laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטין אנדרסן בילה

סטין אנדרסן בילה (בדנית: Steen Andersen Bille;‏ 22 באוגוסט 1751 - 15 באפריל 1833) היה אדמירל בחיל הים הדני. סטין בילה נולד בדנמרק-נורווגיה למשפחת אצולה. למרות שהיה חולני מטבעו התגייס כבר בגיל 11 לחיל הים ושרת באונייה "אריות נורווגיים" כצוער תחת פיקודו של אביו. לאחר שנתיים של שירות בקולוניות דניות ליד הודו קיבל פיקוד על ספינה מסחרית בשם קופנהגן. במהלך מסע שלו לאסיה נהרגו 12 מאנשי הצוות במחלת הצפדינה. לאחר מכן בגלל בריאותו הלקויה יצא לנופש בגרמניה וערך טיול לצרפת. ב-2 באפריל 1801 במהלך המלחמות הנפוליאוניות התקיף הצי הבריטי תחת פיקודם של לורד הוריישו נלסון וסר הייד פארקר את הצי המלכותי הדני ליד קופנהגן. הבריטים חששו מכך שרוסיה, שוודיה, ופרוסיה יחד עם דנמרק ארגנו ברית נייטרלית. הבריטים חששו שהצעד הזה מופנה כנגדם ולכן החליטו לתקוף את הצי הדני שהיווה את האיום הימי העיקרי מבין הציים הנייטרלים. התוכנית הבריטית הייתה להכריח את דנמרק לפרוש מהברית לפני שיפשיר הקרח שיתן לצי הרוסי להצטרף למערכה. הצי השוודי היה רחוק מדי הפרוסי קטן מדי והצי הצרפתי הושמד כמעט לגמרי בקרב הנילוס. ההיערכות הדנית הייתה טובה. על הכוחות הדניים פיקד אולפרט פישר ובילה שימש כסגנו. בילה עצמו פיקד על ארבע ספינות קרב ופריגטה אחת. אולם הצי הבריטי הנחיל לצי הדני תבוסה קשה מה שלא פגע בבילה שהוכתר כגיבור. את שארית חייו הקדיש בילה לארגון מחדש של הצי הדני-נורווגי הוא נפטר ב-15 באפריל 1833. מדיה וקבצים בנושא סטין אנדרסן בילה בוויקישיתוף
אולפרט פישר

אולפרט פישר (בדנית: Olfert Fischer;‏ 4 באוגוסט 1747 קופנהגן, דנמרק-נורווגיה – 18 בפברואר 1829 קופנהגן, דנמרק) היה אדמירל דני שפיקד על הצי המלכותי הדני במהלך קרב קופנהגן (1801). הכוח הדני היה מאורגן היטב לקראת ההתקפה הבריטית אולם כבר עם התחלת הקרב החל לנטות לטובת הבריטים תחת פיקודו של לורד הוריישו נלסון. ספינתו של אולפרט עלתה באש אולם הוא המשיך לפקד על הקרב מספינות אחרות למרות, שהכוח הבריטי היה גדול בהרבה, הדנים נלחמו באומץ עד שהגיעה הפקודה לסגת ולהיכנע. לאחר הקרב נחקר פישר, על סיבות הכישלון. היו שטענו שהעברת הפקודות בין הקצינים הייתה מסורבלת מדי, פישר דחה טענה זו בתוקף. לפי טענתו הנסיגה הייתה אמורה להיות פעולת הטעייה. פישר היה ונותר אחד האדמירלים הנערצים ביותר בצי הדני. נלסון אמר שקרב קופנהגן היה הקרב הקשה ביותר שלו ורבים זוקפים זאת לזכותו של פישר. סטין אנדרסן בילה שימש כסגנו. מדיה וקבצים בנושא אולפרט פישר בוויקישיתוף
ארנסט גדעון פון לאודון

הברון ארנסט גדעון פון לאודון (בגרמנית: Baron Ernst Gideon von Laudon ‏13 בפברואר 1717 - 14 ביולי 1790) היה אחד ממפקדי צבא האימפריה הרומית הקדושה (הידועה יותר בשם האימפריה האוסטרית) במהלך מלחמת שבע השנים. פון לאודון נולד ב-13 בפברואר 1717 בליבוניה למשפחה ממוצא גרמני-לטבי, התגייס לצבא הרוסי אולם לאחר זמן מה עקר לאוסטריה והתגייס לצבא האוסטרי. הצטיין במהלך מלחמת שבע השנים וקיבל מאת הקיסרית מריה תרזה את התואר ברון. כשרונותיו הביאו אותו לכך שפיקד על הכוחות האוסטריים במהלך מלחמת הירושה הבווארית, ונטל חלק פעיל גם במלחמת אוסטריה-טורקיה ובמלחמת הירושה הפולנית. הוא נפטר ב-14 ביולי 1790 בווינה, והקיסרית הורתה לבנות אנדרטה לזכרו. מדיה וקבצים בנושא ארנסט גדעון פון לאודון בוויקישיתוף ארנסט גדעון פון לאודון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארנסט גדעון פון לאודון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בניין אמריקן רדיאטור

בניין אמריקן רדיאטור (באנגלית: American Radiator Building) הוא גורד שחקים השוכן ברחוב 40 במידטאון מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 103 מטרים והוא בעל 23 קומות מעל הקרקע ועוד קומת מרתף אחת. הוא תוכנן בשנת 1924 על ידי האדריכלים ריימונד הוד ואנדרה פוילהוקס בסגנון אר דקו נאו-גותי עבור חברת אמריקן רדיאטור. בניין אמריקן רדיאטור תוכנן ועוצב בהשראת הצעתו של האדריכל הפיני אליאל סארינן למגדל שיקגו טריביון. תכנון הבניין שילב סגנון נאו-גותי ואר דקו. הלבנים השחורות בחזיתותיו (המסמלות פחם) נבחרו כדי להקנות לו אופי מסיבי ומוצק. חלקי החזיתות מלבנים מוזהבות (המסמלות אש) מעוטרות בשיש. על הקישוטיות והפסלים אחראי רנה פאול צ'מבלן (Rene Paul Chambellan). בשנת 1998, נמכר הבניין לפיליפ פילבסקי (Philip Pilevsky) תמורת 150 מיליון דולר אמריקאי. שלוש שנים לאחר מכן, שונה שמו של הבניין מאמריקן רדיאטור למלון פארק בריאנט (באנגלית: The Bryant Park Hotel). המלון בעל 130 חדרים ותיאטרון בקומת הכניסה. מאחר שהבניין בעל מעמד היסטורי האוסר על שינויים חיצוניים, נדחתה בקשת בעלי המלון להגדיל את חלונות חדרי האירוח. הבניין מתואר בציורה של ג'ורג'יה אוקיף Radiator Building - Night, New York. גורדי שחקים בניו יורק גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא בניין אמריקן רדיאטור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בניין אמריקן רדיאטור (באנגלית) בניין אמריקן רדיאטור באתר Arch.net תמונות בניין אמריקן רדיאטור באתר New York Architecture Images בניין אמריקן רדיאטור באתר Emporis Henry, Jay C. (1993). Architecture in Texas, 1895–1945. University of Texas Press. pp. 217–218. ISBN 0292730721. Solomonson, Katharine (2003). The Chicago Tribune Tower Competition: Skyscraper Design and Cultural Change in the 1920s (2 ed.). University of Chicago Press. p. 247. ISBN 0226768007.
יריב בן עזרא

יריב בן עזרא (נולד בשנת 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש נספח צה"ל בדרום קוריאה. קודם לכן שימש מדריך בפו"ם, מפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים. מפקד חטיבת יהודה, מפקד יחידת דובדבן ומפקד גדוד 50. בן עזרא גדל במושב בית זית. התגייס לצה"ל באוגוסט 1993, והתנדב ליחידת דובדבן. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידת דובדבן ומונה למפקד צוות, ולקח חלק במבצעים מיוחדים ובלחימה כנגד הטרור הפלסטיני בשטחי יהודה ושומרון. בהמשך שימש כמפקד פלגה ביחידה. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של היחידה. בשנת 2001 עבר ליחידת שלדג, ושימש במספר תפקידי פיקוד, ובהם, קצין מבצעים מיוחדים, ומפקד בית הספר להכשרות ביחידה. בהמשך עבר לחטיבת הנח"ל ומונה לסגן מפקד גדוד 50. לאחר מכן יצא לשנת לימודים ולאחריה ללימודים בפו"ם. בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף גדס"ר במא"ש במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. בשנת 2010 מונה למפקד גדוד 50, ופיקד עליו בין היתר בפעילות מבצעית ברצועת עזה, בתפקיד זה שימש עד שנת 2012. בספטמבר 2012 מונה למפקד יחידת דובדבן, ובשלהי כהונתו, ב-7 במאי 2014 פיקד על פעולת היחידה ללכידת המחבל שאחראי לרציחת נצ"מ ברוך מזרחי. ב-28 במאי 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יהודה, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע שובו אחים, ב-5 ביולי 2016 סיים את תפקידו. בשנת 2016 מונה למפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים, ושימש בתפקיד עד שנת 2019, במקביל היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ו (2019-2018). בשנת 2019 מונה למדריך בפו"ם. בשנת 2020 מונה לנספח צה"ל בדרום קוריאה. בן עזרא מתגורר בנגבה, נשוי לאלכס ואב לשלושה. חנן גרינברג, שומרי הסף: המג"דים שבגבול המצרי הפרוץ, באתר nrg‏, 14 בינואר 2012 גילי כהן, עלייה באירועים המכוונים נגד סיורי צה"ל בגזרת רצועת עזה, באתר הארץ, 1 באפריל 2012 הדס דובדבני, ‏עלייה בניסיונות החדירה לישראל: לוחמי הנח"ל מסכמים תקופה אינטנסיבית בגזרת עוטף עזה, באתר ‏מאקו‏, 1 במאי 2012 יעל ליבנת, מובילים את הלחימה בטרור באיו"ש: לוחמים חדשים ביחידת דובדבן, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 28 בפברואר 2013 אמיר בוחבוט‏, "מי שחולם בלילה לרצוח יהודים ימצא עצמו בבוקר בחקירה", באתר וואלה, 26 באוקטובר 2013 נטע בר יוסף, עד קצה גבול היכולת, באתר ישראל היום, 29 בנובמבר 2013 יוחאי עופר, מח"ט חברון: "זה מיני הר-הבית פה, יש מתיחות", באתר nrg‏, 7 באוגוסט 2015 יואב לימור, חברון, קו הזינוק לטרור, באתר ישראל היום, 25 בפברואר 2016 אמיר בוחבוט‏, "חברון לא תעזוב אותי": בירת הטרור של הגדה מעיניו של מפקד החטיבה, באתר וואלה, 7 ביולי 2016 אמיר בוחבוט‏, "מי שחולם בלילה לרצוח יהודים ימצא עצמו בבוקר בחקירה", באתר וואלה, 26 באוקטובר 2013 חנן גרינברג, שומרי הסף: המג"דים שבגבול המצרי הפרוץ, באתר nrg‏, 14 בינואר 2012 הדס דובדבני ושירלי הקר, מערכות הטנק סייעו בסיכול המחבל שהתקרב לגדר המערכת, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 2 באפריל 2012 נטע בר יוסף, עד קצה גבול היכולת, באתר ישראל היום, 29 בנובמבר 2013 לילך שובל ואיציק סבן, "הרוצח: מחבל ששוחרר", ישראל היום, 24 ביוני 2014, עמוד 2 ערוץ 7, מח"ט יהודה: מודה על הזכות לשרת בחברון, באתר ערוץ 7, 28 במאי 2014 איציק סבן, המשטרה תקים צוות לבדיקת הכשל במוקד, באתר ישראל היום, 18 ביוני 2014
רשת חשמל

רשת חשמל היא מערכת אשר מוליכה אנרגיה חשמלית (להלן: חשמל) ממקורות המתח אל הצרכנים. המונח מתאר גם כל מקטע חלקי של המערכת. רשת חשמל ארצית מורכבת מקווי הולכה במתחים שונים – מערכת הולכה המוליכה את החשמל למרחקים גדולים, מערכת חלוקה המחוברת לצרכנים, מערכת השנאה המשנה את המתחים. עקרון הפעולה של רשת חשמל ארצית הוא העלאת המתח של החשמל המיוצר בתחנות הכוח, הולכתו למרחקים ארוכים, הורדתו למתחי ביניים בתחנות משנה, הולכתו למרחקים קצרים וחלוקתו תוך הורדתו למתחים המתאימים לצרכן הסופי. רשת חשמל מקומית מוליכה את החשמל מהחיבור הראשי או מגנרטור מקומי אל הצרכנים. משק חשמל תקשורת נתונים מעל רשת החשמל מדיה וקבצים בנושא רשת חשמל בוויקישיתוף עידן בנימין, כדי להגן על רשת החשמל בחירום צריך לחשוב קטן וחכם, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בובו סטיוארט

נילס אלן "בובו" סטיוארט הבן (באנגלית: Nils Allen "Booboo" Stewart, Jr.‎); נולד ב-21 בינואר 1994) הוא שחקן וזמר אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בגין הופעותיו בסרטי הפנטזיה "דמדומים 3: ליקוי חמה", "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1", "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2" "היורשים" בובו סטיוארט נולד בבוורלי הילס, קליפורניה לנילס אלן סטיוארט, מתאם פעלולים. סטיוארט הופיע לראשונה בקולנוע בשנת 2004, והחל בשנת 2006 להופיע בסרטים עצמאיים. באותה שנה הנחה 6 פרקים בסדרה "ילדי הדולפין הכחול". סטיוארט ליווה את מיילי סיירוס בסיבוב ההופעות Best of Both Worlds Tour, והיה מעורב בהופעות של ערוץ דיסני. בשנת 2010 סטיוארט פרץ לתודעה הציבורית בסרט "דמדומים 3: ליקוי חמה" כסת' קלירווטר, והמשיך לגלם את הדמות בסרטי ההמשך "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" וב"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2". בשנת 2014 גילם סטיוארט את דמותו של וורפאת' בסרט "אקס-מן: העתיד שהיה", בו שיתף פעולה פעם נוספת עם דניאל קדמור. משנת 2015 גילם את ״ג׳יי״ בנו של ג׳פאר בסרטי היורשים של דיסני. סטיוארט קידם ארגונים למען איכות הסביבה, כמו גם את אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים. ב-2020 שיחק בסדרה "ג'ולי והפאנטומים". מדיה וקבצים בנושא בובו סטיוארט בוויקישיתוף בובו סטיוארט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בובו סטיוארט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בובו סטיוארט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי בובו סטיוארט, באתר AllMovie (באנגלית) בובו סטיוארט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בובו סטיוארט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בובו סטיוארט, באתר MusicBrainz (באנגלית) בובו סטיוארט, באתר Discogs (באנגלית) בובו סטיוארט, באתר Genius בובו סטיוארט, באתר בילבורד (באנגלית)
חליפת מלחים

חליפת מלחים היא במקורה חליפת מדים ליורדי ים. אולם מן המחצית השנייה של המאה ה-19 ועד המחצית השנייה של המאה ה-20 שימשה חליפת המלחים כבגד ייעודי לילדים. במספר מדינות משמשת גרסה של חליפת מלחים כתלבושת אחידה לתלמידי ותלמידות בית ספר, לבנים עם מכנסיים קצרים ולבנות עם חצאית וגרביים ארוכים. צווארון מלחים היה פריט לבוש מקובל לנשים צעירות עד שנות ה-20 של המאה ה-20. חליפת המלחים נכנסה לרוב ציי העולם במהלך סוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 כמדי שירות למלחים בכל התפקידים. החליפה מורכבת ממכנסיים ארוכים רחבים (כך שניתן לגלגל אותם בקלות לצורך עבודה על רציף מוצף מים, למשל), חולצה עם מפתח-צווארון בצורת V ללא כפתורים, בעלת צווארון גדול ייחודי, בתבנית מרובעת המונח על העורף ומגן על הגב ונסגר כמשולש על החזה וכובע או כומתה ("כובע פופאי"). החליפה, בדרך-כלל בצבעי לבן וכחול ומעוטרת בפסי-רוחב, נתפרה מבד זול, חזק ונוח כפשתן או כותנה. לעיתים נענדה על הצוואר גם עניבת-קשירה פשוטה (קרבט). לעיתים נלבשה מתחת לחולצה, או ללא חולצה כלל, גופייה מפוספסת לבן-כחול. לבוש לילדים "בסגנון מדי מלחים" (בצרפתית: à la matelot) מוזכר עוד לפני 1800, אלא שעיקר הכוונה היא לחולצה בעלת מפתח-הצווארון הרחב וללא כפתורים, הנוחה להלבשה לילדים. בשנת 1846 יוצרה חליפת מלחים בגודל מתאים לאדוארד השביעי שהיה אז הנסיך מוויילס. דיוקן הנסיך בן החמש הלבוש בחליפת מלחים קטנה, מאת וינטרהלטר (F.X.Winterhalter), הפך לפופולרי ובעקבותיו החלה להתפשט אופנה של בגדי מלחים לילדים, בכל שכבות האוכלוסייה (סייעה לכך גם העובדה שהנסיך הולבש בחליפת חוגר פשוט ולא במדי קצין). היה זה פריט הלבוש הראשון שיועד לילדים ולא היה העתק מוקטן של בגדי מבוגרים יומיומיים. בגרמניה נקשרה ההתלהבות מבגדי המלחים לילדים, שיוצרו מבד כחול-כהה והחלו להיות אופנתיים שם מאז שנות ה-60 של המאה ה-19, להעלאתו של נס של הצי הגרמני הקיסרי, שהוקם כמיזם של אחדות ויצירה משותפת של כל האומה החדשה. עם הפיכתו של הצילום לפופולרי, הפכה חליפת המלחים ללבוש המקובל לילד לצורך צילום וכך נפוצו ברחבי העולם כולו צילומי ילדים בחליפות מלחים בכל אלבום תמונות משפחתי וכן בכרזות ופרסומות. לדברי החוקרת גנית אנקורי (ראש החוג לאמנות באוניברסיטה העברית), בגדי מלח המייצגים מדים מצביעים על מעמדם של הילדים בחברה הוויקטוריאנית, בה היו הילדים ממוקמים בתחתית סולם המשמעת כחיילים ונדרשו מהם מילוי חובות וציות. כפי שבאוניה יש היררכיה ברורה שבראשה עומד רב חובל ותחתיו קצינים וחוגרים כך גם מקומם של הילדים בבית ובחברה הוא כשל המלחים הצעירים באוניה, בסוף שרשרת הפיקוד. היעלמות בגדי המלח לילדים באה במקביל להיעלמות המבנה ההיררכי בחברה ובמשפחה המערבית המודרנית. ביפן החלו בתי ספר לנערות לעשות שימוש בחליפות מלחים כתלבושת אחידה לבנות בשנות ה-20 של המאה ה-20. התלבושת האחידה (ביפנית: セーラー服, תעתיק: serafuku) הבסיסית מורכבת מחולצה לבנה, צווארון כחול בעל פסים בלבן, חצאית בצבע כחול-כהה ועניבת-קשירה צבעונית. תבנית זו מופיעה מאז במגוון דגמים וצבעים. מדיה וקבצים בנושא חליפת מלחים בוויקישיתוף חליפות מלחים לילדים חליפות מלחים לילידם (בגרמנית) משפחתובלוגיה - על חליפות מלחים
עדריאל המחולתי

עַדְרִיאֵל הַמְּחֹלָתִי, דמות מקראית, שמו מופיע בספר שמואל א', פרק י"ח, פסוק י"ט. שאול נתן את מרב בתו לעדריאל. אם עדריאל הוא בנו של ברזילי הגלעדי המוזכר בספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק ח' וספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוק כ"ז (ר' פרשנות והשגות להלן), אזי עדריאל הגיע ממשפחה ממעמד גבוה. ואם כך ייתכן כי בנישואין למרב, ביקש שאול לקשור קשרים עם היישוב בעבר הירדן המזרחי.. שאול הבטיח את בתו גם לעדריאל וגם לדוד, והדבר יצר בעיה פוליטית ופרשנית. הבעיה נובעת מכך שלא ברור מלשון המקרא מה סדר האירועים. לא ברור אם מרב הובטחה קודם לדוד ואחר כך נתנה לעדריאל, או שנתנה קודם לעדריאל ורק לאחר מכן הובטחה לדוד. לשון המקרא: "וַיְהִי בְּעֵת תֵּת אֶת מֵרַב בַּת שָׁאוּל לְדָוִד, וְהִיא נִתְּנָה לְעַדְרִיאֵל הַמְּחֹלָתִי לְאִשָּׁה" (שמואל א יח 19). רש"י למשל פרש שלאחר ששאול קבע מועד לנישואי דוד ומירב אולם טרם נישואיהם, מסיבות שונות מרב נתנה לעדריאל "בעת תת: כשהגיע הזמן שקבעו לתתה לו, בעוד שהיו עסוקין לתתה לו, ונתגלגל הדבר ונתנה לעדריאל". מצד שני ניתן לפרש את הפסוק "ויהי בעת תת-את מרב בת שאול לדוד, והיא נתנה [כבר קודם לכן] לעדריאל המחולתי". אם הפועל "נתנה" הוא פועל שזמנו עבר רחוק (פלופרפקט), כלומר קודם לשאר המשפט ("תת"), הרי שניתן לפרש שקודם מרב נתנה לעדריאל, ורק לאחר מכן שאול הכריז שבתו תהיה לאיש שיכה את גולית. אם כך יש לומר שהבטחתה לדוד היא הפרת הבטחה לעדריאל, ולא שנתינתה לעדריאל היא הפרת הבטחה לדוד. פרשנים שונים עסקו בהתאמת הפרשה להלכות שונות ולהסרת ספק שנעברה עברה. הפרשן מצודת דוד מבאר את המילים: "וַיְהִי, בְּעֵת תֵּת" כך: ”כאשר הגיעה העת שקבע לתת את מרב לדוד, והיא נתנה על ידי עצמה לעדריאל, וקבלה ממנו קדושין בלא דעת אביה.” לפי ספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוקים ח'–ט' נמסרו חמשת בניה של מיכל עם עדריאל לידי הגבעונים, והוצאו להורג. בספר שמואל ב' נכתב כי מיכל בת שאול הייתה אשתו של עדריאל ואף ילדה לו ילדים. חז"ל ביארו כי הם נקראים בני מיכל בגלל שהיא גידלה את ילדיה של מרב. בתוספתא (סוטה יא,יז; וכן סנהדרין יט ע"ב) מובא ביאור אחר: "מקיש נשואי מרב לנשואי מיכל מה נשואי מיכל לפלטי בן ליש בעבירה אף נשואי מרב לעדריאל בעבירה היה". כלומר אכן מיכל נישאה לפלטי ולעדריאל, אלא ללמדנו שנישואי מירב לעדריאל היו בעבירה (ויוצא שהבנים הללו שנמסרו להריגה היו ממזרים). הקושי נובע מהכתוב בשמואל ב', ו', כ"ג: ”וּלְמִיכַל בַּת-שָׁאוּל לֹא-הָיָה לָהּ יָלֶד עַד יוֹם מוֹתָהּ.” רד"ק בפירושו לשמואל א', י"ח:” כלומר בסת' כתרגומו ברז כדי שיראה כי דברי שאול אמת ולא דברי התול ושקר ויש מרז"ל שאמרו כי שתיהן היו לדוד לנשים ואחר מיתת מירב נשא מיכל ועדריאל בעבירה נשא את מירב ומהם אמרו כי קדושי טעות היו לו לדוד במירב ובהיתר נשאה עדריאל”. אם עדריאל הוא בנו של ברזילי הגלעדי המוזכר בספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק ח' וספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוק כ"ז, אזי עדריאל הגיע ממשפחה ממעמד גבוה. ביסוס לכך הוא זיהוי מקומה של אבל מחולה בעבר הירדן, בארץ גלעד. אולם זיהוי זה נתקל בקושי. כפי שנכתב לעיל, ספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוקים ח'–ט', דוד נותן את חמשת בני עדריאל לגבעונים כנקמת דם בבית שאול, לא סביר להניח שדוד מסר להריגה את נכדיו של ברזילי הגלעדי, שדאג לו ותמך בו כלכלית בימי מרד אבשלום בנו. יש הסוברים כי "אבל מחולה" היא תל אבו צוץ הממוקם ליד מעברות הירדן ממזרחה למחולה כיום. משה גרסיאל, עולם התנ"ך: שמואל א', תל אביב, דוידזון עתי, 1993, עמ' 166. שמואל א', י"ח, י"ט. בבלי, סנהדרין, י"ט, ע"ב.
