laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיל המתנדבים הרוסי

חיל המתנדבים הרוסי (ברוסית: Русский добровольческий корпус; באוקראינית: Російський добровольчий корпус) הוא קורפוס שמורכב ממתנדבים רוסים, לאומנים ברובם, שלוחם לצד אוקראינה במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה. בניגוד ללגיון "חירות לרוסיה", המורכב לכאורה מחיילים רוסים שנתפסו בשבי, החיל מגייס מהגרים רוסים אתניים המתגוררים בשטחה של אוקראינה, כמו גם במספר מדינות אחרות באירופה. באוגוסט 2022, החיל החל לשתף פעולה עם הכוחות המזוינים של אוקראינה, אך לא הוכר כיחידה של הצבא האוקראיני. לדברי מייסד החיל, דניס קפוסטין, "הייתי צריך להגיע לנשיא אוקראינה כדי להכריז על עצמי ולבקש הזדמנות להילחם באופן רשמי". בנובמבר 2022 הודיעה "המועצה האזרחית", גוף שמורכב מנציגי האופוזיציה הרוסית, על גיוס מתנדבים לשורות היחידות הלאומיות בתוך הכוחות המזוינים של אוקראינה, כולל חיל המתנדבים הרוסי. מרבית אנשי היחידה הם לאומנים רוסים, אשר בנוסף לסמל הרשמי של החיל, עושים שימוש בדגל אוקראינה וחלק מהלוחמים עוטים תג על החזה בצורת התג ההיסטורי של צבא השחרור הרוסי. לדברי אחד המפקדים, את לוחמי החיל "אפשר לייחס דווקא לקשת הפוליטית השמרנית הימנית". באחד מפרסומי הטלגרם של היחידה, מצוין כי האידאולוגיה מבוססת גם על "עקרון אי-הפשרה – דחיית כל צורה של שיתוף פעולה עם יורש המשטר הסובייטי, משטר פוטין ונציגיו", ולדעתם "פוטין וחניכיו הורסים את הרוסים כעם". ב-21 באוקטובר 2022, במסיבת עיתונאים של סוכנות הידיעות אינטרפקס-אוקראינה, התפרסם מזכר של חיל המתנדבים הרוסי. בדצמבר 2022, החיל קיבל כמתנת מורשת את הדגל של יחידות צבא המתנדבים ההיסטורי ודגל יחידות התנועה הלבנה. בראיון לרדיו Polskie אמר אלכסנדר "פורטונה", ממפקדי היחידה, שחייליו השתתפו בכל קווי החזית במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה. ב-2 במרץ 2023, אנשי החיל הכריזו כי הגיעו לכפר ליובצ'אנה שבמחוז בריאנסק, רוסיה. במאי 2023 לוחמי החיל היו מעורבים בפלישה לרוסיה, תוך השתלטות על כמה כפרים במחוז בלגורוד בגיבוי לגיון חירות לרוסיה. הצבא הרפובליקני הלאומי (רוסיה) לגיון חירות לרוסיה – גדוד המשרת לצד צבא אוקראינה ומורכב מעריקי הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית צבא השחרור הרוסי – חיל מתנדבים רוסי בשירות הנאצים. אתר האינטרנט הרשמי של חיל המתנדבים הרוסי (ברוסית, באנגלית ובאוקראינית) מדיה וקבצים בנושא חיל המתנדבים הרוסי בוויקישיתוף חיל המתנדבים הרוסי, ביישום טלגרם חיל המתנדבים הרוסי, ברשת החברתית אינסטגרם חיל המתנדבים הרוסי, ברשת החברתית טיקטוק "«Русский добровольческий корпус» — это подразделение ВСУ? Российские партизаны? Или агенты ФСБ? Что известно, а что нет о «диверсии» в пограничных сёлах Брянской области". Meduza (ברוסית). Меморандум Русского добровольческого корпуса, Интерфакс-Украина (ברוסית) Преемственность поколений Русского Добровольческого движения в Украине., Telegraph, ‏2022-12-23 Росіяни проти росіян! / Хто атакував Брянську область ?/ Руський добровольчий корпус, נבדק ב-2023-03-04 Русский добровольческий корпус и его война против Путина ""Русский добровольческий корпус" заявил, что вошёл в село на Брянщине". Радио Свобода (ברוסית). 2023-03-02. נבדק ב-2023-03-04. Националисты, но не украинские. Что мы знаем о рейде диверсантов в Брянской области, Медиазона (ברוסית) https://www.ynet.co.il/news/article/ryvzpyqbn
יאדר בנימיני

יאדר בנימיני (באיטלקית: Jader Bignamini; נולד ב-1976) הוא מנצח וקלרניתן איטלקי. בנימיני נולד בקרמה שבאיטליה, ובילדותו החל להתעניין בקלרינט. הוא למד מוזיקה באופן רשמי בקונסרבטוריון של פיאצ'נצה והצטרף לתזמורת ג'וזפה ורדי של מילאנו כקלרניתן. הוא פיתח את העניין שלו בניצוח בעודו חבר בלה ורדי, והפך לעוזר המנצח של התזמורת ב-2010.מאוחר יותר הפך למנצח חבר של תזמורת לה ורדי. הופעת הבכורה המקצועית שלו כמנצח הייתה בגיל 28. המורים שלו בניצוח כללו את ריקרדו שאיי. בארצות הברית, בנימיני ניצח לראשונה באופרה של סנטה פה ביולי 2015. הופעת הניצוח הראשונה שלו במטרופוליטן אופרה הייתה בנובמבר 2017. ביוני 2018, בנימיני ניצח לראשונה על תזמורת דטרויט, כמנצח מחליף לליאונרד סלטקין. הוא חזר לדטרויט באוקטובר 2019 כמנצח אורח של התזמורת. בינואר 2020, תזמורת דטרויט הודיעה על מינויו של בנימיני למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בעונת 2020–2021, עם חוזה ראשוני של 6 עונות. לבנימיני ולאשתו לידיה, בעצמה קלרניתנית, שני ילדים. לפני מינויו לניצוח בדטרויט התגוררה המשפחה בקרמונה. אתר האינטרנט הרשמי של יאדר בנימיני יאדר בנימיני, באתר AllMusic (באנגלית) יאדר בנימיני, באתר MusicBrainz (באנגלית) יאדר בנימיני, באתר Discogs (באנגלית) Michael H. Hodges, DSO players greet new music director with riotous applause, The Detroit News, January 23 2020
מרדכי הרה

מרדכי (דיקו) הרה (נולד ב-12 בדצמבר 1944, סופיה, ממלכת בולגריה), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר, ומזוהה עם קבוצת מכבי יפו. דיקו הרה נולד ב-1944 בסופיה בירת בולגריה ליצחק ואסתר. בשלהי 1948, במסגרת העלייה ההמונית, עלתה משפחתו לישראל והתיישבה ביפו. ב-1957 רשם אותו אביו לקבוצת הנערים של מכבי יפו, ושם שיחק לצד מוצי ליאון, בלפור גולדברג ואברהם מעודד. ב-1960 בחלקה השני של עונת 1959/1960 בליגה הלאומית העלה אותו המאמן ואסיל ספאסוב לשורות הבוגרים למשחק עם מכבי תל אביב. לאחר עשרים דקות נפגע הרה והוחלף. הוברר כי סבל מקרע במניסקוס והוא נעדר לתקופה ארוכה מהמגרשים. הוא שב לשחק בשורות הבוגרים ב-3 באוקטובר 1964, במשחק מול הכח מכבי רמת גן, במחזור הראשון של עונת 1964/1965 בליגה הלאומית. הרה שיחק בעמדת הקשר. הוא שיחק בשורות מכבי יפו ב-184 משחקים בליגה הראשונה, ובהם הבקיע 11 שערים. בעונת 1964/1965 בליגה הלאומית קיבל הצעה מוואסיל ספאסוב מאמן מכבי חיפה לעבור ולשחק בשורותיה. הנהלת מכבי יפו סרבה לשחררו, הרה לא היה מעוניין להיכנס להסגר, ונשאר לשחק במכבי יפו. משחק הליגה האחרון שלו היה ב-18 בנובמבר 1972 מול מכבי פתח תקווה, בראשית עונת 1972/1973 בליגה הלאומית תחת המאמן חאקו זעפרני. בסיומה של העונה הוא פרש ממשחק פעיל. לאחר פרישתו השתלב הרה בהנהלת מכבי יפו. ב-1976 מונה למנהל מחלקת הכדורגל של האגודה, ועבד לצידו של צ'וצ'קו לוי שהיה מאמנה. במהלך עונת 1976/1977 בליגה הלאומית סיימה מכבי יפו כסגנית האלופה והעפילה למשחקי האינטרטוטו. ב-1979 פרש מתפקידו. בהמשך, שב לכהן כמנהל הקבוצה. עם שחרורו מצה"ל התקבל הרה לעבודה בעיריית תל אביב-יפו. הוא החל כרכז ספורט במרכז ספורט בשכונת התקווה. עם השנים התקדם לתפקיד מנהל הטקס והאירועים בעירייה ועבד בצמוד לשלושה ראשי ערים: שלמה להט, רוני מילוא ורון חולדאי. מאז פרישתו לגמלאות, היה פעיל וארגן אירועים חברתיים לקהילת יוצאי בולגריה בישראל. כמו כן ביחד עם חברו לקבוצה אהרן לוי ארגן מפגשים חברתיים לוותיקי מכבי יפו. הרה מתגורר בראשון לציון, הוא נשוי לרחל, אב לשלושה ילדים וסב לנכדים. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020. מדיה וקבצים בנושא מרדכי הרה בוויקישיתוף ותיקי מכבי יפו הפכו את הקערה, מעריב, 25 באפריל 1971 עמירם קלאוס, באר שבע ניצחה את יפו במאבק בין העולות ללאומית, מעריב, 20 ביוני 1971 יאיר שטרן, הבריח את הצופים במחצית המשחק, מעריב, 26 במאי 1965. כל כדורגלני הליגה הלאומית - מכבי יפו, מעריב, 17 בספטמבר 1976. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 210. נתונים היסטוריים: ירון משעל. יעקב אלג'ם, ינבסקי יגיע מחר, מעריב, 10 בדצמבר 1980. יעקב אלג'ם, ישיבת החירום של יפו נדחתה, מעריב, 18 באוקטובר 1982.
