laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הניחו את הנשק!

הניחו את הנשק! או הניחו את נשקכם! (בגרמנית: !Die Waffen nieder) הוא ספר שכתבה הסופרת ופעילת השלום האוסטרית ברטה פון זוטנר. הספר מתאר את חייה של בת אצולה אוסטרית (כפי שזוטנר עצמה הייתה), דרך קורותיהן של ארבע מלחמות. גיבורת הספר היא הרוזנת האוסטרית מרתה אלטהאוס. בגיל 19, אלטהאוס מאבדת את בעלה הראשון הרוזן ארנו דוצקי, אשר נלחם בצבא האוסטרי במלחמת אוסטריה-סרדיניה. בעקבות כך, היא הופכת לפציפיסטית. היא נישאת פעם נוספת לברון פרידריך טילינג, אשר חרף היותו קצין בצבא האוסטרי שותף לדעותיה הפציפיסטיות. הוא נלחם בצבא האוסטרי במלחמת שלזוויג השנייה ולאחר מכן במלחמת אוסטריה–פרוסיה. אחיה ואחיותיה של אלטהאוס נפטרים מכולרה שבאה בגלל המלחמה, ואביה מת מצער לאחר שאיבד את בניו. היא עצמה פושטת את הרגל, ונחשפת לתנאים המזעזעים של פצועי המלחמה. פרידריך פורש מהצבא כדי לתמוך בפעילות השלום של אשתו. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה הוא נתקע בפריז, ואלטהאוס נוסעת כדי להציל אותו. עם זאת, היא מאחרת את המועד והוא נורה למוות בידי הקומונה הפריזאית בחשד שהוא מרגל פרוסי. רודולף, בנה של אלטהאוס מנישואיה הראשונים, ממשיך את דרכה של אמו בפעילות פציפיסטית. זוטנר כתבה את הספר לאחר שבעצמה חוותה את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) כאשר שהתה בבלקן, הוציאה את הספר לאור בדרזדן, הקיסרות הגרמנית, לא רק כדי להביע את דעותיה הפציפיסטיות, אלא גם כדי לפרנס את משפחתה. הביקורות על הספר לא היו חיוביות במיוחד. לב טולסטוי סיכם אותו כ"אמונות עמוקות, אך בלי כישרון". עם זאת, הספר נחל הצלחה אדירה. בגרמנית הוא הודפס ב-37 מהדורות לפני 1905, ותורגם לשש עשרה שפות. זוטנר כתבה מאמר בעיתון "העיתונות החופשית החדשה" (Neue Freie Presse) בו קראה להקמת ארגון שלום אוסטרי (Gesellschaft der Friedensfreunde). שנה לאחר פרסום הספר, זוטנר ייסדה את אגודת השלום הגרמנית (Deutsche Friedensgesellschaft) ונתמנה ליושבת ראש האגודה. בין השנים 1892-1899. זוטנר זכתה למוניטין בינלאומי כעורכת הירחון הפציפיסטי "הניחו את הנשק!", שנקרא על שם הספר. ב-1903 היא פרסמה ספר המשך בשם "Marthas Kinder" שלא זכה להצלחה רבה ומעולם לא התפרסם. ב-1905 היא הפכה לאשה הראשונה שזכתה בפרס נובל לשלום. על בסיס הספר נעשו שני סרטים. האחד ב-1914 והשני ב-1952. הניחו את הנשק! (בגרמנית) הניחו את הנשק! בפרויקט גוטנברג גרסת שמע של הספר מרגרט מקמילן, המלחמה ששמה קץ לשלום, הוצאת עם עובד, 2013. עמ' 277.
אליפות ברזיל בכדורגל 2006

אליפות ברזיל בכדורגל 2006 הייתה הפעם ה-50 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-15 באפריל 2006 והסתיימו ב-3 בדצמבר 2006. בתחרות השתתפו 20 קבוצות. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו גרמיו וסנטה קרוז. המשחקים התקיימו בשיטת ליגה תוך מפגש כפול בין הקבוצות. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תיקו. בסוף העונה ארבע קבוצות ירדו לליגת משנה. סאו פאולו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הרביעית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו פונטה פרטה, פורטלזה, סאו קייטנו וסנטה קרוז. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו אתלטיקו מיניירו, נאוטיקו, אמריקה ורסיפה. סואוזה, שחקנה של גויאס כבש 17 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות. לוקאס לייבה שחקנה של גרמיו זכה גם בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה. רוז'ריו סני שחקנה של סאו פאולו זכה בפרס כדורגלן העונה של קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. מדיה וקבצים בנושא אליפות ברזיל בכדורגל 2006 בוויקישיתוף נתונים מאתר rsssf נתונים מאתר futpedia
צלופחי זנב-מחבט

צלופחי זנב-מחבט (שם מדעי: Cyematidae) היא משפחה של מקריני סנפיר מסדרת חכאי תהומות הקרובים למין צלופח שקנאי. למרות שמם הם אינם קשורים לצלופחאים. במשפחה שני מינים בלבד, שניהם יחידים בסוגם. אורכם של דגים אלה יכול להגיע ל-16 ס"מ והם בעלי מבנה גוף מוארך והזנב נראה כמו מחבט עם 2 אונות מגודלות. שאר הגוף קטן עם מעט סנפירים והראש בעל לסתות מוארכות ועיניים קטנות. הלסתות גדולות ויכולות להתרחב כדי לבלוע מזון גדול. דגים אלה חיים בעומקים של עד 5,000 מטר מתחת למים. הם חיים בכל האוקיינוסים ומחפשים דגים או סרטנים אותם הם בולעים בלועם העצומה. משפחה צלופחי זנב-מחבט (Cyematidae) סוג ומין יחיד Cyema atrum סוג ומין יחיד Neocyema erythrosoma מדיה וקבצים בנושא צלופחי זנב-מחבט בוויקישיתוף צלופחי זנב-מחבט, באתר ITIS (באנגלית) צלופחי זנב-מחבט, באתר NCBI (באנגלית) צלופחי זנב-מחבט, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צלופחי זנב-מחבט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צלופחי זנב-מחבט, באתר GBIF (באנגלית)
פראי בנטוס

פראי בנטוס (בספרדית: Fray Bentos) היא בירת מחוז ריו נגרו באורוגוואי. העיר נמצאת במערב המדינה, כ-300 קילומטרים צפונית-מערבית לבירת אורוגוואי מונטווידאו, והיא שוכנת על גדות נהר אורוגוואי, המשמש כגבול בין אורוגוואי וארגנטינה. בעיר מתגוררים 24,406 תושבים (נכון ל-2011). החל מהמאה ה-19 התפתחה בעיר תעשייה נרחבת לעיבוד בשר, שהשפיעה על העיר. בעקבות השימור של מבני אותה תעשייה ב-2015 היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. השם "פראי בנטוס" היה שמו של המקום במשך תקופה ארוכה לפני הקמת היישוב ומקורו לא ברור. מילולית משמעו "הנזיר בנטוס", וככל הנראה הוא מתייחס לנזיר נוצרי שהיה פעיל באזור. בשנות ה-50 של המאה ה-19 התפתח מאוד המסחר באזור נהר אורוגוואי. הנמל הקרוב ביותר בנהר, זה ששכן בגואלגואיצ'ו בארגנטינה, היה קטן מדי ולא עמד בביקוש ונוצר צורך בנמל חדש באזור. הדבר הוביל ליוזמה של אנשי עסקים מקומיים וזרים להקמת נמל חדש וב-16 באפריל 1859 נוסד היישוב בשם ויז'ה אינדפנדנסיה (מילולית: "עיירת העצמאות"). כעבור מספר שנים בעקבות יוזמה של אנשי עסקים זרים החלה להתפתח במקום תעשייה לייצור מיצוי בשר (אנ'). כעבור זמן קצר חברת ליביג למיצוי בשר (אנ') השתלטה על התעשייה בפראי בנטוס והחלה לשווק את מוצריה באירופה, שהפכו שם תוך זמן קצר לפופולריים מאוד, תחת שמו של המקום (אנ'). החברה הקימה מתחם ענק בשם "מפעל אנגלו דל אורוגוואי לעיבוד בשר" (אנ'), ובהמשך יוצר בו גם בשר כבוש. תעשיית הבשר המשיכה להתפתח ולתרום לגדילת היישוב, עד שב-1900 הוא קיבל מעמד של עיר ושמו שונה סופית לפראי בנטוס. לאורך המאה ה-20 החלה התעשייה לדעוך עד שהמפעל נסגר ב-1979, לאחר יותר ממאה שנים של פעילות, וכעבור כמה זמן הוא הפך לאטרקציה תיירותית והוקם בו מוזיאון שמנציח את תעשיית עיבוד הבשר. בעיר הוקמו מספר מפעלים אחרים קטנים יותר לצורך תעשיות עיבוד מזון שעודם פועלים. בתחילת המאה ה-21 הייתה תוכנית להקמת מפעל לייצור נייר בפראי בנטוס. תושבי גואלגואיצ'ו השכנה חששו שהמפעל החדש יזהם את נהר אורוגוואי ואת העיר וניסו למנוע את הקמתו, גם על ידי חסימת מעברי הגבול באזור עם אורוגוואי. הדבר הגיע עד לרמה של סכסוך בין אורוגוואי וארגנטינה (אנ') ואף הגיע לבית הדין הבינלאומי לצדק. הסכסוך הסתיים ב-2010 כאשר נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר ונשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה חתמו על הסכם שקבע שתוקם ועדת תיאום דו-לאומית שתפקח על המפעל ועל הנעשה בנהר. העיר מקושרת לארגנטינה על ידי גשר ליברטדור חנרל סן מרטין. בעיר נמצא נמל התעופה ויז'ה אינדפנדנסיה, אך נכון ל-2017 הוא לא פעיל. מדיה וקבצים בנושא פראי בנטוס בוויקישיתוף הנוף התעשייתי של פראי בנטוס באתר אונסק"ו (באנגלית) How a Uruguayan town revolutionised the way we eat מאתר ה-BBC פראי בנטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תוצאות סופיות למחוז ריו נגרו באתר מפקד 2011 של מכון הסטטיסטיקה הלאומי של אורוגוואי (בספרדית). הנוף התעשייתי של פראי בנטוס באתר אונסק"ו (באנגלית).
