laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ניווחיין

ניווחיין (בהולנדית: Nieuwegein, ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא עיר בת כ-61,000 נפש במרכז הולנד, מחוז אוטרכט. שטחה של העיר הוא 25.68 קמ"ר ושוכנים בה 2,582 אנשים לקמ"ר. העיר מוקפת בנהרות שתוחמים את העיר. נהר לק מדרום, ויאנן מצפון, אייסלסטיין ממערב והאוטן ממזרח. העיר שוכנת כ-7 ק"מ מאוטרכט, העיר הרביעית בגודלה בהולנד. במקור העיר הייתה מורכבת משני יישובים, ורייסווייק ויוטפאאס, שהתמזגו ונעשו לעיר אחת בשנת 1971. העיר הוקמה כדי לתת מענה לגידול המהיר באוכלוסיית אוטרכט הסמוכה. במעמד הקמת העיר בשנת 1971 בשטחו התגוררו כ-12 אלף אנשים, אך כבר בשנת 1980 אוכלוסייתו הגיע לכ-50 אלף. העיר מוקפת בשלושה כבישים מהירים המהווים כבישי טבעת סביבה ומאפשרים גישה נוחה ממנה לאוטרכט, מה שהופך את העיר למאוד נוחה למרות היותה ממוקמת בפרברים. כמו כן רכבת קלה מחברת בינה לבין אוטרכט. העיר ממוקמת על אדמה שיובשה בעבר מהים, וגובהה הוא 4-5 מטרים מתחת לפני הים. מצויה בה רשת תעלות המנקזות את המים הרבים המציפים את האזור. מדיה וקבצים בנושא ניווחיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניווחיין (בהולנדית) ניווחיין - אתר העירייה ניווחיין, ברשת החברתית פייסבוק ניווחיין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניווחיין, ברשת החברתית אינסטגרם ניווחיין, ברשת החברתית LinkedIn
ועד עובדים

ועד עובדים הוא התארגנות של עובדים במקום עבודה מסוים. לעיתים כל העובדים במקום עבודה זה חברים בוועד עובדים משותף, ולעיתים פועלים באותו מקום עבודה ועדי עובדים אחדים, על בסיס חלוקה גאוגרפית או מקצועית. ועד העובדים הוא הגרעין הבסיסי של איגוד מקצועי. אופן פעילות הוועד תלוי באופיו ובגודלו של הארגון. בארגון גדול שעובדיו מסונפים למסגרת איגוד מקצועי, חברי הוועד פעילים באופן שוטף גם על חשבון עבודתם, ולעיתים זהו תפקידם הרשמי בארגון והם בעלי משרד נפרד ופעילות עמוסה. מנגד, ישנם ועדי עובדים שראשיהם פעילים אך ורק על חשבון זמנם הפרטי. מימון פעולות הוועד מקורו בדרך כלל בעובדים המפרישים סכום חודשי לפעילותו. חופש ההתארגנות המקצועית הוא זכות בסיסית על פי החוק במדינת ישראל, אך ישנם ארגונים מעטים שבהם אוסר החוק הקמה של ועד עובדים, למשל משטרת ישראל. בין המעסיקים יש שאינם רואים בעין יפה הקמת ועד, יש שאסרו זאת על עובדיהם קודם שהזכות להקים ועד עוגנה בחוק, ויש המנסים למנוע זאת גם לאחר קביעתה של זכות זו. מסיבות היסטוריות של התפתחות העבודה המאורגנת בישראל ולאור פסיקות בתי הדין לעבודה, יהיה לרוב ועד העובדים מקושר לאיגוד מקצועי כמו ההסתדרות או כוח לעובדים ויוקם ויתנהל מתוקף תקנונם, ולא ישות משפטית עצמאית. ועד עובדים פועל בהתאם לתקנות ההסתדרות ובכפיפות לה. סמכויותיו מוגבלות מתוקף תקנות ההסתדרות, כך למשל הוא אינו רשאי לחתום על הסכמים קיבוציים (אך נהוג להוסיף את חתימתו ליד חתימת נציג ההסתדרות) כמו כן פעילותו כפופה לחוקי העבודה. במקומות עבודה בעלי אופי מיוחד ניתן לראות חריגה מכלל זה, למשל - ועדי סגל ההוראה הבכיר והזוטר באוניברסיטאות, אשר הקימו ארגוני עובדים עצמאיים משלהם. בחברות היי-טק בדרך כלל העבודה היא על בסיס חוזה אישי ומדיניות ההנהלה היא למנוע הקמת ועדי עובדים. בשנים האחרונות, עקב מקרים רבים של פיטורים וצמצומים בחברות היי טק, הוקמו ועדי עובדים גם בחברות אלה, במטרה לאגד את העובדים מול ההנהלה ולדרוש ביטחון תעסוקתי. ועדים כאלה הוקמו בשנת 2014 בחברות SAP ונס טכנולוגיות. השכיחות של ועדי עובדים והתאגדויות באוכלוסיות החלשות, הזקוקות במיוחד להגנה על זכויותיהם לצד שיפור תנאיהם בשוק העבודה, נמוך מאוד. תופעה זו רווחת למשל בקרב יוצאי אתיופיה, ערבים וחרדים. פסק דין של בית הדין הארצי לעבודה לעניין ניכוי דמי ועד למורי רשת עמל עידו סלומון, פנה שמואלביץ`: ”כיום אדם מעוניין לדאוג לאינטרסים הפרטיים שלו, ולא להתיישר לפי האינטרסים של האחרים”, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2007 אפרים דוידי, הסוד השמור ביותר: התארגנות עובדי הארץ מתוך אתר "הגדה השמאלית". ועד עובדים, באתר חילן חיים ביאור, פסק דין פורץ דרך: למעסיק אסור להתערב בהתארגנות של עובדיו, 2 בינואר 2013, דהמרקר רועי גולדנברג, ‏עוד ועד בחברת היי-טק: עובדי SAP התאגדו בהסתדרות, באתר גלובס, 7 בספטמבר 2014 ניצה (קלינר) קסיר ואסף צחור-שי, על עובדים מאגדים, חרדים ומה שביניהם - על ועדי עובדים וארגוני עובדים בחברה החרדית, 2017
אנגל

האם התכוונתם ל... אישים: אבי אנגל – פעיל למען זכויות להט"ב בישראל אביגדור אנגל – אצן יהודי-צ'כוסלובקי אדולף אנגל – תעשיין יהודי-הונגרי איתי אנגל – עיתונאי ישראלי אליאס אנגל – פרטיזן יוגוסלבי יהודי אליוט אנגל – פוליטיקאי אמריקאי יהודי דברה אנגל – שחקנית אמריקאית יהודה אנגל – מלחין ישראלי יואל אנגל – מלחין יהודי ז'יגמונד אנגל – מחבר ספרי עיון במדעי החברה ועורך דין יהודי-הונגרי יוז'ף אנגל (מלחין) – מלחין יהודי-הונגרי, בנו של אדולף אנגל יוז'ף אנגל (פסל) – פסל יהודי-הונגרי יוז'ף אנגל (תעשיין) – איש עסקים יהודי-הונגרי, מלחין, מבקר מוזיקה, אספן אמנות וסופר מרטין אנגל – מיידי פטיש יהודי-אמריקאי משה אנגל – קופץ לגובה וכדורסלן עבר ישראלי קורט אנגל – מתאבק אמריקאי שמואל אנגל – אב"ד במזרח אירופה תיאודור אנגל – רופא אורתופד, מחלוצי הפיזיותרפיה בארץ-ישראל אחרים: בית אנגל – בניין היסטורי בתל אביב פרס אנגל – פרס מוזיקלי מטעם עיריית תל אביב אנג'ל אנחל
מאץ' מארקל

מאץ' מארקל (אנגלית: Much Marcle) הוא כפר קטן וקהילה אזרחית (Civil Parish) באנגליה אשר בממלכה המאוחדת. הכפר נמצא במחוז הרפורדשייר אשר במערב אנגליה, בין הערים רוס-און-וואיי ולדבורי. במאץ' מארקל נמצאת כנסייה קהילתית של הכנסייה האנגליקנית מהמאה ה-13 הקרויה על-שם ברתולומאוס הקדוש. בכנסייה תגליפים היסטוריים ועץ טקסוס חלול עתיק ביותר. לצד הכנסייה נמצא בית-ספר ראשוני (המקבילה האנגלית לבית-ספר יסודי) של כנסיית אנגליה. בכפר קיים מפעל ייצור סיידר ופרי של חברת ווסטונס סיידר (Weston's Cider). בנוסף, ישנן בכפר שתי טירות מימי הביניים כאשר החשובה ביניהן קרויה טירת מורטימר, או גם בשם טירת מאץ' מארקל. אחוזת הלן אשר שוכנת במרכז מאץ' מארקל היא מצבת-זיכרון להיסטוריה של אנגליה מאז שנת 1096, השנה אשר בה ניתנה האחוזה למשפחה הנורמנית דה-בלון, אשר חזו בחתימת המגנה כרטה. האחוזה מכילה ריהוט תקופתי רב, ציורים וגינה מתקופת בית טיודור. האחוזה מהווה חלק מרכזי בחיי הקהילה. היא פתוחה לרשות הציבור ומספקת זירה לאירועים לימודיים, מוזיקליים וספרותיים לאורך השנה. במהלך מלחמת העולם השנייה, בעלת האחוזה הלן גלייכן הסכימה לפנות אותה לטובת אחסון יצירות אמנות של גלריית טייט. בקהילה חוות רבות, כאשר החשובה שבהן היא חוות באונדס (The Bounds) של ווסטונס סיידר. מקורן של כל החוות מתקופה עתיקה, אך עם מבנים מהמאה ה-17 והמאה ה-18. מאץ' מארקל זכתה למוניטין רע כאשר התפרסם כי הרוצח הסדרתי הנודע פרד ווסט, הוא יליד הקהילה וכי לפחות שניים מקורבנותיו נקברו על-ידו באזור. ווסט היה בן לחוואים מקומיים והרציחות התרחשו בין השנים 1967 ל-1987. למשך שבוע אחד, פעמיים בשנה בחודשים מאי ואוקטובר, מתקיים במאץ' מארקל ובכפרים הסובבים אותו שבוע התפוח הגדול. בשבוע זה שלל אירועים לכל הגילאים, ביניהם אירועי טעימת תפוחים, תחרויות גידול תפוחים ועוד. חלק ניכר מתושבי מאץ' מארקל מגדל עצי תפוחים משלו וניתן למצוא בכפר זנים שונים רבים. מדיה וקבצים בנושא מאץ' מארקל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאץ' מארקל אתר מאץ' מארקל - מכיל מידע היסטורי רב וכן מידע לתיירים. Big Apple - אתר התפוח הגדול, המספר על אירועי החגיגות ועל גידול התפוחים באזור. אתר למבקרים בווסטונס סיידר אתר אחוזת הלן
המול

המול (באנגלית: The Mall או בפי העם והתקשורת: The National Mall) הוא השדרה המרכזית של העיר וושינגטון בארצות הברית. השדרה תוכננה כחלק מהתכנון המקורי של העיר על ידי האדריכל הצרפתי פייר שארל ל'אנפן, במטרה ליצור אזור פתוח (להולכי רגל) של עצים, דשא ומונומנטים, אשר יהווה את חוט השדרה המרכזי של העיר. לאורכו של המול ובשוליו ממוקמים מרבית המבנים המרשימים והחשובים ביותר של העיר וושינגטון, האנדרטאות הלאומיות לגדולי הנשיאים ולמלחמות ארצות הברית, המוזיאונים הלאומיים וכמה מחשובי מוסדות הממשל. הקמתה של שדרה זו הוליד את המושג "שדרה לאומית" (להבדיל מכיכר לאומית). השדרה משמשת את הציבור האמריקאי למטרות תיירות ונופש, וכן היא משמשת כאתר המרכזי והחשוב ביותר לקיום הפגנות ומחאות פוליטיות. המול מתחיל מאנדרטת לינקולן במערב, דרך אנדרטת וושינגטון ועד הקפיטול במזרח. אנדרטת וושינגטון המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע הגלריה הלאומית לאומנות של פסלי הגן הבניין המערבי של הגלריה הלאומית לאומנות הבניין המזרחי של הגלריה הלאומית לאומנות הקפיטול אנדרטת יוליסס ס. גרנט הגן הבוטני של ארצות הברית מוזיאון האינדיאנים הלאומי (בתצלום עדיין בבנייה) מוזיאון האוויר והחלל הלאומי מוזיאון הירשהורן מוזיאון התעשייה בניין הסמית'סוניאן - ה"טירה"; ובחזיתו גן אניד א. הופט גלריית פריר גלריית ארתור מ. סקלר המוזיאון הלאומי לאומנות אפריקאית לחלקו המערבי של המול - ראו פארק הפוטומק. אתר האינטרנט הרשמי של המול (באנגלית) המול, ברשת החברתית פייסבוק המול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המול, ברשת החברתית אינסטגרם המול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) NPS המול הגנים הבוטניים של ארצות הברית הגן הלאומי החדש
דגל פיג'י

דגל פיג'י אומץ ב-10 באוקטובר 1970. הדגל מבוסס על הנס הכחול הבריטי, אך הרקע שלו הוא בצבע תכלת. הדגל נותר בלא שינוי כאשר פיג'י הכריזה על עצמה כעל רפובליקה בשנת 1987. הדגל דומה בעיצובו לדגל המושבה בתקופה שקדמה לעצמאותה - דגל בו הנס הכחול היה בעל צבע כחול מסורתי. ישנן מפלגות באי הקוראות להסרת היוניון ג'ק מהקנטון (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל). אחרים תומכים בהשארת דגל בריטניה מטעמים היסטוריים. הבדל נוסף הוא שבדגל הקולוניאלי היה מלוא סמל האיים ואילו בדגל הנוכחי מופיע המגן בלבד. מועצת ראשי השבטים של פיג'י קוראת להחזרת מלא הסמל לדגל - וזאת ברצותם לראות את שני הלוחמים הפיג'ים ואת מוטו האיים: "Rerevaka na kalou ka doka na tui" (פחד מהאל וכבד את המלכה) על הסמל. מדיה וקבצים בנושא דגל פיג'י בוויקישיתוף פיג'י, באתר דגלי העולם (באנגלית) AFP, ביי ביי "יוניון ג'ק": פיג'י תשנה את דגלה, באתר ynet, 3 בפברואר 2015 דגל פיג'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאיסה

קאיסה (בלטינית: Caïssa) היא אחת מהדריאדות (נימפת יער) שזכתה בכבוד להיות אלת השחמט. מקור המיתוס הוא בשיר שנקרא קאיסה, שחובר בשנת 1763 בלטינית.[דרושה הבהרה] השיר נכתב על ידי הבלשן האנגלי ויליאם ג'ונס במבנה של הקסמטר. בשיר קאיסה דוחה בתחילה את חיזוריו של אל המלחמה היווני ארס. האל הדחוי מבקש את עזרתו של אל הספורט, שממציא את משחק השחמט כמתנה לארס כדי שזה יזכה בחסדיה של קאיסה. קאיסה מוזכרת לעיתים קרובות בניתוחי שחמט. גארי קספרוב מזכיר אותה פעמים רבות, בעיקר בהקשר של מזל, כתחליף למילים "המזל שיחק לי" הוא כותב "קאיסה הייתה עמי", בעיקר בעמדות בלתי ברורות או כאשר הוא מקריב כלי. התוכנה הראשונה שזכתה באליפות העולם בשחמט למחשבים שנערכה בשנת 1974 נקראה קאיסה. מדיה וקבצים בנושא קאיסה בוויקישיתוף ויליאם ג'ונס, תרגום לאנגלית של השיר ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוריאי

טוֹרִיאִי (יפנית 鳥居) הוא שער מסורתי יפני הנמצא בכניסה למקדשי שינטו, לעיתים גם במקדשים בודהיסטים. לטוריאי שני עמודים ניצבים הנושאים שתי קורות אופקיות, ופעמים רבות הוא צבוע בוורמיליון (אדום-כתום). באופן מסורתי עשוי הטוריאי מעץ או מאבן, אם כי בשנים האחרונות החלו להופיע שערים עשויים פלדה או פלדת אל-חלד. הטוריאי מסמל את החיץ שבין המקדש הקדוש לחוץ שאינו קדוש, ומאמינים תורמים טוריאי כאות תודה על הצלחתם. על טוריאי מופיע פעמים רבות לוח ועליו כיתוב כלשהו. מקור השם אינו ידוע, ואחת הסברות היא שהשערים הוקמו כמקום מנוחה לציפורים, הנחשבות בשינטו לשליחותיהם של האלים. ראיה לסברה זו מצויה בפירוק המצרף 鳥 (טוֹרי - "ציפור") ו-居 (אִי - "מקום"). תאוריה אחרת כי המילה באה מהפועל 通り入る (טוֹרִי-אִירוּ - "לעבור דרך ולהיכנס"). טוראנה אדריכלות השינטו מדיה וקבצים בנושא טוריאי בוויקישיתוף טוריאי באנציקלופדיה לשינטו
רטיסבון

האם התכוונתם ל... רגנסבורג – שמה הלטיני של העיר העתיקה רגנסבורג בגרמניה. אלפונס רטיסבון – יהודי שהמיר את דתו והיה למיסיונר קתולי. תאודור רטיסבון – יהודי שהמיר את דתו והיה למיסיונר קתולי, אחיו של אלפונס מנזר רטיסבון – מנזר קתולי בירושלים שייסד אלפונס רטיסבון.
אפאצ'י

אפאצ'י (באנגלית: Apache) הוא שם קיבוצי למספר תרבויות מקושרות בקרב שבטים אינדיאנים המתגוררים באזור דרום-מערב ארצות הברית, בעיקר באזורי אריזונה, ניו מקסיקו, אוקלהומה ואזורים אחרים בסביבה. העם האפאצ'י, לפי ספירת השבטים המובילים, מנה ב-1990 כ-50,000 ילידים. ישנם אמריקאים רבים ממוצא אפאצ'י שמתערבבים באוכלוסייה הכללית, והם לא נכללים בספירה זו. נכון למפקד האוכלוסין של 2010 חיים בארצות הברית כ-111,000 בני אפאצ'י. באוכלוסייה המסורתית מדוברות בעיקר שפות אינדיאניות, כגון: צ'יריקואה, חיקרייה, ליפאן, מסקלרו ואפאצ'ית מערבית. לבני האפאצ'י מספר דתות, כולל הכנסייה הילידית, נצרות, ושמאניזם מסורתי. השם "אפאצ'י" הגיע לאנגלית ממקור ספרדי, אך מקורו המדויק אינו ידוע. השם כנראה בא מן המילה הספרדית לדביבון "Mapache". לפי עדויות ארכאולוגיות, נראה כי האפאצ'י הגיעו לצפון אמריקה בסביבות שנת 1000 לספירה. רובם היו נוודים ולא הקימו יישובי קבע כמו קבוצות דרום-מערביות אחרות. ראיות אחרות מצביעות על כך שהיו נוודים שעברו מן הצפון לדרום, וצדו ביזונים במישורים הגדולים. בתחילת 1500 גרו באוהלים (טיפי) עד שעברו לאזור הקניונים. באפריל 1541, הכובש הספרדי פרנסיסקו וסקס דה קורונדו אשר נדד במישורי המזרח של אזור פואבלו, קרא להם "נוודי הכלבים". וכך כתב: לאחר 17 ימי מסע פגשתי קבוצת אינדיאנים שהלכו בעקבות הבקר הזה. הילידים האלה נקראים קרצ'וס. הם לא מעבדים את האדמה, אלא אוכלים בשר ושותים את הדם של הבקר שהם הורגים. הם לובשים את עורות הבקר שאותם לובשים כל אנשי הארץ הזו עצמם, ויש להם אוהלים בנויים היטב עשויים מעור בקר מושחם ומשומן. בהם הם חיים ולוקחים איתם כאשר הם הולכים בעקבות הבקר. יש להם כלבים שעליהם הם מעמיסים את האוהלים והמוטות, ואת מיטלטליהם." . כל בני השבט חיו במשפחות מורחבות, שחיו באזור מסוים אך בנפרד. המשפחה המורחבת הכילה בדרך כלל בעל, אישה, ילדים לא-נשואים וילדות הנשואות יחד עם בעליהן וילדיהן. משפחה יכלה לעבוד עם משפחה אחרת עמה הייתה מתחלקת בכסף והייתה שותפה לה. בני שבט האפאצ'י היו ידועים כלוחמים נאמנים למולדתם. במשך המאה ה-19 נלחמו בכוחות האמריקאיים בדרום-מערב ארצות הברית. לעיתים קרובות האדם הלבן או החוקים הפדרליים הכעיסו אותם. מנהיגם הידוע והעיקרי של לוחמי האפאצ'י היה ג'רונימו (Geronimo) אשר התנגד לכוחות האמריקאיים עד אשר נתפסו לוחמי השבט ב-1886 ונכנעו. המערב הישן של אמריקה מדיה וקבצים בנושא אפאצ'י בוויקישיתוף אפאצ'י (שבט אינדיאני), דף שער בספרייה הלאומית דירוג אוכלוסיית שבטים אינדיאנים בעלי יותר מאלף חברים Census CPH-T-6. American Indian and Alaska Native Tribes in the United States and Puerto Rico: 2010
ברבודה

ברבודה (באנגלית: Barbuda) הוא אי במזרח בים הקריבי. האי הוא חלק ממדינת אנטיגואה וברבודה ואוכלוסייתו מונה כ-1,500 איש כאשר כ-900 חיים בעיר הראשית קודרינגטון. האי ברבודה ממוקם צפונית לאי אנטיגואה, במרכז איי ליווארד. האיים מונטסראט ו-גוואדלופ ממוקמים דרומית לברבודה, בעוד שצפונית לו נמצאים האיים סנט קיטס, סן מרטן ו-נוויס. שטחו של האי הוא כ-161 קמ"ר. ברבודה נהנה ממעמד של אזור חסות של אנטיגואה וברבודה ביחד עם האי רדונדה הבלתי מיושב. בברבודה פגעו מספר סופות טרופיות לאורך השנים. בספטמבר 1995 פגע באי ההוריקן לואיס וגרם למותם של 3 בני אדם ואף לנזק רב לאדם ולרכוש; 165 נפצעו כתוצאה מהסופה ורוב הבתים נהרסו. הנזק של הסופה הטרופית הזו נאמד בלמעלה מ-100 מיליון דולר. הוריקן אירמה, שפגע באי בספטמבר 2017, גרם לפגיעה ב-95% מהמבנים וכלי הרכב במקום וכן נגרם נזק רב לתשתיות האי. כ-1,800 תושבים פונו מברבודה אל אנטיגואה. מדיה וקבצים בנושא ברבודה בוויקישיתוף 20th Anniversary of Hurricane Luis Hurricane Irma leaves Caribbean islands devastated, L.A. Times אתר האינטרנט הרשמי של ברבודה ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של הקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בעלות צולבת

בעלות צולבת היא מושג בכלכלה בעלת מספר משמעויות בתחום ההגבלים העסקיים. במשמעות אחת, המושג מתייחס למצב בו חברות המתחרות זו בזו בשוק אחד הן בעלים משותפים במיזם אחר. במשמעות אחרת, המושג מתייחס למיזוג אופקי בשווקים משיקים, כלומר למצב בו חברה משקיעה במתחרה שלה, בשוק משיק, ובמיוחד בתחום התקשורת. לרוב, המושג "בעלות צולבת" מתייחס למקרים בהם שיתוף הפעולה בין החברות בבעלות משותפת היא מינורית, למשל מכיוון שהבעלות באחת החברות היא חלקית. במחקר על שוק הטלפון הסלולרי בארצות הברית בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, נמצא מתאם חיובי בין קיומו של בעלות משותפת בשוק אחר לבין התנהגות קרטליסטית. ענף התקשורת הוא תחום רגיש ציבורית מבחינת הפעלת מונופול או קרטל. מצד אחד, יש המאמינים שלשליטה של אנשים מעטים על ענף התקשורת יש משמעויות שליליות לגבי חופש המידע. למשל, נטען שפוליטיקאים יחששו להביע דעות נגד בעלים של כלי תקשורת מפחד שכלי התקשורת יתייחסו אליהם באופן שלילי. מצד שני היכולת להעמיד תכנים באיכות גבוהה דורשת משאבים רבים ולכן יש בענף רק מעט שחקנים. בארצות הברית נקבעו כללים המונעים בעלות משותפת של עיתון ותחנת טלוויזיה מקומית באותו אזור. בישראל קיימים חילוקי דעות לגבי אפשור בעלות צולבת בתקשורת, במיוחד על מצב בו אדם או חברה הוא הבעלים של עיתון וגם של ערוץ טלוויזיה. התומכים טוענים שנתינת השליטה בערוצי הטלוויזיה בידי העיתונים תבטיח שהם יספקו תכנים באיכות גבוהה וכי ישתמשו בניסיונם המקצועי למנוע כניעה ללחץ של בעלי אינטרסים. המתנגדים טוענים, לעומת זאת, שהיכולת להשפיע על מספר כלי תקשורת כאשר מספר השחקנים נמוך נותן בידי הבעלים כוח רב מידי אשר יכול לשמש לגניזת כתבות בלתי רצויות לבעלים ושליטה בדעת הקהל. לטענתם, הסכנות בבעלות צולבת נמצאות גם במצב של "שכירות צולבת", מצב בו אותו עיתונאי עובד במספר כלי תקשורת וב"מימון צולב", מצב בו אותו בנק מממן מספר כלי תקשורת. ירון אזרחי, זוהר גושן, שמואל לשם, בעלות צולבת - שליטה ותחרות בשוק התקשורת הישראלי היבטים כלכליים ומשפטיים והשלכותיהם על הדמוקרטיה הישראלית, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2003. מסמך רקע בנושא הערוץ השני והשלישי, מוגש לוועדת הכלכלה, אתר הכנסת Cross-ownership, אתר Dictionary Collusive conduct in duopolies: multimarket contact and cross-ownership in the mobile telephone industry, RAND Journal of Economics, September 1997 עדיף בעלות צולבת. עובדה, באתר ynet, 26 בדצמבר 2005 אלעד מן, המימון שצולב את התקשורת, המכללה האקדמית למשפטים, רמת גן
הרחק מהמון מתהולל

הרחק מהמון מתהולל (באנגלית: Far from the Madding Crowd) הוא רומן שנכתב על ידי הסופר והמשורר האנגלי בן המאה ה-19, תומאס הרדי, ויצא לאור ב-1874. רומן זה נחשב ליצירתו המעולה הראשונה של הרדי. שם הספר הוא אירוני מאחר שחייה של גיבורת הרומן, בת־שבע אברדין, החיה בעיירה הכפרית השלווה ות'רברי, משובשים תדיר על ידי ה"המון הסוער". אחרי שדחתה את הגבר הראשון שגילה את אהבתו אליה, הרועה גבריאל אוק, היא מחוזרת על ידי שני גברים אחרים: בולדווד - בעל האחוזה השכנה, הקודר והמתבודד, וטרוי - הסמל רב הקסם, אך הבוגדני. הסוף הטוב לגיבורים של "הרחק מהמון מתהולל" עומד בניגוד לסופם העגום והאובדני של רומנים מפורסמים אחרים של הרדי ג'וד האלמוני, ראש העיר קסטרברידג' וטס לבית דרברויל. רומן זה יכול להחשב גם, אולי, כאחת מהיצירות הפמיניסטיות המוקדמות, מאחר שהוא עוסק בתיאור חייה של אישה עצמאית. שמו של הרומן לקוח משורה מתוך אלגיה מאת המשורר הבריטי בן המאה ה-18 תומאס גריי: Elegy Written in a Country Churchyard Far from the madding crowd's ignoble strife Their sober wishes never learned to stray Along the cool sequestered vale of life They kept the noiseless tenor of their way הספר תורגם לעברית על ידי אמציה פורת ויצא לאור בהוצאת "עם עובד" ב-1987. בשנת 1967 יצא למסכים סרט בבימויו של ג'ון שלזינגר על פי ספרו של הרדי (בעברית הסרט נקרא: "הרחק מן ההמון הסוער") בכיכובם של ג'ולי כריסטי, אלן בייטס, פיטר פינץ' וטרנס סטאמפ. בשנת 2015 יצא סרט נוסף המתבסס על הספר בכיכובם של קארי מאליגן, מת'יאס שונאהרטס ומייקל שין. עיבוד מודרני של הספר, המעביר את מועד התרחשות העלילה לתחילת המאה ה-21 נעשה ברצועת הקומיקס השבועית "תמרה דרו" מאת פוזי סימונדס, שאף יצאה לאור כרומן גרפי. לאחר מכן כתבה על פיה מוירה בופיני את התסריט לסרטו של הבמאי סטיבן פרירס "תמרה דרו" משנת 2010. תומאס הרדי, ‏הרחק מהמון מתהולל, בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הרחק מהמון מתהולל, באתר OCLC (באנגלית) הרחק מהמון מתהולל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זאב רב נוף, פסטוראלת הכפר האנגלי, דבר, 26 באפריל 1968 מיכל אלפון, ביקורת - "בת שבע בת שבע" - הרחק מהמון מתהולל, כותרת ראשית, 30 במרץ 1988 אורי קליין, "תמרה דרו": הנאה קולנועית לא מחייבת, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2010
אליאנו

אליאנו (באיטלקית: Aliano) היא עיירה בנפת מטרה, במרחק של 90 ק"מ מהעיר מטרה, במחוז בזיליקטה, דרום איטליה. העיירה היא מקום מושבם של 1,100 נפש בקירוב, ושטחה עומד על 96.5 קמ"ר. היא שוכנת בגובה 498 מעל פני הים. רוב תושבי העיירה חסרי תעסוקה, ואלו שמתפרנסים, בעיקר בענף החקלאות, שכרם נמוך. בשנים האחרונות גברה פרנסת תושבי העיר מתיירות. בתחום העיירה מבנים שבהם חי ועבד יקיר העיר קרלו לוי. קוראי ספרו ישו נעצר באֶבּוֹלי מבקרים בעיר ומסיירים באתריה. פרסומה של העיירה בא מהיותה מקום גלותו של הסופר היהודי-איטלקי, קרלו לוי, בשנים 1934–1936. בעקבות חוויותיו בתקופה זו במקום זה חיבר את ספרו "בארץ שכוחת אל", או בשפה האיטלקית: "ישו עצר באבולי". אבולי הוא שמה של עיר בקמפניה, שאליה לוי הגיע ברכבת מטורינו. היה זה המקום הקרוב ביותר לכפר שאליו הגיעו רכבות המדינה. מאבולי המשיך ברכבת מקומית ובמכונית אל אליאנו, הקרויה בספרו ג'ליאנו (Gagliano) בהתאם להגייה המקומית. פרסום הספר ב-1945 עורר הדים רבים בדעת הקהל באיטליה ותרם לפיתוח המקום. ערך מורחב – בארץ שכוחת אל בספרו "ארץ שכוחת אל" מתאר הסופר היהודי-איטלקי מטורינו (בצפון איטליה), קרלו לוי, את ההווי של תושבי אליאנו בשנים 1934–1936. הוא הוגלה לכפר בימי השלטון הפשיסטית, כמקובל באותן השנים. "אויבי המשטר" - כפי שכונו, נשלחו לאזורים מרוחקים ונחשלים בדרום איטליה. את הספר חיבר בשובו מהגלות בכפר. הגולים זכו לחנינה בעקבות ניצחון איטליה במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. בספר תיאר את הווי החיים בכפר: העוני, האבטלה הנפוצה, רמת החיים הנמוכה, היעדר השכלה, והילדים שגדלו ללא תקווה לעתיד טוב יותר, וכל זה בעולם מלא אמונות טפלות, עריצות ובורות בעלי המקצוע ושרירות לב של אנשי השלטון. פרסום הספר, לאחר מלחמת העולם השנייה, עורר הד בדעת הקהל באיטליה. פרסום הספר הביא להגברת תשומת הלב של הממשל המרכז ברומא לנעשה בדרום איטליה. תרומתו נזכרת לחיוב באזור כולו. באליאנו שוחזר הבית בו התגורר לוי וכן הגלריה בה צייר את ציוריו. על אתרים בכפר הוצבו שלטי הסבר המתוארים בספרו. קרלו לוי נפטר בינואר 1975 ברומא. גופתו נטמנה בבית הקברות של אליאנו, שם ביקש להיקבר על מנת לממש את הבטחתו לתושבי הכפר לשוב אליו, הבטחה שלא הצליח לקיים בעודו בחיים. פסל בדמותו מוצב במרכז העיר. בעקבות הספר הופק גם סרט קולנוע בשנת 1979, "Cristo si è fermato a Eboli", בבימויו של פרנצ'סקו רוזי. בסרט עדיין ניתן להבחין במבנה האופייני לכפר והוא היה מעין סרט דוקומנטרי. בשנת 2005 ניתן היה להבחין בפעולות שנעשו לשינוי פני העיר, בייחוד בתחום פיתוח התיירות. תיירים לא מעטים מגיעים לעיר בעקבות קריאת הספר. גלריה לאמנות של קרלו לוי רחוב באליאנו מצבת קברו של קרלו לוי מדיה וקבצים בנושא אליאנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליאנו אתר המקום
מעבר סנקט גוטהארד

מעבר סַנְקְט גוֹטְהַרְד או מעבר סן גוטארדו (בגרמנית: Sankt-Gotthard-Pass, באיטלקית: Passo del San Gottardo) (גובה 2,108 מטרים) הוא מעבר הרים גבוה בשווייץ. מעבר סנקט גוטהארד נמצא בין אירולו (Airolo) שבקנטון טיצ'ינו ואנדרמט (Andermatt) שבקנטון אורי, והוא מחבר בין האזור המרכזי דובר הגרמנית של שווייץ עם האזור הדרומי, דובר האיטלקית, בדרך המובילה למילאנו. על אף שהמעבר היה ידוע מימי קדם לא נעשה בו בדרך כלל שימוש עד תחילת המאה ה-13, בשל הצורך לחצות את נהר רויס (Reuss) הסוער צפונית לאנדרמט. ערוץ הנחל מתמלא במי הפשרת השלגים, בייחוד בתחילת הקיץ, וחצייתו בקניון שֶלֶנן (Schöllenenschlucht) הצר בעל הקירות המאונכים מסוכנת וגבתה קורבנות רבים. בשנת 1236 הוקדש המעבר לקדוש הנוצרי הבוורי "גוטהארד מהילדסהיים" (Gotthard von Hildesheim) הבישוף של הילדסהיים (960–1038). על פי סיפורים שעברו מפה לאוזן בכפרים הסמוכים לקניון שלן, גבה הנהר רויס (Reuss) קורבנות רבים במשך שנים רבות כתוצאה מטביעה, בייחוד בחודשים אפריל-מאי. הגשר שנבנה בתנאים קשים אלו מכונה גשר השטן (Teufelsbrücke). גשר זה הוא אחד מגשרים רבים באירופה המכונים כך ומספרם הרב הצדיק סיווג מיוחד (מספר 1191) בשיטת ארנה-תומפסון לסיווג אגדות עמים. האגדה מספרת כי ערוץ הנהר רויס היה כה קשה לחצייה עד שהרועים השווייצרים ביקשו כי השטן יבנה גשר. השטן הופיע, אך תבע כי בתמורה לבניית הגשר יקבל את הראשון שיעבור בגשר. איש ההרים הסכים לתנאי, אך דאג שלפניו תעבור על הגשר עז, וכך שיטה ביריבו. כשהוא רותח מזעם על מעשה הרמייה, הביא השטן סלע ענק שאיתו תכנן לנפץ את הגשר, אבל אישה זקנה חרתה צלב על הסלע ובכך מנעה מהשטן להרים סלע זה. הסלע עדיין מצוי במקום וב-1977 הוצאו 300,000 פרנקים שווייצריים על מנת להזיז ב-127 מטרים את הסלע, השוקל 220 טון, במטרה לפנות נתיב למנהרת הכביש של סנקט גוטהארד. הגשר איפשר לתנועה להמשיך לאורך הנהר רויס עד למקורותיו ואז לחצות את האוכף בקו פרשת המים היבשתית המפרידה בין מקורות הנהרות ריין הזורם לים הצפוני והפו הזורם לים התיכון. בתחילה השתמשו בנתיב זה הולכי רגל ובהמות משא בלבד, וב-1775 שופרה הדרך והחלו לעבור בה מרכבות. עקב השלגים המעבר חסום בחלק ניכר מעונת החורף ולכן התבקש פתרון עוקף - מנהרה. מנהרת הרכבת של סנקט גוטהארד בת ה-15 קילומטרים נפתחה לתנועה ב-1882, ונועדה להחליף את הכביש שעבר במעבר. במהלך חציבת המנהרה נהרגו 177 עובדים בתאונות עבודה. מנהרת הכביש של סנקט גוטהארד, שאורכה 17 קילומטרים, עלתה במחיר חייהם של 53 עובדים, נפתחה לתנועה ב-5 בספטמבר 1980. למנהרה רק נתיב נסיעה אחד לכל כיוון. בשנת 2010 הושלמה חציבת מנהרת בסיס הגוטהארד, מנהרת רכבת נוספת שתעבור מתחת למעבר סנט גוטהארד. מנהרה זו היא המנהרה הארוכה בעולם ואורכה 57 קילומטרים. מנהרה זו ושתי מנהרות נוספות קצרות יותר המתוכננות ליד ציריך וליד לוגאנו הן חלק ממיזם אלפטראנזיט שנועד לקצר בשעה את זמן הנסיעה בן שלוש השעות ו-40 דקות מציריך למילאנו. בה בעת תאפשר המנהרה להגדיל את אורך הרכבות הפועלות בקו זה ואת מספרן, משום שמסילת הברזל החדשה היא ישרה כמעט לחלוטין, בהשוואה לפיתולי המנהרה הישנה יותר. "בניית גשר השטן", קרל בלשן ,‏ 1833 "מראה סט. גוטהארד" מאת ויליאם טרנר "פילדמרשל אלכסנדר סובורוב חוצה את מעבר סנקט גוטהארד" מאת אלכסנדר קוצבו המוזיאון וההוספיס של סנקט גוטהארד הכביש במעבר גוטהארד המנהרה החדשה (מימין) והישנה (משמאל) הכניסה הצפונית של המנהרה הנוכחית מעבר ההרים מדיה וקבצים בנושא מעבר סנקט גוטהארד בוויקישיתוף מעבר סנקט גוטהארד מעבר סנקט גוטהארד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אגדות "גשר השטן" – סוג 1911 בסיווג ארנה-תומפסון