laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
189–180 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 189 - 180 לפנה"ס קרב מגנסיה פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 186 לפנה"ס – תלמי השישי, מלך במצרים התלמיית מבית תלמי (מת ב-145 לפנה"ס) 185 לפנה"ס – פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס, מצביא ומדינאי רומאי (מת ב-129 לפנה"ס) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 187 לפנה"ס – אנטיוכוס השלישי, המלך השישי בשושלת הסלאוקית (נולד ב-242 לפנה"ס) 183 לפנה"ס – חניבעל, מצביא ומדינאי בן קרתגו (נולד ב-247 לפנה"ס) 183 לפנה"ס – פובליוס אפריקנוס, מצביא ומדינאי של הרפובליקה הרומית ואויבו של חניבעל (נולד ב-236 לפנה"ס) מדיה וקבצים בנושא 189–180 לפנה"ס בוויקישיתוף
אירוויזיון 1997

אירוויזיון 1997 (תחרות האירוויזיון ה-42 במספר) נערך ב-3 במאי 1997 בדבלין, בירת אירלנד. את התחרות הנחו הזמר רונאן קיטינג וקארי קראולי. בניגוד לשנים קודמות, בשנה זו הוחלט לפסול את השתתפותן של 7 המדינות בעלות ממוצע התוצאות הנמוך ביותר ב5 השנים האחרונות של השתתפותן, וכך לנהוג בכל שנה. אירוויזיון זה היה הראשון בו החלו להשתמש בהצבעות של הצופים בבית, אם כי רק בחמש מדינות (שוודיה, בריטניה, גרמניה, אוסטריה ושווייץ). היה זה גם האירוויזיון האחרון בו הצביע חבר שופטים (עד לאירוויזיון 2009 בו שונו כללי ההצבעה שוב) (באירוויזיון 1998 המנצחת נקבעה בשיטת ה- Televoting בלבד). השיר המנצח היה "Love Shine a Light" של להקת הגל החדש קתרינה והגלים. השיר קיבל 227 נקודות - 70 נקודות יותר מהמקום השני, שיא שנשבר רק לאחר 7 שנים באירוויזיון 2004. שתי מדינות לא קיבלו כלל נקודות: פורטוגל ונורווגיה. בתחרות זו ניתן היה להבחין במגוון של סגנונות: דנמרק שלחה שיר ראפ, קרואטיה שלחה להקת בנות והונגריה שלחה להקת בנים. באירוויזיון זה השתתפה איטליה בפעם האחרונה בטרם גזרה על עצמה תקופת היעדרות ארוכה מהתחרות, היא חזרה באותה שנה לתחרות לאחר היעדרות של ארבע שנים וסיימה במקום הרביעי, אך למרות זאת החליטה לפרוש מהתחרות. סיבת הפרישה של איטליה מהאירוויזיון הייתה חוסר עניין בתחרות והעדפה להשקיע בפסטיבל סן רמו המסורתי, איטליה הייתה עתידה לחזור לתחרות רק בשנת 2011. ישראל נעדרה מהתחרות באותה שנה, בפעם השנייה ברציפות. תחילה נקבע תאריך האירוויזיון למוצאי שבת של ערב יום השואה ועל כן הודיעה ישראל לאיגוד השידור האירופאי על פרישתה מאירוויזיון 1997. מאוחר יותר, נחקק חוק בכנסת (לפני אירוויזיון 1997) לפיו אם ערב יום השואה ייפול על מוצאי-שבת, יידחה ערב יום השואה ליום ראשון, כדי למנוע חילול שבת של המארגנים והבאים לטקס. בעקבות החוק יכולה הייתה ישראל להשתתף באירוויזיון 1997 ורשות השידור הגישה בקשה לחזור בה מהודעת הפרישה ולהשתתף בתחרות, אלא שהדבר כבר לא היה אפשרי, כיוון שהרשימה לתחרות כבר נסגרה. בגלל ממוצע נמוך, בוסניה והרצגובינה נפסלה מלהשתתף בתחרות, אך בעקבות פרישתה של ישראל, היא לבסוף נטלה חלק בתחרות. הולנד הולנד-קורי ברוקן צרפת צרפת-מארי מרים מדיה וקבצים בנושא אירוויזיון 1997 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1997 (באנגלית) אירוויזיון 1997 באתר האירוויזיון הרשמי היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1997 אירוויזיון 1997, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
