laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קהל דאן

קהל דאן (באנגלית: Cathal Dunne; נולד בשנת 1951) הוא זמר אירי. דאן נולד בקורק והוא אחיינו של ראש ממשלת אירלנד לשעבר ג'ק לינץ', ב-1974 גמר ללמוד באוניברסיטת קורק, באותה שנה זכה בתחרות המוזיקה הבינלאומית קסטלבר הנערכת בעיירה קסטלבר שבמחוז מאיו, ב-1976 יצא שירו "ילד רע" ושיר הפופ שלו שזכה להצלחה "דני", באותה תקופה גם הופיעה כחלק מלהקה. ב-1979 זכה בתחרות הלאומית לנציג אירלנד באירוויזיון בירושלים עם השיר "איש שמח", בה התמודד מולו והגיע למקום השני ג'וני לוגן, באירוויזיון הגיע למקום החמישי עם שמונים נקודות, בנוסף השיר גם זכה להצלחה בהשמעות באירלנד וברחבי אירופה. ב-1982 הופיעה במספר קונצרטים במישיגן ולאחר מכן היגר לארצות הברית. דאן מתגורר כיום בפיטסבורג, פנסילבניה עם אשתו, קתלין ובנו, ריאן. אתר האינטרנט הרשמי של קהל דאן קהל דאן, באתר AllMusic (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרידריך השני, מרקיז מייסן

פרידריך השני, מרקיז מייסן (בגרמנית: Friedrich II. der Ernsthafte;‏ 30 בנובמבר 1310 – 18 בנובמבר 1349) היה מרקיז מייסן בין השנים 1323–1349. פרידריך נולד ב-30 בנובמבר 1310 בגותה, לפרידריך הראשון, מרקיז מייסן ולאליזבת מלובדבורג-ארנשאוגק, בתם של הרטמן האחד עשר, רוזן לובדבורג-ארנשאוגק ואליזבת, רוזנת ויימאר-אורלאמינדה. בשנת 1323 מת אביו, ופרידריך ירש את מרקיזות מייסן ואת תורינגיה, תוך שאמו משמשת כעוצרת בשמו עד לבגרותו בשנת 1329. לאחר תפיסתו את השלטון היה עליו לעבור קרבות ארוכים עם הווסאלים והשכנים שלו, אשר פרצו בעיקר בשל הכרזת השלום של פרידריך בשנת 1338, אשר הפחיתה באופן דרסטי את הזכויות וההשפעה של בעלי הקרקעות הקטנים והשליטים המקומיים, ושמטרתה הייתה שעבוד שתי הקבוצות האחרונות. בשנת 1342, אצילים לא מרוצים, שחששו על זכויותיהם ועצמאותם, התאספו יחד בארנשטאדט (דרומית מערבית לארפורט) נגד פרידריך השני, במה שהיה ידוע בתור מלחמת הרוזנים התורינגית, אשר נמשך עד 1346. לאחר מותו של הקיסר לודוויג הרביעי, המפלגה הבווארית ניסתה לשכנע אותו לקבל את הכתר הגרמני, אך הוא לא סמך על ההתנגדות של הבוחרים שלו ודחה את הבקשה לטובת קרל מלוקסמבורג. פרידריך השני הגביל את עצמו כדי לבסס את שלטונו ולהגן מפני הסכנה שיצאה מקרל הרביעי. בפגישה שנערכה בין השניים בשנת 1348 בבאוצן, שניהם הכירו בחזקת השטחים המוחזקים בידיהם.ב-18 בנובמבר 1349 מת פרידריך בווארטבורג, ובניו פרידריך, וילהלם, בלתזר ולודוויג (בישוף במברג) ירשו במשותף את רוזנות תורינגיה ומרקיזות מייסן. בשנת 1323 התחתן פרידריך בנירנברג עם מתילדה מבוואריה, מרקיזת מייסן, בתם של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובאטריצ'ה משוויידניץ, ממנה היו לו 9 ילדים: אליזבת ממייסן (1329–1375), התחתנה עם פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג. פרידריך (1330) פרידריך השלישי, רוזן תורינגיה (1332–1381) בלתזר, רוזן תורינגיה (1336–1406) ביאטריס ממייסן (1339–1399) לודוויג ממייסן (1340–1382), בישוף במברג וילהלם הראשון, מרקיז מייסן (1343–1407) אנה ממייסן (1345–1363) קלרה ממייסן (1345) מדיה וקבצים בנושא פרידריך השני, מרקיז מייסן בוויקישיתוף Rogers 2010, p. 190.
הגמל המעופף (סרט)

הגמל המעופף הוא סרט קומדיה ישראלי בבימויו של רמי נעמן שגם כתב את התסריט. עם גדעון זינגר, סלים דאו ולורנס בוברד בתפקידים הראשיים. העלילה היא אלגוריה ליחסי אנשים בני דתות שונות לפעול למטרה אחת והפעם היא כדי לשחזר את פסל הגמל המעופף בתל אביב שהיה סמל להתחדשות העיר בשנות ה-30 כדי למחות נגד הריסת בתים ישנים לטובת קבלני נדל"ן. סלים דאו היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר. הרברט באומן (גדעון זינגר) הוא פרופסור להיסטוריה מודרנית בגמלאות. המשוטט בתל אביב ומחפש גרוטאות בעלות עניין לדעתו. הסרט נפתח בבית העומד להריסה ובאומן עוצר את הדחפור ומתווכח עם הקבלן גולדשטיין (מוסקו אלקלעי) ולבסוף הוא עולה לגג ומתיישב על המעקה ונושא נאום בעד שימור העיר היות שהוא מתנגד להריסת מבנים ישנים. למקום מוזעקים ראש העיר (משה טימור), קצין משטרה (שבתאי קונורטי) וגאולה (גילת אנקורי), תלמידתו לשעבר של באומן ומעריצה שלו. באומן מורד מהגג ולאחר אשפוז קצר בבית חולים חוזר לביתו. הוא גר בצריף שנבנה על ידי אביו על פרדס ערבי נטוש. חצרו מלאה בגרוטאות ואישה מוזרה (דבורה ברטונוב) נוהגת לחטט שם ולאסוף ניילונים. במקום עובדים פועלי זבל ערביים וביניהם פארס (סלים דאו), לו נודע על כך שאביו בנה את צריפו של באומן ולכן החליט להתגורר שם משך אשפוזו של באומן. באומן שב לדירה ולאחר קטטה קצרה בין השניים לוקה בהתקף אפילפטי. בחיטוט מקרי במטען המשאית שלהם, מגלה באומן חלק מפסל - ראש של גמל. באומן מתרגש למראהו ומבקש מפארס להביא לו עוד ממצאים, אבל פארס מביא לו גרוטאות חסרות ערך. פארס מטפל בו ו"מתנחל" בצריף למורת רוחו של באומן שלא סובל אותו מבחינת תרבות (מוזיקה קלאסית לעומת מוזיקה ערבית), אוכל ומשחקים (שחמט לעומת ששבש) ורצונו לנטוע במקום פרדס בשטח שהיה שייך לאביו לפני 1948. לחצר מגיעה בקרוון נייד ג'ינה, נזירה לשעבר (לורנס בוברד) שהגיעה מאיטליה לארץ הקודש לעשות טוב עבור אנשים ולכפר על חטאיה לאחר שנזרקה מהמנזר בו שהתה. באומן ופארס מתלהבים מיופייה ומפסיקים את המריבה כתוצאה מכך. פארס מוצא גם את הגוף של הגמל אך הכנפיים חסרות. בינתיים מתכנן ובונה פארס שהוא "כמעט אינג'נר" את המגדל עליו הם מניחים את הפסל. ג'ינה מביאה להם כנפיים מאחד המנזרים אך הן לא מתאימות. לבאומן ידוע שהכנפיים המקוריות על סמלה המסחרי של "מסעדת אנג'ל" - פסל מלאך מכונף. הם מבקשים אותן מבעל המסעדה ישראל (גבי עמרני) ומבניו רפאל (יגאל עדיקא) וגבריאל (גדי רבינוביץ) אבל נענים בשלילה. בפעולה משותפת הם גונבים את הכנפיים בלילה ומרכיבים אותן על הגמל. כעת יש להם גמל מעופף מושלם על מגדל והם חוגגים. ראש העיר מגיע למקום ומבקש לקנות את הפסל כדי שיוכל להציבו לפני בית העירייה, אך באומן מגרש אותו וכן את הקבלן גולדשטיין שרוצה לשלם לו סכום גדול כדי להרוס את הצריף והחצר לשם בניית מגדל מגורים. בלילה מגיעים למקום ישראל ובניו ודורשים בחזרה את הכנפיים. באומן ופארס איתנים בסירובם ועולים על המגדל. בניו של ישראל שופכים דלק מסביב לבנין אך לאחר שמגיעה למקום משטרה הם בורחים והסיגר של ישראל נופל ומצית את המקום. המגדל עולה באש, באומן ופארס קופצים ובאומן רואה את הלהבות אופפות את הגמל שמתחיל להתרומם ולעוף מעל בתי תל אביב. "הגמל המעופף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הגמל המעופף", באתר ספר הקולנוע הישראלי "הגמל המעופף", באתר אידיבי "הגמל המעופף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים הגמל המעופף, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נעימת הגמל המעופף של שם טוב לוי, באתר יוטיוב
נסי גומז

נסי גומז (ונסה רודריגז גומז חרמש; באנגלית: Vanessa Rodrigues Gomes Hermesh) היא זמרת-יוצרת פולק-רוק בריטית-פורטוגזית. נסי גומז נולדה למשפחה ממוצא פורטוגזי, באי גרנזי שהוא אחד מאיי התעלה. גומז שהתה מספר שנים בקהילת "פאצ'ה מאמא" בקוסטה ריקה המונהגת על ידי הישראלי משה קסטיאל המכונה טיוהאר. שהות זו השפיעה על יצירתה של גומז, שאף הוציאה שיר בשם "פאצ'ה מאמא". ב-2013 שבה משהותה במרכז אמריקה. משנת 2015 החלה להופיע בפסטיבלים שמתקיימים במדינות באירופה. ב-2016 גייסה 50,000 דולר אמריקני במסגרת מימון המונים. בשנה זו הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Diamonds & Demons" עליו עבדה עם המפיק והקולנוען דנקן ברידג'מן. תהליך הפקת האלבום ארך 18 חודשים. גומז הקליטה אותו באולפן הממוקם בסירה העוגנת בתעלת ריג'נטס שבלונדון. השיר הראשון ששוחרר מן האלבום היה All Related שזכה להצלחה וחלקים מן הוידאו קליפ שלו צולמו בישראל. גומז נישאה בשנת 2013 בישראל לישראלי יניב חרמש, והיא מרבה לבקר ולהופיע בישראל. ב-2019 נולדה בתה. אתר האינטרנט הרשמי של נסי גומז ערוץ היוטיוב של נסי גומז INTERVIEW: Nessi Gomes, באתר ventsmagazine‏, 2 בספטמבר 2016 עולם קטן - נסי גומז באולפן, באתר רדיו מהות החיים, 31 באוקטובר 2016 oultalk mit Nessi Gomes, באתר urfmysoul, ‏, 4 ביוני 2017 אלכס גודארד, Music Week Presents: Nessi Gomes, באתר musicweek‏, 12 באוקטובר 2016 הופעות ומוזיקה בבאר שבע, באתר באר שבע סיטי, 20 במאי 2015
ירמיהו רוזנבוים

הרב ירמיהו רוזנבוים (מכונה גם ר' ירמיהו ממטרסדורף. ה'תע"ג, אושווינצ'ים - ד' באב ה'תקס"ד, יולי 1805, דברצן) היה רב פולני-הונגרי שכיהן כרב במטרסדורף ובסאנטוב. נולד באושפיצן בשנת ה'תע"ג לר' יצחק אייזיק, רב העיר (שהיה מחותנו של הרב יחזקאל לנדא), בנו של הרב יואב רוזנבוים הראשון, רבה של פילץ. למד אצל הרב מאיר אייזנשטט בעל "פנים מאירות" ואצל הרב אברהם צבי הירש מפיוטרקוב בעל "ברית אברהם". נשא את לאה רייזל בת ר' מאיר הלוי מאושפיצין, ממנה נולד לו בן אחד, יואב. לאחר פטירתה נישא את פרידא בת ר' ישראל מלנצהוט, ואימץ את בנה מנישואיה הקודמים הרב אברהם אביש טננבוים. הוא עבר לעיר אסאד (אסוד) שבהונגריה, ובשנת ה'תק"ם עבר לכהן כרב וראש ישיבה במטרסדורף, אחת משבע קהילות בבורגנלנד, אז בהונגריה. קהילת מטרסדורף הענייה שילמה לו משכורת זעומה והסכימה להחזיק ישיבה ובה שישה תלמידים עניים בלבד, אך בישיבתו למדו מאות תלמידים על חשבון הוריהם. לאחר כשנה, ביקש להעלות את משכורתו משום שילדיו סבלו מחרפת רעב, ותמורת הכפלת משכורתו קיצצה הקהילה את תמיכתה בישיבה לכדי ארבעה תלמידים. עם זאת, כשהמצב הכלכלי התדרדר עוד יותר, ויתר על הכפלת המשכורת והסכים לצמצם עוד את התמיכה בישיבה לכדי שני תלמידים בלבד, וחי בעוני. לאחר שמונה עשרה שנה במטרסדורף, עבר בשנת ה'תקנ"ט (בגיל 85) לכהן כרב בסאנטוב וגלילותיה, שם כיהן שבע שנים. בקיץ ה'תקס"ה (1805) יצא להשתתף בוועידה של רבני הונגריה. בדרכו עבר בעיר דברצן ונפטר בה בד' באב. מכיוון שבאותה העת לא הייתה בדברצן קהילה יהודית, נקבר בשאמשאן הסמוכה. בין מספידיו היה הרב משה מינץ. התכתב בהלכה עם חכמי דורו. החתם סופר (שכיהן בהמשך כרב במטרסדורף) מצטט מהוראותיו ומכנהו "מופת הדור". עם פרוץ הפולמוס החריף אודות דגי השטירל והטיק שעורר תלמידו הרב אהרן חורין מארד, ניסה בתחילה לשכנע את חורין בדרכי נועם לזנוח את היתרו, אך משהוויכוח החריף והחלו להתפרסם קריאות לשינוי ההלכה מאת חורין, תקף אותו בחריפות וקרא לנדותו. רבי עקיבא איגר למד תקופה קצרה בישיבתו. בנו הרב יואב רוזנבוים – רבה של צעהלים. רבי שמחה בונים מפשיסחה – למד אצלו בצעירותו, בטרם הפך לחסיד. הרב דב בעריש הרציגר רבה של בנדין. גיסו הרב בנימין וולף לעוו – רבה של ורבו ומחבר "שערי תורה". בנו החורג הרב אברהם אביש טננבוים – רבה של קרסטיר וסיקס. הרב דוד אופנהיים – רבה של טמשוואר. הרב אהרן חורין – רבה של ארד, ממבשרי היהדות הרפורמית. מודעה רבא – פירוש על ספר "מודעה ואונס" לרבי חיים שבתי מסלוניקי. לצדו הודפס פירושו של בנו ר' יואב בשם "מודעה זוטא". לבוב ה'תקנ"ח. חידושים על מסכתות כתובות וקידושין. הודפסו בסוף החלק הראשון של הספר "זיכרון סופרים" מאת הרב פישל סופר. ברוקלין, ה'תשמ"ט. נודע ביהודה קמא יו"ד סו שו"ת חתם סופר אבן העזר חלק ב סימן טו שו"ת חתם סופר החדשות יז הרב יצחק גריסהובר, "מקל נועם", ועוד
טריומף טינה

טריומף טינה (באנגלית: Triumph Tina, קרוי גם: Triumph T10) הוא קטנוע מתוצרת יצרנית האופנועים הבריטית Triumph Engineering (אנ') שיוצר בין השנים 1962–1970. 2 מושבים. גובה כיסא - 660 מ"מ. מערכת חשמל - 6 וולט. בלמים: בלמי תוף, שטח רפידות 12 מ"מ. טריומף מודל H טריומף ריקארדו טריומף טיגריס מדיה וקבצים בנושא טריומף טינה בוויקישיתוף טריומף טינה, סרטון באתר יוטיוב טריומף טינה, סרטון באתר יוטיוב טריומף טינה, סרטון באתר יוטיוב "טריומף טינה" collection.sciencemuseum.org.uk/objects/co24529/t10-or-tina-motor-scooter-motorcycle "טריומף טינה" - מפרט web.archive.org/web "טריומף טינה" - תמונות classic-motorbikes.net/classic-bike-images/triumph-classic-motorcycles/triumph-tina-gallery "טריומף טינה" historics.co.uk/buying/auctions/2013-06-01/motorcycle/1962-triumph-tina-scooter
חדף המים

חדף המים (שם מדעי: Neomys fodiens) הוא מין בסוג Neomys במשפחת החדפיים, שבסדרת אוכלי חרקים. החדף מצוי מדרום ובמרכז אירופה וספרד עד רוסיה וטורקיה. הפרטים הישראלים האחרונים מסוג זה נראו בנחל כזיב על ידי אלכסנדר זיד ומאז נכחדו מנוף ארץ ישראל. חדף המים חי באזורים לחים - ביצות וחופי נחלים ומבלה את רוב זמנו בשחייה במים, בהם הוא מוצא את מזונו - רכיכות, חיפושיות, סרטנים, דו-חיים ואף דגים קטנים, אותם הוא תוקף באמצעות הריר הרעיל שלו. חדף המים הוא יצור יחידני, שאינו נוטה להתלהק. פרטים ממין זה נוהגים להימנע אחד מחברתו של השני על ידי ציוצים שחלקם על שמיעתים, אך כאשר הם אינם מצליחים בכך עלולות לפרוץ מריבות. בתום הריון של 24 ימים ממליטה הנקבה שגר של 3–12 (אך בדרך כלל 5–6) גורים ומטפלת בהם לבדה עד עזיבתם את הקן, בגיל 5-6 שבועות. מדיה וקבצים בנושא חדף המים בוויקישיתוף חדף המים, באתר ITIS (באנגלית) חדף המים, באתר NCBI (באנגלית) חדף המים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חדף המים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חדף המים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חדף המים, באתר GBIF (באנגלית) חדף המים באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
על הקצה

