laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סינדי הייד-סמית

סינדי הייד-סמית (באנגלית: Cindy Hyde-Smith; נולדה ב-10 במאי 1959) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית המכהנת כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מיסיסיפי. הייד סמית נולדה בברוקהייבן שבמיסיסיפי. היא בוגרת המכללה הקהילתית קופיה-לינקולן וב-1981 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת דרום מיסיסיפי. היא כיהנה כחברת הסנאט של מיסיסיפי בשנים 2000–2012. תחילה כנציגת המפלגה הדמוקרטית ומ-2010 עברה למפלגה הרפובליקנית. בנובמבר 2011 נבחרה לנציבת החקלאות והסחר של המדינה והייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. ב-2015 נבחרה לתקופת כהונה נוספת. הייד-סמית מונתה על ידי מושל מיסיסיפי דאז, פיל בראיינט, לכהן כנציגת המדינה בסנאט של ארצות הברית עד לקיומם של בחירות מיוחדות לתפקיד, במקומו של ת'אד קוקרן שהתפטר. בבחירות אלו היא ניצחה את מייק אספי, שר החקלאות לשעבר. היא נכנסה לתפקידה ב-9 באפריל 2018 והייתה בכך לאישה הראשונה המייצגת את מיסיסיפי בסנאט. היא חברה בוועדת ההקצבות, בוועדת הכללים והמנהל ובועדת החקלאות, התזונה והיערנות. היא נשואה למייק והם הורים לבת אחת. הם חברים בכנסייה הבפטיסטית. מדיה וקבצים בנושא סינדי הייד-סמית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סינדי הייד-סמית (באנגלית) סינדי הייד-סמית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סינדי הייד-סמית, ברשת החברתית אינסטגרם סינדי הייד-סמית, סרטונים בערוץ היוטיוב סינדי הייד-סמית באתר הסנאט של ארצות הברית ביוגרפיה באתר הבחירות של סינדי הייד-סמית פרופיל באתר נציבות החקלאות והסחר של מיסיסיפי סינדי הייד-סמית, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) In Senate race showdowns, tough odds for Democrats fuel Republican hopes, ‏abcnews, ‏29 במרץ 2018 Mississippi's First Female Senator Takes Office Needing To Win Over Her Own Party, ‏NPR, ‏10 באפריל 2018
לארי בקאו

לורנס "לארי" בקאו (באנגלית: Lawrence "Larry" S. Bacow; נולד ב-24 באוגוסט 1951) הוא משפטן וכלכלן יהודי אמריקאי שכיהן כנשיא אוניברסיטת הרווארד. קודם לכן כיהן כצ'נסלור המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וכנשיא אוניברסיטת טאפטס. בקאו נולד בדטרויט וגדל בפונטיאק שבמישיגן, בן להורים יהודים. אמו היא ניצולת מחנה ההשמדה אושוויץ שהיגרה לארצות הברית מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, אביו נולד במינסק, היגר כילד עם משפחתו בתחילת המאה ה-20 ועבד כעורך דין. ב-1972 סיים בקאו תואר ראשון בכלכלה ב-MIT, לאחר מכן סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת הרווארד, ב-1976 סיים תואר שני במינהל ציבורי וב-1978 תואר שלישי במנהל ציבורי, שניהם מבית הספר קנדי לממשל שבאוניברסיטת הרווארד. הוא כיהן כפרופסור בחמש מחלקות ב-MIT: במחלקה למדינית אורבנית וסביבתית, במחלקה להנדסה אזרחית וסביבתית, במחלקה לכלכלה, במחלקה לבריאות הציבור ובבית הספר למשפטים ודיפלומטיה. מחקריו עסקו בגישות לא שיפוטיות לפתרון סכסוכים סביבתיים. בשנים 1998–2001 כיהן כצ'נסלור האוניברסיטה. באוגוסט 2001 החל לכהן כנשיא