laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שבע גבעות ליסבון

לפי אגדה פופולרית הוקמה ליסבון בירת פורטוגל, על קבוצה של שבע גבעות הנודעות כשבע גבעות ליסבון (פורטוגזית Sete Colinas de Lisboa). ייתכן כי מקורה של הסברה בדבר שבע גבעות העיר ברומאים שמצאו דמיון גאוגרפי בין ליסבון לרומא (שלגביה ישנה מסורת על שבע גבעות רומא), אך הביטוי נזכר לראשונה בכתביו של פריי ניקולאס דה אוליביירה (Frei Nicholas de Oliveira) בן המאה ה-17: "As sete colinas sobre as quais estava assente Lisboa: Castelo, São Vicente, São Roque, Santo André, Santa Catarina, Chagas e Sant'Ana" "שבע הגבעות שעליהן יושבת ליסבון: קשטלו, סאו ויסנטה, סאו רוקה, סנטו אנדרה, סנטה קטרינה, שאגאש וסנט'אנה". גם ליסבון וגם רומא משתרעות על יותר משבע גבעות, וגבעת גראסה (colina da Graça - "גבעת החסד") נסתרה ככל הנראה מעיניו של דה אוליביירה, מאחר שהייתה חבויה לאלה המגיעים אל העיר בדרך הים מאחורי גבעת קשטלו. ייתכן אף שהתעלם מגבעה שמינית זו במכוון כדי ליצור את הזהות לרומא. בכל אופן, מאז הקמתה ועד תום השלטון המוסלמי בעיר, השתרעה ליסבון רק על גבעת סאו ז'ורז'ה (אותה כינה דה אוליביירה בשם "קשטלו") ועליה הוקמה טירת סאו ז'ורז'ה. עם התפשטות העיר היא כיסתה גבעות נוספות, ובמאה ה-16 ציין דמיאו דה גוייש (Damião de Góis) כי העיר השתרעה על חמש גבעות: אשפרנסה (Esperança - "תקווה"), סאו רוקה, סנט'אנה, גבירתינו של ההר (Senhora do Monte, או סנטה קטרינה של הר סיני - Santa Catarina do Monte Sínai) וקשטלו. ברי כי כיום פרוסה ליסבון על שטח רחב וניתן לאתר בה יותר משבע גבעות. שבע גבעות רומא שבע גבעות איסטנבול שבע גבעות מוסקבה
צלמון

האם התכוונתם ל... סלאמה (הגליל) – מזוהה כיישוב הקדום צלמון, בו התגוררה משמרת הכוהנים לבית דליהו אחרי חורבן בית שני נחל צלמון בסיס גדנ"ע צלמון נח"ל צלמון – היאחזות נח"ל שהפכה מאוחר יותר לבסיס גדנ"ע צלמון בית סוהר צלמון מאגר צלמון – חלק מהמוביל הארצי שלמון (פירושונים)
מרקוס זוסאק

מרקוס זוסאק (באנגלית: Markus Zusak; נולד ב-1975 בסידני) סופר ממוצא אוסטרלי-גרמני, הצעיר מבין ארבעה אחים. זוסאק ידוע בזכות ספרי הילדים והנוער שכתב, "השליח" ו"גנבת הספרים". ספרים אלו זכו להצלחה באוסטרליה ומחוצה לה, מכרו עותקים רבים וזכו לאהדה יותר מאשר יצירותיו האחרות. ספרו החמישי, "גנבת הספרים", הוא אחד משתיים מיצירותיו של זוסאק שיצאו לאור בעברית עד כה, כשהשנייה היא הספר "השליח", שאמנם נכתב מוקדם יותר אך תורגם לעברית אחריו. עלילת "גנבת הספרים" מתרחשת בתקופת גרמניה הנאצית, והמוות הוא הקול המספר את הסיפור. זוסאק מתגורר בסידני עם אשתו ובתו, וידוע כגולש גלים פעיל. גנבת הספרים (2005) תרגמה: ורד טוכטרמן/אופוס 2007 השליח (2002) תרגמה: בתיה זיסו/אופוס 2010 כשכלבים בוכים (2001) (When Dogs Cry)- לא תורגם לעברית להילחם ברובן וולף (2000) (Fighting Ruben Wolfe)- לא תורגם לעברית המפסידן (1999) (The Underdog)- לא תורגם לעברית גשר של חימר (2012) (Bridge of Clay)- לא תורגם לעברית מדיה וקבצים בנושא מרקוס זוסאק בוויקישיתוף מרקוס זוסאק, ברשת החברתית Goodreads מרקוס זוסק (1975-), דף שער בספרייה הלאומית ריאיון עם מרקוס זוסאק בבלוג "מה הסיפור"
בר 51

בר 51 הוא סרט הקולנוע השני בבימויו של עמוס גוטמן. את התסריט כתב גוטמן בצוותא עם המחזאית עדנה מזי"א. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-5 ביולי 1986. גיבורי הסרט הם תומאס ומריאנה, אח ואחות ממגדל העמק, המגיעים לתל אביב לאחר מות אמם הנוצרייה. תומאס מאוהב במריאנה ומשום כך הם חריגים בחברה. תומאס מנסה להצליח בתל אביב כעובד בבית מלון, אך הוא מפוטר לאחר שנתפס גונב אוכל עבור אחותו. השניים מגיעים בלילם הראשון בעיר הגדולה למקלט מוזנח. בלילה כשתומאס מגיע אל התחנה המרכזית שמלאה בערפל, זנות והומוסקסואליות. שם הוא פוגש את אפולוניה גולדשטיין, חשפנית וזונה רומניה מבוגרת שמתאהבת בו ולוקחת אותו ואת מריאנה לדירתה שם היא חיה עם חברה לחיים, קארל, האמרגן והכוריאוגרף שלה. לאחר מכן היא מסדרת להם עבודה בבר 51 בניהולה של לונה הפולנייה ובעלה הנכה מפולין. דרך הבר ואפולוניה הם מתוודעים אל עולם הלילה של תל אביב. בבר הם פוגשים את זארה (שרה), חשפנית, ובעלה ניקולס, רקדן מוצלח בעברו שנפצע ונפל לשתייה. כמו כן עובד בבר, אחיה ההומוסקסואל ערן אורחנז (ישראל). האהבה הבלתי אפשרית ביניהם מסתיימת בניסיון אונס טראגי של מריאנה בידי תומאס. מריאנה הורגת את תומאס. הסרט מתאר דמויות שוליים שלא מוצאות את מקומן בחברה הישראלית בשל זרותם. ג'וליאנו מר חמיס: תומאס סמדר קילצ'ינסקי: מריאנה עדה ואלרי טל: אפולוניה גולדשטיין מוסקו אלקלעי: קארל עירית שלג: זארה אלון אבוטבול: ערן בלנקה מנצר: לונה הלחנה: אריק רודיך צלם: יוסי ויין הפקה: אנריקה רוטנברג אף על פי שהסרט נכשל קופתית כמו כל שאר סרטיו השאיר חותם בתרבות הישראלית בכך שלראשונה החל לקום דור של קולנוענים שדיבר על האינדיבידואל ולא על הכלל. הסרט זכה ב-3 פרסים, פרסי מרכז הסרט הישראלי, משרד המסחר והתעשייה : לסרט, לשחקנית ראשית - סמדר קילצ'ינסקי ולצילום - יוסי ויין. "בר 51", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בר 51", באתר AllMovie (באנגלית) "בר 51", באתר ספר הקולנוע הישראלי "בר 51", באתר אידיבי "בר 51", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "בר 51", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורי קליין, "בר 51" חוזר, והגעגועים לעמוס גוטמן ולג'וליאנו מר רק מתעצמים, באתר הארץ, 25 ביולי 2019 איציק יושע, הייתה קלצ׳ינסקיי, חדשות, 6 ביולי 1986 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרב בטיטו

מרב בטיטו (נולדה ב-17 בדצמבר 1969) היא עיתונאית, תחקירנית ומגישת טלוויזיה ישראלית. בטיטו נולדה וגדלה בבית שאן, למשפחה דתית יוצאת מרוקו בת חמישה ילדים. אביה היה מנהל סניף בנק ואמה מנהלת בית ספר. בכיתה ז' החלה ללמוד באולפנת בני עקיבא שבקריית מוצקין, מגיל 15 הייתה ילדת חוץ בקיבוץ שדה אליהו. לפני השירות הצבאי עשתה שנת שירות ובצה"ל שרתה כמ"כית טירונים. לאחר שירותה הצבאי סיימה תואר ראשון בהיסטוריה ותעודת הוראה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך עבדה כמורה להיסטוריה ורכזת שכבה בתיכון שבנצרת עילית. עד 2008 שמרה על אורח חיים דתי. בגיל שלושים ושלוש החלה ללמוד בבית הספר לעיתונות כותרת. לאחר מכן עבדה כעיתונאית בעיתון "עולם האישה" והכינה כתבות על נשים חזקות בעולם התקשורת. מאוחר יותר עבדה כתחקירנית בתוכניתו של נסים משעל "משעל חם", ששודרה בערוץ 2. משנת 2003 שימשה ככתבת בעיתון "מעריב" ובסוף שנת 2007 עברה לעיתון "ידיעות אחרונות". בין היתר הגישה פינת אקטואליה בתוכניתו של רפי רשף "חמש עם רפי רשף", ששודרה בערוץ 10 והשתתפה בסדרת הטלוויזיה "בנות" ששודרה בערוץ HOT3. כמו כן השתתפה כחברת פאנל בתוכנית ביקורת התרבות "תרבות רעה" בערוץ הלוויין "יס ישראלי". בטיטו השתתפה בתוכנית האקטואליה בהנחיית עמנואל רוזן ששודרה בערוץ 2. במהלך שנת 2010 הופיעה עם משפחתה בתוכניתו של גיא מרוז בפינה הנקראת "משפחה בע"מ", ששודרה בערוץ 10, שמטרתה לבדוק האם משפחה ישראלית מסוגלת להתקיים מהשכר הממוצע במשק. ב-2011 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "האח הגדול", ששודרה בערוץ 2 של קשת. בשנת 2016 הייתה בין מגישות הסדרה התיעודית ההיסטורית "והארץ הייתה תוהו ובוהו" בערוץ 1. בשנים 2017–2018 הגישה בקשת 12 את התוכניות "כותרות הבוקר", לצד מרב מילר, ו"עד החתונה זה יעבור", לצד גלית גוטמן. החל מינואר 2023 לוקחת חלק בפאנל הפרשנים של התכנית "אולפן שישי" בערוץ 12. מגישה את התוכנית השבועית "הלובי החברתי" בערוץ כנסת.החל מינואר 2024 מנחה מירב את התכנית 'פנדורה' בערוץ החדש 'רלוונטי'. בטיטו התחתנה בגיל 19, ילדה שלוש בנות והתגרשה בגיל 36. לאחר מכן נישאה בשנית לשלום ברקוביץ', אב לשניים, ועברה להתגורר ברעננה. לקראת גיל 40 יצאה בשאלה. מדיה וקבצים בנושא מרב בטיטו בוויקישיתוף מרב בטיטו-פריד, קצרים בחינוך, באתר nrg‏, 10 במרץ 2005 נטע פלג, ללכת בעקבות החלום, מגזין המושבות, 25 ביוני 2010 מאור בוכניק, ‏"הייתי צריכה להיות פחות סובלנית לפרידה", באתר ‏מאקו‏, 1 באפריל 2011 יעל ולצר, ‏מרב בטיטו: "יום אחד של אושר לא היה לי, אני לא מסופקת", באתר גלובס, 9 באפריל 2011 רן בוקר, "את הטלוויזיה מובילים אנשים בצבע לבן", באתר ynet, 11 בספטמבר 2013 קובי מידן, ‏"אנשים בלילה" עם מרב בטיטו, באתר iCast‏, 23 בדצמבר 2013 רפי רשף בתכנית ראיונות אחד על אחד עם מרב בטיטו, אינטימי: "החיים אחרי ההדחה מבית האח הגדול" , באתר nana10‏, 19 בינואר 2017 חגית ברונסקי, ‏מרב בטיטו: "מירי רגב מביישת אותי ואת המורשת שלי", באתר גלובס, 7 בפברואר 2018 מרב בטיטו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מרב בטיטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ענת קם‏, מרב בטיטו ל-7 ימים, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2007 חגית ברונסקי, ‏אני, מרב בטיטו מבית שאן, לא רוצה לבעוט למישהו בפרצוף בצורה כל כך ברוטלית. בשם מי את, מירי רגב, מתנהגת ככה? את מביישת אותי ואת המורשת שלי, באתר גלובס, 30 בינואר 2018 הלובי החברתי, באתר ערוץ כנסת
אריה דולצ'ין

אריה לאון (לייב) דוּלְצִ'ין (Dulzin; כ"ב באדר ב' תרע"ג, 31 במרץ 1913 – י"ג באלול תשמ"ט, 13 בספטמבר 1989) היה שר בלי תיק בשנים 1969–1970 ונשיא ההסתדרות הציונית בשנים 1978–1987. דולצ'ין נולד במינסק למרים (לבית דרייצר) ולמשה. ב 1928 היגר למקסיקו ונישא לאנט. בשנים 1938–1942 כיהן כנשיא שלוחת ההסתדרות הציונית במקסיקו. ב-1944 נבחר לוועד הפועל הציוני. ב-1956 עלה לישראל. כיהן כראש המחלקה הכלכלית של הסוכנות היהודית, ולאחר מכן כראש מחלקת העלייה והקליטה וכגזבר הסוכנות היהודית. היה חבר הנהגת גח"ל מטעם המפלגה הליברלית. ב-15 בדצמבר 1969, עם הקמתה של ממשלת ישראל ה-15 – ממשלת אחדות לאומית בראשות גולדה מאיר – החל לכהן בה כשר בלי תיק. ב-6 באוגוסט 1970 התפטר מהממשלה יחד עם כל שרי גח"ל, בעקבות הסכם הפסקת האש שהביא לסיומה של מלחמת ההתשה. בשנים 1978–1987 כיהן כנשיא ההסתדרות הציונית ויושב ראש הסוכנות היהודית. ב-1987 התמודד בקונגרס הציוני הל"א על תפקיד נשיא הכבוד של ההסתדרות הציונית, נכשל ופרש. נפטר בשנת 1989. עד לשנת 1996 העניקה הסוכנות היהודית את "פרס אריה דולצ'ין לספרות" על שמו. על שמו של דולצ'ין נקרא הרחוב הראשי בשכונת גבעת משואה בירושלים, וכמו כן רחובות ברחובות, תל אביב, חיפה ובאר שבע בישראל. נקבר בחלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל בהר הרצל. מדיה וקבצים בנושא אריה דולצ'ין בוויקישיתוף יעקב העליון, על הליברלים לעזוב את הליכוד, מעריב, 17 באוקטובר 1984 - ריאיון עם אריה דולצ'ין אריה דולצ'ין, באתר הכנסת אריה דולצ'ין, באתר כנסת פתוחה אריה לאון דולצ'ין באתר גזבר הסוכנות היהודית דוד תדהר (עורך), "אריה (ליב, ליאון) דולצ'ין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3468 אריה דולצ'ין, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) ד. דיוקנאי, ראשים בישראל: ליאון דולצין, מעריב, 17 במאי 1957 "האריה של הציונות", תקציר ביוגרפיה של דולצ'ין, ארכיון שפילברג, 1990 אריה ליב דולצ'ין (1913-1989), דף שער בספרייה הלאומית Alfonso A. Narvaez, Arye Leon Dulzin Is Dead at 76; Israeli Official and Zionist Leader, הניו יורק טיימס, September 14, 1989 New York Times News Service, Ex-israeli Official, Zionist Leader Arye Dulzin, The Chicago Tribune, September 14, 1989 Leon Dulzin, Former WZO Chairman and Zionist Leader, is Dead at 76, JTA, September 14, 1989 יעקב העליון, על הליברלים לעזוב את הליכוד, מעריב, 17 באוקטובר 1984 אריה בנדר, היו"ר לשעבר דולצין לאחר שסירבו למנותו נשיא כבוד: המהפיכה הציונית אוכלת את אבותיה. אנט דולצין: יעצתי לבעלי לא לסגת באמצע הקרב, "מעריב", 11 בדצמבר 1987. באתר עיתונות יהודית היסטורית. ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנוחה גלבוע

מנוחה גלבוע (20 במרץ 1926 - 3 בינואר 1998) הייתה פרופסור בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. מנוחה גלבוע נולדה בירושלים, למדה בבית הספר הריאלי בחיפה. שירתה כחיילת במלחמת העצמאות וטיפלה במשפחות הנפגעים בצה"ל. למדה בבית המדרש למורים בתל אביב. למדה לתואר הראשון בחינוך וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. למדה לתואר שני ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב. הגישה את עבודת המאסטר ב-1967 בנושא "טיפולוגיה של גבורי יוסף חיים ברנר". עשתה את הדוקטורט, אותו הגישה בשנת 1972, בהנחייתו של פרופ' גדליה אלקושי תחת הכותר: "בחינת הביקורת הספרותית של דוד פרישמן וההשפעות עליה מבית ומחוץ". החל מ-1962 לימדה במוסדות שונים להכשרת מורים: בית ברל, סמינר הקיבוצים, מכללת הדסה. החל מ-1972 לימדה בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. כתבה ספרי שירה וכתבה גם ספרי סיפורת לילדים ונוער. התגוררה בתל אביב, אמו של הקרימינולוג מאיר גלבוע. באינמקום / מנוחה גלבוע ; ציירה: שוש חפץ. תל אביב : אל"ף, 1968 גנים תלויים / מנוחה גלבוע . תל אביב: עקד, 1981 בין ריאליזם לרומאנטיקה: על דרכו של דוד פרישמן בביקורת, אוניברסיטת תל אביב, רשות המחקר; הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ה מבנים ומשמעויות: עיונים בסיפור ההשכלה, עקד, [1977] ניצני העיתונות העברית 1691-1856, המכון לחקר הספרות העברית ע"ש בנציון כ"ץ, אוניברסיטת תל אביב, 1977 לקסיקון העיתונות העברית במאה XIX, בית הספר למדעי היהדות ע"ש רוזנברג, אוניברסיטת תל אביב, 1986 פצעי זהות: עיונים ביצירתו של חנוך ברטוב, פפירוס, 1988 המהלך החדש ומחוצה לו בספרות העברית, המכון לחקר הספרות העברית ע"ש בן-ציון כץ, בית הספר למדעי היהדות ע"ש ח' רוזנברג, הפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת תל אביב, 1991 לקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה, מוסד ביאליק, בשיתוף בית-הספר למדעי היהדות ע"ש חיים רוזנברג, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ב על ספרות ילדים ונוער, רשפים, 1994 חלומות הזהב ושברונם: ספרות ואידאולוגיה ביצירת בנימין תמוז, הקיבוץ המאוחד, 1995 לאה גולדברג: מדריך למורה / עריכה: מנוחה גלבוע, ירדנה הדס, י’ שקד. ירושלים: [חמו"ל], תשל"א אל תבוזו לגנב / מאת א"ה"ל (אריה הלל ליבשיץ); ההדירה לפי כתב היד של המחבר וצירפה מבוא והערות מנוחה גלבוע. תל אביב: מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, פפירוס, תש"ם 1980 סיפורים / בן אביגדור: ליקטה וצירפה מבוא והערות מנוחה גלבוע, תל אביב: ד. רכגולד, תש"ם 1980 שירי שפת קודש: (מבחר) / אד"ם הכהן: ההדירו והוסיפו מבוא והערות מנוחה גלבוע ויהודה פרידלנדר. ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ז 1987 (ספריית "דורות": 57) דוד פרישמן: מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו / ליקטה וצירפה מבוא וביבליוגרפיה: מנוחה גלבוע. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988 אבנר הולצמן, "מנוחה גלבוע ז"ל", מדעי היהדות 38, תשנ"ח, עמ' 346-343. אבנר הולצמן, עין בעין: על עשרים חוקרי ספרות, הוצאת כרמל, ירושלים, 2018, עמ' 67 - 71 מנוחה גלבוע (1926-1998), דף שער בספרייה הלאומית מנוחה גלבוע, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מנוחה גלבוע, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" מנוחה גלבוע, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת המאמרים של מנוחה גלבוע באתר רמב"י
יזרעאל

האם התכוונתם ל... עמק יזרעאל יזרעאל (קיבוץ) – קיבוץ בעמק יזרעאל יזרעאל (יישוב מקראי) עין יזרעאל תל יזרעאל יזרעאל (ארגון) – ארגון ציוני שפעל בתקופת המחצית הראשונה של המאה ה-20 הוצאת יזרעאל – הוצאת ספרים ישראלית אלון יזרעאל – להקת מחול ישראלית שלמה יזרעאל – בלשן ישראלי יזרעאלי ישראלי (פירושונים)
ליטון

האם התכוונתם ל... ליטון (בלשנות) – כתיבה באותיות לטיניות של שפה שבאופן מסורתי אינה נכתבת באותיות אלה ליטון של עברית – כתיבת עברית באותיות לטיניות כתיבת ערבית בצ'אט – כתיבת ערבית באותיות לטיניות ליטון תעשיות (אנ') – חברה אמריקאית בתעשייה הביטחונית ליטון (קולומביה הבריטית) – כפר בקולומביה הבריטית בקנדה אישים שזהו שם משפחתם אדוארד בולוור-ליטון – פוליטיקאי אנגלי, משורר, מחזאי וסופר אנדרו ליטון – מנצח תזמורת אמריקאי לואיזה ליטון – שחקנית אנגלייה לייטון
צפון אירופה

צפון אירופה הוא כינוי קיבוצי לקבוצת מדינות באירופה, השוכנות בחלק הצפוני של היבשת. מדינות צפון אירופה על פי הגדרת האו"ם הן: איסלנד איסלנד אירלנד אירלנד אסטוניה אסטוניה דנמרק דנמרק איי פארו איי פארו הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת גרנזי גרנזי ג'רזי ג'רזי האי מאן האי מאן לטביה לטביה ליטא ליטא נורווגיה נורווגיה סבאלברד יאן מאיין פולין פולין פינלנד פינלנד אולנד אולנד שוודיה שוודיה יש מסמכים ורשימות הכוללות גם מדינות נוספות ברשימת מדינות צפון אירופה (כולן או מקצתן): רוסיה, הולנד, בלגיה, לוקסמבורג, צרפת. יש רשימות הרואות בממלכה המאוחדת ואירלנד אזור נפרד שאינו חלק מצפון אירופה. המדינות הבלטיות, סקנדינביה ואיסלנד מוגדרות כצפון אירופה בכל ההגדרות המוכרות ואינן נכללות ברשימות אזוריות אחרות. מדינות אחרות נכללות בצפון אירופה, אך נמנות גם באזורים אחרים שיכולים להיות מרכז, מערב או במזרח אירופה. לרוב מדובר במדינות המשתרעות על שטחים הכוללים את צפון אירופה ושטחים נוספים. דרום אירופה מערב אירופה מזרח אירופה אגן הים התיכון מדיה וקבצים בנושא צפון אירופה בוויקישיתוף Countries or areas / geographical regions ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בדוקאי

בדוקאי הוא מונח משטרתי לציון אדם שהמשטרה חושדת בו שהוא מעורב בפשיעה ומצאה לנכון לעקוב אחר תנועותיו ולנהל תיק עליהן. תיק זה נקרא תיק בדוקאי. כל שוטר הפוגש בדוקאי נדרש לבדוק אותו ולרשום דו"ח בדוקאי על נסיבות המפגש, המקום, הזמן והמעורבים. בעבר תויקו דו"חות אלה בתיק בדוקאי. כיום כל דו"ח בדוקאי מוזן ישירות למחשב, והמידע הנאסף עוזר לגורמי המודיעין המשטרתיים ליצור תמונה שלמה יותר על פעולותיו ותנועותיו של הבדוקאי. המונח הומצא ככל הנראה על ידי סגן ניצב שלום ירקוני, ראש המדור המרכזי במחוז תל אביב, משטרת ישראל, בשנת 1958[דרוש מקור]. כיום משטרת ישראל איננה משתמשת עוד במונח "בדוקאי", כי אם במונח "יעד", אך הנוהל הקובע בנושא איננו גלוי לציבור. לפי דברי תנ"צ שאול גורדון, היועץ המשפטי של משטרת ישראל, במסגרת דיון במחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין בישראל, "עו"ד פיני פישלר, תת ניצב שאול גורדון, תת ניצב אמיר גור - אי פרסום שמות שוטרים שסרחו", סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפועל גבעתיים

הפועל גבעתיים היא קבוצת כדורסל ישראלית המשחקת בליגה ב' מחוז תל אביב ומשמשת כקבוצת הבת של הפועל רמת גן/גבעתיים מהליגה הלאומית בכדורסל. המועדון הוקם על ידי מיכה שמבן בשנת 1986, תחילה כמחלקת נוער ובהמשך בקבוצת בוגרים שהתבססה על שחקני הבית שגדלו באגודה. רגע השיא של הקבוצה היה בעונת 1992/1993. שנה קודם לכן העפיל המועדון לראשונה בתולדותיו ללאומית א' בכדורסל ובעונתו הראשונה בליגת העל הצליחה הקבוצה להעפיל לגמר גביע המדינה בכדורסל שם נוצחה בידי הפועל תל אביב 65-71. שנה לאחר מכן נשארה הקבוצה בליגה לאומית א' לאחר שניצחה במחזור הסיום את מכבי חיפה. בעונת 1994/5 נשרה הקבוצה לליגה השנייה אחרי 3 שנים בלאומית א', באותה העונה שברה גבעתיים את שיא הנקודות לקבוצה במשחק ליגה לאחר שקלעה כ-166 נקודות בניצחון 166-78 על בית"ר רמת גן במחזור ה12 באותה העונה. בשנת 1999 התפרקה הקבוצה, ונמחקה מהאיגוד עקב בעיות ניהול וחוסר תקציב. שנתיים מאוחר יותר בשנת 2001 הוקמה הקבוצה מחדש והחלה לשחק בליגה א'. בשנת 2002 העפילה הקבוצה לליגה הארצית ובשנת 2005 שבה הפועל גבעתיים לליגה הלאומית אחרי 6 שנות היעדרות. בסיום עונת 2006 -2007 נשרה הפועל גבעתיים לליגה הארצית אחרי שנתיים בהן שיחקה בליגה הלאומית. בסיום עונת 2008-2009 ירדה הקבוצה מהליגה הארצית אל ליגה א'. בסיום עונת 2012-2013 העפילה הפועל גבעתיים לליגה הארצית אחרי היעדרות של 4 שנים. בסיום עונת 2013-14 התאחדה הקבוצה עם הפועל רמת גן, תחת השם הפועל רמת גן-גבעתיים. האגודה ממשיכה להחזיק בקבוצת בוגרים תחת השם הפועל גבעתיים רמת גן, שבעונת 2015-2016 משתתפת בליגה ב' (מחוז תל אביב), ליגת הכדורסל החמישית בחשיבותה. מארחת את משחקיה באולם "מיכה שמבן" בגבעתיים. לאגודה מחלקת נוער בעלת 14 קבוצות ילדים ונוער ו-9 בתי ספר לכדורסל. יובל אשכנזי שרון שרקזי מור נעמן אדי פיליפס עמוס פרישמן אתר האינטרנט הרשמי של הפועל גבעתיים ארצית צפון(?): מה מבשלות רמת גן וגבעתיים?, ספסל
פונג

פונג (באנגלית: Pong) הוא משחק וידאו שיצא לראשונה לשוק ב-29 בנובמבר 1972 על ידי חברת אטארי, כמכונת משחק. המשחק הוא גרסה ממוחשבת פשוטה של טניס שולחן. לעיתים מתייחסים לפונג כמשחק המחשב הראשון, אך בפועל הוא רק הראשון שזכה לפופולריות והצלחה כלכלית. כללי המשחק פשוטים ודומים לאלו של טניס שולחן: הכדור נע על המסך מצד לצד והשחקנים, אשר שולטים במחבטים, צריכים להזיז אותם מעלה או מטה כדי שהכדור יפגע במחבט. במקרה ששחקן מסוים אינו מצליח לחבוט בכדור, השחקן השני זוכה בנקודה. אתר אודות פונג (באנגלית) ריאיון עם אל אלקורן, מיוצרי המשחק בחברת אטארי (באנגלית) פונג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פונג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אידיאל פרימרי

באלגברה מופשטת, אידיאל פרימרי (או אידיאל קמאי) של חוג קומוטטיבי הוא אידיאל, המקיים את התכונה הבאה: אם המכפלה a b {\displaystyle ab} שייכת לאידיאל, אז או ש- a {\displaystyle a} שייך לאידיאל, או שחזקה כלשהי של b {\displaystyle b} שייכת לאידיאל. אידיאל הוא ראשוני אם במקרה כזה אחד מבין a {\displaystyle a} או b {\displaystyle b} שייך לאידיאל, ולכן כל אידיאל ראשוני הוא פרימרי. כל חזקה של אידיאל מקסימלי היא פרימרית. בחוג דדקינד גם ההפך נכון: כל אידיאל פרימרי שאינו אפס הוא חזקה של אידיאל מקסימלי. לדוגמה, בחוג השלמים האידיאלים הפרימריים הם האידיאלים מהצורה p t Z {\displaystyle p^{t}\mathbb {Z} } עבור p {\displaystyle p} ראשוני. אידיאל I {\displaystyle I} של חוג קומוטטיבי A {\displaystyle A} הוא פרימרי, אם בחוג המנה A / I {\displaystyle A/I} כל מחלק אפס הוא נילפוטנטי. כל אידיאל ראשוני הוא אידיאל פרימרי. הוכחה. זה נובע ישירות מההגדרה הבאה של ראשוניות - אם לכל a b ∈   I {\displaystyle ab\in \ I} או a ∈   I {\displaystyle a\in \ I} או b ∈   I {\displaystyle b\in \ I} אז I {\displaystyle I} ראשוני. הרדיקל של אידיאל פרימרי הוא ראשוני. הוכחה. נניח a b ∈ Q {\displaystyle ab\in {\sqrt {Q}}} , לכן ( a b ) n = a n b n ∈   Q {\displaystyle (ab)^{n}=a^{n}b^{n}\in \ Q} . מתוך הפרימריות של Q {\displaystyle Q} יוצא ש: או a n ∈   Q {\displaystyle a^{n}\in \ Q} או ( b n ) m = b n m ∈   Q {\displaystyle (b^{n})^{m}=b^{nm}\in \ Q} עבור m {\displaystyle m} כלשהו. עכשיו, אם a n ∈   Q {\displaystyle a^{n}\in \ Q} אז a ∈ Q {\displaystyle a\in {\sqrt {Q}}} ואם b m n ∈   Q {\displaystyle b^{mn}\in \ Q} אז b ∈ Q {\displaystyle b\in {\sqrt {Q}}} . לכן הרדיקל ראשוני כפי שרצינו. משפט לסקר-נתר קובע שבחוג קומוטטיבי נתרי, כל אידיאל שווה לחיתוך של מספר סופי של אידיאלים פרימריים. הצגה זו היא כלי בסיסי בגאומטריה אלגברית. אם האידיאלים המשתתפים בחיתוך הם קו-מקסימליים (כמו שקורה למשל בחוג דדקינד), משפט השאריות הסיני מציג את חוג המנה כמכפלה ישרה של חוגים פרימריים. אידיאל Q {\displaystyle Q} הוא פרימרי בחזקה (strongly primary) אם קיים n {\displaystyle n} כך שהרדיקל Q {\displaystyle {\sqrt {Q}}} מקיים Q n ⊆ Q {\displaystyle {\sqrt {Q}}^{n}\subseteq Q} . כל אידיאל פרימרי נוצר סופית הוא פרימרי בחזקה. The Concise Handbook of Algebra, Chapter C.1, R. Gilmer. משפט לסקר-נתר אידיאל פרימרי, באתר MathWorld (באנגלית)
הוראת קבע

הוראת קבע (שם רשמי: הרשאה לחיוב) היא שיטת תשלום שבה הלקוח מורה לבנק לכבד אוטומטית דרישת תשלום שתגיע מגוף מסוים, ולבצע את העברת סכום הכסף הנדרש ישירות מחשבונו. ניתן להגביל את ההרשאה בסכום או בתקופת תוקף. הרשאות לחיוב משמשות לרוב לתשלומים של חשבונות תקופתיים, כגון חשמל, גז, מים, ארנונה, משכנתה, תשלומי ועד בית, שכר לימוד, תרומות ועוד. יתרונות הרשאה לחיוב הם בהסדרת התשלום: הלקוח אינו צריך להשקיע זמן בביצוע כל תשלום בנפרד. התשלום מתבצע תמיד בזמן וכך נמנע הלקוח מפיגורים בתשלום ומתשלומי ריבית פיגורים. היתרון של שחרור הלקוח מעיסוק בתשלום הוא גם החיסרון העיקרי. אם נופלות טעויות בסכום התשלום, הלקוח עלול לזהות אותן רק בדיעבד (אם כי החשבון על החיוב מגיע בדרך כלל לפני החיוב). אם אין הלקוח בודק את חשבונותיו, ייתכן שטעויות אלו לא יתגלו לעולם. כאמור, הרשאה לחיוב משמשת בדרך כלל לתשלום חשבונות תקופתיים, ללא הגבלת זמן. הרשאה לחיוב עשויה לשמש גם לפרעון בתשלומים של חשבון חד-פעמי, למשל רכישת מוצר ב-12 תשלומים. במקרה זה ניתן לערוך את התשלומים באמצעות כרטיס אשראי במקום בהרשאה לחיוב, אך שני כלים אלה אינם זהים (הבנק רשאי שלא לכבד הוראת קבע כאשר אין בחשבון יתרה לכיסוי ההוראה, ואילו בהתחייבות בכרטיס אשראי התשלום מובטח למוכר, והסיכון הוא של חברת האשראי). הרשאה לחיוב חשבון ניתנת לביטול בכל עת באמצעות הודעה לבנק, בהתאם לחוק שירותי תשלום, התשע״ט–2019. לעומת בעל החשבון שחותם על טופס הרשאה לחיוב, המוסד המקבל את התשלום באמצעות קוד מוסד, צריך להעביר את התשלום כל חודש לפי ההוראות שניתנו לו על ידי המשלם. ההעברה מתבצעת באמצעות חברת מס"ב שהיא גוף של מספר בנקים שהם אחראים על נושא הגבייה. המידע מועבר באופן ממוחשב על ידי תוכנות ייעודיות לכך, על ידי בעל המוסד או באמצעות לשכות שירות מיוחדות העוסקות בכך. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וסילי לבדב-קומאץ'

וסילי איבנוביץ' לבדב-קומאץ' (ברוסית: Василий Иванович Лебедев-Кумач;‏ 5 באוגוסט 1898 – 20 בפברואר 1949) היה משורר רוסי סובייטי, שנודע בעיקר כמחבר המילים לשירים פטריוטיים ואידאולוגיים של תקופת סטלין. לבדב נולד במוסקבה במשפחתו של סנדלר. את שיריו הראשונים הוציא לאור בשנת 1916, ובשל תמיכתו בקומוניזם הוסיף לשם משפחתו את הסיומת "קוּמָאץ'" – כינוי רוסי לדגל הקומוניסטי האדום וחיבר שירים רבים שתומכים בצבא האדום. משנת 1918 עבד בעיתונים הקומוניסטיים החדשים. בין השנים 1919–1921 למד בפקולטה להיסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטת מוסקבה, ובאותו זמן עבד במחלקת הדפוס של מועצת המלחמה המהפכנית (Реввоенсовет) ושל סוכנות הטלגרף של רוסיה (РОСТА). לבדב חיבר את המילים לשירים במספר סרטים סובייטים ידועים, בהם "החֶבְרֶה השמחים" (Весёлые ребята) ו"קרקס" (Цирк). כמו כן, חיבר שירים פטריוטיים סובייטיים, אשר מפארים את הגדולה והעוצמה של ברית המועצות, את החופש והשפע שהשלטון הסובייטי מעניק לאזרחיו, את מעמד הפועלים ואת המנהיג סטלין. כמה משיריו עסקו גם בספורט – נושא שטופח על ידי השלטון הסובייטי. לבדב-קומאץ' חיבר את מילות "המנון מפלגת הבולשביקים" (Гимн партии большевиков). למרות שמו, שיר זה לא החליף את האינטרנציונל בתור ההמנון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. עם זאת, לאחר שהוכנסו בו שינויים רבים, השיר הפך להמנון ברית המועצות – אך לבדב-קומאץ' כבר לא נרשם כמחברו. לאחר הכנסת שינויים נוספים שיר בעל אותו לחן היה להמנון הפדרציה הרוסית. משנת 1937 היה חבר במועצה העליונה של ברית המועצות. בשנת 1941 הוענק לו פרס סטלין. בעת מלחמת העולם השנייה שירת בצי הסובייטי הלוחם בתפקיד פוליטרוק ועבד בעיתוני חיילים. הגיע לדרגת אלוף-משנה (полковник). חיבר את השיר "מלחמה קדושה" (Священная война), שהפך לאחד השירים הרוסיים הפטריוטיים המזוהים ביותר עם המלחמה. קיימת טענה שהשיר חובר על ידי משורר רוסי אחר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אך לרוב הדעות, גם אם לבדב-קומאץ' התבסס על שיר אחר, הוא ערך אותו לבלי הכר וכתב את רוב הטקסט בעצמו. נפטר במוסקבה בשנת 1949. לאחר מותו של סטלין שירים רבים של לבדב-קומאץ' נשארו ידועים ואהובים בקרב תושבי רוסיה, אך המילים שמפארות את סטלין שונו כאשר השירים הושמעו בציבור. מדיה וקבצים בנושא וסילי לבדב-קומאץ' בוויקישיתוף ביוגרפיה של לבדב-קומאץ', באתר "וסטניק זמוסקבורצ'יה" (ברוסית) וסילי לבדב-קומאץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית) וסילי לבדב-קומאץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וסילי לבדב-קומאץ', באתר MusicBrainz (באנגלית) וסילי לבדב-קומאץ', באתר Discogs (באנגלית) וסילי לבדב-קומאץ', דף שער בספרייה הלאומית