laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ענת מאור

ענת מאור (נולדה ב-28 במאי 1945) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מרצ. מאור נולדה בקיבוץ נגבה, לצילה וצבי הרפזי, ושירתה בצה"ל כקצינה בדרגת סגן. בעבר הייתה פעילה בתנועת "השומר הצעיר". בעבר כיהנה במספר תפקידים ציבוריים: מזכירת קיבוץ נגבה, מנהלת משרד עלייה ציוני-קיבוצי בארצות הברית, מנהלת בית ספר תיכון ופעילה בארגונים שלום עכשיו ו"בת שלום". בשנת 1992 נבחרה לראשונה לכנסת מטעם מרצ (במסגרת מפלגת מפ"ם) וכיהנה כסגנית יו"ר הכנסת, והייתה חברה בוועדת העבודה והרווחה, ועדה לקידום מעמד האישה, וכיהנה כיו"ר שדולת ח"כים למען הילד. בשנת 1996 כיהנה כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה. בקדנציה זו הצטרפה לוועדת החינוך והתרבות, וועדת הקליטה והעלייה. בשנת 1999 נבחרה ליו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, בקדנציה זו הצטרפה לוועדה לענייני ביקורת המדינה, וועדת החוקה, חוק ומשפט. נכון ל-2010 היא מרצה באוניברסיטה הפתוחה, במכללת רופין ובאוניברסיטת בר-אילן. היא השתתפה בטקס "אמנת ז'נבה",עורכת סיורים בכנסת ומשתתפת בוועדה למעמד האישה, והיא פעילה במסגרת המפלגה. במשך 11 שנים היא נחשבה לאחת הפרלמנטריות הפעילות ביותר בכנסת, בשנת 2000 זכתה בתואר רשמי לצד הח"כים תמר גוז'נסקי מחד"ש ואברהם פורז משינוי. היא יזמה 34 חוקים והייתה שותפה בלמעלה מ-11 חוקים אחרים, אשר ביניהם נוגעים למעמד האישה בישראל וזכויותייה. בבחירות לכנסת ה-17 הוצבה במקום ה-112 הסמלי ברשימת מרצ לכנסת, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-111 הסמלי ברשימה זו. בשנת 1981 סיימה לימודי תואר שני בלימודי עבודה. עבודת הגמר שלה נשאה את השם "שוק העבודה בין ישראל ומצרים בימי שלום: שיקולים ואסטרטגיות אפשריות". בשנת 2007 הוענק לה תואר דוקטור מטעם החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "ההגיון והפוליטיקה של היזמות הפרלמנטרית: החקיקה הפרטית בכנסת - 2003-1992". הח"כ כמחוקק: החקיקה הפרטית בכנסת - צמיחתה ותרומתה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2009. בשנת 1997 יצא לאור ספר בעריכתה נשים - הכוח העולה - קידום הנשים בעבודה - ניפוץ "תקרת הזכוכית", המשלב את פעילותה הפוליטית ופעילותה האקדמית. העדפה מתקנת והבטחת ייצוג בישראל, הוצאת רמות, 2004. העסקה פוגענית: הדרה וניצול שיטתיים בשוק העבודה, ביחד עם דניאל מישורי. המכללה החברתית-כלכלית והוצאת אחווה, 2012 מדיה וקבצים בנושא ענת מאור בוויקישיתוף ענת מאור, באתר הכנסת ענת מאור, באתר כנסת פתוחה ארנון לפיד, מהקיבוץ לארה"ב: ענת מאור נוסעת ללמד, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 10 בספטמבר 2012 מכתביה ומה עם אהוד ברק?, באתר ynet, 23 במרץ 2014 מגה-ניצול של עובדי הקבלן מצדיק מגה-שביתה, באתר TheMarker‏, 18 בינואר 2012 לא לעסקת "שליט-איראן", באתר ynet, 20 באוקטובר 2011 נתניהו הוא הבעיה, והוא צריך ללכת הביתה, באתר ynet, 14 באוגוסט 2011 ענת מאור | ביבי לא יכול, באתר הארץ, 27 ביולי 2011 לעבוד, אבל בכבוד, באתר ynet, 29 באפריל 2011 ענת מאור | תביעה מיותרת להכרה, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2010 אילן אוסטפלד, ענת מאור, גלנט - האיש הנכון?, באתר ynet, 22 באוגוסט 2010 גברים משלמים על ארוחות, נשים על מטפלות, באתר TheMarker‏, 6 במאי 2009 ספין תקציב 2008, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2007 מרעיבים את המורים למוות, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2007 תקציב אכזר לעם רודף בצע, באתר ynet, 2 בינואר 2007 ענת מאור (1945-), דף שער בספרייה הלאומית
.us

us. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות התחום של ארצות הברית, ופועלת מאז 1985, והיא הראשונה שנרשמה כסיומת לאומית. מרבית האתרים בארצות הברית משתמשים בסיומות .com‏ .net ו.org, הסיומת us. משמשת בעיקר למדינות ולאזורים בארצות הברית, (אף על פי שכל תתי הסיומות, של המדינות פתוחות לכולם) בתוך הסיומות יכולות להיות תתי הסיומות .gov ו.mil השמורות לשימוש אזרחי ארצות הברית בלבד. as.us: סמואה האמריקנית (בנוסף לסיומת האזור .as) gu.us: גואם (בנוסף לסיומת האזור .gu) pr.us: פוארטו ריקו (בנוסף לסיומת האזור .pr) vi.us: איי הבתולה של ארצות הברית (בנוסף לסיומת האזור .vi) dni.us: מוסדות לאומיים fed.us: משרד פדרלי ממשלתי (חלופה ל.gov) isa.us: משרד בין-ארצי (רק www.imcc.isa.us) kids.us: לילדים מתחת לגיל 13 nsn.us: שלטון מקומי מדיה וקבצים בנושא .us בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של .us (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סיומות אינטרנט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פייטה

פייטה (באיטלקית: Pietà; רחמים) היא שם כולל ליצירות אמנות שנושאן הוא הצגת מרים המערסלת את בנה ישו המת, לאחר שהורד מן הצלב. באמנות בכלל, וברחבי העולם הנוצרי בפרט, רווחות יצירות אמנות שנושאן הוא תחנות בחייו של ישו, כפי שמתוארות בברית החדשה על ידי השליחים (ארבע הבשורות על פי מתי, לוקס, מרקוס ויוחנן). יצירות אמנות המתארות את הפייטה התפתחו במאה ה-14 בגרמניה (למשל בעיר אשוויילר מוצגת בכנסייה יצירה משנת 1360). המפורסמת ביותר היא הפייטה של מיכלאנג'לו, שנמצאת בקריית הוותיקן. היא הושלמה בשנת 1499, כשמיכלאנג'לו היה בן 24, והיא נחשבת בקרב רבים לאחת מיצירותיו הגדולות ביותר. מיכלאנג'לו יצר בתקופה מאוחרת פייטה נוספת, הפייטה הפלורנטינית. מדיה וקבצים בנושא פייטה בוויקישיתוף פייטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פייטה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיהוק

גִּהוּק או גיסוּי (בלשון הדיבור נקרא גם גְרֶפְּס או גרפץ, נכתב גם ״גרעפץ״) הוא שחרור גז האגור בקיבה ובוושט דרך הפה, המלווה בקול אופייני. גיהוק נגרם בדרך-כלל על ידי אכילה או שתייה מהירה מדי, הגורמים לבליעת אוויר (אירופגיה) ולשחרורו בזמן מאוחר יותר. גיהוק עלול להיגרם גם על ידי צריכה של משקאות מוגזים כמו בירה, משקאות קלים מוגזים ושמפניה, שמשחררים לאחר שתייתם גז פחמן דו-חמצני. רפלוקס קיבתי-ושטי עלול אף הוא לגרום לגיהוק בלתי רצוני. מחלות והפרעות שונות במערכת העיכול יכולות לגרום לגיהוק עם ריח אופייני. קול הגיהוק נגרם על ידי רטט בסוגר הוושט העליון כשהגז עובר דרכו. תינוקות נוטים לצבור גז בקיבה בעודם מואכלים, וצבירה זו עלולה לגרום לאי נעימות ניכרת לתינוק אלא אם כן הוא מוגהק. פעולת הגהקת התינוק כוללת הצבת התינוק בתנוחה הנוטה לגרום לשחרור הגז, למשל על כתף ההורה, או כשבטן התינוק מונחת על חזה ההורה. לעיתים טפיחה בעדינות על הגב התחתון מעודדת את הגיהוק. כיוון שגיהוק עלול להיות מלווה בפליטת חלק מהמזון, "מטלית פליטה" (חיתול בד) לעיתים מונחת על כתף ההורה על מנת להגן על בגדיו. ניתן להניע גיהוק בצורה רצונית על ידי בליעת אוויר ואז שחרורו, ועל ידי תפעול מערכת הקול ניתן להפיק דיבור ושטי. בעוד שלעיתים קרובות הדיבור הוושטי מבוצע על ידי ילדים כאמצעי לבידור או לתחרות, זה יכול גם לשמש בתור אמצעי חלופי לדיבור עבור אנשים שעברו ניתוח כריתת בית הדיבור, כשגיהוק מחליף את הוצאת הקול מבית הדיבור כאשר הרטט של חלקו העליון של הוושט מחליף את הרטט של מיתרי הקול. יונקים נוספים כגון פרות, כלבים וכבשים מגהקים גם הם. במקרים אלו, הגז המשוחרר הוא מתאן, תוצר לוואי מתהליך העיכול בגופם. גורמים לכך יצורים אל-אווירנים במערכת העיכול, כגון אי קולי וחיידקים קדמונים מייצרי מתאן. פליטת המתאן היומית של פרה מוערכת בכ-300-350 גרם או כ-20 גרם לקילוגרם מזון יבש, מתוכם כ-95% בגיהוקים. דגים מסוימים ידועים גם כפולטים אוויר מהזימים שלהם. כאן הגיהוק מיוצר על ידי גז המשוחרר משלפוחית אוויר. בעלי חיים אחרים, כגון סוסים ועכברושים, חסרים לגמרי את היכולת לגהק. שיהוק Grainger et al, Methane Emissions from Dairy Cows Measured Using the Sulfur Hexafluoride (SF6) Tracer and Chamber Techniques, Journal of dairy science, ‏ינואר 2007 (באנגלית)
לפני החוק

לפני החוק (או "לפני שער החוק", בגרמנית: Vor dem Gesetz) הוא סיפור קצר מאת פרנץ קפקא, המופיע ברומן "המשפט" לקראת סופו, כסיפור שמספר הכומר ליוזף ק'. הסיפור הופיע כסיפור עצמאי במהדורת השנה חדשה 1915 של השבועון היהודי "Selbstwehr", ולאחר מכן ב-1919 הופיע באוסף הסיפורים רופא כפרי, ופורסם כחלק מהרומן "המשפט" רק כאשר פורסם הרומן, ב-1925. "לפני החוק" הוא משל שעוסק בשאלה קיומית שאיתה צריך להתמודד האדם בחייו. נושא הסיפור הוא השאיפה לקבל רשות להיכנס לתוך החוק, שאיפה שאינה מתממשת עד מותו של בן הכפר. הוא מציג בן כפר שיושב לפני החוק ומחכה שהשומר בשער יתן לו רשות להיכנס. בן הכפר יושב וממתין לקבלת רשותו של השומר מתוך אמונה בכך שסיכוייו לעבור בשער בלא רשות כזו קלושים, לנוכח יתרונו הפיזי של השומר והעובדה שעל פי דברי השומר מצויים בהמשך הדרך שומרים נוספים חזקים עוד יותר. בן הכפר מנסה לשדל את השומר לאפשר לו להיכנס, אך אינו מנסה לעבור בשער בדרכים אחרות. בהיעדר רשות הוא יושב ורוטן במשך שנים. בערוב ימיו הוא מגייס את כל כוחותיו האינטלקטואליים ושואל את השומר הכיצד ייתכן שאף על פי שכל בני האדם רוצים להיכנס אל החוק אף אחד זולתו לא בא בשער במשך כל השנים. השומר משיב כי השער היה מיועד אך ורק לבן הכפר וכי עתה יש לסוגרו. פרנץ קפקא, המשפט, תרגם מגרמנית אברהם כרמל, הוצאת שוקן, 1992. הסיפור "לפני החוק" מופיע בעמודים 205–206. גלילי שחר, שארית ההתגלות - החוק, הגוף ושאלת הספרות, מוסד ביאליק, 2011, הפרק "על הסף". עלי אלון, פרנץ קפקא - לפני החוק - עם פירוש "הפרעושים", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000. מרדכי שלו, גונבים את הבשורה, הוצאת דביר ומכון הקשרים, 2018, הפרק "'מעשה התאבדות הוא לא ללכת לבית הכנסת'", עמ' 527–538. מרדכי שלו, גונבים את הבשורה, הוצאת דביר ומכון הקשרים, 2018, הפרק "ובשערו הפתוח אינך חפץ לבוא", עמ' 553–561. פרנץ קפקא, לפני החוק, תרגמה אילנה המרמן, באתר סנונית לפני החוק, סרטון בערוץ "Daniel Fain", באתר יוטיוב (אורך: 02:55) ישראל בר-כוכב, ‏"לפני החוק" לקפקא, שערי משפט ה 63 (התש"ע) נמרוד לין, עיון בקפקא "לפני החוק", באתר "החוטם" רבקה ברגר, עיון ביצירות: "אל מול שער החוק", "קפקא על החוף" ו"ארמון הירח", באתר של משרד החינוך כל האנשים שואפים אל החוק, והחוק איננו מלא – על 'לפני שער החוק' מאת פרנץ קפקא, סרטון בערוץ "שם פריד", באתר יוטיוב (אורך: 39:14) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חלב מרוכז

חָלָב מְרֻכָּז אוֹ חָלָב מְשֻׁמָּר הוא מוצר חלב המבוסס על חלב פרה וסוכר לבן. חלב מרוכז מוכן על ידי אידוי הנוזלים מחלב ממותק, הוא סמיך ומתוק מאוד וחיי המדף שלו ארוכים מאוד, דבר המאפשר לשמור חלב בקופסת שימורים לאורך תקופה של מספר שנים. בעבר היו גם מוצרים דומים ללא סוכר, אולם כיום הם אינם נפוצים. המוצר נמכר באופן מסחרי במקומות רבים בעולם. לרוב חלב מרוכז נארז בקופסאות שימורים ובשפופרות. הוא משמש במתכוני קינוחים בתרבויות רבות. את החלב המרוכז המציא גייל בורדן ג'וניור בארצות הברית בשנת 1856 בגלל הקושי לאחסן חלב טרי. קודם לפיתוח זה נשמר חלב טרי שעות אחדות בלבד, ולכן הוא היה זמין רק באזורים שהיו בהם רפתות לחלב. בורדן הושפע ממותם של ילדים אחדים בשנת 1851, כנראה עקב מחסור בחלב. לאחר כשנה של ניסויים וסדרת כישלונות, קיבל בורדן השראה ממחבת אידוי בלחץ ששימשה את השייקרס לריכוז מיצי פירות. כך הצליח לבסוף לרכז חלב מבלי לחרכו או להקרישו. ואולם גם אז שני המפעלים הראשונים שהקים כשלו, ורק במפעל השלישי הוא הצליח ליצור חלב מרוכז שמיש ובעל חיי מדף ארוכים ללא צורך בקירור. לא פחות חשובה מהמצאת התהליך עצמו, היו דרישותיו של בורדן מהאיכרים שרצו למכור לו חלב גולמי: הוא דרש לרחוץ את עטיני הפרות לפני החליבה, להקפיד על ניקיון הרפתות ולהרתיח ולייבש את המסננות בבוקר ובערב. עד 1858 המוצר של בורדן זכה למוניטין בשל טוהרו, אורך חיי המדף שלו והכדאיות הכלכלית שלו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הממשלה הפדרלית של ארצות הברית הזמינה כמויות עצומות ממנו עבור מנות הקרב של החיילים. הייתה זו מנת קרב יוצאת דופן במאה ה-19: פחית במשקל 400 גרם הכילה 1,300 קלוריות, 30 גרם חלבון, 30 גרם שומן ויותר מ-200 גרם של פחמימה. החיילים שחזרו מהקרב והכירו את המוצר תרמו להגדלת תפוצתו. עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-19, חלב מרוכז היה למוצר בולט. חלב מרוכז משמש במתכוני פאי מרנג לימון, ממתקי קרמל, ריבת חלב וקינוחים נוספים. בחלקים מאסיה זהו החלב המועדף כתוספת לקפה. המשקה הוייטנאמי "קפה סואה דה" הוא קפה עם חלב מרוכז. כיום נמכרים בשוק תחליפים זולים יותר לחלב מרוכז. התחליפים הנמכרים המכילים כמויות גדולות של רכיבים נוספים מלבד רכיבי חלב וסוכר, בעיקר שמן צמחי (לרבות שמן דקלים). הוספת שמנים צמחיים מורידה בצורה ניכרת את עלות המוצר, עם פגיעה קטנה בטעמו. בנוסף, הערך התזונתי של חלב מרוכז כזה ירוד ביחס למקור. מדיה וקבצים בנושא חלב מרוכז בוויקישיתוף ריבת חלב מחלב משומר - אוכל - ynet / דליה פן-לרנר, באתר ynet עוגת בנופי, מפורום מתכונים בתפוז אנשים Evaporating nutrition
פרנצ'סקו סאקראטי

פרנצ'סקו סאקראטי (איטלקית: Francesco Sacrati;‏ 1605–1650) היה מלחין איטלקי מתקופת הבארוק, שמילא תפקיד חשוב בראשית תולדות האופרה. סאקראטי כתב לתיאטרו נוביסימו בוונציה ויצא לסיורי הופעות עם האופרות שלו ברחבי איטליה. יצירתו המפורסמת ביותר היא "לה פינטה פאצה" ("המטורפת המדומה") משנת 1641, הנחשבת לאופרה הראשונה שבוצעה בצרפת (בשנת 1645). כתב היד של יצירה זו נחשב במשך שנים רבות לאבוד, אך המוזיקולוג לורנצו ביאנקוני גילה אותו מחדש בשנת 1984. חלק מן המוזיקה נושא דמיון בולט לפרטיטורה של "הכתרת פופיאה" מאת מונטוורדי וגילוי זה הביא מלומדים להשערה, כי סאקראטי היה שותף לחיבור הגרסה ששרדה לאופרה זו. מדריך ויקינג לאופרה (בעריכת הולדן, 1993) פרנצ'סקו סאקראטי, באתר AllMusic (באנגלית) פרנצ'סקו סאקראטי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנצ'סקו סאקראטי, באתר Discogs (באנגלית)
צ'ימיצ'ורי

צ'ימיצ'ורי הוא רוטב ומשרה (מרינדה) לבשר צלוי על הגריל. מקור הרוטב במטבח הארגנטינאי, אך הוא מקובל במדינות רבות. ברוטב זה ניכרות השפעות מהמטבח הספרדי והמטבח האיטלקי, כמו במטבח הארגנטינאי ככלל. בפרט, קיימת השפעה של רוטב הפסטו על מרכיבי הצ'ימיצ'ורי ואופן הכנתו. ישנן טענות המייחסות את השם צ'ימיצ'ורי לשם ממציאו, קולוניאליסט דובר אנגלית. אך אלו ככל הנראה שגויות. גרסה אחת טוענת כי היה זה אירי בשם ג'ימי מק'קארי, שהיה חייל בצבאו של מנואל בלגראנו במאה ה-19, אשר צידד בעצמאות לארגנטינה. בגרסה שונה מסופר על ג'ימי קארי, יבואן בשר אנגלי. גרסה שלישית מספרת על סקוטי בשם ג'יימס צ. הארי שנדד עם הגאוצ'וס. טענות מבוססות יותר הן שמקור המילה מספרד, מהמילה הספרדית "צ'יריבּוּרי" (בספרדית: chirriburri) שמשמעותה בקירוב הוא "המולה", או מהמילה הבסקית טסימיטסורי, שמשמעותה "ערבוב של מרכיבים ללא סדר מיוחד" או "בלגאן". מרכיבי הצ'ימיצ'ורי הם שמן זית (או שמן אחר), פטרוזיליה קצוצה, אורגנו יבש, שום, מלח, פלפל שחור, מים, חומץ. לעיתים מתווספים בצל, פפריקה או פלפל אדום. בארגנטינה מקפידים להשתמש בפפריקה טחונה באופן גס שמכונה "אחי מולידו" (Ají molido). בארוחת אסאדו ארגנטינאית זהו לרוב הרוטב היחיד לאומצות, לצ'וריסו ולשאר מיני הבשר הצלוי על הגריל. לעיתים הוא משמש כמשרה לבשר לפני צלייתו. קיים גם צ'ימיצ'ורי מוכן בבקבוקים וצנצנות, וכן אבקת צ'ימיצ'ורי, להכנה עם מים ושמן. מדיה וקבצים בנושא צ'ימיצ'ורי בוויקישיתוף Steven Raichlen, Planet Barbecue!: 309 Recipes, 60 Countries, Workman Publishing, 2010-05-01, ISBN 978-0-7611-4801-2. (באנגלית)
אנדרה מסאז'ה

אנדרה שרל פרוספר מסאז'ה (בשם מלא בצרפתית: André Charles Prosper Messager;‏ 30 בדצמבר 1853 – 24 בפברואר 1929) היה מוזיקאי צרפתי. מסאז'ה נולד במונליסון שבחבל אוברן, כבנם של פול-פיליפ-אמיל מסאז'ה, פקיד מס מבוסס, ושל אשתו, סופי-קורנלי, לבית לוט דה סלאנסי. הוא קיבל מילדות שיעורי פסנתר ובגיל 7 נשלח לבית ספר של המסדר המריסטי, שבו המשיך ללמוד נגינה. אחרי שפשיטת רגל של בנק מוטטה כלכלית את המשפחה, לא יכלו הוריו להמשיך לממן את לימודיו בבית הספר המריסטי. אולם הנער זכה במלגה שאיפשרה לו ללמוד בפריז וזמן מה היה תלמידו של סן סאנס ב"אקול נידרמאייר". ב-1874 התמנה לנגן עוגב בכנסיית סן סולפיס. ב-1876 זכה במדליית הזהב של איגוד המלחינים על סימפוניה. ב-1880 התמנה למנהל מוזיקלי של "סנט מארי-דה-באטיניול". מסאז'ה חיבר 45 יצירות לבימה, בהן שמונה באלטים. כן חיבר סימפוניה בשנת 1875 ומספר רב של שירים ויצירות אינסטרומנטליות. בשנת 1885 השלים את האופרה הקומית של המלחין פִירמן בֶּרְניקָה (Firmin Bernicat) ‏, François les bas-bleus לאחר מותו הפתאומי של המלחין ובשנת 1885 יצר אופרטות משלו, La Fauvette du temple ו- La Béarnaise, שבוצעה בלונדון ב-1886. הבלט שלו "שתי היונים" הופק באופרה של פריז בשנת 1886. האופרה הקומית של מסאז'ה, La Basoche, הוצגה בשנת 1890 באופרה קומיק בפריז וביססה מעמדו. המוניטין שלו גדלו בהמשך הודות לאופרטות מלודיות ועשויות בטעם כמו "מאדאם כריזנטם" (1893, שעלילתה דומה לזו של "מאדאם בטרפליי" של ג'אקומו פוצ'יני, המאוחרת יותר), "מירט" (1894), Les p'tites Michu המצליחה (1897) ו"ורוניק" (1898). כמה מן האופרטות של מסאז'ה תורגמו לאנגלית והוצגו בהצלחה בלונדון לאחר הופעותיהן בפריז. להצלחה רבה זכתה גם "מסיה בּוֹקֵר" (1919), האופרטה השנייה של מסאז'ה בשפה האנגלית, שהוצגה 400 פעמים בלונדון ויצאה לסיור הופעות בינלאומי. האופרטה מוצגת עדיין בקביעות בצרפת, בתרגום לצרפתית. עוד אופרות של מסאז'ה היו "פורטוניו" (1907), "מסיכת האהבה" (1923) ו-Passionnément משנת 1928. מסאז'ה כתב יחד עם פורה, ידידו, פרודיה על המוזיקה של וגנר לפסנתר בארבע ידיים, שאותה כינה "מזכרות מביירוית". הוא חיווה את דעתו, שדביסי היה צריך להרחיק את האופי הטריסטני מן האופרה שלו "פליאס ומליסנדה", שעל הצגת הבכורה שלה ניצח. בשנים 1898-1908 ניהל מסאז'ה את ה"אופרה קומיק" ובין 1901 ל-1907 את בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. משנת 1907 ל-1915 היה מנהל האופרה של פריז ומשנת 1908 היה אחראי גם על הקונצרטים של הקונסרבטואר של פריז, תפקיד שבו התמיד עד מותו. מסאז'ה מת ב-1929 ונקבר בבית הקברות פאסי בפריז. נורמן לברכט, האנציקלופדיה למוזיקה של המאה ה-20, הוצאת לדורי, תרגום שלומית קדם Wagstaff, John. "André Messager: A Bio-Biography" (Greenwood Press, 1991). מדיה וקבצים בנושא אנדרה מסאז'ה בוויקישיתוף אנדרה מסאז'ה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדרה מסאז'ה, באתר AllMusic (באנגלית) אנדרה מסאז'ה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנדרה מסאז'ה, באתר Discogs (באנגלית) אנדרה מסאז'ה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנדרה מסאז'ה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Profile of Messager List of stage works by Messager "פירמן ברניקה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
איוואן החמישי

איוואן החמישי (רוסית: Иван V; ‏6 בספטמבר (27 באוגוסט לפי הלוח היוליאני) 1666 - 8 בפברואר 29 בינואר לפי (הלוח היוליאני) 1696) היה צאר של רוסיה. שלט יחד עם אחיו למחצה, פיוטר הגדול, בין 1682 ל-1696. איוון היה בנו הצעיר של אלכסיי הראשון מאשתו הראשונה, מריה מילוסלבסקי. הוא היה שליט להלכה בלבד היות שהיה נכה פיזית ונפשית. איוון החמישי היה הילד ה-11 של אלכסיי. בגלל מחלותיו, כושר המנהיגות שלו אוים על ידי סיעתם של משפחת נרישקין (אחים ודודים של אשתו השנייה של הצאר אלכסיי הראשון, נטליה נרישקין), שניסו להכתיר את בנה של נטליה נרישקין, פיוטר במקומו. עם מותו של פיודר השלישי באפריל 1682, טענו אויביהם שהנרישקינים חנקו את איוון וגרמו בהצהרתם להתלקחות מהומות שהסתיימו רק עם צאתו של איוון בפומבי. ב-25 ביוני אותה שנה הוכתרו האחים איוואן ופיוטר כשליטים משותפים של רוסיה. כיסא מלכות מיוחד הוזמן לצורך האירוע (הוא מוצג כיום בנשקייה של הקרמלין). על אף שאיוון נחשב לצאר הבכיר מפאת גילו, הכוח האמיתי היה בידיה של אחותו הבוגרת, סופיה, אשר מונתה לעוצרת. בשנת 1689 הבינה סופיה שהכוח חומק לה מבין האצבעות וניסתה לארגן התקוממות נוספת בטענה שהנרישקינים מנסים להצית את חדרו של אחיה, אך מורהו של איוון, הנסיך פרוזורבסקי, שכנע את איוון לזנוח את בריתו עם סופיה ולחבור לאחיו, ומזימתה נכשלה. בעשור האחרון לחייו עמד איוואן בצלו של אחיו האנרגטי. הוא העביר את הזמן עם אשתו, פרסקוביה סאלטיקובה. פיגורו השכלי לא מנע ממנו להביא 5 בנות לעולם, כאשר אחת מהן, אנה, עתידה להיות קיסרית רוסיה. מדיה וקבצים בנושא איוואן החמישי בוויקישיתוף איוואן החמישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) איוואן החמישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השריר החצי קרומי

השריר החצי קרומי (TA: Musculus semimembranosus) הוא אחד משרירי מיתר הברך. השריר ממוקם בחלקה האחורי של הירך, עמוק יותר מהשריר החצי גידי הצמוד אליו. כאשר מתכווצים החצי קרומי והחצי גידי, הם פועלים כמכופפים של הברך או פושטים של מפרק הירך וכאשר הברך כפופה הם יכולים לסובב את השוק פנימה. לשריר החצי קרומי מבנה נרחב ודק המקנה לו מראה של קרום. השריר ממוקם בחלקו התיכון של המדור האחורי של הירך. תחילת השריר בגבששת השת וחלקו המרוחק נאחז בחלק האחורי של העלי התיכון של השוקה. השריר החצי קרומי מעוצבב על ידי שורש העצב החמישי של המותן (L5) ועל ידי שורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1, S2) דרך חטיבת השוקה של עצב השת. אנטומיה טופוגרפית (גפה תחתונה במבט אחורי) מדיה וקבצים בנושא השריר החצי קרומי בוויקישיתוף
ליברמוריום

לִיבֶֿרְמוֹרְיוּם (באנגלית: Livermorium; לשעבר אונונהקסיום - Ununhexium; ידוע גם בשם eka-polonium) הוא יסוד מלאכותי ממתכות המעבר העמידות שסמלו הכימי Lv ומספרו האטומי 116. זהו היסוד ה-13 בסדרת היסודות העל-כבדים וה-24 בסדרת היסודות הטרנס-אורניים. ב-7 ביוני 1999 מדענים שעבדו במשרד האנרגיה של ארצות הברית הנמצא בברקלי טענו כי יצרו את יסודות 116 ו-118. המדענים ניסו לחזור על הניסוי כדי לאמת את התגלית. גם מעבדות שונות ניסו לשחזר את הניסוי, אך ללא הצלחה. לא נמצאה כל עדות ליסוד ליברמוריום. ביוני 2002 מנהל מעבדת לורנס ברקלי הכריז כי התביעה לגילוים של יסודות 116 ו-118 התבססה על מידע מזויף או שגוי על ידי מנהל הדוחות ויקטור נינוב. ב-6 בדצמבר 2000 מדענים מהמכון המאוחד למחקר גרעיני (JINR) שבעיר דובנה ברוסיה בשיתוף מדענים ממשרד האנרגיה האמריקאי הודיעו כי הצליחו ליצור את האיזוטופ 292Lv במעבדה על ידי הפצצה של 248Cm ביוני 48Ca. פעולה זו יצרה את האיזוטופ 292Lv ו-4 נייטרונים חופשיים. שמו הזמני של היסוד היה אונונהקסיום וסימונו הכימי Uuh: אחד (un) - אחד (un) - שש (hex) והסיומת ium המקובלת לחומרים כימיים. ב-31 במאי 2012 אומץ השם "ליברמוריום" על שם המעבדה הלאומית לורנס ליברמור הממוקמת בליברמור, קליפורניה. 289 - בעל זמן מחצית חיים של בערך 10 מילישניות. 290 - בעל זמן מחצית חיים של 15 מילישניות. 291 - בעל זמן מחצית חיים של 6.3 מילישניות. 292 - בעל זמן מחצית חיים של 18 מילישניות. 293 - בעל זמן מחצית חיים של 61 מילישניות (היציב ביותר). מדיה וקבצים בנושא ליברמוריום בוויקישיתוף מידע נוסף אודות היסוד ליברמוריום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
השריר החצי גידי

השריר החצי גידי (TA: Musculus semitendinosus) הוא אחד משרירי מיתר הברך. השריר ממוקם בחלקה האחורי של הירך, עמוק לשריר החצי קרומי הצמוד אליו. כאשר מתכווצים החצי גידי והחצי קרומי, הם פועלים כמכופפים של הברך או פושטים של מפרק הירך וכאשר הברך כפופה הם יכולים לסובב את השוק פנימה. שני השלישים המרוחקים של החצי גידי הם גיד. השריר ממוקם בחלקו התיכון של המדור האחורי של הירך. תחילת השריר בגבששת השת וחלקו המרוחק נאחז בחלקו העליון של הפן התיכון של השוקה. נקודת האחז של גיד השריר משותפת לגידים נוספים ומכונה "רגל האווז" (pes anserinus). השריר החצי גידי מעוצבב על ידי שורש העצב החמישי של המותן (L5) ועל ידי שורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1, S2) דרך חטיבת השוקה של עצב השת. אנטומיה טופוגרפית (גפה תחתונה במבט אחורי) מדיה וקבצים בנושא השריר החצי גידי בוויקישיתוף
אשנטי גולד

אשנטי גולד (אנגלית: Ashanti Gold SC) היא קבוצת כדורגל מהעיר אובואסי שבגאנה. המועדון הוקם בשנת 1978 על ידי קבוצת עובדים במפעל אשנטי גולדפילדס קורפוריישן. לאורך שנים ביקשו הפועלים מהנהלת המפעל לממן את הקבוצה אך זו סירבה פעם אחר פעם. ההנהלה המשיכה לא לממן את פעילות הקבוצה עד שבשנת 1984 הגיעה הקבוצה למעמד גמר הגביע הגאנאי, בו הפסידה. בעקבות ההישג המרשים החליטה ההנהלה לעזור בניהול הקבוצה והביאו מנהל לקבוצת מאנגליה כדי שיעזור לפתח אתהקבוצה ולהכשירה לרמות הגבוהות של הכדורגל הגאנאי והאפריקאי. בעקבות ההישג המרשים בגביע הועלת הקבוצה לליגה הגאנאית הבכירה, בה היא נשארה עד ימינו. במשך כעשור הקבוצה סבלה מבעיות ארגון וניהול כושל עד לשנת 1993 בה לקח את הקבוצה מנהל חדש, גם הוא אנגלי. שנה לאחר השינוי בקבוצה זו סיימה במקום השלישי בליגה לאחר קבוצות הפאר הגאנאיות אסאנטה קוטוקו והארטס אוף אוק. לאחר העונה המוצלחת הזו שינתה ההנהלה את פניה לדירקטוריון של 13 חברים והקבוצה זכתה בעונה זו באליפות גאנה. הקבוצה זכתה גם בשנתיים הבאות לאחר מכן, דבר שהפך אותה לקבוצה הראשונה בגאנה שזוכה בשלוש אליפויות רצופות. בעקבות ההצלחות בליגה השתתפה הקבוצה במפעלים האפריקאים, בליגת האלופות האפריקאית כאשר הקבוצה בעונת 1995 הגיעה לרבע גמר המפעל. שנה לאחר מכן, בעונת 1996, הגיעה הקבוצה רק לשמינית גמר המפעל. בשנת 1997 רשמה הקבוצה את הישגה הגדול ביותר באפריקה וסיימה כסגנית מחזיקת ליגת האלופות האפריקאית לאחר שניצחה בסיבוב הראשון של המפעל את קבוצת ג'וניור פרופשיונלס מליבריה ובסיבוב השני ניצחה את קבוצת אל הילאל מסודאן. בשלב הבתים של המפעל פגשה הקבוצה בקבוצת א-זמאלכ ממצרים, פרוביאריו ממוזמביק וקלאב אפריקן מתוניסיה כאשר היא מסיימת במקום הראשון עם מאזן של שלושה ניצחונות, תוצאת תיקו אחת ושני הפסדים ואז הגיעה לגמר, שבו הפסידה לראג'ה קזבלאנקה המרוקאית בפנדלים 5-4 לאחר ששני המשחקים נסתיימו בתיקו 1-1 מסכם. מאז הזכייה בשלוש האליפויות הקבוצה לא שחזרה הישג זה אך נשארו אחת הקבוצות המובילות בליגה הגאנאית הבכירה כאשר היא שולחת שחקנים לאירופה ואף לנבחרת גאנה. אליפות הפרמייר ליג הגאנאי (4): 1993/94, 1994/95, 1995/96, 2015 הגביע הגאנאי (1): 1992/93 סגנות ליגת האלופות האפריקאית (1): 1997 ג'ורג' אוו אלפרד ארתור עמנואל אוסיי קופור נאסיר לאמין אייזק בואקייה סטפן באידו ליבריה אנטוני סלוטי לאפור ולנטיין אטם ווקאסו מובארק מדיה וקבצים בנושא אשנטי גולד בוויקישיתוף פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu