laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארמון

ארמון הוא מקום מגורים גדול ונרחב, המשמש או ששימש בעבר למגורי המלך ואחרים ממשפחת המלוכה, או העומדים בראש השלטון. כפועל יוצא מכך היווה לעיתים קרובות מרכז כוח שלטוני בשלטון המונרכי. בדרך כלל, היישוב שבו נמצא הארמון הוא בעל חשיבות בממלכה או באימפריה. ארמונות רבים הוסבו במהלך השנים לשימושים אחרים, כמו בתי פרלמנט ומוזיאונים. ארמון מבוצר נקרא טירה. שימוש חדש יותר למילה "ארמון" הוא לציון מבנים גדולים ומפוארים, בדרך כלל מבני ציבור, גם אם אין להם קשר לשלטון, למשל "ארמון הבדולח" בלונדון. השימוש במילה פאלאס (באנגלית "Palace") לתיאור המגורים המלכותיים מגיע מאחת משבע הגבעות ברומא, גבעת הפאלאטין (Palatine Hill), שם ישב מרכז הכוח השלטוני הראשוני של האימפריה הרומית בתחילת ימיה. מקור המילה "ארמון" בשפה העברית אינו ברור, והיא אינה מבוססת על שורש ידוע בשפה העברית, אך יכול להיות שמקור השם הוא מן המילה "רימון" עקב צורת כתר אשר בראש הפרי המסמלת מלוכה[דרוש מקור]. המילה מופיעה בספר מלכים, עמוס, ישעיהו, ירמיהו משלי, תהילים, איכה ודברי הימים. המילונאי אברהם אבן-שושן משער כי המלה נגזרה מן השרשים רוֹם או רמה. בממלכות ישראל ויהודה בעת העתיקה, היה ארמון המלך חלק מהמערך השלטוני. בישראל ישנם שרידים לארמונות מהעת העתיקה, החל מתקופת הברונזה הקדומה. למשל ארמון תל ירמות, ארמון מגידו וארמון הורדוס בירושלים, ששכן בחומה הצפון מערבית של העיר העליונה, שימש כמעון ראשי עבור המלך, אך נהרס כמעט לחלוטין, ורק שרידי חומותיו ומגדליו נותרו במתחם מגדל דוד והקישלה. רבים נוטים להתבלבל עם מצדים כגון מצדה והרודיון אך ההבדל טמון בפונקציה של המבנה. מבנים כגון מצדה וההרודיון לא מרכזים את הפעולות האדמיניסטרטיביות של האזור, אלו נבנו בעיקר לשם הגנה. בתקופות מאוחרות יותר ישנם בתים פרטיים מפוארים ביותר שלא שימשו כארמונות, למשל בית יהודיוף-חפץ. יש המחשיבים את בית הצדק העולמי במרכז הבהאי העולמי שבחיפה כארמון. בנוסף, מתכננים חסידי חב"ד להקים בכפר חב"ד ארמון למלך המשיח. בבריטניה משפחת המלוכה הבריטית מחזיקה במגוון ארמונות, ביניהם מעונות רשמיים, משרדים, אתרי אירועים מלכותיים, ובתי נופש פרטיים, כמו ארמון בקינגהאם, טירת וינדזור, טירת בלמורל, ארמון הולירוד ובית סנדרינגהאם. בשוודיה משפחת המלוכה השוודית מחזיקה בשלושה מעונות עיקריים: הארמון המלכותי בסטוקהולם, ארמון דרוטנינגהולם ליד העיר, וארמון סולידן באי אלנד המשמש כארמון קיץ. בספרד ארמון מדריד, אף שאינו משמש כמעון מלכותי למלך ספרד, הוא עדיין זירת טקסים רשמיים וקבלות פנים, ומהווה תזכורת מפוארת למורשת המלוכה הספרדית. בנוסף ארמון מדריד מושך אליו תיירים רבים בזכות אולמותיו המפוארים, אוספי האמנות המרשימים וההיסטוריה העשירה שלו. שלי פז, "זה לא סתם גילוי זה נס", באתר ynet, 9 באוגוסט 2005 ארמון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארמונות, דף שער בספרייה הלאומית ארמונות באירופה – ביקור ממלכתי באתר מסע אחר אַרְמוֹן, באתר האקדמיה ללשון העברית Pierre Benoit, L'Antonia D'Hérode le Grand et le Forum Oriental D'Aelia Capitolina, Harvard Theological Review 64, 1971, עמ' 135–167 doi: 10.1017/S0017816000032478 ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוקולובסקי

סוקולובסקי (ברוסית: Соколо́вский) הוא שם מחוז בפולין ושם משפחה. האם התכוונתם ל... מחוז סוקולובסקי (אנ') – מחוז בפרובינציית מזוביה, פולין אישים דב סוקולובסקי (1897–1987) – היה רב חרדי-ישראלי, ממנהיגי "נטורי קרתא", ראש הישיבות "תורה ויראה" ו"מאור התורה" וסילי סוקולובסקי (1897–1968) – היה קצין בדרגת מרשל ברית המועצות, מצביא סובייטי במלחמת העולם השנייה ואחריה מפקד הכוחות המזוינים של ברית המועצות משה סוקולובסקי (1868–1931) – היה ראש ישיבה ליטאי, מחבר הספר "אמרי משה" סוקולוב (פירושונים)
שמחה דיניץ

שמחה דיניץ (23 ביוני 1929 – 23 בספטמבר 2003) היה חבר הכנסת, דיפלומט ויו"ר הסוכנות היהודית. שמחה דיניץ נולד בתל אביב ליוסף ולברוריה (ברוניה), אח למירה. התגורר עם משפחתו ברחוב אלנבי. את לימודיו התיכוניים סיים בגימנסיה הרצליה. למד מדע המדינה באוניברסיטת סינסינטי באוהיו וקיבל תואר מוסמך במשפט בינלאומי באוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית. במהלך לימודיו עבד כשומר לילה בשגרירות ישראל בוושינגטון. הצטרף למשרד החוץ ובין השנים 1960–1966 שימש כמנהל לשכת מנכ"ל המשרד ולאחר מכן מזכיר מדיני ומנהל לשכת שר החוץ. ב-1966 התמנה לציר בשגרירות ישראל ברומא וב-1968 לציר לענייני הסברה בשגרירות בוושינגטון. ביוני 1969, בעקבות התפטרותו של אביעד יפה התמנה למזכיר מדיני (נקרא גם יועץ מדיני) של ראש הממשלה גולדה מאיר שהכירה אותו מימי עבודתם המשותפת במשרד החוץ וראש לשכתה. בתפקידו זה עסק רבות בקשרים עם ארצות הברית ובדיונים סביב תוכנית רוג'רס. ב-1972 מונה למנכ"ל משרד ראש הממשלה. ב-1973 התמנה לשגריר ישראל בוושינגטון, כמינוי של גולדה מאיר שנכפה על שר החוץ, אבא אבן. בתחילת מלחמת יום כיפור דאג להשיג ממזכיר המדינה האמריקאי, הנרי קיסינג'ר, "רכבת אווירית" של תחמושת וציוד צבאי שהיו חסרים לצה"ל. את המסרים מקיסינג'ר העביר ישירות למנכ"ל משרד ראש הממשלה, מרדכי גזית. הוא המשיך לכהן כשגריר גם תחת ראשי הממשלה יצחק רבין ומנחם בגין, ואף היה חבר הצוות הישראלי למשא ומתן לשלום עם מצרים בקמפ-דייוויד. בהמשך כיהן כסגן נשיא האוניברסיטה העברית. בכנסת ה-11 (בשנים 1984–1988) כיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת המערך ונחשב בין ניצי המפלגה. היה חבר בוועדת החוץ והביטחון. בשנת 1987 התמנה ליו"ר הסוכנות היהודית. בתפקיד זה פעל רבות למען עלייתם וקליטתם בארץ של העולים מברית המועצות לשעבר, עם פתיחת שערי ברית המועצות לעלייה בתחילת שנות התשעים. בשנת 1995 נאלץ לפרוש מכהונתו בסוכנות היהודית עקב הגשת כתב אישום נגדו, שבו הואשם שהציג הוצאות פרטיות כהוצאות בתפקיד. בית המשפט המחוזי זיכה את דיניץ מאחד האישומים אך הרשיע אותו באחר. דיניץ הגיש ערעור וברוב דעות קיבל בית המשפט העליון את ערעורו וזיכה אותו מכל אשמה. נקבר בחלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל בהר הרצל בירושלים. על שמו נקרא רחוב בשכונת בית הכרם בירושלים. היה נשוי לויויאן ואב לשתי בנות ולבן. מדיה וקבצים בנושא שמחה דיניץ בוויקישיתוף שמחה דיניץ, באתר הכנסת שמחה דיניץ, באתר כנסת פתוחה דב גולדשטיין, דיוקן: שמחה דיניץ: נבחרתי, הפעם פרס לא הבטיח, "מעריב", 11 בדצמבר 1987 מת יו"ר הסוכנות לשעבר, שמחה דיניץ, באתר וואלה אלמוני צלצל בלילה, מעריב, 5 בפברואר 1971 חגי אשד, א. יפה התפטר ויהיה מועמד לכנסת; ש. דיניץ במקומו, דבר, 16 ביוני 1969 יורם פרי, גולדה שוברת שיגרה אפורה, דבר, 23 באוקטובר 1969 למשל: שליחים מישראל בודקים הלכי רוח בוואשינגטון, מעריב, 19 באוגוסט 1970 יוסף חריף, ארה"ב רואה בתוכנית רוג'רס פתח יחיד לפשרה, מעריב, 7 במאי 1971 שמואל כץ, חוק שופמן האחר, מעריב, 23 במאי 1979 הלב היהודי של קיסינג'ר, מעריב, 1 באוגוסט 1979 אבי בטלהיים, מלחמת כוכבים בחרות כוכב עליון בעבודה, מעריב, 16 באוגוסט 1985
ירון עוז (כדורגלן)

ירון עוז (נולד ב-10 במאי 1952) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, והיה מסמליה של קבוצת מכבי תל אביב בשנות ה-70, אז זכה עימה בשלוש אליפויות. ירון עוז גדל בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 1970/1971, כשהיה בן 18, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, כשעלה כמחליף בניצחון החוץ על מכבי נתניה ב-17 באוקטובר 1970. באותה עונה היה שותף עוז לזכיית הקבוצה בגביע המדינה לעונת 1969/1970, בעקבות דחיית השלבים המאוחרים של הגביע לתוך לוח הזמנים של עונת 1970/1971. כמו כן היה שותף לזכייתה של מכבי בגביע אסיה באותה עונה. בטורניר זה ערך עוז הופעה אחת, כמחליף. בעונת 1971/1972 ערך עוז 16 הופעות בליגה והיה שותף לזכייה של קבוצתו באליפות המדינה. ב-14 באוקטובר 1972 כבש עוז את שער הבכורה שלו, במשחק הדרבי מול הפועל תל אביב, שהסתיים בשוויון 1-1. במהלך עונה זו, תפס עוז מקום של קבע בהרכבה של מכבי תל אביב. בעונת 1976/1977 זכתה מכבי תל אביב בדאבל, לו היה שותף עוז עם 29 משחקי ליגה בהם כבש שני שערים, וכן הופעה בניצחון הקבוצה בגמר הגביע על בית"ר תל אביב. שתי עונות אחר כך שוב היה עוז משחקניה הבולטים של מכבי תל אביב בזכייה באליפות, ובכך השלים זכייה באליפות שלישית ובתואר שישי בסך הכל במדי הקבוצה. עם סיום עונת 1979/1980 סיים עוז את דרכו במכבי תל אביב, לאחר עשר עונות בקבוצה הבוגרת של המועדון, במהלכן ערך 303 הופעות וכבש 11 שערים. בעונת 1980/1981 עבר עוז לקבוצת מכבי יפו, אותה אימן תחילה שמואל פרלמן, אשר הוחלף בהמשך על ידי יאנה יאנבסקי. הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה. עוז הוסיף לשחק במדי יפו שנתיים נוספות, בהן הקבוצה לא רשמה הצלחות בליגה והתברגה בחלקה התחתון של הטבלה. עם סיום עונת 1982/1983 פרש ממשחק פעיל. עוז זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל בשנת 1973, על ידי המאמן אדמונד שמילוביץ'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-20 בפברואר 1973 באצטדיון בלומפילד, במשחק ידידות מול ארגנטינה שהסתיים בתיקו 1-1, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של מאיר ברד. בחודש מאי באותה שנה ייצג עוז את ישראל במוקדמות מונדיאל 1974, שהסתיימו בהפסד לקוריאה הדרומית. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש עוז בטורניר הקדם אולימפי ב-31 במרץ 1976, בניצחונה של ישראל 0–3 על יפן בסיאול. באותו הקיץ נכלל עוז בסגל ישראל באולימפיאדת מונטריאול. ישראל צלחה את השלב המוקדם, והודחה בשלב רבע הגמר על ידי ברזיל. בטורניר זה כבש עוז את שערו השני בנבחרת, במשחק בו סיימה ישראל בשוויון 2-2 מול מקסיקו. בסך הכל שותף עוז בשלושה מתוך ארבעת משחקי הנבחרת בטורניר. עוז הוסיף לייצג את ישראל גם במוקדמות מונדיאל 1978, ובסך הכל רשם 26 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שני שערים. מכבי תל אביב אליפות (3): 1971/1972, 1976/1977, 1978/1979 גביע המדינה (2): 1969/1970, 1976/1977 גביע אסיה: 1970/1971 ירון עוז, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ירון עוז, באתר Transfermarkt ירון עוז, באתר WorldFootball.net ירון עוז, באתר National Football Teams ירון עוז, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי תל אביב אשר גולדברג‏, "נפלתי בענק, נותרתי עירום מכל הכיוונים", באתר וואלה, 17 במרץ 2023 א. טבק, המאמן אלכסנדר יאנבםקי עומד להגיע מיוגוסלאוויה כדי לאמן את מכבי יפו, מעריב, 8 בדצמבר 1980 יעקב אלג'ם, יאנבסקי יגיע מחר, מעריב, 10 בדצמבר 1980
אוקולוס ריפט

אוקולוס ריפט (באנגלית: Oculus Rift) הם משקפי מציאות מדומה שפותחו על ידי חברת Oculus VR. לאחר שתי גרסאות למפתחים, המוצר החל להימכר ב-28 במרץ 2016. באוגוסט 2012, פאלמר לאקי, המפתח של המשקפיים, גייס מעל שני מיליון דולרים באתר Kickstarter עבור פיתוח המוצר. הסכום גויס מיותר מ-9,000 גולשים בתוך חודש. ב-25 במרץ 2014 נרכשה Oculus VR על ידי חברת פייסבוק בסכום של כשני מיליארד דולר, המורכב מ-400 מיליון דולר במזומן, ומניות של פייסבוק בערך כולל של כ-1.6 מיליארד דולר. הרכישה של Oculus VR ספגה ביקורות שליליות מגולשי אינטרנט רבים, בעיקר אלו שהשקיעו בחברה בתחילת דרכה באתר Kickstarter. בין המתנגדים הבולטים נמצא מרקוס פרסון. בפברואר 2017 פסק בית המשפט שעל פייסבוק לשלם פיצוי בסך חצי מיליארד דולר לחברת זנימקס, עקב הפרת זכויות יוצרים שלה בידי Oculus VR. תאריך היציאה לשוק של הגרסה הסופית הראשונה של המוצר היה ה-28 במרץ 2016. המפרט הטכני של המוצר כולל: רזולוציה כוללת: 2160 X 1200 (רזולוציה של 1080 X 1200 לכל עין) קצב רענון: 90Hz (לשם השוואה, קצב הרענון של סרט קולנוע עומד על 24 תמונות בשנייה (24Hz)) גיימינג (משחקי מחשב) קולנוע תצוגת המסך של המכשיר מפוצלת – כלומר, המסך מציג תמונה אחת מול כל עין. התמונות שונות במקצת, על-מנת ליצור ראיית תלת-ממד. כדי ליצור תחושת נפח ומרחב אצל המשתמש, ניתן לנווט בעולם הווירטואלי המוצג במשקפיים ב-360 מעלות בהנעת הראש. המכשיר מצויד בחיישני תנועה כדי לעקוב אחר תנועות הראש ולהתאים את נקודת המבט (פרספקטיבה) של המשתמש בעולם הווירטואלי המוצג לפיה. האתר הרשמי של המוצר מדיה וקבצים בנושא אוקולוס ריפט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוקולוס ריפט (בשפות מרובות) אוקולוס ריפט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארי פינס, ‏חי במציאות מדומה, באתר ‏מאקו‏, 27 במאי 2015 צפו: מייסד Oculus מוסר את ההזמנה הראשונה באופן אישי, באתר TGspot, ‏28 במרץ 2016 רועי גולדנברג, ‏הארנק פתוח: פייסבוק רוכשת את אוקולוס בכ-2 מיליארד דולר, באתר גלובס, 26 במרץ 2014 מורן בר ויניב פלדמן, פייסבוק רוכשת את Oculus VR ב-2 מיליארד דולר, באתר גיקטיים, 25 במרץ 2014 אבישי בסה, Oculus מכרה את התומכים שלה לפייסבוק תמורת 2 מיליארד דולר [דעה], באתר גיקטיים, 26 במרץ 2014 עומר כביר, המושבעים פסקו: אוקולוס הפרה זכויות יוצרים ופייסבוק תשלם חצי מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 2 בפברואר 2017 Atman Binstock, Powering the Rift, 15 May 2015 SPEC COMPARISON: THE RIFT IS LESS EXPENSIVE THAN THE VIVE, BUT IS IT A BETTER VALUE? נמרוד צוק, סינמה מדומה: הקולנוע מאמץ את טכנולוגיית ה-VR, באתר כלכליסט, 3 בפברואר 2015 אבישי בסה, מציאות מדומה, הדור הבא: Oculus Rift [סקירה], באתר גיקטיים, 19 באוגוסט 2013
איתי ליבוביץ

איתי ליבוביץ הוא אלוף ישראל בלחימת ג'יו ג'יטסו ברזילאי ובשאי-הון. בגיל 18 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה (דאן 1). לאחר מכן השתתף באליפות הארץ בשאי-הון וזכה במקום הראשון. בשנת 2003 למד בלונדון תואר ראשון בפסיכולוגיה ויחסים בינלאומיים. שם החל להתאמן בג'יו ג'יטסו יפני והתקדם לחגורה סגולה בפחות משנה וחצי. בלונדון זכה 4 פעמים באליפות בריטניה בג'יו ג'יטסו יפני, היה חבר בנבחרת קרבות הקרקע שזכתה במקום הראשון בליגת-לונדון וזכה שנתיים ברציפות בגביע ה-MVP שניתן לספורטאי הבולט ביותר באוניברסיטה. בשנת 2006 חזר לישראל ובשנת 2007 החל להתחרות בקרבות MMA ולהתאמן בג'יו ג'יטסו ברזילאי תחת משה קיץ. בשנת 2008 החל את לימודיו לתואר שני וקיבל את החגורה הכחולה בג'יו ג'יטסו ברזילאי. ליבוביץ' ערך את בכורתו המקצועית בקרבות MMA בתחרות Desert Combat 7 וניצח בסיבוב הראשון באמצעות חניקה. בשנת 2009 השתתף בכל תחרויות הג'יו ג'יטסו הברזילאי שנערכו בישראל וזכה בכולן במקום הראשון וכן עבר את המבחן לדאן 3 בשיטת שאי הון. בסוף שנת 2009 השתתף בקורס מדריכי הג'יו ג'יטסו הברזילאי הראשון שנערך תחת מכללת וינגייט. בשנת 2016 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה המאמן - איתי ליבוביץ באתר האקדמיה הישראלית לגרייסי ג'יו ג'יטסו איתי ליבוביץ, באתר שרדוג https://bjj.org.il/team/%D7%90%D7%99%D7%AA%D7%99-%D7%9C%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91%D7%99%D7%A5/
פקודת סרטי הראינוע

פקודת סרטי הראינוע היא פקודה מנדטורית משנת 1927, שנקלטה במשפט הישראלי ומכילה הוראות הנוגעות להקרנת סרטי קולנוע. הפקודה מקנה למועצה לביקורת סרטים סמכות לאסור הקרנתם של סרטים מסוימים. פקודה זו זוכה לביקורת כיום בטענה כי היא מיושנת ואינה רלוונטית בעידן שבו ניתן לצפות בסרטים באמצעים נוספים כגון אינטרנט, השאלה מספריות וידאו וכיוצא בזה. פקודת סרטי הראינוע, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט ראו, לדוגמה, ב-אייל גרוס, חבר הנהלת האגודה: סגירת ביטאון התנועה האסלמית – סתימת פיות, אתר האגודה לזכויות האזרח, 23 באוקטובר 2002. ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתיא

האם התכוונתם ל... מתי – אחד מ-12 השליחים רבי מתיא בן חרש – תנא בדור השלישי המלך מתיא הראשון – ספר ילדים פרי עטו של הסופר יאנוש קורצ'אק
מתאוס

האם התכוונתם ל... מתי – אחד מ-12 השליחים מתאוס פסיון – אורטוריה מאת יוהאן סבסטיאן באך לותר מתאוס – כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני
משכן האמנים (הרצליה)

משכן האמנים, הנקרא גם "בית הסופר", הוא מתחם לאמנות ותרבות בהרצליה, הכולל גלריה, תוכנית אירוח וחללי עבודה לאמנים מתחומים שונים. בשנת 1936 הציע ועד המושבה הרצליה אזור ג' לאגודת הסופרים, 10 דונמים של קרקע בחינם, כדי לבנות מקום מנוחה ועבודה לסופרים ויוצרים. זמן רב אגודת הסופרים לא עשתה בנידון כלום, כלומר, הם הסכימו להצעה אך לא פעלו למען הקמת המתחם. בשנת 1947, בנימין גיצ'קו, שהיגר מרוסיה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה, ועבד עם סופרים, עלה ארצה. כשהגיע לארץ, שמע על הרעיון להקמת בית הסופר, והוא הציע את שירותו לטפל בהתנדבות ובגיוס כספים. עוד פעיל, ורדימון, מנהלו של קולנוע מוגרבי באותה תקופה, קיבל על עצמו את תפקיד הגשת תוכניות הבניין, והתקשורת עם הקבלנים. עוד פעילים שהיו חברים באגודת הסופרים והצטרפו היו - אשר ברש, יו"ר אגודת הסופרים דאז, אליעזר שטיינמן, ישראל כהן, דוד שמעוני, ראובן גרוסמן ושמעון הלקין. צורף גם בן ציון מיכאלי, ראש מועצת הרצליה. התוכנית שאושרה על ידי האגודה כללה מבני מגורים לסופרים, חדרים לספריה וחדרי עיון, אולמות כנסים והרצאות, חדר אוכל ומטבח. אגודת הסופרים האמינה כי ימצאו תורמים שיממנו את הבנייה, מהארץ ומחו"ל. סכומים מעטים נאספו - בנימין גיצ'קו נסע לארצות הברית והצליח לגייס מעט כסף, בארץ נמצאו כמה תורמים, ומועצת הרצליה הקציבה למתחם 2,000 לירות. אבן הפינה הונחה במאי 1952. במהלך הבנייה, העבודה הופסקה עקב מחסור בכספים. גיצ'קו נסע שוב, הפעם לארגנטינה, וחזר עם משלחת יהודית, שתרמה סכום נכבד. העבודה חודשה והחליטו לקרוא לאחד הבניינים ע"ש התורמים - "ביתן ארגנטינה". התורמים חזרו לארצם, בהבטחה לשלוח עוד כסף, אך לא קיימו את הבטחתם. העבודה נפסקה, ואחר חודשה ושוב הופסקה. הבניינים עמדו ריקים, ולכן עיריית הרצליה השכירה את המקום והסבה אותו לבית ספר לילדי שגרירים. אחר כך הפך ל"מרכז נוער", כלומר, מעין מעון. בהמשך, הפך ל"בית המדרש למורי ציור" - חוג ציור למסיימי תיכון, ולאחריו, ננטשו הבניינים פעם נוספת. בהמשך, הוקמה בריכה בחלק מהמתחם. רק בשנות ה-90, אחד המבנים הפך למתחם ספורט ואת השני החליטו להסב למשכן האמנים. ורדה גנוסר שהייתה מנכ"לית אגודת הסופרים אז, עסקה בפרויקט "דירות אירוח לסופרים" ברחבי הארץ, וכשעברה להרצליה, שמעה על המבנה שיועד להיות כמעט מה שהיא רצתה שיהיה. היא פנתה מיד לראש העיר דאז, אלי לנדאו והציעה לו לחדש את המבנה. "לשמחתי מצאתי אוזן קשבת והתלהבות לנושא. הוחל בשיפוץ הבניין והוא חולק לשלוש דירות אירוח ליצירה, עם חידוש שהוספתי - לא רק לסופרים, אלא ליוצרים מכל התחומים." גנוסר ניהלה את משכן האמנים עד לשנת 2012, לאחריה ניהלו את המשכן טל קובו וד"ר אורי הולנדר. החל מנובמבר 2015 מנהל משכן האמנים הוא האוצר רן קסמי-אילן. שאול טשרניחובסקי בן ציון מיכאלי, הרצליה ראשיתה והתפתחותה, הוצאת מלוא בע"מ, תשמ"ט, 1989 מרדכי נאור, סיפורי הרצליה - ממושבה חקלאית למרכז היי-טק ומה"באסה" ועד פארק הרצליה, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, תשע"ג, 2013 TheArtistsResidence.org - אתר האינטרנט של משכן האמנים משכן האמנים, באתר העיר הרצליה סיפורי הרצליה, עמ' 154 הרצליה ראשיתה והתפתחותה, עמ' 238 ורדה גינוסר, מתוך מהמעברות עד ההכרזה לעיר, עמ' 157
שאתראנג'

שטרנג' או צ'אטראנג בשמו הפרסי המקורי (שמו התחלף כאשר הוא הגיע לעולם הערבי), הוא משחק פרסי עתיק שהוא וריאציה של צ'טורנגה ועליו מבוסס המשחק הידוע "שחמט". כמו בשחמט, גם בו המטרה היא לגרום למלך להיות במצב בו הוא בסכנת שבייה ואינו יכול לצאת ממצב זה (מט). החוקים זהים לגמרי לחוקי השחמט, למעט כמה הבדלים: אין לרגליים את האפשרות לנוע שני צעדים בתור הראשון או לבצע "הכאה דרך הילוכו", וכאשר הם מגיעים לשורה האחרונה הם מוכתרים למלכה (ראו למטה). לרץ קוראים פֿיל (בעל אותה משמעות כמו בעברית ובערבית), ותנועתו שונה: הוא זז שתי משבצות באלכסון ומדלג מעל הכלי שנמצא בינו לבין היעד שלו תוך כדי כך. למלכה קוראים פֶרְז (מהמילה הפרסית "פארזין", שר), וביכולתה לזוז רק צעד אחד באלכסון. אין הצרחה בשאתראנג'. גרימת מצב בו היריב אינו יכול לעשות מהלך חוקי בתורו (פט) הוא הפסד לשחקן זה. אם לשחקן נשאר רק המלך על הלוח ואין ביכולתו לשבות את הכלי האחרון של יריבו (למעט המלך) בלי להיכנס למצב של איום, השחקן מפסיד. אם הוא יכול לשבות את הכלי האחרון של היריב, זהו תיקו.
