3096 ימים

3096 ימים (בגרמנית: ‎3096 Tage; באנגלית: ‎3096 Days) הוא סרט דרמה גרמני דובר אנגלית משנת 2013 שבוים על ידי שרי הורמן, בכיכובם של תור לינדהרדט ואנטוניה קמבל-יוז. הסרט מבוסס על אוטוביוגרפיה של נטשה קמפוש האוסטרית, שנחטפה ב-2 במרץ 1998 בהיותה בת 10, והוחזקה במרתף על ידי וולפגנג פריקלופיל במשך 3,096 ימים (כמעט שמונה וחצי שנים), עד שנמלטה מביתו ב-23 באוגוסט 2006. המפיק והתסריטאי ברנד אייכינגר שקיבל לידיו את הפקת הסרט, מת מהתקף לב בעיצומה של כתיבת התסריט, ואת העבודה השלימו מרטין מוסקוביץ, באותה עת ראש תחום טלוויזיה וקולנוע בחברת Constantin Film שהפיקה את הסרט, והתסריטאית רות תומא. נטשה קמפוש – בת להורים גרושים. בגיל עשר, היא ילדה שמנמנה ובודדה, אשר אִמָּהּ נוזפת בה לעיתים קרובות בשל גרגרנותה. אביה נוהג לצרפה לבילוייו הליליים בבר, דבר שמעורר מריבה בין נטשה לאמה בתחילת הסרט. וולפגנג – חוטפה של נטשה. טכנאי תקשורת מובטל שעבד בעבר בחברת סימנס. בבעלותו רכב מסחרי לבן מדגם מרצדס המשמש אותו בעבודתו. וולפגנג מתגורר בגפו בבית פרטי, שמתחתיו חפר ובנה חדרון נסתר בו כלא את נטשה. אמו נוהגת לבקר אותו ולהכין לו אוכל, מוטרדת מכך שאין לו בת זוג, והוא מרגיע אותה שאיננו הומוסקסואל. שם משפחתו (פריקלופיל) לא מוזכר במהלך הסרט. בסצנת הפתיחה, נטשה הקטנה מבלה עם אביה ורוקדת על שולחן בבר, לגאוותו של האב השתוי. למחרת בבוקר, האם מעירה את נטשה לבית הספר, ומאחר שהילדה מתקשה לקום, היא מבינה שנטשה שוב בילתה עם אביה, והילדה משקרת ומכחישה. בתגובה, האם סוטרת לה ומתנצלת מיד, אך נטשה הנעלבת יוצאת מהבית והולכת לבדה לבית הספר בפעם הראשונה, לאחר שתמיד אמה הסיעה אותה. בדרכה לבית הספר, נטשה עוברת ליד רכבו של וולפגנג החונה בשולי הכביש, ומן הרכב יוצא בעליו, מתנפל עליה וגורר אותה לרכב. ילדה שעוברת במדרכה ממול, עדה למתרחש. וולפגנג נוסע לביתו, מכניס את נטשה כשהיא מורדמת לחדרון שבמרתף הבית, ונועל אותה שם. בלילות הראשונים, לאחר שנטשה מבינה שהחוטף לא מתכוון לשחרר אותה, היא מבקשת מוולפגנג לקרוא לה סיפור ולתת נשיקה לפני השינה, כפי שהורגלה בביתה. בלילה השלישי, וולפגנג קורא לה את המעשייה "הנסיכה והאפון", כאנלוגיה למצבה של הילדה הכלואה. בזמן שאמו וסבתו מבקרות אצלו, מגיעים לבית שוטרים העוסקים בסריקות אחר נטשה וחוטפה, משום שהרכב שלו מתאים לתיאור שבידי המשטרה. מאחר שהסבריו מניחים את דעת השוטרים ודבר אינו מחשיד אותו, הם עוזבים את שטח הבית. וולפגנג מתעלל בנטשה נפשית, לא מאפשר לה לצאת מהחדר בו כלא אותה ומשקר לה שהוריה לא מוכנים לשלם עבורה דמי כופר. הוא מרעיב את נטשה המתחננת למזון ולשתיה, אותם היא מקבלת בתמורה לציות וכניעה מוחלטת. וולפגנג מתקין אינטרקום שבאמצעותו הוא יכול לשמוע את כל המתרחש בחדר המסתור של נטשה ולדבר אליה. במשך מספר שנים הוא צועק באינטרקום "צייתי לי, צייתי לי". מדי פעם היא מתנגדת, מתמרדת, מתחננת לשוב הביתה ומתכססת תכסיסים כדי לאלץ את וולפגנג להוציאה החוצה, אך ללא הצלחה. כעבור ארבע שנים, נטשה בת 14, צנומה מאוד וחלשה. בשנים שחלפו מיום חטיפתה, נטשה לומדת מספרי הלימוד שהיו בילקוטה כאשר נחטפה. היא מקבלת את המחזור החודשי הראשון שלה ומדממת בחדרה, וולפגנג מתיר לה לראשונה לצאת מהחדר ולהתקלח באמבטיה הביתית שבקומה מעל, אך מאיים עליה שלא תנסה לברוח, כי כל הפתחים ממולכדים בחומרי נפץ. מאז, וולפגנג מתיר לה לצאת מדי פעם מהמסתור ולעלות אל הבית. בערב חג המולד, נטשה שואלת את וולפגנג לשלום משפחתה והוא עונה לה שהמשפחה מתה, היא שייכת לו כי הוא יצר אותה, והיא איננה עוד נטשה. וולפגנג מחליט לשנות את שמה, והיא בוחרת בשם 'ביביאנה', ובקיצור – "ביבי", ואז הוא מגלה לה לראשונה את שמו הפרטי. מאז ולאורך הסרט, וולפגנג קורא לה "ביבי". השניים מתחילים לבנות חדר חדש בעליית הגג, וולפגנג משתף את נטשה בעיצוב החדר. בינתיים, הוא מתחיל לקחת אותה לחדרו לישון איתו בלילות, והם שוכבים זה לצד זה בתנוחת כפיות כאשר ידה האחת אזוקה באזיקון לידו של וולפגנג. יום אחד, וולפגנג קונה חבילת קונדומים. בערב הוא יוצא למועדון לילה, רוקד עם בחורה הנצמדת אליו ומגרה אותו מינית, אך הוא דוחה אותה, ממהר אל ביתו, ואונס את נטשה בפעם הראשונה. מיד לאחר האונס, וולפגנג נעתר לבקשתה של נטשה לצאת לטייל בגינת הבית. היא מבינה שהתלות ביניהם היא הדדית, מתגרה בו על כך ומעוררת את זעמו. מהיום שלמחרת, ההתעללות שלו בה מחריפה: הוא מאלץ אותה לעסוק בעבודות בית שחורות כשהיא עירומה, לשרת אותו, להכין ולהגיש לו אוכל, הכול תוך מכות וגערות, כשהוא אוסר עליה לאכול איתו. וולפגנג קונה לנטשה בגדים ונעלי עקב, ולוקח אותה לקנות חומרי בניין עבור החדר החדש. נטשה מתבוננת בכמיהה באנשים החופשיים ברחוב, אך וולפגנג מאיים שהוא חמוש באקדח ואם תנסה לברוח או להזעיק עזרה הוא יירה בה ובכולם. בחנות היא מזהה הזדמנות לברוח, אך שומעת לראשונה בחייה קריאות ברמקול לעובדי החנות, מדמה שהרמקולים קוראים "צייתי לי" כפי שוולפגנג נוהג לעשות, ולא מנצלת את ההזדמנות. כאשר החדר החדש מוכן, הם נכנסים למיטה, נטשה שואלת אותו מדוע בחר דווקא בה והוא מספר לה שראה אותה בבית קפה עם אמהּ, וחיוכה משך אותו. מתמונת פלאשבק מתברר שוולפגנג עקב אחרי נטשה הקטנה ותכנן את החטיפה מראש. הוא מתאר באוזניה כיצד חפר ובנה את החדרון במרתף במשך עשרה חודשים, מחודש יוני עד מרץ, מועד חטיפתה. באותו לילה, נטשה חווה אורגזמה לראשונה. היא כועסת על עצמה ומנסה להתאבד על ידי שריפת נייר טואלט בחדרה, כדי למות משאיפת עשן. ברגע האחרון היא מכבה את האש, מפזרת את העשן ומרססת את חלל החדר במטהר אוויר, אך וולפגנג נכנס ומגלה את ניסיון ההתאבדות, מכה אותה ואומר שלעולם לא ישחרר אותה, והיא עונה לו "אם כך, אחד מאיתנו חייב למות". אחרי המקרה, נטשה מוסיפה חלק ליומן שהיא כותבת על-גבי פיסות נייר טואלט שאותן היא מגלגלת ומחביאה בתוך קופסת משחק. ביומן היא מפרטת ומונה את המכות שהוא מכה אותה בראש, בבטן ובבעיטות ברגליה. בחורף האחרון לשבייה, וולפגנג יוצא לטיול סקי ומצרף את נטשה. כשהם באתר הגלישה, נטשה מנסה לברוח (תמונות מסצנה זו נכללות בפרולוג לסרט): היא ניגשת לאישה זרה בשירותים בעוד וולפגנג משגיח מבחוץ, מזדהה בפני האישה, אך לצערה, זו תיירת רוסייה שאינה מבינה את רצונה. כאשר יוצאת התיירת מהשירותים, וולפגנג שומע אותה פונה לחברתה ברוסית ומזכירה את השם "נטשה". הוא מבין שנטשה ניסתה לבקש עזרה, ומתנפל עליה במכות נמרצות ברכבו עם חזרתם מהטיול. ביום הולדתה ה-18 של נטשה, השניים חוגגים. וולפגנג נותן לה שמלה חדשה במתנה, והם רוקדים, אך היא מעולם לא למדה לרקוד, וולפגנג מדריך אותה. אחרי זמן מה, השניים עובדים בגינה, ושכנה הגוזמת את הגדר החיה שלה, רואה אותם ומשוחחת עם וולפגנג, אך פעם נוספת, נטשה לא מנצלת את ההזדמנות להיחלץ. בסיומה של העלילה, וולפגנג מתכוון למכור את מכוניתו ומורה לנטשה לעזור לו לנקות את המכונית עם שואב אבק, כשהיא לבושה בשמלת יום ההולדת שלה. הוא מקבל שיחת טלפון הנוגעת למכירת המכונית ומתרחק מנטשה. היא מבחינה בשער החנייה הפתוח ונמלטת מחצר ביתו של וולפגנג. נטשה מגיעה לגינה של קשישה ומציגה את עצמה, והקשישה מזמינה את המשטרה. השוטרים מגיעים, מתחקרים את נטשה, ולאחר שהיא מזדהה בשמה, הם מחזירים אותה להוריה המגיעים יחד לתחנת המשטרה. לאחר שוולפגנג רואה שנטשה ברחה, הוא מבין שדינו נחרץ, רץ לעבר פסי רכבת, נשכב עליהם בראותו קטר מתקרב, ומתאבד. בסצנת הסיום, נטשה נוסעת במכונית עם הוריה, וברקע נשמע מונולוג שלה: "זה היה ברור: רק אחד מאיתנו ישרוד, ובסוף זו הייתי אני, לא הוא". בסוף שנת 2012 עלו חששות בנוגע למשקלה הנמוך של השחקנית הראשית, שרזתה מאוד עבור התפקיד. בריאיון למגזין הבריטי Evening Standard היא אמרה שרצתה "לסבול ככל הניתן כפי שקמפוש סבלה בשבי". בנוסף, חשפה בראיון כי נגרמו לה קרע בגיד אכילס, אצבע שבורה ברגל, צלע סדוקה וכן מספר חתכים ופציעות – אלו נגרמו משום שסט הצילומים דימה תנאים דומים ביותר לתנאי הכליאה של קמפוש במציאות. "3096 ימים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "3096 ימים", באתר נטפליקס "3096 ימים", באתר AllMovie (באנגלית) "3096 ימים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "3096 ימים", באתר אידיבי "3096 ימים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "3096 ימים", קדימון הסרט בערוץ "unitedkingfilms", באתר יוטיוב שמוליק דובדבני, "3096 ימים": לנצל את הניצול לטובה, באתר ynet, 7 באוקטובר 2013 ביקורת סרט, באתר "אנשי הספר" נטשה קמפוש, 3096 ימים: כתבים מן המרתף, תרגם מאנגלית: גיא הרלינג, הוצאת כנרת, 2011 אבנר שפירא, המפיק הגרמני ברנד אייכינגר ("הנפילה", "שם הוורד") מת מהתקף לב, באתר הארץ, 30 בינואר 2011 Scott Roxborough. Antonia Campbell-Hughes Cast as Austrian Kidnap Victim Natascha Kampusch. The Hollywood Reporter, April 16, 2012 Nick Curtis. Antonia Campbell-Hughes: Why I’m starving for this role. Evening Standard, June 28, 2012