laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ראס אל-ח'ימה

ראס אל-ח'ימה (בערבית: رأس الخيمة - "קודקוד האוהל") היא אמירות באיחוד האמירויות הערביות. שטחה כ-2,486 קמ"ר והיא שוכנת בחלקו הצפוני של חצי האי ערב וגובלת מצפון במחוז מוסנדם שבעומאן. שמה של בירת האמירות זהה לשם האמירות כולה ונכון לשנת 2018 היו בה (אמירות) כ-386,400 תושבים, מהם כ-31% אזרחים. בעיר ראס אל-ח'ימה שני אזורים עיקריים שביניהם מפריד ערוץ נחל, מצידו האחד העיר העתיקה ראס אל-ח'ימה ומצידו השני א-נח'יל. בעיר שדה תעופה בינלאומי. העיר ראס אל-ח'ימה הייתה ידועה בשם ג'ולפר ובה ישב שבט עזד בין המאות ה-8' וה-9' לספירה, בבתי עץ. בתחילת המאה ה-18' התבסס שבט קואסים בראס אל-ח'ימה. ב-18 בדצמבר 1819 כבשו הבריטים את המקום ובשנת 1822 חתם השייח' סולטאן בן-סאקר אל-קאסמי על הסכם ימי כללי עם בריטניה ובו ניתן למקום מעמד של מדינת חסות, כדי למנוע את השתלטות האימפריה העות'מאנית על המקום. בדומה לאמירויות השכנות: עג'מאן, דובאי, אום אל-קיוין ושארג'ה, מיקומה של ראס אל-ח'ימה על הדרך הימית המובילה להודו הוא שהעניק לה מעמד של כבוד כנסיכות בשליטה בריטית. בשנת 1869 קיבלה ראס אל-ח'ימה עצמאות מוחלטת משכנתה שארג'ה, אולם בין ספטמבר 1900 ל-7 ביולי 1921 היא שבה והייתה לחלק מאמירות שארג'ה ושליטה של האחרונה שלט גם בראס אל-ח'ימה. ב-11 בפברואר 1972 הודיע שליטה, השייח' סאקר בן מוחמד אל-קאסמי (שליט האמירות בשנים 1948–2010), על הצטרפותה של האמירות לאיחוד האמירויות הערביות. בראס אל-ח'ימה מספר גדול של בתי ספר ממלכתיים (יסודיים ותיכוניים). שפת ההוראה העיקרית היא ערבית. בעיר קיימים מספר בתי ספר המיועדים לילדי העובדים הזרים באמירות, וההוראה בהם היא באנגלית. באמירות מספר אוניברסיטאות וקמפוסים של אוניברסיטאות זרות, בהן אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות, המוסד האקדמי היחיד באיחוד האמירויות המציע תוכניות לתואר ראשון ברפואה, בסיעוד וברוקחות. מדיה וקבצים בנושא ראס אל-ח'ימה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראס אל-ח'ימה האתר הרשמי של ממשלת ראס אל-ח'ימה (בערבית) אתר התיירות הרשמי של ממשלת ראס אל-ח'ימה (באנגלית) אוניברסיטת ראס אל-ח'ימה למדעי הרפואה והבריאות (באנגלית) ראס אל-ח'ימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראס אל ח'יימה: ביקור באמירות שלא כולם שמעו עליה, באתר mako, ‏ 25 בפברואר 2022
החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם

החלטה 478 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-20 באוגוסט 1980 בתגובה לחקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל על ידי הכנסת ב-30 ביולי 1980. ההחלטה קובעת כי החוק שהתקבל כחודש לפני כן וקובע כי ירושלים המאוחדת היא בירת ישראל ולא ירושלים המערבית כפי שהיה עד אז, הוא הפרה של החוק הבינלאומי. ההחלטה פותחת בהבעת "דאגה עמוקה לאור חקיקת 'חוק יסוד' בכנסת ישראל המכריז על שינוי באופייה ובמעמדה של העיר הקדושה ירושלים, על הכרוך בכך לשלום ולביטחון". ההחלטה מגנה את חקיקת חוק ירושלים וקובעת כי החוק מפר את הדין הבינלאומי ואין הוא מבטל את מעמדם של תושבי מזרח ירושלים על פי אמנת ז'נבה כאזרחים הראויים להגנה בעת מלחמה. ההחלטה מכריזה על בטלות מוחלטת של כל הצעדים שנקטה ישראל לשינוי מעמדה של "העיר הקדושה ירושלים", מכריזה על אי-הכרה בחוק ירושלים ובתוצאותיו וקוראת לכל המדינות החברות באומות המאוחדות לאמץ החלטה זו. אותן מדינות-חברות שלהן משלחות דיפלומטיות בירושלים נקראות להוציא את משלחותיהן מן העיר. הסיבה לקבלת ההחלטה היא העובדה שמזרח ירושלים אינה מוכרת כחלק ממדינת ישראל אלא כשטח כבוש מאז מלחמת ששת הימים. ההחלטה התקבלה בקולות 14 חברות במועצת הביטחון. ארצות הברית הייתה החברה היחידה שנמנעה בהצבעה. החלטה 478 באה בהמשך להחלטה 476 מ-30 ביוני 1980, בה נקראה ישראל בדחיפות לחדול מכל צעד אשר ישנה את אופיים ומעמדם של המקומות הקדושים בירושלים. בעקבות החלטת ארצות הברית על העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים התכנסה מועצת הביטחון ב-18 בדצמבר 2017 לבקשתה של מצרים על מנת "לאשר מחדש כי לכל החלטה ופעולה שמבקשת לשנות את האופי, המעמד או ההרכב הדמוגרפי של ירושלים אין השלכות חוקיות והן מבוטלות". ההצעה המצרית נסמכה בין היתר על החלטה 478. אל מול 14 חברות מועצת הביטחון שהצביעו בעד הבקשה המצרית הטילה ארצות הברית וטו והבקשה להחלטה נפלה. החלטה 497 של מועצת הביטחון של האו"ם נעה לנדאו, ארצות הברית הטילה וטו על ההצעה באו"ם נגד ההכרה בירושלים; 14 מדינות מ-15 תמכו, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2017
גלאטה

גלאטה (טורקית Galata) או פרה (Pera) היא שכונה ברובע בייאואולו (Beyoğlu), בחלק האירופי של איסטנבול. בעבר הייתה גלאטה מצודה על החוף הצפוני של מפרץ קרן הזהב, מול קונסטנטינופול. במקום היה קיים יישוב יווני בשם Sykais גן התאנים או Peran en Sykais גן התאנים בעבר השני (הכוונה לצד השני של המפרץ) כבר לפני כאלפיים שנה. כשהתפתחה קונסטנטינופול, בתקופת האימפריה הביזנטית, הפכה גלאטה לשכונה שלה ובמאה החמישית הקים שם תאודוסיוס השני מצודה והמקום התחיל להיקרא גלאטה. יש השערות שונות למקור השם גלאטה, חלקן מקשרים אותו עם הקלטים, חלקם עם המילה היוונית Galaktos (חלב) ואחרים מתייחסים למילה Calata (מדרון). המקום התפרסם יותר בשם פרה והיה למושבם של בני הרפובליקה של ג'נובה ובני ונציה. במהלך מסע הצלב הרביעי המקום סבל נזקים קשים ונהרס המגדל הגדול בעת כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים ובתקופת השלטון הלטיני של קונסטנטינופול (1204–1261) התחזק בה האלמנט הוונציאני. לאחר שיבת השלטון הביזנטי, המצודה הוענקה לבני ג'נובה, על ידי הקיסר מיכאיל השמיני, כאות תודה על תמיכת ג'נובה בשיבתו לשלטון בקונסטנטינופול. ב-1348 בנו בני ג'נובה את מגדל גלאטה, אחד מסמליה הבולטים של איסטנבול גם בימינו. ב-29 במאי 1453, ביום כיבוש קונסטנטינופול, נכבשה גם גלאטה והפכה לחלק מקונסטנטינופול העות'מאנית. בהמשך, לאחר שינוי השם בשנות השלושים של המאה ה-20, הפכה לחלק מאיסטנבול. השם הטורקי של הרובע, בייאואולו, משמעו "בן השליט", והוא מצביע על ארמון מקומי בולט שבו שכן בנו של השליט. מדיה וקבצים בנושא גלאטה בוויקישיתוף גלאטה (איסטנבול, טורקיה), דף שער בספרייה הלאומית
גרעין האקומבנס

גרעין האקומבנס (NAc) הוא אזור במוח הממוקם בסטריאטום, הוא החלק העיקרי של הסטריאטום הגחוני (ventral striatum) ואחד מגרעיני הבסיס של המוח הגדול. מבחינה פונקציונלית, גרעין זה הוא חלק מהמערכת המזולימבית ומהמערכת הלימבית. גרעין האקומבנס מקבל מידע ממבנים לימביים החיוניים לעיבוד רגשי וכן ממבנים האחראיים על קואורדינציה של התנועה. הוא מקושר לטגמנטום הגחוני כחלק מהמערכת המזולימבית mesolimbic system של המוליך העצבי דופמין. גרעין האקומבנס מעורב במנגנוני חיזוק וקשב. אותות דופמינרגיים הנשלחים אל גרעין האקומבנס מסמנים נוכחות או אפשרות של גמול. לפיכך, הוא מעורב בתהליכים שונים הקשורים להנעה (מוטיבציה) וגמול, ולעיתים אף מכונה "מרכז העונג" של המוח. גרעין האקומבנס שולח מידע אל קליפת המוח הקדם-מצחית כדי לסייע בארגון של פעולות מוטוריות וקוגניטיביות וממלא תפקיד מרכזי במערכת החיזוק במוח. לגרעין האקומבנס יש חשיבות רבה לתהליכי הוויסות של התנהגויות המכוונות לקבלת גמול. הוא חיוני ליצירת אינטגרציה של מידע מוטיבציוני לצורך ויסות ההתנהגות. עלייה ברמות הדופמין שמגיע לגרעין האקומבנס מתרחשת בעקבות ציפייה לגמול עתידי ולא רק בעקבות גישה לתגמולים קיימים. על ידי כך הוא מעודד בחירה של פעולות, אשר יובילו לגמול מצופה. בנוסף, לגרעין האקומבנס יש תפקיד מרכזי בוויסות של אימפולסיביות. אזור זה נחקר רבות בהקשרים של התמכרות לסמים, וידוע כי סמים ממכרים גורמים לעלייה ברמת הדופמין בתוך גרעין האקומבנס. גרעין האקומבנס מורכב משני חלקים עיקריים: ליבה (The NAC core (NACc - לליבה של גרעין האקומבנס יש תפקיד חיוני ביכולת של חיזוקים מותנים (CR - Conditioned Reinforcer) להשפיע על ההתנהגות. קליפה The NAC shell - מדיה וקבצים בנושא גרעין האקומבנס בוויקישיתוף Basar, K., Sesia, T., Groenewegen, H., Steinbusch, H. W., Visser-Vandewalle, V., & Temel, Y. (2010). Nucleus accumbens and impulsivity. Progress in neurobiology, 92(4), 533-557. By Vaidya, Chandan J.; Gordon, Evan M. ROLE OF DOPAMINE IN THE PATHOPHYSIOLOGY OF ATTENTION'DEFICIT/HYPERACTIVITY DISORDER Kar, Bhoomika Rastogi (Ed), (2013). Cognition and brain development: Converging evidence from various methodologies. APA human brain development series., (pp. 105-125). Washington, DC, US: American Psychological Association, xiii, 328 pp. Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson. Calkins, Susan D. (Ed); Bell, Martha Ann (Ed), (2010). Child development at the intersection of emotion and cognition. Human brain development. Washington, DC, US: American Psychological Association. Madden, Gregory J. (Ed); Bickel, Warren K. (Ed), (2010). Impulsivity: The behavioral and neurological science of discounting. Washington, DC, US: American Psychological Association, xvi, 453 pp. Ranganath, A., & Jacob, S. N. (2016). Doping the mind: dopaminergic modulation of prefrontal cortical cognition. The Neuroscientist, 22(6), 593-603. Catharine A. Winstanley, Dawn M. Eagle, Trevor W. Robbins (2006). Behavioral models of impulsivity in relation to ADHD: Translation between clinical and preclinical studies. Clinical Psychology Review 26, 379–395
מחוז סידאמו

סידאמו היה מחוז בחלק הדרומי של אתיופיה, עיר הבירה של המחוז הייתה בירגאלאם, ואחרי כן אווסה. המחוז נקרא על שם הקבוצה האתנית שבאזור הסידאמים, שהיו המרכיב העיקרי של המחוז. המחוז הוקם על חלק משטחה של ממלכת קאפה. המחוז גבל בדרום מזרחה בסומליה בדרומה בקניה במזרחה בבלה בצפון מזרחה בארסי בצפונה בשוואה בצפון מערבה בקפאה ובמערבה במחוז גמו גופה. עם מטעי הקפה הגדולים של המחוז, סידאמו הייתה בעלת הכנסות שופעות והשטח ניתן לאצילים כגון דאג'אזמאץ' באלצ'ה אבא נפסו, שהיה המושל של הפרובינציה לפני הכיבוש האיטלקי. אחרי שחרורה של אתיופיה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית, בשנת 1942, סופחו למחוז זה המחוזות בוראנה ווואליטה. בסידאמו התחולל, ב-1960, מרד המיסים של הגאוודים שהתנגדו לארגון מחדש של מערכת המסים. המרד דוכא באופן ברוטלי כפי שגברו זאוודה ראה וכתב, "האיכרים שהיו חמושים בעיקר בחניתות וחרבות התעמתו כנגד אויב מזוין היטב, שהורכב מחיילים ושוטרים." המתקוממים הגאוודים התנגשו עם כוחות הממשלה מספר פעמים, ואחרי שהוקמה וועדה רק מנהיגי המורדים נענשו. עם אימוץ החוקה החדשה בשנת 1995, סידאמו נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, אזור בדרום- מזרח המחוז נעשה נפת ליבאן שבמחוז סומלי, אזור נוסף במערב המחוז ניתן למחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום וחולק למספר נפות כמו סידאמה, וואליטה, נפת גאוודו ומה שנשאר מהמחוז (שרוב האוכלוסייה בו משתייכת לבני האורומו) הפך להיות נפת בוראנה שבמחוז אורומיה. Bahru Zewde, A History of Modern Ethiopia, second edition (London: James Currey, 2001), pp. 129, 133. ISBN 0821409727 Bahru Zewde, A History, p. 218
T-2

האם התכוונתם ל... T-2 באקאיי – מטוס אימון סילוני מתוצרת ארצות הברית מיצובישי T-2 – מטוס אימון סילוני מתוצרת יפן ACAZ T-2 – מטוס מתוצרת בלגיה שתוכנן ב-1924 T-2 מיקוטוקסין – רעלן כינוי לסרט הקולנוע "שליחות קטלנית 2"
עזרא איכילוב

עזרא איכילוב (10 ביוני 1907 - 26 ביוני 1961) היה חבר הכנסת מטעם מפלגת הציונים הכלליים, מראשי המחנה האזרחי. איכילוב נולד למשפחת החקלאים יעקב (בנו של אברהם איכילוב) ואיטה איכילוב בפתח תקווה, בה התגורר וניהל משק חקלאי. הוא ספג ביקורת מצד תנועות הפועלים על שנמנע מהעסקת עבודה עברית בפרדסו. במאי 1936, בתחילת המרד הערבי הגדול, הוא ניצל בנס עת ירו עליו ערבים בפרדסו, והוא לא נפגע. היה פעיל באגודת הספורט מכבי, כיהן מטעמה בקונגרס הציוני ה-19 ב-1935 והיה ב-1928 אחד מנציגי האגודה בהקמת התאחדות הכדורגל בארץ-ישראל. בשנים 1931–1955 כיהן כחבר המועצה המקומית ולאחר-מכן עיריית פתח-תקוה. בתחילה הוא נחשב לנציג האזרחים הצעירים והיה יושב ראש ועדת החינוך המקומית. לאחר הבחירות לעיריית פתח תקווה בנובמבר 1950 בהן הסתמן רוב לשמאל, ובמיוחד לאחר שבג"ץ פסל את בחירתו של פנחס רשיש לראשות העיר, ומועצת גדולי התורה הוציאה החלטה שאסרה על פועלי אגודת ישראל להצביע עבור מועמד שאינו דתי, גיבש הסכם רוטציה על פיה שמעון כץ יהיה ראש עיר למשך מספר חודשים שאחריהם תועבר ראשות העיר לידיו. אולם השמאל בתגובה גיבש הסכם דומה ומרדכי קראוסמן מונה לראשות העיר עד שהעביר לקראת סוף שנת 1951 את השרביט לידי פנחס רשיש. בשנת 1951 נבחר לכנסת השנייה מטעם הציונים הכלליים. כהונתו בכנסת נמשכה עד לפטירתו, בשנת 1961, במהלך הכנסת הרביעית. בתקופת כהונתו היה חבר בוועדות הכנסת השונות. כאחיו הבכור, משה הצטרף אף הוא לאגודת בני בנימין והיה מראשיה. ב-1940, יחד עם יוסף תמיר, אליהו יגנס ואחרים היה ממייסדי ”התאחדות בני המושבות”. במקביל, היה חבר הנהלת אגודת הפרדסנים הקואופרטיבית הראשונה בארץ - "פרדס" (לימים האגודה לעיבוד חקלאי וייצוא פרי הדר ”פרדס סינדיקט”). ב-1932 נבחר למרכז ”התאחדות האיכרים” והיה חבר ההנהלה והנשיאות שלה. היה ממייסדי התארגנות המעסיקים הפרטיים ”האיחוד האזרחי” ונציג הארגון במוסדות היישוב ובהנהגת ”ההגנה”. בשנת 1944 היה חבר המזכירות של מגבית ההתגייסות וההצלה. עם קום המדינה, הצטרף המרכז האזרחי למפלגת "הסתדרות הציונים הכלליים - מפלגת המרכז" ואיכילוב הפך לפעיל במפלגה זו. עזרא איכילוב נפטר ערירי ב-1961 מהתקף לב ונקבר בבית העלמין סגולה בפתח תקווה. עזרא איכילוב, באתר הכנסת עזרא איכילוב, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "עזרא איכילוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 890 י. אבינעם, אל תספדו לי: צוואתו של ע. איכילוב ז"ל, מעריב, 27 ביוני 1961 חבר הכנסת עזרא איכילוב למנוחות, דבר, 28 ביוני 1961 בכפר, פתח תקווה, דבר, 14 בספטמבר 1933 יריות והצתות, דבר, 28 במאי 1936 פתח תקווה, מכבי אבשלום, דואר היום, 26 ביוני 1928 יום הזכרון לגיבורי פתח תקווה, דואר היום, 27 באפריל 1933 פתח תקווה, דואר היום, 4 באפריל 1935 פתח תקווה, דואר היום, 22 בינואר 1936 פתח תקווה, דבר, 1 במרץ 1951 פתח תקווה, אספת בני בנימין, דואר היום, 14 במרץ 1928 צ. בוטקובסקי - יו"ר התאחדות האיכרים, משמר, 13 באוגוסט 1943 ירושלים, הד-המזרח, 25 בפברואר 1944 עזרא איכילוב באתר GRAVEZ ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חומאי

חומאי (בטובאנית: Хөөмей) הוא סוג של שירת גרון שנמצא בשימוש במוזיקה העממית שמגיעה מרפובליקת טובה. המילה משמשת הן לתיאור אחד מהסגנונות האופייניים של שירת הגרון במוזיקה העממית של טובה (סגנון שנשמע דומה לזמזום ומלווה בטרמין - סוג של כלי נגינה אלקטרוני) והן כדי לתאר את כל סגנונות שירת הגרון של בני טובה (המשתנים מקול נמוך רועם דמוי רעידת אדמה, לצליל בינוני בלווית מקצב ועד סגנונות שונים של קול גבוה). בכל סגנונות שירת הגרון של בני טובה נעשה שימוש במבנה חלל הפה על מנת ליצור צליל הרמוני מהצליל הבסיסי שנוצר על ידי מיתרי הקול, והתוצאה - שירה בו זמנית של כמה גובהי צליל. את ההשראה למוזיקה קיבלו מחברי השירים מהנופים ומבעלי החיים של הערבה, והשירים הם לרוב על סוסים, כך שמבחינת הנושאים דומה השירה העממית של טובה למוזיקת קאנטרי, אך הטכניקה של החומאי והשפה האוריינטלית גורמים לכך שהמוזיקה נשמעת זרה לחלוטין לאוזניים מערביות. סגנונות השירה של טובה השפיעו על המוזיקה של תרבויות שונות. בזמנים הקדומים אמצו נזירים טיבטיים את סגנון זימרת התפילות לצלילים הנמוכים של הסגנון הקרוי "קרגירה" (kargyraa), בעוד שבזמנים המודרניים מוזיקאים אמריקאים של העידן החדש הושפעו מהצלילים שלא מהעולם הזה של החומאי וה"סיגיט" (sygyt), צליל בלתי אנושי גבוה שאינו זהה לפַלסֶטוֹ. קיים ויכוח לגבי המספר המדויק של הסגנונות או הטכניקות שבשימוש בני טובה לשם שירת גרון. שלושת הסגנונות העיקריים הם חומאי, קרגירה וסיגיט. סגנונות מוכרים נוספים כוללים את "בורבאנגנדיר" (borbangnadyr), "צ'ילנדיק" (chylandyk), "דומצ'וּקטר" (dumchuktaar), "אזנגיליר" (ezengileer) ו"קאנזיפּ" (kanzip). יש החושבים כי סגנונות נוספים אלה הם ואריאציות או שינויים של שלושת הסגנונות העיקריים. מדיה וקבצים בנושא חומאי בוויקישיתוף דוגמאות לשירת גרון מטובה
סנייק (משחק וידאו)

סנייק (באנגלית: Snake; תרגום: נחש) הוא משחק וידאו, שיצא באמצע שנות השבעים של המאה העשרים. הפופולריות של המשחק גברה בשנות התשעים כאשר הוא הוסף לחלק ניכר מהטלפונים הסלולריים. במשחק שולט השחקן על נחש דק ההולך ומתארך, המשוטט באזור מבודד, אוסף אוכל (או פריט אחר), ומנסה להימנע מלהתנגש בזנב שלו או בקירות המקיפים את אזור המשחק. הנחש מתארך כשהוא אוכל, וכך קשה יותר להימנע מלהיתקע בזנב או בגוף עצמו. השחקן שולט על כיוון תנועת ראש הנחש (למעלה, ימינה, למטה או שמאלה), ויתר גופו של הנחש עוקב אחרי ראשו. הנחש נמצא בתנועה מתמדת ולא ניתן לעצור אותו במהלך המשחק. קיימות גרסאות רבות ושונות של המשחק, ביניהן גרסאות שבהם ישנם מכשולים שונים שמקשים על המשחק כגון מוקשים ואוכל רעיל, וגרסאות שבהם יש יותר מנחש יחיד במסך אחד והנחשים השונים מתחרים על המזון. נכון ל-2007, בגרסאות האחרונות ביותר של המשחק ניתן לשחק את הנחש בגוף ראשון ולא רק לראות אותו ממבט-על כמו ברוב הגרסאות האחרות[דרוש מקור]. מקורן של מגוון גרסאותיו של הסנייק באות ממשחק הארקייד Hustle ("עוין") שהופץ על ידי חברת "גרמלין" בשנת 1977. גרסה מוקדמת של המשחק סנייק שתוכננה למחשבים אישיים, פותחה על ידי המתכנת הגרמני סאגר בשנת 1979 על מחשב מדגם TRS-80. לאחר מכן נוצרו גרסאות נוספות שפעלו על שנים מדגמי המחשבים האישיים הראשונים קומודור VIC-20 ו-TI-99/4A. בשנת 1994 יצא המשחק תולעת הפיצה שכלל מספר שינויים כגון אי יכולת של הנחש לפנות ב-90 מעלות. בשנת 1997 נוקיה החלה לצרף גרסה של המשחק לטלפונים הסלולריים שלה, מה שהעלה מאוד את הפופולריות שלו (ובמקביל גם את מכירות הטלפונים הסלולריים של נוקיה) ברחבי העולם והקנה למשחק את שמו המוכר כיום "סנייק". הגרסה של נוקיה תוכנתה בידי טאנלי ארמאנטו והמכשיר הראשון שלה שהכיל את משחק הוא הנוקיה 6110. תולעת הפיצה Achtung, die Kurve! Analisi del Casual Gaming (בצרפתית)
סיימון (משחק)

סיימון (Simon) הוא משחק אלקטרוני קצבי שהומצא בארצות הברית (פטנט מספר 4207087) המיועד לפתח את הזיכרון. המשחק הופיע לראשונה בדיסקוטק בניו יורק בשנת 1978 ונחל הצלחה מיידית. כמו כן המשחק נהפך לסמל פופ תרבותי של שנות השמונים. המשחק קרוי על שמו של משחק הילדים סיימון אמר (הרצל אמר או המלך אמר בעברית), ומתבסס על משחק של חברת אטארי משנת 1974 שנכשל בשוק. במשחק של חברת אטארי ("גע בי") לכל הלחצנים היה צבע שחור והיה קשה יותר להבחין בין הצלילים שלהם. במשחק סיימון לעומת זאת, ישנם על קונסולת המשחק ארבעה לחצנים גדולים ולכל אחד צבע משלו: אדום, צהוב, ירוק או כחול, כשמתחת לכל לחצן ישנה נורה המשמשת להאיר אותו. בנוסף, הצלילים תוכננו להיות הרמוניים ללא תלות בסדר הלחיצה. לחצן מסוים מקבל צליל מסוים, זה המופעל אחריו מקבל אוקטבה אחת גבוהה יותר, הבא אחריו מקבל קוורטה מוגדלת והרביעי מקבל קוורטה מוקטנת. הקונסולה בוחרת באופן אקראי לחצן מסוים ומאירה אותו. עם הארת הלחצן מושמע גם צליל ייחודי ללחצן. המשחק מתחיל כאשר הקונסולה מאירה לחצן כלשהו. השחקן צריך ללחוץ על הלחצן שהקונסולה הראתה לו, כאשר בכל סיבוב נוסף מתווסף עוד צבע (עוד לחצן). זוהי צורה של למידה באמצעות חיקוי. המשחק מסתיים כאשר השחקן טועה ולוחץ על לחצן שלא הופיע ברצף, או כאשר הוא מצליח לחזור על הרצף הארוך ביותר שהוגדר למערכת (בדרך כלל 8 לחצנים). למשחק ישנן שלוש גרסאות שונות, אותן ניתן לבחור לפני תחילת המשחק, וכן ניתן לקבוע את דרגת הקושי: "סיימון אומר": השחקן חוזר על הרצף שהקונסולה מראה לו (כפי שהוסבר) כאשר ישנן ארבע רמות קושי: רצף של 8, 14, 20 ו-31 צבעים בהתאם. "השחקן אומר": סיימון והשחקן מחליפים תפקידים. סיימון בוחר את הצבע הראשון, והשחקן ממשיך את הרצף כרצונו. אם השחקן טועה בשלב מסוים ברצף שהוא יצר המשחק נגמר. גם בגרסה זו ישנן ארבע רמות קושי, כמו בגרסה הראשונה. "בחר את הצבע שלך": גרסה רבת משתתפים, בה לכל שחקן ניתן צבע אחר. כאן הרצפים אינם מורכבים מצבעים שונים, אלא ממקצבים שונים. השחקן האדום יכול ללחוץ רק על הלחצן האדום בתורו ואסור לו ללחוץ על לחצנים אחרים. השחקן צריך לחזור על המקצב שסיימון (הקונסולה) השמיעה לו, ואם הוא טועה הוא יוצא מהמשחק. המנצח הוא האחרון שנשאר במשחק. ניתן למצוא גרסאות ממוחשבות של המשחק באתרים רבים באינטרנט. בחלק מהגרסאות לחיצה על כל לחצן משמיעה מנגינה קצרה או אפילו קול של גבר או אישה האומרים מילה כלשהי. קיימות גם גרסאות מתוחכמות של סיימון בהן הצבע של כל לחצן משתנה בכל סיבוב, והשחקן צריך לא להתבלבל ולזכור את מיקום הלחצנים ולא את צבעם. יש גרסה ממוחשבת סאטירית שבה הצלילים הם קללות שונות בשפות שונות, לפי בחירת השחקן. הגרסה נקראת Simon Swears. מדיה וקבצים בנושא סיימון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיימון משחק סיימון באינטרנט
זולינגן

זוֹלינגן (בגרמנית: Solingen) היא עיר הנמצאת במדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה וממוקמת בקצה הצפוני של אזור ברגישס לנד, מדרום לחבל הרוהר. היא שוכנת לאורך נהר וופר, מזרחית לדיסלדורף. אוכלוסיית העיר מונה 159,193 תושבים (נכון לספטמבר 2021). זולינגן מכונה "עיר הלהבים", מאחר שבמשך שנים רבות מיוצרות בה חרבות, סכינים, מספריים וסכיני גילוח רבי מוניטין. כתשעים אחוזים מהסכינים הגרמניות מיוצרות בזולינגן. חרשי החרבות הם שהעניקו לזולינגן את תדמיתה עוד בימי הביניים, וזו נותרה עד היום. מוצרים נוספים המיוצרים בסולינגן הם מכונות, חלקי רכב, טקסטיל ומוצרי מזון. בסוף המאה ה-17, הפרו מספר חרשי חרבות מזולינגן את שבועתם לעיר, ולקחו את סודות ייצור החרבות לעיירה במחוז דרהאם שבאנגליה, אזור אידיאלי בזכות מחצבי הברזל באזור והקרבה לנהר דרוונט. זולינגן חולקת מוניטין בינלאומי כמרכז סכו"ם עם ת'יר בצרפת ושפילד באנגליה. בשנת 1906, בעיר זו גם נולד הצורר הנאצי אדולף אייכמן. זולינגן נזכרת לראשונה בשנת 1067 על ידי היסטוריון שקרא לאזור "סולונכון" (Solonchon). היה זה כפר קטן במשך מאות שנים, אבל הוא הפך לעיר מבצר במאה החמש עשרה. בשנת 1929 אוליגס, הממוקמת בפרובינציה הפרוסית של הריין, 17 מיילים צפונית לעיר קלן, נהפכה לחלק מזולינגן. תוצריה העיקרים היו כלי מטבח, וכן היו בה בתי יציקה למתכות וטחנות קמח. ותעשיות חליטה, צביעה, אריגה והכנת לבנים לבניין. לפני שנת 1891 שם העיר היה מרשיד. במלחמת העולם השנייה נהרסה העיר העתיקה כליל בהפצצה אווירית שהתרחשה ב-1944 ובה נהרגו 1,040 איש. ב-29 במאי 1993 הוצת בעיר בית של משפחה טורקית, ובשרפה נספו שתי נשים ושלוש ילדות. על-פי הערכה שרווחה, נאו-נאצים הציתו את האש. שלוס בורג, טירתם של הרוזנים מברג גשר מינגסטן, גשר רכבת המחבר את זולינגן עם העיירה השכנה רמשייד. גובהו של הגשר הוא 107 מטרים מעל פני האדמה, ולכן הוא גשר הרכבות הגבוה ביותר של גרמניה. פולין זלוטורייה, פולין (מ־1955) הולנד חאודה, הולנד (מ־1957) צרפת שאלון-סור-סון, צרפת (מ־1960) בריטניה בליי, אנגליה, בריטניה (מ־1962) ניקרגואה חינוטגה, ניקרגואה (מ־1985) ישראל נס ציונה, ישראל (מ־1986) סנגל תייס, סנגל (מ־1990) גרמניה אואה, סקסוניה, גרמניה (מ־1990) אתר האינטרנט הרשמי של זולינגן (בגרמנית) זולינגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Solingen Germany
הררי

האם התכוונתם ל... אזור הררי – תצורת נוף המאופיינת בהרים הררי – אחת ממדינות אתיופיה אישים ששמם הררי - לרוב עברות לשם משפחה שהכיל מילה, שפירושה הר, כגון "ברג" או "מונט", בין יהודי מצרים היו משפחות עם שם המשפחה הזה במקור: אביגיל הררי – שחקנית ישראלית אילן הררי – תת-אלוף בצה"ל, קצין חינוך ראשי, ויו"ר הוועדה הקרואה של לוד אמנון הררי – תא"לתת-אלוף בצה"ל, ראש להק הציוד, ראש מינהלת חלל ולווינות במשרד הביטחון דוד הררי – מהנדס ישראלי, לשעבר בכיר בתעשייה האווירית, זוכה פרס ביטחון ישראל וחתן פרס ישראל להנדסה. דידי הררי – בדרן, מנחה טלוויזיה, מדבב ושדרן רדיו ישראלי דני הררי – תת-אלוף בצה"ל, מפקד יחידה 8200 הילה הררי – זמרת ישראלית חיים הררי (בלומברג) – מחנך עברי, מראשוני המורים בגימנסיה הרצליה, סופר ואמן, מבקר ספרות, מראשוני התיאטרון העברי, עסקן ונואם, ציר לאספת הנבחרים השנייה; אביו של יזהר הררי וסבו של הפיזיקאי חיים הררי חיים הררי (פיזיקאי) – בנו של יזהר הררי, פיזיקאי תאורטיקן ישראלי, נשיא מכון ויצמן למדע וחתן פרס ישראל. יהודה הררי – אלוף-משנה, מייסד מערך הצניחה בצה"ל, מפקד פיקוד ההדרכה יהודית הררי – אשת חינוך וסופרת, ממייסדי תל אביב יובל נח הררי – היסטוריון ישראלי, פרופסור בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. יזהר הררי – חבר הכנסת בכנסות הראשונה עד השביעית מטעם המפלגה הפרוגרסיבית, המפלגה הליברלית הישראלית והמערך ויוזם החלטת הררי; בנו של חיים הררי (בלומברג) החלטת הררי (פשרת הררי) – החלטת הכנסת הראשונה מיום 13 ביוני 1950, שיזם חבר הכנסת יזהר הררי, אשר קובעת כי הכנסת הראשונה לא תחוקק חוקה למדינת ישראל, וכי החוקה תיכתב בפרקים, הקרויים "חוקי יסוד" שיתאגדו, לבסוף, לכלל חוקת המדינה מייק הררי – איש "ההגנה", הפלמ"ח, השב"כ והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים מתי הררי – תת-אלוף בצה"ל, מפקד חטיבת הצנחנים עובדיה הררי – מהנדס ישראלי ואיש התעשייה האווירית, שעמד בראש פרויקט מטוס הלביא עזרא הררי רפול – רב, ראש ישיבה, מקובל ועסקן ציבור הרי
בוראנה

האם התכוונתם ל... בוראנה (כימיה) – תרכובת כימית בוראנים – תת-קבוצה של עם האורומו בוראנית – אחד מניבי שפת האורומו כרמינה בוראנה – קנטטה עלילתית, שחיבר קרל אורף נפת בוראנה – נפה במחוז אורומיה האתיופי פרובינציית בוראנה – פרובינציה שהייתה קיימת באתיופיה עד 1942 בורנה מאלניה – נסיכה אלאנית, אחותו של דורגולל הגדול, שליט ממלכת אלניה
סידאמו

אתיופיה היא פדרציה של קבוצות אתניות שונות. אחת מהן היא הסידאמה (או סידאמו). האם התכוונתם ל... סידאמים (אנ') – קבוצה אתנית החיה באתיופיה סידאמית (אנ') – שפתם של הסידאמים סידאמה (מדינה) – אחת ממדינות אתיופיה החל מ-2020 מחוז סידאמו – מחוז עבר באתיופיה שהיה קיים עד 1995 סידאמו אתיופי (אנ') – אחד מסוגי הקפה שמקורו באתיופיה
גזירות

האם התכוונתם ל... פוגרום רדיפה גזרות וגזרות שמד: גזרות אנטיוכוס גזרות אדריאנוס גזרות מחמד בן פרוך גזירוּת – קיום של נגזרת גזירה
Data Access Object

בתכנות מוכוון עצמים, תבנית Data Access Object (בקיצור DAO) היא תבנית עיצוב המשמשת כממשק מופשט למסד נתונים או למנגנון אחסנת נתונים דומה. התבנית מספקת פעולות מוגדרות מבלי לחשוף את דרך המימוש ומפרידה את האופן שבו ניגש היישום לנתונים, מייצוגם במסד נתונים מסוים. ליישום, הנתונים מוצגים כטיפוסים ואובייקטים עסקיים. מיפוי אובייקטי-רלציוני ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוז בלה

בלה (למפת אתיופיה מוגדלת)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי בלה (למפת אתיופיה רגילה)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי בלה בלה (געז: ባሌ; ידוע גם בשם "באלי") היה מחוז שהתקיים בדרום-מזרחה של אתיופיה. המחוז נקרא על שמה של המדינה האסלאמית בלה ששכנה בעבר באזור. גבולות המחוז היו הנהרות ובי שבלה במזרח ובצפון וגנלה במערב. המחוז נוסד בתחילת המאה ה-20, פורק וסופח להררג בשנות ה-40 של אותה המאה ובשנת 1963 הוחזר. המחוז גבל במחוז הררג במזרח ובצפון, במחוז ארסי בצפון-מערב, בסידאמו בדרום ובמערב ובסומליה בדרום מזרח. בירת המחוז הייתה העיר גובה (אנ'). רוב אוכלוסיית המחוז הייתה מוסלמית בדתה והקבוצות האתניות העיקריות היו האורומו והסומלים. כיום שטח המחוז מחולק בין מחוז בלה שבמדינת אורומיה לבין מחוז אפדר שבמדינת סומלי.[דרושה הבהרה] Bahru Zewde, A History of Modern Ethiopia, 1855-1991, (Second Edition), James Curry, Ohio University Press & Addis Ababa University Press, 2002, ISBN 0821414402, p. 86 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אתיופיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.