laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיס האו

מֵיס הָאוּ (Maeshowe או Maes Howe) הוא גל-עד וקבר מעבר מהתקופה הנאוליתית, הנמצא על האי מיינלנד באיי אורקני שבצפון סקוטלנד. מיס האו והמונומנטים סביבו, ובהם סקארה ברי, הוכרזו כאתרי מורשת עולמית מטעם אונסק"ו בשנת 1999. על שמו של האתר נקראים מבני גל-עד חדר מסוג מיס האו, שאינם דומים לאף סוג אחר של מבנים באיי אורקני או מחוצה להם. מבנה התל הוא בעל כניסה ארוכה ונמוכה המובילה לחדר ראשי, אליו מתחברים עוד שלושה חדרים משניים. גובה התל הוא כ־7 מטרים וקוטרו כ־35 מטרים. התל נבנה מאבנים ומלט. האתר מייצג עד היום סטנדרט לבנייה ולתכנון קפדני, שלא נמצאו במקום אחר בבריטניה: הבניה כה איכותית שעדיין ישנם אבנים צמודות שלא ניתן להעביר דרך חיבורן סכין. מאפיין חשוב נוסף במבנה התל הוא צוהר קרני האור. באמצע החורף, ובמיוחד ביום ההיפוך, עוברות אחרונות קרני השמש דרך הצוהר ופוגעות בקיר האחורי. האתר נבנה לראשונה על ידי בני תרבות הכלים המחורצים סמוך ל־2750 לפנה"ס, והוא קרוב למספר אתרים חשובים נוספים מתקופתו. עבור חלק מחוקרי האתר, המקום מסמן התפתחות במבנה השבטי־דתי של קבוצת העמים. שעות העבודה שנדרשו כדי לבנות את המונומנט הוערכו ב־39,000 עד 100,000 שעות, פי עשרה יותר משאר הקברים מתקופתו. הקבר נבנה עבור קבוצה מצומצמת של אנשים, כנראה מנהיגים שבטיים, על ידי כל השבט - פיתוח חשוב במבנה החברתי-שלטוני בעולם העתיק. האתר נשדד על ידי ויקינגים במאה ה-12 לספירה. הוויקינגים השאירו באתר גרפיטי רוני ואיורי דרקון ונחש; הכתובת שהם הותירו היא הארוכה ביותר שנמצאה עד ימינו. הוויקינגים לקחו עמם את אוצרות האתר, ואלו מעולם לא נמצאו. הגג התומך נותץ בשנת 1861 על ידי מספר "ארכאולוגים" נלהבים יתר על המידה. הם לא גרמו לנזק משמעותי. בשנת 1910 החלו שיפוצים באתר; צורתו החרוטית עוגלה, ונוסף לו גג בטון. פירוש השם אינו ידוע, ולאורך השנים הועלו מספר השערות בדבר מקורו, רובן נוגעות לשפה הגאלית. מדיה וקבצים בנושא מיס האו בוויקישיתוף סקירה מקיפה של האתר על כל היבטיו, באתר מורשת איי אורקני. מידע על התל, תמונות, סרטונים וודיאו חי של פגיעת קרני השמש, באתר שקיעת יום ההיפוך החורפי במיס האו. תמצות המידע על התל, באתר אבני סקוטלנד. מיס האו, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
לוגיקת זמן

