laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קלוטילדה

קלוטילדה (Chrotchildis, Chrodechildis,‏ Chrodechild או Clotilde; ‏סביבות 475 – 3 ביוני 545) הייתה אשתו השנייה של כלוביס הראשון, מלך הפרנקים. קלוטילדה נולדה בעיר ליון כבתם של כילפריך השני, מלך בורגונדיה (אנ') ושל אשתו קארטנה. ב-473, עם מותו של גונדיוך מבורגונדיה, בניו, כילפריך השני, גונדובד (אנ') וגודגיזל, התחלקו בשלטון עם דודם, כילפריך הראשון, מלך בורגונדיה. אחרי מותו ב-480, התחלקו ביניהם בנחלותיו של אביהם. כילפריך השני קיבל את ליון, גונדובד קיבל את ויאן, וגודגיזל - את ז'נבה. על פי ההיסטוריון גרגוריוס מטור, ב-493 גונדובד רצח את אחיו כילפריך השני והטביע את אשתו קארטנה במי הנהר רון כשאבן תלויה על צווארה. בתם כרונה הפכה לנזירה, ואילו בתם קלוטילדה גורשה מבורגונדיה. על פי מקור אחר, לאחר שהרג את כילפריך ואת אשתו, גונדובד אסף לחצרו את שתי בנותיהם, כרונה וקלוטילדה. כרונה הפכה לנזירה, וקלוטילדה, שגם היא קיבלה חינוך נוצרי, ניתנה כאישה לכלוביס הראשון, מלך הפרנקים כחלק מברית בין הבורגונדים לבין הפרנקים. מנישואים אלה נולדו: אינגומר, נולד בערך ב-493 ונפטר באותה שנה כלודומר, מלך אורליאן נולד ב-495 כילדברט הראשון, מלך פריז, נולד ב-496 כלותאר הראשון, מלך סואסון, נולד ב-500 בת בשם קלוטילדה, נולדה ב-507, נישאה לאמלריק (אנ') מלך הויזיגותים. קלוטילדה לא שקטה ולא נחה עד שבעלה כלוביס הראשון, שהיה עובד אלילים, הסכים לקבל על עצמו את הדת הקתולית, והוטבל על ידי רמיגוס בישוף ריימס בחג המולד של 497 או 498. קלוטילדה וכלוביס בנו את כנסיית השליחים, שלאחר מכן נודעה ככנסיית סן ז'נבייב בפריז. אחרי מותו של כלוביס, קלוטילדה פרשה למנזר סן מרטין בעיר טור. ב-523 קלוטילדה, שחפצה לנקום בבורגונדים על רצח אביה ואימה, השיגה את מבוקשה כאשר שלחה את שלושת בניה, כלודומר, מלך אורליאן, כילדברט הראשון, מלך פריז וכלותאר הראשון, מלך סואסון למערכה נגד זיגמונד מבורגונדיה, שהיה בנו של גונדובד. זיגמונד נלכד בידיו של כלודומר, שלקח אותו לאורליאן והוציא אותו להורג ב-524. באותה שנה כלודומר, מלך אורליאן נהרג בקרב וזרונטיה שבו הביס את גונדומר, אחיו של זיגמונד ואת האוסטרוגותים בני בריתו. על פי החוק הסאלי היו חייבים לחלק את נחלותיו של כלודומר בין בניו, אך על פי הנוהג הגרמאני היה זה בסמכותה של המלכה בלבד להחליט מי יירש את הכתר, ועל פי המסורת הגרמאנית הכתר עבר בירושה קודם כל לאחים ורק אחר כך לבנים, לדודים ולאחיינים. לכן, כלותאר וכילדברט שאלו את קלוטילדה מה עליהם לעשות עם אחייניהם, והיא השיבה: "אם אין הם מיועדים למלוך, מוטב לי לראותם מתים מאשר קצוצי שיער." כלותאר וכילדברט שחילקו ביניהם את נחלותיו של כלודומר, רצחו שניים מילדיו של כלודומר, ואילו השלישי קיצץ את שערו הארוך, שהיה סמל להיותו בן מלוכה, נמלט והצטרף למנזר. קלוטילדה מתה בעיר טור ונקברה ליד בעלה בכנסיית השליחים (כנסיית ז'נבייב הקדושה בפריז). לאחר מותה הוכרה כקדושה על ידי הכנסייה הקתולית. יום חגה הוא 3 ביוני והיא הקדושה המגנה על הנוטריונים. בזיליקת קלוטילדה הקדושה קרויה על שמה. מדיה וקבצים בנושא קלוטילדה בוויקישיתוף ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 3 (כתבה: אורה לימור), עמ' 16.
מנחם רון וכסלר

מנחם רון וכסלר (נולד ב-22 בפברואר 1934) הוא רופא ישראלי, מומחה לכירורגיה פלסטית. מייסד בנק העור בישראל. לשעבר יושב ראש החברה הישראלית לכירורגיה פלסטית, ומנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית ואסתטית בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים. כמו כן הוא עוסק בציור, פיסול ושירה. מנחם רון ישראל וכסלר ("מנדוש") נולד בפרנקפורט למוני (משה) ורוני (רוזי) וכסלר. בשנת 1935, בהיותו בן שנה, עלתה משפחתו לארץ ישראל. הוא גדל בשכונת בית וגן, במשפחה שהעניקה לבניה חינוך דתי מסורתי. סיים לימודים בבית הספר חורב ובבית הספר הדתי 'מעלה' בירושלים, ולאחר מכן בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. לאחר שירותו הצבאי בנח"ל ובצנחנים למד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה בכירורגיה פלסטית בבית החולים הדסה, במחלקתו של הפרופ' צבי נוימן, וכן באוניברסיטאות מישיגן ואיובה בארצות הברית. הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים. במשך שנים רבות ניהל וכסלר את המחלקה לכירורגיה פלסטית ואסתטית ב"הדסה" ירושלים. היה יושב ראש החברה הישראלית לכירורגיה פלסטית, וארגן כנסים בינלאומיים שנערכו בישראל בתחום זה. ייסד את בנק העור בישראל, וכמו כן היה חלוץ הניתוחים האסתטיים לבעלי תסמונת דאון (יחד עם פרופ' ראובן פוירשטיין) וניתוחי השסע בשפה. פרסם ארבעה ספרים בתחום הכירורגיה הפלסטית, וכן מאות מאמרים בנושא בבמות מדעיות ורפואיות שונות בישראל ובעולם. בשנת תשע"ז החליטה עיריית ירושלים להעניק לו את התואר יקיר ירושלים. מלבד עיסוקו הרפואי עוסק פרופ' וכסלר בתחום האמנות והשירה. בצעירותו למד גרפיקה וציור באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים. הוא עוסק בציור, רישום ופיסול. עד היום הציג עשר תערוכות יחיד מיצירותיו בגלריות שונות בישראל ובעולם. בין השאר, הוצגו ביד ושם תחריטי עץ שיצר בנושא השואה. בשנת 2009 יצא ספר השירה שלו "ערפל", המכיל אוסף משיריו, ובו משולבים רישומים, תחריטים והדפסים שיצר במהלך השנים. וכסלר זכה בפרס לייטרסדורף לאומנויות לשנת 2017. וכסלר נשוי לדינה לבית ברבדו, ולהם ארבעה ילדים. מתגורר בירושלים. בתו היא החזאית שרון וכסלר. אחיו הם עוזיאל וכסלר, שעמד בראשות הרשות לפיתוח ירושלים ומינהל מקרקעי ישראל, עו"ד אורה זק ובנימין זאב וכסלר, שהיה סגן מנהל כללי במוסד יד בן צבי. כירורגיה פלסטית אסתטית השמש וגידולי העור כירורגיה פלסטית משקמת בבעלי תסמונת דאון (יחד עם פרופ' ראובן פוירשטיין) שסע של השפה והחך: מן הלידה ועד לבגרות (יחד עם ירוחם זילברמן) הערפל - שירים, הוצאת ש. ז"ק, 2009 לרוץ בירושלים, מעריב, 6 במאי 1983 אלעד בילו, "יכולתי רק לצייר", באתר כלכליסט, 5 במאי 2016 מבט - שרון וכסלר מנסה להבין את משיכתו של אביה לציורי שואה, בערוץ היוטיוב של הערוץ הראשון, 5 במאי 2016 יהודה יפרח, ביד חזקה, מקור ראשון, מוסף "שבת", 7 במאי 2016 מנחם רון וכסלר, דף שער בספרייה הלאומית שלמה פיוטרקובסקי, פורסמו שמות יקירי ירושלים לשנת תשע"ז, באתר ערוץ 7, 24 בינואר 2017. פייסבוק הפקולטה לרפואה, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים, 11 ביולי 2019
אביב מלצר

אביב מלצר (נולד ב-1933) הוא חוקר ספרות עברית, עורך ומתרגם ישראלי. נולד בישראל למשורר והמתרגם שמשון מלצר. אחיו הצעירים הם יהודה מלצר ומולי מלצר. בין עריכותיו: החטא ועונשו של דוסטויבסקי. בין תרגומיו: תרגום קטעי הפיוט ב"מדינת האתונאים" של אריסטו. כמו כן עסק בתרגום של ספרות יפה, ובין השאר תרגם את ספרו של סול בלו "תפוס את היום". כן תרגם את פירושו של זאב משה פלאוט על חמישה חומשי תורה. חלק מהספרים שנערכו או תורגמו על ידי מלצר יצאו בהוצאת "ספרי עליית הגג" של אחיו ד"ר יהודה מלצר. מלצר נשוי לשרה פיין-מלצר ומתגורר בבאר שבע. השניים וחלק מילדיהם הבוגרים הם מהמשתתפים הקבועים של תחרויות המרתון בישראל. מבחר טקסטים לקורס כתיבה (לוקט יחד עם גיסו יורם בק) אהבת תורה - חיים סבתו בדידות - אורה פיק דירים מאחורי השעון - מרי נורטון החטא ועונשו - פיודור מיכאלוביץ דוסטויבסקי המונסיניור - סשה פז התשובה - פרופ' ירמיהו ברנובר יציאת מצרים כמהפכה - מיכאל וולצר (יחד עם אחיו יהודה מלצר) תורה היום: ערכי יהדות ומחשבת ישראל בפרשיות השבוע - פינחס פלאי אהבה ושמחה: חוק, לשון ודת במקרא ובספרות חז"ל - יוחנן מופס אמונה לאחר השואה - אליעזר ברקוביץ אלכסנדר אוריה בוסקוביץ': חייו, יצירתו והגותו - יהואש הירשברג הרמב"ם: הלכה ופילוסופיה - דוד הרטמן פירוש לחמישה חומשי תורה - זאב משה פלאוט לוי יצחק מברדיצ’ב - שמואל דרזנר מדינת האתונאים - אריסטו (תרגום קטעי הפיוט) המסע הארוך - ויליאם סטיירון סוף הדרך - ג'ון בארת' עמו אנוכי בצרה:יהדות בגטאות ובמחנות ההשמדה - אליעזר ברקוביץ התיאטרון העברי - מנדל קוחנסקי תפוס את היום - סול בלו נר תמיד - יזכור לברודי: ספר זיכרון לקהילת ברודי וסביבתה, רמת גן: ארגון יוצאי ברודי, 1994 והוא פלאי: ספר זיכרון לרב פרופסור פינחס פלאי, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון, 1998 אביב מלצר, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שב ואל תעשה

שב ואל תעשה הוא מושג המוזכר בתלמוד ובספרי הפוסקים, והפך נפוץ כביטוי גם בעברית החדשה. לצירוף זה כמה שימושים[דרושה הבהרה], והנפוץ שבהם הוא קביעה כי במקרי ספק מסוימים יש להימנע מעשיית כל פעולה כברירת מחדל. בכוח חכמים לתקן ולהתיר לעבור על מצווה מהתורה, באופן של שב ואל תעשה, כלומר הורו להימנע מקיום מצוות עשה מסיבות שונות. בתלמוד מובא הבדל בין שני סוגים של לאווים: לאו שעשייתו כרוכה במעשה אקטיבי ("קום ועשה") לעומת לאו שאין בו מעשה ("שב ואל תעשה"). מסקנת התלמוד היא כי לאו שאין עשייתו כרוכה בפעולה אקטיבית - חומרתו קלה יותר ואין לוקים עליו. במסכת ברכות התלמוד קובע כי אין לעבור עבירה או לדחות קיומה של מצוות עשה באופן אקטיבי, אך לעומת זאת ניתן לעיתים להימנע מקיום מצווה בצורה של "שב ואל תעשה"; כלומר, אם אינו "עוקר דבר במעשה בידיים, אלא יושב במקומו ודבר תורה נעקר מאליו". המקרים בהם נעשה שימוש בכלל זה הם כאשר חז"ל ראו צורך לתקן תקנה מסוימת המבטלת את מצוות התורה, או במקרים בהם הערך של כבוד הבריות מתנגש עם קיומה של מצווה מסוימת. כאמור, במקרה שיש צורך להכריע בין "כבוד הבריות" לבין ביטול מצווה באופן אקטיבי, גובר הערך של קיום המצווה, כלשון הפסוק המובא בסוגיה: "אין חכמה ואין תבונה ואין עצה לנגד ה'". דוגמאות בולטות לכלל זה הוא האיסור מדרבנן לתקוע בשופר וליטול לולב כאשר ראש השנה או היום הראשון של סוכות חל בשבת, וזאת מחשש לטלטול ברשות הרבים, שהוא איסור תורה. דוגמאות ליישום כלל זה מובאות בסוגיה במסכת ברכות, בסוגיה נוספת במסכת יבמות וגיטין במקומות בהם יש ספק אם לעשות פעולה כלשהי שייתכן שתביא לתוצאה חיובית אך מאידך ייתכן שתגרום לתוצאה שלילית, משתמשים לעיתים במדיניות של "שב ואל תעשה - עדיף". כך למשל כותב רבי אליעזר פאפו בספרו "פלא יועץ": "יש דברים שהמניעה היא טובה עד מאד, כגון בכל דבר שיש לחוש אחד מני אלף שיש צד נדנוד עברה ולא יש [=אין] מצווה ברורה - שב ואל תעשה עדיף". על גישה כזו הנמנעת מליטול החלטה כאשר זו נדרשת נמתחת לעיתים ביקורת, כעין משפטו המפורסם של רבי יוחנן: "ענוותנותו של רבי זכריה בן אבקולס (ההחלטה שלא להקריב את קורבן הקיסר לאחר שהוטל בו מום על ידי השליח, ולא להרוג את השליח), החריבה את ביתנו ושרפה את היכלנו והגליתנו מארצנו". ההטייה הקוגניטיבית להעדפה של המצב הקיים על פני שינוי נקראת גם בעברית הטיית שב ואל תעשה. הערך "לאו שאין בו מעשה", באתר ויקישיבה (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם) הרב זלמן ברוך מלמד, הימנעות ממצות ציצית - שב ואל תעשה? (שיעור על תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף צ', עמוד ב'), אתר ישיבת בית אל תלמוד בבלי, מסכת תמורה, דף ג', עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת מכות, דף י"ג, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ', עמוד א', ובפירוש רש"י שם. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף צ', עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ל"ו, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ק', עמוד א'. "פלא יועץ", ערך "מניעה". תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נ"ו, עמוד א'.
מוליד

בהלכות שבת ויום טוב, איסור מוליד הוא גזירת חכמים האוסרת לעשות מעשים היוצרים ('מולידים') דבר חדש שלא היה קיים בעולם קודם לכן. בין המעשים הנמנים עם איסור זה הם: הדלקת אש חדשה, הספגת בגדים או כלים בריח בדרכים שונות, וכן המסת קרח. לדעת הרבה פוסקים איסור זה שייך אף בשימוש בחשמל בשבת. ערך מורחב – הוצאת אש ביום טוב במסכת ביצה, מבואר שאסור להדליק אש ביום טוב משום איסור 'מוליד', והכוונה שאסרו חכמים ליצור ביום טוב דבר חדש. ושם מבואר שאסור להספיג בגדים או כלים בריח משום איסור 'מוליד'. לדעת רש"י, טעם איסור מוליד הוא משום שמעשה ההולדה יוצר דבר חדש שלא היה קיים קודם לכן, ובכך הוא דומה לעשיית מלאכה שנאסרה בשבת ויום טוב. לדעת רבה ורב יוסף אסור להוליד ריח בכל כלי שהוא, כמו על ידי הנחת עשבי בשמים על בגד או על כלי כדי שהכלי יספוג את הריח. כך למשל, היה נהוג בעבר לשפוך חומר ריחני לתוך המים שיצקו על ידי הכוהנים לפני ברכת כוהנים, אך כמה פוסקים אסרו זאת, חלקם בטענה שאסור להוליד ריח במים וחלקם בטענה שאסור להוליד ריח על ידיהם של הכוהנים. הרמב"ם והרי"ף לא הביאו את האיסור של מוליד ריח, ולדעת רבי חיים בן עטר איסור זה לדעתם לא נפסק להלכה כי רבא חלק על כך. לעומת זאת הרמ"א הביא איסור זה להלכה וכן המגיד משנה הבין בדעת הרמב"ם שאיסור זה נוהג גם לדעתו. ישנן דעות באחרונים כי אסור להפוך מים לקרח על ידי הנחת מים במקפיא מטעם מוליד, אך רוב הפוסקים התירו. מסיבה זו אוסרים הפוסקים, לשפשף שלג ולהפכו למים לצורך נטילת ידיים. הרב יצחק יהודה שמלקיש חידש כי הדלקת חשמל בשבת נחשבת עבירה על איסור מוליד. דעה זו התקבלה על פוסקים רבים, ומהווה אחת הסיבות העיקריות לאיסור בשימוש בחשמל בשבת וביום טוב. הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה – מועדים, פרק ה: הבערה כיבוי וחשמל. זאב לב, מוליד זרם חשמלי בשבת, באתר מכון צומת. מלבד איסור הבערה בשבת שקיים בכל הדלקת אש, אך מותר ביום טוב. בשל כך, ביום טוב מותרת העברת אש קיימת למקור בערה אחר, אך אסור ליצור אש חדשה. לג, ב רש"י, ריא"ז, רא"ה, מאירי, רבי עובדיה מברטנורא תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ג, עמוד א' כך באר ביחס להולדת ריח. רש"י בתלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ג, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ג, עמוד א'. משנה ברורה, הלכות ברכת כוהנים. שולחן ערוך הרב, הלכות יום טוב. ראו ראשון לציון לתלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ב, עמוד ב'. שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תקי"א, סעיף ד'. ראו מגיד משנה למשנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק ד', הלכה ו'. דיון באתר ישיבה, http://www.yeshiva.org.il/ask/?id=84195. ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה מלצר

יהודה מלצר (נולד בשנת 1940) הוא פילוסוף, עורך ומתרגם ישראלי. מייסד הוצאת הספרים "ספרי עליית הגג". נולד בישראל. בנו של המשורר והמתרגם שמשון מלצר ואחיהם של אביב מלצר ומולי מלצר. עם גיוסו לצה"ל התנדב מלצר לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר. כאיש מילואים בחטיבת הצנחנים 55 לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. סיים תואר ראשון, תואר שני ותואר שלישי. בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה מרצה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית וערך את הרבעון הפילוסופי "עיון". בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה ממייסדי תנועת יש גבול. הקים את הוצאת הספרים "אדם", שנסגרה כעבור זמן. בשנת 1988 ייסד את הוצאת הספרים "ספרי עליית הגג", המוציאה לאור ספרים בשלל נושאים, ובהם ספרי עיון בנושאי פילוסופיה, היסטוריה, פוליטיקה, וכן פרוזה מתורגמת, ספרי נוער וילדים וספרות מקור. מלצר תרגם חלק מספרי יצחק בשביס-זינגר וערך חלק מספרי חיים סבתו. כמו כן ערך מספר ספרי פילוסופיה, ובהם: "על הפואטיקה לאריסטו" מאת קנת מק’ליש, "הפילוסופים הגדולים: מבוא לפילוסופיה המערבית" מאת בריאן מגי, ו'מבוא לפילוסופיה' נוסף "מה המשמעות של כל זה?" מאת תומאס נייגל. כמו כן תרגם ספרות ילדים קלאסית, בין השאר את הספר העץ הנדיב מאת של סילברסטיין. חלק מהספרים שיצאו בהוצאת "ספרי עליית הגג" נערכו או תורגמו בידי אחיו ד"ר אביב מלצר. בשנת 2016 זכה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית. מלצר מתגורר בתל אביב. בנו גלעד הוא אוצר ומבקר אמנות. בנו עילאי הוא מו"ל הוצאת הספרים ספרי עליית הגג ובתו נתלי מתעסקת בתחום. אמת מארץ תצמח - חיים סבתו בואי הרוח - חיים סבתו כעפעפי שחר: מעשה בעזרא סימן טוב - חיים סבתו לשון, מחשבה, חברה: קובץ מוקדש לזכרו של יהושע בר-הלל על הפואטיקה לאריסטו - קנת מק’ליש מה המשמעות של כל זה?:מבוא קצר מאוד לפילוסופיה - תומאס נייגל תיאום כוונות - חיים סבתו ארבי על האי - ויליאם סטייג דוקטור דה סוטו - ויליאם סטייג חיסול חשבונות - וודי אלן (יחד עם יוסף גרודזינסקי) המבנה של מהפכות מדעיות - תומאס קון (1977) העץ הנדיב - של סילברסטיין הפילוסופים הגדולים: מבוא לפילוסופיה המערבית - בריאן מגי חכמי חלם ותולדותיהם - יצחק בשביס-זינגר, הוצאת אדם, 1980 חשכה נראית: זיכרון של שיגעון - ויליאם סטיירון לילה טוב ירח - מרגרט וייז בראון עמוס ובוריס - ויליאם סטייג פונדק האימה - יצחק בשביס-זינגר עילאי מלצר, מלצר ספרים ובנו, באתר ynet, 13 ביוני 2007 ורד לי, חמש שאלות ליהודה מלצר: אל המגדלור, באתר הארץ, 16 במרץ 2011 איילת שני, שיחה עם ד"ר יהודה מלצר || במקום הארי פוטר, בואו נדבר על אפלטון, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2013 שחר סמוחה, ‏המו"ל יהודה מלצר: "כולנו מחכים שסטימצקי תיפול כבר", באתר גלובס, 21 ביוני 2014 יהודה מלצר, העורך מת מצחוק, באתר ynet, 10 בספטמבר 2008. יום עיון באוניברסיטה הפתוחה - בין היריד בפרנקפורט לאטלנטיס האבודה, בביצוע ד"ר יהודה מלצר, סרטון באתר יוטיוב, 17 במרץ 2011 נאום בטקס הענקת פרס לייבוביץ 2016, בביצוע ד"ר יהודה מלצר, סרטון באתר יוטיוב, 7 במרץ 2016 יהודה מלצר, באתר MusicBrainz (באנגלית) יהודה מלצר, דף שער בספרייה הלאומית תמר רותם, עשֵֹה לך ליבוביץ, באתר הארץ, 15 בפברואר 2013 תאיר שכנר רוכמן, חומות לא הולכות לאיבוד, באתר הארץ, 6 ביוני 2008 גילי איזיקוביץ, מיכל פאר, יהודה מלצר ועמינדב דיקמן - בין זוכי פרס שרת התרבות ליצירה ספרותית, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2016
מולי מלצר

שמואל (מולי) מלצר (נולד בשנת 1945) הוא עורך ומתרגם ישראלי, ממייסדי הוצאת הספרים "מפה". נולד בארץ ישראל, בנו של המשורר והמתרגם שמשון מלצר ואחיהם הצעיר של אביב מלצר ויהודה מלצר. עוסק בתרגום ובעריכה. בין השאר תרגם לעברית כמה ממחזותיו הראשיים של סמואל בקט, ובהם מחכים לגודו. כמו כן ערך כמה מספריו של חנוך לוין, המכילים מחזות מאוחרים שלו, מערכונים, תסכיתים ושירים. מלצר הוא העורך של המהדורה העברית של "האטלס ההיסטורי-תולדות עם ישראל: מימי האבות עד ימינו", שעורכו הראשי הוא פרופ' אלי בר-נביא. בשנת 1985 ייסד יחד עם דני טרץ' את הוצאת "ספרי תל אביב" שעסקה בפרויקטים שונים של הוצאה לאור. מלצר שימש עורך ראשי של ההוצאה. בשנת 1994 החלה ההוצאה לפעול תחת השם "מפה" בתחום הקרטוגרפיה, והוציאה לאור אטלסי כבישים של ישראל שזכו להצלחה רבה. מלצר אב לשתי בנות, ומתגורר בתל אביב. חנוך לוין: בלי פסיכולוגיה, בלי שטויות, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2024. אחרון: פרוזה, תסריטים, תסכיתים, מערכונים, שירים, פזמונים - חנוך לוין אשכבה ואחרים: מחזות - חנוך לוין בארכיונים של פרויד - ג’נט מלקולם הג’יגולו מקונגו וטיפוסים אחרים: סיפורים, פזמונים, מערכונים, תסריטים - חנוך לוין (ערך יחד עם מנחם פרי) ההולכים בחושך ואחרים: מחזות - חנוך לוין החייל הרזה ואחרים: מחזות - חנוך לוין הילדה חיותה רואה ממותה - חנוך לוין הרטיטי אל לבי: קומדיה - חנוך לוין מתאבל ללא קץ ואחרים: מחזות - חנוך לוין רמברנדט: מיתוס מול מציאות - דורון לוריא שיץ - חנוך לוין (עריכה לליברית לאופרה) אבא-דב חוזר הביתה - אלזה הולמלונד מינריק אהבה ראשונה: סיפורים - סמואל בקט אח, הימים הטובים - סמואל בקט החתיכה החסרה - של סילברסטיין המתיקות שאחרי - ראסל בנקס להיות או לא להיות - שייקספיר - סטיבן גרינבלט מחכים לגודו - סמואל בקט מי רוצה קרנף בזול? - של סילברסטיין מרסיה וקאמיה - סמואל בקט שיחות אחרי הלוויה - יסמינה רזה רונן טל, "עם כל החדשנות בכתיבה, חנוך לוין היה בעצם מאוד שמרן", באתר הארץ, 7 בינואר 2024 זהבה כספי, על חנוך לוין גרסת "הבלי", על "חנוך לוין: בלי פסיכולוגיה, בלי שטויות", פנס מוסף לביקורת ספרות, מאי 2024. מנחם פרי, "חנוך לוין אמר שהוא זקוק לעורך", סיפר מולי מלצר. הוא לא, אני הייתי לידו, באתר הארץ, 10 בינואר 2024 מולי מלצר, דף שער בספרייה הלאומית מולי מלצר, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ימק"א פניאל

ימק"א פניאל (השם הרשמי באנגלית YMCA - Peniel by Galilee, בתרגום חופשי: ימק"א פניאל בגליל) הוא בית הארחה של אגודת ימק"א כ-3 ק"מ מצפון למרכז טבריה בכביש 90 (דרך גדוד ברק), על גדות הכנרת. המבנה המרכזי באתר נבנה ב-1930 מאבני בזלת, והיה וילה פרטית של יו"ר ימק"א ירושלים, ד"ר ארצ'יבלד ס. הארט (Harte). על פי הסיפורים הרט, היה אדריכל חובב והשתתף בתכנון ימק"א ירושלים, אך היו לו חילוקי דעות עם שותפיו שלא קיבלו את כל רעיונותיו לפרויקט. הוא כעס ופרש, עבר לטבריה קנה את חלקת האדמה ובנה בה את ביתו. בשנת 1946 נפטר הארט והוא הוריש את הבית ושטח הקרקע שסביבו לארגון ימק"א, מתוך כוונה שאנשי הארגון יסבו אותו לבית הארחה. לאחר שהוסב לשימוש כבית ההארחה, הוקמה בו מסעדה וחדרי אירוח הנשקפים לנוף הימה, לטבחה, להר האושר ולגן עצי דקל. החלל הפנימי של מבואת הקבלה היה מחופה בעבודת פסיפס-עץ וצדף דמשקאית, וניצבו בו רהיטים עתיקים. בנוסף, הוקמה במקום גם כנסייה קטנה, הבנויה מכיפה פרבולית לבנה ובה ספסל הפונה אל הכנרת ומבנה חדרי אירוח מודרני שהוקם עבור צליינים לקראת ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000. ארגון ימק"א השכיר את המקום ליזמים שונים שהפעילו את בית ההארחה. ב-15 במאי 2016, נשרף בית ההארחה, ומאז הוא עומד פרוץ ליד הכנסייה. בשנת 2019 עם עליית מפלס המים בכנרת, כך שהמים שוב מגיעים עד למרגלות המבנה, החלו פעילים חברתיים במאבק לפתוח את הגישה לחוף ולמעיינות הסמוכים הנמצאים בשטח שבבעלות הכנסייה הרוסית (עינות רקת). הפעילים הצליחו במאבקם להסיר גדרות שהיו מוצבות על חוף הכנרת, אך מאז סבל המבנה ההיסטורי מונדליזם, ונותר ממנו רק השלט החיצוני. במקביל הגיש ארגון ימק"א לאישור הרשויות, תוכנית בינוי לשיקום ופיתוח המתחם. באוקטובר 2021 הגישה הכנסייה הרוסית בקשה לממשלת ישראל לסגור שוב את קו החוף באזור. ימק"א ירושלים המלון הסקוטי אתר האינטרנט הרשמי של ימק"א פניאל שרית ישי לוי, נזירה עירומה בכנרת - קסם על ים כנרת ירח שט שם ומה לא, והמקום הקסום ביותר הוא בית הארחה של י.מ.ק.א, חדשות, 5 באוגוסט 1985 ראה את הכתבה של שרית ישי לוי מ-1985, מנהלי האתר היו זוג ישראלים - המחיר ללילה היה 34,000 שקל ישן. בשנות ה-2000 נוהל על ידי ערבים נוצרים מהגליל אכסניית ימקא טבריה כנרת וחוף הדקלים לאחר שריפה, באתר בבלוג של גיא שחר, ‏6 ביוני 2016 3 נפגעו בשריפה ליד טבריה, מבנה כנסייה ניזוק, באתר ynet, 15 במאי 2016 אסף קמר, הסתננו אל פינת הקסם בכינרת שסגורה לציבור, באתר ynet, 30 באוקטובר 2020 איתן לשם, המעיין הנסתר בבריכת ימק"א בטבריה הוא כל מה שחלמנו עליו (וכל מה שהתרגזנו ממנו), באתר הארץ, 1 בספטמבר 2021 גיא ורון, ‏פרסום ראשון: המעיין הנסתר בכנרת שבלב התקרית הדיפלומטית עם רוסיה, באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2021
הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו

הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (GNU Lesser General Public License, בקיצור: LGPL, במקור נקרא "רישיון הספריות הציבורי הכללי של גנו GNU Library General Public License) הוא רישיון תוכנה לתוכנה חופשית שמהווה פשרה בין מגבלות הרישיון הציבורי הכללי של גנו (GPL) לבין רישיונות מתירניים יותר כמו רישיון BSD. הגרסה הראשונה שלו הייתה גרסה 2 שנכתבה בשנת 1991 במקביל לכתיבת גרסה 2 של רישיון ה־GPL. בשנת 1999 יצאה גרסה 2.1, שבה שונה השם. בשנת 2007 יצאה גרסה 3, שמבוססת על נוסח גרסה של רישיון ה־GPL (עם תוספת סעיף אחד). הרישיון מבקש לשמור תכונות ה־Copyleft של רישיון ה־GPL, אולם לאפשר לתוכנות אחרות להשתמש בו כספרייה ללא מגבלות מהותיות. לכן הוא דורש ממי שמשנה את התוכנה עצמה להפיץ את שינויו, אולם ממי שמשתמש בה עבור התוכנה שלו ולא משנה אותה, אין דרישות נוספות[דרוש מקור]. המוסד לתוכנה חופשית פרויקט גנו הרישיון הציבורי הכללי של גנו מדיה וקבצים בנושא הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (באנגלית) הדף הרשמי של הרישיון באתר המוסד לתוכנה חופשית GNU ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרחב מוהר

מרחב מוהר (נולד ב-22 ביוני 1983) הוא מתאגרף ישראלי. מוהר נולד בחיפה ועבר עם הוריו בגיל שבועיים לניגריה. בשנת 1994 החל את הקריירה בתחום קרב מגע מלא, בו זכה בשש אליפויות ישראל בין 1995–2001 וקיבל חגורה שחורה דן -1 תחת מאמנו אלון רצון בשנת 2000, ובשנת 2012 קיבל חגורה דן-2 תחת איציק פרנקו. מרחב זכה בתואר אלוף ישראל באיגרוף תאילנדי בשנת 2001. בתום שירותו הצבאי התמקד בעיקר באגרוף, ובשנת 2004 זכה בתואר אלוף ישראל באגרוף מקצועני. לאחר מכן, נסע לניו יורק, שם התאמן בהדרכתו של הקטור רוקה. בספטמבר 2005 הגיע לגמר אליפות העולם של ה-WBC במשקל בינוני-קל, שם הפסיד לקסאבייר טוליבר בנוקאאוט בסיבוב השישי. התקדמותו של מוהר בארצות הברית תועדה בסרט "אלוף העולם שלי" ששודר בערוץ 2. בשנת 2003 השתתף מוהר בסרטו של ארי פולמן "החומר שממנו עשויה האהבה". בשנת 2010 השתתף בעונה השישית של תוכנית הטלוויזיה רוקדים עם כוכבים, לצד הרקדנית אנסטסיה שפירו. מרחב מוהר, ברשת החברתית אינסטגרם מרחב מוהר, באתר BoxRec רענן וייס, המתאגרף מרחב מוהר: "עוד אהייה אלוף העולם", באתר ynet, 15 בספטמבר 2005 רענן וייס, איגרוף: מוהר הפסיד בקרב על אליפות העולם, באתר ynet, 17 בספטמבר 2005 The Contender,‏ American Jewish Life, אפריל-מאי 2006
אדמירל דאנקן

אדמירל דאנקן (למפת לונדון מוגדלת)   קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקס אדמירל דאנקן (למפת לונדון רגילה)   קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקס אדמירל דאנקן (למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה)   הפרלמנט הבריטי אדמירל דאנקן (למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת)   הפרלמנט הבריטי אדמירל דאנקן אדמירל דאנקן (באנגלית: Admiral Duncan) הוא פאב, הממוקם ברחוב אולד קומפטון, באזור הסוהו במרכז לונדון. הפאב משרת בעיקר אוכלוסייה הומוסקסואלית. הפאב נקרא על שם אדם דאנקן, ויסקונט קאמפרדאון, אשר הביס את הצי ההולנדי בקרב קאמפרדאון בשנת 1797. ב-30 באפריל 1999 הטמין דייוויד קופלנד, הומופוב ניאו נאצי, פצצה בפאב. בפיגוע זה נהרגו שלושה מבאי הפאב ונפצעו 83. קופלנד נתפס ונידון לשישה מאסרי עולם. לוח זיכרון לנרצחים הוצב בכניסה לפאב. מדיה וקבצים בנושא אדמירל דאנקן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדמירל דאנקן אתר האינטרנט הרשמי של אדמירל דאנקן אדמירל דאנקן, ברשת החברתית פייסבוק אדמירל דאנקן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תיאור הפיגוע בפאב באתר הBBC ד"ר גלעד פדבה, מכונת תעמולה משומנת דייוויד קופלנד, שרצח הומואים בפאב אדמירל דאנקן בלונדון לפני עשר שנים, הושפע מהסתה נאו-נאצית(הקישור אינו פעיל), העיר בוורוד, גיליון 14, אוגוסט 2009, עמ' 18 ערך זה הוא קצרמר בנושא להט"ב ובנושא לונדון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.