laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רכס סליבן

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה רכס סליבן (אנטארקטיקה) – רכס הרים בהרי המלכה מוד באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה ארצות הברית רכס סליבן (טנסי) – רכס הרים במחוז דווידסון, במדינת טנסי שבארצות הברית רכס סליבן (קליפורניה) – רכס הרים במחוז קולוסה, במדינת קליפורניה שבארצות הברית רכס סליבן (מונטנה) – רכס הרים במחוז פרגוס, במדינת מונטנה שבארצות הברית
יחסי גרמניה–רואנדה

יחסי גרמניה–רואנדה הם היחסים בין גרמניה לבין רואנדה. השלטון הגרמני קיבל חסות על רואנדה במסגרת ועידת ברלין של 1884 וב-1890 החליטו המעצמות האירופיות לכלול את רואנדה ובורונדי בשטח ההשפעה של האימפריה הגרמנית. הגרמנים, שכוח האדם שהשקיעו בשליטה באזור היה קטן מאוד, חדרו לאזור בהדרגה. הם שלטו באופן עקיף תוך הסתמכות על האצולה המקומית ועל המלך, שהסכים לקבל את חסותם כהגנה מפני מדינות שכנות ובהן בוגנדה. הגרמנים ראו ברואנדה חלק מ"מזרח אפריקה הגרמנית", על ידי תמיכת הגרמנים הקולוניאליסטים במונרכיה וההיררכיה הקיימת, תוך העדפת הטוטסי על-פני ההוטו ומינוים לתפקידים משמעותיים במוסדות השלטון והאדמיניסטרציה, החלה להתבסס ההפרדה בין הטוטסי להוטו ברואנדה. הבדלה והפרדה זו נעשתה תוך הבניית תודעה מעמדית בין השתיים, כזו המקבילה לתודעה המעמדית באירופה. השלטונות הגרמנים יצרו הפרדה בין ההוטו לטוטסי על פי תווי פנים, גובה וצבע עור. בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כבשו כוחות בלגים מקונגו הבלגית את האזור, ולאחריה נמסרה המושבה לאימפריה הבלגית, כחלק מהקולוניה רואנדה-אורונדי שכללה גם את בורונדי של ימינו. הבלגים המשיכו בהפרדה בין הטוטסי להוטו והעדיפו את הטוטסי על פני ההוטו. לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר חולקה אפריקה בין המעצמות המנצחות באירופה, ניתנה רואנדה לבלגיה. גרמניה המערבית כוננה יחסים דיפלומטיים עם רואנדה ב-13 בדצמבר 1963, לאחר שהאחרונה קיבלה את עצמאותה מבלגיה. כיום, גרמניה ורואנדה נהנות מיחסים הדוקים ופרגמטיים, כאשר גרמניה נחשבת בדרך כלל בעיני רואנדה כשותפה ללא אג'נדה כלכלית או פוליטית נסתרת. תפיסה נוסטלגית מתקבלת לעיתים קרובות על התקופה הקולוניאלית הגרמנית מכיוון שהיא נמצאת כעת בעבר הרחוק ונתפסת כמציעה ניגוד חד לשלטון הקולוניאלי הבלגי. הסיוע המהיר שניתן על ידי גרמניה בעקבות רצח העם ומלחמת האזרחים בשנת 1994 לא נשכח וממשיך להיות מוערך על ידי הרואנדים. שיתוף הפעולה בפיתוח בין שתי המדינות הוא מרכיב מרכזי ביחסים הדו-צדדיים. מאז 1962, גרמניה סיפקה למעלה מ-810 מיליון אירו לשיתוף פעולה פיתוח. רואנדה נותרה אחת המדינות העניות ביותר בעולם. למרות כל המאמצים הקודמים לטפח את ההתפתחות וההישגים שהושגו בתחום זה, 40% מהאוכלוסייה עדיין חיים בעוני. שיתוף פעולה לפיתוח דו-צדדי מתמקד בביזור, ממשל טוב, פיתוח כלכלי בר קיימא, כולל הכשרה מקצועית וניהול פיננסי ציבורי. בנוסף, ממשלת גרמניה מספקת תמיכה לרואנדה בתחומים הכוללים ייצור והעברת אנרגיה, הסמכת סחורות, השכנת שלום ופיוס במדינה. מכון גתה מיוצג בקיגאלי כמכון עצמאי משנת 2014, בעוד ששירות החילופי האקדמי הגרמני מיוצג על ידי מורה אוניברסיטאי מומחה לגרמנית כשפה זרה ב-Huye מאז 2016. בנוסף לסיפוק תמיכה לתחום החינוך, ארגונים אלו מבצעים פרויקטים תרבותיים ברואנדה ומציעים מלגות. ברמה המבוזרת, לריינלנד-פאלץ קיימת שותפות הדוקה עם רואנדה מאז 1982 ויש לה משרד תיאום משלה בקיגאלי. כנסיות, בתי ספר, אוניברסיטאות, אוניברסיטאות למדעים יישומיים, עמותות, חברות וקבוצות חברתיות כגון מועדוני ספורט ומוסדות חינוך מעורבים בשותפות. קידום ייחודי זה של חילופי דברים בין חברות אזרחיות משלים שיתוף פעולה בין-ממשלתי. גרמניה מחזיקה ברואנדה שגרירות בקיגאלי. רואנדה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין. מדיה וקבצים בנושא יחסי גרמניה–רואנדה בוויקישיתוף יחסי גרמניה–רואנדה באתר משרד החוץ הפדרלי Jones, 2006, 232-250 יחסי גרמניה–רואנדה באתר משרד החוץ הפדרלי
Communication Arts

Communication Arts הוא כתב עת בינלאומי לתקשורת חזותית. הוא עוסק בנושאים שונים, וביניהם עיצוב גרפי, פרסומת, צילום, איור ומדיה אינטראקטיבית. Communication Arts יוצא לאור בשישה גיליונות בשנה ומארח שש תחרויות יצירה בעיצוב גרפי, פרסום, צילום, איור, טיפוגרפיה ומדיה אינטראקטיבית. המגזין מתחזק גם שני אתרי אינטרנט: commarts.com ו-creativehotlist.com. המגזין יצא לאור לראשונה בשנת 1959 על ידי ריצ'רד קווין ורוברט בלאנצ'ארד. הגיליון הראשון הופיע באוגוסט 1959 ככתב העת "Journal of Commercial Art". בין שאר החידושים שהיו בגיליון זה, ניתן לציין, כי היה זה כתב העת הראשון בארצות הברית שנדפס בדפוס אופסט. בתוך שישה חודשים, התפוצה בתשלום גדלה ל-10,000 עותקים. אולם הפרסום בתשלום היה נמוך ו-CA לא היה הצלחה כלכלית. לאחר שבלנצ'ארד עזב, כדי להיכנס לעסקים בעצמו, קווין וצוות קטן המשיכו לכתוב, לעצב ולהפיק את המגזין. בסופו של דבר, התפוצה בתשלום עלתה ל-38,000 עותקים. החל משנת 2021, התפוצה בתשלום של CA עמדה על 21,000, לעומת 59,429 בשנת 2009. את המגזין ממשיכים לערוך ולפרסם ז'אן, אשתו של קווין, ובנם, פטריק קווין. כדי לייצר הכנסה נוספת ותוכן ערכי, יסד המגזין בשנת 1960 תחרות שנתית בה שופטים מקצועיים קובעים את המנצחים. תוך כמה שנים התרחבה התחרות, והתחלקה לארבע קטגוריות: עיצוב גרפי, פרסום, צילום ואיור. תחרות חמישית, אינטראקטיבית, נוספה בשנת 1995. בכל הקטגוריות השופטים הם אנשי מקצוע מתחום היצירה. השופטים מחלקים פרסים[דרושה הבהרה] המבוססים על יצירתיות ולא על החזר השקעה. CA היה הראשון שהשיק, בשנת 1995 נוכחות באינטרנט (Communication Arts). בנוסף להצגת עבודות יצירה בתקשורת חזותית, הוא כלל מדור לרישומי משרות. מדור המשרות גדל והושק מחדש בשנת 2001 כאתר עצמאי, Creative Hotlist. שני אתרים אלה מקבלים כשלושה מיליון צפיות בדף ו-250,000 מבקרים ייחודיים בחודש. מדיה וקבצים בנושא Communication Arts בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Communication Arts (באנגלית) Communication Arts, ברשת החברתית פייסבוק Communication Arts, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Communication Arts, ברשת החברתית אינסטגרם Communication Arts, ברשת החברתית LinkedIn Communication Arts, באתר פינטרסט Alliance for Audited Media, auditedmedia.com (באנגלית) 14 Essential Magazines for Graphic Designers, Webdesigner Depot, ‏2009-01-21 (באנגלית) Communication Arts (magazine), Academic Dictionaries and Encyclopedias (באנגלית) Merilyn D. Merenda, James W. Polichak, Interpersonal Communication, Boston, MA: Springer US, 1979, עמ' 31–67, ISBN 978-1-4684-6104-6 MediaKit_2021.pdf, docs.google.com Communication Arts Media Kit | Website, web.archive.org, ‏2008-12-17
אשמן כלבי

אשמן כלבי (שם מדעי: Peropteryx) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 5 מינים שחיים בדרום ומרכז אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1867 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס והוא קרוי על שם פניו דמויות הכלב. הסוג חי בעיקר ביערות גשם וניזון מחרקים. לאשמן הכלבי גוף גוצי שעיר, ראש כלבי חרוטי ומצח מוגבה שמכוסה לעיתים בפוני ארוך. החרטום הנפוח דמוי-חדק ומזדקף בחדות כלפי מעלה. האוזניים ארוכות, רחבות ועגולות עם רכסים רוחביים וצפירים קטנים דמויי גרזן; אצל מין אחד האוזניים מחוברות בבסיס בקרום עור ואצל השאר הן מופרדות זו מזו. העיניים גדולות ובולטות, השפתיים עבות והנחיריים צינוריים. הלוע רחב ושטוח, הניבים גדולים וארוכים ושאר השיניים קצרות וחדות. בסמוך לחלק העליון של הכנפיים יש שקיקים עם בלוטות ריח שנפתחות כלפי חוץ. אורך הראש והגוף של מיני האשמן הכלבי 30–45 מ״מ, אורך הזרוע 38–54 מ״מ, אורך הזנב 12–18 מ״מ ומשקלם עד 11 גרם. הנקבה כבדה וארוכה יותר מן הזכר. ניתן להבדיל בין האשמן הכלבי לאשמן כנף-שקיק, בכך שהראשון חסר פסים בהירים על הגב ובעל חרטום נפוח וארוך יותר. הזנב מכוסה בקרום התעופה האחורי וקצהו החשוף מזדקף כזיז. הפרווה של האשמן הכלבי צפופה, ארוכה וגסה. צבעה הכללי נע בין חום ערמוני לחום אדמדם, קפה עמוק, אוכרה, חום אפרורי או חום שחרחר, כשהגחון בהיר יותר מהגב והראש. סביב הכתף והצוואר יש לעיתים כתם שחרחר. הפנים והאוזניים חשופים וצבועים בשחור או בבורדו. הכנפיים בצבע שחור דהוי או פיח והזרועות והרגליים ורודים. האשמן הכלבי נפוץ באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, ניקרגואה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, וונצואלה, אקוודור, קולומביה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, גיאנה, פרו, צפון ומזרח בוליביה, צפון פרגוואי ומרבית ברזיל. באזור הים הקריבי הוא מצוי בטרינידד וטובגו בארובה ובגרנדה. בית הגידול של הסוג מורכב בעיקר מיער נשיר טרופי ויער מנגרובים, אך הם מופיעים גם ביער עננים מעל 1,000 מטר, בסוואנה טרופית או צחיחה למחצה, בתה דוקרנית ומישורי עשב. האשמנים הכלביים פעילים בלילה ומבלים את היום במערות, נקיקים, חורבות, מכרות ועצים חלולים. הם חברותיים וחיים בקבוצות של 5–47 פרטים ועשויים לשהות בחברת עטלפים ממשפחות אחרות; הם נחשבים לעטלפים דרוכים ועירניים יחסית, וכאשר יש הפרעה בסמוך למקום הלינה הם נוטשים אותו במהירות. האשמנים נשכבים בעת המנוחה על משטח אנכי במקום להיות תלויים הפוך ושומרים על מרחק מינימלי קטן אחד מהשני. האשמנים יוצאים לתור אחר מזון בערב וחוזרים לפנות בוקר. הם ניזונים מחרקים ובפרט מחיפושיות וזבובים. אשמנים שחיים בסביבה אנושית מחפשים מזון לעיתים קרובות סביב פנסי רחוב. הטורפים העיקריים של האשמן הכלבי הם דורסי לילה וערפדים צמרירים. הרבייה מתרחשת אחת לשנה ומשתנה מאזור לאזור. הזכר מקים הרמון קטן ומשתמש בבלוטות הריח בכנפיים כדי למשוך נקבות. לפני ההמלטה האשמנית פורשת למקום מבודד. האשמנית ממליטה גור יחיד מפותח יחסית ומניקה אותו עד גיל 40 יום. בגיל 55 יום הגור כבר מסוגל לעוף בכוחות עצמו והוא הופך לעצמאי זמן קצר לאחר מכן. רוב הגורים עוזבים את המושבה שבה נולדו ולא חוזרים אליה. בסוג זה 5 מינים: אשמן כלבי גדול (Peropteryx kappleri) אשמן כלבי זוטר (Peropteryx macrotis) אשמן כלבי טרינידדי (Peropteryx trinitatis) אשמן כלבי לבן-כנף (Peropteryx leucoptera) אשמן כלבי חיוור-כנף (Peropteryx pallidoptera) מדיה וקבצים בנושא אשמן כלבי בוויקישיתוף אשמן כלבי, באתר ITIS (באנגלית) אשמן כלבי, באתר NCBI (באנגלית) אשמן כלבי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן כלבי, באתר GBIF (באנגלית)
אשמן ערמוני

אשמן ערמוני או אשמן ווגנר (שם מדעי: Cormura brevirostris) הוא מין עטלף קטן-בינוני במשפחת האשמניים שחי באמריקה הדרומית והמרכזית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1843 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן אנדרס ווגנר ומשמעות שמו המדעי היא ״עטלף גדום-זנב קצר-פנים״. הוא קרוב גנטית ומורפולוגית לסוגים אשמן כנף-שקיק ואשמן כנף-ארנק. האשמן הערמוני בעל מבנה גוף קומפקטי, ראש מסיבי חרוטי וכנפיים צרות. החרטום הקצר והרחב מתחדד בקצהו, האף קטנטן והעיניים בינוניות ובולטות. האוזניים גדולות ומשולשות עם קצה מעוגל שפונה אחורנית בצורת מגל. צפירי האוזן קצרים והאפרכסות חרושות בקמטים. הזנב מכוסה בקרום תעופה אחורי מפותח, וקצהו השפיצי מבצבץ מהקרום ונראה כגדם (באורך של 1–3 מ״מ). על האמות יש שקיקים גדולים שמגיעים עד למרפק; השקיקים גדולים יותר אצל הזכרים ופולטים ניחוח חזק בעונת הרבייה כדי למשוך נקבות. אורך הראש והגוף של האשמן הערמוני 58–72 מ״מ, אורך הזרוע 44–49 מ״מ, אורך האוזן 13–16 מ״מ ואורך הזנב 9–17 מ״מ; משקלו 7–11 גרם. הוא נבדל מאשמן כנף השקיק בכך שכפות רגליו קטנות יותר, בצבעו ערמוני, ובהיעדרם של הפסים הבהירים על הגב. הפרווה של האשמן הערמוני ארוכה, צפופה ורכה ומשתרעת עד לאמצע הזרועות וחלק מהכנפיים; באזור הראש והגב יש לעיתים רעמת שיער בולטת. הצבע הכללי ערמוני, ארגמן מבריק או אדמדם כהה שהעניק למין את שמו, אך לעיתים עשוי להיות גם חום כהה עד שחרחר, אוכרה, זהוב או שילוב בין הצבעים הללו. הגחון חיוור במעט משאר הגוף, וסביב האוזניים והצוואר יש כתם שחרחר דהוי. הכנפיים, האוזניים והפנים בצבע שחור מבריק או פחם והזרועות והשוקיים בצבע בורדו. האשמן הערמוני מצוי ביבשת אמריקה. טווח התפוצה שלו כולל מרבית סורינאם, גיאנה הצרפתית, גיאנה ווונצואלה, צפון ומרכז ברזיל צפון בוליביה, צפון ומזרח פרו, מזרח אקוודור, דרום ומרכז קולומביה, פנמה, קוסטה ריקה וניקרגואה. בית הגידול שלו כולל יער שפלה לח טרופי או סובטרופי, ויער עננים עד רום 1,000 מטר מעל פני הים. האשמן הערמוני פעיל בעיקר בשעות הדמדומים בערב ובשחר. את שעות היום הוא מבלה בשינה בחללי עצים, על גזעים אנכיים או בבולי עץ שנפלו על קרקעית היער. האשמן חי בבדידות או בקבוצות קטנות של 2–5 פרטים שבהם האשמנים חיים באשכול צפוף זה על זה. הקבוצות מורכבות ממספר זכרים ונקבה אחת, ונקבות לעולם אינן חיות במשותף זו עם זו. האשמן הערמוני ניזון מחרקים ומאתר את טרפו באמצעות איכון-הד; הקריאות שלו מורכבות משלוש פעימות קצרות בטווח 25–32 קילוהרץ בתדר עולה. פולסים בתדר זה יעילים יותר בגילוי חרקים לטווח רחוק. האשמן תר אחר מזון מעל ומתחת חופת היער, בקרחות, שטחים פתוחים ומעל גופי מים. למרות שהוא חי בחפיפה עם מינים של אשמן כנף-שקיק אין ביניהם תחרות משמעותית על מקורות מזון: האשמן הערמוני מחפש מזון בגובה גבוה יותר (10-5 מטר), מקפיד להתרחק מצמחייה, טס מהר יותר ומבצע טיסות מעגליות רחבות בהרבה (30-20 מטר). הרבייה מתרחשת בין אפריל למאי בפנמה, ובין אוגוסט לספטמבר בגיאנה הצרפתית; בשל כך, ההנחה היא שעונת הרבייה משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי. משך ההיריון ומספר הגורים אינו ידוע. האשמן הערמוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח תפוצתו הרחב והעדר אינדיקציות לירידה. האיום העיקרי על האשמן הוא כריתת יערות מתמשכת ביער האמזונאס, והוא נעלם בהדרגה באזורים הדרומיים של תפוצתו. האשמן מצוי במספר אזורים מוגנים. מדיה וקבצים בנושא אשמן ערמוני בוויקישיתוף אשמן ערמוני, באתר ITIS (באנגלית) אשמן ערמוני, באתר NCBI (באנגלית) אשמן ערמוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן ערמוני, באתר GBIF (באנגלית) אשמן ערמוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
אשמן מדובלל

אשמן מדובלל (שם מדעי: Centronycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 2 מינים שחיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא קרוי על שם הפרווה הסבוכה והצמרירית שלו. עד שנת 1998 הסוג נחשב לטקסון מונוטיפי. האשמן המדובלל מתאפיין בגוף קטנטן וקומפקטי, ראש חרוטי וכנפיים צרות. החרטום קצר ומחודד במיוחד. האוזניים גדולות ועגולות, והקצה שלהן מחודד ופונה אחורנית בצורת מגל; האפרכסות מכוסות ברכסים בולטים. העיניים קטנות ובולטות והאף זעיר ושפיצי. השיניים חזקות וחדות; לסוג יש 6 חותכות בלסת העליונה ו-2 חותכות בלסת התחתונה. אורך הראש והגוף של מיני האשמן המדובלל 42–61 מ״מ, אורך הזרוע 41–49 מ״מ, אורך האוזן 14–20 מ״מ ואורך הזנב 18–23 מ״מ; משקלם 4–9 גרם ומספר שיניהם 32. הזנב ארוך וחשוף ומחודד בקצה. כנף הזנב בינונית ומעוגלת. האשמנים המדובללים דומים לאשמני השקיק, אך שעירים ובהירים יותר ואין להם שקיקים על הכנפיים. לאשמן המדובלל פרווה צפופה ורכה שמורכבת משערות ארוכות ומדובללות. צבעה הכללי נע בין צהבהב לאוכרה, כתמתם, חום בהיר, חום אפרורי או בז׳. הפרווה נוטה להיות חיוורת יותר בגחון, ובאזור כנף הזנב היא בעלת גוון אדמוני. הפנים והאוזניים החשופים צבועים בשחרחר, אדמדם או חום כהה. הזרועות והרגליים בצבע בורדו והכנפיים וכנף הזנב בצבע שחור פחם. מיני האשמן המדובלל מצויים באמריקה המרכזית והדרומית. טווח התפוצה שלהם כולל את דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, וונצואלה, פרו, בוליביה, אזור גויאנה וצפון ומרכז ברזיל. בית הגידול מורכב בעיקר מיער גשם טרופי צפוף, אך גם מסוואנה טרופית בסראדו, סוואנה דוקרנית צחיחה למחצה בסרטאו, בתה חופית ויער עננים עד רום 1,450 מטר מעל פני הים. המינים בסוג נוטים לחיות בשפלות ומישורים ונפוצים בדלילות באזורים מעל 300 מטר. אין מידע רב על האקולוגיה של הסוג. האשמנים המדובללים פעילים בלילה ומבלים את שעות היום על צמרות וחללי עצים או על עלים גדולים. הם יוצאים לצוד בשעות הערב, והתעופה שלהם איטית ומדויקת בדומה למינים רבים במשפחה. התזונה שלהם מורכבת מחרקים (בפרט חיפושיות ואחידי כנף), והם נוטים לנוע הלוך ושוב על מסלולים קבועים בתורם אחר מזון. כנף הזנב הגדולה מסייעת להם לחסום את דרכי המילוט של החרק. נקבות בהיריון נלכדו בחודש מאי או נובמבר. הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר היריון של כ-4 חודשים. מצב השימור של שני המינים בסוג מוגדר כללא חשש על ידי IUCN. בסוג זה 2 מינים: אשמן מדובלל מקסימילאן (Centronycteris maximiliani) - ברזיל, וונצואלה ואזור גויאנה. אשמן מדובלל תומאס (Centronycteris centralis) - דרום מקסיקו עד בוליביה. מדיה וקבצים בנושא אשמן מדובלל בוויקישיתוף אשמן מדובלל, באתר ITIS (באנגלית) אשמן מדובלל, באתר NCBI (באנגלית) אשמן מדובלל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן מדובלל, באתר GBIF (באנגלית)
אשמן קצר-אוזן

אשמן קצר-אוזן (שם מדעי: Cyttarops alecto) הוא מין עטלף קטן במשפחת האשמניים שחי בעיקר בצפון אמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1913 על ידי הזואולוג בריטי אולדפילד תומאס. האשמן קצר האוזן מתאפיין בגוף קומפקטי שמנמן, בראש רחב וחרוטי עם שקע עמוק ייחודי במרכז המצח ובפנים קצרות וצרות. האוזניים שלו קצרות ומעוגלות עם שוליים קמורים בצורה בולטת. עיניו שחורות ובולטות ואפו קטן עם נחיריים צינוריים. החרטום צר, מחודד ופונה כלפי מעלה. האשמן קצר האוזן הוא עטלף קטן למדי: אורך ראשו וגופו 47–55 מ״מ, אורך הזרוע 45–47 מ״מ, אורך הזנב 20–25 מ״מ ומשקלו 7–11 גרם. הנקבות גדולות יותר מן הזכרים. המין חסר שקיקי עור על הכנפיים. הפרווה של האשמן קצר האוזן צפופה ומסולסלת עם מרקם משי רך. צבעה הכללי נע בין אפור כהה לאפור-סגלגל, אפור פיח, חום אפרורי או שחור מעורב בכסף, כשהגחון והכתפיים בהירים יותר. על הסנטר יש זקן ארוך שבולט בעיקר כשהאשמן נח. הכנפיים, הרגליים והאוזניים בצבע שחור מבריק או פחם, והזרועות ופנים האוזניים בצבע בורדו. הפנים החשופות עשויות להיות שחרחרות, אפורות או צהבהבות. האשמן קצר האוזן מצוי לאורך קו החוף הצפוני של אמריקה הדרומית ובמידה פחותה גם באמריקה המרכזית. טווח התפוצה שלו משתרע על צפון ברזיל, גיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם צפון וונצואלה וקולומביה, מזרח פנמה, קוסטה ריקה וניקרגואה. יש אוכלוסייה מבודדת בעומק אגן האמזונס שנמצאת במשולש הגבולות ברזיל-בוליביה-פרו. מכיוון שהמין נלכד לעיתים נדירות בטבע, ייתכן שהטווח שלו רחב מהידוע. בית הגידול של האשמן כולל בעיקר יערות לחים והוא מצוי בשפלות עד רום 500 מטר מעל פני הים. מעט מאוד ידוע על האשמן קצר האוזן בשל נדירותו. הוא פעיל בלילה ויוצא לתור אחר מזון כ-45 דקות לאחר השקיעה. את שעות היום, האשמן מבלה על כפות של דקלי קוקוס, וחי בבדידות או בקבוצות קטנות עד 10 פרטים. מקומות המקלט ממוקמים בדרך כלל באזורים פתוחים כמו חורשות, סוואנות וגינות. כאשר האשמנים יוצאים לפעילות, הם טסים לעבר אתרי האכלה במשך רבע או חצי שעה, ורק לאחר מכן מתחילים לצוד בגובה 3–4 מטר מעל הקרקע. התזונה של האשמן קצר האוזן מורכבת מחרקים מעופפים, אותם הוא מתאר באמצעות איכון-הד עם סדרת פולסים שעוצמתם מגיעה עד ל-100 קילוהרץ. האשמן קצר האוזן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הרחב. האיומים על מין זה אינם ידועים, ונדרשים מחקרים נוספים על האקולוגיה, טווח התפוצה ובית הגידול של המין כדי להעריך את האיומים עליו. אומדן האוכלוסייה אינו ידוע, שכן האשמן קצר האוזן נחשב לנדיר למדי ונלכד לעיתים רחוקות בטבע. מדיה וקבצים בנושא אשמן קצר-אוזן בוויקישיתוף אשמן קצר-אוזן, באתר ITIS (באנגלית) אשמן קצר-אוזן, באתר NCBI (באנגלית) אשמן קצר-אוזן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אשמן קצר-אוזן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן קצר-אוזן, באתר GBIF (באנגלית) אשמן קצר-אוזן באתר הרשימה האדומה של IUCN
אשמן הכיס

אשמן הכיס (שם מדעי: Saccolaimus) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת האשמניים ובו 4 מינים שחיים באוקיאניה, דרום אסיה ומרכז אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הגרמני יעקוב קונרד טמינק ומשמעות שמו המדעי היא ״גרון עם שק״. המינים בסוג נכללו בעבר בסוג אשמן והם גדולים יחסית לבני המשפחה. לאשמן הכיס גוף גוצי וכבד, ראש גדול, משולש ופחוס וכנפיים ארוכות וצרות. החרטום קצר ושטוח, הלוע מוארך במעט והשפתיים שסועות. האוזניים קצרות, עגולות ומחודדות בקצה והצפירים שלהן קצרים ועגולים. העיניים גדולות ובולטות והנחיריים רחבים וצינוריים. הזנב מכוסה בקרום התעופה להוציא את הקצה החשוף דמוי הנדן. בניגוד לרבים ממשפחת האשמנים, לסוג זה אין כלל שקיקים על הכנף, אולם מאידך, הוא מתאפיין בכיס עור גדול על הגרון שהעניק לו את שמו. הכיס הגרוני נמצא רק אצל הזכר ומשמש כנראה לסימון טריטוריה, בעוד שאצל הנקבה יש במקומו מספר קפלי עור עירומים. אורך הראש והגוף של אשמני הכיס 72–135 מ״מ, אורך הזרוע 61–95 מ״מ ואורך הזנב 22–36 מ״מ. משקלם נע בין 21 ל-114 גרם. הפרווה של אשמן הכיס ארוכה וחלקה. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין חום ערמוני לאדמדם, אוכרה, חום אפרורי, חום קפה או שחור. אצל כל המינים הגחון בהיר יותר ונע בין חום בהיר לאפרפר, צהבהב או לבן בוהק ואצל מין אחד הפרווה מנומרת בלבן. הכנפיים והאוזניים בצבע שחור פיח או חום כהה והזרועות והשוקיים בצבע אדום או ורוד. המינים בסוג נפוצים באפריקה, אסיה ואוקיאניה. התפוצה של הסוג כוללת את אוסטרליה, גינאה החדשה, איי שלמה, איי סונדה, חלק מאיי מאלוקו, איי הפיליפינים, חצי האי המלאי, חלק מהודו-סין, סרי לנקה, הודו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, אוגנדה, גבון, גינאה המשוונית, קמרון, ניגריה, גאנה, חוף השנהב וליבריה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, חורש ים-תיכוני, סוואנה צחיחה או טרופית, ומדבריות. אשמני הכיס פעילים לאחר רדת החשיכה במשך מספר שעות ומבלים את שעות היום בשינה בסבך, מחילות, קברים, מערות, מבנים נטושים, עצים וסלעים. הם חיים בדרך כלל בבדידות או במושבות קטנות (29-2 פרטים) אך מינים מסוימים נראים לעיתים במושבות של מאות בודדות. במקומות מסוימים יש נדידות עונתיות מאזורים חמים לאזורים קרירים יותר. אשמני הכיס צדים עשים, פשפשאים, חגבאים, טרמיטים וחיפושיות ובשל מבנה גופם הכבד הם אינם יכולים לתמרן ביעילות ומחפשים מזון באזורים פתוחים יחסית כמו חופת היער הגבוהה, בקצה היער או בקרחות יער. מאידך, הטיסה שלהם מהירה יחסית. האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד, וחלק מהפולסים שהם מפיקים נשמעים לאוזן אנושית. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה. בסוג זה 4 מינים: אשמן כיס צהוב-בטן (Saccolaimus flaviventris) אשמן כיס עירום-צוואר (Saccolaimus saccolaimus) אשמן כיס פפואני (Saccolaimus mixtus) אשמן כיס פלי (Saccolaimus peli) מדיה וקבצים בנושא אשמן הכיס בוויקישיתוף אשמן הכיס, באתר ITIS (באנגלית) אשמן הכיס, באתר NCBI (באנגלית) אשמן הכיס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אשמן הכיס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן הכיס, באתר GBIF (באנגלית)
אשמן זנב-נדן

אשמן זנב-נדן (שם מדעי: Coleura) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת האשמניים ובו 3 מינים שחיים ביבשת אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1867 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא קרוי על שם זנבו המחודד. הסוג קרוב מבחינה אנטומית ומורפולוגית לסוג אשמן זנב-נדן זקוף שחי באסיה ואוקיאניה. אשמן זנב הנדן מבנה גוף קומפקטי וגוצי, ראש עדין, צר ומחודד וכנפיים ארוכות. החרטום החרוטי דמוי המקור פונה מעט כלפי מעלה. העיניים חרוזיות ובולטות, השפתיים גדולות והאף זעיר. האוזניים גדולות, קמורות ועגולות עם רכסים בולטים וצפירים קטנטנים. לאשמן 32 שיניים, כאשר בלסת העליונה יש לו 2 חותכות בלבד ובלסת התחתונה לא פחות מ-6 חותכות. כנף הזנב של האשמן רחבה ומכסה את מרבית הזנב, וקצהו מזדקף כלפי מעלה ומזכיר נדן של חרב. אורך הראש והגוף של מיני האשמן 52–66 מ״מ, אורך הזרוע 43–57 מ״מ, אורך האוזן 13–18 מ״מ ואורך הזנב 10–20 מ״מ; משקלם 12.5-8.4 גרם. הנקבות גדולות במעט מהזכרים. הפרווה של אשמן זנב הנדן רכה ושעירה. צבעה הכללי אפור בהיר, חום אפרורי, קפה עמוק, אוכרה, ערמוני או חום שחרחר, והגחון חיוור יותר. הפנים החשופות בצבע בורדו, ורוד או חום. האוזניים שחורות בקצה וורודות בבסיס. הזרועות והשוקיים ורודים והכנפיים שחרחרות. אשמן זנב הנדן מצוי ביבשת אפריקה. טווח התפוצה של הסוג משתרע על איי סיישל, מדגסקר, מוזמביק, אנגולה, טנזניה, אוגנדה, קניה, סומליה, ג׳יבוטי, אתיופיה, קונגו הדמוקרטית, דרום סודאן, סודאן, הרפובליקה המרכז אפריקאית, אריתריאה, ניגריה, בנין, טוגו, גאנה, חוף השנהב, גיאנה, גינאה ביסאו ואולי גם ברוואנדה ובורונדי. בית הגידול של המין מגוון למדי וכלל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, סוואנה טרופית, צחיחה למחצה או דוקרנית, בתה חופית ואפילו אזורים מדבריים. המינים בסוג מבלים את שעות היום במערות פתוחות, נקיקים ובקתות נטושים וחיים בקבוצות קטנות או במושבות ענקיות עד 50,000 פרטים. שעות היום מנוצלות בעיקר לטיפוח, שינה והחלפת מיקום, ופחות לאינטראקציות חברתיות. האשמנים אינם נתלים בדרך כלל על תקרת המערה, אלא נשכבים על משטח אנכי כשראשם כלפי מטה. בתוך הקבוצות או המושבות, כל זכר מנסה להקים לעצמו טריטוריה קטנה עם הרמון של עד 20 נקבות (לעיתים עם זכר כפוף) עליו הוא מגן פני זכרים אחרים. הרמונות כאלה מזוהים בקלות בשל הנטייה של הפרטים בתוכם להתקבץ באשכול צפוף זה על זה. האשכולות מתפרקים בהתאם לטמפרטורת הסביבה: במזג אוויר קר, האשמנים זונחים את האשכולות ומתקבצים בהמונים כדי לשמור על חום גופם, ומאידך, במזג אוויר חם מדי האשכולות מתפרקים לתת-קבוצות קטנטנות. האשמנים יוצאים לפעילות בערב וניזונים כיתר בני המשפחה מחרקים. הטורפת העיקרית של הסוג היא התנשמת. מחזור הרבייה של הנקבה מורכב משתי עונות המלטה מדי שנה שמקבילות לשתי עונות גשם. הרבייה מתרחשת בסוף עונת הגשמים, והזכרים עולים במשקל לפני כן. ההיריון נמשך כ-114 ימים, וכ-50% מהנקבות ממליטות בטווח של 3–4 ימים. הנקבה ממליטה גור יחיד שאותו היא נושאת על גופה מספר שבועות. נקבות עשויות לטפח גם גורים של נקבות אחרות. הגורים מגיעים לבגרות בגיל שנה, והזכרים הצעירים עוזבים ראשונים את המושבה שבה נולדו ולאחר מכן הנקבות הצעירות. בסוג זה 3 מינים: אשמן זנב-נדן אפריקני (Coleura afra) - מצוי ברחבי אפריקה. אשמן זנב-נדן סיישל (Coleura seychellensis) - אנדמי לסיישל. אשמן זנב-נדן מלגשי (Coleura kibomalandy) - אנדמי למדגסקר. מדיה וקבצים בנושא אשמן זנב-נדן בוויקישיתוף אשמן זנב-נדן, באתר ITIS (באנגלית) אשמן זנב-נדן, באתר NCBI (באנגלית) אשמן זנב-נדן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אשמן זנב-נדן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן זנב-נדן, באתר GBIF (באנגלית)