laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דודונה

דודונה (ביוונית: Δωδώνη) הוא אתר ארכאולוגי באפירוס שביוון שבו שכן בימי קדם אורקל. על פי הרודוטוס, הוא האורקל הקדום ביותר ומתוארך לאלף ה-2 לפנה"ס. אזכורו הקדום ביותר הוא בכתבי הומרוס, שם הוא מתואר כאורקל של זאוס. הוא נחשב לאורקל השני בחשיבות לאחר האורקל מדלפי. על פי דיווחי ההיסטוריונים בעת העתיקה, במקום הייתה חורשה ובה עץ אלון או אשור. כהני האורקל פירשו את רשרוש עלי העץ כתשובה לשאלות שהופנו אליהם, רשומות על לוח עופרת. על פי הסברים אחרים, העץ הוקף קדרות תלת-רגליות עשויות ברונזה והצלצול שהן השמיעו כשהרוח נשבה, פורשו על ידי הכהנים. גם המיית היונים מוזכרת כקול האורקל. במאה הרביעית לפנה"ס נבנה מקדש עשוי אבן שבחצרו המוקפת גדר שכן העץ המקודש. בשלב כלשהו נתלה על ענפי העץ פסל ברונזה שתפקד כפעמון רוח, אולי כדי לשחזר את צלצול קדרות הברונזה. ב-290 לפני הספירה, קבע פירוס, מלך אפירוס את דודונה כמרכז הדתי שלו והקים מבנים רבים במקום, בהם התיאטרון. ב-219 לפנה"ס בנה פיליפוס החמישי, מלך מוקדון את המקדש מחדש, לאחר שנחרב במלחמות קודמות. ב-167 לפנה"ס החריבו אותו הרומאים, אך אוגוסטוס קיסר הקים אותו בחזרה ב-31 לפנה"ס. בשנת 362 הגיע הקיסר יוליאנוס הכופר להתייעץ באורקל כחלק מהחייאתו את הפולחן היווני-רומי. הקיסר תאודוסיוס הראשון שהפך את הנצרות לדת הרשמית באימפריה הרומית, אסר כל פעילות פגנית והגדת עתידות. הפעילות במקום הופסקה ב-392 ועץ האלון נגדע. הומרוס מכנה את כוהני המקדש "סֶלים" ומתאר אותם ככאלה שאינם רוחצים את רגליהם והם ישנים על האדמה. לעומת זאת, אריסטו מכנה את העם כולו היושב בדודונה סלים. אובידיוס מזכיר במטמורפוזות עץ אלון הקדוש ליופיטר (הוא זאוס), עץ "מזרע דודונה", כחלק מסיפור של איקוס הפונה לאל בתפילה ומקבל ממנו אות. על פי הרודוטוס, בתחילה הקריבו היוונים קרבנות בדודונה, ללא שייחדו אותם לאל מסוים, ובטרם קראו לאלים בשמות. לאחר מכן נחטפה על ידי הפיניקים כוהנת מנוֹא שבמצרים והגיעה ליוון. כשחיה בדודונה כשפחה, הקימה מקדש לזאוס תחת האלון שצמח שם. על פי סטראבון, בתחילה היו הכוהנים גברים, אך מאוחר יותר היו אלה שלוש כוהנות שפירשו את תשובת האורקל לשואלים. מדיה וקבצים בנושא דודונה בוויקישיתוף על הממצאים והאתר הארכאולוגיים דודונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דודונה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ספר שני, פסקה 52 אודיסיאה, שיר 14, פסוק 327-8 ואיליאדה, שיר 16, פסוק 233-235 באנציקלופדיה בריטניקה באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העתיקה אריסטו, מטאורולוגיה, ספר 1 פסקה 14 מטמורפוזות, שיר 7, שורה 623 ספר שני, פסקאות 52-57 סטראבון, גאוגרפיקה, 7.7
קורפוס האס אס ה-13

קורפוס האס אס ה-13 (בגרמנית: XIII. SS-Armeekorps) היה קורפוס של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם בברסלאו ב-7 באוגוסט 1944, על בסיס הקורפוס ה-35, והועמדה תחת פיקוד הרמן פרייס. ב-4 בספטמבר 1944, הועבר הקורפוס לחזית המערבית, כחלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות G, ולחם עימה בקרב מץ. ב-24 באוקטובר 1944 מונה מקס זימון למפקד הקורפוס, ופיקד עליו בקרבות השונים עד סוף המלחמה. גרופנפיהרר הרמן פרייס (7 באוגוסט 1944 - 24 באוקטובר 1944) גרופנפיהרר מקס זימון (24 באוקטובר 1944 - 8 במאי 1945) בקרב מץ כלל הקורפוס את היחידות הבאות: חטיבת הפאנצר ה-106 דיוויזיית הפולקסגרניר ה-553 דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-3 דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17 דיוויזיית הפולקסגרניר ה-462 במהלך מבצע נורדווינד כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-19 דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-36 דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17 קורפוס האס אס ה-13(הקישור אינו פעיל), באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
עונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל

עונת 1964/1965 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה השמינית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון התקיים ב-10 בדצמבר 1964 ותחרות הסתיימה ב-13 באפריל 1965. בתחרות השתתפו 25 קבוצות. התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד, בפעם השנייה בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות. בשלב המוקדם נקבעו 10 עולות לשלב שמינית הגמר בנוסף ל-4 קבוצות שהעפילו ישירות לשמינית הגמר. מנצחת התחרות בעונות הקודמות ברית המועצות צסק"א מוסקבה העפילה ישירות לרבע הגמר. מכבי תל אביב בשלב המקודמות הפסידה לא.א.ק. אתונה בסיכום שני משחקים 67:74 ו-64:53. פירוט התוצאות תיאור מפורט של משחקי הגמר
קורפוס הפאנצר אס אס השלישי

קורפוס הפאנצר אס אס השלישי (בגרמנית: III. SS-Panzerkorps) היה קורפוס משוריין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-15 באפריל 1943 כמפקדה עבור דיוויזיית האס אס ה-5 ודיוויזיית האס אס ה-11, והועמד תחת פיקוד פליקס שטיינר. הקורפוס לחם כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ובקיץ 1944 נסוג לכיס קורלנד. בינואר 1945 פונה הקורפוס מ"כיס קורלנד" דרך הים, כדי לעזור בהגנת ברלין. הקורפוס שהיה חלק מקבוצת ארמיות ויסלה בפיקודו של גנרל גוטהרד היינריצי, הוצב בין ארמיית הפאנצר השלישית בפיקודו של האסו פון מנטויפל ובין הארמייה התשיעית בפיקודו של תאודור בוסה. המתקפה הרוסית החלה ב-16 באפריל 1945. לאחר כישלון ראשון ברמת זלו הצליח ז'וקוב לפרוץ את קווי ההגנה הגרמנים באותה גזרה. היינריצי העביר מהקורפוס של שטיינר את דיוויזיות האס אס נורדלנד ונדרלנד לטובת הארמייה התשיעית. שטיינר נשאר עם שלושה בטליונים ומספר טנקים. תוך זמן קצר יצר ז'וקוב מבלט גדול שבסיסו נהר אודר וקדקדו מכוון לברלין. היטלר התבונן בפיהררבונקר במפה וראה שמצפון למבלט יש דגלון ועליו כתוב "שטיינר". הוא וגבלס העריכו מאוד את שטיינר כלוחם ובעיקר כאיש אס אס שיודע לבצע פקודות ללא ערעור. היטלר התקשר לשטיינר והורה לו לצאת להתקפה הוא התעלם ממחאותיו של שטיינר שחייליו אינם מנוסים ואין לו נשק כבד. היטלר הורה להעמיד את כל אנשי הלופטוואפה באזור הצפוני ולהעמידם לפקודת שטיינר. הוא קרא לכוח של שטיינר בשם "פְּלַגָת ארמית שטיינר" (Armeeabteilung Steiner). למקורביו אמר היטלר: "הרוסים ינחלו את המפלה עקובת הדמים ביותר בהיסטוריה שלהם, בשערי העיר ברלין"[דרוש מקור]. הוא שלח לשטיינר פקודת התקפה שהסתיימה במילים: "גורל בירת הרייך תלוי בהצלחת שליחותך - אדולף היטלר"[דרוש מקור]. שטיינר ידע שאין לו אפשרות לצאת להתקפה וכי זאת משימת התאבדות. הוא סירב גם לבקשותיהם של היינריצי, הנס קרבס, וילהלם קייטל ואלפרד יודל. ב-22 באפריל 1945 נערכה ישיבה בפיהררבונקר. כשנודע להיטלר ששטיינר מסרב לתקוף הוא החל לצרוח על הבגידות נגדו, על הגנרלים הבוגדים, המושחתים והשקרנים. לאחר שנרגע אמר (בפעם הראשונה) שהמלחמה אבודה אבל הוא יישאר בברלין עד הסוף. הקורפוס נסוג לעבר האלבה, ושם נכנע ב-4 במאי 1945 לכוחות האמריקניים. אוברגרופנפיהרר פליקס שטיינר (15 באפריל 1943 - 30 באוקטובר 1944) אוברגרופנפיהרר גאורג קפלר (30 באוקטובר 1944 - 4 בפברואר 1945) אוברגרופנפיהרר מתיאס קליינהייסטרקאמפ (4 בפברואר 1945 - 11 בפברואר 1945) גנרל לוטננט מרטין אונריין (11 בפברואר 1945 - 5 במרץ 1945) אוברגרופנפיהרר פליקס שטיינר (5 במרץ 1945 - 4 במאי 1945) ב-11 במרץ 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות: גדוד הפאנצר כבד אס אס ה-503 דיוויזיית האס אס ה-11 דיוויזיית האס אס ה-27 דיוויזיית האס אס ה-28 דיוויזיית האס אס ה-23 קורפוס הפאנצר אס אס השלישי, באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) קורפוס הפאנצר אס אס השלישי, באתר Axis History (באנגלית) קורפוס הפאנצר אס אס השלישי באתר Feldgrau.com (באנגלית) פלגה-יחידה צבאית בגודל בלתי קבוע שהורכבה לשם ביצוע משימה מיוחדת (Detachment) הסצנה של התפרצות היטלר כשנודע לו ששטיינר מסרב לתקוף תוארה בסרט הנפילה. ראו: התפרצות היטלר בעקבות סירובו של שטיינר לתקוף, מתוך הסרט "הנפילה" באתר יוטיוב.
מזרקת המלך פהד

מזרקת המלך פהד (בערבית: نافورة الملك فهد; תעתיק מדויק: נאפורת אלמלכּ פהד), ידועה גם כמזרקת ג'דה, היא מזרקה בג'דה שבערב הסעודית, והיא הגבוהה מסוגה בעולם. המזרקה נתרמה על ידי המלך פהד לעיר ג'דה שבערב הסעודית ומכאן שמה. הכספים נתרמו בשנת 1980 והמזרקה נחנכה בשנת 1985. המזרקה מוקמה בחוף המערבי של ערב הסעודית, על פי מקורות שונים מי המזרקה מסוגלים להגיע לגובה מרבי של 260 מטרים או לגובה של 312 מטרים, הרבה מעבר למזרקה במקום השני, מזרקת הגביע העולמי בסיאול, דרום קוריאה, המגיעה לגובה של 202 מטר. שלישית מדורגת מזרקת גייזר גייטווי באילינוי שבארצות הברית, המגיעה לגובה של 192 מטרים בלבד. המזרקה נראית בכל ג'דה רבתי. המים שהיא פולטת מגיעים למהירות של 375 קילומטרים בשעה ומשקלם בכל התזה הוא 18,000 טונות בממוצע. המזרקה משתמשת במים מלוחים שהוצאו מהים האדום במקום במים מתוקים, כמו רוב המזרקות בעולם. גם תאורת המזרקה היא דבר מרהיב ביופיו, ונדרשים כ-500 זרקורים כדי להאיר אותה על כל כיווניה וצדדיה. מדיה וקבצים בנושא מזרקת המלך פהד בוויקישיתוף King Fahd’s Fountain in Saudi Arabia World Tallest Fountain in Jeddah Mughai. "Jeddah Fountain – King Fahd's fountain Jeddah – Saudi Arabia". Jeddah Point. "6/12 - King Fahd's Fountain, Jiddah". Arabic Media. "Jiddah: King Fahd's Fountain". SAMIRAD.
נגמה אבראהים

