laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קולמן הוקינס

קולמן רנדולף הוקינס (באנגלית: Coleman Randolph Hawkins;‏ 21 בנובמבר 1904 – 19 במאי 1969), ידוע גם בכינויים "הוק" ("Hawk") ו"בין" ("Bean"), היה סקסופוניסט טנור אמריקאי, שהשפיע רבות על הג'אז. הוא היה מוזיקאי הסווינג הראשון שעשה שימוש בכלי הנגינה. יכולת האלתור שלו שהתפתחה בנגינת הסולו בתזמורות הביג בנד בהן השתתף היוותה השראה למבשר הבי בופ לסטר יאנג ולנגנים כצ'ארלי פארקר וג'ון קולטריין ואיפשרה לו לקחת חלק בהתפתחות זו ולהמשיך לנגן עד שנות השישים המאוחרות. הוקינס ניגן עם רבים ממוזיקאי הג'אז הגדולים ביותר בתקופתו, החל בלואי ארמסטרונג, בני קרטר וג'נגו ריינהארדט, וכלה בת'לוניוס מונק, מיילס דייוויס ומקס רואץ'. הוקינס נולד במדינת מיזורי ולמד בקנזס. הוא ניגן מגיל צעיר פסנתר וצ'לו ואל הסקסופון הגיע בגיל תשע. ב-1921 הצטרף ללהקה בשם "Jazz Hounds" ונדד עמה בהופעות ברחבי ארצות הברית עד שהגיע עמה לניו יורק, שם הצטרף ללהקתו של פלטשר הנדרסון, עמו שהה עד 1934. בתחילה קיבל תפקידי בס בסקסופון בס במסגרת חטיבת קצב (דבר יוצא דופן למדי) וניגן גם בקלרינט, אולם בהמשך ניגן בעיקר בסקסופון טנור. הנדרסון נתן להוקינס חופש אמנותי גדול ודון רדמן, המעבד בתזמורתו של הנדרסון, יצר עבורו תפקידי סולו מורכבים בהשפעתו של חבר אחר שהצטרף לתזמורת ב-1924, לואי ארמסטרונג. בשנת 1934 עזב הוקינס את תזמורתו של הנדרסון ונענה להזמנה להצטרף לתזמורתו של ג'ק היילון בלונדון. הוא נדד באירופה עד 1939, רוב הזמן כסולן. בשנת 1937 הופיע עם בני קרטר וג'נגו ריינהארדט. עם חזרתו לארצות הברית הקליט עיבוד לסטנדרט "גוף ונשמה" (Body and Soul). הקלטה זו הייתה לאבן דרך בהתפתחות הג'אז; הוקינס מתעלם כמעט לגמרי מהקו המלודי, למעט ארבע התיבות הראשונות, וחוקר בסולו שלו את המבנה ההרמוני של הקטע באופן שמסכם את תפקיד הסולן בסווינג ומבשר את תפקיד הסולן בבי-בופ. בהמשך חבר להרכב שמנה את ת'לוניוס מונק, מיילס דייוויס, מקס רואץ' ואוסקר פטיפורד במועדון ברחוב 52 והיה למארגן הקלטת הבי בופ הראשונה עם דיזי גילספי ומקס רואץ' בפברואר 1943, בהיותו המבוגר שבחבורת הצעירים. הוא הקליט גם עם ג'יי ג'יי ג'ונסון ופאטס נאבארו והופיע עם ג'אז בפילהרמונית. ב-1948 הקליט יצירה חלוצית בשם פיקאסו לסקסופון-סולו. בשנות החמישים הופיע באירופה ובארצות הברית במסעי הופעות ופסטיבלים. בשנות השישים הופיע באופן קבוע במועדון הוילג' ונגארד בניו יורק. הוא המשיך לשתף פעולה, הן עם אמנים מובילים בבי בופ (השתתף בהקלטת התקליט "ת'לוניוס מונק וג'ון קולטריין" ב-1960 ובסוויטה "We Insist! - Freedom Now" של מקס רואץ') והן עם אמנים ותיקים כדיוק אלינגטון, בן ובסטר, רוי אלדרידג', אוסקר פיטרסון, הרב אליס וריי בראון. קולמן הוקינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קולמן הוקינס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קולמן הוקינס, באתר ספוטיפיי קולמן הוקינס, באתר AllMusic (באנגלית) קולמן הוקינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) קולמן הוקינס, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה ודיסקוגרפיה באתר RedHotJazz (באנגלית) קולמן הוקינס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קולמן הוקינס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Jazz: A History of America's Music / Geoffrey C. Ward (ISBN 0679765395) p. 142 Lyttleton, Humphrey (1998). The Best of Jazz. Robson Books. pp. 256–287. ISBN 1861051875.
