laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תרז מלאכי

תרז מלאכי-קרול (בצרפתית: Therese Malachy Krol), (נולדה ב-1935) היא חוקרת תיאטרון ופרופסור חבר בגמלאות בחוג ללימודי התיאטרון ובחוג לספרות צרפתית באוניברסיטה העברית. מחקריה עוסקים בקומדיה הצרפתית הקלאסית, בתיאטרון המודרני הצרפתי ובמקומו של התיאטרון בהיסטוריה של הרעיונות. תרז מלאכי נולדה בלודז' שבפולין למשפחת רבנים ידועי שם מחסידות גור. אביה, אברהם קרול, נולד בלודז' ב-1912, ואמה נולדה בוורשה ב-1913. תרז שרדה את מלחמת העולם השנייה בוורשה עם הוריה, ובפברואר 1947 עברה המשפחה לצרפת. תרז גדלה בפריז, שם סיימה את בית הספר התיכון. בסוף 1958 הגיעה בגפה לישראל. היא התגוררה בירושלים ולמדה בחוג לצרפתית ובחוג לאנגלית באוניברסיטה העברית. בישראל פגשה את יונה מלאכי-אנגלרד, יליד פרנקפורט ב-1930, שהיה דוקטור למשפט בינלאומי פומבי, עובד מדינה וחוקר עד למותו ב-1972. הם נישאו ב-15 בספטמבר 1959, בשווייץ. ב-1962 נולדה בתם היחידה, דפנה. תרז מלאכי סיימה תארים ראשון ושני באוניברסיטה העברית, ואת הדוקטורט קיבלה מאוניברסיטת סורבון, פריז. היא לימדה מעל ארבעים שנה בחוג לצרפתית ובחוג לתיאטרון באוניברסיטה העברית. בנוסף למחקריה, היא ביימה מחזות במסגרת האוניברסיטה: 'בדלתיים סגורות' מאת ז'אן-פול סארטר (1985), 'הרופא בעל כורחו' מאת מולייר, 'סלסטינה' מאת פרננדו דה רוחאס (1990), 'האורח' מאת אריק-מנואל שמיט (1995). בשנת 2006 יצא ספרה האוטוביוגרפי "בין המילים" (ENTRE LES MOTS) שתורגם לעברית על ידי עידו בסוק בהוצאת כרמל, המספר על ילדותה ונעוריה באירופה בצל השואה. תרז מלאכי היא בעלת עיטור ממשלת צרפת (LES PALMES ACADEMIQUES). בין המילים, תרז מלאכי-קרול, תרגום: עידו בסוק, ירושלים, הוצאת כרמל, 2006 Entre les mots :Paris,Le Manuscrit- Le théâtre dans la Cité,: Nizet, 2008 La Comédie classique: l’Altérité en procès, Paris: L'Harmattan, 2005 Molière, les métamorphoses du carnaval, Paris: Nizet, 1987 La mort en situation dans le théâtre contemporain, Paris: Nizet, 1982 J. Anouilh: les problèmes de l' existence dans un théâtre de marionettes, Paris: Nizet, 1978 אודות ראיון בצרפתית
הגלגל

"הַגַּלְגַּל" היה שבועון בשפה העברית של תחנת הרדיו המנדטורית "קול ירושלים", שהציג את עצמו כ"דו שבועון לבעיות העולם ולקול ירושלים". השבועון, שנערך על ידי דב קמחי, יצא לאור מטעם "מיניסטריון המודיעין הבריטי, על ידי לשכת המודיעין הממשלתית בירושלים". שבועון "הגלגל" החל להופיע ב-13 ביולי 1943, והופעתו נמשכה עד סמוך להקמת המדינה. הוא הופיע אחת לשבועיים עד ל-30 בנובמבר 1944 (גיליון 11 בכרך ב') ומאז התחיל להופיע כשבועון. "הגלגל" פרסם את לוחות השידורים של התחנה, סקירות על הנעשה בה, תקצירים של הרצאות שניתנו במסגרת שידורי התחנה, ענייני מדע ותרבות, ותמונות שהתקבלו מרחבי העולם, כמו גם מבחר פרשנויות, כתבות מגזיניות וידיעות, שתורגמו לעברית מעיתונים בריטיים כ"דיילי אקספרס" או "האקונומיסט". היה זה השבועון המצויר השני, לאחר "העולם הזה" שהופיע ביישוב, הכולל צילומים ואיורים. בשל האמצעים שהועמדו לרשותו על ידי השלטונות, הודפס השבועון על גבי נייר משובח וצילומיו היו איכותיים. "הגלגל" לא הסתפק בסיקור חדשות ובנעשה ברדיו, אלא סיקר באופן נרחב את חיי התרבות בארץ, ונתן ליוצרים מקומיים במה להעלאת יצירותיהם. פורסמו בו סיפורים פרי עטם של מחברים מבני היישוב (בכללם סיפור מפרי עטו של יצחק נבון, לימים נשיא מדינת ישראל, ושל חנוך ברטוב שפרסם בשבועון את ביכורי יצירתו). בשל כל אלה זכה השבועון לתפוצה רבה. סגן העורך של "הגלגל" היה יוסף חריש, לימים היועץ המשפטי לממשלת ישראל. עקיבא צימרמן, ‏"הגלגל" – עיתון הרדיו המנדטורי, קשר 21, מאי 1997, עמ' 112–125 הגלגל, באתר "היו ימים" דוד מלמד, סיפורו של שבועון עברי ושמו "הגלגל", באתר הארץ, 26 באוגוסט 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות ובנושא המנדט הבריטי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שינה איינגר

שינה איינגר (באנגלית: Sheena Iyengar; ‏נולדה ב־29 בנובמבר 1969) היא פרופסור למנהל עסקים בבית הספר לניהול של אוניברסיטת קולומביה. היא מומחית בעלת שם עולמי בחקר קבלת החלטות ומחברת הספר "The art of choosing". איינגר נולדה בטורונטו, קנדה. הוריה הם סיקים שהיגרו לקנדה מדלהי. בשנת 1972 עברה המשפחה לפלוגינג בקווינס, ניו יורק, שם אביה יסד מקדש סיקי. כשהייתה בת שלוש אובחנה אצלה מחלת רטיניטיס פיגמנטוזה שגרמה לה להתעוור בהדרגה. כשהייתה בת 10, לא יכלה עוד לקרוא ולכתוב. כשהייתה בת 16, נזדקקה לעזרת כלב נחייה. כיום היא עוורת לחלוטין, ונעזרת במקל הליכה כדי ללכת ממקום למקום. איינגר קיבלה תואר B.S. בכלכלה מבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה ותואר B.A בפסיכולוגיה ואנגלית ממכללה לאמנויות ולמדעים בשנת 1992 באוניברסיטה זו. בשנת 1997 השלימה דוקטורט בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת סטנפורד. אחד ממחקריה המפורסמים עוסק ב"פרדוקס המבחר". בניסוי הציבה עמדה לטעימת ריבה בקליפורניה. כאשר הוצעו שישה טעמי ריבות, כ-30% מהלקוחות רכשו ריבה, בעוד שכאשר הוצעו 24 טעמי ריבות, רק כ-3% עשו זאת. מדיה וקבצים בנושא שינה איינגר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שינה איינגר שינה איינגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שינה איינגר, ברשת החברתית Goodreads אתר אישי, באתר אוניברסיטת קולומביה Iyengar, Sheena., The art of choosing, 1st trade ed., New York: Twelve, 2011, ISBN 0-446-50411-4 שיזף רפאלי, למה לא מוצאים אהבה בספיד-דייטינג?, באתר כלכליסט, 25 במרץ 2010
המלך ואני (סרט, 1956)

"המלך ואני" הוא שמו של סרט קולנוע המבוסס על המחזמר "המלך ואני" שכתב הצמד ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין על בסיס ספרה של מרגרט לנדון, "אנה ומלך סיאם", המספר את סיפורה האוטוביוגרפי של אנה ליאונאוֹוֶנְס, ששירתה כאומנת לילדיו של מלך סיאם, מונגקוט, בתחילת 1860. הסרט זכה ב-5 פרסי אוסקר, והיה מועמד ל-4 פרסי אוסקר נוספים. אנה ליאונאוֹוֶנְס, אלמנה מאנגליה, מגיעה בתחילת 1860 עם בנה הצעיר לבנגקוק שבסיאם (כיום תאילנד) כדי ללמד אנגלית את ילדי מלך סיאם. היא מאיימת לעזוב כשמתברר לה שהבית שהובטח לה בחוזה שחתמה עם המלך לא יינתן לה, אך משנה את דעתה כשהמלך מציג בפניה את ילדיו הרבים. בסופו של דבר הוא מספק לה בית כפי שהבטיח, ומגלה עניין רב בתרבות המערבית שאנה מייצגת. פעמים רבות הוא לא מצליח לשלב בין הדרכים המערביות-המודרניות שבהם הוא מתעניין לבין מנהגיו המסורתיים. באותו זמן, מלך סיאם מקבל מתנה ממלך בורמה - נערה בשם טַאפְּטִים. היא מתיידדת עם "מיסיס אנה", כפי שהיא מכנה אותה, ואף שואלת ממנה עותק של הספר "אוהל הדוד תום". היא מעבדת את הספר לריקוד בלט סיאמי, שאותו היא מבצעת בקבלת הפנים הממלכתית לשליחים מאנגליה, ובו היא מבהירה שהיא לא רוצה להיות שפחה של המלך. היא בורחת עם אהובה, וכשהיא נתפסת, אנה מונעת מהמלך להלקות אותה, ובכך גורמת למלך לברוח מהמקום בבושה ולהסתגר במשך שבועות. אנה מתכוננת לעזוב את סיאם, אך היא מקבלת הודעה לפיה המלך עומד למות. היא מחליטה להישאר כדי לעזור לבנו הבכור - התלמיד האהוב עליה - לרשת את מקומו. הספר "אנה ומלך סיאם" נכתב ב-1944 והפך לסרט בכיכובו של רקס הריסון ("גבירתי הנאווה") ב-1946. ערך מורחב – המלך ואני (מחזמר) רוג'רס והמרשטיין עיבדו את הסיפור למחזמר, שעלה לראשונה בברודוויי ב-1951, בכיכובם של גרטרוד לורנס בתפקיד אנה ויול ברינר בתפקיד המלך, תפקיד שהפך למזוהה ביותר עמו. ברינר חזר לגלם את המלך בברודוויי בשנים 1977 ו-1985. בשנת 2015 יצאה גרסה חדשה של המחזמר בישראל בכיכוב גלית גיאת, ואיציק כהן, בבימוי צדי צרפתי. המחזמר המצליח של רוג'רס והמרשטיין הפך ב-1956 לסרט בכיכובם של יול ברינר, דברה קר וריטה מורנו. ברינר זכה בפרס האוסקר על משחקו בסרט. את שיריה של קר, שחקנית מוכשרת שלא ניחנה בקול מוצלח, דיבבה הזמרת מארני ניקסון (כפי שנעשה גם בסרט "גבירתי הנאווה"). לאור ההצגה של התרבות התאילנדית דאז כחשוכה ולא מתקדמת, היו שמועות על עיבוד מחודש לסרט בכיכובם של אמילי בלאנט כאנה וקן וואטנבה כמלך מונגהוט. השמועות החלו ב-2015, באותה שנה של החידוש בברודוויי בכיכובו של ווטנאבה. נכון לינואר 2020 אין תכנונים לעיבוד מחודש של הסרט. מדיה וקבצים בנושא המלך ואני בוויקישיתוף "המלך ואני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המלך ואני", באתר נטפליקס "המלך ואני", באתר AllMovie (באנגלית) "המלך ואני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המלך ואני", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המלך ואני", באתר אידיבי "המלך ואני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) המלך ואני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דינה היימן, תאילנד - אנה ומלך סיאם, "מסע אחר" 161 "The 29th Academy Awards (1957) Nominees and Winners". oscars.org. "NY Times: The King and I". NY Times.
המדרגות

המדרגות היא להקה המורכבת מצמד המוזיקאים הוד דיין, שמעבד ומפיק מוזיקלית את כל השירים, ואילן דמרי שהוא הסולן. הלהקה הוציאה חמישה אלבומים של מוזיקה יהודית מקורית. בתחילה שודרו שיריהם בעיקר בערוצים הדתיים, כדוגמת רדיו ברסלב וערוץ שבע, אך עם הזמן חלק מהסינגלים שהוציאו לרדיו נכנסו לפלייליסט גם של תחנות הרדיו הכלליות.[דרוש מקור] שני חברי הלהקה נפגשו בשנת 1989 בזמן שהיו בתהליך של חזרה בתשובה. באלבומם הראשון ("בפתח הדלת") אשר יצא בשנת 2000 ישנם אזכורים לחיפוש הפנימי שהם עברו בחייהם הפרטיים.[דרוש מקור] את האלבום הראשון הפיקו השניים באולפן ביתי בעל שני ערוצי הקלטה בלבד, עובדה שהאטה את קצב הקלטת האלבום וגרמה לפער של כשנה ביו צאתו של הסינגל הראשון לבין שחרורו של האלבום. זמן העבודה הכולל על האלבום ארך 3 שנים.[דרוש מקור] אלבומם השני ("מעיין חיים") הוקלט באולפן מקצועי עם ציוד הקלטה מתקדם.[דרוש מקור] את האלבום השלישי ("שואף") הם הוציאו בחברת התו השמיני. האלבום השלישי שונה במקצת מהאלבומים הראשונים, מכיוון שהוא כולל פחות מילים מקוריות, ויותר פיוטים מתקופות שונות. אלבומם הרביעי ("עץ") הוא אלבום אוסף אשר כולל את מיטב עבודתם משלושת האלבומים הקודמים וכולל שני שירים חדשים. הוד ואילן הם תלמידים של ימימה אביטל וגם אחרי שנפטרה ממשיכים להשתייך לקבוצות שלומדות בדרכה עם אמנים אחרים ובהם אברי גלעד ועוד.