laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ככה זה בחיים

"ככה זה בחיים" (באנגלית: "Grounded for Life"; בתרגום חופשי: "מקורקעים לכל החיים") הייתה קומדיית מצבים אמריקנית ששודרה מה-10 בינואר 2001 ועד ל-28 בינואר 2005, ברשת FOX האמריקנית (בשתי עונותיה הראשונות) ולאחר מכן ברשת WB. בישראל היא שודרה בערוץ 3 ובסטאר וורלד. הסדרה תיארה את חייה של משפחת פינרטי, המתגוררת בסטטן איילנד שבניו יורק. סימן ההיכר הבולט של הסדרה היה שחלק מעלילת הפרק סופר תמיד על ידי הדמויות והוצג בפלשבקים. שיר הפתיחה של הסדרה בוצע על ידי הלהקה "Ween" (אנ'). שון פינרטי (דונאל לוג): אבי המשפחה, חובב בירה ומוזיקה. הוא וקלודיה נישאו מיד עם סיום התיכון, כיוון שזו נכנסה להריון עם לילי. בעונה השלישית הוא רכש פאב ביחד עם אדי, והם ניהלו אותו ביחד כמעט עד לסוף העונה האחרונה. קלאודיה פינרטי (מייגן פרייס): אם המשפחה. החלה ללמוד לימודי ערב בעונות האחרונות של הסדרה. בעונה האחרונה היא הייתה הרה עם הבת הרביעית למשפחה, שנקראה בסוף גרייסי, לאחר שהשם שנבחר לה, רוז, הזכיר לכולם את הסרט טיטניק. לילי פינרטי (לינסי בריטלרסון): הבת הבכורה. בתחילת הסדרה היא בת 14, ובסופה היא מסיימת את בית הספר התיכון ועומדת להתחיל לימודיה באוניברסיטת UCSU. היא מעודדת בקבוצת המעודדות של בית הספר, והיא נחושה להשיג אליה את תשומת לבם של הוריה באמצעות מרד נעורים. בשלב מסוים היא מתחילה לצאת עם השכן, בראד, ואף מתאהבת בו. ג'ימי פינרטי (גריפין פרייזן): הבן השני. חכם, ציניקן וחובב של המין השני. הנרי פינרטי: הבן השלישי. הנרי הוא ילד משונה, היפראקטיבי ומוזר. בעונה הרביעית השחקן ששיחק אותו, ג'ק בורבג', עבר עם משפחתו דירה ולכן הוא עזב את הסדרה ללא הסבר עלילתי. עם זאת, הדמויות המשיכו להזכירו מפעם לפעם, ובפרק האחרון אמר וולט ש"הנרי פה איפשהו". אדי פינרטי (קווין קוריגן): אחיו של שון. בחור מפוזר, אדיש ולא אחראי, שגורם לבעיות רבות לשון ולמשפחתו. יש לו נטייה לצאת עם בחורות משונות. אחת מהן היא איימי המשוגעת, שהוא ושון מוכרים לה את הפאב בסוף העונה החמישית (לאחר שהיא פותחת תערוכה של תמונות עירום של אדי). וולט פינרטי: אביו של אדי. מחנך את בני משפחתו בדרך שנויה במחלוקת; לדוגמה, באחד הפרקים מגלה אדי שהוא שמאלי, ושוולט טען בפניו במשך כל חייו שהוא בעצם ימני, משום שזה נראה לו משונה. בעונה השלישית, כשהסדרה עברה לרשת WB, נעלמה בהדרגה דמותו של וולט (אם כי הוא הופיע להופעות אורח פה ושם). בראד או'קיף (ברט הריסון): השכן בבית ליד. מאוהב כל חייו בלילי, עד שזו מסכימה לצאת איתו והם הופכים לזוג. בראד הוא בחור חכם ו"חנון", שמתקבל עם סוף הסדרה לאוניברסיטת ייל היוקרתית. בתחילת העונה החמישית מתגלה שהוא בגד בלילי עם בחורה מ"מחנה המדע" שהוא נוהג לבלות בו בקיץ, ושבאותו זמן לילי בגדה בו עם בחור בשם ג'ואי, והם נפרדים. בראד מתחיל לצאת עם שכנה מבית סמוך אחר בשם טאיה, אולם בסופו של דבר הם נפרדים ובראד ולילי חוזרים להיות ביחד. בעונה השלישית הפכה דמותו של בראד לדמות קבועה בסדרה. האחות הלן: נזירה המלמדת בבית הספר הקתולי שבו לומדים לילי, הנרי וג'ימי. האחות הלן היא קשוחה והיא מרבה להיכנס לקונפליקטים עם לילי. דין פיראמאטי (מייק ווגל): מתופף בלהקה של שון ואדי. מתחיל לצאת עם לילי עד שהיא בוגדת בו עם בראד. (עונות 1–4) אתר האינטרנט הרשמי של ככה זה בחיים (באנגלית) "ככה זה בחיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ככה זה בחיים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ככה זה בחיים", באתר Metacritic (באנגלית) "ככה זה בחיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הפסיכולוגית (סדרת טלוויזיה)

הפסיכולוגית היא סדרת דרמה קומית ישראלית בת 12 פרקים, בכיכובה של קרן מור ושחקנים נוספים כגון טל פרידמן, גיא גורביץ' ועוד. הסדרה מבוססת על הסדרה האמריקאית "Web Therapy" (אנ') ("טיפול אונליין") בכיכובה של ליסה קודרו, שהיא גם היוצרת של הסדרה. הסדרה עוסקת בפסיכולוגית תותי ליבליך, אשר פוטרה מעבודתה במשרד פיננסי, ומחליטה ליזום מותג אינטרנטי עסקי של טיפול פסיכולוגי דרך האינטרנט שאורכו 3 דקות בלבד. הסדרה מצולמת כולה כביכול דרך מצלמת הרשת של הפסיכולוגית. העלילה מתמקדת במאמצים של תותי לקדם את המותג החדש שלה, ביחסיה עם בעלה החמקמק ובטיפולים שהיא מעניקה לדמויות מזדמנות. הדמויות בסדרה אגוצנטריות, נרקיסיסטיות, אינטרסנטיות, אופורטוניסטיות ופגיעות מאוד. הדבר יוצר מצבים קיצוניים, קומיים ונוגעים ללב. הסדרה עלתה לשידור ב-7 במאי 2018 ביוטיוב, ושידורה הטלוויזיוני החל ב-18 ביולי באותה שנה בערוץ כאן 11 ב-3 באוקטובר הסתיים שידור העונה הראשונה. תותי ליבליך (קרן מור) - נשואה לעורך דין ידוע שעומד לרוץ לפוליטיקה בתפקיד בכיר. יוזמת מותג אינטרנטי עסקי של טיפול פסיכולוגי אונליין שארכו 3 דקות בלבד. אפי ליבליך (טל פרידמן) - עו"ד מצליח מאוד, גר באקירוב, נשוי לתותי כעשרים שנה. הומו פעיל בארון. ליאת שטרוזמן (רותם סלע) - המזכירה במשרד הפיננסי. מצחיקה, לא אינטליגנטית, מינית מאוד. מעריצה את תותי. נועם סוקולוב (גיא גורביץ') - מטופל של תותי שהופך לעוזר אישי שלה. בעל צורך פתולוגי לרָצות, מזוכיסט נחוש. אבנר דסקל (יובל שגב) - עובד צווארון לבן במשרד הפיננסי. נזקק רגשית ומתאהב בנשים מתעללות. נמשך לתותי. אילן עוזר (מנשה נוי) - עו"ד פרגמטי. נשוי לאישה עם פתולוגיות דומות לאלו של תותי. חמודי עלאווי (אמיר שורוש) - ערבי ישראלי. עובד כאיש טכני במשרד של אפי. מתחיל כבתול ואז שוכב עם ליאת. תמיד מוכן לעזור ומסתבך כתוצאה מכך. אמא של תותי (ג'יטה מונטה) - אלמנה, יורשת עשירה של הון משפחתי עצום. אישה קשה וחסרת גבולות. התחילה לעשות קעקועים ולצרוך סמים קלים לעת זיקנה. הדר (אורטל בן שושן) - ארוסתו של נועם. שברירית, זהירה ושתלטנית. תמיד במצב של קונפליקט. נמשכת לנועם. עברה הרבה טיפולים פסיכולוגיים ורוחניים. ז'וליאן קליין (דב'לה גליקמן) - פסיכיאטר בעל שיעור קומה. נוקשה, שמרן ופחדן. שרונה בן אברהם (עמנואל הורי) - רווקה, מכורה לחיצוניות, ציידת גברים, משפילה נשים אחרות כדי לאשר את הדימוי העצמי שלה. מנו אטינגר (צחי גראד) - מחפש ריגושים. רוצה הכל ומאבד עניין כשמשיג אותו. צריך מישהי שתנצח אותו. לרגע רואה אפשרות כזו בתותי. מרגלית אביונה (שני קליין) - אשתו של רב. דתייה רוחנית, מניפולטיבית, בעלת ייצר מיני עז ותיאבון לכוח. אריאלה לוין (יעל שרוני) - אחות של תותי. פסיכואנליטיקאית. ה"נורמלית" של המשפחה. גרושה עם ארבעה ילדים. מסובכת כלכלית. דרור לחמן (גל תורן) - בעל חברה פיננסית מצליחה. ניהל רומן מיני עם תותי. מסתבך בהעלמת מס וזוכה לפרסום שלילי. אבי לוי (אורי הוכמן) - מנהל הקמפיין הפוליטי של אפי. תכליתי וממוקד. מאוהב באפי. מילי מליקה (מירי מסיקה) - זמרת מפורסמת ונרקיסיסטית. הפסיכולוגית, פרקים מלאים, אתר כאן איתי שטרן, "קרן מור היא הבן אדם הכי מצחיק שאני מכירה", באתר הארץ, 15 ביולי 2018 עמי פרידמן, ליסה קודרו: "ענדתי בגאווה מגן דוד", באתר ynet, 17 ביולי 2018 ביקורות: סמדר שילוני, "הפסיכולוגית": מטורפת קצת יותר מדי, באתר ynet, 19 ביולי 2018 נדב מנוחין‏, פסיכולוגית בגרוש: הקומדיה של כאן 11 תשעמם אתכם אחרי שלוש דקות, באתר וואלה, 19 ביולי 2018 בן בירון, ‏12 סדרות חדשות שאתם חייבים לראות במאי 2018, באתר ‏מאקו‏, 2 במאי 2018
דניאל סירקיס

דניאל סירקיס (ב' בשבט ה'תרמ"ב, 22 בינואר 1882 – ט' באדר ב' ה'תשכ"ה, 13 במרץ 1965) היה ממייסדי התנועה הציונית-דתית בפולין, חבר הוועד הלאומי בתקופת אספת הנבחרים השלישית, יושב ראש ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב בשנים 1933–1938, מנהל סניף בנק המזרחי בחיפה, ממלא מקום במועצת המדינה הזמנית, וחבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת לישראל. סירקיס נולד בזגייז' שבפולין, למשפחה של חסידות גור. אביו שלמה היה תעשיין ידוע בפולין. הוא קיבל חינוך תורני וחסידי ובשנת 1900 התחתן עם נחמה בלאס מוורשה. בהמשך הקים עם אחיו בית חרושת לטקסטיל, והיה מחלוצי העסקת יהודים במקצוע הטוויה. הוא היה פעיל בתנועת המזרחי ושימש ראש הקהילה בזגייז'. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הקים בית חרושת לטקסטיל ביפו ולאחר ביקור בארץ ישראל בשנת 1924, החליט לעלות לארץ ישראל והקים בית בשדרות רוטשילד. הוא חזר לפולין לחסל את עסקיו, שלח את משפחתו לארץ ישראל ובשנת 1925 עלה אחריהם. בארץ ישראל היה פעיל בתנועת המזרחי ובשנת 1931 נבחר לאספת הנבחרים השלישית והיה חבר בוועד הלאומי. בבחירות לוועד קהילת יהודי יפו ותל אביב, שהוחרמו על ידי מפלגות תנועת העבודה, זכה המזרחי בחמישה מושבים מתוך 21, וסירקיס מונה ליושב ראש ועד הקהילה. בסוף שנות ה-30, במקביל להיותו יושב ראש ועד הקהילה בתל אביב, נתמנה למנהל סניף בנק המזרחי בחיפה. בעקבות פטירתו של הרב מאיר בר-אילן בשנת 1949 התמנה סירקיס במקומו לנשיאות הוועד הפועל הציוני. בשנת 1962 נתמנה לבית דין הכבוד של תנועת המזרחי העולמית. נפטר במרץ 1965, ח' באדר ב' ה'תשכ"ה. על שמו רחוב בשכונת קריית משה בירושלים. כמו כן, בניין הפנימייה של הישיבה לצעירים של מרכז הרב קרוי "בית דניאל" על שמו. הבניין ממוקם בסמיכות לרחוב סירקיס (בסוף רחוב קורות העתים). דוד תדהר (עורך), "דניאל סירקיס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 959 יעקב רימון, יושר לב ומצפון גדול, הצופה, 12 באפריל 1965 בקומה זקופה, הצופה, 14 במרץ 1965 אבי יעקב והרב שלום נתן רענן, ר' דניאל סירקיס ז"ל: שבעה לפטירתו, הצופה, 21 במרץ 1965, עמ' 2 ממאמריו: שתדלנות או מלחמה לאומית?, חזית העם, 9 בספטמבר 1932 ר' שלמה סירקיס ז"ל, הַבֹּקֶר, 9 בנובמבר 1941 אל הציבור העברי, הַבֹּקֶר, 24 במאי 1938 חיפה מבכה את המנהיג הגדול, הַבֹּקֶר, 6 באוגוסט 1940 ד. סירקיס יבל"ח ממלא מקום הרב בר אילן ז"ל בנשיאות, הצופה, 16 במאי 1949 נבחרו המוסדות המנהלים של התנועה, הצופה, 26 באוגוסט 1962 נפטר ר' דניאל סירקיס ז"ל, הצופה, 14 במרץ 1965; המשך
מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה

מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Mathilde zu Schaumburg-Lippe‏; 11 בספטמבר 1818 – 14 באוגוסט 1891), הייתה אשתו של אויגן, דוכס וירטמברג. מתילדה נולדה ב-11 בספטמבר 1818 בביקבורג שהשתייכה לנסיכות שאומבורג-ליפה, לגאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולאידה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן. ב-15 ביולי 1843 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1875 מת בעלה אויגן, וב-14 באוגוסט 1891 מתה מתילדה בקרלסרוהה. ב-15 ביולי 1843 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים: וילהלמינה, דוכסית וירטמברג (1844–1892), התחתנה עם ניקולאס, דוכס וירטמברג אויגן, דוכס וירטמברג (1846–1877), התחתן עם ורה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה פאולינה, דוכסית וירטמברג (1854–1914), התחתנה עם ד"ר מלכור הנס אוטוקאר ווילים מדיה וקבצים בנושא מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה בוויקישיתוף מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה (בגרמנית)
ואדים מילוב

ואדים מילוב (ברוסית: Вадим Милов‏; נולד ב-1 באוגוסט 1972 באופה) הוא שחמטאי סובייטי-ישראלי-שווייצרי בדרגת רב אמן. נכון לאפריל 2021, מדורג במקום הראשון בשווייץ לפי מד כושר. ואדים מילוב נולד באופה. זמן קצר לאחר התפרקות ברית המועצות הוא עלה לישראל. באליפות ישראל בשחמט 1992 הוא סיים במקום ה-11 ובשנת 1994 הוא סיים במקום השביעי. בשנת 1996 היגר לשווייץ. בשנת 1995 הוא ניצח בתחרות בינלאומית בבריסל, בשנת 1999 באוסטרליה, בשנת 2002 במוסקבה, בשנת 2003 באשדוד וג'נובה. הוא ניצח בתחרות במקסיקו סיטי בשנים 2003, 2005 ו-2006. בשנת 2007 הוא ניצח בתחרות בשיקגו, תוך ניצחון על יורי שולמן במשחק המכריע. באליפות אירופה לנבחרות הוא פעמיים שיחק עבור נבחרת שווייץ. 1992 - אמן בינלאומי 1993 - רב אמן. בשנת 1994 וב-2000 השתתף מילוב באולימפיאדת שחמט: מדיה וקבצים בנושא ואדים מילוב בוויקישיתוף ואדים מילוב, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ואדים מילוב, באתר פיד"ה (באנגלית) ואדים מילוב, באתר האיגוד הישראלי לשחמט Milov, Vadim - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומא עיר פרזות

רומא עיר פרזות (באיטלקית: Roma città aperta) הוא סרט קולנוע מ-1945 בבימויו של רוברטו רוסליני. הסרט נחשב לאבן דרך בתולדות הקולנוע האיטלקי היות שהוא נחשב לסרט הנאו-ריאליזם האיטלקי הראשון. הסרט הופק וצולם זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בתנאי הפקה קשים ביותר (סרטי הצילום נקנו כל פעם מרוכל ברחוב, הצילום לא בוצע באולפנים משום שהללו נהרסו בהפצצות, ומרבית הדמויות אינן מגולמות בידי שחקנים). מטרתו המקורית של רוסליני הייתה ליצור סרט תיעודי קצר על דון מורוסיני, כומר שהוצא להורג על ידי הנאצים בגלל שיתוף פעולה עם המחתרת. במקביל עבד רוסליני על סרט תיעודי נוסף שהיה אמור לעסוק בילדים פרטיזנים ופעולתם במחתרת. בשלב מסוים הוחלט לאחד את שני הסרטים. והתסריט נכתב תוך שבוע בהשתתפות פדריקו פליני. עלילת הסרט מתרחשת בשנים 1943–1944 ומספרת את סיפורו של מעמד הפועלים ברומא הכבושה על ידי הנאצים, תוך התמקדות באוכלוסייה הלוחמת. סיפור העלילה מאחד בין שני כוחות אויבים: הקומוניסטים, והכנסייה המתאחדים במחתרת ונלחמים יחד בכיבוש. מנהיג המחתרת מנפרדי (מרצ'לו פליירו) מבוקש על ידי הגרמנים ומתחבא בבלוק הדירות של חברו פרנצ'סקו (פרנצ'סקו גרנדג'קט) וארוסתו ההרה פינה (אנה מניאני). תוך שהוא במסתור הוא מבקש מדון פייטרו (אלדו פבריצי) הכומר הקתולי חבר המחתרת, לבצע עבורו משלוח של כסף לשותפיו. עלילת משנה של הסרט עוסקת במחתרת הילדים, שבה חבר גם בנה הקטן של פינה. הסרט משחזר באופן מפורט את פעולות המחתרת תוך צילום באתרי התרחשות אותנטיים, והוא נע פעמים רבות בין המלודרמטי והקומי. דבר שהפנה נגדו את הביקורת ופסל אותו בעיני רבים מהשתייכות לזרם הנאו ריאליסטי. דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "רומא עיר פרזות", עמ' 59–61 Brunette Peter, Roberto Rosselini, University of California press, 1996. Ch. II The War Trilogy and After מדיה וקבצים בנושא רומא עיר פרזות בוויקישיתוף "רומא עיר פרזות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רומא עיר פרזות", באתר נטפליקס "רומא עיר פרזות", באתר AllMovie (באנגלית) "רומא עיר פרזות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רומא עיר פרזות", באתר אידיבי "רומא עיר פרזות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רומא עיר פרזות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "רומא עיר פרזות" באתר פסטיבל ירושלים לקולנוע
לואיזה, נסיכת שטולברג-גדרן (1764-1834)

לואיזה, נסיכת שטולברג-גדרן (בגרמנית: Prinzessin Luise zu Stolberg-Gedern; ‏13 באוקטובר 1764 - 24 במאי 1834), הייתה אשתו של אויגן, דוכס וירטמברג. לואיזה נולדה ב-13 באוקטובר 1764 בעיר אלס שבתחומי ממלכת פרוסיה, לכריסטיאן קרל, נסיך שטולברג-גדרן ולאלאונורה, רוזנת רויס-לובנשטיין, בתם של היינריך השני, רוזן רויס-לובנשטיין ויוליאנה דורותיאה שרלוטה, רוזנת הוכברג והברונית פירסטנשטיין. לואיזה נולדה שלושה חודשים לאחר מות אביה. ב-5 ביוני 1780 התחתנה לואיזה עם קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן, אולם הוא מת בשנת 1782 ללא שנולדו להם ילדים. ב-21 בינואר 1787 התחתנה לואיזה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים. ב-24 במאי 1834 מתה לואיזה בביתה בבאד קרלסרוהה, והיא בת 69 שנים. ב-21 בינואר 1787 התחתנה לואיזה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים: אויגן, דוכס וירטמברג (1788–1857), התחתן עם מתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט, ולאחריה התחתן עם הלנה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג לואיזה, דוכסית וירטמברג (1789–1851), התחתנה עם אוגוסט, נסיך הוהנלוהה-אהרינגן גאורג פרדיננד, דוכס וירטמברג (1790–1795) היינריך, דוכס וירטמברג (1792–1797) פאול וילהלם, דוכס וירטמברג (1797–1860), התחתן עם מריה סופיה, נסיכת טורן וטקסיס מדיה וקבצים בנושא לואיזה, נסיכת שטולברג-גדרן בוויקישיתוף
יאקיב חאמו

