laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גביע דייוויס 1935

אתגר הטניס הבינלאומי 1935 (באנגלית: 1935 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-30 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". מחזיקי הגביע היו נציגי בריטניה ומשחק הגמר נערך בווימבלדון. לתחרות נרשמו 17 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". ירידה משמעותית במספר המשתתפים ניתן לייחס למתח הפוליטי באירופה. בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת גרמניה. המשחק על התואר נערך ב-27-30 ביולי 1935 בווימבלדון, בריטניה. נבחרת בריטניה שיחקה נגד נבחרת ארצות הברית וניצחה עם תוצאה 0:5. בכך היא זכתה בגביע בפעם השלישית ברציפות. בית זה כלל 6 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים. בתת הבית הצפוני שיחקו 4 נבחרות כולל הרפובליקה הסינית. בתת הבית הדרומי ברזיל ניצחה את אורוגוואי. בהמשך, נבחרת ברזיל לא התייצבה למשחק על ראשות הבית ונבחרת ארצות הברית הוכרזה כמנצחת. הבית כלל 11 קבוצות, כולל אוסטרליה, יפן, ניו זילנד ודרום אפריקה. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בווימבלדון, בריטניה, במהלך 24-20 ביולי 1935. נבחרת גרמניה הפסידה לנבחרת ארצות הברית עם התוצאה 1:4. נתונים על התחרות
טניה סטריטר

טניה סטריטר (באנגלית Tanya Streeter; נולדה ב-10 בינואר 1973) היא צוללת בריטית אלופת עולם ושיאנית עולם בצלילה חופשית. היא צללה בשנת 2003 לעומק של 160 מטרים, וזה היה שיא העולם בין לגברים ובין לנשים. טניה סטריטר נולדה באיי קיימן לג'ים וסנדרה יש לה שתי אחיות ואח, היא חונכה באנגליה ולמדה באוניברסיטת ברייטון. בגיל 25 החלה לצלול בצורה תחרותית ועד מהרה החלה לשבור שיאים. ב-19 ביוני 2003 קבעה את שיא העולם של 160 מטרים, והוא היה שיא העולם בין לגברים בין לנשים. השיא נשבר שנה לאחר מכן בוונצואלה על ידי קרלוס קוסטה. שיאה לנשים החזיק שבע שנים עד שהשיאנית הרוסייה נטליה מולצ'נובה עשתה 125 מטר בקלמטה יוון. בתחילת שנות ה-2000 הייתה תחרות בינה לבין הצוללת אודרי מסטרה שניסתה לשבור את שיאה, ובצלילה ההיא מצאה את מותה. היא נישאה לפול סטריט באנגליה, הזוג עבר לאיי קיימן ב-1995. ב-2008 נולדה בתם טיילי, לאחר הולדת בתה פרשה סטריטר מהצלילה החופשית. ומתגוררת היום באוסטין טקסס. סטריטר קבעה שיא עולם בצלילה חופשית, באתר וואלה, 22 ביולי 2003 טניה סטריטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
דוקאקיס

דוקאקיס (ביוונית: Δουκάκης ,באנגלית: Dukakis) היא משפחה אמריקאית. האם התכוונתם ל... אולימפיה דוקאקיס – שחקנית אמריקאית, בת דודתו של מייקל דוקאקיס מייקל דוקאקיס – פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, לשעבר מושל מדינת מסצ'וסטס ומועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית קיטי דוקאקיס (אנ') – מחברת אמריקאית, אשתו של מייקל דוקאקיס
איי פלאג'יה

איי פלאג'יה (באיטלקית: Isole Pelagie, בסיציליאנית: Ìsuli Pilaggî) הם שלושה איים איטלקים קטנים: למפדוזה, לינוזה (אנ'), למפיונה. האיים שוכנים במצר סיציליה שבים התיכון, בין סיציליה לתוניסיה. מבחינה פוליטית האיים מנוהלים כחלק מנפת אגריג'נטו, השייכת לסיציליה, והם מהווים את הנקודה הדרומית ביותר באיטליה. בשל קרבתם לאפריקה, האיים מהווים באחרונה מוקד למתיחות בינלאומית בשל היותם מוקד להגירה בלתי-חוקית לאירופה. האיים מהווים את אחד מאזור הגידול האחרונים של צב הים החום, מין בסכנת הכחדה, בים התיכון. בשנת 2002 הכריזה איטליה על האיים כשמורת טבע "Area Marina Protetta Isole Pelagie". מדיה וקבצים בנושא איי פלאג'יה בוויקישיתוף שמורת הטבע של איי פלאג'יה איי פלאג'יה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נעלמת

נעלמת (באנגלית: Gone Girl) הוא ספר מתח מאת גיליאן פלין שפורסם לראשונה ביוני 2012 והפך מיד לרב מכר. עלילת הספר נסובה סביב חוסר הנהירות באשר למעורבות הדמות הראשית, ניק דאן, בהיעלמות רעייתו, איימי. הספר עובד לסרט קולנוע מצליח בבימויו של דייוויד פינצ'ר ובכיכובם של בן אפלק ורוזמונד פייק שיצא לאקרנים ב-3 באוקטובר 2014. הספר מגולל את קורות מערכת היחסים ונישואיהם המתוסבכים של ניק ואיימי דאן החיים בניו יורק. המחצית הראשונה של הספר מסופרת בגוף ראשון מנקודת מבטם של ניק ואיימי, כשנקודת מבטו של ניק היא בהווה ושל איימי היא בעבר. שני הסיפורים שונים, בעוד סיפורה של איימי מגולל כיצד חיי הנישואין משפיעים עליה לטובה וגורמים לה שמחה, מצדו של ניק, הנישואים מעוררים שאט נפש ואובדן חיי חברה. תיאורה של איימי מציג את ניק באור אלים בהרבה מכפי שנדמה. ניק מאבד עבודתו כעיתונאי והזוג מתמקם מחדש בעיירה נורת' קרת'ייג' שבמיזורי. ניק מטפל באמו הגוססת ופותח בר מכספי קרן הנאמנות של רעייתו ומנהל אותו עם אחותו התאומה, מרגו. החיים השקטים בעיירה הופכים למעמסה על איימי שלא מסתגלת למצב החדש. ביום השנה החמישי לנישואיהם, איימי נעלמת. ניק הופך לחשוד עיקרי בהיעלמותה משלל סיבות: הוא השתמש בכספה כדי לנהל עסק, הגדיל את ביטוח החיים שלה ומתגלה כחסר רגש אל מול המצלמה. המשטרה, מאוחר יותר, מוצאת קופסאות של תצלומי פורנוגרפיה אלימים בבקתת העץ של ניק, מה שמחזק את החשדנות כלפיו. במחצית השנייה של הספר, הקורא לומד שאיימי וניק לא חלקו עמו את כל המידע שברשותם. ניק מנהל רומן ואיימי לא נעלמה, אלא חיה ומסתתרת ומנסה לעורר בו רגשות אשם על "מותה". היומן שלה הוא זיוף ונועד להסגיר את ניק למשטרה. ניק חושף זאת עד מהרה, אך לא מוצא דרך להוכיח זאת. איימי נשדדת בידי עוברי אורח במלון דרכים ועוזבת ללא כסף. בינתיים, ניק מתחיל להתחנן לחזרתה, מה שגורם לה לראות שהוא אוהב אותה עדיין. נואשת, היא מבקשת את עזרת החבר הכפייתי הראשון שלה, דסי. דסי מסכים להסתיר אותה, אבל איימי עד מהרה חשה לכודה בביתו כשדסי הופך לרכושני. היא רוצחת אותו וחוזרת לבעלה ואומרת שהיא נחטפה. ניק מבין שהיא רוצחת, אך אינו עושה דבר כי אין לו הוכחות. איימי מתחילה בכתיבת זכרונותיה, ואילו ניק כותב ספר זיכרונות משלו, החושף את השקרים של איימי. איימי מעברת את עצמה עם הזרע של ניק וגורמת לו למחוק את ספרו כשהיא מאיימת להרוג את הילד שבבטנה. בסופו של דבר ניק בוחר להישאר עם איימי, למען הילד שלו. דור בביוף, ביקורת ספר: ״נעלמת״ מביא את ג׳יליאן פלין לתהילה, באתר אנשי הספר נעלמת, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בובי פארל

