laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עיטורי ירושלים

עיטורי ירושלים (בעבר הופיעה בשם עיטורי כהנים) היא חוברת הנערכת ויוצאת לאור מדי חודש על ידי ישיבת עטרת ירושלים (מוכרת גם כישיבת עטרת כהנים) בנשיאות הרב שלמה אבינר. הנושאים בחוברת מתמודדים עם שאלות והתלבטויות רבות הנענות בתשובות מפורטות של הרב שלמה אבינר ושאר רבני הישיבה. "עיטורי כוהנים" יצא לאור מה'תשמ"ג ועד כסלו ה'תשס"ז (2006). סך הכל יצאו בשם זה 267 חוברות, שהאחרונה שבהם היא גם חוברת 1 של "עיטורי ירושלים". "קורות רבינו" - בו ערוכים סיפורים וזכרונות על דרכיו ופועליו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, הם נכתבים על ידי תלמידיו הרבים בעריכת הרב שלמה אבינר. "תשובות קצרות" - שאלות ותשובות קצרות שנשאלות ונענות על ידי הרב אבינר. בהמשך החוברת מאמרים שנכתבים על ידי רבנים שונים בנושאי החודש הנוכחי או בנושאים אקטואליים לעם ישראל. אתר עיטורי ירושלים מאמרי כתב העת עיטורי ירושלים באתר רמבי"ש
מועדון הכדורסל זאדאר

ק.ק. זאדאר (בקרואטית: Košarkaški klub Zadar) היא קבוצת כדורסל קרואטית מהעיר זאדאר, המשחקת בליגת העל הקרואטית והליגה האדריאטית. העיר זאדאר נחשבת למקום בו נולד הכדורסל הקרואטי בשנת 1930, והקבוצה ידועה באוהדים הקנאיים שלה. בעיר קיימת קבוצת כדורסל נוספת, בוריק זאדאר. ענף הכדורסל הגיע לזאדאר בעקבות כיבושה על ידי איטליה במלחמת העולם השנייה. החיילים האיטלקיים הביאו עימם את הכדורסל ואת חוקי המשחק. בתום המלחמה, בשנת 1945 נוסד המועדון באופן רשמי. בשנת 1949 הצטרפה הקבוצה לליגה הראשונה ביוגוסלביה ונשארה שם עד לפירוק המדינה בשנת 1990. בשנות ה-60 שיחק בזאדאר כוכבה הגדול קרזימיר צ'וסיץ', שערך את הופעת הבכורה שלו בזאדאר בגיל 16 בלבד ב-1964. שנה לאחר מכן זכתה זאדאר לראשונה באליפות יוגוסלביה ומאוחר יותר, ב-1967 וב-דוב הזהב 1968, זכתה בשתי אליפויות נוספות ובסך הכל זכתה בשלוש אליפויות בתוך ארבע שנים. בשנת 1966 סיימה זאדאר במקום השלישי בגביע אירופה לאלופות בכדורסל. במהלך כל השנים האלה היה קרזימיר צ'וסיץ' כוכב הקבוצה. בשנת 1969 עזב צ'וסיץ' את זאדאר ובהיעדרו לא הצליחה זאדאר לשחזר את הישגיה ואף כמעט ירדה ליגה בשנת 1973. בשלב זה חזר צ'וסיץ' לשחק בזאדאר ויחד עם ג'וזפה גיארגיה הוותיק הצעיד את זאדאר לשתי אליפויות נוספות בשנים 1974 ו-1975. בשנת 1976 פרש גיארגיה מכדורסל וצ'וסיץ' עזב אף הוא את הקבוצה על מנת לשרת בצבא ובלעדיהם שוב הסתבכה זאדאר במאבקי תחתית בליגה, אלא שבהמשך צ'וסיץ' חזר למועדון וסייע לו לשרוד בליגה הראשונה. בעונת 1981/82 ערך כוכב נוסף של הקבוצה, סטויקו וראנקוביץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה. בעונה זו ובעונה שלאחר מכן העפילה הקבוצה לחצי גמר גביע קוראץ'. בשנת 1986 קבע שחקן הקבוצה, זדנקו באביץ' שיא עולם כאשר קלע 144 נקודות במשחק נגד קבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין בגביע קוראץ'. בשנת 1986 ערך אריאן קומאזץ' את הופעת הבכורה שלו בזאדאר ויחד עם וראנקוביץ' הוליכו השניים את הקבוצה לאליפות שישית וראשונה לאחר 11 שנים. במשחק הגמר של אותה עונה גברה הקבוצה על ציבונה זאגרב 110-111 לאחר שתי הארכות והודות ליכולת מצוינת של פטאר פופוביץ' שקלע 35 נקודות. בשנת 1987 סימה הקבוצה רביעית בגביע אירופה לאלופות. בעקבות התפרקות יוגוסלביה עברה הקבוצה לשחק בליגת העל הקרואטית בעונת 1991/92. הקבוצה זכתה בתואר קרואטי ראשון בשנת 1998 כאשר זכתה בגביע הקרואטי ושחזרה את ההישג שנתיים לאחר מכן. בשנת 2003 זכתה הקבוצה בפעם השלישית בגביע וכן זכתה לראשונה באליפות הליגה האדריאטית כאשר היא מנצחת את מכבי תל אביב במשחק הגמר. כוכב הקבוצה באותה תקופה היה מרקו פופוביץ', בנו של שחקן העבר פטאר פופוביץ'. בשנת 2005 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות קרואטיה ובנוסף זכתה גם בגביע בפעם הרביעית. בשנתיים הבאות זכתה הקבוצה בשני גביעים נוספים והשלימה בכך שלוש זכיות רצופות. בשנת 2008 זכתה הקבוצה באליפות קרואטיה בפעם השנייה לאחר ניצחון על ק.ק ספליט בסדרת הגמר 2-3. במשחק האחרון והמכריע בסדרה ניצחה זאדאר 65-89. הליגה הקרואטית: אליפות (4): 2005, 2008, 2021, 2024 מקום שני: 1992, 1998, 1999, 2000, 2002, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010, 2013 הגביע הקרואטי: זכייה (9): 1998, 2000, 2003, 2005, 2006, 2007, 2020, 2021, 2024 גמר: 1993, 2001, 2002, 2004, 2011, 2015, 2016 הליגה היוגוסלבית: אליפות (6): 1965, 1967, 1968, 1974, 1975, 1986 הגביע היוגוסלבי: זכייה (1): 1970 גמר: 1979 הליגה האדריאטית: אליפות (1): 2003 מדיה וקבצים בנושא מועדון הכדורסל זאדאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועדון הכדורסל זאדאר
Plan B

Plan B היה מגזין קומיקס אלטרנטיבי ישראלי, אשר הוקם בקיץ של 2001. הוא יצא לאור בהוצאת אפרוגותיקה, ובראשו עמדו בועז קדמן וגיל לביא. עד תחילת 2005 יצאו 6 גליונות בהפרש של כארבעה חודשים עד שנה. לרוב, הגליונות כללו קומיקסים ורצועות קומיקס בעלי מבנה משבצות מסורתי, ופואנטה בסוף כל סיפור. הם עסקו במגוון נושאים חברתיים כגון מין, פוליטיקה וכדומה. סגנונו הדו-ממדי ההזוי של גיל לביא, מעורכי העיתון, מוכר במיוחד בזכות סדרת "מר נחמד ומר לא נחמד", אשר מגוללת את עלילותיהם של זוג ניגודים - מר נחמד הוא אופטימי ועליז, מר לא נחמד הוא רגזן, אלים וחסר סובלנות. אמנים שונים השתתפו ביצירת המגזין: זאב אנגלמאיר, גלנדון, ניר מטרסו, יוני לויטל, ברק חיון, נועה פלשקס, נגה רויך, דני קידר, טל חיון, בן כהן, ירון קוור, פאולינה פוגל, רפאל פוגל ואלעזר יפרח. plan B שבועי רפאל פוגל, ‏Plan B, בארכיב של אתר "המאסף", אפריל 2008
שלמה אייזנבך

שלמה אייזנבך נולד בשנת תש"ז (1946) בירושלים הוא חזן ישראלי. נולד בשכונת בתי אונגרין בירושלים כבן למשפחת חזנים, מהם התפרסם במיוחד סבו, יענק'ל פעסטער-אייזנבך. את מינויו הראשון קיבל בגיל 17 כחזן בבית הכנסת "שיכון הפועל המזרחי" בנתניה. לאחר מכן שימש כחזן בבית הכנסת הגדול בעכו. בשנת 1976 לאחר תחרות של 56 חזנים נבחר כחזן ראשי בבית הכנסת "היכל שלמה" בירושלים. שימש בתפקיד זה עד שנת תש"מ, באותן שנים הופיע בקונצרטים והופעות. סגנונו בחזנות מאופיין בעיקר בדרכו ובהלך מחשבתו של החזן יוסל'ה רוזנבלט. אייזנבך הקליט מאות הקלטות בהן הוא שר בעיקר את יצירותיו שלו. קונצרט חזנות, באוסף המוזיקה הישראלית שלמה אייזנבך, דף שער בספרייה הלאומית הערך "שלמה אייזנבך", באתר המכלול
שליו זיפני