לוגיקת זמן, לוגיקה עתית או לוגיקה טמפורלית (באנגלית: Temporal Logic) היא הרחבה של הלוגיקה הקלאסית המאפשרת ביטויים הקשורים בזמן. לוגיקת זמן היא חלק מהלוגיקה המודלית. לוגיקת זמן מאפשרת לעסוק בקו זמן, ועל כן מאפשרת לנסח מתמטית משפטים כמו "אני תמיד רעב", "לבסוף אהיה רעב", או "אהיה רעב עד שאוכל משהו". קו הזמן מתחלק לשני סוגים אפשריים: קו זמן ליניארי, שמוגבל לקו זמן אפשרי אחד (כמו בדוגמאות לעיל), וקו זמן מסתעף (Branching logic) שמאפשר לעבוד במספר קווי זמן חלופיים במקביל. בצורה כזו מניחים מראש סביבה לא צפויה שמספר דברים שונים יכולים להתרחש בה. בסביבה כזו ניתן לנסח משפטים כמו: "יש אפשרות שאשאר רעב לנצח" או "יש אפשרות שלבסוף לא אהיה רעב". במידה ואין יודעים אם אי פעם אוכל - שני המשפטים נחשבים נכונים. אמיר פנואלי זכה בשנת 1996 בפרס טיורינג על הכנסת לוגיקת זמן למדעי המחשב. כיום נעשה שימוש נרחב בלוגיקת זמן באימות תוכנה כדי להוכיח מתמטית נכונות של מערכת מחשב, זאת להבדיל מתהליך בדיקת תוכנה על ידי בודקי תוכנה אנושיים. לוגיקת זמן מכילה שני סוגי אופרטורים: אופרטורים לוגיים ואופרטורים מודליים. האופרטורים הלוגיים הם פעולות בוליאניות רגילות ( ¬ , ∨ , ∧ , → {\displaystyle \neg ,\lor ,\land ,\rightarrow } ). האופרטורים המודליים שמשתמשים בהם בלוגיקת זמן מוגדרים כך: סימולים אלטרנטיביים: אופרטור R מוחלף לעיתים על ידי הסימון V. אופרטור W משמעו U חלש ושקול ל- f U g ∨ G f {\displaystyle fUg\lor Gf} . כלומר ϕ   W   ψ {\displaystyle \phi ~{\mathcal {W}}~\psi } משמעו ϕ {\displaystyle \phi } מתקיים עד ש- ψ {\displaystyle \psi } מתקיים, או ש- ϕ {\displaystyle \phi } ממשיך להתקיים לעולם. אופרטורים אונריים מוגדרים היטב כאשר (B( ϕ {\displaystyle \phi } מוגדר היטב. אופרטורים בינאריים מוגדרים היטב כאשר (B( ϕ {\displaystyle \phi } ו- (C( ϕ {\displaystyle \phi } מוגדרים היטב. להלן מספר שקילויות בלוגיקת זמן שניתן להסיק מההגדרות שניתנו לעיל: ◻ ◻ ϕ = ◻ ϕ {\displaystyle \Box \Box \phi =\Box \phi } ◊ ◊ ϕ = ◊ ϕ {\displaystyle \Diamond \Diamond \phi =\Diamond \phi } ϕ → ◊ ϕ {\displaystyle \phi \rightarrow \Diamond \phi } ◊ ◻ ◊ ϕ = ◻ ◊ ϕ {\displaystyle \Diamond \Box \Diamond \phi =\Box \Diamond \phi } ◻ ◊ ◻ ϕ = ◊ ◻ ϕ {\displaystyle \Box \Diamond \Box \phi =\Diamond \Box \phi } ¬ ◻ ϕ → ◊ ¬ ϕ {\displaystyle \neg \Box \phi \rightarrow \Diamond \neg \phi } ¬ ◊ ϕ → ◻ ¬ ϕ {\displaystyle \neg \Diamond \phi \rightarrow \Box \neg \phi } ∘ ϕ → ◊ ϕ {\displaystyle \circ \phi \rightarrow \Diamond \phi } ◊ ψ → ◊ ( ϕ   U   ψ ) {\displaystyle \Diamond \psi \rightarrow \Diamond (\phi ~{\mathcal {U}}~\psi )} ◻ ϕ ∨ ◻ ψ → ◻ ( ϕ ∨ ψ ) {\displaystyle \Box \phi \lor \Box \psi \rightarrow \Box (\phi \lor \psi )} ◻ ϕ ∧ ◻ ψ = ◻ ( ϕ ∧ ψ ) {\displaystyle \Box \phi \land \Box \psi =\Box (\phi \land \psi )} לוגיקה לוגיקה מודלית אימות תוכנה מדיה וקבצים בנושא לוגיקת זמן בוויקישיתוף
לבן מרסר

לבן מרסר (באנגלית: LaVon Mercer; נולד ב-13 בינואר 1959 במטר, ג'ורג'יה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר. נחשב לגדול החוסמים בליגת העל בכל הזמנים, על אף שאחת מרגליו קצרה מהשנייה. גובהו 2.08 מטר. בעונת 1975–1976 קבע מרסר שיא בקליטת כדורים חוזרים, כשחקן בבית ספר תיכון בג'ורג'יה, כאשר קלט 30.8 ריבאונדים למשחק, בממוצע. שיא זה עודנו מהווה את ההישג הטוב ביותר בתחום בארצות הברית. בקולג', שיחק מרסר באוניברסיטת ג'ורג'יה. ב-1980 נבחר על ידי סן אנטוניו ספרס בסיבוב השלישי (בחירה מספר 60) בדראפט ה-NBA, אך לא קיבל חוזה בקבוצה. בספטמבר 1980 חתם מרסר בהפועל תל אביב הישראלית, בה שיחק במשך 8 שנים (1980–1988). בעונת 1988/89 עבר ליריבתה העירונית של הפועל, מכבי תל אביב, עימה זכה בחמש אליפויות ובארבעה גביעים. נוסף על כך הגיע עם מכבי לגמר גביע אירופה לאלופות ב-1989 ולחצי הגמר ב-1991. היה שותף לאובדן האליפות של מכבי ב-1993 להפועל גליל עליון. לאחר עונת 1993/1994 עזב מרסר את מכבי ופרש מכדורסל, כשלזכותו 938 נקודות במדי מכבי במסגרת גביע אירופה. מרסר שיחק 79 משחקים במדי נבחרת ישראל, בהם קלע 1,246 נקודות. בסך הכל קלע מרסר 4,516 נקודות במשחקי הליגה. לאחר פרישתו מכדורסל שב לארצות הברית וסיים תואר ראשון באוניברסיטת NLU‏ (National Louis University) בשיקגו בשנת 1995. בשנת 1997 הצטרף לקולג' ספלמן שבאטלנטה ואימן את קבוצת כדורסל הנשים שם. החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21, נכלל בצוות ההסברה של ישראל בארצות הברית. מרסר מתגורר בג'ורג'יה, הוא גרוש ולו שלושה ילדים. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר פיב"א לבן מרסר, באתר "צהבת" דניאל שחק, ‏המתאזרח הכי ישראלי: ריאיון עם לבן מרסר, באתר ערוץ הספורט, 22 באוקטובר 2015 צח יוקד, אחד משלנו: לבן מרסר מתגעגע לישראל, באתר nrg‏, 7 בפברואר 2014 High School Sports Record Book באתר National Federation of State High School Associations צח יוקד, אחד משלנו: לבן מרסר מתגעגע לישראל, באתר nrg‏, 7 בפברואר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גף