בובאלים

בובאלים (שם מדעי: Alcelaphinae) היא תת-משפחה במשפחת הפריים בה כלולים מיני אנטילופות ממוצא אפריקני החיות בעיקר בסוואנות והאתרים הפתוחים באפריקה. אנטילופות אלה הם האנטילופות הגדולות ביותר שאינם משתייכות לתת-משפחת הפרים (אך קרובים לקובוס המים ואנטילופת סוס שחורה) והגדול שבהם הוא הגנו הכחול שמגיע לאורך 170–243 ס"מ ולמשקל 140–290 קילוגרם (310–640 ליברות). אנטילופות אלה רועות יחדיו בעדרים עצומים ונודדים לאורך המישורים בחיפוש מזון ומים. צורת הקרניים שלהם דומה לאלה של פרות אך בעלי פיתולים הנעים כלפי מעלה ולא הצידה. הם גם צרים יותר מקרני פרות ועדיין גדולות מאלה של שאר האנטילופות. סוג: בובאל (Alcelaphus) מין: בובאל הכף (Alcelaphus caama) מין: בובאל ליכטנשטיין (Alcelaphus lichtensteini) מין: בובאל איילי (Alcelaphus buselaphus) תת-מין: בובאל צפוני (A. b. buselaphus) - נכחד. תת-מין: בובאל מערבי (A. b. major) תת-מין: בובאל ג'קסון (A. b. lelwel) תת-מין: בובאל סוואיני (A. b. swaynei) תת-מין: בובאל טורה (A. b. tura) תת-מין: בובאל קוקה (A. b. cokii) סוג גנו (Connochaetes) מין: גנו שחור (Connochaetes gnou) מין: גנו כחול (Connochaetes taurinus) סוג דאמאליסק (Damaliscus) מין: דאמאליסק הסהר (Damaliscus lunatus) מין: דאמאליסק הצבי (Damaliscus pygargus) סוג ומין יחיד: הירולה (Beatragus hunteri) סוגים נכחדים: Damalacra Damalops מגלוטרגוס (Megalotragus) Oreonagor Parestigorgon Parmularius Rabaticerus Rhynotragus רוסינגוריקס (Rusingoryx) בובאל איילי בובאל הכף גנו שחור דאמאליסק הצבי הירולה דאמאליסק הסהר גנו כחול לצד בובאלים מדיה וקבצים בנושא בובאלים בוויקישיתוף בובאלים, באתר ITIS (באנגלית) בובאלים, באתר NCBI (באנגלית) בובאלים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומן הוורד

רומן הוורד הוא שם היצירה האלגורית הנודעת ביותר של ימי הביניים, מאבני היסוד של הספרות הצרפתית, ובעלת השפעה רבה על כתיבתם של דנטה אליגיירי וג'פרי צ'וסר. את חלקה הראשון של הפואמה (4,058 שורות) חיבר גיום מלוריס בשנת 1230 בקירוב. על חייו לא ידוע ולא כלום. משירתו מסתבר כי היה בעל תרבות והשתייך למעמד חברתי גבוה. יצירתו היא מדריך לאהבה אבירית על דרך האלגוריה: המאהב שואף בחלומו להשיג את שושנת תשוקתו, הסגורה בארמונה בתוך גן פלאים. משערים כי היצירה לא הושלמה, ומיתה חטופה הפסיקה את עבודתו של המחבר. הפואמה נפתחת בתוך חלומו של הגיבור כשהוא מקיץ בבוקר אביבי ויוצא לטייל בנחת על גדת הנהר, מתענג על המראות והקולות של הטבע. הילוכיו מובילים אותו אל גן מרהיב המוקף חומות גבוהות. תוככי הגן מסמלים פרשיית אהבים ואילו מה שמחוצה להם מסמל את חיי השגרה היומיומיים. החולם פוגש בגן את אל האהבה וכתולדה מכך הוא נעשה מאוהב בניצת הוורד. ניצת הוורד מסמלת את צירופן של האהובה, אהבתה ומיניותה, והחולם מבקש לממש את אהדתו אליה, כשניסיונותיו יודעים הצלחה וכישלון לסירוגין. דמויות סמליות כגון סבר פנים נאות, חמלה וכנות מסייעות לו, ואילו לזות, בושה וסכנה מעכבות אותו. ברם, אהבתו של החולם אינה מתממשת. הקנאה מסכלת את השתדלותו כשהיא בונה מתחם מבוצר סביב הוורד. כארבעים