laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדבר דנקיל

מדבר דנקיל הוא מדבר השוכן בצפון-מזרח אתיופיה, דרום אריתריאה וחלק גדול משטחה של ג'יבוטי. כחלק ממשולש עפר, משתרע מדבר דנקיל על שטח יבש של 136,956 קמ"ר, אשר ידוע בשל פעילות הרי הגעש ומידות החום הגבוהות השוררות בו, כאשר בשעות היום מגיעה הטמפרטורה ל-50 מעלות צלזיוס. פחות מ-25 מ"מ של גשם יורדים בו בכל שנה. מדבר דנקיל הוא אחד מהמקומות הנמוכים והחמים ביותר על פני כדור הארץ וכולל בתוכו את שקע דנקיל. במדבר חיים העפרים, המתפרנסים מכריית מלח. הגאולוגיה המקומית מאופיינת בפעילות געשית וטקטונית, מחזורים אקלימיים שונים וסחיפה מקוטעת. המבנה הגאולוגי הבסיסי של האזור נגרם בשל תזוזת הלוחות, כאשר נפרדה אפריקה מאסיה. רכסי הרים נוצרו ונשחקו מחדש בעידן הפלאוזואיקון. הצפה על ידי הים גרמה ליצירת שכבות של אבן חול, ולשקיעה של שכבות אבן גיר מול החוף. כאשר חלה התרוממות נוספת של הקרקע התווספו שכבות נוספות של אבן חול מעל אבן הגיר. פעילות טקטונית נוספת גרמה ללבה לזרום דרך הסדקים שנוצרו ולכסות את שכבות הסלעים. במדבר דנקיל יש מספר אגמים אשר נוצרו לאחר שזרימת הלבה חסמה עמקים שונים. ביניהם נמצא אגם אפררה (80 מטרים מתחת לפני הים), אשר לחופיו מצבורי מלח גדולים. את האזור מאגפים כלפי מזרח האלפים הדנקיליים (Danakil Alps) רכס הרים בעל מספר חרוטים געשיים, ששיאם בהר ראמלו (Ramlo) בגובה של 2,130 מטרים. מצבורי מלח בעובי של עד 800 מטרים ניתן למצוא גם בשטחים המישוריים באזור. בין הרי הגעש המפורסמים של האזור ניתן למנות את ארטה אלה, דבהאו (Dabbahu) ואפדרה (Afdera), השוכנים בצפון-מזרח אתיופיה. העפרים עוסקים בכרייה של המלח, ענף המהווה חלק חשוב מכלכלתם. לאחר הכרייה מעמיסים את המלח על גבי גמלים, היוצאים בשיירות עם ליווי חמוש למסע בן יומיים אל מקום היישוב הקרוב. לרוב מועבר המלח שנכרה אל שוקי העיירות סנבט ובאטי שבתוככי אתיופיה. עד תחילת העשור הראשון של המאה ה-21 היו שיירות הגמלים מגיעות עם מטעני המלח עד לעיר מקלה בירת תיגראי, אך סלילתו של כביש חדש הביאה לסיומו של נוהג זה. בנוסף, מתוכננת הקמתם של כבישים נוספים לאזורי הכרייה. משולש עפר שקע דנקיל מדיה וקבצים בנושא מדבר דנקיל בוויקישיתוף מדבר דנקיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Amy Yee, "Gazing Into Danakil Depression’s Mirror, and Seeing Mars Stare Back". The New York Times. 30 January, 2017 Stoppato, Marco. Bini, Alfredo. Eklund, Linda M. Deserts. Firefly Books, 2003. ISBN 1552976696. עמודים 160-163 Stokes Jamie (Ed.). Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East. Infobase Publishing, 2009. ISBN 143812676X. עמודים 7-8 Stamboulis, Dave. "Inside Ethiopias Sizzling Cauldron". BBC. 16 September 2016
FMR Tg500

FMR Tg500 היא מכונית מיקרו בעלת מנוע מרכזי, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית (Fahrzeug- und Maschinenbau GmbH, Regensburg (FMR. הדגם יוצר בין השנים 1958–1961 והבתסס על דגם התלת אופן Messerschmitt Kabinenroller (אנ'). יוצרו 320 יחידות. הגוף הצר, ואזור החזית שהיה נמוך, הושג עם ישיבה "טנדם" (ישיבה בטור, נוסע מאחורי הנהג), אשר איפשר לגוף הרכב להתחדד כמו גוף מטוס. צורת הישיבה ריכזה את המסה של המכונית לאורך ציר האורך אשר, בשילוב עם מרכז הכובד הנמוך, המשקל נמוך, וגם מיקום הגלגלים בקצוות של הרכב, נתן את תכונות היציבות. מרכז כובד של המכונית היה במושב האחורי, מה שאומר כי נוכחות או היעדרות של נוסע לא שינה את מאפייני הנסיעה של המכונית. "FMR Tg500" "FMR 500 L" דגמי קופה. דגמי קבריולה. 2 מושבים (בטור, צורת הישיבה קרויה: "Tandem seating"). מיקום המנוע: מנוע מרכזי - אחורי. מחיר היחידה בגרמניה בהשקה - 3,650 מארק גרמני. דגם "FMR Tg500" דגם "FMR Tg500" דגם "FMR Tg500" דגם "FMR Tg500" דגם "FMR Tg500" דגם "FMR Tg500", שנת 1958 דגם "FMR Tg500", שנת 1958 דגם "FMR Tg500", שנת 1958 דגם "FMR Tg500" דגם "FMR Tg500", שנת 1960 דגם "FMR Tg500" מנוע מרכזי של דגם "FMR Tg500" מסרשמיט KR175 מדיה וקבצים בנושא FMR Tg500 בוויקישיתוף FMR Tg500, סרטון באתר יוטיוב דגמי "FMR Tg500" motorbase.com/vehicle/profile/messerschmitt-fmr-tg-500 דגמי "FMR Tg500" web.archive.org/web דגמי "FMR Tg500" microcarmuseum.com/tour/messerschmitt-tiger דגם "FMR Tg500" autos.ca/articles/bv/messerschmitt Wagner, Carl (1973). Vorderman, Don, ed. ""Ist das nicht ein Kabinenroller?" "Ja! das ist ein Kabinenroller!" Carl Wagner takes off on Messerschmitt". Automobile Quarterly. 40 East 49th Street, New York, NY 10017 USA: Automobile Quarterly Inc. 11 (2 – Second Quarter): 162–171. ISSN 0005-1438. LCCN 62004005
ארנסט בלוך

האם התכוונתם ל... ארנסט בלוך (פילוסוף) – פילוסוף יהודי גרמני מרקסיסטי ארנסט בלוך (מלחין) – מלחין יהודי-אמריקאי יליד שווייץ ארנסט בלוך (קצין) – קצין גרמני יהודי למחצה במלחמת העולם השנייה שנודע בעקבות הצלתו את אדמו"ר חב"ד ליובאוויטש יוסף יצחק שניאורסון יצחק (ארנסט) בלוך – פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית, מבכירי המלונאים בישראל.
פרנץ הלטאי

פרנץ הלטאי (1861-1913) (בהונגרית: Heltai Ferenc) היה ראש עיר, עורך דין, כלכלן, עיתונאי ופוליטיקאי יהודי הונגרי. נודע בעיקר בשל היותו ראש העיר של בודפשט. פרנץ הלטאי נולד בסנטש שבהונגריה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). את השכלתו רכש באוניברסיטאות בבודפשט ובלייפציג. בשנת 1884, כאשר היה בן 23, כתב הלטאי מאמר אשר הציע עריכה מחודשת של החוק התעשייתי בהונגריה. מאמר זה זיכה אותו בפרס האקדמיה ההונגרית לאמנויות ולמדעים, והשראה לאומית מעוררת השראה. כתוצאה מכך הוא גם נבחר לחבר בוועידת הכלכלה של האקדמיה. בשנים 1886-1887 ערך את העיתון של הוועדה, "הסקירה הכלכלית" (בהונגרית: "Nemzetgazdasági Szemle"). הוא נעשה עורך כלכלי בכתבי העת "Ellenőr" ו-"Magyar Nemzet" ולאחר מכן שימש כעורך ראשי בעיתון התחבורה "Vasúti es Közlekedési Közlöny". בשנת 1891, הלטאי התמנה לחבר במועצת העיר של בודפשט, ולאחר מכן חבר בוועדת העבודות הציבוריות. הוא סייע בארגון מחדש מוחלט של הממשל המחוזי של בודפשט. בשנים 1896-1913 כיהן הלטאי בבית הנבחרים של הונגריה. הוא שיחק תפקיד חשוב בעלייה במצב הכלכלי של הונגריה כאחראי על כמה תשתיות ציבוריות ומחוקק. הוא פרסם מאמרים רבים בנושא הכלכלה ואף הציג מספר הצעות מטעם ועדות פרלמנטריות כלכליות ופיננסיות. בשנת 1913 התפטר הלטאי מחברותו בבית הנבחרים כאשר נבחר להיות ראש העיר של בודפשט. הקיסר פרנץ יוזף מינה אותו אז להיות חבר באולם העליון. הלטאי נפטר בבאד אישל שבאוסטריה בשנת 1913. לקסיקון ביוגרפי הונגרי 1000-1990 בית התפוצות מגלות היוחסין של משפחות יהודיות הונגריות- כרך ראשון עורך- מונקאטשי pg. 84 אילן היוחסין הבינלאומי שלGeni מדיה וקבצים בנושא פרנץ הלטאי בוויקישיתוף לקסיקון יהודי הונגרי - Magyar Zsidó Lexikon - בעריכת פטר אוּיוָרי 1929 עמ' 357 Dr. Ferenc Heltai (Hoffer), geni_family_tree (באנגלית)
דוכסות אנהלט-ברנבורג

דוכסות אנהלט-ברנבורג הייתה נסיכות באימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1806 הועלתה על ידי נפוליאון למעמד דוכסות, ומאוחר יותר התאחדה עם דוכסות אנהלט-דסאו-קתן ליצירת דוכסות אנהלט. נסיכות אנהלט הוקמה בשנת 1218 על ידי היינריך הראשון, נסיך אנהלט, בנו של ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה, על שם טירת אנהלט, בית מושבה של בית אסקניה ליד הארצגרודה. לאחר מותו של היינריך בשנת 1252 חולקה הנסיכות בין בניו; היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן, ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג וזיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1315 מת אוטו השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן, וברנהרד השני, נסיך אנהלט-ברנבורג טען לזכותו על הנחלה, אולם דודו אלברכט, בישוף הלברשטדט סיפח את הנחלות לתחומי בישופות הלברשטדט. בשנת 1468 מת ברנהרד השישי, נסיך אנהלט-ברנבורג ללא ילדים, ודודנו גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ירש את נחלותיו. בשנת 1561 מת יואכים הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ללא יורשים, ואחיינו יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ירש את נחלותיו. בשנת 1586 מת יואכים ארנסט, ובשנת 1603 חולקה נחלתו בין בניו; יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו, רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט ולודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן. במלחמת שלושים השנים נפגעו הנסיכויות, ובשנת 1635 נחתם הסכם בין הענפים השונים במשפחה, בשל הצורך באחדות כלפי האיומים השונים. בנו הצעיר של כריסטיאן - פרידריך ייסד את נסיכות אנהלט-הארצגרודה בשנת 1635, שהתקיימה עד לשנת 1709. ויקטור אמדאוס, נסיך אנהלט-ברנבורג ירש את נסיכות אנהלט-פלצקאו בשנת 1665. עם מותו בשנת 1718 חולקה נחלתו בין בניו, ובנו השני לברכט, ייסד את נסיכות אנהלט-צייץ-הוים, אשר התאחדה עם אנהלט-ברנבורג בשנת 1812. בשנת 1806 נתן נפוליאון מעמד של דוכסות לנסיכויות המשפחה, ובשנת 1815 אושר הדבר בקונגרס וינה. בשנת 1863 מת אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך אוחדו כל נחלות בית אנהלט לדוכסות אנהלט המאוחדת. ברנהרד הראשון (1252–1287) יוהאן הראשון (1287–1291) ברנהרד השני (1287–1323) ברנהרד השלישי (1323–1348) ברנהרד הרביעי (1348–1354) היינריך הרביעי (1354–1374) אוטו השלישי (1374–1404) ברנהרד החמישי (1404–1420) אוטו הרביעי (1404–1415) ברנהרד השישי (1420–1468) סופח לאנהלט-דסאו בשנת 1468. כריסטיאן הראשון (1603–1630) כריסטיאן השני (1630–1656) ויקטור אמדאוס (1656–1718) קרל פרידריך (1718–1721) ויקטור פרידריך (1721–1765) פרידריך אלברכט (1765–1796) אלקסיוס פרידריך כריסטיאן (1796–1807) הועלה למעמד דוכסות. אלקסיוס פרידריך כריסטיאן (1807–1834) אלכסנדר קרל (1834–1863) איחוד נחלות בית אסקניה ליצירת דוכסות אנהלט. מדיה וקבצים בנושא דוכסות אנהלט-ברנבורג בוויקישיתוף דוכסות אנהלט באנציקלופדיה בריטניקה מפת אנהלט בשנת 1789
נסיכות אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים

נסיכות אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים (במקור אנהלט-צייץ-הוים) הייתה נסיכות גרמנית באימפריה הרומית הקדושה. לאחר שויקטור אמדאוס, נסיך אנהלט-ברנבורג, נפטר בשנת 1718, חולקה נחלתו בין בניו, ובנו השני לברכט, ייסד את נסיכות אנהלט-צייץ-הוים. בשנת 1727 שונה שם הנסיכות לנסיכות אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים. בשנת 1812 נפטר פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ללא יורשים, ובעקבות כך חזרה הנסיכות לאנהלט-ברנבורג. לברכט (1718–1727) ויקטור אמדאוס אדולף (1727) שינוי השם לאנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ויקטור אמדאוס אדולף (1727–1772) קרל לודוויג (1772–1806) ויקטור קרל פרידריך (1806–1812) פרידריך (1812) סופח לאנהלט-ברנבורג בשנת 1812 Regnal chronologies (אורכב 13.10.2007 בארכיון Wayback Machine)
KVS

KVS (בצרפתית: (KVS (France) היא מכונית מיקרו מתוצרת SA KVS, אשר יוצרה בין השנים 1973–1984 בצרפת, ומכילה עד 2 נוסעים וכוללת 2 דלתות. עד שנת 1975 הדגם היה קרוי "KV", אבל כאשר מונה Joseph Spalek כמנכ"ל החדש של המפעל הוא שינה את שם הדגם ל-"KVS". אב הטיפוס הוצג במאי 1969, לאחר שיוצר על ידי חברת ליון-שאסיו (Lyon-Chassieu). הייצור הסדיר החל בשנת 1973, ובמפעל פעלו 15 עובדים שייצרו כ-150 יחידות בשנה. בסך הכול יוצרו כ-2,000 יחידות. מנוע 49 סמ"ק מנוע 125 סמ"ק דגם "KVS" דגם "KVS", שנת 1980 דגם "KVS", שנת 1980 - מבט לתוך הרכב דגם "KVS", שנת 1980 אב הטיפוס "KV" לוגו היצרן מפה חדשה: משני גלגלים למכוניות המיקרו / ראו : "KVS" (web.archive.org/web, פורסם: 5 באוקטובר 2003 על ידי אריק פאברה) מדיה וקבצים בנושא KVS בוויקישיתוף דגמי "KVS" microcarmuseum.com/tour/kvs Harald H. Linz, Halwart Schrader: Die Internationale Automobil-Enzyklopädie. United Soft Media Verlag, München 2008, ISBN 978-3-8032-9876-8. George Nick Georgano (Chefredakteur): The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. Volume 2: G–O. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1
מיס איטליה

מיס איטליה (באיטלקית: Miss Italia) היא תחרות יופי באיטליה. המהדורה הראשונה של התחרות נערכה בשנת 1939 ונקראה "Miss Sorriso" (מיס חיוך) ואורגנה בחסות מותג של משחת שיניים, בתחילה המתמודדות בתחרות נשפטו אך ורק על פי תצלומי דוגמנות ולא התקיים הקריטריון של הליכה על המסלול והופעה בימתית. בין השנים 1942–1945 לא התקיימה התחרות. בשנת 1946 לאחר מלחמת העולם השנייה החלה להיערך מחדש ואמצה את השם חדשני של "מיס איטליה", התחרות נערכה בשנים הראשונות בעיירה סטרזה, לאחר מכן גם נערכה במספר מקומות נוספות עד שב-1960 נקבע שהקומונה סלסומאג'ורה טרמה היא המארחת הקבועה של התחרות. בשנת 1950 שודרה התחרות לראשונה ברדיו ומ-1987 היא משודרת בשידור חי בטלוויזיה. מ-1951 ועד 1999 בדרך כלל הזוכה בתחרות הייתה ייצגה את איטליה בתחרות מיס תבל, בשנים מסוימות הסגנית הראשונה הייתה מייצגת את איטליה במיס עולם. מדיה וקבצים בנושא מיס איטליה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיס איטליה מיס איטליה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיס איטליה, ברשת החברתית אינסטגרם מיס איטליה, סרטונים בערוץ היוטיוב
ארגון נפגעי פעולות איבה

ארגון נפגעי פעולות איבה (הארגון היציג) הוא עמותה המייצגת את נפגעי פעולת האיבה, שהוכרו על ידי המוסד לביטוח לאומי והרשות המאשרת במשרד הביטחון, נקבעה להם דרגת נכות של 20% ויותר (או 10% ויותר והגישו תביעתם עד ליום ה-1.1.1996), מקבלים גמלת נכות חודשית ומשלמים דמי חבר, אלמנות ואלמנים, יתומים והורים שכולים. הארגון משמש כארגון היציג, בעקבות החלטת ממשלה משנת 1998, והוא ארגון א-פוליטי וא-מפלגתי. מייסד הארגון הוא דב קלמנוביץ'. בראש הארגון עומד ועד הנבחר מדי שלוש שנים בצורה דמוקרטית, מבין חברי הארגון. עד לשנת 2017, יושב ראש הארגון היה יהושע כהן. משנת 2017 יו"ר הארגון הוא אייבי מוזס. מנכ"ל הארגון הוא עו"ד רועי כהן. אלמגור - ארגון נפגעי טרור אתר האינטרנט הרשמי של ארגון נפגעי פעולות איבה ארגון נפגעי פעולות איבה, ברשת החברתית פייסבוק ארגון נפגעי פעולות איבה, סרטונים בערוץ היוטיוב ארגון נפגעי פעולות איבה, באתר "גיידסטאר ישראל" דודי פטימר, ‏“לא ייתכן שאם חייל וילדה נהרגו בפיגוע, אז משפחת החייל תקבל תנאים יותר טובים", באתר מעריב אונליין, 26 בדצמבר 2023 חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, תש"ל-1970, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט יו"ר חדש לארגון נפגעי פעולות איבה, באתר ערוץ 7, 6 במרץ 2017
מוקדמות יורו 2020

מוקדמות יורו 2020 הוא טורניר כדורגל שנערך בין ה-21 במרץ 2019 ליוני 2020, ובמסגרתו התמודדו 55 נבחרות לאומיות החברות באופ"א על 24 מקומות ליורו 2020; 20 נבחרות העפילו משלב הבתים ועוד 4 נבחרות שהעפילו משלב הפלייאוף. לראשונה מאז 1976, אף נבחרת לא העפילה באופן אוטומטי כמארחת, שכן אירוח טורניר יורו 2020 התחלק בין 11 מדינות באירופה. מבין 55 המדינות שהשתתפו במוקדמות, נבחרת קוסובו התחרתה בפעם הראשונה. הגרלת משחקי המוקדמות נערכה בדבלין בירת אירלנד ב-2 בדצמבר 2018. הנבחרות חולקו ל-6 קבוצות איכות על פי תוצאות הנבחרות בליגת האומות 2018/2019. לאחר מכן הוגרלה לכל בית נבחרת אחת מכל קבוצת איכות. דרג 1 מחולק לשניים, כאשר ארבע מנצחות הבתים בדרג הבכיר של ליגת האומות - שווייץ, אנגליה, פורטוגל והולנד - הופרדו מיתר הנבחרות בדרג. ההפרדה בוצעה כדי לוודא שארבעתן תשובצנה לבתים של חמש נבחרות, מאחר, שבמהלך אחד ממחזורי המוקדמות, הן תתמודדנה בפיינל-פור ליגת האומות על תואר אלופת הליגה. בדרג 6 יש חמש נבחרות לעומת עשר נבחרות בשאר הדרגים, כך חמישה בתים מכילים שש נבחרות וחמישה בתים מכילים חמש נבחרות. קבוצות הדירוג בהגרלה נקבעו לפי התוצאות בגביע האומות: לא יותר משתיים מהמארחות תשחקנה באותו בית מוקדמות. מסיבות פוליטית: בגלל סכסוכים או אי-הכרה בעצמאות היריבה, ספרד וגיברלטר לא תוכלנה לפגוש זו את זו, וקוסובו לא תוכל לקבל את סרביה או בוסניה. מגבלת המרחק: כדי להקל על המסעות ברחבי היבשת, אופ"א קבעה כי המדינות המרוחקות ביותר הן אזרבייג'ן, קזחסטן ואיסלנד, והצמידה לכל אחת רשימת יריבות וקבעה שלא תוכלנה להגריל יותר מאחת מהן. לדוגמה, אופ"א קבעה כי איסלנד תוכל להיות בבית רק עם אחת מהארבע אם כך יצא בהגרלה: ישראל, ארמניה, קפריסין וגיאורגיה. מגבלת החורף: בגלל תנאים קיצוניים בחורף, לא יותר משתיים מהבאות תוכלנה להיות מוגרלות יחד - בלארוס, אסטוניה, איי פארו, פינלנד, איסלנד, לטביה, ליטא, נורווגיה, רוסיה ואוקראינה. 20 הנבחרות שסיימו בשני המקומות הראשונים בכל בית - העפילו ליורו 2020. ארבעת הכרטיסים הנותרים חולקו במסגרת שלב הפלייאוף, בו שיחקו 16 נבחרות לפי דירוג ליגת האומות. ארבע הנבחרות הבכירות בכל דרג (שלא העפילו ליורו משלב הבתים) - התמודדו בפלייאוף של כל אחד מארבעת הדרגים (א', ב', ג' ו-ד') - חצי גמר וגמר (משחק אחד כל אחד). המנצחת בכל פלייאוף - העפילה ליורו 2020 - כך, בסך הכל נוספו עוד 4 נבחרות, להשלמת 24 העולות ליורו 2020. בסיכום ליגת האומות 2018/2019 דורגו 55 הנבחרות באופן הבא: מקרא: מודגש = אלופת אליפות אירופה באותה שנה נטוי = מארחת אליפות אירופה באותה שנה מדיה וקבצים בנושא מוקדמות יורו 2020 בוויקישיתוף רגולציית אופ"א - אליפות אירופה בכדורגל 2018-20, 9 במרץ 2018. עד שנת 1988 התמודדה כברית המועצות ובשנת 1992 התמודדה כחבר המדינות העצמאיות עד שנת 1980 התמודדה כצ'כוסלובקיה עד שנת 1988 התמודדו בנפרד נבחרות מזרח גרמניה ומערב גרמניה. לאחר האיחוד - אוחדו הישגי שתי הקבוצות
אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג

אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג (בגרמנית: Alexander Carl, Herzog von Anhalt-Bernburg;‏ 2 במרץ 1805 - 19 באוגוסט 1863) היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר היה הדוכס האחרון של דוכסות אנהלט-ברנבורג. אלכסנדר קרל נולד בבאלנשטדט ב-2 במרץ 1805 לאלקסיוס פרידריך כריסטיאן, דוכס אנהלט-ברנבורג ולמריה פרדריקה מהסן-קאסל, בתם של וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן ווילהלמינה קרולינה, נסיכת דנמרק. בשנת 1834 מת אביו, ואלכסנדר קרל עלה לשלטון במקומו. ב-30 באוקטובר 1834 התחתן אלכסנדר קרל עם פרדריקה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ולואיזה קרולינה, נסיכת הסן-קאסל, ואחותו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, אולם לא היו להם ילדים. בנובמבר 1855 הוגבל הדוכס לטירת הוים, בשל מחלת נפש מתקדמת (כמה מקורות טוענים כי סבל מסכיזופרניה). שם, אלכסנדר קרל בילה את שארית חייו תחת טיפול רפואי בחברת עוזרו, הצייר וילהלם פון קיגלגן. בשל חוסר היכולת שלו, אשתו פרדריקה שלטה כעוצרת הדוכסות במקומו. ב-19 באוגוסט 1863 אלכסנדר קרל נפטר בהוים, ומכיוון שלא היו לו ילדים ירש אותו קרוב משפחתו, ליאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו-קתן, אשר איחד את הדוכסויות ליצירת דוכסות אנהלט. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג בוויקישיתוף
קרחון קארי (אנטארקטיקה)

קרחון קארי (באנגלית: Carey Glacier) הוא קרחון יובלי בקצה הדרום מזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה. הקרחון ממוקם ממזרח לפסגת מילר ולפסגות פרוזין, וממערב לפסגת ראסט ופסגת מאלקוץ'. הקרחון זורם לכיוון דרום מזרח, ונשפך אל קרחון מינסוטה. הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים שנערכו על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שם סגן דייוויד ווץ קארי (David W. Carey) טייס בטייסת VX-6, של צי ארצות הברית שנהרג בהתרסקות מטוס נפטון P2V במצר מקמרדו באוקטובר 1956. קרחון קארי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון קארי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון קארי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הקרחון מידע גאוגרפי והיסטורי
עקב שחור מצויץ

עקב שחור מצויץ (שם מדעי: Buteogallus coronatus) הוא עוף דורס יום טרופי מהסוג עקב שחור השייך לקבוצה עיטים טרופיים. עוף זה מצוי ביערות הגשם ובביצות של אמריקה הדרומית. בעבר שויך לסוג עיט מצויץ, אבל הוא קרוב יותר לעקבים מלעיטים. אורך העקב 73–79 סנטימטר, מוטת כנפיו 170–183 סנטימטר ומשקלו 2.95 קילוגרם בממוצע. הוא בעל כסות נוצות כהות, זנב שחור-לבן ונוצות היוצרות מעין "כתר" על ראשו, דבר שנתן לו את שמו. העקב בעל טפרים מגודלים בקצות רגליו הצהובות איתם הוא הורג את טרפו. הוא חי בביצות ויערות גשם בדרום-מרכז אמריקה הדרומית בברזיל, פרגוואי, ארגנטינה ובוליביה. הוא ניזון מחיות יער שונות ובעיקר מיונקים כמו מכרסמים, קופים, סמוריים, בואשיים וארמדילו וכן גם מדגים, זוחלים ועופות שונים לרבות תרנגולים וטינמיים. מקנן על עצים, יוצר קן גדול בעומק 30 סנטימטר ורוחב 1.2 מטר. בתוך הקן הנקבה מטילה ביצה בודדת, בדרך כלל באוקטובר. מצב השימור של העקב מוגדר בסכנת הכחדה עקב הפגיעה ביערות הגשם ואולי גם ציד. משערים שנותרו רק 350–1,500 פרטים ממנו. מדיה וקבצים בנושא עקב שחור מצויץ בוויקישיתוף עקב שחור מצויץ, באתר NCBI (באנגלית) עקב שחור מצויץ, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עקב שחור מצויץ, באתר GBIF (באנגלית) עקב שחור מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
נמל התעופה הבין-לאומי ז'וקובסקי

נמל התעופה הבין-לאומי ז'וקובסקי (ברוסית: Международный аэропорт Жуковский, באנגלית: Zhukovsky International Airport) הוא נמל תעופה בינלאומי קטן המשמש את מחוז מוסקבה הממוקם כ-36 ק"מ ממרכז העיר מוסקבה. שדה התעופה שימש כמתקן בדיקות במהלך המלחמה הקרה. הנמל נחנך רשמית ב-30 במאי 2016 והוא אחד מארבעת נמלי התעופה של העיר. ממשלת רוסיה חתמה על צו להקמת שירותים בינלאומיים בשדה התעופה. שדה התעופה החל את שירותו המסחרי הראשון ב 12 בספטמבר 2016, כאשר חברת התעופה הבלארוסית בלאוויה הפעילה מדי יום שירות טיסות ממינסק ל-ז'וקובסקי. שדה תעופה ז'וקובסקי עומד בדרישות של חברות תעופה בעלות נמוכה. בעבר שימש את מטוסי המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית. בנמל קיים מסלול המראה אחד באורך 4,600 מטרים וכן מסלול נוסף באורך 2,950 מטר אך הוא סגור כעת. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי ז'וקובסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי ז'וקובסקי CAPA, Moscow Zhukovsky International Airport
עקב-שחור מתבודד

עקב-שחור מתבודד (שם מדעי: Buteogallus solitarius) הוא עוף דורס יום טרופי מהסוג עקב שחור השייך לקבוצה עיטים טרופיים וחי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. בעבר השתייך לסוג עיט מצויץ. אורך העיט 63-76 ס"מ ומוטת כנפיו 152-188 ס"מ. משקלו 2.75 ק"ג בממוצע. הוא בעל נוצות שחורות עם מקור צהוב מעוקל ורגליים צהובות. הזנב מפוספס בשחור-לבן. ראשו מכוסה בציצות גבוהות. במראהו הוא מזכיר מאוד את העקב השחור הגדול (Buteogallus urubitinga) החי באותו אזור אך הוא הרבה יותר גדול. עיט זה חי ביערות ההרים בגובה 600-2,700 מ' ממקסיקו עד ארגנטינה. רוב תזונתו מורכבת כנראה מנחשים אך הוא יכול לטרוף בעל חיים בגודל של אייל קטן ונמצאו שרידי צ'צ'לקה בקינו. תצפיות העיט די נדירות בטבע. מדיה וקבצים בנושא עקב-שחור מתבודד בוויקישיתוף עקב-שחור מתבודד, באתר ITIS (באנגלית) עקב-שחור מתבודד, באתר NCBI (באנגלית) עקב-שחור מתבודד, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עקב-שחור מתבודד, באתר GBIF (באנגלית) עקב-שחור מתבודד באתר הרשימה האדומה של IUCN
מצוקי מילר

מצוקי מילר (באנגלית: Miller Bluffs) הוא קו מצוקים תלול באנטארקטיקה, הפונה לכיוון מזרח. המצוקים משתרעים לכיוון מערב - צפון מערב ממצוק פורוס שבשפך קרחון ניוקאמר, לאורך המורדות הצפון מזרחיים של רמות גרומשין בצפון רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה. גובה המצוקים 1,610 מטרים מעל פני הים. קצהו הצפוני של המצוק צולם על ידי לינקולן אלזוורת' במהלך הטיסה הטרנס-אנטארקטית שלו ב-23 בנובמבר 1935. המצוק מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר, שבוצעו על ידי טייסת VX-6 של צי ארצות הברית בשנת 1959. שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. המצוק נקרא על שם ג'ורג' פ. מילר (George P. Miller), יושב הראש של ועדת המדע והחלל של בית הנבחרים של ארצות הברית, אשר תמיכתו בחקר אנטארקטיקה איפשרה את המחקר ביבשת בין השנים 1958–1972. מצוקי מילר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מצוקי מילר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור המצוקים מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
יחיאל דזימיטרובסקי

הרב יחיאל מיכל בער הלוי דזימיטרובסקי (נולד ב-כ"א באלול ה'תשכ"א, 2 בספטמבר 1961) הוא ר"מ בישיבת פוניבז' ובעברו כיהן כר"מ בישיבות קמניץ ואור לציון וכמשיב בישיבת קול תורה. נודע עקב מהדורותיו המוערות לספרי למדנות נפוצים בעולם ישיבות, כגון קצות החושן ונתיבות המשפט. נולד בירושלים בכ"א אלול ה'תשכ"א (2 בספטמבר 1961) לרב יצחק מראשי ישיבת קול יעקב ומחבר ספר "ברכת הלוי", ולביילה נכדתו של הרב ברוך בער ליבוביץ מחבר ספר הברכת שמואל שנולדה בפולין. בילדותו למד בתלמוד תורה קמניץ, המשיך לישיבת קמניץ ואחר כך עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. שם התקרב מאוד לראשי הישיבה רבי שמואל רוזובסקי, הרב דוד פוברסקי ובעיקר להרב שך. בשנת ה'תשמ"ד (1984) נישא לשרה וינטרניץ. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בכולל של ישיבת קול תורה. בשנת תשמ"ז בהיותו בן עשרים ושש שנים הוציא את ספרו "מלואי חושן" על ספר קצות החושן של הרב אריה לייב הלר, שנפוץ כיום בעולם הישיבות. הספר קיבל את הסכמתו של הרב שך שבהסכמתו מעיד על גדלותו בתורה עוד מצעירותו. בשנת תשס"ח (2008) מונה בידי ראש ישיבת פוניבז' הרב שמואל מרקוביץ לכהן כראש קיבוץ בישיבת פוניבז' שבראשותו, מהלך שנתמך בידי הרב אלישיב. בשנת תשע"ו החל למסור שיעורים לפרקים בסופי זמן בישיבה כמחליף וממלא מקום של הרמי"ם הקבועים בישיבה. מדי ליל שישי מוסר שיעורים לבחורים מישיבות בריסק בביתו. בעבר מסר שיעורים בישיבת קול תורה. אחיו, הרב אליהו מרדכי הלוי משמש כר"מ בישיבת זכרון מאיר גיסו, הרב דוד סופר משמש כר"מ במכינה לצעירים "קרלינסקי" בנו, הרב דוד מרבני כולל פוניבז' בנו, הרב יוסף חיים מראשי כולל זיו יהודה חתנו, הרב יוסף שמעון פרסר משמש כראש כולל לאברכים, חתנו, הרב שבתי יונה כרמל מרבני כולל מיר חתנו, הרב אשר ישעיה צימרמן משמש כראש כולל לאברכים "מלואי חושן" על ספר קצות החושן של רבי אריה לייב הכהן הלר. "מלואי המשפט" על ספר נתיבות המשפט של רבי יעקב לוברבוים מליסא. "מלואי חותם" על ספר אבני מילואים של רבי אריה לייב הכהן הלר. "מלואי שמעתתא" על ספר שב שמעתתא של רבי אריה לייב הכהן הלר. "מלואי אורח חיים" על ספר מקור חיים של רבי יעקב לוברבוים מליסא. "מלואי הבית" על ספר פתח הבית של רבי אברהם טיקטין. "מלואי קול אריה" על ספר שאגת אריה של רבי אריה לייב גינזבורג. מראי מקומות על מסכתות רבות מן הש"ס. שיעורי הרב יחיאל דזימיטרובסקי באתר "קול הלשון" יחיאל מיכל בער בן יצחק דזימיטרובסקי (1961-), הלוי, דף שער בספרייה הלאומית קובץ הערות ומראי מקומות במסכת כתובות, באתר גוגל ספרים קובץ הערות ומראי מקומות במסכת יבמות, באתר גוגל ספרים
קרחון ניוקאמר

קרחון ניוקאמר (באנגלית: Newcomer Glacier) הוא קרחון החוצה את חלקו הצפוני של רכס סנטינל שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 37 קילומטרים. גובהו של הקרחון 661 מטרים מעל פני הים. מוצאו של הקרחון בסמוך לפסגת אלן, והוא זורם לכיוון דרום מזרח בין רמות גרומשין והרכס המרכזי של רכס סנטינל, ובהמשך זורם מזרחה בין רמות גרומשין ורמות סוסטרה. הקרחון יוצא מרכס סנטינל צפונית לפסגת בראקן ודרומית למצוק פורוס. יובלי הקרחון הם: קרחון אנצ'ילאוס קרחון סאבאזיוס קרחון וידול שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שם לויד אי. ניוקאמר (Loyd E. Newcomer) מפקד בטייסת VX-6 של צי ארצות הברית, וטייס בטיסות צילום שבוצעו על ידי הטייסת באזור הקרחון ב-14 - 15 בדצמבר 1959. • Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide • James G. Bockheim, The Soils of Antarctica, P 172 • Zhigang Peng, Jacob I. Walter, Richard C. Aster, Andrew Nyblade, Douglas A. Wiens and Sridhar Anandakrishnan, Antarctic icequakes triggered by the 2010 Maule earthquake in Chile, P 2 קרחון ניוקאמר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון ניוקאמר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הקרחון תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור קרחון ניוקאמר מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי