laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משחק פתוח

משחק פתוח או סימטרי או בשמה הנוסף פתיחת חייל המלך הכפול היא פתיחת אב בשחמט שמאופיינת ברצף המהלכים הבאים: ה4 ה5 פתיחה זו המתחילה בחייל המלך הלבן ונענית בחייל המלך השחור מביאה לידי משחק פתוח. פתיחה בעלת מענה שונה לחייל המלך הלבן, נקראת משחק חצי פתוח. המונח משחק פתוח מתייחס גם לכל עמדת שחמט שבה השורות, העמודות והאלכסונים פתוחים. בלוח פתוח, לרצים יש יתרון על פני הפרשים בשל יכולתם לכסות מרחקים ארוכים. לבן פותח ומשחק 1. ה4 אשר נחשב למהלך הפתיחה הפופולרי ביותר בשל יתרונותיו: תביעה חזקה על המרכז. שחרור 2 כלים לפעולה - רץ המלך והמלכה. עם זאת יש מספר חסרונות לפתיחה זו: הצבת הרגלי ב-ה4 ללא הגנה. החלשת הערוגות ד4 ו-ו4. 1. ה4 ה5 2. ר-ב5 - פתיחה פורטוגזית. 1. ה4 ה5 2. ג3 - פתיחת לופז. 1. ה4 ה5 2. פ-ג3 - משחק וינה. 1. ה4 ה5 2. ר-ג4 - פתיחת רץ המלך. 1. ה4 ה5 2. ד4 ה:ד4 3. ג3 - הגמביט הדני. 1. ה4 ה5 2. ד4 ה:ד4 3. מה:ד4 - המשחק המרכזי. 1. ה4 ה5 2. פ-ה2 - פתיחת אלפין. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ב5 - פתיחה ספרדית. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ג3 - פתיחת פונזיאני. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. פ-ג3 ללא ...פ-ו6 - פתיחת שלושת הפרשים. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. פ-ג3 פ-ו6 - פתיחת ארבעת הפרשים. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ג4 ר-ג5 - פתיחה איטלקית. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ג4 ר-ג5 4.ב4 - גמביט אבנס. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ג4 ר-ה7 - הגנה הונגרית. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ג4 פ-ו6 - הגנת שני הפרשים. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ד4 - פתיחה סקוטית. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ה2 - הגנה הונגרית הפוכה. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ז3 - פתיחת קונסטנטינופולסקי. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 ד5!? - גמביט אלפנט. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 ד6 - הגנת פילידור. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 ו5 - הגמביט הלטבי. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 ו6 - הגנת דמיאנו. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ו6 - פתיחה רוסית. 1. ה4 ה5 2. פ-ו3 מה-ו6 - הגנת גרקו. 1. ה4 ה5 2. מה-ו3?! - פתיחה נפוליאונית. 1. ה4 ה5 2. ו4 - גמביט המלך. 1. ה4 ה5 2. מה-ח5!? - פתיחת דנבאר. תורת הפתיחות בשחמט אנציקלופדיית פתיחות שחמט סטפן ג'יוריק, דמיטרי קומרוב, קלאודיו פנטלאוני, פתיחות שחמט חיוניות, הוצאת חדש בשחמט, 2008 גלן פליר (אנ'), להתחיל: משחקים פתוחים, הוצאת שחמט לכל אדם (אנ'), 2010 דייוויד הופר (אנ') וקן ויילד (אנ'), מדריך אוקספורד לשחמט (אנ'), הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1992 ג'ון ל. ווטסון, התמחות בפתיחות שחמט, כרך 1, הוצאת גמביט, 2006
מחט הצהרים