על הקצה (בצרפתית: Sur la planche) הוא סרט דרמה מרוקאי-גרמני-צרפתי משנת 2011 שביימה וכתבה ליילה קילאני. הסרט מספר על שתי נשים צעירות, בדיה ואימאן, אשר עוסקות בלילות בזונות וממשכנות חפצים קטנים שהן מצליחות לגנבות מהלקוחות. חלומן של הבנות הוא לעבור ל״אזור החופשי״ של העיר, בו יוכלו למצוא עבודה ראויה במפעל טקסטיל. הסרט הוקרן לראשונה במסגרת "שבועיים של הבמאים" בפסטיבל הקולנוע בקאן שנערך במאי 2011, ולאחר מכן הופץ ב-1 בפברואר 2012 בצרפת. שפות הסרט הן ערבית וצרפתית, ואורכו כ-110 דקות. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של אנטליה, וקיבל שלושה פרסים בפסטיבל הסרטים של טאורמינה: הסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר. בנוסף הסרט התחרה בפסטיבל הסרטים של אפריקה, אסיה ואמריקה הלטינית של מילאנו. הסרט מספר על שתי נשים צעירות, בדיה ואימאן, אשר חיות בקרב המוני העובדים שמאכלסים את העיר טנג'יר. ביום הן עובדות בבית חרושת לקילוף שרימפס, ובלילה מסתובבות בין בתי מלון בטיילת, עוסקות בזנות וממשכנות חפצים הקטנים שהן מצליחות לגנוב מן הלקוחות. חלומן הוא לעבור ל״אזור החופשי״ של העיר, תחום אירופאי מסוגר, שמור ועשיר יותר, ולמצוא עבודה ראויה יותר במפעל טקסטיל, תמורת משכורת חודשית ולא בקבלנות. לילה אחד הן פוגשות שתי נערות יפות בנות גילן שעובדות ב'אזור החופשי', המייצג עבור בדיה את החופש והחיים הטובים. יחד הן מתחילות לתכנן מזימות מסדר גודל גדול הרבה יותר מהגנבות הקטנות אליהן הורגלו, אך תוכניותיהן משתבשות והן שבות ומוצאות את עצמן במצב בו היו בתחילת הסרט. סופיה עיסאמי - בדיה שרה בטואי - אסמה מונה בחמד - אימאן נוזה אקל - נוואל פסטיבל הקולנוע של אנטליה: הסרט הטוב ביותר פסטיבל הסרטים של טאורמינה: הסרט הטוב ביותר פסטיבל הסרטים של טאורמינה: הבימוי הטוב ביותר פסטיבל הסרטים של טאורמינה: השחקנית הטובה ביותר "על הקצה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "על הקצה", באתר AllMovie (באנגלית) Marocaines énervées sur la planche, באתר lemonde ‏, 20 במאי 2011 על הקצה, באתר CINEMAFRICA על הקצה, באתר "הבמה"
הארמייה ה-23 (ברית המועצות)

הארמייה ה-23 (ברוסית: армия ‏я‏-23) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה. היחידה הוקמה במאי 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור לנינגרד. היא הוצבה בגבול עם פינלנד, צפונית מוויבורג. הלחימה באזור התנהלה מול הכוחות של צבא פינלנד. במהלך יולי-אוגוסט 1941 כמה מתקפות פיניות הצליחו ויחידות הארמייה ה-23 נסוגו מזרחה. הפינים נכנסו לעיר ויבורג ולמעשה התייצבו על הגבול שהיה לפני מלחמת החורף. בשלב זה הלחימה בגזרה למעשה הסתיימה. לא היו אירועים מיוחדים עד לשנת 1944. ביוני 1944 הארמייה ה-23 החלה במתקפת נגד, פרצה את הקווי ההגנה הפיניות ולאחר כיבוש ויבורג התייצבה על הגבול עם פינלנד שהיה מוסכם לאחר מלחמת החורף. בספטמבר 1944 פינלנד חתמה על הסכם עם ברית המועצות והשתתפותה במלחמה הסתיימה. פיוטר פשניקוב (מאי 1941 - אוגוסט 1941) מיכאיל גרסימוב (אוגוסט 1941 - ספטמבר 1941) אלכסנדר צ'רפנוב (ספטמבר 1941 - יולי 1944) וסילי שבצוב (יולי 1944 - מאי 1945) הארמייה ה-23 באתר samsv (ברוסית)
איברומסורניס

איברומסורניס (שם מדעי: Iberomesornis; מילולית: עוף ביניים ספרדי) הוא סוג נכחד של עוף קדום שחי בתור הקרטיקון לפני 125 מיליון שנה באזור ספרד. הוא היה שונה מרוב העופות המודרניים ובעל מספר תכונות של זוחלים. הוא היה מקרוביו של העוף הראשון - הארכאופטריקס. האיברומסורניס הגיע לאורך של דרור, כ-10 סנטימטרים, ומוטת כנפיים קצרה באורך 20 סנטימטרים. משקלו הגיע ל-15–20 גרם. הוא היה בעל נוצות פשוטות. לא נמצאה ליצור גולגולת, אך נראה שהיא הכילה מקור קצר ובו שיניים זעירות. הזנב שלו היה קצר מזנב הארכאופטריקס אך עדיין הכיל עצמות ארוכות יותר מהעופות הקיימים. הוא הכיל טפרים ארוכים שעזרו לו לעוט על טרף. העוף שהתגלה ב-1992 נחשב לממצא העוף הקדום המתקדם ביותר, אך לאחר מכן התגלו בסין מאובנים של סינואורניס (Sinornis) ושל קונפוציוסאורניס (Confuciusornis) שהכילו התאמות דומות יותר לעופות הקיימים. עוף זה היה יכול כנראה לעוף בצורה פרימיטיבית, והוא כנראה דאה ביערות ספרד הקדומים במרדף אחרי חרקים ויצורים קטנים שונים. בעזרת כפות רגליו הוא חטף את טרפו ואכל מעל העצים. לעיתים הוא עופף מעל אגמים וגם נפל, שקע והשתמר בתוכם. עוף זה הופיע בסדרה ללכת עם דינוזאורים. מדיה וקבצים בנושא איברומסורניס בוויקישיתוף איברומסורניס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איברומסורניס, באתר GBIF (באנגלית)
סטרופודון

סטרופודון (שם מדעי: Steropodon) הוא סוג יונק נכחד מקבוצת יונקי הביב שחי בסוף הקרטיקון התחתון לפני 105–123 מיליון שנה. כמו קרוביו המודרניים הוא חי באוסטרליה, והיה מראשוני היונקים שבה. בסוג נמצא מין יחיד - Steropodon galmani. היצור היה דומה לברווזן האוסטרלי, אך לעומתו הוא היה בעל שיניים במקורו אשר הזכירו שיני יונקים מפותחים יותר עם החותכות הגדולות. דבר זה מצביע על קרבה ליצורים מהקבוצה Theria, מהם התפתחו הכיסאים המודרניים. היצור מוכר רק מלסת תחתונה ובה כמה שיניים שנמצאו בניו סאות' ויילס. אורך היונק המשוער הגיע ל-40–50 סנטימטר ואורך השיניים החתוכות 5–7 מ"מ ורוחב 3–4 מ"מ. בדיקה שנעשתה על שיניים אלה מורה על כך שהוא היה בעל מקור כמו של הברווזן האוסטרלי או של האובדורודון הנכחד. ככל הנראה הוא גם הטיל ביצים. לא ידוע ממה ניזון, אך ייתכן שהוא חי לצד מקווי מים וצד חסילונים או דגים קטנים כמו הברווזן. מדיה וקבצים בנושא סטרופודון בוויקישיתוף סטרופודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סטרופודון, באתר GBIF (באנגלית)
פתילה (רפואה)

פתילה או נר רפואי הוא כינוי לתערובת של חומרים פעילים לרוב תרופתיים, עם חומרים מצמידים ומאגדים, הנדחסת למוצק דמוי חרוט, ומיועדת להחדרה דרך פי הטבעת לתוך החלחולת ולעיתים גם דרך מקומות אחרים בגוף שאינם אוראליים ומשם התרופה משתחררת לתוך הגוף. כדי ליצור את בסיס הפתילה, משתמשים בחומרים שומניים ומייצבים. הרכב החומרים יכול להשתנות לפי סוג התרופה ותנאי אחסונה. בין החומרים שנעשה בהם שימוש לבסיס הפתילה, ניתן למצוא חמאת קקאו, פוליאתילן גליקול, ג'ל וג'לטין. הפתילות הן שומניות מעט, כדי שיחליקו בקלות לתוך הגוף. לרוב משתמשים בפתילות כאשר אין אפשרות נוחה למתן התרופה דרך הפה. במקרים אחרים, נעשה בהן שימוש כאשר המטרה היא להחדיר את החומר לאזור המסוים בגוף, למשל, פתילות הניתנות דרך פי הטבעת לטיפול בעצירות או בשילשול. פתילה אנאלית: מיועדת להחדרה דרך פי הטבעת, ומשקלה לרוב בין גרם אחד לחמישה גרמים. פתילות המיועדות לתינוקות שוקלות בדרך כלל כמחצית ממשקלן של הפתילות הרגילות. פתילות אלו באות לרוב בצורה חרוט. פתילה וגינאלית: מיועדת להחדרה אל תוך הנרתיק, לרוב למניעת הריון. צורתה לרוב היא כדורית, אליפטית או חרוטית. פתילת שופכה: מיועדת להחדרה דרך השופכה להשגת אפקט מקומי. פתילות אלו הן קטנות מאד. פתילת נחיר: מיועדת להחדרה דרך הנחיר לתוך האף ודרכי הנשימה. משקלה כחצי גרם. מדיה וקבצים בנושא פתילה בוויקישיתוף Infomed.co.il, Infomed How to Use Vaginal Tablets, Suppositories, and Creams, www.safemedication.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הארמייה ה-25 (ברית המועצות)

הארמייה ה-25 (ברוסית: армия ‏я‏-25) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה. היחידה הוקמה ביוני 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור המזרח הרחוק הסובייטי. המטה שלה היה ממוקם בעיר אוסורייסק. הארמייה לא השתתפה בלחימה עד לתחילת מבצע סערת אוגוסט. לקראת תחילת המבצע הארמייה ה-25 תוגברה ביחידות נוספות שסיימו את הלחימה נגד הוורמאכט. במהלך מבצע זה היא התקדמה לכיוון העיר חארבין ונכנסה לחלק הצפוני של קוריאה. עד לשנת 1948 היא הייתה ממוקמת בקוריאה הצפונית ולאחר מכך הועברה למחוז פרימוריה. היא פורקה בשנת 1957 פיליפ פארוסינוב (יוני 1941 - יוני 1943) אלכסנדר מקסימוב (יוני 1943 - יוני 1945) הארמייה ה-25 באתר samsv (ברוסית)
אנסמבל שאפל

אנסמבל שאפל (באנגלית: SHUFFLE Concert), הוא הרכב מוזיקלי קאמרי ישראלי-ניו יורקי המורכב משישה מוזיקאים בוגרי בית הספר ג'וליארד, הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד, קונסרבטוריון אוברלין ובית הספר מנהטן למוזיקה. מדובר בהרכב קאמרי יוצא דופן בכלים שלו, פסנתר, שני כלי נשיפה, (קלרינט ואבוב), שני כלי קשת, (צ'לו וכינור) וזמרת סופרן. המאפיין הייחודי הנוסף של ההרכב הוא, שתוכנית הקונצרט אינה ידועה מראש, לא לקהל ולא למבצעים. הקהל הוא זה שבוחר את היצירות, במהלך הקונצרט מתפריט של כ-40 יצירות המחולקות ל-15 סגנונות מוזיקליים. לא ניתן לבחור יצירה מאותו סגנון מוזיקלי שכבר נבחר. ההרכב הוקם בשנת 2009. שם המופע הוא "Shuffle Concert", קונצרט ערבוביה וכולל שישה מוזיקאים, חלקם ישראלים וחלקם אמריקאים, חיים כולם בניו יורק, מלמדים בבית הספר ג'וליארד בניו יורק ומופיעים באופן קבוע בארצות הברית וברחבי העולם כסולנים. ההרכב יוצא דופן בכלים שבו: פסנתר, שני כלי נשיפה (קלרינט ואבוב), שני כלי קשת (צ'לו וכינור) וזמרת סופרן. מנחה ההופעות והקונצרטים של האנסמבל הוא הפסנתרן אלירן אבני. במהלך ההופעה מגריל אבני מספר, ובעל התפריט שמספרו עלה בגורל בוחר יצירה אחת. במידה ובעל התפריט מתקשה לבחור עוזרים לו חברי ה"שאפל". רפרטואר האנסמבל מציע מוזיקה קלאסית, מוזיקת בארוק, מחזות זמר, ג'אז, מוזיקת עולם ופופ. בשנת 2011 פתח ההרכב את פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה במוזיאון תל אביב. בדצמבר 2012 ערך ההרכב את הופעת הבכורה שלו בארצות הברית בהיכל מרקין (אנ') במנהטן. הקונצרט שודר ב-WWFM (אנ') וב-WQXR-FM (אנ'), שתי תחנות רדיו אמריקאיות ותיקות של מוזיקה קלאסית, וכלל בכורות של יצירות חדשות מאת אבנר דורמן ויונתן קרן. בינואר 2013 הופיע ההרכב בתוכנית אינטרמצו עם אריק בהנחיית אריה ורדי. תקליטור הבכורה של ההרכב יצא לאור באוקטובר 2013. בשנת 2014, במסגרת חגיגות חמש שנים להיווסדו ערך ההרכב תחרות הלחנה ראשונה, והעניק פרסים למלחינים פיוטר סביצ'יק, קווין ווילט ואורן אלדור על היצירות המקוריות שכתבו להרכב. בשנים 2015 ו-2016 הופיע ההרכב ברחבי ארצות הברית והשתתף בפסטיבלים רבים ביניהם, פסטיבל המוזיקה קופרסטאון כחלק מהסדרה של ChamberMusicNY בהיכל מרקין בניו יורק ובתיאטרון מקאלום (אנ') בקליפורניה. ההרכב זכה להופיע בקרנגי הול (אולם וויל) לאחר שזכה כאחד מחמישה הרכבים בתחרות יוקרתית. במהלך השנים ערך ההרכב שבעה סיבובי הופעות בישראל. סופרן: מרי מקנזי, אריאדנה גרייף, אדריאן פרדי* כינור: דייוויד מק'רול, ברנדן ספלץ, הנרי וואנג* צ'לו: לינור כץ*, סופיה נוביק, שרה רומל*, ברוק ספלץ* קלרינט: מורן כץ, אוריאל ואכנשטיין*, סטסניסלב צ'רנישב* אבוב: ג'סיקה פרלמן, חסן אנדרסון, ג'ולי דהרוזה* פסנתר וניהול אמנותי: אלירן אבני (*) מציינת נגנים מחליפים. יון פדר, אתם בוחרים - אנחנו מנגנים, באתר ynet, 11 באפריל 2011 קונצרט שאפל חדשות ערוץ 10, באתר youtube, ‏ 28 ביוני 2012 SHUFFLE Concert, באתר קרן התרבות אמריקה ישראל (באנגלית) חגי חיטרון, האנסמבל הבינלאומי "שאפל" בהרצליה: מאבק על הקהל, באתר הארץ, 19 ביוני 2012 תוכניות מומלצות בפסטיבל פליציה בלומנטל, שייפתח מחר, בעיקר מוזיקה האתר של מבקר המוזיקה עומר שומרוני, 11 באפריל 2011 SHUFFLE Concert Interview on INTERMEZZO, באתר youtube ‏7 בינואר 2013 Past Artists - 2105, באתר Cooperstown Summer Music Festival (באנגלית) SHUFFLE Concert® live at the McCallum Theatre, באתר youtube, ‏21 במאי 2016
סטורם ריד

