laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נחל דנה

נַחַל דַּנָּה הוא נחל איתן קטן הזורם אל נחל חמוד שליד נחל תבור, באזור רמת כוכב ורמות יששכר. מימיו משמשים כמי השקיה ומתנקזים למאגרי מים בסביבה, במעלה הנחל נובעים המעיינות עין דניאל ועין דנה שמזינים אותו במשך כל השנה. לאורך הנחל מצויים שרידי בוסתנים של רימון, תאנה ושקד. בקרבת הנחל אפשר להבחין בשרידי כפר דן, ישוב יהודי עתיק שהתקיים בתקופת בית שני ובתקופה הרומית בארץ ישראל. תוכנית אב, נחל תבור 25 במאי 2009 שמורת טבע נחל תבור וקניון הבזלת, אתר רשות הטבע והגנים ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקייטפארק באר שבע

סקייטפארק באר שבע הוא מתחם ספורט אתגרי לשעות הפנאי. הוא משמש בעיקר לגולשי סקייטבורד ורולרבליידס בבאר שבע. הוא נבנה ביוזמת ראש העירייה, רוביק דנילוביץ', שיזם את הפרויקט, בשיתוף מפעל הפיס, בעלות של כ-7.5 מיליון ש"ח. מתחם הסקייטפארק נבנה על שטח של כ-2800 מ"ר והוא מהגדולים והאיכותיים בישראל. הוא תוכנן על ידי אבי לוזיה ונבנה על ידי חברת מרדכי ישראל ממושב שדי-תרומות ונפתח לקהל הרחב בחודש אוגוסט 2013. המתקן כולל רמפות, קירות, מדרגות ומשטחים משופעים. הסקייט פארק, הוקם כחלק ממתחם ספורט גדול יותר הכולל בין היתר: מגרשי קט רגל, בתכנון מגרשי כדורעף וכדורגל חופים, משטחים למתקני כושר ומסלולי רכיבה על אופניים. במתחם קיימת תאורה לפעילות לילית, מתקני כריזה והכנה לאירועים רבי משתתפים. המתחם נמצא בקריית מאיר בץ, בסמוך לקאנטרי קלאב בבאר שבע, ביציאה המערבית של העיר, במפגש הרחובות דרך דוד טוביהו ודרך אילן רמון. אקסטרים בבאר שבע: סקייט פארק מקצועי בבאר שבע, באתר באר שבע סיטי 13 באוגוסט 2013 יעקב לוי, חדש בבאר שבע: מתחם סקייט-פארק גדול, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 11 באוגוסט 2013
נאנטר (כדורסל)

ז'ונס ספורטיב דה פונטנלס דה נאנטר (בצרפתית: Jeunesse sportive des Fontenelles de Nanterre), היא קבוצת כדורסל צרפתית מהפרוור נאנטר ליד פריז, המתמודדת ב-Pro A. הקבוצה הוקמה בשנת 1927. בסיום עונת 2003/04 העפילה לליגה השנייה. בעונת 2006/07 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת פו אורטז 92-83. בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת 2012/13 סיימה הקבוצה את הליגה הסדירה במקום השמיני בטבלה וזכתה באליפות לאחר ניצחון 1-3 בסדרת גמר הפלייאוף מול קבוצת שטרסבורג IG. במקביל הגיעה לגמר הגביע והפסידה לקבוצת פריז לבלואה 77-74. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה בשלב הבתים של היורוליג, וזכתה לראשונה בגביע הצרפתי. בשנת 2015 הקבוצה זכתה לראשונה בתחרות בינלאומית - יורוצ'לנג'. באותה שנה שחקנה מוחמדו ג'ייטה נכלל במשחק אול-סטאר של הליגה והיה הנציג היחיד של המועדון בנבחרת צרפת ביורובסקט. בעונת 2016/17 זכתה בשנית בגביע הצרפתי לאחר ניצחון 96-79 בגמר על לה-מאן סארת. הקבוצה מארחת בהיכל מוריס טורז המכיל כיום 1,600 מקומות, אך יורחב בשנת 2015 ל-3,000 מקומות. במשחקי היורוליג מארחת הקבוצה בהיכל ז'ורז'-קרפנטייה המכיל 5,009 מקומות ישיבה. הליגה הצרפתית: אליפות (1): 2013 הגביע הצרפתי זכייה (2): 2014, 2017 יורוצ'לנג' זכייה (1): 2015 'יורופקאפ זכייה (1): 2017 מדיה וקבצים בנושא נאנטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאנטר נאנטר, ברשת החברתית פייסבוק נאנטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאנטר, ברשת החברתית אינסטגרם נאנטר, סרטונים בערוץ היוטיוב הודעה על הרחבת היכל מוריס טורז - באתר catch-and-shoot.com
בית כנסת הכיפה

בית הכנסת העל-עדתי היכל אהרן הידוע יותר כבית כנסת הכיפה הוא בית כנסת על-עדתי, שהוקם בשכונה ה' בבאר שבע. שמו של בית הכנסת ניתן לו בשל צורתו האדריכלית. בית הכנסת מכיל את בית המדרש נתיבי-עם על שם חיבורו של הרב עמרם אבורביע. המבנה משמש כבית כנסת מרכזי עבור הציבור הדתי לאומי בעיר. כיום, לאחר הרחבתו, המבנה שונה לחלוטין מצורתו המקורית. ייחודו של בית כנסת הכיפה הוא כפול: ראשית, בשל צורתו והטכנולוגיה שבה נבנה [דרוש מקור] ושנית משום שהוא ניצב בשכונה שהיא אחת מיצירות המגורים החדשניות ביותר שהוקמו בישראל [דרוש מקור]. בית הכנסת נקרא באופן רשמי "היכל אהרן" על שמו של הרב אהרן רבנשטיין ששימש שנים רבות כרב בית הכנסת. לאחר פטירתו מכהן כרב בית הכנסת הרב אהרון דרשביץ. בין מתפללי בית הכנסת נמנים השופט ניל הנדל וד"ר שמעון גליק. דוד טנא, שכיהן כראש אגף השיכון הממשלתי, ביקר בתערוכת "אינרטבאו" שהתקיימה בברלין ב-1957, והציגה רעיונות וניסיונות חדשים בתחום הדיור. לאחר שחזר לישראל, החליט לגייס צוות אדריכלים בראשותו של אברהם יסקי (שהיה בן 31) ולהפקיד בידיהם תפקוד של שכונה באר- שבעית חדשה, שתשמש חלופה לבנייה השיכונית הגנרית של העיר. בקדמת בתי השטיח ובמרכזה של כיכר ציבורית נבנה בית הכנסת ברוח המודרניסטית של השכונה, בניין בסגנון ברוטליזם, בתכנונו של האדריכל נחום זולוטוב. בית הכנסת נחנך בשנת 1970. צורת הכיפה של בית הכנסת נולדה מאילוץ תקציבי. צורה קונסטרוקטיבית של כיפה מרחבית, מצומצמת בכמויות בטון ובעובי הבטון. בהתאם לכך, גם התקרה נוצקה בשלוש קשתות בטון מרחביות. בחזית המרכזית חורר הקיר בדוגמה של משרביה מודרניסטית, כדי לסנן את השמש המדברית העזה. ילדי השכונה ראו במבנה "מגרש משחקים", ונהגו לטפס עליו במעין "מבחן אומץ". בשנת 2007 עבר בית הכנסת הרחבה, במסגרתה הוקם בקדמת מבנה הכיפה אגף חדש המכיל עזרת נשים וזאת ללא התייעצות עם זולוטוב וללא התייחסות לשפה של המבנה. האגף החדש מסתיר את הכיפה שהקנתה לבית הכנסת את שמו. זולוטוב הזדמן למקום והביע את דעתו: אני נוהג לבקר בניינים שבניתי כדי לראות מה מצבם. במקרה הזה לדעתי התוספות לא משתלבות טוב עם הבניין. התוספת היא מאבן והיא בכלל לא מהמשפחה של המבנה הזה. כמעט שלא מצליחים להכיר את המבנה המקורי. זה לגיטימי להוסיף ולשנות, בניין נבנה למטרה מסוימת, עוברות שנים, לפעמים המטרה משתנה, לפעמים הצרכים משתנים. בית שייך לבעליו וזכותו לעשות בו כרצונו, רק שלפעמים חבל שזה לא נעשה ברוח הבניין. — נחום זולוטוב העירייה הגיבה: התוספת כפי שאושרה אינה פוגעת כלל בעיצובו האדריכלי והמקורי של המבנה ומשתלבת עם המבנה הקיים. רשימת המבנים לשימור בבאר שבע אינה כוללת מבנים שניבנו מקום המדינה ואילך. העירייה שוקלת בימים אלה את הרחבת הרשימה גם למבנים שיש להם ערך