דוד פינסקי

דוד פינסקי (5 באפריל 1872, ט בניסן תרל"ב – 11 באוגוסט 1959, ז' באב תשי"ט) היה מחזאי וסופר יידיש, מגדולי מחזאי היידיש של המאה ה-20. דוד פינסקי נולד במוהילב שברוסיה הלבנה (בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), עבר למוסקבה בצעירותו והמשיך לווינה להשלמת לימודי הרפואה; אך ביקור אצל י"ל פרץ בפולין שינה את מסלול חייו. הוא החל את עבודתו כמורה בוורשה, ושם גם נדפסה יצירתו הראשונה ביידיש, הסאטירה "דער גרויסער מענטשן-פריינד", (יידיש: "אוהב האדם הגדול"). הוא התקרב בוורשה אל יוצרי היידיש הגדולים, ופרסם מיצירותיו הראשונות בעיתונים של מרדכי ספקטור וי"ל פרץ. בוורשה גם התמסר לעבודה ציבורית בתנועת הפועלים היהודית. בשנת 1896 המשיך לברלין בדרכו מערבה, ובשנת 1899 היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. באמריקה ובניו יורק פרחה יצירתו הסיפורית והמחזאית, ופינסקי הפך לאחד מגדולי המחזאים ביידיש. מחזותיו הוצגו במאות במות בכל רחבי התפוצה היהודית. מחזהו המפורסם "היהודי הנצחי" הוצג על ידי תיאטרון "הבימה" הצעיר, (בימוי: ווסייוולוד מצידובלוב, תפאורה: גיאורגי יאקובלוב, מוזיקה: אלכסנדר קריין), בשנת 1906. והמחזה היה השני בכלל מחזותיו של התיאטרון, והקנה ל"הבימה" פרסום ויוקרה. בניו יורק המשיך בלימודיו באוניברסיטת קולומביה וערב בחינת הדוקטורט שלו הציג את מחזהו "משפחת צבי", החמיץ את הבחינה ומעולם לא זכה בתואר. המחזה "משפחת צבי" נכתב כתגובתו של דוד פינסקי לפרעות קישינב, 1904. במחזהו קורא פינסקי להתנגדות יהודית פעילה ולהגנה עצמית. מחזותיו האחרים של דוד פינסקי שנתפרסמו הם: "יענקעל דער שמיד" (יידיש: 'יעקב הנפח', 1906), מחזה שזכה להצלחה עצומה בניו יורק, תורגם לאנגלית, בשם "הנפח המזמר", ולימים אף הוסרט בהוליווד. בסרט השתתף הזמר חזן המפורסם מוישה אוישר. בשנים שבין המלחמות השלים את הנובלות שלו, את הרומנים הגדולים, ובהם גם "נשותיו של שלמה המלך". "דער אוצר" (יידיש: 'האוצר', 1905), מחזה מצוין שהוצג כמה וכמה פעמים במקומות שונים בעולם. המחזה בוים על ידי מכס ריינהארדט והוצג בברלין בשנת 1910. וכן הוצגו המחזות "אייזיק שפטל" (1899), "די מוטער", 'הָאֵם', 1901. במחזותיו תיאר את העולם היהודי הנקרע בין ישן לחדש, את מאבקי הפועל היהודי, החיים המיניים והאישיים של היהודי המודרני, ואת המשפחה היהודית המתפוררת. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם חורבן העם היהודי במזרח אירופה, בשנת 1949, עלה לישראל והשתקע בחיפה. מחזותיו האחרונים הם "שמשון", וה"מלך שאול", מחזות תנ"כיים, שכמעט לא הוצגו. ביתו הפך בית ועד לשרידי יוצרי היידיש שהתקבצו בארץ. את שנותיו האחרונות הקדיש לקידום תרבות היידיש בארץ ובעולם. בשנת 1952 קיבל אזרחות כבוד של העיר חיפה. דוד פינסקי פרסם למעלה משבעים כרכים ביידיש, מחזות, רומנים, נובלות, ספרי זכרונות, מסות ומאמרים. לעברית תורגם רק חלק קטן מיצירתו. פינסקי נפטר בחיפה ונקבר בבית עלמין חוף הכרמל. על שמו של דוד פינסקי נקרא פרס תיאטרוני (פרס עיריית חיפה ע"ש דוד פינסקי) ורחוב בכרמל מרכזי בחיפה. מימים מכבר, תרגם אברהם קריב, תל אביב, 1948. המשיח האילם, תרגם קדיש יהודה סילמן, תל אביב. קידוש השם, תל אביב, 1948. בית נח עדון, תרגם שמשון מלצר, תל אביב, 1950. משיחים, תרגם שמשון מלצר, תל אביב, 1952. מערכונים, תרגם בן-ציון ידידיה, תל אביב, 1951. עלובי החיים, מחזה במערכה אחת, תרגם פסח קפלן, ביאליסטוק, 1913. אויסגעקליבענע שריפֿטן, (דערציילונגען, דראַמעס, עסייען, מעמואַרן), אַרײַנפֿיר און רעדאַקציע פֿון שמואל ראָזשאַנסקי, יוסף ליפשיץ-פאנד בײַם קולטור-קאָנגרעס אין אַרגענטינע, תשכ"א, 1961. מנדל זינגר (עורך), דוד פינסקי זכרונו לברכה (ליום השנה לפטירת דוד פינסקי ... ז' באב תש"ך), חיפה: (דפוס אות), תש"ך 1960. מנדל זינגר (עורך), יזכור: בעשור לפטירת דוד פינסקי, חיפה: בהוצאת ידיד דוד פינסקי (דפוס אות), תשכ"ט 1969. (דברים משלו ולזכרו. עברית ויידיש; רוב החומר העברי תורגם מיידיש בידי נח פניאל.) דוד פינסקי: צום צענטן יארצייט / (רעדאקטירט פון משה שטארקמאן און ל' רובינשטיין), ניו יורק: יידיש-נאציאנאלן ארבעטער פארבאנד, תשכ"ט 1969. (ביידיש) אברהם סוצקעווער (סוצקבר), 'דוד פינסקי... : א בינטל זכרונות', די גאלדענע קייט 67 (1969), 20–28. זלמן שניאור, 'דוד פינסקי', די גאלדענע קייט 76 (תשל"ב 1972), 130–135. אהרן צייטלין, 'דוד פינסקי און זיין סצענישע ירושה', די גאלדענע קייט 76 (תשל"ב 1972), 127–129. אפרים אויערבאך (אוירבך), 'צווישן צוויי וועלטן', די גאלדענע קייט 76 (תשל"ב 1972), 119–126. מרדכי המפל, 'הסופר דוד פינסקי: האיש ויצירותו', הדֹאר נא (תשל"ב 1972), 479–480. אברהם ליס, 'קורצע שמועסן וועגן ווערטיקע זאכן', ביי זיך 16 (תש"ם 1980), 81–89. (ביידיש) ליאונרד פראגר, 'תנועת העבודה היהודית וספרות יידיש בימי ה"יומ-טוב בלעטלעך" של פרץ ופינסקי', בתוך: קובץ כנס היסוד – זאמלונג פון פארלייג צוזאמענפאר: דברי ברכה והרצאות שנישאו בכנס היסוד של מכון ה"בונד" באוניברסיטת חיפה, חשון תשנ"ב – אוקטובר 1991, חיפה: בונד – אינסטיטוט פאר פארשען די געשיכטע פון בונד, תשנ" 1991, עמ' 33–55. ביבליוגרפיה: דוד פינסקי ביבליאגראפיע / צזאמענגעשטעלט פון יעפים ישורין, בואנוס איירס: חמו"ל, 1961. (הדפסה נפרדת מתוך "ד. פינסקי: אויסגעקליבענע שריפטן".) (ביידיש) מדיה וקבצים בנושא דוד פינסקי בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של דוד פינסקי, בקטלוג הספרייה הלאומית יציב, דוד פינסקי (קוים לדמותו וליצירתו), דבר, 27 במאי 1932 משה שטארקמאן, דוד פּינסקי (לעלותו ישראל), דבר, 28 בינואר 1949 בשוב בנים סופרים לגבולם (מסיבת־חג למכס ברוד ולדוד פינסקי), דבר, 30 בינואר 1949 א"ש, הסופר דוד פינסקי, דבר, 11 באוגוסט 1959, המשך (עם פטירתו) דוד פינסקי למנוחות, דבר, 12 באוגוסט 1959 ש. שלום, דוד פינסקי ז"ל: ליד ארונו, מעריב, 14 באוגוסט 1959 מנדל זינגר, דוד פינסקי בישראל, דבר, 21 באוגוסט 1959 ירגזי, זכר גדולים, מעריב, 3 באוגוסט 1960 ש. רזניק, דוד פינסקי (שנה לפטירתו), דבר, 19 באוגוסט 1960 דוד פינסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי דוד פינסקי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) דוד פינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דוד פינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דוד פינסקי, דף שער בספרייה הלאומית דוד פינסקי, בארכיון הבימה יצחק פאנער בספרו "שלום אש אין זיין לעצטער היים " פרק שלום אש וועגן דוד פינסקי דפוס אורלי 1958 . י Isaac Goldberg, New York's Yiddish Writers, The Bookman, volume 46, New York: 1918, pp. 684-689 (באנגלית) תאריך יוליאני ד. פינסקי בישראל, דבר, 26 בינואר 1949. אזרחות כבוד של חיפה הוענקה לדוד פינסקי, דבר, 29 באפריל 1952. דוד פינסקי באתר GRAVEZ פרס על שמו של ד. פינסקי, דבר, 20 ביולי 1969.