laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נח פלוג

נח פלוג (1 בינואר 1925 – 11 באוגוסט 2011) היה כלכלן ישראלי ודיפלומט שהוביל את המאבק למען זכויותיהם של ניצולי השואה. פלוג נולד בעיר לודז' שבפולין. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה בגטו לודז', ממנו הועבר ב-1944 לאושוויץ. בחודשים האחרונים של המלחמה נשלח פלוג למחנה הריכוז גרוס-רוזן. שוחרר ממחנה הריכוז אבנזה על ידי כוחות בעלות הברית ושב לפולין. סיים את לימודיו התיכוניים בעיר הולדתו וסיים לימודים אקדמיים בכלכלה בוורשה. נישא לדורוטה לבית טוגנדרייך, רופאת ילדים ולשניים נולדו שתי בנות. בשנת 1958 עלה למדינת ישראל עם משפחתו. ככלכלן, עבד פלוג בשירות הציבורי במשך 30 שנים, תחילה במשרד האוצר, ומאוחר יותר כיועץ פיננסי של ועדת הכספים של הכנסת, וכיועץ כלכלי בשגרירות ישראל בבון. פלוג גם שימש כקונסול ישראל בציריך. פלוג היה פעיל מרכזי בתנועה לקידום זכויותיהם של ניצולי השואה. ב-1987 נמנה עם מקימי ארגון "עמך" - המרכז הישראלי לתמיכה נפשית וחברתית בניצולי השואה ובדור השני. ב-1994 היה ממקימי הקרן לרווחת ניצולי השואה בישראל, שנותנת שירותים חומריים ישירים לניצולי השואה הנזקקים. לאחר פרישתו מן השירות הציבורי הוא הקדיש את עיקר זמנו לקידום רווחתם של ניצולי השואה, ושירת כנשיא של ארגון ניצולי אושוויץ הבינלאומי, סגן נשיא ועידת התביעות וחבר הוועד המנהל של מרכז יד ושם. כיהן כיו"ר מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל. בשנת 2006 זכה בעיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית מידי נשיא גרמניה, הורסט קלר על פעילותו עבור ניצולי השואה ועל פעילותו לקידום ההבנה בין יהודים ללא-יהודים. פלוג הוא אביהן של הנגידה לשעבר של בנק ישראל קרנית פלוג, וענת פלוג, פסיכואנליטיקאית. פלוג נפטר ב-11 באוגוסט 2011. אלי אשכנזי, מת נח פלוג, יו"ר מרכז הארגונים של ניצולי השואה, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2011 אביאל מגנזי, נפטר נח פלוג, יו"ר מרכז ארגוני ניצולי השואה, באתר ynet, 11 באוגוסט 2011 פרידה מנוח פלוג, איש אמיץ ונקי כפיים, באתר nrg
רביקוביץ'

האם התכוונתם ל... דליה רביקוביץ – משוררת ישראלית שלמה רביקוביץ' – אגרונום וחוקר מדעי כדור הארץ ישראלי אדולף רבינוביץ' (מדען) – כימאי סובייטי אדולף רבינוביץ' – קצין
ראדום

האם התכוונתם ל... ראדום (עיר) – עיר בפולין גטו ראדום – גטו בתקופת השואה בעיר ראדום ראדום (התקן) – התקן לכיסוי אנטנה
בלנדר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ממחה – מכשיר מטבח חשמלי המשמש לריסוק מזון בלנדר – תוכנה חופשית לגרפיקת תלת-ממד בלנדר (מגזין) – מגזין מוזיקה אמריקאי בלנדר טכנולוגיות פיננסיות – חברה פיננסית ישראלית חיה בלנדר – במאית, צלמת ומפיקה ישראלית
ליין

האם התכוונתם ל... ליין (אפליקציה) (LINE) - אפליקציה להעברת מסרים מיידיים ליין מסיבות (לעיתים בקצרה "ליין") - סדרת מסיבות איי ליין – קבוצת אטולים ואיי אלמוגים המצויה באוקיינוס השקט ליין (טריצרטופס) – מאובן של טריצרטופס שנשתמר היטב וזכה לכינוי Lane ליין (Lane) - שם משפחה: אדוארד ליין – בלשן אנגלי ידוע בחקר הלשון והספרות הערבית ג'ונתן הומר ליין – אסטרופיזיקאי משוואת ליין-אמדן – סוג של משוואת פואסון עבור הפוטנציאל הכבידתי של זורם פוליטרופי המצוי בשיווי משקל הידרוסטטי במערכת בעלת כבידה עצמית המפוזרת בצורה כדורית סימטרית דיאן ליין – שחקנית קולנוע אמריקאית דייוויד ליין – מנהיג וסופר נאו-נאצי אמריקאי הארייט ליין – הגברת הראשונה של ארצות הברית יהושע ליין – רב חסידי לויס ליין – דמות משנה בדיונית בקומיקס סופרמן ביקום DC מארק ליין – עורך דין וסופר פוליטי יהודי-אמריקאי נייתן ליין – שחקן אמריקאי פרדריק ליין – שחיין אוסטרלי לין
ג'ון גאלבין

ג'ון רוג'רס גאלבין (באנגלית: John Rogers Galvin; 13 במאי 1929 - 25 בספטמבר 2015) היה גנרל אמריקאי ששימש כמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה. גאלבין נולד וגדל במסצ'וסטס. גאלבין החל את דרכו הצבאית כחייל במשמר הלאומי בשנת 1947. בשנת 1950 התגייס לצבא ארצות הברית ונרשם לאקדמיה הצבאית וסט פוינט. בשנת 1954 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין חיל הרגלים. גאלבין לחם במלחמת וייטנאם ושימש כקצין מבצעים בדיוויזיית הרגלים ה-1. בשנים 1969–1970 שימש כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפרשים ה-8 שבדיוויזיית הפרשים הראשונה, על האופן שבו ניהג את גדודו בלחימה עוטר גאלבין בכוכב הכסף. לאחר מכן שירת בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) ובמגוון תפקידי מטה ופיקוד. בשנת 1980 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר ממוכן ה-24. בהמשך שימש כמפקד פיקוד דרום של ארצות הברית כמפקד פיקוד אירופה וכמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה. הוא פרש מן השירות בשנת 1992. ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972. מדיה וקבצים בנושא ג'ון גאלבין בוויקישיתוף ג'ון גאלבין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) עמוס הראל, צ’יקו תמיר חושב שתוכנית גנץ עלולה להוביל לאסון, באתר הארץ, 18 ביולי 2013. ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972. John Rogers Galvin awardes, Military Times hall of vallor. גל פרל פינקל, רמה נוספת של ניידות במלחמה, מערכות, 19 במאי 2021.
אהוד ויס

אהוד (אודי) ויס (נולד ב-1965) הוא חוקר ישראלי, פרופסור לארכאובוטניקה (אנ') במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וממשיך דרכו של מורהו, פרופ' מרדכי כסלו. אהוד ויס משמש גם כאוצר האוסף הזרעים והפירות הלאומי של ארץ ישראל. מלמד במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן משנת 1992. אהוד ויס נולד בבני ברק, למד בישיבה תיכונית "שעלבים" ולאחריה בישיבת ההסדר בשילה, במסגרתה שירת במבחיל השריון. בשנת 1989 החל ללמוד תואר ראשון במסלול דו-חוגי: במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה ובמחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בבר-אילן. בשנים 1995–1996 למד תואר שני בביו-ארכאולוגיה וגיאו-ארכאולוגיה בהנחייתו של פרופ' גורדון הילמן במכון לארכאולוגיה באוניברסיטת לונדון. בשנים 1996–2002 עשה דוקטורט במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה של אוניברסיטת בר-אילן בנושא "שחזור הכלכלה והחברה של תושבי האתר האפיפלאוליתי אהלו II לפי השרידים הבוטניים" בהנחייתו של פרופ' מרדכי כסלו. ויס עשה פוסט-דוקטורט אצל פרופסור עופר בר-יוסף במחלקה לאנתרופולוגיה של אוניברסיטת הרווארד. לאחר הפוסט החל ללמד בבר-אילן. תושב שוהם, נשוי ואב לארבעה ילדים. ויס השתתף וניהל מספר חפירות ארכאולוגיות בישראל, בין השאר באתרים הבאים: תל בית שמש, תל א-צפי, אוהלו II, מערת כבארה. שחזור השדות, המסחר והכלכלה החקלאית באשקלון של סוף תקופת הברזל; הכלכלה, הסביבה, טכנולוגיית המזון ואסטרטגיית הליקוט של תושבי אוהלו II בתקופה האפי-פלאוליתית; ראשית החקלאות - השימוש בדגניים לעומת דגנים לאורך התקופות, תיאורית "הקשת הרחבה" והשלכותיה הבוטניות, קציר לעומת ליקוט דגנים כמפתח להבנת התחלת החקלאות, ניתוח הממצא הבוטני ככלי להבנת התבנית המרחבית-זמנית של ראשית החקלאות. מקור השעורה המבויתת. ביות החיטה לפני 23,000 שנה. זיהוי הענבים וחרצני הענבים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות בישראל. אהוד ויס פרסם יותר מחמישים פרסומים מדעיים ובהם הוא כתב, ביחד עם דני זהרי ,את המהדורה הרביעית של הספר על ביות הצמחים המסכם מידע על כל צמחי תרבות של העולם הישן של מתחילת החקלאות עד לשנת 2000 לפני זמננו. Books Zohary, D., Hopf, M. and Weiss, E. Domestication of Plants in the Old World. 4th Revised edition. Oxford University Press, Oxford. 2012 Fairbairn, A. S. and Weiss, E. (Eds.) From Foragers to Farmers: Papers in Honour of Gordon C. Hillman. Oxford: Oxbow Press. 2009 Boaretto, E. Shahack-Gross, R. Shalev, S. Weiner S., and Weiss E. (Eds.), Special issue of the Israel Journal of Earth Sciences, entitled “Archaeological Science in Israel”. 2009 Weiss, A. and Simchoni, O. Changes in Agriculture Economy and Trade in Antiquity, Meeting in honor of Prof. M. Kislev. Meeting Proceedings. Bar-Ilan University (Hebrew and English). 2006 אהוד ויס (1965-), דף שער בספרייה הלאומית אהוד ויס באתר Academia.edu אתר האינטרנט הרשמי של אהוד ויס רשימת המאמרים של אהוד ויס באתר רמב"י מחקר: מקור השעורה המבויתת בעולם - בצפון הארץ, באתר Nrg, ‏18.07.2016 חשיפה מהצפון: גידלנו חיטה לפני 23,000 שנה, באתר ynet, 22 ביולי 2016 רונן פרלמוטר, המסע אחרי מקור הגפן, באתר ישראל היום, 3 במרץ 2023 Zohary, Daniel, Maria Hopf, and Ehud Weiss, Domestication of Plants in the Old World: The origin and spread of domesticated plants in Southwest Asia, Europe, and the Mediterranean Basin, 4th edn, Oxford: Oxford Academic, 2012, עמ' https://doi.org/10.1093/acprof:osobl/9780199549061.001.0001
מרדכי בלוי

מרדכי זאב בלוי (ידוע גם בכינוי מוטק'ה בלוי, נולד ב-13 ביולי 1957) הוא עסקן פוליטי ואיש דגל התורה, יושב ראש משמרת הקודש והחינוך מטעם בית דין צדק בני ברק. נולד בירושלים לדוד נחמן בלוי, מראשי החינוך העצמאי ומראשי ארגון צא"י, נכדו של משה בלוי וללאה לבית רוזנברג. נישא לשולמית, בתו של האדמו"ר מבוטושאן, רבי מרדכי פרנקל. מתגורר בבני ברק. בלוי הוא יושב ראש משמרת הקודש והחינוך, הוביל כמה ממלחמות הממסד החרדי נגד תופעות תרבותיות וחברתיות שרווחו בקהילה החרדית, והייתה לו השפעה רבה על מהלכים במגזר החרדי. הוא מרבה להתראיין ולהתבטא בעיתונות החרדית והכללית בנושאים הנוגעים לציבור החרדי כמו לימודי ליב"ה, הדרת נשים ואחרים. כיו"ר משמרת הקודש והחינוך נודע גם בהתבטאויות בנושאים שהביאו לו חשיפה בתקשורת. לדוגמה, לפני הבחירות לכנסת העשרים כתב בהקשר להקמת מפלגת ובזכותן, כי "כל אשה שתתקרב למפלגה שלא בהנהגת גדולי ישראל - תצא בלא כתובה ואסור ללמוד במוסדות החינוך שלה, וכן לרכוש ממנה כל מוצר, ומצווה להוציא את כל הצאצאים שלה מהמוסדות". בעקבות כך הודיעה הפרקליטות שהיא שוקלת לפתוח בחקירה נגד בלוי. במקרה אחר הזהיר נגד השתתפות במופע של מרדכי בן-דוד ויעקב שוואקי. בריאיון לכתב בחדרי חרדים אמר כי "כל משתתפי האירוע הערב באצטדיון רמת גן יצולמו, בדרכים שונות ומשונות, והתמונות יובאו לידיעת הגורמים הרלוונטיים, אם זה ראשי ישיבות, מנהלי סמינרים או כל גורם אחר". במקרה נוסף הביא לביטולו של מופע זמר חסידי בטענה שהאירוע מתקיים נגד דעתם של גדולי ישראל. בלוי הוא ממקימי "תודעה" - ארגון התרבות ושעורי התורה של דגל התורה, מכהן כיו"ר הנהלת "שמעיה" - ללקויי שמיעה ולקויות נוספות, ומפקח חינוכי בארגון "אנחנו וצאצאינו". מרדכי בלוי, דף שער בספרייה הלאומית שחר חי, קנס על אי-לימודי ליב"ה? אולי בכנסת הבאה, באתר ynet, 4 בנובמבר 2014 שבתי בנדט‏, החרדים נגד היועץ: "למוסלמים אומרים כיצד לנהוג"?, באתר וואלה, 8 במאי 2013 אלי כהן, "אשה לא תעז להתקרב למפלגה חילונית", באתר בחדרי חרדים, 7 בדצמבר 2014 אלי שלזינגר, הפרקליטות שוקלת: חקירת הרב מרדכי בלוי, באתר בחדרי חרדים, 22 בינואר 2015 חיים אבני, ‏בהתערבות הרב מרדכי בלוי: מופע "המנגנים" ב'ארנה' בוטל, באתר כיכר השבת, 3 באפריל 2016
צבי שור (קצין)

צבי שור (נולד ב-17 באוקטובר 1935) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כיועץ הכספי לרמטכ"ל וכיהן כמנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים בישראל. שור נולד בחדרה, למד בכפר הנוער מאיר שפיה ובתיכון בסמ"ת. למד הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים כקצין חשמל של שייטת המשחתות. במהלך שירותו סיים תואר ראשון נוסף בהנדסת ייצור ותואר שני בתעשייה ובמנהל עסקים בטכניון. בשנת 1964 עבר למשרד הביטחון ושירת ביחידת התכנון בלשכת סגן שר הביטחון. בשנת 1967 היה חלק מצוות ההקמה של יחידת המחקר והפיתוח במשרד. בשנת 1969 עבר ליחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל ובשנת 1973 מונה לסגן היועץ הכספי לרמטכ"ל. בשנת 1976 מונה לראש המחלקה הכלכלית במשלחת הרכש של משרד הביטחון בניו יורק שבארצות הברית. בשנת 1978 חזר לישראל ובאוקטובר אותה שנה מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל, תפקיד בו שירת עד ינואר 1982. לאחר שחרורו עבד כמבקר בחברת תדיראן ובשנים 1983–2002 כיהן כמנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים. במקביל כיהן כיו"ר ארגון צוות - ארגון גמלאי צה"ל, חבר במועצת המנהלים של תנועת "המכבי העולמי", יו"ר העמותה שהקימה את המרכז האולימפי לקליעה בהרצליה, יו"ר איגוד הקליעה הארצי בשנים 1989–1994 ויו"ר התאחדות הקליעה בישראל בשנים 2001–2008. בשנת 1984 שימש כיועץ מיוחד לשר האוצר לענייני תקציב הביטחון. בנוסף שימש במשך השנים חבר דירקטוריון בחברות ציבוריות רבות, בהן: שמן תעשיות, אמבלייז, בנק אוצר החייל, קרדן ישראל, כלל ביטוח, אל-אופ, ברטל זיווד אלקטרוני, שניב תעשיות נייר, אפריקה ישראל מלונות ונביעות. הוא נשיא עמותת "מגן לעורף" לקידום מערכות הגנה המבוססות על לייזר. לטענתו במצב של קונפליקט אזורי אי אפשר יהיה ליישם את תוכנית ההגנה הרב-שכבתית של ישראל, מבחינה כלכלית, כל עוד היא מבוססת רק על טילים נגד טילים, בגלל העלות הגבוה שלהם. מדיה וקבצים בנושא צבי שור בוויקישיתוף זאב חספר, כלכלה נכונה / תמיד הכל הולך לפח, חדשות, 2 במאי 1991 - ריאיון אדריאן פילוט, ‏"הרמטכ"ל לא יכול לשאת את הקיצוץ בביטחון? שיתפטר", באתר גלובס, 26 בפברואר 2012 תא"ל צבי שור נתמנה ליועץ כספי לרמטכ"ל, מעריב, 1 בנובמבר 1978 ספיר פרץ, ‏תא"ל (מיל') מוטי בסר מונה למנכ"ל תעשייני היהלומים, באתר גלובס, 5 במרץ 2002 אלכס פישמן, גימלאי צה"ל יקבלו הטבות במו בקבע, חדשות, 10 בפברואר 1987 אמנון אטד, עלות שור ~ 7,500 דולר לחודש, חדשות, 25 בדצמבר 1984 מיכאל רוכוורגר, מה מסתתר מאחורי עסקת אמבלייז, באתר TheMarker‏, 21 באוקטובר 2013 אילנית חיות, ‏משלם את מחיר התוצאות הכספיות: ישראל כפרי, מנכ"ל שניב, יפרוש, באתר גלובס, 14 בנובמבר 2007 עידו אפרתי, האם מתקפת הטילים הבאה תוביל את ישראל לפשיטת רגל?, באתר TheMarker‏, 24 בנובמבר 2011 מימין לשמאל: אלוף יהושע שגיא ראש אגף מודיעין, אלוף יעקב אבן מפקד המכללה לביטחון לאומי, אלוף דני מט מתאם הפעולות בשטחים, תא"ל צבי שור היועץ הכספי לרמטכ"ל, אלוף יוחנן גור ראש אגף אפסנאות. צילום: דובר צה"ל, ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון.
הנדלי פייג' הליפקס

ההנדלי פייג' הליפקס (באנגלית: Handley Page Halifax) היה מפציץ כבד ארבע-מנועי אשר תוכנן ויוצר עבור חיל האוויר המלכותי הבריטי (RAF) אשר שירת במהלך מלחמת העולם השנייה. בן-זמנו של האוורו לנקסטר המפורסם, ההליפקס נשאר בשירות עד סוף המלחמה, וביצע מגוון משימות בנוסף להפצצה. ההליפקס היה גם בשירות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי (RAAF), חיל האוויר המלכותי הקנדי (RCAF), חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי (RNZAF), וחיל האוויר הפולני. כיום נותרו ברחבי העולם רק שני מפציצי הליפקס שלמים: אחד מוצב במוזיאון האווירי של יורקשייר, הממוקם במנחת אלווינגטון של חיל האוויר המלכותי הבריטי מתקופת מלחמת העולם השנייה. האחר, הליפקס NA337 שהיה בשירות חיל האוויר המלכותי הקנדי, נמשה מקרקעית אגם מגוסה בנורווגיה ב-1995 לשם הופל באפריל 1945. המפציץ הוחזר לקנדה ושיחזורו הושלם ב-2005. הוא מוצב במוזיאון חיל האוויר הלאומי של קנדה בבסיס טרמטונין טנטרון, אונטריו, ליד קינגסטון, אונטריו. פותחה גם גרסת תובלה של ההליפקס שנקראה האלטון. ב-25 בפברואר 1946 הושמדו על הקרקע 12 מטוסי הליפקס על ידי לוחמי האצ"ל במהלך התקפת שדות התעופה הבריטיים. עקב פיצוץ מלון המלך דוד ביום 22 ביולי 1946 תוגברו כוחות המנדט הבריטי בארץ ישראל וטייסת 620 (No. 620 Squadron RAF) המצוידת בהליפקסים הגיעה לשדה התעופה "R.A.F Aqir" (היום תל נוף). מאוחר יותר ביום 1 בספטמבר 1946 כשהייתה בארץ שונה מספרה של טייסת זו למספר 113 והיא נשארה כאן מספר חודשים. צוות: 7 אורך: 71 רגל 7 אינץ' (21.82 מ') מוטת כנפיים: 104 רגל 2 אינץ' (31.75 מ') גובה: 20 רגל 9 אינץ' (6.32 מ') שטח כנף: 1,190 רגל רבוע (מ"ר) משקל טעון: 54,400 ליב' (24,675 ק"ג) דחף: 4 x רדיאלי, בריסטול הרקולס סימן XVI‏, 1,615 כ"ס כל אחד מהירות מרבית: 282 קשר בגובה 13,500 רגל (454 קמ"ש בגובה 4,115 מ') טווח פעולה: 1,860 מייל (3,000 ק"מ) סייג רום: 24,000 רגל (7,315 מ') קצב טיפוס: 750 רגל/דקה (229 מטר/דקה) מקלעים 8 X ‏7.7 מ"מ בראונינג: 4 בצריח על גב המטוס, 4 בצריח הזנב 1 X ‏ 7.7 מ"מ ויקרס K בחרטום פצצות 13,000 ליב' (5,897 ק"ג) מדיה וקבצים בנושא הנדלי פייג' הליפקס בוויקישיתוף סיפורו של ההליפקס NA337 הנדלי פייג' הליפקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The RAF in Palestine No. 620 Squadron RAF ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוטי בסר

מרדכי (מוטי) בסר (נולד ב-11 בפברואר 1952) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כיועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים של משרד הביטחון וכיהן כמנכ"ל הבורסה ליהלומים וכמנכ"ל משרד מבקר המדינה. בסר נולד בישראל. בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון במסגרת העתודה האקדמית.בעל תואר שני במנהל ותקצוב ציבורי מאוניברסיטת תל אביב. שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים, וכן מילא תפקידים ביחידות המחקר והפיתוח של משרד הביטחון וביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל. בנובמבר 1997 מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל ולראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, תפקיד בו שירת עד נובמבר 2000. לאחר שחרורו עבד כמנהל תקציביים ובקרה בחברת גילת רשתות לווין. ב-2002 מונה למנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים. ב-2008 מונה למנכ"ל הבונדס בבריטניה. ב-2010 מונה למנכ"ל משרד מבקר המדינה. מנובמבר 2011 עד ינואר 2016 כיהן כמנכ"ל הבורסה ליהלומים. שימש דירקטור בחברות אילן-גת מהנדסים, מלרג הנדסה וקבלנות, בנק עצמאות למשכנתאות ולפיתוח, מנועי בית שמש, ויו"ר חברת יובל חינוך של עיריית תל אביב-יפו, חבר מועצת המנהלים ויו"ר ועדת השקעות של קרן חסכון צבא קבע ,חבר ב"נבחרת הדירקטורים" של רשות החברות 2017,מנכ"ל העמותה הישראלית למיגון מפני אש (NFPA-IL),חבר בחבר הנאמנים של המכון הטכנולוגי חולון (HIT) וחבר ועדת ביקורת,מגשר ומפשר בבית הדין לעבודה,חבר הוועדה לבחינת השקעות במו"פ בתחום המדע וטכנולוגיית קוונטים (האקדמיה הלאומית למדעים),חבר ועדת תל"מ (תשתיות לאומיות למחקר ולפיתוח ליד האקדמיה הישראלית למדעים), לבדיקת נושא מערכות נבונות ובינה מלאכותית בישראל,חבר הוועד המנהל של האגודה לזכויות החולה,מיולי 2020 חבר במועצה המינהלית בבנק ישראל. בסר נשוי לדפנה ואב לשלושה. צמרת פרנט, ‏תא"ל במיל' מוטי בסר מונה למנכ"ל משרד מבקר המדינה, באתר גלובס, 5 ביולי 2010
גלריית דגלי ברית המועצות

מדיה וקבצים בנושא גלריית דגלי ברית המועצות בוויקישיתוף
בסר

האם התכוונתם ל... אבי בסר – חוקר ישראלי בתחום הפסיכולוגיה, המשנה לנשיא המכללה האקדמית ספיר גדליה בסר – שחקן, במאי ומנהל תיאטרון ישראלי יעקב בסר – משורר עברי, מנהיג תרבותי, מתרגם ועורך מוטי בסר – היועץ הכספי לרמטכ"ל, מנכ"ל משרד מבקר המדינה ומנכ"ל הבורסה ליהלומים בוסר
הליפקס

האם התכוונתם ל... הליפקס (נובה סקוטיה) – עיר נמל ובירת פרובינציית נובה סקוטיה שבקנדה הליפקס (מערב יורקשייר) – עיר במחוז מערב יורקשייר שבאנגליה הליפקס (צפון קרולינה) – עיר במחוז הליפקס בצפון קרולינה מחוז הליפקס – מחוז בצפון קרולינה לורד הליפקס – שר החוץ הבריטי בסוף שנות ה-30. הנדלי פייג' הליפקס – מפציץ כבד מתקופת מלחמת העולם השנייה. פיצוץ הליפקס – פיצוץ עז ב-6 בדצמבר 1917, שהחריב 1,600 בתים בעיר הנמל הליפקס שבקנדה.
מירטל ביץ'

מירטל ביץ' (באנגלית: Myrtle Beach) היא עיר חוף במחוז הורי אשר בקרוליינה הדרומית שבארצות הברית. העיר היא חלק ממטרופולין וממוקמת בצפון מזרח קרוליינה הדרומית. מירטל ביץ' היא מרכז תיירותי בארצות הברית בהשפעת חופי ים ארוכים ואקלים סובוטרופי חמים. העיר מושכת אליה 14 מיליון תיירים כל שנה. בעיר מתגוררים 27,109 על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 ו-465,391 תושבים במטרופולין במפקד של שנת 2013. למירטל ביץ' יש חמש ערים תאומות ברחבי העולם. קנדה ברלינגטון, קנדה ארגנטינה פינאמר, ארגנטינה אירלנד קילארני, אירלנד הממלכה המאוחדת קייגלי, הממלכה המאוחדת ישראל טבריה, ישראל אתר האינטרנט הרשמי של מירטל ביץ' (באנגלית) מירטל ביץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Duncan, Kimberly Allyson; Rentz, Lisa Tomer (1 January 2008). Insiders' Guide to Myrtle Beach and the Grand Strand. Globe Pequot Press. p. 3. Interactive City Directory
רותי יובל

רותי יובל (נולדה ב-1955) היא עיתונאית ישראלית, לשעבר עורכת "מעריב". יובל נולדה וגדלה בחיפה, בילדותה הייתה מדריכה בצופים. סיימה תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה. יובל בזוגיות ארוכת שנים עם דורון גלעזר שותפה לקריירה העיתונאית. אחותה מירי כץ היא עורכת דין ישראלית, האישה הראשונה שכיהנה כיושבת ראש הרשות לניירות ערך. את דרכה העיתונאית החלה בסוף שנות ה-70, אז הפכה להיות כתבת השכונות של מקומון ירושלמי, "ירושלתון" (שהפך ל"כל העיר", עם רכישת עמוס שוקן את העיתון). עם השנים התקדמה יובל והחלה לערוך מדורים שונים בעיתון, כיהנה כסגנית העורך והפכה בסופו של דבר לעורכת הראשית של העיתון. בשנת 1996 עזבה את "כל העיר" ואת רשת שוקן והצטרפה למגזין "7 ימים" של "ידיעות אחרונות" כסגניתו של דורון גלעזר, שעזב איתה את המקומון. 4 שנים לאחר מכן, עם עזיבתו את המגזין מונתה לעורכת. במסגרת תפקידה כעורכת המגזין הובילה יובל קו עיתונאי תקיף נגד הון ושלטון שהתבטא בתחקירים רבים בנושא ואף מוסף מיוחד שהוציאה, "הזמן השחור" בו פורסמו שורה של כתבות תחקיר שעסקו בקשרים שבין הון, שלטון ועולם הפשע בארץ. ביוני 2004 התפטרה יובל מעריכת העיתון והחלה לעבוד ב"שידורי קשת" כיועצת בתחום התיעודי והעיתונאי. משם, בדצמבר 2005 מונתה לעורכת תוכנית הדגל של חברת החדשות, "אולפן שישי", המשודרת בערוץ 2. באוקטובר 2007, עם פרישתו של אמנון דנקנר, מונתה לעורכת "מעריב" לצדו של דורון גלעזר. במאי 2009 הודיעו השניים על התפטרותם. בדצמבר אותה שנה נתמנתה לעורכת הראשית של מהדורת החדשות של יום שישי בערוץ 10. בספטמבר 2011 התפטרה מתפקידה על רקע פרשת ההתנצלות בפני איש העסקים שלדון אדלסון. בשנת 2017 השתתפה, יחד עם דורון גלעזר והבמאי דוד דרעי ביצירת הסרט התיעודי "סאלח, פה זה ארץ ישראל". ליובל תואר שני בפסיכולוגיה. היא אחותה של יושבת ראש רשות ניירות ערך לשעבר, עו"ד מירי כץ. יובל חברה בהנהלת האגודה לזכויות האזרח. ענת קם‏, עכשיו זה סופי: יובל וגלעזר יערכו את מעריב, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2007 אריאל שנבל, ‏"זה לא סיפור על העבר, האפליה נמשכת", בעיתון מקור ראשון, 27 במרץ 2018 רועי בהריר, פעמוני היובל, באתר nrg, ‏13 בינואר 2006 ערן סויסה, מהיום: רותי יובל בחדשות 10, באתר nrg‏, 22 בדצמבר 2009 שלי פריצקר, הזעזועים בערוץ 10 נמשכים: התפטרה רותי יובל, עורכת מהדורת שישי "השבוע", באתר כלכליסט, 8 בספטמבר 2011 נירית אנדרמן, גזענות, סחיטה ואיומים: כך אולצו המרוקאים להתיישב בעיירות הפיתוח, באתר הארץ, 11 במאי 2017
דייוויד ארמסטרונג

דייוויד הארטלי ארמסטרונג (באנגלית: David Hartley Armstrong; ‏21 באוקטובר 1812, נובה סקוטיה, קנדה – 18 במרץ 1893, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית) היה סנטור אמריקאי ממיזורי. ארמסטרונג החל את הקריירה שלו כמורה, מרצה באוניברסיטה, מנהל בית ספר, מנהל הדואר של סנט לואיס, וחבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס. ארמסטרונג נולד בנובה סקוטיה, קנדה. בין השנים 1833–1837 עבד כמורה בבית ספר בניו בדפורד, מסצ'וסטס. ב-1837 עבר לסנט לואיס, מיזורי, ומשם ללבנון, אילינוי, שם לימד באוניברסיטת מקנדרי (אנ'). ב-1838 חזר למיזורי והיה למנהל בית ספר בבנטון עד 1847. בין השנים 1847–1850 היה למבקר העירייה של סנט לואיס. בין השנים 1854–1858 עבד כמנהל הדואר של סנט לואיס. בין השנים 1873–1876 היה חבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס. ב-29 בספטמבר 1877 מונה לסנאטור מטעם מדינת מיזורי, לאחר פטירתו של קודמו בתפקיד, לואיס ו. בוגי (אנ'). הוא שירת בתפקיד עד ה-26 בינואר 1879, אז נבחר לו מחליף, לאחר שלא התמודד כלל בבחירות לסנאט. ארמסטרונג נפטר ב-18 במרץ 1893, בסנט לואיס ונקבר בבית הקברות בלפונטן שבעיר. מדיה וקבצים בנושא דייוויד ארמסטרונג בוויקישיתוף דייוויד ארמסטרונג, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) דייוויד ארמסטרונג, באתר Find a Grave (באנגלית). דייוויד ארמסטרונג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המטרה

המטרה (אנגלית: The Goal) הוא רומן ניהולי שנכתב בידי אליהו מ. גולדרט וג'ף קוקס ויצא לאור בשנת 1984. הספר הציג לראשונה את תורת האילוצים שפותחה על ידי גולדרט. הספר שנכתב כרומן בדיוני אך בוסס על אירועים אמיתיים תורגם לעשרות שפות והוא ספר חובה בפקולטות לניהול ולהנדסת תעשייה ברחבי העולם. המגזין טיים הגדיר את הספר כ"אחד מ-25 ספרי הניהול המשפיעים ביותר - ששינו את דרך החשיבה שלנו בניהול". נכון ל-2014 הספר נמכר במעל 6 מיליון עותקים. הספר מתאר בצורה עלילתית את עקרונות תורת האילוצים ויישומם על רצפת היצור. העלילה מספרת על מנהל מפעל בשם אלכס שבשל הפסדים בחטיבה של התאגיד אליו שייך המפעל עומד תחת איום בסגירת המפעל. אלכס יוצר קשר עם המרצה שלו לפיזיקה מימי האוניברסיטה, יונה (בן דמותו של גולדרט), שעבר לייעוץ לארגונים. יונה מנחה את אלכס להבין את מטרת המפעל (להרוויח כסף) ואז עוזר לאלכס ולצוותו למצוא את האילוץ המונע מהמפעל להצליח - במקרה זה משאבי צוואר הבקבוק של הייצור ובאמצעות שינוי המיקוד שלהם, ממדדים מקומיים כגון נצילות למדדים מערכתיים כגון תפוקה, לקבל החלטות נכונות לגבי ניצול יעיל של האילוץ, הכפפת המשאבים לאילוץ ופריצת האילוץ. באמצעות 5 צעדי המיקוד של תורת האילוצים. הצעדים הללו הופכים את המפעל לרווחי ביותר ולמוביל בחטיבתו, והמפעל ניצל מסגירה. בעקבות ההצלחה מקודם אלכס לתפקיד מנהל החטיבה. בספר מוצגים מספר כלים/מושגים בסיסיים של תורת האילוצים: אילוץ: הגורם המונע מהמערכת להגיע ליותר יחידות מטרה. צוואר בקבוק: המשאב בעל הקיבולת הנמוכה ביותר, כאשר הביקוש גדול מהקיבולת. חשבונאות תפוקה: שיטת חשבונאות ניהולית שמתמקדת בעלויות בצוואר הבקבוק. DBR‏ - (drum-buffer-rope): שיטה לתזמון הייצור בהתאם לקצב שקובע צוואר הבקבוק. עם פרסומו הצליח הספר מאוד ברחבי העולם והביקוש לתורתו החדשה של גולדרט גאה. ברם, הספר התמקד ברצפת הייצור, שכן גולדרט היה משוכנע שהקוראים יבינו כיצד להרחיב את העקרונות לעסק כולו והניח שזהו כל המידע הנדרש להבנת תורתו. משנוכח כי טעה, כתב ספרים נוספים והמשיך לפתח את השיטה והכלים תוך פישוטם. המטרה, באתר OCLC (באנגלית) אתר Goldratt Marketing Group מתוך ההקדמה למהדורה הראשונה באנגלית
אצטדיון ונקדורף

אצטדיון ונקדורף (בגרמנית: Stadion Wankdorf) היה אצטדיון כדורגל בעיר ברן, בירת שווייץ, ושימש בתור מגרשה הביתי של יאנג בויז ברן המקומית. האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 1954 בו אירח חמישה משחקים, ביניהם משחק הגמר. כמו כן, אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה לאלופות בשנת 1961 בו גברה בנפיקה ליסבון על ברצלונה בתוצאה 3-2. בנוסף, אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1989 בו גברה ברצלונה על סמפדוריה בתוצאה 2-0. תכולתו של האצטדיון השתנתה עם השנים. עם סגירתו היה מסוגל האצטדיון לקלוט כ-22,000 צופים, ובזמן מונדיאל 1954 היה מסוגל לקלוט כ-65,000 צופים. בשנת 2001 נהרס האצטדיון לטובת בניית אצטדיון חדש בשם סטאד דה סוויס ונקדורף, שהחל להיבנות על חורבותיו בשנת 2003. האצטדיון נחנך ב-30 ביולי 2005 ומכיל 32,000 מקומות ישיבה במשחקי כדורגל ומסוגל לקלוט כ-45,000 צופים בקונצרטים. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון ונקדורף בוויקישיתוף אתר המוקדש לאצטדיון אצטדיון ונקדורף באתר Stadium Guide
סלובודקה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אחת מישיבות סלובודקה סלובודקה – שכונה של קובנה סלובודקה (מחוז היינווקה) (אנ') – עיירה במחוז היינווקה, פולין סלובודקה (מחוז סובאלק) (אנ') – עיירה במחוז סובאלק, פולין סלובודקה (מחוז סוקולקה) (אנ') – עיירה במחוז סוקולקה, פולין * סלובודקה, כפר באזור גליציה המזרחית (אוקראינה בימינו), סמוך לעיירה קוטיב - על פי עדויות חיו בו בתחילת המאה ה-20 כמה משפחות יהודיות
גביע

האם התכוונתם ל... גביע (פרס) – תחרות, או פרס בענפי ספורט שונים גביע (כלי) – כוס בעל רגל דקה וארוכה גביע (קבוצת כוכבים) – קבוצת כוכבים גביע (צמח) – אחד מחלקי הצמח גביע גלידה – גביע של גלידה העשוי לרוב מופלה. בר-גביע – סוג צמח בעל פרחים ממשפחת השפתניים