מרצ'לו אבאדו

מרצ'לו אבאדו (באיטלקית: Marcello Abbado;‏ 7 באוקטובר 1926 – 3 ביוני 2020) היה מלחין, מנצח ופסנתרן איטלקי. מכלול יצירותיו כולל כמה יצירות לתזמורת, בלט, יצירות רבות לפסנתר סולו ומספר יצירות קאמריות. הוא היה שותף לכתיבת כמה יצירות עם רוברטו גויטרה. בשנת 1989 זכה במדליית הזהב על הצטיינות בתרבות ובאמנות (Medaglia d'oro ai benemeriti della cultura e dell'arte) מטעם ממשלת איטליה. אבאדו נולד במילאנו. הוא היה בנו של הכנר מיקלאנג'לו אבאדו, אחיו של המנצח קלאודיו אבאדו ואביו של המנצח רוברטו אבאדו. הוא למד נגינה בפסנתר באופן פרטי אצל ג'אנאנדראה גאבאצני לפני שנכנס לקונסרבטוריון של מילאנו. אחרי שהופיע שנים אחדות כפסנתרן קונצרטים, התמנה בשנת 1958 למנהל קונסרבטוריון "ג'וזפה ניקולינו" בפיאצ'נצה. הוא עזב משרה זו ב-1966 כדי לקבל עליו את משרת מנהל הקונסרבטוריון ע"ש ג'ואקינו רוסיני בפזארו, משרה בה החזיק עד שנת 1972. לאחר זאת כיהן כמנהל הקונסרבטוריון ע"ש ג'וזפה ורדי במילאנו, משנת 1972 עד 1996. אבאדו הרבה להופיע כפסנתרן ומנצח עם הפילהרמונית של וינה, שעמה ביצע, בניצוח ובנגינה, את כל 27 הקונצ'רטו לפסנתר של מוצרט. נפטר בסטרזה ב-3 ביוני 2020. מדיה וקבצים בנושא מרצ'לו אבאדו בוויקישיתוף מרצ'לו אבאדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרצ'לו אבאדו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ביוגרפיה של מאצ'לו אבאדו בקאמראטה-אירופאה
אוסולוטאן

אוסולוטאן (בספרדית: Usulután) היא בירת מחוז אוסולוטאן באל סלוודור. אוסולוטאן נוסדה בזמן לא ידוע על ידי ילידים בני שבט הלנקה. במהלך המאה ה-15 היא נכבשה על ידי בני הפיפיל. כשהספרדים לאזור ב-1529, הם ניסו לכבוש את אוסולוטאן, אך התושבים הצליחו להדוף אותם. לאחר מספר ניסיונות נוספים הם הצליחו לכבוש את אוסולוטאן סופית ב-1553. אוסולוטאן קיבלה מעמד של עיירה ב-1827 ומעמד של עיר ב-1860. העיר נפגעה מהוריקן מיטש ב-1998 ומרעידות האדמה באל סלוודור ב-2001. מדיה וקבצים בנושא אוסולוטאן בוויקישיתוף אוסולוטאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיקלאנג'לו אבאדו

מיקלאנג'לו אבאדו (באיטלקית: Michelangelo Abbado;‏ 22 בספטמבר 1900 - 24 בספטמבר 1979) היה כנר איטלקי. מיקלאנג'לו אבאדו, יליד אלבה, פיימונטה, איטליה, היה אביהם של הפסנתרן והמלחין מרצ'לו אבאדו והמנצח קלאודיו אבאדו, וסבו של המנצח רוברטו אבאדו. הוא למד נגינה בכינור אצל אנריקו פולו והלחנה אצל ג'ובאני אורפיצ'ה. אבאדו הרבה להופיע בקונצרטים, הן כסולן והן בנגינה בהרכב קאמרי. בשנים 1938 עד 1945 ניגן בשלישייה עם הפסנתרן קרלו אידוסו ועם הצ'לן ג'ילברטו קרפאקס. הרפרטואר שלו כלל הן מוזיקה עתיקה והן יצירות של מלחינים איטלקים בני זמננו. בשנים 1927 עד 1934 ניגן ברביעיית המיתרים אבאדו-מליפיירו, יחד עם הצ'לן ריקרדו מליפיירו האב, אחיו של ג'אן פרנצ'סקו ואביו של ריקרדו מליפיירו הצעיר. בשנת 1941 ייסד את תזמורת כלי הקשת של מילאנו, עמה הופיע הן כמנצח והן כסולן. התזמורת התמחתה בביצוע מוזיקה איטלקית מתקופת הבארוק. אבאדו כתב ב-1943 מונוגרפיה על אנטוניו ויוואלדי וכן ערך פרטיטורות רבות של יצירות ויוואלדי, פגניני, באך, אלבינוני, בנדטו מרצ'לו ואחרים. בשנת 1962 חדל אבאדו מפעילותו הקונצרטית והקדיש את זמנו להוראת תאוריית המוזיקה וטכניקת הנגינה בכינור. אבאדו נפטר 1979 בגרדה ריביירה, לומברדיה. מדיה וקבצים בנושא מיקלאנג'לו אבאדו בוויקישיתוף מיקלאנג'לו אבאדו, באתר AllMusic (באנגלית) מיקלאנג'לו אבאדו, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיקלאנג'לו אבאדו, באתר Discogs (באנגלית) Dizionario Biografico degli Italiani
עולה חדש

עולה או עולה חדש הוא מונח בעל שתי משמעויות ייחודיות בשפה העברית: אחת מן המסורת היהודית, והאחרת מן החוק הישראלי. אזכור מוקדם של מונח זה מצוי בתנ"ך (בראשית, נ', י"ד), כאשר בני יעקב, שבאו ממצרים לארץ, כדי לקבור את אביהם, נקראו בשם "עולים". גם לאחר מכן, ומאז גלותם מארץ ישראל, נעשה שימוש במונח זה בכל הדורות כאשר יהודים חתרו לעלות לארץ האבות. הם עלו כיחידים ובקבוצות קטנות, ברישיון וללא רישיון, וביקשו לחיות ולהיקבר בה. במסורת היהודית מקובל לקרוא ליהודי שהגיע לארץ ישראל, בעיקר אם הגיע כדי להשתקע בה, "עולה". נעשית הבחנה ברורה בין הגירה, שהיא מעבר מארץ לארץ באופן כללי, לבין עלייה המציינת השתקעות של יהודים בארץ ישראל. המסורת היהודית רואה בעלייה לארץ ישראל מצווה גדולה (מצוות יישוב ארץ ישראל), ולפיכך העולה החדש נחשב כמי שקיים מצווה מיוחדת במינה. הביטוי "עלייה" לא שימש רק לציון הגירתם של יהודים לארץ ישראל מטעמים אידאולוגיים אלא לבואם של יהודים לארץ מכל סיבה, אף שלא לצורך שהיית קבע. באותה מידה, המונח "ירידה", המציין עזיבת ארץ ישראל מכל סיבה, אינו חייב להיות קשור לאידאולגיה כלשהי (כך, נאמר שיעקב ובניו ירדו מצרימה). בחוק הישראלי "עולה חדש" הוא מעמד שבו נמצא מי שמבקש לשבת ישיבת קבע בישראל מכוח חוק השבות. חוק השבות מעניק זכות עלייה לישראל לא רק לאנשים שנחשבים ליהודים על-פי הגדרת ההלכה (אם יהודייה או גיור), אלא גם לאנשים ממוצא יהודי עד דור שלישי, וכן לבני זוג של יהודים. לפיכך, גם מי שאינו נחשב כיהודי על-פי ההלכה, או שאינו רואה עצמו כיהודי, עשוי לקבל מעמד של "עולה חדש" אם התקיימו בו התנאים הקבועים בחוק השבות. מעמד של "עולה חדש" ניתן גם למי שמבקש להפוך לתושב קבע בישראל מכוח חוק השבות, וגם למי שמבקש להפוך לאזרח ישראלי לכל דבר ועניין לפי אותו חוק. המעמד קצוב בזמן - בדרך כלל למשך שנה מהיום שבו הגיע העולה לישראל. במהלך השנה הזו זוכים העולה ובני משפחתו להטבות מיוחדות שמתבטאות בסל קליטה, קצבאות קיום ודיור, בהקלות מס, בזכות לקבלת שיעורי עברית חינם ועוד. מי שמתאזרח בישראל שלא על-פי חוק השבות, אינו נחשב כעולה חדש, ואינו זוכה בדרך-כלל להטבות הללו. ישראלי שנולד בחוץ לארץ או שהה בה שנים רבות ומבקש לחזור לישראל אינו נחשב לעולה חדש, אולם מוענק לו מעמד של תושב חוזר, שכולל את רוב ההטבות המוענקות לעולה חדש. בעידוד עלייתם של יהודים לישראל מטפלים שליחי עלייה מטעם הסוכנות היהודית, המוצבים בקהילות גדולות של יהודים. בקליטתם של עולים חדשים בישראל מטפל המשרד לקליטת עלייה. משרד העלייה והקליטה קליטה סל קליטה עלייה לארץ ישראל ירידה מארץ ישראל אתר המשרד לקליטת העלייה עולים, באתר כל זכות צאלה קוטלר הדרי, ‏"אם אני לא מתאסלם ירצחו אותי": העולים הכי חדשים לישראל, באתר גלובס, 7 בספטמבר 2018 מהגרים - ישראל, דף שער בספרייה הלאומית סוגיות בתחומי עלייה, קליטה והתפוצות צח בן-יהודה, מרכז המחקר והמידע, באתר הכנסת, 1 ביוני 2015 חוק השבות, תש"י - 1950 באתר הכנסת
משפט פוינטינג