בוריילופלטה

בוריילופלטה (שם מדעי: Borealopelta) הוא סוג של דינוזאור במשפחת הנודוזאוריים - מקבוצת הדינוזאורים המשוריינים. בסוג זה יש מין טקסונומי יחיד: בוריילופלטה מארקמיצ'לי (Borealopelta markmitchelli). פירוש שם הסוג הוא "מגן צפוני" ואילו שם המין "מארקמיצ'לי" נקרא על שם הפלאונטולוג מארק מיצ'ל שהכין את המאובן שלו למחקר מדעי. הבוריילופלטה היה מכוסה במעטפת שריון עצם (אוסטאודרמים) וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על כתפיו וצווארו. גם ראשו היה מכוסה במעטה שריון. למרות מעטה השריון המרשים הזה, לבוריילופלטה היו גם נקודות תורפה. בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין לתקיפות. המאובנים השתמרו היטב ונמצאו בהם אף חומרים אורגניים ובהם שרידים של הפיגמנטים שקבעו צבע עורם. החוקרים גילו שצידו העליון של הבוריילופלטה היה בצבע ג'ינג'י (אדמדם-חום) ואילו בטנו הייתה בהירה יותר וחיוורת. לסכמת צביעה כזו קוראים "נוגדת הצללה" ומטרתה לשפר את ההסוואה של בעל החיים בתאורת יום, בה השמש מאירה את הגב ואילו הבטן מוסתרת בצל. דבר זה מעיד שכנראה מעטה השריון שלו לא הספיק להגנה מלאה מול טורפים דוגמת הטירנוזאוריים. אורכו היה 5.5 מטר ומשקלו מספר טונות. רגליו היו קצרות למדי. הגולגולת שלו הייתה קטנה ועבה, ומוחו היה קטן יחסית. הבוריילופלטה חי כ-110 מיליון שנה לפני זמננו, באמצע תקופת הקרטיקון. הוא חי באמריקה הצפונית והיה אוכל צמחים. מאובן של בוריילופלטה נתגלה בשנת 2011 במכרה המילניום של חברת Suncor בקנדה. המאובן השתמר היטב וכולל את הגולגולת ורוב השלד ואת האוסטאודרמים שלו כשהם מחוברים למקום שבו היו כאשר היה עדיין חי. בנוסף, השתמרה טביעת העור וכן חומרים אורגניים בהם מלנוזומים ופיגמנטים שקבעו את צבע עורו. מאובן זה של בוריילופלטה נחשב למאובן הטוב והמשומר ביותר של דינוזאור משוריין. צוות פלאונטולוגים של מוזיאון טירל המלכותי באלברטה, קנדה, הגיע למקום וקבע כי המאובן הוא של דינוזאור משוריין ולא של זוחל ימי, כפי שנתגלו קודם באתר זה. עם זאת, היה קשה מאוד לחלץ את המאובן מגוש הסלע בו היה קבור. אחרי מאמצים רבים, שבהם המאובן כמעט נשבר, הובא גוש הסלע עם המאובן למעבדות המוזיאון. הטכנאי והפלאונטולוג מארק מיצ'ל עבד במשך 5 שנים על הכנת המאובן למחקר מדעי, חילוצו מגוש הסלע וניקויו מאבן ועפר (במימון נשיונל ג'יאוגרפיק). בשנת 2016 החל המחקר ובו אושר שמדובר בדינוזאור משוריין ואף במין חדש למדע, שנקרא Borealopelta markmitchelli. בשנת 2017 פורסם מאמר מדעי המתאר ומגדיר מין זה, והמאובן הוצב בתצוגה במוזיאון טירל המלכותי. אדמונטוניה הופליטוזאורוס אנקילוזאורוס מדיה וקבצים בנושא בוריילופלטה בוויקישיתוף Borealopelta במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) Heavily armoured dinosaur had ginger camouflage to deter predators, הגארדיאן, 3 באוגוסט 2017 "Adrift at sea in the Early Cretaceous - the Fort McMurray armoured dinosaur" (video) - Donald Henderson for Royal Tyrrell Museum Speaker Series, 2012 ביוטיוב
פול טנוי

