laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מקס ריינהרדט

מקס ריינהרדט (Max Reinhardt;‏ 9 בספטמבר 1873 – 30 באוקטובר 1943) היה במאי, שחקן תיאטרון, מנהל אמנותי ומפיק קולנוע יהודי-אוסטרי משפיע. ריינהרדט נולד כמקסימיליאן גולדמן למשפחה יהודית בעיר באדן שליד וינה ב-9 בספטמבר 1873. בשנת 1902 החל ריינהרדט לעבוד כבמאי וכמנהל במספר תיאטראות בברלין ומחוצה לה, עד שנת 1933, עת תפסו הנאצים את השלטון בגרמניה. תוך הפעלת טכניקות בימוי ייחודיות של שפה מוזיקה וכוריאוגרפיה, הכניס ריינהרדט ממד חדש בתיאטרון הגרמני. בשנת 1910 נישא לשחקנית אלזה היימס (Else Heims ;1878–1958). לשניים נולדו שני בנים משותפים. המשפחה התגוררה בברלין. בשנת 1913 הכיר ריינהרדט את השחקנית הלנה טימיג (שהייתה צעירה ממנו ב-16 שנים). עבורה עזב את משפחתו בקיץ 1919. עם התיאטראות שאותם ניהל נמנים ה"דויטשס תיאטר" בברלין, שבו העסיק בשנים 1905-1930 את ברטולט ברכט ואת קרל צוקמאייר כמחזאים, ו"תיאטרון יוזפשטט" בווינה בשנים 1924-1933, שבו הגיעה הקריירה שלו והשפעתו בתחום התיאטרון לשיאהּ. בשנת 1920 הקים ריינהרדט ייסד עם הוגו פון הופמנסתאל וריכרד שטראוס את פסטיבל זלצבורג בעיר מגוריו זלצבורג שבאוסטריה. בשנת 1928 הקים בווינה סמינר למשחק (Max Reinhardt Seminar; כיום חלק מן האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה). לאחר מאבק גירושין ארוך שהסתיים ב-1931 נישא ריינהרדט להלנה טימיג ב-1935. עם סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית בשנת 1938 היגר ריינהרדט עם רעייתו השנייה לאנגליה ולאחר מכן לארצות הברית. עם הגיעו לארצות הברית ביים בהצלחה גרסת במה ל"חלום ליל קיץ" של שייקספיר. ריינהרדט המשיך את ההצלחה הזו עם בימוי גרסה קולנועית למחזה, בהשתתפותם של ג'יימס קאגני, מיקי רוני, ג'ו בראון ואוליביה דה הבילנד. הנאצים החרימו את הסרט בשל מוצאו היהודי של הבמאי, ובשל השימוש במוזיקה של המלחין הגרמני פליקס מנדלסון, בעצמו ממוצא יהודי. בשנת 1940 קיבל ריינהרדט אזרחות אמריקנית. באתה השנה נישא לאשתו השנייה, השחקנית הלנה טימיג. בניו של ריינהרדט מאשתו הראשונה הם: וולפגנג (1908-1979), מפיק סרטים ותסריטאי, וגוטפריד (1913-1994), מפיק סרטים ובמאי. ריינהרדט נפטר ב-30 באוקטובר 1943, ונקבר בבית הקברות היהודי וסטצ'סטר הילס בניו יורק. עיריית תל אביב-יפו קראה רחוב ביפו על שמו. "הנס" ("The Miracle") - כתיבה ובימוי, 1912 חלום ליל קיץ - הפקה על פי מחזה של שייקספיר, 1924 כלאדם ("Jedermann") - הפקה על פי תרגום של הוגו פון הופמנסתאל למחזה מוסר אנגלי, 1927 "פריפריה" ("Peripherie") - כתיבה, 1928 "גאולה" ("Redemption") - הפקה על פי "הגופה החיה" של טולסטוי, 1928 הנס (סרט), 1912 חלום ליל קיץ, 1935 "זומורון" ("Sumurun") - פנטומימה מקס ריינהרדט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקס ריינהרדט, באתר AllMovie (באנגלית) מקס ריינהרדט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מקס ריינהרדט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מקס ריינהרדט, באתר MusicBrainz (באנגלית) מקס ריינהרדט, באתר Discogs (באנגלית) מקס ריינהרדט, באתר Songkick (באנגלית) פרידריך לובה, מאקס ריינהארדט, דבר, 5 ביולי 1939 מקס ריינהרדט במסד הנתונים IBDB (באנגלית) מידע על ריינהרדט (באנגלית) מקס ריינהרדט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מקס ריינהרדט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מקס רינהרט (1873-1943), דף שער בספרייה הלאומית
אקורד מז'ורי

אקורד מז'ורי הוא אקורד המורכב מטרצה גדולה ומקווינטה זכה. שמו ניתן לו מהטרצה הגדולה (מז'ור = גדול) בבסיסו. האקורד המז'ורי נחשב ל"אקורד שמח". האקורד המז'ורי והאקורד המינורי הם האקורדים היסודיים במוזיקה טונאלית. האקורד המז'ורי המשולש מסומן ב 3 5 {\displaystyle _{3}^{5}} ומורכב כאמור מטרצה גדולה ומקווינטה זכה. שמו של אקורד ניתן על פי צליל השורש שלו. לדוגמה, אקורד דו מז'ור מורכב מדו, מי וסול (‏האזנה‏Ⓘ‏). לאקורד מז'ורי בסיסי ישנם מצבים רבים שהם שכיחים, החל בהיפוכים וכלה בהוספת צלילים ביחס של טרצות. כל מצב והיפוך משנה את אופי האקורד ומעניק לו גוון חדש. היפוך נעשה כאשר צליל הבס הוא אחד מצלילי האקורד שאינו צליל השורש. הופעת צליל הטרצה בבס תעביר את האקורד ממצב יסודי להיפוך ראשון, או סקסטאקורד, המסומן ב 3 6 {\displaystyle _{3}^{6}} או בקיצור: 6 {\displaystyle 6} . לדוגמה, באקורד דו מז'ור סקסטאקורד, הצליל מי יופיע בבס. כאשר נמצא צליל הטרצה בבס, גונו של האקורד נעשה חד פחות, מאשר במצב היסודי בו נמצא בבס צליל הבסיס של האקורד. כאשר צליל הקווינטה מופיע בבס האקורד עובר להיפוך שני, או קוורטסקסטאקורד המסומן ב 4 6 {\displaystyle _{4}^{6}} . בהיפוך זה, נמצא בבס צליל הקווינטה. לדוגמה, באקורד דו מז'ור קוורטסקסטאקורד הצליל סול יופיע בבס. ההיפוך השני מופיע בתדירות נמוכה יותר מאשר היפוכיו האחרים של המשולש המז'ורי. לפי חוקי ההרמוניה הקלאסית, מופיע האקורד הזה על פעמה חלשה. הופעתו על פעמה חזקה דורשת פתרון למשולש אשר בסיסו על צליל אותו בס של הקוורטסקסטאקורד. צורה שכיחה של אקורד בין ארבעה צלילים שבבסיסו משולש מז'ורי ההספטאקורד, כלומר, אקורד משולש עם ספטימה מצליל הבס. לרוב יופיע האקורד עם ספטימה קטנה, וייצור אקורד המכונה "דומיננט ספטאקורד" (מאחר שהוא יוצא פונקציה דומיננטית, ומועד להפתר לאקורד טוניקאי). ספטאקורד על הצליל סול יהיה סול-סי-רה-פה. שם נוסף של אקורד זה הוא מז'ור קטן (משולש מז'ורי עם ספטימה קטנה). כאשר מופיע האקורד עם ספטימה גדולה, הוא יקרא מז'ור גדול. סימונו של הספטאקורד יעשה על ידי סימון הספרה 7 לצד האות הלטינית (הגדולה , מאחר שזהו אקורד מז'ורי) של האקורד. האקורד שהוזכר לעיל יסומן כ-G7. יש לשים לב, שבסולם סול מז'ור יהיה זה אקורד בעל ספטימה גדולה (כלומר, מז'ור גדול). על מנת לציין את גודלה של הספטימה, יש להשתמש בסימני היתק לצד הספרה 7. כמו כן, ניתן לשנות את האלמנט של האקורד אשר יופיע בצליל הבס, ובכך להשתמש בהיפוכים שונים של האקורד. המקרה של ספטאקורד, כל ההיפוכים נפוצים באותה מידה, אם כי המצב הבסיסי נפוץ מעט יותר. יש לשים לב, שסימוני ההיפוכים משתנים בין המתודה הקלאסית לבין מוזיקה קלה. אקורדים מרובעים יכולים להיווצר גם על ידי הוספה של נונה (אוקטבה וסקונדה), של אוקטבה וקוורטה, ושל אוקטבה וסקסטה מצליל הבס. הם נקראים גם בהתאם - נונקורד (אקורד 9), אקורד אחת-עשרה ואקורד שלוש-עשרה. באקורדים מרובי צלילים אלו, נהוג לוותר על חלק מהצליל אשר מופיעים בין הבס לבין המספר אשר מרוחק ממנו ביותר, על מנת שלא ליצור עומס צלילי אשר יכביד על האוזן. אקורדים אלו נפוצים יותר במוזיקה קלה ובג'אז מאשר במוזיקה קלאסית, אם כי ישנן הופעות של נונקורדים ושל אקורד דומיננט 7–13 (אקורד שבסיסו צליל הדומיננטה, ומעליו טרצה, ספטימה ואוקטבה וקוורטה) במוזיקה קלאסית, וזאת כאשר אין מדובר בצלילים עוברים, אלא בהופעתם הבו-זמנית של צלילים אלו על פעמה חזקה. יש לשים שגם באקורדים אלו, שיטות הסימון משתנות בהתאם למתודות השונות. אקורד מינורי מדיה וקבצים בנושא אקורד מז'ורי בוויקישיתוף אקורדים מז'וריים - סרטון לימוד ביוטיוב
זרים ברכבת

זרים ברכבת (Strangers On A Train) הוא מותחן פסיכולוגי משנת 1951, אשר בוים על ידי אלפרד היצ'קוק על פי תסריט שנכתב על ידי ריימונד צ'נדלר, המבוסס על רומן של פטרישיה הייסמית'. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר אחד. בשנת 1987 הוסרטה פארודיה על הסרט בשם "זרוק את אמא מהרכבת", בכיכובם של דני דה ויטו ובילי קריסטל. פגישה של שני זרים ברכבת אשר דנים ברעיון של "החלפת רציחות" - האחד מבצע רצח למען חברו ולהפך. לגאי, שחקן טניס, יש אישה שממררת לו את החיים. לברונו, אבא רודה ושתלטן. המשטרה לעולם לא תקשר בין הרציחות, המניעים והרוצחים האמיתיים. הזרים נפרדים לשלום כשגאי אינו חושב פעם נוספת על אותה שיחה מוזרה, עד שגופתה של אשתו נמצאת לאחר שנחנקה למוות. גאי היינס - פארלי גריינג'ר אנני מורטון - רות' רומן ברונו אנטוני - רוברט ווקר סן. מורטון - לאו ג. קרול ברברה מורטון - פטרישיה היצ'קוק מרים ג'וייס היינס - קייסי רוג'רס גברת אנטוני - מאריון לורן כמו ברבים מסרטיו, גם בסרט זה מבזיק היצ'קוק למסך, הפעם הוא מופיע בדקה העשירית כשהוא עולה לרכבת עם קונטרבס בעת שגאי היינס יורד ממנה. מדיה וקבצים בנושא זרים ברכבת בוויקישיתוף זרים ברכבת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "זרים ברכבת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זרים ברכבת", באתר נטפליקס "זרים ברכבת", באתר AllMovie (באנגלית) "זרים ברכבת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זרים ברכבת", באתר Metacritic (באנגלית) "זרים ברכבת", באתר אידיבי "זרים ברכבת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפות שמיות מזרחיות

השפות השמיות המזרחיות הן אחד הענפים במשפחת השפות השמיות. כל השפות בענף השמי המזרחי נכחדו, וידועות לנו מממצאים ארכאולוגיים בלבד. ערך מורחב – אכדית עד לאחרונה הענף השמי המזרחי כלל רק תת-ענף אחד, אכדית, השפה השמית הבולטת ביותר בתרבויות העולם העתיק באזור מסופוטמיה. מסמכים וספרות באכדית מתחילים להופיע במאה ה-26 לפנה"ס, במהלך שושלת סרגון האכדי, ולשונם מוגדרת אכדית עתיקה. לאחר מכן מתחילים להופיע מסמכי מסחר, דת ושלטון באשורית בצפון מסופוטמיה (בטורקיה של היום); ואילו מסמכים וספרות בבבלית בדרום האזור, וכתובים מאוחרים יותר מעידים על התפצלויות נוספות באשורית ובבלית. בשיאה הייתה אכדית, ובמיוחד בבלית עתיקה ובבלית תיכונה, הלינגואה פרנקה של המזרח הקדום, ועל כן כתבים בשפה זו נמצאו גם באזורים נרחבים יותר - כיום טורקיה, מצרים וישראל. הממצאים הכתובים האחרונים באכדית הם תעודות מהמאה ה-1, בניב שכּוּנה בבלית מאוחרת, ואילו במקביל, היצירות הספרותיות לאורך כל האלף ה-1 לפנה"ס נכתבו בניב תקני (סטנדרטי), ארכאי של בבלית, שככל הנראה כבר לא דוּבּר (בדומה לערבית ספרותית וערבית מדוברת, אולי). בשנות ה-70 של המאה ה-20 התבצעו חפירות בתל מרדיך בצפון סוריה, שבו שכנה בעבר עיר המדינה אֶבְּלֶה הקדומה. בחפירות נחשפה כמות גדולה של מסמכים בכתב יתדות, רובם בשומרית אך חלק נכבד מהם בשפה שמית שלא נודעה קודם לכן, אבלאית. בין הממצאים היו מסמכים רשמיים, תעודות, ספרות ושירה דתית. בתחילה התרשמו החוקרים מאוצר המילים השונה מזה האכדי, הניחו כי אבלאית רחוקה מהאכדית מאוד והסיקו שהיא שפה שמית מערבית קדומה. אך מאוחר יותר השתכנעו שאבלאית קרובה יותר לאכדית מאשר לשמיות המערביות, והסיקו כי היא תת-ענף נפרד של השמיות המזרחיות, "אחות" של אכדית. יש חוקרים הסבורים אפילו שאבלאית היא ניב קדום של אכדית, אך דעה זו אינה בקונצנזוס. אכדית ניבים של אכדית עתיקה - מאות 20-26 לפנה"ס אשורית אשורית עתיקה - מאות 18-20 לפנה"ס אשורית תיכונה - מאות 11-15 לפנה"ס אשורית חדשה (נאו-אשורית) - מאות 7-10 לפנה"ס בבלית בבלית עתיקה - מאות 16-20 לפנה"ס בבלית תיכונה - מאות 11-16 לפנה"ס (בבלית ספרותית תקנית - ממאה 12 לפנה"ס) בבלית חדשה (נאו-בבלית) - מאות 7-10 לפנה"ס בבלית מאוחרת - מאה 6 לפנה"ס - מאה 1 לספירה אבלאית - מאות 23-24 לפנה"ס John Huehnergard, 1995, Semitic Languages. In: Jack M. Sasson (ed.). Civilizations of the Ancient Near East. IV. New York: Scribners. 2117-2134. בלשנות היסטורית
מר עוקבא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מר עוקבא – אמורא וראש הגולה בבבל בתחילת תקופת האמוראים. מר עוקבא – אמורא ארץ ישראלי בדור השני, תלמידו של רבי יהושע בן לוי מר עוקבא – ראש הגולה בבבל לקראת סופה של תקופת הגאונים, שהודח מתפקידו וברח לקירואן, סביבות שנת ד'תר"כ (840) רב (מר) עוקבא בר חמא - אמורא בבלי בדור השלישי והרביעי, אחיו של רמי בר חמא וחתנו של רב חסדא עוקבן בר נחמיה (‏מר עוקבא‏ (Q111584321))– ראש הגולה בבבל בדור השלישי לאמוראים. יש הסוברים כי הוא המכונה "נתן דצוציתא" מפני שהיה מפורסם כבעל תשובה
הילה הררי

הילה הררי (במקור הילה חיון; נולדה ב-1 באוקטובר 1975) היא זמרת ישראלית. הררי החלה את דרכה בפסטיגל 1985 כאשר ביצעה את השיר "בלבולים", לצד קורין אלאל. במהלך שירותה הצבאי שירתה בלהקה הצבאית, תחת ניהולו של אלון אולארצ'יק. בשנת 1999 הייתה הררי חברה בלהקת פרה קדושה. קודם לפרסומה כזמרת לימדה מוזיקה בבית הספר הריאלי בחיפה. ב-2004 הוציאה את הסינגל "אנשים אומרים". השיר בילה זמן רב בצמרת המצעד של ערוץ 24. בקליפ משתתף צק ברקמן (עמי ב"אהבה מעבר לפינה"). הסינגל השני של הררי, "זה היה ביתי", היה חידוש לשיר של מני בגר, בשיתוף כלא 6 ומני בגר עצמו. השיר כבש את מצעדי הרדיו והפך למזוהה עם המחאה כנגד תוכנית ההתנתקות. הסינגל השלישי של הררי היה הראשון פרי עטה: "מכוסה". אחריו הוציאה, בפברואר 2005, את אלבום הבכורה שלה, "זה היה ביתי". בתחילת 2007 הוציאה את הסינגלים "מכה בפנים" ו"לילות לבנים". בספטמבר 2008 יצא אלבומה השני, "אולי נאהב". הוציאה את קלטת הילדים "המופע של הילה" ובכך ביססה את מעמדה ככוכבת ילדים. בהמשך הפכה את שמה כדמות כוכבת הילדים "היללי" שמבצעת קאברים לשירים עבור ילדים מהמוזיקה הישראלית. בשנת 2022 עלה ליוטיוב פרק פיילוט לתוכנית חדשה לילדים בשם "I speak English", בה משתתפת הררי לצד סוזי מילר. בעקבות הצלחת פרק הפיילוט הוחלט על הפקת סדרת תוכניות שתשודר בערוצים השונים ובאינטרנט. בסדרה משולבים שירים מקוריים אותם כתבה והלחינה הררי ויחד הן מלמדות את ילדי ישראל את שפת האנגלית. 2005 - זה היה ביתי 2008 - אולי נאהב אנשים אומרים זה היה ביתי מכוסה מכה בפנים לילות לבנים הילה הררי, באתר שירונט הילה הררי, באתר Discogs (באנגלית) הילה הררי, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) מכה בפנים ולילות לבנים באתר יוסמיוזיק אולי נאהב באתר charts קיץ ברבנר, ‏בגיל 68: סוזי סופרייז חוזרת ללמד אנגלית, ולא תאמינו איך היא נראית, באתר מעריב אונליין, 16 במאי 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספירלה

ספירלה (נקראת גם שבלול, או עקומה חלזונית) היא קו עקום שיוצא מנקודה ומתרחק ממנה תוך כדי שהוא מסתובב סביבה. הדרך הקלה לתאר ספירלה דו־ממדית היא בעזרת מערכת צירים קוטבית, שבה כל נקודה מזוהה על ידי שני ערכים – זווית ומרחק מהמרכז. ספירלת ארכימדס: r = a + bθ ספירלת פרמה: r = θ1/2 ספירלת קורנו (קלותואיד) ספירלה היפרבולית r = a/θ ספירלת ליטואוס r = 1/θ1/2 ספירלה לוגריתמית: r = abθ, הסוג הנראה ביותר בטבע. ספירלת פיבונאצ'י וספירלת הזהב: מקרים מיוחדים של ספירלות לוגריתמיות. ספירלת ארכימדס ספירלה לוגריתמית ספירלת פרמה ספירלה היפרבולית פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. למחקר של הספירלות בטבע יש היסטוריה ארוכה, כריסטופר רן צפה בקונכיות בעלות צורה של ספירלות לוגריתמיות, בנאוטילוס. קונכיות של חלזונות מחוננות גם הן במבנה ספירלי. ספירלה, באתר MathWorld (באנגלית)
קתדרלת אנטוורפן

קתדרלת גבִרתנו (בהולנדית: Onze-Lieve-Vrouwekathedraal) היא הכנסייה העיקרית של דיוקסיית אנטוורפן, ומוקדשת למריה. היא שימשה כקתדרלה בין 1559 ל-1803, ומ-1961 עד היום. מגדליה של הקתדרלה הם חלק מקבוצה של 56 מגדלי כנסיות ומגדלי פעמונים בבלגיה ובצרפת שהוכרזו במשותף כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. קתדרלת גברתנו באנטוורפן היא כנסייה גותית דמוית צלב, שנבנתה בין השנים 1352 וסביבות 1530. בין האדריכלים הרבים שהשתתפו בבנייה היה גם רומבאוט קלדרמאנס השני. הקתדרלה היא חלק מתקופת השיא של האדריכלות הגותית הבראבנטית, אבל מייצגת טיפוס חדש בתוך אותו הסגנון: הקשתות המפרידות בין הספינה הראשית והספינות המשניות הן רחבות במיוחד, ואין טריפוריום. במקומו יש רצועה של "תחרת חלונות" מעל הקשתות המפרידות. הקתדרלה התפרסמה בזכות החזית המערבית המרשימה. הצריח הצפוני הוא בגובה 123 מטר, מה שהופך אותו למגדל-הכנסייה הגבוה ביותר בבנלוקס. בנייתו מומנה על ידי העיר אנטוורפן, ועד היום הוא נחשב לרכוש העירייה ולא לרכוש הכנסייה. המגדל הוא דוגמה טובה ל"סגנון הלהבות" הגותי (Flamboyant). המגדל שופץ ושוקם לראשונה רק במאה ה-19; כמו כן יש במגדל פעמונים, שעון וכן פעמונה מפורסמת. 515 מדרגות עולות למגדל, ומדרגות נוספות, שאינן פתוחות לציבור, עולות עוד גבוה יותר. מדי יום רביעי בין אפריל לספטמבר פתוח המגדל למבקרים, בהדרכת שומר המגדל. המגדל הדרומי, שמומן על ידי הקהילה ולא על ידי העיר, לא הושלם מעולם, והוא נמוך בהרבה מהמגדל הצפוני. מעיצוב הפנים המקורי של הקתדרלה לא נותר כמעט דבר: הרפורמציה, והאיקונוקלזמה ("ניתוץ הפסלים") שבאה בעקבותיה, לא חסה על הקתדרלה. הקלוויניסטים הסירו והשמידו ויטראז'ים, פסלים, שרידי קדושים, מאוזוליאומים ועשרות מזבחות. רק מספר פרסקאות עתיקים מעידים על העיצוב הגותי המקורי. מאוחר יותר עוצבה הקתדרלה מחדש בסגנון הבארוק, ולבסוף עברה שיפוץ ושיקום במאה ה-19 בסגנון התחייה הגותית. בקתדרלה מוצגים שני טריפטיכונים מפורסמים מאת הצייר בן-העיר פטר פאול רובנס, "הירידה מן הצלב" (1612) ו"הקמת הצלב" (1609–1610). מלבדם מוצגות עוד שתי תמונות של רובנס: "עלייתה של מריה לשמים" (1626) ו"תחייתו של ישו" (1612). מאחורי המזבח הראשי תלויה התמונה "מות מריה" מאת אברהם מאתייסנס (1633). בצד ימין של הקתדרלה נמצא "ארון ברית" בסגנון רוקוקו מאוחר העומד על מזבח של "אחוות הסקרמנט הקדוש". שמאלה משם יש קיר המצופה בעיטורי עץ מפוארים, וכן תשעה תאי וידוי מעץ. תמונותיהם של שנים-עשר השליחים (ולצד כל אחד מהם דמות נשית) תלויים סביב הקירות, ופסל של "גברתנו של אנטוורפן" (כלומר מריה) משנת 1566 נמצא בקפלה על שמה. פסל זה שרד את האיקונוקלזמה. החל מהמאה ה-15 מקהלת הקתדרלה הובילה תרבות מזיקלית של העיר. במהלך השנים בקתדרלה הועסקו מלחינים ידוע שם כמו יוהנס אוקכם, יאקוב אוברכט, וילם דה פש ויוזף-הקטור פיוקו. עוגב חדש, ובו יותר מ-90 רגיסטרים, נבנה בקתדרלה ב-1993. לקתדרלה שתי מקהלות משלה, ומתקיימים בה גם קונצרטים של פעמונה, שניתן לשמוע אותם בכל העיר העתיקה. לצד המבנה נמצאת סימטת היהודים. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת אנטוורפן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת אנטוורפן (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת אנטוורפן (בהולנדית) קתדרלת אנטוורפן, ברשת החברתית פייסבוק קתדרלת אנטוורפן, ברשת החברתית אינסטגרם קתדרלת אנטוורפן, סרטונים בערוץ היוטיוב
Enema of the State

Enema of the State הוא האלבום השלישי של להקת בלינק-182, שיצא ב-1 ביוני 1999. שם האלבום הוא, למעשה, משחק מילים גס, כיאה להומור הרדוד שאפיין את הלהקה דאז. משמעות המילה Enema הוא חוקן, והמילה הוחלפה עם המילה Enemy (אויב), במושג טעון פוליטית של אויב מדינה (Enemy of the State). כלומר, שם האלבום הוא: החוקן של המדינה. האלבום מכר למעלה מ-17 מיליון עותקים ברחבי העולם. הוא האלבום הנמכר ביותר של בלינק-182, למרות שהביקורות עליו היו בינוניות. באלבום נכללים הלהיטים: "Whats My Age Again?", "Adam's Song", "All The Small Things" שלאחר מכן נכללו גם באלבום האוסף שלהם. הרעיון לשם האלבום נלקח מהסרט "Enemy of the State" שיצא ב-1998. האלבום מכיל וידאו קליפ וקישורי אינטרנט. זהו האלבום הראשון שהמתופף טראוויס בארקר הקליט עם הלהקה. אלבום זה מהווה את תחילת ז'אנר הפופ פאנק, ושימש בתור השראה ללהקות שבאו בשנים שלאחר מכן. הלהקה פרצה למיינסטרים בזכות האלבום ובעיקר בזכות הלהיטים שנכללים בו. כוכבת הפורנו, ג'נין לינדמולדר, היא האחות המוצגת על עטיפת האלבום. בנוסף היא השתתפה בקליפים לשירים "What's My Age Again?" ו"Man Overboard". הסמל של הצלב האדום הוצג בכובע של האחות בעטיפת האלבום המקורית. זמן קצר לאחר מכן, הצלב האדום דרש להסיר את הסמל מעטיפת האלבום לאחר שכל העותקים כבר הודפסו. בדומה, בתחילת הדפסות העותקים לא הופיעה תווית השגחת הורים של חברת התקליטים, אך לאחר שהאלבום גרף הצלחה, צורפה אליו המדבקה. ביפן ואוסטרליה התווספו לאלבום שירי בונוס מהופעות חיות. יפן: 13. "Dumpweed" 14. "What's My Age Again?" 15. "All the Small Things" 16. "Dammit" 17. "Mutt" 18. "Aliens Exist" אוסטרליה: 13. "Pathetic" (הופעה חיה בלוס אנג'לס) 14. "Untitled" (הופעה חיה בלוס אנג'לס) 15. "Josie" (הופעה חיה בלוס אנג'לס) 16. "Aliens Exist" (הופעה חיה בלוס אנג'לס) באוסטרליה מצורף לאלבום דיסק בונוס מסיבוב ההופעות במדינה, אשר יצא עם האלבום במהדורה מוגבלת. אוסטרליה דיסק 2: "Dumpweed" "What's My Age Again?" "All the Small Things" "Dammit" "What's My Age Again? " – יצא באפריל 1999. "All the Small Things" – יצא באוגוסט 1999. "Adam's Song" – יצא בדצמבר 1999. לשלושת הסינגלים יצאו קליפים. ה"קליפ" לשיר "Going Away To College", הוא בעצם הקדמה של הסרט "The Urethra Chronicles" שהוציאה הלהקה. טום דה-לונג' – קולות וגיטרה מארק הופוס – קולות וגיטרת בס טראוויס בארקר – תופים רוג'ר מנינג – קלידים ג'רי פין - מפיק שון או'דוויר - מהנדס רוברט ריד – עוזר מהנדס ג'ון נלסון - עוזר מהנדס מייק פאסנו – טכנאי תופים טים סטידמן – ניהול אומנותי, עיצוב קייט טמאשירו – עיצוב מידע על האלבום Enema of the State באתר MusicBrainz מידע על האלבום Enema of the State באתר AllMusic האלבום Enema of the State באתר Discogs האלבום Enema of the State באתר ספוטיפיי האלבום Enema of the State באתר יוטיוב
פטריק אוומויילה

פטריק אוומויילה (גרמנית: Patrick Owomoyela‏; נולד ב-5 בנובמבר 1979 בהמבורג, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני-ניגרי חופשי. ידוע במסירות הארוכות שלו וביכולת ההגנה. לעיתים הוא משחק בעמדת הקשר הימני. בעונת 1998/1999 הצטרף אוומויילה לקבוצת לונבורגר מהבונדסליגה ג', ולאחר שלוש עונות שם עבר לקבוצת אוסנבריק. במקביל לקריירת הכדורגל שיחק גם כדורסל בליגות הנמוכות של גרמניה, אך החליט להתמקד בכדורגל ופרש מכדורסל. לאחר עונת אחת באוסנבריק הוא עבר לפדרבורן, וכעבור עונה נוספת הצטרף לארמיניה בילפלד מבונדסליגה ב', וסייע לה להעפיל לבונדסליגה ב-2004. בתחילת עונת 2005/2006 עבר אוומויילה לורדר ברמן. הוא היה המגן השמאלי הקבוע של הקבוצה עד עונת 2006/2007, בה הגיע קלמנס פריץ מבאייר לברקוזן. אוומויילה אף זומן לסגל נבחרת גרמניה, אך בעקבות פציעה הפסיד את מקומו בהרכב הנבחרת ואת מקומו בהרכב הקבוצה לפריץ. הוא החלים מהפציעה במרץ 2007, וחזר לשחק בתור מחליף. בתחילת עונת 2009/2010 עבר לבורוסיה דורטמונד ושיחק במועדון עד שנת 2013 . אוומויילה היה מועמד לזימון לנבחרת ניגריה, אך סירב לזימון של התאחדות הכדורגל הניגרית, כיוון ששאף לשחק בנבחרת גרמניה. הוא זומן לסגל הנבחרת על ידי יורגן קלינסמן לאחר יורו 2004 ולקראת מסע משחקים באסיה. לעיתים משמש אוומויילה בתור פרשן כדורסל בטלוויזיה הגרמנית למשחקי ליגת ה-NBA. ב-2007 השתתף אוומויילה בקמפיין נגד גזענות בכדורגל תחת הסיסמה "הגינות במגרשי הכדורגל". הפרסומת הופיעה על גבי רכבות חשמליות ברחבי העיר ברמן. מדיה וקבצים בנושא פטריק אוומויילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פטריק אוומויילה פטריק אוומויילה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פטריק אוומויילה, באתר Transfermarkt פטריק אוומויילה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) פטריק אוומויילה, באתר Soccerway פטריק אוומויילה, באתר WorldFootball.net פטריק אוומויילה, באתר National Football Teams פטריק אוומויילה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דף השחקן באתר ורדר ברמן ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סכין הטלה

סכין הטלה (או פגיון הטלה) היא כלי נשק לקרב פנים אל פנים. צורתה דומה מאוד לזו של סכין רגיל, והשימוש בה הוא באמצעות זריקה. בימינו משמשת סכין ההטלה בעיקר לספורט ותחביב ולא ככלי נשק. בעיני רבים נחשבת הטלת הסכין לאומנות ומטיל הסכינים נקרא לרוב אמן סכינים. קיימים סוגים רבים של סכיני הטלה, בעלי מאפיינים שונים ומבנים שונים. כל כלי מצריך טכניקת זריקה שונה. עם זאת, ישנו מבנה כללי המאפיין את רוב סכיני ההטלה. על פי רוב מבנה הסכין הוא מפיסת מתכת אחידה. בניגוד לשאר הסכינים אין לסכין ההטלה ידית מצופה אלא רק אזור לא מושחז הנקרא "אזור אחיזה". סכין הטלה צריכה להיות בעלת משקל נמוך יחסית לגודלה ועל נקודת שיווי המשקל שלה להיות קרובה יחסית למרכז. ישנם סוגים של סכיני הטלה בהם יש משקולת במרכז הסכין הניתנת להזזה. הזזה זו גורמת לשינוי בנקודת שיווי המשקל, דבר המשנה את אופי הזריקה ואופי התזוזה של הסכין באוויר. משקלים שונים של סכיני הטלה נעים בעיקר בין 100 גרם ל-250 ומעלה, כאשר לסכין כבדה יותר, טווח ודיוק גבוהים יותר. רוב הסכינים אינן סימטריות, כלומר נקודת שיווי המשקל איננה בגבול בין הלהב לקת ובמקרים רבים נקודת שיווי המשקל נמצאת על הקת, משמע הלהב קל יותר. את הסכין יש לאחוז בצידה הקל, כלומר לרוב בצד הלהב. האחיזה נעשית בעזרת האצבע המורה והאגודל. את הסכין מטילים בתנועה אחידה, יציבה, ומהירה. כשרוב התנועה נעשית על ידי הזרוע והגוף ואילו מפרק היד נשאר מקובע. תנועת הזרוע היא קשתית מעל הראש עד אשר היד מאונכת לגוף. העת בה נעזבת הסכין שונה בין מטיל למטיל ובין סכין לסכין, אך במקרה הפשוט ביותר הסכין משוחררת כשהיא מול המטרה. הסכין מבצעת בעת המעוף הן תנועה בליסטית והן תנועה מעגלית במעגל זקוף. כדי שהסכין תנעץ במטרה על הלהב להיות בכיוון המטרה בעת הפגיעה, כלומר על המטיל לקבוע בכל הטלה את מספר הרוטציות של הסכין באוויר לפי המרחק מן המטרה או לפי נוחיותו. כדי שמעוף הסכין יהיה יציב על הסכין להסתובב באוויר, הטלה ללא סיבוב קשה מאוד ממרחקים גדולים. גרזן הטלה שוריקן אמנות לחימה מדיה וקבצים בנושא סכין הטלה בוויקישיתוף הטלה ספורטיבית
הוראס וולפול

הוראס וולפול (באנגלית: Horace Walpole;‏ 24 בספטמבר 1717 – 2 במרץ 1797) היה סופר ומדינאי אנגלי. נחשב כמבשר הגותיקה בספרות האנגלית ואחד מראשוני התחייה הגותית באדריכלות הבריטית. וולפול נולד ב-1717 בלונדון, כבנו הצעיר של רוברט וולפול, ראש ממשלתה הראשון של בריטניה. בהיותו בן עשר שנים נשלח לבית הספר היוקרתי איטון, שם למד לטינית וצרפתית. ב-1734 החל ללמוד איטלקית בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', שם ספג לתוכו את הדאיזם. ב-1739, לפני שסיים את חוק לימודיו, יצא למסע באיטליה עם ידידו תומאס גריי (אנ'). הם התגוררו בפירנצה כאורחיו של הוראס מאן (אנ'), מיופה הכוח של בריטניה, שאִתו ניהל וולפול חליפת מכתבים שנמשכה 45 שנה. ב-12 בספטמבר 1741, לפני שובו לאנגליה, נבחר וולפול לחבר הפרלמנט, משרה שאליה נבחר שוב ושוב במרוצת 26 שנה. בנאומיו בפרלמנט התנגד לעבדות, תמך בעצמאות ארצות הברית וחזה כי תגיע לשיאה של הציוויליזציה. ב-1745 נפטר אביו, ווולפול זכה בכספי הירושה. ב-1747 שכר אחוזה שאותה קנה ב-1749 והפך לטירה בסגנון נאו גותי של ימי הביניים שנודעה בשם "סטרוברי היל (אנ')", שבה התקין מכונת דפוס. שם הדפיס את ספריו, ומשם שלח את 3601 מכתביו ששרדו עד ימינו אלה. החל ב-1762 פרסם את זיכרונותיו המהווים מקור חשוב להיסטוריונים של המאה השמונה עשרה. ב-1765 פרסם את הרומן "טירת אוטרנטו (אנ')", ששימש כדוגמה לאלפי סיפורים דומים של מחברים אחרים. ב-1766 פגש בפריז את מאדאם דו דפאנד, שניהלה חוג ספרותי בביתה, ומאז התקיימה ביניהם ידידות והתכתבות שנמשכה עד מותה ב-1780. וולפול היה שוחר שלום שהזהיר מפני השימוש בכדור פורח (שהומצא על ידי האחים מונגולפייה ב-1783) לצורכי מלחמה וכתב: "אני תקווה שמכונות אלה תשמשנה כשעשוע להולכי בטל ולמלומדים, ולא תהפוכנה לכלי מלחמה שיביאו להרס המין האנושי, כפי שקורה בדרך כלל עם תגליות מדעיות." וולפול, שסבל ממחלת השיגרון כל ימיו, הפך בזקנתו לנכה רגליים, אך המשיך לכתוב ולשוחח עם אורחיו שבאו לראותו בטירתו. הוא נפטר בביתו בלונדון ב-1797. בתו הייתה מרי ג'ורג'יאנה אשר נישאה למיסיונר הנודד יוסף וולף (אנ'), בנו של וולף היה הנרי דראמונד וולף (אנ'). מדיה וקבצים בנושא הוראס וולפול בוויקישיתוף הוראס וולפול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי הוראס וולפול בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הוראס וולפול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הוראס וולפול (1717-1797), דף שער בספרייה הלאומית הוראס וולפול, ברשת החברתית Goodreads יצא לאור בעברית בהוצאת סיאל, 2014, תרגום: עמנואל לוטם