laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לה גופרה

לה גופרה היא רשת גלידריות ישראלית. רשת לה גופרה הוקמה ב־1995, על ידי גלעד סמובסקי. הסניף הראשון נפתח בצפון ישראל. עם הזמן נפתחו כ-20 סניפים, הדרומי ביותר נמצא בגן יבנה. תקופה ארוכה עיצוב סניפי הרשת היה שונה מעיצוב הקיים במרבית סניפי הרשת כיום. בשנים האחרונות נקבע עיצוב אחיד למרבית הסניפים כשהבולט ביניהם הוא תקרת שמיים כחולה. רשת ״לה גופרה״ היא רשת גלידריות מהוותיקות בישראל. הרשת מבוססת על שיטת הזכיינות. הזכיינים עוברים הכשרה בייצור גלידות איטלקיות איכותיות כמו גם הכשרה בהכנת קרפים צרפתיים, וופלים בלגיים מסורתיים. על אף שבסניפי הרשת יש תפריט בסיסי אחיד, קיימת ייחודיות ורב-גווניות בטעמים בסניפי לה גופרה ברחבי הארץ. בין סניפי הרשת יש סניפים כשרים. חומרי הגלם לגלידות מגיעים מיצרני גלידות איטלקיות איכותיות והם בעלי הכשר. אתר האינטרנט הרשמי של לה גופרה
מונדיאליטו

האם התכוונתם ל... גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (בישראל ידוע בכינוי "מונדיאליטו") מונדיאליטו (כדורגל חופים) מונדיאליטו (כדורגל נשים)
גורדיון

גורדיון (ביוונית: Γόρδιον; בלטינית: Gordium; בטורקית: Gordion) הייתה בירתה העתיקה של פריגיה. מיקומה נמצא בשטחי נפת אנקרה במחוז מרכז אנטוליה בטורקיה המודרנית. ב-2023 האתר הארכאולוגי של גורדיון הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. תל גורדיון נמצא כ-90 ק"מ דרומית מערבית לאנקרה. תאריך יסודה המדויק אינו ידוע, אך נראה כי נוסדה בערך במקביל לנפילת האימפריה החתית סביב 1200 לפנה"ס בסמוך לפרוץ משבר תקופת הברונזה על חורבותיו של בית קברות חתי. מקורם של הפריגים אינו ידוע בוודאות, אך נראה שמדובר בעלית אריסטוקרטית ממוצא בלקני שהיגרה לאזור, כבשה אותו ושלטה בתושבים מקומיים. נראה כי השולטים החדשים לא השמידו את התרבות הקיימת, אלא הוסיפו לה נופך משלהם. תארוכה של גורדיון לוט בערפל. תחילה היה מקובל שתקופת הזוהר של העיר הייתה בין המאה ה-9 למאה ה-8 לפנה"ס והסתיימה עם גל הפלישה הקימרי בסוף המאה ה-8. אך ממצאים מאוחרים יותר העלו שתאריך החורבן מוקדם בהרבה והתרחש סביב שנת 800 לפנה"ס והוא לא קשור לפלישה הקימרית. העיר השתקמה מהחורבן והייתה לחלק מהממלכה הלידית ומאוחר יותר לחלק מהאימפריה הפרסית. בשנת 333 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי אלכסנדר הגדול במהלך כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול. העיר איבדה מחשיבותה במהלך התקופה הרומית וננטשה. מראשית המאה ה-20 הפך התל למוקד חשוב של מחקר ארכאולגי הנמשך עד היום. הקשר הגורדי R. D. Barnett in F. W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), The Cambridge Ancient history, vol 2 part 2, Cambridge university press, 1984. מדיה וקבצים בנושא גורדיון בוויקישיתוף Naomi F. Miller, Melinda A. Zeder, and Susan R. Arter, ‏From Food and Fuel to Farms and Flocks: The Integration of Plant and Animal Remains in the Study of Ancient Agropastoral Economies at Gordion, Turkey, Current Anthropology Volume 50, Number 6, December 2009, באתר Academia.edu גורדיון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גורדיון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) גורדיון באתר אונסק"ו (באנגלית) Naomi F. Miller et al, p. 916 R. D. Barnett, p. 417 R. D. Barnett, p. 427 G. Kenneth Sams, Keith DeVries, 1937-2006, American Journal of Archaeology, Vol. 111, No. 3 (Jul., 2007), p. 550 Keith DeVries, Peter Ian Kuniholm, G. Kenneth Sams & Mary M. Voigt, New dates for Iron Age Gordion
הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי

הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי (שמה הרשמי: Sistema de Transporte Colectivo, ובראשי תיבות STC) היא מערכת הסעת המונים המשרתת את מטרופולין העיר מקסיקו סיטי, בירת מקסיקו. היא הרכבת התחתית השנייה בגודלה בצפון אמריקה. בשנת 2019 השתמשו בשירותיה 1.655 מיליארד נוסעים, ובכך הייתה לרכבת התחתית העשירית בעולם מבחינת מספר הנוסעים שבה. מאז החלה לפעול ב-1969 התרחב מערך הקווים של הרכבת התחתית בהדרגה, והוא כולל כיום 12 קווים באורך כולל של 226.49 קילומטרים, המשרתים 195 תחנות. מקצת התחנות מצויות מחוץ לתחומי המחוז הפדרלי של הבירה, בשטחה של מדינת מקסיקו. הרכבת התחתית באה לעולם בעקבות בעיות תחבורה חמורות שהתפתחו במקסיקו סיטי במחצית השנייה של המאה העשרים, כאשר כבישי העיר נפקקו מדי יום בתנועת 91 קווי אוטובוסים ובכ-150 אלף מכוניות פרטיות. התרומה הגדולה ביותר להקמת הרכבת התחתית הועלתה על ידי המהנדס ברנרדו קינטנה אריוחה (Bernardo Quintana Arrioja) אשר בעקבות מחקריו יצר את התוכנית הראשונית לרכבת. הוא פעל למימוש תוכניתו החל מסוף שנות החמישים, אך רק בשנת 1967 החליטה ממשלת מקסיקו לאמצה. בניית הרכבת התחתית החלה באותה שנה, והקו הראשון בה, באורך של 12.7 קילומטרים ובו 14 תחנות (מתוך 20 כיום) החל לפעול ב-4 בספטמבר 1969. מאז פתיחת הקו הראשון הורחב מערך הקווים במספר שלבים. ב-1970 הופעלו שני קווים נוספים (2 ו-3). לאחר הפסקה ארוכה, במהלך שנות השמונים, נוספו לרכבת חמישה קווים (4, 5, 6, 7, ו-9), ובשנות התשעים נבנו והופעלו עוד שלושה קווים (קו 8 ושני הקווים הפרבריים המזינים המסומנים כ-A ו-B). הקו החדש ביותר של הרכבת, מס' 12, החל לפעול ב-2012. במקביל להקמת הקווים החדשים הוארך תוואי הקווים הוותיקים ונפתחו בהם תחנות חדשות. מקצת קטעי קווי הרכבת ניבנו מעל פני הקרקע, במקומות שבהם הדבר הסתייע. עקב כך נמצאות 115 מתחנות הרכבת מתחת לפני הקרקע (בעומק של עד 35 מטרים), 54 מצויות בגובה פני הקרקע ו-26 תחנות פועלות במפלס מוגבה. בעשרה מהקווים פועל ציוד נייד בעל צמיגי גומי, ורק בשניים מהם (A ו-12) פועל ציוד בעל גלגלי מתכת סטנדרטיים. באפריל 2012 פעלו בקווי הרכבת 335 רכבות בנות 6 עד 9 קרונות כל אחת. בעת הקמת הקו הראשון של הרכבת הגיע שיעור האנאלפביתיות של תושבי מקסיקו לכשליש מהאוכלוסייה. לכן זוהתה כל תחנת רכבת גם על ידי לוגו מינימליסטי שעוצב במיוחד עבורה, ושיטה זו נוהגת גם כיום, למרות שכבר אין בה צורך כבעבר. מעצב השיטה שעל פיה נוצר כל לוגו היה המעצב הגרפי האמריקאי לאנס ויימן (Lance Wyman), שהיה גם אחד ממעצבי הלוגו של משחקי אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). סימון התחנות על ידי לוגו אומץ גם על ידי מערכות הרכבות התחתיות בערים גוודלחרה ומונטריי שבמקסיקו. לקווי הרכבת התחתית תחנות מעבר למערכות תחבורה אחרות של המטרופולין - המטרובוס, הרכבת הקלה (el Tren Ligero) ורכבת הפרברים (Ferrocarril Suburbano de la Zona Metropolitana del Valle de México). החיבור איננו מתקיים במסגרת תחנות מאוחדות אלא באמצעות מעבר הולכי רגל במפלס הרחוב. התמוטטות גשר המטרו במקסיקו סיטי מדיה וקבצים בנושא הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי (בספרדית) הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי, ברשת החברתית פייסבוק הרכבת התחתית של מקסיקו סיטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר הרכבת התחתית הרכבת התחתית הגדולה ביותר בצפון אמריקה פועלת בעיר ניו יורק שבארצות הברית. Metro CDMX, afluencia de estación por línea 2019, Metro CDMX (בספרדית)
