laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרברט גלאדסטון, ויקונט גלאדסטון הראשון

הרברט ג'ון גלאדסטון, ויקונט גלאדסטון הראשון (באנגלית: Herbert John Gladstone, 1st Viscount Gladstone;‏ 7 בינואר 1854 – 6 במרץ 1930) היה פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה הליברלית. שר הפנים בממשלות הנרי קמפבל-באנרמן והרברט הנרי אסקווית' עד שנת 1910 והמושל הכללי הראשון של דרום אפריקה בין 1910 ל-1914. גלאדסטון היה בנו של ויליאם גלאדסטון, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת. הרברט ג'ון גלאדסטון נולד בוסטמינסטר, לונדון, בשנת 1854. הוריו היו ויליאם גלאדסטון וקתרין גלאדסטון. גלאדסטון הצעיר חונך באוניברסיטת קולג' של אוקספורד. בין השנים 1877–1880 היה גלאדסטון מרצה להיסטוריה בקולג' קבל באוניברסיטת אוקספורד. לאחר מכן נכנס גלאדסטון לקריירה פוליטית מטעם המפלגה הליברלית שהונהגה בידי אביו. גלאדסטון היה חבר בית הנבחרים הבריטי במשך שלושים שנה עד 1910. בשנה הראשונה לקריירה הפוליטית שלו עסק בתור מזכיר פרטי של אביו שהיה באותה העת בקדנציה השנייה שלו בתור ראש הממשלה. בשנת 1881 מונה ללורד הראשון של האוצר (בבריטניה הלורד השני של האוצר הוא שר האוצר). במהלך אירועי מלחמת הבורים השנייה מילא גלאדסטון תפקיד של מגשר ופעל למנוע מהתפרקות של המפלגה הליברלית בין תומכי למתנגדי המלחמה. בשנת 1903 הסדיר ברית פוליטית עם מנהיג מפלגת הלייבור, רמזי מקדונלד, אשר השפיעה על תוצאות הבחירות הכלליות ב-1906. במסגרת הקריירה הפוליטית שלו היה מעורב גלאדסטון במספר משרות מנהל בממשלות הליברליות ובשנת 1905 מונה לשר לענייני פנים בממשלתו של הנרי קמפבל-באנרמן. בתפקיד השר לענייני פנים פעל גלאדסטון לצד דייוויד לויד ג'ורג' להסדר חוק הפיצויים לפועלים משנת 1906 אשר הביא לכך שפועלים שנפצעו בזמן עבודתם יקבלו תמיכה ממשלתית כלכלית. לאחר קריאה ציבורית ממושכת, גלאדסטון היה האחראי לחקיקת 8 שעות עבודה לפועלים במכרות מתחת לפני האדמה. לצד מזכירו הרברט סמואל, גלאדסטון העביר 34 חקיקות שונות בתקופת כהונתו בתפקיד השר לענייני פנים. בשנת 1910 ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת מינה את גלאדסטון לתפקיד המושל הכללי הראשון של דרום אפריקה לאחר הקמתה של מושבת איחוד דרום אפריקה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נכנס גלאדסטון, לצד ראש ממשלת דרום אפריקה, לואי בותה, למאבק נגד מרידת מאריץ שהתנגדה למעורבות הדרום אפריקאית במלחמה לצד הבריטים. חודש לאחר כניסת הממלכה המאוחדת למלחמה הוחלף גלאדסטון בתפקיד המושל הכללי בסידני בוקסטון, הרוזן בוקסטון הראשון. לאורך מלחמת העולם הראשונה היה מעורב גלאדסטון בארגוני גיוס תרומות שונים בדרום אפריקה. בשנת 1917 ניתן לגלאדסטון מסדר האימפריה הבריטית. לאחר המלחמה יצא לגמלאות ונפטר בשנת 1930 בואר, הרטפורדשייר. מדיה וקבצים בנושא הרברט גלאדסטון, ויקונט גלאדסטון הראשון בוויקישיתוף הרברט גלאדסטון, ויקונט גלאדסטון הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הרברט גלאדסטון, ויקונט גלאדסטון הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הרפורמות הליברלית בין 1906 - 1914 (Liberal Reforms 1906-1914), באתר BBC מכרות פחם (Coal mines), באתר פרלמנט הממלכה המאוחדת (United Kingdom Parliament)
דוד וינשל

