laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיים ארנסט ורטהיימר

חיים אֶרנְסט וֶרְטְהַיְימֶר (בגרמנית: Haim Ernst Wertheimer;‏ 24 באוגוסט 1893 – 23 במרץ 1978) היה פרופסור לביוכימיה וחתן פרס ישראל לרפואה. ורטהיימר נולד בבִּיל (Bühl) שבדרום-מערב גרמניה, ולמד בעיר הולדתו ובבאדן-באדן. בשנת 1912 החל בלימודי רפואה בברלין, בון וקיל. בשנים 1914–1918 שירת בצבא כרופא בפלנדריה ובאיטליה וקיבל על שירותו את צלב הברזל (דרגה שנייה) ועיטור נוסף. בשנים 1919–1920 המשיך ורטהיימר בלימודי הרפואה באוניברסיטת היידלברג וסיים אותם שם. בשנים 1920–1921 עבד כרופא בבית היתומים העירוני של ברלין. לאחר מכן התקבל לעבודה במכון לפיזיולוגיה של אוניברסיטת האלה, ועבד לצד אמיל אבדרהלדן. בשנת 1923 קודם ורטהיימר לדרגת פריבט-דוצנט, ובשנת 1927 לדרגת פרופסור חבר. עם עליית הנאצים לשלטון, בגרמניה הוא פוטר מעבודתו בעקבות חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, ושקל הצעות עבודה במעבדה לביוכימיה במוסקבה, במחלקה לפיזיולוגיה באוניברסיטת סון-יט-סאן בסין, וכן הצעה לשמש זמנית כמנהל המעבדה לכימיה של בית הספר לרפואה "הדסה" באוניברסיטה העברית בירושלים. על אף האי-ודאות שבמשך התפקיד האחרון, ורטהיימר עלה בשנת 1934 לארץ ישראל וקיבל עליו את התפקיד. עבודתו בבית החולים "הדסה" ובאוניברסיטה העברית נמשכה עד 1963, כפרופסור לפתולוגיה פיזיולוגית ובהיותו ראש מדור הרוקחות (1942–1950) וראש המחלקה לביוכימיה (1953–1963). מחקרו המשותף בשנות הארבעים עם תלמידו בנימין שפירא עסק בתפקיד הליפיד בבני אדם ובצמחים והביא לקביעה בנוגע להיותם של אדיפוציטים כמקור להתפתחות שומן. ורטהיימר זכה בפרס ישראל לרפואה לשנת 1956. ברחוב אוסישקין ברחביה בירושלים יש ספסל אבן לזכרו. בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: פרופ' חיים ארנסט ורטהימר: ההסדר העצבי הורמונלי של מחזור הדם (הוזמן לוויכוח, 31 במאי) קורות חייו (בגרמנית) בין המשתתפים (לפי א'-ב'): הנרי אונגר, יצחק איצקוביטש, מקס בוכמן, יחיאל קרל גוגנהיים, אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף), בנו גרינפלדר, אברהם דרוקמן, פריץ דרייפוס, פנחס וייל, חיים ארנסט ורטהיימר, פליכס זולמן, יעקב זס, רפאל משה חפץ, לודוויג פרדיננד מאייר, פליקס מנדל, דוד מרגלית, מכס מרכוס, אריה סדובסקי, רוברט פישר, יוסף פרגר, ברנרד צונדק, גאורג צונדק, הרמן צונדק, יוליוס קליברג, שמעון רוזנבאום, יהודה לייב רוקח, משה רחמילביץ' תוכנית הכינוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בא"י לשנת ה'תרצ"ט 1939, 30 במאי – 1 ביוני בבית הבריאות ע"ש שטראוס
חיים אבינועם

חיים אבינועם (דצמבר 1922, כסלו תרפ"ג – 5 באוקטובר 2002, כ"ח בתשרי תשס"ג) היה לוחם בפלמ"ח, קצין חי"ר ראשי בצה"ל וניצב במשטרת ישראל. בין תפקידיו האחרים שימש משנה למנכ"ל במשרד הקליטה ובמשרד העבודה. אבינועם נולד בליטא, ומספר חודשים לאחר לידתו עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בכפר יחזקאל. בצעירותו עברה המשפחה להתגורר בירושלים, בחיפה (בה סיים את לימודיו בבסמ"ת) ולבסוף בתל אביב. בגיל 14 הצטרף לארגון "ההגנה" ובשנת 1941 היה מראשוני הפלמ"ח ושירת עם פלוגה ד' במשמר העמק ובבית אלפא. בשנת 1942 הוכשר כמפקד כיתה ומונה למדריך בקורס מפקדים. לאחר מכן הוכשר כמפקד מחלקה וכקצין מודיעין, בסיומו שימש מפקד מחלקות בפלוגה ד' ששירתו בשדה נחום ובבית השיטה. לאחר מכן מונה אבינועם למפקד פלוגה ד' ושימש בתפקיד זה בליל המשטרות בפעולת התקיפה של הפלוגה על בסיס הכוחות של משטרת המנדט הבריטי בג'נין. בתקופת הסזון שימש רכז חוליה בירושלים ונעצר על ידי הבריטים. בין תפקידיו בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות נכללו תפקידי חבלה, מודיעין ופיקוד. במלחמה שימש סגן מפקד גדוד העמק, תחת פיקודו של דן לנר, ושימש קצין הדרכה בחטיבת יפתח. אבינועם השתתף בקרבות מלכיה, כמפקד הפעולה בבלד א-שיח' (1 בינואר 1948), וכן בפעולה נגד צבא ההצלה במשמר העמק. בקרב זה נגד צבא ההצלה סירב אבינועם למלא אחר פקודותיו של משה מן והביא להעברת הפיקוד על האזור לידי יצחק שדה. בהמשך מלחמת העצמאות עבר אבינועם למרכז הארץ והשתתף בקרבות באל-קבאב, אל בורג' ולטרון. לאחר מכן עבר לקיבוץ רוחמה ומונה לקצין הדרכה בתל מונד. בסיום מבצע חורב ופירוק הפלמ"ח הוא מונה למפקד גדוד בחטיבה 9 ובהמשך שימש קצין אג"ם של הנח"ל. במסגרת שירותו בצה"ל היה אבינועם מפקד חטיבת עודד, מפקד חטיבת כרמלי (1963–1964) ובתפקידו האחרון שימש ראש מטה פיקוד מרכז. שירותו הסתיים תקופה קצרה בטרם מלחמת ששת הימים. לאחר שחרורו מצה"ל עבד אבינועם במכון וולקני ושימש מנכ"ל "פוספטים בנגב". עם מינויו של יגאל אלון לשר העבודה הוא מונה למשנה למנכ"ל המשרד, ולאחר מינויו של אלון לשר הקליטה מונה אבינועם למשנה למנכ"ל המשרד. בהזמנתו של מולה כהן היה אבינועם בין מייסדי המשמר האזרחי וסייע בגיבוש תורת ההפעלה של הארגון החדש. במשטרת ישראל היה בתפקיד סגן ראש אגף מבצעים ובשנת 1976 קודם לראשות האגף. בשנת 1978 מונה למפקד המחוז הצפוני. את שירותו סיים בעקבות פציעה ממסור חשמלי שהפעיל בביתו בקריית טבעון. לאחר מכן המשיך לשמש בתפקידים שונים בתעשייה פרטית. עמירם אזוב, משמר העמק לא תיפול!: נקודת מפנה בתש"ח, אור יהודה: דביר, 2013. חיים אבינועם, באתר הפלמ"ח. מאיר פעיל, חיים אבינעם מפקד וחבר, האתר של מאיר פעיל. עמירם אזוב, "משמר העמק לא תיפול!: נקודת מפנה בתש"ח", אור יהודה: דביר, 2013, עמוד 157.
המנון טרינידד וטובגו

עשויים מאהבת החירות (באנגלית: Forged from the Love of Liberty) הוא ההמנון הלאומי של טרינידד וטובגו. ההמנון, שנכתב על ידי פטריק קסטן, יועד במקור להיות המנונה של הפדרציה של איי הודו המערבית. בשנת 1962, עם קבלת עצמאותה, אימצה טרינידד וטובגו את השיר כהמנונה. דגל טרינידד וטובגו סמל טרינידד וטובגו מידע על היצירה "המנון טרינידד וטובגו" באתר מיוזיק בריינז
לסלי צ'רטריס

לסלי צ'רטריס (באנגלית: Leslie Charteris‏; 12 במאי 1907 - 15 באפריל 1993, נולד בשם לסלי צ'ארלס באוייר יין (Leslie Charles Bowyer-Yin)) היה סופר בריטי ממוצא סיני מחבר ספרי מסתורין ותסריטאי. ידוע בעיקר בשל סדרת הספרים שלו שתארה את הרפתקאותיו של סיימון טמפלר, המכונה "The Saint" (בעברית "המלאך"), סדרה שהומחזה לסדרות טלוויזיה ולסרט קולנוע. צ'רטריס נולד לאב סיני ואם אנגליה. בגיל צעיר התעניין בכתיבה וספרו הראשון נכתב כשלמד בקולג'. כשספרו יצא לאור עזב צ'רטריס את לימודיו והתחיל בקריירה של כתיבה. הוא כתב ספרי מסתורין ועבד במקביל בעבודות מזדמנות כמוזג בבאר, מחפש זהב, דייג פנינים ונהג אוטובוס. ספרו השלישי "Meet The Tiger" הציג את הגיבור המפורסם ביותר שלו סיימון טמפלר שהפך להצלחה מסחרית בינלאומית, אף על פי שצ'רטריס ראה את ספרו הבא "Enter The Saint" שיצא ב-1930 כספר שפותח את סדרת "המלאך". הרפתקאותיו של "המלאך" נכתבו בכמאה ספרים. החל משנת 1963 כתבו סופרים אחרים, בהם הרלן אליסון, את סיפורי "המלאך" וצ'רטריס אישר את הפצתם. הסדרה הומחזה לסדרת טלוויזיה מצליחה בכיכובו של רוג'ר מור. ב-1997 הוקרן סרט המבוסס על סדרת הספרים בכיכובו של ואל קילמר. לסלי צ'רטריס נפטר בווינדזור ב-16 באפריל 1993. ספרי "המלאך" הופיעו בעברית במספר הוצאות החל משנות השישים: בהוצאת מצפן המלאך נגד סקוטלנד יארד - 1962 המלאך בפעולה בתרגום עמוס גפן - 1961 המלאך נוקם - 1961 המלאך נחלץ מצרה - 1961 המלאך נגד אינספקטור טיל - 1962 המלאך חוזר - 1962 בהוצאת ספיח המלאך בלונדון. הופיע גם בשם "המלאך נגד עולם הפשע". 1966 תעלומת בית הרפאים. הופיע גם בשם "המלאך נחלץ ממלכודת". 1966 מדיה וקבצים בנושא לסלי צ'רטריס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לסלי צ'רטריס לסלי צ'רטריס, ברשת החברתית Goodreads האתר של ה"מלאך" מאמר על המלאך מאת אלי אשד לסלי צ'רטריס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לסלי צ'רטריס (1907-1993), דף שער בספרייה הלאומית
הנס בליקס

הנס מרטין בליקס (בשוודית: Hans Martin Blix;‏ נולד ב-28 ביוני 1928) הוא איש ציבור שוודי שכיהן בין היתר כיושב ראש הסוכנות לאנרגיה אטומית. בליקס נולד באופסלה ולמד באוניברסיטת אופסלה ובאוניברסיטת קולומביה. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1959 התמנה לדוקטור למשפטים באוניברסיטת סטוקהולם, ובשנת 1960 מונה לפרופסור חבר למשפט בינלאומי. כיהן כשר החוץ השוודי וכיושב ראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. בליקס, שימש כשר החוץ של שוודיה בשנים 1978 עד 1979. לאחר מכן כיהן כיושב ראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית מ-1981 עד 1997. מ-2000 עד 2003 כיהן בליקס בתור יושב ראש הוועדה המיוחדת שמועצת הביטחון של האו"ם יצרה עם החלטה מספר 1284 לפיקוח ואישור שממשלתו של סדאם חוסיין לא מפתחת נשק גרעיני. מ-2004 מכהן בליקס בתור יושב ראש ועדת מעקב לתפוצה של נשק להשמדה המונית. הוועדה ממומנת על ידי ממשלת שוודיה. בשנת 2016 זכה בפרס פולברייט. מדיה וקבצים בנושא הנס בליקס בוויקישיתוף הנס בליקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנס בליקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Dr. Hans Blix, IAEA ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודים ובנושא דיפלומטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תפאר

תפאר (שם מדעי: Cheilinus) הוא סוג של דג ממשפחת השפתוניים. צבעו ירוק-כחלחל, והוא מעוטר בדגמי קווים או נקודות. לסוג תפאר 24 מינים, ורובם בעלי גוף גבוה, מכוסה קשקשים גדולים. הסוג נפוץ בעיקר במימי הימים הטרופיים, וכמה ממיניו נפוצים גם בצפון ים סוף ובסביבות מפרץ אילת. הדג שוכן בשוניות אלמוגים, הן במים רדודים והן בעומק של 20-30 מטר. בשעות הלילה נחבא הדג בין סלעי השונית, וביום הוא ניזון מן האלמוגים והאצות שעליהם. המין תפאר הדיאגרמה (C. digramma) עבר לסוג Oxycheilinus: Cheilinus abudjubbe Cheilinus chlorourus Cheilinus fasciatus Cheilinus oxycephalus Cheilinus quinquecinctus תפאר סהרוני (Cheilinus lunulatus) - נפוץ בין היתר במפרץ אילת. תפאר תלת אונתי (cheilinus trilobatus) - מגיע לאורך של מטר אחד. הזכרים ניכרים בסנפיר זנב ארוך המחולק לשלוש אונות. תפאר ענק (Cheilinus undulatus) מדיה וקבצים בנושא תפאר בוויקישיתוף תפאר, באתר ITIS (באנגלית) תפאר, באתר NCBI (באנגלית) תפאר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תפאר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תפאר, באתר GBIF (באנגלית)
אי איראן

אֶי איראן (בפרסית: ای ایران; תרגום: הו איראן) הוא המנון איראני פופולרי, אשר אף על פי שמעולם לא קיבל מעמד רשמי, הוא שימש כהמנון בפועל בתקופת המעבר שבין נפילת השאה לאימוץ ההמנון האיראני הנוכחי. מילות השיר חוברו בידי חוסייני גול-אֶ-גולאב בשנת 1946 והשיר הולחן בידי רוהולה ח'אלגי. גול-אֶ-גולאב אהב את המולדת ואת שפת האם שלו, והקדיש את השיר לאיראן ולאדמותיה. הראיה לעובדה זו היא שבשפה הפרסית ישנן מילים רבות השאולות מערבית, ואילו המחבר שילב בשיר זה שלוש מילים בערבית בלבד. מכיוון שבשיר אין נטיות פוליטיות לעומת ההמנון הרשמי כיום, המפאר את המהפכה האסלאמית, וההמנון הרשמי בתקופת השאה, שפיאר את השאה, רבים באיראן, בין אם הם תומכים בעקרונות האסלאמיים ובין אם לאו, תומכים באימוץ שיר זה כהמנונה הרשמי של איראן. מדיה וקבצים בנושא אי איראן בוויקישיתוף ההמנון מבוצע בידי כוכבי איראן, סרטון באתר יוטיוב Ey Iran, Ey Iran Video by Darya Dadvar 2007. Ey Iran, MP3 audio. Ruhollah Khaleghi (music), Hossein Golgolab (lyrics), Golnoosh Khaleghi (arrangement, 1990) PersianDNA - Ey Iran" Original version of Ey Iran national anthem with the complete lyrics in Persian. Ey Iran performed by Zoroastrian Gatha Group, MPEG audio. Ey Iran ביצוע בידי אנדי, RealPlayer audio. Ey Iran ביצוע בידי "הבנים", RealPlayer audio. Ey Iran ביצוע בידי קיקי, RealPlayer audio. Ey Iran, Midi audio
יוסף ונגר

יוסף (יוסי) ונגר (נולד ב-24 בינואר 1954) הוא מתרגם ישראלי ובעל חברה הפועלת בתחום. בעברו היה שחיין ומרים משקולות פאראלימפי, זוכה תחרויות רבות. ונגר חלה בפוליו בגיל שנה ובגיל שש החל לעסוק בספורט נכים. גדל בברזיל ובשנת 1968 עלה לישראל והמשיך בפעילות ספורט במסגרת מרכז הספורט לנכים. הוא אלוף פאראלימפי, בעל 19 מדליות פאראלימפיות, מהן 10 מדליות זהב (ייצג חמש פעמים את ישראל במשחקים הפאראלימפיים, 1972–1988). מדורג במקום השלישי בכל הזמנים בקרב הספורטאים הפאראלימפיים הישראלים במספר מדליות הזהב בהן זכה (אחרי ציפי רובין - 15 ואורי ברגמן - 12), במקום השני בכל הזמנים בקרב הספורטאים הפאראלימפיים הישראלים במספר המדליות הכללי אותן צבר (אחרי ציפי רובין - 30) ובמקום 22 בעולם בכל הזמנים בקרב הספורטאים הפאראלימפיים. הוא זכה בתחרויות בינלאומיות שונות בהן השתתף, שבר 16 שיאי עולם וזכה ב-7 מדליות זהב נוספות. מאמניו בהרמת משקולות היו יוסף רומנו ודוד ברגר, מנרצחי י"א חללי מינכן. החל משנת 1972 עבד ונגר בתרגום. בתחילה, באוניברסיטת תל אביב ובהמשך, בכתר פלסטיק ובגופים מסחריים נוספים. במרוצת השנים שימש כמרצה לאנגלית במכללה למנהל וכמנהל אקדמי בסמינר התיכוני האמריקני על שם מוס. בשנת 1988 נוסדה על ידו חברה לשירותי תרגום בשם "אופיסרוויס ונגר בע"מ", הפועלת מאז בבעלותו ובהנהלתו. ונגר שימש כיו"ר הוועדה המקצועית לענייני שחייה במסגרת ההתאחדות הישראלית לספורט נכים והוא חבר בעמותת "אתגרים" לספורט שיקומי הישגי. הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בביולוגיה ולמד שם גם לתואר שני. נשוי לנורית, אב לשלוש בנות וסב. מתגורר ברעננה. מדיה וקבצים בנושא יוסף ונגר בוויקישיתוף פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) משלחת הנכים חזרה מן האולימפיאדה עם 72 מדליות, מעריב, 24 באוגוסט 1976 ריאיון עם ונגר, באתר להעצמה אישית
ז'אק פרסקו

ז'אק פרסקו (באנגלית: Jacque Fresco;‏ 13 במרץ 1916 – 18 במאי 2017) היה סופר, מרצה, עתידן וממציא יהודי-אמריקאי, שנודע בשל ייסוד פרויקט ונוס ב-1975. הוא הגדיר את עצמו כמעצב תעשייתי וכמהנדס חברתי. הנושאים העיקריים של מחקריו היו: עיצוב הוליסטי, בית פאסיבי, ערים ברות-קיימא עם התפתחות יציבה, אוטומציה כללית, טכנולוגיות קיברנטיות, כלכלה מבוססת משאבים, תפקיד המדע בחברה, הגורמים שמעצבים התנהגות אנושית, ועוד. פרסקו נולד וגדל למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק. הוא עבר להתגורר בוונוס, פלורידה. בנערותו היה חלק מליגת הקומוניסטים הצעירים, ונזרק ממנה לאחר שהביע מחאה על כך שקרל מארקס טעה. פרסקו עבד בתור מעצב וממציא בטווח רחב של תחומים, מהמצאות בתחום הביוכימיה[דרוש מקור] ועד פיתוח רעיונות על מערכות חברתיות מאוחדות וייחודיות. הוא הושפע מתקופת השפל הגדול של 1929, והחל לעסוק בתכנונים שונים. ב-1975 התחיל את "פרויקט ונוס", וייסד את הארגון ללא מטרות רווח "Future by Design" ביחד עם רוקסן מאדוס. פרסקו כתב והרצה על תחומים מגוונים, כגון תכנון הוליסטי של ערים בנות-קיימא, יעילות באנרגיה, ניהול משאבים טבעיים ומיכון מתקדם תוך בדיקת התועלת שהם יביאו לחברה. פרסקו הוגדר כאוטודידקט ולא החזיק בתואר אקדמי ממוסד כלשהו. על אף שפורסם בעבר בעיתונות כי הוא מחזיק בתואר אקדמי מטעם אוניברסיטת סיירה שבקליפורניה, נכונותו של ממצא זה לא אומתה עד היום. פרסקו הופיע בסרט ההמשך של "צייטגייסט", "צייטגייסט: תוספת", העוסק בפרויקט ונוס. ב-18 במאי 2017 נפטר ז'אק פרסקו בסברינג שבפלורידה, בגיל 101. מדיה וקבצים בנושא ז'אק פרסקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'אק פרסקו Future by Design, סרט על ז'אק פרסקו The Future: Jacque Fresco On The Future, ריאיון עם פרסקו, פורבס, 15 באוקטובר 2007 אושי שהם קראוס, עולם בלי כסף: ז'אק פרסקו ופרויקט "ונוס", באתר ynet, 8 באוגוסט 2014 ז'אק פרסקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'אק פרסקו, ברשת החברתית VK ז'אק פרסקו, סרטונים בערוץ היוטיוב ז'אק פרסקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אק פרסקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'אק פרסקו, באתר פרויקט ונוס אתר פרויקט ונוס http://www.allreadable.com/731a2ec ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תודעה מעמדית

משמעותה המילולית של תודעה מעמדית, היא המודעות לסטטוס המעמדי או הכלכלי של הפרט בחברה. מנקודת המבט המרקסיסטית היא מתייחסת למודעות, או חוסר מודעות עצמית, של הפרט - למעמד המסוים אליו הוא משתייך, כמו גם לרצון לפעול למען האינטרסים של בני המעמד שלו והמודעות להיסטוריה המעמדית שלהם. מרקס מסביר את קבלת התודעה המעמדית כמעבר ממעמד סטאטי בפני עצמו, למעמד הפועל למען עצמו. משמעות ההבדל: קבוצת אנשים אשר להם דעה משותפת ביחס להפקת מוצריהם, לעומת יצירת רובד חברתי אשר ידאג לרכישת אינטרסיו ומוצריו בעצמו. לרוב, לבני המעמדות הנמוכים יש מודעות חברתית גדולה יותר מאשר לבני המעמדות הגבוהים יותר. אולם, דבר זה אינו מחייב את החברות אשר בהן ההיררכיה החברתית היא נוקשה ומסורתית. לעיתים, בחברות או מדינות רב-גזעיות כגון ארצות הברית, עניין המעמדות והתודעה מתערבבים יחדיו עם עניין הגזע, כיוון שאנשים בעלי צבע עור מסוים ישתייכו פעמים רבות למעמדות העניים יותר. הגדרת המעמד החברתי של פלוני יכולה להיעשות על פי מודעותו לכך, וכן על פי גישות חברתיות או היסטוריות שונות. בשעה שסוציולוגים לא מרקסיסטים יגדירו את המעמד לפי ההכנסות, המקצוע, מיקום גאוגרפי וכו', סוציולוגים מרקסיסטים יגדירו את המעמד ביחס שיש לפרט - כלפי אמצעי הייצור. בראשית המאה ה-19, ההתוויות החברתיות מעמד הביניים ומעמד העובדים, די רווחו בשפה. האריסטוקרטיה המסורתית, ביחד עם בני המעמדות העליונים, השתלבו יחדיו במסגרת המעמד העליון. התודעה המעמדית שלהם התעצבה לרוב במערכות חינוך משלהם וכן באוניברסיטאות משלהם. כתוצאה מכך, ההתחזקות וההתגבשות של המודעות הביאה את בני אותו מעמד ליתר יכולת להשתלט על המערכות הפוליטיות ולקפח בכך את המעמדות האחרים - הבינוני והנמוך. תודעה כוזבת תודעה מעמדית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לואיס פלורס

לואיס אלברטו פלורס (ספרדית: Luis Alberto Flores; נולד ב-11 באפריל 1981 בסן פדרו דה מקוריס, הרפובליקה הדומיניקנית) הוא כדורסלן מהרפובליקה הדומיניקנית המשחק בעמדת הרכז בקבוצת צסק"א סמרה מליגת העל הרוסית ובנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית. גובהו 1.88 מטר. בעבר שיחק עבור הפועל חולון וזכה עימה בגביע המדינה. פלורס החל לשחק את עונתו הראשונה בליגת המכללות במדיה של אוניברסיטת ראטגרס, אך לאחר עונה אחת בלבד במדיה עבר למכללת מנהטן, עימה שיחק במשך ארבע שנים בהן הוכתר למלך הסלים של האוניברסיטה בכל הזמנים. וסיים את קריירת המכללות שלו בממוצעים יוצאי דופן: כ-23 נקודות וכ-7 אסיסטים בממוצע למשחק. בנוסף לכך, פלורס זכה להיבחר כשחקן המצטיין של הקונפרנס האטלנטי ושל פרסי האגרטי. לאחר מכן, פלורס, דחה הצעות רבות מאוניברסיטאות ומכללות שונות וסיים את קריירת המכללות שלו, לאחר כחמש שנים, ונרשם לדראפט ה-NBA של 2004, בו נבחר במקום ה-55 על ידי היוסטון רוקטס. אך, הועבר מיד בעסקה לדאלאס מאבריקס בנוסף לכ-300,000 דולר עבור ואסיליס ספאנוליס היווני. לאחר מספר ימים בודדים, פלורס עבר שוב קבוצה לאחר שהמאבריקס סגרו עסקה שבה פלורס עבר אל הגולדן סטייט ווריורס תמורת סכום כסף לא ידוע. במדיה של הווריורס שיחק 15 משחקים בלבד במשך כל העונה. לאחר מכן, פלורס עבר אל הדנוור נאגטס, אך לחוסר מזלו שיחק משחק אחד בלבד לאחר ששחקן התקילו בחריפות וגרם לו לשבר חמור בפיקת הברך. למרות זאת, פלורס חזר לשחק כדורסל מקצועי לאחר חמישה חודשים כשהתאמן עם הניו אורלינס הורנטס במחנה הקיץ, אך נחתך ממנה כעבור מספר שבועות. פלורס, עזב את ארצות הברית והחל בקריירה אירופית, לאחר שסיכם לעונה אחת במדיה של רוזטו האיטלקית ולאחר מכן, בעונת 2006/07 עבר אל רג'יו אמיליה, במדיה קלע 14.5 נקודות ומסר כ-5.5 אסיסטים למשחק שלא עזרו להישארות בליגה הבכירה. גורם עיקרי שגרם לעזיבתו אל אולימפיאדה פטראס מליגת העל היוונית. אך, לאחר כ-3 חודשים, בעקבות קשיים כלכליים בקבוצה מפטראס, פלורס עבר לשורותיה של פבריאנו מליגת המשנה האיטלקית, עימה זכה להעפיל למשחקי ההעפלה לליגה הבכירה, אך קבוצתו הפסידה בשלב רבע הגמר. פלורס, באותה עונה רשם ממוצעים של כ-16 נקודות בנוסף ל-7 אסיסטים, שהכתירו אותו במקום הראשון בקטגוריית האסיסטים בליגה. ב-24 באוגוסט 2008, פלורס, סיכם לעונה אחת במדי אלופת ישראל, הפועל חולון. פלורס, סייע לקבוצתו לזכות בגביע המדינה בכדורסל, לאחר ניצחון בגמר על מכבי חיפה, תוך שהוא קולע בגמר 23 נקודות. את העונה סיים פלורס כקלע המוביל בעונה הסדירה, עם 19.8 נקודות בממוצע למשחק וסייע לקבוצתו לסיים במקום הרביעי בסיום העונה הסדירה. פלורס, היה חבר בכל נבחרות הכדורסל של הרפובליקה הדומיניקנית. וכיום, חבר בסגל הנבחרת הבוגרת. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל השחקן באתר ה-ESPN פרופיל השחקן באתר ה-NBA שי לוי, ‏לואיס פלורס חתם לשנה בהפועל חולון, באתר ONE‏, 24 באוגוסט 2008 ספורט - כדורסל ישראלי nrg - ...הפועל חולון זכתה בגביע, באתר nrg
סמינר (שיעור)

סמינר הוא לימוד אקדמי בנושא מסוים, הנערך על ידי אוניברסיטאות, מכוני מחקר ומוסדות אקדמיים, בצורת כינוס לדיון רב משתתפים. הסמינר משמש בנוסף, כבמה לסטודנטים, לאנשי אקדמיה, חוקרים ואנשי מקצוע, העוסקים באותו תחום. הסמינר נערך בדרך כלל במקום מפגש קבוע, ובפרקי זמן קבועים, וכולל מפגש אחד או יותר. החוקרים מציגים את מחקריהם בפני המשתתפים, ולאחר מכן נערך דיון לגבי הנושא עצמו, וכן לגבי המשמעויות התאורטיות והמעשיות של הממצאים. המחלקות השונות באוניברסיטאות, מקיימות סמינרים מחלקתיים בנושאים נבחרים. הסמינרים מתקיימים בכל שבוע ביום קבוע, ומתפרשים על פני כל הסמסטרים. בדרך כלל ההשתתפות בסמינר תהיה חובה, אך ישנם גם סמינרים שההשתתפות בהם היא רשות. כחלק מהסמינר עשויים הסטודנטים להידרש לצאת לסיור בשטח, אם זה בבית משפט (בפקולטה למשפטים) או בחדר ניתוח (בפקולטה לרפואה) בהתאם לנושא הנלמד בסמינר. ישנם סמינרים סגורים שההשתתפות בהם היא רק לאנשי המחלקה, וישנם סמינרים פתוחים אשר כל אחד יכול להשתתף בהם. תרומתו של רב-שיח מקצועי כמו הסמינר, היא רבה, ומפתחת את יכולתם של הסטודנטים ללמוד, להביע את עצמם ולקיים דיון מחקרי. בתארים מתקדמים, ולעיתים גם בשנה האחרונה של התואר הראשון, נהוג להעביר חלק מהקורסים בצורת סמינר. בקורס כזה כל שבוע סטודנט אחר מעביר הרצאה הקשורה לנושא הסמינר (לעיתים קרובות מבוססת על פרק מספר הלימוד העיקרי של הסמינר) ומקבל עליה ציון. לעיתים רחוקות ניתנות בסמינר גם עבודות בית או בחינת גמר. מדיה וקבצים בנושא סמינר בוויקישיתוף
יוסף בן גוריון

יוסף בן גוריון היה מראשי "ממשלת החירות" המתונה, שהנהיגה את היהודים בארץ ישראל בחלקו הראשון של המרד הגדול ברומאים. לאחר פרוץ המרד הגדול ולאחר מפלתו הצבאית של קסטיוס גאלוס, אשר ניסה לדכא את המרד, הוקמה בשנת 66 "ממשלת חירות" בירושלים. בין בעלי התפקידים בממשלה היה יוסף בן גוריון, אשר יחד עם חנן בן חנן מונה למפקדה הצבאי של ירושלים, ופעל לחיזוק חומותיה. הממשלה כללה את נציגי המעמדות העשירים, הצדוקים, הכוהנים, האצילים והעשירים, ונראה שיוסף בן גוריון בא מתוכם, מאחר שיוסף בן מתתיהו מזכיר לפני כן את גוריון בן יוסף כאחד מ"האנשים נשואי הפנים בקרב העם". בחורף של שנת 67 נרצח חנן בן חנן על ידי האדומים שהזמין יוחנן מגוש חלב לסייע לו במלחמות הפנימיות שבין הקנאים שבראשותו, ובין ממשלת המתונים. במעשי רצח אלו, בהם נספו אלפי אנשים, ובהם ראשי "ממשלת החירות", חנן בן חנן ויהושע בן גמלא. לאחר עזיבת האדומים, המשיכו הקנאים במסע חיסול שכבת ההנהגה הלאומית (שנת 68). הם רצחו את נכבדי העיר וגם את גיבורי המלחמה, מתוך חשש שאלה יתעמתו איתם ויענישו אותם. בין הנרצחים היה גם גוריון, שיוסף בן מתתיהו אומר עליו שהיה "איש רם המעלה והיחש, חובב שלטון-עם ומלא רוח אהבת