laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיוך (סרט)

חיוך הוא סרט אמריקאי מ-1975, המהווה קומדיה סאטירית על תחרות יופי וכיצד היא משפיעה על העיירה בה נערכת התחרות. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של ניו יורק. הוא עובד למחזמר בעל אותו שם בברודוויי. ביג בוב פרילנדר הוא סוכן במכוניות ומשמש כיושב ראש חבר השופטים של תחרות היופי "מיס אמריקאית צעירה" (Young American Miss Pageant) הנערכת בסנטה רוזה. ברנדה דיקרלו היא מנהלת התחרות ובעלה אנדי הוא אלכוהוליסט. 33 בחורות מרחבי ארצות הברית מגיעות לעיר על מנת להשתתף בתחרות, ביג בוב, בנו של בוב הגדול, מבצע תחבולות על מנת לצלם את המתמודדות במצבים שונים שהן אינן לבושות, והוא מצלם אותן במקלחות של האודיטוריום בו נערת התחרות, אך נתפס על ידי ווילסון, מפיק התחרות. המתמודדות רובין גיבסון נותנת לשותפתה לחדר דוריה טיפים להצטיינות ובהם מריחת וזלין על השפתיים כדי לשפר את החיוך שלה. "חיוך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חיוך", באתר נטפליקס "חיוך", באתר AllMovie (באנגלית) "חיוך", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חיוך", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
תקווה אהרוני

אשירה (תקווה) אהרוני היא טניסאית ישראלית וספורטאית ספורט נכים. אהרוני נולדה עם רגל אחת וגדלה עם תותב. בצעירותה החלה להתאמן במרכז הספורט לנכים ברמת גן ועסקה בכדורסל כיסאות גלגלים ובשחייה. מאוחר יותר התמקדה בטניס כיסאות גלגלים והגיעה להישגים בארץ ובעולם. התנדבה לשירות צבאי בחיל החימוש ולאחר מכן למדה והוסמכה כמאמנת במכון וינגייט. במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) התחרתה בטניס והפסידה לנציגת הולנד מוניק ון דן בוש בשלב המוקדם, בשמינית הגמר. בטורניר הזוגות השתתפה עם מלי מילר והן סיימו בשלב המוקדם, ברבע הגמר. במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) התחרתה בטניס והפסידה לנציגת אוסטריה בשלב המוקדם. בטורניר הזוגות השתתפה עם כנרת וואלך והן סיימו בשלב רבע הגמר. בשנת 2015 שינתה את שמה הפרטי מתקווה לאשירה. הייתה נשואה בעבר לספורטאי ספורט נכים ששון אהרוני להם שני ילדים. בנה הוא הזמר חן אהרוני. פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) דינה חלוץ, הזמר חן אהרוני על הוריו הנכים שהולידו לו אחות אחרי שהתגרשו, באתר Xnet‏, 7 בנובמבר 2017
אריק דנון

אריק דנון (בצרפתית: Éric Danon; נולד ב-22 בפברואר 1957) הוא דיפלומט יהודי-צרפתי שכיהן כשגריר צרפת בישראל בין אוגוסט 2019 לאוגוסט 2023. לאחר לימודים בתיכון לואי הגדול בפריז, אריק דנון למד באקול נורמן סופרייר - סן קלו. הוא קיבל תעודת ’אגרגסיון’ במדעי הפיזיקה ב-1980. הוא התמחה בפיזיקה גרעינית. לאחר מכן עשה שירות צבאי מ-1982 עד 1983 בחיל האוויר הצרפתי, שם עבד במשך שנה על מערכות לנשיאת מטענים גרעיניים על גבי טילים. במקביל התקבל למכון למדע המדינה פריז ב-1979, בו סיים את לימודיו ב-1983. לאחר מכן למד בבית הספר הגבוה לממשל, כיתת "דני דידרו". אריק דנון הקדיש את רוב הקריירה שלו, במגזר הציבורי ובמגזר הפרטי, לנושאים אסטרטגיים, למאבק באיומים פליליים ולשיתוף פעולה של צרפת עם מדינות מתפתחות. ב-21 ביוני 2019 מונה על ידי הנשיא עמנואל מקרון לשגריר הרפובליקה הצרפתית במדינת ישראל. בינואר 2020, ארבעה חודשים לאחר כניסתו של דנון לתפקיד, ערך עמנואל מקרון את ביקורו הראשון בישראל כנשיא. בתקופתו כשגריר צרפת התחוללה מגפת הקורונה, ובעקבות זאת פעל לקדם פעילויות תרבות דרך האינטרנט כתחליף לפעילות תרבותית פיזית ובטיפול בבקשות לדרכונים צרפתיים בעקבות המגבלות. במאי 2021 זומן לשיחת נזיפה אצל שר החוץ שר החוץ גבי אשכנזי בעקבות דבריו של שר החוץ הצרפתי ז'אן-איב לה דריאן כי ישראל עלולה להפוך למדינת אפרטהייד אם לא תהיה מדינה לפלסטינים. אריק דנון נשוי למארי-כריסטין דופווי-דנון ואב לחמישה ילדים. מדיה וקבצים בנושא אריק דנון בוויקישיתוף אריק דנון, השגריר, באתר La France en Israël - Ambassade de France à Tel Aviv הודיה כריש חזוני, ‏"צרפת היא השותפה השנייה הכי קרובה של ישראל בתחום ההגנה והביטחון": עם סיום כהונתו, שגריר צרפת בישראל אריק דנון מדבר על הרוח המיוחדת שחווה כאן, מגן על המימון האירופי הנרחב לרשות הפלסטינית ומגלה על מה באמת דיברו נתניהו ומקרון בפגישתם, בעיתון מקור ראשון, 7 באוגוסט 2023 אריק דנון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אריק דנון, השגריר, באתר La France en Israël - Ambassade de France à Tel Aviv דניאל סלגניק, בונז'ור נתניה: הכירו את שגריר צרפת בישראל שמרגיש בעיר כמו בבית, באתר mynet‏ נתניה, 16 במאי 2021 AFP, France: Jewish-Arab riots show Israel at risk of ‘long-lasting apartheid’, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית) יהונתן ליס, בעקבות דברי שר החוץ הצרפתי: אשכנזי הודיע שזימן את השגריר לשיחת נזיפה, באתר הארץ, 27 במאי 2021
TDRS

TDRS (באנגלית: Tracking and data relay satellite, לוויין מעקב והעברת נתונים) הוא סוג של לווייני תקשורת שפותח בארצות הברית ומהווה חלק של TDRSS‏ (Tracking and Data Relay Satellite System) – מערכת למעקב והעברת נתונים שמנוצלת על ידי נאס"א וגופים ממשלתיים אמריקאים נוספים. המערכת פותחה עבור נאס"א במטרה להחליף רשת תחנות קרקע שהיו מנוצלות ליצירת קשר עם הלוויינים. המשימה הייתה להגדיל פרק זמן בו ניתן ליצור קשר עם הלוויינים. בנוסף לכך לווייני המערכת נתנו תקשרות אמינה עם צוות התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט. הלוויינים פועלים במסלול גאוסטציונרי בגובה של 35,786 ק"מ מעל הקרקע. הלוויינים הראשונים נבנו ב-TRW שכיום חלק של נורת'רופ גראמן. בהמשך ייצור עבר לבואינג. בסך הכול שוגרו 13 לוויינים. אחד הלוויינים נהרס באסון צ'לנג'ר. מרכז בקרה של המערכת ממקום במרכז טיסות החלל גודרד. בנוסף לכך פועלות תחנות קרקע בניו מקסיקו ואי גואם. הלוויינים מצוידים במשיבים ב-S band, Ku-band (לווייני הדור הראשון בלבד) ו-Ka-band (לווייני הדור השני בלבד). הסדרה הראשונה כללה 5 לוויינים. לוויינים צוידו בפאנל סולארי שיכול לספק 1700 ואט ובנוסף הותקנה סוללת מצברים שמספקת חשמל כאשר פנל סולארי לא עובד. בשנת 1989 דווח שחלק משמעותי של העברת נתונים קשורה עם פעילות לווייני ריגול מסדרה Lacrosse שמופעלות על ידי משרד הסיור הלאומי. בהמשך התברר שחלק משמעותי של עלויות המערכת מכוסות על ידי משרד ההגנה וקיימות תחנות קרקע לניצול ועיבוד מידע צבאי בלבד. קיום המערכת הוזכר בסרטים "מונרייקר" ו"סיוט בקצה האופק". מדיה וקבצים בנושא TDRS בוויקישיתוף לווייני TDRS תיאור המערכת TDRS, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Daniel Charles, Spy Satellites: Entering a New Era: Intelligence agencies are launching a constellation of new reconnaissance satellites with broad military and arms control implications; but can the data be handled?, Science 243, 1989-03-24, עמ' 1541–1543 doi: 10.1126/science.243.4898.1541
גוסטב יונסון

גוסטב יונסון (באסטונית: Gustav Jonson;‏ 7 בינואר 1880 – 15 בנובמבר 1942) היה איש צבא אסטוני, אשר מונה בידי ברית המועצות למפקד הצבא האסטוני למשך שנה בין יוני 1940 ליוני 1941. לאחר כיבוש אסטוניה בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, הוציאו אותו הסובייטים להורג. יונסון נולד בוויליאנדי. ב-1901 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-1917 נשלח לאסטוניה במטרה להקים גדוד פרשים אסטוני שיילחם בשורות הצבא הקיסרי. הוא המשיך לפקד על הגדוד שלו גם לאחר שאסטוניה הכריזה על עצמאותה מהאימפריה, ופיקד עליו במהלך מלחמת העצמאות האסטונית כנגד ברית המועצות. הוא המשיך לפקד על הגדוד עד 1924. ב-1927 הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית האסטונית. בין 1934–1939 הוא שימש כעוזרו הצבאי של נשיא אסטוניה קונסטנטין פטס. ב-1939 פרש יונסון מהצבא בדרגת גנרל מאיור. ב-16 ביוני 1940 פלשו הסובייטים לאסטוניה, וכבשו אותה תוך יום. הסובייטים אילצו את מפקד הצבא האסטוני יוהאן ליידונר להתפטר מתפקידו, ומינו את יונסון למפקד במקומו. ב-3 בספטמבר של אותה שנה, סיפחו הסובייטים את כל הצבא האסטוני לתוך הצבא האדום במסגרת "קורפוס הרובאים הטריטוריאלי האסטוני ה-22". יונסון מונה למפקד הקורפוס בדרגת גנרל לייטננט. במהלך מבצע ברברוסה ביוני 1941, כבשו הגרמנים את אסטוניה. בעקבות כך, איבדו הסובייטים את האמון באסטונים, ופיטרו את כל הקצינים האסטונים מהצבא האדום. יונסון נשלח למוסקבה בתואנה של השלמת הכשרתו באקדמיית המטה הכללי. ב-19 ביולי הוא נעצר בידי הנ.ק.ו.ד. ב-15 במאי 1942 הוא נידון למוות. גזר הדין בוצע בצ'ליאבינסק ב-15 בנובמבר 1942. מדיה וקבצים בנושא גוסטב יונסון בוויקישיתוף גוסטב יונסון באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה
סמל גיאנה

סמל גיאנה אומץ רשמית ב-25 בינואר 1966 על ידי בית הנבחרים של המדינה לאחר שהסמל הוענק למדינה ב-21 בינואר על ידי מלכת בריטניה, המלכה אליזבת השנייה. הסמל הוא שלט אצולה. בחלקו העליון סמל של לבוש ראש האופייני לתושבי המדינה. שני יהלומים בשני צידי הכובע הייחודי מסמלים את חשיבות הכרייה בכלכלת המדינה. הציצה מסמלת את בית המלוכה, ושני התומכים של הסמל הם יגוארים, שכל אחד מהם מחזיק גרזן, קנה סוכר וענף אורז המסמלים את תעשיות הסוכר והאורז במדינה. על שלט האצולה מופיעים פרח הוויקטוריה המלכותית - הפרח הלאומי של המדינה, שלושה קווים כחולים המסמלים את שלושת נהרות המדינה, והציפור הלאומית - הואצין. דגל גיאנה המנון גיאנה מדיה וקבצים בנושא סמל גיאנה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיפור אהבה ארץ ישראלי (סרט)

סיפור אהבה ארץ ישראלי הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2017 בבימויו של דן וולמן, עם עדי בילסקי ואביב אלוש בתפקידים הראשיים. התסריט של דיתה גרי נכתב בהשראת המונודרמה סיפור אהבה ארץ ישראלי של פנינה גרי המתאר את רומן האהבה בינה (אז - פנינה דרומי) לעלי בן צבי, בנו של יצחק בן צבי. סיפור אהבתם נקטע זמן קצר לפני חתונתם כשעלי נפל בקרב בית קשת. בסרט היא מופיעה בשם מרגלית. צאלה קירשנבאום ואורה מונטיליו היו מועמדת לפרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2017. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הסיני "Golden Rooster & Hundred Flowers"‏ (אנ')(אנ'), בו זכתה בילסקי בפרס השחקנית הזרה הטובה ביותר. נהלל 1947, מרגלית (עדי בילסקי) ומיכליק (מאיה ורטהיימר) הן חברות ילדות. מרגלית עוזרת לאביה יוסף (יצחק חזקיה) ולאמה ציפורה (אסתי כץ) במשק המבוסס בעיקר על דבוראות. מרגלית חובבת תיאטרון ונוסעת עם מיכליק להצגת אדיפוס המלך של הבימה בחיפה. באוטובוס מאחוריהם יושבים שני בחורים מבית קשת, דודיק (גל לב) ועלי (אביב אלוש). מרגלית "נדלקת" מיד על עלי. לאחר ההצגה בחיפה נפגשת מרגלית עם אחד מהשחקנים הבולטים בהצגה נחום בוכמן (עידן ברקאי) ששיחק את השליח מקורינת והוא מתרשם ממנה ומזמין אותה לבחינות כניסה לסדנת השחקנים של הבימה. הרכב של עלי "נתקע" בנהלל והוא מקבל את הצעת מרגלית לישון בנהלל. הוא מוצא חן בעיני ההורים ולמחרת הוא חוזר לבית קשת. מרגלית מארגנת הצגה של דקלום ותנועות של שירו של אברהם שלונסקי "הרכבת". ראש המציגים הוא עוזי (ליאור סורוקה) והוא נהרג בפעולת תגמול עליה מפקד עלי בתגובה לרצח שתי צעירות מקיבוץ גבת. מרגלית ומיכליק משתתפות בפעולה להורדת מעפילים אבל הקשר עם עלי אינו מתפתח. לאחר שנודע לה שעלי הפסיק את קשריו עם חברתו דבוריק (מעין וינשטוק), הן עוברות לעזור בעבודה באופן זמני בבית קשת ושם פורחת האהבה בין עלי ומרגלית. חילוקי הדעות ביניהם הם על רקע אידאולוגי. מרגלית היא מושבניקית ואינה אוהבת את חוסר הפרטיות והתחלקות ברכוש עם כולם. היא מקבלת הזמנה לאודישן בהבימה בתל אביב ולאחר זמן היא מקבלת מכתב ובו נכתב כי נתקבלה. היא חוזרת לעלי ולאור חילוקי הדעות הם מחליטים להיפרד זמנית. היא עוברת לתל אביב ונחום מחניף לה ומתכונן להזמינה לדירתו אך ברגע האחרון היא עוזבת אותו בריצה וחוזרת לזרועותיו של עלי בבית קשת שמציע לה נישואים. לאחר קבלת תוכנית החלוקה מורע היחס עם הערבים בסביבה והפועל הערבי עאדל (מוסא זחאלקה) נאלץ לעזוב את עבודתו אצל הוריה של מרגלית לאחר שקיבל איומים על חייו. עלי יוצא עם שמונה חברים לגרש את כבשי הערבים משטחם. הם נתקלים במארב מתוכנן ועלי וששה מחבריו נהרגים. בנהלל מתכוננים לחתונה וכל משפחה מביאה מטעמים משלה. מרגלית מנסה את הינומת הכלה עד שמגיעה הידיעה על נפילת עלי. בהלוויה משתתף גם יצחק בן צבי (אלכס אנסקי) ורחל ינאית בן צבי (נחמי דרוק). "סיפור אהבה ארץ ישראלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפור אהבה ארץ ישראלי", באתר ספר הקולנוע הישראלי "סיפור אהבה ארץ ישראלי", באתר אידיבי "סיפור אהבה ארץ ישראלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "סיפור אהבה ארץ ישראלי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קדימון לסיפור אהבה ארץ ישראלי, באתר יוטיוב סיפור אהבה ארץ ישראלי - מאחורי הקלעים, באתר יוטיוב כתבה על סיפור אהבה ארץ ישראלי בכאן11, באתר יוטיוב סיפור אהבה ארץ ישראלי, בקרן הקולנוע הישראלי
מקרי

האם התכוונתם ל... ג'ון מקרי – שחקן בריטי מאוריסיו מאקרי – פוליטיקאי ארגנטינאי ננסי מקרי – כימאית אמריקאית מקריי מקריות
אהרון אקוקה

אהרון הנרי אקוקה הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי שהשתתף שלוש פעמים במשחקים הפאראלימפיים. אקוקה התגייס לצה"ל בשנת 1975 ושירת בחטיבת גולני. בשנת 1976 נפגע בתאונת אימונים ואיבד את ראייתו. במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) התחרה בשחייה בדרגת נכות B1: במשחה 50 מטרים בסגנון חופשי דורג במקום השלישי בסבב המוקדמות עם תוצאה של 33.42 שניות וסיים במשחה הגמר במקום השביעי עם תוצאה של 32.48 שניות. במשחה 50 מטרים בסגנון חזה דורג במקום הרביעי בסבב המוקדמות עם תוצאה של 46.18 שניות וסיים במשחה הגמר במקום השביעי והאחרון עם תוצאה של 47.93 שניות. השתתף במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) ובמשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) עם נבחרת הכדורשער לעיוורים. בשנת 1991 הבקיע אקוקה את שער הניצחון במשחק הגמר של אליפות אירופה בכדורשער והביא לניצחון הנבחרת הישראלית. אקוקה המשיך בפעילות ספורטיבית כשוער נבחרת הכדורשער של בית חינוך עיוורים. בעונת 2018/19 זכה עם הנבחרת באליפות המדינה. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) "הבבא סאלי אמר לאבא שלי ‘זו גזירה, הוא לא יראה‘" אהבה בלי גבולות, מעריב, 27 ביוני 1989 זהב אירופי לנבחרת בכדור-שער, מעריב, 12 באוגוסט 1991
סאנדיי אדטונג'י

סאנדיי דמילארה אדטונג'י (באנגלית: Sunday Damilare Adetunji; נולד ב-10 בדצמבר 1997 בלאגוס שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק במעדת החלוץ בנבחרת ניגריה. אדטונג'י שיחק בקבוצות אביה ווריורס, אנימבה, לובי סטארס, פלאטאו יונייטד וריברס יונייטד מליגת העל הניגרית, וכן בפריברם מליגת העל הצ'כית. ב-27 באוגוסט 2021 חתם בק.פ. שקופי מליגת העל המקדונית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 54 הופעות ליגה והבקיע 31 שערים. בעונת 2021/2022 זכה עם המועדון באליפות מקדוניה הצפונית, והיה מלך השערים של הליגה עם 20 שערים. בתום עונת 2022/2023 שוחרר מהמועדון. ב-11 בספטמבר 2018 ערך אדטונג'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בניצחון 2-1 על נבחרת ליבריה במשחק ידידות. ק.פ. שקופי אליפות מקדוניה הצפונית (1): 2021/2022 סאנדיי אדטונג'י, באתר Transfermarkt סאנדיי אדטונג'י, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) סאנדיי אדטונג'י, באתר Soccerway סאנדיי אדטונג'י, באתר BDFutbol סאנדיי אדטונג'י, באתר WorldFootball.net סאנדיי אדטונג'י, באתר National Football Teams סאנדיי אדטונג'י, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סאנדיי אדטונג'י".
שוקולד לבן

שוקולד לבן הוא ממתק העשוי מחמאת קקאו, מוצקי חלב, סוכר, לציטין וחומרי-טעם (בדרך כלל וניל). ההבדל בינו ובין שאר סוגי השוקולד הוא שבשוקולד לבן אין מוצקי קקאו. חמאת קקאו היא המרכיב הנמצא גם בסוגי שוקולד אחרים וגורם להם להיות מוצקים בטמפרטורת החדר, אך להימס בפה. כך לשוקולד הלבן יש מרקם זהה לסוגי שוקולד אחרים, אולם טעמו שונה. שוקולד לבן יוצר לראשונה בשווייץ, לאחר מלחמת העולם הראשונה. הרברט'ס קנדיס (Hebert's Candies) היו הראשונים שייצרו שוקולד לבן בארצות הברית, לאחר שראו אותו מיוצר באירופה שנה קודם לכן, אך יוצר בהמוניות רק כשחברת נסטלה החלה להכין שוקולד לבן שהכיל שקדים. מכיוון ששוקולד לבן אינו מכיל מוצקי קקאו, הוא אינו נחשב שוקולד במדינות רבות. על פי התקן האמריקאי משנת 2004, לפחות 20% ממשקל השוקולד הלבן צריך להיות חמאת-קקאו, לפחות 14% צריך להיות מוצקי חלב, ופחות מ-55% ממתיקים (כמו סוכר). על פי התקן האירופאי, לפחות 20% ממשקל השוקולד הלבן חייב להיות חמאת-קקאו, ולפחות 14% צריך להיות מוצקי חלב יבשים. שוקולד לבן הוא מאכל פופולרי למדי והוא נמכר על ידי חברות ממתקים רבות כממתק עצמאי או כחלק ממתק אחר. כך ניתן למצוא טובלרון לבן, קיט קאט לבן, סניקרס לבן או שוקולד פרה לבן. שוקולד לבן מיוצר על ידי חברות שוקולד רבות בעולם, ביניהן מרס, Chocolat Frey, קראפט, לינדט ושפרינגלי, עלית ועוד. שוקולד לבן קשה לעבודה, מאחר שחמאת-הקקאו נמסה ומתפצלת משאר המרכיבים; במקרים כאלה הופכת החמאה לתרכובת שומנית נפרדת. ניתן לתחלב מחדש את חמאת הקקאו שנמסה באמצעות המסת מעט שוקולד או חמאה וערבובו בתרכובת השומנית. חמאת הקקאו מתפצלת גם כששופכים על השוקולד מים, אז הוא הופך גושי ומחוספס. גם במקרה זה ניתן לשחזר את השוקולד באותה דרך. יש סוגים של שוקולד לבן הנאפים טוב יותר מאחרים, ויש כאלה הנוטים להשחים באפיה. במקרים רבים משתמשים בשוקולד לבן כקישוט למאכלים העשויים משוקולד מריר או שוקולד חלב. מדיה וקבצים בנושא שוקולד לבן בוויקישיתוף
אלזה (לביאה)

אלזה (28 בינואר 1956 – 24 בינואר 1961) הייתה לביאה שגודלה יחד עם אחיותיה "Big One" ו-"Lustica" על ידי פקח שמורות הטבע ג'ורג' אדמסון ואשתו ג'וי אדמסון לאחר שהתייתמו בגיל כמה ימים בלבד. Big One ו-Lustica נמסרו לאחר תקופה לגן החיות ברוטרדם, הולנד, ובני הזוג אדמסון גידלו את אלזה בעצמם ואימנו אותה לשרוד, עד שניתן היה לשחרר אותה לטבע. סיפורה סופר במספר ספרים של בני הזוג אדמסון, וכן בסרטי קולנוע, בהם "לחופש נולדה" משנת 1966. אלזה ואחיותיה התייתמו ב-1 בפברואר 1956 לאחר שג'ורג' אדמסון נאלץ להרוג את אמם כשזו תקפה אותו. מאוחר יותר הבין אדמסון שהתקיפה נעשתה בניסיון להגן על גורותיה. עקב כך, אימצו ג'ורג' ואשתו ג'וי את הגורות שהיו בנות ארבעה ימים. אלזה גדלה במובנים רבים כמו כל חיית מחמד ביתית, אולם ג'וי אדמסון, שבה בטחה אלזה יותר מכולם, התייחסה אליה כשווה אליה עצמה ונוצרה ביניהן תקשורת מפותחת והבנה הדדית. לאחר ששתי אחיותיה נשלחו לגן חיות, הייתה ג'וי נחרצת בנחישותה להעניק לאלזה את האימון שהיא זקוקה לו כדי לחזור לצוד ולחיות בטבע. מאמציה נשאו פרי סיפור חייה המוקדמים של אלזה פורסם בספר "לחופש נולדה". כשאלזה הייתה בת שלוש, היא הובילה את שלושת הגורים שלה לפגוש את ה"להקה" שבה גדלה - משפחת אדמסון. בני הזוג נתנו לגורים את השמות "ג'ספה" (זכר), "גופה" (זכר) ו"אלזה הקטנה" (נקבה). היא המשיכה לשמור על קשר חם ואוהב עם בני הזוג אדמסון והפגינה כלפיהם חיבה רבה. חיי אלזה וגוריה מתוארים בספר חיים בחופש, שיצא זמן קצר לאחר מכן. אלזה מתה בזרועותיו של ג'ון, כתוצאה מקדחת הקרצית (אנ'). היא נקברה בפארק הלאומי מרו (אנ') בקניה. לחופש נולדה: סיפורה של הלביאה אלזה, הוצאת אחיאסף, 1988 ביוגרפיה של לביאה, באתר אנימלס מחווה לאלזה (באנגלית) - מידע ורשימות של ספרים, סרטים, תמונות ואפילו מכתבים שנכתבו על ידי ג'וי וג'ורג' אדמסון. קרן לחופש נולדה (אנגלית) אלזה הלביאה (1961) סרט תיעודי מקורי
סמל גבון

סמל גבון משמש כסמלה הרשמי של המדינה מאז ה-15 ביולי 1963. הסמל עוצב על ידי מעצב הסמלים השווייצרי לואי מילמן (Louis Mühlemann) אשר עיצב גם את סמל הרפובליקה של קונגו. הסמל הוא שלט אצולה. בחלקו הירוק שלוש דיסקיות (עיגולי) זהב המסמלים את עושרם של מחצבי המדינה. בתחתית שלט האצולה ספינה המסמלת את תנועתה של גבון לעבר עתיד טוב יותר. לסמל שני תומכים - פנתרים שחורים המסמלים הן את אומץ תושבי המדינה והן את בעלי החיים במדינה, וציצת הסמל היא עץ אוקומה המסמל את הסחר בעצים המהווה מרכיב חשוב בכלכלת המדינה. הסמל יוצא דופן בכך שיש בתחתיתו שתי רצועות קלף עם מוטו המדינה בשתי שפות - ברצועה מתחת למגן רשום המוטו בצרפתית: UNION, TRAVAIL, JUSTICE (איחוד, עבודה, צדק). קלף נוסף מצוי תחת עץ האוקומה ועליו המוטו בלטינית: UNITI PROGREDIEMUR (ננוע קדימה מאוחדים). הסמל מופיע גם כחלק מדגל נשיא גבון. דגל גבון המנון גבון מדיה וקבצים בנושא סמל גבון בוויקישיתוף http://www.learn-french-help.com/flag-of-gabon.html ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת גדוד 42 ברמלה

אנדרטת גדוד 42 ברמלה, היא אנדרטה לזכרם של 35 חללי גדוד 42 מחטיבת קרייתי שנפלו במלחמת העצמאות. האנדרטה נמצאת בגן ההגנה ברמלה. אנדרטה גדוד 42 בצריפין היא אנדרטה נוספת המנציחה את חללי הגדוד. חטיבת קרייתי, הוקמה בפברואר 1948 על בסיס חי"ש של ההגנה ממרחב תל אביב. בתחילת מלחמת העצמאות פעלו בהגנה על תל אביב ובהמשך נשלחו הגדודים למבצעים באזור המרכז ולהגנת הדרך לירושלים. בחודש יולי 1948, במסגרת מבצע דני, לחם גדוד 42 במערב רמלה. ב-1958 הוקמה אנדרטה ברמלה להנצחת הגדוד ו-35 לוחמיו שנפלו במלחמת העצמאות. האנדרטה ממקומת בכניסה לגן ההגנה. במרכזה במה קטנה מדורגת, מעליה נישא פסל אבן דמוי עץ שענפיו גדועים. בראש העץ דגל ישראל. על גזע העץ לוח מוארך ובו נכתב: "לזכר מגיני מולדת. באילן פגע ברק אך בדיו יפרחו". הבמה נתחמת על ידי שני קירות נמוכים. על האחד פרטי ההנצחה ובשני שמות הנופלים. הקמת האנדטה ביוזמת העירייה. והיא הוקמה בשנת 1958 בתכנון מהנדס העיר משה לבנר. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת גדוד 42 ברמלה בוויקישיתוף רמלה- אנדרטה לחללי גדוד 42 מחטיבת קרייתי במלחמת העצמאות - באתר יזכור
שלמה לזמי

שלמה לזמי הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי, בעבר שוער נבחרת ישראל בכדורשער לעיוורים ואלוף העולם (2017 ו-2018) בכדורת לעיוורים. לזמי שירת בחיל ההנדסה הקרבית בשירות סדיר ובמילואים. בשנת 1986 נשלח כאיש מילואים לסייע בפינוי שדה מוקשים באזור מסעדה ונפצע באורח קשה מהתפוצצות מוקש. היה שוער נבחרת ישראל בכדורשער לעיוורים והשתתף במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992). לאחר שפרש ממשחק כדורשער, החל להתאמן בכדורת לעיוורים והיה אחד מחלוצי התחום בישראל. כשחקן כדורת השתתף מספר פעמים באליפות העולם לעיוורים ובשנת 2017 זכה במדליית זהב. בשנת 2018 זכה פעם נוספת במדליית זהב באליפות העולם ובאותה שנה זכה גם במדליית זהב באליפות אירופה. בשנת 2019 זכה במדליית כסף באליפות צ'כיה הפתוחה. בשנת 2017 הוענק לו פרס ספורטאי השנה מטעם הפועל. לזמי נשוי ואב לשלושה. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) בלתי שביר, ישראל היום, 8 במאי 2015. המדליסט העיוור מחולון: "רק רציתי להוכיח שאני כמו כולם", 31 באוגוסט 2017. שלמה לזמי, זכה באליפות העולם בבאולינג לספורטאים עיוורים, מגזין הארגון, ספטמבר 2018. אברהם תשובה, סטרייק בעיניים עצומות, באתר "ידיעות אחרונות", 8 באוגוסט 2018 באולינג עיוורים - מדליית כסף לשלמה לזמי, מגזין בית חם, אוקטובר 2019. אשרם וטימור הוכתרו כספורטאי השנה של הפועל, באתר ONE‏, 11 בספטמבר 2017
קובי בראון

קובי בראון (באנגלית: Kobe Brown; נולד ב-1 בינואר 2000) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בלוס אנג'לס קליפרס. בראון נולד בהאנטסוויל, אלבמה, לאב כדורסלן עבר ומאמן כדורסל, ונקרא על שם קובי בראיינט. הוא שיחק כדורסל בתיכון מקומי, בו שימש אביו כמאמן קבוצת הכדורסל, ושיחק לצד אחיו. לאחר התיכון בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מיזורי. בעונתו הראשונה באוניברסיטה קלע 5.8 נקודות והוסיף 3.7 ריבאונדים בממוצע למשחק, בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 8 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, בעונתו השלישית העמיד ממוצעים של 12.5 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק ובעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 15.8 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים ב-29.5 דקות למשחק. ב-23 באפריל 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA. בדראפט נבחר בבחירה ה-30 על ידי לוס אנג'לס קליפרס, חתם על חוזה בקבוצה ב-3 ביולי והצטרף לסגל הקבוצה לליגת הקיץ של ה-NBA. מדיה וקבצים בנושא קובי בראון בוויקישיתוף קובי בראון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA ClutchPoints, ציוץ בטוויטר, באתר Twitter, ‏15 ביולי 2023 Kobe Brown talks about his freshman year at Missouri, rocketcitynow.com, ‏1:03 PM CDT April 2, 2020 (באנגלית אמריקאית) In-state 4-star G/F Kobe Brown signs with SEC team, al, ‏2018-11-14 (באנגלית) Lee's Kobe Brown is the Huntsville boys basketball POTY, al, ‏2019-03-19 (באנגלית) BREAKING: A&M basketball lands versatile forward in Kobe Brown, 247Sports (באנגלית) Texas A&M signee, Lee-Huntsville star Brown decommits, al, ‏2019-03-20 (באנגלית) Briar Napier, A look at Missouri men's basketball's 2020-21 roster as it stands, Columbia Missourian, ‏2020-03-15 (באנגלית) Nate Marcus, Junior forward Kobe Brown is ready to be a leader, Columbia Missourian, ‏2021-06-18 (באנגלית) Dave Matter, Kobe Brown returns as 'anchor' for Mizzou's remodeled roster, STLtoday.com, ‏2022-05-10 (באנגלית) Stephanie Southey, KOMU 8 Digital Content Editor, Kobe Brown earns first-team all-SEC honors, KOMU 8, ‏2023-03-07 (באנגלית) Adeen Rao, Kobe Brown declares for NBA Draft while retaining his final year of eligbility, Rock M Nation, ‏2023-04-23 (באנגלית) Clippers build depth by selecting Kobe Brown, Jordan Miller in NBA draft, Los Angeles Times, ‏2023-06-23 (באנגלית אמריקאית) Clippers Sign First-Rounder Kobe Brown, Hoops Rumors, ‏2023-07-03 (באנגלית אמריקאית) Paolo Songco, Clippers Rookie Drops Kobe Bryant Confession After 35-Point Explosion In NBA Summer League, ClutchPoints, ‏2023-07-14 (באנגלית) Jack Deignan, Clippers' Biggest Concern About Kobe Brown After 2023 NBA Summer League Performance, ClutchPoints, ‏2023-07-19 (באנגלית)
ג'ורג'ט הייר

ג'ורג'ט הייר (באנגלית: Georgette Heyer;‏ 16 באוגוסט 1902 – 4 ביולי 1974) הייתה סופרת בריטית שזכתה להצלחה גדולה במהלך המאה העשרים ונחשבת למייסדת סוגת הרומן ההיסטורי הרומנטי (historical romance) ותת הסוגה שלו – רומן היסטורי רומנטי של תקופת הריג'נסי (Regency romance). היא כתבה גם רומנים בלשיים ומסות ובסך הכל פרסמה במהלך חייה מעל ל-50 ספרים שנמכרו ביותר מ-30 מיליון עותקים ברחבי העולם. הייר נולדה בשכונת וימבלדון בלונדון, הבכורה מתוך שלושה אחים, וכבר כשהייתה בת 17 החלה לכתוב את הרומן הראשון שלה במטרה לבדר את אחיה בוריס שסבל מהמופיליה. שנתיים לאחר מכן, בעידודו ובהשפעתו של אביה שהתרשם מכתיבתה, התפרסם הרומן בשם "The Black Moth" (1921) וזכה להצלחה מסחרית מיידית. מאותו רגע החלה הייר לפרסם ספרים מדי שנה או שנתיים – רובם התרחשו בתקופה הג'ורג'יאנית – עד שבשנת 1935 פרסמה את הספר "Regency Buck" שהחל את עיסוקה בתקופה ההיסטורית שהפכה למזוהה ביותר עם כתיבתה – תקופת הריג'נסי באנגליה. העיסוק של הייר בתקופת הריג'נסי הושפע מהרומנים של ג'יין אוסטן, אך להבדיל מאוסטן שהייתה בת התקופה, הייר ביססה את ספריה על מחקר היסטורי מדוקדק שהפך לסימן ההיכר שלה. בשנת 1950 ראה אור הספר סופי הגדולה, שנחשב לאחד מספריה הטובים והאהובים ביותר של הייר. הספר, שמתרחש בשנת 1816, מתאר את קורותיה של סופי – צעירה בת 19 שמגיעה לשהות אצל קרוביה בלונדון לאחר שאביה נשלח למשימה דיפלומטית בדרום אמריקה. דודתה של סופי, ליידי אומברסלי, נחושה לגרום לאחייניתה להשתלב בחברה הלונדונית הגבוהה, אך סופי לא תמיד מוכנה להתיישר על פי הכללים: היא ישירה, אמיצה וקולנית, והיא מחליטה לנסות ולפתור את סבך הבעיות האישיות והרומנטיות שבני דודיה שקועים בו בדרכה הייחודית. אתר האינטרנט הרשמי של ג'ורג'ט הייר ג'ורג'ט הייר, ברשת החברתית Goodreads ג'ורג'ט הייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ורג'ט הייר, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ורג'ט הייר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כתבי ג'ורג'ט הייר בפרויקט גוטנברג (באנגלית)