה חדש למדי: הוא ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-28 במרץ 2014, וב-15 באפריל 2014 נמסר לידיה של טרנס-אסיה איירווייז, כלומר שבעת התאונה המטוס היה בן 313 ימים בלבד. הוא המריא מנמל התעופה של טאיפיי בשעה 10:53. כשתי דקות לאחר ההמראה, כשהמטוס הגיע לגובה של 1,050 רגל (כ-340 מטר), דיווחו הטייסים על מנוע מטוס שעולה באש, והקשר עם המטוס אבד. התאונה צולמה על ידי לפחות שלוש מצלמות וידאו שפעלו בכלי רכב שנסעו לאורך הכביש המהיר, ותיעדו אותה ממרחקים שונים. המטוס החל לאבד גובה ונטה באופן חריף שמאלה, כנפו השמאלית פגעה במונית שנסעה על כביש מהיר מוגבה, הנמתח לאורך נהר ג'ילונג, ולאחר מכן פגעו הכנף וזנב המטוס בכביש המהיר עצמו. המטוס התרסק לתוך הנהר ושקע בו באופן חלקי. כוחות החילוץ, שנעזרו בסירות גומי, סיימו את מלאכתם לקראת שעות הערב, והצליחו לאתר 15 ניצולים בדרגות פציעה שונות. לאחר שעה 20:00 נמשו חלקי גוף המטוס מן המים. על סמך נתוני הקופסה השחורה קבעו החוקרים כי המנוע הימני כשל, והמנוע השמאלי כובה ביוזמת הטייס מסיבה בלתי ברורה, כשהצוות ניסה לשווא לחדש את פעילותו. לאחר חילוץ גוף המטוס, נמצאו גופות הטייס וטייס המשנה בתא הטייס, כשידו של הטייס אוחזת במוט הניווט של המטוס, עדות לניסיונות התמרון האחרונים עם גילוי התקלה. מדיה וקבצים בנושא טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז בוויקישיתוף תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) AP, התרסקות מתועדת: מטוס בטייוואן צנח לנהר, באתר ynet, 4 בפברואר 2015 רויטרס, רגעים לפני התרסקות המטוס אמר הטייס: "וואו, כיביתי את המנוע הלא-נכון", באתר הארץ, 2 ביולי 2015 TransAsia GE235 crash: Flights cancelled to train Taiwan pilots
גיבנניים

גיבנניים (שם מדעי: Uloboridae) היא משפחת עכבישים לא ארסיים. לעכבישים אלה חסרה בלוטת הארס, אותה איבדו בשלב אבולוציוני מאוחר. במקום זאת הם מרסקים את טרפם בעזרת יותר מ-140 מטרים של קור. כל המינים במשפחה מייצרים קור צמרירי ומשונן. הם אינם מצפים את הקורים בדבק, והסיבים הדקים על הקורים שלהם מסייעים בלכידת הטרף. רשתותיהם של עכבישים אלה מעוטרות לעיתים קרובות בדוגמאות זיג-זג. משפחה זו נפוצה כמעט בכל העולם. רק שני מינים ידועים בצפון אירופה: Uloborus walckenaerius ו-Hyptiotes paradoxus. המין Uloborus glomosus קיים בחלקה הצפוני של אמריקה הצפונית. Ariston פיקארד-קיימברידג', 1896 (מרכז אמריקה) Astavakra לטינן, 1967 (פיליפינים) Conifaber אופל, 1982 (דרום אמריקה) Daramulunia לטינן, 1967 (סמואה, פיג'י, ההברידים החדשים) Hyptiotes ואלקניר, 1837 (פליארקטי) Lubinella אופל, 1984 (גינאה החדשה) Miagrammopes פיקארד-קיימברידג', 1870 (אמריקה, אוסטרליה) Octonoba אופל, 1979 (רוסיה, מרכז אסיה עד יפן) Orinomana סטראנד, 1934 (דרום אמריקה) Philoponella מלו-לייטאו, 1917 (אפריקה, אמריקה, אסיה, אוסטרליה) Polenecia לטינן, 1967 (מהים התיכון עד אזרבייג'ן) Purumitra לטינן, 1967 (אוסטרליה, פיליפינים) Siratoba אופל, 1979 (ארצות הברית, מקסיקו) Sybota סימון, 1892 (דרום אמריקה) Tangaroa לטינן, 1967 (אוקיאניה) Uloborus להטרייל, 1806 (כלל עולמי) Waitkera אופל, 1979 (ניו זילנד) Zosis ואלקניר, 1842 (פאן טרופי) מדיה וקבצים בנושא גיבנניים בוויקישיתוף גיבנניים, באתר ITIS (באנגלית) גיבנניים, באתר NCBI (באנגלית) גיבנניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גיבנניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גיבנניים, באתר GBIF (באנגלית) קטלוג עכבישי העולם Brent D. Opell (1984). "Lubinella, a new genus of Uloboridae (Arachnida, Araneae)" (PDF). Journal of Arachnology. 11: 441–446. JSTOR 3705054. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2006-09-02. נבדק ב-2015-02-04. Jonathan A. Coddington & Herbert W. Levi (1991). "Systematics and evolution of spiders (Araneae)" (PDF). Annual Review of Ecology and Systematics. 22: 565–592. doi:10.1146/annurev.ecolsys.22.1.565. JSTOR 2097274. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-04-02. נבדק ב-2015-02-04.
