laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדר יעקובלף

אלכסנדר יעקובלף באנגלית: Alexandre Jacovleff (אוית גם Iacovleff או Yakovlev, רוסית: Александр Яковлев; ‏ 25 ביוני 1887 - 12 במאי 1938) היה צייר, מעצב וצייר נאו-קלאסי. אלכסנדר היה בנו של קצין ימי מסנט פטרבורג. בין השנים 1905–1913 למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בהיותו סטודנט נהנה לצייר ועבד במגזיני האמנות אפולון, סאטיריקון, ניבה, נובי סאטיריקון (סאטיריקון חדש). לאחר 1912 היה יעקובלף חבר במיר איסקוסטבה. דיוקנו הקבוצתי הגדול של יעקובלף של האקדמיה הוצג בתערוכה הבלטית במאלמו ב-1912, וזכה לשבחים מהמבקרים, כולל אלכסנדר בנואה. במהלך לימודיו התיידד עם סטודנט אחר באקדמיה, וסילי שוקאייב. הם היו כמעט בלתי נפרדים, וקיבלו את הכינוי של התאומים. בשנת 1913 קיבל יעקובלף דרגת אמן ומלגת לימודים באירופה עבור ציוריו "רחצה" (Купание) ו"בבניה". הוא גם ביצע את הציור המפורסם שלו "ביום יפה" באותה שנה. מאוחר יותר נסע לאיטליה ולספרד יחד עם שוקאייב. שם הם ציירו את הדיוקן העצמי הכפול שלהם בתור הארלקין ופירו. יצירה חשובה נוספת מאותה תקופה הייתה ״כנר״ שצייר ב-1915. באותה תקופה ניסה יעקובלף לשלב את אמנות הרנסאנס עם הפרימיטיביות, במיוחד את לובוק הרוסי. ב-1915 חזר יעקובלף לפטרוגרד. באותה שנה הוצגו עבודותיו בתערוכה במיר איסקוסטבה וגרמו לתגובות מעורבות. בעוד כמה מבקרים שיבחו אותם, האקדמיה לאמנויות דחתה אותם. הוא צייר את האחוזה של פירסנוב במוסקבה ואת הקברט האמנותי פריבל קומדיאנטוב בפטרוגרד. הוא גם הרצה על קורסי אדריכלות לנשים וארגן תנועה אמנותית משלו (יחד עם שוקאייב, רדלוב וקרדובסקי) " גילדת הציירים הקדוש לוק". בקיץ 1917 קיבל יעקובלף מלגה ללימודים למזרח הרחוק. הוא נסע למונגוליה, סין ויפן (1917–1919). בתום מלחמת העולם הראשונה חגג בנציגות האיטלקית בבייג'ינג יחד עם השר האיטלקי דניאל וארה. לאחר מכן הוא השתקע בפריז וקיבל אזרחות צרפתית. עבודתו הייתה חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1924. בין השנים 1924 ו-1925 הוא השתתף במשלחת למדבר סהרה ולאפריקה המשוונית שאורגנה על ידי סיטרואן. ציוריו האפריקאים זכו להצלחה גדולה ובשל כך זכה יעקובלף באות לגיון הכבוד על ידי ממשלת צרפת בשנת 1926. בשנת 1928 ארגן יעקובלף תערוכה אישית גדולה במוסקבה. בין 1931 ל-1932, הוא היה היועץ האמנותי של משלחת סיטרואן אחרת, הפעם ברחבי אסיה: "המשלחת הצהובה". הוא טייל בסוריה, איראן, אפגניסטן, מונגוליה וסין, ויצר מספר ציורים מזרחיים. בין השנים 1934 עד 1937 היה יעקובלף מנהל מחלקת הציור של בית הספר לאמנויות יפות, בוסטון. את החודשים האחרונים לחייו בילה בפריז ובקאפרי. יעקובלף נפטר בפריז ב-1938 לאחר ניתוח כושל. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר יעקובלף בוויקישיתוף Искусство и архитектура русского зарубежья - ЯКОВЛЕВ Александр Евгеньевич, artrz.ru Шухаев Василий Иванович (1887-1973) Яковлева Александра Евгеньевна — Отечественные певцы — Яндекс.Словари, web.archive.org, ‏2014-08-14 "Alexandre Jacovleff". Olympedia.
הסקת מסקנות

הסקת מסקנות היא השלב האחרון בפעולת החשיבה המביאה לכדי יצירתו של מידע חדש, כתוצאה מניתוח של מידע קודם בתהליך של עיבוד מידע. המסקנה היא התוצר של תהליך הסקת המסקנות והיא מנוסחת באופן כוללני. המסקנה מתייחסת לכל מה שמתחייב כהיסקים הגיוניים מתוך העובדות שנצברו במהלך איסוף הנתונים. כדי ליצור ידע יש ליצור קשרים בין מושגים ולהבין כיצד משתנים או אירועים מסוימים תלויים זה בזה או משפיעים זה על זה. המדע מתפתח על ידי הסקת מסקנות מתוך ממצאי המחקר, וגיבושן לתאוריה. זהו תהליך של בדיקת השערות והיתוך מידע. במדע, אינדוקציה היא הדרך שבה מסיקים מסקנה ממקרים פרטיים ועוברים מהם לקביעה כללית. התהליך ההפוך נקרא דדוקציה. למידת חקר היא גישה חינוכית של למידה פעילה המבוססת על עקרונות המחקר המדעי ויכולת הסקת המסקנות. הסטטיסטיקה עוסקת בין היתר בהסקת מסקנות אודות אוכלוסייה מסוימת מתוך מדגם, כך שהנתונים המופקים מהמדגם מוכללים על האוכלוסייה שאותה הוא אמור לייצג. עם זאת, היסק מנתוני המדגם לאוכלוסייה כולה מסתמך על נתונים חלקיים. לכן הוא אינו יכול להוביל למסקנה ודאית, אלא למסקנה הסתברותית בלבד. תורת ההסתברות היא הכלי המתמטי המספק מודלים לטיפול בתופעות הכרוחות באי-בדאות ולכן היא מקשרת בין הסטטיסטיקה התיאורית לבין ההסקה הסטטיסטית. ככל שהמדגם גדול יותר כך נוצרת יותר עוצמה סטטיסטית למחקר ולמסקנות המופקות ממנו. תהליך הסקת המסקנות נחוץ ללמידה, שכן הוא מאפשר הבנת ההתרחש וידיעה "כיצד היה עדיף לפעול?". היבט זה בא לידי ביטוי בתהליך פתרון בעיות על ידי ניסוי וטעייה. הסקת מסקנות היא מיומנות חשיבה שיש לה חלק משמעותי במסגרת התפקודים הניהוליים, אשר מאפשרים לאדם לנתח את סביבו ולבחור בדרך הפעולה הרצויה עבורו בכל מצב. באופן זה האדם יכול ללמוד כיצד להסתגל לשינויים בסביבה ובתרבות שבה הוא חי. בהתאם לכך יכולת קבלת החלטות מתבססת על הסקת מסקנות מתוך המידע הקיים. היסק חיזוי מונחים בפסיכולוגיה קוגניטיבית יצירתיות Psychological Research - הסקת מסכנות מתוך מחקר פסיכולוגי שלמה קניאל, (2006). חינוך לחשיבה: חינוך קוגניטיבי לשליטה על התודעה. רעננה: רמות. משרד החינוך, האגף לתכנון ופיתוח תוכניות לימודים (2009). אסטרטגיות חשיבה מסדר גבוה. מסמך מנחה למתכנני תוכניות לימודים ארציות ומקומיות ולמפתחי חומרי למידה, תשס"ט שמואל זמיר ורות בייט-מרום (2005). מבוא לסטטיסטיקה לתלמידי מדעי החברה א. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זדז'יסלב יאשינסקי

זדז'יסלב יאשינסקי בפולנית: Zdzisław Jasiński ‏ 18 בינואר 1863 - 18 בנובמבר 1932) היה צייר ושרטט פולני. ציוריו הראשונים היו בסגנון אקדמי, אך יצירותיו המוכרות המאוחרות יותר אימפרסיוניסטיות. הוא נולד בוורשה (באימפריה הרוסית). אביו היה בעל עסק לקישוטים והיה חבר בגילדת הציירים. אחיו הצעיר, יוזף (1876–1954), הפך לפסל. הוא החל את לימודיו אצל וויצ'ך גרסון בבית הספר לציור בוורשה. לאחר שסיים שם, עבר לקרקוב, שם למד באקדמיה לאמנויות יפות אצל לאופולד לופלר ופלוריאן סינק. הודות למלגה מטעם"החברה לעידוד האמנויות היפות" הוא הצליח ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות, במינכן, שם היה תלמידם של אוטו זייץ ואלכסנדר פון וגנר. . ב-1891 הוא קיבל מדליית זהב על ציורו "האם החולה" בתערוכה גדולה בברלין. שנתיים לאחר מכן, הוא זכה במדליה בתערוכת קולומביה העולמית. לאחר 1893 התגורר בוורשה. מ-1896 עד 1897, הוא צייר ציורי קיר בסנט פטרסבורג ומוסקבה. הוא גם עשה ציורי קיר בקתדרלה בוולוצלב ובקולג' בקאליש. בשנת 1897, הוא בילה זמן מה ברומא, ויצר ציורי תקרה. ארבע שנים לאחר מכן, הוא צייר את הסצנה על תקרת אולם הקונצרטים של הפילהרמונית של ורשה, שנהרסה בהפצצה גרמנית ב-1939. ב-1904 עבר לאחוזה ליד פז'ילק. עם זאת, הוא חזר לוורשה ב-1910 ובנה בית עירוני. זמן קצר לאחר מכן, הוא צייר פרסקו של יוחנן האוונגליסט הקדוש בכנסיית סנט ברברה הסמוכה, שנהרסה במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1921 היה אחד ממייסדי קבוצת "פרו ארטה", שהתנגדה למגמות המופשטות של האמנות המודרנית. יאשינסקי מת ב-18 בנובמבר 1932 בוורשה. מדיה וקבצים בנושא זדז'יסלב יאשינסקי בוויקישיתוף Apoloniusz Kędzierski: Zdzisław Jasiński 1863–1932, (exhibition catalog), Society for the Encouragement of the Arts, 1934 Brief biography
לוי לוי

לוי לוי (5 בספטמבר 1922 – אמצע שנות השמונים) היה עובד השב"כ שריגל למען הרפובליקה העממית הפולנית שהייתה לחלק מהגוש המזרחי. לוי לוי (לוציאן לוי, איגנצי לוי) נולד ב-1922, בן להורים רופאים, בראדום שבפולין. הוא היה פעיל ציוני, והגיע לתפקידים בכירים בתנועת הנוער הציונית "גורדוניה". בתקווה להיחלץ מהרשעה בהחזקת נשק שלא כחוק הסכים ב-1947 לשרת את המודיעין הפולני, ומסר מידע על "גורדוניה". הוא הפך לסוכן נאמן ונהנה ממענקים כספיים נכבדים. באוגוסט 1948 עלה לישראל עם אשתו. שירת בצה"ל במשך שנה. בהמלצת ידידו מתנועת "גורדוניה", זליג כץ, שעבד בשב"כ, התקבל לוי לשב"כ, לאגף המבצעים. כשנה וחצי לאחר שהחל לעבוד בשב"כ הורה לו הקונסול הפולני בתל אביב להתחיל לפעול כמרגל. מפעם לפעם יצא לצרפת לפגישה עם הורי אשתו, וניצל זאת גם לפגישה עם מפעיליו במודיעין הפולני, בנוסף לפגישות שקיים בישראל. הוא סיפק למפעיליו מידע רב, ובתמורה קיבל כסף ולאות הוקרה - שעון זהב שפהאוזן. בזבזנותו הכספית ומנהגו להסתובב בכל מקום עם מצלמת "מינוקס" לא עוררו את חשדם של עמיתיו. זה התעורר רק ב-1957 אחרי שלוי שירת כבר שמונה שנים. בתשאולים שנערכו לעולים מפולין התברר כי ידוע להם על מרגל פולני בכיר המועסק בשירות הביטחון הישראלי. הסימנים הצביעו על לוי לוי. מחוסר ראיות הוא לא נעצר מיד, אך פעילותו בשב"כ צומצמה, ולאחר שיחה קשה עם ראש היחידה שבה שירת, התפטר מהשב"כ באוגוסט 1957. בספטמבר 1957 יצא עם אשתו לצרפת, אך בדצמבר 1957 חזר לישראל, וביקש לחזור לעבודתו בשב"כ. הוא נעצר ב-1 בפברואר 1958, בהוראתו של איסר הראל, והכחיש את היותו מרגל. אולם בהיעדר ראיות התקשו להרשיעו במשפט, במיוחד לאחר ששכר את עורכי הדין שמואל תמיר ואריה מרינסקי. ביולי 1958 נפתח משפטו של לוי. התובע במשפטו היה סגן פרקליט המדינה, גבריאל בך. המשפט התנהל במשך 16 חודשים, וב-12 בנובמבר 1959 הורשע לוי בבית המשפט המחוזי בשל ראיות נסיבתיות, ונגזרו עליו עשר שנות מאסר. ראיה מכריעה באה דווקא מצרפת. ולדיסלב מרוז, איש הביון הפולני שערק לצרפת, סיפק פרטים שהיה בהם כדי להרשיע בוודאות את לוי, אך המודיעין הצרפתי אסר על הצגת פרטים אלה בבית המשפט. לוי ערער לבית המשפט העליון על הרשעתו, והמדינה ערערה על קלות העונש. הדיון בערעור החל ב־25 באוקטובר 1960. ב-28 באוקטובר נודע שמרוז נרצח, כנראה בידי המודיעין הפולני כנקמה על בגידתו, ולכן בוטל האיסור הצרפתי על הצגת המידע שמסר. נותר קושי משפטי: בערעור לבית המשפט העליון אין להציג ראיות חדשות. כדי להתגבר על קושי זה, ראש השב"כ, עמוס מנור, הציג את הראיות לסנגורו של לוי, אריה מרינסקי, וזה שכנע את לוי לוי להודות, תוך הבטחה שהמדינה תבטל את ערעורה על קלות העונש, ומהעונש שנגזר עליו יופחת בבוא העת שליש, והוא יקבל סיוע בהגירה מישראל. לוי לוי השתחרר מהכלא לאחר שבע שנות מאסר, ב-4 באפריל 1966, והשתקע באוסטרליה, שם נפטר ממחלה ממארת באמצע שנות השמונים. הפרשה הותרה לפרסום רק בשנת 1991, למעלה מ-30 שנה אחרי מאסרו. אבי מושבי, ‏מרגלים היו גם לפני קום המדינה..., מבט מל"מ 93, פברואר 2023, עמ' 45 אבי בטלהיים, מרגל פולני בשורות השב"כ, מעריב, 8 בספטמבר 1991
ויליאמה קטוניוורה

ויליאמה קטוניוורה (באנגלית ובפיג'ית: Wiliame Maivalili Katonivere, ב-IPA:‏ ɰiliame mɛiβalili katoniβere; נולד ב-20 באפריל 1964) הוא פוליטיקאי פיג'יאני המכהן כנשיא פיג'י מאז 2021. הוא היה ראש נפת מקואטה מאז 2013, וירש את אחיו הבכור איסאה קטוניוורה. כמו כן, היה ממובילי יוזמות שימור שונית הים הגדולה של פיג'י. קטוניוורה שימש כיו"ר קבוצת "Pine Group" מ-2020 עד 2021, הכוללת מספר חברות באי. בנוסף, הוא חבר מועצת המנהלים של שדות התעופה בפיג'י, תאגיד הסוכר פיג'י וחברות נוספות. בגיל 19, הצטרף קטוניוורה לכוחות הצבאיים המלכותיים של פיג'י ושירת בשני סבבים במזרח התיכון תחת יוניפי"ל. הוא הועלה לדרגת סגן אלוף שימש כקצין מפקד גדוד חי"ר 7 של הכוחות הטריטוריאליים. ראש הממשלה פרנק ביינימרמה מינה את קטוניוורה לנשיא הרפובליקה של פיג'י ב-21 באוקטובר 2021, ויום למחרת הודיע על מונה רשמית לאחר הצבעה על מינויו בממשלה. לפני שהפך לנשיא, קטוניוורה התפטר מכל תפקידי הדירקטוריון שמילא בעבר. קטוניוורה הושבע לנשיא ה-6 של פיג'י ב-12 בנובמבר 2021, אחרי ג'ורג' קונורוט. הוא הושבע בגיל 57, והיה האדם הצעיר ביותר שנכנס לתפקיד. הוא הנשיא השני שהגיע מהדיוויזיה הצפונית (אחרי Ratu Penaia Ganilau). ב-22 בנובמבר 2021, פתח קטוניוורה את המושב החדש של הפרלמנט ונשא את נאום הפתיחה שלו. בנאומו קרא לכל תושבי פיג'י הזכאים להתחסן נגד נגיף הקרונוה והזהיר מפני עליות מחירים פתאומיות בציפייה לפתיחת הגבולות מחדש ב-1 בדצמבר 2021. באוגוסט 2022, הגיע קטוניוורה לביקור רשמי בישראל במסגרתו פגש את נשיא המדינה יצחק הרצוג. קטוניוורה הוצע כמועמד הממשלה של מפלגת פיג'יפירסט לתפקיד נשיא פיג'י על ידי ראש הממשלה פרנק ביינימרמה, בעוד טיימומו קפה הוצע על ידי מצליפת האופוזיציה לינדה טבויה. הוא הצליח לזכות בתמיכת רוב חברי פרלמנט בסיבוב הראשון של ההצבעה, ובכך הביס את קפה. קטוניוורה נולד ב-20 באפריל 1964 בבית החולים קולוניאל וור ממוריאל בסובה. קטוניוורה היה הצעיר מבין שבעה אחים. הוא למד בבית הספר Draiba Fijian לפני שהשלים את לימודיו התיכוניים במכללת Bua בשנת 1981. קטוניוורה מגיע מהכפר נאדורי באי ונואה לבו. הוא נשוי לפילומנה קטוניוורה ויש להם שני ילדים ושלושה נכדים. מדיה וקבצים בנושא ויליאמה קטוניוורה בוויקישיתוף דיגיטל 14, יצחק הרצוג נפגש עם נשיא פיג'י ויליאם קטוניוורה, באתר עכשיו 14, 3 באוגוסט 2022
המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי של צרפת

המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי (בצרפתית: Secrétariat général de la Défense et de la Sécurité nationale; ראשי תיבות: SGDSN) היא גוף בין-משרדי הנמצא בסמכותו של ראש ממשלת צרפת, המסייעת לו והמתאם הלאומי למודיעין ולמלחמה בטרור בתכנון ויישום מדיניות ביטחון והגנה, ומספקת ייעוץ ותמיכה לתהליך קבלת ההחלטות. תחומי ההתמחות שלה כוללים את כל נושאי ההגנה והביטחון האסטרטגיים, כגון תוכניות צבאיות, הרתעה גרעינית, ביטחון פנים כחלק מביטחון לאומי, ביטחון כלכלי ואנרגיה, תוכניות למלחמה בטרור ותגובה למשבר. ניטור איומי ביטחון, הכנת תוכניות ממשלתיות ותיאום ניהול משברים ציבוריים; ייעוץ לממשלה ולקיחת חלק בניסוח הצעות חוק ותקנות הנוגעות לענייני ביטחון והגנה; ביצוע מגוון משימות מבצעיות, החל מסיווג ביטחוני וניהול מסמכים מסווגים ועד להגנה על תקשורת ממשלתית (באמצעות מרכז השידור הממשלתי) ואבטחת סייבר. גוף מטה המועצה הלאומית להגנה וביטחון של צרפת מדיה וקבצים בנושא המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי של צרפת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי של צרפת המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי של צרפת, ברשת החברתית LinkedIn SGDSN in English, SGDSN (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רק לגרמנים

הסיסמה "רק לגרמנים" (בגרמנית: Nur für Deutsche) הייתה סיסמה אתנוצנטרית גרמנית המציינת כי מפעלים מסוימים, מתקני תחבורה ומתקנים אחרים כגון ספסלי פארק, ברים ומסעדות שמורים אך ורק לגרמנים. סיסמה זו הייתה בשימוש בגרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, וכן במדינות רבות שנכבשו על ידי גרמניה, כולל פולין משנת 1939 ואילך. שלטים הנושאים את הסיסמה הוצבו בכניסות לפארקים, בתי קפה, בתי קולנוע, תיאטראות ומתקנים נוספים. הם נועדו להראות לאוכלוסייה המקומית את ה"עליונות" הגזעית לכאורה של הגרמנים וליצור אפליה בינם לבין המקומיים. בפולין הכבושה על ידי הגרמנים, ההפרדה הגזעית כמעט הושלמה ב-1940. בחשמליות וברכבות, הקרון הראשון היה שמור בדרך כלל לאנשי מנהל וצבא גרמנים, חברי המפלגה הנאצית ואזרחים גרמנים. לאומים אחרים היו אמורים להשתמש בקרוניות הנותרות. מהיהודים נשללה כל אפשרות לשימוש כזה. ההפרדה התקיימה במדינות כבושות אחרות כמו חלקים מברית המועצות. זו הייתה דרך נוספת להטיל אימה על מקומיים, בנוסף להטלת אילוצים משפטיים, עוצר ושערי חליפין לא הוגנים. יהודים הופלו לרעה בכל המדינות הכבושות כמו גם בגרמניה עצמה, וחלק מהעיירות התפארו במעמדן כ"ריקות מיהודים", יודנפריי. על היהודים הוטלו המגבלות החמורות מכל. נאסר עליהם להיות בעלי מכוניות, אופניים ומכשירי רדיו והם יכלו לעשות קניות רק בזמנים מוגבלים. נאסר עליהם להשתמש בספסלים בפארק ולאחר מכן בפארקים ציבוריים בכלל. הניסוחים כללו את הצורה "Juden verboten", "אסור ליהודים". הגבלות אלה הוחלו בהדרגה בגרמניה משנת 1933 ואילך, והואצו בעקבות פלישה לכל מדינה. כך סבלו יהודי אוסטריה לאחר האנשלוס ב-1938, וכך גם יהודי פולין מ-1939 ואילך לאחר הכיבוש. הגישה הגרמנית התבססה על הפילוסופיה הגזעית של היות הגרמנים "גזע האדונים", שכל ה"גזעים" האחרים נחותים ממנו, ועל כן יש לשעבד ולנצל אותם. שילוט דומה היה בשימוש בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד ובארצות הברית בתקופת חוקי ג'ים קרואו, שם הנסיעות באוטובוסים היו בהפרדה גזעית. שילוט מפלה שימש באופן לא רשמי בבריטניה, בעיקר בשלטים באירוח על בסיס לינה וארוחת בוקר, ללא אירים ושחורים. (ראו Anti-Irish sentiment (אנ')) שלטים כאלה אינם חוקיים כיום. בעגה של הפרטיזנים הפולנים, משקה אלהוכולי שהיה תוצר רעיל או בלתי ניתן לשתייה של מזקקה לא חוקית (Moonshine) נקרא בצחוק "רק לגרמנים". הפרטיזנים אהבו לצייר את המילים "רק לגרמנים" על גדרות בתי קברות או עמודי פנסים ברחוב (תוך רמיזה לתלייה). מדיה וקבצים בנושא רק לגרמנים בוויקישיתוף אפרטהייד אסור להכניס כלבים והודים ספסלי גטו פולין במלחמת העולם השנייה יודנפריי איגניקה נאצית הפרדה גזעית נפרד אבל שווה Katarzyna Graczykowska (בספטמבר 1999). "Okupacyjna codzienność". Wiedza i Życie (בפולנית). אורכב מ-המקור ב-2007-01-28. {{cite web}}: (עזרה)
גיל גרוס

גיל גרוס הוא ספורטאי פאראלימפי, שחקן כדורעף נכים וכדורסל כיסאות גלגלים. גרוס נולד וגדל בקיבוץ עברון. באפריל 1996 רכב על אופנוע בכביש 443 ונפגע בתאונת דרכים קשה, בעקבותיה עבר קטיעה של רגל שמאל. השתתף במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) עם נבחרת ישראל בכדורעף. הנבחרת התחרתה בכדורעף בעמידה ולא העפילה מעבר לרבע הגמר. הוא שחקן כדורסל בקבוצת בית הלוחם בחיפה. גרוס פעיל בתחום החינוך ומעביר פעילויות כדורסל בנושא קבלת השונה, בטיחות בדרכים והתמודדות עם קשיים. הוא בוגר לימודי ארץ ישראל והיסטוריה במכללת בית ברל, מורה דרך ועובד בחברת אניגמה ליצירת משחקי חשיבה, מתגורר בקיבוץ עברון ואב לשלושה. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) סיפורו של גיל גרוס ניצחון החיים לזהירות בדרכים הערב: גמר גביע המדינה בכיסאות גלגלים בבית חינוך אבן שהם בנהריה התקיים יום שיא בנושא נגישות וערבות הדדית אתר אניגמה
אלי ברמן

אליעזר (אלי) ברמן (נולד ב-1947) הוא שחיין פאראלימפי ישראלי לשעבר. הוריו של ברמן היו ממקימי קיבוץ בארות יצחק, בו הוא נולד וגדל. הוא נולד ללא יד וללא רגל. במסגרת עיסוקו בספורט נכים התחרה במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) והשתתף בה בשלושה משחים בדרגת נכות J: במשחה ל-50 מטר בסגנון חופשי סיים בתוצאה של 43:24 שניות ודורג במשחה הגמר במקום השישי, במשחה ל-50 מטר בסגנון גב סיים את משחה הגמר בתוצאה של 1:13.35 דקות ודורג במקום השמיני והאחרון, במשחה ל-50 מטר בסגנון חזה סיים את משחה הגמר בתוצאה של 1:08.35 דקות ודורג במקום הרביעי. שנים רבות היה רכז משאבי אנוש של קיבוץ בארות יצחק ועובד כיועץ חינוכי בישיבת דרכי נועם וכמרצה לייעוץ חינוכי במכללת מקור המעיינות להכשרת עובדי הוראה. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) חינוך על רגל אחת אלי ברמן - מלחמת העצמאות שלי חינוך על רגל אחת
אלכסנדר פון וגנר

אלכסנדר פון וגנר (באנגלית: Alexander von Wagner; ‏16 באפריל 1838 – 19 בינואר 1919) היה צייר הונגרי. וגנר נולד בפשט. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה הריאלית בעיר הולדתו בגיל תשע-עשרה, הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם היה תלמידו של הנריק ובר. בשנה שלאחר מכן, הוא עבר לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן ולמד אצל פרופסור קארל פון פיילוטי בין השנים 1856–1864. בין השנים 1869–1910 היה פרופסור לציור היסטוריה באקדמיה של מינכן. זדזיסלב יאסינסקי ולודוויק סטשאק היו בין תלמידיו. הנושאים שלו היו ציורי היסטוריה וסצנות חיים הונגריות בפרט. פון וגנר מת במינכן, שם הוא קבור בבית הקברות הדרומי הישן. יצירתו המפורסמת ביותר היא "מרוץ המרכבות" (בגלריה לאמנות של מנצ'סטר), שאותה צייר עבור התערוכה העולמית של וינה (1873) ולאחר מכן הרחיב לגודל גדול יותר עבור התערוכה הקולומביאנית (בשיקגו) 1893. הציור מתאר את סיום מרוץ המרכבות ברומא העתיקה, בראשותו של הקיסר דומיטיאנוס. ציור מרוץ המרכבה הושלם ב-1882 רק שנתיים לאחר פרסום הציור "בן-חור". הציור מתאר אובדן גלגל של מרכבה בשיא המירוץ. בציור "אחרי הצייד" (1864) צייר וגנר את אשתו ברטה פון אולדנבורג בחבורה של ציידים אלגנטית, לבושים בתלבושות ההיסטוריות מתקופת מתיאס קורווינוס. יצירה מפורסמת נוספת היא של פנורמה עגולה של רומא העתיקה בשם "רומא העתיקה עם ניצחון הקיסר קונסטנטינוס בשנת 312 לספירה" שאותה צייר בשיתוף עם יוזף בולמן במינכן בשנת 1888. הציור נהרס, וצויר מחדש על ידי יאדגר אסיסי בפנומטר של לייפציג. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר פון וגנר בוויקישיתוף Matrikeldatenbank - Akademie der Bildenden Künste München, matrikel.adbk.de Festakt der Stadt Rain am 200. Geburtstag Franz Lachners "The Chariot Race". Manchester Art Gallery. Catalogue of the paintings in the art gallery of the Inter-State Industrial Exposition of Chicago (1877)
פלוריאן סינק

פלוריאן סינק, בפולנית: Florian Cynk (3 במאי 1838 - 10 באוקטובר 1912) היה צייר פולני, בעיקר בנשאים דתיים, ומורה בולט לאמנות. הוא גם עבד כמאייר. הוא נולד בקרקוב והחל את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב אצל וויצ'ך שטאטלר ו-ולדיסלב לושצ'קביץ'. מאוחר יותר, הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות של דרזדן (1862-1863) ובאקדמיה לאמנויות יפות, מינכן (1863-1867). בשנת 1877 הוא מונה לפרופסור לציור באקדמיה בקרקוב. בעודו שם, הוא יצר עותקים של יצירות מאת יאן מטייקו שיהפכו לחיתוכי עץ, והוא עזר למטייקו לתכנן את הפרספקטיבה על ציוריו הענקיים. הוא גם סיפק איורים עבור Tygodnik Illustrowany וכתבי עת אחרים. בשנת 1886 הוא נבחר לנשיא אגודת ידידי האמנויות בקרקוב. ב-1888 הוא צייר את "גבירתנו של הכתר הפולני" למזבח של כנסייה בסטרייג', ויחד עם מטייקו יצר דיוקנאות של הקדושים בכנסייה בסטארי ווישניץ'. רבים מתלמידיו יהפכו לאמנים ידועים; כולל סטניסלב ויספיאנסקי, פיוטר סטאחביץ' יאן ווינרסקי, לודוויק סטשאק, ארתור מרקוביץ', וויצ'ך וייס, לודוויק מיסקי, יוזף רפאקי, ולדיסלב בנדה וזפירין ויקלינסקי. סינק נפטר בקרקוב ב-10 באוקטובר 1912. מדיה וקבצים בנושא פלוריאן סינק בוויקישיתוף Maria Szypowska: Jan Matejko wszystkim znany, ZMW Agrotechnika, Warszawa, 1988 "Cynk Florian Stanisław". Onet.
כתובת ירחעזר

כתובת ירחעזר היא כתובת שמית צפון־מערבית על בסיס פסל שנמצא ברבת עמון. התארוך המקובל שלה הוא המאה ה־8 לפנה"ס. לפי מיקום הכתובת והשמות המופיעים בה, זהותה עמונית, אך הכתב והשימוש במילה "בר" (ולא "בן", בניגוד לרגיל בעמונית) מעידים על השפעה ארמית על העמונית, או על שימוש בארמית במקום עמונית. לפי שיקולים היסטוריים, זמנה המאה ה־8 לפנה"ס. תוכן הכתובת הוא: [מא]שו ירחעזר [בר ז]כר בר שנב "מאש" היא מילה פיניקית נפוצה לפסלים מוקדשים. השם "זכר" הוא שם נפוץ וידוע, גם מהמקרא, וניקודו זַכֻּר או ניקוד אחר. "שנב" הוא, כנראה, Sanipu מבית עמון המוזכר באחת מכתובות תגלת-פלאסר השלישי כאחד ממלכי הלבנט שהגישו למלך מנחה, אך הדבר תמוה אם נכדו השמיט את תואר מלכותו מהכתובת. כתובות עמוניות רשימת כתובות כנעניות וארמיות R. T. O'Callaghan, A Statue Recently Found in 'Ammân, Orientalia 21, 1952, עמ' 184–193 Fawzi Zayadine, Note sur l'inscription de la statue d'Amman, Syria 51, 1974, עמ' 129–136 doi: 10.3406/syria.1974.6434‏, JSTOR 4197933 Émile Puech, L'inscription De La Statue D'amman Et La Paléographie Ammonite, Revue Biblique 92, 1985, עמ' 5–24 מדיה וקבצים בנושא כתובת ירחעזר בוויקישיתוף שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 358 שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 359 Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 123
שאנדור נאדאש

שאנדור נאדאש (במקור נוימן עד 1910, בהונגרית: Nádas Sándor;‏ בודפשט, 16 בינואר 1883 – ניו יורק, 24 בפברואר 1942) היה עיתונאי, סופר, במאי קולנוע, תסריטאי. בשל יהדותו וכתיבתו הבקורתית על המשטר הוא נכלל במלחמת העולם השנייה בצו הממשלתי של סופרים אסורים שיצירותיהם נאסרו להדפסה, להפצה ולקריאה, ולאיסור החזקתם אפילו בספריות ציבוריות, ודינן היה גריסתם (בדומה לשריפת הספרים בגרמניה הנאצית). שאנדור נאדש נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף נוימן מוכר פאלינקה (ברנדי פירות) ושל בורבלה (ברברה) הרצוג. בתחילה כתב ביקורות וסיפורים קצרים. אחר כך היה כתב המשטרה של היומון "היום" (A Nap). בשנת 1908 הקים את עיתון משלו "השליח של פשט" (Pesti Futár). ב-1916 הוא היה במאי הסרטים של שלושה סיפורים קצרים של צ'כוב. בין השנים 1908 לבין 1935 היה נשוי לרוזה האלאס. ב-3 באפריל 1935 נשא לאישה את מרגיט, בתם של אהרון רוט ושל אילונה באואר בבודפשט. נטען שהוא ואשתו המירו את דתם לדת הלותרנית ב-1938, אין לכך כל תיעוד. הוא עזב את הונגריה ב-1939 והתיישב בארצות הברית. נאדאש היה חבר קרוב של האולימפי ינה פוקס (היה סייף הונגרי-יהודי. אלוף אולימפי בעל 4 מדליות זהב בחרב. נוסף לכך היה רופא). כתב העת וילאג כתב עליו אחרי מותו: "הוא הבין שאי אפשר לתקן את העולם. אתה יכול לשפר אותו אחד אחד, אבל הוא לא מוכן להשתפר לחלוטין. זה לא חשוב. חשוב שלאנשים יהיה עולם קטן מתוקן משלהם, אי קטן משלהם, שבו הם יכולים לעשות כרצונם." גנב סלמי זקן מוזיקת לילה גורלה של קריסטינה (רומן, 1919) מלאכי האופרה טיפשים חיים לנצח עבור אלה שאתה רק צריך להושיט יד בושם וריח דגים. נאשמים ונאשמות בית, בית מתוק מוזיקה מבחוץ (מחזה, 1931) ילד קטן בנעליים גדולות (מחזה, 1933) בתו של העורך (רומן, 1934) הנקמה אחד המכרים יצירות האמנות השערורייתיות Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש) לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת ↑ Gallov: Gallov Rezső: Londoni olimpiák: 1908, 1948, 2012.. Budapest, 2011. מדיה וקבצים בנושא שאנדור נאדאש בוויקישיתוף שאנדור נאדאש באתר Arcanum רשימת סופרים אסורים על פי הצו הממשלתי הראשי 10.800/1944. .M. E (בהונגרית) מאמרו של שאנדור נאדאש בכתב העת ניוגט על ינה פוקס שאנדור נאדאש ביוגרפיה כתסריטאי באתר nabaf רבים מספריו באתר bookline A Belügyminisztérium 1910. évi 149160. sz. rendelete "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 95/1883. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-26. "Nádas (Neumann) Sándor és Halász Róza házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1167/1908. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-26. "Nádas Sándor és Róth Margit házasságkötési bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári házassági akv. 116/1935. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-26.
בטון רזה

בטון רזה (באנגלית: Lean Concrete) הוא בטון בעל יחס מים-צמנט גבוה (כמות הצמנט נמוכה ביחס לכמות המים). מסיבה זו נקרא הבטון "רזה", בשל תכולת הצמנט הנמוכה שבו. כמות המים הגדולה גורמת לבטון הרזה להיות בדרגת סומך גבוהה ומאפשרת יישום קל כמשטח ישר על גבי הקרקע. הבטון הרזה אינו נועד ליציקות בטון קונסטרוקטיביות בחלקי מבנה, אלא משמש כמצע הפרדה מהאדמה. הבטון הרזה משמש לרוב כחוצץ בין האדמה ליסודות המבנה. בטון רטוב הבא במגע עם אדמה עלול להיפגע ולהיסדק משום שהאדמה סופגת אליה חלק גדול מהמים שבתערובת הבטון הטרייה ובכך משתנה היחס מים-צמנט ומביא את הבטון לתוצאה של תכונות ירודות ולא רצויות. כדי שיסודות המבנה לא יפגעו כתוצאה ממגע ישיר עם האדמה בזמן היציקה, יוצקים ראשית את הבטון הרזה בשכבה שעובייה כ-5 ס"מ. לאחר התקשות הבטון הרזה ניתן להמשיך לצקת עליו את יסודות המבנה ללא חשש מפגיעה בתכונות הבטון הקונסטרוקטיבי הנוצק. What is lean concrete?, באתר Ask.com ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.