laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
PH7

pH7 הוא אלבום משנת 1979 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. האלבום משלב סגנונות רבים, מהם נסיוניים, ותכנים שונים בתכלית. בשל כך הוא אינו אלבום קל להאזנה. שם האלבום הוא משחק מילים. מחד PH הם ראשי התיבות של שמו של האמיל, ומאידך pH7 היא מידת חומציות נייטרלית. כמה משירי האלבום ממשיכים את הקו הרעיוני של האלבום הקודם, The Future Now, גם אם לא את הקו המוזיקלי. Handicap and Equality עוסק (שוב) בטיפול החברה בפרטים שונים וחריגים. Porton Down הוא שיר מחאה עז כנגד פיתוח כלי נשק ביולוגיים, ורלוונטי היום כמות שהיה בעת שיצא גם מבחינת התוכן וגם מבחינה מוזיקלית. The Old School Tie משתלח במערכת הפוליטית הבריטית, המנוצלת באופן ציני לחלוקת "ג'ובים לחבר'ה". באלבום זה, לראשונה, מייצר האמיל גם שיר פופ מתקתק. My Favourite הוא "שיר קיטש קלאסי" בכל מובן. האמיל טוען בתוקף שהוא אינו מתחרט עליו לרגע. עוד באלבום שיר קינה על מות מדריכו המוזיקלי של האמיל לאורך שנים, קית אליס (Not For Keith). אליס נפטר בגרמניה במהלך סיבוב הופעות עם להקת איירון באטרפליי. בשלושת השירים האחרונים האמיל ממשיך לבחון גבולות מוזיקליים. ב-Imperial Walls הוא מצמיד טקסט אפוקליפטי שמקורו במאה ה-16 לצליל עכשווי ואפוקליפטי לא פחות. הקו האפוקליפטי ממשיך ב-Mr X (Gets Tense)‎. הצליל הייחודי ממשיך לשיר הסיום, Faculty X, אך התוכן אופטימי יותר, ומצהיר שחייבת לבוא דוֹגמה חדשה כפתרון למצב הקיומי. "My Favourite" "Careering" "Porton Down" "Mirror Images" "Handicap and Equality" "Not For Keith" "The Old School Tie" "Time For A Change" (Chris Judge Smith, Steve Robshaw) "Imperial Walls" "Mr X (Gets Tense)" "Faculty X" מהדורת 2006 כוללת ביצועים שונים של (Mr X (Gets Tense ו-Faculty X. גרסת הוויניל של האלבום כללה שיר שטות בשם Polaroid שהושמט ממהדורות מאוחרות יותר. מידע על האלבום PH7 באתר MusicBrainz האלבום PH7 באתר Discogs
איטליה הקטנה

איטליה הקטנה (באנגלית: Little Italy) היא שכונה באזור מנהטן תחתית בחלק הדרומי של רובע מנהטן בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק שבארצות הברית. האזור נקרא בשם זה בשל האוכלוסייה הגדולה של מהגרים מאיטליה שהתגוררה בעבר בשכונה זו. במהלך השנים עזבו התושבים ממוצא איטלקי את מרבית השכונה ועברו להתגורר באזורים אחרים של מנהטן (שכונה בשם "איטליה הקטנה" קיימת גם ברובע הברונקס), ובשכונה התיישבו מהגרים מסין ומזרח אסיה בשל מחסור במגורים בשכונת צ'יינה טאון הסמוכה, אולם בשכונה עדיין נותרו מאפיינים רבים של אוכלוסייה זו - בעיקר מסעדות איטלקיות ומכולות המוכרות מוצרים מיובאים מאיטליה. השכונה משתרעת צפונית לרחוב בייארד (Bayard Street), דרומית לרחוב בליקר (Bleecker Street), מזרחית לרחוב לאפייט (Lafayette Street) ומערבית לאזור הבאורי. מדי שנה נערך בשכונה פסטיבל סן ג'נארו הנמשך 11 ימים בחודש ספטמבר, ונחוג בעיקר ברחוב מאלברי, בין הרחובות האוסטון וקאנאל. במשפחת סימפסון קיים רובע בשם זה בעיירה ספרינגפילד בו מתרכזת המאפיה המקומית ויש בו גם תעלה ונצייאלית עם גונדולה. איגוד שכונת איטליה הקטנה מפת השכונה תמונות השכונה
A Black Box

