laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
THX 1138

THX 1138 הוא סרט מדע בדיוני דיסטופי אמריקאי משנת 1971 שהיה סרט הבכורה בבימויו של ג'ורג' לוקאס. התסריט של הסרט נכתב על ידי ג'ורג' לוקאס ווולטר מרץ', והוא מבוסס על סרטו הקצר של לוקאס מ-1967 "Electronic Labyrinth: THX 1138 4EB". בסרט מככב רוברט דובאל בתפקיד הראשי. הסרט הופק על ידי חברת ההפקה של פרנסיס פורד קופולה. עלילת הסרט מתרחשת בעתיד דיסטופי שבו ממשל טוטליטרי שולט באזרחים באמצעות משטרת אנדרואידים, חוקים נוקשים, וסמים משני תודעה אשר מדכאים רגשות, כולל תשוקות מיניות. כל האנשים נדרשים ללבוש מדים לבנים זהים ולגלח את ראשיהם, ולכולם יש כינויים אלפאנומריים במקום בשמות. הדמות הראשית בסרט, THX 1138 (מגולם על ידי רוברט דובאל), הוא עובד במפעל להרכבת אנדרואידים. בתחילת הסרט הוא מתחיל לראשונה לחוות רגשות ותשוקות מיניות בפעם הראשונה בחייו לאחר שהשותפה שלו לחדר ובת זוגו, LUH 3417 (מגולמת על ידי מגי מק'אומי), מפסיקה לקחת את התרופות שלה ומפחיתה בסתר גם את המינון שלו. כתוצאה מכך נוצרת מערכת יחסים רומנטית בין השניים, אשר אינה חוקית בחברה שלהם. הרומן הבלתי חוקי שלהם מתגלה על ידי השלטונות, והדבר מוביל למעצרם. THX 1138 עומד על כך למשפט בהמשך ונידון למאסר. בכלא הוא פוגש את SEN ו-SRT 5752. השלושה מצליחים להימלט מהכלא. THX 1138 נרדף על ידי שוטרים אנדרואידים, ובסופו של דבר מגיע לגבולות של העיר התת-קרקעית. למרות האזהרות שהעולם החיצון אינו ראוי למגורים, THX 1138 מטפס על סולם אל פני השטח. השוטרים מצווים להפסיק את המרדף. מעל לפני השטח THX 1138 עד לשקיעת השמש. רוברט דובאל בתפקיד THX 1138‏ דונלד פלזנס בתפקיד SEN 5241 מגי מק'אומי בתפקיד LUH 3417 דון פדרו קולי בתפקיד SRT איאן וולף בתפקיד PTO מרשל אפרון בתפקיד TWA סיד הייג בתפקיד NCH אתר האינטרנט הרשמי של THX 1138 at lucasfilm.com אתר האינטרנט הרשמי של THX 1138 at warnerbros.com "THX 1138", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "THX 1138", באתר נטפליקס "THX 1138", באתר AllMovie (באנגלית) "THX 1138", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "THX 1138", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "THX 1138", באתר Metacritic (באנגלית) "THX 1138", באתר אידיבי "THX 1138", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Germain Lussier, THX 1138 at 50: Looking Back at George Lucas' Dystopian Art Film, Gizmodo, ‏2021-03-10 (באנגלית אמריקאית) THX 1138: Made in San Francisco, The American Society of Cinematographers (באנגלית)
מונטווידאו (מחוז)

מחוז מונטווידאו (בספרדית:Departmento De Montevideo) הוא מחוז באורוגוואי. והוא המחוז בשטח הקטן ביותר במדינה, אך גם המאוכלס ביותר. בירתו היא העיר מונטווידאו, שהיא גם עיר הבירה במדינה. העיר מכסה את רוב שטחו של המחוז, אך קיימים בו גם קצת עיירות קטנות. מחוז מונטווידאו הוא אחד מהמחוזות הראשונים שהוקמו בשטח הנוכחי של אורוגוואי שנקראה אז "הפרובינציה המזרחית". המחוז הוכרז ב-27 בינואר 1816 בחוק שהתקבל במונטווידאו קבילדו (אז - בניין הממשל) ואושר על ידי חוסה ארטיגס ב-3 בפברואר 1816, יחד עם הכרזתם של המחוזות מלדונדו, סוריאנו, קנלונס, סן חוסה וקולוניה. גבולות המחוז כפי שהוכרזו בצו זה "אחרי חומות הבירה עד קו פניארול". לאחר שאורוגוואי קיבלה את עצמאותה (ב-1828), אושרו בחוקה תשעה מחוזות, כשביניהם מחוז מונטווידאו. בחוק מ-28 באוגוסט 1835, הוגדרו במדויק גבולות המחוז כפי שהם עד היום: נהר סנטה לוסיה משפכו בנהר ריו דה לה פלטה ועד לחיבורו לנחל לאס פיידראס, ולאורך נחל זה עד למוצאו בגבעות פריירה. שם ממשיך הגבול לאורך הגבעות עד למוצא נחל טולדו, ומשם לאורך נחל טולדו עד לביצות קראסקו, וממשיך לאורך נחל קראסקו עד שפכו לנהר ריו דה לה פלטה. המחוז גובל כיום במחוז קנלונס מצפון וממזרח, במחוז סן חוסה ממערב ומדרום הנהר ריו דה לה פלטה. בנושאי חקיקה יש קונגרס המורכב מ-31 נבחרי ציבור ללא שכר. ראש העיר (המחוז) וחברי המועצה נבחרים אחת לחמש שנים בבחירות ישירות. בנושאים מוניציפליים, המחוז מחולק ל-8 עיריות (ניהול אזורי) המסומנים באותיות A-G, כשבכל אחת מהם יש בחירות נפרדות בהם בוחרים תושבי האזור את ראש העיר. על פי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2011, במחוז מונטווידאו מתגוררים 1,319,108 תושבים (613,990 גברים ו-705,014 נשים) ב-520,538 משקי בית. שיעור ילודה: 14.40 לידות ל-1,000 איש (2004) שיעור תמותה: 10.35 מקרי מוות ל-1,000 איש (2004) גיל ממוצע: 33.8 (31.2 גברים, 36.5 נשים) (2004) תוחלת חיים נכון ל-(2004): כלל אוכלוסייה: 75.28 שנים גברים: 71.28 שנים נשים: 79.44 שנים גודל משפחה ממוצע: 1.91 נפשות (2004) ערים נוספות במחוז מונטווידאו (נכון ל-2004): מונטווידאו (מספר התושבים 1,680,552, חלקם מתגוררים בחלק השייך למחוז סן חוסה), פאחאס בלאנקאס (1,976 תושבים), סנטיאגו ואסקס (1,482 תושבים) ואבאיובה (924 תושבים). השטחים כפריים מהוויםכ-60% מהמחוז, ומונים נכון לשנת 2011 14,026 נפש. לפי הערכה ישנם במחוז כ-227,264 תלמידים, הלומדים ב-464 מוסדות חינוך ציבוריים. בהם: 331 גני ילדים ובתי ספר יסודיים, 75 בתי ספר תיכוניים ו-54 מוסדות של אוניברסיטאיות. בנוסף למוסדות אלה, ישנם 162 בתי ספר פרטיים, יסודיים, תיכוניים ואוניברסיטאים. וכן קיימת רשת רחבה של מרכזי טיפול לגיל הרך. מדיה וקבצים בנושא מונטווידאו בוויקישיתוף אתר המכון הלאומי לסטטיסטיקה באורוגוואי מונטווידאו באנציקלופדיה הגאוגרפית של אורוגוואי תקנון הבחירות והנבחרים במחוז
דלעת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דלעת – סוג של צמח ופרי דלעת (מאכל) – סוג צמח ופרי דלעת-נחש מצויה – מין פרי וצמח ממיני הדילועים דלעת ערמונים – מין פרי וצמח ממיני הדילועים דלעת הנחש הסורית – מין פרי וצמח ממיני הדילועים דלעת הספגטי – מין פרי וצמח ממיני הדילועים דלעת הגינה הנקראת דלורית – מין פרי וצמח ממיני הדילועים דלועיים – משפחת צמחי פרחים מסדרת הדלועאים דלועאים – מינים ממני הדלעת ראפאמה – תבשיל ארמני ממיני הדלעת אחר אייל דלעת – סגנון פופולרי של בירה בארצות הברית דו"ח דלעת – סדרת אנימציה אמריקאית מוצב דלעת – מוצב אחד בלבנון – ספר מאת מתי פרידמן, המתאר את סיפור המוצב הצבאי של צה"ל בלבנון מלכת דלעת – מופעי דלעת ופסטיבלים במדינות אמריקאיות שונות סוכריית דלעת – סוכריית גומי קטנה בצורת דלעת, המיוצרת מסירופ תירס, דבש וסוכר פאי דלעת – פאי עם מלית חביצה (פודינג), על בסיס דלעת פסטיבל הדלעת של ניו המפשייר שמן דלעת – הוא שמן קולינרי העשוי מזרעי דלעת
קישוא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קישוא ー ירק ממשפחת הדלועיים קישוא פטיסון ー סוג של קישוא, ירק ממשפחת הדלועיים, מסוג דלעת או קישוא קיץ קישוא ממולא ー מאכל של קישואים ממולאים שמקורו במזרח התיכון קישוא הגינה הנקרא מלפפון ー צמח ופרי ממיני הקישואים
אנטיגונוס הראשון

