laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהם חסידוף

אברהם חסידוף (14 באפריל 1898 - 2 ביוני 1979) היה יזם מקרקעין בירושלים ובנקאי, ממקימי בנק דיסקונט לישראל ומראשוני מנהליו. בן למשפחה מגאורגיה. סבו וסבתו (הורי אימו) עלו ברגל מטיפליס ב-1870, בהוראת הרב המקומי, לאחר שלא הצליחו להוליד ילדים. אמו (יוכבד לבית מיקא) גדלה בפרוטקטוראט הצארי בעיר העתיקה בירושלים. אביו, דניאל חסידאשווילי (ხასიდაშვილი), עלה לירושלים עם משפחתו מאחלציחה בגאורגיה ב- 1883. חסידוף נולד בירושלים ב-1898 בשכונת הגורג'ים, מול שער שכם ליד שכונת ניסן ב"ק, גדל בזיכרון משה – יגיע כפיים; למד בירושלים - תחילה בחדר, ולאחר מכן בגימנסיה העברית שפעלה אז בבית אהרן מאיר מזי"א בזיכרון משה (לא סיים); בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הטורקי, ובתחילת שנות העשרים התחיל בקריירה של סוחר קרקעות, שאת צעדיו הראשונים עשה אצל משפחת שלוש בתל אביב. חסידוף הפך עצמאי באמצע שנות העשרים, וכיזם וקבלן רכש קרקעות ובנה בתים ושכונות מגורים בירושלים. בין השאר הקים את שכונת גאולה (שנקראת על שם בתו הבכורה - כיום גאולה שמואלי), בניין העמודים, שיכוני חסידוף, בניין מצפה, בתי מגורים בתל ארזה (שיכוני חסידוף), בתים בכרם אברהם, מקור ברוך ועוד (רכש שטחים גדולים מיוהאן לודוויג שנלר מנהל בית היתומים שנלר לצורך בניית השכונות הסובבות אותו). עיקר הצלחתו בא מראייה נכונה של כיוון התפתחות העיר, רכישת קרקעות בפריפריה העירונית, שיווק דירות לפני תחילת בנייתן, והקמת שיכונים זולים למחוסרי יכולת, תוך הצעת פתרונות מימון במשכנתה שניתנה על ידו. באמצע שנות השלושים הציע לו ליאון רקנאטי להקים ולנהל סניף של בנק דיסקונט בירושלים, והוא עבר לעסקי בנקאות בבנק דיסקונט, שם עבד כמנהל אזור ירושלים וחבר דירקטוריון הבנק, עד פרישתו ב-1975. הביא לבנק את מומחיותו במקרקעין ובנייה, הקים את החברה לנכסים ובניין מקבוצת IDB, היה מעורב בהשקעות בחברת נטיעות הדרום (אשר ייבאה לישראל לראשונה שתילי גפנים לענבי סולטנינה וגידלה אותם בחבל לכיש), בחברת איזראל אינווסטמנט, ובעסקי קרקעות וחקלאות בקפריסין, עבר הירדן ומצרים. הקים בית כנסת הנושא את שמו ברחביה; כיהן כנשיא עדת הגורג'ים בישראל; יו"ר התאחדות בעלי בתים; קונסול כבוד של פנמה בירושלים; זכה ב-1970 לעיטור יקיר ירושלים. על שמו רחוב בשכונת גבעת משואה בירושלים, ומרכז ההדרכה והמתנדבים של מגן דוד אדום בירושלים. היה נשוי לגרסיה לבית הדאייה, ואב ל-5 ילדים. אחד מנכדיו הוא עו"ד חגי שמואלי, שותף מנהל במשרד עורכי הדין ארנון, תדמור-לוי. דוד תדהר (עורך), "אברהם חסידוף", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2626 שלמה פרנקל ושמשון ביכלר, המיוחסים אצולת-ההון של ישראל, הוצאת כדים תל אביב, עמ' 26-22 עטור "יקיר ירושלים" ל-19 מותיקי הבירה, מעריב, 22 ביוני 1970.
יוסי למל