קופסה שחורה הוא אלבום משנת 1980 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. באלבום זה מתחיל האמיל את עיסוקו בשפה, בו הוא ממשיך עד עצם היום הזה. שני שירים מוקדשים לכך - Losing Faith in Words (מאבד אמונה במילים) ו-The Jargon King (מלך הז'רגון). באחרון מתאר האמיל כיצד בעצם יצירת מונחים של שפה יכול אדם לשלוט, ולו רעיונית, באחרים. בצליל האלבום בולט ניסיון להמשיך את קו הסימפולים התעשייתיים, בהם החל באלבומים קודמים, בשירים The Jargon King, The Wipe ו-The White Cane Fandango. באלבום זה מדובר בקקפוניות של ממש, ולמרבה המזל האמיל לא המשיך את נסיונותיו אלו. כל חציו השני של האלבום משולב ליצירה אחת בשם "טיסה" (Flight) ומציג אחידות סגנונית ורעיונית, למעט "ריקוד המטה הלבן" (The White Cane Fandango). ביצירה משווה האמיל את חיי האדם לטיסה בה אחד לאחר השני חדלים לתפקד כל מכשירי הנחיית המטוס. היצירה נחתמת בשיר הנושא, בו לאחר התחבטות בשאלה האם כל שאנו מקודד ב-DNA האמיל מסיק שמוטב להניח לשאלה ולעסוק במקומה בבעיות ההווה. "Golden Promises" "Losing Faith in Words" "The Jargon King" "Fogwalking" "The Spirit" "In Slow Time" (Hammill, David Ferguson) "The Wipe" "Flight" Flying Blind The White Cane Fandango Control Cockpit Silk Worm Wing Nothing Is Nothing A Black Box מידע על האלבום A Black Box באתר MusicBrainz מידע על האלבום A Black Box באתר AllMusic האלבום A Black Box באתר Discogs האלבום A Black Box באתר ספוטיפיי
Backbeat

Backbeat הוא סרט קולנוע בריטי שיצא לאקרנים בשנת 1994, ומגולל את סיפורה של להקת הביטלס בימיה הראשונים, בעיקר בהופעותיה בעיר המבורג, גרמניה, בשנים 1960–1961. הסרט מתמקד בסיפור מערכת היחסים בין סטיוארט סאטקליף לבין ג'ון לנון, וכן ביחסיו עם חברתו הגרמניה אסטריד קירשהר. הסרט מבוסס על הספר "The Real Life Story Behind Backbeat - Stuart Sutcliffe: The Lost Beatle" (בעברית: "הסיפור האמיתי מאחורי Backbeat - סטיוארט סאטקליף: החיפושית האבודה"). לאחר יציאת הסרט הביע פול מקרטני את התנגדותו לאופן בו הוצגו בו חברי הלהקה, וטען כי דמותו בסרט לא מבטאת את ה"רוקנרוליות" שלו. הוא אף הדגיש כי בניגוד למתואר בסרט, ג'ון לנון מעולם לא ביצע בהופעות של הביטלס את השיר "Long Tall Sally" (המזוהה עם תרבות הרוקנרול), והביע את מורת רוחו על כך שהסרט מקבע בקרב ציבור הצופים סיפור שקרי על הביטלס. פסקול הסרט לא כולל שירים שנכתבו על ידי חברי הביטלס עצמם, אלא את השירים להם ביצעו חברי הביטלס גרסאות כיסוי כאשר הופיעו בהמבורג. הפסקול הוקלט על ידי מוזיקאים אמריקאים מוכרים, כולם חברים בלהקות רוק מפורסמות: דייב פירנר (סול אסיילם) - שירה גרג דולי (The Afghan Whigs) - שירה ת'רסטון מור (סוניק יות') - גיטרה דון פלמינג (גאמבול) - גיטרה מייק מילס (אר.אי.אם.) - גיטרה בס דייב גרוהל (נירוונה) - תופים איאן הארט שיחק את דמותו של לנון גם בסרט "The Hours and Times", שיצא לאקרנים 3 שנים מוקדם יותר. גם גארי בייקוול וסקוט ויליאמס שיחקו את דמויותיהם של מקרטני ושל בסט בסרטי טלוויזיה שונים. "Backbeat", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Backbeat", באתר נטפליקס "Backbeat", באתר AllMovie (באנגלית) "Backbeat", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Backbeat", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "Backbeat", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "Backbeat", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) http://www.wingspan.ru/bookseng/coleman/coleman05.html (מתוך ספרו של ריי קולמן, "The Beatles - Yesterday and Today")
כוסמת

כֻּסֶּמֶת (שם מדעי: Fagopyrum esculentum) היא צמח עשבוני חד-שנתי שמקורו במזרח אסיה, ממשפחת הארכוביתיים (Polygonaceae), שזרעיו משמשים לאכילה. כיום מתרכז גידול הכוסמת בעיקר במזרח אירופה ובסין. הכוסמת עשירה בברזל, באבץ ובסלניום. בכוסמת נמצא גם נוגד החמצון רוטין. לכוסמת אין קשר בוטני לכוסמין ("Triticum spelta"). בעוד הכוסמין נמנה עם משפחת הדגניים, מכיל גלוטן ומשמש לאפיית לחם, בכוסמת אין גלוטן והיא נמנית עם משפחת הארכוביתיים, הכוללת גם את החומעה ואת הרברבר. בברטאן (במערב צרפת) נפוץ השימוש בקמח המיוצר מהכוסמת (Sarrasin, Blé noir) להכנת החביתית "Galette de sarrasin", וגם בספרד הוא מוכר בשם "קמח שחור" (harina negra). הכוסמת משמשת במזרח אירופה להכנת דייסה מלוחה או מתוקה (קַאשַה) ופנקייק מזרח אירופאי (מלינצי), וביפן משתמשים בה להכנת אטריות סובה. באיטליה היא משמשת להכנת פסטה הנקראת "פיצוקרי" (אנ'), מאכל טיפוסי לצפון איטליה. בישראל, מבשלת "מידן" שבכרמיאל החלה בבישול בירה על בסיס לתת כוסמת. הרב ישראל דנדרוביץ, קאשע בצפרא דשבתא (על אכילת הכוסמת במקורות החסידות), בתוך: קובץ נחלת צבי, גיליון כד, כסלו תשע"ג, עמודים: קיב-קכ. כוסמת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כוסמת, באתר ITIS (באנגלית) כוסמת, באתר NCBI (באנגלית) כוסמת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כוסמת, באתר צמח השדה כוסמת, באתר Tropicos (באנגלית) כוסמת, באתר GBIF (באנגלית) כוסמת, באתר The Plant List (באנגלית) כוסמת, באתר IPNI (באנגלית) ענבל קליין, קאשה - אוכל הנחמה של הפולנים, באתר ynet, 21 בינואר 2007 מיכל לוי-אלחלל, מגזין "שף", כוסמת למתחילים - מתכונים עם טעם של עוד, באתר ynet, 28 בנובמבר 2004 כוסמת, באתר "מבשלים" ערך תזונתי מלא של כוסמת מבושלת, באתר "FoodsDictionary" 5 עובדות על כוסמת, באתר וואלה, 3 באוגוסט 2016 לעיתים מכונה מסחרית "חמציץ" Buckwheat
בוריס יפימוב

בוריס יפימוביץ' יֶפימוב (ברוסית: Борис Ефимович Ефимов, שם המשפחה המקורי - פרידלנד; ‏28 בספטמבר 1900 – 1 באוקטובר 2008) היה קריקטוריסט יהודי-רוסי. נפטר בגיל 108. בוריס יפימוב נולד בקייב. במהלך מלחמת העולם הראשונה משפחתו נדדה בין מספר ערים. לאחר סיום הלימודים הוא החל לעבוד בעיתונות. זמן קצר גם עבד בתיאטרון בובות לילדים במוסקבה. בשנת 1922 הוא עבר למוסקבה והחל לשתף פעולה עם עיתונים ארציים כמו פראבדה ואיזבסטיה. בוריס יפימוב החל את חייו המקצועיים כקריקטוריסט של סטלין, וליווה את הפוליטיקה הסובייטית ובהמשך את המהפך בממשל הרוסי במשך רוב המאה העשרים. בכל יום היה מתייצב אצל סטלין ומגיש לו את ציוריו לביקורת. הציורים שלו גרמו להעלאת המורל של חיילי הצבא האדום בזמן מלחמת העולם השנייה, עד כדי כך שהיטלר עצמו הוציא עליו גזר דין מוות. כקריקטוריסט מוערך, אולץ בוריס יפימוב לצייר קריקטורות בעלות אופי אנטי-ישראלי מובהק. בריאיון לעיתון "וסטי" הוא הצטער על כך ומנה שורה של אמנים סובייטיים ממוצא יהודי שהמשטר דרש מהם להשתתף בעצרות אנטי-ציונית ולגנות את ישראל, למורת רוחם. בוריס יפימוב או בשמו היהודי ברוך פרידלנדר, החל להניח תפילין בהשפעת הרב ברל לזר, רבה הראשי של רוסיה, שאותו פגש כשמסר לידיו מחזור ליום הכיפורים שמצא במחנה המוות מיידנק. מאז, תפילת 'כל נדרי' שאומר הרב בבית הכנסת שלו, נאמרת מתוך המחזור הזה לא לפני שהרב לזר מספר את סיפורו של המחזור בפני אלפי המתפללים בבית הכנסת המרכזי במוסקבה. בריאיון לעיתון "וסטי" יפימוב סיפר את קורות חייו: מוצאו מקייב, משפחתו השתייכה לפלג הליטאי. בילדותו למד ב"חיידר" ואף ציטט באוזני העיתונאי את "מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות". עבור עבודתו הוא זכה בתואר צייר העם, בעיטורים ופעמיים בפרס המדינה (בשנת 1950 ו-1951). מדיה וקבצים בנושא בוריס יפימוב בוויקישיתוף קובי פינקלר, בגיל 108 נפטר היהודי הקשיש בעולם, באתר ערוץ 7, 6 באוקטובר 2008 ריצ'רד באלמפורת, כשסטלין אמר לי "צייר לי ציור" עיתון הארץ, נכתב בשנת 2004 1998 Interview for Red Files, a PBS Documentary "סטלין העניק לו חיים במתנה", עיתון "וסטי" בשפה הרוסית, 29.02.2008 מיצירותיו: מטאטא השמד, משמר, 18 באפריל 1947 במועצה האירופית בשטראבורג, על המשמר, 2 בספטמבר 1949 מלחמה עולמית נוסח אמריקה, על המשמר, 6 בינואר 1950 אליעזר אנסקי, תיאטרון הילדים בססס"ר, משמר, 21 במרץ 1947 ורגליס גויס למסע נגדי בעניין הכופר, דבר, 9 באוקטובר 1972 ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאפלה (כוכב)

קאפלה (בלועזית: Capella - או α בעגלון) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים עגלון והשישי בבהירותו בשמים. כמו כן הוא הכוכב עם דרגת בהירות נראית מתחת ל-1 הקרוב ביותר לקוטב השמימי הצפוני. קאפלה הוא למעשה מערכת בת ארבעה כוכבים במרחק של כ-42 שנות אור, המורכבת מזוג ענקים צהובים וזוג ננסים אדומים הקשורים כבידתית זה לזה. זוג הענקים הצהובים (קאפלה B/A) הם כוכבים בעלי כ-2.5 מסות שמש, שהיו בעבר מסיווג ספקטרלי A, דומים לסיריוס, אך עזבו את הסדרה הראשית כאשר כילו להתיך את המימן שבליבתם להליום וכיום מתיכים הליום לפחמן. שני הכוכבים נמצאים בתהליך בן מספר מיליוני שנים של הפיכה לענקים אדומים. הזוג מקיף זה את זה במרחק של כשני שלישי יחידה אסטרונומית ובזמן הקפה של כ-104 יום. אף על־פי שבהירותם הנראית המשותפת של הזוג דומה לבהירותו של אלפא קנטאורי, הם נמצאים במרחק גדול פי 10 ממנו ולמעשה עוצמת הארתם המשותפת גדולה ביותר מפי 100. רדיוסם של הענקים הוא בערך פי 10 מהשמש (כ-0.04 יחידות אסטרונומיות) והוא צפוי לגדול עוד במהלך הפיכתם לענקים אדומים. זוג הננסים האדומים (קאפלה D/C) הם כוכבי הסדרה הראשית שמאסתם נמוכה - כרבע ועשירית בלבד ממסת השמש, ולכן גם בהירותם קטנה והם עמומים מאוד. הזוג מקיף זה את זה במרחק של כ-48 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-388 שנים והשנים מקיפים יחד את זוג הענקים במרחק של כ-11,000 יחידות אסטרונומיות (0.17 שנות אור). הקבוצה כולה זוהתה כעגלון עוד בבבל העתיקה וכן ביוון העתיקה ובסין. הכוכב מציין את כתפו של העגלון, אך במיתולוגיה היוונית תואר הכוכב כעז אותה נושא העגלון על כתפיו, וזה מקור השם קאפלה - עז קטנה בלטינית. העז זוהתה עם אמלתאה - העז שהניקה את זאוס בינקותו וקרנה שנשברה על ידו היא קרן השפע. שלושת הכוכבים הסמוכים לקאפלה (ε בעגלון, ζ בעגלון ו-η בעגלון) מכונים הגדיים. קאפלה הוא גם הקודקוד הצפון־מערבי של משושה החורף. בסוף המאה ה-19 התגלה קאפלה C והתברר ממדידות ספקטרוסקופיות שקאפלה מכיל זוג ענקים צהובים. בתחילת המאה ה-20 התגלה שגם קאפלה C הוא בעצמו למעשה זוג ננסים אדומים. מדיה וקבצים בנושא קאפלה בוויקישיתוף קאפלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קאפלה, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
ג'יימס מיי

ג'יימס דניאל מיי (אנגלית: James Daniel May; נולד ב-16 בינואר 1963) הוא מנחה טלוויזיה ועיתונאי בריטי. ידוע בעיקר כשותף להנחיית תוכנית הרכב טופ גיר של BBC לצד ג'רמי קלארקסון וריצ'רד המונד. בנוסף, כותב מיי טור אישי במוסף הרכב השבועי של העיתון הבריטי דיילי טלגרף. מיי וקלארקסון הם האנשים הראשונים שהגיעו לקוטב הצפוני באמצעות מכונית. הם עשו זאת ביחד עם צוות איסלנדי, על גבי טויוטה היילקס, במסגרת תוכנית מיוחדת של טופ גיר. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 שימש מיי כעורך משנה במגזין "אינג'ניר" הבריטי. המגזין התמקד בחדשות בנושאים טכנולוגיה, מדע וכלכלה. מאוחר יותר עבר לתפקיד דומה במגזין הרכב "אוטוקאר". הוא פוטר ממנו ב-1992 לאחר שחמד לצון ושילב בתוך עמודי מוסף סקירת דגמים מסר נסתר שהורכב מהאות הראשונה בכל סקירה. בהמשך הוא עבר לכתוב במגזין "טופ גיר" וטור שבועי בעיתון "דיילי טלגרף". בשנת 2000 הוא קיבל פרס של אגודת עיתונאי הרכב בקטגוריה "עיתונאי הרכב של השנה". בשנים 1998–1999 הנחה מיי את תוכנית 'דרייב' בערוץ 4 הבריטי, שהייתה המתחרה הגדולה ביותר של "טופ גיר". ב-1999 עבר מיי אל המתחרה 'טופ גיר' (בפורמט הראשון שלה), והחליף בין השאר את ג'רמי קלארקסון שעזב, אך הירידה ברייטינג הובילה את BBC לביטול התוכנית ב-2001. בנוסף הנחה מיי תוכניות רבות במגוון נושאים, בהם: 'הצעצועים האהובים על ג'יימס מיי', תוכנית בה חקר את הצעצועים שהוא אהב בילדותו ותוכנית המשך 'הצעצועים האהובים על אחותי', 'מבט על כרישים רצחנים', 'המאה ה-20 של מיי', 'הרפתקת היין הגדולה של אוז וג'יימס', במהלכה ערך ביחד עם אוז קלארק טעימות יין ברחבי צרפת ועוד מגוון תוכניות. מיי הצטרף לתוכנית טופ גיר בפורמט החדש החל מעונתה השנייה ב-2003 ביחד עם קלארקסון והמונד. הוא מכונה שם "קפטן איטיות" ("Captain Slow") על שם הנהיגה הזהירה והאיטית שלו. עם זאת, אין הכינוי משקף את העובדה שהוא בין האנשים היחידים שתועדו בנסיעה בבוגאטי ויירון במהירותה המקסימלית, 407.9 קילומטר לשעה. ובבוגאטי ויירון סופר-ספורט עם 414 קילומטר לשעה, שיא עולמי לדקות אחדות עד שנהג המבחן של פולקסווגן שבר את השיא עם 431 קילומטר לשעה. הוא אף טס במטוס יורופייטר טייפון במהירות 1320 קילומטר לשעה בתוכניתו 'המאה ה-20 של מיי'. מיי נולד בבריסטול, אנגליה, כאחד מארבעה אחים. בילדותו גר בעיירה רוטראהם שבדרום יורקשייר, אותה עיירה בה עמיתו לתוכנית 'טופ גיר', ג'רמי קלארקסון, החל את הקריירה העיתונאית שלו. הוא למד מוזיקה באוניברסיטת לנקסטר ויודע לנגן על פסנתר וחליל. באוקטובר 2006 קיבל מיי רישיון טיס למטוס קל. כיום הוא גר בלונדון. בת זוגו לחיים מאז שנת 2000 היא העיתונאית שרה פראטר. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס מיי בוויקישיתוף ג'יימס מיי, ברשת החברתית פייסבוק ג'יימס מיי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יימס מיי, ברשת החברתית אינסטגרם
קפלה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קפלה – מבנה פולחן נוצרי קטן, כמו כנסייה קטנה, הנבנה בדרך כלל במסגרת של קומפלקס מבנים גדול יותר קפלה (מוזיקה) – קבוצת זמרים, לפעמים מלווים בנגנים, בשרות כנסייה,נסיך או מלך א-קפלה (A Cappella) - מוזיקה ווקאלית או שירה ללא ליווי כלי הקפלה הסיסטינית (באיטלקית: La Cappella Sistina) - כנסייה הנמצאת בארמון האפיפיור שבקריית הוותיקן שברומא קאפלה (כוכב) (בלועזית: Capella) - הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים עגלון, והשישי בבהירותו בשמים קפלה (משחק) – משחק בנייה מכפיסי עץ Cappella (תעתיק לעברית: קַפֶּלָה) - להקת יורודאנס איטלקית. אישים: מרטיאנוס קפלה – סופר פרוזה לטינית קלינט קפלה – כדורסלן שווייצרי
בית אג'ימן

המונח "חצר היהודים" מפנה לכאן. לערך העוסק באתר המורשת בטבריה, ראו חצר היהודים בטבריה. בית אג'ימן היה חאן יהודי ביפו שנקרא על שם הגביר ישעיהו אג'ימן מאיסטנבול שמימן את רכישתו בשנת 1825. ישעיהו אג'ימן היה יהודי אמיד מטורקיה. הוא עבד כשלם של הסולטאן מחמוד השני, והיה גזבר ראש יחידות היניצ'רים בצבא העות'מאני. אג'ימן נחטף למען כופר בקפריסין, ובעת חטיפתו, נדר נדר לפיו אם יינצל, יתרום 150 לירות למען ארץ ישראל. אג'ימן ניצל בסופו של דבר וב-1820 רכש בסכום זה מגרש במורד הצפוני מהכנסייה הפרנסיסקנית, שעליו עמד בית דו קומתי, והפכו לאכסניה ליהודים שהגיעו ליפו.. בסופו של דבר הוצא להורג אג'ימן בשנת 1826 על ידי חניקה בפקודת הסולטאן מחמוט השני שטבח באותה שנה בכוח היניצ'רים. בו זמנית הוצא להורג גם איש העסקים צ'לבי בכור קרמונה. האכסניה החלה לפעול, ככל הנראה בשנת 1825. הבית הפך למרכזם של מוסדות היישוב היהודי הקטן ביפו וקיבל את השם דאר אל-יהוד - בית היהודים. במקום היו חדרי אירוח ובית כנסת. ישעיהו אג'ימאן נהרג שש שנים מאוחר יותר, יחד עם היניצ'רים. הבית נהרס ב-1965, בעת פינוי "השטח הגדול". סמוך לבית אג'ימן שהריסותיו נמצאות בגן הפסגה, עומדת היום מצבת זיכרון לראשוני קהילת יפו. יש לציין כי כבר ב-1764 מספר הנוסע ר' שמחה מזאלזיץ שהנדבן ר' יעקב בן דוד זונאנה בקושטא בנה ביפו חומה ובית אכסניה עבור עולי רגל יהודים שבו יוכלו לנוח לפני הטלטלם שוב בדרכים. אכסניה שהשתלטו עליה בהדרגה הערבים תושבי המקום. אברהם יערי, מבוא, פרק 19, בתוך: מסעות ארץ ישראל, תל אביב: הוצאת מסדה, תש"ו 1946. יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, הערך: "ישעיהו אג'ימאן", הוצאת עם עובד, 1983. יפעת ארליך, יפו השנייה: המזרחים שקלטו את העליות הראשונות | ישראל היום, ‏4.11.2022 ראו: צור שיזף, אתרי יפו, באתר zope אברהם יערי, "מסעות ארץ ישראל", מבוא, פרק 19, תל אביב: הוצאת מסדה, תש"ו, 1946.
לאומיות אינטגרלית

לאומיות אינטגרלית היא לאומיות המציבה עצמה מעל כל שאר הערכים ושמה דגש על אחדות וציות כערך עליון. הדבר נובע מתוך אמונה כי החברה היא יחידה אורגנית ומשום היותה אורגנית כל שדרות העם מהוות חלק ממנה וזאת מבלי לפגוע בהיררכיה המוצגת לפעמים כמקודשת. על אף קדושת ההיררכיה הלאומיות האינטגרלית מציגה תוואי של שיתוף פעולה בין המעמדות החברתיים השונים, אשר בולט בשירות הצבאי או בבחירות כאשר מגייסים תומכים מכל שדרות העם. הלאומיות האינטגרלית היא לאומיות שהשייכות אליה היא מלידה והיא ערך המלכד סביבו את החברה באותה המדינה. אזרחי המדינה חייבים לשרת את האינטרסים של המדינה ואת מטרותיה, ומכאן שהם מחויבים בצייתנות מוחלטת. הלאומיות האינטגרלית מתבססת על ערכי כוח שנועדו לכפות את מטרותיה של המדינה הן על מתנגדים מבחוץ והן על הפרט בתוך המדינה. הזהות הלאומית מתגבשת תוך הזדהות מוחלטת של הציבור עם מוסדות המדינה ופעולותיהם, אם מרצון ואם מכפייה. הלאומיות האינטגרלית שונה מהלאומיות הליברלית היות שהאחרונה רואה את הלאומיות והמדינה כאמצעי הגשמה המבטיח שמירה על זכויות הפרט. בעיני הליברל המדינה מהווה התאגדות של פרטים אוטונומיים למען עתיד טוב יותר. כלומר, הפרט הוא במרכז, השמירה על הזכויות שלו הן המטרה וערך, והלאומיות והמדינה הן אמצעי מרכזי להבטחתם. בלאומיות האינטרגלית הלאום הוא במרכז. לא זו בלבד שהלאומיות מהווה ערך בפני עצמה, אלא שהיא הופכת להיות הערך הראשי הדוחק את כל הערכים האחרים. כך לדוגמה, התנועות הלאומיות בגרמניה ובאיטליה נוטשות את המאבק למען הערכים של חירות ושוויון לטובת המאבק הלאומי. זוהי לאומיות ריאקציונית, שיש בה אתנוצנטריות גדולה מאוד, שאיפה לאחידות כדימוי לאחדות, ושנאה לזר. השם אינטגרלי מגיע מהשאיפה לאחדות אתנית/דתית ומיגור הזר והשונה. בשל אופייה הקיצוני, הלאומנות האינטגרלית מובילה לרוב ליצירת משטרים קיצוניים כגון הפאשיזם. היא בולטת בארצות עם אתוס צבאי מרכזי, שבדרך כלל שולב בתקופת המאבק לעצמאות, אך נותר בעוצמתו. חשוב לציין כי אף על פי כן, הלאומיות האינטגרלית שונה מגזענות כיוון שהיא מאפשרת לפרט שאינו בעל אותו מוצא אתני להצטרף ללאום ובתנאי שיאמץ את ערכיו, תרבותו ומורשת הלאום. בהקשר זה כדאי לצטט את היינריך פון טרייצ'קה שמוכר כמי שאמר "היהודים הם אסוננו" אולם טען שעל היהודים להתנצר ולהפסיק להיות שונים. ממשיכיו הגזענים לא יאפשרו אפילו את הסדק הצר הזה ואפילו דמות כגון היינריך היינה שהמיר את דתו נפסלה על ידם. עבור גזענים התהום בין הגזעים עמוקה מדי וכל גזע הוא בעל מאפיינים תרבותיים שונים. שארל מוראס ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חלבי

האם התכוונתם ל... חלבי – הקפדה על מאכלי חלב מסיבת כשרות כמו איסור בשר בחלב או מחסור בבשר שחוט. חלבי – שם משפחה המעיד על מוצא מהעיר חלב שבסוריה. פיסטוק חלבי – כינוי לפיסטוק בארץ, ואזכור מוצאו של הפיסטוק מהעיר חלב שבסוריה אישים ששמם חלבי: מג'די חלבי – חייל צה"ל שנעדר בשנים 2005–2012 מוסבאח חלבי – סופר ועיתונאי דרוזי ישראלי רפיק חלבי – איש טלוויזיה ישראלי
Sitting Targets

Sitting Targets הוא אלבום משנת 1981 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. באלבום זה, לראשונה בקריירה שלו, לא נושא פיטר האמיל בשורה מוזיקלית חדשה. למרות שקיימת הסכמה רחבה הן בקרב המבקרים והן בקרב אוהדיו שזהו אלבום טוב ומגוון, לראשונה האמיל חדל להוביל למחוזות לא מוכרים. בכך התנתק מלמעלה מעשור של יצירה שבה הגדיר גבולות חדשים עשרות פעמים. חומרי האלבום מגוונים. ברובו זהו אלבום קליט מוזיקלית, אך ללא התחנחנות. תוכן השירים נותר "האמילי" כתמיד: שיר על אהבה (Empress's Clothes), שיר קינה (Ophelia), חרטה ובדידות (Glue, Hesitation, Stranger Still ו־What I Did הפאנקיסטי). "Breakthrough" "My Experience" "Ophelia" "Empress's Clothes" "Glue" "Hesitation" "Sitting Targets" "Stranger Still" "Sign" "What I Did" "Central Hotel" מידע על האלבום Sitting Targets באתר MusicBrainz מידע על האלבום Sitting Targets באתר AllMusic האלבום Sitting Targets באתר Discogs האלבום Sitting Targets באתר ספוטיפיי
Enter K

Enter K הוא אלבום משנת 1981 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. ארבעת השירים הראשונים עוסקים בקיום האנושי ובשורשי מניעי האדם. Paradox Drive מעלה את השאלה כיצד כל אדם, יתחבט בשאלות אלו ככל שיתחבט, מוּנע מתוקף סתירות מהותיות בקיומו. The Unconscious Life הפסימי מתאר את האדם כנשלט על ידי כוחות פנימיים שהוא כלל אינו מודע לקיומם, ושליטתו בחייו היא כשל שליטת נער הסיפון בספינה - כלומר, כלל לא קיימת. Accidents הוא שיר אנרגטי ותוקפני לפיו האקראי-כביכול הוא ששולט בנו, ומציג את האדם כמערכת שאינה מתמסרת למודע ולחושב. The Great Experiment מתאר אדם ברגע השיא של חייו, עומד לגעת במופלא. הפרשנות הנפוצה היא שמדובר על התאבדות כאקט של שחרור המודע והחושב. בהמשך ישנו שיר אהבה, Don't Tell Me מספר על נטישה, ושיר הפופ She Wraps It Up. האלבום נחתם ב-Happy Hour המלאנכולי והמיואש. בשיר זה, לראשונה ביצירתו שפורסמה, עושה האמיל שימוש בנגינה בסגנון פלמנקו על גבי גיטרה אקוסטית - מאפיין שמופיע פה ושם ביצירותיו עד היום. "Paradox Drive" "The Unconscious Life" "Accidents" "The Great Experiment" "Don't Tell Me" "She Wraps It Up" "Happy Hour" הוצאה מחודשת כוללת שיר נוסף: "Seven Wonders" מידע על האלבום Enter K באתר MusicBrainz האלבום Enter K באתר Discogs
חם, שטוח וצפוף

חם, שטוח וצפוף: מדוע אנו זקוקים למהפכה הירוקה ואיך היא תחדש את אמריקה (באנגלית: Hot, Flat, and Crowded: Why We Need a Green Revolution: And How It Can Renew America), הוא ספר שיצא לאור ב-9 בספטמבר 2008, מאת תומאס פרידמן. במקביל לספר המודפס, יצאו לאור שתי מהדורות קוליות, אחת מקוצרת ואחת שלמה. עטיפת הספר כוללת קטעים מהיצירה "גן התענוגות הארציים" של הירונימוס בוש. פרידמן מציע שהפתרון להתחממות כדור הארץ והמהפכה הירוקה הדרושה לעולמנו יהיו פרויקט לאומי של ארצות הברית שיציל את העולם ויציל את הכלכלה ואת הפוליטיקה של ארצות הברית ויעמיד שוב את ארצות הברית כמנהיגת העולם. פרידמן מתלונן על ארצות הברית שאיבדה את האופטימיות והביטחון שלה, את המטרות הלאומיות ואת המנהיגות העולמית מאז פיגועי 11 בספטמבר שנת 2001. הספר עוסק בנושא איכות הסביבה וגלובליזציה. חם, שטוח וצפוף בשם הספר - החום בא מהתחממות כדור הארץ כתוצאה מזיהום ומפליטת גזי חממה כמו פחמן דו-חמצני. השטוח מסמל את הגלובליזציה כפי שהציג אותה בספרו הקודם העולם הוא שטוח. הצפוף מציין את העובדה שהעולם צפוף והולך להיות צפוף יותר עקב הגידול של אוכלוסיית העולם ובעיקר עקב הגידול של אוכלוסיית שכבות הביניים המבוססות הצורכות אנרגיה רבה ומשאבים במתכונת החיים הטובים של אזרחי ארצות הברית. בעיות האנרגיה ואיכות הסביבה דורשים התייחסות מידית. ארצות הברית צריכה לדעתו של פרידמן להוביל את המהפכה הירוקה על ידי החלפת הבזבוז וחוסר היעילות בניצול האנרגיה באסטרטגיה של אנרגיה נקייה. הוא חושש שאם לא יעשו צעדים משמעותיים שינוי אקלים כדור הארץ יהיה בלתי ניתן לשליטה בעתיד הקרוב כמו שנת 2050. המהפכה הירוקה היא שאפתנית יותר מכל פרויקט לאומי קודם והיא מתוארת על ידי פרידמן כפרויקט שיבנה את האומה האמריקאית מחדש. המשבר הכלכלי בארצות הברית ובעולם מוצג במונחים של גלובליזציה ובהקשרים שונים אחרים כמו התייקרות הדלק וחומרי הגלם. גם אירועים אחרים מוצגים מנקודת ראות מיוחדת זו של גלובליזציה מצד אחד והתייקרות מחיר הדלק מצד שני. הוא כותב על חוסר השוויון העולמי בין המדינות המפותחות לבין המדינות המתפתחות ועוני האנרגיה המאפיין מאוד את ארצות אפריקה. פרידמן דן בהשפעת הפיתוח על הפגיעה בסביבה ועל הצורך להכיר בעובדה זו. המהפכה הירוקה הכרחית להבנתו ויש להכיר בצורך בה. פרידמן רואה מעבר מתקופת המלחמה הקרה שהסתיימה באופן סמלי עם נפילת חומת ברלין לתקופת האקלים והאנרגיה. חמש הנקודות המציינות את בעיות העולם הן: הגידול בביקוש לאנרגיה וחומרי גלם, מעבר העושר לדיקטטורי הנפט, שינויי אקלים הרסניים, מדינות עניות הנשארות מאחור ואובדן מואץ של מגוון צורות חיים ביקום. את הדעות שלו בספר החל פרידמן מפתח במאמרים שכתב בניו יורק טיימס בזכות האנרגיה הירוקה תוך שימוש במושג הפטרו פוליטיקה. תומאס פרידמן כתב 17 פרקים בספרו ומאתגר את הקוראים להעלות רעיונות ונושאים חדשים לפרק ה-18 שייכתב על סמך רעיונות מהקוראים. את הרעיונות המעניינים האחרונים שכבר קיבל הוא מציג באתר שלו. סוחרי הספק Thomas L. Friedman, Hot, Flat, and Crowded 1st edition, Farrar, Straus and Giroux, 2008, ISBN 978-0-374-16685-4 תומאס ל' פרידמן. חם, שטוח וצפוף, תרגמה מאנגלית: עדי הירש, הוצאת אריה ניר, 2009. אודות הספר באנגלית באתר calcars אתר האינטרנט של תומאס פרידמן, באנגלית קטע ראשון מתוך הספר יוסי שריד, סביבה, כל מה שלא רצית לדעת, באתר הארץ, 25 במאי 2009 Thomas L. Friedman (3 באפריל 2005). "The Power of Green". New York Times Magazine. נבדק ב-2008-09-10. {{cite web}}: (עזרה) Thomas L. Friedman (במאי–ביוני 2006). "The First Law of Petropolitics". Foreign Policy. נבדק ב-2008-09-10. {{cite web}}: (עזרה)