laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גדוד טוביה

גדוד בני הישיבות שנודע בכינוי גדוד טוביה (על שם מפקדו), היה גדוד שפעל בירושלים עם קום מדינת ישראל, בחודשים מאי-נובמבר 1948. הגדוד היה פרי הסכמה של המרכז למפקד העם מצד אחד וועד הישיבות מצד שני בשיתוף עם הרבנים הראשיים לישראל וגאב"ד העדה החרדית. מטרת הגדוד הייתה שילובם של בני הישיבות שהתגוררו בירושלים במערך ההגנה על העיר. אנשי הישיבות הביעו חשש כי בני הישיבות בעיר ייהרגו בקרבות ההגנה עליה ובכך ייגדע נתח משמעותי מעולם התורה ששרד את השואה. מצד שני, בירושלים הנצורה היה מחסור בצעירים שיכלו להגן עליה. הסיכום שאליו הגיעו הצדדים היה כי עקב מצב החירום רוב בני הישיבות הכשירים יגויסו באופן חלקי ויעברו אימונים. לצורך כך הוקם הגדוד שבהמשך עבר לפעול בעיקר בביצורים. הבחורים בגדוד עד לגיל 23 עסקו בכך פעמיים בשבוע, שמונה שעות בכל פעם. המבוגרים יותר תרמו לביצורים משמרת אחת של שמונה שעות מדי שבוע. למעשה חיילי הגדוד לא עברו אימונים בנשק, בשל התנגדות ראשי הישיבות ובשל חשש מפקדי הצבא מהקמת מחתרת חרדית. כמפקד הגדוד מונה טוביה ביר (אז בן 23; 1925–1988), שבהיותו חבר "ההגנה" קנה לו ידע צבאי ובהיותו בן למשפחה דתית (בוגר בית הספר חורב וישיבת קול תורה) היה בעל הרקע המתאים לעמוד אל מול בני הישיבות. שמו של הגדוד ניתן לו על-שם מפקדו. בגדוד שירתו בני כל הישיבות בירושלים, ומכל קצות הקשת הישיבתית - ליטאים לצד חסידים ובני ישיבה מישיבת מרכז הרב. כך שירתו בגדוד אנשי נטורי קרתא, בני אדמו"רים, בני ראשי ישיבות ועוד. בני הישיבות ששירתו בגדוד קיבלו "כרטיס כחול" שהעיד על שירותם בגדוד, ופטר אותם משירות חובה. בחודש נובמבר 1948, משהתבסס צה"ל, ניתנה ההוראה לפרק את הגדוד. במבט היסטורי, גדוד טוביה היה למעשה ראשיתו של הסדר תורתו אומנותו, המשחרר חלק מבני הישיבות משירות החובה בצה"ל. אהרן קורנפלד, ההסדרניקים של תש"ח - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 1987 "קונפליקט גיוס בני הישיבות"(הקישור אינו פעיל) (כולל מכתבים בקשר לגיוס בני הישיבות ב-1948) שי לוי, ‏השאירו חותם ונעלמו: יחידות צה"ל שפורקו, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2013 רשימה חלקית של חיילים בגדוד והישיבות מהן הם הגיעו בכבר היה לעולמים ישראל כהן, ‏נחשף: ההסכם של ועד הישיבות והעדה החרדית עם הצבא, באתר כיכר השבת, 26 ביולי 2017 אהרן קורנפלד, ההסדרניקים של תש"ח - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7
מגדל עוז (ביצור)

מגדל עוז הוא מצודה שהייתה המבנה המרכזי של מבצרים וטירות בימי הביניים. בה חיו האדון ובני משפחתו, בה נמצאו חדרי השינה והאירוח, המשרדים, הנשקייה ומחסן, ובמרתף היה הצינוק. המצודה הייתה לרוב מבוצרת בנפרד ממערכי ההגנה של המבצר, וכללה מגדלים בצורים החולשים על מערכת ההגנה של המבצר. היא תוכננה כמבצר בתוך מבצר על מנת לאפשר להמשיך להגן גם אחרי שהחומה הראשונה נפרצה. באנגלית מכונה מגדל העוז בשם Keep (שמורה) ובצרפתית Donjon. בעברית היא מכונה לעיתים גם מצודה ושמורה. המגדל הלבן של מצודת לונדון מדיה וקבצים בנושא מגדל עוז בוויקישיתוף מגדל עוז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מגדל עוז, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבנה רביעוני

המבנה הרביעוני הוא מונח בביוכימיה המייצג את הסידור המרחבי של תצמיד (קומפלקס) חלבוני המורכב ממספר שרשראות פוליפפטידיות. כל שרשרת פוליפפטידית בתצמיד האוליגומרי נקראת תת יחידה. המבנה הרביעוני מתייחס בעיקר אל מספר תתי היחידות וסוגן, סידורן במרחב וביחס זו אל זו ואל אזורי המגע ביניהן. ישנם חלבונים שאין להם מבנה רביעוני (כיוון שהם בנויים משרשרת פוליפפטידית אחת בלבד) בעוד שידועים חלבונים שהם תצמיד (קומפלקס) של מספר רב (מעל 10) תתי יחידות. תתי היחידות יכולות להיות זהות זו לזו (הומואוליגומר או בקיצור הומאומר) או שונות זו מזו (הטרואוליגומר או בקיצור הטרומר). כאשר החלבון הוא אנזים ניתן לקבוע אילו תתי יחידות הן בעלות פעילות מזרזת, ואילו תתי יחידות (אם קיימות) משמשות לתפקיד בקרתי בחלבון (תתי יחידות רגולטוריות). זאת אומרת, שהקומפלקס החלבוני, לא יעבוד נכון או שלא יעבוד כלל, ללא אחת מתת היחידות. בחלבונים רבים (כגון חלבון ההמוגלובין) ניתן לאפיין יותר ממבנה רביעוני אחד. המבנים הרביעוניים השונים מאופיינים לרוב עם מצבי פעילות או זיקה שונים של החלבון לליגנד או לסובסטרט אותו הוא קושר. המבנה הרביעוני של חלבונים נקבע באמצעות שתי שיטות עיקריות קריסטלוגרפיה – טכניקה בה החלבון מגובש ומבנהו נקבע על פי פיזור קרני X המוקרנים על גבי הגביש. תהודה מגנטית גרעינית – טכניקה בה נקבעים מבנים של חלבונים בתמיסה, באמצעות התכונות המגנטיות (מצב הספין) של הגרעין. המוגלובין הוא טטרמר, כלומר חלבון הבנוי מארבע שרשראות פוליפפטידיות (ארבע תתי יחידות). אספרטט טראנסקרבמוילאז (ATCase) – חלבון הטרואוליגומרי הבנוי מתריסר שרשראות פוליפפטידיות: שש מזרזות ושש מווסתות. דנ"א פולימראז קיפול חלבונים מבנה ראשוני מבנה שניוני מבנה שלישוני מדיה וקבצים בנושא מבנה רביעוני בוויקישיתוף כמו למשל בהמולוגלובין
דורותאה הקדושה

דורותאה (נולדה בין 279 ל-290 - מתה ב-6 בפברואר, בין 305 ל-311) היא קדושה בנצרות הקתולית אשר מתה על דתה. קיים מעט מאוד מידע היסטורי המבסס את הכתוב עליה בסיפורי הקדושים. דורותאה נולדה וחיה בקייסרי (כיום בטורקיה). פירוש שמה הוא "מתת האל". בזמן רדיפות הנוצרים על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס, נעצרה אף היא. לדורותאה ניתנה, על פי האגדה, הבחירה בין נישואין ומוות. דורותאה סירבה להתחתן, וטענה כי היא כבר "נשואה לישו". היא נכלאה עם שתי נוצריות לשעבר אשר נטשו את הדת; אך תחת זאת שהן ישכנעו אותה לנטוש את הנצרות, שכנעה היא אותן להתנצר מחדש. דורותאה נידונה למוות בעריפת ראש לאחר עינויים קשים. בצועדה לגרדום, הקניט אותה שופטה, תאופילוס, כי תשלח לו פרחים ופירות מן הגינה של ישו. דורותאה, שראתה ילדה עם פרחים ופירות בצד הדרך, ביקשה ממנה לתת אותם לתאופילוס. הילדה הייתה למעשה מלאך, ולאחר שתאופילוס ראה את הפרחים והפירות, הוא התנצר בעצמו ומת כמרטיר. מדיה וקבצים בנושא דורותאה הקדושה בוויקישיתוף
מגדל עוז (פירושונים)

מגדל עוז הוא מונח שמקורו במקרא ומורה על סוג של מבצר. האם התכוונתם ל... מגדל עוז – קיבוץ דתי בגוש עציון מגדל עוז (ביצור) – מצודה שהייתה המבנה המרכזי של המבצר מגדל עוז (פירוש) – פירוש לספרו המפורסם של הרמב"ם - משנה תורה מדרשת מגדל עוז – מדרשה תורנית לבנות הממוקמת בקיבוץ מגדל עוז מגדל עוז (ספר) – מספריו של רבי יעקב עמדין מגדל עוז (מחזה) – מחזה מאת רמח"ל
אהרון בן שמעון

הרב אהרון בן שמעון (ה'תר"ך, 1860– ה'תש"ט, 1949) היה רבה הראשי של צפת וראש "ישיבת מרן הבית יוסף", רבה של הקהילה הספרדית בהונגריה ושליח עיר הקודש צפת בבוכרה. נולד בצפת, בנם של מזל-טוב והרב שלמה (סאלם) בן שמעון. עקב המצב הכלכלי הקשה של העדה הספרדית ומוסדותיה בצפת, יצא לחוץ לארץ בשליחות רבני צפת, כשד"ר, כדי לעורר את אחיו לטובת ארץ ישראל והעיר צפת. בכל מסעותיו הרבים בעולם, דאג קודם כל לייסד ישיבה במקום ולהצמיח גדולי תורה בכל אתר ואתר. בשנת תרס"א חזר לצפת ונתמנה לעמוד בראשות ישיבתו של שם "מרן הבית יוסף" (רבי יוסף קארו). ישיבה זו המשיכה להתקיים בצפת עד הרעש הגדול שבו נחרבו בתי המדרש בעיר, ולאחר שיפוץ המקום על ידי רבי יצחק גויטע מעיר טריאסט קבע בה מחדש את ישיבת מרן הבית יוסף. עם כינונה של הרבנות הראשית בארץ ישראל מונה לרב ראשי ואב"ד צפת והגליל. לאחר פטירתו נקרא על שמו רחוב בעיר העתיקה בצפת. אחיינו היה הרב מנצור בן שמעון. דפי פרשת שבוע "שמן משחת קודש"- מדברי תורתו של רבי אהרון בן שמעון, ז' טבת תשס"ח, יו"ל על ידי בית הוראה שמן המשחה, בני ברק רבי אהרון בן שמעון(הקישור אינו פעיל), באתר צפת עיר הקודש רבנות ראשית כרך א', באתר ארכיון המדינה, עמ' 53 ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ועד חלוצי יסוד המעלה

ועד חלוצי יסוד המעלה (בצרפתית: Avant-garde comité pour la colonisation de la palestine) הוקם ביפו בכ"ח באדר תרמ"ב - 9 במרץ 1882, על ידי זלמן דוד ליבונטין, במטרה לרכוש קרקעות בארץ ישראל, לקיים התיישבות חקלאית של יהודים ולייסד מושבה ליוצאי רוסיה. משנת 1880 ואילך הגיעו ליפו שליחים של קהילות וקבוצות שבקשו להקים מושבה בארץ ישראל. זלמן דוד ליבונטין מספר כי השליחים לא הבינו את שפת הארץ ואת שיטת קניית הקרקעות ואז "הסרסורים השונים מאחינו מארץ הקודש, אשר למדו מעט לדבר ערבית, יסובו אותם כדבוֹרים". הוא הגיע למסקנה כי השיטה הקיימת לאיתור קרקעות וביצוע עסקות אינה טובה להתיישבות היהודית. לרוכש הזר היו מגבלות: לא ידע איזה מקומות בארץ מתאימים להתיישבות חקלאית. ה"סרסורים" אינם עושים תפקידם באמונה. הם מבקשים למכור אדמה בכל מחיר, ללא מסירת כל הפרטים. גם אם יימצא חלקה מתאימה הוא לא יודע איך לקנות ואיך מכינים עסקת רכישה. כישלון של השליח במציאת הקרקע וההפסד הכספי הכרוך בכך גרם לביטול התוכניות לעלייה לארץ ישראל. ב-9 במרץ 1882 ייסדו זלמן דוד ליבונטין ויחיאל מיכל פינס את "ועד חלוצי יסוד המעלה", שמטרתו הייתה יישובה של ארץ-ישראל ומגמתו לייעץ למתיישבים החדשים. בראש הוועד עמד זלמן דוד לבונטין, וחיים אמזלאג היה נשיא הכבוד. ב-19 במרץ 1882, יצאו חברי הוועד לסיור בשפלת יהודה על מנת לבחון קרקעות העומדות למכירה. תחילה הגיעו לוואדי חנין, יישובו לעתיד של ראובן לרר, והתאכסנו בביתו של האיכר הגרמני שהתגורר שם. הם המשיכו לכפר הערבי איסדוד ולנו אצל ארמני בעל טחנת קמח. הגיעו עד לעזה. בעזה ניהלו משא ומתן עם הפחה של העיר על התיישבות בסביבות העיר, המשיכו לדיר אל בלח, ואזור בו יושבים בדואים אך לא מצאו נחלה מתאימה להתיישבות. הם עלו לירושלים אל מנהיג הטמפלרים שהמליץ בפניהם שייבנו המושבה, בעדיפות ראשונה, בית ספר ובית כנסת. לאחר בדיקת חלקה נוספת שהוצעה למכירה בדרך שבין רמלה לבין ירושלים הגיעו למקום המיועד למושבה, אדמת עיון-קרא, 12.5 ק"מ דרומית ליפו על שטח של 3,340 דונם במחיר 15 פרנק הדונם, עליה נבנתה המושבה ראשון לציון. סגן הקונסול הבריטי ביפו, ר' חיים אמזלאג רכש, על שמו, את האדמה. רכישת הקרקע למושבה הראשונה ראשון לציון הייתה הפעילות החשובה של ועד חלוצי יסוד המעלה. זלמן דוד ליבונטין, ייסוד המושבה ראשון לציון 1882 - 1883, (בתוך) זכרונות ארץ ישראל, העורך : אברהם יערי, פרק ל"ח משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב - כרך א' ואחרים, תל אביב הוצאת דביר - תל אביב, 1939
באנסקה ביסטריצה (מחוז)

מחוז באנסקה ביסטריצה (בסלובקית: Banskobystrický kraj) הוא אחד משמונת מחוזות סלובקיה ונמצא במרכזה. שטחו של מחוז באנסקה ביסטריצה הוא 9,455 קמ"ר אשר ברובם הרריים ועל כן צפיפות האוכלוסין בו (69.81 נפש לקמ"ר) הוא הנמוך ביותר בסלובקיה. בדרום המחוז נמצא אזור מישורי גדול בסמוך לגבול עם הונגריה. 34.82% משטח המחוז הוא שמורות טבע הכוללים בין השאר את אזור הטאטרה הנמוכה. החלק הדרומי של האזור ראוי לציון מעל לכל בשל חורבות טירות רבות (Fiľakovo, Divín, Modrý Kameň, Čabraď) ועיירות הכרייה Banská Štiavnica (אנדרטה של אונסק"ו) וקרמניצה. האטרקציות הגדולות ביותר במחוז: אנדרטאות תרבותיות והיסטוריות בעיירה Banská Bystrica, אתרי סקי בדונובלי ובחופוק-דרום, ספא בדודינצה, קובצ'ובה, Sklené Teplice ו- Sliač, Banská Stiavnica. כלכלת המחוז מתבססת על תעשיית עץ הנלווית ליערות הנרחבים במחוז וכן על מכרות מתכת ותעשיית מתכת, האחראית ל-60% מהייצוא מהמחוז. תעשיות נוספות במחוז הן חקלאות במישורים הדרומיים וכן תעשיית מזון, תרופות, טקסטיל וחומרי בנייה. המחוז מחולק ל 13 נפות ו 516 יישובים, שמהם 24 נחשבים ערים, בהם מתגוררים 660,110 תושבים. הערים הראשיות במחוז הם באנסקה ביסטריצה בירת המחוז, זבולן, רימבסקה סובוטה ולוצ'נץ. במחוז 338 בתי ספר יסודיים, 25 בתי ספר תיכוניים ו 61 בתי ספר מקצועיים. מדיה וקבצים בנושא באנסקה ביסטריצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של באנסקה ביסטריצה אתר המחוז, באנגלית Banská Bystrica administrative region, TRAVEL IN SLOVAKIA Jonathan Reuvid, Doing Business with Slovakia, pages 39-40 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתחם בקיפול חלבון

מתחם הוא מושג בביוכימיה המתאר אלמנט של המבנה השלישוני של החלבון. אלמנט המהווה מבנה יציב ועצמאי יחסית, כולל מספר מבנים שניוניים. מספר מתחמים מרכיבים את המבנה הרביעוני של החלבון השלם. על פי ההגדרה, מתחם חלבוני הוא יחידת קיפול עצמאי, דהיינו קיפולו מתרחש עצמאית וללא תלות בחלקי החלבון האחרים. מתחם מסוים יכול להופיע במספר חלבונים שונים, קרובים אבולוציונית. גודלו של מתחם אחד יכול לנוע בין 25 לבין מאות ואף אלפי חומצות אמינו. לעיתים קרובות למתחם קיימת פונקציה ביולוגית והוא מסוגל לפעול גם באופן עצמאי. לדוגמה ארבע יחידות הגלובין המרכיבות את ההמוגלובין, אך יחד עם זאת פעילות ביולוגית אופטימלית מתקבלת בשילוב של האינטראקציות בין המתחמים השונים. חלבונים רבים מורכבים ממספר יחידות של מתחמים זהים, הפועלים יחד, כמו ההמוגלובין. במקרים אחרים, מתחמים מכמה סוגים שונים מתאגדים יחד ויוצרים חלבון מתפקד, לדוגמה האנזים ATCase, או האנזים פירוואט קינאז. למתחם, בנוסף לתפקודו הביולוגי הספציפי (כגון זרחון, קטליזה, אקטיבציה והשבתה (- regulatory domain)), חשיבות רבה בתיווך אינטראקציות בין חלבונים, על ידי קישור למקטעים פפטידים בחלבון הנקשר, אך בעיקר על ידי קישור למתחמים אחרים בחלבון הנקשר. הרעיון של המתחם הוצע לראשונה ב-1973 על ידי Wetlaufer בעיקר בעקבות לימודי קריסטלוגרפיה בקרני X של מבני האנזימים פפאין וליזוזים. Wetlaufer תיאר לראשונה את המתחם כיחידה אשר הקיפול שלה מתרחש באופן עצמאי. בשל היותם יציבים באופן עצמאי, ניתן בעזרת שיטות של הנדסה גנטית לצרף אל חלבון מסוים מתחם הלקוח מחלבון אחר, ובכך ליצור חלבון כימרי. מדיה וקבצים בנושא מתחם בקיפול חלבון בוויקישיתוף Wetlaufer, D. B. (1973). "Nucleation, rapid folding, and globular intrachain regions in proteins". Proc Natl Acad Sci U S A, 70:697-701.
אוקסלואצטט

אוקסלואצטט (oxaloacetate) היא תרכובת אורגנית בעלת הנוסחה הכימית HO2CC(O)CH2CO2H. אוקסלואצטט משמשת בטבע כמטבוליט ביניים בתהליך הגלוקונאוגנזה ובמעגל קרבס ומעגל האוראה. מדיה וקבצים בנושא אוקסלואצטט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דהידרוגנאז

דהידרוגנאז (באנגלית: Dehydrogenase) הוא אנזים שמזרז את תגובת החמצון של סובסטרט על ידי העברת פרוטון (אחד או יותר) וזוג אלקטרונים מהסובסטרט למולקולה מקבלת אלקטרונים. הקופקטורים הנפוצים בפעולת אנזימי דהידרוגנאזות הם: +NAD ובצורתו המחוזרת (עם זוג אלקטרונים): NADH. +NADP ובצורתו המחוזרת (עם זוג אלקטרונים): NADPH. FAD ובצורתו המחוזרת (עם זוג אלקטרונים): FADH2. FMN ובצורתו המחוזרת (עם זוג אלקטרונים): FMNH2. ישנם אנזימי דהידרוגנאז רבים לדוגמה: לקטט דהידרוגנאז, המשתתף בתהליך התסיסה ההומולקטית הגורמת ליצירת חומצה לקטית בשרירים בעת מאמץ. אלכוהול דהידורגנאז המשתתף בתהליך התסיסה הכהלית הגורמת לאלכוהול ביינות ובבירות. פירובט דהידרוגנאז המקשר בין תהליך הגליקוליזה לבין מעגל קרבס. בהשוואה מבנית של הידרוגנאזות הקושרות +NAD כקופקטור, נמצא כי לאחר קשירת +NAD קיים דמיון מבני גבוה באתר קישור זה בין דהידרוגנאזות רבות.
הארבעה

הארבעה הוא הכינוי שבו נזכרו ארבעת חברי ההגנה: עמירם בלינקוב, שרגא הר, אהרון ידידיה ואריה קסלמן, שנהרגו ב-22 בפברואר 1946 במהלך התקפה על מחנה הצבא הבריטי בשרונה שבתל אביב, המקום הנקרא כיום הקריה. ההתקפה הייתה חלק מפעולת מחאה נגד סגירת שערי הארץ בפני עולים יהודים. באותו יום ביצעה ההגנה פעולות חבלה בבסיסי המשטרה הניידת הבריטית בשפרעם, בכפר ויתקין, בג'נין ובשרונה. ארבע הפעולות תואמו לשעה מוסכמת, אך רק השתיים הראשונות בוצעו בהצלחה. הכוח בג'נין נסוג לאחר שכוונת התקיפה נחשפה. משימת הפעולה בשרונה הוטלה על הגדוד השני של הפלמ"ח ועל פלוגה ב' בחי"ש בתל אביב. תחילת המבצע התאחרה בשעתיים, וכשהגיעה היחידה המבצעת למקום כבר היו הבריטים במצב הכן, אך עובדה זו לא הובאה לידיעתו של מפקד הפעולה, דני מס. במהלך ההתקפה נפגעו מספר מתקנים, והוצתו מוסכי המכוניות ומחסן הדלק. הארבעה גדלו והתחנכו בתל אביב, ואחרי מותם הובאו בה לקבורה, בבית העלמין נחלת יצחק. מסע ההלוויה הפך למפגן הזדהות המוני עם דרך המאבק בשלטון הבריטי. מעל 50 אלף איש ליוו את הארבעה בדרכם האחרונה למרות מזג האוויר הסוער. על שמם של ארבעת חברי ההגנה שנהרגו בפעולה בשרונה נקרא הרחוב בגבולה הדרומי של הקריה בתל אביב - "רחוב הארבעה". זכרם של שני נופלי החי"ש שרגא הר ואריה קסלמן הונצח בסמל גדוד 54 בחטיבת גבעתי שהוקם על בסיס פלוגה ב' בחי"ש תל אביב. בסמל, שעוצב על ידי הציירת ציונה תג'ר, מצוירים הר ואריה. במתחם שרונה יש לוחית זיכרון להתקפה ולארבעת הנופלים. אגודת הספורט ברית מכבים עתיד, שעמירם בלניקוב היה שחקן כדורסל פעיל בה, קראה על שמו את מגרש הכדורסל שלה שבצפון תל אביב (נתן החכם 20 פינת אמיל זולה) "מגרש עמירם". אותה אגודת ספורט אף קבעה טורניר ספורט שנתי על שמו בשם "פרס עמירם". עדות על הפעולה ממרכז המידע של פלמ"ח דני רכט, מגרש עמירם / גן דבורה אופמן, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" תל אביב ברבבותיה מלווה את 4 חללי שרונה, הצופה, 25 בפברואר 1946 מגרש זה אף מוזכר בשירו של אריק איינשטיין "זה לא בדיוק געגוע" א. בן-דבורה, "פרס עמירם" - מפנה ביחסי הספורט העברי, דבר, 24 באפריל 1947
לקטט דהידרוגנאז

לקטט דהידרוגנאז (באנגלית: lactate dehydrogenase; בראשי תיבות: LDH) הוא אנזים המצוי ברקמות רבות בהן: לב, כבד, כליות, ריאות, מוח ועוד. אנזים זה מזרז את ריאקצית חיזור פירובט ללקטט ואת תגובת החמצון ההפוכה. לתגובה זו חשיבות רבה בתהליך הנשימה האנארובית (יצירת אנרגיה ללא חמצן). לקטט דהידרוגנאז הוא אנזים ממשפחת הדהידרוגנאזות, אשר מזרזים תגובות חמצון חיזור. לשם כך הוא משתמש בקופקטור NAD+. בתגובה זו, פירובט יכול לעבור חיזור ללקטט (ובמקביל NADH עובר חמצון ל- NAD+) או לקטט יחומצן לפירובט (ו- NAD+ יחוזר ל NADH). תגובת החיזור של פירובט ללקטט (חומצה לקטית) נפוצה מאוד בשרירי השלד בעת מאמץ אינטנסיבי. בתהליך הגליקוליזה מופקת אנרגיה על ידי הקטבוליזם של גלוקוז לפירובט. בתהליך זה האנזים גליצראלדהיד 3-פוספט דהידרוגנאז מזרז ריאקצית חמצון-חיזור. על כל מולקולת גלוקוז אחת, מתרחשות שתי תגובות חמצון (בהן שתי מולקולות NAD+ מחוזרות ל-2NADH). כלומר, תהליך הגליקוליזה (מגלוקוז על פירובט) אינו מאוזן מבחינת חמצון חיזור. אם לא ימוחזר ה- NAD+ בציטופלסמה, תהליך הגליקוליזה יעצר בשל מחסור במקבלי אלקטרונים. עצירה בתהליך הגליקוליזה אינה רצויה כיוון שהיא תגרום ירידה ביכולת התא לייצר אנרגיה. לפיכך, כדי לאפשר קטבוליזם של מולקולות גלוקוז נוספות, יש לחמצן בחזרה את מולקולות ה- NADH ל- NAD+. הריאקציה של לקטט דהידרוגנאז מאפשרת מיחזור של NAD+ על ידי חיזור פירובט ללקטט. חשוב לציין כי ריאקציה זו מתרחשת גם בכיוון ההפוך (מלקטט לפירובט), בזירוזו של אותו אנזים. כאשר יש עליה באספקת החמצן לתאים, ניתן להמשיך בקטבוליזם דרך מעגל קרבס. במקרים אלה הריאקציה מתהפכת, לקטט מחומצן לפירובט, והאחרון עובר תגובות נוספות על ידי קומפלקס פירובט דהידרוגנאז כך שנוצר אצטיל-קואנזים A שנכנס למעגל קרבס. ערך מורחב – מעגל קורי מרבית הלקטט (חומצה הלקטית) שנוצר בעת מאמץ אינטנסיבי בשרירים (בריאקציה שמזרז לקטט דהידרוגנאז) עוברת במחזור הדם לכבד, שם בתהליכי גלוקונאוגנזה הלקטט משמש אבן בנין ליצירת גלוקוז. לאנזים לקטט דהידרוגנאז ידועים חמישה איזואנזימים (אנזימים המזרזים את אותה תגובה, אך בעלי רצפים שונים ותכונות קינטיות שונות). האיזואנזימים השונים מתקבלים מאוליגומריזציה שונה של שני סוגי תתי יחידות (הקרויות M ו- H) למבנה רביעוני של טטרמר. ברקמות שונות מתבטאים איזואנזימים שונים. לדוגמה, LDH-1 בנוי מארבע תתי יחידות זהות (4H) ומתבטא באופן דומיננטי בתאי לב. לעומת זאת LDH-5 בנוי גם כן מארבע תתי יחידות זהות, אך מהסוג השני (4M) ומתבטא בעיקר בכבד ובשרירי השלד. LDH-3 מורכב משתי תתי יחידות M ושתי תתי יחידות H, והוא מתבטא בעיקר בריאות. LDH-4 מתבטא בכליות והוא מורכב מתת יחידה H אחת ומשלוש תתי יחידות M. מכיוון ש LDH הוא אנזים כל כך נפוץ בתאים ניתן לאבחן טראומות ומחלות שונות (כגון סרטן, התקפי לב ואפילו איידס) על ידי מדידת רמותיו בדם. נזק תאי גורם להפרשת LDH, ולכן לעליה ברמותיו בסרום. ניתן לאבחן את סוג הרקמה שנפגעה לפי סוג האיזואנזים שהופרש. מדיה וקבצים בנושא לקטט דהידרוגנאז בוויקישיתוף
פוספוגלוקומוטאז

פוספוגלוקומוטאז הוא אנזים, ממשפחת אנזימי המוטאז, המצוי בכל תא צמחי ואנימלי. תפקידו הוא העברת קבוצת פוספט על מונומר של גלוקוז מעמדה 1' לעמדה 6' במולקולה או ביצוע הפעולה ההפוכה. פוספוגלוקומוטאז מזרז את ריאקצית ההעברה התוך-מולקולרית של קבוצת הפוספט הנמצאת על מולקולת גלוקוז. ליתר דיוק, הפוספט הנמצא על פחמן מספר 1 במטבוליט גלוקוז-1-פוספט עובר לעמדה מספר 6 בגלוקוז, לקבלת גלוקוז-6-פוספט. זוהי ריאקציה הפיכה היכולה להתרחש בתאים לשני הכיוונים. גלוקוז-1-פוספט נוצר מביקוע גליקוגן על ידי האנזים גליקוגן פוספורילאז. על מנת שתוצר זה יוכל להיכנס לתהליכים מטבוליים, כגון, תהליך הגליקוליזה הוא עובר איזומריזציה לגלוקוז-6-פוספט, על ידי פוספוגלוקומוטאז. בריכוזים גבוהים של גלוקוז-6-פוספט האנזים פוספוגלוקומוטאז מזרז את הריאקציה ההפוכה: גלוקוז-6-פוספט עובר איזומריזציה לגלוקוז-1-פוספט. זהו השלב הראשון בסינתזה של גליקוגן מיחידות גלוקוז. בשלבים הבאים ייווצר UDP-גלוקוז, שבעזרת האנזים גליקוגן סינטאז ישמש מולקולת הסובסטרט שתאפשר הוספת הגלוקוז לגליקוגן. האנזים קושר את הסובסטרט (לדוגמה, גלוקוז-1-פוספט). האנזים פוספוגלוקומוטאז מוסר קבוצת פוספט לסובסטרט כך שנוצר גלוקוז-1,6-ביספוספט, כלומר גלוקוז עם פוספט בעמדה 1' ופוספט בעמדה 6'. הפוספט שנמצא באתר 1' בגלוקוז-1,6-ביספוספט מועבר לאנזים. לסיכום, מהשלבים הנ"ל מגיעים למצב בו האנזים בסה"כ לא עבר שינוי ומוכן לקלוט סובסטרט חדש למזור קטליטי נוסף והסובסטרט עבר שינו מבני לגלוקוז-6-פוספט. מדיה וקבצים בנושא פוספוגלוקומוטאז בוויקישיתוף
מוטאז

מוטאז הוא שם כללי בביוכימיה לאנזימים המזרזים את ריאקציית העברת קבוצה פונקציונלית מעמדה אחת לאחרת בתוך אותה מולקולה. האנזים פוספוגלוקומוטאז מזרז את העברת קבוצת הפוספט בין עמדות '1 ו- '6 בגלוקוז. ההרכב הכימי הכללי של גלוקוז-1-פוספט זהה לתכולת האטומים בגלוקוז-6-פוספט אך מבחינה מבנית וכימית, וגם מבחינה ביולוגית, אלו שתי מולקולות שונות. לאנזימי המוטאז לרוב יש את החומצה האמינית סרין כקבוצה קטליטית באתר הפעיל. לדוגמה, במקרה של פוספוגלוקומוטאז, הסרין הפעילה תקשור את קבוצת הפוספט - מצב שמקנה לאנזים את יכולתו להעביר קבוצות פונקציונליות מהעמדות השונות. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
2,3-ביספוספוגליצרט

2,‏3-ביספוספוגליצרט או 2,‏3-דיפוספוגליצרט (בלועזית: 2,3-Bisphosphoglycerate או 2,3-Diphosphoglycerate ובקיצור 2,3-BPG או 2,3-DPG) היא מולקולה, בעלת שלושה פחמנים הנמצאת בתאי דם אדומים בבני אדם בריכוז של כ-5 מילימול לליטר. בפעילותה משפיעה על זיקתו של ההמוגלובין לחמצן ומסייעת לשחרור החמצן בגוף. העברת החמצן בגוף נעשית באמצעות מולקולת ההמוגלובין היכולה להיקשר ולשחרר ארבע מולקולות חמצן. כאשר אל ההמוגלובין לא קשורים חמצניים הוא נקרא דאוקסיהמוגלובין. מולקולת הביספוספוגליצרט בעלת זיקה גבוהה להמוגלובין בצורה זו. אתר הקישור שלה הוא הכיס ההידרופובי החיובי בדאוקסיהמוגלובין בעל חומצות האמינו ליזין (Lys) והיסטידין (His), וכך לכל מולקולת המוגלובין יכולה להיקשר מולקולה אחת בלבד של 2,3BPG. למולקולת ה2,3BPG השפעה אלוסטרית שלילית על ההמוגלובין, עם קשירתה היא מווסתת ומקטינה את זיקתו של ההמוגלובין לקשירת חמצן ויכולת שחרור החמצן מנגד, מוגברת. ה2,3BPG הכרחי לפעילות תקינה של המוגלובין ובלעדיו ההמוגלובין היה נמצא באופן מתמיד במצב קושר חמצן וחמצן לא היה משתחרר ממנו ומגיע לרקמות הגוף. מולקולה זו נוצרת ממולקולת 1,3DPG על ידי האנזים ביספוספוגליצרט מוטאז ועובר שבירה על ידי פוספטאז לצורת ה3-פוספוגליצרט, סינתוז ושבירת המולקולה נעשים כחלק מתהליך הגליקוליזה. את תפקוד מולקולת ה2,3DPG מצאו ב-1967 רינהולד בנאש ורות בנאש. כאשר 2,3BPG נקשרת לדאוקסיהמוגלובין היא פועלת לייצוב המצב עם הזיקה הנמוכה לחמצן של ההמוגלובין, מצב T (ראו מודל KNF ומודל MWC). על ידי ייצוב מצב ה-T קשה יותר להמוגלובין לקשור חמצניים ויהיה מצב מועדף לשחרורם ברקמות הגוף. המולקולה נכנסת לבקע שיש להמוגלובין במצב הדאוקסי שלו תוך ניצול הסימטריה המולקולרית והפולריות החיובית והקישור נעשה תוך יצירת קשר יוני עם חומצות האמינו ליזין והיסטידין. מצב ה-R של האוקסיהמוגלובין, עם החמצן, בעל קונפורמציה (מבנה מרחבי) שונה שאינה מאפשרת את הקישור המתואר. 2,3DPG היא חלק ממנגנון היזון חוזר שמטרתו למנוע היפוקסיה- חוסר אספקת חמצן בכמות מספקת לרקמות, במצבים המועדים לכך ברגישות גבוהה כמו: המצאות בגובה רב, בעיות בנתיבי האוויר או חסמים בלב, במצבים אלו בתאי הדם האדומים ייצרו כמות מוגברת של 2,3DPG כך שיתאפשר שחרור מוגבר של חמצן לרקמות. לוויסות קשירת החמצן תפקיד חשוב בהתפתחות העוברית, העובר זקוק לחמצן מהדם של האם ולכן יש צורך בזיקה גבוהה יותר של ההמוגלובין העוברי לחמצן. בהמוגלובין העוברי מוחלפת החומצה אמינית ה-143 היסטידין בסרין שמורידה את הזיקה ל 2,3DPG ובכך הזיקה לקשירת חמצן עולה ולעובר מתאפשר לצרוך חמצן דרך שילית האם. שחרור החמצן מתאפשר ברקמות העובר הודות לכך שהלחץ החלקי של החמצן ברקמותיו נמוך יותר משל אדם בוגר מה שמאפשר את הצלחת שחרור החמצן. מדיה וקבצים בנושא 2,3-ביספוספוגליצרט בוויקישיתוף
ג'יימס בונד (אורניתולוג)

ג'יימס בונד (באנגלית: James Bond‏; 4 בינואר 1900 – 14 בפברואר 1989) היה אורניתולוג אמריקאי שהתמחה בעופות מהאיים הקאריביים. הסופר איאן פלמינג קרא לגיבור סדרת ספריו המפורסמת, "ג'יימס בונד", על-פי שמו. בונד נולד בפילדלפיה. החל להתעניין בגיל 11 בהיסטוריה של הטבע, במהלך שליחות של אביו לאזור נהר האורינוקו בדרום אמריקה. התחנך בקונקורד (ניו המפשייר), ולאחר מות אמו עבר עם אביו לאנגליה, ב-1914. שם למד בבית הספר הארו, ולאחר מכן סיים תואר ראשון ב-1922 באוניברסיטת קיימברידג'. בהמשך חזר לפילדלפיה ועבד שלוש שנים בחברת בנקאות, אך בשל התעניינותו בטבע התפטר והצטרף למשלחת לנהר האמזונאס מטעם האקדמיה למדעי הטבע של אוניברסיטת דרקסל בעירו. עם השנים הפך למומחה נודע בפילדלפיה בתחום העופות, במיוחד באזור האיים הקריביים. כתב ספר בשם "עופות האיים הקריביים" (Birds of the West Indies), שהופיע לראשונה בשנת 1936, ועדיין מודפס ונמכר עד היום. בונד קיבל מדליות ועיטורים ממוסדות אקדמאיים שונים, כהוקרה על עבודתו. נפטר בפילדלפיה בגיל 89. הסופר איאן פלמינג התגורר בג'מייקה לאחר מלחמת העולם השנייה, עסק גם בצפרות, וכך הכיר את ספרו של ג'יימס בונד. בשנת 1952 החל פלמינג לכתוב את הספר "קזינו רויאל" והחליט לקרוא לגיבור ספרו על פי שמו של ג'יימס בונד, כי חיפש שם "רגיל ככל האפשר". פלמינג כתב לאשתו של בונד מדוע בחר בשם זה: "שם זה - קצר, לא רומנטי, אנגלו-סקסי, ועם זאת גברי - הוא בדיוק השם שהיה נחוץ לי". בתחילת הסרט ה-20 בסדרת ג'יימס בונד, "למות ביום אחר", נראה השחקן פירס ברוסנן, המגלם את דמותו של הסוכן ג'יימס בונד, מעיין בספר "עופות האיים הקריביים" שנכתב על ידי ג'יימס בונד האמיתי. ג'יימס בונד, עופות האיים הקריביים - Bond, James (1936). Birds of the West Indies. Houghton Mifflin Company. ISBN 0-618-00210-3. (באנגלית) קנת פרקס, לזכרו של ג'יימס בונד Kenneth C. Parkes, In Memoriam: James Bond (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא ג'יימס בונד בוויקישיתוף Parkes, Kenneth (1989). In Memoriam: James Bond. The Auk 106 (4): 718–720