laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ריי דניאל

ויליאם ריימונד "ריי" דניאל (באנגלית: William Raymond "Ray" Daniel;‏ 2 בנובמבר 1928 - 6 בנובמבר 1997) היה שחקן ומאמן כדורגל ולשי. דניאל נולד בסוונסי והחל לשחק כשחקן חובב במועדון סוונסי טאון המקומי. ב-1946 הוא הוחתם על ידי מועדון הכדורגל ארסנל שבו שיחק אחיו הגדול בובי לפני שנהרג במלחמת העולם השנייה. הופעת הבכורה של דניאל הייתה רק ב-7 במאי 1949 (בגלל שירות החובה האזרחי שהיה נהוג באותה תקופה) בניצחון 2 - 0 על צ'רלטון אתלטיק במשחק האחרון של עונת 1948/1949. דניאל שיחק בעמדת הקשר המרכזי, ולאורך רוב החלק הראשון של הקריירה שלו בארסנל הוא היה המחליף של לזלי קומפטון; בשלוש העונות הראשונות שלו הוא השתתף ב-13 משחקי ליגה בלבד. במקביל להיותו שחקן מחליף הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ויילס, בתיקו 1 - 1 מול נבחרת אנגליה באצטדיון רוקר פארק ב-20 באוקטובר 1951. הוא השתתף בסך הכל ב-21 משחקים במדי הנבחרת. לאחר פרישתו של קומפטון ב-1951 הפך דניאל לקשר המרכזי של ארסנל, ולמרות שהיה בהתאוששות משבר בידו הוא השתתף בהפסד בגמר גביע ה-FA לניוקאסל יונייטד ב-1952. בעונת האליפות שלאחר מכן הוא פיצה על הפסד זה, והחמיץ רק משחק ליגה אחד. הוא עזב את ארסנל לסנדרלנד ביוני 1953 תמורת סכום של 30,000 לירות שטרלינג, שהיה סכום גבוה מאוד עבור שחקן בעמדה שלו. הוא השתתף ב-99 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם חמישה שערים. דניאל שיחק בסנדרלנד במשך ארבע עונות, ואף זכה לענוד את סרט הקפטן. הוא השתתף ב-136 משחקי ליגה של סנדרלנד לפני שעבר לקארדיף סיטי באוקטובר 1957. הוא השתתף בשישה משחקי ליגה בלבד בקארדיף לפני שחזר לסוונסי טאון (המועדון שבו החל את הקריירה), היכן שהבקיע שבעה שערי ליגה ב-45 משחקים. דניאל עבר להירפורד יונייטד ב-1960, ולמשך תקופה קצרה ב-1962 וב-1963 הוא היה מאמן-שחקן במועדון, אך לבסוף התפטר על מנת לאפשר לבוב דניסון לאמן את המועדון באופן קבוע. לאחר מכן הוא פרש כליל מכדורגל וניהל משרד דואר. ריי דניאל, באתר Transfermarkt ריי דניאל, באתר FootballDatabase.eu
אלכס פורבס

אלכסנדר רוני פורבס (אנגלית: Alexander Rooney Forbes;‏ 21 בינואר 1925 - 28 ביולי 2014) היה כדורגלן סקוטי. פורבס נולד בדנדי, והשתתף במדי דנדי נורת' אנד במשחקים הלא רשמיים שנערכו בזמן מלחמת העולם השנייה, לפני שחתם בשפילד יונייטד. הוא היה שחקן הרכב קבוע בשתי העונות הסדירות הראשונות שלאחר המלחמה, וערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת סקוטלנד במשחק נגד נבחרת אנגליה ב-12 באפריל 1947. אולם, באמצע עונת 1948/1949 הוא הושבת מפעילות כתוצאה מדלקת התוספתן, ולא הצליח לזכות בחזרה במקום בהרכב. בפברואר 1948 חתם פורבס בארסנל תמורת סכום של 15,000 לירות שטרלינג, לאחר שהשתכנע על ידי ארצ'י מקאולי ששיחק שם והיה ידיד שלו. הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק נגד וולבס ב-6 במרץ 1948. פורבס היה ידוע בכינוי "האדום" בגלל צבע השער שלו, והוא התפרסם בזכות תיקוליו הקשוחים. בעונה זו הוא זכה עם ארסנל באליפות וקיבל על כך מדליה כיוון שהשתתף ב-11 משחקים. פורבס הצליח בסופו של דבר לגרום להוצאתו מההרכב של חברו מקאולי, והפך לשחקן הרכב קבוע בעצמו במשך שבע עונות. הוא זכה בגביע ה-FA בעונת 1949/1950, ובאליפות נוספת בעונת 1952/1953. פורבס המשיך לשחק גם במדי נבחרת סקוטלנד, ובסך הכול השתתף ב-14 משחקים במדיה. בסך הכול השתתף פורבס ב-240 משחקים של ארסנל, והבקיע בהם 20 שערים. אולם, בעונתו האחרונה בארסנל (1955/1956) הוא ספג פציעה בסחוס הברך והצליח להשתתף בחמישה משחקים בלבד. הוא איבד את מקומו בהרכב לדייב בואן, ובאוגוסט 1956 עבר ללייטון אוריינט. הוא שיחק בלייטון במשך עונה אחת לפני שעבר לפולהאם, שם סיים את הקריירה שלו. לאחר פרישתו הוא עסק באימון של קבוצת המילואים וקבוצת הנוער של ארסנל. לאחר מכן הוא היגר ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, ואימן ילדים בבית ספר יהודי פרטי מקומי. הוא כיהן גם כיושב-ראש השלוחה הדרום-אפריקנית של אוהדי ארסנל. בשנים 1961 - 1962 הוא אימן את מכבי חיפה. ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4) אלכס פורבס, באתר Transfermarkt אלכס פורבס, באתר WorldFootball.net אלכס פורבס, באתר National Football Teams אלכס פורבס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt Alex Forbes 1925-2014(הקישור אינו פעיל), באתר ארסנל
ג'ימי ג'קסון (כדורגלן)

ג'יימס "ג'ימי" ג'קסון (אנגלית: James "Jimmy" Jackson;‏ 15 בספטמבר 1875 - ?) היה כדורגלן סקוטי-אוסטרלי. ג'קסון נולד בעיירה קמבוסלנג שבסקוטלנד, וכשהיה בן שנתיים היגרה משפחתו לאוסטרליה. ג'קסון גדל באוסטרליה והחל את קריירת הנוער שלו שם, וב-1893 חזר לסקוטלנד. המועדון הראשון שבו שיחק היה ניוטון ת'יסל, וב-1894 הוא חתם בגלאזגו ריינג'רס. ג'קסון לא היה שחקן מרכזי בריינג'רס. הוא הועבר לניוקאסל יונייטד באוגוסט 1897, ושיחק במגפייז במשך שתי עונות שבמהלכן סייע למועדון להעפיל לליגה הראשונה בעונתו הראשונה. ב-1899 הוא הצטרף לוולוויץ' ארסנל. הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק נגד לסטר פוסה ב-2 בספטמבר, ובמשך שש העונות הבאות הוא היה שחקן הרכב קבוע בעמדת המגן השמאלי או הקיצוני. ג'קסון היה שחקן הרכב קבוע גם בעונת 1903/1904 שבה העפילו התותחנים לליגה הראשונה, ובעונה הראשונה בליגה זו הוא זכה לענוד את סרט הקפטן. לאורך שש השנים שלו בארסנל הוא השתתף ב-204 משחקים שבהם הבקיע שער אחד. ג'קסון עזב את ארסנל ב-1905 על מנת להתמנות לתפקיד שחקן-מאמן במועדון הכדורגל לייטון שזה עתה קודם לליגה הדרומית, אך הוא לא שהה שם זמן רב ומאוחר יותר באותה שנה חתם בווסטהאם יונייטד, לפני שהצטרף בחזרה לריינג'רס ב-1906. ג'קסון פרש על מנת לעבוד כנפח, אם כי ב-1911 הוא חזר למשך תקופה קצרה למועדון גרינוק מורטון. ג'ימי ג'קסון לא היה הכדורגלן היחיד במשפחתו, ושניים מבניו שיחקו גם כן. ג'יימס, בנו הבכור, שיחק בליברפול ביותר מ-200 משחקים, ולאחר פרישתו כיהן ככומר; ארצ'י, בנו הצעיר, שיחק עבור סנדרלנד וטרנמיר רוברס. אחיינו, שנקרא גם כן ארצ'י, היה שחקן קריקט אוסטרלי. ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4)
ג'ק האמבל

ג'ון וילקינסון "ג'ק" האמבל (באנגלית: John Wilkinson "Jack" Humble;‏ 1862–1931) היה כדורגלן אנגלי שהיה אחד ממייסדי מועדון הכדורגל ארסנל. האמבל נולד בסטוקטון-און-טיס. ב-1890 הוא עבר ללונדון על מנת לעבוד במפעל התחמושת רויאל ארסנל; האמבל ואחיו הלכו מעירם ללונדון ברגל, מרחק של כ-640 ק"מ, וזכו למספר כותרות בעיתונים המקומיים באותה תקופה. האמבל היה שמאלני וחבר במפלגות סוציאליסטיות שדגל בזכויות עובדים, ופעל למען יום עבודה קצר יותר וזמן רב יותר לפעילויות פנאי שכללו בין השאר כדורגל (הספורט האהוב עליו). האמבל פגש במפעל חובבי כדורגל אחרים כגון דייוויד דנסקין, פרד בירדסלי ומוריס בייטס, וב-1886 הוא היה לאחד מהמייסדים של מועדון הכדורגל דיאל סקוור, שמאוחר יותר שינה את שמו לרויאל ארסנל וכיום ידוע בשם ארסנל. רויאל ארסנל הפך תוך זמן קצר לאחד המועדונים החובבנים החזקים ביותר בדרום אנגליה. לא ברור האם האמבל שיחק בדיאל סקוור או ברויאל ארסנל, או שהיה חבר הנהלה בלבד; שמו לא מופיע בהרכבים הבודדים ששרדו מאותה תקופה, אך ייתכן כי הוא שיחק עבור ארסנל בתקופה אחרת. תרומתו הגדולה ביותר לארסנל הייתה הפיכת המועדון למקצועני. מועדון הכדורגל דרבי קאונטי ניסה ב-1891 להעביר לשורותיו שני שחקנים של ארסנל לאחר משחק בין המועדונים במסגרת גביע ה-FA; האמבל ודנסקין הבינו כי המועדון לא ישרוד אם שחקניו יעזבו אותו. לכן, באספה השנתית של 1891 האמבל הציע להפוך את המועדון למקצועני; אולם, כיוון שהיה סוציאליסט בהשקפתו הוא הביע את מורת רוחו מהכוונה להפוך את ארסנל לחברה המנוהלת באמצעות בעלי מניות. וולוויץ' ארסנל (השם החדש של המועדון) הורחק עד מהרה מעולם הכדורגל הלונדוני שהתאפיין באתוס של חובבנות, והמועדון גורש מהתאחדות הכדורגל של לונדון. המועדון הוחרם גם על ידי גופי כדורגל אחרים, והיה עלול להגיע למצב של פשיטת רגל. אולם, ב-1893 התברר כי החלטתו של האמבל הייתה נכונה כיוון שהמועדון הוזמן להצטרף לפוטבול ליג והיה למועדון הראשון מדרום אנגליה שנכנס לליגה. בתקופה זו האמבל היה דירקטור במשרה מלאה בהנהלת ארסנל, לאחר שב-1893 קיבל בחוסר רצון את הצורך להפוך את המועדון לחברה מסחרית. האמבל כיהן כדירקטור במשך שלושים שנים, שבמהלכן עבר המועדון לאצטדיון הייבורי שבצפון לונדון ושינה את שמו לארסנל. הוא המשיך לעבוד במפעל התחמושת כמפקח רובים, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה הוצב בשפילד ובבלגיה. האמבל היה אחרון המייסדים שהיה בקשר עם ארסנל, ובמשך השנים הפך להיסטוריון הלא רשמי של ארסנל בזכות היותו הוותיק ביותר. אולם, הוא אולץ להתפטר מההנהלה ב-1929 בעקבות השערורייה שבגינה נאלץ להתפטר היושב-ראש הנרי נוריס; נוריס ניצל את כספי המועדון לתועלתו האישית, ואף גרף לכיסו את הרווחים ממכירת האוטובוס של המועדון. אף על פי שהתאחדות הכדורגל האנגלית ניקתה את האמבל מכוונת זדון בפרשייה, היא פסקה כי מתוקף תפקידו כדירקטור הוא היה צריך להבחין במעשיו של נוריס, ולפיכך השעתה אותו מכדורגל. האמבל זכה לראות את זכיית ארסנל בגביע ה-FA ב-1930, לפני שמת בדצמבר 1931. ג'ון ספרלינג, Rebels For The Cause: The Alternative History of Arsenal Football Club‏, מיינסטרים, 2004 (ISBN 1840189002) ברנרד ג'וי, Forward Arsenal!‏ Phoenix House‏, 1952 אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog,‏ Wherry‏, 2004 (ISBN 0-9546259-1-9)
דייוויד דנסקין

דייוויד דנסקין (אנגלית: David Danskin;‏ 9 בינואר 1863 - 4 באוגוסט 1948) היה מהנדס מכונות וכדורגלן סקוטי. דנסקין נולד בעיירה ברנטיסלנד שבסקוטלנד. בתחילת הקריירה שלו הוא היה שחקן חובב בקירקלדי וונדררס, לצידם של ג'ק מקבין ופיטר קונולי שהצטרפו אליו ברויאל ארסנל. דנסקין עבר ללונדון ב-1885 על מנת למצוא עבודה, ולבסוף מצא עבודה במפעל רויאל ארסנל שבשכונת וולוויץ'. דנסקין פגש במפעל מספר חובבי כדורגל, ביניהם ג'ק האמבל ושחקני נוטינגהאם פורסט לשעבר פרד בירדסלי ומוריס בייטס. דנסקין והאמבל נחשבים בדרך כלל לאנשים שהניעו את הקמת קבוצת הכדורגל של המפעל - מועדון הכדורגל דיאל סקוור. באוקטובר 1886 ארגן דנסקין מגבית בקרב חובבי הכדורגל במפעל, והשתמש בכסף שנאסף על מנת לרכוש את כדור המשחק הראשון של המועדון. ב-1 בדצמבר 1886 השתתף דנסקין בפגישה שנערכה בפאב מקומי, ובה הוחלט רשמית על הקמת מועדון הכדורגל תחת השם רויאל ארסנל. הוא גם הוביל את שחקני דיאל סקוור במשחק הראשון בתולדות המועדון נגד איסטרן וונדררס ב-11 בדצמבר 1886; המשחק הסתיים בניצחון 6 - 0 לטובת דיאל סקוור. דנסקין המשיך לשחק ברויאל ארסנל (השם החדש של המועדון באותה תקופה) במשך שנתיים נוספות. אולם, לאחר שנפצע במשחק מול מועדון הכדורגל קלפטון בינואר 1889 הוא החליט לפרוש ממשחק פעיל, אם כי בשנים שלאחר פרישתו הוא שיחק לעיתים רחוקות. רויאל ארסנל הפך למועדון מקצועני ב-1891. שנה אחת לאחר מכן דנסקין החליט להתמודד בבחירות להנהלת המועדון, אך לא הצליח להיבחר. הוא סיים את הקשר שלו לארסנל והחל לעבוד עם קבוצת הכדורגל רויאל אורדננס פקטוריס שהתפרקה בערך ב-1896. כמו כן, הוא היה שופט במספר משחקים מקומיים. דנסקין היה אוהד של המועדון והגיע למשחקים, ובנו בילי מכר תוכניות במשחקי הבית שנערכו במאנור גראונד. דנסקין הקים מפעל לייצור אופניים בפלאמסטיד, לפני שעבר לקובנטרי ב-1907 על מנת לעבוד בחברת Standard Motor. בריאותו של דנסקין לא הייתה טובה בשנותיו האחרונות, ומצבו נגרם בין השאר בעקבות הפציעות שספק בזמן המשחקים. למרות זאת הוא היה אחד ממייסדי ארסנל שזכו לראות את הצלחת המועדון בשנות ה-30; ב-1936 נטען כי הוא עודד ממיטת חוליו את ארסנל בזמן גמר גביע ה-FA, במקביל להאזנה לשידור המשחק ברדיו. לאחר מספר שנים של בריאות רופפת הוא מת ב-1948 בהוספיס שבווריק. מועדון האוהדים הסקוטי של ארסנל החליט בשנת 2007 להקדיש לזכרו של דנסקין לוח כחול בסמוך למקום הולדתו בברנטיסלנד. דנסקין נישא לג'ורג'ינה האראדון ב-1886, ולזוג נולדו שלושה ילדים (שניים מתוכם מתו בינקותם). ג'ורג'ינה מתה ב-1916 כתוצאה מנפחת. ביוני שלאחר מות אשתו נישא בילי, בנו היחיד שנותר בחיים, לאישה בשם מרי ג'ונס. לזוג נולדו שני ילדים. ברנרד ג'וי, Forward Arsenal!,‏ Phoenix House,‏ 1952 ביוגרפיה באתר ברנטיסלנד אונליין
דן לואיס

דניאל "דן" לואיס (אנגלית: Daniel "Dan" Lewis;‏ 11 בדצמבר 1902–1965) היה שוער כדורגל וולשי. בתחילת דרכו שיחק לואיס במועדונים מקומיים באזור של כפר הולדתו מירדיי, לפני שעבר ללונדון והצטרף לקלפטון אוריינט. פריצתו התרחשה ב-1924 כאשר הצטרף לארסנל מהליגה הראשונה. הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל הייתה במשחק נגד אברטון ב-15 בנובמבר 1924; המשחק הסתיים בניצחון 3 - 2 לטובת ארסנל, ולואיס שיחק בעמדת השוער ב-13 המשחקים הבאים. הרצף נפסק ב-14 בפברואר 1925 לאחר שלואיס ספג חמישה שערים במשחק בית מול האדרספילד טאון. לואיס חלק את אפודת השוער הראשון עם ג'וק רובסון וביל הרפר לאחר מינויו של הרברט צ'פמן לתפקיד המאמן ב-1925, אך תוך זמן קצר הפך לשוער הבכיר של ארסנל, בעיקר לאחר עזיבתם של רובסון והרפר ב-1926 וב-1927 בהתאמה. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ויילס הייתה בתיקו 3 - 3 מול נבחרת אנגליה ב-12 בפברואר 1927. הוא השתתף בשני משחקים נוספים, שהאחרון שבהם היה התבוסה 0 - 6 לנבחרת אנגליה בסטמפורד ברידג' ב-20 בנובמבר 1929. שפל הקריירה של לואיס בארסנל היה גמר גביע ה-FA מול קארדיף סיטי ב-1927; היה זה הגמר הראשון של ארסנל, והוא הסתיים בהפסד 0 - 1 בגלל טעות של לואיס. בדקה ה-74 בעט החלוץ יואי פרגוסון לעבר לואיס, שהיה אמור לעצור את הבעיטה הקלה. אולם, במהלך הזינוק החטיא לואיס את הכדור ונתן לו מכה במרפקו, שגרמה להסטת הכדור לכיוון השער. הניצחון הזה היה היחיד של מועדון וולשי בגמר גביע ה-FA. לואיס האשים את אפודתו החדשה, וטען שהצמר היה יותר מדי עבה מכדי לאפשר לו לתפוס את הכדור כראוי. לואיס היה השוער הראשון של ארסנל בשלוש העונות שלאחר משחק הגמר. אולם, כאשר המועדון העפיל לגמר גביע ה-FA ב-1930 לואיס הוחלף על ידי צ'ארלי פרידי, כיוון שהמאמן הרברט צ'פמן חשש שלואיס לא יצליח להתמודד עם הלחץ. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 0 על האדרספילד טאון, והיה זה התואר הראשון בתולדות ארסנל. הביטחון העצמי של לואיס היה בשפל, ובעונה שלאחר מכן הוא מיעט לשחק בעיקר לאחר החתמתם של ביל הרפר (קדנציה שנייה) וג'רארד קייזר. הוא השתתף ב-169 משחקים במדי ארסנל בכל המסגרות, ובמאי 1931 הועבר לג'ילינגהאם. לואיס השתתף רק בשישה משחקים במדי ג'ילינגהאם, וככל הנראה פרש לאחר מכן. ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4) דן לואיס, באתר Transfermarkt דן לואיס, באתר National Football Teams דן לואיס, באתר FootballDatabase.eu קליפ באתר ה-BBC שבו רואים את טעותו של לואיס בגמר הגביע
טים קולמן

ג'ון ג'ורג' "טים" קולמן (אנגלית: John George "Tim" Coleman;‏ 26 באוקטובר 1881, קטרינג, אנגליה - 20 בנובמבר 1940) היה כדורגלן אנגלי. קולמן החל את דרכו במועדון קטרינג טאון החובבני מעיר הולדתו, וב-1901 הצטרף לנורת'המפטון טאון. בקיץ 1902 חתם בוולוויץ' ארסנל מהליגה השנייה, ותוך זמן קצר הפך למבקיע שערים מצטיין במועדון. הופעת הבכורה של קולמן הייתה במשחק נגד פרסטון נורת' אנד ב-6 בספטמבר 1902, ובעונתו הראשונה בארסנל הבקיע 17 שערים ב-30 משחקים, כאשר המועדון מסיים במקום השלישי בליגה. בעונה שלאחר מכן הוא הבקיע 23 שערים ב-28 משחקים, וביחד עם 25 השערים של החלוץ טומי שנקס וביל גואינג סייע למועדון לסיים במקום השני ולהעפיל לליגה הראשונה. בעונתו הראשונה בליגה הבכירה הוא הבקיע רק חמישה שערים, אך בעונה שלאחר מכן הבקיע 15 שערים ב-34 משחקים. בעונה זו קולמן שיחק עם ארסנל בהפסד לניוקאסל יונייטד בחצי-גמר גביע ה-FA, וערך את הופעתו היחידה בנבחרת אנגליה במשחק נגד נבחרת אירלנד ב-16 בפברואר 1907. למרות התוצאות הטובות המועדון נקלע לקשיים כלכליים, ובפברואר 1908 קיבלה הנהלת ארסנל את הצעת אברטון לשלם 700 לירות שטרלינג תמורת כרטיס השחקן של קולמן. קולמן הספיק לשחק ב-196 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 84 שערים. הוא היה שחקן הרכב קבוע ב-2.5 העונות שלו בגודיסון פארק, סייע לאברטון לסיים במקום השני בעונת 1908/1909, והבקיע 30 שערים ב-71 משחקי ליגה. בזמן שהיה באברטון הוא התפרסם כאחד מהשחקנים הבודדים (ביחד עם רוב שחקני מנצ'סטר יונייטד) ששמרו על חברותם באיגוד השחקנים למרות כללי התאחדות הכדורגל האנגלית. בסופו של דבר ההתאחדות נסוגה מעמדתה. לאחר אברטון קולמן שיחק בסנדרלנד (1910–1911), פולהאם (1911 - 1914) ונוטינגהאם פורסט (1914 - 1915). קולמן פרש מכדורגל מקצועני לאחר פריצת מלחמת העולם הראשונה והשעיית משחקי הכדורגל הרשמיים, אך בזמן המלחמה שיחק עבור מועדונים חובבניים ובעיקר עבור טנברידג' ולס. קולמן פרש סופית ב-1920. לאחר פרישתו הוא עסק באימון ועבר להתגורר בהולנד. ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4) איגוד השחקנים הוא הגוף שאיגד כדורגלנים באנגליה לפני הקמת התאחדות הכדורגלנים המקצוענים טים קולמן, באתר Transfermarkt טים קולמן, באתר WorldFootball.net טים קולמן, באתר National Football Teams טים קולמן, באתר FootballDatabase.eu
מוריס בייטס

ג'וזף מוריס בייטס (אנגלית: Joseph Morris Bates;‏ 1864 - 6 בספטמבר 1905) היה כדורגלן אנגלי. בייטס החל את הקריירה שלו בנוטינגהאם פורסט כשחקן חובב, אך כעבור מספר שנים עבר ללונדון והחל לעבוד במפעל התחמושת רויאל ארסנל ביחד עם חברו לקבוצה פרד בירדסלי. בייטס פגש במפעל חובבי כדורגל אחרים כגון ג'ק האמבל ודייוויד דנסקין, וביחד הם הקימו את מועדון הכדורגל דיאל סקוור ב-1886; תוך זמן קצר שונה שם המועדון לרויאל ארסנל, וכיום הוא ידוע בשם ארסנל בלבד. בייטס המשיך בתפקיד רשמי בנוטינגהאם כאשר שפט במספר משחקים של המועדון; ביחד עם בירדסלי הוא היה אחראי לכך שהנהלת פורסט תרמה לארסנל מדים אדומים ישנים, כאשר הצבעים האלה משמשים את המועדון הלונדוני מאז. בייטס השתתף ב-73 משחקים במדי ארסנל, בעיקר כבלם קדמי, בגביע ה-FA (כולל התיקו הראשון במשחק גביע בתולדות המועדון במשחק נגד לינדהאסט ב-5 באוקטובר 1889) ובתחרויות אזוריות אחרות. בייטס זכה לקבל את סרט הקפטן של ארסנל, ונודע בזכות נגיחותיו החזקות בתקופה שבה הכדורגלנים היו כבדים יותר ונטלו סיכון עצמי גדול יותר כשנגחו בכדור. בייטס הוביל את ארסנל לתארים הראשונים בתולדות המועדון - גביע קנט ומגן הצדקה של לונדון ב-1890. בייטס היה בן 36 כשהוביל את ארסנל לזכייה בגביעים, והחליט כי הוא מבוגר מכדי לשחק; הוא פרש ממשחק פעיל בקיץ 1890. בניגוד לבירדסלי או דנסקין הוא לא שמר על קשר עם ארסנל לאחר פרישתו, ולפיכך אין אזכורים שלו במסמכים מאוחרים של המועדון. הוא המשיך לעבוד במפעל התחמושת, והתמחה במקלעי מקסים, עד למותו משחפת בגיל 41[דרוש מקור]. ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4) פיל סואר ומרטין טיילר, The Official Illustrated History of Arsenal, המלין, 2005 (ISBN 0-600-61344-5) אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog,‏ Wherry‏, 2004 (ISBN 0-9546259-1-9)
פרד בירדסלי

פרדריק ויליאם בירדסלי (אנגלית: Frederick William Beardsley; 13 ביולי 1856 – 1939) היה כדורגלן אנגלי הנמנה עם מייסדי מועדון הכדורגל ארסנל. בירדסלי, יליד נוטינגהאם, החל לעבוד בצעירותו במפעל תחמושת בצ'ילוול, לונדון. בזמנו החופשי שיחק כדורגל בעמדת השוער, והשתתף כשחקן חובב במשחקי נוטינגהאם פורסט. ב-1884 שמר על שער נקי בחצי גמר גביע ה-FA נגד קווינס פארק ריינג'רס, והמשחק החוזר שנערך באדינבורו הסתיים בהפסד של פורסט בתוצאה 0 - 3. בירדסלי פוטר ממשרתו כיוון שלקח חופשה ללא רשות, וכתוצאה מכך עבר ללונדון והחל לעבוד במפעל התחמושת רויאל ארסנל שוולוויץ'. מאוחר יותר הצטרף אליו מוריס בייטס, שהיה גם כן שחקן בפורסט. בירדסלי היה מעוניין להמשיך לשחק כדורגל, והצטרף לניסיון המקומי להקים מועדון כדורגל; ב-1884 הוא שיחק בקבוצה בשם וולוויץ' יוניון במשך תקופה קצרה, אך הקבוצה התפרקה זמן קצר לאחר הקמתה. לאחר הגעתם למפעל של חובבי כדורגל נוספים, כגון דייוויד דנסקין וג'ק האמבל, נעשה ניסיון נוסף להקים מועדון כדורגל; תחת הנהגתו של דנסקין הם הקימו קבוצת פועלים שנקראה דיאל סקוור; הקבוצה הפכה בסופו של דבר למועדון הכדורגל ארסנל. בירדסלי היה השוער במשחק נגד איסטרן וונדררס ב-11 בדצמבר 1886, שהיה גם המשחק הראשון בתולדות המועדון; תוך זמן קצר שונה שם המועדון לרויאל ארסנל, אך בירדסלי המשיך לשחק כשחקן אורח במשחקי נוטינגהאם פורסט, ושותפו לקבוצה בייטס סייע כשופט. באחת הפעמים שבירדסלי ובייטס נסעו לנוטינגהאם הם הצליחו להשיג סט של מדי משחק אדומים. המדים הללו הוענקו לארסנל, ומאז הצבע האדום מאפיין את המועדון הלונדוני. בירדסלי שיחק ברויאל ארסנל עד עונת 1890/1891, והוחלף על ידי אדמונד בי; הוא השתתף ב-67 משחקים רשמיים בליגות ובטורנירי הגביע האזוריים בתקופה שקדמה לצירוף ארסנל לפוטבול ליג. כמו כן, בירדסלי היה השוער בשני משחקי גביע ה-FA, כולל המשחק הראשון של ארסנל בטורניר נגד לינדהרסט ב-5 באוקטובר 1889. בירדסלי היה השוער בניצחונות במשחקי הגמר של גביע קנט בכדורגל ומגן הצדקה של לונדון ב-1890. בירדסלי היה שחקן חובב לאורך כל הקריירה שלו, והמשיך לעבוד כמהנדס, בין היתר בחברת סימנס, ממנה פוטר לאחר שלקח יותר מדי חופשות על מנת לשחק כדורגל. בירדסלי כיהן כחבר הנהלה בארסנל בזמן ששיחק שם, ולאחר פרישתו ב-1891 הוא נבחר למשרת סגן היושב-ראש. הוא היה חבר בהנהלת וולוויץ' ארסנל (השם החדש של המועדון) במשך שני העשורים הבאים, ועסק במקביל באיתור כישרונות. הקשר בין בירדסלי לארסנל הסתיים ב-1910 לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כספיים; המועדון נרכש על ידי קבוצת אנשים בראשות סר הנרי נוריס, ובירדסלי לא הצטרף להנהלה החדשה של ארסנל. בירדסלי הצטרף להנהלת צ'רלטון אתלטיק לאחר המעבר של ארסנל לאצטדיון הייבורי ב-1913, אך עזב בעקבות מחלוקת על סגנון המשחק של המועדון שנחשב בעיניו כהגנתי מדע. בסופו של דבר הוא פתח חנות למכירת טבק בשכונת וולוויץ', והתגורר בפלאמסטיד עד למותו ב-1939. ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4) פיל סואר ומרטין טיילר, The Official Illustrated History of Arsenal, המלין, 2005 (ISBN 0-600-61344-5) אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog,‏ Wherry‏, 2004 (ISBN 0-9546259-1-9)
סמיכה

האם התכוונתם ל... סמיכת זקנים – מתן רשות של רב לתלמידו לשמש כדיין בסנהדרין חידוש הסמיכה – הפולמוס על אפשרות חידוש סמיכת הזקנים כחלק מחידוש הסנהדרין סמיכה לרבנות – העברת סמכות מרב לתלמידו להורות הלכה סמיכה (קורבן) – הנחת הידיים על ראש הקורבן לפני שחיטתו שכיבת סמיכה – תרגיל התעמלות לשמירה על הכושר הגופני סמיכת חכמים (פירושונים) סמיכות – צירוף של שני שמות עצם שיש ביניהם קשר הדוק שמיכה – כלי מיטה המשמש לכיסוי
צ'ארלי באקן

צ'ארלס מאריי באקן (אנגלית: Charles Murray Buchan;‏ 22 בספטמבר 1891 - 25 ביוני 1960) היה כדורגלן ועיתונאי אנגלי. באקן, יליד לונדון, החל את הקריירה שלו במועדון וולוויץ' ארסנל (לימים ארסנל) הלונדוני, אליו הצטרף בדצמבר 1909. למרות שהיה שחקן טוב במשחקי המילואים של ארסנל הוא לא הסתדר עם המאמן ג'ורג' מורל, והחליט לחתום על חוזה מקצוען. באקן חתם במועדון הכדורגל לייטון, ובזמן ששיחק שם אותר והוחתם על ידי סנדרלנד במרץ 1911. באקן היה חלוץ מרכזי גבוה, והצליח מאוד בסנדרלנד. המועדון זכה באליפות בעונת 1912/1913, והחמיץ את הדאבל לאחר הפסד בגמר גביע ה-FA לאסטון וילה. באקן נחשב לאחד החלוצים הטובים ביותר בליגה בתקופה שבה שיחק, ובשבע מתוך שמונה העונות שלו (1912/1913 - 1923/1924) בסנדרלנד הוא היה מלך השערים של המועדון, מלבד בעונות הלא רשמיות שנערכו בתקופת מלחמת העולם הראשונה. באקן הוא מלך שערי הליגה של סנדרלנד בכל הזמנים עם 209 הבקעות. הוא הופיע גם במדי נבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד נבחרת אירלנד ב-15 בפברואר 1913. באקן השתתף רק בשישה משחקי נבחרת (ארבעה שערים) כיוון שבתקופת המלחמה לא נערכו משחקים בינלאומיים רבים. באקן עזב את סנדרלנד ב-1925 וחזר לשחק בארסנל. בהתחלה דרש מאמן סנדרלנד בוב קייל תשלום של 4,000 לירות שטרלינג, אך מאמן ארסנל הרברט צ'פמן הצליח לשכנעו לקבל סכום בסיסי של 2,000 בנוסף ל-100 לירות שטרלינג תמורת כל שער שבאקן יבקיע בעונה הראשונה לאחר המעבר; באקן הבקיע 21 שערים, והנהלת ארסנל נאלצה לשלם 100 לירות שטרלינג יותר ממה שקייל דרש במקור. באקן ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הדרבי של צפון לונדון נגד טוטנהאם הוטספר ב-29 באוגוסט 1925. מלבד שערים תרם באקן גם לטקטיקת המשחק של ארסנל; באקן וצ'פמן הגו את הרעיון לעבור לשחק במערך "WM" על מנת לנצל באופן מלא את השינויים בחוק הנבדל. הרעיון של באקן היה להזיז את הקשר המרכזי לעמדה הגנתית יותר, כאשר במקומו מגיע חלוץ אחד מההתקפה. משמעות הדבר הייתה שהאחריות על מלכודת הנבדל עוברת מהבלמים הקדמיים אל הבלם המרכזי היחיד, ואילו הבלמים הקדמיים מוסטים לצדדי המגרש. שינוי זה היה אחד מהגורמים להצלחה הרבה של ארסנל בשנות ה-30. למרות גילו היה באקן שחקן הרכב קבוע במשך שלוש עונות. הוא ענד את סרט הקפטן בגמר גביע ה-FA של 1927, הראשון בהיסטוריה של ארסנל, אף פעם נוספת היה בצד המפסיד לאחר ששחקני קארדיף סיטי ניצלו טעות של השוער דן לואיס והבקיעו את השער היחיד במשחק. באקן פרש סופית לאחר עונת 1927/1928, ולמרות שבאותה עונה היה בן 36 הוא הצליח להבקיע 16 שערי ליגה. בסך הכל הוא הבקיע 56 שערים ב-120 משחקים במדי ארסנל; באקן הבקיע 258 שערי ליגה, והוא נמצא במקום השישי בטבלת המבקיעים של הפוטבול ליג. לאחר פרישתו עבד באקן ככתב ספורט בעיתון דיילי ניוז (שמאוחר יותר שינה את שמו לניוז כרוניקל), כתב את אחד ממדריכי האימון הראשונים, ועבד כפרשן עבור ה-BBC. ב-1947 הוא היה אחד ממקימי התאחדות עיתונאי הכדורגל, ויזם את הענקת פרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם ההתאחדות. בין 1951 למותו הוא ערך מגזין כדורגל פרטי בשם "Charles Buchan's Football Monthly". ב-1955 הוא פרסם את האוטוביוגרפיה "A Lifetime in Football". באקן מת ב-1960 בזמן שהיה בחופשה במונטה קרלו שבמונקו. ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who (עמוד 61),‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4) צ'ארלי באקן, באתר Transfermarkt צ'ארלי באקן, באתר National Football Teams צ'ארלי באקן, באתר FootballDatabase.eu מאה השחקנים הטובים ביותר בתולדות סנדרלנד ארכיון ה-Football Monthly