laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יונה זרצקי

יונה זרצקי (1928 – 11 בפברואר 1988) היה במאי ומפיק עצמאי, בעל חברה להפקת סרטים. נולד בגרודנו שבפולין. למד בימוי והפקה בצרפת ב"אידק" ובמכון לפילמולוגיה באוניברסיטת פריז. בשנת 1949 עלה לישראל. את דרכו בארץ התחיל כצלם ביחידת ההסרטה של הגדנ"ע. אחר-כך עבד שנים אחדות במכון לפריון העבודה והייצור. התמחותו בנושאי חקלאות ותעשייה הקנתה לו מעמד מיוחד בתחום זה. בשנת 1968 ביים, והפיק בשיתוף עם מוטי סלונים, את הסרט העלילתי "אסירי החופש". ייחודו של הסרט בכך שמשתתף בו לראשונה בקולנוע הישראלי, בצורה בולטת ומשמעותית, שחקן ערבי (יוסף פרח) והעלילה עוסקת בנושא ערבי. הסיפור סובב סביב שלושה אסירים שיצאו מבית הסוהר לחופשה בת 24 שעות, בהם אסיר ערבי החוזר לכפרו ולמשפחתו. הסרט זכה להדים חיוביים והוצג בפסטיבלים ברחבי העולם: בברלין, אדינבורו, מלבורן, ובפסטיבל סרטים בנושא זכויות האדם בשטרסבורג. כן שודר בתוכנית יוקרה של ה-BBC, "הקולנוע העולמי". הסרט זכה בפרס בפסטיבל פנום פן. בזכות "אסירי החופש" הפך יונה זרצקי להיות מעין מומחה לנושאים ערביים והוא ביים עשרות סרטי שירות על נושאים ערביים לטלוויזיה. בין הסרטים הדוקומנטריים שהפיק וביים: "המפגש" (על התעשייה הכימית בישראל), "שחור על גבי לבן" (על דפוס ופועלי דפוס), "המחשב ואנחנו", "חקלאי של המאה העשרים", "העיקר הבריאות", "בלי ידיים", "הזמן עושה את שלו". "שני צדי האשנב", צילום: יעקב יונילוביץ', 1962 "דיוקנו של אמן - מרדכי ארדון, 1980. "דיוקנו של אמן - משה קסטל, (תסריט ובימוי), 1984. התמחותו בשטח החקלאי הביאה לו הזמנה מטעם ממשלת תאילנד, שעבורה הפיק שלושה סרטים על נושאי הפיתוח החקלאי. עסק גם בנושאי אמנות והפיק עבור שירות הסרטים הישראלי סרטים על הציירים ראובן רובין, נחום גוטמן, משה קסטל ומרדכי ארדון. יונה זרצקי נפטר בישראל מהתקף לב בגיל 60 בשנת 1988. נתן ויעקב גרוס, הסרט העברי – פרקים בתולדות הקולנוע והראינוע בישראל, הוצאת המחברים, 1991 יונה זרצקי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יונה זרצקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יונה זרצקי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יונה זרצקי, באתר ספר הקולנוע הישראלי יונה זרצקי, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים סרטים בבימויו של יונה זרצקי מתוך אתר ארכיון שפילברג קסטל-מסע אל המקורות, סרטון באתר יוטיוב המאבק הנצחי, סרטון באתר יוטיוב נחום גוטמן ועולמו, סרטון באתר יוטיוב רישומי הגליל, סרטון באתר יוטיוב דיוקני מדבר הנגב, סרטון באתר יוטיוב ראובן: מכחולו של משורר, סרטון באתר יוטיוב הלב החם של טבריה, סרטון באתר יוטיוב חלונות ארדון, סרטון באתר יוטיוב
ספרקלהורס

ספרקלהורס (אנגלית: Sparklehorse) הייתה להקת רוק אלטרנטיבי מצפון קרולינה, ארצות הברית. רוב שירי הלהקה הוקלטו על ידי סולן הלהקה מארק לינקוס, אשר לעיתים שיתף פעולה עם המתופף סקוט מינור. אלבומה הראשון של הלהקה - Vivadixiesubmarinetransmissionplot יצא ב-1995 והיווה הצלחה ממוצעת ברדיו המכללות. ב-1996, בעת מסע הופעות באירופה ביחד עם רדיוהד, נטל לינקוס מנת יתר של נוגדי דיכאון, אלכוהול, והרואין במלון לונדוני, וכתוצאה מכך התמוטט בפתאומיות, ונותר חסר הכרה כשהוא שעון על רגליו במשך כ-14 שעות. כתוצאה מכך, האשלגן בגופו הצטבר וכשהרימו אותו על מנת לפנותו לבית חולים הוא עבר דום לב שנמשך מספר דקות. לינקוס עבר ניתוח ונותר צמוד לכיסא גלגלים למשך שישה חודשים. Good Morning Spider יצא ב-1998 והוקלט זמן קצר לאחר המקרה. מבקרים טוענים שהטון העגמומי באלבום נבע ממקרה זה בעוד שלינקוס טען שרוב שירי האלבום נכתבו בכלל לפני המאורע. שיר אחד באלבום, St. Mary, הוקדש לאחיות שטיפלו בו בבית החולים הלונדוני. ב-2001 יצא האלבום It's a Wonderful Life שכלל אמנים כגון טום וויטס, פי.ג'יי הארווי ודייב פרידמן ממרקורי רייב. בניגוד לאלבומים הקודמים של הלהקה שהוקלטו והופקו על ידי לינקוס עצמו, הוקלט רובו של אלבום זה על ידי דייב פרידמן, לאחר שחברת התקליטים של הלהקה, האחים וורנר, ביקשה ממארק לצרף מפיק חיצוני לאלבום. אלבומה הרביעי של הלהקה, Dreamt for Light Years in the Belly of a Mountain, יצא רק 5 שנים מאוחר יותר ב-2006 ושיתף מוזיקאים כגון דיינג'ר מאוס וסטיבן דרוזד מהפליימינג ליפס. ב-2009 ספרקלהורס חברו לדיינג'ר מאוס ודייוויד לינץ' ליצירת הפרויקט Dark Night of the Soul שכלל ספר צילומים של לינץ'. ב-6 במרץ 2010 שם לינקוס קץ לחייו בירייה. Vivadixiesubmarinetransmissionplot ‏(1995) Good Morning Spider ‏(1998) It's a Wonderful Life ‏(2001) Dreamt for Light Years in the Belly of a Mountain‏ (2006) Dark Night of the Soul (עם דיינג'ר מאוס) (2010) Bird Machine‏ (2023) מדיה וקבצים בנושא ספרקלהורס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספרקלהורס (באנגלית) ספרקלהורס, ברשת החברתית פייסבוק ספרקלהורס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ספרקלהורס, באתר Last.fm (באנגלית) ספרקלהורס, באתר AllMusic (באנגלית) ספרקלהורס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ספרקלהורס, באתר Discogs (באנגלית) ספרקלהורס, באתר Songkick (באנגלית) ספרקלהורס, באתר בילבורד (באנגלית) Mark Linkous sparkles: The life (and short death) of a legend in "The Hook", 2002 Interview with LeftLion Magazine
שמעון וסרמן

שמעון זאב וסרמן (22 ביוני 1899, ורשה - 9 במרץ 1997, תל אביב) היה חבר ההגנה בחיפה. ממפקדי הארגון בתל אביב ובגליל העליון בשלהי שנות העשרים וחבר המפקדה הארצית של ההגנה כנציג החוגים הדתיים (הפועל המזרחי) בשנים 1948-1938. שמעון זאב וסרמן נולד בוורשה, פולין ב-22 ביוני (תאריך יוליאני) 1899 (תרנ"ט) ליעקב וחנה וסרמן. האב, יעקב יצחק, היה בן למשפחה מיוחסת מחסידי אלכסנדר והאם חנה, נינה למשה ליפשיץ, חותנם של הרבי חדושי הרי"מ והרבי מקוצק. בנעוריו נשלח ללמוד בישיבת מיר. בשובו לוורשה המשיך לימודיו בקלויז ובמקביל החל ללמוד לימודים כלליים. בגיל 17 החל וסרמן ללמוד בגימנסיה יהודית ובתקופה זו התחיל את פעילותו הציבורית. בגיל 18 ארגן את צעירי מזרחי בורשה ובהמשך אף נבחר לתפקיד יו"ר צעירי המזרחי בורשה. בשנת 1921 התקבל וסרמן לפוליטכניקום של ורשה אך ב-1925, בטרם השלים לימודיו, עלה וסרמן לארץ, כיוון שנענה לקול הקורא לצעירים יהודיים לעלות לארץ ישראל בעקבות נפילת יוסף טרומפלדור. לאחר עלייתו ארצה, השלים וסרמן את לימודי ההנדסה הבנאית במחזור הראשון בטכניון שבחיפה. (היום נקרא המקצוע בשם הנדסה אזרחית) . בעת לימודיו היה פעיל באגודת הסטודנטים בטכניון ואף כיהן במשך תקופה כיו"ר האגודה. אמו, אחיו ואחיותיו שנשארו בפולין, נספו בשואה. אחותו, לודקה רחל, נרצחה על ידי הנאצים ב-1939. אחיו, פנחס וסרמן, נרצח בגטו ורשה, ב-1942. וסרמן, שכינויו המחתרתי היה "אביתר" הצטרף להגנה ב-1925, כאשר היה סטודנט בטכניון והשתתף בקורס סיירים. וסרמן היה קרוב מאוד לדוד בן-גוריון, ולמניה שוחט. הוא שימש מפקד פלוגת הסטודנטים ותלמידי בית הספר הריאלי. במאורעות 1929 פיקד על עמדות בעיר התחתית של חיפה והשתתף בלחימה. במסגרת לחימה זו נפצע ברגלו ובראשו. בין השנים 1938 ל־1948 היה חבר המפקדה הארצית של ההגנה, כנציג הפועל המזרחי ושימש במפקדה הארצית במגוון תפקידים וביניהם: מזכיר המפקדה הארצית משנת 1938 עד 1939. אחראי על התבצרות היישובים ועל האפסנאות בין השנים 1938 ל־1940. גזבר בין השנים 1940 עד 1945. שמעון זאב וסרמן, היה נוכח, בהכרזת העצמאות של מדינת ישראל. אחרי קום מדינת ישראל הצטרף וסרמן למשרד הביטחון בתפקיד מנהל מחלקת הביצורים וכנציגו האישי של שר הביטחון, דוד בן-גוריון, במחלקה לשירותים דתיים עד להקמתה של הרבנות הצבאית הראשית. וסרמן השתתף כציר מטעם המזרחי בקונגרס הציוני הי"ב (1921) ובכל הקונגרסים הציוניים עד הקמת המדינה. נבחר מטעם רשימת "תורה ועבודה (הפועל המזרחי)" לאספת הנבחרים הרביעית וכיהן כממלא מקום בוועד הלאומי. היה פעיל במשך שנים בהסתדרות המהנדסים ואף נבחר למזכ"ל הסתדרות המהנדסים, תפקיד בו כיהן בין השנים 1973 ל-1976. שימש כחבר ועדת הביקורת וכסגן נשיא בית הכנסת הגדול בתל אביב במשך שנים. היחידות הדתיות בהגנה ובפלמ"ח, מרדכי פרידמן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, משרד החינוך התרבות והספורט, האגף לתרבות תורנית, 2005 מאה שנות ציונות דתית, כרך ב', היבטים היסטוריים, פרופ' אבי שגיא ופרופ' דב שוורץ, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן. (הספר בקטלוג ULI) תורה ועבודה בחזון ובמעש, הוצאת הוועד הפועל של הסתדרות הפועל המזרחי בארץ ישראל, 1985 זר לא יבין, ריבלין גרשון ועליזה, המרכז לתולדות כוח המגן ע"ש ישראל גלילי ומערכות. תל אביב, 1988 ארכיוון ההגנה, עדות של שמעון וסרמן - סימול 20.00009 ארכיוון ההגנה, עדות של שמעון וסרמן - סימול 20.00010 ארכיוון ההגנה, עדות של שמעון וסרמן - סימול 20.00011 ארכיוון ההגנה, עדות של נחמה בומזה - סימול 7.00011 ארכיוון ההגנה, עדות של יעקב פת - סימול 175.00015 מדיה וקבצים בנושא שמעון וסרמן בוויקישיתוף השר דיבר שלום, המהנדסים מלחמה, מעריב, 4 בפברואר 1962
קתדרלת סגוביה

קתדרלת סגוביה (או בשמה המלא בספרדית Catedral de Santa María de Segovia) היא קתדרלה הניצבת במרכז העיר סגוביה שבספרד. הקתדרלה היא אחת הדוגמאות האחרונות באירופה לאדריכלות גותית קלאסית, והיא נבנתה בשנים 1525-1577, כאשר במרבית אירופה עברו לבנות בסגנון הרנסאנס. הקתדרלה נבנתה במקום קתדרלה קודמת שניצבה במקום ונהרסה במהלך מלחמת הקהילות של קסטיליה. בזכות גודלה ועיצובה המרשימים, מכונה לעיתים הקתדרלה "גבירת הקתדרלות" (הספרדיות). אורכה של הספינה הראשית הוא 105 מטרים, רוחבה 50 מטרים והיא כוללת שלושה קמרונות בגובה של 33 מטרים, המדגישים את העיטורים המרשימים ואת חלונות הויטראז'. פנים הקתדרלה מעוצב בסגנון גותי מאוחר, פרט לכיפה שהושלמה בשנת 1630. צריח הקתדרלה מתנשא לגובה של כ-90 מטרים, והוא נבנה בשנת 1614, לאחר שהצריח הקודם עלה באש כתוצאה מפגיעת ברק. הקתדרלה כוללת מעל עשר קפלות הממוקמות בצדי הקמרונות הצפוני והדרומי, ובהן קפלות לכבודם של אנדראס הקדוש, יעקב הקדוש, ברברה הקדושה, גרגוריוס הראשון וקוסמאס ודמיאנוס הקדושים. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת סגוביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת סגוביה (בספרדית)