רוברטו "בובי" אלפונסו פארל (בהולנדית: Roberto "Bobby" Alfonso Farrell;‏ 6 באוקטובר 1949 - 30 בדצמבר 2010) היה רקדן וזמר הולנדי יליד ארובה, ידוע בעיקר בזכות תפקידו כסולן הראשי של להקת הפופ והדיסקו המצליחה משנות השבעים, בוני אם. פארל נפטר במהלך סיבוב הופעות ב-2010. פארל נולד וגדל באי ארובה המהווה חלק מהאנטילים הקטנים עד לגיל 15. לאחר שסיים את בית הספר הוא עבד כמלח במשך שנתיים לפני שעבר לנורווגיה. מנורווגיה עבר להולנד, בה התפרנס מתקליטנות כמשרה זמנית לפני שהחליט לעבור לגרמניה. בגרמניה פארל התפרנס מתקליטנות עד שפרנק פאריאן, מפיק מוזיקלי, הבחין בו והחליט לצרף אותו ללהקת "בוני אם". פארל היה הגבר היחידי בלהקה, אך כפי שהסתבר, כמעט ולא תרם מקולו להקלטות הלהקה. פאריאן גילה שנים לאחר התפרקות הלהקה, שפארל כמעט ולא תרם את קולו להקלטות ושכל הקטעים שהצריכו קול גברי הוקלטו בידי פאריאן עצמו. אחת מזמרות הלהקה, ליז מיטשל, טענה שרק היא, מרסיה בארט ופאריאן הקליטו את שירי הלהקה. עם זאת, פארל הופיע בהופעות חיות של הלהקה. פארל עזב את הלהקה בשנת 1981 לאחר עימותים עם פאריאן. את מקומו תפס רג'י טסיבו. הוא הצטרף מחדש ללהקה בשנת 1984, והמשיך להיות חלק ממנה עד שהלהקה התפרקה סופית בשנת 1986. בתו של פארל, זניליה פארל, טענה שפאריאן שלל את זכויותיו של פארל על שירי הלהקה, מה שהוביל את אביה לאבד את כל הכנסותיו לאחר פירוק הלהקה. "כשאבא ביקש מפאריאן 100,000 מארקים נאמר לו שעליו לחתום על מסמכים. הוא חתם על כולם - זכויות על תמונות, תמלוגים, הכל. אבי איבד את הכל. נאלצנו לעבור לביתה של סבתי בהולנד ולחיות מקצבה. לאחר מכן, אבא החל להיות עצבני מאוד. אך אימא הייתה חכמה מאוד והבינה שאם אתה מחזיק בשם אתה יכול להשתמש בו. פאריאן לא רשם את השם "בוני אם" בכל העולם. זאת הסיבה שאבי יכל להופיע בכמה מדינות" לאחר הפירוק, פתח פארל בסיבוב הופעות עם להקה משלו וביצע את שירי הלהקה תחת השם "בוני אם של בובי פארל". הוא אף כיכב כרקדן בסוף שנת 2005 בקליפ וידאו שנעשה בשותפות עם רוג'ר סנצ'ז. פארל חיי במשך שנים רבות באמסטרדם. הוא נפטר בבוקר ה-30 בדצמבר 2010, בבית מלון בסנקט פטרבורג מאי-ספיקת לב. אמרגנו, ג'ון סיין, אמר שפארל התלונן על בעיות נשימה לאחר שביצע שירים עם להקתו בערב שלפני כן. גופתו של פארל נמצאה על ידי צוות בית המלון, לאחר שלא הגיב לשיחת ההשכמה שלו. הוא נקבר בבית הקברות "זורגבליד" באמסטרדם. זמן קצר לאחר מותו, התברר שתאריך מותו של פארל הוא יום שנה למותו של רספוטין, עבורו להקת בוני אם הקדישה שיר מפורסם שזכה לפופולריות רבה. רספוטין עצמו נפטר (למעשה נרצח) בסנקט פטרבורג, ופארל הופיע פעמים רבות בלבושו של רספוטין כאשר הלהקה שרה את השיר. בתו של פארל, זניליה, היא ראפרית. בדצמבר 2011 זכתה בפרס לאומי למוזיקה בהולנד בקטגוריית ההיפ הופ. מדיה וקבצים בנושא בובי פארל בוויקישיתוף בובי פארל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בובי פארל, באתר Last.fm (באנגלית) בובי פארל, באתר MusicBrainz (באנגלית) בובי פארל, באתר Discogs (באנגלית) בובי פארל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אור ברנע, סולן בוני אם, בובי פארל, הלך לעולמו, באתר ynet, 30 בדצמבר 2010 אסף נבו, ‏בובי פארל מבוני אם מת בגיל 61, באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2010 עינב שיף‏, בובי פארל מלהקת בוני אם הלך לעולמו, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2010 תרבות ובידור nana10, חבר "בוני אם" בובי פארל הלך לעולמו, באתר nana10‏, 30 בדצמבר 2010
דנגריגה

דנגריגה (Dangriga, לשעבר: Stann Creek Town) היא בירת מחוז סטאן קריק שבדרום בליז. זוהי העיר הגדולה ביותר בחלקה הדרומי של בליז. דנגריגה יושבה לפני 1832 על ידי הגרינגו (או גריפונה - שחורים מהקריביים, כפי שכונו על ידי הבריטים), מהונדורס. במשך שנים הייתה זו העיר השנייה בגודלה במושבה לאחר בליז סיטי, אך בשנים האחרונות עקפה אותה אורנג' ווק טאון. מאז ראשית שנות השמונים תרבות הגריפונה עוברת תחיה, כחלק מאותו תהליך שבמסגרתו שונה גם שם העיר לדנגריגה, מילה בשפת הגריפונה שמשמעותה "מים עומדים". דנגריגה היא ביתה של תרבות הגריפונה, שהיא קבוצה אתנית ותרבותית, שאנשיה הם צאצאי עבדים אפריקאים וילידי הקריבים. הגריפונה אימצו את שפת ילידי הקריבים אך שמרו על דתם והמורשת המוזיקלית האפריקאית. דנגריגה היא גם מקורה של מוזיקות הפונטה האופיינית לבני הגריפונה. בשנת 2001 הודות לפעילות של אנדי פאלאסיו התקבלה החלטת אונסקו להכיר בשפה גאריפונה ובמוזיקה והריקודים של תרבות בני גאריפונה ב"נסכי צאן ברזל של המורשת בעל פה של האנושות, שנועדת לשימור". לראשונה נלקח צעד כזה לגבי מורשת תרבות מן האיים הקריבים. בכל שנה, בחודש נובמבר, מתקיים פסטיבל בן שבוע של בני הגריפונה מכל רחבי האזור. הפסטיבל כולל מצעד לפידים וטקס הנחת זרים על פסלו של הפטריוט והפעיל החברתי, תומאס וינסנט רמוס, בחירת מלכת היופי של הגריפונה, מצעדים ותפילות מיוחדות בכנסיות ומרוץ אופניים. מדיה וקבצים בנושא דנגריגה בוויקישיתוף דנגריגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמוד 8
טומיסלב פאיוביץ'

טומיסלב פאיוביץ' (בסרבית: Toмиcлaв Пajoвић; נולד ב-15 במרץ 1986 באוז'יצה) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הבלם. פאיוביץ' גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד אך מעולם לא זכה לקחת חלק במשחק רשמי במדי הקבוצה, מאחר שהעביר את רוב זמנו בהשאלה למספר קבוצות סרביות אחרות. לאחר ששיחק עונה אחת בצ'וקריצ'קי, הוא עבר למועדון אחר מבלגרד, פ.ק ראד. ביוני 2013 הגיע פאיוביץ' לישראל וחתם בקבוצת הפועל באר שבע. בעונתו הראשונה בבאר שבע סיימה הקבוצה במקום השני בליגת העל, ובעונת 2014/2015 סיימה במקום השלישי והגיעה לגמר גביע המדינה. הוא פתח בהרכב קבוצתו לגמר והוחלף כבר לאחר 34 דקות, כאשר קבוצתו הובסה בסיום 6-2 על ידי מכבי תל אביב. לקראת עונת 2015/2016 חתם פאיוביץ' בקבוצת ואשאש מליגת העל ההונגרית, אך במהלך העונה עזב לקבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה מליגת העל של מונטנגרו. ב-8 ביוני 2016 חתם פאיוביץ' במכבי שעריים על חוזה לעונה עם אופציה לעונה נוספת. בינואר 2017 חזר לסרביה כאשר חתם בראד בלגרד. טומיסלב פאיוביץ', באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל טומיסלב פאיוביץ', באתר Transfermarkt טומיסלב פאיוביץ', באתר Soccerway טומיסלב פאיוביץ', באתר FootballDatabase.eu טליה סלנט, ‏טומיסלב פאיוביץ' חתם אצל באר שבע ועבר את הבדיקות, באתר ערוץ הספורט, 27 ביוני 2013 יניב טוכמן‏, הבלם הסרבי טומיסלב פאיוביץ' חתם לעונה במכבי שעריים, באתר וואלה, 8 ביוני 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנקו וייחו דל כרמן

בנקו וייחו דל כרמן (בספרדית: Benque Viejo del Carmen, או בקיצור בנקו) היא עיר במחוז קאיו שבבליז. בנקו נוסדה במאה ה-19, בעיקר על ידי מהגרים מגואטמלה. בשנים הראשונות של המאה ה-21 התחולל בעיר גידול מהיר באוכלוסייתה. זוהי העיר הגדולה המערבית ביותר בבליז. היא ממוקמת ליד הגבול עם גואטמלה, במרחק של 130 ק"מ ממערב לבליז סיטי ובמרחק של 13 ק"מ ממזרח לבירת המחוז, סן איגנסיו. שוליה הצפוניים של העיר שוכנים על גדות נהר מופן המהווה את הגבול עם גואטמלה. רוב תושבי העיר הם מסטיסים או מצאצאי המאיה. מדיה וקבצים בנושא בנקו וייחו דל כרמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנקו וייחו דל כרמן מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמוד 8
פונטה גורדה

פונטה גורדה (בספרדית: Punta Gorda, בפי המקומיים: P.G) היא בירת מחוז טולדו שבדרום בליז. פונטה גורדה היא העיר הגדולה הדרומית ביותר בבליז. למרות ששם העיר הוא בשפה הספרדית, שפות הדיבור של תושביה הן בעיקר אנגלית וקריאולית ומוצאם בעיקר מעם הגריפונה (אנ'), הודים, קריאולים וצאצאי המאיה. פונטה גורדה היא נמל ים ודיג על חוף הים הקריבי. עד אשר התיישבו בה ב-1823 מהגרים מעם הגריפונה שהגיעו מהונדורס, היא הייתה כפר דייגים קטן. העיר מהווה צומת דרכים ראשי של המחוז. מדיה וקבצים בנושא פונטה גורדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פונטה גורדה פונטה גורדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמוד 8
טולדו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טולדו – עיר במרכז ספרד טולידו (אוהיו) – עיר במדינת אוהיו שבארצות הברית שער טולדו – אנדרטה במדריד, בירת ספרד טולדו (בליז) – המחוז הדרומי בבליז אישים ששם משפחתם טולדו אלחנדרו טולדו – היה הנשיא ה-92 של פרו אלפונסו מרטינס דה טולדו – סופר ספרדי יוסי טולדו – שחקן ומדבב ישראלי סיון טולדו – פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, בנה של עליזה טולדו עליזה טולדו – אדריכלית ישראלית פרנצ'סקו טולדו – כדורגלן עבר איטלקי כלי רכב טריומף טולדו – היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית British Leyland (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1970–1976 טולדנו
הפיגוע ברחוב בן-יהודה (2001)

הפיגוע ברחוב בן-יהודה בירושלים בוצע במוצאי שבת, 1 בדצמבר 2001, במהלך האינתיפאדה השנייה, בידי ארגוני הטרור חמאס והגיהאד האיסלמי. במתקפה מתואמת פוצצו שני מחבלים מתאבדים את מטעני החבלה שלהם ברחוב כמעט בו זמנית, וזמן קצר לאחר מכן התפוצצה מכונית תופת ברחוב סמוך. בפיגוע נרצחו 11 בני אדם. בשעה 23:45 נצמד מחבל מתאבד אל קבוצת נערים בצומת הרחובות בן-יהודה ולונץ במדרחוב בן-יהודה בירושלים, שהיה הומה אדם באותה שעה, והפעיל את מטען הנפץ שלו. מספר שניות לאחר מכן ובמרחק של כ-40 מטר משם, ליד כיכר ציון, פוצץ מחבל מתאבד שני את חומר הנפץ שנשא. מחבלים אלו גרמו למרבית הנפגעים באותו לילה. לדברי ניצב מיקי לוי, מפקד משטרת מחוז ירושלים דאז, היו המטענים שנשאו רבי עוצמה והכילו גם ברגים ומסמרים כדי להגדיל את פגיעתם. כוחות ביטחון והצלה זרמו לזירת הפיגוע והחלו לטפל בנפגעים ולפזר את הסקרנים הרבים שנקהלו בה. כעשרים דקות לאחר הפיצוץ הראשון התפוצצה ועלתה באש מכונית תופת שהוחנתה ברחוב הרב קוק הסמוך לכיכר ציון ולמדרחוב. מכונית התופת הוצבה כדי לפגוע באנשי כוחות החירום שיוזעקו אל זירת הפיגועים הראשונים. לאחר מכן, מחשש למכוניות תופת נוספות, פרצו השוטרים לעשרות מכוניות שחנו במרכז ירושלים, אך לא מצאו דבר. הפיצוצים גרמו גם לשבירת חלונות של עשרות חנויות ומשרדים במדרחוב ודליקה פרצה באחת החנויות. כתוצאה מהפיצוצים נהרגו עשרה בני אדם וכ-180 נפצעו. פצוע נוסף נפטר מפצעיו לאחר שבוע. כל ההרוגים היו נערים וגברים, מגיל 14 ועד 21. ארגוני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והחמאס נטלו שניהם אחריות למתקפת הטרור. שמונה ימים לאחר הפיגוע ביקרו במדרחוב מושל מדינת ניו יורק ג'ורג' פטאקי, ראש עיריית ניו יורק רודולף ג'וליאני וראש העיר הנבחר מייקל בלומברג. הם נטעו בו עץ לזכר הנרצחים. בשנת 2006 עצרו כוחות הביטחון את אבראהים חאמד, שהיה אחראי לפיגוע הזה, ולפיגועי-התאבדות נוספים. שלט זיכרון לקורבנות הפיגוע נקבע על קיר בניין במדרחוב, בצומת הרחובות בן-יהודה ולונץ. נדב שרגאי, לפחות 6 הרוגים ו-180 פצועים בשלושה פיגועים בירושלים, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2001 אפרת וייס, זוהו 10 ההרוגים; הג'יהאד וחמאס לקחו אחריות, באתר ynet, 2 בדצמבר 2001 על הפיגוע באתר משרד החוץ (באנגלית) הפיגוע באתר ארץ זוכרת יושביה (דף נוסף) קורבנות הפיגוע באתר לזכר אזרחים נפגעי פעולות איבה
ספייטסטאון

ספייטסטאון (באנגלית: Speightstown, ידועה גם בשם Little Bristol – בריסטול הקטנה) היא בירת מחוז סנט פיטר שבצפון ברבדוס. זוהי העיר השנייה בגודלה בברבדוס והיא שוכנת במרחק של 19 ק"מ מצפון לעיר הבירה, ברידג'טאון. העיר קרויה על שמו של ויליאם ספייט, שהיה חבר הפרלמנט הראשון של ברבדוס ובעל האדמות שעליהם הוקמה העיר. ספייטסטאון הוקמה בשנת 1630 לערך ובימיה הראשונים של ההתיישבות בברבדוס היא הייתה הנמל הפעיל ביותר בה. ספינות עמוסות בסוכר ובמוצרים אחרים הפליגו מספייטסטאון ללונדון, אך בעיקר לבריסטול. מסיבה זו נקראה העיר לעיתים "בריסטול הקטנה". העיר הציורית הפכה כיום למרכז התיירותי של האזור וכן למרכז קניות. לעיר יש היסטוריה עשירה המגיעה אחורה עד למאה ה-17 כאשר היא הייתה אחד הנמלים הראשיים של האי שקישרו אותו לבריטניה. ב-1649 נשלח לברבדוס ג'ורג' אייסקיו (George Ayscue) על ידי אוליבר קרומוול כדי להיות מושל האי. אחד הנמלים שהוא לא הצליח להשליט בהם את מרותו היה ספייטסטאון שההתקפות עליו נהדפו. הממלכה המאוחדת רדינג, אנגליה, הממלכה המאוחדת ארצות הברית צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא ספייטסטאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספייטסטאון World Gazetteer ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אויסטינס

אויסטינס (באנגלית: Oistins) היא העיירה הגדולה ביותר במחוז קרייסט צ'רץ' שבברבדוס. העיר שוכנת בחלקו הדרומי של האי והיא מהווה כפר דייגים ואתר תיירות. בעבר פעלו בעיירה בית החולים המחוזי, תחנת משמר החופים של ברבדוס ומסוף הדלקים של האי. מקורו של שם העיירה הוא כנראה שיבוש של שמו של בעל האדמות המקורי, ששמו היה "אוסטין" (Austin). אפשרות אחרת היא שמקורו של השם הוא אירי. העיירה ממוקמת ליד ברידג'טאון, בירת ברבדוס. הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (28 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,166 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (292 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (27 מ"מ גשם). העיירה נמצאת ליד הכבישים H6 ו-H7. מדיה וקבצים בנושא אויסטינס בוויקישיתוף World Gazetteer "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) אויסטינס, באתר אויסטינס (ב־) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ושתי בניאן

ושתי בניאן (באנגלית: Vashti Bunyan;‏ נולדה ב-1945) היא זמרת-יוצרת בריטית. בניאן פעלה באמצע שנות השישים, ואלבומה הראשון, Just Another Diamond Day, זכה להצלחה מועטה בזמנו ובניאן פרשה מעולם המוזיקה. אולם במהלך השנים החל האלבום לזכות במעמד ובפופולריות מחודשת. ניאן נולדה בניוקאסל שבבריטניה בשנת 1945. היא החלה לימודים בבית הספר לאמנות באוניברסיטת אוקספורד, אבל סולקה מהלימודים לאחר שלא הופיעה לשיעורים. בגיל 18 נסעה לניו יורק, שם גילתה את המוזיקה של בוב דילן כשראתה את האלבום "The Freewheelin' Bob Dylan", והחליטה שהיא מעוניינת בקריירה במוזיקה. כשחזרה ללונדון החלה לעבוד עם אנדרו לוג אולדהם, המפיק של להקת הרולינג סטונז, ובעזרתו הוציאה ביולי 1965 את הסינגל הראשון שלה, בהוצאת חברת התקליטים דקה. במאי 1966 הוציאה את סינגל נוסף, Train Song, בהוצאת קולומביה. בשנת 1968 החלה לכתוב את החומרים לאלבומים הראשון בעת שטיילה עם חברה, האמן דונובן, באזור האיים החיצוניים של סקוטלנד בעזרת סוס וכרכרה במטרה להצטרף לקומונה של אמנים. בשנת 1970 יצא אלבומה הראשון, Just Another Diamond Day, אותו הקליטה בשנת 1969 בעזרת המפיק ג'ו בויד. האלבום לא זכה להצלחה רבה, ובניאן עזבה את עולם המוזיקה כשהיא מאוכזבת. היא עברה לאירלנד, ולאחר מכן לסקוטלנד, והתמסרה לגידול שלושת ילדיה. במהלך השנים אלבומה הראשון החל לזכות בהצלחה מחודשת ובקהל מעריצים חדש. בשנת 2000 יצא מחדש בתקליטור. בשנת 2005 הקליטה את אלבומה השני, Lookaftering, אשר הופק על ידי המלחין מקס ריכטר, כ-35 שנים לאחר אלבומה הראשון, ויצא בלייבל FatCat Records. ביולי 2014 הודיעה על אלבומה השלישי, Heartleap. מדיה וקבצים בנושא ושתי בניאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ושתי בניאן ושתי בניאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ושתי בניאן, באתר ספוטיפיי ושתי בניאן, באתר Last.fm (באנגלית) ושתי בניאן, באתר AllMusic (באנגלית) ושתי בניאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ושתי בניאן, באתר Discogs (באנגלית) ושתי בניאן, באתר Songkick (באנגלית) ושתי בניאן, באתר Genius ושתי בניאן, באתר SecondHandSongs ראיון עמה, ב-BBC איתמר זהר, הזמרת הנהדרת שוויתרה על קריירה מוזיקלית, והתחרטה, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2017
גביע דייוויס 1936

