laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Das Erste

Das Erste (בתרגום מילולי: דאס ארסטה, שמשמעותו "הראשון") הוא ערוץ ממלכתי גרמני בבעלות תאגיד השידור הציבורי ARD. השידורים הניסיוניים של הערוץ החלו ב-27 בנובמבר 1950 כערוץ טלוויזיה של מה שהיה אז NWDR, תאגיד השידור הציבורי של המבורג שיותר מאוחר התפצל ל-NDR ו-WDR ב-1956. ב-27 נובמבר 1950 השיק הערוץ תוכנית פיילוט, ששודרה בשלושה ימים בשבוע. שידורי ספורט ניסויים, חדשות שודרו גם הם. ב-26 באוקטובר 1952 הונח בהמבורג אבן היסוד לבניין החדש של הטלוויזיה. ב-25 בדצמבר 1952 החלו רשמית השידורים של הערוץ. עד אז 5000 מכשירי טלוויזיה נמכרו. מעתה ואילך, התבצעו השידורים בכל יום בין 20:00 ל-22:00. קליטתו של הערוץ הייתה בתחילה מוגבלת למערב גרמניה וצפון ברלין. ב-23 באוקטובר 1953 עבר הערוץ לאולפן הטלוויזיה החדש בהמבורג. זה היה הראשון שהותאם במיוחד לאולפן טלוויזיה באירופה. [4] מספר מנויי הטלוויזיה הרשומים עלה מ-3000 בקיץ 1953 ל-40,000 באוגוסט 1954. שידור בכל רחבי גרמניה החל ב-1 בנובמבר 1954 במסגרת תאגיד השידור הציבורי ARD. לאחר שתאגידי שידורים אזוריים מקומיים הצטרפו גם הם, הערוץ נהיה ל-Deutsches Fernsehen (הטלוויזיה הגרמנית). היה זה ערוץ הטלוויזיה היחידי בגרמניה המערבית עד ייסודו של ערוץ ZDF ב-1963. ב-1 באוקטובר 1956 החל הערוץ בשידור היומי של חדשות הערב. ב-2 מארס 1959, חדשות הערב הוקראו בפעם הראשונה באמצעות שדר. ב-30 בספטמבר 1984 שינה הערוץ את שמו ל-Erstes Deutsches Fernsehen (הטלוויזיה הגרמנית הראשונה). מאז 1997 מותג הערוץ שוב כ"ערוץ הראשון". מדיה וקבצים בנושא Das Erste בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Das Erste (בגרמנית) Das Erste, ברשת החברתית פייסבוק Das Erste, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Das Erste, ברשת החברתית אינסטגרם
מערת סוקגוראם

סוקגוראם (בקוריאנית: 석굴암) היא מערה מלאכותית ואתר בודהיסטי בדרום-מזרח קוריאה הדרומית. המערה שוכנת 4 ק"מ ממקדש בולגוקסה, דרומית-מזרחית לקיונגג'ו, במחוז צפון גיונגסאנג, בגובה של 750 מטר מעל פני הים, ומשקיפה על ים יפן. בשנת 1962 הכריזה ממשלת קוריאה הדרומית על המערה כאוצר לאומי, וב-1995 הכריזה עליה אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם מקדש בולגוקסה. המערה נחצבה בין 743 ל-751, בידי קים דֶסוֹנג, והיא נחנכה במלאת עשור לשלטונו של גיוֹנְגְדוֹק בממלכת שילה המאוחדת. מלאכת הבנייה הושלמה סופית רק לאחר מותו של קים, ב-774. בין 1703 ל-1758 שופץ המתחם, ואולם שושלת ג'וסון ששלטה בקוריאה באותה העת נטתה לכיוון הקונפוציאניזם, ובשנים שלאחר השיפוץ ננטשה המערה וסבלה מהזנחה. לפי המסורת המקומית, ב-1909 עבר במקום דוור שחיפש מסתור מפני הגשם, ו"גילה" אותו מחדש. היפנים, ששלטו בקוריאה מאז 1910, ערכו את השיפוצים הבאים. במהלך השיפוץ הראשון, שנערך בין 1913 ל-1915, ניסו היפנים לייצב את פסל הבודהה במערה באמצעות חיפוי בטון, אך הלחות גרמה להצטברות מים שהסבה לפסל נזק. כדי להתמודד עם הבעיה שנוצרה, הותקנו ב-1917 צינורות ניקוז, אך הם לא הועילו, ובין 1920 ל-1923 ערכו היפנים שיפוץ שלישי, והוסיפו לבטון אספלט עמיד למים. האספלט יצר בעיה חדשה - עובש וירוקת. ב-1927 נוקה הפסל באמצעות קיטור. ב-1960 הורה נשיא קוריאה הדרומית, פארק צ'ונגהי, לשקם את המערה, ובעיות הלחות נפתרו באמצעים מכניים. בשיפוץ, שנערך בין 1961 ל-1964, השתתף גם אונסק"ו. לאחר מכן הוצב במקום קיר זכוכית, שנועד להגן על הפסל מהתיירים הרבים שהחלו לפקוד את המקום וכן ליצור בידוד שיאפשר שמירה על הטמפרטורה הרצויה. המערה נחצבה בסלע גרניט, והיא כוללת גם פתחים שנועדו לאוורור. ליד הכניסה הוקמה בריכה קטנה, כדי שעולי הרגל שטיפסו במעלה ההר ממקדש בולגוקסה יוכלו להתרענן. בכניסה למערה נבנה שער בצורת קשת, שהוביל לשני מסדרונות, האחד מלבני, והשני צר וארוך, ומעוטר בתבליטים. המסדרונות מסמלים את האדמה, בעוד שהרוטונדה שבקצה המסדרון הצר מסמלת את העולם הבא. על המסדרון משגיחים פסלים של ארבעת מלכי השמיים. ברוטונדה פסל גרניט של הבודהה, יושב בתנוחת לוטוס על כן. גובהו הכולל של הפסל 4.84 מטרים - הבודהה עצמו 3.5 מטרים, והכן 1.34 מטרים. בנוסף לפסל בודהה, יש ברוטונדה 15 לוחות ועליהם תגליפים של 3 בודהיסטוות, 10 תלמידים ושני האלים ההודיים ברהמה ואינדרה, וכן 10 גומחות, 5 מכל צד, ובהן פסלים, מעוצבים בהשראת דמויות מיוון העתיקה. גובהה של כיפת הרוטונדה 6.84 מטרים וקוטרה 6.58 מטרים. בחלל המרכזי של המערה פסל של אוולוקיטשוורה, הבודהיסטווה של החמלה. גובהו של הפסל 2.18 מטרים, ואוולקיטסוורה בעל 11 הפנים נראה כשהוא לובש כתר וגלימה, עונד תכשיטים ומחזיק כד ובו פרח לוטוס. ברחבי המערה פזורים עוד 40 פסלים של דמויות המייצגות את עקרונות הבודהיזם. תקרת המערה מעוטרת באיורים של חצי סהר ושל פרח לוטוס. בעבר היו שני פסלים נוספים בגומחות, וכן פגודה עשויה שיש, והם ככל הנראה נבזזו בידי היפנים. כמו כן, בעבר חדרו קרני השמש למערה לדקות ספורות בזמן הזריחה, ואולם מאז השיפוץ האחרון הן לא חודרות עוד למערה. מדיה וקבצים בנושא מערת סוקגוראם בוויקישיתוף מערת סוקגוראם באתר Asian Historical Architecture מערת סוקגוראם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) השביל המוליך למערה איורים במערה המערה לפני השיפוצים, בראשית המאה ה-20 תבליטים במערה הכניסה למערה
הזהר מהמכונית

הזהר מהמכונית (ברוסית: Берегись автомобиля) הוא סרט קומדיה סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם בבימוי אלדר ריאזנוב. בכורת הסרט התקיימה בשנת 1966. הוא הפך לשובר קופות בברית המועצות ואינוקנטי סמוקטונובסקי שגילם את תפקיד הראשי זכה בתואר "שחקן השנה". הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלים לקולנוע ונשאר פופולרי בחבר המדינות עד היום. הסרט הוא עבודה משותפת ראשונה של אלדר ריאזנוב ואמיל ברגינסקי. הם כתבו תסריט על רובין הוד סובייטי אך מטעמים פוליטיים ראשי מוספילם לא הסכימו להתחיל בצילומים. בשנת 1964 התסריט עובד לנובלה ופורסם בירחון "מולודאיה גברדיה". תגובת הממסד הייתה חיובית ולכן סוכם על התחלת העבודה על הסרט. סוכן ביטוח ושחקן בתיאטרון חובבים יורי דטוצ'קין (אינוקנטי סמוקטונובסקי) מגיע לבתים רבים בכוונה לשכנע את האזרחים לעשות ביטוח. במהלך עבודתו הוא פוגש אנשים לא מעטים שהרכוש שלהם אינו תואם את משכורתם והוא מניח שיש להם מקורות הכנסה לא חוקיים. הוא מחליט לגנוב מהם את מכוניותהם הפרטיות, למכור אותן ולהעביר את הכסף לבתי יתומים. חקירת הגנבות מגיעה לחוקר משטרתי בשם מקסים פודבריוזוביקוב (אולג יפרמוב) שהוא שחקן בתיאטרון חובבים יחד עם דטוצ'קין תחת במאי קשוח (יבגני יבסטיגנייב). דטוצ'קין מנסה לגנוב אוטו מדימה סמיצבטוב (אנדריי מירונוב) אך מצליח רק מהניסיון השלישי. בינתיים חוקר המשטרה שם לב שקיימת התאמה בין היעדרויות של דטוצ'קין מהחזרות להצגת המלט לבין מועדי הגנבות. כמו כן נודע לו שהסיבות שדטוצ'קין מציין להנהלת התיאטרון על היעדרותו אינן תואמות את הסיבות שהוא מסר להנהלת סוכנות הביטוח בה הוא מועסק. בפגישה בבית קפה חוקר משטרה מגלה לדטוצ'קין את ממצאי חקירתו. דטוצ'קין מצידו מגלה לו את הסיבות לגנבות ומראה לו קבלות על העברת הכסף לבתי יתומים. החוקר מחליט לגנוז את הממצאים, אך דטוצ'קין דורש ממנו להעביר את הממצאים למפקדיו במשטרה. דטוצ'קין מבצע את הגנבה האחרונה ומעביר את המכונית לתחנת משטרה בה עובד חברו. הוא נעצר, אך בכל זאת מקבל אישור מיוחד להשתתף בהצגת בכורה של המלט. במהלך המשפט נערכות הפגנות רחוב הדורשות את שחרורו. בקטע אחרון של הסרט רואים אותו חוזר מהכלא לבת זוגו. מדיה וקבצים בנושא הזהר מהמכונית בוויקישיתוף "הזהר מהמכונית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הזהר מהמכונית", באתר AllMovie (באנגלית) "הזהר מהמכונית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הזהר מהמכונית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ים הקור

ים הקור (בלטינית: Mare Frigoris - "מארה פריגוריס") הוא ימה ירחית הממוקמת באגן פרוקלרום בצפון ים הממטרים שעל הירח. הימה נמצאת צפונית למכתש אפלטון. ים הקור משתרע על כ -300 ק"מ בכיוון צפון-דרום, מעל 1000 ק"מ בכיוון מזרח-מערב ושטחו הוא כ-440,000 קמ"ר. בדומה לייתר ימות הירח, אין מדובר בימה אלא בעמק המכוסה בבזלת. אזור האגן שבו מצוי ים הקור נוצר בעידן האימבריאני התחתון. הימה עצמה נוצרה בעידן האימבריאני העליון (בחלקה המזרחי) ובעידן ההארטוסתניאני (בחלקה המערבי). בדומה למרבית ימות הירח, שמה של הימה ניתנה לה על ידי ג'ובאני ריקיולי בשנת 1651. השם אומץ רשמית בשנת 1935. אזור זה של הירח מהווה את אתר ההתרחשות של הפרק השני בסדרת הטלוויזיה "בסיס ירח 3" של רשת ה-BBC משנת 1973. מדיה וקבצים בנושא ים הקור בוויקישיתוף נתוני ים הקור באתר USGS
ויטאליאן

ויטאליאן (בלטינית: Papa Vitalianus) היה אפיפיור מ-30 ביולי 657 עד מותו ב-27 בינואר 672. נולד בעיר סגני שבמחוז לאציו, איטליה. בימיו נמשכה המחלוקת לגבי היחס למונותליטיזם. נבחר לכס האפיפיור לאחר מותו של קודמו, אאוגניוס הראשון. כמו קודמו, ניסה ויטאליאן לחזק את הקשר עם בירת האימפריה הביזנטית המזרחית, קונסטנטינופול, ונפגש עם הקיסר הביזנטי, קונסטנס השני. השימוש בנגינת עוגב בכנסיות מיוחס לראשונה לתקופתו של ויטאליאן. ויטאליאן נחשב לקדוש על ידי הכנסייה הקתולית. יום חגו הוא 27 בינואר. מדיה וקבצים בנושא ויטאליאן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים ובנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה לביא (צלם)

שלמה לביא (לֶיְבּוביץ; 1925 – 16 בנובמבר 1977, ו' בכסלו תשל"ח) היה צלם עיתונות ישראלי. לביא נולד ברומניה לרפאל יוסף ליבוביץ. עלה לארץ ישראל ב-1948, לפני קום המדינה, והתגורר ברחוב אבן גבירול 11 בתל אביב. במשך שנים עבד כצלם עיתונות עצמאי. תצלומיו הופיעו בעיתוני הארץ וכן בעיתונים בעולם. בשנותיו האחרונות עבד גם עבור חברת "כנס". היה ממארגני תא צלמי העיתונות באגודת העיתונאים בתל אביב ובמשך שנים רבות היה חבר הוועד הארצי של אגודת הצלמים בישראל. לביא נפטר מהתקף לב, בגיל 52. נקבר בבית העלמין הדרום בחולון. הותיר אישה, זהבה לבית גרצברג, מוותיקי העובדים של הוועד הפועל של ההסתדרות, בת ושני בנים. מת צלם העתונות שלמה לביא, דבר, 17 בנובמבר 1977 אזכרה וגילוי מצבה לצלם שלמה לביא, דבר, 18 בדצמבר 1977 שלמה לביא באתר חברה קדישא ת"א–יפו. שושנה (רוזה) גרצברג, דבר, מודעת אבל, 11 בדצמבר 1980; הועד הפועל של ההסתדרות – הסתדרות הפקידים וחבר העובדים, על מות אמה, דבר, מודעת אבל, 17 בדצמבר 1980. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיטב

האם התכוונתם ל... מֵיטַב מיטב (מושב) – מושב עובדים בצפון ישראל, בחבל תענך יחידת מיטב – יחידה המופקדת על ביצוע הליכי המיון והשיבוץ של כלל המיועדים לשירות ביטחון והחיילים בצה"ל מיטב בית השקעות – בית השקעות ישראלי שנוסד ב-1979 והתמזג ב-2013 עם "דש בית השקעות". לשעבר מיטב דש. מיטב תעשיות רטבים ומזון – חברה לייצור מזון ישראלית מיטב (הלכה) – סוגיה תלמודית המופיעה בפרק הראשון של בבא קמא שבמסכת נזיקין ובפרק חמישי של מסכת גיטין ארגמן-מיטב הוצאה לאור – הוצאה לאור ישראלית של ספרי פרוזה, שירה, ביוגרפיות וספרי עיון שנוסדה בשנת 2011 פרסי מיטב נוליווד – אירוע שנתי של תעשיית הקולנוע בניגריה המתקיים מאז שנת 2009 אישים ששם משפחתם מֵיטַב אילנה מיטב-רודריג (ילידת 1939) – שחיינית עבר ישראלית מיה מיטב (ילידת 1973) – סופרת ילדים ישראלית, בתה של אילנה מיטב-רודריג אחר קרחון מִיטֵב – קרחון באנטארקטיקה
מלץ

האם התכוונתם ל... אלברט מלץ (אנ') – סופר ותסריטאי אמריקאי ג'ודי מלץ – עיתונאית ישראלית דוד מלץ – סופר עברי, ממייסדי קיבוץ עין חרוד וממבקריה הראשונים של התנועה הקיבוצית יעקב מלץ – שופט בית המשפט העליון ומבקר המדינה הרביעי של מדינת ישראל. אביה של רונית לוינשטיין מלץ יעקב (בן פישל) מלץ – איש ציבור בפולין ובישראל מקסוול מלץ – רופא מנתח אמריקאי בתחום הניתוח הפלסטי, מפתח שיטת הפסיכוקיברנטיקה פיטר יעקב מלץ – פסל ואמן ישראלי יליד אנגליה רונית לוינשטיין מלץ – מורה וסופרת; בתו של יעקב מלץ
יששכר מירון

יששכר מירון (מיכְרוֹבסקי) (באנגלית: Issachar Miron;‏ 5 ביולי 1920 – 29 בינואר 2015) היה מלחין ישראלי אמריקאי. מירון נולד כסטפן מיכְרוֹבסקי בעיירה קוטנו בפולין. אביו, שהיה רב וכנר, עודד אותו לקבל חינוך מוזיקלי. ב-1939 עלה לארץ ישראל, וזמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת העולם השנייה, שבה נספתה כל משפחתו. בראשית שנות ה-40 נישא לצפורה (ילידת קייב 1923, שעלתה לארץ ישראל ב-1925). הוא התגייס לצבא הבריטי בתחילה לבאפס ואחר כך לבריגדה היהודית. בצבא נפגש עם יחיאל חגיז, שמסר לו להלחנה את השיר "צאנה צאנה" (שנקרא בהתחלה "החיילים באים"). השיר זכה לתהילה עולמים בביצוע של להקת הוויברז בהשתתפות פיט סיגר והוא אחד מהשירים העבריים הידועים בעולם, ביחד עם "הבה נגילה", "הבאנו שלום עליכם ו"ערב של שושנים". ב-שנות ה-50 ניהל משפטים בארץ ובארצות הברית בקשר לזכויות יוצרים על שיר זה. עם קום המדינה התגייס לצה"ל בתפקיד קצין ראשי להווי ואמנויות. לאחר מכן מונה להיות סגנו של פרנק פלג, מנהל החינוך המוזיקלי במשרד החינוך. בשנת 1959 זכה בפרס אנגל. עם שיריו המפורסמים נמנים "אוּרי", שנכתב על ידי רפאל קלצ'קין לזכר יוסי גוסטין, בעלה הראשון של יפה ירקוני, שנפל כלוחם בבריגדה היהודית במערכה על הנהר סניו; והשיר "עופי רוח", למילותיו של אהרן אשמן, שהיה השיר הישראלי הראשון ששודר ברדיו המצרי בעקבות שיחות השלום ב-1977. ב-1963 עזב את ישראל והיגר לארצות הברית, שם השתקע בניו יורק. הוא המשיך לכתוב יצירות מוזיקליות בצורת פזמונים, קנטטות, אורטוריות, מוזיקה לסרטים, קטעי חזנות ועוד. הוא הפיק כ-200 תקליטים והלחין ועיבד מאות שירים לזמרים ולמקהלות. ב-2008 קיבל תעודת הוקרה מה"גראמי" על השתתפותו באלבומו של פיט סיגר "At 89", שזכה בפרס גראמי בקטגוריית אלבום המוזיקה העממית הטוב ביותר. באלבום זה מושמע השיר "צאנה צאנה" בעברית, ערבית ואנגלית. מירון נפטר בניו יורק ב-29 בינואר 2015, כחצי שנה לאחר מותה של אשתו מזה 71 שנה, צפורה. הותיר שלוש בנות, נכדים ונינים. אתר האינטרנט הרשמי של יששכר מירון יששכר מירון, באתר זמרשת יששכר מירון, באתר MusicBrainz (באנגלית) יששכר מירון, דף שער בספרייה הלאומית טלילה אלירם, יששכר מירון באתר המרכז לחקר המוסיקה היהודית, האוניברסיטה העברית בירושלים ביצועים ישנים לשיריו של יששכר מירון, באתר "אוצר הזמר העברי" של רשות השידור תקוה ויינשטוק, המוסיקה מעל לכל..., מעריב, 2 בספטמבר 1960 יששכר מירון(הקישור אינו פעיל), באתר אקו"ם גילה פלם, יששכר מירון, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) Neil W. Levin, Issachar Miron, Milken Archive of Jewish Music Larry Yudelson, Tzena composer remembers Pete Seeger, The Jewish Standard, 7 February 2014 Issachar Miron (obituary), The New York Times, March 1, 2015 Gabriela Geselowitz, 'Tzena Tzena' Composer Issachar Miron Dies at 95, Tablet, March 2, 2015 Issachar Miron (obituary), The Jewish Standard, 4 February 2015 Tsipora Miron (obituary), The New York Times, August 24, 2014. תום שגב, תקופת ה"צאנה", באתר הארץ, 12 במאי 2011. פרס אנגל יחולק בקרוב, דבר, 21 באוגוסט 1959; לקנר, סטוצ'בסקי ומירון – חתני פרס אנגל למוסיקה, דבר, 25 בספטמבר 1959. In Memory of Issachar Miron, Gutterman and Musicant Jewish Funeral Directors, Dignity Memorial.
צפרדע שיחים בוהקת

צפרדע שיחים בוהקת (שם מדעי: Pseudophilautus stellatus) הוא מין ממשפחת הרקופוריים, האנדמי לסרי לנקה. הצפרדע התגלתה בשנת 1853 על ידי הזואולוג אדוארד פרדריק קלארט, שמצא אותה באחד מיערות האי. המין היה ידוע מאז רק מתיאורו הכוללני של הזואולוג. הוא אסף פרט אחד והגדירו כמין חדש שלא היה ידוע ומוכר במדע. שלוש שנים לאחר התגלית, אבדו עקבותיה. למרות מאמצים רבים שנעשו בשנים האחרונות לאתרה, היא הוכרזה כדו-חי שנכחד מהטבע. אך בתחילת שנת 2013, 157 שנים לאחר שנעלמה, נתגלתה הצפרדע מחדש. גודל המין נע בין 4 ל-5 ס"מ, צבעו ירוק-ליים עם נקודות שחורות המוקפות בקווים לבנים. עיני המין גדולות ומוקפות בפסים צבעוניים. עגולשון שחור-גחון צפרדע שיחים בוהקת, באתר ITIS (באנגלית) צפרדע שיחים בוהקת, באתר NCBI (באנגלית) צפרדע שיחים בוהקת, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צפרדע שיחים בוהקת, באתר GBIF (באנגלית) ארז ארליכמן, סרי לנקה: צפרדע התגלתה מחדש אחרי 157 שנה, באתר ynet, 2 באפריל 2013 http://www.iucnredlist.org/details/58919/0 צפרדע שיחים בוהקת באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נטליה גורביץ'

נטליה גורביץ' היא ספורטאית ומאמנת ישראלית, זוכת אליפות אירופה בוו-שו ב-2011. גורביץ נולדה במולדובה, ובגיל 8 עלתה עם הוריה לישראל. בעלת תואר שני בניהול ספורט וחינוך גופני ממכללת וינגייט. כיום מתגוררת ברחובות, מאמנת נבחרת צעירים בבית הספר סמילנסקי ברחובות. גורביץ התוודעה לוו-שו כשהייתה בת 12. זכתה במקום החמישי בטורניר או שו במסגרת אולימפיאדת בייג'ינג 2008. במרץ 2010 זכתה במדליית ארד באליפות שהתקיימה באנטליה שבטורקיה. באליפות העולם שהתקיימה באוקטובר 2010 בשיניאן שבסין, זכתה במקום השלישי בקטגוריה צ'אן צ'ואן (אגרוף ארוך),. באפריל 2011 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באושו שהתקיימה בטאלין שבאסטוניה. דניאל רוט, ‏נטליה גרביץ זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באו-שו, באתר ערוץ הספורט, 15 באפריל 2011 דני בורשבסקי‏, 10 מדליות לנבחרת ישראל באליפות אירופה באו-שו, באתר וואלה, 16 במרץ 2010 אביטל ליברמן, גאווה רחובותית: אנסטסיה קיריליוק בת ה-15 היא אלופת העולם בקונג פו, באתר nrg‏, 20 בנובמבר 2010
מגדל ששון חוגי

מגדל ששון חוגי הוא מגדל משרדים ממוקם ברחוב אבא הלל סילבר 12 ברמת גן בפינת רחוב הרי הגלעד. המגדל תוכנן על ידי יסקי-מור-סיון אדריכלים. בנייתו הסתיימה ב-2009 והוא מונה 21 קומות. בכל קומה לובי קומתי המעוצב בקווי הלובי הראשי של המגדל. מתחת למגדל ישנו חניון תת-קרקעי בן ארבע קומות. למגדל זה, ולבית איילון ביטוח ישנה רחבה משותפת ובה פסל ואנדרטה לחללי פרעות בעיראק. במגדל שוכנות מספר שגרירויות, בהן שגרירויות דרום אפריקה, אוסטריה, בלגיה, ליטא, גאנה וקולומביה. בשנת 2018 הצטרף לבניין משרד היח״צ המוביל דני לוי תקשורת. מגדל ששון חוגי, באתר קבוצת ששון חוגי מיכל מרגלית, ‏עוד 3 שגרירויות שכרו משרדים במגדל ששון חוגי ברמת גן, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2010
אוח

אוֹחַ (שם מדעי: Bubo) הוא סוג של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים. האוח מוכר גם בשמות: "ינשוף מצויץ", "ינשוף מקרין" ו"ינשוף אוזנן"; המתייחסים לציצות השיער בראשו הנראות כאוזנים או קרניים. קרוי גם "ינשוף עיטי" על שם גודלם ותעוזתם לטרוף טרף גדול יחסית לסוגי ינשופיים אחרים. בסוג זה נמצאים המינים הגדולים ביותר בסדרת דורסי הלילה והגדול שבכולם הוא האוח המצוי השוקל 1.5-4.2 ק"ג ומוטת כנפיו 160–200 ס"מ והוא נפוץ גם בישראל. מין נוסף המגיע לישראל הוא אוח פרעוני (Bubo ascalaphus). בסוג 24 מינים: אוח מנומר (Bubo africanus) אוח פרעוני (Bubo ascalaphus) אוח הודי (Bubo bengalensis) אוח בלקיסטון (Bubo blakistoni) Bubo bouvieri אוח מצוי (Bubo bubo) אוח הכף (Bubo capensis) Bubo cinerascens Bubo coromandus קטופה כתומה (Bubo flavipes) קטופה מלאית (Bubo ketupu) אוח ורו (Bubo lacteus) אוח לוקוסטיקטוס (Bubo leucostictus) אוח זוטר (Bubo magellanicus) אוח יערוני (Bubo nipalensis) אוח פל (Bubo peli) אוח פיליפיני (Bubo philippensis) אוח פרייזר (Bubo poensis) Bubo shelleyi אוח מלאי (Bubo sumatranus) Bubo ussheri אוח וירג'יניה (Bubo virginianus) Bubo vosseleri קטופה מצויה (Bubo zeylonensis) המין אוח השלג - הועבר לסוג היחידי Nyctea. המינים קטופה מצויה, קטופה כתומה, קטופה מלאית ואוח בלקיסטון הועברו לסוג מהסוג שבוטל - קטופה (Ketupa). אוח הודי גוזלים של אוח מצוי אוח וירג'יניה Bubo coromandus אוח ורו אוח, באתר ITIS (באנגלית) אוח, באתר NCBI (באנגלית) אוח, באתר GBIF (באנגלית) אוח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר אריק

גשר אריק הוא גשר המתוח על פני נהר הירדן בסמוך לחופה הצפוני של הכנרת. על פני הגשר עובר כביש 87, המוביל מן הגליל התחתון אל רמת הגולן. הגשר הנוכחי הוא גשר קבע מבטון, שנחנך בשנת 1998 במקומו של הגשר המקורי, שהיה גשר ביילי. הגשר המקורי הוקם בשנת 1972, עוד טרם סיום סלילת כביש 87. הוא ניצב עדיין בשלמותו (אך ללא שימוש) כ-30 מטרים מצפון לגשר הקבע. אורך הגשר המקורי היה 30 מטר ורחבו 4 מטרים. הגשר נקרא על שמו של סגן אריה (אריק) שמיר, קצין צנחנים של גדוד 202 שטבע בתאריך 12 באוגוסט 1970 בסמוך למקום הגשר בזמן אימוני צליחה. זמן קצר אחר כך ביקר במקום אלוף פיקוד צפון מוטה גור שהחליט לקרוא את הגשר על שם שמיר. שלטים בשתי הכניסות לגשר מציינים כי הוא הוקם לזכרו. גשר אריק הישן גשר אריק החדש מעל נהר הירדן, 1 בינואר 2008 שלט הנצחה לסגן אריק שמיר בכניסה לגשר 1 בינואר 2008 אנדרטה בגשר אריק לחמישה נופלים מגדוד 51 בגולני, באתר "יזכור" שפיר מקימה את גשר אריק החדש ב-8 מיליון שקל, באתר גלובס, 14 באוגוסט 2001 גשר אריק החדש והישן-צילום רחפן, סרטון באתר יוטיוב, יולי 2016 כתבה לזכרו של אריק ב"מהדורה מקומית", סרטון באתר יוטיוב, 2012 "גשר אריק" נחנך בצפון-מזרח הכנרת, דבר, 21 ביולי 1972 ולא 1976 כפי שכתוב באתר נזכור את כולם. קורות החיים של אריה (אריק) שמיר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
צבי שטאובר

צבי שטאובר (נולד בשנת 1947) הוא תת-אלוף במילואים, מרצה באוניברסיטת תל אביב ויו"ר המרכז למורשת המודיעין. בעבר היה קצין מודיעין בכיר, ראש האגף לתכנון אסטרטגי באגף התכנון בצה"ל, שגריר ישראל בבריטניה, סגן נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וראש המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2013–2021 כיהן כיו"ר המרכז למורשת המודיעין (מל"מ, IICC) בגלילות. צבי מאיר שטאובר נולד ברומניה למשפחה חרדית. ועלה ארצה עם משפחתו בגיל ארבע. המשפחה השתקעה במושב בית גמליאל. בילדותו למד בבית ספר דתי ברחובות ואת לימודי התיכון ב"ריאלי" בחיפה. עם תום לימודי התיכון התגייס לעתודה האקדמית של צה"ל. במהלך שירותו הצבאי כיהן במספר תפקידים באגף המודיעין. בשנים 1985–1987 שימש ראש מחלקת הבקרה. הוא שימש נספח המודיעין של צה"ל בארצות הברית בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה. במהלך שירותו כראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון, ניסח עבור הרמטכ"ל רב-אלוף אמנון ליפקין-שחק מסמך עמדות לקראת פגישה עם מקבילו הסורי. מסמך זה נחשף לתקשורת על ידי בנימין נתניהו כיושב ראש האופוזיציה וקיבל את השם מסמך שטאובר. מספר חודשים לאחר חשיפת המסמך, פרש שטאובר מצה"ל. שטאובר סיים שירות של 25 שנים בצה"ל בדרגת תת-אלוף. שטאובר החל את דרכו הדיפלומטית ביולי 1999 כיועץ המדיני של ראש הממשלה אהוד ברק. בשנים 2001–2004 שירת שטאובר כשגריר ישראל בבריטניה. בשנת 2005 מונה על ידי שר הביטחון שאול מופז לאחד הצוותים שתווכו מול האמריקאים את עסקת מטוסי הפלקון עם סין. ארצות הברית טענה שישראל מכרה מוצרים אמריקאים. במשך שנה וחצי באותה תקופה היחסים הביטחוניים בין ארצות הברית וישראל היו קפואים לחלוטין. שטאובר למד ניהול באוניברסיטת הרווארד ועשה את עבודת הדוקטורט שלו ביחסים בינלאומיים וכלכלה של מדינות מתפתחות באוניברסיטת טאפטס בבית הספר למשפטים ודיפלומטיה על שם פלטשר. עם פרישתו מצה"ל התמנה להיות סגן נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עד יוני 2008 כיהן כראש המכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב. Dr. Zvi Shtauber, British Attitudes Toward Israel and the Jews, Jerusalem Center for Security and Foreign Affairs, ‏January 1, 2005 Middle East Strategic Balance 2005–2006, Edited by Zvi Shtauber and Yiftah S. Shapir, October 2006, Sussex Academic Print ביוגרפיה של ד"ר צבי שטאובר באתר הפדרציה היהודית של שיקגו ריאיון עם שטאובר, מבט מל"מ 90, נובמבר 2021, עמ' 34 מדיה וקבצים בנושא צבי שטאובר בוויקישיתוף המערכת, מבט מל"מ, גיליון 91, עמ' 2, באתר המרכז למורשת המודיעין, ‏מרץ 2022
הים הדרומי

האם התכוונתם ל... הים הדרומי (הירח) – ים ירחי על פני הירח הים הדרומי (מאדים) – אזור על פני המאדים הים הדרומי (הולנד) – ים פנימי בהולנד, כיום אגם האוקיינוס הדרומי – האוקיינוס המקיף את יבשת אנטארקטיקה כינוי לחלקו הדרומי של האוקיינוס השקט ים דמיוני המופיע בסיפור 35 במאי מאת אריך קסטנר ים סין המזרחי – מכונה בקוריאה בשם "הים הדרומי"
הים הדרומי (הירח)

הים הדרומי או הים האוסטרלי (בלטינית: Mare Australe - "מארה אוסטרלה") הוא ים ירחי הממוקם בדרום מזרח הצד הקרוב של הירח. קוטרו של הים הדרומי 693 ק"מ, וחלקו המזרחי נמצא בצד הרחוק של הירח. את החלק המזרחי של הים הדרומי ניתן לראות מכדור הארץ בזמן ליברציה. בדומה ליתר ימות הירח, אין מדובר בימה אלא בעמק המכוסה בזלת. הים הדרומי ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 38.9° דרום, 93.0° מזרח. האגן בו מוקם הים הדרומי נוצר בעידן הפרה-נקטריאני. הבזלת כיסתה את העמק ויצרה את הים במהלך העידן ההאימבריאני העליון. על פני הים הדרומי מספר מכתשים ובהם מכתש ג'נר ומכתש לם. מדיה וקבצים בנושא הים הדרומי בוויקישיתוף נתוני הים הדרומי באתר USGS
נפתלי צבי גוטליב

נפתלי צבי גוטליב (ט"ז באייר תרצ"ה, 1935 - ט"ו בתמוז תשע"ז, 9 ביולי 2017) היה סופר חב"די. נולד בירושלים לחיים יוסף. בצעירותו התקרב לחסידות חב"ד ולמד בישיבת תורת אמת בירושלים. בשנת תשל"ב התמנה למזכיר כולל חב"ד ולגבאי בית כנסת חב"ד במאה שערים. ניהל את ישיבת תומכי תמימים בקריית גת למשך תקופה קצרה. כתב בשבועון כפר חב"ד בשנות השמונים. בשנת תשל"ה התחיל בכתיבת הספר "תולדות לוי יצחק", ביוגרפיה של רבי לוי יצחק שניאורסון, על פי בקשתו של בנו הרבי מנחם מנדל שניאורסון. גוטליב התגורר בחמש עשרה שנותיו האחרונות בביתר עילית. היה נשוי לגיטל ואב לשישה בנים וארבע בנות. בנו הרב שלום דובער הוא שליח חב"ד ורב העיר ניקולייב. בנו הרב חיים יוסף הוא שליח חב"ד בתלפיות. יהדות הדממה, פרקי גבורה על יהודי רוסיה הסובייטית, ירושלים תשמ"ד-תשמ"ז, שני כרכים תולדות לוי יצחק, תולדות רבי לוי יצחק שניאורסון, מהדורה ראשונה ברוקלין תשל"ז; מהדורה רביעית מורחבת, כפר חב"ד תשנ"ה, שלושה כרכים פניני הכתר, פנינים וסיפורים מאדמו"רי חב"ד, כפר חב"ד תשמ"ז, שלושה כרכים אדירי התורה, סיפורי חז"ל על התנאים והאמוראים, ירושלים: מכון בית יחיאל, תשמ"ד-תשס"ג, 13 כרכים עמודי חסד, סיפורים ופתגמים בנושא צדקה וחסד, ירושלים תשד"מ עמודי תורה, סיפורים ופתגמים בנושא לימוד תורה, ירושלים תשמ"ט, שני כרכים ראש בני ישראל, סיפורים על הרבי מחב"ד, כפר חב"ד תשנ"ד רבותינו נשיאינו, על הרבי מחב"ד, כפר חב"ד תשנ"ב האיש שלא נכנע, זכרונות רבי אליעזר ננס, ירושלים תשנ"ז, שני כרכים זכרונותי, פרקי זכרונות מילקוטו של רבי נחום שמריהו ששונקין, ירושלים תשמ"ח ליקוטי סיפורים, זכרונות וסיפורים אשר ליקט ואסף הרב חיים מרדכי פרלוב עצתו אמונה, לקט עצות והדרכות מתוך אגרות הרבי מחב"ד מסודרים לפי נושאים, ירושלים תש"ס, שני כרכים ספר זיכרון, פעילותו של הרב בנימין אליהו גורודצקי ברוסיה, ירושלים תשמ"ג סיפורי החג, סיפורים לחגי ישראל, יחד עם מנחם מנדל משי זהב, ירושלים תשל"ט-תשמ"ג, חמישה כרכים מדיה וקבצים בנושא נפתלי צבי גוטליב בוויקישיתוף 'האיש שיצא בעקבות ר' לוי יצחק' ראיון באתר חב"ד קזחסטן תולדות לוי יצחק, הרב גוטליב מתראיין לדף השבועי של חברת jem - כסלו תשע"ו נפתלי צבי גוטליב באתר WorldCat נפתלי צבי גוטליב, דף שער בספרייה הלאומית