laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
החבר'ה הטובים

החבר'ה הטובים (באנגלית: GoodFellas) הוא סרט מאפיה אמריקאי משנת 1990 בבימויו של מרטין סקורסזה המבוסס על ספרו של ניקולאס פילאג'י ("Wiseguy" – סלנג לגנגסטר) שכתב את התסריט יחד עם סקורסזה. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר (הסרט הטוב ביותר, הבמאי, העריכה, שחקנית המשנה, תסריט מעובד ושחקן המשנה), מתוכם זכייה אחת של ג'ו פשי בפרס שחקן המשנה. הסרט נחשב לאחד משלושת סרטיו הגדולים של סקורסזה יחד עם "השור הזועם" ו"נהג מונית". בהתחלה הסרט נקרא "Wise Guy", אך מרטין סקורסזה החליט לשנות את השם. בתקופת הסרט הנרי היל(אנ') הודח מתוכנית להגנת עדים, לכן שוחח עם שחקני הסרט ונתן להם דוגמה כיצד ג'ימי ברק (ג'ימי קונוואי) היה הולך או כיצד דיבר ד'סימונה (טומי דה ויטו). העלילה סוקרת את עלייתה ונפילתה של קריירת הפשע של הנרי היל. מגיל צעיר בצוות של פול סיסרו באחת השכונות של ברוקלין בשנות ה-50, דרך התמכרותו לסמים, תקופות המאסר שריצה והפיכתו לעד מדינה שמעיד נגד חבריו ג'ימי ופולי. הסרט מציג מאורעות אמיתיים כמו ההתנקשות של ג'ימי ברק (ג'ימי קונוואי) ותומאס דה סימון (טומי דה ויטו) בחבר במשפחת הפשע גמבינו והשוד הגדול בנמל התעופה JFK. הסרט מבוסס על מאורעות אמיתיים והדמויות בסרט מבוססות על גנגסטרים שפעלו במציאות. רובם כחברים בארגון הפשע של משפחת לוקזי, אחת "מחמש משפחות הפשע" שפעלו בניו יורק. הנרי היל – ריי ליוטה (מבוסס על דמותו של הגנגסטר בעל אותו השם): המספר והדמות הראשית בסרט. הנרי התפתח מגיל צעיר כמאפיונר בצוות של פול סיסרו. הנרי היה ממוצא חצי איטלקי וחצי אירי ולכן לא היה יכול להגיע לדרגות הגבוהות במאפיה (בניגוד לחברו טומי שהיה ממוצא איטלקי מלא). הנרי טוען ש"כל חייו רצה להיות גנגסטר" בגלל שראה את החיים הטובים והכבוד להם זוכים המאפיונרים. הנרי גדל במשפחה ענייה מאוד ולא רצה לעבוד בעבודה קשה ותנאים גרועים כמו הוריו. טומי דה ויטו – ג'ו פשי (מבוסס על דמותו של תומאס דה סימון): חברו הקרוב של הנרי. התפקיד זיכה את ג'ו פשי באוסקר. בסרט הדמות מוצגת כחסרת אחריות, יהירה, שיכור מכוח ומטורף בייחוד באחת הסצנות המפורסמות של הסרט בה הוא יורה במלצר צעיר ללא סיבה (מייקל אימפריולי). פשי היה רחוק מאוד מדמותו הפיזית של דה סימון שהיה גבוה מאוד, שרירי וצעיר יותר מאשר בסרט. הדמות של פשי הייתה הכי פחות מדויקת מבחינה היסטורית, ולמרות זאת הנרי היל טען בראיונות מאוחרים יותר שפשי היה מדויק מאוד. ג'ימי קונוואי – רוברט דה נירו (מבוסס על דמותו של הגנגסטר ג'ימי ברק): ג'ימי ברק היה אחד הגנגסטרים האכזריים ביותר בהיסטוריה, מחסל מטעם המאפיה מגיל צעיר, ידוע בכך שהיה רוצח גם את משפחות קורבנותיו. בסרט הוא מוצג כבעל השפעה, חכם, יהיר אך לא אכזרי וסדיסט במידה בה היה במציאות. פול סיסרו – פול סרבינו (מבוסס על דמותו של פול וריו): פול וריו היה "קאפו" (מעין בוס שכונתי) של משפחת לוקאסי. בסרט מוצג כדמות בעלת השפעה, חבר קרוב של ג'ימי קונואי, משפחתי ולבבי. הוא מטפח את קריירת הפשע של הדמות הראשית, הנרי היל. מדיה וקבצים בנושא החבר'ה הטובים בוויקישיתוף "החבר'ה הטובים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החבר'ה הטובים", באתר נטפליקס "החבר'ה הטובים", באתר AllMovie (באנגלית) "החבר'ה הטובים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החבר'ה הטובים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "החבר'ה הטובים", באתר Metacritic (באנגלית) "החבר'ה הטובים", באתר אידיבי "החבר'ה הטובים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות מאיר שניצר, הלשין ונשאר בחיים, חדשות, 12 באוקטובר 1990 חגי לוי, קאם-באק כפול, חדשות, 18 באוקטובר 1990
מרדכי ניימן

מרדכי ניימן (או נימן, 20 באוגוסט 1834 - כ"ט חשון תרע"ז 29 בנובמבר 1916) מאנשי העלייה הראשונה, מחלוצי החקלאות בארץ ישראל וממקימי מזכרת בתיה. מרדכי ניימן נולד בט"ו באב תקצ"ד בטולצ'אה, רומניה. הוא התייתם מאמו בגיל צעיר מאוד, ומאביו כשהגיע לבר-מצווה. הוא למד ב"חדר" ומפי מלמדים יודעי תורה, ובעודנו עלם צעיר היה בקי בש"ס ופוסקים ובכל מכמני הספרות העתיקה. השכלתו זו תרמה לכמיהתו לארץ ישראל. ביוזמת מרדכי ניימן וחבריו נוסד בגאלאץ ועד חובבי ציון. בן חמישים ושתים שנה היה ניימן בבואו ארצה בא' בתמוז תרמ"ה, 14 ביוני 1885. נוסף לבני ביתו הביא עמו עוד קבוצת צעירים, ששיכנעם לעלות ארצה על-מנת ללמוד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. כשסיימו את לימודיהם במקוה ישראל נשלחו לשם השתלמות בבית ספר חקלאי גבוה באלג'יר. לאחר מכן קנה ניימן נחלה בעקרון (היא מזכרת בתיה) והתיישב בה. בעקבותיו הלכו עוד שש משפחות עולים מרומניה. בהמשך השתלם גם בתהליך גידול טוואי המשי, ענף שהתפתח בראש פינה ובראשון לציון. בשם מושבתו השתתף מרדכי ניימן ביסוד "התאחדות המושבות" בשנת תר"ס. בשנת תרס"ג (1903) היה נציג מושבתו בכנסייה הארצישראלית בזכרון יעקב. למרדכי ניימן היו שבעה בנים ושלוש בנות. בתו מינצה פוקס נישאה בשנת 1889 לאיש גדרה בנימין פוקס, חבר תנועת ביל"ו; נכדתו תמר פלר (1888–1937) נישאה למורה יצחק פלר. בתו רחל נישאה למורה והלשונאי יהודה גור, מחבר "מילון גור". דוד ניימן נישא לברכה קוצ'רסקי והיה מהמייסדים של כפר אהרון, המושבה שהפכה לשכונה בדרום נס ציונה. על שמו של ניימן נקרא רחוב במזכרת בתיה. דוד תדהר (עורך), "מרדכי ניימן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 319 תעשיית המשי של ראש פינה, מתוך "קתדרה", באתר "סנונית". מרדכי ניימן באתר חברה קדישא ת"א–יפו מילון הרחובות של מזכרת בתיה
מד השראה

מד הַשְׁרָאה הוא מכשיר מדידה אלקטרוני-מכני למדידת השראות אלקטרומגנטית, שהיא המתח הנוצר במוליך כתוצאה מתנועתו בשדה מגנטי או משינוי השדה המגנטי המופעל עליו. שימוש אופייני במד השראה הוא במגלה מתכות. זה בנוי מסליל מוליך בו זורם זרם (אלקטרומגנט). כאשר מגלה המתכות מועבר מעל פיסת מוליך, נגרם שינוי בשדה המגנטי שיוצר הסליל בשל ההשראה ממנו לאותה פיסה ומשתנה צריכת הזרם של מגלה המתכות, שינוי המפעיל זמזם שמתריע על גילוי המתכת. באופן דומה מד השראה משמש למדידת צריכת חשמל ביתית, באמצעות דיסקת מתכת המסתובבת בשל השראה אלקטרומגנטית הנוצרת עליה בעת שזרם זורם ברשת החשמל הביתית. McKenzie, R. C.; George, R. J.; Woods, S. A.; Cannon, M. E.; Bennett, D. L., Use of the Electromagnetic-Induction Meter (EM38) as a Tool in Managing Salinisation, Hydrogeology Journal, Volume 5, Issue 1, pp. 37-50 (1997). בקובץ PDF(הקישור אינו פעיל) G. L. CHEMELEC, כיצד לבנות מד השראות שהוא למעשה מגלה מתכות
ג'נה אלפמן