חיל האוויר המלכותי של בחריין

חיל האוויר המלכותי של בחריין (בערבית: سلاح الجو الملكي البحريني; באנגלית: Royal Bahraini Air Force, RBAF) הוא הזרוע האווירית של צבא בחריין. החיל גדל מ-650 חיילים בשנת 1992 ל-1,500 בשנת 2009. הזרוע האווירית של צבא בחריין נוסדה בשנת 1977 ובתחילת דרכה הפעילה רק מסוקים. בשנת 1986 הוזמנו מטוסי קרב סילוניים מדגם F-5 מארצות הברית. בשנת 1987 אורגן צבא בחריין מחדש ופוצל לשלוש חיילות עיקריים: חיל רגלים, חיל ים וחיל אוויר כאשר שמה של הזרוע האווירית לשעבר שונה ל"חיל האוויר של אמירות בחריין". בשנת 1990 חיל זה החל להצטייד במטוסי F-16 שתרמו רבות לכוחו וליכולתו המבצעית. ב-2 באוגוסט 1990 מספר מטוסי קרב של חיל האוויר הכוויתי נחתו בבסיסי חיל האוויר של בחריין, לאחר שעיראק פלשה לכווית. במלחמת המפרץ שבאה לאחר הפלישה, חיל האוויר של בחריין הטיס לראשונה את מטוסי ה-F-16 וה-F-5 שברשותו לצורך משימות הגנה והתקפה ב-25 בינואר 1991. מלחמת המפרץ הסתיימה כחודש לאחר מכן, ב-28 בפברואר 1991. משלוח נוסף של מטוסי F-16 עבור החיל הגיע בשנת 2000. המטוסים החדשים צוידו בטילי AIM-120 אמראם, השימוש המבצעי הראשון בטילים אלה נעשה על ידי חיל האוויר האמריקאי בשנת 1992. לאחר הבחירות במדינה ב-14 בפברואר 2002, בחריין הפכה מאמירות לממלכה ועל כן שינתה את שמות הכוחות המזוינים שברשותה. שם הזרוע האווירית שונה מ"חיל האוויר של אמירות בחריין" ל"חיל האוויר המלכותי של בחריין". ביוני 2007, החיל רכש מספר מסוקי UH-60 בלק הוק לצורך משימות תקיפה וכן חילוץ והצלה. ממשלת בריטניה ניהלה מגעים עם בחריין כדי שזו האחרונה תרכוש ממנה מספר מטוסי יורופייטר טייפון. בפועל, בחריין שוקלת לרכוש עבור חיל האוויר את אחד ממטוסי הקרב הבאים: יורופייטר טייפון, JAS-39 גריפן (תוצרת שוודיה), דאסו ראפאל (מתוצרת צרפת) או את ה-F-35 לייטנינג II האמריקאי. בינואר 2014, חיל האוויר של בחריין החל לחפש תחליפים למסוקי ה-AH-1 קוברה שברשותה. בין המועמדים הפוטנציאליים נמנים: AH-64 אפאצ'י, מיל מי-28 ו-קמוב Ka-50. מטוס F-16 אחד של החיל התרסק במפרץ הפרסי ב-27 בספטמבר 2003, 75 קילומטרים צפונית לבחריין. מדיה וקבצים בנושא חיל האוויר המלכותי של בחריין בוויקישיתוף
חנה הנקין

הרבנית חנה הנקין (נולדה ב-1946) היא מקימת וראש מדרשת נשמת, ממובילות לימוד תורה והלכה לנשים. יחד עם בעלה, הרב יהודה הרצל הנקין ייסדה את מדרשת נשמת בשנת 1990 (תש"ן) ומאז למדו בה אלפי תלמידות בתוכניות שונות. הנקין נולדה בארצות הברית ולמדה בתיכון ליד הישיבה-יוניברסיטי ולאחר מכן למדה בקולג' 'סטרן' ביהדות הוראה וסוצלוגיה לתואר השני. נישאה לרב יהודה הרצל הנקין איתו עלתה לארץ ב-1972, בני הזוג התיישבו בבית שאן ולימדו בתיכון מקיף מקומי עד שהרב מונה לרב אזורי והרבנית הצטרפה לפעילותו במועצה הדתית. הרבנית עברה לירושלים ובשנת 1990 הקימה את מדרשת ”נשמת“, שהיום מונה מעל ל-150 תלמידות. ב-2015 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת בר-אילן. לזוג הנקין שישה ילדים. בנם הרב איתם הנקין, נרצח בפיגוע ירי יחד עם רעייתו נעמה ב-1 באוקטובר 2015. בן נוסף הוא ההיסטוריון הצבאי ד"ר יגיל הנקין. בנם אליהו הוא אלוף הארץ בהרמת משקולות בשנים 2013 -2014. בשנת תשע"ז החליטה עיריית ירושלים להעניק לה את התואר יקיר ירושלים. ב-2017 נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. בנימוקי הוועדה שבחרה בה נכתב: "הרבנית חנה הנקין, תלמידת חכמים העומדת בראש מדרשת נשמת היא מחלוצות בתי המדרש לנשים. במדרשה שייסדה לומדות תורה נשים ונערות ומוכשרות בה יועצות הלכה". ב-1990 הקימה חנה הנקין יחד עם בעלה, הרב יהודה הנקין את מדרשת נשמת, מדרשה גבוהה ללימודי תורה לנשים, בשכונת פת בירושלים. במדרשה למדו עד כה אלפי תלמידות והנקין עומדת בראשה עד היום. הרבנית חנה הנקין יסדה במדרשת נשמת את התוכנית להכשרת יועצות הלכה, דבר המהווה פריצת דרך בעולם לימוד התורה הנשי. במסגרת בלעדית זו, מוכשרות לראשונה נשים לתת מענה הלכתי לפניות של נשים מהארץ ומחוצה לה, בנושאי טהרת המשפחה ובריאות האישה. הנשים המתקבלות לתוכנית, שבראשה עומדים הרב יעקב ורהפטיג והרב יהודה הרצל הנקין, לומדות במשך שנתיים לימודי הלכה ברמה גבוהה וכן לימודים מתחומי הגינקולוגיה ובריאות הנפש. בסיום הלימודים נבחנות התלמידות על ידי פוסקי הלכה מומחים לצורך קבלת תעודת "יועצת הלכה", המסמיכה את הנשים לייעץ ולתת הכוונה בנושאי טהרת המשפחה, וכן בנושאים הנלווים לכך. מאז הקמת התוכנית זוכות היועצות להכרה ציבורית נרחבת ולתמיכה רבנית, בין השאר של הרבנים יעקב אריאל ונחום אליעזר רבינוביץ. ב-2003 נפתח על ידי מדרשת נשמת "הקו ההלכתי הפתוח" לטהרת המשפחה ע"ש גולדה קושיצקי. בקו עונות יועצות ההלכה המוסמכות, בוגרות תוכנית "קרן אריאל", לשאלות של נשים בנושאי טהרת המשפחה ובריאות האישה. במקרה הצורך מועברת הפניה לרב פוסק לצורך הכרעה הלכתית. שרות זה מוצע גם באתר יועצות ההלכה של נשמת. נכון לשנת 2015, ענו יועצות ההלכה בקו הפתוח לכ-300,000 שאלות הלכתיות של נשים מכל המגזרים, מישראל ומרחבי העולם. הרבנית חנה הנקין חברה בפורום תקנה. רחלי ריף, לתת להן מה שלי לא היה, מקור ראשון, מוסף "שבת", 20 ביולי 2012 עפרה לקס, "עניין אישי" עם הרבנית חנה הנקין - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 27 בדצמבר 2012 נטעאל בנדל, ‏דברים שלא ידעתם על הרבנית חנה הנקין, באתר כיפה, 26 ביוני 2013 רבקי גולדפינגר, דגל התורה, באתר ערוץ 7, 27 באפריל 2017 אריאל הורוביץ, ‏"ההלכה היא הלכה, הרגישות נשית", בעיתון מקור ראשון, 23 בספטמבר 2018 הרבנית חנה הנקין באתר אוניברסיטת בר-אילן. דביר עמר, יד אליהו, עיתון שביעי שלמה פיוטרקובסקי, פורסמו שמות יקירי ירושלים לשנת תשע"ז, באתר ערוץ 7, 24 בינואר 2017. חנה הנקין, מבצרות את ההלכה בישראל, באתר מוסף שבת, מקור ראשון, 3 באוקטובר 2015 נשמת - מדרשה גבוהה ללימוד תורה לנשים, באתר hebrew.yoatzot.org (ארכיון) יאיר שלג, חשקה נפשן בתורה, באתר מוסף שבת, מקור ראשון, 3 באוקטובר 2015
ג'ינה לולובריג'ידה

לואיג'ינה "ג'ינה" לולובריג'ידה (באיטלקית: Luigina "Gina" Lollobrigida; ‏4 ביולי 1927 – 16 בינואר 2023) הייתה שחקנית, צלמת עיתונות ופסלת איטלקייה, שנחשבה לסמל מין בשנות ה-50. לולובריג'ידה נולדה ביישוב סוביאקו, בחבל לאציו שבאיטליה לאב יצרן רהיטים, ולה שלוש אחיות. מגיל צעיר עבדה בדוגמנות, ובגיל 20 זכתה במקום השלישי בתחרות מיס איטליה. בשנת 1949 התחתנה עם הרופא הסלובני מילקו שקופיץ' (Milko Škofič). לזוג נולד ילד אחד. בשנת 1971 התגרשה. בשנת 1953 הגיעה להוליווד והשתתפה בסרט Beat the Devil. לאחר הקרנת הסרט, מפיקי הוליווד התאהבו ביופייה וליהקו אותה לכמה סרטי דרמה. בשנת 1966 ניהלה רומן עם השחקן הקומי ג'רי לואיס. היא עזבה את עולם המשחק והתמקדה בעסקים. בשנת 1999 התמודדה ללא הצלחה בבחירות לפרלמנט האירופי כמועמדת מטעם מפלגת שמאל איטלקית. ג'ינה לולובריג'ידה נפטרה ב-16 בינואר 2023 בגיל 95. יין האהבה (1946) אלינה (1950) חיי כלב (1950) לחם, אהבה ופנטסיה (1953) הכה את השטן (1953) לחם, אהבה וקנאה (1954) טרפז (1956) בבוא ספטמבר (1961) גירושין נוסח אמריקה (1965) אני, אני, אני... והאחרים (1966) מאה ואחד לילות (1995) XXL ‏ (1997) אתר האינטרנט הרשמי של ג'ינה לולובריג'ידה (באיטלקית) ג'ינה לולובריג'ידה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ינה לולובריג'ידה, ברשת החברתית Goodreads ג'ינה לולובריג'ידה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר Metacritic (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר ספוטיפיי ג'ינה לולובריג'ידה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר Last.fm (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר דיזר ג'ינה לולובריג'ידה, באתר Discogs (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר טיידל (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ינה לולובריג'ידה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דוד מורדכוביץ' סידלר

דָוִד מוֹרְדְכּוֹבִיץ' סִידְלֶר (ברוסית: Давид Мордкович Сидлер; ‏4 במרץ 1905 - 16 באוקטובר 1981) היה יהודי סובייטי שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. נולד בעיירה טולצ'ין במשפחת פועלים יהודים שם גם סיים שבע שנות לימוד בבית ספר והצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1926. ב-1941 במסגרת אווקואציה הועבר לעיר פרונזה ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית שם עבד במחלקת אספקה ושיווק של מאפיה גדולה. גויס לצבא האדום ב-1942 והגיע לחזית הדרום-מערבית ביולי 1943 משם המשיך לחזיתות האוקראינית השלישית והביילורוסית הראשונה. בקיץ 1944 היה למפעיל תותח 45 מ"מ ברגימנט מס' 74 באוגדת גדס"ר מס' 27. ב-2 באוגוסט אותה השנה בצליחת הנהר ויסלה ליד הכפר מנישב, שנמצא צפון-מערבית למאגנושב, העביר תותח עם תחמושת מלאה לצידו השני של הנהר. בהמשך, בהיותו ביחידת חיל רגלים פגע ישירות בשני מקלעים ואנשי צוותם, נגמ"ש, 6 מוקדי ירי ו-20 חיילי ורמאכט. בפקודה מ-18 בספטמבר קיבל על הפעולות הללו את עיטור התהילה מדרגה שלישית. ב-4 בינואר 1945 במהלך פריצת הגנת הגרמנים בגדה השמאלית של ויסלה סמוך לכפר מריאמפול צפונית לגלובצ'וב חיסל עמדה שמנעה התקדמות של הכוח הרוסי והמשיך בהתקדמות, תוך חיסול של חיילי אויב נוספים ותותחי אויב. בצליחת הנהר אודר השתתף ביצירת מאחז קיסטרין ובקרב על העיר קיסטרין ב-12 במרץ בהיותו בדרגת סרז'נט (סמל) חיסל 2 עמדות מקלעים של האויב. על כל הפעולות הללו קיבל את עיטור התהילה מדרגה שנייה ב-26 במרץ. בהמשך עוטר גם בעיטור התהילה, כאשר במהלך הקרב על ברלין במהלך אחד הקרבות תפס את הפיקוד על מחלקה שמפקדה הנהרג וניהל אש משני תותחים. ב-18 באפריל בהמשך למערכה בשחרור העיר דידרסדורף כשהוא בדרגת סטרשינה (רב-סמל) נפגע בשתי ידיו ואף שאייש לבד עמדת תותח הוא המשיך בירי על אויב שפתח במתקפת נגד. את העיטור קיבל בפקודה מ-15 במאי 1946. שוחרר מן השירות בסתיו 1945 והתגורר בעיר דניפרופטרובסק. עבד באגוד לייצור נעליים. נפטר ב-16 באוקטובר 1981. דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
יצחק בן מאיר

רבי יצחק בן מאיר (המכונה בדרך כלל ריב"ם, ר"י בר"מ, ולעיתים רחוקות רבי יצחק צרפתי) היה פרשן התלמוד, פייטן ומבעלי התוספות, נכדו של רש"י. חי בין השנים 1095–1135 לערך. ריב"ם היה בנם של רבי מאיר בן שמואל "אבי הרבנים" ויוכבד בת רש"י, ואחיהם של רשב"ם, רבנו תם ור' שלמה. היו לו שבעה בנים. ייתכן שאחד מהם הוא החכם המוזכר בתוספותיו של רבינו שמשון משאנץ בשם ר' שלמה גיסו של ר"י הזקן, ואולי הכוונה אינה לבנו של ר' יהודה ב"ר יום טוב אלא לבנו של ריב"ם, שהיה אחיה החורג של אשתו של ר"י. רבי יצחק בן מאיר היה מגדולי דורו, לצד אֶחָיו נכדי רש"י; בין היתר למד אצלו גם אחיינו הצעיר רבי יצחק, שכונה לימים ר"י הזקן והפך לגדול הדור בצרפת. אין פרטים רבים הידועים על תולדות חייו. ריב"ם נפטר בגיל מוקדם, בחיי אביו ואמו; עם פטירתו קונן עליו אחיו רבנו תם: "גם כי אזעק במר רוחי, ומרוב שיחי תש כוחי, ואור עיני גם הם אין אתי, אל הילקח ארון הקדש עטרת ראשי, אחי הרב ר' יצחק שנתבקש לישיבה של מעלה זה חודש ימים, והניח שבעה יתומים ולכל ישראל חיים... וגם היום מרי שיחנו, חדשים לבקרים רבה אנינותנו, ואף לפי אבותינו, מפי אבינו מורנו שיחיה. ואבי יקרא אלי, ואני יעקב קטן אחים כותב בדמע. כי בעוד אחינו הרב ר' יצחק בחיים היה דן עמנו, והיו הדברים שמחים כנתינתם מהר סיני; ועתה בראותנו כי אין איש, עשינו רעם, ותרד עיני דמעה." אלמנתו של ריב"ם נישאה לרבי יהודה ב"ר יום טוב מפלייזא, קרובו הצעיר של בעלה הראשון (ר' יהודה היה נכדו של הריב"ן חתן רש"י, וריב"ם היה בנו של רבינו מאיר חתן רש"י). בתו של ר' יהודה ב"ר יום טוב נישאה מאוחר יותר לר"י הזקן, וכך הפכה אלמנת רבו ריב"ם לחמותו של ר"י, שהיה דן איתה במנהגיו של רבו ריב"ם, וכדברי ר"י: ”ועתה שאלתי את הגברת חמותי, אלמנת דודי הר"ר יצחק, דהווי מרי דעובדין היאך נוהגות הנשים בדבר... וגם היא ברור בידה, שלא היה מצריך מורי הר"ר יצחק בעלה...” ריב"ם חיבר תוספות למסכתות רבות, והוא מוזכר פעמים רבות בתוספות שנדפסו על הש"ס. בנוסף שלח ידו בפיוט, בדומה לאחיו רבנו תם, והשתמרו ממנו כיום כמה פיוטי סליחות (כמו הפיוט "ישראל עמך תחינה עורכים").       - גיס תוספות על מסכת יבמות, דף כ"ט, עמוד א' ודף נ"ב, עמוד ב'. אמנם, לפעמים כשמוזכר בתוספות "ריב"ם" (ובפרט במסכת בבא בתרא) הכוונה לרבי יצחק בן מרדכי מרגנשבורג. שבלי הלקט, חלק ב' סימן מ"ח. ספר הישר, תשובה מ"א. א"א אורבך, בעלי התוספות, עמ' 285. ספר הישר, תשובה מ"א. א"א אורבך, בעלי התוספות, עמ' 229. א"א אורבך, בעלי התוספות, עמ' 58. אך יש המצביעים על דמיון בין סליחה זו לסליחות של רבי מאיר ש"ץ, שחתם לפעמים בשם בנו יצחק, וטוענים כי אין להוציא מכלל אפשרות שמחברה הוא אכן ר' מאיר ש"ץ. ראו: אברהם ויונה פרנקל, "תפילה ופיוט במחזור נירנברג", עמ' 115.
כסיף (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כסיף – יישוב עירוני חרדי המתוכנן לקום בנגב כסיף (דג) – סוג דג במשפחת הקרפיוניים כסיף שפל-עין – מין בסוג כסיף המוכר בפשטות כ"כסיף" חורבת כסיף – אתר ארכאולוגי גדול ממערב לכסייפה סיירת כסיף – יחידה בפלגה 916 של חיל הים אישים: דני כסיף – קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף שכיהן כקצין תותחנים ראשי עופר כסיף – מרצה, פעיל שמאל רדיקלי וחבר הכנסת מטעם הרשימה המשותפת
טאלונס

טאלונס (באנגלית: TALONS, ראשי תיבות של: Towed Airborne Lift of Naval Systems) היא מערכת טקטית ניסיונית בפיתוח DARPA המיועדת לפעול כלוויין עבור ספינות קרב. המערכת כוללת מטע"ד המונף אל השמיים באמצעות מצנח רחיפה ורתום אל הסיפון באמצעות כננת. המערכת משפרת את יכולות התצפית של הספינות (העלייה לגובה מגדילה את האופק הנראה), מסייעת באיסוף מודיעין ומגדילה את המודעות של הספינה לפלטפורמות שבסביבתה. טאלונס מסוגל לשאת עד 70 קילו של ציוד מטען נוסף לגובה של עד 460 מטרים, בסדרי גודל יותר מתרנים ועמודי ההגבהה (Mast) הקיימים כיום בספינות. טאלונס הוא חלק מפרויקט TERN. בשנת 2019 בוצע ניסוי ראשון של המערכת. חשיפת אב-טיפוס של המערכת באירוע של DARPA, ספטמבר 2015 ספינות קרב הופכות מסוכנות יותר, באתר גלובס, אוקטובר 2015 פרויקט לשיפור יכולות ביון ותצפית של DARPA https://www.facebook.com/DARPA/posts/darpas-towed-airborne-lift-of-naval-systems-talons-research-effort-recently-demo/10155858015427150/ ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המאהב (סרט קולנוע ישראלי)

המאהב הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1986, המבוסס על הספר "המאהב" מאת אברהם ב. יהושע. את הסרט ביימה מיכל בת-אדם, שגם כיכבה בו לצד יהורם גאון וגם כתבה את התסריט יחד עם צביקה קרצנר. הפיקו מנחם גולן ויורם גלובוס, כשהמפיק בפועל היה איציק קול. אדם (יהורם גאון) ואסיה (מיכל בת-אדם) הם זוג חיפאי נשוי, שחדל לקיים יחסי מין. הסיבה לכך אינה מוסברת בסרט (בניגוד לספר). אסיה מתקשה בלימודי הדוקטורט כי היא צריכה מתורגמן ספרדי ואדם בהיותו בעל מוסך, מתקן את מכוניתו של גבריאל (רוברטו פולק) ומשכנעו להיות המתורגמן שלה, על מנת להשיב לו ארבעת אלפים לירות על התיקון. גבריאל הוא ישראלי תושב ארגנטינה, שמבקר בארץ כדי לאסוף את הירושה של סבתו (פאני לוביץ') הגוססת (בניגוד לספר, שמה של הסבתא לא מוזכר בסרט). הוא הביא מכונית ישנה מסוג נדיר, השייכת לסבתא, לתיקון במוסך ואינו מבין כמה יקר יהיה התיקון. אדם דוחק בו לעבוד בבית המשפחה כמתורגמן, כדי לפרוע את התשלום. די מהר, אדם, כמו גם דפנה (אביגיל אריאלי), בתם בת השש עשרה של אסיה ואדם, מבינים כי גבריאל ואסיה היו למאהבים. מלחמת יום הכיפורים פורצת, אדם לוחץ על גבריאל להתגייס לצה"ל ומאז הוא והמכונית של סבתו נעלמים. המלחמה נגמרת וגם עסקאות חילופי השבויים שאחריה מסתיימות. אולם גבריאל אינו חוזר. אדם לוקח עמו את נעים (אווס חטיב), נער ערבי שעובד במוסך שלו, כדי לפרוץ לדירת הסבתא ולחפש את גבריאל או רמזים על אודות מיקומו. השניים מגלים כי הסבתא התאוששה. הסבתא מייעצת לאדם לחפש את גבריאל בלילות ולא בימים. לכן אדם מתחיל לעבוד בלילות, עם נעים, בגרירת מכוניות מתאונות דרכים. דפנה מתעקשת להצטרף אליהם לעבודה ומתחילה לנשור מבית הספר ולהתקרב אל נעים. בתקופה זו, טלי (נועה אייזיק), חברתה לספסל הלימודים של דפנה, מתחילה להתקרב אל אדם אביה של חברתה. תחילה היא מסירה את הבגד העליון של בגד הים שלה, על מנת לחשוף את גופה העליון. לאחר מכן היא מזמינה אותו לשדה, מלטפת אותו, ולמרות התנגדויותיו, ומעצוריו, בסופו של דבר הם שוכבים. לאחר מכן הוא אומר לה שזו הייתה טעות וחולשה מצידו. באחד הלילות אדם מוצא, באתר תאונת פגע וברח, חלק מהפח של המכונית שברשות גבריאל. הנהג של המכונית השנייה, שהייתה מעורבת בתאונה, מספר לאדם שבמכונית הבורחת היו חרדים והם נסעו לכיוון ירושלים. אדם ממקד את חיפושיו בשכונת מאה שערים ומוצא את גבריאל. גבריאל מספר שהוא גויס לחזית המלחמה וברח משם עם חרדים, שבאו לשמח את החיילים. בסמיכות זמנים, סבתו של גבריאל נפטרת ואסיה מבקשת ממנו לעזוב, לדבריה, כך שלא ישוב לראותם עוד. בעת חזרת אדם, אסיה וגבריאל הביתה, הם תופסים את נעים ודפנה לאחר קיום יחסי מין. אדם מחזיר את נעים לכפרו ומפטר אותו. ברגעי הפיטורין ליד הכפר, אדם מושיט לו חבילה גדולה של שטרות על מנת שיחזור ללימודים. אך נעים מסרב. בשובו הביתה, אסיה ממתינה לו, ומספרת לו על הפרידה מגבריאל. מרדכי בן זאב - מנהל המוסך רמי ברוך - מורה למתמטיקה בבית הספר "המאהב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המאהב", באתר AllMovie (באנגלית) "המאהב", באתר ספר הקולנוע הישראלי "המאהב", באתר אידיבי "המאהב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "המאהב", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הסרט ״המאהב״ לצפייה ישירה, באתר וואלה! NEWS
קופה אמריקה 1979

תחרות הקופה אמריקה 1979 (1979 Campeonato Sudamericano Copa América), הוא גביע אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל ה-31. הטורניר נערך בין ה-18 ביולי ל-12 בדצמבר 1979, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). כל עשר הנבחרות החברות בהתאחדות השתתפו בטורניר. בפעם השנייה ברציפות לא הייתה מדינה מארחת לטורניר, והוא נפרש על פני היבשת. בשלב הבתים חולק הטורניר לשלושה בתים בני שלוש נבחרות כל אחד. הנבחרות נפגשו ביניהן פעמיים (בית וחוץ), ומכל בית העפילה הנבחרת המובילה לחצי הגמר, שם המתינה מחזיקת קופה אמריקה 1975, פרו, שמתוקף זכייתה קיבלה כרטיס חופשי לחצי הגמר. נבחרות פרגוואי וצ'ילה העפילו לגמר, וניצחו כל אחת במשחק הביתי שלה. מתוקף חוקי התחרות, הקבוצות התייצבו למשחק פלייאוף במגרש נייטרלי, שהסתיים בשוויון 0-0 לאחר הארכה. בעקבות כך זכתה פרגוואי בתואר, שכן ניצחונה במשחק הראשון (3-0) היה גבוה מניצחונה של צ'ילה בגומלין (1-0). הייתה זו הזכייה השנייה בהיסטוריה של פרגוואי בתואר, 26 שנים לאחר זכייתה הראשונה. בשלב זה, מחולקות הנבחרות לשלושה בתים בני שלוש נבחרות כל אחד. הנבחרות נפגשות אחת עם השנייה פעמיים (בית וחוץ), והראשונה מכל בית מעפילה לחצי הגמר. עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר: הנבחרת בעלת פער השערים הטוב יותר הנבחרת בעלת מספר שערי הזכות הגבוה יותר הנבחרת המנצחת במשחק בין השתיים הנבחרת שתנצח בהגרלה שתיערך ביניהן פרו, האלופה המכהנת, העפילה אוטומטית לחצי הגמר 2 - 1 לצ'ילה בסיכום שני המשחקים 4 - 3 לפרגוואי בסיכום שני המשחקים פרגוואי ניצחה בזכות הפרש שערים (3 - 1) ארבעה שערים צ'ילה חורחה פרדו פרגוואי אאוחניו מורל שלושה שערים ברזיל סוקרטס צ'ילה קרלוס קאסלי צ'ילה קרלוס ריבאס פרגוואי רומריטו קופה אמריקה 1979 ב-rsssf
טקאקי קג'יטה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא קג'יטה. טקאקי קג'יטה (ביפנית: 梶田 隆章; נולד ב-9 במרץ 1959) הוא פיזיקאי יפני. בשנת 2015 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם ארתור מקדונלד על גילוי תנודות בחלקיקי נייטרינו, ובעקיפין גילוי העובדה שלחלקיקי נייטרינו יש מסה. קג'יטה נולד ב-9 במרץ 1959 במחוז סאיטאמה. הוא למד באוניברסיטת סאיטאמה עד 1981, וב-1986 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת טוקיו. החל מ-1988 הוא עובד במכון לקרינה קוסמית באוניברסיטת טוקיו, ב-1992 התמנה לעוזר פרופסור, וב-1999 לפרופסור. ב-1999 מונה למנהל אגף למחקר חלקיקי הנייטרינו הקוסמיים במכון. ב-1998 גילה עם צוותו כי קרניים קוסמיות פוגעות בכדור הארץ וגורמות לחלקיקי נייטרינו לשנות את טעמם, גילוי שנודעת לו משמעות מכרעת באשר לקביעה בדבר היותם של חלקיקי הנייטרינו נושאי מסה. הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2015, יחד עם ארתור מקדונלד, על גילוי התופעה וחקר משמעותה לגבי מסת החלקיקים. בשנת 2016 זכה בפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית יחד עם שותפים עמיתים. מדיה וקבצים בנושא טקאקי קג'יטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טקאקי קג'יטה טקאקי קג'יטה, באתר פרס נובל (באנגלית) טקאקי קג'יטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יוהנס

האם התכוונתם ל... יוהנס הראשון, קיסר אתיופיה יוהנס השני, קיסר אתיופיה יוהנס השלישי, קיסר אתיופיה יוהנס הרביעי, קיסר אתיופיה מנגשה יוהנס – בנו המאומץ של יוהנס הרביעי נאבחנה יוהנס – מקיסרי אתיופיה עמנואל יוהנס – כדורגלן אתיופי אישים ששמם הפרטי הוא יוהנס