אוניברסיטת טאפטס ומילא תפקיד זה עד יוני 2011. לאחר פרישתו מטאפטס שימש במשך שלוש שנים כנשיא תוכניות הלימודים הגבוהים בבית הספר לחינוך של הרווארד. ב-2014 מונה ליועץ בכיר (Hauser Leader-in-Residence) במרכז למנהיגות ציבורית של בית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד. בפברואר 2018 נבחר לכהן כנשיאה הבא של אוניברסיטת הרווארד ונכנס לתפקידו ביולי אותה שנה. ב-2003 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא שימש חבר במועצת היועצים של הבית הלבן בתקופת כהונתו של הנשיא ברק אובמה לנושא מכללות ואוניברסיטאיות שחורות היסטוריות (אנ'). בקאו נשוי לאדל והם הורים לשני בנים. מדיה וקבצים בנושא לארי בקאו בוויקישיתוף Harvard names Lawrence S. Bacow as 29th president ביוגרפיה באתר אוניברסיטת הרווארד לארי בקאו באתר אוניברסיטת טאפטס לארי בקאו באתר MIT As a child in Michigan, Bacow learned life lessons, ביטאון הסטודנטים של אוניברסיטת טאפטס, 25 בפברואר 2008
יעקב מוריי

יעקב מוריי (ברוסית: Яков Мурей‏; נולד ב-2 באוגוסט 1941 במוסקבה) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב אמן. יעקב מוריי נולד במוסקבה למשפחה יהודית. הוא השתתף בתחרויות שחמט בברית המועצות. בשנת 1969 הוא העפיל לאליפות ברית המועצות בשחמט וסיים במקום ה-10. בשנת 1977 יעקב מוריי עלה לישראל. בשנת 1978 הוא נמנה עם עוזריו של ויקטור קורצ'נוי בדו-קרב על אליפות העולם. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 יעקב מוריי השתתף במספר תחרויות שנערכו בארץ. על סמך התוצאות הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי. בשנת 1982 יעקב מוריי סיים במקום ה-7 בתחרות בינאזורית (חלק מתהליך העפלה לדו-קרב על אליפות העולם). במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20 יעקב מוריי עבר להתגורר בצרפת והמשיך להתחרות באופן פעיל. בשנת 1987 הוענקה דרגת רב-אמן בינלאומי. בתחילת המאה ה-21 יעקב מוריי חזר לישראל והשתתף בהצלחה בתחרויות לסניורים (מקום ראשון באליפות אירופה בשנת 2001, מקום שני ב-2004 ושני ב-2005. באליפות העולם לקבוצות סניורים בשנת 2004 יעקב מוריי הגיע למקום הראשון (ביחד עם מארק צייטלין, יאיר קריידמן וידעאל סטפק). נכון לאפריל 2021, מוריי בן ה-79, מדורג במקום ה-71 בישראל, לפי מד כושר. אליפות אירופה בשחמט 2015. בין השנים 1980 ל-1984 יעקב מוריי ב-3 אולימפיאדות שחמט: יעקב מוריי, באתר צ'סגיימס (באנגלית) יעקב מוריי, באתר פיד"ה (באנגלית) יעקב מוריי, באתר האיגוד הישראלי לשחמט Murey, Yaacov - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיריל נרי

סיריל איקצ'וקוו נרי (באנגלית: Cyril Ikechukwu Nri; נולד ב-25 באפריל 1961) הוא שחקן, סופר, ובמאי בריטי יליד ניגריה. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד רפ"ק אדם אוקארו בסדרת הטלוויזיה המשטרתית "The Bill". נרי הופיע בסדרה "The Bill" בתפקיד קטן, לפני שלוהק לתפקיד רפ"ק אוקארו. נרי נולד בניגריה. משפחתו היא מבני שבט האיגבו. ב-1968 הם נמלטו מהמדינה לפני סיום מלחמת ניגריה ביאפרה. כשהיה בן 7 עברה המשפחה לפורטוגל, ואחר כך ללונדון. הוא למד בבית הספר הולנד פארק במערב לונדון, והופיע בהצגת בית ספר של "אופרה בגרוש". הוא הצטרף לתיאטרון יאנג ויק לנוער בווטרלו שבלונדון. את הכשרתו המקצועית רכש בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. בנוסף לתפקידו הידוע בדמות אדם אוקארו בסדרה הוותיקה "The Bill" של רשת ITV, הופיע נרי בתפקיד גרהם, בריסטר שעבד עם מיילס ואנה, בשתי העונות של סדרת הדרמה "החיים האלה" של ה-BBC. אחרי הלימודים בבית הספר למשחק החל נרי לשחק עם הלהקה השייקספירית המלכותית. תפקידו הראשון היה בשנת 1982 בדמות לוציוס בהפקה של רון דניאל למחזה "יוליוס קיסר". ב-1988 שיחק בתפקיד אריאל לצדו של מקס פון סידוב שגילם את פרוספרו במחזה "הסערה" בבימויו של ג'ונתן מילר. ב-2008 כיכב נרי בפרק בסדרה "להעיר את המתים" של ערוץ BBC1 לצדם של פיליפ ויטצ'רץ' וראסל בולטר, ששיחקו אף הם בסדרה "The Bill". ב-2009 הופיע נרי במחזה "The Observer" בתיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2009 וב-2010 שיחק בתפקיד השופט דמרקו בסדרת הדרמה "חוק וסדר: UK", וגילם את אותה דמות שוב ב-2012 וב-2013. בפברואר 2010 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "רופאים". בנובמבר 2010 הופיע בעונה הרביעית של הסדרה "הרפתקאות שרה ג'יין" בפרק "Lost in Time". באוקטובר 2011 השתתף באותה סדרה בפרק הפותח של העונה החמישית בשם "Sky". ב-2012 ו-2013 שיחק בתפקיד קסיוס בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזה "יוליוס קיסר" בבימויו של גרגן דורן בסטרטפורד על האייבון, בלונדון ובניו יורק. בביקורת בניו יורק טיימס כתב עליו בן בראנטלי "הבעת פניו של מר נרי כשהוא רושם את דבריו של קיסר, היא זו של אדם שחש את הלולאה מתהדקת סביב צווארו. זהיר וערמומי, מבוהל ומניפולטיבי, מר נרי הוא קסיוס מעולה, הקולט את האווירה של הפרנויה והפוליטיקה שממלא את האוויר". ב-2016 היה נרי מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה על הופעתו בתפקיד לאנס בסדרה "מלפפון" של ראסל ט. דייוויס. עוד הופיע בפרק בסיטקום "Goodnight Sweetheart" בתפקיד רופא בבית החולים. עוד ב-2016 גילם נרי את דמותו של פולוניוס בהפקה של סיימון גודוין למחזה "המלט" עבור הלהקה השייקספירית המלכותית. באוקטובר 2016 החל לשחק בתפקיד קבוע בסדרה "Class" ספין אוף של הסדרה "דוקטור הו". ב-2017 שיחק נרי בתפקיד קטן בפרק בסדרה הבלשית "Death in Paradise" בתפקיד ראש עיר מושחת. נרי גר בדרום לונדון מאז שנות השמונים של המאה העשרים. הוא היה נשוי, וכעת הוא מזדהה כביסקסואל. יש לו שני ילדים בוגרים. סיריל נרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סיריל נרי, באתר AllMovie (באנגלית) סיריל נרי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2011-08-09. נבדק ב-2010-09-26. {{cite web}}: (עזרה) This Caesar Wears an African Cloak, ‘Julius Caesar’ at the Harvey Theater, By BEN BRANTLEYAPRIL 14, 2013 "Positive Nation: Search Results". positivenation.co.uk. אורכב מ-המקור ב-31 באוגוסט 2011. נבדק ב-16 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) "100 Great Black Britons". 100greatblackbritons.com. נבדק ב-16 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Crims Episode Three". BBC. נבדק ב-25 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Gordon and French: Cyril Nri".
שמעון כגן

שמעון כגן (6 באפריל 1942 – 4 באוקטובר 2024) היה שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בינלאומי, שזכה פעמיים באליפות ישראל בשחמט (בשנים 1967 ו-1969). כגן נולד בתל אביב. באליפות ישראל בשנת 1965 הוא סיים במקום השני. בשנת 1967 הוא ניצח באליפות ישראל בשחמט, וחזר על הישג זה ב-1969. בשנת 1971–1972 הוא חלק את המקום ה-2–5. בשנת 1978 סיים במקום השני באליפות ישראל בשחמט. בשנת 1969 הוא קיבל דרגת אמן בינלאומי. בשנים 1973 ו-1979 העפיל לתחרות בינאזורית (אחד ממסלולי ההעפלה לדו-קרב על אליפות העולם בשחמט). כגן סיים לימודי הנדסה ועבד כמהנדס. בשנת 2015 זכה כגן באליפות העולם בשש בש לסניורים. כגן נפטר בשנת 2024. בין השנים 1966 ל-1982 השתתף כגן ב-10 אולימפיאדות שחמט: שמעון כגן, באתר צ'סגיימס (באנגלית) שמעון כגן, באתר פיד"ה (באנגלית) שמעון כגן, באתר האיגוד הישראלי לשחמט אלוף העולם בשש-בש: "לשחמט אין לי זמן", באתר ynet, 12 באוגוסט 2015 תוצאות תחרויות שש בש ב-2015, באתר chicagopoint.com הודעת אבל Kagan, Shimon - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקראנצ'י

סקראנצ'י היא גומיית שיער (אנ') מבד. הגומייה מכוסה באריג כדי לאסוף שיער ארוך (אנ') לרוב, בקוקו (זנב סוס). הסקראנצ'יס מיוצרים בגוונים שונים. לרוב משתמשים בהם לאסוף שיער, אך לעיתים הגומיה נלבשת על היד. רומי רבסון הוציאה פטנט על הגומיות בשם Scünci ב-1986. ב-1989 היא מכרה את הפטנט כמותג מסחרי בשם "רומי" . גומיות אלו היו פופולריות בשנות ה-80 וה-90. הן חזרו לאופנה בשנות העשרה של המאה ה-21.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא סקראנצ'י בוויקישיתוף מילון, באתר https://www.merriam-webster.com/dictionary/scrunchie היסטוריה של סקראנצ'י, באתר https://www.racked.com 16797922/scrunchie-history-hair-video Scrunchies, 80's Fashion
פיסול קלאסי

"פיסול קלאסי" הוא השם למכלול היצירות החצובות ברוח אמנות רומא ויוון העתיקות, המבוססות בתורן על אמנות הפיסול היווני הקלאסי. לא כל יצירה החצובה בסלע ומקורה ביוון העתיקה שייכת לסגנון הפיסול הקלאסי, ועל כן יש להבחין כי המונח מתייחס לפיסול בסגנון שצמח בתקופה הקלאסית בלבד (בניגוד לתקופה היוונית-ארכאית לדוגמה) ומחוצה בתקופות מאוחרות יותר (מהרנסאנס האירופאי והלאה). המושג עשוי להכיל בתוכו פעמים רבות ענפים פיסוליים כמו הפיסול הבארוקי, הרנסאנסי והנאו-קלאסי לצורך הדוגמה. אף על פי שצורות אומנותיות-פלסטיות היו קיימות ונפוצות ביוון ורומא העתיקות, נחשב הפיסול דווקא הוא לדרך הביטוי האומנותית-הפלסטית הגבוהה ביותר, באופן משמעותי מעל לציור למשל. דבר זה השתנה באירופה המאוחרת יותר של תקופת הבארוק לצורך הדוגמה בה לא נפל הפיסול מהציור לצורך הניגוד. מכל מקום, מהפסלים החשובים והמפורסמים ביותר בהיסטוריה נחצבו ברוח זאת, והטמינו חותם בלתי-יעורר על האומנות האירופאית לכל דורותיה כאשר מגדולי האומנים, כמו מיכלאנג'לו לדוגמה וברניני פיסלו על גבי חוקים אלו את יצירותיהם הטובות והמשובחות ביותר. אחד האומנים הראשונים המעניקים לנו את יכולת ההפרדה בין אומנות ימי הביניים לבין אומנות הרנסאנס הוא ללא ספק יאקופו דלה קוורצ'ה-אשר באופן אירוני בתורו לא משויך באופן מוחלט לאומנות הרנסאנס ולא לאומנות הגותית-דהיינו מעין היה הוא בתקופת מעבר בין שניהן. מעבודותיו החשובות ביותר נמנות פונטה גאיה בסיינה, אשר העבודות על יצירתה ארכו ב-12 שנים. עם זאת, לא ידוע הרבה על הכשרתו כאמן ועיקר הידוע על הקריירה שלו מתוארך החל מיצירתה ופרסומה של עבודתו הראשונה והיא קבר איליירה דל קארטו (Ilaria del Carretto) אשר נמצא כיום בקתדרלת לוקה (Lucca) אשר בחצי המגף האיטלקי ושסביר להניח שנוצר בשנת 1406. על פי הערכות מודרניות, בוסס הסרקופג אשר בנה קוורצ'ה על סרקופגים קדומים הרבה יותר אשר שכנו בקאמפו סאנטו (Campo Santo) אשר בפיזה. אומן נוסף אשר פעל בתקופה זו באיטליה היה דונטלו, אשר רשימת עבודותיו הראשונות הידועות כיום הן שני פסלים של נביאים, פרי יצירתו של דונטלו אשר מתנוססים מעל אחד משערי קתדרלת פירנצה והוא Porta della Mandorla. העבודה מתוארכת בשנת 1406, השנה בה קיבל עשרה פלורינים כתמורה על עבודתו מרובת המאמץ. היצירה הבאה עליה עבד הייתה פסלו של דוד אשר הוזמנה ביחד עם פסל נוסף של נאני די באנקו אשר תיאר בתורו את ישעיהו. נהוג פעמים רבות להשוות בין שני הפסלים. באנקו אכן השתמש בקונטרה פוסטו כאשר הוא מפסל אותה בצורה "גותית" באופן יחסי, בעוד שדונטלו שובר את המוסכמות המקובלות בדרך כלל לדמותו של דוד ומפסל אותו לא עם זקן ארוך ונבל אלא דווקא בדמות נער צעיר. פיסול קלסי, דף שער בספרייה הלאומית Edited by: Georges Duby & Jean-Luc Daval (chapter written by: Philippe Bruneau), Greek Art, Sculpture: From Antiquity to the Present Day, Taschen, 2002, עמ' 11 Edited by: Georges Duby & Jean-Luc Daval (chapter written by: Bernard Ceysson, Genevieve Bresc-Bautier, Mauriyio Fagiolo dell'Arco, Francois Souchal), Sculpture: From Antiquity to the Present Day, Taschen, 2002, עמ' 570-571 Edited by: Georges Duby & Jean-Luc Daval (chapter written by: Bernard Ceysson, Genevieve Bresc-Bautier, Mauriyio Fagiolo dell'Arco, Francois Souchal), Sculpture: From Antiquity to the Present Day, Taschen, 2002, עמ' 573
גנאדי סוסונקו

גנאדי סוסונקו (ברוסית: Геннадий Сосонко‏; נולד ב-12 בנובמבר 1934 טרויצק (מחוז צ'ליאבינסק) הוא שחמטאי יהודי-רוסי-הולנדי. הוא היה פעמיים אלוף הולנד בשחמט והשתתף בתחרויות רבות. גנאדי סוסונקו נולד בעיירה טרויצק במחוז צ'ליאבינסק. הוא התחיל לשחק שחמט בגיל 10 כאשר התגורר עם אימו בלנינגרד. שיחק ביחד עם סמיון פורמן. סוסנקו השתתף בתחרויות שונות בברית המועצות וגם היה עוזרם של מיכאל טל וויקטור קורצ'נוי במהלך התמודדויות להעפלה לדו-קרב על תואר אלוף העולם. בשנת 1972 הוא קיבל אישור מהשלטונות לעזוב את ברית המועצות לישראל ותוך זמן קצר עבר להולנד. בשנת 1973 זכה סוסונקו באליפות הולנד וחזר על הישג זה בשנת 1978. בשנת 1977 ו-1981 הוא ניצח בתחרות חזקה בוויק אן זהה. בהופעותיו באולימפיאדות השחמט זכה סוסונקו ב-3 מדליות. סוסונקו אינו שחמטאי פעיל ממרץ 2011. הוא כתב מספר ספרי זיכרונות על השחמטאים השונים שהכיר. 1974 - אמן בינלאומי 1976 - רב אמן. בין השנים 1974 ל-1996 השתתף סוסונקו ב-11 אולימפיאדות שחמט: מדיה וקבצים בנושא גנאדי סוסונקו בוויקישיתוף גנאדי סוסונקו, באתר צ'סגיימס (באנגלית) גנאדי סוסונקו, באתר פיד"ה (באנגלית) ריאיון עם גנאדי סוסונקו (ברוסית) Sosonko, Gennadi - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ימים של יין ושושנים

ימים של יין ושושנים (באנגלית: Days of Wine and Roses) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1962 בבימויו של בלייק אדוארדס עם ג'ק למון ולי רמיק בתפקידים הראשיים. התסריט של ג'.פ. מילר מבוסס על סרט טלוויזיה שלו בשם זה משנת 1958 עם קליף רוברטסון ופייפר לורי. העלילה היא על זוג נשוי המתמודד עם בעיית אלכוהוליזם קשה הפוגעת והורסת את חיי משפחתם. שיר הנושא של הסרט בלחן של הנרי מנסיני ומילים של ג'וני מרסר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. השיר זכה לביצועים רבים כמו: אלה פיצג'רלד, אנדי ויליאמס, פרנק סינטרה, רוזמרי קלוני, ג'ולי אנדרוז, פגי לי, שירלי בייסי, פטי פייג', ברנדה לי, טוני בנט ועוד. ג'ק למון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, ולי רמיק הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר על העיצוב האמנותי ופרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר. ג'ו קליי (ג'ק למון) עובד במשרד יחסי ציבור בסן פרנסיסקו. הוא לא מרוצה מעבודתו ומרבה בשתיית אלכוהול. הוא מתחיל לחזר אחרי אחת המזכירות במשרד, קירסטן (קירסט) ארנסן (לי רמיק) שנענית לו לאחר כמה ניסיונות עקרים. הוא לוקח אותה למסעדה. קירסט מתעבת שתיית אלכוהול, אך אוהבת שוקולד ולכן מזמין לה ג'ו ברנדי אלכסנדר, המשקה מוצא חן בעיניה וזו ההתחלה של האלכוהוליזם שלה. הם נישאים ומבשרים זאת לאביה של קירסט (צ'ארלס ביקפורד) המתייחס לג'ו בחשדנות. נולדת להם בת, דבי, אך השתייה משפיעה על שניהם. ג'ו מתרשל בעבודתו ומועבר למשרה נחותה יותר ביוסטון. הוא נקרא לחזור בדחיפות לאחר שקירסט גרמה לשריפה בדירתם. ג'ו מפוטר ועובר ממשרה למשרה. הם ממשיכים בשתייה עד שיום אחד מסתכל ג'ו במראה ונחרד ממראהו. הוא מחליט לעבור עם קירסט לאביה, לעבוד שם בחממת הפרחים שלו. ג'ו וקירסט מתנזרים במשך חודשיים עד שיום אחד מחביא ג'ו בקבוקי אלכוהול בחממה ועל רגליו ומשדל את קירסט לשתות אותו. הם מתחילים לשתות ולהשתכר. תוך זמן קצר מתרוקנים הבקבוקים וג'ו הולך לחממה בגשם שוטף והורס את העציצים בניסיון למצוא את הבקבוקים שהחביא. הוא מאושפז בסניטריום לגמילה מאלכוהוליזם וסובל מתסמונת גמילה מאלכוהול. במוסד הוא נפגש עם ג'ים הונגרפורד (ג'ק קלוגמן), אלכוהוליסט לשעבר ופעיל באלכוהוליסטים אנונימיים. הוא משכנע אותו לבוא למפגש עם האלכוהוליסטים, להציג את עצמו ולהודות שהוא אלכוהוליסט. ג'ו מתנזר מיין, אבל קירסט לא רוצה להכיר בעצמה כאלכוהוליסטית ממשיכה לשתות ובורחת. ג'ו מאתר אותה במוטל, והיא משכנעת אותו לשתות אתה. תוך זמן קצר הוא משתכר, פורץ לחנות משקאות נעצר ונשלח שוב לסניטריום. ג'ים פוגש אותו שוב ומשכנע אותו להישאר פיכח גם אם הדבר דורש היפרדות מקירסט. ג'ו משתקם מפסיק לשתות מוצא עבודה ומגדל את דבי. הוא משלים עם אביה של קירסט ומשלם לו על הנזק שגרם. האב מספר לג'ו שקירסט נעלמת לזמנים ארוכים ומסתובבת בברים עם כל מיני גברים. לבסוף קירסט מגיעה לדירתם, אבל אינה מוכנה להיענות לדרישת ג'ו להפסיק לשתות ומסרבת לראות את דבי. היא עוזבת את הדירה וג'ו עוקב אחריה מהחלון. "ימים של יין ושושנים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ימים של יין ושושנים", באתר נטפליקס "ימים של יין ושושנים", באתר AllMovie (באנגלית) "ימים של יין ושושנים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ימים של יין ושושנים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ימים של יין ושושנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קדימון לסרט ימים של יין ושושנים, באתר יוטיוב שיר הנושא מתוך ימים של יין ושושנים, באתר יוטיוב
ז'פצ'ה

זֶ'פְּצֶ'ה (בבוסנית: Žepče) היא עיירה ורשות מקומית בצפון הפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה, הנחצית על ידי הנהר בוסנה. תיועד ראשון בכתובים לעיירה הוא מ-1458 עת נשלט המקום על ידי ממלכת בוסניה. ב-1463 נכבש האזור על ידי צבאותיו של מהמט השני סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבש היישוב על ידי צבא ממלכת הבסבורג בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה והועלה באש. בתום המלחמה נחתם הסכם קרלוביץ ואזור בוסניה נותר בחזקת העות'מאנים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סיפחה האימפריה האוסטרו הונגרית את האזור ושלטונה נמשך עד מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה נכללה ז'פצ'ה בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שהפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור בוסניה הועבר לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. לאחר המלחמה הוקמה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה וז'פצ'ה נכללה בשטחה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה וז'פצ'ה הפכה לאזור קרבות בין כוחות בוסניים לכוחות צבא הרפובוליקה של סרפסקה וכוחות קרואטיים. ז'פצ'ה הופגזה, נוהלו בה קרבות רחוב קשים והעיר חרבה. לאחר חתימת הסכם דייטון שסיים את המלחמה נכללה ז'פצ'ה בשטחי בוסניה והרצגובינה והוחל בשיקומה, בתהליך שנמשך לאורך למעלה מ-10 שנים. תיעוד לנוכחות יהודים ספרדים דוברי לאדינו בז'פצ'ה קיים משלהי המאה ה-18, אם כי קהילה מאורגנת נוסדה במקום במחצית השנייה של המאה ה-19 על ידי מהגרים מקהילת סרייבו. במקום הוקם בית עלמין יהודי וב-1903 הוקם בית הכנסת. ב-1931 הגיעה הקהילה לשיא גודלה ומנתה 218 נפשות שהיוו כ-3 אחוזים מכלל תושבי העיירה. בני הקהילה עסקו במסחר זעיר, ומהם נמנו גם אומנים. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר העברת השליטה באזור לאוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. קיים תיעוד למחנה ריכוז ועבודות כפייה שהוקם בפאתי העיירה. הכומר סטייפן לוּקִיץ' היה שליש המחנה. כל בני הקהילה גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ ונרצחו שם. מבנה בית הכנסת נהרס לאחר המלחמה. את שרידי בית העלמין ניתן היה עדיין לאתר במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא ז'פצ'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'פצ'ה David Cymet‏, History vs. Apologetics: The Holocaust, the Third Reich, and the Catholic Church, הממלכה המאוחדת, 2010, עמוד 337. הקהילה היהודית בז'פצ'ה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 157 - 158. זוסיה עפרון, תמונות שרידי בית העלמין בז'פצ'ה מספטמבר 1966, באתר המרכז לאמנות יהודית. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'פצ'ה".
כבל חשמל תת-ימי

כבל חשמל תת-ימי הוא כבל חשמלי המיועד להתקנה בסביבה ימית. הליבה החשמלית מורכבת ממוליכי חשמל, מסביבם שכבת בידוד חשמלי, מספר שכבות מגן וציפוי חיצוני. בנוסף למוליכי החשמל יש בכבל סיבים אופטיים להעברת נתונים ומדידת טמפרטורה. כבל חשמל תת-ימי מורכב ממספר כבלים מוליכי חשמל ומסביבם שכבת בידוד חשמלי, מספר שכבות מגן וציפוי חיצוני. במרכז הכבל ישנם מוליכי חשמל העשויים מסיבי נחושת או אלומיניום. שכבת הבידוד החשמלי עשויה בדרך כלל מפוליאתילן בקשר צולב (XLPE) בעובי של עד 30 מ"מ, עם שכבות נוספות של נייר וחומרים סינתטיים גמישים. שכבות מגן וציפוי עשויות לרוב מעופרת, שהיא החומר המיועד למניעת חדירה של מים. כבל חשמל תת-ימי מכיל מספר שכבות עופרת כשכבות הגנה. השכבה החיצונית עשויה בדרך כלל מחוטי פלדה המצופים בביטומן למניעת חלודה, ולעיתים שכבה נוספת של נירוסטה, נחושת או פליז. רשת חשמל ארצית משתמשת בדרך כלל בזרם חילופין (AC), אך העברת חשמל למרחקים גדולים, ביבשה ובכבלים תת-ימיים יעילה וזולה יותר בזרם ישר (DC), במיוחד אם אורך הכבלים הוא עשרות ק"מ ומעלה. כאשר משתמשים בכבלי חשמל בזרם ישר, נדרש ממיר זרם בכל קצה כבל כדי לחבר אותו לרשת הולכת החשמל הרגילה. קיימים כיום בעולם כבלי חשמל תת-ימיים רבים, הן בזרם חילופין, למרחקים קצרים יחסית, והן בזרם ישר, למרחקים ארוכים. מגשר אירו-אסיה משתמש בכבלי חשמל תת-ימיים בזרם ישר. כבל תקשורת תת-ימי אמיר גולדברג, כבלים תת ימיים למטרות שונות, באתר "עולם הטכנולוגיה", ‏21 בנובמבר 2015
ריצ'רד ברגמן

ריצ'רד ברגמן (באנגלית: Richard Bergmann;‏ 10 באפריל 1919 - 5 באפריל 1970) היה שחקן טניס שולחן יהודי-אוסטרי ובריטי, בעל 22 מדליות באליפויות עולם בטניס שולחן, מהן 7 זהב, 4 ביחידים (באדן 1937, קהיר 1939, לונדון 1948 ובודפשט 1950), שני בכל הזמנים אחרי ויקטור ברנה. עקב מלחמת העולם השנייה נמנע ממנו להשיג מדליות זהב ומדליות אחרות רבות נוספות. הוא זכה בשתי מדליות זהב לפני המלחמה ובשתי מדליות זהב נוספות אחרי המלחמה. ברגמן היה לשחקן טניס השולחן הצעיר ביותר שזכה באליפות העולם ליחידים כשזכה בגיל 18, עד לשנת 2004. ברגמן נחשב לאחד משחקני טניס השולחן הגדולים היסטוריה ולשחקן ההגנה הטוב בהיסטוריה. ברגמן נולד וגדל בווינה, בן למשפחה יהודית ממוצא פולני ואיטלקי. היו לו ארבע אחיות ואח. באליפות העולם שנערכה בבאדן, אוסטריה בתחילת פברואר 1937 הוא זכה במדליית הזהב הראשונה שלו ביחידים לאחר ניצחון במשחק הגמר על אלויזי ארליך שחקן יהודי-פולני ב-5 מערכות (21-19, 21-23, 21-19, 14-21, 11-21) ובכך היה לשחקן טניס השולחן הצעיר ביותר שזכה בתואר זה עד לשנת 2004. לפני מלחמת העולם השנייה הוא זכה במדליית הזהב השנייה באליפות העולם שנערכה בקהיר, מצרים בתחילת מרץ 1939 לאחר ניצחון ב-3 מערכות (7-21, 15-21, 18-21), שוב על אלויזי ארליך. עם פלישת הגרמנים לאוסטריה, ברח ברגמן לאנגליה. בגלל מלחמת העולם נמנע ממנו לזכות במדליות רבות נוספות כולל מדליות זהב. הוא קיבל אזרחות בריטית בשנת 1946. באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 1948 הוא זכה במדליית הזהב השלישית שלו ביחידים, במדליית כסף זכה בוהומיל וניה מצ'כיה. במדליית הזהב הרביעית ביחידים באליפות העולם שנערכה בבודפשט בשנת 1950, במדליית כסף זכה פרנץ שוש מהונגריה ששנה קודם לכן, הדיח אותו באופן מפתיע בשלב שמינית הגמר. בשנת 1951 איגוד טניס השולחן הבריטי מנע ממנו להגן על תוארו העולמי בגלל שהוא השתתף בתחרויות בדרום אפריקה בניגוד להוראות. בשנת 1948 הוא נישא לאלן או'פלין ושנתיים לאחר מכן הם התגרשו. בשנות ה-50 הוא הפך לשחקן טניס שולחן מקצוען הראשון בענף והחל להשתתף בתחרויות ברחבי העולם ולהופיע עם כדורסלני הארלם גלובטרוטרס. בשנת 1970 נפטר ברגמן מסרטן המוח. בשנת 1982 נבחר ברגמן להיכל התהילה של הספורט היהודי בשנת 1993 נבחר ברגמן להיכל התהילה הבינלאומי של טניס השולחן מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד ברגמן בוויקישיתוף ריצ'רד ברגמן, באתר הפדרציה העולמית לטניס שולחן דוד דודסון, "חוקים משלהם: הספורט שגבר על הנאצים", באתר nrg‏, 28 בינואר 2012 ריצ'רד ברגמן, באתר היכל התהילה הבינלאומי של טניס השולחן