laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
TUI איירווייז

TUI איירווייז, שבעבר נקראה "ת'ומסון איירווייז" (באנגלית, Thomson Airways) היא חברת השכר הגדולה בעולם. החברה מפעילה טיסות מבריטניה ואירלנד, ליעדים באירופה, אפריקה, אסיה, וצפון אמריקה. החברה החלה לפעול ב-1 בנובמבר 2008, לאחר שהתמזגו החברות תומאסון פליי, ופירסט צ'ויס איירווייז (First Choice Airways). החברה מדורגת במקום השלישי בבריטניה (אחרי איזיג'ט ובריטיש איירווייז), בשנת 2011 טסו עם החברה למעלה מ-11 מיליון נוסעים. משרדה הראשי של החברה ממוקם בעיר לוטון שבבדפורדשייר, ומשרדי ההנהלה נמצאים בעיר בקרוולי שבמחוז סאסקס מערב. בשנת 1989, התמזגו שלוש חברות תעופה לחברה אחת בשם "בריטניה איירוויז"; Euravia שנוסדה בינואר 1962, בריטניה איירווייז שנוסדה בדצמבר 1964, ואוריון איירווייז שנוסדה בשנת 1979. בשנת 2004 רכשה חברת TUI AG את בריטניה איירוויז, ושינתה את שמה ל"תומאסון פליי". בספטמבר 2007 רכשה TUI את פירסט צ'ויס איירווייז, ובמאי 2008 טסו שתי החברות תחת הרישיון של תומאסון פליי. ב-1 בנובמבר 2008, הושקה חברת התעופה המשולבת; תומאסון איירוויז. במאי 2012 הציגה החברה את הצביעה המחודשת למטוסיה, שנשארו מאז המיזוג בצביעת תומאסון פליי. הצביעה שמכונה "דרימליינר", על שם מטוס הדגל החדש של החברה הדרימליינר. אברדין אדינבורו אקסטר בורנמות' בלפסט ברמינגהאם בריסטול גלאזגו לונדון - גטוויק לונדון - לוטון לידס/בראדפורד מזרח המידלנדס מנצ'סטר נוריץ' ניוקאסל צי המטוסים של החברה נכון ליולי 2020: החברה החלה לטוס לראשונה לישראל, בטיסות שכר, בשנת 1977, כאשר פעלה בשם "Thomson Holidays". הפעילות הופסקה לאחר זמן מה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפעילה 3 טיסות שכר שבועיות לנמל התעופה עובדה ליד אילת, מלונדון וממנצ'סטר, על ידי חברת הבת "אייר בריטניה". בין השנים 2007 עד 2009 הפעילה טיסות, בין נתב"ג לנמל התעופה לונדון לוטון, אז בשם "תומסון פליי".בספטמבר 2023 TUI איירווייז הודיעה שתפעיל טיסות ישירות מישראל לאנטוורפן שבבלגיה החל מדצמבר 2023 מדיה וקבצים בנושא תומאסון איירווייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של TUI איירווייז מדיה וקבצים בנושא תומאסון איירווייז באתר Airliners.net דליה טל, ‏לונדון במחירי "לואו-קוסט", באתר גלובס, 4 בנובמבר 2007 פרטי צי המטוסים של TUI איירווייז, באתר airfleets.net (באנגלית) טיסת שכר "טומפסון הולידיי" ראשונה מאנגליה, דבר, 4 בנובמבר 1977 אביבה קרול, ‏סיטונאית התיירות השווייצרית קוואני הפסיקה לשווק חבילות תיור לאילת, באתר גלובס, 10 בנובמבר 1996 אביבה קרול, ‏בעקבות אזהרות ממשלות ארה"ב ובריטניה: בוטלו 4 טיסות שבועיות לאילת, באתר גלובס, 22 בדצמבר 1998 מהיום: טיסות מוזלות של תומסון פליי, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2007 דליה טל, ‏המדינה תפצה את תומסון פליי אם לא תצליח למלא את מטוסיה; בריטיש דורשת תנאים דומים, באתר גלובס, 20 ביוני 2007
יוסף ברויר

יוסף ברויר (9 במרץ 1882 – 19 באפריל 1980) היה מדען ישראלי, פרופסור אמריטוס בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית. כיהן כנשיא הטכניון בשנים 1930 עד 1931. תכנן את מרבית ייבוש הביצות בעמק יזרעאל. נולד בקומארום שבהונגריה. למד בפוליטכניון הבודפשטי, שנודע בזמן ההוא כאחד מבתי הספר הטובים במרכז-אירופה, והוסמך למהנדס. עבד כמהנדס עצמאי וכקבלן תחילה בהונגריה ולאחר מכן בצ'כוסלובקיה בייבוש ביצות, והנדסת מים . בשנת 1921 עלה ארצה ועסק בתכנון ייבוש ביצות. היה הפרופסור הראשון להנדסת מים בטכניון. הוא תכנן, את ייבוש מרבית הביצות בעמק-יזרעאל, ובין השאר את ניקוז הקרקעות הביצתיות של נהלל. בשנת 1930 מונה לנשיא הטכניון. נפטר בארצות הברית. בתו ציפורה נהרגה המלחמת העצמאות ומונצחת באנדרטה לבני הכרמל בחיפה. יוסף ברוייר, שמשון אלק, עבודות ההבראה בעמק יזרעאל, הקרן הקיימת לישראל, דפוס איתין את שושני, תל אביב, 1923. יוסף ברויאר. ספר נהלל - התהוות, דרכו, פעלו, תל אביב, תש"ז. דוד תדהר (עורך), "יוסף ברויר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2836 נעמה דגן, מגדל המים בנהלל, מגדל המים - היבטים חדשים, בצלאל, 2010 בניה זרחי מספר על יוסף ברוייר, סרטון באתר יוטיוב יוסי כץ, קיבוץ גלויות - הלכה למעשה, באתר הקשר הרב דורי, 1 ביוני 2019 נעמה דגן (עורכת) מגדל המים בנהלל, בצלאל, עמ' 18 נשיאי הטכניון, באתר הטכניון האנדרטה לבני הכרמל, ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוזי נאדור-האלטר

זוזה "סוזי" נאדור-האלטר (בהונגרית: Nádor-Halter Zsuzsa; ‏19 בספטמבר 1927 - 14 באפריל 2015) הייתה שחיינית יהודיה, ילידת הונגריה ואזרחית בריטית. אלופת הונגריה ונציגה מטעמה באולימפיאדת לונדון (1948) ואלופת המכביה השלישית בעלת 5 מדליות זהב כנציגת יהדות בריטניה (השתתפה ב-3 מכביות.). נאדור נולדה וגדלה בבודפשט. היא חברה של אווה סקיי אלופת אולימפית, איתה התאמנה ולמדה באותו בית ספר. עם פלישת הנאצים במלחמת העולם השנייה הוריה של נאדור נכלאו בגטו בודפשט, היא ואחותה ההרה נשלחו לצעדה לעבר אוסטריה, ושם עבדו בכפייה. על מנת לעזור לאחותה לברוח היא שיחדה שומר הונגרי לפני שברחה בעצמה. היא חזרה לבודפשט ושם הסתתרה בעזרת חברים לא יהודים עד לשחרור. כחברה במשלחת האולימפית של הונגריה לאולימפיאדת לונדון (1948), סיימה נאדור במקום 31 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:15.8 דקות. לאחר המשחקים היא החליטה שלא לשוב להונגריה הקומוניסטית ונשארה בבריטניה. במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 זכתה נאדור ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי (1:16.2 דקות) במשחה ל-400 מטר חופשי (6:04.8 דקות), במשחה ל-100 מטר גב (1:26.8 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (5:44.2 דקות). במכביה הרביעית שנערכה בשנת 1953 זכתה נאדור ב-3 מדליות, אחת מכל סוג (זהב, כסף וארד). מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (5:32.8 דקות), מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי אחרי שושנה ריבנר (6:04.4 דקות) ומדליית ארד במשחה -100 מטר גב. נאדור השתתפה גם במכביה החמישית שנערכה בשנת 1957 אך לא זכתה במדליות. היא נישאה לרומאן האלטר, שחקן כדורמים ומהנדס בניין בריטי, אותו הכירה במכביה השלישית שגם הוא השתתף בשתי מכביות. לשניים נולדו שלושה ילדים. האלטר נפטר בשנת 2012. סוזי נאדור-האלטר, באתר olympedia.org תנו לשחיינים שלכם אשראי לארבע שנים, מעריב, 15 ביולי 1973 טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965 שחיינית נבחרת הונגריה לשעבר רוצה שילדיה ייצגו את ישראל, דבר, 8 באוגוסט 1971 Susie Halter, 1927-2015, באתר Holocaust Educational Trust (באנגלית)
TUI fly בלגיה