האם התכוונתם ל... גף (יחידה צבאית) – יחידה בחילות אוויר גפה – איבר בבעלי חוליות גף (מפרש) – סוג של מפרש
קסטיליה

במהלך ההיסטוריה נקראו בשם קסטיליה ישויות מדיניות שונות בחצי האי האיברי. ממלכת ספרד של ימינו נוצרה גם על בסיסן. האם התכוונתם ל... היסטורית ממלכת קסטיליה – הישות הפוליטית שהייתה קיימת בימי הביניים, החל מהמאה ה-9. נקראה בתחילה רוזנות קסטיליה, כשהייתה וסאלית של ממלכת לאון. כתר קסטיליה – הישות הפוליטית שנוצרה מאיחוד ממלכת לאון וממלכת קסטיליה, בשנת 1230 או כמה עשורים אחר כך. התפשטה בהדרגה למרבית שטח חצי האי האיברי. קסטיליה (אזור היסטורי) – תיאור לשטחה של ממלכת קסטיליה בתקופות שונות, ובהתאם קיימות הגדרות שונות לגבולות "האזור ההיסטורי". בימינו קסטיליה הישנה – הכינוי המשמש לתיאור האזור ההיסטורי בצפון-מערב ספרד. שטחו מצומצם יחסית לאזורים המכונים "קסטיליה (אזור היסטורי)". קסטיליה-לה מנצ'ה – קהילה אוטונומית במרכז ספרד. קסטיליה ולאון – קהילה אוטונומית בצפון ספרד. אחר ריאל מדריד קסטיליה ("ריאל מדריד ב'") – קבוצת המילואים של קבוצת הכדורגל ריאל מדריד. מקור השם הוא הטירות (בספרדית Castillos) המבוצרות הרבות שנבנו בשטחה בתקופת הרקונקיסטה, מה שהפך אותה ל"אדמת הטירות" (Castella או Castiella). רבות מהטירות נותרו עד ימינו. לאון הייתה ממלכה בצפון-מערב חצי האי האיברי, בשטחים שמהווים היום את צפון-מערב ספרד ואת מרכז וצפון פורטוגל. בשנת 1230 התאחדו ממלכות לאון וקסטיליה בפעם האחרונה והמקיפה. עם זאת, הפרלמנטים של שתיהן אוחדו רק כעבור כמה עשורים.
שיטת המיצוי