באלקטרודינמיקה, משפט פוינטינג הוא ביטוי של שימור אנרגיה בשדה אלקטרומגנטי, בצורת משוואה דיפרנציאלית חלקית, שנוסח על ידי הפיזיקאי הבריטי ג'ון הנרי פוינטינג. משפט פוינטינג הוא אנלוגי למשפט עבודה-אנרגיה במכניקה קלאסית ודומה באופן מתמטי למשוואת רציפות, היות שהוא מקשר בין האנרגיה האגורה בשדה האלקטרומגנטי לבין העבודה הנעשית על מטען חשמלי, דרך הגדרת שטף האנרגיה באמצעות וקטור פוינטינג. התיאור המילולי של המשפט מבטא מאזן אנרגיה: ”קצב העברת אנרגיה (ליחידת נפח) מאזור במרחב שווה לעבודה הנעשית על התפלגות המטען בתוספת שטף האנרגיה היוצאת מאותו אזור.” באופן מתמטי, ניתן לנסח את הצורה הדיפרנציאלית של המשפט: − ∂ u ∂ t = ∇ ⋅ S + J f ⋅ E {\displaystyle -{\frac {\partial u}{\partial t}}=\nabla \cdot \mathbf {S} +\mathbf {J} _{f}\cdot \mathbf {E} } כאשר ∇ ⋅ S {\displaystyle \nabla \cdot \mathbf {S} } הוא הדיברגנץ של וקטור פוינטינג (שטף האנרגיה) ו־ J f ⋅ E {\displaystyle \mathbf {J} _{f}\cdot \mathbf {E} } הוא הקצב בו השדות מבצעים עבודה על אובייקט טעון ( J → f {\displaystyle {\vec {J}}_{f}} הוא צפיפות הזרם החופשי, E → {\displaystyle {\vec {E}}} הוא השדה החשמלי ו־ ⋅ {\displaystyle \cdot } מייצג מכפלה סקלרית). צפיפות האנרגיה u {\displaystyle u} ניתנת על ידי: u = 1 2 ( ϵ E ⋅ E + 1 μ B ⋅ B ) {\displaystyle u={\frac {1}{2}}\left(\epsilon \mathbf {E} \cdot \mathbf {E} +{\frac {1}{\mu }}\mathbf {B} \cdot \mathbf {B} \right)} כאשר B → {\displaystyle {\vec {B}}} הוא השדה המגנטי, ϵ {\displaystyle \epsilon } הוא המקדם הדיאלקטרי ו- μ {\displaystyle \mu } הפרמאביליות. המקדם הדיאלקטרי והפרמאביליות משקללים את השפעת המטענים הקשורים ולכן J → {\displaystyle {\vec {J}}} מתייחס לצפיפות המטען החופשי בלבד ולא לצפיפות המטען הכוללת. תוך שימוש במשפט הדיברגנץ, ניתן לנסח את הצורה האינטגרלית של משפט פוינטינג: − d d t ∫ V u   d V = {\displaystyle -{\frac {d}{dt}}\int _{V}u~\mathrm {d} V=} ∂ V {\displaystyle \scriptstyle \partial V} S ⋅ d A + ∫ V J ⋅ E   d V {\displaystyle \mathbf {S} \cdot \mathrm {d} \mathbf {A} +\int _{V}\mathbf {J} \cdot \mathbf {E} ~\mathrm {d} V} כאשר ∂ V {\displaystyle \partial V} היא שפת הנפח V {\displaystyle V} . הצורה של הנפח שרירותית אך קבועה בזמן לצורך החישוב. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. לצורך יישומים של הנדסת חשמל, המשוואה בדרך כלל נכתבת תוך פיתוח האיבר u בדרך המזכירה משוואת רציפות: ∇ ⋅ S + ϵ 0 E ⋅ ∂ E ∂ t + B μ 0 ⋅ ∂ B ∂ t + J ⋅ E = 0 {\displaystyle \nabla \cdot \mathbf {S} +\epsilon _{0}\mathbf {E} \cdot {\frac {\partial \mathbf {E} }{\partial t}}+{\frac {\mathbf {B} }{\mu _{0}}}\cdot {\frac {\partial \mathbf {B} }{\partial t}}+\mathbf {J} \cdot \mathbf {E} =0} Eric W. Weisstein, "Poynting Theorem", in ScienceWorld – A Wolfram Web Resource Introduction to Electrodynamics (3rd Edition), D.J. Griffiths, Pearson Education, Dorling Kindersley, 2007, p.364, ISBN 81-7758-293-3 Electromagnetism (2nd Edition), I.S. Grant, W.R. Phillips, Manchester Physics, John Wiley & Sons, 2008, chapters 2 and 6, ISBN 9-780471-927129 ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.