אברהם מנחם הלוי שטיינברג

הרב אברהם מנחם מנדל הלוי שטינברג (א' באדר ה'תר"ז, פברואר 1847 – א' בסיוון ה'תרפ"ח, מאי 1928), היה רבה של ברודי. נולד בראש חודש אדר ה'תר"ז (פברואר 1847) בעיר סרט שבבוקובינה, לרב מאיר בן רבי שמעיה מסרט, ולפעריל לבית רוטנברג. היה חסיד של האדמו"ר רבי אברהם יעקב מסדיגורה. בשנת תרכ"ט (1869) התמנה לרב בעיר סניאטין. בשנת תרס"ד (1904) נבחר לכהן כרבה של ברודי, אך נכנס לתפקידו רק בשנת תרס"ז (1907) בעקבות התנגדות בקהילה. הקים שם ישיבה. הופנו אליו אלפי שאלות מפולין ומחוצה לה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה. באותו זמן היו עמו 29 ספרים בכתב יד, ובהם אלפי שאלות ותשובות, וכן חיבור על ספר יראים. הוא הפקיד את כתבי היד עם חפצי ערך בכספת פראגר בנק בברודי. כשנכבשה העיר על ידי הרוסים[דרושה הבהרה] והבנק הולאם, נלקחו הכתבים לסנט פטרבורג בחשד שיש בהם חומר מרדני. לאחר השתדלויות רבות הגיעו הכתבים בשנת ה'תרע"ז (1917) במטוס מיוחד מפטרבורג לווינה. רק כרך אחד של השו"ת הודפס בחייו, כשנה לפני פטירתו. כמעט כל הכתבים האחרים אבדו במלחמת העולם השנייה פרט לשלושה כרכים של תשובות וחידושים שנפדו בממון על ידי נכדו משה וחלק גדול מהם יצא לאור. הרב נמנה עם מייסדי תנועת אגודת ישראל והיה חבר מועצת גדולי התורה. נפטר בר"ח סיון תרפ"ח (מאי 1928) בברודי. נשא לאשה את מרת טעמא בתו של הרב דוד אגדשטיין מיאסי, ונולדו להם ארבעה בנים וארבע בנות. אשתו נפטרה בשנת תרמ"ח (1888). אחריה נשא לאשה את מרת אטל בת אייזיק שטרנהאל מקולומיאה, ממנה נולד בן זקוניו. בנו הרב שמעיה שטיינברג כיהן כרב בהאליץ' ובפרמישלן. בניו של הרב שמעיה היו הרב משה שטיינברג (1903–1987), שמילא את מקום סבו ברבנות ברודי ולאחר השואה רב בניו יורק ואב בית הדין של הסתדרות הרבנים דאמריקה, הרב יצחק שטיינברג, רב בהאליץ', בירוסלב ובבריסל ואב"ד תל אביב והרב מאיר שטינברג, רב בצ'ורטקוב ובלונדון. נינו היה הרב משה שטינברג, רבה של קריית ים ובן נינו הוא הרב פרופ' אברהם שטיינברג. ספר קדושת שביעית, לחיזוק שנת השבתון. יצא לאור על ידי ר' אברהם אביש מרדכי הלוי אייזן עם הערותיו, ירושלים תרס"ט (1909), י"ג דפים. נדפס גם בתוך הספר פאת השולחן עם בית הרידב"ז. שו"ת מחזה אברהם. חלק א' - "אורח חיים", בראדי תרפ"ז (1927), קנ"ה סימנים. בראש הספר איגרת יוחסין שערך נכדו ר' דוד ב"ר חיים. בשנת תשל"ב (1972) הוציא נכדו מהדורת צילום חדשה עם תיקונים והוספות. חלק ב', על ד' חלקי שו"ע, יצא לאור על ידי נכדו ר' משה, ניו-יורק תשכ"ד (1964), עם הערות מהנכד. חלק ג', על ד' חלקי שו"ע, יצא לאור על ידי נכדו האמור ובסיוע הרב שלמה בן ציון הרבסט, ניו-יורק תשמ"ח (1988). אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ג, בני ברק, תשמ"ז, עמ' קנ-קסו. בן-ציון אייזנשטט, שטיינבערג, הרב אברהם מענדיל, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ו, עמוד 69, באתר היברובוקס אברהם מנחם מנדל בן מאיר שטינברג (1847-1928), דף שער בספרייה הלאומית אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ה, ע' שטינברג, ר' אברהם מנחם מנדל, עמ' 168 – 171 רשימה של שאלות שהופנו אליו מחוץ לגליציה, וכן רשימה של מחברים שהשיבו תשובות אליו מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, חלק ה, ירושלים: המכון להנצחת יהדות גליציה, תשנ"ז, עמ' 182-184
הר המיגיטאן

הר המיגיטאן (בטאגאלוג: Bundok Hamiguitan) הוא הר בדרום-מזרחו של האי מינדנאו בדרום הפיליפינים, המתנשא לגובה של 1,620 מטרים מעל פני הים. ההר והרכס בו הוא ממוקם מצטיינים בעושר ביולוגי יוצא דופן, והם חלק משטח של 68.34 קמ"ר המוגדר כפארק לאומי וכשמורת חי מאז שנת 2004. בשנת 2014 הכריז ארגון אונסק"ו על שטח של 169.23 קמ"ר ברכס המיגיטאן כאתר מורשת עולמית. הרכס מתאפיין במורדות תלולים בשיפועים הנעים בין 50 ל-100 אחוזים, החל מגובה של 500 מטרים מעל פני הים ומעלה, והוא עשוי ברובו מאדמת חמרה. האקלים לח משך כל חודשי השנה, אך כמויות המשקעים גדולות במיוחד בחודשים נובמבר ודצמבר. חלקו העליון של הרכס מכוסה ביער עננים לח, בעוד שבחלקו הנמוך יותר משתרעים יערות עד. המורדות הנמוכים של הרכס מכוסים בשטחים עשבוניים ובשיחים, וחלק מהם מעובדים על ידי תושבי האזור. עם בעלי החיים החשובים שחיים באזור נמנים העיט הפיליפיני, הקופיף הפיליפיני, חזיר יבלות פיליפיני, אייל פיליפיני, גחן דקלים אסייתי. מדיה וקבצים בנושא הר המיגיטאן בוויקישיתוף MHRWS עופות בהמיגיטאן Featured Protected Area: Mt. Hamiguitan Range Wildlife Sanctuary
הידרנס (בן הידרנס)

הידרנס היה מצביא פרסי. מפקדם של בני האלמוות, יחידת עילית בצבא הפרסי. השתתף באופן פעיל בקרב תרמופילאי. הידרנס היה בנו של הידרנס, אציל פרסי אשר יזם יחד עם אוטאנס, גובריאס ודריווש, קשר של שבעה אצילים נגד גאומתה. לאחר הקשר הפך דריווש למלך ותיגמל יפה את כל ידידיו. הידרנס הבן מונה למפקד בני האלמוות. יחידת עילית בצבא הפרסי שמנתה 10,000 איש. הרודוטוס כותב ששם היחידה הגיע מכך שנהגו להחליף במהירות כל חייל שמת בחייל חדש. הרודוטוס מזכיר שבנו של הידרנס סיסמאנס היה גם הוא מפקד בצבא. נכדו של הידרנס היה הסטרפ המפורסם טיספרנס. הידרנס נזכר לראשונה אצל הרודוטוס בנוגע למקרה מוזר שאירע בספרטה. דריווש הראשון מלך פרס שלח שליחים אל כל ערי יוון בדרישה להביא לו "אדמה ומים" כסמל לכניעה. כאשר קיבלו הספרטנים דרישה זו השליכו את השליחים לבאר באומרם ששם ימצאו אדמה ומים. אולם בשל פגיעה זו בשליחים מאז התקלקלו כל הקרבנות שהספרטנים הקריבו. כדי לכפר על המעשה התנדבו שני ספרטנים ספרתיאס, ובוליס, להסגיר עצמם למלך פרס. הידרנס קיבל את פניהם בחוף אסיה וניסה לשכנעם להפוך לאוהבי המלך. אולם הם סירבו וענו להידרנס שהוא מכיר אך את טעם העבדות ולא את טעם החירות. לאחר מותו של דריווש עלה לשלטון בנו חשיארש הראשון. הוא פתח בהכנות למסע מלחמה חדש נגד יוון. הספרטנים הציבו 300 לוחמים תחת הנהגתו של המלך לאונידס הראשון, במעבר צר בהרים בשם תרמופילאי. הפרסים הטילו את כל כוחותיהם למערכה. אולם נתקלו בהתנגדות עיקשת וספגו אבדות כבדות. לפיכך שלח המלך את הידרנס ובני האלמוות קדימה. אולם גם הם נכשלו. המצב היה כלאחר יאוש, אולם אז הגיע יווני בשם אפיאלטס והראה לפרסים מעבר בהרים שאפשר לאגף את חייליו של לאונידס. המלך שלח את הידרנס יחד עם אפיאלטס אל המעבר. הם הלכו כל הלילה דרך יער אלונים כשהגיעו לפסגת ההר נתקלו בבני פוקיס שהוצבו שם לשמירה בידי לאונידס. הידרנס נבהל משום שסבר שאלו הספרטנים, אולם אפיאלטס הרגיע אותו ואמר שאלו הפוקים. אלו האחרונים נבהלו גם הם משום שסברו שהפרסים יוצאים להתקפה על פוקיס. הם נסוגו מערבה ותפסו עמדות, אולם הפרסים התעלמו מהם והמשיכו מזרחה. עם עלות השחר הבחינו הספרטנים בפרסים המתקרבים. לאונידס הורה במהירות לבעלי בריתו לסגת בטרם יחסמו הפרסים את דרכי המילוט. במקום נותרו 300 ספרטנים, 700 תספאים, ו-2,000 תבאנים. כשעלתה השמש התקיפו הפרסים בלי לחכות להידרנס. התפתח קרב קשה במהלכו נהרג לאונידס. בהמשך הקרב הצטרף הידרנס למערכה והספרטנים נהרגו עד אחד. הידרנס נזכר בספרו של קרולין דל סנידקר, "הספרטאי". במשחק 300: אל התהילה, הידרנס ומרדוניוס הם מפקדים פרסיים. בסרט 300 הספרטנים, מגולם בידי דונלד הוסטון. נזכר בספרו של סטיבן פרספילד "שערי האש". מרדוניוס דאטיס ארטפרנס אריסטודמוס מספרטה הרודוטוס, היסטוריה, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998 הרודוטוס, ספר ג', 70. הרודוטוס, ספר ז', 83. הרודוטוס, ספר ז', 66. הרודוטוס, ספר ז', 135. תורגם לעברית בידי אוריאל שלח, והודפס בהוצאת מ. ניומן בשנת ה'תשכ"ב.