laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דודה פרהומה לא הייתה זונה

דודה פרהומה לא הייתה זונה הוא שמו של הרומן המלא הראשון של יוסי אבני-לוי, בעריכת נילי מירסקי, שיצא לאור בשנת 2002 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד. הרומן מבוסס על חייו של לוי, ועוסק בפרידה הנפרשת על פני יבשות וזכרונות. הגיבור הצעיר נמצא לאחר פרידה כואבת מקשר בן 5 שנים. במהלך חיפוש מקום בעולם בו יוכל לשכוח, הוא מגיע לארץ ששמה אינו מוזכר, (בלגרד, סרביה) אך היא מתוארת כארץ פצועת מלחמה וענייה, אשר כמו גיבור הספר, גם היא מייחלת להתחלה חדשה. בתוך העלילה שזורים זכרונות מבית הוריו של הגיבור, מהמטבח ועד לשכונה. לקראת סוף הסיפור, פוגש הגיבור עלם יפהפה ועני. הספר מתאר מסע בין שתי האהבות - הגדולה והקטנה - ושתי ארצות, אחת באירופה והשנייה היא מולדתו, ישראל. ההשוואה בין שתי הארצות למודות המלחמה מעלה מסרים פוליטיים וחברתיים. הספר עובר במעברים חדים מבית הוריו של לוי ברעננה ולימי ילדותו בשנות ה-60 וה-70, בחזרה להווה בבלגרד (שנת 2001), וחזור לבן זוגו לשעבר (בין השנים 1993-1998), ולזוגיות שלהם שתמה בברלין. הגיבור התעניין מגיל צעיר בנושא השואה, ומציין כי ידע לנחש לפי מספר על היד מאיזה מחנה הגיע הניצול. לאחר שירותו הצבאי, למד משפטים, ועבד בין היתר במוקד שיחות למבוגרים, שם הכיר בחור בשם יואב. לאחר פגישה אחת, הגיבור אינו מצליח לאתר את יואב שוב, כנראה מאחר שהאחרון נתן מספר שגוי בכוונה. תוך כדי ניסיון חיוג מטלפון ציבורי ברחוב תל חי בתל אביב, נקרה בדרכו אריק, והם מתאהבים ועוברים לגור יחד ברחוב הורקנוס. הגיבור מתאר כיצד אריק שינה את חייו, דאג לו והשליט סדר בדירה. בהמשך, בעקבות עבודתו של הגיבור בשגרירות ישראל בגרמניה, עובר הזוג לברלין, וגרים בדירה בכיכר לודוויג הקדוש בשכונת וילמרסדורף. לזוג יש מכרים ישראלים (שמוליק וסיגי), ותוך כדי מכיר הגיבור אנשים נוספים, ביניהם יורגן, זבן בחנות הבגדים פיק וקלופנבורג. יורגן הוא בחור בוטה ומיני, המנסה להסית את הגיבור למעשי זימה, ולבגוד באריק. הגיבור הולך ומתפתה, ומציין מספר פעמים כי האהבה בינו לבין אריק הולכת ומתפרקת בין הידיים. הם מרבים להתווכח ולריב, והגיבור מחפש פתרונות בדמות הוספת תינוק למשפחה, אולם אריק מתנגד נחרצות. בשיאו של הספר, בעקבות ריב מתאר הגיבור נסיעה ספונטנית לאמסטרדם (העיר מתוארת באמצעות התעלות שבה), בה הוא מכיר גבר קנדי, והם שוכבים במלון. למחרת חוזר הגיבור לברלין, ואריק מחכה לו מאושר בתחנת הרכבת. אריק מתקרב לחבקו, אולם הוא מבחין מיד שמשהו אינו כשורה, ולאחר מבט ממושך הוא מבין מה קרה, עוזב את הדירה ונעלם. הגיבור מבקש משמוליק לברר לו לאן אריק נעלם. תוך כדי מתוארת התאקלמותו של הגיבור בעירו החדשה, בלגרד (לשם נשלח בעקבות עבודתו), והכרותו עם מילוש, בחור מקומי בן 27 וחבריו. עם מילוש מתחילה להיווצר מערכת יחסים זוגית, אולם ניכרים הבדלים רבים בין שני הגברים, מפאת השוני התרבותי. מצוין מצעד הגאווה הראשון בבלקן, ב-30 ביוני 2001, שהופרע על ידי מתפרעים שהכו חלק מהצועדים, ללא עזרת המשטרה. בהמשך מוזכרת מהפכת האופטור (שחלה למעשה ב-5 באוקטובר 2000, אולם מצוינת לאחר מצעד הגאווה), ובהמשך אותו יום, שמוליק מתקשר ומדווח שאריק נמצא בתל אביב. לצערו הרב של מילוש, חוזר הגיבור לישראל, ולאחר שיטוט ברחובות תל אביב, הוא רואה (או הוזה שרואה) את אריק, יחד עם בחור שלדעתו אריק לא אוהב. הגיבור מתיישב בבית קפה, מזמין שני אספרסו, אחד לאריק, ומדבר בנימה אופטימית על העתיד. הספר תורגם לפולנית ויצא לאור בשנת 2013. מאמר של דן לחמן באתר אימגו. על הספר באתר ההוצאה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיקגו סקיי

שיקגו סקיי (באנגלית: Chicago Sky ובתרגום חופשי: "שמי שיקגו") היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בליגת כדורסל הנשים WNBA. הקבוצה נוסדה בשנת 2006 ומשחקת בבית המזרחי של הליגה. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון אולסטייט ארנה אשר בעיירה רוזמונט, אילינוי שהיא פרבר של העיר שיקגו. הקבוצה זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה בעונת 2021. מדיה וקבצים בנושא שיקגו סקיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שיקגו סקיי שיקגו סקיי, ברשת החברתית פייסבוק שיקגו סקיי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שיקגו סקיי, ברשת החברתית אינסטגרם שיקגו סקיי, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונטיקט סאן

קונטיקט סאן (באנגלית: Connecticut Sun ובתרגום חופשי: "שמש קונטיקט") היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בליגת כדורסל הנשים WNBA. הקבוצה נוסדה בשנת 1999 בתור אורלנדו מירקל ובשנת 2003 עברה לקונטיקט ושינתה את שמה. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הליגה וזכתה פעמיים באליפות הבית, בשנים 2004 ו-2005. אולם הקבוצה הוא המוהיקן סאן ארנה אשר בעיירה מונטוויל, קונטיקט. הקבוצה נמצאת בבעלות שבט המוהיקנים אשר בבעלותו נמצא גם קזינו מוהיקן סאן בו נמצא האולם. מדיה וקבצים בנושא קונטיקט סאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונטיקט סאן קונטיקט סאן, ברשת החברתית פייסבוק קונטיקט סאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קונטיקט סאן, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיילי קווקו

קיילי כריסטין קְווֹקוֹ (באנגלית: Kaley Christine Cuoco; נולדה ב-30 בנובמבר 1985) היא שחקנית אמריקאית. היא מוכרת בין היתר בתור ברידג'ט הנסי בקומדיית המצבים "8 כללים פשוטים" (2002–2005), כבילי ג'נקינס בסדרה "מכושפות" (2005–2006), ובעיקר בתור פני הופסטטר בקומדיית המצבים של רשת CBS, "המפץ הגדול" (2007–2019). על תפקידה כקאסי באודן בסדרה "הדיילת" היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2021. קווקו נולדה בקמרילו, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה ממוצא איטלקי, אנגלי וגרמני. אביה, גארי קרמיין קווקו, הוא סוכן נדל"ן, ואמה ליין אן (לבית וינגייט) היא עקרת בית. אחותה בריאנה השתתפה בעונה החמישית של תוכנית המציאות האמריקאית "The Voice". בילדותה, הייתה קווקו לשחקנית טניס חובבנית מדורגת אך היא הפסיקה לשחק בגיל 16. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בשנת 1992 ביצעה הופעת משחק ראשונה בסרט הטלוויזיה "חול טובעני: אין לאן לברוח" שהוקרן לראשונה ברשת NBC. בשנת 1995 קווקו הופיעה לראשונה בסרט קולנוע כקארין קארטר בסרט הפעולה "פקודת חיסול", בכיכובם של דנזל וושינגטון וראסל קרואו. בשנת 2005 הצטרפה לעונה השמינית (והאחרונה) של הסדרה "מכושפות", בתפקיד בילי ג'נקינס. בשנת 2007 החלה לככב בסיטקום המצליח של רשת CBS "המפץ הגדול", שם היא מגלמת את פני, השחקנית הנשית הראשית בסדרה. על תפקידה הייתה קווקו מועמדת ל-30 פרסים שונים וזכתה ב-5 פרסים. ב-2019 שודרה העונה ה-12 במספר, שהיא גם העונה האחרונה של הסדרה. באוקטובר 2017 הקימה קווקו את Yes, Norman Productions, חברת הפקות טלוויזיה שנכנסה לעסקת הפקה בלעדית רב-שנתית עם האחים וורנר טלוויזיה. הפרויקט הראשון של קווקו, דרך Yes, Norman Productions, היה עיבוד לספר הדיילת, שנכתב על ידי הסופר כריס בוג'אליאן, שפותח לסדרת דרמה קומית באותו השם ("הדיילת"). קווקו כיכבה בסדרה בתור קאסי באודן, וגם שימשה כמפיקה בפועל. הבכורה של הדיילת הוצגה ב-26 בנובמבר 2020, בפלטפורמת הסטרימינג של HBO Max – וזכתה לשבחי ביקורת נרחבים, וחודשה לעונה שנייה ב-18 בדצמבר 2020. קווקו מתגוררת בעמק סן פרננדו, קליפורניה, אחד מתחביביה המועדפים הוא טניס שולחן. כשהופיעה בתוכנית האירוח "אלן", העניקה קווקו מתנה למנחה אלן דג'נרס: מחבט לטניס שולחן ועליו חתימות כל השחקנים מהסדרה "המפץ הגדול". בשנים 2007–2009 הייתה במערכת יחסים עם השחקן ג'וני גאלקי (עמיתה לסדרה "המפץ הגדול"). בשנים 2011–2012 הייתה מאורסת לרופא ג'וש רזניק. ב-2013 קווקו נישאה לטניסאי ראיין סוויטינג, אך ב-2016 הם התגרשו. לאחר מכן החלה לצאת עם רוכב הסוסים, קארל קוק, בנו של המיליארדר סקוט קוק. השניים התארסו ב-30 בנובמבר 2017, שהיה גם יום הולדתה ה-32 של קווקו, והתחתנו ב-30 ביוני 2018. בספטמבר 2021 הודיעו השניים על פרידה. בשנת 2022, קווקו החלה לצאת עם השחקן טום פלפרי. הם עשו את ההופעה הפומבית הראשונה שלהם כזוג בטקס של שדרת הכוכבים של הוליווד במאי 2022. פלפרי וקווקו הודיעו באמצעות האינסטגרם באוקטובר 2022 שהם מצפים לילדם הראשון המשותף, בת, אשר נולדה ב-30 במרץ 2023. מדיה וקבצים בנושא קיילי קווקו בוויקישיתוף קיילי קווקו, ברשת החברתית פייסבוק קיילי קווקו, ברשת החברתית אינסטגרם קיילי קווקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קיילי קווקו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קיילי קווקו, באתר AllMovie (באנגלית) קיילי קווקו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קיילי קווקו, באתר Box Office Mojo (באנגלית) קיילי קווקו, באתר Metacritic (באנגלית) קיילי קווקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
וושינגטון מיסטיקס

וושינגטון מיסטיקס (באנגלית: Washington Mystics ובתרגום חופשי: "המיסטיקניות של וושינגטון") היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשחקת בליגת כדורסל הנשים WNBA. הקבוצה נוסדה בשנת 1998 ומשחקת בבית המזרחי של הליגה. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון ורייזון סנטר אשר בוושינגטון, בירת ארצות הברית (באצטדיון משחקות גם קבוצת הכדורסל וושינגטון ויזארדס וקבוצת ההוקי קרח וושינגטון קפיטלס). מאז היווסדה, הגיעה הקבוצה לפלייאוף ליגת הנשים 10 פעמים, היא זכתה בתואר הראשון בתולדותיה בעונת 2019 לאחר ניצחון 3–2 על קונטיקט סאן, לאחר שעונה קודם לכן הפסידה לסיאטל סטורם בגמר. בקבוצה שיחקו והתקדמו מספר שחקניות ידועות, בהן שמיק הולדסקלו, אלנה בירד וכריסטן לנגהורן. מדיה וקבצים בנושא וושינגטון מיסטיקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וושינגטון מיסטיקס וושינגטון מיסטיקס, ברשת החברתית פייסבוק וושינגטון מיסטיקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וושינגטון מיסטיקס, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המפלצת מלוך נס

המפלצת מלוך נס (שם מדעי: Rhombopteryx nessiteras), הידועה גם בשם "נסי" (Nessie) היא מפלצת אגדתית שחיה, כביכול, בלוך נס שבסקוטלנד. אזכורים למפלצת השוכנת בלוך נס מופיעים בסיפורים מלפני כ-1,500 שנה. ההתייחסות הראשונה הידועה לדמות המפלצת שבלוך נס היא בספר המתאר את סיפור חייו של הקדוש הנוצרי קולומבה, בו מסופר איך בשנת 565 לכאורה הציל את חייו של פיקט (סקוטי קדום) מידי מפלצת על האגם נס. הסיפור נחשב לאגדה עממית, לצד סיפור אחר בו קולומבה מחסל דוב בר באמצעות קולו בלבד. הדיווח המודרני הראשון על "מפלצת" התרחש ב-2 במאי 1933. העיתון אינוורנס קוורייר פרסם סיפור על זוג מקומי שראה, לדבריו, "חיה ענקית מתגלגלת וטובלת באגם". הדיווח הפך לסנסציה עיתונאית והעיתונים הלונדוניים שלחו כתבים רבים לאגם בניסיון להשיג תמונה של ה"מפלצת" (כינוי שהעניק לחיה עורכו של הקורייר). קרקס אחד הגדיל לעשות והציע פרס בסך עשרים אלף פאונד למי שילכוד את המפלצת. ב-21 באפריל 1934 פורסם הצילום הראשון של המפלצת בעיתון דיילי מייל. הצילום הפך למפורסם מאוד ובמשך 60 שנה הוצג כהוכחה לקיומה של המפלצת באגם. בשנת 1994, הציגה תוכנית של ערוץ דיסקברי הוכחה שהצילום מזויף. לאחר מכן, התוודה כריס ספרלינג לפני מותו שאכן בנה את הדגם מצוללת צעצוע ומכר אותה לעיתון בעזרת החתן שלו שעבד בדיילי מיל. לוך נס הוא אטרקציה תיירותית ורבים מגיעים לאזור בניסיון לצפות במפלצת. חוקרים רבים בדקו ברצינות את רעיון הימצאותה של מפלצת באגם באמצעות מחקרים גאולוגיים, סונאר וצלילה, ולא הצליחו להוכיח או להפריך שהיא קיימת או לספק ראיות משכנעות לכך. מחקר אחד העריך שעל פי גודל גופה המשוער של המפלצת וכמות הדגה המצויה באגם, המפלצת לא יכולה להתקיים בשל מחסור במזון. יש שאומרים שככל הנראה המפלצת היא פלסיוזאורוס ששרד עד היום. אישוש לטענה זו הגיע ב-2022, במחקר שנערך על מאובנים שנמצאו בערוצי מים בני 100 מיליון שנה, וממסקנותיו עולה כי ישנה אפשרות מבחינה מדעית שבמים מתוקים כמו של אגם לוך נס יכלו לחיות פלסיוזאורוסים, יצורים שנכחדו (לפי החוקרים המאובנים גם מצביעים על כך שהם אכן נכחדו) והולמים את מראה המפלצת. מחקר זה מערער את הטענה לפיה לא היו יכולים יצורים אלו לשרוד מחוץ למים מלוחים, אילו שרדו את ההכחדה העולמית. בשנת 1968 פרסם זואולוג בריטי בשם פרדי הולידיי השערה לפיה המפלצת מלוך נס קשורה באופן ביולוגי לטולימונסטרום. ב-2007 הציעה סוכנות הימורים בריטית פרס בסך מיליון ליש"ט (כ-1.3 מיליון דולר) למי שיצלם את המפלצת מלוך נס. ב-2019 נלקחו דגימות DNA מתוך האגם ועל פיהם שיערו חוקרים שהמפלצת היא בעצם צלופח ענק. יטי אוגופוגו ביג פוט סוס המים מדיה וקבצים בנושא המפלצת מלוך נס בוויקישיתוף המפלצת מלוך נס, באתר למטייל בלדד השוחי, האם באגם לוך-נס יש מפלצת?, באתר ערוץ עשר המפלצת מלוך נס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) If the Loch Ness Monster Exists, What Is It? Reptile, Invertebrate, Amphibian, Mammal, Delta Quadrant Shape Shifter, Fish or Nothing? חוקרי המאובנים נדהמו: "יש היתכנות מדעית לקיומה של מפלצת הלוך נס" | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il Holiday, F.T. The Great Orm of Loch Ness מיליון ליש"ט למי שיצלם את המפלצת מלוך נס, באתר ynet, 4 ביוני 2007 אסור לפספס‏, חוקרים: יש לנו תיעוד שמוכיח סופית מהי "המפלצת מלוך נס", באתר וואלה, 24 בספטמבר 2019
רחוב גרייט פולטני

רחוב גרייט פולטני (אנגלית: Great Pulteney Street) הוא שדרה רחבה המשתרעת בין גשר פולטני למחוז הבחירה באת'וויק שבצד המזרחי של העיר באת', השוכנת באנגליה. יוזם הקמת הרחוב היה חבר הפרלמנט הבריטי סר ויליאם פולטני, וב-1789 נשכר לשם כך האדריכל תומאס בולדווין. המועצה המקומית רצתה להרחיב את גבולות העיר, ואחוזתו של סר ויליאם שכנה במיקום נוח בצד השני של הנהר אייבון. הרחוב משתרע לאורך 300 מטרים ולרוחב 30 מטרים, והוא אחד מהרחובות הגדולים ביותר בבאת'. האדריכל בולדווין תכנן רק את חזיתות המבנים של הרחוב, ויזמים שונים רכשו מגרשים והקימו את המבנים שמאחורי החזיתות. משמעות הדבר הייתה שהבניינים היו בעלי מראה חיצוני דומה, אך מאפייניהם הפנימיים היו שונים, וחלק מהמבנים הגדולים אף שימשו כבתי מלון. התוכנית הייתה להפוך את הגדה המזרחית של האייבון, בנוסף לדרך הגישה מגשר פולטני, למקום פופולרי בקרב היזמים והמפתחים. תוכנית זאת לא יצאה לפועל, מאחר שלא בוצעו שינויים משמעותיים ברחוב, ואחת מהסמטאות היוצאות ממנו היא הרחוב הקצר ביותר בבאת', ובה יש כתובת מגורים אחת. המצב הכלכלי ב-1789 לא היה אידיאלי להמשך הבנייה, ולאחר פניקת 1796 - 1797 הגיע גם שפל 1807. באת' סבלה משיטפון גדול ב-1809, שגרם להצפת רוב המרתפים ברחוב ובשדות החקלאיים שמסביבו. בתים מספר 1 עד 7 שימשו בעבר כאחד ממשרדי ממשלת בריטניה, וכיום כל אחד מוכרז כבניין רשום מדרגה I. גם בתים 41A ו-42 עד 77 הוכרזו כבניינים רשומים מדרגה I. המזרקה השוכנת בצומת הרחובות גרייט פולטני ולורה פלייס לא הייתה חלק מהתוכנית המקורית. לאחר השלמת החלק העיקרי של הרחוב ב-1877 הגישו הדיירים עצומה, ובאמצעותה הצליחו לקבל אישור ולגייס מימון להקמת עמוד גדול, בדומה לעמוד נלסון שבלונדון. אולם, עם תחילת בניית העמוד הבינו הדיירים כי הוא יתנשא מעל כל האזור, מאחר שהיה גבוה פי שניים מהבתים, ולפיכך ביקשו מהמועצה לעצור את הבנייה. לאחר משא ומתן בוטלה התוכנית, ובמקום העמוד נבנתה מזרקה קטנה יותר. מזרקה זו מושחתת מדי פעם על ידי ונדליסטים השופכים לתוכה סבון וגורמים לגלישת המים וליצירת סיכון תחבורתי. תוכניות הבנייה של כל הבתים (כולל תוכניות שמעולם לא יצאו לפועל) מוצגות בגלריית ויקטוריה לאמנות, השוכנת בפינת גשר פולטני ורחוב גרנד פרייד. מדיה וקבצים בנושא רחוב גרייט פולטני בוויקישיתוף בתים 1 - 7 באתר Images of England‏ בתים 41A ו-42 עד 77 באתר Images of England‏ רחוב גרייט פולטני באתר City of Bath
מנדל נון

מנדל נון (20 בנובמבר 1918 - 10 במרץ 2010) היה דייג, ארכאולוג וחוקר הכנרת. נון עלה לארץ ישראל מדבינסק שבלטביה בשנת 1940. לאחר עלייתו למד שנה אחת באוניברסיטה העברית בהנחייתו של פרופסור בנימין מזר. לאחר שעזב את לימודיו החל לעבוד כדייג באגם החולה, ומשם עבר כעבור זמן קצר לקיבוץ עין גב, שנוסד שנים מעטות קודם לכן בחופה המזרחי של הכנרת. כחבר הקיבוץ עבד במשך שנים רבות כדייג ואחר כך כגזבר חברת השיט של הקיבוץ. בהשפעת עיסוקו כדייג עברת את שמו מניישטט לנון. במקביל לעבודתו עסק נון בחקר הארכאולוגיה לחופי הכנרת ובחקר הכנרת עצמה. בין היתר נזקפת לזכותו חשיפת המנזר בכורסי, שבו על פי המסורת הנוצרית חולל ישו את "נס החזירים". כן חשף נון 14 נמלים עתיקים לחופי הכנרת. חלק מן הממצאים שחשף לאורך השנים מוצגים ב"מוזיאון העוגנים", שנוסד ב-1993 בקיבוץ עין גב. נון קבע ממצאים גם באשר לתנודות מפלס המים בכנרת לאורך ההיסטוריה. נפטר בעין גב ב-10 במרץ 2010, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ. נון, שהיה בעיקרו של דבר אוטודידקט, פרסם לאורך השנים מונוגרפיות ומאמרים רבים וכן שני ספרים: הדיג העברי הקדום (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1964) הכנרת: מונוגרפיה של ימה (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1977). סוסיתא. הוצאת מרכז התרבות נופים. תשי'א. 1951. אלי אשכנזי, מותו של "איש הכנרת", שחזה את דלדול הדגה, באתר הארץ, 12 במרץ 2010 אלי אשכנזי, המפלס הנמוך חשף תלים מסתוריים בכנרת, באתר הארץ, 17 ביוני 2008 טלי חרותי-סובר, למצוא את המטמון: בעקבות אוספים פרטיים, באתר ynet, 9 באוקטובר 2006 כתבת וידאו על מנדל נון ומוזיאון העוגנים, סרטון באתר יוטיוב יגאל שטסל, משקולות דיג? מכלול אבנים בעלות נקב מחופי הכנרת על סמך המאסף של מנדל נון ז"ל(הקישור אינו פעיל), אוניברסיטת חיפה, 2010 רשימת הפרסומים של מנדל נון, בקטלוג הספרייה הלאומית מנדל נון, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפארק הלאומי גרחונאי

הפארק הלאומי גרחונאי (בספרדית: Parque nacional de Garajonay) משתרע על פני 40 קמ"ר באי לה גומרה שבאיים הקנריים. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-25 במרץ 1981 וב-1986 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. כ-70% משטח הפארק מכוסים ביער סובטרופי לח מסוג לאוריסילבה, האופייני לאיים הקנריים, לאיים האזוריים ולאיי מדיירה, ומאופיין במינים שונים של עריים. בתקופת השלישון כיסו יערות מסוג זה את דרום אירופה, אך הם נעלמו כתוצאה משינויי האקלים. שטח היער בלה גומרה הצטמצם אף הוא, בכ-65%, עקב פעילויות של האדם, בהן ברוא יערות לצורכי מרעה, שרפות ונטיעת עצים כגון אורן ואקליפטוס, המהווים מין פולש באי. הנהלת הפארק פועלת כיום לעקירתם של עצים אלה במקומות בהם הם מפריעים להתפתחות היער. באזורים הגבוהים יותר בפארק, החשופים יותר לשמש ולרוח, הצמחייה דלילה יותר. בדרום הפארק מפנים העריים את מקומם לעצי אשור ואברשיים. בסך הכל, יש בפארק כ-450 מיני צמחים, מהם 34 מינים אנדמיים. מאפיין נוסף של הפארק הוא סלעי הבזלת העצומים שקיימים בו, שריד להרי געש קדומים שעברו תהליכי סחיפה. חלק מהסלעים היו קדושים לתושבים הילידים של האי. כמה מבעלי החיים בפארק, ובהם לטאת גומרה וחומט הקנריים המערביים הם אנדמיים לאי. כן נפוצים בו שני מיני יונים החיים רק באיים הקנריים, יונת בולה ויונת ער. כן חיים בפארק כאלף מינים של חסרי חוליות, מהם כ-150 אנדמיים. שמו של הפארק ניתן לו על שם ההר הגבוה ביותר בו, הר גרחונאי, המתנשא לגובה של 1,484 מעל פני הים. ההר עצמו נקרא על שמם של גארה וחונאי, גיבורי פולקלור מקומי, המזכיר את רומיאו ויוליה. השניים היו עתידים להינשא, אך ביום האירוסין שלהם, התפרץ הר געש. משפחותיהם סברו כי מדובר בסימן רע, ולכן אסרו עליהם להינשא. השניים ברחו אל היער, ושמו קץ לחייהם. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי גרחונאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי גרחונאי הפארק הלאומי גרחונאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'וליו אנדראוטי

ג'וליו אנדראוטי (באיטלקית: Giulio Andreotti;‏ 14 בינואר 1919 - 6 במאי 2013) היה מבכירי המדינאים האיטלקים שלאחר מלחמת העולם השנייה. הוא כיהן כראש ממשלת איטליה בשנים 1972-1973, 1979-1976 ו-1985-1992. כמו כן שימש בתפקיד שר ההגנה, שר החוץ ושר הפנים. החל משנת 1991 כיהן אנדראוטי כסנטור לכל החיים בפרלמנט האיטלקי. אנדראוטי נולד ברומא וסיים בה את לימודי המשפטים. לאחר מלחמת העולם השנייה וכינון הרפובליקה האיטלקית הצטרף אנדראוטי לשורות המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. אנדראוטי נחשב לבן-חסותו של מנהיג המפלגה, שהייתה מפלגת השלטון באיטליה במשך שנים רבות, אלצ'ידה דה גספרי (Alcide De Gasperi). אנדראוטי נבחר לפרלמנט האיטלקי בשנת 1946. כאשר נבחר להיות ראש ממשלת איטליה בפעם השנייה הוא מינה את טינה אנסלמי כשרה בממשלתו, בפעם הראשונה בתולדות המדינה. הוא היה ראש ממשלת איטליה האחרון מטעם המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, ותקופת הכהונה האחרונה שלו כראש ממשלה (1985-1992) התאפיינה בגילויי שחיתות רבים במפלגת השלטון, דבר שהביא לבסוף למפלתה בבחירות, ולהתפרקותה בשנת 1994. בשנת 1993 נחקר אנדראוטי בחשד לקיום קשרים עם המאפיה האיטלקית, חקירה אשר הובילה למשפט שזכה לתהודה תקשורתית רבה באיטליה. בסרט "הסנדק חלק שלישי", מופיעה הדמות דון ליצו לוקאזי, פוליטיקאי רם-דרג בעל קשרים למאפיה. דמות זו בוססה בצורה מסוימת על דמותו של אנדראוטי. בסרט, קודם שלוקאזי נרצח, לוחש לו הרוצח: "כוח מחליש את מי שאין לו את זה" (משפט שנטבע על ידי אנדראוטי עצמו, כפרפרזה על אמרתו של יריבו הפוליטי ג'נקראלו פייטה: "כוח מחליש אותך"). אנדראוטי סבל מעקמת, דבר שלא מנע ממנו להיות פוליטיקאי מצליח ואהוד. הוא כונה בעקבות כך "הגיבן". אנדראוטי גם כונה באיטליה "ג'וליו האלוהי" (Divo Giulio - כינוי שמקורו מיוליוס קיסר) וזאת בזכות הוותק הרב שהוא צבר בפוליטיקה האיטלקית, אופיו הסמכותי וכושר המנהיגות שלו. סרט בשם "Il Divo" הופק על חייו של אנדראוטי, וזכה בפרס המבקרים בפסטיבל קאן בשנת 2008. בשנת 2006, בגיל 87, נענה אנדראוטי לבקשה להציג את מועמדותו לתפקיד נשיא הרפובליקה האיטלקית, אך הפסיד. אנדראוטי נודע בקשריו ההדוקים עם מוסדות הכנסייה הקתולית באיטליה וכן עם הוותיקן. יש הטוענים כי אנדראוטי לא עשה את המירב כדי להציל את חייו של ראש ממשלת איטליה לשעבר וחברו למפלגה, אלדו מורו אשר נחטף על ידי ארגון הבריגדות האדומות והוצא להורג על ידם בשנת 1978. בשנת 2009 צוין באיטליה יום הולדתו ה-90 של אנדראוטי במגוון רחב של כתבות בתקשורת. אנדראוטי כתב ספרים רבים ולעיתים מאמרים בעיתונות האיטלקית. אנדראוטי נודע באימרותיו הציניות, בהן: "מלבד במלחמות הפוניות, שבהן הייתי צעיר מדי, האשימו אותי בהכל". "הפוליטיקה היא מחלה שאף אחד לא רוצה להירפא ממנה". "אתה חוטא כאשר אתה מדבר סרה על אנשים, אולם לפעמים אתה עושה את הדבר הנכון". נפטר ב-6 במאי 2013 בביתו שברומא, והוא בן 94 במותו. מדיה וקבצים בנושא ג'וליו אנדראוטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'וליו אנדראוטי מת ראש ממשלת איטליה לשעבר אנדראוטי, באתר הארץ, 6 במאי 2013 ג'וליו אנדראוטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'וליו אנדראוטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'וליו אנדראוטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ALEXANDER STILLE, ALL THE PRIME MINISTER'S MEN, באתר האינדפנדנט, 24 September 1995
דון אמיצ'י

דומיניק פליקס אמיצ'י (באנגלית: Dominic Felix Amici; ‏31 במאי 1908 – 6 בדצמבר 1993) היה שחקן קולנוע אמריקאי. זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1985 על תפקידו בסרט "קוקון". אמיצ'י נולד בעיר קנושה שבמדינת ויסקונסין, בנם של ברברה (ממוצא גרמני-אירי) ופליקס אמיצ'י (ממוצא איטלקי). לאמיצ'י היו שלושה אחים ושתי אחיות. אמיצ'י למד באוניברסיטת מרקט, במכללת לוראס ובאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. אמיצ'י נישא ב-1932 להונור פרנדרגאסט, הזוג היה נשוי עד למותה של פרנדרגאסט ב-1986. לזוג נולדו שישה ילדים. אמיצ'י נפטר בשנת 1993 בגיל 85 ממחלת סרטן הערמונית, לפי בקשתו, גופתו של אמיצ'י נשרפה ועפרו נקבר בבית הקברות סט. פילומאנס שבמדינת איווה. אמיצ'י התחיל את קריירת המשחק שלו במופעי וודוויל שם עבד לצידה של טקסס גויינאן, עד ששוחרר מהמופע בטענה שהמשחק שלו נוקשה מדי בשביל סוג כזה של מופע. את הקריירה הקולנועית שלו החל אמיצ'י בסוף "שנות ה-30" כשהופיע בסרטים "להקת הרגטיים של אלכסנדר" ו"בשיקגו הישנה". אמיצ'י גילם את דמותו הביוגרפית של המדען אלכסנדר גרהם בל בסרט "סיפורו של אלכסנדר גרהם בל". בשנות ה-40 הופיע אמיצ'י בסרטים "לילאן ראסל", "הדרך לארגנטינה", "מישהו לצעוק עליו", "כנף ותפילה", "אישה אורחת" ו"השמים יכולים לחכות" של ארנסט לוביטש. במקביל לקריירה הקולנועית שלו, אמיצ'י היה מוכר גם כשדר רדיו ונחשב לאחד משדרני הרדיו הטובים באותם זמנים. לאחר שנות ה-40 לקח אמיצ'י פסק זמן קצר מתחום הקולנוע והתמקד יותר בתחום התיאטרון, אמיצ'י הופיע בברודוויי במחזות בין היתר: "הנרי, הנרי המתוק", "העיר שלנו" ו"גרבי המשי". אמיצ'י חזר לקולנוע ב-1983 כשהופיע בתפקיד משני בקומדיה "משנה מקום משנה מזל". בשנת 1985 לוהק אמיצ'י על ידי רון הווארד לתפקיד ראשי בסרט ההרפתקאות הבדיוני "קוקון". בסרט הופיע אמיצ'י בדמותו של ארתור סלאווין, קשיש המבלה עם חבורת זקנים עליזה המשתכנת בבית אבות, החבורה מתגנבת בחשאי לבריכה פרטית בבית סמוך כדי להתרענן. מהר מאוד הם מגלים שהשחייה בברכה מחזירה להם את נעוריהם – בריאותם וגם נותנת מוטיבציה לחיות. על משחקו המרגש בסרט זכה דון אמיצ'י בהיותו בן 77 בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-1988 שיחק אמיצ'י בסרטו של דייוויד מאמט "דברים משתנים", הופעתו בסרט זיכתה את אמיצ'י בשני פרסים במסגרת "פסטיבל ונציה". סרטו האחרון של אמיצ'י לפני מותו היה "קורינה, קורינה". קלייב של הודו - 1935 בשיקגו הישנה - 1935 נהר הברבורים - 1939 סיפורו של אלכסנדר גרהם בל - 1939 ליליאן ראסל - 1940 הדרך לארגנטינה - 1940 לילה בריו - (1941) מישהו לצעוק עליו - 1943 השמים יכולים לחכות - 1943 כנף ותפילה - 1944 אישה אורחת - 1945 משנה מקום משנה מזל - 1983 קוקון - 1985 הארי והאנדרסונים - 1987 מגלה את אמריקה - 1988 דברים משתנים - 1988 קוקון 2: החזרה - 1988 אוסקר - 1991 המסע המופלא הביתה - 1993 קורינה, קורינה - 1994 מדיה וקבצים בנושא דון אמיצ'י בוויקישיתוף דון אמיצ'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דון אמיצ'י, באתר AllMovie (באנגלית) דון אמיצ'י, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דון אמיצ'י, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דון אמיצ'י, באתר MusicBrainz (באנגלית) דון אמיצ'י, באתר Discogs (באנגלית) דון אמיצ'י, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ספטיפיליום

ספטיפיליום (שם מדעי: Spathiphyllum) הוא סוג של צמח טרופי ממשפחת הלופיים, הכולל כ-52 מינים. שם הסוג מעיד על צורת מִתְחָל התפרחת, הדומה עם הופעתו לעלה. הצמח קל למדי לגידול ומשמש לצורכי נוי. בתוספת ליפי העלים הוא נושא במשך הקיץ תפרחת נאה של פרחים עדינים. הוא גדל היטב גם בתרבית מים. מוצא הסוג הוא באזור הטרופי של אמריקה. סְפָּטִיפִילוֹן וָלִיס (Spathiphyllum wallisii Regel) הוא כנראה הנציג היחיד בצמחי הבית בישראל. ספטיפילון וליס צמח ביתי מדיה וקבצים בנושא ספטיפיליום בוויקישיתוף ספטיפיליום, באתר NCBI (באנגלית) ספטיפיליום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ספטיפיליום, באתר Tropicos (באנגלית) ספטיפיליום, באתר GBIF (באנגלית) ספטיפיליום, באתר IPNI (באנגלית) Spathiphyllum Schott, World Flora Online א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי תרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 519 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.