[דרוש מקור] בעונה השנייה של הסדרה סרוגים מנסה אחת הגיבורות להפיק את עטיפת הדיסק החדש שלהם, הפרק מלווה בשירים של הלהקה אך הם לא מופיעים בו בעצמם. שירים של הלהקה מופיעים כשיר סיום הפרק גם בעונות האחרות של סרוגים.[דרוש מקור] אחד הדברים שמייחדים את הלהקה היא שימוש במגוון רחב של כלים ייחודיים בשיריהם דוגמת: מלודיקה, חצוצרה, טנבור ושופר. בשנת 2012 יצא לאור האלבום "הלב הרוח והנשמה" על פי שיריו של רבי אברהם אבן עזרא. המדרגות, באתר שירונט המדרגות, באתר MusicBrainz (באנגלית) המדרגות, באתר Tab4u המדרגות, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) אתר הלהקה דף הפייסבוק הרשמי של המדרגות ערוץ היוטיוב הרשמי של המדרגות מרים הופמן, שואפים ליותר, באתר ערוץ 7, 25 באוקטובר 2007 דלאל והמדרגות מציגים: הכל דבש, באתר ynet, 30 במאי 2011 המדרגות: מהנבואה אל הפייטנות, בערוץ "אורות – טלוויזיה יהודית", 14 ביוני 2011 עציון מאיר, ‏על הדרך שעולה, בערוץ "אורות – טלוויזיה יהודית", 6 באוגוסט 2012 דודו כהן, עולים מדרגה - המדרגות, באתר ערוץ 7, 10 ביוני 2013 דודו כהן, ‏"היהדות זה לא רק שכר ועונש", באתר ‏מאקו‏, 20 בפברואר 2014 אהוד מקסימוב, ‏מטפס במדרגות, בעיתון מקור ראשון, 6 במרץ 2019 יאיר פלד, ממדרגה למדרגה, לרגל הוצאת דיסק האוסף, באתר כיפה, 25 במרץ 2010 מיכל הוכברג, עץ החיים: מופע ואלבום אוסף ל"המדרגות", באתר nrg‏, 5 בספטמבר 2010
פרס פון קארמן

פרס פון קארמן (אנגלית: Von Karman Award) מוענק מאז 1982 מדי שנה לדמות בתחום המדע או הטכנולוגיה, שהפגינה הישגים יוצאי דופן כמפעל חיים, לקידום תחום האסטרונאוטיקה וחקר החלל. זהו הפרס הראשון במעלה המוענק על ידי האקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה, הזרוע המדעית של הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה. הפרס קרוי על שמו של תיאודור פון קרמן, חלוץ האווירונאוטיקה והאסטרונאוטיקה, שיסד את האקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה והיה גם נשיאה הראשון. הקוסמונאוט אלכסיי ליאונוב (1992) ארתור סי. קלארק (1996) קרישנאסאוואמי קאסטורירנגאן, ראש הארגון ההודי לחקר החלל (2007) ז'אן ז'אק דורדין, ראש ESA, סוכנות החלל האירופית (2012) זוכי הפרס
אח חילוני

אח חילוני או אח הדיוט, הידוע גם ב"קונברסי" (בלטינית: sœurs laies, בגרמנית: Laienbrüder, בצרפתית: Frère lai) הוא אדם חילוני החבר במסדרים דתיים של הכנסייה הקתולית, בעיקר מסדרי נזורה, שלא עבר טקסי הצטרפות למנזר ולא רוצה לקבל על עצמו את נדרי הנזיר, אך רוצה לשנות את אורח חייו במידה מסוימת ולחיות במנזר לתקופה קצובה או לכל ימיו. אחים חילוניים במנזר עוסקים לרוב בתפקידים לא-דתיים כמו שוער, שרת, גנן, טבח או טיפול בבעלי חיים. בימי הביניים ואף אחריהם, הייתה שכבה של אנאלפביתים שרצו להקדיש את חייהם לדת ולהצטרף למנזר. אי ידיעת קרוא וכתוב לא איפשרה להם למלא שניים מתפקידיהם החשובים של הנזירים, תפילה והעתקת כתבי יד בסקריפטוריום. לכן לא איפשרו להם להצטרף פורמלית למנזר כנזירים. במקום זאת הם הצטרפו כאחים חילונים ונשבעו לצייתנות. בניגוד לנזירים, הם לא היו מחויבים בשבועת הנזירים (סטאביליס) להישאר במנזר לשארית חייהם או בהסתגרות ופרישות גמורה מן העולם. למרות זאת, חלק ניכר מהם בילו את שארית חייהם במנזר ועשו בו את עבודות הכפיים. המושג הופיע בכתובים לראשונה כנראה ב-1038 בתיאור חיי נזירים במנזר ולומברוזה (Vallombrosa) ויש עדויות שאנשים בעלי תפקיד זהה שימשו במנזרים קודם לכן. בנוסף, היו בימי הביניים מנזרים שהעסיקו משרתים בעבודות שונות. למשרתים אלו לא הייתה כל מחויבות מוסרית או דתית למנזר. ראו צורה זו בעברית ב"שלושת המוסקטרים", כרך ג', הוצאת זמורה ביתן 1980, עמ' 263: "באזן התקבל כאח-חלוני". ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנטה קאהאן

בנטה קאהאן (בנורווגית: Bente Kahan; נולדה ב-23 בספטמבר 1958) היא מוזיקאית, זמרת ושחקנית יהודייה-נורווגית המתגוררת בוורוצלב שבפולין. קאהאן נודעת בעיקר בזכות ביצועיה והפקותיה של מוזיקה יידית, ונחשבת לאחת המבצעות המובילות של מוזיקה יהודית באירופה כיום. נולדה באוסלו למשפחה חסידית. למדה אמנויות הבמה באוניברסיטת תל אביב והמשיכה באקדמיה האמריקנית למוזיקה ודרמה בניו יורק (AMDA). לאחר סיום לימודיה, החלה משנת 1981 לשחק בתיאטרון הלאומי של נורווגיה (Nationaltheatret) ובתיאטרון "הבימה" בישראל. בשנת 1983 הופיעה לראשונה ביידיש, באוסלו. בהמשך כתבה קאהאן שלוש מונודרמות (הצגות יחיד) בשיתוף עם במאי התיאטרון הנורווגי אלן פרוין ברון: Bessie – a Bluesical‏ (1986),‏ Letter Without a Stamp‏ (1988) ו-Voices from Theresienstadt‏ (1995). היא שיחקה בכל השלוש, ויצאה איתן לסיבובי הופעות. בשנת 1990 זכתה בפרס מטעם שר התרבות הנורווגי, ובכספי הפרס ייסדה את "תיאטרון הדיבוק" באוסלו (TDO), הפועל במטרה למען המשכיות המוזיקה והתרבות של יהדות אירופה. במסגרת התיאטרון מופקים קונצרטים, מונודרמות ותקליטורים בנושאים אלה. מזה מספר שנים מתגוררת קאהאן בעיר ורוצלב שבפולין, ושם ייסדה בשנת 2006 את קרן בנטה קאהאן (Fundacja Bente Kahan,‏ FBK), שמטרתה להציג את ההיסטוריה והתרבות היהודיות לקהל הרחב, בפרט בוורוצלאב ובמחוז שלזיה תחתית. בין היתר פעלה הקרן להחיות את בית הכנסת הישן בוורוצלב, בית הכנסת "החסידה הלבנה", אשר מאז שנת 2005, אז נוסד "המרכז לתרבות וחינוך יהודיים בוורוצלב" בניהולה האמנותי של קאהאן, משמש במה למגוון אירועי תרבות, בהם "קיץ עם מוזיקה תחת החסידה הלבנה" (קונצרטים למוזיקה מאת מלחינים יהודים), "יום ישראל" השנתי, מופעי תיאטרון, תערוכות, הרצאות, סדנאות וימי זיכרון. שחזור בית הכנסת הסתיים לאחרונה; בשנת 2012 נפתח בבית הכנסת מוזיאון לעולמה של יהדות שלזיה. על פועלה למען העיר זכתה קאהאן בשנת 2006 בפרס ראש עיריית ורוצלב. קאהאן נשואה לאלכסנדר גלייכגוויכט, פעיל חברתי וסופר פולני. לזוג בת, ווֹיָה (Voja; נולדה ב-1994). 2005: Sing with us in Yiddish 2000: Home 1998: Di Gojim 1997: Voices from Theresienstadt (גרסה אנגלית) 1996: Stimmen aus Theresientstadt (גרסה גרמנית) 1996: Stemmer fra Theresienstadt (גרסה נורווגית) 1992: Farewell Cracow 1991: Yiddishkayt מדיה וקבצים בנושא בנטה קאהאן בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא קרן בנטה קאהאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנטה קאהאן (באנגלית) בנטה קאהאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בנטה קאהאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) בנטה קאהאן, באתר Yandex.Music (ברוסית) בנטה קאהאן, באתר Discogs (באנגלית) בנטה קאהאן, באתר Songkick (באנגלית) קרן בנטה קאהאן: המרכז לתרבות וחינוך יהודיים בוורוצלאב (באנגלית) (גם בפולנית ובגרמנית) Raimund Wolfert, »Ein Erbe, um das sich niemand kümmert? Das hat mich provoziert.«(הקישור אינו פעיל), Interview und Reportage, Deutsches Kulturforum, (בגרמנית) על הקרן, באתר קרן בנטה קאהאן. בית הכנסת (סקירה היסטורית), באתר קרן בנטה קאהאן.
דנה עדן (שחיינית)

דנה עדן שחורי (נולדה ב-25 ביוני 1982) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל. השתתפה באליפות העולם (בריכת 25 מטר) וב-3 אליפויות אירופה בשחייה במדי נבחרת ישראל. התמחתה בסגנון חזה ובסגנון מעורב אישי. שיאה הישראלי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (בריכת 25 מטר) החזיק מעמד כ-14 שנים. עדן התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של רובי שלו. בתחרויות השחייה של המכביה ה-15 שנערכו ביולי 1997 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:09.93 דקות, אחרי שרה ג'קוב מארצות הברית (5:03.46 דקות) ואריאן כהן מישראל (5:06.47 דקות). באליפות הפנימיה שנערכה שהתקיימה במכון וינגייט בסוף פברואר 1999 קבעה עדן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש ראשון של 4:56.12 דקות, שיפור לשיא בן ה-6 שנים של קרן רגאל (4:58.80 דקות). בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במרץ אותה שנה קבעה עדן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 4:50.24 דקות, שיפור לשיא של עדי ביכמן שניקבע 4 חודשים קודם לכן (4:50.96 דקות). באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה ביולי אותה שנה קבעה עדן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי תוצאה של 2:23.66 דקות בשלב חצי הגמר, בשלב המוקדמות תוצאה של 2:22.80 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי תוצאה של 4:59.37 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:38.19 דקות (18 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של אירית אפרתי). [1] חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט היא קבעה במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:36.24 דקות, שיפור לשיאה הוותיק בן ה-9 שנים, של אפרתי (2:38.01 דקות). שיא זה החזיק מעמד 6 שנים עד שנישבר על ידי נסטיה קורוטקוב (2:35.57 דקות). באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בליסבון, פורטוגל בדצמבר אותה שנה קבעה עדן שני שיאים ישראלים, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.41 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:46.69 דקות. נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-100 מטר חזה שיא אישי של 1:13.21 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי תוצאה של 2:23.06 דקות. [2] באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק במרץ 2000 קבעה עדן במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:33.02 דקות ויממה לאחר מכן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש נוסף של 4:45.74 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-14 שנים ונשבר על ידי עמית עברי (4:44.05 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון סיימה עדן במקום 11 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:46.77 דקות, במקום 17 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:34.61 דקות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:12.23 דקות (23 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של לימור מרמלשטיין). [3] באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי אותה שנה סיימה עדן במקום ה-15 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:57.29 דקות, במקום ה-23 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.63 דקות ובמקום ה-37 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.21 דקות. בנוסף, היא השתתפה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב אך הרביעייה הישראלית פסלה. [4] עדן משתתפת בתחרויות שחייה למסטרס. באליפות ישראל בשחייה למסטרס שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2010 היא קבעה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש (לגילאי 25 - 29) של 2:37.62 דקות. כיום, עובדת עדן בלימוד שחייה והידרותרפיה בקבוצת השחייה עולם המים. דנה עדן באתר swimrankings (באנגלית)
כץ וקרסו

כץ וקרסו הוא סרט ישראלי מסוגת קומדיית טעויות שנחשב לסרט בורקס של שנות ה-70. הסרט מכר 885,000 כרטיסים בארץ. זהו אחד הסרטים הנצפים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי. כץ האשכנזי (שמואל רודנסקי) וקרסו הספרדי (יוסף שילוח) הם סוכני ביטוח יריבים הנוטים לריב זה עם זה תכופות. לכץ שתי בנות, נעמי ותיקי, האחת נאמנה לעבודתה (אפרת לביא) והשנייה צעירה ומתהוללת (ניצה שאול). לקרסו שני בנים, אליהו ואוסי, האחד "חנון" שגר עם הוריו (גדי יגיל) ואילו השני בחור מתהולל העובד בעסק של אביו (יהודה ברקן). כץ וקרסו מתחרים על ליבו (או יותר נכון על כיסו) של מיליונר בשם ישראל ישראלי (יהודה אפרוני) מקצא"א, רודף שמלות והולל בפני עצמו, ושניהם שולחים את ילדיהם לאילת על מנת לזכות בחוזה ביטוח שמן עמו. בין לבין, מתאהבים בניו של קרסו בבנותיו של כץ למורת רוחם של ההורים, והעלילה כצפוי מסתבכת. כשיצא הסרט לאקרנים זכה להצלחה רבה, ונחשב עד היום לאחד מהסרטים הישראלים הפופולריים ביותר בז'אנר סרטי הבורקס. "כץ וקרסו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כץ וקרסו", באתר AllMovie (באנגלית) "כץ וקרסו", באתר ספר הקולנוע הישראלי "כץ וקרסו", באתר אידיבי "כץ וקרסו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "כץ וקרסו", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 221. ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילה באדואר

וילה באדואר (איטלקית: Villa Badoer) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בפראטה פולזינה (Fratta Polesine) שליד רוביגו. הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתו של פרנצ'סקו בדוארו איש ונציה. וילה בדואר הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת ההכרזה על הווילות הפלדיאניות בוונטו. תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". תוכנית הבניין וחזיתו בעלי סימטריה דו-צדדית האופיינית לעבודותיו של פלאדיו. הוילה עשתה שימוש ליסודותיה בשרידי הבניין מימי הביניים שעליו נבנתה. השרידים נראים היטב באחורי הבניין. במרכז מצוי בית האדון והוא בעל מתאר רבוע. כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין שלוש קומות הניכרות בחלונותיהם. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה, אליה עולה גרם מדרגות רחב ביותר וארוך מאוד. מתחתיה נמצאת קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה צרים מאוד. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הצרים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית, כיאה לווילה כפרית. גרם המדרגות הרחב עולה אל מבואה המעוצבת בדמות חזית מקדש רומי כמקובל אצל פלאדיו. שישה עמודים בסדר יוני תומכים בגמלון משולש ובו קבוע סמל המשפחה. בתוכנית המבנה שפורסמה בספרו של פלאדיו תוכננה לבניין מבואה דומה בחזית האחורית, אך חלק זה לא בוצע. לבניין חצר קדמית נרחבת ומשני עבריה שני אגפים המשמשים לאחסון המתקנים החקלאיים ואורוות הסוסים. אגפים אלה מחוברים לבניין המרכזי באמצעות סטווי עמודים בעלי מתאר של רבע מעגל כל אחד, ולו עמודים מן הסדר הטוסקאני. כנזכר בספרו, את עיטור קירותיהם של החדרים הפקיד פלאדיו בידיו של הצייר ג'יאלו פיורנטינו. מציורי הקיר נותרו שרידים בלבד. הווילות הפלדיאניות בוונטו אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 142. Bruce Bucher, Andrea Palladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 123-128. מדיה וקבצים בנושא וילה באדואר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילה באדואר ספר שני, פרק 14, עמ' 68.
אלפבית שומרוני

האלפבית השומרוני הוא צורה מיוחדת של האלפבית העברי הנמצא בשימוש בידי העדה השומרונית לכתיבה בעברית שומרונית. כתב זה הוא התפתחות וגרסה מאוחרת לאלפבית העברי העתיק שהיה בשימוש במשך תקופת הברזל, ימי ממלכת יהודה וממלכת ישראל. בטבלה שמשמאל ניתן לראות צורות שונות בהתפתחות הכתב השומרוני מן הכתב העברי העתיק (עמודה I). למרות ששיטת הכתיבה הזאת נקראת אלפבית היא לא אלפבית מלא אלא למעשה אבג'ד. זאת מאחר שהעיצורים בלבד נוכחים בו בעוד שהתנועות חסרות מרצף האותיות הנכתבות. כלומר בניגוד לכתיב העברי המלא בכתב השומרוני לא נעשה שימוש באמות הקריאה אלא בשיטת הניקוד לכתב השומרוני. גם בכתב השומרוני, קיימים שני סוגי כתב: דפוס - אותיות גדולות, וכתב - אותיות קטנות. האותיות הגדולות מופיעות בספר תורה, ואילו האותיות הקטנות משמשות בדרך כלל לספרי התפילה. לעיתים משתמשים השומרונים בכתב זה גם לצורך כתיבת טקסטים חילוניים, כגון כתבות בעיתון השומרוני ואף בשלטי רחוב. אותיות האלפבית: אלף ࠀ, בית ࠁ, גימל ࠂ, דלת ࠃ, הא ࠄ, וו ࠅ, זין ࠆ, חית ࠇ, טית ࠈ, יוד ࠉ, כף ࠊ, למד ࠋ, מים ࠌ, נון ࠍ, סמך ࠎ, עין ࠏ, פא ࠐ, צדי ࠑ, קוף ࠒ, ריש ࠓ, שין ࠔ, תו ࠕ. על הרפורמה בכתב העברי, שהתרחשה לאחר מרד בר כוכבא, שבמהלכה זנחו היהודים את הכתב העברי הקדום כליל ועברו להשתמש בכתב המרובע, ואילו השומרונים חזרו להשתמש בכתב העברי הקדום (וזנחו את השימוש בכתב המרובע, אשר אף הוא היה בשימוש יומיומי אצלם בתקופה הפרסית והרומית הקדומה), מסופר בתלמוד הבבלי: בתחילה נתנה תורה לישראל בכתב עברי ולשון הקודש, חזרה וניתנה להם בימי עזרא בכתב אשורי ולשון ארמי. ביררו להן ישראל כתב אשורית ולשון הקודש והניחו להדיוטות כתב עברי ולשון ארמי. מאן הדיוטות? אמר רב חסדא – כותאי. מאי כתב עברי? אמר רב חסדא – כתב ליבונאה — תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד ב' ניקוד שומרוני קמעות שומרוניים עברית שומרונית יוסף נוה, על כתבם וכתובותיהם של השומרונים בעת העתיקה, ספר השומרונים, הוצאת יד יצחק בן-צבי ורשות העתיקות, ירושלים תשס"ב; (הדפסה שנייה: סיון תשס"ו, 2006). ISBN 9652172022(עמ' 372-381) יוסף נוה וי' מגן, כתובות ארמיות ועבריות מן המאה הב' לפנה"ס בהר-גריזים, עתיקות לב (תשנ"ז), עמ' 37-56. מדיה וקבצים בנושא אלפבית שומרוני בוויקישיתוף תנ"ך שומרוני, בספרייה הבריטית האלף בית השומרוני כתב שומרוני, מאמר מתוך אתר שומרוני שעוסק בנושא יוסף נוה, על כתבם וכתובותיהם של השומרונים בעת העתיקה, ספר השומרונים, הוצאת יד יצחק בן-צבי ורשות העתיקות, ירושלים תשס"ב, עמ' 372-381
יואנס פילופונוס

יואנֵס (יוחנן) פילופּונוס (יוונית: Ἰωάννης ὁ Φιλόπονος), חי בין השנים 490–570, ומוכר גם בשם "יוחנן המדקדק" או יוחנן מאלכסנדריה. היה פילוסוף בעל רקע אריסטוטלי-ניאופלטוני, ועם זאת היה הגמון נוצרי, והשתמש בכלים הפילוסופיים האריסטוטליים כדי להוכיח שהעולם אינו קדמון, כפי שטען אריסטו, אלא נברא כטענת הנצרות. לדבריו וכתביו הייתה השפעה תאולוגית ניכרת על הפילוסוף הערבי אל-כנדי, ועל רב סעדיה גאון. כמו כן, הביקורת שלו על הפיזיקה של אריסטו הובילה באופן עקיף להתפתחות הפיזיקה האמפיריציסטית שפותחה מאוחר יותר על ידי גלילאו גליליי. אחרי מותו, הכנסייה האורתודוקסית הרשיע את יואנס במינות (בשנים 680–681); זה קרה בשל פרשנותו לשילוש הקדוש, לפיה שלושת מרכיביו הם ישויות נפרדות. יצירותיו הודפסו באירופה בלטינית החל מהמאה ה-15, ולביקורתו על הפיזיקה האריסטוטלית הייתה השפעה רבה על ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה ועל גלילאו גליליי, המצטט קטעים נרחבים מדבריו בכתביו. האנציקלופדיה העברית, כרך יט, טורים 279-281, ערך "יואנס פילופונוס" (שמואל סמבורסקי). ביוגרפיה באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית) יואנס פילופונוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.