laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדרה סולטנר

אנדרה סולטנר (בצרפתית: André Soltner; נולד באלזס, צרפת, ב-1932) הוא שף וסופר צרפתי העובד בארצות הברית. אנדרה סולטנר החל את הקריירה שלו בגיל 15 באוטל די פארק, מילוז, באלזס מולדתו. ב-1962 פתח אנדר סירמן את מסעדת "לטוס" (Lutèce) במנהטן, ניו יורק, הוא הביא את אנדרה סולטנר לכהן כשף המסעדה. מעט אחרי-כן סולטנר נכנס לשותפות עם סירמן והם ניהלו את המסעדה ביחד, עד ש- סירמן עזב אותה ופתח מסעדות במקומות אחרים. סולטנר נהיה השף-בעלים של "לטוס" עד שהוא מכר אותה ל- Ark Restaurants ב-1994. המסעדה נסגרה ב-14 בפברואר 2004, לאחר ירידה בהכנסות, זאת מכיוון שנטשו אותה לקוחות ותיקים, אחרי שאופיה ותפריטה השתנה בעקבות מכירתה ובעקבות פיגועי 11 בספטמבר, שגרם ללקוחות להוציא פחות כספים. למסעדה היה סניף בסטריפ של לאס וגאס. בזמן שסולטנר היה שף המסעדה זכתה לניקוד מקסימלי של ארבעה כוכבים מהניו יורק טיימס, היא ירדה לשלושה כוכבים תחת הבעלים החדשים. בין התבשילים המפורסמים של מסעדת "לטוס" היו טארט בצל אלזסי וכבד אווז מוקפץ עם רוטב שוקולד כהה ומרמלדת תפוז מרה. סולטנר החמיץ רק חמישה ימים מתוך 34 שנותיו ב"לטוס". הוא מחבר-שותף של הספר The Lutèce Cookbook. הוא זכה ביותר מ-25 פרסים, בכללם לגיון הכבוד וקצין מסדר ההצטיינות הלאומי, Meilleur Ouvrier de France ואביר מסדר ההצטיינות החקלאית מממשלת צרפת. ופרס על מפעל חיים מקרן ג'יימס בירד. סולטנר חבר במספר ארגונים קולינריים בכללם המכון האמריקאי לאוכל וליין, שבו הוא ואשתו סימון הקימו את מלגת החינוך לאוכל על-שם אנדרה וסימון סולטנר, שנועדה לסייע לטבחים בתחילת דרכם. סולטנר הוא חבר הפדרציה הקולינרית האמריקאית, התאחדות השפים של אמריקה, וחברת הטבחים של צרפת. הוא שימש במשך למעלה מעשרים שנה כמאסטר שף של צרפת (Délegué Général of the Maîtres Cuisiniers de France) והוא יושב בחבר הנאמנים של חברת הנדבנות הקולינרית. ב-13 במאי 2010 סולטנר, ביחד עם שפים נוספים מהמכון הקולינרי הצרפתי כמו ז'אק פפין, ז'אק טורס ואלן סאייאק, הכינו ארוחת ערב בעלות של 30,000$ לזוג עבור מסע גיוס הכסף של נשיא ארצות הברית ברק אובמה במלון סנט רג'יס במנהטן. סולטנר מכהן כדיקן ללימודים קלאסיים במכון הקולינרי הצרפתי, חלק ממרכז קולינרי בינלאומי, בעיר ניו יורק. מאמרים על אנדרה סולטנר בניו יורק טיימס אודות אנדרה סולטנר (אורכב 27.10.2011 בארכיון Wayback Machine) באתר המכון הקולינרי הצרפתי
פרס בלצן

קרן פרס בַּלצָן הבינלאומית (Balzan) היא קרן המעניקה ארבעה פרסים כספיים מדי שנה, לאנשים או ארגונים, אשר השיגו הישגים אקדמיים יוצאי דופן בתחומי מדעי הרוח, מדעי הטבע, תרבות, וכן למאמצי שלום. הקרן שוכנת בציריך שבשווייץ והפרס מנוהל ממילאנו שבאיטליה. ועדת הפרס מורכבת מ-20 אנשי מדע אירופאים. מקור כספי הפרס הוא מעזבונו של אוג'ניו בלצן (1874–1953) מבעלי העיתון קוריירה דלה סרה. אוג'ניו הוריש לבתו אנג'לה לינה בלצן (1892–1956) סכום כסף נאה, וטרם מותה בעקבות מחלה חשוכת מרפא, הורתה אנג'לה על הקמת הקרן. הפרס הראשון היה בן מיליון פרנקים שווייצריים, כשבהמשך ירד הסכום למחצית מכך. רבים מזוכי הפרס זכו בהמשך גם בפרס נובל. מבין מקבלי הפרס קיימים אנשים מפורסמים רבים ובהם: פיטר בראון - היסטורית העולם היווני והרומי קרלו גינצבורג - היסטוריה של אירופה בין השנים 1400–1700 שיניה יאמאנקה - מחקר תאי גזע תומאס נייגל - פילוסופיה של המוסר עמנואל לוינס - פילוסופיה רוזלין היגינס - החוק הבינלאומי מאז שנת 1945 אריק הובסבאום - ההיסטוריה האירופית מאז שנת 1900 ג'יימס סלוס אקרמן - תולדות האדריכלות שמואל נח אייזנשטדט - סוציולוגיה אנתוני גרפטון - היסטוריה אדוארד שילס - סוציולוגיה קרלו צ'יפולה - היסטוריה כלכלית האב פייר - תרומה לשלום ולזכויות האדם אנדריי קולמוגורוב - תרומה למתמטיקה יואל מוקיר - היסטוריה כלכלית בינה אגווראל - כלכלנית, קיבלה את הפרס בשנת 2007. מדיה וקבצים בנושא פרס בלצן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס בלצן (באיטלקית) אתר האינטרנט הרשמי של פרס בלצן (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של פרס בלצן (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של פרס בלצן (בגרמנית)
רשפים

רְשָׁפִים הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, נמצא בעמק המעיינות, כארבעה ק"מ דרומית לעיר בית שאן. רשפים נותן שירותים מוניציפליים לשלפים, שכונה שהוקמה בשטח הקיבוץ ובשטחו של הקיבוץ השכן שלוחות. השם "רשפים" נקבע בשנת 1944, עת שהאגודה נרשמה על ידי רשם האגודות של השלטונות המנדטוריים. אין קשר ל"אשרפיה" בעמק בית שאן, המקום בו הקיבוץ עלה על הקרקע ארבע שנים מאוחר יותר. הקיבוץ נוסד ביולי 1944 בקריית חיים. חברי הגרעין המייסד של הקיבוץ היו יוצאי רומניה, בולגריה וילידי ארץ ישראל. במשך מספר שנים לפני הקמת היישוב ליד בית שאן שהו חברי הקיבוץ בהכשרה בקריית חיים. החברים הראשוניים עלו על קרקע אלאשרפיה ליד בית שאן ב-10 ביוני 1948, במהלך מלחמת העצמאות, וחיו במחנה משותף עם חברי קיבוץ שלוחות. ביוני 1949 עברו חברי רשפים למקום הקבע סמוך למחנה הישן. נוספו לקבוצה חברים חדשים ניצולי שואה מפולין ומזרח אירופה וכן בשנות החמישים חברות נוער ובודדים מעיראק, טורקיה, סוריה, תימן ומרוקו. וגרעין של השומר הצעיר מארגנטינה. הקיבוץ שייך לתנועת השומר הצעיר - הקיבוץ הארצי. מקימי הקיבוץ קיבלו עזרה מהקיבוצים השכנים מסילות, ניר דוד (תל עמל), ובית אלפא. כלכלת היישוב נכון ל-2022, מתבססת על גידול דגי ברכות, יצור חלב פרות, שותפות בלול ליצור ביצים, על חקלאות (גידולי שדה, מטעים), שותפות בחברה לייצור קנביס רפואי, אנרגיה סולרית והשכרת שטחים למפעל טרפלקס ולחברה לאנרגיה שאובה. רוב החברים מתפרנסים מעבודה מחוץ לקיבוץ. רשפים הוא קיבוץ המוגדר על פי רשם האגודות כקיבוץ מתחדש. רוב ענפי השירות מופרטים אך עם זאת מתקיימת ערבות הדדית. בשנים האחרונות, ישנן מספר יוזמות קהילתיות, כגון: "ברלה" - מרחב לילדים עד גיל תשע הכולל ספרייה ומשחקייה להנאת התושבים והחברים. "חנות קטנה ומתנה" - חנות יד שנייה המנוהלת בהתנדבות על ידי שלוש חברות קיבוץ. גינה קהילתית - לטובת כלל החברים. מגדל הסילו בחצר המשק מועדון לחבר חדר אוכל (כיום אינו פעיל) מדיה וקבצים בנושא רשפים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רשפים רשפים במרכז המידע להתיישבות בגליל רשפים באתר הרשות לפיתוח הגליל מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית על מבנים בקיבוץ רשפים שתכנן האדריכל מנחם באר, באתר "חלון אחורי", 28 במאי 2019 רשפים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 רישום פורמלי של קיבוץ רשפים כאגודה שיתופית פורסם בעיתון ממשלת פלשטינה (א"י), 9 בנובמבר 1944, מס' 1372, ע' 1096. 63 יישובים חדשים מאז הקמת המדינה, דבר, 4 במאי 1949 א. מש, ישובים חדשים בערבת בית שאן, דבר, 11 באוגוסט 1949 קיבוץ "רשפים" עלה למקום התיישבותו, דבר, 17 ביוני 1949 התכתבות המחלקה עם מזכירות הקיבוץ, מדריכי חברות הנוער בקיבוץ דוח ביקור, טיפול בקליטת חברות נוער ובודדים חברת הנוער מעירק ארכיון יד יערי : קיבוץ רשפים, באתר www.infocenters.co.il
