laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלגוריתם גרצל

אלגוריתם גרצל הוא אלגוריתם עיבוד אותות ספרתי (DSP) המזהה מרכיבי תדר באות. האלגוריתם פורסם על ידי ד"ר ג'רלד גרצל ב-1958. בניגוד לאלגוריתם FFT שמחשב רכיבי תדר בנקודות שמחולקות באופן שווה לאורך רוחב הסרט של האות, אלגוריתם גורצל מאפשר התמקדות בתדר ייחודי, ודורש עבור כל תדר מבוקש כ-6N חישובים. המדד להעדפת אלגוריתם הFFT יהיה כאשר M הוא מספר פסי התדר הנדרשים. במקרה שלנו M שווה לכל היותר 8 ועבור 777 דגימות האלגוריתם של גרצל כבר יותר יעיל. כמו כן FFT מחייב כמות דגימות שהיא בדיוק חזקה שלמה של 2 ואחסון של טבלאות ערכים של פונקציות הקוסינוס והסינוס הדרושות לחישוב, ובכך המימוש שלו מורכב יותר ודורש יותר שורות קוד. אחד השימושים החשובים של אלגוריתם גרצל הוא זיהוי טונים בטלפוניה (DTMF), על ידי איתור מרכיבי התדר שמכיל האות. צורת העבודה של האלגוריתם היא חישוב נוסחת נסיגה התלויה בערכי דגימות קודמות. המשוואה לחישוב הסדרה היא: (s(n) = x(n)+2cos(2πω)s(n−1)−s(n−2 כאשר, ערכי הדגימות (s(-2) ,s(-1 שווים לאפס. עבור ערך ידוע של ω מדובר בחיבור אחד חיסור אחד והכפלה אחת. האלגוריתם מממש מסנן IIR מסדר שני כאשר במוצא אמורים להתקבל ערכי ה DFT של האות. צורת העבודה היא כדלהלן: התמרת Z של המשוואה תהיה: S ( z ) X ( z ) = 1 1 − 2 cos ⁡ ( 2 π ω ) z − 1 + z − 2 = 1 ( 1 − e + 2 π i ω z − 1 ) ( 1 − e − 2 π i ω z − 1 ) {\displaystyle {\frac {S(z)}{X(z)}}={\frac {1}{1-2\cos(2\pi \omega )z^{-1}+z^{-2}}}={\frac {1}{(1-e^{+2\pi i\omega }z^{-1})(1-e^{-2\pi i\omega }z^{-1})}}} אם נעביר את התוצאה במסנן הבא: Y ( z ) S ( z ) = 1 − e − 2 π i ω z − 1 {\displaystyle {\frac {Y(z)}{S(z)}}=1-e^{-2\pi i\omega }z^{-1}} התוצאה לאחר שני המסננים תהיה: S ( z ) X ( z ) Y ( z ) S ( z ) = Y ( z ) X ( z ) = ( 1 − e − 2 π i ω z − 1 ) ( 1 − e + 2 π i ω z − 1 ) ( 1 − e − 2 π i ω z − 1 ) = 1 1 − e + 2 π i ω z − 1 {\displaystyle {\frac {S(z)}{X(z)}}{\frac {Y(z)}{S(z)}}={\frac {Y(z)}{X(z)}}={\frac {(1-e^{-2\pi i\omega }z^{-1})}{(1-e^{+2\pi i\omega }z^{-1})(1-e^{-2\pi i\omega }z^{-1})}}={\frac {1}{1-e^{+2\pi i\omega }z^{-1}}}} בחזרה למישור הזמן נקבל: y ( n ) = x ( n ) + e + 2 π i ω y ( n − 1 ) = ∑ k = − ∞ n x ( k ) e + 2 π i ω ( n − k ) = e + 2 π i ω n ∑ k = − ∞ n x ( k ) e − 2 π i ω k {\displaystyle y(n)=x(n)+e^{+2\pi i\omega }y(n-1)=\sum _{k=-\infty }^{n}x(k)e^{+2\pi i\omega (n-k)}=e^{+2\pi i\omega n}\sum _{k=-\infty }^{n}x(k)e^{-2\pi i\omega k}} , או בעצם DFT מוכפל בגודל קבוע. כדי לקבל רק את ה DFT במוצא נגדיר: {(X(ω) = y(N − 1)e^{−2πiω(N − 1)} = (s(N − 1) – e^{−2πiω}s(N − 2))e^{−2πiω (N − 1 כאשר (y(N-1 הוא מוצא המסנן עבור N דגימות בשימוש עם הגדרת המסנן השני. מכיוון ש ω הוא התדר הדיגיטלי ביחידות של מחזורים הנדרשים למטרת דגימה אחת, אזי ωN הוא גודל שלם, k. נובע מכך שניתן לפשט את המשוואה ל: (X(ω) = (s(N − 1) – e^{−2πiω}s(N − 2))e^{+2πiω} = e^{+ 2πiω}s(N − 1) − s(N − 2 אם נחשב את הערך המוחלט של המוצא נקבל: (X(ω)X'(ω) = s(N − 2)² + s(N − 1)² − 2cos(2πω)s(N − 2)s(N − 1
תצוגה אלקטרופורטית

תצוגה אלקטרופורטית (אנגלית: Electrophoretic Display) היא טכנולוגיית תצוגה היוצרת תמונות על גבי מסך על ידי סידור חלקיקי צבען צמיגיים וטעונים חשמלית, המורכבים ממולקולות גדולות שאינן מסיסות (חלקיקים קולואידיים), באמצעות הפעלה סלקטיבית של שדה חשמלי. לשיטה זו שני יתרונות בולטים: היא חסכונית בחשמל והקריאה בה נוחה כקריאה מנייר. החיסכון בחשמל נובע מכך שהיא צורכת חשמל רק כשהתצוגה משתנה. גם למראה דמוי הנייר יתרון רב, בכך שהוא מאפשר קריאה ממושכת ללא התעייפות, והתצוגה ברורה גם לאור השמש. מסיבות אלו, הטכנולוגיה משמשת קוראי ספרים אלקטרוניים ומכונה לעיתים גם "נייר אלקטרוני", או "דיו אלקטרוני". היישום הפשוט ביותר של התצוגה האלקטרופורטית, כולל חלקיקי תחמוצת טיטניום, שקוטרם כמיקרומטר אחד, המורחפים בתוך שמן. לשמן מוסיפים צבע כהה, וחומרים פעילי שטח הגורמים לטעינת החלקיקים המורחפים. את התרחיף מניחים בין שני לוחות מוליכים, קדמי ואחורי, המרוחקים זה מזה 10 עד 100 מיקרומטר. שדה חשמלי המושרה ביניהם, גורם לחלקיקי התחמוצת להיצמד לאחד הלוחות, בהתאם לכיוון השדה. כאשר החלקיקים צמודים לצד הקדמי, נראה ההתקן לבן, בשל החזרת האור מחלקיקי התחמוצת. ואילו כאשר הם צמודים לצד האחורי, נראה ההתקן שחור, בשל הצבע שהוסף לשמן. על ידי חלוקה של התקן כזה לאזורים שניתן לשלוט בשדה בכל אחד מהם בנפרד ניתן ליצור מערך נקודות (Dot matrix) המשמש כצג. ניתן להציג באמצעות טכנולוגיה זו גם צבעים, כאשר מוסיפים פילטרים של צבעי RGB. מדיה וקבצים בנושא תצוגה אלקטרופורטית בוויקישיתוף
ליגת העל המזרח-גרמנית

האוברליגה של גרמניה המזרחית (בגרמנית: DDR-Fußball-Oberliga, הליגה הבכירה בגרמניה המזרחית) הייתה ליגת הכדורגל הבכירה בגרמניה המזרחית עד לאיחוד גרמניה בשנת 1990. הליגה, שפעלה במקביל לבונדסליגה של גרמניה המערבית, הכילה את הקבוצות הטובות ביותר בגרמניה המזרחית, כאשר בכל עונה התחלפו הקבוצות הפחות טובות בטבלה עם הקבוצות הטובות ביותר בליגת המשנה. האוברליגה של גרמניה המזרחית החלה לפעול בשנת 1950 כ"התאחדות הכדורגל המזרח גרמנית הבכירה" (בגרמנית: Deutscher Sportausschuss Oberliga). כאשר הליגה עברה שינויים בתחילה והגיעה לפורמט הסופי שלה בשנת 1958, פורמט שהמשיך עד לאיחודה של גרמניה בשנת 1990. בעונת ההקמה, בעונת 1949/50, היו בליגה זו 14 קבוצות כאשר בסוף העונה הודחו 2 הקבוצות הפחות טובות והוחלפו בשתי קבוצות מליגת המשנה. בארבע השנים שלאחר מכן שונה כל הזמן מספר הקבוצות בליגה זו, מספרים שנעו בין 17 ל-19 קבוצות ו-3 או 4 קבוצות שירדו ליגת המשנה. כאשר בעונת 1954/55 התייצבה הליגה ונותרה במבנה אחד עד לסיומה, מבנה בו ישנן 14 קבוצות בכל עונה ושתיים מוחלפות בסוף העונה. בתחילה, הונהגה הליגה בשיטת סתיו-עד-אביב, כנהוג בגרמניה המערבית השכנה. מ-1956 ועד 1960, שיטת המשחקים שהייתה נהוגה במדינות ברית המועצות, של משחקים לפי עונה קלנדרית, הייתה נהוגה. ההעברה גרמה לביטול עונת 1955 במהלך העונה, ואף על פי שלא הוכרזה אף אלופה באופן רשמי, ויסמוט קארל מרקס שטאט הייתה בראש הדירוג עם הפסקת הליגה. עונת 1961/62 הייתה העונה האחרונה בסידור החדש והסידור שונה שנית לשיטה הקודמת, ובשל השינוי התארכה הליגה ל-39 משחקים במקום 26 משחקים כצפוי ולכן פגשה כל קבוצה את שאר הקבוצות שלוש פעמים, אחת בבית, אחת בחוץ ואחת במגרש נייטרלי. אחרי האיחוד עם גרמניה המערבית, הפכה הליגה הבכירה של גרמניה המזרחית לחלק מסבב הליגות של גרמניה המערבית. ליתר דיוק, הפכה הליגה של גרמניה המזרחית לליגה הגרמנית השנייה-מחוז צפון ובעונת 1990/91, העונה האחרונה למעשה של הליגה המזרח גרמנית, היא שוחקה כאחת מהליגות הגרמניות ושתי הקבוצות המובילות באותה העונה, הנזה רוסטוק ודינמו דרזדן הועלו בעונה שלאחר מכן לבונדסליגה ובכך הפכו לשתי הקבוצות הראשונות מגרמניה המזרחית להשתתף בה. הקבוצות ששיחקו בליגה בעונה האחרונה לקיומה (1990/1991) היו: דינמו ברלין, הנזה רוסטוק, דינמו דרזדן, רוט-וייס ארפורט, אנרגי קוטבוס, האלשר כמיה, פ.צ. קמניצר, קארל צייס יינה, לוקומוטיב לייפציג, שטאל ברנדנבורג, אייזנהוטנשטאטר שטאל, פ.צ. מגדבורג, זאקסן לייפציג, ויקטוריה 91 פרנקפורט. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע המזרח-גרמני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי מזרח גרמניה מזרח גרמניה ← גרמניה בונדסליגה (התמזגות לתוך הבונדסליגה הגרמנית לאחר איחוד גרמניה) מדיה וקבצים בנושא ליגת העל המזרח-גרמנית בוויקישיתוף השינוי מאליפות סתיו-אביב לאליפות לפי שנה קלנדרית אירע בשנה זו ולכן לא הוכרזה אלופה, אך ויסמוט קארל מרקס שטאט הייתה במקום הראשון בטבלה עם עצירת הליגה. שינוי הפורמט משנה קלנדרית לסתיו-אביב, לא הוכרזה אלופה. הליגה הוארכה ל-39 משחקים.
מניה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מניה – מושג כלכלי מאניה – הפרעה נפשית מנייה – ספירה תשלום מבוסס מניות – תשלום לזכאים באמצעות מניות
מילפיורי

מילפיורי (באיטלקית: Millefiori - "אלף פרחים") היא טכניקת להכנת יצירות אמנות מזכוכית. נקראת גם מורין Murrine, בהיותה בשימוש בעיקר במוראנו. במחצית השנייה של המאה ה-15 לפנה"ס פותחה במסופוטמיה טכניקה ליצירת כלים ותכשיטים עתירי צבע מזכוכית. טכניקה זו התפתחה מאוד במצרים העתיקה והגיעה לשיא פריחתה בסדנאות ההלניסטיות והרומיות. שמה היה "זכוכית הפסיפס". ישנם שלושה שלבים ליצור דוגמאות זכוכית הפסיפס; ראשית, מצמידים כמה מוטות זכוכית בצבעים שונים לפי הדגם הרצוי ומתיכים אותם יחדיו למוט אחד בעל צבעים רבים. שנית, מותחים את המוט המורכב בעזרת צבת עד שמתקבל חוט ארוך ודק. צורת הדגם שעוצב קודם לכן נשמרת אך הוא הולך וקטן. בשלב השלישי והאחרון, חותכים את המוט הצבעוני לפרוסות דקות, שעל פניהן מתקבל ציור דו-ממדי. בעת האחרונה הועתקה הטכניקה לשימוש בחומרים רכים כמו בצק סוכר וחימר פולימרי. החימר הפולימרי הפופולרי בשימוש אמנים ומעצבים בני זמננו רך מטבעו ועל כן את פעולת ה"התכה" והצמצום מבצעים בגלגול ובהידוק ידניים המקנים תוצאות חדות מדויקות ועשירות יותר מן הזכוכית. במקור, הטכניקה העתיקה אומצה כדי לעקוף את האיסור שהטיל הקיסר קונסטנטינוס בשנת 313 לפני הספירה על שיבוץ עלי זהב בעבודות זכוכית. ברבות השנים התגלגלה הטכניקה למקומות רבים ומגוונים בעולם עד לנחיתתה במאה ה-14 באי מוראנו בוונציה שבאיטליה. בגלגולה הנוכחי שמהּ "מילפיורי" – אלף פרחים באיטלקית, על שם הדוגמה הצבעונית המפורסמת. מילפלר (Mille-Fleurs) - מונח המתייחס לרקע עמוס ציורי פרחים מוראנו Durant Imboden, Murano, the Glass Island, Venice for Visitors מילפיורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) A Stunning Technique: Millefiori, Made Murano Glass-סדנא לעבודות זכוכית מורנו, ‏אפריל 2022
חוה רוזנברג

חוה רוזנברג (נולדה בשנת ה'תש"ך, 1960) היא סופרת חרדית ישראלית. רוזנברג נולדה בירושלים, בתו של הרב שמואל וינברג, שהיה מראשי החינוך העצמאי, ונכדתו של האדמו"ר מסלונים, רבי אברהם וינברג (השלישי). החלה את דרכה כמורה לספרות בבית ספר מטרסדורף בירושלים, ואחר כך לימדה קורסים לספרות ולכתיבה בבתי המורה בישראל. בעברה אף עסקה בכתיבת מחזות. כיום היא עורכת עיתון הילדים של "המודיע" - "המודיע הצעיר", ומלמדת באופן פרטי כתיבה יוצרת. רבות מהכותבות ומהסופרות במגזר החרדי הן תלמידותיה. בנוסף משמשת רוזנברג כמרצה מבוקשת בקרב ציבור הנשים החרדיות, והיא מוזמנת רבות לערבי נשים. הרצאותיה עוסקות לרוב בהתמודדות אמונית פסיכולוגית עם קשיי החיים, כשהרצאתה בדרך כלל בנויה כסיפור. רוזנברג עובדת גם כמטפלת אישית בנשים. רבים מסיפוריה ראו אור כסיפור בהמשכים בעיתונים החרדיים "המודיע", "זרקור", "משפחה" ו"בקהילה", ואחר כך יצאו לאור כספר. סיפוריה נסובים אודות דמויות חרדיות שנתקלות בקשיים כלכליים, רגשיים ואחרים. מאפיין מרכזי של כתיבתה הוא שילוב של קטעי הגות ומחשבה רבים שהיא שמה בפה גיבוריה, או כקטעים נטולי הקשר עלילתי אך בעלי הקשר רעיוני. רוב ספריה מיועדים למבוגרים ולנוער, אך היא כתבה גם לילדים. שמות העט שלה הם: חני רוזן, א. שרי, אלישבע שין, נאווה, תמר נון במוסף 'קטיפה' של "יתד נאמן" ונעמה שתחתיו מתפרסמים סיפורים בהמשכים במוסף 'בתוך המשפחה' של 'משפחה' העוסקים בנושא התמודדות עם זוגיות, שלום בית וגירושין. רוזנברג התאלמנה בשנת 2005. מתגוררת בשכונת ארזי הבירה בירושלים. גיסה הוא רבי אברהם וינברג, האדמו"ר מסלונים. אולי זאת הרוח רק בלחש פקעת בין הטיפות על אש נמוכה תשעים ותשע כל הסיכויים לחוד וביחד הכל יכול לקרות שריקות קו השבר ותמיד לבחור לחצוב בסלע עשרים ושמונה שורות אם אתה לא שם למה שתיים זה לא יכול להיות שוברים שתיקה רק לא זה (קטיפה) סירות נייר במים (המודיע הצעיר) כל שנה בסתיו כשצרבו החולות דם כחול רק לומר שלום שתי סיכות ביטחון (התפרסם במשפחה, בשם העט 'נאווה') הלילה הולך בשדרות (התפרסם בבקהילה, בשם העט 'אלישבע שין') לא דקה הדממה איך חלפו ציפורים שתיקה או שתיים 22 נדרים (בשם העט 'נעמה') הדמעה הזו מיותרת (בשם העט 'נעמה') אלף סודות וסוד (בשם העט 'נעמה') הלוואי ירד שלג (בשם העט 'נעמה') אל תשכח את השמיר (בשם העט 'נעמה') ככה לא תדע (בשם העט 'תמר נון') סוליסטית (מזרקור, בשם העט 'חני רוזן') על הקצה ולמקומו (קטיפה) ארבע ודמעה (קטיפה) אקס פרטה רשימת הפרסומים של חוה רוזנברג, בקטלוג הספרייה הלאומית חוה רוזנברג, דף שער בספרייה הלאומית
לוקאנים

הלוקאנים הם עם איטלי עתיק שישב בחבל לוקאניה, כיום מחוז בזיליקטה. הלוקאנים פלשו לאזור בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס וגירשו את תושביו המקוריים אל ההרים שמצפון. הפולשים התיישבו במרכז האזור, וזאת עקב היותם של חופי המחוז מיושבים בצפיפות על ידי קולוניות יווניות חזקות. הלוקאנים דיברו שפה הדומה לשפת תושבי איטליה הקדומים. לפי תיאוריו של ההיסטוריון סטראבון, ניהלו הלוקאנים דמוקרטיה חוקתית. בקומץ הכתבים והמטבעות אשר נמצאו באזור ומתוארכים לתקופת הלוקאנים נעשה שימוש ביוונית כשפת הכתיבה. החל מהמאה ה-3 לפנה"ס החלו הלוקאנים סובלים מהטרדות מצד שכניהם היוונים, אשר נהנו מתמיכת מדינת אפירוס. בשנת 298 לפנה"ס כרתו הלוקאנים ברית עם רומא, שהחלה להשפיע על התרבות הלוקאנית. אולם בשנת 281, כאשר נחת פירוס מלך אפירוס בחופי איטליה, חזרו הלוקאנים בהם והיו הראשונים להודיע על תמיכתם בו. משעזב פירוס במפתיע השתעבדה לוקאניה לרומא במלחמה אשר נמשכה כ-10 שנים. האיבה לרומא, שהפכה לטבעם של הלוקאנים, הביאה אותם לתמוך בצבאותיו של חניבעל במהלך המלחמה הפונית השנייה (216 לפנה"ס), תמיכה שהביאה הרס רב על המחוז מצד שני הצבאות אשר ניהלו בו חלק מקרבותיהם. במלחמת בעלות הברית בשנים 90 -89 לפנה"ס שוב חברו הלוקאנים לאויבי רומא, ולחמו ברומא לצד שבטים אחרים, כמו הסאמניטים, ועד מהרה הוכרעו. לוקאניה מעולם לא התאוששה מהאסונות שניחתו עליה במהלך המלחמות. נטישת היוונים את מושבותיהם, והמלריה אשר החלה פושטת בדרום איטליה, הביאו את המחוז לשפל כלכלי ותרבותי אשר נמשך למעשה עד לימינו.
קתדרלת סנליס

קתדרלת סנליס (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame de Senlis) היא קתדרלה קתולית בסנליס, צרפת. הקתדרלה בנויה בסגנון גותי מוקדם. הקתדרלה נבנתה בשנים 1153–1191 בסגנון גותי מוקדם ומקורה בקמרון בעל 6 צלעות. האפסיס נתמך על ידי תמיכות דואות. במאה ה-13 נוסף לה צריח מחודד על המגדל הדרום המערבי. בית הרוחב נבנה מחדש בשנים 1530–1556 בסגנון גותי לוהב (Flamboyant) אחרי שניזוק בשרפה, והשערים הצדדים יחד עם הקפלות המזרחיות גם הם מתקופה זו. הקתדרלה שימשה כמושב הבישוף של סנליס עד שבישופות זו בוטלה בקונקורדאט של 1801 בה הועברה להיות תחת חסותה של הדיוקסיה של בובה. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת סנליס בוויקישיתוף זביגנייב הרברט, ברברי בגן – זכרונות מוולואה – סנלי אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת סנליס ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרכמון

דרכמון או אדרכון היה מטבע זהב במשקל כ-8.5 גרם בו נעשה שימוש בממלכת פרס ושכנותיה. שם המטבע בפרסית היה דאריק. היוונים ייחסו את מקורו לשם המלך דאריוס (דריווש) שלו יוחסה לראשונה טביעת מטבעות זהב ששימשו ברחבי ממלכתו, ומשם התפשטו גם ליוון. סברה אחרת היא שמקורו הוא במילה הפרסית dari שמשמעותה "מוזהב". על המטבע מוטבעת דמות המלך הפרסי עם קשת וחצים. המטבע נזכר מספר פעמים בספרי עזרא ונחמיה. מטבע בשם זה מוזכר כבר במקרא: ”וַיִּתְּנוּ לַעֲבוֹדַת בֵּית-הָאֱלֹהִים זָהָב כִּכָּרִים חֲמֵשֶׁת-אֲלָפִים וַאֲדַרְכֹנִים רִבּוֹ וְכֶסֶף כִּכָּרִים עֲשֶׂרֶת אֲלָפִים וּנְחֹשֶׁת רִבּוֹ וּשְׁמוֹנַת אֲלָפִים כִּכָּרִים וּבַרְזֶל מֵאָה-אֶלֶף כִּכָּרִים” (ספר דברי הימים א', פרק כ"ט, פסוק ז'). הסברה המקובלת בחקר המקרא היא כי ספר זה חובר בתקופת השלטון הפרסי, והמחבר תיאר ממון במונחים שהיו מקובלים בזמנו. למילה העברית דרכמון יש קשר אטימולוגי גם לשם המטבע היווני דרכמה, אף שזה היה מטבע מכסף בשווי נמוך יותר, וכן למטבע הערבי דירהם ולמטבע הארמני דראם. מטבע זה שימש כמס שנתי שהעלה כל יהודי בוגר מתושבי אלכסנדריה לבית המקדש בירושלים[דרוש מקור]. דרכמה מדיה וקבצים בנושא דרכמון בוויקישיתוף Daric, Encyclopedia Iranica Dram in McClintock and Strong Biblical Cyclopedia ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבושון

קבושון (מצרפתית cabochon או cabouchon) היא אבן חן שפניה הוחלקו ולוטשו לכדי צורה מעוגלת או סגלגלה, וזאת בניגוד לאבן חן שלוטשה כך ששטח הפנים שלה מורכב מפאות. הצורה המתקבלת היא בדרך כלל דמוית טיפה, החלק העליון קמור והחלק התחתון שטוח. הכינוי נוצר במאה ה-16 ומקורו מצרפתית עתיקה, caboche, כלומר ראש. ההחלטה ללטש את אבן החן "אַנ קבושון" ("en cabochon" כלומר בצורת קבושון) מתקבלת בדרך כלל כאשר אבן החן אטומה. לעומת זאת, את אבני החן השקופות מקובל ללטש כך שנוצרות פאות על פניהן. גם לקשיות האבן יש השפעה על ההחלטה כיצד ללטש את האבן. אבני חן שקשיותן נמוכה מ-7 בסולם מוס נשרטות בקלות, בייחוד מצורן דו-חמצני (סיליקה) המצוי באבק ובפסולת של תהליך הליטוש. עובדה זו תגרום לירידת ערכן של אבני חן שקופות. במקום זאת מלטשים את האבנים כקבושון, צורה שבה שריטות המצויות על פני האבן מיטשטשות. מקרה יוצא דופן שבו תועדף צורת הקבושון על פני ליטוש פאות גם באבנים שקופות שקשיותן גדולה מ-7 הוא כשהאבן מציגה תופעת אסטריזם (תופעה אופטית דמוית כוכב קורן) באבנים כמו ספיר קורן או כשהאבן מציגה את תופעת עין החתול (מצרפתית שטויאן – תופעת אופטית דמוית עין חתול על פני האבן), כדוגמת סימופאן. באבנים מסוג זה ליטוש בצורת כיפה מדגיש את התופעה האופטית של הכוכב או של העין שלא ייראו אם האבן תלוטש בצורת פאות. הצורה המקובלת לחיתוך קבושונים היא סגלגלה. הן משום שהעין האנושית אינה רגישה לעיוותים א-סימטריים קלים בצורה הסגלגלה (וזאת בניגוד לצורת הכדור), והן משום שיחד עם צורת הכיפה יש לאבן צורה מושכת. התהליך המקובל הוא חיתוך לוח של הסלע הגולמי וסימון הצורה תוך שימוש בתבנית. בדרך כלל, משתמשים בחרט מאלומיניום לסימון זה כי הקווים שהוא יוצר לא נמחקים תוך כדי תהליך החיתוך. לוח הסלע נחתך קרוב לקו המסומן ואז "מכורסם" עד הקו. מטרת הכרסום היא לזרז את תהליך עיצוב צורת האבן. הסיבה לכך היא שלהב מסור החיתוך מצופה באבקת יהלומים, בעוד שהליטוש מתבצע עם דיסק ליטוש עשוי קרביד הצורן. מסור היהלום חותך מהר ונקי יותר, ומתבלה לאט יותר מדיסק הליטוש. מהרגע שפיסת האבן נחתכה וכורסמה, נוהגים להרכיבה על ידית המסייעת להמשך התהליך, על ידי הדבקת האבן בעזרת שעווה על מוט עץ קטן. אז האבן משוייפת עד הקו, הקצוות משוייפים על מנת ליצור את השיפוע ובסוף חלקה העליון של האבן מלוטש על מנת ליצור כיפה אחידה. איך להכין קבושון. תמונות המסבירות איך מתבצע התהליך. במקור מצרפתית תיכונה (moyen français)‏ caboche פירושו ראש + הסיומת המקטינה on
קבוע פלאנק המצומצם

קבוע פלאנק המצומצם או קבוע דיראק (Reduced Planck constant או Dirac constant), המסומן ℏ (קרי: h-bar) וקרוי על שם פול דיראק, הוא קבוע פיזיקלי השווה ליחס בין קבוע פלאנק לבין פעמיים המספר פאי: ℏ = h 2 π {\displaystyle \hbar ={\frac {h}{2\pi }}} הקבוע פלאנק המצומצם קטן בכסדר גודל מקבוע פלאנק: ℏ h = 1 2 π ≈ 0.159 {\displaystyle {\frac {\hbar }{h}}={\frac {1}{2\pi }}\approx 0.159} קבוע פלאנק המצומצם משמש כאשר רצוי לדון בתדירות הזוויתית של המערכת הנמדדת, להבדיל מתנע זוויתי, אותו קבוע פלאנק מייצג. קבוע פלאנק המצומצם נמדד ביחידות של פעולה (או תנע זוויתי) חלקי זווית: ħ = ‎1.054571817×10-34‎ J⋅s/rad = ‎6.582119853×10-16‎ eV⋅s/rad קבוע פלאנק המצומצם הוא יחידת המידה של ספין. כך, לדוגמה, אם לחלקיק יש ספין של 1, כמו לפוטון ולגלואון, פירוש הדבר שהספין שלו הוא 1 ħ. חלקיקים עם ספין 1⁄2, כמו כל הפרמיונים היסודיים, הם בעלי ספין של 1⁄2 ħ. לכל החלקיקים הקואנטיים, ללא יוצא מן הכלל, יש ספין שהוא כפולה שלמה או חצי שלמה של קבוע פלאנק המצומצם. בסדרת הטלוויזיה "דברים מוזרים", נעשה שימוש בקבוע פלאנק המצומצם כקוד עבור כספת. קבוע פלאנק תדירות זוויתית ספין פיזיקת חלקיקים
סמל אנדורה

סמל אנדורה קיים מזה מאות שנים, אך אומץ על ידי המדינה באופן רשמי רק בשנת 1969. הסמל מפר את הכלל ההרלדי הבסיסי המוכר כחוק הטינקטורה, ולפיו "אין לשים מתכת על גבי מתכת, או צבע על גבי צבע". בסמל ארבעה לוחות: הלוח הראשון, מצנפת בישוף זהובה עם קווי כסף ומאחוריה מטה כמורה (עבור La Seu d'Urgell). הלוח השני, שלושה מוטות אדומים על זהב (עבור Foix). הלוח השלישי, שתי פרות אדומות על זהב (עבור Béarn). הלוח הרביעי, ארבעה מוטות אדומים על זהב (עבור אראגון). מתחת ללוחות מופיע בלטינית המוטו של אנדורה: "Virtus Unita Fortior" שתרגומו "מעלות מאוחדות חזקות יותר". דגל אנדורה המנון אנדורה מדיה וקבצים בנושא סמל אנדורה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרביץ

תרביץ הוא כתב עת מדעי במדעי היהדות היוצא לאור בעברית, רבעון הרואה אור ארבע פעמים בשנה, על ידי המכון למדעי היהדות (כיום ע"ש מנדל) באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא יוצא לאור מאז שנת 1929 ונחשב לאחד מכתבי העת החשובים בתחומו. מקור השם הוא מהמשמעות המילונית של "תרביץ" כאקדמיה ומקום לימוד. תרביץ עוסק בנושאי יהדות, חקר המקרא, התלמוד, הקבלה, מנהגי ישראל, היסטוריה יהודית, ביבליוגרפיה עברית ועוד. הרבעון יצא לאור לראשונה בתשרי תר"ץ (1929), בעריכתו של פרופ' יעקב נחום אפשטיין. השתתפו בכתיבתו אישים נודעים בתחומי מדעי היהדות, ובהם גם כאלו שהרבו לכתוב בו בקביעות, כמו גרשם שלום, שאול ליברמן, שמחה אסף, חנוך אלבק ואחרים. מאמרים מרכזיים מתוכו הודפסו גם כתדפיסים בנפרד, או כונסו על ידי כותביהם לספרים. בשנת ה'תרצ"ה הוקדש כתב העת לנושא הרמב"ם, ונקרא: ספר הרמב"ם של התרביץ: למלאת שמונה מאות שנה ליום הולדתו, י"ד בניסן ד"א תתצ"ה - י"ד בניסן הא אלפים תרצ"ה. המוציא לאור הנוכחי הוא הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, שעל יד האוניברסיטה העברית. כללי האזכור של כתב העת אומצו ביחס למקורות המשפט העברי על ידי כמה מכתבי העת המשפטיים של אוניברסיטאות ישראליות. בשנת 2011 הועלו גיליונות תרביץ שיצאו עד 2006 למאגר המקוון JSTOR במסגרת פרויקט משותף של JSTOR עם הספרייה הלאומית וספריית אוניברסיטת חיפה. תר"ץ–תשי"ב – יעקב נחום אפשטיין תשט"ו–תשכ"ט – חיים שירמן תשל"א–תשמ"א – אפרים אלימלך אורבך תשמ"ב–תשמ"ו – יוסף דן, משה דוד הר ומנחם הרן תשמ"ז–תשנ"א – משה אידל, יוסף יהלום ודוד רוזנטל תשנ"ב–תשנ"ו – זאב הרוי, יוסף קפלן, וישראל מ' תא-שמע תשנ"ז–תשס"ח – מרדכי כוגן, יעקב אלבוים וירחמיאל ברודי תשס"ח–תשע"ב – יעקב אלבוים, יוסף הקר, שלמה נאה תשע"ב–תשע"ד – חוה טורניאנסקי, מנחם כהנא, ישראל יובל תשע"ד–תשע"ט – שולמית אליצור, מנחם קיסטר, קטרינה ריגו תש"ף–תשפ"ג – רוני גולדשטיין, שלמה נאה, שרית שליו-עיני, משה הלברטל החל מתשפ"ג – יהונתן גארב ומיכאל סיגל גיליונות "תרביץ" במאגר JSTOR (הצגת דף זה מתאפשרת לאחר הזדהות באתר הספרייה הלאומית, וכניסה לכתב עת כלשהו בדף המוצג. הרישום לאתר הספרייה הוא חינם) עמוד כתב העת תרביץ באתר המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית, כולל סריקות של מספר כרכים שהתפרסמו בשנים האחרונות תרביץ, בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS) לקט מאמרים מתוך "תרביץ", באתר "מקראנט" מידע על תרביץ בקטלוג הספרייה הלאומית על פי תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף פ"ב, עמוד ב' וראו גם מדרש תנחומא תזריע י"ג ט': ”ועשו תרבץ לתורה” כללי האזכור האחיד בכתיבה המשפטית, מהדורה שלישית, כלל 28.1, עמ' 49 Hebrew Journals Pilot Project באתר JSTOR
אפימר

בכימיה, אפימרים הם דיאסטריאומרים של חומר השונים בקונפיגורציה המרחבית רק באחד מתוך כמה מרכזים כיראלים, בדרך כלל אטומי פחמן. לדוגמה, הסוכרים α-glucose ו-β-glucose הם אפימרים. ב-α-glucose קבוצת ההידרוקסיל על אטום הפחמן הראשון (הפחמן האנומרי) בעמדה אקסיאלית (בניצב למישור הטבעת). ב-β-glucose קבוצת ההידרוקסיל בעמדה משוונית (במקביל למישור הטבעת). המולקולות הן אפימרים וגם אנומרים. במקרה זה β-D-glucopyranose ו-β-D-mannopyranose הם אפימרים (אך לא אנומרים), כי ההבדל היחיד ביניהם הוא בסטריאוכימיה בפחמן מספר 2. בנומנקלטורה הכימית, לחבר אחד בזוג האפימרים מתווספת התחילית "-epi" - לדוגמה quinine (כינין) ו-epi-quinine. הגדרה לפי "ספר הזהב" של ארגון IUPAC Structure of the glucose molecule seen using Chime
פארק מנחם בגין

פארק מנחם בגין הוא פארק בדרום תל אביב-יפו, נקרא על שם מנחם בגין. אחזקת הפארק ותפעולו נעשים באחריות חברת גני יהושע המנהלת גם את פארק הירקון. הפארק ממוקם צפונית ומזרחית לנחל איילון בין השדות החקלאיים של מקוה ישראל לשכונת הארגזים וכפר שלם. הפארק תוכנן על ידי אדריכל הנוף צבי דקל ומשתרע על 1,000 דונם אך כיום רק 500 דונם מתוכו מפותחים. בעתיד אמור פארק זה להשתלב בפארק אריאל שרון ע"ש אריאל שרון. הפארק נפתח לקהל בשנת 1988, ונקרא תחילה "פארק דרום" משום שמיקומו בדרום תל אביב. בפארק נמצא המתקן היחיד בישראל לסקי מים בעזרת כבלים. כמו כן בפארק אזורי מנגל, פינת חי, אגמים מלאכותיים, מדשאות ומשטח החלקה על גלגיליות. בפארק קיימים עצי שקמה עתיקים אשר שולבו עם צמחיית הפארק. באוגוסט 2013 שופץ חלק ניכר מהפארק. בין היתר הוקמו בפארק מסלולי לשימוש מרוצי מכשולים ושופץ מתקן הסקי מים. להלן רשימה של בעלי חיים החיים בפינת החי בפארק. 1.אייל נקוד 2.יען מצוי 3. יעל נובי 4.תרנגול הבית 5.אמו 6.ארנבון מצוי 7.כבש הבית 8.סוס הבית 9.יאורית מצרית 10.ברווז מוסקבי 11.טווס מצוי 12.ברכייה 13.חסידה לבנה פארק בגין והסביבה סקי מים בכבלים מפת הפארק מדיה וקבצים בנושא פארק מנחם בגין בוויקישיתוף פארק מנחם בגין - פארק דרום, באתר חברת גני יהושע מפת פארק מנחם בגין, באתר חברת גני יהושע תוכניות פיתוח הפארק (כתבה ב"וואלה") צפריר רינת, פארק מנחם בגין בדרום תל אביב יפותח כגן ספורט, באתר הארץ, 18 ביולי 2010 סיון אבוקאי, אימון אישי: סקי מים למתחילים, באתר כלכליסט, 15 באוגוסט 2017 שלי פלדמן, עכבר העיר, ספורטיבים בעיר: פארק דרום מתחדש, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2013 ​ ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרוטאוס

האם התכוונתם ל... פרוטאוס (ירח) – אחד מירחיו של נפטון פרוטאוס (מיתולוגיה) – במיתולוגיה היוונית - אל ים בעל היכולת לשנות צורה פרוטיאוס מצוי – דו-חי אנדמי המצוי במערות הקרסטיות באלפים הדינריים פרוטאוס (דמות) – דמות בדיוניות מתוך המחזה "שני אדונים מוורונה" מאת ויליאם שייקספיר פרוטאוס (קומיקס) – דמות בדיונית מעולם האקס-מן בהוצאת מארוול קומיקס
האופרה הקלה בנגב

האופרה הקלה בנגב (LOGON - The Light Opera Group of the Negev) היא קבוצת תיאטרון הפועלת בנגב, המעלה מדי שנה מחזמר באנגלית ומופיעה איתו בבאר שבע וברחבי הארץ. הקבוצה נוסדה בשנת 1981, כאשר העלתה בעומר את האופרטה הקצרה "משפט המושבעים" של צמד היוצרים הבריטי גילברט וסאליבן. בהמשך הועלו אופרטות נוספות של הצמד כמו "הפיראטים מפנזאנס" ו"המיקאדו" . משנת 1996 ואילך מעלה הקבוצה מחזות זמר אמריקנים מפורסמים כמו "כנר על הגג", "אוקלהומה!", "שיר אשיר בגשם", "אנני אוקלי אשת לפידות", "נשקיני, קייט", "הלו, דולי!", "ברנשים וחתיכות", "גבירתי הנאווה", "אנני", "אל תוך היער", "צלילי המוסיקה" ועוד. אף על פי שהקבוצה כוללת גם כמה צברים ואנשים שמוצאם מארצות שונות, רוב חברי הקבוצה באים מארצות דוברות אנגלית והחזרות, כמו ההופעות, נערכות באנגלית. החזרות להצגות מתחילות בסוף אוגוסט, וההפקות עצמן עולות בפברואר-מרץ. בנוסף לבאר שבע, מציגה האופרה הקלה בנגב גם בתל אביב, נתניה, חיפה, ירושלים, אור עקיבא, מודיעין, כפר סבא, רחובות וערים נוספות. ארגוני צדקה שונים משתמשים במופעי האופרה הקלה למטרות גיוס כספים. אתר האינטרנט הרשמי של האופרה הקלה בנגב