במתמטיקה, שיטת המיצוי היא שיטה להוכחת נוסחה לחישוב שטח של צורה כלשהי באמצעות חסימת סדרה של מצולעים בתוך הצורה, כך ששטח המצולעים בסדרה מתכנס לשטח הצורה - ההפרש בין שטח המצולע לשטח הצורה הולך וקטן ככל שאנו מתקדמים בסדרה. באופן דומה משמשת שיטה זו להוכחת נוסחה לחישוב נפח של גוף. שיטה זו, ששימשה בעת העתיקה, היא קודמתה של האינטגרציה, ואינה משמשת עוד לאחר פיתוחו של החשבון האינפיניטסימלי. טכניקת ההוכחה המשמשת במסגרת שיטת המיצוי היא הוכחה בדרך השלילה, ולכן שיטת המיצוי אינה משמשת לגילוי נוסחאות חדשות, אך מאפשרת הוכחה פורמלית לנוסחאות שהתגלו בדרך אחרת. את הרעיון הגה לראשונה אנטיפון, בן המאה החמישית לפנה"ס, אם כי לא ברור עד כמה הבין אותו. ביסוס לרעיון ניתן על ידי אאודוקסוס, בן המאה הרביעית לפנה"ס, באמצעות תכונת ארכימדס, שארכימדס ייחס את קביעתה לאאודוקסוס. כן ייחס לו ארכימדס את הוכחת הנוסחה לחישוב נפח חרוט באמצעות שיטת המיצוי. בספר השנים עשר של "יסודות", ספרו של אוקלידס, נידונה שיטת המיצוי כדרך לחישוב נפחים. הספר כולל את הנוסחאות לנפח של פירמידה, של חרוט, של גליל ושל כדור. ארכימדס, בן המאה השלישית לפנה"ס, העמיק את השימוש בשיטת המיצוי, והשתמש בה כדי לחשב, בהינתן רדיוס של מעגל את ההיקף של המעגל (ובעקבותיו את פאי, השווה ליחס בין היקף המעגל לקוטרו): נחשב את היקפם של מצולע חוסם ומצולע חסום במעגל, ומכיוון שהיקף המעגל קטן מהיקף המצולע החוסם וגדול מהיקף המצולע החסום, אפשר לחשב אותו בכל רמת דיוק שנרצה, בעזרת הגדלת מספר צלעות המצולע. בשיטות המבוססות על העיקרון של שיטת המיצוי חישב ארכימדס שטחים ונפחים של מצולעים ופאונים. תוצאות נוספות שהוכחו באמצעות שיטת המיצוי: השטח החסום על ידי קו ישר החוצה פרבולה הוא 4/3 משטח המשולש שלו אותו בסיס וגובה. שטח האליפסה יחסי לשטח מלבן שצלעותיו שוות לציר הראשי והציר המשני של האליפסה. נפח כדור הוא 4 פעמים נפח החרוט שגובהו ורדיוס בסיסו שווים לרדיוס הכדור. נפח גליל שגובהו שווה לקוטרו הוא 1.5 פעמים נפח כדור בעל אותו קוטר. השטח החסום על ידי קטע ישר וסיבוב אחד של ספירלה הוא 1/3 משטח העיגול שרדיוסו שווה לאורך הקטע. את המונח "מיצוי" לתיאור שיטה זו טבע גרגואר דה סן-ונסן (Grégoire de Saint-Vincent), מתמטיקאי בן המאה ה-17, שעסק בהרחבה בשיטה זו. על המדידה של המעגל בנו ארבל, קיצור תולדות המתמטיקה, מכון מופ"ת, 2005, עמ' 116-115. שיטת המיצוי, באתר MathWorld (באנגלית) שיטת המיצוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הפוליטיקה של הטכנולוגיה

הפוליטיקה של הטכנולוגיה הוא ספר שכתב דוקטור יובל דרור ויצא לאור בישראל בשנת 2005 בהוצאת מפה. הגישה הפשוטה רואה בטכנולוגיה לא יותר מאשר מכשיר לשירות האנושות. מכשיר שמטרתו היא שימוש ואין לו כל דעה לגבי התוצאות. האנושות היא זו שבונה ויוצרת את הטכנולוגיה, וממילא לא ניתן לדבר כלל על הפוליטיקה של הטכנולוגיה. מנגד, טוען יובל דרור כי הגישה היא דטרמיניסטית, שטכנולוגיה קובעת לאנשים איך להתנהג ואיך לפעול. הגישה השלישית שדרור רואה בה גישה מהותית, רואה בטכנולוגיה לא מכשיר כי אם דרך חיים. מי שבוחר בטכנולוגיה מסוימת בוחר למעשה בדרך חיים המזוהה איתה. מי שבחר בארצות הברית בתחבורה מבוססת על מכוניות פרטיות, תמך והעדיף בהכרח בחלום הפרברים עם בית ודשא של משפחה אמריקאית ממוצעת. מי שתומך ברשת כבלים עם מאות תחנות לבחירה, בוחר בהכרח בחברה הטרוגנית ומפולגת. יש הרואים בכך ברכה ויש הרואים בכך קללה. גישה הטוענת כי כל טכנולוגיה נושאת בתוכה ערכים שאותם היא מייצגת ובהם היא תומכת יותר מאחרים. טכנולוגיית הבולדוזר למשל תומכת יותר בהריסת הטבע ובניית בניינים ידי אדם מאשר בשימור הטבע. טכנולוגיית האינטרנט תומכת יותר במשתפי הקבצים למיניהם מאשר בחברות התקליטים. יצרני הנשק תומכים יותר בשימוש בכוח לפתרון בעיות מאשר בדיאלוג וויתורים. הטענה היא כי מי שמחזיק פטיש בידו, רואה בכל בעיה מסמר. באותה צורה, כל מי שבידו טכנולוגיה כלשהי, רואה בה את הדרך ההגיונית לילך ולפתור בעיות. הבחירה בטכנולוגיה היא בחירה בערכים שהטכנולוגיה מייצגת, ומכאן הוויכוח החריף בין קבוצות האינטרסים השונות התומכות כל אחת בטכנולוגיה אחרת. כל קבוצה מנסה להשליט את הטכנולוגיה שלה ולמנוע מהטכנולוגיות האחרות להרים ראש. לעיתים הסיבות הן כלכליות, לעיתים הן לאומיות, ולעיתים הן מקריות לחלוטין. לדינמיקה זו של תחרות והתמקחות קורא דרור הפוליטיקה של הטכנולוגיה. יובל דרור, הפוליטיקה של הטכנולוגיה, הוצאת מפה, 2005. 180 עמודים. הפוליטיקה של הטכנולוגיה באתר אקו-ויקי אלי אשד, על הפוליטיקה של הטכנולוגיה דרור גלוברמן, הפוליטיקה של הטכנולוגיה, באתר nrg‏, 27 בינואר 2006 תוכן העניינים והפרק העשירי בספר הפוליטיקה של הטכנולוגיה, באתר OCLC (באנגלית)
בישופות רומא

בישופות רומא (לטינית Dioecesis Urbis seu Romana - "הדיוקסיה של העיר, היא רומא"; איטלקית La diocesi di Roma) היא דיוקסיה מטרופוליטנית של הכנסייה הקתולית, השייכת לאזור הכנסייתי של לאציו. בשנת 2005 מנתה הדיוקסיה כ-2.45 מיליון מאמינים, שהיוו 88% מתושבי שטח השיפוט שלה. ראשיתה של הדיוקסיה במאה ה-1 וייסודה מיוחס לשליחים פאולוס ופטרוס. משנת 2013 ניצב האפיפיור פרנציסקוס בראשה של הדיוקסיה. תחום שיפוטה של הדיוקסיה משתרע על-פני שטח של 881 קמ"ר המורכב מקריית הוותיקן ומהעיר רומא. הוא מחולק בהתאם בין שני ויקארים - הוויקאר של רומא (Vicariatus urbis) והוויקאר של קריית הוותיקן. 335 הרבעים הכנסייתים הפעילים מחולקים בין העיר רומא (333 רבעים) וקריית הוותיקן (שני רבעים). לדיוקסיה של רומא מעמד ייחודי בעולם בכך שבתוארה כפטריארכייה של רומא, היא אחת מהפנטארכיה, חמש הפטריארכיות המסורתיות, שהיו מרכזן של הכנסייה העולמית בעולם העתיק, לפני הפילוג הגדול ב-1054. היא הפטריארכייה הבכירה של הזרם הלטיני בנצרות, ועד שנת 2006 נשאה גם בתואר "הפטריארכיה של המערב". ראש הדיוקסיה של רומא, נושא מאז שנת 607 גם בתואר הבישוף האקומני, ועם הזמן התייחד לו תואר האפיפיור, והוא נחשב לארכיבישוף המטרופוליטני הראשון במעלה בכל איטליה. הקתדרלה של הדיוקסיה היא בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו ברומא (ולא בזיליקת פטרוס הקדוש בקריית הוותיקן), ותוארה המלא הוא "הארכיבזיליקה של הגואל הקדוש ביותר, יוחנן המטביל ויוחנן כותב הבשורה הקדושים בלטרנו, אם וראש לכנסיות כל העיר והעולם" (Archibasilica Sanctissimi Salvatoris et Sancti Iohannes Baptista et Evangelista in Laterano Omnium urbis et orbis ecclesiarum mater et caput). מדיה וקבצים בנושא בישופות רומא בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בישופות רומא (באיטלקית) בישופות רומא, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Statistics
העלייה מברית המועצות

האם התכוונתם ל... עליות לפני קום המדינה – עליות מברית המועצות לפני קום מדינת ישראל העלייה מברית המועצות בשנות השבעים – עלייה מברית המועצות לישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20 העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים – העלייה מברית המועצות וחבר המדינות מתקופתו של מיכאיל גורבצ'וב ועד היום
הארי'ז בר

הארי'ז בר או הארי'ס בר (באנגלית: Harry's Bar - הבר של הארי) הוא בר ומסעדה בוונציה שבאיטליה. הבר נפתח בשנת 1931 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני במימונו של הארי פיקרינג. פיקרינג היה בוסטוני עשיר אשר בילה בוונציה ובה פגש את צ'יפריאני שעבד כמוזג משקאות בבית המלון בו לן פיקרינג. כאשר משפחתו של פיקרינג גילתה כי הוא מבזבז את רוב כספו על שתייה, היא סגרה את חשבונותיו. כאשר אזל כספו של פיקרינג הלווה לו צ'יפריאני 10,000 לירות איטלקיות. כשנתיים לאחר מכן שב פיקרינג למלון והשיב לצ'יפריאני 50,000 לירטות - החזרת החוב וסכום נוסף על מנת שצ'יפריאני יוכל לפתוח בר עצמאי אשר יקרא על שמו של פיקרינג ("הבר של הארי"). הבר היה מקום מפגש של אמריקאים ששהו בוונציה, ומקום השתייה הקבוע של ארנסט המינגוויי, ארטורו טוסקניני, גוליילמו מרקוני, צ'ארלי צ'פלין, טרומן קאפוטה, אורסון ולס, הברון פיליפ דה רוטשילד, הנסיכה אספסיה, נסיכת יוון, אריסטוטל אונאסיס, ברברה האטון, פגי גוגנהיים ווודי אלן. הבר נודע גם במשקה הבליני ובמאכל הקרפצ'יו שהומצאו בו. בעקבות הצלחתו של הבר נפתחו סניפים שלו ברחבי העולם: בעיר ניו יורק שבארצות הברית נפתחו כמה סניפים, שהידוע בהם נמצא ברחוב 42 במנהטן. בבואנוס איירס נפתחו שלושה סניפים. כמו כן בבעלות משפחת צ'יפריאני רשת חנויות מזון. מדיה וקבצים בנושא הארי'ז בר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הארי'ז בר
בליני (משקה)

