laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תל אביב הקטנה (מופע)

תל אביב הקטנה היא הצגה מוזיקלית בסגנון קברטי שעסקה בשנותיה הראשונות של תל אביב. היא כללה מערכונים קצרים מהווי החיים בתל אביב הקטנה יחד עם שירים מקוריים. המופע נכתב ונערך על ידי חיים חפר ודן בן אמוץ בשנת 1958 לצורך הצגתו בתערוכת יוֹבֵל לתל אביב. מפאת קוצר הזמן שעמד לרשותם, חפר התאים שירים שכתב על הווי תל אביב הקטנה למנגינות זרות, בעיקר צרפתיות ואיטלקיות, בהם: "זה לא יחזור" (שבו נטען כי "עבר זמנה של תל אביב הקטנטנה"), "שני בנאים" (שיר הומוריסטי על הבנאים שבונים את תל אביב), "טיטינה" (שיר צרפתי במקור, שבוצע בין היתר על ידי צ'ארלי צ'פלין ב"זמנים מודרניים" ואף בעברית בתיאטרון "המטאטא" ), "טנגו אמא אדמה" ו"בחולות" (על החולות שהיוו מוקד משיכה לזוגות הצעירים). כמו כן צורפו שני שירים ידועים של נתן אלתרמן משנות הארבעים שבוצעו במקור במטאטא ובלי לה לו: "רינה" ו"בכרם תימן" וכן שלושה שירים שכתב בן-אמוץ. ההצגה, בכיכובם של יוסי בנאי, יונה עטרי ואבנר חזקיהו ובבימויו של שמואל בונים, הועלתה לראשונה במתחם תערוכת 50 שנה לתל אביב בגני התערוכה ולאחר מכן במספר רב של הופעות במועדון החמאם ביפו, כשאת הצוות המקורי החליפו לאחר מכן אורי זוהר, אריק איינשטיין, רחל אטאס ועליזה רוזן. חיים חפר סיפר כי באמצע הופעת הבכורה ירד גשם והקהל, שסירב לעזוב, שם את השרפרפים על הראש, וכך הוא הבין שמדובר בשלאגר גדול. המופע הועלה בשלישית בתיאטרון בימות ב-1969 בהשתתפות חנן גולדבלט, אושיק לוי, רחל אטאס ואביבה בנו, בפעם הרביעית בשנת 1980 בתיאטרון הבימה בהשתתפות מוני מושונוב, סנדרה שדה, מיקי קם, גדעון זינגר, חנה רוט ומשה בקר, ובפעם החמישית ב-1999 ב"הבימה" עם יעל פוליאקוב ודני שטג. שירי המופע המקורי הועלו על גבי תקליט ב-1958 ובשנות האלפיים הועלו על תקליטור, ביחד עם קטעים מההפקה השלישית. דוד אסף, שיר הוא לא רק מילים: פרקי מסע בזמר העברי, הוצאת עם עובד, 2019, הפרק "'זה לא יחזור, כל זה כבר איננו' - דמיון ומציאות בתל אביב הקטנה", עמ' 251–270. מדיה וקבצים בנושא תל אביב הקטנה בוויקישיתוף תל אביב הקטנה, סרטון באתר יוטיוב (תל אביב הקטנה - שני בנאים) תל אביב הקטנה (להקה), דף שער בספרייה הלאומית גלגולו של השיר "טיטינה": הגרסה המקורית של השיר פורסמה בצרפתית בשנת 1917 בשם "טיטינה, אני מחפש אחר טיטינה" (מילים: לואיס מובן ומרסל ברטל, לחן: ליאו דנידרף). השיר היגר לארצות הברית בשנת 1925 תחת השם "חייך, גם אם לבך נשבר" ובוצע על ידי בילי ג'ונס בגרסה הומוריסטית, וגם זכה למספר גרסאות כיסוי מפי אמנים כג'ודי גרלנד, נט קינג קול וליברצ'ה. גרסת הג'יבריש של צ'ארלי צ'פלין מהסרט זמנים מודרניים התפרסמה בשנת 1936 (לצפייה) שנה לאחר הסרט, כתב נתן אלתרמן גרסה עברית לשיר לכבוד נשף פורים בתיאטרון "המטאטא", בה הוא ניסה לחקות את הג'יבריש של צ'פלין (זה פורים פורימטו, תיאטרו מטאטאטו, בחור אֶ-בחורתו, אלגרו נשיקתו). גרסה שנייה, המוכרת יותר, נכתבה על ידי חפר ל"תל אביב הקטנה" תחת השם "טיטינה" (להאזנה). בשיר זה הוא יצר דיאלוג משעשע בין אפרים החלוץ לטיטינה המפונקת שרוצה להגר חזרה לאירופה (טיטינה, הו טיטינה, מה רע בפלסטינה...).
מציעה

בשחמט, שלב המציעה (מכונה גם אמצע או מיתווך) הוא השלב השני והאמצעי של המשחק, הבא אחרי הפתיחה ולפני הסיום. אין קו ברור המבדיל בין הפתיחה למציעה, אך קיימים ההבדלים הבאים: בשלב המציעה מפסיקים השחקנים בדרך כלל לשחק לפי הפתיחה הידועה, ועוברים למהלכים מקוריים. כמו כן, השחקנים כבר פיתחו את רוב הכלים ועוברים לניסיונות התקפה על היריב, וכן לשימוש בטקטיקות שונות. גם בין המציעה לסיום אין קו ברור, אולם קיימים ההבדלים הבאים: מספר הכלים קטן בהרבה, עוצמת ההתקפות נחלשת והמלכים יוצאים ממקום מחבואם. לשלב המציעה יש הרבה פחות ניתוחים מהשלבים האחרים, כיוון שבניגוד לפתיחה, עמדת המוצא אינה ידועה ולכלים יש "חופש תנועה" גדול יותר, ובניגוד לסיום, מספר הכלים רב. בשלב המציעה, השחקנים בוחרים בדרך כלל מטרה מסוימת ומתמקדים בה. המטרות הנפוצות הן: התקפת מט על המלך, זכייה בחומר, הכתרת רגלי למלכה וכו'. במציעה מספר אלמנטים חשובים: ביטחון המלך: הגורם החשוב ביותר הוא שמירה על ביטחון המלך, כיוון שהכנעת המלך גורמת להפסד מיידי של המשחק. בשל כך זוהי המטרה החשובה ביותר שהשחקנים מציבים לנגד עיניהם. חומר: יתרון במספר הכלים או באיכותם הוא גורם חשוב. עדיפות חומרית מובילה פעמים רבות לניצחון. ניידות: הניידות של הכלים היא מספר המשבצות אליהן הם יכולים להגיע. ככל שלשחקן כלים ניידים יותר, כך הוא יכול לבצע מהלכים רבים ומתוחכמים יותר. המרכז: במציעה יש חשיבות גדולה למרכז הלוח (המשבצות ד4, ה4, ד5, ה5). הקרב העיקרי מתנהל דרכו, ושליטה בו מאפשרת שליטה בשאר הלוח, ולכן השחקנים שואפים להשתלט עליו.
נחל עין גב

נַחַל עֵין גֵּב הוא נחל אכזב בדרום מערב רמת הגולן. אורכו של הנחל כ-6 קילומטרים. הנחל מתחיל מצפון לקיבוץ אפיק, ומשם הוא נמשך לכיוון דרום-מערב. בהמשך פונה הנחל מערבה, עובר מצפון לסוסיתא, ונשפך לכנרת מצפון לקיבוץ עין גב. ליד הנחל צמחייה המהווה שילוב נדיר של צומח מדברי עם צומח ים תיכוני. על הצמחים נמנים עצי תאנה, עצי זית, צבר, אזדרכת, שקד, רימון קדוש[דרושה הבהרה] ואלה אטלנטית. בתחילת הסתיו פורחים גם חצבים. מקורו העיקרי של הנחל הוא מעיין עין פיק אשר נובע בתחילתו, דרומית לקיבוץ אפיק. ממערב לנחל יש שדות מוקשים מגודרים. נחל עין גב II מדיה וקבצים בנושא נחל עין גב בוויקישיתוף תמונה של נחל עין גב סרטון על נחל עין גב ערך זה הוא קצרמר בנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המופע של אופרה וינפרי

המופע של אופרה וינפרי (באנגלית: The Oprah Winfrey Show) הייתה תוכנית אירוח אמריקנית מצליחה בהנחייתה והפקתה של אופרה וינפרי. זוהי תוכנית האירוח הנצפית ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקנית. מאז שידור פרק הבכורה של התוכנית ב-8 בספטמבר 1986 ועד 2021 הופקו קרוב ל-5,000 פרקים במשך 25 עונות. לתוכנית היו בין 15 עד 20 מיליון צופים מדי יום בארצות הברית בלבד, והיא משודרת ב-132 מדינות. לתוכנית ישנה השפעה רבה על צופיה ובמיוחד על הקהל הנשי כאשר חלק מהנושאים אשר נידונו בעבר בהרחבה בתוכנית חדרו בעקבות כך לתודעה הציבור האמריקאי ולתרבות הפופ האמריקאית. בעוד שהעונות הראשונות של התוכנית עסקו לרוב בסוגיות חברתיות סנסציוניות, בהמשך הוחלט כי התוכנית תתמקד בנושאים חיוביים יותר בהם, סקירות של ספרים חדשים, ראיונות עם סלבריטאים, פינות העוסקות בשיפור עצמי וראיונות עם פילנתרופים שונים. חלק מהראיונות של אופרה וינפרי זכו אף לסיקור נרחב בכלי התקשורת ברחבי העולם, בהם הראיון של וינפרי עם טום קרוז אשר במהלכו קרוז קיפץ על הספה כאשר הכריז על אהבתו לחברתו החדשה קייטי הולמס, הפרק בו השחקנית והמארחת אלן דג'נרס יצאה מהארון באופן פומבי לראשונה והפרק בו העניקה לכל קהל הצופים באולפן מכוניות פונטיאק מדגם G6. לאורך השנים התוכנית ספגה ביקורת על כך שהיא משתמשת בפופולריות ובכוח הרב שיש לה באופן לא אחראי כדי לקדם מוצרים שונים אשר אינם מוצגים תמיד באופן ביקורתי, ואשר הופכים כמעט תמיד לרבי מכר בעקבות החשיפה העצומה לה זכו בתוכנית. הפרק האחרון שודר ב-25 במאי 2021. במשך שנתיים נייט ברקוס היה מנחה של תוכנית טלוויזיה שהייתה נחשבת לספין אוף של מופע אופרה וינפרי. Eva Illouz, The Oprah Winfrey and the Glamour of Misery: An Essay on Popular Culture, Columbia University Press, 2003. אתר האינטרנט הרשמי של המופע של אופרה וינפרי (באנגלית אמריקאית) "המופע של אופרה וינפרי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המופע של אופרה וינפרי", באתר Metacritic (באנגלית) "המופע של אופרה וינפרי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערן בר-און, מבצעי סופעונה: אופרה ווינפרי סוגרת את הבסטה, באתר ynet, 25 במאי 2011 יעל ביר-כץ, ‏אופרה ווינפרי: הראיונות הגדולים באמת, באתר onlife,‏ 20 בינואר 2013 Forbes article Retrieved Jan 1, 2011 Stelter, Brian; Carter, Bill (2009-11-19). "Oprah Winfrey to End Her Talk Show". New York Times. נבדק ב-2009-11-19. "Oprah Winfrey Show" to End in 2011, MSNBC, November 19, 2009
קלאוס ברבי

קלאוס ברבי (בגרמנית: Klaus Barbie;‏ 25 באוקטובר 1913 – 25 בספטמבר 1991) היה פושע מלחמה נאצי, מפקד הגסטפו בעיר ליון שבצרפת, ובשל אכזריותו כלפי היהודים ולוחמי המחתרת כונה "הקצב מליון". מתום המלחמה עבד בגרמניה עבור ארגוני ביון מערביים, ובשנת 1955 נמלט לבוליביה ועבד כסוחר סמים. בשנת 1983 נעצר וגורש לצרפת, בשנת 1987 הורשע בביצוע פשעים נגד האנושות ונידון למאסר עולם. מת בכלא ממחלת הסרטן. ברבי נולד בבאד גודסברג שליד בון, במערבה של גרמניה. בשנת 1934 סיים את לימודיו באוניברסיטה, והתגייס לאס אס. בשנת 1937 נרשם כחבר במפלגה הנאצית של אדולף היטלר. בשנת 1941 הוצב ב"משרד לענייני יהודים" ונשלח לאמסטרדם בירת הולנד. באמסטרדם השתתף גם ב"פרשת Koco", בה הותקף סלון הגלידה של ארנסט כאהן. במאי 1942 מונה למפקד הגסטפו בעיר הצרפתית ליון (בדרגת סרן), ופיקד על מבצעי מעצר, עינוי, גירוש ורצח של אלפי יהודים ולוחמי רזיסטאנס. בין יתר פעולותיו היה אחראי על גירוש ילדי איזיו למחנה הריכוז דראנסי ומשם לאושוויץ. משנת 1945 עבד בגרמניה עבור ארגוני הביון של בריטניה וארצות הברית. בשנת 1955 ברח עם משפחתו לבוליביה, וגר בעיר הבירה לה פאס בשם המשפחה הבדוי "אלטמן". הוא משך תשומת לב רבה, משום שעבד כסוחר סמים מצליח ואף השתתף בניסיון הפיכה להפלת ממשלת בוליביה. בשנת 1971 זוהה ברבי על ידי ציידי נאצים, ורק כעבור עשור, ב-19 בינואר 1983, נעצר וגורש לצרפת. משפטו החל ב-11 במאי 1987 בבית המשפט העליון של צרפת בעיר ליון (משפט מושבעים). בשל הערך ההיסטורי של המשפט, ניתן אישור לצלם אותו. סנגורו של ברבי, ז'אק ורז'ס (בעברו לוחם במחתרת הצרפתית), ניסה לטעון שפעולותיו היו זהות לפעולות שביצעו ממשלות אחרות במושבות שלהן (לרבות צרפת), ולכן מדובר ב"תביעה לא הוגנת". אך המושבעים התרשמו יותר מהראיות שהציג התובע הראשי פייר טרוש, והרשיעו את ברבי בביצוע פשעים נגד האנושות. ב-4 ביולי 1987 הוא נידון למאסר עולם. הוא מת בכלא ממחלת הסרטן ב-25 בספטמבר 1991, בגיל 78. בשנת 2020 יצא הסרט 'התנגדות' ressistance על אמן הפנטומימה מרסל מרסו, ובה מוצגת דמותו מטילת האימה של קלאוס ברבי. לאה פלדבלום מדיה וקבצים בנושא קלאוס ברבי בוויקישיתוף קלאוס ברבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוסי מלמן, ‏תכניות ההתנקשות הדרמטיות והתקלות שבדרך: הנאצים שנמלטו מהמוסד, באתר מעריב אונליין, 6 בספטמבר 2017 "המרדף אחר פושעי מלחמה נאציים": מחקר מטעם "המוסד" שנמסר לארכיון יד ושם פתוח לראשונה לעיון הציבור. הפרק על ברבי הוא ב-pdf השני קלאוס ברבי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קלאוס ברבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) על גירוש ילדי איזיו, באתר יד ושם
רכוש פרטי

רכוש פרטי הוא כינוי כולל לזכויותיו של אדם או חברה כלשהם להשיג, לרכוש, לשלוט, לנהל, למכור, ולהחליף כל סוג של קניין דוגמת קרקע, הון, ומוצרי צריכה וחפצים שונים. המונח רכוש פרטי מתייחס לרכוש שהגיע לחזקתו של בעליו כדין ולא באמצעות ביצוע פעולה אלימה או מהלך של הונאה או בכל דרך בלתי לגיטימית אחרת. רכוש שהושג בדרך של הטעייה או כפייה מסוג כלשהו לא יחשב כרכושו הפרטי של המחזיק. בדרך כלל הכוונה היא למשאבים אשר אותו אדם היה הראשון להפיק מן הטבע, או שקיבל אותם בירושה או במסירה בלתי מאולצת אחרת (כגון מתנה). רכוש פרטי נבדל מרכוש ציבורי אשר מתייחס לנכסים הנמצאים בבעלות של מדינה, ממשלה, רשות מקומית וכל גוף אחר אשר אינו פרטי. השימוש במונח רכוש פרטי התפתח במהלך המאה ה-18 כפועל יוצא של המהפכה התעשייתית אשר יצרה מעמד חדש של אנשים פרטיים אשר הפכו לבעלי שליטה על גורמי יצור וקרקע. על פי התאוריה הכלכלית-פוליטית, קיימת הבחנה בין רכוש פרטי כגון מוצר צריכה כלשהו, לבין רכוש פרטי שהוא הון המשמש כאמצעי יצור. הראשון משמעותו היא כי בעל הרכוש יכול למנוע מאחרים להשתמש או לקבל חזקה או שליטה ברכושו ללא הסכמתו. לעומת זאת השליטה ברכוש שהוא אמצעי יצור מתייחס לשליטתם של בודדים בכלים המאפשרים להם להגדיל את רכושם הפרטי כתוצאה מעבודתם של אחרים. תומכי ההשקפה הכלכלית הליברלית המכונים לעיתים גם קפיטליסטים, רואים ברכוש הפרטי אבן יסוד בבנייתה של חברה בריאה המתנהלת בתהליך של צמיחה והתפתחות. כך למשל על פי השקפה זו, הבעלות הפרטית על קרקע, דוחפת את בעליה לפעול לפיתוח שלה, אשר תוצאתו תהיה שיפור הרווחה לכלל הציבור כתוצר של השימושים בקרקע המפותחת ובתוספת המס שיגבה מן הבעלים בגין הפיתוח לטובת אוצר המדינה. עם זאת, העלאת ערכה של הקרקע פועלת לטובת בעליה אשר סך הערך של רכושו הפרטי עולה. המצדדים בזכויות האדם להחזקה של רכוש פרטי, טוענים עוד כי עצם ההחזקה של רכוש פרטי מעניקה לבעליה תחושה של יציבות כלכלית וחברתית, ולכן בעלי רכוש פרטי יפעלו להקפדה על אכיפת חוק ושמירה על ביטחון רכושם על מנת לשמר את הסדר הקיים המעניק להם את תחושת הביטחון. בעלי רכוש פרטי שואפים לצימצום תופעת השחיתות הציבורית בקרב בעלי התפקידים השונים בממשל שכן שחיתות ציבורית מהווה איום על רכושם וערכו. בעלי ההשקפה הכלכלית מן האסכולה הסוציאליסטית טוענים כי החזקה ושליטה על רכוש בידי אנשים פרטיים מצמצמת את פוטנציאל הצמיחה היצרני של הכלכלה. לטענתם, החזקה של רכוש פרטי היא בעייתית מכיוון שהיא יוצרת בהכרח תהליך שבו ההון והעושר מתרכזים בידי קבוצה מצומצמת של אנשים, אשר ככל שכמות הרכוש הפרטי המצויה בידיהם גדלה, כך הם מאבדים עניין בהמשך הפיתוח הכלכלי לטובת רווחת שאר החברה ומתרכזים בפעילות להגנה ושמירה על הרכוש שצברו לעצמם. בעלי השקפת עולם כלכלית מרקסיסטית מגדירים את צבירת הרכוש הפרטי כ"זכותם של מספר מצומצם של בעלי הון למנוע מאחרים את ההחזקה ברכוש פרטי משלהם". בעלי השקפת עולם מרקסיסטית טוענים כי הצורה הקיצונית של החזקה ברכוש פרטי היא יצירת מערכת יחסים חברתית של עובד בשכר חסר רכוש מול בעל הון. מדיה וקבצים בנושא רכוש פרטי בוויקישיתוף
עיסאם שרף

עיסאם עבד אל-עזיז שרף (בערבית: عصام عبد العزيز شرف; נולד ב-1952) הוא פוליטיקאי ואיש אקדמיה מצרי. כיהן כראש ממשלת מצרים למשך מספר חודשים, לאחר נפילת משטרו של חוסני מובארכ. שרף נולד בגיזה. לאחר שרכש תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת קהיר ב-1975, נסע ללמוד באוניברסיטת פרדו, באינדיאנה שבארצות הברית, שם רכש תואר שני ב-1980, ולאחר מכן תואר דוקטור. כיהן כשר התחבורה בין יולי 2004 לדצמבר 2005, אך פרש עקב חילוקי דעות בינו לבין ראש הממשלה אחמד נזיף, שמונה על ידי חוסני מובארכ. לאחר התפטרותו, הוא שב לאקדמיה וקיבל משרה באוניברסיטת קהיר, שם נחשב כמתנגד קולני למשטרו של מובארכ, במיוחד בהקשר לטיפול המשטר בבעיות תשתיות התחבורה הציבורית במצרים. ב-3 במרץ 2011 התבקש על ידי המועצה העליונה של הכוחות המזוינים במצרים (שקיבלה את הסמכות למשול זמנית מידי מובארכ עם התפטרותו בעקבות ההפיכה במצרים) להרכיב ממשלה, וזאת לאחר התפטרותו של אחמד שפיק, ראש הממשלה שמונה על ידי מובארכ, שהתפטר עקב לחץ המפגינים. שרף היה פעיל ומעורב בהפגנות בכיכר תחריר, דבר שהקנה לו את אהדת המפגינים והגופים הפועלים לקידום הדמוקרטיה במצרים. אהדה זו הובילה לכך ששמו הועלה בפני המועצה הצבאית העליונה כמועמד מקובל להחלפת שפיק. בנובמבר 2011, בעקבות הפגנות מחודשות בכיכר א-תחריר, התפטר שרף מתפקידו כראש הממשלה וקרא להעברת הסמכויות במדינה למועצה הצבאית העליונה. שרף ידוע בגישתו הקשוחה נגד נורמליזציה ביחסי ישראל–מצרים. לדעתו יש לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני לפני כל שיתוף פעולה כלכלי או מדעי עם ישראל. מדיה וקבצים בנושא עיסאם שרף בוויקישיתוף דיוקן של עיסאם שאראף בעיתון המצרי אל-אהראם (באנגלית)
Hit 'Em Up

"Hit 'Em Up" הוא דיס של הראפר טופאק שאקור ולהקתו אאוטלוז. השיר יצא כסינגל בתאריך 4 ביוני 1996 בתור בי-סייד לשיר "How Do U Want It" מהאלבום "All Eyez on Me". מילות השיר מכילות עלבונות אכזריים למספר ראפרים באזור החוף המזרחי ביניהם שון קומבס, ליל קים ובראשם חברו לשעבר של טופאק ואויבו ביגי סמולס. השיר הופק על ידי חברו של טופאק-ג'וני "J" ודגימות הבייסליין הובאו מהשיר "Paid In Full" של ראקים ואריק בי. השיר שיחק תפקיד משמעותי בהחרפת היחסים בין הראפרים בחוף המזרחי לאלו שבחוף המערבי. עם הפצת השיר גידפו ראפרי החוף המזרחי את טופאק וחבריו בשירי נאצה משלהם. המחלוקת המרכזית סביב השיר נובעת מכך שטופאק נרצח חודשים בודדים לאחר הפצתו. השיר צבר למעלה מ-420 מיליון השמעות בספוטיפיי. מידע על היצירה "Hit 'Em Up" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Hit 'Em Up" באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1813 בארצות הברית

1813 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 37 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מדיסון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: התפקיד לא היה מאויש עד 4 במרץ, אלברידג' גרי (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 18-23 בינואר - מלחמת 1812 - הקרב על פרנצ'טאון: ב-18 בינואר 1813 הכוחות האמריקאים החלו מתקפה אשר מטרתה הייתה להתקדם בהמשך צפונה על מנת לכבוש מחדש את העיר דטרויט. למרות ההצלחה הראשונית של הכוחות האמריקנים, ב-22 בינואר כוחות משולבים בריטים ואינדיאנים ערכו מתקפת פתע אשר במהלכה נהרגו 397 אמריקנים, בעוד שמאות נלקחו בשבי. עשרות אמריקנים נוספים נהרגו בטבח שבוצע למחרת על ידי האינדיאנים. 22 בפברואר – מלחמת 1812 - הקרב על אוגדנסבורג 4 במרץ – ג'יימס מדיסון הושבע לקדנציה השנייה שלו כנשיא ארצות הברית. 27 באפריל – מלחמת 1812: קרב יורק: הכוחות האמריקנים פושטים ומחריבים את העיר יורק שבאונטריו (האזור בקנדה בו נמצאת כיום טורונטו). 28 באפריל – 9 במאי - מלחמת 1812 - המצור על מוצב פורט מייגס: כוחות בריטים בתמיכת כוחות אינדיאנים ניסו לכבוש את המוצב האמריקני פורט מייגס שבמערב אוהיו על מנת למנוע מתקפה אמריקנית בעתיד על דטרויט אותה הבריטים כבשו בשנה הקודמת. האמריקנים ספגו אבדות כבדות במהלך הקרב (160 הרוגים, 190 פצועים ו-530 חיילים שנלקחו בשבי) אך הבריטים לא הצליחו לכבוש את המוצב ונאלצו לבסוף להסיר את המצור. 27 במאי – מלחמת 1812: הכוחות האמריקנים כובשים את המוצב הצבאי הבריטי פורט ג'ורג'. 28-29 במאי - מלחמת 1812 - הקרב השני על סאקטס הארבור: כוחות בריטים ניסו לכבוש את העיירה האמריקנית סאקטס הארבור בה הייתה המספנה האמריקנית הגדולה ביותר בימת אונטריו. הקרב הסתיים כאשר כוחות צבא וכוחות מיליציה אמריקנים הצליחו להדוף את הכוחות הבריטים. במהלך הקרב נהרגו ונפצעו 153 חיילים אמריקנים ובסופו נלקחו בשבי 154 חיילים אמריקנים. 7 בספטמבר – הכינוי "הדוד סם" (כינוי לארצות הברית) נולד בעיתון הניו יורקי Troy. 10 בספטמבר – מלחמת 1812 - הקרב על אגם אירי: יחידה אמריקנית תחת פיקודו של אוליבר האזארד פרי מביסה יחידה בריטית ומצליחה ללכוד שש אוניות בריטיות. 19 בדצמבר – מלחמת 1812: במהלך מתקפת פתע הכוחות הבריטים כובשים את המוצב האמריקני פורט ניאגרה, מוצב אמריקני בעל חשיבות אסטרטגית הממוקם ליד שפך נהר הניאגרה. במהלך הקרב נהרגו בין 65 ל-80 חיילים אמריקנים ובסופו נלקחו בשבי 344 חיילים אמריקנים. 30 בדצמבר – מלחמת 1812: הקרב על באפלו: הכוחות הבריטים מעלים באש את העיר באפלו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 21 בינואר – ג'ון פרימונט, פוליטיקאי, חייל וחוקר אמריקני, והמועמד הראשון לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. (נפטר ב-1890) 23 באפריל – סטיבן דאגלס, סנאטור אמריקני, מועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1860 (מול אברהם לינקולן) (נפטר ב-1861) 13 בספטמבר – ג'ון סדג'וויק, קצין בצבא ארצות הברית ולאחר מכן גנרל בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. (נפטר ב-1864) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 12 בספטמבר – אדמונד רנדולף, מדינאי אמריקני (נולד ב-1753) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צימוד (תוכנה)

בהנדסת תוכנה, מדד צימוד (באנגלית: Coupling) מייצג את רמת התלות בין מודולים שונים באותה מערכת. מונח זה הומצא על ידי מהנדס תוכנה אמריקאי בשם לארי קונסטנטין, כחלק משיטה אשר פיתח להערכת איכות של תוכנה. מונח נוסף אשר הומצא במסגרת שיטה זו הוא מדד הלכידות (Cohesion), המתייחס לחוזק הקשר הפונקציונלי בין פעולות שונות תחת אותו מודול. רמת לכידות גבוהה, במקרים רבים, היא סימן לרמת צימוד נמוכה ולהפך. בהערכת איכותו של קוד תוכנה, יועדף קוד בעל צמידות נמוכה, המהווה סימן לכך שהקוד תוכנן כהלכה ובנוי היטב. על מנת להשיג צמידות נמוכה, יש לתכנן כל מודול כיחידה עצמאית ככל הניתן, אשר תלויה כמה שפחות במודולים נוספים במערכת. במצב זה, במידה שיידרשו שינויים בקוד, אלו יבוצעו ביתר קלות כיוון ששינוי במודול מסוים לא יאלץ שינויים בכל המערכת. שילוב של צמידות נמוכה ולכידות גבוהה הוא סימן לכך שהקוד בעל יכולת תחזוקה גבוהה, מצביע על חוסן, אמינות, יכולת שימוש מחדש ויכולת הבנה גבוהה של הקוד. לכידות תכנות מונחה עצמים הנדסת תוכנה צימוד, במערכת אית"ן מדריך על צימוד באנגלית- "The Pragmatic Bookshelf" אתר הבית של לארי קונסטנטין
1812 בארצות הברית

1812 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 36 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מדיסון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: ג'ורג' קלינטון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) עד 20 באפריל, התפקיד לא היה מאויש מ-20 באפריל 4 באפריל – נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון מטיל חרם כלכלי באורך 90 יום על הממלכה המאוחדת. 20 באפריל – סגן הנשיא ג'ורג' קלינטון נפטר. 30 באפריל – לואיזיאנה מצטרפת לארצות הברית בתור המדינה ה-18 18 ביוני – פורצת מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה 12 ביולי – הכוחות האמריקאים פולשים לקנדה 5 באוגוסט – מלחמת 1812 - הקרב על בראונסטאון: קרב אשר התרחש בקרבת הכפר האינדיאני בראונסטאון אשר בטריטוריית מישיגן. במהלך הקרב הכוחות האינדיאנים הרגו 18 חיילים אמריקנים ופצעו 12. 9 באוגוסט – מלחמת 1812 - הקרב על מאגוואגה: קרב אשר התרחש בקרבת הכפר האינדיאני מאגוואגה אשר בטריטוריית מישיגן בין כוחות משולבים של לוחמים אינדיאנים, קנדים ובריטים אשר נלחמו בכוחות האמריקנים. 15 באוגוסט – מלחמת 1812 - טבח מוצב פורט דירבורן: הגנרל האמריקאי ויליאם האל הורה על פינוי המוצב פורט דירבורן שבטריטוריית אילינוי. 148 חיילים, נשים וילדים נסוגו מהמוצב ופנו לעבר מוצב פורט וויין שבטריטוריית אינדיאנה. קבוצת לוחמים אינדיאנים משבט הפוטאווטומי, אשר היו בעלי בריתם של הבריטים, הכינו מארב לחיילי המוצב אשר במהלכו רצחו 86 אמריקנים ולכדו בשבי 62 אנשים אשר את חלקם הם מכרו כעבדים וחלקם העבירו לשבי בריטי. המוצב נשרף כליל על ידי הלוחמים האינדיאנים והאזור נותר ללא נוכחות אמריקנית עד תום מלחמת 1812. 15-16 באוגוסט - מלחמת 1812: המצור על דטרויט: הכוחות האמריקנים בפיקודו של הגנרל ויליאם האל, אשר היו בנחיתות מספרית, נכנעים ללא התנגדות לכוחות הבריטים והאינדיאנים אשר כובשים את העיר דטרויט שבטריטוריית מישיגן. 4-15 בספטמבר - מלחמת 1812: המצור על מוצב פורט האריסון: מתקפת פתע של לוחמים אינדיאנים על המוצב האמריקני פורט האריסון שבטריטוריית אינדיאנה. קפטן זאכרי טיילור הנהיג קומץ של חיילים ואזרחים אשר הצליחו להדוף את המתקפה. 5-12 בספטמבר - מלחמת 1812: המצור על מוצב פורט וויין 13 באוקטובר – מלחמת 1812: הקרב על קווינסטון הייטס 5 בנובמבר – הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1812: ג'יימס מדיסון מנצח בבחירות לנשיאות ארצות הברית. 17-18 בדצמבר - מלחמת 1812 - הקרב על המיסיסינוואה: קרב אשר במהלכו תקפו הכוחות האמריקנים את הכפרים האינדיאנים לאורך נהר המיסיסינוואה שבטריטוריית אינדיאנה כפעולת תגמול על מתקפות האינדיאנים על מוצב פורט וויין ועל מוצב האריסון. 30 באפריל: לואיזיאנה מצטרפת לארצות הברית בתור המדינה ה-18 4-15 בספטמבר: המצור על מוצב פורט האריסון 15 באוקטובר: טבח מוצב פורט דירבורן 13 באוקטובר: הקרב על קווינסטון הייטס 5 בנובמבר: הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1812: ג'יימס מדיסון מנצח בבחירות לנשיאות ארצות הברית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 20 באפריל – צ'ארלס לואיס טיפאני, המייסד של חברת התכשיטים טיפאני. (נולד ב-1902) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 20 באפריל – ג'ורג' קלינטון, סגן הנשיא הרביעי של ארצות הברית (נולד ב-1739) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מומוק

מוּמוֹק (MUMOK – ראשי תיבות בגרמנית: Museum Moderner Kunst, מוזיאון לאמנות מודרנית) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית ברובע המוזיאונים בווינה שבאוסטריה. במוזיאון אוסף של כ-7,000 יצירות אמנות מודרנית, ואמנות עכשווית, בהן יצירות של רוי ליכטנשטיין, ג'ספר ג'ונס, יוזף בויס, פבלו פיקאסו, ואנדי וורהול. בשנת 1981 נתרמו למוזיאון 230 יצירות על ידי התעשיין הגרמני פטר לודוויג. במוזיאון מוצגות תדיר תערוכות מיוחדות בסגנון ה-Viennese Actionism. אתר האינטרנט הרשמי של מומוק אתר האינטרנט הרשמי של מומוק (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של מומוק (באנגלית) מומוק, ברשת החברתית פייסבוק מומוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מומוק, ברשת החברתית אינסטגרם מומוק, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר הבית של המוזיאון ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צימוד

האם התכוונתם ל... צימוד (אמצעי אמנותי) – שימוש במילים בעלות צליל דומה במשמעות שונה צימוד (גנטיקה) – בגנטיקה: תאחיזה שבה שני האללים הדומיננטיים נמצאים על אותו כרומוזום צימוד (פיזיקה) – אינטראקציה בין שתי מערכות פיזיקליות קבוע צימוד – פרמטר המבטא את גודלו של צימוד צימוד (תוכנה) – בתוכנה: רמת התלות בין מודולים שונים באותה מערכת צימוד אזו – סוג של תגובה כימית צימוד אינרציאלי – טיסה במהירות גבוהה שבה ההתמדה (אינרציה) של גוף מטוס עולה על כוחות אווירודינמיים מייצבים של הכנף והזנב