laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנתוסאי

האָנְתוֹסַאִי (ביוונית עתיקה: Ανθούσαι, "פרח, פריחה") הן נימפות של פרחים במיתולוגיה היוונית. הן תוארו כבעלות שיער שדומה לפרחי יקינתון. קבוצת נימפות זו מזוהה לעיתים גם עם הנאיאדות, האוקיינידות, האפימליאדות והליימקידות. הנימפה ליריופה (אנ') שנאנסה על ידי אל הנהר קפיסוס והולידה את נרקיסוס מזוהה לעיתים כאנתוסאידה. פילוסטרטוס מלמנוס, תמונות 2. 11 Bane, Theresa (28 באוגוסט 2013). "Anthoussai". Encyclopedia of Fairies in World Folklore and Mythology. p. 31. ISBN 9781476612423. {{cite book}}: (עזרה) NYMPHAI in theoi.com Anthousai at hellenicaworld.com ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלוחות האיגוביים

הלוחות האיגוביים (Tabulae Iguvinae) הוא כינוי לסדרה של שבעה לוחות ברונזה שהתגלו בגוביו (איגוביום) באיטליה בשנת 1444. הלוחות המוקדמים ביותר נכתבו כנראה במאה ה-3 לפנה"ס ונכתבו באלפבית של השפה האומברית (שהיה אלפבית איטלי), והמאוחרים ביותר במאה ה-1 לפנה"ס באלפבית לטיני. הלוחות מכילים כתובות בעלות נופך דתי, המתעדות את מעשי וטקסי האחים האטידיים, קבוצה של שנים עשר כוהני יופיטר שהיו בעלי תפקידים חשובים באיגוביום העתיקה. מן הלוחות ניתן בין היתר, ללמוד על הדקדוק של השפה האומברית, אשר נכחדה ועל הדת הפגאנית בתקופה הקלאסית. הם כתובים ככל הנראה במשקל מוטעם, בדומה למשקל הסאטוריאני שקיים בשירה לטינית מוקדמת. הטקסט המלא של הלוחות, לצד תרגום ללטינית, הופיע ב-1931 בספר שכתב אלברכט פון בלומנטל (Albrecht von Blumenthal). הלוחות התגלו על ידי איכר בשנות ה-40 של המאה ה-15, שמכר אותם לעיר תמורת זכויות חכירה לקרקע של שנתיים. כיום מוחזקים הלוחות ב"מוזיאו צ'יביקו" (Museo Civico) בגוביו, בניין עתיק מן המאה ה-2 לפנה"ס. מדיה וקבצים בנושא הלוחות האיגוביים בוויקישיתוף תרגום הטקסט שעל הלוחות לאנגלית הלוחות האיגוביים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הקולג' למוזיקה של לונדון

הקולג' למוזיקה של לנדון (באנגלית:London College of Music ‏ LCM) הוא בית ספר למוזיקה בלונדון. הוא אחד משמונה בתי ספר נפרדים, היוצרים יחד את אוניברסיטת מערב לונדון. הקולג' נוסד בשנת 1887 והתנהל כקונסרבטוריון עצמאי למוזיקה, ששכן ברחוב גרייט מלבורו במרכז לונדון עד 1991. אז עבר הקולג' לאילינג והיה לחלק מן הפוליטכניק של מערב לונדון (שהיה לאוניברסיטת עמק התמז וב-2011 שינה את שמו לאוניברסיטה של מערב לונדון.) ב-1996 הקימה אוניברסיטת עמק התמז בית ספר בשם הקולג' של לונדון למוזיקה ותקשורת, שכלל את הקולג' למוזיקה ומגוון של תחומים הנוגעים לתקשורת, כגון טכנולוגיית מוזיקה, רדיו, עיתונאות ושאר אמנויות יצירתיות ודיגיטליות. ב-2005 שונה השם LCM לפקולטה לאמנויות, עם נושאים קשורי-אמנות, בניהול המחלקה למוזיקה. מאז מרץ 2007 חזרה המחלקה למוזיקה לפעול תחת השם הקולג' למוזיקה של לונדון. מנהלים קודמים של הקולג' כוללים את ויליאם לויד ובר (אביהם של המלחין והאמרגן של תיאטרון מוזיקה אנדרו לויד ובר והצ'לן, המנצח והמחנך למוזיקה הבריטי ג'וליאן לויד ובר; המלחין והפסנתרן ג'ון מקייב ופרופסור קולין לוסון (שקיבל עליו את משרות הדיקן של LCM וסגן נשיא בפועל של אוניברסיטת אילינג בשנת 2002, והמשיך שם עד למינויו למנהל הקולג' המלכותי למוזיקה בקנסינגטון ב-2005). בראש קתדרת ההלחנה והמחקר עומד המלחין פרנסיס פוט, הנודע בעיקר כמלחין מוזיקת קודש כוראלית ויצירות לעוגב. יצירותיו מבוצעות בכארבעים מדינות ברחבי העולם. פרופסורים אורחים בקולג' כוללים את גאי וולפנדן, ניק אינגמן וכן (לאחר פרישתו מתפקיד המנהל) ג'ון מקייב. בתוכנית ארוכה ומצליחה של "סדנאות מלחינים" השתתפו סטיבן מונטגיו, ג'ונתן דוב, ג'ודית וייר, דייוויד סוור, ג'ודית בינגהם, דירדרה גריבין ועוד. כיתות אמן לפסנתר ניתנו על ידי מרטינו טירימו, ג'ון ליל, הווארד שלי ועוד אמנים בולטים בתחומם. אתר האינטרנט הרשמי של הקולג' למוזיקה של לונדון הקולג' למוזיקה של לונדון, באתר יוטיוב
פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2023

פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2023 הוא טקס בו הוענקו פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתחום היצירה הטלוויזיונית בישראל. במקור, טקס חגיגי להענקת פרסים לצוותי ההפקה והטכניים היה אמור להתקיים ב-17 במאי 2024 והטקס המרכזי ב-20 במאי של אותה שנה, אולם, עקב מלחמת חרבות ברזל הוחלט לא לקיים את הטקס השנה והפרסים חולקו במתכונת מיוחדת ללא קהל. מספר שיא של 103 סדרות ותוכניות הוגשו לתחרות. סדרות ילדים ונוער בתחום הדרמה והקומדיה נכללו השנה בקטגוריות. עקב מלחמת חרבות ברזל, רוב לוח השידורים הוסב לסיקור חדשותי, מה שהוביל את האקדמיה להתאים את תוכן הטקס בהתאם. הפרס בקטגוריית תוכנית התחקירים יתמקד בחקירת סיקור המלחמה, כשהפרס יוענק לתחקיר הטוב ביותר בסיקור מלחמה במסגרת תוכנית. פרסי הוקרה מיוחדים יוענקו לכתבי חדשות של מחוז דרום וצפון שדיווחו בזמן אמת תוך סיכון חייהם. שירה יום טוב, בוטל טקס פרסי הטלוויזיה: כך תתבצע חלוקת הפרסים לזוכים, באתר אייס, 8 במאי 2024 האקדמיה הישראלית לטלוויזיה וקולנוע פותחת את תחרות פרסי הטלוויזיה 2023, באתר www.israelfilmacademy.co.il
אונייגין (סרט, 2024)

אוֹניֶיגין (ברוסית: Онегин) הוא סרט קולנוע רוסי מסוגת הדרמה ההיסטורית משנת 2024, בבימויו של סאריק אנדראסיאן המבוסס על הרומן "יבגני אונייגין" מאת אלכסנדר פושקין. הסרט יצא לאקרנים ב-7 במרץ 2024. יבגני אונייגין מפונק מההנאות של העיר הגדולה: נשפים, קבלות פנים, בכורות בתיאטרון ובידור לרוב, אבל הוא עייף מחיי החברה האלה. כשנודע לו על מחלתו של דודו, המתגורר בכפר, הוא רואה בכך הזדמנות להתרחק מהחברה המשעממת שלו. בהגיעו לאחוזה בפרברים, אונייגין מגלה שדודו נפטר. הוא לא מאוד מוטרד ממותו של קרוב המשפחה, כי מצבו הכלכלי של יבגני גרוע ולדוד שלו לא היו יורשים אחרים. אונייגין נמנע מתקשורת עם שכניו, אשר עד מהרה מתחילים להחשיב אותו כאקסצנטרי. הוא חי לבדו עד שלנסקי הצעיר והנלהב, שאך חזר מנסיעה מחוץ למדינה, מופיע באחוזה שכנה. לנסקי מציג את יבגני לאחיותיו טטיאנה ואולגה לארינה ומתחיל סיפור אהבה גדול מהחיים. ויקטור דוברונראבוב — יבגני אונייגין דניס פריטקוב — ולדימיר לנסקי יליזבטה מוריאק — טטיאנה לארינה טטיאנה סאבינובה — אולגה לארינה ולדימיר ודוביצ'נקוב — דמות המספר הבמאי לא רצה להשתמש במספר רב של אפקטים מיוחדים, ולכן החליט להפוך את הצילומים לאמיתיים ככל האפשר ולהעביר אותם למקומות שבהם פושקין עצמו ביקר בפועל. הצילומים התרחשו במהלך שנת 2023 במוסקבה ובסנט פטרסבורג, במקומות כמו גשר פבצ'סקי, אחוזת סוחנובו וארמון גטצ'ינה הגדול. "אונייגין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אונייגין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) https://ekinobilet.fond-kino.ru/films/detail/111001424/ ОНЕГИН I Трейлер 4К I В кино с 7 марта, נבדק ב-2024-02-28
אוניות מחופות שריון מסדרת טרפלגר

שתי האוניות מחופות שריון מסדרת טרפלגר של הצי המלכותי הבריטי היו אוניות מחופות שריון מסוף המאה ה-19. שתיהן נקראו על שם קרבות ימיים שבהם ניצחו הבריטים במהלך מלחמות נפוליאון בפיקודו של אדמירל נלסון. שתי האוניות נקראו אה"מ נייל ואה"מ טרפלגר. האוניות הונחו בשנת 1886, לאחר שתוכננו על ידי ויליאם הנרי וייט להיות גרסאות משופרות של סדרת אדמירל, בעלות הדחק גדול יותר כדי לאפשר הגנה משופרת. עם זאת הם הקריבו חגורת שריון מלאה עבור עובי גדול יותר באמצע האונייה בחגורה חלקית. הן נועדו במקור לכלול חימוש משני של שמונה תותחי 5 אינץ' אבל זה שונה לשישה תותחי ירי מהיר 4.7 אינץ' לשימוש נגד סירות טורפדו תוקפות, מה שהוביל לעלייה במשקל של 60 טון, בין השאר בשל כמות התחמושת המוגברת שנישאה. זה היה אחד השינויים שהובילו לכך שהאוניות היו עם עודף משקל של 600 טון, מה שגרם לעלייה בשוקע של רגל. אוניות הסדרה היו אוניות המלחמה עם בולט נמוך הלפני אחרונות שנבנו עבור הצי המלכותי. עיצוב זה היה מועדף במשך מספר שנים משום שהקטין את גודל המטרה שהאוניות הציגו לתותחי האויב בקרב, ומכיוון ששטח הגוף הקטן יותר איפשר שריון עבה יותר. עם זאת, כתוצאה מכך שהיה להן בולט של כ-15 רגל בלבד, כלי השיט לא היו מסוגלים להתמודד עם ים סוער מאוד. זה הוקל על ידי כך שהם בילו את רוב שירותם הפעיל בים התיכון הרגוע יחסית. כאשר הן נבנו, משקיפים רבים העריכו יתר על המידה את פגיעותן של אוניות גדולות לטורפדות ואת חוסר היכולת הנתפסת להימנע מהן, מה שגרם להם להאמין שספינות מלחמה גדולות יוחלפו בהכרח בספינות קטנות יותר, פחות פגיעות ופחות יקרות. לדוגמה, ג'ון היברט, המזכיר הפרלמנטרי של האדמירליות, אמר לפרלמנט במרץ 1886: "אני חושב שאני יכול לומר בבטחה ששתי האוניות מחופות שריון הגדולות הללו יהיו ככל הנראה האחרונות מטיפוס זה שייבנו אי פעם במדינה זו או כל מדינה אחרת. בצרפת מפסיקים להמשיך בבנייה של אוניות מחופות שריון גדולות". מדיה וקבצים בנושא אוניות מחופות שריון מסדרת טרפלגר בוויקישיתוף
היום שאחרי

האם התכוונתם ל... תרבות היום שאחרי מחר (סרט טלוויזיה) (אנ') (גם "Into Infinity") – סרט מדע בדיוני בריטי משנת 1975 היום שאחרי (סרט טלוויזיה) (אנ') – סרט אמריקאי משנת 1983 היום שאחרי מחר – סרט אמריקאי מסוגת מותחן אסונות בדיוני משנת 2004 היום שאחרי לכתי – סרט ישראלי משנת 2019 היום שאחרי (סדרת טלוויזיה) (אנ') – סדרת טלוויזיה משנת 2019 היום שאחרי (אלבום) – אלבום של רון בוחניק משנת 2021 אחר גלולת "היום שאחרי" – גלולת חירום למניעת היריון היום שאחרי חמאס – שאלת השליטה ברצועת עזה ביום שאחרי מיטוט שלטון חמאס
ג'וסט ואן דייק

ג'וסט ואן דייק (באנגלית: Jost Van Dyke) הוא הקטן מבין ארבעת איי הבתולה הבריטיים מהווים חלק מאיי הבתולה שבין האוקיינוס האטלנטי והים הקריבי. שטחו של האי כ-8 קמ"ר והוא ממוקם כ-8 ק"מ צפון מערבית לטורטולה ו-8 ק"מ צפונית לסנט ג'ון שבאיי הבתולה של ארצות הברית. האי הררי, ונוצר כתוצאה מהתפרצויות געשיות. הנקודה הגבוהה באי היא גבעת רואוץ' (Roach Hill) שגובהה 321 מטרים. האי התגלה לראשונה על ידי כריסטופר קולומבוס בעת מסעו השני בשנת 1493. מקור שמו של האי בשודד הים ההולנדי הוסט ואן דייק (Joost van Dyk) אשר השתמש באי כמקום מחבוא. בשנת 1991 נערך סקר אשר מצא כי באי מתגוררים 140 תושבים. בשנים שלאחר מכן פותחו מערכות החשמל והכבישים באי, ובשנת 2008 נערך סקר נוסף, בו נמצא כי באי מתגוררים 297 תושבים, כאשר קרוב למחצית מהאוכלוסייה (46%) הם בני פחות מ-35, ו-70% הם בני פחות מ-50. כלכלת האי מתבססת ברובה על תיירות. אל האי ניתן להגיע באמצעות סירות או מעבורות מהאיים טורטולה וסנט תומאס. היישוב העיקרי באי הוא "הנמל הגדול" (Great Harbour) בו נמצאים הפאבים ומקומות הבילוי, ובסמוך לו מצויים חופי הרחצה של האי. מדיה וקבצים בנושא ג'וסט ואן דייק בוויקישיתוף מפת האי תיאור האי ב"ויקינסיעות". ג'וסט ואן דייק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פסטיבל הסרטים אל-ארד

פסטיבל הסרטים אל-ארד הוא פסטיבל קולנוע בין-לאומי של סרטים אודות התרבות והאמנות הפלסטינית. הפסטיבל מתקיים משנת 2002 מדי שנה בקליארי, סרדיניה, ומאורגן על ידי "ארגון הידידות סרדיניה-פלסטין". אחת מהאורחות הקבועות בפסטיבל הסרטים היא מוניקה מאורר, במאית גרמניה שיצרה בשנות השבעים מספר סרטים תיעודיים על התפתחות הלאומיות הפלסטינית. פסטיבל הסרטים אל-ארד נערך לראשונה בקליארי בשנת 2002, ונועד לתת ביטוי אמנותי לזכות להגדרה עצמית של הפלסטינים. במהלך השנים הפך לפסטיבל קולנוע בין-לאומי פופולרי המושך אליו חובבי קולנוע רבים. משנת 2009 נערך הפסטיבל בתיאטרון מאסימו. בפסטיבל מחולקים מספר פרסי קולנוע, בהם הסרט התיעודי הטוב ביותר, הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר, הסרט הטוב ביותר על נושאים פלסטיניים, ופרס הבמאי החדש. חבר השופטים מונה יוצרים מתחום הקולנוע. בשנת 2024 הפסטיבל נערך מ-21 עד 25 בפברואר. בין הזוכים נמנית האמנית אמילי ג'אסיר, שסרטה "מכתב לחבר" זכה בשנת 2022 בפרס הסרט הטוב ביותר על נושאים פלסטיניים. מדיה וקבצים בנושא פסטיבל הסרטים אל-ארד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הסרטים אל-ארד (באיטלקית) אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הסרטים אל-ארד (באנגלית) פסטיבל הסרטים אל-ארד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Chi siamo - Associazione Amicizia Sardegna-Palestina, באתר Associazione Amicizia Sardegna-Palestina - Solidarietà internazionale con la lotta del popolo palestinese, ‏2022 (באיטלקית) On Cinema and Revolutions: Tricontinental Militancy and the Cinema of the Palestinian Revolution, באתר ProQuest, ‏2021 (באנגלית) Il mondo palestinese a Cagliari nei documentari “Al Ard DOC Film Festival” - L'Unione Sarda.it, באתר L'Unione Sarda, ‏12 באוגוסט 2020 (באיטלקית) Cinema, storie dal Medio Oriente: per ragionare su diritti umani, la pace, oltre le bombe, i muri e l’odio, באתר לה רפובליקה, ‏29 באפריל 2019 (באיטלקית)
איה (שיר)

"איה" הוא שיר שנכתב על ידי נתן אלתרמן והולחן על ידי מרדכי זעירא. במקורו נכתב השיר כשיר אהבה חיילי בהוקרה למתנדבי היישוב לצבא הבריטי אולם רבים ביישוב היהודי קראו לשיר "אי"ה" והתייחסו אליו כשיר אהבה לארץ ישראל וכששרו אותו הרגישו שהם עוקפים את האיסור שהטילו הבריטים להזכיר את ארץ ישראל בפומבי. בתקופת מלחמת העולם השנייה התנדבו עשרות אלפים מאנשי היישוב היהודי לשרת בצבא הבריטי כשרבים מהם שירתו בגדודים של הבריגדה היהודית שהוקמה ב-1944. על אף היקף ההתנדבות הנרחב אסרו הבריטים, בתחילת פעילות המתנדבים, שימוש בסמלים יהודיים (כמו מגן דוד או דגל כחול לבן) או ייחוס כלשהו לארץ ישראל (כמו שם היחידות בהם שירתו המתנדבים). אלתרמן היה מעורה באקטואליה הארץ ישראלית וכמו משוררים רבים בתקופתו התייחס לארץ ישראל בשיריו. בתקופת מלחמת העולם השנייה כתב מספר שירים שהתייחסו למלחמה וליחס היישוב היהודי אליה. ב-1945 כתב את השיר איה אותו הלחין מרדכי זעירא. ההערכה היא שהכוונה המקורית של אלתרמן הייתה לכתוב שיר אהבה של מתנדבים חיילים לאהובותיהם הרחוקות: ...בַּמּוֹשָׁב קָרְאוּ לָהּ אַיָּה...וּבַגְּדוּד קוֹרְאִים לָהּ אַי ...בַּמֶּרְחָק בְּאֵין אִגֶּרֶת, עֵת עִם לַיִל נָח הַגְּדוּד, לְכֻלָּנוּ אַתְּ נִזְכֶּרֶת... השיר הפך לפופולרי בקרב תושבי ארץ ישראל והחיילים המגויסים שהפכו אותו משיר אהבה לנערה בשם איה לשיר אהבה לארץ ישראל כשהפכו את שם השיר לאי"ה (ארץ ישראל). בואריאציה זו של השיר הרגישו התושבים והחיילים שהם שרים לארץ ישראל תוך עקיפת הצו הבריטי שאסור להזכיר את ארץ ישראל. חיים חפר, שהיה מעריצו של אלתרמן והושפע מהאופן בו קיבל השיר איה שתי משמעויות, כתב ב-1947 את השיר הדו משמעי בת שבע לציון שבע שנים לייסוד הפלמ"ח שגם את שמו אסור היה להזכיר. ההערכה היא שהראשון שקשר את השם איה לארץ ישראל היה ש''י עגנון שב-1926 המליץ לארתור רופין לקרוא לבתו בשם איה רופין (לימים איה דינשטיין) מכיוון שהשם הוא גם ראשי התיבות של "ארץ ישראל העובדת". מקורו של השיר איה, באתר "הפורום המרכזי של אתר אלתרמן", 2014 השיר "איה", באתר זמרשת רק בשלהי המלחמה שחררו הבריטים את הרסן והתירו למתנדבים להשתמש בסמלי יהודיים/ישראליים אורי דרומי, מה עשית למען העם היהודי, באתר הארץ, 27 באפריל 2009
אונייגין

אוֹניֶיגין הוא שמם של שני סרטים ומופע בלט המבוססים על הרומן בחרוזים יֶבגני אוֹניֶיגין מאת פושקין משנת 1825. הבלט מבוסס גם על האופרה יבגני אונייגין מאת צ'ייקובסקי המבוססת גם היא על הרומן. האם התכוונתם ל... אונייגין (סרט, 1999) – דרמה רומנטית בהפקה בריטית-אמריקאית אונייגין (סרט, 2024) – דרמה היסטורית בהפקה רוסית אונייגין (בלט) (אנ') – מופע בלט משנת 1965 מאת ג'ון קרנקו, ראו ג'ון קרנקו#שטוטגרט יבגני אונייגין (פירושונים)
עיינות בידאן

עיינות בידאן הם קבוצת מעיינות המהווים את אחד ממקורותיו המרכזיים של נחל תרצה, צפונית־מזרחית לשכם, מצפון להר כביר, קרוב לכפר אל-באד'אן שבנפת שכם. המעיינות נובעים בשלוחה הצפונית של רכס כביר ומשתלבים אל נחל תרצה המנקז את מימי מזרח השומרון אל בקעת הירדן ומשם לנהר הירדן. קבוצת המעיינות היא השלישית בגודלה בשומרון, אולם היות שמעיינות תרצה וסמיה נשאבים, עיינות בידאן הם קבוצת הנביעות הטבעיות הגדולה בשומרון. מי המעיינות משמשים את העיר שכם והכפרים שבסביבתה לצורכי חקלאות. חלק ממי המעיינות משמשים את תושבי האזור ליצירת בריכות שכשוך ושחייה. עיינות בידאן נמצאים בשטח B המצריך תיאום ביטחוני וליווי נשק לשם הגעה לאזור. הגישה למעיינות היא דרך חמרה או דרך אלון מורה ברכב 4X4 או רגלית בירידה תלולה של כ-700 מטרים על פני כק"מ וחצי בקו אווירי. עיינות בידאן, כמו הכפר הסמוך אל באד'אן, מזוהים עם היישוב הקדום בדן הנזכר במשנה ובתלמוד. 19284עמיתים לטיולים' -י"ט אייר תשפ"ב -עיינות בידן, סרטון בערוץ "עמיתים לטיולים", באתר יוטיוב (אורך: 34:17) עדו בן פורת, מטיילים בעיינות בידאן - לראשונה מאז אוסלו, באתר ערוץ 7, 28 בדצמבר 2012 עינות בידאן - ישראל ב360 | אתר טיולים וצילום 360, באתר ישראל ב-360 | אתר טיולים וצילום 360, ‏21 ביוני 2022 משנה, מסכת ערלה, פרק ג', משנה ח'; משנה, מסכת כלים, פרק י"ז, משנה ה'; תלמוד ירושלמי, מסכת ערלה, פרק ג', הלכה ד'; תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף פ"א, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ע"ד, עמוד א'; ראו: שמעון דר וזאב ספראי (עורכים), מחקרי שומרון:קובץ מחקרים, הקיבוץ המאוחד, 1986, עמ' 148.
זונד 5

זונד 5 הייתה חללית לחקר הירח ששוגרה על ידי ברית המועצות כחלק מתוכנית זונד. מטרת השיגור הייתה בדיקת יכולות של חללית שבהמשך הייתה אמורה להיות מאוישת לבצע טיסה לירח ובחזרה. בטיסה זו הושגו מטרות הבאות: ניסוי טיסה במסלול כדור הארץ-הירח-כדור הארץ עבור חללית מתאימה לטיסת מאוישת ניסוי נחיתה רכה לחללית שמגיע לאטמוספירה במהירות קוסמית שנייה בדיקה תכונות אארודינמיות של יחידת נחיתה מחקרים בתחום ביולוגיה השיגור בוצע ב-15 בספטמבר 1968 מכן שיגור מס' 81 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם פרוטון K. לאחר הגעה למסלול סביב כדור הארץ בדקה ה-67 הופעל שלב אחרון של המשגר וחללית החלה טיסה לכיוון הירח. במהלך הטיסה לירח כשלו מכשירים של מערכת ניווט. בעזרת מערכות רזרביות היה ניתן להמשיך בטיסה ליעד. ב-17 בספטמבר בוצע עדכון מסלול וב-18 בספטמבר חללית עברה את הירח במרחק 1,850 ק"מ. לאחר ביצוע מעקב סביב הירח החלה טיסה בחזרה לכדור הארץ. בוצעו התאמות מסלול שאיפשרו נחיתה באזור האוקיינוס ההודי. במרחק 143 אלף ק"מ מכדור הארץ בוצע עדכון מסלול אחרון. בשלב השלישי של הטיסה יחידת נחיתה התנתקה מהחללית והחלה בירידה. בגובה 7 ק"מ הופעלה מערכת מצנחים. ב-21 בספטמבר יחידת נחיתה נחתה בהצלחה. באזור היו כ-20 ספינות סובייטיות. ב-25 בספטמבר תא הנחיתה נפתחה ונבדק מצב בעלי חיים שעברו את הטיסה. בין בעלי חיים שהיו על החללית היו צבים וצמחים. מצבם היה טוב. ב-3 באוקטובר ספינה עם יחידת נחיתה עגנה במומבאי ושם יחידה הוטסה למוסקבה. במהלך טיסה בוצעו בדיקות קשר במהלכם הושמעו הקלטות של קוסמונאוטים. מצפה כוכבים בריטי שעקב אחרי הטיסה חשב תחילה שבחללית יש נוכחות אנושית. תיאור המשימה תיאור המשימה (ברוסית)
לונה 20

לונה 20 הייתה גשושית לחקר הירח ששוגרה על ידי ברית המועצות כחלק מתוכנית לונה. הגשושית שוגרה ב-14 בפברואר 1972, נחתה על הירח ב-21 בפברואר וחזרה לכדור הארץ ב-25 בפברואר. בקפסולה שחזרה לכדור הארץ היו דגימות מקרקעית הירח (55 גרם). הגשושית כללה יחידת נחיתה על הירח, טיל ירח-כדור הארץ וקפסולת חזרה. הגשושית נבנתה במשרד לאבוצ'קין. השיגור המוצלח בעזרת משגר פרוטון K בוצע ב-14 בפברואר. ב-18 בפברואר היא הגיע למסלול סביב הירח וביצע הקפות במשך 3 ימים במסלול בגובה של כ-100 ק"מ. ב-21 בפברואר בוצעה נחיתה רכה באזור ים הפוריות. לאחר הנחיתה הועברו תמונות של האזור ובוצעה לקיחת דוגמה מהקרקע של הירח שהועברה לקפסולת חזרה. ב-22 בפברואר בוצע שיגור מהירח. מסת הטיל עם קפסולת חזרה היה 512 ק"ג. קפסולת נחיתה על כדור הארץ הייתה במשקל 35 ק"ג וכללה ציוד שידור, אנטנות ומצנח. הנחיתה עברה בהצלחה כמתוכנן בשטח קזחסטן של כיום. כמו דגימות קרקע שהגיעו עם לונה 16, חלקם עבר למדענים בארצות הברית, צרפת ובריטניה. מדיה וקבצים בנושא לונה 20 בוויקישיתוף תיאור הגשושית תיאור המשימה (ברוסית) חקר דגימות קרקע
סלק

סלק מצוי (שם מדעי: Beta vulgaris), הקרוי לרוב סלק, הוא צמח דו־שנתי השייך למשפחת הסלקיים (Chenopodiaceae), והצמח היחיד מהסוג סלק הצומח בישראל. קיימות שלוש קבוצות של זני סלק: מתורבתים, בר ועשבים. מבין הזנים המתורבתים, בולט בחשיבותו סלק הסוכר, המכיל כמות גדולה של סוכר בשורשיו ומשמש לייצור יותר מ-40% מהסוכר הלבן בעולם. מספר זנים מתורבתים אחרים, הנבדלים קלות אלו מאלו בטעמם ובמרקמם, קרויים סלק אדום ומשווקים למאכל. סלק הוא מקור טוב מאוד לוויטמין B9, ומקור טוב לוויטמין C. סלק עשיר בניטריטים, שהגוף ממיר לחנקן חמצני. מקור צבעו האדום בפיגמנטים מסוג בטלאין (Betalain), הגורמים לתופעה תקינה העלולה להיות מבהילה, בה השתן מקבל גוון אדמדם לאחר אכילת סלק. הסלק המצוי גדל כעשב בר באירופה, המזרח התיכון וצפון אפריקה באזורים הסמוכים לים ובעוד מספר אזורים באסיה. בישראל הוא מצוי בבתי גידול מופרעים - גינות, שדות, צידי דרכים וקרקעות עזובות. עליו טובים למאכל. סלק אדום (Beta voulgaris esculanta) סלק סוכר (Beta vulgaris var succhrina) סלק הבר סלק המספוא סלק עלים סלק אלבניה סלק דם השור סלק פורונו סלק צ'יוגיאה טמפרטורת גדילה אופטימלית בתחום 15 עד 23 מעלות צלזיוס. בגידול שורש, מומלץ לגידול באדמה פורייה, תחוחה ומנוקזת היטב. עמיד בפני מליחות קרקע ומים. ניתן להשקיה במים מליחים. רגיש למחלות שורש, קישיון ונמטודות לכן יש להקפיד על מחזור גידולים ולא לזרוע אותו שוב באותו מקום ברציפות. הסלק יבוא כגידול שני לאחר זיבול אורגני. סלק זורעים בעומק של 2 ס"מ. הצצת נבטים לאחר שישה ימים. את הסלק יש להשקות בתכיפות ובאופן סדיר לקבלת שורש איכותי ואחיד. מרווחי ההשקיה בקיץ 3 - 6 ימים, בסתיו ובאביב 4 - 7 ימים. ניתן לשמור על הסלק במקרר עד שלושה חודשים בטמפרטורה הקרובה לאפס מעלות צלזיוס ובלחות יחסית של 10 אחוז. בלחות אוויר נמוכה מצטמק הסלק וכומש. בתלמוד מופיע הסלק בשם סלקא, בתור אחד מסימני ראש השנה, עליו נהוג לברך כיום "שיסתלקו אויבינו ושונאינו" אף שהמנהג המקורי היה לברך "יסתלקו חטאתינו". רונה מור, רוצים לשפר את הפוריות? שתו מיץ סלק!, באתר הארץ, 6 בינואר 2013 האם סלק הוא הסופר-פוד החדש?, באתר וואלה, 9 ביוני 2015 סלטי סלק בריאים וטעימים, באתר FoodisGood מתכונים, 21 בנובמבר 2016 בכר, עדינה (2024-10-06). "מיץ סלק לשיפור הריצה: יתרונות בריאותיים מפתיעים של הירק האדום". Ynet. נבדק ב-2024-10-08. אורי מאיר-צ'יזיק, צמחי בר למאכל, מפה, 2010 אמנם ברש"י לתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ע"ג, עמוד ב' (דיבור המתחיל דקניב) הסילקא שבתלמוד פירושו תרד. אוצר הגאונים מסכת ראש השנה עמוד 52 סימן צ"ב - תשובה למנהגו של רב האי גאון
דניאל רודני

דניאל רודני (באנגלית: Daniel Rodney;‏ 10 בספטמבר 1764 – 2 בספטמבר 1846) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית ובהמשך המפלגה הלאומית הרפובליקנית, שכיהן כמושל דלאוור ה-19 בשנים 1814–1817. לאחר מכן הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם דלאוור. דניאל רודני נולד בלואס שבמושבת דלאוור, כבנם של ג'ון ורות האן רודני. אחיו הצעיר קיילב רודני היה גם הוא לימים מושל דלאוור, והוא היה קרוב רחוק של המושל לשעבר סיזר רודני. הוא נשא לאישה את שרה פישר ולשניים נולדו שמונה ילדים. רודני לא זכה להשכלה מרובה, ועבד כמלח וכסוחר במשך כמה שנים. מסופר שעוד לפני שמלאו לו 21, הייתה בבעלותו ספינה ובמהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא נשבה פעמיים על ידי הבריטים. בשנים 1793–1806 הוא כיהן כשופט בבית המשפט לפניות רגילות. הוא גם היה חבר בחבר הנאמנים של וילימינגטון קולג'. הקריירה הפוליטית של רודני החלה ב-1810 כאשר הוא התמודד בבחירות למשרת מושל דלאוור מטעם המפלגה הפדרליסטית. הוא נוצח על ידי מועמד המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ג'וזף הזלט בהפרש של 71 קולות בלבד. במערכת הבחירות הבאה, ב-1813, הוא התמודד מול ג'יימס רידל, ובעיקר בשל חוסר הפופולריות של מלחמת 1812, הוא ניצח. הוא כיהן כמושל דלאוור מ-18 בינואר 1814 ועד 21 בינואר 1817. השנה האחרונה של מלחמת 1812 הייתה מורטת עצבים כפי שהיו קודמותיה. הנוכחות הימית הבריטית מול החופים התרחשה לסירוגין, אך בנהר אינדיאן בוצעה פשיטה רצינית ביוני 1814. שריפת וושינגטון באוגוסט קירבה למעשה את המלחמה לבית. הכול חששו מפני פשיטה על החוף. בפילדלפיה, נשיא דלאוור ונשיא פנסילבניה לשעבר תומאס מקיין הוחזר מפרישתו כדי לארגן את מערך ההגנה, והאי פי פיץ' בוצר לבסוף. התקדמות הצבא הבריטי נבלמה בבולטימור ודלאוור לא הותקפה שוב. קומודור תומאס מקדונו מאודסה היה אחד הגיבורים של 1814, כאשר הביס את הצי הבריטי באגם שמפלין, והסנאטור ג'יימס א. ביירד האב מווילמינגטון היה אחד מחברי המשלחת לשיחות השלום שבהן נחתם הסכם גנט שסיים את המלחמה. בבחירות לנשיאות של 1820 קיבל רודני ארבעה קולות בחבר האלקטורים לתפקיד סגן הנשיא ונוצח על ידי סגן הנשיא המכהן דניאל טומפקינס. הייתה זו למעשה מערכת הבחירות האחרונה בארצות הברית שבה מול הנשיא המכהן לא ניצב שום מתחרה. מצב זה הוביל לקריסתה של המפלגה הפדרליסטית בכל מדינות ארצות הברית למעט דלאוור. ב-1822, כאשר התפטר סיזר אוגוסטוס רודני מכהונתו בבית הנבחרים של ארצות הברית, נבחר דניאל רודני כמחליפו, וכיהן בתפקיד מ-1 באוקטובר 1822 ועד 3 במרץ 1823. כמה שנים לאחר מכן הוא מונה לכהן בסנאט של ארצות הברית כדי לאייש את מושבו של ניקולס ואן דייק הבן שנפטר. הוא כיהן בסנאט לתקופה קצרה מ-8 בנובמבר 1826 ועד 12 בינואר 1827 כאשר האספה הכללית של דלאוור בחרה סנאטור אחר. דניאל רודני נפטר בלואס ב-2 בספטמבר 1846, ונטמן בבית הקברות האפיסקופלי סנט פיטר שבעיר. בנו, ג'ורג' ב. רודני כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1841–1845. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 216. דניאל רודני באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) דניאל רודני, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) דניאל רודני באתר The Political Graveyard (באנגלית) דניאל רודני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)