ג'ון פלנגן

ג'ון ג'וזף פלנגן (באנגלית: John Joseph Flanagan;‏ ב-9 בינואר 1873 – 3 ביוני 1938) היה אתלט אמריקאי, 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי ושיאן עולם ביידוי פטיש. פלנגן השתייך לקבוצת האתלטים האירים-האמריקאים, שכונתה "הליוויתנים האירים". פלנגן נולד בקילברידי, מחוז לימריק שבאירלנד. בשנת 1895 קבע פלנגן שיא עולם חדש ביידוי פטיש. בשנת 1896 זכה באליפות בריטניה ביידוי פטיש, לפני שהיגר בסתיו אותה שנה לארצות הברית. הוא התחרה עבור מועדון האתלטיקה של ניו יורק ועבור קבוצת האתלטים האירים-האמריקאים, שכונתה "הליוויתנים האירים". בנסיעה לאולימפיאדת פריז (1900) זכה פלנגן אליפות בריטניה ביידוי פטיש בפעם השנייה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 51.01 מטר, לפני טרקסטן הייר (46.26 מטר) וג'וסאיה מקראקן (43.58 מטר), שניהם שחקני פוטבול בקולג' מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 33.00 מטר. בשנת 1903 הצטרף פלנגן למשטרת העיר ניו יורק ועבד בלשכה לרישיונות, משרה קלה ונוחה יחסית שאפשרה לו להתאמן. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה פלנגן בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא הגן על תארו וזכה במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אולימפי חדש של 51.23 מטר, לפני ג'ון דוויט (50.26 מטר) וראלף רוז (45.73 מטר), שניהם מארצות הברית ובמדליית כסף בזריקת 56 פאונד בתוצאה של 10.16 מטר, אחרי קצין המשטרה אטיין דמרטו מקנדה (10.46 מטר) ולפני ג'יימס מיטשל חבר "הליוויתנים האירים" (10.13 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.14 מטר. באולימפיאדת לונדון (1908) הגן פלנגן על תוארו וזכה במדליית זהב ביידוי פטיש פעם שלישית ברציפות בשיא אולימפי חדש של 51.92 מטר, לפני מאט מקגראת מארצות הברית (51.18 מטר9 וקון וולש מקנדה (48.51 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.80 מטר ובמקום חמישי במשיכת חבל (מתוך 5 נבחרות). בשנת 1909 בהיותו בן 41, קבע פלנגן ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 56.18 מטר. בשנת 1910 התפטר פלנגן מהמשטרה לאחר שהועבר לתחנה מרוחקת שלא איפשרה לו להתאמן ולהתחרות. בשנת 1911 עזב את ארצות הברית בחזרה לאירלנד. אותה שנה, הוא ניצח בתחרות האחרונה בקריירה שלו, ביידוי פטיש, כנציג אירלנד במפגש בין אירלנד לסקוטלנד. לראשונה הפסידה ארצות הברית את מדליית הזהב ביידוי פטיש באולימפיאדת אמסטרדם (1928) לפט אוקולגהאן מאירלנד שהתאמן בהדרכתו של פלנגן. בשנת 1938 נפטר פלנגן בקילמלוק, שבמחוז לימריק, אירלנד. יידוי פטיש: 56.18 מטר (1909) זריקת דיסקוס: 38.15 מטר (1904) בסך הכל קבע פלנגן 16 שיאי עולם ביידוי פטיש ודורג ראשון בעולם 12 פעמים. בסך הכל זכה פלנגן 7 פעמים בתואר אליפות ארצות הברית ביידוי פטיש ו-6 פעמים בתואר אליפות ארצות הברית בזריקת 56 פאונד. מדיה וקבצים בנושא ג'ון פלנגן בוויקישיתוף ג'ון פלנגן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ג'ון פלנגן, באתר olympedia.org ג'ון פלנגן, באתר Track and Field (גברים) ג'ון פלנגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ראלף רוז

ראלף וולדו רוז (באנגלית: Ralph Waldo Rose;‏ ב-17 במרץ 1885 – 16 באוקטובר 1913) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 6 מדליות אולימפיות מהן 3 מדליות זהב, פעמיים ברציפות אלוף אולימפי ושיאן עולם בהדיפת כדור ברזל. רוז נולד בהילדסבורג, קליפורניה. הוא בוגר אוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת שיקגו. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה רוז ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל לאחר שהשווה את שיא העולם - 14.81 מטר, לפני ווסלי קו (14.40 מטר) ולורנס פויירבאך (13.37 מטר) שניהם מארצות הברית, מדליית כסף בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 39.28 מטר, כמו בן ארצו מרטין שרידן ולפני ניקולאוס גאורגנטס מיוון (37.68 מטר). בין שני המנצחים נערכה תחרות זריקה נוספת לקביעת המנצח הכללי שבה רוז זרק למרחק של 36.74 מטר ושרידן זרק למרחק של 38.97 מטר והוכתר כמנצח. מדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 45.73 מטר, אחרי ג'ון פלנגן שקבע שיא אולימפי חדש של 51.23 מטר וג'ון דוויט (50.26 מטר), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בזריקת משקולת של 56 פאונד בתוצאה של 8.53 מטר. באולימפיאדת לונדון (1908) נשא רוז את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה. במצעד המשלחות הוא סירב להוריד את הדגל כשעבר מול אדוארד השביעי, מלך בריטניה, נוהג שהיה קיים עד לאולימפיאדה זו. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.21 מטר, לפני דניס הורגן מבריטניה (13.62 מטר) ובן ארצו ג'ון גרלס (13.18 מטר) ובכך הגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשיכת חבל. בשנת 1909 העלה רוז את משקל גופו ל-130 ק"ג. דבר זה סייע בידיו לשפר את הישגיו. בתחרות שנערכה בעיר מגוריו אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 16.56 מטר. שיא זה לא הוכר כשיא עולם. רק בשנת 1934 נקבעה תוצאה טובה יותר. נוסף לכך, הוא קבע ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 54.38 מטר שאף הוא לא הוכר. בתחרות שנערכה בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-21 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 15.54 מטר. שיא זה על פי IAAF נחשב כשיא העולם הראשון בהדיפת כדור ברזל. שיא זה החזיק מעמד 19 שנים עד 1928. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה רוז בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים בתוצאה של 27.70 מטר (ימין-15.23 מטר, שמאל-12.47 מטר) לפני בן ארצו פאט מקדונלד (27.53 מטר: ימין-15.08 מטר, שמאל-12.45 מטר) ואלמר ניקלנדר מפינלנד (27.14 מטר: ימין-14.71 מטר, שמאל-12.43 מטר) ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.25 מטר, אחרי פאט מקדונלד שקבע שיא אולימפי חדש של (15.34 מטר) ולפני לורנס ויטני (13.93 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני ביידוי פטיש בתוצאה של 42.58 מטר ובמקום 11 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.65 מטר . בשנת 1913 נפטר רוז, בגיל 28, מטיפואיד. הדיפת כדור ברזל: 15.54 מטר (1909) יידוי פטיש: 52.61 מטר (1907) זריקת דיסקוס: 40.81 מטר (1910) בסך הכל זכה רוז ב-4 תוארי אליפות ארצות הברית בהדיפת כדור ברזל, בשני תוארי אליפות ארצות הברית בזריקת דיסקוס ובתואר אליפות ארצות הברית בהטלת כידון. שיאו העולמי של רוז בהדיפת כדור ברזל - 15.54 מטר, על פי IAAF נחשב כשיא העולם הראשון בהדיפת כדור ברזל. שיא זה החזיק מעמד 19 שנים עד 1928. מדיה וקבצים בנושא ראלף רוז בוויקישיתוף ראלף רוז, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ראלף רוז, באתר olympedia.org ראלף רוז, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ראלף רוז, באתר Track and Field (גברים) ראלף רוז, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קוג'י

קוג'י (באנגלית: Coogee) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick). קוג'י ממוקם 8 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחופו של ים טסמן. בצידו המזרחי של הפרוור מפרצון קוג'י וחוף קוג'י, שניהם אתרי תיירות פופולריים. הפרוור תחום מדרום על ידי רחוב ריינבו, דרך קרינגטון ממזרח ודרך קלובלי מצפון. הפרוורים הגובלים בו הם סאות' קוג'י בדרום, רנדוויק במזרח וקלובלי בצפון. כ-800 מטרים מקו החוף של קוג'י מצוי "אי עוגת החתונה", שונית סלעים קטנה שמהווה שובר גלים טבעי למפרצון. בשנת 1838 מושבת קוג'י הוגדרה לראשונה, ובשנת 1863 הוקם בפרוור בית הספר הראשון (שלאחר זמן מה הוסב למלון קוג'י). בשנת 1902 עברה בפרוור החשמלית הראשונה, שחיברה אותו למע"ר. קו הרכבת הגיע מרנדוויק הסמוך והתפצל ממנו לעבר קוג'י, עם תחנה מרכזית בחוף קוג'י. בשנת 1907 הוקם בפרוור מועדון המצילים המקומי, אחד מהמועדונים הוותיקים ביותר בסידני. חוף קוג'י קיבל את שמו מהמילה האבוריג'ינית קוג'ה, שמשמעה "המקום המסריח" או "ריח האצות המסריחות". אלו נבעו ככל הנראה מתופעה טבעית של סחף אצות אל החוף בעקבות זרמי המים במפרצון קוג'י. קוג'י הוא בית למספר קבוצות ספורט בסידני, בעיקר ראגבי. קבוצת הראגבי הסידני רוסטרס מתאמנת בקוג'י ומייצגת את הפרוור בליגה הלאומית מאז 1908. בקוג'י מצוי מגרש הפוטבול Coogee Oval, המהווה מגרש בית לקבוצות רבות. בשנת 1887 הוקם בפרוור מתחם גדול בשם אקווריום ארמון קוג'י (Coogee Palace Aquarium), שהכיל בריכת שחייה (25 על 10 מטרים), אקווריום כרישים ומספר אטרקציות נוספות כגון מגרש החלקת קרח. הכיפה הגדולה מעל המתחם קרסה בשנות הארבעים, והמקום נבנה מחדש ושופץ. כיום הוא משמש כמרכז מסחרי מקורה. קוג'י הוא אחד הפרוורים הצפופים ביותר בסידני, ומהווה מקום מגורים מועדף ומושך אוכלוסייה החל משנות השלושים. הוא פופולרי בזכות תרבות גלישה ענפה במקום, ומושך תיירים רבים, במיוחד תרמילאים. מדיה וקבצים בנושא קוג'י בוויקישיתוף קוג'י באתר "Dictionary of Sydney" קוג'י באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 21.10.2011 בארכיון Wayback Machine)
כיכר המלך אלברט

כיכר המלך אלברט היא מהכיכרות הקטנות ביותר בתל אביב. היא נמצאת באזור הוותיק שבלב תל אביב, צפונית לשדרות רוטשילד, בהצטלבות הרחובות נחמני, מונטיפיורי, מלצ'ט ובצלאל יפה. במרכז הכיכר הקטנה ממוקמים רק שני עצי פיקוס גדולים וספסל. הכיכר קרויה על שם אלברט הראשון, מלך בלגיה משנת 1909 עד ליום מותו. בזמן מלכותו דרש המלך מגרמניה לכבד את הנייטרליות של בלגיה ערב מלחמת העולם הראשונה, וכאשר נדרש לאפשר לצבא גרמניה לעבור בתחומי ארצו – התייצב בראש צבאו ושהה עם הצבא לכל אורך המלחמה. המלך אלברט ביקר בארץ ישראל ב-1933 וטייל עם ראש עיריית תל אביב מאיר דיזנגוף, שהבטיח לו לקרוא כיכר על שמו בעיר. המלך אלברט נהרג כשנה לאחר מכן בתאונת טיפוס הרים בהרי הארדנים שבדרום-מזרח בלגיה. המבנה המפורסם ביותר בכיכר הוא בית הפגודה, שנבנה בשנת 1924 על ידי האדריכל אלכסנדר לוי בסגנון האקלקטי. הבניין נבנה עבור יהודי אמריקאי ממוצא מזרח-אירופי שכמעט לא התגורר בו. הבניין עמד מוזנח שנים רבות עד אשר שופץ בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. בניין ייחודי נוסף נמצא בצדהּ הדרומי של הכיכר, ברחוב מונטפיורי 48. הבניין, שבמקורו היה בנוי בסגנון הבאוהאוס ותוכנן על ידי האדריכל דב כרמי נהרס כולו מלבד החזית הפונה לכיכר. מאחורי החזית ששומרה נבנה בניין מודרני עם קירות מסך על ידי האדריכלים רם כרמי בנו של דב, וסימון פרידמן. הניגוד בין הבניין החדש לחזית הישנה יוצר מבנה ייחודי. בנוסף, יצרו המשפצים על חזית הבניין תבליט שמתאר את השתקפות עץ השקמה שבמרכז הכיכר על הקיר. בצידה הצפוני של הכיכר ניצב "בית שפרן", הקרוי על שם היזם של הבניין שהוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20. ייחודו של מבנה זה הוא בחלל הכניסה שמשני צדיו מצוירים ציורי קיר מרשימים המתארים את הכותל המערבי ואת קבר רחל כפי שנראו בתחילת המאה ה-20. מצבם של הציורים בכי רע, והם ראויים לשימור בשל ייחודם בתל אביב. כיכר המלך אלברט בית הפגודה לאחר שיחזורו מדיה וקבצים בנושא כיכר המלך אלברט בוויקישיתוף תיאור שיפוץ מבנה הבאוהאוס על ידי האדריכל רם כרמי
צרטוזאורוס

צרטוזאורוס (שם מדעי: Ceratosaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הצרטוזאוריים. הצרטוזאורוס הוא תרופוד ופירוש שמו הוא "לטאת הקרן" על שם הבליטות הגרמיות דמויות הקרניים בגולגולתו, בייחוד הבליטה הגבוהה מעל האף. הוא חי בסוף תור היורה מלפני 153 מיליון שנה עד לפני 148 מיליון שנה. מאובנים שלו נמצאו באמריקה הצפונית, פורטוגל וטנזניה. הוא נתגלה לראשונה ב-1884 על ידי הפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש. אורכו הממוצע הוערך כ-5 עד 6 מטר, אך באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 נתגלה מאובן של צרטוזאור באורך של כ-8 מטר. שלושת גלילי כף רגלו נטו להתלכד לעצם אחת בדומה לעופות. C. dentisulcatus C. ingens C. magnicornis C. meriani C. nasicornis C. stechowi צרטוזאורוס מופיע בסרט השלישי של סרטי פארק היורה, שם הוא מתקרב לחבורת ההרפתקנים אך כשמגלה שהם ליד צואת ספינוזאורוס הוא מתרחק מהם, מחשש מבעליה ולא נראה עוד. הוא מופיע גם בעונה השנייה של עולם היורה: מחנה הקרטיקון לצד בור המים. בהמשך הוא מנסה לתקוף את החבורה אך מורתע מזיקוקים ששלחו טיפני ומיטש. בעונה השלישית נטרף פרט אחד בידי הסקרופיוס רקס ובעונה הרביעית מופיע פרט במרפאה של ארגון "מנטה קורפ" הצד אחרי קאש והחבורה אך מנוטרל בגז הרדמה. עוד צרטוזאורוס מנסה לתקוף את הוקס בעונה הבאה ומורדם אך מיי טוענת שצריך להוסיף חומר הרדמה. הוא מזלזל בה והצרטוזאורוס מתעורר וכמעט טורף אותו אך משותק בזמן. 2 צרטוזאורוסים מופיעים בסרט פנטזיה של וולט דיסני כשתוקפים סטגוזאורוסים ודיפלודוקוסים שנתקעו. בסרט מיליון שנה לפני הספירה נראה צרטוזאורוס מתקיף טריצרטופס ומפסיד לו פצוע קשה, אף שהם לא חיו באותה תקופה. הצרטוזאורוס מופיע גם בסדרות הדינוזאורים!, מועדון הקרב הג'ורסי וכשהדינוזאורים שוטטו באמריקה. הוא מופיע גם במשחקי המחשב Jurassic Park: Operation Genesis, ללכת עם דינוזאורים, Jurassic World Evolution 2, Jurassic World Evolution ופארק היורה 3: בניית פארק. שחזור של הצרטוזאורוס מדיה וקבצים בנושא צרטוזאורוס בוויקישיתוף צרטוזאורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צרטוזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צרטוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) Ceratosaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נדוצרטופס

נדוצרטופס הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים, שמיונו כסוג נפרד מטריצרטופס - המין Triceratops hatcheri (לול, 1907) - נתון במחלוקת. בעבר נקרא דיצרטופס. נמצאה רק גולגולת אחת של הנדוצרטופס. במאפייניה הכלליים היא דומה לטריצרטופס וטורוזאורוס למעט ההבדלים הבאים: קרן האף חסרה. לכן הוא נקרא בהתחלה "דיצרטופס" (פנים בעלות שתי קרניים) ומאוחר יותר "נדוצרטופס" (פנים לא מספיק בעלות קרניים"). בעטרה יש חורים קטנים, בעצם ה-parietal ובעצמות ה-squamosal. על מהותה של הגולגולת ישנן ויכוחים רבים. הפלאונטולוגים ג'ק הורנר וג'ון סקנלה טוענים שהגולגולת מהווה שלב מעבר בין גדילת טריצרטופס לטורוזאורוס (שהוא, לטענתם, איננו סוג נפרד של דינוזאור אלא צורה מבוגרת של טריצרטופס). אחרים, כמו אנדרו פארקה, טוענים שמדובר בסוג נפרד. אחרים משערים שמדובר בגרסה פתולוגית של טריצרטופס, האחראית לחסרונה של קרן האף. מדיה וקבצים בנושא נדוצרטופס בוויקישיתוף נדוצרטופס, באתר GBIF (באנגלית) Nedoceratops: To Be, or Not to Be?, אתר הסמית'סוניאן, 15 בדצמבר 2011 (דרך ארכיון האינטרנט) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סגדה

סגדה (למפת אתיופיה מוגדלת)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי סגדה (למפת אתיופיה רגילה)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי סגדה סגדה (געז: ሰገዴ, גם: צגדה, צגדי, תגדה, תגדי וכו') הוא שמו של מחוז היסטורי בצפון אתיופיה, ממערב לסימן. במסורת האתיופית סגדה נזכר כאזור שהוא חלק משטחי גדעון. במאה ה-14 נזכר האזור כמקום שבו פרץ מרד יהודי כנגד הקיסר עמדה ציון הראשון. במאה ה-15 נזכר כמקום שיהודים היגרו אליו לאחר שהקיסר יסחק הביס את יהודי וגרה. במרוצת המאה ה-16 החלו צבאות האימפריה האתיופית לספח את האזור ובמאה ה-17 היה לאזור שהעלה מס בזהב. ביתא ישראל שחיו באזור לצד אלו שבוולקאית כונו "פוגרה", ככל הנראה על שמו של מחוז פוגרה. משערים שחלק מהיהודים היגרו לאזור ממחוז פוגרה ולכן כונו כך. במאה ה-19 ביקר יוסף הלוי את היהודים בסגדה. כיום שטח המחוז מחולק בין שתי נפות כאשר חלקו הדרומי נכלל בנפת סגדה שבמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה וחלקו הצפוני בנפת סגדה שבמחוז צפון מערב תיגראי שבמדינת תיגראי. James Arthur Quirin, "Sägäde" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 451 James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania Press, 1992, ISBN 9780812231168 James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania Press, 1992, ISBN 9780812231168, p. 23 Quirin, p. 49 Quirin, p. 55-56 James Arthur Quirin, "Sägäde" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 451 Quirin, p. 13 Quirin, p. 152
המוזיאון להיסטוריה של הטבע

האם התכוונתם ל... המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע – ניו יורק סמית'סוניאן – המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, וושינגטון הבירה מוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע – פיטסבורג מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע – שיקגו המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (פריז) המוזיאון להיסטוריה של הטבע (אוסלו)
תורת רמזי

תורת רמזי היא תחום בקומבינטוריקה העוסק בשאלה כמה גדול צריך להיות מבנה מתמטי כדי להבטיח שתת-מבנה שלו מקיים תכונה מסוימת. הרעיון המרכזי הוא להראות ששום דבר גדול לא יכול להיות "אקראי מדי", ובכל מערכת כאוטית גדולה יש איים של סדר. התורה פותחה בעיקר במאה ה-20. היא נקראת על שמו של פרנק רמזי שהוכיח את משפט רמזי, אחד המשפטים הראשונים במסגרת התורה. רמזי עצמו הוכיח את המשפט רק כלמה בדרך להוכחת תוצאה בלוגיקה מתמטית. תוצאה טיפוסית בתורת רמזי תראה כי תכונה מסוימת חייבת להתקיים בתת-מבנה (למשל תת-גרף, מקצוע של היפרקובייה, קבוצה של מספרים טבעיים וכו') שהוא גדול מספיק. על פי רוב זו תהיה הוכחה לא קונסטרוקטיבית, ולא תבהיר כיצד למצוא תת-מבנה שכזה. בנוסף המבנים המעורבים נוטים להיות גדולים מאוד, והתורה מספקת את הדוגמאות הגדולות ביותר למספרים גדולים שיש להם שימוש (למשל מספר גרהאם). משפט רמזי - לכל מספר טבעי n קיים גרף שלם, כך שלא משנה כיצד נצבע את קשתותיו בשני צבעים שונים, תמיד יהיה לו תת-גרף שלם בגודל n שכל צלעותיו צבועות באותו הצבע (את המשפט ניתן להכליל לכל מספר טבעי של צבעים שונים). משפט ואן דר וארדן (לפי בארטל לנדרט ואן דר וארדן, 1927) - לכל c ו-n קיים מספר N כך שאם N מספרים עוקבים נצבעים ב-c צבעים שונים, אז קיימת סדרה חשבונית באורך n שכל איבריה באותו הצבע. משפט ארדש-סקרש: לכל a , b {\displaystyle a,b} טבעיים, בכל סדרה באורך   a b + 1 {\displaystyle \ ab+1} של מספרים ממשיים שונים יש תת־סדרה עולה באורך   a + 1 {\displaystyle \ a+1} או תת־סדרה יורדת באורך   b + 1 {\displaystyle \ b+1} . קומבינטוריקה קיצונית בארטל לנדרט ואן דר וארדן תורת רמזי, באתר MathWorld (באנגלית)
אמהרה (אזור היסטורי)

אמהרה (למפת אתיופיה מוגדלת)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי אמהרה (למפת אתיופיה רגילה)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי אמהרה אמהרה (געז: አምሃራ; גם: אמחרה, געז: አምሓራ) אזור היסטורי במרכז-צפון אתיופיה. גבולותיו הם נהר וונצ'ת בדרום המשמש כגבול עם שוואה, הנילוס הכחול במערב שהוא הגבול עם בגמדר, נהר הבשלו בצפון-מערב ובצפון שמשמש גבול עם לסתה ואנגות, ומדבר דניקל במזרח. ההשערה היא שבזמנים עברו אכלסו את האזור האגאו. האזכור הראשון לאזור מגיע מתוך מסורת אתיופית, אשר מתוארכת למאה ה-9 וטוענת כי המלך האקסומי דגנג'ן שלח לאזור מיסיונרים. במאה ה-12 מוזכרת מלחמה בין אנשי אמהרה לבין הוורג'י, שכניהם ממזרח. במאה ה-13 הדיחו אנשי אמהרה ובראשם המלך המקומי יקונו אמלק את אחרון קיסרי הזאגווה. האזור הוא מקום לידתה של השפה האמהרית שנוצרה משילוב של השפות האתיופיות-שמיות עם השפות הכושיות המרכזיות. האמהרית שימשה כלשון הרשמית של האימפריה האתיופית ועם התפשטות האימפריה היא החלפה את שפות האזורים שסופחו וכיום זוהי שפת האם של אנשי צפון-מרכז אתיופיה שעברו אמהריזציה. מן המאה ה-17 ואילך בעקבות התיישבות שבט הוולו מהאורומו באמהרה, האזור החל להיקרא על שמם, כלומר ולו. כיום האזור ההיסטורי כלול ברובו במחוז דרום וולו כחלק ממדינת אמהרה. Donald N. Levine, "Amhara" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: A-C, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, ISBN 3447047461, p. 230-232 Donald N. Levine, Wax & gold: tradition and innovation in Ethiopian culture, University of Chicago Press, 1965 Taddesses Tamrat, Church and State in Ethiopia, 1270-1527, Clarendon Press, 1972 Taddesses Tamrat, Church and State in Ethiopia, 1270-1527, Clarendon Press, 1972, p. 5 Tamrat, p. 35 Donald N. Levine, "Amhara" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: A-C, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, ISBN 3447047461, p. 230 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אתיופיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת הגר"א

האם התכוונתם ל... בית הכנסת הגר"א (תל אביב) – בית כנסת בתל אביב שנוסד בתרצ"ד (1934) בית הכנסת הגר"א (שערי חסד) – בית כנסת בירושלים, בשכונת שערי חסד