יוסי למל (נולד ב-11 בינואר 1957) הוא מעצב גרפי ישראלי העוסק בעיצוב כרזות ובפרסום. נודע בעולם בעקבות עיצוב כרזות בעלות אופי פוליטי-חברתי, ובהן כרזות לארגון אמנסטי העולמי וכרזות העוסקות בסכסוך היהודי-ערבי. למל זכה בפרסים רבים על עבודותיו בתחרויות עיצוב גרפי בישראל ובעולם. למל נולד בירושלים וגדל ברסקו (שכונה). סיים ב-1983 את לימודיו המקצועיים במגמת עיצוב גרפי בבצלאל. מאז ניהל סוכנויות פרסום שונות. בנוסף, הוא ניהל את המחלקה לתקשורת חזותית במכללת אסכולה-מימד. למל כיהן כדובר וחבר הוועדה המנהלת של אגודת המעצבים הגרפיים הישראלית.[דרושה הבהרה] למל משתמש בכרזות בפוטומונטז', טכניקה להרכבת תצלומים שונים לתצלום אחד, פעמים רבות תוך יצירת הרושם שהתצלום שנוצר הוא תצלום מציאותי, שנלכד בצורתו זו בעדשת המצלמה. הטכניקה מיושמת לעיתים קרובות בכרזות פוליטיות. אחת הכרזות שעיצב למל, הוצגה במוזיאון בהמבורג שבגרמניה בשנת 1995. הכרזה, שרוחבה שישה מטרים, נוצרה לרגל 55 שנים לשחרור אושוויץ, ובה צילום זרוע שעליה מקועקע מספר. הזרוע היא של אביו של למל, ניצול השואה. למל עובד עם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל מ-1995. כרזותיו עבור הארגון מתארות הפרות של זכויות אדם, מחאה נגד עינויים, טרור בינלאומי ויחסי האיבה בין ישראל והפלסטינים. כרזותיו, שהוצגו ברחבי העולם וזכו בפרסים רבים, מאופיינות במסרים פרובוקטיביים וישירים. הוא זכה במקום הראשון בביאנלה לעיצוב גרפי בקוריאה בשנת 2002, ובפרסים נוספים בביאנלות במקסיקו וצ'כיה. תערוכותיו הוצגו בארצות הברית, גרמניה, סין, קרואטיה, הונגריה, סלובקיה, פולין, פינלנד ועוד. למל עוסק גם בפעילות פוליטית דרך עבודתו בעיצוב "כרזות פירטיות" - כרזות מחאה אותן הוא תולה ברחבי תל אביב. הוא מימן עשרות עותקים של פוסטרים אלו. כמו כן, טכניקת הפוטומונטז', שימשה אותו בפרויקט האדמו"ר האחרון מראדומסק שעסק בסבו של למל, יוסף אשר זליג גרפינקל וגם בפרויקט "הלב שלי" שעסק באימו של למל, בתיה למל מקום ראשון בתחרות עיצוב גרפי "אותות" בשנת 1993 מקום שני בתחרות עיצוב גרפי "אותות" בשנת 1994 מקום שני בביאנלה ה-16 לפרסום בבלגיה בשנת 1994 פרסים שונים מאת האגודה לעיצוב גרפי בישראל בשנים 1996–2002 מקום ראשון בתחרות הפרסום הישראלית על הקמפיין של שנת 1999. מקום ראשון בתחרות הלוגו של המשרד להגנת הסביבה בשנת 2000. מקום ראשון בביאנלה הראשונה לעיצוב גרפי בקוריאה בשנת 2002 מקום ראשון בביאנלה השביעית לעיצוב גרפי במקסיקו בשנת 2002 פרס המבקרים בביאנלה ה-20 לעיצוב גרפי בצ'כיה בשנת 2002. אתר האינטרנט הרשמי של יוסי למל (הקישור אינו פעיל, 19 באוקטובר 2019) פייסבוק רשמי nrg מעריב, הבת מצולמת בתחנות חייה של הסבתא, באתר nrg‏, 21 באפריל 2009 נעם טופלברג, יוסי למל, באתר עמלנט, מפגשים מהסוג החזותי יוסי למל, מתוך ארכיון אמנות ישראלית, אתר מוזיאון ישראל (באנגלית) אמנון זילבר ואפרת שקד, ריאיון עם אמן הכרזות - יוסי למל, באתר המרכז לעיצוב ישראלי - מדיטק חולון, 2006 יובל סער, מסר פלקטי - הכרזות הפוליטיות של יוסי למל, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2009 כרמית ספיר ויץ, בועטים בכדור: על האמן יוסי למל, באתר nrg‏, 6 באפריל 2011 אסף גולן, זיכרון צילומי, באתר ישראל היום, 13 בדצמבר 2018 "רציתי להיות אבא": עם כתונת אסירים, בקור של מינוס 23 מעלות, באתר ynet, 2 באוקטובר 2019 יוסי למל, באתר מכון שנקר לתיעוד וחקר העיצוב בישראל מתוך עמוד הפייסבוק של יוסי למל
נחל בזלת

נַחַל בַּזֶּלֶת הוא יובל של נחל דליות. הנחל קצר יחסית אך מוביל כמות נכבדה של מים בתקופות הגשמים. ראשיתו למרגלות גבעת אורחה והוא זורם מערבה דרומית ליונתן. מרבית מימיו נאגרים במאגר דבש (המכונה גם "מאגר בזלת"), בסמוך לכביש 808, ומקצתם ממשיכים לנחל דליות, ומשם לכנרת. מעט לפני המפגש עם נחל דליות מפל קטן, מפל בזלת. קטע הנחל שממערב לכביש 808 מצוי בתחום שמורת יהודיה. נחל בזלת ליד כביש 808 אשדות הנחל ליד כביש 808 גלישת נחל בזלת ממאגר דבש ליד כביש 808, ינואר 2020 מפגש נחל דליות ונחל בזלת נחל בזלת, ברקע כביש 808 נחל בזלת באזור שמורת גמלא נחל בזלת ליד כביש 808 מדיה וקבצים בנושא נחל בזלת בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הידרוגרוסולר

הידרוֹגרוֹסוּלר (בכתיב לועזי: Hydrogrossular) הוא מינרל נזוסיליקטי השייך לקבוצת הגארנט. השם בא לציין החלפה של יונים של סיליקט (SiO4) ביונים של הידרוקסיל במבנה המינרל גרוסולר. נוסחת המבנה הכימי של ההידרגרוסולר היא Ca3Al2(SiO4)3-x(OH)4x. משנת 1983 השם הידרוגרוסולר אינו מקובל על האגודה הבינלאומית למינרלוגיה, והיא מכירה בשני סוגי מינרלים נפרדים על פי ערך ה-x בנוסחה. כשערכו של x הוא בין 0.2 ל-1.5 קרוי המינרל היבשיט, וכשערכו של x הוא בין 1.5 ל-3 קרוי המינרל קאטואיט. הגדרה נוספת להידרוגרוסולר כוללת רק את המינרל שבין גרוסולר להיבשיט. ההיבשיט נתגלה לראשונה ב-1905 על ידי פרופ' יוזף עמנואל היבְּש (Josef Emanuel Hibsch;‏ 1940-1852), מהאקדמיה הגרמנית לחקלאות בטשן (Tetschen כיום Český Těšín) בבוהמיה וקרוי על שמו. ההיבשיט נתגלה בגבעה המכונה מארינסקה הורה (Mariánská hora), ליד העיירה אוסטי נד לבם (Ústí nad Labem) בבוהמיה שבצ'כיה. הקאטואיט נתגלה לראשונה ב-1984 במחצבת קמפומורטו (Campomorto), סמוך לקומונה מונטלטו די קסטרו (Montalto di Castro) שבמחוז לאציו שבאיטליה. הקאטואיט קרוי על שם אקירה קאטו, מינרלוג מהמוזיאון הלאומי למדע בטוקיו שביפן. ההידרוגרוסולר משתתף בשורה איזומורפית (מצב בו אטום אחד או יותר במבנה המינרל יכול להיות מוחלף על ידי אטום אחר מבלי שיחול שינוי במבנה המינרל) עם הגרוסולר. כאשר להיבשיט ולקאטואיט יש שורה איזומורפית עם הגרוסולר מצד אחד והאחד עם השני מצד שני. הידרוגרוסולר מצוי במקבצים קומפקטיים כשלפעמים הוא גדל יחד עם וזוביאניט. אופטית המינרל הוא איזוטרופי, ומקדם השבירה הממוצע שלו הוא 1.67. המינרל שקוף למחצה עד אטום ומצוי בגוונים של ירוק עד ירוק כחלחל, ורוד, לבן, ואפור. מקור הצבע הירוק הוא כרום וייתכן שגם ברזל. הידרוגרוסולר ורוד מעיד על הימצאות מנגן. בהידרוגרוסלר עשויים להיות תכלילים קטנים בצבע אפור כהה עד שחור. הוא דומה לירקן ולעיתים הוא מכונה בשמות מטעים כמו "ירקן טראנסוואל" ו"ירקן אפריקני". בהידרוגרוסולר נעשה לעיתים שימוש כאבן חן, כשנוהגים לחתוך אותו בצורת קבושון, או שיוצרים ממנו חרוזים. בנוסף, כל סוגי הגרוסולר הם מינרלים מבוקשים על ידי אספנים. היבשיט מצוי בחוואר סידני, למשל במאריאנסקה הורה (Mariánská hora) בצ'כיה, בסלעי זאוליט-קלציט ובסלעי חוואר שעברו התמרה בחום נמוך (תצורת חתרורים בישראל). קאטואיט מצוי בחללים בלבה פונוליטית שהתפרצה דרך חוואר חרסיתי. מקורות להידרוגרוסולר ירוק וורוד מצויים בדרום אפריקה, קנדה, וארצות הברית. הידרוגרוסולר לבן מצוי בבורמה ובסין. מקומות לדוגמה בהם מוצאים היבשיט כוללים את הר סנט-אילר בפרובינציית ׂקוויבק שבקנדה; בגבעת מארינסקה הורה (Mariánská hora), ליד העיר אוסטי נד לבם בבוהמיה שבצ'כיה (שם נתגלה לראשונה); בסמוך לאובנה (Aubenas) במחוז ארדש שבצרפת; בקרסטמור (Crestmore), במחוז ריברסייד (Riverside) בקליפורניה שבארצות הברית ובמחוז טוקה-טוקה, כ-150 קילומטרים צפונית לאוקלנד שבניו זילנד. בישראל ניתן למצוא היבשיט בתצורת חתרורים (למשל בבקעת חתרורים מזרחית לערד). קאטואיט הוא מינרל נדיר למדי וניתן למצוא אותו במחצבת קמפומורטו (Campomorto), סמוך לקומונה מונטלטו די קסטרו (Montalto di Castro) שבמחוז לאציו שבאיטליה; ובפלרקן (Flekkeren) שליד סקיין (Skien) במחוז טלמרק שבנורווגיה. כמו היבשיט, ניתן למצוא קאטואיט בישראל בתצורת חתרורים. מדיה וקבצים בנושא הידרוגרוסולר בוויקישיתוף אתר WebMineral אתר Mindat אתר המינרלים של הר סנט-אילר פרויקט rruf אתר WebMineral אתר Mindat פרויקט rruf אתר Minerals Net. הערה: בהגדרת הקאטואיט בדף נפלה טעות. אתר Mindat לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישורים לאתרMindat.
פאלאוקסטריצה

פאלאוקסטריצה (יוונית: Παλαιοκαστρίτσα Κέρκυρας) הוא כפר תיירותי בחוף הצפוני מערבי של האי היווני קורפו המרוחקת כ-26 קילומטר מהעיר קורפו וידועה בזכות החופים והמפרצים שבה. הסביבה מכוסה בעצי ברוש ובעצי זית ונראית ירוקה כל עונות השנה. העירה נמצאת בסמוך לכפר תיירותי אחר, הנקרא לאקונס (Lakones) שהוא בעל רחובות צרים, הרים ירוקים, חופים ומפרצי ים. מוני תאוטוקו הוא מנזר בעירה. המנזר הוקם לראשונה במאה ה-13. במקום הוקמה כנסייה במאה ה-16. המבנים של המנזר והכנסייה נבנו מחדש במאה ה-18. המנזר בנוי על צוק הצופה לים ונשקפים ממנו מפרצים. המנזר הוא אתר תיירות מבוקש והנזירים במקום מפעילים גם מוזיאון עם מוצגים מגוונים וחנות. הכניסה למנזר, הביקור בכנסייה ובמוזיאון הם ללא תשלום. פנים הכנסייה מנורה בכנסייה קונכית ענק במוזיאון מפרץ פאלאוקסטריצה איי יון, מסדרת מדריכי לונלי פלאנט, בעברית, עמוד 429. מדיה וקבצים בנושא פאלאוקסטריצה בוויקישיתוף תמונות ממוני תאוטוקו פאלאוקאסטריצה והמנזר מוני תאוטוקו
ואלון בהראמי

ואלן בהראמי (באלבנית: Valon Behrami; נולד ב-19 באפריל 1985 במיטרוביצה) הוא כדורגלן שווייצרי יליד קוסובו, המשחק כקשר בברשה. בהראמי נולד במיטרוביצה, שבחבל קוסובו, וכשהיה בן 5 עבר עם משפחתו לשווייץ, שם השתקעה משחפתו בכפר סטאביו, אשר נמצא בחלק של דוברי האיטלקית בשווייץ. מספר שנים מאוחר יותר קיבל בהראמי אזרחות שווייצרית. בהראמי החל לשחק כדורגל במועדון הקטן של הכפר סטאביו, ומשם עבר לשחק במחלקת הנוער של קבוצת קיאסו, ואחר כך גם במחלקת הנוער של לוגאנו. בלוגאנו, קיבל בהראמי מספר הזדמנויות בקבוצה הבוגרת, ולאחר מספר משחקים טובים שלו בקבוצה, הוא הוחתם בעסקה משותפת בשני המועדונים האיטלקים גנואה ואודינזה. הוא שיחק תחילה בגנואה, שאז שיחקה בליגה האיטלקית השנייה, בעונת 2003–2004. בעונה שלאחר מכן, גנואה רכשה את חלקה של אודינזה מכרטיס השחקן שלו, והשאילה אותו להלאס ורונה, שגם שיחקה בליגה השנייה. אחרי עונה מרשימה בוורונה, לאציו רכשה אותו מגנואה, בקיץ 2005. בלאציו, שיחק בהראמי במשך שלוש עונות, ורכש לעצמו מעמד חשוב בסגלה של הקבוצה. בעונתו האחרונה, היה כבר שחקן הרכב לכל דבר, ובכך תפס את תשומת לבם של מועדונים רבים באירופה. ב-23 ביולי 2008, הכריזה וסטהאם יונייטד שרכשה את בהראמי מלאציו, תמורת 5 מיליון פאונד, והחתימה אותו על חוזה ל-5 שנים. בהראמי ערך את הופעת הבכורה שלו בווסטהאם בניצחון הביתי 1–2 על וויגאן אתלטיק, ב-16 באוגוסט 2008. שערו הראשון עבור וסטהאם, היה שער ניצחון במשחק בו ניצחה קבוצתו 0–1 את סנדרלנד, ב-23 בנובמבר 2008. ב-26 בינואר 2011 חתם בהראמי ל-3 שנים וחצי בפיורנטינה. בקיץ 2012 חתם בהראמי בנאפולי. ב-2 באוגוסט 2014 חתם בקבוצה הגרמנית המבורג. ב-11 ביולי 2015 חתם בהראמי לשלוש שנים בווטפורד מהפרמייר ליג. ב-16 באוגוסט 2017 חתם לשנתיים באודינה. ב-31 בינואר 2022 חתם בברשה מהסרייה ב'. בהראמי נכלל בסגלן של נבחרות שווייץ הצעירות עד גיל 18 ועד גיל 19. הוא כבש גם שער חשוב עבור נבחרת שווייץ הבכירה, נגד טורקיה, במשחק ההצלבה הראשון מבין שניים, לקראת העפלה למונדיאל 2006. במהלך טורניר הגמר של מונדיאל 2006, הוא סבל מפציעה שגרמה לספסולו במהלך שני המשחקים הראשונים של הטורניר. במשחק השלישי של שלב הבתים נגד קוריאה הדרומית, הוא שיחק והוחלף בדקה ה-88 של המשחק. במשחק שמינית הגמר נגד אוקראינה הוא לא שותף. בהראמי היה שחקן הרכב בכל שלושת המשחקים של נבחרת שווייץ במהלך טורניר הגמר של יורו 2008. בהראמי נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2010, במסגרתו הורחק בכרטיס אדום במשחק מול צ'ילה והפך בכך לשחקן השווייצרי הראשון שהורחק במשחקי גביע העולם. בהראמי נכלל בסגל גם במשחקי מונדיאל 2014 ו-2018 והפך בכך לשחקן השווייצרי הראשון שהופיע בארבעה טורנירי גביע עולם רצופים. ביולי 2018 נישא לגולשת הסקי לארה גוט-בהראמי. יש לו שני ילדים מאשתו לשעבר, אלנה נונזאני: סופיה, ילידת 2009, ואיזבלה שנולדה ב -19 ביולי 2016. ואלון בהראמי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ואלון בהראמי, באתר Transfermarkt ואלון בהראמי, באתר Soccerway ואלון בהראמי, באתר BDFutbol ואלון בהראמי, באתר WorldFootball.net ואלון בהראמי, באתר National Football Teams ואלון בהראמי, באתר FootballDatabase.eu ואלון בהראמי - האתר הרשמי INFORMATIONCRADLE, Valon Behrami Biography
ואניטאס

"ואניטאס" (מלטינית: Vanitas, ריקנות) הוא סוגה סמלית של תאורי טבע דומם, הרומזת לזמניות החיים ולוודאות של המוות, האופיניית לציור ההולנדי והפלמי של המאה ה-16 וה-17. מקורו של המונח הוא בפרשנות הנוצרית לתנ"ך וברעיון כי על האדם המאמין "לזכור את המוות" ("ממנטו מורי"). התרגום הלטיני הידוע של התנ"ך, "וולגטה", הציע בתרגומו לפסוק ”הֲבֵל הֲבָלִים אָמַר קֹהֶלֶת, הֲבֵל הֲבָלִים הַכֹּל הָבֶל” (מגילת קהלת, פרק א', פסוק ב') את הביטוי "Vanitas vanitatum omnia vanitas". התרגום לאנגלית, הידוע כ"תרגום המלך ג'יימס", הציע את הביטוי "Vanity of vanities; all is vanity". תאורי הוואניטאס, שהיו פופולריים בעיקר בציור, הציגו מבחר של תאורי טבע דומם ובהם שילוב של פריטים בעלי משמעות סמלית. בתיאורים הופיעו פריטים כגון נרות, כוסות יין הפוכות, גולגולות אנושיות, שעוני חול, פירות או פרחים במצבי ריקבון שונים וכדומה אשר רמזו על המוות המתקרב. לעיתים עומתו דימויים אלו עם דימויים דתיים, כגון ספר תפילות, המסמלים את הנצח בחסות האל הנוצרי. מטרתם של ציורים אלו הייתה לתאר את חלוף הזמן ואת אפסיותם של החיים האנושיים, כביטוי מוסרי. הציור תופס מקום חשוב בספרה של בתיה גור, 'המרחק הנכון - רצח מוזיקלי' (כתר, 1996). ממנטו מורי ריקוד המוות ארס מוריינדי ציורי ואניטאס, בגלריה הלאומית בלונדון ואניטאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איתן אהרוני

איתן אהרוני (נולד ב-21 בדצמבר 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן הימני בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, בעיקר בקבוצת מכבי חיפה, והיה שותף לחמש אליפויות בהן זכתה בשנים אלו. אהרוני גדל במושב צרופה, והחל את דרכו בקבוצות הילדים והנוער של מכבי חיפה בגיל 11. הוא עבר בגיל 16 לקבוצת הבוגרים כאשר היא שיחקה בליגת המשנה. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-1 בדצמבר 1979 מול הפועל הרצליה. הוא היה שותף להעפלתה של הקבוצה לליגה הראשונה בעונת 1981. במקביל עבד כחקלאי במשק המשפחתי במושב. שיחק בנבחרת הנוער של ישראל בכדורגל, ובהמשך בנבחרת העתודה והנבחרת האולימפית. אהרוני היה שותף, כשחקן וגם כקפטן, לזכייה בחמש אליפויות של מכבי חיפה (1984, 1985, 1989, 1991, 1994) והניף פעמיים את גביע המדינה כקפטן הקבוצה (1991 ,1993). בתקופה זו שיחק גם במדי נבחרת ישראל. בשנת 1989, לאחר הזכייה באליפות, עזב אהרוני את חיפה לאחר שהוצע לו שכר נמוך יחסית, ועבר להפועל כפר סבא. בשנה זו זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על שמשון תל אביב בתוצאה 0-1. ב-1990, לאחר שובו של המאמן שלמה שרף לחיפה, חזר אהרוני לקבוצה, וזכה עימה בדאבל. לאחר פציעה ארוכה ב-1994, עבר ליריבתה העירונית של מכבי חיפה, הפועל חיפה, וב-1995 הגיע עימה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה למכבי חיפה. ב-1997 פרש אהרוני ממשחק פעיל בכדורגל, וחזר לעסוק בחקלאות במשק המשפחתי במושבו צרופה. בשנת 2018, מונה אהרוני כ"שגריר של כבוד" של מועדון הכדורגל מכבי חיפה. אהרוני נשוי לגאולה ולהם שני ילדים. בנו יוחאי, כדורגלן עבר גם הוא. מכבי חיפה אליפות: 1983/1984, 1984/1985, 1988/1989, 1990/1991, 1993/1994 גביע המדינה: 1990/1991, 1992/1993 גביע הטוטו: 1993/1994 גביע ליליאן: 1984/1985 אלוף האלופים: 1985, 1989 הפועל כפר סבא גביע המדינה: 1989/1990 איתן אהרוני, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל איתן אהרוני, באתר Transfermarkt איתן אהרוני, באתר National Football Teams איתן אהרוני, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן באתר מכבי חיפה אשר גולדברג‏, "הייתי מזוהה עם שרף. ידעתי שגרנט לא ייתן לי לשחק", באתר וואלה, 8 בספטמבר 2023 מאיר ריפמן, אליך, גדעון, ‏5 ביוני 1990 גביע 1990 – מוזיאון הפועל כפר סבא עדי סדרס, איתן אהרוני עדיין חורש את אגף ימין, באתר ynet, 18 במאי 2010 מכבי חיפה - האתר הרשמי | השגרירים | מכבי חיפה כדורגל | איתן אהרוני, באתר mhaifafc.com
סאקי לבן-פנים

סאקי לבן-פנים (שם מדעי: Pithecia pithecia) הקרוי גם סאקי גיאני או סאקי זהוב-פנים הוא מין קוף סאקי, שהוא סוג של קוף עולם חדש (קופים המצויים בחצי-הכדור המערבי), שמצוי בברזיל, ונצואלה, סורינאם, גיאנה, גיאנה הצרפתית. סאקי לבן פנים חי ב"קומה התחתונה" ובצמרות העצים הנמוכות ביערות. תזונתו כוללת בעיקר פירות, אך גם אגוזים, זרעים וחרקים. משקלו נע בין 80 גרם ל-2.5 ק"ג, אורכו 33.5 ס"מ עד 35 ס"מ, עם זנב באורך של 34.3 עד 44.5 ס"מ. הוא קרוי על שם פרוותו שנמצאת על הפנים, שלעיתים בגווני אדום, האופיינית רק לזכרים. זנבו אינו מאחז. בשבי, הנקבות חוות מחזור של 17 ימים בערך, ותקופת ייחום של 20–21 שבועות. לאחר הלידה, הנקבה עוברת תקופת הנקה קצרה, של 23 שבועות, בממוצע. סאקים לבני-פנים מציגים דו-צורתיות זוויגית בולטת בצבעם. לנקבות יש שיער קצר יותר מלזכרים, עם פרווה חומה-אפורה, ופסים חומים חיוורים ולבנים, עם מצח, פנים וידיים אדמדמים-לבנים. Pithecia pitecia pithecia Pithecia pithecia chrysocephala מדיה וקבצים בנושא סאקי לבן-פנים בוויקישיתוף סאקי לבן-פנים, באתר ITIS (באנגלית) סאקי לבן-פנים, באתר NCBI (באנגלית) סאקי לבן-פנים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סאקי לבן-פנים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סאקי לבן-פנים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סאקי לבן-פנים, באתר GBIF (באנגלית) סאקי לבן-פנים באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נידוי (נצרות)

בנצרות, נידוי (ביוונית: Ανάθεμα, אנתמה; בלטינית: excommunicatio) הוא הכרזה הבאה להשעות או להוציא אדם מן הקהילה הדתית אליה השתייך, הכרוכה בגינוי רוחני של האדם, או הקבוצה המנודה. מקורותיו של הנידוי בכתבי הברית החדשה. באיגרת אל הגלטים נאמר: "אֲבָל גַּם־אֲנַחְנוּ אוֹ־מַלְאָךְ מִן־הַשָּׁמַיִם אִם־יָבוֹא לְבַשֵׂר אֶתְכֶם בְּשׂוֹרָה מִבַּלְעֲדֵי זֹאת אֲשֶׁר בִּשַׂרְנוּ אֶתְכֶם חֵרֶם יִהְיֶה". ובאיגרת הראשונה אל הקורינתים נאמר: "מִי שֶׁלּא יֶאֱהַב אֶת־הָאָדוֹן יֵשׁוּעַ הַמָּשִׁיחַ יָחֳרָם מָרַן אֲתָא". בברית החדשה מספר מועט של דוגמאות לנידוי. בבשורה על-פי מתי מסופר שישו הורה להתייחס לאנשים הפוגעים שוב ושוב באחרים כאל גוי או מוכס: "וְאִם־לֹא יִשְׁמַע אֲלֵיהֶם וְהִגַּדְתָּ אֶל־הַקָּהָל וְאִם־לֹא יִשְׁמַע גַּם־אֶל־הַקָּהָל וְהָיָה לְךָ כְּגוֹי וּכְמוֹכֵס". באיגרת אל הרומאים כותב פאולוס: "וַאֲנִי מַזְהִיר אֶתְכֶם אַחַי לָשׂוּם פְּנֵיכֶם בִּמְשַׁלְּחֵי מְדָנִים וּמִכְשׁוֹלִים שֶׁלּא כַלֶּקַח אֲשֶׁר לְמַדְתֶּם וְסוּרוּ מֵהֶם׃", ובאיגרת יוחנן השנייה נאמר: "איש אם יבוא אליכם ולא יביא את התורה הזאת, אל תקבלו אותו הביתה ואל תאמרו לו "שלום"; כי המברך אותו בברכת שלום משתתף במעשיו הרעים". על פי הכנסייה הקתולית, הנידוי איננו עונש, אלא הכרזה דתית רשמית על מצב קיים: הכנסייה נצרכת להכריז על נידוי, כאשר חבר בכנסייה (תהא דרגתו אשר תהא) עושה מעשה אשר מוציא אותו מקהילת המאמינים; ההכרזה נדרשת במיוחד כאשר אותו אדם, בדבריו או במעשיו, "מפיץ מחלוקת ומבוכה בקהל המאמינים", ובפרט כאשר הוא משמש דוגמה לציבור. במצבים מעין אלה, הכנסייה מיידעת את ציבור המאמינים שאין עוד לציית לאדם זה, ומודיעה לאנשי הכמורה כי אותו אדם הוציא עצמו במזיד מן הכנסייה, וכי אין לשתף אותו עוד בסקרמנט, עד למועד שבו תהיה השלמה. יש ובהכרזה ניתנים התנאים להשלמה לצורך השבת המנודה לחיק הכנסייה ואף מוגדרת סמכותו של המחליט על ההשלמה, בין אם זה בישוף או האפיפיור. הנידוי משמש בכנסייה הקתולית ככלי "מרפא", אמצעי לחץ על האדם לשנות את התנהגותו או הצהרותיו, להתוודות על חטאיו ולשוב כחבר מלא בקהילה. בכנסייה האורתודוקסית המזרחית קיים הבדל בין נידוי (בלטינית: excommunicatio) לבין חרם (anathema, מן היוונית: ανάθεμα). בעוד הנידוי אוסר על אדם לכהן בפולחן הדתי ולקבל את הסקרמנטים, החרם מוגדר כהרחקה מוחלטת של האדם מן הקהילה ואיסור קיומם של קשרים אתו. הנידוי בדרך כלל מוגבל בזמן, והמנודה רשאי להשתתף בתפילות בכנסייה. החרם, לעומת זאת, משמעו ניתוק מוחלט מן הכנסייה, והוא מתבטל אך ורק באמצעות חרטה שלמה מצד המוחרם. במאה החמישית לספירה יצרה לראשונה גם הכנסייה הקתולית הבחנה בין נידוי לבין חרם. חרם ונידוי ביהדות אוסטרקיזם תשמיס חרם חברתי גלות מדיה וקבצים בנושא נידוי בוויקישיתוף נידוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האיגרת אל הגלטים, פרק א', פסוק 8 האיגרת הראשונה אל הקורינתים, פרק ט"ז, פסוק 22 הבשורה על-פי מתי, פרק י"ח, פסוק 17 האיגרת אל הרומאים, פרק ט"ז, פסוק 17 איגרת יוחנן השנייה, פרק א', פסוקים 10–11
נון קאוסה פרו קאוסה

נון קאוסה פרו קאוסה (מלטינית: non causa pro causa - "לא סיבה לסיבה") היא קבוצת כשלים לוגיים רטרודוקטיביים שבה הסיבה אינה מזוהה באופן נכון. הקבוצה מונה את הכשלים הבאים: אפקט משולב (כשל הסיבה הבודדת) כיוון הפוך כשל רגרסיה פוסט הוק ארגו פרופטר הוק (מתאם אקראי) קום הוק ארגו פרופטר הוק (מתאם מצביע על סיבתיות) כשל הצלף הבודד ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרסון סיטי

קרסון סיטי (באנגלית: Carson City) היא עיר הבירה של מדינת נבדה שבארצות הברית. בעיר מתגוררים 58,639 תושבים (2020). העיר היא עיר עצמאית ואינה שייכת לאף מחוז. העיר קרויה על שמו של איש ההרים, צייד הפרוות, והקצין האמריקני קיט קרסון. האירופאי הראשון שעבר בסביבת העיר היה ג'ון פרימונט עם משלחת חקר בשנת 1843. בשנת 1851 הוקמה תחנת סחר באזור ששימשה גם כתחנת ביניים למטיילים. העיר עצמה נוסדה בשנת 1859 בעקבות גילוי של זהב וכסף בסביבת נבדה. בשנים שלאחר מכן נבחרה העיר כבירת הטריטוריה. כשנבדה הפכה למדינה מן המניין בשנת 1864, קרסון סיטי הפכה לבירתה. בין השנים 1861 ו- 1869 הייתה העיר בירת מחוז אורמסבי. בסוף המאה ה-19 ועד שנות ה-30 של המאה ה-20 אוכלוסיית העיר פחתה כתוצאה מפתיחת קווי רכבת רחוקים מדי מן העיר. שטחה הכולל של העיר 403.2 קמ"ר מתוכם 371.3 קמ"ר שטחי יבשה ו- 31.9 קמ"ר שטחי מים (7.91%). נכון לשנת 2010 מתגוררים בעיר 55,000 תושבים. בעיר נמצאים 20,171 משקי בית ו- 13,252 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 141 נפשות לקמ"ר. מבחינה גזעית, 81.1% מתושבי העיר לבנים, 2.4% אינדיאנים, 2.1% אסייתים 1.9% אפרו-אמריקאים, 9.6 מגזעים אחרים ו- 2.9% משני גזעים או יותר. מוזיאון מדינת נבדה מוזיאון הרכבת של נבדה מדיה וקבצים בנושא קרסון סיטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרסון סיטי (באנגלית) קרסון סיטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית יוז

מדליית יוז (באנגלית: Hughes Medal) היא אחת מהמדליות המוענקות על ידי החברה המלכותית, האקדמיה למדעים בבריטניה. המדליה קרויה על שמו של ממציא המיקרופון, דייוויד אדוארד יוז. הפרס מוענק באופן ספציפי על: "גילוי מקורי בתחום הפיזיקה, במיוחד בתחום האלקטרוניקה והמגנטיות או נושאים הקשורים אליהם". המדליה עשויה מכסף מוזהב ומחולקת מאז שנת 1902. מקבל המדליה הראשון היה הפיזיקאי ג'יי ג'יי תומסון, על הישגו בגילוי האלקטרון. מספר אישים מכובדים אחרים זכו אף הם במדליה, כולל האנס גייגר, אלכסנדר גרהם בל, סטיבן הוקינג ואנריקו פרמי. בנוסף למדליה, הפרס כולל 2,000 ליש"ט, נכון לשנת 2020. הרטה איירטון הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס. מדיה וקבצים בנושא מדליית יוז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מדליית יוז
נידוי

האם התכוונתם ל... נידוי (הלכה) – נידוי בדת היהודית נידוי (נצרות) – נידוי בנצרות (אקסקומוניקציה) חרם
הידוענים

האם התכוונתם ל... ידוען – איש הידוע בציבור, מפורסם. הידוענים (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה חינוכית לילדים ונוער עם איל קיציס וטל פרידמן.
היינריך שוואבה

סמואל היינריך שוואבה (בגרמנית: Samuel Heinrich Schwabe;‏ 25 באוקטובר 1789 – 11 באפריל 1875) היה אסטרונום ובוטנאי גרמני, אשר נודע בשל עבודתו בתחום כתמי השמש. שוואבה נולד בשנת 1789 בעיר דסאו. בשנת 1806 סיים את לימודיו בבית הספר, והחליט כי ברצונו להיות רוקח. למד בברלין רוקחות, כימיה, בוטניקה ופיזיקה עד שנת 1809. בשנת 1811 שב לדסאו ונטל לידו את ניהול בית המרקחת של סבו, עד שנמכר ב-1829. כבר בשנת 1825 החל להתעניין באסטרונומיה, והפנה את מרצו לתצפיות בכתמי שמש. חקר את מסלולו של כוכב חמה בתקווה למצוא בו את כוכב הלכת ההיפותטי "וולקן". משימה זו הייתה לא קלה בשל הקרבה לשמש, אך שוואבה סבר כי כוכב הלכת וולקן יופיע במהלך מסלולו ככתם כהה על פני השמש. בתקופה של שבע-עשרה שנים, בין השנים 1826–1843, ניצל שוואבה כל יום בהיר לצפות בשמש ותיעד את הכתמים שמצא, בתקווה לגלות את וולקן ביניהם. לא עלה בידו של שוואבה לגלות את כוכב הלכת, אך הוא גילה כי כתמי שמש באים והולכים במחזור של עשר שנים, אשר ניתן לנבא את מופעיו. בשנת 1843 פרסם את ממצאיו במאמר קצר שכותרתו "תצפיות בשמש במהלך שנת 1843". על תגליתו זכה שוואבה בשנת 1857 במדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה. מדיה וקבצים בנושא היינריך שוואבה בוויקישיתוף שירות הידען, ‏עונות בשמש, באתר "הידען", 17 בנובמבר 2003 מובאות מתוך "תצפיות בשמש במהלך שנת 1843", כולל נתונים היינריך שוואבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.