דוד וינשל (1935 - מאי 2021) היה מנהל ישראלי, שימש כמנכ"ל משרד השיכון, מנכ"ל בנק ישראל, יו"ר רשות ניירות ערך, מנכ"ל "שופרסל" ומנכ"ל "כלל". דוד וינשל נולד ב־1935 בירושלים, במשפחה דתית. קיבל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במדעי החברה מ-ISS (אנ') בהאג. בשנת 1960 החל לעבוד במשרד האוצר כעוזר רפרנט באגף התקציבים, והתקדם לתפקיד סגן הממונה על התקציבים. בשנת 1974 מונה למנכ"ל משרד השיכון, ובמקביל לתפקידו זה מונה בשנת 1975 ליושב ראש בנק טפחות, שהיה בשליטת המדינה. בתחילת 1978 עבר לבנק ישראל כמנהל מינהל מלוות המדינה, ובפברואר 1979 מונה למנכ"ל בנק ישראל. בנובמבר 1981 הודיע על התפטרותו, וסיים את כהונתו ב-31 בדצמבר 1981. בשנים 1979–1980 היה גם יושב ראש רשות ניירות ערך. בשנת 1981 מונה למנכ"ל "שופרסל" ובהמשך מונה לנשיא החברה, ועמד בראש החברה עד מרץ 1991. בתפקידו זה יזם בשנת 1986 את הארכת תקופת האשראי הניתנת ללקוחות ("קנה עכשיו, שלם בעוד חודשיים"), ובעקבותיו הלכו רשתות מזון נוספות. באפריל 1991 החל לכהן כמנכ"ל קונצרן "כלל", ושימש בתפקיד זה עד 1997. בסוף שנות ה-90 כיהן כיו"ר "מגדל חברה לביטוח". ביולי 2005 מונה לדיין בבית הדין להגבלים עסקיים. בשנת 2017 יצא לאור, בהוצאת אופיר ביכורים, ספרו "הבהקים", ובו עשרה סיפורים קצרים. נפטר במאי 2021 והובא לקבורה בבית הקברות "מנוחת עולם" בנתניה. דוד וינשל היה נשוי עד למותו לזיוה, ולהם שתי בנות ושני בנים. ארי ליבסקר, "בתקופתי היה מוסר. מה שתשובה עשה, שבחברה אחת פשט רגל ובשנייה הרוויח המון, לא היה יכול לקרות", באתר כלכליסט, 10 בנובמבר 2017 הבהקים, באתר "אופיר ביכורים" יוסף חריף, מינויים חדשים, מעריב, 29 באפריל 1974 וינשל במקום שרף - כיו"ר בנק "טפחות", מעריב, 30 ביוני 1975 יצחק דיש, באווירה של "ציד מכשפות" יפחת מספרם של המנהלים המוכשרים, מעריב, 30 ביולי 1975 דוד וינשל - מנכ"ל בנק ישראל, מעריב, 8 בפברואר 1979 התפטר דוד וינשל מנכ"ל בנק ישראל, דבר, 16 בנובמבר 1981 מיכל הולצמן, מלחמת האשראי לפסח מחריפה, מעריב, 10 באפריל 1986 מיכל הולצמן, מסחר, מעריב, 30 בדצמבר 1986 מינויים חדשים בבית הדין להגבלים עסקיים, באתר ערוץ 7, 14 ביולי 2005 מודעת אבל, 18 במאי 2021
מצעד אלבומי העידן החדש

מצעד אלבומי העידן החדש (באנגלית: New Age Albums) הוא מצעד אלבומים המפורסם על ידי מגזין בילבורד, הכולל בתוכו את "אלבומי העידן המצליחים והנמכרים ביותר" בכל שבוע בארצות הברית, לפי דירוג נתוני המכירות שנאספים על ידי נילסן סאונדסקאן. המצעד הראשון פורסם ב-27 באוגוסט 1988. בהתחלה, כלל בתוכו מקום אחד בלבד, אך לאור הצלחתו התרחב ל-25 מקומות בסך הכול. המצעד כולל בתוכו אלבומים מסוגת מוזיקת העידן החדש, תוך שאלבומי אולפן, מיני-אלבומים, אלבומי אוסף ופסקולים רשאים להיכלל בו גם כן. האלבום הראשון שכבש את פסגת מצעדי אלבומי העידן החדש היה Cristofori's Dream, שיצא לאור על ידי חברת התקליטים נארדה פרודקשנס. אלבום הלהיטים The Very Best of Enya, של הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה, נחשב לאלבום העידן החדש המצליח ביותר בכל הזמנים, כאשר סך השבועות שלו בפסגת המצעד עומד על 86 שבועות. בילבורד 200 אתר האינטרנט הרשמי של מצעד אלבומי העידן החדש Top New Age Albums The week of August 27, 1988 Top New Age Albums The week of October 22, 1988, Billboard New Age Albums Chart, Billboard Top New Age Albums The week of May 15, 2021
ואלנסיין

וָאלֶנְסְיֶין (בצרפתית: Valenciennes), עיר תעשייתית במחוז נור שבחבל או-דה-פראנס בצרפת. נכון לשנת 2006 מנתה העיר 43,198 תושבים. שטח העיר 13.84 קמ"ר. צפיפות: 2,983 תושבים לקמ"ר. בשנת 1975 החלה ירידה במספר תושביה, אך מ-1990 מספר התושבים נמצא בתהליך עליה הן בעיר והן באחדים מפרווריה. בשנת 1999 התגוררו בשטח היישוב העירוני כולל הפרוורים 399,677 תושבים (מקום 14 בגודלו בצרפת). העיר ממוקמת על הנהר סכלדה (צרפתית: Escaut), כמאתים ק"מ מצפון לפריז וכמאה ק"מ מדרום לבריסל. ואלנסיין מופיעה לראשונה במסמכים רשמיים של קלוביס השני מלך הפרנקים משנת 693. בחוזה ורדן (843 ) נכללה העיר בממלכת לותארינגיה, בין ממלכות פרנקיה המערבית ופרנקיה המזרחית. בשנת 881 פלשו הנורמנים לדוכסות אֵיְנו, שוואלנסיין הייתה חלק ממנה. ב-1008 סבלה העיר מרעב ותושביה נדבקו במגפת דבר. ב-1345 הפכה לנחלת בית בוואריה, ששלט גם בהולנד ובזילנד. ב-1433, עברה העיר לחסותו של פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה באמצעות קשרי נישואים, והפכה לחלק מנחלותיו בארצות השפלה הבורגונדיות. ב-1477, לאחר מות שארל הראשון דוכס בורגונדיה, הפכה ואלנסיין עם כל ארצות השפלה הדרומיות לנחלת בית הבסבורג מאוסטריה. בשנת 1556, אחרי שקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה התפטר, עברה ואלנסיין, כחלק של ארצות השפלה, לשלטון בנו, פליפה השני מלך ספרד. ב-1677, צבאו של לואי הארבעה עשר כבש את העיר והיא הפכה לחלק של צרפת בהתאם להסכם ניימכן (1678). ביולי 1793 נכבשה העיר ונחרבה על ידי כוחות אנגלו-אוסטריים, אך שוחררה על ידי צבא המהפכה הצרפתי באוגוסט 1794. במלחמת העולם הראשונה נפלה העיר בידי הגרמנים ב-1914, ושוחררה על ידי חיילים בריטיים וקנדיים ב-1918. ב-10 במאי 1940 הופצצה העיר על ידי הגרמנים, ופרצה דליקת ענק שהחריבה את מרכז העיר. ואלנסיין שוחררה ב-2 בספטמבר 1944 על ידי צבא ארצות הברית. כבר במאה ה-15 התפרסמה ואלנסיין כמרכז תעשיית בדי תחרים שיוצרו מחוטי פשתן. גם כיום קיימת בעיר תעשיית טקסטיל מפותחת. ב-1718 נתגלו מרבצי פחם בסביבות העיר וב-1734 הוקמה חברה לכריית פחם. כיום מתבססת העיר על תעשיית מכוניות, בתי זיקוק ותעשיות מטלורגיה, אלקטרוניקה, צבעים ותרופות. בעיר ממוקמת קבוצת כדורגל מהליגה העליונה הצרפתית - ואלנסיין. רוסיה מוסקבה, רוסיה פולין גליביצה, פולין הונגריה מישקולץ, הונגריה איטליה אגריג'נטו, איטליה הונגריה אובודה, הונגריה הונגריה שלגוטריאן, הונגריה גרמניה דירן, גרמניה מדיה וקבצים בנושא ואלנסיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ואלנסיין (בצרפתית) אברהם יצחק ברומברג, ואלנסיין, הצופה, 21 בינואר 1951 ואלנסיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ואלנסיין (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית ואלנסיין, ברשת החברתית פייסבוק ואלנסיין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ואלנסיין, ברשת החברתית אינסטגרם ואלנסיין, סרטונים בערוץ היוטיוב
מחשבים וכיף

מחשבים וכיף היה מגזין מחשבים וגיימינג לילדים ונוער. הירחון ראה אור לראשונה בנובמבר 1990. העיתון כלל כתבות, טורים, קומיקס, ביקורות משחקי מחשב, חידות ואתגרים בנושא מחשבים. המגזין פנה בעיקר לקהל של ילדים ופחות לבני נוער כמו מתחריו באותה תקופה זומביט, פריק ו-WIZ. עורך הירחון היה פרופ' בנימין פיינשטיין. גיליון 101, האחרון שפורסם, יצא לאור במאי 2000. בין מדורי העיתון: למידה בכיף, אינטרנטו, משחקכיף, מחשבים וחינוך. במקביל להוצאת העיתון נערכו סדנאות וקייטנות "מחשבים וכיף" בחודשי החופש הגדול, בחופשות החגים וכחוגי אחה"צ לאורך שנת הלימודים. זכורים לטוב מחנות הקיץ של "מחשבים וכיף" שכללו במקביל ללימודי המחשבים גם לינה בשטח המחנה ונערכו בין היתר בקיבוצי שפיים וגעש ובבית הספר החקלאי "ויצו נחלת יהודה" עם כותבי הירחון נמנו: דוד גורדון, ד"ר מאיר בר-אילן, שרית יעקב, תומר גילת, אורי רוזנברג, שי סבג, דורון ניר, איציק אהרונוב, כפיר אלפנדרי, קובי שחר, גיא דוד גזית וחגית נבון. WIZ (כתב עת) פריק (מגזין) זומביט ירחון "מחשבים וכיף" במאגר המגזינים הישנים גבי בשן, חוברת חדשה לנוער, חדשות, 18 ביוני 1991 ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עלי סייבאו

עלי סייבאו (בצרפתית: Ali Saibou;‏ 17 ביוני 1940 – 31 באוקטובר 2011) היה הנשיא השלישי של ניז'ר, משנת 1987 עד שנת 1993. הוא המשיך את הנשיא הקודם סייני קונצ'ה, שנפטר מגידול במוח. עלי סייבאו הוא אחד מבני הזרמה (אנ'). הוא נולד בכפר דינגז'יבנדה. אף על פי שגם הנשיא הקודם, סייני קונצ'ה, נולד באותו הכפר, הם לא קרובי משפחה. הוא למד במכינה קדם צבאית בעיר סן-לואי בסנגל משנת 1950 (כשהיה בן 10). מאוחר יותר, הוא הצטרף לקלעים הסנגלים. הוא נפצע בקמרון בשנת 1960 עם הגדוד החמישי של צרפת. לאחר העצמאות של ניז'ר בשנת 1960, סייבאו הצטרף אל צבא ניז'ר בתור סמל. הוא עבר קורס מפקדים, ובשנת 1969 פיקד בנז'וויגמי (אנ'). לאחר שעבר ליחידה אחרת באגדז בשנת 1973, הוא קיבל דרגת קפטן. לאחר שעזר בהפיכה ב-1974, עבר עם חייליו לעיר ניאמיי, ובתור פרס קיבל דרגת מייג'ור, מונה לשר החברה הכפרית והסביבה, ונהיה הרמטכ"ל. עם זאת, קונצ'ה חשד בנאמנותו של סייבאו. ביוני 1975 הוא פיטר את סייבאו מהקבינט וביקש ממנו לעזוב את תפקידו כרמטכ"ל. סייבאו הגיב בכך שפרש מהצבא לגמרי, מה שכנראה הרגיע את קונצ'ה. סייבאו נשאר נאמן לקונצ'ה עד מותו, ב-10 בנובמבר 1987. לאחר מותו של קונצ'ה, הבטיח סייבאו את מועמדותו לממשיך של קונצ'ה בתפקיד הנשיא, בעזרת שליחת יריביו הצבאיים למדינות אחרות עם משימות דיפלומטיות. בשנת 1989, סייבאו היה המועמד היחיד, מכיוון שהקים את המפלגה החוקית היחידה, NMSD. כך הוא זכה בכל 93 המושבים של האספה הלאומית. בתחילת שנת 1990, לאחר עלייה במתיחות בעקבות מתקפת הטוארג בצ'ינטאברדן, התקיימה ועידה לאומית שפירקה את שלטון המפלגה האחת, והותירה את סייבאו במצב לא טוב. במרץ 1991 סייבאו הצליח לשחזר על מעמדו כמנהיג MNSD, בעזרת תמיכה מהצבא. עם זאת, בהמשך השנה אסרה הועידה הלאומית על סייבאולהשתתף בבחירות הבאות לנשיאות, ובנובמבר 1991 הוחלף כמנהיג המפלגה על ידי טנדג'ה ממדאו (מאוחר יותר הנשיא השביעי של ניז'ר). לאחר בחירתו של מהאמנה אוסומנה לנשיא בשנת 1993, סייבאו פרש אל הכפר שבו נולד. עלי סייבאו נפטר ב-31 באוקטובר 2011. מדיה וקבצים בנושא עלי סייבאו בוויקישיתוף
STS-3

STS-3 היא המשימה שלישית של מעבורות החלל, והשלישית של הקולומביה. זו הייתה המשימה הראשונה שבה מכל הדלק החיצוני לא היה צבוע, והמשימה היחידה שנחתה בנמל החלל וייט סנדס שבניו מקסיקו. מפקד המשימה: ג'ק לוסמה טייס: גורדון פולרטון מפקד: תומאס מטינגלי טייס: הנרי הרטספילד זוהי המשימה האחרונה שבה בוצע מינוי לצוות גיבוי בהיקף מלא. גם משימה זו בדקה את הביצועים המשולבים של המעבורת, שהייתה רכב חלל חדש עדיין. בנוסף, נשאה מספר ניסויים שבדקו את ביצועי המעבורת, וכן ניסויי תצפית על סערת שמש. ב-22 במרץ 1982 בשעה 11:00:00 על פי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית, זמן השיגור המתוכנן, הקולומביה המריאה בשלישית ממרכז החלל קנדי שבפלורידה (כן שיגור 39A). למעשה, השיגור נדחה בשעה בגלל כשל של מתקן חימום של צינור חנקן קרקעי. המטרה העיקרית של שיגור זה הייתה בדיקת הזרוע הרובוטית של המעבורת, ובדיקת הבידוד התרמי של מגיני החום על ידי כיוון חלקה האחורי והקדמי של המעבורת לשמש. לראשונה, בוצעו שורה של ניסויים בגוף החללית, ובהם ניסוי במערכת האלקטרופוריזה (Continuous Flow Electrophoresis System) כדי ללמוד יותר על ההפרדה ברכיבים ביולוגיים, וניסוי ה-Monodisperse Latex Reactor כדי ללמוד על חלקיקי לטקס אחידים בגודל מיקרומטר (uniform micrometre sized latex particles). במשימה זו הוכנסה לראשונה לשימוש מסילת כושר, לאימון האסטרונאוטים בזמן המשימה כדי להקטין את השפעות חוסר המשקל על גוף האדם. במהלך 10 דקות אימון, עבר כל אסטרונאוט כ-3,000 מייל (כאשר המעבורת בתוכה היה עברה מעל כדור הארץ). במהלך המשימה שני אנשי הצוות חשו לא טוב, השירותים לא היו תקינים, יחידת העזר לקביעת מהירות (Auxiliary Pacer Unit) התחממה יתר על המידה (אך פעלה היטב בזמן הנחיתה) ושלושה ערוצי תקשורת אבדו ב-26 במרץ. מספר אריחי מגן נפלו מן החלק העליון של חרטום המעבורת, לפני החלון הקדמי, במהלך השיגור. הדבר נתגלה בצילומים של חלק זה שנעשו מן הזרוע הרובוטית במהלך המשימה. כמו כן, חומר כלשהו נפלט מן המנועים הראשיים של המעבורת במהלך שני ימי הטיסה הראשונים. משימת STS-3 תוכננה במקור ל-7 ימי שהייה בחלל, אבל המשימה הורחבה ליום נוסף בגלל רוחות עזות באזור הנחיתה, ומסלול נחיתה 23 בקליפורניה ששירת את שתי המשימות הקודמות, שהיה למעשה קרקעית של אגם יבש, היה רטוב מכדי לאפשר נחיתה מוצלחת. לבסוף, הנחיתה התקיימה בחלק הצפוני של מטווח הטילים וייט סנדס בניו מקסיקו, בשעה 9:05 בבוקר על פי שעון MST. STS-3 הייתה המשימה היחידה שנחתה באזור זה. נראה היה כי המעבורת יכולה לנחות על חול, אך בפועל הדבר גרם לנזקים. במשימה זו הקולומביה הקיפה 130 פעמים את כדור-הארץ בגובה מסלול של 272 ק"מ וגמאה כ-5,400,000 ק"מ במשך 8 ימים, 4 דקות ו-46 שניות. בסה"כ נשרו 36 אריחי בידוד ו-19 ניזוקו. המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי ב-6 באפריל 1982. משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-3 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של STS-3 סיכום המשימה באתר נאס"א סרטון של נאס"א על המשימה בליווי הסברים של אנשי הצוות, עם כמה אנקדוטות משעשעות. תיאור המשימה
שאנדור מזאי

שאנדור מזאי (בהונגרית: Mezey Sándor; נאדאודבר, 14 בפברואר 1884 – בואנוס איירס, 5 בפברואר 1968) היה עורך דין, סופר, משורר, פובליציסט יהודי-הונגרי. מזאי היה חלק מצוות המהדורה ההונגרית של התרגום והכתיבה של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים (הונגריה 1906). שאנדור מזאי נולד במשפחה יהודית כבנם של אדה מזאי ושל לאורה מזאי. הוא למד משפטים באוניברסיטת בודפשט, ולאחר עמידה בבחינות הלישכה קיבל רישיון לעריכת דין. משנת 1909 עסק בעריכת דין בבודפשט. הוא פרסם את כרך שיריו הראשון בשנת 1903 תחת הכותרת "שירים". לאחר מכן יצאו שני כרכי שירה נוספים שלו בשם "שריפות" ו"לוהנגרין". שיריו, שהיו וידוייו חמים של אידיאליסט אצילי, מאופיינים לעיתים בשפה צבעונית ובמוזיקליות חזקה. מזאי כתב הרבה שירים בנושאי יהדות ויהודים. ככותב גם פרוזה משך תשומת לב בסיפוריו הקצרים והמעניינים שפורסמו בעיתוני הקהילה היהודית של פשט ושלחמו נגד הריאקציה הפוליטית והתרבותית שאיימה על יהדות הונגריה. הוא ניסה את כוחו גם בכתיבת דרמה ("סנט ג'נובה", וטרגדיה על בטהובן בשם "סונטת קרן ירח"). כעמיתו לעבודה של דודו, פרנץ מזאי, הוא השתתף בחיי הקהילה היהודית וזכה להצטיינות סביב פיתוחם של כמה מוסדות רווחה יהודיים. הוא הצליח לשרוד את השואה ובשנת 1948 היגר והתגורר בארגנטינה. משנת 1951 היה הבעלים של "משרד המידע ההונגרי", היה העורך של אנואריו מולנר (Anuario Molnar) והיה ראש מדור המוזיקה של "העיתון ההונגרי של ארגנטינה" (Argentínai Magyar Újság) ושל ו"העיתון ההונגרי של דרום אמריקה" (Délamerikai Magyar Újság). Bodorik Sándor: Mezőtúri életrajzi lexikon. Mezőtúr város pantheonja a kezdetektől máig. Mezőtúr, S-print Reklámiroda, 1999. Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái. Bp., Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete, 1939-2002. 7. kötettől sajtó alá rend. Viczián János. Hungarians in America. Edited by Szy, Tibor. New York City, Hungarian University Association, Inc, 1963. Kortárs magyar írók 1945-1997. Bibliográfia és fotótár. Szerk. F. Almási Éva. Bp., Enciklopédia Kiadó, 1997, 2000. Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. [Részben 2. jav. és bőv. kiad. + Álnévlexikon] Bp., Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000. Mérő Ferenc: Emigrációs magyar irodalom lexikona. Köln-Detroit-Wien, Amerikai Magyar Kiadó, [1966]. Magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Benedek Marcell. Bp., Akadémiai Kiadó, 1963-1965. Borbándi Gyula: Nyugati magyar irodalmi lexikon és bibliográfia. Bp., Hitel, 1992. Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei. 4. kiad. Bp., 1938-1939. Budai-Bernwaliner József ny. Amerikai magyarok arcképcsarnoka. Főszerk. Tanka László. Szerk. Balás Róbert. Bp., Médiamix Kiadó. 2003. Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub. Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994. Bölöny József: Magyarország kormányai. Az 1987-1992 közötti időszakot feldolg. és sajtó alá rend. Hubai László. 4. bőv., jav. kiad. Bp., Akadémiai Kiadó, 1992. לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. [1] שאנדור מזאי בבסיס הנתונים של המוזיאון הספרותי פטפי "Születési bejegyzése a nádudvari izraelita hitközség születési akv. 3/1884. folyószáma alatt".
The Great Pretender

The Great Pretender הוא שיר פופולרי שבוצע במקור על ידי הפלאטרס. המילים והלחן נכתבו על ידי באק ראם, המנהל והמפיק של הפלאטרס, ויצא כסינגל בנובמבר 1955. השיר הגיע למקום הראשון במאה הראשונים של מצעד הבילבורד, ולמקום ה-5 במצעד הבריטי. השיר כוסה על ידי מספר זמרים, ביניהם דולי פרטון, רוי אורביסון ופרדי מרקיורי, שגרסתו הגיעה למקום ה-4 במצעד הבריטי. השיר בוצע גם על ידי להקת הבנד. הסינגל של הפלאטרס יצא בנובמבר 1955. הוא הפך לשיר ה-R&B הנמכר ביותר בינואר 1956, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד בפברואר 1956. הסינגל היה במקום ה-12 ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בשנת 1956. הפלאטרס ביצעו את "The Great Pretender" ו-"Only You" בסרט המוזיקלי "Rock Around the Clock" מ-1956. בשנת 2004 דורג השיר במקום ה-360 מתוך 500 השירים הגדולים בכל הזמנים על ידי הרולינג סטון. השיר בוצע מחדש בשנת 1987 על ידי פרדי מרקיורי, סולן להקת הרוק קווין. הגרסה של מרקיורי הגיעה למקום ה-4 במצעד הסינגלים בבריטניה. באחד הראיונות האחרונים שצולמו בווידאו באביב 1987, הסביר מרקיורי כי השיר התאים במיוחד לאופן שבו הוא ראה את הקריירה שלו ועל היותו על הבמה. הקליפ של השיר הציג את מרקיורי חוזר לקליפים של השירים "Radio Ga Ga", "Crazy Little Thing Called Love", "It's a Hard Life", "I Want to Break Free", "Bohemian Rhapsody", "One Vision" והשיר "I Was Born to Love You" מתוך אלבום הסולו של מרקיורי Mr. Bad Guy משנת 1985. את הקליפ ביים דייוויד מאלט בפברואר 1987, והופיעו בו גם מתופף להקת קווין רוג'ר טיילור והשחקן פיטר סטראקר בדראג. הקליפ היה בולט בכך שמרקיורי גילח את שפמו, לאחר שהיה איתו לאורך רוב שנות השמונים. מידע על היצירה "The Great Pretender" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "The Great Pretender" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"The Great Pretender" באתר SecondHandSongs
QuantumScape

QuantumScape היא חברה אמריקאית, העוסקת במחקר אודות סוללות ליתיום מתכתיות מוצקות למכוניות חשמליות. מטה החברה נמצא בסן חוזה, קליפורניה והיא מעסיקה כ-200 עובדים (נכון ל 2019). בין המשקיעים נמנים ביל גייטס ופולקסווגן. QuantumScape הוקמה בשנת 2010 על ידי ג'אגדיפ סינג, טים הולמה ופרופסור פריץ פרינץ מאוניברסיטת סטנפורד. בשנת 2012, החלה לעבוד עם יצרנית הרכב הגרמנית פולקסווגן. בשנת 2018 השקיעה פולקסווגן 100 מיליון דולר בחברה והפכה לבעלת המניות הגדולה ביותר. באותה שנה הודיעו פולקסווגן ו-QuantumScape על הקמת פרויקט ייצור משותף להכנה לייצור המוני של סוללות מצב מוצק. ביוני 2020 השקיעה פולקסווגן 200 מיליון דולר נוספים בחברה. ב-3 בספטמבר 2020, QuantumScape הודיעה על מיזוג עם חברת הרכישות המיוחדת Kensington Capital Acquisition. כתוצאה מהמיזוג, QuantumScape הייתה אמורה לקבל מימון של מיליארד דולר, כולל מימון מפולקסווגן ורשות ההשקעות של קטר. במקביל, מניות החברה נרשמו בבורסת ניו יורק בסמל QS. העסקה הושלמה בנובמבר 2020 וגייסה הון לייצור הסוללות בסדרה. ב-15 באפריל 2021 הודיעה קרן הגידור סקורפיון קפיטל על מעמדה הקצר במניה, והאשימה את החברה בהיותה תוכנית "Pump and Dump". ביולי 2024 הוכרז על חתימת הסכם עם פולקסווגן על ייצור סוללות בהיקף שנתי שיספיק למיליון מכוניות. Philipp K (2020-09-04). "VW-Partner QuantumScape geht an die US-Börse" (בגרמנית). Wayland, Michael (2020-09-03). "Bill Gates-backed vehicle battery supplier to go public through SPAC deal". CNBC (באנגלית). נבדק ב-2020-09-09. "Our team is redefining the frontier of battery technology" (באנגלית אמריקאית). "QuantumScape Corp". Wayland, Michael (2020-09-03). "Bill Gates-backed vehicle battery supplier to go public through SPAC deal". CNBC (באנגלית). נבדק ב-2020-09-09. Philipp K (2020-09-04). "VW-Partner QuantumScape geht an die US-Börse" (בגרמנית). Ambrogio Visconti. "QuantumScape's Merger With Kensington Capital Acquisition Corp – Global Legal Chronicle" (באנגלית אמריקאית). Lenihan, Rob. "QuantumScape Falls on Scorpion Capital Short Report". TheStreet (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-04-15. הסכם ייצור עם פולקסווגן
המלכה אירופה

המלכה אירופה (בלטינית: Europa regina; תעתיק: אירופה רג'ינה), הוא שמה של מפה סימבולית בדמותה של יבשת אירופה כמלכה. המפה נהפכה לפופולרית בעשור הראשון של המאה ה-16, ומראה את אירופה עומדת זקופה, כאשר צורת היספניה יוצרת את ראשה וכתרה, ובוהמיה את ליבה. בימי הביניים, בדרך כלל דבקו במפות מסוגת T-O שבמרכזן ירושלים, ומתארות את אירופה, אסיה ואפריקה (כגון מפת בינטינג הידועה) מפות נפרדות של אירופה היו נדירות ביותר; הדוגמאות היחידות הידועות הן מפת Liber Floridus, שפורסמה בשנת 1112, ומפה ביזנטית מהמאה ה-14. המפה הבאה שהתמקדה באירופה פורסמה על ידי הקרטוגרף יוהנס פוטש בשנת 1537, בראשית העת החדשה המוקדמת. המלכה אירופה היא אישה צעירה וחיננית. הכתר שלה, פורטוגל, מונח על ראשה, ספרד, מעוצב על ידי כתר החישוק הקרולינגי. צרפת והאימפריה הרומית הקדושה מהוות את החלק העליון של גופה, כאשר בוהמיה היא הלב. שמלתה הארוכה משתרעת על הונגריה, פולין, ליטא, ליבוניה, בולגריה, נסיכות מוסקבה, מקדוניה ויוון. בזרועותיה, שנוצרו על ידי איטליה ודנמרק, היא מחזיקה שרביט וכדור (סיציליה). ברוב התיאורים מוצגים באופן חלקי אפריקה, אסיה וחצי האי הסקנדינביה, כך גם האי הבריטי. בשנת 1537, כאשר הונהגה אלגוריית המלכה אירופה, שלט קרל החמישי לבית הבסבורג באימפריה הרומית הקדושה והן בממלכות ספרד, בטענה שהוא הקיסר האוניברסלי של אירופה. זאת עשוי להסביר מדוע המפה מכוונת מערבה כך שספרד תוצג כראש המוכתר, ומדוע הסמל האימפריאלי - השרביט, הכתר קרולינגי וכוכב - הם של קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ייחוס נוסף לקרל החמישי הוא השמלה, אשר הייתה דומה לקוד הלבוש אשר היה נהוג אז בחצר בית ההבסבורג, ופניה של המלכה, הדומים לאשתו, איזבלה. כמו דיוקנאות זוגיים הנהוגים אז, המלכה אירופה מפנה את ראשה ימינה וגם אוחזת בכדורה ביד ימין, מה שהתפרש כמי שמציעה כוח לבעלה הדמיוני, הקיסר. באופן כללי יותר, אירופה מוצגת כנצרות המאוחדת במסורת ימי הביניים, ככוח גדול או אפילו כהדומיננטי בעולם. אלגוריה שלישית היא ייחוסה של אירופה כמיקומו החדש של גן עדן, על ידי מיקומם של גופי המים, המבדילים אותה משאר העולם, מאחר שהאיקונוגרפיה אז תיארה את גן עדן כצורה סגורה, המלכה אירופה מוקפת בים ונהרות. נהר הדנובה מתואר באופן הדומה לנהר המקראי הזורם בגן העדן, ושפכו נוצר על ידי ארבע זרועות. ייצוגה של המלכה אירופה המוקפת במים הוא גם רמז לאירופה המיתולוגית העתיקה, שנחטפה על ידי זאוס אשר נשאה אותה מעל המים. אירופה (מיתולוגיה) האנשת מדינות מדיה וקבצים בנושא המלכה אירופה בוויקישיתוף Landwehr & Stockhorst (2004), p. 279 Werner (2009), p. 243 Borgolte (2001), p. 16 Schmale (2004), p. 244 Wendehorst & Westphal (2006), p. 63 Bennholdt-Thomsen (1999), p. 22 Werner (2009), p. 244 Werner (2009), p. 245
בריעה

בתנ"ך, ישנם ארבעה אישים בשם בריעה. הראשון, הוא בנו השלישי של אשר ונכדם של יעקב ושל זלפה שפחת לאה. לבריעה היו שלושה אחים: ימנה, ישוי וישוה, ואחות אחת: שרח. לבריעה היו שני בנים: חבר ומלכיאל. למשפחתו של בריעה קראו משפחת הבריעי. בריעה בם אשר הוא הראשון מצאצאי יעקב שכינה את ה' מלכי. בספר הישר מסופר שאמו של בריעה נקראה הדורה, בתו של אבימאל בן עבר בן שם, והיא הייתה אשתו של אשר. השני, הוא בנו של אפרים המוזכר רק בדברי הימים. לפי המסופר, אפרים הוליד את בריעה זמן מה לאחר שהרגו בני גת כמה מבני אפרים שירדו לקחת את מקניהם. השלישי, הוא איש משבט בנימין, שלא ידוע מה שם אביו ובניו. והרביעי, הוא בנו הרביעי של שמעי בן גרשון. עקב ריבוי השם בריעה בקרב שבטי ישראל, יכול להיות שהיו קשרי נישואים בין שבטים אלו. בדברי הימים, השם משמש כרמז לרעה. יש המפרשים את שמו כמו השם בדן, שפירושו בן-דן, והשם בדקר, שפירושו בן-דקר. אם כך, פירושו הוא בן ריעה, וריעה זה הוא יעקב, שה' רעה אותו. טענה נוספת אומרת שהשם מגיע מהמילה "רעי" כלומר ידידי, והכוונה לקדוש ברוך הוא. ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ב ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק י"ז ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק מ"ה דעת מקרא, בראשית מו יז ספר הישר (מדרש), טקסט דיגיטלי באתר ספריא ספר דברי הימים א', פרק ח', פסוקים י"ג–ט"ז ספר דברי הימים א', פרק כ"ג, פסוקים י'–י"א ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק כ"ג ספר בראשית, פרק מ"ח, פסוק ט"ז