1993 באסטרונאוטיקה

במהלך השנה בוצעו 83 שיגורים, מהם 48 (58%) על ידי רוסיה. מערכת GPS של ארצות הברית הגיעה ליכולת מתוכננת שיגורים שנכשלו מסומנים באדום. שיגורים מאוישים מסומנים בירוק. מדיה וקבצים בנושא 1993 באסטרונאוטיקה בוויקישיתוף ריכוז נתונים על שיגורים מהם 10 בעזרת משגר שנבנה באוקראינה שימוש במשגר של האיחוד האירופי
סוכריות (סרט)

סוכריות הוא סרט פשע ישראלי משנת 2013 בבימויו של יוסף פיצ'חדזה, עם מכרם חורי, שמואל וילוז'ני ומוני מושונוב בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי יוסף פיצ'חדזה ודב שטויר והוא עוסק במאבק אלים של איש עסקים יהודי נגד סוחר ערבי על רקע עסקי. היהודי רואה בפעילות הערבי איום של ממש לא רק במישור העסקי גרידא, אלא גם במישור הפוליטי תרבותי, עד כדי קריאת תיגר כנגד הציונות עצמה. הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2013. פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר - פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר - יוסף פיצ'חדזה פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר - מוני מושונוב פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר - דב שטויר פרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר יואב סיני פרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר - דורון אשכנזי פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר - בוריס מרצינובסקי פרס אופיר לפסקול הטוב ביותר קלאוזנר (שמואל וילוז'ני) הוא טייקון ישראלי העומד בראש תאגיד ישראלי השולט בשוק הממתקים הישראלי. סלאח (מכרם חורי) הוא סוחר ויזם ערבי-ישראלי ששואף להביא אושר לילדי המגזר הערבי בישראל באמצעות פתיחת רשת חדשה של חנויות ממתקים. הוא למד בברית המועצות שם הכיר את אשתו לעתיד נטאשה (ליליאן רות חיילובסקי) וחזר אתה לישראל יחד עם אמה (סבטלנה נרבאייבה). עוזרו הצמוד הוא עמנואל הפיסח (מנשה נוי) שאוהב לשיר לו שירים רוסיים בעברית. סאלח הצליח לגייס משקיע גרמני בשם אדולף שעוסק בסחר קונדומים (מייקל סרנה) שהגיע ארצה עם אשתו הצרפתייה קלאודיה (שרה אדלר) המתאהבת בעמנואל למרות נכותו. היא עוזבת את אדולף שהוא בנו של פושע נאצי. אדולף הכועס, לובש מדים נאציים ומטייל ברחוב יפו בירושלים עד שנעצר בידי המשטרה. הוא מציע לחוקר (דביר בנדק) לשחק פוקר ואם ינצח יהרוג אותו. הוא מנצח, יורה בחוקר ובורח. קלאוזנר נוטר טינה לסלאח שהצליח להשתלט גם על שוק הקפה השחור במגזר הערבי ומחליט לפתוח במלחמה נגדו. הוא מזמין את הרוצח השכיר יולי (מוני מושונוב) לנשף חשק בביתו, נותן לו כסף כדי שיהרוס את העסק של סלאח במזרח ירושלים. יולי שורף את חנות הממתקים של סלאח ובתגובה מניח סאלח ראש חזיר שחוט בבית קלאוזנר. יולי מגייס את שותפו אוגוסט (עזרא כפרי) ומניח מטען נפץ במכוניתו של סאלח. לרוע המזל נכנסת נטאשה למכונית ונהרגת בהתפוצצות. קלאוזנר מגיע להלוויה ומנחם את סלאח שבטוח שהוא יזם את הרצח. סלאח מורה לאנשיו לחטוף את קלאוזנר ומתחיל לענות אותו כדי שיגלה את שמות הרוצחים השכירים. בינתיים יולי ואוגוסט חוטפים את קלאודיה, נתקלים ברחוב באדולף ומחסלים אותו, מגיעים למקום השבי של קלאוזנר לאחר ש"הוזמנו" ושם מתפתח קרב יריות בו נהרגים כולם פרט ליולי ואוגוסט שעוזבים את המקום. "סוכריות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סוכריות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "סוכריות", באתר אידיבי "סוכריות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סוכריות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קדימון לסוכריות, באתר יוטיוב סוכריות, בספר הקולנוע הישראלי סוכריות, באתר קרן רבינוביץ
כלב ציד

כלב ציד הוא כלב שצד עם או עבור ציידים. ישנם מספר סוגי כלבים שונים של כלבי ציד, שפותחו עבור משימות ומטרות שונות. כלבי ציד, בדרך כלל, גדולים יותר ובעלי חוש ריח מפותח יותר מכלבים אחרים. להלן סוגי הכלבים הנחשבים ככלבי ציד: האונד (כלב ריח) (כלבי רוח, סנסהאונד (אנ') ולארצ'ר (אנ')) גאן דוג (אנ') (רטריבר (אנ'), סטר, ספניאל, פוינטרים (אנ') וכלבי מים (אנ')) קאר (אנ') תחש פייסט (אנ') לייקה (אנ') טריירים Deeley, Martin. "Working Gundogs: An Introduction to Training and Handling. (1990, reprinted 2002) The Crowood Press. ISBN 1-85223-764-3. Fergus, Charles. Gun Dog Breeds, A Guide to Spaniels, Retrievers, and Pointing Dogs, The Lyons Press, 2002. ISBN 1-58574-618-5 Roettger, Anthony Z. and Schleider, Benjamin H. III. (2004) Urban Gun Dogs: Training flushing dogs for home and field. The Writer's Collective. ISBN 1-59411-050-6 מדיה וקבצים בנושא כלב ציד בוויקישיתוף
דניאל בריילובסקי

דניאל אלברטו בריילובסקי (בספרדית: Daniel Alberto Brailovsky; נולד ב-18 בנובמבר 1958) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-ישראלי ממוצא יהודי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל. את הקריירה החל באורוגוואי, ומאוחר יותר שיחק במועדוני צמרת בליגת העל הארגנטינאית ובמכבי חיפה ונבחרת ישראל. בריילובסקי נמנה עם סגל נבחרת ארגנטינה לקראת מונדיאל 1982, יחד עם דייגו ארמנדו מראדונה. מכבי חיפה קלטה אותו לשורותיה לאחר שנה בה שבת מפעילות לאחר שמכרה את רוני רוזנטל. בשלב זה סומן בריילובסקי כמניה בטוחה. בריילובסקי הופיע במדי מכבי חיפה 61 פעמים וכבש במדיה 11 שערים, אולם בתקופתו לא הגיעה הקבוצה להישגים משמעותיים וסיימה במרכז טבלת הליגה. באמצע שנות ה-80 זומן בריילובסקי לשורות נבחרת ישראל על ידי המאמן מיליינקו מיחיץ'. בנבחרת שיחק 18 משחקים וכבש 3 שערים. לאחר מספר שנים במכבי חיפה, צוטט יושב ראש הקבוצה יצחק אביעד באומרו כי אינו מתכוון לחדש את חוזהו של בריילובסקי בגלל עלותו הגבוהה. הנהלת המועדון חזרה בה והייתה מוכנה לסגת אם יסכים להפחית משכרו אך בריילובסקי העדיף לעזוב את ישראל ולפרוש מכדורגל. בעבר היה חבר במועדון ימי הכוח. לאחר פרישתו אימן בריילובסקי את מכבי כפר כנא ומכבי הרצליה, ובשנת 1997 שב למכבי חיפה, הפעם כחבר הצוות המקצועי. במהלך העונה הודח המנג'ר, גיורא שפיגל – ובריילובסקי נטל את שרביט האימון. תחת הדרכתו זכתה מכבי חיפה בגביע המדינה ב-1998. כעבור שנה שוב נקרא לדגל אחרי עזיבת המאמן הצ'כי, דושאן אוהרין, לו שימש כעוזר. בשנים 2000–2001 שימש פרשן במשחקי ליגת העל בערוץ 2 לצד יורם ארבל. בריילובסקי שימש מאמן בקבוצת קלוב אמריקה ממקסיקו מאוקטובר 2007 ועד פברואר 2008, ובקבוצת נקקסה מ-2010 עד 2011. בריילובסקי משמש