יאקיב מיכאלוביץ' חאמו (באוקראינית: Яків Михайлович Хаммо; נולד ב-11 ביוני 1994) הוא ג'ודוקא אוקראיני המתחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג, מחזיק בשתי מדליות ארד מאליפות העולם בשנים 2015 ו-2021. במאי 2015, זכה חאמו במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית זהב בגראנד פרי זאגרב, לאחר שניצח בגמר את ולאדוט סימיונסקו הרומני. ב-27 ביוני התחרה חאמו באליפות אירופה שנערכה במסגרת המשחקים האירופיים בבאקו וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את בנג'מין הרמגניס הבלגי, בשמינית הגמר הוא גבר באיפון על ולאדוט סימיונסקו הרומני וברבע הגמר הפסיד בעונשים לרנאט סיידוב הרוסי. חאמו נשר לקרבות בית הניחומים שם ניצח את רוי מאייר ההולנדי ועלה לקרב על מדליית הארד מול מריוס פאסקביסיוס הליטאי אותו ניצח בניקוד ווזארי ושתי יוקו. באליפות העולם באותה השנה שנערכה באסטנה, חאמו התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הארד. בקרב הראשון חאמו גבר באיפון על אל מחדי מלקי המרוקאי לאחר ריתוק מוצלח, בקרב השני הוא ניצח בניקוד ווזארי את רנאט סיידוב הרוסי ובשמינית הגמר ניצח בעונשים את עבדולו טנגרייב האוזבקי. ברבע הגמר חאמו הפסיד באיפון לריו שיצ'ינוהה היפני ונשר לקרבות בית הניחומים שם גבר באיפון על סוון היינלה הגרמני ועלה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה חאמו התמודד מול קים סונג-מין הדרום-קוריאני וכ-40 שניות מפתיחת הקרב חאמו הטיל בהצלחה את הקוריאני וקיבל ניקוד איפון. ב-1 בנובמבר 2015, השתתף חאמו בגראנד סלאם אבו דאבי וזכה במדליית הכסף כאשר הגיע עד לגמר והפסיד לקים סונג-מין הדרום-קוריאני. בפברואר 2016, הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי דיסלדורף לאחר שגבר בגמר על אסלאם אל שהאבי המצרי. ב-8 במאי זכה חאמו בגראנד סלאם באקו לאחר שניצח ברבע הגמר את רפאל סילבה הברזילאי, בחצי הגמר את דויד מורה הברזילאי ובגמר את רוי מאייר ההולנדי. ב-18 בנובמבר 2018, חאמו זכה במדליית זהב בגראנד פרי האג כאשר ניצח בגמר את ולדוט סימיונסקו הרומני. ב-26 בינואר 2019, חאמו זכה במדליית כסף בגראנד פרי תל אביב לאחר שהגיע עד שלב הגמר בו הפסיד לאורי ששון הישראלי. באולימפיאדת טוקיו 2020, חאמו סיים במקום החמישי. לאחר ניצחון מוקדם על ולאדוט סימיונסקו הרומני, הוא הפסיד בשלב רבע הגמר להיסאיושי הראסווה היפני ונשר לקרבות בית הניחומים. לאחר ניצחון על בקמורוד אולטיבוייב האוזבקי, הוא הגיע לקרב על מדליית הארד בו הפסיד לטמרלן בשייב הרוסי. מקור: אליפות העולם: אסטנה 2015: מדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג אליפות אירופה: באקו 2015: מדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי): גראנד פרי זאגרב 2015: מדליית זהב גראנד סלאם אבו דאבי 2015: מדליית כסף גראנד פרי דיסלדורף 2016: מדליית זהב גראנד סלאם באקו 2016: מדליית זהב גראנד פרי זאגרב 2018: מדליית ארד גראנד פרי האג 2018: מדליית זהב גראנד פרי תל אביב 2019: מדליית כסף גראנד פרי טשקנט 2019: מדליית ארד גראנד סלאם אבו דאבי 2019: מדליית כסף גראנד פרי תל אביב 2020: מדליית ארד טורניר המאסטרס 2021: מדליית ארד מדיה וקבצים בנושא יאקיב חאמו בוויקישיתוף יאקיב חאמו, ברשת החברתית פייסבוק יאקיב חאמו, ברשת החברתית אינסטגרם יאקיב חאמו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יאקיב חאמו, באתר olympedia.org יאקיב חאמו, באתר איגוד הג'ודו העולמי יאקיב חאמו, באתר JudoInside.com פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside. תוצאות וסרטוני הקרבות - מעל 100 ק"ג, אליפות אירופה 2015, אתר JudoInside. תוצאות וסרטוני הקרבות - מעל 100 ק"ג, אליפות העולם 2015, אתר JudoInside.
כביש 5050

כביש 5050 הוא כביש אורך מקומי שמקשר את המועצה המקומית אורנית עם כביש 5 במחלף ראש העין צפון, דרך כפר קאסם. על אף שמספר הכביש הוא זוגי, מה שבדרך כלל מעיד על היותו כביש אורך שכיוונו הכללי הוא מצפון לדרום, כיוונו הכללי של כביש זה הוא ממזרח למערב, כמו בכבישי רוחב - בעלי מספר אי-זוגי. כבישי ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Михаил Павлович Романов;‏ 8 בפברואר 1798 – 9 בספטמבר 1849), היה בנו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה. מיכאיל נולד ב-8 בפברואר 1798 בצארסקויה סלו, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. בשנת 1801 נרצח אביו, ואחיו הבכור אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1814, ביום ההולדת ה-16 שלו, קיבל מיכאיל דרגת גנרל בצבא האימפריה הרוסית, והוא אף נלחם במהלך הקואליציה האנטי-צרפתית השישית נגד צרפת. בשנת 1820 הוא ייסד את בית הספר לארטילריה הראשון ברוסיה, ובשנת 1825 מונה למפקד חיל ההנדסה הרוסי. ב-20 בפברואר 1824 התחתן מיכאיל עם שרלוטה, נסיכת וירטמברג, בתם של פאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, אותה פגש בשנת 1822, ולשניים נולדו 5 ילדים. בשנת 1825 מת אחיו אלכסנדר הראשון, ואחיו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו. בעקבות מותו של אלכסנדר פרץ מרד הדקבריסטים ומיכאיל היה שותף בדיכויו, אולם הוא תמך לאחר מכן בהמרת עונש המוות בגלות עם עבודת פרך. בשנת 1826 מונה מיכאיל למפקד חיל המשמר, ובשנת 1828–1829 לחם עמו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), שבה קיבל את עיטור גאורגי הקדוש. בשנים 1830–1831 השתתף מיכאיל בדיכוי המרד הפולני, ובשנת 1832 מונה לנשיא כבוד של האקדמיה הצבאית הקיסרית. מיכאיל סבל במשך השנים ממחלות שונות, ולצורך החלמתו שהה באתרי נופש שונים באירופה במהלך השנים. בשנת 1845 מתה בתו יליזבטה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, מה שפגע קשות בבריאותו, וגרם לו לדימום מהאף. בשנת 1848 שוב החל מיכאיל לדמם מהאף, ואף סבל ההתמוטטות עצבים קשה. ביולי 1849 נסע מיכאיל לוורשה, והשתתף שם במסדר, ובמהלכו החל לחוש שיתוק בגופו. מיכאיל גסס כמה שבועות, וב-9 בספטמבר הוא מת בוורשה, וגופתו נשלחה לקבורה בסנקט פטרבורג. ב-20 בפברואר 1824 התחתן מיכאיל עם שרלוטה, נסיכת וירטמברג, בתם של פאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ממנה נולדו לו 5 ילדים: מריה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1825–1846) יליזבטה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1826–1845), התחתנה עם אדולף, דוכס נסאו יקטרינה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1827–1894), התחתנה עם גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1831–1832) אנה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1834–1836) מדיה וקבצים בנושא מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה בוויקישיתוף מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שרלוטה, נסיכת וירטמברג

שרלוטה, נסיכת וירטמברג (בגרמנית: Charlotte, Prinzessin von Württemberg‏; 9 בינואר 1807 - 2 בפברואר 1873), הייתה אשתו של מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. שרלוטה נולדה בשטוטגרט ב-9 בינואר 1807, לפאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ. ב-20 בפברואר 1824 התחתנה שרלוטה עם מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אותו היא פגשה בשנת 1822. לקראת נישואיה המירה שרלוטה את דתה לנצרות אורתודוקסית, ואף קיבלה את השם ילנה פבלובנה. מיכאיל השקיע את מירב זמנו בצבא, אולם אף על פי כן לשניים נולדו 5 ילדים. בשנת 1849 מת בעלה מיכאיל, ולאחר מותו היא הפכה לפטרונית של כמה ארגוני צדקה ואמנויות. היא הקימה את הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, וכן קבוצה של אחיות סיעודיות שהפכו בסופו של דבר לארגון הצלב האדום ברוסיה. ב-2 בפברואר 1873 מתה שרלוטה בשטוטגרט, והיא בת 66 שנים. ב-20 בפברואר 1824 התחתנה שרלוטה עם מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה 5 ילדים: מריה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1825–1846) יליזבטה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1826–1845), התחתנה עם אדולף, דוכס נסאו יקטרינה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1827–1894), התחתנה עם גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1831–1832) אנה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1834–1836) מדיה וקבצים בנושא שרלוטה, נסיכת וירטמברג בוויקישיתוף
אורורין

אורורין (שם מדעי: Orrorin; "אורורין" בשפת שבט הטוגן מקניה: "אדם מקורי", "טוגננסיס" מאזור טוגן שבקניה) הוא סוג נכחד של הומינין או קוף-אדם, שמספר שברי עצמות מאובנות שלו התגלו בקניה בשנת 2000, והם מתוארכים לגיל של כ-6 מיליוני שנה לפני זמננו, סוף עידן המיוקן. הסוג מכיל מין אחד - אורורין טוגננסיס (Orrorin tugenensis). המאובנים שנמצאו הם חלקיים ביותר, אך אחד מהם הוא חלק מעצם ירך במבנה האופייני להומינינים הולכי-על-שתיים כמו האוסטרלופיתקוס והאדם, ושונה מן המבנה האופייני לקופי-אדם. שיני טוגננסיס מצטיינים בצירוף של מידות קטנות וזגוגית עבה, שאף הוא אופייני לסוג האדם ולא לקופי-אדם. מסיבות אלו מגלי אורורין העלו את ההשערה שהוא האב הקדמון של ענף האדם, ואולם בשל מיעוט מאובנים מאותה תקופה עדיין לא ניתן לקבוע זאת בוודאות. מאובני אורורין בשנת 2000 על ידי שני פלאואנתרופולוגים צרפתיים, בריז'יט סנו (Brigitte Senut) ומרטין פיקפורד (Martin Pickford) מן המוזיאון הלאומי לתולדות הטבע בפריז. הם התגלו באזור גבעות טוגן (Tugen hills) בקניה, בתצורת לוקיינו (Lukeino Formation) העשירה במאובני בעלי-חיים מן המיוקן והפליוקן. המאובנים כוללים מספר שברי עצמות זרוע ורגליים, שני שברי לסת תחתונה ומספר שיניים מלפחות חמישה פרטי טוגננסיס שונים. ייתכן כי שן חותכת תחתונה שהתגלתה באותו מקום לפני כן, בשנת 1974, שייכת גם היא לאותו מין. אחת הלסתות, שקיבלה את המספר הקטלוגי BAR 1000’00, נקבעה כממצא המגדיר (type specimen) של המין. שכבות אבן טוף געשית באזור מאפשרות תיארוך רדיומטרי של המאובנים: 5.9 עד 6.2 מיליון שנה לפני זמננו. מדיה וקבצים בנושא אורורין בוויקישיתוף אורורין, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אורורין, באתר GBIF (באנגלית) אורורין באתר מוזאון הסמיתסוניאן (באנגלית) אורורין באתר המוזאון האוסטרלי (באנגלית) Senut, B. et al. (2002) "First hominid from the Miocene (Lukeino Formation, Kenya)" Comptes Rendus de l’Académie des Sciences - Series IIA - Earth and Planetary Science. Vol. 332 (2), pp. 137-144; doi: 10.1016/S1251-8050(01)01529-4
רוברטו רוסליני

רוברטו רוסליני (באיטלקית: Roberto Rossellini; ‏8 במאי 1906 – 3 ביוני 1977) הוא אחד הבמאים החשובים בתולדות הקולנוע האיטלקי, מחלוצי המסורת הקולנועית שנוצרה באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה, הנאו-ריאליזם האיטלקי. נולד למשפחה בורגנית ברומא. התבגרותו עברה עליו בצל משטר הפאשיזם האיטלקי, ובשנות ה-30 לחייו החל לעשות סרטים. ב-1938 הכין יחד עם חברו ויטוריו מוסוליני (בנו של בניטו מוסוליני), סרט תעמולה בשם Luciano Serra Pilota שהראה סימנים ראשונים של נאו ריאליזם. ב-1945 ביים את רומא עיר פרזות. הסרט הפך לסנסציה בעולם כולו, בהמשך ביים, כחלק מ"טרילוגיית המלחמה" שלו, את "פאיזה", ואת "גרמניה שנת אפס". רוסליני שילב בסרטיו גם מלודרמה ולכן מעולם לא נחשב לבמאי "נאו ריאליסטי" לחלוטין. היומרה שלו הייתה לתאר את האנשים כפי שהם, להבין מציאות ולא ליצור אותה. ב-1950 התחתן עם הכוכבת ההוליוודית אינגריד ברגמן. סרטיהם המשותפים נחלו כישלון קופתי. משנות ה-60 הקדיש את מרצו לסרטי טלוויזיה על מדע והיסטוריה. נפטר ב-1977 מדלקת קרום המוח. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. קולנוע רומא עיר פרזות (1945) פאיזה (1946) גרמניה שנת אפס (1948) סטרומבולי (1950) אירופה 51' (1952) מסע לאיטליה (1954) סרטי טלוויזיה סוקרטס (1971) אוגוסטינוס מהיפו (1972) קרטזיוס (1974) בלז פסקל (1972) מדיה וקבצים בנושא רוברטו רוסליני בוויקישיתוף רוברטו רוסליני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוברטו רוסליני, באתר AllMovie (באנגלית) רוברטו רוסליני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוברטו רוסליני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רוברטו רוסליני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא במאים ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.