laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חמדת (ספר)

חמדת (באנגלית: Beloved) הוא רומן זוכה פרס פוליצר לשנת 1987, פרי עטה של הסופרת האמריקאית טוני מוריסון. הספר דן בצורה נוקבת באהבת אם, ברצח ובדיכוי בתקופת העבדות בארצות הברית ולאחר שחרורם, והוא מבוסס במידה רבה של חירות ספרותית על חייה של השפחה מרגרט גרנר (Garner), שעל אודותיה כתבה מוריסון מאוחר יותר גם אופרה הנושאת את שמה. בשנת 1998 עובד הרומן לסרט קולנוע באותו שם בכיכובה של אופרה וינפרי. בסקר שערך הניו יורק טיימס בקרב סופרים ומבקרי ספרות, ואשר התפרסם במאי 2006, נבחר "חמדת" לרומן האמריקאי הטוב ביותר ב-25 השנים שקדמו לסקר. הספר תורגם לעברית בידי ניצה בן-ארי, וראה אור בשנת 1994 בהוצאת הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה. איריס לעאל, אין גברים כאלה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2009 בקריאה ראשונה - עבדות, הטלוויזיה החינוכית - תוכנית בנושא הספר גילי איזיקוביץ, אחת היצירות המכשפות, המחרידות והמשפיעות שנכתבו חוזרת במהדורה מחודשת, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2018 אילת שמיר, מהדורה מחודשת ל"חמדת": מיפוי עומק של הטראומה השחורה של העבדות, באתר הארץ, 27 במרץ 2019 חמדת, באתר OCLC (באנגלית) חמדת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טוני מוריסון (1931-2019.), חמדת, דף שער בספרייה הלאומית What Is the Best Work of American Fiction of the Last 25 Years?‎, באתר עיתון הניו יורק טיימס, 21 במאי 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חמדת

האם התכוונתם ל... חמדת (יישוב) – התנחלות ויישוב קהילתי דתי בצפון בקעת הירדן, קרויה על שם חמדת, המופיע באחדים מסיפוריו של ש"י עגנון האקדמית חמדת – המכללה האקדמית חמדת, הידועה בשם המקוצר "האקדמית חמדת", ועד 2021 נקראה "מכללת חמדת הדרום", היא מכללה אקדמית לחינוך חמדת (ספר) – רומן זוכה פרס פוליצר פרי עטה של הסופרת האמריקאית טוני מוריסון חמדת (סרט) – סרט אמריקאי משנת 1998 בבימויו של ג'ונתן דמי ובכיכובם של אופרה וינפרי, דני גלובר וטנדי ניוטון, על פי הרומן מאת טוני מוריסון חמד"ת – אגודה למען חופש מדע, דת ותרבות חמדת (דמות) – דמות המופיעה באחדים מסיפוריו של ש"י עגנון ונחשבת לבת דמותו חמדת עגנון (1922–2017) – בנו של ש"י עגנון, מהנדס מכונות. אביהם של פרופסור אמוץ עגנון ופרופסור יהודה עגנון חמדת ימים
Intel QuickPath Interconnect

Intel QuickPath Interconnect או בשמה הקצר "QuickPath" (קודם לכן בשם "Common System Interface" או בשמה הקצר "CSI") היא טכנולוגיית תקשורת נקודה-לנקודה במעבדים המתוכננים ומפותחים על ידי חברת אינטל אשר אמורים להתחרות בטכנולוגיית ה-HyperTransport המפותחת תחת חברת AMD. ה-QuickPath יחליף את טכנולוגיית ה-Front Side Bus הישנה של אינטל לפלטפורמת ה-Xeon וה-Itanium 2. טכנולוגיה זו יצאה לאור בסוף שנת 2008 כאשר המעבדים הראשונים שעשו שימוש בה הם Nehalem ו-Tukwila שהכילו ארכיטקטורת עיבוד חדשה. דווח שנתוני הביצועים של טכנולוגית QuickPath הם מ-4.8GT/s עד 6.4GT/s (יחידת תעבורת מידע בג'יגות לשנייה) לכל כיוון, מה שבעצם בפועל 24.0GB/s עד 32.0GB/s תעבורה לכל קישור. אתר The Inquirer: שם ה-CSI של אינטל נחשף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בגבולות המסתורין

בגבולות המסתורין (במקור: The Outer Limits) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית. הסדרה דומה בסגנונה לסדרה "אזור הדמדומים", על אף שהעלילה נוטה יותר לכיוון מדע בדיוני מאשר פנטזיה. הפרקים של הסדרה סיפרו סיפורים שונים אשר בסופם לעיתים היה אלמנט הפתעה. הגרסה הראשונה של הסדרה שודרה משנת 1963 עד שנת 1965, ברשת ABC, היא חזרה מאוחר יותר לטלוויזיה למשך שבע עונות בין השנים 1995 עד ל-2002. הגרסה המחודשת של התוכנית שודרה בישראל לקראת סוף שנות התשעים בשעות הלילה המאוחרות בערוץ 2. מדיה וקבצים בנושא בגבולות המסתורין בוויקישיתוף "בגבולות המסתורין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בגבולות המסתורין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בגבולות המסתורין", באתר Metacritic (באנגלית) "בגבולות המסתורין", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "בגבולות המסתורין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שבעה ימים

האם התכוונתם ל... 7 ימים – מוסף סוף השבוע של עיתון ידיעות אחרונות שבעה ימים (סדרת טלוויזיה) – סדרת מדע בדיוני
מוטי קקון

מוטי קקון (נולד ב-16 בנובמבר 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. קקון שיחק ברוב הקריירה בקבוצת הפועל פתח תקווה ואוהדיה ראו בו את סמל הקבוצה. כינויו "העיט" ניתן לו על ידי אוהדי הקבוצה בגלל סגנונו הדומה לזה של אמיליו בוטרגניו מריאל מדריד, בעל אותו כינוי. מוטי קקון גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. בעונת 1991/1992, עוד בהיותו נער, עלה קקון לקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה, וכבר במשחקיו הראשונים הוכיח שהוא ניחן בחוש התמצאות ברחבה וביכולת מיוחדת להבקיע שערים. ב-9 בספטמבר 1992 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, במשחק מול הפועל חיפה. בעונת 1999/2000 שיחק לצידו של עידן טל בקבוצת מרידה בליגה השנייה בספרד, ולאחר מכן חזר להפועל פתח תקווה ושיחק בה שלוש שנים נוספות. בשנת 2003 עבר לקבוצת הפועל כפר סבא, ולאחר שעלה איתה לליגת העל בשנת 2005 הוחזר קקון לעונת פרישה בהפועל פתח תקווה, שבה לא קיבל דקות משחק רבות מהמאמן ניר לוין. בעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב תחת שרביטו של אייל לחמן. קקון הוא סגן מלך השערים בכל הזמנים של הפועל פתח תקווה עם 134 שערים, כאשר מקדים אותו "ראש הזהב" נחום סטלמך, עם 152 שערי ליגה. אף על פי שלא הודיע רשמית על פרישתו מכדורגל, קקון למעשה לא שיחק לאחר שעזב את הפועל פתח תקווה בשנת 2007. אולם, בשנת 2010 חזר לשחק בליגה ב', בקבוצת בית"ר פתח תקווה, ולאחר מספר חודשים עבר לקבוצת הפועל מחנה יהודה. בעונה שלאחר מכן רשם את הופעתו האחרונה בקריירה במדי בית"ר פתח תקווה בליגה ג', בה כבש גם את שערו האחרון. באוקטובר 2021 חתם מוטי קקון כשחקן פעיל בגיל 48, בקבוצת הפועל גני תקווה מליגה ג׳. לקקון שתי הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה מביניהן ב-17 בינואר 2001 במשחק ידידות מול נבחרת אוזבקיסטן. קבוצתיים גביע המדינה (1991/1992) אישיים מלך השערים של הליגה הלאומית (1): 1996/1997 (20 שערים) מוטי קקון, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מוטי קקון, באתר Transfermarkt מוטי קקון, באתר BDFutbol מוטי קקון, באתר WorldFootball.net מוטי קקון, באתר National Football Teams מוטי קקון, באתר FootballDatabase.eu מוטי קקון באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה
מישל קלוני

מישל קלוני (באנגלית: Michelle Clunie; נולדה ב-7 בנובמבר 1969) היא שחקנית ורקדנית בלט אמריקאית. קלוני התחילה את הקריירה שלה בריקוד בלט, וקיבלה מלגה באקדמיה לבלט מקצועי. בשנת 1994 שיחקה בסרט "ארוטיקה" לצד בריאן קראנסטון. בשנת 1996 שיחקה בסוף העונה הראשונה של הסדרה הקומית "המופע של ג'ף פוקסוורת'י", בתפקיד דידי לנדראו. היא התפרסמה כשגילמה את מלאני מרקוס, עורכת דין לסבית יהודיה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית הפופולרית "הכי גאים שיש". בריאיון למגזין "Curve" אמרה שלמרות שבסדרה "הכי גאים שיש" היא מגלמת דמות של לסבית, היא למעשה סטרייטית במציאות: "אני לא רוצה שאנשים יחשבו שאני איזשהו סמל של הקהילה הגאה, בגלל שאני לא לסבית בעצמי. אני לא רוצה שאנשים יחשבו שאני אומרת שאני יודעת יותר מהם על החיים שלהם." קלוני שיחקה בעונה השלישית של הסדרה סבב הפוקר העולמי בהוליווד במטרה לגייס כספים להקמת ארגון צדקה. ב-2005 שיחקה בסרט "בלתי נראה" לצד גייל הרולד. ב-2010 גילמה את ג'יין פרנסקוט באחד הפרקים של הסדרה "שקר לי", וכמזכירה המנהלת רומן וחשודה ברצח בשם טארה הארינגטון בעונה השנייה של הסדרה "המנטליסט". בשנת 2012 שיחקה בסרט "מג'יק מייק" של הבמאי סטיבן סודרברג, ושנה לאחר מכן התארחה בסדרה "NCIS". בשנת 2014 גילמה את טינה, אמהּ השתיינית של ג'ייד בסרט הטלוויזיה "חברות מסוכנת". משנת 2015 מגלמת את גברת פינץ בעונה החמישית והשישית בסדרה "זאב צעיר" ברשת MTV. באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה "סוג של השיבה הביתה" בבימויה של מריה בורטון. באוקטובר 2014 נודע שקלוני מצפה לילד מהבמאי בריאן סינגר, ובינואר 2015 הביאה לעולם את בנה הראשון. מדיה וקבצים בנושא מישל קלוני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מישל קלוני (באנגלית) מישל קלוני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מישל קלוני, באתר AllMovie (באנגלית) מישל קלוני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קלוני באתר סבב הפוקר העולמי ריאיון עם קלוני
סקוט לוול

סקוט לוול (באנגלית: Scott Lowell;‏ נולד ב-22 בפברואר 1965) הוא שחקן אמריקאי, שהתפרסם בעיקר מתפקידו בתור תיאודור "טד" שמידט (אנ') בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "הכי גאים שיש" (2005-2000) ברשת שואוטיים. לוול נולד בדנוור, קולורדו וגדל מחוץ לניו הייבן, קונטיקט. הוא מאומץ. הוא למד בבית הספר הופקינס (אנ') בניו הייבן ולאחר מכן בקונטיקט קולג' לאמנויות (אנ') בניו לונדון (אנ'), קונטיקט. הוא עבר לשיקגו מיד לאחר סיום לימודיו כדי להמשיך בקריירת משחק. בשנת 2012 שיחק בסרט הדרמה המשפטי "The Chicago 8" בו גילם את התובע ריצ'רד שולץ; את הסרט כתב ביים הבמאי הישראלי-אמריקאי פנחס פרי אודות סיפורם של "השבעה משיקגו", קבוצת מפגינים שהתנגדו למלחמת וייטנאם ושהואשמו בקשירת קשר בשנת 1968. אתר האינטרנט הרשמי של סקוט לוול סקוט לוול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סקוט לוול, באתר AllMovie (באנגלית) סקוט לוול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Jawbreaker Transcript". 13 בדצמבר 2002. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלברט בן יצחק יעקב

אלברט בן יצחק יעקב (נולד ב-11 ביולי 1962) הוא משורר ומבקר עברי. אלברט נולד בעיר בוינקסק בברית המועצות שירת כחייל בצבא האדום. למד לתואר ספרות ובלשנות רוסית והוענק לו תואר מוסמך. אלברט עלה לארץ ישראל בשנת 1993, השתקע בבאר שבע והחל לעבוד כפועל בניין. במקביל לעבודתו למד אלברט לתואר מורה בכיר במגמת חינוך מיוחד המכללה לחינוך ע"ש קיי. חבר באגודת הסופרים מחודש יולי 2003. ספרו הראשון, "תמונות בעיניים שירים חדשים", יצא לאור בבאר שבע בהוצאת המחבר בשנת 1999. פרסם שישה ספרי שירה וכן פרסם מאמרי הגות וביקורת בכתבי עת שונים. בשנת 2001 זכה במקום ראשון בתחרות שירה למשוררים מחבר המדינות הכותבים עברית מטעם העיתון מעריב ובחסות ערוץ הטלוויזיה בכבלים NTV. בשנים האחרונות הוא מלמד במערכת החינוך המיוחד בבאר שבע. 'תמונות בעיניים' (1999) - שירים חדשים, א' יעקב, באר-שבע. 'כוס הפוכה' (תשס"א 2001) - תל אביב, הוצאת 'גוונים'. 'שחף כספי' (תשס"ב 2002) - תל אביב, הוצאת 'גוונים'. 'מכתב למלאך - שירים' (תשס"ג 2003) - תל אביב, הוצאת 'גוונים'. 'סול מי דו - שירים' (תשס"ה 2004) - תל אביב הוצאת 'גוונים'. 'היסטוריה של מבטים שונים' (תשס"ח 2008) ירושלים הוצאת 'כרמל'. 'חלום ומהפכה' (תשע"ז 2017), באר שבע, רסיס נהרה. פנחס אופק, מכתב למלאך שבע 1626 27-2-2003 (על מכתב למלאך – שירים) מאיר עוזיאל, "שפה חדשה" מעריב 25-04-2001 על "(כוס הפוכה") מאיר עוזיאל "התאהב בשפה העברית" במתנ"סים 01-03-2003 אפרת אבן צור "עברית שפה יפה" כל הנגב 1053 23-2-2001 על "(כוס הפוכה") יניב רשף "המילים מאפשרות בסיס לקיום" כל הנגב 16-2-2002 משה בן שאול. כוונת המשורר: אהבה. עתון 77, גל' 273 (2002), עמ' 14–15. (על "שחף כספי"). אלברט בן יצחק יעקב, ברשת החברתית פייסבוק אלברט בן יצחק יעקב, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
חיבוט הקבר

חיבוט הקבר הוא עונש המוזכר בקבלה על הנאה שאינה לשם שמים. בספר ראשית חכמה הובא מדרש הנקרא "מסכת חיבוט הקבר" המתאר את עונש חיבוט הקבר. "מסכת חיבוט הקבר" הוכנסה גם לתוך "מסכת שמחות" אחת מן המסכתות קטנות של התלמוד. חיבוט הקבר מוזכר בקצרה גם בחיבור "שיעור קומה", חיבור מיסטי קדום העוסק בתיאור גודלו של הגוף האלוהי. ביאור על חיבוט הקבר מוזכר בפרקים הראשונים של ספר התניא. על פי התיאורים במדרשים, עומד מלאך המוות על קבר המת ושואלו מהו שמו, ומכה על ידיו. הרשעים שוכחים את שמם לאחר מותם ועל כן יש הנוהגים לומר פסוק בסוף תפילת שמונה עשרה כסגולה שלא ישכחו את שמם באותו הזמן. אם לא ידע המת מהו שמו אזי כורת מלאך המוות את אבריו, ואילו מלאכי החבלה -שליחיו, שבים ומרכיבים את הגוף כדי להכינו לסבב נוסף של ענישה כזו, ובכך להגדיל את עינוייו. חלק מן החוקרים סוברים שהאמונה בחיבוט הקבר הופיעה ביהדות בתקופת הגאונים בהשפעת האסלאם. בספרות האסלאמית קיימים תיאורים של "עד'אב אלקבר" כלומר עינוי הקבר. לפי תיאורים אלה, לאחר שהאדם מת מופיעים בקברו שני מלאכים מפחידים ששמם "מנכר" ו"נכיר" (משמעותם של שמות אלה בערבית היא: מכוער, דוחה). שני המלאכים האלה מעירים את הנפטר ושואלים אותו שאלות נוקבות לגבי התנהגותו בעולם הזה. לאחר שהנפטר עונה להם הם מחזירים אותו למצב של חוסר הכרה עד שיתעורר מחדש ביום הדין. העולים לקבר המת, כדי להתפלל לעילוי נשמתו, קוראים פסוקים המתחילים באותיות שמו של הנפטר, או תפילות המתחילות באות הראשונה של שמו, כסגולה נגד חיבוט הקבר. (כמו כן בספרי סגולות מובאות סגולות שונות תחת הכותרת "להנצל מחיבוט הקבר"). לפי המבואר בספר התניא, הסגולה לכך היא שבכל ימי חייו, יכוון האדם את כל מעשיו לשם שמים. כמו כן, כדי להיפטר כליל מחיבוט הקבר מובא שעל האדם להיות מגומלי חסדים, להתפלל מתוך כוונה אמיתית, ולהיות מכניס אורחים. סגולת השבת מהווה גם היא כדרך להיפטר מעונש זה, על כן מקובל כי אלו שהובאו לקבורה בסמוך לכניסת השבת נפטרים מעונש חיבוט הקבר. חיבוט הקבר מוזכר בסיפור "המלבוש" מאת ש"י עגנון. אליהו די וידאש, מסכת חיבוט הקבר, באתר היברובוקס מידע על חיבוט הקבר בקטלוג הספרייה הלאומית
אצטדיון וסרמיל

אצטדיון וסרמיל היה אצטדיון כדורגל בעיר באר שבע, אשר הכיל 13,000 מקומות בתשעה יציעים. האצטדיון שימש את קבוצת הכדורגל הפועל באר שבע עד לשנת 2015. האצטדיון היה ממוקם בסמוך לרחוב יהודה הלוי, בין שכונה ב' לשכונה ה'. בחלק מהשנים שימש האצטדיון גם את מכבי באר שבע במשחקיה הביתיים. המקום שימש גם כבמה לאירועים שונים, אחד הבולטים שבהם הוא סדר אמירת הסליחות הנערך, מדי שנה, בידי הרב בנימין בצרי, סמוך ליום כיפור, והמושך אליו קהל רב. האצטדיון הוקם בשנת 1959 ונחנך ב-31 באוקטובר 1959 במשחק חגיגי של הפועל באר שבע מול הפועל תל אביב. בצורתו הראשונית, ישבו חלק מהצופים על יציעי בטון, קטנים יחסית, מול חלקו המרכזי של המגרש. שאר הצופים התמקמו על סוללת האדמה שהקיפה את המגרש. בדצמבר 1988 הסתיים שיפוץ כללי של האצטדיון, בתרומתה של הגברת לילי פרידמן-וסרמיל, ושמו הוסב לאצטדיון על שם ארתור וסרמיל, בנה אשר נרצח בשנת 1943 במחנה ההשמדה מיידנק, כשהוא בן 7. השיפוץ כלל, בין היתר, הקמת יציעי בטון בכל היקף האצטדיון. בשנת 2017 נקרא על שמו של ארתור גם רחוב בבאר שבע. בשנת 1995, שופץ האצטדיון לכבוד משחקה של הפועל באר שבע מול קבוצת ברצלונה במסגרת גביע אופ"א, והותקנו בחלק מהיציעים מושבי פלסטיק במקום הבטון החשוף. בשנת 2009, בעקבות חזרתה של הפועל באר שבע לליגת העל, הותקנו מושבים גם בשאר היציעים. בשנת 2011 החלה בניית אצטדיון טרנר במבואותיה הצפוניים של העיר, שנחנך בשנת 2015, והחליף את אצטדיון וסרמיל כאצטדיונה הביתי של הפועל באר שבע. ב-30 במאי 2015 התקיים משחקה האחרון של הפועל באר שבע באצטדיון. הפועל באר שבע המשיכה לעשות שימוש באצטדיון ובמגרש הסמוך לו לאימונים עד חודש נובמבר 2018, עת עברה הקבוצה להתאמן במתחם "הבית האדום". במאי 2013 החליטה עיריית באר שבע למכור את האצטדיון. בספטמבר 2014, חברות הבנייה "י.ח. דמרי בניה ופיתוח " ו"אזורים" זכו במשותף במכרז לרכישת המתחם תמורת 417.5 מיליון שקל, מהם 212.5 מיליון שקל תשלום עבור הקרקע, ו-205 מיליון שקל נוספים עבור הוצאות פיתוח.. בשטח האצטדיון מתוכננת שכונת מגורים. הריסת האצטדיון החלה ב-24 ביוני 2019. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון וסרמיל בוויקישיתוף נחנך אצטדיון עירוני רחב-ידיים בבאר-שבע, דבר, 1 בנובמבר 1959 יגאל ברמן, ‏הנצחה בדמות אצטדיון: על שמו של וסרמיל, באתר ONE‏, 7 באפריל 2013 חדשות באר שבע, מעתה: רחוב וסרמיל. העירייה חנכה שמות לרחובות חדשים, 23.1.2017 [1] שי מוגילבסקי, הפועל ב"ש חנכה את מתחם הבית האדום, באתר ynet, 29 בנובמבר 2018 שלומית צור, ‏עיריית באר שבע מוכרת את אצטדיון הכדורגל וסרמיל, באתר גלובס, 19 במאי 2013 נמרוד בוסו, על שטח אצטדיון "וסרמיל": י.ח. דמרי ואזורים יבנו 2,000 דירות בב"ש, באתר TheMarker‏, 17 בספטמבר 2014 מירב מורן, 17 בניינים, 30 קומות: מזל שמוכרים כאן רק דירה אחת בחודש, באתר TheMarker‏, 14 במאי 2019 איציק כלפי, ‏רגע לפני שהוא נהרס: בב"ש נפרדו מאצטדיון וסרמיל, באתר ONE‏, 24 ביוני 2019
תיאה גיל

תיאה לואיס גיל (באנגלית: Thea Louise Gill; נולדה ב-5 באפריל 1970) היא שחקנית קנדית שנודעה בשל תפקידה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית הפופולרית "הכי גאים שיש" (בגרסה האמריקנית) בתור לינדזי פיטרסון. גיל נולדה וגדלה בוונקובר ולמדה 12 שנים בבית ספר פרטי לבנות. לאחר שסיימה היא למדה באוניברסיטת יורק בטורונטו. בזמן לימודיה באוניברסיטה היא פגשה את בעלה לעתיד, במאי תיאטרון ואקדמאי, בריאן ריצ'מונד. בשנת 1992 סיימה את לימודי התיאטרון באוניברסיטה בהצטיינות, התגוררה בטורונטו ובילתה את השנים הבאות בעבודה בהפקות תיאטרון, פרסומות ותפקידים קטנים בקולנוע ובטלוויזיה. הפריצה הגדולה שלה הגיעה בשנת 2000 כשנבחנה וקיבלה את התפקיד של לינדזי פיטרסון ב"הכי גאים שיש". היא המשיכה בתפקיד זה במשך 5 עונות בשנים 2000–2005. עם סיום הסדרה תיאה המשיכה את עבודתה בתיאטרון, בטלוויזיה ובסרטים. בשנת 2006 היא הצטרפה לקאסט המקורי של סדרת הטלוויזיה "מפרץ דנטה" בהפקת "Here!" את דמותה של דיאנה צ'יילדס. בשנת 2016 שיחקה בסרט ההתבגרות של הבמאי מייק מיילס, "נשות המאה ה-20" (אנ') שעלילתו סובבת בדרום קליפורניה של סוף שנות ה-70ומבוססת חלקית על ילדותו של הבמאי. בנוסף לעבודתה כשחקנית, גיל היא גם זמרת ג'אז והיא מופיעה במועדוני לילה ובספינות שיט. גיל נשואה לבריאן ריצ'מונד. היא הצהירה בראיונות שהיא מחשיבה את עצמה כבי-סקסואלית. היא מתגוררת בוויקטוריה, קולומביה הבריטית שבקנדה ויש לה שני ילדים חורגים ושני נכדים חורגים. כשהיא נשאלה על המשחק שלה בתור דמות לסבית היא אמרה: "באופן אישי, אני לא רואה את זה כמשהו מאוד מתוח בשבילי. אני באמת לא! הרבה אנשים מפרשים את זה כבי-סקסואליות ויכול להיות שזה מה שזה." היא אמרה במגזין "Curve", "ברמה האנושית והרגשית אני מוצאת שהקו בין גיי, סטרייט וביסקסואל הוא מאוד דק. בשבילי, הכל זה אהבה". מדיה וקבצים בנושא תיאה גיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תיאה גיל תיאה גיל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תיאה גיל, באתר AllMovie (באנגלית) תיאה גיל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריאיון עם תיאה גיל
פיטר פייג'

פיטר פייג' (באנגלית: Peter Paige; נולד ב-20 ביוני 1969) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, שנודע בעיקר בשל תפקידו בסדרת הדרמה הפופולרית "הכי גאים שיש" (2000–05) בתור אמט הניקט. פיטר פייג' נולד ב-20 ביוני 1969 בעיירה ווסט הרטפורד (אנ'), קונטיקט, שנמצאת כשמונה ק"מ מערבית לבירה הרטפורד. הוא סיים בהצטיינות את לימודיו בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת בוסטון עם תואר ראשון באמנויות יפות. פייג' הוא הומוסקסואל, אך שומר על מערכות היחסים שלו פרטיות. פיטר נודע בשל תפקידו בסדרה "הכי גאים שיש" בתור אמט הניקט. תפקידיו הטלוויזיוניים כוללים הופעות מרובות בתור שחקן אורח בסדרות כמו: "ויל וגרייס", "הזמן של חייך", "חברות" ו"קרוליין בעיר". האודישן הראשון שלו בלוס אנג'לס זיכה אותו בתפקיד אורח בסדרה "פתאום סוזן". פיטר בילה את קיץ 2004 בהופעה ב"תגיד דוד" עם השחקנים קייטי נג'ימי, אנטוני קלארק, מלאני לנסקי וגבריאלה יוניון. הוא גם השתתף בהפקתו שלזוכה פרס הטוני דון מקקלר "ילד כוכב" עם ג'ניפר ג'ייסון לואין ודייב פולאי. סרטים אחרים בהם השתתף היו " אמריקה שלנו" בהפקת "Showtime" (שהציג בפסטיבל סאנדנס 2002), הסרט ההודי "פופ" וסרטים קצרים זוכי פרסים כמו "ארבעתנו" ו"הירייה". בנוסף להיותו שחקן מפורסם, פיטר הופיע בתיאטראות מקומיים ברחבי ארצות הברית. הפרימיירות החשובות ביותר נערכו ב"לה הויה פלייהאוס", "פורטלנד סנטר סטייג'" ו"פלירייטס הוריזונס". הוא הופיע כמעט בכל ז'אנר במשחק, מייווני לשייקספיר למשחק אמריקאי עכשיו. מחזות בהשתתפותו כוללים את "חלום ליל קיץ", "המתחרים", "מרגל חשאי", "אתה איש טוב, צ'ארלי בראון" ו"פנטופיליה" מחזה לשני אנשים שנכתב ובוצע על ידי אברהם היגינבטום. מדיה וקבצים בנושא פיטר פייג' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיטר פייג' פיטר פייג', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיטר פייג', באתר AllMovie (באנגלית) פיטר פייג', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פיטר פייג' ברשת Showtime
ראש כרוב

האם התכוונתם ל... שם ארכאי לכרוב הגינה ראש כרוב (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית טלוויזיה ישראלית בעבר ראש כרוב (תקליט) – כלל שירי תוכנית הטלוויזיה "ראש כרוב" חבילה עוברת – משחק חברה המכונה לעיתים גם "ראש כרוב" פרזידנט (משחק) – משחק קלפים המכונה לעיתים גם "ראש כרוב" "ראש כרוב" - כינוי בו כינה ארצ'י בנקר בסדרה "הכל נשאר במשפחה" את חתנו מייקל סטיביץ' (המגולם על ידי רוב ריינר) חבורת ראש כרוב – סרט בשנת 2010
לוכד נחשים

לוכד נחשים הוא אדם שהוסמך ומחזיק ברישיון לעסוק בלכידת נחשים שהגיעו לסביבה מיושבת, חדרו לתוך חצרות או בתים ובשל כך מהווים איום על התושבים. לכידת נחשים מבוצעת ברישיון הניתן על ידי רשות שמורות הטבע והגנים. בישראל הנחשים הם בעלי חיים מוגנים על פי חוק,בהיותם חיית בר וערך טבע מוגן. לכן כל פגיעה בהם לרבות לכידה, הריגה, החזקה בשבי וכיוצא בזה נחשבת עבירה על החוק. הפרעה לנחש חייבת להיעשות באישור מיוחד הנקרא "אישור פגיעה בערך טבע מוגן" הניתן על ידי רשות הטבע והגנים. כל עבירה על חוק זה עלולה לגרור קנסות כבדים ואף עונשי מאסר בפועל. רשות הטבע והגנים מקיימת קורסים ייעודיים להכשרת לוכדי נחשים נכון לשנת 2023 זמן ההמתנה הוא כשנה וחצי. אחריותו של לוכד נחשים היא לכידת הנחש תוך פגיעה מינימלית בנחש עצמו, והעברתו ממקום הימצאו הנוכחי בסביבה מיושבת לשחרור בשמורת טבע, שם הנחש יקבל "הזדמנות שנייה". שחרור הנחש נעשה בתיאום של לוכד הנחשים עם פקח שמורות הטבע האזורי. במקרה ונתקלים בנחש במקום ציבורי, יש לפנות למחלקת התברואה או למוקד החירום ברשות המקומית, שכן נחש במקום ציבורי נמצא תחת אחריותם. אם מדובר בשטח פרטי, יש לפנות ללוכד נחשים מוסמך. רשימת לוכדי נחשים בעלי היתר בישראל, באתר רשות הטבע והגנים
שרון גלס

שרון מרגריט גלס (באנגלית: Sharon Marguerite Gless‏; נולדה ב-31 במאי 1943) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת בשל תפקידיה בסדרות כמו "קגני ולייסי" ו"הכי גאים שיש". זוכת שני פרס אמי ושני פרס גלובוס הזהב. גלס נודעה בתפקידה בסדרת המשטרה משנות ה-80 "קגני ולייסי" ששודרה ברשת CBS בשנים 1982-1988, בתור כריסטין קגני. התפקיד זיכה אותה בשני פרסי אמי ובפרס הגלובוס. קודם לכן היא שיחקה את מגי פילבין, מזכירתם הצעירה והקלאסית של אדי אלברט ורוברט וגנר בסדרת הטלוויזיה "Switch" ברשת CBS בשנים 1975-1978. גלאס הופיעה גם בתור דבי נובוטני, אמו התומכת והשתלטנית של מייקל (האל ספרקס) בסדרת הדרמה "הכי גאים שיש" ששודרה בשנים 2000-2005. נכון ל-2007 היא משחקת את מיידלין ווסטן, אמו של מייקל ווסטן (ג'פרי דונובן) בסדרה "Burn Notice" ברשת "Network". גלס נולדה בשנת 1943 בלוס אנג'לס, קליפורניה. היא עבדה כמזכירה בסוכנויות הפרסום "Grey Advertising" ו"Young & Rubicam" בלוס אנג'לס. לאחר מכן עבדה בחברות ההפקות העצמאיות "Sassafras Films" ו"General Film Corporation". לאחר שהחליטה לעשות הסבת מקצוע למשחק היא החלה ללכת לשיעורי משחק וב-1974 חתמה על חוזה עבודה ל-10 שנים עם "Universal Studios". גלס הופיעה בכמה סדרות וסרטי טלוויזיה של הרשת, וכיכבה לצד אדי אלברט ורוברט וגנר בסדרה "Switch". בתחילת הפרק השביעי של הסדרה "קגני ולייסי" גלס החליפה את השחקנית מג פוסטר בתפקיד חוקרת המשטרה כריסטין קגני. בשנת 1991 היא נישאה למפיק הסדרה ברני רוסנזווינג שבמהלך היכרותם הראשונה היה נשוי לעוזרת הפקה בשם ברברה קורדי. רוסנזווינג יצר את סדרת הדרמה של חברת CBS " רוזי אוניל" (1990-1992) במיוחד בשביל גלס, ששיחקה בסדרה זו את התפקיד הנשי הראשי (רוזי אוניל) . גלס, שהייתה מועמדת ל-5 קטגוריות לפרס אוסקר וזכתה ב-2 מתוכן על תפקידה ב"קגני ולייסי" זכתה בעוד 2 פרסי אמי על תפקידה בסדרה. בשנת 1995 קיבלה השחקנית כוכב משלה בשדרת הכוכבים בהוליווד. בשנת 1998 זכתה לשחק בסרט דוקומנטרי על איין ראנד בשם "A Sense of Life", של יוצר הסרטים מייקל פקטון. הסרט זכה במועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. בשנים 2000-2005 גלס גילמה עובדת מסעדה בשם דבורה (דבי) נובוטני בסדרת הדרמה החדשנית ועטורת השבחים "הכי גאים שיש". בשנת 2006, הופיעה בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC ‏"The State Within". שנה לאחר מכן היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "Burn Notice" של חברת "USA Network". בשנת 2008 הצטרפה גלס לצוות הסדרה "ניפ/טאק" בה היא מגלמת את דמותה של קולין רוז, סוכנת שחקנים מרושעת. עבור תפקיד זה מועמדת גלס לפרס אמי לשנת 2008 בקטגוריה "שחקנית טובה בסדרת דרמה". 1985: פרס Q – השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (קגני ולייסי) 1986: פרסי אמי – הופעה יוצאת מכן הכלל בסדרת דרמה (קגני ולייסי) 1986: פרס גלובוס הזהב – הופעה הטובה ביותר בסדרת דרמה טלוויזיונית (קגני ולייסי) 1986: פרס Q – השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (קגני ולייסי) 1987: פרסי אמ – הופעה יוצאת מכן הכלל בסדרת דרמה (קגני ולייסי) 1987: פרס Q – השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (קגני ולייסי) 1988: פרס Q – השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (קגני ולייסי) 1991: פרס גלובוס הזהב – הופעה הטובה ביותר בסדרת דרמה טלוויזיונית (המשפט של אמי אוניל) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק. מדיה וקבצים בנושא שרון גלס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרון גלס שרון גלס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרון גלס, באתר AllMovie (באנגלית) שרון גלס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שרון גלס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
מצוקה עוברית

מצוקה עוברית הוא מצב בזמן הלידה שבו לפי הנתונים שיש לרופא, העובר אינו מקבל מספיק חמצן ברחם. איבחון המצוקה העוברית נעשה בדרך כלל בעזרת ניטור אלקטרוני רציף (כמו למשל, מעקב אחר קצב ליבו של העובר באמצעות מוניטור עוברי כדי לאבחן ירידה שלו), לעיתים על ידי אולטרה סאונד, ולעיתים גם על ידי מדידת רמת החומציות בדם שנלקח מקרקפתו. הטיפול במצוקה העוברית כולל ניסיונות לשנות את תנוחת האם, או מתן תוספת חמצן לאם. אם אלה לא עוזרים והלידה כמעט הסתיימה, ניתן לנסות ולחלץ את העובר במהירות בלידה מכשירנית. אם הלידה עדיין רחוקה או שלא התחילה כלל, יש לבצע ניתוח קיסרי. לידה ניתוח קיסרי