laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיסאקוס

דיסאקוס (שם מדעי: Dissacus) הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת המזוניכידיים, אשר חי מתחילת הפלאוקן עד לתחילת האאוקן שלפני 65 עד 50.3 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו במערב אמריקה הצפונית, אסיה ובצרפת. הסוג הוגדר ב-1881 בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ. הדיסאקוס היה טורף זריז בעל מראה של תן או קויוט אשר מבנה רגליו מרמז שהיה מהיר בהרבה ממרבית היונקים בסביבתו והוא נע על בהונותיו, אשר כוסו בפרסות קטנות. ניתוח של מערכת שיניו הטוחנות של המין D. praenuntius מצפון אמריקה מעיד שבעליו לא היה טורף היפרקרניבור, אלא טורף שהתבסס על טרף, אך ניזון גם מפירות או מחלקי צמחים דומים, בדומה לכמה כלביים אף שהוא לא חולק את אותם אבות. הוא ניזון בעיקר מחיות קטנות וחי לצד מינים אחרים של אוכלי כל מסביבו. הוא חי לצד סוג קרוב - האנקלגון (אנ') שהיה גדול ממנו בהרבה. כמה חוקרים סוברים שמדובר באותו הסוג או בסוגים קרובים, אף על פי שגדולי האנקלגונים הגיעו לגודל של דוב. סוג זה הוא המזוניכיד היחיד שהתקיים באירופה ונראה שהוא היגר אליה מאמריקה הצפונית. ייתכן שהזמן הרב בו התקיים באירופה, הרבה לאחר היכחדותו באמריקה נבעה כנראה מדחיקה בידי טורפים גדולים כמו הפציהאינה, אך אין לזה מקור במאובנים. מדיה וקבצים בנושא דיסאקוס בוויקישיתוף דיסאקוס, באתר GBIF (באנגלית)
שונר איסוודורנסיס

שונר איסוודורנסיס (שם מדעי: Lynx issiodorensis) הוא מין נכחד של טורף מהסוג שונר, אשר חי מסוף הפליוקן עד הפליסטוקן באירופה וייתכן שהיגר מאפריקה ונכחד עם סיום עידן הקרח האחרון והפשרת הקרחונים המסיבית של סוף הפליסטוקן. ישנם חוקרים המניחים שהוא אף חצה את גשר ברינג לעבר אמריקה הצפונית, שם כלולים 2 מיני שונר. חתול זה הוגדר ב-1828 והוא נקרא על שם העיר שבה התגלה - איסוואר (Issoire) שבמרכז צרפת. שונר זה היה כנראה האב הקדמון של ארבעת מיני השונרים החיים כיום. עם זאת הוא היה בעל רגליים קצרות יותר, ראש גדול יותר וצוואר ארוך יותר. השיניים שלו ובעיקר הניבים שהופרדו מעט מהחותכות, היו חזקים מעט יותר. הוא דמה יותר למיני חתולים קטנים אחרים משונרים, למשל מיני החתול או הקרקל מעט, אך הוא היה בעל זנב קצר כמו השונרים. לא ברור האם היו לו ציצות אוזניים בולטות, מאחר שהם לא השתמרו במאובנים. משקלו הגיע ל-15 עד 25 קילוגרם בממוצע. בשנת 1945 ממצאים מאסיה של שונר נקראו בשם Lynx shansius, אך בהמשך התברר שמדובר באותו המין, כך שמין זה התבטל ונכלל במין זה. מדיה וקבצים בנושא שונר איסוודורנסיס בוויקישיתוף שונר איסוודורנסיס, באתר GBIF (באנגלית)
Herzeleid

Herzeleid (בעברית: שברון לב) הוא אלבום הבכורה של להקת רמשטיין שיצא לאור ב-24 בספטמבר 1995. עד אוקטובר 1998 נכנס האלבום למצעד 5 פעמים וצעד סך הכל 102 שבועות. האלבום "Sehnsucht", אלבומה השני של הלהקה יצא בשנת 1997 וזכה להצלחה גדולה בארצות הברית. בעקבות ההצלחה יצא בשנת 1998 האלבום "Herzeleid" בגרסה מחודשת בארצות הברית. הפקת האלבום נתקלה בקשיים רבים. הקושי הראשון היה למצוא מפיק מוזיקלי לאלבום. גרג האנטר, מפיק שעבד בעבר עם פול מקרטני, נשכר כמפיק הראשון. האנטר כלל לא התלהב מביצועי הלהקה ועל פי חבריה אף נרדם במהלך החזרות. הלהקה פנתה לג'ייקוב הלנר, שהיה המפיק של להקת "Clawfinger". הוא הוזמן להופעה בהמבורג בדצמבר 1994. לאחר שראה את ההופעה הסכים לקחת על עצמו את התפקיד. הלהקה טסה לשוודיה לצורך הקלטת האלבום. בתחילה הקליטה הלהקה באולפני פולאר שהוקמו על ידי להקת אבבא, אך הם חשו בחוסר נוחות ועברו להקליט באולפן הפרטי של הלנר. אחרי שלושה חודשים הסתיימו ההקלטות והחל שלב העיבוד, שנעשה על ידי הלנר וקרל-מייקל הרלפסון. ריצ'רד קרוספה, חבר הלהקה היחיד שנותר בשוודיה בשלב זה, לא אהב את התוצאות וזימן פגישה דחופה של כל חברי הלהקה בברלין. בישיבה, בה נכחו גם נציגי חברת התקליטים, הוחלט על החלפו של הרלפסון בהולנדי רונלד פרנט. לאחר שחברי הלהקה הביעו את שביעות רצונם מהתוצאות של המעבד החדש יצא האלבום לאור בספטמבר 1995. האלבום נכנס למקום ה-99 במצעד האלבומים הגרמני בשבוע ה-43 של שנת 1995. סך הכל צעד האלבום 110 שבועות במצעד אך רק לאחר יציאת האלבום "Sehnsucht", אלבומה השני של הלהקה, הגיע האלבום למקום השיא שלו - המקום השישי. מכירה של 500,000 עותקים העניקה לאלבום מעמד של אלבום פלטינה בגרמניה. באוסטריה הגיע האלבום בשיאו למקום ה-11 ובשווייץ הגיע למקום ה-20. בהולנד וצרפת הגיע האלבום למקומות 72 ו-85, בהתאמה. שני הסינגלים הראשונים "Du riechst so gut" ו-"Seemann" שיצאו בשנת 1995 ו-1996 לא זכו להצלחה גדולה. בשנת 1998 יצאה הסינגל "Du riechst so gut" בגרסה חדשה שהגיעה למקום ה-16 במצעד הבריטי. בינואר 2001 הוציאה הלהקה באוסטרליה את הסינגל "Asche zu Asche". כל השירים נכתבו על ידי רמשטיין. "Wollt ihr das Bett in Flammen sehen" ("האם את רואה את המיטה בלהבות?") – 5:17 "Der Meister" ("המאסטר") – 4:08 "Weisses Fleisch" ("בשר לבן") – 3:35 "Asche zu Asche" ("אפר לאפר") – 3:51 "Seemann" ("מלח") – 4:48 "Du riechst so gut" ("אתה מריח כל כך טוב") – 4:49 "Das alte Leid" ("הסבל הישן")  – 5:44 "Heirate mich" ("הינשאי לי") – 4:44 "Herzeleid" ("שברון לב") – 3:41 "Laichzeit" "עונת ההשרצה") – 4:20 "Rammstein" ("רשמטיין")  – 4:25 מידע על האלבום Herzeleid באתר MusicBrainz מידע על האלבום Herzeleid באתר AllMusic האלבום Herzeleid באתר Discogs האלבום Herzeleid באתר ספוטיפיי Rammstein: the story behind their debut album Herzeleid, Louder, 18 August 2016
איסוזו טראגה

איסוזו טראגה (באנגלית: Isuzu Traga) היא מסחרית מתוצרת קונצרן הרכב היפני איסוזו, אשר מיוצרת מאפריל 2018 באינדונזיה ב"ג'קרטה הצפונית" (אנ'). טנדר - 2 דלתות ("Flat Deck"). מסחרית ("Box")‏ - 2 דלתות. מיניבוס. "Traviz L". "Traviz S". דגמי "איסוזו טראגה" הוצגו לראשונה באינדונזיה ב-23 באפריל 2018 ב-2 תצורות: טנדר פתוח, ומסחרית סגורה. דגמי "איסוזו טראגה" הושק בפיליפינים ב-13 בנובמבר 2019 בדגם: "S", ובדגם "L". מנוע מרכזי-קדמי. סוג הנעה: הנעה אחורית. בשנת 2018 יוצרו 3,043 יחידות דגם "איסוזו טראגה פותח כדי להתחרות ב"מיצובישי L300" בשוק הטנדרים האינדונזיים הבינוני. דגם "מיצובושי L300" מיוצר בשנת 2019 בפיליפינים. איסוזו מדיה וקבצים בנושא איסוזו טראגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איסוזו טראגה איסוזו טראגה, סרטון באתר יוטיוב איסוזו טראגה, סרטון באתר יוטיוב איסוזו טראגה, סרטון באתר יוטיוב איסוזו טרביץ De Guzman, Marcus (12 November 2019). "All-new 2020 Isuzu Traviz starts at PhP 962k". AutoIndustriya.com. Philippines: AutoIndustriya. Retrieved 13 October 2019. ג'קרטה הצפונית (באינדונזית: Jakarta Utara) היא אחת מחמש הערים המנהליות (kota administrasi) המהוות אזור בירה מיוחד בג'קרטה, אינדונזיה "איסוזו טראגה" autonetmagz.com/isuzu-traga-2018-review-seru-juga-jajal-pick-up דגם "איסוזו טראגה פותח" כדי להתחרות ב"מיצובישי L300" otomotif.kompas.com/read/2018/05/10/090200115/isuzu-traga-siap-bersaing-dengan-mitsubishi-l300 "מיצובישי L300" בפיליפינים mmpc.ph/model/l300
יחסי אסוואטיני – דרום אפריקה

יחסי אסוואטיני–דרום אפריקה הם היחסים הדו-צדדים בין אסוואטיני ודרום אפריקה. דרום אפריקה מקיפה את אסוואטיני בצפון, במערב ובדרום. שתי המדינות חולקות יחסים חזקים היסטוריים ותרבותיים. נציבויות עליונות כוננו בפרטוריה ובמבבנה לאחר האפרטהייד ב-1994. אסוואטיני מחזיקה נציבות עליונה בפרטוריה אשר גם הוסמכה לבוטסואנה, לסוטו, נמיביה, זמביה וזימבבואה. במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, אף על פי שאסוואטיני טענה להיותה נייטרלית במלחמה הקרה, למעשה היא הייתה פרו-מערבית, וקיימה יחסים חזקים עם דרום אפריקה, כולל שיתוף פעולה כלכלי ובביטחון. חלק מהעסקים הדרום אפריקאים השתמשו גם בשטח אסוואטיני כנקודת מעבר כדי לעקוף את הסנקציות הבינלאומיות על דרום אפריקה. בהסתמך על הסכם ביטחון סודי עם דרום אפריקה. בשנת 1982, התנכלו פקידי אסואטיני לנציגי הקונגרס הלאומי האפריקני בבירה, מבבנה, ובסופו של דבר גירשו אותם מסווזילנד. כוחות הביטחון של דרום אפריקה, שפעלו תחת כיסוי, ביצעו גם הם פעולות נגד ה-ANC בשטח אסוואטיני. לאורך כל הזמן הזה, חלק ממשפחת המלוכה הסווזית חיפשו בשקט את שילובם מחדש של השטח הכבוש של אסוואטיני בדרום אפריקה בממלכתם. ב-27 בדצמבר 1984, יחסים רשמיים כוננו ברמת הסחר. בשנת 1993 הם הסכימו לשדרג את היחסים הרשמיים למעמד של שגרירות. ביוני 1993, דרום אפריקה וסווזילנד חתמו על הסכם שיפוטי הקובע כי שופטים מדרום אפריקה ישמשו בבתי המשפט של אסוואטיני. דרום אפריקה גם הסכימה לספק הכשרה לאנשי בית המשפט באסוואטיני. בשנת 1994 שדרגו שתי המדינות את קשריהן הדיפלומטיים לאחר בחירתו של נשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה, סיום האפרטהייד בדרום אפריקה והכניסה מחדש של דרום אפריקה לחבר העמים הבריטי. באוגוסט 1995 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה במאמצים למניעת פשע והברחה לאורך גבולן המשותף. בספטמבר 2010 גינתה ליגת הנוער של הקונגרס הלאומי האפריקני את היחסים ה"לא לגיטימיים" של דרום אפריקה עם "המלוכה האבסלוטית של סווזילנד". זרוע ההשקעות של האו"ם, קנצלר האוס רכש נתח של 75% ב"קולומה מלומה" של אסוואטיני (מכרה פחם). מפלגות פוליטיות אחרות גינו גם הן את המהלך. מדיה וקבצים בנושא יחסי אסוואטיני – דרום אפריקה בוויקישיתוף Swaziland's High Commission in South Africa Kingdom of Swaziland Ministry of Foreign Affairs, Government of South Africa. SOUTH AFRICA - A Country Study Federal Research Division of the Library of Congress. ANC to have 'full talks' on Swaziland (אורכב 17.02.2020 בארכיון Wayback Machine) News24.com, 24 September 2010. ANC conflicted by Maloma Colliery interests - ID PoliticsWeb.co.za, 14 November 2010.
קומינטרן

קוֹמִינְטֶרְן (מרוסית: Коминтерн) שנקרא גם האינטרנציונל הקומוניסטי והאינטרנציונל השלישי (1943-1919) היה האיגוד הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות. בחודש מרץ של שנת 1919 החליט לנין להקים אינטרנציונל קומוניסטי "שלישי", שהיה אמור לרשת את הסמכות המהפכנית של "האינטרנציונל הראשון" ו"האינטרנציונל השני" של קרל מרקס. המטרה המוצהרת הייתה להילחם "בכל האמצעים, כולל בכוח מזוין, במטרה למגר את הבורגנות הבינלאומית ולהקים רפובליקה סובייטית בינלאומית כשלב מעבר לביטול מוחלט של המדינה". הנחת היסוד של לנין ושל ההנהגה הבולשביקית בעת ביצוע המהפכה ברוסיה היתה, כי משטר קומוניסטי ברוסיה לא יוכל לשרוד ללא התפשטות המהפכה לרחבי אירופה. לנין הסתמך על הסיוע שיקבל מהמשטרים הסוציאליסטיים המהפכניים של מערב אירופה. על כן, כאשר החלה המהפכה, ציפתה ההנהגה הקומוניסטית למהפכה דומה בשאר ארצות אירופה. המהפכה המתמדת לא יצאה לפועל, על אף התרחשותם של אירועים מהפכניים אחדים במערב ובמרכז אירופה בין השנים 1919-1923 (במיוחד בגרמניה, שנחשבה באותה עת למקום הבשל ביותר למהפכה חברתית-פוליטית, ובהונגריה), והתברר כי המערב נרגע. תופעה זו, שמכונה על ידי הקומוניסטים הרוסיים "ייצוב של קפיטליזם", הותירה את ברית המועצות מבודדת ומוקפת בסביבה פוליטית בין-לאומית עוינת. הקומינטרן קיים שבעה קונגרסים עולמיים. לאורך כל שנות קיומו, הייתה הדומיננטיות הרוסית בקומינטרן מוחלטת. ב-15 במאי שנת 1943, פירק סטלין את הקומינטרן כצעד פיוס עם בעלות הברית. לאחר פירוק הקומינטרן הוקם בשנת 1947 ארגון "קומינפורם" כמוסד לתיאום בין המפלגות הקומוניסטיות. הקומינפורם המשיך לעסוק במשימות שהיו לקומינטרן ובאותן שיטות. הקומינפורם פורק בשנת 1957. האינטרנציונל הראשון האינטרנציונל השני האינטרנציונל הרביעי הסכם אנטי-קומינטרן מדיה וקבצים בנושא קומינטרן בוויקישיתוף קומינטרן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האינטרנציונל הקומוניסטי, דף שער בספרייה הלאומית הקומאינטרן קם לתחיה, הַבֹּקֶר, 7 באוקטובר 1947
יחידה 42 (סדרת טלוויזיה)

יחידה 42 (בצרפתית: Unité 42) היא סדרת טלוויזיה בלגית מסוג פעולה ומותחן, העוסקת ביחידת מבצעים מיוחדת הנאבקת בפשעי מחשב ומוצאת עצמה במאבק אל מול רוצח ופצחן מתוחכם. הסדרה נכתבה על ידי ז'ולי ברטראן, אני קארלס ושרלוט ז'וליה. הסדרה שודרה לראשונה בבלגיה ברשת La Une ב-19 בנובמבר 2017 והופצה לשידור בשאר העולם על ידי נטפליקס החל מ-14 ביוני 2019. זו הסדרה השנייה שהופקה בשיתוף פעולה בין חברת RTBF והקהילה הצרפתית של בלגיה, לאחר הסדרה "The Break". העלילה מגוללת את קורותיה של יחידת משטרתית למאבק בצורות חדשות של פשעי סייבר. חבריה כוללים את בילי, האקרית בעלת שם הצופן “Th3m1s”; סם, שוטר אלמן; נאסים; בוב ואליס, פתולוגית חירשת. פטריק רידרמון - סם לרוי קונסטנס גאי - בילי ובר טום אודנר - בוב פרנק רודה פוואז - נאסים דניצה אתנאסיאדיס - אליס מירקס כריסטוף למבר - החוטף תומאס דמארז - טום לרוי, בנו של סם סיימון קודרי - רובין לרוי נולה טילמן - אמי לרוי טניה גרברסקי - מנואלה דסמט הלן תאוניסן - הלן ג'נסן אן-פסקל קלרמבור - סנדרה מגנו סלמה אלואי - דיאן ווטרס אריק דה סטאיירק - לאון ניפס אלן אלוי - הנרי רווה ז'ן-מישל בלתאזר - לאמבר האמרס באטיסט סורנין - מישל ואן דק אוליבייה בונז'ור - דומיניק דלמו אדוניס דניאלטו - מארק דקאמפ אתר האינטרנט הרשמי של יחידה 42 יחידה 42, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "יחידה 42", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יחידה 42", באתר נטפליקס "יחידה 42", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יחידה 42", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ""Unité 42", la nouvelle série de la RTBF, intéresse déjà France Télévisions". sudinfo.be. 15 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Netflix's 'Unit 42' soars on the chemistry of its unlikely lead partners". The Daily Dot. 18 ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה יהושע ארלנגר

משה יהושע ארלנגר (1883–1963) היה רופא העיניים היהודי הראשון בארץ ישראל (1908–1911), מנהלו הראשון של בית החולים למחלות עיניים בירושלים, מטעם הארגון הפרנקפורטאי "למען ציון". ממשיכו משנת 1912 היה הד"ר אברהם אלברט טיכו. בשנת 1882 נוסד בירושלים "בית החולים סנט ג'ון" (בית החולים למחלות עיניים סנט ג'ון בירושלים). בית החולים נוסד ביוזמת חברי המסדר הבריטי המוקדש ליוחנן המטביל (מסדר סנט ג'ון) ופעל במימונם. בית החולים שירת בעיקר את האוכלוסייה הערבית אך גם את היהודית, והטיפול ניתן בו בחינם. בית החולים נסגר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ולאחר המלחמה חודשה פעילותו. ב"בית החולים מאיר רוטשילד" פעלה מחלקת עיניים החל משנת 1900, אך מספר המיטות בה היה מצומצם. גם בבתי החולים "שערי צדק" ו-"משגב לדך" טיפלו במחלות עיניים, אך לא רופאים עסקו בכך אלא עוזרים וחובשים. ד"ר אהרן מאיר מזי"א, שעבר לירושלים בשנת 1902 היה בעל ידע במחלות עיניים. הצורך הדחוף בבית חולים למחלות עיניים בא לביטוי אף בכתב העת חבצלת וזאת עקב הגרענת, שנחשבה למגפה שהטרידה מאוד את תושבי הארץ במשך שנים רבות בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. נולד לאברהם ארלנגר (היה מראשי היהדות האורתודוקסית בשווייץ במאה ה-19 וראש הקהילה היהודית האורתודוקסית בלוצרן) וברטה (לבית הרץ) בלוצרן שווייץ, בן שני במשפחה דתית שלה 13 ילדים (נולדו 15 ילדים, אהרן נפטר בגיל צעיר, יוסף נהרג בתאונת דרכים בגיל 34) ועוד 2 ילדים מאומצים. ארלנגר למד רפואה בציריך, ברלין וקינגסברג. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1906. התמחה במחלות עיניים בברלין. בשנת 1908 הגיע ארלנגר לארץ ישראל כרופא העיניים היהודי הראשון מטעם הארגון הפרנקפורטאי "למען ציון" (מייסודה של חברת חרדים מפרנקפורט). התיישב בירושלים. ב-1909, נתמנה למנהלו הראשון של בית החולים למחלות עיניים בירושלים. בשנת 1909, טיפל בית החולים ביותר מ-25,000 חולים, כולל 170 ניתוחי עיניים. ארלנגר טיפל בחולים רבים שסבלו מגרענת. בית החולים שכן בבית שכור בשכונת מאה שערים, וכלל 40 מיטות אשפוז. במרפאת בית החולים התקבלו מדי יום חולים לטיפול חינם. בשנת 1911 שב ארלנגר ללוצרן. בשנת 1913 התחתן עם גרטה לבית הופבאואר. לזוג נולדו 3 בנות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הציע ארלנגר עם הרב לוינשטיין[דרושה הבהרה] להקים את ארגון "מגן דוד אדום", שבדומה לארגון הצלב האדום יטפל בפצועים יהודים, כדי שלא ישכבו בצל הצלב. ארלנגר עמד בראש "תלמוד תורה" והספרייה היהודית. באפריל 1933 הגיעו בני הזוג ארלנגר לביקור בארץ ישראל. ארלנגר נפטר בשנת 1963 בשווייץ. ראובן ארלנגר [ואחרים] (מוציאים לאור), בית אברהם: ענף עץ אבות ותולדות משפחת ארלנגר והקהילות היהודיות בגיילינגן ובלוצרן / Stammbaum und Chronik der Familie Abraham Erlanger. ein Beitrag zur Geschichte der Juden in Luzern und Gailingen, ירושלים: ר’ ארלנגר, תשנ"ח. (בעברית) ו(בגרמנית) רופאיה של ארץ-ישראל 1799–1948", נסים ויעל לוי. הוצאת איתי בחור ,זכרון-יעקב, מהדורה שנייה ,מרץ 2012, עמוד 105 אורית נבות ואברהם גרוס, ‏המלחמה בגרענת: ראשית בריאות הציבור בארץ-ישראל, קתדרה 94, דצמבר 1999, עמודים 91–92 חבצלת, י' בסיוון, תרס"ג אורית נבות ואברהם גרוס, ‏המלחמה בגרענת: ראשית בריאות הציבור בארץ-ישראל, קתדרה 94, דצמבר 1999, עמוד 92
מוזגמאואר

מוזגמאואר (בגרמנית: Museggmauer, חומת המוּזֶג) עם מגדליה המוזגטירמן (בגרמנית: Museggtürmen, מגדלי המוּזֶג) היא חלק מסמלי העיר לוצרן שבשווייץ. החומה, שהייתה חלק מביצורי העיר העתיקה של לוצרן, מהווה את הנוף ההיסטורי העתיק של העיר לצד מגדל המים (גר') המפורסם של העיר והקאפלבריקה המוביל אליו. מערכת הביצורים של לוצרן החלה להיבנות כבר במאה ה-13 במיקום פנימי יותר מזה של חומת המוזג. סקרים ארכאולוגיים מן המאה ה-20 הראו כי תחילת בניית המוזג הייתה לכל המאוחר בסביבות שנת 1370, ונמשכה בהפסקות עד למחצית המאה ה-15. לתאריכים אלו חשיבות באשר להשערה הרווחת כי בניית החומה קשורה לקרב זמפאך (אנ'), שהתרחש בשנת 1386. בין השנים 1833–1856 פורקה רוב החומה, לפי החלטת האספה העירונית של לוצרן משיקולי אסתיקה ותחבורה. קטע הביצורים הנוכחי, המוכר בשמו "מוזגמאואר", על מגדליו, לא הפריע לתנועה בשל מיקומו, ולכן השתמר ברובו. תשעה מגדלים קבועים בקטע המוזגמאואר, כולם עברו שינויים במשך השנים, חלקם הוגבהו, וחלקם שהיו במקור פתוחים לצד העיר נסגרו, בהתאם לצרכים צבאיים ואחרים שנוצרו במשך השנים. מגדל נלי (Nölliturm) הוא המגדל הקרוב ביותר לנהר הרויס (אנ'). המגדל העגול נבנה ב-1513 ומתנשא לגובה 28 מטרים. הוא משמש כמשכנה הרשמי של גילדת ואגודת הזעפרן ההיסטורית של לוצרן (גר') ובו מתאכסן הארכיון של האגודה. מגדל המנלי (Männliturm) הוא המגדל השני במעלה ההר, מתנשא לגובה 33 מטרים. הליגיסלנד (Luegisland) הוא המגדל העתיק ביותר בין המגדלים, שלישי ברצף המגדלים ששרדו. ראשו מגיע ל-52 מטרים מעל פני הקרקע והוא שימש כמגדל תצפית. הוא הגבוה בין המגדלים והיחיד שנותר פתוח לצד העיר. המגדל הרביעי ברצף המגדלים הוא מגדל ואכט (Wachturm) המתנשא לגובה 44 מטרים. המגדל בגרסתו הנוכחית נבנה בראשית המאה ה-18 לאחר שהמגדל המקורי נחרב בהתפוצצות אבק שרפה. מגדל זה מכונה גם מגדל הוי, "Heuturm" (חציר, בגרמנית), על שם החציר שאוכסן בו בעבר. המגדל החמישי, ציט-טורם (Zytturm), הוא מגדל שעון ומכאן שמו. לוח המספרים והמחוג כה גדולים כך שגם הדייגים על האגם יוכלו לקרוא את השעה. השעון נבנה בידי השען הגרמני-שווייצרי בן המאה ה-16 הנס לוטרר (גר'). גובה המגדל, 31 מטרים. המגדל השישי, השירמר-טורם (Schirmerturm) הוא צריח שמעליו גג בצורת פירמידה נמוכה. גובה המגדל, 27.5 מטרים. הפולבר-טורם (Pulverturm), מגדל האבקה, הוא המגדל השביעי. כאמצעי זהירות מפני מצבים כמו התפוצצות אבק השרפה בוואכט-טורם ב-1701, וכדי להימנע ממצב שבו נותרת העיר ללא מלאי אבק שרפה, חולק מלאי האבק העירוני לשני מגדלים. מגדל אבק-השרפה, הפולבר-טורם, הוא אחד המבנים העתיקים ביותר במוזגמאואר. גובהו 27.5 מטר. מגדל אלנווידנן (Allenwindenturm) ומגדל דכלי, שני המגדלים האחרונים בשורת מגדלי המוזגמאואר כבר אינם חלק רציף ומחובר ליתר המגדלים. האלנווינדן-טורם מכונה גם הולדרמאייר-טורם. המגדל האחרון מבין תשעת המגדלים, מגדל דכלי (Dächliturm), ידוע גם בשם ה"חוצן-טורם" (Chutzenturm). הוא המגדל הנמוך ביותר בשורת המגדלים, אבל גג הפירמידה שלו בולט ונחשב עתיק יותר מרוב המגדלים האחרים. מדריך שיחור, שווייץ, מהדורת 2001, עמ' 195. מדיה וקבצים בנושא מוזגמאואר בוויקישיתוף
מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית

מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית (באנגלית: United States Army War College) היא מוסד ללימודים גבוהים של צבא ארצות הברית. המכללה נוסדה ב-1901 ביוזמת מזכיר המלחמה של ארצות הברית אליהוא רוט. היא מוקמה בהתחלה באזור וושינגטון די. סי., לאחר מלחמת העולם השנייה עברה לפורט לוונוורת' וב-1951 למיקומה הנוכחי בבסיס קרלייל שבקרלייל שבפנסילבניה. המכללה משמשת מוסד מחקר בנושאי ביטחון לאומי ומוסד להכשרת קצינים בכירים בנושאי מנהיגות ואסטרטגיה. היא אחת מתשע עשרה האקדמיות הפדרליות של ארצות הברית. המכללה מעניקה תואר שני בלימודי אסטרטגיה. תוכנית הלימודים מיועדת בעיקר לאנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, בדרגת לוטננט קולונל או קולונל להם כ-22 שנות שירות, ומעניקה להם הכנה לקראת תפקידי מטה בכירים בגופים או סוכנויות הכוללים מרכיבים בין-זרועתיים, בין-לאומיים, או חוצי ממשלה. בנוסף למכללה תוכנית לעמיתים זרים, תוכנית ללימודים מרחוק ותוכניות הכשרה נוספות לקצינים בכירים. גופי המכללה: המרכז למנהיגות אסטרטגית (מרכז קולינס) (Center for Strategic Leadership) - עוסק בפיתוח סימולציות פוליטיות-צבאיות, תומך בתרגילי מטה של הצבא ותרגילים משותפים בין זרועות הכוחות המזוינים, מחקר ופיתוח צבאי וחינוך של קצינים ואזרחים מסוכניות פדרליות שונות. המכון ללימודים אסטרטגיים (Strategic Studies Institute)- עוסק במחקר צבאי לתמיכה בפעולות הצבא ושיתוף פעולה בין הזרועות, פרסום ספרים, עבודות ומחקרים בנושאים צבאיים וביטחון לאומי, עריכת כנסים בנושאי צבא, ושיתופי פעולה אקדמיים המכון לשמירת שלום וניהול היציבות (Peacekeeping and Stability Operations Institute) - עוסק בעיצוב מדיניות סוכנויות הממשלה השונות, שיפור מיומנויות המנהיגות של אנשי מפתח, סיוע לתיאום ושילוב מאמצי הממשלה עם ארגונים בינלאומיים, שותפים רב לאומיים וארגונים לא ממשלתיים, תמיכה בתכנון, הכנה וביצוע פעולות ליציבות ושלום. מרכז המורשת והחינוך של הצבא (The Army Heritage and Education Center) - רכישה, שימור והנגשת רישומים היסטוריים, חומרים וממצאים בנושא צבא ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית, ברשת החברתית פייסבוק מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
עורך הדין ארדאשב: מסכת המוות

עורך הדין ארדאשב: מסכת המוות (ברוסית: Адвокатъ Ардашевъ. Маскарадъ со смертью) היא סדרת טלוויזיה רוסית היסטורית, המהווה עיבוד לרומן בשם "מסכת המוות מאת איוואן ליובנקו, בבימויו של סרגיי מזנצב ובכיכובם של אנטון חבארוב, יבגניה רוזאנובה ודמיטרי בלוחין. פרק הבכורה שודר ב-23 בנובמבר 2019 ברשת TV Center המוסקבאית. הופקה על ידי חברת הסרטים Swell Film (‏СВЭЛЛ ФИЛЬМ) שערכה את הצילומים באזור מוסקבה ולא בעיר בה מתרחשת העלילה. זהו העיבוד הראשון לספריו של איוואן ליובנקו, מחברם של 12 רומנים העוסקים בעורך הדין ארדאשב, היסטוריון ועורך דין מתמחה בסטבפרופול של תחילת המאה ה-20, בעל ניסיון של 25 שנה בתחום המשפטים. במאי הסדרה, סרגיי מזנצב, גילם בשנת 2016 את דמותו של גורדון בראון בסדרה ההיסטורית אנה הבלשית. שנת 1907, שנתיים לאחר מלחמת רוסיה–יפן, הפקיד למשימות מיוחדות לשעבר קלים פאנטלייביץ' ארדאשב מתפטר משירותו במחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית עקב פצע קשה שקיבל בעת שביצע משימה חשאית במזרח התיכון. הוא עובר מסנקט פטרבורג לעיר סטברופול שבפרובינציה, שם הוא רוצה לנהל חיים רגועים ושקטים ובמהרה הופך לעורך דין מפורסם. רבים חולמים להשתמש בשירותיו. עם זאת, הפיכה ללקוח שלו אינה דבר קל - וזה לא קשור לכסף. לארדאשב יש עיקרון קפדני: הוא לוקח את העניין רק אם הוא בטוח לחלוטין בחפותו של הלקוח. אנטון חבארוב - קלים ארדאשב יבגניה רוזאנובה דמיטרי בלוחין בוריס אסטרין גלב פוגורודינסקי אנדריי גראדוב כריסטינה בורייקו אנדריי ריקלין מאה שנות נסיעה "עורך הדין ארדאשב: מסכת המוות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עורך הדין ארדאשב בפורטל Vokrug.tv פרק הבכורה בערוץ היוטיוב של חברת ההפקות Swell Film (ברוסית) «Адвокат Ардашев». Почему фильм, действие которого разворачивается в Ставрополе, снимали не здесь?, ГТРК «Ставрополье» ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדמונד למברט

אדמונד פייר ז'וזף למברט (בהולנדית: Edmond Pierre Joseph Lambert;‏ 22 בדצמבר 1889 – 30 ביוני 1962) היה חסיד אומות העולם מאנטוורפן, שבבלגיה, שהציל עשרות יהודים בלגים בתקופת השואה. אדמונד למברט היה הפקיד הראשי במשרד מרשם האוכלוסין בעיריית אנטוורפן שבבלגיה. לאחר כיבוש בלגיה על ידי גרמניה הנאצית. למברט מונה כאחראי על רישום מפקד יהודי העיר ועל החתמת תעודות הזהות של היהודים בסימן זיהוי מיוחד. תוך ניצול סמכותו, למברט סייע, עזר והציל עשרות יהודים ואנשי מחתרת בלגיים, אודותיהם העביר מידע שגוי, יצר מסמכים מזויפים, העניק זהויות בדויות ולא סימן על כל תעודות היהודים כי הם יהודים. למברט נעזר לצורך סיוע ליהודים ולמחתרת, בתעודות זהות של אנשים שנפטרו או ברחו מהמדינה. הוא העניק בעזרת תעודות אלו זהות חדשה ליהודים וחברי מחתרת בלגיים. עוד לפני המלחמה למברט היה מיודד עם דוד לדרמן, יהודי מאנטוורפן. למברט עזר לדוד ואשתו סידוני להשיג מסמכים מזויפים אשר הגנו עליהם ועל בתם יולאנד. בעזרת למברט, שאיתו שמר דוד על קשר קרוב, החליף דוד שלוש זהויות בדויות בזמן המלחמה. בנוסף לסיוע זה, למברט, שבתוקף תפקידו ידע על תוכניות הגרמנים ביחס ליהודי העיר, העביר לדוד את הידיעות הללו ולמעשה אפשר ליהודים להצליח לברוח. באפריל 1943 השלטונות הגרמנים חשדו כי סידוני ויולאנד לדרמן הן יהודיות והן נשלחו למחנה המעבר מכלן. בעת שהותן במחנה, באוגוסט, למברט סיפק לסידוני את זהותה של "אנה ברנט", למעשה אישה שהיגרה מבלגיה לארגנטינה באותה השנה. יולאנד נרשמה כילדה שנולדה מחוץ לנישואין לאנה ברנט ול "ויקטור לבלאנק" - אחת משלוש זהויותיו הבדויות של דוד. אישוש לזהות החדשה הוענק על ידי חברתה של סידוני, פרנסין פולינארד-רוזי, שנשבעה בפני הגסטפו שסידוני אינה יהודייה וכך שוחררו סידוני ויולאנד ממעצר. למברט ולדרמן המשיכו לשמור על קשר קרוב עד שלדרמן עזב את אנטוורפן, הפך לפעיל בתנועות התנגדות והצטרף לפרטיזנים. לקראת סוף המלחמה נעצר למברט על ידי הגרמנים ונכלא. בתו, מארי-אנטואנט, הצליחה לשחרר אותו לאחר מאמצים רבים מול המפקדה הגרמנית הצבאית המקומית. מכיוון שהגרמנים נעשו חשדניים לגביו לאחר מעצרו, הפסיק למברט להשתתף בפעילויות התנגדות. מארי-אנטואנט המשיכה את עבודת אביה בהתנגדות ושימשה כשליחה של המחתרת הבלגית. ב־30 ביוני 1962 נפטר למברט ממחלת הסוכרת בה לקה בזמן שהותו במעצר הנאצי. דוד לדרמן עלה לארץ ישראל יחד עם בני משפחתו והתגורר בגבעתיים עד מותו בגיל 93 בשנת 2005 ). ב 11 בפברואר 1991 יד ושם הכיר באדמונד פ. למברט כחסיד אומות העולם והטקס התקיים בבריסל. ישנה לוחית הנצחה לשמו ביד ושם בירושלים. מתוך עדותו של דוד לדרמן, בתוך תיק חסיד אומות העולם, יד ושם