בליני (באיטלקית: Bellini) הוא קוקטייל שמקורו בהארי'ז בר, בוונציה שבאיטליה. הקוקטייל מוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי ומורכב מ-100 מ"ל פרוסקו (יין נתזים) ומ-50 מ"ל רסק אפרסקים הנמזגים לכוס שמפניה. המשקה הומצא בשנת 1934 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני, מייסד הארי'ז בר. צ'יפריאני נתן למשקה את שמו מאחר שצבע המשקע הזכירו לו את צבעי בגדי הקדושים בציוריו של האמן הוונציאני בן המאה ה-15 ג'ובאני בליני. המשקה זכה לפופולריות רבה, ונמכר כיום בברים ובחנויות משקאות בכל רחבי ונציה, ובאיטליה. מדיה וקבצים בנושא בליני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בליני (באנגלית) רשימת קוקטיילים רשמיים של איגוד הברמנים הבינלאומי בליני - אתר ה- BBC
בית הכנסת האיטלקי

האם התכוונתם ל... בית הכנסת האיטלקי באיסטנבול שבטורקיה בית הכנסת האיטלקי בגטו של ונציה באיטליה בית הכנסת האיטלקי בירושלים בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו ברמת גן בתי הכנסת האיטלקיים בסלוניקי שביוון רשימת בתי כנסת באיטליה להם קיים ערך בוויקיפדיה קטגוריה:בתי כנסת איטלקיים – רשימת בתי כנסת בהם נערכת התפילה לפי נוסח יהודי איטליה ולהם ערך בוויקיפדיה
בית הכנסת האיטלקי (ונציה)

בית הכנסת האיטלקי (באיטלקית: Scuola Italiana) הוא אחד מחמשת בתי הכנסת המצויים בגטו של ונציה שבאיטליה. בית הכנסת הוקם בשנת 1575 עבור הקהילה האיטלקית היהודית של ונציה (כלומר קהילה המתפללת בנוסח איטליה), שהייתה הענייה בקהילות הגטו. בית הכנסת הוא הקטן והצנוע מבין חמשת בתי הכנסת שבגטו, והוא ממוקם בסמוך לבית הכנסת האשכנזי (הגרמני) ובית הכנסת קנטון (בית הכנסת של יהודים שמקורם בצרפת). בית הכנסת היה גם בית מדרש ולכן כונה "סקולה" ולא "סינגוגה". עזרת הנשים, הממוקמת מעל הכניסה, נוספה למבנה בשנת 1700. בשנת 1970 שוקם המבנה. שטחו של אולם התפילה 10 מטרים על 9.5 מטרים. בית הכנסת מסוגל להכיל כ-25 מתפללים. במרכז בית הכנסת בימה, ובקירו הדרומי ארון קודש. בצדו הצפוני של המבנה חמישה חלונות הפונים אל כיכר הגטו (ובאמצעותם ניתן לראות מהכיכר שמדובר בבית כנסת) - כל אחד מהחלונות מסמל אחד מחמשת חומשי התורה. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת האיטלקי בוויקישיתוף בית הכנסת האיטלקי תיאור בית הכנסת, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)
1849

שנת 1849 היא השנה ה-49 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1849 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 23 בינואר – אליזבת בלקוול מקבלת תואר ברפואה – האישה הראשונה בארצות הברית שעושה זאת 3 במרץ – נוסדה מחלקת הפנים של ארצות הברית 8 במרץ – תחילת הפעילות הרשמית של מחלקת הפנים של ארצות הברית (נוסדה ב-3 במרץ) 29 במרץ – פנג'אב מסופחת לשלטון הבריטי בהודו 5 ביוני – דנמרק הופכת למונרכיה חוקתית לאחר חתימה על חוקה חדשה 12 ביוני – ל. פ. הסלט רושם פטנט על מסכת גז 28 באוגוסט – לאחר חודש של מצור, נכנעת ונציה לאוסטריה, לאחר שהיא הכריזה על עצמאות ממנה 17 בספטמבר – הארייט טאבמן נמלטת מן העבדות 16 בנובמבר – הוצאתו להורג של דוסטויבסקי מבוטלת ברגע האחרון 18 בינואר – אדמונד ברטון, ראש ממשלת אוסטרליה הראשון (נפטר ב-1920) 22 בינואר – יוהאן אוגוסט סטרינדברג, סופר ומחזאי שוודי (נפטר ב-1912) 19 במרץ – אלפרד פון טירפיץ, אדמירל גרמני, בונה הצי הגרמני המודרני ומפקדו במלחמת העולם הראשונה (נפטר ב-1930) 17 באפריל – ויליאם דיי, מדינאי ושופט אמריקני (נפטר ב-1923) 25 באפריל – פליקס קליין, מתמטיקאי גרמני (נפטר ב-1925) 3 במאי – ברטה בנץ, חלוצת תעשיית הרכב, האדם הראשון שביצע נסיעה למרחק ארוך (106 ק"מ) ברכב ממונע (נפטרה ב-1944) 3 במאי – ג'ייקוב ריס, רפורמטור חברתי, עיתונאי וצלם תיעודי אמריקאי-דני (נפטר ב-1914) 22 ביולי – אמה לזרוס, משוררת אמריקאית (נפטרה ב-1887) 29 ביולי – מקס נורדאו, סופר, פילוסוף ומנהיג ציוני (נפטר ב-1923) 14 בספטמבר – איוואן פבלוב, פיזיולוג רוסי (נפטר ב-1936) 26 באוקטובר – פרדיננד גאורג פרובניוס, מתמטיקאי גרמני שנודע עקב תרומותיו לתורת הפונקציות האליפטיות, לחקר משוואות דיפרנציאליות ולתורת החבורות, נחשב לאבי תורת ההצגות (נפטר ב-1917) 8 בפברואר – פרנצה פרשרן, משורר סלובני (נולד ב-1800) 4 במאי – קצושיקה הוקוסאי, אמן יפני (נולד ב-1760) 28 במאי – אן ברונטה, סופרת, אחת משלוש האחיות-סופרות לבית ברונטה (נולדה ב-1820) 12 ביוני – דולי מדיסון, הגברת הראשונה של ארצות הברית, אשתו של ג'יימס מדיסון (נולדה ב-1768) 15 ביוני – ג'יימס נוקס פולק, הנשיא ה-11 של ארצות הברית (נולד ב-1795) 2 באוגוסט – מוחמד עלי, שליט מצרים (נולד ב-1769) 23 באוגוסט – אדוארד היקס, צייר אמריקאי (נולד ב-1780) 7 באוקטובר – אדגר אלן פו, סופר אמריקאי (נולד ב-1809) 17 באוקטובר – פרדריק שופן, פסנתרן ומלחין פולני (נולד ב-1810) 20 בדצמבר – ויליאם מילר, כומר בפטיסטי אמריקאי (נולד ב-1782) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1849 התחילה ביום י"ט בטבת ה'תר"ט (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-ז' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1849 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1849 במדע‎ ילידי 1849‎ נפטרים ב-1849‎ מדיה וקבצים בנושא 1849 בוויקישיתוף
בארכה

בארכה (Baraka, המילה "בארכה" משמעותה "ברכה" בשפות רבות) הוא סרט קולנוע שביים רון פריק ב-1992. הסרט חסר דיאלוגים, דיבור או עלילה במובן המקובל. הסרט עוסק בחיים ובפרט באמונה האנושית על ידי דימויים ויזואליים הכוללים צילום בטכניקות שונות. הפסקול כולל מוזיקה בהלחנתו של מייקל סטרנס וקטעי קול הלקוחים מתוך תפילות בשפות רבות. הסרט צולם ב-152 אתרי צילום ב-24 מדינות (ביניהן בכותל המערבי ובכנסיית הקבר, כמו גם באושוויץ ובמחנות ריכוז בקמבודיה). רון פריק היה התסריטאי של הסרט הנבואה, הדומה לבארכה בגישה האמנותית ובעריכה המציבה בזו אחר זו סצנות נפרדות על מנת ליצור אצל הצופה תחושה או גישה מוסרית. מטרת הסרט להראות את הדמיון בין בני אדם שונים, דרך הצגת דמיון בין תפילות ופרקטיקות דתיות ממסורות שונות ברחבי העולם. הסרט צולם במשך כ-14 חודשים בשש יבשות, תוך שימוש בפורמט רחב ויוצא דופן (Todd-AO, 70mm). שיטות הצילום כוללות הצבת מצלמה לאורך זמן רב, של שעות וימים, בצילום מתמיד של תהליך והקרנתו במשך דקות ספרות ב"זמן מואץ" (טכניקה הקרויה "time-lapse") וצילום רגיל של סיטואציות מוכרות המוקרן בזמן מואט (slow motion). כן נעשה שימוש בצילום הן ממרחק רב והן בקרבה רבה לאובייקט (Extreme Close Up). פסקול הסרט מבוצע על ידי מספר אמנים, ביניהם להקת דד קן דאנס (Dead Can Dance) ואמנים מיפן, הודו ועוד. "בארכה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בארכה", באתר נטפליקס "בארכה", באתר AllMovie (באנגלית) "בארכה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בארכה", באתר Metacritic (באנגלית) "בארכה", באתר אידיבי "בארכה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בית הכנסת האיטלקי (איסטנבול)

