laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עאסם מאדיבו

עאסם עומר אל-חאג' מאדיבו (בערבית: عاصم عمر الحاج ماديبو; נולד ב-22 באוקטובר 1996) הוא כדורגלן קטרי המשחק בא-דוחייל בעמדת הקשר. מאדיבו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוסר הצרפתית. בקיץ 2014 הצטרף לאקדמיית אספירה. בינואר 2015 מאדיבו חתם בל.א.ס.ק. לינץ מהבונדסליגה האוסטרית. ב-13 באוגוסט 2015 מאדיבו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד אוסטריה לוסטנאו. בינואר 2016 מאדיבו חתם בקולטורל לאונסה מהליגה הספרדית השלישית. ביולי 2016 חתם בלחוויאה במדיה שיחק 12 משחקי ליגה. מאדיבו שיחק גם בקבוצה המאוחדת לאחר האיחוד עם אל-ג'ייש. בקיץ 2017 הושאל לאויפן מליגת העל הבלגית. ב-28 בינואר 2018 הושאל לאל-ע'ראפה. מאדיבו נולד בקטר להורים ממוצא מאלי ולכן הוא זכאי לייצג את שתי המדינות. מאדיבו שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של קטר ובשנת 2014 זכה עם נבחרת הנוער באליפות אסיה בכדורגל עד גיל 19. ב-23 באוגוסט 2017 מאדיבו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר בהפסד 1–2 לטורקמניסטן. נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022. נבחרת קטר אליפות אסיה בכדורגל עד גיל 19: 2014 גביע אסיה בכדורגל: 2019 מדיה וקבצים בנושא עאסם מאדיבו בוויקישיתוף עאסם מאדיבו, באתר Transfermarkt עאסם מאדיבו, באתר Soccerway עאסם מאדיבו, באתר BDFutbol עאסם מאדיבו, באתר WorldFootball.net עאסם מאדיבו, באתר National Football Teams עאסם מאדיבו, באתר FootballDatabase.eu Our national team squad for the #2022WorldCup באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הקטרית, 11 בנובמבר 2022 (באנגלית)
אנדריטסאינה

אנדריטסאינה (ביוונית: Ανδρίτσαινα) הוא כפר באזור אליס, במחוז מערב יוון, שבחצי האי פלופונס שביוון. מאז הרפורמה בשלטון המקומי ב-2011 מהווה הכפר חלק מהיחידה העירונית אנדריטסאינה-קרסטנה. שטח יחידה עירונית זו הוא 131 קמ"ר. נכון ל-2011 התגוררו בכפר כ-800 תושבים והיחידה העירונית מנתה כ-2,150 תושבים. אנדריטסאינה ממוקמת באזור הררי בדרום-מזרח אליס, על הגבול עם ארקדיה ומסניה. הכפר בנוי על גבעה, מצפון-מערב להר ליקאון. הנהר אלפיוס יוצר את הגבול הצפון מזרחי של היחידה העירונית. שימושי הקרקע העיקריים באזור הכפר הם ייעור וחקלאות בקנה מידה קטן. אנדריטסאינה שוכנת  22 ק"מ מצפון-מערב למגלופוליס, 28 ק"מ מדרום-מזרח לקרסטנה, 41 ק"מ ממערב לטריפולי ו-46 ק"מ מדרום-מזרח לפירגוס. הכביש היווני לאומי 76 עובר דרך אנדריטסאינה. על פי המסורת, אנדריטסאינה קרויה על שם אשתו של רועה צאן מכרתים בשם אנדריקוס, שבשעה שרדף אחרי כבשה שעזבה את העדר, הגיע למעין שעל הר ליקאון. הוא בנה במקום פונדק, שאחרי מותו הוחזק על ידי אשתו אנדריקאינה (כלומר, "אשתו של אנדריקוס"). כינויה, שסיומו נהגה בניב המקומי "טסאיה" במקום "קאיה", העניק לפונדק את שמו ובהמשך גם לכפר. האזור היה חלק מארקאדיה העתיקה. אנדריטסאינה שגשגה במאות ה-13 וה-14 לספירה, בעת שבאזור שלטה נסיכות אכאיה, והיא מוזכרת בכרוניקה של מוראה. הכפר מילא תפקיד מכריע במהלך מרד אורלוב שבמלחמת העצמאות היוונית. בשנת 1826, כחלק מאותה מלחמה, נהרסה אנדריטסאינה על ידי כוחותיו של אבראהים פאשא. כיום, יש בכפר אוסף מרשים של בתים עתיקים ורחובות המרוצפים באבני מרצפות (אנ'), כיכר המוקפת עצים גבוהים ומן הכפר נשקף נוף האזור. המזרקה בכיכר, שנבנתה ב-1724, נחשבת כמזרקה העתיקה ביותר בחצי האי פלופונס. בכפר נמצאת ספריית ניקולופולוס, שנוסדה ב-1840, מתרומותיו של ההומניסט קונסטנטינוס ניקולופולוס (אנ') שמשפחתו הגיעה מאנדריטסאינה. האוסף שלה כולל כתבים נדירים מהמאה ה-16 וה-17, ביוונית ובשפות נוספות, מסמכים חשובים מן התקופה של מלחמת העצמאות היוונית ומוצגי פולקלור מקומי. הספרייה מכילה יותר מ-40,000 פריטים. מקדש אפולו אפיקוריוס בבאסאי נמצא כ-6 ק"מ דרומית לאנדריטסאינה. מדיה וקבצים בנושא אנדריטסאינה בוויקישיתוף Andritsaina Public Library, באתר "Visit Greece" (באנגלית)
אגודת הקייזר וילהלם

אגודת הקייזר וילהלם (בגרמנית: Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften) הייתה אגודת מחקר מדעי שפעלה בגרמניה במאה העשרים בתקופת רפובליקת ויימאר והרייך השלישי. האגודה הוקם בשנת 1911. תחת שלטון הרייך השלישי היה המכון מעורב במחקר מדעי נאצי. אגודת הקייזר וילהלם הייתה ארגון גג של מוסדות רבים, תחנות בדיקה ויחידות מחקר שנוצרו תחת סמכותה. לאחר מלחמת העולם השנייה ירשה אגודת מקס פלאנק את תפקידיה ומחקריה של האגודה. אגודת הקייזר וילהלם הוקמה בשנת 1911 על מנת לקדם את מדעי הטבע, כחלק ממגמה של הקמת מוסדות עצמאיים שאינם מנוהלים על ידי המדינה. בהנהגת והכוונת האגודה עמדו מדענים בולטים, בהם פריץ הבר (חתן פרס נובל לכימיה, 1918), אלברט איינשטיין (חתן פרס נובל, 1921), פטר דביי (חתן פרס נובל לכימיה, 1936), אוטו האן (חתן פרס נובל לכימיה, 1944), ולתר בותה (חתן פרס נובל לפיזיקה, 1954). המימון לאגודה הושג ממקורות פנימיים וחיצוניים. בתוך גרמניה גויסו כספים מאנשים פרטיים, מהתעשייה ומהממשלה, וכן באמצעות 'ארגון החירום של המדע הגרמני'(Notgemeinschaft der Deutschen Wissenschaft). מחוץ לגבולות גרמניה הייתה זו קרן רוקפלר אשר העניקה לסטודנטים מלגות לימודים לשנה אחת, לכל מכון שהם בחרו (בניגוד לאוניברסיטאות, מוסדות קייזר וילהלם לא היו מחויבים רשמית ללמד תלמידים). אגודת הקייזר וילהלם ומרכזי המחקר שלה היו מעורבים במחקר, ניסוי וייצור של נשק, הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה. מקס פלאנק, שהיה נשיא האגודה בעת עליית הנאצים, התנגד בגלוי למשטר הנאצי בגרמניה, בעיקר בנוגע לרדיפת יהודים, ושילם על כך מחיר אישי. ב-1936, כשתקופת כהונתו בראש אגודת הקייזר וילהלם עמדה להסתיים, לחצו עליו הנאצים שלא יגיש את מועמדותו לכהונה נוספת. בתקופת מלחמת העולם השנייה יוליוס האלרוורדן, ראש מחלקת חקר המוח במכון קיבל מוחות של אסירי מחנות השמדה שנהרגו. ב-2001 נודע כי לאגודת הקייזר וילהלם שלח ד"ר מנגלה את תוצאות "מחקריו" ובעקבות זאת פרסם המכון הכרזת התנצלות רשמית בפני העם היהודי, על הסבל שנגרם לו בחסותו. עם תום מלחמת העולם השנייה איבדה האגודה את מיקומה המרכזי בברלין ולכן פעלה ממקומות אחרים, ביניהם גטינגן. נשיא המכון אלברט ווגלר(אנ') התאבד באפריל 1945 לאחר מכן הובא מקס פלאנק ממגדבורג לגטינגן לשמש כנשיא. לאחר מכן היה נשיא המכון הפרופסור אוטו האן. ב-1946 שונה שמה לאגודת מקס פלאנק. ב-2016 נמצאו חלקי מוח ואדם במכון מקס פלאנק במינכן (שהיה קודם לכן מתקן של מכון קייזר וילהלם) שכנראה נועדו לצורכי ניסויים בבני אדם בתקופת הנאצים. אדולף פון הרנק (1930–1911) מקס פלאנק (1937–1930) קארל בוש (1940–1937) אלברט ווגלר (1945–1941) מקס פלאנק - פעם שנייה (1946 –1945) אוטו האן (1946) מדיה וקבצים בנושא אגודת הקייזר וילהלם בוויקישיתוף היום לפני: האב המייסד של תורת הקוונטים, באתר davidson.weizmann.ac.il "תאומת מנגלה: "חייבים לשים יד על המסמכים הנמכרים" - וואלה! חדשות". וואלה! חדשות. נבדק ב-2018-07-16. גרמניה: גילוי מבעית מעלה שאלות לגבי ניסויים על בני אדם מתקופת השואה - פרובוקטור, באתר provokator.co.il(הקישור אינו פעיל, 24.3.2020) (ארכיון)
יהודה אבן וירגה

יהודה אבן וירגה היה היסטוריון ומקובל ספרדי (ואולי גם אסטרונום ומתמטיקאי) יליד סביליה בן המאה ה-15. יהודה היה ככל הנראה סבו (לפי חוקר אחד: אביו) של שלמה אבן וירגה, מחבר הספר "שבט יהודה" – ספר הנשען על חיבורו ההיסטורי של יהודה אבן וירגה ואף נקרא על שמו. חלק ניכר מן הפרטים הביוגרפיים אודותיו ידועים לנו מספר זה. על פי המסופר בספר "שבט יהודה" (אות לח), היהודים בני כפר סמוך לסביליה הואשמו כי חטפו את גופתו של יהודי שהמיר דתו לנצרות על מנת לקוברו בבית עלמין יהודי. יהודה אבן וירגה נחלץ לעזרתם, והצליח לשכנע את מושל אנדלוסיה כי כמרים נוצריים העלילו עליהם שקר. יהודה אבן וירגה היה פעיל בתיווך בין האנוסים לבין היהודים שנשארו ביהדותם. כאשר האינקוויזיציה ביקשה לדלות מפיו מידע על אנוסים השומרים על יהדותם הוא נמלט לליסבון, שם התגורר ככל הנראה מספר שנים, עד שנתפס בידי האינקוויזיציה ועונה בידיהם למוות (שבט יהודה, אות סב). יהודה אבן וירגה כתב את קורות רדיפות היהודים בספרד, בהישענו על החיבור המוקדם יותר (שאבד) "זיכרון השמדות" מאת פרופייט דוראן (בעל 'האפודי'). חיבורו של יהודה אבן וירגה שימש בסיס לחיבור "שבט יהודה" שנכתב בידי שלמה אבן וירגה. ייתכן שיהודה אבן וירגה הוא גם מחברם של החיבורים הבאים, חלקם מתועדים לשנת 1457 בליסבון ומאוגדים יחדיו בכתב יד על שמו בספרייה הלאומית של צרפת: "קיצור המספר" - מדריך קצר לאריתמטיקה. "כלי האופקי" - תיאור של המצאתו: כלי עזר לתצפית ותחשיב אסטרונומי של מעגל המרידיאן בין שני קטביה של השמש. שיטה לחישובי גובה. חיבור קצר באסטרונומיה, המבוסס על תצפיות אישיות שביצע. פירוש לעיבודו המקוצר של האסטרונום הפרסי אל-פרע'אני לספרו של האסטרונום היווני תלמי, ספר אלמגסט (נכתב סביב שנת 1480). עם זאת, ייתכן שייחוס זה שגוי (ראו שבט יהודה, אות סב), והכתבים חוברו בידי אדם אחר בעל אותו שם. מוכר בפרט יהודה אבן וירגה בן המאה ה-16, שהתכתב עם ר' יוסף קארו (אבקת רוכל, סימנים צט-ק). "יהודה אבן וירגה", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אליקים כרמולי, כתב העת Revue Orientale, כרך ii עמ' 98. The Bibliothèque Nationale, Paris, MS. No. 1005, Hebr.
דורבן עב-זנב אסייתי

דוֹרבָּן עב-זנב אסייתי (שם מדעי: Atherurus macrourus) הוא מין של דורבן, החי בדרום-מזרח אסיה והוא קרוב משפחתו של דורבן עב-זנב אפריקני. דורבן זה חי במדינות: סין, הודו, לאוס, מלזיה, תאילנד, מיאנמר ווייטנאם. אורכו של הדורבן 34–52 ס"מ ומשקלו 2–4 קילוגרם. הוא בעל שערות אפורות-חומות, פנים ורדרדות וזנב ארוך הסתיים בציצה לבנה. הקוצים נוקשים ולבנים בחלקם העליון, אך לא בולטים וגבוהים כמו אצל בני הסוג דורבן. הדורבן פעיל לילה ויוצא לשוטט ביערות טרופיים וביערות הרריים. הוא ניזון בעיקר מצמחייה כמו במבוק ומפקעות. הוא נח במאורות שהוא מכין או במאורות מוכנות, בהם יכולים להימצא עד שלושה דורבנים. הנקבות ממליטות 2 גורים שנגמלים לאחר שבוע. הדורבן לא מצוי בסכנת הכחדה בטבע אך נחשב למין מוגן ברחבי דרום-מזרח אסיה ובשמורות בהודו. מדיה וקבצים בנושא דורבן עב-זנב אסייתי בוויקישיתוף דורבן עב-זנב אסייתי, באתר ITIS (באנגלית) דורבן עב-זנב אסייתי, באתר NCBI (באנגלית) דורבן עב-זנב אסייתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דורבן עב-זנב אסייתי, באתר GBIF (באנגלית) דורבן עב-זנב אסייתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
הלמוט לנט

הלמוט לנט (בגרמנית: Helmut Lent; ‏ 13 ביוני 1918 – 7 באוקטובר 1944), היה אוברסט בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני), אשר הוכתר כאלוף הפלות והיה לאחד מהבודדים שקיבלו את עיטור צלב האבירים עם עלי אלון, חרבות ויהלומים. לנט נולד בפירהנה ב-13 ביוני 1918, והיה בנם החמישי של מארי ויוהנס לנט, שהיה כומר לותרני, כמו שני הסבים שלו, שאף הם היו כמרים לותרניים. במרץ 1933 הצטרף לנט לארגון היטלר יוגנד, והיה חבר בו עד לשנת 1935, ובאפריל 1936 התגייס ללופטוואפה. במהלך קורס הטיס עברו הטייסים גם קורס נהיגה על אופנועים ומכוניות, ובאחד הימים היה לנט מעורב בתאונה. ב-1 במרץ 1938 הועלה לנט לדרגת לוטננט, וב-1 במאי 1939 הוצב בכנף מטוסי המשחית ה-76, שהפעילה מטוסי מסרשמיט Bf 110. עם פרוץ המלחמה השתתף לנט בחיפוי האווירי לפלישת גרמניה הנאצית לפולין, וב-2 בספטמבר 1939 כבר הצליח להפיל מטוס קרב פולני. בהמשך המערכה הוא ביצע משימות נוספות, וב-21 בספטמבר קיבל על פעולותיו את עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה. במהלך קרב מפרץ הליגולנד (1939), ב-18 בדצמבר 1939, הפיל לנט 2 מטוסי אויב, ובמהלך המערכה בנורווגיה הפיל 4 מטוסים נוספים, ועל פעולותיו קיבל ב-11 במאי 1940 את עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה. ב-1 ביולי 1940 הועלה לנט לדרגת אוברלוטננט, ולאחר מכן השתתף למשך תקופה קצרה במהלך הקרב על בריטניה. ב-12 במאי 1941 זכה לנט בהפלה הלילית הראשונית שלו, וב-30 באוגוסט אותה שנה הוא עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל לאחר שהפיל 22 מטוסי אויב. ב-10 בספטמבר 1941 התחתן לנט עם אליזבת פטרסן, מעריצה מהמבורג ילידת מוסקבה, שאותה הכיר בפגישה עיוורת, ונולדו להם שתי בנות. ב-1 בינואר 1942 הועלה לנט לדרגת האופטמן, וב-6 ביוני 1942 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים, לאחר שזכה ב-34 ניצחונות ליליים בנוסף ל-7 ניצחונות יומיים. ב-1 בינואר 1943 הועלה לנט לדרגת מיור, וב-2 באוגוסט 1943 הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים, לאחר שזכה ב-67 ניצחונות ליליים בנוסף ל-8 ניצחונות יומיים. ב-27 ביולי 1944 זכה לנט בניצחונו ה-100, ובעקבות כך הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, והוענק לו תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובכך היה הראשון מבין הטייסים הליליים שזכה בעיטור זה. הטייס השני שזכה בעיטור זה היה היינץ וולפגנג שנאופר. ב-5 באוקטובר 1944 יצא לנט לטיסה שגרתית באזור פאדרבורן, ובעת הנחיתה נתקל בחוט חשמל והתרסק עם מטוסו. שלושת אנשי צוותו מתו מפצעיהם למחרת, ואילו לנט עצמו מת ב-7 באוקטובר, לאחר שהרופאים נלחמו במשך יומיים על חייו. לאחר מותו הועלה לנט לדרגת אוברסט, ונערכה לו הלוויה צבאית בהשתתפות הרמן גרינג, שאף נשא הספד במהלך ההלוויה. לזכותו של לנט נזקפו 110 הפלות, מתוכן 102 הפלות ליליות, שבהן זכה ב-520 גיחות. מדיה וקבצים בנושא הלמוט לנט בוויקישיתוף הלמוט לנט באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הדיוויזיה ה-269 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-269 (בגרמנית: 269. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והועמדה תחת פיקודו של ארנסט-אברהרד הל, ובמהלך המערכה בפולין היא הייתה חלק מהקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה החמישית. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולחמה בנאמור ושרלרואה, כחלק מהקרב על בלגיה, ולאחר מכן לחמה באזור ליון ודיז'ון. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לדנמרק, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. בדמצבר 1942 הועברה הדיוויזיה לנורווגיה, והוכפפה לקורפוס ה-70 במסגרת ארמיית נורווגיה, ונשארה שם במשך השנתיים הבאות. בנובמבר 1944 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-19 בדרום צרפת ובכיס קולמר, ובפברואר 1945 היא הועברה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב על שלזיה כחלק מהארמייה ה-17 עד סוף המלחמה, עת נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום. ארנסט-אברהרד הל (26 באוגוסט 1939–12 באוגוסט 1940) וולפגנג פון פלוטו (12 באוגוסט 1940–1 באפריל 1941) ארנסט פון לייזר (1 באפריל 1941–1 בספטמבר 1942) קורט באדינסקי (1 בספטמבר 1942–25 בנובמבר 1943) הנס וגנר (25 בנובמבר 1943–8 במאי 1945) מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-269 בוויקישיתוף הדיוויזיה ה-269 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
דורבן עב-זנב

דוֹרבָּן עב-זנב (שם מדעי: Atherurus) הוא סוג בעל שני מינים של מכרסמים ממשפחת הדורבניים החיים בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה שמדרום לסהרה. מינים אלה דומים לבני הסוג דורבן אך קטנים יותר ובעלי שערות נמוכות יותר ופחות בולטות. הם חיים ביערות גשם ויוצאים לאכול בלילות צמחים שונים ופקעות. משקלם 2–4 ק"ג בממוצע. מינים אלה בעלי שיער ארוך עם ציצה לבנה בקצוות. דורבן עב-זנב אסייתי (Atherurus macrourus) דורבן עב-זנב אפריקני (Atherurus africanus) מדיה וקבצים בנושא דורבן עב-זנב בוויקישיתוף דורבן עב-זנב, באתר ITIS (באנגלית) דורבן עב-זנב, באתר NCBI (באנגלית) דורבן עב-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דורבן עב-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דורבן עב-זנב, באתר GBIF (באנגלית)
דורבן ארוך-זנב

דוֹרבָּן ארוך-זנב או דורבן זִיפָנִי (שם מדעי: Trichys fasciculata) הוא מין של דורבן החי בדרום-מזרח אסיה והוא המין היחיד בסוגו כשהוא קרוב לבני הסוג דורבן עב-זנב. זהו המין הקטן ביותר במשפחתו. הדורבן מצוי בטבע בג'ונגלים של אינדונזיה, מלזיה וברוניי שבבורנאו. אורכו עד 48 סנטימטרים, אורך הזנב 23 סנטימטרים והוא שוקל 1.7–2.3 קילוגרם בממוצע. צבעו של הדורבן חום כהה עם קוצים לבנים-אפורים קצרים. מראהו מזכיר מראה חולדתי יותר משאר הדורבנים. הזנב ארוך ובעל שערות לבנות עם קצוות קוצניים קצרים. הוא מצוי ביערות גשם, יערות הרריים ונמצא גם בקרבת מגורים ובביצות מנגרובים בסביבתו. הוא פעיל בשעות הלילה, אז הוא מחפש מזון על הקרקע. הוא ניזון מעלים, עשבים, נצרים, זרעים, פקעות וגם מחסרי חוליות. ביום הוא נח במאורות. קוציו של הדורבן מגוננים עליו מטורפים אפשריים כמו עופות דורסים, נחשים או טיגריסים. הדורבנים מתחרים בעונת הרבייה על נקבות, והזכר הגדול והחזק ביותר מזדווג. הנקבות ממליטות 2 גורים והם מטפלים בהם במשך 8 שבועות. דורבנים ממין זה יכולים להגיע עד גיל 10 בשבי. הדורבן לא נמצא בסכנה בטבע אך הוא ניצוד בידי כמה שבטים בתחומי מחייתו. מדיה וקבצים בנושא דורבן ארוך-זנב בוויקישיתוף דורבן ארוך-זנב, באתר ITIS (באנגלית) דורבן ארוך-זנב, באתר NCBI (באנגלית) דורבן ארוך-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דורבן ארוך-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דורבן ארוך-זנב, באתר GBIF (באנגלית) דורבן ארוך-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN ע"פ האקדמיה ללשון
איקו"ף

איקו"ף (לעיתים: ייקו"ף; ראשי תיבות ביידיש: ייִדישער קולטור-פֿאַרבאַנד, 'האיגוד לתרבות יהודית'; באנגלית: Yiddisher Kultur Farband,‏ YKUF) היא הוצאת ספרים גדולה לספרי יידיש בארצות הברית, שבנוסף מהווה למעשה ארגון בינלאומי לתרבות יידיש, אשר כלל תחילה את יהדות היידיש בארצות אמריקה: ארצות הברית, קנדה וארגנטינה. נוסדה בשנת 1937; בין מייסדיה היה חיים ז'יטלובסקי. איקו"ף הייתה בעל גוון שמאלי מובהק, עם אהדה גלויה לברית המועצות ולמשטר הקומוניסטי. מטרתהּ המוצהרת הייתה לשמור ולטפח את תרבות היידיש. מרכזהּ היה בניו יורק, אך ספריה יצאו לאור גם בבואנוס איירס, בארגנטינה, וכן בבוקרשט שברומניה. במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה הוציאה איקו"ף יצירות ספרותיות ביידיש של סופרים יהודים מברית המועצות, כדוגמת דוד הופשטיין, דער נסתר, פרץ מרקיש ואיציק פפר. ליד איקו"ף יצא לאור עיתון יידיש ידוע, ה"יידישע קולטור" (ביידיש: "תרבות יהודית"), שמייסדו ועורכו במשך שנים רבות היה הסופר והעיתונאי נחמן מייזל. אחריו ערך את העיתון יצחק גולדברג (מתרגם יצירת יוסף אופטושו מיידיש לאנגלית). איקו"ף, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) איקוף, דף שער בספרייה הלאומית
בחירות 1983

האם התכוונתם ל... בחירות 1983 לנשיאות ישראל הבחירות הכלליות בבריטניה 1983 הבחירות הכלליות בגרינלנד 1983 הבחירות הכלליות בגרמניה המערבית 1983 הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1983)
הדיוויזיה ה-290 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-290 (בגרמנית: 290. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. ב-2 בפברואר 1940 הוקמה הדיוויזיה, והועמדה תחת פיקודו של מקס דנרליין, ובמהלך המערכה על צרפת היא הייתה חלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר מכן לחמה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, והשתתפה בקרבות השונים בזירה הצפונית. בינואר 1942 נלכדה הדיוויזיה בכיס דמיאנסק, יחד עם 5 דיוויזיות אחרות, אך הן חולצו במאי אותה שנה. לאחר מכן המשיכה הדיוויזיה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובסוף 1944 נלכדה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות צפון בכיס קורלנד, שם לחמה עד לכניעתה לרוסים בסוף המלחמה. מקס דנרליין (2 בפברואר 1940–8 ביוני 1940) תאודור פון ורדה (8 ביוני 1940–19 בספטמבר 1940) הלגה אולב (19 בספטמבר 1940–14 באוקטובר 1940) תאודור פון ורדה (14 באוקטובר 1940–1 במאי 1942) קונרד-אוסקר היינריכס (1 במאי 1942–1 בפברואר 1944) גרהרד הנקה (1 בפברואר 1944–יוני 1944) רודולף גולצש (יוני 1944–18 באוגוסט 1944) הנס יואכים בורמייסטר (18 באוגוסט 1944–25 באפריל 1945) קרל הנקה (25 באפריל 1945–27 באפריל 1945) אלפרד המן (27 באפריל 1945–8 במאי 1945) הדיוויזיה ה-290 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
סאאב 95

סאאב 95 (בשוודית: Saab 95) היא מכונית סטיישן, 3 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב והמטוסים השוודית סאאב אשר יוצרה בין השנים 1959–1978. יוצרו 110,527 יחידות. דגמי "סאאב 95" השתתפו בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה. 3 דלתות סטיישן 3 דלתות מסחרית (ללא מושבים אחוריים וללא חלונות צד אחוריים, דגם ה"סאאב 95" מסחרית יוצא לדנמרק ונורווגיה) "Saab 95" (בסיסי) "SAAB 95 De Luxe" "Saab 95 GL" סאאב 95 דגם דה-לוקס, שנת 1961 סאאב 95, שנת 1963 סאאב 95 סאאב 95 סאאב 95, שנת 1964 - מבט לתא הנהג סאאב 95, מנוע 841 סמ"ק, שנת 1966 - מבט לתא הנהג סאאב 95 סאאב 95, מנוע 841 סמ"ק, שנת 1966 סאאב 95 - 2 מושבים נוספים בתא המטען סאאב 95 סאאב 95 דגם "GL" סאאב 95, שנת 1978 "סאאב 95" ומאחוריו סאבו (קרוואן) סאאב סאאב 93 סאאב 96 מדיה וקבצים בנושא סאאב 95 בוויקישיתוף סאאב 95, מנוע 841 סמ"ק, שנת 1959 - מפרט טכני carfolio.com/specifications/models/car/?car סאאב 95, שנת 1967 סטיישן lanemotormuseum.org/collection/cars/item/saab-95-station-wagon-1967 סאאב 95 בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה imcdb.org/vehicles.php?make=saab&model סאאב 95 saabklubben.se/saabfakta/saab-9596-tt-v4/saab-95-jamforelser
אנגלוס עבד א-שאנתי

אנגלוס עבד א-שאנתי (ביוונית: Άγγελος Αμπντλ Χαντί; בערבית: انجيلوس عبد الشانتي) הוא כדורגלן יווני-ירדני המשחק בקבוצת פנצ'איקי מהליגת היוונית השנייה בעמדת הקשר ההתקפי. עבד א-שאנתי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פניליאקוס ובגיל 17 הצטרף לטונגידו ההולנדית. בינואר 2008 עבד א-שאנתי חתם בטרנצ'ין מליגת העל הסלובקית. בקיץ 2009 עבד א-שאנתי חתם לעונה אחת באולימפיאקוס חרסוניסוס מהליגה היוונית השלישית. בקיץ 2010 עבד א-שאנתי חתם לחמש עונות בארגוטליס מליגת העל היוונית. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, עבד א-שאנתי מיעט לשחק. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן הרכב בארגוטליס, ששיחקה באותה עונה בליגת המשנה ביוון. באותה עונה רשם 34 הופעות, כבש 4 שערים ובנוסף ארגוטליס חזרה לליגת העל. בסך הכל, עבד א-שאנתי ערך 102 הופעות בקבוצה וכבש 11 שערים. ביוני 2015 עבד א-שאנתי חתם לשנתיים באירקליס סלוניקי, אך עזב אותה בינואר 2016. לאחר שעזב את אירקליס, עבד א-שאנתי חתם ב-OFI כרתים מהליגה השלישית. עבד א-שאנתי הבקיע 4 שערים ב-14 משחקים עד סיום העונה, ועזר ל-OFI לעלות לליגה השנייה ועונה לאחר מכן אף לחזור לליגת העל. בינואר 2018 שוחרר מהקבוצה לבקשתו, לאחר שלא קיבל משכורת מספר חודשים. ב-29 בינואר 2018 עבד א-שאנתי חתם באריס סלוניקי עד לסיום העונה. באוגוסט 2018 עבד א-שאנתי חתם באייטיטוס ספטה. ב-24 בינואר 2019 עבד א-שאנתי חתם בלופטטארי ג'ירוקסטרה מליגת העל האלבנית. עבד א-שאנתי הוא בן לאב ירדני ואם יוונית ולכן, היה זכאי לייצג את שתי המדינות. ב-7 בדצמבר 2017 עבד א-שאנתי זומן לנבחרת ירדן. ב-25 בדצמבר, עבד א-שאנתי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד לוב. OFI כרתים הליגה היוונית השלישית: 2015/2016 אנגלוס עבד א-שאנתי, באתר Transfermarkt אנגלוס עבד א-שאנתי, באתר Soccerway אנגלוס עבד א-שאנתי, באתר WorldFootball.net אנגלוס עבד א-שאנתי, באתר National Football Teams אנגלוס עבד א-שאנתי, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנגלוס עבד א-שאנתי".
סאאב 60

סאאב 60 (בשוודית: Saab 60) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית הרכב והמטוסים השוודית סאאב אשר יוצרה בין השנים 1962–1963. דגם ה"סאאב 60" נבנה במהדורה מוגבלת, והתבסס על דגם סאאב 96, משנת 1962. דגמי "סאאב 60" יוצאו לבריטניה. 2 דלתות 4 מושבים מנוע קדמי מכל דלק - 38.6 ליטר סאאב 60 סאאב 96 עליו התבסס דגם ה"סאאב 60" סאאב סאאב 96 סאאב 60 - תמונות מדיה וקבצים בנושא סאאב 60 בוויקישיתוף היסטורית רכבי סאאב saabhistory.com/videos סאאב 60 Sturmey; Henry Sturmey; H. Walter Staner (1988). The Autocar
עליית גומולקה

עליית גוֹמוּלְקָה, שנערכה בין השנים 1956–1960, הייתה העלייה החוקית הראשונה מפולין הקומוניסטית למדינת ישראל לאחר השואה (כאשר לפניה, במסגרת העלייה ההמונית בשנים 1948-1955, עלו 100,000 יהודים באופן לא חוקי מבחינת השלטון בפולין). במסגרת עליית גומולקה, קיבלו 35,000 יהודים היתר לצאת מפולין, בתנאי שיגיעו למדינת ישראל בלבד תוך הסדר חשאי שהוסתר ממדינות ערב, וההנהגה בישראל ייחסה לו חשיבות רבה. עמדת דוד בן-גוריון הייתה ש"בשבילנו זו היא לא רק יהדות פולין, אלא גם סיכוי ליהדות רוסיה". בפולין שלפני מלחמת העולם השנייה היו כשלושה מיליון יהודים, רובם נרצחו בשואה. לאחר המלחמה נותרו כ־240,000 בלבד, חלקם יהודים שנמלטו לברית המועצות בזמן המלחמה וחזרו לפולין. רוב ניצולי השואה היהודים בפולין שוכנו בצפיפות במחנות עקורים, שהיו אמורים להגן עליהם מפני הרדיפות והאנטישמיות שהמשיכו להתקיים ברחוב הפולני. בשנים 1945–1946 התרחשה "הבריחה" של חלק מיהודי פולין, שהתקיימה באופן לא חוקי. בשנת 1956 עלה ולדיסלב גומולקה (Gomułka) הרפורמיסט להנהגת המפלגה הקומוניסטית בפולין. גומולקה הותיר את המבנה הקומוניסטי במשק הפולני, ואת התלות הפוליטית בברית המועצות, אולם השכיל להעניק לאזרחים שורת רפורמות. יחסית למדינות אחרות באירופה המזרחית הייתה פולין מדינה מתקדמת מבחינת חירויות הפרט. כך הוחזרו על ידי גומולקה שיעורי הדת בבתי הספר הציבוריים. התלמידים היהודים היו פטורים מחובת נוכחות בשיעורים אלה, אבל הסיטואציה הגבירה את האנטישמיות הקתולית המסורתית. ממשל גומולקה התיר ליהודי פולין לעזוב את המדינה, בתנאי שיעלו לישראל. האנטישמיות המתעוררת וההיתר לעזוב את המדינה גרמו ליהודים רבים לממש זכות זו. כתנאי נוסף לעזיבתם את פולין דרש ממשלו של גומולקה מהיהודים לחתום על מסמך המבטל את האזרחות הפולנית שלהם ושל ילדיהם הקטינים. הם קיבלו מהשלטונות מסמך מעבר (שנקרא בפי העולים "התעודה הכחולה") שלא הייתה דרכון אלא תעודת מעבר זמנית שאפשרה לאותם יהודים (שוויתרו זה מכבר על אזרחותם הפולנית) להזדהות במעברי הגבול. מרבית היהודים עברו בדרך למדינת ישראל דרך איטליה (בעיקר גנואה) ודרך אוסטריה (בעיקר וינה). כך עלו לישראל כ־35 אלף יהודים. רבים מהם התערו היטב בחברה הישראלית, ומספרם של אנשי התרבות הישראלים שהגיעו ארצה בעלייה זו גדול ביותר. במסגרת הסכם שנחתם בשנת 1956 בין פולין לבין ברית המועצות שבו לגבולותיה של פולין מאות אלפי פולנים. במסגרת זו של מבצע "השיבה למולדת" (Re-patriation) חזרו לפולין גם עשרות אלפי יהודים, אשר נמלטו מאימת הנאצים לשטחי ברית המועצות בזמן מלחמת העולם השנייה ונותרו בה גם לאחר שנסתיימה. רבים מיהודים אלה עלו אף הם לישראל במסגרת עליית גומולקה. רוב היהודים הנותרים בפולין היגרו למערב ב-1968, כאשר גומולקה הטיל על היהודים את האחריות לתסיסה פוליטית נגד המשטר, והתחיל רדיפות נגדם. הם הורשו לצאת לישראל, אבל רבים העדיפו יעדים אחרים, בעיקר סקנדינביה. בשנות האלפיים החזירה ממשלת פולין את הזכות לאזרחות של עולי גומולקה ומהגרי 68 ורבים ניצלו הזמנה זו להם ולצאצאיהם. מאות מהעולים בעליית גומולקה היו נשואים לנשים לא יהודיות ועל כן גם צאצאיהם לא היו יהודים על פי ההלכה. הרב שלמה גורן הקים בצה"ל בית דין לגיור, בראשות הרב דוד כהנא, הרב של חיל האוויר, שגייר עשרות מעולים אלו. פולין הקומוניסטית אביבה לורי, גם לנו זה לא היה קל, באתר הארץ, 2 במרץ 2013 יציאת מצרים מפולין באתר הסוכנות היהודית אבי פיקאר, מדיניות העלייה והקליטה של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית, בלוג באתר הארכיון הציוני, דצמבר 2021 חלוצים נשכחים: העולים ממזרח אירופה, עמ' 133 לוי יצחק הירושלמי, גיור בדרום אמריקה הוא אסון לאומי, מעריב, 17 בספטמבר 1972; המשך