laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
השבחה באמצעות מוטציות

השבחה באמצעות מוטציות היא השבחה (יצירת זני צמחים חדשים) באמצעות יצירת מוטציות מכוונות בפרטים קיימים. תהליך ההשבחה מתחיל ביצירת מוטציות. לרוב משתמשים בהקרנה של זרעים או רקמות אחרות בקרינת גמא, אך לעיתים גם בקרני רנטגן או חשיפה לכימיכלים שונים כגון אתיל מתאנסולפונאט ((אנ')‏, 1-ניטרוזו-1-מתילאוראה (אנ') ו־1-ניטרוזו-1-אתילאוראה (אנ'). לאחר מכן בוחנים תוצרים שונים של החשיפה. צריכים לבדוק שהם תקינים, וכן שיש להם את התכונה הרצויה (לדוגמה: אם מטרת ההשבחה הייתה יצירת זן שעמיד בפני מזיק כלשהו, בודקים אם הצמח עמיד בפני המזיק). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. Q.Y.Shu, B.P.Forster, H. Nakagawa (editors), Plant Mutation Breeding and Biotechnology Viena, Austria, FAO/IAEA, 2011 מאגר זנים מוטנטיים מידע על זנים שפותחו באמצעות השבחה מוטנטית באתר הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית
נחל שונם

נַחַל שׁוּנֵם הוא נחל אכזב בגליל התחתון, שראשיתו בשיפוליה הדרומיים של גבעת המורה, ברום של כ-400 מטרים מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל חרוד שבעמק יזרעאל. שמו של הנחל נגזר משמה של העיר המקראית והתלמודית שׁוּנֵם, המזוהה עם התל הצמוד לכפר הסמוך ממערב סולם. אפיקו של הנחל הוא בכיוון דרום, ולפני חיבורו לנחל חרוד הוא חוצה תחת גשר את שרידיה של מסילת רכבת העמק העותמאנית. מסלול רכיבת אופניים בנחל שונם ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ישראל ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברווז נהרות

ברווז נהרות (שם מדעי: Merganetta armata) הוא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים החי באמריקה הדרומית בעיקר באזור הרי האנדים. זהו המין היחידי בסוגו. ברווז זה התגלה ב-1842 על ידי החוקר ג'ון גולד (John Gould‏; 1881-1804) ונחשב למין בתת-משפחת ברווזי צדפות יחד עם הטדורנה והברווז הכחול (Hymenolaimus malacorhynchos) מאוסטרליה, לאחר שהיה חבר בתת-המשפחה Cairininae שבוטלה. אורכו של ברווז זה 43–46 ס"מ ומשקלו 315–440 גרם. הזכר בעל נוצות חומות עם פלג גוף עליון שחור ומקור אדום ורגליים אדומות. לעומת הזכר הנקבות קטנות יותר וצבען לבן עם 2 פסים שחורים לאורך הראש והעיניים עד הצוואר והבטן והכנפיים מפוספסות בפסים דקים שחורים והכנפיים חומות, אך כמו לזכרים גם מקורן ורגליהן אדומות. מבנה גופם של הברווזים מוארך מעט ומתאים לשחייה מהירה והמקור גם דק. הם נפוצים רק בהרי האנדים מקולומביה בצפון עד לארץ האש בארגנטינה בדרום. הם חיים בנהרות ההר ומקננים במערות הרריות ואזורים מוגנים נוספים. הם שחיינים חזקים שלא חוששים גם ממי שלגים קפואים, אך מעופפים חלשים ולא תמיד זהירים. מזונם העיקרי הוא חסרי חוליות תת-מימיים בתוספת חולייתנים קטנים שנמצאים. הברווזים נמצאים בירידה עקב פגיעה במקור תזונתם על ידי דגי טרוטה פולשים, זיהום, הרס יערות וסכירת נהרות לתחנות כוח. עם זאת האוכלוסייה נחשבת ליציבה כיום. Merganetta armata armata Merganetta armata berlepschi Merganetta armata colombiana Merganetta armata garleppi Merganetta armata leucogenis Merganetta armata turneri מדיה וקבצים בנושא ברווז נהרות בוויקישיתוף ברווז נהרות, באתר ITIS (באנגלית) ברווז נהרות, באתר NCBI (באנגלית) ברווז נהרות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווז נהרות, באתר GBIF (באנגלית) ברווז נהרות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סרטון על ברווז הנהרות בYouTube ברווז נהרות באתר הרשימה האדומה של IUCN
בית מדרש מר"ץ

בית מדרש מר"ץ (מרכז צוותים) המוכר גם בשם כולל מר"ץ, הוא בית מדרש להכשרת מורים תלמידי חכמים, שיצאו בסיום הכשרתם ליישובי הספר ועיירות הפיתוח, המהווה חלק מקריית חינוך מבשרת ציון. ראשיתה של קריית חינוך מבשרת ציון בישיבה תיכונית קול מבשר שהוקמה בשנת הלימודים תש"ל, בנחלת יצחק. הישיבה הוקמה על ידי הרב יוסי שריד (אז שטרן), הרב אליהו סופר, הרב עזריאל ליכט והרב שבתי זליקוביץ, שעברו מהישיבה התיכונית בכפר מימון. הקמת הישיבה הייתה חלק מתוכנית גדולה להקים במקום קרייה חינוכית שתכלול ישיבה תיכונית, ישיבה מקצועית, בית ספר לבנות וכולל. בשנת 1972 הוקצה לקריית החינוך שטח של 7 דונם עם אופציה ל-7 דונם נוספים לבניית קריית הישיבה. במקום נבנו בנוסף לישיבה התיכונית וכולל מרץ גם דירות לצוות החינוכי ולתלמידי בית המדרש. בא' אלול תשל"ד התגשמה התוכנית להקמת כולל, כאשר מייסדי הקריה הזמינו את הרב אורי כהן להקים את בית מדרש מר"ץ. בשנת 1993 הוקמה במקום ישיבת שערי מבשרת ציון לתלמידים מחוץ לארץ הבאים לשנת לימודים בישראל. בשנת 2004 נקלעה הקריה לקשיים כלכליים ובעקבותיהם הוקמו עמותות נפרדות לכל אחת משלושת המוסדות והעמותה הוותיקה שניהלה את קריית החינוך נותרה כעמותה שניהלה את הנכסים בהם השתמשו העמותות השונות. במהלך השנים התגלעו חילוקי דעות בין המעורבים בקריה החינוכית. בית המדרש מר"ץ הוקם בא' באלול ה'תשל"ד במבשרת ציון כחלק מקרית חינוך מבשרת ציון על ידי הרב אורי כהן, במטרה להכשיר מורים תלמידי חכמים, שיצאו בסיום הכשרתם ליישובי הספר ועיירות הפיתוח. הרעיון להקמת בית המדרש גובש יחד עם זאב וולפסון שתרם סכומים נכבדים להפעלת בית המדרש וביקש להקים סמינר להכשרת מורים. צוות הר"מים הראשון כלל את הרב יוסי שריד, הרב שבתי זליקוביץ', הרב דוד פוקס והרב סופר. בין הר"מים שנוספו במשך השנים: הרב סיני אדלר, הרב צחי להמן, הרב שמואל אליקים קדר, הרב אלתר הילביץ והרב יהושע בכרך. שיעורים ניתנו גם על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב שלמה מן ההר ונחמה ליבוביץ. בית המדרש הכשיר מאות של מורים, מחנכים ורבנים, הן בקבוצות והן כיחידים, מקריית שמונה בצפון ועד לאילת בדרום, והיה למעשה הבסיס הראשוני להקמת מפעל הגרעינים התורניים של הציונות הדתית. הקבוצה השנייה שיצאה מבית המדרש כללה שבע משפחות שהלכו ללמד בקריית שמונה. הקבוצה השלישית הגיעה לחזק את הישיבה התיכונית בהר מירון. בשנים האחרונות פיתח בית המדרש תוכנית להכשרת רבני קהילה בעלי הסמכה רבנית מהרבנות הראשית לישראל לצד הקניית כלים הנצרכים לתפקידו רב קהילה כמנהיג חברתי. בצמוד לבית המדרש קיימת ישיבה תיכונית "קול מבשר" וכן ישיבה לבחורים אמריקאים שמגיעים לשנת לימודים בארץ "שערי מבשרת". סביב המוסדות קיימת קהילה של משפחות המתגוררות במתחם הנקרא "קריית חינוך". לתפוש את הרוח - סיפורו של בית מדרש מר"ץ, 2 ביולי 2015, אתר יוטיוב ישיבה תיכונית חדשה במבשרת ציון, הצופה, 11 בספטמבר 1969 הרב יוסי שריד בקריאה להצלת הקרית החינוכית וישיבת קול מבשר במבשרת ציון, באתר ערוץ 7, 14 ביולי 2021 שלום צוריאל, ישיבת "מבשרת ציוך" גרעין "קריית החינוך ליישובי האיזור, הצופה, 3 בנובמבר 1969 ברוך מאירי, קריית החינוד במבש־ת ירושלים נבנית על אף צו להפסקת עבודה, מעריב, 11 באוגוסט 1976 קריית החינוד במבש־ת ירושלים, מעריב, 11 באוגוסט 1976 הפ"ב 27835-12-18 קריית חינוך מבשרת ציון בהרי ירושלים נ' קול מבשר בהרי ירושלים, פסק דין מ-5 ביולי 2020 לתפוש את הרוח סיפורו של בית מדרש מר"ץ, 2 ביולי 2015, אתר יוטיוב, החל מדקה 7:42 לתפוש את הרוח סיפורו של בית מדרש מר"ץ, 2 ביולי 2015, אתר יוטיוב, החל מדקה 11:00
אדרית מלכותית

אדרית מלכותית (שם מדעי: Somateria spectabilis) הוא מין ברווז מהסוג אדרית החי באזור הארקטי. זהו ברווז ים גדול שאורכו 50–70 ס"מ, מוטת כנפיו 86–102 ס"מ ומשקלו 1.668 ק"ג בזכרים ו-1.567 ק"ג בנקבות, בממוצע. בזמנים ובמקומות שונים משקלם יכול להגיע מ-0.9 ק"ג ל-2.2 ק"ג. הזכרים בעלי ראש מרשים, שנתן להם את שמם וצבעו אפור עם בליטה צהובה גדולה בעלת קצוות שחורים מעל המקור האדום והמעט לבן בקצה. החלק שמתחת לעין השחורה ירקרק ומעליו פס אופייני לבן מהעין עד לצוואר. הגוף והכנפיים שחורים עם בליטות קוצניות בין הכנפיים והצוואר לבן עם חזה בוהק בהיר. הנקבות לעומתו חומות ובעלי מקור אפור כהה קטן וללא שום קישוט. האדריות נפוצות לאורך כל האזור הארקטי כולל בקנדה, אלסקה, פינלנד, סבאלברד, גרינלנד ורוסיה. הן חיות בעיקר לאורך החופים וכן בטונדרה. בחורף אוכלוסיות ברווזים רבות נודדות לאורך החופים דרומה למזרח ארצות הברית, סקוטלנד וקמצ'טקה. ברווזי האדרית צוללים כדי לתפוס את מזונם והם ניזונים מחסרי חוליות על קרקעית הים. בעונת הרבייה הם דווקא מעדיפים לדוג באגמים מתוקים יותר. הנקבה בונה את הקן מצמחייה ומנוצות של האם בסמוך למים. היא מטילה 2–7 ביצים שבוקעות לאחר חודש. הנקבה מגינה עליהם לבדה מטורפים כמו שחפים, דובים או שועלים וכן מחממת אותם, אך הם יודעים למצוא מזון לבד. ברווזים אלה יכולים לחיות שנים רבות, ונקבה אחת באלסקה חיה 18 שנה ו-11 חודשים. מדיה וקבצים בנושא אדרית מלכותית בוויקישיתוף אדרית מלכותית, באתר ITIS (באנגלית) אדרית מלכותית, באתר NCBI (באנגלית) אדרית מלכותית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אדרית מלכותית, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) אדרית מלכותית, באתר GBIF (באנגלית) אדרית מלכותית באתר הרשימה האדומה של IUCN
חד-זנב צהוב-מקור

חד-זנב צהוב-מקור (שם מדעי: Anas georgica) הוא מין ברווז מהסוג ברווז החי באמריקה הדרומית והוא אחד ממיני הברווזים בעלי זנב מחודד (באנגלית: pintail). כפי ששמו מרמז, הוא בעל מקור צהוב גדול עם פס שחור עליו וגוף חום מנומר בנוצות חומות כהות עליו והראש חום כהה יותר לא מנומר והכנפיים חומות כהות. הזנב מוארך ובעל קצוות מחודדים, גם הוא נתן לו את שמו. לעיתים מתבלבלים בינו למין Anas flavirostris, אך למין זה מקור עם פס שחור. הוא חי בדרומה של אמריקה הדרומית מדרום קולומביה עד לארץ האש בארגנטינה וכן באיים קרובים כמו איי פוקלנד וכן איי ג'ורג'יה הדרומית. ברווזים אלה חיים בחבורות קטנות ויכולים להסתגל לאזורים קרים, ואף לקרחונים. לעומת מינים אחרים הם מעדיפים מי ים, אם כי צריכים לשתות גם מים מתוקים. הם ניזונים מצמחייה מימית, חסרי חוליות ובאזורים מסוימים הם אף ניזונים מנבלות של כלבי ים ועופות. לברווז זה היו שלושה תת-מינים שאחד מהם נכחד: ברווז ג'ורג'יה הדרומית (Anas georgica georgica) - מצוי באיי ג'ורג'יה הדרומית וכן באיי סנדוויץ'. הוא התגלה ב-1775- על ידי החוקר ג'יימס קוק. זהו תת-המין הקטן יותר. ברווז חד-זנב צ'יליאני (Anas georgica spinicauda) - מצוי מקולומביה בצפון ועד לארץ האש בדרום וכן באיי פוקלנד והוא גדול מקרוביו. האוכלוסייה נאמדת ביותר מ-100,000 עופות בוגרים. ברווז ניקפורו (Anas georgica niceforoi) - נכחד. חי בנהרות קולומביה. התגלה ב-1950. מדיה וקבצים בנושא חד-זנב צהוב-מקור בוויקישיתוף חד-זנב צהוב-מקור, באתר ITIS (באנגלית) חד-זנב צהוב-מקור, באתר NCBI (באנגלית) חד-זנב צהוב-מקור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חד-זנב צהוב-מקור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חד-זנב צהוב-מקור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חד-זנב צהוב-מקור, באתר GBIF (באנגלית) חד-זנב צהוב-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
נטה אדומת-ראש

נטה אדומת-ראש (שם מדעי: Netta rufina) היא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים החיה מאירופה עד לתת-היבשת ההודית וגם בצפון אפריקה ובישראל. הנטה היא ברווז בגודל 45–54 ס"מ, מוטת כנפיים של 85–92 ס"מ ומשקל של 800–1,500 גרם. הזכר בולט וקל לזיהוי והוא בעל ראש עבה וכתום-חום עם מקור ורוד בוהק. הבטן לבנה, הכנפיים חומות והחזה והזנב שחורים. הנקבות חומות בצבען עם לחיים לבנות, מקור שחור עם קצה ורוד וקצה הראש כהה. הנטות אדומות הראש חברתיות מאוד, ומצויות באגמים יחד עם נטות אחרות וכן עם ברווזים צוללים אחרים כמו מהסוג צולל ו ברכיות. עיקר מזונן של נטות אלה הוא צמחי והן מלקטות אותו בתוך המים, בעיקר על ידי השקעת הראש והצוואר (כברווזים מסננים), ופחות בצלילה, כפי שמצופה מהן כבנות לתת-משפחת הברווזים הצוללים. נטות אדומות ראש נפוצות מאוד והן חיות ברחבי אירופה ואסיה עד הודו ודרומה עד צפון אפריקה וישראל. הן נודדות בחורף לאפריקה ובקיץ לאירופה. הן הופצו כנראה על ידי האדם בבריטניה, אם כי יכול להיות שמדובר בכמה פרטים תועים שהקימו קהילות משלהם באגמי בריטניה. בישראל חולפת נדירה וחורפת נדירה עוד יותר. נקבה. זכר ונקבה בגן חיות בבלגיה. ביצים. מדיה וקבצים בנושא נטה אדומת-ראש בוויקישיתוף נטה אדומת-ראש, באתר ITIS (באנגלית) נטה אדומת-ראש, באתר NCBI (באנגלית) נטה אדומת-ראש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נטה אדומת-ראש, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) נטה אדומת-ראש, באתר GBIF (באנגלית) נטה אדומת-ראש באתר rspb נטה אדומת-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
קטרפילר 966

קטרפילר 966 הוא יעה אופני (שופל) בינוני תוצרת חברת קטרפילר. למרות שהקטרפילר 966 מוגדר כיעה אופני בינוני הוא גדול למדי. משקלו כ-23 טון ואורכו כמעט 9 מטרים. תא המפעיל מתנשא לגובה של כ-3.6 מטר ומאפשר למפעיל ראות טובה. הקטרפילר 966 בנוי בצורה מפרקית, בה הכף וזוג הגלגלים הקדמיים נפרד מהמנוע והגלגלים האחורים, ושני חלקים אלה מחוברים במפרק מסתובב. מבנה זה הוא בעל יתרונות רבים בהפחתת מאמצי פיתול על השלדה, בעיקר בדרכים בעלות פני שטח לא אחידים כגון באתרי עבודה. ההיגוי מתבצע באמצעות הזזה לצדדים של מפרק היעה הקדמי כולו, ולא באמצעות מסרק וסרן קדמי הפועל על הגלגלים הקדמיים ובכך מפחית את העומס על מכלולים אלו בשטחים קשי עבירות. מאחר שההיגוי מתבצע במפרק האחורי ולא בגלגלים יכולת התמרון של היעה על הטרסות בהעמסה וגישה למשאיות עפר טובה ונוחה יותר. המנוע של הקטרפילר 966 הוא מנוע דיזל בעל הספק של 276 כוחות סוס (כ-206 קילוואט), הממוקם מאחורי תא המפעיל. גם אגזוז הפליטה ממוקם מאחורי תא המפעיל, דבר המגדיל את הראות של המפעיל. החלק הפעיל עיקרי של היעה האופני הוא הכף. זוהי כף עמוקה האופיינית ליעה אופני שנועדה לחפור, לגרוף ולשאת עפר וחצץ ולהעמיסם על משאיות עפר. הכף באה במספר גדלים, לכל גודל קיבולת שונה. חלק מהכפות כוללות גם "שיניים", המאפשרות חדירה וחפירה טובה יותר של עפר. חיל ההנדסה הישראלי משתמש בשופלים (השם הנפוץ ליעה אופני בקרב מפעילי הצמ"ה) כחלק מכלי הצמ"ה שלו. השופלים באים במספר גדלים ודגמים, העיקרי שבהם הוא ה-CAT-966, בעיקר בדגמי 996E, 996F ו-966G. על היעים של חיל ההנדסה מסדרת 966 מותקנת חליפת מיגון שמגינה על המפעיל והמערכות המכניות, בעיקר מפני יידוי אבנים, בקבוקי תבערה ואש נק"ל. היעים משמשים לעבודות עפר, חפירה, בנייה, הקמת ביצורים, פריצה הנדסית ולעיתים גם להריסת מבנים. בפרט, השופלים משמשים לפירוק והקמה של מחסומי דרכים על ידי שפיכת ערימות חול באמצע הכביש ובאמצעות הזזת בטונדות לרוחב הכביש. צה"ל משתמש בשופלים הממוגנים לפעילות ביטחון שוטף ביהודה ושומרון. בשנת 2005 החל צה"ל להשתמש בשופלים גם להריסת בתים של מחבלים ומבצעי "סיר לחץ". הסיבה לכך היא ניידותו של השופל, הגבוהה יותר מזו של דחפור ה-D9 המשוריין, וכן הרצון להימנע מפגיעה בתשתית האזרחית פלסטינית שכן הדי-9 הורס את הכבישים שעליהם הוא עובר בגלל היותו בעל מזקו"ם החורץ את הקרקע. השופל מועדף במבצעים פשוטים כאשר המבנה קטן ופשוט וגם לא נשקף איום מצד נשק כבד או ירי מקלעים אל עבר הכוח. במקרים בהם מדובר במבנה גדול (שדורש יותר כוח) או שיש סכנה לירי כבד ומטענים, צה"ל מעדיף להשתמש בדחפורי ה-D9 המשוריינים שלהם מיגון כבד וכוח רב יותר או במחפר ממוגן שלו היכולת לטפל גם בבניינים בעלי מספר קומות. בחיל ההנדסה הקרבית קיים דגם משופר של ה-966 הנקרא לביא"ה (ראשי תיבות של "לוחם הנדסי ביעה אופני הנדסי"). זהו שופל מדגם 966G ממוגן עם עמדת מפקד מיוחדת החמושה במקלע. דגם זה נועד לסער ופריצה הנדסית, פינוי מכשולים והריסת בתים בעת לחימה בשטח בנוי. המקלע מוסיף לו אפשרות להשבת אש והסתערות. יעה אופני (ציוד מכני הנדסי) דחפור די-9 בשירות צה"ל (חיל ההנדסה הקרבית) יעה אופני קטרפילר 966 באתר קטרפילר עלון מוצר הנתונים בטבלה לקוחים מעלון המוצר לגבי הדגם CAT 966M, ראו קישורים חיצוניים. שופל באתר עמותת חיל ההנדסה.
עורק התוספתן

עוֹרֵק הַתּוֹסֶפְתָּן (TA: arteria appendicularis) הוא עורק בבטן הימנית התחתונה המסתעף מעורק המעי העקום והמעי הגס ומספק את התוספתן. העורק הוא הענף הסופי של עורק המעי העקום והמעי הגס. הוא יורד מאחורי חלקו הסופי של המעי העקום ונכנס למתלה התוספתן, שם הוא מתקדם סמוך לשוליים החופשיים של מתלה התוספתן ומסתיים בהתפצלות לענפים המזינים את התוספתן. מחקר מ-2012 מצא כי בעת ביצוע ניתוח לכריתת תוספתן בשיטה לפרוסקופית אין הבדל בתוצאה הניתוחית בין סגירת העורק באמצעות הכלבה בסיכות לבין צריבתו החשמלית. Davila D, Russek K, Franklin ME Jr. Laparoscopic appendectomy: vascular control of the appendicular artery using monopolar cauterization versus clips. J Laparoendosc Adv Surg Tech A. 2012 Mar;22(2):165-7. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל בלסקי

הרב חיים ישראל הלוי בלסקי (כ"ה באב תרצ"ח 22 באוגוסט 1938 - ליל י"ט בשבט ה'תשע"ו, 28 בינואר 2016) היה ראש ישיבה רב ופוסק הלכה אורתודוקסי-חרדי אמריקאי. ראש ישיבת תורה ודעת בברוקלין, ניו יורק. נולד לרב בערל בלסקי ולחנה בת הרב בנימין וילהלם, ממייסדי ישיבת תורה ודעת. למד בישיבת תורה ודעת בברוקלין ונסמך לרבנות מטעם הישיבה בשנת ה'תשכ"ב, 1962. הוא למד גם בבית מדרש עליון במונסי, ובשנת ה'תשכ"ה, 1965, נסמך לרבנות גם בידי רבי משה פיינשטיין. הצטרף לצוות ההוראה של ישיבת תורה ודעת ומאז פטירת הרב אברהם יעקב פאם עמד בראשות הישיבה. במקביל שימש הרב בלסקי כחבר מערכת כתב העת "עם התורה" וכרב רשת מחנות הקיץ של אגודת ישראל בארצות הברית. היה מנשיאי ארגון המרכז הארצי לטהרת המשפחה. בחורף 2012 התמוטט ומצבו היה קריטי, בעקבות זאת נוסף לשמו השם חיים. הוא התאושש ולאחר שלושה חודשי שיקום שב לתפקידו בישיבה, מאז השתמש בשני השמות 'חיים ישראל בלסקי'. הרב בלסקי נפטר בליל י"ט בשבט ה'תשע"ו, 28 בינואר 2016. בתו תמר נשואה לשלמה יהודה רכניץ מלוס אנג'לס. חתנים נוספים הם הרב דוד גולדשטיין ר"מ בישיבת תורה ודעת, הרב ראובן כהן ראש כולל זיכרון יוסף במודיעין עילית והרב בן ציון בערל ר"מ בישיבת דרך התורה במודיעין עילית. פסקי הלכות, ברוקלין תשס"ב - שו"ת שו"ת שולחן הלוי - א, מודיעין עילית תשע"א - הספר עוסק במגוון רחב של נושאים הלכתיים אקטואליים הגדה של פסח 'בצאת ישראל', תשע"ג שלחן הלוי בעניין רפואות אלטרנטיביות, תשפ"ג - יש את זה גם באנגלית כתבות על הרב ישראל בלסקי באתר JDN פלטבוש השחירה: מסע הלוויית ראש ישיבת תורה ודעת, באתר בחדרי חרדים חיים ישראל בעלסקי (1938-2016), דף שער בספרייה הלאומית לקיים בנו חכמי ישראל: ר"י תורה ודעת במצב קריטי, התפללו, א' באדר תשע"ב באתר JDN. התרגשות בפלטבוש: ראש הישיבה שהיה במצב קריטי שב לביתו בריא ושלם, י"א בסיוון תשע"ב באתר JDN. ישראל כהן, ‏אבל בעולם התורה: ראש ישיבת "תורה ודעת" הלך לעולמו, באתר כיכר השבת, 29 בינואר 2016
Brothers in Arms DS

Brothers in Arms DS הוא משחק משחק ירי בגוף שלישי שפותח על ידי Gearbox Software והופץ על ידי Ubisoft לפלטפורמת הנינטנדו DS. המשחק הוא חלק מסדרת Brothers in Arms. משחק זה פותח והופץ בהמשך גם ל-iOS תחת השם Brothers in Arms: Hour of Heroes על ידי Gameloft, אותו דבר גם לטלפונים הסלולריים עם טכנולוגיית ה-N-Gage תחת השם Brothers in Arms. השחקן משחק דמות בתפקיד צנחן מהדיוויזיה המוטסת ה-101, הנלחמת בתוניסיה, נורמנדי וארדנים בתקופת מלחמת העולם השנייה. המשחק כולל גם להיות רגלי, טנקיסט או ברכב צבאי כלשהו. Brothers in Arms DS קיבל ביקורות שונות. הוא קיבל ציון של 72.33% מ-GameRankings וציון של 72/100 מ-Metacritic. Brothers in Arms נינטנדו DS המשחק בדף הרשמי של ארצות הברית (באנגלית) המשחק באתר MobyGames (באנגלית)
ברווז הרלקון

ברווז הרלקון המכונה גם ברווז איסלנדי (שם מדעי: Histrionicus histrionicus) הוא מין עוף ימי ממשפחת הברווזיים החי באזור הארקטי. זהו המין היחידי בסוגו. ברווז זה מגיע למשקל 590–726 גרם בזכרים ו-500–590 גרם בנקבות ואורכו 38–45 ס"מ. הזכר בעל צבעים מקושטים ובעל ראש וצוואר כחול כהה עם פסים לבנים ושחורים בקצוותיהם והם מצויים גם על הגוף האפור, עם הבטן האדמונית והזנב שחור. המקור אפור ומצדדיו 2 פסים לבנים העוברים אחורה עד הצוואר. הנקבות חומות עם לחיים לבנות וכן קצוות שחורים בזנב ובכנפיים שלהם. ברווזים אלה הם שחיינים טובים ויודעים גם לצלול. הם חיים בקבוצות קטנות. ברווז זה חי באזור הארקטי באמריקה הצפונית, גרינלנד, איסלנד ובמזרח רוסיה. הוא חי בטונדרה הקפואה ומצוי לאורך זרמים מהירים וכן לאורך החוף. הקן ממוקם קרוב למים ועשוי מצמחייה ומנוצות. בחורף הם נודדים יותר דרומה. הם נדירים באירופה. הברווז צולל כדי להשיג רכיכות, סרטנונים, דגיגים ויצורים תת-מימיים נוספים וכן חרקים ועשבים. ברווזים אלה לא נמצאים בסכנה, אך האוכלוסייה של מזרח אמריקה נמצאת בירידה, בעיקר עקב זיהומים של שדות נפט ועקב אובדן בתי הגידול עקב תעשיית מכונות כוח המזהמות את החופים. מדיה וקבצים בנושא ברווז הרלקון בוויקישיתוף ברווז הרלקון, באתר ITIS (באנגלית) ברווז הרלקון, באתר NCBI (באנגלית) ברווז הרלקון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ברווז הרלקון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווז הרלקון, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) ברווז הרלקון, באתר GBIF (באנגלית) ברווז הרלקון באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברווז לבן-כנף

ברווז לבן-כנף (שם מדעי: Asarcornis scutulata) הוא מין של ברווז ממשפחת הברווזיים וקרוב משפחתו של ברווז מוסקובי. בעבר גם שויך לאותו הסוג, אך כיום שייך לסוג יחידי. הוא חי בטבע בהודו ובנגלדש ולאורך דרום-מזרח אסיה עד לסומטרה וג'אווה שבאינדונזיה, והוא הציפור הלאומית של אסאם. ברווז גדול זה דומה לברווז מוסקובי בגודלו ומגיע לאורך 66–81 ס"מ, ולמוטת כנף של 116–153 ס"מ. משקלו מגיע ל-2.94–3.6 ק"ג בזכרים ו-1.95–3 ק"ג בנקבות. הוא אפור כהה בגופו, הכנפיים והצוואר לבנים והמקור כתום כהה. העיניים צהובות, והצוואר מכוסה נקודות שחורות. הצדדים ליד הזנב כחלחלים, והרגליים כתומות. הנקבות דומות לזכרים, אך הן קטנות ומנומרות יותר עם צוואר פחות לבן. ברווזים אלה חיים בדרום-מזרח אסיה בביצות, אגמים ונהרות איטיים וגם בקצוות יערות, והם יוצאים בלילות. הם ניזונים בשכשוך מעשב, אורז, דגנים, זרעים, צמחי מים, חלזונות, דגיגים וחרקים. ברווז זה נעשה נדיר יותר ויותר ומצב השימור שלו מוגדר בסכנת הכחדה. הסיבות לכך הן פגיעה ביערות בהם הוא חי, זיהום הביצות והנהרות, וכן ציד וגידול אפרוחים באופן לא חוקי על ידי בני-אדם. מדיה וקבצים בנושא ברווז לבן-כנף בוויקישיתוף ברווז לבן-כנף, באתר ITIS (באנגלית) ברווז לבן-כנף, באתר NCBI (באנגלית) ברווז לבן-כנף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווז לבן-כנף, באתר GBIF (באנגלית) ברווז לבן-כנף באתר birdlife ברווז לבן-כנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
טאג'ין

טאג'ין (בערבית: طاجين, מילולית "סיר חרס") הוא מאכל ברברי צפון אפריקאי היסטורי הנקרא על שם כלי החרס בו הוא מבושל.  טאג'ין מסורתי מבושל על גבי גחלים. תבשיל הטאג'ין דומה לנזיד. קיימות תאוריות שונות לגבי מקור השם טאג'ין: בפרסית טאח-צ'ין ته چین, מילולית : מונח על קרקעית (הסיר), התייחסות לאופן הבישול. טאצ'ין הוא מאכל פרסי עשוי אורז ובשר עוף או בקר. (ראו להלן טאג'ין תוניסאי). בפרסית טאיין تیان - מחבת גדולה. מילה זו מתועתקת לערבית כטאג'ין או טאייג'ין. מיוונית עתיקה:  τάγηνον סיר הטאג'ין המסורתי עשוי חרס, לעיתים צבוע או מזוגג. הסיר עשוי שני חלקים: בסיס שטוח עגול עם דפנות נמוכות, ומכסה חרוטי או כיפתי המונח על הבסיס בזמן הבישול. המכסה מתוכנן כך שיחזיר את התעבות האדים אל התחתית. בישול מסורתי של טאג'ין נעשה על גבי פחמי עץ לוהטים, תוך השארת מרווח בין הפחמים לטאג'ין כדי למנוע התחממות מהירה מידי. לצורכי טאג'ין משתמשים בלבני פחם גדולות כיוון שהן נותרות חמות במשך שעות, בעוד פיסות פחם קטנות יותר נשמרות עבור שיפודים וסוגי בשר אחרים לצלייה על מנגל.  יש המכינים טאג'ין בתנור או על כיריים (של גז או חשמל) בחום נמוך מאוד ההכרחי לבישול האיטי. בבישול על כיריים נעשה שימוש בטבעת אלומיניום המונחת על המבער תחת הטאג'ין כדי להבטיח חלוקה שווה של החום. כיום קיימים סירי טאג'ין עם תחתית ברזל יצוק עבה שניתן לבשל בהם על גבי כיריים בחום גבוה. תחתית זו מאפשרת השחמה של הבשר והירקות לפני הבישול. ניתן לדמות בישול בטאג'ין באמצעות בישול בסיר לבישול אטי אך התוצאה תהיה שונה מעט. סירי טאג'ין רבים הם פריט עיצובי כמו גם כלי שימושי. עם זאת, ישנם טאג'ינים המיועדים לשמש אך ורק ככלי הגשה מעוצב. הכנת סירי טאג'ין סיר טאג'ין בישול בטאג'ין טאג'ין חשמלי טאג'ין בשימוש בשטח תבשילי טאג'ין מרוקאים הם נזידים בבישול איטי, הכוללים לרוב בשר בקר, עוף או דג, עם ירקות או פירות. לעיתים מוסיפים אגוזים ופירות יבשים. בטאג'ין משתמשים בתבלינים כגון זנגביל, כמון, כורכום, קינמון וזעפרן. בטאג'יני ירקות מתבלים בפפריקה וצ'ילי. השילוב של מתוק ומלוח אופייני בטאג'ינים כגון בשר כבש עם תמרים ותבלינים. תבשיל טאג'ין מוגש לרוב עם לחם. כיוון שהמכסה החרוטי כולא את האדים ומחזיר את הנוזלים המתעבים אל הסיר, נדרשת רק כמות קטנה של מים לבישול הבשר והירקות. שיטת בישול כזו מעשית באזורים בהם אספקת המים מוגבלת. ישנם סירי טאג'ין בהם ישנם חורים בקצה לצורך הוצאת האדים ולעיתים אף מניחים עליהם לימון לצורך בישול. טאג'ין כבש, שזיפים וביצים טאג'ין עם שקדים טאג'ין כבש ומנגו טאג'ין עוף בישול בטאג'ינים בשטח במטבח התוניסאי המונח טאג'ין מתייחס למאכל שונה מהטאג'ין המרוקאי, דומה יותר לפריטטה האיטלקית. תחילה מכינים נזיד פשוט, עשוי בשר קצוץ, המבושל עם בצל ותבלינים כגון בהרט (ניצני ורד וקינמון טחון) או תערובת כוסברה וזרעי קימל  הנקראת טאביל. מוסיפים לתערובת חומר מדביק כגון פירורי לחם, חומוס או קוביות תפוחי אדמה. כשהבשר רך מערבבים אותו עם תבלין כגון פטרוזיליה, נענע, זעפרן או עגבניות מיובשות, עם ירקות ועם תבשיל מוח עגל. לאחר מכן מעשירים את התבשיל בביצים. התערובת נאפיית בתנור או על הכיריים עד שהתחתית והחלק העליון פריכים והמלית התייצבה. אזי הופכים את המאפה על צלחת וחותכים אותו לריבועים, ומגישים בליווי פלחי לימון. יש המכינים את המאפה עם מאכלי ים או עם ירקות בלבד. באזורים כפריים בתוניסיה מניחים כלי חרס שטוח על פחמי עץ זית, ממלאים אותו, מכסים במכסה חרס שטוח ועורמים פחמים חמים מעל. הטאג'ין המתקבל פריך בתחתית ובחלקו העליון, עסיסי בפנים ובעל ניחוח מעושן. מדיה וקבצים בנושא טאג'ין בוויקישיתוף
נחל ימה

נַחַל יַמָּה הוא נחל אכזב קצר בבקעת יבנאל שבגליל התחתון, המהווה אחד מיובליו של נחל יבנאל. ראשיתו של הנחל במושבה יבנאל ובמספר מעיינות בסביבתה, ואפיקו יורד מזרחה במורד בקעת יבנאל. שמו של הנחל נגזר משם היישוב התלמודי כפר ימה, אשר זוהה בידי חז"ל עם יבנאל המקראית, ואשר מקומו בחורבת ימה הסמוכה למוצא הנחל (ח'רבת ימא). מסלול טיול העובר בנחל ימה ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמיית הטנקים השמינית (ברית המועצות)

ארמיית הטנקים השמינית (ברוסית: танковая армия ‏я‏-8 ) הייתה ארמיית שריון של הצבא האדום שהוקמה לאחר מלחמת העולם השנייה ופורקה בשנת 1993. ארמיית הטנקים השמינית הוקמה ב-6 ביוני 1946 בז'יטומיר שבאוקראינה על בסיס הארמייה ה-18 והארמייה ה-52. היא הופקדה על הגנת המחוז הצבאי הקרפטי. בשנת 1956 הארמייה הייתה חלק מכוח פלישה סובייטי שפלש להונגריה דרך רומניה ודיכא את המרד ההונגרי. בשנת 1967 הארמייה השתתפה בפלישה לצ'כוסלובקיה והושארה בפראג. באותה תקופה מפקדה היה ויקטור מרימסקי. הארמייה פורקה ב-1 בדצמבר 1993 עם התפרקות ברית המועצות. על בסיסה הוקם הקורפוס השמיני של צבא אוקראינה. עם הקמתה כללה הארמייה את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-23 הדיוויזיה ה-31 דיוויזיית המשמר ה-11 הדיוויזיה הממוכנת ה-32 ארמיית הטנקים השמינית באתר ww2 (באנגלית) ארמיית הטנקים השמינית באתר tankfront (ברוסית)
נחל גמזו

נַחַל גִּמְזוֹ הוא נחל אכזב בצפון שפלת יהודה, המהווה אחד מיובליו של נחל איילון. אורכו 9.2 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו 14.4 קמ"ר. שמו של הנחל נגזר משמה של העיר מתקופת המקרא ומתקופת בית שני גִּמְזוֹ, אשר תלה העתיק נמצא מדרום ובסמוך לאפיק הנחל. ראשיתו של הנחל היא בבקעת הנזירים, ממערב למבוא מודיעין. אפיקו של הנחל הוא בכיוון צפון מערב, והוא חוצה תחת גשר את כביש מס' 1 ונשפך לנחל איילון בסמוך לתל לוד, ליד מפגשו של נחל גזר עם נחל איילון. מסלול סיורי בנחל גמזו ובסביבתו נחל גמזו, באתר רשות ניקוז ירקון, 6 במרץ 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ישראל ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.