TUI fly בלגיה היא חברת תעופה בלגית, והשנייה בגודלה במדינה. החברה מפעילה טיסות ל-105 יעדים באגן הים התיכון, הים האדום, האיים הקריביים, האיים הקנרים, אפריקה ואסיה. TUIfly Belgium, היא חלק מברית החברות TUI איירליינס. TUI איירליינס בלגיה נוסדה בחודש נובמבר 2003, כחברת שכר של קבוצת התיירות TUI. התוכנית המקורית הייתה להפעיל שני מטוסים, אך לאחר שפשטה את הרגל חברת התעופה הבלגית Sobelair, ניצלה TUI את ההזדמנות, רכשה שלושה מטוסים נוספים, והרחיבה את פעילותה. בנובמבר 2005 שינתה החברה את שמה לג'טאייר פליי, כחלק ממיתוג מחדש שלה. בינואר 2012 הודיעה TUI, כי חברת התעופה הזולה המרוקאית; Jet4you תתמזג לג'טאייר פליי, המיזוג הושלם באפריל אותה השנה. באוקטובר 2016 שינתה החברה את שמה ל TUI fly בלגיה. צי המטוסים של החברה, נכון לנובמבר 2018: עד שנת 2014 ג'טאייר פליי הפעילה שלוש טיסות שבועיות מלייז' לנמל התעופה בן-גוריון, במהלך שנת 2014 העבירה החברה את טיסותיה לבריסל. הטיסות הופעלו במטוסי הבואינג 737-800, והוגדרו כטיסות מוזלות. במקביל לכניסתה לשוק הישראלי, השיקה חברת הבת של ג'טאייר פליי; חברת התיירות ג'ט אייר, חבילות נופש בישראל המיועדות לקהל הבלגי. כיום לחברה אין פעילות בישראל מדיה וקבצים בנושא ג'טאייר פליי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של TUI fly בלגיה אתר האינטרנט הרשמי של TUI fly בלגיה TUI fly בלגיה, ברשת החברתית פייסבוק מדיה וקבצים בנושא ג'טאייר פליי באתר Airliners.net "TUI Airlines Belgium fleet". "TUI fly krijgt naast B737 MAX8 ook vier MAX10's in de vloot - Flightlevel". Flightlevel (בהולנדית). 2017-11-21. נבדק ב-2018-01-03. דליה טל, ‏ג'ט אייר מקבוצת טואי החלה להפעיל קו טיסות דו שבועי מבלגיה לארץ, באתר גלובס, 24 במרץ 2008 זוהר בלומנקרנץ, חברת התעופה ג'טאייר פליי חנכה היום קו תעופה סדיר חדש מבלגיה לישראל וממנה, באתר TheMarker‏, 24 במרץ 2008 נכון לינואר 2018 (ע"פ ויקינגליש)
זכריה (אפיפיור)

זכריה (בלטינית: Zacharias, זכריאס) היה אפיפיור מ-3 או 5 בדצמבר 741 עד 22 במרץ 752. הוא היה יווני מסנטה סברינה שבקלבריה והיה לאפיפיור האחרון מבין האפיפיורים הביזנטיים. קרוב לוודאי שהיה כומר של הכנסייה הרומית וככזה חתם על הצו של המועצה הרומית בשנת 732 והיה ביחסים קרובים עם גרגוריוס השלישי, אותו ירש ב-10 בדצמבר 741. זכריה היה דיפלומט נבון. כשהבין שהברית של קודמו בתפקיד עם הדוכס הלומברדי מספולטו לא תורמת להגנת ערי האפיפיור נגד המלך הלומברדי ליותפראנד, פנה זכריה אל המלך ישירות. ספר האפיפיורים, ה"ליבר פונטיפיקליס" מציין את ההשפעה האדירה שהייתה לזכריה על ליותפראנד וראטכיס (אנ') יורשו. ההתמודדות עם נסיכים אלה במצבי חירום שונים תרם לשמירת האזור מהתקפות לומברדיות. התכתבות ששרדה בין זכריה ובוניפציוס הקדוש, השליח של גרמניה, מראה עד כמה גדולה הייתה השפעתו של אפיפיור זה על האירועים בצרפת ובגרמניה. הוא עודד את הדחתו של המלך המרובינגי האחרון של הפרנקים, כילדריך השלישי, ובברכתו הוכתר פפין הגוץ כמלך הפרנקים בסואסון בשנת 752. זכריה מת ב-22 במרץ 752 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש. מחליפו היה סטפנוס, שמת זמן קצר לפני ההכתרה ואינו נחשב לאפיפיור. לאחר מכן הוא הוחלף על ידי סטפנוס אחר שהפך לסטפנוס השני. במאמץ לנצר את רומא, זכריה בנה את כנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה על מקדש עתיק למינרווה ליד הפנתיאון. כמו כן, זכריה שיקם את ארמון הלטראנו והעביר את ראשו של גאורגיוס הקדוש לכנסיית סן ג'ורג'ו אל ולאברו. מדיה וקבצים בנושא זכריה בוויקישיתוף זכריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מסעודין אל-עזאזמה

מסעודין אל-עזאזמה (בערבית: مسعودين العزازمة) המכונה גם אל עזאזמה (العزازمة) הוא שבט בדואי בנגב. בני השבט פזורים בין באר שבע בצפון ומצפה רמון בדרום. אל השבט מצורפים גם שבטים קטנים ביניהם: אלזיאדין, אבוחסאן, זנון, קשחר, אבן חמיד, דנפירי, אבו קרדוד ועוד מספר נוספים. לפני קום המדינה היה אזור הר הנגב בתחום השליטה של מטה עזאזמה שהיה מורכב כולו מ-12 שבטים עצמאיים, הר הנגב מכונה במפות ה PEF ג'בל אל עזאזמה. בעקבות מלחמת העצמאות רוב בדואיי העזאזמה עזבו את הנגב - כולל הר הנגב. שבט מחמדיין כולו עזב ורק מעטים מבני השבטים סראחין, עסיאת, וגונאביב נשארו וחלקם חזרו לנגב ב-1954. הם נתפקדו ליד עבדת על ידי הממשל הצבאי, קיבלו תעודות זהות ישראליות וצורפו לשבט עזאזמה בראשות השייח' עודה אבו מועמר. ב-17 במרץ 1954, 12 מחבלים בהובלתו של בן השבט, סעיד אבו בנדק רצחו באכזריות 12 נוסעים באוטובוס אגד בדרכו מאילת לתל אביב, בהם גם נשים וילדים. האירוע מכונה טבח מעלה עקרבים. בספטמבר 1959 נרצח מפקד סיירת צנחנים יאיר פלד בעת תרגיל ניווט בדד בנגב. שני הרוצחים, בני שבט סאראחין של מטה אל-עזאזמה, הוסגרו על ידי בני שבטם והוצאו להורג ללא משפט בידי חיילי צה"ל. יומיים לאחר הרצח הורה אלוף פיקוד הדרום, אברהם יפה על "מבצע הגר", במסגרתו פונה הר הנגב מבני שבט הסאראחין. משתפי הפעולה ביניהם פונו לאזור דימונה והאחרים אולצו לעבור לסיני לאחר שמקורות המים שלהם נתפסו. מתחם אוהלים ובתים של השבט בין באר שבע לשגב שלום הוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב, אך עדיין ללא מעמד מוניציפלי. סעיד אלחרומי בן השבט היה חבר כנסת מטעם מפלגת רע"מ וכיהן כיו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה. בית הספר אל-עזאזמה הוקם בתקופת המנדט הבריטי. נכון ל-2004 למדו בו 1400 תלמידים והוא היה בית הספר היסודי הגדול בישראל. בעקבות עתירת ועד ההורים באותה שנה לבג"ץ בדרישה לפצל את בית הספר, הקים משרד החינוך חומה בלב המוסד. חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות-העולם, כרך 1, חלק 2, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, באתר books.google עפרי שובל, בשנת 59' נרצח יאיר פלד, מפקד סיירת צנחנים. אבל מי רצח את רוצחיו? חשיפה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2010. מורן אזולאי, חסן שעלאן, אילנה קוריאל, ח"כ סעיד אלחרומי מרע"מ הלך לעולמו בגיל 49, באתר ynet, 25 באוגוסט 2021
רשימת משקלים בשיטה הסילבו-טונית

רשימת המשקלים בשיטה הסילבו-טונית. שיטה זו מקפידה, בנוסף על מספר ההברות, גם על סדר ההטעמות או ההדגשות, באופן שיוצר קצב אחיד. בכל שורה בשיר שכתוב לפי שיטה זו יש תבנית מסוימת של הטעמות (הקרויה רגל), החוזרת על עצמה מספר פעמים (לעיתים בתוספת של הברה לא-מוטעמת בתחילת השורה, או בהשמטת הברה לא-מוטעמת אחת או יותר בסוף השורה); משקל השיר נקבע לפי סוג הרגל שבשימוש ולפי מספר הרגליים בשורה. טְרוֹכֵיאוּס (טרוכי) - הרגל הטרוכיאית מורכבת מהברה אחת מוטעמת והברה אחת לא-מוטעמת לאחריה, כמו המלה "כסף". יַמְבּוּס (יאמב) - הרגל היאמבית מורכבת מהברה אחת לא-מוטעמת והברה אחת מוטעמת לאחריה, כמו המלה "זהב". סְפּוֹנְדֵיאוֹן (ספונדי) - הרגל הספונדיאית מורכבת משתי הברות מוטעמות - במקור, ביוונית עתיקה ובלטינית, שהיו נוהגות בהן תנועות קצרות וארוכות, ניתן היה להחליף הברה מוטעמת בהברה לא-מוטעמת עם תנועה ארוכה. כיוון שבעברית המדוברת כיום אין הבדל ממשי בין תנועות קצרות וארוכות, הספונדיאון הוא משקל שאינו פרגמטי לשפה. דוגמאות לספונדיאון הן קריאות עידוד דו-הברתיות, שבהן לרוב מודגשות שתי ההברות, כמו: "ד-ני!", "יו-סי!". אַמְפִיבְּרַכוּס (אמפיברך) - הרגל האמפיברכית מורכבת מהברה לא-מוטעמת, הברה מוטעמת והברה לא-מוטעמת, כמו המלה "קדימה". אַנַפֶּסְטוּס (אנאפסט) - הרגל האנאפסטית מורכבת משתי הברות לא-מוטעמות ואחריהן הברה מוטעמת, כמו המלה "יהלום". דַּקְטִילוּס (דקטיל) - הרגל הדקטילית מורכבת מהברה מוטעמת אחת ושתיים לא-מוטעמות לאחריה, כמו המלה "אינטרנט".