אדריכלי ייחודי. — נועם דביר, חומה בבית הכנסת בבאר שבע, מתוך אתר עכבר העיר, יום רביעי 30 בדצמבר 2009 מדיה וקבצים בנושא בית כנסת הכיפה בוויקישיתוף נועם דביר, חומה בבית הכנסת בבאר שבע, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2009 חזן בית הכנסת יוסי פוירליכט תפילות יום כיפורים דוח פעילות בית כנסת לפי רישום העמותה נועם דביר, עכבר העיר אונליין, חומה בבית הכנסת בבאר שבע, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2009 בשנות ה-50 ובשנות ה-60, באר שבע הייתה שדה ניסויים מרכזי של האדריכלות הישראלית. חנוכת בית הכנסת המרכזי, דבר, 22 בדצמבר 1970
עץ חיים (שכונה)

שכונת עץ חיים היא שכונה בירושלים בצמוד לגשר המיתרים. השכונה נבנתה על ידי ישיבת עץ חיים כמקור הכנסה לישיבה באמצעות השכרת הדירות. התכנון הופקד בידי האדריכל דב זוננפלד (שתכנן גם את מבנה הישיבה בסמוך לשוק מחנה יהודה) כשכונה גדולה שכוללת עשרות בניינים ובית כנסת מפואר. אבן הפינה לשכונה הונחה באפריל 1929 בטקס גדול בנוכחות אלפי אנשים, אבל מסיבות שונות, כמו ריחוק מאזורים מיושבים, השכונה לא נחלה הצלחה גדולה ונבנו בה רק שלושה מבנים. על פי פסיקת הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, ראש ישיבת עץ חיים, כיוון שהשכונה מרוחקת יותר ממיל מחומות ירושלים ואין לה קשר עין עם ירושלים, כלומר היא אינה "סמוכה" ואינה "נראית", היא לא נחשבת חלק מהעיר לעניין מקרא מגילה בפורים, ולכן יש לקיים את הקריאה בפורים דפרזים ולא בשושן פורים. כיום עדיין נערכת בבית הכנסת במקום קריאת מגילה גם בפורים דפרזים וגם בשושן פורים, זאת בניגוד לנהוג בירושלים, גם בשכונותיה המרוחקות. בשכונה היו שלושה מבנים. האחד בנוי בצורת האות "ר" וכולל שלוש קומות והשניים האחרים בני שתי קומות. גשר המיתרים עובר במרחק כמה מטרים מבתי השכונה. במסגרת בניית רובע מבוא העיר מתוכנן שימור של שניים מהמבנים ונהרס המבנה השלישי. התוכנית לוותה בהתנגדות תושבים. באוגוסט 2023, לאחר סכסוך ודיונים ממושכים, קבע בית הדין הרבני בתל אביב (הדיינים: שטסמן, יוסף ושחר) כי מבני השכונה מוגדרים כהקדש ציבורי שאינו ניתן למכירה, מנוהל בידי נאמני הקדש וכפוף בחוק לשיפוט בתי הדין הרבניים. בהתאם להחלטה זו ביטל בית הדין את מכירת המבנים במשך השנים בידי נאמני הקדש מוסדות עץ חיים לשתי חברות פרטיות וקבע כי "פעלו בניגוד לדין ולחוק בכל הקשור לעסקאות המקרקעין הקשורים בשכונת עץ חיים". וכי "הם לא היו מוסמכים לחתום על מסמכי העסקאות". בשנת 1995 הוקם בשכונה בניין הנהלת דואר ישראל, בסמוך למקום בו נבנתה לאחר כשני עשורים תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון דוד קרויאנקר, רחוב יפו ירושלים, ביוגרפיה של רחוב - סיפורה של עיר, ירושלים: כתר, 2005, מסת"ב 9650713808 מדיה וקבצים בנושא עץ חיים בוויקישיתוף פרטי החגיגה הגדולה, דואר היום, 21 באפריל 1929 יחיאל מיכל טוקצינסקי, עיר הקודש והמקדש, חלק שלישי, פרק כ"ז: קונטרס קריאת המגילה והפורים בירושלים החדשה רועי ינובסקי, המאבק החדש על הכניסה לירושלים, באתר mynet‏ ירושלים, 17 בספטמבר 2013 פסק דין מאוחד בתיקים: 1098800/1; 1115233/1; 1160160/1. ניתן ביום 14 באוגוסט 2023.
Culpa in eligendo

Culpa in eligendo (לטינית: שגגה מתוקף המינוי) - העיקרון המשפטי המטיל אחריות ציבורית למינוי כושל של נושא משרה ציבורית. העיקרון בא למנוע מצב בו הדרגים הגבוהים במערכת הציבורית מטילים את האחריות לכל כישלון על הדרג הנמוך במערכת, מה שמכונה בישראל: "הטלת אחריות על הש.ג". מכאן שנבחר-הציבור או הפקיד-הממשלתי, אשר בחר ומינה את האדם שכשל במילוי תפקידו, נושא באחריות לכישלון מתוקף כך שבחר בו ומינה אותו לאותו תפקיד. קיימת השקפה שיש מקום להרחיב את העיקרון מן המשפט הציבורי ולהחיל אותו על המשפט הפרטי, בקשר עם החלטות של מנהלים כלליים ודירקטורים בחברות ציבוריות ופרטיות, בנוגע למינויים כושלים של נושאי משרות בתאגיד שהם עומדים בראשו. ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריצ'רד בונג

מייג'ור ריצ'רד איירה "דיק" בונג (באנגלית: Richard "Dick" Ira Bong; ‏24 בספטמבר 1920 – 6 באוגוסט 1945) היה טייס קרב אמריקאי. הוא אלוף ההפלות של כל הזמנים בחיל האוויר האמריקאי עם לפחות 40 יירוטים של מטוסי קרב יפנים בזמן מלחמת העולם השנייה. בונג נמנה בין מקבלי מדליית הכבוד של ארצות הברית. את כל ניצחונותיו האוויריים רשם במטוס הקרב האמריקאי P-38 לייטנינג. בונג היה אחד מתוך תשעה ילדים להורים מהגרים משוודיה, גדל בחווה בפופלר שבויסקונסין. הוא התעניין במטוסי קרב מגיל צעיר והיה בונה דגמי מטוסים. החל את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין בשנת 1938. בהיותו סטודנט נרשם לתוכנית לאימון טייסים אזרחיים וכן לקח שיעורי טיסה פרטיים. בשנת 1941 הצטרף לשורות חיל האוויר האמריקאי. אחד ממדריכי הטייס שלו היה בארי גולדווטר. כישוריו של בונג כטייס קרב הופגנו בטיסת אימון בצפון קליפורניה. הוא קיבל את כנפי הטייס שלו, ונהיה לסגן משנה בחיל האוויר ב-9 בינואר 1942. ב-12 ביוני 1942 ביצע טיסה ביעף נמוך מעל לביתו של טייס שזה עתה נישא. הוא ננזף וקורקע זמנית בגין שבירת חוקי הטיס, יחד עם עוד שלושה טייסי P-38 שביצעו תרגילי אוויר שונים בקרבת גשר שער הזהב. מפקד להק הטיסה שלו נזף בו לאחר סדרה נוספת של תעלולים, ולאחר מכן אמר: "היינו זקוקים לילדים כמו הבחור הזה". הוא נשלח למערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט. ב-10 בספטמבר 1942 בונג צוות לטייסת הקרב התשיעית ("האבירים המעופפים") שבסיסם היה בדרווין אוסטרליה. בזמן שאנשי הטייסת חיכו להגעת מטוסיהם מסוג P-38, הם צורפו לטייסת קרב אחרת והתאמנו במטוסים מדגם P-39 כדי לצבור ניסיון קרבי. ב-27 בדצמבר 1942 זקף לזכותו את 2 הפלותיו הראשונות של מטוסים יפנים בקרב בונה-גונה. על הפלות אלה עוטר במדליית כוכב הכסף. ב-26 ביולי 1943, בונג יירט 4 מטוסי קרב יפניים וזכה לעיטור צלב השירות המצוין. בעת חזרתו לארצות הברית בנובמבר ובדצמבר 1943, פגש את מרג' וטנדל בפגישת מחזור והחל לצאת עימה. לאחר שחזר לחזית בדרום האוקיינוס השקט בינואר 1944, הוא כינה את מטוסו מרג' וקישט את אף המטוס בתמונתה. עד לאפריל 1944 הספיק להפיל 27 מטוסי קרב של היפנים, ובכך שבר את שיאו של אדי ריקנבקר שהפיל 26 מטוסי אויב במלחמת העולם הראשונה. בחודש ספטמבר 1944 התייצב למערכה בפיליפינים, לאחר שחזר לארצות הברית בחודש מאי. הוא לא נדרש להשתתף בקרבות אוויר אבל בחר לעשות כן וכך צבר 40 הפלות של טייסי האויב עד לדצמבר 1944. בינואר 1945 נשלח על ידי מפקד חיל האוויר חזרה לארצות הברית ושם נישא לבחירת ליבו. הוא לקח חלק במספר פעילויות של יחסי ציבור, כגון עידוד של מכירת איגרות מלחמה. בונג החשיב את כישורי הירי שלו לנמוכים ועל מנת לפצות על כך הוא נהג להתקרב ככל האפשר אל המטרה על מנת לא להחטיא. במספר פעמים הוא טס דרך הריסות של מטוס אויב שהתפוצץ, ופעם אחת הוא למעשה התנגש במטרה שלו והחשיב זאת לניצחון "סביר". לאחר שירותו הצבאי, עבד כטייס ניסוי עבור חברת לוקהיד בברבנק קליפורניה והטיס מטוס מדגם לוקהיד F-80 שוטינג סטאר. ב-6 באוגוסט 1945, התקלקלה משאבת הדלק הראשית של המטוס בזמן ההמראה. או שבונג שכח להפעיל את משאבת הדלק המשנית או שמסיבה כלשהי לא היה מסוגל לעשות זאת. הוא נטש את המטוס, אבל היה בגובה נמוך מדי והמצנח שלו לא נפתח. הידיעה על מותו הופיעה בעמודי העיתון הראשיים לצד הידיעה על הטלת פצצת האטום על הירושימה. עד להתרסקותו, צבר בונג 4 שעות ו-15 דקות של טיסה (ב-12 טיסות) במטוס מדגם P-80. למטוס התווספה משאבת דלק נוספת (לפני ההתרסקות) שגם אותה שכח בונג להפעיל בטיסות קודמות. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד בונג בוויקישיתוף ריצ'רד בונג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צ'סקה זברויובקה

צ'סקה זברויובקה (צ'כית Česká Zbrojovka Uherský Brod או ČZUB; מכונה בקיצור CZ) היא חברה צ'כית לייצור כלי נשק (בעיקר רובים ואקדחים) שהוקמה ב-1936 באוהרסקי ברוד, מוראביה, כחטיבה של תאגיד סקודה. לאחר מלחמת העולם השנייה נוהל כל ייצור הנשק הצ'כי על ידי משרד מרכזי שחייב את הטבעת הכיתוב BRNO על כל כלי נשק שיוצא, ולכן אקדחי סי זד רבים נושאים כיתוב זה. ב-CZ עובדים למעלה מ-2000 איש, והיא אחת מחברות כלי הירייה הגדולות בעולם. במהלך המלחמה הקרה ייצר המפעל כלי ירייה רבים : האקדח CZ52, רובה הסער CZ58, המקלעון "סקורפיון", רובי קליעה בקליבר 0.22 ומשפחת האקדחים המפורסמת CZ75 שעליה מבוססים אקדחים רבים ובהם גם ה"יריחו" הישראלי. בשנת 1991 הוסר הפיקוח המרכזי מעל מפעלי הנשק הצ'כיים והם החלו לפעול כחברות עסקיות עצמאיות. CZ הייתה הראשונה שפרצה לשוקי היצוא וכיום יש לה כ-60 סוכנויות ומפיצים ברחבי העולם, כולל חברת בת בשם CZ-USA בארצות הברית. בשנת 2021 רכשה את חברת קולט. מדיה וקבצים בנושא צ'סקה זברויובקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'סקה זברויובקה
ריימונד קרוז

ריימונד קרוז (באנגלית: Raymond Cruz;‏ נולד ב-9 ביולי 1961) הוא שחקן אמריקאי המוכר בזכות תפקידיו בתור הבלש חוליו סאנצ'ז בסדרות "המפענחת" ו"המפענחת: פשעים חמורים". נולד בלוס אנג'לס למשפחה ממוצא מקסיקני. קרוז החל את דרכו כשחקן קולנוע בשנות ה-90 ונחשף בשוברי הקופות "הנוסע השמיני 4: התחייה" בתפקיד החייל דיסטפאנו, "סכנה ברורה ומיידית" בתור הצלף דומינגו צ'אבס ובהפקתם של קוונטין טרנטינו ורוברט רודריגז "מצאת החמה עד צאת הנשמה 2". קרוז זכה להכרה משמעותית ראשונה בזכות סדרת הפשע "המפענחת" בה הופיע בתפקיד בלש יחידת הפשעים החמורים של משטרת לוס אנג'לס חוליו סאנצ'ז במשך כשבע עונות. קרוז שיחק במשך ארבעה פרקים בסדרה "שובר שורות" ושני פרקים בסדרה "סמוך על סול" בתפקיד סוחר הסמים הפסיכופת טוקו סלמנקה ובחמישה פרקים בסדרה "קוראים לי ארל" . משנת 2012 עד 2017 הופיע בסדרת הספין אוף של המפענחת: "המפענחת: פשעים חמורים" . בשנת 2019, שיחק בסרט האימה מקוללת. גרמלינס 2 (1990) רצח מן העבר (1991) Dead Again מצור ימי (1992) יצרים בדם (1993) סכנה ברורה ומיידית (1994) מורה מחליף (1996) צמודים אישית (1996) הפריצה לאלקטרז (1996) הנוסע השמיני 4: התחייה (1997) עומד אחרון בנהר סאבר (1997) - סרט טלוויזיה מצאת החמה עד צאת הנשמה 2 (1999) יום אימונים מסוכן (2001) פגיעה היקפית (2002) קוראים לי מודסטי (2004) משחקי גנגסטה (2005) חטיפות בקליבלנד (2015) סרט טלוויזיה של Lifetime מקוללת (2019) Wander ‏(2020) הנס הכחול (2021) My Dead Dad ‏(2022) מדיין (אנ') (2023) 24 (2003) המפענחת (2005–2012) קוראים לי ארל (2005–2008) שחר האתמול (2007) שובר שורות (2008–2009) פשעים חמורים (2012–2018) סמוך על סול (2016-2015) תפוס את שורטי (2018) כנופיית המאיה (2018) Nova Vita‏ (2021) מדיה וקבצים בנושא ריימונד קרוז בוויקישיתוף ריימונד קרוז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריימונד קרוז, ברשת החברתית אינסטגרם ריימונד קרוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריימונד קרוז, באתר AllMovie (באנגלית) ריימונד קרוז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
תחרות ניו יורק 1931

בתחרות השחמט בניו יורק שנערכה בשנת 1931 בשיטת ליגה זכה חוסה ראול קפבלנקה (קובה) עם תוצאה של 10 נקודות מ-11 אפשריות, בהקדימו בנקודה וחצי את יצחק קשדן (ארצות הברית). כל משחקי התחרות (אורכב 27.09.2013 בארכיון Wayback Machine) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינטרנט גולד - קווי זהב

אינטרנט גולד - קווי זהב בע"מ (באנגלית: Internet Gold-Golden Lines) המוכרת בשם המקוצר אינטרנט זהב היא חברת החזקות שבשליטת שאול אלוביץ' וחברת יורוקום. החברה הוקמה במקור בשם "יורונט קווי זהב" בשנת 1992, ובעבר סיפקה מוצרי תקשורת שונים באופן עצמאי. החברה החזיקה ב-78.97% ממניות החברה B Communications‏ שבתורה מחזיקה ב-30.96% ממניות "בזק", אך מכרה החזקה זו ב-2019 וכיום אין בה פעילות עסקית ריאלית. יורונט קווי זהב בע"מ הוקמה בשנת 1992 על ידי אלי הולצמן (שעבד בחברת יורוקום אשר בבעלות שאול אלוביץ') ופעלה בתחום העברת נתוני תקשורת בינלאומיים. מסוף שנת 1995 החלה לפעול כספקית גישה לאינטרנט והחליפה את שמה ל"יורונט אינטרנט זהב". בשנת 2004 החלה לספק שירותי טלפוניה בינלאומית בקידומת 015, ובשנת 2005, לקראת פתיחת ענף הטלפוניה המקומית לתחרות, קיבלה קידומת טווח מספרים לניסוי, אך לא השתמשה בו ולא קיבלה רישיון מפ"א (מפעיל פנים-ארצי). ב-2006 ביצעה החברה שינוי מבני וריכזה את פעילותה בשתי חברות בנות בבעלות מלאה: סמייל מדיה - אליה הועברו פעילות הפעלת אתרי אינטרנט (טיפו, vgames, פורטל זהב הרוסי ועוד). סמייל תקשורת - שאליה הועברו פעילות האינטרנט והשיחות הבינלאומיות 012 קווי זהב בע"מ הוקמה בשנת 1997, כשמשרד התקשורת פתח את ענף השיחות הבינלאומיות לתחרות, והייתה אחת מבין שלוש החברות הראשונות שסיפקו שירות זה. החברה סיפקה את השירותים תחת קידומת הגישה 012. בשנת 2006, בעקבות החלטת משרד התקשורת לפתוח גם את ענף הטלפוניה המקומית לתחרות, ניתן לחברה רישיון מפ"א (מפעיל פנים ארצי) עם קידומת 072. סלוגן החברה היה אז: "012 סתם כי בא לי לדבר..." ביוני 1999 שינתה החברה את שמה ל"אינטרנט גולד - קווי זהב בע"מ". בדצמבר 2006, רכשה סמייל תקשורת את חברת "012 קווי זהב", שהייתה ספקית טלפוניה מקומית ובינלאומית ומיזגה אותה לתוכה. החברה הממוזגת שינתה את שמה ל"012 סמייל תקשורת" והחלה להפעיל את מותג 012 smile המחודש. בשנת 2010 רכשה קבוצת אמפל את פעילותה של "012 סמייל תקשורת". לאחר המכירה, נותרה אינטרנט זהב בעלת חברת התוכן "סמייל מדיה" בלבד, ששינתה את שמה ל-"גולד-מיינד מדיה". חברה זו פועלת בתחום בניית אתרי אינטרנט ומפעילה מספר אתרי אינטרנט, פורטלים ואת אתר המכירות P1000. עד ל-6 ביולי 2008 הייתה בעלת 50% מאתר MSN ישראל בשיתוף מיקרוסופט ישראל. ב- 11 במאי 2011 השלימה אינטרנט זהב את מכירת הפורטלים טיפו, Zahav.ru ו-Vgames לחברת וואלה. משנת 1992 ועד 1996 פעלה בתחום העברת נתוני תקשורת בינלאומיים. מסוף שנת 1995 ועד דצמבר 2006 פעלה כספקית חיבור לאינטרנט בשם "אינטרנט זהב". משנת 1999 ועד מאי 2011 הפעילה מגוון פורטלים באינטרנט. מדצמבר 2006 - 2019 החזיקה בחברת בי קומיוניקיישנס. מדצמבר 2006 ועד שנת 2010 פעלה כספקית חיבור לאינטרנט באמצעות 012 smile משנת 2010 - 2019 החזיקה בחברת בזק. בעלת השליטה בחברה היא חברת יורוקום תקשורת המחזיקה כ-70% ממניות החברה. יושב ראש החברה הוא שאול אלוביץ המחזיק כ-0.18% ממניות החברה והמנכ"ל הוא דורון תורג'מן. אתר האינטרנט הרשמי של אינטרנט גולד - קווי זהב דף הבית של אינטרנט גולד קווי זהב אינטרנט גולד - קווי זהב בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב אינטרנט גולד - קווי זהב בע"מ, באתר "מאיה" אינטרנט גולד - קווי זהב, באתר Crunchbase (באנגלית) אינטרנט גולד - קווי זהב בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה. מעיין כהן, אינטרנט זהב עוזבת את MSN ישראל, באתר הארץ, 6 ביולי 2008 וואלה! מדווחת על תוצאותיה הכספיות לתחילת 2011, באתר וואלה, 11 במאי 2011
ארקדי רייקין

ארקדי (אהרון) רייקין (ברוסית: Аркадий Райкин; ‏ (ב-24 באוקטובר 1911, ריגה – 17 בדצמבר 1987 מוסקבה) היה אמן סטנד-אפ סובייטי יהודי בעל תוארים האמן העממי של ברית המועצות (1968), גיבור העמל הסוציאליסטי וחתן פרס לנין (1980). הפופולריות שלו בברית המועצות הייתה חסרת תקדים. ארקדי רייקין נולד בריגה למשפחת סוחר יהודי. במהלך מלחמת העולם הראשונה המשפחה עזבה את העיר והחל משנת 1922 התגוררה בפטרוגרד. בשנת 1929 רייקין החל לעבוד במעבדה במפעל כימי. בשנת 1935 רייקין סיים לימודים בבית הספר למשחק בו למד בניגוד לרצון הוריו. לאחר סיום לימודי משחק הוא התחיל לעבוד בתיאטרון בלנינגרד. בשנת 1938 השחקן הצעיר הצטלם לשני סרטי קולנוע. לפעילות זו על הבמה ובקולנוע לא הייתה לו הצלחה יתרה. בשנת 1939 הוא זכה בתחרות סטנד-אפ במוסקבה. באותה שנה רייקין עבר לתיאטרון סאטירי בלנינגרד והחל להנחות הופעות. כעבור שלוש שנים רייקין מונה למנהל האמנותי של התיאטרון הסאטירי בו עבד. במהלך מלחמת העולם השנייה רייקן הרבה להופיע בפני החיילים בקרבת החזית ותרם את ההכנסות מההופעות למאמץ המלחמתי. לאחר מלחמת העולם השנייה רייקין המשיך את עבודתו בתיאטרון הסאטירי בלנינגרד. במקביל הוא הופיע ברדיו וטלוויזיה. הופעות סטנד-אפ שלו זכו לפופולריות עצומה ברחבי ברית המועצות. פופולריים במיוחד היו קטעים בהם הוא הופיע בדמויות שונות תוך החלפתם תוך זמן קצר. בהופעותיו הייתה סאטירה על הבירוקרטיה הסובייטית ואורח החיים בברית המועצות, ולמרות זאת השלטונות נתנו לו להמשיך בקו הסאטירי והוא לא הוענש. החל משנות ה-50 התיאטרון של רייקין הופיע במדינות הגוש הסובייטי. בכל ההופעות רייקין למד את התרגום למדינה בה ביקר והתאים את הסטנד-אפ לתרבות המקומית. בשנת 1965 רייקין נסע ללונדון בה הופיע בטלוויזיה, בBBC. במהלך סדרת הופעות באודסה רייקין הכיר את השחקנים והסופרים הצעירים מיכאיל ז'בנצקי, רומן קרצב וויקטור אילצ'נקו. הוא הזמין אותם לתיאטרון שלו ויחד הם הכינו מספר הצגות מוצלחות. שיתוף פעולה זה נמשך עד לשנת 1969. במהלך שנות ה-70 הפופולריות של רייקין גדלה עוד יותר, הוא צולם במספר סרטים באורך מלא וזכה בפרסים. בשנות ה-70 יחסיו עם ראשי לנינגרד היו גרועים ובשנת 1982 הוא קיבל הרשאה מליאוניד ברז'נייב לעבור עם התיאטרון למוסקבה. בתחילת שנות ה-80 הוא התחיל לשתף בהצגותיו את בנו קונסטנטין רייקין (לאחר פטירת ארקדי רייקין בנו החל לנהל את התיאטרון). בשנת 1987 רייקין קיבל הרשאה לבקר בארצות הברית ובמהלך ביקורו הוא הופיע במספר ערים. רייקין נפטר ב-17 בדצמבר 1987 מסיבוכים של מחלת לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה. מדיה וקבצים בנושא ארקדי רייקין בוויקישיתוף ארקדי רייקין - קטעים נבחרים(הקישור אינו פעיל) ארקדי רייקין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארקדי רייקין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארקדי רייקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארקדי רייקין, באתר AllMovie (באנגלית) ארקדי רייקין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארקדי רייקין, באתר MusicBrainz (באנגלית)
סעסע

סַעסַע (בערבית: سعسع) היה כפר ערבי על גבעה סלעית בהרי הגליל העליון 12 קילומטר צפונית-מערבית לצפת. בשנת 1596 מנתה אוכלוסיית הכפר 457 איש, התושבים גרו בבתי בוץ ובתי אבן שהיו צמודים זה לזה, במרכז הכפר הייתה כיכר שוק קטנה ובתי ספר, מסביב לכפר נמצאים מספר מעיינות. תושבי הכפר התפרנסו מגידול דגנים. הנוסע הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר במחצית השנייה של המאה ה-19, הוא מתאר כפר עם הרבה בתים פרטיים שחציים חרבים. שרידי מתחם מבוצר, בריכה עגולה גדולה חצובה בסלע. לדבריו באותה עת התגוררו בכפר 350 מוסלמים. גרן מצטט בספרו את תיאורו של יצחק חילו נוסע יהודי שביקר בכפר בשנת 1334 ולדבריו התגוררה ביישוב קהילה יהודית והיה בו בית כנסת ובית מדרש. גרן מעלה השערה ששרידים של עמודים ואבני גזית נאות שראה בכפר הם שרידי המבנים מהתקופה אותה מתאר חילו. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בכפר 840 תושבים ו-154 בתים נושבים. בתקופת מאורעות 1936–1939 הכפר שימש כבסיס לפעולות המרד הערבי בצפון. בתקופת המנדט הבריטי הכפר היה שייך לנפת צפת. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 בארץ ישראל, שטח הכפר היה 14,796 דונם טורקי, מתוכם 1,974 דונם שטחים ציבוריים. מספר התושבים הוערך כ-1,130. ב-15 בפברואר 1948 פשט כוח מהגדוד השלישי של הפלמ"ח על הכפר במסגרת המדיניות של ערעור ביטחונם של הכוחות הערבים ואילוצם לרתק כוחות אבטחה על הכפר. במהלך הפשיטה פוצצו 20 בתים ונפגעו כ-60 מתושביו. במלחמת העצמאות שימשה סעסע כבסיס ללוחמים ערבים שבאו מהכפר במלחמתם כנגד היהודים. בסעסע שכנה מפקדת "חטיבת ירמוכ השנייה" ואחת הפלוגות של החטיבה של צבא ההצלה. ב-30 באוקטובר 1948 נכבש הכפר על ידי חטיבה 7 במבצע חירם. כיבוש סעסע הביא לנסיגה כוללת של צבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י מהגליל ללבנון. תושבי הכפר נמלטו ללבנון. קיבוץ סאסא הוקם בשנת 1949 על שרידי הכפר, מספר בתים עדיין עומדים על תילם ומשמשים את הקיבוץ, בניין שנפגע וננטש בשנת 1960, נקבע על ידי ארכאולוגים כי נבנה במאה הרביעית לספירה. יואב רגב, הגדות תש"ח, נתניה: אחיאסף, 2013. מדיה וקבצים בנושא סעסע בוויקישיתוף אורי מילשטיין, הפשיטה לסעסע, דבר, 26 בדצמבר 1980 נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. ויקטור גרן, תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ - ישראל כרך שביעי : הגליל (ב), יד יצחק בן צבי, 1987, עמ' 51-50 זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 5539 מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול כרך 3 : הגליל העליון וחופו, הוצאת משרד הביטחון, 2001, עמ' 221 מלחמת העצמאות תש"ח - תש"ט : דיון מחודש חלק א, הוצאת משרד הביטחון, 2004, עמ' 128 הפשיטה על סעסע, באתר הפלמ"ח הותקף מרכז כנופיות בגליל, דבר, 16 בפברואר 1948 מלחמת העצמאות תש"ח - תש"ט : דיון מחודש חלק א, הוצאת משרד הביטחון, 2004, עמ' 238 יהושע בן אריה, ההיסטוריה של ארץ-ישראל מלחמת העצמאות (1947 - 1949), הוצאת יד בן צבי, 1983, עמ' 245
נבחרת מונקו בכדורגל

נבחרת מונקו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל של מדינת מונקו. הנבחרת נשלטת על ידי התאחדות הכדורגל של מונקו. הנבחרת חברה בקוניפ"א אך אינה חברה בפיפ"א או באופ"א ולכן איננה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל או באליפות אירופה בכדורגל. הנבחרת חברה בפדרציית הכדורגל של המדינות שאינן חברות בפיפ"א (קוניפ"א). בשנת 2006 הנבחרת הגיעה לגמר הגביע העולמי של ויוה, הטורניר החליפי לגביע העולמי של פיפ"א שמארגנת פדרציית הכדורגל של המדינות שאינן חברות בפיפ"א.