laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרקלין

מרקלין (בגרמנית: Märklin) הוא קיצור שמה של חברת צעצועים גרמנית גדולה הידועה בעיקר בשל דגמי רכבות וצעצועים טכניים. החברה ממוקמת בעיר גפינגן ושמה המלא, שאינו מופיע על המוצרים, הוא Gebr. Märklin & Cie. GmbH. מרקלין נוסדה בשנת 1859 ועסקה תחילה בייצור אביזרים לבתי בובות. לימים החלה לייצר דגמים מיניאטוריים שקשורים ברכבות המיועדים לתצוגה סטאטית או בעלת תנועה. בעבר דגמי הרכבות של החברה הונעו באופן מכני, על ידי קפיצים נמתחים וכדומה ועם הזמן החברה עברה לייצור דגמי רכבות המונעים בחשמל, כאשר המסילה יצרה מעגל חשמלי. החברה יצרה ומייצרת את דגמיה בגדלים שונים. כיום החברה מייצרת בעיקר בשלושה קני מידה: HO - רכבות בגודל סטנדרטי (ומוכר יותר בישראל) בקנה מידה 1:87. קנה מידה HO הוא הנפוץ ביותר ומיוצר בכמויות גדולות על ידי עשרות חברות באיכויות שונות (LIMA, ROCO, FLEISCHMANN ועוד). Z - רכבות 'מיני' זעירות (תחת השם miniclub) בקנה מידה 1:220. קנה המידה Z כמעט בלעדי למרקלין. 1 - רכבות גדולות המיועדות להפעלה בחצר בקנה מידה 1:32. קנה המידה 1 (בגרמנית SPUR 1) הוא קו הייצור המושקע ביותר של מרקלין. מחירי הקטרים מגיעים למאות ואלפי אירו ליחידה ומונעים בחשמל ולעיתים אף בקיטור. המחיר הגבוה צמצם את היקף התפוצה אך בגרמניה ישנן עוד חברות שמייצרות קרונות וקטרים (לעיתים בתיאום עם מרקלין) תואמים מערכת זאת ברמת גימור גבוהה ומחיר גבוה. הייצור נעשה בכמויות קטנות והוא שופע בפרטים קטנים ומדויקים. חברות משלימות לדוגמה: Hübner, KESSELBAUER, KISS, J&M Models. דגמי הרכבות והקטרים ששימשו בעונות הראשנות של סדרת הטלוויזיה "תומס הקטר וחברים" היו בקנה מידה 1, וחלקים מתוצרת "מרקלין" שימשו ביצירתם. הייצור של מרקלין נעשה כולו בגרמניה, כדי להקל על בקרת האיכות. התעקשות החברה על אי שימוש בכוח עבודה זול הביא את החברה לסף פשיטת רגל[דרוש מקור] אבל היא ניצלה בהתערבות המחוקק. רכבות מרקלין נמכרות לרוב באתר החברה, בחנויות מורשות, באתרי יד שנייה ובמכירות פומביות של פריטי אספנות. חנויות כלבו לפעמים מוכרים סטים בודדים של מרקלין. ב-4 בפברואר 2009 הגיש מרקלין בקשה לחדלות פירעון בבית המשפט העירוני בגופינגן. שנה ויום לאחר מכן, ב-5 בפברואר 2010, הודיעה מרקלין על חזרה לרווחיות. בשנת 2013 נרכשה מרקלין על ידי קבוצת Simba Dickie. ב-22 ביולי 2013 עזב המנהל הראשי סטפן לוביץ' את מרקלין. במהלך מגפת הקורונה 2020-2021, מרקלין ראתה עלייה במכירות, שהובילה למחסור בחלקים כגון מסילות, ואף גילתה שהם נאלצים לגייס עובדים וחניכים חדשים כדי לעמוד בביקוש. אך המגפה גם סייעה למרקלין, חברה בת 162 שמייצרת דגמי רכבות, לגלות קהל חדש. מדיה וקבצים בנושא מרקלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרקלין (בגרמנית) מרקלין, ברשת החברתית פייסבוק "Insolvenzantrag: Modelleisenbahn-Hersteller Märklin ist pleite". Der Spiegel (בגרמנית). 2009-02-04. ISSN 2195-1349. נבדק ב-2023-11-08. Rolf Schlüter, Endlich wieder schwarze Zahlen, Versicherungsmagazin 52, 2005-03, עמ' 45–53 doi: 10.1007/bf03251875 Schuetze, Christopher F. (2021-03-18). "'A Perfect World' Around Every Miniature Bend". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-11-08.
בורמזי (חתול)

בורמזי הוא גזע של חתול הבית שמקורו במזרח אסיה. ישנה סברה כי חתולים אלו שמרו על המקדשים הבודהיסטים בבורמה העתיקה.[דרוש מקור] הבודהיסטים האמינו כי חתולים אלו משמשים תחנות מעבר לנשמות של מתים ושהם מגנים על בעליהם מפני הרוע. מאמינים כי הבורמזיים הם צאצאיהם של החתולים החומים שהוחזקו בארמונות ומקדשים בבורמה העתיקה (כיום מיאנמר). בשנת 1930 רכש ד"ר ג'וזף טומפסון מסן-פרנסיסקו גורת חתולים חומה מבורמה וקרא לה וונג מאו. כאשר וונג מאו גדלה, מצאו כי היא הכלאה של סיאמי עם גזע חדש, כהה פרווה. באמצעות תוכנית גידול בררנית שכללה חתולים סיאמיים, הצליחו לבודד את הגזע החדש וניתן לו השם "בורמזי" הודות למוצאה של וונג מאו. חתול אינטליגנטי מאוד, שופע חיבה, חברותי וקשור מאוד לבני המשפחה. אנרגטי, אוהב מאוד לשחק וטוב עם ילדים, ובעלי חיים אחרים. בעל קול עמוק ורועם, ולא מהסס להשמיע אותו. בעל עיניים גדולות ועגולות. מבנה גוף שרירי, עם משקל גדול ביחס לממדי גופו. הפרווה קצרה ודלילה יחסית וצבעה חום, שחור פלטינה ודבש. הגזע לא סובל ממאגר גנים מצומצם, ולרוב הוא חסון ובריא. עלולה להופיע בעיה בקרנית - חתיכת עור ושערות שמחוברות לקרנית, בדרך כלל ליד זווית העין - שניתן לטפל בה באמצעות ניתוח. מדיה וקבצים בנושא בורמזי בוויקישיתוף animal/Birman בורמזי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טובוס

טובוס או צינור הנשמה תוך קני הוא צנתר המוחדר לתוך קנה הנשימה במהלך צנרור קנה לצורך אבטחת נתיב אוויר ולאפשר גישה אליו. הטובוס עשוי מפוליאתילן ומגיע בגדלים שונים, על הצינור מסומנות שנתות עומק, ומוטבע בו פס מתכת הניתן לשיקוף באמצעות צילום רנטגן. בקצה הצינור ישנו בלון קטן שניתן לניפוח באמצעות מזרק לצורך קיבוע הטובוס. טובוס משמש בדרך כלל לצורך הנשמה באינטובציה אצל חולים מחוסרי הכרה או מורדמים, אך הוא עשוי לשמש גם לצורך החדרת תרופות שונות לריאות. החדרת הטובוס לקנה הנשימה דורשת מיומנות גבוהה, ומבוצעת בעיקר בידי רופאים מומחים להרדמה או לרפואה דחופה, או על ידי פרמדיקים במתאר טרום בית החולים. אינטובציה הנשמה מדיה וקבצים בנושא טובוס בוויקישיתוף ישנם גם טובוסים ללא בלונית הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אלפרדו קראוס

אלפרדו קראוס (שם מלא: Alfredo Kraus Trujillo; נולד ב-24 בספטמבר 1927 – 10 בספטמבר 1999) היה טנור אופראי ספרדי ממוצא אוסטרי, שנודע בזכות האומנות בה שר תפקידי בל קנטו, ובזכות האינטרפרטציה של התפקיד ורתר באופרה הנושאת את הכותרת הזו מאת ז'יל מאסנה. קראוס נולד בעיר לאס פאלמאס דה גראן קנריה באיים הקנריים. בגיל ארבע, החל ללמוד נגינה בפסנתר ובגיל 8 הצטרף למקהלת בית הספר. כאשר סיים את לימודיו, החל לעסוק בנדל"ן, אך החליט להשקיע בקריירת שירה. הוא נסע להשתלם בשירה בברצלונה וולנסיה. לראשונה הופיע על הבמה במדריד בסרסואלה (אופרטות ספרדיות), בשנת 1954. לאחר זכה במדליה בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה פנה לקריירה אופראית רצינית. בשנת 1956, את הופעתו הראשונה בתפקיד באופרה עשה קראוס בקהיר, בתפקיד הדוכס באופרה ריגולטו של ורדי. ב-1958 שר בליסבון את אלפרדו בלה טרוויאטה יחד עם מריה קאלאס. בתוך שנים ספורות הפך לאמן בינלאומי כאשר ב- 1959 הופיע לראשונה בקובנט גארדן, לונדון, בתפקיד אדגארדו בלוצ'יה די למרמור (מאת דוניצטי) וב-1960 הופיע לראשונה בלה סקאלה, בתפקיד אלווינו באופרה הסהרורית (La sonnambula) מאת בליני. בארצות הברית הופיע לראשונה ב-1962, באופרה הלירית של שיקגו, וב-1966 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בריגולטו. הוא גם הופיע בכל רחבי דרום אמריקה, בבואנוס איירס, קראקס, סנטיאגו דה צ'ילה וריו דה ז'ניירו. עם הזמן הרחיב קראוס את הרפרטואר שלו באופרות ידועות אך גם בכאלה פחות ידועות. למשל, לוקרציה בורג'ה, נערת הגדוד, לינדה די שאמוני, דון פסקואלה של דוניצטי. אופרות צרפתיות - סיפורי הופמן (ז'אק אופנבך), רומיאו ויוליה ופאוסט מאת גונו) ולאקמה מאת ליאו דליב. הוא אף הקליט אופרות כמו La jolie fille de Perth ודולי הפנינים מאת ביזה. בד בבד רכש מוניטין בתפקידים ליריים ידועים כמו ורתר, פאוסט, דון אוטביו, נומרינו, וארטורו בהפוריטנים של בליני. קראוס אף הרבה לבצע מוזיקה יותר קלה, כמו זרזואלה ושירי עם ספרדיים. הוא אף הקליט והוציא אותם לאור בלייבל פרטי משלו בשם Carillon. הודות לטכניקה המעולה שלו ושימוש זהיר בקולו, קראוס המשיך לשיר בפומבי עד גיל 70. את הטכניקה למד אצל מרסה ליופרט שבין תלמידיה נמנים, אנה מופו, פיורנצה קוזוטו, רנאטה סקוטו ועוד. קראוס ניחן גם במוזיקליות מעודנת וברגיסטר גבוה, שהיה נשמע קליל וחסר מאמץ. מבקרי אופרה מחשיבים אותו לאחד הטנורים הטובים של סוף המאה ה-20. קראוס נחשב אדם אינטליגנטי שהשקיע מחשבה בבחירת התפקידים ובהבנתם, והאינטרפרטציה בתפקיד הייתה חשובה לו יותר מהיכולת הווקלית. בשנת 1991 זכה קראוס בפרס נסיך אסטוריאס, וב-1997 נפתח בעיר הולדתו - לה פלמה אודיטוריום על שמו. מותה של אשתו בשנת 1997 השפיעה על קראוס עמוקות, והוא הפסיק לשיר שמונה חודשים, לאחר מכן חזר ללמד ולהופיע עד שתקפה אותו מחלה. קראוס מת מן המחלה ב- 10 בספטמבר 1999 במדריד בגיל 71. מדיה וקבצים בנושא אלפרדו קראוס בוויקישיתוף אלפרדו קראוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלפרדו קראוס, באתר AllMusic (באנגלית) אלפרדו קראוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלפרדו קראוס, באתר Yandex.Music (ברוסית) אלפרדו קראוס, באתר Discogs (באנגלית) אלפרדו קראוס, באתר Genius ביוגרפיה ותמונות באתר Grandi-Tenori.com (באנגלית) אתר הבית (אורכב 03.08.2009 בארכיון Wayback Machine) של האודיטוריום ע"ש אלפרדו קראוס בלה פלמה דיסקוגרפיה וידאו מתוך "דולי הפנינים של ביזה (1970) (ביו טיוב) וידאו של קראוס שר את האריה Pourquoi me réveiller מתוך ורתר, בגיל 70 (ביו טיוב) אלפרדו קראוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Some Nice Things I've Missed

Some Nice Things I've Missed הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-59 של סינטרה וה-32 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1974. לאחר שחזר לאור הזרקורים עם האלבום, Ol' Blue Eyes Is Back, המשיך סינטרה את הקאמבאק שלו עם האלבום Some Nice Things I've Missed. כשמו האלבום מורכב משירים שזכו להצלחה במהלך הפרישה הקצרה שלו. ביניהם שירים של סטיבי וונדר, וניל דיימונד. את האלבום הפיק דון קוסטה, שאימץ את רוב השירים לסגנון הביג בנד. שאר הביצועים היו בסגנון הדומה יותר למוזיקת הפולק. האלבום לא נחל הצלחה קופתית מרשימה וחלק ממבקרי המוזיקה רואים זאת בניסיונו הלא מוצלח של קוסטה להעביר חלק מהשירים, שמבחינה לירית היו פשוטים למדי, אל הסגנון המורכב של מוזיקת הביג בנד. פרנק סינטרה - קולות דון קוסטה - מפיק/מעבד מוזיקלי You Turned My World Around Sweet Caroline The Summer Knows I'm Gonna Make It All the Way Tie a Yellow Ribbon 'Round the Ole Oak Tree Satisfy Me One More Time If You Are the Sunshine of My Life What Are You Doing the Rest of Your Life Bad, Bad Leroy Brown מידע על האלבום Some Nice Things I've Missed באתר MusicBrainz
אנחנו שנינו

אנחנו שנינו (תורגם גם כ"שש, גיל לא רגיל"; באנגלית: Now we are six) הוא ספר ילדים מאת א. א. מילן ובו 35 שירי ילדים. הספר יצא לאור ב-1927 ואויר בידי ארנסט שפארד. ל-11 מהשירים מצורפים איורים שגיבוריהם הם פו הדב וכריסטופר רובין. הספר מתאר רגשות וחוויות של ילדים מול מבוגרים והורים; למשל, מה קורה כאשר מבוגרים מצפים מהם להתנהג יפה, כאשר הם חולים, וכדומה. אנחנו שנינו, תרגום יעקב אורלנד, תל אביב : מחברות לספרות, תשי"ז שש, גיל לא רגיל, תרגום אורה מורג, עריכה בן בר-שביט, מחברות לספרות, תשנ"ד 1993 אנחנו שנינו, הספר בספרייה הלאומית שש, גיל לא רגיל, הספר בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי טן סון נהאט

נמל התעופה הבינלאומי טן סון נהאט (בוייטנאמית: Sân bay quốc tế Tân Sơn Nhất) הוא נמל תעופה השוכן בצפונה של העיר הו צ'י מין סיטי בדרום וייטנאם, והוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול במדינה. לנמל קיבולת של 15 עד 17 מיליון נוסעים בשנה, ובשנת 2008 עברו דרכו כ-13 מיליון איש (לעומת 11 מיליון בשנת 2007). בנוסף עוברת דרך הנמל רוב תנועת הנוסעים הבינלאומית אל המדינה וממנה. נמל התעופה הוא אחד משני בסיסי הפעולה המרכזיים של חברת התעופה וייטנאם איירליינס, ובסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הזולה ג'טסטאר פסיפיק איירליינס (Jetstar Pacific Airlines). ראשיתו של נמל התעופה בתחילת שנות ה-30, כאשר הממשלה הקולוניאלית הצרפתית הקימה במקום שדה תעופה קטן עם מסלול טיסה בלתי סלול, אשר נקרא על שמו של הכפר הסמוך - טן סון נהאט. בסיוע אמריקאי סללה ממשלת דרום וייטנאם מסלול באורך של 7,200 רגל (2,190 מטר) בשנת 1956, והמקום הפך לשדה התעופה העיקרי במדינה. בעת מלחמת וייטנאם פעל במקום בסיס חיל האוויר טן סון נהאט (Tan Son Nhut Air Base) ששימש את חיל האוויר האמריקאי ואת חיל האוויר המקומי. עם השנים התרחבה העיר הו צ'י מין סיטי, והנמל נמצא כיום בליבו של אזור בנוי. בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים (07/25) עשויים מבטון ושני טרמינלים. הטרמינל הבינלאומי החדש נבנה על ידי ארבע חברות יפניות ונחנך בשנת 2007, והטרמינל הקודם משרת כיום את טיסות הפנים. לנמל נוספה תוכנית הרחבה אשר אמורה להביאו לקיבולת של 23.5 מיליון נוסעים בשנה בשנת 2015. בסמוך לעיר מוקם נמל התעופה הבינלאומי לונג טאן המיועד להתחיל לפעול בשנת 2020 וכל התנועה הבינלאומית תועבר אליו. לאחר השלמתו יטפל נמל התעופה טן סון נהאט רק בתנועת הפנים. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי הו צ'י מין סיטי טן סון נהאט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי טן סון נהאט
The Main Event - Live

The Main Event – Live הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום ההופעה החיה השני של סינטרה. והוא ראה אור בשנת 1974. בעקבות אלבומו האחרון, Some Nice Things I've Missed, יצא סינטרה לסיבוב הופעות של שישה קונצרטים, בשנת 1974. יחד עם וודי הרמן ולהקתו והפסנתרן בילי מילר, איתו שיתף סינטרה פעולה בכמה אלבומים. שיאו של סיבוב ההופעות היה קונצרט שצולם לטלוויזיה במדיסון סקוור גארדן. האלבום אינו תעוד של הופעה אחת, אלא אוסף שנלקח מכל סיבוב ההופעות. פרנק סינטרה - קולות וודי הרמן - ולהקתו בילי מילר - פסנתר "It Was a Very Good Year"/"All the Way"/"My Kind of Town" The Lady Is a Tramp I Get a Kick Out of You Let Me Try Again Autumn in New York I've Got You Under My Skin Bad, Bad Leroy Brown Angel Eyes You Are the Sunshine of My Life The House I Live In My Kind of Town My Way מידע על האלבום The Main Event - Live באתר MusicBrainz האלבום The Main Event - Live באתר Discogs
המצפה

המצפה היה שבועון עברי שיצא לאור בקרקוב שבפולין בין השנים 1904–1914, 1917–1921 בעריכת שמעון מנחם לאזר. "המצפה" היה מעין המשך של "המגיד" שנסגר ב-1903. "המצפה" היה בעל אופי ציוני-דתי, מקורב לתנועת "המזרחי" שקמה ב-1902. הגיליון הראשון של העיתון התפרסם בפולין ב-15 באפריל 1904. השער הראשון של העיתון הוקדש להצהרה על מדיניות העיתון ומטרותיו על ידי עורך העיתון שמעון מנחם לאזר. בהמשך הדגיש לאזר את הצורך בעיתון זה כתוצאה ממצבה הרע של העיתונות העברית ברוסיה באותה העת ומצבם הרע של היהודים בה וחששם מהמשטר. לאזר הצהיר כי העיתון מיועד לכלל קוראי העברית ברוסיה הצארית, אך הבהיר כי העיתון ימלא קודם כל את תפקידו החשוב ככלל העיתונים ולא יעסוק רק בעניינים יהודיים וציוניים בלבד, ולא יפורסם רק לשם בידור ושעשוע. מבנה העיתון כלל שמונה עמודים והכיל מגוון מדורים וביניהם מדור אקטואליה שעסק בנעשה ברוסיה בפרט ובעולם בכלל תוך פירושם מזווית יהודית וציונית. מדור אחר עסק בחדשות בקרב העולם היהודי ומוסדותיו תוך דגש על העולם הציוני ועל הנעשה בארץ ישראל. מדור שלם הוקדש לשאלות הלכתיות שונות ושאלות היסטוריות. העיתון הכיל מגוון רחב של כותבים, וביניהם נכלל נפתלי הרץ אימבר שפרסם את שירו "התקווה" בגיליון השני של העיתון. העיתון פורסם בקביעות מדי שבוע בין השנים 1904–1914 ואף המשיך להתפרסם בזמן מלחמת העולם הראשונה, אך במהלך השנים העיתון הפסיק מדי פעם להתפרסם כתוצאה מקשיים כלכליים. במרץ 1921 העיתון הפסיק סופית את פעילותו. "המצפה" זכה להיות הראשון שפרסם יצירה של ש"י עגנון בעברית, השיר "גיבור קטן" (שנת 1904). גם אביגדור המאירי פרסם את שירו הראשון ב"המצפה": "בן עתיד" (שנת 1907). שמעון מנחם לזר, על המצפה; מבחר כתבי שמעון מנחם לאזר, מוסד הרב קוק, 1969 המצפה, באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אי הנסיך מוויילס

אי הנסיך מוויילס הוא אי ארקטי בטריטוריית נונאווט שבקנדה, אשר מהווה את אחד מהאיים הגדולים שבארכיפלג הארקטי הקנדי. האי משתרע מזרחית לאי ויקטוריה, מערבית לאי סומרסט ודרומית לאיי המלכה אליזבת. למטרות מנהליות, מחולק האי בין שני האזורים המנהליים של נונאווט, Qikiqtaaluk ו-Kitikmeot. אין על האי כל התיישבות קבועה. האי נמוך ומכוסה בטונדרה, הנקודה הגבוהה ביותר באי, גובהה 320 מטרים, והיא נקודה ללא שם בקצה הצפון מזרחי המרוחק של האי, הצופה אל תעלת ברינג, המפרידה בין האי לבין האי ראסל הסמוך. גודלו של האי מוערך בכ-33,339 קמ"ר, כשטחה של מולדובה. אי הנסיך מוויילס הוא האי ה-40 בגודלו בעולם והעשירי בגודלו בקנדה. קו החוף של האי איננו רגיל, והוא מחורץ מאוד באזור מפרץ אומני (Ommanney Bay) שבמערב האי, ובאזור מפרץ בראון (Browne Bay) שבמזרח האי. האי התגלה לראשונה על ידי האירופים ב-1851, על ידי משלחתו של פרנסיס ליאופולד מקקלינטוק (Francis Leopold McClintock) שיצאה לשם על מזחלות, במטרה לחפש את משלחתו האחרונה של ג'ון פרנקלין. מדיה וקבצים בנושא אי הנסיך מוויילס בוויקישיתוף אי הנסיך מוויילס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאה האיים הגדולים בעולם (באנגלית)
בומביי (חתול)

בומביי הוא גזע של חתול הבית. הגזע פותח על ידי ניקי הורנר מקנטקי שבארצות הברית, במטרה לפתח גזע של חתול שיראה בדיוק כמו הפנתר השחור. לצורך זה הכליאה הורנר את הגזע הבורמזי עם גזע אמריקאי קצר שיער בצבע שחור, ולאחר חמש שנים של ניסויים, בשנת 1958, הגיעה לבסוף לתוצאה המבוקשת. בשנת 1976 הוכר לראשונה גזע זה. שמו של הגזע ניתן לו על שם העיר בומביי (כיום מומבאי) שבהודו, מאחר שהוא דומה מאוד לנמר השחור המופיע במקרים רבים בהודו (וידוע בתרבות מדמותו של הנמר ההודי בגירה). גופו של חתול בומביי שרירי וחזק, פרוותו קצרה, צמודה לגופו ונוצצת כסטן וצבעה שחור פחם. עיניו עגולות בצבע נחושת או זהוב, אוזניו מעוגלות נוטות מעט קדימה, עור האף שחור וכך גם ריפוד הכפות. למרות חזותו הפראית, גזע זה הוא רגוע וחברותי, ומתאים לגידול בבית עם חיות אחרות. מדיה וקבצים בנושא בומביי בוויקישיתוף
לאונרד פד'ר

לאונרד ג'פרי פד'ר (באנגלית: Leonard Geoffrey Feather;‏ 13 בספטמבר 1914 - 22 בספטמבר 1994) היה עיתונאי מוזיקה, מפיק מוזיקלי, פסנתרן ומלחין ג'אז יהודי-בריטי. פד'ר נולד בלונדון למשפחה יהודית שמרנית מהמעמד הבינוני-גבוה. הוא למד באופן חובבני נגינה בפסנתר וקלרינט ובשנות העשרה שלו החל לכתוב על ג'אז ועל סרטים. בין הגילים 21 ל-25 נדד בין בריטניה לארצות הברית, כאשר הוא משמש כעיתונאי ומפיק תקליטים. ב-1939 השתקע סופית בניו יורק. ב-1932 הופיע לואי ארמסטרונג בלונדון והסכים, לאחר שפד'ר תפס אותו בפאב לאחר ההופעה, להעניק ריאיון לכתב הצעיר של ה"מלודי מייקר", כך החלה בין השניים חברות שתמשך כל חייהם ושפתחה בפני פד'ר דלתות רבות בעולם הג'אז. פד'ר החל לעבוד כמלחין ולחניו הוקלטו על ידי טובי המבצעים, בהם דיוק אלינגטון, לואי ארמסטרונג, דיינה וושינגטון (Evil Gal Blues ו-Blowtop Blues), שרה ווהן ובי בי קינג (?How Blue Can You Get). הוא ביקר במועדונים וכתב רשימות לעיתונים אודות המוזיקאים, שעם רבים מהם יצר קשרים אישיים. רשימותיו התפרסמו בעיקר במגזין דאון ביט, אך גם בעיתונות יומית ואף במגזין פלייבוי. בספרו מ-1949, Inside Be-Bop, קבע את גדולתם של צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי כיוצרי סגנון הבי בופ. בשנת 1960 עבר פד'ר ללוס אנג'לס על מנת לקבל עליו את משרת מבקר הג'אז הבכיר של הלוס אנג'לס טיימס, תפקיד בו החזיק עד מותו. הוא כתב ספרים רבים אודות ההיסטוריה של הג'אז, ניתוח סגנונות, הופעות ואלבומים והפך לאחד הכותבים הבולטים והמשפיעים ביותר בתחום. הוא פיתח את המנהג של כתיבת הערות אלבום (liner notes) מעמיקות ומפורטות, כעין מאמרי-זוטא שהודפסו על גבי תקליטי ג'אז (ועם יצירת ה-CD בחוברות שצורפו לעטיפה). הערות פרי עטו של פד'ר מופיעות על גבי מאות אלבומים. בנוסף לפעילות זו, לימד באוניברסיטאות שונות בקליפורניה. בשל רעידת האדמה שפקדה את לוס אנג'לס ב-1993 נאלץ פד'ר לעזוב את ביתו בשכונת Sherman Oaks, דבר שערער את בריאותו עד למותו פחות משנה לאחר מכן. האנציקלופדיה הביוגרפית של הג'אז הושלמה לאחר מותו על ידי עמיתו, איירה גיטלר. אוספו הפרטי ובו מאות שעות הקלטה, תמונות, התכתבויות, דפי תווים מקוריים וחתומים וחפצים שונים הקשורים להיסטוריה של הג'אז נרכש על ידי אוניברסיטת איידהו. 1956: The Encyclopedia Yearbook of Jazz (Horizon) 1993 reprint (Da Capo) ISBN 0306805294 1966: The Encyclopedia of Jazz in the Sixties 1977: Inside Jazz (Da Capo) ISBN 0306800764 1977: Pleasures of Jazz (Delacorte) ISBN 0385287860 1987: From Satchmo to Miles (Da Capo) ISBN 1417618922 1987: Encyclopedic Yearbook of Jazz reprint (Da Capo) ISBN 0306762897 1987: The Jazz Years — Earwitness to an Era (Da Capo) 1988: Book of Jazz (Horizon) ISBN 0818012021 1999: The Biographical Encyclopedia of Jazz co-written with Ira Gitler, second (revised) edition (Oxford University Press) ISBN 0195074181 2000: Oxford Dictionary of National Biography מדיה וקבצים בנושא לאונרד פד'ר בוויקישיתוף לאונרד פד'ר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאונרד פד'ר, באתר AllMusic (באנגלית) לאונרד פד'ר, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאונרד פד'ר, באתר Discogs (באנגלית) לאונרד פד'ר, באתר SecondHandSongs אתר לזכרו כולל ביוגרפיה, תווים וקטעי מולטימדיה אוסף לאונרד פד'ר באוניברסיטת איידהו לאונרד פד'ר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרס ג'יני

פרס ג'יני (באנגלית: Genie Award) הוא פרס המוענק על ידי האקדמיה הקנדית לקולנוע וטלוויזיה עבור יצירה קולנועית קנדית מצטיינת. הפרס מהווה את המקבילה הקנדית לפרס האוסקר האמריקאי. הפרס נוסד בשנת 1949. במשך 30 השנים הראשונות, עד שנת 1979, הוא נקרא "פרס הקולנוע הקנדי", והיה ידוע גם בשם "פרס אתרוג", על שם האמן הרומני-קנדי סורל אתרוג, שעיצב את פסלון הפרס. בשנת 1980 שונה שם הפרס לשמו הנוכחי, פרס ג'יני. הגשת המועמדויות לפרס מתבצעת על ידי בעליהם של הסרטים הקנדיים או על ידי נציגיהם, בהתאם לקריטריונים המפורסמים בחוברת של כללים ותקנות שמופצת בקרב חברי האקדמיה ואנשי התעשייה. ועדות משנה, המורכבות מחברי אקדמיה מתנדבים, מתכנסות כדי לצפות בסרטים המוגשים ולבחור את חמשת המועמדים הסופיים בכל קטגוריה. לאחר מכן כלל חברי האקדמיה מצביעים ובוחרים את הזוכה בפרס מבין המועמדים הסופיים בכל קטגוריה. טקס הענקת הפרסים נערך מדי שנה ומשודר בשידור ישיר בערוץ טלוויזיה קנדי. בניגוד למקובל, הטקס לא נערך בחודש קבוע, אלא מדי שנה בחודש אחר. בשנת 1974 הטקס בוטל, לאחר שהבמאים מקוויבק הודיעו על הסרת מועמדותם ועל ביטול השתתפותם. מדי שנה מוענקים פרסים ב-46 קטגוריות קבועות, כשהעיקריות הן: פרס ג'יני עבור הישגים מיוחדים או מפעל חיים מוענק באופן לא סדיר, אחת למספר שנים. מדיה וקבצים בנושא פרס ג'יני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס ג'יני אתר האקדמיה הקנדית לקולנוע וטלוויזיה פרס ג'יני במסד הנתונים הקולנועיים IMDb פרס ג'יני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אי הנסיך פטריק

אי הנסיך פטריק הוא האי המערבי ביותר בין איי המלכה אליזבת שבטריטוריות הצפון-מערביות בקנדה והוא משתייך לארכיפלג הארקטי הקנדי. שטחו של האי הוא 15,848 קמ"ר והוא האי ה-55 בגודלו בעולם וה-14 מבין אייה של קנדה. האי ממוקם בכניסה למצר מקקלור (McClure Strait). גובהו המרבי של האי הוא 279 מטרים. שטחו מאופיין בפעילות סייסמולוגית. האי התגלה ב-1853. האי קפוא כל השנה ולכן הוא קשה לגישה ובלתי מיושב. ב-1948 נפתחה באי "תחנת מזג אוויר ארקטית גבוהה" שנקראה Mould Bay כחלק משיתוף פעולה של צבאות ארצות הברית וקנדה בתחום חיזוי מזג האוויר. תצפיות קבועות החלו להיעשות בתחנה החל מ-14 במאי 1948. בתחנה היה סגל של בין עשרה לארבעים עובדים זמניים. היא נסגרה ב-1997 עקב קיצוצים תקציביים. הבניין עדיין עומד אולם ב-2007 הוא ניזוק באופן בלתי הפיך. התחנה הייתה ההתיישבות היחידה לטווח ארוך הידועה על האי. האי נקרא על שמו של הנסיך ארתור ויליאם פטריק, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה של המלכה ויקטוריה, שהיה המושל הכללי של קנדה בין השנים 1911-1916. האי שימש כסביבה של הרומן הבדיוני The Lost Ones של איאן קמרון, ובו מתוארת התיישבות ויקינגית ששרדה ב"עמק האבוד" שבאי הודות לחום שיצרו הרי הגעש שבעמק זה. הרומן היווה בסיס לעלילת הסרט "האי בקצה העולם" (1974), אולם מקום ההתרחשות של עלילת הסרט שונה. מדיה וקבצים בנושא אי הנסיך פטריק בוויקישיתוף אי הנסיך פטריק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קנדה ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף עין תות

מחלף עין תות הוא מחלף המחבר את כביש 6 וכביש 67 וממוקם מדרום-מערב למושב אליקים ומצפון לקיבוץ רמות מנשה. המחלף נפתח לתנועה ב-20 ביולי 2009 עם חנוכת הקטע בין מחלף עירון לבינו. המחלף נקרא על שם עין תות, מעיין הנמצא מצפון למחלף. המכרז להקמת המחלף פורסם באוקטובר 2003, כחלק מפרויקט סלילת קטע 18 של כביש חוצה ישראל. בספטמבר 2004, עיכבה חברת כביש חוצה ישראל את תחילת העבודות על המחלף, עקב עתירות שהגישו לבג"ץ ארגונים לאיכות הסביבה, נגד הפגיעה של הכביש ברמות מנשה. המחלף הושלם ונפתח לתנועה ביולי 2009. מבנה מחלף עין תות דומה למחלף חצוצרה המותאם לקישור בין כביש מהיר (כביש 6) לכביש בין עירוני אחר (כביש 67). מבנה המחלף אינו אופייני, כיוון שכביש 6 וכביש 67 מתאחדים מצפון מזרח למחלף, ולכן בשטח המחלף מופרדים שני כיווני כביש 67 הנגדיים. בעת בניית המחלף הוסט דרומה הנתיב של כביש 67 (אז כביש 70) לכיוון מזרח והוא עובר בגשר מעל כביש 6, בעוד הנתיב לכיוון מערב נע מצפון למרכז המחלף, בתוואי המקורי של כביש ואדי מילק. כל כיווני הפנייה אפשריים בצורה ישירה ללא רמזורים. הפנייה מכביש 6 בכיוון צפון לכביש 67 בכיוון מערב מתבצעת באמצעות רמפת לולאה. גל ניסים, ‏חוצה ישראל: מכרז לסלילת קטע צפוני ב-550 מיליון ש', באתר גלובס, 24 בספטמבר 2003 גל ניסים, ‏חוצה ישראל: 22 חב' רכשו את חוברות המכרז לקטע 18, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2003 שמואל דקלו, ‏חברת כביש חוצה ישראל תעכב את העבודות במחלף עין תות בחלק הצפוני של חוצה ישראל, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2004 פאדי עיאדאת, נחנך הקטע הצפוני של כביש 6, מעירון לאליקים, באתר הארץ, 20 ביולי 2009