laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ואטרה דורניי

ואטרה דוֹרְנֶיי (ברומנית: Vatra Dornei; בגרמנית ובפולנית: Dorna Watra; ביידיש: דורנה או "דארנא") היא עיר, עיירת נופש ואתר סקי בבוקובינה שבצפון רומניה, במחוז סוצ'אבה אוכלוסייתה, נכון ל-2011, מונה 14,429 איש. ואטרה דורניי הוכרזה כעיר בשנת 2000, והייתה לעיר החדשה והקטנה ביותר במחוז. העיר מפקחת על שלושה כפרים: ארגסטרו, רושו וטודירן. ואטרה דורניי ממוקמת בצפון-מזרח רומניה, בחלק הדרום-מערבי של מחוז סוצ'אבה, במרחק 110 קילומטרים מבירת המחוז, סוצ'אבה, ובמרחק 330 קילומטרים מבירת רומניה, בוקרשט. העיר נמצאת באזור מפגש הנחלים ביסטריצה ודורנה, בהרי הקרפטים המזרחיים בגובה 808 מטר. בזכות ההרים המקיפים את ואטרה דורניי, העיר היא אתר סקי וספא, מהוותיקים ברומניה. ואטרה דורניי מחוברת למערכת הרכבות הרומנית ובעיר שתי תחנות רכבת. התיעוד הכתוב המוקדם ביותר להתיישבות באזור ואטרה דורניי היא משנת 1592. יחד עם שאר היישובים בבוקובינה, ואטרה דורניי הייתה תחת שליטת ממלכת הבסבורג (לאחר מכן אוסטרו-הונגריה) בין השנים 1775 עד 1918. זו הייתה תקופה של פיתוח לעיירה, שהפכה למקום נופש ידוע בתחילת המאה ה-19. בין השנים 1925 עד 1950, ואטרה דורניי הייתה חלק ממחוז העבר קמפולונג שבירתו הייתה קמפולונג. מאז 1950 ואטרה דורניי היא חלק מאזור סוצ'אבה והחל מ-1968 ממחוז סוצ'אבה. עד לשנות ה-50 של המאה ה-20 הייתה בעיר אוכלוסייה מעורבת של רומנים, אוקראינים, יהודים וגרמנים. אולם כיום נותרה במקום האוכלוסייה הרומנית. העיר הגיעה לשיא אוכלוסייה בשנת 1992, כאשר חיו בגבולותיה כ-18,500 תושבים. מאז אוכלוסיית העיר הצטמצמה בהדרגה. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2011, העיר מונה 13,659 נפש. ואטרה דורניי היא בעלת האוכלוסייה החמישית בגודלה במחוז, אחרי בירת המחוז, סוצ'אבה, והערים פלטיצ'ן, רדאוץ וקמפולונג מולדובנסק. ערך מורחב – קהילת יהודי ואטרה דורניי הקהילה היהודית בעיר התקיימה החל מסוף המאה ה-19 ועד הקמת מדינת ישראל. אחוז היהודים מקרב כלל התושבים בתקופה מ 1880 ועד הגירוש לטרנסניסטריה באוקטובר 1941 היה בין 12 אחוז ועד מעל ל 20 אחוז. לאחר הגירוש לטרנסניסטריה באוקטובר 1941 ולאחר החזרה מהגירוש ולקראת הקמת מדינת ישראל עלו רבים מיהודי הקהילה לארץ ישראל. בית הכנסת הגדול בכניסה לעיר ובית העלמין היהודי הם עדות לקהילה היהודית הגדולה שהייתה במקום. ואטרה דורניי היא אתר סקי נודע בהרים הקרפטיים. בסמוך לעיירה ישנם מדרונות סקי, המושכים תיירים בעונת החורף. ואטרה דורניי מוקפת באזורים מיוערים רבים, המתאימים לתיירות אלפינית. בעיר ובסביבתה מצויים מעיינות מים מינרלים, שעזרו לעיר להתפתח בתחום המרחצאות. בעיר מלונות אחדים, שני מוזיאונים (המוזיאון האתנוגרפי ומוזיאון מדעי הטבע) ומבנים מעטים בעלי משמעות היסטורית ואדריכלית ובהם: הקזינו, בניין המרחצאות הראשי, שתי תחנות הרכבת ובניין העירייה. אתר האינטרנט הרשמי של ואטרה דורניי וטרה-דורניי (Vatra-Dornei), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם" אתר התיירות של ואטרה דורניי (רומנית) יצחק ילון יו"ר ארגון יהודי בוקובינה מתאר את ילדותו בדורנה ואטרה היא ואטרה דורניי (סרטון, אתר ארגון היהודים יוצאי בוקובינה) ספר בהוצאת קרן הזיכרון ליהודי דורנה ואטרה ובו אזכורים מעטים על יהודי דורנה או ואטרה דורניי (בספר עצמו השמות מוחלפים לעיתים) במהלך שנות השואה, וגורלם. (מסמך PDF. אתר ארגון היהודים יוצאי בוקובינה) וטרה דורני (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית יצחק ילון, כרך 1, ספר הזכרון של יהודי וטרה-דורניי והסביבה בוקובינה-רומניה, ישראל: עמותת יוצאי וטרה-דורניי והסביבה, 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אומברית

אומברית היא שפה איטלית שנכחדה, והייתה בשימוש באזור אומבריה באיטליה העתיקה. דוברי השפה היו האומברים, שבט קדום שהתיישב באזור במהלך המאה ה-6 לפנה"ס. ידועות כ-30 כתובות המשמרות את זכר השפה האומברית. הגדולה ביותר נקראת "הלוחות האיגוביים" (איגוביום = גוביו). מדובר בשבעה לוחות ברונזה הכוללים מידע על טקסי פולחן לכהני דת וכתובים בחלקם באלפבית איטלקי עתיק, ונכתבו בין המאה ה-7 לפנה"ס למאה ה-1 לפנה"ס. בנוסף לשפה העתיקה, המונח משמש כיום גם על מנת לתאר את ניב השפה האיטלקית המדובר באזור אומבריה. אומברית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צ'רקאסי

המונח "צ'רקסי" מפנה לכאן. לערך העוסק בעם הקווקזי, ראו צ'רקסים. צֶ'רקָאסי (באוקראינית: Черкаси; ברוסית: Черкассы) היא עיר באוקראינה במרכז מחוז צ'רקאסי. נמצאת ליד נהר הדנייפר, דרום מזרחית לקייב. אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2001 296,191 נפש. בעיר קיימת קהילה יהודית קטנה. לראשונה מוזכרת ב-1384 כחלק מהנסיכות הוסאלית של קייב תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא. ב-1532 נעצרו חילותיו של חאן קרים, סאדט-גירי, סמוך לצ'רקאסי. לאחר איחוד לובלין ב-1569 בשליטת פולין. בתקופה זאת, רוב תושבי העיר נהיו קוזקים ולקחו חלק פעיל במרד של 1648. לאחר מכן חלק מההטמאנות הקוזאקית. לפי שלום אנדרוסובו ב-1667 חזרה לפולין. ב-1793 בחלוקת פולין השנייה צורפה לאימפריה הרוסית. במאה ה-19 התפתחה בעיר תעשיית הסוכר. בין 1918 ל-1922 עברה מיד ליד עד שב-1922 נהייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. באוגוסט 1941 נכבשה על ידי הגרמנים, ב-14 בדצמבר 1943 שוחררה. מ-1954 משמשת כמרכז מחוז צ'רקאסי. הקהילה היהודית בעיר נוסדה ב-1762 לפי היתר מהמלכה קתרינה השנייה. הקהילה שגשגה, ובשנת 1910 נמנו בעיר כ-13,000 יהודים, כ-30% מהאוכלוסייה. באותה תקופה הייתה בעיר מרפאה יהודית, 13 בתי כנסת, תלמוד תורה ובית ספר יהודי. לאחר השתלטות הקומוניסטים על העיר, נסגרו בה בהדרגה כל מוסדות הדת היהודיים. יחד עם זאת נפתחו בתי ספר תיכונים ובתי ספר מקצועיים, בהם שפת ההוראה הייתה יידיש. בזמן הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה הוטלו על יהודי העיר שלא הספיקו להימלט ממנה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע, ובאוקטובר 1941 רוכזו כולם בידי המשטרה האוקראינית בגטו שהוקם בעיר. בנובמבר 1941 נורו למעלה מ-300 מיהודי הגטו, ובחודשים שלאחר מכן חוסל הגטו בהדרגתיות, תוך רצח שארית יושביו. לאחר המלחמה התחדשה התיישבות יהודית בעיר. בתחילת שנות ה-50 סגרו שלטונות סובייטים את בית הכנסת היחיד, שפעל בעיר. מבנה בית הכנסת נהרס. לפי מרשם האוכלוסייה שנערך בעיר בשנת 1959 התגוררו בצ'רקאסי כ-5100 יהודים (6% מאוכלוסיית העיר). לפי מרשם של 1989 - כ-3500 יהודים (1% מכלל האוכלוסייה). בשנת 1989 חודשה הפעילות היהודית בעיר, ונפתח בה מרכז קהילתי. בשנת 1994 הוקמה בעיר קהילה דתית, וב-2003 נפתח מחדש בית הכנסת המקומי בראשות שליח חב"ד, הרב דב אקסלרוד בנו של הרב גדליהו אקסלרוד. קיימת בעיר קבוצת כדורסל בשם צ'רקסקי מנקיז, המשחקת בסופרליגה האוקראינית. פולין בידגושץ', פולין אזרבייג'ן סומגאיט, אזרבייג'ן ארצות הברית סנטה רוזה, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית קהילת מטרווסט, ניו ג'רזי, ארצות הברית ישראל פתח תקווה, מחוז המרכז, ישראל מדיה וקבצים בנושא צ'רקאסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'רקאסי צ'רקאסי, ברשת החברתית פייסבוק צ'רקאסי (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית איחוד הקהילות היהודיות בחבר העמים צ'רקסי (Cherkassy), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר פרוסין ומרטין דין, צ'רקאסי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1592–1593), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) צ'רקאסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ועדת הסטטיסטיקה המרכזית של אוקראינה, מרשם אוכלוסין של שנת 2001
ליצ'י

הליצ'י (שם מדעי: Litchi chinensis; בסינית: 荔枝) הוא עץ פרי טרופי, הגדל במקור בדרום סין. זהו עץ ירוק עד בגודל בינוני, המגיע לגובה של 15 - 20 מטר. ניצני עליו הם תחילה אדמדמים ולבסוף מתפתחים לעלים ירוקים באורך 15 - 25 ס"מ. פרחי הליצ'י הם קטנים בצבע לבן-ירקרק או לבן-צהבהב. הפרי, בקוטר של כ-3 ס"מ. הוא לבן, בשרני ומתוק, בעל קליפה מחוספסת בגוון אדום, שאינה אכילה אך ניתנת להסרה בקלות. הליצ'י עתיר בוויטמין C, בזרחן ובוויטמינים מקבוצת B. אורך גלעין הליצ'י הוא 2 ס"מ וקוטרו 1 - 1.5 ס"מ. גלעין הליצ'י רעיל במידת-מה. הליצ'י מבשיל בין יולי לאוקטובר, כ-100 ימים לאחר הפריחה. ליצ'י גדל למכביר בדרום סין, ארץ מוצאו, וכמו כן, בדרום-מזרח אסיה ובהודו, בדרום יפן, ולאחרונה גם בפלורידה, בהוואי ובמזרח אוסטרליה. האקלים הדרוש לגידול הליצ'י הוא טרופי-חם, כפורי-חורף מועטים ולא מתחת למינוס 4 מעלות צלזיוס, קיץ חם, גשמים ולחות. מצע הגדילה הטוב ביותר הוא אדמה מעט חומצית ועשירה בחומר אורגני. ליצ'י נמכר טרי בשווקים סיניים ובקופסאות שימורים לאורך כל השנה. הקליפה האדומה של הליצ'י מקבלת צבע חום כהה בהקפאה, אך הטעם לא משתנה. בהודו אכילה מרובה של פרי בוסר של עץ הליצ'י על בטן ריקה גרמה למוות של ילדים רבים, שסבלו מתת תזונה, בשל רעלן MCPG שיש בפרי. בסין מצויים מאות זני ליצ'י, ולעומת זאת בישראל, מגדלים ליצ'י מאוריציאני, שמוצאו מהאי מאוריציוס, וליצ'י פלורידאני, שמוצאו מפלורידה בדרום ארצות הברית. שני הזנים דומים מאוד. בשנים האחרונות נכנס לגידול מסחרי גם הזן הונג-לונג, שפריו גדול יותר ובעל נראות יפה יותר משני הזנים האחרים. אף על פי שמוצא העץ הוא אולי מאזורים טרופיים, ניתן לגדלו גם בתנאי הארץ, שהם תנאים סוב-טרופיים. עצים ראשונים ניטעו בארץ כבר בשנות השלושים של המאה העשרים. חלקות התצפית הראשונות ניטעו בראשית שנות השישים, והחל מסוף שנות השבעים הוחל בארץ בנטיעה נרחבת למדי של ליצ'י, ומאז הוא מצוי בשפע בשווקים. רוב מטעי הליצ'י מצויים באזור החוף, אך גם בבקעת הירדן, בדרום רמת הגולן, בעמק הירדן, בבקעת ארבל ובאצבע הגליל. ובאזורים חמים נוספים. עופות התוכי הירוק, הדררה, שהתפשטו מאוד בארץ בשנים האחרונות, מסבים ליבול הליצ'י נזקים רבים. מדיה וקבצים בנושא ליצ'י בוויקישיתוף ליצ'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ליצ'י, באתר ITIS (באנגלית) ליצ'י, באתר NCBI (באנגלית) ליצ'י, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ליצ'י, באתר Tropicos (באנגלית) ליצ'י, באתר GBIF (באנגלית) ליצ'י, באתר The Plant List (באנגלית) ליצ'י, באתר IPNI (באנגלית) פירות לאקלים חמים: ליצ'י (באנגלית) עובדות על פרי הליצ'י (באנגלית) רעות סהר, הוא מתוק, הוא אקזוטי - אבל שימו לב מתי לא כדאי לאכול אותו, באתר ynet, 10 ביולי 2024 אלן באריל, ניו יורק טיימס, עשורים של תעלומה קטלנית נפתרו: ליצ'י גרם למות מאות ילדים בהודו מדי שנה, באתר הארץ, 5 בפברואר 2017
יצחק אריה זליגמן

הרב פרופ' יצחק אריה זליגמן (10 בינואר 1907 – 13 במאי 1982) היה חוקר מקרא ישראלי-הולנדי. עמד בראש החוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים ונחשב כמי שנטל חלק מרכזי בעיצוב חוג זה, שבאמצעותו השפיע רבות על חקר המקרא בישראל. נולד באמסטרדם, הולנד לאביו רבי שמואל זליגמן, ולאמו יהודית למשפחת ורסהים, ובשנים שלפני מלחמת העולם השנייה (1936–1939) שימש כמרצה לתולדות עם ישראל ולמקרא בבית המדרש לרבנים באמסטרדם, שם הוסמך גם לרבנות. בתקופת המלחמה נכלא יחד עם אשתו ושתי בנותיו על ידי המשטר הנאצי במחנה המעבר וסטרבורק שבהולנד, וב-4 בספטמבר 1944 הועבר משם למחנה הריכוז טרזין שם שימש כספרן, יחד עם יהודים משכילים רבים. הוא שרד בתנאים הקשים שם, ולאחר המלחמה חזר להולנד ועבד כספרן במחלקת מדעי היהדות בספריית אוניברסיטת אמסטרדם בשנים 1946–1949. בתוך תקופה זו קיבל דוקטורט מאוניברסיטת ליידן (1948), עבודת הדוקטורט הייתה על תרגום השבעים לספר ישעיהו ונראה כי עבד עליה גם במחנות. באוניברסיטת אמסטרדם התמחה בלימודים קלאסיים, ושימש כחבר באקדמיה המלכותית של ארצות השפלה לאמנויות ולמדעים. בשנת 1950 עלה לישראל מטעמים ציוניים, למרות שהוצעה לו פרופסורה בהולנד. הוא מונה מיד לתפקיד מרצה בכיר בחוג למקרא באוניברסיטה העברית. בשנת 1956 קודם לתפקיד פרופסור חבר, ובשנת 1966 קודם שוב לתפקיד פרופסור מן המניין. הוא יצא לגמלאות בשנת 1977. במשך שנותיו באוניברסיטה העמיד תלמידים הרבה, שלימים הלכו והרכיבו חלק נכבד מחוג זה, ביניהם זוכי פרס ישראל פרופ' שמריהו טלמון ופרופ' שרה יפת. הנבואה בישראל, אקדמון תשכ"ח מחקרים בספרות המקרא (קובץ מאמריו בעריכת אבי הורביץ, עמנואל טוב ושרה יפת), הוצאת מאגנס 1992 יאיר זקוביץ ואלכסנדר רופא (עורכים), ספר יצחק אריה זליגמן: מאמרים במקרא ובעולם העתיק, א. רובינשטין תשמ"ג לזכרו של פרופ' י. א. זליגמן, המכון למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית בירושלים תשמ"ג (חוברת בהפצה מוגבלת) מאמרים לקריאה מאת י"א זליגמן, באתר מט"ח רשימת המאמרים של יצחק אריה זליגמן באתר רמב"י יצחק אריה זליגמן, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) יצחק אריה זליגמן (1907-1982), דף שער בספרייה הלאומית אלנה מקרובה, סרגיי מקרוב וויקטור קופרמן, אוניברסיטה מעל התהום, ירושלים 2000 העלאות ומינויים באוניברסיטה, מעריב, 5 במאי 1966
יהושע אובסי

יהושע אובסֵי (1883 – 15 בדצמבר 1957) היה סופר עברי, עורך, מבקר, עיתונאי, מורה ומסאי. יהושע אובסי אובסייביץ' בורישנסקי נולד בעיירה קרליץ שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה). קיבל חינוך מסורתי ותורני, למד בישיבות של מיר ושל וולוז'ין. בגיל הנעורים רכש לו השכלה כללית, והיה תלמיד ברשת בתי הספר של חברת מפיצי השכלה, קודם ברוסיה ואחר כך בעיר גרודנה שברוסיה הלבנה. החל בעבודת ההוראה כבר בשנת 1910, בעודו נער. בשנת 1915 היגר יהושע אובסי למערב אירופה, קודם לדנמרק, ואחר כך לאנגליה. מאנגליה המשיך בדרך הגירתו לארצות הברית, אליה הגיע בשנת 1918. שם שהה כמעט 40 שנה, ושימש כמורה במוסדות שונים, עד עלייתו לישראל באביב תשט"ז (1955). אובסי נפטר ברמת גן בסוף שנת 1957, ערירי. נטמן בבית העלמין קריית שאול. ראשית פרסומיו של אובסי בעיתונות העברית הייתה בעיתון "המליץ", ומאז פרסם את רשימותיו מסותיו מאמריו וביקורותיו בעיתונים עבריים רבים, ואפילו בכמה במות יידיש. לאחרונה שוב נזכר אובסי, כמי שהכיר בגדולתו של הסופר ס. יזהר, יחד עם מעטים נוספים, מיד עם פרסום סיפורו הראשון "אפרים חוזר לאספסת", בכתב העת "גליונות" של יצחק למדן, בקיץ 1938. יהושע אובסי נפטר ב-15 בדצמבר 1957 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. מאמרים ורשימות, ניו יורק: אוהל, תש"ז 1947. קבצים בעריכתו: קובץ ספורים: ממנדלי עד ביאליק: עם רשימות ביוגרפיות, סודר בידי י. אובסיי, ניו יורק: קרן ישראל מץ, תש"ב 1942. יהודה שטיינברג, קובץ סיפורים; סודר בידי י' אובסי ומ' פיינשטיין; מבוא: יעקב פיכמן, ניו יורק: קרן ישראל מץ, תש"ז 1947. אברהם צבי הלוי, ניו יורק: שירים ועיונים בספרותנו החדשה, תל אביב: המנורה, תשכ"ח, על יהושע אובסי ז"ל. ד. זכאי, הסופר יהושע אובסיי, דבר, 15 בדצמבר 1957 (נקרולוג קצר והספד) יהושע אובסי (1883 או 1885-1957), דף שער בספרייה הלאומית יהושע אובסי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יהושע אובסי באתר GRAVEZ
ג'ורג' פישר

ג'ורג' פישר (באנגלית: George Fisher, ידוע גם בכינויו "קורפסגריינדר" (Corpse Grinder - גורס הגופות); נולד ב-8 ביולי 1970) הוא סולן להקת הדת' מטאל קניבל קורפס. הוא הצטרף ללהקה בשנת 1995 לאחר שעזב את להקתו הקודמת "Monstrosity", והופיע לראשונה באלבום "Vile". הוא החליף את הסולן הישן, כריס ברנס, אשר עזב את הלהקה והתמקד בפרויקט הצד שלו, Six Feet Under. בניגוד לברנס, שהשתמש במריחואנה כדי לרתום את צורת הגראולינג שלו, צורת השירה הגרונית הזו היא טבעית עבור פישר. פישר הוא גם סולן להקות Paths of Possession ו-Serpentine Dominion (דת' מטאל מלודי). פישר ידוע בתנועות ההד באנגינג שלו בזמן הופעותיו. כינויו "קורפסגריינדר", ניתן לו בזמן ההכרות הראשונית עם להקתו הראשונה. אחד מהנוכחים שכח את שם משפחתו כשביקש לדבר עליו ובמקום זאת אמר "ג'ורג', הבחור ההוא מ-Corpsegrinder" וכך נדבק לו כינוי זה.[דרוש מקור] פישר מרבה לציין את צ'אק שולדינר מלהקת "דת'", כאדם אשר נתן לו את ההשראה הרבה ביותר.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' פישר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ורג' פישר ג'ורג' פישר, ברשת החברתית פייסבוק ג'ורג' פישר, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ורג' פישר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ורג' פישר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ורג' פישר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ורג' פישר, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) ג'ורג' פישר, באתר Discogs (באנגלית) ג'ורג' פישר, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים George "Corpsegrinder" Fisher - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com Chris Barnes - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טורנדו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טורנדו – רוח סערה הרסנית טורנדו (סירת מפרש) – סירת מפרש בשם טורנדו טורנדו (מטוס קרב) – מטוס קרב בריטי/גרמני/איטלקי מגדל טורנדו – גורד שחקים בדוחה שבקטר טורנדו מוצרי צריכה – חברה המיבאת לישראל מזגני אוויר במותג "טורנדו" טורנדו - סוסו של זורו טורנדו רוסיני (Tournedos) - מתכון מהמטבח הצרפתי הטורנדוס (אנ') - להקת רוק אינסטרומנטלי אנגלית
מוטגנזה מכוונת

מוטגנזה מכוונת היא טכניקה בביולוגיה מולקולרית שבה מוטציה נגרמת באתר מוגדר במולקולת DNA. כשמשתמשים במוטגנזה מכוונת המידע הגנטי יכול לעבור שינויים. באופן כזה ניתן ליצור חלבון עם שינוי ברצף חומצות האמינו. באופן כללי, מוטגנזה מכוונת דורשת ידיעה של רצף הגן בזן הבר. בהתאם לכך, מסנתזים כימית גדיל משלים לאתר בגנום שבו רוצים ליצור מוטציה. גדיל שנושא מוטציה. הגדיל מתחבר בעזרת זיווג בסיסים לגן המקורי. את המולקולה שנוצרת בתהליך מכניסים לתא חי, שיתחיל לבטא חלבון מוטנטי. מאז 2013 התפתחות טכנולוגיית CRISPR-Cas9 מאפשרת החדרת סוגים שונים של מוטציות לגנום של מגוון רחב של אורגניזמים. השיטה אינה מצריכה אתר להכנסת טרנספוזון, אינה משאירה סמן, והיעילות והפשטות שלה הפכו אותה לשיטה המועדפת לעריכת הגנום. ניתן ללמוד את פעולתו של חלבון על סמך השוואה בין זן הבר לבין התבטאות החלבון המוטנטי. בדרך זו ניתן להנדס חלבונים. לדוגמה, להעלות את יכולת הצמח לקבע פחמן דו-חמצני בעזרת מוטציות מכוונות בחלבוני צמחים. בשנת 1993 זכה מייקל סמית' בפרס נובל לכימיה על המצאת המוטגנזה המכוונת. מוטגנזה מכוונת למיקום מדויק איור של התהליך כפי שהוצג בפוסטר במעמד קבלת פרס נובל Seamless site-directed mutagenesis of the Saccharomyces cerevisiae genome using CRISPR-Cas9 The application of CRISPR-Cas9 genome editing in Caenorhabditis elegans ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל אריתריאה

דגל אריתריאה הוא דגלה הלאומי של אריתריאה. הדגל הנוכחי אומץ רשמית ב-5 בדצמבר 1995. דגל זה דומה מאוד לדגל החזית העממית לשחרור אריתריאה, כאשר לדגל החזית העממית נוסף הזר וענף עץ הזית שהופיע גם בדגל המדינה משנת 1952. במרכז הדגל מופיע משולש אדום שבסיסו בדופן הדגל הקרובה לניצב, וקדקודו בדופן הנגדית של הדגל. מעל המשולש האדום ישנו משולש ירוק, ומתחתיו משולש כחול. הירוק מסמל את פוריות הארץ ואת החקלאות, והכחול את האוקיינוס ההודי. האדום מסמל את הדם שנשפך במאבק המדינה לעצמאותה ולמען החופש של אזרחיה. הזר הצהוב כולל שני ענפי עץ זית ומקיף ענף עץ זית. זר זה מקורו בדגל המדינה משנת 1952 והוא מחליף את הכוכב הצהוב שהופיע בדגל החזית העממית לשחרור אריתריאה. כיוון המשולש האדום ההולך וצר מהניצב אל הקצה הנגדי של הדגל בא לסמל את השאיפה לעתיד בו שפיכות הדמים תפחת עד שתעלם ובכך מסמל הדגל תקווה לשלום. סמל אריתריאה המנון אריתריאה מדיה וקבצים בנושא דגל אריתריאה בוויקישיתוף אריתריאה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל אריתריאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית (לבנון)

המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית (בערבית: ألحزب ألتقدمي ألأشتراكي , תעתיק מדויק: אלחזב אלתקדמי אלאשתראכי) היא מפלגה לבנונית הממוקמת במרכז-שמאל המפה הפוליטית ובעלת אידאולוגיה חילונית, באופן רשמי היא לא מזוהה עדתית אבל בפועל רוב תומכיה הם דרוזים. המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית נוסדה ב־5 בינואר 1949 על ידי שישה אנשים מרקעים שונים, הבולט שבהם היה כמאל ג'ונבלאט (שהוא גם אביו של מנהיג המפלגה הנוכחי) שהפך להיות מנהיג המפלגה, חמשת האחרים היו פריד גבראן, אלברט אדיב, עבדאללה עלילי, פאוז ריזק וג'ורגס האנה. בשנת 1951 המפלגה אירחה בביירות את הכינוס הראשון של מפלגות סוציאליסטיות מרחבי העולם הערבי, נציגים מסוריה, מצרים ועיראק השתתפו בכינוס. בשנת 1951 המפלגה הצליחה בפעם הראשונה להכניס נציגים לפרלמנט ועד שנת 1972 היא החזיקה סיעה בפרלמנט שמספר הנציגים שלה היה בין שלושה לשישה. בהתחלה למפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית ולמנהיגה היו הסתייגויות בדבר הצורך להקים מיליציה בשליטת המפלגה אבל בסופו של דבר הצליחו להקים זרוע צבאית חזקה. בזמן מלחמת האזרחים הלבנונית המפלגה הייתה מרכיב מרכזי בתנועה הלבנונית הלאומית, שהייתה קואליציה של מפלגות שתמכו במחנה הרדיקלי בזמן מלחמת האזרחים. המפלגה הצליחה לכבוש את רובו של הר הלבנון ושל מחוז הרי השוף, יריביהם העיקרים במלחמה היו פלנגות המרונים, כוחה של המפלגה נפגע עם ההתנקשות בכמאל ג'ונבלאט, בנו וליד ג'ונבלאט ירש אותו כמנהיג המפלגה. המפלגה הצליחה להקים מינהל אזרחי יעיל במחוז הרי השוף מאז שישראל נסוגה משם בשנת 1983, השליטה שלה נמשכה עד תום מלחמת האזרחים בשנת 1990. אחרי סיום המלחמה ג'ונבלאט החזיק בכמה משרות ממשלתיות אבל אחר כך הצטרף לאופוזיציה שהתנגדה לשליטת סוריה במדינה, בניגוד לרוב חבריו לאופוזיציה הוא לא התנגד לנוכחות הצבא הסורי אלא להשפעה הלא ראויה שיש למודיעין הסורי בלבנון. אחרי העברת החלטת 1559 של מועצת הביטחון, שקראה לנסיגה של כל הכוחות הזרים מלבנון ולפרוק כל המיליציות, ג'ונבלאט נהפך להיות חבר מרכזי באופוזיציה, למרות שהוא התנגד לפירוק חזבאללה מנשקו ושמר על קשרים איתם, אולם אחר כך הוא שינה את דעתו והפך למתנגד קיצוני של חזבאללה והחליט לתמוך בפירוקם מנשק בטענה שסוריה ואיראן מנסות להשתלט על לבנון דרך חזבאללה. אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית
DOC

DOC או doc (קיצור של "document") היא סיומת המאפיינת סדרה של פורמטים קנייניים של חברת מיקרוסופט לקובצי טקסט עשירים שבשימוש גרסאות שונות של מעבד התמלילים וורד. במקורה היה שימוש בסיומת זאת עבור קבצים בפורמט טקסט פשוט (להבדיל מטקסט עשיר) במגוון רחב של מערכות הפעלה. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 רווח השימוש בסיומת DOC לסימון קבצים בפורמט קנייני של מעבד התמלילים WordPerfect, ולאחר מכן בשנות ה-90 חברת מיקרוסופט אימצה את הפורמט למעבד התמלילים וורד מתוצרתה. כיום מזהים מרבית משתמשי המחשב את הסיומת עם המוצר של מיקרוסופט. הפורמט יכול לכלול בתוכו טקסט מעוצב, תמונות, טבלאות, נוסחאות, ואף שפת תסריטי מקרו, שהופכים קובץ מידע לקובץ הרצה. התכונה האחרונה היא פתח לווירוסי מקרו ותוכנות זדוניות שונות המנצלות פרצות אבטחה בפורמט. חברות לא מעטות השתמשו בפורמט זה, בדגש על שפת התסריט שלו, כפלטפורמה לפתרונות מחשוב שונים. במשך זמן רב היה צורך להשתמש בהנדסה הפוכה כדי לפענח את מבנה הפורמט, אך משלב כלשהו פיתחה חברת מיקרוסופט את ההגדרה, ועד פברואר 2008 ניתן היה לקבל את הגדרות הפורמט לפי בקשה מחברת מיקרוסופט. לאחר שתיעוד הפורמט שוחרר במסגרת פרויקט OpenOffice.org של חברת סאן מיקרוסיסטמס, שחררה מיקרוסופט את ההגדרות תחת "הבטחת שימוש פתוח בהגדרות". כיום פורמט זה הוא אחד מהפופולריים בתחום של קובצי טקסט עשירים, מאחר שמעבד התמלילים וורד הפך להיות מעבד התמלילים הנפוץ ביותר בעולם. עם זאת, בתכנת וורד 2007 הציגה מיקרוסופט פורמט קבצים חדש המשמש כברירת מחדל, docx, קובץ מכווץ הכולל בתוכו, בין השאר, קובצי XML. הסבר באתר של מיקרוסופט איך להזמין ולהשתמש בהגדרות פורמטים קנייניים שונים תיעוד הפורמט עבור Word 97
ד' בתשרי

ד' בתשרי הוא היום הרביעי בחודש הראשון בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום הרביעי בחודש השביעי למניין החודשים מניסן. ד' בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדז". היום הרביעי של עשרת ימי תשובה בשנה שחל ג' בתשרי בשבת, נדחה צום גדליה ליום זה ה'תרצ"ט – נחתם הסכם מינכן: מנהיגי אנגליה, צרפת, גרמניה הנאצית ואיטליה חותמים על הסכם המאפשר לגרמניה לספח את חבל הסודטים שבצ'כוסלובקיה ה'ת"ש – ברית המועצות פולשת לפולין ה'תש"ך – הכרמלית, הרכבת התחתית של חיפה, מתחילה לפעול ה'תשנ"ו – נחתם הסכם אוסלו ב' על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בד' בתשרי היא פרשת וילך, אם ראש השנה חל ביום שני או שלישי בשנת בר המצווה. אם ראש השנה חל בשבת בשנת בר המצווה, פרשת בר המצווה תהיה פרשת האזינו. אם ראש השנה חל ביום חמישי בשנת בר המצווה, תיפול שבת בר המצווה ביום כיפור, ואז דוחים את הקריאה בתורה לסוכות. ה'תרמ"ט – הרב נח גד וינטרוב מחבר ספרים ה'תש"ך – הרב חיים שלמה דיסקין, רבה הראשי האשכנזי של קריית אתא, ושליח חב"ד הראשי במקום. ה'תשל"א – מרדכי כהנא, קצין צה"ל ה'תשל"ד – מיקי בוגנים, מעצב שיער, איש אופנה ומנחה טלוויזיה ישראלי ה'תק"ח – רבי צבי הירש ביאלה, רב וראש ישיבה אשכנזי-פולני. רבן של ביאלה והלברשטאדט ומחבר שו"ת עטרת צבי וספרי "כוס ישועות" על התלמוד הבבלי (נולד בערך בשנת ה'ת"ל). ה'תקפ"א – הרב אברהם דנציגר, מחבר החיי אדם (נולד ב-ה'תק"ח) ה'תקצ"א - רבי משה טוביה מזונטהיים רבה של הנאו, ומגדולי רבני יהדות גרמניה בתקופתו (נולד כ"ח בטבת ה'תקי"ג) ה'תרל"ט – הרב יהודה בן שלמה חי אלקלעי, ממבשרי הציונות ג' בתשרי – ה' בתשרי תשרי כ-31.9% מכלל השנים. כ-39.5% מכלל השנים. כ-28.6% מכלל השנים. כ-31.9% מכלל השנים.
ה' בתשרי

ה' בתשרי הוא היום החמישי בחודש הראשון בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום החמישי בחודש השביעי למניין החודשים מניסן. ה' בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי וחמישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגה". היום החמישי של עשרת ימי תשובה ג'תתצ"ו – רבי עקיבא נחבש על ידי הרומאים ה'תקי"ג – היום האחרון של הלוח היוליאני באימפריה הבריטית ה'תקמ"ח – חוקת ארצות הברית מוכרזת בפילדלפיה ה'תרנ"ג – ראשית הרכבת בישראל, נחנכה המסילה הראשונה בין יפו לירושלים, שאורכה היה 82 ק"מ וזמן הנסיעה 3 שעות ו-50 דקות ה'תרצ"ט – נוויל צ'מברלין, ראש ממשלת בריטניה, חוזר לארצו לאחר שחתם על הסכם מינכן ומכריז כי השיג "שלום בתקופתנו" (Peace for our time) ה'תש"א – גרמניה פולשת לרומניה על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בה' בתשרי היא פרשת וילך, אם ראש השנה חל ביום שני או שלישי בשנת בר המצווה. אם ראש השנה חל בשבת בשנת בר המצווה, פרשת בר המצווה תהיה פרשת האזינו. אם ראש השנה חל ביום חמישי בשנת בר המצווה, תיפול שבת בר המצווה ביום כיפור, ואז דוחים את הקריאה בתורה לסוכות. ב'קצ"ח – נפתלי בנו השישי של יעקב אבינו ה'תרל"ח – משה צבי סגל, חוקר מקרא וספרות עברית (נפטר ב-ה'תשכ"ח) ה'תרס"ט – דוד אויסטרך, כנר יהודי-רוסי, (נפטר ב-ה'תשל"א) ה'תרע"ה – אליהו לנקין, מפקד האצ"ל בירושלים והאונייה אלטלנה (נפטר בה'תשנ"ד) ה'תרפ"ב – אברהם מלמד, חבר הכנסת מטעם המפד"ל (נפטר ה'תשס"ו) ה'תשט"ז – ישראל כ"ץ, חבר הכנסת ושר מטעם הליכוד ה'תש"ך – מואיז בן הראש, סופר ומשורר ישראלי ה'תש"ל – קובי אוז, מוזיקאי וסופר ישראלי, סולן להקת טיפקס ב'שכ"ה – נפתלי, בנו של יעקב. ה'תש"ב – הרב שמעון רוזובסקי, רבה האחרון של איישישוק ה'תשכ"ו – הרב ירוחם ורהפטיג, תלמיד חכם ומחבר ספרים ליטאי ה'תשנ״ב – הרב ברוך שלום אשלג, בנו של מחבר פירוש 'הסולם' על ספר הזוהר ה'תשס"ב – אייזק שטרן, כנר יהודי-אמריקאי (נולד ה'תר"פ) ה'תש"ע – הרב בן ציון ליפסקר, רבה הראשי של ערד וחבר בבית דין רבני חב"ד (נולד ה'תש"ד) ד' בתשרי – ו' בתשרי תשרי טור, אורח חיים סימן תקפ בשם הלכות גדולות כ-39.5% מכלל השנים. כ-28.6% מכלל השנים. כ-31.9% מכלל השנים.