laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה וקס

שלמה וקס (נולד ב-8 בינואר 1946) הוא איש צבא, בתפקידו האחרון שימש כקצין קשר ראשי בדרגת תת-אלוף. אחר כך כיהן כמנכ"ל משרד התקשורת ומנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה בשנים 2006–2016. וקס נולד בפירנצה איטליה ועלה לישראל ב-1948. גדל בכפר סבא. הוא בוגר בית הספר בזק לטכנאים בירושלים. ב-1963 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הקשר. הוא שירת כקצין הקשר הקווי של פיקוד המרכז ומיד לאחר מלחמת ששת הימים עסק בפריסת מערכות הקשר במרחבי יהודה ושומרון. לאחר מכן שירת כקצין קשר חטיבתי של חטמ"ר 820. במלחמת יום הכיפורים היה קצין הקשר של חטיבה 14 ולחם בטנק עם מפקד החטיבה, אמנון רשף בגזרת המצרית. לאחר המלחמה שימש סגן קצין הקשר של גייסות השריון, קצין קשר ומפקד גדוד הקשר של עוצבת הפלדה. ב-1979 מונה למפקד הקשר של פיקוד הדרום ומילא תפקיד זה בתקופת הנסיגה מסיני. פיקד על בה"ד 7 - בסיס ההדרכה המרכזי של חיל הקשר ושימש סגן מפקד החיל. במאי 1990 מונה לקצין קשר ראשי ושירת בתפקיד עד שחרורו, בספטמבר 1993. במהלך שירותו כמפקד החיל, פרצה מלחמת המפרץ, הוא יזם והפעיל לראשונה את "הגל השקט" הונחו היסודות למערכת הסלולרית המוצפנת "ורד הרים", הוחלט על ההצטיידות במכשיר הקשר "המכלול" כתחליף למכשיר ה-VRC, הוחלט על חידוש מערך הלוחמה אלקטרונית והצטיידות ב"מחוג גדול"[דרוש מקור]. לאחר שחרורו מונה, בספטמבר 1993, למנכ"ל משרד התקשורת וכיהן בתפקיד עד שהתפטר במרץ 1997. בשנות כהונתו קידם המשרד תחרות בענף התקשורת, עם הבחירה בחברת סלקום כמפעילת סלולר שנייה, פתיחת ענף השיחות הבינלאומיות לתחרות. לאחר מכן כיהן בתפקידי ניהול וייעוץ בחברות תקשורת וטכנולוגיה שונות, בהן כיו"ר NDVision, דירקטור בח.מר תעשיות, בסלקום, בשרם פודים טכנולוגיות ויועץ של חברת אמפל. ב-1997 מונה למנהל עסקי התקשורת של קבוצת גד זאבי, אשר התמודדה ללא הצלחה על רכישת השליטה בחברת בזק. באוגוסט 2001 פרש מתפקידו בקבוצת זאבי. אחר כך שימש כיועץ למשפחת ספרא בפרויקט להקמת שתי רשתות סלולריות בברזיל. בסוף 2005 מונה למנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה. וקס בעל תואר ראשון ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה, בוגר קורס מח"טים, קורס מפקדי אוגדות והמכללה לביטחון לאומי. נשוי ואב לשלושה. דניאל רוזן, תא"ל שלמה ווקס – מפקדו השנים־עשר של חיל הקשר, האלקטרוניקה והמחשבים, מפקד החיל בתקופת מלחמת המפרץ, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, יוני 2020 הדר חורש, שלמה וקס: התחרות בתקשורת הפנים ארצית נפתחה, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2001 יובל אזולאי, ‏"סטארט-אפ הוא לא חזות הכול; עלינו להיות אומת ההיי-טק", באתר גלובס, 7 באוקטובר 2016 חילוץ לוחמי מעוז "פורקן" - סיפור מפקד החטיבה, אתר חטיבה 14 אורי שטיין, תא״ל שלמה וקס יתמנה למנכ"ל משרד התקשורת, חדשות, 23 ביולי 1993 אפי לנדאו, ‏בלי וקס, אחרי פוליש, באתר גלובס, 22 בדצמבר 1996 אפי לנדאו, ‏קבוצות קווי זהב וברק זכו במיכרז להפעלת שיחות טלפון בינלאומיות, באתר גלובס, 7 בנובמבר 1996 שלמה וקס התמנה ליו"ר חברת סטרט-אפ, באתר גלובס, 19 באוקטובר 1997 אפי לנדאו, ‏שלמה וקס משמש יועץ בשכר לקבוצת אמפ"ל, באתר גלובס, 26 באפריל 1999 דוד חיון, ‏וקס: קבוצת זאבי תתמודד על רכישת גרעין השליטה של בזק, באתר גלובס, 27 באוקטובר 1999 הדר חורש, שלמה וקס פורש מקבוצת גד זאבי, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2001 גיא הדס, ‏בלסאות' התייאשה מספרא? במו"מ למכור אחזקותיה בשתי חברות הסלולר הברזילאיות, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2002 ערן גבאי, שלמה וקס מונה למנכ"ל איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה, באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2005
עודד ראור

