laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שיעור לחיצה

שיעור לחיצה (CTR, click-through rate) הוא מדד מקובל להצלחה של קמפיין פרסום מקוון. הוא מבטא את היחס בין מספר החשיפות שמקבלת פרסומת לבין מספר הלחיצות עליה. לפי מדד זה, הפרסום נחשב לאפקטיבי יותר ככל ששיעור הלחיצה על פרסומת גדול יותר. על פי רוב ניתן ערך ה-CTR באחוזים. לדוגמה, אם על כל מאה חשיפות לפרסומת היא מקבלת לחיצה אחת, ה-CTR שלה הוא 1%. מדידת ה-CTR היא תוצאה של הצורך של המפרסמים להבין את תגובת המשתמשים למסרים המוצגים להם. בהיעדר יכולת להעריך במדויק את התגובה הרגשית ואת ההשפעה של המסר על המשתמש, שיעור הלחיצה מפורש כביטוי כמותי מדיד של הצלחתה של פרסומת לעורר במשתמש עניין. מטרתם של מפרסמים (שמטרותיהם מסחריות או אחרות) היא כמעט תמיד לגרום למשתמש לעשות פעולה כלשהי: לקנות מוצר או שירות, להירשם או למסור מידע, להשתמש בשירות כלשהו, להוריד תוכנה, להיחשף לתוכן כלשהו, וכדומה. לחיצה על פרסומת המביאה אותם ליעד המבוקש או לעשיית הפעולה הרצויה פירושה שהחשיפה לפרסום הצליחה לסקרן או לעניין את המשתמש. במהלך השנים ירד שיעור הלחיצה על פרסומות באינטרנט. המשתמשים למדו להתעלם מפרסומות שהם רואים (תופעה הנקראת "עוורון באנרים"). כיום שיעור לחיצה של למעלה מאחוז אחד על באנר נחשב לגבוה. אך שיעור הלחיצה הרצוי (ובהתאם לכך התגמול שמוכנים המפרסמים תמורת הלחיצות) תלוי בגורמים שונים. לדוגמה, שיעור לחיצה גבוה אשר אינו מוביל בסופו של דבר למכירה הוא מצב פחות רצוי למפרסמים משיעור לחיצה נמוך יותר אך עם שיעור גבוה יותר של מכירות בעקבות הלחיצות שהפרסום מצליח להשיג. שיעור לחיצה גבוה יותר מושג כאשר הפרסום נעשה באתר המושך קהל יעד מוגדר המתעניין בנושא הפרסום. לדוגמה, פרסום של מוצר לרכב צפוי להשיג שיעור לחיצה גבוה יותר באתר העוסק ברכב מאשר באתר כללי או העוסק בנושא אחר לגמרי. פרסום במנועי חיפוש מניב שיעור לחיצה גבוה ככל שהוא רלוונטי למונחי החיפוש ולכוונות החיפוש של המשתמש, וככל שהפרסומת נראית אינפורמטיבית יותר. לדוגמה, כאשר בעקבות חיפוש מקבל המשתמש פרסום המציע בדיוק את המוצר שאותו חיפש, או פרטים שימושיים על אודות עסק המוכר אותו, שיעור הלחיצה נוטה להיות גבוה. השימוש ב-CTR אינו מוגבל רק לאתרי אינטרנט. הוא נכון ללחיצות באפליקציות למכשירים ניידים ובמיוחד למדידת הצלחה של דיוור אלקטרוני שיווקי. גם במקרים אלה מושפע שיעור הלחיצה מגורמים שונים, ביניהם השעה והיום בשבוע, מאפייני קהל הנמענים ומידת ההומוגניות שלהם, ניסוח וצורת ההבלטה של הקישור, ורבים אחרים. מאמר בנושא קידום ממומן מול קידום אורגני המסביר ביתר הרחבה את המושג CTR ואיך יש להסתכל על הדברים כמערכת שלמה.
תשלום לפי לחיצה

תשלום לפי לחיצה (PPC, pay per click) או עלות ללחיצה (CPC, cost per click) הוא מודל פרסום באינטרנט שבו מפעילי אתר אינטרנט מציגים פרסומות ומקבלים תשלום מן המפרסם לפי מספר הלחיצות על הפרסומת. כמספר, PPC או CPC הם כינוי להוצאה של המפרסם על לחיצה על הפרסומת שלו. המחיר שמשלם המפרסם ללחיצה יכול להיות קבוע או משתנה. מחיר קבוע על לחיצה על פרסומת הוא הסדר שכיח באתרי תוכן. מחיר משתנה נגבה על ידי מנועי חיפוש ואתרים המשתמשים בפלטפורמות פרסום, והוא נקבע על פי רוב בתהליך של בידינג — מכרז בין מפרסמים שונים המוכנים לשלם מחירים שונים בהתאם לפרמטרים מוגדרים, כגון מילות מפתח בחיפוש. הצורה האופיינית שבה מופיע פרסום בשיטת PPC במנועי חיפוש היא של תוצאות חיפוש או מודעות הנבחרות לפי מילות חיפוש נבחרות ומסומנות כ"קישור ממומן" או כ"מודעה ממומנת". השימוש בתשלום לפי לחיצה יכול להיות במסגרת מודל של שיווק שותפים (affiliate marketing), שבו המפרסמים (בעצמם או באמצעות פלטפורמות פרסום) מציעים לאתרים שונים תמריץ להפוך לשותפיהם ולהציג פרסומות מטעמם בדרך שתעודד לקוחות להגיע אליהם תמורת שיעור מסוים מן הרווחים. במקרים כאלה המפרסם משלם לשותף לאו דווקא תמורת כל לחיצה, אלא תמורת לחיצות המובילות למכירות. כאשר לחיצה מובילה למכירה, השותף זכאי לתשלום קבוע או לחלק יחסי מן הרווח. הונאה היא בעיה שכיחה בפרסום המבוסס על תשלום לפי לחיצה מכיוון שהוא מספק לאתרים המציגים את המודעות פיתוי לחולל לחיצות מכוונות או לנפח בדרך מלאכותית אחרת את מניין הלחיצות כדי לזכות בתשלום גדול יותר (click fraud). כדי למנוע בעיה זו מיישמים שחקנים בענף הפרסום הן פתרונות טכנולוגיים והן פתרונות בצורת מדיניות כמו שיווק שותפים, המזכה את מפעילי האתרים בתשלום רק תמורת לחיצות המובילות למכירה. שיעור לחיצה שיווק באינטרנט עלות לחשיפה ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעבר גרימזל

מעבר גרימזל (בגרמנית Grimsel Pass) הוא מעבר הרים המחבר בין עמק הזלי (החלק העליון של עמק נהר ארה) ועמק הרון בגובה של 2,164 מטר מעל פני הים ברכס האלפים הברניים בגבול הקנטונים ברן וואלה בשווייץ. מכיוון שנהר ארה הוא יובל של נהר הריין, מעבר גרימזל הוא בעצם נקודת החיבור היבשתית בין הים הצפוני והים התיכון. במעבר עובר כביש סלול באורך 38 קילומטר המחבר בין העיירה מירינגן (Meiringen) שבאזור אינטרלאקן בקנטון ברן והכפר גלטש (Gletsch) שברשות המקומית אוברגומס בקנטון ואלה. הכביש סגור בין החדשים אוקטובר ומאי עקב הצטברות שלגים, נעשים מאמצים על ידי הרשויות לצמצם את סגירת הכביש במידת האפשר והן מפעילות מספר אמצעים לפינוי הכביש לשם כך. מעבר גרימזל הוא חלק ממסלול ארה שהוא אחד משמונת מסלולי הטיול הלאומיים של שווייץ. המעבר היה מספר פעמים חלק ממסלול מרוץ האופניים טור דה סוויס. מדיה וקבצים בנושא מעבר גרימזל בוויקישיתוף מצב מזג האוויר העכשוי במעבר גרימזל תיאור המעבר עבור רוכבי אופניים בצירוף תמונות תמונות מהמעבר קיץ 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חואקין רודריגו

חואקין רודריגו וידרה (בספרדית: Joaquín Rodrigo Vidre; ‏22 בנובמבר 1901 – 6 ביולי 1999) היה מלחין ופסנתרן ספרדי. יצירתו המפורסמת ביותר היא קונסיירטו דה ארנחואס – קונצ'רטו לגיטרה קלאסית ותזמורת. רודריגו נולד בסגונטו והתעוור בגיל שלוש כתוצאה ממחלת אסכרה. הוא התחיל ללמוד מוזיקה בוולנסיה והמשיך בפריז, אצל פול דיקא. אחרי תקופה קצרה בספרד חזר לפריז ללמוד מוזיקולוגיה. היצירה "Cinco Piezas Infantiles" זיכתה את רודריגו בפרס הלאומי של ספרד לתזמורת בשנת 1925. ב-19 בינואר 1933 נשא לאישה את ויקטוריה קמחי, פסנתרנית ממוצא יהודי-טורקי. את יצירתו המפורסמת ביותר, ה"קונסיירטו דה ארנחואס", כתב בפריז בשנת 1939. זהו קונצ'רטו לגיטרה קלאסית ותזמורת. הפרק השני והאיטי מבין שלושת פרקי היצירה, האדג'ו, הוא אחד המוכרים במוזיקה הקלאסית של המאה ה-20, ונגינת הגיטרה משתלבת בו הדדית עם קרן אנגלית. פרק זה אף זכה לביצוע של נגן הג'אז מיילס דייוויס ולעיבוד מפורסם של פסנתרן הג'אז צ'יק קוריאה - Spain. הצלחת היצירה הזו הביאה עמה הזמנות מכמה וכמה סולנים ידועי שם, ביניהם החלילן ג'יימס גולוויי והצ'לן ג'וליאן לויד ובר. ה"קונסיירטו אנדאלוס" שלו, לארבע גיטרות ותזמורת, נכתב לפי הזמנתו של סלדוניו רומרו לביצוע על ידיו עם שלושת בניו. בתו של רודריגו, ססיליה, נולדה ב-27 בינואר 1941. מאז 1947 כיהן כפרופסור לתולדות המוזיקה בחוג על שם מנואל דה פאיה, בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת קומפלוטנס במדריד. בשנת 1991 העניק המלך חואן קרלוס הראשון לרודריגו את תואר האצולה "מרקיז גני ארנחואס". הוא זכה בפרס נסיך אסטוריאס היוקרתי בשנת 1996 (המקבילה הספרדית לפרס נובל). ממשלת צרפת העניקה לו בשנת 1998 את תואר אביר מסדר האמנויות והספרות. רודריגו מת בשנת 1999 במדריד. הוא ואשתו ויקטוריה נטמנו בבית הקברות בארנחואס. לצ'לו ותזמורת: קונסיירטו אן מודו גאלאנטה (1949) קונסיירטו קומו און דיברטימנטו (1978 - 1981) לחליל ותזמורת: קונסיירטו פסטורל (1978) לגיטרה: העלאת רוחות וריקוד (1961) אלגיה לגיטרה (1971) בשדות החיטה (1938) שלושה קטעים ספרדים (1954) טוקטה (1933) סונטה גיוקוסה (1959) בשבחי הגיטרה (1971) לגיטרה ותזמורת: קונסיירטו דה ארנחואס (1939) קונסיירטו אנדאלוס (1967 - 4 גיטרות) קונסיירטו לפיאסטה (1982) פנטזיה לבן אצילים (1954) קונסיירטו הרואיקו (1942 - פרס מוזיקה לאומית) קונסיירטו מדריגל (1968 - 2 גיטרות) לנבל ותזמורת: קונסיירטו סרנאטה (1954) לפסנתר ותזמורת: חוגלארס (1923 - 2 פסנתרים; היצירה הראשונה לביצוע לפני קהל, 1924, תזמורת ולנסיה) קונסיירטו הרואיקו (1943) לכינור ותזמורת: קונסיירטו דה אסטיו (1944) Spain מדיה וקבצים בנושא חואקין רודריגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חואקין רודריגו חואקין רודריגו, סרטונים בערוץ היוטיוב חואקין רודריגו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חואקין רודריגו, באתר ספוטיפיי חואקין רודריגו, באתר AllMusic (באנגלית) חואקין רודריגו, באתר MusicBrainz (באנגלית) חואקין רודריגו, באתר Discogs (באנגלית) חואקין רודריגו, באתר Songkick (באנגלית) חואקין רודריגו, באתר SecondHandSongs חואקין רודריגו, באתר DNCI חואקין רודריגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חואקין רודריגו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
זרח אלתר מושלי

זרח אלתר מושלי (1850, פולין - 23 ביוני 1919, ארץ ישראל) היה שען, ממייסדי שכונת נווה צדק. מושלי התקין את השעונים במגדל השעון ביפו. זרח אלתר מושלי נולד ב-1850 בעיירה בנפת פלאווי שבפלך לובלין בפולין. אביו היה אברהם אליעזר מושלי. ב-1857 עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בירושלים. תחילה למד בצפת ובירושלים והתפרנס מכספי החלוקה, אך לאחר זמן מה החליט לפרנס את עצמו ולמד את מקצוע השענות. ב-1874 עבר ליפו והחל לעסוק במקצוע אותו למד. יחד עם השען מוריס שיינברג, טיפל בהתקנת השעונים במגדל השעון ביפו. ב-1887 היה בין מייסדי שכונת נווה צדק. בערוב ימיו סייע לבנו לנהל פרדס בפתח תקווה. נישא ב-1865, כשהיה בן 15, ליוכבד בובא ממשפחת פישמן מצפת. לזוג נולדו 4 ילדים: יעקב, מרדכי, אסתר ושרה (אשת אבא נאמן). לאחר מותה של יוכבד בובא (ב-10 באוקטובר 1887) נישא מושלי בשנית להניה רומאן. מושלי נפטר ב-1920 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. יעקב מרקל, הפנתיאון של תל אביב, הוצאת רחל, 2002 דוד תדהר (עורך), "זרח אלתר מושלי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 369 זרח אלתר מושלי באתר חברא קדישא ת"א פתח דבר, מאין באתי: אבותי ואימהותי באתר של רות בן ישראל אגדת זורח אלתר ויוכבד מושלי, סיפור רביעי: הצעיף השחור באתר של רות בן ישראל ר' אברהם אליעזר מושלי באתר "תולדות ושורשים - עצי משפחה" לפי מקורות משפחתיים שם המשפחה המקורי היה חיימסון ולפני העלייה רכש אליעזר דרכונים של משפחה אחרת בשם מושלי על פי עדות נינתו רות בן ישראל יוכבד בובא נקברה תחילה בבית הקברות ביפו. בתקופת מלחמת העולם השנייה תכננו הטורקים להציב בשטח בית הקברות סוללת תותחים ולכן התבקשו בני המשפחות להעביר את הנקברים מהמקום. היה זה אבא נאמן שטיפל בהעברת גופת חמותו לבית הקברות טרומפלדור ב-1916
הקו האדום (ספר)

הקו האדום (באנגלית: The Thin Red Line) הוא רומן מאת ג'יימס ג'ונס, אשר היה חייל בחיל הרגלים האמריקני בזמן מלחמת העולם השנייה. ג'ונס שירת ברגימנט החי"ר ה-27 באוגדה ה-25, לחם ואף נפצע בקרב גוודלקנל. הספר, שראה אור ב-1962, עוסק בפלוגה בצבא האמריקני בקרב גוודלקנל. הספר תורגם לעברית בידי מרים קראוס בשנת 2001. שם הספר נגזר מן הביטוי "הקו האדום הדק", שמקורו בקרב בלקלווה שנערך במהלך מלחמת קרים בשנת 1854. פעולתם של חיילים סקוטים אדומי מדים, עליהם פיקד קולין קמבל תוארה על ידי עיתונאי כ"פס אדום דק שבקצהו קו של פלדה" ("thin red streak tipped with a line of steel") ולאחר מכן תוארה בפואמה מאת רודיארד קיפלינג, "Tommy", כ"קו אדום דק של גיבורים" ( "the thin red line of 'eroes"). הרומן מספר את סיפורה של פלוגה ג' שבחיל הרגלים האמריקני החל מהגעתה לחוף האי גוודלקנל בנובמבר 1942 ועבור בנתיב הקרבות של הפלוגה. הספר מציג את המתח בין מפקד הפלוגה, קפטן ג'יימס שטיין, למפקד הגדוד, שאינו מכיר במצוקות הלוחמים שבשטח, ומתאר את מוראות המלחמה. בשנת 1998 עובד הספר לקולנוע על ידי טרנס מאליק. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר. דף הספר באתר סימניה. הקו האדום, באתר OCLC (באנגלית) The Long History of the Phrase 'Red Line' חזי שלח, "מלחמת קרים", הוצאת ספרית מעריב, 2009, עמודים 118-120. Rudyard Kipling, Tommy ג'יימס ג'ונס, "הקו האדום", זמורה ביתן, 2001, עמודים 286-335. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיידוף

סיידוף או סעידוף הוא שם משפחה ממוצא בוכרי. האם התכוונתם ל... יצחק סיידוף – פעיל ציבורי ירושלמי מבוני השכונות שמחוץ לחומות (שכונות רחוב יפו) בתי סיידוף – שכונה ירושלמית מחוץ לחומות (נבנתה ב-1911) מזרחית לבית החולים שערי צדק הישן נתי סיידוף – איש עסקים ישראלי-אמריקאי, מצאצאי של יצחק סיידוף עזרא סיידוף – סגן מנהל כללי בכיר במשרד ראש הממשלה הממונה על הנכסים ומשאבי האנוש איציק סיידוף – שחקן, במאי תיאטרון, מורה למשחק, מנחה דרמה טיפולית ומדבב ישראלי
מחלף שער מוריה

מחלף שער מוריה הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 333 בירושלים. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החלו עבודות לסלילת תוואי חדש לכביש 1 דרך צפון ירושלים ששמו "דרך יצחק שמיר", בעוד התוואי הישן משמש ככניסה למרכז העיר. פיצול התוואי הישן מהתוואי החדש נבנה כמחלף "T" חלקי בסמוך למחלף מוצא המקורי. גשר ארוך וגבוה מקשר אל התוואי הישן, בעוד הכניסה לתוואי החדש עוברת מתחת לגשר. המחלף נפתח לתנועה בשנת 2007. בעבר נחשב כחלקו המזרחי של מחלף מוצא, למרות שהוא מרוחק כקילומטר מזרחה ממחלף מוצא. בסמוך למחלף זה עובר ערוצו של נחל שורק, באזור המכונה עמק הארזים. במהלך 2021 שונו הסדרי התנועה במחלף שער מוריה, כך שהנתיבים השמאליים מובילים לתוואי עמק הארזים, והנתיבים הימניים מפנים לשדרות בן-גוריון, שסומן בתור כביש 333. נתיב התחבורה הציבורית שנבנה במחלף נשאר בצידו השמאלי של הכביש, ומחובר ישירות לשדרות בן-גוריון. הגשר המפצל בין תוואי כביש 1 הישן לתוואי החדש במחלף מוצא המחלף מעמק הארזים (פברואר 2009) מדיה וקבצים בנושא מחלף שער מוריה בוויקישיתוף
טורנדו מוצרי צריכה

טורנדו מוצרי צריכה בע"מ, המוכרת במותג טורנדו, היא חברה פרטית ישראלית שנוסדה בשנת 1992, ועוסקת ביבוא ושיווק של מוצרי מיזוג אוויר. מייסדי החברה ובעליה הם האחים רונן ועודד בזזי, שהקימו בשנת 1988 את רשת "ענק המזגנים". החברה משווקת מזגני אוויר במגוון דגמים. לחברה מערך מכירות ושירות בפריסה ארצית. בשנות ה-90, מזגני החברה יוצרו במפעל בישראל. כיום מזגני החברה מיוצרים בסין. עד שנת 2014 יוצרו על ידי קבוצת מידאה. ולאחריה, הייצור עבר למספר חברות סיניות כאשר חלקים מסוימים מיוצרים ביפן, בתכנון ותפעול משותף יחד עם מחלקת המוצרים והטכנולוגיה של חברת "טורנדו מוצרי צריכה", תוך התאמה לדרישות ותקנים ישראליים. בשנת 2002 הושק המותג "טורנדו". לחברה שני מותגים נוספים בתחום המיזוג - "SAGA" ו-"ISKA". בשנת 2021 החלה קבוצת טורנדו לשווק את מותג המזגנים "מיצובישי Heavy" מתוצרת מיצובישי תעשיות כבדות(אנ'), אחת מהחברות של קבוצת מיצובישי . בין הפרזנטורים של המותג נמנית רותם סלע (2017–2022). החל משנת 2022 משמשת נעמי לבוב כפרזנטורית החברה. אתר האינטרנט הרשמי של טורנדו מוצרי צריכה אתר האינטרנט הרשמי של טורנדו מיצובישי Heavy הנהלת החברה, באתר "טורנדו" אורנה יפת, מלחמה בין טורנדו ואלקטרה על אספקת מזגנים מיצרנית סינית, באתר כלכליסט, 6 ביולי 2014 מזגני מיצובישי באתר טורנדו מוצרי צריכה
דרשונישוק

דרשונישוק (בליטאית: Darsūniškis, דרסונישקיס; ביידיש: דאַרשונישאָק) היא עיירה במחוז קובנה בליטא, על גדת הנהר ניימן (אנ'). בעיירה קיימים מרכז רפואי, בית ספר יסודי ומספר כנסיות, בהן כנסיית עלייתה של הבתולה מרים השמיימה, שנבנתה בשנת 1855 וכן מספר כנסיות נוספות שנבנו בסוף המאה ה-18. באזור אתר נוף המהווה אתר מורשת מוגן, אתר שבתקופת מסעי הצלב הצפוניים היווה חלק ממערך ההגנה על היישוב, וכן מחצבים. העיירה היא אחד היישובים העתיקים בליטא. במקורות גרמניים - כרוניקות של המסדר הטבטוני משנת 1365 - מוזכר שמה כ-Dirsunen. במאה ה-14 הייתה העיירה אחד מיעדיהם של מסעי הצלב הצפוניים, ובמהלך קרבות באזור נשרפה הטירה המקומית. במאה ה-15 הוקמה במקום כנסייה ואוכלוסיית היישוב גדלה. במאה ה-16 הפך היישוב למרכז מסחר ואומנות, עקב הימצאו על הדרך בין קובנה ופוני (Puni), והתקיימו בו כיכר שוק ואכסניה. בסוף המאה ה-17 נשרפה הכנסייה ונבנתה שוב, אך בעת הפלישות השוודיות שרפו אותה הפולשים. מיקומה של העיירה על הנהר נמן סייע לשיקומה כעיירת מסחר, בין היתר לשם סחר בעצים בין אזור האיחוד הפולני-ליטאי לבין אזור גרמניה. בסוף המאה ה-18 נבנה בעיירה בית ספר קהילתי והוקנו לה זכויות מגדבורג. בתקופה זו מנתה העיירה כמה עשרות משפחות. תושבי העיירה שוחררו מחובת הצמיתות והורשו לנוע בחופשיות אל מחוץ לתחומיה. בשנת 1868 נמנו בעיירה 668 תושבים, מהם 303 יהודים. עוד היו בעיירה מספר חנויות ופונדקים, ורבים מתושבי העיירה עסקו במסחר. במלחמת העולם השנייה שרפו הגרמנים הפולשים את העיירה. בתקופת השלטון הקומוניסטי בעיירה התקיימה בעיירה חווה קולקטיבית. בין מלחמות העולם ישבו בדרשונישוק כ-120 יהודים. עם הכיבוש הסובייטי בשנת 1939 דוכאה הפעילות הפוליטית היהודית בעיירה, ולאחר הכיבוש בידי הגרמנים הוקם בעיירה גטו בו נכלאו יהודי עיירות סמוכות. באוגוסט 1941 רצחו ליטאים את הגברים היהודים מדרשונישוק ועד תחילת ספטמבר נרצחו גם יתר יהודי העיירה. מדיה וקבצים בנושא דרשונישוק בוויקישיתוף "דרשונישוק", באתר JewishGen (באנגלית) דרשונישוק (Darsūniškis), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), דרסונישקיס, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1049), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דוק – מבצר חשמונאי דוק – קיצור לדוקטור דוק – סוג של קופים דוקים – משחק לילדים טיק קואנג דוק – נזיר וייטנאמי ששרף את עצמו למוות בצומת DOC – קובץ וורד דוק - מופע ירחי בלוח השנה במגילות קומראן דוקו
ברימאג

ברימאג, בשמה המלא ברימאג דיגיטל אייג' בע"מ, היא חברה ישראלית העוסקת ביבוא, שיווק והפצה של מכשירי חשמל ביתיים ובמתן שירותי אחריות ותיקונים למוצרים אלה. החברה מייבאת, משווקת ומפיצה בישראל מוצרים מתוצרת יצרנים שונים ובהם: KENWOOD LG BEKO V-ZUG ו-BABYLISS. החברה התאגדה בשנת 1993 כחברה פרטית, אשר רכשה פעילויות ומיזגה לתוכה חברות ותיקות. בשנת 2005 הונפקו מניות החברה בבורסה של תל אביב. לאחר ההנפקה התרחבה פעילות החברה והיא מחזיקה כיום[דרושה הבהרה] ב-50% בחברת ישפאר מוצרי צריכה בע"מ, יבואנית מוצרי האלקטרוניקה הבידורית הביתית תחת המותגים SONY, LENCO וקו מוצרים לבנים תחת המותג LENCO. החברה מחולקת למחלקות מכירה על פי קטגוריות המוצר, לצידן פועל המטה התומך במבנה הארגוני בתחומים הבאים: לוגיסטיקה, כספים, ושירות. לחברה מרכזים לוגיסטיים בשטח של כ-20,000 מ"ר. "ברימאג שירות", חברת בת שהוקמה ב-2001, פועלת באמצעות חמישה סניפים מרכזיים, ומפעילה עשרות תחנות שירות ברחבי הארץ. מידע בסיסי על החברה ברשות התאגידים, מספיק אחד מבין השם, או המספר. מספר תאגיד. 511786378. (ארכיון)
אנה וית

אנה וית-פנינגר (בגרמנית: Anna Veith-Fenninger; נולדה ב-18 ביוני 1989) היא גולשת אלפינית אוסטרית, אלופה אולימפית (סוצ'י 2014) ואלופת עולם בעלת 6 מדליות, מהן 3 זהב. פנינגר זכתה ב-14 ניצחונות במסגרת גביע העולם ובשנים 2014 ו-2015 זכתה בגביע העולם הכללי. היא זכתה פעמיים ברציפות (2013 ו-2014) בתואר ספורטאית השנה באוסטריה. פנינגר נולדה בהאליין וגדלה בכפר אדנט שליד זלצבורג. באולימפיאדת ונקובר (2010) סיימה פנינגר פעמיים במקום 16, בסופר G ובתחרות משולבת ובמקום 25 בגלישה במורד. באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בגרמיש-פרטנקירכן אוסטריה בשנת 2011 זכתה פנינגר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בתחרות משולבת ומדליית כסף, בתחרות הקבוצתית. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בסופר G ובמקום 17 בגלישה במורד. באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בשלדמינג אוסטריה בשנת 2013 זכתה פנינגר במדליית ארד בסלאלום ענק. נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 בגלישה במורד. באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה פנינגר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בסופר G ומדליית כסף, בסלאלום ענק. נוסף לכך, היא סיימה במקום 8 בתחרות משולבת. באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בביוור קריק קולורדו בשנת 2015 זכתה פנינגר ב-3 מדמליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בסופר G ובסלאלום ענק ומדליית כסף, בגלישה במורד. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות משולבת. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה במדליית כסף בסופר G. מדיה וקבצים בנושא אנה וית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנה וית (בגרמנית) אנה וית, ברשת החברתית פייסבוק אנה וית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנה וית, ברשת החברתית אינסטגרם אנה וית, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אנה וית, באתר olympedia.org
טרנצ'טאון

טרנצ'טאון (באנגלית: Trenchtown או Trench Town) היא שכונה במערב קינגסטון בירת ג'מייקה. מן השכונה צמחו הסגנונות המוזיקליים רגאיי, סקא ורוקסטדי ותנועת הראסטפארי. השכונה הייתה מקום מגוריו של בוב מארלי וחלק מחברי להקתו, The Wailers. במקום היה שטח מרעה שהשתייך למהגר אירי בשם דניאל פאואר טרנץ' (Daniel Power Trench) ונודע בשם טרנץ' פן (Trench Pen). השטח ננטש במאה ה-19 אך השם נשאר. בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו כפריים רבים לזרום לקינגסטון בחיפוש אחר עבודה. הממשלה הקולוניאלית הבריטית הקימה על פני 200 אקר באזור טרנץ' פן שכונת דיור ציבורי ובה רחובות ישרים בתבנית שתי וערב. כל בלוק נבנה כחצר ציבורית גדולה וסביבה מבנים בני קומה אחת או שתיים. בחצר התקיימו שירותים משותפים כגון בית מרחץ ומטבח קהילתי. שיטת דיור זו זכתה לכינוי Government Yards of Trench Town ("חצרות הממשלה של טרנצ'טאון"). השכונה כללה גם מרפאה, בתי ספר (יסודי ותיכון), פארק ציבורי (Vin Lawrence Park), אולם תיאטרון (The Ambassador), תחנת כיבוי אש ומרכז תרבות וספורט YMCA (לגברים) ו-YWCA (לנשים). בשנות ה-50 וה-60 פרחה בשכונה הענייה והצפופה תרבות רחוב שוקקת ויצירתית שכללה אימוץ נרחב של התורה הרסטאפארית וגיבוש סגנונות מוזיקליים, שהפכו אותה לאבן שואבת למפיקים מוזיקליים. כן התפתחה מאוד אמנות ציורי הקיר, כך שרבים מהכתלים היו מכוסים בכרזות מצוירות בנושאים פוליטיים וחברתיים כגון גאווה שחורה, צבעי הפאן-אפריקאיות, תמונות מנהיגים (בפרט מרקוס גארבי והיילה סלאסי, קיסר אתיופיה), לגליזציה של מריחואנה וכדומה. בעת מסעות הבחירות האלימים שאפיינו את ג'מייקה ב-שנות ה-70 של המאה ה-20 הפכה השכונה למפוצלת בין תומכי מפלגת העם הלאומית (PNP) מצפון לרחוב 7 לתומכי מפלגת הלייבור של ג'מייקה (JLP) שמעוזם היה מדרום לרחוב 7. הרחוב עצמו היה לשדה קרבות רחוב בין הקבוצות היריבות. הפיצול הפולטי, הקיטוב והאלימות גרמו להתדרדרות השכונה, לבריחת כוחות חזקים והפסקת פעולם של שירותים ממשלתיים. את מקומם של שירותים ציבוריים וממשלתיים תפסו יוזמות קהילתיות כגון מרכז הקריאה (ספרייה ציבורית ומרכז לימוד) ומרכז המורשת התרבותית ((The Trench Town Culture Yard (TTCY; חצר התרבות של טרנצ'טאון) שנפתח בשנת 2006 כמרכז מבקרים לשימור והצגת תרבותה ומורשתה הייחודיים של השכונה. השכונה מוזכרת בכמה משיריו של מארלי, בהם "Trenchtown", "Natty Dread", "Trenchtown Rock" ו-"No Woman, No Cry". ב-2010 החלה ממשלת ג'מייקה בפרויקט שיקום פיזי וחברתי בטרנצ'טאון, במימון הבנק העולמי. מדיה וקבצים בנושא טרנצ'טאון בוויקישיתוף אתר מרכז המורשת פרק ההיסטוריה הסרט התיעודי "נולד בטרנצ'טאון" Trench Town: Violent Crime In Bob Marley's Home Town, סרטון באתר יוטיוב Bob Marley & the Wailers' Trenchtown Days, בילבורד, 15 בספטמבר 2001 Turning the Wall: A Trench Town Journey The Politics of Yard Art Murals: Profiling Jamaica’s Street Art One Love in Trenchtown?, BBC, 2 בדצמבר 1999 Politics has caused communities like Trench Town to regress אתר מרכז הקריאה על מרכז המורשת Trench Town: Inner-City Renewal in the Heart of Jamaica
אבן אלכסנדר

אֶבֶּן אלכסנדר השלישי (באנגלית: Eben Alexander III; נולד ב-11 בדצמבר 1953) הוא רופא מנתח אמריקני המתמחה בנוירוכירורגיה וסופר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אלכסנדר משמש כמרצה בין השאר באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מסצ'וסטס, ואוניברסיטת וירג'יניה. בשנת 2012 יצא לאור רב המכר הראשון שלו, "הוכחה לגן עדן" (Proof of Heaven: A Neurosurgeon's Journey Into the Afterlife), בו הוא מתאר חוויית סף מוות שעבר בשנת 2008 שאירע בזמן שהיה בתרדמת כתוצאה מדלקת קרום המוח, וכיצד הפכה חוויה זו את גישתו הספקנית, בעיקר בנושא החיים שלאחר המוות. בספרו, שעורר גלי תהודה רבים ברחבי ארצות הברית, עקב היותו של אלכסנדר מדען מוערך בתחום חקר המוח האנושי, טוען אלכסנדר כי המדע יכול להוכיח את קיומו של גן העדן וכן כי הוא יודע שאף יעשה זאת. ההצלחה המסחררת של ספרו זיכתה אותו בשלל תגובות ופרסומים מגילויי תמיכה ועד ביקורות קשות, וכן ראיונות בכלי תקשורת כגון בניו יורק טיימס ובתוכניות מובילות כגון של אופרה וינפרי, של לארי קינג ושל דיאן סויר. נכון ל 21 בספטמבר 2014, היה הספר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס 97 שבועות ברציפות. הצלחתו לא שמורה רק לארצות הברית; הוא תורגם לכ-40 שפות שונות על אף היותו חדש. בספר אלכסנדר מסביר כי בניגוד לדעה הרווחת, המוח אינו מייצר מודעות אלא הוא מתפקד למעשה כמסנן של מודעות גבוהה יותר, ועל ידי כך מייצר את המודעות האינדיבידואלית והמוגבלת של המחשבה האנושית. בנוסף מסביר אלכסנדר כי חיבור למודעות הגבוהה יותר הוא נחלת הכלל וניתן להשגה. ההצלחה של ספרו הראשון הייתה גדולה עד כדי כך שספרו השני, "המפה של גן עדן" (Map of Heaven) אשר יצא לאור באוקטובר 2014 היה לרב מכר כבר באותו חודש. אלכסנדר מסביר בספרו כי ההבנה הנוכחית שלנו את המוח האנושי ”מוטלת שבורה לרגלינו” מפני ש”מה שקרה לי הרס אותה, ואני מתכוון להשקיע את שארית חיי במחקר אודות טבעה האמיתי של המודעות האנושית וכן להבהיר את העובדה כי אנו יותר, הרבה יותר, מאשר מוחנו הפיזי, בצורה הטובה ביותר, הן לעמיתי המדענים והן לציבור הרחב.” הוכחה לגן עדן, ידיעות ספרים, 2013 אתר האינטרנט הרשמי של אבן אלכסנדר צפו באיש מדע מתאר את הגעתו לגן עדן: "ראיתי את אלוהים", באתר חדשות 13, 10 בפברואר 2013 אירי ריקין, חוויותיו של נוירוכירורג בגן עדן, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2013
יניצה קוסטליץ'

יניצה קוסטליץ' (בקרואטית: Janica Kostelić; נולדה ב-5 בינואר 1982 בזגרב) היא גולשת אלפינית קרואטית, אלופה אולימפית בעלת 6 מדליות, מהן 4 זהב ואלופת עולם בעלת 5 מדליות זהב. היא הגולשת האלפינית הראשונה בהיסטוריה הן לגברים והן לנשים שזכתה ב-4 מדליות באולימפיאדה אחת והגולשת האלפינית האישה הראשונה בהיסטוריה שזכתה ב-3 מדליות זהב באולימפיאדה אחת (סולט לייק סיטי 2002). קוסטליץ' זכתה ב-30 ניצחונות במסגרת גביע העולם ו-3 פעמים בגביע העולם הכללי (2001, 2003 ו-2006). היא זכתה לכבוד לשאת את דגל קרואטיה בטקס הפתיחה ב-3 אולימפיאדות חורף (נאגנו 1998, סולט לייק סיטי 2002 וטורינו 2006). קוסטליץ' זכתה 8 פעמים בתואר ספורטאית השנה בקרואטיה (1997–2002, 2004–2005). בשנת 2006 זכתה בפרס הספורט העולמי של לוריוס לספורטאית השנה אחיה הבכור, איוויצה קוסטליץ' אף הוא גולש אלפיני מצטיין, בעל 4 מדליות כסף אולימפיות, אלוף עולם ואלוף גביע העולמי הכללי (2011). מדיה וקבצים בנושא יניצה קוסטליץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יניצה קוסטליץ' (בקרואטית ובאנגלית) יניצה קוסטליץ', באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יניצה קוסטליץ', באתר olympedia.org יניצה קוסטליץ', באתר הפדרציה הבינלאומית לסקי (באנגלית) יניצה קוסטליץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)