laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שיטת קול

שיטת קול (גם שיטת קול-קולטנובסקי) היא פתיחת שחמט המתחילה במהלכים הבאים: ד4 ד5 פ-ו3 פ-ו6 ה-3 זוהי פתיחה בה ניתן להשתמש כנגד כל הגנה שחורה והיא פחות מסוכנת ללבן מפתיחות אחרות. וריאציה זו של משחק חייל המלכה הבודד מאופיינת בפיתוח שיטתי אם כי צנוע של החלקים המינוריים של הלבן כדי לתמוך במעבר מהיר של רגלי למשבצת ה4. שיטת קול נחשבת לסולידית, אך לא גמישה. קוד ECO עבור שיטת קול הוא D05. השיטה הוצגה בשנות העשרים על ידי המאסטר הבלגי אדגר קול. לאחר מכן פותחה עוד יותר על ידי ג'ורג' קולטנובסקי. קול וקולטנובסקי זכו כל אחד בנפרד בטורנירים רבים בשנות העשרים והשלושים. קול סיים לפני טרטקובר, אויבה ורובינשטיין בזמנים שונים. הפתיחה אף כונתה "שיטת קול האימתנית". ג'ורג' קולטנובסקי, בספרו "שיטת קול", אמר כי הוא מציע "פיתוח סולידי", קומבינציות ומשחק סיום הגון, מה שמעניק ללבן "סיכויים טובים לא להפסיד מול שחקן חזק יותר". שחקנים כמו קפבלנקה וטל מצאו דרכים להוציא את העוקץ מכמה מקוויה השונים. קו אחד כזה שנבדק הוא 3. ... רז5, המכונה לפעמים "אנטי קול". בהתעלם מתגובותיו של השחור, ובהתייחס למהלכים של הלבן בלבד, התוכנית האופיינית היא כדלקמן: זוהי תוכנית פיתוח סולידית לחלוטין ולכן אינה יכולה להציע יותר משוויון כנגד תגובה שחורה נמרצת. התוכנית האסטרטגית שעומדת מאחורי שיטת קול היא להתקיף את צד המלך. פרש המלך השחור יוחלף ב-ה4, או יוסט על ידי קידום הרגלי מה4 לה5. הדבר מסיר שמירה ממשבצת ח7, ולעיתים קרובות, מאפשר הקרבת רץ קלאסית ב-ח7 כתחילת מתקפת מט. יש המכנים זאת "ההקרבה של קול". וריאציה אחת של שיטת קול היא שיטת קול–צוקרטורט (על שם יוהנס צוקורטורט), המאופיינת בפיתוח הרץ בעל המשבצות הכהות ב-ב2. שיטה זו שוחקה ברמת רב האמן באופן תדיר על ידי ארטור יוסופוב. תורת הפתיחות בשחמט אנציקלופדיית פתיחות שחמט Lane, Gary (2001). The Ultimate Colle. Sterling Pub Co Inc. ISBN 978-0-7134-8686-5 Broznik, Valeri (2003). The Colle-Koltanowski System. Kania. ISBN 3-931192-25-3 Palliser, Richard (2007). Starting out: the Colle. Everyman Chess. ISBN 978-1-85744-527-5 Colle System Players Forum Koltanowski-Phoenix Attack-The Future of the C3-Colle, www.goodreads.com The Immortal Games of Capablanca, www.goodreads.com Colle System, www.goodreads.com Queen Pawn Game Colle System Anti-Colle - Chess Opening, old.chesstempo.com
טקסט רץ הוצאה לאור

טקסט רץ הוצאה לאור היא הוצאת ספרים עברית, המוציאה לאור ומשווקת ספרי קריאה, יעץ, ביוגרפיה ועיון, וכן ספרי קודש. הוציאה לאור למעלה מ-1000 כותרים. ההוצאה הוקמה בשנת 2015 על ידי ברכה כהן, ועוסקת במתן שירותי הוצאה לאור בעברית, אנגלית ושפות נוספות, ובמכירת והפצת ספרים. חלק מהספרים יצאו במימון גופים ממשלתיים וממסדיים כגון מגן דוד אדום, דוברות משטרת ישראל, עיריית ירושלים, משרד החינוך, הרבנות הראשית לישראל, האוניברסיטה העברית ועוד. ההוצאה הוציאה ספרים ומוצרי דפוס עבור גופים מרכזיים במגזר הדתי והחרדי כגון יתד נאמן, כיכר השבת, ידידות טורונטו, ארגון ערכים, אקשיבה ועוד. בשנת 2019 דורגה ההוצאה על ידי מגזין קנייטש כהוצאה הרביעית בגודלה בציבור החרדי. ההוצאה הוציא לאור למעלה מ-1000 כותרים. משרדי החברה שוכנים בקניון רמות בשכונת רמות אלון בירושלים. בהוצאה ראו אור מאות ספרי קריאה, מותחנים וביוגרפיות, שנכתבו על ידי מחברים רבים, חלקם הפכו לרבי מכר. בשנת 2019 ראה אור בהוצאה הספר "אריות קשורים בחוט" העוסק באפליה על רקע עדתי במגזר החרדי, הספר עורר עניין במגזר החרדי והודפס במהדורות רבות, בעשרות אלפי עותקים. בשנת 2021 ראה אור בהוצאה הספר "אמא יש רק אחת" של לימור סון הר מלך. בשנת 2022 ראה אור בהוצאה הספר "בחורינו המצוינים" העוסק בביוגרפיה של יוצא היחידה לאבטחת אישים בשב"כ, אחר כמה מהדורות שהוחרמו על ידי הצנזורה הצבאית. בהוצאה ראו אור גם מאות ספרי קודש וספרי דת, סידורי תפילה, מחזורים ומהדורות תנ"ך, וספרים של רבנים מפורסמים מהעבר, כגון הבעל שם טוב, רבי נחמן מברסלב, רבי אליעזר פאפו, המהרי"ל דיסקין, ישראל מאיר הכהן, הראי"ה קוק, הרב יהודה לייב הלוי אשלג, הרב מאיר יהודה גץ וכן רבנים מוכרים מההווה – הרב אברהם יצחק קוק (רחובות), הרב אשר וייס, הרב אהרן לוי, הרב נחום סילמן ועוד. ההוצאה מעניקה חשיבות יתירה להוצאתם לאור ולההדרתם של ספרי רבני יהדות המזרח. במסגרת זו יצאו על ידי ההוצאה במהדורה ראשונה או מהדורת ההדרה, ספריהם של הרבנים: הרב יוסף חיים מבגדאד, מהרש"א אלפנדרי, הרב דוד צבאח, הרב יוסף חיים, הרב דוד הכהן סקלי, הרב יעקב מוצפי, הרב עזרא עטיה, הרב יהודה צדקה, הרב יוסף משאש, הרב משה טוויל ועוד רבים. כמו כן יצאו לאור בהוצאה ספרים של רבנים חרדים ספרדים בני דורנו, בהם הרב שלום כהן, הרב אברהם סלים, הרב שלמה ידידיה זעפראני, הרב ברוך שרגא, הרב יהושע ברכץ, הרב משה הלוי, הרב חיים רבי ועוד. ההוצאה מפיקה מספר כתבי עת באופן קבוע, ביניהם: כתב העת המודפס צריך עיון מאת קרן תקוה כתב העת בהתאסף מאת איגוד עמלי התורה כתב העת מאורי אור מאת ישיבת מאור התלמוד כתב העת מִגוֹ לשירה ויצירה מאת 'מקום של אש' - קבוצת שירה חרדית כתב העת מסילות בני תימן מאת מכון המהרי"ץ אתר האינטרנט הרשמי של טקסט רץ הוצאה לאור טקסט רץ הוצאה לאור, ברשת החברתית פייסבוק טקסט רץ הוצאה לאור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טקסט רץ הוצאה לאור, סרטונים בערוץ היוטיוב מתוך אתר ההוצאה ישראל קוטלר, איך מוציאים ספר לאור בימינו?, באתר מגזין במה, ‏10 ביוני 2018 חמשת ההוצאות לאור מהמובילות בציבור החרדי, באתר קנייטש, ‏27/01/2019 על פי אתר ההוצאה הרב נחום סילמן, הגדה של פסח – בעל שם טוב, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, 2017 הרב אברהם יצחק קוק, למעלה למשכיל, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, התשע"ה הרב יוסף חיים מבגדאד – בעריכת הרב גבריאל יצחקוב, בן איש חי וקיים, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, 2018 רבי יוסף משאש, שו"ת מים חיים – ד' חלקים, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, 2019
סוזן אנספק

סוזן אנספק (באנגלית: Susan Anspach;‏ 23 בנובמבר 1943 – 2 באפריל 2018) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. היא למדה דרמה ומוזיקה באוניברסיטה הקתולית בוושינגטון די. סי. ואחר כך חזרה לניו יורק, למדה באולפן השחקנים והחלה להופיע על הבמה בברודוויי ואוף ברודוויי. היא שיחקה בתפקיד הראשי של שיילה בגרסה הבימתית הראשונה של המחזמר "שיער". היא שיחקה באוף ברודוויי במחזה מראה מעל הגשר לצידם של רוברט דובאל, ג'ון וויט ודסטין הופמן. ב-1970 הופיעה לראשונה בקולנוע. בסרט "The Landlord" שביים האל אשבי ובו גילם בו ברידג'ס צעיר שקונה בניין בשכונה בברוקלין שמתגוררים בה בעיקר שחורים. באותה שנה התפרסמה במשחקה בסרט רסיסי חיים (Five Easy Pieces) של בוב רפלסון לצידו של ג'ק ניקולסון. בנה כיילב נולד באותה תקופה והיא טענה שניקולסון הוא האב אך הוא הכחיש. ב-1972 הופיעה בתור גרושתו של וודי אלן בסרטו "שחק אותה סאם". ב-1973 הופיעה בסרטו של פול מזורסקי "אני אוהב את גרושתי" לצידם של ג'ורג' סיגל, כריס כריסטופרסון ומרשה מייסון. בשנות ה-70 היו שהשוו אותה בארצות הברית לקתרין הפבורן, אלא שהיא לא הצליחה כמוה להיחקק בתודעה ההוליוודית והקריירה שלה לא נסקה. ב-1981 שיחקה בסרטו של דושאן מקבייב, "מונטנגרו". ב-1987 שיחה בסרט האימה "Blue Monkey". ב-1989 השתתפה בתפקיד קטן בסרט "Blood Red". היא הופיעה גם בטלוויזיה באפיזודות של "מקמילן ואשתו", "רצח במשיכת קולמוס" ועוד. ב-1968 נולדה בתה קתרין מיחסיה עם סטיב קארי שהופיע אתה במחזמר "שיער". ב-1970 ילדה את בנה כיילב וטענה שג'ק ניקולסון הוא אביו.