זאב טננבוים

זאב טננבוים הוא זמר ישראלי, סולן להקת הדת' מטאל הישראלית סיילם. טננבוים החל להתעניין במוזיקת הבי מטאל בסוף שנות השבעים, כשהאזין לבלאק סבאת', לד זפלין ודיפ פרפל. הוא חבר בסיילם כסולן החל מהקמתה ב-1985 ועד היום. טננבוים איננו זמר דת' מטאל טיפוסי ושר לרוב בצווחות חסרות מלודיה וצרודות האופייניות לבלאק מטאל, בהתאם לסגנונה המוזיקלי של הלהקה המערב סוגים שונים של מטאל קיצוני. באלבומה של סיילם, Necessary Evil, הוא גם ביצע שאגות וגרואלינג האופייניים לזמרי הדת' מטאל המסורתי. טננבוים סיפר כי ב-1991, בעקבות יציאתו של הדמו Millions Slaughtered ("מיליונים שנטבחו" באנגלית), כתב לו מוזיקאי הבלאק מטאל הנורווגי וארג ויקרנס, הבסיסט לשעבר בלהקת מייהם והאיש שמאחורי פרויקט בורזום על כך שהמוזיקה מוצאת חן בעיניו, אבל הוא שנא את מילות השירים, וציין כי לדעתו סיילם צריכה לתמוך במלחמות ובהרג, וכי "חבל שאדולף היטלר לא השלים את מלאכתו" וכי "סדאם חוסיין היה צריך להרוג יהודים נוספים". טננבוים סיפר כי הוא כתב לוויקרנס שהדעות שלו מעוותות, ומספר שבועות לאחר מכן המשטרה המקומית הגיעה לביתו ומסרה לו שוויקרנס שלח לו מעטפת נפץ שהתגלתה בבדיקת רנטגן וכן קלטת וידאו, דבר שגרר את התערבות האינטרפול. שנתיים לאחר מכן הורשע ויקרנס ברציחתו של יורונימוס, מנהיג להקת מייהם, בה היה גם ויקרנס חבר, על רקע מאבקי כוח פנימיים בסצנת הבלאק מטאל הנורווגית. ויקרנס ריצה 16 שנים מתוך תקופת מאסר בת 21 שנים, ובתחילת 2009 זכה בשחרור מוקדם. חברי סיילם שומרים מזה שנים רבות על קשרים טובים עם חברי להקת מייהם (מלבד ויקרנס). טננבוים אף היה חברו של יורונימוס והופיע בישראל לצד הסולן אטילה. טננבוים ציין בין הלהקות המועדפות עליו את קריאייטור, סודום, ונום, דת', בהמות ו-Lamb of God. הוא אף ציין כי מבין אמני הזרם המרכזי של המוזיקה הישראלית הוא "מאוד מעריך" את כנסיית השכל "שיש להם את הדיכאון במוזיקה". טננבוים הוא מנהל מחלקת פיקוח וחנייה בעיריית גבעתיים, העיר בה פועלת סיילם במשך כל שנות קיומה. בתו יובל מופיעה על עטיפת האלבום Necessary Evil. זאב טננבוים, באתר Discogs (באנגלית) אור ברנע, נכנסו לבוץ, באתר ynet, 15 ביולי 2007 ראיון עם סיילם, מגזין בוטיק סאלם עליכם, באתר Layla ריאיון עם זאב טננבוים, באתר !The Metal Web (אנגלית) ריאיון עם זאב טננבוים, באתר ומפייר מגזין (אנגלית)
קלאודיה מרקלה

קלאודיה מרקלה (לטינית: Claudia Marcella; ‏41 לפנה"ס - ?) הייתה אצילה רומאית מהשושלת היוליו-קלאודית. מרקלה נולדה בשנת 41 לפנה"ס ברומא, אביה הקונסול גאיוס קלאודיוס מרקלוס היה צאצא של המצביא הנודע מרקוס קלאודיוס מרקלוס והשתייך לבית האב של הקלאודיים אמה אוקטביה הייתה אחותו של אוקטביוס שעתיד להיות הקיסר הראשון של רומא. בשנת 40 לפנה"ס אביה נפטר ואמה אוקטביה נישאה מחדש בנישואים פוליטיים למרקוס אנטוניוס במטרה לבסס את הברית בין אוקטביוס לאנטוניוס. מרקלה התגוררה עם אמה ואביה החורג באתונה עד שאנטוניוס נטש את משפחתו לטובתה של מלכת מצרים קלאופטרה השביעית ואוקטביה וילדיה חזרו להתגורר ברומא. מרקלה חותנה עם מרקוס ויפסניוס אגריפס בשנת 28 לפנה"ס על ידי דודה אוקטביוס במטרה להעמיק את בריתו עם אגריפס על ידי הפיכתו לחלק