הדרור מכל יתר היהודים, כי ישרת לבו ויתר מעלות רוחו הכריעו אותו לטבח". לא נתברר הקשר בין "גוריון בן יוסף" ל"יוסף בן גוריון", ואם מדובר באותו אדם, או אולי באב ובן (במידה שהנכד נקרא על שם סבו). במאה העשירית הופיע באיטליה ספר היסטוריה יהודית בשם "ספר יוסיפון", המבוסס על חיבוריו של יוסף בן מתתיהו, המכונה בספר "יוסף בן גוריון". ככל הנראה מדובר בשיבוש שמו של יוסף בן מתתיהו בעקבות חלק מהתרגומים הלטיניים. במאה העשרים החליט המנהיג הצעיר דאז דוד גרין לעברת את שמו, ובחר בשם "דוד בן-גוריון" על שם מנהיג זה. יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ב, פרק כ, פסקה ג, סעיף 563. יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ד, פרק ג, פסקה ט, סעיף 159. יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ד, פרק ו, פסקה א, סעיף 358. ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עובדיה שזר

עובדיה שזר (נולד ב-1929) הוא צייר ואמן ישראלי. שזר נולד בעיראק ועלה ארצה כילד בשנת 1942, הוא התחנך בקיבוצים, התנדב ושרת בגדוד השלישי של הפלמ"ח בשנים 1948-1946. במהלך מלחמת העצמאות נפצע בקרב על נבי יושע בגליל, היא מצודת כ"ח. שזר נמנה עם מקימי קיבוץ משגב עם ושירת עשרים וארבע שנים ביחידה 8200 של אגף המודיעין. שזר עסק באמנות כתחביב עוד בהיותו נער, אך את דרכו האמנותית-מקצועית החל בשנות השישים כשהחל ללמוד בכפר האמנים עין-הוד. במסגרת לימודיו הוא למד פיסול עם האמן יוסף מנדלה, ויטראז'ים עם האמן יוסף שאלתיאל וציור בשמן אצל האמנית סימה סלונים, לימודיו נמשכו שש שנים. בשנים 1972-1966 למד טכניקות גרפיות עם האמן דן קריגר בבית האמנים ע"ש זריצקי בתל אביב. יצירתו של שזר כוללת מגוון טכניקות כגון תחריט נחושת, הדפס משי וקולוגרפיים. הוא משתמש בשתי טכניקות עיקריות: אבקת בזלת עם שמן היוצר תבליט על בד ושילוב רב-שכבתי של צבע בגוונים שונים, היוצר תבליט כעין "חוטי צבע" שזורים. זוהי טכניקה חדשנית שהומצאה על ידי שזר וייחודית לו. עבודותיו מתאפיינות במוטיבים מן התנ"ך ובסמלים יהודיים מסורתיים. בתבליטי השמן והבזלת משתמש שזר במגילות, חריטות, בדמויות קדמוניות ובצורות הכתב העברי הכנעני הקדום ששימשו בתקופת האבות לפני למעלה מאלפיים שנה. בעבודתו של שזר ניכרת השפעתם של אמנים ישראליים שונים ובעיקר משה קסטל. מוטיב החוזר בעבודותיו הוא העיר ירושלים על כל היבטיה ההיסטוריים והתרבותיים, המוצגת על פי רוב בצורה צבעונית ודינמית. אחת מיצירותיו של שזר, תבליט מופשט המציג דמויות וכתב קדמוניים, מוצגת משנת 2000 במשכן נשיאי ישראל בירושלים. משנת 1966 הציג שזר את עבודותיו במגוון תערוכות יחיד וקבוצתיות שנערכו ברחבי הארץ. 1966 – גלריה פרדקנס, קיסריה העתיקה 1970 – גלריה שחף, קיסריה העתיקה 1971 – מועצה מקומית זיכרון-יעקב 1972 – גלריה באשה, רחוב הירקון בתל אביב 2005 – בית יד לבנים, נס-ציונה; מוזיאון בית התנ"ך, תל אביב 2006 – בית אסיה, תל אביב 1970/1971 בית ליסין, תל אביב (קיבל תעודת הצטיינות) 1980 – גלריה הכפר, כפר-יהושע 1981 – מועצה מקומית בנימינה 1982 – מועצה מקומית פרדס-חנה 2005 – יד התשעה, הרצליה – לכבוד 80 שנה לעיר; תערוכה נוספת התקיימה בחודש דצמבר באותו המקום 2006 – גלריה בפארק רעננה 2007 – בית האמנים / בית שגאל חיפה 2008 – חטיבת ביניים זאב, הרצליה 2009 – בית אמני הרצליה 2009 – תיאטרון גבעתיים אתר האינטרנט הרשמי של עובדיה שזר עובדיה שזר באתר הפלמ"ח