laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי ספרד–שווייץ

יחסי ספרד–שווייץ הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ממלכת ספרד לקונפדרציה השווייצרית. היחסים בין המדינות מצוינים ואין מחלוקת בין המדינות, אלא להפך, קיים דיאלוג פוליטי בונה ושיתוף פעולה טוב בנושאים בעלי אינטרס הדדי. במיוחד כתוצאה מההגירה הספרדית לשווייץ במהלך שנות ה-60 וה-70 והגירה חדשה החל משנת 2010, בסוף 2014, על פי מפקד הקונסוליות הכלליות של ספרד בשווייץ חיים 115,718 ספרדים (+ 4,096 בהשוואה לשנת 2013), ביניהם ישנם כ-34,500 אשר מסיבות אישיות ומשפחתיות הם נהנים למעשה מאזרחות כפולה. קהילה גדולה זו משתלבת בצורה מושלמת במדינה, ואף שהיא נמוכה משיעורה באוכלוסייה בשנות ה-70 (אז מנתה כ-200,000 איש), היא נמנית עם 7 או 8 המיעוטים הזרים הגדולים בקונפדרציה. על פי המפקד השווייצרי הרשמי, בסוף דצמבר 2014 היו 81,868 ספרדים בשווייץ (+3,711 לעומת 2013), מתוכם 26.5% נולדו בשווייץ. נתונים אלה אינם כוללים אנשים עם אזרחות כפולה. לעומת זאת, בסוף 2014 חיו בספרד 24,474 (+232 לעומת 2013) אזרחים שווייצרים, מהם 13,670 בעלי אזרחות כפולה. בשנת 2009 נוסד גוף התייעצות פוליטי, שבמסגרתו התקיימו מדי שנה פגישות ברמת שר החוץ. ספרד ושווייץ שותפות סחר משמעותיות: מנקודת המבט הספרדית: שווייץ היא הלקוח העשירי בעולם (השמינית באירופה) והספק ה-25 בעולם (ה-11 באירופה). מנקודת המבט השווייצרית, ספרד היא הלקוח העשירי בעולם (והחמישית באירופה) וקולטת 2.6% מכלל היצוא השווייצרי. מצד שני, ספרד היא הספקית העשירית בעולם של שווייץ (השמינית באירופה). הסחר בין ספרד לשווייץ, כפי שנרשם במאזן הסחר, אשר נשאב מנתוני המכס, מכיוון שלא בנק ספרד ולא הבנק הלאומי של שווייץ מפרסמים נתוני תשלומי מאזן המחולקים לפי מדינות, ובאופן מסורתי הם משקפים חוסר איזון מול ספרד שמתממש בשיעור כיסוי של כ-60%. לפי מקורות ספרד ואירופה, בשנים האחרונות מאזן הסחר הדו-צדדי התפתח בצורה חיובית מאוד עבור ספרד: ממדד כיסוי הגירעון הוא עבר לאיזון סחר עם עודף ובשנת 2014 שיעור הכיסוי הגיע ל-126%. המקורות השווייצרים מציבים שיעור זה על 100%. ספרד מחזיקה בשווייץ שגרירות בברן, וקונסוליות בז'נבה ובציריך. מאידך, שווייץ מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-7 קונסוליות בברצלונה, בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, פלמה דה מיורקה וולנסיה. מדיה וקבצים בנושא יחסי ספרד–שווייץ בוויקישיתוף Ficha de Suiza | Office of Diplomatic Information, Ministry of Foreign Affairs and Cooperation. Diplomatic relations. GODINEZ CALONGE, E. Boletín ICE económico The commercial relations of Spain with Switzerland. אתר על יחסי מדינות
קרסו מוטורס

קרסו מוטורס בע"מ המוכרת בשם המקוצר קרסו היא חברה ציבורית ישראלית, שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ועוסקת בייבוא ומכירת מכוניות תוצרת "רנו", "ניסאן", "דאצ'יה", "אינפיניטי", "צ'רי" ו"אקספנג". נכון לסוף שנת 2020 החזיקה קרסו מוטורס נתח שוק של כ-8% משוק המכוניות החדשות בישראל ודורגה במקום החמישי מבין יבואני הרכב. בשנת 1933 משה (מואיז) קרסו, עולה חדש מיוון, רכש מיצחק ארדיטי את הזיכיון לייבוא ושיווק מכוניות מתוצרת גנרל מוטורס האמריקאית, וכך נוסדה חברת "מואיז קרסו, מחלקת מכוניות". בשנת 1947 החברה החלה לייבא מכוניות תוצרת "הילמן" הבריטית ו"נאש" האמריקאית. בשנת 1948 הזכיין הערבי-פלסטיני של חברת רנו הצרפתית בארץ ישראל ברח עקב מלחמת העצמאות. רנו שנשארה ללא משווק מקומי במדינת ישראל פנתה אל משה קרסו במטרה שייבא ארצה את רכבי החברה, והוא נענה. בספטמבר 1967 התאגדה הקבוצה כחברה פרטית בשם בני משה קרסו בע"מ שפעלה בשני תחומים: רכב ונדל"ן. בשנת 2007 פוצלה פעילות הרכב של הקבוצה לחברת קרסו מוטורס, וחברת בני משה קרסו, שבה נותרה פעילות הנדל"ן של הקבוצה, שינתה את שמה לקרסו נדל"ן בע"מ. ב-1992 קיבלה חברת קרסו מוטורס את הזיכיון לייבוא רכבי ניסאן היפנית, ובשנת 2009 החלה לייבא גם את מותג "אינפיניטי" של ניסאן. בשנת 2011 נכנסה החברה לפעילות ייבוא כלי רכב דו-גלגליים, באמצעות מטרו מוטור, המייבאת מדגמי סאניאנג, קוואסקי וימאהה מוטור וכן כלי רכב תפעוליים. בשנת 2011 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית. בשנת 2015 קיבלה החברה את הזיכיון לייבוא רכבי נוסעים מתוצרת דאצ'יה הרומנית. בדצמבר 2019 הגיעה החברה להסכם על קניית קבוצת קל אוטו ללא תמורה במזומן ובכפוף לתנאים אחדים. העסקה הושלמה במאי 2020. ב-2023 אוחדו שירותי המימון, ליסינג, ביטוח ומכירת מכוניות יד שנייה תחת המותג "פריזבי". ייבוא ומכירה מכוניות נוסעים מתוצרת רנו הצרפתית ודאצ'יה הרומנית ייבוא ומכירה מכוניות יוקרה מתוצרת אינפיניטי היפנית ייבוא ומכירה רכבי שטח ומשאיות מתוצרת ניסאן היפנית ביטוחי רכב טרייד אין, ליסינג, והשכרת כלי רכב מתן שירותי מוסך לרכבי החברה קרן אלומה, יחד עם קרסו מוטורס וקבוצת מגדל התמודדו בשנת 2021 על רכישת נתח ממניות חברת התחבורה אגד, אך לא זכו. בשנת 1962 נפטר משה קרסו והוריש לארבעת ילדיו את מניות החברה בחלקים שווים. נכון לשנת 2019 כ-65% ממניות החברה מוחזקות על ידי בני משפחת קרסו המורחבת. אתר האינטרנט הרשמי של קרסו מוטורס קרסו מוטורס, ברשת החברתית פייסבוק קרסו מוטורס, ברשת החברתית LinkedIn קרסו מוטורס, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב קרסו מוטורס, באתר "מאיה" קרסו מוטורס בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה. קרסו מוטורס - דוח שנתי לתקופה שהסתיימה ב-31 סדצמבר 2021, באתר "מאיה" תומר הדר, אחרי חצי שנה ועם תספורת של 182 מיליון שקל: יבואנית רנו וניסאן רוכשת את קל אוטו, באתר כלכליסט, 13 במאי 2020 אודות באתר החברה אביב לוי, ‏אורי יוגב: “קיבלנו אמון מהמוסדיים. נגיע לקרן של מיליארדי שקלים", באתר גלובס, 26 בדצמבר 2021
בוברויסק (מחוז משנה)

מחוז משנה בוברויסק (בבלארוסית: Бабруйскі раён; ברוסית: Бобруйский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר בוברויסק. בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה בוברויסק 20,660 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 16,683 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 84.11% בלארוסים, 11.94% רוסים, 1.11% אוקראינים ו-2.84% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (70.30%) ורוסית (28.66%). מדיה וקבצים בנושא בוברויסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוברויסק (בבלארוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של בלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קפטן אוניית דגל

קפטן אוניית דגל (באנגלית: flag captain) היה תוארו בצי המלכותי הבריטי של קפטן שהופקד על ההשטה והתפעול היומיומי של אוניית דגל בפיקוד סגן־אדמירל, תת־אדמירל או אדמירל (full admiral). באוניית הדגל יכול היה לשרת גם קפטן של הצי (captain of the fleet), שמילא את תפקיד ראש המטה של האדמירל. תוארו באונייה של קפטן אוניית הדגל היה "קפטן שני" (second captain). ושל קפטן של הצי – "קפטן ראשון" (first captain). את תפקיד קפטן אוניית הדגל מילא על פי רוב פוסט־קפטן צעיר, שהאדמירל פיקח עליו מקרוב, בעוד שאת תפקיד קפטן של הצי מילא פוסט־קפטן ותיק. המונח "קפטן אוניית דגל", כמו גם "קפטן של הצי", היה שם תפקיד ולא שם דרגה. Rodger, N.A.M. (1986). The Wooden World: An Anatomy of the Georgian Navy. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. p. .19
ביאליניצ'י (מחוז משנה)

מחוז משנה ביאליניצ'י (בבלארוסית: Бялыніцкі раён; ברוסית: Белыничский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ביאליניצ'י. בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ביאליניצ'י 21,839 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 18,459 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 95.37% בלארוסים, 3.28% רוסים, ו-1.35% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (87.75%) ורוסית (11.45%). מדיה וקבצים בנושא ביאליניצ'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביאליניצ'י (בבלארוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביחוב (מחוז משנה)

מחוז משנה ביחוב (בבלארוסית: Быхаўскі раён; ברוסית: Быховский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ביחוב. בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ביחוב 35,148 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 30,225 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 92.46% בלארוסים, 5.61% רוסים, 1.24% אוקראינים ו-0.69% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (72.68%) ורוסית (26.09%). מדיה וקבצים בנושא ביחוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביחוב (בבלארוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנס ביבוב

הנס ביבוב (בגרמנית: Hans Biebow; ‏18 בדצמבר 1902 - 23 ביוני 1947) היה ראש הממשל הנאצי הגרמני בגטו לודז' בפולין הכבושה. ביבוב נולד בברמן, בנו של יוליוס ביבוב, מנהל חברת ביטוח. הוא עבד בחברתו של אביו כמתמחה בשטוטגרט. הוא תכנן להגיע למשרתו של אביו. עקב המשבר הכלכלי של 1929 נפגעו עסקי האב. ביבוב עזב את עבודתו בחברתו של האב ועבר לבנק בברמן. בגיל 22 החל לנהל סניף של חברת דגנים בגטינגן. משנת 1924 עסק במסחר בקפה. ב-1939 הצטרף למפלגה הנאצית. בתחילת מלחמת העולם השנייה, העסיק כ-250 עובדים וגלגל מחזור שנתי של מיליון רייכסמארק. לאחר מכן הפך ביבוב לממונה על גטו לודז'. הוא הפך את גטו לודז למתחם החזקת עובדי כפייה כדי להניב רווחים לגרמניה הנאצית. תחת ניהולו נדחסו 164,000 יהודי לודז', העיר השנייה בגודלה בפולין, לאזור קטן בעיר. התקשורת בין תושבי הגטו והעולם החיצוני נותקה והיצע המזון הוגבל, מה שגרם לתמותה מרעב בגטו. בשנות קיומו של הגטו עברו בו 204,000 איש, בהם יהודים ממרכז אירופה. ממשל הגטו התקיים מאפריל 1940 עד קיץ 1944, ומהגטו יצאו טרנספורטים למחנות ההשמדה (בעיקר אושוויץ וחלמנו). ביבוב היה אחראי ישירות להרעבת אוכלוסיית הגטו וסייע לגסטפו לאסוף יהודים לגירוש. ביבוב הפעיל את שליטתו באמצעות ממשל יהודי בראשות מרדכי חיים רומקובסקי. רומקובסקי האמין שהיהודים יכולים לשרוד אם ייצרו סחורות זולות וחיוניות עבור הנאצים. ביבוב הרוויח ממכירת תוצרת שייצרו יהודים וכן מרכושם המוחרם. מפעלי הגטו ייצרו מוצרים כגון מגפי חיילים גרמנים והיו רווחיים עבור הגרמנים מכיוון שהיהודים, שהיו מנותקים מכל משאב, עבדו תמורת שכר שכלל מזון בסיסי וצורכים חיוניים נוספים בלבד. הפרודוקטיביות של הגטו הייתה גורם בהישרדותו הארוכה יחסית. התושבים סבלו ארבע שנים של רעב, מחלות וצפיפות לפני שנשלחו למחנות ההשמדה חלמנו ואושוויץ. מתוך 204,000 תושבים, כ-10,000 שרדו. בתחילה עודד ביבוב שימוש ביהודים כמקור לעבודה זולה במקום רציחתם, אך הוא הסתגל מהר למדיניות ההשמדה. הוא עודד את אחרוני היהודים בגטו בקיץ 1944 לעלות לרכבות לאושוויץ בנאום בו הבטיח להם שיעבדו במערב. לפני שחרור לודז' על ידי הצבא האדום בינואר 1945, הורה ביבוב לחפור בורות קבורה גדולים בבית הקברות המקומי, מתוך כוונה שהגסטאפו יוציא להורג את 877 היהודים הנותרים ששירתו כצוות ניקיון בגטו. ייתכן שזה היה ניסיון של ביבוב לחסל עדים לתפקידו בפעילות הגטו. למעשה רובם לא שיתפו עמו פעולה, ורק כ-150 יהודים נאספו למקום הבורות על פי ציוויו. גם אלו שוחררו, אחר כניסת הצבא האדום ב-19 בינואר למחנה, לפני שהספיק להוציאם להורג. לאחר הכניעה ללא תנאי של גרמניה בשנת 1945 הצליח ביבוב לברוח ולהתחבא בגרמניה, אך זוהה על ידי ניצול הגטו ונעצר לאחר מכן בברמן. הוא הוסגר על ידי בעלות הברית ללודז', הועמד לדין ב-23 באפריל 1947 וכעבור שבוע נפסק דינו. הוא הוצא להורג בתלייה ב-23 ביוני 1947. ליב שטקאטש, "תעלולי הרוצח האנס ביבאו בגיטו לודז", בתוך: קול ישראל, כ"א באב תש"ז, עמ' 3 מדיה וקבצים בנושא הנס ביבוב בוויקישיתוף holocaustresearchproject.org וולף אושליס, "גטו ליצמנשטט" הגרמני בלודז 'בפולין, באתר shoa.de גטו תערוכת ליצמנשטאט, 1999-2000 גטו לודז'/ ליצמנשטט תצלומי גטו לודז' של הנריק רוס: אוסף תצלומי שואה על השימוש ביהודים למטרות עבודה וייצור בגטו לודז' במקום השמדתם, באתר יד ושם Jockusch, Laura (ביולי 2015). Collect and Record!: Jewish Holocaust Documentation in Early Postwar Europe. ISBN 9780190259334. {{cite book}}: (עזרה)
מנדל של הספרים

מנדל של הספרים הוא ספר מאת שטפן צווייג. הספר יצא לאור בגרמנית בשנת 1936. תורגם לעברית בשנת 2016 בידי הראל קין ויצא לאור בהוצאת "תשע נשמות". הדמות הראשית בספר הוא יעקב מנדל, יהודי שהיגר מרוסיה לווינה ועיסוק בספרים מילא את עולמו. הספר נפתח בביקור אקראי של המספר בבית הקפה בו נהג מנדל "לנהל את עסקיו", כאשר המספר נזכר בדמותו של מנדל ומתחיל להתחקות אחרי קורותיו של מנדל אשר שזורים במלחמת העולם הראשונה. יצחק מור כותב בביקורת על הספר: ”דרך דמותו של מנדל, שספק אם היה ונברא, מתחקה צוויג אחר שתיים מהתכונות האנושיות שסיקרנו אותו במיוחד. אחת היא הגאונות ודרכי התגבשותה; אותן הוא מזהה בריכוז המוחלט וההתמסרות לדבר אחד לא הפרעה... מן העבר השני בוחן צוויג את השפל האנושי המתגלה במוראותיה של המלחמה... [הספר] טוב כמנת פתיחה למי שטרם נחשף לכתיבתו, וכתבלין מרענן למי שמצוי בספריו הרבים של סופר מקורי וטרגי זה.” הספר באתר "הוצאת תשע נשמות" הפרק הראשון באתר "עברית". על הספר יצחק מור, ‏סקירת הספר, השילוח, גיליון 1, אוקטובר 2016 ירין כץ, ביקורת: “מנדל של הספרים” מגזין "קורא בספרים", 19 באפריל 2016. עופרה עופר אורן, "דרישת שלום מרתקת" באתר "סופרת ספרים", 6 במאי 2016. טל גולדשטיין "פנינה ספרותית אמיתית של צוויג", מגפון, 22 באפריל 2016. חגי הופר, "מנדל של הספרים/ ביקורת" ביקורות ספרים ומאמרים, 20 בספטמבר 2016. יובל אלבשן, "קינה על עולם הספרים של אתמול", באתר הארץ, 11 בספטמבר 2016 יצחק מור, ‏סקירת הספר, השילוח, גיליון 1, אוקטובר 2016
היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות

היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות היא יחידה במשרד המשפטים בראשות עו"ד אווקה (קובי) זנה, שמטרתה מניעה ומיגור גזענות ממסדית - במשרדי ממשלה ומוסדות ציבור - על רקע צבע עור, מוצא, לאום, דת וכלפי כלל הקבוצות בישראל, באמצעות שינוי מדיניות ופרקטיקות ארגוניות, לקידום שוויון וחוסן חברתי במדינת ישראל. בעקבות מחאות יוצאי אתיופיה בחודשים אפריל-מאי 2015, הוקם צוות בין-משרדי למיגור הגזענות נגד יוצאי אתיופיה, בראשותה של מנכ"לית משרד המשפטים, אמי פלמור. בחודש יולי 2016 פורסם דו"ח הצוות, והמלצותיו אומצו על ידי ועדת שרים בהחלטת ממשלה מספר 1958. אחת ההמלצות המרכזיות הייתה הקמת יחידה ממשלתית, במשרד המשפטים, לתיאום המאבק בגזענות. היחידה הוסמכה על ידי הממשלה, בין היתר, לקבל תלונות בנושא גזענות ממסדית ולנתב את הטיפול בהן לגורמים המוסכמים, לרכז מידע בנושא המאבק בגזענות, לפעול למניעת גזענות ולהגיש דו"ח לממשלה על פעילות משרדי הממשלה השונים למיגור הגזענות. אחד מתפקידיה המרכזיים של היחידה הוא קבלה של פניות ותלונות ממי שחוו או היו עדים למופעי גזענות ממסדית/מוסדית, הפנייתן לגורמים הרלוונטיים ומעקב אחר הטיפול בהן. בשנת 2019 נפתחו ביחידה 497 תלונות, כדלקמן: 33% מהתלונות הן בגין התבטאות גזענית, 30% - בגין אפליה במתן שירות, 13% - בגין אפליה בתעסוקה, 8% - בנושא משטרה וגורמי אכיפה, 7% - בנושא פרסום גזעני או סטראוטיפי, 3% - בתחום החינוך. 37% מקרב המתלוננים הם יוצאי אתיופיה, 27% - ערביי ישראל, 5% - חרדים, 5% - יוצאי ברית המועצות, 3% - מזרחים, 3% - להט"ב והשאר קבוצות שונות בחברה הישראלית. במקביל לטיפול פרטני בתלונות, היחידה פועלת לשינויים רוחביים בדרכים אלה: מעקב אחר יישום המלצות דוח הצוות הבין-משרדי למיגור הגזענות נגד יוצאי אתיופיה ושתי החלטות הממשלה שמעגנות המלצות אלו. הנכחה חיובית של יוצאי אתיופיה: היחידה פועלת להגברת ההנכחה החיובית של יוצאי אתיופיה במרחב הציבורי לרבות בתקשורת. זיהוי של מדיניות שמקבעת, משעתקת או מאפשרת גזענות, או פרקטיקות גזעניות שמחייבות שינוי מערכתי, והובלה של שינויים אלה במשרדי ממשלה ובשירות הציבורי. היחידה מקדמת פיתוח של ידע מקצועי, משפטי ומחקרי בנושא של גזענות, שבעזרתו ניתן לפתח הכשרות, לייעץ ולהוביל תהליכי שינוי בשירות הציבורי ומשרדי הממשלה. אתר האינטרנט הרשמי של היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות אתר היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות, באתר פייסבוק אודות היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות החלטת הממשלה 1958 היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות, באתר כל זכות דו"ח פעילות לשנת 2019, באתר היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות
האתגר הגדול

האתגר הגדול הוא פורמט טלוויזיוני מקבוצת מדיה הופ! המשלב בין תוכנית קומית מתוסרטת לבין שעשועון אתגרי בהשתתפות ילדים מכל רחבי הארץ, סדרת ההמשך היא "קיץ של אתגרים". הסדרה פותחה על ידי קבוצת הופ! בשיתוף פעולה עם התסריטאי אבי בלקין ("לה פמיליה", "הקלמרים") ומומחה השעשועונים איתי הרמן, במטרה להעשיר את עולם הילדים ולחדד את חושיהם על ידי משימות מאתגרות וחידות. הילדים מתגברים על אתגרים שונים בזמן אמת המשלבים דמיון, תכנון, יצירתיות, זיכרון, ריכוז ועוד. מטרת הסדרה היא להעמיד את הילדים במרכז הבמה ולתת בידיהם את הכוח. לשעשועון יצא משחק קופסה של חברת קובייה בכל פרק מגיעה אל המפקדה של גיבורי העל משימה מיוחדת שרק הם יכולים לבצע, אך חסר להם פרט מידע שבלעדיו לא יוכלו להשלים את ביצוע המשימה. המפקדה מזמנת ילד או ילדה שעל-מנת לגלות את הפרט החסר הם יצטרכו לעבור ארבעה אתגרים - אתגר המוח, אתגר הכוח, אתגר הלב ואתגר המזל. לאחר כל אתגר יאספו המשתתפים חלקי פאזל שבעזרתם ישלימו את התמונה שתגלה את הפרט החסר, וישלחו את גיבורי העל לביצוע המשימה. אתגר המוח - האתגר שמסובב את הגלגלים אתגר הכוח - האתגר שמחזק את השרירים אתגר המזל - האתגר בו הכל יכול לקרות אתגר הלב - האתגר בו נדרשת רגישות והקשבה שני קליין - גבי מנהלת המפקדה אלון פרידמן - איש הקקטוס איילת רובינסון - א-קפלה מירב שירום - רובו-רובוט שחר רז - סופר-ספורט האתגר הגדול, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מתחם האתגר הגדול באתר הופ!
פסטיבל גליינדבורן

פסטיבל האופרה השנתי של גליינדבורן, אחד הפסטיבלים החשובים ביותר בעולם, מתקיים מאז 1934 בגליינדבורן, במזרח אסקס, אנגליה. הפסטיבל עובד בצמוד עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון (מאז 1964) ועם תזמורת עידן הנאורות. מדי שנה הוא מציג מופע אופרה בלונדון כחלק מהפרומס. ג'ון כריסטי רכש בית כפרי בגליינדבורן בשנת 1920. הוא היה בעליה של חברת היל, נורמן וברד בע"מ לבניית עוגבים, והחל להתאים את אולם המוזיקה של גליינדבורן, שאורכו 24 מטרים, לחדר עוגב, כך שיתאים לאחד העוגבים הגדולים ביותר באנגליה, שאיננו בקתדרלה. אהבת המוזיקה של כריסטי הביאה אותו לקיום ערבי אופרה לחובבים בחדר זה. באחד הערבים האלה פגש את אשתו לעתיד, אודרי מילדמיי, הייתה זמרת מקצועית, והוזמנה לשוות נופך של מקצועיות למופע. במהלך ירח הדבש שלהם, שכלל ביקורים בפסטיבל זלצבורג ובפסטיבל ביירוית, עלה בדעתם של כריסטי ואשתו הרעיון להביא אופרה מקצועית אל גליינדבורן. הם בנו תיאטרון עם אולם בן 300 מושבים ובור תזמורת גדול. כריסטי הזמין את המנצח פריץ בוש ואת הבמאי קרל אברט, שניהם גולים מגרמניה הנאצית, והעלה את ההפקה הראשונה ב-28 במאי 1934. התיאטרון המקורי של ג'ון כריסטי, שנבנה לצד הבית, הורחב ושופר פעמים רבות מאז הקמת המבנה המקורי, ובראשית שנות ה-90' הוקף מכלול מבני-עזר - מסעדות, חדרי הלבשה, מחסן ושאר מתקנים. בשנת 1992 אירח התיאטרון הישן את הפסטיבל האחרון שלו. בשנת 1994 הושלמה בגליינדבורן בנייתו של תיאטרון חדש וחדיש, שבו אולם בן 1200 מושבים, בעלות של כ-34 מיליון לירות שטרלינג, שנאספו בתרומות מן הציבור. פריץ בוש (1934 – 1951) ויטוריו גואי (1952 – 1963) ג'ון פריצ'רד (1964 – 1977) ברנרד הייטינק (1978 – 1988) אנדרו דייוויס (1989 – 2000) ולדימיר יורובסקי (2001 – 2013) רובין טיקיאטי (2014 – ממשיך) מנהל ההפקות בפסטיבל בין השנים 1994 ל-2000 היה במאי האופרה סר גרהם ויק, אשר הלך לעולמו בגיל 67 לאחר שחלה בקורונה. אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל גליינדבורן פסטיבל גליינדבורן, ברשת החברתית פייסבוק פסטיבל גליינדבורן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פסטיבל גליינדבורן, ברשת החברתית אינסטגרם פסטיבל גליינדבורן, סרטונים בערוץ היוטיוב במאי האופרה הנודע סר גרהם ויק הלך לעולמו בגיל 67 לאחר שחלה בקורונה, באתר ynet, 19 ביולי 2021 Our orchestras and chorus, Glyndebourne (באנגלית אמריקאית) Orchestra of the Age of Enlightenment, Glyndebourne (באנגלית אמריקאית)
וילי נאולס

ויליאם דין "וילי" נאולס (באנגלית: William Dean "Willie" Naulls;‏ 7 באוקטובר 1934 – 22 בנובמבר 2018) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1956–1966. לאורך הקריירה זכה 3 פעמים באליפות ה-NBA, השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר ורשם ממוצעים כוללים של 15.8 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק. נאולס נולד בדאלאס שבטקסס, ובילדותו עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס, קליפורניה, בשל ההפרדה הגזעית בעיר הולדתו. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של "תיכון סן פדרו", 1951/1952, זכה בפרס שחקן התיכונים המצטיין של קליפורניה ("California Mr. Basketball"). בין השנים 1952–1956 למד נאולס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ("UCLA"), ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן ג'ון וודן. בעונתו האחרונה בקבוצה נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות ("Second-team All-American") לאחר שרשם ממוצעים של 23.6 נקודות ו-14.6 ריבאונדים למשחק, והוביל את UCLA לשמינית גמר טורניר אליפות המכללות. במשחק שמינית הגמר הפסידה קבוצתו מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת סן פרנסיסקו, אותה הוביל ביל ראסל. בעת סיום לימודיו הוביל נאולס את כל שחקני UCLA בסך נקודות (1,225) וריבאונדים (900) בקריירה. בדראפט ה-NBA‏ 1956 נלקח נאולס בבחירה העשירית על ידי סנט לואיס הוקס, אך כבר לאחר 19 משחקים הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לסלייטר מרטין. ב-5 העונות הבאות היה אחד השחקנים המובילים של הניקס, לצד ריצ'י גארין וקני סירס, השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר והעמיד ממוצעים של 20.9 נקודות ו-12.3 ריבאונדים למשחק. בשנת 1960 נבחר לשמש כקפטן של הניקס, ובכך הפך לקפטן האפרו-אמריקאי הראשון בכל ליגות הספורט הגדולות בארצות הברית. עונתו הטובה ביותר מבחינה אישית הייתה 1961/1962, בה קלע 25.0 נקודות בממוצע למשחק. ב-2 במרץ 1962 לקח חלק ב"משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין", ואף קלע בו 31 נקודות. בדצמבר 1962, לאחר כ-6 שנים בניו יורק, הועבר יחד עם קני סירס בטרייד לסן פרנסיסקו ווריורס בתמורה לטום גולה. לקראת עונת 1963/1964 נמכר על ידי הווריורס לבוסטון סלטיקס, אלופת ה-NBA ב-5 העונות הקודמות. בכל 3 עונותיו עם הסלטיקס סייע לקבוצה לזכות באליפות ה-NBA, עם ממוצעים של 10.3 נקודות למשחק כשחקן ספסל. במשחק מול סנט לואיס הוקס ב-26 בדצמבר 1964 החליף את טום היינסון הפצוע בחמישיית הקבוצה, ובכך יצר את החמישייה הפותחת הראשונה בתולדות ה-NBA המורכבת כולה משחקנים אפרו-אמריקאים, לצד ביל ראסל, סאץ' סנדרס, סם ג'ונס, וקיי. סי. ג'ונס. ב-22 בנובמבר 2018 נפטר נאולס כתוצאה מכשל נשימתי, אשר נבע מתסמונת צ'רג שטראוס בה נאבק ב-8 השנים האחרונות לחייו. מדיה וקבצים בנושא וילי נאולס בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA וילי נאולס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטטיסטיקות הקריירה של נאולס, באתר basketball-reference.com ההודעה על פטירתו של נאולס, באתר הניו יורק טיימס, 25 בנובמבר 2018 הניקס ממנים את נאולס לקפטן הקבוצה, באתר הניקס סטטיסטיקות המכללות של נאולס, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1956, באתר thedraftreview.com סטטיסטיקות המשחק בין הניקס לווריורס, באתר basketball-reference.com ההודעה על פטירתו של נאולס, באתר NBC,‏ 25 בנובמבר 2018
עמק טאמארוס

עמק טאמארוס (באנגלית: Tamarus Valley) הוא עמק שאינו מכוסה קרח, המצוי מדרום למצוק סברינה, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה. העמק נמצא 4.6 קילומטרים צפונית מזרחית להר הנדרסון. שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת ואיקטו מוואיקטו שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979–1978 בפיקודו של מייקל סלבי. העמק נקרא על שמו של הנהר טאמאר אתר בבריטניה הרומית (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית). עמק טאמארוס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית עמק טאמארוס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי
יחסי פורטוגל–שווייץ

יחסי פורטוגל–שווייץ הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין פורטוגל לקונפדרציה השווייצרית. באופן מסורתי, המדינות מנהלות מערכות יחסים נטולות בעיות. לאחר ההכרה הפורטוגזית בנייטרליות השווייצרית בשנת 1815, כוננו היחסים הדיפלומטיים הרגילים בין המדינות, שהוסדרו בשנת 1883 בהסכם דו צדדי. בשווייץ חיים כ-270,000 פורטוגזים, מה שהופך אותה לקבוצת הזרים השלישית בגודלה במדינה. בפורטוגל מתגוררים כמעט 3,500 שווייצרים, מתוכם כמחצית הם בעלי אזרחות כפולה פורטוגזית-שווייצרית. הקשר המודרני הראשון בין שתי המדינות היה ביקורו של פאראצלסוס בפורטוגל בשנת 1515. מאוחר יותר ביקר חוקר הטבע מבזל לאונהרד תורנייסן בפורטוגל בשנים 1555 ו-1556. יותר ויותר שווייצרים הגיעו לפורטוגל במהלך המאה ה-18, במיוחד אנשי עסקים כמו בנקאי החצר דוד דה פורי, שהתיישב במקום בשנת 1736. במלחמת שבע השנים בשנים 1762–1763 היו גם כוחות שווייצרים בשירות פורטוגל. עם זאת, מאמציהם הסתיימו בבושת פנים, והם הודחו לאחר חוסר משמעת גס כמו מעילה ועריקה. פורטוגל הכירה בנייטרליות של שווייץ בשנת 1815, ולאחר מכן שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים, עליה חתמו בהסכם בשנת 1883. במהלך מלחמת העולם השנייה (1939-1945) שתי המדינות נותרו נייטרליות, והיוו מקום מקלט לפליטים באותה מידה. בשנת 1959 שדרגו פורטוגל ושווייץ את הייצוגים ההדדיים שלהם למסרים מלאים. עם חברותם של שתי המדינות באיגוד האירופי לסחר חופשי (EFTA) משנת 1960 ואילך, היחסים הדו-צדדיים המשיכו להעמיק. במהלך המלחמה הקולוניאלית הפורטוגלית ייצגה שווייץ את האינטרסים של פורטוגל בסנגל בין 1963 ל-1975. לאחר מהפכת הציפורנים בשנת 1974 והחזרה לאחר מכן לדמוקרטיה בפורטוגל, ביקורים רשמיים של בכירים פורטוגזים ושווייצרים התגברו משנת 1977 ואילך. לאחרונה, נשיאת שווייץ, מישלין קלמי-רה, נסעה לפורטוגל בשנת 2007, ונשיא פורטוגל מרסלו רבלו דה סוזה הגיע לאחרונה לשווייץ בשנת 2016. הקונסוליה השווייצרית הראשונה נפתחה בליסבון בשנת 1817. בשנת 1936 הקימה שווייץ משרד עורכי דין דיפלומטי בליסבון, שבשנת 1959 הפכה לשגרירות שווייץ בפורטוגל. פורטוגל פתחה את הקונסוליה הראשונה שלה בשווייץ בשנת 1855 בז'נבה. בשנת 1892 הוקמה בברן משלחת דיפלומטית שהפכה לשגרירות פורטוגזית בשווייץ בשנת 1959. לשכת הסחר הפורטוגזית AICEP מנהלת משרד בציריך, ואילו לשכת המסחר והתעשייה השווייצרית-פורטוגזית נמצאת בליסבון. קשרי הסחר הדו-צדדיים מושפעים גם מ-270,000 פורטוגזים בשווייץ וכ-250,000 תיירים שווייצרים בפורטוגל בכל שנה. פורטוגל מדורגת במקום ה-13 בקרב שותפות הסחר בשווייץ, שווייץ מגיעה למקום ה-18 בין שותפות הסחר הפורטוגזים. בשנת 2015 ייצאה פורטוגל סחורות ושירותים בשווי 1,513 מיליון אירו לשווייץ (2014: 1,578 מיליון אירו, 2013: 1,265 מיליון אירו, 2012: 1,083 מיליון אירו, 2011: 478 מיליון אירו), מתוכם 12.6% מזון, 11.4% מכונות וציוד, 8.9% כלי רכב וחלקי רכב ו-8.2% מכשירים אופטיים ודיוק. באותה תקופה ייצאה שווייץ סחורות ושירותים בשווי 641.6 מיליון אירו לפורטוגל (2014: 653.6 מיליון אירו, 2013: 615.4 מיליון אירו, 2012: 664.3 מיליון אירו, 2011: 710.7 מיליון אירו), מתוכם 66.5% מוצרים כימיים-תרופתיים, 13.4% מכונות וציוד, 8.5% מכשירים אופטיים ודיוק ו-2.1% מתכות. שתי המדינות סיכמו הסכם מיסוי כפול בשנת 1974, ועדכנו לאחרונה שינוי בפרוטוקול באוקטובר 2013. פורטוגל מחזיקה בשווייץ שגרירות בברן, ו-4 קונסוליות בז'נבה, לוגאנו, סיון וציריך. מאידך, שווייץ מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, וקונסוליה כללית בפורטו. מדיה וקבצים בנושא יחסי פורטוגל–שווייץ בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות