laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנילוס הלבן

הנילוס הלבן (באנגלית: White Nile; ערבית: النيل الأبيض, אַ-נִיל אַל-אָבּיַד; בדינקה: Kiir Ɣer, קִיר עֶ'ר; בסוואהילי: Nile Nyeupe) הוא נהר באפריקה, אחד משני יובליו העיקרים של הנילוס. אורכו הכולל של הנהר הוא 3,700 קילומטר. מקורו בימת ויקטוריה, אשר שטחה מתחלק באוגנדה, קניה וטנזניה. מאגם ויקטוריה הנהר זורם צפונה ומערבה דרך אוגנדה, דרום סודאן וסודאן, וממשיך צפונה דרך המישור הסודני וביצת סוד עד העיר ח'רטום. בנקודה זו מתאחד הנילוס הלבן עם הנילוס הכחול. הנילוס הלבן נקרא כך משום שבדרכו צפונה הוא עובר בתוך ביצות סוד אך יוצא מהן נקי וצלול. לעיתים נחשב אגם ויקטוריה למקור הנילוס, אך גם לאגם זה יש מספר נהרות הנשפכים לתוכו. היובל הארוך ביותר הוא נהר לובירונזה (Luvironza River) בבורונדי שנשפך לנהר רורובו (Rurubu River) ליד העיר קיינזה בבורונדי, שנשפך לנהר קאגרה (Kagera River) הנשפך לאגם ויקטוריה בטנזניה ליד העיר בוקובה (Bukoba). לכן, מבחינה הידרולוגית, נהר לובירונזה הוא מקור הנילוס האמיתי. הנהר היוצא מאגם ויקטוריה ונודע בקטע הזה בתור נילוס ויקטוריה. הנילוס יוצא ליד ג'ינגה, קיימת אנדרטה במקום. לאחר שהנהר עובר דרך 2 תחנות כוח הוא עובר דרך מפלי בוג'גלי הנמצאים כ-15 ק"מ מג'ינג'ה. לאחר מכן הוא זורם צפון ומערבה לעבר אגמי קיוגה הנמצאים במרכז המדינה. לאחר מכן הנהר עובר במפלי קרומה ומתחת לגשר קרומה, שנבנה בשנת 1963. מעט לפני שהנהר נכנס אל תוך אגם אלברט, הוא נדחס לערוץ ברוחב 7 מטרים במפלי מרצ'יסון, המסמנים את הכניסה לאזור המערבי של הבקע הסורי-אפריקני. קטע הנהר היוצא מאגם אלברט נודע בשם נילוס האלברט. הנהר ממשיך צפונה לנימולה (אנ'), שם הוא נכנס לתוך סודאן באזור הנקרא "בחר אל-ג'בּל", שפירושו הנהר של ההר. לאחר מכן הנהר עובר מספר אשדות לפני שהוא מגיע למישורי סודאן ואל אזור הביצה הגדולה של סוד. הנהר זורם דרך ימת נו (No) שם הוא מתאחד עם נהר נוסף ויוצר את הנילוס הלבן. לאחר מכן הנהר יוצא מהסוד ועובר דרך ג'ובה, בירת דרום סודאן. הנהר ממשיך לזרום צפונה עד שהוא מתאחד עם הנילוס הכחול בעיר ח'רטום. איחוד שני הנהרות יוצר את נהר הנילוס. הנילוס הכחול נהר סובט אלן מורהד, הנילוס הלבן (מאנגלית: זיוי שורר), הוצאת מערכות, 1965, 1983 מדיה וקבצים בנושא הנילוס הלבן בוויקישיתוף הנילוס הלבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תריסנית כחולה

תריסנית כחולה (שם מדעי: Dipturus batis) הוא מין של דג סחוס ממשפחת התריסניתיים שבסדרת התריסנאים החי במי האוקיינוס האטלנטי והים התיכון במים ממוזגים. התריסנית הכחולה היא הגדולה בבני משפחתה וסדרתה והיא מגיעה ל"מוטת כנפיים" של 2.85 מטר, אורך של 2 מטר ולמשקל של 113 ק"ג. היא בעלת סנפירי חזה גדולים וצבעם אפור-זית עד חום כהה. החוטם של התריסנית גדול ומחודד וצורתה דמוית-עפיפון. החלק התחתון בהיר ואפור-כחול. הזנב דק ומחודד ועליו שורת קוצים המשמשים להגנה. התריסנית שוחה סמוך לקרקעית הים בעומק 100–200 מטר אך לעיתים תעמיק עד 1 ק"מ או תגיע למים רדודים ואף לחופים. היא מחפשת על חולות הקרקעית טרף, הכולל סרטנים, דגים קטנים, רכיכות שונות ותולעים רב זיפיות. ככל שהפרט גדול יותר הוא ניזון מטרף גדול יותר והוא גם אוכל יותר ופעיל יותר. בנוסף לטרף קרקעית חלק מהתריסניות צדות דגים מתקהלים כמו סרדינים הנמלטים מטורפים כמו דגים או עופות ים ובורחים לעבר הקרקעית. תריסנית זו מצויה בסכנת הכחדה חמורה בטבע. מדיה וקבצים בנושא תריסנית כחולה בוויקישיתוף תריסנית כחולה, באתר ITIS (באנגלית) תריסנית כחולה, באתר NCBI (באנגלית) תריסנית כחולה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תריסנית כחולה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) תריסנית כחולה, באתר FishBase (באנגלית) תריסנית כחולה, באתר GBIF (באנגלית) תריסנית כחולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ראג'שאהי

ראג'שאהי (בבנגלית: রাজশাহী) היא עיר מטרופולינית גדולה בבנגלדש. בעיר מתגוררים כ-763,952 תושבים (אם כי אוכלוסיית המטרופולין מתקרבת למיליון תושבים), והיא שוכנת בסמוך לגבול עם הודו. ההיסטוריה של העיר נמשכת עד לשנת 1634. העיר החלה להיות מרכז ניהולי חשוב בזמן הראג' הבריטי. גם כיום, ראג'שאהי מהווה מרכז עסקי, תרבותי ומסחרי במדינה. ראג'שאהי היא ביתם של מוסדות חינוך מפורסמים רבים של בנגלדש. בנגלית היא השפה העיקרית עבור אזרחי העיר. ישנו מיעוט דובר אורדו. מיעוט זה ברובו הוא מוסלמי המורכב מפליטים אשר ברחו לאזור בנגלדש בזמן חלוקת הודו בשנת 1947. השפה האנגלית משמשת בעיקר למטרות אקדמיות ועסקיות. בראג'שאהי נהרגו אנשים רבים בימי מלחמת העצמאות של בנגלדש, ובעיר נמצאים קברי האחים הגדולים ביותר בכל בנגלדש. מועצת העיר מורכבת משלושים נציגים אשר נבחרים ביחד עם ראש העירייה אחת לחמש שנים בהצבעה ישירה. מבחינה כלכלית, ישנם בסביבת ראג'שאהי גידולים חקלאיים האופייניים למדינה, כגון אורז, חיטה, תפוחי אדמה ועדשים. הגידולים המייחדים את אזור זה הם מנגו, ליצ'י, סוכר, עגבניות ואבטיחים. התעשייה המקומית אינה מפותחת, על אף היותה של ראג'שאהי עיר מרכזית. לבנק הלאומי של בנגלדש יש משרדים רבים בעיר. נורווגיה קריסטיאנסנד, נורווגיה מדיה וקבצים בנושא ראג'שאהי בוויקישיתוף ראג'שאהי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בנגלדש ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כינורן לבן נקוד

כינורן לבן נקוד המכונה גם כִּנּוֹרָן בָּרֹד וגיטרן ענק (שם מדעי: Rhynchobatus djiddensis) הוא יצור ימי ממשפחת הכנוריתיים שבסדרת הגיטרנאים החי במי האוקיינוס ההודי. דג זה הוא הגדול בבני סדרת הגיטנראים והוא יכול להגיע לאורך 3.1 מ' ולמשקל 227 ק"ג. כפי ששמו מרמז הוא בעל גוף דמוי-כינור או גיטרה שטוחים, הודות לסנפירי החזה וסנפירי השת הרחבים שלו שצורתם דומה. צבעו אפור-כחול עם כתמים לבנים בפלג הגוף העליון. החוטם מחודד והזנב דק אך בעל אונות כמו של דגי גרם. הדג מצוי על החולות והשוניות אלמוגים ויכול להסתתר בהם בהסוואה. הוא טורף דגים קטנים וחסרי חוליות ימיים הכוללים צדפות, דיונונים, וסרטנאים שונים. לעיתים דג זה שוחה במעלה שפכי נהרות קטנים. דג זה אינו מטיל ביצים אלא משריץ עד 10 צעירים. ואולם ההתרבות שלו איטית ובשרו מבוקש למאכל ושימוש במרקים סינים ועל כן מצבו בסכנת הכחדה. מדיה וקבצים בנושא כינורן לבן נקוד בוויקישיתוף כינורן לבן נקוד, באתר ITIS (באנגלית) כינורן לבן נקוד, באתר NCBI (באנגלית) כינורן לבן נקוד, באתר FishBase (באנגלית) כינורן לבן נקוד, באתר GBIF (באנגלית) כינורן לבן נקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 4 – "החי במים", בעריכת לב פישלזון, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 135 כִּנּוֹרָן בָּרֹד במילון בעלי חיים: דגי סחוס (תש"ס), 2000, באתר האקדמיה ללשון העברית
בית איפטייב

בית איפטייב (ברוסית: Дом Ипатьева) היה בית של סוחר בעיר יקטרינבורג שבו נרצחה ב-1918 משפחתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה. ב-1977 נהרס הבית בהוראת ברית המועצות. כיום פועלת במקום כנסייה. בשנות השמונים של המאה התשע-עשרה הזמין איוון רדיקורטסב, פקיד בכיר בתעשיית הכרייה, בית דו-קומתי שיוקם על מדרון של גבעה בולטת. אורך החזית היה 31 מטר. ב-1898 עברה האחוזה לידיו של שראבייב, סוחר זהב בעל מוניטין. עשר שנים לאחר מכן, נרכש הבית על ידי ניקולאי ניקולאיביץ' איפטייב, מהנדס צבאי, שהפך את קומת הקרקע למשרדו. נראה כי על סמך מידע שסיפק פיוטר ויקוב, ב-1918 איפטייב נדרש לפנות את הבית לצורך "ייעוד מיוחד". אותו ייעוד מיוחד היה למעשה כליאתם של ניקולאי השני, קיסר רוסיה ומשפחתו, אשר הודחו משלטונם בעקבות מהפכת פברואר. המשפחה עברה לבית איפטייב בשני שלבים: ב-22 באפריל הגיעו לבית ניקולאי, אשתו אלכסנדרה ובתם מריה, וב-23 במאי הגיעו שאר בני המשפחה: אולגה, טטיאנה, אנסטסיה ואלכסיי. חוץ ממשפחת רומנוב גרו בבית חמישה משרתים, ובהם רופא המשפחה. כמה פעמים הוצע למשרתים לעזוב את המשפחה אך הם העדיפו להישאר למרות הסכנות. משפחת רומנוב התגוררה בבית איפטייב 78 ימים. בלילה שבין 17-16 ביולי 1918, נלקחו בני המשפחה ומעגל המשרתים המצומצם שלהם למרתף בטענה שהבית נמצא בסכנת התקפה של אנרכיסטים. כשירדו העצורים למרתף הבית והתאספו באחד החדרים, ביקשה הקיסרית שני כיסאות עבורה ועבור אלכסיי. הכיסאות הובאו, ולאחר מכן הודיע להם המפקד הבולשביקי שהם מוצאים להורג. הצאר רק הספיק להגיד "מה?" לפני שפתחו החיילים באש והרגו את כולם. ב-25 ביולי נכנסו חיילי הלגיון הצ'כוסלובקי לבית, וגילו שמשפחת הצאר נעלמה. מיד החלה חקירה בנושא. הם אף חקרו כמה מן מהשומרים, אבל לא הצליחו להגיע אל מבצעי הרצח. הגופות עצמן לא נמצאו, והחוקרים תמכו בגרסה הבולשביקית שלפיה הוצא להורג רק הצאר עצמו. רק בהמשך התבררה האמת. כבר ב-1923 הופצו תצלומי הבית המגודר בעיתונות הסובייטית תחת הכותרת "הארמון האחרון של הצאר האחרון". בשנת 1927, תוכנן להפוך את הבית למוזיאון. בהמשך הוא הפך לבית ספר חקלאי, וב-1938 למוזיאון תעמולה אנטי-דתי. ב-1974 נרשם הבית רשמית כאנדרטה היסטורית-מהפכנית. עם זאת, למרבה המבוכה של הממשלה, הוא הפכה בהתמדה למוקד עלייה לרגל של מלוכנים רוסיים. בשנת 1975 הוחלט ביוזמת יורי אנדרופוב בפוליטביורו להרוס את בית איפטייב. לאחר סחבת של כמה שנים נעשתה ההריסה בשנת 1977, בימים שבוריס ילצין היה ראש הממשל בעיר. לטענתו הוא קיבל הוראה ישירה ולא יכול להתנגד. בשנת 1990 הוחלט להקים כנסייה על שרידי הבית. הכנסייה הוקמה בשנת 2003. מדיה וקבצים בנושא בית איפטייב בוויקישיתוף ערן סבאג, "חיים של אחרים" על רצח משפחת הצאר‏, 4 ביולי 2011 ניקולאי סוקולוב, רצח משפחת הצאר תיאור הרצח לפי גרסת וילטון The Murder of Russia's Imperial Family Nicolay Sokolov חקירת הרצח משנת 1918 FrozenTears.org ספריית תקשורת של המשפחה הקיסרית האחרונה האדרת של משפחת המלוכה סיפורו של יקוב יורובסקי על ההוצאה להורג של המשפחה המלכותית(הקישור אינו פעיל)
חשמלן סגול

חשמלן סגול (שם מדעי: Torpedo nobiliana) הוא מין של בטאי ממשפחת החשמלניים. הוא חי במי האוקיינוס האטלנטי. דג זה הוא הגדול ביותר בבני סדרת החשמלנאים. אורכו הממוצע 0.6-1.5 מטרים ומשקלו 14 ק"ג, אולם נצפו פרטים באורך של 1.8 מטרים ומשקל 90 ק"ג. לדג זוג סנפירי חזה גדולים ועגולים ואחריהם עוד זוג קטן יותר על הגב וזנב חזק עם אונות. פתחי הזימים סמוכים לראש הקטן והחוטם כמעט ולא נראה. כמו רוב הבטאים גם לחשמלן זה ישנו פה המצוי מתחת לגופו. דג זה בונה שדה חשמלי סביב גופו וכך מאתר את הפרטים בסביבה. הוא גם מחשמל את הטרף במכת חשמל חזקה שהורגת או מהממת אותו. הוא נפוץ בקרקעיות חוליות עד לקרבת החופים מנובה סקוטיה עד ברזיל ומסקוטלנד עד דרום אפריקה וגם לאורך חופי הים התיכון, לרבות בחופי ישראל. הוא טורף בעיקר דגי גרם הכוללים סוליתאים שונים, סלמוניים, צלופחים וקיפוניים וגם דיונונים וסרטנים. פרטים גדולים יכולים לבלוע דגים ששוקלים 2 ק"ג ואף כרישים גלדניים. החשמלן יכול להפעיל את מכות החשמל שלו גם להגנה אך הוא איננו קטלני לאדם. מדיה וקבצים בנושא חשמלן סגול בוויקישיתוף חשמלן סגול, באתר ITIS (באנגלית) חשמלן סגול, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חשמלן סגול, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חשמלן סגול, באתר GBIF (באנגלית)
דירק קמפת'ורן

דירק ארתור קמפת'ורן (באנגלית: Dirk Arthur Kempthorne; נולד ב-29 באוקטובר 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 2006–2009 תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. קמפת'ורן חבר המפלגה הרפובליקנית, שייצג את מדינת איידהו בסנאט של ארצות הברית בשנים 1993–1999 וכמושל איידהו בשנים 1999–2006. קמפת'ורן ידוע בהשקפותיו השמרניות, בפרט בתחומים כלכליים. המשרה הציבורית הראשונה אליה נבחר היה לראשות עיריית בויסי, בירת איידהו. קמפת'ורן נולד בסן דייגו וגדל בסן ברנרדינו שבקליפורניה. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון סן גורגוניו והחל את לימודיו הגבוהים במכללת העמק של סן ברנרדינו. כשהחל את לימודיו במכללה זו הרחיק צפונה ועבר ללמוד באוניברסיטת איידהו, שם היה בוגר במדע המדינה ואף כיהן שנה כנשיא התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה. עם תום לימודיו שימש קמפת'ורן כעוזרו של מנהל מחלקת הקרקעות של איידהו. ב-1982 ניהל קמפת'ורן את מסע הבחירות של סגן המושל פיל באט לתפקיד מושל המדינה, שהפסיד למועמד המפלגה הדמוקרטית המכהן, המושל ג'ון איוונס. ב-1983 התמנה קמפת'ורן למנהל יחסי הציבור הארצי של חברת FMC, עוסקת בפיתוח וייצור כימיקלים. הניצחון הפוליטי והמשמעותי הראשון שלו היה ב-1985, כאשר נבחר לראשות עיריית בויסי, בירת איידהו. בתפקיד זה נהנה מפופולריות גבוהה ונבחר מחדש ללא התנגדות או מתחרים עד שעזב תפקיד זה ב-1993 למען ייצוג איידהו בסנאט של ארצות הברית. ב-1992 החליט סטיב סימס (Steve Symms), אז הסנאטור הרפובליקני המכהן של איידהו, שלא להתמודד לתקופת כהונה שלישית וקמפת'ורן התמודד למועמדות הרפובליקנית לתפקיד. בבחירות הכלליות הביס קמפת'ורן את ריצ'רד ה. סטלינגס, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא היה צפוי להתמודד לבחירה מחדש ב-1998, אך במקום זאת החליט להתמודד לתפקיד מושל איידהו, שנותר ריק. המושל המכהן, פיל באט, טלטל את המדינה עם הכרזתו על פרישה לאחר תקופת כהונה אחת בלבד, כשגילו (71) משמש כגורם העיקרי לכך. קמפת'ורן זכה בבחירות לתפקיד המושל בניצחון מוחץ, וקיבל 68% מהקולות בעוד יריבו הדמוקרטי, רוברט הנטלי, זכה ב-29% מהקולות בלבד. הוא נבחר מחדש ב-2002 עם 56% מהקולות. מטה הבחירות של קמפת'ורן השתמש בלמעלה מ-200 אלף דולר אמריקני יותר ממה שקיבל מתרומות לפני הבחירות, ולאחריהן בילה את השנתיים הבאות בגיוס כספים לשילום החוב שנצבר. ב-16 במרץ 2006, קמפורתן מונה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להחליף את גייל נורטון כמזכיר הפנים של ארצות הברית ה-49. ב-10 במאי 2006, מינויו אושר בהצבעה קולית על ידי ועדת האנרגיה והמשאבים הטבעיים של הסנאט. המינוי אושר על ידי כלל חברי הסנאט של ארצות הברית ב-26 במאי, והתפטר מתפקידו כמושל על מנת לעמוד בראש מחלקת הפנים של ארצות הברית. סגן המושל ג'ים ריש החליף את קמפת'ורן כמושל, וכיהן בתפקיד בשארית כהונתו של קמפת'ורן. קמפתורן הוא מזכיר הפנים השני להגיע ממדינת איידהו. מושל איידהו לשעבר ססיל אנדרוס היה מזכיר הפנים תחת הנשיא ג'ימי קרטר בשנים 1977–1981. במרץ 2008 הזניק את הזרמת המים העצומה מאגם פאוול שעל גבול אריזונה-יוטה, במורד הערוצים המדבריים של הגרנד קניון. מדיה וקבצים בנושא דירק קמפת'ורן בוויקישיתוף דירק קמפת'ורן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ‏AP, הקניון הגדול הוצף - כדי לרענן את הטבע, באתר ynet, 7 במרץ 2008
אלווירה מטורו

אלווירה מטורו (בספרדית: Elvira de Toro‏; 1038 – 15 בנובמבר 1099) הייתה נסיכה ספרדייה. בתו של פרננדו הראשון, מלך לאון ואחותם של סנצ'ו השני, מלך קסטיליה גרסיה השני, מלך גליסיה ואלפונסו השישי, מלך לאון. אלווירה נולדה בשנת 1038 או 1039 בעיר לאון. אביה היה פרננדו הראשון, מלך לאון. אמה הייתה סאנצ'ה מלאון, בתו של אלפונסו החמישי, מלך לאון. הייתה לה אחות מבוגרת בשם אוראקה אח גדול בשם סנצ'ו ושני אחים צעירים: גרסיה ואלפונסו. ב-1065 מת פרננדו, וחילק את נחלתו בין בניו ובנותיו. אוראקה קיבלה את סמורה, סנצ'ו ירש את ממלכת קסטיליה, אלווירה קיבלה את העיר טורו, גרסיה קיבל את ממלכת גליסיה ואלפונסו את ממלכת לאון. על אף שפרננדו הכריח את ילדיו להבטיח שיחיו בשלום ביניהם, לא כך היה. סנצ'ו סבר שכבן בכור הוא זכאי לקבל את כל הממלכה. ב-1069 הוא כרת ברית עם אלפונסו, ויחד הם פלשו לממלכתו של גרסיה. הם כבשו את גליסיה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1072 בגד סנצ'ו באלפונסו ופלש ללאון בעזרתו של אל סיד. לאחר תבוסתו בגולפחרה שעל גדות נהר קריון, אילץ סנצ'ו את אלפונסו להימלט לעיר הווסאלים המורית טולדו, שם שלט מאמוּן. כעת הכריז סנצ'ו מלחמה על אלווירה וכבש את עירה טורו. נדמה היה כי דבר לא יעצור את סנצ'ו. אולם בקרב נגד אוראקה סנצ'ו הובס ואלפונסו חזר ותפס את השלטון. אלווירה חזרה לשלוט בטורו בשמו. מקורות מסוימים מציינים שאלווירה הייתה נשואה, אולם הדבר אינו ודאי. אלווירה נפטרה ב-15 בנובמבר 1099 והורישה את מרבית רכושה לכנסייה. היא נקברה בבזיליקת סן איסידורו לצד אחותה אוראקה ואחיה גרסיה. מדיה וקבצים בנושא אלווירה מטורו בוויקישיתוף
מסורן (סוג)

מַסּוֹרָן (שם מדעי: Pristis) הוא סוג של בטאי ממשפחת המסורניים בו כל המינים למעט המין היחידי מסורן סכיני (Anoxypristis cuspidata). מיני המסורן בעלי חוטם ארוך עם שיני מסור לאורכו, והם משתמשים בו כדי להכות בטרפם ולנסר אותו. הם יכולים להגיע לאורך של יותר מ-7 מטרים במינים הגדולים. כל המינים שוכנים בים, אך כמה מהמינים יכולים לעלות מדי פעם לשפכי נהרות כדי לצוד. הם אוכלים בעיקר דגים אחרים. רבים ממיני הסוג מצויים בסכנת הכחדה בטבע. מסורן גמד (Pristis clavata) מסורן קצר-שן (Pristis pectinata) מסורן ירוק (Pristis zijsron) מסורן מצוי (Pristis pristis) מסורן ארוך-שן (Pristis perotteti) מדיה וקבצים בנושא מסורן בוויקישיתוף מסורן, באתר ITIS (באנגלית) מסורן, באתר NCBI (באנגלית) מסורן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מסורן, באתר GBIF (באנגלית) מילון בעלי חיים: דגי סחוס (תש"ס), 2000, באתר האקדמיה ללשון העברית
גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן

גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Georg von Sachsen-Meiningen; 11 באוקטובר 1892 - 6 בינואר 1946), היה חותנו של אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה. גאורג נולד ב-11 באוקטובר 1892 בעיר קאסל שבקיסרות הגרמנית, לפרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן, בנו של גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן ואחיו של ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולאדלייד, רוזנת ליפה-ביסטרפלד בתם של ארנסט השני, רוזן ליפה-ביסטרפלד וקרולינה, רוזנת ורטנסלבן, ואחותו של לאופולד הרביעי, נסיך ליפה (השליט האחרון של נסיכות ליפה). בצעירותו החל גאורג בלימודי משפטים באוניברסיטת ינה ובאוניברסיטת מינכן, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס כקצין לרגימנט פרשים. עם תום המלחמה התפטר דודו ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן בעקבות המהפכה הגרמנית, וגאורג חזר ללימודי המשפטים, ואף כיהן תקופה כשופט בהילדבורגהאוזן. ב-1 במאי 1933 הצטרף גאורג למפלגה הנאצית, ובשנת 1941 הפך לראש בית סקסוניה-מיינינגן בעקבות מות דודו ארנסט ברנהרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן ללא ילדים. בנו אנטון אולריך נהרג במהלך המערכה על צרפת, ואילו גאורג עצמו נפל בשבי הצבא האדום בסוף המלחמה. ב-6 בינואר 1946 מת גאורג במהלך שביו בצ'רפורבץ', ואחיו ברנהרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן ירש את תאריו, בעקבות הפיכת בנו לנזיר וויתורו על זכויותיו. בשנת 1951 התחתנה בתו רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן עם אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה. ב-22 בפברואר 1919 התחתן גאורג עם קלרה מריה רוזנת קרוף, רוזנת שמיסינג-קרסנברוק, בתם של אלפרד, רוזן קרוף, רוזן שמיסינג-קרסנברוק והברונית הלנה פון הילגרס, ממנה נולדו לו 4 ילדים: אנטון אולריך, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1919–1940) פרידריך אלפרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן (1921–1997) מארי, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1922–1923) רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (1925–2010) מדיה וקבצים בנושא גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן בוויקישיתוף גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קבוצה צפופה

בטופולוגיה, תת-קבוצה A {\displaystyle A} של מרחב טופולוגי X {\displaystyle X} נקראת קבוצה צפופה, אם כל קבוצה פתוחה ולא ריקה ב- X {\displaystyle X} , מכילה איבר מתוך A {\displaystyle A} . תכונה זו שקולה לכך שהסגור של A {\displaystyle A} שווה למרחב כולו. אם ( X , d ) {\displaystyle \left(X,d\right)} מרחב מטרי, פירושו של דבר שניתן להתקרב כרצוננו לכל נקודה ב- X {\displaystyle X} בעזרת נקודות מ- A {\displaystyle A} : לכל x ∈ X {\displaystyle x\in X} ולכל ε > 0 {\displaystyle \varepsilon >0} , יש a ∈ A {\displaystyle a\in A} המקיימת d ( x , a ) < ε {\displaystyle d\left(x,a\right)<\varepsilon } . קבוצת המספרים הרציונליים, Q {\displaystyle \mathbb {Q} } , היא למשל צפופה בקבוצת המספרים הממשיים, R {\displaystyle \mathbb {R} } , עם הטופולוגיה הסטנדרטית (כלומר Q ¯ = R {\displaystyle {\overline {\mathbb {Q} }}=\mathbb {R} } ). היא גם צפופה בישר של סורגנפריי, R ℓ {\displaystyle \mathbb {R} _{\ell }} . מרחב שקיימת בו קבוצה צפופה בת מנייה נקרא מרחב ספרבילי. לדוגמה, קבוצת המספרים הרציונליים צפופה בישר הממשי, שכן כל קטע פתוח בישר הממשי מכיל מספרים רציונליים (זוהי תכונת הארכימדיות של הממשיים). לכן השדה הממשי ספרבילי. מדיה וקבצים בנושא קבוצה צפופה בוויקישיתוף קבוצה צפופה, באתר MathWorld (באנגלית)
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג

פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (בגרמנית: Prinzessin Feodora zu Hohenlohe-Langenburg;‏ 7 ביולי 1839 - 10 בפברואר 1872), הייתה אשתו השנייה של גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן. פאודורה נולדה ב-7 ביולי 1839 בשטוטגרט, לארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולפאודורה, נסיכת ליינינגן, בתם של אמיך קרל, נסיך ליינינגן וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד. ב-23 באוקטובר 1858 התחתנה פאודורה עם גאורג, נסיך הכתר של מיינינגן, שהיה בן דודה מדרגה שנייה, ונולדו להם 3 ילדים. גאורג ופאודורה לא הסתדרו כל כך טוב, בין השאר משום שגאורג לא התנחם על מות אשתו הראשונה, אולם הוא חיבב אותה. בשנת 1866 נאלץ חמיה ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן לוותר על השלטון לטובת בעלה גאורג, בעקבות תבוסת אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. שלא כמו אביו, גאורג היה נאמן לפרוסים בזמן המלחמה, ואף קיבל דרגת גנרל לוטננט בצבא הפרוסי. כמו כן בניגוד להוריו, גאורג הכיר טוב את הפוליטיקה הפרוסית, וידע שכוונותיהם מעשיות. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה גאורג הוביל שני רגימנטים של חיילים ממיינינגן, ואף זכה בכבוד של לכידת הדגלים הצרפתיים הראשונים בקרב ורט. לאחר מכן, נלחם גאורג כמעט בכל הקרבות שהיו במהלך המלחמה. גאורג היה חלק מהפמליה של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה בכניסתו לפריז, והוא נשאר חבר קרוב של הקיסר עד מותו. ב-10 בפברואר 1872 מתה פאודורה במיינינגן ממחלת השנית, ובעלה גאורג התאבל על מותה. ב-23 באוקטובר 1858 התחתנה פאודורה עם גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, שהיה בן דודה מדרגה שנייה, ונולדו להם 3 ילדים: ארנסט ברנהרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן (27 בספטמבר 1859 - 29 בדצמבר 1941). פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן (12 באוקטובר 1861 - 23 באוגוסט 1914). ויקטור, נסיך סקסוניה-מיינינגן (14 במאי 1865 - 17 במאי 1865). מדיה וקבצים בנושא פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג בוויקישיתוף
מסורן סכיני

מסורן סכיני או מסורן קצר-שן (שם מדעי: Anoxypristis cuspidata) הוא מין בטאי ממשפחת המסורניים בעל חוטם דמוי-מסור. הוא שייך לסוג יחידי. אורכו של המסורן עד 4.7 מטר. לדג ישנם סנפירי חזה מחודדים וארוכים וצבעו חום עם תחתית אפורה בהירה וסנפירים ורודים. החוטם ישר עם שיניים קצרות בולטות בלסת העליונה. דג זה חי באזור האינדו-פסיפי וגם בים הערבי והים האדום. הוא שוחה באזורי חולות או שוניות עד לעומק 40 מ' ומחפש להקות דגים, דיונונים או סרטנים אותם הוא משפד עם חוטמו. הוא עצמו עלול להיטרף על ידי כריש שורי, פטישן פגום-חרטום, כריש קופר ובידי תנין הים. מדיה וקבצים בנושא מסורן סכיני בוויקישיתוף מסורן סכיני, באתר ITIS (באנגלית) מסורן סכיני, באתר NCBI (באנגלית) מסורן סכיני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מסורן סכיני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מסורן סכיני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מסורן סכיני, באתר FishBase (באנגלית) מסורן סכיני, באתר GBIF (באנגלית) מסורן סכיני באתר הרשימה האדומה של IUCN לפי החלטות האקדמיה
חדקן שיניים אמריקאי

חדקן שיניים אמריקאי (שם מדעי : Polyodon spathula) הוא מין של דג ממשפחת חדקני השיניים שבסדרת החדקנאים. זהו המין היחיד בסוגו ונותר גם היחיד במשפחתו לאחר היכחדותו של חדקן השיניים הסיני. הוא חי בנהרות ואגמים באמריקה הצפונית. אורכו של דג זה 1.5 מטר בממוצע ומשקלו 27 ק"ג ואולם מספר פרטים הגיעו לאורך 2.6 מטר ולמשקל 69 ק"ג. הוא בעל חרטום ארוך המזכיר את חרטום המפרשניים אך בצורתו רחב יותר ומעוגל. שלד הדג עשוי מסחוס והוא בעל סנפירים שמזכירים כריש. דג זה חי בנהרות ואגמים לאורך ארצות הברית ובעיקר במיסיסיפי ויובליו וגם בימות הגדולות שבטווח הצפוני שלו. זהו מין המצוי בסיכון והוא מוגן בכל מדינות אמריקה. החדקן ניזון מזואופלנקטון והוא פוער את פיו המכיל שורת "מזיפות" בדומה ללווייתנאים, איתם הוא אוסף את היצורים ומוציא את המים. לחדקן ישנה אמפולות לורנציני בחוטמו הקולטת חשמל, איתה הוא קולט יצורים את היצורים הקטנים. מדיה וקבצים בנושא חדקן שיניים אמריקאי בוויקישיתוף חדקן שיניים אמריקאי, באתר ITIS (באנגלית) חדקן שיניים אמריקאי, באתר NCBI (באנגלית) חדקן שיניים אמריקאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חדקן שיניים אמריקאי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חדקן שיניים אמריקאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חדקן שיניים אמריקאי, באתר FishBase (באנגלית) חדקן שיניים אמריקאי, באתר GBIF (באנגלית) חדקן שיניים אמריקאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חדקן שיניים אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חדקן שיניים סיני

חדקן שיניים סיני (שם מדעי: Psephurus gladius) הוא מין נכחד של דג ממשפחת חדקני השיניים שבסדרת החדקנאים והיה המין היחיד בסוגו. הוא חי באגני הנהרות הגדולים, היאנגצה והנהר הצהוב, שבסין וחי גם במים המלוחים שלשפכי הנהרות. מין זה היה דג גדול מאוד ואחד מהגדולים שבבני סדרתו. אורכו יכול היה להגיע ל-3 מטרים (9.8 רגל) ומשקלו ל-300 ק"ג. הוא היה בעל חוטם גדול מאוד ולסת עליונה גדולה מהתחתונה. לדג היית רשת "מזיפות" בדומה ללווייתנאים איתה הוא היה מסנן יצורי פלנקטון מהמים ובולע אותם. דיג חדקן השיניים הסיני התנהל במשך מאות שנים, ובשנות ה-70 הגיע שלל התפיסה לכ-25 טונות. מאז שנות ה-90 סווג חדקן שיניים סיני על ידי ה-IUCN כנתון בסכנת הכחדה חמורה ולא נצפה פרט חי שלו מאז שנת 2003. ב-2019 התפרסם מסמך מאת מכון המחקר הסיני לדגה ובו דווח כי המין נכחד סופית, ככל הנראה בין 2005 ל-2010, אם כי נכחד למעשה כבר ב-1993. ביולי 2022 הרשימה האדומה של IUCN התעדכנה ושינתה את מצב שימורו ל"נכחד". הסיבה העיקרית להכחדת חדקן השיניים הסיני הייתה בנייתם של סכרי גזובה ושלושת הערוצים, אשר גרמו להפרדה בין האוכלוסיות ולחסימת חזרת הבוגרים מן הים אל פנים היבשת על מנת להשריץ. דיג יתר שימש גם הוא גורם משמעותי. מדיה וקבצים בנושא חדקן שיניים סיני בוויקישיתוף חדקן שיניים סיני, באתר ITIS (באנגלית) חדקן שיניים סיני, באתר NCBI (באנגלית) חדקן שיניים סיני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חדקן שיניים סיני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חדקן שיניים סיני, באתר FishBase (באנגלית) חדקן שיניים סיני, באתר GBIF (באנגלית) ניו יורק טיימס, חדקן השיניים הסיני נכחד, באתר הארץ, 26 בינואר 2020 חדקן שיניים סיני באתר הרשימה האדומה של IUCN