laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אפוד מגן

אפוד מגן או שכפ"ץ (ראשי תיבות של שכבת פיצוץ), הוא סוג של שריון גוף מודרני אשר נועד להגן על פלג הגוף העליון של הלובש אותו, מפני כלי נשק כגון אקדחים, רובים ורובי ציד, ונתזים שנוצרים מחומרי נפץ כגון רימוני יד ונפילת פגזים ואף מנשק קר כגון סכינים וכדומה. אפודי המגן נלבשים לרוב על ידי כוחות משטרה, צבאות ושומרי ראש. חוץ מכוחות אכיפה, הפריט נלבש על ידי טרוריסטים, לוחמי גרילה ולפעמים גם חברי קבוצות פשעים מאורגנים. אפודי מגן הם סטנדרט בלוחמה צבאית והוכחו כיעילים בהגנה על לובשיהם מפני פגיעות קטלניות. ראשי מדינות לובשים אף הם לעיתים אפוד מגן דק מתחת לחליפה, וזאת בהוראת הגופים האחראים על אבטחתם. רוב אפודי המגן כיום עשויים מאריגי קוולאר או לוחות פלדה חסינת כדורים כגון פלדת AR 500 או חומרים מרוכבים דומים. לעיתים קרובות, אפודי מגן אלה מתוגברים בלוחות ממתכות שונות כגון פלדה או טיטניום, ומחומרים מלאכותיים כגון קרמיקה ופוליאתילן ("אפוד קרמי"). החומר הקשיח מרופד לרוב בבד הנעים יותר ללבישה. אפודי מגן קלים מגנים לרוב רק מרסיסים, ואינם מגנים כנגד קליעים. לעומת זאת, אפודים קשיחים וכבדים יותר, כגון אפודים קרמיים, מגנים כנגד קליעים מסוגים שונים, אך גם הם חדירים לקליעים גדולים ומתוחכמים יותר, ואינם מגנים באופן מלא כנגד ירי מטווח קצר. לבישת אפוד מגן מעלה באופן סטטיסטי את הסיכוי לשרוד מתקפת ירי, אך אינה מבטיחה שרידות, שכן הראש אינו מוגן. אפוד המגן מבצע את פעולת ההגנה על ידי כך שהוא מונע חדירה של הקליע אל הגוף. הדבר מתבצע על ידי כך שהקליע פוגע בשכבה של חומר קשה ובלתי חדיר. למרות זאת, האפוד אינו יכול למנוע את ספיגת התנע הגבוה של הקליע. התנע מועבר ברובו אל הגוף ויכול לגרום לגוף לעוף בכח אחורנית. אפוד טוב יבצע פיזור מקסימלי של הכח על פני שטח פנים גבוה ככל האפשר, וכך ה"מכה" שמקבל הגוף תפוזר והנזק הנגרם יהיה קטן יותר. אף על פי כך, האפוד לא יכול למנוע לגמרי נזקים פוטנציאליים לאיברים הפנימיים. רוב אפודי המגן אינם בעלי יכולת הגנה נגד כלי נשק אחרים כגון סכינים, חצים, דוקרני קרח וקליעים עם קצוות מחודדים. בנוסף, אפודי מגן אינם יכולים לעצור כדורים חודרי שריון. אפודי מגן שונים זה מזה באופן ההגנה והחומרים שמהם הם מורכבים וגם ברמת ההגנה שלהם (רמת הגנה מסמנת עד איזה סוג איום האפוד יכול להגן על הלובש אותו). ישנן שש רמות של אפודי מגן וכל רמה עוצרת את כל הקליברים שהרמות מתחתיה עוצרות וגם כדורים קצת יותר חזקים. רמה I : אפוד רמה אחת עוצר כדורים בקוטר של 380. ACP. ו 22x10 LR רמה IIA : אפוד רמה שתיים A עוצר כדורים בקוטר 9x19 מ"מ פרבלום, S&W .40 ו- 45. ACP. רמה II : אפוד רמה שתיים עוצר כדורים בקוטר 357. Magnum. רמה IIIA : אפוד רמה שלוש A עוצר כדורים בקוטר 357. SIG ו- 44. Magnum. רמה III : אפוד רמה שלוש עוצר כדורים בקוטר 5.56x45 מ"מ נאט"ו, 500 S&W‏, 7.62x39 מ"מ עד לקוטר של 7.62x51 מ"מ נאט"ו. רמה IV : אפוד רמה ארבע עוצר כדורים חודרי שריון בקוטר 30-06. Springfield ו AP 7.62x51. שריון פינוי פגזים (נקרא גם Bomb suit) דומה להכלאה בין שריון לוחות מקסימיליאן לאפוד מגן. שריון שריון גוף קסדה מיגון מאיר ברק, כיצד מייצרים חליפות הגנה כנגד כדורים?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 23 פברואר 2010 בפיתוח: אפוד מגן מיוחד לנשים לוחמות, באתר ynet, 12 ביולי 2012 הפרעה תחושתית בצדי הירך ממושך באפוד מגן קרמי: פרשת מקרה, באתר חיל הרפואה אפוד מגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דני איינג'

דניאל ריי "דני" איינג' (באנגלית: Daniel Ray "Danny" Ainge; נולד ב-17 במרץ 1959 באורגון), הוא ספורטאי עבר אמריקאי ששיחק הן כדורסל והן בייסבול בליגות הבכירות ביותר בארצות הברית. אימן את קבוצת פיניקס סאנס ושימש ג'נרל מנג'ר של קבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA. כיום מנכ"ל היוטה ג'אז. איינג' היה ספורטאי רב גוני, בתיכון הוביל פעמיים את נבחרת בית הספר לאליפות המדינה בפוטבול, באוניברסיטת בריגהאם יאנג בה למד היה חבר בנבחרת הכדורסל והוליך אותה שלוש פעמים רצופות לטורניר האליפות של ה-NCAA. את קריירת הספורט המקצוענית שלו החל איינג' דווקא בבייסבול, ושיחק בשורות הטורונטו בלו ג'ייז בליגת ה-MLB בשנים 1979-1981. לאחר מכן הציב עצמו לדראפט ה-NBA ונבחר בסיבוב השני על ידי הבוסטון סלטיקס. איינג' התקדם בהדרגה לחמישייה והיה לו חלק משמעותי באליפויות הקבוצה ב-1984 ו-1986. לצדו בקו האחורי שיחק דניס ג'ונסון, ובקו הקדמי שיחקו לארי בירד, קווין מקהייל ורוברט פאריש. עד היום נחשבת חמישייה זו, לצד חמישיית הלייקרס ב-1988, לטובה בהיסטוריה. ב-1989 הועבר איינג' לסקרמנטו קינגס ובשנה שלאחר מכן לפורטלנד טרייל בלייזרס. ב-1992 הגיע עם הקבוצה לגמר בו הפסידה קבוצתו לשיקגו בולס. במשחק החמישי באותה סדרה קבע שיא NBA לנקודות לשחקן בהארכה במשחק גמר (תשע). בשנה שלאחר מכן הגיע לגמר שוב, הפעם במדי קבוצתו הרביעית, פיניקס סאנס, והפסיד שוב לבולס. בכך היה לשחקן היחיד בהיסטוריה שהפסיד שנה אחרי שנה בגמר במדי שתי קבוצות שונות. איינג' פרש מכדורסל לאחר עונת 1994–1995, ובעונה שלאחריה מונה למאמן הפיניקס סאנס. הוא אימן במשך יותר משלוש עונות, ומאזנו עמד על 136 ניצחונות ו-90 הפסדים. ב-2003 חזר לסלטיקס, הפעם בתפקיד 'האחראי על פעילויות הכדורסל' של המועדון. בשנים הראשונות ביצע מספר עסקאות רעות מאוד, ונותר בתפקידו הרבה הודות לתמיכתו של נשיא המועדון, רד אאורבך. לקראת עונת 2007–2008 ביצע טרייד משמעותי עם חברו לשעבר לקבוצה שהיה אז סגן נשיא קבוצת מינסוטה טימברוולבס, קווין מקהייל, במסגרתו הועבר לסלטיקס הכוכב קווין גארנט בתמורה לחמישה שחקנים. הטרייד הוביל למהפך הגדול בתולדות ה-NBA במאזן של קבוצה, מעונה של 24 ניצחונות לעונה של 66 ניצחונות, המאזן הטוב ביותר בליגה וזכייה באליפות. ביוני 2021 הודיע על פרישה מהתפקיד. ב-15 בדצמבר 2021 מונה להיות מנכ"ל היוטה ג'אז מדיה וקבצים בנושא דני איינג' בוויקישיתוף דני איינג', ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA דני איינג', ברשת החברתית אקס (טוויטר) דני איינג', באתר Baseball-Reference.com MLB דני איינג', באתר Baseball-Reference.com ליגות אחרות דני איינג', באתר ESPN.com MLB דני איינג', באתר The Baseball Cube דף סטטיסטיקה =https://www.nba.com/jazz/news/danny-ainge-returns-home-elevate-utah-basketball כתבה מאתר הנבא על מינויו למנכ"ל הגא'ז ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חומוס מטמטם

חומוס מטמטם הוא אלבומו הראשון והיחיד של אמן הראגמאפין וההיפ הופ הישראלי יהושע סופר, תחת השם נייג'ל האדמו"ר. האלבום יצא ב-1993, ואף על פי שמכירותיו כשלו, הוא השפיע רבות על סצנת הראפ וההיפ הופ בישראל. מקליט האלבום, יהושע סופר, שחתום על האלבום כ"נייג'ל האדמו"ר", הוא יהודי-ג'מייקני שעלה לישראל ב-1989. מלבד ההקלטה עצמה, הוא גם אייר את עטיפתו של האלבום. בעת שהוקלט האלבום עדיין לא שלט סופר בשפה העברית די הצורך, ולכן שר את מילות השירים שנרשמו בתעתיק לאותיות אנגליות. משיצא האלבום, ב-1993, זכו שיריו להשמעות רבות ברדיו, ובמיוחד "חומוס מטמטם", "עסק שחור" ו"לסובב את הגוף", אך האלבום עצמו לא שגשג במכירותיו. האלבום נחשב כאלבום ההיפ הופ הישראלי הראשון ופריט אספנים בקרב חובבי הז'אנר. שירי האלבום עוסקים בעיקר בהתפארות עצמית ("מעולם לא היה אחד מחליק כמוני" מתוך השיר "עסק שחור"), ריקודים, מסיבות ("כולם מסובבים את הגוף") ועקיצות כלפי המשטרה. ניתן להסתכל על האלבום גם כפרודיה על אלבומי גנגסטה ראפ העוסקים בנושאים זהים, אם כי, בניגוד להם ולאלבומי היפ הופ ישראליים מאוחרים יותר, "חומוס מטמטם" היה נטול מחאה חברתית. את האלבום הקדיש סופר לזכרה של הילדה חוה וקסברג (1981 – 1993), בתו של חבר משפחה. האלבום חומוס מטמטם באתר Discogs האלבום חומוס מטמטם באתר Yandex.Music (ברוסית) הקליפ "עסק שחור" מילות השיר "חומוס מטמטם" באתר genius ריאיון עם האדמור באתר "אור בזויות" אורי זר אביב, בעיטה מהאדמו"ר: ראיון עם יהושע סופר, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2012 אנו באנו ארצה, לשנות פה את המוזיקה, באתר ynet, 14 במאי 2013
MVP של סדרת הגמר ב-NBA

ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA על שם ביל ראסל הוא תואר הניתן לשחקן המצטיין של סדרת הגמר (ולא של כל משחקי הפלייאוף) של ליגת ה-NBA. הבחירה נעשית מיד לאחר סיום המשחק האחרון של משחק הגמר, על ידי ועדה המורכבת ממספר קטן של פרשנים, עיתונאים ואנשי מקצוע. את התואר החלו להעניק בשנת 1969, ובשנה זו אירע המקרה היחיד עד כה שהתואר הוענק לשחקן מהקבוצה המפסידה; הזוכה היה ג'רי וסט, שהפסיד עם קבוצתו לוס אנג'לס לייקרס לבוסטון סלטיקס. מאחר שהחלו לחלק את התואר רק בשנת 1969, "פיספס" ביל ראסל, מנהיגה של הבוסטון סלטיקס שזכה ב-11 אליפויות בין 1957 ל-1969, את ההזדמנות לזכות בו (באליפות האחרונה של ביל ראסל אמנם חולק התואר, אבל הוא נמסר כאמור לג'רי וסט מהלייקרס). השחקן בעל מספר תוארי ה-MVP של סדרת הגמר הרב ביותר הוא מייקל ג'ורדן, עם 6 תארים (הוא זכה בתואר בכל אחת מהאליפויות בהן זכה עם שיקגו בולס). אחריו בדירוג הוא לברון ג'יימס עם 4 זכיות. לאחר מכן מג'יק ג'ונסון, שאקיל אוניל, וטים דאנקן עם 3 זכיות כל-אחד. ויליס ריד, כרים עבדול-ג'באר, לארי בירד, האקים אולאג'ואן, קובי בראיינט, קווין דוראנט וקוואי לנארד זכו בתואר פעמיים. הרוּקי היחיד שזכה בתואר הוא מג'יק ג'ונסון, שזכה בו בשנת 1980. כרים עבדול-ג'באר (מילווקי באקס ולוס אנג'לס לייקרס), קוואי לנארד (סן אנטוניו ספרס וטורונטו ראפטורס) ולברון ג'יימס (מיאמי היט, קליבלנד קאבלירס ולוס אנג'לס לייקרס) הם שלושת השחקנים היחידים אשר זכו בתואר ה-MVP של סדרת הגמר עם יותר מקבוצה אחת. הקבוצה בשורותיה זכו הכי הרבה שחקנים בתואר ה-MVP של סדרת הגמר היא לוס אנג'לס לייקרס, אשר שמונה משחקניה זכו בתואר: ג'רי וסט, וילט צ'מברלין, מג'יק ג'ונסון, כרים עבדול-ג'באר, ג'יימס וורת'י, שאקיל אוניל, קובי בראיינט ולברון ג'יימס. מקבוצת בוסטון סלטיקס הגיעו שישה זוכים שונים: ג'ון האבליצ'ק, ג'ו ג'ו וייט, סדריק מקסוול, לארי בירד פול פירס וג'יילן בראון. החל מעונת 2021/22, לציון 75 שנה להיווסדות הליגה, החליט ה-NBA להוסיף שני פרסי MVP עבור השחקנים המצטיינים בסדרות הגמרים האזוריים - המזרח והמערב. הפרסים נקראים על שם שחקני העבר הדומיננטיים וחברי היכל התהילה - לארי בירד מהבוסטון סלטיקס ומג'יק ג'ונסון מהלוס אנג'לס לייקרס. רשימת האלופות וה-MVP של סדרת הגמר סקירה של זוכי ה-MVP לפי שנים
הדרך הצבאית הגאורגית

הדרך הצבאית הגאורגית (בגאורגית: საქართველოს სამხედრო გზა - סַכַּרתווֶלוֹס סאמחֶדרוֹ גזַה, ברוסית: Военно-Грузинская дорога – וואיינו-גרוזינסקאיה דורוגה) הוא השם ההיסטורי לדרך הראשית החוצה את הרי הקווקז מגאורגיה לרוסיה. אורכה של הדרך הוא 208 ק"מ והיא מקשרת בין טביליסי, בירת גאורגיה, לולדיקווקז, בירת צפון אוסטיה ברוסיה. בחלקה הגאורגי ממוספרים הכבישים לאורך הדרך כ-M1 ו-M3. הדרך נמתחת מטביליסי צפונה לאורך נהר הקורה ונהר תתרי ארגווי, חוצה את מעבר ג'ווארי בגובה 2,379 מטרים ואת נקיק דריאל, ומשם דרך הגבול הבינלאומי ובמורד עמק נהר טרק עד ולדיקווקז. הדרך הצבאית הגאורגית הוזכרה לראשונה על ידי הגאוגרף היווני, סטרבון, במאה ה-1, ונקראה בזמנו כ"הדרך למעבר דריאל". צבא האימפריה הרוסית סלל כבר בתקופת מלחמת רוסיה-טורקיה, 1774-1768 מסלול שיאפשר לכוחות צבאו לעבור בדרך הצבאית. בניית הדרך, תחת פיקודו של הגנרל הרוסי ג.ג. טוטלבן, החלה עם חתימת חוזה גאורגייבסק, בשנת 1783, שהפך את הממלכה המזרח גאורגית, כארתלי-קאחתי למדינת חסות של האימפריה הרוסית. בשנת 1799 השלים הצבא הרוסי את בנייתה של הדרך לאורך נתיב אשר שימש פולשים וסוחרים. לאחר שכארתלי-קאחתי הצטרפה לאימפריה הרוסית בשנת 1801, החלו הרוסים בעבודות הרחבה וסלילה של הדרך אשר באו לכלל סיום בשנת 1863. לדרך נודעה משמעות רבה בהתפתחות עבר הקווקז, אך עם השנים פחתה חשיבותה בשל העיכובים במעבר הגבול שבין גאורגיה ורוסיה, ולעיתים אף סגירתו המוחלטת או לזרים בלבד. לאורך הדרך אתרים בעלי העניין שהעיקריים הם: מצחתה, בירתה ההיסטורית של גאורגיה מנזר הצלב או "מנזר ג'ווארי" מהמאה ה-6-ה-7 סכר מאגר ז'נוואלי (Zhinvali Dam) אנאנורי - מצודה מימי הביניים גודאורי - עיירת סקי הממוקמת במדרונות הדרומיים של רכס הרי הקווקז הגדול בגאורגיה אנדרטת הידידות גאורגיה-רוסיה (Russia–Georgia Friendship Monument) מעיינות מינרליים וטראוורטין עמק הטרוסו (Truso Gorge) כנסיית השילוש הקדוש בכפר קזבגי הר קזבק מעבר דריאל גשר אנאנורי מצודת אנאנורי מעבר דריאל 1906 נוף בדרך הצבאית כפר גאורגי לצד הדרך מפל מים אוסטי ליד הגבול נהר טרק כנסיית השילוש ליד הר קזבק מדרון זמומלטי כפר זמומלטי מאגר ז'ינוואלי מאגר ז'ינוואלי מבט ממצודת אנאנורי ג'ווריס אור'לטיחילי - נקודת הגבול האחרונה של גאורגיה על הדרך הצבאית הגאורגית מנזר הצלב במצחתה תמונה בדרך סיגל גבע, ‏אתרים לאורך הדרך הצבאית בין גאורגיה לרוסיה, באתר GoTravel תמונות מהדרך הצבאית הגיאורגית (באנגלית) סיפור מסע מהדרך הצבאית הגיאורגית, 1906 (באנגלית)
פרנק אזולאי

פרנק אזולאי (נולד ב-1 ביולי 1968) הוא שף ישראלי. נולד בשם הנרי פרנק אזולאי ברובע היהודי בפריז שבצרפת. מגיל צעיר השתייך לחבורות רחוב, ובעקבות זאת נשלח לפנימייה המיועדת לנערים בסיכון תחת פיקוח קצין מבחן. לאחר שנה, יצא פרנק מהפנימייה והחל להקדיש את זמנו לבישול. בראשית דרכו למד פרנק בבית-ספר בשטרסבורג. לאחר שנתיים פרש, ובגיל 18 עלה לישראל לשרת בצה"ל. לאחר סיום שירותו הצבאי, חזר אזולאי לצרפת, שם עבד בשתי מסעדות. לאחר מכן עזב את צרפת לטובת ניו יורק, בה חי שבע שנים. ב-1992 חזר אזולאי לישראל עם רעייתו שהכיר בניו יורק והחל לעבוד כשף במסעדת "דלידג". לאחר שש שנים הפך לשותף במסעדה, אך המסעדה נקלעה לקשיים ואזולאי נכנס לחובות וחי תחת איומים מפני עיקולים ופקודות מאסר, אך הוא הצליח להחזיר חובות אלו וסגר את המסעדה. ניסיונות נוספים של אזולאי לפתוח מסעדות או לעבוד בהן כשף לא עלו יפה ולעיתים רבות הסתיימו בטונים צורמים. במשך ארבע שנים השתתף בתוכנית הטלוויזיה של סיגל שחמון "סיגליות". כן הופיע בתוכנית המתיחות "פספוסים" של יגאל שילון, התארח בתוכנית "טעמים" של צחי בוקששתר, ואף קיבל רצועה יומית של עשר דקות בטלוויזיה בשם "מנה מנה עם פרנק". בעקבות חשיפתו לקהל התארח כשף ראשי בתוכנית "עושים חיים וטעים" של שרית וינו-אלעד, ובתוכנית "המסיבה עם יובל כספין". כמו כן שימש מספר פעמים כשופט בתוכנית "קרב סכינים". הוא הוציא DVD בשם "פשוט לבשל עם פרנק אזולאי", ומשמש כיועץ למסעדות שונות. ב-2006 השתתף גם בשעשועון "פפראצי" של yes, ובתוכנית "The Show" בערוץ 10. ב-2011 הנחה את התוכנית "ירדה בגדול" בערוץ הבריאות, וכשף בתוכנית "עושים שכונה" בערוץ 2. בשנת 2018 השתתף אזולאי בעונה השלישית של התוכנית "משחקי השף" כמתחרה בנבחרת של השף אסף גרניט, והודח שמיני. אזולאי גרוש ואב לשניים. רון לוין, מגורמט לגורמה, וחוזר חלילה, באתר nrg‏, 28 בדצמבר 2005 יואב בירנברג, עלייה בשער הפרנק, באתר "ידיעות אחרונות", 23 במאי 2018 מלי זיידמן, השף פרנק אזולאי: "היו ימים שלא היה לי מה לאכול", באתר ynet, 8 באוגוסט 2018 מאיה כהן, ,מירי בוהדנה: "אני מנהלת את העניינים", באתר ישראל היום, 15 במאי 2018
ספינל

ספינל הוא מינרל שהוא גם אבן חן. נוסחת הספינל היא MgAl2O4. צורת תא היחידה של הסריג היא מארז צפוף קובייתי הבנוי מטטרהדרונים שבמרכזם אטום מגנזיום, וקדקודיהם אטומי חמצן, ואוקטהדרונים שבמרכזם אטום האלומיניום. צורת הגביש הנפוצה היא אוקטהדרון, לרוב כגבישים תאומים. המינרל יכול להיות חסר צבע אבל לרוב צבעו אדום, כחול, ירוק, צהוב, חום או שחור. בעבר התגלה בסרי לנקה ספינל נדיר בצבע לבן, אך כיום אין יודעים את מקורו. את הספינל מוצאים בחצץ אבני החן שבסרי לנקה, ובאבני הגיר במיאנמר, בתאילנד, בברזיל ובאפגניסטן. בגלל צבעו האדום נעשה לעיתים שימוש בספינל הזול יותר כתחליף לאודם. בכתר הקיסרי הבריטי, המשמש להכתרת מלכי אנגליה, יש אבן הקרויה "אודם הנסיך השחור" (Black Prince's Ruby), שהיא בעצם ספינל. גם אבן החן המכונה "אודם טימור" (Timur Ruby) בתכשיטי המלכה היא ספינל. מקור שמו של המינרל אינו ודאי. אחת ההשערות היא כי מקורו מהמילה היוונית "ספינה", שפירושה "קוץ", רמז לצורת הגביש של המינרל. ספינל אדום שקוף היה קרוי "אודם ספינל" או "אודם באלאס", ובזמנים קדומים לא הבדילו בינו לבין אבן אודם אמיתית. הכינוי "באלאס" הוא קיצור של באלאסקיה, שמו הקדום של חבל בדחשן, אזור במרכז אסיה המצוי במעלה הנהר קוקצ'ה, אחד מיובליו של האמו דריה. ספינל צהוב מכונה רוביקלה. ניתן למצוא ספינל שהוא מינרל מותמר גם כמינרל ראשוני בסלעי יסוד בסיסיים, משום שבמאגמה היוצרת סלעי יסוד אלה, תחמוצת האלומיניום אינה עוברת תהליכים ליצירת פצלת השדה אלא מתגבשת לקורונדום או מתרכבת עם מגנזיום ליצירת ספינל. זו הסיבה מדוע מוצאים ספינל ואודם יחד. על שם המינרל ספינל קרויה קבוצה שלמה של מינרלים, קבוצת הספינל. הנוסחה הכללית של המינרלים במשפחה היא X)(Y)2O4), כאשר X מייצג קטיונים מתכתיים דו־ערכיים כדוגמת מגנזיום, ברזל, ניקל, מנגן ו/או בדיל. ו-Y מייצג קטיונים מתכתיים תלת־ערכיים כדוגמת אלומיניום, ברזל, כרום, ו/או מנגן. החל משנת 2000 דיווחה חברת שפע בישראל ג'י אם בע"מ כי במסגרת עבודות אקספלורציה אחר מרבצי אבני חן באזור הר הכרמל ועמק יזרעאל נמצאו ספינלים שחורים. [1] בשנת 2020 קיבלה החברה "תעודת תגלית" מהמפקח על המכרות במשרד האנרגיה על מרבץ כלכלי שנמצא בעמק זבולון וכולל מגוון אבני חן ובתוכם ספינל. [2] החל משנת 2022 פועלת חברת בת של שפע, חברת הולי ג'מס אי. סי. בע"מ באמצעות מותג התכשיטים HOLYGEMS בייצור שיווק ומכירה של תכשיטי יוקרה המשובצים באבני ספינל שנכרו בישראל. [3] Deer, Howie and Zussman (1966) An Introduction to the Rock Forming Minerals, Longman, pp.424-433. מדיה וקבצים בנושא ספינל בוויקישיתוף ספינל: ההיסטוריה והמסתורין מאחורי אבן־חן מופלאה(הקישור אינו פעיל) ספינל באתר Mineral Galleries science/spinel-series ספינל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Spinel structure by Steven Dutch Spinel structure ראו אנימציה מבוססת Java באתר.webmineral.
מחנה יהודה (פתח תקווה)

מחנה יהודה היא שכונה בפתח תקווה. השכונה נוסדה בשנת 1912 או 1913 (בהתחלה נקראה השכונה 'נחלת יהודה') על ידי המשרד הארצישראלי כמושב עצמאי עבור עולים שהגיעו מתימן. על שנת היווסדות השכונה מתנהל ויכוח בין תושבי השכונה הוותיקים שטוענים שזה היה בשנת 1912, ובין תושבי הדר גנים שהוקמה באותה שנה. לדברי תושבי הדר גנים שכונתם הוקמה ראשונה, ולכן קבעו את 1913 כשנה שבה נוסדה 'נחלת יהודה'. העולים הגיעו עוד טרם סיום הקמת הבתים ושוכנו בסוכות ורפתות עד הקמת הבתים. חלק מהמשפחות זכו להיכנס לבתים, ואף סדרו גינות לפני הבתים והשאר התגוררו בצריפים. ביוני 1913 סודר משאבת יד לבאר במרכז המושב. המשך הבנייה התעכבה בגלל מלחמת העולם הראשונה. באמצע שנות ה-20 קבלו המתיישבים במושב חלקה של כמה מאות דונמים שנרכשו מערבי על ידי חברת גאולה והקרן הקיימת. באר המים למושב נחפרה בשנת 1921. בשנת 1930 המליצה ממשלת המנדט על איחוד מחנה יהודה, כפר גנים ועין גנים עם פתח תקווה למועצה מקומית אחת. בשנת 1937 צורפה כשכונה לעיר פתח תקווה. בגלל עוניים של תושבי השכונה נתנה להם הנחה של 35% בארנונה. בשנת 1943 הגיע מספר הנפשות בשכונה לכ-1000, רובם במשפחות עניות שהתגוררו בצריפים קטנים. השכונה מצויה מדרום למרכז העיר ובסמוך אליו. מדרום לשכונה נמצאות השכונות שעריה ואחדות וממזרחה עין-גנים. בעבר התאפיינה השכונה באוכלוסייה דתית מיוצאי תימן. עם השנים החליפו בתים משותפים את מקומם של הבתים הפרטיים שאפיינו את השכונה בתחילת דרכה. במקביל אוכלוסיית השכונה הלכה והתגוונה. הפועל מחנה יהודה - קבוצת הכדורגל המקומית מדיה וקבצים בנושא מחנה יהודה בוויקישיתוף מחנה יהודה, דבר, 22 בינואר 1931 מחנה יהודה (פתח תקווה, ישראל), דף שער בספרייה הלאומית שכונת מחנה יהודה, פתח תקווה שונות - ג, הפועל הצעיר, 18 ביולי 1913 השבוע - מפתח תקווה, הפועל הצעיר, 13 ביוני 1913 לשאלת המתיישבים במושב מחנה יהודה, דואר היום, 28 באוגוסט 1927 שומרי החומות, דבר, 6 באוגוסט 1930 פתח תקווה, הצופה, 1 באוגוסט 1939 במועצת עיריית פתח תקווה, דבר, 1 ביולי 1937 מנחם בן יוסף, מחנה יהודה נאבקת על קיומה, משמר, 10 באוקטובר 1943
מרשל גרמניה המזרחית

מרשל גרמניה המזרחית (גרמנית: Marschall der DDR) הייתה דרגת הקצונה הבכירה ביותר בצבא העם הלאומי, צבאה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. הדרגה נוצרה ב-25 במרץ 1982 על ידי מועצת השרים של גרמניה המזרחית, הדרגה יועדה להענקה לגנרל בעת מלחמה או בזכות הישגים צבאיים יוצאי דופן. המניע ליצירת הדרגה היה שינוי בתוכניות הקרב של ברית ורשה. במקרה של פריצת מלחמה, המרשל יצטרך לפקד על כל הכוחות המזוינים של גרמניה המזרחית, בעוד שבעבר הכוחות המזרח גרמניים היו כפופים לפיקוד סובייטי. הדרגה בוטלה בנובמבר 1989 על ידי שר הביטחון תאודור הופמן. מזמן יצירתה עד זמן ביטולה היא לא הוענקה מעולם. הדרגה הייתה מקבילה לדרגת גנרל-פלדמרשל שהייתה קיימת בצבאות גרמניה לפני שנת 1945. מדיה וקבצים בנושא מרשל גרמניה המזרחית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בזה נבבה

בזה נבבה (נולד ב-20 בדצמבר 1983) הוא רץ מרתון ישראלי עיוור, מאמן אתלטיקה ומורה לחינוך גופני. נבבה נולד באתיופיה, עיוור מלידה. אביו, שראה שנולד לו ילד עיוור, נבהל ועזב את אמו של נבבה. נבבה עלה לישראל בגיל 7. הוא גר עם אמו בצפת ולאחר מכן למד בירושלים בבית חינוך עיוורים. לאחר שסיים את לימודי התיכון למד טכנאות קול ובזה הוא עוסק לפרנסתו. נבבה החל לעסוק בספורט דרך עמותת אתגרים בירושלים. תחילת דרכו הייתה ברכיבה על אופני טנדם (אופניים לשני רוכבים). בהמשך החל להתאמן בריצות ארוכות, בהתחלה בליווי מתנדבים בלבד, ובהמשך גם בליווי מאמן ריצה מקצועי. נבבה רץ בליווי מתנדב כאשר השניים קשורים זה לזה בגומייה במותן או בפרק היד. באפריל 2007 התמודד במרתון רוטרדם מתוך מטרה לעמוד בקריטריון האולימפי לקראת אולימפיאדת בייג'ינג. בשל תנאי מזג אוויר קשים פרשו רבים מקרב משתתפי המרתון. נבבה סיים את המירוץ במקום הראשון, בזמן של 3:22 שעות, 4 דקות יותר מהמינימום האולימפי. מכיוון שמועד זה היה ההזדמנות האחרונה לעבור את דרישות המינימום לאולימפיאדה זו, ותנאי מזג האוויר הקיצוניים לא ניתנו להשוואה הוגנת, ערער לוועד האולימפי פעמים רבות, ואפילו לבית המשפט הבינלאומי בהאג, כדי שיאפשרו לו לעמוד בקריטריון פעם נוספת. לבסוף הצליח להשיג הזדמנות נוספת לעמוד בקריטריון, ובאוקטובר 2007 השתתף במרתון אמסטרדם. הוא הגיע ראשון בין הרצים העיוורים ואף השיג את המינימום האולימפי לאולימפיאדת בייג'ינג כשחצה את קו הסיום לאחר 3 שעות ו-15 דקות, 5 דקות מהר מהמינימום. עם נבבה רצו עופר בן דור ובנו גיא בן דור, מתנדבי אתגרים. באולימפיאדת בייג'ינג הגיע למקום החמישי, כרץ העיוור המהיר ביותר בעולם, מתוך אלפי רצים עיוורים. כ-35 מטר לפני סוף המירוץ, שחרר בן דור את הגומייה ואפשר לנבבה לחצות את קו הסיום לבדו ולהיות הרץ העיוור הראשון שמסיים ריצה ללא עזרה. כיום, עוסק נבבה בהוראת ספורט והנחלתו לנוער בתיכון מור מטרו-ווסט רעננה. בזה השתתף ב-2004 כדוגמן בתצוגת אופנה תחת הכותרת "אני נכה וסקסי", ששילבה דוגמנים מקצועיים ודוגמנים נכים. כמו כן השתתף בסרטון פרסומת לבנק הפועלים העוסק במעורבות בקהילה ומציג ספורטאים חברי עמותת אתגרים. מדיה וקבצים בנושא בזה נבבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בזה נבבה פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) "הגיבורים" שהשתתפו באירוע העשור (אורכב 11.11.2006 בארכיון Wayback Machine), אתר אתגרים אייל מרקוס, "תעצום עיניים ותרוץ" - סיפורו של רץ מרתון עיוור, באתר ynet, 14 באוקטובר 2006 עופר בן דור, מסתכלים לחלום בעיניים - בזה משיג קריטריון לביג'ין - טור אישי באתר shvoong בזה חוצה את קו הסיום במרתון אמסטרדם - סרטון באתר RUNNER'S WORLD קישור לפרסומת של בנק הפועלים בהשתתפות בזה נבבה "עיוור עולה מאתיופיה ירוץ במרתון טבריה", אתר TAN ראיון עם עופר בן דור, המאמן של בזה, באתר הפודקאסט "גיקונומי"
סופיאן אבו זיידה

סופיאן אבו זיידה (נולד ב-1960) הוא בכיר בארגון פת"ח, ששימש כשר לענייני אסירים ברשות הפלסטינית. אבו זיידה נולד במחנה הפליטים ג'בליה שברצועת עזה שתחת השלטון המצרי. לאחר שהשלים את לימודי התיכון, הצטרף לפת"ח. בין השנים 1981–1993 נכלא בישראל בגין השתייכות לארגון עוין, החזקת אמצעי לחימה, גיוס פעילים ופגיעה במשתפי פעולה. בתקופת מאסרו, הגיע לעמדת הנהגה בתנועה, ושימש כדוברם של האסירים, וכן העמיק את ידיעותיו על החברה הישראלית ואת שליטתו בעברית. השתחרר בעקבות הסכמי אוסלו והשתלב בתפקידים שונים במנגנוני הרשות. במקביל השלים תואר בוגר בסוציולוגיה באוניברסיטת אל-אזהר בעזה. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בתחילת המאה ה-21, סירב להצטרף להנהגת האינתיפאדה כרבים אחרים מחברי הפת"ח. הוא חש כי רכש חברים ישראלים רבים ואינו מסוגל נפשית ומוסרית לחזור למסלול הטרור, בעקבות כך המשיך ללימודים מתקדמים באוניברסיטת אקסטר בבריטניה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במדיניות של ישראל ובמוסדות היישוב שקדמו לה ביחס לשאלת ירושלים. לאחר שובו מבריטניה, התמנה ב-2005 לשר לענייני אסירים ברשות הפלסטינית, במשרד שבו שימש סגן-שר ב-1999. כיהן בתפקיד עד לחילופי השלטון ברשות ב-2006. במהלך עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה בשלהי 2006 נחטף על ידי אנשי חמאס. הללו הגישו אולטימטום לפת"ח אולם שיחררוהו כעבור מספר שעות. בתקרית אחרת אנשי חמאס תקפו ופוצצו את ביתו. בעקבות זאת עבר לגור ברמאללה. בשנת 2019 שב לג'בליה, לאחר שביתו ברמאללה עוקל על ידי הרשות הפלסטינית, לדבריו בשל היותו מקורב למוחמד דחלאן, יריב של יו"ר הרשות מחמוד עבאס. לאחר מתקפת ה-7 באוקטובר, הבין אבו זיידה שעומדת לפרוץ מלחמה, והצליח להמלט עם משפחתו למצרים דרך מעבר רפיח. אבו זיידה מתגורר במחנה הפליטים ג'בליה, נשוי ואב לארבעה. שלומי אלדר, עזה כמוות, ידיעות ספרים, 2005. לפי מפתח ריאיון עם אבו זיידה, מקור ראשון שלומי אלדר, סופיאן אבו זיידה: "אבו מאזן דיקטטור", ריאיון לאל-מוניטור, 5 ביוני 2014 ריאיון לשלומי אלדר, להכיר את חמאס, כתר הוצאה לאור, 2012, עמ' 47. שלומי אלדר, בחמאס באמת חשבו שהם יכבשו את ישראל. הם כבר חילקו את המדינה לקנטונים, באתר הארץ, 4 באפריל 2024 עמוס הראל, אבי יששכרוף והסוכנויות, הארץ‏, אבו זיידה נחטף על ידי חמאס ושוחרר, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2006 אבי יששכרוף, חומצה שפכו עליו, חומצה, באתר הארץ, 12 בינואר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.