מהמשפחה השולטת. שמרקוס קלאודיוס מרקלוס שהיה אחיה של מרקלה ובעלה של יוליה בת אוגוסטוס נפטר בשנת 21 לפנה"ס אוגוסטוס הורה לאגריפס להתגרש ממנה כדי שיוכל לשאת את יוליה. לזוג היה מספר ילדים שעליהם אנו לא יודעים דבר. מרקלה חזרה להתגורר בבית אמה שהשיאה אותה לאחיה החורג יולוס אנטוניוס, בנו של מרקוס אנטוניוס, ונולד להם בן בשם לוקיוס אנטוניוס. בשנת 2 לפנה"ס התאבד יולוס אנטוניוס (ויש הטוענים כי אולץ לשים קץ לחייו). הסיבה הייתה קנוניית רצח טיבריוס, בעלה של יוליה, עימה ניהל יולוס אנטוניוס רומן במשך מספר שנים. אוגוסטוס ששמע על הקנוניה שלח שליחים אל יולוס אנטוניוס על מנת לאסרו אולם זה התאבד קודם לכן. לאחר מכן נישאה מרקלה בשלישית לסקסטוס אפוליוס, ולזוג נולדה בת בשם אפוליה ורליה.
ימים ורוחות

ימים ורוחות (בטורקית: Beş Vakit) הוא סרט קולנוע טורקי שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט נכתב ובוים על ידי ריאה ארדם. הסרט מתאר את חייהם של שני נערים - עומר ויאקופ, ונערה - ילדיז בכפר קטן בטורקיה. עומר (המגולם על ידי אוזקן אוזן) שונא את אביו, המואזין והאימאם של הכפר, ומקווה כי ימות. האימאם אינו מבין מדוע בנו עצלן המעדיף לצאת ולטייל ביערות עם חבריו, במקום להצטיין בלימודיו כמו אחיו הקטן היודע לקרוא יותר טוב ממנו. האימאם נוקט כלפי בנו יד קשה, ואוסר עליו לאכול ארוחות ערב עם בני המשפחה. עומר מבקש מרועה הצאן היתום של הכפר עקרבים על מנת להרוג את אביו, אולם מוצא רק עקרב אחד, שלא די בו, ולבסוף גם עקרב זה מת. יאקופ (המגולם על ידי עלי ביי קיאלי) מאוהב במורה (המגולמת על ידי סלמה ארגץ'), מנסה למצוא חן בעיניה ועוקב אחריה. הוא מופתע לגלות שגם אביו צופה במורה בעודה ישנה. ילדיז (המגולמת על ידי אלית איסקן) שונאת את עבודות הבית ומעדיפה אף היא לשחק ביערות. אימה (המגולמת על ידי ניהאן אסלי אילמס) דורשת ממנה לעזור ולשמור על אחותה הקטנה, עד שבטעות מפילה את האחות ברחוב, והאחות נלקחת לבית החולים. עומר ויאקופ יוצאים לטייל בהרים, ושאחיו הקטן של עומר עוקב אחריהם, עומר זורק עליו אבן ופוגע בו בראשו, דבר שגורר החמרה בעונשים המוטלים עליו. יאקופ מודאג שעם היוולד תינוק חדש במשפחתו, אמו תפסיק לאהוב אותו, אולם עם הוולד האח יאקופ רואה שחששותיו חסרי בסיס. אביה של ילדיז נאבק עם אחיו על כבודו בעיני אביו (סבה של ילדיז). הסב אינו מעריך את האב, וחושב שאחיו עושה כל דבר טוב יותר. הוא מבקש משני האחים לבנות גדר לשדה ולסקל את אבני השדה, ולבסוף מפרק את הגדר שבנה אביה של ילדיז ומשפיל אותו בפומבי. הסרט מחולק לחמישה פרקים, כאשר כל פרק נקרא בשם אחת התפילות היומיות של האסלאם. כל פרק מתחיל בקריאת המואזין (אביו של עומר, או, במקרה שהאב חולה, אביו של יאקופ) לתפילה. סדר התפילות הוא סדר הפוך לסדר הרגיל. הראשונה היא תפילת הלילה, לאחריה אחר הצהריים, ולבסוף תפילת השחרית. הסרט צולם בכפר קוזלו שבדרום טורקיה, ותושבי הכפר משתתפים בסרט. הפסקול של הסרט כולל יצירות של ארוו פרט. הסרט הוצג בפסטיבל איסטנבול, וזכה בפרס פיפרסקי בשנת 2006. במאי הסרט זכה בפסטיבל זה בפרס ציבעוני הזהב על בימוי הסרט. צלם הסרט, פלורן הרי קיבל ציון מיוחד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי מנהיים הילדנברג, בו הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר. הסרט קיבל ציון לשבח על ידי חבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. "ימים ורוחות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ימים ורוחות", באתר נטפליקס "ימים ורוחות", באתר AllMovie (באנגלית) "ימים ורוחות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ימים ורוחות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
השירותים של האפיפיור

השירותים של האפיפיור (בספרדית: El Baño Del Papa) הוא סרט קולנוע אורוגוואי משנת 2007 שבוים על ידי אנריקה פרננדז וסזאר שרלונה. עלילת הסרט מתרחשת בכפר קטן באורוגוואי, על גבול ברזיל בשנת 1988 בעקבות הכרזת האפיפיור כי הוא עתיד לבקר בכפר ולשאת נאום. גיבורו של הסרט הוא בטו, החי עם אשתו ובִּתו בצריף קטן בכפר ומתפרנס, כמו יתר תושבי הכפר, מהברחות מזון מעבר לגבול. תושבי הכפר סבורים כי יבואו מברזיל עשרות אלפי אם לא מאות אלפי מאמינים לשמוע את האפיפיור, והמכירות של מוצרי מזון ומזכרות לצליינים אלה יביאו להם עושר כלכלי. התושבים נערכים מראש, ממשכנים את בתיהם וקונים מוצרי מזון רבים על מנת להכין מזון מהיר לצליינים. בטו סבור שאם יבנה שירותים בחצר ביתו, יוכל להתעשר מהצליינים, ולכן מזמין את חבריו לברביקיו שלאחריו הם מסייעים לו לבנות את מבנה השירותים. בטו מבריח מעבר לגבול דלת מפוארת עבור השירותים, מתאמן עם אשתו וביתו כיצד להתייחס לצליינים הבאים אל השירותים, ולבסוף מנסה להשיג סכומי כסף על מנת לרכוש אסלה. איש משמר הגבול, שאותו משחד בטו, מחרים לבסוף את אופניו, ורק אוטובוס אחד של צליינים מגיע מברזיל לשמוע את האפיפיור, כך שבטו מצליח להרכיב את האסלה רק עם סיום נאום האפיפיור, וממילא אין מי שירצה להשתמש בשירותים, כיוון שרק תושבים מקומיים (כ-8,000 תושבים) הגיעו לשמוע את האפיפיור. הסרט הוא סרטם הראשון של אנריקה פרננדז וסזאר שרלונה. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן בשנת 2007 בהקרנת בכורה עולמית. הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל הסרטים גרמאדו, וכן בפרסים עבור השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והתסריט בפסטיבל זה. "השירותים של האפיפיור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השירותים של האפיפיור", באתר נטפליקס "השירותים של האפיפיור", באתר AllMovie (באנגלית) "השירותים של האפיפיור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
טלי ירון-אלדר

טלי ירון-אלדר (נולדה ב-15 באוקטובר 1963) היא עורכת דין, שכיהנה בתפקיד נציבת מס הכנסה בשנים 2002 - 2004. טלי ירון-אלדר נולדה בתל אביב לאם מיקרוביולוגית ולאב רופא, שהיה מנהל מחלקה בבית החולים איכילוב. אביה עשה חלק מהתמחותו בארצות הברית, ובעקבות זאת עשתה המשפחה שלוש שנים באן ארבור שבמישיגן. מאז כיתה ג' ועד היום מתגוררת בתל אביב. למדה בבית הספר התיכון גימנסיה הרצליה ובנעוריה הייתה שחקנית כדורעף בליגה הלאומית. בצה"ל סיימה קורס קצינות קשר ונשארה להדריך בו. למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב. התמחתה במיסים אצל עו"ד משה דרוקר ועו"ד גיורא עמיר. ב-1987, מיד לאחר סיום ההתמחות, החלה לעבוד באגף מס הכנסה במשרד האוצר. בין השנים 1995-1990 למדה לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1995-1992 הייתה למנהלת מחלקת חקיקה באגף מס הכנסה. ב-1995 התמנתה לסגנית היועץ המשפטי של אגף מס הכנסה. ב-1998 מונתה ליועצת המשפטית של אגף המכס ומע"מ. באפריל 2002 מינה אותה שר האוצר סילבן שלום לנציבת מס הכנסה, במקומו של יוני קפלן. היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד וגם המינוי הצעיר ביותר לו. בתפקידה זה הייתה חברה ב"ועדת רבינוביץ'" לרפורמה במס הכנסה, שבעקבות המלצותיה נחקק תיקון מס' 132 לפקודת מס הכנסה, שירון-אלדר עסקה בהטמעתו. מרכיביה העיקריים של הרפורמה: תחילתו של תהליך להורדת שיעורי המס (סעיף 121 לפקודת מס הכנסה). חיוב במס הכנסה של רווחים ריאליים מהכנסות מריבית ומשוק ההון. מעבר ממיסוי טריטוריאלי למיסוי פרסונלי, שהביא להרחבה מהותית בחיוב במס הכנסה של הכנסותיהם של ישראלים מחוץ לישראל. רפורמה במיסוי הקצאת מניות לעובדים (סעיף 102 לפקודת מס הכנסה). כשעזבה את מס הכנסה מונתה ב-2004 למנכ"לית חברת הנדל"ן "ארזים" במשרה חלקית והצטרפה למשרד עורכי הדין דורון כהן, כעבור זמן עזבה אותו והפכה שותפה במשרדו של עורך הדין דוד תדמור, לשעבר הממונה על ההגבלים העסקיים, וניהלה את מחלקת המיסוי במשרד. בתחילת 2008 סיימה את תפקידה ב"ארזים". ביולי 2009 מונתה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לחברה בוועדה המייעצת למועצה הלאומית לכלכלה. כיום היא שותפה במשרד ירון אלדר פלר ושות. משמשת כיו"ר דירקטוריון חברת "איטריידר", העוסקת במסחר מקוון באופציות דיגיטליות. בשנת 2010 נערכה חקירה בעניינה, בחשד שלא קיימה את תקופת הצינון לה נדרשה עם סיום תפקידה בשירות המדינה, בכך שייצגה מול פקיד השומה את רו"ח אביגדור יצחקי ולקוחותיו. בהסדר טיעון הודתה ירון בעבירה שיוחסה לה, ובמאי 2012 גזר עליה בית משפט השלום בתל אביב 180 שעות של עבודות לתועלת הציבור, ללא הרשעתה. נשואה בשנית לעו"ד רועי פלר ולהם שני ילדים משותפים. בנוסף אם לשלושה ילדים מנישואיה הראשונים. אלה לוי, ‏עו"ד טלי ירון-אלדר: "כנציבת מס הכנסה החיים שלי היו מאוד חד-גוניים", באתר גלובס, 20 בספטמבר 2007 הודעת לשכת ראש הממשלה אלה לוי-וינריב, ‏טלי ירון-אלדר תבצע עבודות לתועלת הציבור; לא הורשעה בפלילים, באתר גלובס, 24 במאי 2012
דו"ח רטיג

דו"ח רטיג (בספרדית: Informe Rettig) הוא השם בו מוכר הדו"ח הסופי מיום 9 בפברואר 1991 של הוועדה הלאומית לאמת ולפיוס (Comisión Nacional de Verdad y Reconciliación) שחקרה את הפרת זכויות האדם שהובילו להיעלמות או למוות בצ'ילה במהלך שנות הדיקטטורה הצבאית של אוגוסטו פינושה. הוועדה מונתה בידי נשיא צ'ילה פטריסיו איילווין, ובראשה עמד ראול רטיג, שגריר לשעבר מטעם ממשלתו של סלבדור איינדה, על שמו נקרא הדו"ח. הוועדה התכנסה משך כתשעה חודשים ודנה באירועים שאירעו בין ה-11 בספטמבר 1973 ו-11 במרץ 1990. התקופה שכוסתה בדו"ח עוררה מחלוקת, שכן היו מי שטענו שעל החקירה לכלול גם את תקופת שלטונו של האיחוד העממי תחת נשיאותו של סלבדור איינדה (1970–1973), בטענה שהבנת תקופה זו חיונית להבנת האירועים במהלך שנות הדיקטטורה. הדו"ח קבע כי במהלך שנות הדיקטטורה נרצחו 2,279 איש ואישה. 164 מתוכם מסיבות פוליטיות, ואילו 2,115 מהפרת זכויות אדם. הוועדה המליצה עם נקיטת מספר צעדים לפיצוי בני משפחות הקורבנות שיושמו בשנים שלאחר הגשת הדו"ח. כחודש לאחר הגשת הדו"ח, ב-4 במרץ 1991 פנה פטריסיו איילווין, נשיא צ'ילה, בשידור טלוויזיה וביקש את סליחתה של האומה הצ'יליאנית כולה. היסטוריה של צ'ילה אוגוסטו פינושה שיירת המוות ויה באוויירה דו"ח רטיג (באנגלית)
קייקיליה אטיקה

קייקיליה אטיקה (בלטינית: Caecilia Attica, ‏51 לפנה"ס - ?), אצילה רומאית. אטיקה נולדה ברומא. אביה טיטוס פומפוניוס אטיקוס היה חבר בולט במעמד הפרשים ואמה קייקיליה פילה הייתה צאצאית של מרקוס ליקיניוס קראסוס. אטיקה קיבלה חינוך מצוין על ידי אביה ששכר לה מורים שהחלו ללמדה מגיל חמש או שש, היא גם הייתה חביבתו של חברו הקרוב של אביה מרקוס טוליוס קיקרו שמזכיר אותה בחיבה רבה מספר פעמים במכתביו לאטיקוס. אטיקה נישאה בשנת 37 לפנה"ס למרקוס ויפסניוס אגריפס שהיה מצביאו הראשי של אוקטביוס, הנישואים אורגנו על ידי מרקוס אנטוניוס. בתם ויפסניה אגריפינה נישאה לבנו החורג של אוקטביוס טיבריוס וייתכן שעוד בת שלהם נישאה למצביא הרומאי פובליוס קווינקטיליוס וארוס. גורלה של אטיקה לא ידוע, בשנת 28 לפנה"ס בעלה אגריפס נשא לאישה את קלאודיה מרקלה, ייתכן שאגריפס התגרש מאטיקה בעקבות האשמות שהועלו נגדה על כך שקיימה קשר אינטימי עם אחד ממוריה או שלפי דעה אחרת, שמתבססת על העובדה שהיא לא מוזכרת בין האנשים שבאו לראות את אביה שהוא היה על ערש דווי, גורסת שהיא נפטרה לפני שנת 32 לפנה"ס.
האיים האגאדיים

האיים האגאדיים (באיטלקית: Isole Egadi; בלטינית: Aegates Insulae), הוא שמה של קבוצת איים הרריים קטנים בים התיכון, סמוך לחוף הצפון-מערבי של סיציליה, לא הרחק מן העיר טרפאני. שטחם הכולל הוא 37.45 קמ"ר. הגדול מבין האיים, פביניאנה (Favignana, בלטינית "אייגוסה"), שוכן 10 מייל דרום-מערבית לטרפאני; לוואנצו (Levanzo, בלטינית "פורבנטיה") 8 מייל מערבה; מארטימו (Marettimo, "היירה נסוס" בעת העתיקה), הנמצא 15 מייל מערבית לטרפאני, נחשב כיום חלק מקבוצת איים זו. קיימים עוד איים זעירים אחדים בין פביניאנה לסיציליה. אוכלוסיית האיים נאמדה ב-2011 ב-4,300 נפש. עיקר כלכלתם של יושבי האיים היא על דיג, ובעיקר דיג טונה. בפביניאנה ובלוואנצו נתגלו ממצאים ארכאולוגיים וציורי מערות המלמדים כי האיים היו מיושבים כבר בתקופות הנאוליתית והפלאוליתית. האיים האגאדיים היו זירת קרב אייגוסה (241 לפנה"ס), הקרב הימי בין ציי קרתגו ורומא שסיים את המלחמה הפונית הראשונה. עד 1874 היו האיים בבעלות משפחת פאלאוויצ'יני (Pallavicini) מג'נובה, אז נקנו על ידי משפחת פלוריו (Florio) מפלרמו. מדיה וקבצים בנושא האיים האגאדיים בוויקישיתוף האיים האגאדיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אגוניסט

אגוניסט (AGO – Agonist) הוא חומר הנקשר לקולטן מסוים, ומפעיל אותו – בדומה לחומר המקורי (כגון הורמון, מוליך עצבי) שנוהג להיקשר לאותו קולטן. מקור השם הוא במילה היוונית "agon" שמשמעה תחרות, כך שאגוניסט הוא מי שמשתתף בתחרות. בפרמקולוגיה המושג אגוניסט משמש לתיאור אופן הפעולה של תרופה מסוימת. דוגמה אחת לאגוניסט היא סאלבוטאמול (תרופה לאסתמה, שם מסחרי בישראל: ונטולין) נקשר לקולטני בטא-2 של אדרנלין, ומפעיל את הקולטנים האלה כמו ההורמונים אדרנלין ונוראדרנלין, ועל כן סאלבוטאמול הוא אגוניסט לקולטני בטא-2 של אדרנלין. אגוניסטים לדופמין הם חומרים כימיים או תרכובות שמפעילות את הקולטנים של דופמין בצורה דומה לזו של דופמין. הפעלת הקולטן על ידי האגוניסט תורמת ליצירת שרשרת פעולות תוך תאיות בדומה לאלו שנעשות כאשר דופמין מפעיל אותו. אנטגוניסט מדיה וקבצים בנושא אגוניסט בוויקישיתוף Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטגוניסט (פרמקולוגיה)

אנטגוניסט (ANT - Antagonist) או חוסם הוא חומר הנקשר לקולטן מסוים ואיננו משנה את פעילותו. אם קיימים בסביבה אגוניסטים (כגון הורמון, מוליך עצבי, או אגוניסט שלהם) הוא מפריע לקישורם ובכך מעכב או מחליש את השפעתם. בפרמקולוגיה המושג אנטגוניסט משמש לתיאור של חומר לו יש אפיניות אך הוא חסר השפעה על הקולטן אליו הם נקשרים, וקישורם יפריע לקישור של אגוניסטים כמו גם אגוניסט הפוך (inverse agonist). דוגמה לאנטגוניסט הוא רימונבאנט (תרופה כנגד השמנת יתר וכן למניעת עישון, שם מסחרי: אקומפליה) חוסמת את קולטני CB1 - קאנבינואיד, במערכת העצבים המרכזית ובאיברים היקפיים הקשורים למטבוליזם של הגלוקוז והשומנים, ועל כן רימונבאנט הוא אנטגוניסט לקולטני CB1. אגוניסט מדיה וקבצים בנושא אנטגוניסט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנס תילו שמידט

הנס תילו שמידט (בגרמנית: Hans-Thilo Schmidt;‏ 13 במאי 1888 – 19 בספטמבר 1943) כונה אשֶה או מקור D. פעל כמרגל אשר מכר סודות אודות מכונת האניגמה לצרפתים, במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20. המידע שסיפק סייע למתמטיקאי הפולני מריאן רייבסקי לשחזר את החיווטים ברוטורים ובמשקף של האניגמה. לאחר מכן עלה בידי הפולנים לקרוא נפח משמעותי מתעבורת ההודעות שהוצפנו על ידי האניגמה. שמידט נולד למשפחה מן המעמד הבינוני. הוכשר ככימאי ונישא ב-1916 לשרלוטה שפר (Speer). אמה הייתה תופרת כובעים וניהלה את העסק המשפחתי המצליח ברחוב פוטסדאם בברלין. בזכות אחיו הבכור, רודולף שמידט, קצין בצבא, שהצליח להישאר בתפקידו, למרות הקיצוצים בצבא בעקבות הסכם ורסאי, זכה למשרה במטה הצופן של הוורמאכט. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, הועסק שמידט במטה הצופן של הכוחות הגרמניים המזוינים. מעט לאחר שהגרסה הצבאית של האניגמה הוכנסה לשימוש, יצר הנס קשר עם המודיעין הצרפתי והציע לספק מידע אודות המכונה החדשה. גוסטאב ברטרנד מהמודיעין הצרפתי אישר את העסקתו והוא קיבל את שם הצופן אשֶה. בשנים הבאות, נפגש הנס עם מפעיליו הצרפתים בערים אירופאיות שונות והעביר לידיהם עותקים של חוברת ההפעלה של מכונת האניגמה, נוהלי תפעול ורשימות של תצורות מפתחות. ברם, אפילו מידע זה לא הספיק למודיעין הצרפתי על מנת לפענח את ההודעות של האניגמה. גם הבריטים שעמם עמד ברטרנד בקשר לא עשו פריצת דרך כלשהי בנושא. בדצמבר 1932, ברטרנד חלק את המודיעין שהושג מ"אשֶה" עם הביורו שיפרוב הפולני. מריאן רייבסקי בנה מערכת של משוואות ליצוג חיווטי הרוטורים הסודיים של האניגמה. תצורות המפתחות שסיפק אשֶה עזרו למלא חלק מהנעלמים במשוואות ובכך סייעו בשחזור החיווטים. לאחר הישג זה, עלה בידי הפולנים לקרוא הודעות שהוצפנו על ידי האניגמה במהלך 7 שנים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך ניסוי בן שבועיים בשנת 1938 הם קראו ופענחו במלואם 75% מכלל הירוטים שבוצעו להודעות האניגמה של הורמאכט; הישג מרשים בהתחשב בכך שחלק מההודעות היו משובשות או לא מלאות בשל הפרעות קליטה. לאחר המערכה על צרפת, נעצר מפעילו הצרפתי של "אשה" על ידי הגסטפו. בחקירתו הסגיר את שמידט כמרגל עבור הצרפתים. שמידט נעצר ב-1 באפריל 1943 בברלין. הוא התאבד בבליעת רעל, שסיפקה לו בתו, גיזלה, ב-19 בספטמבר 1943. אחיו, רודולף, היה גנרל בוורמאכט והודח מתפקידו בתחילת אפריל 1943, בעקבות חשיפת אחיו. Gustave Bertrand, Enigma ou la plus grande enigme de la guerre 1939-1945 (Enigma: the Greatest Enigma of the War of 1939-1945), Paris, Librairie Plon, 1973. Paul Paillole, Notre espion chez Hitler (Our Spy with Hitler), Paris, Editions Robert Laffont, 1985. Władysław Kozaczuk, Enigma: How the German Machine Cipher Was Broken, and How It Was Read by the Allies in World War Two, edited and translated by Christopher Kasparek, Frederick, MD, University Publications of America, 1984. Hugh Sebag-Montefiore, Enigma: the Battle for the Code, London, Weidenfeld & Nicolson, 2000. (Provides information on Schmidt obtained from his daughter.) Fred B. Wrixon, Codes, Ciphers & Other Clandestine Communication: Making and Breaking Secret Messages from Hieroglyphics to the Internet, 1998, Black Dog & Leventhal Publishers, Inc., ISBN 1-57912-040-7, p. 84. אניגמה ביורו שיפרוב אולטרה Nigel West, Seven Spies Who Changed the World. London: Secker & Warburg, 1991 (hard cover). London: Mandarin, 1992 (paperback).
אנטגוניסט

האם התכוונתם ל... אנטגוניסט (כללי) – אדם, רעיון, דמות וכדומה - שהם נגד נושא מסוים אנטגוניסט (שריר) – שריר המתנגד לפעילות השריר האגוניסטי אנטגוניסט (פרמקולוגיה) – חומר החוסם קולטן מסוים אנטגוניסט (דמות) – דמות ספרותית המנוגדת לגיבור הראשי אנטגוניזם
נהר סוואן

נהר סוואן (Swan River, מילולית: ברבור) זורם במערב אוסטרליה, ועובר בעיר פרת', בדרום מערב הטריטוריה, לפני שהוא נשפך כ-15 ק"מ דרום-מערבית לעיר, בפרימנטל, לתוך האוקיינוס ההודי. בשנת 1697 הפליג החוקר ההולנדי ווילם דה ולמינג אל תוך נהר הזורם במערב אוסטרליה וקרא לו בשם נהר סוואן (הולנדית: Swaanerivier) על שם הברבור השחור, עוף מים המקנן באזור הנהר שהוא מין אנדמי לאוסטרליה המערבית. נהר הסוואן מתחיל בפארק הלאומי ואליוּנְגה (Walyunga National Park), מרחב עשיר בעצי אקליפטוס וצמחיית הספר האוסטרלי, הצומחים על שכבות גרניט, כ-50 ק"מ צפונית לפרת', במקורות מפרץ וּרוֹלוּ (Wooroloo) של נהר אבון. לא מדובר על זרימה של שני הנהרות יחד, אלא על המשך של נהר האבון באמצעות נהר הסוואן. באוסטרליה נקראים לעיתים הנהרות בשמות שונים בתוככי היבשת ובהתקרבם לחוף. מדיה וקבצים בנושא נהר סוואן בוויקישיתוף נהר סוואן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוסטרליה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.