גם פרשן כדורגל ברשת FOX בספרדית, ולפני כן ברשת ESPN בספרדית. מדיה וקבצים בנושא דניאל בריילובסקי בוויקישיתוף דניאל בריילובסקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניאל בריילובסקי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דניאל בריילובסקי, באתר Transfermarkt דניאל בריילובסקי, באתר WorldFootball.net דניאל בריילובסקי, באתר National Football Teams דניאל בריילובסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt עמוד השחקן באתר מכבי חיפה מיקי שגיא, דניאל בריילובסקי יאמן את אמריקה ממכסיקו, באתר ynet, 10 באוקטובר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים ובנושא מאמני כדורגל ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאוטרו בלנקו

לאוטרו עמנואל בלנקו (בספרדית: Lautaro Emanuel Blanco; נולד ב-19 בפברואר 1999 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אלצ'ה מלה ליגה. בלנקו גדל במחלקת הנוער של רוסאריו סנטראל. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית. ב-8 באוגוסט 2022 חתם בלנקו באלצ'ה מלה ליגה, והושאל בחזרה לרוסאריו סנטראל עד לתום עונת 2022. בסך הכל ערך בלנקו 84 הופעות ליגה ברוסאריו סנטראל. ב-3 בינואר 2023 ערך בלנקו את הופעת הבכורה שלו באלצ'ה, בהפסד 0–1 לסאוטה במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-6 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בהפסד 0–1 לסלטה ויגו במסגרת המחזור ה-16 לעונת 2022/2023. לאוטרו בלנקו, באתר Transfermarkt לאוטרו בלנקו, באתר Soccerway לאוטרו בלנקו, באתר FootballDatabase.eu El Elche cierra la contratación de Lautaro Blanco באתר הרשמי של אלצ'ה, 8 באוגוסט 2022 (בספרדית)
ז'אן ז'אק פלאטרס

ז'אן ז'אק פלאטרס (בצרפתית: Jean-Jacques Flatters;‏ 1786, קרפלד – 1845, פריז) היה פסל צרפתי. פלאטרס עבר לפריז מוסטפאליה ללמוד פיסול וציור. למד אצל ז'אן אנטואן אודון ואצל ז'אק-לואי דויד, החל להציג בסלון ב-1810, זכה ב-1813 במקום השני לפיסול בפרס רומא ושירת בצבא הצרפתי משנת 1814 עד לסוף הקיסרות הראשונה. במשך הרסטורציה הצרפתית התפרנס מיצירת פרוטומות של אישים, ביניהם גתה ולורד ביירון. בנו לוטננט קולונל פול פלאטרס הוביל משלחות מחקר שהיו מעורבות בתכנון מסילת הרכבת חוצת סהרה פרוטומה של המלכה ויקטוריה במוזיאון ויקטוריה ואלברט פרוטומה של אנרי דה לה טור ד'אוברן, רוזן טורן מפקד הצבא הצרפתי בקרב אראס וקרב פרייבורג מוצג בארמון ורסאי פרוטומה של פרנסואה פול ברויאס ד'איגלירס שלחם בקרב צ'ספיק ונפל בקרב הנילוס עליו פיקד מוצג בארמון ורסאי פרוטומה של פדור ואסילביץ' רוסטופצ'ין שהיה גנרל בחיל הרגלים הרוסי ושימש מושל של מוסקבה בזמן הפלישה הצרפתית ומופיע כדמות במלחמה ושלום מוצג בארמיטאז' הטנור הצרפתי לואיס נורית ששר בבכורות של Les abencérages של לואיג'י כרוביני ו-Olimpie של גספרה ספונטיני, על פי פסל מאת פלאטרס מדיה וקבצים בנושא ז'אן ז'אק פלאטרס בוויקישיתוף
מרחק המינג

בתורת האינפורמציה, מרחק הַמינג (Hamming) בין שתי מחרוזות בעלות אורך זהה, הוא מספר המקומות שבהם סימנים מקבילים בשתי המחרוזות שונים זה מזה. בניסוח אחר, מרחק המינג הוא מספר השינויים המזערי שיש לעשות במחרוזת אחת כדי לקבל את המחרוזת השנייה. כן ניתן לראות את מרחק המינג כאילו נוצר בעת שידור המחרוזת הראשונה, שנקלט כמחרוזת השנייה, כך שמרחק המינג מייצג את מספר השגיאות שנוצרו בתשדורת זו. מחרוזת, לעניין זה, יכולה להיות בכל שיטת קידוד, כגון מחרוזת סיביות, מחרוזת תווים וכדומה. דוגמאות: מרחק המינג בין המחרוזת 1011101 למחרוזת 1001001 הוא 2. מרחק המינג בין המחרוזת 2143896 למחרוזת 2233796 הוא 3. מרחק המינג בין המחרוזת "toned" למחרוזת "roses" הוא 3. משקל המינג של מחרוזת הוא מרחק המינג שלה ממחרוזת בעלת אותו אורך שכולה אפסים. למעשה זהו מספר הסימנים שאינם אפס. במחרוזת סיביות זהו מספר הסיביות שערכן 1. דוגמה: משקל המינג של המחרוזת 11101 הוא 4. מרחק המינג קרוי על שמו של ריצ'רד המינג, שהציג רעיון זה במאמרו הבסיסי error-detecting and error-correcting codes משנת 1950, מאמר שבו הציע את קוד המינג. לאורך קבוע n, מרחק המינג הוא מטריקה מעל קבוצת המילים בנות אורך זה: קל לראות שמתקיימות הדרישות לאי-שליליות, למרחק 0 בין שווים ולסימטריה, ובאמצעות אינדוקציה שלמה ניתן להוכיח שמתקיים אי שוויון המשולש. את מרחק המינג בין שתי מחרוזות ניתן לראות גם כהפרש ביניהן, על-פי הגדרה נאותה של פעולת החיסור. לשתי מחרוזות בינאריות ההפרש הוא מספר הביטים הדלוקים בתוצאה של פעולת XOR ביניהן, או מספר הביטים הדלוקים לאחר חיסור רגיל במרחב הווקטורי Z 2 n {\displaystyle \mathbb {Z} _{2}^{n}} כאשר מזהים את התו 0 עם המספר 0 (מודולו 2) ואת התו 1 עם הספרה 1 (מודולו 2). סאונדקס מרחק לוינשטיין Hamming, Richard W. (1950). "Error detecting and error correcting codes" (PDF). Bell System Technical Journal. 29 (2): 147–160. doi:10.1002/j.1538-7305.1950.tb00463.x. MR 0035935. Pilcher, C. D.; Wong, J. K.; Pillai, S. K. (במרץ 2008). "Inferring HIV transmission dynamics from phylogenetic sequence relationships". PLoS Med. 5 (3): e69. doi:10.1371/journal.pmed.0050069. PMC 2267810. PMID 18351799. {{cite journal}}: (עזרה) Wegner, Peter (1960). "A technique for counting ones in a binary computer". Communications of the ACM. 3 (5): 322. doi:10.1145/367236.367286. Ayala, Jose (2012). Fast Propagation of Hamming and Signal Distances for Register-Transfer Level Datapaths. Integrated Circuit and System Design. Vol. 1. p. 62. MacKay, David J. C. (2003). Information Theory, Inference, and Learning Algorithms. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-64298-1. מרחק המינג, באתר MathWorld (באנגלית)
עץ הכסף

במיתולוגיה הסינית, עץ הכסף (בסינית: 搖錢樹) הוא עץ קדוש, שלפי האמונה, יכול להביא כסף והון לעם, והוא מהווה סמל של שפע, אצילות והנאה. ניתן לייחס את עץ הכסף לחברות פרימיטיביות. בעוד שעצי הכסף עשויים להיגזר ממיתוס עץ השמש הקשור לגן עדן, למטבעות יש קשר בין גן עדן לשפע חומרי. על פי הנרטיבים ההיסטוריים הקיימים, המושג "עץ הכסף" הופיע לראשונה לכל המאוחר בתקופת שושלת האן. עצי כסף מברונזה יצוקה וכלי חרס מזוגגים ירוקים מהווים תכונה בולטת בקברים שנמצאו בסצ'ואן המתוארכים לתקופת שושלת האן. סיפור עממי אחד מספר על פסל שהניח כסף מזויף על גבי עצים רק בכדי להערים על תושבי הכפר לכרות את העצים עבורו. עם זאת, לפי סיפור עממי זה, תושבי הכפר סירבו לבקשת הפסל לאחר שהאמינו שהעץ הוא עץ קדוש. כמו כן, תושבי הכפר הזהירו את הפסל שאם יכרות או יפגע בעץ הוא יקולל. בסוף הסיפור העממי, תושבי הכפר נותנים שוחד לפסל בכדי שלא יפגע בעץ. עץ הכסף מופיע במהלך חגיגות ראש השנה הסיני. "Money tree", in: Abe, Stanley K. (2002), Ordinary images, University of Chicago Press, pp. 35 sq, ISBN 0-226-00044-3 מדיה וקבצים בנושא עץ הכסף בוויקישיתוף Glahn, Richard von (20 באפריל 2004). The Sinister Way: The Divine and the Demonic in Chinese Religious Culture - Richard Von Glahn - Google Books. ISBN 9780520928770. ארכיון מ-2023-03-04. נבדק ב-2013-08-11. {{cite book}}: (עזרה) "Money Tree in the Eastern Han Dynasty - China culture". History.cultural-china.com. 1927-11-12. אורכב מ-המקור ב-2012-02-19. נבדק ב-2013-08-11. "Money Tree" (PDF). Dia.org. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-02-22. נבדק ב-2013-08-11. Lobb, Fred (2009-03-26). "Chinese Folktales: "The White-Nosed Cat" and Other Tales From the Chinese-Speaking World: Ghost Stories From Ancient China - Series One". Chinesefolktales.blogspot.com. ארכיון מ-2012-02-23. נבדק ב-2013-08-11. Ben van Wijnen (2013-02-10). "Chinese New Year". Malaysiasite.nl. ארכיון מ-2013-09-27. נבדק ב-2013-08-11.
ואסילי חודיאקוב

ואסילי חודיאקוב (ברוסית: Василий Худяков; ‏ 24 בדצמבר 1825- 26 ביולי 1871) היה צייר היסטוריה, דיוקן וז'אנר רוסי. הוא החל את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית לאמנויות ותעשייה של סטרוגנוב, ולאחר מכן בילה כמעט שנתיים בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. המנטור שלו שם היה פרופסור פיודור זביאלוב. שהזמין אותו להיות עוזר לעבודות דקורטיביות שנעשות באולם הכניסה של ארמון הקרמלין. חלק מציוריו הוצגו באקדמיה האימפריאלית לאמנויות, שם קיבלו מדליית כסף. ב-1848 הוא נסע לסנט פטרסבורג והשתתף בשיעורים באקדמיה. ברצונו להיקרא "אמן חופשי", הוא קיבל מדליית כסף והחמיץ את ההזדמנות להתחרות על מדליית זהב. לאחר מכן, הוא צייר בעיקר דיוקנאות בהזמנה. בשנת 1851, לאחר שסיים את אחד מהדיוקנות של האדריכל אברהם מלניקוב, הוא זכה בתואר "אקדמי". בין יתר היצירות הבולטות בתקופה זו היו "מבריחים מפינלנד", אחת משתי היצירות הראשונות שרכש פאבל טרטיאקוב עבור הגלריה שלו, ו"רדיפות הנוצרים במזרח", שנרכשה על ידי הצאר ניקולאי הראשון במתנה למלך של יוון. ב-1856 ביקר בצרפת ובאיטליה; שהה בפריז, רומא ובנאפולי כארבע שנים תוך המשך ביצוע משימות עבור בני האצולה הרוסית. על בסיס העבודות הללו, הוא נבחר לפרופסור על ידי האקדמיה בשנת 1860. לאחר שחזר, הוא הפך למורה באקדמיה במוסקבה. בשנת 1862, הוא עבר לסנט פטרסבורג, שם המשיך להציג לעיתים קרובות. הוא מת מכולרה ב-1871. מדיה וקבצים בנושא ואסילי חודיאקוב בוויקישיתוף Третьяковская галерея, Третьяковская галерея Русские художники. Худяков Василий Григорьевич., www.artsait.ru ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ואסילי חודיאקוב".
וושינגטון דיפלומטס

וושינגטון דיפלומטס, (באנגלית: Washington Diplomats) הייתה קבוצת כדורגל מהעיר וושינגטון די. סי. שבארצות הברית, אשר שיחקה בליגת הNASL בין השנים 1974–1981. את הקבוצה הובילו שחקנים מוכרים כמו: יוהאן קרויף, אלן גרין ובובי סטוקס. המועדון נוסד בשנת 1974 על ידי תאגיד מדיסון סקוור גארדן. ה-NASL העניקה זיכיון לקבוצת עסקים מבוססת מוושינגטון והשם של הקבוצה נבחר להיות "וושינגטון דיפלומטס". המועדון לא הצליח במיוחד במהלך הופעותיו ב-NASL. היריבות הגדולה ביותר של הקבוצה הייתה עם קבוצת ניו יורק קוסמוס. ההישגים הגדולים ביותר של המועדון בליגה היו העפלות לפלייאוף הליגה בשנים: 1976, 1978, 1979 ו-1980. בשנים 1975–1976 שיחק המועדון גם בליגת ה-NASL המקורה. בשנת 1980, אחד השחקנים הטובים בתולדות הכדורגל, יוהאן קרויף, הפך לשחקן המועדון, מה שהביא לעלייה במספר נוכחות הקהל במשחקי הליגה של הקבוצה, שהגיעה לעד 20,000 צופים. לאחר עונת 1980 פורק המועדון עקב חובות של מיליוני דולרים, אמנם הוא הוקם מחדש בשנת 1981, אך לאחר עונת 1981, המועדון פורק סופית. בין השנים 1988–1990, הייתה קבוצת וושינגטון דיפלומטס ששיחקה בליגת ה-APSL. הולנד יוהאן קרויף גאנה ג'וזף אגיימנג-גיאו הולנד חוס הידינק הולנד וים יאנסן מדיה וקבצים בנושא וושינגטון דיפלומטס בוויקישיתוף ההיסטוריה של המועדון
לב איגורב

לב איגורב (ברוסית: Лев Игорев; ‏ 10 בפברואר 1821 - 29 בדצמבר 1893) היה צייר דיוקנאות רוסי בסגנון אקדמי. אביו היה משרת בכנסייה קטנה. הוא למד בבית ספר דתי בפטרובסק, ב-1838, הוא ואחיו סרגיי נכנסו לסמינר התאולוגי של סרטוב, שם סיים את לימודיו ב-1844. במהלך שהותו, הוא צייר כמה מעובדי הכנסייה, ביניהם הבישוף, שהפך לפטרונו. הוא הוצב בתחילה בכפר רודנו שבמחוז קמישינסקי, אך הדיוקנאות שעשה בסמינר גרמו לו לשאוף ללימודים רשמיים באמנות, והוא פנה לאקדמיה התאולוגית של סנט פטרבורג כדי לקבל שיעורים שיאפשרו לו להיות מורה לאמנות בבית ספר דתי. בזמן שהיה שם, הוא גם השתתף בשיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות ועבודתו זכתה לשבחים מפיודור טולסטוי. ב-1850 הוענק לו התואר "אמן" וב-1853 זכה בתואר אקדמאי על דיוקנו של מקריוס בולגקוב. בשנת 1855 הפך למורה באקדמיה התאולוגית. באותה תקופה, הוא יצר אייקונים עבור כנסיות רבות במחוזות כפריים, כמו גם בסנט פטרסבורג. הוא גם יצר מדליון עם דמותה של הקיסרית להצגה בפניה. לאחר כשנתיים שעבד כמורה, הוא התנדב למשלחת הרוסית הארבע עשרה לבייג'ינג וב-1857 הפך לאמן הרשמי של המשלחת. המשלחת התעכבה בגלל אירועים הקשורים למרד טייפינג, והוא שהה שנה באירקוטסק. בהיותו שם, הוא צייר דיוקנאות של מדינאים סיביריים בולטים כמו ניקולאי מוראביוב-אמורסקי וקארל-בורגרדט ונזל. בהיותו בבייג'ינג, המשימה העיקרית שלו הייתה החלפת האייקונים שנהרסו ב-1685 על ידי צבא צ'ינג (והושמדו שוב במהלך מהפכת התרבות). עם שובו לסנט פטרסבורג ב-1864, הוא הציג תערוכה גדולה באקדמיה, עם סצנות ז'אנר ודיוקנאות של פקידים סינים ומשפחותיהם. הוא זכה גם במסדר סטניסלאוס הקדוש . לאחר מכן, הוא עבד בעיקר כצייר אייקונים, ועבד בקוסטרומה, נובגורוד, וולוגדה וארזמאס. ב-1885 הוא עשה את רוב העבודות הדקורטיביות עבור הכנסייה שנבנתה בסראטוב. בשנת 1890, הוא הלך לגור שם עם אחיותיו האלמנות וכתב את זיכרונותיו. הוא מת משיתוק לאחר מספר נסיעות לכפר סלפטסובקה כדי לערוך את סידורי הלווית אחותו. רוב יצירות הכנסייה שלו נהרסו במהלך התקופה הסובייטית. המיקומים הנוכחיים של כל העבודות שצייר בסין מלבד שתיים אינן ידועות. בשנת 1950 זוהה דיוקן לא גמור של אלכסנדר גריבויידוב. מדיה וקבצים בנושא לב איגורב בוויקישיתוף Его труд не пропал даром, www.eparhia-saratov.ru Kenneth, Lev Igorev, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לב איגורב".