מחט הצהרים (בצרפתית: Aiguille du Midi) הוא הר במאסיב מון בלאן שבאלפים הצרפתים. זהו אתר תיירות פופולרי מאוד וניתן להגיע אליו עם רכבל הישר מהעיירה שאמוני. אל ההר מגיעים כחצי מיליון תיירים בשנה והוא המקום הקרוב ביותר שאפשר להגיע אל המון בלאן ללא טיפוס הרים. ההר נמצא דרומית לשאמוני ואם צופים לכיוונו מהכנסייה בצהרי היום, השמש נמצאת בדיוק מעליו – ומכאן שמו. הרעיון לבנות רכבל ל"מחט הצהרים" עלה כבר בשנת 1909 אולם החל לקרום עור וגידים רק בשנת 1955 והוא היה הרכבל הגבוה בעולם למשך שני עשורים והוא עדיין מחזיק בשיא העולמי של טיפוס אנכי מגובה של 1,035 מטר עד לגובה של 3,842 מטר. הרכבל מורכב משני חלקים: החלק הראשון משאמוני עד Plan de l'Aiguille שבגובה 2,317 מטר ואז ללא עמודי תמיכה עד לתחנה העליונה שבגובה 3,777 מטר (בנוסף יש מעלית עד לפיסגה). החלק השני אורכו 2,867 מטר כאשר המרחק האווירי הוא 2,500 מטר, מה שמשאיר אותו במקום השני של מרחק אווירי ללא תמיכה. הנסיעה משאמוני אורכת 20 דקות. בפסגת ה"מחט" ניתן למצוא תצפית פנורמית, בית קפה וחנות מזכרות. אפילו בקיץ, הטמפרטורות באזורי התצפית הפתוחים עשויות להגיע לעשר מעלות מתחת לאפס. המבקרים נדרשים ללבוש בגדים חמים ולחבוש משקפי שמש להגנה מאור השמש הבהיר מאוד. בגלל הסכנה, למטיילים אסור לצאת מאזור המבקרים בפסגה, אבל מטפסי הרים וגולשים יכולים לעבור דרך מנהרה אל רכס הקרח החשוף והתלול מאוד שיורד עד הקרחון שנמצא למטה. בדצמבר 2013, תא זכוכית שנקרא "צעד אל הריק" נפתח על פסגת המחט (3,842 מטר). הנוף נפרש 1035 מטר כלפי מטה וגם אפשר לראות את המון בלאן בכיוון דרום. אטרקציה תיירותית נוספת היא "הצינור" שהוא שביל בתוך צינור שמקיף את הפיסגה, נפתחה במאי 2016. בחודשי הקיץ בלבד, הרכבל עמק בלאנש עובר בין המחט לפונטה הלברונר (3,462 מטר) שבצד האיטלקי של מאסיב מון בלאן. פונטה הלברונר הוא גם תחנת הקצה של רכבל מונטה ביאנקו שמתחיל בכפר "לה פאלוד" ליד העיירה האיטלקית קורמאיור שנמצאת בעמק אאוסטה. מה שמאפשר מעבר אווירי משאמוני שבצרפת לקרומאיור שבאיטליה – מעבר שבדרך כלל מתבצע במנהרת המון בלאן. מדיה וקבצים בנושא מחט הצהרים בוויקישיתוף Aiguille du Midi Tube Opens in Chamonix
יפעת זמיר

יפעת זמיר (נולדה ב-4 בנובמבר 1968) היא מנהלת מרכז היזמות והחדשנות הטכנולוגית בעיריית הרצליה. לפני כן שימשה במשך שלוש שנים כסמנכ"לית האסטרטגיה של הפורום הכלכלי-חברתי נשיאות המגזר העסקי. בעברה הייתה מנכ"לית עמותת "שקיפות בינ"ל ישראל" לפני כן, כיהנה כמנכ"לית "עמותת כ"ן - כוח נשים לקידום מנהיגות נשים בישראל". עבדה במשך כשני עשורים כעיתונאית, עורכת ומגישה בערוץ הראשון, בחברת החדשות של ערוץ 2 ובחדשות 10. זמיר נולדה וגדלה בנתניה. את שירותה הצבאי עשתה בחיל החינוך, כמדריכה ברשות שמורות הטבע. בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני בספרות ומגדר, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף, בוגרת תוכנית עמיתי מעוז אשר מכשירה ומפתחת מנהיגות במגזר הציבורי. ובוגרת המחזור הראשון של תוכנית "מובילים דיגיטליים לשלטון המקומי", של מטה ישראל דיגיטלית, רשות התקשוב ומשרד הפנים. עם שחרורה מהצבא, החלה לעבוד כעיתונאית ומגישת תוכניות בחברת הכבלים מת"ב. ב-2001 עברה לערוץ הראשון והנחתה את תוכנית הקולנוע של הערוץ "טלסינמה". ב-2002 עברה לערוץ 10 עם הקמתו, והייתה חברה בהקמה "חדשות ישראל" - חברת החדשות הראשונה של הערוץ. בין היתר הגישה באופן קבוע את מהדורת חדשות הלילה של הערוץ. ב-2003 עברה זמיר לצוות המגישים והעורכים של חברת החדשות של ערוץ 2. בין תפקידה השונים, הגישה את מבזקי החדשות, ערכה והגישה את התוכניות "חדשות סוף השבוע", "שש עם" ו"סדר עולמי". לאחר 6 שנים בחברת החדשות של ערוץ 2, עזבה זמיר את עולם התקשורת לטובת עשייה ניהולית במגזר הציבורי. בשנת 2009, מונתה למנכ"לית הראשונה של עמותת כ"ן - כוח נשים לקידום מנהיגות נשים בישראל, ארגון בזירה המגזרית-אזרחית להעלאת המודעות לייצוג שוויוני לנשים בזירה הפוליטית בישראל. בשנת 2015, לאחר סיום תפקידה בעמותת כ"ן, מונתה למנכ"לית עמותת שקיפות בינ"ל ישראל, תפקיד אותו מילאה במשך שלוש שנים. העמותה פועלת להגברת המודעות הציבורית לנושאי שקיפות ויושרה. מאז 2019, מכהנת זמיר כסמנכ"לית אסטרטגיה ופיתוח שותפויות בפורום הכלכלי-חברתי של נשיאות המגזר העסקי. זמיר הייתה בין מקימות ומנהלות פסטיבל "אישה" בתיאטרון חולון, אחד מפסטיבלי הנשים הגדולים בישראל[דרוש מקור], והייתה חברה בצוות ההקמה של הפסטיבל הראשון ועד לאירועי העשור של הפסטיבל. בנוסף לעיסוקיה המקצועיים משמשת זמיר גם כחברת דירקטוריון עזרה וביצרון, חב' ועדת התחדשות עירונית, וחברת מועצת העיר יהוד-מונוסון, סיעת הירוקים. יפעת זמיר מתגוררת ביהוד, נשואה ואם לשלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא יפעת זמיר בוויקישיתוף יפעת זמיר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יפעת זמיר, ‏כותרות מהדורה מרכזית, באתר ‏מאקו‏, 14 באוקטובר 2008 ענת קם‏, יפעת זמיר למען נשים, באתר וואלה, 31 במאי 2009 טלי חרותי-סובר, 400 חברות מובילות - אך רק 4% מנכ"ליות, באתר TheMarker‏, 22 במרץ 2012 "שקיפות – הדרך להחזרת את אמון הציבור ברשויות" - עושים סדר, ערוץ 2, 28.06.2015 "חמישים נשים למען נשים" - סלונה, 2013 יפעת זמיר, הגיע הזמן של נשים לגדול בפוליטיקה, באתר nrg‏, 22 באוקטובר 2013 שחר סמוחה, ‏"רשות השידור לא ניתנת לתיקון; לא צריך לשלם את האגרה", באתר גלובס, 17 בנובמבר 2013 אטילה שומפלבי, "שחיתות מובילה לחוסר שוויון ולבסוף אף למוות", באתר ynet, 28 בינואר 2016 אסא ששון, "רמת השקיפות התאגידית בישראל נמוכה מאוד", באתר TheMarker‏, 2 בנובמבר 2016 ערן סויסה, יפעת זמיר עוזבת את חברת החדשות, באתר nrg‏, 19 בנובמבר 2008 טלי חרותי-סובר, חילופים בעמותת כ"ן: יפעת זמיר מסיימת את תפקידה כמנכ"לית, באתר TheMarker‏, 15 בדצמבר 2013 כתב כאן ישראל, יפעת זמיר, מונתה לתפקיד מנכ”לית שקיפות בינ”ל ישראל, באתר כאן ישראל, 7 בפברואר 2015
בלאנו

בלאנו (באיטלקית: Bellano) היא קומונה ועיירה איטלקית קטנה על חופו המזרחי של אגם קומו, המשתייכת לנפת לקו שבמחוז לומברדיה שבצפון איטליה. העיירה נמצאת במרכז גדתו המזרחית של אגם קומו, במוצאו הצפוני של עמק ואלססינה (אנ'), לרגלי הר מונטה קרוצ'ה די מוג'ו (אנ'), שגובהו 1,799 מטר ומשתייך לרכס האלפים הברגמסקים (אנ'). חלקה התחתון והשטוח של העיירה נמצא על שפכו של נהר פיוורנה (אנ') החוצה את העיירה ממזרח למערב. במעלה הנהר, כ-500 מטר מהשפך, נמצא קניון קטן בשם "Orrido of Torrente Pioverna". מצפון לה, גובלת בלאנו בעיירה דרוויו (Dervio). ממזרח היא גובלת בכפרים ונדרוניו (Vendrogno) ופרלסקו (Parlasco) ומדרום בפרלדו (Perledo) אשר נמצאת בחלקה הצפוני של העיירה וארנה (Varenna). כנסיית סנטי נזארו אה קלסו (chiesa dei Santi Nazaro e Celso) - נבנתה באמצע המאה ה-14 בסגנון לומברדי-גותי ושופצה במאה ה-16. בכנסייה מצויים פרסקות מהמאה ה-16 ופסל של אמברוזיוס. אורידו די בלאנו (Orrido di Bellano) - קניון קטן וצר עם מסלול מסודר התלוי בצידיו. בעיירה נמצאת תחנת הרכבת בלאנו-טרטוואלה טרמה (Bellano-Tartavalle Terme) שהוקמה ב-1892 ושייכת לקו לקו-טיראנו המחבר את לקו עם טיראנו. בעיירה עובר הכביש האזורי, SP72, העובר בסמוך לשפת אגם קומו לאורך כל חופו המזרחי. העיירה מחוברת גם לכביש המדינתי המהיר, SS36, העובר על מדרון ההר שממזרח לה. קווי מעבורת מחברים את העיירה עם היישובים האחרים שלחופי אגם קומו. מעגן המעבורות נמצא בבורגו אנטיקו - בחלקה הצפוני של העיירה. חזית כנסיית סנטי נזארו אה קלסו אורידו די בלאנו נהר פיוורנה בבלאנו תחנת הרכבת בבלאנו מדיה וקבצים בנושא בלאנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלאנו
אדר סורי

אֶדֶר סוּרִי (שם מדעי: Acer obtusifolium, שמות נרדפים A. orientale ,A. syriacum) הוא מין בסוג האדר. זהו שיח-חורש גבוהה, ירוק-עד, המוכרז כצמח מוגן בישראל. האדר הסורי גדל בבתי גידול טבעיים בלבד, בחורש ויער ים תיכוני לח, בעיקר בגליל העליון. הוא מצוי בקרבת מורדות נחלים - וגדל בעיקר במדרונות הפונים צפונה על גבי נוף של סלעי דולומיט ואבן גיר. לאדר סורי פרי דו-כנפי, המורכב משתי כנפיות הנפרדות בהבשלה. הזרע נפוץ ברוח עת הכנפית מביאה לסיבוב יחידת ההפצה ברוח בדמות מדחף (פרופלור) ובכך להאטת מהירות הנפילה. יחידת הפצה הנותרת באוויר בדרך זו עשויה לפוץ בסיוע הרוח למרחק רב יחסית. עלי העץ נגדיים, ושסועים לשלוש אונות. לפי הספרות הבוטנית, יכול צמח זה לגרום לתגובה אלרגית. אדר קטן עלים מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אדר סורי בוויקישיתוף אדר סורי, באתר NCBI (באנגלית) אדר סורי, באתר צמח השדה אדר סורי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אדר סורי, באתר Tropicos (באנגלית) אדר סורי, באתר GBIF (באנגלית) אדר סורי, באתר The Plant List (באנגלית) אדר סורי, באתר IPNI (באנגלית) Acer obtusifolium - מתוך אתר www.esveld.nl תמונות של אדר סורי(הקישור אינו פעיל) אדר סורי באתר הרשימה האדומה של IUCN אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח ר' בדף האלרגניים באתר "צמח השדה" ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992)

אולימפיאדת 1992 נערכה בברצלונה, ספרד. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-26 ביולי ל-8 באוגוסט בבדאלונה. זו הייתה תחרות כדורסל ה-13 במשחקים האולימפיים. בתחרות הגברים השתתפו 12 נבחרות ובתחרות הנשים השתתפו 8 נבחרות. המשחקים נערכו באולימפיקו דה בדאלונה. לראשונה בתולדות המשחקים שחקני NBA קיבלו אישור להשתתף בתחרות. נבחרת חבר המדינות (חבר המדינות) זכתה במדליית זהב בתחרות הנשים ונבחרת ארצות הברית (ארצות הברית) זכתה בתחרות הגברים. בתחרות הגברים השתתפה ה״דרים טים״ (קבוצת החלומות) של ארצות הברית, הידועה כאחת מקבוצות הכדורסל הטובות בכל הזמנים. הנבחרת כללה כמה משחקני הכדורסל הגדולים בהיסטוריה, כגון מייקל ג׳ורדן, לארי בירד, מג׳יק ג׳ונסון ועוד. ההפעלה בוטלה נבחרת מחליפה מדיה וקבצים בנושא כדורסל באולימפיאדת 1992 בוויקישיתוף תיאור התחרות תוצאות באתר פיב"א - גברים תוצאות באתר של פיב"א - נשים
יוסטס סירמאיס

יוסטס סירמאיס (בלטבית: Justs Sirmais; נולד ב-6 בפברואר 1995) הוא זמר ומנחה טלוויזיה לטבי. יצג את לטביה באירוויזיון ב-2016 עם השיר "Hearbeat" שנערך בסטוקהולם, שוודיה. סירמאיס נולד ביישוב קקאווה, הנמצא בסמוך לבירה ריגה, בלטביה. הוא מנגן בגיטרה ובפסנתר. הוא השתתף בעונה השנייה של התוכנית "Supernova", לבחירת הנציג הלטבי לאירוויזיון 2016. בשלב הסופי של התוכנית, ב-28 בפברואר, הוא זכה ברוב קולות לייצג את לטביה באירוויזיון עם השיר "Heartbeat", שכתבה אמינטה סואדוגו, נציגת לטביה באירוויזיון 2015. בחצי הגמר השני שהתקיים ב-12 במאי ביצע ראשון בסדר ההשמעה, סיים במקום השמיני עם 132 נקודות, והעפיל לגמר. בגמר, שהתקיים ב-14 במאי, סיים במקום ה-15 ושוב קיבל 132 נקודות. ב-17 במאי 2016 הוא הוציא את המיני-אלבום "To Be Heard". ב-23 במאי 2016 הוא הוציא את הסינגל "Ko Tu Dari" (בעברית: "מה אתה עושה"). ב-2018 נבחר להנחות את התכנית "Supernova", הקדם-אירוויזיון לבחירת הנציג הלטבי לאירוויזיון 2018. באפריל אותה שנה הוציא את האלבום הראשון שלו "Here I Am", ממנו יצאו הסינגלים "Are You There" ו-"Uz Palodzes". ב- 5 בינואר 2023 נחשף שהוא ישתתף בקדם האירויזיון הלטבי "סופרנובה" עם השיר "Stangers" (זרים). מדיה וקבצים בנושא יוסטס סירמאיס בוויקישיתוף יוסטס סירמאיס, ברשת החברתית פייסבוק יוסטס סירמאיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יוסטס סירמאיס, ברשת החברתית אינסטגרם יוסטס סירמאיס, סרטונים בערוץ היוטיוב יוסטס סירמאיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוסטס סירמאיס, באתר ספוטיפיי יוסטס סירמאיס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) יוסטס סירמאיס, באתר Last.fm (באנגלית) יוסטס סירמאיס, באתר AllMusic (באנגלית) יוסטס סירמאיס, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוסטס סירמאיס, באתר דיזר יוסטס סירמאיס, באתר Discogs (באנגלית) יוסטס סירמאיס, באתר Genius ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כדורסל באולימפיאדת אטלנטה (1996)

אולימפיאדת 1996 נערכה באטלנטה, ארצות הברית. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-20 ביולי ל-4 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדורסל הארבע עשרה במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 12 נבחרות גברים ו-12 נבחרות נשים. המשחקים נערכו ב-Forbes Arena וב-ג'ורג'יה דום. נבחרת ארצות הברית (ארצות הברית) זכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בתחרות הגברים ובנוסף לכך זכתה בתחרות הנשים. מדיה וקבצים בנושא כדורסל באולימפיאדת 1996 בוויקישיתוף תיאור התחרות תוצאות באתר פיב"א - גברים תוצאות באתר של פיב"א - נשים
יואב כץ (ספורט)

יואב כץ (נולד ב-28 במרץ 1944) הוא איש עסקים ישראלי בעל אזרחות אמריקאית ובעליו של מועדון הכדורגל הפועל חיפה. כדורסלן הפועל חיפה בעבר. כץ נולד בירושלים. בנם של משה ודבורה כץ, האח האמצעי מבין שלושה אחים. בצעירותו שיחק כדורסל במכבי ובהפועל חיפה. בשנות העשרים לחייו עבר לארצות הברית והחל לעסוק בנדל"ן. בעונת 1958/1959, בהיותו בן 15 וחצי, החל כץ את קריירת המשחק שלו בקבוצת מכבי חיפה בליגה הראשונה. בעונה זו שיחק ב-10 משחקים וקלע 82 נק' (8.2 נק' בממוצע למשחק) ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בליגה הראשונה בישראל. קבוצתו סיימה אחרונה בליגה וירדה לליגה השנייה. בעונת 1961/1962 שיחק בקבוצת הפועל חיפה איתה סיים במקום השני בליגה אחרי קבוצת מכבי תל אביב. בעונה זו שיחק ב-18 משחקים וקלע 215 נק' (11.9 נק' בממוצע למשחק). בעונת 1962/1963 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-15 משחקים וקלע 99 נק' (6.6 נק' בממוצע למשחק). בעונת 1963/1964 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-21 משחקים וקלע 217 נק' (10.3 נק' בממוצע למשחק). בעונת 1964/1965 קבוצתו סיימה במקום שני, אחרי הפועל תל אביב. בעונה זו שיחק ב-24 משחקים וקלע 312 נק' (13.0 נק' בממוצע למשחק). בעונת 1965/1966 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-25 משחקים וקלע 393 נק' (15.7 נק' בממוצע למשחק). ב1966/1967 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-18 משחקים וקלע 302 נק' (16.8 נק' בממוצע למשחק). בסך הכל שיחק ב-131 משחקים וקלע 1620 נק' (12.4 נק' בממוצע למשחק). מדורג במקום 255 ברשימת קלעי כל הזמנים. במדי הפועל חיפה, שיחק ב-121 משחקים וקלע 1538 נק' (12.7 נק' בממוצע למשחק), באותה העת דורג במקום 4 בכל הזמנים של שחקני הפועל חיפה וכיום מדורג במקום 11 בכל הזמנים של שחקני הפועל חיפה. בגיל 23 עבר לארצות הברית ולמד ושיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פייס במשך כשנתיים ובכך היה לשחק הישראלי הראשון ששיחק במכללות. בשנת 2004 לקח כץ ללא תשלום את מועדון הכדורגל הפועל חיפה לאחר שזה נקלע לקשיים כלכליים ואף היה בהליך בפירוק לאחר התאבדותו של בעליו הקודמים רובי שפירא. המועדון עבר לבעלותו של כץ בתקופה שבה הקבוצה נעה ונדה בין ליגת העל לליגה הלאומית. תחת ידיו של כץ הפועל חיפה זכתה בגביע המדינה (2018) בפעם הרביעית בתולדותיה והראשונה מאז 1974, בגביע הטוטו (2013), בגביע אלוף האלופים (2018) לראשונה בתולדות המועדון וסיימה שלוש עונות בפליי אוף העליון: 17/18: מקום רביעי, 19/20: מקום שישי ו-23/24: מסיימת בין 4 המובילות. דמותו הופיעה בתוכנית הספורט הסאטירית "בובה של לילה". כץ מתגורר בבת'סדה, שם מרוכזת עיקר פעילותו העסקית. עמוד השחקן, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל ערן שור, יואב כץ: "אתמוך גם בקבוצת הכדורסל", באתר nrg‏, 13 ביוני 2012 אביתר לנג, "אין לי אינטרס כלכלי להיות הבעלים של הפועל חיפה", באתר כלכליסט, 31 באוגוסט 2008 הפועל חיפה, עונה סדירה - קלעי כל הזמנים, באתר איגוד הכדורסל בישראל משה לוי, הפועל חיפה הועברה לידי יואב כץ, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2004
גינת הפלאים של רינת

גינת הפלאים של רינת היא סדרת טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ הופ! בשנת 2010, בכיכובה של רינת גבאי. בכל פרק רינת מגיעה לביתו של סבא ספי ומדברת איתו בסלון עד שהוא נרדם. ברגע שהוא נרדם, היא יוצאת לגינת הבית היבשה, שם היא פוגשת חברים חדשים ופותרת בעיות. במהלך פרקי הסדרה מושרים שירים מקוריים על ידי דמויות הסדרה. רינת (רינת גבאי): ילדה בעלת שתי צמות המבקרת את סבה הישנוני בביתו, וברגע שהוא נרדם היא יוצאת לגינה היבשה שלו. סבא ספי (ספי ריבלין): סבא של רינת, שתמיד שוכח איפה המשקפיים שלו. בכל פרק הוא נרדם במהלך שיחה עם רינת. שושן (גיא פרידמן): שושן לבן וחבר של שושנית. שושנית (רוית יעקב): שושנה אדומה וחברה של שושן. שקשוקה (דודי גזית): חתול שגר בגינה. שרקנית (ניקול ליידמן): ילדה אילמת שבמקום לדבר היא שורקת ומכאן שמה. באר הקסמים: באר יבשה שיכולה לדבר. גינת הפלאים של רינת, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אבטליון (יישוב)

אַבְטַלְיוֹן הוא יישוב קהילתי בגליל התחתון, בתחומי המועצה האזורית משגב. היישוב נמצא על רכס יודפת, מערבית לקיבוץ יחד ודרומית לעראבה, בדרך להררית, ומשקיף על בקעת בית נטופה. גובה היישוב הוא 450 מטר מעל פני הים. היישוב ממוקם כ-15 קילומטרים ממערב לכנרת, וכ-35 ק"מ מזרחית לעיר חיפה. היישוב קרוי על שמו של אחד מחכמי הזוגות במשנה (שמעיה ואבטליון), אבטליון היה דמות מוכרת מהתקופה הראשונית של המשנה. הממשלה החליטה על הקמת היישוב בדצמבר 1983, במסגרת תוכנית המצפים לייהוד הגליל. היישוב נוסד כמושב שיתופי בשנת 1987, על ידי גרעין של עולים מארגנטינה חברי תנועת "ישראל הצעירה" (תנועת הנוער של הציונים הכלליים) שחלמו לייסד מושב שיתופי בארץ, יישוב ראשון לתנועתם. באוגוסט נערך טקס העלייה לקרקע של המושב. חברי ההנהגה העולמית (יו"ר ההנהגה פנחס מאירוביץ, ראש דסק חינוך אריה לויט, ראש דסק אירופה ומאוחר יותר המזכ"ל יצחק אשר) פעלו ללא הרף כדי לקבל את האישור מוועדת ההתיישבות כדי לבסס את המושב, יצחק מודעי קידם את הרעיון עד התגשמותו וגדעון פת התכבד בטקס גזירת הסרט. בשנת 1992 הפך אבטליון ליישוב קהילתי. כיום מתגוררות ביישוב כ־115 משפחות. לפי נתוני הלמ"ס נכון לדצמבר 2012, המועצה האזורית משגב, בה שוכן היישוב אבטליון, מדורגת 9 מתוך 10, בדירוג החברתי-כלכלי. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת תשע"ב (2011–2012) היה 95.3%. מדיה וקבצים בנושא אבטליון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבטליון אבטליון, באתר מועצה אזורית משגב אבטליון, באתר רום גליל אבטליון, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 העדכון על פי שמות היישובים בישראל באתר האקדמיה ללשון העברית, 21 ביוני 2022 רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 3165, 24 בפברואר 1985, עמ' 1495 טובה צימוקי, גבעת אלה ואבטליון - שני יישובים חדשים, דבר, 19 בדצמבר 1983 מאיר הראובני, אבטליון, מעריב, 11 באוגוסט 1987
אנדריי פטלאו

יונוץ אנדריי פטלאו (ברומנית: Ionuț Andrei Peteleu נולד ב-20 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן רומני המשחק בקישווארדה בעמדת המגן ימני. פטלאו החל את דרכו בגלוריה ביסטריצה ושיחק בכל הנבחרות הצעירות של מולדתו. גם שיחק בפטרולול פלוישט. ב-18 במאי 2013 כבש את שערו הראשון והיחיד בליגה הרומנית במדי טרגו מורש נגד דאצ'יה מיובן מהליגה השנייה ברומניה שנגמר 1-1. בינואר 2016 הוא נבחן בסלטיק הסקוטית, אבל לא הרשים את המאמן רוני דיילה ושוחרר אחרי כשבוע. בשנים 2016-2020 הוא שיחק בצ'.פ.ר. קלוז'. הוא זכה עם קבוצתו באליפות הליגה פעמיים ובשנת 2018 בסופר קאפ הרומני. בשנת 2020 הוא עבר לשריף טירספול אך עזב אותה לאחר 8 משחקים וחזר לרומניה. באוגוסט 2021 הוא חתם ב"קישווארדה" ההונגרית. בעבר היה חלק מנבחרות הנערים והנוער של מולדתו, וכן רשם שש הופעות בנבחרת הצעירה. אנדריי פטלאו, באתר Transfermarkt אנדריי פטלאו, באתר Soccerway אנדריי פטלאו, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנדריי פטלאו".
כיכר היהלום

כיכר היהלום (במקור בקטלאנית: La plaça del Diamant) הוא רומן שנכתב על ידי סופרת הקטלאנית מרסה רודורדה בשנת 1962. הרומן משתמש בזרם התודעה. הוא קרוי על שם כיכר הנמצאת במחוז גרסיה (Gràcia) שבברצלונה. הוא נכנס לרשימת הספרים הקנוניים של הרולד בלום, ונחשב לפסגת יצירתה של רודורדה. הרומן תורגם ליותר משלושים שפות והוא נחשב לאחת היצירות החשובות ביותר של הספרות העכשווית הקטלאנית. רומן זה גם נלמד כחלק מתוכנית הלימודים בתיכונים בקטלוניה. הרומן מתאר את ברצלונה בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה ומלחמת האזרחים הספרדית, לפני, במהלך ואחרי המלחמה, ואת מאבקי החיים של אישה צעירה, התמודדותה עם מערכת יחסים בין שני גברים, ובנוסף את התפתחותה מכניעה כמעט מוחלטת לבגרות ועצמאות בחייה. הרומן מתאר בצורה נאמנה את  החיים בברצלונה של אותה תקופה, באיזון בין הפסיכולוגיזם לנטורליזם. רומן זה הפך לסרט ב-1982 בבימויו של Francesc Betriu, והוליד מספר  עיבודים לתיאטרון, כולל מחזה בבימויו של Joan Ollé בשנת 2004. רמי סערי (תרגום), כיכר היהלום, ירושלים: כרמל, 2007.
מנוע אארוספייק

מנוע אארוספייק (באנגלית: aerospike engine) הוא מנוע רקטי שמתאפיין ביעילות אווירודינמית בטווח רחב של גבהים. בגבהים נמוכים המנוע יעיל ב-25%-30% ממנועים רקטיים סטנדרטיים, בתנאים בהם הדחף הוא הקריטי ביותר. מנועי אארוספייק נוסו לטובת מספר תוכניות פיתוח וניסוי ומהווה בסיס לדגמי רכב חלל שלב-בודד-למסלול (SSTO). מדיה וקבצים בנושא מנוע אארוספייק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה במוסקבה

בית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה הוא בית קברות ישן בנפת סוקול, מוסקבה, רוסיה. בית הקברות נפתח בשנת 1915 ונהרס בתקופה הקומוניסטית בשנת 1932. בשנת 2004 לאחר נפילתה של ברית המועצות ושל האימפריה הסובייטית שופץ ושוקם בית הקברות ונפתח מחדש תחת השם "פארק הזיכרון לגיבורי מלחמת העולם הראשונה". תחילתו של בית הקברות בתקופת האימפריה הרוסית כאשר הכריזה הדוכסית אליזבת נסיכת הסן על הקמת בית קברות מפואר עבור חללי המלחמות על יד מוסקבה בשם: בית קברות האחווה. בבית הקברות הוקמה כנסייה, אנדרטאות, וגן רחב ידיים. בבית הקברות נקברו גם חיילים "יהודים" וגם "מוסלמים" ששירתו עבור האימפריה הרוסית. בין החיילים הידועים הקבורים בבית הקברות הם פאבל פלווה, ניקולאי רמזוב, ולדימיר טוקארב ואחרים. לאחר הקמת ברית המועצות הוחלט להרוס את בית הקברות ולהקים עליו "בית קולנוע" בשם: "קולנוע לנינגרד". בשנת 1925 נסגר בית הקברות באופן סופי ובשנת 1932 החלה הממשלה הסובייטית בהריסת הקברים והקמת "גן שעשועים" והכריזה על הקמת "שכונת מגורים" על שטחו המזרחי של בית הקברות. ברם, גם במהלך התקופה הקומוניסטית בה נאסרה כל פעילות לשימור וזיכרון התקופה של הצאר נעשו ניסיונות רבים לשמר את הזיכרון של בית הקברות ובשנת 1980 הציבו אזרחים "צלב גדול" בשטחו של בית הקברות למרות שנאסרה כל פעילות דתית. בשנת 1995, לאחר נפילת הממשלה הקומוניסטית, הוקמה קרן מיוחדת לשיחזור ושיקום בית הקברות ואולם רק בשנת 1998 החליטה ממשלת רוסיה לשקם את הפארק לרגל ציון 80 שנה לסיום מלחמת העולם הראשונה ביחד עם שיקום מחדש של הכנסייה ושל כמה אנדרטאות שהיו במקום. בתאריך 1 באוגוסט 2004 נפתח הפארק המשוקם לרגל ציון 90 שנה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. מאז 2013 משמש האתר כאתר מרכזי לטקס יום הזיכרון להרוגי מלחמת העולם הראשונה, המצוין מדי שנה ב-1 באוגוסט. ב-30 באפריל 2015 נערך בכנסייה המרכזית טקס הלוויה מחודש של הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ', ששרידיו הועברו מצרפת עם שרידי רעייתו אנסטסיה ניקולאייבנה. בטקס נכחו יושב ראש הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית סרגיי נארישקין, ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, סגן שר ההגנה של רוסיה ניקולאי פנקוב וצאצאי שושלת רומנוב. שרידי הדוכס הגדול נשרפו ואפרו נקבר במתחם. מפת בית הקברות בשנת 1915 לפני שנהרס טקס קבורתו מחדש של הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ'. אפריל 2015 חלקת חללי חיל האוויר הרוסי ועליהם מצבות בצורת מנועי סילון בית הקולנוע "לנינגרד" שהוקם בשטחו של בית הקברות בתקופה הסובייטית מדיה וקבצים בנושא בית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה במוסקבה בוויקישיתוף
קוקיים

קוקיים או קוקיות קרקע אמריקאיות (שם מדעי: Neomorphinae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים, החיה רק באמריקה הצפונית. בני קבוצה זו הם עופות קרקע הנוטים לעוף לעיתים רחוקות ובמקום זה רצים במהירות ונעזרים בזנב ארוך ורגליים גדולות וארוכות. הם מצויים במגוון בתי גידול באמריקה הצפונית, כולל במדבריות הצחיחים. בניגוד לשאר בני המשפחה הם דואגות לצאצאיהם לבד ואינם נטפלות למינים אחרים. רק 2 סוגים (Tapera וDromococcyx) מזכירים בהתנהגותם את שאר הקוקיות והן קטנות יותר, חיות על העצים ומטילות את ביציהם בקיני עופות אחרים. תת-משפחה קוקיים (Neomorphinae) סוג Dromococcyx בו 2 מינים סוג קוקייה רצנית (Geococcyx) - בו 2 מינים סוג ומין יחיד קוקיית קרקע קטנה (Morococcyx erythropygus) סוג Neomorphus - בו 5 מינים סוג ומין יחיד קוקייה מפוספסת (Tapera naevia) קוקיים, באתר ITIS (באנגלית) קוקיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוקיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)