laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנרייטה מאי

הנרייטה מאי (בגרמנית: Henriette May;‏ 25 במרץ 1862–1928), פמיניסטית ופעילה חברתית יהודיה גרמנית, בתחום זכויות הנשים היהודיות בברלין. מאי נולדה בברלין שבגרמניה. היא למדה בבית הספר המלכותי על שם אוגוסטה (בגרמנית: Königliche Augustaschule), ובהמשך בסמינר למורות, ועבדה כמורה בברלין ובלונדון. בשנת 1907, לאחר שהוקמה ליגת הנשים היהודיות (בגרמנית: Jüdischer Frauenbund), הפכה מאי לחברת ועד ועורכת בליגה. פועלה החברתי התמקד בהגנה על נשים וילדים, לחימה נגד סחר בנשים והקמת בתי יתומים לילדים שהתייתמו בפוגרומים. בנוסף, הקימה קרן שתאפשר לנשים מעוטות יכולת לצאת לחופשה. לאחר פטירתה נקראה הקרן על שמה. בהמשך לפועלה למען נשים עובדות, הקימה מאי בית אבות למורות יהודיות חסרות אמצעים בברלין. בנוסף לפועלה בליגת הנשים היהודיות, מאי הייתה חברה בארגוני צדקה רבים: חברת ועד בעמותת מקלטים לחסרי בית בברלין, חברת תת-ועדה תפעולית בעמותת סיוע לגרמנים יהודים, יו"ר ארגון תמיכה בנשים יהודיות ושותפה מייסדת בקרן צדקה למען ילדים יהודים. מאי ייסדה והייתה חברת הוועד של האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית (Central Verein Deutscher Staatsbürger Jüdischen Glaubens). היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בוועד ובשנת 1918 הפכה לחברת כבוד. לאחר מותה בשנת 1929 הוצא לאור ספר לזכרה על ידי משפחתה וליגת הנשים היהודיות. בשנת 2006 פרסמה בריטה קונץ (Britta Konz) ביוגרפיה על דמותה, תחת הכותרת "רק בגרימת אושר לאחרים ניתן להיות מאושרים", משפט אותו נהגה לומר. Henriette May zum Gedächtnis: Gewidm. von ihrer Familie in Gemeinschaft mit d. entralwohlfahrtsstelle d. deutschen Juden u. d. jüd. Frauenbund, Berlin 1929. ( פרטים על הספר, בקטלוג הספרייה הלאומית) Britta Konz, "Nur durch Glücklichmachen gelangt man zum Glücklichsein" : Henriette May (1862-1928)., Jüdische Wohlfahrt im Spiegel von Biographien, 2006, עמ' 284–294 (מידע בקטלוג רמב"י) הנרייטה מאי, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
משנה מקום משנה מזל (סרט)

משנה מקום משנה מזל (באנגלית: Trading Places) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1983 בבימויו של ג'ון לנדיס ובכיכובם של דן אקרויד, אדי מרפי, ראלף בלאמי, דון אמיצ'י, דנהולם אליוט וג'יימי לי קרטיס. עלילת הסרט היא תיאור מודרני של הסיפור הקלאסי "בן המלך והעני", שנכתב על ידי מארק טוויין במאה ה-19, אשר במסגרתו - תיאור סיפורם של ברוקר מהמעמד הגבוה (דן אקרויד) ושל חסר בית (אדי מרפי), אשר חייהם מצטלבים זה בזה, כתוצאה מהימור משוכלל, שנעשה ללא ידיעתם. הסרט נכתב על ידי טימותי האריס והרשל ווינגרוד והוא הופק על ידי אהרון רוסו. הסרט עלה לאקרנים בצפון אמריקה ב-8 ביוני 1983, שם הופץ על ידי חברת סרטי פרמאונט. הסרט הכניס מעל ל-90 מיליון דולר בארצות הברית ובכך הגיע למקום הרביעי ברשימת הסרטים המכניסים ביותר לשנה זו. על משחקם בסרט זכו דנהולם אליוט וג'יימי לי קרטיס בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר ולשחקנית המשנה הטובה ביותר (בהתאמה). בנוסף זכה הסרט למספר מועמדויות נוספות (ללא זכיות) בטקסי פרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב. מורטימר (דון אמיצ'י) ורנדולף (ראלף בלאמי) הם שני אחים קשישים ברוקרים מיליונרים. האחים אשר אוהבים מדי פעם להמר מחליטים הפעם להתערב ביניהם על מהות הטבע האנושי: האחד טוען, שאופי האדם נקבע ברחם אמו ואילו השני אומר, שהאדם הוא תוצר סביבתו. במסגרת ההתערבות הנבזית, האחים מחליטים לבדוק האם ניתן להפוך קבצן לאיש עסקים מצליח. כדי להוכיח את טענותיהם, הם מנשלים ממשרתו את נציגם להשקעות בבורסה, יאפי אריסטוקרט צעיר מצליח ויהיר בשם לואיס ווינת'ורפ ה-3 (דן אקרויד) אשר בתורו מופלל על ידי האחים על לא עוול בכפו בגין גנבה וסחר בסמים ובעקבות כך נעצר, מפוטר מעבודתו, מאבד את ביתו, רכושו, וארוסתו. לאחר מכן האחים לוקחים נוכל רחוב אפרו אמריקני בשם בילי ריי ולנטיין (מגולם על ידי אדי מרפי), נותנים לו עבודה כברוקר בוול סטריט ומאפשרים לו לעבור לביתו של ווינת'ורפ. ווינת'ורפ מוצא עצמו בשכונות העוני של פילדלפיה, כאשר לבסוף זונה טובת לב בשם אופליה (מגולמת על ידי ג'יימי לי קרטיס) פותחת בפניו את דלת ביתה. היא מוכנה לסייע לו בתנאי שהוא ישלם לה 10,000 דולר כאשר יחזור לחייו הקודמים. במקביל, ולנטיין עושה חייל בעבודתו החדשה. לאחר מכן מתחוור לו כי האחים מתכוונים להחזיר אותו לרחוב. הוא פונה לווינת'ורפ, והם מחליטים לנקום במורטימור ורנדולף יחד עם אופליה והמשרת קולמן (דנהולם אליוט). הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 89% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 38 ביקורות. "משנה מקום משנה מזל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משנה מקום משנה מזל", באתר נטפליקס "משנה מקום משנה מזל", באתר AllMovie (באנגלית) "משנה מקום משנה מזל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משנה מקום משנה מזל", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "משנה מקום משנה מזל", באתר Metacritic (באנגלית) "משנה מקום משנה מזל", באתר אידיבי "משנה מקום משנה מזל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) משנה מקום משנה מזל, קדימון הסרט באתר יוטיוב "Trading Places‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
אירווינג

האם התכוונתם ל... אישים: איימי אירווינג – שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית ג'ון אירווינג – מתאבק וסופר אמריקאי ג'וליוס אירווינג – כדורסלן אמריקאי דייוויד אירווינג – סופר, היסטוריון בריטי ומכחיש שואה. וושינגטון אירווינג – סופר, הוגה דעות, ביוגרף והיסטוריון אמריקאי קיירי אירווינג – כדורסלן אמריקאי מקומות: אירווינג (טקסס) – עיר במדינת טקסס אירווינג (יוטה) – עיר במדינת יוטה אישים ששמם הפרטי הוא אירווינג
דאג יול

דאג יול (באנגלית: Doug Yule; נולד ב-25 בפברואר 1947) הוא מוזיקאי וזמר אמריקאי. היה חבר בלהקת "הוולווט אנדרגראונד" בין השנים 1968-1973. נולד בשם דאגלס אלן יול בלונג איילנד. החל לנגן בכלים שונים במסגרת מספר להקות בבוסטון במהלך שנות ה-60. ב-1968 ניגן בלהקה בשם "The Grass Menagerie", לצד וולטר פאוארס ווילי אלכסנדר (שגם הם הפכו בהמשך לחברים בלהקת "הוולווט אנדרגראונד"). באותה שנה עזב ג'ון קייל את הוולווט אנדרגראונד, ולו ריד צירף במקומו את יול. הוא ניגן החל מהאלבום השלישי של הלהקה, שנקרא "The Velvet Underground" ‏(1969); נגינתו באלבום כללה גיטרה בס ואורגן, ובנוסף הוא שר בשירים ב-"Candy Says" ו-"The Murder Mystery". באלבום הרביעי, "Loaded" ‏(1970), שר יול כסולן מוביל בארבעה שירים וניגן בשישה כלים שונים. בתקופת הקלטת האלבום הייתה המתופפת מורין טאקר בהריון, והיא הוחלפה בין השאר על ידי יול וכן על ידי אחיו, בילי יול. בשנה זו עזב לו ריד את הלהקה, ויול תפס את מקומו כסולן מוביל, ועבר בעיקר לנגינה בגיטרה; הוא צירף ללהקה את וולטר פאוארס מלהקתו הקודמת, כנגן גיטרה בס, וב-1971 צורף גם וילי אלכסנדר, שהחליף את סטרלינג מוריסון בנגינה על קלידים. אך ב-1972 עזבו אלכסנדר, פאוארס וטאקר את הלהקה. יול ביצע עוד שני סיבובי הופעות עם נגנים שונים, והקליט את האלבום החמישי והאחרון של הלהקה, "Squeeze" ‏(1973) שקיבל ביקורות רעות. ב-1974, למרות עימותים שהיו ביניהם בעבר, ניגן יול בגיטרה באלבום הסולו הרביעי של לו ריד, "Sally Can't Dance", והצטרף למסע ההופעות שלו באירופה. ב-1976 ניגן בגיטרה באלבומו של אליוט מרפי. בהמשך הצטרף ללהקה "American Flyer" כמתופף וזמר רקע. אלבומה הראשון של הלהקה זכה להצלחה מתונה, אך אלבומה השני נכשל, והלהקה התפרקה ב-1978. יול פרש מהעשייה המוזיקלית למספר שנים, עבד כנגר ומתקן כינורות, ועבר להתגורר במפרץ סן פרנסיסקו. בשל התנגדותם של ריד וקייל, יול לא הוזמן להופיע עם הלהקה בהופעות האיחוד שלה ב-1993 ובאלבום ההופעה החיה שהוצא אז. עם זאת, הוא זכה להתעניינות התקשורתית וחזר להתראיין על התקופה שעבר במסגרת הלהקה. ב-1996 הוא לא נכלל במסגרת רשימת חברי הלהקה כשזכתה להיכנס ל"היכל התהילה של הרוק אנד רול". יול החל להקליט מספר שירים ב-1997. הוא חזר להופיע בשנת 2000 במספר הופעות, והוציא אלבום הופעה חיה בשם "Live in Seattle" ‏(2002). כן השתתף באלבום ההופעה החיה של מורין טאקר, "Moe Rocks Terrastock" ‏(2002). ב-2009 הצטרף לריד וטאקר באירוע בספריית העיר ניו יורק שנועד לקידום "The Velvet Underground - New York Art", אלבום תמונות נדירות של הופעתה הראשונה של להקתם בעיר. יול ממשיך כיום לעסוק בבניית כינורות, ובמקביל מופיע ומקליט עם להקת מוזיקת פולק בשם "RedDog", מ-2007. מתגורר בסיאטל. מדיה וקבצים בנושא דאג יול בוויקישיתוף דאג יול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דאג יול, באתר AllMusic (באנגלית) דאג יול, באתר MusicBrainz (באנגלית) דאג יול, באתר Yandex.Music (ברוסית) דאג יול, באתר Discogs (באנגלית) דאג יול, באתר Genius האתר של דאג יול על בניית כינורות (באנגלית) ראיון עם יול, 1994 (באנגלית) ראיון עם יול, 1995 (באנגלית) ראיון מוקלט עם יול, 2008 (באנגלית)
קוואנגמיונגסונג 3

קוואנגמיונגסונג 3 (בקוריאנית: 광명성 3호‏, Kwangmyŏngsŏng, בעברית: כוכב זוהר) הוא שמו של לוויין מתוצרת קוריאה הצפונית, ששוגר ב־12 באפריל 2012, אך לא הגיע לחלל בגלל כישלון המשגר. הלוויין שוגר כחלק מהאירועים לציון יום הולדתו המאה של מייסד קוריאה הצפונית ושליטה הראשון, קים איל-סונג. על פי הצהרות דוברים רשמיים של קוריאה הצפונית, הלוויין הוא לוויין חישה מרחוק המצויד במצלמות, לשם ביצוע משימות שונות של הערכת יבול חקלאי. הלוויין הוא בעל תצורה של תיבה, והוא עטוי תאים פוטו־וולטאיים לשם הפקת חשמל הנדרש לפעולתו במסלול. משך החיים המתוכנן ללוויין הוא שנתיים, והוא אמור להיות משוגר למסלול מעגלי קוטבי בגובה של 500 ק"מ. NORAD, פיקוד ההגנה האווירית של ארצות הברית וקנדה, פרסם הודעה לפיה השלב הראשון של הטיל נפל כ־165 קילומטר ממערב לסיאול, וכי שני השלבים האחרים כשלו. גם קוריאה הצפונית הודתה בכישלון השיגור. הודעה רשמית של קוריאה הצפונית בדבר שיגור לוויין נוסף בשם זה במהלך חודש דצמבר 2012 פורסמה בראשית דצמבר. בהודעה הרשמית של ממשלת קוריאה הצפונית מצוין שמו של הלוויין כ־"קוואנגמיונגסונג 3-2". הלוויין שוגר בהצלחה לחלל ב-12 בדצמבר 2012. למרות השיגור המוצלח, תצפיות על הלוויין הראו שהוא נמצא במסלול ללא שליטה. סוכנויות הידיעות, התפרק באוויר: צפון קוריאה כשלה בשיגור הטיל, באתר ynet, 13 באפריל 2012 קוריאה הצפונית חוגגת את שיגור הלוויין, באתר nrg https://www.foxnews.com/world/astronomers-say-apparently-malfunctioning-north-korea-satellite-could-orbit-earth-for-years
תועי

תֹּעִי מֶלֶךְ חמת, מוזכר בתנ"ך בספר שמואל ב' פרק ח פסוקים ט-י: "וַיִּשְׁמַע, תֹּעִי מֶלֶךְ חֲמָת: כִּי הִכָּה דוד, אֵת כָּל-חֵיל הֲדַדְעֶזֶר. וַיִּשְׁלַח תֹּעִי אֶת יוֹרָם בְּנוֹ אֶל הַמֶּלֶךְ דָּוִד לִשְׁאָל לוֹ לְשָׁלוֹם וּלְבָרְכוֹ, עַל אֲשֶׁר נִלְחַם בַּהֲדַדְעֶזֶר וַיַּכֵּהוּ כִּי אִישׁ מִלְחֲמוֹת תֹּעִי, הָיָה הֲדַדְעָזֶר; וּבְיָדוֹ, הָיוּ כְּלֵי כֶסֶף וּכְלֵי זָהָב וּכְלֵי נְחֹשֶׁת". ישנם ארכאולוגים המזהים את תועי עם המלך הנאו-חיתי תאיתה. מלך זה מוזכר בכתובות הירוגליפיות לוויות שנתגלו בחפירות בצפון סוריה על גדות נהר האורונטס ובסביבה הקרובה לעיר חמה, ובכתובת הירוגליפית לווית במקדש באלפו שמוקדש לאל הסערה החיתי. בקיר המזרחי במקדש מסותתות שתי דמויות ניצבות אחת מול השנייה, הדמות הראשונה היא אל הסערה ומולה ניצב המלך תאיתה, ומפיו יוצאת כתובת: "מלך וגיבור על ארץ פאדאסאתיני". המקדש תוארך על סמך בדיקות פחמן-14 למאה ה-11 לפנה"ס. הסיבה לברית שכרת תועי מלך חמת עם דוד מלך ישראל, יכולה להיות שהדדעזר שמלך על ממלכת צובה הארמית היווה איום על הממלכה הניאוחיתית של תועי, שהשתרעה על שטח גדול בצפון מערב סוריה ובדרום טורקיה של היום. האם נמצא מלך קדום המוזכר בתנ"ך? הירוגליפיים לוויים והמלך תאיתה תאיתה מלך פליסטין: 900-950 לפנה"ס? Kohlmeyer, K., 2009, 'The Temple of the Storm God in Aleppo during the Late Bronze and Early Iron Ages', NEA 72/4:190-202.
יול

האם התכוונתם ל... יול (חג) (Yule) – חג חורפי שנחוג על ידי השבטים הגרמאניים והשפיע על סממני חג המולד יול (סרט) (אנ') (Yol) – סרט קולנוע טורקי משנת 1982 יול (פרויקט מוזיקלי) (אנ') - פרויקט מוזיקלי של Nat Ćmiel מסינגפור אישים ג'ורג' אדני יול (Yule;‏ 1871–1951) – סטטיסטיקאי בריטי דאג יול (Yule; יליד 1947) – מוזיקאי וזמר אמריקאי ינס יול (Jens Juel;‏ 1745–1802) – צייר דני מונה יול (Juul; ילידת 1959) – פוליטיקאית נורווגית מרטין יול (Jol; יליד 1956) – כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי יואל (פירושונים) יולי (החודש השביעי בלוח השנה הגרגוריאני)
שרה סורודי

שרה (סורור) סורודי (1938–2002) הייתה מזרחנית ישראלית, ילידת איראן. חוקרת חשובה של תרבות איראן העממית ושל יהודי איראן. הייתה מרצה בכירה ועמדה בראש החוג ללימודי הודו, איראן וארמניה באוניברסיטה העברית בירושלים. שרה (סורור) סורודי נולדה באיראן. היא השלימה תואר ראשון באוניברסיטת טהראן, והמשיכה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים לאחר עלייתה לארץ. את תואר הדוקטור שלה קיבלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בהדרכתו של פרופ' אמין בנאני. הדיסרטציה של סורודי (1972) עסקה בתמורות ובמאפיינים של השירה הפרסית בשנים 1900–1925 לאור המהפכה החוקתית באיראן ב-1906. סורודי ביקשה לעמוד על השפעות הגומלין בין המהפכה לשירה בתקופה זו. לאחר השלמת הדוקטורט שבה ד"ר סורודי לירושלים ונתמנתה למרצה באוניברסיטה העברית. לסורודי היו מחקרים מקיפים בתחום הפולקלור, בייחוד הקשר המחודש בין סיפורי עם ושירי עם לבין התרבות העממית הפרסית. בנוסף בדקה השפעות פולקלוריסטיות על יצירותיהם של מספר משוררים איראניים בני זמננו. לצד הקריירה האקדמית שלה סורודי שימשה כעורכת חדשות ותוכניות בשעה הפרסית של קול ישראל, והייתה מפקחת על בחינות הבגרות בפרסית מטעם משרד החינוך וכן יועצת משרד החינוך לשילוב מורשת עדות המזרח במערכת החינוך. Persian literature and Judeo-Persian culture : collected writings of Sorour S. Soroudi / edited by H.E. Chehabi, Harvard University Press, 2010. הדה יזון. 2009. "ד"ר שרה ס. סורודי וספרה על ספרות עממית של יהודים דוברי פרסית יוצאי איראן, מרכז אסיה ואפגניסטן", <מאמר ביקורת>, אב"א, 3: עמ' 127–131. שאול שקד. "שרה (סורור) סורודי: חוקרת יהודי איראן וספרותם העממית", פעמים 91 (תשס"ב), עמ' 188–192. רשימת הפרסומים של שרה סורודי, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של שרה סורודי באתר רמב"י שרה סורודי, דף שער בספרייה הלאומית
נקמה (סדרת טלוויזיה)

המונח "Revenge" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו ריוונג'. נקמה (באנגלית: Revenge) היא סדרת דרמה אמריקאית שעלתה לשידור ב-21 בספטמבר ב-2011 ברשת ABC. יוצר הסדרה הוא מייק קליי ומככבים בה ניק וקסלר, מדלין סטו ואמילי ואן קאמפ. הסדרה מבוססת באופן רופף על הרומן "הרוזן ממונטה כריסטו" במונחים של עלילה. לסדרה אושרה עונה שנייה לאחר שידור הפרקים הראשונים של עונתה הראשונה בשל רייטינג שבועי גבוה. מדלין סטו הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה, בעוד הסדרה הועמדה לפרס סדרת דרמה חדשה מועדפות בטקס פרסי בחירת הקהל 2012. "נקמה" הפכה לסדרה בעלת הרייטינג הגבוה ביותר של רשת ABC בימי רביעי ב-22:00 מאז העונה השלישית של "אבודים". "נקמה" הסתיימה אחרי ארבע עונות ב-10 במאי 2015. מאוחר יותר נודעה האפשרות לסדרת ספין אוף. אמילי ת'ורן (אמילי ואן קאמפ) מגיעה להמפטונס ושוכרת בית חוף ליד אחוזת משפחת גרייסון לקיץ. אמילי היא בעצם אמנדה קלארק, שאביה, דייוויד קלארק, הופלל בעוון בגידה כשהיא הייתה קטנה. לאחר משפט ארוך, הוא נשפט למאסר עולם, ונרצח בכלא על ידי סוכנים של האנשים שהפלילו אותו. אמנדה הופרדה ממנו לאחר משפטו ולא ראתה אותו מאז. עכשיו, היא חזרה להמפטונס כאישה צעירה בשנות ה-20 המאוחרות לחייה בשביל לנקום במי שעשה עוול לה ולאביה. המטרה העיקרית שלה היא ויקטוריה גרייסון (מדלין סטו), האם המהוללת של משפחת גרייסון, שניהלה רומן עם דייוויד ולאחר מכן גם הסגירה אותו למשטרה. הסדרה מתמקדת בתוכניתה של אמנדה להרוס כל אדם שלקח חלק בהפללת אביה. לאורך הדרך, היא מגלה עובדות שונות על עברו של אביה המשנות את תוכניותיה פעמים רבות. ככל שהסדרה נמשכת, קושרת אמנדה בריתות עם אנשים שונים שעוזרים לה בתוכניתה. מדיה וקבצים בנושא נקמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נקמה נקמה, ברשת החברתית פייסבוק נקמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "נקמה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נקמה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נקמה", באתר Metacritic (באנגלית) "נקמה", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "נקמה", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "נקמה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בית הנשים

בֵּית הַנָּשִׁים במגילת אסתר, היה הבית, ההרמון, או המתחם, שבו התגוררו נשים אשר עמדו לרשותו של המלך אחשוורוש. ישנן מספר דעות בדבר זהותו של מלך זה, שעמד בראש האימפריה האחמנית. בית הנשים היה בשושן, עיר הבירה של האימפריה, וכנראה נמצא באזור מלכותי בקרבת בית המלך, או ארמונו. הנשים השונות, שנאספו מרחבי האימפריה עבור שעשועי המלך, דורגו, בהתאם להעדפות המלך, לנשים (במובן מעמדי, אשת המלך) ולפילגשים; החלוקה לשני מדורים שתוארה בכתובים אושרה בחפירות ארכאולוגיות בפרספוליס. על פי המסופר במגילת אסתר, איסוף הנשים אל הבית נעשה בעצת עוזרי המלך, המכונים "נערים": ”וַיֹּאמְרוּ נַעֲרֵי הַמֶּלֶךְ מְשָׁרְתָיו יְבַקְשׁוּ לַמֶּלֶךְ נְעָרוֹת בְּתוּלוֹת טוֹבוֹת מַרְאֶה: וְיַפְקֵד הַמֶּלֶךְ פְּקִידִים בְּכָל מְדִינוֹת מַלְכוּתוֹ וְיִקְבְּצוּ אֶת כָּל נַעֲרָה בְתוּלָה טוֹבַת מַרְאֶה אֶל שׁוּשַׁן הַבִּירָה אֶל בֵּית הַנָּשִׁים אֶל יַד הֵגֶא סְרִיס הַמֶּלֶךְ שֹׁמֵר הַנָּשִׁים וְנָתוֹן תַּמְרוּקֵיהֶן:” מלבד הנשים והפלגשים, התגוררו בו סריסים שתפקידם היה לשמור על הנשים, לדאוג לתנאי הקיום ולציודן האישי, ולטיפוח החיצוני שלהן בתמרוקים; ולהופעתן בפני המלך, כאשר נתקבלה הודעה ממנו. הסריסים, כנראה הראשיים בבית הנשים, ששמם הוזכר במגילת אסתר היו הֵגַי ושַׁעֲשְׁגַז. ”וּבָזֶה הַנַּעֲרָה בָּאָה אֶל הַמֶּלֶךְ אֵת כָּל אֲשֶׁר תֹּאמַר יִנָּתֵן לָהּ לָבוֹא עִמָּהּ מִבֵּית הַנָּשִׁים עַד בֵּית הַמֶּלֶךְ: בָּעֶרֶב הִיא בָאָה וּבַבֹּקֶר הִיא שָׁבָה אֶל בֵּית הַנָּשִׁים שֵׁנִי אֶל יַד שַׁעֲשְׁגַז סְרִיס הַמֶּלֶךְ שֹׁמֵר הַפִּילַגְשִׁים לֹא תָבוֹא עוֹד אֶל הַמֶּלֶךְ כִּי אִם חָפֵץ בָּהּ הַמֶּלֶךְ וְנִקְרְאָה בְשֵׁם: וּבְהַגִּיעַ תֹּר אֶסְתֵּר בַּת אֲבִיחַיִל דֹּד מָרְדֳּכַי אֲשֶׁר לָקַח לוֹ לְבַת לָבוֹא אֶל הַמֶּלֶךְ לֹא בִקְשָׁה דָּבָר כִּי אִם אֶת אֲשֶׁר יֹאמַר הֵגַי סְרִיס הַמֶּלֶךְ שֹׁמֵר הַנָּשִׁים וַתְּהִי אֶסְתֵּר נֹשֵׂאת חֵן בְּעֵינֵי כָּל רֹאֶיהָ:” המתחם היה סגור לכניסת זרים שאינם מדריו הקבועים. הערך: בית הנשים, באנציקלופדיה מקראית, באתר kotar הערך: בית הנשים, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 154 מגילת אסתר, פרק ב', פסוקים ב'–ג' מגילת אסתר, פרק ב', פסוקים י"ג–ט"ו
תותח 7.5 ס"מ KwK 40

תותח 7.5 ס"מ KwK 40 ‏ (ר"ת של Kampfwagenkanone 40 - תותח רכב קרבי) היה תותח טנקים גרמני מתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר שימש כנשק העיקרי של הטנק הבינוני פאנצר סימן 4 (החל מדגם F2 והלאה) ותותח הסער שטוג סימן 3 (מדגם F והלאה). כאשר הותקן על תותח סער, נקרא התותח Sturmkanone 40 ‏ (Stuk 40 בקיצור). ה-KwK 40 פותח על בסיס ה-PaK 40, תותח נ"ט נגרר, כתוצאה מלקחי הקרבות בחודשים הראשונים לפלישה הגרמנית לברית המועצות, ואי יכולתם של תותחי הטנקים הגרמנים להתמודד עם הטנקים הסובייטים מדגם T-34 ו-KV. התחמושת קוצרה באורכה כדי לאפשר אחסון קל ונגיש יותר בטנקים. ל-KwK 40 שתי גרסאות: ה-L/43 בעל קנה באורך 43 קליברים (3.225 מטר), וה-L/48 בעל קנה באורך 48 קליברים (3.6 מטר). יחד עם ה-PaK 40, ה-KwK 40 היה לתותח הנ"ט הנפוץ ביותר בצבא הגרמני. ה-L/43 הותקן על הפאנצר 4 ועל השטוג 3 לזמן קצר מפברואר 1942 עד לאוגוסט 1942. ה-L/48 שהיה בעל קנה ארוך יותר ובעל ביצועים מעט יותר עוצמתיים הפך לנשק סטנדרטי מיוני 1942 עד לסיומה של המלחמה. חמישה סוגים של מפצה סטייה הוצגו ב-KwK 40. רשימת הכלים ודגמיהם השונים שנשאו את ה-L/48: פנצר 4: כ-6,000 יחידות בערך (דגם J,H,G). שטוג 3: 7,720 מדגם G ‏, 246 מדגם F ‏, 250 מדגם F/8. שטוג סימן 4: כל 1,139 הכלים. מארדר 3: 175 מדגם H, כל 975 הכלים מדגם M. יאגדפנצר 4: 780 יחידות (מתוך 1998 שנבנו). טבלת חדירה של תותח ה-7.5 ס"מ L/48 (הנתונים מתייחסים לחדירה של פלדה בזווית של 30 מעלות מהאנכי): מדיה וקבצים בנושא תותח 7.5 ס"מ KwK 40 בוויקישיתוף Jentz, Thomas; Hilary Doyle. PanzerKampfwagen IV Ausf.G, H and J 1942-1945, Osprey Publishing 2001. עמ' 18
Terminate (יישום)

טרמינייט (מאנגלית: Terminate) הוא יישום מסוף שיתופי המבוסס על פלטפורמת MS-DOS. במחצית השנייה של שנות ה-90 של המאה ה-20 היישום היה בשימוש נרחב בקרב המשתמשים שהתחברו באותה העת למערכות BBS. התוכנה פותחה על ידי המתכנת הדני בו בנדטסן (Bo Bendtsen). הגרסה היציבה האחרונה של התוכנה, גרסה 5.00, הופצה בשנת 1997. בהשוואה לתוכנות מסוף דומות שהופצו באותה העת, ל-Terminate היו מספר רב של פיצ'רים כגון מערכת לניהול ספר טלפונים עם אפשרות לחישוב עלויות של שיחות לא מקומיות, פידו מיילר, מנהל קבצים, עורך טקסט, תמיכה ב-ISDN, אפשרות לשליחת פקסים, צ'ט ונגן תקליטורים. מספר פרוטוקולים של העברת קבצים כמו Zmodem היו כלולים בתוך היישום, בנוסף לתמיכה בפרוטוקולים חיצוניים כמו HS/Link ו-BiModem. התמיכה בפרוטוקולים מתקדמים להעברת קבצים הפכה את התוכנה לפופולרית מאוד באותה התקופה. כמו כן, התוכנה הייתה מסוגלת לפעול גם בתור מיני BBS אשר איפשר למשתמשים להתחבר למחשב עליו מותקנת התוכנה באמצעות חיבור Dial-up. אתר האינטרנט הרשמי של Terminate Terminate V5.00 - הורדה של Terminate בגרסה 5.00 Terminate - the final terminal - כתבה אודות התוכנה במהדורה של PC Update Magazine מיוני 1995
ACDSee

ACDSee היא תוכנה שיתופית מבית ACD Systems לארגון, ניהול, צפייה ועריכה של כמויות גדולות של קובצי תמונות במערכות Microsoft Windows ו-OS X 10.5. בנוסף לתכונות סטנדרטיות כגון צפייה בתיקיית הקבצים דרך תצוגה של תמונות ממוזערות והאפשרות להמיר קבצים בין פורמטים שונים, התוכנה מאפשרת למשתמשים גם ליצור מצגות, לצרוב תקליטורי CD ו-DVD, ליצור גלריית HTML, ולערוך את ה-metadata של הקובץ. התוכנה מכילה גם כלים המאפשרים לסובב, לבצע שיפורים לצבעי התמונות, להסיר גרעון (noise) בתמונות, להסיר עיניים אדומות, וכן ניתן ליצור אפקטים אמנותיים שונים. במקור התוכנה הייתה פשוטה למדי והכילה כמות קטנה למדי של פיצ'רים. כיום היא מכילה פיצ'רים רבים ומאפשרת להוריד אף פיצ'רים נוספים על ידי התקנת תוספים שונים. Picasa מדיה וקבצים בנושא ACDSee בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ACDSee (באנגלית) אתר הבית של התוכנה ACDSee, ברשת החברתית פייסבוק ACDSee, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ACDSee, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עלי גרוס

עֶלי גרוס (1921 - 5 בספטמבר 2014) הייתה מעצבת גרפית, ציירת ופסלת ישראלית. גרוס נולדה בשנת 1921 בווינה ועלתה לארץ ישראל ב-1939. אחיה הצעיר היה ההיסטוריון נחום גרוס. למדה ב"בצלאל החדש" אצל מרדכי ארדון, יוסף בודקו ואחרים. גרוס סיימה את לימודיה בהצטיינות, והמשיכה ללמוד אמנות אף לאחר מכן. במהלך השנים 1943–1944 למדה פיסול אצל האמנית אלן ברנקופף-קולמר. בשנת 1948 למדה פיסול והדפס משי בניו יורק. בשנת 1960 למדה ציור אצל האמן יעקב וכסלר. לאחר סיום לימודיה ב-1942 עבדה בעיצוב כריכות לספרים, כתבי עת ופרסומים, סמלים מסחריים וכרזות בדגש על עיצוב אות בשיטת "אות בנויה" (Built-up letter), כלומר עיצוב אות על בסיס של גופן קיים, תוך מתיחה והגמשה של רכיבים בהתאם למטרה. כמו כן יצרה עבודות בעץ, אבן ומתכת. בשנת 1947 נישאה לסופר יהודה יערי, שהיה ראש מחלקת התעמולה של קרן היסוד, שעבורה עיצבה פרסומים וכרזות. ב-1949 השתתפה בצוות העיצוב שעיצב את סמל עיריית ירושלים, ב-1952 עיצבה את סמל ממגורות דגון וב-1955 את סמלה של הוצאת מאגנס. בשנת 1955 נסעה עם בעלה לסטוקהולם, שם שירת כנספח תרבות. ב-1958 התגרשה ממנו ושבה לארץ בגפה. ב-1969 עיצבה כרזת יום העצמאות אלטרנטיבית שהגישה התנועה למען ארץ ישראל השלמה (בה הייתה גם חברה) ובה, על רקע גבולות הארץ השלמה, הכיתוב המאסיבי: "התנחלות לאלתר". בשנת 1960 החלה ללמד עיצוב גרפי וכתב עברי במחלקה לאמנות של תיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת, עד שפרשה מהוראה בשנת 1981. במהלך השנים 1982–1989 הייתה נציגת אגודת הציירים והפסלים בוועדה לבחירת בולים חדשים של השירות הבולאי. ב-1996 זכתה באות כבוד מיוחד מטעם אגודת המעצבים הגרפיים בישראל. בשנת 2009 תרמה את ארכיונה לספרייה הלאומית. נפטרה בספטמבר 2014. 1957, סטוקהולם, שוודיה – תערוכת יחיד של רישומים ופסלים. (בעלה, יהודה יערי, כיהן כנספח תרבות בסטוקהולם.) 1965, גלריה 303, ניו יורק – תערוכת יחיד. תערוכה זו הייתה תערוכת היחיד הראשונה של מעצב גרפי ישראלי בחוץ לארץ, והיא נדדה ברחבי העולם וזכתה להצלחה רבה ביפן. 1969, מוזיאון ישראל, ירושלים – הציגה במסגרת תערוכה של אגודת המעצבים הגרפיים בישראל. 2012, הספרייה הלאומית, ירושלים – "אותיות ועיטורים", רטרוספקטיבה. תולדותיו של דוד הקטן; העיבוד העברי של החרוזים: מתנת המשורר ש. שלום; הציורים מאת עלי גרוס, ירושלים: בית חנוך עורים לבית ישראל בירושלים, [תש"-?]. Immanuel Harussi, A Nation’s Home; English adaptation by D. Maaravi; designs by Elly Gross, Jerusalem: Youth Department of the Keren Hayesod, 1942. Let’s Push the Clock Back; illustrations by Elly Gross, New York: United Jewish Appeal, 1948. עולם מספר: מבחר מעשיות ושיחות של עמי העולם; ברר ונִסח: אשר ברש; צירה: עלי יערי, תל אביב: י' שרברק, תשי"ב. לוין קיפניס, עלי באר: מחזיה; ציורים: עלי יערי; מנגינות: עמנואל עמירן, ירושלים: ר' מס ('הבה נציגה: מחזות לבתי ספר, לנער ולעם'), 1954. גיל וייסבלאי (עורך), עלי גרוס: אותיות ועיטורים: מלאכת הספר של עלי גרוס; אוצרי התערוכה: גיל וייסבלאי ועידו ברונו; הקטלוג: כתיבה ועריכה: גיל וייסבלאי, ירושלים: הספרייה הלאומית, 2012. (התערוכה: ניסן–סיוון תשע"ב) עֶלי גרוס, לעיצובה של מעטפת ספר, הספר בישראל, 1960. דף התערוכה הרטרוספקטיבית "אותיות ועיטורים" באתר הספרייה הלאומית יובל סער, מעצבת הסמלים שוויתרה על האגו ועל הקרדיט, באתר הארץ, 27 במרץ 2012 כתבה על התערוכה באתר "מיתוג ערים ומדינות" עלי גרוס, באתר מכון שנקר לתיעוד וחקר העיצוב בישראל עלי גרוס, דף שער בספרייה הלאומית ארכיון עלי גרוס, בספרייה הלאומית