ג'ניפר מארי "ג'נה" אלפמן (באנגלית: Jennifer Mary "Jenna" Elfman‏; נולדה ב-30 בספטמבר 1971) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור דארמה פינקלשטיין בסדרה "דארמה וגרג" (2002-1997); בעבורו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר מתוך שלוש מועמדויות ובנוסף קיבלה מועמדות לשלושה פרסי אמי. לאחר מכן התפרסמה בשל תפקידה בתור ג'ון דורי בסדרה "אימת המתים המהלכים" (2018-ואילך). נולדה בשם ג'ניפר מארי בוטאלה (Jennifer Mary Butala) בלוס אנג'לס שבארצות הברית, למשפחה קתולית. אימה היא סו (גרייס), עקרת בית, ואביה הוא ריצ'רד בוטאלה, מנהל בחברת יוז איירקראפט. למדה בבית ספר תיכון לאמנויות בלוס אנג'לס במגמת ריקוד וסיימה ב-1989. אלפמן החלה כרקדנית אך עברה למשחק בתחילת שנות ה-90. אחד מתפקידיה הראשונים היה תפקיד ראשי בסרט המוזיקלי "בקתה שחורה" מ-1993 בהשתתפות להקת הרוק אנתרקס. בהמשך השתתפה בפרסומות מסחריות רבות ובתפקידי אורח בסדרות כגון "רוזאן", "NYPD" ו"רצח מדרגה ראשונה". ב-1996 הרשימה את חברת השידור ABC כשהשתתפה בקומדיה "עירוניות" שאמנם לא הצליחה אך סללה את דרכה לתפקיד הנשי הראשי בקומדיית הטלוויזיה "דארמה וגרג" ששודרה במשך חמש עונות בשנים 1997–2002. על תפקידה בסדרה זו זכתה בפרס גלובוס הזהב מתוך שלוש מועמדויות והייתה מועמדת לשלושה פרסי אמי. ב-2003 התארחה אלפמן בשני פרקים בסדרה "שני גברים וחצי". ב-2009 קיבלה תפקיד ראשי בקומדיה של CBS "במקרה-בכוונה". ושיחקה בסרט הרומנטי "אהבה כואבת". בשנת 2018 הצטרפה לעונה הרביעית לצוות השחקנית הראשי של סדרת האימה "אימת המתים המהלכים" המשודרת ברשת AMC; אלפמן מגלמת בסדרה את דמותה של ג'ון "נעמי/לורה" דורי, אחות חביבה ומסתורית שמדיסון נתקלת בה ומתקבלת בברכה בקבוצה של מורגן. בפברואר 1991, אלפמן הכירה את השחקן האמריקאי ממוצא יהודי בודי אלפמן (אנ') (אחיינו של המלחין דני אלפמן), באודישן לפרסומת של "ספרייט"; והשניים התחתנו ב-18 בפברואר 1995. בשנת 2000, אלפמן ובודי קנו את ביתה של מדונה, בית בשטח של 460 מ"ר משנות ה-20 על מגרש סגור בשטח של שני דונם בשכונת הוליווד הילס בלוס אנג'לס. לאחר ששילמו 4 מיליון דולר, הם מכרו מאוחר יותר את הנכס באפריל 2004 תמורת 4.7 מיליון דולר לשחקנית קייטי סגל. ב-23 ביולי 2007 נולד בנם הראשון של הזוג, סטורי. ב-2010 נולד לזוג בנם השני, איטון. היא אמנם גדלה כקתולית, אך המירה את דתה לסיינטולוגיה בעקבות בעלה. מדיה וקבצים בנושא ג'נה אלפמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'נה אלפמן ג'נה אלפמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'נה אלפמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'נה אלפמן, באתר AllMovie (באנגלית) ג'נה אלפמן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'נה אלפמן, באתר Metacritic (באנגלית) ג'נה אלפמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'נה אלפמן באתר TV.com דניס מרטין, לוס אנג'לס טיימס, בלי כוונה בכלל: ג'נה אלפמן חוזרת למסך, באתר nrg, פורסם בעברית בnrg ‏ 7 בספטמבר 2009
מכבים

האם התכוונתם ל... חשמונאים (המכבים) - שושלת מלוכה יהודית ששלטה בארץ ישראל במאה ה-2 לפנה"ס עד המאה הראשונה לפנה"ס ספר מקבים ("ספר מכבים") – ספרים המתארים את מאבק החשמונאים ביוונים מכבים (יישוב) – רובע בעיר הישראלית מודיעין-מכבים-רעות (ובעבר יישוב נפרד) חטיבת מכבים – חטיבה מרחבית שפעלה באוגדת איו"ש והייתה אחראית על אזור מודיעין
ולקחת לך אישה

"ולקחת לך אישה" הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויים של השחקנית רונית אלקבץ ואחיה שלומי אלקבץ, שיצא לאקרנים בשנת 2004. הסרט, קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, הוא סרט הביכורים של שניהם כבמאים, והוא מהווה מעין אוטוביוגרפיה משותפת. הוא הוקרן במדינות רבות, וזכה בהערכה עולמית רבה. רונית אלקבץ הייתה מועמדת לפרס אופיר על משחקה בסרט. בשנת 2008 יצא החלק השני בטרילוגיה שהתחיל "ולקחת לך אישה", סרטם המשותף השני של רונית ושלומי אלקבץ, "שבעה", ובשנת 2014 יצא החלק השלישי - "גט". עלילת הסרט מתרחשת בעיר חיפה של שנת 1979, ומגוללת את סיפורה של ויויאן, אישה הכלואה בנישואין חסרי אהבה, שנקרעת בין המחויבות שלה לתא המשפחתי ובין מאהב מהעבר שחוזר במפתיע. אירוע זה מצליח לערער את שיגרת חייהם האפורה של בני הבית, ולחשוף את האמת העגומה של חייהם. פרס המבקרים ופרס הקהל - פסטיבל ונציה 2004 פרס המבקרים - פסטיבל המבורג 2004 פרס השחקנית הטובה ביותר - פסטיבל ירושלים 2004 פרס השחקן הטוב ביותר - פסטיבל סלוניקי 2004 פרס חבר השופטים - פסטיבל אנקרה 2004 פרס המשחק הטוב ביותר (רונית אלקבץ, סימון אבקריין) - פסטיבל מונס בלגיה 2004 פרס FIPRESCI (הפדרציה הבינלאומית למבקרי קולנוע) - פסטיבל סרטי הנשים הבינלאומי המטאטא המעופף 2005 "שבעה" - החלק השני בטרילוגיה של רונית ושלומי אלקבץ "גט" - החלק השלישי בטרילוגיה של רונית ושלומי אלקבץ "ולקחת לך אישה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ולקחת לך אישה", באתר AllMovie (באנגלית) "ולקחת לך אישה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ולקחת לך אישה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "ולקחת לך אישה", באתר אידיבי "ולקחת לך אישה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "ולקחת לך אישה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים כתבה בעיתון תל אביב "ולקחת לך אישה" באתר טרנספקס שירות גלובס, ‏ולקחת לך את פריז, באתר גלובס, 3 בפברואר 2005 שירות גלובס, ‏והזוכה הוא?, באתר גלובס, 24 באוגוסט 2004 אורון שמיר, עכבר העיר, "גט": שיא חדש לאחים אלקבץ, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2014 דן פיינרו, ‏ושוב כבים האורות, באתר גלובס, 5 בספטמבר 2004 שירות גלובס, ‏אלקבץ ודהן מנצחות, באתר גלובס, 22 בפברואר 2005
המשרד ההונגרי לחלל

המשרד ההונגרי לחלל (בהונגרית: Magyar Űrkutatási Iroda ובר"ת: MŰI) הוקם על ידי ממשלת הונגריה בינואר 1992 . המשרד הראשי ממוקם בעיר בודפשט. מטרת הארגון היא תיאום הפעולות השונות של הונגריה בתחום החלל, ושיתוף פעולה עם מדינות אחרות. נכון להיום (2012) בראש המשרד עומד אלוד בוט' שמכהן בתפקיד זה משנת 1997. מאז 1965 ועדת חקר החלל בהונגריה נקראה ועדת ההיגוי לחקר החלל שעבדה ישירות תחת פיקוח הממשלה ההונגרית. בשנים 1978-1991 תפקיד זה הועבר לידי האקדמיה ההונגרית למדעים ובשנת 1992 הוקם המשרד ההונגרי לחלל שאליו עבר תפקיד חקר החלל בהונגריה. בין 1992-2005 ראה המשרד את תפקידו כשרות עצמאי, תחת פיקוח של הממשלה ההונגרית אך החל מהתאריך 1 בינואר 2006 האוטונומיה של המשרד חדלה ופעילותו הפכה להיות תחת פיקוח משרד התקשורת והאינפורמציה, למרות הפיקוח שומר המשרד על אוטונומיה בתחום שיתופי הפעולה החלליים של הונגריה עם מדינות אחרות. על פי המשרד הלאומי למחקר קניין תעשייתי בהונגריה משנת 2008 משימות המשרד ההונגרי לחלל הן: תיאום של יחסים מקומיים ובינלאומיים. מימון פרויקטים במסגרת מבצע הפנימי של המחקר ההונגרי. יוליוס טופלבי (1992-1997) בוט' אלוד (1997-מכהן) בעשורים האחרונים התבצעו שורה של שינויי חקיקה בהונגריה, ולכן הממשלה ההונגרית החליטה לפקח על חקר החלל, וזה כולל פיקוח על המשרד ההונגרי לחלל באמצעות הצבת שר ייעודי. לעיתים מסוימות אף קרה שמספר שרים פיקחו על המשרד במהלך מחזור בחירות אחד. רשימת השרים המפקחים ותקופת פיקוחם להלן: החל משנת הקמת המשרד (1992) נדד המשרד ממקום אחד למשנהו, אך החל משנת 2009 המשרד מצא לו מקום קבע בעיר בודפשט בהונגריה. הכתובת של המשרד לשליחת דואר היא: NKTH MŰI, 1117 Budapest, Neumann János u. 1/c. חוץ מהחובות החוקיות של המשרד להסכמים בינלאומיים עם ארגונים אירופאים (כגון סוכנות החלל האירופית, הנציבות האירופית, ועדת החלל החיצון של האו"ם, וכו'), קבע המשרד ההונגרי לחלל גם שיתופי פעולה יחד עם מדינות בודדות, ולהלן שמותם: אוקראינה סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה (החל משנת 1994-היום) רוסיה סוכנות החלל הרוסית (החל משנת 1995-היום) הודו סוכנות החלל ההודית (החל משנת 1995-היום) פולין האקדמיה הפולנית למדעים (החל משנת 1997-היום) רומניה סוכנות החלל הרומנית (החל משנת 1998-היום) אתר המשרד ההונגרי לחלל (בהונגרית) אתר המשרד ההונגרי לחלל (באנגלית) המשרד ההונגרי לחלל באתר של סוכנות החלל האירופאית אתר האינטרנט של המשרד לפיתוח לאומי ההונגרי 3/1992. צו ההקמה של המשרד הסכמי שיתוף הפעולה של המשרד
פלקישר באובכטר

ה"פֶלקישֶר בֶּאוֹבַּכטר" (בגרמנית: Völkischer Beobachter; משמעות השם: "הצופה העממי") היה ביטאונה של המפלגה הנאצית בגרמניה החל משנת 1920. העיתון החל את דרכו כביטאון התנועה הפאן-גרמנית בשנת 1887 במינכן ונקרא Münchner Beobachter ("הצופה של מינכן"). עד אוגוסט 1919, עת הוחלף שמו ל"פלקישר באובכטר", החליף הביטאון את בעליו מספר פעמים. בשנת 1920 רכשה התנועה הנאצית את הזכויות על השם וההפצה. המוציא-לאור הראשון של הביטאון היה נאצי אנטישמי בשם דיטריך אֶקָרט, שהשתתף מאוחר יותר בפוטש במרתף הבירה ב-1923. לאחר האירוע ובעקבות המשפטים שנערכו לראשי הקושרים הופסקה זמנית הוצאת העיתון עד פברואר 1925. המוציא לאור והעורך הראשי משנת 1923, עקב מותו של אקרט, היה אלפרד רוזנברג, ממייסדי התנועה הנאצית ומנהיגה בפועל בתקופה שבה היה אדולף היטלר כלוא לאחר ניסיון הפוטש. עורך בכיר נוסף והמו"ל האחרון (בשנים 1945-1938) היה וילהלם וייס. תפוצת הביטאון עלתה מ-8,000 גיליונות ב-1920 ל-25,000 בשנת 1923. מפברואר שנה זו החל להופיע בכל יום. החל משנת 1926 החל העיתון להדפיס גם תמונות בנוסף לטקסט. עד שנת 1927 הופיע רק בדרום גרמניה, החל משנה זו החל להופיע בכל רחבי גרמניה. מאוחר יותר נוצרו 3 מהדורות אזוריות - לדרום גרמניה, לצפונה ולאוסטריה. ב-1933, לפני עלות הנאצים לשלטון, הגיעה התפוצה ל-120,000. בשנת 1944 הגיע העיתון לשיא תפוצתו - כ-1.7 מיליון עותקים. ה"פלקישר באובכטר" חדל להופיע בסוף אפריל 1945. כשופרה של המפלגה הנאצית שימש העיתון מלכתחילה לפרסום אירועים, הפגנות ומדיניות. מאוחר יותר שימש כאחד מכלי התעמולה החשובים להפצת האידאולוגיה הנאצית. סגנון הכתיבה היה ברור ופשוט ובעל אופי רשמי, כאשר קהל היעד היה עממי בעיקר. העיתון השתלח בחריפות בדמוקרטיה בכלל וברפובליקת ויימאר בעיקר ונקט בטון אנטישמי קיצוני (נגד "היהדות העולמית") יותר מכל עיתון אחר. ב-6 ביוני 1940 פורסם בעיתון ריאיון עם הנס פרנק, מושל פולין הכבושה (הגנרלגוברנמן), שבו נדון דבר הוצאתם להורג של שבעה סטודנטים צ'כים. דבריו של המושל משקפים את הלך הרוחות של התנועה הנאצית, כמו גם של ביטאונה: "אילו הייתי צריך להדפיס מודעה על כל שבעה פולנים שנתתי הוראה לירות בהם, לא היו מספיק עצים בפולין כדי לספק נייר." — Davies, Norman (2003). Rising '44 : the battle for Warsaw. London: Macmillan. p. 84. ISBN 9780333905685. מדיה וקבצים בנושא פלקישר באובכטר בוויקישיתוף פרטים על העיתון, באתר המוזיאון להיסטוריה גרמנית, בגרמנית פלקישר באובכטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וליקי פרסלב

וליקי פְּרֶסְלַב (בבולגרית: Велики Преслав, "פרסלב הגדולה"; עד 1993 – פרסלב) היא עיר במחוז שׁוּמֶן שבבולגריה, אשר במהלך המאה ה-10 הייתה אחת מהערים החשובות ביותר בדרום אירופה. בין השנים 893 ל-972 הייתה פרסלב עיר הבירה השנייה של האימפריה הבולגרית הראשונה. פרסלב העתיקה היא שמורה ארכאולוגית לאומית הנמצאת ליד העיר המודרנית וליקי פרסלב. מעט מאוד ידוע על ההיסטוריה של העיר פרסלב לפני המאה ה-9. שם המקום מצביע בבירור על המוצא הסלאבי של מקימיו אך נראה שעיקר פיתוח העיר, לפני הפיכה לבירה, נעשה על ידי תושביה הבולגרים במהלך המאה ה-9. בסוף המאה ה-9 נבחרה פרסלב להיות בירת ממלכת בולגריה, בעקבות מרידה שמרכזה היה בעיר הבירה הקודמת שפרצה לאחר שהנצרות האורתודוקסית התקבלה כדת המדינה. אצילי עיר הבירה הישנה, פליסקה, והחאן ולדימיר, היו פוליתאיסטים והתנגדו לקבלת הנצרות. ב-892 הם מרדו ללא הצלחה בצאר הבולגרי. כתוצאה מהמרד הצאר הנוצרי החדש, סימאון הראשון, העביר את עיר הבירה לפרסלב. בפרסלב נתקבלה הנצרות בקלות יחסית לעומת פליסקה הפוליתאיסטית וב-864 לאחר הנצרות הבולגרים, נבנו בה מספר כנסיות. לאחר ההכרזה על פרסלב כעיר בירה, היא התפתחה במהירות והפכה למרכז פוליטי, ספרותי, אמנותי ותרבותי בבולגריה. הצאר סימאון הראשון בנה ופיתח את הבירה במשך 28 שנים והיא הגיעה לשיא התפתחותה בזמנו של הצאר פטר הראשון. ב-969 סוויאטוסלב, נסיך קייב, צר וכבש את פרסלב, וב-972 היא נכבשה והועלתה באש על ידי הקיסר הביזנטי יוחנן הראשון צימיסקס. הכובשים בזזו את אוצרות פרסלב, סמלי שלטון הצאר הבולגרי והספרים שבספריית הצאר סימאון הראשון. למרות ההרס הגדול, תושבי העיר הצליחו לשקם אותה, אבל קרנה של פרסלב ירד והיא איבדה את תפקידה בתור המרכז הכלכלי והפוליטי של בולגריה. בשנותיה הראשונות של האימפריה הבולגרית השנייה התאוששה פרסלב מחורבנה כאשר פטר הרביעי, קיסר בולגריה מלך בעיר. במאה ה-13 המונגולים כבשו את העיר פעמיים והחריבו אותה. פליטי פרסלב הקימו יישוב חדש, שנקרא אף הוא "פרסלב" ומוקם בסמיכות לעיר העתיקה. כיום, שוכנת במקום העיר "וליקי פרסלב", שבה מתגוררים 9,237 תושבים (נכון לשנת 2010). מדיה וקבצים בנושא וליקי פרסלב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וליקי פרסלב (הקישור אינו פעיל, 16 במאי 2020) אתר השמורה וליקי פרסלב וליקי פרסלב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כלל לייבניץ לנגזרת מכפלה

כלל לייבניץ (מכונה גם כלל המכפלה) הוא כלל העוסק בגזירת מכפלות של פונקציות הנקרא על שמו של גוטפריד וילהלם לייבניץ. הכלל המקורי עוסק בנגזרת ראשונה של מכפלת פונקציות: ( f ⋅ g ) ′ = f ′ g + f g ′ {\displaystyle (f\cdot g)'=f'g+fg'} לכל שתי פונקציות f , g {\displaystyle f,g} , או בסימוני לייבניץ: d ( u v ) d x = d u d x v + u d v d x {\displaystyle {\frac {d(uv)}{dx}}={\frac {du}{dx}}v+u{\frac {dv}{dx}}} מכלל לייבניץ הבסיסי אפשר לפתח את נוסחת האינטגרציה בחלקים: ∫ u v ′ d x = u v − ∫ u ′ v d x {\displaystyle \int uv'\,dx=uv-\int u'v\,dx} ניתן להוכיח את כלל לייבניץ ישירות על ידי חישוב הנגזרת: ( f ⋅ g ) ′ ( x ) = lim h → 0 f ( x + h ) g ( x + h ) − f ( x ) g ( x ) h = lim h → 0 g ( x + h ) [ f ( x + h ) − f ( x ) ] + f ( x ) [ g ( x + h ) − g ( x ) ] h = lim h → 0 f ( x + h ) − f ( x ) h ⋅ lim h → 0 g ( x + h ) + lim h → 0 f ( x ) ⋅ lim h → 0 g ( x + h ) − g ( x ) h = f ′ ( x ) g ( x ) + f ( x ) g ′ ( x ) {\displaystyle {\begin{aligned}(f\cdot g)'(x)&=\lim _{h\to 0}{\frac {f(x+h)g(x+h)-f(x)g(x)}{h}}\\&=\lim _{h\to 0}{\frac {g(x+h){\bigl [}f(x+h)-f(x){\bigr ]}+f(x){\bigl [}g(x+h)-g(x){\bigr ]}}{h}}\\&=\lim _{h\to 0}{\frac {f(x+h)-f(x)}{h}}\cdot \lim _{h\to 0}g(x+h)+\lim _{h\to 0}f(x)\cdot \lim _{h\to 0}{\frac {g(x+h)-g(x)}{h}}\\&=f'\!(x)g(x)+f(x)g'\!(x)\end{aligned}}} לפונקציות חיוביות, ניתן להוכיח את הכלל על ידי שימוש בכלל השרשרת ובתכונות של הלוגריתם הטבעי: לכל שתי פונקציות חיוביות f , g {\displaystyle f,g} מתקיים ln ⁡ ( f ⋅ g ) = ln ⁡ ( f ) + ln ⁡ ( g ) {\displaystyle \ln(f\cdot g)=\ln(f)+\ln(g)} . אם נגזור את שני האגפים ונשתמש בכלל השרשרת נקבל: ( f ⋅ g ) ′ f g = f ′ f + g ′ g {\displaystyle {\frac {(f\cdot g)'}{fg}}={\frac {f'}{f}}+{\frac {g'}{g}}} לייבניץ הכליל את הנוסחה לנגזרת ה- n {\displaystyle n} -ית: ( f ⋅ g ) ( n ) = ∑ k = 0 n ( n k ) f ( k ) g ( n − k ) {\displaystyle (f\cdot g)^{(n)}=\sum _{k\,=\,0}^{n}{\binom {n}{k}}f^{(k)}g^{(n-k)}} כאשר ( n k ) {\displaystyle {\binom {n}{k}}} הוא המקדם הבינומי. הביטוי דומה מאוד לבינום של ניוטון: ( a + b ) n = ∑ k = 0 n ( n k ) a k b n − k {\displaystyle (a+b)^{n}=\sum _{k\,=\,0}^{n}{\binom {n}{k}}a^{k}b^{n-k}} הדמיון אינו מקרי, כי את שתי הנוסחאות מוכיחים בצורה זהה באמצעות אינדוקציה, ושתיהן נשענות על אותו רעיון קומבינטורי. ניתן להשתמש בכלל כדי לגזור מכפלה של כמה פונקציות. לדוגמה: ( u v w ) ′ = u ′ v w + u v ′ w + u v w ′ {\displaystyle (uvw)'=u'vw+uv'w+uvw'} ( u v w z ) ′ = u ′ v w z + u v ′ w z + u v w ′ z + u v w z ′ {\displaystyle (uvwz)'=u'vwz+uv'wz+uvw'z+uvwz'} באופן כללי, אם הפונקציה היא f ( x ) = ∏ i = 1 n f i ( x ) {\displaystyle f(x)=\prod _{i\,=\,1}^{n}f_{i}(x)} הנגזרת היא: f ′ = ∑ i = 1 n f i ′ ∏ k = 1 k ≠ i n f k {\displaystyle f'=\sum _{i\,=\,1}^{n}f_{i}'\prod _{k\,=\,1 \atop k\,\neq \,i}^{n}f_{k}} אם אף אחת מהפונקציות לא שווה ל- 0 {\displaystyle 0} , אפשר לכתוב זאת גם כך: ( f 1 ⋯ f n ) ′ f 1 ⋯ f n = f 1 ′ f 1 + ⋯ + f n ′ f n {\displaystyle {\frac {(f_{1}\cdots f_{n})'}{f_{1}\cdots f_{n}}}={\frac {f_{1}'}{f_{1}}}+\cdots +{\frac {f_{n}'}{f_{n}}}} נגזרת אינטגרציה בחלקים מדיה וקבצים בנושא כלל לייבניץ לנגזרת מכפלה בוויקישיתוף כלל לייבניץ לנגזרת מכפלה, באתר MathWorld (באנגלית) כלל לייבניץ לנגזרת מכפלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לירה איטלקית

לירה איטלקית או לירטה (באיטלקית: Lira) הייתה המטבע ששימש כהילך חוקי באיטליה בין השנים 1861 ועד 2002, עת החליף אותו האירו. גם בתקופת נפוליאון הייתה הלירה בשימוש בממלכת איטליה, בין השנים 1807 ל-1814. הלירה האיטלקית הייתה מחולקת ל-100 צ'נטזימי (Centesimi ברבים או Centesimo ביחיד), שפירושו באיטלקית "מאית". בעשורים האחרונים למחזור של הלירה האיטלקית, לא היה שימוש בחלק זה של המטבע, מאחר שערכה של הלירה היה נמוך מאוד. לשם השוואה, ב-1999 נקבע שער החליפין של האירו על 1936.27 לירות איטלקיות לאירו אחד. מקור השם לירה, בדומה ללירה שטרלינג ולשקל, הוא במידת משקל (ליברה. בלטינית: Libra). המונח "לירטה", שהיה שגור בשפה העברית ככינוי ללירה האיטלקית, מעולם לא היה בשימוש נרחב באיטליה עצמה ומקורו בסיומת הקטנה של שם המטבע ככינוי חיבה. גם בטורקית נהג השימוש במונח "Liret", להבדיל מ-"Lira" טורקית או אחרת. בשנותיה של איטליה כרפובליקה (מ-1946 ועד החלת האירו כהילך חוקי במדינה) ניתן היה למצוא מטבעות בערכים של 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 ו-1,000 לירות, ושטרות בערכים של 1000, 2000, 5000, 10,000, 50,000, 100,000 ואף חצי מיליון לירות. מוקדם יותר, כאשר ערכה של הלירה היה גבוה יחסית, הופיעו שטרות בערכים נמוכים יותר ומטבעות קטנים של 1, 2, 5, 10, ו-50 צ'נטזימי. הלירה האיטלקית הייתה הילך חוקי גם בקריית הוותיקן וגם בסן מרינו. לכל אחת משתי המדינות הייתה מערכת מוניטרית משלה, אולם השימוש ב"לירה ותיקנית" וב"לירה סן - מרינזית" בוותיקן ובסן מרינו, בהתאמה, היה שקול לחלוטין לשימוש בלירה האיטלקית. ערכם של המטבעות הללו היה שווה בדיוק לערכה של הלירה האיטלקית, וניתן היה להשתמש בלירה איטלקית לצד המטבעות המקומיים, ולהפך. מדיה וקבצים בנושא לירה איטלקית בוויקישיתוף הלירה האיטלקית - 3000 שנה של היסטוריה הלירה האיטלקית באתר ה-BBC
נימפה

נימפה (ביוונית עתיקה: Νύμφη - אישה צעירה) היא יצור על-טבעי במיתולוגיה היוונית. הנימפות היו חצי אל וחצי בנות תמותה והיו קשורות לאתר מסוים בטבע. לפי האגדה, הנימפות לא היו אלות ולא נצחיות, אבל משך חייהן היה רב מאוד וכוחן עלה על זה של בני האדם. הנימפות מתקשרות ליצירה ולהתפתחות שבטבע והן לרוב האנשה של אחד מהמוטיבים שלו. ביתן של הנימפות הוא בהרים, ביערות, במעיינות, בנהרות ובמערות והן קשורות אליו בקשר בל ינותק. הנימפות מתוארות בדרך כלל כנערות צעירות ויפות, חובבות מחול, מוזיקה, מותחות קשת בפמליה של אפולו, דיוניסוס, ארטמיס, מפלרטטות עם סילנים, סאטירים ובני אדם (כגון המלך נומה ואגריה (אנ')), שאינן מסיבות נזק למין האנושי, אך עם זאת, מושכות בכוח את מי שהן אוהבות למקום שלהן. חייהן תלויים בסביבתן וכשהן נעקרות ממנה, חייהן נתונים בסכנה. כשכעסו, בדרך כלל בעקבות נזק שנגרם לביתן, הן נהפכו למסוכנות. אלת הציד ארטמיס לוותה על ידי חבורה של נימפות, הפליאדות. האסטרואיד 875 Nymphe (אנ') שהתגלה על ידי מקס וולף נקרא על שמן. הנימפות בדרך כלל כמחולקות לסוגים שונים. זוהי רשימה של סוגי הנימפות: דְרִיאַדוֹת - נימפות ששכנו בתוך העצים. ביניהן גם נימפות מליות - אלות עצים, נולדו מדם אורנוס כשקרונוס סירס אותו. (כמתואר בפואמה "תאוגוניה"). ביניהן: אפימליאדות - נימפות עצי תפוח. אֶוּרִיאַדוֹת - נימפות ששכנו בהרים. לֶיימַקִידוֹת - נימפות ששכנו בשדות וכרי דשא. אָלְסֵאִידוֹת - נימפות חורשים וגיאיות. אָנְתוֹסַאִי - נימפות פרחים. אָוּלוֹנִיאַדוֹת - נימפות שטחי מרעה. לָמְפַּדוֹת - נימפות של השאול נֶרֵאִידוֹת - נימפות ששכנו בים. אוֹקְיַינִידִים - נימפות האוקיינוסים (או מאגרי מים אחרים). נַאִיאָדוֹת - נימפות המים המתוקים (בדרך כלל של מקורות מים). אָאוּרוֹת - נימפות רוח. בנותיו של בוריאס. נֶבּוּלוֹת - נימפות ענן. הֶסְפֵּרִידוֹת - נימפות ערב ושקיעה. הופקדו לשמור על גנה של הרה. הִיַאדוֹת - נימפות המביאות גשם. אָסְטֵרִיאַדוֹת - נימפות כוכבים נימפות מוזכרות פעמים רבות בסדרת ספרי ההרפתקאות פרסי ג'קסון והאולימפיים מאת הסופר ריק ריירדן ובספרי ההמשך. נימפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נימפה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Parad, Carlos; Förlag, Maicar (1997). "Genealogical Guide to Greek Mythology: Nymphs". Astrom Editions. Grimal, Pierre (1996). The Dictionary of Classical Mythology. Wiley-Blackwell. pp. 313–314. ISBN 978-0-631-20102-1. Larson, Jennifer (2001). Greek Nymphs: Myth, Cult, Lore. New York. Oxford University Press. p. 4. ISBN 978-0-19-514465-9. ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.