laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויקטור לואי קורדונייה

ויקטור לואי קורדונייה (בצרפתית: Victor Louis Cordonnier;‏ 23 במרץ 1858 – 17 בנובמבר 1936) היה גנרל וסופר צרפתי, מפקד דיוויזיה וקורפוס בחיל הרגלים, אשר לחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. בנוסף, קורדונייה כיהן כמפקד הקורפוס הצרפתי בחזית המקדונית תחת פיקודו הכולל של הגנרל מוריס סראי. קורדונייה למד באקדמיה הצבאית סן-סיר. ב-1879 הוסמך כקצין רגלים בדרגת סגן משנה, ב-1887 סיים הכשרה לתפקידי פיקוד ומטה באקדמיית המלחמה הצרפתית ומילא שורת תפקידי מטה זוטרים בגדודי רגלים. ב-1905 הוצב לתפקידי הדרכה באקדמיית המלחמה ובהמשך פיקד על קורסי קצינים. ב-1910 הועלה לדרגת קולונל ושנה מאוחר יותר פרסם את ספרו הראשון שעסק בנסיבות שהובילו למלחמת רוסיה–יפן ותורגם למספר שפות. ב-1913 מונה למפקד החטיבה ה-87 של הצבא הצרפתי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצבה חטיבתו של קורדונייה בחזית המערבית ובשלהי אוגוסט 1914, נטלה חלק בקרב הארדנים במסגרת המערכה על הגבולות. לאחר הקרב מונה קורדונייה למפקד הדיוויזיה ה-3 והוביל אותה במהלך הקרב הראשון על המארן. ב-15 בספטמבר נפצע קורדונייה בעת הפגזה ארטילרית ופונה מהחזית. בדצמבר חזר לפקד על אוגדתו שלחמה בקרב שמפאן הראשון. בינואר 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-8 בחזית המערבית. ביולי 1916 מונה למפקד הקורפוס הצרפתי בחזית המקדונית ופעל תחת פיקודו של מפקד כוחות מדינות ההסכמה בזירה הגנרל מוריס סראי. קורדונייה פיקד על הכוחות הצרפתיים במהלך קרב לרין אשר במהלכו כבש צבא ממלכת בולגריה את העיר פלורינה ובהמשך השתתף בקרבות לשחרור העיר. לקורדונייה כמו לרבים מקציני מדינות ההסכמה בחזית, הייתה מערכת יחסים עכורה עם הגנרל סראי, בפברואר 1917 נאלץ לסיים את תפקידו ובמקומו מונה הגנרל פול פרנסואה גרוסטי. קורדונייה חזר לפריז ואובחן כחולה במחלת הסרטן. הוא אושפז בסנטוריום ולא חזר עוד לתפקיד פיקודי. עם תום המלחמה שוחרר מהצבא. ב-1921 הוציא לאור ספר על הקרבות בהם השתתף בחזית המערבית והרבה לכתוב מאמרים שעסקו בהפקת לקחים צבאיים ממלחמת העולם הראשונה. קורדונייה הלך לעולמו ב-1936 והוא בן 78 שנים. צרפת במלחמת העולם הראשונה. מדיה וקבצים בנושא ויקטור לואי קורדונייה בוויקישיתוף "הגנרל ויקטור לואי קורדונייה-ביוגרפיה" מאנציקלופדיה בריטניקה בויקיטקסט (באנגלית). אינצקלופדיה לתולדות מלחמת העולם הראשונה, "חזית סלוניקי במלחמת העולם הראשונה", באתר גוגל ספרים (באנגלית). "בית קורדונייה", באתר houseofnames.com (באנגלית).
ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול

ניקפורוס הקדוש (יוונית: Νικηφόρος Α) ידוע גם כניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול 758 - 5 באפריל 828. היה איש דת, סופר והיסטוריון ביזנטי. הוא נולד למשפחה נוצרית אורתודוקסית, אביו תיאודור היה אחד המזכירים של קונסטנטין החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית, וניקפורוס נכנס בעקבותיו לשירות הציבורי של האימפריה כמזכיר הממשלה של אירינה, קיסרית האימפריה הביזנטית. הוא השתתף בוועידת ניקיאה השנייה שנערכה בשנת 787. בשנת 802 מונה למנהל הכללי של בית המחסה לעניים בקונסטנטינופול. בשנת 806 הוא מונה לפטריארך של קונסטנטינופול, בחירה לא שגרתית זו והעובדה כי בעת בחירתו הוא לא היה איש דת או בעל הסמכה הביאה להתנגדות מצד אנשי הממסד הדתי שראו בו מינוי פוליטי ועושה דברו של הקיסר. הוא הודח מתפקידו בשנת 815 במהלך הסינוד שנערך באותה שנה בקונסטנטינופול. הוא נפטר במנזר תיאודור הקדוש וגופתו הועברה לקונסטנטינופול ביום 13 במרץ 847 ונקברה בכנסיית השליחים הקדושים. ניקפורוס הותיר אחריו מספר כתבים חלקם עוסק בנושאים תאולוגיים וחלקם מתארים את ההיסטוריה האנושית מבריאת העולם. כתביו ההיסטוריים המאוגדים תחת השם ההיסטוריה האוניברסלית היו פופולריים בקרב משכילים ביזנטיים ותרגום לטיני של כתבים אלו הופץ באירופה. ניקפורוס כתב ספרים תאולוגיים המסבירים את עיקרי האיקונוקלאזם: אפולוגטיקוס מינור עבור פשוטי העם, אפולוגטיקוס מז'ור המכיל ניתוח מקיף של האיקונוקלאזם וכולל התייחסות לנימוקי המתנגדים לדוגמה, תשובות למתנגדים ומובאות מכתבי הקודש הנוצריים. מדיה וקבצים בנושא ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול בוויקישיתוף ניקפורוס הקדוש באנציקלופדיה הקתולית ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גרנדה במשחקים האולימפיים

גרנדה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). עיקר השתתפותה של גרנדה במשחקים בא לידי ביטוי בענף האתלטיקה. האתלט אליין פראנסיק היה הקרוב ביותר להיות הראשון שזוכה במדליה אולימפית, כשסיים במקום הרביעי בריצת 400 מטר באולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת לונדון (2012) הצליח לעשות זאת קיראני ג'יימס, שזכה במדליית הזהב בריצה לאותו המרחק. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) איבד ג'יימס את תוארו, אך זכה במדליית כסף. בראלון טפלין סיים שביעי באותו מרוץ, וקורט פיליקס סיים במקום התשיעי בקרב עשר. גרנדה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: גרנדה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא גרנדה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-18 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-18 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
דוקטרינת יעקב

"דוקטרינת יעקב" (בלטינית: Doctrina Iacobi nuper baptizati; "תורת יעקב שנשתמד מקרוב") הוא ספר אנטישמי מהמאה ה-7 שנכתב בשפה היוונית, ככל הנראה בארץ ישראל. הספר מתעד כביכול דיון שנערך בקרתגו ביום 13 ביולי 634, בין יהודי בשם יעקב שנאלץ להמיר את דתו לנצרות לבין יהודים שלא המירו את דתם, ובו מופיעים נימוקיו של יעקב בזכות ההתנצרות. הספר דן באימפריה הביזנטית במלחמתה בצבא הערבי-מוסלמי וכיבוש הפרובינציות המזרחיות של האימפריה. הספר משתמש בדימויים נוצריים השאובים מספר דניאל על פי הפרשנות האסכטולוגית-אפוקליפטית הנוצרית, במטרה לשלב את האירועים שבמהלכם איבדה הנצרות את השליטה במקומות הקדושים שבארץ ישראל בחזון אחרית הימים. הספר מציג תמונה מוקדמת של הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל, העומדת לעיתים בסתירה להיסטוריוגרפיה המוסלמית. Kaegi, Walter E. Byzantium and the Early Islamic Conquests, Cambridge, 1992. מדיה וקבצים בנושא דוקטרינת יעקב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שור אוסבורנה

שור אוסבורנה (בספרדית: Toro de Osborne) הוא פסל שטוח בדמות צללית שור המוצב ב-89 אתרים שונים בצדי דרכים ברחבי ספרד, ונחשב לסמל לא רשמי שלה. השוורים הראשונים נוצרו ב-1956 בידי מנולו פרייטו, כפרסומת למותג הברנדי "וטראנו" של יצרנית השרי אוסבורנה. השוורים היו שחורים, והמילה "Veterano" הופיעה עליהם באדום. בתחילה יוצרו השוורים מעץ, אך פגעי מזג האוויר הביאו להחלפתם בשוורים ממתכת ב-1961. באותה העת היה גובהו של כל שור 7 מטרים. ב-1962 נאסר על הצבת פרסומות במרחק של 150 מטרים מהדרך. השוורים הוצבו עתה רחוק יותר מהדרכים, וכדי שניתן יהיה להבחין בהם, הם הוגבהו לכדי 14 מטרים, גובהם הנוכחי. ב-1988 שוב תוקן חוק הדרכים הספרדי, ונאסר כליל על הצבת פרסומות לצדי הדרכים. הכיתוב "Veterano" נמחק מהשוורים, אך הם נותרו במקומותיהם, משלא היוו עוד פרסומות. ב-1994 נאסר גם על הצבתם של השוורים עצמם, אך הציבור הספרדי, שהתרגל לנוכחותם בצדי הדרכים, הביע תרעומת על כך, ודרש להשאירם. ב-1998 פסק בית המשפט העליון כי נוכח "ערכם האסתטי והתרבותי", ניתן להשאירם. כיום מוצבים ברחבי ספרד 89 שוורים. הם הפכו מזוהים עמה, ומהווים סמל בלתי רשמי. השוורים מופיעים על מוצרי מרצ'נדייזינג ומזכרות לתיירים, ואוהדים של נבחרת הכדורגל הספרדית נוהגים להניף את דגל ספרד שעליו מצויר השור. 21 השוורים המוצבים באנדלוסיה הוכרזו כאתרים היסטוריים, ונהנים מהגנה מיוחדת בשל כך. כשחברת אוסבורנה תבעה בעלי חנויות מזכרות בסביליה שמכרו מזכרות הכוללות את השור, בטענה שעשו שימוש בסימן מסחרי של החברה ללא היתר, דחה בית המשפט את התביעה, בנימוק שהשור הוא "מורשת תרבותית ואומנותית של העם הספרדי". בית המשפט קבע שהשור מהווה סמל המייצג מכנה משותף רחב לעם הספרדי, המאפיל על מקורו כסימן מסחרי. בסרטו של ביגאס לונה, "נקניק נקניק", מהווה השור מוטיב חוזר, כאשר שני גיבורי הסרט, בגילומם של חאווייר ברדם ופנלופה קרוז, מקיימים יחסי מין למרגלות אחד השוורים, ובהמשך, כשיחסיהם מתערערים, מכלה ברדם את זעמו ומנפץ את אחד השוורים. כדי להפיס את דעת הקהל, טרח לונה לציין כי השור שנהרס הוא העתק ולא שור מקורי. גם מחוץ לספרד נתפס שור אוסבורנה כאחד מסמליה של ספרד. ב-1972 עיטר השור את עמוד השער של הניו יורק טיימס, בכתבה שעסקה במדינה, וב-1983 יצר האמן קית' הרינג יצירה בהשראתו. מנגד, באזורים בדלניים יותר של ספרד, היותו של השור סמל של השלטון המרכזי גרר עוינות. השור היחיד בקטלוניה, בעיירה אל ברוק, נהרס או הושחת מספר פעמים בין 1998 ל-2009. שור אחר, שנתגלה רק כ-30 שנים לאחר שהוצב, עם כריתתם של ברושים שהסתירו אותו, נהרס זמן קצר לאחר מכן, ורוססו עליו כתובות נאצה נגד ספרד. גורמים לאומניים בקטלוניה אף אימצו את החמור כסמל לאומי, כתחליף לשור. בגליסיה נצבע שור אוסבורנה בכתום בשנת 2008 כמחאה נגד השלטון המרכזי בספרד. שור בסמוך לסביליה שור בלוגו שבגליסיה שור בוולנסיה שור באנדלוסיה מדיה וקבצים בנושא שורי אוסבורנה בוויקישיתוף Elizabeth Nash,‏ Spain's biggest bullfight: The militant Catalans waging war against the 'Osborne bulls'‎, אינדיפנדנט, 6 באוגוסט 2007
פתרון סביר

פתרון במשחק בצורה קואליציונית, נקרא פתרון סביר (reasonable) אם כל שחקן איננו מקבל תשלום הגבוה מהתרומה השולית הגבוהה ביותר שלו לקואליציה במשחק. פתרון x נקרא פתרון סביר במשחק בצורה קואליציונית ( N ; v ) {\displaystyle (N;v)\!} אם לכל x i ∈ x {\displaystyle x_{i}\in x} ולכל S ⊆ N ∖ { i } {\displaystyle S\subseteq N\setminus \{i\}} מתקיים x i ≤ m a x { v ( S ∪ { i } ) − v ( S ) } {\displaystyle x_{i}\leq max\{v(S\cup \left\{i\right\})-v(S)\}} כלומר, אף שחקן במשחק לא מקבל תשלום הגבוה מהתרומה הגבוהה ביותר שלו לקואליציה שאינה מכילה אותו קודם לכן. נסתכל על המשחק הבא: v ( { 1 } ) = 1 , v ( { 2 } ) = 2 v ( { 1 , 2 } ) = 4 {\displaystyle {\begin{aligned}v(\{1\})=1,v(\{2\})=2\\v(\{1,2\})=4\\\end{aligned}}} התרומה השולית המקסימלית של שחקן 1 היא 2, והתרומה השולית המקסימלית של שחקן 2 היא 3. לכן אם ϕ {\displaystyle \phi \!} הוא מושג פתרון סביר, אז ϕ 1 ( x ) ≤ 2 {\displaystyle \phi _{1}(x)\leq 2} ו- ϕ 2 ( x ) ≤ 3 {\displaystyle \phi _{2}(x)\leq 3} . • הליבה היא מושג פתרון סביר. יתר על כן, כל פתרון שאיננו פתרון סביר סותר בהכרח את עקרון הסבירות הקבוצתית. מונחים בתורת המשחקים שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
לולה (להקה)

המונח "ימים של שקט" מפנה לכאן. לערך העוסק בשיר הידוע מהאלבום, ראו ימים של שקט (שיר). לולה היא להקה ישראלית שהוקמה בשנת 1997 והתפרקה באופן לא רשמי בשנת 2000. הלהקה ידועה בעיקר בזכות השיר "ימים של שקט" שהיה ללהיט היחיד שלה, ולכן ניתן להחשיבה כלהקה של להיט אחד. הלהקה הוקמה בעקבות חלום של ירדן בר כוכבא בו היא נמצאת שרה בלהקה ביחד עם אבי גרייניק ועידן אלתרמן ששיחקו איתה בפלטפוס ועם יסמין קידר, ששירתה עם בר כוכבא בלהקת חיל האוויר. בעקבות החלום בר-כוכבא התקשרה לשלושתם ושאלה לגבי הרצון שלהם להקים להקה. כולם ענו על כך בחיוב, והם התחילו לעשות חזרות אחת לשבוע. באותה תקופה הופיעו גרייניק ואלתרמן במופע "ילדים סורגים לאלוהים", מבית היוצר של "דומינו גרוס". בר כוכבא שיחקה בהצגת היחיד "הגר" וב"תסתכלו עלי", וקדר שיחקה בסדרת הטלוויזיה "פאזל", כך שלמעשה כל הארבעה היו מוכרים כשחקנים וכקומיקאים. תחילה תכננו לבצע גרסאות כיסוי לשירים מוכרים אולם לבסוף הוחלט ליצור חומר מקורי בעיקר עם טקסטים הומוריסטיים בסגנון דומה לזה של כוורת וגזוז. את ההופעות הראשונות שלה הלהקה עשתה במועדון הדומינו גרוס שאז היה בצוותא משם גם הגיע שם הלהקה על שם לולה לוקסנבורג, המנהלת המיתולוגית של צוותא שעברה במקרה לידם. הלהקה עבדה על האלבום שלוש שנים. לאחר זמן מה הצטרפו עמירם גרוס כמפיק, ונתן כהן כמנהל המוזיקלי של האלבום. בינואר 2000 יצא השיר "ימים של שקט" שהפך ללהיט, ובעקבותיו יצא אלבום באותו שם שמכר כ־10,000 עותקים. שבעה מתוך שנים עשר השירים נכתבו על ידי בר כוכבא, את השיר "תאר לך" כתב תומר שרון, חברם לתוכנית "פלטפוס", והשיר "מורים אינם מספרים" הולחן למילים של יואל הופמן. הלחנים ברובם הם של גרייניק או קדר, ולחן אחד ("נגע לו ללב") של אלתרמן. גרייניק ניגן בגיטרות ובקלידים ושאר חברי הלהקה השתתפו בתפקידי השירה. הלהקה לא הוציאה אלבומים נוספים ולמעשה פורקה. עם זאת המשיכו חברי הלהקה (למעט קדר) ליצור פרויקטים מוזיקליים שונים לצד קריירת המשחק. בר-כוכבא הוציאה בשנת 2009 אלבום משותף עם המוזיקאי דידי שחר, גרייניק הוציא בשנת 2004 אלבום עצמאי בשם "יש מי שאוהב", אף הוא בהפקת נתן כהן, וכמו כן הלחין שירים לזמרים דוגמת נורית גלרון. אלתרמן העלה בשנת 2011 מופע הומוריסטי של שירי רוק מתורגמים. כמו כן, השתתפו שני האחרונים במחזות זמר שונים. בשנת 2013 הקליטו אלתרמן ובר-כוכבא, יחד עם המוזיקאים דידי שחר וטל בלכרוביץ', אלבום שירי ילדים משיריה של רינת הופר בשם "ענן על מקל", שזכה להצלחה רחבה. בשנת 2016 התאחדה הלהקה, ובחודש מאי של אותה שנה הוציאה את הסינגל "כל פעימה שלב מחסיר". את השיר כתב והלחין גרייניק בעקבות ביקור שלו יחד עם אלתרמן בבית איזי שפירא. לולה, באתר MusicBrainz (באנגלית) לולה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) דובי קננגיסר, sing לולה, sing!, בכתב העת המקוון האייל הקורא, 27 במאי 2000 הערוץ הרשמי של יסמין קדר ביוטיוב שמכיל שירים מהאלבום. מאיה קוסובר, ימים של שקט - לולה, בפודקאסט "שיר אחד", 11 במאי 2020 לולה, באתר "פזמונט" ימים של שקט. מתוך ההסכת "שיר אחד", באתר תאגיד השידור הישראלי בן שלו, “ענן על מקל” הוא אלבום ילדים מקסים, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארק רעננה

פארק רעננה הוא פארק ציבורי בשטח של 200 דונם, המשמש כפארק הגדול והמרכזי של העיר רעננה. הפארק שוכן בקצהו המערבי של רחוב אחוזה, בגבולה המערבי של העיר, וגובל בכפר בתיה ובשכונת "לב הפארק" השוכנות מצפון לו, ובשדות שבין רעננה להרצליה מדרום וממערב. הפארק מגודר מכל עבריו, והכניסה אליו היא דרך חמישה שערים, שניים בחלקו המזרחי ושלושה בחלקו המערבי ליד האגם. הפארק נחנך בשנת 1995. במרכזו של הפארק אגם בצורת עלה תלתן, בדומה לזה המופיע בסמלה של העיר. את האגם חוצה גשר, וניתן לשוט בו. באגם שתי מזרקות, ושטים בו עופות מים. בחלקו הצפון-מערבי של הפארק שוכן אמפיתיאטרון המשמש להופעות תרבות שונות של אמנים מהארץ ומחו"ל בהם בקסטריט בויז, אוונסנס, אליס קופר, לורין היל, טורי איימוס, צ'יק קוריאה, איאן אנדרסון, זיגי מארלי, הקרנבריז והפט שופ בויז. במסגרת הפארק מופעל פרויקט "פארק חברים", אשר נבנה על ידי בית איזי שפירא מתרומות, ובו מתקנים המיועדים גם לילדים בעלי קשיי נגישות. כמו כן מתקיימות במקום פעילויות משותפות לילדי בית איזי שפירא ולילדים אחרים מרחבי העיר. עוד בפארק: בית קפה-מסעדה, גלריה, שבילי הליכה ורכיבה על אופניים, מגרשי ספורט, פינת חי, מתקני משחקים לילדים, פסלים, גן ורדים, גן המוקדש לשבעת המינים, גן תבלינים ומשטחי דשא נרחבים. בנקודה הגבוהה בפארק שוכן מצפור, המאפשר תצפית בעיקר לכיוון האגם והשטחים שבדרום-מערב הפארק. בעבר נדרשו תושבי חוץ לתשלום בכניסה לפארק בימי שבת. עתירה שהגישה עמותת אדם, טבע ודין בעניין נדחתה, ובעקבות זאת תוקנה פקודת העיריות, ונקבע בה כי אין לגבות דמי כניסה, אלא במקרים חריגים שיקבע שר הפנים באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת. מאחר שהוועדה דחתה פה אחד את הכללים שהציע שר הפנים בטענה שהם נוגדים את התיקון לחוק, נאסרה למעשה גביית דמי כניסה לגנים ציבוריים בכל הארץ, ובהם פארק רעננה. מסביב לפארק ישנן מספר רב של חניות בחינם לתושבי רעננה, ובתשלום לתושבי חוץ. מראה באגם בתמונה אפשר אפילו לראות שקנאי מצוי המבוך הנגיש לילדים בעלי מגבלות מפלי מים המוליכים אל האגם האמפיתיאטרון מתקני משחקים בפארק מדיה וקבצים בנושא פארק רעננה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארק רעננה פארק רעננה באתר הטיולים "טבע ונופים בישראל". כתבה וסרטון אודות הפארק פארק רעננה באתר "צומת השרון רעננה" בג"ץ 8676/00 אדם טבע ודין אגודה ישראלית להגנת הסביבה נ' עיריית רעננה, ניתן ב־19 באוקטובר 2004 חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 109), התשס"ז-2007 באתר הכנסת פרוטוקול ועדת הפנים והגנת הסביבה מיום 1.8.2007
ריי מסטנברוק

הנדריקה (ריי) וילהלמינה מסטנברוק (בהולנדית: Hendrika Wilhelmina (Rie) Mastenbroek;‏ 26 בפברואר 1919 – 6 בנובמבר 2003) הייתה שחיינית הולנדית. הייתה אלופה אולימפית (ברלין 1936) בעלת 4 מדליות מהן 3 זהב מתוך 5 אפשריות, אלופת אירופה בעלת 4 מדליות, מהן 3 זהב מתוך 5 אפשריות, (מגדבורג 1934) ושיאנית עולם. מסטנברוק נולדה ברוטרדם. היא התאמנה תחת הדרכתה של מה בראון. באליפות אירופה בשחייה שנערכה במגדבורג, גרמניה בשנת 1934 זכתה מסטנברוק ב-4 מדליות, 3 זהב ואחת כסף, מתוך 5 אפשריות והייתה לשחיינית המצטיינת של האליפות כולה. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:20.3 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:27.4 דקות, לפני שיאנית העולם בת ארצה וילי דן אודן שקבעה את אותה התוצאה ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:41.5 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.1 דקות, אחרי שיאנית העולם דן אודן (1:07.1 דקות). באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה מסטנברוק ב-4 מדליות, 3 זהב ואחת כסף מתוך 5 אפשריות ובכך הייתה לשחיינית המצטיינת של האולימפיאדה. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 1:05.9 דקות, לפני ג'נט קמפבל מארגנטינה (1:06.4 דקות) וגיזלה ארנדט מגרמניה (1:06.6 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 5:26.4 דקות, לפני רנהילד ווגר מדנמרק (5:27.5 דקות) ולינור וינגרד מארצות הברית (5:29.0 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:36.0 דקות, לפני גרמניה (4:36.8 דקות) וארצות הברית (4:40.2 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.2 דקות, אחרי בת ארצה נידה סנף (1:18.9 דקות) ולפני אליס בריג'ס מארצות הברית (1:19.4 דקות). שנה לאחר המשחקים האולימפיים, עבדה מסטנברוק כמדריכת שחייה ובכך איבדה את מעמדה כשחיינית חובבת ואת הזכות להשתתף בתחרויות. מסטנברוק שברה 9 שיאי עולם חדשים, 6 מהם בסגנון גב ו-3 בסגנון חופשי. בשנת 1968 זכתה מסטנברוק להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב (ויקיפדיה הגרמנית) התפתחות שיא העולם ב-4x100 מטר חופשי (ויקיפדיה האנגלית) מדיה וקבצים בנושא ריי מסטנברוק בוויקישיתוף ריי מסטנברוק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ריי מסטנברוק, באתר olympedia.org ריי מסטנברוק (אורכב 13.09.2014 בארכיון Wayback Machine), באתר Sports123 (באנגלית) ריי מסטנברוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) HENDRIKA MASTENBROEK (NED) - 1968 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
חוסה לואיס צ'ילאברט

חוסה לואיס פליקס צ'ילאברט גונסאלס (בספרדית: José Luis Félix Chilavert González; נולד ב-27 ביולי 1965 ב-לוקה, פרגוואי) הוא כדורגלן עבר פרגוואי ששיחק בעמדת השוער ונחשב אחד השוערים הבולטים של הכדורגל בתקופתו. צ'ילאברט כבש 62 שערים בקריירה שלו, רובם בבעיטות חופשיות או בפנדלים. הוא פרש ממשחק פעיל בשנת 2004, ומשמש כיום כפרשן. צ'ילאברט הוא גם השוער היחיד שהבקיע שלושער. מדיה וקבצים בנושא חוסה לואיס צ'ילאברט בוויקישיתוף חוסה לואיס צ'ילאברט, באתר Transfermarkt חוסה לואיס צ'ילאברט, באתר Soccerway חוסה לואיס צ'ילאברט, באתר BDFutbol חוסה לואיס צ'ילאברט, באתר WorldFootball.net חוסה לואיס צ'ילאברט, באתר National Football Teams חוסה לואיס צ'ילאברט, באתר FootballDatabase.eu פרופיל, באתר הרשמי של RSSSF ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלקו רוסו

אלקו רוסו (ברומנית: Alecu Russo;‏ 17 במרץ 1819 – 5 בפברואר 1859) היה משורר, סופר, מחזאי ומבקר ספרותי רומני, האידאולוג של התנועה המהפכנית ב-1848, בנסיכות מולדובה. אלקו רוסו נולד בקישינב, בסרביה, במשפחת בויארים בעלת ייחוס עתיק, אך מצב כלכלי לא כל כך טוב. את ילדותו בילה בין האיכרים, עד 1829, כשאימו מתה במגפת כולרה. אביו שלח אותו לפנימיה בשווייץ, שם השתלם בצרפתית ולמד גרמנית וכתב את יצירותיו הספרותיות הראשונות, כמעט כולן בצרפתית. בגיל 17, בהיותו פקיד בעסק מסחרי, בווינה, כתב בצרפתית שני שירי הלל, La mort d'Alibaud ו-Epitaphe d'Alibaud, לכבוד המתנקש בחיי לואי פיליפ, מלך הצרפתים, מתוך שנאת העריצות של המלוכה. הוא שב לנסיכות מולדובה ומסייר בהריה (יחד עם וסילה אלכסנדרי), תוך חיפוש אחר שירי עם. הוא קיבל מהשליט עבודה פקידותית בבית המשפט בפיאטרה ניאמץ, השתתף במפגשים הקדם-מהפכנים, שר במקהלה ושיחק בתיאטרון במחזות של וסילה אלכסנדרי. בתחום התיאטרון כתב שני מחזות, Băcălia ambiţioasă ו-Jignicerul Vadră או Provincialul la Teatrul Naţional. ההצגות הועלה על הבמה ב-1846. בעקבות הצגת המחזות רותק למנזר סובז'ה ובתקופת שהותו שם כתב את Soveja. Ziarul unui exilat politic la 1846 (סובז'ה. עיתונו של גולה פוליטי ב-1846), שפורסם לאחר מותו. בכתב העת Albina Românească (הדבורה הרומנית) התפרסם מאמרו "הביקורת של הביקורת" וב-Foaia societăţii pentru literatură şi cultură română (דף החברה לספרות ותרבות רומנית) הופיעו מאמריו על "השירה העממית" ו"דצ'בל ושטפאן הגדול". לאחר השתתפותו בכינוסים המהפכנים של 1848, ביאשי, הוגלה ויצא להציג את העמדה המהפכנית בווינה. הוא ניסה לקחת חלק בתנועות המהפכניות בנסיכות ולאכיה ובטרנסילבניה, אך נעצר בקלוז' ושוחרר לווינה. מווינה הגיע לפריז, שם הכיר את ניקולאה בלצ'סקו ויחד איתו ועם וסילה אלכסנדרי, הוציא לאור את כתב העת România viitoare (רומניה העתידית). בכתב עת זה פורסמה יצירתו החשובה, Cântarea României (שירת רומניה), אך תוך הצגתה כיצירה של נזיר לא נודע מהרי מולדובה. ב-1851 שב למולדובה ושב לפרסם בכתבי עת, תחילה תחת שם העט Terenţie Hora (טרנציה חורה) ובהמשך בשמו האמיתי. כתיבתו דילגה בין הצרפתית ובין הרומנית ולצד יומנים על מסעותיו בהרים, בצרפתית (פורסמו לאחר מותו) כתב ברומנית את Amintiri (זכרונות) ואת Cugetări (מחשבות). כתיבתו ההגותית מתפלמסת עם חסידי הזרם הלטיני ומשתמשת באירוניה מעודנת. אלכסנדרו פירו, "היסטוריה של הספרות הרומנית מראשיתה ועד היום", הוצאת UNIVERS, בוקרשט, 1981. אמיל בולדן-ברנשטיין, Alecu Russo. Omul, opera, comentarii, București, 1948 מדיה וקבצים בנושא אלקו רוסו בוויקישיתוף מילון הספרות הרומנית (ברומנית)
נאקון פאנום

נאקון פאנום (בתאית: นครพนม) היא בירת מחוז נאקון פאנום שבאזור איסאן בתאילנד. העיר נמצאת על גדות נהר המקונג, על גבול תאילנד-לאוס, 580 ק"מ צפונית-מזרחית לבירה בנגקוק. בשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיר 27,591 תושבים. גשר מעל המקונג אשר יחבר בין תאילנד ללאוס נמצא בבניה שצפויה להסתיים בשנת 2012. בעיר יש שדה תעופה אזורי שקוד היאט"א שלו הוא Kop. מספר קילומטרים מהעיר נמצא בסיס של חיל הים התאילנדי שממנו יוצאים סיורים צבאיים לאורך הנהר/גבול. בסיס זה שימש בעבר את חיל האוויר התאילנדי ולפני כן בתקופת מלחמת וייטנאם שימש את חיל האוויר האמריקאי. מדיה וקבצים בנושא נאקון פאנום בוויקישיתוף מפת העיר באנגלית ובתאי נאקון פאנום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיבוד

האם התכוונתם ל... מחשוב: יחידת עיבוד מרכזית עיבוד תמונה עיבוד תמלילים עיבוד שפה טבעית עיבוד נתונים אוטומטי אלקטרוניקה: עיבוד אותות עיבוד אותות דיגיטלי עיבוד אותות קול תעשייה: עיבוד שבבי עיבוד נפט אמנות: עיבוד ספרותי עיבוד מוזיקלי עיבוד תיאטרוני עיבוד קולנועי אחר: עיבוד אדמה – ראו חקלאות עיבוד מזון עיבוד בדים עיבוד עורות גישת עיבוד המידע מלאכת מעבד – אחת מל"ט מלאכות שבת
Flight 666 – The Original Soundtrack

Flight 666 – The Original Soundtrack ("טיסה 666 - הפסקול המקורי") הוא אלבום הופעה מאת להקת ההבי מטאל המצליחה איירון מיידן שיצא ב-22 במאי 2009 בבריטניה. בארצות הברית האלבום יצא ב-9 ביוני 2009 על מנת לתאם את יציאתו עם הסרט הדוקומנטרי הנלווה, Iron Maiden: Flight 666. האלבום מכיל שירים מהופעות שהיו חלק מהסיבוב הראשון של סיבוב ההופעות "Somwehere Back In Time World Tour"- סיבוב הופעות שהתרכז בחומר המוקדם של הלהקה (למעשה, למעט השיר "Fear Of The Dark" מ-1992, כל השירים בהופעות היו משנות ה-80). הבמה עוצבה גם היא באופן מיוחד- היא דמתה מאוד לבמה של סיבוב ההופעות World Slavery Tour משנת 1985 (בהתאם לאלבום Powerslave הבמה עוצבה בסגנון מצרי עתיק). רוב השירים באלבום הוקלטו בהופעות שנערכו באמריקה הדרומית שם איירון מיידן הם פופולריים במיוחד מאז הופעתם ב-Rock In Rio 1985 ששודרה בטלוויזיה ברחבי אמריקה הדרומית. ברוס דיקינסון - סולן סטיב האריס - גיטרה בס אדריאן סמית' - גיטרה חשמלית דייב מארי - גיטרה חשמלית יאניק גרס - גיטרה חשמלית ניקו מק'בריין - תופים מידע על האלבום Flight 666 – The Original Soundtrack באתר MusicBrainz האלבום Flight 666 – The Original Soundtrack באתר Discogs