שנה אחרי כן הושלמה הפואמה על ידי הוגה דעות מהפכני בשם ז'אן דה מאן (אנ') "החיגר". החלק השני ארוך יותר מהראשון (17724 שורות) ושונה ממנו תכלית השינוי. אומנם בהמשך שחיבר דה מאן מצליח החולם לממש את אהבתו, ורק לאחר שהשיג את ניצת הוורד הוא ניעור מחלומו, אך במקום סיפור האהבה הכן והעדין, חדור הכרת לב האדם, באים פולמוס חריף ונאומי תעמולה, המשובצים בניבולי פה ונגועים בשנאת נשים. דומה כי התוספת שצירף דה מאן משמשת לו שופר למחשבותיו הפוליטיות על החברה בת זמנו. בסביבות 1500 עיבד המשורר ז'אן מולינה את הספר לפרוזה. ספר עיר הגבירות מדיה וקבצים בנושא רומן הוורד בוויקישיתוף יואב רינון, יצירות מופת בספרות עולם א'. שיעור 9, סרטון באתר יוטיוב רומן הוורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צביונים

צְבִיּוֹנִים (שם מדעי: Cephalophinae) היא תת־משפחה במשפחת הפריים. גודלם של הצביונים קטן עד בינוני, והם חיים באפריקה באזורים הדרומיים למדבר הסהרה. הצביונים הם חיות ביישניות וחמקניות. מרביתם שוכני יערות, וגם המינים השוכנים באזורים פתוחים יותר נעלמים במהירות בין סבכי השיחים. גבם מקושת מעט, ורגליהם הקדמיות קצרות מעט מרגליהם האחוריות. הם ניזונים לרוב מעשבים גבוהים, והם אוכלים עלים, נבטים, זרעים, פירות, ניצנים וקליפות. מסיבה זו הם פעמים רבות עוקבים אחר להקות ציפורים או קופים על מנת להשתמש בפירות שהם השאירו אחריהם. לעיתים הם מעשירים את תזונתם בבשר, לרוב חרקים ופגרים. לפעמים הם אף לוכדים מכרסמים או ציפורים קטנות. חלקם אף ניזונים מנמלים. סוג: צביון (Cephalophus) מין: צביון אדרס (Cephalophus adersi) מין: צביון פיטרס (Cephalophus callipygus) מין: צביון חום (Cephalophus dorsalis) מין: צביון הארווי (Cephalophus harveyi) מין: צביון ז'נטינק (Cephalophus jentinki) מין: צביון לבן־גחון (Cephalophus leucogaster) מין: צביון נטאל (Cephalophus natalensis) מין: צביון שחור (Cephalophus niger) מין: צביון שחור־חזית (Cephalophus nigrifrons) מין: צביון אוגילבי (Cephalophus ogilbyi) מין: צביון אדום (Cephalophus rufilatus) מין: צביון צהוב־גב (Cephalophus silvicultor) מין: צביון אבוט (Cephalophus spadix) מין: צביון ווינס (Cephalophus weynsi) מין: צביון זברה (Cephalophus zebra) מין: צביון לבן־רגליים (Cephalophus crusalbum) סוג: צביון גמדי (Philantomba) מין: צביון כחול (Philantomba monticola) מין: צביון מקסוול (Philantomba maxwellii) מין: צביון וולטר (Philantomba walteri) סוג ומין יחיד: צביון סבכים (Sylvicapra grimmia) מדיה וקבצים בנושא צביונים בוויקישיתוף צביונים, באתר ITIS (באנגלית) צביונים, באתר NCBI (באנגלית) צביונים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
סיסיניו

סיסרו ז'ואאו דה סזארה (פורטוגזית: Cícero João de Cézare; נולד ב-24 ביוני 1980 בפראדופוליס שבמדינת סאו פאולו, ברזיל), הידוע בכינוי סיסיניו, הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת המגן הימני. סיסיניו החל את דרכו המקצועית בקבוצת בוטפוגו ב-1999, אך לאחר שלא הצליח בה במשך שנתיים, עבר לאתלטיקו מיניירו בתחילת עונת 2001. לאחר שלוש עונות באתלטיקו מיניירו, בהן כבש ארבעה שערים בכ־60 הופעות בליגה הברזילאית הבכירה, עבר לסאו פאולו. בסאו פאולו הייתה לסיסיניו תקופה טובה. הוא כבש 9 תשעה שערים והיה לסגן מלך השערים של קבוצתו למרות היותו מגן. סיסיניו עזר לקבוצתו לזכות בגביע ליברטדורס בשנת 2005 ואף תרם לזכייה באליפות העולם לקבוצות. בשנת 2005 זומן סיסיניו לראשונה לנבחרת ברזיל, ואת הופעתו הראשונה ערך במשחק ידידות נגד נבחרת גואטמלה. בעקבות הצלחתו בנבחרת ברזיל, התעניינו מספר קבוצות בשירותיו, בהן מנצ'סטר יונייטד. לבסוף, נמכר סיסיניו לריאל מדריד תמורת 6 מיליון אירו, ולקראת ינואר 2006 הוא הוצג רשמית כשחקן הקבוצה. בסוף אוגוסט 2007 נמכר סיסיניו לרומא. במהלך חמש שנותיו בהן היה רשום כשחקנה של רומא, הושאל סיסיניו פעמיים; האחת בשנת 2010 לסאו פאולו הברזילאית, והשנייה בשנת 2011 לויאריאל הספרדית. בקיץ 2012, פג חוזהו של סיסיניו עם רומא והוא עבר בהעברה חופשית לקבוצת ספורט קלוב רסיפה הברזילאית, וכעבור עונה עבר לסיוואספור הטורקית. בספטמבר 2017 חתם סיסיניו בברזיליינסה מהליגה הברזילאית הרביעית, לאחר כשנה שלא היה חתום בחוזה בקבוצה כלשהי. במרץ 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל עקב פציעה חוזרת בברכו. מדיה וקבצים בנושא סיסיניו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיסיניו סיסיניו, באתר Transfermarkt סיסיניו, באתר Soccerway סיסיניו, באתר BDFutbol סיסיניו, באתר WorldFootball.net סיסיניו, באתר National Football Teams סיסיניו, באתר FootballDatabase.eu דיווח: מנצ'סטר יונייטד עומדת להחתים את סיסיניו, באתר nrg‏, 11 באוגוסט 2005 פירסומים בברזיל: סיסיניו סיכם בריאל מדריד, באתר nrg‏, 23 באוגוסט 2005 סיסיניו חתם בריאל מדריד, פלורו המנהל המקצועי, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2005 מערכת וואלה!‏, ריאל מדריד החתימה את רובן והיינצה, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2007 סיסיניו מצטרף לוויאריאל, באתר וואלה, 14 בינואר 2011
209–200 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 209–200 לפנה"ס 207 לפנה"ס – קרב מטאורוס – אחד הקרבות החשובים במלחמה הפונית השנייה, במהלכו הביסו הרומאים את צבאו של עזרובעל ברקה שפלש לאיטליה בניסיון לחבור אל אחיו חניבעל. 207 לפנה"ס – ליו באנג, שיהפוך אחר כך לקיסר סין גאוזו, מביס את הצבא הקיסרי ובכך שם קץ לשושלת צ'ין קצרת הימים, ומקים את שושלת האן. 206 לפנה"ס – קרב איליפה – סקיפיו אפריקנוס מביס את כוחות קרתגו בהיספניה, והיא הופכת לפרובינקיה רומית. הרומאים מקימים את העיר איטליקה לשיכון צבאם, וסקיפיו מתמנה לקונסול. 206 לפנה"ס – מסיניסה נסיך נומידיה מחליט להעביר את תמיכתו מקרתגו לרומא. 206 לפנה"ס – אנטיוכוס השלישי כובש שטחים מהאימפריה הפרתית, חוצה את רכס הינדו-כוש ומגיע לקאבול, שם הוא מפתח יחסי ידידות עם שליט האימפריה המאורית, סופגסנוס. 206 לפנה"ס – חיכוכים בין הרומאים למוקדון; שליט מוקדון פיליפוס החמישי מאלץ את אטוליה לקבל הסכם שלום בתנאיו. 205 לפנה"ס – פרוץ המלחמה הכרתית, בין מוקדון ובעלות בריתה ביוון לבין רודוס ובעלות בריתה. 202 לפנה"ס – סיום המלחמה הפונית השנייה לאחר הניצחון הרומי על חניבעל בקרב זאמה. 201 לפנה"ס – קרב כיוס – פיליפוס החמישי מלך מוקדון נוחל מפלה בקרב ימי נגד צי הברית של אטאלוס מלך פרגאמון, רודוס וביזנטיון. 200 לפנה"ס – סיום המלחמה הכרתית. 200 לפנה"ס – פורצת המלחמה המקדונית השנייה בין ממלכת מוקדון לרפובליקה הרומית. 200 לפנה"ס – אנטיוכוס השלישי מבית סלאוקוס כובש את ארץ ישראל מידי בית תלמי. 200 לפנה"ס – בצפון אמריקה מוקמים המבנים הראשונים של העיר טאוטיווקאן. 208 לפנה"ס – תלמי החמישי, מלך מצרים. 203 לפנה"ס – פוליביוס, היסטוריון יווני חשוב. 208 לפנה"ס – מרקוס קלאודיוס מרקלוס, מצביא רומי שהתפרסם ככובש סירקוסאי, נהרג במארב שטמן לו חניבעל. 207 לפנה"ס – עזרובעל ברקה, מצביא קרתגי, שנהרג בקרב מטאורוס במלחמה הפונית השנייה, בניסיון לחבור לאחיו חניבעל. 204 לפנה"ס – מרקוס ליוויוס סלינטור, קונסול רומי שפיקד על הכוחות הרומאיים בקרב מטאורוס. 203 לפנה"ס – מאגו ברקה, מצביא קרתגי ואחיו הצעיר של חניבעל, שמילא תפקיד מרכזי בזירות שונות במלחמה הפונית השנייה. 203 לפנה"ס – פאביוס מאקסימוס, קונסול ומצביא רומי, שהתפרסם באסטרטגיית ההתשה שנקט במהלך המלחמה הפונית השנייה נגד חניבעל. 202 לפנה"ס – עזרובעל גיסקו, מצביא קרתגי, לחם בספרד ובצפון אפריקה במלחמה הפונית השנייה, והתאבד לאחר תבוסתו בקרב המישורים הגדולים. מדיה וקבצים בנושא 209–200 לפנה"ס בוויקישיתוף
צבאיים

צבאיים (שם מדעי: Antilopinae) היא תת-משפחה במשפחת הפריים הכוללת בעיקר אנטילופות קטנות. שבט אנטילופות ערבה (Antilopini) סוג: צבי (Gazella) מין: צבי ערבי (Gazella arabica) – ייתכן שהוא תת-מין של צבי מצוי מין: צבי הודי (Gazella bennettii) מין: צבי מלכת שבא (Gazella bilkis) – נכחד מין: צבי קווייר (Gazella cuvieri) מין: צבי הנגב (Gazella dorcas) מין: צבי מצוי (Gazella gazella) תת-מין: צבי ארץ ישראלי (Gazella gazella gazella) תת-מין: צבי השיטים (מוכר גם כצבי הערבה) (Gazella gazella acaciae) מין: צבי ארלנג'ר (Gazella erlangeri) מין: צבי רים (Gazella leptoceros) מין: צבי סעודי (Gazella saudiya) – נכחד מין: צבי ספיקי (Gazella spekei) מין: צבי הזפק (Gazella subgutturosa) מין: צבי החול (Gazella marica) סוג צבי אמיתי (Eudorcas) מין צבי תומסון (Eudorcas thomsonii) מין: צבי מונגאלה (Eudorcas albonotata) מין: צבי הוגלין (Eudorcas tilonura) מין: צבי אדום חזית (Eudorcas rufifrons) מין: צבי אדום (Eudorcas rufina) – ייתכן שנכחד סוג צבי דק-צוואר (Nanger) מין צבי גראנט (Nanger granti) מין צבי יחמורי (Nanger dama) מין צבי סומרינג (Nanger soemmerringii) סוג ומין יחיד: צבי קלארק (Ammodorcas clarkei) סוג ומין יחיד: צבי ג'ירפי (Litocranius walleri) סוג ומין יחיד: אנטילופה הודית (Antilope cervicapra) סוג: גזלוספירה (Gazellospira) – נכחד סוג ומין יחיד: דלגן (Antidorcas marsupialis) סוג: צבי יעלי (Procapra) מין: צבי יעלי מונגולי (Procapra gutturosa) מין: צבי יעלי טיבטי (Procapra picticaudata) מין: צבי יעלי פרז'וואלסקי (Procapra przewalskii) שבט סאיגות (Saigini) סוג ומין יחיד: סאיגה (Saiga tatarica) סוג ומין יחיד: אנטילופה טיבטית (Pantholops hodgsonii) – ייתכן ששייכת לתת-משפחה עצמאית שבט אנטילופות סבך (Neotragini) סוג ומין יחיד: אוריבי (Ourebia ourebi) סוג ומין יחיד: צבי הסלעים (Oreotragus oreotragus) סוג: אנטילופה ננסית (Neotragus) מין: דלקרן המושק (Neotragus moschatus) מין: אנטילופה מלכותית (Neotragus pygmaeus) מין: אנטילופת בייטס (Neotragus batesi) סוג: דיקדיק (Madoqua) מין: דיקדיק גינתר (Madoqua guentheri) מין: דיקדיק קירקי (Madoqua kirkii) מין: דיקדיק כסוף (Madoqua piacentinii) מין: דיקדיק סולט (Madoqua saltiana) סוג: דוקרן (Raphicerus) מין: דוקרן הסטינבוק (Raphicerus campestris) מין: דוקרן הכף (Raphicerus melanotis) מין: דוקרן שארפי (Raphicerus sharpei) סוג ומין יחיד: אנטילופת ביירה (Dorcatragus megalotis) המינים אימפלה (Aepyceros melampus), אנטילופה איילית (Pelea capreolus) ואנטילופה טיבטית (Pantholops hodgsonii) שייכות לתת-משפחות עצמאיות במשפחת הפריים והקודו האילנד, הנילגאי והארבע קרן שייכים לתת-משפחת פרים. עוד תת-משפחות דמויות צבאים הם הראמים, הבובאלים, הצביונים וצבאי סוף. האנטילוקפרה האמריקאית (Antilocapra americana) שגם מכונה אנטילופה, שייכת למשפחה עצמאית. מדיה וקבצים בנושא צבאיים בוויקישיתוף צבאיים, באתר ITIS (באנגלית) צבאיים, באתר NCBI (באנגלית) צבאיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צבאיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
צבאי סוף

צבאי סוף (שם מדעי: Reduncinae), תת-משפחה במשפחת הפריים. סוג: קובוס (Kobus) מין: קובוס המים (Kobus ellipsiprymnus) מין: קובוס שחור רגל (Kobus kob) מין: קובוס המשקפיים (Kobus leche) תת-מין: קובוס שחור (Kobus leche smithemani) מין: קובוס הנילוס (Kobus megaceros) מין: קובוס וארדון (Kobus vardoni) סוג: צבי סוף (Redunca) מין: צבי סוף מצוי (Redunca arundinum) מין: צבי סוף ההרים (Redunca fulvorufula) מין: צבי סוף הסוואנה (Redunca redunca) אנטילופה איילית מסווגת לעיתים כשבט בתת-המשפחה צבאי סוף. מדיה וקבצים בנושא צבאי סוף בוויקישיתוף צבאי סוף, באתר ITIS (באנגלית) צבאי סוף, באתר NCBI (באנגלית) צבאי סוף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד ילין (הראשון)

דוד ילין (1803 – 1863) היה אבי משפחת ילין בארץ ישראל, שימש כשד"ר. ילין נולד בעיר לומז'ה בפולין, שם נשא לאשה את ליבה ונולדה להם הבת חוה. בשנת 1834 הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו, בעקבות נדר שנדר כי יעלה לארץ ישראל בתקווה לזכות בכך להולדת בן לאחר שנות עקרות רבות. בתחילה התמהמה עקב תחינות מקורביו שחששו מהמסע הקשה, אולם אחרי שחלה וכמעט שמת החליט שאם יחלים לא יידחה עוד את עלייתו. המשפחה הגיעה ארצה דרך נמל עכו וחשבה להתיישב בעיר צפת, אולם מפני שרוב היישוב האשכנזי בה היה מורכב מחסידים וילין השתייך לזרם הפרושים, הוחלט לבסוף לעלות לעיר ירושלים בה הייתה קהילת פרושים תלמידי הגר"א. עם עלייתו לארץ שינה את שם משפחתו לשם "טביא" שפירושו בארמית - צבי, אולם אנשי ירושלים היו מכנים אותו בשם ר' דוד לומזֶר על שם עיר הולדתו. בירושלים עסק ילין במסחר והקים אגודה מסחרית למניות. כמו כן ייסד וניהל את "הבנק הירושלמי" שנחשב לאחד הבנקים הפרטיים הראשונים בירושלים. ילין עודד וקרא לרכישת אדמות מחוץ לחומת העיר העתיקה ובמסגרת פעילותו זו רכש את אדמות ארטס שליד בית לחם ואת אדמת שכונת כרם אברהם, ובמשך כעשר שנים היה אחד הממונים על כולל ורשה-פולין. הוא גם היה מבין אלה שקיוו שיעלה בידם וביד אנשי היישוב לחזור לעבודת אדמה, אך לא עלה בידו להגשים שאיפה זו. בשנת 1860 הצליח דוד ילין לרכוש כרם זיתים בקאלוניה. לאחר מותו, המשיך את מפעלו בנו יהושע ילין, אף שגם הוא לא התיישב במוצא אלא בסוף חייו. בשנת 1863 בחול המועד פסח, בעת שהתהלך דוד ילין כמנהגו לסובב ולהקיף את חומת ירושלים, נתקל באבן ונפל על פניו. בעקבות כך חלה במחלה קשה וממושכת עד פטירתו. דוד וליבה אימצו תינוק יתום בשם אריה לייב הורביץ, שהוריו נספו במגפת הכולרה ואנשים חששו לטפל בו מחשש להידבקות. בשנת 1842, לאחר כעשרים שנות עקרות, ילדה ליבה את בנם, יהושע ילין, על שם אביו של דוד. לימים היו יהושע ילין ואחיו המאומץ אריה לייב הורביץ מהשבעה שהקימו את שכונת נחלת שבעה. בתו של דוד, חוה, נישאה ליהודה פ"ח (פ"ח - ראשי תבות של פיתוח חותם, תרגום לעברית של שם המשפחה הקודם שהיה שניצר, חרט בעברית). לחוה ויהודה פ"ח נולדה בת, רבקה, שנישאה לדוד כהן, שחיבר לוח שנתי בגימטריות. בין ילדיהם של רבקה ודוד כהן: לוי כהן, שהיה אחד מחמשת המורים המוסמכים הראשונים בסמינר למורים "עזרה" בירושלים, ואלכסנדר סנדר כהן, שהיה מבין 66 מייסדי אחוזת בית היא העיר העברית הראשונה תל אביב. גם נכדתו של דוד ילין, רחל דנין (בתו של יהושע ילין ואשת יחזקאל דנין) הייתה ממייסדי אחוזת בית. לאחר שיהודה פ"ח הלך לעולמו נישאה חוה ליהודה בלומנפלד וילדה שתי בנות נוספות, אולם היא ושתי בנותיה נספו במגפת הכולרה. נכדו דוד ילין היה אחד ממייסדי האקדמיה ללשון העברית. דוד ילין-טביא, תדהר סיפורי משפחות - סיפורן של חמישים משפחות בתולדות היישוב, זאב ענר, הוצאת משרד הביטחון
עוללות

מצוות עוללות היא מצווה מהתורה החלה על אדם העוסק בבצירת כרמו. משמעות המצווה היא שחל איסור על בעל הכרם לבצור ענבים הצומחים שלא כדרך אשכול ענבים, אלא כענבים בודדים, המכונים בלשון התורה 'עוללות', ולהשאירם לעניים. המצווה מופיעה פעמיים בתורה, האחת בפרשת קדושים שבספר ויקרא: ”וְכַרְמְךָ לֹא תְעוֹלֵל, וּפֶרֶט כַּרְמְךָ לֹא תְלַקֵּט – לֶעָנִי וְלַגֵּר תַּעֲזֹב אֹתָם”. והשנייה בפרשת כי תצא שבספר דברים: ”כִּי תִבְצֹר כַּרְמְךָ לֹא תְעוֹלֵל אַחֲרֶיךָ לַגֵּר לַיָּתוֹם וְלָאַלְמָנָה יִהְיֶה”. משמעות המילה "עוללות" היא אשכולות קטנים (עולל = תינוק) שאינם מהווים אשכול שלם ותקין, אלא צומחים זה לצד זה לאורך הזמורה. גם אשכול ענבים שאין לו כתף - קו ישר של ענבים בחלקו העליון של האשכול, ונטף - צורת אשכול הנראית כאלו הענב התחתון נוטף מתוך האשכול, נחשב לעוללות. אך אם יש לו את אחד מהם - אינו נחשב לעוללת. ואם ספק - יש להשאירו לעניים. התנאים במסכת פאה, פרק ז', משנה ז' נחלקו בדיני כרם שכולו עוללות; רבי אליעזר סובר שהוא לבעל הכרם ורבי עקיבא סובר לעניים. מצוות עוללות מוגדרת כמתנות עניים והיא מצווה התלויה בארץ, כלומר היא נוהגת מהתורה בארץ ישראל בלבד, וחכמים תקנו מצווה זו גם בחו"ל, אלא שיש אומרים שהתקנה היא רק ביחס לארצות הסמוכות לארץ ישראל. כמו כן, יש אומרים שמן התורה, חלותה של המצווה מותנית בישיבת רוב ישראל בארצם. הדגמה של האשכולות המותרים והאסורים בלקיחה באתר ויקיטקסט השארת ענבים עוללות לעניים - הרב יונתן שטנצל, באתר יוטיוב הרב אליעזר מלמד‏, פרט ועוללות בגפן, באתר פניני הלכה הרב יהודה הלוי עמיחי, מתנות עניים בזמן הזה, באתר מכון התורה והארץ ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י' ספר דברים, פרק כ"ד, פסוק כ"א. משנה, מסכת פאה, פרק ז', משנה ד'. משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות מתנות עניים, פרק ד', הלכה י"ז. בעל העיטור, ש"ך יורה דעה סימן של"ב, סק"ב. ספר החינוך מצווה רט"ז, ופאת השולחן. ולמנחת חינוך מצווה רט"ז, ט"ו, דגל ראובן וישועות מלכו, המצווה נוהגת מהתורה גם כשרוב ישראל לא בארצם, כמו המצב כיום. ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קופשטיין (מחוז)

קופשטיין (בגרמנית: Kufstein) הוא מחוז במזרח מדינת טירול שבאוסטריה. שכניו הם: בוואריה בצפון, מחוז שוואץ במערב ומחוז קיצביהל במזרח ובדרום. המחוז משתרע על 969.97 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 111,999 תושבים לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2022. במחוז ישנן 25 עיירות ו-3 ערים, ביניהן עיר הבירה קופשטיין. קופשטיין שפאו אם וילדן קייזר ראטנברג ורגל פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא קופשטיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קופשטיין
סמואל דה שמפלן

סמואל דה שַׁמְפְּלַן (בצרפתית: Samuel de Champlain;‏ בין 1567 ל-1570 – 25 בדצמבר 1635) היה חוקר וקרטוגרף, אבי צרפת החדשה ומייסדה, וכן אביה-מייסדה של קוויבק, הפרובינציה דוברת הצרפתית של קנדה. נולד בעיירה יֶר-בְּרוּאָז' שבחוף המערבי של צרפת. אמו הייתה כפי הנראה הוגנוטית. הגיע לראשונה לחופי צפון אמריקה במאי 1603, כחבר במשלחת שעסקה בסחר פרוות. עם חזרתו לצרפת כתב דוח תחת הכותרת: "פראים: או מסעו של סמואל שמפלן, מברואז', בצרפת החדשה בשנת 1603" (Des Sauvages: ou voyage de Samuel Champlain, de Brouages, faite en la France nouvelle l'an 1603). באביב 1604, בעידודו של המלך אנרי הרביעי, חזר לאזור ופתח בניסיונות התיישבות שלא עלו יפה. מיעוט המתיישבים הקשה על הקמת יישובים מבוססים, שיחזיקו מעמד בחורף הקנדי הקשה. ב-3 ביולי 1608 הגיע שמפלן ל"נקודת קוויבק" שעל גדת נהר סנט לורנס, והקים שם אתר מבוצר בשם קוויבק, לימים העיר קוויבק סיטי. הקבוצה שבאה עם שמפלן מנתה עשרים ושמונה, שמהם שרדו רק שמונה את החורף. (רוב הנפטרים מתו מצפדינה, מיעוטם מאבעבועות שחורות ומקור). בשנים שלאחר מכן יצר דה שמפלן קשרים עם האלגונקווינים ועם שבטים אחרים שחיו באזור הנהר. הוא ניצל את ידידותו איתם כדי לחקור את מרחבי השטח, ובין היתר גילה את אגם שמפליין (Lake Champlain), אגם הנמצא כיום בתחומי ארצות הברית (במדינות ורמונט וניו יורק), אך נקרא על שם מגלהו. תוך כדי מסעותיו נכנס לעימות עם שבטים אינדיאנים יריבים מבני המקום הנמנים עם האירוקוי . ב-1612, לבקשתו של שמפלן, מינה המלך לואי ה-13 מושל צבאי בדרגת לויטננט-גנרל לאזור קוויבק. לאחר מותו של זה, מונה שמפלן עצמו למושל, וכיהן בתפקיד זה עד 1627. הוא המשיך במסעות החקר וגילה את נהר אוטווה ואת אגם אָטִיגְווֹטוֹ (כיום ימת יורון). שמפלן מת ערירי ב-25 בדצמבר 1635. מקום קבורתו לא נודע. מדיה וקבצים בנושא סמואל דה שמפלן בוויקישיתוף סמואל דה שמפלן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי סמואל דה שמפלן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) סמואל דה שמפלן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סמואל דה שמפלן (1574-1635), דף שער בספרייה הלאומית