laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ממלכת חג'אז

ממלכת חג'אז (בערבית: مملكة الحجاز) הייתה מדינה בהנהגת השושלת ההאשמית שהכריזה עצמאות מן האימפריה העות'מאנית בחבל חג'אז ב-1916. היא נכבשה על ידי סולטנות נג'ד באמצע שנות ה-20 שהכריזה על השטח המשותף כממלכת נג'ד וחג'אז. השושלת ההאשמית המשיכה לשלוט על חלקה שבאמירות עבר הירדן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הבריטים ניהלו התכתבויות באוקטובר 1915 עם שריף מכה חוסיין בן עלי במהלכן הבטיח סיר הנרי מקמהון שעמד אז בראש השגרירות הבריטית בסולטנות מצרים כי הבריטים יכירו בו מלך של כלל המדינות הערביות של אסיה פרט ללבנון, מערב סוריה, דרום ומזרחה של חצי האי ערב. מבחינת הבריטים היה המקום אסטרטגי למען ניצחונם עקב הימצאות מסילת הרכבת החיג'אזית העות'מאנית. על סמך ההבטחה התחיל השריף את המרד הערבי כנגד העות'מאנים במהלכה נפגעה המסילה מספר פעמים. לאחר סיום המלחמה בציפייה למימוש ההבטחות הכריז על עצמו חוסיין בן עלי כמלך על כלל הערבים. בריטניה בעקבות הסכם הסודי עם צרפת קיבלה רק היותו מלך חג'אז אך כפיצוי על גילוי ההסכם נתנה לצאצאיו את השטחים בעבר הירדן ועיראק. עד אז ב-1919 חוסיין ניסה לאחד את הערבים בעצמו והתחיל בקרבות עם סולטנות נג'ד. הוא הובס אך כוחות בריטיים מנעו את תבוסתו הסופית. בעקבות ההפסד העלה חוסיין את המיסים והוסיף כסף לצבאו. בנובמבר 1923 נערכה ועידה בכווית, בתיווך בריטי, בין נציגי השריף חוסיין לנציגי אבן סעוד. במרץ 1924 בעקבות ביטול הח'ליפה העות'מאני הכריז חוסיין על עצמו כח'ליפה, דבר שהרגיז את השושלת הסעודית בנג'ד. ב-14 באוגוסט 1924 פתח השליט הסעודי הווהאבי, אבן סעוד, בהתקפה על ממלכת החג'אז. מכיוון שבקיץ חוסיין כונן יחסים עם ברית המועצות ונפתחה בג'דה קונסוליה רשמית, הבריטים, שהיו עוינים את שניהם, לא התערבו רשמית. בעקבות זאת, ב-3 באוקטובר 1924 נאלץ חוסיין להיענות לדרישת נכבדי מכה ולוותר על כס מלכות החג'אז לטובת בנו, עלי. ב-12 באוקטובר כבשו הסעודים את מכה, הכו את השלטון ההאשמי, והבריחו את חוסיין מממלכתו. בשלהי 1924, כאשר עמדו הסעודים לחסל את ממלכת החג'אז, העבירו הבריטים את אזור מעאן, כולל נמל עקבה, לתחומי אמירות עבר הירדן. עלי בן חוסיין נסוג עם כוחותיו ממכה ומאל-מדינה והגן על ג'דה במשך שנה. באוקטובר 1925 שליטה של נג'ד אבן סעוד בתמורה למספר ויתורים השיג את ההכרה דה פקטו של בריטניה בסיפוח חג'אז. ב-22 בדצמבר אותה השנה ג'דה נכנעה, עלי עזב את הממלכה ואצילים נשבעו אמונים לאבן סעוד עוד קודם לכן. מדיה וקבצים בנושא ממלכת חג'אז בוויקישיתוף חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, עמ' 478. חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, עמ' 480.
הנס פון זלמות

גנרל-אוברסט הנס פון זלמות (בגרמנית: Hans von Salmuth;‏ 11 בנובמבר 1888 – 1 בספטמבר 1962) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון זלמות נולד ב-11 בנובמבר 1888 במץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-3 (המלכה אליזבת). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה לחם בשורות הרגימנט בחזית המערבית, וב-24 בנובמבר 1915 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. ב-18 באוגוסט 1916 הועלה לדרגת האופטמן, וב-9 בספטמבר 1916 מונה לתפקיד מטה בקורפוס המילואים ה-14. ב-1 בינואר 1917 הועבר לתפקיד מטה בדיוויזיית המילואים ה-35, וב-1 באפריל 1917, הועבר לתפקיד מטה בדיוויזיית הפרשים של המשמר. ב-1 באוגוסט 1917 הועבר לקורפוס ה-66, ולאחר מכן חזר לדיוויזיה ה-35. מספטמבר 1917 ואילך מילא פון זלמות תפקידי מטה בקבוצת הארמיות "הארכידוכס יוזף", בקבוצת הארמיות "לינסינגן", ובקבוצת הארמיות "אייכהורן", ומיולי 1918, במטה פיקוד המזרח. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר פון זלמות ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1927 מונה פון זלמות למפקד פלוגה 1 ברגימנט הרגלים ה-9 (הפרוסי), וב-1 בפברואר 1928 הועלה לדרגת מיור. ב-13 בינואר 1930 מונה לתפקיד מטה בדיוויזיה ה-1 של הרייכסווהר,. וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-1 באוקטובר 1932 מונה פון זלמות למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-12, וב-1 בדצמבר 1933 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-2 של הרייכסווהר. ב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 ביולי 1934 מונה לראש מטה הקורפוס ה-2. ב-1 באוגוסט 1937 הועלה פון זלמות לדרגת גנרל מיור, וב-1 באוקטובר 1937 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה הראשונה. ב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ומונה לראש מטה הארמייה השנייה. עם פרוץ המלחמה הפכה הארמייה השנייה לקבוצת ארמיות צפון, ופון זלמות השתתף עימה במערכה בפולין. ב-12 באוקטובר 1939 שונה שמה של קבוצת הארמיות לקבוצת ארמיות B, ופון זלמות השתתף עימה במערכה על צרפת. ב-19 ביולי 1940 קיבל פון זלמות את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-10 במאי 1941 מונה פון זלמות למפקד הקורפוס ה-30, ופיקד עליו במהלך מבצע ברברוסה, כחלק מהארמייה ה-11 במסגרת קבוצת ארמיות דרום. וב-27 בדצמבר 1941 פרש פון זלמות מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים. ב-20 באפריל 1942 מונה פון זלמות למפקד הארמייה ה-17, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום. ב-6 ביוני 1942 מונה למפקד הארמייה הרביעית, וב-15 ביולי מונה למפקד הארמייה השנייה. ב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל אוברסט, וב-3 בפברואר פרש מתפקידו, והועבר שוב לעתודת המילואים. ב-1 ביוני 1943 מונה שוב למפקד הארמייה הרביעית, ופיקד עליה עד 31 ביולי 1943. ב-1 באוגוסט 1943 מונה למפקד הארמייה ה-15, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות D, והחל מינואר 1944 חלק מקבוצת ארמיות B. לאחר התמוטטות הכוחות הגרמניים בחזית המערבית, הודח פון זלמות מתפקידו ב-25 באוגוסט 1944 על ידי היטלר, ולא חזר למלא תפקיד פיקודי עד סוף המלחמה. בסוף המלחמה נפל פון זלמות בשבי האמריקאים, אך הועבר לברית המועצות, שם נשפט על פשעי מלחמה, ובסתיו 1948 נידון ל-20 שנות מאסר. ב-2 בפברואר 1951 הופחת גזר דינו ל-12 שנים, וב-23 ביולי 1953 שוחרר מבית המעצר לנדסברג. לאחר שחרורו התגורר פון זלמות בהיידלברג עד למותו ב-1 בינואר 1962. מדיה וקבצים בנושא הנס פון זלמות בוויקישיתוף הנס פון זלמות באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) הנס פון זלמות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'ק פלאש המקפץ

האם התכוונתם ל... ג'ק פלאש המקפץ (שיר) – שיר של הרולינג סטונז ג'ק פלאש המקפץ (סרט) – סרט בכיכובה של וופי גולדברג
Sorrow Throughout the Nine Worlds

Sorrow Throughout the Nine Worlds (מאנגלית: צער בתשעת העולמות) הוא מיני אלבום של להקת הדת' מטאל המלודי השוודית אמון אמארת'. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אמון אמארת'. אמון אמארת' יוהאן הג - שירה אולאבי מיקונן - גיטרה אנדרס האנסון - גיטרה טד לונדסטרם - גיטרה בס ניקו מהרה - תופים מידע על האלבום Sorrow Throughout the Nine Worlds באתר MusicBrainz מידע על האלבום Sorrow Throughout the Nine Worlds באתר AllMusic האלבום Sorrow Throughout the Nine Worlds באתר Discogs האלבום באתר Encyclopaedia Metallum ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולטר וייס

גנרל-אוברסט ולטר וייס (בגרמנית: Walter Weiß;‏ 5 בספטמבר 1890 – 21 בדצמבר 1967) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. וייס נולד ב-5 בספטמבר 1890 בטילזיט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-59 (פומרניה ה-4 - פרייהר הילר פון גרטרינגן), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-24 ביולי 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-15 ביולי 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר וייס ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1927 מונה וייס למפקד פלוגה 1 ברגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי), באביב 1929 מונה למפקד פלוגה 16 ברגימנט ההוא. ב-1 ביוני 1931 הועלה לדרגת מיור, ובאביב 1932 מונה לקצין מטה בברסלאו. בשנת 1933 מונה לקצין מטה בפיקוד הרגלים ה-2. ב-1 בספטמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-12. ב-1 במרץ 1937 הועלה וייס לדרגת אוברסט, וב-1 במאי 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-1. עם פרוץ המלחמה מונה וייס לראש מטה הקורפוס ה-1, והשתתף עמו במערכה בפולין, כחלק מהארמייה השלישית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ובמערכה על צרפת כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות B. ב-1 בספטמבר 1940 הועלה וייס לדרגת גנרל מיור, וב-15 בדצמבר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-97. ב-15 בינואר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-26, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך הקרב על מוסקבה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-6, שבתחילה היה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן תחת פיקוד הארמייה התשיעית. ב-1 בינואר 1942 הועלה וייס לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 ביולי 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-27, ולחם עמו לסירוגין כחלק מהארמיות התשיעית והרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בספטמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-3 בפברואר 1943 מונה למפקד הארמייה השנייה, ובין השאר פיקד עליה גם במהלך קרב קורסק. ב-1 בפברואר 1944 הועלה וייס לדרגת גנרל אוברסט, וב-12 במרץ 1945 מונה למפקד קבוצת ארמיות צפון, ופיקד עליה עד לכניעתה ב-2 באפריל 1945. בתחילת מאי נפל וייס בשבי צבא ארצות הברית. במרץ 1948 שוחרר וייס מהשבי. לאחר שחרורו התגורר וייס באשפנבורג עד למותו ב-21 בדצמבר 1967. מדיה וקבצים בנושא ולטר וייס בוויקישיתוף ולטר וייס באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית הארמייה השנייה מילאה תפקיד הגנתי בלבד במהלך הקרב
סמל אזרבייג'ן

סמל אזרבייג'ן משלב אלמנטים עתיקים ומודרניים. מוקד הסמל הוא סימן הלהבה האדומה במרכז. הלהבה מזוהה עם האומה האזרית עוד מימי קדם, והיא מקור השם "אזרבייג'ן". צבעי הכחול והירוק לקוחים מהדגל הלאומי. הכוכב בן שמונה הפינות מייצג את שמונת הזרמים המרכיבים את האומות הטורקיות, מקור הלאום האזרי. בין כל שתי פינות נמצא כוכב מתומן אחר. אלומת החיטה בתחתית מייצגת את הענף החקלאי המרכזי באזרבייג'ן. הצמח השני המופיע בתחתית הסמל הוא האלון, הגדל אף הוא בשפע באזרבייג'ן. דגל אזרבייג'ן המנון אזרבייג'ן מדיה וקבצים בנושא סמל אזרבייג'ן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מים – תרכובת כימית, נוזל החיים מים (אות) – م – אות באלפבית הערבי מים – פסל מאת האמן הישראלי מיכה אולמן מִים – גמד בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין מים ביאליק – שחקנית וחוקרת מוח יהודיה-אמריקאית; נכדתו של הסופר חיים נחמן ביאליק מימיר (לחלופין מים) – ענק במיתולוגיה הנורדית
מת לחיות (סדרת סרטים)

מת לחיות (אנגלית: Die Hard) היא סדרת סרטי פעולה המבוססת על רב-המכר Nothing lasts forever מאת רודריק ת'ורפ. גיבור הסרטים הוא ג'ון מקליין (מגולם על ידי ברוס ויליס), שוטר אמריקאי בניו יורק ולוס אנג'לס שנאלץ להתמודד עם מצבים מסכני חיים כגון מתקפות טרור, כאשר הוא התקווה היחידה להצלת המצב. ערך מורחב – מת לחיות הסרט נפתח בערב חג המולד, כאשר ג'ון מקליין מגיע ללוס אנג'לס כדי לפגוש את פרודתו הולי (בוני בדליה). במהלך מסיבה באותו המבנה, קבוצת טרוריסטים מזרח גרמניים בהנהגתו של האנס גרובר (אלן ריקמן) משתלטים על המבנה. מקליין נמלט, מתחבא בבניין ומגלה את מטרתם האמיתית של הטרוריסטים - שוד של 640 מיליון דולר. מקליין מחסל את הטרוריסטים ומציל את המשתתפים. ערך מורחב – מת לחיות 2 הסרט מתרחש שנה לאחר אירועי הסרט הראשון, בערב חג המולד. ג'ון מקליין מחכה לאשתו בנמל תעופה בוושינגטון הבירה, כאשר שכירי חרב משתלטים על מגדל הפיקוח ומסכנים את חיי הנוסעים, ביניהם אשתו של מקליין. מקליין מחסל את שכירי החרב והטיסות נוחתות בשלום. ערך מורחב – מת לחיות 3 בסרט השלישי, ג'ון מקליין חוזר לניו יורק סיטי, פרוד, מושעה מהמשטרה ומכור לשתייה. טרוריסט בשם "סיימון" (ג'רמי איירונס) מאיים לפוצץ מטעני חבלה ברחבי העיר, אלא אם כן מקליין ישחק איתו גרסה מעוותת של "הרצל אמר". זאוס קארבר (סמואל ל. ג'קסון), בעל חנות מהארלם, מציל את מקליין לאחר האתגר הראשון, וממשיך לעזור לו. ה-FBI מגלה שסיימון הוא אחיו של האנס גרובר, הטרוריסט שנהרג על ידי ג'ון מקליין בסרט הראשון. מלבד נקמה במקליין, מסתבר שסיימון משתמש באיום על מטעני חבלה כהסחה (להעסיק את כל משטרת ניו יורק) בזמן שהוא שודד בתחכום את וול סטריט. מקליין עוקב אחרי סיימון, מסכל את מזימתו ומחסל אותו. ערך מורחב – מת לחיות 4.0 הסרט הרביעי מתרחש ביום העצמאות האמריקני, עשור אחרי הסרט השלישי. ג'ון מקליין גרוש ומופרד מבתו לוסי (מרי אליזבת' וינסטד). ה-FBI שולח את מקליין ללכוד את מאתיו פרל (ג'סטין לונג), האקר מחשבים. טרוריסטים קיברנטיים פורצים למחשבי ה-FBI, ומתנקשים שנשכרו על ידי תומאס גבריאל (טימותי אילופנט) מנסים להתנקש במקליין ובפרל. מקליין חושף את הטרוריסטים ומחסל אותם. ערך מורחב – מת לחיות ביום טוב הסרט החמישי מתרחש חמש שנים לאחר הרביעי, בערים שונות באוקראינה. ג'ון מקליין מגלה שבנו, ג'ון "ג'ק" מקליין נעצר במוסקבה ומואשם ברצח. מקליין מגלה שג'ק הוא סוכן CIA במסווה שמרגל אחרי ויקטור צ'אגרין, בכיר רוסי. יחד הם מחסלים את ויקטור ואת בתו, אירינה. מדיה וקבצים בנושא מת לחיות בוויקישיתוף כתבה על הדמות ג'ון מקליין בעיתון הניו יורק טיימס "מת לחיות" באתר Mojo "מת לחיות 2" באתר Mojo "מת לחיות 3" באתר Mojo "מת לחיות 4.0" באתר Mojo "מת לחיות ביום טוב" באתר Mojo
דיווין

דיווין (בבלארוסית: Дзівін, דזיווין; ברוסית: Дивин; בפולנית: Dywin) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בתת-מחוז קוברין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. התיעוד הראשון לעיירה הוא משנת 1466, ובאמצע המאה ה-16 קיבלה זכויות עיר. בשנת 1795 סופחה העיירה לאימפריה הרוסית, וכעבור זמן מה הועברה לבעלותו של המצביא הרוסי פיוטר רומיאנצב. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח פולין. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בדיווין הוא מאמצע המאה ה-16. בשנת 1878 נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים מתוך קרוב ל-2,500 תושבים. בשריפה גדולה שפרצה בעיירה בשנת 1892, נשרפו כל בתי הכנסת בה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים. בתקופה זו פעל בעיירה סניף של תנועת בית"ר. בימים הראשונים למבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכנסו לעיירה הגרמנים, והקימו בה גטו פתוח. בגטו זה רוכזו כ-1,000 יהודים, ובהם תושבים מכפרי הסביבה. בסוף קיץ 1942 נרצחו כל יהודי הגטו מחוץ לעיירה, ונקברו בקבר אחים. מדיה וקבצים בנושא דיווין בוויקישיתוף דיווין באתר מרכז מורשת יהדות פולין דיווין (Dywin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "דיווין", באתר השטעטל הווירטואלי אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), דיווין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1357–1358), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ריוגו (אסטרואיד)

רְיוּגוּ (שם מלא: ריוגו 162173; באנגלית: 162173 Ryugu ) הוא אסטרואיד קרוב ארץ. מרחקו הרב ביותר מהשמש במסלולו סביבה (אפהליון) הוא 1.42 יחידות אסטרונומיות, ומרחקו הקרוב ביותר אליה במסלול (פריהליון) הוא 0.96 יחידות אסטרונומיות, כלומר הוא חוצה במסלולו את מסלול כדור הארץ (שמרחקו מהשמש מוגדר כיחידה אסטרונומית אחת), ועל כן האסטרואיד מסווג כאסטרואיד אפולו. האסטרואיד התגלה במאי 1999 על ידי פרויקט LINEAR‏. קוטרו עומד על כ-900 מטר. הוא נחשב לאסטרואיד מסוג C, העשירים בפחמן ומכילים גם תרכובות אורגניות. האסטרואיד נבחר על ידי סוכנות החלל היפנית ליעד המחקר של משימת היאבוסה 2, שהגיעה לאסטרואיד בשנת 2018, אספה ממנו מספר דגימות שחזרו לכדור הארץ לניתוח ב-5 בדצמבר 2020. הגשושית ביצעה פיצוץ מבוקר מעל האסטרואיד, כדי להדוף כלפיו קליע שיצור מכתש פגיעה מלאכותי, ממנו נלקחה דגימה של חומר תת-קרקעי. שם הקוד הראשוני שניתן לו לאחר גילויו היה 1999 JU3 עם המספר הסידורי 162173. לאחר שנבחר כיעד למשימת היאבוסה 2, קראה בשנת 2015 סוכנות החלל היפנית לציבור הרחב להציע לו שם. באוקטובר אותה שנה פורסם שמתוך 7,336 הצעות נבחר השם ריוגו, ארמונו של מלך הדרקון בקרקעית הים לפי המיתולוגיה היפנית. לפי הסיפור המיתולוגי, אוראשימה טארו (אנ'), ביקר בארמון וכשרצה לחזור לביתו הוא קיבל מבתו של אל הים קופסה, תוך כדי שהיא מזהירה אותו לבל יפתח אותה. כאשר הוא חוזר לכפר שלו הוא מגלה כי עברו שלוש מאות שנים. מתוך שכחה הוא פותח את הקופסה וכאשר עשה זאת הזדקן בפתאומיות ומת. הבחירה בשם, לפי סוכנות החלל היפנית, נעשתה בשל מוטיב "החזרת האוצר" בסיפור והדמיון למשימת החזרת הדגימה של היאבוסה 2. השם הפך לרשמי לאחר אישור מהאיגוד האסטרונומי הבינלאומי. רשימת אסטרואידים איטוקוואה בנו (אסטרואיד) מדיה וקבצים בנושא ריוגו בוויקישיתוף ריוגו, במאגר הגופים הקטנים של המעבדה להנעה סילונית (JPL) של נאס"א ריוגו, באתר European Asteroid Research Node סרטון אנימציה המתאר את משימת היאבוסה 2 עם מידע ואנימציה של האסטרואיד, בערוץ סוכנות החלל היפנית ביוטיוב יפן: הרוברים נחתו בהצלחה על האסטרואיד ריוגו, באתר ynet, 22 בספטמבר 2018 אסף רונאל, "ערימת חצץ נקבובית ויבשה": ממצאים ראשוניים מהגשושית היפנית לאסטרואיד ריוגו, באתר הארץ, 19 במרץ 2019 Humberto Campins ,et al, "The Origin of Asteroid 162173 (1999 JU3)", The Astronomical Journal 146 (2013), p. 1 יוניברס טודיי, ‏יפן הנחיתה את דגימת הקרקע של היאבוסה 2 מהאסטרואיד ריוגו באוסטרליה, באתר "הידען", 7 בדצמבר 2020 ההודעה, באתר סוכנות החלל היפנית ראו פה לסיפור המיתולוגי בעברית ההודעה הרשמית, באתר סוכנות החלל היפנית, 5 באוקטובר 2015
ולטר פון זיידליץ-קורצבאך

גנרל ולטר פון זיידליץ-קורצבאך (בגרמנית: Walther von Seydlitz-Kurzbach;‏ 22 באוגוסט 1888 – 28 באפריל 1976) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה, והשתתף בקרב סטלינגרד. פון זידדליץ-קורצבאך נולד ב-22 באוגוסט 1888 בהמבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית לאביו שהיה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי, ובן למשפחת אצולה ידועה, והיה צאצא של הגנרל הפרוסי פרידריך וילהלם פון זיידליץ. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-36 (המערב פרוסי ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר-לוטננט. וב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון זיידליץ-קורצבאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1936 הועלה פון זיידליץ-קורצבאך לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-22. עם פרוץ המלחמה היה פון זיידליץ-קורצבאך מפקד רגימנט הארטילריה ה-22, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהדיוויזיה ה-22 במסגרת הארמייה החמישית. בסוף ספטמבר 1939 מונה פון זיידליץ-קורצבאך למפקד אגד הארטילריה ה-102, וב-1 בדצמבר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-10 במרץ 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-12. במהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר סיום המלחמה נשאר בצרפת ככוח כיבוש. ב-15 באוגוסט 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-31 בדצמבר 1941 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובתחילת ינואר 1942 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. בתחילת מרץ 1942 מונה למפקד "קבוצת זיידליץ", ושחרר עימה את הכוחות הגרמנים הלכודים בכיס דמיאנסק. ב-8 במאי 1942 מונה פון זיידליץ-קורצבאך למפקד הקורפוס ה-51, שהיה חלק מהארמייה השישית, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. פון זיידליץ-קורצבאך השתתף עם הקורפוס שבפיקודו במתקפת הקיץ הגרמנית, ולאחר מכן לחם עמו בקרב סטלינגרד. ב-31 בינואר 1943 נכנע פון זיידליץ-קורצבאך יחד עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד ונלקח לשבי. ב-12 ביולי 1943 הוקם במוסקבה הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, ופון זיידליץ-קורצבאך היה אחד ממקימיו. חודשיים אחרי הקמת הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, הקים פון זיידליץ-קורצבאך את ליגת הקצינים הגרמנים (גרמנית: Bund Deutscher Offiziere) ארגון שמטרתו הייתה לאגד את הקצינים שבויי המלחמה בהתנגדות לנאציזם ולהפיץ תעמולה שמכוונת לצבא הגרמני. לליגת הקצינים הגרמנים הצטרפו מספר חברים בולטים בוורמאכט שהחזיקו בדרגת גנרל, החבר הבכיר ביותר בליגה היה פלדמרשל פרידריך פאולוס. בשל פעולותיו, נידון פון זיידליץ-קורצבאך באוגוסט 1944 בגרמניה למוות שלא בפניו, ואשתו נאלצה להתגרש ממנו על מנת למנוע פעולות נגד המשפחה. ב-8 ביולי 1950 נשפט פון זיידליץ-קורצבאך על פשעי מלחמה, ונידון ל-25 שנות מאסר עם עבודה בכפייה והיה כלוא זמן מסוים בכלא נובוצ'רקסק. פון זיידליץ-קורצבאך שוחרר מהשבי ב-7 באוקטובר 1955. לאחר שחרורו התגורר בברמן, וב-28 באפריל 1976 מת, והוא בן 88 שנים. מדיה וקבצים בנושא ולטר פון זיידליץ-קורצבאך בוויקישיתוף ולטר פון זיידליץ-קורצבאך באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
טלטל

טַלְטַל הוא מוט עשוי מתכת המחבר את הבוכנה אל גל הארכובה במנועי בוכנה, יחד הם יוצרים מנגנון דחיפה ומשיכה פשוט, הממיר תנועה קווית לתנועה סיבובית. H Yamagata, The Science and Technology of Materials in Automotive Engines, Elsevier, 2005, עמ' 207, ISBN 978-1-84569-085-4. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוחילה (אלבום)

אוחילה : שירים וניגונים לימי תשובה הוא אלבום הבכורה של הזמרת אודהליה ברלין. האלבום הוא אלבום הופעה כפול שהוקלט בהופעה חיה לנשים, שהתקיימה בערב יום הכיפורים ה'תש"ע (26 בספטמבר 2009) בבית אבי חי בירושלים ויצא כעבור כשנה. מילות כל השירים מן המקורות, למעט השיר סליחות שנכתב והולחן על ידי ברלין. אודהליה ברלין - קלידים ושירה קרן גולן - חליל צד מיכל בהט - תופים ושירה (אחת שאלתי) הודיה בונאר - שירה (שמעתי שמעך) משה (מוסא) ברלין - קלרינט (הוקלט באולפן) ניצן פרי - הקלטה, עריכה, מיקסים ובאס איציק פיליבה, מאסטר דיסק - עריכה דיגיטלית הילה שילוני - צילומים יעל קבסה - עיצוב גרפי הקלטות נוספות ועריכה - באולפן של ניצן בגבעת ישעיהו המופע "אוחילה" התקיים בפעם השנייה בערב יום הכיפורים ה'תשע"א, סמוך ליציאת האלבום לאור, וזכה אף הוא להצלחה שהובילה להפיכת המופע לקבוע, כשמידי שנה הוא עובר לאולם גדול יותר, והחל משנת ה'תשע"ה (2014) הוא מתקיים בבנייני האומה. המופע הרביעי, שהתקיים בערב יום הכיפורים התשע"ג, יצא לאור אף הוא כאלבום הופעה תחת השם "אחלה פניו" (2013). הערות אלבום מאיר קליינר, ברלין הקטנה, באתר ynet, 14 בספטמבר 2010 אוחילה באתר שירת נשים אוחילה באתר אקו"ם
יואכים למלזן

גנרל יואכים למלזן (בגרמנית: Joachim Lemelsen;‏ 28 בספטמבר 1888 – 30 במרץ 1954) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. למלזן נולד ב-28 בספטמבר 1888 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-40, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר למלזן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1931 הועלה למלזן לדרגת אוברסט לוטננט, ובשנת 1932 מונה למפקד הגדוד ה-3 של רגימנט הארטילריה ה-5. ב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ייטרבוג. ב-1 באפריל 1935 מונה למפקד האקדמיה הצבאית בדרזדן, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1 במרץ 1938 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-29, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. עם פרוץ המלחמה היה למלזן מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-29, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-14 במסגרת הארמייה העשירית. בתחילת המערכה על צרפת לחם למלזן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, וב-29 במאי מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5, שהייתה חלק מהקורפוס הממונע ה-15 במסגרת הארמייה הרביעית, במקום מקס פון הרטליב-ואלספורן. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה למלזן לדרגת גנרל חיל התותחנים (שהומרה ב-1941 לדרגת גנרל חיל השריון), וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הקורפוס הממונע ה-47. במהלך מבצע ברברוסה פיקד על הקורפוס שבפיקודו שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה. ב-27 ביולי 1941 קיבל למלזן על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס ה-47 לקורפוס פאנצר, וב-15 ביולי 1942 קיבל למלזן את עיטור הצלב הגרמני בזהב. במהלך קרב קורסק לחם למלזן עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-7 בספטמבר 1943 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-24 באוקטובר 1943 מונה למלזן למפקד הארמייה העשירית בחזית האיטלקית, וב-31 בדצמבר 1943 הועבר לעתודת המילואים. ב-3 במאי 1944 מונה למפקד הארמייה הראשונה בחזית המערבית, וב-5 ביוני 1944 מונה למפקד הארמייה ה-14 בחזית האיטלקית. ב-24 באוקטובר 1944 מונה שוב למפקד הארמייה העשירית, וב-22 בפברואר 1945 מונה שוב למפקד הארמייה ה-14. ב-2 במאי 1945 עם כניעת כל הכוחות הגרמניים באיטליה, נכנע למלזן בראש כוחותיו, ונלקח לשבי הבריטי. למלזן שוחרר מהשבי ב-10 באפריל 1948. לאחר שחרורו התגורר למלזן בנירנברג עד למותו ב-30 במרץ 1954. מדיה וקבצים בנושא יואכים למלזן בוויקישיתוף יואכים למלזן באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
משימה בשטח האויב

משימה בשטח האויב (אנגלית: Submerged) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2005 שצולם ברובו בבולגריה. הסרט נכתב ובוים על ידי אנתוני היקוקס (אנ'), בכיכובם של סטיבן סיגל, ויליאם הופ (אנ'), ויני ג'ונס וכריסטין אדמס (אנ'). הסרט הופץ ישירות לספריות הווידאו ול-DVD בארצות הברית ב-31 במאי 2005. כריס קודי (סטיבן סיגל) הוא שכיר חרב בכיר שלקח חלק במבצע סמוי כדי לעצור פעולת טרור גדולה על אדמת ארצות הברית. פעולת טרור שהאו"ם סירב להאמין שהיא עומדת לקרות. קודי ואנשיו שחלקם יוצאי יחידות מיוחדות בריטיות וחלקם יוצאי יחידות מיוחדות אמריקאיות נאלצו לשבור מספר חוקים כדי לבצע את תפקידם, הטביעו ספינה שנשאה חומרי נפץ, ולכן נכלאו. שגרירת ארצות הברית במונטווידאו מתודרכת על ידי סוכנים מיוחדים שמדען בשם ליידר העביר שטיפת מוח ובאמצע התדרוך הם הורגים אותה ומתאבדים. פגישת חירום נקבעת במשרדי ה- CIA בה הדוקטור סוזאן צ'אפל (כריסטין אדמס) מעדכנת את הנוכחים כי נתיחת הגופות מעידה על שליטה במוחם של הסוכנים שהרגו. צוות קומנדו מכוח דלתא בפיקודו של קולונל שארפ נשלח לאורוגוואי במטרה לחקור את המתרחש. אבל גם הקולונל היה תחת השפעת שטיפת המוח ולכן לא תפקד. כתוצאה מכך אנשי כוח דלתא נפלו למארב ונכנעו, נלקחו לבסיס הטרור, שם גם הם עברו שטיפת מוח. ארצות הברית מגייסת את חבורת האסירים לחיסול המקום בו מוחזקים החיילים ולהשבתם לידי כוחות הצבא, וזאת בתמורה לביטול עונש המאסר שלהם ומענק של 100,000 דולר לכל אחד מהם. אל הקבוצה מצטרפים הסוכן פלטשר וד"ר סוזן צ'אפל והם טסים במסוק אל היעד. קודי חושד בפלטשר ולכן מדמה ירידה לקרקע ומשאיר את פלטשר שם, בזמן שההליקופטר ממשיך ליעד אחר, שם הם פוגשים את דמיטה שהביאה רכב שטח. אחד מהצוותים של קודי משתלט על צוללת, קודי והיתר משתלטים על בסיס הטרור ושובים חלק מהחיילים שעברו שטיפת מוח, כולם נכנסים לצוללת ושם מתנהל מאבק בין אנשיו של קודי לבין החיילים שעברו שטיפת מוח, ספינה של צי ארצות הברית משגרת טיל אל הצוללת, אולם קודי ושארית אנשיו הספיקו להימלט לסירת הצלה ולא היו בצוללת שטבעה. קודי הצליח להשתלט על המטה של ליידר, שם פלטשר הרג את ליידר, ולחסל את המבצע של השתלטות על מוחם של אנשים. "משימה בשטח האויב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משימה בשטח האויב", באתר נטפליקס "משימה בשטח האויב", באתר AllMovie (באנגלית) "משימה בשטח האויב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משימה בשטח האויב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)