ניקולסון הכחיש את הדבר ולא הכיר בילד. ב-1970 נישאה לשחקן מרק גודארד (אנ') שאימץ את שני ילדיה. הם התגרשו ב-1978. ב-1982 נישאה למוזיקאי בוב שרווד והתגרשה ב-1988. היא מתה מאי ספיקת לב בביתה בלוס אנג'לס, בגיל 75. מדיה וקבצים בנושא סוזן אנספק בוויקישיתוף סוזן אנספק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סוזן אנספק, באתר AllMovie (באנגלית) סוזן אנספק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סוזן אנספק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סוזן אנספק, באתר Discogs (באנגלית) סוזן אנספק, באתר Internet Broadway Database סוזן אנספק, באתר Aveleyman
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1955)

הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו בפעם השנייה במדינת ישראל ב-26 ביולי 1955 במקביל לבחירות לכנסת השלישית. בבחירות אלו שיטת הבחירות הייתה דומה לשיטת הבחירות לכנסת. לקראת בחירות אלו החליטה מפלגת מפא"י להפסיק ולהשתמש בשם "רשימת ההסתדרות" שעורר מחלוקת בבחירות הקודמות ולהתמודד תחת שמה המקורי. בירושלים אחוז ההצבעה עמד על 73.4% והבחירות התקיימו על כ-21 מושבי מועצת העיר. בבחירות אלו נבחר מועמדה של מפא"י גרשון אגרון, שרשימתו קיבלה כ-6 מושבים. המפלגות הדתיות קיבלו אף הן כשישה מושבים בסך הכל. תנועת החירות קיבלה כארבעה מושבים. ויצו, אחדות העבודה והציונים הכלליים קיבלו כמושב לכל רשימה. המפלגה הפרוגרסיבית קיבלה כשני מושבים. מפ"ם ומק"י לא צברו די קולות על מנת להיבחר למועצה. בתל אביב-יפו אחוז ההצבעה עמד על כ-78%, פחות מהבחירות הקודמות. את רשימת מפא"י הובילה שרת העבודה גולדה מאיר שהתמודדה מול מועמד הציונים הכלליים וראש העיר המכהן חיים לבנון. אמנם מפא"י קיבלה יותר מ-30% מקולות התושבים וכעשרה מושבים (מתוך 31), אך חיים לבנון נבחר בסופו של דבר לראש העיר בעקבות תמיכה של הדתיים ומפלגת חירות. בחיפה ניצח ראש העיר המכהן אבא חושי, לאחר שמפא"י קיבלה כ-8 מתוך 21 המושבים. שאר הסיעות קיבלו כמושב אחד או שניים, מלבד הציונים הכללים שקיבלו כשלושה מושבים. בבאר שבע ניצח ראש העיר המכהן דוד טוביהו, כשסיעת מפא"י קיבלה 4 מושבים תוך 13 מושבי המועצה. מפ"ם קיבלו כשלושה מושבים והסיעות הדתיות קיבלו כ-4 מושבים. אחדות העבודה ותנועת החירות קיבלו כמושב אחד לכל רשימה. מק"י והציונים הכלליים לא נכנסו למועצה. גם בלוד נבחר ראש עיר המכהן מטעם מפא"י פסח לב לאחר שגם רשימתו קיבלה 4 מושבים תוך 13 מושבי המועצה. גם בעכו נבחר ראש העיר המכהן מטעם מפא"י יוסף גדיש, שמפלגתו קיבלה כשלושה מושבים מתוך 13 מושבי המועצה. בנתניה נבחר אף הוא ראש העיר המכהן עובד בן עמי מהציונים הכלליים. רשימתו קיבלה כשלושה מושבים מתוך 15. מפא"י קיבלה מספר זהה של מושבים, ושאר הסיעות קיבלו מושב אחד או שניים. זאת מלבד אגודת ישראל ומק"י שלא נבחרו כלל למועצה. גם בראשון לציון נבחר ראש העיר המכהן מטעם הציונים הכלליים אליקום אוסטשינסקי לאחר שרשימתו קיבלה 4 מושבים תוך 15 מושבי המועצה. באבן יהודה נבחר מועמד המפלגה הפרוגרסיבית יהודה בכר, אף על פי שהיה נציג יחידי ממפלגתו במועצה בת תשעה חברים. גם בבית יצחק (שהייתה מועצה מקומית עצמאית עד 1963) המפלגה הפרוגרסיבית ניצחה, והפעם ברוב משמעותי של כשחמישה מושבים מתוך תשעה. באזור ניצח אבנר גרעין ממפא"י לאחר שמפלגתו קיבלה כשלושה מושבים מתוך 9 מושבי המועצה. גם בבאר יעקב ניצחה מפא"י (בהובלת שלום ריחנית) שקיבלה כשלושה מושבים מתוך 7 מושבי המועצה. מפא"י ניצחה במועצות רבות נוספות ובהן בית דגן, בית שאן, בת ים, גבעתיים, גבעת עדה, גבעת שמואל, גן יבנה וקריית טבעון. באופן חריג לתקופה זו, בגדרה ניצח אליהו פרנקל, שהוביל רשימה מקומית שלא שויכה למפלגה ארצית. אודות הבחירות בתל אביב התוצאות הרשמיות בערים התוצאות הרשמיות במועצות המקומיות
שבוע ההגנה המקודשת

שבוע ההגנה המקודשת (בפרסית: هفته دفاع مقدس) הוא אירוע הנצחה המתקיים באיראן מדי שנה לציון מלחמת איראן–עיראק, שהתחוללה בין השנים 1980-1988. במסדרי הצבא ומשמרות המהפכה האסלאמית שנערכים לכבוד האירוע מוצגים לעיתים קרובות כלי נשק חדישים. במסגרתו למשל נחשפו לראשונה לכלל הציבור טיל הקרקע קרקע השיהאב. לרוב, הצועדים באירוע קוראים סיסמאות אנטי-ישראליות ואנטי-אמריקניות. מדיה וקבצים בנושא שבוע ההגנה המקודשת בוויקישיתוף רועי קייס, איראן הציגה מל"ט: "יכול להפיל מטוסי קרב", באתר ynet, 23 בספטמבר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טום פרייס (שחקן)

טום פרייס (באנגלית: Tom Price; נולד ב-12 ביולי 1980) הוא שחקן, מדבב, מגיש ברדיו וסטנדאפיסט בריטי, במקור ממונמות' שבוויילס. הוא ידוע בעיקר מהיותו היוצר של השעשועון "Wogan's Perfect Recall" של ערוץ 4, ומהופעתו בתפקיד אנדי דייווידסון בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד". פרייס נולד בהרפורד. הוא החל את הקריירה שלו כקומיקאי במופע בית הספר מונמות'. הוא המשיך לשחק כסטודנט באוניברסיטת ווריק, שם למד ספרות אנגלית. אחרי סיום הלימודים ויתר על מקום בבית ספר למשחק ועבר לגור בלונדון. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בתפקיד מלצר בפרק בסדרה "Absolute Power". לצופי הטלוויזיה הוא מוכר מהופעתו בתוכנית המערכונים "Swinging". עוד שיחק בתפקיד השוטר אנדי דייווידסון בסדרה "טורצ'ווד", ספין-אוף של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". ב-2008 כיכב פרייס בתוכנית המערכונים "The Wrong Door" של ערוץ BBC Three. עוד באותה שנה הופיע בתפקיד דרין סטיבנס ברימייק הבריטי לסדרה "מעשי כשפים", שלא שודר מעולם. תפקידים נוספים שלו הטלוויזיה היו בסדרות "רופאים" (2009) וב"וידוייה הסודיים של זונת צמרת" (2009) ב-2011 חזר לגלם את אנדי דייווידסון בעונה "טורצ'ווד: יום הנס" ששודרה ב-BBC One ובערוץ Starz בארצות הברית. בקולנוע שיחק פרייס בסרטים "רדיו רוק" ו"מכאן והלאה". ב-2011 השתתף פרייס בתוכנית המציאות הקומית "World Series of Dating" בערוץ BBC3 יחד עם רוב ריגל. ב-2014 שיחק בסדרה "סטלה" בכיכובה של רות ג'ונס. עוד הופיע בסדרות "Count Arthur Strong" ו"אפיזודס". פרייס מרבה להופיע כסטנדאפיסט ברחבי הממלכה המאוחדת ומחוצה לה. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-2011 בתוכניתו "Say When" שהועלתה בפסטיבל אדינבורו. ב-2014 חזר והופיע באדינבורו עם התוכנית "Not as Nice as He Looks". אתר האינטרנט הרשמי של טום פרייס טום פרייס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טום פרייס, באתר AllMovie (באנגלית) טום פרייס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טום פרייס, באתר MusicBrainz (באנגלית) "Tom Price". The Comedy Club. אורכב מ-המקור ב-7 בפברואר 2012. נבדק ב-7 באפריל 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Torchwood: Week Three Filming". Doctor Who News. 30 בינואר 2011. נבדק ב-25 בספטמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-28 בינואר 2011. נבדק ב-2011-02-03. {{cite web}}: (עזרה); (עזרה) "World Series of Dating". BBC. 23 ביולי 2011. נבדק ב-5 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) Edinburgh Festival 2011 listings Kettle, James (23 ביולי 2011). "This week's new comedy". The Guardian. נבדק ב-5 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-15 בינואר 2015. נבדק ב-2015-01-15. {{cite web}}: (עזרה); (עזרה) "Tom Price: Not As Nice As He Looks: 4 star review by Hamish Clayton". broadwaybaby.com (באנגלית).
יהוסף אשכנזי

רבי יהוסף אשכנזי – (1530, פראג – 1570, צפת (בקירוב)) היה חכם תלמודי, ידוע בעיקר בהגהותיו למשנה. נולד בפראג בסביבות שנת 1530. ייתכן שהיה נכדו של אברהם בן אביגדור אב"ד פראג. נשא לאשה את בתו של ר' אהרון הורביץ מפוזן ובעקבותיו נסע לעיר פוזן. הרב אשכנזי הביע את התנגדותו לפילוסופיה היהודית מימי הביניים ולפרסום פומבי של חכמת הקבלה וכך קנה לו שונאים מרובים. בעקבות כך הוא עבר לעיר ורונה באיטליה, ועל שמה היה מכונה ר' יוסף מוירונה. בהמשך עבר לעיר צפת שהייתה אז בשיא גדולתה. מסורות מספרות על קשריו ההדוקים עם האר"י ועל כך שלמד איתו משניות בלילי שבת. עדויות נוספות מספרות שהיה יודע את כל ששה סדרי משנה בעל פה ועקב כך כונה "התנא האלהי מצפת". עמד במחלוקת עזה עם חכמי אותו הדור, ובהם רבי בצלאל אשכנזי, רבי יוסף קארו, הרדב"ז ואחרים, כאשר לשיטתו חייבים לעשר פירות הנלקחים מן הנוכרים בניגוד לדעת הרמב"ם ובניגוד לנהוג באותו זמן בצפת. תשובתו בנדון נדפסה בשו"ת רבי בצלאל אשכנזי סימן ב בעלום שמו. באגרת משנת שד"מ (1584) שכתב שמשון בקי הוא מספר: יש כאן משניות בידי יורשי התנא האלקי כמוהר"ר יוסף מוירונה שלא הניח כמותו בישראל בחסידות ועיון התלמוד והירושלמי, והיה יודע כל שיתא סדרי משנה בעל פה ואותן המשניות נכתבו זה תת"פ שנה ומנוקדים. ספרי המשניות עם ההגהות אבדו. חלק מההגהות שוקעו בפירושו של ר' שלמה עדני – "מלאכת שלמה" על המשניות. החוקר יעקב נחום אפשטיין רואה באשכנזי "אחד המיוחד" והעמיד אותו בראש רשימת המגיהים שקמו למשנה לאחר שכבר נדפסה. הגהותיו התבססו ככל הנראה על כתבי יד שהיו קיימים בארץ ישראל, בראשית עידן הדפוס. אפשטיין מכנה אותו – "חוקר ומבקר, מעמיק ודייקן היה שלא הניח כמותו בדורו. הוא מגיה אף אותיות ונקודות, אפילו דברים שאינם עניין אלא לכתיב..." במספר מקומות הוא מפרש את המשנה על פי הפשט ולא כפירוש המשנה בתלמוד בבלי. בכך הוא מצטרף לחכמים שלא ראו עצמם מחויבים לפירוש התלמוד למשנה. הגהותיו נמצאו גם בחיבורים אחרים כמו "אהבה בתענוגים" של ר' אברהם אזולאי, אצל ר' אפרים אשכנזי - חתן האר"י, ואצל ר' אברהם אשכנזי רבה של חברון. צבי הלוי הורביץ תולדות הרב יהוסף אשכנזי "התנא" מצפת סיני ז יעקב שפיגל, עמודים בתולדות הספר העברי: הגהות ומגיהים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשנ"ו, עמ' 375–380. חנן גפני, 'פשוטה של משנה' – עיונים בחקר ספרות חז"ל בעת החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011, עמ' 43–44. פרופסור דוד תמר המחלוקת בצפת בענייני שמיטה ומעשרות המעיין ניסן תשנ"ה אשכול בעניינו, בפורום אוצר החכמה ינון פליישמן, החזרה למשנה בראשית העת החדשה - עבודת תזה העוסקת בפרשנות המשנה בראשית העת החדשה ומתייחסת בהרחבה לרבי יהוסף אשכנזי. יוסף אשכנזי (1530-1582), דף שער בספרייה הלאומית אצל אפשטיין מצוינת שנת שמ"ב. יעקב נחום אפשטיין, מבוא לסדר המשנה, עמ' 1284-1285. חנן גפני בספרו "פשוטה של משנה" (2011) מונה את הרב אשכנזי בין דוגמאות נוספות רבות של חכמים וחוקרים שפירשו את המשנה לפי "פשוטה".
סיגלון חד-עלים

סִיגָּלוֹן חד-עלים או יָקָרַנְדָּה (שם מדעי: Jacaranda mimosifolia) הוא עץ ממשפחת הביגנוניים. המקור לשמו הוא פריחתו בגוון סגול-כחול, ועליו החדים. סיגלון חד-עלים מגיע בגובהו ל-15 מטר. הוא פורח באביב בחודשים מאי - יוני. הפריחה שלו מכסה לרוב את כל העץ והצבע הסגול-כחול של הפרחים בולט מאוד לעין. בשל הפריחה קשה לזהות במבט שטחי את לבלוב העלים אשר מתרחש במקביל. הפריחה ושלכת הפרחים של עץ זה, היוו את ההשראה לשירו של שאול טשרניחובסקי ממאי 1934 'שירת היקרנדה', הנפתח בשורות: "יִהְיוּ אֲשֶׁר יִהְיוּ, – כֻּלָּם / סוֹפָם: אֶל קוֹל שׁוֹפָר / יִפְּלוּ נוֹפְלִים, בְּיוֹם נִבְלָם / בַּעֲרֵמוֹת עַל פְּנֵי עָפָר, / כַּעֲרֵמוֹת פִּרְחֵי-לִילַךְ / הַיָּקָרַנְדָה." את הסיגלון חד-העלים מרבים לנטוע כצמח שדרות והוא בולט בפריחתו הסגולה ובעלוותו הירוקה. בנוסף נוטעים אותו כצמח בודד במדשאות. מוצאו של הסיגלון חד-העלים הוא בחלק הצפוני של דרום אמריקה, שם הוא גדל באזורים הרריים חמים, שכן הוא עמיד רק לטמפרטורות הגבוהות מ-4 מעלות צלזיוס. מדרום אמריקה הוא נלקח לאזורים חמים רבים ברחבי העולם, לרבות אפריקה והמזרח התיכון. האקלים באזור מוצאו של הסיגלון חם וגשום בקיץ ואילו החורף והאביב קרירים יחסית ויבשים. בזכות זה, נוח לגדל את הסיגלון באקלים ארץ ישראל. באזורים קרים יותר, הוא מגודל בתנאי חממה כדי להגן עליו מהקור. העץ הובא לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי לנטיעה באזורים החמים, אך נקלט בהצלחה גם במקומות מוגנים בהרים. צבע הפרחים סגול, אורכם 5 ס"מ ורוחבם 2 ס"מ. הם דו-מיניים, בלתי-סימטריים במקצת. העטיף כפול, הגביע קטן, דמוי פעמון ומסתיים בחמש שיניים שאורכן כמחצית אורך הגביע וצורתן כמשולש שווה-צלעות. הכותרת שעירה משני צדדיה ומאוחה כמעט לכל אורכה, היא דמוית שופר כפוף. בבסיסה צורתה כצינור מוארך (כ-1 ס"מ) ובהמשכה היא מתכופפת ומתנפחת באופן ניכר. במבט-על כותרתו של פרח בודד נראה כראש מורחב של נחש קוברה. סיגלון חד-עלים, באתר ITIS (באנגלית) סיגלון חד-עלים, באתר NCBI (באנגלית) סיגלון חד-עלים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סיגלון חד-עלים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סיגלון חד-עלים, באתר Tropicos (באנגלית) סיגלון חד-עלים, באתר GBIF (באנגלית) סיגלון חד-עלים, באתר The Plant List (באנגלית) סיגלון חד-עלים, באתר IPNI (באנגלית) סיגלון חד-עלים, באתר סמינר הקיבוצים, בארכיון האינטרנט מור הופרט, ‏חֲלוֹם לִילַךְ הַיָּקָרַנְדָה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 במאי 2017 משה גלעד, צריך לומר תודה על פריחת הסיגלון, באתר הארץ, 23 במאי 2021 איחון גלעד, עצי הסיגלון והצאלון, מה מקור שמם העברי?, באתר הארץ, 21 ביוני 2023 סיגלון חד-עלים באתר הרשימה האדומה של IUCN מור הופרט, ‏חֲלוֹם לִילַךְ הַיָּקָרַנְדָה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 במאי 2017
זיא א-דין טבאטבאי

סַייִּד זִיא א-דִּין טָבַאטָבאִי (בפרסית: سید ضیاءالدین طباطبایی; יוני 1889 – 29 באוגוסט 1969) היה עיתונאי, פוליטיקאי, מדינאי ומהפכן איראני, שבשיתוף פעולה עם רזא ח'אן ארגן את ההפיכה האיראנית של 1921 שהביאה לתחילת משטר צבאי בשושלת הקאג'ארית שהחליף את אי היציבות בתקופה שלאחר המהפכה החוקתית בפרס. זיא א-דין הפך לראש ממשלת איראן (באותה העת נודעה כפרס) לאחר ההפיכה והיה בעל תפקיד מרכזי בייסוד הממשל הצבאי שעל גבו הוקמה שושלת פהלווי. סייד זיא א-דין נולד בשיראז למשפחת מלומדים דתיים שיעים והיה מבין 4 אחים. בצעירותו עבר זיא א-דין תחילה לתבריז ומאוחר יותר לטהראן ובחזרה לשיראז בעת היה בן 15, שם גר עם סבתו. בצעירותו הייתה פרס הקאג'ארית מחולקת בין השפעה בריטית ורוסית ואידאולוגיות אירופאיות הביאו לחלוקת האוכלוסייה הפרסית בין תומכי השלטון האבסולוטי של השאה למתנגדיו. מאבק פנימי זה, במסגרתו תמך זיא א-דין ומשפחתו בפעילים שקראו להקמתה של חוקה פרסית אחידה, הביא בסופו של דבר למהפכה החוקתית בפרס. המהפכה הפכה את פרס למונרכיה חוקתית וההשפעה הבריטית-רוסית התגברה עקבה לכדי מצב במסגרתו היה המג'לס (פרלמנט) הדמוקרטי החדש לחסר סמכות בפועל. זיא א-דין התבלט במהלך מלחמת העולם הראשונה כעורך העיתון הפרו-בריטי שנודע בשם "רעם". בשנת 1919 הוביל משימה מעין דיפלומטית לנהל משא ומתן על הסכם מסחרי עם המהפכנים הרוסים האנטי-קומוניסטים בבאקו, דאז הדיקטטורה המרכז-כספית. בשובו לפרס הצטרף לחברה לאומית חשאית בשם "ועדת הפלדה", הקים קואליציה של פוליטיקאים אנטי-קומוניסטיים, וארגן הפיכה אפשרית נגד המג'לס. לאחר איחוד כוחות עם רזא ח'אן, מפקד בריגדת הקוזאקים הפרסית, הנהיג זיא א-דין הפיכה צבאית נגד המג'לס בפברואר 1921. בסיום ההפיכה הפך רזא ח'אן לשליט צבאי בפועל וזיא א-דין מונה לראש ממשלת פרס. בתפקידו זיא א-דין הסדיר ממשלה חדשה שנותרה נאמנה לממשל הצבאי. זמן קצר לאחר שעזב את תפקידו ביוני 1921, זיא א-דין הסתכסך עם רזא ח'אן בנוגע לרפורמות שתכנן האחרון להחליש את המוסד הדתי ולאחר שרזא ח'אן הפך לבעל הכוח האבסולוטי בממשלה הפרסית הודות להשפעתו על הצבא, זיא א-דין גורש לגלות במאי 1922. זיא א-דין בילה את 20 השנים הבאות באירופה והמנדט הבריטי. בדצמבר 1931 מונה לנשיא הקונגרס האסלאמי העולמי לירושלים. לאחר שלא צלח בגיוס נדבות בממלכת עיראק והראג' הבריטי להקמת אוניברסיטה לצד מסגד אל-אקצא, זיא א-דין התיישב בירושלים והחל לעבוד בתור חקלאי. יחסיו הטובים עם הרשויות הבריטיות אפשרו לו חופש פעילות פוליטית ותנועה. לאחר התפטרותו של רזא שאה בספטמבר 1941, עקב הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן שב זיא א-דין לארצו. בשנת 1942 הוא נבחר לפרלמנט האיראני, ובשנת 1943 ייסד את המפלגה הפוליטית הפרו-בריטית והאנטי-קומוניסטית "המולדת", שהייתה פעילה עד 1951, אז נמוגה השפעתו של זיא א-דין מהזירה הפוליטית לאחר שיצא לגמלאות. זיא א-דין נפטר בשנת 1969 בביתו בטהראן עקב אי-ספיקת לב. הוא נקבר במקדש השאה עבדול-אזים בעיר ריי. לאחר מותו ביתו וחפציו האישיים הועברו לידי סמכויות הסאוואכ, המשטרה החשאית האיראנית ששמרה על פעילותו הפוליטית מקרוב מחשש שאדיקותו הדתית תביא אותו לפעול נגד הרפורמות שאירועו באיראן לאחר שובו בשנת 1941, כגון המהפכה הלבנה שהונהגה בידי מוחמד רזא שאה פהלווי, בנו הבכור ויורשו של רזא שאה. ראש ממשלת איראן רזא ח'אן הקונגרס האסלאמי העולמי מדיה וקבצים בנושא זיא א-דין טבאטבאי בוויקישיתוף זיא א-דין טבאטבאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ההפיכה האיראנית של 1921, באתר אנציקלופדיה איראניקה איראן - עלייתו של רזא ח'אן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה רזא שאה פהלווי: הפיכת 1921, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
דיקמן

דיקמן הוא שם משפחה ממקור גרמני (Diekmann או Dieckmann), שפירושו, אדם המתגורר סמוך לסוללת עפר או הממונה על תחזוקתה של סוללה. המקור לשם הוא המילה Dyck או Dyk בגרמנית תחתית. האם התכוונתם ל... אישים: ארתור ג'יי דיקמן – פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו יואלי דיקמן – מלחין, מנצח, זמר, מעבד מוזיקלי ומפיק חרדי-ישראלי עמינדב דיקמן – מתרגם וחוקר ספרות ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים רולי דיקמן – זמר ישראלי שלמה דיקמן – מתרגם עברי ישראלי שמואל דיקמן – רב, אב בית הדין בחיפה ורב שכונת הרצליה בעיר אחר: קבוע גולומב-דיקמן – קבוע מתמטי המופיע בתורת התמורות האקראיות
מגייר

מגייר (בהונגרית: Megyer) הוא כפר זעיר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם במגייר מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 57 ובשנת 2020 רק 24 תושבים. במגייר חיו תשעה יהודים בשנת 1880 וארבעה יהודים בשנת 1910. חלק מתושבי הכפר נרצחו בשואה. מדיה וקבצים בנושא מגייר בוויקישיתוף נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 תיעוד יהודים ממגייר שנרצחו בשואה באתר יד ושם
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1959)

הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו בפעם השלישית במדינת ישראל ב-3 בנובמבר 1959 במקביל לבחירות לכנסת הרביעית. בבחירות אלו שיטת הבחירות הייתה דומה לשיטת הבחירות לכנסת. בירושלים מפא"י שימרה את שלטונה, כשסיעתה בראשות מרדכי איש-שלום קיבלה כ-8 מושבים - כשניים יותר מהבחירות הקודמות. תנועת החרות הייתה השנייה בגודלה, עם כארבעה נציגים. שאר הסיעות קיבלו ממושב אחד עד שלושה. בבחירות אלו מק"י, העובד הדתי, מפ"ם והציונים הכלליים לא נבחרו כלל למועצה. בבחירות בתל אביב התחרו זה מול זה שר העבודה מרדכי נמיר ממפא"י מול חיים לבנון מהציונים הכלליים. לקראת הבחירות נערכו כ-2,400 חוגי בית עם עשרות אלפי משתתפים, בעיקר בדרום העיר ויפו. בניגוד לשיח במערכות הבחירות הקודמות שהתמקדו בסוגיות ארציות, בחירות אלו התמקדו בסוגיות מוניציפליות. בסופו של דבר, אחוז ההצבעה ירד מבחירות 1955, ועמד על כ-77%. מפא"י קיבלה יותר מ-36% מקולות הבוחרים שהיוו כ-11 מושבים בעירייה, זאת בניגוד לציונים הכלליים שקיבלו פחות מ-20% וכשישה מושבים. בסופו של דבר מפא"י הצליחה להרכיב קואליציה של 19 חברים ביחד עם הדתיים, השמאל והמפלגה הפרוגרסיבית. במועצה החדשה מונו לא פחות משישה סגנים לראש העיר - מספר שטרם נראה עד אז. עם מהפך זה היווה סוף לעשרות שנות הציונים הכלליים בתל אביב. מפא"י הצליחה לשמר את כוחה גם בעיר חיפה עם ראש העיר המכהן אבא חושי. המפלגה גם ניצחה בערים אילת עם המועמד יוסף לוי, אשקלון, חדרה ונתניה (שם מועמד מפא"י הצליח לנצח את ראש העיר עובד בן עמי). מקומות נוספים שבהם מפא"י שימרה את שלטונה הקיים היו באר שבע (עם ראש העיר דוד טוביהו), טבריה, בת ים וחולון. לעומת זאת הציונים הכלליים הצליחו לשמר את שלטונו של אברהם קרני בעיר רמת גן. באופן חריג לתקופה זו, באבן יהודה ניצח יחיאל זלינגר שהוביל רשימה מקומית, ללא קשר לשום מפלגה ארצית שהיא. גם בגדרה ראש המועצה התמודד בראשות רשימה עצמאית וניצח בשנית. ביסוד המעלה כל חמשת מושבי המועצה אוישו על שתי רשימות מקומיות. לראשונה נערכו בחירות בעיירה אופקים, שם ניצחה מפא"י. המפלגה ניצחה גם בבית דגן, גבעתיים, הרצליה, יהוד, באר יעקב, אזור וגבעת עדה. בבית שמש ניצחה הרשימה הבלתי תלויה שאמנם קיבלה מספר מושבים זהה לזה של מפא"י (4), אך הצליחה להרכיב קואליציה עם הנציג הבודד של תנועת החירות. בגן יבנה ניצחו באופן חריג המפלגות הדתיות, שהשיגו כחמישה מושבים, לעומת ארבעה של מפא"י. אודות הבחירות בתל אביב תוצאות הבחירות במועצות המקומיות תוצאות הבחירות בערים וועדת הבחירות הארצית