M75

M75 (מ-Messier 75, נקרא גם NGC 6864) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים קשת הנמצא במרחק של כ-67,500 שנות אור ממערכת השמש. זהו הצביר השני הכי רחוק (אחרי M54) שבקטלוג מסיה והשני הכי עמום (אחרי M72) שבו. הצביר התגלה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו של שארל מסיה, בלילה בין ה-27 וה-28 באוגוסט 1780 ומסיה עצמו צפה בו ב-18 באוקטובר באותה שנה וצרף אותו לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית עמומה ללא כוכבים בין הקשת והראש של הגדי. בשנת 1784 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M75 וזיהה שזהו צביר כוכבים וציין שהצליח להבחין בכמה מהם ושהצביר נראה כמו מיניאטורה של M3. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1830 וציין שהבהירות של הצביר משתנה בחדות בין המרכז לשוליים ושלא ניתן להפריד את הכוכבים של הצביר זה מזה. בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 8.5 וגודלו הזוויתי כ-6.8 דקות קשת, כך שהוא עמום וקטן למדי וקשה להבחין בו בלי טלסקופ. על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14, יש צורך בטלסקופ מקצועי וגם אז קשה להפריד אותם בשל הצפיפות הגבוהה שלהם. קשה לאתר את M75 בשל עמימותו ובשל העובדה שאין כוכבים בולטים בסמוך אליו. הוא נמצא כ-5 מעלות מצפון-צפון-מזרח לכוכב ω (אומגה) בקשת וכ-4.15 מעלות מדרום-מערב לכוכב σ (סיגמא) בגדי. אף על פי ש-M75 הוא אחד הצבירים העמומים והקטנים בקטלוג מסיה, הוא למעשה גדול ובהיר ורק בשל המרחק הגדול אליו, כ-67,500 שנות אור, הוא נראה כל כך חיוור. מסתו מוערכת בכ-500,000 מסות שמש, קוטרו כ-130 שנות אור והוא מאיר בעוצמה של פי 180,000 מהשמש. צפיפותו גבוהה במיוחד, חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של כ-9 שנות אור בלבד כך שהוא מסווג כצביר מסוג I - הסוג הדחוס ביותר. 50 כוכבים משתנים התגלו עד היום ב-M75, מהם 38 משתני RR בנבל. הספקטרום של אורו מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי F9. ממדידת ההסחה לאדום של אורו נראה שהוא נע במהירות של כ-190 קילומטר בשנייה בכיוון מערכת השמש. מדיה וקבצים בנושא M75 בוויקישיתוף M75 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M75, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים S. Friedrich, S. Binnewies, R. Stoyan: Atlas of the Messier Objects W. E. Harris: CATALOG OF PARAMETERS FOR MESSIER'S GLOBULAR CLUSTERS
יוגה תרפיה

יוגה תרפיה, או יוגה טיפולית, היא שיטת רפואה אלטרנטיבית, המיועדת להשתמש בטכניקות יוגה למטרות טיפול בריאותי. למושג מגוון הגדרות שונות מעט, אולם המשותף להן הוא שמדובר בשימוש בטכניקות מתחום היוגה, תוך התאמות מסוימות, לטיפול באנשים עם בעיות בריאותיות, במטרה להבריא אותם, או לשפר את מצבם וכושר התמודדותם עם אותן בעיות. הגדרת האיגוד הבינלאומי של המטפלים ביוגה היא - "תהליך העצמת אנשים להתקדמות לבריאות ואיכות חיים משופרת, בעזרת הפילוסופיה והיישום של יוגה". האיגוד הבינלאומי של המטפלים ביוגה (אורכב 05.04.2015 בארכיון Wayback Machine)
לייפת

לַיֶּפֶת (בלעז: Fibrosis) היא תהליך פתולוגי של יצירת רקמת חיבור באיבר או ברקמה כניסיון של הגוף לתקן את עצמו מנזק הנגרם מחבלה, דלקת ועוד. התא העיקרי בתהליך זה הוא הפיברובלסט הנמשך למקום הנזק ומתחיל בבניית רקמת חיבור עשירה בסיבי קולגן, הנקראת גם צלקת. כיוון שהגוף לא יכול לשחזר את הרקמה כפי שהייתה, הרקמה החדשה תהיה בעלת מרקם ואיכות שונה מהרקמה שמסביב, דבר שיש לו השפעה שלילית ניכרת על תפקוד האיבר הנפגע. היא יכולה להיווצר בין האיברים בצורת סירכות (Adhesions) הלוחצות על איברים שונים ויכולות לגרום למשל לחסימת מעיים או חצוצרות. לייפת ריאתית ראשונית (Idiopathic pulmonary fibrosis) - מחלה בה מוחלפת רקמת הריאה ברקמת חיבור לייפתית מסיבה בלתי ידועה. אין ריפוי למחלה והיא מסתיימת בצורך בהשתלת ריאה. לייפת כיסתית (Cystic Fibrosis) - הזיהומים החוזרים בריאה גורמים להרס הרקמה ולהחלפתה בריקמת חיבור לייפתית. תרופות יכולות לגרום ללייפת של הריאות כמו אמיודארון (Procor Lung), בלאומיצין, ניטרופוראנטואין ועוד. בדלקת כבד על רקע אלכוהול או כבד שומני מתחיל תהליך בו מוחלפים תאי הכבד על ידי רקמה לייפתית עד להתפתחות שחמת הכבד. אפשר לעקוב אחרי תהליך זה על ידי מכשיר הנקרא Fibroscan. באוטם שריר הלב מחליפה רקמת חיבור לייפתית את רקמת שריר הלב שעברה נמק. רקמה זו אינה פעילה ואם היא מספיק גדולה מתפתחת אי ספיקת לב. בפגיעה בשלמות העור נוצרת רקמה לייפתית במקום הפגיעה - צלקת. לעיתים הצלקת היא גדולה ובולטת ונוצר קלואיד. מחלת פיירוני - הקשחה ועקמת הפין על ידי רקמת חיבור לייפתית המחליפה את הרקמה הספוגית. מיילופיברוזיס ראשונית - מחלה של מח העצם בה מחליפה רקמת חיבור לייפתית את תאי מח העצם עם פגיעה קשה ביצירת תאי הדם (המטופוייזה). לייפת כלייתית מערכתית (Nephrogenic Systemic Fibrosis - NSF) - תסמונת קשה של לייפת בעור ובאיברים פנימיים הנגרמת על ידי שימוש בגאדוליניום במסגרת בדיקת דימות תהודה מגנטית בחולים עם אי-ספיקת כליות. לייפת רטרופריטונאלית (Retroperitoneal Fibrosis) - התפתחות לייפת באזור מאחורי הצפק ולחץ על השופכנים, הותין ואיברים נוספים על רקע מחלה אוטואימונית או תרופות. כוויצה על שם דופיטרן (Dupuytren's contracture) - לייפת ברקמת חיתולית כף היד (Palmar Fascia) הגורמת להתכווצות הגידים בכף היד ולפגיעה קשה בתפקודה. סקלרודרמה - מחלה אוטואימונית עם לייפת בעור ובאיברים פנימיים. מדיה וקבצים בנושא לייפת בוויקישיתוף what is fibrosis?, באתר news medical המונח העברי נגזר מהמילה ליף = סיב (Fiber) תרופה ציטוטוקסית הנכללת בטיפול בחולי לימפומת הודג'קין הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שוגי (מותג)