רפיק הליט קראיי

רפיק הליט קראיי (בטורקית: Refik Halit Karay; ‏14 במרץ 1888 – 18 ביולי 1965) היה סופר טורקי. רפיק הליט קראיי היה בנו של פקיד האוצר מהמד אלי ביי, נצר למשפחת קראקייש (Karakayış), אשר היגרה לאיסטנבול ממודורנו (Mudurnu) שבמחוז בולו (Bolu). למד בתיכון גלאטסראיי שבבייאולו, ממוסדות החינוך הוותיקים של העיר, ובפקולטה למשפטים באוניברסיטת איסטנבול. עבד כפקיד במשרד האוצר. לאחר ההכרזה על עידן החוקה השנייה החל לעסוק בכתיבה עיתונאית; בין היתר שימש כמתרגם וככתב בעיתון Tercüman-ı Hakikat ("מתרגם האמת"). עקב דברים שכתב נאלץ לגלות מאיסטנבול: תחילה לסינופ, ואחר כך לצ'ורום (Çorum), לאנקרה ולבילג'יק (Bilecik). עם שובו לאיסטנבול שימש זמן מה כמורה לטורקית, וכן עבד במשרד הראשי של רשות הדואר, הטלגרפיה והטלפוניה (Posta, Telgraf, Telefon İşletmesi). בתוך כך הצטרף למפלגת החירות וההבנה (Hürriyet ve İtilaf Fırkası), ובשל דברי ביקורת שהשמיע נגד מלחמת העצמאות הוכנס לרשימת המאה וחמישים באשמת בגידה במולדת, ונאלץ לעזוב את ארצו ולחיות כגולה בביירות ובחלב. במכתבים ושירים שכתב לאטאטורק מילא רפיק הליט קראיי תפקיד מרכזי בהחלטת הממשל להעניק חנינה לאנשי רשימת המאה וחמישים. עם חזרתו למולדתו הוא שב לפרסם את כתב העת ההומוריסטי Aydede ("סבא ירח"), שיצא לאור עוד קודם לכן. לראשונה עשה לו שם בספרות הטורקית עם יצירותיו הספרותיות על אנטוליה, אך הוא קנה את עולמו גם בזכות חיבוריו הסטיריים וההומוריסטיים. ביצירותיו, המתבססות על רשמיו והתנסויותיו, נקט לשון תיאורית והרבה להשתמש בדימויים, ובאמצעות לשונו הבהירה והקולחת, וכן טכניקת הכתיבה רבת-העצמה שלו קנה לו מקום של כבוד בקרב סופרי הרומנים של המאה ה-20. רפיק הליט, אשר הפליא להשתמש בשפה הטורקית, העניק יצירות מוצלחות רבות לספרות בשפה זו, ונמנה עם טובי המספרים בה. İstanbul İçyüzü ("בתוככי איסטנבול") (1920) Yezidin Kızı ("בת הנבל") (1939) Çete ("הכנופיה") (1940) Sürgün ("גלות") (1941) Anahtar ("המפתח") (1949) Bu Bizim Hayatımız ("אלה חיינו") (1950) Nilgün ("נילגון") (1952 - 1950) Yeraltında Dünya Var ("יש עולם מתחת לאדמה") (1953) Dişi Örümcek ("העכבישה") (1953) Bugünün Saraylısı ("נערת ההרמון של היום") (1954) İkibin Yılın Sevgisi ("אהבה בת אלפיים") (1954) İki Cisimli Kadın ("האישה כפולת הגוף") (1955) Kadınlar Tekkesi ("מסדר הנשים") (1956) Karlı Dağdaki Ateş ("האש על ההר המושלג") (1956) Dört Yapraklı Yonca ("התלתן המרובע") (1957) Sonuncu Kadeh ("הגביע האחרון") (1965) Yerini Seven Fidan ("השתיל הנקלט היטב") (1977) Ekmek Elden Su Gölden ("חיים על חשבון אחרים") (1980) Ayın On Dördü ("ירח מלא") (1980) Yüzen Bahçe ("הגן הצף") (1981) Eskici ("הסנדלר") (1983) Memleket Hikayeleri ("סיפורים ממחוזות הילדות") (1919) Gurbet Hikayeleri ("סיפורי גלות") (1940) Kanije Müdafaası ("ההגנה על טירת קניז'ה") (1909) Deli ("המשוגע") (1939) Sakın Aldanma İnanma Kanma ("אל תאמין ושלא ישטו בך") (1915) Kirpinin Dedikleri ("דברי הקיפוד") (1916) Ago Paşa'nın Hatırası ("זכרונותיו של אגו פאשה") (1918) Guguklu Saat ("שעון הקוקייה") (1922) Bir Avuç Saçma ("חופן הבלים") (1940) מדיה וקבצים בנושא רפיק הליט קראיי בוויקישיתוף רפיק הליט קראיי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מכבי כרמיאל (כדורסל)

מכבי כרמיאל היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר כרמיאל, המתמודדת בליגה הארצית ומארחת באולם הורוביץ. בסיום עונת 1993/94, העפילה הקבוצה לליגה הלאומית ושיחקה בה עד עונת 1999/2000, בה העפילה לליגת העל. הקדנציה בליגת העל נמשכה עונה אחת בלבד (2000/01), שבסיומה (עם מאזן של ניצחון אחד מול 27 הפסדים) מצאה את עצמה חוזרת לליגה הלאומית ולאחר עונה אחת, נשרה עד לליגה הארצית. בסיום עונת 2009/10 ירדה הקבוצה לליגה א'. בחודש אוגוסט 2012 הוקפצה הקבוצה בחזרה לליגה הארצית בעקבות בקשתה של קבוצת הפועל מגידו לרדת לליגה א'. שנה לאחר מכן נשרה הקבוצה חזרה לליגה א' לאחר שהקבוצה סיימה את העונה בליגה הארצית במקום ה-10 ונוצחה בסיכום שני המפגשים בידי הפועל רמת גן מליגה א (על חודה של נקודה אחת בלבד) שהעפילה במקומה לליגה הארצית. בסיום עונת 2016-17 חזרה הקבוצה לליגה הארצית 4 שנים אחרי שירדה לליגה א לאחר שהקבוצה זכתה באליפות ליגה א צפון בסיום עונת 2017-18 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה ארצית צפון אך עקב הישארות הפועל חיפה בליגה הלאומית, התפרקות הפועל ג'ת וויתור של הקבוצות עירוני קריית אונו והפועל קריית טבעון על מקום בליגה, נשארה הקבוצה בליגה הארצית. בסיום עונת 2018/19 ירדה הקבוצה לליגה א' בסיום עונת 2019/20 העפילה הקבוצה לליגה הארצית. הקבוצה מפעילה מחלקת נוער של כ-10 קבוצות גיל. לקראת עונת 2021/2022 הוחתם המאמן זיו תבור בקבוצה. באותה עונה שימש תבור גם כשחקן פעיל. הסגל מנה בין היתר את רון קופר (רכז, 1.78) שהגיע מגלבוע/גליל, עמית כהן (סנטר, 2.02) שהגיע לאחר ששיחק שנתיים בהפועל חיפה, צחי יתאח שהגיע מהפועל מעלות, עדי רייפר (פורוורד, 1.92) ששיחק בעונה שעברה תחת תבור בחדרה, מרק איברהים (גארד, 1.90), תומר שטרן, מעוז חרמון, נדב שוורץ, בן ברייטמן, עמית קמרי (גארד, 1.92), שחר הילל ודניאל ארד (פורוורד, 1.97). אילן נניקשווילי קארל לוט בילי מרטין רוד חאניבל ארז גולדשמיט אלי הבר גלעד ארוש אבי ונדל ראובן גמבשו שגיא רטנר בועז כהן אורן מילשטיין טרייסי הקטור סקיפר יאנגבלאד לינארד סטיוארס דייוויד קרייטמן מוטי אמישה אבי נניקשווילי חנן אנדיבו אלון מרלי בני בוכניק אארון אוואנס עידן נשלסקי אילן עמר רלו סולומונוביץ' מוטי דמרי זיו תבור שי ברוך מארק בריסקר עומר טל איתן שוחט רונן בר-און יריב ורשיצקי רוני אלטמן שי מינסטר נתן ממן דוד לוי זיו תבור מכבי כרמיאל שסיימה אחרונה נשארה בליגה בעקבות הישארות הפועל חיפה בלאומית, התפרקות הפועל ג'ת, וויתרוים של קריית אונו וקריית טבעון על מקום בליגה, באתר ספסל
משפחת סטרוגנוב

משפחת סטרוגנוב (ברוסית: Строгановы) הייתה משפחת אנשי מסחר, תעשייה וממשל רוסית שפעלה מהמאה ה-16 עד המאה ה-20. מוצא המשפחה בחקלאים מאזור צפון רוסיה. בהתאם למסורת המשפחה, מוצאה מספירידון איש נובגורוד. בשנת 1515 הקימה המשפחה עסק בתחום תעשיית המלח. בשנת 1558 נתן איוואן הרביעי לראש המשפחה שטחים גדולים באזור נהרות קאמה וצ'וסובאיה. בשנת 1581 הזמינו אנשי סטרוגנוב את ירמק לשמירה על תחנות המסחר ובהמשך מימנו את הפשיטה שלו לתחום חאנות סיביר. במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 תמכה המשפחה באופן פעיל בצארים הרוסים, בתמורה להטבות משמעותיות. במאה ה-18 הקימה המשפחה מספר מפעלים בתחום המתכות באזור הרי אורל. בשנת 1722 קיבלו שלושה מבני המשפחה תואר ברון מפיוטר הגדול. בתקופה זו התחילה המשפחה להשתתף באופן פעיל בממשל והתקדמה לתפקידי מפתח. הנציג האחרון של המשפחה נפטר בשנת 1923 בניס. ביף סטרוגנוף משפחת סטרוגנוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרקו בוריילו

מרקו בוריילו (באיטלקית: Marco Borriello; נולד ב-18 ביוני 1982) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ. לזכותו של בוריילו 7 הופעות במדי נבחרת איטליה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ב-2002 הוא עבר למילאן לאחר ששיחק בטרייסטינה ובטרוויזו. לאחר שנתיים, שבהן הוא לא הצליח לכבוש אף שער, בהנהלת מילאן החליטו להשאיל אותו לרג'ינה. אחרי שסיים את תקופת השאלתו, חזר למילאן, אך שוב הוחלט להשאילו- הפעם לסמפדוריה. בוריילו, שסיים גם את תקופת ההשאלה לסמפדוריה הושאל שוב, הפעם לקבוצה הקודמת שלו, טרוויזו. בקיץ 2006, הוחלט להשאיר את החלוץ האיטלקי, בעקבות עזיבתו של אנדריי שבצ'נקו. ב-21 בדצמבר 2006 התבצעה בדיקת סמים שגרתית, שבה נמצאו בגופו חומרים אסורים, והשחקן הורחק מיידית מהמגרשים. הסיפור התברר רק לאחר מכן כאשר ארוסתו, סיפרה שהדביקה אותו במחלה ונתנה לו להשתמש במשחה שהכילה את החומרים האסורים כדי להקל על הכאב. ב-2007 עבר בוריילו לגנואה, שם הפך לסיפור הצלחה. השער הראשון שלו בקבוצה, היה השער הראשון שלה בעונת 2007/2008. שבועיים לאחר מכן בוריילו כבש שלושער מול אודינזה. החלוץ סיים את העונה במקום השלישי בטבלת המבקיעים, מיד אחרי אלסנדרו דל פיירו ודויד טרזגה. ב-2008 הוחתם שוב במילאן עד 2013, ושכר של 3.2 מיליון אירו לעונה. בסוף ינואר 2014 הושאל לווסטהאם יונייטד לשארית העונה. ב-2 בפברואר 2015 חתם בגנואה. בקיץ 2015 חתם בעולה החדשה לסרייה א' קארפי. ב-29 בינואר 2016 חתם באטאלנטה. ב-4 באוגוסט 2016 חתם בקליארי. ב-17 באוגוסט 2017 חתם בספאל. בוריילו זומן בפעם הראשונה למשחק של איטליה נגד פורטוגל, שהתקיים ב -6 בפברואר 2008. הוא החליף את לוקה טוני בעשרים דקות האחרונות. הוא שיחק בעוד שני משחקי ידידות, ובשניהם החליף את טוני. בוריילו הצטרף לנבחרתו במשחקי היורו 2008, אבל לא שיחק. מרקו בוריילו גדל בנאפולי. הוא התייתם מאביו עוד בהיותו בן 15 וגדל יחד עם אחיו פאביו ואמו מרגריטה. הוא היה מאורס לדוגמנית הארגנטינאית בלין רודריגז. מילאן אליפות הסרייה א':2004 הסופר קאפ האירופי:2003 ליגת האלופות:2007 יובנטוס אליפות איטליה: 2011/2012 מדיה וקבצים בנושא מרקו בוריילו בוויקישיתוף מרקו בוריילו, באתר Transfermarkt מרקו בוריילו, באתר Soccerway מרקו בוריילו, באתר BDFutbol מרקו בוריילו, באתר WorldFootball.net מרקו בוריילו, באתר National Football Teams מרקו בוריילו, באתר FootballDatabase.eu
האגודה האמריקאית לצפרות

האגודה האמריקאית לצפרות (ABA) הוא ארגון ללא כוונת רווח המיועד לאנשים המעוניינים לצפות בציפורים בצורה מאורגנת. החברות באגודה פתוחה לכל, אך בפועל רוב חברי האגודה, הם חוקרים, המתמחים בזיהוי מיני ציפורים נדירות, המפרסמים, את ממצאיהם באמצעות האגודה. בשנים האחרונות החלה האגודה לעסוק גם בשימור. האגודה תומכת בצפרות תחרותית, בכך שהיא מעודדת את חבריה, להציג את מספר המינים שהם צפו בהם במהלך חייהם, במשך שנה אחת וביום אחד. האגודה מפרסמת את התוצאות בטבלאות על פי האזורים השונים. Birding - דו-ירחון. North American Birds - כתב עת עונתי המציג עדויות של צפרים, על חיי ציפורים בצפון אמריקה. Winging It - ידיעון דו-חודשי בענייני צפרות. A Bird's-Eye View - ידיעון בענייני צפרות, המיועד לבני נוער. ABA ניסחה את "קוד האתיקה של הצפרות" להגנה על ציפורים, על הסביבה ועל שטחים פרטיים ובעליהם, מלהיטות יתר של צפרים. בהתאם לקוד זה מציעה האגודה תוכניות חונכות לצפרים, המיועדות לצעירים ומבוגרים כאחד. כדי לממן את פעולותיה ההתנדבותיות, הקימה האגודה חברת בת בשם ABA Sales, ובאמצעותה היא מוכרת לציבור ציוד צפרות כגון ספרי הדרכה, משקפות ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של האגודה האמריקאית לצפרות (באנגלית) האגודה האמריקאית לצפרות, ברשת החברתית פייסבוק האגודה האמריקאית לצפרות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האגודה האמריקאית לצפרות, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר חברת הבת, ABA Sales
פרס קראפורד

פרס קראפורד (באנגלית: The Crafoord Prize) הוא פרס מדעי בין־לאומי הניתן אחת לשנה. הפרס ניתן החל משנת 1982 על ידי קרן קראפורד (שו'), שנוסדה על ידי התעשיין השוודי הולגר קראפורד ורעייתו אנה-גרטה (שו'), והוא מנוהל על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. מטרת הפרס היא לקדם את המחקר הבסיסי בתחומי: אסטרונומיה ומתמטיקה, מדעי כדור הארץ, מדעי החיים (בדגש מיוחד על אקולוגיה), ודלקת מפרקים שגרונית (Polyarthritis). התחומים שנבחרו לפרס הם אלה, שלא מצאו ביטוי בפרס נובל, פרט למחלת דלקת הפרקים השגרונית שבה חלה תורם הפרס. בכל שנה ניתן פרס בנושא אחד. הנושא נקבע בסבב בין התחומים: אסטרונומיה / מתמטיקה, מדעי כדור הארץ ומדעי החיים. הפרס בתחום דלקת פרקים שגרונית ניתן בלי קשר לסבב, רק כאשר נעשה מחקר פורץ דרך בנושא זה. זוכי הפרס מוכרזים כל שנה באמצע ינואר, והפרס ניתן ב"יום קראפורד" באמצע אפריל על ידי מלך שוודיה, שהוא גם זה שמעניק את פרס נובל. נכון לשנת 2024, סכום הפרס הוא 6,000,000 קרונה שוודית שהם כ־576,726 דולר ארצות הברית. אנדראה גז היא האשה הראשונה שזכתה בפרס (יחד עם ריינהרד גנצל לשנת 2012 בתחום האסטרונומיה). מדיה וקבצים בנושא פרס קראפורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס קראפורד אתר רשמי של האקדמיה השוודית למדעים. The Crafoord Prize, The Crafoord Prize 1982–2019.
רוי היינס

רוי היינס (באנגלית: Roy Haynes; נולד ב-13 במרץ 1925) הוא אחד ממתופפי הג'אז המוקלטים ביותר בהיסטוריה. במהלך הקריירה שלו, שנפרסה על יותר משישה עשורים, הוא ניגן במגוון רחב של סגנונות, בין סווינג, ביבופ, הארד בופ ועד אוונגרד. יש לו צליל מאוד אקספרסיבי, ולרוב עדין ודינמי. היינס פרץ לתודעה הציבורית כמתופף של נגן הסקסופון לסטר יאנג ב-1945. בסוף אותו העשור ובראשית שנות החמישים הוא תופף בחמישייה של צ'ארלי פארקר, במקביל ניגן בהרכבו של הפסנתרן באד פאוול, של הסקסופוניסט סטן גץ וכן של הסקסופוניסט ורדל גריי. אחר כך עבר לנגן עם כמה מפורצי הדרך של הג'אז החופשי, ביניהם הסקסופוניסטים ג'ון קולטריין ואריק דולפי והפסנתרנים צ'יק קוריאה ואנדרו היל. היינס ניגן עם רוב המוזיקאים הגדולים של הג'אז בתקופתו. בין היתר ניתן למנות את מיילס דייוויס, דיזי גילספי, ת'לוניוס מונק, ג'רי מאליגן, סאני רולינס, ארט פפר ופט מתיני. כמו כן היינס מוביל הרכבים כבר עשרות שנים. הוא הקליט אלבומים רבים כמוביל, והופיע ברחבי העולם. בשנת 2009 ביקר בישראל. מדיה וקבצים בנושא רוי היינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוי היינס רוי היינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוי היינס, באתר AllMusic (באנגלית) רוי היינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוי היינס, באתר Discogs (באנגלית) רוי היינס, באתר Songkick (באנגלית)
אהמט דבוטאולו

אַהמֶט דָבוּטאוֹלוּ (בטורקית: Ahmet Davutoğlu; נולד ב-26 בפברואר 1959, בקוניה, טורקיה) הוא פרופסור למדעי המדינה אשר כיהן כראש ממשלת טורקיה בין אוגוסט 2014 למאי 2016. ב-5 במאי 2016 הודיע על התפטרותו מראשות הממשלה, על רקע עימותים עם הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן. לפני מינויו לראשות הממשלה כיהן כשר החוץ של טורקיה (מאז 1 במאי 2009 עד אוגוסט 2014) וכיועץ ראשי לראש ממשלת טורקיה ארדואן. דבוטאולו סיים את בית הספר התיכון הבינלאומי "איסטנבול ארקק ליססי" (İstanbul Erkek Lisesi) והוסמך בכלכלה ובמדעי המדינה מטעם אוניברסיטת הבוספורוס (Boğaziçi Üniversitesi) שבאיסטנבול. יש לו תואר שני במינהל ציבורי ודוקטורט במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים, גם הם מאוניברסיטה זו. בין השנים 1993–1999 הוא עבד באוניברסיטת מרמרה שבאיסטנבול והיה בה לפרופסור מרצה בשנת 1999. בנוסף, כיהן גם כראש המחלקה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת בייקנט שבאיסטנבול. הוא זכה לתואר "שגריר", בהחלטה משותפת של נשיא טורקיה אהמט נג'דט סזר וראש ממשלתה עבדוללה גול, ב-17 בינואר 2003. הוא היה אחד השחקנים המובילים מטעם ממשלת טורקיה ב"דיפלומטיית הדילוגים" במהלך מבצע עופרת יצוקה בשנת 2008. באוגוסט 2014 מפלגת השלטון בטורקיה, מפלגת הצדק והפיתוח (AKP), הודיעה על תמיכתה בשר החוץ דבוטאולו כמועמד המפלגה לראשות הממשלה תחת הנשיא ארדואן, ובסופו של דבר הוא מונה לראש הממשלה הראשון תחת נשיאותו של ארדואן. בינואר 2015 האשים דבוטאולו את ישראל ואת ראש ממשלתה, בנימין נתניהו, בטרור בהתייחסו להשתלטות על המרמרה, בפשעים נגד האנושות במהלך צוק איתן, ובתוקפנות באל-אקצה. הוא הוסיף כי פתרון הבעיה הפלסטינית הכרחי לשם השכנת שלום במזרח התיכון ומיגור הכוחות הקיצוניים. הוא דובר טורקית, אנגלית, גרמנית, ערבית ומלאית. Alternative Paradigms: The Impact of Islamic ve Western Weltanschauungs on Political Theory. University Press of America, 1993 Civilizational Transformation and the Muslim World. K.L., Quill, 1994 Tarih idraki oluşumunda metodolojinin rolü: Medeniyetlerarası etkileşim açısından dünya tarihi ve Osmanlı. Divan Dergisi, 1999/2 Rewriting of Muslim Politics in the 20th Century: A Retrospective. Border Crossings (ed. Fred Dallmayr, Lexington, 2000, 91-112) Stratejik derinlik: Türkiye'nin uluslararası konumu. Küre Yayınları, 2001 Küresel Bunalım. Küre, 2002 Osmanlı Medeniyeti: Siyaset İktisat Sanat. Klasik, 2005 מדיה וקבצים בנושא אהמט דבוטאולו בוויקישיתוף אהמט דבוטאולו, ברשת החברתית פייסבוק אהמט דבוטאולו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אהמט דבוטאולו, ברשת החברתית אינסטגרם אהמט דבוטאולו, ברשת החברתית Goodreads שר החוץ הטורקי, אהמט דבוטוגלו: אם נתווך במו"מ עם סוריה, ישתפרו יחסינו עם ישראל, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2009 רועי ירושלמי, הילד היתום בנעלי רה"מ. הווזיר של ארדואן, באתר ynet, 21 באוגוסט 2014 ראש ממשלת טורקיה דבוטולו התפטר עקב עימותים עם ארדואן, באתר הארץ, 5 במאי 2016 חושף הישראלים, הבוכה מעזה. יורשי ארדואן, באתר ynet, 20 באוגוסט 2014 ראש ממשלת טורקיה: ישראל אחראית להקצנת המוסלמים, באתר nana10‏, 16 בינואר 2015