laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן

ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק (בדזונגקה: འཇིགས་མེད་ཁེ་སར་རྣམ་རྒྱལ་དབང་ཕྱུག; נולד ב-21 בפברואר 1980) הוא מלך בהוטן, המלך החמישי מבין מלכי הדרקון "דרוּק גיאלפו" (אנ'). קיבל את סמכויות השלטון מאביו ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק ב-2006, והוכתר רשמית כעבור שנתיים. חולל שורת רפורמות בניהול המדינה והחל בתהליך הדרגתי של דמוקרטיזציה. ג'יגמה קיזר נאמגייל הוא בנו של ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, מלך בהוטן הקודם, ושל רעייתו השלישית של המלך, המלכה תשרינג יאנגדון (אנ'). ב-20 במאי 2011 הכריז ואנגצ'וק בפני הפרלמנט על אירוסיו לגֶ'טְסוּן פֶּמָה. ב-13 באוקטובר 2011 נישאו השניים. לזוג נולד בן ב-5 בפברואר 2016. ג'יגמה קיזר למד בבית ספר יסודי בבהוטן, ולאחר מכן התחנך באקדמיית פיליפס (Phillips Academy), באקדמיית קושינג (אנ') במסצ'וסטס שבארצות הברית ובמכללת ויטון בממלכה המאוחדת. בתום לימודי התואר הראשון עבר למודלין קולג' באוקספורד שבממלכה המאוחדת שם למד לימודי מאסטר ביחסים בינלאומיים ופוליטיקה. בדצמבר 2005 הכריז המלך ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק על כוונתו לוותר על כס המלוכה לטובת בנו בשנת 2008, ועל התחלת העברה מדורגת של סמכויות. ב-14 בדצמבר 2006 הוציא ג'יגמה סינגייה צו מלכותי המכריז על ויתורו המיידי על כס המלוכה והעברת המלוכה לבנו, אולם טקס ההכתרה הרשמי נערך רק ב-6 בנובמבר 2008. בעת עלייתו לכס המלוכה היה ראש המדינה הצעיר ביותר בעולם. טקס ההכתרה נערך בארמון המלוכה בטהימפהו, בירת המדינה. באותה שנה אורגנו לראשונה בממלכה בחירות דמוקרטיות שבהן ניצחה ניצחון מוחץ "המפלגה הבהוטנית לשלום ושגשוג" בראשותו של ג'יגמה יוזר טהינליי (Jigme Thinley). מדיה וקבצים בנושא ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן בוויקישיתוף רשימת בני משפחת המלוכה הבהוטנית רקע על משפחת המלוכה הבהוטנית הכתרת המלך - אתר רשמי כתבת פרופיל של רשת ה-BBC כתבת רשת ה-BBC על הכתרת המלך ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן, ברשת החברתית פייסבוק ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן, ברשת החברתית אינסטגרם כתבת חדשות ה-BBC מיום 18 בדצמבר 2005 הכתרת מלך בהוטן - ראש המדינה הצעיר בעולם.
ארמנדו דיאז

ארמנדו דיאז (Armando Vittorio Diaz; 5 בדצמבר 1861, נאפולי – 28 בפברואר 1928, רומא) היה גנרל איטלקי, ראש המטה הכללי של הצבא המלכותי במלחמת העולם הראשונה. דיאז היה שר המלחמה ו"מרשל של איטליה" (Maresciallo d'Italia) – הדרגה הגבוהה ביותר בצבא האיטלקי משנת 1924, וקיבל את אות "הדוכס של המלחמה" (Duca della Vittoria) בסוף המלחמה. לפי מסורת משפחתו, היא ממוצא ספרדי, והגיעה לנאפולי במאה ה-16 עם שארל השלישי, דוכס בורבון, לאחר שהשלים כיבוש חלקים מאיטליה. שם משפחתו קיים גם בקרב יהדות איטליה ומכאן ההשערה כי יש לו שורשים יהודיים. דיאז נולד ברובע Mercato San Severino שבנאפולי, ולמד באקדמיה הצבאית לארטילריה בטורינו. דיאז היה לקולונל ברגימנט הרגלים 93 במלחמה האיטלקית-עות'מאנית וג'נרל מייג'ור בשנת 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה צורף למטה של הגנרל לואיג'י קאדורנה. בשנת 1916 קודם לדרגת גנרל ומונה לפקד על החטיבה ה-43 ומשם על הדיוויזיה ה-49, ולאחר מכן על הקורפוס ה-23. באוקטובר 1917, לאחר שהצבא האיטלקי נחל תבוסה קטלנית בקרב קפורטו, הוא מונה למחליפו של קאדורנה כראש המטה הכללי של הצבא האיטלקי. דיאז ארגן את הצבא מחדש במערכה על מונטה-גראפה (Monte Grappa) והצליח לעצור את הפלישה של האוסטריים על גדות נהר פיאבה לאחר קרבות עקובי דם. לאחר גיוס של מחזור 1899 יצא למתקפה נגדית לקרב ויטוריו ונטו ב-4 בנובמבר 1918 שפתח לו את הדרך לווינה. כמה ימים אחרי הקרב נחתם הסכם שביתת נשק לאחר כניעה כללית של צבא אוסטריה. התואר של Duca della Vittoria הוענק לדיאז על ידי המלך. העם העריץ אותו במיוחד לאחר שהפסיק את שיטת הענישה הצבאית, שמקורה רומאי. למשל הכחדת העשירי, שהיא שיטה שנועדה להגברת המשמעות ביחידות צבא מרדניות או פחדניות. בשיטת הכחדת העשירי חייל אחד מתוך עשרה נבחר בהגרלה ונרצח על ידי חבריו. שיטה זו הייתה מקובלת בצבא האיטלקי ביחידות שמיאנו לצאת להתקפות נגד אויב שהיה מוגן בחפירות. בשנת 1922 דיאז שירת כשר המלחמה בממשלת מוסוליני. מסיבות בריאותיות פרש לאחר שנתיים. הוא נפטר בשנת 1928, בגיל 66, ברומא. מדיה וקבצים בנושא ארמנדו דיאז בוויקישיתוף ארמנדו דיאז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארמנדו דיאז, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אקלה גוזאי

אקלה גוזאי (למפת אריתריאה מוגדלת)   אסמרה קרן אסאב טסניי סודאן אתיופיה ג'יבוטי ים סוף אקלה גוזאי (למפת אריתריאה רגילה)   אסמרה קרן אסאב טסניי סודאן אתיופיה ג'יבוטי ים סוף אקלה גוזאי אקלה גוזאי הוא מחוז היסטורי באריתריאה. רוב תושבי המחוז הם תגרים נוצרים, האזור נמצא ברמה האתיופית שבדרום אריתריאה. המחוז הוא אחד מהאזורים העתיקים ביותר באתיופיה ההיסטורית והאזכור הראשון שלו מגיע מהמאה ה-9 לפנה"ס בהירוגליפים דרום ערביים, האזור בתקופה זו היה חלק מממלכת דעמת ויותר מאוחר לחלק מממלכת אקסום. האזור נזכר גם במונומנטום אדוליטנום מהמאה ה-3 בשם "גאזה" והיה מקום מושבו של שבט האגזי שיותר מאוחר ירשו את מקומו התגרים והטיגראים, השם גם הוזכר במהלך המאה ה-4 בשלטונו של הקיסר האקסומי אזנה והעם אשר יישב באזור נקרא "אגווזת" ובמומנט חוולטי נקרא "אגזה". במהלך ימי הביניים האזור היה חלק ממחוז בור שכלל גם חלקים ממדינת עפר ומרכז אריתריאה. כאשר נחתם הסכם אוצ'ילי בין האתיופים לאיטלקים המחוז נהפך לחלק מקולונית אריתריאה. Fattovich Rodolfo, "Akkälä Guzay" Encylopaedia Aethiopica: A-C, Pag 169 Bur in Encylopaedia Aethiopica: A-C
חמסיאן

חמסיאן (טיגראינית: ሓማሴን) מחוז היסטורי של האימפריה האתיופית. חמסיאן היא למעשה כל האזור הסובב כיום את בירת אריתריאה, אסמרה. רוב תושבי האזור הם תגרים נוצרים. האזכור הראשון של האזור הוא מהמאה ה-25 לפנה"ס כחלק מארץ פונט ונזכר בשם "אמסו", אך ישנם חילוקי דעות בדבר הזיהוי של מחוז זה. המסורת האתיופית מהכברה נגסט גורסת שזהו האזור שנולד בו מנליק לאחר שמלכת שבא חזרה מביקורה אצל שלמה המלך. האזכור הכתוב הראשון הוא מהמאה ה-9 לפנה"ס ולאחר מכן במאה ה-4 בכתובות של הקיסר אזנה בשם "חמסם". במהלך ימי הביניים המוקדמים האזור היה חלק ממדיר בהר ולאחר מכן מדינה כמעט עצמאית בזמן תקופת השופטים האתיופית והייתה ידועה מג'יימס ברוס בשם "רפובליקת חמסיאן", לאחר מכן האזור שוב נהפך לחלק מאתיופיה אחרי כיבוש האזור על ידי הקיסר יוהנס הרביעי כחלק מאזור שלטונו של אלולה אנגדה ממצרים. כאשר נחתם הסכם אוצ'ילי בין האתיופים לאיטלקים האזור נהפך לחלק מקולונית אריתריאה. כברה נגסט, פרק 30 מקרה המתאורך למאה ה-10 לפנה"ס. Wolbert Smidt, "Ḥamasen" ,Encyclopaedia Aethiopica: D-Ha
שפות איטליות

השפות האיטליות היא קבוצת שפות במשפחת השפות ההודו-אירופיות. מבין השפות המדוברות כיום שייכות לקבוצה זו השפות הרומאניות, שהתפתחו מהלטינית. יתר ענפיה של הקבוצה נכחדו. השפות האיטליות המוכרות: שפות לטינו-פליסקניות: לטינית פליסקנית שפות אומברו-אוסקניות: אוסקנית אומברית ווֹלסקיאָנית אאקוויאנית מרסית פקינית דרומית עמים איטליים שפות הודו-אירופיות שפות רומאניות מדיה וקבצים בנושא שפות איטליות בוויקישיתוף שפות איטליות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שירה (אזור היסטורי)

שירה (למפת אתיופיה מוגדלת)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי שירה (למפת אתיופיה רגילה)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי שירה שירה (געז: ሺሬ) הוא אזור היסטורי במדינת תיגראי שבצפון אתיופיה. גבולותיו הם נהר המרב עם סריה שבאריתריאה בצפון, באדיבו בצפון מזרח ובתכזה בדרום. האזור היה מיושב עוד מתקופות קדומות ובו עברו דרכי מסחר חושבים למצרים וכוש. בתקופת מממלכת אקסום היה לחלק ממנה. האזור בשמו מוזכר במסורת מתקופת המלך האקסומי גברה מסקל ולאחר מכאן על ידי הקיסרים ניואיה קראסטוס ודווית הראשון כמקום שבו ניתנו אדמות למנזרים מקומיים. בשירה חיו רוב יהודי תיגראי. קהילה זו הייתה בין הראשונות מביתא ישראל שעלו לישראל. כיום רוב שטח המחוז מחולק בין הנפות אסיגדה צימבלה, מדבאי זנה וקורו התחתית שבמחוז תיגראי הצפונית מערבית. מדיה וקבצים בנושא שירה בוויקישיתוף James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 2
חדר נקי

בתעשייה, חדר נקי (באנגלית: Clean Room) הוא אזור במפעל שבו נשמרת רמת ניקיון גבוהה ביותר (גבוהה מזו שבחדר ניתוח). רמת הניקיון נמדדת ביחידות של מספר חלקיקים למטר מעוקב. רמת ניקיון גבוהה זו נדרשת בייצורם של מוצרים מסוימים, ובפרט שבבים אלקטרוניים, שאפילו גרגר אבק עלול לשבש את ייצורם. בחדר נקי קיימות מערכות בקרת אקלים מורכבות שמסננות את האוויר, מורידות את רמת הלחות ועוד. העובדים בחדר הנקי לובשים חליפות מיוחדות העשויות מחומרים שאינם פולטים חלקיקים ומצוידות במערכת נשימה, המונעות את זיהומו של החדר בחלקיקים. קירות החדר עשויים מחומרים שאינם פולטים חלקיקים. הניקיון בחדרים מתבצע כחלק מהעבודה השוטפת בחדר ועם חומרי ניקוי מיוחדים. בתעשיות השונות קיימים חדרים שונים. בתעשיית המיקרו-אלקטרוניקה ישנה הקפדה גבוהה על מספר החלקיקים ועל רמת לחות שתהיה מדויקת סדר גודל של 45%±3% על מנת למנוע היווצרות חשמל סטטי שיכול להרוס את המכשירים והרכיבים המיוצרים. הטמפרטורה בחדר צריכה להיות 20°C±0.2°C. בתעשיית התרופות ישנה הקפדה גבוהה על רמת הניקיון וכמו כן על מניעת מושבות של חיידקים ולכן מקפידים על משטחים חלקים לחלוטין, ללא חריצים וחורים, על ידי שימוש בסיליקון אנטי-בקטריאלי. בתעשיית הזכוכית (זכוכית שכבות לדוגמה), קיימים חדרים נקיים לשיפור התהליך, ובהם נשמרת רמת לחות נמוכה (19%) וטמפרטורה נמוכה (20°C~), על מנת לשמור על תהליך ההדבקות של זכוכית השכבות באמצעות החומר P.V.B. בישראל יש חדרים נקיים במפעלי היי טק אחדים, כגון מפעלי הייצור של החברות אינטל, אפלייד מטיריאלס, אורבוטק, טאוור סמיקונדקטורס, במפעלי התרופות של טבע, במפעלי התעשייה האווירית שעוסקים בתחום החלל מב"ת, אלתא ומל"מ וכן במכון ויצמן למדע, בטכניון באוניברסיטת תל אביב, ובמרכז BINA שבאוניברסיטת בר-אילן. תקן זה נקבע על פי מספר החלקיקים בגודל 0.1 מיקרון המותרים בנפח של מטר מעוקב (הגדרת התקן היא על פי המעריך של 10 במספר החלקיקים המותר - לדוגמה: ISO 1==>101). התקן המחמיר ביותר הוא ISO 1 והמקל ביותר הוא ISO 9. תקן פדרלי 209E‏ (FED STD 209E) לסיווג ניקיון חלקיקים באוויר בחדרים נקיים ובאזורים נקיים היה תקן פדרלי שנועד לסיווג ניקיון האוויר, והיה מיועד לשימוש בסביבות כגון חדרים נקיים. התקן התבסס על מדידת מספר החלקיקים בגודל 0.5 מיקרון המותרים בנפח אוויר של רגל מעוקבת. תקן זה בוטל ב-29 בנובמבר 2001. מנעל אוויר מדיה וקבצים בנושא חדר נקי בוויקישיתוף אתר IEST אתר GSFCC (אורכב 01.06.2020 בארכיון Wayback Machine), GLOBAL SOCIETY FOR CONTAMINATION CONTROL חדר נקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Martin, Clean Room Classification
יוהאן קספר לווטר

יוהאן קספר לווטר (או לפטר; בגרמנית: Johann Kaspar Lavater;‏ 15 בנובמבר 1741 - 2 בינואר 1801) היה כומר קלוויניסט, פילוסוף, סופר ו"פיזיונום" שווייצרי. לווטר נולד בציריך לאב שהיה רופא, ולמד בגימנסיה בעיר זו. בין מוריו היו יוהאן יאקוב בודמר ויוהאן יאקוב ברייטינגר. בגיל 21 הוא דיווח, יחד עם חברו, הצייר הנרי פוסלי, על פקיד מושחת; הדבר הקים עליו את האצולה בציריך. ב-1769 הפך לווטר לכומר, והחל מפיץ משנה מיסטית וקזואיסטית ברחבי גרמניה. באותה שנה החלה "פרשת לווטר": לווטר תרגם לגרמנית את ספרו של שרל בונה (Bonnet), תאולוג שווייצרי, ובהקדשה לספר דרש ממשה מנדלסון להפריך את טענותיו התאולוגיות של בונה – או להתנצר. לווטר העמיד את מנדלסון במצב בלתי אפשרי: באותה תקופה, אסור היה ליהודי לפרסם ברבים התנגדות תאולוגית לנצרות. רבים מידידיהם המשותפים של מנדלסון (בהם הרדר וליכטנברג) ולווטר תמכו במנדלסון, אשר לבסוף פרסם איגרת שבה אמר כי הוא נותר יהודי כי הוא משוכנע בצדקתה של היהדות; וכי הוא אמנם מוכן לקבל עקרונות מוסריים רבים בנצרות, אך לא את היסודות הדתיים. לווטר היה חבר של גתה, וזה האחרון העריך מאוד את עבודתו הספרותית. עבודתו המפורסמת ביותר היא זו שפרסם בתחום הפיזיונומיה: "Physiognomische Fragmente zur Beförderung der Menschenkenntnis und Menschenliebe" (דפוסים פיזיונומיים לקידום מדעי האנושות ואהבת האדם). הספר הושפע רבות מהגותו של איש האשכולות ג'מבטיסטה דלה פורטה ומספרו של תומאס בראון "Religio Medici" (דתו של הרופא). מדיה וקבצים בנושא יוהאן קספר לווטר בוויקישיתוף יוהאן קספר לווטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי יוהאן קספר לווטר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) יוהאן קספר לווטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כשל גנטי

כשל גנטי היא סוגה של כשלים לוגיים שבה יש בלבול בין אמונה, טענה או תאוריה והצדקתן. הכשל משמש לעיתים קרובות בניסיון לגרוע מתוקפה של אמונה או של טענה, אף כי יש מקרים שבהם הכשל משמש כדי לתמוך בטענה. הכשל טמון בכך שאין קשר בין מקור הטענה ואמיתותה. המונח נטבע על ידי מוריס כהן וארנסט נייגל בספרם "הגיון ושיטה מדעית". דוגמאות לכשלים גנטיים הם טיעוני אד הומינם, אד ורקונדיאם ואד פופולום. דוגמאות: "הנאצים היו הראשונים שהשתמשו בהמתת חסד. לכן, זהו רעיון רע." (ראו גם רדוקטיו אד היטלרום). "אתה מאמין באלוהים כי כך אמרו לך הוריך. לכן, אמונתך שגויה." (זאת לעומת הטיעון התקף: "אתה מאמין באלוהים כי כך אמרו לך הוריך. אתה מאמין בהוריך ולכן אמונתך באלוהים היא עקיפה")
רדוקטיו אד היטלרום

רדוקטיו אד היטלרום (מלטינית: Reductio ad Hitlerum) או ארגומנטום אד היטלרום (מלטינית: argumentum ad Hitlerum) הוא כשל לוגי שעיקרו דחיית או קביעת טיעון אך ורק על יסוד העובדה שאדולף היטלר או המפלגה הנאצית תמכו ברעיון או בטיעון זה. לדוגמה: "היטלר האמין באיגניקה, פלוני מאמין באיגניקה, ולכן פלוני הוא נאצי". כשל זה נוצר על רקע נטייתם של רבים לפסול כל רעיון המזוהה עם היטלר או המפלגה הנאצית, על אף שעובדה זו לבדה עדיין אינה הופכת את הרעיון לפסול או שגוי. המונח נטבע לראשונה על ידי הפילוסוף לאו שטראוס, מאוניברסיטת שיקגו. רדוקטיו אד היטלרום מבוסס על הטיעון הלוגי המוכר "רדוקטיו אד אבסורדום", שפירושו הוכחה בדרך השלילה, אשר אומר כי הניסיון להוכיח את הטענה הנדחית מוביל בהכרח לסתירה. במקרה הזה הסתירה היא הייחוס של הרעיון להיטלר. שטראוס מנסח את הכלל בספרו "הזכות הטבעית וההיסטוריה" משנת 1953 כך: במעקב אחר תנועה זו לקראת סופה נגיע באופן בלתי נמנע לנקודה שמעבר לה מוחשכת הזירה בצלו של היטלר. לרוע המזל, יש צורך לומר שבבדיקה שלנו עלינו להימנע מן הכשל שבעשורים האחרונים שימש לעתים קרובות כחלופה לרדוקטיו אד אבסורדום: הרדוקטיו אד היטלרום. השקפה אינה מופרכת פשוט מתוקף העובדה שהיטלר החזיק בה. כשל גנטי רדוקטיו אד אבסורדום אשמה בגלל קרבה חוק גודווין John Glad, History, Eugenics, And The Jews, The Jewish Press, October 6, 2014
רוג'רו ג'ובאנלי

רוג'רו ג'ובאנלי (באיטלקית: Ruggiero Giovannelli; סביבות 1560 - 7 בינואר 1625) היה מלחין איטלקי בשלהי תקופת הרנסאנס ובשנותיה הראשונות של תקופת הבארוק. ג'ובאנלי היה חבר באסכולה הרומאית וממשיכו של פלסטרינה בכנסיית פטרוס הקדוש. ג'ובאנלי נולד בוואלטרי, סמוך לרומא. יש הגורסים, שהיה תלמיד של פלסטרינה, אבל אין כל ראיה מתועדת לכך. נקודות דמיון סגנוניות ביצירותיהם והיכרות קרובה בעליל במהלך הקריירה של שני המלחינים עושות הנחה זו להגיונית. לא הרבה ידוע על חייו של ג'ובאנלי עד 1583, כאשר התמנה למאסטרו די קאפלה ב"סן לואיג'י דאי פראנצ'זי", משרה בה כיהן עד 1591, אז עבר אל הקולג' הגרמני. נוסף למשרות אלה עבד כמאסטרו די קאפלה אצל הדוכס ג'ובאני אנג'לו מאלטמפס, בקאפלה הפרטית שלו, כנראה במקביל לשאר כהונותיו. מינויו החשוב ביותר של ג'ובאנלי היה כמחליפו של פלסטרינה כמאסטרו די קאפלה בקאפלה היוליינית בכנסיית פטרוס הקדוש, ב-12 במרץ 1594, משרה בה נשאר עד 1599, כאשר היה לזמר בקאפלה הסיסטינית. ב-1614 היה למאסטרו די קאפלה בקאפלה הסיסטינית, עד לפרישתו ב-1624. ג'ובאנלי כתב מוזיקת קודש ומוזיקה חילונית. כפי שאפשר לצפות ממלחין מן האסכולה הרומאית, מוזיקת הקודש שלו הייתה שמרנית ורובה בסגנון פלסטרינה בחלקה הראשון של הקריירה שלו. עם זאת, משנת 1600 ואילך ניסה את ידו בכמה מחידושי הסגנון, שהגדירו את ראשית תקופת הבארוק, כגון עקרון הקונצ'רטאטן והבסו קונטינואו. תפוקת המוזיקה הדתית שלו פחתה באופן דרמטי בשנותיו האחרונות ולפחות חוקרת אחת העלתה סברה, שהדבר נובע מאי הנוחות שחש בסגנון החדש. ג'ובאנלי חיבר מיסות ומוטטים, הכתובים בחלקם ל-12 קולות ועושים לא פעם שימוש בטכניקות פוליכוראליות. כמלחין מן האסכולה הרומאית וככומר, כתב ג'ובאנלי כמות מפתיעה של מוזיקה חילונית, בעיקר מדריגלים וקנצונטות, חלקם בסגנון קליל, שניכרת בהם השפעת מודלים צפון-איטלקיים, או של לוקה מארנציו, ששהה תקופת-מה ברומא. ג'ובאנליכ כתב שלושה סרי מדריגלים לחמישה קולות ושני ספרים לארבעה קולות, נוסף לכמות גדולה של שירי חול אחרים, שלא יצאו לאור בקבצים; רובם תוארכו לשנות ה-80' וה-90' של המאה ה-16. המוזיקה של ג'ובאנלי הודפסה מחדש במהדורות גדולות, הן באיטליה והן מחוצה לה, אות לפופולריות הרבה שלו. רות א. דדפורד, "רוג'רו ג'ובאנלי", מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, לונדון, מקמילן מסת"ב 1-56159-174-2 1980. גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1984 ISBN 0-393-09530-4. מדיה וקבצים בנושא רוג'רו ג'ובאנלי בוויקישיתוף רוג'רו ג'ובאנלי, באתר AllMusic (באנגלית) רוג'רו ג'ובאנלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוג'רו ג'ובאנלי, באתר Discogs (באנגלית) Deford, in The New Grove Dictionary of Music and Musicians.
פארק מיניאטורות

פארק מיניאטורות הוא מתחם הכולל דגמים מיניאטוריים של נוף באזור מסוים: הרים, מבנים, נמלי תעופה, כלי רכב וכדומה. פארק המוקדש למדינה מסוימת מלקט מבנים מרחבי המדינה, וכולל לעיתים גם מבנים היסטוריים שחרבו. כאשר הפארק מציג עיר מסוימת, הוא קרוי עיר מיניאטורית. פארק מיניאטורות פועל כאתר תיירות. בדרך כלל ממוקם פארק מיניאטורות תחת כיפת השמים. פארק מיניאטורות ראשון הוקם בשנות העשרים של המאה העשרים בבקונסקוט שבאנגליה. בשנת 1952 נפתח בהולנד פארק המיניאטורות מדורודם, המציג מבנים מרחבי הולנד. פארקי מיניאטורות הוקמו בעשרות מקומות בעולם. פארק מיניאטורות נבנה בדרך כלל בקנה מידה קבוע לכל המוצגים שבו. קנה מידה זה נע מ-1:72 עד 1:9. באירופה ובאסיה נפוץ קנה המידה 1:25. אחדים מהדגמים, כגון רכבות וטחנות רוח מכילים מנוע, המאפשר להם תנועה. אפקטים נוספים כוללים קולות, תאורה, זרימת מים וכדומה. דגם ירושלים בסוף ימי בית שני מציג את ירושלים בסוף תקופת בית שני, בקנה מידה 1:50. הוא נבנה בשנים 1962-1966, בשטח מלון הולילנד שבשכונת בית וגן בירושלים. בשנת 2006 הועבר הדגם לשטח מוזיאון ישראל. דגמים נוספים בירושלים דגם בית ראשון - "הרוח שבחומר", אריאל - המרכז לתולדות ירושלים בימי בית ראשון, יד בן-צבי. רח’ בוני החומה, הרובע היהודי, ירושלים. דגם ירושלים בתקופה הביזנטית, לצד כנסיית פטרוס אין גליקנטו. דגם ירושלים במאה ה-19 (1870), במוזיאון "מגדל דוד". דגם ירושלים במצבה הנוכחי, מרתף בניין עיריית ירושלים. דגם הקו העירוני בירושלים בין השנים 1948–1967, באתר גבעת התחמושת (בהקמה, 2008). דגמים של הר הבית שהכין קונרד שיק, במרתף בית הספר שמידט, מצפון לשער שכם מוזיאון הדגמים של קונרד שיק בכנסיית המשיח פארק מיני ישראל נפתח בחודש נובמבר 2002 בקרבת לטרון, ובו מוצגים דגמים של מקומות, אזורים, ובניינים שונים בישראל, בקנה מידה 1:25. סימולאקרה האיגוד הבינלאומי לפארקי מיניאטורות פארק מיני ישראל
אנדלוס

האם התכוונתם ל... אל-אנדלוס – השטחים בשליטה מוסלמית בחצי האי האיברי (ספרד) בימי הביניים אנדלוסיה – קהילה אוטונומית בספרד המודרנית הוצאת אנדלוס – הוצאת ספרים ישראלית התזמורת האנדלוסית הישראלית – תזמורת שמרכזה באשדוד, המתמקדת במוזיקה שמקורה בספרד המוסלמית. ראו גם אנדלוזיט – מינרל שקרוי על שם אנדלוסיה
פרוקיון

פרוקיון או α בכלב קטן הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים כלב קטן. זהו הכוכב השמיני בבהירותו בשמי כדור הארץ, מרחקו 11.4 שנות אור ממערכת השמש והוא מהווה את הקודקוד המזרחי של משושה החורף. זהו למעשה כוכב זוגי, אך הפרש הבהירויות בין שני הכוכבים הוא כל כך גדול, שקשה מאוד להבחין בכוכב העמום מבין השניים. הכוכב הראשי במערכת הוא פרוקיון-A, כוכב מסוג ספקטרלי F5 IV-V, צבעו לבן - צהבהב והוא מאיר בעוצמה של פי 7.7 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו גבוהה יחסית לכוכבים מסוגו, מה שמביא לסיווגו כתת-ענק ונראה שהוא סיים להתיך את המימן שבליבתו להליום ונמצא בשלב של התכת מימן בשכבות חיצוניות יותר - תהליך שמביא ליציאתו מהסדרה הראשית תוך התרחבותו בדרך להפיכתו לענק אדום בתוך מספר עשרות מיליוני שנים. הכוכב המשני במערכת הוא הננס לבן פרוקיון-B. שני הכוכבים מקיפים זה את זה ב-41 שנות ארץ במסלול אקסצנטרי, כך שהמרחק ביניהם משתנה בין 9 יחידות אסטרונומיות ל-21 יחידות אסטרונומיות. פרוקיון-B חיוור פי 14,000 מפרוקיון-A, ובשל המרחק הקטן יחסית ביניהם, קשה מאוד מאוד להבחין בפרוקיון-B, אפילו באמצעות טלסקופים גדולים. פירוש השם פרוקיון ביוונית הוא "לפני הכלב", שכן הכוכב זורח באירופה מעט לפני סיריוס, כוכב הכלב, ומבשר על בואו. גם בתרבויות עתיקות נוספות כמו בבל ומצרים העתיקה נקשרו סיריוס ופרוקיון זה בזה ונקראו לעיתים "כוכבי הכלב". קיומו של פרוקיון-B, הננס הלבן, נחזה עוד בשנות ה-40 של המאה ה-19 בעקבות מדידות מדויקות של מיקומו של פרוקיון בשמים ושל מהירות התנועה שלו ביחס למערכת השמש. בשנת 1861 חושב זמן הקפה של המערכת על ידי האסטרונום הגרמני ארתור אוורס, אך רק בשנת 1896 הוא נצפה לראשונה במצפה הכוכבים ליק על ידי האסטרונום ג'ון שברל באמצעות טלסקופ בקוטר של 91 ס"מ. מדיה וקבצים בנושא פרוקיון בוויקישיתוף פרוקיון בכוכבים קרובים פרוקיון באתר של ג'ים קלר פרוקיון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרוקיון, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים VizieR: LHS 233, LHS Catalogue, 2nd Edition (Luyten 1979)
פלדיום

פלדיום (Palladium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Pd ומספרו האטומי 46. שווי כל הפלדיום בעולם עמד על כ 356 מיליארד דולר (נכון לנובמבר 2021). פלדיום הוא מתכת רכה לבנה והוא מזכיר פלטינה, הוא אינו נכתם כשנחשף לאוויר ויש לו את נקודת ההיתוך הנמוכה ביותר בקבוצת הפלטינה. פלדיום הוא מתכת נוחה לריקוע כאשר מחממים אותה, ברגע שהוא מקורר הוא חוזר להיות קשיח. חומצה גופרתית וחומצה חנקתית מסוגלות לתקוף פלדיום, בעוד חומצת מימן כלורי ממיסה אותו באיטיות. פלדיום אינו מגיב עם חמצן בטמפרטורות נמוכות. פלדיום מתכתי מסוגל לספוח מימן עד פי 900 מנפחו, ייתכן כי מנגנון הספיחה קשור ביצירת ההידריד PdH2. דרגות החימצון של פלדיום הן 2+ ו-4+. תרכובות פלדיום בעלות דרגת חימצון 6+ סונתזו בהצלחה. בדומה לשכניו לטור בטבלה המחזורית, ניקל ופלטינה, פלדיום במצב חמצון 2+ (8 אלקטרונים בקליפה d) יוצר קומפלקסים עם 4 ליגנדים בגאומטריה של ריבוע מישורי (ולא טטראדר). פלדיום הוא זרז מצוין וניתן להאיץ בעזרתו תגובות של הוצאת מימן או ספיחת מימן, הידרוגנציה-הקשיית שומן צמחי (להכנת מרגרינה) נעשית באמצעות קטליזה של פלדיום. שימושים נוספים: לסגסוגות פלדיום שימוש בייצור תכשיטים. "זהב לבן" היא סגסוגת שמכילה זהב ופלדיום. בדומה לזהב, ניתן לרקע פלדיום לעובי של 100 ננומטר ולשלב אותו במגוון יישומים. פלדיום משמש כאמצעי לטיהור מימן, מכיוון שהוא מסוגל לפעפע דרכו כשמחומם. לפלדיום שימושים ברפואת שיניים, ייצור שעונים, מצתים במטוסים ועוד. הממיר הקטליטי, רכיב בצנרת הפליטה במרבית כלי הרכב, כולל בתוכו פלדיום. שימוש ב"זרז לינדלר" שפותח על ידי הרברט לינדלר לייצור ויטמין A הפלדיום זוהה על ידי ויליאם הייד וולאסטון (William Hyde Wollaston) בשנת 1803. בשנת 1804 הוא קרא ליסוד על שם האסטרואיד פאלאס. וולאסטון מצא את יסוד 46 במחצב פלטינה גולמית מאמריקה הדרומית. הוא המס את המחצב בחומצת מלח (HCL), נטרל את התמיסה עם נתרן הידרוקסידי (NaOH), הוסיף NH4Cl וכספית ציאנית ויצר פלדיום ציאני שאותו חימם וקיבל פלדיום מתכתי. התרכובת פלדיום כלורי שימשה בעבר בתור תרופה לשחפת והיא ניתנה בכמות של 0.065 גרם כל יום. לטיפול זה היו תופעות לוואי שליליות ולכן הוא הוחלף מאוחר יותר בתרופות יותר יעילות. פלדיום נמצא בטבע בצורתו החופשית ובסגסוגות עם פלטינה, זהב ומתכות אחרות מקבוצת הפלטינה. מרבצים עיקריים נמצאים בהרי אורל, אוסטרליה, אתיופיה, צפון ודרום אמריקה. פלדיום מופק מסחרית ממרבצי ניקל-נחושת בדרום אפריקה ובאונטריו שבקנדה. פלדיום ב-Webelements (אנגלית) נתונים על פלדיום (אנגלית) רצועת פלדיום (תמונה) פלדיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Garrett, Christine E.; Prasad, Kapa (2004). "The Art of Meeting Palladium Specifications in Active Pharmaceutical Ingredients Produced by Pd-Catalyzed Reactions". Advanced Synthesis & Catalysis. 346 (8): 889–900. doi:10.1002/adsc.200404071.
פול טמפל

פול טמפל (באנגלית: Paul Temple) הוא דמות בדיונית, מאת הסופר הבריטי פרנסיס דרברידג' (Francis Durbridge‏; 1912–1998), שיצר את הדמות לעיתים בשיתוף פעולה עם סופרים אחרים ולעיתים לבדו, כבסיס לסדרת תסכיתים ששודרה בתחילה ברשת ה-BBC ולאחר מכן במדינות שונות בעולם, ולסדרת ספרים מצליחה, אותה פרסם תחת שם העט "פול טמפל", ואף לסרטי קולנוע. טמפל הוא בלש פרטי חובב וכותב ספרות מתח. ביחד עם אשתו, לואיז טמפל (Louise Temple) ששם החיבה שלה הוא "סטיב" (Steve), הוא פותר תעלומות מסוג "מי עשה זאת" (whodunnit). המאפיין את העלילה אינו הפעולה, אלא הדיאלוג השנון וההומוריסטי. טמפל החל את דרכו ברדיו. בין שנות ה-30 לשנות ה-60 שודרו מספר סדרות "פול טמפל" ברשת ה-BBC. השדרים הידועים יותר בגילום הזוג פול וסטיב היו פיטר קוק ומרג'ורי וסטברי. התסכיתים זכו להצלחה רבה, ושודרו גם בגרמניה בין 1949 ל-1967 שם כונו "Straßenfeger" - "מטאטאי רחובות", בשל כך שבעת שידורם התרוקנו הרחובות. בשנת 2006 שידרה תחנת הרדיו BBC-4 סדרה חדשה בת 8 פרקים מעלילות הבלש. הסדרה ניסתה לחקות את איכות הקול הגרועה של סדרות המקור, ושודרה במונו ולא בסטראו, תוך שימוש באפקטים קוליים ובמיקרופונים בנוסח שנות ה-40. הצלחת הרעיון הובילה לשידור סדרה נוספת באותה תחנת רדיו בשנת 2008 בין 1946 ל-1952 צולמו גם ארבעה סרטי פול טמפל. בשלושה מהם גילם את הבלש השחקן ג'ון בנטלי. סדרה נוספת של 64 פרקים שודרה בטלוויזיה בערוץ ה-BBC בכיכובם של פרנסיס מתיוז ורוז דרינקווטר כזוג הבלשים. הסדרה, שהחלה את שידוריה בשנת 1964, הופקה בשיתוף פעולה של ה-BBC עם רשת הטלוויזיה הגרמנית ZDF ובכך הייתה להפקה הבינלאומית הראשונה של עידן הטלוויזיה. הסדרה הייתה גם נושא לסדרות קומיקס. חוברות קומיקס של פול טמפל יצאו בגרמניה אך לא זכו להצלחה, וכיום הן נדירות ונחשבות לפריטים לאספנים. רצועת קומיקס יומית של פול טמפל הופיעה בעיתון "London Evening News" מאמצע שנות ה-50 עד תחילת שנות ה-60. בישראל החל קול ישראל בשידור הסדרה ב-21 באפריל 1964 ועד ל-1968, בבימוי ובהפקת ראובן מורגן ובכיכובם של בצלאל לוי כפול טמפל ונילי קינן כאשתו סטיב. הסדרה, ששודרה בימים בהם לא פעלה תחנת טלוויזיה בישראל, זכתה לקהל מאזינים רחב. היא הייתה ידועה גם בשל נעימת הפתיחה "The frightened city" בביצוע הצלליות, שהוסיפה נופך של אימה לתסכיתים. נעימת הנושא של הגרסה ששודרה בישראל: The Frightened City, בביצוע "הצלליות", סרטון באתר יוטיוב (הנעימה עברה רימאסטרינג (אנ') בשנת 2004 והופצה ביוטיוב על ידי הסניף הבריטי של חברת פרלופון) אריאל הירשפלד, ימי הרדיו - כשדלת חרקה כל המדינה רעדה. סודו של פול טמפל, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2008 יהודה עצבה, על ראובן מורגן ותסכית המתח פול טמפל, באתר מספר סיפורים פול טמפל, פרק שמיני ואחרון, באתר מספר סיפורים The Paul Temple File Paul Temple צבי לביא, פול טמפל גוסס, מעריב, 9 בספטמבר 1966