בית הכנסת האיטלקי באיסטנבול שבטורקיה, ממוקם בקצה הצפוני של קרן הזהב. בית הכנסת נוסד בשנת 1885 על ידי הקהילה האיטלקית של איסטנבול (קומוניטה איזראליטיקו איטאליאנה די איסטנבול) המכונה גם קהילת הזרים (קאל די לוס פרנקוס). קהילה זו נוסדה בשנת 1862 והשתמשה במספר מבנים קודם לכן. בשנת 1931 נהרס מבנה בית הכנסת המקורי, ובית כנסת חדש (הניצב עד ימינו) נבנה על מקומו. בשנת 1980 שופץ המבנה וב-1998 הוכנסה מערכת חימום מרכזית. בית הכנסת היווה בעבר אחד מבתי הכנסת החשובים של איסטנבול. עד לשנת 1922 שימש בית הכנסת את מקהלת המפטירים שבעיר. הרב יצחק אלגאזי, מגדולי החזנים הטורקיים, שימש בו כחזן בשנים 1923 עד 1933. בית הכנסת נווה שלום (Neve Şalom Sinagogu) הוא הגדול והמוכר ביותר מבין בתי הכנסת באיסטנבול. בית הכנסת ממוקם בקצה הצפוני של קרן הזהב במרכז איסטנבול. אולמו המרכזי נחשב ליפה ולמפואר ביותר בהשוואה לאולמות שביתר בתי הכנסת בעיר. בית הכנסת נוסד בשנת 1885 על ידי הקהילה היהודית האיטלקית של איסטנבול. בפרעות כנגד היהודים בשנות השלושים, בתקופת המרד הערבי של המאה שעברה, נהרס מבנה בית הכנסת המקורי ובמקומו נבנה בית כנסת חדש. בית הכנסת האיטלקי היווה בעבר את אחד מבתי הכנסת החשובים של איסטנבול. Naim Avigdor Güleryüz, The Synagogues of Istanbul, Istanbul 2008 (צוין בהערות "בתי הכנסת של איסטנבול") מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת האיטלקי בוויקישיתוף צילומים של בית הכנסת האיטלקי באיסטנבול(הקישור אינו פעיל) "בתי הכנסת של איסטנבול", עמוד 149 מציין כי בעת הקמתו התנגדו השלטונות לפתיחתו מטעמים בירוקרטיים והוא אושר לשימוש בתאריך 10 במרץ 1885 אתר הרבנות הראשית של טורקיה אדוין סרורסי, מזמרת קדם - חייו ויצירתו המוזיקלית של הרב יצחק אלגאזי מטורקיה, ירושלים תשמ"ט ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת הספרדי

האם התכוונתם ל... אתרים בשם "בית הכנסת הספרדי": בתי הכנסת הספרדיים ברובע היהודי שבעיר העתיקה של ירושלים בית הכנסת הספרדי בגטו, בוונציה שבאיטליה בית הכנסת הספרדי הגדול בפירנצה שבאיטליה בית הכנסת הספרדי בפראג שבצ'כיה רשימת בתי כנסת בהם נערכת התפילה לפי מנהג הספרדים ולהם ערך בוויקיפדיה נוסח הספרדים נוסח ספרד
בית הכנסת הספרדי (ונציה)

בית הכנסת הספרדי הוא בית כנסת הממוקם בגטו של ונציה באיטליה. במקור שימש בית הכנסת את הקהילה הספרדית בוונציה, וכיום, בית הכנסת משמש את הקהילה היהודית שבעיר בתקופה שבין פסח וסוכות. בית הכנסת נוסד בשנת 1580 על ידי הקהילה היהודית שהגיעה אל ונציה בעקבות גירוש ספרד (הקהילה עברה דרך אמסטרדם ופרארה ולבסוף הגיעה אל ונציה כ-60 שנה לאחר הגירוש). המבנה תוכנן על ידי האדריכל הוונציאני באלדסארה לונגנה (גדול אדריכל ונציה באותה עת), אשר, ככל הנראה, תכנן גם את חזית השיש של ארון הקודש. המבנה שופץ בשנת 1635. בדומה למבנים אחרים מאותה עת - המבנה מעוטר בעיטורי עץ צבוע ומצופה זהב. במבנה שלוש נברשות עשויות זכוכית מורנו. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הספרדי בוויקישיתוף בית הכנסת הספרדי תיאור בית הכנסת, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)