שליו זיפני (שם מדעי: Coturnix pectoralis) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים, השייך לסוג שליו (Coturnix), החי באוסטרליה ויש הסבורים כי הוא שייך לאותו המין כמו השליו הניו זילנדי. (על פי דעה זו, שמו המדעי של השליו הזיפני יהיה: Coturnix novaezelandiae pectoralis ). השליו הזיפני הוא ציפור נודדת. הוא עף מאתר לאתר בקבוצות של כ- 20 פרטים, ומאכלס מקום חדש, בהתאם לזמינותם של מזון ומים. בתנאים מתאימים הוא עשוי להישאר בתחום אחד לתקופה ממושכת. בית הגידול של השליו הזיפני מתפרש על פני יבשת אוסטרליה ובעיקר בדרום מזרח ובמערב היבשת. כן, נפוץ השליו הזיפני באי טסמניה. גובהו של השליו הזיפני 17-20 ס"מ ומשקלו 99-128 גרם. אורך הכנף 104-117 מ"מ, ואורך הזנב 38-46 מ"מ. גוף הזכר הנקבה צבוע בחום כהה ומעליו פסים מבריקים אנכיים. החזה והבטן צהבהבים ועליהם פסים חומים עד שחורים. אצל הזכר הפסים בולטים יותר. לזכר ולנקבה יש סביב העין טבעת לבנה מוקפת בפס חום עד שחור. הצוואר ושני צידי הראש צבועים בחום כהה לזכר, וחום בהיר לנקבה. השליו הזיפני הוא שוכן קרקע. הוא חי באזורים מישוריים (כולל שטחים חקלאיים) ומעדיף סביבה לחה בקרבת גופי מים. השליו הזיפני הוא בעיקר אוכל זרעים. הוא מעדיף זרעים של דגנים משטחים מעובדים, דשאים, ועשבי בר. השליו הזיפני אוכל גם עלים, חלקי צמח שונים ומספר מועט מאוד של חרקים. התקשורת בין הזכר לנקבה באמצעות סדרות של 3 או 4 שריקות שכל אחת מבטאת מסר אחר. הרבייה תלויה בזמינות המזון והגשמים. הנקבה מטילה 6-11 ביצים במשקל 9.2 גרם. הדגירה נמשכת 18 עד 21 ימים, והאפרוחים נחשבים בוגרים אחרי ארבעה חודשים. שליו שליו נודד מדיה וקבצים בנושא שליו זיפני בוויקישיתוף שליו זיפני, באתר ITIS (באנגלית) שליו זיפני, באתר NCBI (באנגלית) שליו זיפני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שליו זיפני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שליו זיפני, באתר GBIF (באנגלית) Janice Pappas, Coturnix pectoralis-stubble quail, University of Mishigan Museum of Zoology שליו זיפני באתר הרשימה האדומה של IUCN
אריק נבלנד

אריק נבלנד (בנורווגית: Erik Nevland; נולד ב-10 בנובמבר 1977 בסטוונגר) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת החלוץ. נבלנד החל את הקריירה שלו בוויקינג ב-1995, אך כבר לאחר שנתיים, ב-1997, הועבר למועדון האנגלי מנצ'סטר יונייטד, לפני ששיחק בהרכב הפותח של מועדונו המקומי. המניע העיקרי שגרם למנצ'סטר יונייטד להחתימו היה הצלחתו של החלוץ לכבוש בשלושה משחקי מבחן שלו בקבוצה שלושער. את שערו הבודד עבור מנצ'סטר יונייטד כבש במשחק גביע הליגה נגד ברי באוקטובר 1998. הוא לא הצליח לבסס את מעמדו במועדון האנגלי, ועקב כך הושאל למועדון האם שלו ויקינג בשנת 1999. אחרי השאלה מוצלחת בוויקינג הושאל שוב לגטבורג השוודית בשנת 2000, בה השתתף ב-4 משחקים בלבד. נבלנד שיחק משחק בודד אחד בפרמייר ליג עבור מנצ'סטר יונייטד, ב-10 במאי 1998, מול בארנסלי. בינואר 2000, אחרי ההשאלה הלא מוצלחת בגטבורג, נבלנד חזר רשמית לוויקינג, וזכה עם הקבוצה בגביע הנורווגי ב-2001. ב-2002 הבקיע נבלנד שני שערים בניצחון של ויקינג על צ'לסי בגביע אופ"א. בנובמבר 2004 הוא הצטרף למועדון ההולנדי חרונינגן, והיה לאחד השחקנים הידועים בו. במחצית העונה הראשונה שלו במועדונו החדש הבקיע נבלנד 16 שערים ב-20 משחקים. הוא ידוע גם בשל כך שהבקיע את השער הראשון של הקבוצה באצטדיונה החדש, אצטדיון אורובורג. בדצמבר 2007 הוא זכה בתואר "החרונינגנר של השנה" על ידי צופי טלוויזיה במחוז חרונינגן, על אף שלא נולד בעיר או בהולנד. ב-28 בינואר 2008 חתם נבלנד בפולהאם תמורת 3 מיליון אירו. ב-3 בפברואר 2008 השתתף נבלנד במשחקו השני בפרמייר ליג, מול אסטון וילה בקרייבן קוטג'. בשנת 2010 חזר לקבוצת נעוריו, ויקינג, ובשנת 2012 פרש ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא אריק נבלנד בוויקישיתוף אריק נבלנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אריק נבלנד, באתר Transfermarkt אריק נבלנד, באתר Soccerway אריק נבלנד, באתר BDFutbol אריק נבלנד, באתר WorldFootball.net אריק נבלנד, באתר National Football Teams אריק נבלנד, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
מרדכי דוד לוין

רבי מרדכי דוד לוין (ה'תרל"ט; 1879, ברעזא – ז' בשבט ה'תשכ"ז; 18 בינואר 1967, ירושלים) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים, ומחבר סדרת ספרי "דרכי דוד" על הש"ס. נולד בברעזא שבליטא, ללאה ולרב ברוך לוין. בצעירותו גדל אצל סבו. למד בתלמוד תורה המקומי בעיירת הולדתו, ובהיותו בן 14 עבר ללמוד בישיבת לומז'ה, שם הוא התקרב לרב מלכיאל צבי טננבוים מחבר הספר "דברי מלכיאל". לאחר כשנתיים עבר ללמוד בסלובודקה, בישיבת "כנסת בית יצחק", שם למד כחמש שנים, לאחר מכן למד תקופה קצרה בבריסק ועבר לוולוז'ין, שם למד אצל הרב רפאל שפירא (לימים נישא לנינת אחיו). לאחר תקופת לימודו בוולוז'ין עבר הרב מרדכי דוד ללמוד במאלטש אצל הרב זלמן סנדר כהנא שפירא, שם הוא למד שלוש שנים, עד שנת ה'תרס"ג (1902-1903) כאשר נסגרה הישיבה. בסוף אותה שנה פתח הרב שמעון שקופ ישיבה במאלטש, וכשחיפש בחורים עילויים לפתוח איתם את הישיבה הוא פנה אל הרב מרדכי דוד במכתב, והוא נעתר, וכך נוצרה ביניהם ידידות עמוקה, שבאה לידי ביטוי בחילופי מכתבים תכופים בין השניים. בתקופת לימודו אצל הרב שקופ עלה אביו לירושלים, הרב מרדכי דוד נותר לבדו כשהוא מקדיש את זמנו ללימוד שיטת ההיגיון של הרב שקופ. בסוף שנת ה'תרס"ו (1906) עלה לארץ ישראל, ובשנת תרס"ז (1906-1907) נכנס ללמוד בישיבת תורת חיים בירושלים, כשהוא נודע אז בכינוי "העילוי מברעזא". בג' בחשוון ה'תרס"ח (1907) הוא נישא לשיינה גיטל (דור 27 לרש"י, דרך בתו הבכורה של רש"י יוכבד ודרך בנה הריב"ם), אחותו של הרב בן ציון שפירא ונכדתו של אב בית דין ירושלים הרב חיים יעקב שפירא. לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת תורת חיים, שם למד בחברותא עם הרב יצחק מאלצאן מחבר ספר "שביתת השבת" שבו נכתבו הרבה מהערותיו של הרב לוין. בשנת ה'תרע"ד (1914) עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הרב לוין נקרא לעמוד בראשות ישיבה קטנה שהוסיף הרב ד"ר משה אוירבך לתלמוד תורה שבניהולו, בפתח תקווה, תפקיד שמילא במשך ארבע שנים. בתקופה זו קיבל סמיכה מהרבנים הרב חיים ברלין והרב אריה לייב רשקס. בשנת ה'תרע"ח[דרושה הבהרה] הוא חזר לירושלים, ואז קיבל לידיו שורה ארוכה של הצעות משרה. לבסוף החליט לקבל את ההצעה שבצדה השכר הנמוך ביותר - ראשות ישיבת עץ חיים, שבה לימד כיובל שנים, עד יום פטירתו. התגורר בשכונת בתי הורודנא. נטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות. הרב לוין היה נשיא החברה קדישא בירושלים. חתניו היו הרב יעקב משה קורלנדסקי, מייסד ת"ת יבנה וישיבת תפארת צבי בירושלים, והרב משה פינקל, בנו של הרב אליעזר יהודה פינקל. דרך לימודו הייתה העמקה בסוגיה. הרב מבריסק אמר כי "סברה שאמר ר' מרדכי דוד אינה ניתנת להיבטל על נקלה"[דרוש מקור]. הותיר אחריו כתבי יד רבים. הספרים שהוצאו עד כה לאור הם: דרכי דוד - ג' כרכים כרך א' - מועד, יבמות כרך ב' - בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, שבועות כרך ג' - כתובות, נדרים, גיטין, קידושין מרדכי דוד בן ברוך לוין (1879-1967), דף שער בספרייה הלאומית
שומרת אחותי (סרט)

שומרת אחותי (באנגלית: My Sister's Keeper) הוא סרט דרמה המבוסס על סיפרה של ג'ודי פיקו "שומרת אחותי". הסרט בבימויו של ניק קסאווטס ובהשתתפותם של השחקנים: קמרון דיאז, אביגייל ברסלין, סופיה ואסיליביה ואלק בולדווין. הסרט מספר על משפחה הנאלצת להתמודד עם מחלתה של אחת מבנות המשפחה, מנקודת מבטם של בני המשפחה. הסרט יצא לאקרנים ב-26 ביוני 2009. חייהם של שרה (קמרון דיאז) ובריאן (ג'ייסון פטריק) פיצג'רלד, בתם קייט (סופיה ואסיליביה) ובנם ג'סי (אוון אלינגסון) משתנים לחלוטין כשהם מגלים שקייט חולה בלוקמיה. לאחר שבריאן ושרה מגלים שגם הם וגם ג'סי אינם מתאימים גנטית לשמש כתורמים לקייט, הם מביאים בת נוספת לעולם באמצעות הפריה מלאכותית כתורמת אידיאלית לאחותה קייט. במהלך 11 השנים הבאות אנה (אביגייל ברסלין) תורמת לקייט דם, תאי גזע ורקמות. בגיל 15 קייט סובלת מאי ספיקת כליות ואנה מבינה שהיא תצטרך לתרום לקייט כליה. אנה רוצה לקבל מהוריה את זכויותיה הרפואיות ובכך למנוע מהם לאלץ אותה לתרום איברים לאחותה, לשם כך היא הולכת אל עורך הדין קמפבל אלכסנדר (אלק בולדווין) שמסכים לייצג אותה בבית המשפט. הסרט מציג את מהלך המשפט כאשר מצד אחד עומדת אנה המיוצגת על ידי עורך דינה, ומן הצד השני אמה שרה המייצגת את עצמה. במהלך הסרט מוצגים סיפורים על עברה של קייט, על האהבה הראשונה שלה ועל ההתמודדות של כל המשפחה עם המחלה. לקראת סוף הסרט במהלך המשפט ג'סי מספר לכולם שאנה פועלת למעשה בהוראתה של קייט. אנה רצתה לתרום לקייט את הכליה שלה, אך קייט, שלא רצתה לחיות עוד, שכנעה את אנה לסרב. שרה נאלצת להכיר במה שקייט ניסתה לומר לה: שהיא מוכנה למות. קייט מתה בשנתה מאוחר יותר באותו יום עם אמה לצדה. לאחר מותה של קייט, קמפבל מספר לאנה שהם ניצחו במשפט. כל בני המשפחה ממשיכה בחייהם. שרה, שנטשה את קריירת המשפטים שלה כדי לדאוג לבתה, חוזרת לעבודה, בריאן פורש מתפקידו ככבאי על מנת ללכת לעבוד עם נוער בסיכון, וג'סי מקבל מלגה ללימודי אמנות בניו יורק. במקור לוהקו לסרט, האחיות דקוטה ואלה פנינג לשחק את קייט ואנה בהתאמה. עם זאת, כשדקוטה שמעה שהיא תידרש לגלח את ראשה לקראת התפקיד, היא ואלה החליטו לא לקחת את התפקידים. שתי האחיות הוחלפו, באביגיל ברסלן שמשחקת את אנה פיצג'רלד ובסופיה וסילייבה שמשחקת את קייט פיצג'רלד. שומרת אחותי מדיה וקבצים בנושא שומרת אחותי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שומרת אחותי (באנגלית) "שומרת אחותי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שומרת אחותי", באתר נטפליקס "שומרת אחותי", באתר AllMovie (באנגלית) "שומרת אחותי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שומרת אחותי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שומרת אחותי", באתר Metacritic (באנגלית) "שומרת אחותי", באתר אידיבי "שומרת אחותי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גיתית גינת, שומרת אחותי: סוחט דמעות קיטשי אך מרגש, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2009 My Sister's Keeper - Trivia (באנגלית)
דו-מיני

האם התכוונתם ל... ביסקסואל – אדם הנמשך לבני שני המינים הרמאפרודיט – בעל-חיים שיש לו מאפיינים של שני המינים אינטרסקס – אדם שיש לו מאפיינים ביולוגיים של שני המינים חד-מיני (פירושונים)
אלי איל

אלי איל (אליהו פיינגרש) (19 ביולי 1923 – 5 ביוני 2009, י"ג בסיוון תשס"ט) היה מראשוני אנשי מחלקת הטיס של הפלמ"ח וטייסי חיל האוויר, ומפקד טייסת. אליהו פיינגרש נולד בקיץ 1923 בעיירה צֶלֶה (celle) שברפובליקת ויימאר (במאה ה-21, בסקסוניה התחתונה שבגרמניה), ילד שמיני במשפחה בת שתים-עשרה נפשות. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער, והגיע לקיבוץ שריד, שם למד וקיבל את הכשרתו. הוריו, שלוש אחיותיו ואחיו הצעיר נספו בשואה. יתר אחיו עלו לארץ ישראל ולחמו כחיילים עבריים בצבא הבריטי כנגד הגרמנים. בשנת 1941 התגייס לפלמ"ח, ושירת במחלקת הגלבוע בפלוגה א'. כמקלען השתתף בפיצוץ המכ"ם בסידנא עלי. בנוסף עסק בצילומי אוויר של מטרות בריטיות וערביות. כן לקח חלק באבטחת יישובים, בהורדת מעפילים ובעשייה חבלנית – ב"ליל הגשרים". בנוסף שימש נַשָּק. היה מראשוני אנשי מחלקת הטיס של הפלמ"ח. שירת בדרגת מ"כ. באביב 1948 הטיס מטוסי אוסטר במשימות שונות בעיקר לנגב. היה ממקימי טייסת הנגב יחד עם עזר ויצמן וכאשר זה יצא לצ'כוסלובקיה קיבל את הפיקוד על הטייסת. עבר בין יישובי הנגב והקים תשתית ראשונה למנחתים עבור מטוסי האוסטר. בזכות אומץ ליבו תרם רבות לעמידתו של קיבוץ כפר דרום במצור הארוך עליו. במרץ 1948 נחת בתוך קיבוץ יד מרדכי כאשר הביא אליו את גרשון דובנבוים והמריא עם יולדת מאחוריו. ב-19 במאי המריא לטיסת מודיעין מעל לקיבוץ יד מרדכי כאשר מתחתיו עברו מטוסי ספיטפייר מצריים. אחד מהם איתר אותו וניסה להפילו אך כשל. ייסד מחדש את הטייסת במנחת דורות ממנו פעל עד סוף המלחמה. משהוקם צה"ל, שירת כטייס בחיל האוויר. הוא עסק בתפקידים שהיו כרוכים בטיסה, במערך הפיקודי ובמערך ההדרכה, בצבא סדיר ובקבע. במילואים שרת במשך ארבעים שנה. שימש כמפקד הטייסת הראשון בחיל האוויר. הוא היה מפקד טייסת א' מדצמבר 1947, תפקיד שלו נבחר בבחירות דמוקרטיות על ידי חבריו הטייסים. הוא לחם במסגרת הטייסת במהלך כל מלחמת העצמאות. בשנת 1953 השתחרר מצה"ל ובשנת 1956 חזר לשירות סדיר. איל פיקד על שבע טייסות בחיל האוויר, במטוסי ספיטפייר, מוסטנג, מוסקיטו ומטאור, על בית הספר לקצינים של החיל וכן על בסיס שדה דב בתל אביב (אוקטובר 1963 - פברואר 1965). לפני מלחמת סיני ביצע טיסות צילום במסגרת טייסת 115 ולחם במלחמה, היה יועץ במחלקת מבצעים של חיל האוויר האתיופי, טס ולחם בטייסת הפוגות במלחמת ששת הימים, כסגן-אלוף במילואים. במלחמה זו פיקד על רביעיית פוגות שתקפו עמדות ומטרות ירדניות בגזרת ירושלים. עשה שירות מילואים באית"ן – היחידה לאיתור נעדרים, וכן היה מדריך טיסה אזרחי בבית הספר לטיס בחיל האוויר. בין השנים 1972–1974, שימש איל כמזכיר הפדרציה הציונית באירופה וישב בציריך. עבד כעיתונאי ופרשן צבאי, כתב ב"על המשמר" ובבטאון חיל האוויר. בשנותיו האחרונות היה גם חוקר היסטוריה עצמאי בתחומים של לוחמה אווירית ותקופת בית שני. שיחק טניס יותר מ-50 שנה והיה זקן שחקני הטניס בישראל במשך שנים רבות. השתתף כשחקן טניס בכל משחקי המכביה שנערכו בארץ. לאחר מותו, במכבייה ה-18 ב-2009, הוענקה לו מדליית זהב ותעודת הצטיינות. סיים את לימודיו לתואר הראשון באוניברסיטה הפתוחה בגיל 80. בגיל 85, אף על פי שחלה במחלה קשה, סיים ב-2009 בהצטיינות לימודי תואר שני בחוג ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. אלי איל, תושב רמת השרון, היה נשוי לפנינה לבית רובינשטיין ואב לשלושה ילדים. בנו מסד שרת בחיל האוויר כנווט פנטום. נפטר ב-5 ביוני 2009 ונקבר בבית הקברות מורשה ברמת השרון. מדיה וקבצים בנושא אלי איל בוויקישיתוף אלי איל, באתר הפלמ"ח אורי דרומי, מפקד הטייסת נבחר בהצבעה דמוקרטית, באתר הארץ, 19 ביוני 2009
קפה בגדד

קפה בגדד (באנגלית: Bagdad Café; בגרמנית: Out of Rosenheim) הוא סרט קולנוע גרמני שיצא לאקרנים בשנת 1987. הסרט, בבימויו של הבמאי פרסי אדלון, הוא דרמה קומית סוריאליסטית. הסרט צולם בארצות הברית. עלילת הסרט מתרחשת בתחנת דלק ומלון דרכים בלב מדבר מוהאבי. בראשית הסרט מגיעים לתחנת הדלק זוג תיירים מגרמניה. יסמין (המגולמת על ידי מריאן זגברכט) רבה עם בעלה ועוזבת את מכוניתו. באותו זמן בעלת בית הקפה, ברנדה, רבה עם בעלה ומגרשת אותו מהקפה. יסמין נשארת בבית הקפה ופוגשת דמויות צבעוניות המגיעות אליו ובהם צייר תפאורות הוליוודי, ואמנית קעקועים. בנה של ברנדה מנגן במהלך הסרט פרלודים של באך. יסמין מקשיבה לצרותיהם של הבאים אל בית הקפה ומשעשעת אותם בקסמים, ובכך מסייעת לבאי בית הקפה ולעצמה. כמו כן היא מנקה ומצחצחת את בית הקפה והופכת אותו למקום שנעים לחיות בו. מריאן זגברכט – יסמין סי-סי-אייץ' פאונדר – ברנדה ג'ק פאלאנס – רודי קוקס הסרט זכה בשנת 1988 בפרס הבווארי לתסריט הטוב ביותר, ובפרס ארנסט לוביץ' עבור הבמאי פרסי אדלון. הסרט היה מועמד בשנת 1989 לפרס אוסקר עבור הפסקול שלו (ועבור השיר של "Calling You"). באותה שנה זכה הסרט בפרס אמנדה לסרט הזר הטוב ביותר, ובפרס הסזאר לסרט הטוב ביותר. בעקבות הצלחת הסרט הופקה סדרת טלוויזיה בכיכובים של ג'יימס גאמון, וופי גולדברג, קליבון ליטל וג'ין סטייפלטון. וופי גילמה את דמותה של ברנדה וסטייפלטון את דמותה של יסמין (שכעת לא הייתה תיירת גרמנית). הסדרה הייתה סדרה קומית והוקלטה בנוכחות קהל. הסדרה לא זכתה להצלחה והופסקה אחרי עונה אחת. הצלחת הסרט אף הביאה להעלאתו בצרפת כמחזמר. בית הקפה בסרט מבוסס על בית קפה שהיה ממוקם בעיר בגדד שבקליפורניה, שפעל בשנות ה-60. העיר אינה קיימת כיום. הסרט צולם בבית הקפה סיידוונדר בניוברי ספרינגס שבקליפורניה. בעקבות הסרט הפך בית הקפה לאתר תיירות ושינה את שמו ל"קפה בגדד". המקום עדיין פעיל וממוקם ב 46548 נשיונל טרייל (לצד דרך 66 הידועה) בעיירה ניוברי ספרינגס בדרום מזרח קליפורניה. אתר האינטרנט הרשמי של קפה בגדד "קפה בגדד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קפה בגדד", באתר נטפליקס "קפה בגדד", באתר AllMovie (באנגלית) "קפה בגדד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קפה בגדד", באתר Metacritic (באנגלית) "קפה בגדד", באתר אידיבי "קפה בגדד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תיאור הסרט, באתר Time Out גואל פינטו, הסרט "קפה בגדאד" נהפך למחזמר מצליח בצרפת, הארץ, 13 בנובמבר 2006
דב לוין (פיזיקאי)

דב לוין (נולד ב-1958) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור בפקולטה לפיזיקה בטכניון. לוין קיבל תואר ראשון בשנת 1979 מאוניברסיטת סטוני ברוק שבניו יורק, לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שני באוניברסיטת פנסילבניה, אותם סיים ב-1981, ולדוקטורט בפיזיקה מאותה אוניברסיטה, אותו השלים ב-1986. הוא המשיך ללימודי פוסט-דוקטורט במכון לפיזיקה תאורטית (ITP) באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. והיה חבר פקולטה באוניברסיטת פלורידה. בשנת 1990 הצטרף לטכניון. משנת 2007 מכהן כפרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק. באוקטובר 2009 הוענק לו פרס באקלי, פרס בתחום הפיזיקה של החומר המעובה, שמעניקה האגודה האמריקאית לפיזיקה, והיה לישראלי הראשון הזוכה בפרס. לוין זכה ביחד עם שני חוקרים נוספים, על "תרומותיהם החלוציות לתורת הגביש הכמו-מחזורי, לרבות תחזית תמונת הפיזור". הודעה על הזכייה בפרס וביוגרפיה באתר האגודה האמריקאית לפיזיקה.
מריאן זגברכט

מריאן זגברכט (בגרמנית: Marianne Sägebrecht; ‏ נולדה ב-27 באוגוסט 1945) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה גרמנייה. זגברכט ידועה בתפקידים בהם גילמה בסרטים "שוגרבייבי", "קפה בגדד" ו"מלחמת רוז ברוז". זגברכט נולדה ב-27 באוגוסט 1945 בשטארנברג, בבווריה שבגרמניה. היא החלה את הקריירה שלה כשחקנית תיאטרון אשר הופיעה בעיקר בתיאטרון אלטרנטיבי ובמופעי קברט. בשנת 1977 ראה אותה הבמאי פרסי אדלון בהופעה של "אדל שפיצדר" בה גילמה זונה. אדלון נתן לה את התפקיד של מאדאם סנצ'ז/גברת סנצ'ו פנסה בהפקת הטלוויזיה "הר קישוט" (Herr Kischott - עיבוד מודרני של הרומן דון קישוט) משנת 1979. בשנת 1983 השתתפה בסרטו של אדלון "The Swing" ובשנת 1985 זכתה לתפקיד הראשי בסרט "שוגרבייבי" בבימויו של אדלון. הצלחת הסרט הביאה להשתתפותה בתפקיד הראשי ב"קפה בגדד" בשנת 1987. בעקבות צילום "קפה בגדד" החלה להשתף בסרטים אמריקאיים ובהם סרטו של פול מזורסקי "ירח מעל פרדור" בשנת 1988 וסרטו של דני דה ויטו "מלחמת רוז ברוז" משנת 1989. עם שובה לגרמניה, גילמה בשנת 1990 בסרט "מרתה ואני" את דמותה של גרמנייה בשנות ה-30 אשר נישאה למעסיקה היהודי. בשנת 1994 השתתפה בקומדיה השחורה "מונה חייבת למות". ב-1967 נולדה בתה. Die Schaukel‏ (1983) - טאנדלרין Ein irres Feeling‏ (1984) - אימו של אלפה Im Himmel ist die Hölle los‏(1984) - כתבת שוגרבייבי (1985) - מריאן קפה בגדד (1987) - יסמין Crazy Boys ‏(1987) - גברת הרמן ירח מעל פרדור (1988) - מגדה רוזלי יוצאת לקניות (1989) - רוזלי מלחמת רוז ברוז (1989) - סוזן מרתה ואני (1991) - מרתה La Vida láctea ‏(1992) - אלוהה Dust Devil ‏(1992) - ד"ר לידצינגר Mr. Bluesman‏ (1993) - אמה מונה חייבת למות (1994) - מונה Erotique‏ (1994) - הילדה Beauville ‏(1995) All Men are Mortal ‏(1995) - אני Der Unhold‏ (1996) - גב' נטה Lorenz im Land der Lügner‏ (1997) - טאנטה מרטה Johnny‏ (1997) Soleil ‏(1997) - טאטה ג'אנטה Left Luggage ‏(1998) - אימה של חייה Spanish Fly‏ (1998) - רוזה Asterix and Obelix vs Caesar‏ (1999) Großglocknerliebe‏ (2003) מדיה וקבצים בנושא מריאן זגברכט בוויקישיתוף מריאן זגברכט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מריאן זגברכט, באתר AllMovie (באנגלית) מריאן זגברכט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מריאן זגברכט, באתר MusicBrainz (באנגלית) מריאן זגברכט, באתר Discogs (באנגלית) קורות חיים באתר hollywood.com
פאבל פדוטוב

פאבל אנדרייביץ' פדוטוב (ברוסית: Павел Андреевич Федотов;‏ 22 ביוני 1815 (יוליאני) – 14 בנובמבר 1852 (יוליאני)) היה צייר חובב רוסי, שנודע בסגנונו המדויק, מרובה הפרטים, והביקורתי. ציוריו דומים באופיים לציוריו של ויליאם הוגארת' ופדוטוב נקרא לעיתים "הוגרת' הרוסי". פדוטוב נפטר בהיותו בן 37, בעת שהיה מאושפז בבית חולים לחולי נפש. פדוטוב נולד במוסקבה, והיה בנו של קצין צבא בדימוס. פדוטוב למד בבית הספר הצבאי במוסקבה, עם סיום לימודיו החל לשרת בגדוד פינלנד של המשמר הקיסרי שהיה מוצב בסנקט פטרבורג. הוא התעניין באמנויות, למד לנגן בחליל ולמד לצייר בבית ספר לאמנות בשעות הערב. בשנת 1844 החליט לעזוב את הצבא והתמקד בציור. ציוריו המוקדמים היו בצבעי עפרון וצבעי מים ובשנת 1846 החל לצייר בצבעי שמן. ציוריו של פדוטוב זכו להצלחה והוצגו בתערוכות בסנקט פטרבורג בין השנים 1849–1850, אולם במהרה ציוריו הביקורתיים בהם הוא תקף את האצולה והאריסטוקרטיה, וקשריו עם קבוצת פטראשבסקי הביאו לירידת קרנו בקרב האצילים והממשל. פדוטוב התמקד בציור דיוקנאות קטנים - בעיקר של חבריו ובני משפחותיהם - בעיקר בני משפחת זדנוביץ', משפחתו של חברו הטוב לגדוד של פדוטוב. הדיוקנאות צוירו בפשטות ותוך דיוק רב בפרטים. בכך מהווים הדיוקנאות כיום חלון לתקופה בה צייר וניתן ללמוד מהם על חיי התקופה בשל הפירוט הרב של הרהיטים, פרטי הלבוש והחפצים השונים המופיעים בהם. דיוקנה של נטליה ז'דנוביץ המנגנת בהרפסיקורד משנת 1850 ידוע בהרמוניה הנשקפת ממנו, והשלווה הנראית בו. ציורי השמן שלו מלאים ביקורתיות על החברה הרוסית באותה עת, וגובלים בקריקטוריזם. כלה בעייתית, 1842 אלמנה צעירה, 1851 ארוחת בוקר של אריסטוקרט האציל הטרי (בוקר של בירוקרט) אירוסי הקצין, 1848 דיוקנה של נטליה ז'דוביץ' המנגנת על הרפסיקורד מדיה וקבצים בנושא פאבל פדוטוב בוויקישיתוף פאבל פדוטוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאבל פדוטוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פאבל פדוטוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) פאבל פדוטוב, באתר Discogs (באנגלית)