laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דאריו ויטרבו

דאריו ויטרבו (באיטלקית: Dario Viterbo; פירנצה, 25 בינואר 1890 – ניו יורק, 11 בנובמבר 1961) היה פסל, חרט וצורף יהודי-איטלקי. ויטרבו נולד למשפחה בורגנית אמידה. אביו, אומברטו, עסק בתחום הנדל"ן, ואמו, מריה לוי, הייתה ציירת. היה לו אח יחיד, קרלו אלברטו, שהיה מנהיג ציוני איטלקי, עורך דין, עיתונאי ובלשן, שהיה פעיל למען יהדות ביתא ישראל. הוא למד בבית הספר התיכון הקלאסי "Michelangiolo", שם היה פיירו קלמנדרי כחבר לכיתה; לאחר שקיבל את תעודת הבגרות, הוא נרשם, בתמיכת אמו, לאקדמיה לאמנויות יפות, שם היה הפסל אוגוסטו ריבלטה המורה שלו לאמנות פלסטית. הוא סיים את לימודיו ב-1912 וכבר ב-1914 את עבודותיו. במלחמת העולם השנייה גויס ולחם בחזית. במהלך חופשה הוא ביקר קרובי משפחה רחוקים במילאנו, שם פגש לראשונה את עדה ורה ברנשטיין, בת דודה מדרגה שנייה שלו, ולימים הם נישאו. לאחר שהמלחמה הסתיימה, חידש ויטרבו את פעילותו האמנותית, והתמסר במיוחד לפיסול. בשנת 1922 הוא הוזמן להשתתף ב-"Primaverile Fiorentina" ובאותה שנה הציג תערוכה אישית בגלריה "Bottega di Poesia" במילאנו. לאחר מכן הציג בפריז, וזכה להצלחה בולטת, עד כדי כך שקיבל את ההחלטה לעבור לבירת צרפת שם החל להציג את יצירותיו בתערוכות.בשנת 1926 הוא הוזמן להציג את יצירותיו ב"סלון ד'אוטומן", "סלון טווילרי" ו"גלרי דוראנד-רואל". ב--1928 הציע לו בעל הגלריה ברנהיים-ז'ון את חלל התצוגה שלו לתערוכה אישית. ב-8 ביוני 1930, לאחר חילופי מכתבים שנמשכו שנים, נישאו דאריו ועדה ורה ברנשטיין. עדה, שעברה לפריז, פתחה עסק משלה בתחום האופנה, בעוד דאריו המשיך בעיסוקיו האמנותיים. בשנת 1931 הציג בברלין, ב--1932 הציגבביאנלה של ונציה, ב--1934 ב"גלרי הברארד" בפריז, לבסוף, ב--1935 ב"גלריה סמבון" וב"תערוכת האמנות האיטלקית של המאה התשע עשרה והמאה העשרים".בשנת 1939 קיבלו בני הזוג אזרחות צרפתית. אולם זמן קצר לאחר מכן, פרוץ מלחמת העולם השנייה ובמיוחד לאחר הכיבוש הגרמני של צרפת אילצו את בני הזוג ויטרבו-ברנשטיין, ביוני 1940, לנטוש את ביתם והסטודיו הפריזאי, עם ארבעים פסלים שאבדו אז, לברוח לקחת איתם כמה דברים אישיים וכמה תכשיטים, מזכרות מאמה של עדה. לאחר סדרה של תהפוכות ומספר ימים של נסיעות מתישות, ברכבת ובאופניים, הצליחו בני הזוג להגיע למרסיי ולעלות על אונייה לניו יורק, לשם הגיעו ב-3 באפריל 1941, בתחילה מצאו מקום לינה אצל אריגו ברנשטיין, אחד מאחיה של עדה, פליט עצמו עם משפחתו. בשנת 1944 ערך ויטרבו תערוכת יחיד בגלריה "וילדנשטיין" בעיר ומשנת 1946 יצירותיו הוצגו כמעט בכל התערוכות "גילדת הפסלים" השנתיות. במאי 1950 הזמין אותו האדריכל אריק מנדלסון לשתף פעולה ביצירת, מטעם עיריית ניו יורק, של אנדרטה אשר הייתה אמורה להיקרא "אנדרטה אמריקאית לזכר ששת מיליון יהודי אירופה" ; פרויקט שלא מומש. באותה שנה תרם ויטרבו את אחד מראשי הברונזה שלו לגלריה אופיצי בפירנצה עבור אוסף הפורטרטים העצמיים. בשנת 1952 לקה ויטרבו בהתקף לב, עליו התגבר. המכירה ל"מוזיאון ארקנסו לאמנויות יפות" של ראש ברונזה בשם "Incantamento", שנוצר בשנת 1953, אפשרה סוף סוף רכישת קרקע בפירנצה, בוויה דל ג'ינורו, לבניית בית עם סטודיו.במהלך פעילותו האמנותית יצר גם חריטות ברונזה ויצר תכשיטים במתכות יקרות. ויטרבו נפטר בניו יורק ב-11 בנובמבר 1961. גופתו הועברה לאיטליה, והוא נקבר בבית הקברות היהודי בפירנצה. "Viterbo Dario". "Viterbo Dario". 2020. "Ada Vera Bernstein Viterbo". Firenze. 2019. (Guarnieri, Lo Monaco 2019 p. 8).
צ'וס למפראבה