סטורם ריד (באנגלית: Storm Reid; נולדה ב-1 ביולי 2003) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית. מוכרת בשל גילום דמותה של אמילי בסרט "12 שנים של עבדות" ובשל הופעתה בתור מג מוריי בסרט "קמט בזמן". ריד נולדה ב-1 ביולי 2003 באטלנטה, ג'ורג'יה לרודני ורובין סימפסון ריד. היא הצעירה מבין ארבעה אחים: האח הבכור ג'וש; ושתי אחיות, אימאן ופריז. מגיל צעיר שאפה ריד להיות שחקנית, ובגיל 9 היא ומשפחתה עברו ללוס אנג'לס לקידום קריירת המשחק שלה. את תפקידה הראשון קיבלה בשנת 2012 בסרט הטלוויזיה "A Cross to Bear"; סרט מקורי של ערוץ הולמרק. שנה לאחר מכן, בשנת 2013, ריד קיבלה תפקיד משמעותי בסרטו עטור הפרסים של סטיב מקווין "12 שנים של עבדות" בתפקיד אמילי. התפקיד הגדול הבא שלה היה בשנת 2016, בסרט "הקוסם", שם גילמה את טינה וולף, אחותו הצעירה של גיבור הסרט, בו, אותו גילם ג'קוב לטימורה. במהלך השנים עשתה הופעות אורחות רבות בטלוויזיה ובראשם: "משפחת רעם", "מסיבת הבית של אדם דווין", "ניקי, ריקי, דיקי ודון", "NCIS: לוס אנג'לס" ו-"שוטרי שיקגו". בשנת 2017 שיחקה בסרט "A Happening of Monumental Proportions"; סרטה הראשון של ג'ודי גריר כבמאית. בשנת 2018 שיחקה ריד בתפקיד הראשי של מג מוריי בסרטה של הבמאית אווה דוברני, "קמט בזמן" אשר מבוסס על ספר באותו שם מאת מדלן ל'אנגל. בשנת 2019 שיחקה בדמותה של אשלי רדקליף בסרט האימה "אל תעזבי" לצד דייוויד אוילאו, והצטלמה לקומדיה השחורה "להרוג את וינסטון ג'ונס" שביים ג'ואל מור, וגם משחק בו לצד ריצ'רד דרייפוס, דני מסטרסון ולסלי אן ברנדט; תאריך יציאתו של הסרט טרם פורסם. באותה שנה החלה לשחק בסדרת הדרמה של HBO, "אופוריה", אשר מבוססת על הסדרה הישראלית. בסדרה מגלמת את ג'יה בנט, אחותה הצעירה של הדמות הראשית, רו בנט (זנדאיה). בשנת 2020 שיחקה לצדה של אליזבת מוס בסרט האימה והמדע-בדיוני "בלתי נראה" אשר מהווה עיבוד מודרני לסיפורו של הרברט ג'ורג' ולס, "הרואה ואינו נראה"; כמו כן מהווה עיבוד מחודש לסרט הפולחן "האיש הבלתי נראה" משנת 1933. בשנת 2021 שיחקה בסרט "יחידת המתאבדים" בדמותה של טיילה דוביוס, בתו של בלאדספורט (אידריס אלבה). את הסרט ביים ג'יימס גאן והוא מבוסס על חוברות הקומיקס "יחידת המתאבדים" מבית DC קומיקס וזהו הסרט העשירי ביקום הקולנועי של DC. בפברואר 2023 צפוי לצאת לבתי הקולנוע בארצות הברית סרט המתח "נעדרת" (הופק בשם הזמני "חיפוש 2"), בו מככבת ריד בתפקיד הראשי. הסרט הוא המשכון עצמאי למותחן המסתורין "חיפוש" משנת 2018. ריד הצטלמה לסרט במהלך מגפת הקורונה. באותה שנה היא הצטלמה לסרט הפעולה "One Way". בפברואר 2017, ריד הייתה במערכת יחסים עם השחקן והדוגמן סעיד שאהידי. בסתיו 2021, היא החלה ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה. מדיה וקבצים בנושא סטורם ריד בוויקישיתוף סטורם ריד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטורם ריד, ברשת החברתית אינסטגרם סטורם ריד, ברשת החברתית טיקטוק סטורם ריד, סרטונים בערוץ היוטיוב סטורם ריד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטורם ריד, באתר AllMovie (באנגלית) סטורם ריד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סטורם ריד, באתר Metacritic (באנגלית) סטורם ריד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Taylor Swift, 'Barbie' and 'Grey's Anatomy' Score at 2024 People's Choice Awards: See the Full List of Winners, Peoplemag (באנגלית)