laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בדיה גולאני

בֵּדִיָּה גּוּלָאנִי (גאורגית: ბედიის გულანი; בֶּדִיִּיס גּוּלָאנִי) הוא אוסף כתבי-יד בשפה הגאורגית מהמאות 17–18 שהועתק בכתב הנוסחורי (גאו') בקתדרלת בדיה (אנ'). "גּוּלָאנִי" - משמעותו מילולית "אחסון", "שימור" או "איסוף" ("ליקוט") - הוא שם גאורגי לאוסף או אנתולוגיה ליטורגית. כיום הוא נמצא במרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה. אוסף בדיה גולאני מכיל את ארבע הבשורות (אנ'), מעשי השליחים, אגרות השליחים (אנ'), שנים עשר הפזמונים, מזמורים וטקסטים ליטורגיים אחרים, לקריאה במשך כל השנה. כתב-היד הוזמן על ידי גרמאנה צ'חטידזה, הארכיבישוף המטרופוליטני של קתדרלת בדיה (אנ'). הקליגרף גבריאל לוֹמְסָנִידְזֶה משַׁווְשֵׁתִי (אנ'). שני אנשי דת נוספים היו מעורבים בהעתקת כתב היד היו: אַמְבּרוּסֶה קַרְגָּרֵתֶּלִי וסימון אֵוופְּרָטֶלִי. אונומסטיקונים של כתובות ותפילות לבתולה מבדיה מהמאה ה -18 מעידות על קיום כתב היד בתקופה זו. תאריך ההעתקה של בדיה גולאני שנוי במחלוקת בהיסטוריוגרפיה הגאורגית. תֶּדּוֹ זַ'וֹרְדָּנִיָּה (אנ'), א. חֶלָאִיָּה, לְבָאָן מֶנַּבְּדֶהַּ (גאו'), גיאורגי צ'וּבִּינַשְׁוִילִי (אנ') וגיאורגי קָלַנְדִּיָּה (גאו') מסתמכים על תארוך בדיה גולאני שעשה גרמאנה צ'חטידזה. לפיו כתב-היד הועתק בסוף המאה ה-17 - תחילת המאה ה-18. ואלרי סִילוֹגָאווָה (גאו') חולק על דעתם. ואילו ליה אֲחַלַּדְזֶה (גאו') טוענת כי עבודתו של גרמאנה צ'חטידזה בקתדרלת בדיה מבססת את העובדה שכתב היד הועתק במחצית השנייה של המאה ה -17. החוקר בֵּזָ'אן חוֹרַאוָּוָּה נגע בסוגיית הכרונולוגיה של גֶּרְמָאנֶה צְ'חֵטִידְזֶה בעת שקבע את הסדר הכרונולוגי של הבישופים של קתדרלת בדיה. בהתחשב במצב הפוליטי באבחזיה ובאודישי (אנ'), הוא דחה את הקביעה שמדובר בדמות מסוף המאה השבע עשרה ותחילת המאה השמונה עשרה. הוא התחקה אחר כל תקופת כהונתו, שכללה את סוף המאה השש עשרה ותחילת המאה השבע עשרה. בתחילת המאות ה -17 – ה -18, הזמנת קליגרף משוושתי (אנ') לא הייתה מתקבלת על הדעת. באותה תקופה שוושתי הייתה כבר חלק מהאימפריה העות'מאנית. לטענתו ספק אם, בתקופה המוזכרת, האנשים שעסקו בקליגרפיה גאורגית התגוררו שם או שהכמרים הגאורגיים היו איתם בקשר כה הדוק שהייתה להם ההזדמנות להזמין אותם. בנוסף לטענתו, על פי הנתונים הפלאוגרפיים של כתבי-היד מהמאות ה-16 – ה-17 התיארוך לא סותר. בכתב היד מוזכרים בישופים נוספים מלבד גֶּרְמָאנֶה. הקולופון של נִיקוֹלוֹז מְחֶיְיְדְזֶה הוזמן על ידי גרמאנה על בסיס כתב יד קיים. וברור שהיה הכהן הגדול של התקופה שלאחר גרמאנה. כתב היד אינו שלם; הוא מכיל 960 גיליונות נייר. הוא כתוב בשני טורים, בכתב נוסחורי (גאו'), שהיה בשימוש על ידי הכנסייה הגאורגית באותה עת. הכתב בדיו שחור, והכותרות הן בצבע סינגור. מאוגד בשני ספרים. מידה 45.5 ס"מ. X 33.5 ס"מ. כתב היד נשמר כיום במרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה בטביליסי. Gelenava, Irakli (2015), Cultural Heritage in Abkhazia, Tbilisi: Meridiani. pp. 56–57. (באנגלית)‏ ו(בגאורגית). גֶּרְמָאנֶה צְ'חֵטִידְזֶה (გერმანე ჩხეტიძე) גבריאל לוֹמְסָנִידְזֶה (გაბრიელ ლომსანიძე) אַמְבּרוּסֶה קַרְגָּרֵתֶּלִי (ამბროსე კარგარეთელი) סימון אֵוופְּרָטֶלִי (სიმონ ევფრატელი) ‏בז'אן חוראבה‏ (Q117231313) נִיקוֹלוֹז מְחֶיְיְדְזֶה (ნიკოლოზ მხეიძე) כיהן כבישוף הדיוקסיה האפיסקופלית של בדיה (גאו'). סִינְגּוּר (גאו') - צבע אדום ששימש לכתיבת כותרות ואות גדולה בכתבי-יד גאורגיים עתיקים והיה בשימוש נרחב במיניאטורות שבכתבי-היד. החתימה בצוואתו של דוד הבנאי שנמצאת במנזר שיו-מר'ווימה כתובה בצבע סִינְגּוּר.
אורגולו קריטיקו

אורגולו קריטיקו (בספרדית: Orgullo crítico; באופן מילולי: גאווה ביקורתית) הוא שמו של מספר הפגנות מחאה שנתיות להט"ביות שנערכות מאז 2006 בספרד. ההפגנות מתרחשות ב-28 ביוני מדי שנה, כתזכורת למהומות סטונוול. מארגני הפגנות אלו מציגים את המחאות כאלטרנטיבה למצעדי הגאווה והפסטיבלים המקוריים, שלפי דעתם הם מצעדים פוליטיים וממוסדים. התנועה קוראת לאי-מסחור ופוליטיזציה מחודשת של הגאווה הלהט"בית, ומבקרת את הרעיוניות לקפיטליזם ורוד (אנ'), ג'נטריפיקציה, הומונורמטיביות, פינקוושינג והומונציונליזם (אנ')‏. מדיה וקבצים בנושא אורגולו קריטיקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורגולו קריטיקו אורגולו קריטיקו, ברשת החברתית פייסבוק אורגולו קריטיקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אורגולו קריטיקו, ברשת החברתית אינסטגרם Un Orgullo crítico y anticapitalista marcha masivamente en Madrid contra el capitalismo rosa. (אורכב 19.08.2022 בארכיון Wayback Machine) Izquierda Diario. 29 June 2017. Orgullo Crítico: "Estamos contra el capitalismo rosa y los políticos en las carrozas". (אורכב 07.08.2022 בארכיון Wayback Machine) El Español. 30 June 2017 El Orgullo Crítico: la otra cara del movimiento LGTBI. (אורכב 13.08.2022 בארכיון Wayback Machine) Vice. 28 June 2018. Sevilla tendrá dos ‘Orgullos’: el oficial y el «crítico». (אורכב 27.06.2022 בארכיון Wayback Machine) El Correo. 20 May 2018. El Orgullo Crítico en Barcelona contra la precariedad laboral y la LGBTIfobia. (אורכב 24.06.2019 בארכיון Wayback Machine) Izquierda Diario. 3 July 2017. "No desfilamos, nos manifestamos". (אורכב 30.11.2020 בארכיון Wayback Machine) La Opinión de Murcia. 20 June 2019. Jóvenes de ANC apoya el bloque crítico del Día del Orgullo LGTBI. (אורכב 07.08.2022 בארכיון Wayback Machine) El País Canario. 28 June 2018. Recorrido por los orgullos LGTBI que no se celebran en Madrid (ni en Casa de Campo). (אורכב 20.10.2021 בארכיון Wayback Machine) Cuarto Poder. 5 June 2019. Counter-Pride March in Madrid: The Sisters of Stonewall Would Have Been Proud of Us. (אורכב 18.08.2022 בארכיון Wayback Machine) Left Voice. 15 July 2017. El Orgullo Crítico toma la calle: "El Orgullo no se vende, se defiende". (אורכב 01.05.2020 בארכיון Wayback Machine) eldiario.es. 28 de junio de 2018.
מצעד הגאווה השחורה

מצעדי הגאווה השחורים הם מצעדי גאווה, שעיקר משתתפיה הם שחורים להט"בים, שפועלים מאז שנות ה-90 של המאה ה-20. מצעדי גאווה אלו החלו לספק כאלטרנטיבה למצעדי הגאווה האחרים, שעיקר משתתפיה היו לבנים. לטענת מארגני מצעדי הגאווה השחורים, מצעדי גאווה אלו קיימים בשל אפליה גזעית שקיימת בקרב הקהילה הגאה. בעוד שמצעדי הגאווה המרכזיים, שנתפסו לרוב כלבנה ברובה, התמקדה בעיקר בנישואים חד-מיניים, מצעדי הגאווה השחורים מתמקדים בנושאים אחרים, כגון גזענות, הומופוביה והעידר הולם ברפואת להט"ב בקרב הקהילות השחורות. כיום, יש כ-20 מצעדי גאווה שחורים בכל רחבי ארצות הברית, כאשר הגדולים שביניהם הם מצעד הגאווה השחורה בוושינגטון די. סי. (אנ') ומצעד הגאווה השחורה באטלנטה (אנ').‏ בעוד שמצעדי הגאווה השחורה החלו כבר ב-1988, מצעד הגאווה השחורה בוושינגטון די. סי., שהחלה ב-1991, נחשבת כאירוע המרכזי המוקדם ביותר. כמו כן, מתקיים מדי שנה מאז 2005, מעצד הגאווה השחורה בממלכה המאוחדת (אנ'). Harris, Ramón (June 25, 2020). "The Significance of the Black Gay Pride Experience". Between the Lines. White, D. (2016). Brier, J.; Downs, J.; Morgan, J. (eds.). Out and on the Outs: The 1990s Mass Marches and the Black and LGBT Communities. Springfield: University of Illinois Press. pp. 282–294. Levin, Sam (2016-06-25). "Too straight, white and corporate: why some queer people are skipping SF Pride". the Guardian (באנגלית). ארכיון מ-2016-06-26. נבדק ב-2018-04-22. ""Not a white LGBTQ organization": Atlanta Pride strives to be more inclusive". NBC News (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2018-04-23. נבדק ב-2018-04-22. "Black gay pride events grow, reaffirm identity". SFGate. ארכיון מ-2018-04-23. נבדק ב-2018-04-22. "Celebrating Black Gay Pride". NPR.org (באנגלית). ארכיון מ-2018-04-23. נבדק ב-2018-04-22. "Why Black Pride Matters" (באנגלית). 2016-04-28. ארכיון מ-2018-04-23. נבדק ב-2018-04-22.
אברהם אסולין

הרב אברהם אסולין (סביב ה'תקכ"ה, 1765 - טבת ה'תקצ"ב, 1832) היה מקובל, פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של מרקש בראשית המאה התשע עשרה. נולד לאביו רבי שלמה שהיה מקובל מחכמי העיר מרקש. למד אצל חכמי העיר. לא יאוחר משנת ה'תק"פ, צירפו את רבי אברהם לכהן כדיין בבית הדין בראשותו של רבי שלמה אסבאג. חודשים קצרים לאחר מכן רבי שלמה נפטר, ובית הדין עבר להנהגתו של רבי משה אסבאג. לאחר פטירת האחרון בשנת ה'תקפ"ה, רבי אברהם ירש את תפקידו וכיהן כרבה של העיר ואב בית הדין תחתיו. הדיינים שכיהנו בבית דינו של רבי אברהם, היו רבי אברהם פינטו הקטן, רבי דוד צבאח, רבי מימון פינטו ורבי אלעזר חזן. בית הדין התכתב עם שאר בתי הדין במרוקו, כדוגמת בית הדין בסאלי בראשות הרבנים יעקב ורפאל ביבאס, בית הדין בטנג'יר בראשות רבי אברהם טולידאנו, בית הדין ברבאט בראשות רבי אברהם אביטבול ורבי אהרן אלמליח, בית הדין במקנס בראשות רבי יעקב בירדוגו, בית הדין בפאס. רבי אברהם עסק בספר הזוהר וספרי קבלה נוספים. נפטר במרקש בחודש טבת שנת ה'תקצ"ב. נזכר בפיוט לחכמי המערה במרקש. לאחר פטירתו ירש אותו רבי אברהם פינטו הקטן בתפקיד אב בית הדין ורב העיר. ביתו נישאה לרבי אפרים אביטבול, שהיה מחכמי העיר. חידושים על התנ"ך ומאמרי חז"ל - מקצתם נעתקו בספרים שונים של חכמי מרקש. חידושים על הרא"ם - בכתב יד. פסקי דין - מפוזרים בספרי חכמי מרוקו. ע"פ מצבת קבורתו: "החכם השלם והכולל הדיין המצוין חסידא קדיש (ה)[א] ופרישא המקובל האלהי הרב הכולל כמוהה"ר אברהם בר החכם השלם החסיד העניו המקובל האלהי כמוהה"ר שלמה אסולין זלה"ה". ראו: שו"ת רבי דוד צבאח ובית דינו אה"ע סימנים א, ד, ח, ט,. חושן משפט סימן ל, ועוד. ראו 'משפטים צדיקים' ח"א סימנים מא, מב. ראו: 'משפטים צדיקים' ח"א סימן מד. ראו משפטים צדיקים ח"א סימן מ. ראו 'שופריה דיעקב' ח"ב סימן עד-ה. ראו 'משפטים צדיקים' ח"א סימן לו. מתוך מצבת קבורתו: "תורת אמת הייתה בפיהו ספר הזוהר וספרא דצניעותא". ראו: מצבות מראכש עמ' לז. פרפראות לחכמה עמ' קע"א: "מליצה שיסדתי לבת הרב הכולל כמוהר"ר אברהם אסולין זלה"ה, אשת הה"ר אפרים אביטבול (ע"ע) בפקידת חודשה חדש מרחשון שנת מראשו"ן לפ"ק". [תקצ"ז]. ראו לדוגמה: ס' פרפראות לחכמה עמ' פח: שמעתי מהחכם כה"ר אברהם אסולין נר"ו. ע"כ. מביא חידוש ממנו משכיל לדוד פ' בהעלותך. כ"י מכון בן צבי 760.
מיכאילו ברקוס

מיכאילו ברקוס (באוקראינית: Михайло Беркос;‏ 1861 – 1919) היה אמן רוסי ואוקראיני ממוצא יווני. הוא פעל בעיקר בז'אנר אמנות הנוף ועבד בהשפעה של האימפרסיוניזם האירופי. הוא צייר בשמנים ובצבעי מים. בעבודותיו פנה לא פעם לנושא הטבע האוקראיני. ברקוס נולד ב-3 בספטמבר 1861 באודסה. אביו אנדריי איגנטיביץ' ברקוס, נתין יוון, אמו מרתה איבנובנה באה ממשפחת אצילים רוסית. המשפחה התגוררה בביתה בפושקינסקאיה. מיכאילו ברקוס למד לראשונה ציור בבית הספר לציור של אודסה, וסיים את לימודיו ב-1877.לאחר מכן המשיך את לימודיו באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם למד בשנים 1878 עד 1889 בסטודיו של מיכאיל קלודט ו-ולודימיר אורלובסקי. הוא קיבל מדליות כסף קטנות וגדולות (1884–1886), מדליית זהב קטנה עבור הציור "מבט על אחד הפארקים העתיקים בסנט פטרסבורג" (1887), מדליית זהב לציור נוף "יער בביצה" (1888).במהלך החגים הוא הגיע לחרקוב עם אמנים אחרים וצייר נופים, במיוחד צייר פרגים מלאים (1885). בשנת 1889 סיים את לימודיו באקדמיה בדרגת אמן מדרגה ראשונה וזכה במלגה לנסוע לאירופה על חשבון האקדמיה. מ-1890 עד 1893 נסע ברקוס באירופה, ולמד אמנות במוזיאונים בצרפת, גרמניה, ספרד, איטליה, שווייץ. הוא צייר הרבה, שיכלל את הטכניקה שלו, שהושפעה מהאימפרסיוניזם ומציורים באוויר בחופשי. לאחר תום המלגה התגורר ברקוס זמן מה בסנט פטרסבורג והציג את ציוריו בתערוכות של אגודות אמנים. במחצית השנייה של שנות ה-90 עבר לחרקוב. הוא התגורר עם אלמנתו של הגנרל מריה רייניקה . שם צייר סקיצות. משנת 1904 לימד בבית הספר לציור בחרקוב. ביוזמתו של ברקוס בשנת 1912 נפתחה המכללה לאמנות חרקוב, שבה עד 1917 היה אחד המורים המובילים. ברקוס השקיע מאמצים רבים כדי להעשיר את האוסף של המוזיאון הראשון לאמנות ותעשייה באוקראינה. כיו"ר אגודת אמני חרקוב מאז 1906 הוא השקיע עבודה רבה בקידום האמנות האוקראינית. ב-1907 השתתף בעיצוב הפנים של בניין פולטבה זמסטבו בסגנון נובו אוקראיני. בשנת 1900 הוא הוצג בתערוכה העולמית בפריז. תערוכות יחיד של ברקוס התקיימו בשנים 1906 ו-1908 בחרקוב, השתתף גם בתערוכת יצירות של אמני חרקוב בשנת 1911 בקייב. הוא נפטר מטיפוס ב-20 בדצמבר 1919 בחרקוב. כמעט כל יצירותיו של ברקוס אשר אוחסנו בביתו (350 ציורים ורישומים) לאחר מותו נשרפו על ידי אשתו. עם זאת, יצירותיו נשמרו באוספים של מוזיאונים בחרקוב, קייב, מוסקבה, סנט פטרסבורג, אוליאנובסק, סטברופול, אלופקה, צפון אוסטיה, גרמניה, צרפת ושווייץ. הנושא המרכזי של אמנותו של האמן לאורך הקריירה שלו היה נוף אוקראיני, המאפיינים הספציפיים של הטבע, אופי הצמחייה. ברקוס אהב לצייר בזמן הפריחה. רחובות כפר עם בתים לבנים ועצים שופעי פריחה, שדות פורחים של פשתן וכוסמת, פרגים עצי תפוח ועוד. לכל תמונה יש הרכב צבעוני משלה, הצייר העדיף לצייר את עונות הקיץ ואביב, תקופת הפריחה השופעת של כל דבר. עם שאיפותיו היה הרצון לייצג את העולם בשלמותו ובבהירותו. האמן נמשך לסגנון הרקע של הציירים רנואר ומונה, בעיקר לצבעוניות הבהירה שלהם. רחוב באומן סורנטו קאפרי פריחת התפוח מדיה וקבצים בנושא מיכאילו ברקוס בוויקישיתוף Беркос Михаил Андреевич (in Russian). Артпоиск. Михайло Беркос. Українці в світі (in Ukrainian Г. М. Єрофєєва (2006). Художник квітучої природи (до 145-річчя з дня народження М. А. Беркоса) (in Ukrainian). Харківська обласна універсальна наукова бібліотека. Retrieved Олена Узбек (2010-03-12). Майстер Беркос у світі любові і смутку (in Ukrainian). Голос України. Archived from the original on 2010-03-18. Retrieved 2012-06-09.
דיאנה גולודניצקי

דיאנה (דינה) גולודניצקי (נולדה ב-1954) היא כימאית ישראלית, פרופסור אמריטה בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב. היא מתמחה בתחום האלקטרוכימיה, עם דגש על מצברי ליתיום ואגירת אנרגיה באמצעים אלקטרוכימיים. עיקר מחקרה מתמקד בפיתוח ולימוד של תופעות הובלת יונים באלקטרוליטים מוצקים מרוכבים ובננו-מבנים של אלקטרודות למכשירי אחסון אנרגיה מתקדמים (סוללות). גולודניצקי היא נשיאת החברה הישראלית לאלקטרוכימיה וחברה באגודה האלקטרוכימית ארצות הברית. גולודניצקי סיימה תואר שני בהצטיינות יתרה ב-1974 בכימיה פיזיקלית במכון למחקר מדעי על שם אנטולי קרפוב, במוסקבה ומהאוניברסיטה הטכנולוגית, קאזאן, רוסיה. היא סיימה דוקטורט באלקטרוכימיה ב-1984 באוניברסיטה הטכנולוגית בקאזאן רוסיה. בין השנים 1974–1991 הייתה חוקרת, ועמיתת מחקר בכירה במכון המחקר לטכנולוגיית מטוסים, קאזאן, ברית המועצות. ב-1991 עלתה לישראל וב-1992 הצטרפה לסגל הבכיר של בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב. החל מ-2011 גולודניצקי חברת הנהלה במרכז המחקר הלאומי להנעה אלקטרוכימית בישראל (INREP). ב-2016 מונתה כעמיתה בחברה המלכותית לכימיה בממלכה המאוחדת. בשנת 2018 מונתה לחברת ועדת המחקר והפיתוח של אוניברסיטת תל אביב. ב-2020 מונתה לנשיאת החברה הישראלית לאלקטרוכימיה, והתקבלה כעמיתה באגודה האלקטרוכימית, ארצות הברית והייתה החוקרת הישראלית החמישית שהתקבלה לאגודה מאז היווסדה. מחקריה עוסקים בין השאר בסינתזה, אפיון תופעת מעבר יונים בננו-מבנים של אלקטרודות ואלקטרוליטים מוצקים, עבור התקני אחסון אנרגיה. עבודתה הנוכחית מתמקדת בחקירת חומרים מרוכבים, בתהליכים אלקטרופורטים, במיקרו-סוללות תלת-ממדיות ובסוללות מודפסות בעלות גמישות ותכונות ייחודיות. בנוסף יחד עם עמיתיה פיתחה לאחרונה את שיטת ספקטרוסקופיית הזמן של Terahertz (THz) לאפיון תוך דינמיקה של סיליקון-אלקטרוליט בין-פאזה בסוללת ליתיום עובדת. גולודניצקי מייסדת שותפה של שלוש חברות הזנק: DEVIS Electrocopy, Honeycomb Microbatteries, SiLiB יחד עם הפרופסורים עמנואל פלד, פרננדו פטולסקי ומנחם נתן. גולודניצקי מקיימת שיתופי פעולה בינלאומיים עם מדענים בארצות הברית וברחבי אירופה, וחברה במערכת כתב-העת המדעי The Open Electrochemistry Journal. גולודניצקי פרסמה יותר מ-130 מאמרים, שישה פרקים בספרים מדעיים, יותר מ-230 פרסומי ועידה, ו-19 פטנטים. 1978 – מדליית ארד בתערוכת All-Union של טכנולוגיה חדשה, רוסיה 1999 – פרס מדליית הכסף של אבנר ברנר על מאמר מצטיין שפורסם ב"ציפוי וגימור משטח" 2010 – הישגים בולטים כמדענית עולה חדשה 2023 – הקרן הלאומית למדע- מענק על מחקרה בתחום מחסומי ממשק פולימר/קרמיקה – האתגר הבסיסי לקידום אלקטרוליטים מוצקים מרוכבים דיאנה גולודניצקי, ברשת החברתית LinkedIn דיאנה גולודניצקי, באתר ResearchGate דיאנה גולודניצקי, באתר גוגל סקולר דיאנה גולודניצקי, באתר Academia.edu דיאנה גולודניצקי, באתר אוניברסיטת תל אביב פרופ' דיאנה גולודניצקי התקבלה כעמיתה באגודה האלקטרוכימית, ארה"ב, באתר manna.tau.ac.il פרופ' דיאנה גולודניצקי, באתר הפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר ynet (2020-12-30). "חלבונים בהרכבה עצמית: מענק יוקרתי לפרופ' מאונ' ת"א". Ynet. נבדק ב-2023-03-21. Silib הישראלית מגייסת - מגדילה טווח נסיעה של רכבים חשמליים, באתר Israel Defense, ‏2021-08-29 "הישראליות שסוללות את הדרך למהפכת החשמול — וגם מושכות את המשקיעים". TheMarker. נבדק ב-2023-03-21. אוניברסיטת תל אביב, אנרגיה בזעיר אנפין, באתר הידען, ‏13 באוגוסט 2012
נהר פקוד

נהר פקוד הייתה עיירה בבבל קרוב לעיר נהרדעא, בה התקיימה קהילה יהודית. בנהר פקוד ייסד חנניה בן אחי רבי יהושע ישיבה, מה שהוביל אלפי יהודים מתושבי פרובינקיה יודיאה להתיישב בעיירה לאחר מרד בר כוכבא. חנניה אף ניסה להקים במקום בית מדרש וסנהדרין עם סמכות לנהל ולשנות את לוח השנה היהודי, אך לאחר חידוש ההנהגה בארץ ישראל, מנעו חכמי ארץ ישראל את המהלך. חנניה נפטר ונקבר בנהר פקוד. הקהילה בעיירה חוותה עידן פריחה נוסף בתקופת הגאונים, כאשר עשרות אלפי יהודים מסוריא הגיעו לנהר פקוד כדי ללמוד. כמה גאונים מישיבת סורא התחנכו או נולדו בנהר פקוד, כולל: חנינא מנהר פקוד, גאון סורא משנת 689 עד 694. יעקב הכהן מנהר פקוד, גאון סורא משנת 712 עד 730. מרי הכהן מנהר פקוד, גאון סורא משנת 748 עד 756. ביבוי הלוי, גאון סורא משנת 778 עד 789. עד המאה ה-9, רוב הקהילה בנהר פקוד עבר לסורא. אנציקלופדיה יהודית דעת - חנניה בן אחי רבי יהושע ;, באתר www.daat.ac.il "Nehar Pekod | Encyclopedia.com". www.encyclopedia.com. נבדק ב-2020-05-31. Neusner, Jacob (1965). A History of the Jews in Babylonia (באנגלית). Brill Archive. p. 122.
שרה דז'רדן

שרה דז'רדן (באנגלית: Sarah Desjardins; נולדה ב-15 ביולי 1994) היא שחקנית קנדית, המוכרת מתפקידיה בסדרות הטלוויזיה "ריברדייל", "הצהובות" ו"סוכן הלילה". דז'רדן נולדה וגדלה בווונקובר, קולומביה הבריטית ויש לה אח צעיר אחד. דז'רדן התעניינה במשחק מגיל צעיר והיו אלה הוריה שהשיגו לה סוכן. התפקיד הראשון של דז'רדן היה ב-2011 בסרט הטלוויזיה "Magic Beyond Words", על חייה של ג'יי קיי רולינג שבו דז'רדן מגלמת גרסה צעירה יותר של אחותה של רולינג, דיאן. כמו כן, דז'רדן שיחקה בתפקידי אורח במספר רב של סדרות טלוויזיה בהן "על טבעי", "עיירה ללא מוצא" (אנ') ו-"Imaginary Mary". דז'רדן שיחקה במספר רב של סרטי טלוויזיה, כולל סרט הטלוויזיה מ-2016, "Unleashing Mr. Darcy" בו גילמה את זארה דארסי ברימייק מודרני ל"גאווה ודעה קדומה". ב-2017 היא שיחקה בסרט "Drink, Slay, Love", סרט חיים על ערפדים מתבגרים. ב-2016, שיחקה דז'רדן בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "ואן הלסינג". באותה שנה, היא החלה לשחק בתפקיד חוזר בסדרה של נטפליקס, "Project MC2". בסדרה היא מגלמת את מאדי מקאליסטר, האחות הגדולה של הדמות הראשית מקיילה, שיחד עם חבריה, מגויסת להצטרף לארגון ריגול כדי להציל את המצב. הדמות שלה היא סוכנת ריגול מובילה וחייבת להבין אם אחותה עברה לצד האפל. בדצמבר 2016, הוכרז שדז'רדן תשחק בסדרת הטלוויזיה "Impulse", ששודרה ב-YouTube Premium. בשנת 2019, דז'רדן החלה לשחק בתפקיד חוזר בעונה הרביעית של סדרת הדרמה "ריברדייל", בתור דונה סוויט. בשנת 2021, החלה לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "הצהובות". בשנת 2023 החלה לשחק כמאדי, בתו של סגן הנשיאה בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "סוכן הלילה". שרה דז'רדן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Walse, Caitlin (2016-10-17). "Exclusive Interview with Project MC²'s Sarah Desjardins". Talk Nerdy With Us (באנגלית). נבדק ב-2020-03-27.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Get Acquainted With Project MC2's Sarah Desjardins". 604 Now (באנגלית). 2016-11-04. נבדק ב-2020-03-27. "Actress Sarah Desjardins on Firsts in the Industry and Staying Motivated". Terroir Magazine (באנגלית). 24 בספטמבר 2018. נבדק ב-2020-03-27. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Fritz, Jessica (2016-10-14). "Actress Sarah Desjardins Talks Girls in Tech for Netflix Show, 'Project Mc2'". The Hudsucker (באנגלית). נבדק ב-2020-03-28.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Interview: Sarah Desjardins Talks Project Mc² & Van Helsing - Exclusive". Pop City Life (באנגלית). 2016-10-14. נבדק ב-2020-03-28.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Petski, Denise (2016-12-16). "YouTube's 'Impulse' Pilot Casts Maddie Hasson, Sarah Desjardins & More". Deadline (באנגלית). נבדק ב-2020-03-28.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Rizzo, Lauren (2019-10-30). "Who Is Sarah Desjardins? Meet Donna Sweett on 'Riverdale'". Life & Style (באנגלית). נבדק ב-2020-03-28.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Genwick, George (2020-03-06). "Who is Donna Sweett in Riverdale? Her identity explained". Evening Standard (באנגלית). נבדק ב-2020-03-28.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Petski, Denise (2021-06-11). "'Yellowjackets': Sarah Desjardins, Kevin Alves & Alexa Barajas Join Showtime Drama As Recurring". Deadline (באנגלית). נבדק ב-2022-01-22.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Nellie Andreeva, Deadline, Deadline, ‏2 בינואר 2022
נחל סד

נחל סד הוא נחל אכזב בנגב הצפוני. אורכו כ־8.6 קילומטרים. מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־210 מטרים מעל פני הים, כקילומטר וחצי מצפון־מערב לקיבוץ בית קמה. משם הוא זורם צפונה, בין שמורת פורה לבתרונות רוחמה. לאחר מכן, כקילומטר מערבית לתל נגילה ולאורך כחצי קילומטר, נצמד אליו ממזרח שביל ישראל, ומעט לאחר מכן, בגובה של כ־140 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך אל נחל שקמה, שנשפך בסופו אל הים התיכון. ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מת'סון

האם התכוונתם ל... איב מת'סון – שחקנית אנגלייה הנס מת'סון – שחקן סקוטי סקוט מת'סון – פוליטיקאי אמריקאי ריצ'רד מת'סון – סופר אמריקאי מטסון
קיריגלפוטה

קיריגלפוטה (בסינהלית: කිරිගල්පොත්ත; משמעות השם היא "קליפת אבן") הוא ההר השני בגובהו בסרי לנקה, אחרי פידורוטלגלה. גובהו 2,395 מטרים מעל פני הים. ההר ממוקם כ־15 קילומטרים דרומית לעיירה נווארה אליה (אנ') וכ־95 קילומטרים מזרחית לסרי ג'ייוורדנפורה-קוטה, בירת המדינה. אל ההר מעפיל מסלול הליכה באורך 7 קילומטרים. מדיה וקבצים בנושא קיריגלפוטה בוויקישיתוף "Mount Kirigalpotta". נבדק ב-2010-04-19. ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טעמי (מסעדה)

טעמי הייתה מסעדה ששכנה ברחוב שמאי בירושלים. המסעדה - שהתמחתה בחומוס ובתבשילי בשר ירושלמיים, נפתחה ב-1954 על ידי אלברט מג'ר, ועד סגירתה נחשבה לאחת המסעדות הבולטות בעיר. למסעדה היה סניף באזור התעשייה תלפיות. מסעדת 'טעמי' נוסדה ב-1954 על ידי אלברט מג'ר, יוצא בולגריה, מול קולנוע אוריון ברחוב שמאי. המסעדה הוקמה במרחק 150 מטר מקפה פינתי (לימים חומוס 'פינתי') - שעם השנים הפך ליריבה הקולינרי. באותם ימים היא נחשבה למסעדה היחידה שהגישה חומוס במערב ירושלים. כהגדרה - 'טעמי' לא הייתה חומוסייה, אלא מסעדת תבשילים שאחת מהמנות הרבות שלה (חומוס) זכתה להצלחה גדולה והפכה למנת הדגל. מלבד החומוס, היו בתפריט גם מאכלי בשר, תבשיל במיה, ממולאים, מרקים ופלאפל. חוויית האכילה הצפופה הפכה לסמל המסחרי של 'טעמי', ומג'ר התפרסם בקריאת העידוד "לבלוע, לא ללעוס" שנועדה לזרז את לקוחות המסעדה. בשל מיקומה המרכזי, שימשה 'טעמי' כמוקד עליה לרגל של פוליטיקאים ואנשי רוח, דוגמת אהוד אולמרט, דודו גבע ואביגדור ליברמן. ברבות השנים תפסו בניו של אלברט (ג'קי ורמי מג'ר) את הניהול על 'טעמי', וכמו אביהם - העדיפו לא להקים זכיינים נוספים למסעדה. זאת בשונה מהיריבה 'פינתי', שהתרחבה מירושלים ופתחה סניפים נוספים ברחבי הארץ. ב-1988 תחקירני "כלבוטק" הגיעו למסעדה ומצאו שכמות הקוליפורמים גבוהה מן הנדרש. ההשפעה של התחקיר הייתה מיידית וכמות הלקוחות ירדה משמעותית בשבועות שחלפו. למרות זאת, המסעדה המשיכה בפעילות רגילה ומספר הלקוחות התאזן ככל שעבר זמן. מספר שנים לאחר מכן, בתיווך של "ידיעות ירושלים", הסכים ג'קי מג'ר להתפייס עם רפי גינת. תחקיר הקוליפורמים לא פגע במוניטין ובספטמבר 1989 החלה המסעדה למכור מאות ק"ג של חומוס למסעדת זוּלה של דודו אלהרר בתל אביב, כבר בשבוע הראשון נצרכו כ-700 ק"ג חומוס טעמי בתל אביב ביוני 2019, כחודשיים לאחר פטירתו של ג'קי מג'ר (מנהל המסעדה באותה העת), החליטה משפחתו לסגור את 'טעמי' לאחר 65 שנות פעילות. חצי שנה אחרי הסגירה - המלצר הוותיק של המסעדה, מוחמד (מוטי) ברון, שעבד במקום כארבעים שנה והפך לאחד מסמליו, פתח חומוסייה ברחוב יפו שהנציחה את החומוס המוכר של טעמי.[1] דוד קרויאנקר, המשולש הירושלמי - ביוגרפיה אורבנית, ירושלים, הוצאת כתר, 2011 (על מסעדת טעמי ראו בעמ' 56-57). עמית אהרנסון ויהונתן כהן, מסעדת טעמי: הארוחה האחרונה, כל העיר ירושלים, 5 ביוני 2019 שלומי בוחניק, מהמלצר האגדי ועד לראש הממשלה שאכל צהריים עם הומלסים: הסיפורים הקטנים של מסעדת ״טעמי״, מיינט, 7 ביוני 2019 עמרי אנדרס צורף, ‏מהמעורב של סימה ועד הגורמה של ארקדיה: מסעדות מיתולוגיות בירושלים, באתר ‏מאקו‏, 11 במאי 2010 אדווה חולי, החברים נפרדים מהבעלים של מסעדת טעמי: "רחוב שמאי לא יהיה אותו דבר בלי ג'קי", באתר mynet‏ ירושלים, 22 במרץ 2019 כלבוטק - רפי גינת - קוליפורמים בחומוס 1988, סרטון בערוץ "ארכיון צחוק ישראלי - israeli archive", באתר יוטיוב (אורך: 25:55) שלומי בוחניק, מהמלצר האגדי ועד לראש הממשלה שאכל צהריים עם הומלסים: הסיפורים הקטנים של מסעדת ״טעמי״, באתר mynet‏ ירושלים, 7 ביוני 2019 ניר בכר, חומוס הפקות, כל העיר, 15 בספטמבר 1989