שוגי הוא מותג דגני בוקר וחטיפים של חברת תלמה. סמל המותג לשעבר הוא דמות של ציפור כחולה אשר מופיעה על אריזת המוצר ונקראת "שוגי". שיווק המוצר החל בשנת 1989. המותג החל להיות מיוצר בשנת 1989 כמותג דגני בוקר. בשנת 2002 החלה החברה לשווק סדרת חטיפי דגנים תחת שם המותג ונתח השוק שלו הגיע ל-14.75 בתחום דגני הילדים. בשנת 2007 היה נתח השוק של המותג 9% משוק דגני הילדים. המותג פונה לקהל הילדים ולצידו החברה משווקת שני מותגי דגני בוקר לילדים:"עוגי" ו"קוקומן" ובעבר "קופיקו", "קוקו", "מיסטר שוקו", "פיצי", "ציפי", "קפטן לופי", "ספרקים" ו"דובי". בתחום חטיפי הדגנים לילדים יוניליוור היא החברה השולטת בשוק נכון לשנת 2013. שוגי קורנפלקס מצופה סוכר שוגי פתיתי תירס מצופים סוכר (20% פחות סוכר) שוגי פצפוצי אורז במתיקות מעודנת – קורנפלקס מופחת סוכר שוגי בטעם תות בננה – דגנים בטעם תות בננה שוגי פיצי – פצפוצי אורז במתיקות מעודנת, במארז של 500 גרם. כ-1% שומן שוגי קפיצי דגנים בטעם קרמל – קורנפלקס בטעם קרמל מצופה סוכר שוגי חטיף דגנים בטעם קרמל עם קרם שוקולד שוגי חטיף קורנפלקס בטעם שוקולד שוגי חטיף דגנים בטעם וניל, עם קרם חלב שוגי חטיף דגנים שוגי חטיף קורנפלקס שוגי חטיף דגנים פצפוצי שוקולד לבן וקרם שוקולד שוגי וניל ועוגיות ענת ביין, תלמה מכניסה את "שוגי" לשוק חטיפי הדגנים, באתר TheMarker‏, 8 באפריל 2002 אורנה יפת, תלמה מעשירה את שוגי בסיבים ומייקרת אותו ב-33%, באתר ynet, 20 במאי 2007 נורית קדוש, מלחמה בשוק חטיפי הדגנים לילדים: אסם תשיק שני חטיפים, באתר כלכליסט, 29 בדצמבר 2013 רחל קדרס, תלמה משיקה דגני בוקר מופחתי סוכר: שוגי וקוקומן, באתר ynet, 13 בינואר 2013 תלמה משיקה דגני בוקר עם פחות סוכר, באתר וואלה, 27 ביולי 2005
מגלן לבן-פנים

מגלן לבן-פנים (שם מדעי: Plegadis chihi) הוא מין של מגלן, שמצוי בקנדה, ארצות הברית, מרכז אמריקה ובחצי הדרומי של דרום אמריקה. בתי הגידול המועדפים עליהם הן ביצות. בלבוש הרבייה של המגלן, יש לו פנים ורודות שמכוסות בנוצות לבנות (ומכאן שמו), מקור חום ורגליים אדומות. ללא לבוש רבייה, פניו החשופות של המגלן כחולות, ורגליו פחות אדומות. המגלן לבן-הפנים דומה בלבוש הרגיל שלו למגלן החום. גודל אוכלוסייתו של המגלן לבן-הפנים כיום הוערך כ-1.2 מיליון פרטים, ואוכלוסייתו גדלה. הוא הוכרז על ידי IUCN כנמצא במצב שימור "ללא חשש". אורכו של המגלן כ-46 עד 56 ס"מ, ומשקלו כ-450 עד 525 גרם. המגלן לבן-הפנים ניזון מעלוקות, חרקים, חלזונות ושלשולים; אך גם מבעלי חוליות, כגון דגים, סרטן הנהרות, סלמנדרות וצפרדעים. הוא מחפש אוכל בדרך כלל על ידי חיטוט בעזרת מקורו. המגלן מקנן בלהקות בביצות. הקן מוקם בדרך כלל על שיחים או על עצים נמוכים, ועשוי מענפים. הנקבה מטילה בדרך כלל 3–4 ביצים ירוקות-כחולות. בטבע, תוחלת החיים של המגלן עומדת בדרך כלל על 9 שנים, ובשבי על כ-14; תועד מגלן בטבע שהגיע לגיל 14 שנים ושישה חודשים. מדיה וקבצים בנושא מגלן לבן-פנים בוויקישיתוף מגלן לבן-פנים, באתר ITIS (באנגלית) מגלן לבן-פנים, באתר NCBI (באנגלית) מגלן לבן-פנים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מגלן לבן-פנים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מגלן לבן-פנים, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) מגלן לבן-פנים, באתר GBIF (באנגלית) מגלן לבן-פנים, אתר הצפרות של אוניברסיטת קורנל מגלן לבן-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN