laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מצעד חג ההודיה של מייסיס

מצעד חג ההודיה של מייסיס בניו יורק הוא אחד המצעדים הגדולים ביותר בעולם ומאורגן על ידי רשת חנויות הכלבו מייסיס. תהלוכה זו, יחד עם תהלוכת חג ההודיה בדטרויט הן תהלוכות חג ההודיה הוותיקות ביותר בארצות הברית, ומתקיימות מאז 1924. התהלוכה מתקיימת בחג ההודיה במנהטן במשך שלוש שעות מ-9 בבוקר ועד 12 בצהריים לפי אזור הזמן המזרחי, והיא משודרת בטלוויזיה ב-NBC מאז 1952. מצעד חג ההודיה השנתי התחיל בניוארק בניו ג'רזי על ידי לואיס במברגר בחנות במברגרס, והועתק לניו יורק על ידי רשת מייסיס. בניו יורק עובדי מייסיס צעדו בבגדים ססגוניים לחנות הדגל של מייסיס ברחוב 34. במצעד נערכו הופעות של להקות, והוצגו חיות שנשאלו מגן החיות בסנטרל פארק. בסיום המצעד, במה שהפך למסורת, מקבלים את סנטה קלאוס בכיכר הראלד. המצעד הראשון זכה להצלחה, וצפו בו קהל של למעלה מ-250 אלף איש. בעקבות הצלחתו החליטה מייסיס לקיים את המצעד מדי שנה. במהלך שנות ה-30 גבר העניין במצעד, כשבשנת 1933 השתתף בו קהל של למעלה ממיליון איש. בין שנות ה-70 של המאה ה-19 לשנות ה-20 של המאה ה-20 ילדים בניו יורק לקחו חלק במצעד רגמפין שבו ערכו משחקים דמויי "תעלול או ממתק". עם הזמן דחק מצעד חג ההודיה של מייסיס את המנהג, כשמצעד רגמפין האחרון התקיים ב-1956. במהלך מלחמת העולם השנייה בין השנים 1942 ל-1944 לא התקיים המצעד, וב-1945 חזר לפעול. המצעד זכה לתהודה לאומית לאחר שהופיע בסרט נס ברחוב 34. מדיה וקבצים בנושא מצעד חג ההודיה של מייסיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מצעד חג ההודיה של מייסיס
אנג'ל קולבי

אנג'ל קולבי (באנגלית: Angel Coulby; נולדה ב-30 באוגוסט 1980) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד גווינביר (גוון) בסדרת הפנטזיה של ה-BBC "מרלין". קולבי נולדה וגדלה בצפון לונדון. היא עברה לאדינבורו כדי ללמוד לתואר במשחק באוניברסיטת המלכה מרגרט. ב-1997 הופיעה קולבי בפרק בסדרה "Scariest Places on Earth" בתפקיד סטודנטית שנתקלת ברוח רפאים. פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה ב-2001 כשהופיעה בסיטקום "'Orrible" של ג'וני ווהן. אחר כך נבחרה לגלם את גוון, אישה צעירה שתהיה בעתיד המלכה גווינביר בסדרת הפנטזיה של ערוץ BBC One "מרלין". בראיון אמרה קולבי שהיא נהנית לשחק את התפקיד של גוון, החל מדמות המשרתת הצנועה עד להיותה מלכה בקמלוט. בתפקיד זה כיכבה קולבי בכל חמש העונות של הסדרה וכמעט בכל הפרקים עד לפרק האחרון. ב-2013 כיכבה קולבי בתפקיד זמרת הג'אז ג'סי במיני-סדרה בחמישה פרקים של סטיבן פוליאקוף בשם "Dancing on the Edge" לצדם של צ'ואיטל אג'יופור, ג'ון גודמן, מת'יו גוד, אנתוני הד וז'קלין ביסט. בשנת 2013 החלה קולבי לככב בסדרה "The Tunnel" עיבוד מחודש בריטי-צרפתי של סדרת הפשע הסקנדינבית "הגשר". היא שיחקה לצדם של סטיבן דיליין וקלמנס פואזי. העונה הראשונה שודרה בסוף 2013, וקולבי חזרה להופיע בעונה השנייה של הסדרה ב-2016. מדיה וקבצים בנושא אנג'ל קולבי בוויקישיתוף אנג'ל קולבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנג'ל קולבי, באתר AllMovie (באנגלית) אנג'ל קולבי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Stephen Poliakoff's Dancing on the Edge for BBC Two starring Chiwetel Ejiofor and Matthew Goode", BBC Media Centre. Morgan Jeffery, "'Merlin' star Angel Coulby, Keeley Hawes join 'The Bridge' remake", Digital Spy, 1 February 2013. "Exorcism". Scariest Places on Earth. Season 2. Episode 10. 4 May 2001. ABC Family. http://www.imdb.com/title/tt1812859/. Retrieved 4 February 2011. "Hermione Norris and Lee Ingleby lead the cast of new ITV drama Innocent". itv.com. "Curtis Brown". www.curtisbrown.co.uk.
ג'עפר פרח

ג'עפר פרח (בערבית: جعفر فرح; נולד ב-21 באוגוסט 1966) הוא פעיל חברתי ופוליטי, פעיל זכויות אדם המנהל את "מרכז מוסאוא", עיתונאי, פובליציסט ויזם תקשורת ערבי נוצרי-ישראלי. ג'עפר פרח הוא בוגר אוניברסיטת חיפה בסוציולוגיה וחינוך. כיהן כיו"ר ועד הסטודנטים הערבים באוניברסיטת חיפה ויו"ר התאחדות הסטודנטים הערבים בישראל. עבד כעיתונאי ברשת המקומונים של "הארץ" ובמספר עיתונים בערבית ובתוכניות הטלוויזיה "עובדה" ו"מבט נשי" בערוץ 2. כתב מאמרים פובליציסטיים שפורסמו בעיתונות בערבית, בעברית ובאנגלית. שימש מרצה לתקשורת ולדוברות במכללה למינהל. היה מעורב בהקמת ארגון ההכוון הלימודי לסטודנטים הערבים, ארגון איעלאם וארגון מוסאוא. היה בין יוזמי ערוץ טלוויזיה ערבי בישראל. בשנת 2011 עזב את מוסאוא והקים את חברת ביסאן תקשורת שיזמה והקימה את ערוץ הטלוויזיה הערבי הייעודי "הלא TV" ביחד עם זיאד עומרי, בסאם ג'אבר, מכללת סכנין, חברת סקטורס, רשת, ענני תקשורת, רן אדליסט ועמי הולנדר. הוא ייצב את הערוץ וניהל אותו עד שנרכש בידי קבוצת פנורמה. מעורב במיאמי תקשורת בחברה הערבית. בשנת 2015 חזר לנהל את מרכז מוסאוא. פרח פועל למען הכרה בזכויות הלאומיות האזרחיות של המיעוט הערבי בישראל, לסיום הכיבוש הישראלי ולשוויון זכויות של כלל אזרחי ישראל (כולל מניעת אפליה של אזרחים יהודים מקבוצות מודרות, כגון יוצאי אתיופיה). בשנות השמונים הנהיג את ועד הסטודנטים הערבים באונ' חיפה ואת התאחדות הסטודנטים הערבים בארץ. בין השנים 1979–1989 עבד כעיתונאי ותחקירן ברשת שוקן, העיתונות הערבית ובתוכניות טלוויזיה. לימד עיתונות ותקשורת במכללה למינהל. השתתף בהקמת מספר ארגונים ביניהם העמותה להכווין לימודי, המרכז הערבי לתכנון אלטרנטיבי ומרכז אעלאם. הקים ומנהל את מרכז מוסאוא - לזכויות האזרחים הערביים בישראל. פרח הוביל פרויקטים ויוזמות אזרחיות לשינוי מדיניות ומימוש זכויותיהם של האזרחים הערבים במדינה, כולל סנגור וגיבוש פניות למוסדות בינלאומיים. פעל במשך השנים לקדם פיתוח כלכלי חברתי ברשויות הערביות ולהציף את הצורך בהכרה חוקתית של זכויות האזרחים הערבים.[דרוש מקור] בעת שהשתתף בהפגנה בחיפה ב-18 במאי 2018 נעצר בידי המשטרה. בסמוך למעצר ברכו נשברה, והוא התלונן שהדבר קרה כתוצאה של אלימות של שוטר נגדו. ב-8 באוקטובר 2018 הוחלט במח"ש להעמיד לדין את השוטר החשוד במעשה, ליאור חתם, בגין תקיפה, איומים וגרימת חבלה. ביולי 2021 הגיש פרח תביעת נזיקין נגד חתם ומשטרת ישראל, בסך 1.5 מיליון ש"ח. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת התמודד פרח על ראשות מפלגת חד"ש. ג'עפר פרח מתגורר בחיפה. הוא נשוי ואב לשלושה. ג'עפר פרח, ברשת החברתית פייסבוק הפרופיל של ג'עפר פרח, באתר A-list הפרופיל של ג'עפר פרח, באתר A-list עינת פישביין, "יכול להיות שהמעצר היה הדבר הכי אפקטיבי שעשיתי בחיים שלי", באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 5 ביוני 2018 נועם שרביט, יאסרה בכרי זוכתה מאשמת אי מניעת הפיגוע באוטובוס במירון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בינואר 2005 הוועד הארצי לראשי הרשויות המקומיות הערביות בישראל, החזון העתידי לערבים הפלסטינים בישראל (עמ' 40), באתר www.knesset.gov.il, ‏2006 פוראת נסאר, ‏כך נאזק ג'עפר פרח הפצוע בבי"ח, באתר ‏מאקו‏, 30 במאי 2018 עינת פישביין, המשטרה מסרבת להסביר איך נשברה רגלו של מנהל מוסאוא כשהיה במעצר, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 20 במאי 2018 גלית הראלי, תביעה של 1.5 מיליון שקל נגד משטרת ישראל בעקבות תקיפת השוטר ליאור חתם, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 25 ביולי 2021 יואב איתיאל‏, ג'עפר פרח מול איימן עודה: נסגרה רשימת המועמדים של חד"ש לכנסת, באתר וואלה, 26 בינואר 2019
נאצומה סוסקי

נאצומה קינוסקה, המוכר גם בשם-העט שלו נאצומה סוסקי (ביפנית: 夏目 漱石;‏ 9 בפברואר 1867 – 13 בדצמבר 1916), היה סופר יפני, שחי ופעל בתקופת מייג'י ובתקופת טאישו. אחד מהסופרים הידועים והמשפיעים ביותר של ארצו; ספריו הידועים ביותר הם "קוקורו", "בוצ'אן", "אני חתול", וספרו האחרון, שלא הספיק לגמור, "אור וחשכה". סוסקי נולד ב-1867 בעיירה באבאשיטה, שהייתה ממוקמת ברובע אושיגומה של אדו (בשטח שבו נמצא, כיום, אזור קיקואי שבשינג'וקו). כבן-זקונים שנולד למשפחה שכבר היו בה חמישה ילדים, סוסקי נדחה על ידי משפחתו ונשלח לאימוץ; בגיל 4 אומץ שנית על ידי זוג חסר ילדים שגידל אותו עד גירושיו, שהתרחשו כשהיה בן תשע; לאחר מכן משפחתו קיבלה אותו שנית. סוסקי נשלח לחטיבת הביניים הראשונה שנבנתה בטוקיו, ושם למד על הספרות הסינית ופיתח בה עניין; למרות שהוא רצה לעסוק בכתיבה, בשל חוסר הסכמתה של משפחתו, הוא נשלח ללמוד אדריכלות באוניברסיטת טוקיו. במהלך לימודיו התחיל ללמוד אנגלית ופגש את מסאוקה שיקי (אנ'), שגם הוא לימים נהיה סופר, ובין שניהם נוצר קשר קרוב. משיקי למד סוסקי את אמנות כתיבת ההאיקו; על היצירות שכתב באותה תקופה הוא כתב בשם-העט שלו, "סוסקי", שמשמעותו "עקשן". ב-1890 עבר למחלקה לספרות אנגלית של האוניברסיטה; המחלקה, שנפתחה זמן קצר לפני שהצטרף אליה, מנתה שני סטונדטים בלבד. למרות שלא אהב את צורת הלימוד באוניברסיטה, סוסקי הצטיין בלימודיו; ב-1891 הוא פרסם תרגום אנגלי להוג'וקי (אנ'), קלסיקה מתקופת קמקורה. לאחר שסיים את הלימודים באוניברסיטה, סוסקי עבד כמורה לאנגלית בבתי ספר ברחבי יפן; באחד מהם מתרחש אחד הספרים שכתב, "בוצ'אן". ב-1896, סוסקי התחתן עם נקאנה קיוקו. ב-1900, נשלח סוסקי ללמוד בבריטניה על ידי משרד החינוך היפני לתקופה של שנתיים, כ"חוקר היפני הראשון של הספרות האנגלית"; הוא למד במשך מספר חודשים באוניברסיטת לונדון, ובמשך כשנה אצל מומחה ליצירותיו של שייקספיר. את רוב זמנו בילה בקריאה, וכך המשיך ללמוד על הספרות האנגלית. סוסקי, שחי בבדידות ובעוני, התענה משהותו בארץ הזרה, בה הרגיש כ"כלב בין זאבים". לאחר חזרתו, מונה סוסקי כפרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטה הקיסרית של טוקיו, בה הרצה על תיאורית וביקורת הספרות. סוסקי התחיל את דרכו הספרותית זמן-מה לאחר חזרתו מאנגליה; כבר ב-1903 סוסקי התחיל לפרסם שירת האיקו, רֶנקוּ (אנ') (שרשראות האיקו) וחיבורים שונים בכתבי-עת ספרותיים. סוסקי קנה את פרסומו לאחר שפרסם ב-1905 את ספרו הראשון, "אני חתול", סאטירה בה מתוארים חייהם של בני משפחה ממעמד הביניים מנקודת מבטו של החתול שלהם. סוסקי המשיך בכתיבתם של סיפורים קצרים, כמו "מצודת לונדון"', ורומנים, כמו "בוצ'אן" ("אדון קטן") ו"כר הדשא". הצלחתם של ספריו אפשרה לו לפרוש ב-1907 ממשרתו באוניברסיטה, ולהקדיש את זמנו לכתיבה עבור העיתון אסהאי שימבון. הוא המשיך לפרסם ספרים רבים עד פטירתו ב-1916; נושאם של רבים מהם הוא המפגש בין התרבות המערבית והתרבות היפנית. אני חתול, תרגמה ליאורה כרמלי, ידיעות ספרים, 2013 קוקורו, תרגם יעקב רז, כתר, 1983 בוצ'אן - אסטרולוג (תרגום מאנגלית) כר הדשא - הוצאת י' גולן נאצומה סוסקי, ברשת החברתית Goodreads נאצומה סוסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי נאצומה סוסקי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) נאצומה סוסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סוסקי נטסומה (1867-1916), דף שער בספרייה הלאומית חייו של סוסקי, באתר אוניברסיטת טוהוקו נאצומה סוסקי, הסופר הדגול ביותר של יפן המודרנית, באתר הקולג' האוניברסיטאי של לונדון
What's Another Year

What's Another Year הוא סינגל מאת הזמר האירי ג'וני לוגן. השיר יצא באפריל 1980 וזכה באירוויזיון באותה שנה. השיר הוא הניצחון הראשון של לוגן באירוויזיון (השני היה באירוויזיון 1987, דבר אשר הופך אותו לאמן היחיד אשר ניצח פעמיים באירוויזיון) והשני מתוך שבעה ניצחונות של אירלנד באירוויזיון. השיר נכתב על ידי שי הילי וסגנונו הוא בלדה אשר משלב בתוכו גם נגינת סקסופון. השיר מושר מנקודת מבט של אדם אשר חווה אהבה נכזבת, ומחכה שאהובתו תשיב לו אהבה. בפועל השיר נכתב על ידי הילי על התמודדות אביו עם פטירת אמו. השיר קיבל 143 נקודות בסיום התחרות, דבר אשר הקנה לו את המקום הראשון. לאחר ההכרזה על השיר הזוכה, היה לוגן נרגש מידי, ולא הצליח להגיע לתווים הגבוהים בסופו של השיר. במקום לשיר, צעק לוגן "אני אוהב אותך אירלנד!", הכרזה שהוא חזר עליה בניצחונו השני באירוויזיון 7 שנים מאוחר יותר. לשיר יצאו גרסאות גם בגרמנית וספרדית. השיר היה ללהיט גדול ברחבי אירופה בכלל ובממלכה המאוחדת בפרט, כאשר הוא שהה שבועיים ברצף במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במהלך חודש מאי 1980. מדיה וקבצים בנושא What's Another Year בוויקישיתוף מידע על היצירה "What's Another Year" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "What's Another Year" באתר Genius סרטון השיר "What's Another Year" באתר יוטיוב
צרצור

צִרְצוּר (באנגלית: stridulation) היא הפעולה של הפקת צליל על ידי שפשוף חלקי גוף מסוימים זה בזה. התנהגות זו מזוהה בעיקר עם חרקים, אך ידועים בעלי חיים אחרים המסוגלים לצרצר, כגון מספר מינים של דגים, נחשים וגם עכבישים. מנגנון הצרצור לרוב מורכב ממַגְרֵד (plectrum) – מבנה דמוי שפה, רכס או גושים הנע על משטח מחורץ או בעל רכסים (stridulitrum). פעולה זו גורמת למגרד לרטוט, בדומה לרטט מחט הפטיפון כשהיא נעה על פני תקליט. לעיתים המבנה הפוך וה-stridulitrum רוטט ומשמיע את הצליל או שהמגרד נייח וה-stridulitrum נע עליו. קיימות שיטות נוספות להשמעת קולות צרצור כגון תריסית ירוקה אשר מרעידה את לוחות הבטן בעזרת השרירים וכך מתקשרת עם תריסיות ירוקות אחרות שנמצאות על ענפים אחרים. מכיוון שלא מדובר בחיכוך של איבר באיבר, שיטה זו לא מוגדרת בספרות המדעית כ-stridulation. מדיה וקבצים בנושא צרצור בוויקישיתוף מזמזמים בלילה- קולות חרקים בטבע הישראלי המילה "צרצור" היא אונומטופיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנונית אתיופית

סנונית אתיופית (שם מדעי: Hirundo aethiopica) היא מין של ציפור בינונית בגודלה, שמשקלה נע בטווח 10–17 גרם. מצויה בעיקר באזורי מרכז אפריקה. הסנונית ניזונה מחרקים מעופפים, וקולה הוא ציוץ מלודי. הסנונית האתיופית בינונית בגודלה. חלקי גופה העליונים צבועים בכחול כהה זוהר ועל מצחה מתנוסס כתם ערמוני. החזה שלה בצבע לבן מלוכלך עם גוון של אדום חיוור. זנבה מפורץ והנוצות בצדדיו מוארכות. משקלה הוא 10–17 גרם. מוטות הכנפיים שלה הם באורך 24–30 ס"מ. בית הגידול של הסנונית האתיופית הוא במרכז אפריקה. היא נמצאת מחוף האוקיינוס האטלנטי ועד האוקיינוס ההודי. בית הגידול נמצא באזורים פתוחים מכוסי עשב ושיחים כמו סוואנה, ולפעמים בחורשים דלילי עצים. בתקופת הקינון ניתן לראותה בצוקים ליד החוף. בישראל היא נדירה ביותר ונצפתה לראשונה במרץ 1991. הסנונית האתיופית ניזונה בעיקר מחרקים מעופפים, כגון: דבורים, נמלים, טרמיטים, ציקדות וזבובים. קולה של הסנונית האתיופית הוא ציוץ מלודי: " cheep –cheep". מדיה וקבצים בנושא סנונית אתיופית בוויקישיתוף סנונית אתיופית, באתר ITIS (באנגלית) סנונית אתיופית, באתר NCBI (באנגלית) סנונית אתיופית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סנונית אתיופית, באתר GBIF (באנגלית) סנונית אתיופית באתר הרשימה האדומה של IUCN Ethiopian Swallow (Hirundo aethiopica), www.hbw.com (באנגלית) אורי גורפיין, סנונית אתיופית, באתר "ציפורי ישראל על בולים"
פיג'ו סוג 27

פיג'ו סוג 27 (בצרפתית: Peugeot Type 27) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1899–1902. יוצרו 29 יחידות. דגם ה"פיג'ו סוג 27" הוגדר כמכונית מסוג לנדולט, מושב הנהג היה פתוח, ומושבי הנוסעים היו סגורים. דגם ה"פיג'ו סוג 27" היה הדגם הראשון של פיג'ו שהורכב בו מנוע בנזין. בשנת 1899, בנוסף לדגם ה"פיג'ו סוג 27", בנתה פיג'ו 8 דגמים: "פיג'ו סוג 14 ("Peugeot Type 14" (אנ')), "פיג'ו סוג 15 (Peugeot Type 15 (אנ')), "פיג'ו סוג 16 ("Peugeot Type 16" (אנ')), "פיג'ו סוג 21 ("Peugeot Type 21" (אנ')),"פיג'ו סוג 24 ("Peugeot Type 24" (אנ')), "פיג'ו סוג 26 ("Peugeot Type 26" (אנ')) ו"פיג'ו סוג 28 ("Peugeot Type 28" (אנ')). בסך הכול יוצרו על ידי פיג'ו בשנת 1899 300 כלי רכב. פיג'ו פיג'ו סוג 1 פיג'ו סוג 10 פיג'ו סוג 15 פיג'ו סוג 17 פיג'ו סוג 31 פיג'ו סוג 33 פיג'ו סוג 1525 פיג'ו סוג 156 פיג'ו סוג 184 מדיה וקבצים בנושא פיג'ו סוג 27 בוויקישיתוף Wolfgang Schmarbeck: Alle Peugeot Automobile 1890–1990. Motorbuch-Verlag. Stuttgart 1990. ISBN 3-613-01351-7 Georgano, G. N. Cars: Early and Vintage, 1886-1930. (London: Grange-Universal, 1985), p.22
סלעית חלודת זנב

סלעית חלודת הזנב (שם מדעי: oenanthe moesta) היא מין של ציפור שיר מהסוג סלעיות שבמשפחת החטפיתיים המצויה בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, לרבות בישראל. בנוסף לשמה הלטיני, מתווספים לה עוד שני שמות: "buff rumped wheatear" ו"red rumped wheatear"- היכול להשתייך גם לסלעית קירגיסטנית. אורכה הוא 15–18 ס"מ ומשקלה 20–24 גרמים, ולמרות משקלה הקטן היא גדולה בהרבה משאר הזנים המערביים הרגילים. אורכה הוא 15- 18 ס"מ ומשקלה 20- 24 גרמים. רוחב כנפיה הוא 25- 29 ס"מ והיא גדולה בהרבה משאר הזנים המערביים הרגילים. צבע ראשה חום בהיר וגחונה לבן. גבו, גרונו ולחייו של זכר הסלעית שחורים וראשו, עורפו וגחונו לבנים, בניגוד לגבה, לראשה ולעורפה של הנקבה, שצבעם חום חלודי-אפרפר. צבעה של זנב הסלעית הוא חום חלודי עד שחור המשמש כסימן ההיכר של הציפור, זאת ניתן לראות בשמה- סלעית חלודת זנב. הסלעית דוגרת בחורים עזובים של מכרסמים או במדרונים. היא יכולה לדגור על ארבע ביצים בסך הכל. גם מחוץ לעונת הדגירה היא שומרת על טריטוריה גדולה.  הסלעית נפוצה באזורי מדבר סוריה עד צפון סיני. על פי חוקר הטבע הנרי טריסטרם, הסלעית דוגרת במדבר יהודה ובצפון הנגב. היא נמנעת ממקומות יבשים למדי, ואוהבת לחיות באזורים שטוחים, ובעיקר באזורים שוממים ומלוחים3 מדיה וקבצים בנושא סלעית חלודת זנב בוויקישיתוף סלעית חלודת זנב, באתר ITIS (באנגלית) סלעית חלודת זנב, באתר NCBI (באנגלית) סלעית חלודת זנב, באתר GBIF (באנגלית) סלעית חלודת זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN the Internet Bird Collection | HBW Alive, www.hbw.com (באנגלית) לכסיקון זואולוגי- מנחם דור, דביר, 1964 לכסיקון החיי והצומח / כרך 2, משרד הביטחון, 1995
אלמנה חומה

אלמנה החומה (נקרא גם: אלמנה אפורה ועכביש הכפתורים החומים; שם מדעי: Latrodectus geometricus) הוא עכביש ממשפחת הכדורניים אשר התגלה לראשונה בשנת 1935. האלמנה החומה ניתנת לזיהוי על ידי מאפיינים ייחודיים ונפוצה במדינות רבות (גם בישראל) . האלמנה החומה ניזונה מחרקים שונים, לשם כך יש לה ארס להרוג את טרפה. נשיכתה אינה מסוכנת לבני אדם (למעט לאוכלוסיות מיוחדות). אורך האלמנה החומה הוא כ-38 מ"מ. צבעיה נעים בין חום לשחור, ולעיתים מופיעים עליה גם מעט גוונים אפורים. לאלמנה החומה יש תווית ייחודית בצורת שעון חול על החלק התחתון של הבטן, המשמשת כסימן אזהרה כנגד טורפיה. לתווית זו יש צבע כתום צהבהב או בהיר. בנוסף יש לה גם פסים על הרגליים. ניתן לזהותה בקלות לפי שק הביצים שלה שמראהו קוצני. מדענים רבים סבורים כי מקורה של האלמנה החומה הוא באפריקה. האלמנה החומה נצפתה בארצות: דרום אפריקה, ארצות הברית (כולל הוואי), אוסטרליה, אפגניסטן, דרום אירופה, הרפובליקה הדומיניקנית, קפריסין, קוסטה ריקה, אל סלבדור, אורוגוואי, פקיסטן, הודו, תאילנד וכן גם ישראל. עכבישי האלמנה החומה שוכנים באזורים עירוניים, לרוב במכוניות נטושות או במחסנים. לעכביש האלמנה החומה יש ארס שהוא משתמש בו כדי להרוג את טרפו ולהגן על עצמו, אך הוא לא תוקפני ונמנע מלנשוך בני אדם. מין זה מזריק כמות רעל קטנה יחסית כשהוא נושך בני אדם (סביב 0.43 מ"ג /ק"ג). נשיכה של אלמנה חומה אינה מסוכנת (למעט נשיכות שנגרמות לתינוקות ולזקנים). רוב האנשים שננשכים על ידי אלמנה חומה חווים כאבים שנמשכים מספר שעות. אחוז קטן יותר של אנשים חווים אי נוחות רבה יותר מנשיכת האלמנה החומה, אך הם לא זקוקים לטיפול רפואי מיוחד. רעלנים יעזבו את הגוף אחרי יום או יותר. ישנם כמה סימפטומים אשר ייתכן ויופיעו עם נשיכת האלמנה החומה וייעלמו לאחר 24 שעות: כאב עמום ליד מקום הנשיכה, התכווצויות שרירים בעיקר בבטן, רעידות, הזעה, בחילות והקאות. על מנת ללכוד טרף, האלמנה החומה טווה רשת קורים צפופה במסתור שלה. האלמנה החומה פעילה יותר בלילה כי בלילה היא מצליחה לתפוס טרף רב יותר. היא אוכלת מגוון רחב של חרקים כגון דבורים, צרעות, זבובים, מקקים, ולעיתים נדירות גם חיפושיות, העוזרות לה לספוג נוזלים הדרושים לתזונה שלה. מדיה וקבצים בנושא אלמנה חומה בוויקישיתוף אלמנה חומה, באתר ITIS (באנגלית) אלמנה חומה, באתר NCBI (באנגלית) אלמנה חומה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אלמנה חומה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלמנה חומה, באתר GBIF (באנגלית) אלמנה חומה באתר חרקים אלמנה חומה באתר 'sertox' אלמנה חומה, באתר www.insectour.com
הסנדלרייה בגבעת ברנר

הסנדלרייה בגבעת ברנר היוותה מקום לקנייה ולתיקון נעליים בגבעת ברנר. היא הוקמה בשנת 1934 על ידי אנשל ניר וכיום היא משמשת כמועדון לבני נוער. אנשל ניר (שמו הקודם אנשל גלובנצ'יק) נולד בפולין בשנת 1899 ונפטר ב-1970. אנשל למד בפולין בבית ספר יהודי דתי והתחנך בחינוך ציוני. בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והתמקם בתל אביב. לאחר כשש שנים בשנת 1932 הצטרף ניר לקבוצת החלוצים בגבעת ברנר והיה לחבר קיבוץ נאמן, שהשקיע זמנו העבודה בקיבוץ ובעזרה לאחר. בשנת 1927 נולד בנו הבכור אלחנן, ובמלחמת העולם השנייה הביא לארץ את אשתו רבקה טאדריס ואת בנם שלמה, יחד הם הקימו בית עם שני ילדיהם בגבעת ברנר. בשנת 1934 הקים ניר את הסנדלרייה בגבעת ברנר. החלוצים הראשונים שהיו בגבעת ברנר היו מצוידים אך ורק בזוג נעליים אחד, לכן ניר שלמד את מקצוע הסנדלרות מאביו סייע בתיקון נעליי חבריו והוספת פרסות בעקב הנעליים. ניר ראה המקצוע הסנדלרות כיעדו ולכן בשנת 1934 פתח חנות לתיקון וייצור נעליים וסנדלים, כאמור "הסנדלרייה בגבעת ברנר". סנדלרייתו התרחבה והצטרפו אליה עובדים רבים. בזכותו של אנשל ניר זכו כול ילדי גבעת ברנר בזוג סנדלי עור חדשים ומבריקים תוצרת הסנדלרייה. כיום הסנדלרייה אינה פועלת, והמבנה משמש למועדון לבני נוער. בשנת 1934 נבנה החלק הראשון והדרומי של הסנדלרייה אך המועצה סירבה לאפשר את המשך הבנייה לפני שיוקם בגבעת ברנר חדר תרבות. בעקבות כך מתנדבים רבים מגבעת ברנר נשאו דליים מלאים במלט ויצקו בעצמם את היסודות של המבנה. מאוחר יותר בשנת 1950 הוקם החלק השני של הסנדלרייה. סיפורי גבעת ברנר - אנשל ניר סיפורי גבעת ברנר - הסנדלרייה בגבעת ברנר אנשל ניר, באתר www.givat-brenner.co.il (ארכיון) סיפורי גבעת ברנר, באתר www.givat-brenner.co.il (ארכיון) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הסנדלרייה בגבעת ברנר".
חטפית אפורה

חטפית אפורה (שם מדעי: Muscicapa striata) היא מין ציפור שיר גדולת גוף ממשפחת החטפיתיים שצבעה אפור ומכאן שמה העברי. החטפית בעלת תפוצה נרחבת מאוד באסיה אירופה ואפריקה, היא ניזונה בעיקר מחרקים אשר חוטפת במעופה, בישראל היא דוגרת בחורש ובגנים בצפון הארץ ובמרכזה אך בכמויות נמוכות. השם המדעי ”חוטף הזבובים המפוספס". משמעות שמה המדעי: Musca – זבוב, capio – לחטוף, striata – פיספוס. באנגלית החטפית מכונה Spotted Flycatcher ובערבית: خاطف الذباب المرقط ח'אטפא (ל)ד'באב אלמורקט. חטפית אפורה היא גדולת גוף, ארוכת כנף וזנב ובעלת מקור כבד. צבעה אפור, הגרון, החזה והכיפה בעלי פסים עדינים. החלקים העליונים ללא דגם מודגש. הרגליים קצרות וכהות. הזכר והנקבה דומים במראה. מידותיה: אורך גוף: 13.5 - 15 ס"מ. מוטת כנפיים: 24ס"מ. משקל: 17 גרם פירוש השם המדעי - "לוכדת זבובים מפוספסת". החטפית אפורה בעלת תפוצה נרחבת מאוד, דוגרת בכל אירופה, בצפון אפריקה, במזרח התיכון ובאסיה מזרחה עד למונגוליה. בחורף נודדת דרומה לאפריקה. בישראל היא חולפת מצויה בכל חלקי הארץ. דוגרת בחורש ובגנים בצפון הארץ ובמרכזה. למרות שאינה מוגדרת בסכנת הכחדה, היא מתמעטת בישראל . עונת הקינון מתחילה מאמצע מאי ומסתיימת באמצע אוגוסט. הקן נבנה על ידי שני בני הזוג ולעיתים על ידי הנקבה בלבד. משך בניית הקן הוא 7 ימים. הקן נראה כמו סלסילה מגושמת ורשלנית משורשים, זרדים, ועלים יבשים. הקן מרופד בסיבים צמחיים, בשיער ובצמר. הקן נבנה על מצע ישר ומוצק כשקיר מגן צמוד אליו כגון נקיק סלע, בנין, תיבת קינון וכן במזלגי ענפים על עץ בגובה של 2 -5 מ' וכדומה. מזונה העיקרי הוא חרקים מעופפים- זבובים, יתושים ופרפרים. בתקופת הקינון ובעיקר בסתיו ניזונה מגרגרים שונים ומפירות עסיסיים. החטפית לוכדת את החרקים תוך כדי מעוף. היא ממתינה על ענף גבוה בעמידה זקופה ומזנקת מדי פעם לאוויר או אל הקרקע לתפוס חרק. לאחר מכן חוזרת לרוב למקום עמידתה הקודם ומרטטת בכנפיה וזנבה, בדומה לדוחל. כך היא מדגישה את נוכחותה בפני בני מינה. במעופה היא מתמרנת בקלות ויכולה לשנות כיוון באוויר. מדיה וקבצים בנושא חטפית אפורה בוויקישיתוף חטפית אפורה, באתר ITIS (באנגלית) חטפית אפורה, באתר NCBI (באנגלית) חטפית אפורה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חטפית אפורה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חטפית אפורה, באתר GBIF (באנגלית) חטפית אפורה באתר הרשימה האדומה של IUCN חטפית אפורה, באתר www.yardbirds.org.il מגדיר הציפורים של ישראל - חטפית אפורה, באתר פורטל צפרות
רד בנד סוסייטי

רד בנד סוסייטי (באנגלית: Red Band Society) הייתה סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית נעורים-דרמה רפואית המספרת על קבוצת נערים שגרה יחדיו במחלקת ילדים בבית החולים "אושן פארק" שבלוס אנג'לס. ההתמודדות עם המחלות השונות מחברת בין הילדים, כאשר סמל החברות והאחווה ביניהם הוא צמיד אדום שהם עונדים על ידם. העלילה בסדרה היא סביב האינטראקציה של הילדים החולים עם אנשים שונים במחלקה, וכן סביב סיפורי ההתמודדות עם המחלה. מקורה של הסדרה היא בספרדית ושמה "Polseres vermelles". אוקטביה ספנסר – דנה ג'קסון, אחות קשוחה ששולטת במחלקת הילדים. דייב אנאבל – ד"ר אדם מק'אנדרו, מנתח מקצועי המטפל ברוב הילדים. סיירה בראבו – אמה צ'וטה, מטופלת אנורקסית בעלת אינטליגנציה גבוהה. גריפין גלוק – צ'ארלס "צ'ארלי" האטצ'ידסון, מטופל בקומה, שהוא גם מספר העלילה. זואי לוין – קארה סאודרס, מעודדת עם בעיית לב. רבקה ריטנהאוס – בריטני דובלר, אחות חדשה ואנרגטית. צ'ארלי רואו – לאו רות', מטופל שחלה בסרטן, ונאלצו לקטוע את רגלו. הוא עובר שיקום בבית החולים. נולן סוטילו – ג'ורדי פאלאסיוס, מטופל חדש החולה בסרטן ברגלו. אסטרו – דאשיל "דאש" הונסי, מטופל עם סיסטיק פיברוזיס, חברו הטוב ביותר של לאו. וילסון קרוז – קנג'י גומז רגון, אח בבית החולים. דארן קאגאסוף – האנטר קול, שורד לוקמיה, שזקוק להשתלת כבד. תומאס איאן ניקולס – ניק האטצ'ידסון, אביו של צ'ארלי סוזאן פארק – מאנדי האטצ'ידסון, אמו של צ'ארלי. אדריאן לסטר – ד"ר לארי נדאי, רופא מפורסם שהובא לבית החולים כדי לעזור לצ'ארלי. מאנדי מור – ד"ר ארין גרייס, גרושתו של ד"ר מקאנדרו. גריפין דון – ראובן גרסייה, מטופל לשעבר בבית החולים. קאטאלינה סאנדינו מונרו – אווה פלסיוס, אמו של ג'ורדי. אנדרה פארקר – שרה סאודרס, אמה של קארה. טרישיה אוקליי – דניאלה, אמה החורגת של קארה והמטפלת שלה לשעבר. ניקולס באצ'טל – ג'ורדי בילדותו. ג'ס מקאלן – אשלי קול, אחותו של האנטר. ג'סיקה לו – מיי, חברתו של דאש שפגש באינטרנט, היא לוקה בסיסטיק פיברוזיס. רבקה מקפארלנד – סילביה רות', אמו של לאו. ג'ון אלן נלסון – ג'ון צ'וטה, אביה של אמה. מרין הינקל – קרולין צ'וטה, אמה של אמה. בררטילה דמאס – אלמה קוינטנה לאון, סבתו של ג'ורדי. קנדי ברייס - משחקת את דמותה של פינלי צ'וטה, אחותה הקטנה של אמה. בלה ת'ורן - משחקת את דמותה של דליני שאו, כוכבת פופ מתבגרת. הסדרה מתקיימת בבית החולים "אושן פארק" שבלוס אנג'לס שאליו מגיעים מטופלים שחולים במחלות קשות. העלילה מציגה את יחסם אחד לשני וההתמודדות האישית של כל אחד מהם בעקבות הקשיים שהם חווים. הם מסמנים את חברותם באמצעות הצמיד האדום שיש לכל מטופל. הסדרה סובבת סביב המספר, שעוזר למטופלים כאשר הם נכנסים לניתוח. אתר האינטרנט הרשמי של רד בנד סוסייטי (באנגלית) רד בנד סוסייטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רד בנד סוסייטי, ברשת החברתית אינסטגרם "רד בנד סוסייטי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רד בנד סוסייטי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רד בנד סוסייטי", באתר Metacritic (באנגלית) "רד בנד סוסייטי", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "רד בנד סוסייטי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Red Band Society, נבדק ב-2018-05-22 Red Band Society (באנגלית), נבדק ב-2018-05-22