laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'רמי דייוויס

ג'רמי דייוויס (באנגלית: Jeremy Davies; נולד ב-8 באוקטובר 1969) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בתור דניאל פאראדי בסדרת הטלוויזיה "אבודים" (2008–2010) ולאחר מכן בשל תפקידו בתור דיקי בנט בסדרה "צדק פרטי" (2011–2015); תפקיד אשר זיכה אותו בפרס אמי לשנת 2012. דייוויס נולד בטרברס סיטי, מישיגן. אביו הוא סופר הילדים מל בורינג (אנ') במהלך ילדותו נפרדו הוריו, והוא עבר להתגורר בקנזס עם אימו. דייוויס הוא שם הנעורים של אימו של ג'רמי, שאותו אימץ כשמו המקצועי. באמצע שנות ה-70 נפטרה אימו מזאבת והוא עבר לגור עם אביו ואשתו בסנטה ברברה, קליפורניה. יש לו אח, ג'ושוע, ושני אחים למחצה, זאקרי וקתרינה, מנישואיו השניים של אביו. ב-1986 הם עברו לרוקפורד, איווה ושם הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, ולאחר מכן למד בהאקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בלוס אנג'לס, קליפורניה. דייוויס החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1991. הוא שיחק בעיקר בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כגון: "שנות הקסם" ו"מלרוז פלייס". ב-1993, הוא לוהק לפרסומת לסובארו. בשנת 1998 שיחק בסרט המלחמה של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן" לצד מאט דיימון וטום הנקס. דייוויס קיבל ביקורות טובות מאוד על הופעתו בסרט ולאחריהן זכה לשחק ב-15 סרטים נוספים לצד שחקנים ידועים כמו ג'ורג' קלוני. ב-2004 שיחק בדרמת הטלוויזיה של CBS "הלטר סקלטר", אותו חייו של צ'ארלס מנסון, אותו דייוויד גילם. מ-2008 ועד 2010 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בתור דניאל פאראדי. בשנת 2011 היה מועמד לפרס אמי לשחקן אורח בסדרת דרמה על משחקו בסדרה "צדק פרטי". שנה לאחר מכן ב-2012 זכה דייוויד בפרס זה. בשנת 2014 ביצע הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "חניבעל" ו"קונסטנטין". בשנת 2015 גילם סוכן בטקסס ריינג'רס מתוך הסדרה "עליית טקסס", ששודרה בערוץ ההיסטוריה. בשנת 2016 התארח בסדרה "לוציפר". בשנת 2017 גילם את דמותו של מלקולם דרייפוס בעונה הרביעית של "סליפי הולו" ברשת FOX. בשנה זו התארח גם בסדרות "טווין פיקס" ו"אלים אמריקאים". בשנת 2018 התארח בסדרות המצליחות של DC קומיקס "הפלאש", "החץ" ו"סופרגירל". בשנת 2020 התארח בסדרת הטלוויזיה "FBI". מדיה וקבצים בנושא ג'רמי דייוויס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'רמי דייוויס ג'רמי דייוויס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רמי דייוויס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'רמי דייוויס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'רמי דייוויס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
גנאי

האם התכוונתם ל... גנאי – אדם שמוצאו הוא ממדינת גאנה כינוי גנאי – כינוי המומצא למטרות ביזוי מושא הכינוי מילת גנאי – ראו "כינוי גנאי"
שאילתה (ממשל)

שאילתה (בעבר רווח הכתיב שאילתא) היא שאלה שחבר פרלמנט מציג בפני שר בממשלה. השאלה חייבת לעסוק בתחום עיסוקו של המשרד שעליו ממונה השר. המילה שאילתה שבה לשימוש בעקבות הצעתו של זלמן שזר, לימים נשיא ישראל השלישי. בערך בשנת 1945 חיפש דוד רמז, יו"ר ישיבת הוועד הפועל של ההסתדרות באותה עת, חלופה עברית למילה אינטרפֵּלציה (interpellation); הוא פנה אל שז"ר, והלה הציע מיד לייחד להוראה זו את המילה הקיימת שאילתא (בעקבות הארמית שְׁאֵלְתָא). על השאילתה להיות מנוסחת בתמציתיות ובנייטרליות ולעסוק בסוגיה ספציפית וקונקרטית. יושב ראש הכנסת רשאי לפסול או לנסח מחדש שאילתות פגומות. לשר הנשאל ניתנים 21 יום להשיב על השאילתה, ויושב ראש הכנסת רשאי להוסיף עליהם עוד 21. התשובה לשאילתה מוקראת על ידי השר הנשאל - או על ידי שר אחר לאחר אישור יושב ראש הכנסת - במליאת הכנסת, אלא אם כן השואל אינו נוכח, ואז התשובה מועברת לפרוטוקול הישיבה מבלי שתוקרא; רשאי השואל לבקש שהתשובה תישלח אליו בדואר או תפורסם ב"דברי הכנסת" מבלי שתוקרא. בנוסף לכך, רשאי השר לסרב לענות לשאילתה אם הוא חושב שיש בהקראת התשובה בפומבי משום נזק למדינה. לאחר מתן התשובה, רשאי חבר הכנסת השואל לשאול עוד שאלה קצרה בעל פה – לפי אותן ההגבלות החלות על השאילתה הרגילה; השר המשיב יכול להשיב על שאילתה נוספת זו בעל פה, לסרב להשיב אם תהיה בתשובה פומבית משום פגיעה במדינה, או לבקש שהשאילתה הנוספת תוגש לו בכתב - במקרה זה חייב השר להשיב עליה תוך 7 ימים. כלי השאילתה נועד לסייע לחברי הכנסת בפיקוח על עבודת משרדי הממשלה. שימוש נכון של חבר כנסת בשאילתות עשוי להביא לחשיפת עוולות, להפיכת העשייה המשרדית שקופה לציבור, ואף לשינוי מדיניות נקודתי. במהלך השנים חלה ירידה עקבית בשימוש של הח"כים בכלי זה. בידי הכנסת מצויים הכלים לחייב את משרדי הממשלה לענות לשאילתות אך אין להם מוטיבציה לכך בשל השתייכות רובם לקואליציה. כתוצאה אחוז קטן מאוד מתוך השאילתות המוגשות מקבל מענה. על פי פקודת העיריות רשאי חבר מועצת עירייה להגיש לראש העירייה שאלה המנוסחת "בקיצור נמרץ" לא יאוחר מ־48 שעות לפני תחילת ישיבת מועצה ועל ראש העיר להשיב בכתב ולהקריא את התשובה באותה ישיבה. כל חבר מועצה רשאי להגיש עד שתי שאילתות בכל ישיבה. השואל רשאי להציג, לאחר הקראת התשובה שאלה קצרה נוספת בעל פה שתענה במקום על ידי ראש העירייה או אדם מטעמו. תשובות לשאילות יינתנו בתחילתה של ישיבה מן המניין, השאילתות והתשובות יירשמו בפרוטוקול הישיבה. דיני השאילתות באתר הכנסת שאילתות (Parliamentary Questions) כאמצעי פיקוח של הפרלמנט על הרשות המבצעת, פרלמנט ‏26, 19 בינואר 2000 יצחק אבינרי, שתי פגישות, דבר, 4 בנובמבר 1974 עבודת המליאה באתר הכנסת. שבי גטניו, שפל חדש: הממשלה ענתה רק על 18% משאילתות הח"כים, באתר שקוף, ‏2024-08-15 S:פקודת העיריות, תוספת שנייה (סעיף 136) (תקנון בדבר ישיבות מועצה והנוהל בהן), פרק 9 S:פקודת העיריות, תוספת שנייה (סעיף 136) (תקנון בדבר ישיבות מועצה והנוהל בהן), פרק 7 S:פקודת העיריות, תוספת שנייה (סעיף 136) (תקנון בדבר ישיבות מועצה והנוהל בהן), פרק 11
מרפא (מלון באל-חמה)

מרפא היה בית מלון ופנסיון באל-חמה, אתר מרפא בשותפות ערבית-יהודית שפעל בין השנים 1944–1967. שלטונות המנדט הבריטי נתנו את הזיכיון להפעלת המקום לערבי עשיר ובעל השפעה, הבק סלימן נדיף, תמורת מתן "שירותים מיוחדים" בשיתוף עם ניל"י. זאב ספיר מחיפה מימן את הבנייה והשקיע בה 24 אלף לירות שטרלינג (כ-5.5 מיליון ש"ח במונחי 2016). ספיר התנה את השקעתו באישורו של אמין אל-חוסייני, ראש הוועד הערבי העליון, המוסד העליון של ערביי ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. לקראת סיום המנדט הבריטי, בסתיו 1947, נאלץ ספיר לנטוש את אל-חמה מטעמי ביטחון. עד לתקרית אל-חמה הוא חזר לשם פעמים אחדות עם נציג האו"ם במטרה להמשיך בהפעלת המלון. בינתיים המשיכה משפחת הבק להפעילו לבד, לנוחיות ערבים עשירים, בייחוד מארצות שכנות ומומחים זרים ששירתו את הצבא הסורי. במלחמת ששת הימים הגיעה ישראל לאל-חמה. זאב ספיר תיאר את אשר מצא בהגיעו למקום לאחר המלחמה: המלון עצמו היה שלם. כאלו רק לפני שעה עזבו אותו. הכל היה בו. אפילו כלי האוכל עם שם המלון. הוא פינה מהמקום את אלמנתו של הבק, בתה וחתנה אל מחסום קוניטרה והם חזרו לסוריה. ספיר ביקש את רשותו של צה"ל, שהחזיק במקום, לשוב למקום ולהפעיל מחדש את המלון. מינהל מקרקעי ישראל החליט כי לספיר אין זכויות באתר והמסמכים שבידו אינם תקפים. שיקום המקום נמסר לקיבוצי הסביבה. שותפות שלהם מפעילה היום את האתר חמת גדר. מדיה וקבצים בנושא מרפא בוויקישיתוף סגולותיה הרפואיות של אלחמה (מודעה), המשקיף, 6 בדצמבר 1945 מנחם תלמי, חלום יפהפה שנגזל, מעריב, מוסף "ימים ולילות", 30 בספטמבר 1977
נימיץ

האם התכוונתם ל... צ'סטר נימיץ – אדמירל צי אמריקאי. מפקד הכוחות האמריקאיים ובני בריתם בחזית האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. על שמו נקראים בין היתר: נושאות המטוסים מסדרת נימיץ – סדרת נושאות המטוסים מהגדולות ביותר שנבנו מעולם. נימיץ (CVN-68) – נושאת המטוסים הראשונה בסדרת זו. נימיץ אינה עונה (אנ') (במקור: The Final Countdown) - סרט קולנוע שמרבית עלילתו מתרחשת על גבי נושאת המטוסים נימיץ. קרחון נימיץ באנטארקטיקה. שימון ניימייץ – עיתונאי ופעיל חברתי פולני
השלהבת המסתורית של המלכה לואנה

השלהבת המסתורית של המלכה לואנה (באיטלקית: La Misteriosa Fiamma della Regina Loana) הוא ספר מאת אומברטו אקו אשר יצא באיטליה בשנת 2004. שם הספר לקוח משמה של מהדורה איטלקית של אלבום קומיקס אמריקאי. הספר תורגם לעברית בידי אריה אוריאל, ויצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2007. הספר עוסק בימבו, סוחר ספרים עתיקים ממילאנו בן 59 אשר איבד את זכרונו (episodic memory) כתוצאה משבץ. בתחילת הספר הוא מסוגל לזכור כל דבר אשר אי פעם קרא, אך אינו זוכר את משפחתו, את עברו או אפילו את שמו. ימבו מחליט לחזור לבית משפחתו בעיירת ילדותו סולרה, שאותה נטש בעקבות טרגדיה משפחתית, במטרה להיווכח אם הוא יכול לגלות מחדש את זכרונותיו האבודים. מקץ ימים תמימים של חיפוש בעיתונים ישנים, בתקליטים, בספרים, בכתבי עת ובספרי קומיקס ילדותיים, לא עולה בידו לשחזר את זכרונותיו. בחיפושו אחר זכרונותיו האבודים, הוא מצליח לשחזר את סיפור הדור והחברה של הוריו וסביו. ברגע אשר הוא מוכן לנטוש את משימתו, הוא מגלה עותק מקורי של ספר משנת 1623. ההלם אשר אוחז בו עקב מציאת הספר המקורי מסייע לו בשחזור זכרונות ילדותו. הפרק האחרון של הספר עוסק בהסבר ספרותי לתופעה שבה חולפים לנגד עיניו של אדם כל חוויות חייו. ימבו מת לפני שהוא מצליח להיזכר בפנייה של אהובתו מתקופת היותו סטודנט. המחבר כלל בספר רבדים שונים של תרבות, ציורי קומיקס משנות הארבעים של המאה העשרים. זכרונות ההתבגרות של גיבור הספר משמשים לסופר לצורך ההצגה של האירועים והמאבקים בין הפשיסטים של מוסוליני לבין המחתרת שפעלה נגדם בנוסף ציין המחבר כי זהו הספר האחרון שהוא מתכוון לכתוב. השלהבת המסתורית של המלכה לואנה, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זייד

האם התכוונתם ל... משפחת זייד: אלכסנדר זייד – שומר גיורא זייד – בנו של אלכסנדר יוחנן זייד – בנו של אלכסנדר יפתח זייד – בנו של אלכסנדר אישים אחרים: זייד אבן חרית'ה – ממפקדי צבא מוחמד ח'ליפה בן זאיד אל נהיאן – האמיר של אבו דאבי זייד אבן עלי – מרד נגד האומיים זייד אל-עבאדין אבן עלי – נשיא תוניס גל זייד – שחקן יצחק זייד – ראש הג"א יישובים: בית זייד – מקום מושבה של משפחת זייד גבעות זייד – קיבוץ לשעבר זיידים זרם באסלאם
הנרי איאן קיוזיק

הנרי איאן קיוזיק (באנגלית: Henry Ian Cusick; נולד ב-17 באפריל 1967) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כדזמונד בסדרת הטלוויזיה "אבודים" של ABC, עליה קיבל מועמדות לפרס אמי, שכן גם נבחר על ידי רוב צופי הסדרה לדמות הטובה ביותר. כמו כן גם כיכב בתור ישו ב"חייו של ישו", בתור סטיבן פינץ' בסדרת המותחן הפוליטי "סקנדל" של ABC, בתור מרקוס קיין בסדרת המדע הבדיוני "100", ובתור ד"ר ג'ונאס ליר ב"המעבר" ב-Fox. קיוזיק נולד בטרוחיו, פרו, לאם פרואנית, אספרנסה צ'אבס, ולאב סקוטי, הנרי ג'וזף קיסיק. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו למדריד, ספרד, ולאחר מכן לגלאזגו, סקוטלנד. בשל עבודתו של אביו, עבר עם משפחתו לטרינידד וטובגו, שם התגוררו במשך עשר שנים, שם אף הספיק ללמוד בבית הספר קתולי בסן פרננדו. בגיל 14 הוא שב עם משפחתו לעיירה ניוטון מירנס (אנ'), ממש מחוץ לגלאזגו שבסקוטלנד. קיוזיק למד בקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד (אנ'), אולם נאלץ לעזוב בשנתו השנייה. קיוזיק שיחק תחילה במספר מחזות תיאטרון, וקיבל תפקידים ראשיים במחזות כמו "תמונתו של דוריאן גריי" (לצד רופרט אוורט) ו"המלט". ב-1995 זכה ב"פרס איאן צ'ארלסון" הבריטי על תפקידו במחזה "אדיפוס המלך". כשעבר לשחק בסדרות טלוויזיה, שיחק תחילה בתפקידי אורח בסדרות בריטיות. ב-1993 התארח בסדרת הטלוויזיה הבריטית הוותיקה "טגארט". בשנת 2003 שיחק בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה זוכת הפרסים "מועדון הספר", הפקת של ערוץ 4. ב-2003 גילם את ישו בסרט "הבשורה על-פי יוחנן". ב-2004 שיחק בסרט הטלוויזיה "רומנטיקה מושלמת" לצד דסטין מיליגן. ב-2005 זכה להכרה כאשר גילם את דמותו של דזמונד יוּם החל מהעונה השנייה של הסדרה הפופולרית "אבודים"; על תפקידו בעונה זו היה מועמד לפרס אמי. ב-2006 שיחק קיוזיק בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה "24". ב-2007 שיחק בסרט "היטמן". משנת 2014 משחק בסדרת הדרמה האמריקאית "המאה" ברשת The CW, שם מגלם את מרכוס קיין בתפקיד ראשי. בשנת 2017 שיחק בדרמת המסתורין של הבמאי מארק פלנסקי, "זיכרון מחדש" בתפקיד לווטון, ובסדרה "הבלתי אנושיים" שם הוא מגלם את אוון דקלן בתור גנטיקאי . בשנת 2019 גילם את אחת הדמויות הראשיות בסדרת המסתורין "המעבר" ברשת FOX ואף בוטלה לאחר עונה אחת. בשנת 2020 החל לגלם את ראסל טרוי בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "מקגייוור" ברשת CBS. בשנת 2022 החל לגלם את אייברי בעונה השלישית של סדרת הדרמה "Big Sky" שיצר דייוויד אי קלי לרשת ABC. קיוזיק ואשתו אנני קיוזיק ווד הם הורים לשלושה בנים, אלי (נולד ב-1994), לוקאס (נולד ב-1998), ועשיו (נולד ב-2000); הם מתגוררים באדינבורו. קיוזיק דובר אנגלית וספרדית שוטפת. מדיה וקבצים בנושא הנרי איאן קיוזיק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנרי איאן קיוזיק הנרי איאן קיוזיק, ברשת החברתית פייסבוק הנרי איאן קיוזיק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הנרי איאן קיוזיק, ברשת החברתית אינסטגרם הנרי איאן קיוזיק, סרטונים באתר Vimeo הנרי איאן קיוזיק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנרי איאן קיוזיק, באתר AllMovie (באנגלית) הנרי איאן קיוזיק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הנרי איאן קיוזיק, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)
אנדרה דה ואני

אנדרה גיא פורימן דה ואני (באנגלית: André Guy Foreman De Vanny; נולד ב-14 בספטמבר 1984) הוא שחקן אוסטרלי שהתפרסם בעיקר בזכות תפקידו בתור טובי ג'ונסון בסדרת הדרמה הקומית לבני נוער "אבודים במעבדה". דה ואני נולד במלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה. בשנת 2008 סיים לימודי משחק במרכז לאמנויות הבמה - 16th Street Actors Studio, ולאחר מכן הוזמן ללמוד עם המורה למשחק איוואנה צ'אבק בסטודיו שלה בלוס אנג'לס. לאחר סיום שנת הלימודים עם צ'אבק בשנת 2011, חזר אנדרה לאוסטרליה לככב בתיאטרון הלאומי של מלבורן במחזה "רד" מאת ג'ון לוגן לצד השחקן קולין פרילס. לאחר מכן הוא המשיך לככב בתיאטרון בתור טוראי דייוויד טיילור במחזה "סוס מלחמה", שהוצג בתיאטרון הלאומי של מלבורן עם יותר מ-300 הופעות ברחבי מלבורן, סידני ובריזביין. בשנת 2015, זכה אנדרה בפרס השחקן הטוב ביותר עבור תפקידו במחזה "Glory Dazed" שהוצג בתיאטרון Red Stitch Actors' Theatre. אנדרה דה ואני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדרה דה ואני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאן פיגל

יאן פיגל (סלובקית: Ján Figeľ; נולד ב-20 בינואר 1960) הוא פוליטיקאי סלובקי שכיהן כנציב לענייני חינוך, אימון, תרבות ושפות בנציבות האירופית ובתפקידים נוספים בנציבות. החל משנת 2010 היה סגן ראש ממשלת סלובקיה ושר התחבורה, הבינוי ופיתוח אזורי. פיגל נולד בעיר ורנוב נאד טופלו (סלובקית: Vranov nad Topľou) שבמזרח סלובקיה. הוא למד הנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית של קושיצה, בין השנים 1978-1983. עם סיום לימודיו הוא עבד במחקר ופיתוח בחברת ZPA Prešov, בעיר פרשוב. בשנת 1990 הוא הצטרף למפלגה הסלובקית "התנועה הנוצרית דמוקרטית" (סלובקית: Kresťanskodemokratické hnutie, ר"ת: KDH) ובשנת 1992 נבחר לאספה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית, שם שימש חבר בוועדה ליחסי חוץ. בשנת 1993 מונה לחבר במשלחת הסלובקית למועצת אירופה. בשנת 1998 פיגל עזב את משרתו הפרלמנטרית ומונה למזכיר המדינה במשרד החוץ. שלא כמו רוב חבריו בנציבות האירופית, פיגל לא הפך חבר קבינט, אולם ניהל את המשא ומתן להצטרפות סלובקיה לאיחוד האירופי עד לשנת 2003. הוא גם ייצג את ממשלת סלובקיה בכינוס האירופי אשר ניסח את חוקת אירופה. הוא שב לכהן באספה הלאומית הסלובקית בשנת 2002 ומונה ליושב ראש ועדת יחסי החוץ, משרה אותה עזב בשנת 2004 לצורך קבלת תפקיד נציב אירופי. בין השנים 1995-2000 פיגל שימש מרצה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת טרנבה. הוא נשוי ואב ל-4 ילדים. פיגל שימש לזמן קצר חבר בוועדת פרודי. החל מעת שהצטרפה סלובקיה לאיחוד האירופי, ב-1 במאי 2004 ועד למינויו ל"נציבות בארוסו" ( Barroso Commission) הוא החזיק (במשותף עם הנציב הפיני) בתיק היזמות והמידע בחברה. ממשלת סלובקיה בחרה בפיגל לנציבות בארוסו והוא חבר בה מעת הקמתה. בנציבות הוא ממונה על תיק החינוך, אימון, תרבות ושפות. מינויו לתפקיד זה התקבל באכזבת מה בסלובקיה. פיגל עצמו אמר כי התפקיד לא היווה את "בחירתו הראשונה", אולם הוא מקבלו כ"אתגר". החל מ-1 בינואר 2007, לאחר שהורחבה הנציבות האירופית עם הצטרפותן של בולגריה ורומניה לאיחוד, הועברה האחריות לתיק השפות לנציב הרומני לאונרד אורבן. בעת שנחקר בשימוע שנערך לו טרם בחירתו בפרלמנט האירופי, אמר פיגל כי לצורך מימוש שוק עבודה אירופי אמיתי יש להשקיע יותר בחינוך, באימון מקצועי, בניידות, ובהכרה כלל אירופית בתעודות מקצוע והשכלה. הוא אמר כי קידום החינוך חיוני להגשמת המטרות שהוצבו באסטרטגיית ליסבון, בעת כינוס מועצת אירופה בליסבון בשנת 2000. פיגל אמר לחברי הפרלמנט כי הוא רוצה שכל ילדי האיחוד האירופי ילמדו לפחות שתי שפות זרות בבית הספר, ואף הדגיש את תמיכתו באונסק"ו. לאחר השימוע קיבל פיגל את תמיכת חברי הפרלמנט במינויו, כאשר הם מתארים את התרשמותם ממנו כ"מספקת בבסיסה" ו"די כדי להעניק לו את תמיכתנו", אולם הוא ספג ביקורת על שלא הרחיק עצמו מן הנוצרים השמרנים ומן הראיה בהם כמסורת התרבותית היחידה. עם חזרה לסלובקיה בשנת 2009 הוא התמנה לראש "התנועה הנוצרית דמוקרטית" (KDH). בהתאם לתוצאות הבחירות של שנת 2010 המפלגה נכנסה לקואליציה ופיגל התמנה לסגן ראש הממשלה ושר בממשלה החדשה. מדיה וקבצים בנושא יאן פיגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאן פיגל היא הנציבות האירופית שתקופת כהונתה נקצבה בין התאריכים 22 בנובמבר 2004 ועד 31 באוקטובר 2009, המכונה על שם נשיאה הפורטוגזי, חוזה מנואל בארוסו.
ישראל טילן

ישראל טילן (1932 – 26 בפברואר 1996) היה מהנדס ישראלי ותת-אלוף בצה"ל, חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 1970, מפתח טנק המרכבה וטנק השוט קל. טילן נולד בעפולה לאלחנן ולרבקה ליטווין. בהיותו בן עשר, עברה המשפחה לחיות בכפר אונו, בו למד בבית הספר היסודי לילדי עובדים, ולאחר מכן בתיכון חדש בתל אביב. בשירותו הצבאי, שירת כקצין חימוש בחטיבה 7, ולאחר שחרורו למד פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בתום שנת לימודיו הראשונה, נאלץ להפסיק את לימודיו בשל קשיים כלכליים, ובשנת 1956 הוא נענה להצעת צה"ל לממן עבורו לימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון בעבור 14 שנות שירות בצבא קבע. בתום לימודיו, הוכשר טילן כמפקד פלוגה, ומונה לראש מדור טנקים בחיל החימוש. כראש מדור טנקים, ולאחר מכן כראש ענף, היה טילן אחראי על מכלול תוכניות ההסבה שביצע חיל החימוש בטנקים, שנמצאו באותה תקופה ברשות צה"ל. עבודות ההסבה והשדרוג כללו פריצות דרך טכנולוגיות, אשר נרשמו כפטנטים על שמו של טילן, ובהן פיתוח השוט קל מטנק הצנטוריון, על ידי החלפת מנוע הבנזין של הטנק במנוע דיזל. בשנת 1970 הוענק לצוות בראשותו פרס ביטחון ישראל. טילן היה ידוע כמהנדס מוכשר ובשנת 1972 הוצעה לו משרה בטכניון כראש המחלקה להנדסת מכונות. הוא בחר להמשיך בשירותו הצבאי, ובאוגוסט 1970 קודם לדרגת אלוף-משנה, והיה לראשון שעמד בראש הרשות לפיתוח טנקים. בתקופה זו פותח טנק המרכבה. הבסיס לרעיון הפיתוח מיוחס לטילן ולאנשי צוותו, לצד האלוף ישראל טל. בשנת 1975 הודיע טילן על פרישתו מצה"ל, לנוכח עיכוב קידומו. בשנים 1976–1981, עבד כמהנדס התיכון הראשי של חברת "נאפקו" במיניאפוליס שבמינסוטה, ותכנן כלי לחימה כבדים עבור צבאות ברחבי העולם. לאחר שובו לישראל המשיך לשמש יועץ לחברות בישראל ומחוץ לה, והועסק במפעל ביטחוני לייצור חלקים לטנק המרכבה. בשנת 1984 חזר למשך שנה למיניאפוליס. בשנת 1971 נשא טילן לאישה את רעיה מני, בתם של שופט בית המשפט העליון אליהו מני וציפורה לבית גמזו (אחותו של ד"ר חיים גמזו), ונולדו להם שלושה ילדים. אחד מילדיו הוא יואב טילן. במקביל לשירותו הצבאי, הוא הקים וליווה את התפתחות קבוצת הכדורעף של קריית אונו. טילן סבל משורת אירועים מוחיים בשנת 1987, ונותר משותק עד למותו בשנת 1996. נטמן בבית העלמין ירקון. משה גבעתי, בידיהם חושלה הפלדה - סיפורו של מרכז שיקום ואחזקה 1948 - 1996, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ח-1997, עמ' 55 - 204 אמנון ברזילי, יש עוד אבא, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2011
קייפסייז

קייפסייז (אנגלית: Capesize) היא קטגוריית גודל של אוניות משא אשר בסיווג המקורי היו גדולות מכדי לעבור בתעלת סואץ או בתעלת פנמה (דהיינו, גדולות יותר מקטגוריית פנמקס וסואצמקס). לכן, כדי לעבור בין האוקיינוסים הקיפו אוניות אלה את כף התקווה הטובה, או את כף הורן. מאז תחילת המאה ה-21 חלק גדול מהאוניות בקטגוריית קייפסייז יכולות לעבור בתעלת סואץ כל עוד הן עומדות בשוקע המרבי (18.91 מטר נכון לשנת 2008). אוניות קייפסייז הן בדרך כלל במעמס העולה על 150,000 טון והן בדרך כלל מכליות נפט או אוניות צובר המובילות עפרת ברזל, פחם וחומרי גלם אחרים בתפזורת. המונח "קייפסייז" (מילולית: "גודל כף") מתייחס בדרך כלל לאוניות צובר יותר מאשר למכליות. אוניית קייפסייז אופיינית היא במעמס של 175,000 טון, אף שקיימות גם אוניות גדולות בהרבה, עד 400,000 טון מעמס. ממדיהן העצומים והשוקע הרב של גופן מגביל את נתיבי המים והנמלים בהם הן יכולות לבקר. קטגוריות גודל לאוניות
אוקלנד אתלטיקס

אוקלנד את'לטיקס (באנגלית: Oakland Athletics; מכונים ה-A's, האייז) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר אוקלנד שבקליפורניה. הקבוצה משחקת בבית המערבי של האמריקן ליג. הקבוצה נוסדה בשנת 1901 בעיר פילדלפיה והייתה אחת משמונה הקבוצות שייסדו את ליגת האמריקן ליג. עד 1955 שיחקה הקבוצה בפילדלפיה, תחת השם פילדלפיה אתלטיקס, העפילה 9 פעמיים לוורלד סיריס, וזכתה בתואר האליפות 5 פעמים. ב-1955 עברה הקבוצה לשחק בקנזס סיטי וב-1968 עברה למשכנה הנוכחי בעיר אוקלנד, העפילה שש פעמים נוספות לוורלד סיריס מתוכן זכתה בארבע אליפויות, האחרונה שבהן ב-1989. ב-1995 מונה בילי בין למנהל הקבוצה, והחל ליישם גישה חדשה בכל הנוגע לטיפוח ורכש שחקנים, הידועה בכינויה מאניבול ("Moneyball") בהתאם לשם ספרו של מייקל לואיס אשר תיאר את התמודדתו של בין עם הקבוצות העשירות בליגה, באמצעות שיטות ניהול חסכוניות המשתמשות בין השאר בכלים ובנתונים סטטיסטים שלא היו מקובלים בליגה עד אז. הקבוצה העפילה ארבע פעמים רצופות לפלייאוף בשנים 03–2000, זאת חרף תקציבה הנמוך. בנובמבר 2023, אושר לקבוצה לעבור לשחק בלאס וגאס. הקבוצה הודיעה כי ביתה החדש בלאס וגאס, האצטדיון החדש של לאס וגאס, יהיה מוכן רק לקראת עונה 2028 ואז היא תבצע את המעבר באופן סופי. החוזה עם המגרש הביתי, הקוליסאום, צפוי להיגמר בסוף עונה 2024 ולכן הקבוצה תעבור לשחק בעיר סקרמנטו בעונות הבאות עד שהבנייה של האצטדיון בלאס וגאס תושלם. ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר. מדיה וקבצים בנושא אוקלנד אתלטיקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוקלנד אתלטיקס (באנגלית) אוקלנד אתלטיקס, ברשת החברתית פייסבוק אוקלנד אתלטיקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוקלנד אתלטיקס, ברשת החברתית אינסטגרם אוקלנד אתלטיקס, סרטונים בערוץ היוטיוב אוקלנד אתלטיקס, באתר פינטרסט אוקלנד אתלטיקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קתדרלת טורנה

קתדרלת גבירתנו מטורנה (צרפתית Cathédrale Notre-Dame de Tournai) היא קתדרלה ואתר מורשת עולמית בעיר טורנה בבלגיה. הקתדרלה היא אחד המונומנטים האדריכליים החשובים של בלגיה ומשלבת אדריכלות רומנסקית עם אדריכלות גותית. הקתדרלה בנויה מאבן כחולה-אפורה ונמצאת ליד הגדה הדרומית של נהר שלדט שמחלק את העיר טורנה לשני חלקים שווים בקירוב. בנייתה החלה במאה ה-12 על יסודות עתיקים עוד יותר, והיא משלבת 3 תכנונים אדריכליים בני תקופות שונות: האופי הכבד וחמור הסבר של אדריכלות הרומנסק בספינה הראשית, מנגד בית הרוחב וכנגדם בית המקהלה הגותי. בית הרוחב (טרנספט) הוא החלק הבולט ביותר של הקתדרלה, עם 5 מגדלי פעמונים ואפסיסים בשני קצותיו. הספינה הראשית שייכת לשליש הראשון של המאה ה-12. בהקדימה במעט את הסגנון הגותי המוקדם, היא מכילה 4 אזורי קיר, כאשר ישנה גלריה בין קומת הקשתות לטריפוריום. העמודים בין החלונות בעלי הקשתות העגולות בקומת התאורה תומכים בקמרונות מהמאה ה-18. הקמרונות החליפו את התקרה המקורית שהייתה שטוחה ועשויה מעץ. זרועות בית הרוחב (טרנספט) נבנו באמצע המאה ה-12, והם בעלי קצה מעוגל בצורת אפסיס, מאפיין שהושאל מכנסיות מחבל הריין, וכנראה השפיע רבות על צפון צרפת, כמו בקתדרלת נואיון וקתדרלת סואסון. המגדלים המרובעים מאגפים את זרועות בית הרוחב ומתנשאים לגובה 83 מטר. הפרטים עליהם משתנים ממגדל למגדל, ואפילו יש מעבר בין קשתות עגולות לקשתות מחודדות. הבישוף גוטייה דה מארווי (Gautier de Marvis, 1219-1252) הרס את בית המקהלה הרומנסקי במאה ה-13 כדי להחליפו בבית מקהלה גותי גדול ומפואר יותר, בהשראת קתדרלת אמיין. בניית בית המקהלה החדש החלה ב-1242 והסתיימה ב-1255. שאר הקתדרלה היה אמור להיבנות מחדש גם הוא בסגנון גותי, אך ניסיון לעשות כן מעולם לא התבצע, ורק תוספות קטנות לחזית המערבית והוספת קפלה גותית באחת מהספינות המשניות בוצעו. בשנת 2000 הכריזה אונסק"ו על הקתדרלה כאתר מורשת עולמית. אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת טורנה מדיה וקבצים בנושא קתדרלת טורנה בוויקישיתוף טורנה: קתדרלת נוטרדאם – מאתר תיירות בלגי Cathedral Notre-Dame – האתר הרשמי של העיר טורנה אתר הקתדרלה – באתר הדיוקסיה של טורנה
טמפה ביי רייס

טמפה ביי רייס (באנגלית: Tampa Bay Rays) היא קבוצת בייסבול מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר סיינט פיטרסברג שבאזור מפרץ טמפה, פלורידה. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של האמריקן ליג. הרייס הצטרפו לליגה ב-1998 לאחר ששלוש שנים קודם לכן זכו בעלי הקבוצה בזכיינות. עד 2007 נקראה הקבוצה טמפה ביי דביל רייס בהתאם לכינוי הנפוץ לדג מנטה ריי, בטרם שמה קוצר לזה הנוכחי. מאז הקמת הקבוצה ועד עונת 2008 לא זכו הרייס להצלחה גדולה, הקבוצה הייתה אחת מארבע הקבוצות הבודדות שמעולם לא העפילו לוורלד סיריס והיחידה שאפילו לא הצליחה להעפיל לפלייאוף. למעשה, מלבד שנת 2004 בכל שאר העונות הקבוצה סיימה במקום האחרון בבית שלה, בו היא מתחרה בשתיים מהקבוצות העשירות ביותר ב-MLB, הבוסטון רד סוקס והניו יורק יאנקיז. לאחר שסיימה את עונת 2007 עם המאזן הגרוע בליגה, הצליחה הקבוצה ב-2008 לזכות בראשות הבית ולהעפיל לראשונה בתולדותיה לפלייאוף ולוורלד סיריס. ב-2020 העפילה הקבוצה שוב לוורלד סיריס אך הפסידה 2–4 לקבוצת לוס אנג'לס דודג'רס. ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר. מדיה וקבצים בנושא טמפה ביי רייס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טמפה ביי רייס טמפה ביי רייס, ברשת החברתית פייסבוק טמפה ביי רייס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טמפה ביי רייס, ברשת החברתית אינסטגרם טמפה ביי רייס, סרטונים בערוץ היוטיוב טמפה ביי רייס, באתר פינטרסט טמפה ביי רייס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)