laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה כהן (שגריר)

שלמה כהן (נולד ב-15 ביוני 1941) הוא דיפלומט ישראלי ושגריר ישראל בוונצואלה לשעבר. כהן נולד ב-1941. הוא למד מדעי המדינה ומזרחנות באוניברסיטה העברית בירושלים ועשה שם דוקטורט במדעי המדינה ובהיסטוריה בנוסף לעברית, הוא דובר אנגלית, צרפתית וספרדית. כהן החל בקריירה הדיפלומטית שלו ב-1965, שהצטרף לשירות משרד החוץ. בין 1965 ל-1968 הוא היה חלק מצוות השגרירות הישראלית בנפאל, בין 1968 ל-1974 הוא היה סגן הנספח הכלכלי במקסיקו. 12 שנים לאחר מכן, ב-1986 הוא מונה לתפקיד שגריר ישראל בהונדורס, ושימש בתפקיד זה עד 1990. ב-1993 מונה כהן לתפקיד שגריר ישראל בגואטמלה ובמקביל שגריר בניקרגואה והונדורס. מ-2003 הוא שגריר ישראל בוונצואלה במקביל היה שגריר ישראל בטרינידד וטובגו, סורינאם, ברבדוס וגיאנה. עם זאת, כ-5 שנים לאחר כניסתו לתפקיד החלו היחסים בין ישראל לוונצואלה להתדרדר, בעיקר בעקבות מבצע עופרת יצוקה, שהתנהל באותה תקופה בשטחי רצועת עזה. ב-6 בינואר 2009 טען נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס כי ישראל מבצעת שואה בפלסטינים, באותו היום הכריז משרד החוץ של ונצואלה כי הוא רואה את פעולות ישראל ברצועת עזה כ"טרור" והכריז על גירושו של כהן מהמדינה לאלתר. כהן נאלץ לעזוב את המדינה ולטוס לגרמניה. אסף רונאל, צ'אווס תוקף פעם נוספת: "הישראלים רוצים להשמיד את הפלסטינים", באתר הארץ, 10 בספטמבר 2009 רועי מנדל, השגריר המגורש: "דלתו של צ'אבס סגורה", באתר ynet, 7 בינואר 2009 סוכנויות הידיעות, ונצואלה: שגריר ישראל עזב את המדינה, באתר nrg‏, 10 בינואר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהואש

האם התכוונתם ל... יואש (יהואש) בן אחזיהו – ממלכי יהודה יואש (יהואש) בן יהואחז – ממלכי ישראל אישים מודרניים יהואש (סופר) – שם העט של הסופר יהושע-שלמה בלומגאַרטן יהואש ביבר – סופר עברי, עורך ומורה יהואש הירשברג – מוזיקולוג, ויולן, מלחין, מחבר ספרי עיון ופרופסור אמריטוס למוזיקולוגיה יואש אישים ששמם הפרטי הוא יהואש
פסטיבל הזמר והפזמון 2013

פסטיבל הזמר והפזמון 2013 הייתה תחרות שירים ששודרה ב-31 בינואר 2013, בניסיון נוסף לשחזר את פסטיבל הזמר והפזמון, לאחר שהתקיימו תחרויות בשנים 2000 ו-2001. הפסטיבל שודר בשידור חי בערוץ הראשון וברשת ג' מהיכל התיאטרון בקריית מוצקין, בהנחיית אורי גוטליב. בקטעי המעבר בין השירים הופיעו יעל פוליאקוב ואילן פלד. בחלק האומנותי, הופיעו אנסמבל ציפורלה ואסתר עופרים, שזכתה בשני המקומות הראשונים בפסטיבל בשנת 1961. השיר שזכה בתחרות היה "תחזרי" בביצועו של פאר טסי, אותו יצר יחד עם דודו מתנה לזכרה של תאיר ראדה. השיר יצא לאחר מכן גם כסינגל והופיע באלבום הבכורה של טסי. לתחרות הוגשו למעלה מ-600 שירים. לזוכה הוענק פרס מפעל הפיס לעידוד היצירה המקורית על סך 100,000 ש"ח. פסטיבל הזמר והפזמון תשע"ג, באתר הפרות תוצרת הארץ
יעקב שוורצמן

פרופסור יעקב שוורצמן (Yakov Schwartzman, Яков Самойлович Шварцман), (1880-1942), היה רופא יהודי אוקראיני - סובייטי, מומחה בקרדיולוגיה. נרצח על ידי הנאצים יחד עם 72 אנשי צוות של המכון ללימודי רפואה גבוהה בסטברופול יחד עם בני משפחתם ב-20 בספטמבר 1942. נולד בעיר באלטה (האימפריה הרוסית ) בשנת 1880 לזוג יהודי, שמואל וברטה שוורצמן, למד רפואה בוורשה וסיים את לימודיו בשנת 1903. בשנת 1910 נישא לחנה (אנה) ילידת שנת 1890 בניקולייב (Nikolaev), בת לליאון ויוליה גולברג, לזוג היו שני בנים, ליאון (1911-1982) ושמואל (1924-1982). פרופסור שוורצמן, עבד במספר מוסדות רפואיים באודסה והחל מ-1922 ועד 1941 שימש כפרופסור לתרפיה בבית הספר האוניברסיטאי באודסה. שוורצמן פרסם יותר מ־70 מאמרים בכתבי עת מקצועיים במערב ובבית המועצות. פיתח תרופה בשם "מיאול" (Miol ) שנמכרה בהצלחה ברחבי ברית המועצות. התווית התרופה היא כנגד מחלות הקשורות בשריר הלב. ב-1932 הוזמן לשאת הרצאה בויסבדן (גרמניה) בכנס היובל של איגוד רופאים פנימיים של גרמניה. ליעקב, היו שני אחים, מיכאל וגרגורי, שניהם היו רופאים במקצועם, האחרון שהיה מיקרוביולוג היה מעומד לפרס נובל על גילוי Shwartzman Phenomenon. שוורצמן ואשתו התגוררו באודסה יחד עם ילדיהם, שם היה במשך יותר מעשרים שנה ראש הקתדרה לתרפיה. ב־22 ביוני 1941 עם תחילת מבצע ברברוסה פלשו הכוחות הגרמנים לברית המועצות, רבבות מיהודי אוקראינה ובלארוס החלו במסע הבריחה מזרחה במטרה להתרחק מהגבולות המערביים. רבים מהם הגיעו עד לסיביר. עשרות אלפים מתוכם פנו לאזור הקווקז בתקווה שהגרמנים לא יגיעו לשם. פרופ' שוורצמן, שלא האמין לתעמולה ששודרה ברדיו הסובייטי שעדכן על פלישת הגרמנים, לא התפנה ביחד עם משפחתו כרוב האוכלוסייה היהודית מזרחה, לכיוון פנים ברית המועצות. הוא ומשפחתו יחד עם כשלושת אלפים מהפליטים הגיעו לעיירה סטברופול, שם שכן המכון ללימודי רפואה גבוהה. מתוך אותה קבוצת פליטים היו מספר מרצים אשר הגיעו מהמכון לרפואה של דנייפרופטרובסק. ביניהם היו מרצים מכובדים מתחומי רפואה מגוונים. המכון ללימודי רפואה גבוהה קביל מרצים אלו בזרועות פתוחות. בין המרצים החדשים נמנה גם פרופ' יעקב שוורצמן. ב־3 באוגוסט 1942 נכבשה סטברופול, בידי ארמיית הפאנצר הראשונה של הכוחות הגרמניים. בדומה לדפוס הפעולה של הנאצים בכל עיר שנכבשה על ידם בצפון הקווקז, גם בסטברופול החלו הגרמנים מיד בהשמדת היהודים, וזאת בעזרת חלק מהתושבים המקומיים. לפני כיבוש העיר על ידי הנאצים פרופ' שוורצמן ציווה על ילדיו, שמואל וליאון, להצטרף לחיילים הנסוגים ולברוח בעוד הוא ואשתו נשארו בעיר. כך חיי הילדים ניצלו. שוורצמן ואשתו אנה נרצחו על ידי הנאצים יחד עם 72 אנשי צוות של המכון ללימודי רפואה גבוהה בסטברופול יחד עם בני משפחתם ב-20 בספטמבר 1942 ונקברו בקבר משותף ליד היער. ד"ר יוליה שוורצמן וד"ר מרים עופר, גורל הצוות היהודי של המכון ללימודי הרפואה בעיר סטוורופול בתקופת השואה, הרפואה • כרך 159 • חוב' 4 • אפריל 2020, עמ' 273 - 277 יעקב שוורצמן - דף עד, באתר יד ושם אנה חנה שוורצמן - דף עד, באתר יד ושם Nomination%20archive, NobelPrize.org, ‏2020-04-01 (באנגלית אמריקאית) תופעת שוורצמן סביבת לימוד בנושא 'מבצע ברברוסה', באתר www.yadvashem.org ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יעקב שוורצמן".
בטי דובאל

אליזבת "בטי" דובאל ווב (באנגלית: Betty Duvall‏, 1845 - ‏3 ביולי 1891) הייתה מרגלת של הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית . אליזבת "בטי" דובאל תושבת וושינגטון די.סי., הייתה בתם של אלי דובאל האב ושרה (לבית תומפסון) דובאל. למרגלת רוז אוניל גרינהאו הייתה רשת של אנשים שפעלו עבורה. דובאל, בת ה-16, הייתה אחת מהם. גרינהאו נתנה לדובאל פתק מקודד על תוכנית האיחוד לקרב מנאסס (או בול ראן) הראשון. דובאל הייתה אמורה למסור אותו לגנרל פ.ג.ט. בורגארד. ב-9 ביולי 1861 היא התחפשה לנערת שוק כפרית, עזבה את העיר, לבדה, על עגלת חווה ולנה לילה באחד המטעים בדרך. למחרת המשיכה ברכיבה על סוס לבית המשפט בכפר פיירפקס שם ישב הפיקוד הבכיר של הקונפדרציה. דובאל פגשה את עוזרו של בורגארד ומסרה לו את ההודעה שאותה נשאה בתוך שערה האסוף. מההודעה נודע לבורגארד כי התקיפה תתבצע תוך שבוע. האזהרה המוקדמת הובילה לניצחון הקונפדרציה בקרב הראשון של בול ראן. מאוחר יותר דובאל המשיכה לרגל למען הקונפדרציה, ולאחת ממשימותיה הביאה את בן דודה. היא נישאה לג'ון קונברס ווב ונולדו להם שלושה ילדים. דובאל נפטרה ב-3 ביולי 1891. היא נקברה בבית הקברות אוק היל בוושינגטון די.סי. מדיה וקבצים בנושא בטי דובאל בוויקישיתוף בטי דובאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) OAK HILL CEMETERY, Georgetown, D.C. (Rock Creek), OAK HILL CEMETERY סנדרה מרווילהארט, נשות מלחמת אזרחים: בטי דובאל, מרגלת הקונפדרציה, באתר sandramervillehart, ‏1 לאוגוסט 2019 (באנגלית) Jill, Canon. Civil War Heroines. Santa Barbara, CA: Bellerophon Books, 2000.
עטרה פריש

עטרה פריש (נולדה ב-7 בספטמבר 1986) היא במאית ותסריטאית ישראלית. זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. עטרה פריש למדה בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיה ביימה פריש שני סרטים קצרים, אחותי היפה (2014) ומכתב אהבה למ"מ שלי (2018). הסרט מכתב אהבה למ"מ שלי זכה בציון לשבח בפסטיבל טרייבקה ובהמשך נמכר לשידור ב-HBO. בשנים 2015-2018 ניהלה והפיקה את הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל-אביב. במסגרת תפקידה כמנהלת הפסטיבל, יזמה פריש את הקמת T-Port, פלטפורמה אינטרנטית לקידום ולהפצה של סרטי סטודנטים. באפריל 2021 עלתה לשידור סדרת הדרמה הקומית המפקדת אותה יצרה פריש יחד עם ניר ברגר. הסדרה שודרה בתאגיד השידור הישראלי כאן 11. במרץ 2022 זכתה המפקדת בעשר קטגוריות של פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, ביניהן זכתה פריש בפרס על התסריט הטוב ביותר בשותפות עם התסריטאי ניר ברגר. המפקדת 2021, סדרה - תסריט ובימוי מכתב אהבה למ"מ שלי 2017, סרט קצר - תסריט ובימוי אחותי היפה 2014, סרט קצר - תסריט ובימוי עטרה פריש, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עטרה פריש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עטרה פריש, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי הזוכים והזוכות בתחרות פרסי הטלוויזיה 2021 הסרט "מכתב אהבה למ"מ שלי" נמכר לשידור ב-HBO https://www.lethallesbian.com/atarafrish איתי שטרן, "המפקדת" היא הזוכה הגדולה של טקס פרסי הטלוויזיה, באתר הארץ, 24 במרץ 2022
צ'אבוי

צ'אבוי (בהונגרית: Csávoly) הוא כפר בנפת באיה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית. כמו יישובים רבים באירופה, גם בצ'אבוי אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,081 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 1,617 תושבים. שמו של הכפר צ'אבוי הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1198. יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא צ'אבוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'אבוי (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי צ'אבוי שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
דאבוד

דאבוד (בהונגרית: Dávod) הוא כפר בנפת באיה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית. כמו יישובים רבים באירופה, גם בדאבוד אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,612 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 1,873 תושבים. שמו של הכפר דאבוד הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1543. יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא דאבוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דאבוד (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי דאבוד שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
אוצר הארפול

אוצר הארפול (באנגלית: The Harpole Treasure) הוא כינויו של אוסף ממצאים אנגלו-סקסונים נדירים שהתגלו בעת חפירות באביב 2022 בהארפול, נורת'המפטונשייר שבאנגליה. האוסף כולל שרשרת המתוארת "התכשיט המעוטר ביותר שנמצא אי פעם". האוסף מתוארך לשנים בין 630 ל-670 ונמצא בקברה של אישה אמידה מהמעמד הגבוה של תקופת הכנסייה הנוצרית המוקדמת. האתר הארכאולוגי תואר כאתר קבורה. החפירות באתר נערכו במקור לצורך פיתוח פרויקט דיור על ידי חברת Vistry Group. את החפירות הארכאולוגיות ביצעו אנשי המוזיאון לארכאולוגיה של לונדון, בתמיכת RPS Group. הגילוי נמצא בשבוע השמיני של החפירות והוא צולם עבור סדרת הטלוויזיה של BBC,‏ "Digging for Britain", שיועד לשידור בינואר 2023. בחפירות נמצאה כמות משמעותית של יהלומים ומתכות יקרות, כולל מחרוזות יקרות ערך. אוצר מילדנהול סאטון הו תכשיט אלפרד יוגב ישראלי, "תגלית של פעם בחיים": שרשרת זהב מלפני 1,300 שנה התגלתה בקבר באנגליה, באתר ynet, 14 בדצמבר 2022 ‘Once-in-a-lifetime’ 1,300-year-old gold and gemstone necklace discovered within internationally significant female burial, MOLA (באנגלית) "Medieval necklace found near Northampton 'internationally important'". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-12-06. נבדק ב-2022-12-18.
גלה

האם התכוונתם ל... גלה (כפר) – כפר בהונגריה ג'לה – עיר באיטליה אישים: אז'ן גלה – פיזיולוג ואנדוקרינולוג צרפתי יוהאן גלה – אסטרונום גרמני גאלה גלות
קרל דיפנבאך

קרל דיפנבאך (בגרמנית: Karl Dieffenbach;‏ 2 בנובמבר 1859 – 17 במרץ 1936) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה. דיפנבאך נולד ב-2 בנובמבר 1859 בשליץ, והיה בנו של חבר המועצה גאורג כריסטיאן דיפנבאך. בשנת 1879 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-69 (ריינלנד ה-7). בשנת 1893 הועלה לדרגת האופטמן ומונה כקצין מטה במטה הכללי הגדול. ב-1896 מונה כמפקד פלוגה ברגימנט הרובאים ה-35 (ברנדנבורג – "היינריך, נסיך פרוסיה"), וב-1898 הועבר למטה הכללי, שם הועלה לדרגת מיור ב-1899. בשנת 1901 מונה למג"ד ברגימנט הרגלים ה-30 (ריינלנד - "גרף ורדר"). בשנת 1904 מונה למפקד בית הספר למלחמה בניסה, ובשנת 1906 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. בשנת 1908 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הגרנדירים ה-6 (פרוסיה המערבית ה-1 – "גראף קלייסט פון נולנדורף") בפוזן. לאחר שהועלה לדרגת גנרל מיור ב-1912, הוא מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-28 בדיסלדורף. דיפנבאך היה נשוי לציירת פאני קופטה מטריר. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל דיפנבאך את הפיקוד על הדיוויזיה ה-22, שהייתה חלק מהקורפוס ה-11, עימה נטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן בקרבות נוספים, ביניהם מתקפת גורליצה-טרנוב והנסיגה הגדולה. במהלך מתקפת ברוסילוב הוקצתה הדיוויזיה ל"קבוצת התקיפה פון דר מרוויץ" שהוקמה במזרח גליציה. כשהדיוויזיה נאלצה לסגת בין ליפא וסטיר יחד עם הארמייה האוסטרית הראשונה בפיקודו של פאול פואהלו פון ברלוג ב-20 ביולי, מונה דיפנבאך לאחראי על הפיקוד העליון של הארמייה. לאחר שהנסיגה נבלמה, נותרה הדיוויזיה, מתוגברת בשתי דיוויזיות חי"ר אוסטריות, בעמדתה המזרחית בגליציה כ"קורפוס דיפנבאך" עד אמצע דצמבר. ב-17 בדצמבר 1916 מונה למפקד הקורפוס ה-8, וב-12 במרץ 1917 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-9. ב-2 באפריל הוא קיבל את הפיקוד על הגזרה הדרומית של הארמייה השישית בהנהגת "קבוצת אראס". שבוע לאחר מכן החל קרב אראס. ב-26 באפריל 1917 הוענק לו עיטור הפור לה מריט כהוקרה על שירותיו בהגנה. ביוני 1917 הוא מונה במהלך קרב מסין למפקד להוביל את "קבוצת ויטשאטה" של הארמייה הרביעית שהועברה לפלנדריה. בקרב עם הארמייה הבריטית השנייה בפיקודו של הגנרל הרברט פלומר, הדיוויזיות שלו נאלצו לוותר על מבלט Wytschaete ונאבקו במשך חודשים רבים בקטע הדרומי של הקרב הגדול על איפר כדי לשמור על קו החזית החדש בין Hollebeke-Zandvoorde – מערבית לוורנטון. בינואר 1918 הוכפף הקורפוס שלו לארמייה ה-17 שהוקמה לאחרונה בארטואה. במהלך מתקפת האביב הוא הוביל את הדיוויזיות שלו בקרב מונשי - קמברה במרץ 1918 ולאחר מכן השתתף בהתקפה על הסקרפ. באמצע אפריל 1918 חזר דיפנבאך עם הקורפוס שלו לארמייה השישית ולחם בקרב הליס באזור שמדרום למרוויל. קרבות עמדה בארטואה ובפלנדריה הצרפתית נמשכו ממאי עד אוגוסט. בספטמבר 1918 הועבר תחת פיקוד הארמייה הראשונה בריימס, ומסוף ספטמבר לחם תחת פיקוד הארמייה החמישית על המז. ב-8 בנובמבר 1918 פורק קורפוס המילואים ה-9. ב-8 במאי 1919 פרש דיפנבאך מהצבא, וב-19 ביולי 1919 הועלה דיפנבאך לדרגת גנרל חיל הרגלים. בהמשך הוא היה יו"ר האגודה האזורית של Rheinisch-Westfälisches Industriegebiet והסניף המקומי בדיסלדורף של אגודת הקצינים הגרמנית ואיגוד הלוחמים של המחוז המנהלי של דיסלדורף. דיפנבאך מת בביתו בדיסלדורף ב-17 במרץ 1936. מדיה וקבצים בנושא קרל דיפנבאך בוויקישיתוף
מליסה ג'פרסון

מליסה ג'פרסון (באנגלית: Melissa Jefferson; נולדה ב-21 בפברואר 2001), היא אתלטית אמריקאית. זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) בריצת 100 מטר ופעמיים ברציפות אלופת עולם (יוג'ין 2022 ובודפשט 2023) בריצת שליחות 4x100 מטר. ג'פרסון לומדת באוניברסיטת חוף קרולינה. באליפות המכללות באולם שנערכה בברמינגהאם, אלבמה במרץ 2022 היא זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.09 שניות, לפני אבי שטיינר (9.10 שניות) וג'דין מייס (7.11 שניות). באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.69 שניות, לפני אליה הובס (10.72 שניות) וטואנישה טרי (10.74 שניות), עם רוח גבית מעל המותר של 2.9 מטר לשנייה. באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב, בריצת 4x100 מטר ביחד עם אבי שטיינר, ג'נה פרנדיני וטואנישה טרי בתוצאה של 41.14 שניות, לפני ג'מייקה (41.18 שניות) וגרמניה (42.03 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.03 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 10.92 שניות ועלתה מהמקום החמישי לריצת הגמר. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה היא זכתה במדליית זהב, בריצת 4x100 מטר לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות. באולימפיאדת פריז היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.92 שניות, אחרי ג'וליאן אלפרד מסנט לוסיה (10.72 שניות) ובת ארצה שקארי ריצ'רדסון (10.87 שניות). ריצת 100 מטר: 10.82 שניות (2022) ריצת 200 מטר: 22.46 שניות (2022) ריצת 60 מטר: 7.09 שניות (2022) ריצת 200 מטר: 23.34 שניות (2022) מדיה וקבצים בנושא מליסה ג'פרסון בוויקישיתוף מליסה ג'פרסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מליסה ג'פרסון, ברשת החברתית אינסטגרם מליסה ג'פרסון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
היו אנשי חיל

היו אנשי חיל (באנגלית: Be Ye Men of Valor) היה נאום בזמן מלחמה שנאמר בשידור של BBC ב-19 במאי 1940 על ידי ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל. זה היה הנאום הראשון שלו לאומה כראש ממשלה, והוא ניתן תשעה ימים לאחר מינויו, במהלך הקרב על צרפת בשנה השנייה למלחמת העולם השנייה. הנאום מסתיים בציטוט מתוך ספר מקבים א', פרק ג', פסוקים נ"ח-ס', המספק את הביטוי שבאמצעותו נודע הנאום: לפני מאות שנים נכתבו מילים כדי להוות קריאה ודרבן למשרתים הנאמנים של אמת וצדק: "התחמשו והיו אנשי חיל והיו מוכנים לעימות, כי טוב לנו לאבד במלחמה מאשר להביט בזעם של אומתנו ומזבחנו. כפי שרצונו של אלוהים בשמיים, כך יהיה". דוגמאות של הנאום מופיעות בשירה של להקת המטאל הסימפונית ההולנדית Within Temptation "השעה החגיגית שלנו". הביטוי "שעה חגיגית" כלול גם בתחילת הנאום בפועל. נאום שונה משמש באלבומם של Black Symphony שבו "הגרמנים" הוחלף ב"האויב". דוגמאות של הנאום מופיעות גם בשירו של ג'יי אלקטרוניקה "Call of Duty" בהשתתפות Mobb Deep. דוגמה נוספת של הנאום ניתן לשמוע גם ברצועה "Unnatural Selection" באלבום אופרת המטאל 01011001 מתוך הפרויקט Ayreon של Arjen Anthony Lucassen. היו אנשי חיל הקלטת נאומו המקורי של צ'רצ'יל
טואנישה טרי

טואנישה "טיטי" טרי (באנגלית: Twanisha "TeeTee" Terry; נולדה ב-24 בינואר 1999), היא אתלטית אמריקאית. ]עמיים ברציפות אלופת עולם (יוג'ין 2022 ובודפשט 2023) בריצת שליחות 4x100 מטר. טרי נולדה וגדלה במיאמי, פלורידה. למדה באוניברסיטת דרום קליפורניה (2018–2021). באליפות העולם לנוער עד גיל 20 שנערכה בטמפרה, פינלנד ביולי 2018 היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.19 שניות, אחרי בריאנה ויליאמס מג'מייקה (11.16 שניות). במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו בתחילת אוגוסט 2019 היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר וסיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.37 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.74 שניות, אחרי מליסה ג'פרסון (10.69 שניות) ואליה הובס (10.72 שניות), עם רוח גבית מעל המותר של 2.9 מטר לשנייה. באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב, בריצת 4x100 מטר ביחד עם מליסה ג'פרסון, אבי שטיינר וג'נה פרנדיני בתוצאה של 41.14 שניות, לפני ג'מייקה (41.18 שניות) וגרמניה (42.03 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.04 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 10.95 שניות ועלתה מהמקום החמישי לשלב חצי הגמר. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף אוגוסט 2023 זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם תמרי דייוויס, גבריאל תומאס ושקארי ריצ'רדסון בשיא אליפות חדש של 41.03 שניות, לפני ג'מייקה (41.21 שניות) והממלכה המאוחדת (41.97 שניות). ריצת 100 מטר: 10.87 שניות (2022) ריצת 200 מטר: 22.54 שניות (2021) ריצת 60 מטר: 7.09 שניות (2021) ריצת 200 מטר: 22.75 שניות (2021) מדיה וקבצים בנושא טואנישה טרי בוויקישיתוף טואנישה טרי, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
אבוב ציד

אַבּוּב צַיִד, או אַבּוּב דָה קָאצָ'ה (באיטלקית: Oboe da caccia), הוא כלי נשיפה מעץ ממשפחת האבוב, הנמוך בקווינטה מן האבוב. הכלי מכופָף ומחופה עור, ובקצהו פעמון פליז מתרחב המזכיר את זה של קרן הציד, ומכאן שמו. הכלי שימש במוזיקת בארוק, וכיום מנגנים בו בעיקר בביצועים אותנטיים. הוא מוכר כיום בעיקר בזכות השימוש שעשה בו יוהאן סבסטיאן באך ביצירותיו הקוליות. אבוב הציד מעולם לא היה בשימוש נרחב: נכתבו לו יצירות בעיקר בין השנים 1720–1760, ורק מספר בונים מצומצם במרכז אירופה בנו אותו. הבונה הטוב ביותר היה י"ה אַיְכֵנטוֹפְּף מלייפציג, שהיה הראשון שהחליף את פעמון העץ בפעמון פליז, אולי תוך תיאום עם באך. באך החל לכתוב לכלי מיד לאחר הגיעו ללייפציג, וניצל היטב את הרגיסטרים האמצעי והנמוך של הכלי, אולי בגלל צלילם ה'צרוד' והאקספרסיבי. לרוב הוא שילב את הכלי באריות המביעות סבל או צער. בסוף תקופת הבארוק יצא אבוב הציד משימוש. הפיתוח המהיר שעבר על האבוב פסח עליו, ובמקומו התפתחה הקרן האנגלית בהשפעת אבוב הטנור הרגיל (taille) והאבוב ד'אמורה. סביר כי הסיבה לכך הייתה המבנה המורכב של הכלי, וחוסר היכולת לעצב אותו במחרטה, בניגוד לכלים הישרים. בסוף המאה ה-18 יצא אבוב הציד משימוש, ובמאה ה-20 כבר לא ידע איש עוד מהו הכלי שנקרא בשם זה. בתחילת דרכה של התנועה למוזיקה עתיקה ניסו מוזיקולוגים לשווא למצוא כלי שיתאים לתיאור ולמנעד אבוב הציד, וההנחה הייתה שלא שרד אף כלי עד ימינו. בפרויקט הקלטת מכלול הקנטטות של באך בשנות ה-70 של המאה ה-20, בניצוח ניקולאוס הרנונקור וגוסטב לאונהרדט, נעשה שימוש ב-taille לביצוע תפקיד אבוב הציד, בתוצאות מעורבות. לבסוף, בתחילת שנות ה-70, גילה האוצר השוודי קארי קארפ כי במוזיאון המוזיקה בסטוקהולם ובמוזיאון נוסף בקופנהגן מוצגים שני כלים מקוריים של אייכנטופף. כלים אלה לא היו ניתנים עוד לנגינה, כפי שקורה לעיתים קרובות בכלי נשיפה עתיקים, אבל העתקים שנבנו על פיהם משמשים נגנים בימינו. הקלטת הבכורה של הכלי הייתה בביצוע אורטוריית חג המולד של באך בניצוח הרנונקור.
אליזבת בקר

אליזבת בקר (בגרמנית: Elisabeth Becker;‏ 20 ביולי 1922 – 4 ביולי 1946) הייתה פושעת מלחמה נאצית ששימשה כשומרת במחנות ריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה. נאשמה במשפט שטוטהוף, הורשעה והוצאה להורג. אליזבת בקר נולדה למשפחה גרמנית בעיירה נויטייך (Neuteich), שהייתה אז תחת שליטת העיר החופשית דנציג. בשנת 1936, בהיותה בת 13, נישאה והצטרפה לאגודת הנערות הגרמניות, שהייתה תנועת נוער משנית בתוך ההיטלר יוגנד. בשנת 1938, כשהייתה בת 16, החלה לעבוד כמפעילת חשמלית בגדנסק. בשנת 1940 החלה לעבוד בחברת "Dokendorf" בנויטייך. בשנת 1941 גויסה בגיוס חובה לסגל מחנה הריכוז שטוטהוף, שהיה בקרבת עיר מגוריה, עקב דרישה מוגברת של גרמניה הנאצית לשומרים במחנות הריכוז השונים. ב-5 בספטמבר 1944 החלה בהכשרה לתפקיד שומרת (SS Aufseherin) בשטוטהוף. מאוחר יותר הוצבה במחנה הנשים של שטוטהוף ולקחה חלק באופן פעיל בסלקציה של נשים וילדים ובשילוחם לתאי הגזים. עוד לפני סיום המלחמה, ב-15 בינואר 1945, עם התקרבות כוחות הצבא האדום לשטחי הרייך השלישי, נמלטה בקר לעיירת הולדתה. היא חלתה בטיפוס ונלקחה לבית החולים בגדנסק, שם נעצרה כשלושה חודשים לאחר מכן, ב-13 באפריל 1945, בידי המשטרה הפולנית, ונכלאה עד לתחילת משפטה. ב-31 במאי 1946 הועמדה לדין בחלק הראשון של משפט שטוטהוף יחד עם גרדה שטיינהוף, ג'ני-ונדה ברקמן, ונדה קלאף והרנה ביילדרדט, חמש נשות אס אס לשעבר ששירתו איתה במחנה, ועוד כמה קאפואים. בקר הודתה בשילוחן של 30 נשים לתאי הגזים, אך מאוחר יותר חזרה בה מהודאתה. היא נמצאה אשמה על חלקה בסלקציה ונגזר עליה עונש מוות. בקר שלחה מספר מכתבים לנשיא פולין, בולסלאב ביירוט, בבקשה לחנינה. בית המשפט המליץ על גזר דין של 15 שנות מאסר, בהסתמך על כך שמעשיה לא היו חמורים כשל חברותיה גרדה שטיינהוף וג'ני-ונדה ברקמן, שכן שירתה במחנה זמן קצר מהן, אך בקשת החנינה נדחתה. ב-4 ביולי 1946 הוצאה להורג בתלייה תוך שנשמטה מתא מטען של משאית, יחד עם גרדה שטיינהוף, ג'ני-ונדה ברקמן, ונדה קלאף ושבעה אנשי אס אס וקאפואים נוספים, בהוצאה להורג פומבית שזכתה לסיקור תקשורתי נרחב. משפט שטוטהוף שטוטהוף נשים בשורות הנאצים מדיה וקבצים בנושא אליזבת בקר בוויקישיתוף כתבה על ההוצאה הפומבית להורג שנערכה לנאשמי המשפט, באתר Executed today Rob Hopmans, Elisabeth Becker a Stutthof concentration camp guard., WW2 Gravestone, ‏2020-10-19 (באנגלית) כתבה ביוגרפית ExecutedToday.com » gerda steinhoff (באנגלית) Erna Beilhardt: zeznania nadzorczyni z KL Stutthof, Erna Beilhardt מכתבי בקשות החנינה Female Nazi war criminals Elisabeth Becker a Stutthof Concentration Camp Guard STUTTHOF SUBCAMP SYSTEM https://ssaufseherin.blogspot.com/2021/09/erna-beilhardt-zeznania-nadzorczyni-z.html Rob Hopmans, Elisabeth Becker a Stutthof concentration camp guard., WW2 Gravestone, ‏19 באוקטובר 2020 (באנגלית) Hinrichtung von Kriegsverbrechern 1946: Eleven from the Stutthof concentration camp
שרמולה

שרמולה (בברברית: tacermult או tacermilt, בערבית: شرمولة) היא סוג של מרינדה או רליש מהמטבח התוניסאי, אלג'יראי, לובי, והמרוקאי הוא משמש באופן מסורתי לתיבול דגים, אך ניתן להשתמש בו על בשרים או ירקות אחרים. דומה במקצת לצ'ימיצ'ורי הדרום אמריקאי. המרכיבים הנפוצים כוללים שום, כמון, כוסברה, שמן, מיץ לימון ומלח. וריאציות אזוריות עשויות לכלול גם לימונים משומרים, בצל, פלפל צ'ילי טחון, פלפל שחור, זעפרן ועשבי תיבול אחרים. מתכוני שרמולה משתנים מאוד לפי אזור. בספקס, תוניסיה, מוגשת שרמולה לעיתים קרובות עם דג מלוח במהלך עיד אל-פיטר. גרסה אזורית זו מורכבת ממחית צימוקים כהים מיובשים מעורבבים עם בצל מבושל בשמן זית ותבלינים כגון ציפורן, כמון, צ'ילי, פלפל שחור וקינמון. גרסה מרוקאית כוללת פטרוזיליה מיובשת, כמון, פפריקה ומלח ופלפל. הגרסה הלובית לשרמולה מוגשת כתוספת בקיץ; היא מכילה זיתים, טונה ומגוון עשבי תיבול ירוקים. אריסה מטבוחה המטבח המרוקאי מדיה וקבצים בנושא שרמולה בוויקישיתוף Shulman, M.R. (2014). The Simple Art of Vegetarian Cooking. Rodale. p. 144. ISBN 978-1-62336-130-3. נבדק ב-3 בנובמבר 2017. {{cite book}}: (עזרה) "The Art of Moroccan Cuisine | Fes Cooking and Cultural Tours". Fescooking.com. 10 באוקטובר 2007. נבדק ב-2013-11-06. {{cite web}}: (עזרה) Poon, Linda (8 באוגוסט 2014). "Chermoula: From North Africa To The White House To Your Table". NPR. נבדק ב-31 בינואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Monaghan, Gail (23 במרץ 2012). "Magic-Carpet-Ride Chermoula". Wall Street Journal. נבדק ב-31 בינואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Recette de cuisine : La Charmoula Sfaxienne | 🐙 Kerkennah". 14 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה)