laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אושרי גיטא

אושרי גיטא (נולד ב-2 ביולי 1985) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. גיטא גדל במחלקת הנוער של מכבי חיפה ושיחק בקבוצה הבוגרת. ערך את הופעת הבכורה שלו ב-16 בספטמבר 2003 בניצחון 1:3 במסגרת גביע הטוטו על הפועל רמת גן. שיחק בין השאר בהפועל חיפה, מכבי אחי נצרת, הפועל נצרת עילית, הפועל עכו והפועל רעננה. בעונת 2006/2007 שיחק בקבוצת הכח עמידר רמת גן, והיה שותף לירידתה לליגה הלאומית; שער שכבש באותה העונה נכנס לעשיריית השערים של העונה, נבחרי ערוץ הספורט. בעונה שלאחר מכן, 2007/2008, חזר למכבי חיפה לעונה אחת וזכה עמה בגביע הטוטו. לקראת עונת 2008/2009 הושאל לבני סכנין. בעונת 2009/2010 סיכם לעונה בהפועל עכו, ולאחר מכן האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת, אך משלא הצליח להתברג להרכב הראשון, חתם בינואר 2011 לעונה וחצי בהפועל אשקלון, ממנה הושאל בינואר 2012 להפועל רעננה. בקיץ 2012 חתם גיטא במועדון הפועל נצרת עילית, אולם כעבור זמן קצר, ב-25 ביולי 2012, הודיע על פרישתו מכדורגל ופנייה לעולם העסקי. גיטא מחזיק בשיא לכדורגלן ישראלי בריצה ל-10 מטרים - 1.60 שניות; השיא הקודם, אותו שבר במכון וינגייט, היה שייך לאיגביני יעקובו (1.61). מדיה וקבצים בנושא אושרי גיטא בוויקישיתוף אושרי גיטא, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר הרשמי של מכבי חיפה יצחק סולומון‏, בני סכנין ואושרי גיטא מרוצים אחד מהשני, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2008 עמית גולדשטיין‏, אושרי גיטא סיכם בהפועל עכו, באתר וואלה, 25 ביוני 2009 דורון בן דור, ‏אושרי גיטא חתם לעונה נוספת בהפועל עכו, באתר ONE‏, 21 ביוני 2010 זיו אברג'יל, ‏אושרי גיטא חתם בהפועל אשקלון לעונה וחצי, באתר ערוץ הספורט, 26 בינואר 2011 אבישי תורג'מן, ‏אושרי גיטא חתם לקדנציה שניה ברעננה, באתר ערוץ הספורט, 24 בינואר 2012 אבישי תורג'מן, ‏גיטא עובר לנצרת עילית, שמעיה יחתום בי-ם, באתר ערוץ הספורט, 17 ביולי 2012 דורון בן דור, ‏אושרי גיטא פרש מכדורגל: מרגיש שאני פספוס, באתר ONE‏, 25 ביולי 2012 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אושרי גיטא".
היבריס

הִיבְּרִיס (ביוונית: Ὕβρις) במובנו המודרני הוא רגש של גאווה וגבהות־לב מוגזמים, הגוררים בעקבותיהם עונש ותבוסה. ביוון העתיקה היה מובנו של המושג שונה מעט, והתייחס לפגיעה בוטה בזכויות הזולת, אשר מביאה להשפלתו. במיתולוגיה היוונית הייתה היבריס נימפה, אשר יצרה ביחד עם הרמס את האל־למחצה פאן. אריסטו הגדיר את רגש ההיבריס כך: "ההיבריס הוא עשייתם של דברים או אמירתם במטרה להשפיל את מושאם, לא לשם רווח כלשהו לאומרם, אלא לשם סיפוק עצמי בלבד. ההיבריס אינו נועד לנקום עלבונות מן העבר; זוהי הנקמה. ההנאה שבהיבריס, זו סיבתה: בני האדם סבורים שאם ינהגו בגסות בזולתם, קרנם תעלה". להבנת ההגדרה הזו, חשובים המושגים היוונים של כבוד (טימֵה) ושל בושה. לפי השקפתו של אריסטו, מעשה של היבריס הוא מעשה המבייש את קורבנו על לא-עוול-בכפו, למען מילוי הסיפוק של עושה המעשה. ההיבריס היה פשע באתונה הקלאסית. עבירות ההיבריס כללו עבירות שונות, למשל כאלה שהיו נקראות בימינו תקיפה, תקיפה מינית, הונאה וגנבה. שני מקרים מפורסמים מופיעים בנאומיו של דמוסתנס. הראשון הוא מקרה שבו חבט מדיאס באגרופו בפניו של דמוסתנס בתיאטרון (מתוך "נגד מדיאס"). המקרה השני, מתוך "נגד קונון", הוא מקרה שבו נאשם תקף אדם אחר וקרא מעליו קריאות כשל תרנגול; ההיבריס מתגלה במקרה הזה יותר בקריאות המעליבות מאשר בתקיפה עצמה. מקרים מוקדמים של היבריס בספרות היוונית הקלאסית של הומרוס: אצל אודיסאוס ואנשיו באיליאדה שלא הכירו תודה לאלים ובמיוחד לפוסידון - אל הים על ניצחונם הגדול בטרויה. דבר שגרם למסע ייסורים בלב ים, שבו כולם למעט אודיסאוס (שאתנה מגינה עליו) נהרגו. ואצל מחזריה החוצפנים של פנלופה, באודיסיאה, שנאלצו לשלם בסוף במותם, על הסגת הגבול היהירה שלהם בביתו של אודיסאוס. ההיבריס מתואר לעיתים קרובות בתור שגיאתן (άμαρτία) של הדמויות בטרגדיה היוונית, והסיבה לחורבנן, או הנמסיס שלהן. אלא שהטרגדיה מייצגת רק חלק קטן ממקרי ההיבריס בספרות היוונית, וברוב המקרים ההיבריס מתייחס לעבירות שבין אדם לחברו. כיום ידוע שהיוונים לא חשבו על פי רוב על ההיבריס כעל עניין דתי שהאלים מענישים בגללו. המשנה במסכת אבות מזהירה על כך: "אל תשתדל לראותו בשעת קלקלתו". ההגדרה המקובלת בספרות התורנית היא: "המתכבד בקלון חבירו", שעל פי חז"ל אין לו חלק לעולם הבא. במובנו המודרני, היבריס משמעו גאווה וגבהות־לב מוגזמים. הוא נקשר בחוסר ידיעת ההיסטוריה ובחוסר ענווה. לפי המקובל, מי שנאשם בהיבריס צפוי להיענש, בדומה לקשר הקלאסי בין היבריס לנמסיס בעולם היווני ולציטוט התנ"כי "לִפְנֵי־שֶׁבֶר - גָּאוֹן, וְלִפְנֵי כִשָּׁלוֹן - גֹּבַהּ רֽוּחַ". "היבריס" הוא שם חלקה הראשון של הביוגרפיה של אדולף היטלר, מאת איאן קרשו (שם החלק השני הוא "נמסיס"). היבריס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אפקט דאנינג-קרוגר הטיה לטובת העצמי נרקיסיזם שיגעון גדלות מילה ביוונית: Hybris, דף שער בספרייה הלאומית Oxford Classical Dictionary, "hubris," pp. 732-733. אריסטו רטוריקה 1378b (תרגום אנגלי והמקור היווני נמצאים ב- פרויקט פרזאוס). משנה, מסכת אבות, פרק ד', משנה י"ח תלמוד ירושלמי, מסכת חגיגה, פרק ב', הלכה א'; וראו משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות דעות, פרק ו', הלכה ג' ספר משלי, פרק ט"ז, פסוק י"ח
בית המשמר החדש

בית המשמר החדש (בגרמנית: Neue Wache) הוא מבנה בשדרת אונטר דן לינדן במרכז ברלין בסמוך לצויגהאוס ולאי המוזיאונים. המבנה נבנה בשנת 1816 בתכנונו של האדריכל קארל פרידריך שינקל בסגנון ניאו קלאסי. במקור נבנה המבנה כבית משמר עבור חיילי נסיך הכתר של פרוסיה, ומכאן שמו. מאז שנת 1931 משמש המבנה כאתר הנצחה. המבנה הוקם בהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי כבית משמר עבור הקרונפרינזנפלאץ הסמוך. פרידריך וילהלם הזמין את קארל פרידריך שינקל לתכנן את המבנה - היה זה המבנה הראשון הגדול ששינקל תכנן בברלין. בחזית המבנה בנה שינקל אכסדרת עמודים בסגנון דורי. בתבליט המפוסל בגמלון מעל האכסדרה נראית ניקה, אלת הניצחון, המסמלת את תפקידה של פרוסיה במלחמות נפוליאון. המבנה שימש כבית מגורים עבור המשמר המלכותי עד תום מלחמת העולם הראשונה וביטול המלוכה בגרמניה בשנת 1918. בשנת 1931 הוזמן האדריכל היינריך טסנוב על ידי ממשלת גרמניה לתכנן את המבנה כאתר הנצחה לחללי מלחמת העולם הראשונה. טסנוב הציב במרכז האולם, מתחת לצוהר העגול שקרע בתקרה, גוש גרניט שעליו הונח פסל מתכת המדמה זֵר עלי אלון. שמו של המבנה שוּנה ל"אתר ההנצחה לנופלי המלחמה". הזֵר, שעוצב בידי הפסל הגרמני לודוויג גיס, מוצג כיום במוזיאון הגרמני להיסטוריה הסמוך. המבנה נהרס כמעט לחלוטין בהפצצות שלהי מלחמת העולם השנייה ובארטילריה הסובייטית במהלך הקרב על ברלין. ממשלת גרמניה המזרחית (המבנה ניצב במזרח ברלין) הורתה על שיפוץ המבנה והפיכתו לאנדרטה לקורבנות הפשיזם והמיליטריזם. עבודות השיקום נמשכו שלוש שנים בפיקוחו של היינץ מהלן והמבנה המשוקם נחנך בשנת 1960. בשנת 1969 - יום השנה ה-20 לייסוד גרמניה המזרחית, הושם במרכז המבנה נר תמיד, וכן נקברו במבנה שרידיהם של חיל אלמוני גרמני ושל קורבן אלמוני ממחנה ריכוז. עד שנת 1990 ניצבו בחזית המבנה בכל עת משמר כבוד של שני חיילי צבא מזרח גרמניה. בעקבות איחוד גרמניה בשנת 1990 שונה בשנת 1993 שם המבנה ל"אנדרטה המרכזית של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לזכר קורבנות המלחמה והעריצות" (Zentrale Gedenkstätte der Bundesrepublik Deutschland für die Opfer des Krieges und der Gewaltherrschaft), ובמרכז אתר ההנצחה, מתחת האוקולוס הוצב פסלה של קתה קולוויץ "אם עם בנה המת". המבנה בשנת 1828 המבנה בשנת 1900 המבנה בעיצובו של טסנוב, 1931 משמר הכבוד בשנת 1989 טקס החלפת המשמר, 1990 פסל הזֵר שהיה מוצב בבית המשמר החדש בין מלחמות העולם הפסל של קתה קולוויץ, מבט מקרוב מדיה וקבצים בנושא בית המשמר החדש בוויקישיתוף
סידוניוס אפולינאריס

סידוניוס אפולינאריס (לטינית: Sidonius Apollinaris; סביבות 430 - אחרי 489) היה משורר ובישוף גאלו-רומי. נולד בעיר לוגדונום (כיום ליון שבצרפת) למשפחת אצולה גאלו-רומית. אביו, כמו סבו לפניו, היה מושל גאליה מטעם רומא. קיבל את חינוכו מטובי המורים, הצטיין בספרות ובשירה והתפרסם כנואם וכמשורר. ב-452 נשא לאישה את פאפיאנילה, בתו של הקונסול אוויטוס שהפך לקיסר רומא ב-455. באמצעות נישואים אלה קיבל חווילה מפוארת בחבל אוברן ליד העיר קלרמון (כיום קלרמון-פראן בצרפת). כאשר אוויטוס נסע לרומא לטקס הכתרתו לקיסר, סידוניוס התלווה אליו ונשא את נאום ההכתרה בפני הסנאט. אך ריקימר הגותי היה למעשה שליט רומא. ב-457 הוא הביס את אוויטוס ומינה את מאיוריאנוס לקיסר. סידוניוס נפל בידיו של הקיסר החדש, שהתייחס אליו בכבוד כיאה למשורר ולנואם. הוא נשא שיר הלל למאיוריאנוס, שכתמורה הציב את פסלו של סידוניוס בפורום ברומא. ב-467 כתב שיר תהילה לכבוד הקיסר אנתמיוס, שבתמורה מינה אותו למושל רומא לשנת 468. ב-472 נתמנה לבישוף קלרמון. הויזיגותים הטילו מצור על העיר, וסידוניוס ביקש את עזרת רומא. הקיסר יוליוס נפוס ידע כי אוריק מלך הוויזיגותים מתכונן לחצות את הנהר רון, אך משום שלא היו בידיו האמצעים לעצור בעדו, הסתפק במשא ומתן. רומא הפקירה את גאליה כדי להציל את עצמה. ב-474 הוויזיגותים כבשו את קלרמון וסידוניוס, שארגן את ההגנה על העיר, הושם במעצר. הוא שוחרר והמשיך בתפקידו כבישוף אחרי, שעל מנת להשיב לעצמו את אחוזתו, כתב שיר הלל לכבודו של אוריק מלך הוויזיגותים. ב-476 אודואקר, שהתחלק בשלטון עם אאוריק, הדיח את רומולוס אוגוסטולוס, הקיסר האחרון של האימפריה הרומית המערבית. בסוף ימיו סידוניוס שם את מבטחו בכנסייה הקתולית, וביקש "להשתחרר מן החיים באמצעות מוות קדוש." שיריו ומכתביו של סידוניוס אפולינאריס מתעדים את ההיסטוריה של גאליה במאה החמישית לספירה. הם מהווים עדות חיה על מצבה ומעמדה של האריסטוקרטיה הגאלו-רומית תחת שלטון הוויזיגותים. מדיה וקבצים בנושא סידוניוס אפולינאריס בוויקישיתוף
גרמנית שווייצרית

גרמנית שווייצרית (בגרמנית תקנית: Schweizerdeutsch, בניבים המקומיים: Schwyzerdütsch, Schwiizertüütsch, Schwizertitsch ועוד) הוא כינוי למספר ניבים אלמאניים שמדוברים בשווייץ. לעיתים גם הניב המדובר בליכטנשטיין מוכלל כגרמנית שווייצרית, בשל קרבתו לשפה זו. הגרמנית השווייצרית אינה אחידה בכל שווייץ, ומשתנה ממקום למקום. יש מילים מסוימות האופייניות לאזור מסוים. דוברי הגרמנית השווייצרית קוראים וכותבים בגרמנית הכתובה התקנית, כמו הניב הכתוב בגרמניה, ולא בניב שלהם. עם זאת, ועל אף העובדה שאין סטנדרט כתיבה אחיד בגרמנית שווייצרית, יש נטייה הולכת וגוברת בשווייץ לכתוב בדיאלקט דברים מסוימים, מרשימות קניות למכולת ומסרים קצרים בקרב המשפחה, ועד ססמאות פרסומת קליטות, המדברות לאנשים ב"שפה שלהם". כמו כן, השימוש בדיאלקט השווייצרי גובר גם באמצעי התקשורת האלקטרוניים, ברדיו ובטלוויזיה. מדיה וקבצים בנושא גרמנית שווייצרית בוויקישיתוף גרמנית שווייצרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניתן למצוא איותים שונים, היות שלא קיימת אורתוגרפיה תקנית. ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בעלי אלשרח

בעלי אַלְשַׁרְח הם קבוצה של עשרות חכמים מתימן מתקופת הראשונים (בין המאות ה-13 וה-16), שחיברו חיבורי אלשרח. "אַלְשַׁרְח" (בתרגום מערבית: פירוש) הוא השם בו כינו יהודי תימן פירושים על כל משנה תורה לרמב"ם שחוברו על ידי חכמי תימן. פירושים אלה חוברו בתקופת הראשונים, במשך כמאתיים שנה, בין המאות ה-13 וה-16. פירוש אלשרח נועד לתאם את פסיקת הרמב"ם עם דברי התלמוד. בפירושי השרח משולבים דברי גאונים רבים שלא שרדו במקומות אחרים. פירושי השרח משקפים שיטת לימוד של בית מדרש עצמאי, שמהווים המשך לתורת גאוני בבל. רוב מוחלט של פירושי אלשרח עדיין נמצאת בכתבי יד בידי יחידים וספריות שונות, ולא הודפסו עקב חסרון בתי דפוס בתימן, ולכן אינם מוכרים לרוב ציבור הלומדים. כמות פירושי אלשרח בהלכות שחיטה וטריפות הוא גדול ביחס לשאר הנושאים, מפני המצב בתימן שבה אכילת בשר היה עיקר המזון. קיטלוג של בעלי השרח וחיבוריהם פורסם בספר "תורתן שלבני תימן" שחיבר פרופ' יהודה רצהבי. מארי חנניה בן ישועה מארי נתנאל בן ישעיה מארי זכריה הרופא מארי סעדיה עדני מארי דוד הלוי חמדי
חג עליית מרים

חג עליית מרים הוא חג נוצרי המסמן את עליית מרים, אמו של ישו, השמימה. הוא נקבע בשנת 1950 על ידי האפיפיור פיוס ה-12, ונחוג על ידי נוצרים המשתייכים לכנסייה הקתולית והאורתודוקסית בתאריכים קבועים. העולם הנוצרי מציין מדי שנה בחודש אוגוסט את עליית מרים השמימה. בארץ ישראל הקתולים עורכים טקסים מרשימים ב-14 וב-15 באוגוסט בגת שמנים, ואילו האורתודוקסים עורכים טקסים ב-25 וב-28 באוגוסט. אור לבוקר 25 באוגוסט, נערכת תהלוכת איקונת מרים, אירוע המסמל כעין "לוויה" וקבורה סמלית לקראת עלייתה השמימה. האיקונה שמורה לאורך השנה במנזר גת שמנים היווני – המטוכיון מול כנסיית הקבר. עם שחר ב-25 באוגוסט נערך במקום טקס הוצאת האיקונה למסע "הלווייתה". האיקונה נישאת על ידי איש דת יווני ממונה מטעם הפטריארכיה. בשעה חמש בדיוק נעה התהלוכה מלווה במאות נזירים, נזירות, צלייניות וצליינים, נרות, צרורות ריחן, זרי פרחים ועמודי שושן צחור בידיהם ומזמורים בפיהם, התהלוכה נעה בסמטאות העיר העתיקה הדוממות, מרחוב בית הבד, לויה דולורוזה ולשער האריות. עם זריחה יוצאת התהלוכה לעבר כנסיית קבר מרים, בעמק הקדרון, המואר באור זריחה מעל הר הזיתים, גדושה באלפי נרות, והמוני מאמינים הבאים לראות, לגעת ולנשק את האיקונה, ולזחול תחת אפיריון העץ שעליו ניצבת האיקונה לצד קפלת הקבורה. החג חל ב-28-25 אוגוסט כלומר 15 באוגוסט לפי לוח השנה היוליאני עבור המאמינים של הכנסייה האורתודוקסית היוונית של ירושלים, הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית, הכנסייה האורתודוקסית הסרבית והכנסייה האורתודוקסית הפולנית וכן עבור הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית ואדוקי האמונה הישנה. שאר הכנסיות האורתודוקסיות - הכנסייה האורתודוקסית היוונית של קונסטנטינופול, זו של יוון, בולגריה, רומניה ואחרות - חוגגות אותו ב-15 באוגוסט ,לפי לוח השנה הנאו-יוליאני. הכנסיות הקתוליות חוגגות את החג ב-15 באוגוסט לפי לוח השנה הגרגוריאני. מדיה וקבצים בנושא חג עליית מרים בוויקישיתוף מרים (אם ישו) עלייה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדלסון

האם התכוונתם ל... דניאל אדלסון – עיתונאי ופובליציסט ישראלי-אמריקאי. רבקה בקי אדלסון — האישה הראשונה לשבות שביתת רעב בארצות הברית. ישראל אדלסון – מלחין ומנצח מוזיקלי. מרים אדלסון – רופאה פנימית, מומחית בתחום התמכרות לסמים, פילנתרופית אמריקאית ישראלית, והמוציאה לאור של העיתון "ישראל היום" אשת הפילנתרופ שלדון אדלסון. שלדון אדלסון – איש עסקים יהודי-אמריקאי אידלסון אידלמן
Iron Maiden (אלבום)

Iron Maiden ("בתולת הברזל") הוא אלבום הבכורה של להקת המטאל איירון מיידן, אשר יצא בשנת 1980. במשך ארבע שנות קיומה הראשונות של איירון מיידן (1980-1976), השתנה הרכב הלהקה מספר פעמים, וב-14 באפריל 1980, עם הרכב שונה לגמרי מהמקורי, הוציאה הלהקה אלבום בכורה אשר נקרא כשם הלהקה - על שמו של מכשיר עינויים מימי הביניים - Iron Maiden ("בתולת הברזל"). המוביל בהרכב היה הבסיסט והמלחין סטיב האריס. סולן הלהקה היה הזמר פול דיאנו, אשר במקור הגיע מסצנת להקות הפאנק. סגנונו של האלבום הוא רוק כבד/מטאל קלאסי, אופייני מאוד לתקופה, ומושפע במידה מסוימת מדיפ פרפל. המוזיקה היא קצבית, שמחה ומלודית. השירים הם קצרים (יחסית לרוק) ומהירים, אך יחד עם זאת, מאופיינים ברמה מלודית וטכנית גבוהה. שירי האלבום סובבים סביב שני נושאים מרכזיים אצל איירון מיידן של דיאנו: רצח ומין. ברוב השירים הדובר הוא רוצח צמא דם המתרברב במעשיו. דוגמה לשיר מאפיין מאוד של האלבום, הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינת הליריקה, הוא "Sanctuary", בו הדובר, הרוצח, מבקש מקלט אצל אישה זרה מפני המשטרה, ובאותה הזדמנות רוצה גם לשכב איתה. שיר זה אינו מופיע בכל הגרסאות של האלבום. השירים "Remember Tomorrow" ו-"Strange World" שונים משאר השירים באלבום בהיותם בעלי מנגינה עצובה, והשני אף שומר על קצב איטי ושקט לכל אורכו- מאפיין נדיר מאוד אצל איירון מיידן גם באלבומים הבאים. יצירת המופת "Phantom of the Opera" בולטת מאוד משאר השירים באלבום באורכה, במהירותה המסחררת, במלודיה המתפתחת, וברמה הטכנית יוצאת הדופן. דיאנו משתתף רק בחלק הראשון של היצירה, בעוד החלק השני הוא אינסטרומנטלי. כמו כן, יש לציין את היצירה "Transylvania", השונה משאר השירים בהיותה אינסטרומנטלית. השיר המפורסם ביותר מהאלבום הוא "Running Free", שיר שמח, קליל וקליט, בו הדובר הוא נער מופרע המוצא את עצמו במעצר. בשיר הנושא, "Iron Maiden", הסוגר את האלבום, אין הרבה מילים, ושני הבתים הכלולים בשיר זה חוזרים על עצמם שלוש פעמים. שיר זה מבוצע הרבה פעמים בהופעות, לעיתים קרובות כשיר שסוגר את ההופעה ומתכונן לבואו של דגם גדול של אדי, הקמע של הלהקה. "Iron Maiden" זכה להצלחה מסחררת ומכר מיליוני עותקים, והשיר "Running Free" הפך ללהיט. כבר בשנה השנייה לצאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות, אשר הגיע עד יפן, שם כונה "Maiden Japan" (משחק מילים המהווה מחווה לדיפ פרפל, אשר הוציאה ב-1972 אלבום הופעה חיה בשם "Made In Japan"). כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סטיב האריס אלא אם צוין אחרת.  סטיב האריס- גיטרה בס ושירה דייב מארי- גיטרה חשמלית פול דיאנו- סולן קלייב בר- תופים דניס סטראטון- גיטרה ושירה אתר האינטרנט הרשמי של Iron Maiden מידע על האלבום Iron Maiden באתר MusicBrainz מידע על האלבום Iron Maiden באתר AllMusic האלבום Iron Maiden באתר Discogs האלבום Iron Maiden באתר ספוטיפיי
ממשק משתמש גרפי

ממשק משתמש גרפי (באנגלית: Graphical User Interface – GUI או Man-Machine Interface – MMI) הוא ממשק משתמש לתוכנה או לאתר אינטרנט, המבוסס על עיצוב גרפי (להבדיל מעיצוב טקסטואלי בלבד) של המסך המוצג למשתמש. בעבר, כאשר מהירות המחשבים הייתה נמוכה, נהגו להשתמש בממשק משתמש טקסטואלי, כזה המבוסס רק על אותיות, ובנוסף להן כפתורי פעולה במקלדת (ראה: מעטפת פקודה). מסוף שנות ה-80 נפוץ ממשק משתמש גרפי, שבו משלבים אלמנטים גרפיים כחלונות, צלמיות, פקדים כדוגמת תפריטים וכפתורים ואמצעי הצבעה (WIMP). הממשקים הגרפיים מאפשרים תצוגה גמישה יותר, במיוחד בצבעים וגופנים, הבהרת כוונת הממשק והשימוש בה, באמצעות סמלים וצלמיות, ואינטראקציה קלה ושימושית יותר במחשב. ממשק משתמש גרפי העושה שימוש בעכבר, מוטמע ברוב התוכנות שפותחו מאמצע שנות ה-90 ומוכר לכל משתמש במחשב האישי. הטכנולוגיה פותחה ב"זירוקס פארק" – מרכז המחקר של חברת זירוקס, ושולבה במחשבי המקינטוש. תפוצתו הנרחבת של ממשק זה החלה עם מערכת ההפעלה Windows של חברת מיקרוסופט. מאמצי פיתוח רבים לצד סכומי כסף גדולים הושקעו מצד חברות רבות בשיפור ממשקי משתמש גרפיים, כאשר המילה האחרונה כיום היא ממשקים גרפים תלת־ממדיים כדוגמת ה-WPF של חברת מיקרוסופט. במחשבי לוח ובסמארטפונים נעשה שימוש נרחב בממשק משתמש גרפי, המתאפיין במסך מגע, שבו ההצבעה נעשית באמצעות אצבעות כף היד (ולא באמצעות עכבר). בעשור השני של המאה ה-21 נוספה גם למחשבים אופציה של מסך מגע. בהנדסת תוכנה עקרונות הנדסה טובה קובעים שיש להפריד בין רכיבי ממשק המשתמש בתוכנה לבין שאר החלקים, ובפרט רכיבי הלוגיקה העסקית. דרך זו מאפשרת להקטין את הצימוד בין חלק התוכנה, ולפיכך להקל על עריכת שינויים בממשק המשתמש. אפריל 1973 יצירת ממשק משתמש גרפי למחשב "אלטו" (Alto) במעבדות זירוקס (שימוש בעכבר מחשב בעל שלושה לחצנים, תצוגת מפת סיביות, תמיכה בתקשורת אתרנט) 1980 תחנת עבודה גרפית "פרק" (Perq) של חברת Three Rivers Computer Corporation יוצאת לשוק. 1981 זירוקס סטאר, המחשב המסחרי הראשון עם ממשק גרפי. 1983 מחשב "ליסה" של אפל יוצא לשוק, עם חלונות חופפים וסרגל תפריט ראשי. 1983 חברת ויזי מוציאה את ויזי און (Visi On) סביבת העבודה הגרפית המוכללת הראשונה לסביבת MS-DOS. 1984 המקינטוש הראשון יוצא לדרך. 1985 הגרסה הראשונה של Windows, גרסה 1.0, יצאה לשוק תחת השם "Interface manager", עשתה שימוש בצלמיות וממשק משתמש גרפי. מספר חברות נוספות הציגו ממשק משתמש גרפי ל-DOS, ביניהן IBM עם Topview, וקוורטרדק עם DESQview (האחרונה עם ריבוי משימות וחלונות בלי גרפיקה). בנוסף ל-PC ואפל, הופיעו אטארי ST עם מערכת הפעלה גרפית GEM של דיגיטל ריסרץ', וקומודור אמיגה עם מערכת הפעלה גרפית קניינית. ממשק המשתמש למוצרי תוכנה מאפשר לעיתים התאמה אישית שלו, לצרכים והעדפות ספציפיים של המשתמש. הדפדפן למשל, מאפשר התאמה אישית של גודל הגופן, אופן הצגת הקישורים ועוד. פרטי ההתאמה האישית נשמרים בדרך כלל תחת פרופיל המשתמש המתאים. לעיתים מתאפשר תמרון בצבעים ובסימנים הגרפיים של ממשק המשתמש, ובמקרה זה קרויות הווריאציות השונות בשם "מעטפת" (באנגלית: Skin, זהו ה"עור" של התוכנה, להבדיל מהפונקציונליות הנמצאת בתוכה). דוגמה: שתי מעטפות שונות לתוכנה VLC media player, המשמשת להפעלת קובצי מדיה: מניפולציה ישירה מזמינות פס גלילה מדיה וקבצים בנושא ממשק משתמש גרפי בוויקישיתוף useit.com: Jakob Nielsen's Website, אתר ובו מאמרים רבים על עיצוב ממשק המשתמש לאתרי אינטרנט. (באנגלית) ממשק משתמש גרפי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ממשקי משתמש גרפיים (מערכות מחשבים), דף שער בספרייה הלאומית
ייז'י בלוהלאווק

ייז'י בלוהלאווק (בצ'כית: Jiří Bělohlávek,‏ 24 בפברואר 1946 – 31 במאי 2017) היה מנצח צ'כי. נולד בפראג. בלוהלאווק למד אצל סרג'יו צ'ליבידאקה. הוא בוגר הקונסרבטוריון של פראג והאקדמיה לאמנויות הביצוע של פראג. בשנת 1970 זכה בתחרות הניצוח הלאומית של צ'כיה ומשם התקדם לתפקידי ניצוח בארצו ובעולם. בין 1977 ל-1989 היה בלוהלאווק מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של פראג. בשנת 1990 התמנה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, אך בשנת 1991 חלו שינויים בארגון התזמורת ובהצבעת מחלוקת הוחלט למנות את גרד אלברכט למנצחה הראשי. בלוהלאווק התפטר ממשרתו ב-1992. הוא ייסד את הפילהרמוניה של פראג Pražskou komorní filharmonii בשנת 1994 והופיע והקליט עמה בקונצרטים ברחבי העולם. הוא ניצח על הפילהרמוניה של פראג במופע טלוויזיה ב"קונצרטי הפרומס" של ה-BBC. בשנת 2004. היה מנצח כבוד של התזמורת עד מותו. משנת 1995 עד 2000 כיהן בלוהלאווק כמנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית. בפברואר 2005 התמנה למנצח הראשי הבא שלה, החל מיולי 2006, בחוזה ראשוני ל-3 שנים. כמו כן ניצח על ליל הפתיחה של ה"פרומס" של 2007 וניצח לראשונה על ליל הנעילה בספטמבר. בשנת 2013 הוא פרש מתפקידו ואת מקומו מילא סאקארי אוראמו. ב-17 בדצמבר 2004 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה, כשניצח על "קטיה קאבאנובה" של לאוש יאנאצ'ק עם קאריטה מאטילה בתפקיד הראשי. הוא חזר למטרופוליטן בינואר ובפברואר 2007 ל"ינופה" של יאנאצ'ק, גם הפעם עם מאטילה ועם אניה סיליה בתפקיד הקוסטלניצ'קה. עוד הופיע כמנצח אורח בארצות הברית עם תזמורת פילדלפיה ועם תזמורת סנט לואיס. מדיה וקבצים בנושא ייז'י בלוהלאווק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ייז'י בלוהלאווק ייז'י בלוהלאווק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ייז'י בלוהלאווק, באתר ספוטיפיי ייז'י בלוהלאווק, באתר AllMusic (באנגלית) ייז'י בלוהלאווק, באתר MusicBrainz (באנגלית) ייז'י בלוהלאווק, באתר Discogs (באנגלית) ייז'י בלוהלאווק, באתר Songkick (באנגלית) אמיר מנדל, מת המנצח הצ'כי יז'י בלוהלבק, המנהל המוזיקלי של הפילהרמונית הצ'כית, באתר הארץ, 3 ביוני 2017 biography at IMG artists (אורכב 06.05.2006 בארכיון Wayback Machine) ג'פרי נוריס, "מעולם לא הייתי בליל הנעילה", טלגרף, 8 ביוני 2006 ג'פרי נוריס, "אני כאן כדי להעלות את הרמה", טלגרף, 2 בפברואר 2005 שרלוט היגינס, "מצוברח? מה זה?" הגרדיאן, 2 בפברואר 2005 טום סרוויס, "BBCSO/Belohlavek" (סקירת קונצרט הפרומס הראשון 2006). הגרדיאן, 17 ביולי 2006
המלחמות הבין-קולוניאליות בין בריטניה לצרפת

המלחמות הבין-קולוניאליות הן ארבע מלחמות שהתקיימו בין בריטניה וצרפת בצפון אמריקה בסוף המאה ה-17 ובמהלך המאה ה-18 על השליטה ביבשת. בארצות הברית נקראות מלחמות אלו "מלחמות הצרפתים והאינדיאנים". המלחמות הבין-קולוניאליות נערכו בין בריטניה ובני בריתה האינדיאנים משבטי האירוקוי מחד, ובין צרפת ובעלי בריתה האינדיאנים מאידך. כל המלחמות נערכו על רקע עימותים גדולים יותר בין שתי המעצמות ובעלות בריתן ביבשת אירופה עצמה, במסגרת מה שנקרא לעיתים "מלחמת מאה השנים השנייה", עימותים שהתרחשו בין השנים 1689 ל-1815. בתקופה שקדמה למלחמה הקימו הצרפתים את מה שקראו "צרפת החדשה": מושבותיהם בקוויבק (קנדה) ובשפך המיסיסיפי (אזור ניו אורלינס של היום). הם החלו להקים שרשרת יישובים ומצודות לאורך נהר המיסיסיפי ויובליו כדי לחבר את המושבות בצפון למושבה שבדרום. ההתיישבות הצרפתית באזור קוויבק והימות הגדולות החלה בתחילת המאה ה-17. ב-1608 הוקמה קוויבק סיטי, שהתפתחה באיטיות עקב תנאי האקלים והיחס העוין מצד האינדיאנים המקומיים. הבריטים שהחלו להתיישב באזורים אחרים של עמק הנהר סנט לורנס, במקביל לצרפתים, הצליחו הרבה יותר. היישובים הבריטיים שגשגו, ואוכלוסייתם הייתה מרובה מזו של אלה הצרפתיים. עוינות שררה בין הצדדים כבר בתקופה זו, והבריטים אף כבשו את קוויבק בין השנים 1629 ל-1632. בשנת 1663 הכריז המלך לואי הארבעה-עשר על צרפת החדשה כעל מושבת כתר צרפתית, ובכך פתח את הדרך לפיתוח מואץ של המושבה. חיל מצב נשלח מצרפת כדי להגן על התושבים מהתקפות אינדיאניות, בעיקר מצד שבטי האירוקוי. ב-1666 מנו המתיישבים 3,215 נפשות. ב-1682 החלו הצרפתים ליישב את אזור לואיזיאנה, ולבנות מצודות לאורך נהר המיסיסיפי. ההתפשטות הצרפתית מקוויבק בצפון ועד מפרץ מקסיקו בדרום עוררה חששות כבדים בקרב המתיישבים הבריטים. המתיישבים שחיו ממזרח להרי האפלצ'ים חששו שימצאו עצמם מסוגרים בין הצרפתים מכאן והאוקיינוס האטלנטי מכאן. חשש נוסף של המתיישבים היה מהחלת השפעתם של האפיפיור והקתוליות על השטחים הצרפתיים, ומכירסום במעמדה של הכנסייה האנגליקנית. ערך מורחב – מלחמת המלך ויליאם ב-1689 פתחו הבריטים בתמיכת האינדיאנים משבטי האירוקוי במתקפה נגד הצרפתים, מערכה שנמשכה עד 1697. מלחמה זו היוותה זירת משנה למלחמה באירופה - מלחמת הברית הגדולה, והיא הראשונה בסדרה של המלחמות הבין-קולוניאליות בין בריטניה לצרפת. במהלכה של המערכה נפלו אקדיה (היום נובה סקוטיה) והעיר פורט רויאל בידי הבריטים, אולם הם נכשלו בנסיונותיהם לכבוש את קוויבק סיטי ומונטריאול, ונסוגו לבסוף חזרה. המלחמה הסתיימה בהסכם רייסווייק. ערך מורחב – מלחמת המלכה אן לא חלפו אלא חמש שנים, ומלחמה חדשה פרצה ב-1702. בעקבות פרוץ מלחמת הירושה הספרדית באירופה ב-1701, התלקחו עימותים בין הבריטים לבין הצרפתים ובעלי בריתם הספרדים גם בזירה האמריקנית. ב-1710 כבשו הבריטים שוב את פורט רויאל ואת אקדיה, והאזור הפך למחוז הבריטי נובה סקוטיה. ב-1713 נחתם הסכם אוטרכט בו ויתרו הצרפתים על ניופאונדלנד ועל אזור מפרץ הדסון לטובת בריטניה. בעקבות המלחמה הושם הקץ ללגיטימיות של שודדי הים הקאריביים. ערך מורחב – מלחמת המלך ג'ורג' השקט נשמר באזור עד 1744, עת תקפו הבריטים שוב במערכה שנקראה "מלחמת המלך ג'ורג'", שוב על רקע מלחמה אחרת - מלחמת הירושה האוסטרית. המערכה נמשכה עד 1748, ובמסגרתה כבשו הבריטים את מצודת לואיסבורג (Louisbourg) אך השיבו אותה לצרפתים במסגרת הסכם אקס-לה-שאפל Aix-la-Chapelle. ערך מורחב – מלחמת הצרפתים והאינדיאנים מדיה וקבצים בנושא המלחמות הבין-קולוניאליות בין בריטניה לצרפת בוויקישיתוף
מכונת פון נוימן

האם התכוונתם ל... ארכיטקטורת פון נוימן – מודל מופשט לארכיטקטורת מחשב מכונות המשכפלות את עצמן בנאי כללי – אוטומט תאי המסוגל לשכפול עצמי גשושית פון נוימן – גשושית חלל היפותטית המסוגלת לשכפול עצמי ננורובוט המסוגל לשכפול עצמי