laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מולדובה הישנה (אי)

מולדובה הישנה (ברומנית: Moldova Veche) הוא אי באורך של כשישה קילומטרים, בעל שטח של 3.45 קילומטרים רבועים, על הדנובה, דרומית ליישוב מולדובה הישנה ובמרחק של שלושה קילומטרים מהנמל מולדובה הישנה, בקרבת הגבול עם סרביה. חלק משטח האי הם שני אגמים חסרי קשר לדנובה. הקרקע באי חולית-סלעית ויש חלקות יער, בעיקר של ערבה לבנה (Salix alba). בעבר שטח האי היה גדול יותר, אך חלק ממנו הוצף, כאשר הוצף גם האי אדה קלה במסגרת העבודות להקמת שערי הברזל I. תושבים סרבים של היישוב מולדובה הישנה גידלו בעבר סוסים על האי, אולם הם כנראה עזבו וחלק מהסוסים נותרו, התפראו והתרבו באי - יש כמאה סוסים. Insula cailor sălbatici, paradisul ascuns al Banatului. Comuniştii au vrut să facă aici un depozit de deşeuri (ברומנית)
שלי בובריצקי

שלי בובריצקי (נולדה ב-27 ביוני 2001) היא שחיינית אמנותית ישראלית. זוכת שתי מדליות ארד באליפות אירופה (בלגרד 2024) ביחד עם אריאל נשיא. ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) ובאולימפיאדת פריז (2024). בובריצקי נולדה בשנת 2001 והיא מתגוררת ברחובות. היא למדה בקריית החינוך למדעים וסיימה שם מגמת כימיה ותקשורת. היא בת בכורה למשפחה בת שלושה ילדים, וכולם עוסקים בספורט: אחיה ניר משחק הוקי ואחותה מיכל עוסקת בהתעמלות אמנותית. בגיל שלוש היא הצטרפה לחוג ציור ובהמשך נכנסה ללמוד בבית ספר לציור ממנו נפרדה לאחר כ-13 שנים. בובריצקי לומדת שחייה אמנותית מגיל 5. בעבר עסקה גם בשחייה רגילה ובהתעמלות אמנותית. המאמנת האישית שלה היא אלינה פרץ והמאמנת הקבוצתית שלה היא סבטלנה בלכר. בשנת 2018, בובריצקי הייתה במקום 8 באליפות אירופה בתרגיל הקבוצתי, שהתקיימה בגלאזגו שבסקוטלנד. בשנת 2019, היא הייתה במקום הראשון בתרגיל הקומבינה בסבב העולמי, שהתקיים ביוון ובאותה השנה הייתה במקום ה-18 באליפות העולם שהתקיימה בגלאזגו. בשנת 2021, זכתה קבוצתה של בובריצקי במדליית ארד באליפות אירופה שהתרחשה בבודפשט שבהונגריה. בובריצקי העפילה לייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו. באליפות אירופה שנערכה בבלגרד ביוני 2024 זכתה בשתי מדליות ארד ביחד עם אריאל נשיא. אלו המדליות הראשונות לישראל בזוגות בשחייתה אמנותית. באולימפיאדת פריז 2024 יצגה את ישראל בתרגיל הדואט יחד עם אריאל נשיא והן הגיעו למקום ה-11, המיקום הגבוה ביותר עד כה לישראל במשחקים האולימפיים. שלי בובריצקי, ברשת החברתית אינסטגרם שלי בובריצקי, באתר olympedia.org שלי בובריצקי, באתר הוועד האולימפי בישראל איתמר קציר, "אנשים לא מבינים": מבלי לנשום, עדן ושלי שמרו על תיאום מושלם מתחת למים, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2021 הוועד האולימפי | שלי בובריצ'קי הוועד האולימפי | "ראיון השבוע": עם שלי בובריצ'קי אליפות אירופה בשחייה אומנותית: מדליה היסטורית לישראל, ‏2024-06-20 יניב טוכמן, ‏‏בובריצקי ונשיא סיימו במקום ה-11 בתרגיל הדואט בשחייה אמנותית, באתר ספורט1, 10 באוגוסט 2024 שלי בובריצקי תלמידת קריית החינוך למדעים זכתה יחד עם נבחרת השחייה האומנותית של ישראל במדליית הארד באליפות צרפת הפתוחה, באתר BE106.NET רחובות
לי-מטפורד

לי-מטפורד או בשמו המלא רובה מחסנית לי-מטפורד (באנגלית: Magazine Lee–Metford Rifle בר"ת: MLM) הוא רובה בריחי מחורק בעל מחסנית אשר פותח ב-1870 בבריטניה ושימש את הצבא הבריטי ומספר מדינות נוספות החל מ-1888 ועד שהוחלף בהדרגה ב-1896 על ידי הלי אנפילד. הרובה המשיך לשמש את הצבא הבריטי עד 1926 ומספר כוחות מצומצמים סביב העולם עד מלחמת העולם השנייה, כיום נמצא בשירות טקסי בין היתר ברגימנט האת'ול היילנדרים בסקוטלנד. רובה הלי-מטפורד החליף את המרטיני-הנרי ונקלט ב-1888 בתור רובה השירות של כוחות הצבא הבריטי והאימפריה הבריטית למספר שנים בודדות, כאשר ב-1896 הוא הוחלף בהדרגה ברובה הלי אנפילד בעל עיצוב ומאפיינים דומים. הלי-מטפורד שירת במערכות השונות ברחבי האימפריה הבריטית, כולל מלחמת הבורים ומלחמת העולם הראשונה ונותר בשירות מצומצם עד שנות ה-40 של המאה ה-20. הלי-מטפורד פותח על ידי ג'יימס פריס לי במפעל הנשק הקל המלכותי באנפילד, לונדון. הוא כלל קנה מחורק בעל עיצוב חדשני של שבע חריטות לאורך פנים הקנה בפיתוחו של ויליאם אליס מטפורד. שמו של הרובה ניתן לו על ידי שני האבות המפתחים שלו, לי ומטפורד, בדומה לנהוג בתקופה. רגימנט האת'ול היילנדרים לי אנפילד מרטיני-אנפילד אודות הלי-מטפורד באתר מוזיאון הטנקים בנורפוק.
איתי שני

איתי שני (נולד ב-1 בספטמבר 1998) הוא קשת ישראלי. בשנת 2021 איתי שני ייצג את מדינת ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020). מאמנו האישי הוא יורי יוגב ומאמן הנבחרת שלו הוא גיא מצקין. מתאמן במועדון מכבי קשתות המאה ה-21. שני החל להתאמן בקשתות בגיל 12 וחצי, בשנת 2011. בשנת 2015, זכה שני במקום הראשון בארץ לבוגרים (70 מטרים) ובשנת 2017 הוא זכה במקום הראשון בארץ לבוגרים (18 מטרים). בשנת 2019, הוא היה ממוקם במקום השישי בתחרות הקווטה האחרונה למשחקי אירופה שהתקיימה ברומניה. בשנת 2020 הוא זכה בפעם הרביעית ברציפות באליפות ישראל בקשתות לבוגרים. בשנת 2021 הוא זכה במקום השמיני בתחרות המיון האחרונה למשחקים האולימפיים בטוקיו 2020, שהתקיימה בצרפת. באולימפיאדת טוקיו 2020, היה שני לקשת הישראלי הראשון שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים, והגיע עד שלב שמינית הגמר בו הודח. הוא החל את דרכו בסבב הדירוג, שם סיים במקום ה-60 מתוך 64 מתחרים. בשלב הנוק-אאוט הוא התמודד מול הירוקי מוטו היפני שסיים חמישי בסבב הדירוג וניצח 3:7 במערכות. בשלב 32 האחרונים שני התמודד מול טארונדיפ ראי ההודי ולאחר שוויון בתום חמש מערכות, נערך שובר שוויון בו יורה כל מתמודד חץ אחד. שני דייק וקיבל את הציון 10 לעומת יריבו עם הציון 9 ועלה לשלב שמינית הגמר. בשמינית, התמודד שני מול טאנג צ'ין-צ'ון מטאיוואן ושוב לאחר שוויון בתום חמש מערכות, נערכה יריית שובר שוויון, כאשר הפעם יריבו קיבל את הציון 10 בעוד ששני קיבל את הציון 9 והודח. מלבד הקריירה המקצועית שלו, שני חבר במקהלת המטאל א-קפלה "הלסקור". מדיה וקבצים בנושא איתי שני בוויקישיתוף איתי שני, ברשת החברתית פייסבוק איתי שני, ברשת החברתית אינסטגרם איתי שני, באתר olympedia.org איתי שני, באתר פדרציית הקשתות העולמית איתי שני, באתר הוועד האולימפי בישראל דור הופמן, קופידון כחול-לבן: איתי שני בראיון מיוחד, באתר ישראל היום, 31 ביולי 2021 איתמר קציר, רובין הוד הישראלי פוגע להנאתו בתפוזים ממרחק 70 מטר. זה כמעט נגמר בסנסציה אולימפית, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2021 הוועד האולימפי | איתי שני אוליפיאדת טוקיו (2020) | סבב דירוג קשתות מדהים: איתי שני העפיל לשמינית הגמר בקשתות, באתר ONE‏, 28 ביולי 2021 אסי ממן, טוקיו, ‏המסע נעצר: שני הפסיד בשמינית גמר הקשתות, באתר ONE‏, 31 ביולי 2021 גבעתיים פלוס, גאווה מקומית באולימפיאדת טוקיו -, באתר האתר Gplus. אתר הבית 'גבעתיים פלוס' 'רמת גן פלוס', ‏2021-11-04
יורגן רוסטה

יורגן רוסטה (באסטונית: Jürgen Rooste; נולד ב-31 ביולי 1979) הוא משורר אסטוני, שנולד בבירת ארצו, טאלין, ועודנו גר בעיר הולדתו. רוסטה למד בלשנות ושפה אסטונית. הוא קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בשנת 2012. במשך חמש שנים רצופות שימש עורך ספרותי באחד העיתונים החשובים של ארצו, וכשנה כיהן בתפקיד ראש המכון לתרבות אסטוניה הנמצא בהלסינקי שבפינלנד. כמו כן עסק בכתיבה עיתונאית, בארגון אירועי תרבות, בביום מחזות ובהוראת כתיבה יוצרת. כיום הוא מקדיש את רוב עיתותיו לכתיבה. על יצירתו זכה לארבעה פרסים יוקרתיים. רוסטה פרסם לפי שעה ארבעה-עשר ספרי שירה, ביניהם: "סונטות" (1999), "לכדי אדם יפה" (2005), "טיפש אסטוני טיפוסי" (2006), "השיר על דובי הקוטב" (2012) ו"עכור מאוד, שחור מאוד" (2014). על יצירותיו זכה בכמה וכמה פרסים ספרותיים יוקרתיים. שבעה משיריו התפרסמו בתרגום לעברית בספר כובעים וכפפות, אסופה לשירה אסטונית שערך ותרגם רמי סערי. אנתולוגיה זאת ראתה אור בהוצאת כרמל בשנת 2021. Sonetid (1999) Veri valla (2000) Lameda taeva all (2002) Rõõm ühest koledast päevast (2003) Ilusaks inimeseks (2005) Pornofilm ja pudel viina (2006) Tavaline eesti idioot (2008) Kuidas tappa laulurästikut (2011) Tähesadu (2012) Laul jääkarudest (2012) Higgsi boson (2012) Kõik tänavanurkade muusikud (2013) Elutants (2013) Suur sume, suur tume (2014). רמי סערי (עורך ומתרגם), כובעים וכפפות – אסופת משוררים אסטונים צעירים, הוצאת כרמל, 2021, עמודים 75–91. מדיה וקבצים בנושא יורגן רוסטה בוויקישיתוף Rooste, Jürgen, Young Poets - Vakxikon.gr Media & Publishing Group, ‏2 בנובמבר 2019 יורגן רוסטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יורגן רוסטה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
מייקל צ'אבס

מייקל צ'אבס (באנגלית: Michael Chaves) (נולד ב-3 בנובמבר 1984) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ואמן אפקטים מיוחדים אמריקאי. הוא ידוע בזכות כך שביים את שני סרטי האימה המצליחים "קללת לה יורונה" (2019) ו"לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" (2021). בשנת 2019 ביים לבילי אייליש את הווידאו קליפ של "Bury a Friend" הלקוח מאלבום הבכורה שלה. צ'אבס החל לביים כמה סרטים קצרים, כולל "העלמה", עליו זכה בפרס סרטי האימה הקצרים הטובים ביותר מטעם Shriekfest בטקס שהתקיים בשנת 2016. הוא גם יצר את סדרת הטלוויזיה Chase Champion, וביים את כל פרקי הסדרה. בשנת 2019 ביים את סרט האימה "קללת לה יורונה"; הסרט השישי שיצא במסגרת היקום הקולנועי של לזמן את הרוע. בהמשך, ביים את הסרט "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" שזכה להצלחה בינלאומית. מדיה וקבצים בנושא מייקל צ'אבס בוויקישיתוף מייקל צ'אבס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Nickelodeon Rolls Out Its First Digital-Only Show | New Media Rockstars, newmediarockstars.com (באנגלית אמריקאית) Borys Kit, Borys Kit, ‘The Conjuring 3’ Finds Director With ‘Curse of La Llorona’ Filmmaker (Exclusive), The Hollywood Reporter, ‏2018-10-03 (באנגלית אמריקאית) Billie Eilish: Bury a Friend (Video 2019), IMDb (באנגלית אמריקאית) Shriekfest Horror Film Festival - Official Site, web.archive.org, ‏2018-11-29 Nickelodeon Launches New Nick.com with Unique Horizontal Layout, Edge-to-Edge Design, TV Everywhere and Slate of Original, Digital-Only Series, www.businesswire.com, ‏2014-08-04 (באנגלית) Karl Utermohlen, InvestorPlace Writer Aug 4, 2014, 3:47 pm EDT August 4, 2014, Welcome to the Wayne: Nickelodeon Debuts First Online-Only Show, InvestorPlace, ‏2014-08-04 (באנגלית אמריקאית) Linda Cardellini to Take on The Children in James Wan-Produced Feature, Dread Central, ‏2017-10-09 (באנגלית אמריקאית) The Conjuring: The Devil Made Me Do It (2021), IMDb (באנגלית אמריקאית) "Conjuring 3 Gets Curse of La Llorona Director as James Wan Steps Aside". MovieWeb. 4 באוקטובר 2018. ארכיון מ-6 ביולי 2019. נבדק ב-8 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה)
גלריה צדיק

גלריה צדיק הייתה גלריה לאמנות שפעלה בין השנים 2009 ל-2019 במבנה עתיק באזור השוק היווני ביפו. "גלריה צדיק - לאמנות האפשר" הוקמה על ידי חנה קומן, תסריטאית ומרצה לקולנוע, שוחרת אמנות ואספנית. לדברי קומן הגלריה נועדה "להציג ולמכור אמנות במחירים סבירים ולאפשר לאמנים להתפרנס מיצירתם בכבוד". המבנה שבו פעלה הגלריה היווה שמינית מתוך שוק מקורה שהוקם בשנת 1870 ברובע היווני ושימש משנת 1950 כבית חרושת לעקבי נעליים בשם ה"עקב". בשנות התשעים העירייה שינתה את ייעוד השכונה מבתי מלאכה זעירים לשכונת מגורים אבל האוכלוסייה לה ציפתה לא הגיעה, השכונה נעזבה והוזנחה והמקום הפך למחסן אריזות. בשנת 2008, על מנת להסב את החלל לגלריה לאמנות, המבנה עבר שיפוץ אינטנסיבי ונאמן למקור. השיפוץ חשף תקרות גבוהות ומקומרות ואיפשר להציג את האמנות בתאורה טבעית. בדצמבר 2019 נסגרה הגלריה לאחר עשר שנות פעילות. למעלה ממאה תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד הוצגו בגלריה במהלך קיומה. הגלריה נתנה במה לאמנים מכל רחבי הארץ על מנת לתת ייצוג לתפישות אמנותיות שונות, תוך שימת דגש על זיקה לאירועים אקטואליים. כמו כן הוצגו בגלריה תערוכות אורח, למשל תערוכה של אוסף האמנות של כתב העת לספרות גרנטה. בין האמנים הישראלים שהציגו תערוכות יחיד בגלריה במהלך השנים היו: דוד טרטקובר, שי עבאדי, רחל רבינוביץ', גרישה בלוגר, ראובן זהבי, דבורה מורג, דלית פרוטר, מירי נשרי, שיתוף פעולה בין הצייר יונתן הירשפלד והמשורר אהרן שבתאי, DEDE ואחרים. בנוסף הציגו בגלריה אמנים מארצות נוספות, כמו קריסטינה חרסטקובה מצ'כיה ודטל אאוראנד מגרמניה. בנוסף לתערוכות המתחלפות התקיימו בגלריה פעילויות רבות לקהילה: סדנאות הדפס, הקרנות סרטים, הופעות חיות, ערבי קריאה, סדרות הרצאות, שיעורי קבלה, דיונים פומביים רבי משתתפים, קונצרטים קאמריים והפעלת מקהלה עם המנצחת ג'וליאנה מטיני. אתר האינטרנט הרשמי של גלריה צדיק גלריה צדיק, ברשת החברתית פייסבוק הערב תיפתח התערוכה האחרונה בגלריה צדיק בתל אביב, באתר artoday, תאריך 7 בנובמבר 2019 סרטון שמתעד את שיפוץ המבנה והסבתו לגלריה לאמנות. על הגלריה באתר Glartnet חדשות האמנות: גלריה חדשה ביפו תתמקד בעבודות עד 9,000 שקל, באתר Haaretz הארץ חדשות האמנות: חיים סוטין ועוד תערוכות מעניינות, באתר ynet, 11 בנובמבר 2019 הים הגדול של דוד טרטקובר, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2018-06-04 "זימה". הארץ. נבדק ב-2021-07-08. האמן Dede: "נוח לי שלא מכירים אותי", באתר ynet, 17 בספטמבר 2016 פלג-רותם, חגית (2014-05-14). "במסלול אמנות". Globes. נבדק ב-2021-07-10.
ראש בולד (אנטארקטיקה)

ראש בולד (באנגלית: Bald Head; מילולית: ראש הקירח, או ראש החשוף) הוא לשון יבשה חשופה מקרח, בקצהו של כף יאטרוס, בצידו הדרומי של חצי האי טריניטי, שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. לשון היבשה בתגלתה לראשונה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1902–1904, על ידי קבוצת החקר שבפיקודו של י. גונאר אנדרסון (J. Gunnar Andersson), מטעם המשלחת השוודית לאנטארקטיה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בפיקודו של אוטו נורדנשלד. לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי משלחת סקר שטחי חסות איי פוקלנד בנובמבר 1945, אשר יצאה ממפרץ התקווה. סקר שטחי חסות איי פוקלנד נתן לנקודה את שמה בשנת 1945. זהו שם תיאורי המתאר את היות לשון היבשה חשופה מקרח. "בולד" באנגלית משמעו "חשוף" (היינו חשוף מקרח) או "קירח". • National Imagery and Mapping Agency 2020, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 114-115 ראש בולד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ראש בולד באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה ראש בולד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי מידע היסטורי
אורית מוסינזון

אורית מוסינזון-לאופר (26 באפריל 1975 – 13 ביוני 2020) הייתה יזמת הייטק ומשקיעת הון-סיכון ישראלית. אורית מוסינזון נולדה ברמת השרון לרות ואילון, אחות צעירה לשני אחים. היא נכדתו של איש ההגנה דוד מוסינזון. בוגרת תיכון רוטנברג ברמת השרון. את עבודת הגמר במגמת פיזיקה ביצעה במכון וולקני. הייתה כתבת נוער של ראש 1. סיימה תואר ראשון ושני במנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. סיימה דוקטורט בקליפורניה. עבודת הדוקטורט עסקה בשיווק באינטרנט ובמיתוג. ב-2006 ייסדה עם שותפים את חברת וויקס.קום, שפיתחה פלטפורמה לבניית אתרי אינטרנט בחינם וללא צורך בידע מוקדם. נישאה לראשונה בגיל 19. בשנות ה־30 לחייה הייתה נשואה לאבישי אברהמי, איתו הקימה את וויקס. נישאה בשלישית לבן זוגה ד"ר אור לאופר מומחה למדעי המחשב אשר חלה בסרטן בעצמו בזמן שאורית חלתה גם כן. לשניים נולד ילד. מוסינזון נפטרה ב-13 ביוני 2020 ממחלת הסרטן. אורית מוסינזון, ברשת החברתית פייסבוק אורית מוסינזון, ברשת החברתית LinkedIn חגית ברונסקי, ‏"כשרואים את התמונה שלי חושבים שאני קוסמטיקאית", באתר גלובס, 4 במרץ 2015 מאיר אורבך, הלכה לעולמה אשת ההייטק ד"ר אורית מוסינזון, באתר כלכליסט, 15 ביוני 2020 ענבל חייט, "היא ריפאה אותי": קרן פלס מתאבלת, באתר ישראל היום, 15 ביוני 2020 תחיה ברק, הטרגדיה של זוג ההייטקיסטים המצליחים אורית מוסינזון ואור לאופר, באתר Xnet‏, 26 ביולי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראש בולד

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה ראש בולד (אנטארקטיקה) – לשון יבשה בחצי האי טריניטי שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה ארצות הברית ראש בולד (מיין) – לשון יבשה במחוז סגדהוק, במדינת מיין שבארצות הברית ראש בולד (אלסקה) – לשון יבשה במפרץ נורטון, במדינת אלסקה שבארצות הברית
ילינק

האם התכוונתם ל... אהרן ילינק – מלומד יהודי-מורבי, מראשי חכמת ישראל. כיהן כדרשן ליברלי בווינה אלפרידה ילינק – סופרת אוסטרית, כלת פרס נובל לספרות דויד ילינק – כדורסלן צ'כי, בנו של יוזף ילינק דורית ילינק – מלכת היופי של ישראל לשנת 1978 ודוגמנית מסלול יוזף ילינק – כדורסלן צ'כי מוריץ ילינק – כלכלן הונגרי-יהודי, סיטונאי, נשיא בורסת הדגנים בבודפשט שמואל ילינק – עורך דין ישראלי המתמחה בתחומי פיצויים לנפגעי תאונות דרכים ורשלנות רפואית
הספרייה הלאומית של קזחסטן

הספרייה הלאומית של קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Республикасының ұлттық кітапханасы) היא הספרייה הלאומית של רפובליקת קזחסטן, הממוקמת באלמטי. הספרייה נוסדה בשנת 1910 בהחלטת מועצת העיר ורני (כיום אלמטי). עשור לאחר מכן, בשנת 1920 הספרייה הפכה לספרייה ציבורית של המחוז. ב-1931 נשיאות מועצת הפועלים של קזחסטן החליטה להפוך את הספרייה לספריית המדינה של קזחסטן. בפברואר 1937 ציינו 100 שנה לפטירתו של אלכסנדר פושקין והוחלט להעניק את שמו לספרייה. החל משנת 1992 הספרייה היא חברה בפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדות. בשנת 2020 על ידי נשיא קזחסטן הוחלט להעניק לספרייה מעמד של ספרייה לאומית. המבנה בו ממוקמת הספרייה הבנה בשנת 1970 ובו שלוש קומות, ב-2019 שר התרבות והספורט של קזחסטן החליט להכריז על מבנה הספרייה כמבנה המיועד לשימור. מבנה הספרייה מורכב מ-14 אולמות הקריאה, בהם ישנם 1,500 מקומות ישיבה. מדיה וקבצים בנושא הספרייה הלאומית של קזחסטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הלאומית של קזחסטן היסטוריה של הספרייה באתר הספרייה
אמארש

אמארש (בפורטוגזית: Amares) היא עיירה הממוקמת במחוז בראגה אשר בצפון פורטוגל. הנקודה הגבוהה ביותר בעיירה היא פסגת הר סנטה איזבל אשר בגובה 901 מטר. העיר נמצאת במרחק של כ-369 ק"מ מהעיר ליסבון, כ-15 ק"מ מהעיר בראגה וכ-65 ק"מ מהעיר פורטו. העיירה נבנתה בזמן הכיבוש הרומי, הוזכרה במסמכים משנת 960 לספירה והייתה למבצר הגבעה של הלוסיטנים. אמרש הפכה לעיר בשנת 1514, לאחר שהוכרה על ידי המלך מנואל הראשון. להלן טבלה הממחישה את התפתחות האוכלוסייה בעיר; וכן התפתחות האוכלוסייה בתצוגה גרפית: מדיה וקבצים בנושא אמארש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמארש (בפורטוגזית) VerPortugal, www.verportugal.net ASSEMBLEIA DA REPÚBLICA
רחוב טירגארטן

רחוב טירגארטן (בגרמנית: Tiergartenstraße) הוא רחוב ברובע טירגארטן במרכז ברלין, בירת גרמניה. הרחוב עובר על ציר מזרח-מערב לאורך הקצה הדרומי של פארק טירגארטן מקמפרפלאץ ורחוב בן-גוריון ליד מרכז סוני וכיכר פוטסדאם במזרח עד לצומת הופיגראלה (Hofjägerallee) וקלינגלהופרשטראסה במערב. בצד הדרומי של הרחוב, הרחוב מצטלב עם (ממזרח למערב) רחוב הרברט פון קאראיאן, רחוב הילדברנד, רחוב הירושימה ורחוב קלרה ויק. השכונה שולבה בעיר ברלין בשנת 1861, זמן קצר לאחר איחוד גרמניה בשנת 1871, התפתחה לאזור מגורים אמיד ובהמשך - לרובע הדיפלומטי של הבירה. הקמפרפלאץ בקצה המזרחי סימן בעבר את נקודת ההתחלה של שדרת זיגסאלה (Siegesallee, שדרת הניצחון), העוברת צפונה דרך הפארק עד לקוניגספלאץ מול בניין הרייכסטאג. ברחוב טירגארטן מספר 1 נמצא מוזיאון כלי הנגינה ברלין והבניין הסמוך של הפילהרמונית של ברלין מאחוריו, מרכז מרכזי להופעות מוזיקליות. בפינה המערבית ברחוב טירגארטן 6 נמצא מוזיאון ברלין לאמנות שימושית ולצידו ספריית האמנות בברלין, שתיהן חלק מאשכול קולטורפורום (פורום התרבות) של מוזיאוני ברלין. בצומת עם רחוב שטאופנברג 12 נמצאת שגרירות אוסטריה, שהוקמה בשנת 2001 על פי תוכניות של הנס הוליין. נציגויות דיפלומטיות נוספות בהמשך הרחוב: שגרירויות הודו ודרום אפריקה (מספר 18) וכן איטליה ויפן בפינת רחוב הירושימה, שתיהן מדינות הציר לשעבר. שגרירויותיהן ממוקמות בבניינים עצומים משנת 1941/42 ששוחזרו לאחר מלחמת העולם השנייה. מספר שגרירויות אחרות ממוקמות לאורך רחובות סמוכים. בקצה המערבי של רחוב טירגארטן נמצאים הגימנסיה הישועית קניזיוס-קולג' בבניין מס' 30, בו שכנה בעבר נציגות קרופ, שגרירות ערב הסעודית ומשרדי קרן קונרד אדנאואר. בפינת רחוב קלינגלהופר נמצא תבליט המתאר את קונרד אדנאואר ושרל דה גול לוחצים ידיים, כסמל לתפקידם בהתגברות על הסכסוך הצרפתי-גרמני בן מאות השנים והנחת היסודות לידידות צרפת-גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. בצד הצפוני של רחוב טירגארטן, מערבית לרחוב שטאופנברג, נמצא פסל ישיבה גדול של המלחין ריכרד וגנר בפארק טירגארטן. חופה מזכוכית הוקמה מעל הפסל כדי להגן עליו מפני היסודות. מסוף האוטובוסים בפינת רחוב הרברט פון קאראיאן היה בעבר אתר הווילה ברחוב טירגארטן 4, המטה של תוכנית "המתת החסד" הנאצית (רצח המוני של אנשים עם מוגבלויות ואחרים), שם הקוד אקציה T4 התייחס לכתובת זו. הבניין שהיה המטה של תוכנית זו אינו קיים עוד, ואנדרטה מאת ריצ'רד סרה ולוח שהונח על המדרכה מציינים את 200,000 הקורבנות - מספרם לפי ההערכה. ב-1 בספטמבר 2014 הונצחו קורבנות ההרג הרפואי הישיר על ידי הנאצים באנדרטה באורך 24 מטר של קיר זכוכית בגוון כחול. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכלים אורסולה וילמס והיינץ הלמן והאמן ניקולאוס קוליוסיס. מדיה וקבצים בנושא רחוב טירגארטן בוויקישיתוף Eddy, Melissa (2 בספטמבר 2014). "Monument Seeks to End Silence on Killings of the Disabled by the Nazis". New York Times. {{cite news}}: (עזרה) "Nazi disabled victims memorial unveiled in Berlin". BBC News. 2 בספטמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה)
ג'ון האוזר

ג'ון האוזר (באנגלית: John Hauser‏; 30 בינואר 1859 – 6 באוקטובר 1913) היה צייר אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו של הילידים האמריקאים ותיאורים של היבטים שונים בחייהם. עבר הכשרה אקדמית בבתי ספר לאמנות באירופה, כולל האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות במינכן. בארצות הברית הוא הוקסם מאינדיאנים בדרום מערב והמערב, אותם צייר במשך כל חייו. בשנת 1893 נסע עם האמן האמריקני ג'וזף הנרי שארפ לטאוס, ניו מקסיקו ואזורים אחרים במדינות הסמוכות לה. בנם של מהגרים גרמנים, האוזר נולד בסינסינטי, אוהיו, שם שהה כל חייו. את השכלתו המוקדמת הוא קיבל במערכת בתי הספר הציבוריים של סינסינטי, ולמד רישום במכון באוהיו. בשנת 1873 הוא נרשם לבית הספר לעיצוב מקמיקן, שם למד אצל תומאס סאטרווייט נובל. האוזר למד לראשונה באירופה בשנת 1880, כשנסע למינכן, שם למד באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות. באותה שנה הוא השלים את הציור המתועד הראשון שלו, דיוקן של הגשש האינדיאני המפורסם "לורד בולטימור". בשנת 1883 הוא הפך לחבר במחלקת הרישום בבתי הספר הציבוריים של סינסינטי, תפקיד אותו מילא עד שפרש בשנת 1885 כדי להפליג לאירופה. בשנת 1885, בחברתו של אמן אחר מסינסינטי, ג'וזף הנרי שארפ, הוא הפליג לגרמניה, ונרשם לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות במינכן. לאחר סיום התוכנית המשיך האוזר את לימודיו בפריז ובדיסלדורף. הוא חזר למינכן ללימודים נוספים. עם שובו לסינסינטי החל האוזר לבסס את המוניטין שלו כאמן. בשנת 1890 הוא הפך לאחד מהחברים הראשונים של מועדון האמנות של סינסינטי. בשנת 1891 ערך את סיורו הראשון באריזונה ובניו מקסיקו, מה שהיווה השראה להתעניינותו בציור הילידים האמריקאים. בשנת 1893 נסע עם ג'ון הנרי שארפ לניו מקסיקו ואזורים אחרים בדרום מערב. הייתה לו משיכה כל החיים לילידים האמריקאים והמערב. לאחר מכן נסע לאריזונה, ניו מקסיקו, קולורדו, נברסקה, איווה ודרום דקוטה בכל הזדמנות עד שנת 1908. ב־8 ביולי 1896 התחתן האוזר עם מיני בולץ. לא היו להם ילדים. מיני נסעה איתו לעיתים קרובות, ובשנת 1901 אומצו ג'ון ומיני על ידי עם הסיו, שנתנו להם בשפתם שמות חדשים. ג'ון ומיני האוזר בילו זמן ניכר בשמורת פיין רידג', שם גרו באוהל על אדמות סיו במשך שישה חודשים בשנה בין 1901 ל -1905. בני הזוג בנו בית באזור קליפטון בסינסינטי בשנת 1904. האוזר צייר מאות דיוקנאות של אינדיאנים, הדיוק הריאליסטי משתקף בדיוקנאות, וגם ציורי סצינות מהחיים שלהם. ציוריו נחשבים לחשובים במיוחד בפרטיהם האותנטיים. הוא הפיק ציורים רבים המספרים סיפור, כולל הבד המתועד הגדול ביותר שלו, שנמצא כעת באוסף בתי הספר הציבוריים של סינסינטי, המתאר את "התקדמות הציוויליזציה". אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון האוזר מדיה וקבצים בנושא ג'ון האוזר בוויקישיתוף ג'ון האוזר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Forrest Fenn, Teepee Smoke: A New Look into the Life and Work of Joseph Henry Sharp, Santa Fe: One Horse Land And Cattle Co., 2007 Dawdy, Doris Ostrander (1974). Artists of the American West: A Biographical Dictionary. Chicago: The Sage Press Inc. p. 109
נויה בר עם

נויה בר עם (נולדה ב-1 בספטמבר 1996) היא שייטת ישראלית, המתחרה במפרשית 470 בתור הגאית. ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020). המאמן האישי שלה ושל הנבחרת שלה הוא אילן תשתש. בר עם נולדה בשנת 1996 והיא מתגוררת בתל אביב-יפו. היא החלה ללמוד שיט בגיל 8, ולפני כן ומעט תוך כדי היא למדה ג'ודו. בר עם זכתה במקום החמישי באליפות אירופה לשנת 2017, שהתקיימה במונקו ובמקום הרביעי באליפות העולם לשנת 2019 שהתקיימה במרסיי שבצרפת. היא ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020), שם סיימה במקום השמיני הכללי בשיוט המדליות ב-470 (מפרשית), יחד שחר טיבי. מתאמנת במועדון הפועל תל אביב. נויה בר עם, ברשת החברתית פייסבוק נויה בר עם, ברשת החברתית אינסטגרם נויה בר עם, באתר olympedia.org נויה בר עם, באתר Sailing.org נויה בר עם, באתר הוועד האולימפי בישראל עידו רקובסקי, כדי לשרוד בענף השיט, נויה בר-עם וסער תמיר היו חייבות לגייס כסף. השלב הבא הוא להגיע לאולימפיאדה, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2023 הוועד האולימפי | נויה בר עם יניב טוכמן‏, נויה ברעם ושחר טיבי סיימו במקום השמיני הכללי ב-470, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Rather Be You

"Rather Be You" הוא סינגל של הזמר-יוצר האנגלי טום גרגורי. נכון ליולי 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-45 מיליון פעמים בספוטיפיי. השיר הגיע בשיאו למקום ה-6 במצד הפופ בגרמניה. הווידאו קליפ של הסינגל, בבימויו של הבמאי צ'ארלי ואטס, הועלה לערוץ היוטיוב של הזמר ב-3 ביולי 2020. בווידאו קליפ, הזמר נראה מזיז ספה בכוחות עצמו בעזרת חבל ברחבי אנגליה, כשבסופו הוא שורף את הספה. נכון ליולי 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-3 מיליון פעמים ביוטיוב. מידע על הסינגל "Rather Be You" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Rather Be You" באתר יוטיוב מידע על השיר "Rather Be You" באתר iTunes מידע על הרצועה "Rather Be You" באתר ספוטיפיי מידע על השיר "Rather Be You" באתר טיידל Rather Be You, נבדק ב-2021-07-08 Germany Radio Top 100 Pop Songs, www.top-charts.com (באנגלית) Tom Gregory - Rather Be You (Official Video HD), נבדק ב-2021-07-08 Rather Be You by Tom Gregory - Music Charts, acharts.co ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.