תראבין א-צאנע

תראבין א-צאנע או תראבין (בערבית: ترابين) הוא יישוב בדואי באזור הנגב בקרבת קיבוץ משמר הנגב. היישוב הוקם על אדמת מדינה למען בני שבט תראבין אשר חיו שנים רבות בנגב וחצי האי סיני, ולאחר הקמת מדינת ישראל, בסביבות היישוב עומר. הוא שוכן דרומית לרהט ולמשמר הנגב, מערבית לגבעות בר וצפונית-מערבית לבאר שבע. בשנת 1998 יזם ראש מועצת עומר, פיני בדש, תוכנית להרחבת תחום היישוב עומר צפונה, לשטח בו גרו תושבים בדואים משבט התראבין. התושבים הבדואים יושבו בשטח זה בשנת 1961, לאחר שפונו ממקומות אחרים בנגב. לצורך מימוש ההרחבה יזם תוכנית לפינוי השבט מהאדמות עליהן הוא יושב. בספטמבר 2003 התקבלה החלטת ממשלת ישראל ליעד שטח מדרום לעיר רהט, כדי שישמש להקמת יישוב חדש לשבט (החלטה מס' 881 מיום 29 בספטמבר 2003). באותה עת הוחלט להקים שמונה יישובים לבדואים בנגב. שבעה מתוכם (כולל תראבין א-צאנע) נכללו בתחומי מועצה אזורית אבו בסמה. הקמת היישוב החדש החלה בשנת 2005 ומקביל החל בפינוי התושבים הבדואים, חלקם עזב מרצון לאחר שקיבלו פיצוי כספי ומגרש ביישוב החדש, אך חלק סירב להתפנות ופתח במאבק. ב-2009 החל פעולות פינוי בכוח של היישוב. במרץ 2009 הוצת מטוסו הפרטי של בדש במנחת שדה תימן על ידי בדואי מהשבט, על רקע המאבק נגד הפינוי. ב-2012 התפנו המשפחות האחרונות אל היישוב החדש ועל השטח הוקמה שכונה חדשה. בשנת 2006 הוגדר כיישוב באזור עדיפות לאומית א'[דרוש מקור]. בשנת 2009 הושלמו הקמתם של כביש גישה, תשתיות מים וביוב והוקמו בית ספר, גן ילדים, מגרשי ספורט, מרפאה ומתנ"ס. לעומת זאת אין חיבור לרשת החשמל הארצית והתושבים נאלצים לרכוש גנרטורים או להקים מערכות סולאריות. כמו כן אין תשתיות תקשורת. החל מנובמבר 2012 היישוב נכלל במועצה אזורית חדשה שהוקמה: מועצה אזורית אל קסום. בכפר הוקמה חוות "חלב בראשית" ומכרז מבקרים, בה מגדלים נאקות למטרת ייצור חלב נאקות ותכשירים למריחה המכילים את החלב הזה שמייחסים לו תכונות ריפוי. מועצה אזורית אבו בסמה בדואים בישראל גדי גולן, ‏אושרה תוכנית לבניית ישוב בדואי חדש; הממשלה אישרה תקציב של 30 מיליון שקל, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2000 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 גדי גולן, ‏עומר: עלייה חדה במחירי השכירות והנכסים בעקבות מעבר שבט הטראבין, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2005 דנה אלכסנדר, אגדה קצרה על צדק חלוקתי בדרום הפרוע, באתר "העוקץ", 20 בספטמבר 2003 זאב קליין, ‏אושר פיתוח המועצה האיזורית אבו-בסמה ב-470 מיליון שקל, באתר גלובס, 19 ביולי 2005 אילנה קוריאל, לא פה ולא שם: שבט הטראבין בין עומר לסדן, באתר ynet, 5 ביוני 2009 יעלה רענן, פינוי תושבי עמרה הבדואים לטובת התרחבות עומר, באתר "התחברות", 20 במאי 2009 אילנה קוריאל, חשד בדרום: הוצת מטוסו של ראש מועצת עומר, באתר ynet, 20 במרץ 2009 רמי שני‏, מאסר לבדואי שהיה מעורב בהצתת מטוסו של בדש, באתר וואלה, 22 במרץ 2010 יניר יגנה, אחרי 20 שנות מאבק: אחרוני בני שבט התראבין עזבו את שטח עומר, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2012 אילנה קוריאל, לא פה ולא שם: שבט הטראבין בין עומר לסדן, באתר ynet, 5 ביוני 2009 מדוע אין פיתוח? חסמים בפני פיתוח בכפרים הבואים המוכרים בנגב והדרכים להסרתם, באתר עמותת במקום, אוגוסט 2014 יניר יגנה, תושבי המועצה האזורית אבו בסמה נגד ההחלטה לפצלה לשתיים, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2012 מערכת ערוץ החופש, ‏הפתעה נעימה: מה כדאי לעשות בבאר שבע?, באתר ‏מאקו‏, 5 ביולי 2021
רות מאייר

רות מאייר (9 בנובמבר 1920, וינה – שלהי נובמבר 1942, אושוויץ) הייתה יהודייה ילידת אוסטריה שנספתה באושוויץ. ניהלה יומן שמתאר את קורותיה מעליית הנאצים לשלטון, דרך הגירתה לנורווגיה וחייה שם תחת השלטון ששיתף פעולה עם הנאצים ומסתיים כמה ימים לפני מותה במחנה ההשמדה אושוויץ. היומן בתוספת דפי מכתבים יצא לאור לראשונה בנורווגיה ב-2007. רות מאייר נולדה בווינה ב-1920 למשפחה בורגנית מתבוללת. כשהייתה בת 13, נפטר אביה ממחלה. ב-1938, לאחר סיפוחה של אוסטריה לרייך הגרמני, נאלצה המשפחה לעזוב את ביתה ולהצטופף בחדר יחיד בדירה של משפחה אחרת. רות ואחותה הצעירה יהודית (דיתה) עזבו את בית הספר הכללי ועברו לבית ספר יהודי. בשלב זה נחשפה רות לראשונה להתנכלויות כלפי יהודים. בחמישה לאוקטובר 38', היא הייתה עדה להכאה של יהודי על ידי שני אנשי אס אס ותיארה זאת ביומנה: ”השכם בבוקר, אין איש ברחוב. מגיע יהודי צעיר, לבוש בהידור. מגיחים שני אנשי אס אס... נותנים ליהודי סטירת לחי, הוא מתנודד... אוחז בראשו... ממשיך ללכת. אני, רות מאייר, בת 18, שואלת בתור אדם... מדוע מרשים זאת, מדוע מותר לגרמני להחטיף סטירת לחי ליהודי, רק מפני שהאחד גרמני והשני יהודי! איני מדברת על פוגרומים... על ביזה בדירות... שם הנבזות התהומית אינה בולטת כמו כאן, בסטירת הלחי הזאת.” זמן קצר לאחר ליל הבדולח נלקחה אחותה הקטנה, דיתה, לאנגליה במסגרת אחד ממשלוחי הילדים וכך למעשה ניצלה. במהלך 1939 הצליחו גם אמה וסבתה של רות לברוח לאנגליה, אך רות עצמה, העדיפה מסיבה לא ברורה, לעבור לנורווגיה. עם הגיעה לנורווגיה התארחה אצל משפחה של אחד מהמכרים של אביה, אך בהמשך עבדה בכמה כפרים, ערכה טיולים ממושכים ולבסוף שכרה חדר במעון לנשים צעירות ולמדה ציור בבית ספר למלאכה ולאמנות. בסך הכל היא חיה בנורווגיה קרוב לארבע שנים, בהן המשיכה לתאר את חוויותיה במקביל לאירועים הפוליטיים של המלחמה. המשוררת הנורווגית גונבור הופמו (אנ'), הייתה לבת הזוג שלה. אהבתן הולידה כאב גדול, שהוביל לאשפוזה של מאייר לאחר התמוטטות נפשית. וגם לכמה שירי אהבה השזורים ביומניה. ב-26 בנובמבר 1942, נלקחה רות מאייר מן המעון שבו התגוררה, הובלה לנמל אוסלו ושם הועלתה יחד עם כ-500 יהודים נוספים לספינה 'דונאו' לשטטין ומשם ברכבת לאושוויץ. את המכתב האחרון כתבה לאהובתה על סיפון האונייה: "אני חושבת שטוב שקרה כך. מדוע לא נסבול, אם יש סבל רב כל כך?" באושוויץ נרצחה בתאי הגזים יחד עם היהודים הנוספים שהגיעו איתה מיד עם הגיעם. יומנה של רות מאייר הגיע לידיה של חברתה, המשוררת הנורווגית גונבור הופמו ונשמר בידיה ובידי אחותה של רות במשך עשרות שנים. לאחר מותה של הופמו ב-1995 הוחל בעריכת היומן ובעיבודו לספר. הספר נערך מתוך 1,100 דפי יומן וכ-300 דפי מכתבים שנכתבו בין השנים 1933–1942 (גילאי 13–22). הספר, בעריכתו של יאן אריק וולד, פורסם לראשונה בנורווגיה ב-2007 ועם פרסומו, זכתה רות לכינוי אנה פרנק של נורווגיה. מאוחר יותר תורגם הספר לעברית וראה אור בהוצאת שוקן, בשנת 2011. יומנה של רות מאייר, יאן אריק וולד (עורך), מגרמנית: ארנו בר, הוצאת שוקן, תשע"א, 400 עמודים. מדיה וקבצים בנושא רות מאייר בוויקישיתוף גבי לוין, יומנה של רות מאייר: חומר ספרותי נדיר, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2011. רות מאייר (1920-1942), דף שער בספרייה הלאומית
WebKit

WebKit הוא מנוע פריסת תצוגה של חברת אפל המאפשר הצגה מעוצבת של דפי אינטרנט. מנוע זה מורכב מ-WebCore המבוסס על המנוע KHTML של Konqueror, ומ-JavaScriptCore המבוסס על מנוע KJS שפותח כחלק מפרויקט KDE. פרויקט WebKit פותח לראשונה עם חברת אפל על ידי דון מלטון ב-25 ביוני 2001, כפרויקט פיצול של הפרויקטים KHTML ו-KJS של קבוצת KDE. מנוע ה-WebKit משמש בעיקר את הדפדפנים ספארי, גוגל כרום ואת דפדפן ברירת המחדל של אנדרואיד. כמו כן מיועד לשמש בעתיד את דפדפן אופרה. עם זאת, הודיעה חברת גוגל כי היא מתכוונת להוציא את מנוע ה-WebKit מהדפדפן שלה ולשווק מנוע פריסת תצוגה חדש בשם Blink. מנוע פריסת תצוגה KDE מדיה וקבצים בנושא WebKit בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של WebKit (באנגלית) WebKit, ברשת החברתית אקס (טוויטר) WebKit, הבלוג הרשמי אופרה עוברת ל-Webkit באתר NewsGeek גוגל זונחת את WebKit באתר NewsGeek ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דויטשה מרינה

הדוֹיטְשֶׁה מָרִינֶה (בגרמנית: Deutsche Marine) הוא הצי של גרמניה והוא חלק מהצבא הגרמני, הבונדסוור. הצי הגרמני נקרא במקור בונדסמרינה (הצי הפדרלי) מ-1956 עד 1995. משימתו העיקרית היא הגנת המים הטריטוריאליים והתשתית הימית של גרמניה כמו גם קווי תקשורת ימיים. מלבד זאת, הצי הגרמני משתתף במשימות שמירת שלום ומספק סיוע הומניטרי וסיוע באסונות. שורשיו של הצי הם בצי האימפריאלי, הרייכספלוטה. הרייכספלוטה היה הצי הגרמני הראשון שהשתמש בדגל גרמניה כדגלו. הרייכספלוטה התקיים משנת 1843 עד שנת 1853. בשנת 1867 הוקם צי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, שהתקיים עד איחוד גרמניה בשנת 1871 בידי אוטו פון ביסמרק. משנת 1871 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה נקרא הצי הצי הקיסרי. לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה והקמת רפובליקת ויימאר נקרא הצי הגרמני הרייכסמרינה עד שבשנת 1935 שונה שמו של הצי לקריגסמרינה בידי אדולף היטלר. לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה נוצר המנהל הגרמני לשליית מוקשים. ב-1956 הוקם רשמית הבונדסמרינה, הצי הפדרלי, בעוד שבגרמניה המזרחית הוקם הפולקסמרינה. ב-1990 התאחד האחרון לתוך הבונדסמרינה ומאז פועל הצי תחת השם דויטשה מרינה. בשנת 2014 הוקם מחדש הגדוד הימי, שהוא יחידת נחתים. הצי הגרמני לוקח חלק בנאט"ו. דויטשה מרינה מוביל את פעילותו הימית של יוניפי"ל, ומפעיל במסגרתו שתי פריגטות, ארבעה כלי שיט קטנים לתקיפה, ושתי ספינות עזר, במטרה למנוע הברחת נשק. ב-26 באוקטובר 2006, אירעה תקרית בין ספינת הביון הגרמנית אלסטר בעת ששייטה מול חופי לבנון כחלק מכוח יוניפי"ל, לבין חיל האוויר הישראלי, במהלכה הוזנקו מטוסים לעבר הספינה ומסוק שהמריא ממנה. בסך הכל יש בצי הגרמני כ-81 ספינות זמינות, בתפוסה של 220,000 טון: 11 פריגטות מסוגים שונים 5 קורבטות (הקורבטות מסדרת בראונשווייג) 2 שולות מוקשים 10 ציידי מוקשים 6 צוללות 11 ספינות אספקה ו-20 ספינות עזר שונות מדיה וקבצים בנושא דויטשה מרינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דויטשה מרינה (בגרמנית) דויטשה מרינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Marine, www.bundeswehr.de, ‏2024-07-25 (בגרמנית) עמוס הראל, גדעון אלון וסוכנויות הידיעות, דובר צה"ל: היתה תקרית עם ספינה ומסוק גרמנים, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ללכת שבי אחרייך

"ללכת שבי אחרייך" הוא שיר שאת מילותיו כתב אהוד מנור, הלחינה ועיבדה נורית הירש ושרה אילנית. השיר נכלל בתקליט הסולו השני שלה, לאחר פירוק הצמד אילן ואילנית. השיר התפרסם בשנת 1974 והגיע למקום ה-24 במצעד העברי של קול ישראל. אילנית זכתה בתואר זמרת השנה. השיר הוא שיר אהבה למדינה שמעביר מסר של נחמה בתקופת המשבר לאחר מלחמת יום כיפור. בביצועו המקורי השתתפו חברי שלישיית צבע טרי. ב-1974 התבקשה הירש לכתוב מנגינה לאלבום החדש של אילנית. הירש מספרת שכתיבת הבית הראשון זרמה בקלות, וכדי להעניק משמעות ללחן, היא שילבה בפזמון החוזר ציטוט מוזיקלי של השורה 'עוד לא אבדה תקוותנו' מתוך התקווה, אולם בסדר מוזיקלי שונה. את המנגינה העבירה למנור, שבחר במילים שקלעו בדיוק לתחושה שליוותה את הירש עת ההלחנה. "אני בטוחה שלא במקרה אהוד בחר דווקא במילים האלו – אני מאמינה שמתחת לסף ההכרה הדהדה בו השורה שהזכירה לו משהו מוכר, אותו משהו שנתן לו השראה לכתיבת המילים." פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מקורו של שם השיר הוא תנ"כי: ”עולליה הלכו שבי לפני צר...” (מגילת איכה, פרק א', פסוק ה').[דרוש מקור][מפני ש...] כפשוטו - ליפול בשבי, בהשאלה - להיות כרוך אחרי מישהי כשבוי. אהוד מנור רומז בבית השלישי של השיר לפיוט "יעלה תחנוננו" הפותח את הסליחות לליל יום הכיפורים במנהג אשכנז: יעל שי (ע), 60 שרים: ישראל חוגגת 60 שנה, ירושלים: משרד החינוך, תשס"ח – 2008, עמ' 58–63 "ללכת שבי אחרייך" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "ללכת שבי אחרייך" באתר שירונט הספרייה הלאומית, "ללכת שבי אחרייך", באתר פייסבוק, ‏2023-08-13 הפיוט יעלה תחנוננו, באתר הפיוט והתפילה.
קסטינה

קסטינה (בערבית: قسطينة) היה כפר ערבי בשפלה באזור קריית מלאכי של היום. קסטינה היה ממוקם על כביש מרכזי המוביל מעזה ליפו וגם מעזה ללטרון ולירושלים (עד היום מוכר המקום כצומת קסטינה), בגובה 50 מטר מעל פני הים, והשתייך לנפת עזה שבמחוז עזה (1945). שטחי אדמותיו היו 12,019 דונם ובשנת 1945 מנה 890 נפשות. ב"מדריך הצבאי לפלשתינה", שחיבר המודיעין הבריטי בקהיר לקראת כיבושה של הארץ במלחמת העולם הראשונה, נאמר שעד קסטינה - צפונית מזרחית לסואפיר - מיושבים הכפרים בעיקר על ידי צאצאיהם של פלאחים מצריים שהביא עמו אבראהים פאשא בשנת 1832. ב-1938, במהלך המרד הערבי הגדול, השתתפו חלק מתושבי הכפר בקרב צומת מסמיה. בשנת 1942, ימי מלחמת העולם השנייה, הוקם בסמוך לכפר שדה תעופה צבאי עבור חיל האוויר המלכותי הבריטי, שנקרא "RAF Qastina", והפך מאוחר יותר לבסיס חצור של חיל האוויר הישראלי. קסטינה שכנה בשטח שהוקצה למדינה הערבית במסגרת תוכנית החלוקה של האו"ם משנת 1947. עם הכרזת העצמאות של ישראל ב-15 במאי 1948, ופלישת הצבא המצרי לנגב, פונו תחילה הנשים והילדים של קסטינה לכפר תל א-צאפי. אולם, הם נאלצו לשוב עקב מחסור במים בכפר המארח. צה"ל נתן הוראה לכיבוש קסטינה והכפרים הסמוכים ב-28 ביוני 1948. וב-9 ביולי, במהלך מבצע אנ-פאר, נכבש הכפר על ידי חטיבת גבעתי ובתיו נהרסו. ערוגות וכפר אחים הוקמו ב-1949 בשטחים החקלאיים של הכפר. אביגדור הוקם ב-1950 וקריית מלאכי ב-1951. ליד המקום שבו שכן היישוב, נמצא צומת מרכזי הנקרא "צומת מלאכי" או בשם המכור יותר "צומת קסטינה" המחבר בין כביש 40 וכביש 3 בנוסף בצומת יש את מסוף קסטינה. מדיה וקבצים בנושא קסטינה בוויקישיתוף "קסטינה" – ראשית ההתיישבות היהודית והיסטוריה של האזור גולדה מאיר חונכת את כביש פלוג'ה-קסטינה, יומני כרמל אוגוסט 1951 (התחלה3:35) מידע על אתר קסטינה, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות מפת האזור עם סימון הכפר Et Tineh בהוצאת צבא בריטניה, 1918, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 153 ב"ז קדר, מבט ועוד מבט על ארץ ישראל, הוצאת יד בן צבי, 1991, עמ' 52 ספר תולדות ההגנה, הוצאת מערכות, ספר ב' חלק שני, 1973 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.