אתגר הטניס הבינלאומי 1936 (באנגלית: 1936 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-31 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". מחזיקי הגביע היו נציגי בריטניה ומשחק הגמר נערך בווימבלדון. לתחרות נרשמו 23 נבחרות שחולקו ל-2 בתים – "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה אוסטרליה ניצחה את נבחרת גרמניה. המשחק על התואר נערך ב-25–28 ביולי 1936 בווימבלדון, בריטניה. נבחרת בריטניה שיחקה נגד נבחרת אוסטרליה וניצחה עם תוצאה 2:3. בכך היא זכתה בגביע בפעם הרביעית ברציפות. בית זה כלל 4 נבחרות כולל אוסטרליה. הבית כלל 19 קבוצות, כולל ארגנטינה והרפובליקה הסינית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בווימבלדון, בריטניה, במהלך 18–22 ביולי 1936. נבחרת גרמניה הפסידה לנבחרת אוסטרליה עם התוצאה 1:4. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 1936 בוויקישיתוף נתונים על התחרות
יונתן בן אביתר

יוֹנָתָן בֶּן-אֶבְיָתָר, דמות מקראית, בנו של אביתר, שמו נזכר בסיפור מרד אבשלום ובסיפור עליית שלמה למלוכה. בזמן מרד אבשלום כאשר דוד בורח מירושלים, הוא מפעיל רשת מרגלים במחנה אבשלום המורכבת מיונתן בן אביתר, אביתר אביו, אחימעץ, ואביו צדוק. עליהם הוטל להעביר לדוד ידיעות על הנעשה במחנה אבשלום. כאשר שימש מרגל עבור דוד המלך בתקופה בה מרד בו בנו אבשלום, יחד עם אחימעץ בן צדוק, התחבאו בתוך באר מפני עבדי אבשלום. תפקידו כמודיע ממשיך גם בזמן מלכות שלמה. יונתן הוא זה שמודיע לאדניה על המלכתו של שלמה. לדעת שמאי גלנדר ואחרים יונתן היה חלק ממחנה אדניה שאביו נמנה עליהם. לשיטתו אם היה הבן יוצא כנגד אביו ואדניה, היה המחבר המקראי מספר על כך. לטענתו אין לדעת מהסיפור מה היו מניעיו של יונתן. כאשר בא אל אדניה, מקדם אותו אדוניה במילים ”בֹּא כִּי אִישׁ חַיִל אַתָּה וְטוֹב תְּבַשֵּׂר.” מצודת דוד מפרש את התיבה ”אבל” המופיעה בפסוק כ"ג: ”אבל - רצה לומר, לא כמו שתחשוב שאבשר טוב, אבל הוא בהיפך, כי המלך דוד וגו', ורעה היא”. כלומר אדניה חיכה לבשורות טובות, וההפך בשורה מרה הגיעה. יונתן מספר באריכות לאדניה את השתלשלות העניינים עד להמלכת שלמה. חוקר המקרא פרנק פולק, טוען כי בדבריו הארוכים אל אדוניה מאלץ אותנו יונתן בתפקיד המבשר לראות את ריבוי פניו של אותו תהליך, של עליית שלמה למלוכה. ספר שמואל ב', פרק ט"ו, פסוקים כ"ז–ל"ו; ספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוק י"ז. ספר מלכים א', פרק א', פסוקים מ"ב–מ"ג. לדברי חז"ל במדרש שמואל הייתה זאת אשתו של שמעי בן גרא שהחביאתם בבאר. שמאי גלנדר, אמנות ורעיון הסיפורת המקראית, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 1997, עמ' 98. פרנק פולק, הסיפור במקרא, ירושלים, מוסד ביאליק, 1999, עמ' 152.
באייר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... באייר – חברת תרופות וכימיקלים גרמנית אישים: אדולף פון באייר – כימאי גרמני אודו באייר – אתלט מזרח גרמני בן-ציון באייער – עורך דין ישראלי בתיה באיאר – מוזיקולוגית וספרנית ישראלית ג'לל באייר – מדינאי וכלכלן טורקי יוהאן באייר – אסטרונום ועורך דין גרמני סבסטיאן באייר – אתלט גרמני פרדריק באייר – מדינאי דני פרנק באייר – במאי גרמני אחר: באייר לברקוזן – קבוצת כדורגל גרמנית ציון באייר – שיטת מתן כינויים לכוכבי השמיים
הדרך האטלנטית

"הדרך האטלנטית" או " דרך האוקיינוס האטלנטי" (בנורווגית: Atlanterhavsveien) היא דרך באורך של 8.3 קילומטר, שעוברת דרך הארכיפלג Eide ו-Averøy שבמחוז מור ורומסדאל (Møre og Romsdal) בנורווגיה. זוהי דרך מפותלת, שעיקוליה חודרים אל האוקיינוס האטלנטי. והיא מקשרת בין איים קטנים, שוניות וצוקי סלע, בין היתר באמצעות כבישים מוגבהים ושמונה גשרים, שהגשר הגדול Storseisundet הוא הבולט שבהם. לפני בנייתה ניתן היה להגיע אל חלק מהאיים ביניהם היא מקשרת באמצעות שיט בלבד. שיט זה היה מסוכן, במיוחד בתקופת הסתיו, בגלל הרוחות העזות שמנשבות באזור. באיים פרוצים לרוח אלה חיו בתחילת המאה העשרים כ-120 איש בלבד, שהתפרנסו מדייג ומכירת דגים יבשים. בשנת 1909 תוכננה מסילת רכבת לקשר בין האי אוורוי (Averøy) ליבשה, אולם תוכנית זו נגנזה. תכנון הכביש החל ב-1970, הבנייה החלה ב-1983 והכביש נחנך ב-1989. במהלך הבנייה, שעלותה 122 מיליון כתרים נורווגיים, נפגע האזור מ-12 סופות הוריקן קשות. הדרך הפכה ליעד תיירותי מבוקש, נשמרת כאתר מורשת עולמית ונרשמה ב-2005 כמבנה המאה בנורווגיה. הדרך האטלנטית נחשבת לאחת מדרכי הנוף היפות בעולם. מדיה וקבצים בנושא הדרך האטלנטית בוויקישיתוף הדרך האטלנטית, ברשת החברתית פייסבוק אתר משרד התיירות הנורווגי על הדרך באתר nrg איתמר מרום, ‏הדרך האטלנטית - אחת "הדרכים היפות בעולם", באתר GoTravel ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולף האוגה

אולף האקונסון האוגה (בנורווגית: Olav Håkonson Hauge‏; 18 באוגוסט 1908 – 23 במאי 1994) היה משורר נורווגי. האוגה נולד בחווה באולוויק (Ulvik) שעל גדות פיורד הרדנגר שבנורווגיה. אביו היה מהנדס רכבות, ואמו בת כפר מקומית. עד גיל 60 התגורר ועבד כגנן בחווה מבודדת, הצופה אל הפיורדים של מערב נורווגיה שהייתה סמוכה לבית הוריו. בגיל 70 נישא לאהובתו הראשונה - האמנית בודיל קאפלן שהייתה צעירה ממנו בשנים ספורות. האוגה פרסם שירים בביטאונים חקלאיים, עד שהתגלה על ידי המשורר הנורווגי יאן אריך וול והפך לאחד מבכירי המשוררים בארצו. מלבד כתיבת שירים עסק בתרגום שירים של אלפרד טניסון, ויליאם באטלר ייטס, רוברט בראונינג, ארתור רמבו, פרידריך הלדרלין, ברטולט ברכט ואחרים. ספרו "הנהר שמעבר לפיורד", תורגם לעברית על ידי סבינה מסג וחנה מאי-סוונדל, בהוצאת קשב לשירה. על מצבת האבן שעל קברו באולוויק חקוקות המילים: ”אלוהים, פתח את עיני שאיטיב לראות, את הפלא הטמון בפנים, ולא רק את ברק הקליפה” אולף האוגה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מאיה בז'רנו, מלה אחת - אבן אחת, באתר הארץ, 25 באפריל 2004 אביבה לורי, חיי סבינה, באתר הארץ, 13 בינואר 2004