עודד ראור (3 באוקטובר 1967 - 19 באוגוסט 2014) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על סיירת מטכ"ל ועל חטיבה 5. עודד נולד בנהריה, בן בכור ליהודית ויהושע ראור. עם גיוסו לצה"ל בפברואר 1985 התנדב לסיירת מטכ"ל, ולאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר, חזר לסיירת מטכ"ל ולקח חלק במבצע הצגת תכלית. בהמשך שירת כמפקד צוות וכמפקד פלגת האימונים. בשנת 1992, בעת ששימש בתפקידו, אירעה תאונת אימונים שגבתה את חייהם של שני לוחמים ביחידה. השניים, שהיו בעיצומו של אימון ניווטים בקרבת הר שלמה, מצאו את מותם כתוצאה ממכת חום והתייבשות. ראור הורשע כעבור ארבע שנים ברשלנות ונידון ל-90 ימי מאסר על תנאי. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד ובהם סגן מפקד יחידת מגלן. בשנת 2004 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד מינויו למפקד סיירת מטכ"ל בגין הרשעתו ברשלנות. העתירה נדחתה, וראור פיקד על סיירת מטכ"ל בשנים 2004–2007. בין היתר פיקד על כוח היחידה במבצע ברצועת עזה במהלכו נחטפו שניים ממתכנני חטיפת גלעד שליט בטרם בוצעה החטיפה וכן במבצע חד וחלק, ועל מבצעים נוספים במלחמת לבנון השנייה ובניהם הפעולה בבעלבכ בה נפל עמנואל מורנו. בשנים 2009-2012 שימש כמפקד חטיבה 5. לאחר שחרורו מצה"ל שימש מנהל בחברת Celestica הקנדית ומנהל פיתוח עסקי בבינת יישום מערכות. ראור היה בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת טורונטו. ב-19 באוגוסט 2014 נפטר בשנתו בביתו שבקדימה מדום לב. הותיר אחריו אישה, איילת, ושתי בנות. נקבר בבית הקברות בקיבוץ שפיים. בשנת 2015 נפתח "תיכון עודד" בקדימה על שם ראור. מדיה וקבצים בנושא עודד ראור בוויקישיתוף פלורית שויחט, הנופלים מלווים אותנו בכל רגע, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 10 באפריל 2012 דבר מפקד החטיבה עודד ראור, מתוך אתר העמותה למען חטיבה 5 אמיר בוחבוט‏, עשור לחומת מגן: החיילים בג'נין נכנסו לגיא הריגה, באתר וואלה, 5 באפריל 2012 ניר דבורי, ‏מפקד סיירת מטכ"ל לשעבר עודד ראור נפטר, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2014 יוחאי עופר, נפטר עודד ראור, מפקד סיירת מטכ"ל לשעבר, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2014 גילי כהן, מת אלוף-משנה (מיל') עודד ראור, לשעבר מפקד סיירת מטכ"ל, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2014 יוסי יהושוע, הלב האמיץ נדם, ידיעות אחרונות, ‏ 20.08.2014, עמוד 16,כפי שהועלה באתר פרש. אמיר בוחבוט‏, מפקד סיירת מטכ"ל לשעבר עודד ראור מת בגיל 46, באתר וואלה, 19 באוגוסט 2014. בנט ספד לעודד ראור: "איבדנו מפקד טוב ואדם טוב", מעריב השבוע, ‏ 19 באוגוסט 2014. עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, תשע"ג 2012, עמוד 60 נועם שרביט, עתירה לבג"צ נגד מינוי סא"ל ע' למפקד סיירת מטכ"ל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 במרץ 2004. אמיר בוחבוט, "מפקד הסיירת נחשף", מעריב, 14 ביוני 2007 רביב דרוקר וישראל רוזנר, תחקיר "המקור": גילויים חדשים על חטיפת גלעד שליט, באתר nana10‏, 15 בנובמבר 2016. עמיר רפפורט, "אש על כוחותינו: כך הכשלנו את עצמנו במלחמת לבנון השנייה", הוצאת ספרית מעריב, 2007, עמודים 221 - 223 יוחאי עופר, מפקד הנח"ל הבא נחשף: א' מסיירת מטכ"ל, באתר nrg‏, 6 בפברואר 2014 רועי עמוס, עלילת דם, באתר הגבורה, במחנה, 1 באוקטובר 2010, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה" הילה ויסברג, מינויים השבוע: עו"ד טלי ירון אלדר מונתה לדירקטורית בקבוצת אילקס, באתר TheMarker‏, 8 במרץ 2012 יוסי יהושוע, מפקד סיירת מטכ"ל לשעבר עודד ראור נפטר בגיל 46, באתר ynet, 19 באוגוסט 2014
יובל רחמילביץ

יובל רחמילביץ (נולד ב-1 באוקטובר 1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת סא"ל, אשר פיקד על סיירת מטכ"ל. נולד וגדל בבאר טוביה. למד בבית הספר האזורי באר טוביה, בו שימשה אמו טליה כמנהלת. ב-1982 התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית והחל בלימודי הנדסת חשמל. שנה אחר כך הפסיק את לימודיו והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר קורס קצינים חזר לסיירת מטכ"ל ושירת כמפקד צוות ובהמשך במספר תפקידי פיקוד נוספים ביחידה, שימש פרויקטור למבצעים מיוחדים תחת עמוס בן אברהם וסגנו של מפקד היחידה שחר ארגמן. ב-1996 מונה רחמילביץ למפקד סיירת מטכ"ל ומילא תפקיד זה עד 1998. ב-1988 זכה בצל"ש אלוף מראש אגף המודיעין על חלקו במבצע הצגת תכלית. רחמילביץ משרת במילואים כקצין באמ"ן. לאחר שהשתחרר מצה"ל פנה לעסקים וניהל מספר חברות היי-טק. הוא הקים וניהל את חברת Riverhead Networks שנמכרה לסיסקו מערכות ושימש מנכ"ל חברת Olive Software. מ-2011 מכהן כמנכ"ל חברת אפימילק מאפיקים. מתגורר בהוד השרון. עפר שלח, קרב בוץ: לא רק ברק ואשכנזי מתלכלכים, באתר nrg‏, 9 ביוני 2012. אביחי בקר, "דרך נועם", הארץ, ‏ 05.05.2000, כפי שהועלה באתר "פרש". ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחנת הכוח הגרעינית רובנו

רובנו (למפת אוקראינה מוגדלת)   קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור ים אזוב קרים רובנו (למפת אוקראינה רגילה)   קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור ים אזוב קרים רובנו (למפת מחוז רובנו רגילה)   ורש דובנו קוסטופיל סארני זדולבונוב אוסטרוה בלארוס ז'יטומיר חמלניצקי טרנופול לבוב ווהלין רובנו (למפת מחוז רובנו מוגדלת)   ורש דובנו קוסטופיל סארני זדולבונוב אוסטרוה בלארוס ז'יטומיר חמלניצקי טרנופול לבוב ווהלין רובנו תחנת הכוח הגרעינית רובנו (באוקראינית: Рівненська АЕС) היא תחנת כוח גרעינית הראשונה שנבנתה בשטח אוקראינה הסובייטית, 150 ק"מ צפונית לרובנו, אוקראינה. לצורכי הקמה ותפעול המתקן הוקמה עיר חדשה, קוזנצובסק (על שם אנטולי קוזנצוב; ב-2016 שמה שונה לוורש). תחנת הכוח מורכבת מארבעה כורים גרעיניים שהראשון שבהם פועל החל מ-1980 והרביעי מ-2004. החלטה על בניית תחנת כוח חדשה התקבלה ביוני 1971 ובשנת 1973 החלו עבודות הבנייה. הקמת הכור הראשון הסתיימה בשנת 1980 והשני בשנת 1981. הכור השלישי החל לפעול בשנת 1986. הקמת הכור הרביעי החלה בשנת 1986 והוא היה צריך להתחיל לפעול בשנת 1991, אך בנייתו הוקפאה. בשנת 1989 תחנת כוח רובנו, הראשונה בברית המועצות, עברה בדיקות של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית וקיבלה ציון בטיחותי גבוה. בשנת 1993 הוחלט על חידוש עבודות הקמה של הכור הרביעי והוא נכנס לבדיקות לקראת הפעלה בשנת 2004. סביב המתקן הוקמה מערכת בקרת איכות הסביבה שכוללת 16 תחנות ניטור באתר התחנה ו-13 בקרבתה. התחנה מייצרת כ-10% מכלל יצור החשמל באוקראינה. התחנה נמצאת בבעלות "אנרגואטום", חברה ממשלתית שבבעלותה כל תחנות כוח גרעיניות הפועלות בתחום אוקראינה. בהתאם לתכנון המקורי בשנים 2010 ו-2011 היה צורך לסגור שני הכורים הראשונים. בהתאם להחלטת הממשלה בתחנה בוצעו עבודות שדרוג נרחבות שאיפשרו להאריך הפעלת הכורים עד לשנת 2030. בתחנת הכוח מועסקים כ-8,400 עובדים. הכורים גרעיניים שפועלים בתחנה: כור מס' 1 בהספק של כ-381 מגוו"ט - נכנס לתפעול ב-21 בספטמבר 1981 כור מס' 2 בהספק של כ-376 מגוו"ט - נכנס לתפעול ב-30 ביולי 1982 כור מס' 3 בהספק של כ-950 מגוו"ט - נכנס לתפעול ב-16 במאי 1987 כור מס' 4 בהספק של כ-950 מגוו"ט - נכנס לתפעול ב-6 באפריל 2006 דף הכל הספק של 2,657 מגוו"ט. תוכניות הקמה של כורים מס' 5 ומס' 6 בוטלו בשלב זה. מדיה וקבצים בנושא תחנת הכוח הגרעינית רובנו בוויקישיתוף תחנת הכוח הגרעינית רובנו, ברשת החברתית פייסבוק תחנת הכוח הגרעינית רובנו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תחנת הכוח הגרעינית רובנו, ביישום טלגרם תחנת הכוח הגרעינית רובנו, ברשת החברתית אינסטגרם תחנת הכוח הגרעינית רובנו, סרטונים בערוץ היוטיוב האתר הרשמי של התחנה
סויוז T-2

סויוז T-2 (ברוסית: Союз Т-2) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-5 ביוני 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. זו הייתה הטיסה המאוישת ראשונה של חללית מדגם חדש - "סויוז-T". יורי מלישב - מפקד ולדימיר אקסיונוב - מהנדס טיסה לאוניד קיזים - מפקד אולג מקארוב - מהנדס טיסה "סויוז T-2" שוגרה ב-5 ביוני 1980 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. המטרה הייתה לבחון חללית מדגם חדש בטיסתו מאוישת הראשונה ולבצע עגינה בתחנת חלל סאליוט 6. העגינה בוצעה ב-6 ביוני לתא העגינה האחורי. לאחר כשל במערכת העגינה שלא אפשרה לחללית סויוז 33 לעגון פעלו המהנדסים הסובייטים לתיקון התקלה. בעקבות כך בחלליות מדגם סויוז-T הותקנה בין היתר מערכת מחשוב חדשה. גם בטיסה זו המערכת הממוחשבת נכשלה והקוסמונאוטים היו צריכים לסיים את השלבים האחרונים של העגינה ידנית, אבל צוות קרקע היה בדעה שהמערכת הממוחשבת פעלה כראוי והסיבה לכישלון הייתה שצוות החללית לא הצליח להכניס למערכת זו נתונים נכונים. לאחר העגינה הם עברו לתחנת החלל בה כבר שהו לאוניד פופוב וואלרי ריומין כחברי משלחת מס' 4. במשך מספר ימים ביצע הצוות מספר ניסויים בתחומים שונים. ב-9 ביוני 1980 התנתקה החללית מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ תוך נחיתה מוצלחת בשטח קזחסטן של כיום כמתוכנן. נתונים מאנציקלופדיית החלל נתוני המשימה
סויוז 37

סויוז 37 (ברוסית: Союз-37) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-23 ביולי 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 6. ויקטור גורבטקו - מפקד וייטנאם פאם טואן - קוסמונאוט חוקר לאוניד פופוב - מפקד ואלרי ריומין - מהנדס טיבה ואלרי ביקובסקי - מפקד וייטנאם בוי טאן - מהנדס טיבה "סויוז 37" שוגרה ב-23 ביולי 1980 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. המטרה הייתה לבצע עגינה בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור השביעית. העגינה בוצעה ב-24 ביולי לתא העגינה הקדמי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה כבר שהו לאוניד פופוב וואלרי ריומין כחברי משלחת מס' 4. במשך כשבוע ביצע הצוות שמנה ארבעה אנשים מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה. ב-31 ביולי 1980 הקוסמונאוטים שהגיעו לחלל בחללית "סויוז 37" נכנסו לתא החללית סויוז 36, התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ. החללית "סויוז 37" נותרה מחוברת לתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ ב-11 באוקטובר כאשר על סיפונה לאוניד פופוב וואלרי ריומין. לאחר עזיבתם תחנת החלל עברה למשטר לא מאויש עד להגעת חללית סויוז T-3. מדיה וקבצים בנושא סויוז 37 בוויקישיתוף נתונים מאנציקלופדיית החלל נתוני המשימה
סויוז 38

סויוז 38 (ברוסית: Союз-38) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-18 בספטמבר 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 6. יורי רומננקו - מפקד קובה ארנלדו טאמאיו מנדס - קוסמונאוט חוקר יבגני חרונוב - מפקד קובה חוסה לופס פאלקון - קוסמונאוט חוקר "סויוז 38" שוגרה ב-18 בספטמבר 1980 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. החללית שוגרה במארה לבצע עגינה בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור השמינית. העגינה בוצעה ב-19 בספטמבר לתא העגינה הקדמי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה כבר שהו לאוניד פופוב וואלרי ריומין כחברי משלחת מס' 4. במשך כשבוע ביצע הצוות, שמנה ארבעה אנשים, מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה. ב-26 בספטמבר 1980 נכנסו הקוסמונאוטים לתא החללית, התנתקו מתחנת החלל, וחזרו לכדור הארץ. הנחיתה בוצע בהצלחה בשטח קזחסטן שכיום. מדיה וקבצים בנושא סויוז 38 בוויקישיתוף נתונים מאנציקלופדיית החלל נתוני המשימה
כתב עת משפטי

כתב עת משפטי הוא כתב עת המפרסם מאמרים בנושאים משפטיים. בכתבי העת המשפטיים יש העוסקים בכל תחומי המשפט, ויש המתמקדים בתחום משפטי מסוים. גופים אחדים עוסקים בהוצאה לאור של כתבי עת משפטיים: אגודות משפטיות, כדוגמת לשכת עורכי הדין בישראל. מו"לים עסקיים. פקולטות ובתי ספר למשפטים באוניברסיטאות ובמכללות. בכתבי עת היוצאים לאור במוסדות אקדמיים מקובלות שתי שיטות: בראש המערכת עומד חבר הסגל הבכיר של בית הספר למשפטים, כשלצידו חברי מערכת נוספים מאותו מוסד או מוסדות אחרים. שיטה זו, המקובלת גם בכתבי עת מדעיים בתחומים אחרים, היא הדומיננטית באירופה. מערכת שמורכבת מסטודנטים מצטיינים למשפטים, בליווי חבר סגל בכיר, בדרך כלל במסגרת אקדמית של קורס מתקדם. שיטה זו נפוצה בארצות הברית, בקנדה ובמידה חלקית בישראל. בתחילת המאה ה-21 החלו להתפרסם כתבי עת משפטיים מקוונים, הרואים אור רק באינטרנט, וכתבי עת ותיקים יותר החלו להעלות לאינטרנט את גיליונותיהם, חלק בגישה חופשית וחלקם בגישה למנויים בלבד. כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בארצות הברית הוא The University of Pennsylvania Law Review, היוצא לאור ברציפות מאז שנת 1852.‏ Albany Law Review, ממשיכו של Albany Law School Journal, שהחל לצאת לאור בשנת 1875 הוא כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בעריכת סטודנטים. כתבי עת בולטים נוספים, שהחלו לצאת לאור בשלהי המאה ה-19 הם Columbia Law Review,‏ Harvard Law Review‏ ו-Yale Law Journal. רוב הפקולטות ובתי הספר למשפטים בישראל - להוציא המרכז האקדמי פרס והמכללה האקדמית צפת - מוציאים לאור כתב עת משפטי כללי, וחלק מהמוסדות מוציא לאור מספר כתבי עת, חלקם נושאיים. מרבית כתבי העת הללו מתפרסמים בעברית, ומיעוטם באנגלית. כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בישראל היה "הפרקליט", כתב העת של לשכת עורכי הדין בישראל, שהחל לצאת לאור בשנת 1943 וסיים את פעילותו בשנת 2016. כתב העת המשפטי הראשון בישראל שיצא לאור בעריכתם של סטודנטים הוא "משפטים", שהחל לצאת לאור בשנת 1969 באוניברסיטה העברית בירושלים, ביוזמתם של הפרופסורים אהרן ברק ויצחק זמיר.[דרוש מקור] Michael I. Swygert & Jon W. Bruce, The Historical Origins, Founding, and Early Development of Student Law Reviews, 36 Hastings Law Journal 739, 764 (1985) Michael L. Closen & Robert J. Dzielak, The History and Influence of the Law Review, 30 akron Law Review 15, 25 (1996) נמרוד אברמוב, תום סדון ואור קשת, דבר העורכים: "The Work of Boys": על חידת הצלחתם של כתבי-עת בעריכה סטודנטיאלית, עיוני משפט לה 257, 2012 Edwin J. Greenlee, The University of Pennsylvania Law Review: 150 Years of History, The University of Pennsylvania Law Review, 150
צ'ודניב

צ'ודניב (אוקראינית: Чуднів; יידיש: טשודנאוו) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה. העיר מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1416. ב-1660, בין התאריכים 27 בספטמבר ל-4 בנובמבר, התנהל במקום קרב צ'ודנוב, אשר היה חלק ממלחמת רוסיה–פולין (1654–1667), והסתיים בניצחון פולני. בין השנים 1906 - 1908 כיהן בעיר רבי אברהם יהושע השיל טברסקי (צ'ודנוב) כאדמו"ר מלויעב, ולאחר מכן עבר לגור במאזיר. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,000 יהודים, כמחצית מתושביה. ב-7 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הוורמאכט, ויהודיה רוכזו בגטו שהוקם בה, בו סבלו מרעב, מחובת ביצוע עבודות כפייה וממעשי התעללות ורצח. ב-9 בספטמבר 1941 הובלו במשאיות כ-900 מיהודי הגטו שבעיר לבורות ירי בפארק המקומי, שם נרצחו. ב-16 באוקטובר 1941 רצחו הגרמנים והשוטרים האוקראינים בבורות סמוכים למעלה מ-1,700 יהודים נוספים מהגטו, תוך קבורת חלק מהילדים בחיים. ב-21 באוקטובר 1941 חוסל סופית גטו צ'ודניב. להלן טבלה הממחישה את התפתחות האוכלוסייה בעיר: מדיה וקבצים בנושא צ'ודניב בוויקישיתוף צ'ודנוב (Chudnov), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), צ'ודנוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1523–1524), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) צ'ודניב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית צ'ודנוב(Chudnov), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם.
וירג'יליו מאצוקי

וירג'יליו מאצוקי (באיטלקית: Virgilio Mazzocchi;‏ 22 ביולי 1597 (טבילה) - 3 באוקטובר 1646) היה מלחין איטלקי מתקופת הבארוק, שנמנה עם מלחיני האסכולה הרומאית. מאצוקי נולד בצ'יוויטה קאסטלאנה, אח צעיר לדומניקו מאצוקי. כמו אחיו, שחלק עמו כמה מאפיינים בקריירה שלו, היה עיקר יצירתו מוזיקת קודש ווקאלית. מאצוקי ידוע כמי שכתב מוזיקה לקאפלות האפיפיוריות. לצד כמה כנסיות קטנות, היה פעיל בכנסיות חשובות יותר, כמו סן לורנצו וסן דאמאסו וסנטה מאריה אין וליצ'לה, אבל את עיקר מאמציו הקדיש לבזיליקת פטרוס הקדוש, שם, בחגיגות של 1637 לפטרוס ולפאולוס, ב-29 ביוני), ולציון הקדשת הבזיליקה (18 בנובמבר), עשה שימוש בשש מקהלות ושישה כלי נגינה במרומי הכיפה; בסביבות 1640 היו בין 12 ל-16 מקהלות ומקהלת הד במרומי הכיפה. מקהלת ההד הייתה רעיון של מאצוקי עצמו, שהמוזיקאים בני זמנו ראו בעין יפה. מאעצוקי חיבר גם אורטוריות. בסביבות 1635 ניצח על יצירה של אחיו, דומניקו, "מקהלת הנביאים" בכנס האורטוריה (Congregazione dell'Oratorio). כמאסטרו די קאפלה אצל פרנצ'סקו ברבריני ובחצר האפיפיור, החל בשנת 1636, היה על מאצוקי לכתוב גם אופרות, כחלק מתפקידו. ברבריני, שהעדיף תחילה סיפורי קדושים, הרחיב את היריעה גם לעלילות קלאסיות ואנושיות. את ההפקה הראשונה של מאצוקי, "ל'אג'יסטו", או "הבז", מ-1637, ביסס הלבריתן ג'וליו רוספיליוזי (לימים האפיפיור קלמנס התשיעי) על סיפור מאת בוקאצ'ו. כעבור שנתיים הוצגה שוב האופרה, בשינויים מסוימים ובשם Chi soffre speri, בתיאטרון החדש של ברבריני. בשנת 1640 העלו החשמנים אנטוניו ופרנצ'סקו ברבריני את הטרגדיה של סנקה, "טרואדס", עם פרולוג וארבעה אינטרמדי מאת רוספיליוזי; כל המוזיקה, או כמעט כולה, הייתה של מאצוקי. הוא מת בצ'יוויטה קאסטלאנה, לשם נסע עם זמריו לחגיגות הפטרונים הקדושים של העיר, לאחר מחלה פתאומית. Chi soffre, speri, בשיתוף פעולה עם מארקו מאראצולי - רומא, (1673) "תפילת ערבית לבתולה הברוכה" (Vespro Della Beata Vergine) Virgilio Mazzocchi, Vespro Della Beata Vergine, Konrad Konrad Junghänel (conductor), Concerto Palatino, Cantus Cölln (YouTube). וירג'יליו מאצוקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) וירג'יליו מאצוקי, באתר Discogs (באנגלית) וולפגנג ויצנמן, "וירג'יליו מאצוקי" 1 במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין ויצנמן, גרוב
איטי ועצבני

איטי ועצבני הייתה תוכנית מגזין בערוץ זום, המתאפיינת בהצגת תהליכים שונים בהילוך איטי, בהנחיית אסף פורמן ועמית פרקש (המכונה "פרקשית"). שלב ראשון – המנחים אסף ועמית בוחרים את נושא ההתמקדות שלהם בפרק, כמו בלון או אש, ומראים תהליכים הנוגעים להם בהילוך איטי. שלב שני – תחרות הכוללת שני ילדים אשר מתחרים במסלול מרוצים קצר עם אסף, שבסופו צריך לקפוץ ולפוצץ בלון. לאחר מכן המרוץ מוצג בהילוך איטי. שלב שלישי – אירוח מקצוענים מתחומים שונים, כגון סקייטר או מומחה לקונג-פו, כשגם פעילותיהם מוצגות בהילוך איטי. שלב רביעי – פיינטבול: אסף ועמית מארחים ידוען שונים אשר צריכים לירות על אסף כדורי צבע, והפגיעות מוצגות בהילוך איטי. לבסוף אוספים את הנקודות ובסוף העונה מכריזים על הזוכה. התוכנית מבוססת על ערוץ יו טיוב בעל פורמט זהה ושמו "the slow mo guys"[דרוש מקור]. עדי בן חמו, "איטי ועצבני": מסקרנת או משעממת? ביקורת טלוויזיה, אתר "פרוגי", 20 בפברואר 2014
Rush (אלבום)

Rush הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הקנדית, ראש. האלבום יצא לאור בשנת 1974, ויצא לאור מחדש בגרסת סאונד משופרת (remastered) בשנת 1997. אלבום זה חושף את צליל ההארד רוק הטיפוסי של הלהקה שהושפע מלהקות בריטיות בעשור זה. ראש היו מעריצים של להקות כמו לד זפלין וקרים, וההשפעות שלהן נשמעות לאורך האלבום. המתופף המקורי של הלהקה ג'ון ראסטי, ניגן באלבום זה, אך לאחר יציאתו ועם סיבוב ההופעות הקרב הוא עזב בשל בעיות בריאותיות. ראסטי כתב כמה מילים בעצמו, אך הן נגנזו. לאחר עזיבתו של ראסטי, הוא הוחלף בניל פירט. ההרכב המקורי של ראש הוקם באוגוסט 1968 בעיירה ווילאודל, אשר בטורונטו, אונטריו, על ידי אלכס לייפסן, ג'ף ג'ונס וג'ון ראטסי. לאחר שבועיים של יצירה, ולפני ההופעה השנייה שלהם, הוחלף הבסיסט ג'ונס במכר של לייפסן, גדי לי. ראש נוהלה באותה התקופה על ידי ריי דניאלס, תושב טורונטו, אשר ביקר לעיתים קרובות בהופעותיה. לאחר שההרכב התייצב, והלהקה כבר הופיעה מספר פעמים בברים המקומיים, פנתה הלהקה בשנת 1973 להקליט את הסינגל הראשון שלה, Not Fade Away, גרסת כיסוי לשירו של באדי הולי. הצד השני של הסינגל, הכיל בתוכו את השיר המקורי You Can't Fight It, אשר נכתב והולחן על ידי לי וראטסי. הסינגל לא זכה להצלחה, וחברות התקליטים לא התרשמו. הלהקה הקימה חברת תקליטים עצמאית, Moon Records. בסיועו של דניאלס והמפיק טרי בראון, הוציאה הלהקה בשנת 1974 את אלבומה הראשון, אשר קרוי על שמה. ראש זכתה להצלחה מקומית בלבד, עד שהאלבום אומץ על ידי ה־WMMS, תחנת רדיו בקליבלנד, אוהיו. דונה הלפר, תקליטנית אשר עבדה בתחנת הרדיו, הכניסה את הרצועה "Working Man" לרשימת ההשמעה בתוכנית שלה. שירי האלבום, הפכו לפתע לפופולריים מאוד אצל מעריצי ההארד רוק, ותהודה זו הביאה גם להוצאה מחודשת של האלבום, על ידי ענקית התקליטים מרקיורי רקורדס. מיד לאחר ההוצאה המחודשת של האלבום, עזב ראטסי ביולי 1974 את הלהקה, בגלל סיבות שונות, ביניהן מחלת הסוכרת בה חלה, וסלידתו מסיבובי הופעות רחבים. ראש ערכה מבחנים שונים, ולבסוף בחרה במתופף ניל פירט כמחליפו של ראטסי. כל המוזיקה נכתבה על ידי גדי לי ואלכס לייפסן למעט "In the Mood" שהולחן על ידי לי. כל המילים נכתבו על ידי לי צד 1 Finding My Way - 5:03 Need Some Love - 2:16 Take a Friend - 4:27 Here Again - 7:30 צד 2 What You're Doing - 4:19 In the Mood - 3:36 Before and After - 5:33 Working Man - 7:07 גדי לי - שירה וגיטרת בס אלכס לייפסן - גיטרה, קול מלווה ג'ון ראסטי - תופים, קול מלווה מידע על האלבום Rush באתר MusicBrainz מידע על האלבום Rush באתר AllMusic האלבום Rush באתר Discogs האלבום Rush באתר ספוטיפיי
Fly by Night

Fly by Night הוא האלבום השני של להקת הרוק הקנדית, ראש. האלבום יצא לאור בפברואר, 1975. זהו האלבום הראשון של הלהקה עם המתופף של הלהקה יחד עם המתופף וכותב המילים, ניל פירט. לאחר מכן, התייצב הרכבה של ראש ונשאר כך עד היום. מיד לאחר ההוצאה המחודשת של אלבום הבכורה, עזב את הלהקה מתופפה המקורי של הלהקה, ג'ון ראטסי ביולי 1974, בגלל סיבות שונות, ביניהן מחלת הסוכרת בה חלה, וסלידתו מסיבובי הופעות רחבים. ראש ערכה מבחנים שונים, ולבסוף בחרה במתופף ניל פירט כמחליפו של ראטסי. הצטרפותו הרשמית של פירט ללהקה הייתה ב-29 ביולי 1974, שבועיים לפני שפתחה הלהקה בסיבוב ההופעות הראשון שלה ברחבי ארצות הברית. ההופעה הראשונה של ההרכב עם פירט הייתה מופע פותח להופעתם של אוריה היפ ומנפרד מן ב־Civic Arena, אשר נמצא בפיטסבורג, פנסילבניה, אל מול 11 אלף איש. הופעה זו התקיימה ב-14 באוגוסט. בנוסף לתפקיד המתופף, עם הזמן הפך פירט גם לכותב המילים העיקרי של הלהקה, היות שללייפסן וללי היה עניין מצומצם מאוד בכתיבה. במקום זאת, הם התמקדו בעיקר בהיבט המוזיקלי של הלהקה. רוב שירי האלבום עוסקים במדע בדיוני ובפנטזיה. השיר הראשון Anthem מושפע מכתיבתה של איין ראנד. ראנד ידועה כאחת מההשפעות הגדולות ביותר על פירט ככותב מילים. השפעתה של ראנד, תמשיך ותופיע באלבום 2112. המילים של היצירה הארוכה באלבום "By-Tor & the Snow Dog" הגיעו מסיפור שסיפר אחד מפועלי הבמה של הלהקה, האוורד אנגלידר בו הוא שהה בביתו של מנהל Anthem Records, ריי דניאלס. בביתו של דניאלס בא הרועה הגרמני ונבח עליו עד שכלבלב קטן הגיע וקפץ על הכלב השני. כשראש שמעו את הסיפור, הם צחקו ממנו והחליטו להפוך אותו כבסיס לשיר. בשיר הנושא כותב פירט בתקופתו כמוזיקאי צעיר שעבר מקנדה ללונדון כדי לקנות את עולמו. השיר "Rivendell" מושפע מספרו המפורסם של ג'.ר.ר. טולקין, שר הטבעות. כל המוזיקה נכתבה על ידי גדי לי ואלכס לייפסן למעט איפה שמצוין. כל המילים נכתבו על ידי ניל פירט למעט איפה שמצוין. צד 1 Anthem - 4:10 Best I Can - 3:24 (מילים: לי) Beneath, Between & Behind - 3:00 (מוזיקה: לייפסן) By-Tor & the Snow Dog - 8:37 I. "At the Tobes of Hades" - 0:34 II. "Across the Styx" - 0:35 III. "Of The Battle" - 6:14 a. "Challenge and Defiance" - 1:04 b. "7/4 War Furor" - 1:07 c. "Aftermath" - 2:06 d. "Hymn of Triumph" - 1:57 IV. "Epilogue" - 1:14 צד 2 Fly by Night - 3:20 (מוזיקה: לי) Making Memories - 2:56 Rivendell - 5:00 In the End - 6:51 (מילים: לייפסן ולי) גדי לי - שירה וגיטרת בס אלכס לייפסן - גיטרה ניל פירט - תופים, כלי הקשה מידע על האלבום Fly by Night באתר MusicBrainz מידע על האלבום Fly by Night באתר AllMusic האלבום Fly by Night באתר Discogs האלבום Fly by Night באתר ספוטיפיי