laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קמפונית

קמפונית (שם מדעי: camponotus) היא סוג של נמלה הנפוץ בארצות רבות בעולם. ישנם יותר מאלף מינים בסוג. נמלים ממינים רבים מסוג זה מקימות את הקינים שלהן בתוך עץ, מה שהוביל לשמן האנגלי – נמלים נגריות (carpenter ants). כמה מינים דרום-מזרח אסייתים של קמפונית מפורסמים בזכות תופעה המכונה "נמלים מתפוצצות". מדובר בנמלים המפתחות בלוטות גדולות מאוד (לעיתים בגודל הנמלה עצמה) המייצרות נוזל רעיל. כשהדבר הכרחי לטובת המושבה, הקמפוניות עלולות "לפוצץ" את הבלוטה, להרוג את עצמן ולשחרר את הנוזל. הנוזל עלול לפגוע בבעלי חיים קטנים באזור ולשתק אותם. הקמפונית הוא סוג מגוון, ויש הבדלים רבים בין המינים השונים שהם חלק מהסוג, אולם יש כמה תכונות שמשותפות לכל המינים או לרובם: גודל הפועלות נע בין 6–25 מילימטר (גודל גדול יחסית). כל מיני הקמפונית חיים באנדוסימביוזה עם בקטריה בשם בלוכמניה (Blochmannia). ככל הנראה יש לבלוכמניה חלק מפתח בתזונה של הנמלה. רוב מיני הקמפונית חיים בעץ, לרוב עץ רקוב ולח. לעיתים קרובות הקמפונית פולשת למגורי האדם ומזיקה להם. יש דמיון בין תזונת המינים השונים: לרוב הקמפוניות ניזונות בעיקר מצוף וטל דבש. בישראל ידועים כ-23 מינים מהסוג קמפונית. בניגוד לרוב מיני הקמפונית, אף מין בישראל אינו חי בעץ. בין המינים ניתן למנות: קמפונית פולחת (camponotus fellah) – נמלה חומה, אורכה נע בין 12-17 מילימטר. חיה בקינים דמויי משפך ליד עצי אורן ושיחים המאוכלסים בכנימות. נפוצה בכל הארץ. קמפונית כרתית (camponotus creticus) – נמלה חומה בעלת בטן שחורה. אורכה בין 5–8 מילימטר. חיה בעיקר מתחת לאבנים ובאדמה. נפוצה בהרי הגליל ובכרמל. קמפונית קדושה (camponotus sanctus) – נמלה צהובה-שחורה. אורכה בין 12-17 מילימטר. מקימה קינים מתחת לאבנים או באדמה בחורשות אורנים. פעילה בעיקר בלילה. נפוצה בצפון ומרכז הארץ. קמפונית משיית (camponotus sericeus) – נמלה שחורה, בעלת שערות קצרות וצפופות בצבע זהוב. אורכה כ-10 מילימטר. נפוצה בערבה ובאזור ים המלח. קמפונית שחורה (Camponotus pennsylvanicus) – מין הנפוץ בארצות הברית בלבד. רשימה של כל מיני הקמפונית בוויקיפדיה האנגלית יעקב עופר, נלך אל נמלה: מדריך נמלים בישראל, הוצאת יובל עופר, ירושלים, 2000. תחת: קמפונית משיית, קמפונית קדושה, קמפונית פולחת, קמפוינית כרתית. מדיה וקבצים בנושא קמפונית בוויקישיתוף קמפונית, באתר ITIS (באנגלית) קמפונית, באתר NCBI (באנגלית) קמפונית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קמפונית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קמפונית, באתר GBIF (באנגלית) Ionescu-Hirsch Armin (2009). "An annotated list of Camponotus of Israel (Hymenoptera:Formicidae), with a key and descriptions of new specie" (PDF). Israel Journal of Entomology. 57: 33–98. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-01-12. נבדק ב-2014-01-12.
הקולקטיב

הקולקטיב היא להקה ישראלית שהתגבשה ב-2008 בתל אביב ומנגנת בסגנונות מגוונים. הקולקטיב נוסד כקבוצה של שבעה מוזיקאים, חברי ילדות, המגיעים מרקעים מוזיקליים שונים. מובלים על ידי שני סולנים - עידן רבינוביץ' ורועי ריק – שבעת חברי הקולקטיב מנגנים סגנונות שונים: רוק, בלוז, אלקטרוניקה, ג'אז, ניו-פולק, פאנק ואמריקנה. הלהקה החלה דרכה עם מספר פרויקטים מוקלטים משותפים של שבעת החברים: עידן רבינוביץ' (עם אלבום בשם "Bedroom Folk" שיצא ב-2008), "רועי ריק והמדלי בנד" (עם אלבום בשם "Never Trust The Holy Gracious Medley Band" שיצא ב-2009), פרויקט עברי תחת השם "הקולקטיב העברי" (עם אלבום באותו השם שיצא ב-2009) ו-Strange Folks (עם אלבום EP באותו השם שיצא ב-2010 והוקלט באולפנם האנגלי של המאניק סטריט פריצ'רז). בשנת 2009 נסעה הקבוצה להתגורר בלונדון, שם יצרו והופיעו ברחבי אנגליה. במשך חצי שנה גרו שבעת החברים בדירה אחת. לאחר חזרתם לישראל ואיחוד כל הפרויקטים תחת הכינוי "הקולקטיב", במרץ 2011 הוציאו את אלבומם Onwards. האלבום הוקלט בתל אביב תחת שרביטו של כריס שו, המפיק וטכנאי ההקלטות זוכה פרסי האוסקר וגראמי. בהמשך השנה הופיעה הלהקה ברחבי ישראל, וב-2012 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה ובארצות הברית. עם השנים צברה הלהקה תאוצה וקיבלה ביקורות בישראל ומחוצה לה, בין היתר במגזיני מוזיקה בינלאומיים, כגון ה-NME ו-Filter Magazine. הלהקה השתתפה בפסטיבלים שונים באירופה (כמו Time ,In the City ו-Liverpool Sound City), וכן חיממה את האמנים חוזה גונזלס, אוקרביל ריבר ו-וובן האנד בהופעותיהם בישראל. בשנת 2013 הופיעו חברי הלהקה עם הזמרת נינט טייב במספר הזדמנויות שונות, שהובילו לשיתוף פעולה מקצועי בין הזמרת לבין חברי הלהקה עידן רבינוביץ' ויוסי מזרחי. השניים גם הפיקו את אלבומה הרביעי של נינט "כל החיות ידעו" שיצא במאי 2014. בספטמבר אותה שנה נישאו מזרחי וטייב. במרץ 2014 יצא אלבומו השלישי של שלומי שבן, "תרגיל בהתעוררות", בו ניגנו חברי הלהקה והשתתפו בעיבודי השירים. ביוני 2014 הוציאה הלהקה את האלבום "Pangaea", לו קדמו הסינגלים "OTM", ו-"Happiest of all Memorial Days". באוקטובר 2014 הודיעו חברי הלהקה על עזיבתו של דניאל שהם את ההרכב. בשנת 2015 עזבו גם מזרחי ולוזיה את ההרכב. במאי 2017 הוציא רועי ריק אלבום משירי המוזיקאי האיטלקי פבריציו דה אנדרה, בהפקתו של יוסי מזרחי. לקראת עבודה על אלבום חדש הצטרפו להרכב גיא לנדאו, שרון פטרובר ויואב ארבל. בשנת 2018 הוציאה הלהקה את האלבום "The Coming of Light". 2009 - הקולקטיב - הקולקטיב העברי 2010 - Strange Folks EP (מיני אלבום) 2011 - Onwards‏ - Acollective 2014 - Pangaea‏ - Acollective Acollective - The Coming of Light - 2018 אתר האינטרנט הרשמי של הקולקטיב הקולקטיב, ברשת החברתית פייסבוק הקולקטיב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הקולקטיב, סרטונים בערוץ היוטיוב הקולקטיב, באתר MusicBrainz (באנגלית) הקולקטיב, באתר Discogs (באנגלית) הקולקטיב, באתר Songkick (באנגלית) הקולקטיב, באתר בנדקמפ דפנה ארד, אנרגיה נשית מוציאה את להקת "הקולקטיב" מאיזון, באתר הארץ, 23 במרץ 2015 עמי פרידמן, אותה גברת - קצת אחרת: להקת הקולקטיב חוזרת, באתר ynet, 9 בינואר 2018 הקולקטיב, "דניאל שהם, אב-הבית ואחינו היקר, לא ממשיך איתנו בדרכנו הקולקטיבית...", פייסבוק, 26 באוקטובר 2014 בדרכו שאין ישר בה - רועי ריק שר משירי דה אנדרה בעברית
רגאטון

רגאטון (באנגלית: Reggaeton; בספרדית: Reguetón) הוא סגנון מוזיקה המשלב מוזיקה לטינית יחד עם מוזיקת היפ הופ, רית'ם אנד בלוז ודאנסהול. לעיתים מכנים את הרגאטון בשם: ההיפ הופ של הלטיניים. הרגאטון לרוב משלב קטעי ראפ בשפה הספרדית (או שפות לטיניות אחרות). בעולם ידועים כזמרי רגאטון דדי יאנקי, דון עומר, טגו קלדרון ועוד. רגאטון מקובל ביותר בארגנטינה, קולומביה, מקסיקו, פוארטו ריקו, קובה, צ'ילה, פרו, קוסטה ריקה ומעט בשאר אמריקה הלטינית. בשנים האחרונות הסגנון התפשט והוא נפוץ גם בארצות הברית ובעוד מדינות. ישנו גם סגנון ריקוד מותאם לקצב הרגאטון. הרגאטון הוא ריקוד יחידני שמזכיר ריקודי מועדונים עם תנועות שנוטות להיות בוטות וחושניות. בין הזמרים המצליחים והבולטים בז'אנר ניקי ג'אם, פרוקו, ג'יי באלווין, קרול ג'י, בקי ג'י, ג'י אלברז, פלאן בי, דיוינו, ג'ורי, באד באני, מאלומה, אוזונה, Anuel AA, נאטי נטשה ולואיס פונסי. מדיה וקבצים בנושא רגאטון בוויקישיתוף מאי פלטי, כך הפך ז'אנר הרגאטון לפסקול הרשמי של ישראל, באתר הארץ, 23 בפברואר 2017 רגאטון (Reggeaton) - הריקוד העוצמתי שכבש את הארץ והעולם!, באתר OFF BEAT, ‏2020-09-28 Butler, Bethonie (19 August 2021). "Reggaeton's true origins have long been overlooked. An important new podcast sets the record straight". Washington Post. ISSN 0190-8286. נבדק ב-2023-08-03. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אקווטוריה המערבית

אקווטוריה המערבית (באנגלית: Western Equatoria State) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בין השנים 2011 ל-2015. שטחו היה כ-79,319 קמ"ר, גודל האוכלוסייה בו היה 619,029 נפש (נכון ל-2008) ובירתו הייתה יאמביו. המחוז היה מחולק לנפות ובראש כל אחת שלט נציב הכפוף לנשיא דרום סודאן, סאלווה קיר מאיארדיט. בשנות ה-80 של המאה ה-19, שלט באזור המלך גבודוואה (King Gbudwe). בשנות אמצע המאה ה-20, לאחר הכרזת העצמאות של סודאן ב-1956, מספר אנשים מאזור הדרום פעלו במספר תנועות לשחרור דרום סודאן, כמו אניאניה (Anyanya) ותנועת השחרור העממי הסודני (Sudan People's Liberation Army/Movement) בהנהגת ג'ון גראנג. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, צבא ההתנגדות של האל תחת פיקודו של ג'וזף קוני העביר את בסיסו מאוגנדה לגבול בין דרום סודאן לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ופעילות הצבא נעשית באזור אקווטוריה המערבית. לפני הסכם השלום שנחתם בשנת 2005, צבא ההתנגדות של האל השתמש באזור כבסיס לפעולות נגד ממשלת אוגנדה בראשות יוורי מוסווני. בשנת 2009, קהילות מקומיות יצרו יחידה צבאית להגנה עצמית, שנקראת "ילדי הקשת", ומשתמשת בכלי לחימה כמו: חץ וקשת וחניתות כדי להיאבק בצבא ההתנגדות של האל. מחוז אקווטוריה המערבית מחולק לעשר נפות: נפת יאמביו נפת נזארה נפת יבה נפת אזו נפת מרידי המזרחית נפת טמבורה נפת מונדרי המערבית נפת מבולו נפת נג'רו נפת מונדרי כלכלת אקווטוריה המערבית נשענת בעיקר על חקלאות ועץ המצוי בשפע ובאיכות גבוהה באזור זה. רוב רובה של אוכלוסיית אקווטוריה המערבית משתייכת לשבט האזנדה (Azande), השבט השלישי בגודלו בדרום סודאן. אקווטוריה אקווטוריה התיכונה אקווטוריה המזרחית South Sudan Internet radio Equatorians Abroad Video of Equatorians Abroad, סרטון באתר יוטיוב Gurtong Azande Retrieved: 22 September 2010
נטליה טנה

נטליה גאסטיאין טנה (באנגלית: Natalia Gastiain Tena; נולדה ב-1 בנובמבר 1984) היא שחקנית ומוזיקאית אנגלייה. טנה מוכרת בזכות גילום דמותה של נימפדורה טונקס בארבעה מסרטי "הארי פוטר" ובזכות הופעתה בתור אושה (אנ') בסדרה "משחקי הכס" (2013-2011, 2016) של רשת HBO המבוססת על סדרת הספרים של ג'ורג' ר. ר. מרטין, "שיר של אש ושל קרח". טנה נולדה בלונדון, אנגליה, בת להורים ספרדים, מריה טנה, מזכירה, וחסוס אנדרו גאסטיאין, נגר. משפחתה במקור ממוצא אקסטרמדורי ובסקי. טנה למדה בבית הספר בידיילס (אנ'), פנימייה עם חינוך מעורב מגדרית בכפר סטיפ (אנ') שממוקמת ליד עיר השוק פיטרספילד (אנ') במחוז המפשייר. טנה למדה לנגן על פסנתר על ידי אמה בגיל חמש, בהשפעת המוזיקה של צ'אק ברי. לאחר מכן, בגיל 18, טנה חזרה לבית הוריה בלונדון וניגנה עבור כסף ברכבת התחתית של לונדון. תוך כדי עבודה עם קבוצת תיאטרון בינלאומית בשם KneeHigh, שם הורשו לבחור כלי לנגן, טנה החליטה ללמוד נגינה על אקורדיון. בשנת 2002 ביצעה את הופעת הבכורה שלה הייתה בדרמה הקומית "רווק פלוס ילד" בה גילמה את נערת הגראנג' אלי. הסרט בוים על ידי האחים כריס וייץ ופול וייץ (אנ'), והוא מבוסס על הרומן על הילד" (אנ') משנת 1998 מאת הסופר ניק הורנבי. בשנת 2005 שיחקה בתפקיד משני בדרמה הקומית הביוגרפית "גברת הנדרסון גאה להציג" בבימויו של סטיבן פרירס על פי תסריט מאת מרטין שרמן. בשנת 2007 הופיעה טנה בסרט "הארי פוטר ומסדר עוף החול" בתפקיד הקוסמת נימפדורה טונקס ממסדר עוף החול. הסרט הוא החמישי בסדרת סרטי הארי פוטר המבוסס על הספר באותו שם מאת הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג. את הסרט ביים דייוויד ייטס על פי תסריט של מייקל גולדנברג (אנ'). טנה גילמה את הדמות גם בסרטי ההמשך "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" (2009), "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1" (2010) ו"הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2" (2011). בשנת 2011 החלה לשחק את הפראית אושה (אנ') בסדרת הפנטזיה האמריקאית "משחקי הכס" אשר נוצרה על ידי צמד המפיקים האמריקאים-יהודיים דייוויד בניוף וד. ב. וייס עבור רשת HBO האמריקאית. הסדרה מבוססת על סדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" מאת הסופר האמריקאי ג'ורג' ר. ר. מרטין. בשנת 2014, טנה גילמה אישה חולת נפש בפרק "White Christmas" מתוך הסדרה "מראה שחורה". בשנת 2015 כיכבה במיני-סדרת האימה העל-טבעית "נפולת" של שירות הסטרימינג נטפליקס, בתור ג'ניפר פרסטון, צלמת עיתונות שנתקלת באירועים על-טבעיים שנגרמו בעקבות פיצוץ שאירעה במועדון לילה עתידני. בשנת 2017 החלה לשחק את דמותה של שרה מורטן בסדרת הדרמה "חוכמת ההמונים" ברשת CBS, לצידם של מוניקה פוטר וג'רמי פיבן על פי תסריט של הסופרים הישראלים דרור משעני ושירה חדד. בנובמבר של אותה שנה בוטלה הסדרה לאחר עונה אחת. מדיה וקבצים בנושא נטליה טנה בוויקישיתוף נטליה טנה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נטליה טנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נטליה טנה, באתר AllMovie (באנגלית) נטליה טנה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) נטליה טנה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נטליה טנה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
ג'ייסון מוראן

ג'ייסון מוראן (באנגלית: Jason Moran; נולד ב-21 בינואר 1975) הוא פסנתרן ג'אז אמריקאי. מוראן למד בחוסר עניין נגינה קלאסית בשיטת סוזוקי בפסנתר מגיל שש. בגיל שלוש-עשרה שמע את ראונד מידנייט של ת'לוניוס מונק ופיתח עניין בג'אז. המשיך לבית הספר מנהטן למוזיקה. לקראת סיום לימודיו (1997) החל מנגן עם הסקסופוניסט גרג אוסבי. חתם על חוזה הקלטה עם חברת התקליטים Blue Note. ב-1999 הוציא אצלם את Soundtrack to Human Motion. משנת 2000 מוראן מוביל את השלישייה The Bandwagon, בה הוא מנגן עם בסיסט ומתופף. עד 2010 ההרכב הקליט שישה אלבומים, חלקם עם נגנים אורחים. ב-2002 הוציא מוראן אלבום סולו, Modernistic. ניגן בהרכבים נוספים, דוגמת רביעיית צ'ארלס לויד. מוראן זכה לשבחים רבים, על הלחנה, נושאים, נגינה ואלתור, ותואר לא פעם כאחד ממוזיקאי הג'אז המקוריים של התקופה. זכה בעיטורים מטעם איגוד עיתונאי הג'אז והירחון דאון ביט. בשנת 2010 חבר לעמיתי מקארתור וזכה לפרס מאת הקרן. סגנונו שואב מפוסט-בופ, פאנק, בלוז, דיקסילנד ג'אז ומוזיקה קלאסית. מוראן פעיל בעולם האמנות במספר דרכים. כמה מההקלטות באלבום Same Mother הוזמנו על ידי מוסדות אמנות אמריקאיים. יצירתו מושפעת מציירים כמו אגון שילה, רוברט ראושנברג וז'אן-מישל בסקיה. הוא הלחין מספר מיצגים ומופעי מחול. יצירתו IN MY MIND: Monk At Town Hall, 1959, שמתחקה אחר קונצרט שערך מונק בניו יורק, ולא הופצה באופן מסחרי, משלבת גם כן עבודה של אמן וידאו. הוא מלמד בבית הספר מנהטן ובמספר אוניברסיטאות ומוסדות מוזיקליים. Soundtrack to Human Motion‏ (1999) Facing Left‏ (2000) Black Stars‏ (2001) Modernistic‏ (2002) The Bandwagon: Live at the Village Vanguard‏ (2003) Same Mother‏ (2005) Artist In Residence‏ (2006) Ten‏ (2010) מדיה וקבצים בנושא ג'ייסון מוראן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ייסון מוראן (באנגלית) ג'ייסון מוראן, ברשת החברתית פייסבוק ג'ייסון מוראן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ייסון מוראן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ייסון מוראן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ג'ייסון מוראן, באתר ספוטיפיי ג'ייסון מוראן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ייסון מוראן, באתר דיזר ג'ייסון מוראן, באתר Discogs (באנגלית) ג'ייסון מוראן, באתר Songkick (באנגלית) ג'ייסון מוראן, באתר בנדקמפ ג'ייסון מוראן, באתר בילבורד (באנגלית) ג'ייסון מוראן, באתר AllAboutJazz
מגי סיף

מגי סיף (באנגלית: Maggie Siff; נולדה ב-21 ביוני 1974) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית, אשר ידועה בעיקר מתפקידיה בטלוויזיה, כאשר גילמה את ד"ר טארה נואלס בסדרה "ילדי האנרכיה" ברשת FX Networks ואת הפסיכולוגית וונדי רודס בסדרה "מיליארדים" ברשת שואוטיים, ובקולנוע היא מוכרת מתפקידיה בסרט המותחן "פוש" (2009) ובסרט "צלו של ביל" (2009). סיף נולדה בברונקס, ניו יורק. היא בוגרת של התיכון המדעי בברונקס ולאחר מכן למדה במכללת ברין מאר בפנסילבניה, שם למדה לתואר ראשון באנגלית וסיימה את לימודיה בשנת 1996. מאוחר יותר היא למדה לתואר שני בחוג לדרמה בבית הספר לאמנויות טיש באוניברסיטת ניו יורק. זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה, סיף עבדה באופן זמני בקרן גידור. סיף שיחקה רבות בתיאטרון האזורי לפני ששיחקה בטלוויזיה. היא זכתה בפרס ברימור למצוינות בתיאטרון בשנת 1998 על עבודתה במחזה "רוחות" של הנריק איבסן במרכז התיאטרון לנטרן בפילדלפיה. סיף, שנולדה לאב ממוצא יהודי אשכנזי שהיה גם שחקן תיאטרון, הצהירה כי היא מרגישה "יהודייה מבחינה תרבותית בגלל איך שגדלתי." לפני שהחלה לעבוד בטלוויזיה, סיף הייתה שחקנית תיאטרון. בשנת 2004, קיבלה את תפקידה הראשון בטלוויזיה כאשר היא הופיעה בתור מדריכת אלכוהוליסטים אנונימיים באחד מפרקי העונה השנייה של הסדרה "הצילו". היו לה גם תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד", "האנטומיה של גריי" ו"חוק וסדר". בשנים 2007–2008 היא שיחקה את רייצ'ל מנקין כץ בסדרת הדרמה התקופתית "מד מן" ברשת AMC, תפקיד אשר זיכה אותה במועמדות, יחד עם שאר צוות השחקנים, לפרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת דופן של אנסמבל בסדרת דרמה. היא גם שיחקה בתור רייצ'ל בסדרה "ניפ/טאק", במהלך אותה תקופה, לפני שלוהקה לתפקיד ד"ר טארה נואלס בסדרה "ילדי האנרכיה" ב-2008. בשנת 2009 שיחקה בתפקיד משני בסרט "אנשים מצחיקים", וגילמה את המדיום תרזה סטו בסרט מותחן גיבורי העל "פוש; אודות חבורת מדיומים מלידה, שמתאחדים יחד על מנת להפיל סוכנות ממשלתית המשתמשת בסם מסוכן כדי ליצור צבא של מדיומים. החל משנת 2018, היא משמשת כדוברת הטלוויזיה של Betterment, שירות השקעות מקוון. בשנת 2012 נישאה שיף לפול רטליף. באוקטובר 2013, סיף הודיעה שהיא מצפה לילדה הראשון. לסיף נולדה בת, לוסי. בעלה של סיף נפטר בשנת 2021 מסרטן המוח. מדיה וקבצים בנושא מגי סיף בוויקישיתוף מגי סיף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מגי סיף, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מגי סיף, באתר AllMovie (באנגלית) מגי סיף, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מגי סיף, באתר Metacritic (באנגלית) מגי סיף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מגי סיף, באתר MusicBrainz (באנגלית) מגי סיף, באתר Discogs (באנגלית) Bahr, Sarah (2023-07-12). "Maggie Siff and Erica Schmidt on a Williams Play 'Shot Through With Desire'". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-09-30.
לובן העין

לובן העין (באנגלית: Sclera, מהמילה היוונית skleros שפירושה קשיח), היא השכבה החיצונית המגנה, הסיבית והאטומה של העין, המורכבת מקולגן וסיבים אלסטיים. בבני אדם, כל לובן העין מאופיין בצבע לבן ואינו מתמזג עם הקשתית הצבעונית, ואילו ביונקים אחרים, החלק הנראה של לובן העין מתאים לצבע הקשתית, ולרוב לא ניתן לראות את החלק הלבן עצמו. בעת התפתחות העובר, לובן העין נוצר בהפרדה מהרכס העצבי. בילדים, לובן העין דק יותר, ולכן ניתן לראות דרכו חלק מהפיגמנטציה אשר מתחת לעין, הגורמת לחלק זה להראות כחול מעט. באוכלוסייה מבוגרת יותר, משקעי שומן נוצרים באזור לובן העין, וגורמים לו להראות צהוב יותר. העין האנושית נחשבת לנדירה בכך שהקשתית שלה קטנה דיה במיקומה על-מנת שתווצר הפרדה נראית בינה לבין לובן העין. עובדה זו מקלה על פרט אחד להסיק להיכן מופנה מבטו של פרט אחר, וייתכן שהתפתחה כשיטה של תקשורת בלתי-מילולית. לובן העין מרכיב כחמש שישיות מתוך רקמת חיבור האחורית של גלגל העין. הוא מחובר לקרום הקשה (dura mater) ולקרנית, ושומר על מבנה גלגל העין, מתנגד לכוחות פנימיים וחיצוניים, ומספק נקודת חיבור לשרירים האחראיים על תזוזת העין. לובן העין מוקף בעצבים וכלי דם רבים העוברים דרך חור לובן העין האחורי, חור הנוצר על ידי עצב הראייה. בקצה הדיסק האופטי, שני שלישים מהשכבה החיצונית של לובן העין מתחבר לקרום הדורה (השכבה החיצונית של המוח), דרך נדן הדורה של העצב האופטי. השליש הפנימי מתחבר עם מספר רקמות של שכבה דמית, ויחד נוצר משטח לאורך עצב הראייה עם מספר נקבים, דרכם הסיבים האופטיים (fasciculi) יכולים לעבור. עובי לובן העין משתנה בין 1 מילימטר בקצה האחורי, לבין 0.3 מילימטר באזורים בהם מתחברים שרירי העין. כלי הדם של לובן העין הם בעיקר על-פני המשטח. יחד עם כלי הדם של הלחמית, שהיא שכבה דקה המכסה את לובן העין, הם אלו המעניקים לעיניים צבע אדום האופייני למצב דלקתי. אצל חלק בבעלי החיים המשתייכים לבעלי חוליות, לובן העין מחוזק על ידי סחוס ועצם, המרכיבים יחד מבנה עיגולי הנקרא טבעת לובן העין (scleral ring). בדגים קדומים, טבעת זו מורכבת מארבעה משטחים, אך מספר זה נמוך בהרבה עבור מקריני סנפיר, ואילו גדול בהרבה אצל בעלי סנפירים בשרניים, מספר זוחלים, וציפורים. הטבעת נעלמה בקבוצות רבות, לרבות דו-חיים, חלק מהזוחלים ומהדגים, וכל היונקים. עיניהם של כל הפרימטים שאינם בני אדם הן כהות ובעלות לובן עין קטן שכמעט ואינו נראה. הסבר אבולוציוני לתופעה זו נקרא היפותזת העין השיתופית (cooperative eye hypothesis), לפיו לובן העין הברור שהתפתח אצל בני האדם, נוצר במטרה להקל על בני האדם לעקוב אחרי מבטו של בני אדם אחרים, בעת תקשורת או עבודה משותפת. הקולגן בלובן העין מתחבר ישירות לקרנית. מהשכבה החיצונית ביותר לפנימית ביותר, אלו הן ארבע השכבות של לובן העין: אפיסקלרה episclera סטרומה stroma למינה פוסקה lamina fusca אנדותילאום endothelium לובן העין אטום בשל אי האחידות של סוג I של סיבי הקולגן, בניגוד לעובי האחיד-כמעט והסידור המקביל של הקולגן בקרנית. בנוסף, לקרנית יש גליקוזאמינוגליקן רב יותר, פחמימה שבה היחידות החוזרות מורכבות מסוכר חנקני, הקסוסמין, שמקבע את הסיבים. הקרנית, בניגוד ללובן העין, היא בעלת חמש שכבות. השכבה האמצעית והעבה ביותר, נקראת גם היא סטרומה. לובן העין, בדומה לקרנית, היא בעלת בסיס של אנדותילאום, ומעליו הלמינה פוסקה המכילה כמות גדולה של תאי פיגמנטים. לעיתים, נקודות אפורות-כחולות קטנות עלולת להופיע על לובן העין. מצב זה אינו מזיק, ונקרא scleral melanocytosis. תמונות של פתולוגיות הקשורות ללובן העין
עדשה (עין)

העדשה היא חלק בעין הנמצא מאחורי הקשתית והאישון. העדשה שקופה ובנויה שכבות שכבות בצורת בצל. תפקידה של העדשה הוא לשבור אור, ביחד עם הקרנית, ולרכזו על הרשתית. היא יכולה לשנות את עובייה על ידי השרירים הריסניים (ciliary muscles), ובכך היא משנה את רמת השבירה של קרני האור (ככל שהיא פחוסה יותר ועבה יותר, השבירה גדולה יותר). העדשה מבצעת מיקוד (אקומודציה) על ידי השרירים הריסניים שמקיפים אותה. כיווצם משנה את קמירות העדשה וכך מאפשר לאדם לראות חד כשהוא מביט אל מרחקים שונים. כשאנו מסתכלים על אובייקט רחוק, מיקוד הקרניים בדרכן לרשתית נעשה ברובו בקרנית, ולכן העדשה יכולה להיות שטוחה יחסית. אך כאשר אנו מסתכלים על אובייקט קרוב, יש צורך בשבירה נוספת ומיקוד על ידי העדשה. קטרקט (בעברית: ירוד) היא מחלה של העין המתבטאת בעכירות של עדשת העין. המחלה היא אחת הסיבות העיקריות לירידה בראייה בעולם המערבי ולגורם העיוורון העיקרי במדינות מתפתחות. זוקן ראייה (ביוונית: Presbyopia) הוא איבוד היכולת של העין לבצע מיקוד.  אפקייה (אנ') הוא העדר של עדשה בעין. אפקייה יכולה להיות תוצאה של ניתוח או פציעה ואפילו מום מולד. מדיה וקבצים בנושא עדשה בוויקישיתוף
רוזמרי דה ויט

רוזמרי דה ויט (באנגלית: Rosemarie DeWitt; נולדה ב-26 באוקטובר 1971) היא שחקנית אמריקאית. דהוויט שיחקה את אמילי לאמאן בסדרה של פוקס "בקו העימות" בין 2006 ל-2007 לצד מי שעתיד להיות בעלה, רון ליווינגסטון. היא שיחקה את צ'רמין קריין בסדרה של שואוטיים "טרה". ב-2008, היא שיחקה את התפקיד הראשי בסרט "רייצ'ל מתחתנת", עליו קיבלה כמה פרסים ומועמדויות. דה ויט נולדה וגדלה בשכונה פלאשינג (אנ'), בקווינס, ניו יורק ב-26 באוקטובר 1971, בתם של רוזמארי (בראדוק) וקני דה ויט. היא נכדתו של אלוף העולם לשעבר במשקל כבד ג'יימס ג'יי בראדוק, ושיחקה תפקיד בסרט" סינדרלה מן" שמבוסס על חייו. דה ויט התגוררה תקופה קצרה בעיירה הנובר (אנ'), ניו ג'רזי, ושם היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ויפאני פארק (אנ'), שם היא הופיעה במספר הפקות בית ספריות. לאחר מכן, היא למדה באוניברסיטת הופסטרה (אנ') בלונג איילנד, שם קיבלה תואר ראשון בלימודים יצירתיים. בעודה סטודנטית, היא גם הצטרפה לאחווה אלפא פי (אנ'). היא עברה הכשרה נוספת במרכז השחקנים בניו יורק. דה ויט הופיעה בכמה הצגות באוף ברודוויי. תפקידים זכורים שלה הם בהצגות "דני והים הכחול", בהצגה של ג'ורג' קאופמן "The Butter and Egg Man" וב"Small Tragedy", שעליה זכה כל הקאסט בפרס אובי. בין ה-4 במאי עד 23 במאי 2010, דה ויט הופיעה בהצגה "Family Week" בבימויו של ג'ונתן דמי. במגזין הניו יורק טיימס שיבחו אותה על הופעתה בתפקיד הראשי בטענה ש:"הופעתה היית משפיעה מאוד". נכון להיום, דה ויט מופיעה בסדרה של שואוטיים "טרה" בה היא משחקת את אחותה של טארה, צ'רמין. היא הופיעה בעונה הראשונה של סדרת הדגל של AMC, "מד מן" בתור מידג' דניאלס, פילגשתו הבוהמית של הדמות הראשית, דון דרייפר. היא הופיעה באחד מפרקי העונה הרביעית של הסדרה. היא כיכבה לצד רון ליווינגסטון בסדרה של FOX "בקו העימות" בין 2006–2007. בסדרה היא שיחקה את סוכנת הFBI אמילי לאמאן. היא ביצעה תפקידי אורח בסדרות חוק וסדר: מדור מיוחד, סקס והעיר הגדולה, הצילו ושוב מתאהב. דה ויט הופיעה בסרט "Margaret"‏ (2011) לצד אנה פקווין ומארק רופאלו. היא הופיעה בין היתר בסרטים: "סיגליות", "מבעד לחליפה", "חתונת סופשבוע", "המופלא החדש", Blackbird וHow I Got Lost. היא שיחקה את רייצ'ל בסרט של ג'ונתן דמי "רייצ'ל מתחתנת" (2008) לצד אן האת'וויי. על תפקידה בסרט היא זכתה בפרסי מבקרים. ב-2010, היא שיחקה את אשתו של בן אפלק בסרט "קומפני מן". בשנת 2012 שיחקה בסרט "החיים המוזרים של טימותי גרין", סרט לכל המשפחה בכיכובם של ג'ניפר גארנר וג'ואל אדגרטון. בשנת 2016 שיחקה בסרט המוזיקלי של הבמאי דמיאן שאזל, "לה לה לנד" לצידם של אמה סטון, ראיין גוסלינג וג'יי. קיי. סימונס. היא הייתה נשואה לשחקן כריס מסינה בין השנים 1995 עד 2006. ב-2 בנובמבר 2009 היא נישאה לשחקן רון ליווינגסטון שכיכב לצדה בסדרה "בקו העימות", בטקס שנערך בסן פרנסיסקו. במאי 2013 הם הודיעו שהם אימצו בת, גרייסי ג'יימס ליווינגסטון נולדה ב-29 באפריל 2013. בדצמבר 2016, בני הזוג הודיעו שהם אימצו בת נוספת, אספרנסה מיי ליווינגסטון, בשנה הקודמת. מדיה וקבצים בנושא רוזמרי דה ויט בוויקישיתוף רוזמרי דה ויט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוזמרי דה ויט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי רוזמרי דה ויט, באתר AllMovie (באנגלית) רוזמרי דה ויט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רוזמרי דה ויט, באתר Box Office Mojo (באנגלית) רוזמרי דה ויט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, "לה לה לנד": אחד הסרטים המלהיבים של תקופתנו, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2016