נגמה אבראהים (או נגמה אברהים או נגמה איברהים, בערבית: نجمة إبراهيم; 25 בפברואר 1914 – 4 ביוני 1976) הייתה שחקנית וזמרת יהודייה-מצרייה. נולדה בקהיר למשפחה יהודית. למדה בבית הספר ליסה (Lycée) שבקהיר אך לא השלימה את לימודיה. אבראהים נחשבת לאחת השחקניות המפורסמות ביותר בקולנוע המצרי, בייחוד בזכות ביצועיה לדמויות "רעות" (לדוגמה, היא גילמה את דמותה של הרוצחת הסדרתית רַיא בסרט רַיא וסכינה משנת 1952). היא התחילה את חייה המקצועיים כזמרת בשנת 1921, אך לאחר מספר שנים עברה למשחק בתיאטרון ובקולנוע. בעיות בריאות שונות מנעו ממנה לעבוד במשך העשור האחרון לחייה. הופעתה האחרונה על הבמה הייתה בהצגה "שיר המוות" בשנת 1967. היא קבורה בקהיר. (תרגום חופשי) 1933 - הנישואים (א-זַוַאג, الزواج) 1941 - המוסך (אל-וַרְשה, الورشة) 1942 - עאידה (عايدة) 1943 - ראבחה (رابحة) 1944 - מן אל-גאני (من الجاني) 1946 - מלאך הרחמים (מלאכּ א-רחמה, ملاك الرحمة) 1948 - היתומים (אל-יַתימַיְן, اليتيمتين). מבוסס על המחזה ההיסטורי שני היתומים מאת אדולף ד'אנרי ויוג'ין קורמו. 1948 - הרפתקאות ענתר ועבלה (מע'אמראת עַנְתר ועבְּלה, مغامرات عنتر وعبلة) 1949 - כיסא הווידוי (כֻּרסי אל-איעְתִראף, كرسي الاعتراف) 1950 - אנא אל-מאצ'י (أنا الماضي) 1953 - לחן אהבתי (לחן חֻבּי, لحن حبي) 1953 - רַיא וסכינה (ريا وسكينة) 1953 - אהבה באפילה (חֻבּ פי א-ט'לאם, حب في الظلام) 1954 - ארבע בנות וקצין (ארבע בנאת וצ'אבט, أربع بنات وضابط) 1955 - עשו איתי פושע (געלוני מֻגְרִמً, جعلوني مجرما) 1955 - דנדון הצמיד (רנת אל-ח'לח'אל, رنة الخلخال) 1957 - החטא ועונשו (אל-גרימה ואל-עקאב, الجريمة والعقاب). עיבוד לרומן החטא ועונשו של דוסטויבסקי. נגמה אבראהים שיחקה בסרט מוכרת תכשיטים. 1957 - לא אבכה לעולם (לן אבכי אבדً, لن أبكي أبدا) 1959 - האישה האלמונית (אל-מַרְאַה אל-מַגְהוּלה, المرأة المجهولة) נגמה אבראהים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) על אודות נגמה אבראהים באתר אל-סינמה (ערבית). ביוגרפיה מפורטת על חייה, פוסט של יוסי מזרחי בפייסבוק בקבוצת "מאכלים מצריים".
יהודה דב זינגר

הרב יהודה דב זינגר (י' באלול תרס"ז, 20 באוגוסט 1907 – י"ט בשבט תשל"א, 14 בפברואר 1971) היה רב חרדי, מראשי הקהילה החרדית בבודפשט לפני השואה, רבן של קהילת וויצן בהונגריה בשנות ה-40 של המאה ה-20 ומושב בית מאיר וגבעת שמואל. נולד בבודפשט שבהונגריה לרב יעקב יוסף, רבה של פראונקירכן, וליטל בתו של הרב משה שמעון הלוי, שהיה מרבני רומניה. אמו נפטרה בגיל צעיר והוא גדל אצל סבו. נישא לחנה, בתו של הרב מרדכי קוהן, שהיה השו"ב והמוהל של קהילת יהודי בודפשט. לאחר נישואיו התגורר בבודפשט, שם ניהל את התלמוד תורה המרכזי של הקהילה "תורת אמת", ובהמשך מונה לכהן כרב בית הכנסת ביקור חולים בעיר. לאחר מכן עבר להתגורר בעיירה וייצן, שם כיהן בהמשך כרב הקהילה החרדית. במסגרת תפקידו היה מרבה לבקר לאסירים יהודים שהיו כלואים בבית הכלא שהיה בסמיכות לעיירה ודואג לצורכיהם. עלה ארצה ב-1950 וזמן קצר לאחר מכן התמנה לרב המושב בית מאיר הסמוך לירושלים. בשנת ה'תשי"ג (1953) נבחר לכהן כרבה של גבעת שמואל, בתפקיד זה כיהן עד לפטירתו במשך 18 שנים. נפטר בי"ט בשבט תשל"א ונקבר בהר הזיתים בירושלים. לאחר פטירתו מונה בנו הרב יעקב יוסף זינגר לרבה של גבעת שמואל. כולל אברכים "זיו התורה" הוקם על שמו בגבעת שמואל. הרב יהודה דב זינגר חיבר מספר חיבורים תורניים והוציאם לאור, לאחר פטירתו הוהדרו הספרים על ידי בנו הרב יעקב יוסף זינגר. בנוסף הוציא לאור את כתבי היד של סבו הרב משה שמעון הלוי. זיו המצוות – ביאורי המצוות לפי ספר החינוך זיו המנהגים – שורשי המנהגים וביאורם זיו השבת – פירושים וביאורים בגודל קדושת השבת והלכות שבת הגדה של פסח זיו המנהגים – פירושים על הגדה של פסח יעקב בכר, אוהב ישראל באמת – חייו של הרב יעקב יוסף זינגר פרק על חיי אביו, כולל מעל הזמן – גבעת שמואל, סיוון תשע"ו רשימת הפרסומים של יהודה דב זינגר, בקטלוג הספרייה הלאומית זיו השבת, באתר היברובוקס זיו המצוות, באתר היברובוקס זיו המנהגים, באתר אוצר החכמה הרב י. זינגר נבחר לרבה של גבעת שמואל, הצופה, 8 בפברואר 1953. הרב שאול ישראלי, התורה והמדינה – קובץ ד', אלול תשי"ב, באתר היברובוקס
בפטיסט קנייס

גנרל בפטיסט קנייס (בגרמנית: Baptist Knieß;‏ 17 באפריל 1885 – 10 בנובמבר 1956) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. קנייס נולד ב-17 באפריל 1885 בגרינשטדט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1901 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-5 (ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, ובאביב 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר קנייס ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בדצמבר 1928 הועלה קנייס לדרגת מיור, וב-1 באפריל 1930 מונה למפקד הגדוד ההדרכה של רגימנט הרגלים ה-21 (הבווארי). ב-1 באפריל 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1934 מונה למפקד משמר הגבול ברגנסבורג. ב-1 באפריל 1935 הועלה קנייס לדרגת אוברסט, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-63. ב-1 ביוני 1938 הועלה קנייס לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד הלנדווהר בהיילברון. עם פרוץ המלחמה מונה קנייס למפקד הדיוויזיה ה-215, שהייתה בעתודת הארמייה השביעית. במהלך המערכה על צרפת לחם קנייס כחלק מהקורפוס ה-37 במסגרת הארמייה הראשונה, וב-1 ביולי 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בינואר 1942 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מקורפוס הפאנצר ה-39, וב-3 באוגוסט 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-12 בנובמבר 1942 מונה קנייס למפקד קורפוס המילואים ה-66, ולאחר כיבוש צרפת של וישי, נשלח הקורפוס בפיקודו לצרפת כחיל כיבוש. ב-1 בדצמבר 1942 הועלה קנייס לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובאוקטובר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-85 בדרום צרפת, כחלק מהארמייה ה-19. הקורפוס בפיקודו לחם במהלך מבצע דרגון, ובדצמבר 1944 לחם במהלך הקרב על הבליטה, כחלק מהארמייה השביעית. ב-29 במרץ 1945 פרש קנייס מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני. בשנת 1947 שוחרר קנייס מהשבי. לאחר שחרורו התגורר קנייס במינכן עד למותו ב-10 בנובמבר 1956. מדיה וקבצים בנושא בפטיסט קנייס בוויקישיתוף בפטיסט קנייס באתר www.lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
ליין (אפליקציה)

ליין (LINE) היא אפליקציה להעברת מסרים מיידיים, על ידי טלפונים חכמים, מחשבי לוח ומחשבים אישיים. משתמשי האפליקציה יכולים לשלוח דרכה טקסט, תמונות, וקטעי וידאו וקול, וכן לקיים שיחות תוך שימוש בטכנולוגיית VoIP. האפליקציה פותחה ועוצבה תחילה על ידי 15 עובדים בחברת NHN, חברת בת של חברת Naver הקוריאנית. מאוחר יותר כשהאפליקציה התבססה, הקימה Naver חברה בת ייעודית בשם ליין שמאז אחראית לפיתוח ולתפעול האפליקציה. ליין יצאה לראשונה ביפן בשנת 2011, והגיעה תוך שנה וחצי ל-100 מיליון משתמשים ול-200 מיליון משתמשים תוך חצי שנה נוספת. בשנת 2013 הפכה ליין לרשת החברתית הגדולה ביותר ביפן. באוקטובר 2014 היו לאפליקציה כ-560 מיליון משתמשים, מתוכם כ-170 מיליון פעילים ברמה חודשית. בפברואר 2015 הגיעה החברה ל-600 מיליון משתמשים. ליין תוכננה בתחילה עבור מכשירי סמארטפון בעלי מערכות הפעלה iOS ואנדרואיד. מאז יציאתה הורחבה ההתאמה שלה כך שתתאים גם ל-BlackBerry OS (אוגוסט 2012), ל-Nokia Asha (מרץ 2013), ל-Windows Phone (יולי 2013), ל-Firefox OS (פברואר 2014), לטאבלטי iOS (אוקטובר 2014), וכאפליקציה לדפדפן גוגל כרום. בשלב מסוים ניתן היה להשתמש בשירות ההודעות של ליין במחשב ישירות דרך אתר אינטרנט ללא צורך באפליקציה, אך שירות זה הופסק. לאפליקציה קיימות גרסאות המאפשרות להשתמש באפליקציה דרך מחשבים עם מערכות הפעלה Mac OS או Windows. מדיה וקבצים בנושא ליין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליין (באנגלית) ליין, ברשת החברתית פייסבוק ליין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליין, ברשת החברתית אינסטגרם ליין, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר חברת LINE חן אידן, ליין בקרב צמוד מול ווטסאפ, חוגגת 200 מיליון משתמשים, בלוג Geektime,‏ 24 ביולי 2013 נמרוד צוק, במזרח פיצחו איך עושים כסף מצ'ט, באתר כלכליסט, 13 ביולי 2016
קרל דקר

גנרל קרל דקר (בגרמנית: Karl Decker;‏ 30 בנובמבר 1897 – 21 באפריל 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. דקר נולד ב-30 בנובמבר 1897 בבורנטין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס דקר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-54. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף דקר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1935 הועלה דקר לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1936 מונה למפקד גדוד הנ"ט ה-38 והועלה לדרגת אוברסט לוטננט. עם פרוץ המלחמה היה דקר מפקד גדוד הנ"ט ה-38, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין במסגרת הקורפוס ה-18. ב-10 באפריל 1940 מונה דקר למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפאנצר ה-3, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16. במהלך הקרב על יוון לחם דקר עם גדודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס ההררי ה-18, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס הממונע ה-40, וב-15 במאי מונה דקר למפקד רגימנט הפאנצר ה-3. ב-13 ביוני קיבל על פעולותיו בקרב תרמופילאי את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-24. ב-1 בפברואר 1942 הועלה דקר לדרגת אוברסט, וב-1 באוגוסט 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-7 בספטמבר 1943 מונה דקר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5, וב-1 בדצמבר 1943 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-4 במאי 1944 קיבל דקר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 ביוני 1944 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-15 באוקטובר 1944 מונה דקר למפקד קורפוס הפאנצר ה-39, ופיקד עליו בקרב על הבליטה. ב-1 בינואר 1945 הועלה דקר לדרגת גנרל חיל השריון, ולחם עם הקורפוס בקרבות בגרמניה. ב-21 באפריל 1945 הבין דקר שכבר אין תקווה בהמשך ההתנגדות, ובשל כך התאבד בגרוסברונסרודה שבבראונשווייג. לאחר מותו ב-26 באפריל 1945 הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. מדיה וקבצים בנושא קרל דקר בוויקישיתוף קרל דקר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
Wine From Tears

Wine From Tears (בעברית: "יין מדמעות", תעתיק: "ויין פרום טירס") היא להקת דום-דת' מטאל מלודי/גותי. הלהקה הוקמה ברוסיה אך פועלת כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. הלהקה מנגנת דום-דת' מלודי עם השפעות של מטאל גותי, ונקראת על שם שיר של להקת הבלאק מטאל Thy Serpent. השירה נעשית בגרואלינג האופייני לדת' מטאל, אך בחלק מהשירים יש גם שירה נשית נקייה ואף שירה גברית נקייה. שיריה עוסקים בעיקר בדיכאון, כאב, צער ואובדן. Through the Eyes of a Mad - אלבום אולפן, 2009 Glad to Be Dead - אלבום אולפן, 2013 I'm Fine - אלבום אולפן, 2022 אלכסיי נסטרוב - סולן וגרואלינג (2002 - היום) איגור אנדריב - תופים (2002 - היום) אלכסנדר קודריאשוב - גיטרות (2002 - היום) דניס חודירב-וליז'נין - גיטרה באס (2011 - היום) יבגניה נסטרובה - קלידים (2012 - היום) אוקסנה פודאנינה - גיטרה באס (2002–2006) אולגה שקמרווה - קלידים (2002–2004) דימיטרי אוצ'קוב - קלידים (2004–2008) אנדרי מאונארג'י - גיטרה באס (2006–2008) ילנה פירסובה - גיטרה באס (2008–2010) מרינה זביגינה - קלידים (2008–2011) אנטון מישצ'נקו - גיטרה באס (2010–2011) איגור טרסוב - קלידים (2010–2012) Elle Fatyhova - שירה נשית (בהקלטות) אתר האינטרנט הרשמי של Wine From Tears Wine From Tears, ברשת החברתית פייסבוק Wine From Tears, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Wine From Tears, באתר Discogs (באנגלית) Wine From Tears, באתר בנדקמפ Wine from Tears - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com Through The Eyes Of A Mad, by Wine From Tears, Wine From Tears (באנגלית) Glad To Be Dead, by Wine From Tears, Wine From Tears (באנגלית) I'm Fine, by Wine From Tears, Wine From Tears (באנגלית)
עונת 1965/1966 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל

עונת 1965/1966 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה התשיעית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון התקיים ב-3 בנובמבר 1965 ותחרות הסתיימה ב-1 באפריל 1966. בתחרות השתתפו 26 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. ברבע הגמר הקבוצות חולקו ל-2 בתים. מכל בית הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני עלו לפיינל פור שנערך באיטליה. התחרות הסתיימה בניצחון של סימנטל מילאנו, בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר. שלב המגר נערך במילאנו ובולוניה. הפועל תל אביב העפילה ישירות לשלב השני של המוקדמות והפסידה לסימנטל מילאנו בשני משחקים 80:65 ו-87:53. פירוט התוצאות תיאור מפורט של משחקי הגמר
דייוויד בירד

דייוויד בירד (באנגלית: David Lyster Bird‏; נולד ב-29 במרץ 1946) הוא שחקן ברידג' בריטי, המפורסם יותר ככותב ספרי ברידג'. בירד כתב יותר ממאה ספרי ברידג', יותר מכל כותב ספרי ברידג' אחר. במרץ 2010 פרסם את ספרו המאה. שנה אחרי זה עבר את טרנס ריס במספר הספרים שכתב, כאשר הגיע ל-108 ספרים. חלק מספריו נכתבו ביחד עם שחקני ברידג' מפורסמים וכותבי ספרי ברידג' בולטים. בין השאר כתב ספרים ביחד עם טרנס ריס, גאייר הלגמו, רון קלינגר,טוני פורסטר, עומר שריף, מרטין הופמן וברברה סיגרם. בנוסף לכתיבת ספרים, כתב על ברידג' בעיתונים כמו: The Mail on Sunday, London Evening Standard. הוא תרם ככותב לעיתוני ברידג'. את הרשימה המלאה של הספרים שכתב אפשר למצוא באתר האינטרנט BridgeGuys. בירד נולד בלונדון ומתגורר באיסטליי (Eastleigh) שליד סאות'המפטון. טרנס ריס ויקטור מולו David Bird, Bridgeguys David Bird (bridge writer), World Bridge Federation English Bridge: The EBU members' magazine, April 2010, p20 Bridge Bulletin, American Contract Bridge League, April 2011, p45. David Bird, Bridgeguys]
בעין החתול

בעין החתול הוא ספר פרוזה פרי עטה של חביבה פדיה, שראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2008 ויצא במספר מהדורות. מסע חקירה של העיר באר שבע. סוג של אנתרופולוגיה וחקירה עצמית של הזרות, הנוודות וההומלסיות, תוך ניסיון להסתכל על חתול - חיה עירונית קרובה מאוד לבני האדם כמלמדת על האדם ובשלב מסוים (1998–2004) התבוננות בכלבים שהיו נודדים בעיר באר שבע. הספר יצר משמעויות רבות סביב נחל באר שבע, העיר הטורקית, שכונות, השוק ובפרט זרק אור על תופעת הפסאז'ים בערי הפריפריה בפרק מרכזי שנקרא פריז – באר שבע המתייחס להקמת הפסאז', אבי אבות אבותיו של הקניון, ומתכתב עם המסה הנודעת של וולטר בנימין על הפסאז'ים בפריז. הספר נע מהאורבניזם והפריפריה בישראל גם למסע בזמן, בעקבות אנשי השוליים בהיסטוריה היהודית, או תפיסות לא קאנוניות, או מומרים ואנוסים - כסוג של חתול. הספר כתוב בצורה של פרגמנטים, במספר רב מאוד של סגנונות: פילוסופיה, ספרות, שירה, עיתונאות וספרות השו"ת ושואב מכל מקורות היהדות. הוא מנסה לגעת בשורשים של ההיסטוריה הסמויה. הספר מרבה להשתמש במיתוסים ובתמות קבליים ומנסה לגעת בגלות הקיומית ולהעלות לפני השטח מקורות יהודיים שאינם במיינסטרים, אבל משקפים יחס מאוד סובלני כלפי החיה ומשקפים שלבים בציוויליזציה היהודית בהם יש קרבה יותר לחיים יחד עם החיות. עינת יקיר. חתול שחור, חתול לבן. Time Out תל אביב, גיליון 320 (18 עד 25 בדצמבר 2008), עמ' 126. אורן יפתחאל, שבוע הספר, ספרים מומלצים: האיום התל אביבי, באתר הארץ, 9 ביוני 2009 ורד לי, רחוב, חתול, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2008 בילי מוסקונה-לרמן, הבלתי מקובלת: ריאיון עם חוקרת הקבלה פרופ' חביבה פדיה, באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2008 אריק גלסנר, על "בעין החתול", של חביבה פדיה, הוצאת "עם עובד". מעריב, תרבות - ספרות, ח' בכסלו תשס"ט, 5 בדצמבר 2008, עמ' 29. תהל פרוש, כמו הריון נצחי, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2008 - ריאיון עם הסופרת בצאת ספרה לאור דויד פרץ, על הספר 'בעין החתול' מאת חביבה פדיה, באתר "תרבות•il" מתי שמואלוף, בדרך אל החתולים, באתר ynet,‏ 16 באוקטובר 2018 נעם גל, ‏הערה על בעין החתול לחביבה פדיה ועל הלא-אנושי הבדיוני, מכאן י"ד, מרץ 2014, עמ' 395–417 בעין החתול, באתר OCLC (באנגלית)
HACCP

HACCP (ראשי תיבות באנגלית של Hazard Analysis Critical Control Point, בעברית: ניתוח סיכונים בנקודות בקרה קריטיות) היא גישה שיטתית המבוססת על שבעה עקרונות מרכזיים לבקרת בטיחות מזון. גישה זו באה לנתח לזהות ולאפיין את כל הסיכונים אשר עלולים להתרחש בכל אחד משלבי ייצור המזון. השיטה מגדירה "נקודות סיכון" הנבדקות כדי למנוע אפשרות של זיהומים כימיים ביולוגים ופיזיים, החל משלב הגידול החקלאי, דרך עיבודו בקו הייצור ועד המוצר המוגמר המגיע לצרכנים. השיטה פותחה בשנות השישים של המאה ה-20 על ידי החברות פילסברי (Pillsbury) ו-NASA ומעבדות צבא ארצות הברית, כדי לתת מענה לצורך באספקת "מזון בטוח ב-100%" לאסטרונאוטים של תוכנית החלל. עד אז נבדקו מדגמית רק המוצרים הסופיים אך לא ניתן לדגום את כולם. שיטת HACCP מציעה ניתוח של כל הסיכונים בתהליך הייצור ועד לקבלת המוצר המוגמר, מתוך הנחה שאם כל התנאים מתקיימים אזי התוצר הסופי יהיה בטוח. העקרונות המנחים את השיטה פורסמו ב-Codex Alimentarius Commission, התקן הנפוץ בעולם למזון בטוח שיש עליו הסכמה בינלאומית: יש לבצע סקר סיכונים מדעי ושיטתי - רשימה של תהליכי הייצור בהם מתרחשים סיכונים ולתאר פעולות מניעה לסיכונים אלו. איתור נקודות בקרה קריטיות - (Critical Control Points (CCP. הגדרה עבור נקודות בקרה אילו גבול קריטי - טווח אשר מחוצה לו המוצר יחשב כלא בטוח. קביעת אמצעים לניטור בנקודות הבקרה וקביעת נהלים מתוך תוצאות הניטור לכיול הבקרה על פי הגבול הקריטי. יש לקבוע מהי הפעילות המתקנת במידה וקיימת סטיה מהגבול הקריטי שנקבע. תיעוד כל הפעולות הננקטות בכל שלבי התהליך והבקרות - גם כהוכחה עבור היצרן שהוא עומד בתקנים והבקרות שנקבעו. יש לקבוע נהלים על מנת לאמת שהמערכת ותהליכיה פועלת כנדרש בצורה אפקטיבית. שיטת HACCP מגובה גם על ידי תקן ISO 9000:2000 המהווה סידרה של תקני איכות בינלאומי הכוללים נהלים והנחיות לאבטחת מערכת ניהול איכות יעילה בארגון בכל תחום בתעשייה ובמתן שירותים. תקן ISO 22000 עוסק בבטיחות מזון ואינו מייתר את HACCP. ניהול סיכונים בטיחות HAZOP HACCP - Hazard Analysis critical control points, באתר משרד הבריאות מדריך להבנה ויישום של מערכת HACCP, באתר משרד הבריאות דרישות HACCP - כלי ליישום דרישות השוק לבטיחות מזון לפי תקן ISO 22000, באתר המוסד לבטיחות ולגיהות