ישראל עמיקם

עו"ד ישראל עמיקם (16 בינואר 1902, ח' בשבט תרס"ב - 5 בספטמבר 1957) היה יושב ראש גדוד מגיני השפה בחיפה, והאחראי להכנסת השפה העברית למברקה הארץ-ישראלית בזמן המנדט הבריטי. נולד בירושלים לחוה ליבה בת יהושע יאניווער ולחיים שלמה מסיוף. הצטרף לרעיון הציוני מגיל צעיר, וקיבל חינוך מסורתי וכללי. בגיל 12, בהשפעת ז'בוטינסקי, שינה את שם משפחתו לעמיקם. בשנת 1918, בגיל 16, התגייס כחייל מתנדב אל הגדודים העבריים ושירת באותה מחלקה שבה שירתו דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי. הוא כתב על הגדודים מחזה בשם "מחיי הגדוד העברי" וכתב על הגדודים בעיתונות. בהמשך היה פעיל בין יוצאי הגדודים העבריים. למד בבית המדרש למורים "מזרחי" ובית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, והוסמך למשפטים. בשנת 1937 הוסמך כעורך דין. לאחר מלחמת העולם הראשונה נשא את ציפורה בת ברוך מרקוס, רבהּ של חיפה, ועבד בדואר המנדטורי בתור רואה חשבון. בשנים 1925–1935 עבד כפקיד בחברת החשמל. במקביל, עמיקם כתב בדואר היום מאמרים בנושאים שונים. אחרי מאורעות תרפ"ט פרסם בשם העט י.ע. חוברת בשם "ההתקפה על הבית היהודי בתרפ"ט" (תמוז תרפ"ט). ב-1946 נאסר על ידי הבריטים כחשוד בקשרים עם ארגוני המחתרת. בשנת 1948 היה פעיל ב"הגנה" בחיפה, ובהיותו מצטיין בקליעה למטרה, פעל כצלף בעמדה קדמית בהדר הכרמל. בי"א בניסן ה'תש"ח (20 באפריל 1948) נהרג בנו הבכור, בועז, בהתקפה על מצודת נבי-יושע (מצודת כ"ח). ביולי 1948 נתמנה למנהל המחסנים הראשיים של הדואר. הוא פרש מהדואר בסוף יולי 1951. בשנת 1954 קיבל משרה זמנית בתפקיד של יועץ משפטי במחלקת מס הקנייה באגף המכס. הוא התאבד בחיפה ב-ט' באלול תשי"ז, במחאה על שנציבות שירות המדינה סירבה לתת לו זכויות של עובד קבוע הזכאי לפיצויים ופנסיה במידה שדרש. בעיתון חרות טען אב"א אחימאיר שעמיקם לא קיבל עבודה קבועה בגלל עברו כתומך ז'בוטינסקי. על שמו נקרא רחוב בחיפה. ארכיונו נמסר למכון ז'בוטינסקי. העיתונאית סמדר פרי והסופרת מירב הלפרין הן נכדותיו. נקבר בבית העלמין שדה יהושע בחיפה. לפי החלטת חבר הלאומים נקבעו בארץ ישראל שלוש שפות רשמיות: אנגלית, עברית, ערבית. הבריטים לא יישמו את החלטת חבר הלאומים, ולגביהם היו רק שתי שפות: אנגלית וערבית. עמיקם החל במסע להכנסת השפה העברית לפקידות הממשלתית, ובמיוחד למברקי דואר. הוא נאבק לקבל עבור בנו תעודת לידה בעברית. את המאבק למברקים בעברית הוא החל בכתיבה לעיתונות ובהמשך פנה למנהל הדואר, שהשיב לו בסוף 1928 שהדבר אינו אפשרי. לאחר שהמזכיר הראשי של ממשלת המנדט השיב פניו ריקם, החל עמיקם בכתיבת מכתבי דרישה לכל רמות הממשל הבריטי, והגיע עד למלך בריטניה. כמו כן, הכין שורה של תזכירים לוועדת המנדטים שליד חבר הלאומים, שקבעה שיש צדק בטענתו. שלוש פעמים רצופות הופיעו באי-כוח המעצמה המנדטורית (מזכיר הממלכה לענייני חוץ בבריטניה) בפורום הבינלאומי העליון – "חבר הלאומים" – הגנו בעקשנות על עמדתם, וטענו, כי הנהגת משלוח מברקים באותיות עבריות יגרום קשיים טכניים, אדמיניסטרטיביים, כספיים וחוקיים. בספטמבר 1932 נפגש בעניין עם הנציב העליון. ביולי 1933 הגיש לנציב העליון עצומה שחתמו עליה מנהיגים יהודיים באותה תקופה. לבסוף, אילץ חבר הלאומים את הבריטים לשלב את השפה העברית כשפה רשמית שנייה, והללו קיבלו את הגזרה, אך הפעילו אותה רק ביישובים עבריים. במאי 1935 הגיש עמיקם תלונה נוספת לחבר הלאומים, בדרישה להרחיב את השירות לכל סניפי הדואר ובמיוחד לירושלים, יפו וחיפה. חבר הלאומים הכין על התלונה דו"ח נוסף בו הובעה תקווה שהשירות יורחב כדי למנוע את אפליית העברית. באפריל 1938 הוחל בקבלת מברקים בעברית בהדר הכרמל. בהמשך הורחב השימוש באות העברית לשאר המקומות בהם היה רוב יהודי. בשנת 1944 התלונן עמיקם על שבירושלים ובחיפה אין מקבלים מברקים באותיות עבריות בשבת ודרש שגם פקידים לא יהודים יוכשרו להעביר מברקים באותיות עבריות. את מאבקו זה תיעד עמיקם בשנת תש"ז (1947) בספר בשם "כ"ב אותיות לוחמות לזכותן". מראשוני ההגנה בירושלים. יושב ראש גדוד מגיני השפה העברית בחיפה. חבר הנהלת בנק זרובבל תל אביב. חבר הנהלת הלוואה וחסכון חיפה. מזכיר התאחדות החיילים המשוחררים העברים בצבא הימי. היה ידידו של רמז, ויזם את בולי מועדים לשמחה היוצאים מאז כל שנה. המתקפה על היישוב היהודי בארץ ישראל בתרפ"ט, חיפה: אלול תרפ"ט כ"ב אותיות לוחמות לזכותן, חיפה, ה'תש"ז דוד תדהר (עורך), "עו"ד ישראל עמיקם (מסיוף)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3799 א. ברוידס, "כ"ב אותיות לוחמות לזכותן", דבר, 5 בספטמבר 1947 אמציה פלד, רחוב ישראל עמיקם, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה ישראל עמיקם מציג את המברק הראשון בעברית, 1935 ישראל בן חיים שלמה עמיקם (1902-1957), דף שער בספרייה הלאומית האופירטה העברית, דואר היום, 25 בדצמבר 1922 חמש שנים ללגיון העברי, דואר היום, 9 ביולי 1923 זכרונות, דואר היום, 17 ביולי 1925 ביום שביתת הנשק ה-25, דבר, 14 בנובמבר 1943 חגיגת מתן דיפלומות ותעודות בבתי הספר למשפטים, דואר היום, 18 באפריל 1928 עורכי דין חדשים, דבר, 30 באפריל 1937 העברית דומה לסינית בעיני פקידי הדאר, דואר היום, 12 ביוני 1929 היהדות הא"י והמועצה החדשה, דואר היום, 18 בדצמבר 1923 השתתפותנו במשטרה, דואר היום, 16 בפברואר 1930 אורי קיסרי, בשם החי והמת, מעריב, 10 ביוני 1948 מכתבים אל העורך, חרות, 28 באוגוסט 1949 מינוי לעו"ד עמיקם, הצופה, 26 ביולי 1948 התאבד עו"ד עמיקם בחיפה, הצופה, 6 בספטמבר 1957 עו"ד עמיקם למנוחות, מעריב, 6 בספטמבר 1957 לוחם שויתר על מלחמתו, מעריב, 6 בספטמבר 1957 עו"ד ישראל עמיקם התאבד בדירתו בחיפה, דבר, 6 בספטמבר 1957 נציבות שרות המדינה על התאבדות עו"ד עמיקם ז"ל, הצופה, 9 בספטמבר 1957 א. שמאי (אחד מכינוייו הספרותיים של אחימאיר), ישראל עמיקם הי"ד, חרות, 18 בספטמבר 1957 ארכיונו של עו"ד ישראל עמיקם למכון ז'בוטינסקי, חרות, 19 במרץ 1962 ישראל עמיקם, באתר BillionGraves חיפה, כחה של עקשנות, דואר היום, 21 ביולי 1929 מברקים בעברית, דואר היום, 11 בפברואר 1924 איך מקיימת הממשלה את זכויות השפה העברית, דואר היום, 28 בדצמבר 1928 הנני שמח באמת על שניתן לי להודיעך כי מצאנו אפשרות להעביר טלגרמות באותיות עבריות, הַבֹּקֶר, 10 בינואר 1940 למשלח מברקים בעברית יש תקוה, דואר היום, 8 בינואר 1932 שאלת אות העברית בטלגרף הא"י בפני ועדת המנדטים, דבר, 11 בפברואר 1932 מלחמת עמיקם לאותיות העבריות, דואר היום, 27 בספטמבר 1932 הוגשה בקשת עם לנציב העליון, דואר היום, 30 ביולי 1933; המשך יומן העיריה, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בנובמבר 1934 האות העברית עודנה מקופחת, דבר, 28 במאי 1935 האות העברית בוערת המנדטים, דבר, 13 באוקטובר 1936 חיפה, טלגרמות בכתב עברי, דבר, 15 באפריל 1938 שבת עברית וטלגרמות, הַבֹּקֶר, 10 במאי 1944 מר עמיקם מסביר, הצופה, 29 ביוני 1944 איגוד להשלטת העברית בחיפה, דבר, 31 במאי 1937 המתקפה על היישוב היהודי בא"י בתרפ"ט