קלוד לנצמן

קלוֹד לנצמן (בצרפתית: Claude Lanzmann; ‏27 בנובמבר 1925, בואה-קולומב שבצרפת – 5 ביולי 2018, פריז) היה במאי יהודי-צרפתי של סרטי קולנוע תיעודיים. מוכר בעיקר כיוצרו של הסרט התיעודי "שואה" מ-1985. כמעט כל סרטיו של לנצמן עוסקים בעם היהודי ובמדינת ישראל. לנצמן נולד בשנת 1925 בבואה-קולומב (Bois-Colombes) שבצרפת, למשפחה יהודית בעלת שורשים במזרח אירופה. סבו מצד אביו, יצחק לנצמן, הגיע מעיירה ליד מינסק, בלארוס, ואמו של קלוד, פאולין (לבית גלוברמן, 1903–1995), נולדה על הספינה שבה נסעו הוריה מאודסה למרסיי. בעקבות גירושי הוריו בשנת 1934 עברו קלוד, אחיו הצעיר ז'אק (לימים סופר, תסריטאי וכותב שירים) ואחותו אוולין (אוולין ריי, לימים שחקנית תיאטרון) יחד עם אביהם לבריאוד שבמחוז לואר עילי (Haute-Loire). בספטמבר 1938 חזרה המשפחה לפריז, שם המשיך קלוד את לימודיו בבית הספר קונדורסה ובו נחשף לראשונה לאנטישמיות. בגיל 18 הצטרף לנצמן לתנועת ההתנגדות הצרפתית והשתתף בלחימה בנאצים בפרובינציית אוברן. הוא התמחה בפילוסופיה בסורבון ומאוחר יותר התמנה למזכיר המגזין הצרפתי הספרותי-פוליטי "זמנים מודרניים". ב-2001 קיבל לנצמן פרס על מפעל חיים מטעם סינמטק ירושלים. ב-2009 יצא ספרו האוטוביוגרפי "הארנב מפטגוניה", שזיכה אותו בפרס ויצו צרפת. הספר תורגם לעברית בידי חגית בת-עדה וראה אור בהוצאת כתר בשנת 2011. סרטו הראשון, "ישראל, למה", הציג ראיונות עם דמויות שונות בישראל של תחילת שנות ה-70, בהם רן כהן, יגאל ידין וצ'רלי ביטון. סרטו השני, "שואה", הביע את גישתו של לנצמן לנושא תיעוד השואה: לנצמן התנגד נחרצות לחקירת הסיבות לרוע של גרמניה הנאצית, וטען כי חקירה שכזו היא בלתי אפשרית, גסה ובלתי מוסרית. אורכו של הסרט 9 שעות והוא כולל אך ורק ראיונות וצילומים עכשוויים של האתרים בהם התחוללה השואה, ללא חומרים מצולמים מתקופת השואה. לנצמן גם הוציא לאור ספר בשם "שואה", המהווה את תמליל הסרט. בסרטו השלישי, "צה"ל", שחקר את המיתוס הצה"לי, נקט לנצמן גישה דומה וכלל בסרט אך ורק ראיונות עם דמויות שונות, בהן אריאל שרון, אהוד ברק, עמוס עוז ואביגדור בן-גל. ב-1997 וב-2001 יצאו שני סרטים שכוללים סיפורים שלא זכו להיכלל בסרט "שואה": "Un vivant qui passe", העוסק בסיפורו של נציג הצלב האדום שנשלח לדווח על המתרחש בטרזיינשטט, ו"סוביבור" (שם הסרט במקור: "סוביבור, 14 באוקטובר 1943, ארבע אחה"צ") העוסק במחנה סוביבור ובבריחה ממנו. בראשית 2014 יצא סרט נוסף של לנצמן המתבסס על חומר שלא נכלל ב"שואה", "אחרון הלא-צדיקים", המספר את סיפורו של בנימין מורמלשטיין, ראש היודנראט האחרון בטרזיינשטט. ישראל, למה (1973) שואה (1985) צה"ל (1994) Un vivant qui passe ("חיים שלמים שעברו") (1997) סוביבור (2001) דו"ח קרסקי (2010) אחרון הלא-צדיקים (2013) שואה; הקדמה מאת סימון דה בובואר; מצרפתית: איילה רהב, רמת גן: כנרת, 1986 (תמליל הסרט) הארנב מפטגוניה: זיכרונות; מצרפתית: חגית בת-עדה, ירושלים: כתר, תשע"א 2011 (Le Liévre de Patagonie) קלוד לנצמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלוד לנצמן, באתר AllMovie (באנגלית) קלוד לנצמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קלוד לנצמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קלוד לנצמן (1925-2018), דף שער בספרייה הלאומית אריאל שוייצר, ההרפתקן: על "אחרון הלא צדיקים" (2013), סרטו של קלוד לנצמן, תקריב גיליון 7, 2015. בעקבות מותו: מותו של ענק: קלוד לנצמן, יוצר הסרט "שואה", הלך לעולמו, באתר וואלה, 5 ביולי 2018 אורי קליין, קלוד לנצמן, האיש שניסה להבין את מה שאי אפשר, באתר הארץ, 5 ביולי 2018 שמוליק דובדבני, קלוד לנצמן - האיש שהנציח את מה שהנאצים ביקשו להכחיד, באתר ynet, 5 ביולי 2018 רותי קדוש, לנצמן: האיש שהעמיק אל תהומות הזוועה, באתר ישראל היום, 5 ביולי 2018 חננאל ויוחאי רוזנברג, ‏איך מראים שואה?, בעיתון מקור ראשון, 13 ביולי 2018 אריאל שוייצר, אסתטיקה ואתיקה של הבלתי ניתן לייצוג - הקולנוע של קלוד לנצמן, תקריב. גיליון 17, ינואר 2019. כיצד שינה "שואה" את זיכרון השואה - קלוד לנצמן (2018-1925), באתר יד ושם מוריה בן ברק, אוטוביוגרפיה החדשה של הבמאי קלוד לנצמן זוכה בפרס ויצו, nrg מעריב, 5 בנובמבר 2009.