laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גירנים

גירנים (שם מדעי: Calcarea) הם מחלקה של ספוגים בעלי שלד העשוי מאוסף של מחטי שלד עשויות מסידן פחמתי בצורת קלציט או ארגוניט בעלות 3 קודקודים ברוב המינים, אך לעיתים גם שניים או ארבעה קודקודים. כיום מוגדרים כ-680 מינים שהם כ-8% ממיני הספוגים. כל הספוגים מקבוצה זו הם אך ורק ימיים, ובעוד שהם מופצים ברחבי העולם, רובם נמצאים במים הטרופיים הרדודים. כמו כל הספוגים האחרים, הם נייחים וניזונים על ידי סינון. כל שלוש צורות הגוף בספוגיים מיוצגות בתוך בקבוצת הגירנים: סיקון, אסקון, ולאוקון. בדרך כלל, הגירנים הם קטנים, גובהם פחות מ-10 סנטימטרים, וחדגוניים בצבעם. עם זאת, ידועים גם כמה מינים צבעוניים. הגירנים מגוונים במבנה הגוף החל מסימטריה רדיאלית דמוית אגרטל, למושבות שמורכבות ממעשה-רשת של צינורות דקים, או בצורות מסיביות לא סדירות. השלד נראה כרשת או במבנה של חלת דבש. הטקסונומיה המודרנית מחלקת את המחלקה לשני תתי מחלקות: Calcinea תת מחלקה זו מחולקת לשלוש סדרות: Clathrinida Leucettida Murrayonida Calcaronea מדיה וקבצים בנושא גירנים בוויקישיתוף גירנים, באתר ITIS (באנגלית) גירנים, באתר NCBI (באנגלית) גירנים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גירנים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גירנים, באתר GBIF (באנגלית) גירנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Van Soest RWM, Boury-Esnault N, Vacelet J, Dohrmann M, Erpenbeck D, et al. (2012) Global Diversity of Sponges (Porifera). PLoS ONE 7(4): e35105.doi:10.1371/journal.pone.0035105
מתחם לביא

מתחם לביא הוא מתחם מעונות פועלים שהוקם בעיר גבעתיים בין השנים 1935–1937. במתחם שלושה בנייני מעונות טוריים מקבילים שתוכננו על ידי האדריכלים יוסף נויפלד וישראל דיקר. בשנת 2000 יועד המתחם להריסה במסגרת פרויקט פינוי-בינוי אך בשנת 2012 הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה תל אביב פסקה כי יש לחדש ולשקם את המתחם ולהימנע מהריסתו עקב ערכו ההיסטורי. מתחם לביא נבנה בשולי רמת יצחק דרומית לרמת גן. המעונות תוכננו על ידי האדריכלים יוסף נויפלד וישראל דיקר - ממגבשי הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל. המתחם כולל שלושה בניינים טוריים מקבילים בני שתיים עד שלוש קומות. בין הבניינים ניטעו עצי פיקוס, מדשאות ושיחים שונים. המתחם אוכלס על ידי חברי תנועת פועלי ציון שמאל. שלושת הבניינים נקראו "מעונות פועלים", להבדיל מ"מעונות העובדים" בתל אביב. השם מרמז על ההיבדלות האידאולוגית בין מפלגת פועלי ציון שמאל לבין המפלגה השלטת. קומות הקרקע של הבניינים שימשו צרכים קהילתיים שונים - צרכנייה, אולם תרבות ובית דפוס יידישאי שהדפיס את הביטאון "ניוואלט" ("העולם החדש"). בתחילת שנות ה-40 סופחו מעונות הפועלים והשטחים הירוקים מסביבם לגבעתיים. בשנת 1986 ערכו בני המייסדים כנס יובל לבניית המתחם. בשנת 2000 משרד השיכון ייעד את המתחם לתוכנית פינוי-בינוי. חברת אפריקה ישראל וחברת נוה גד מקבוצת נכסים ובניין קידמו בניית שני מגדלים בני 29 קומות במקומם של הבניינים הקיימים. התוכנית כללה גם בניית מבני ציבור והקמת תשתיות חדשות וזכתה לתמיכת עיריית גבעתיים ודיירי המעונות. התוכנית אושרה בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ב-2005 והופקדה להתנגדויות על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה ב-2010. המתנגדים לתוכנית, ובהם תושבי האזור, החברה להגנת הטבע, ואחרים, הציגו נימוקי התנגדות שונים ובהם הטענה כי המתחם בכלל ראוי לשימור, מאחר שבשנותיה הראשונות של המדינה הוא שימש כמעונות פועלים. דגש מיוחד הושם על גילם של עצי הפיקוס במקום. הוועדה אישרה את טענת השימור והמתחם הוכרז כמיועד לשימור. תושבי המתחם, עיריית גבעתיים וחברת נוה גד ערערו על ההחלטה באוגוסט 2011 במועצה הארצית לתכנון ולבנייה. בערר, שהוגש באמצעות היועצת המשפטית של עיריית גבעתיים, עו"ד תמר לרנר, טענה העירייה כי למתחם אין כל ערך אדריכלי מיוחד. עיריית גבעתיים הציעה בערר לשמר את מורשת פועלי ציון שמאל והאדריכלים על ידי פיתוח מוזיאון ושימור העצים במתחם.. המחלקה הארצית פסקה כי על הוועדה המחוזית לקבל החלטה סופית בעניין. הוועדה המחוזית בחנה תוכנית חלופית שהוצגה בערר וכללה שימור אחד הבניינים באתר ותשע חלופות נוספות שכללו דרגות שונות של שימור. בחודש יוני 2012 פסקה הוועדה המחוזית שהחלופות שנבחנו מציעות פיתוח הכולל רווח ליזמים והטבה לדיירים ולחוכרים באזור. לפיכך החליטה הוועדה המחוזית להעדיף את שימור המתחם, ללא תוכנית פינוי-בינוי במקום. מדיה וקבצים בנושא מתחם לביא בוויקישיתוף אריק מירובסקי, הוועדה המחוזית: מתחם לביא בגבעתיים ישוקם ויפותח ללא פרויקט פינוי-בינוי, באתר TheMarker‏, 20 ביוני 2012 נועם דביר, גלריה, פינוי-בינוי לבניינים היסטוריים לטובת פרויקט נדל"ן, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2010 שלומית צור, מה יעלה בגורלו של מתחם לביא, באתר nrg‏, 2 באפריל 2012 מיכל מרגלית, ‏נדחתה תוכנית הפינוי בינוי במתחם לביא בגבעתיים, באתר גלובס, 20 ביוני 2012
טסטולוגיה

הטֶסְטוֹלוֹגְיָה, היא דיסציפלינה העוסקת בחקר המבחנים והניסויים, דרכי התהוותם, התפתחותם, והמשך פיתוחם. העוסק במחקרים אלה נקרא "טֶסְטוֹלוֹג". הטסטולוגיה המעשית עוסקת בבניה וניסוח של מבחנים. על פי זה עורך מבחנים נקרא בתואר "טסטולוג". הטסטולוגיה מתחלקת לחלק מעשי ולחלק תאורטי (עיוני). כאשר החלק התאורטי עוסק בהיסטוריה של המבחנים ודרכי התהוותם והתפתחותם ובהמשך פיתוחם, ואילו החלק המעשי עוסק בהשלכות המעשיות של המחקרים ומממש אותם בשטח, ממש כמו פסיכולוגיה מעשית ועיונית. לתורת הטסטולוגיה יש ענפים רבים. למשל, יש תחום בטסטלוגיה העוסק בחקר המבחנים הנערכים לבדיקת השכל, הכישרונות, האישיות, והכושר למקצועות מסוימים (טסטולוגיה שכלית). תחום ספציפי זה אף הוא נחלק לענפים, כגון טסטולוגיה שכלית של בני אדם וטסטולוגיה שכלית של חיות או יצורים חיים אחרים. תחום אחר בטסטולוגיה עוסק בחקר ניסויים קליניים שונים שנעשים בבני אדם. כמו כן, ישנו תחום בטסטולוגיה העוסק בניסויים חומריים כימיים או פיזיקליים. עם התחומים הפעילים ביותר בחקר הטסטולוגיה השכלית, נמנות בחינות הפסיכומטרי, הפסיכוטכני והפסיכומוטורי. יוסף גלנץ, המבחנים בפסיכולוגיה, אחיאסף, 1966 אברהם אבן-שושן, המילון השלם, קרית ספר, ירושלים 2003. ראה ורה מהלר (ד"ר) ' ' 'פסיכולוגיה' ' ', עמוד 10. במילון אבן שושן: "טסטולוג- מוסמך לעריכת מבחנים" (אבן שושן ערך טסטולוגיה). ורה מהלר (ד"ר) ' ' 'פסיכולוגיה' ' ', בהוצאת "אורים", תל אביב תשי"ח (1957). חלק א מהדורה שלישית, עמוד 14. יש להעיר שהמונח 'טסטולוגיה' מתייחס לחקר המבחנים בכללותם, ולאו דווקא לחקר מבחני השכל. כך גם הם הדברים במילון אבן שושן בערך זה (טסטולוגיה- תורת המבחנים; מכלול השיטות לעריכת מבחנים שונים לקביעת הישגים, משכל, תוצאות מחקרים וכדומה. לעומת זאת באנציקלופדיה הכללית "מסדה", כרך 2 עמוד 174 כתוב כך "הענף המדעי העוסק במבחני השכל נקרא טסטולוגיה". כן במילון רב מילים בעריכת יעקב שוויקה: "טסטולוגיה" תורת המבחנים הפסיכולוגיים, העוסקת בשיטות השונות להערכת הישגים, מנת משכל, קווי אישיות וכדומה". כנראה אין פירוש הדברים שתחום מחקר מבחני השכל הוא לבדו נקרא טסטולוגיה, אלא הכוונה שהוא כלול תחת הקטגוריה של טסטולוגיה. המילה טסט מקורה במילה האנגלית test שפירושה מבחן וניסוי.
יין צעיר

יין צעיר המוכר בשפות אחרות גם כיין חדש, פדרווייסר, (מגרמנית: Federweißer –נוצה לבנה) וכינויים רבים נוספים, הוא כינוי למשקה שעבר את התהליך הראשוני של הכנת היין. הכנת יין צעיר מתבצעת בחודשים הראשונים של הסתיו, ספטמבר-אוקטובר, על ידי סחיטת המיץ מענבים ירוקים או אדומים (אך יין מענבים ירוקים הוא נפוץ יותר), וסינון גס בלבד של המרכיבים המוצקים לקבלת מיץ פרי ללא הקליפות והגרעינים אך בעל עכירות גבוהה. הוספת שמרים למיץ הענבים הסחוט יוצרת תהליך מהיר של תסיסה. הפרוקטוז שבמיץ מתפרק בתהליך של גליקוליזה, לאלכוהול ולפחמן דו-חמצני. המשקה מוכן לשתייה כאשר ריכוז האלכוהול מגיע לרמה של כ-4% אך היין הצעיר ממשיך בתהליך התסיסה עד לפירוק כל הפרוקטוז שבמיץ. לאחר מספר ימים הופך היין הצעיר לבעל צבע כהה יותר. הוא לא ניתן לאחסון במשך זמן רב, ויש לצרוך אותו בתוך 5 ימים לכל היותר מיום הכנתו, זאת בשל הקושי באיטום מכלי היין, הצורך בהחזקת מכלי האחסון במצב אנכי על מנת לאפשר שחרור שוטף של הגזים הממשיכים להיווצר בתהליך התסיסה אשר ממשיך כל העת לייצר פחמן דו-חמצני העלול לגרום לפיצוץ הבקבוקים, והשינוי בטעם המשקה כתוצאה מעליית אחוז האלכוהול והירידה במתיקות הנובעת מהפחתת כמות הסוכר. שתיית יין צעיר כמשקה קל נחשבת על ידי רבים כמרעננת במיוחד ועדיפה על צריכת משקאות דומים כגון מיץ ענבים מעורב במי סודה, בשל האלכוהול הנוסף שבו, וגם על שתיית יין נתזים או יין תוסס אחר, בשל רמת המתיקות הגבוהה יותר שלו. שתיית יין צעיר כמשקה קל מקובלת מאוד במדינות מרכז וצפון אירופה. הדרישה לצריכה מיידית של המשקה גרמה להתפתחות מסורת מקומית של מכירת היין הצעיר בקרבת אתרי היצור שלהם כלומר בחנויות ובדוכנים הקרובים ליקבים. לא נדיר כלל לראות לקוחות העוצרים בדוכני היקבים בצידי הדרכים, ובידיהם מכלי פלסטיק בני מספר ליטרים, הממולאים במקום מתוך מכלי ענק. היין הצעיר מוגש לשולחן כמשקה קל בעל תסיסה קלה המכיל אחוז אלכוהול נמוך לעומת יין רגיל. מקובל לצרוך את היין הצעיר בתוספת למאכלים מתובלים ובעיקר כמשקה נלווה לפשטידת בצל (Zwiebelkuchen) מדיה וקבצים בנושא יין צעיר בוויקישיתוף
מוטי ארואסטי

מוטי ארואסטי (נולד ב-11 ביולי 1954) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הרכז בקבוצת מכבי תל אביב כ-16 עונות, 10 עונות מתוכן שיחק בחמישייה הראשונה. הוא נחשב לאחד השחקנים הישראלים הטובים בתולדות מכבי תל אביב, והיה שותף לזכייה בשתי אליפויות אירופה בעונות 1976/1977 ו-1980/1981. היה פעיל בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 ונחשב לאחד השחקנים הגדולים בתולדות הכדורסל הישראלי. ארואסטי נולד בשכונת רמת ישראל בתל אביב למשפחה שמוצאה מסלוניקי שביוון. אביו הפעיל חנות לצורכי ספורט במרכז גבעתיים. ארואסטי החל את דרכו במכבי תל אביב בגיל 15 בקבוצת הנערים. ב-1971 נשלח לקבוצת הבת מכבי דרום תל אביב ששיחקה בליגה השנייה. בשנת 1973 הצטרף לקבוצת הבוגרים, ובמהלך 17 עונות זכה עמה ב-17 אליפויות, ב-13 גביעי מדינה, בשני גביעי אירופה ובגביע בין יבשתי אחד. עם נבחרת ישראל זכה במדליית הכסף באליפות אירופה ב-1979. בשנת 1988 פרש ממכבי תל אביב ומכדורסל מקצועני, ולאחר כשנה חזר לשתף פעולה עם מיקי ברקוביץ' במדי מכבי ראשון לציון. לאחר פרישתו אימן במכבי רחובות, בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, במכבי דרום תל אביב ובמכבי גבעת שמואל. לאחר מכן היה לעוזר המאמן במכבי תל אביב. בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאיים בכדורסל קיבל ארואסטי אות הוקרה מטעם היורוליג, כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים. מוטי ארואסטי (מימין), 1983 מוטי ארואסטי (משמאל) בביקור קבוצת מכבי תל אביב במגדל העמק בעת הדלקת נרות חנוכה בידי הרב יצחק דוד גרוסמן. עונת 1978–1979 מדיה וקבצים בנושא מוטי ארואסטי בוויקישיתוף פרופיל, באתר פיב"א פרופיל השחקן, אתר המנהלת מוטי ארואסטי - עמוד השחקן בהיכל התהילה של מכבי תל אביב אביחי בקר, הקטנות של ארואסטי, כותרת ראשית, 20 בפברואר 1985 ערב חדש 4 בספטמבר 1991: מוטי ארואסטי בפעם האחרונה במדי מכבי ת"א, סרטון באתר יוטיוב יעל מרגלית, ‏לפני ריאל: היורוליג כיבד את גדולי מכבי תל-אביב, באתר ONE‏, 28 בפברואר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בין הספירות

בין הספירות היא הצגתה של נעמי יואלי, בשיתוף קבוצת התיאטרון רות קנר. ההצגה מבוססת על "1948: בין הספירות", ספרה של נתיבה בן-יהודה, הוצאת כתר, 1981 יואלי, שנפגשה עם בן-יהודה פעמים רבות וראיינה אותה, גילמה בהצגה את דמותה של בן-יהודה וזכרונותיה מהפלמ"ח בחדשים הראשונים של מלחמת העצמאות. זוהי הצגה רב-תחומית, שמפגישה בין שפות בימתיות, מוזיקליות וחזותיות ומציגה שני קטבים ביניהם נעה החברה הישראלית אז והיום: הקוטב האידיאליסטי טקסי של קידוש המולדת ומולו הקוטב של הלם הקרב הקיבוצי. ליאור לרמן עיבדה סרטון ארכיוני של מסכת משנת 1937 שהוסרט בסטודיו של דניה לוין בהשתתפותה ובהשתתפות רקדני הסטודיו. כן עיבדה תצלום של טקס קבלת שבת שהתקיים בגמנסיה הרצליה בהשראת ברוך בן-יהודה, אביה של נתיבה בן-יהודה, שהיה גם מנהל הגימנסיה הרצליה, מורה ומחנך. המוזיקאי יוסי מר-חיים זיקק זכרונות מלודיים, הדים של התקופה ופסיעות בעקבות הדיבור של נתיבה. האמן הדס עפרת בנה על הבמה מדורה כבויה מאפר מדורות. בשלב מסוים נכנסים לבמה שחקני קבוצת התיאטרון רות קנר והופיעו כמקהלת שחקנים, שרו משירי התקופה וחילקו לקהל קרטושקעס. ההצגה הציגה לראשונה בתיאטרון תמונע בכ"ט בנובמבר 2008 והוצגה עד 2010. בהמשך הועלתה גרסה קאמרית של ההצגה בהשתתפות נעמי יואלי ויוסי מר חיים. פרס קיפוד הזהב להצגת השנה לשנת 2009. פרס קיפוד הזהב לעיבוד המחזה לשנת 2009. פרס קיפוד הזהב לשחקנית השנה נעמי יואלי, לשנת 2009. נעמי יואלי – יוצרת ומבצעת. הדס עפרת – מעצב ואמן מיצג. אורי רובינשטיין - מעצב תאורה. יוסי מר-חיים – מוזיקאי-מבצע. ליאור לרמן, יונתן שוחט ואילת לרמן – יוצרי הווידאו. שחקני קבוצת תיאטרון רות קנר: רונן בבלוקי, שירלי גל-שגב, דפנה הרכבי, עדי מאירוביץ', גיא סלמן וטלי קרק. הדרכה קולית: ריקי בוגטין. ויולה – אילת לרמן. תלבושות: שירלי גל-שגב. ייעוץ וליווי אמנותי: רות קנר. בין הספירות, באתר הבמה בין הספירות, באתר עכבר העיר חיים אברהם‏, "1948: בין הספירות" זכה לעיבוד בימתי, באתר וואלה, 19 בנובמבר 2008 מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרסי "קיפוד הזהב" של הפרינג', באתר ynet, 7 במאי 2010 נעמי יואלי, אחרי הספירות, באתר בית אבי חי על ההצגה, באתר של רות קנר ביקורות צבי גורן, בין הספירות - זיכרון חי, באתר הבמה, 1 בדצמבר 2008 איתן בר-יוסף, עכבר העיר אונליין, 90 דקות בימתיות מרתקות, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2008 מרט פרחומובסקי, ‏סיאנס עם נתיבה – ראיון משולש עם הנשים שמאחורי ההצגה החדשה “בין הספירות”, באתר "במחשבה שנייה", התפרסם בידיעות תל אביב, 28 בנובמבר 2008 מרית בן ישראל, כל אחד תופס איבר אחר – מג'וטו עד נעמי יואלי, 23 באוקטובר 2008 קובי ניב, ‏אנו אנו הפלמ"ח, קובי ניב, באתר גלובס, 24 במרץ 2009 בין הספירות - נתיבה בן-יהודה, 1948, באתר מוט'קה, 19 באפריל 2009
נפיץ: תיירות מלחמה

נפיץ: תיירות מלחמה היא הצגתן של נעמי יואלי וגליה יואלי. ההצגה עלתה בבכורה בפסטיבל עכו 2011, וזכתה בפרס על פריצת דרך ביצירה תיאטרונית ובפרס קיפוד הזהב לשפת במה. המחזה מוגדר על ידי יוצרותיו כ"רשומון לזיכרון הישראלי קצר המועד". בחלקו הראשון של המחזה נעמי יואלי מספרת זכרונות מילדותה והתבגרותה. במקביל, גליה יואלי מקרינה על גבי מסך הקרנה ומסך טלוויזיה קטעי מידע ותיעוד שמעלים שאלות בקשר למבצע עופרת יצוקה ולגבי השתקפות הצד הפלסטיני בעיני הישראלים. חלק מה"זיכרונות" הנכללים בהצגה: חיקוי של חנה רובינא הקוראת את "מגש הכסף" בחגיגות העשור למדינה חיקוי של נהג אגד בזמן טיול לעזה, זמן קצר אחרי כיבושה דמותה של אמה של נעמי, המדקלמת שיר עברי בביקור שורשים בעיר הולדתה בגולה. חלקו השני של המחזה מתרכז במקרה של עז א-דין אבו אל-עייש, רופא מג'בליה, שעובד בבית חולים ישראלי. בעיצומו של מבצע עופרת יצוקה, ב-16 בינואר 2009, נהרגו שלוש בנותיו ואחייניתו עקב פגיעת טנק ישראלי. העבודה עוקבת אחר התגובות למקרה. יואלי ובתה "מסיירות במחוזות הזיכרון האישי והקולקטיבי ומציגות את עקבות הקולות, העדויות והתגובות אשר ליוו וליבו את כרוניקת המוות, מעין 'והגדת לבתך' של הזיכרון הקצר". בין הטקסטים, טקסטים משפטיים שנועדו להכשיר ולהצדיק פעולות צבאיות בקרב אוכלוסייה אזרחית. היצירה בוחנת איך האחר, בדמותו של הרופא, פולש לתודעה הקולקטיבית הישראלית. היצירה המשיכה והציגה בתיאטרון תמונע עד יוני 2012. עיבוד וביצוע: נעמי יואלי וגליה יואלי. עיצוב: הדס עפרת. מוזיקה: יוסי מר-חיים. תאורה: אורי רובינשטיין. סאונד ארט וייעוץ וידאו: אילת לרמן. תלבושות: וליה פירטינוף. ייעוץ סאונד: דודו שביט. הפקה ושירה: רויטל מלכה. באתר הבמה באתר עכבר העיר יצחק לאור, שתי נשים, שלוש בנות, באתר הארץ, 31 במאי 2012 טל פרי, ‏תיאטרון "נפיץ - תיירות מלחמה", באתר גלובס, 6 בדצמבר 2011 יואב איתמר, שיחה עם גליה ונעמי יואלי, יוצרות ההצגה נפיץ(הקישור אינו פעיל), באתר MySay, ‏18 באוקטובר 2011 צבי גורן, עכו 2011 – כיבוש, גירוש וכוח, באתר הבמה, 18 באוקטובר 2011 "מיין ג'רוזלם" היא הזוכה הגדולה בטקס קיפוד הזהב, באתר עכבר העיר, 2 בנובמבר 2012
השולחן: עבודת כיתה

השולחן: עבודת כיתה היא יצירתה התיאטרונית של נעמי יואלי משנת 2009, המבוססת על מחזה עדויות "השולחן", והסיפור "מול הראי" של אידה פינק מתוך ספרה "כל הסיפורים", שראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2004 בתרגום דוד ויינפלד. ב"השולחן", ארבעה עדים מעידים על אקציה שערך הגסטאפו בכיכר העיר בתקופת השואה, בה נרצחו 1,300 יהודים. העדים מתוחקרים ממרחק הזמן על ידי חוקר, המתשאל אותם על שולחן שהיה במקום והעדים חלוקים ביניהם לגבי עצם קיומו ואם היה קיים – לגבי מידותיו. פינק עבדה כמתרגמת ורשמת חקירות של ניצולי שואה ישראלים על ידי משפטנים גרמנים. בין השאר מבטא המוטיב של השולחן את הסתייגותה של פינק מכך שבחקירת רצח עם דרשו מעדים לזכור פרטים "אובייקטיביים". המחזה עוסק במתח בין הזיכרון האובייקטיבי – של העובדות שקרו, לבין הזיכרון הסובייקטיבי, המשתנה מאדם לאדם, לפי מידת הבנתו ורשמיו מהאירוע. הטקסט השני של פינק הוא הסיפור הקצר "מול הראי", המתאר רגע בחייה של אישה מאוהבת. היצירה מתרחשת בחלל של כיתה. החוקר (מגולם על ידי יואלי) יושב בשולחן המורה והעדים יושבים מולו בכיסאות התלמידים. אחד מהעדים מלווה את ההצגה בנגינת פסנתר. החוקר מקרין שקפים של דימויים שונים, שניתנים לפרשנויות שונות, עיבודים דיגיטליים למפת העיר. בתחילת ההצגה הקהל קיבל חוברת ובה הטקסט של ההצגה, והוזמן להשתתף בקריאת אחת העדויות. גרסה קודמת של "השולחן" הועלתה במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא בשנת 2007. ההצגה "השולחן: עבודת כיתה" הופקה במסגרת אי"ב (אגוד היוצרים העצמאיים בתיאטרון) ובתמיכת משרד התרבות ומפעל הפיס. ההצגה הוזמנה לחשיפה הבינלאומית לתיאטרון ישראלי 2010. מאז היא ממשיכה להופיע ברחבי הארץ. יוצרת: נעמי יואלי. מוזיקה ונגינה: יוסי מר-חיים. פיתוח שפה חזותית ושקפים: ליאור לרמן. עין שלישית: מרית בן-ישראל. ייעוץ חלל: עמית דרורי. ייעוץ תלבושות: נעה וידמן. ייעוץ תאורה: אורי רובינשטיין. הפקה: רויטל מלכה. נעמי יואלי, מיקי מרמור, דינה בליי-שור ויוסי מר-חיים. באתר הבמה באתר עכבר העיר באתר תל אביב סיטי השולחן: עבודת כיתה, באתר מוט'קה, 11 באפריל 2010 מרית בן ישראל, ארבעה סוגים של זיכרון – על "השולחן: עבודת כיתה" של נעמי יואלי, 28 בפברואר 2010 מרית בן ישראל, ניתוח ההצגה, באתר סל תרבות ארצי
רליתיים

רליתיים (שם מדעי: Rallidae) היא משפחה של עופות בסדרת העגוראים. מיני הרליות הם עופות קטנים החיים בביצות ובאזורים לחים וחלקם איבדו את יכולת התעופה שלהם. הם מצויים בכל היבשות כולל באיים מרוחקים. הגדולה במיני הרליות היא הטאקאהה מניו זילנד שמגיעה למשקל 2.7 ק"ג. רוב המינים קטנים הרבה יותר. סוג ומין יחיד ברודית אפריקאית (Aenigmatolimnas marginalis) סוג ומין יחיד Amaurolimnas concolor' סוג Amaurornis סוג Anurolimnas סוג Aramides סוג ומין יחיד רלית מחרחרת (Aramidopsis plateni) סוג ומין יחיד רלית האי אינאקססיבל (Atlantisia rogersi) סוג ומין יחיד Cabalus lafresnayanus סוג ומין יחיד Canirallus oculeus סוג Coturnicops סוג מלכישליו (Crex) סוג ומין יחיד רלית ספאטה (Cyanolimnas cerverai) סוג ומין יחיד רלית לבנת הגרון (Dryolimnas cuvieri) סוג ומין יחיד Eulabeornis castaneoventris סוג אגמייה (Fulica) סוג ומין יחיד רלית תרנגולית (Gallicrex cinerea) סוג סופית (Gallinula) סוג Gallirallus - בו הוקה סוג Gymnocrex סוג ומין יחיד רלית וולאס (Habroptila wallacii) סוג ומין יחיד הימנטורניס האמטופוס (Himantornis haematopus) סוג Hypotaenidia סוג Laterallus סוג Lewinia סוג ומין יחיד רלית פפואה מקורקעת (Megacrex inepta) סוג ומין יחיד רלית אוצלוטית (Micropygia schomburgkii) סוג ומין יחיד Mustelirallus albicollis סוג Neocrex סוג ומין יחיד Nesoclopeus poecilopterus סוג ומין יחיד Paragallinula angulata סוג Pardirallus סוג ומין יחיד Poliolimnas cinereus סוג פורפיריה (Porphyrio) סוג ומין יחיד סופית מוכתמת (Porphyriops melanops) סוג ברודית (Porzana) סוג Rallina סוג רלית (Rallus) סוג Rufirallus סוג ומין יחיד רלית רוגט (Rougetius rougetii) סוג Tribonyx סוג Zapornia ישנם גם רליות נכחדות רבות כמו רלית אדומה. מדיה וקבצים בנושא רליתיים בוויקישיתוף רליתיים, באתר ITIS (באנגלית) רליתיים, באתר NCBI (באנגלית) רליתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) רליתיים, באתר GBIF (באנגלית) animal/crake, animal/rail-bird רליתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אגמי אוניאנגה

אגמי אוניאנגה (צרפתית Lacs d'Ounianga) הם סדרה של 18 אגמים מתוקים, מליחים ומלוחים, השוכנים במדבר סהרה בצפונה של צ'אד. האגמים הערוכים בשתי קבוצות - קבוצת "אוניאנגה כביר" (הגדולה) ובה ארבעה אגמים, וכ-40 ק"מ ממזרח לה קבוצת "אוניאנגה זריר" (הקטנה) ובה שוכנים 14 האגמים הנותרים. בשנת 2012 הכריז ארגון אונסק"ו על האגמים כאתר מורשת עולמית. האגמים הם שרידיו של אגם גדול בהרבה, שהשתרע באזור במהלך תקופה הלחה שפקדה את מדבר סהרה, ואשר החלה לפני 15,000 שנים והסתיימה לפני כ-5,500 שנים. כיום הסביבה צחיחה וכמות המשקעים הממוצעת בה מגיעה לכ-2 מ"מ בשנה בלבד. מקורם של מי האגמים הוא במי התהום שניקוו באקוויפר בתקופה הלחה, ואשר מגיחים למרגלות לרמת אבן חול. צוקיה של רמה זו שכיוונה מצפון-מערב לדרום-מזרח, משתרעים בגובה של כ-50 עד 80 מטרים מצפון לאגמים. האגם הגדול בקבוצת "אוניאנגה כביר" הוא אגם יואה (Lac Yoa) ששטחו כ-3.5 קמ"ר. הוא שוכן בגובה של 378 מטרים מעל פני הים, ועומקו מגיע לכ-27 מטרים. מי האגם מלוחים ורק אצות ומיקרואורגניזם מסוגלים להתקיים בו. בחלק מהאגמים האחרים של הקבוצה מצויים גם שני מינים של כחוליות (Spirulina platensis ו-Arthrospira platensis). כמעט מחצית משטחם של אגמי "אוניאנגה זריר" מכוסה בצמחי מים צפים, ואלה מפחיתים באופן משמעותי את התאיידות המים וממתיקים אותם. האגם הגדול ביותר בקבוצה זו הוא אגם טלי (Lac Teli) השוכן בגובה של 360 מטרים מעל פני הים ועומקו המרבי הוא כ-10 מטרים בלבד. שטחו כ-4.3 קמ"ר, ואף שהוא גדול מאגם יואה, נפח מימיו קטן יותר. ייחודו של אגם טלי הוא בכך שהוא מזין את האגמים הסמוכים לו, ומימיו זורמים אליהם מתחת לפני הקרקע, דרך דיונות החול המפרידות בין האגמים. באזור האגמים חיים מיני יונקים מעטים, הכוללים את השועל, הצבוע, הפנק, הארנבת המצויה והצבי. עם העופות נמנים עופות מים דוגמת הברווז המשויש ומספר ציפורי שיר. בחלק מאגמי "אוניאנגה זריר" שמימהם מתוקים, חיים דגים, דו-חיים וחסרי חוליות. לחופו של כל אחד משני האגמים הגדולים בשתי הקבוצות (יואה וטלי) שוכן כפר. בכפר אוניאנגה כביר שלחופי אגם יואה מתגוררים כ-9,000 איש, ובאוניאנגה זריר שליד אגם טלי חיים כאלף איש. התושבים מתפרנסים מגידול ירקות ופירות, בעיקר תמרים. אזור האגמים מוגן בחוק מאז שנת 2008, ואיכויותיו הטבעיות שמורות בזכות ריכוז האוכלוסייה הקטן בסביבה והתיירות המעטה הפוקדת אותה. ימת צ'אד מדיה וקבצים בנושא אגמי אוניאנגה בוויקישיתוף
לוגסי

לוגסי (לעיתים גם: "לוגאסי" או במקרים מסוימים: "לוגשי") הוא שם משפחה יהודי-ספרדי טופונימי, שניתן ליהודים שחיו בעיירה (או כפר לפי מקורות מסוימים) לוגאס (Lugás) שבאסטוריאס לפני גירוש ספרד ונשמר על ידי צאצאיהם. גרסה אחרת טוענת כי השם לוגסי מקורו ביהודי פרובנס שישבו בעיירה בשם "לוגאס" בדרום-מערב צרפת, בקרבת טולוז ובורדו. היו שניסו לקשור את השם עם הר "אל אוגס" או "עוגז" בצפון אלג'יריה אולם האיות שלו בערבית לא תואם את הכתיבה היהודית. השם מתועד בעיקר בקהילות היהודיות שלפני קום מדינת ישראל במרוקו, לאחר מכן באלג'יריה, בצרפת, בטורקיה, במצרים, בבריטניה, בברזיל ובהונגריה. האם התכוונתם ל... רפואה ג'יל לוגסי – פרופסור לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וראש המחלקה ההמטולוגית בבית החולים ברזילי באשקלון ארמנד עמרם לוגסי – פרופסור לרפואת שיניים באוניברסיטת הפאסיפיק, מצמד הממציאים של שיטת M-L Scale אנשי תרבות ורוח יוסף לוגאסי – מראשוני המדפיסים במרוקו ומחשובי בתי הדפוס ביהדות צפון אפריקה דן מנור לוגסי – דוקטור לפילוסופיה יהודית והיסטוריה של יהדות מרוקו באוניברסיטת בן-גוריון אנה מקסוול מרטין – שחקנית אנגליה; אמה היא ממשפחת לוגסי דניאלה לוגסי – זמרת אופרה ישראלית טליה לוגסי – במאית, מפיקה, תסריטאית ומרצה ללימודי אמנויות המסך בארצות הברית. שותפתה ליצירה של רוסריו דוסון מוזיאון בית הפסיפס ביפו – מייסודו של אמן הפסיפס, יוסף לוגסי נועם לוגסי – שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית צבא וממשל מוזס לוגסי (אנ') – איש עסקים יהודי בריטי יליד מוגדור; נציג יהדות מרוקו בשני משבים של הקונגרס הציוני אושרי לוגסי – קצין הנדסה ראשי חי לוגסי – דובר צבאי לשעבר בדרגת סגן אלוף ויועץ התקשורת הראשון לנשיא בית המשפט העליון. ספורטאים גארי לוגסי – טניסאי עבר צרפתי ממוצא יהודי משה לוגסי – כדורגלן ישראלי מוטי לוגסי – ספורטאי טאקוונדו ישראלי ידין לוגסי – כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בעירוני קריית שמונה שלו לוגשי – כדורסלן ישראלי אריאל לוגסי – כדורגלן ישראלי רבנים משה לוגאסי – רב בולט שפעל במוגדור בעת המאה ה-17 אברהם לוגאסי – בנו של משה ובולט אף הוא בימי המאה ה-18 יעקב ישראל לוגאסי – דרשן, מרצה בארגון ערכים ובארגון הידברות מקור השם לוגסי, באתר מוזיאון העם היהודי - בית התפוצות המשמעות הנ"ל מופיעה בהסבר לשם "Lugassi" Some Sephardic Names Origins and meanings, באתר Sephardic geneology https://www.google.com/maps/dir/Lugas,+Saint-Gein,+%D7%A6%D7%A8%D7%A4%D7%AA%E2%80%AD/Lugas,+40240+Cr%C3%A9on-d'Armagnac,+%D7%A6%D7%A8%D7%A4%D7%AA%E2%80%AD/@43.8862459,4.3004653,6z/data=!4m14!4m13!1m5!1m1!1s0xd55dfd7a2d0b895:0x97be1f914d1462ab!2m2!1d-0.301373!2d43.820465!1m5!1m1!1s0xd55f6e436e6cced:0xe3ddd98635fc0fcb!2m2!1d-0.050364!2d43.98852!3e0 Fine, Charles, "Moroccan Jewish Surnames". [1]
איתמר מרזל

איתמר מרזל (נולד ב- 16 במאי 1949) הוא כדורסלן עבר ישראלי. מרזל נולד בחיפה. שיחק כרכז בנבחרת ישראל ובקבוצות הפועל גבת/יגור, הפועל עפולה, הפועל תל אביב ובהפועל חיפה. מרזל, המתנשא לגובה של 1.85 מטרים, זכה במדי הפועל גבת יגור בגביע המדינה בשנת 1976. מרזל שימש מספר שנים כקפטן נבחרת ישראל והופיע במדיה ב-140 משחקים בהם קלע 594 נקודות. מרזל הוביל את הנבחרת בחמש אליפויות אירופה וזכה עמה במדליית זהב במשחקי אסיה שהתקיימו באיראן בשנת 1974. בהיותו נער נפצע מרזל מהתפוצצות חבית דלק אך התגבר על פציעתו הקשה. מרזל נהג לשחק עם חולצת טריקו מתחת לגופיית הכדורסל כדי להסתיר כוויות שנצלקו על עורו בתאונה זו. פרופיל, באתר פיב"א איתמר מרזל, באתר כדורסלע של ערן סלע אריה ליבנת, איתמר מרזל, הקיבוצניק שחמק מידיה של מכבי תל אביב, באתר הארץ, 14 באפריל 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנסיית סנט אלפג'

כנסיית סנט אלפג' (באנגלית: St Alfege's Church) היא כנסייה אנגליקנית בגריניץ', בלונדון שבאנגליה. הכנסייה נבנתה במקום שבו הוצא להורג אלפג' הקדוש, הארכיבישוף מקנטרברי, על ידי פושטים ויקינגים ב-19 באפריל 1012. הכנסייה המקורית נהרסה ובמקומה נבנתה חדשה בשנת 1290. הנרי השמיני הוטבל בכנסייה בשנת 1491. יסודות הכנסייה נחלשו בשל הקבורה הן בתוכה, מתחת למרצפות, והן סביב לה, והיא התמוטטה במהלך סופה ב-1710, למעט מגדל אחד ששרד. כנסייה חדשה שנבנתה במקום לפי תוכניתו של האדריכל ניקולס הוקסמור השתמשה במגדל ששרד. היא נבנתה בסגנון הבארוק. מאחר שיסודות המגדל נחלשו, נבנה לכנסייה מגדל חדש ב-1730 לפי תוכנית האדריכל ג'ון ג'יימס. במהלך הבליץ, ב-19 במרץ 1941 נפגע גג הכנסייה מפצצת תבערה, ולמעט קירותיה החיצוניים עלתה הכנסייה כולה באש. ב-1953 שחזר סר אלברט ריצ'רדסון את פנים הכנסייה וגגה. כנסיית סנט אלפג', ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא כנסיית סנט אלפג' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סנט אלפג'