laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המשלט המשותף

המשלט המשותף הוא משלט שהיה פעיל בזמן מלחמת העצמאות, במקום שבו הוקמה מאוחר יותר העיר בית שמש. המשלט נקרא "המשלט המשותף" מכיוון שבסיום מבצע דני, ב-18 ביולי 1948, שלטו בחלקו הצפוני של הרכס אנשי חטיבת הראל, ואילו בחלקו הדרומי החזיק כח מצרי, כאשר המרחק בין חטיבת הראל לכח המצרי היה 60 מטרים בלבד. היישוב היהודי היחיד שהיה קיים ב-1948 באזור בית שמש של היום הייתה המושבה הר-טוב, ששכנה סמוך למושב נחם של היום. לאחר נפילת גוש עציון הוחלט על פינוי המושבה המבודדת כדי למנוע אירוע דומה. הפינוי בוצע בלילה שבין 15 ל-16 במאי, מהמושבה לכפר אוריה הסמוך (שבעצמו ניטש בהמשך). חודשיים לאחר מכן השתלטו מחדש כוחות מחטיבת הראל על המושבה בלילה האחרון של מבצע דני, בלילה שבין 17 ל-18 ביולי. הכוחות הישראליים התבססו במשטרת הרטוב ובגבעה שעליה נבנתה מאוחר יותר בית שמש. הגבעה משתפלה ממערב למזרח, לכיוון הכפר דיר אבאן, מקום שבו שוכן כיום המושב מחסיה, ובו היו מחופרים כוחות מצריים. לאחר הערכות ופגיעות בכוחותיה, בתחילת מבצע ההר כבשה חטיבת הראל את "המשלט המשותף" בלילה שבין 18 ל-19 באוקטובר בסיום הקרב, בשלב ההתארגנות, נהרג מכדור תועה הקמב"ץ ומפקד הפלוגה, אהרן (ג'ימי) שמי. בהמשך המבצע נכבש שאר האזור; בין השאר נכבשו מנזר בית ג'מאל, הכפרים דיר ראפאת ששירת את מנזר דיר ראפאת (המנזר קיים ופעיל, מבני הכפר, השייכים למנזר, מוחכרים למוסד הגמילה רטורנו), דיר אבאן, בית סוסין (כיום תעוז), זכריא (כיום זכריה), תל עזקה, הכפר הערבי בית נטיף (בקרבת נתיב הל"ה), תחנת הרכבת הר-טוב, ומצודת המשטרה הבריטית ערטוף שעל יד המושבה הר-טוב, שבה ממוקמת עד היום תחנת המשטרה האזורית של בית שמש והסביבה. בסוף 1950 הוקמה במתחם המשלט מעברת הר-טוב, שלימים הפכה לעיר בית שמש. על שם המשלט קרוי רחוב בבית שמש, במקום שבו שכן, שנקרא "רחוב המשלט". יש הטוענים כי על המשלט הזה כתב חיים חפר את השיר היו זמנים, בלחן של משה וילנסקי: הָיוּ זְמַנִּים, אָז בַּמִּשְׁלָט יָשַׁבְנוּ, הָיוּ זְמַנִּים, לָחַמְנוּ וְאָהַבְנוּ, עַכְשָׁו דָּבָר אֵין לְהַכִּיר – עַל הַמִּשְׁלָט יוֹשֶׁבֶת עִיר, אוּלַי בִּזְכוּת אוֹתָם זְמַנִּים... המשלט המשותף באתר WeShemesh קובי פינקלר, סיפורו של מקום - על המשלט יושבת עיר, באתר ערוץ 7, 28 באוקטובר 2017 דויד מושיוב, על המשלט יושבת עיר, דבר, 22 באוקטובר 1963
מקטרת שלום

מקטרת שלום היא כלי טקסי ודתי אשר שימש שבטים אינדיאנים רבים כסמל לשלום ולפתרון סכסוכים. באופן מסורתי, המקטרת עוצבה מאבן חרסית או חרס וקושטה בנוצות. המקטרת שימשה לעישון טבק, אשר נחשב למקודש בקרב שבטי האינדיאנים. מילוי המקטרת לווה בתפילה אל ארבע כנפות תבל, השמיים והארץ. בעת יישוב סכסוך היו הצדדים מעבירים ביניהם את המקטרת ונושפים את העשן איש אל עבר רעו כאות של כבוד. מדיה וקבצים בנושא מקטרת שלום בוויקישיתוף מקטרת שלום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צסק"א פאמיר דושנבה

מועדון הכדורגל צסק"א פאמיר דושנבה הוא מועדון כדורגל בטג'יקיסטן שהוקם כמועדון ספורט צבאי. המועדון ממוקם בעיר הבירה דושנבה והוא זכה לאחד התארים המכובדים בכדורגל הטג'יקי אי פעם - הקבוצה שיחקה שלוש עונות בליגת העל הסובייטית, בין העונות 1989 ו-1991 והייתה הקבוצה היחידה מטג'יקיסטן ששיחקה בליגה הסובייטית הבכירה בעת שטג'יקיסטן הייתה חלק מברית המועצות. עם התפרקות ברית המועצות ועצמאות טג'יקיסטן הייתה פאמיר דושנבה אחת הקבוצות המובילות במדינה אך עם השנים נחלשה. הקבוצה הופיעה לראשונה במפעלים האסייתים בעונת 1997, אז הפסידה בסיבוב הראשון של ליגת האלופות האסיאתית למדינות מערב אסיה לקבוצת נפטצ'י פרגונה מאוזבקיסטן. הקבוצה נשלטה בעיקר על ידי הצבא, כמו שכנתה בדושנבה – צסק"א דושנבה (אנ'). אליפויות הליגה הטג'יקית: 1992, 1995 הגביע הטג'יקי: 1992 אליפות ליגת המשנה הסובייטית: 1988 פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא טג'יקיסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פחטקור טשקנט

מועדון הכדורגל פחטקור טשקנט (באוזבקית: Paxtakor Toshkent futbol klubi) הוא מועדון כדורגל מעיר הבירה טשקנט הנחשב לאחד המעוטרים ביותר באוזבקיסטן. מאז התפרקות ברית המועצות זכה המועדון ב-16 אליפויות (ו-2 סגנויות) וכן ב-12 גביעים (וסגנות אחת). בנוסף, במפעלים הבינלאומיים של ה-AFC באסיה המועדון משתתף באופן קבוע בשנים האחרונות בליגת האלופות האסיאתית ואף הגיע עד לחצי הגמר פעמיים בשנים 2003 ו-2004. פחטקור הוקמה בשנת 1956 כאשר אוזבקיסטן הייתה חלק מברית המועצות (כאוזבקיסטן הסובייטית), המועדון לא זכה בתארים רבים והשתתף בסך הכל ב-22 עונות של הליגה הסובייטית הבכירה. במהלך אותן 22 עונות, נזקפו לזכות המועדון 212 ניצחונות, 299 הפסדים ו-211 תוצאות תיקו. פחטקור טשקנט הוא המועדון היחיד מאוזבקיסטן, ששיחק אי פעם בליגה הסובייטית הבכירה מאז הקמתה ועד לסיום עונתה האחרונה, 1991/1990, בסמוך לנפילת ברית המועצות. ההישג הגדול ביותר של המועדון בליגה הסובייטית הבכירה היה הגעה למקום ה-6, וזה קרה פעמיים, בעונות 1962 ו-1982. המועדון אף הגיע לגמר הגביע הסובייטי בעונת 1967/68, וזהו המועדון היחיד ממרכז אסיה שהגיע לשלב זה בכל תולדות הגביע הסובייטי. לאחר הקמת הרפובליקה האוזבקית המועדון התבסס בליגה בתור המועדון החזק ביותר כשלרשותו זכייה ב-16 אליפויות, יותר מכל מועדון אחר בליגה האוזבקית. אליפויות הליגה האוזבקית זכייה (16): 1992, 1998, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2012, 2014, 2015, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 סגנות (2): 1993, 2001 הגביע האוזבקי זכייה (12): 1993, 1997, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2011 ,2019 סגנות (1) 1996 גביע חבר המדינות זכייה (1): 2007 סגנות (1): 2008 ליגת האלופות האסיאתית: חצי גמר: 2003, 2004 גביע אסיה למחזיקות גביע: רבע גמר: 1999 מדיה וקבצים בנושא פחטקור טשקנט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פחטקור טשקנט (ברוסית) פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
פאול דה לגארד

פאול אנטון דה לגארד (בגרמנית: Paul Anton de Lagarde‏; 2 בנובמבר 1827 – 22 בדצמבר 1891) היה חוקר מקרא ומזרחן גרמני. לצד עיסוקו המדעי, היה דה לגארד מעורב גם בפוליטיקה, הוא השתייך למפלגה הפרוסית השמרנית והיה אנטישמי קיצוני. מרירותו ושנאתו משתקפת בכתביו, במיוחד בספרו הלאומני "כתבים גרמניים". דה לגארד היה הוגה תוכנית מדגסקר, לריכוז יהדות אירופה באי מדגסקר, תוכנית אשר הנאצים חשבו לבצעה בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא פאול דה לגארד בוויקישיתוף פאול דה לגארד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יעקב בורוט, עודד היילברונר, האנטישמיות הגרמנית: הערכה מחדש, עם עובד, 2000, עמ' 138, מסת"ב 978-965-13-1414-8 ספר השנה על שם ליאו בק, הארץ, 1 באפריל 1960 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משלי שועלים

משלי שועלים הוא קובץ משלים שחוברו ולוקטו על ידי רבי ברכיה בן נטרונאי הנקדן במאה ה-13. חלק מן המשלים מופיעים במקורות מוקדמים יותר. הקובץ מכיל 107 משלים, בהם מוצג השועל כחיה ערמומית שהאדם יכול ללמוד ממנהּ מוסר השכל. הקובץ נדפס לראשונה במנטובה בשנת שי"ז-1557; בהמשך, בשנת תכ"א-1661, יצאה לאור מהדורה מתורגמת ללטינית בפראג, ובהּ גם יצא תרגום ליידיש בשנת תרכ"ז-1867. מהדורות רבות של הספר מעוטרות באיורים. בישראל יצאו משלי שועלים לאור בהוצאות שונות, בהן הוצאת שוקן ו"מעיין החיים". בספרות חז"ל ובמדרשים מצויים כמה וכמה אזכורים למשלי שועלים. כך למשל, מסופר על התנא רבי מאיר, כי הכיר שלוש מאות משלות שועלים, ובדרשותיו היה מתבל רבים מהם. אף על בר קפרא מסופר במדרש ויקרא רבה כי הכיר משלי שועלים רבים. כאשר רבי יהודה הנשיא לא הזמין את בר קפרא לנישואי בנו ר' שמעון, כתב בר קפרא על שער ביתו: "אחר שמחתך אתה מת, מה יתרון לשמחתך"? למחר הזמין רבי את בר קפרא לסעודה. בזמן הסעודה סיפר בר קפרא לאורחים שלוש מאות משלי שועלים, והתקררו המאכלים ולא טעמו האורחים כלום, כי הטו אוזניהם לדבריו: בר' עשה משתה לבנו אזל וקרי רבני' ואִינְשֵי למקרי בר קפרא אזל וכתב ליה על תרעיה אחר שמחתך מות מה יתרון לשמחתך אמ' מאן עביד הדין אית דלא צווחינן ליה אמרו ליה בר קפרא דאִינְשִית למקרי אמ' הא כדו למקרי לגרמיה סנייא הוא אזל ועבד מגוס חורי וקרא לכל רבני' וקרא אף לבר קפרא וכל תבשיל וכל תבשיל שהיו מביאין לפניהם הוה אמ' תלת מאוון מתלין מן הדין תעלא ולא הוו טעימין תבשילא מדהווה צונן והוו מפקין כל חדא וחדא תבשילא כמה דהוה אמ' ר"ש בר' לשמש [...] למה תבשילין שלמין א"ל חד סב יתיב תמן והוא אומ' על כל תבשיל ותבשיל מתלין עד אינון סניין ולא אכלין סליק לגביה. — ויקרא רבה, פרשה כ"ח, פסקה ב'. חסידה השכל-שיין, "משלי שועלים" לרבי ברכיה בן נטרונאי הנקדן: עבודה לשם קבלת תואר מוסמך, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ו א' זינגר, "עיון במשלי שועלים", מחקרי ירושלים בפולקלור, ד' (תשמ"ג), עמ' 29 - 91 עלי יסיף, "משלי שועלים", הספרות, (1981) 30 - 31, עמ' 212 - 214 ד"ש לאווינגר, הוספות על משלי שועלים, בודאפשט: תרח"ץ עליזה שנהר, '"משלי שועלים" בספרות העממית ובסיפרות ילדים', מעגלי קריאה, 3 (1977), עמ' 25 - 40 H. Schwarzbaum, The Mishle Shu`alim (Fox Fables) of Rabbi Berechiah Ha-Nakdan: A Study in Comparative Folklore and Fale Lore, Kiron, 1979. (באנגלית) ברכיה בן נטרונאי הנקדן, משלי שועלים (עם ציורים ופיתוחי עץ מאת אריה ן' מיכאל), ברלין: 1921, באתר "דעת" ברכיה ב"ר נטרונאי הנקדן, משלי שועלים (עם תרגום רומי), פראג: תכ"א-1661, באתר Hebrew Books‏ משלי שועלים(הקישור אינו פעיל), בגדאד: ה'תרל"ד, באתר 'ספרים אונליין' יאיר זקוביץ, בין משלי איסופוס לספרות המקרא, ידע-עם: במה לפולקלור יהודי, כ', תשמ"א מאיר בר-אילן, משלי אסופוס בספרות העברית לדורותיה תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"א, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף פ"ב, עמוד ב'; ויקרא רבה פרשה כ"ח, פסקה ב'; מדרש זוטא על קהלת ("קהלת זוטא"), פרשה ה', ד"ה [יד]: כאשר יצא; מדרש שכל טוב לרבי מנחם ברבי שלמה, שמות פרק ה', ד"ה [ו]: ויצו פרעה. תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ח, עמוד ב'. מתוך פרויקט העלאת עדי הנוסח של ויקרא רבה, באוניברסיטת בר-אילן, לפי כתב-יד Oxford, Bodleian Opp. Add. fol. 3. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיבת השרירים

קיבת השרירים (מוכרת יותר בשם העממי: קוּרְקְבָן) היא קיבה מיוחדת בעלת דפנות שריריות המשמשות לטחינת מזון אצל העופות, הזוחלים ותולעי האדמה, ואצל חלק מהחרקים, הדגים והחלזונות. לרוב משמשת במינים הללו כתחליף ללסת משוננת. בעלי חיים מסוימים נוהגים לבלוע גסטרוליתים ("אבני קורקבן") כדי לסייע לעצמם בתהליכים שונים. היען עשויה אף לבלוע פיסות של זכוכית כדי להקל על התהליך. אצל העופות, המקור אינו יעיל ללעיסת מזון, ועל כן המזון (הציד) נבלע בשלמותו. המזון השלם מגיע אל הזפק להשריה קצרה; משם הוא עובר אל קיבת הבלוטות, המפרישה אל המזון את מיצי העיכול, אנזימים שונים וכל החומרים הנועדים לפירוק מזון החיה לפי צורכי גופה. מקיבת הבלוטות עובר המזון אל קיבת השרירים לשם תהליך טחינה. קיבת השרירים טוחנת את המזון באופן מכני. המזון עובר מקיבת הבלוטות אל קיבת השרירים מספר פעמים, לפי הצורך. הדפנות הפנימיות של קיבת השרירים הן בעלות קשיחות מסוימת וקצב חילוף תאים מהיר ביותר, וכך נמנעת פציעת הדפנות. קיבת השרירים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רוטב צדפות

רוטב צדפות הוא רוטב כהה וסמיך הנפוץ במטבח הדרום סיני והפיליפיני. הרוטב מוכן מצדפות המבושלות במי מלח, מונוסודיום גלוטמט וחומרי שימור. השימוש הנפוץ ברוטב הוא להעשרת טעם של תבשילים שונים כירקות מאודים או מוקפצים. הרוטב הומצא בשנת 1888 על ידי לי קם שונג, בעל דוכן מזון בכפר נאם שוי בפרובינציית גואנגדונג. הוא בישל מרק צדפות ושכח אותו על האש, עד שגילה כשחזר שהמרק הצטמצם לרוטב חום, עשיר וריחני. שונג החל לייצר את הרוטב מסחרית, עבר למקאו וממנה להונג קונג, וחברת הרטבים שלו "לי קום קי" מייצרת שם רוטב צדפות ורטבים אסיאתיים אחרים עד היום. רוטב צדפות איכותי מוכן על ידי צמצום ציר צדפות על ידי בישול ואידוי המים עד להגעה לסמיכות הרצויה. אין להוסיף תבלינים כלשהם, ואף לא מלח, משום שהצדפות צריכות לתת את הטעם כולו. הרוטב אמור להיות ריחני ובעל טעם אוממי עז. שיטה זו היא ממושכת ויקרה ולכן מיעוט זעום של יצרני רוטב הצדפות פועלים לפיה. רוטבי צדפות תעשייתיים הם בדרך כלל מי בישול צדפות שעובו בעמילן, הוכהו בקרמל ונוספו להם משמרים שונים. בחלקם שיעור מרכיב הצדפות זעום או לא קיים כלל, בין היתר בשל הגבלות על ייבוא מזון מפירות ים. קיימת גם גרסה צמחונית לרוטב המופקת בעיקרה מפטריות. מדיה וקבצים בנושא רוטב צדפות בוויקישיתוף שגיא קופר, רוטב צדפות - סינים, אויסטרים והמצאות קולינריות, באתר ynet, 3 באוגוסט 2006
סלט ירקות ישראלי

סלט ירקות ישראלי (נקרא גם סלט ערבי או סלט שוק) הוא סלט שרכיביו הבסיסיים הם עגבניות ומלפפונים החתוכים לפיסות קטנות, מתובל במלח, שמן זית או מיץ לימון, או שניהם כאחד. לעיתים הסלט כולל ירקות נוספים, הנפוצים מביניהם הם בצל יבש קצוץ, זיתים ופלפל בצבעים שונים. יש המוסיפים גם צנונית, גזר ועשבי תיבול כגון פטרוזיליה. לעיתים מתבלים ברוטב אלף האיים או רוטב שום במקום בשמן ולימון, אם כי רטבים אלו שכיחים יותר לסלטים המכילים גם חסה. בישראל הסלט יכול ללוות כל ארוחה ישראלית. בארוחת בוקר או ארוחת ערב מוגש לעיתים לצד חביתה או ביצת עין ולחם, בארוחת צהריים מוגש רבות לצד מנה בשרית ותוספת של פחמימות (כגון אורז, תפוחי אדמה או פסטה). סלט ירקות נלווה גם למאכלי רחוב מזרח תיכוניים הנאכלים בפיתה, לאפה או בגט - פלאפל, שווארמה, סביח, וגם שניצל או סטייק. הוא מרכיב בסיסי גם ברוב ארוחות הפיקניק, בעיקר במפגשי "מנגל". נהוג לכנות "סלט ערבי" סלט שנקצץ דק מאוד. הוא מוגש כסלט ביתי ובמסעדות מזרחיות וערביות. במדינות אירופה, סלט של עגבנייה ומלפפון אינו נפוץ כפי שהוא במזרח התיכון, וכשמוגש - כולל ירקות פרוסים לפלחים גסים יותר, ובכמות קטנה יותר. סלט ירקות אינו שם נרדף לסלט ירוק, שהוא סלט של עלים ירוקים. סלט יווני הוא גרסה של סלט הירקות, בו הירקות נקצצים באופן גס יותר וכולל גם גבינה מלוחה (גבינת פטה) וזיתים שחורים. מדיה וקבצים בנושא סלט ירקות ישראלי בוויקישיתוף אייל שני‏, סלט ערבי קצוץ דק-דק, באתר וואלה מתכונים לסלטי ירקות בויקיספר - ספר מתכונים.
רנסאנס (להקה)

רנסאנס (באנגלית: Renaissance) הייתה להקת רוק מתקדם בריטי שפעלה בשנות השבעים. ההרכב ניגן בסגנון המכונה "רוק סימפוני" ובשנות פעילותם הוציאו כ-27 אלבומים, ביניהם אלבומי אולפן ואוספים. בולט במיוחד הוא האלבום המצליח "שחרזדה וסיפורים אחרים", פרשנות יצירתית ליצירה המפורסמת של המלחין הקלאסי רימסקי-קורסקוב. חברי להקת ציפורי החצר לשעבר, פול סמית', קית' רלף (גיטרה וקולות) וג'ים מק'קרטי (תופים) הקימו את ההרכב שסגנונו נע בין רוק, פולק ומוזיקה קלאסית. אליהם הצטרפו הבסיסט לואיס קנאמו והפסנתרן ג'ון הווקאן, וכן אחותו של רלף, ג'יין (קולות). אלבומם הראשון הופק על ידי סמית', אבל נגנז במהרה עקב שינויים בהרכב. הלהקה הוציאה שני אלבומים דרך החברות אלקטרה ואיילנד לפני שגובש ההרכב המוכר שלה. ההרכב החדש, שמהווה את ההרכב המוכר של להקת רנסאנס, כלל את אנני הסלם (קולות), מייקל דאנפורד (גיטרה אקוסטית), ג'ון טאוט (קלידים), ג'ון קאמפ (גיטרה בס וקולות) וטאראנס סוליבאן (תופים). האלבום הראשון בהרכב זה יצא ב-1972 בשם Prologue (פרולוג). המוזיקה באלבום הולחנה על ידי מק'קרטי ודאנפורד, ומילים מאת המשוררת בטי טאצ'ר. בשנות השבעים הלהקה נהנתה מהצלחה מסחרית כאשר סגנונה היה בעיקר רוק-פולק עם נגיעות קלאסיות. הלהקה הכניסה לשירים שלה ציטוטים ואזכורים של גדולי המלחינים, ביניהם: באך, שופן, אלבינוני, דביסי, רחמנינוב, רימסקי-קורסקוב ופרוקופייב. הסינגל המצליח ביותר שלהם היה "Northern Lights", שהגיע למקום העשירי במצעדים בקיץ 1978. ב-1978 נמתחה על הלהקה ביקורת מצד המעריצים בעקבות הוצאת האלבום "Azure D'or"; לטענת המעריצים, הלהקה שינתה כיוון מוזיקלי וסגנונה הפך טכני יותר וכלל שימוש רב בסינתיסייזר, מהלך שנעשה על ידי רוב להקות הרוק המתקדם באותו זמן. מאוחר יותר עזבו טאוט וסאליבן את הלהקה, וביחד עם הלחץ שלילי מחברות התקליטים ועומס הרב של סיבובי הופעות, הלהקה התפרקה. דאנפורד וקאמפ הוציאו צמד אלבומים בשנות השמונים ואז נפרדו אף הם. בשנות התשעים הסלם ודאנפורד (בנפרד) הופיעו עם להקות שונות תחת השם רנסאנס, ואף הוציאו כמה אלבומים. בשנת 2000 הלהקה התאחדה והוציאה אלבום בשם טוסקני (Tuscany) והופיעו בלונדון ולאחר מכן יצאו למסע הופעות קצר ביפן. ב-2005 פרסמו הודעה בעיתונות כי הלהקה התפרקה באופן סופי ולא תשוב להתאחד. אך ב-2009 התאחדו שוב. הם הוציאו אלבום חדש ב-2013 בשם "Grandine il Vento", אשר ניתן להורדה באינטרנט. להקת רנסאנס הופיעה בישראל בספטמבר 1980 ובאפריל 2015. אלבומי אולפן Renaissance‏ (1969) Illusion‏ (1971) Prologue‏ (1972) Ashes are Burning‏ (1973) Turn of the Cards‏ (1974) Scheherazade and Other Stories‏ (1975) Novella‏ (1977) A Song For All Seasons‏ (1978) Azure D'or‏ (1979) Camera Camera‏ (1981) Time-Line‏ (1983) Tuscany‏ (2000) Grandine il Vento‏ (2013) אתר האינטרנט הרשמי של רנסאנס רנסאנס, ברשת החברתית פייסבוק רנסאנס, באתר Last.fm (באנגלית) רנסאנס, באתר AllMusic (באנגלית) רנסאנס, באתר MusicBrainz (באנגלית) רנסאנס, באתר Discogs (באנגלית) רנסאנס, באתר Songkick (באנגלית) רנסאנס, באתר בילבורד (באנגלית)
שלושת העקרונות של העם

שלושת העקרונות של העם (במנדרינית: 三民主義) הוא שמה של פילוסופיה פוליטית, אשר פותחה על ידי סון יאט-סן כחלק מתוכנית להפוך את סין למדינה חזקה, חופשית, ומשגשגת. עיקרון מִינדְזוּ – לאומיות. הכוונה במקור להיות המדינה חופשייה מכל עול אימפריאליסטי. עיקרון מִינצ'וּ'אֵן ("כוחו של העם") – דמוקרטיה. בעיני סון מהות הדמוקרטיה היא הקמת משטר חוקתי-דמוקרטי מערבי. לראייתו, הדמוקרטיה מורכבת משני חלקים עיקריים: כח הפוליטיקה: זהו כוחו של העם להביא לידי ביטוי את שאיפותיו הפוליטיות, בדומה לפרלמנט במדינות אחרות, והוא מיוצג על ידי הוועדה המכוננת של הרפובליקה. כח המשטר: זהו הכח לארגון המדינה. בנושא זה הרחיב סון את התפיסה החוקתית המערבית של שלוש זרועות השלטון ומערכת הבלמים והאיזונים על ידי התאמת העקרונות של השיטה לשיטה בת חמש זרועות שלטון שמקורה בשיטה הארגונית העתיקה שהייתה נהוגה בסין. "הזרוע המחוקקת", "הזרוע המבצעת" ו"הזרוע השופטת" הגיעו מהשיטה המערבית, ואילו "הזרוע המבקרת" (השקולה למבקר המדינה) ו"הזרוע הבוחנת" (השקולה לוועדת שירות המדינה) הגיעו מהשיטה הסינית המסורתית. עקרון מִינשֶנג ("רווחת העם") – עיקרון זה מתורגם לעיתים בפשטות כסוציאליזם למרות שממשלתו של צ'יאנג קאי שק השתדלה שלא לתרגמו ככזה. סון קבע את העיקרון בראותו בדמיונו מדינה מתועשת אשר אדמותיה מחולקות שווה בשווה בין החקלאים הסינים. סון, שהושפע מהוגה הדעות האמריקאי הנרי ג'ורג', חילק את רווחת האדם לארבעה תחומים עיקריים: מזון, ביגוד, דיור ותחבורה וראה בעיני רוחו משטר אידיאלי אשר ידאג לרווחת העם בכלל התחומים הללו. שלושת העקרונות של העם הוא גם שמו הרשמי של ההמנון הלאומי של הרפובליקה הסינית. מדיה וקבצים בנושא שלושת העקרונות של העם בוויקישיתוף שלושת העקרונות של העם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גלן דרובר

גלן דרובר (באנגלית: Glen Drover; נולד ב-25 במאי 1969) הוא גיטריסט מאוטווה, אונטריו קנדה, בשנים 2004–2008 היה הגיטריסט הראשי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'. גלן השתתף באלבום הסטודיו הראשון שלו עם מגאדת', United Abominations, שיצא ב-15 במאי 2007 ויצא עם הלהקה למסע הופעות נרחב בכל העולם. בנוסף, דרובר ואחיו שון דרובר (המתופף של מגאדת' בהווה) הקימו את להקת אידולון שהוציאה שבעה אלבומים עד היום, עבד בעבר עם קינג דאימונד והשתתף באלבום House of God. גלן הושפע מגיטריסטים רבים כגון זאק היים שעבד עם סטיב ואי על חלק מהאלבומים שלו. Eidolon 1993 - Sacred Shrine 1996 - Zero Hour 1997 - Seven Spirits 2000 - Nightmare World Hallowed Apparition 2002 - Coma Nation Apostles Of Defiance 2006 - The Parallel Otherworld King Diamond 2000 - House of God Megadeth 2005 - That One Night: Live in Buenos Aires 2007 - United Abominations מגאדת' אידולון קינג דאימונד מדיה וקבצים בנושא גלן דרובר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גלן דרובר גלן דרובר, ברשת החברתית פייסבוק גלן דרובר, באתר AllMusic (באנגלית) גלן דרובר, באתר MusicBrainz (באנגלית) גלן דרובר, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) גלן דרובר, באתר Discogs (באנגלית)
שון דרובר

שון דרובר (באנגלית: Shawn Drover; נולד ב-5 במאי 1966 במונטריאול שבקוויבק) הוא מתופף קנדי הידוע בעיקר כמתופף לשעבר של להקת הת'ראש מטאל מגאדת'. דרובר החל לנגן על תופים בגיל 13. בשנת 1993 הקים דרובר ביחד עם אחיו גלן דרובר (ששימש כגיטריסט במגאדת') את להקת הפאוור מטאל אידולון שהוציאה עד היום 7 אלבומים. בשנת 2004 צורף דרובר ללהקת הת'ראש מטאל מגאדת' בתור מתופף הלהקה, לאחר שמתופף העבר שלה, ניק מנזה לא יכל לחזור ללהקה ולערוך עימה סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית. בנוסף לתופים דרובר מנגן גם בגיטרה. באחת מההופעות של מגאדת' ביפן כחלק מסיבוב ההופעות "Blackmail The Universe Tour", שון ואחיו גלן החליפו בין תפקידיהם וניגנו מספר שירים, כך ששון ניגן על גיטרה בעוד שגלן ניגן על תופים. כמו כן, במהלך סיבוב הופעות שבהן ניגנה מגאדת' עם להקת הפרוגרסיב מטאל דרים ת'יאטר, כחלק מפסטיבל "Gigantour", שימש דרובר כגיטריסט השלישי של מגאדת' בעוד שמייק פורטנוי, המתופף של דרים ת'יאטר דאז, ניגן על התופים. דרובר הוא איטר אך מנגן על מערכת תופים המותאמת למתופף ימני. כמו כן דרובר אינו מנגן על מצילת ההייאט ועל תוף הסנר כשידיו מוצלבות והוא גם מתחיל את המקצבים והתיפופים שלו על התופים עם יד ימין ולא עם יד שמאל, שלא כדרך מתופפים איטרים . שון פרש ממגאדת' בשנת 2014 והצטרף ללהקת Act of Defiance יחד עם כריס ברודריק שהיה איתו בלהקה. דרובר כיום מתגורר באטלנטה בארצות הברית. דרובר משתמש בתופים המיוצרים על ידי חברת Ddrum, במצילות של חברת Sabian, עורות של חברת Evans, סטנדים ומחזיקים של Gibraltar ובמקלות המיוצרים על ידי חברת Pro-Mark. Eidolon Eidolon - "Sacred Shrine" (1993) Eidolon - "Zero Hour" (1996) Eidolon - "Seven Spirits" (1997) Eidolon - "Nightmare World" (2000) Eidolon - "Hallowed Apparition" Eidolon - "Coma Nation" (2002) Eidolon - "Apostles Of Defiance" Eidolon - "The Parallel Otherworld" (2006) Megadeth Megadeth - "That One Night: Live in Buenos Aires" (2007) Megadeth - "United Abominations" (2007 Megadeth- Endgame (2009) Megadeth-TH1RT3EN (2011) מגאדת' אידולון מדיה וקבצים בנושא שון דרובר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שון דרובר שון דרובר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שון דרובר, באתר AllMusic (באנגלית) שון דרובר, באתר MusicBrainz (באנגלית) שון דרובר, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) שון דרובר, באתר Discogs (באנגלית) האתר הרשמי של מגאדת' האתר הרשמי של אידולון הפורטרט של שון דרובר. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דניאל דה פונסקה

דניאל דה פונסקה (Daniel de Fonseca;‏ 1672–1733) רופא ודיפלומט יהודי, צאצא של אנוסים שנולד בפורטוגל במחצית השנייה של המאה ה-17, היה בין מייסדי הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט, ולאכיה ומת בפריז. סבו של דניאל הועלה על המוקד על ידי האינקוויזיציה ואביו ניצל מגורל זהה בבורחו. דניאל, שהיה רק בן 8, הוטבל לנצרות יחד עם אחיו. הוא חונך לכמורה, אך בהגיעו לבגרות חזר בסתר ליהדות, למרות שהמשיך למלא את חובותיו ככומר. האינקוויזיציה חשדה בו והוא נמלט ממנה לצרפת, שם למד (כנראה) רפואה ובהמשך נסע לקונסטנטינופול, מקום בו חזר בגלוי ליהדותו. באמצעות מקצועו בנה לו מעמד של כבוד ואמון בעיני הווזירים העות'מאנים וגם בין השגרירים הזרים. הוא הושיט סיוע לקרל השנים עשר, מלך שוודיה בניסיונותיו לרתום את השער הנשגב למאבקו באימפריה הרוסית. הוא מונה לרופא הרשמי של שגרירות צרפת וכיהן בתפקיד זה עד 1719. במרץ 1719 יצא לבוקרשט, להיות רופא השליט המקומי, שאיתו קשר יחסים עוד בקונסטנטינופול. תחת מסווה תפקידו כרופא הנסיך הוא שימש כאיש של צרפת ושל האימפריה העות'מאנית בתככים שנרקמו שם כנגד אוסטריה. לאחר שנות שירותו בבוקרשט, חזר דניאל דה פונסקה לקונסטנטינופול ומונה לרופא הסולטאן אהמט השלישי וגם המשיך לעבוד עבור הצרפתים במשכורת של 2,000 פרנק בשנה. לאחר הדחת הסולטאן בשנת 1730, חזר לבוקרשט ומשם לפריז, שם התרועע עם וולטייר ויתר נכבדי התקופה. הוא מת בגיל 61. על פי מסמכים רומניים, בשנת 1730, בבוקרשט, השליט ניקולאה מברוקורדט נתן אישור לייסוד הקהילה היהודית הספרדית וזאת לבקשת יועציו, הרופא דניאל דה פונסקה ומנטס באלי Mentes Bally (אבי סבו של דוויצ'ון באלי). Contribuţia evreilor din România la cultură şi civilizaţie - Editura Hasefer. jewishencyclopedia (באנגלית)
אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד

אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד (בספרדית: Alfonso XII de España;‏ 28 בנובמבר 1857 – 25 בנובמבר 1885), היה מלך ספרד מ-1875 ועד 1885, לאחר שהפיכה צבאית השיבה את המלוכה וסיימה את תקופת הרפובליקה הספרדית הראשונה. אלפונסו נולד ב-28 בנובמבר 1857 במדריד, לפרנסיסקו דה אסיס, דוכס קאדיז ולאיזבלה השנייה, מלכת ספרד מבית בורבון. להוריו נולדו שנים עשר ילדים אך כיוון שמניחים שפרנסיסקו דה אסיס היה הומוסקסואל לא ברור מי היה אביו הביולוגי של אלפונסו. כאשר נאלצו איזבלה ובעלה לעזוב את ספרד אחרי ההפיכה של 1868 אלפונסו התלווה אליהם לפריז ומשם נשלח לאקדמיה הצבאית הטרזיאנית (Theresianum) בווינה להמשיך את לימודיו. ב-25 ביוני 1870 נקרא לשוב לפריז, שם ויתרה אמו על הכתר לטובתו בנוכחות מספר אצילים ספרדיים. אלפונסו עלה לשלטון בשם "אלפונסו השנים עשר" על-אף שאף מלך של ספרד המאוחדת לא נקרא בשם זה, שכן המלוכה נתפסה כממשיכתה של ממלכת קסטיליה ולאון, עליה מלכו אחד עשר מלכים בשם זה. זמן קצר לאחר מכן עבר אלפונסו למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט בבריטניה ומשם פרסם ב-1 בדצמבר 1874, בתגובה לברכת יום הולדת מתומכיו, הודעה בה הוא מצהיר על עצמו כעל הנציג היחיד של המלוכה הספרדית. בסוף אותה שנה, כאשר עזב מרשל סראנו את מדריד על-מנת לתפוס פיקוד בחזית הצפון של המלחמה הקרליסטית, בריגדיר מרטינז קמפוס, שמזה זמן עבד עם המלך, נכנס בשמו של אלפונסו לוולנסיה. ראש המועצה התפטר והאחריות הועברה ליועצו של המלך קנבוס דה קסטילו. לאחר מספר ימים הגיע המלך למדריד, לאחר שעבר בברצלונה ובוולנסיה. ב-1876, השתתף במערכה נגד הקרליסטים וניצח בה. ב-23 בינואר 1878 נשא אלפונסו לאישה את בת דודתו, מרסדס, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה, אך היא נפטרה כעבור שישה חודשים. לקראת סוף אותה שנה ירה פועל צעיר מטרגונה, חואן אוליבה מונקסי, לעבר המלך במדריד. ב-29 בנובמבר 1879 התחתן אלפונסו עם קרובת משפחה רחוקה יותר, מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה. בזמן ירח הדבש ירה אופה בשם אוטרו לעבר הזוג המלכותי במדריד. מנישואים אלו נולדו שלושה ילדים, ובהם מרסדס, נסיכת אסטוריאס. הצעיר בהם נולד לאחר מות אביו ולכן הוכתר מרגע הוולדו בשם אלפונסו השלושה עשר. אלפונסו השנים עשר נפטר ב-25 בנובמבר 1885 ממחלת השחפת. בזמן מלכותו הקצרה של אלפונסו השנים עשר הושג שלום בית בספרד ומחוצה לה, וענייני הכספים של הממלכה נוהלו בצורה טובה. מנישואיו למריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה נולדו לאלפונסו 3 ילדים: מרסדס, נסיכת אסטוריאס (1880–1904) מריה תרסה מספרד (1882–1912) אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד (1886–1941) אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלפונסו השנים עשר באתר אנציקלופדיה בריטניקה.