אנטיגונוס הראשון (ביוונית: Αντίγονος;‏ נהרג בשנת 104 לפנה"ס) היה מצביא חשמונאי, בנו של יוחנן הורקנוס. אנטיגונוס היה אחד מחמשת בניו של יוחנן הורקנוס. לא ידוע אם היה לו גם שם יהודי בנוסף על שמו היווני, אולם ניתן לשער שאכן היה לו כזה, כפי שהיה גם לשני אחיו, יהודה אריסטובולוס וינאי אלכסנדר. בחיי אביהם שיתפו פעולה הוא ואחיו הבכור, יהודה אריסטובולוס הראשון, במלחמה בצוותא בכיבוש השומרון. משעלה אריסטובולוס לשלטון, הרג את אימו על ידי הרעבתה בבית הסוהר וכלא את כל משפחתו פרט לאנטיגונוס, שהפך למצביא מהולל שלו ושרת אותו בנאמנות. אף על פי כן שמר אריסטובולוס, שבריאותו הייתה מעורערת, על חשדנותו. הוא חשש שמא אחיו איש הצבא הצעיר יתפוס את מקומו ולפיכך הורה שזה לא יבוא אליו מזוין בנשק. בנוסף אף ציווה שכל מי שיבוא למלך חמוש ייהרג לאלתר. שלומציון המלכה ששטמה את אנטיגונוס הורתה לספר לו שאחיו רוצה לראות אותו עם כל כלי נשקו, כיאות לגיבור מנצח. כך הוא אכן בא אל אחיו המלך, וכצפוי הרגו אותו השומרים. האשמה שחש על מות אחיו הגבירה את חוליו של יהודה אריסטובולוס, ואף מסופר שכשהחל לפלוט דם מפיו, נתגלגלו העניינים כך שדם זה נשפך בדיוק היכן שנשפך דם אחיו, מה שהבעיתו מאוד. בסופו של דבר הוא מת מחוליו ומאשמתו. הישגו הגדול של אנטיגונוס בעת שלחם למען אחיו היה בכיבושם וגיורם של היטורים, שבט ערבי צפוני. הגיית השם ביוונית: אנטיגונוס במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף). פרופ' יוסף קלוזנר, היסטוריה של הבית השני, כרך שלישי: תולדות בית חשמונאי, שיעור תשיעי: מלכות בית־חשמונאי בתקפה, 1. יהודה אריסטובלוס הראשון ואנטיגנוס הראשון (104-103); עמ' 142-141. אוריאל רפפורט, "על התייוונותם של החשמונאים", בתוך: מדינת החשמונאים, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 80: "שמות זרים אצל יהודים אינם בהכרח בני זוג לשמות עבריים [...] עם זאת, ייתכן שרק אותם מבני השושלת שהגיעו לכס השלטון נשאו שם נוסף; אולם לא ניתן לברר זאת בוודאות [...] לכל שם כזה קיום עצמאי משלו, כלומר שמותיהם אינם מהווים צמדים קבועים". פרופ' יוסף קלוזנר, היסטוריה של הבית השני, כרך שלישי: תולדות בית חשמונאי, שיעור שביעי: הרחבת הגבולים: יוחנן הורקנוס הראשון (135-104), 2. מלחמה בפרתיים ומהומות בסוריה. כיבושיו הגדולים של יוחנן הורקנוס; עמ' 88.
יבגני וסניק

יבגני וסניק (ברוסית: Евгений Яковлевич Весник‏; 15 בינואר 1923 - 10 באפריל 2009) היה שחקן, במאי תיאטרון ותסריטאי סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1989 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות. יבגני וסניק נולד בשנת 1923 בפטרוגרד למשפחה מעורבת. אביו יעקב וסניק היה יהודי יליד פינסק. הוא לחם בשורות הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה ובהמשך היה מנהל מפעל בקריבי ריה. על פעילותו הוענקו לו עיטור לנין ופעמיים עיטור הדגל האדום. בשנת 1937 במהלך הטיהורים הגדולים הוא נעצר והוצא להורג. אשתו יבגניה הייתה ממוצא צ'כי. לאחר מעצר בעלה היא נשפטה למספר שנים במחנות גולאג. לאחר סיום העונש התגוררה בעיירה בקרבת מוסקבה. לאחר מעצר הוריו וסניק נשלח לבית יתומים לילדי "אויבי העם". הוא הצליח לברוח ובעזרת מיכאיל קלינין שהכיר את אביו מתקופת לפני מהפכת אוקטובר הצליח להישאר במוסקבה והחל לעבוד לפרנסתו. בשנת 1942 וסניק גויס לצבא ולמד בבית ספר לתותחנים. ביוני 1944 עם דרגת קצין הוא נשלח לחזית הלחימה והשתחרר בשנת 1946. הוא קיבל מספר עיטורים על השתתפות בלחימה. בשנת 1948 וסניק סיים לימודים בבית ספר לשחנקים ליד תיאטרון מאלי. בהיותו בן של נאשמים בבגידה לא התקבל ל"תיאטרון מאלי" ועבד בתיאטראות שונות במוסקבה. בשנת 1954 וסניק החל לעבוד ב"תיאטרון סטירה" במוסקבה ושיחק על במתו עד לשנת 1963. הוא היה הראשון ששיחק אוסטפ בנדר על הבמה והשתתף בכ-650 הצגות של מחזה זה. בשנת 1963 וסניק החל לעבוד ב"תיאטרון מאלי" ועבד בו עד לשנת 1992. וסניק היה גם במאי בתיאטראות בהם עבד. בשנת 1990 הוא העלה על במת תיאטרון בעיר קריבי ריה מחזה על חייו של הוריו. בשנת 1955 וסניק לראשונה שיחק בסרט קולנוע. בסך הכול הוא שיחק בכ-90 סרטים. בנוסף לכך הוא פעל בתחום דיבוב. וסניק כתב כ-20 בספרים על תיאטרון וחייו. על פעילותו בתחום התיאטרון וקולנוע וסניק קיבל מספר עיטורים. בשנת 1989 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות. וסניק היה נשוי 4 פעמים. וסניק נפטר בשנת 2009 במוסקבה לאחר שבץ מוחי. הוא נטמן בבית העלמין טרויקורובסקויה. יבגני וסניק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יבגני וסניק, באתר MusicBrainz (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית) ריאיון עם וסניק יבגני וסניק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ון טיילור (מושל קרוליינה הדרומית)

ג'ון טיילור (באנגלית: John Taylor‏; 4 במאי 1770 – 16 באפריל 1832) היה המושל ה-51 של קרוליינה הדרומית מ-1826 עד 1828. הוא נולד ב-4 במאי 1770 בגרנבי בפרובינציית קרוליינה הדרומית. הוא למד במכון מאונט ציון בווינסבורו, קרוליינה הדרומית, וסיים את לימודיו ב-1790 בקולג' של ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון ) והפך לעורך דין. הוא פתח את המשרד שלו בקולומביה אבל היה לו גם תחומי עניין בחקלאות. לאחר הלימודים, טיילור שירת בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1796 עד 1802 ושוב מ-1804 עד 1805. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1807, וכיהן שם עד שהפך לסנאטור אמריקאי בשנת 1810 ומילא את המשרה הפנויה שהותיר תומאס סאמטר. הוא נבחר לכהן כהונה מלאה החל מ-1811. כסנאטור, הוא נודע באישיותו המשכנעת במיוחד. בזמן שהוא גם שירת בסנאט, הוא פיתח את הגרסה הראשונה של מה שמכונה כיום קרן טיילור. הקרן הזו היא מפגש של פוליטיקאים שואפים להתכנס ולדבר ולעזור אחד לשני. אבל זמן קצר לאחר מכן הוא עזב את השירות הפדרלי ב-1816 וחזר למדינת הולדתו כדי להיות סנאטור במדינת קרוליינה הדרומית בין השנים 1818 ל-1826. טיילור נבחר למושל המדינה ב-1826. הוא גם שימש כנאמן של קולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית) וכמנהל הסמינר התאולוגי של קולומביה. כהונתו הייתה ידועה בעיקר בכך שגייס את המדינה להתנגד למכסים פדרליים. הוא מת ב-16 באפריל 1832 בקמדן, קרוליינה הדרומית. מדיה וקבצים בנושא ג'ון טיילור בוויקישיתוף ג'ון טיילור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון טיילור, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
האיוש

האם התכוונתם ל... האיוש – (אנ') עיר בהונגריה אישים: אדית האיוש – רופאה יהודייה הונגריה אלפרד האיוש – שחיין יהודי הונגרי הנריק האיוש – שחיין יהודי הונגרי היוש איוש
הנרי טאזוול

הנרי טאזוול (באנגלית: Henry Tazewell‏; 27 בנובמבר 1753 – 24 בינואר 1799) היה פוליטיקאי אמריקאי שהיה גורם מרכזי בממשלתה המוקדמת של וירג'יניה, וסנאטור אמריקאי מווירג'יניה. הוא היה בעל עבדים, וכיהן כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית ב-1795. טאזוול נולד במחוז ברונסוויק, וירג'יניה, והיה בנם של ליטלטון ומרי גריי טאזוול. הוא למד בבתי הספר הכפריים וסיים את לימודיו בקולג' ויליאם ומרי בוויליאמסבורג, וירג'יניה, בשנת 1770. הוא התחתן עם דורותיאה אליזבת' וולר ב-13 בינואר 1774, והם היו הוריהם של ליטלטון וולר טאזוול, שהפך לסנאטור ומושל וירג'יניה, ולשל הבת סופיה אן. טאזוול למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1773 והחל את עיסוקו. במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, הוא גויס והוסמך לקפטן של חיל פרשים. הוא היה חבר בבית הנבחרים בשנת 1775, והיה גם ציר לוועידת וירג'יניה הרביעית משנת 1775 ולוועידת וירג'יניה החמישית משנת 1776, שכתבה את חוקת המדינה. מ-1778 עד 1785, הוא היה חבר באספה הכללית של וירג'יניה. בשנת 1785 הפך טאזוול לשופט של בית המשפט הכללי של וירג'יניה. הוא הועלה לתפקיד השופט הראשי שלה, וכיהן מ-1789 עד 1793. הוא גם כיהן כשופט בבית המשפט העליון לערעורים של וירג'יניה, לאחר מכן שונה שמו לבית המשפט העליון של וירג'יניה, ב-1793. בשנת 1794, טאזוול נבחר לסנאט האמריקני כדי למלא את המשרה הפנויה שנגרמה בעקבות התפטרותו של ג'ון טיילור. הוא נבחר מחדש ב-1798, וכיהן מ-29 בדצמבר 1794 ועד מותו. הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט ב-1795. כאשר הסנאטור מטנסי ויליאם בלאונט הועמד לדין בגלל בגידה ב-1797, טאזוול היה היחיד שהצביע נגד גירושו של בלאונט מהסנאט. טאזוול היה אחד מארבעת הסנאטורים שהצביעו נגד אישור כוח צבאי למלחמה. טאזוול מת בפילדלפיה, פנסילבניה, ב-24 בינואר 1799, ונקבר בשדה הקבורה של כרייסט צ'רץ'. מחוז טאזוול, וירג'יניה; טאזוול, וירג'יניה; טאזוול, טנסי; ניו טאזוול, טנסי; ואולי מחוז טאזוול, אילינוי נקראים על שמו. מדיה וקבצים בנושא הנרי טאזוול בוויקישיתוף הנרי טאזוול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הנרי טאזוול, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Weil, Julie Zauzmer; Blanco, Adrian; Dominguez, Leo. "More than 1,700 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post (באנגלית). נבדק ב-2022-01-29. "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-27, נבדק ב-2022-01-29 "Henry Tazewell". Geni.com. 27 בנובמבר 1753. נבדק ב-8 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Henry Tazewell". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-8 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "TO PASS H.R. 119, (APP. 7/9/1798, 1 STAT 578), AN … -- Senate Vote #141 -- Jul 6, 1798". GovTrack.us (באנגלית). נבדק ב-2023-09-07. "Henry Tazewell". Intellectual Reserve, Inc. נבדק ב-8 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה)
היאבקות חגורות

היאבקות חגורות היא סוג של היאבקות הנחשב לאחד מענפי הספורט הוותיקים ביותר שתועדו בהיסטוריה. הספורט כולל שני מתחרים חגורים, שמטרתם להפיל זה את זה באמצעות אחיזה בחגורה. קיימות מאות סגנונות לאומיים של היאבקות חגורות, אך המוכרים ביותר והמתחרים הבינלאומיים הנפוצים ביותר הם אליש ו-קוראש, שהתפתחו בקרב העמים טורקיים הנוודים של מרכז אסיה. איגוד ההיאבקות העולמי הכיר באליש כסגנון ההיאבקות הבינלאומי הראשי, והוא מנוהל ברחבי העולם על ידי הפדרציה הבינלאומית להיאבקות חגורות אליש, הגוף המנהל של הספורט. אף על פי שהספורט התקיים במשך אלפי שנים, ואליפויות מקומיות נערכו במקומות שונים בעולם, רק בשנת 2001 החל להתפתח הסגנון הבינלאומי של הספורט, והוא נקרא "אליש". עד שנת 2005 פיתחו את הסגנון ריף גייננוב וביימן ארקינבייב, ולאחר מכן נפרדו דרכיהם ונוצרו שני סגנונות שונים בשם "אליש" ו"קוראש" בהיאבקות חגורות. מאז, נכלל הספורט בתוכנית האוניברסיאדת קאזאן בשנת 2013, הוכר על ידי המועצה האולימפית של אסיה, והתקיים במשחקי אסיה ובמשחקים הפנימיים של אסיה. ראשי הספורט נאבקים לקדם אותו לרמה של ענף ספורט אולימפי רשמי. בעלילות גילגמש מופיעה צורה של היאבקות חגורות בין גילגמש ואנכידו. אחת ההמחשות הוותיקות ביותר להיאבקות שנמצאה היא פסל ברונזה שנמצא בשנת 1938 בחרפג'י, סמוך לבגדד, ומתוארך לכ-2600 לפנה"ס. כיום הוא מוצג במוזיאון הלאומי של עיראק. כרוניקות סיניות מהתקופה הטאנג מדברות גם הן על היאבקות חגורות בסין של ימי הביניים, בערך במאה ה-11 לספירה. במאה ה-11, הפילוסוף והמלומד אבן סינא כתב על סוג זה של היאבקות. כדי להתאים את עצמם למגוון הסגנונות של היאבקות חגורות ברחבי העולם, הפדרציה הבינלאומית להיאבקות חגורות (IBWA), שהוקמה בשנת 2005 בראשותו של מר חאליל אחמד חאן מפקיסטן, פיתחה שני סטים של כללים אחידים ותלבושת תקנית. ההיגיון הוא שחלק מהסגנונות אינם מאפשרים שימוש בטריקים עם הרגליים וחלק כן. לפיכך, בתחרות בסגנון קלאסי אסור השימוש ברגליים, ובסגנון חופשי הוא מותר. התלבושת התקנית מאפשרת לכל המשתתפים לשמור על סגנונם הלאומי. במקומות שונים בעולם ישנם וריאציות שונות של כללים בספורט זה. כפי שמרמז השם, הרכיב המרכזי בספורט הוא חגורה פשוטה, מגבת רגילה או אזור. לדוגמה, במרכז אסיה, הפופולרית היא היאבקות קורס של עמי הטורקים, שבה מפילים את היריב על ידי הרמתו מהרצפה או מהמזרן ללא שימוש ברגליים. כללים אלו הם לרוב ייחודיים לאותו אזור ספציפי. כיום ה-IBWA מנהלת סוגים שונים של היאבקות חגורות: סגנון חופשי, סגנון קלאסי, היאבקות חגורות לנשים, היאבקות חגורות על חוף הים, היאבקות חגורות בשלג בחמש קבוצות גיל: קדטים, צעירים, סטודנטים, מבוגרים, וותיקים ב-12 קטגוריות משקל (7 לגברים ו-5 לנשים). Jeremy Black; Anthony Green (1992). Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia: An Illustrated Dictionary. University of Texas Press. pp. 187–. ISBN 978-0-292-70794-8. נבדק ב-26 בספטמבר 2012. {{cite book}}: (עזרה) Nigel B. Crowther (2007). Sport in Ancient Times. Greenwood Publishing Group. pp. 15–. ISBN 978-0-275-98739-8. נבדק ב-26 בספטמבר 2012. {{cite book}}: (עזרה) Faraj Baṣmahʹjī (1975). Treasures of the Iraq Museum. Al-Jumhuriya Press. נבדק ב-26 בספטמבר 2012. {{cite book}}: (עזרה) David Gilman Romano (1993). Athletics and Mathematics in Archaic Corinth: The Origins of the Greek Stadion. American Philosophical Society. pp. 10–. ISBN 978-0-87169-206-1. נבדק ב-26 בספטמבר 2012. {{cite book}}: (עזרה)
פלקנסטרו פורלי

פלקנסטרו פורלי 2.015 (באיטלקית: Pallacanestro Forlì 2.015) הוא מועדון כדורסל איטלקי מפורלי, אמיליה-רומאניה, המתמודד בליגה האיטלקית השנייה בכדורסל. המועדון הוקם במאי 2015 לאחר פירוק כדי להשלים את הפער שנותר לאחר פירוק פולגור ליברטאס פורלי (אנ'), קבוצת הכדורסל של העיר בה שיחקו בעבר בין היתר בוב מקאדו, אוסטין פרימן, אנדריאה ז'יז'יץ', בראד וונאמייקר, דריל דוקינס, מאנוט בול וקני ויליאמס. הקבוצה החלה לשחק בסרייה ב', הליגה השלישית באיטליה, וכבר בעונתה הראשונה הצליחה לעלות לסרייה א'2, ליגת המשנה, וזכתה בגביע הליגה. ב-2017 חתם בקבוצה הישראלי יובל נעימי. ב-2023 העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף אך הובסה 0–3 בידי ונולי קרמונה ופספסה הזדמנות לעלות לליגת העל האיטלקית בכדורסל. בעונה הבאה הודחה הקבוצה בחצי גמר הפלייאוף בידי פלקנסטרו טריאסטה, אך זכתה בגביע הליגה לאחר ניצחונות על פלקנסטרו קאנטו ופורטיטודו בולוניה. ב-22 באוגוסט 2024 חתם בפורלי הישראלי שון דאוסון. ישראל יובל נעימי ארצות הברית קאדים אלן ישראל שון דאוסון אתר האינטרנט הרשמי של פלקנסטרו פורלי (באיטלקית) פלקנסטרו פורלי, ברשת החברתית פייסבוק פלקנסטרו פורלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פלקנסטרו פורלי, ברשת החברתית אינסטגרם דובי פיק, ‏יובל נעימי חתם בפורלי מהליגה האיטלקית השנייה, באתר ONE‏, 20 ביולי 2017 נועה פופלינגר, ‏שון דאוסון חתם בפורלי האיטלקית, באתר ערוץ הספורט, 21 באוגוסט 2024
הופר (סרט)

הופר (Hooper) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1978 בבמויו של האל נידהאם (אנ'), עם ברט ריינולדס וסאלי פילד בתפקידים הראשיים. ריינולדס ופילד היו בעת ההסרטה זוג בחיים לאחר שהכירו בהסרטת הסרט הפרחח ובת השריף (1977). העלילה היא על פעלולן בסרטים ומהווה מחווה לאנשי הפעלולים בסרטים. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר. סאני הופר (ברט ריינולדס) הוא פעלולן ותיק בסרטים ומשמש גם כמארגן ומתווך בין הבמאי לפעלולנים. הוא גרוש וחי כעת עם חברתו גוון דויל (סאלי פילד) בחווה של אביה ג'וקו דויל (בריאן קית') שהיה בעברו גם פעלולן. כעת הוא עסוק בהסרטת הסרט "המרגל שצחק לסכנה" עם הבמאי רוג'ר דיל (ג'אן מייקל וינסנט) והשחקן אדם וסט בהפקתו של מקס ברנס (ג'ון מארלי). הופר כבר מבוגר ולא במיטבו. במפגן פעלולנים הוא נפגש בפעלולן צעיר המכונה "סקי" (ג'אן מייקל וינסנט). לאחר המפגן הם נוסעים למסעדה בה נמצאים שוטרי SWAT. הופר מתגרה באחד מהם (טרי בראדשו) ומתחילה קטטה המונית בה מצטרף סקי לעזרת הופר. הם מתיידדים והופר מצרף אותו להסרטה. לאחר שהופר מדגים נפילה חפשית מהליקופטר בגובה 68 מטר הוא חש בגבו והאורתופד אומר לו שאם ימשיך כך הוא יהיה משותק. גם חברו קאלי (ג'יימס וסט) וגם גוון מזהירים אותו. הופר נשבר ומודיע שהוא פורש. המפיק ברנס מפעיל עליו לחץ רגשי ולבסוף הוא מסכים להשתתף יחד עם סקי תמורת 50.000 דולר לכל אחד. הבמאי האגומניאק משנה את התסריט בכך שבסצנת הסיום על הופר וסקי לנסוע במהירות ברכב עם מנוע רקטי דרך בתים מתמוטטים, פיצוצים ואש מכל הכיוונים עד שהם מגיעים לגשר הרוס ומשם הם צריכים לעופף במכוניתם לאורך כ-100 מטר ולנחות על הגלגלים בצד השני. סקי נוהג במהירות דרך פיצוצים ובתים ומכוניות מתרסקות. הגשר מפוצץ וסקי מהסס לעבור באוויר כי אין לחץ מספיק במנוע. רוג'ר מרחף מעליהם בהליקופטר ומזהיר שאם לא יעברו את הנהר הם יפוטרו והוא ידאג שלא ימצאו עבודה. סקי מחליט ומאיץ את המכונית מעל הנהר. המבצע מצליח והופר מוצא מהמכונית צולע אך מתאושש. הוא חובט ברוג'ר ומתחבק עם גוון. "הופר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הופר", באתר נטפליקס "הופר", באתר AllMovie (באנגלית) "הופר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הופר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הופר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסצנה הסופית, באתר יוטיוב הסצנה הסופית, באתר יוטיוב
רוברט סקוט (פילולוג)

רוברט סקוט (באנגלית: Robert Scott; ‏26 בינואר 1811 – 2 בדצמבר 1887) היה פילולוג אקדמי בריטי וכומר של הכנסייה האנגליקנית. הוא ידוע בעיקר בזכות הכתיבה המשותפת של הלקסיקון היווני-אנגלי, המכונה בדרך כלל לידל וסקוט, שעדיין נמצא בשימוש היום. סקוט היה גם פרופסור ליוונית באוניברסיטת אוקספורד במשך למעלה משלושים שנה לפני מותו ב-2 בדצמבר 1887. סקוט נולד ב-26 בינואר 1811 בבונדלי, דבון, אנגליה. הוא התחנך בבית הספר סנט ביס בקאמבריה, ובבית הספר שרוסברי בשרופשייר. הוא למד קלאסיקות בכרייסט צ'רץ', אוקספורד, וסיים תואר ראשון באמנויות (BA) ב-1833. סקוט הוסמך ב-1835 והחזיק בקולג' של דולו, קורנוול, בין השנים 1845 ל-1850. הוא היה ראש קתדרלת אקסטר מ-1845 עד 1866 והרקטור של דרום לופנהאם, רוטלנד, מ-1850 עד 1854 כשנבחר לתפקיד מאסטר בייליול קולג' באוקספורד. הוא שימש כפרופסור של דיקן אירלנד לפרשנות של כתבי הקודש באוקספורד בין השנים 1861 ל-1870 וכדיקן של רוצ'סטר מ-1870 ועד מותו ב-1887. סקוט ידוע בעיקר בתור העורך המשותף (עם עמיתו הנרי ג'ורג' לידל) של לקסיקון יווני-אנגלי, המילון הסטנדרטי של השפה היוונית הקלאסית. לפי מהדורת 1925 של הלקסיקון, הפרויקט הוצע במקור לסקוט על ידי מוכר הספרים והמו"ל הלונדוני דייוויד אלפונסו טלבויס; הוא פורסם על ידי הוצאת אוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1872, סקוט נלקח עם שירו "Jabberwocky" של לואיס קרול שפורסם שנה קודם לכן, והוא כתב את התרגום הגרמני הראשון הידוע של היצירה. הוא שיתף את קרול בחילופי מכתבים שבהם טען בצחוק שהגרסה הגרמנית שלו, שנקראת "Der Jammerwoch", היא המקור, כאשר קרול הוא התרגום.
VGFreak

VGFreak (נקרא גם "ויג'יפריק" או VGF) הוא אתר אינטרנט (מסוג בלוג) רטרו-גיימינג ישראלי שהוקם בשנת 2014 על ידי אבי פישמן, שמתפקד כעורך הראשי שלו עד היום. האתר נקרא על שם מגזין פריק משנות התשעים אשר אבי פישמן היה בילדותו אחד הכתבים הבולטים בו. האתר משתמש במערכת ניהול התוכן וורדפרס. הבלוג הוא אבולוציה של אתר שהתמקד בעיקר באמולטורים. האתר המקורי הוקם ב 2001, מה שהופך אותו לאחד מאתרי הגיימינג הוותיקים בישראל שעדיין פעילים. בתחילה האתר עסק במשחקי ארקייד וקונסולות ובמיוחד באמולטור הארקייד MAME ואמולטורים נוספים של קונסולות ישנות. מהיותו אתר מידע ומדריכים, ופחות אתר חדשות, במשך שנים רבות הוא עודכן בתדירות נמוכה יחסית, והמשיך להיות מתוחזק בעיקר כדי לתמוך בפורום ובקהילת הגיימרים שלו. הקהילה עברה כמעט כולה לקבוצת הפייסבוק "רטרו ישראל", אשר בניהול דף הפייסבוק של האתר. VGFreak במתכונתו הנוכחית כבלוג כתבות התחיל לפעול באמצע 2014. הכתבות הראשונות בבלוג היו על רטרו גיימינג כללי והתמקדו באמולטורים, משחקי ארקייד, ההיסטוריה של קונסולות המשחקים ועוד. בשנת 2015 האתר רשם את הדומיין VGF.co.il כמעביר אוטומטית לדומיין הוותיק שלו, VGFreak.com. ב 2016 החלו להתפרסם סקירות גם על משחקים ספציפיים, ובעיקר על משחקי רטרו מסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. ב 2017 עורך האתר קיבל הזמנה לבקר בתערוכת E3 בלוס אנג'לס כנציג מדיה. בעקבות ההזמנה והביקור בתערוכה, החלו להתפרסם גם כתבות על משחקים יותר חדשים, עם דגש על משחקי "ניו-רטרו" – משחקים חדשים שמחקים את הגיימפליי והפרזנטציה (גרפיקה וסאונד) של המשחקים הקלאסיים, בעיקר מטרואידוואניות וביטאמאפים ("מכות רחוב"). ב 2018 עורך האתר ביקר שוב ב E3, ואז גם נכנס למאגר העיתונאים של חברות יח"צ שמקדמות משחקים, והבלוג החל לקבל הצעות של מפתחי ומפיצי משחקי אינדי וניו-רטרו על מנת לכתוב עליהם. באמצע 2021 עבר VGFreak שינוי עיצוב משמעותי עם התמקדות בתוכן המקורי שהוא הספיק לצבור, תוך מזעור ערוצי הסושיאל והפרסומות. הבלוג עוסק בעיקר במשחקים (תוכנה) אבל גם בחומרה, לרבות שלטי משחק וקונסולות (רטרו וחדשות), לרבות סקירות והשוואות ביניהן. בסוף כל שנה הבלוג בוחר את משחק השנה. תדירות פרסום הכתבות ב VGFreak היא לכל הפחות אחת לחודש, וסקירות משחקים מתפרסמות רק לאחר משחק בהם עד לסיומם. בנוסף, האתר מתחייב שכל התוכן הכתוב בו הוא מקורי וללא שימוש בכלי AI. מרבית הכתבות בבלוג נכתבו על ידי עורך האתר אבי פישמן, אך הבלוג מארח מדי פעם גם כותבים אורחים, כמו: בן נחום (מומחה ואספן רטרו ידוע), דימה חריטונוב מערוץ היוטיוב YallaBalagan, ג'וני דקל מערוץ היוטיוב Lord AuroMetalSaurus, ועוד. כתבות האתר פורסמו גם באתרים אחרים, כמו אתר הטכנולוגיה הישראלי HTmag. VGFreak עשה גם שת"פים רבים נוספים במיוחד עם פודקאסטים וערוצי יוטיוב, כמו: YallaBalagan, Bibo Gaming ו Lord AuroMetalSaurus. VGFreak, ברשת החברתית פייסבוק אתר האינטרנט הרשמי של VGFreak אתר VGFreak המקורי, באתר old.vgfreak.com קבוצת פייסבוק "רטרו ישראל", באתר www.facebook.com העיצוב הקודם של הבלוג, באתר Internet Archive אודות מגזין פריק, באתר VGFreak כתבות של בן נחום, באתר VGFreak.com