laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אסקימואים

אסקימואים הוא שם המשמש להתייחסות לעמים הילידים של אלסקה, קנדה, גרינלנד וסיביר. לעמים אלו, המוכרים גם בשם אינואיט או יופיק, יש היסטוריה ארוכה ועשירה שראשיתה אלפי שנים. הם חיו באופן מסורתי בקהילות קטנות ומפוזרות באזורים הארקטיים של מדינות אלה, שם הם הסתמכו על ציד, דיג וליקוט למחייתם. אחד מאבני היסוד של תזונת האסקימואים הם דגים, הנלכדים בשיטות שונות כמו רשתות דיג, מלכודות, וחניתות ארוכות המכונות "הרפונים". בנוסף הם צדים גם חיות יבשה כמו קריבו, מושקוקס ודובי קוטב לבשרם, כמו גם ציפורים ויונקי ים כמו כלבי ים ולווייתנים. בנוסף לבשר, תזונת האסקימואים כוללת מגוון ירקות ופירות שמקורם בקוטב הצפוני, כמו פירות יער, שורשים ופקעות. מזון אסקימואי מסורתי כולל גם מזונות מותססים ומיובשים, כמו דגים יבשים ובשר כלבי ים, אותם ניתן לאחסן לפרקי זמן ארוכים ולאכול במהלך חודשי החורף בהם מזון טרי דל. תרבות האסקימואים מאופיינת בדגש חזק על קהילה, משפחה ותלות הדדית. לעמים האסקימואים יש מסורת עשירה בעל פה והם ידועים בסיפורם, המוזיקה והאומנות שלהם, שלעיתים קרובות מתארים את בעלי החיים, הנופים והאמונות הרוחניות של תרבותם. יש להם שפה ומערכת כתיבה ייחודית, המשמשת לכתיבת שפת האינואיטים. בנוסף, אסקימו הוא שם גנאי שניתן על ידי האירופאים לאינואיטים ומשמעו אוכלי בשר נא. קריאה בשם זה לאינואיטים נחשבת בהרבה מקומות לעלבון על גבול הגזענות. עדויות גנטיות מצביעות על כך שהייתה הגירה לאמריקה מצפון מזרח אסיה במספר גלים. בעוד שאת הרוב הגדול של העמים הילידים האמריקאיים ניתן לייחס להגירה מוקדמת של פלאו-אינדיאנים, האינואיטים והילידים באלסקה יש אבות קדומים של אוכלוסיות שונות שהיגרו לאמריקה במועד מאוחר יותר וקשורות קשר הדוק לעמים מצפון מזרח אסיה הרחוקה (למשל צ'וקצ'ים) ההגירה המאוחרת הזאת מהווה קיום כמחצית מהגנום של הקהילה האסקימואית המודרנית. אוכלוסיית הפליאו-אסקימואים העתיקה הייתה שונה מבחינה גנטית מהאוכלוסיות המעגליות המודרניות, אך בסופו של דבר היא נובעת מאותו מקבץ צפון מזרח אסיה הרחוק. מובן שחלק מהאנשים הקדומים האלה או כולם נדדו על פני ים צ'וקצ'י לצפון אמריקה במהלך התקופה הפרה-נאוליתית, אי שם לפני 5,000 עד 10,000 שנים. ישנם סברות כי אבותיהם של בני העליות אכלסו את השרשרת האלאוטית לפני 10,000 שנה. הדת המסורתית של האסקימואים, מבוססת על אנימיזם, האמונה שלכל החפצים הטבעיים, החיות והכוחות יש נשמות או רוחות. לאסקימוסים יש כבוד עמוק לרוחות החיות ולעולם הטבע, ולעיתים קרובות הם עורכים טקסים כדי לכבד ולתקשר עם הרוחות הללו. בדת האסקימואית, היקום מחולק לשני מחוזות: העולם הארצי, המאוכלס בבני אדם, ועולם הרוחות, המאוכלס ברוחות. האמונה היא שרוחות הנפטרים יכולות לחזור לעולם הארצי כדי לעזור ולהדריך את החיים, ולעיתים קרובות הם משאירים מנחות לרוחות במקומות מיוחדים בעולם הטבע. ובנוסף מאמינים גם בישות עילאית, המכונה "מאסטר החיות", האחראית לרווחה ולאיזון של עולם הטבע. במאה ה-21, האסקימוסים ממשיכים לשמור על זהות תרבותית חזקה וחיבור ליבשה ולים. אסקימוסים רבים עדיין מסתמכים על שיטות ציד ודייג מסורתיות, ואימצו גם תעשיות מודרניות כמו תיירות ופיתוח נפט וגז. ישנם מאמצים מתמשכים לשמר ולהחיות את שפת האינואיט, ולטפל בנושאים כמו עוני, דיור ושירותי בריאות בקהילות האינואיט. בשנים האחרונות נעשו גם מאמצים להגביר את הייצוג והמנהיגות של האסקימוסים בפוליטיקה ובממשל ברמה המקומית, הטריטוריאלית והלאומית. אסקימואים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אסקימוסים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריזספור

צ'ייקור ריזספור הוא מועדון ספורט טורקי מריזה שבמזרח טורקיה. המועדון הוקם בשנת 1953 כמועדון חובבני והפך למועדון מקצועי בשנת 1968. מאז שנת 1990 הייתה חברת התה הגדולה מטורקיה, צ'ייקור, לספונסרית הראשית של הקבוצה ומכאן שמה ועלה התה המתנוסס על סמל הקבוצה. תחילה היו צבעי המועדון ירוק וצהוב עד ששונו ב-1968 ל-ירוק וכחול. עונת השיא של הקבוצה הייתה ב-1979-80, אז סיימה הקבוצה את הליגה הבכירה במקום החמישי. ליגת העל הטורקית 1979-1980,1980-1981,1985-1986,1986-1987,1987-1988,1988-1989,2000-2001,2001-2002,2003-2004,2004-2005,2005-2006,2006-2007 הליגה הטורקית השנייה 1974-1975,1975-1976,1976-1977,1977-1978,1978-1979,1981-1982,1982-1983,1983-1984,1984-1985,1989-1990,1990-1991, 1991-1992,1992-1993,1994-1995,1995-1996,1996-1997,1997-1998,1998-1999,1999-2000,2002-2003 הליגה הטורקית השלישית 1968-1969,1969-1970,1970-1971,1971-1972,1972-1973,1973-1974,1993-1994 גביע האינטרטוטו 2001-2002 הקבוצה הופיעה רק פעם אחת במפעל אירופי, בגביע האינטרטוטו בעונת 2001, אז הפסידה כבר בסיבוב השני לקבוצת פודבה המקדונית, 2-1 במקדוניה ו-2-0 בטורקיה. טורקיה פאתיח אקייל גרמניה טורקיה וולקן אונלו הולנד טורקיה סואט אוסטה הונדורס מיינור רנה סואזו הולנד טורקיה פרדי אלמש צרפת סנגל עומאר דיאנג קולומביה דייוויד גונזלס ג'יראלדו מצרים איברהים סעיד סנגל דיה סירה סנגל איברהים בה טורקיה זפאר ביריול טורקיה קוראי אבג'י נמיביה ראזונדרה טג'יקוזו טורקיה הקאן אונסאל ארצות הברית פרדי אדו צרפת לואיק רמי מדיה וקבצים בנושא ריזספור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריזספור (בטורקית) ריזספור, ברשת החברתית פייסבוק ריזספור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריזספור, ברשת החברתית אינסטגרם ריזספור, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גירטון קולג'

גירטון קולג' (באנגלית: Girton College) היא אחת מ-31 המכללות של אוניברסיטת קיימברידג'. המכללה הוקמה בשנת 1869 על ידי אמילי דייוויס וברברה בודיקון, והייתה המכללה לנשים הראשונה שהוקמה באנגליה. עד שנת 1873 המכללה הייתה ממוקמת בעיירה בשם היצ'ין בהרטפורדשייר, אנגליה. באותה שנה שונה שמה לגירטון קולג', והיא נפתחה במיקומה החדש בגירטון, קיימברידג'שייר. מבחינה מספרית גירטון היא אחת המכללות הגדולות בקיימברידג'. ב-27 באפריל 1948 החלה אוניברסיטת קיימברידג' לקבל נשים כחברות וכסטודנטיות, וגירטון קיבל מעמד של "מכללה של האוניברסיטה". בשנת 1977 התקבל גבר ראשון לסגל האקדמי של המכללה. גבר ראשון התקבל כסטודנט בשנת 1979. נשיאת בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת, ברנדה הייל אשת התקשורת אריאנה הפינגטון מלכת דנמרק מרגרטה השנייה מלכת ירדן דינא הקומיקאית סנדי טוקסוויג הפיזיקאית אפין דונלד Girton: Thirty Years in the Life of a Cambridge College. Third Millennium Publishing, 2006 מדיה וקבצים בנושא גירטון קולג' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גירטון קולג' גירטון קולג', ברשת החברתית פייסבוק גירטון קולג', ברשת החברתית אינסטגרם "Girton College Admissions". אורכב מ-המקור ב-2006-06-21. נבדק ב-2007-11-05. ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Guitar Pro

Guitar Pro ("גיטר פרו") היא תוכנת מחשב המאפשרת למוזיקאים להלחין מוזיקה בקלות, בעזרת טבלטורות או תווים. בעזרת התוכנה ניתן גם לפתוח קובצי MIDI ולראות את התווים שמנוגנים בקובץ. מלבד זאת התוכנה מציעה מגוון כלים כמו טיונר לגיטרה, מאגר אקורדים ועוד. לתוכנה יש ארבע גרסאות ראשיות :3, 4, 5, ו-6 וגרסאות ביניים נוספות עם תיקוני באגים ותוספים קטנים. רישיון השימוש בתוכנה מאפשר עדכון חופשי של גרסאות הביניים. במקור גיטר פרו עוצבה על מנת לשרת את הגיטריסטים המשתמשים בטאבים אך עם הזמן הפכה לתוכנה המשרתת מגוון רחב של מוזיקאים. עד הגרסה הרביעית היה ניתן להשתמש בתוכנה רק בעזרת מערכת ההפעלה Windows. הגרסה החמישית, שיצאה בנובמבר 2005, הותאמה גם למערכת ההפעלה Mac OS X ביולי 2006, ובאפריל 2010 יצאה הגרסה השישית, שעוצבה לחלוטין מחדש, ותומכת גם במערכת ההפעלה לינוקס, כאשר אובונטו היא ההפצה הנתמכת הרשמית. התוכנה משתמשת בכמה כלי נגינה מגוונים, בהצגה באמצעות תווים סטנדרטים אך גם באמצעות טבלטורות. התוכנה מאפשרת מבט ויזואלי של הנגינה על קלידים ועל כלי מיתר. התוכנה מאפשרת לנגן את הקטע מכל מקום נבחר, ובאיזה קצב שנבחר. עוד אפשר, להשתיק כלי מסוים (כשכמה כלים מנוגנים בו זמנית) או לשנות את העוצמה (ווליום) של אחד הכלים או יותר. בגיטר פרו 5 התווספה תוספת משמעותית אשר מאפשרת, בנוסף לצלילי ה־MIDI הסטנדרטים, גם "מנוע סאונד ריאלי" (RSE) שמאפשר איכות גבוה יותר של שמע וצלילים יותר מציאותיים של כלי הנגינה. את הקבצים אותם התוכנה פותחת וקוראת, ניתן להוריד בצורה חופשית מאתרי אינטרנט שונים, המכילים גם שירים של להקות ידועות ולא ידועות. בכך התוכנה משמשת מוזיקאים רבים, וביניהם בעיקר גיטריסטים, ללמידת שירים בצורה נוחה ופשוטה. בגרסה החמישית של התוכנה, נוספה האפשרות לשמור את הקטע המולחן לא רק כקובץ MIDI, אלא כקובץ סאונד לכשלעצמו בעזרת "מנוע סאונד ריאלי". עם זאת, מקובל להשתמש בתוכנה ליצירת סקיצות בלבד, ולא כפלייבקים. קיימות תוכנות קוד פתוח שיכולות לעבוד עם קובצי גיטר פרו, עם יכולת מוגבלת והרבה פחות פונקציות בהשוואה לגיטר פרו. TuxGuitar DGuitar KGuitar אתר האינטרנט הרשמי של Guitar Pro (באנגלית ובצרפתית) האתר הרשמי של גיטר פרו
מפרץ פטרס

מפרץ פטרס הוא מפרץ הנמצא מדרום לחלקה המערבי של יוון התיכונה, ומצפון לחצי האי פלופונסוס, ומפריד בין מפרץ קורינתוס ובין הים היוני. המפרץ קרוי על שם העיר פטרס שממוקמת על מצר ריו-אנטיריו, המחבר בין מפרץ פטרס ומפרץ קורינתוס. גבולותיו של המפרץ הם; יחידה אזורית איטולה-אקארנאניה בצפון, מצר ריו אנטוריו ומפרץ קורינתוס במזרח, אכאיה בדרום והים היוני במערב. בשנת 2004 נחנך גשר ריו–אנטיריו, גשר מעוגן כבלים המקשר בין העיר ריו שבדרום המפרץ לעיר אנטיריו שבצפונו. הגשר נחשב ליצירת מופת ארכיטקטונית והנדסית עקב ההתגברות המתוחכמת שנעשתה בבניתו על הקשיים הרבים שעמדו בפני מהנדסי הגשר. קשיים אלה כללו מים עמוקים, חומרי בניין לא בטוחים ליסודות, פעילות סייסמית באזור, וסכנת צונאמי והתרחבות מפרץ קורינתוס עקב תזוזת לוחות טקטוניים. מיסולונגי פטרס מדיה וקבצים בנושא מפרץ פטרס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמנואל ולד

עמנואל ולד (1944 – 30 בספטמבר 2002) היה היסטוריון צבאי, אל"ם בצה"ל, אשר התפרסם לראשונה כאשר כתב בתוקף תפקידו כעוזר ראש אג"מ ולאחר מכן כשהיה ראש מחלקת תכנון לטווח ארוך באגף התכנון, דו"ח ביקורת חריף במיוחד על תפקודו של צה"ל במלחמת לבנון הראשונה ועל מבנהו הבזבזני והמנופח. "דו"ח ולד" נגנז על ידי הצמרת הביטחונית של ישראל עקב הביקורת שהייתה כלולה בו. עמנואל ולד נולד ב-1944 בחיפה. את שירותו הסדיר עשה בחיל השריון. הוא סיים תואר ראשון בפקולטה למדעי החברה של האוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים תואר מוסמך ודוקטורט בניתוח מערכות באוניברסיטת סירקיוז במדינת ניו יורק. במאי 1973 חזר לישראל ושימש מרצה באוניברסיטה העברית וחוקר במרכז לחיזוי טכנולוגי שבאוניברסיטת תל אביב. בעבודתו זו ביצע עבודה לאגף התכנון של צה"ל, ובעקבותיה נקרא לשירות קבע באגף ב-1975 וקיבל דרגת ייצוג של סגן-אלוף. בנובמבר 1978 מונה על ידי סגן הרמטכ"ל וראש אג"ם יקותיאל אדם לעוזרו והוענקה לו דרגת ייצוג של אלוף-משנה, תפקידו היה להציג ניתוחים בלתי תלויים לנושאים שהגיעו להתייחסות סגן הרמטכ"ל. ב-1982 החל בלימודים במכללה לביטחון לאומי והכין עבודה על לקחי מלחמת לבנון הראשונה. באוגוסט 1983 מונה לראש מחלקת תכנון לטווח ארוך באגף התכנון. ולד נתבקש על ידי הרמטכ"ל משה לוי להכין דו"ח לבניין צה"ל בעשר השנים הבאות על בסיס לקחי המלחמות הקודמות. במהלך עבודתו טען ולד שמונעים ממנו לבצע את המשימה והוא אינו מקבל את המסמכים הדרושים לו, ולכן הגיע בלילות לצלם מסמכים, דבר שגרר חקירת שב"כ נגדו. הרמטכ"ל משה לוי טען שמי שהצר את צעדיו של ולד היה ראש אגף התכנון, מנחם עינן. בסופו של דבר ולד הכין דו"ח חריף ביותר וביקש מהמטכ"ל לדון בו. לאחר שזמן רב עבר והמטכ"ל התעלם מהדו"ח הוא פנה לשר הביטחון יצחק רבין וביקש ממנו לדרוש מהמטכ"ל לדון בדו"ח שלו. למרות הוראה של שר הביטחון, המשיך המטכ"ל להתעלם מהדו"ח. לאות מחאה, פרש ולד מהצבא. לאחר פרישתו מצה"ל, פרסם ולד את הספר "קללת הכלים השבורים", שבו טען שצה"ל תפקד באופן לקוי ביותר במלחמת לבנון הראשונה ובעצם הובס ללא שעמד מולו אויב. ולד טען בספרו שצה"ל הפך ל"גוף מנופח, מנוון וחסר שרירים" ושכושרו לנצח במלחמה הולך ופוחת. בספרו הוא טען שמדינת ישראל סובלת מחולשה צבאית וממחסור באסטרטגיה מדינית מאוזנת, התורם לאין אונים מדיני. ערך מורחב – קללת הכלים השבורים ד"ר ולד השקיע מאמץ רב בחקר הביטחון הלאומי הישראלי וכתב את תובנותיו בשפה מובנת לקהל הרחב. קללת הכלים השבורים, "דמדומי העוצמה הצבאית והמדיניות הישראלית 1967-1982", הוצאת 'שוקן', 1987. הקשר הגורדי, "מיתוסים ודילמות של הביטחון הלאומי הישראלי", הוצאת ידיעות אחרונות, 2002. הינשוף של מינרוה, "החלטות אסטרטגיות בתנאי אי ודאות", הוצאת 'משכל', 1994. האודיסאה של שוורץ, 1998. הקומדיה האלוהית של מתן ומיטל, הוצאת 'ספרות עכשיו', 2001. מדיה וקבצים בנושא עמנואל ולד בוויקישיתוף עמנואל ולד, ברשת החברתית Goodreads ראיון עם עמנואל ולד, האתר של יוסי בלום הלוי, שנת 2000 יוסף ולטר, פרשת ולד: מלחמת הגנרלים בפקיד הגדודי, מעריב, 19 במאי 1986 יוסף ולטר, "אתה או מרגל או משוגע", מעריב, 19 במאי 1986 יוסף ולטר, אלופים: המטכ"ל שגה כשלא דן במחקרו של ולד, מעריב, 18 במאי 1986; המשך עמנואל ולד (1944-2002), דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" רשימת מקבלי התארים באוניברסיטה העברית, דבר, 4 בפברואר 1969 יוסף ולטר, ימין ושמאל מספקים אליבי, מעריב, 23 במאי 1986 וראו: יוסף ולטר, אלוף מנחם עינן מונה לראש אג"א במקום אלוף חיים ארז, מעריב, 6 ביוני 1986 "קללת הכלים השבורים", עמודים 9,11
הייד פארק

הייד פארק (באנגלית: Hyde Park) הוא פארק בגודל 2.5 קמ"ר במרכז לונדון, אנגליה. הפארק הוא אחד מן הגנים המלכותיים של לונדון. במרכז הפארק נמצא אגם הסרפנטיין, ובמערבו של הפארק דרך הכרכרות המערבית המפרידה בינו לבין גני קנזינגטון. אדמות הפארק נרכשו על ידי הנרי השמיני מנזירי מנזר וסטמינסטר. מבנה הגנים תוכנן בשנת 1820 על ידי הארכיטקט דסימוס ברטון. בשטח נבנה בשנת 1851 ארמון הקריסטל עבור התערוכה הגדולה שנערכה באותה שנה. בקצהו הצפון מזרחי של הפארק נמצאת פינת הנואמים, ובקרבתה מארבל ארץ'. לאחר