laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פובליוס ליקיניוס קראסוס (בן הטריומוויר)

פובליוס ליקיניוס קראסוס (בלטינית: Publius Licinius Crassus;‏ 86?/82? לפנה"ס – 53 לפנה"ס) היה אחד משני בניו של הטריומוויר מרקוס ליקיניוס קראסוס ורעייתו טרטולה (אנ') (Tertulla). הוא השתייך לדור האחרון של הנוֹבִּילֶס הרומיים שהחל את הקריירה הפוליטית שלו לפני התמוטטות הרפובליקה. עם עמיתיו באותה עִלִית של האצולה הרומית נמנו מרקוס אנטוניוס, מרקוס יוניוס ברוטוס, דקימוס יוניוס ברוטוס אלבינוס, המשורר גאיוס ואלריוס קאטולוס וההיסטוריון גאיוס סאלוסטיוס קריספוס. פובליוס קראסוס שירת תחת פיקודו של יוליוס קיסר בגאליה בשנים 58-56 לפנה"ס. הוא היה צעיר מכדי לקבל מידי הסנאט תפקיד פיקודי רשמי, והצטיין במלחמה שניהל קיסר נגד שבטי הגאלים בארמוריקה (ברטאן) וגאליה אקוויטניה, שאותה כבש בשנת 56. קיסר רחש לו הערכה רבה וכמותו גם קיקרו, אשר משבח במכתביו את כושר הנאום שלו ואת אופיו הטוב. עם שובו לרומא נשא פובליוס לאישה את קוֹרנליה מֶטֶלָה (אנ'), בתו המשכילה והכשרונית של האופטימאט מטלוס סקיפיו. את הקריירה הפוליטית שלו החל ב-55 לפנה"ס, כאשר נבחר לטריוּמוויר מוֹנֶטאלִיס, אחד מחבר של שלושה אנשים האחראים על טביעת המטבעות ברומא. הקריירה המבטיחה של פובליוס נקטעה ב-53 לפנה"ס, כשנהרג יחד עם אביו בקרב חרן, במלחמה נגד הפרתים. קורנליה, אשר ככל הנראה לא נולדו לו עמה ילדים, נישאה לפומפיוס מגנוס המבוגר ממנה בשנים רבות. מדיה וקבצים בנושא פובליוס ליקיניוס קראסוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחמד פואד נגם

אחמד פואד נִגְם (בערבית: احمد فؤاد نجم, הגייה מצרית: [ˈæħmæd foˈʔæːd ˈneɡm], בתעתיק מדויק: אחמד פֻאָאד נגם, במקורות נכתב גם ניג'ם; 22 במאי 1929‏ – 3 בדצמבר 2013) היה משורר מצרי. היה ידוע בזכות שירתו הלאומית והמהפכנית בשפה הערבית מצרית ובעבודתו עם המלחין והזמר המצרי שייח' אימאם (1918–1995). יש שראו בו גיבור עממי. נגם נולד בשנת 1929 במחוז א-שרקיה במצרים למשפחת פלאחים. אמו, האנם מורסי נגם, הייתה עקרת בית, ואביו, מוחמד עיזאת נגם, היה שוטר. נגם היה אחד מ-17 ילדים במשפחתו. בדומה למשוררים וסופרים מצרים אחרים בדורו, את השכלתו היסודית רכש בכותאב, מעין "תלמוד תורה" מוסלמי, אשר נוהל על ידי רשת החינוך של אל-אזהר. לאחר מות אביו עבר נגם להתגורר עם דודו חוסיין בזקאזיק, אולם בשנת 1936 הועבר לבית יתומים, שם פגש בזמר המצרי הידוע עבד אל-חלים חאפז. בשנת 1945, בגיל 16, עזב את בית היתומים ושב לכפרו, שם עבד כרועה. מאוחר יותר עקר לקהיר במטרה להתגורר עם אחיו, אולם האח גירשו מביתו והוא נאלץ לשוב לכפרו. הוא עבד באחד מבסיסי הצבא האנגלי בעודו מסייע למורדים מצרים. עם נסיגת הצבא הבריטי מרוב שטחה של מצרים החל נגם עובד כפועל בית חרושת ממשלתי. הוא נידון לשלוש שנות מאסר לאחר שזייף טופס רשמי, ובתקופת היותו אסיר השתתף בתחרות כתיבה שאורגנה על ידי המועצה המצרית העליונה לאמנויות וזכה במקום הראשון. לאחר מכן פרסם, עוד בעודו אסיר, את אסופת שיריו הראשונה בשם "תמונות מן החיים ובית הכלא". שיריו נכתבו בשפה ערבית מצרית עממית. לאחר שחרורו התקבל לעבודה כפקיד בארגון לעמי אסיה ואפריקה. הוא אף החל להקריא את שיריו באופן קבוע ברדיו המצרי. נגם התגורר בחדר בודד על גג בניין ברובע בולאק, סמוך למרכז העיר בקהיר, עת פגש במלחין והמשורר שייח' אימאם, אשר הפך לשותפו לחדר ויחד שרו את שיריו. במהלך חייו נכלא נגם מספר פעמים על רקע דעותיו הפוליטיות ובמיוחד על רקע הביקורת הנוקבת שמתח על נשיאי מצרים גמאל עבד אל נאצר, אנואר סאדאת וחוסני מובארכ. בשנת 2013 זכה נגם בפרס הנסיך קלאוס על "יושרתו חסרת הפשרות". מדיה וקבצים בנושא אחמד פואד נגם בוויקישיתוף שירו של אחמד פואד ניג'ם, אני לא מפחד, באתר ynet, בתרגום אסמא אגבארייה זחאלקה ויהושע סימון. Michael Slackman, A Poet Whose Political Incorrectness Is a Crime. The New York Times, 13/05/2006. מיה סלע, מת המשורר המצרי אחמד פואד ניג'ם, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2013 Ahmed Fouad Negm Wins 2013 Prince Claus Award for ‘Unwavering Integrity’. 07/09/2013. Ahmed Fouad Negm passed away. Prince Claus Fund for Culture and Develpment
ג'ודי הולידיי

ג'ודי הולידיי (באנגלית: Judy Holliday;‏ 21 ביוני 1921 - 7 ביוני 1965) הייתה שחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית. זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1950 על תפקידה בסרט "רק אתמול נולדה". נולדה בשם ג'ודית טובים (Judith Tuvim) בניו יורק סיטי למשפחה יהודית ממוצא רוסי. היא גדלה בשכונת סאניסייד שבקווינס ועבדה לפני שפרצה כשחקנית ב"תיאטרון מרקורי". החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון זוטרית בברודוויי. הולידיי קיבלה הזדמנות ראשונה להופיע כשחקנית קולנוע מהבמאי ג'ורג' קיוקור שליהק אותה לתפקיד קטן בסרטו "Winged Victory" ולאחר מכן לתפקיד דוריס אטינגר בסרטו "צלע האדם", עליו הייתה מועמדת הולידיי לפרס גלובוס הזהב לתפקיד משני. הולידיי האלמונית הצליחה להפתיע את התעשייה והמבקרים בהוליווד בשנת 1950 כאשר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לתפקיד קומי/מוזיקלי על הופעתה בתור אמה "בילי" דאן בדרמה הקומית רק אתמול נולדה. הולידיי שהופיעה בתפקיד כ-4 שנים קודם לכן בהפקת התיאטרון הצליחה לזכות בפרס האוסקר תוך כדי שהיא גוברת על כוכבות קולנוע הוליוודיות וותיקות ואהובות כמו גלוריה סוונסון, בטי דייוויס ואן בקסטר. הולידיי המשיכה לשחק בקריירה שלה בעיקר תחת ג'ורג' קיוקור בסרטים "הסוג הנשוי" בתפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר, "זה צריך לקרות לך" לצידו של ג'ק למון, איתו שיחקה גם בקומדיה של מארק רובסון "Phffft!". בשנת 1956 זכתה הולידיי בפרס טוני על הופעתה במחזה "הפעמונים מצלצלים" בתפקיד המרכזנית אלה פיטרסון, הופיעה בנוסף בקומדיה "הקאדילק המוזהבת המוצקה" בתפקיד בעלת המניות לאורה פטרידג' עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס זהב. בשנת 1960 בהופעתה הקולנועית האחרונה חזרה הולידיי על תפקיד אלה פיטרסון בגרסה הקולנועית של וינסנט מינלי למחזה "הפעמונים מצלצלים", היא הועמדה על הופעתה בסרט בפעם הרביעית לגלובוס הזהב. הולידיי הייתה אמא לבן אחד, עורך הקולנוע ג'ונתן אופנהיים מגירושייה מהמוזיקאי דייוויד אופנהיים. לאחר שהתגרשה היא חיה עם נגן הסקסופון האגדי ג'רי מאליגן שתמך בה לאחר שחלתה במחלת סרטן השד, היא נפטרה מהמחלה ב-7 ביוני 1965 שהיא בת 43. היא נקברה ב"בית הקברות וסטצ'סטר הילס". על שמה כוכב קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד צלע האדם (1949) רק אתמול נולדה (1950) הזוג המוצלח (1952) The Marrying Kind זה עלול לקרות לך (1954) It Should Happen to You קאדילק הזהב (1956) The Solid Gold Cadillac מלאת חיים (1957) פעמוני נישואין (1960) Bells Are Ringing מדיה וקבצים בנושא ג'ודי הולידיי בוויקישיתוף ג'ודי הולידיי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ודי הולידיי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ודי הולידיי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ודי הולידיי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ודי הולידיי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ודי הולידיי, באתר Discogs (באנגלית) ג'ודי הולידיי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ודי הולידיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Earth & Fire

Earth & Fire (תרגום מילולי: "אדמה ואש") הייתה להקה הולנדית שפעלה בעיקר בשנות ה-70 בהרכבים משתנים. שיריה בסוגות הפופ, הרוק המתקדם והרוק הסימפוני זכו להצלחה מסוימת ברחבי אירופה. ב-1973 נבחר להיטה "Memories" לשיר השנה בישראל במסגרת מצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי הן של רשת ב' והן של גלי צה"ל. הלהקה הוקמה ב-1967 בהולנד בשם "Opus Gainfull" ובהמשך שינתה את שמה ל-"Earth & Fire". ב-1970 זכתה להצלחתה הראשונה כאשר הסינגל "Seasons" הגיע למקום השני במצעד הפזמונים בהולנד והרביעי בבלגיה. ב-1972 היה הסינגל "Memories" הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בהולנד ובהמשך זכתה הלהקה להצלחה גם במדינות נוספות באירופה. להיטם "Weekend" מ-1979 הגיע לראש מצעדי הפזמונים בהולנד, גרמניה המערבית, שווייץ, דנמרק ופורטוגל. ב-1983 הפסיקה הלהקה את פעילותה וב-1987 חידשה שוב את הופעותיה עד לפירוקה הסופי ב-1990. 1970 - Earth and Fire 1971 - Song of the Marching Children 1973 - Atlantis 1975 - To the World of the Future 1977 - Gate to Infinity 1979 - Reality Fills Fantasy 1981 - Andromeda Girl 1982 - In a State of Flux 1989 - Phoenix 1991 - Greatest Hits 2003 - The Ultimate Collection מדיה וקבצים בנושא להקת Earth & Fire בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Earth & Fire Earth & Fire, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Earth & Fire, באתר Last.fm (באנגלית) Earth & Fire, באתר AllMusic (באנגלית) Earth & Fire, באתר MusicBrainz (באנגלית) Earth & Fire, באתר Discogs (באנגלית) Earth & Fire, באתר Songkick (באנגלית) עמוס אורן, 1973: שנת פזמונים דלה, להיטון, 11 בינואר 1974, עמ' 33.
ויני קוליוטה

וינסנט פיטר "ויני" קוליוטה (באנגלית: Vincent Peter "Vinnie" Colaiuta; ‏נולד ב-5 בפברואר 1956) הוא מתופף אמריקאי החי בלוס אנג'לס. קוליוטה נחשב לאחד המתופפים הטובים והידועים בעולם, נבחר לאחד מ-25 המתופפים המשפיעים ביותר בכל הזמנים על ידי מגזין התופים "Modern Drummer". קוליוטה ידוע בעיקר כַּמתופף של פרנק זאפה, סטינג, ג'וני מיטשל, ג'ף בק, הרבי הנקוק וצ'יק קוריאה. במהלך הקריירה שלו ניגן קליוטה מגוון סגנונות, בהם רוק, פופ, ג'אז, פיוז'ן, בלוז ועוד. קוליוטה ניגן באלבומים רבים ועם אומנים מגוונים, ביניהם ג'וני מיטשל, ברברה סטרייסנד, מגהדת', לאונרד כהן וג'ף בק. בסקר שנתי בקרב קוראי מגזין התופים "Modern Drummer", בחרו הקוראים בקוליוטה לתואר "מתופף השנה" עשרות פעמים. בשנת 1996 נכנס קוליוטה ל"היכל התהילה" של המגזין, ובגיליון המיוחד "The Drum Gods" נבחר כאחד מ-25 המתופפים המשפיעים ביותר בכל הזמנים. בשנת 2010 זכה בפרס גראמי ביחד עם צ'יק קוריאה, ג'ון מקלפלין, קני גארט וכריסטיאן מקברייד על נגינתם באלבום Five Peace Band. (Joe's Garage (1979 (Saarbrucken (1979 (Tinseltown Rebellion (1981 (Shut Up 'n Play Yer Guitar (1981 (The Man From Utopia (1983 (Guitar (1988 (Beat the Boots - Any Way the Wind Blows (1991 (Strictly Commercial (1995 (You Can't Do That on Stage Anymore, Vol. 1 (1988 (You Can't Do That on Stage Anymore, Vol. 4 (1991 (You Can't Do That on Stage Anymore, Vol. 6 (1992 (The Lost Episodes (1996 (Frank Zappa Plays the Music of Frank Zappa: A Memorial Tribute (1996 (Have I Offended Someone? (1997 (Son of Cheep Thrills (1999 (Halloween (2003 (Trance-Fusion (2006 (Buffalo (2007 (Wild Things Run Fast (1982 (Dog Eat Dog (1985 (Night Ride Home (1991 (Hit (1996 (Misses (1996 (Songs of a Prairie Girl (2005 (Acoustic Live in Newcastle (1992 (Ten Summoner's Tales (1993 (Mercury Falling (1996 (Brand New Day (1999 (Sacred Love (2003 מדיה וקבצים בנושא ויני קוליוטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויני קוליוטה ויני קוליוטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויני קוליוטה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ויני קוליוטה, באתר ספוטיפיי ויני קוליוטה, באתר AllMusic (באנגלית) ויני קוליוטה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ויני קוליוטה, באתר Discogs (באנגלית) ויני קוליוטה, באתר Songkick (באנגלית) ויני קוליוטה, באתר DNCI ויני קליוטה, באתר "drummerworld" רשימת ראיונות עם קליוטה דיסקוגרפיה מלאה ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בדר שאכר א-סיאב

בדר שאכר א-סיאב (בערבית: بدر شاكر السياب ; 25 בדצמבר[דרושה הבהרה] 1926 – 24 בדצמבר 1964) היה משורר עיראקי, אחד המשוררים המפורסמים ביותר בעולם הערבי במאה העשרים, ונחשב לאחד ממייסדיה של השירה החופשית בספרות ערבית. בדר שאכר א-סיאב נולד בכפר ג'יקור ליד העיר בצרה בסוף שנת 1926, שם איבד את אמו כשהיה בן שש שנים. לאחר שהשלים את לימודיו בבית ספר היסודי, עבר לבצרה והמשיך בלימודיו עד התיכון. לאחר מכן עבר לבגדאד, שם הצטרף למכללה להכשרת המורים, ובחר ללמוד את הספרות של השפה הערבית למשך שנתיים. ב-1945 עבר ללמוד אנגלית וסיים את לימודיו בשנת 1948. באותה תקופה כבר היה פעיל פוליטי שמאלני שנאבק לשחרור מדינתו עיראק מההשפעה האנגלית. הוא התחיל לעבוד כמורה לשפה האנגלית בעיר רמאדי, ולאחר כמה חודשים פוטר מעבודתו בגלל נטיותיו הפוליטיות ונכנס לכלא. לאחר היציאה מהכלא עבד בעבודות עצמאיות בבצרה ובגדאד, ובשנת 1952 הוא נאלץ לעזוב את ארצו וללכת לאיראן ואחר כך לכווית, בעקבות הפגנות שהשתתף בהם. ב-1954, חזר המשורר לבגדאד ועבד בעיתונות ובאגף של יבוא ויצוא באחת מהחברות הממשלתיות הגדולות. הוא היה אחד מתומכי המהפכה שהוביל עבד אל-כרים קאסם נגד המשטר של המלך פיסל, שבעקבותיה הוקם ב-14 ביולי 1958 המשטר הרפובליקני. בשנת 1959 עבד בשגרירות הפקיסטנית. לאחר שהודיע על התפטרותו מהמפלגה הקומוניסטית חזר לעבודתו ובאגף של יבוא ויצוא באחת מהחברות הממשלתיות הגדולות. ולאחר מכן עבר לבצרה שם עבד בנמל אלבצרה. בשנת 1962 נכנס לבית החולים של האוניברסיטה האמריקנית בביירות לטיפול בכאב בגב, ולאחר מכן חזר לבצרה בה נאבק עם הכאב עד שהוא מת בשנת 1964. במהלך שנות ה-40 וה-50 א-סיאב הוביל את תנועת השירה החופשית בערבית. הוא נחשב למשורר דגול ששילב בשירתו נושאים פטריוטים-לאומיים וחברתיים, ושירתו מקפלת לתוכה את הזהות העיראקית. המשורר מחמוד דרוויש חיבר לכבודו בשנות ה-90 שיר ידוע בשם "אני זוכר את א-סיאב" (اتذكر السياب). מדיה וקבצים בנושא בדר שאכר א-סיאב בוויקישיתוף אזהאר ד'אבלה (1947) אסאטיר (1950) אלמומס אלעמיאא (1954) אלאסלחה ואלאטפאל (1955) אנשודת אלמטר (1960) אלמעבד אלע'ריק (1962) מנזל אלאקנאן (1963) שנאשיל אבנת אלג'לבי (1964) אקבאל (1965) Terri DeYoung, Placing the Poet: Badr Shakir al-Sayyab and Postcolonial Iraq, SUNY Press, 1998. אליהו מנצור (מתרגם), יצירות מופת של שירה ערבית מודרנית ותרגומן לעברית, גבעתיים, 2007, עמ' 322-292.
צוללן צפוני

צוללן צפוני (שם מדעי: Gavia immer) הוא מין עוף ימי בסדרת צוללנאים. אורך גופו של פרט בוגר נע בין 61 ל-100 ס"מ, מוטת כנפיו בין 122 ל-152 ס"מ ומשקלו נע בין 1.6 ל-8 ק"ג. המידה הממוצעת היא 81 ס"מ אורך, מוטת כנפיים של 136 ס"מ ומשקלו 4.1 ק"ג, קטן במעט מהמין הדומה לו צוללן לבן-מקור. בגיל הרבייה הראש הוא שחור, החלק התחתון לבן והצוואר מפוספס בשחור ולבן ובחורף הצבע משתנה לאפור. צבע הנוצות של הצעירים הוא חום והצוואר והסנטר לבנים. המקור הוא כחול-שחור והוא מאוזן, בשונה מצוללן לבן־מקור. העין אדומה. העצמות כבדות מעט ולא חלולות, דבר שמאפשר לו לצלול בקלות. רגליו קצרות ואינן מתאימות להליכה. הוא מתרבה בצפון אמריקה, גרינלנד, איסלנד ובריטניה. הקן נבנה כתלולית של עפר וצמחים סמוך למים והתטולה היא אחת עד שלוש ביצים. גם הזכר וגם הנקבה שותפים בבניית הקן, בדגירה על הביצים ובתזונת האפרוחים. בחורף הוא נודד דרומה ועושה את העונה לחופי ימים ואגמים בדרום אירופה, דרום ארצות הברית ובמערב אפריקה. הקינון מצוי הרבה גם באיים, שם הוא מוגן מטורפים יבשתיים גדולים. הסכנה העיקרית לביצים ולאפרוחים מגיעה משחפיים, עורביים, דביבונים, בואשיים, חורפנים, שועלים וצבים נשכניים. בוגרים עלולים להיטרף על ידי לוטרות או עיטמים. בעת איום עליו או על הקן, הוא עשוי לתקוף בחזרה תוך תעופה מהירה לעבר הטורף וכיוון המקור לבטנו, ראשו או צווארו. כמו כל בני סדרת צוללנאים, הוא ניזון בעיקר מדגי מים מתוקים ומלוחים, אותם הוא תופס בצלילה עמוקה לתוך המים. עומק הצלילה יכול להגיע ל-60 מטרים והיא נועדה גם למחסה בשעת סכנה. מהירות התעופה שלו עשויה להגיע ל-120 קמ"ש. העובדה שרגליו קצרות ונמצאות באחורי גופו מועילה בצלילה, אך מאלצת אותו לצבור תנופה על פני מרחק גדול כדי להמריא והוא מגושם בעת הליכה על הקרקע. בזמן נחיתה על המים, הוא מרחף מעליהם ומאט כשבטנו נוגעת במים ולא רגליו. הצוללן הצפוני נעלם מאגמים באזורים מסוימים במזרח ארצות הברית לאחר שנפגע מגשם חומצי, זיהום הסביבה, הרעלות עופרת ממשקולות דיג והרעלות כספית משפכי תעשייה. בכמה אגמים נבנים אתרי קינון צפים כדי לצמצם את הפגיעה באתרי הקינון כתוצאה משינויים בגובה פני המים שנגרמים מסכרים וכדומה. הצוללן הצפוני הוא אחד מסמלי קנדה והוא מופיע על מטבע דולר קנדי אחד ועל שטר 20 דולרים מהסדרה הקודמת. כמו כן, הוא הציפור הלאומית של פרובינציית אונטריו שבקנדה. הדואר הקנדי הוציא כמה בולי דואר עם דמותו של העוף. בנוסף, בסרט "מוצאים את דורי", הציפור בקי שעוזרת למרלין ונמו להגיע מהים למכון לשיקום בעלי חיים היא צוללן צפוני. מדיה וקבצים בנושא צוללן צפוני בוויקישיתוף צוללן צפוני, באתר ITIS (באנגלית) צוללן צפוני, באתר NCBI (באנגלית) צוללן צפוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צוללן צפוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צוללן צפוני, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) צוללן צפוני, באתר GBIF (באנגלית) צוללן צפוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Common Loon Identification, All About Birds צוללן צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN באתר BTO באתר ADW מגזין הטבע של ויסקונסין אתר בולי ציפורים
איזבל דינואר

איזבל דינואר (בצרפתית: Isabelle Dinoire; ‏1967 - 22 באפריל 2016) הייתה מושתלת הפנים הראשונה בעולם, לאחר שכלב מסוג לברדור רטריבר השחית את פניה במאי 2005. דינואר גרה בואלנסיין שבדרום צרפת, והייתה אם לשני ילדים. איזבל נפגעה מכלבה של דינואר "שלעס את פניה לאחר שהיא התעלפה ממנת יתר של כדורי שינה." בדיווחים שקדמו לניתוח נכתב כי בתה של דינואר אמרה כי הלברדור ניסה להעיר את דינואר לאחר שזו ביצעה ניסיון התאבדות. בהצהרה שנתנה דינואר ב-6 בפברואר 2006 נאמר: "...לאחר שבוע קשה במיוחד, רווי בעיות אישיות רבות, לקחתי כמה גלולות כדי לשכוח ... התעלפתי ונפלתי לרצפה ונחבטתי ברהיט." בתה של דינואר הוסיפה כי הכלב היה להוט להעיר את אימה, אך זו לא התעוררה והכלב נשך ושרט את פניה. השתלת הפנים החלקית הראשונה בעולם התרחשה ב-27 בנובמבר 2005 על ידי פרופסור ברנרד דאוואושל בעזרת פרופסור ז'אן מישל דוברנרד באמיין, צרפת. שתל העור הכולל אף ופה נלקח מתורמת שהייתה שרויה במוות מוחי. מומחים אומרים כי אף על פי שהשתלת קרקפת ואוזן בוצעו כבר בעבר, השתלות פה ואף הן הקשות ביותר. בדינואר הושתל גם מח עצם כדי למנוע את דחיית השתל. בדיוק שנה לאחר הניתוח דינואר הצהירה שהיא יכולה לחייך שוב. דינואר נפטרה ב-22 באפריל 2016 עקב סיבוכים שנגרמו לה על ידי התרופות שקיבלה למניעת דחיית הרקמות המושתלות. עימות חזיתי ד"ר איתי גל, לראשונה: השתלת פנים חלקית בוצעה באישה בצרפת, באתר ynet, 6 בפברואר 2006 ד"ר איתי גל, צרפת: מושתלת הפנים הראשונה נחשפה לעולם, באתר ynet, 30 בנובמבר 2005 רחל קדרס, מתה מושתלת הפנים הראשונה בעולם, באתר ynet, 6 בספטמבר 2016 Peter Allen, ‏World's fifth face transplant: Man gets new nose, mouth and chin after shooting accident, The Telegraph, 27 March 2009 "French hospital performs face, hand transplants." Associated Press. 11 April 2009. [1]. Retrieved on 11 April 2009. "Newsmakers of the week: October 22." Macleans. 22 October 2007. [2]. Retrieved on 11 April 2009. The Independent Face transplant recipient Isabelle Dinoire faces the world Published: 7 February 2006 "Woman has first face transplant". BBC News. 30 בנובמבר 2005. ארכיון מ-2005-12-02. נבדק ב-2013-12-07. {{cite news}}: (עזרה) "French woman receives world's first face transplant: surgeon". Breitbart.com. 30 בנובמבר 2005. אורכב מ-המקור ב-2005-12-02. נבדק ב-2013-12-07. {{cite news}}: (עזרה) IHT article, 30 Nov. 2005 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
Rihanna: Live in Concert

Rihanna: Live in Concert (בעברית: ריהאנה: שידור חי בקונצרט) הוא סיבוב ההופעות הראשון של זמרת הפופ ריהאנה. סיבוב הופעות זה נועד לקדם את שני אלבומיה הראשונים של הזמרת, A Girl like Me ו-Music of the Sun. סיבוב ההופעות התחיל ב-30 ביוני 2006 והסתיים לאחר 3 חודשים ב-30 בספטמבר 2006. סיבוב ההופעות התקיים בצפון אמריקה ובמרכז אמריקה וכלל 39 הופעות. המופע היה במתכונת מצומצמת שכללה 3 רקדניות ותלבושת אחת בלבד. המופע גרף סך הכל 3 מיליון דולר. Field Mob (תאריכים נבחרים) Jeannie Ortega (תאריכים נבחרים) ג'יי-סטטוס (תאריכים נבחרים) "Pon de Replay" "If It's Lovin' that You Want" "You Don't Love Me (No, No, No)" מחרוזת: "Crazy Little Thing Called Love" / "Here I Go Again" "We Ride" "Break It Off" "Unfaithful" "Let Me" "Kisses Don't Lie" "That La, La, La" "P.S. (I'm Still Not Over You)" "Redemption Song" (במקור של בוב מארלי) "A Girl Like Me" "SOS" אתר האינטרנט הרשמי של Rihanna: Live in Concert
ריצ'רד וייזמן

פרופסור ריצ'רד וייזמן (בחלק מהמקורות בעברית גם: ריצ'רד וייסמן, באנגלית: Richard Wiseman;‏ נולד ב-1966, לונדון, הממלכה המאוחדת) הוא פסיכולוג וסופר בריטי העומד בראש יחידת המחקר של אוניברסיטת הרטפורדשייר בבריטניה. וייזמן החל את הקריירה כקוסם ובהמשך למד פסיכולוגיה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ורכש תואר שלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת אדינבורו. במחקריו משלב וייזמן בין עיסוקו הקודם כקוסם והשכלתו האקדמית והם כוללים בין השאר סוגיות העוסקות באינטואיציה, אשליות אופטיות ובעל-טבעי. וייזמן חקר את נושא המזל "הטוב" ו"הרע" ופרסם את מחקרו בספר "גורם המזל" (תורגם לעברית בשם "מזלך בידך"). בספר נכתב כי לאנשים בעלי גישה חיובית ואמונה בהצלחתם סיכוי טוב יותר להצליח (אפקט פיגמליון). בנוסף, מציין המחקר שהמצליחנים מקשיבים לאינטואיציה שלהם, נמנעים מסיכונים מיותרים מחד ומשכללים את מיומנות האינטואיציה שלהם מאידך, וכך לומדים להיעזר בה כחלק ממערכת השיקולים שלהם. וייזמן נמנה עם האסכולה הספקנית ובחן את תקפותן של טענות ומחקרים מדעיים. לדוגמה, הוכיח וייזמן שהשיטה המבוססת ניתוב לשוני פיזיולוגי (NLP) לגילוי האם אדם משקר לפי תנועות עיניו אינה יעילה. הוא העלה סדרת הרצאות קצרות ל-YouTube אשר זכו לכ-90 מיליון צפיות. וייזמן פרסם 11 ספרים אשר חלקם הפכו לרבי מכר ו-3 מהם תורגמו לעברית. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד וייזמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריצ'רד וייזמן (באנגלית) ריצ'רד וייזמן, ברשת החברתית פייסבוק ריצ'רד וייזמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריצ'רד וייזמן, ברשת החברתית Goodreads מייקל שרמר, קולו של הספקן - כדי שהמזל יתממש, באתר סיינטיפיק אמריקן ישראל, אוחזר ב-7 בדצמבר 2013 ריצ'רד וייזמן – ספרים שתורגמו לעברית, באתר סימניה, אוחזר ב-7 בדצמבר 2013 איך הופכים פרופסור לסופרסטאר, באתר mindcet.org, אוחזר ב-7 בדצמבר 2013 ריצ'רד וייסמן, מישהו ראה כאן גורילה?, מטר הוצאה לאור, תל אביב, 2005. ריצ'רד וייזמן - quirkology, באתר הרשמי ב-YouTube, אוחזר ב-7 בדצמבר 2013.
לה ריוחה (ארגנטינה)

לה ריוחה (בספרדית: La Rioja) היא עיר הבירה של פרובינציית לה ריוחה בארגנטינה. העיר ממוקמת למרגלות רכס סיירה דה ולסקו, 1,167 ק"מ מהבירה בואנוס איירס. בעיר מתגוררים כ-211,097 איש (לפי מפקד ב-2022). הנשיאה לשעבר, איסבל פרון, נולדה בעיר. העיר נוסדה ב-20 במאי 1591 על ידי חואן רמריס דה ולסקו, מושל טוקומן, תחת השם טודוס לוס סנטוס דה לה נואבה ריוחה (כל הקדושים של ריוחה החדשה). למעט תקופה מאמצע המאה ה-19 לתחילת המאה ה-20, כאשר ההתיישבות צ'ילסיטו עקפה אותה, לה ריוחה הייתה העיר הגדולה בפרובינציה. העיר ניזוקה באופן חמור עקב רעידת אדמה ב-1899. כלכלת הפרובינציה כולה התבססה בעבר על גידול בקר וחקלאות, כמו גם גידול יין. אך בשנות ה-70 החל הליך תיעוש שהפך את לה ריוחה למרכז חשוב כיום בתעשיית הפרמקולוגיה של ארגנטינה. נמל התעופה קאפיטן ויסנטה אלמנדוס אלמונסיד משרת את העיר. מדיה וקבצים בנושא לה ריוחה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לה ריוחה לה ריוחה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Isabel Peron | Biography & Facts, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
דרגות כוחות ההגנה של ניו זילנד

דרגות כוחות ההגנה של ניו זילנד מבוססות בעיקרן על דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים. בכל אחת משלוש הזרועות קיים סולם דרגות משלה, עם הקבלה שמאפשרת שיתוף פעולה בין הזרועות שמהווים ביחד את כוחות ההגנה של ניו זילנד. כוחות ההגנה של ניו זילנד דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים מדיה וקבצים בנושא דרגות כוחות ההגנה של ניו זילנד בוויקישיתוף דרגות כוחות ההגנה של ניו זילנד אתר הצי המלכותי של ניו זילנד - מידע על הדרגות אתר צבא אוסטרליה - מידע על הדרגות אתר חיל האוויר המלכותי של אוסטרליה - מידע על הדרגות
BTR-50

ה-BTR-50 (מרוסית: Бронетранспортер-50, 'ברונטרנספורטר': מתורגם כרכב ממוגן 50) הוא נגמ"ש אמפיבי שיוצר בברית המועצות בין השנים 1952-1970. ה-BTR-50 מבוסס על הטנק הקל PT-76 ובשונה משאר נגמ"שי ה-BTR בסדרה הוא מבוסס על זחלים ולא על גלגלים. ה-BTR-50 הוכנס לשירות צבא ברית המועצות בשנת 1954 כאשר הוא שימש את הרגימנטים הממוכנים של הדיוויזיות המשוריינות בנוסף לחטיבות הממוכנות של ברית המועצות וגרמניה המזרחית. חטיבה ממוכנת טיפוסית הורכבה משלושה גדודים, כאשר בכל גדוד 30 נגמ"שים ונגמ"ש פיקוד. ה-BTR-50 הוחלף במהלך שנות ה-60 בנגמ"שי הלחימה BMP-1 ונותר בשירות רק ביחידות עורפיות. הכלי שירת במספר צבאות של ברית ורשה ושימש במשך השנים בסיס לפיתוחים וכלים המבוססים עליו. במזרח התיכון נגמ"שי ה-BTR-50 לקחו חלק במספר קרבות ומערכות אזוריות, כאשר הם הופעלו בעיקר על ידי צבאות מצרים וסוריה במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. במהלך מערכות אלו נפלו מספר כלים בידי צה"ל שעשה אף הוא שימוש מצומצם בהם במסגרת יחידה 88 - דב לבן, מחטיבה 274. בהמשך צבא דרום לבנון צויד בכמה עשרות נגמ"שי BTR-50 ממאגרי השלל אשר שימשו ללחימה בדרום לבנון. הנגמ"ש שיחק תפקיד משמעותי במלחמות יוגוסלביה. BTR-50P: דגם הבסיס בעל גג פתוח, ומקלע 7.62 מ"מ בקדמת הכלי מעל תא הלוחמים. (1952) BTR-50PA: דגם בעל עמדת מקלע 14.5 מ"מ המוצבת מול תא הלוחמים. (1954) BTR-50PK: דגם בעל גג משוריין מעל תא הלוחמים (ה-K מסמלת krisha; גג). (1958) UR-67: נגמ"ש לפינוי מוקשים שעשה שימוש במשגרי מטעני נפץ לפיצוץ נתיב דרך שדות מוקשים. BTR-50PN: דגם ששימש כנגמ"ש קשר ופיקוד, לכלי נוסף ציוד קשר ואנטנות. (1958) BTR-50PU: נגמ"ש קשר ופיקוד מתקדם יותר וללא חימוש. (1959) OT-62 TOPAS: נגמ"ש המבוסס על ה-BTR-50 אשר פותח בשיתוף צ'כוסלובקיה ופולין. הנגמ"ש דומה בצורתו ל-BTR-50PK, אך בקדמתו ישנם שני צריחונים במקום אחד והוא עושה שימוש במנוע 300 כ"ס וכך מגיע למהירות מרבית של 60 קמ"ש (16 קמ"ש יותר מה-BTR-50). ‏(1962) אודות הנגמ"ש באתר 'גלובל סקיוריטי'. אודות הנגמ"ש באתר 'FAS'.