laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אל-מנסור (ח'ליף)

עבדאללה בן מחמד אל-מנצור (בערבית: عبد الله بن محمد المنصور, 712 – אוקטובר 775), שנודע גם בכוניה אבו ג'עפר (أبو جعفر) הח'ליף השני לבית עבאס, שלט בין 754 ו-775. אל-מנצור היה אחיו של הח'ליף הראשון לשושלת בית עבאס, א-ספאח וירש את השלטון. עם מותו של א-ספאח, החליט אל-מנצור לייצב את שלטונו באמצעות חיסול מנהיגים כריזמטיים אחרים של כוחות בית עבאס. אבו מוסלם, אחד מראשי הצבא אשר הוביל את בית עבאס לניצחון על בית אומיה, היה השליט הבלתי מעורער באזור איראן וטראנסאוקסאניה. אל-מנצור ביקש תחילה למנותו למושל מצרים על מנת לנטרלו מכוחו. לאחר סירובו של הלה לעזוב את בסיס כוחו באיראן, הוצא אבו מוסלם להורג ב-755. מותו של אבו מוסלם אכן הבטיח את שליטתה של השושלת העבאסית באזור. שלטונו של אל-מנצור העמיק את האכזבה והתסכול בקרב הציבור השיעי, אשר חש כי תקוותיו, כי חיסול בית אומייה בידי בית עבאס יחזיר את הח'ליפות לאמאמים, נכזבו. אל-מנצור אף פעל לדיכוי שאיפות השיעים בדרום עיראק ובחצי האי ערב. מקורות שיעים אף טוענים, כי אל-מנצור אחראי למותו של האימאם ג'עפר א-צאדק. מבחינת מדיניות דתית, שאף להכליל ולאסלם כמות רבה ככל האפשר מתושבי האימפריה. זאת, בניגוד למדיניות בית אומייה, אשר העדיף ליהנות ממס הגולגולת שהוטל על "בני חסות" לא-מוסלמים (ד'ימי). ב-750, רק 8% מתושביה היו מוסלמים. עם מותו, המספר הוכפל. תקופתו של אל-מנצור מאופיינת בשגשוג תרבותי. הסובלנות שהפגין בית עבאס כלפי הפרסים וקבוצות אחרות שדוכאו על ידי בית אומייה תרמה לכך. למרות שהח'ליף השאם אבן עבד אלמלכ אימץ מנהגי חצר פרסיים, ספרות ומחקר פרסי לא זכו להערכה בעולם האסלאמי עד לתקופתו של אל-מנסור. ללבלוב בתרבות הפרסית היה גם ביטוי פוליטי: תנועת השעוביה (الشعوبية), אשר טענה כי התרבות הפרסית עליונה על זו של הערבים. אל-מנצור היה מעורב גם בפיתוח בגדאד כבירת האימפריה האסלאמית. ב-1 באוגוסט 762, הוא ייסד את בגדאד והקים את ארמון הח'ליף החדש, "מדינת א-סלאם", סביבו התפתחה העיר. בנוסף, הוא הקים בעיר את בית אלחכמה, ספרייה ומרכז מחקר והגות שהיוותה מרכז לתור הזהב של האסלאם. באותה שנה, ב-25 בספטמבר פרץ מרד של קבוצה מתוך השיעים נגד אל-מנצור והח'ליפות העבאסית באזור חג'אז ודרום עיראק בעקבותיו נהרג מנהיג המרד מוחמד אל נפס אל זכייה. בשנת 765 החלו להירקם קשרים בין הממלכה הפרנקית לח'ליפות העבאסית. על פי מחבר ההמשך לכרוניקה המיוחסת לפרדגריוס, המלך הפרנקי פיפין הגוץ שלח משלחת לחצרו של אל-מנצור בבגדאד, וכעבור 3 שנים היא שבה לאירופה עם מתנות מהח'ליפה ומלווה במשלחת גומלין מוסלמית. פיפין נפגש עם שליחיו של אל-מנצור, ולאחר מכן ליווה אותם בעצמו לנמל במרסיי ושלח עמם מתנות רבות. ייתכן שחילופי המשלחות הללו התקיימו על רקע יחסי האיבה ששררו בין הממלכה הפרנקית לבין האימפריה הביזנטית, ותהליך ההתקרבות שחלה בין הממלכה הפרנקית והאפיפיורות. ייתכן שהמוסלמים תפסו את הפרנקים כנציגי העולם הנוצרי, וזה הצדיק יצירת קשרים דיפלומטיים עמם. אל-מנצור נפטר ב-775 בדרכו למכה, לקיים את מצוות החג'. הוא נקבר לאורך הדרך למכה – קברו אינו מסומן (בשל הרצון להסתיר את גופתו מאנשי בית אומיה). בנו, אל-מהדי ירש אותו. מדיה וקבצים בנושא אל-מנסור בוויקישיתוף אל-מנסור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איינהרד, חיי קרל הגדול, תרגום יצחק חן, נספח א: קרל הגדול והמזרח, עמ' 108–109.
פרנסואה-אדריאן בואלדייה

פרנסואה אדריאן בואלדייה (בצרפתית: François-Adrien Boieldieu;‏ 16 בדצמבר 1775 – 8 באוקטובר 1834) היה מלחין צרפתי. בואלדייה נולד בעיר רואן אשר בנורמנדיה. את לימודיו המוזיקליים החל בלימוד נגינה בעוגב אצל נגן העוגב בקתדרלה ברואן. בגיל 18 חיבר את האופרה הראשונה שלו לליברית של אביו. האופרה זכתה להצלחה מקומית. בואלדייה ניסה להקים ברואן קונסרבטוריון אך כשלא עלה הדבר בידיו, עבר לפריז בימי הטרור של המהפכה הצרפתית. בואלדייה המשיך לחבר אופרות קומיות ובשנת 1800 זכה בהצלחה עם האופרה "הכליף מבגדד". הוא נתמנה למורה לפסנתר בקונסרבטוריון של פריז והשתלם בקומפוזיציה אצל לואיג'י כרוביני. בשנת 1803 עבר לסנקט פטרבורג ושימש כמנצח ו"מלחין החצר" של הצאר. בתקופה זו המשיך לחבר אופרות. בשנת 1812 חזר לפריז ולאחר ששקל בדבר, החליט לדחות את הצעותיו הנדיבות של הצאר ומסר כתב התפטרות רשמי ממשרתו ברוסיה. לאחר שובו חזר לפריז המשיך בחיבור אופרות, שרובן נשכחו. בשנת 1825 העלה את האופרה המפורסמת ביותר שלו - "הגברת הלבנה" (La Dame Blanche) המבוססת על שתי יצירות של וולטר סקוט: "המנזר" ו-"גאי מנרינג". האופרה מוצגת בכל רחבי העולם עד ימינו. בואלדייה שילב בה שירי עם סקוטיים. הוא נתמנה לפרופסור לקומפוזיציה בקונסרבטוריון של פריז והמשיך לחבר אופרות, שלא זכו לאותה הצלחה. מהפכת יולי, שהתרחשה ב-1830 נגד בית בורבון, גרמה לפשיטת רגל של האופרה קומיק ושל בואלדייה. הוא איבד בהדרגה את כושר הדיבור, כנראה כתוצאה מסרטן הגרון. כדי לחלצו מעוני, קבע לו אדולף תייאר קצבה ממשלתית בסך 6,000 פרנק. ב-25 בספטמבר 1834 הופיע בפומבי בפעם האחרונה, בהצגת הבכורה של Le chalet. מאת אדולף אדם. בדרך זו העביר באלגנטיות את שרביט הניצוח לתלמידו המבריק. הוא נפטר ב-1834. לבו נטמן ברואן, בקבר שעיריית רואן מימנה, ואילו גופו נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז. בואלדייה היה חבר במסדר הבונים החופשיים, בלשכה הפריזאית "אמנויות וידידות", נוסף לחברותו בלשכת "פלשתינה" (בסנקט פטרבורג). כמו כן היה חבר כבוד בלשכת "ידידים שהתאחדו מחדש", גם היא בסנקט פטרבורג. מבין יצירותיו התזמורתיות של בואלדייה היה גם הקונצ'רטו לנבל ולתזמורת בדו מז'ור, שנחשב יצירת מופת ברפרטואר של נגני נבל. מדיה וקבצים בנושא פרנסואה-אדריאן בואלדייה בוויקישיתוף פרנסואה-אדריאן בואלדייה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנסואה-אדריאן בואלדייה, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנסואה-אדריאן בואלדייה, באתר Discogs (באנגלית) פרנסואה-אדריאן בואלדייה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרנסואה-אדריאן בואלדייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערך "פרנסואה אדריאן בואלדייה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין פאבר ובצוויזר
גאטנו מוסקה

גָאֶטנו מוסקה (באיטלקית: Gaetano Mosca;‏ 1 באפריל 1858 – 8 בנובמבר 1941) היה משפטן ותאורטיקן פוליטי איטלקי. מוסקה נולד ולמד בעיר פלרמו שבסיציליה וכיהן כמרצה למשפט חוקתי ומינהלי. בשנים 1908–1919 כיהן כחבר בפרלמנט ובשנים 1914–1916 כתת-שר המושבות. כתביו הרבים פורשו בטעות על ידי השלטון הפשיסטי כמתן הכשר למשטר הנשלט על ידי אליטה מצומצמת וסגורה יחסית. ב-1925 היה בין החותמים על מניפסט האינטלקטואלים האנטי-פשיסטים. הוא נפטר בשנת 1941 בעיר רומא. בחיבורו המפורסם, "המעמד השליט" טוען מוסקה כי אחת התופעות הבולטות בגופים מדיניים היא קיומם של שני מעמדות: מעמד שליט מעמד נשלט לטענת מוסקה, המעמד השליט יהיה תמיד המיעוט אשר ממלא את הפונקציות החשובות במדינה, ושולט על מקורות העוצמה בה. המעמד הנשלט מאידך הוא הרוב, הנמצא תחת פיקוחו של המעמד השליט לו הוא נותן את הכלים לשלוט. לפי מוסקה, מתקיימות שתי תופעות בולטות נוספות בגופים מדיניים. האחת, שבכל קבוצת מיעוט יהיה אדם אחד שיעמוד בראש המעמד השליט. אדם זה, לא חייב להיות האיש החזק מבחינת החוק, למשל, זה יכול להיות ראש החצר של המלך. השנייה, שעל אף כי הכוח נמצא בידי המיעוט, המדיניות של המעמד השליט תנווט בהתאם ללחצים שיפעיל ההמון. המעמד השליט לא יוכל לשלוט ללא תמיכה ולגיטימציה של ההמון וללא מעמד רחב שיבצע את פקודותיו. שני יתרונות מרכזיים של המעמד השליט הם: ארגון תכונה הנחשבת ליקרת ערך נוסחה מדינית לפי מוסקה, הנוסחה המדינית היא זו שמשעתקת ומסייעת לאליטה להמשיך לשלוט בהמון. דהיינו, מעין מסכה שלובשת האליטה אשר מסייעת לה להצדיק את מיקומה המעמדי (סוציו-אקונומי) הרם, אך זו נשענת על הסכמה רחבה בציבור שהמסכה הזו מוצדקת. לדידו של מוסקה, המעמד השליט הוא לא רק מיעוט, אלא מיעוט מאורגן במיוחד, היכול לפעול בתיאום ולכן בהכרח יוכל לשלוט טוב בהמון. בנוסף, אם מעמד שליט מסוים ייפול עקב מרי של ההמון נגדו, יקום מיעוט מאורגן אחר שייקח את מושכות השלטון ויהפוך למעמד שליט. שנית, לטענת מוסקה על המעמד השליט להיות בעל תכונה הנחשבת יקרת ערך בחיים החברתיים והפוליטיים של המדינה. אין זה אומר בהכרח כי למעמד השליט אכן יש את התכונה הנחשבת ליוקרתית, אלא כי ההמון מאמין או רואה במעמד שליט זה, כבעל תכונה זו. תאוריה של משטרים ומשטר פרלמנטרי (1884) המעמד השליט (1896) איטליה ולוב (1912) מדיה וקבצים בנושא גאטנו מוסקה בוויקישיתוף גאטנו מוסקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גנרל-פלדמרשל

גנרל-פלדמרשל (בגרמנית: Generalfeldmarschall) היא דרגת הקצונה הבכירה ביותר הנהוגה בצבאותיהן של גרמניה ואוסטריה. השימוש בשם זה היה מקובל גם באימפריה הרומית הקדושה ובצבאות הפרוסי והרוסי (קודם למהפכת אוקטובר). ככלל, מוענקת דרגה זו רק בעתות מלחמה לגנרלים קרביים מצבא היבשה, וכיום היא אינה קיימת בצבא הגרמני. רק קצין אחד בהיסטוריה של גרמניה היה בעל דרגה גבוהה יותר, הרייכסמרשל הרמן גרינג, מפקד חיל האוויר הגרמני. הדרגה המקבילה לגנרל-פלדמרשל בחיל האוויר הגרמני היא לופט-מרשל ובצי הגרמני היא גרוס-אדמירל. בצבא העם הלאומי, צבאה של גרמניה המזרחית, הייתה קיימת דרגה מקבילה בין השנים 1982–1989 בשם מרשל גרמניה המזרחית (גרמנית: Marschall der DDR), אולם בפועל היא לא הוענקה מעולם. הדרגה המקבילה לגנרל-פלדמרשל בצבאות אחרים היא דרגת פילדמרשל וגנרל הצבא בצבא ארצות הברית.
יואי פ. ניוטון

יואי פרסי ניוטון (17 בפברואר 1942 - 22 באוגוסט 1989) היה חבר ראשי, מייסד ובעל השפעה ניכרת בתנועת הפנתרים השחורים בארצות הברית. יואי פרסי ניוטון (Huey Percy Newton), נולד ב-17 בפברואר 1942 במונרו, לואיזיאנה כצעיר מבין שבעה ילדים לארמליה ג'ונסון וולטר ניוטון. הוא נקרא על שם מושל לואיזיאנה בעבר, יואי לונג. ב-1945 המשפחה התיישבה באוקלנד, קליפורניה. בהיותו בן 11 הוא נהג לפרוץ למדחנים. ניוטון היה אחד ממיסדי הפנתרים השחורים, תנועה שחורה שקראה לשינוי סדר היום הפוליטי בצורה רדיקלית ונשענה על המסרים של מלקולם איקס, מרקוס גארבי, מאו דזה-דונג, צ'ה גווארה ופרנץ פאנון. התנועה נשענה על רעיון הלאומיות השחורה והתקיימה מתחילת שנות השישים ועד סוף שנות השבעים. ניוטון עבד בהנהגת התנועה ביחד עם בובי סיל. ניוטון נרדף על ידי ה-FBI בשנות השישים ונרצח בעסקת סמים ב-1989. השמועות אומרות שהשלטונות בארצות הברית רצו במותו. במהלך חייו הוא סיים דוקטורט והיה פעיל חברתי ופוליטי פורה ביותר. Revolutionary Suicide, 1973 memoir republished in 1995 with introduction by J. Herman Blake The Huey P. Newton Reader by Fredrika Newton, et al (2002) Insights and Poems by Huey P. Newton, Ericka Huggins 1975) Essays from the Minister of Defense (The collected plays of Noel Coward) by Huey P Newton War Against the Panthers: A Study of Repression in America by Huey P. Newton (September 2000) To Die for the People: The Writings of Huey P. Newton by Huey P. Newton, Toni Morrison (Editor) Revolutionary Intercommunalism and the Right of Nations to Self-Determination by Huey P. Newton, et al The Genius of Huey P. Newton by Huey P. Newton War Against the Panthers by Huey P. Newton The original vision of the Black Panther Party by Huey P Newton "Huey Newton talks to the movement about the Black Panther Party, cultural nationalism, SNCC, liberals and white revolutionaries" (Hydrology papers) by Huey P Newton Huey P. Newton, The Radical Theorist by Judson L. Jeffries (2002) Huey: Spirit of a Panther by David Willard (2006) מדיה וקבצים בנושא יואי פ. ניוטון בוויקישיתוף יואי פ. ניוטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יואי פ. ניוטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Online audiorecordings and video of Huey Newton via UC Berkeley Black Panther site 1968 interview with Newton A Huey P. Newton Story Dr. Huey P. Newton Foundation Black Panther Tours Huey P. Newton's doctoral dissertation The Women's Liberation and Gay Liberation Movements: Speech given by Huey Newton הואי ניוטון, דבר, 28 בדצמבר 1973
הוגו פון הופמנסתאל

הוגו פון הופמנסתאל (בגרמנית: Hugo von Hofmannsthal; ‏1 בפברואר 1874 - 15 ביולי 1929) היה משורר, סופר, מחזאי ומסאי אוסטרי, בעיקר מן הזרם הסימבוליסטי. מן הדמויות הבולטות במודרנה הספרותית של וינה ובקרב אמני סוף המאה התשע עשרה. הופמנסתאל נולד בשנת 1874 בווינה לאם אוסטרית ולבנקאי אוסטרי-איטלקי. אבי סבו, שזכה בתואר האצולה "פון הופמנסתאל", היה סוחר יהודי שרוּמם בידי קיסר האימפריה האוסטרית. הופמנסתאל החל לכתוב מחזאות ושירים כבר מגיל צעיר, ונחשב לסוג של ילד פלא. הוא הושפע ממפגש עם המשורר הגרמני שטפן גאורגה בגיל 17, והוציא לאור כמה שירים בכתב העת שערך, "Blätter für die Kunst". הוא למד פילולוגיה ומשפטים בווינה אך החליט להקדיש עצמו לכתיבה וסיים את לימודיו ב-1901. יחד עם פטר אלטנברג וארתור שניצלר היה חבר בתנועה הספרותית "וינה הצעירה" (Jung-Wien) ופרסם בכתב העת הגרמני "האי" (Die Insel). הופמנסתאל פגש את המלחין ריכרד שטראוס וכתב לו את הליברטות בשביל כמה מן האופרות שלו, ביניהן: "אלקטרה", "אביר הוורד", "אריאדנה בנקסוס", "האישה ללא צל", "הלנה המצרית" ו"אראבלה". ב-1902 הוציא הופמנסטאל לאור מכתב מדומה שנקרא בפשטות "מכתב" (Ein Brief). המכתב נכתב לכאורה בשנת 1603 על ידי פיליפ, המכונה "לורד קנדוס", אל פרנסיס בייקון. במכתב אומר קנדוס: "הפסקתי לכתוב כי איבדתי את היכולת לחשוב או לדבר אל שום דבר באופן עקבי"; הוא התייאש מהאפשרות של השפה לתאר את העולם. מכתב זה שיקף את אי-האמון ואי שביעות הרצון מהשפה שמתארת כל כך את העידן המודרני, ודבריו של קנדוס לא באו להראות דברים שקשורים רק בו, אלא לשקף את החברה המודרנית. בעקבות המכתב הפסיק הופמנסתאל לכתוב זמנית. ב-1912 הוא עיבד את מחזה המוסר האנגלי של המאה ה-15 "Everyman" כ"Jedermann" (קרוי בעברית "כלאדם"), וז'אן סיבליוס כתב לו את הלחן. מחזה זה נכרך בשמו של פסטיבל זלצבורג, שהופמנסתאל הקים יחד עם מקס ריינהרדט ב-1920, ומוצג בו מאז מדי שנה במעמד מיוחד ברחבה שלפני קתדרלת זלצבורג. המחזות המאוחרים שלו עסקו יותר בענייני דת, במיוחד בנצרות קתולית. הופמנסתאל מת משבץ בשנת 1929 בווינה, מעט לאחר שבנו פרנץ התאבד. בספרו "העולם של אתמול" מתאר שטפן צווייג בהרחבה את ידידותו עם הופמנסתאל ואת הערצתו הרבה לו. מדיה וקבצים בנושא הוגו פון הופמנסתאל בוויקישיתוף הוגו פון הופמנסתאל, ברשת החברתית Goodreads מרכז מידע על הוגו פון הופמנסטאל (באנגלית) ביוגרפיה (באנגלית) הוגו פון הופמנסטאל, שיר-מסע, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2012 ארז שוייצר, כשהמופשט מתפורר, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2012 הוגו פון הופמנסתאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי הוגו פון הופמנסתאל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הוגו פון הופמנסתאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הוגו פון הופמנסטל (1874-1929), דף שער בספרייה הלאומית
קרל פון אנצנברג

הברון קרל פון אנצנברג (בגרמנית: General Karl Freiherr von Enzenberg; סביבות 1725 -18 במאי 1810) איש צבא ואצולה אוסטרי. פון אנצנברג הוא יליד המחוז פאביה בחבל לומברדיה. ב-6 באפריל 1778 מונה הברון קרל מאנצנברג כמושל השני של "מולדובה האוסטרית" זאת כאשר החליף את גנרל גבריאל ספלני. באותה השנה נערך המפקד בחבל ארץ זה בו נמנו יותר מ 100,000 נפשות. הברון קרל החליף את שם הארץ לבוקובינה, שם הנגזר מהשפה הפולנית, ומאז שם זה מקובל עד היום. ב-16 בספטמבר 1786 סיים קרל מאנצנברג את כהונתו כמושל בוקובינה עם המזגותה לגליציה. לאחר מכן קודם בדרגה ומונה באוקטובר 1790 למפקד צבאי בוולכיה. הלך לעולמו ב-1810 בסיביו שבחבל טרנסילבניה. אנצנברג היה אנטישמי מושבע. בתקופת שלטונו כמושל בוקובינה, נגזרו גזרות רבות כנגד היהודים, בהמשך לגזרות מתקופתו של ספלני גבריאל. אנצנברג ראה ביהודי בוקובינה מטרד והכריז עליהם כ- "אספסוף מזיק וטפילי, החיים על חשבון הנוצרים. "בתלונתו" העיקרית משנת 1779, כנגד היהודים, מתלונן אנצנברג על ה"פריווילגיות" שיש ליהודי סירט, סוצ'אבה וצ'רנוביץ: "היהודים שולטים בכל המסחר, סחר ותעשייה, אפילו בשלוש הערים סירט, סוצ'אבה וצ'רנוביץ, וביתר הערים, מוכרים יין, בירה, ספירט ו-וודקה לבתי המרזח, בכפרים רבים הם השוכרים של הרכוש האזורי, וכתוצאה מכך - מה שנורא הוא - הנוצרים נתיניהם...." ליהודים בתקופת שלטונו הותר לשבת במספר ערים מצומצם. מכיוון שהמדיניות האוסטרית ראתה במסחר ככלי לפיתוח האזור, אנצנברג התייחס אליהם בסובלנות בתחום זה והתיר את המסחר בחמש ערים: צ'רנוביץ, קמפולונג מולדובנסק, סירט, קאפול קודרולוי ו- זאסטוונה. איסור על תפעול וחכירת בתי מרזח. (תקנה שבוטלה על ידי הממונה על אנצנברג, מושל למברג) איסור על בניית בתים איסור השימוש בשפות עברית ויידיש. הוטל על היהודים ללמוד במשך שלוש שנים גרמנית תיחום אזורי המסחר גירוש יהודי בוקובינה שהוכרזו "פושטי יד" במרץ 1782 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעבר אפק

מעבר אפק הוא פרוזדור יבשתי צר, בן כ-3 ק"מ, העובר בין הרי השומרון במזרח וביצות הירקון במערב. היה אחד המעברים החשובים בארץ ישראל בעת העתיקה. כיום בתחום ראש העין. עוד מהתקופה הפרה-היסטורית שימשה ארץ-ישראל כנתיב עיקרי מאפריקה לשאר יבשות העולם. אזור השרון והשפלה נחשבו חבלי ארץ נוחים למעבר, יחסית למדבריות ערב, ושופעים מקורות מזון ומים. עם זאת המעבר בין השרון לשפלה היה חסום ברובו. ממזרח התנשאו הרי השומרון וממערב נחל הירקון שהיה בעבר הנחל בעל הספיקה הגבוהה מבין נחלי החוף וצפונית ממנו ביצות השרון שהיו קשות מאוד למעבר. הפרוזדור היבשתי היחיד, שנותר נוח למעבר, השתרע בין מעיינות הירקון ומרגלות הרי השומרון. המעבר שימש דרכי מסחר רבות ובהם הידועה ביותר דרך הים הקדומה שחיברה בין מצרים ובין מסופוטמיה. למעבר ישנה חשיבות אסטרטגית בשל היותו "צוואר בקבוק" גאוגרפי. מסיבה זו הוקמו בסביבתו מבנים שחלשו עליו, ובהם תל אפק(אנטיפטריס) ממערב המעבר ומגדל אפק ממזרח.
בובי סיל

בובי סיל (Bobby Seale, נולד ב-22 באוקטובר 1936), הוא פעיל לשוויון זכויות האזרח אשר יחד עם יואי ניוטון ייסד את הפנתרים השחורים בארצות הברית בשנת 1966. סיל הצטרף לאגודה האפריקאית-אמריקאית בקולג' ותנועה זו (שהוקמה על ידי מלקולם איקס) השפיעה עליו לפתוח ולייסד את הפנתרים השחורים. סיל הפך לראש התנועה וה-FBI עקבו אחריו כחלק מתוכנית COINTELPRO של ג'יי אדגר הובר שעמד בראש סוכנות ביטחון זו. סיל הועמד למשפטים רבים בשל פעילתו החברתית, הפוליטית, האתנית העקבית והיסודית והאלטרנטיבה שהוא הציע. אלטרנטיבה זו נתפסה כאנתיזה למה שאנשי הפנתרים השחורים ראו כשמרנות לבנה ולאומנית בארצות הברית. בשנת 2002, סיל החל לפעול לקראת הגעה לקבוצות של צעירים על מנת לפתח תוכנית לחינוך צעירים לשינוי חברתי. Seize the Time: The Story of the Black Panther Party and Huey P. Newton, 1970 published by Arrow Books and Hutchinson & Co. Reprint A Lonely Rage - The Autobiography of Bobby Seale, 1978. *Barbeque'N With Bobby, 1988. מדיה וקבצים בנושא בובי סיל בוויקישיתוף הקלטות וסרטונים של בובי סיל, באתר הפנתרים השחורים באוניברסיטת ברקלי בובי סיל - האתר הרשמי "Revolution is as Old as Humanity" ראיון של ג'ק מק'גי עם בובי סיל "Enslaved by Dogma" ניתוח מתומצת של פעולות COINTELPRO נגד הפנתרים השחורים בובי סיל, 22 באוקטובר (אורכב 31.10.2006 בארכיון Wayback Machine) Daily Bleed Calendar Seize The Time מהדורה מקוונת חופשית של ספרו בובי סיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אולימפיאקוס (כדורסל)

מועדון הכדורסל אולימפיאקוס (ביוונית: .ΚΑΕ Ολυμπιακός Σ.Φ.Π) היא קבוצת כדורסל יוונית מעיר הנמל פיראוס שבמטרופולין אתונה, המתמודדת ביורוליג ובליגת העל היוונית. צבעי מדי הקבוצה הם אדום ולבן, ואולמה הביתה הוא היכל השלום והאחווה. הקבוצה נוסדה בשנת 1931 ומשתייכת למועדון הספורט אולימפיאקוס. לקבוצה יריבות מסורתית עם קבוצות אחרות מאזור אתונה, ובעיקר מול פנאתינאיקוס ומול א.א.ק. אתונה. היריבות בין המועדונים קיימת גם בענף הכדורגל, ומשחקי הקבוצה מול יריבתה הגדולה פנאתינאיקוס מכונים ביוון "דרבי היריבות הנצחיות". בין השנים 1993–1997 זכתה בחמש אליפויות רצופות ובתואר הסופרוליג בשנת 1997. הקבוצה זכתה בגביע היווני ב-2002, 2010 ו-2011. בעונת 2011/2012 זכתה אולמפיאקוס באליפות יוון וביורוליג. בשנה שלאחר מכן השלימה הקבוצה זכייה שנייה בגביע היורוליג, הישג שנרשם בפעם השנייה בלבד בהיסטוריה של הליגה, לאחר שהתבצע בעונות 2003/2004 ו-2004/2005 על ידי מכבי תל אביב. במהלך השנים אימנו את הקבוצה שני מאמנים ישראלים, פיני גרשון בשנים 2006–2008 ודייוויד בלאט בשנים 2018–2019. לפני הפלייאוף בעונת 2018/19 ביקשה הקבוצה לפסול שופטים מקומיים בהתמודדות מול קבוצת פנאתינייקוס, בעקבות טעות שיפוט בחצי גמר הגביע בהתמודדות נגד פנאתינאיקוס, לאחר שהתאחדות הכדורסל היוונית לא נענתה לדרישתה אולימפיאקוס הודיעה כי לא תופיע לפלייאוף - והורדה לליגה השנייה ביוון, אך היורוליג החליט להשאירה במפעל. הליגה היוונית (14) 1949, 1960, 1976, 1978, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 2012, 2015, 2016, 2022, 2023 הגביע היווני (12) 1976, 1977, 1978, 1980, 1994, 1997, 2002, 2010, 2011, 2022, 2023, 2024 הסופרקאפ היווני (3) 2022, 2023, 2024 אליפויות אירופה (3) 1997, 2012, 2013 אולימפיאקוס (כדורגל) מדיה וקבצים בנושא אולימפיאקוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולימפיאקוס (ביוונית מודרנית ובאנגלית) אולימפיאקוס, ברשת החברתית פייסבוק אולימפיאקוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אולימפיאקוס, ברשת החברתית אינסטגרם אולימפיאקוס, סרטונים בערוץ היוטיוב עמוד הקבוצה באתר היורוליג אהרלה ויסברג‏, אולימפיאקוס הודיעה כי לא תופיע לפלייאוף - והורדה לליגה השנייה ביוון, באתר וואלה, 19 במאי 2019 סגל הקבוצה באתר היורוליג
מספר פרידמן

מספר פרידמן הוא מספר טבעי, שניתן להציג אותו כתוצאה של פעולות אריתמטיות (ארבע פעולות חשבון וחזקה) על הספרות עשרוניות שלו. לדוגמה, את המספר 25 אפשר להביע כך 52. מציאת מספרי פרידמן נחשבת לשעשוע מתמטי, ואין להם ערך מחקרי. מספרי פרידמן נקראים על-שם פרופ' אריק פרידמן מפלורידה. רשימה של מספרי פרידמן בבסיס 10: 25, 121, 125, 126, 127, 128, 153, 216, 289, 343, 347, 625, 688, 736, 1022, 1024, 1206, 1255, 1260, 1285, 1296, 1395, 1435, 1503, 1530, 1792, 1827, 2048, 2187, 2349, 2500, 2501, 2502, 2503, 2504, 2505, 2506, 2507, 2508, 2509, 2592, 2737, 2916, 3125, 3159, 3375, ... מספר פרידמן יפה הוא מספר שניתן לכתוב את הספרות בביטוי באותו סדר שבו הן מופיעות במספר עצמו. דוגמה: 127 = 27 + 1-. מספרי ערפד גדולים הם בדרך כלל מספרי פרידמן. לדוגמה, נבחר מספר אקראי ונעלה אותו בחזקה כלשהי. למשל - 124 = 20736. כעת המטרה היא ליצור מספרותיו של המספר המתקבל את בסיס החזקה ואת המעריך שלה. (במקרה הזה: 12 ו-4) במקרה שלנו זה פשוט: 2*6 = 12 , 7-3+0 = 4, ועל כן אפשר להביע את המספר כך: 7-3+0 (6*2) = 20736 סדרה A036057 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
אנטיפטרוס

מספר אישים בולטים בעת העתיקה נקראו אָנְטִיפָּטְרוּס (ביוונית: Αντίπατρος, כלומר "כמו האב"). האם התכוונתם ל... אנטיפטרוס (מצביא) (המאה ה-4 לפנה"ס) – מצביא מקדוני אנטיפטרוס השני (המאה ה-3 לפנה"ס) – מלך מוקדון למשך 45 ימים אנטיפטרוס מצידון (המאה ה-2 לפנה"ס) – מחבר מכתמים יווני אנטיפטרוס האדומי (113–43 לפנה"ס) – אביו של הורדוס אנטיפטרוס בן הורדוס (46–4 לפנה"ס) – בנו של הורדוס אחר תל אפק (אנטיפטריס) – מבצר עתיק
Subnet mask

Subnet mask (בעברית: מסכת רשת משנה) היא הגדרה של מספר הסיביות בכתובת ה־IP המשמשות לקביעת כתובת הרשת. כשהחל השימוש בפרוטוקול ה-IP הוחלט שרשתות יחולקו לכמה סוגים, כל סוג מזוהה לפי הבית הראשון בכתובת ה־IP שלהן: רשת מסוג A תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 0 ל-127 ותשתמש בבית אחד לקביעת כתובת הרשת. רשת מסוג B תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 128 ל-191 ותשתמש בשני בתים לקביעת כתובת הרשת. רשת מסוג C תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 192 ל-223 ותשתמש ב־3 בתים לקביעת כתובת הרשת. רשת מסוג D תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 224 ל-239 - לרשת זו לא הוגדרו כללים. רשת מסוג E תכיל בבית הראשון שלה מספר בין 240 ל-255 - לרשת זו לא הוגדרו כללים. כתובת 127 היא כתובת לבדיקה עצמית אם הרשת פועלת ותקינה. יוצא מכך ש: רשת מסוג A תכיל כמות מספר של 16,777,216 כתובות, וכמות מספר של 126 רשתות. רשת מסוג B תכיל כמות מספר של 65,536 כתובות, וכמות מספר של 16,384 רשתות. רשת מסוג C תכיל כמות מספר של 256 כתובות, וכמות מספר של 2,097,152 רשתות. הגדרה זו גרמה לכך שגם לרשת הקטנה ביותר (מסוג C) עדיין היה מוקצה מקום ל-254 כתובות, והתעורר הצורך בחלוקה לתתי רשתות מסיבות כמו: מספר רב של כתובות לא תמיד נחוץ ומבזבז כתובות רבות לשווא. מספר רב של כתובות פנויות גורם לבעיות אבטחה חמורות. פתרון סוגיות אלו הן חלק מתפקידיה של ה-Subnet mask. על מנת לחלק את הרשתות לתתי רשתות קטנות יותר כתובת הרשת "שואלת" סיביות מכתובות המשתמשים. הדבר נעשה באמצעות הגדרה של Subnet mask שמורכבת מ-4 בתים (אוקטאטות). ה-Subnet mask הוא בעצם מספר בינארי בעל 32 סיביות המורכב מרצף של "1" שלאחריו יופיע רצף של "0", לא ניתן לכתוב Subnet mask כך שיופיע "1" לאחר "0". על מנת לדעת איזה חלק מכתובת ה-IP משמש לזיהוי כתובת תת־הרשת יש להמיר את כתובת ה-IP תחילה למצב הבינארי שלה. אורך רצף ה"1" ב-Subnet mask שווה לאורך הסיביות שמשמשות לקביעת כתובת הרשת. במילים אחרות, כתובת תת־הרשת שתיווצר היא הכתובת שתתקבל לאחר הפעולה הבינארית וגם בין ה-IP ולבין ה-Subnet mask. דוגמה: אורך כתובת הרשת זהה לאורך רצף ה"1" ב-Subnet mask אף על פי שכתובת IP אמורה להיות שייכת לסוג A שבה רק בית אחד משמש לקביעת כתובת הרשת, כעת נשתמש ב־3 בתים במקום זאת. לכן כתובת הרשת תהיה 00001010.00000010.00000010.00000000 או 10.2.2.0. כמו שאת כתובת ה־IP נהוג להציג בצורה דצימלית (עשרונית) כך גם נהוג להציג את כתובת ה־Subnet mask וגם אותה מפרידים לאחר כל בית. דרך נוספת להציג את ה־Subnet mask היא פשוט לציין מה אורך רצף הסיביות ששייך לכתובת הרשת. הרישום נראה כך : 10/ כאשר 10 מייצג את מספר הסיביות שמשמשות לקביעת כתובת הרשת. כך בדוגמה לעיל כתובת תת־הרשת תהיה: 10.2.2.0/24. מונחים ברשת מחשבים IP
תילקואיד

תילקואיד הוא קרום הנמצא בתוך הסטרומה של הכלורופלסטים וכן בציאנובקטריה. בתילקואידים מתבצעות הריאקציות של שלב האור בפוטוסינתזה. צורתו כדיסקית. תילקואידים בכלורופלסט נאגרים לעיתים בצבירים הקרויים גרנה, וביחיד גרנום. ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סודר

האם התכוונתם ל... סוֹדר – טיפוס סדר של קבוצה סדורה היטב סוּדָר – סודרא בארמית, כיסוי ראש יהודי מסורתי קניין סוּדר – צורת קניית מטלטלין המוּכר במשפט העברי סוודר – סוג של בגד חם סוודר (שיר) – שיר של נוי פדלון