כביש 4

כביש 4 הוא כביש באורך כ-201 קילומטר, הרביעי באורכו בישראל ומהעמוסים בכבישיה. הכביש מתחיל בדרום במחסום ארז (בגבול רצועת עזה), עובר לאורך מישור החוף, ונמשך עד למעבר ראש הנקרה בגבול הלבנוני בצפון. כמו כן, נמשך הכביש מעבר לגבולות ישראל הן בצפונו והן בדרומו. הקטע בין מחלף אשדוד למחלף חולון מזרח מוגדר ככביש מהיר. קטע מהכביש הוא גם חלק מכביש M40 ברשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק. כביש 4 הוא צירוף של מספר כבישים: כביש חיפה – עכו – ראש הנקרה, שהיה חלק מכביש חיפה-ביירות ונסלל בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 כביש יפו–חיפה, דרך פתח תקווה בקטע שבין רעננה לחיפה, שנסלל במהלך שנות ה-30 בעיקר לאחר פרוץ המרד הערבי הגדול כדי לחבר את תל אביב וחיפה שלא דרך טולכרם, שכם וג'נין כביש גהה, שהתפתח בשנות ה-50 וה-60 וחובר לכביש יפו-חיפה ליד רעננה ב-1968 הכביש המהיר המחבר בין ראשון לציון ואשדוד, שנסלל בשנות ה-70 של המאה ה-20 כביש אשדוד – אשקלון – מחסום ארז – עזה מכפר סבא צפונה, נמצא כביש 4 על תוואי כביש תל אביב-חיפה הישן. בטרם נסלל תוואי זה, עברה הדרך מתל אביב לחיפה בתוואי כביש 444 הנוכחי, החופף לדרך הים ההיסטורית בשיפולי הרי השומרון, דרך הערים הערביות קלקיליה, טייבה וטולכרם ומשם המשיך דרך ג'נין ונצרת. בין כביש זה לשפת הים התיכון לא היה מעבר יבשתי נוח בשל הביצות שנוצרו לאורך הנחלים הזורמים לים התיכון ובמיוחד נחל הירקון. החל משנת 1927 הועלה הרעיון לסלילת כביש מתל אביב לחיפה ואף הוחל בסלילת החלק הראשון שלו, מתל אביב לפתח תקווה. אולם סלילת הכביש התקדמה בעצלתיים עקב ניסיון מניעת היווצרות תחרות ברכבת המנדטורית. עד שנת 1936 הסתיימה סלילת הכביש עד צומת בית ליד, והושלם סימון התוואי עד חדרה. בעקבות פרוץ המרד הערבי הגדול הואצו העבודות על הכביש. במאי 1937 הסתיימה סלילת הכביש מפתח תקווה לחדרה ובספטמבר 1937 הושלם הקטע מחדרה לחיפה, בקצב שנחשב מהיר במיוחד. הכביש יצא מצומת סגולה בפתח תקווה, עבר ברמתיים, במושב כפר מלל בין שדרות עצי אקליפטוס גבוהים במיוחד, עד לצומת רעננה, ומשם לצומת השרון, חדרה ועד לחיפה. קטע הכביש "חיפה-חדרה" נפתח לתנועה ביום 30 בספטמבר 1937. פתיחת קטע זה קיצרה את הדרך מחיפה לתל אביב (שעברה קודם לכן דרך ג'נין ונצרת, ומאוחר יותר דרך ג'נין וכביש 66) מ-160 ל-106 קילומטר. מסלולו היה חיפה-בנימינה-פרדס חנה-חדרה-פתח תקווה-תל אביב. זמן הנסיעה מתל אביב לחיפה התקצר לשעה וחצי עד שעתיים. לאחר מכן נסלל הקטע בנימינה-חדרה, והמרחק מחיפה לתל אביב התקצר ל-96 קילומטר. לאחר סלילת כביש 2 באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, קיבל המשך הכביש הצפוני את הכינוי "כביש תל אביב-חיפה הישן". בתחילת שנות ה-70 הוחל בהכנות להרחבת הכביש לדו-מסלולי. בין השאר נחסמו כניסות מהכביש ליישובים. בתחילת 1973 הוחל בהרחבת הכביש בין צומת רעננה וצומת בית ליד לדו-מסלולי בכל כיוון, לנוכח העומס על הכביש, כ-13,000 כלי רכב ביממה, אשר הביא לטורים ארוכים של מכוניות שהשתרכו מאחורי משאיות. סלילת "כביש גהה" החלה ב-1951 והכביש נחנך בדצמבר 1953 על ידי שרת העבודה גולדה מאיר. הכביש שנחנך היה שלב ראשון בתוכנית שנועדה לחבר את צפון הארץ לדרומה תוך עקיפת תל אביב ופתח תקווה, תוכנית שיצאה אל הפועל בשנת 1968. בשלב הראשון, כביש גהה חיבר את כביש פתח תקווה - תל אביב, מצומת גהה, שהיה אז צומת T ליד בית החולים גהה, לכביש תל אביב - לוד, בצומת מסובים ולכביש תל אביב-רמלה בצומת אזור. הכביש נודע כ"כביש גהה - לוד" או "כביש גהה - ירושלים" ועם השנים נודע יותר ויותר פשוט ככביש גהה. בינואר 1959 נחנך הקטע הדרומי של כביש גהה שחיבר את צומת אזור לכביש לאשדוד ואשקלון ליד ראשון לציון. בשנים 1965–1967 נסלל לכביש גהה המשך צפוני שחיבר את צומת גהה עם צומת גלילות. במאי 1968 נפתח כביש חדש שחיבר את רעננה לכביש גהה וכך יצר את צומת מורשה, והפך את הקטע ממורשה לגלילות לכביש עצמאי שכונה בהמשך כביש 5. כבישים אלו הפכו את כביש גהה לכביש ראשי שחיבר את צפון הארץ לדרומה תוך עקיפת עומס התנועה בתל אביב. בתחילת 1967 סוכם עם עיריית בני ברק על סגירת כל הכניסות מכביש גהה לבני ברק, למעט אחת, על מנת למנוע שיבושים בתנועה בכביש המהיר. הפיכת כביש גהה לכביש מרכזי התלוותה בעלייה במספר תאונות הדרכים. מתחילת 1967 עד אמצע 1968 נפגעו 18 הולכי רגל בתאונות דרכים בקטע שבין גבעת שמואל ותל השומר. בעקבות זאת, הותקנה תאורה ומספר הולכי הרגל שנפגעו בלילה ירד. אחד המקומות המועדים לפורענות היה במעבר בין רמת עמידר ואוניברסיטת בר-אילן. לאחר שאשה נדרסה למוות במקום, החלה המשטרה לחלק דו"חות להולכי רגל אשר חצו שלא במעבר חצייה, דבר שנתקל במחאות הסטודנטים. בפברואר 1970 הורה שר התחבורה להוציא במהירות מכרז לבניית גשר במקום. במאי 1972 הורה שר העבודה לתכנן גשר להולכי רגל במקום ובאפריל 1973 החלה מע"ץ בבניית הגשר. בערב 14 באוגוסט 2017 פגעה משאית בגשר הולכי רגל בכביש גהה בין בני ברק לגבעת שמואל. הגשר קרס על המשאית, ונהג המשאית אליחי תדרי, בן 58 מחולון, נהרג. התאונה נגרמה משום שהמנוף של המשאית לא קופל עד הסוף והיה מונף מעל הגובה המותר. בתאריך 16 בנובמבר 2017 חברת נתיבי ישראל הציבה קורה חדשה לגשר במקום הקורה שקרסה בתאונה, ופתחה שוב את הגשר למעבר הולכי רגל. הצורך בכביש מהיר מתל אביב לאשדוד עלה עם תכנון נמל אשדוד, אבל העניין התנהל בעצלתיים וקודם רק בתחילת 1969, לאחר שנוצרו עומסי תנועה כבדים בכביש 42 ששימש עד אז את התנועה לאשדוד. בתחילה עלה הרעיון שהכביש המהיר ייסלל ככביש אגרה, אולם הרעיון נזנח. תכנון הכביש מראשון לציון לאשדוד הושלם בשנת 1969. במאי 1971 אושרה תוכנית הכביש שסלילתו בקטע מראשון לציון לאשדוד הייתה אמורה להסתיים ב-1973, אך העבודות התעכבו בגלל מלחמת יום הכיפורים והסתיימו לאחר המלחמה. בשנת 2013 הורחב קטע הכביש ממחלף גן רווה עד מחלף אשדוד לשלושה נתיבים בכל כיוון[דרוש מקור]. כבר בימי המנדט הבריטי היה קיים כביש מרפיח לאיסדוד במקביל לחוף (הקטע שבין צומת סילבר עד צומת אשדוד נסלל לראשונה במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20). כביש זה שימש את צבא מצרים במלחמת העצמאות. בשנת 1958 נפתח בכביש זה שירות אוטובוס ישיר לאשקלון. בשנת 1962 הוחלט לשפר את הכביש. ערך מורחב – דרך צלאח א-דין ציר התנועה הראשי בתחומי רצועת עזה סומן בעבר ככביש 4, על הדרך ההיסטורית דרך צלאח א-דין ונקרא גם "ציר טנצ'ר" בפי המתנחלים והחיילים. הציר סומן כך ממעבר רפיח בדרום, דרך העיר עזה, עד למחסום ארז בצפון. הקטע מחאן יונס לעיר עזה נסלל לבקשת הצבא הבריטי בשנת 1938. לאחר מלחמת ששת הימים נפתח הכביש לתנועת ישראלים והוא שימש את הנוסעים לפתחת רפיח וסיני. בסוף שנת 1969 הוא נסגר לזמן מה לתנועת ישראלים בגלל התגברות הפיגועים בסיני ובמקום זאת עברה התנועה לסיני דרך כביש 232. בינואר 1972 הושלם סלילת קטע העוקף את המעבר דרך בית חאנון. לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה ובשל התגברות הפיגועים כנגד ישראלים, התמעטה תנועת הישראלים לרצועת עזה, והתמעטה התנועה האזרחית הישראלית על הציר. עיקר התנועה האזרחית הישראלית על קטע הכביש ברצועה היה בדרך לגוש קטיף. ביולי 1991 נחנך חיבור בין כביש 232 וכביש 4 דרך מעבר כיסופים ורוב התנועה לגוש קטיף עברה לכביש 232, במיוחד לאחר העברת האחריות על רצועת עזה לרשות הפלסטינית בשנת 1994. בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה נאסרה תנועת ישראלים על הכביש כליל למעט בקטע קצר שנחסם לתנועת פלסטינים ולמעשה הוסב לכביש גישה לכפר דרום, והיה מטרה לפיגועים רבים. בציר כיסופים (כביש 242) נבנה גשר מעל הכביש שאיפשר מעבר לגוש קטיף מבלי לעבור בכביש 4. במסגרת תוכנית ההתנתקות ב-2005, יחד עם פינוי ההתנחלויות ונסיגת כוחות צה"ל מהרצועה, הוסר סימונו של הכביש בתחומי הרצועה ככביש 4. מאז סיום ביצוע תוכנית ההתנתקות, המעבר מהווה את נקודת ההתחלה של כביש 4, ולמעשה המשכו דרומה היא דרך "צלאח א-דין" המתחילה בבית חאנון וחוצה בציר אורך את כל רצועת עזה מהמעבר ועד רפיח. בחברה הלאומית לדרכים בישראל מתבצע מעקב ממושך על הכביש ועל היקף התנועה בו, ומדי כמה חודשים מתקבלות החלטות לגבי שיפוצים ושינויים בכביש. המגמה העיקרית היא למחלף את הכביש בקטעים העמוסים, ולהוסיף לו נתיבים בהתאם לצורך. הכוונה העתידית היא שבסופו של דבר הכביש יהיה ממוחלף לכל אורכו, ושמספר הנתיבים בו ינוע משני נתיבים לכל כיוון בקטעים הפחות עמוסים ועד לארבעה נתיבים לכל כיוון בקטעים העמוסים. בשנת 2007 התבצעו עבודות תכנון ראשוניות של מחלוף צמתים באזור השרון, רעננה, אשדוד ואשקלון. לאחר המחלוף תהיה הנסיעה בכביש רצופה וללא רמזורים מאזור השרון עד לקצהו הדרומי של הכביש ליד רצועת עזה. בשנת 2011 החלה הסבת צומת דרור במפגש עם כביש 553 למחלף באמצעות הקמת גשר מעל כביש 4. בפרויקט הושקעו 350 מיליון שקל והקמתו ארכה שלוש שנים. מחלף מורשה צומת פוריידיס והכפר שעל-שמו נקרא הצומת, במפגש הכביש עם כביש 67 מחלף גנות, מבט מדרום לצפון הקטע מתל אביב לאשדוד בסמוך לראשון לציון, מבט צפונה צומת אבא הילל סילבר כביש 4 (בתחתית התמונה) בצומת עכו מזרח. ברקע תל עכו שדרות ההגנה בחיפה. מבט מסטלה מאריס לעבר בת גלים מראה הכביש מהגשר בהוד השרון מחלף אשדוד דרום ממערב קטע מכביש 4 בכניסה לכפר דרום (ינואר 2005) כביש 4 באזור צומת אורן כביש 4 למרגלות הכרמל מדיה וקבצים בנושא כביש 4 בוויקישיתוף פתיחת כביש חיפה-תל אביב החדש, 1937, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים כביש חיפה נקורה, דבר, 2 באפריל 1929 משלחת מחוסרי העבודה מחיפה לירושלים, דבר, 19 ביוני 1931 המוסדות נתבעים למנוע את גידול חוסר העבודה, דבר, 26 בנובמבר 1931 פוליטיקת הדרכים של ממשלת א"י, דבר, 16 באוגוסט 1933 התחבורה בכביש תל אביב - חדרה, דבר, 15 באפריל 1937 העבודות הציבוריות בתקציב 1929, דבר, 13 בפברואר 1929 לסלילת הכביש עמק חפר—חדרה, דבר, 4 באוגוסט 1936 נחנך הכביש תל אביב - חיפה, דבר, 1 באוקטובר 1937 חגיגות סיום העבודה בכביש החדש, דבר, 28 בספטמבר 1937 עם פתיחת הכביש חיפה - תל אביב, דבר, 19 באוקטובר 1937 שמעון שטרן, התפתחות המערך העירוני של חיפה בשנים 1918–1947. עבודת דוקטורט שהוגשה לסנאט האוניברסיטה העברית, 1974, עמוד 104 ג. שרוני, כ"גנבים בלילה" חסמו אנשי משרד העבודה את הכניסה לאבן יהודה, מעריב, 16 במאי 1971 ג. שרוני, הרחבת דרך בשרון תפתח ציר שני לכביש החוף, מעריב, 6 במרץ 1973 סוללים כביש בין רעננה ובית ליד, דבר, 31 במרץ 1974 על כבישים איטיים ומהירים כביכול, מעריב, 29 באוגוסט 1973 250 ק"מ כבישים חדשים במחוז תל אביב, מעריב, 28 בנובמבר 1951 נחנך כביש אזור בני ברק, דבר, 13 בדצמבר 1953 מ. וינצקי, "כנופיית עכו" הודתה בשוד תחנת הבנזין בכביש גהה, מעריב, 8 בפברואר 1960 2 נפצעו בהתנגשות רכבת ומכונית משא, דבר, 6 באוגוסט 1957 נחנכו שני כבישים מרכזיים אזור -ראשל"צ-נתניה-חדרה, דבר, 23 בינואר 1959 5 חברות הגישו הצעות לסלילת כביש מהיר תל אביב - אשדוד, מעריב, 6 בדצמבר 1965 כביש חדש ייפתח היום, מעריב, 24 באוגוסט 1967 כביש בינעירוני ייחנך ברעננה, מעריב, 22 במאי 1968 הכביש המהיר רעננה - גהה נפתח לתנועה, דבר, 24 במאי 1968 ברוך מאירי, שאלת ההפעלה בשבת עיכבה הרמזור של בני ברק, מעריב, 5 במרץ 1967 נהרגה בתאונה, מעריב, 14 בדצמבר 1967 תוגבל המהירות; יוקמו גשר עילי וגדר בטחון להולכי רגל, מעריב, 21 בדצמבר 1967 שמעון רפפורט, הנהגים - שעיר לעזאזל עקב תכנון רע של מערכת התחבורה, מעריב, 18 במרץ 1971 3 נהרגו 3 נפצעו בתאונות, מעריב, 15 ביוני 1971 אין לחצות כביש גהה אלא רק במעבר חציה, מעריב, 17 במאי 1971 גשר להולכי רגל ייבנה בכביש גהה, דבר, 20 בפברואר 1970 גשר עילי להולכי רגל ייבנה מעל כביש גהה, דבר, 2 במאי 1972 נסתיים המאבק: יוקם גשר עילי ליד בר אילן, מעריב, 26 במרץ 1973 שרון עידן, רום ליאור ויערה שפירא, כעבור שעות: כביש 4 באזור גבעת שמואל נפתח לתנועה, באתר תאגיד השידור הישראלי, 15 באוגוסט 2017 יואב אבן משה נוסבאום, ‏"הגשר קרס בגלל מנוף המשאית", באתר ‏מאקו‏, 14 באוגוסט 2017 פרסום בעמוד של חברת נתיבי ישראל בפייסבוק דויד מושיוב, תוחש סלילת הכביש המהיר ת"א - אשדוד, דבר, 3 בפברואר 1969 אוטוסטרדה בתשלום תסלל בין ת"א לאשדוד, דבר, 15 באפריל 1965 תה"ל משלימה תיכנון כביש מהיר לאשדוד, דבר, 21 במאי 1969 אושרה תכנית כביש מהיר ת"א אשדוד, דבר, 31 במאי 1971 הכביש המהיר מתל אביב לאשדוד יושלם בשנתיים, דבר, 28 באפריל 1971 סלילת הכביש המהיר לאשדוד תחיל באוגוסט, דבר, 28 באפריל 1971 הכביש המהיר לאשדוד יסתיים תוך חודש, דבר, 20 בנובמבר 1973 כך לפי סקירה של מפות מתקופה זו דוד בן-גוריון, פריצת הדרך לנגב, דבר, 20 באוגוסט 1965 מצרים לא תוכל להחזיק במג'דל, על המשמר, 29 באוקטובר 1948 שירות אגד ישיר תל אביב - אשקלון, דבר, 18 בספטמבר 1958 כביש חדש ייסלל בין אשדוד לאשקלון, דבר, 5 ביוני 1962 רותי קרק, תולדות ההתיישבות היהודית בנגב, עמוד 54 בעבודות הכבישים בדרום, דבר, 6 בינואר 1939 מנחם תלמי, הנתיב העובר בכרם שלום, מעריב, 8 באוגוסט 1969 רשת כבישים חדשה נסללה ברצועה, מעריב, 4 בינואר 1972 אמיתי גזית, כביש 4 מתרחב, אך לא הודיעו לבעלי הקרקע, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2016 אבי בר-אלי, סוף לפקקים בצומת בני דרור בשרון? מחלף דרור יוקם תוך 3 שנים, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2011