פול קיפנגטיץ' טנוי (באנגלית: Paul Kipng'etich Tanui; נולד ב-22 בדצמבר 1990) הוא אתלט קנייתי. בעל מדליית כסף אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושלוש מדליות ארד באליפות העולם באתלטיקה (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015, לונדון 2017) בריצת 10,000 מטר. טנוי גדל בכפר במחוז עמק ריפט שבקניה. ב-2009 סיים רביעי באליפות העולם למרוצי שדה לנוער שהתקיימה בירדן. לאחר התחרות עבר להתאמן ביפן. ב-2010 זכה בתחרות מרצוי שדה למרחק 12 קילומטר ונבחר למשלחת קניה לאליפות העולם במרוצי שדה שהתקיימה בבידגושץ' שבפולין. באליפות סיים במקום השמיני במרוץ האישי וזכה עם הנבחרת הקנייתית במדליית זהב. באליפות העולם במרוצי שדה ב-2011 זכה במדליית כסף לאחר אימן מרגה מאתיופיה ובמדליית זהב עם הנבחרת הקנייתית. באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה באותה שנה בטגו סיים במקום התשיעי בריצת 10,000 מטר בזמן של 27:54.03 דקות. באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה ב-2013 במוסקבה זכה במדליית ארד בתוצאה של 27:22.61 דקות לאחר המנצח מו פארח וסגנו איברהים ג'יילאן. ב-2014 קבע את שיאו האישי 26:49.41 דקות. באליפות העולם ב-2015 שהתקיימה בבייג'ינג זכה פעם נוספת במדליית ארד בתוצאה של 27:02.83 דקות לאחר המנצח פארח וסגנו ג'פרי קמוורור. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית כסף לאחר פארח בתוצאה של 27:05.64 דקות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית ארד בתוצאה של 26:50.60 דקות. פול טנוי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פול טנוי, באתר olympedia.org פול טנוי, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית פול טנוי, באתר ליגת היהלום פול טנוי, באתר Track and Field (גברים)
יוסף קוט

יוסף קוט (1898–1976) היה רופא פנימי ישראלי, ראש שירותי הרפואה בהגנה, פעיל בעלייה ב', מנהלו הראשון של בית החולים מאיר (1962–1970), נשיא מד"א (1973–1976) קוט נולד בפוניבז' שבליטא. למד בחדר ובגימנסיה. בעקבות גירוש יהודי העיר על ידי הממשל עקרה המשפחה לקרמנצ'וק שבאוקראינה, שם היה קוט לאחד ממנהיגי תנועת הצופים, השומר הצעיר, ומראשי הסטודנטים הציונים. בשנת 1916 התחיל קוט ללמוד רפואה בסנט פטרסבורג אך לאחר מספר חודשים עבר לסימפרופול, שם התמנה לאחד ממפקדי ההגנה היהודית נגד האיום של צבא פטליורה. בשנת 1921 עבר קוט לווינה, שם סיים בשנת 1924 את לימודי הרפואה. בשנת 1925 התחתן עם אסתר לבית אהרונוביץ. באותה השנה עלו בני הזוג לארץ ישראל. לאחר עלייתו לארץ עבר "תקופת הסתכלות"[דרושה הבהרה] של מספר חודשים בבית החולים הדסה (תל אביב). בתום תקופה זו החל קוט לעבוד כרופא קופת חולים הכללית במחניים, איילת השחר, תל יוסף ובבית החולים על שם שוויצר בטבריה. עם הקמת מפעל החשמל בנהריים התמנה קוט לרופא מחנה העובדים. בשנת 1931 עבד כרופא בכפר סבא ברעננה, ובישובי השרון: גן השרון, קלמניה, גן חיים, תל-מונד, חירות, עין ורד, כפר מל"ל. בשנת 1934 עבר קוט לחיפה ולקריות, שם עבד כרופא כללי. בשנת 1936 יצא קוט להשתלמות ברפואה פנימית לגרמניה. בשובו התמנה קוט כרופא פנימי בזמנהוף וראש שירותי הרפואה בהגנה. קוט שירת כרופא במחנות העקורים באירופה מטעם הסוכנות היהודית ופעיל בעלייה ב'. בעת בניית הגדר בגבול הצפון של ארץ ישראל שמטרתה הייתה למנוע חדירת כנופיות ערביות, התמנה קוט לארגן את הגשת העזרה הרפואית. הוא היה אחראי גם על בריאות העובדים היהודים במחנות הצבא הבריטי בארץ ישראל ובסיני. בשנת 1948 היה קוט רופאם של 45 עובדי מפעל הנשק התת-קרקעי "איילון". בין השנים 1950–1960 ניהל את קרן הנכות של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, שהקימה מוסדות לחולים כרוניים: גהה, שלוותה, טלביה ובית לווינשטיין, שנוסד בשנת 1945 כבית חולים לשחפת. במקביל נוסד בית החולים פיינסטון ששימש כבית חולים לחולים כרוניים, ובהדרגה הפך לבית חולים שיקומי. בשנת 1958, התאחדו שני בתי החולים, בית לוינשטיין ופיינסטון, ובית החולים לחולי שחפת ומחלות ריאה בכפר סבא הפך לבית החולים מאיר. קוט ניהל את בית החולים מאיר בין השנים 1962 – 1970. קוט היה בין מקימי מד"א ובין השנים 1950 – 1973 שימש כיו"ר הוועד. בין השנים 1973 – 1976 כיהן כנשיא מגן דוד אדום. קוט נפטר ב-1976. ד"ר יוסף קוט - הרופא הראשון בגוש (אורכב 24.10.2013 בארכיון Wayback Machine) (ד"ר נח קפלינסקי) "מידע לרופא", 9 ביולי 1976, עמוד 4 "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמוד 360
סמל מניטובה

סמל פרובינציית מניטובה או, בשמו הרשמי שלט האצולה של הוד מלכותה בעבור הפרובינציה של מניטובה (באנגלית: The Arms of Her Majesty in Right of the Province of Manitoba), הוא שלט אצולה שהוענק בצו מלכותי על ידי מלך בריטניה אדוארד השביעי ב-10 במאי 1905. שלט האצולה הוא שלט לבן שעליו צלב ג'ורג' הקדוש - סמל אנגליה, ומתחתיו ביזון המסמל את בעלי החיים של המדינה. הסמל שונה בשנת 1992 בצו מלכותי ונוספו לו ייתרת האלמנטים: מעל המגן נוספה קסדה בצבע זהב הפונה שמאלה, ומסמלת את מעמדה של מניטובה בקונפדרציה, וכן מעטה בצבעי קנדה (אדום ולבן). מעל הקסדה מצוי בונה, החיה המסמלת את קנדה, המחזיק כרכום - הפרח המסמל את הפרובינציה. מעל הבונה מצוי כתר המסמל את הסמכות של בית המלוכה. משני עברי הסמל מצויים שני תומכים - חד-קרן משמאל וסוס לבן מימין. שניהם לובשים קולרי חרוזים אינדיאנים. שני התומכים עומדים על חלקה של שיבולי חיטה (משמאל) פרחי כרכום (באמצע) ויער אורנים מימין, המסמלים את המשאבים החקלאיים והטבעיים של הפרובינציה. מוטו המדינה Gloriosus et Liber - "מלאי תהילה וחופשיים" - מופיע מתחת לסמל. ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנטה קרוז (כדורגל)

סנטה קרוז הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר רסיפה שבברזיל. המועדון משחק בליגה השלישית בברזיל (נכון ל-2020). המועדון הוקם בשנת 1914 על ידי קבוצת נערים בני 14-16. הם שיחקו במגרש ליד כנסיית סנטה קרוז וזה היה מקור לשם הקבוצה. במקור, צבעי המועדון היו שחור-לבן, אולם כדי להבדיל מקבוצת פלמנגו המקומית, התווסף לצבעי הקבוצה פס אדום. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 החל הקבוצה לשחק בתחרויות הארציות. בשנת 1975 סיימה הקבוצה במקום הרביעי באליפות ברזיל. בשנות ה-80 וה-90 הישגי הקבוצה היו בינוניים והיא שיחקה לסירוגין בליגה השנייה. בשנת 2007 הקבוצה ירדה לליגה השלישית ואחר כך לרביעית. אומנם לאחר מכך היא השתקמה וחזרה לליגה השנייה. נכון לשנת 2020 זכתה הקבוצה באליפות פרנמבורו 29 פעמים (לעומת רסיפה שזכתה 42 פעמים). מדיה וקבצים בנושא סנטה קרוז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנטה קרוז אין להתבלבל עם קבוצת פלמנגו מריו דה ז'ניירו ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינטרלוקין 10

אינטרלוקין 10 הוא חלבון הבנוי מ 178 חומצות אמינו, ומקודד על ידי גן הנמצא על כרומוזום 1. החלבון מופרש בעיקר ממונוציטים ובכמות יותר קטנה מלימפוציטים. IL 10 נקשר לקולטן IL 10(אנ'), קולטן הנמצא על תאים של מערכת החיסון. קולטן IL 10 הוא טטרמר(אנ') הבנוי משתי יחידות אלפא ושתי יחידות בטא. לקולטן יש דומיין תוך תאי וחוץ תאי. חשיפה של תאים ממערכת החיסון (תאים לבנים) לאנטיגן גורמת להפעלה של תהליך דלקתי. התהליך מתווך על ידי אינטרלוקינים כדוגמת IL 1, IL 6 ו־TNFα. קשירה של הליגנד (IL 10) לקולטן IL 10 תגרום לזרחון(אנ') של STAT3(אנ') להפעלתו. STAT3 בצורתו המזורחנת מגיע לגרעין התא ודרך NF-κB יגרום ליצירה של חלבונים שהם מצידם יעכבו את התהליך הדלקתי ויעכבו את הסינתזה של IL 1, IL 6 ו־TNFα. מכאן אפשר להבין שחסר של החלבון או של הקולטן יגרמו לפעילות יתר של מערכת החיסון ולנזקים שיגרמו מכך. חסר באינטרלוקין 10 או בקולטן ל-IL 10 היא מחלה גנטית נדירה מאוד, שבבסיסה חסר של חלבון המשמש כמעכב של התהליך הדלקתי. המחלה גורמת להשפעה על מערכות רבות בגוף האדם לרבות הופעה מוקדמת מאוד של מחלת מעי דלקתית, זיהומים מרובים ופריחה עורית. תינוקות שנולדו עם חוסר ב-IL 10 או בקולטן IL 10 יסבלו מגיל צעיר מאוד מכשל בשגשוג, שלשולים מרובים ולא נשלטים, פריחה מפושטת בגוף, זיהומים חוזרים. המאפיין העיקרי של המחלה הוא מחלת מעי דלקת מוקדמת (Very early onset IBD), מחלת המעי הדלקתי מופיעה בצורה סוערת וקשה עם התלקחויות מרובות. בגיל מאוחר יותר הילדים נמצאים בסיכון מוגבר ללימפומה. נכון לאוגוסט 2017, ניתן לטפל במחלה באמצעות השתלה של מח עצם. האבחנה של המחלה היא גנטית, במקרה בו הרופא מעלה חשד בשל הסתמנות קלינית של תינוק עם שלשולים מרובים, זיהומים חוזרים, כשל בשגשוג, פריחה וייתכן גם סיפור משפחתי, נשלח דם לבדיקה ספציפית של הגנים הן של IL 10 והן של קולטן IL 10. הטיפול במחלה בנוי מטיפול תומך במחלת המעי הדלקתית ובזיהומים החוזרים הטיפול הדפניטיבי למחלה הוא השתלה של מח עצם. הטיפול במחלת המעי הדלקתי מצד עצמו הוא קשה, חלק מהחולים נזקק להוצאה של אליאוסטום על מנת להגן על המעי והתוצאות של הטיפול לבדו הן מוגבלות. הטיפול בהשתלה של מח עצם כורך בתוכו סיכונים, אך השתלה מוצלחת יכולה להוביל לשיפור משמעותי בחומרת המחלה ואף להוביל לריפוי של המחלה. ההשתלה גם מקטינה את הסיכון להתפתחות של לימפומה בגיל מבוגר. בישראל, בית החולים סורוקה מטפל במספר גדול יחסית של ילדים הסובלים מחסר של IL 10,[דרוש מקור] הטיפול בנוי מצוות רב תחומי הכולל רופאי ילדים מומחים באימונולוגיה ובגסטראנטרולוגיה וכולל ביצוע השתלה של מח עצם בבית החולים שניידר ופתרון ניתוחי בעת הצורך. CMGH - Maintaining Intestinal Health: The Genetics and Immunology of Very Early Onset Inflammatory Bowel Diseas NEJM - Inflammatory bowel disease and mutations affecting the interleukin-10 receptor GASTROENTEROLOGY - Loss of interleukin-10 signaling and infantile inflammatory bowel disease: implications for diagnosis and therapy. LYMPHOMA NEOPLASIA - A Mendelian predisposition to B-cell lymphoma caused by IL-10R deficiency מדיה וקבצים בנושא אינטרלוקין 10 בוויקישיתוף GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000136634 - Ensembl, מאי 2017 GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000016529 - Ensembl, מאי 2017 "Human PubMed Reference:". "Mouse PubMed Reference:".
יצחק פרחי

הרב יצחק פרחי (מכונה "המגיד הירושלמי"; 1779 – 1853, ג' באייר ה'תרי"ג) היה חזן ודרשן, שד"ר ואיש ציבור ירושלמי יליד צפת, מרבני ועסקני ירושלים במאה ה-19, ומחבר ספרים רבים בעברית ובלאדינו. נולד בצפת לרב שלמה ולמרים פרחי בשנת 1779 (ה'תקל"ט). בשנת 1798 (ה'תקנ"ח) עבר להתגורר בירושלים בשל פטירת אביו. בירושלים למד אצל הרב יום-טוב אלגזי, ושימש את גדולי רבני ירושלים, בהם הרב אברהם שלום מזרחי. נישא לאסתר, ובשנת 1828 (ה'תקפ"ח) יצא בשליחות כוללות ירושלים כשד"ר לטורקיה, וכשחזר שימש כחבר בבית הדין של הרב חיים אברהם גאגין. בשנת 1837 (ה'תקצ"ז) יצא בשנית לטורקיה ולמדינות הבלקן. בשנת 1848 (ה'תר"ח) יצא בשלישית לערי איטליה יחד עם ידידו, הרב לוי נחמיאש. במסעותיו חילק את ספריו, והודות לכך נפוצו ספריו בקהילות היהודיות ברחבי העולם. בירושלים נמנה עם עסקני העדה הספרדית, והודות לפעילותו נוסדו בעיר חברות שונות לרווחת היישוב, בהן ישיבת "חיי עולם", שאף עמד בראשה, ודאגה בין היתר להיטיב את מצבו הכלכלי של הנוער היהודי בעיר. עסק רבות בענייני צדקה, נמנה עם מנהלי ישיבת 'תפארת ישראל', ובמשך שנים רבות שימש כחזן בבית הכנסת של קהילת יוצאי איסטנבול בעיר. הודות לדרשותיו בהן שילב תוכחה ומוסר, נודע בכינוי "המגיד הירושלמי". מעמדו בירושלים סייע לו ליישב סכסוכים בקהילות השונות בעיר, ובין היתר חתם על כתב פשרה בין כוללות העדה הספרדית לישיבת המקובלים בית אל בשנת 1844 (ה'תר"ד). ספרו "טוב ירושלים" מכיל פרטים רבים אודות מצב מוסדות החסד בירושלים בתקופתו, ומתוכו ניתן לקבל הצצה אל התקופה ואל ארבעת הגופים העיקריים שתמכו כלכלית באנשי היישוב. פרחי הלך לעולמו בירושלים ב-11 במאי 1853 (ג' באייר ה'תרי"ג) ונקבר בהר הזיתים. אמרי בינה - מוסר בלאדינו, בלגרד ה'תקצ"ח זכות הרבים - דורש כתרי אותיות על הפרשיות, קושטנדינא ה'תקפ"ט זכות ומישור - בלאדינו, סלוניקי ה'תרמ"ז טוב בירושלים - גדול מעלות העיר הקדושה, מוסדות חסד, קופות ועוד, ירושלים ה'תר"ג מוסר השכל - בלאדינו, קושטנדינא ה'תק"ץ מיני מתיקה - כולל שלוש דרשות לפרשת זכור, ליבורנו ה'תר"ח מרפא לעצם - פרקי מוסר השכל, קושטנדינא ה'תק"ץ, בגדאד ה'תרנ"ב מתוק לנפש - דרשות ומוסר, ליבורנו ה'תרנ"ח מתוק מדבש - דברי מוסר, ירושלים ה'תר"ג. בהמשך נדפס גם בזלקווא, וילנא, זיטומיר, לבוב, פולין, ורשה ועוד צוף דבש - דברי מוסר ואמרי נועם לשבתות ולמועדים, ליבורנו ה'תר"ט, ירושלים ה'תרפ"ט שבט מישור - מוסר, בליגוארדו ה'תקצ"ז שיטות וביאורים על הש"ס ורמב"ם משה דוד גאון, "יצחק ב"ר שלמה פרחי", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 574, באתר היברובוקס חכם יצחק פרחי, באתר החכם היומי פיוט מאת הרב יצחק פרחי על רחל אמנו, באתר קבר רחל יצחק פרחי, באתר "החכם היומי"
אליפות ברזיל בכדורגל 2007

אליפות ברזיל בכדורגל 2007 הייתה הפעם ה-51 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-12 במאי 2007 והסתיימו ב-2 בדצמבר 2007. בתחרות השתתפו 20 קבוצות. במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו אתלטיקו מיניירו, נאוטיקו, אמריקה (נאטאל) ורסיפה. המשחקים התקיימו בשיטת ליגה תוך מפגש כפול בין הקבוצות. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תיקו. בסוף העונה ארבע קבוצות ירדו לליגת משנה. סאו פאולו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה החמישית בתולדות המועדון ושנייה ברציפות. בסיום העונה לליגת משנה ירדו קורינתיאנס, פרנה, ז'ובנטודה ואמריקה (נאטאל). במקום הקבוצות שירדו לליגה הבכירה עלו קוריטיבה, איפטינגה, פורטוגזה דה דספורטוס וויטוריה. ז'וזיאל, שחקנה של פרנה כבש 20 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות. טיאגו נבס שחקנה של פלומיננסה זכה גם בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה. רוז'ריו סני שחקנה של סאו פאולו זכה בפרס כדורגלן העונה של קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. זאת בפעם השנייה ברציפות. מדיה וקבצים בנושא אליפות ברזיל בכדורגל 2007 בוויקישיתוף נתונים מאתר rsssf נתונים מאתר futpedia
הרו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הורוס – אל המלחמה במיתולוגיה המצרית הרו – כוהנת לאפרודיטה; מוכרת מהמיתוס הרו ולאנדרוס ארי הרו – לשעבר ראש הסגל בלשכת ראש ממשלת ישראל הארו
קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ

קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ (בגרמנית: Karl Friedrich, Herzog zu Holstein-Gottorp; ‏30 באפריל 1700 - 18 ביוני 1739), היה דוכס הולשטיין-גוטורפ ואביו של פיוטר השלישי, קיסר רוסיה. קרל פרידריך נולד ב-30 באפריל 1700 בסטוקהולם, שם שהו הוריו במהלך מלחמת הצפון הגדולה, לפרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולהדוויג סופיה משוודיה, בתם של קרל האחד עשר, מלך שוודיה ואולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק. בשנת 1702 מת אביו פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, וקרל פרידריך ירש את נחלותיו, אולם מכיוון שהיה קטין, שימש דודו כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין כעוצר הדוכסות יחד עם אמו הדוויג סופיה משוודיה. במהלך מלחמת הצפון הגדולה נבזזו נחלותיו של קרל פרידריך על ידי הצבא הדני, שאף הרס את טירת גוטורפ - שהייתה מקום מושבם של דוכסי הולשטיין-גוטורפ. קרל פרידריך התחנך על ידי אמו הדוויג סופיה משוודיה, ולאחר מותה בשנת 1708 גודל על ידי סבתה של אמו הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ. קרל פרידריך פגש לראשונה את דודו קרל השנים עשר, מלך שוודיה בשנת 1716, ובשנת 1717 הוא הוכרז כבגיר, וקיבל על עצמו תפקיד צבאי. קרל פרידריך סבל מיחסים מתוחים עם דודתו אולריקה אלאונורה הצעירה, שתומכיה הצביעו על היותו גס, יהיר וחסר כל תחושת אחריות כדי לרשת את הכתר. לאחר מות דודו קרל השנים עשר בשנת 1718, תבע קרל פרידריך את הכתר השוודי, אולם דודתו אולריקה אלאונורה הצעירה הצליחה לתפוס את השלטון, בתמיכת בעלה פרידריך, נסיך הסן-קאסל והפרלמנט השוודי. קרל פרידריך ניסה לשכנע את דודתו שתמנה אותו כיורש העצר, אולם היא מינתה את בעלה פרידריך, ובעקבות כך עזב קרל פרידריך את שוודיה בשנת 1719, ובסופו של דבר התיישב ברוסיה. לאחר מכן, מפלגת הולשטיין בשוודיה המשיכה לקדם את טענותיו של קרל פרידריך, ובשנת 1723 הוא אף הפך ליורש העצר השוודי, אך בעקבות מדיניותו הפרו-רוסית, ירש לבסוף את דודתו (לאחר מות בעלה) אדולף פרידריך מאולדנבורג-אויטין. בשנת 1720 ממלכת שוודיה ודנמרק-נורווגיה חתמו על אמנת פרדריקסבורג, ובה התחייבה שוודיה להפסיק את תמיכתה בהולשטיין-גוטורפ. קרל פרידריך התנגד לאמנה, שניתנה על ידי ממשלת שוודיה, וראה בה התכחשות לזכויותיו לרשת את הכתר השוודי. ב-22 בנובמבר 1724 התארס קרל פרידריך עם אנה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו של פיוטר הראשון, קיסר רוסיה ויקטרינה הראשונה, קיסרית רוסיה. לאחר מותו של פיוטר הגדול בשנת 1725, קיבל קרל פרידריך מקום במועצה, וקצבה קבועה להחזיק את חצרו, וב-21 במאי 1725 נערך טקס הנישואים ברוב פאר והדר. לאחר מות חמותו יקטרינה הראשונה, קיסרית רוסיה בשנת 1727, ניסה קרל פרידריך שהיה מפקד משמר הארמון לתפוס את השלטון לטובת אשתו, אולם נכשל בכך ופיוטר השני, קיסר רוסיה עלה לשלטון. לאחר מכן קרל פרידריך ואנה יצאו לדוכסות הולשטיין-גוטורפ, שם מתה אנה לאחר לידת בנם קרל פטר אולריך, נסיך הולשטיין-גוטורפ בשנת 1728. קרל פרידריך בילה את שארית חייו בהולשטיין-גוטורפ, ודאגתו העיקרית הייתה להבטיח את ירושת בנו לכס הרוסי. קרל פרידריך גם תמך בחסידיו בשוודיה, אך לא הקדיש תשומת לב רבה להולשטיין-גוטורפ. ב-18 ביוני 1739 מת קרל פרידריך באויטל, ובשנת 1762 עלה בנו לשלטון ברוסיה כפיוטר השלישי, קיסר רוסיה. מדיה וקבצים בנושא קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ בוויקישיתוף קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)