laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בנדיקטוס החמישה עשר

האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר (לטינית: Benedictus XV;‏ 21 בנובמבר 1854 – 22 בינואר 1922) נולד בשם ג'אקומו פאולו ג'ובאני בטיסטה דלה קייזה (באיטלקית: Giacomo Paolo Giovanni Battista della Chiesa), וכיהן כאפיפיור מ-1914 ועד מותו ב-1922. כהונתו הושפעה מהתרחשויות מלחמת העולם הראשונה והשלכותיה. הוא נחשב לאפיפיור בעל כישורים דיפלומטיים ופתיחות לעולם המודרני. בחירתו לתפקיד על ידי הקרדינלים בגיל 60 בלבד, ביטאה את רצונם לכהונה ארוכה ויציבה של האפיפיור במהלך המלחמה ובשנים הבאות, כפי שהיה בתקופת כהונתם הארוכה של קודמיו בתפקיד, פיוס העשירי ולאו השלושה עשר. במהלך המלחמה הצהיר בנדיקטוס החמישה עשר על מדיניותה הנייטרלית של קריית הוותיקן בנקיטת צד במלחמה, וניסה לתווך במאמצי השגת שלום בשנים 1916 ו-1917. שני הצדדים במלחמה דחו את נסיונותיו. לאחר כישלון המאמצים הדיפלומטיים, פנה האפיפיור למאמץ הומניטרי לנפגעי המלחמה, כגון ביקור אסירי מלחמה, חילופי חיילים פצועים ואספקת משלוחי מזון. לאחר המלחמה התמקד האפיפיור בשיפור היחסים הבעייתיים עם צרפת, ובעקבות זאת חידשה צרפת את הקשרים הדיפלומטיים עם הוותיקן ב-1921. גם היחסים עם איטליה השתפרו בתקופת כהונתו, כאשר איפשר לפוליטיקאים קתולים בראשות הכומר דון לואיזי סטורזו להשתתף בפעילות הפוליטית באיטליה. כן פעל האפיפיור לחידוש הפעילות המסיונרית של הכנסייה הקתולית, שנפגעה במהלך המלחמה, וקרא לקתולים בכל העולם להצטרף לפעילות זו. בנוסף עסק האפיפיור באפליה הדתית כנגד הכנסייה הקתולית ברוסיה הסובייטית, וברעב ההמוני שנוצר שם לאחר המהפכה הבולשביקית. במקביל פעל האפיפיור בתקופת כהונתו לפרסום קוד המשפט הקאנוני הראשון של הכנסייה הקתולית, ב-1917. בנדיקטוס החמישה עשר נפטר בינואר 1922, לאחר שלקה בדלקת ריאות. בנדיקטוס החמישה עשר נפגש ב-1917 עם המנהיג הציוני נחום סוקולוב. מדיניות הוותיקן כלפי הציונות בתקופת כהונתו נותרה דומה לעבר: ב-1921 אמר האפיפיור בנאומו בפני מועצת הקרדינלים, כי הוותיקן לא מתנגד להתיישבות היהודית בארץ ישראל, אם כי הובעה התנגדות לריבונות ציונית בארץ. מדיה וקבצים בנושא בנדיקטוס החמישה עשר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנדיקטוס החמישה עשר בנדיקטוס החמישה עשר, באתר קריית הוותיקן בנדיקטוס החמישה עשר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בנדיקטוס החמישה עשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיכאל פרנקו, לקראת בסיס איתן ומתמשך: היחסים בין הכס הקדוש ובין התנועה הציונית וישראל, 1896-1998
דיונון עצום

דיונון עצום (שם מדעי: Mesonychoteuthis hamiltoni) הוא ככל הידוע בעל החיים הגדול ביותר בין חסרי החוליות. על פי ההערכות (של פריטים צעירים שנצפו), אורכו המקסימלי נע בין 12 ל-15 מטרים. הדיונון העצום הוא המין היחיד בסוג Mesonychoteuthis. ההערכות הן כי אורכו מגיע עד 12–15 מטרים (39–49 רגל) והוא כנראה גם הגדול ביותר מבין חסרי החוליות. בניגוד לדיונון הענק, בעל זרועות הציד המכוסות בכפתורי הצמדה, ובצמוד להם גם שיניים קטנות, הרי שאצל הדיונון העצום מכוסה גם הגוף בקרסים לתפיסה, שחלקם גם מסתובבים ובעלי שלושה ראשים. גופו גדול ורחב יותר ולכן גם משקלו גדול יותר. הדגימות שנבדקו מרמזות על מרכז גוף עיקרי בעל מסה משמעותית יותר וזרועות ציד קצרות יותר מאשר אצל הדיונון הענק. התפתחות של גוף גדל-ממדים שכזה תואמת את תופעת ממדי הענק אצל שוכני המים העמוקים מאד. אזורי המחיה המשוערים של הדיונון העצום הם באוקיינוס הדרומי ברצועה המקיפה את אנטארקטיקה ועד האזור שגבולו הצפוני הוא דרום אפריקה, דרום אמריקה וניו זילנד. הדיונון העצום מתקיים ככל הנראה על טריפתם של יצורי ים שונים השוכנים במעמקי האוקיינוס, כמו דגים, תולעי ים ודיונונים אחרים השוכנים בעומקים העולים על 2,000 מטרים מתחת לפני המים. הזכרים והנקבות של הדיונון העצום הם שונים במראם. הנקבות הבוגרות גדולות מהזכרים כמקובל אצל רבים ממשפחת חסרי החוליות. אופן הרבייה לא הוברר במלואו, כיוון שאצל הזכרים לא נצפה איבר רבייה האופייני לבני משפחת הסילוניות, המשמש להעברת הזרע לצורך ההפריה. מעריכים כי ככל הנראה הוא מצויד בסוג של איבר מין זכרי המעביר את הזרע ישירות אל תוך גופה של הנקבה. אויבו הטבעי העיקרי של הדיונון העצום הוא ראשתן גדול-ראש. צלקות וסימני מאבק על גופם של לווייתנים שניצודו באזור האוקיינוס הדרומי מעידים כי הדיונון העצום מהווה חלק עיקרי ממזונם. בקיבות הלווייתנים נמצאו שרידי מקור של דיונונים שנאכלו. חלק של גופו של דיונון עצום נמצא לראשונה ב-1925 בקיבתו של ראשתן גדול-ראש. פרטים נוספים נמצאו בהפרשי זמן גדולים במיוחד, עובדה המקשה על מחקר רציף ומעמיק של המין. רק ב-1956 נמצא שוב חלק מגוף של דיונון עצום. הפרט הגדול ביותר של דיונון עצום, אם כי גם הוא לא בשלמותו, נתפס בשנת 2007 על ידי דייגים מניו זילנד בים רוס שבאנטארקטיקה. הייתה זו נקבה במשקל 495 ק"ג ואורך של כעשרה מטרים. מדיה וקבצים בנושא דיונון עצום בוויקישיתוף דיונון עצום, באתר ITIS (באנגלית) דיונון עצום, באתר NCBI (באנגלית) דיונון עצום, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דיונון עצום, באתר GBIF (באנגלית) דיונון עצום באתר הרשימה האדומה של IUCN
אגנש גרגיי

אגנש גרגֶיי (במקור גוטמן, בהונגרית: Gergely Ágnes‏; נולדה ב-5 באוקטובר 1933) היא משוררת, סופרת, מסאית ומתרגמת יהודייה-הונגרייה. גרגיי, ילידת העיירה גיומנדרד שבדרום-מזרח הונגריה, למדה אנגלית והונגרית באוניברסיטת בודפשט, ועבדה שנים רבות בהוראה ובעריכה. למן שנת 1988 התפרנסה מן הכתיבה, ובשנת 2000 זכתה בפרס קושוט, הפרס הספרותי החשוב ביותר בארצה. בין ספריה קובצי השירה: "אתה אות על משקוף דלתי" (1963), "אהבותיי הנבחרות" (1973), "תפילה לפני כיבוי המנורות" (1985), "ארץ מלכים" (1994) ו"כל שירי אגנש גרגי" (2006); הרומנים: "המתורגמן" (1973), "השינוי של שיקגו" (1976) ו"נטולי השמירה" (2000); וקובצי המסות: "עשרים ואחת" (1982), "יומן דיווח מן הצפון" (1988) ו"מרכז אירופה היה הבטחה" (1994). מדיה וקבצים בנושא אגנש גרגיי בוויקישיתוף צ'פלין נגד צ'פלין, באתר הארץ, 1 בינואר 2010 אגנש גרגיי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הונגרים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אזור התהומות

אזור התהומות הנקרא גם האזור האביסלי (Abyssal zone) או אזור המים העמוקים מאוד, הוא שכבת המים העמוקים באוקיינוסים ובימים שמתחת ל-4,000 מטרים מתחת לפני הים. באזור זה שורר חושך נצחי שכן קרני השמש והאור אינן מגיעות אליו. זהו החלק התחתון של אזור החשכה התת-מימי, המתחיל בעומק של כ-1,000 מטרים מתחת לפני הים ועד לקרקעית האוקיינוס. הטמפרטורות השוררות בעומקים אלה אינן עולות על 4 מעלות צלזיוס וכמות המזון הזמין מעטה במיוחד. בעומקים אלה שוכנים יצורים המסוגלים לחיות בתנאים הפיזיים הקשים של לחץ רב וחשכת עד, וכן עם המזון המועט הזמין. הדגים, וחסרי החוליות, התולעים והאלמוגים מציגים מגוון של צורות, צבעים, ואמצעים המאפשרים תזונה, תקשורת, ורבייה המותאמים לתנאים. המחקר המדעי בעומקים אלה מועט ונובע מן הקושי הטכנולוגי של החוקרים להתמודד עם תנאי הסביבה הקשים. רק בשנות ה-70 של המאה העשרים פותחו כלי מחקר המאפשרים הגעה לתהומות הים. עד כה בוצעו צלילות מאוישות ספורות לעומקים אלה באמצעות בתיסקפה, ומחקרים נוספים בוצעו באמצעות רובוטים בלתי מאוישים. למעשה, כמות הידע שיש כיום בידי המדענים אודות הירח, גדולה מזו הקיימת על אזור המים העמוקים מאוד באוקיינוסים. מעמקי הים שקע מריאנה האזור ההאדלי אזור התהומות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.noaa.gov/jetstream/ocean/layers-of-ocean https://sciencestruck.com/interesting-facts-about-abyssal-zone https://global-ecosystems.org/explore/groups/M2.4
קווינטוס קורטיוס רופוס

קווינטוס קורטיוס רופוס (בלטינית: Quintus Curtius Rufus) היה היסטוריון רומאי שכתב ככל הנראה במאה ה-1 לספירה. ישנם חוקרים הסבורים כי חי ופעל בתקופת אוגוסטוס, ואחרים משערים כי חי בתקופת קלאודיוס או אספסיאנוס ואפילו מאוחר יותר. יצירתו היחידה הידועה לנו ושרדה לימינו היא "תולדות אלכסנדר" (אנ') (Historiae Alexandri), המגוללת את ההיסטוריה של אלכסנדר הגדול. שמו המלא של הספר הוא Historiarum Alexandri Magni Macedonis Libri Qui Supersunt - "כל הספרים על תולדות אלכסנדר הגדול ממוקדון שהשתיירו לימינו". חלקים גדולים מן החיבור חסרים: מבין 10 ה"ספרים" (פרקים) שהקיף החיבור שרדו 8 בלבד; שני הספרים הראשונים אבדו. הספר אינו כתוב בסדר כרונולוגי, וניכר כי כותבו אינו בעל מומחיות צבאית או מדינית. ברם, זהו המקור הקדום הטוב ביותר לתקופת אלכסנדר הגדול ששרד לימינו. כתבי היד של חיבור זה נושאים את שמו של קורטיוס רופוס, אך הידיעות אודותיו מעטות ומסופקות. פילולוגים אחדים סבורים, כי "קורטיוס רופוס" הוא שם עט, וכי זהותו ההיסטורית האמיתית של רופוס נשתכחה עם השנים ואבדה. בין תיאוריו יש גם התייחסות לארץ ישראל. בזמן שהמקורות היווניים העוסקים בכיבוש אלכסנדר את ארץ ישראל בשנת 332 לפנה"ס, מתרכזים בכיבוש עזה, קורטיוס רופוס מוסיף לזה מידע קצר אך בעל ערך: "בשעה שישב עדיין אלכסנדר במצרים והיה שרוי באבל על מותו הטרגי של הקטור בן פרמיניון, הגיעה אליו השמועה המחרידה מארץ ישראל שהשומרונים שרפו חיים את אנדרומכוס שנתמנה בשעתו מטעם פרמיניון לנציבם של חבלי סוריה וארץ ישראל הפנימיים; אלכסנדר הקדים את מועד יציאתו ממצרים. כשהגיע לארץ ישראל נמסרו לו מיד ראשי האשמים ברצח הנציב. במקום אנדרומכוס מינה אלכסנדר את מנון, שקיבל בשעתו מטעם אלכסנדר את ההגנה על צפון סוריה, ועשה שפטים ברוצחי אנדרומכוס." — קורטיוס רופוס היסטוריה של אלכסנדר ספר ד', ח' 10-9 מלבד קורטיוס, את אנדרומכוס זה מזכירים רק שני סופרים נוצרים: אוסביוס מקיסריה וגאורגיוס סינקלוס. הנראטיב של קורטיוס תואם היטב למסורת הספרותית המדגישה את נטייתו של אלכסנדר לטובת היהודים. רופוס ציטט בספרו פתגם, אותו ייחס ליושבי באקטריה, שהוא ככל הנראה גרסה קדומה של הביטוי "מים שקטים חודרים עמוק": altissima quaeque flumina minimo sono labi (בלטינית), שתרגומו המילולי: "העמוקים שבנהרות – קולם חרישי מִכּול". "המצור על צור" (Quintus Curtius Rufus, Historiae Alexandri Magni, iv.2-4). תרגם מלטינית מאיר שש. הים, ביטאון החבל הימי לישראל, נובמבר 1962. "מעלליו של גל גאות" (Quintus Curtius Rufus, Historiae Alexandri Magni, iv.9-10). תרגם מלטינית מאיר שש. חיפה, "תורן" - דפים לבית צים, מס' 41, דצמבר 1962. מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LXXII. Curtius Rufus, pp. 447-449 מדיה וקבצים בנושא קווינטוס קורטיוס רופוס בוויקישיתוף קווינטוס קורטיוס רופוס (המאה ה-1), דף שער בספרייה הלאומית Quintus Curtius. Translated by John C. Rolfe. Loeb Classical Library. Cambridge (MA) Harvard University Press, and London William Heinemann, 1946. 2 Vols. Digital copy in Hathi Trust Digital Library. Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, LXXII. Curtius Rufus, p. 447 Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, LXXII. Curtius Rufus, p. 448 Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, LXXII. Curtius Rufus, p. 449 De Rebus Gestis Alexandri Magni, VII. iv. 13 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עילוי (לימוד)

בעולם הישיבות עילוי (יש ההוגים במלעיל) הוא תלמיד מוכשר במיוחד, הניחן ביכולת שכלית, ביכולת התמדה ובכושר זיכרון יוצאי דופן. מן העילוי מצופה להגיע להישגים גבוהים ואף להתפרסם בעתיד כגדול בתורה. הרב יהודה לייב מימון בספרו "שרי המאה" (הסוקר בין היתר את עולם הישיבות באירופה) הביא שיש שאמרו במליצה על בעל יכולת שכלית טובה אבל שאינו מתמיד "עלוי" ראשי תיבות "עינים להם ולא יראו". דבר הבא להמחיש את הצורך במימוש היכולת ולא רק הסתפקות ביכולת פוטנציאלית. במקומות שונים דרגו את העילויים באופן שונה ובשמות שונים. ההגדרות שימשו יותר בישיבות בעבר אך כיום משמש המושג לתיאור כללי ולא מדויק. (לבד מחסידות צאנז. ר' להלן). בישיבת וולוז'ין היה דירוג של עילויים לפי רמת התמדה ויכולת שכלית: "בחור טוב" "רבע עילוי" "חצי עילוי" "עילוי". בישיבת חכמי לובלין הדירוג היה שונה אשר נבחן לפי כמות הידע של התלמיד (היינו היו שהוגדרו כ"עילוי" אבל דרגתם נמדדה עם פרמטר נוסף לדוגמה "צורבא מרבנן עילוי"): "תלמיד הישיבה" "צורבא מרבנן" "היתר הוראה" "תעודת רב" לפי הרב יחזקאל אברמסקי עילוי בעל יכולת בקיאותית נחשב החל מידע של שש מאות דפי גמרא (מתוך 2711 דפים בגמרא) בישיבות בהונגריה ובייחוד בצאנז הייתה הגדרה של "מורנו", בעוד שבשאר המקומות בהונגריה לא הייתה הגדרה ברורה. בצאנז ההגדרה הייתה (ועודנה) מי שנבחן בעל פה על אלף דפי גפ"ת ומעלה. התמדה (לימוד תורה) אשכול "עולמו של עילוי", המפרט על רבים מהעילויים בעולם הישיבות, באתר אוצר החכמה הרב תנחום פרנק, "תולדות בית ה' בוולוז'ין" "כוכבי אור - לובלין" - סוף כרך א הרב יהודה הדר מרגולין, הדרן עלך עמוד קעא הרב אהרן יהושע קלוגר, הליכות חיים - שבת קודש, עמוד קמד
טיטוס טאטיוס

טיטוס טאטיוס (בלטינית: Titus Tatius) היה מלך הסבינים (Sabini) שהפך למלך רומא במשותף עם רומולוס. טאטיוס היה מלך הסבינים בשעה שהרומאים חטפו נשים סביניות למטרות חתונה מכיוון ששום עיר באיטליה לא הסכימה להשיא את בנותיה לתושבי רומא. כתגובה לכך טאטיוס יצא למלחמה ברומא, אולם כתוצאה מתחנוניהן של הנשים החטופות, שבינתיים התחבבו עליהן בעליהן-חוטפיהן, הסכימו שני הצדדים להפסיק את המלחמה והוסכם שהסבינים יעברו לרומא ויקבלו אזרחות רומית והמלוכה תתחלק במשותף בין רומלוס לטאטיוס. טאטיוס מלך מספר שנים ברומא במשותף עם רומולוס. הוא יצא ללוויניום (אנ') לייצג מספר קרובי משפחה שהמיתו מספר מאנשי לוויניום, במהלך הביקור הוא נהרג כתוצאה ממהומה שפרצה בעיר. טיטוס ליוויוס, תולדות רומא, ספר א' (תִרגמה מרומית שרה דבורצקי) ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב דר' אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, 2024, עמ' 64–67 מדיה וקבצים בנושא טיטוס טאטיוס בוויקישיתוף טיטוס טאטיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
האדאוויי

אלכסנדר נסטור האדאוויי, הידוע בשם הבמה Haddaway (נולד ב-9 בינואר 1965) הוא זמר טרינידדי. תחילת שנות התשעים הייתה הפריצה של האדאוויי, כשעיקר הצלחתו באירופה. בשנת 1993 הוציא את שירו הידוע ביותר "What Is Love". שיר ידוע נוסף שלו מאותה שנה הוא Life. שירים נוספים שלו שהצליחו במצעדים באירופה היו "I Miss You" ו-"Rock My Heart". 1993 - Haddaway 1995 - The Drive 1998 - Let's Do It Now 1999 - All The Best: His Greatest Hits 2001 - My Face 2002 - Love Makes 2004 - Best of Haddaway: What Is Love 2005 - Pop Splits 2008 - Crucified מדיה וקבצים בנושא האדאוויי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האדאוויי (באנגלית) האדאוויי, ברשת החברתית פייסבוק האדאוויי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האדאוויי, ברשת החברתית אינסטגרם האדאוויי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) האדאוויי, באתר AllMusic (באנגלית) האדאוויי, באתר MusicBrainz (באנגלית) האדאוויי, באתר דיזר האדאוויי, באתר Yandex.Music (ברוסית) האדאוויי, באתר Discogs (באנגלית) האדאוויי, באתר Songkick (באנגלית) האדאוויי, באתר Genius האדאוויי, באתר בילבורד (באנגלית) האדאוויי, באתר טיידל (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ההיכל הגדול

האם התכוונתם ל... ההיכל הגדול של טרגו מורש – בית כנסת בעיר טרגו מורש ברומניה ההיכל הגדול של רדאוץ – בית כנסת בעיר רדאוץ ברומניה
הגנת מגדלים

הגנת מגדלים (באנגלית: Tower defense) הוא תת-ז'אנר של משחקי אסטרטגיה ממוחשבים בו השחקן צריך להגן על מיקום מסוים מפני גלים של אויבים על ידי בניית מגדלים לאורך המסלול שמוביל ליעד עליו האויבים מנסים להשתלט. במשחק טיפוסי מהסוג הזה השחקנים נדרשים להגן על בסיס צבאי, טירה או מטרה אחרת מפני גלים של אויבים. האויבים עושים דרכם לאותו המיקום במסלולים שנקבעו מראש, והשחקן חייב להציב לאורך אותם המסלולים מגדלי הגנה על מנת להדוף ביעילות את הפולשים. לרוב ישנם סוגים שונים של מגדלים עם יכולות שונות - ישנם לדוגמה לעיתים רבות מגדלים מהם ניתן לבצע ירי ארטילרי ארוך טווח, ישנם מגדלים מהם ניתן לבצע ירי במקלעים, וכדומה. השחקן צובר בדרך כלל מטבעות או משאבים אחרים על ידי הבסת אויבים, בהם ניתן להשתמש על מנת להקים מגדלים נוספים או לשדרג את המגדלים הקיימים. הבחירה בסוג המגדלים והבחירה במיקום בו מציבים אותם היא חלק מהאסטרטגיה החיונית במשחק. ככל שהמשחק מתקדם, לרוב האויבים הופכים חזקים ועם כוחות גדולים יותר, ובשל כך לרוב השחקן צריך להסתגל לרמת הקושי העולה ולהתכונן לכך על ידי שדרוג תדיר של האופן בו הוא מגן על היעד שאותו האויב מנסה להתקיף. בעוד שבמקור המשחקים מהסוג הזה היו מיועדים לשחקן יחיד, לאורך השנים נוצרו גם משחקי הגנת מגדלים עם האפשרות למשחק מרובה משתתפים אשר מאפשרים לשחקנים להתחרות זה בזה או לשתף פעולה בהגנה על מיקום מסוים מפני גלים של אויבים. משחקים רבים, כגון "Flash Element Tower Defense" (אנ'), מכילים דמויות עוינות העוברות במבוך מוגדר מראש ואילו משחקים אחרים, כגון "Silverlight Tower Defense" (אנ'), מכילים מפה ריקה ומאפשרים לאויבים לנוע עליה בצורה חופשית, ובכך מאלצים את השחקן להשתמש במגדלים כדי לבנות את המבוך. ישנן גם גרסאות אשר הן הכלאה של שני סוגים אלה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. שורשי הז'אנר הם במשחק האסטרטגיה Rampat, משחק ארקייד שיצא בשנת 1990. במשחק המשתמש מגן על טירה על ידי הצבת תותחים, וביצוע תיקונים לתותחים בין סיבובי התקפות אויבים על הטירה. בתחילה, מפתחי משחקים כתבו משחקי הגנת מגדל באמצעות התוכנה Adobe Flash ומאוחר יותר באמצעות התוכנה Silverlight של חברת מיקרוסופט. הצלחת הז'אנר הובילה לפריצתו אל קונסולות משחקי הווידאו Xbox 360, Playstation 3 ונינטנדו DS בשנת 2008. המשחק "Assassin's Creed: Revelations" מכיל מיני-משחקון בדומה להגנת מגדלים, שבו על אציו אודיטורה דה פירנצה להגן על מצודת המתנקשים מפני גלי אויבים. מדיה וקבצים בנושא הגנת מגדלים בוויקישיתוף כתבה על המשחק Desktop Tower Defense באתר הוול סטריט ג'ורנל
בית (סרט)

האם התכוונתם ל... בית (סרט, 1980) – סרט של הבמאי עמוס גיתאי בית (סרט, 1994) – סרט של הבמאי דוד אופק בית (סרט, 2015) – סרט אנימציה של אולפני דרימוורקס בית (סרט, 2023) – סרט דרמה ישראלי מאת בני פרדמן ושלום אייזנבך. מועמד ל-9 פרסי אופיר
Sukiyaki (שיר)

"Sukiyaki" (בעברית: "סוקיאקי") הוא שיר יפני אשר בוצע על ידי הזמר היפני קיו סקמוטו, וזכה להצלחה גדולה גם במערב. השיר ידוע במערב בשם "סוקיאקי" ולא בשמו היפני, 上を向いて歩こう, שמובנו בתרגום מילולי "אצעד ומבטי למעלה". בשנת 1963 הגיע התקליטון לראש מצעד הפזמונים בילבורד הוט 100 בארצות הברית, ובכך היה לשיר הראשון, והיחיד עד היום, בשפה היפנית שהגיע להישג זה. תקליטון השיר נמכר בלמעלה מ-13 מיליון עותקים בעולם. השיר אף הגיע למקום ה-18 במצעד הרית'ם אנד בלוז האמריקאי. השיר נפתח במילים: התקליטון הופץ לראשונה ביפן על ידי חברת טושיבה (היום EMI Music Japan) בשנת 1961 ועמד בראש מצעד המכירות ביפן במשך שלושה חודשים. בשנת 1963 הפיצה חברת התקליטים הבריטית פיי רקורדס (Pye Records) גרסת כיסוי לשיר בביצוע Kenny Ball and his Jazzmen. כיוון שחברת התקליטים חששה שקהל דובר אנגלית יתקשה לזכור ולבטא את שם השיר, ניתן לו השם הקליט "סוקיאקי". לשם "סוקיאקי" (אשר משמעותו היא סוג תבשיל יפני) אין כל קשר עם מילות השיר, או משמעותו. השם נבחר אך ורק כיוון שהוא קצר, קליט ונשמע יפני. בארצות הברית רכשה את זכויות ההפצה חברת התקליטים קפיטול רקורדס ובבריטניה הופץ התקליטור בביצועו המקורי של קיו סקמוטו על ידי חברת HMV, חודשים ספורים לאחר הפצת גרסת הכיסוי. ב-16 במרץ 1999 הפיץ הדואר היפני בול מזכרת לשיר, בערך נקוב של 50 ין. לשיר יצאו שתי גרסאות בעברית: של צוות הווי סדנא גייסית ב-1976, ושל מאיר גולדברג ורונן מאיר ב-1991, למילים של מאיר גולדברג. בסרט תצפית על גבעת הפרגים, מושמע ברקע השיר. הזמר קיו סקמוטו היה אחד מ-520 ההרוגים בתאונת טיסה 123 של ג'פאן איירליינס ב-12 באוגוסט 1985. הוא היה בן 43 במותו. מידע על היצירה "Sukiyaki" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Sukiyaki" באתר Genius גרסאות נוספות ל"Sukiyaki" באתר SecondHandSongs סוקיאקי, בביצוע מקהלת עדי, סרטון באתר יוטיוב איתמר זהר, השיר היפני שנהפך לאחד הסינגלים הכי מצליחים בכל הזמנים, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2017 איריס ז'ורלט, סוקיאקי, באתר ynet, 4 במרץ 2004
תוכנית דוז

תוכנית דוז (Dawes Plan) היא תוכנית שנועדה להסדיר את תשלום פיצויי המלחמה של גרמניה למדינות ההסכמה, לאחר מלחמת העולם הראשונה. חמש המדינות שיוצגו בוועדת הדוז היו ארצות הברית, בריטניה, איטליה, בלגיה וצרפת. כל מדינה העבירה שני מומחים בתחום הכספים. התוכנית נחתמה ב-1924 ונקראה על שם צ'ארלס דוז, ששימש באותה עת כמנהל היחידה למנהל ותקציב הממשל בארצות הברית; דוז עמד בראש הוועדה שגיבשה את התוכנית בשנת 1923, ואף זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1925 על פועלו לשיקום גרמניה בזכות גיבוש התוכנית. התוכנית פעלה עד 1928 וסייעה לשיקומה הכלכלי של גרמניה, והזרימה לה השקעות חוץ, בעיקר אמריקאיות, אך לא הצליחה כמצופה, ובשנת 1929 הוחלפה בתוכנית יאנג. ההסכם, שנחתם באוגוסט 1924 כלל הפחתה של חוב הפיצויים הגרמני ל-132 מיליארד גולדמרק, במקום הסכום שננקב בחוזה ורסאי שעמד במקורו על 269 מיליארד גולדמרק, שווה ערך ל-100,000 טונות של זהב טהור. כלומר, למעלה ממחצית מכמות הזהב שהייתה באותה עת בעולם כולו. כלכלנים רבים, בהם ג'ון מיינרד קיינס, סברו שהסכום אבסורדי. ההסכם התיר לבנקים אמריקאים להעניק לגרמניה הלוואות לשם כיסוי חובותיה, בפיקוח מחלקת המדינה של ארצות הברית ובתנאי שהרייכסבנק, הבנק המרכזי הגרמני, יאורגן מחדש תחת פיקוח מדינות ההסכמה. ההסכם התיר לגרמניה לממן את התשלום באמצעות תשלומי מיסי בלו ומכס. פריסת התשלומים לא הייתה חדה ולא קבעה תקופה מוגדרת לסיום התשלומים, נאמר רק שהתשלום הראשון יהיה בן מיליארד מרק ויעלה בהדרגה לשני מיליארד מרק בתשלום האחרון. צרפת, שהחזיקה באזורי תעשייה ומכרות בחבל הרוהר, בהם העיר דיסבורג, נתבעה לסגת מהם. מדיה וקבצים בנושא תוכנית דוז בוויקישיתוף הערך תוכנית דוז באתר encyclopedia.com פרונט וורלד וור III, ניו יורק, כיצד "שילמו" הגרמנים "שילומים" לאחר מלחמת העולם הראשונה, על המשמר, 12 בספטמבר 1952 תוכנית דוז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) HISTORY LEARNING SITE, The Dawes Plan of 1924
וירלאי

וירלאי היא צורת חריזה צרפתית, ששימשה לעיתים קרובות בשירה ובמוזיקה. זו היא אחת משלוש הצורות הקבועות (השתיים האחרות הן הבלדה והרונדו), והייתה אחת מתבניות החריזה הנפוצות ביותר שהיו לקטעים מוזיקליים באירופה, מסוף המאה ה-13 עד המאה ה-15. הווירלאי דומה לרונדו. לכל בית שיר יש שתי שורות מתחרזות, והחרוז המסיים מתחרז עם השורה הראשונה של הבית הבא. המבנה המוזיקלי הכולל הוא כמעט תמיד א-ב-ב-א, כשבקטע הראשון ובקטע האחרון מופיעות אותן מילים; זו אותה צורה כמו הבאלאטה האיטלקית. הבית הראשון מכונה אסטריבילו ( estribillo), השניים הבאים מכונים מודאנצס (mudanzas) והרביעי מכונה וואלטה (vuelta). אחד ממלחיני הווירלאי המפורסמים ביותר הוא גיום דה מאשו (1300 - 1377), שכתב גם בתי שיר משלו; 33 יצירות נפרדות פרי עטו שרדו עד ימינו. מלחיני וירלאי אחרים הם ז'האנו דה ל'אסקרואל (Jehannot de l'Escurel), מן המוקדמים ביותר (נולד ב-1304), וגיום דופאי (1400 בקירוב - 1474), מן האחרונים שבמלחיני הווירלאי. באמצע המאה ה-15, חלה התרחקות ברורה בין צורת השיר למוזיקה, ונכתבו דוגמאות רבות של צורה זו (כמו גם הבלדה והרונדו), שלא נועדו למוזיקה מלכתחילה, או שהמוזיקה שנכתבה להן לא שרדה. "Douce Dame Jolie" by Guillaume de Machaut Douce dame jolie, Pour dieu ne pensés mie Que nulle ait signorie Seur moy fors vous seulement. Qu'adès sans tricherie Chierie Vous ay et humblement Tous les jours de ma vie Servie Sans villain pensement. Helas! et je mendie D'esperance et d'aïe; Dont ma joie est fenie, Se pité ne vous en prent. Douce dame jolie, Pour dieu ne pensés mie Que nulle ait signorie Seur moy fors vous seulement. English Example: "People I Once Knew" by Eric Armentrout Thinking back a few Years, three, maybe two, I'd say, On Fifth Avenue Stood my house of blue And gray. Neighbors (I had a few) Were friends that I knew would stay. But to my dismay They all moved away from me. I don't know where they Are living today, You see, But I do still pray They'll come back someday To me. היה היו זמנים שלוש, ארבע שנים אחורה, כך אחשוב, היו לי אז שכנים, טובים, נאמנים, מעבר לרחוב. היו להם בנים, שרים ומנגנים, נעים היה וטוב. אך בסגריר רטוב באו גובי החוב אל בית המשפחה. כמו שקורה לרוב, עזבו את הרחוב וכל זכרם נמחה. אך אני מקווה עוד לטוב, אולי ישולם זה החוב וישובו אלי בשמחה. מדיה וקבצים בנושא וירלאי בוויקישיתוף וירלאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הפארק הלאומי לוס גלסיירס

לוס גלסיירס (בספרדית: Parque Nacional Los Glaciares) או בתרגום "הקרחונים" הוא פארק לאומי בפרובינציית סנטה קרוס שבפטגוניה, ארגנטינה. הפארק משתרע על פני 4,459 קמ"ר. בשנת 1981 הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. הפארק הלאומי הוקם ב-11 במאי 1937, והוא הפארק השני בגודלו בארגנטינה. שמו מתייחס לשדה הקרח הפטגוני הדרומי בהרי האנדים שמזין 47 קרחונים, מתוכם רק 13 זורמים אל האוקיינוס האטלנטי. שדה הקרח הוא הגדול ביותר מחוץ לאנטארקטיקה ולגרינלנד. את פארק לוס גלסיירס, ש-30 אחוזים משטחו מכוסים בקרח, ניתן לחלק לשני אזורים. כל אחד מהאזורים ניתן לשייך לאחד משני האגמים הגדולים הנמצאים בתחום הפארק. אגם ארחנטינו המשתרע על פני 1,466 קמ"ר, ומהווה את האגם הגדול ביותר בארגנטינה, נמצא בדרום הפארק. ואגם ויידמה, המשתרע על פני 1100 קמ"ר, הנמצא בצפון הפארק. אגם ויידמה מתנקז לאגם ארחנטינו, וזה מזין את הנהר סנטה קרוס הזורם לאוקיינוס האטלנטי. במרכז, בין שני האגמים קיים אזור לא תיירותי הנקרא האזור המרכזי ("zona centro"). האזור הצפוני כולל את אגם ויידמה, קרחון ויידמה ומספר קרחונים קטנים, וכן מספר הרים הפופולריים בקרב מטיילים ומטפסי הרים ביניהם הפיץ רוי והסרו טורה. האזור הדרומי מכיל מספר קרחונים הקטנים, ואת הקרחונים הגדולים הזורמים אל אגם ארחנטינו ובהם קרחון פריטו מורנו, קרחון אופסלה וקרחון ספגציני. שני האחרונים נגישים רק בעזרת סירות בעוד הקרחון פריטו מורנו, הידוע בכינויו הקרחון המתנפץ, נגיש מהיבשה. מבט אווירי על הסרו טורה והר הפיץ רוי חלק מקרחון ספגציני קורס אגם ארחנטינו כפי שנראה מהחלל קרחון בצפון אגם ארחנטינו אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי לוס גלסיירס אתר פארק הקרחונים הלאומי הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום ההולדת ה-80 לפארק הלאומי לוס גלסיירס, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) הפארק הלאומי לוס גלסיירס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)