מלחמת העולם השנייה נבנתה בפארק אנדרטת הארטילריה. כמו כן נמצאת בפארק אנדרטת המזרקה לזכר הנסיכה דיאנה אשר נחנכה ב-6 ביולי 2004. בצדו המזרחי של הייד פארק, בפארק ליין (Park Lane), נמצאת האנדרטה לבעלי חיים במלחמה. בפארק התקיימו תחרויות הטריאתלון והשחייה במים פתוחים של האולימפיאדה, שנערכו באגם סרפנטיין. הפיגועים בהייד פארק ובריג'נטס פארק מדיה וקבצים בנושא הייד פארק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הייד פארק (באנגלית) הייד פארק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפת אזור הפארק מפת הפארק במפות גוגל הייד פארק במאה ה-19 ערך זה הוא קצרמר בנושא לונדון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לי הסיין יאנג

סינגפור זהו שם סיני; שם המשפחה הוא לי. לי הסיין יאנג (בסינית: 李显扬; ‏נולד ב־24 בספטמבר 1957) הוא איש צבא בדימוס ומנהל עסקים סינגפורי. לי הוא בנו השני של ראש ממשלתה הראשון של סינגפור, לי קואן יו. כיהן בין השנים 1995–2007 בתפקיד נשיא ומנכ"ל תאגיד התקשורת סינגפור טלקום (סינגטל). ובין 2007–2013 כמנהל חברת "Fraser and Neave" (אנ'). מאז 2013 הוא יו"ר רשות התעופה האזרחית של סינגפור. כאחיו הבכור, לי הסיין לונג (ראש ממשלתה הנוכחי של סינגפור), זכה הסיין יאנג במלגת הנשיא ובמלגת הצטיינות מטעם צבא סינגפור ונסע, עם סיום לימודיו התיכוניים, ללמוד באוניברסיטת קיימברידג'. לאחר ששב לארצו, שירת בצבא הסינגפורי והגיע לדרגת בריגדיר גנרל). לי נישא לעורכת-הדין לים סואט פרן ב-18 ביולי 1981. לזוג שלושה ילדים. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא סינגפור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לב ברג

לֶב סֶמיונוביץ' בֶּרג (ברוסית: Лев Семёнович Берг;‏ 14 במרץ 1876 – 24 בדצמבר 1950) היה גאוגרף וזואולוג יהודי ששירת כנשיא "החברה הגאוגרפית הסובייטית" בשנים 1940–1950. לב ברג נולד בעיר בנדרי שבבסרביה, האימפריה הרוסית (כיום נקראת טיגינה ומצויה בטרנסניסטריה). בשנים 1885–1894 למד בגימנסיה בקישינב וסיים את לימודיו בה עם מדליית זהב. בשנת 1894 הוא התנצר, והדבר אִפשר לו המשך הלימודים וקידום הקריירה המקצועית. בשנת 1894 החל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, ועם סיום לימודיו מונה למנהל אזורי הדגה בימת אראל והסביבה. בשנים 1913–1914 היה פרופסור לאיכתיולוגיה במכון לחקלאות במוסקבה, ובשנים 1916–1950 היה פרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג. במהלך חייו פרסם עבודות רבות בתחומים גאוגרפיה, ביולוגיה ותורת האבולוציה. בשנת 1922 פרסם ספר על תורת האבולוציה ((Berg, L. S. Nomogenes ili evolutsia na osnove zakonomernostey. Trudy geograficheskogo instituta. T. 1. Petersburg: Gos. Izd 1922). שהייתה במחלוקת מספר שנים ובסוף הוזנחה. נפטר בשנת 1950 בלנינגרד. מדיה וקבצים בנושא לב ברג בוויקישיתוף לב ברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לב ברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסים ובנושא סובייטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה ארם

משה אֶרֶם (בכתיב יידי: ערעם; (במקור: לפי אתר הכנסת קזנובסקי ולפי תדהר קזרנובסקי); 7 באוגוסט 1896 – 14 באוקטובר 1978) היה ממנהיגי פועלי ציון שמאל מיום ייווסדה, חבר הכנסת מטעם מפ"ם ואחדות העבודה - פועלי ציון. ארם נולד בליאדי שבדרום מזרח בלארוס, שנכללה אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית. למד בחדר מתוקן, לאחריו בגימנסיה היהודית בהומל הסמוכה (1912–1916). משם עבר ללמוד במכון הפסיכונוירולוגי בפטרוגרד (סנקט פטרבורג), ולאחר שנתיים, בשנת 1918, עבר למוסקבה, והחל ללמוד משפטים באוניברסיטת מוסקבה. ב-1919 ברח לליטא, שם לימד בבית ספר בקובנה. ב-1921 גורש מליטא. שהה בגרמניה ועלה לארץ ישראל בשנת 1924. השתקע בתל אביב והמשיך בעסקנות פוליטית. היה חבר מועצת פועלי יפו ותל אביב בין השנים 1924–1935. ב-1926 נבחר גם למועצת עיריית תל אביב. בין תפקידיו לפני קום המדינה, היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות ומנהל מחלקת הגיוס ומחלקת החיילים המשוחררים. ב-1937 ביקר בספרד במהלך מלחמת האזרחים בספרד בהזמנת הממשלה הרפובליקנית. בשנים 1949–1959 כיהן כחבר הכנסת מהכנסת הראשונה עד הכנסת השלישית, ובשנים (1965–1969) בכנסת החמישית והשישית, היה חבר בוועדות הכנסת השונות וליווה את מפלגתו במהלך הפיצולים והאיחודים הפוליטיים. בשנת תשל"ז-1977 הוכר כיקיר תל אביב. נפטר בישראל ב-14 באוקטובר 1978. רחוב בשכונת רביבים בצפון תל אביב נקרא על-שמו. בנו שמעון היה חתנו של יעקב זרובבל. בעד או נגד ההסכם: עם הפשיזם הריביזיוניסטי? כיצד חייב כל פועל להצביע במשאל ההסתדרותי, תל אביב: דפוס "ארץ", [תרצ"ה] בסערת הוויכוח על הדרך לשלום, [תל אביב]: המכון ע"ש ע' רינגלבלום, [תשל"א] משנתו של בורוכוב במבחן תקופתנו, תל אביב: הוצאת י"ל פרץ, תשל"ג-1973 בסערת הזמן: קובץ מאמרים, תל אביב: הוצאת י"ל פרץ, תשנ"ה-1995 די בלוטיקע לערע פון די פאלעסטינער געשעענישען, ורשה: נייע קולטור, 1929 פראנט קעגן פראנט: צום ועלט-קאנגרעס פארן ארבעטנדיקן ארץ-ישראל, ורשה: נייע-קולטור, 1930 דער ציוניזם פארן אינטערנאציאנאלן עקזאמען, [גרמניה]: נייוועלט, 1947 דער ציוניזם פארן אינטערנאציאנאלן פארום, תל אביב: פארבאנדס-ביורא פון אלוועלטלעכן יידישן ארבעטער-פארבאנד פועלי ציון לינקע, 1947 נ' לנין וג' זינובייב, המלחמה והסוציאליזם (תרגם: מ' ערעם), תל אביב: פטיש, 1932 המדע והדת: על פי י’ קטקוביץ (עובד מרוסית על ידי מ ערעם), תל אביב: פטיש, 1932 י פרייליך, מצדה ורומי (תרגם: ועריכה מ' ארם), תל אביב: י"ל פרץ, 1962 יעקב פאט, הענעך (תרגום מיידיש: משה ארם), תל אביב: הוצאת י"ל פרץ, תשל"ד משה ארם, באתר הכנסת משה ארם, באתר כנסת פתוחה משה ארם (1896-1978), דף שער בספרייה הלאומית
ויליאם פיט

האם התכוונתם ל... ויליאם פיט האב – ויליאם פיט, הרוזן מצ'אתם - ראש ממשלת בריטניה בין 1766 ל-1768 ויליאם פיט הבן – בנו של הרוזן מצ'אתם, ראש ממשלת בריטניה בין 1783 ל-1801 ובין 1803 ל-1806 ויליאם פיט פסנדן – מזכיר האוצר של ארצות הברית בשנים 1864-1865 וחבר הקונגרס של ארצות הברית
קרב צ'אלר'אן

קרב צ'אלר'אן (בגאורגית: ჩალაღანის ბრძოლა, צ'אלאר'אניס בּרדזוֹלַה) היה קרב שהתקיים בדצמבר 1412, בין הטורקמנים של קארה קויונלו לבין בעלות הברית, הממלכה הגאורגית המאוחדת ושירוואן ליד צ'אלר'אן (כיום Chalagan-Gyuney באזרבייג'ן), והסתיים בניצחונם של השבטים הטורקמנים. עם נפילת האימפריה המונגולית של טימור לנג, מיד לאחר מותו של מנהיגם בשנת 1405, התחוללו התנגשויות בין שבטים שונים באזרבייג'ן. בשנת 1406 השתלטה הפדרציה השיבטית של הטורקמנים מקארה קויונלו, בראשות קארה יוסוף על דרום אזרבייג'ן ופתח במתקפה כנגד השירוואנשאח, איברהים הראשון (1382-1417), שעמד בראש המאבק כנגד הטימורידים בצפון אזרבייג'ן. בעל הברית הקודם של שירוואן, שליט קרבאך, יאר אחמד קאראמנלו, צידד בקארה יוסוף, כאשר איברהים הראשון הצטרף לשליט שאקי (Şəki) סידי אחמד אורלט, ולמלך הגאורגי קונסטנטין הראשון, שצעד יחד עמם עם 20,00 פרשים גאורגים במטרה לתמוך בשירוואנשאח. הקרב הראשי התקיים בדצמבר 1412, ליד הכפר צ'אלר'אן, והסתיים בתבוסה מוחצת של בעלות הברית, וקונסטנטין, אחיו, השירוואנשאח ו-300 קצינים גאורגיים נשבו ולאחר מכן הוצאו להורג. עקב ניצחונו בקרב צ'אלר'אן ביסס קארה יוסוף את גבולותיו מפני איומים מצפון והתמקד משלב זה בכיבוש בגדאד. קארה קויונלו (Garagoýunly, قراقویونلو) נקראים גם "טורקמני הכבשה השחורה" - הייתה פדרציה שבטית טורקמנית ששלטו בארמניה, אזרבייג'ן, עבר הקווקז ועיראק בשנים 1375 עד 1468 שירוואן (شروان,Şirvan) - מחוז היסטורי באזרבייג'ן שבראשה עמדה שושלת פרסית בשם שושלת פרסיאנידים, שהיו ממוצא ערבי, ונקראו בתואר השלטוני האסלאמי מימי הביניים שירוואנשאח השם המלא: אבו נאסר קארה יוסוף נויאן איבן מוחמד והוא שלט בשנים 1388 לערך-1399/1400 ושוב 1405/6-1420/1 דרום אזרבייג'ן או אזרבייג'ן הפרסית - מחוז בצפון -מזרח איראן שהיסטורית שכנה בה ממלכה אזרבייג'נית קדומה שירוואנשאח (شروان شاه) - תואר שלטוני אסלאמי מימי הביניים של השושלת הפרסית, שושלת פרסיאנידים, שהיו ממוצא ערבי
אליהו ביקרמן

אליהו יוסף ביקרמן (Elias Joseph Bickermann;‏ 1 ביוני 1897 - 31 באוגוסט 1981) היה כרונולוג וחוקר תקופת בית שני. אליהו ביקרמן נולד בקישינב ב-1 ביוני 1897. גדל במשפחה יהודית חילוני. אביו, יוסף, היה עיתונאי. למד בגימנסיה הרוסית בפטרוגרד. ב-1915 החל את חוק לימודיו באוניברסיטת פטרבורג. ב-1916 גויס לצבא הרוסי, למד בבית הספר לקצינים. ב-1922 עזב עם משפחתו לברלין. למד באוניברסיטת ברלין, הגיש את עבודת הדוקטורט ב-1926, אותה עשה תחת הנחייתו המומחה לפפירולוג אולריק וילקן. נושא העבודה היה הענקת זכויות אזרח אימפריאליות בפרובינקיות הרומיות בימי הקיסר קרקלה. הוא עבד במכון הפפירולוגי של אוניברסיטת ברלין והחל לחקור בעיקר את היהדות בתקופת הבית השני, תוך התמקדות בספרי המקבים. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עבר להתגורר בפריז. ב-1933 החל לעבוד במרכז הלאומי למחקר מדעי (Centre National de la recherche) ועבד גם באקול פראטיק דה אוטז אטיד בעיר. עם כיבוש הנאצים את צרפת נמלט ב-1943 לארצות הברית, שם חקר את תולדות עם ישראל בימי הבית השני ואת תולדות יוון ורומי. הוא היה עמית מחקר בבית המדרש לרבנים באמריקה ב-1946 וזכה במלגת גוגנהיים ב-1950 וב-1959. בשנים 1952–1967 שימש כפרופסור להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת קולומביה. בשנות השישים עבר למחקר המקרא. ב-1976 זכה בפרס ד"ר לאופולד לוקאס (גר') מאוניברסיטת טיבינגן. קיבל מספר תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות שונות. ב-1977 היה חבר במכון ללימודים מתקדמים על הר הצופים בירושלים. כמו כן, השתתף במספר קונגרסים עולמיים למדעי היהדות. נפטר בשנת תשמ"א, 31 באוגוסט 1981 בירושלים. ספר חשוב של ביקרמן שראה אור ב-1937 הוא "אלוהי המקבים" (Der Gott der Makkabäer, Berlin 1937; הופיע גם בתרגום לאנגלית: The God of the Maccabees, Leiden 1979) בהוצאת שוקן. בספר זה הוא טוען כי המתיוונים המקורבים למנלאוס הם אלו ששכנעו את אנטיוכוס אפיפאנס להטיל את גזרות הדת על היהודים, וכי גזרות הדת הוטלו ביהודה בלבד. הוא טוען גם כי הפולחן במקדש היה פולחן סורי ולא יווני וכי במקדש הוצב פסל אל סורי ולא אל יווני או פסלו של אנטיוכוס והללו נוצרו בהשפעת חיל המצב הסורי שהוצב שם. ספר חשוב נוסף הוא ספרו על הכרונולוגיה של העולם העתיק (Chronology of the Ancient World, London 1968). בספר זה סוקר ביקרמן את לוחות השנה שנהגו בעולם העתיק, ומוסיף טבלאות עזר לשימושם של הכרונולוגים. ספר זה הפך לאחד מאבני היסוד בלימוד כרונולוגיה טכנית ושימושית. מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני (עורכים: ישעיהו גפני, משה דוד הר, משה עמית), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"א-1991, חלק ז: דברי זיכרון, פרופ' אליהו ביקרמן ז"ל, עמ' 640–642. בצלאל בר כוכבא, ‏אליהו ביקרמן - היהודי "אזרח העולם" - ותרומתו לחקר תקופת הבית השני, קתדרה 23 תשמ"ב רשימת המאמרים של אליהו ביקרמן באתר רמב"י Morton Smith, ‏נקרולוג לאליאס ביקרמן, בתוך: Proceedings of the American Academy for Jewish Research, כרך 50 (1983), עמ' xv-xviii אליהו יוסף ביקרמן (1896-1981), דף שער בספרייה הלאומית מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, עמ' 640. הדים, דבר, 26 בנובמבר 1937
שלמה ברנשטין

שלמה יוסף (סְיוֹמָה) ברנשטֵיְן (ט"ז בשבט תרס"ז, 31 בינואר 1907, וילנה – י"ח בטבת תשכ"ט, 1 בינואר 1969, תל אביב) היה אדריכל ישראלי, מבוני העיר הלבנה של תל אביב. ברנשטין נולד בעיר וילנה לקלמן ברנשטין, סוחר בדים, ולפייגה לבית גילינסקי. התחנך בגן ילדים ובחדר, ולאחר מכן למד בגימנסיה כגן ובגימנסיה או-אר-או. למד ציור בבית ספר פולני לאמנויות פלסטיות. בנוסף רקד בלהקת בלט קלאסי וכן היה חבר בקבוצת הכדורגל "מכבי וילנה". בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ותחילה התגורר בנס ציונה. בארץ למד במחזור הראשון של הטכניון שלוש שנים (תרפ"ו 1925/1926 - תרפ"ח 1927/1928). מורהו היה אלכסנדר בֶּרְוַואלד, מי שבנה את מבנה הטכניון בהדר הכרמל בחיפה. בתקופת לימודיו לקח חלק באימוני "ההגנה" בפיקודו של יעקב פת, וכן היה מראשוני קבוצת הכדורגל הפועל חיפה. ב-1930 נישא לברטה קובארסקי, בתו של ד"ר הֶרץ קוֹבַארְסקי (Kowarski), רופא ילדים ידוע ועסקן ציבורי בווילנה, ממניחי היסוד לחינוך החילוני היידישאי בווילנה. אשתו הייתה מורה לחינוך גופני, בוגרת בית הספר הגבוה לתרבות הגוף בברלין. ב-1931 יצא להמשך לימודיו בבית הספר "באוהאוס" בגרמניה. שם התחשבו בלימודיו הקודמים בטכניון ובהצטיינותו בלימודי האדריכלות אצל ברוואלד, והוא התקבל היישר לשנת הלימודים השלישית והאחרונה (הסמסטרים החמישי והשישי). מוריו היו מיס ון דר רוהה, וסילי קנדינסקי ויוזף אלברס. ב-15 באוגוסט 1932 סיים את חוק לימודיו באדריכלות ב"באוהאוס" והוענקה לו דיפלומה. באותה שנה נסע להשתלם אצל לה קורבוזיה בפריז. ב-1933 שב לארץ והשתקע בתל אביב. פתח משרד פרטי ובמסגרתו בנה בתי מגורים ווילות רבים בסגנון הבינלאומי ("הבאוהאוס"). במלחמת העולם השנייה עבד במחלקת עבודות ציבוריות בתכנון תחנות משטרה עבור ממשלת המנדט. משנת 1946 ועד מותו עבד במחלקת ההנדסה של עיריית תל אביב. מרבית הבתים שתכנן נהרסו עם השנים. נותר על כנו הבית ברחוב אחד העם 95 בתל אביב (1937), המהווה דוגמה מובהקת לסגנון. בנו של ברנשטין, משה ענבר, הוא פרופסור אמריטוס למקרא ולאשורולוגיה באוניברסיטת תל אביב. מדיה וקבצים בנושא שלמה ברנשטין בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "אדריכל שלמה יוסף (סיומה) ברנשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5385 ראו תצלום חזית הבית באתר "זומאפ ישראל". וראו גם: ניצה מצגר-סמוק, בתים מן החול: אדריכלות הסגנון הבינלאומי בתל אביב: 1931–1948 (צלמים: יצחק קלטר, ג'ורג' פס'), תל אביב: קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן תל אביב לפיתוח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור 1994, עמ' 86. ניתן לראות תצלומים במהדורה הדו-לשונית אנגלית-צרפתית של הספר בגוגל ספרים, עמ' 128 (47 בתצוגה) ואילך. האתר של פרופ' משה ענבר בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.