צ'וס למפראבה (בספרדית: Chus Lampreave;‏ 11 בדצמבר 1930 - 4 באפריל 2016) הייתה שחקנית ספרדייה. צ'וס הייתה אחת השחקניות המוערכות והמפורסמות ביותר בקולנוע הספרדי. השתתפה ביותר מ-50 סרטים ובמספר רב של הפקות טלוויזיה, תוך שיתוף פעולה עם במאי הקולנוע ובמאי הטלוויזיה החשובים ביותר במדינה. נולדה במדריד. לאחר סיום לימודי התיכון, הלכה בעקבות חיבתה הגדולה לציור דווקא, ונרשמה ל"אקדמיה המלכותית לאמנויות של סן פרננדו" במדריד. ב-1958 רשמה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית טלוויזיה. תפקידיה הראשונים בקולנוע היו בסרטיו של לואיס גרסיה ברלנגה ("El Verdugo", והסאגה " Nacional"). בשנות ה-80 הגיע הזינוק בקריירת המשחק שלה, בעקבות תפקידיה בסרטיו של הבמאי פדרו אלמודובר. בסרטים אלו גילמה את דמות האשה המבוגרת (האמא, הדודה או הסבתא) אשר מתייחסת בטבעיות לתופעות חברתיות חריגות. בין היתר שיחקה ב"הרגלים מגונים" (1983), "מה עשיתי שזה מגיע לי?" (1984) ו"נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988). למפראבה הוסיפה לשתף פעולה עם אלמודובר גם בסרטיו הבאים, הידועים שבהם "דבר אליה" (2002) ו"לחזור" (2006). בשל הופעותיה החוזרות בסרטים של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (Chica Almodóvar). היא שיחקה גם בסרטיו של פרננדו טרואבה. לראשונה בסרט "שנת האורות" (1987), שעל משחקה בו הייתה מועמדת לפרס גויה עבור שחקנית המשנה, וכן בסרט זוכה פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 1993, "הפיתוי הכי יפה של חיי". על סרט זה זכתה בפרס גויה לשחקנית המשנה. בסך הכול הייתה צ'וס מועמדת ארבע פעמים לפרס גויה. בשנת 2004 שיחקה בסרט הקומדיה "Di que sí" בכיכובה של פאס וגה. נפטרה באלמריה ב-4 באפריל 2016. צ'וס למפראבה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צ'וס למפראבה, באתר AllMovie (באנגלית) צ'וס למפראבה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צ'וס למפראבה, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלו, דוכס קלבריה

קרלו מנאפולי וסיציליה (באיטלקית: Carlo Tito Francesco Giuseppe di Borbone;‏ 4 בינואר 1775 – 17 בדצמבר 1778) היה דוכס קלבריה כיורש העצר של ממלכות נאפולי וסיציליה. קרלו נולד ב-4 בינואר 1775 בארמון קזרטה ליד נאפולי לפרננדו הרביעי, מלך נאפולי ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה ואחותה של מארי אנטואנט. הוא נודע כדוכס קלבריה בלידתו כיורש העצר של כס אביו. הוא היה חבר בבית בורבון, נסיך נאפולי וסיציליה מלידה ונסיך הכתר של נאפולי. לידתו אפשרה לאמו מקום במועצת המדינה, על פי חוזה הנישואין של הוריו. קרלו מת ב-17 בדצמבר 1778 מאבעבועות שחורות בגיל 3. שישה מאחיו הצעירים ימותו מאבעבועות שחורות: הנסיכה מריה אנה (ב-1780), הנסיך ג'וזפה (ב-1783), הנסיך ג'נארו (ב-1789), הנסיך קרלו ג'נארו (גם ב-1789), הנסיכה מריה קלוטילדה (ב-1792) והנסיכה מריה אנריקטה (גם ב-1792). הוא נקבר בכנסיית סנטה קיארה בנאפולי. מדיה וקבצים בנושא קרלו, דוכס קלבריה בוויקישיתוף Dyson. C.C, The Life of Marie Amelie Last Queen of the French, 1782-1866, BiblioBazaar, LLC, 2008, p. 33.
מריה אנריקטה מנאפולי וסיציליה

מריה אנריקטה, נסיכת נאפולי וסיציליה (באיטלקית: Maria Enrichetta Carmela di Borbone‏; 31 ביולי 1787 – 10 בספטמבר 1792) הייתה חברה בבית בורבון ונסיכה של ממלכת שתי הסיציליות. מריה אנריקטה נולדה ב-31 ביולי 1787 בארמון קזרטה בנאפולי לפרננדו הרביעי, מלך נאפולי ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה ואחותה של מארי אנטואנט. מריה אנריקטה מתה ב-10 בספטמבר 1792 בגיל 5 מאבעבועות שחורות. שישה מאחיה מתו מאבעבועות שחורות: הנסיך קרלו (1778), הנסיכה מריה אנה (ב-1780), הנסיך ג'וזפה (ב-1783), הנסיך ג'נארו (ב-1789), הנסיך קרלו ג'נארו (גם ב-1789) והנסיכה מריה קלוטילדה (ב-1792) . מדיה וקבצים בנושא מריה אנריקטה מנאפולי וסיציליה בוויקישיתוף
רותי רפופורט

רותי רפופורט (זקהיים) (21 ביוני 1929 – 1 ביולי 2024) הייתה שחקנית תיאטרון ושדרנית רדיו ישראלית בגלי צה"ל ובקול ישראל. רפופורט נולדה בעמק יזרעאל למיכאל וציפורה זקהיים, חלוצים שעלו לארץ ישראל מאוקראינה בעלייה השנייה והיו ממייסדי כפר יחזקאל. רותי הייתה בת הזקונים אחרי שלושה ילדים (גלעדה, יחיאלה ודב). כשהייתה בת עשר עברה עם משפחתה לחיפה, שם שימש אביה במשך עשרות שנים כמנהל המחלקה לשיווק פירות וירקות בתנובה. רפופורט למדה בבית הספר העממי "בית חינוך לילדי עובדים" ובתיכון חוגים. בגיל 17 הצטרפה ללשכת מפקד מחוז חיפה של ההגנה, שם שימשה כשליחה וכקשרית. כך גם התוודעה למפקדי ההגנה - ביניהם מפקד חטיבת כרמלי משה כרמל, שגייס אותה ללהקה הצבאית של החטיבה, "להקת הכרמל", כזמרת וכשחקנית. בין החברים הנוספים לצידה בלהקה היו אריק לביא, בומבה צור, יהודה אפרוני ואחרים. הלהקה העלתה שתי תוכניות בפני חיילי צה"ל תוך כדי מלחמת העצמאות, עד שחרורה של רפופורט מהצבא ב-1949, אז הצטרפה לתיאטרון "המטאטא", שם שיחקה בתפקיד מרכזי במחזה "חיות הנגב באות העירה", לצידם של בצלאל לונדון (אביו של ירון לונדון) ושמואל (וורניק) עומר, בתפקיד הקבצנית במחזה "בית ברנרדה אלבה" בתיאטרון הבימה - ואף זכתה לתמונת שער בעיתון "העולם הזה". סמוך לאחר שחרורה מהלהקה נקראה רפופורט למבחני קול בתחנת הרדיו הצבאית שהייתה אז בשלבי ההקמה בבניין בית ספר "המנחיל" ברמת גן. היא עברה את המבחנים והייתה לאחת משתי הקרייניות הראשונות של התחנה הצבאית "גלי צה"ל". בקולה נפתחו שידורי התחנה מדי יום, והיא הגישה תוכניות מוזיקה, תוכניות ד"ש מחיילים ועוד. בתחנה הכירה את מי שהפך לבעלה, עזריה רפופורט, שהגיש בתחנה מדי שבת בערב את התוכנית "המחנה רוקד". רפופורט המשיכה לשדר בגלי צה"ל עד 1956. עם תום שירותה בתחנה הצבאית עברה לשדר ב"קול ישראל", באולפני הרדיו בקריה שבתל אביב. רפופורט לקחה חלק בסרטי הסברה שהופקו באותן השנים, וגם קריינה את הפסקולים של סרטים אחרים. בשנת 1953 השתתפה בהפקת סרט קולנוע הוליוודי שצולם אז בישראל, "גבעה 24 אינה עונה". בסרט שיחקה אחות רחמנייה בבית החולים משגב לדך בעיר העתיקה בזמן המצור, לצידו של בעלה ששיחק גם הוא בסרט וגילם קצין נאצי. בשנת 1970 נסעה משפחתה לשליחות בארצות הברית ושבה ארצה בקיץ 1973. לאחר פרוץ מלחמת יום הכיפורים יצאה המשפחה פעם נוספת בשליחות של משרד החוץ לשרת בקונסוליה בניו יורק. בעלה שירת כקונסול הסברה ורפופורט עבדה במחלקה הקונסולרית. המשפחה שבה ארצה בשנת 1977. בשנת 1978, עם הקמת מוזיאון "בית התפוצות" בקמפוס אוניברסיטת תל אביב, החלה רפופורט לעבוד כמנהלת צוות דיילות ההדרכה ואחראית על אולם הכניסה של המוזיאון, ועבדה שם עד לצאתה לגמלאות באמצע שנות ה-90, אך המשיכה להתנדב במוזיאון כמדריכה עוד מספר שנים לאחר מכן. ב-27 בינואר 1952 נישאה לעזריה רפופורט ב"מעון כרמליה" בחיפה. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים: מפיק החדשות חנני רפופורט (שכיהן כמנכ"ל JCS אולפני הבירה ירושלים), העיתונאית טלי ליפקין-שחק ויעל רפופורט-חן. אחותה של רותי, יחיאלה לב (זקהיים), היא אמה של הזמרת עדנה לב. רותי רפופורט נפטרה ב-1 ביולי 2024 ונקברה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא רותי רפופורט בוויקישיתוף בית ברנרדה אלבה, באתר ארכיון הבימה תמונת שער, באתר ארכיון "העולם הזה", ‏23 באוגוסט 1951 אלון פרוכטר, השחקנית ושדרנית הרדיו רותי רפופורט הלכה לעולמה בגיל 95, באתר כאן 11, ‏1 ביולי 2024 מאיה גדש, רותי רפופורט, מהשדרניות הראשונות של גל"צ, הלכה לעולמה בגיל 95, באתר מעריב online, ‏2 ביולי 2024 אורן דגן, שדרנית הרדיו והשחקנית רותי רפופורט הלכה לעולמה בגיל 95, באתר החדשות דבר, ‏2 ביולי 2024
מד"ח

האם התכוונתם ל... מדריך חוץ וטבע – תפקיד מנהלתי בתנועת הנוער העובד והלומד ובחטיבת בני המושבים משוואות דיפרנציאליות חלקיות
חלץ (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חלץ – מושב במישור החוף הדרומי חלץ – התנחלות בין שדה בועז להר גילה בגוש עציון. מסילת חלץ – מסילת רכבת של רכבת ישראל, המחברת בין מסילת לוד-אשקלון ובין מסילת הדרום נחל חלץ - נחל אכזב בגוש עציון. נובע למרגלות כנסיית סנט ג'ורג באל-ח'דר ונשפך לנחל רפאים שדה הנפט חלץ – שדה נפט מסחרי במדינת ישראל, סמוך למושב חלץ חלצ – עמותת יחידות האיתור והחילוץ הישראליות חלוץ
גולף (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גולף – משחק כדור גולף לעיוורים – גרסה של משחק הגולף המותאמת לעיוורים וללקויי ראייה פולקסווגן גולף – מכונית מתוצרת פולקסווגן זרם הגולף – זרם ימי החוצה את האוקיינוס האטלנטי גולף (אופנה) – סוג של צווארון קבוצת גולף א.ק. – רשת חנויות אופנה ישראלית
האי אקסהולם

האי אקסהולם (באנגלית: Isle of Axholme) הוא אזור בלינקולנשייר, אנגליה, הצמוד לדרום יורקשייר ולמזרח יורקשייר. האזור מכונה אי מאחר שלפני ייבוש האזור במאה ה-17 נבנו כל עיירה או כפר על שטחים של אדמה יבשה ומוגבהת באזור הביצות שמסביב. נהר הדון (אנ') מפריד בין האי ליורקשייר; נהר אידל (אנ') מפריד בין האי לנוטינגהאמשייר; ונהר טרנט מפריד בין האי משאר לינקולנשייר. גבולות האי תואמים בדרך כלל את הגבולות העתיקים של אפוורת' ולפי ספר יום הדין יש בו 17 קהילות. בחלק גדול מחלקו הצפוני של האי יש טופוגרפיה שטוחה, עם אדמות חקלאיות עשירות המשמשות בעיקר לגידול חיטה וסלק סוכר. מסלול הליכה למרחקים ארוכים, "Peatlands Way", חוצה את האי. מדיה וקבצים בנושא האי אקסהולם בוויקישיתוף The Peatlands Way
שרה ברוינר ישרזדה

שרה ברוינר ישרזדה(נולדה בשנת 1968) היא נשיאת בית הדין האזורי לעבודה בירושלים. נולדה בישראל וסיימה את לימודיה התיכוניים בשנת 1986 באולפנת צביה בירושלים. לאחר לימודיה שירתה בשירות לאומי בשנת 1987. ב-1991 סיימה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן התמחתה במשרד עורכי דין. בנובמבר 1992 הוסמכה כעורכת דין. בשנים 1993-1996 עבדה כשכירה במשרד עורכי דין ובשנים 1996–2009 הייתה שותפה במשרד עורכי דין בירושלים. בשנים 2010–2012 ניהלה משרד עורכי דין עצמאי. בשנת 2012 מונתה לשופטת בבית הדין האזורי לעבודה בירושלים. בינואר 2018 מונתה לסגנית נשיאת בית הדין, ובפברואר 2023 לנשיאת בית הדין האזורי. ב-2014 הכירה ברוינר ישרזדה בארגון העובדים מען כארגון יציג במוסך צרפתי, פסק דין שבהמשך אושרר גם בבית הדין הארצי לעבודה לאחר שהמעסיק ערער. ב-2016 קבעה כי זכאות למענק עבודה מועדפת לחיילים משוחררים מתקיימת גם בעבודה במשרה חלקית ולא רק במשרה מלאה. ב-2021 הורתה למפעל הפיס להחזיר עובדת לעבודתה על אף שבחרה שלא להתחסן כנגד נגיף הקורונה (לאחר שהביעה הסכמה לבצע בדיקות קורונה באופן שוטף ולעבוד בחדר נפרד מיתר העובדים) בשנת 2023 הורשעה אישה אשר איימה על ברוינר ישרזדה לאחר שפסקה נגדה בהליך. ביוני 2024 פסקה פיצויים על סך 900 אלף שקלים לשני עובדי מעון ראש הממשלה בגין אי תשלום שעות נוספות ועבודה בשבתות ובחגים. באותו החודש הגיבה באופן חריג לנציב תלונות הציבור על שופטים בקבילה כנגד מאחת משופטות בית הדין האזורי, וטענה כי קביעת דיון במרחק 14 חודשים הוא סביר שכן ישנו עומס קיצוני ומחסור בשופטים. שרה ברוינר ישרזדה באתר הרשות השופטת ניצן צבי כהן, ‏נשיאה חדשה מונתה לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים: השופטת שרה ברוינר ישרזדה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 בפברואר 2023 שם=הרשות השופטת|באתר הרשות השופטת ניצן צבי כהן, ‏נשיאה חדשה מונתה לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים: השופטת שרה ברוינר ישרזדה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 בפברואר 2023 ביה"ד הארצי לעבודה אישר: מען הוא ארגון העובדים היציג במוסך צרפתי באתר מען ב"ל 37171-02-14 ניצן צבי כהן, ‏בית הדין האזורי קיבל את בקשת ההסתדרות: עובדת מפעל הפיס שלא התחסנה תוחזר מיידית לעבודתה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 ביולי 2021 ארצי חלפון, נאשמת ראתה את השופטת ברמזור, זה מה שהיא עשתה לה, באתר mynet‏ ירושלים, 27 באפריל 2023 רוני גרין שאולוב, עובדי מעון רה"מ יפוצו ב-900 אלף שקל, באתר ynet, 23 ביוני 2024 אבישי גרינצייג, סחבת ומחסור בכוח אדם: ההחלטה החריגה של נציב הביקורת על שופטים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 ביוני 2023
לארי בלאק

לארי ג'פרי "מאט" בלאק (באנגלית: Larry Jeffery "Mutt" Black;‏ 20 ביולי 1951 - 8 בפברואר 2006) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ב-4X100 מטר שליחים וסגן אלוף אולימפי בריצת 200 מטר (מינכן 1972). לארי בלאק נולד ב-1951 במיאמי, פלורידה. למד בתיכון הציבורי "קיליאן" (אנ') בעיר הולדתו. עם סיום לימודיו הוענקה לו מלגה לאוניברסיטת "נורת' קרוליינה מרכז" (אנ'). במהלך הקריירה הספורטיבית הקצרה שלו זכה בשתי מדליות אולימפיות באולימפיאדת מינכן (1972). עם סיום הקריירה הספורטיבית חזר למיאמי ושימש כדירקטור מטעם המדינה של הגנים והפארקים במיאמי. נפטר ב-2006 כתוצאה ממפרצת. באליפות ארצות הברית באתלטיקה (אנ') שנערכה ביוג'ין, אורגון זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.5 שניות. באלימפיאדת מינכן זכה בלאק במדליית זהב וכסף. מדליית זהב, יחד עם נבחרת ארצו, במרוץ שליחים 4X100 מטר בשווה שיא עולמי של 38.19 שניות לפני ברית המועצות (38.50 שניות) ומערב גרמניה (38.79 שניות) ומדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.19 שניות אחרי ולרי בורזוב מברית המועצות (20.00 שניות) ולפני פייטרו מנאה מאיטליה (20.30 שניות). מדיה וקבצים בנושא לארי בלאק בוויקישיתוף לארי בלאק, באתר olympedia.org לארי בלאק, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית לארי בלאק, באתר Track and Field (גברים) לארי בלאק, באתר sports-reference.com (אורכב) המנצח בריצה היה דון קווארי מג'מייקה בתוצאה של 20.2 שניות אך לא זכה במדליה מכיוון שאינו אמריקאי בנבחרת זו רץ גם בן דוד של בלאק ג'רלד טינקר שיא זה השווה את השיא שקבעה נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת מקסיקו סיטי ב-1968. השיא שופר ב-1977 על ידי נבחרת ארצות הברית בתחרויות הגביע הבין יבשתי (אנ') שנערכה בדיסלדורף
עונת 2024/2025 בליגת העל בכדורסל נשים

עונת 2024/25 בליגת העל לנשים בכדורסל היא העונה ה-68 בליגת הנשים הבכירה בישראל. העונה תפתח ב-14 באוקטובר 2024 ותסתיים לכל המאוחר ב-8 במאי 2025. 10 קבוצות משתתפות בליגת העל בעונת 2024/25. אס"א ירושלים נשרה לליגה הלאומית בתום העונה הקודמת ואת מקומה תפסה הפועל כפר סבא שזכתה באליפות הליגה הלאומית. בעונת 2024/25 יתקיימו שלושה סיבובים, זאת בניגוד לעונות קודמות בהן לאחר שני סיבובים הליגה פוצלה לבית עליון ובית תחתון. ארבעת הראשונות בתום שלושה סיבובים יעפילו לפלייאוף והקבוצה במקום האחרון תנשור לליגה הלאומית. סדרות חצי הגמר והגמר ישוחקו במתכונת של הטוב מחמישה משחקים. קבוצות ליגת העל   אליצור רמלה הפועל ראשון לציון מכבי אשדוד אליצור חולון הפועל כפר סבא מכבי רמת גן הפועל פתח תקווה א.ס. רמת השרון הפועל לב ירושלים מכבי חיפה אלופת המדינה אליצור רמלה תשתתף ביורוקאפ והוגרלה ישירות לשלב הבתים. היות שהמצב הביטחוני איננו מאפשר לארח משחקים בישראל, רמלה תארח את משחקיה הביתיים במגרשיהן של יריבותיה. לוח העברות על נשים - קיץ 2024, 25 ביוני 2024, באתר ספסל עונת 24/25 תיפתח באמצע אוקטובר, באתר מנהלת ליגת העל לנשים בכדורסל, ‏8 במאי, 2024 עונת המשחקים הבאה תוארך לשבעה חודשים מלאים, באתר מנהלת ליגת העל לנשים בכדורסל, ‏1 במאי, 2024 יורוקאפ: רמלה תארח את משחקי הבית במגרשי היריבות, באתר מנהלת ליגת העל לנשים בכדורסל, ‏13 באוגוסט, 2024
מיכאלה משה

מיכּאלה משה (נולדה בשנת 2003) היא קשתית ישראלית. מייצגת את ישראל באולימפיאדת פריז (2024). משה התאמנה בצעירותה בהתעמלות אמנותית במשך כ-15 שנים. בשנת 2022 עשתה הסבה לקשתות. היא סיימה במקום השמיני באליפות העולם לנוער, ובמקום החמישי בסבב העולמי באולם בצרפת. במשחקים האירופיים שנערכו בשנת 2023 סיימה במקום 31 בקטגוריית יחידות, ובמקום 17 בקטגוריית זוגות מעורבים יחד עם רועי דרור. ב-25 ביוני 2024 הבטיחה את השתתפותה באולימפיאדת פריז באמצעות דירוגה האולימפי. במקצה הדירוג של התחרויות באולימפיאדת פריז השיגה מקום 18 ושיא של 660 נקודות. הפסידה בסיבוב הראשון נגד מדאלינה אמאיסטראיה מרומניה וסיימה את התחרות. מיכאלה משה, ברשת החברתית אינסטגרם מיכאלה משה, באתר פדרציית הקשתות העולמית אורן אהרוני, חיצים למטרה: מיכאלה משה מכוונת לאולימפיאדה, בכל דרך, באתר ישראל היום, 18 ביוני 2023 סתיו איפרגן, המתעמלת האמנותית שהפכה לקשתית הישראלית הראשונה באולימפיאדה, באתר ynet, 2 ביולי 2024 יורה חץ - ופוגעת: הקשתית הראשונה של ישראל באולימפיאדה בדרכה לעשות היסטוריה, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 04:49) ynet ספורט, לראשונה אי פעם: שני קשתים ישראלים ישתתפו במשחקים האולימפיים, באתר ynet, 25 ביוני 2024 אורן אהרוני, היסטוריה: אחרי 15 שנה בהתעמלות, מיכאלה משה תייצג את ישראל בפריז בענף חדש, באתר ישראל היום, 25 ביוני 2024 כשהקשתות נדרכות, אסור לנשום ואסור למצמץ | דיווח מיוחד, באתר ynet, 26 ביולי 2024
רועי דרור

רועי דרור (נולד בשנת 2005) הוא קשת ישראלי. עתיד לייצג את ישראל באולימפיאדת פריז (2024). דרור החל להתאמן בקשתות בגיל 14 במועדון קשתית כוכב השרון בכפר סבא. במשחקים האירופיים שנערכו בשנת 2023 סיים במקום ה-32 בקטגוריית יחידים, ובמקום ה-17 בקטגוריית זוגות מעורבים יחד עם מיכאלה משה. בשנת 2024 זכה במדליית זהב בסבב העולמי באולם בצרפת, בתחרות גרנד פרי בקרואטיה ובתחרות גרנד פרי בלילישל. ב-25 ביוני 2024 הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת פריז באמצעות דירוגו העולמי. רועי דרור, ברשת החברתית אינסטגרם רועי דרור, באתר פדרציית הקשתות העולמית ynet ספורט, לראשונה אי פעם: שני קשתים ישראלים ישתתפו במשחקים האולימפיים, באתר ynet, 25 ביוני 2024 ליאור ברטל, ‏מדליית זהב לקשת רועי דרור בסבב האינדור העולמי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 21 בינואר 2024 אורן אהרוני, היסטוריה: אחרי 15 שנה בהתעמלות, מיכאלה משה תייצג את ישראל בפריז בענף חדש, באתר ישראל היום, 25 ביוני 2024 רותם פלדברג, ‏הקשת רועי דרור זכה במדלית הזהב בגרנד פרי, באתר ערוץ הספורט, 8 ביוני 2024
קרל הראשון, נסיך ליכטנשטיין

קרל הראשון, נסיך ליכטנשטיין (בגרמנית: Karl I. von Liechtenstein;‏ 30 ביולי 1569 – 12 בפברואר 1627) היה הבן הראשון במשפחת ליכטנשטיין שהפך לנסיך ליכטנשטיין; לפיכך, הוא נחשב למייסד של משפחת הנסיכים של ליכטנשטיין. קרל נולד ב-30 ביולי 1569 והיה בנם הבכור של הרטמן השני, הברון מליכטנשטיין (1544–1585) ושל אשתו, אנה מריה, רוזנת אורטנבורג (1547–1601). רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מינה את קרל לאוברסטהופמייסטר (Obersthofmeister), תפקיד חשוב בחצרו. קרל החזיק בתפקיד זה עד 1607. בסכסוך על נחלה בין רודולף השני ליורש העצר, הארכידוכס מתיאס, קרל צידד במתיאס. קרל מילא תפקיד מוביל כיועצו ותומך של מתיאס בהפיכה נגד הקיסר רודולף השני. המלך ההונגרי, מתיאס, הפך אותו לנסיך תורשתי בשנת 1608, בתודה על עזרתו של קרל. בפוליטיקה ובתקיפות שלו כיועץ למתיאס, הוא התחרה עם מלכיאור חלזל, הבישוף של וינה, שגבר בסופו של דבר על ליכטנשטיין והפך לשר החדש המועדף על המלך ולאחר מכן הקיסר מתיאס. בשנת 1614 הוסיף קרל את דוכסות טרופאו לנחלותיו. בתודה על סיוע נוסף בקרב ההר הלבן, קרל מונה לתפקידי פרוקונסול וסגן יורש העצר של בוהמיה בשנת 1622, והוענק לו עיטור מסדר גיזת הזהב. הוא זכה בדוכסות טרופאו ב-28 בדצמבר 1613 ובדוכסות השלזית של יגרנדורף ב-15 במרץ 1622, יחד עם "רכוש מורדים" רב שהוחרם, והוא הזמין את הכתר הדוכסי של ליכטנשטיין. הוא הפך לקתולי ב-1599. בשנת 1605 הקים קרל את הסניף הראשון מצפון לאלפים של מסדר ההוספיטלרים של יוחנן הקדוש, בפלסברג שבאוסטריה התחתית (כיום ואלטיס, צ'כיה). הוא היה האביר ה-352 של מסדר גיזת הזהב באוסטריה. הוא מת בפראג ב-12 בפברואר 1627. בשנת 1600 התחתן קרל עם אנה מריה שמברובה מבוסקוביץ' וצ'רנה הורה (1575–1625). היו להם לפחות ארבעה ילדים: הנסיכה אנה מריה פרנציסקה (7 בדצמבר 1601 – 26 באפריל 1640), נישאה למקסימיליאן, נסיך דיטריכשטיין (1596 – 1655). הנסיכה פרנציסקה ברברה (1604–1655), נישאה לוונצל ורנר מט'סרקלס, רוזן טילי (1599 – 1653). הנסיך היינריך (מת צעיר). קרל אוזביוס, נסיך ליכטנשטיין (11 באפריל 1611 – 5 באפריל 1684). מדיה וקבצים בנושא קרל הראשון, נסיך ליכטנשטיין בוויקישיתוף קרל הראשון, נסיך ליכטנשטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Haberer, Michael (2022). Kardinal Khlesl: Der Richelieu des Kaisers (בגרמנית). Norderstedt. pp. 245, 247f. ISBN 978-3-7543-0315-3. Genealogy "Genealogie on line". אורכב מ-המקור ב-2014-03-05. נבדק ב-2014-02-23. Princely House of Liechtenstein
ויאצ'סלב קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

ויאצ'סלב קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Вячеслав Константинович;‏ 13 ביולי 1862 – 27 בפברואר 1879), היה נסיך גדול משושלת רומנוב. ויאצ'סלב נולד ב-13 ביולי 1862 בוורשה, פולין הקונגרסאית, והיה בנם הצעיר של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ורעייתו אלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, דוכסית וירטמברג. הוא זכה לכינוי "סלבה", והיה הבן הקטן של המשפחה וחביב המשפחה. הוא היה גבוה ונהג להתבדח שכשהוא ימות, הארון שלו ייתקע בפתח של ארמון השיש. זה באמת קרה כך כשהוא מת. בגיל שש עשרה, הוא התלונן לפתע על כאב ראש ומחלה אלימה. הוא שכב עם איקונין רוסי אורתודוקסי על הכרית שלו כשמשפחתו הקיפה אותו, דחקה בו לנשום. הוא מת תוך שבוע, ב-27 בפברואר 1879, מדלקת במוח. מאוחר יותר דיווחה אמו שראתה רוח רפאים של גברת לבנה בגלריה לאמנות בפבלובסק יום לפני שויאצ'סלב חלה. היא לקחה את ההתגלות כאות מוות. אחיו הנסיך הגדול קונסטנטין קונסטנטינוביץ' נזכר מאוחר יותר, בעודו הלך במסע הלוויה של ויאצ'סלב, עד כמה ויאצ'סלב נהנה לצייר תהלוכות לוויה בפרטי פרטים. מדיה וקבצים בנושא ויאצ'סלב קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה בוויקישיתוף
קוסובו במשחקים הפאראלימפיים

רפובליקת קוסובו תשתתף לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בפריז (2024). הוועד האולימפי של קוסובו התקבל כחבר בוועד הפאראלימפי הבין-לאומי ב-16 ביולי 2022. קוסובו במשחקים האולימפיים קוסובו במשחקים האולימפיים לנוער Kosovo becomes provisional member of International Paralympic Committee, www.insidethegames.biz, ‏2022-07-19 Kosovo, International Paralympic Committee (באנגלית) National Paralympic Committees, International Paralympic Committee (באנגלית)