laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איתי גרשון

איתי גרשון (נולד ב-1993) הוא ספורטאי זירה מקצועי אשר מתחרה באיגרוף תאילנדי וקיקבוקסינג עד משקל 71 ק"ג. היה אלוף העולם באיגרוף תאילנדי וקיקבוקסינג חובבני, מקום שלישי בטורניר קיקבוקסינג מקצועני (TNA) ובעל חגורת ה-GPRO העולמית. גרשון נולד בישראל, בעיר ירושלים וגדל בשכונת קטמונים. סיים תיכון בבית הספר גבעת גונן. התגייס לשירות צבאי כספורטאי המצטיין הראשון בתחום האיגרוף התאילנדי בישראל ושירת כמדריך כושר צבאי בפיקוד המרכז בירושלים. את דרכו החל בגיל 13, כשראה את אחיו הגדול מתאמן. בגיל 15 השתתף בקרב הראשון שלו בתחרות מקומית שהתקיימה בפתח תקווה. לאחר מספר קרבות וזכייה באליפות ישראל לנוער בקיקבוקסינג, יצא עם נבחרת ישראל לאליפות אירופה בלטביה שם הפסיד בקרב הראשון ליריב מאזרבייג'ן. במדליית הזהב הראשונה שלו זכה בתחרות גביע אירופה באיגרוף תאילנדי לנוער, בה ניצח יריבים מבלארוס, גרמניה, אוקראינה וצ'כיה. ב-2011 זכה שוב באליפות ישראל בקיקבוקסינג, ובכרטיס הטיסה לאליפות אירופה לנוער, בה זכה לאחר שלושה ניצחונות. באותה שנה זכה באליפות העולם באגרוף תאילנדי (IFMA) והיה לאלוף העולם הראשון בתחום זה המגיע ממדינת ישראל. ב-2013 החל גרשון את דרכו בזירה המקצוענית. הוא התמודד בקרב השמינית בטורניר ה-TNA הקשוח אשר מתקיים מדי שנה ברוסיה מול יריב פולני מנוסה וזכה בקרב לאחר שלושה סיבובים קשים, כאשר בסיבוב השני הצליח להפיל את הפולני לקנבס פעמיים. אלוף ישראל לשנים 2009–2014 אלוף העולם לנוער IFMA 2011 אלוף אירופה WAKO 2011 מדליית זהב בגביע עולם WAKO 2014 מדליית זהב בגביע עולם IFMA 2015 סה"כ קרבות - 108, ניצחונות - 94 והפסדים - 14 מדליית ארד במשחקי העולם בקיקבוקס - שנת 2017. איתי גרשון, ברשת החברתית פייסבוק איתי גרשון, ברשת החברתית אינסטגרם איתי גרשון, באתר BoxRec איתי גרשון, באתר טאפולוגי תומר גנור, איגרוף תאילנדי: איתי גרשון אלוף העולם לסטודנטים, באתר ynet, 23 במרץ 2015 בעיטת זהב: איתי גרשון אלוף עולם בקיקבוקסינג, באתר ONE‏, 19 במאי 2014 תומר גנור, איגרוף תאילנדי: איתי גרשון מסתער על תואר נוסף, באתר ynet, 3 בספטמבר 2015 אלון פרס, כך כבש נער חסר ביטחון משכונת קטמון את זירת הקיקבוקס בניו יורק, באתר Xnet‏, 21 ביולי 2017 תומר גנור, איגרוף תאילנדי: איתי גרשון אלוף העולם לסטודנטים, באתר ynet, 23 במרץ 2015 משחקי העולם בפולין: מדליית ארד לנילי בלאק, באתר ONE‏, 30 ביולי 2017
בסאראב

האם התכוונתם ל... בית בסאראב – משפחה בעלת תפקיד מרכזי בהקמת נסיכות ולאכיה בסאראב הראשון – משליטי ולאכיה בסאראב השני – משליטי ולאכיה בסאראב הזקן לאיוטה (השלישי) - משליטי ולאכיה בסאראב הצעיר צפלוש (הרביעי) - משליטי ולאכיה מאתיי בסאראב – משליטי ולאכיה ניאגויה בסאראב – משליטי ולאכיה בסאראב – עיר נמל בדוברוג'ה בסרביה
דניס סוארס

דניס סוארס פרננדס (בספרדית: Denis Suárez Fernández, נולד ב-6 בינואר 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בויאריאל. סוארס החל את הקריירה בקבוצת הנוער של סלטה ויגו. הוא חתם במנצ'סטר סיטי ב-23 במאי 2011, שם שיחק בקבוצת הנוער ושותף במספר משחקים מועט גם בבוגרים. המשחק הראשון שלו בבוגרים של מנצ'סטר סיטי הוא ערך בסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג, כאשר נכנס כמחליף של סמיר נאסרי בדקה ה-67 בניצחון 5–2 נגד וולברהמפטון ב-17 במאי 2012. בשנת 2012, הוענק לו פרס השחקן הצעיר של מנצ'סטר סיטי על ידי אוהדי הקבוצה. ב-22 באוגוסט 2013, סוארס עבר לברצלונה לארבע שנים. במהלך העונה 14–2013 הוא שיחק בעיקר בברצלונה אתלטיק וכבש בה 7 שערים. ביולי 2014, הושאל סוארס לסביליה למשך שתי עונות במסגרת עסקת מכירתו של איוואן רקיטיץ' לברצלונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-12 באוגוסט 2014 במסגרת הסופר קאפ האירופי באצטדיון קארדיף סיטי, במשחק זה שיחק 78 דקות לפני שהוחלף בהפסד 0–2 לריאל מדריד. ב-11 בדצמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק של סביליה בליגה האירופית נגד הקבוצה הקרואטית רייקה. סביליה זכתה בסיום העונה בליגה האירופית, אך סוארס לא שותף במשחק הגמר בו ניצחה הקבוצה 2–3 את דניפרו, ונותר על הספסל לאורך כל המשחק. ב-29 באוגוסט 2015 חתם לארבע שנים בוויאריאל. ב-23 ביוני 2016 חתם לארבע שנים בברצלונה. ב-1 ביולי 2019 חתם לארבע שנים בסלטה ויגו, כאשר ברצלונה קיבלה תמורתו כ-13 מיליון אירו. ב-30 בינואר 2023 הושאל לאספניול עד לסוף העונה. ב-27 ביוני 2023 חזר לאחר שבע שנים לויאריאל. במקביל לתחילת הקריירה הוא שותף בקבוצות ספרד בגילאים השונים. הוא שותף בזכיית נבחרת ספרד עד גיל 19 באליפות אירופה ב-2012. ב-29 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות נגד בוסניה והרצגובינה לקראת יורו 2016. סביליה הליגה האירופית: 2014/15 ברצלונה אליפות ספרד (2): 2017/18, 2018/19 גביע המלך הספרדי (2): 2016/17, 2017/18 הסופר קאפ הספרדי: 2016 ספרד עד גיל 19 אליפות אירופה עד גיל 19: 2012 מדיה וקבצים בנושא דניס סוארס בוויקישיתוף דניס סוארס, ברשת החברתית פייסבוק דניס סוארס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניס סוארס, ברשת החברתית אינסטגרם דניס סוארס, באתר Transfermarkt דניס סוארס, באתר Soccerway דניס סוארס, באתר BDFutbol דניס סוארס, באתר WorldFootball.net דניס סוארס, באתר National Football Teams דניס סוארס, באתר FootballDatabase.eu Official: Denis Suarez signs for Celta Vigo. Marca. June 30, 2019
שמואל אהרנסון

שמואל (סם) אהרנסון (1883, זכרון יעקב – 5 במאי 1950 י"ח אייר תש"י, חיפה) היה אגרונום יהודי מארץ ישראל, בנם של אפרים-פישל ומלכה אהרנסון, ממייסדי זכרון יעקב, ואחיהם של אהרֹן, צבי, אלכסנדר, שרה ורבקה. לפי מספר מקורות, שמואל היה בנה הראשון של המושבה זכרון יעקב. שמואל אהרנסון למד בבית הספר העממי שבמושבה, שנוסד על ידי הברון רוטשילד, ולאחר מכן בבית הספר החקלאי של כל ישראל חברים שבמקווה ישראל (בין השנים 1896–1898 לערך). עם סיום לימודיו אלו נסע לאלג'יריה הצרפתית על מנת ללמוד בבית הספר הגבוה לחקלאות ברואיבה, שם קיבל תואר אגרונום. לאחר תום לימודיו חזר לזכרון יעקב ועבד במשק החקלאי של הוריו. כמו כן, פעל כיזם וכסוחר. בין השאר ייצא סוסים ערביים אצילים מהאזור לאירופה. בשנת 1910 נשא לאישה את מרים (מרי) שטרנברג (נולדה בשנת 1888 בזכרון יעקב), ולאחר נישואיו החל לעבוד בתחנת הניסיונות החקלאיים בעתלית (חוות אהרנסון), שהוקמה על ידי אחיו הבכור אהרן באותה שנה. יחד עם אחיו הצעיר אלכסנדר נמנה עם ראשי אגודת הגדעונים, שהוקמה בשנת 1913 בהשראת אהרן. כמו אחותו רבקה לא הצטרף למחתרת ניל"י, ובזמן מלחמת העולם הראשונה נסע לארצות הברית. עם זאת, הוא תמך בפעולות אחיו הבכור אהרן כמנהיג ניל"י, ובין השאר היה מעורב עמו בהכנה, "מאחורי הקלעים", של הצהרת בלפור. אחרי כיבוש הארץ על ידי הבריטים חזר עם משפחתו לזכרון יעקב, וניסה לשקם את תחנת הניסיונות בעתלית. בשנת 1920 נבחר מטעם רשימת התאחדות האיכרים לאספת הנבחרים הראשונה. בהמשך, הקים מחלבה מתקדמת ופעל כיזם כלכלי בתחומים אחדים. בשנת 1938 עבר עם משפחתו לחיפה. נולדו לו שני בנים: ידידיה (יליד 1912) ואהרן (יליד 1925), שאביו שמואל קראו על שם אחיו הבכור הנערץ. רן אהרנסון, "בית אהרנסון השני", אריאל 122–123 (אוג' 1997), עמ' 114–119 Efraim Halevi, Balfour 100 | ‘Mack’: Aaron Aaronsohn, the NILI intelligence network and the Balfour Declaration, Fathom, summer 2017
יחידות העונג

יחידות העונג (בקוריאנית: 기쁨조, קיפּוּמג'וֹ) הן קבוצות נשים ונערות, כ-2,000 במספר, המוחזקות בידי שליט קוריאה הצפונית ומשמשות כאמצעי בידור ולסיפוק תענוגותיו (בעלי אופי מיני בעיקרן) של השליט ומקורביו בצמרת המפלגה השלטת. יחידות העונג נוסדו ב-1978 בזמן שלטונו של קים איל-סונג, סבו של השליט הנוכחי, ולאחר מותו ב-1994 עברו לשמש את קים ג'ונג-איל, הבן שהחליפו בשלטון. לפי דיווחים בעיתונות הדרום קוריאנית, יחידות העונג ששימשו את קים ג'ונג איל פורקו בעקבות מותו בדצמבר 2011. הנשים "המפוטרות" נדרשו לחתום על הסכם סודיות בנוגע לפעילותן ביחידה וקיבלו סכום של כ-4,000 דולר ומתנות שונות ששימשו ככל הנראה כדמי שתיקה. לפי מספר עדויות, השירותים ניתנים לעיתים במסגרת מסיבות רוויות אלכוהול והימורים. כל יחידת עונג הורכבה משלוש קבוצות בעלות תפקידים שונים: מאנג'וֹקג'וֹ (만족조) - קבוצת סיפוק (המעניקה שירותים מיניים) הֵנגבּוֹקג'וֹ (행복조) – קבוצת שמחה (המעניקה שירותי עיסוי) גאמוּג'וֹ (가무조) – קבוצת ריקוד ושירה (שחברותיה נדרשות לעיתים לרקוד בעירום חלקי) נערות ונשים צעירות גויסו ליחידות העונג בהתאם לקריטריונים ממשלתיים (אחד מהם שהן חייבות להיות בתולות). לאחר גיוסן הן עברו תקופת אימונים מפרכת, כאשר חלקן נשלחו מעבר לים כדי להשתלם בטכניקות העיסוי. הנשים בילו את תקופת שירותן במתחם סגור, כמעט ללא קשר עם משפחותיהן או העולם החיצון. חברות יחידות העונג פרשו בדרך כלל בגילאי 22–25 ופעמים רבות נישאו לחברים בצמרת השלטון או לקציני צבא, כאשר חברוּתן לשעבר ביחידות העונג נשמרת בסוד. באפריל 2015 דווח בעיתונות הדרום קוריאנית כי השליט הנוכחי של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און מגייס חברות חדשות ליחידות העונג שהוא רוצה ליצור לעצמו; לפי הדיווח, הנשים מתאמנות בבית הקיץ של קים ויחתמו על הסכם סודיות כדי לקבל סיווג ביטחוני, שיאפשר להן להיות לצדו בכל עת; הן אמורות לקבל מתנות וכסף בעבור שירותיהן. איתן בייגל, ‏שפחות מין בנות 18: "יחידת העונג" של קים ג'ונג און, באתר גלובס, 7 באפריל 2015 North Korea reportedly recruiting women to join 'pleasure squad' for Kim Jong Un, באתר Fox News
עומר אלמוג

עומר אלמוג (נולד בשנת 1994), הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל (2015) בריצת 1500 מטר. אלמוג נולד וגדל במושב שתולים. הוא למד בתיכון בבאר טוביה. אביו, אמיתי, רץ מרתון מקצועי, אימן אותו בתחילת דרכו. כיום הוא מתאמן בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכתו של ד"ר רפי וישניצר. באליפות ישראל לנוער בריצת כביש למרחק של 5000 מטר שנערכה בנובמבר 2013 זכה אלמוג במדליית זהב בתוצאה של 15:41 דקות, לפני חבריו לאגודה, דוד טאייצ'ו 15:57 דקות ובני אלהין 15:59 דקות. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2014 זכה אלמוג במדליית כסף בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:51.22 דקות, אחרי איימרו עלמיה מהפועל אתלטי אורן השרון (3:49.77 דקות) ואסמרו אררו מהפועל עמק חפר (3:51.40 דקות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2015 זכה אלמוג במדליית זהב בריצת 1500 מטר בהשוואת שיא אישי של 3:51.22 דקות, לפני האלוף היוצא איימרו עלמיה (3:51.57 דקות) ומולוסאו דניאל (3:56.55 דקות), שניהם מהפועל אתלטי אורן השרון. בתחרות שנערכה בקסלו בלגיה באוגוסט אותה שנה קבע אלמוג בריצת 1500 מטר שיא אישי חדש של 3.46.91 דקות. במסגרת תחרות "האסקי קלאסיק" שנערכה באולם בסיאטל שבארצות הברית ב-8 בפברואר 2019, ייצג אלמוג את אוניברסיטת טקסס עמק ריו גראנדה ושיפר את שיאו האישי בריצת מייל, כשקבע זמן של 4:06.85 דקות וסיים במקום השלישי במקצה שלו וה-23 הכללי (מתוך 53 רצים). ריצת 800 מטר: 1:53.35 דקות (2015) ריצת 1500 מטר: 3.46.91 דקות (2015) ריצת מייל: 4:06.85 דקות (2019) עומר אלמוג, באתר מבט למרוץ תנו כבוד להבטחות הגדולות של הדרום, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 24 באפריל 2011 דני בורשבסקי‏, אתלטיקה: עומר אלמוג ואדווה כהן אלופי ישראל בריצת כביש, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2013 אורן בוקשטיין, שיאים אישיים לאלמוג, גטרידה ולוינוגרצקי, באתר איגוד האתלטיקה בישראל, 8 באוגוסט 2015 אורן בוקשטיין, שיאים אישיים באולם לאדווה כהן ולעומר אלמוג, באתר איגוד האתלטיקה בישראל, 9 בפברואר 2019
יגדיל תורה (חב"ד)

יגדיל תורה היה שני כתבי עת תורניים שנועדו ללקט את תורתם של אדמו"רי חב"ד ותלמידיהם בתורת הנגלה, ויצאו במקביל בין השנים ה'תשל"ז–ה'תשמ"ו (1976–1986) בשני מוקדים: אחד בניו יורק, על ידי כולל האברכים שתחת מזכירות הרבי מלובביץ', בעריכת הרב שלום דובער לוין; והשני בירושלים על ידי כולל האברכים שבבית הכנסת צמח צדק. כתב העת יצא לאור תחת הכותרת קובץ יגדיל תורה: ריכוז חידושי רבותינו ותלמידיהם בנגלה וכו'. הוא החל לצאת לאור בחודש אלול של שנת תשל"ו 1976, בעקבות קריאתו החוזרת של רבי מנחם מנדל שניאורסון בשתי התוועדויות: "לייסד מכון מיוחד לריכוז חידושי תורה, בחלק הנגלה, מאת רבותינו נשיאינו ותלמידיהם, הן אותם הנמצאים לעת עתה בכתבי יד, והן אותם שכבר נדפסו אלא שמפוזרים המה בספרים שונים... ולהדפיסם בקובץ מיוחד המיועד לכך, שיצא לאור מזמן לזמן". על פי הוראת הרבי היו למערכת שתי מרכזים, אחת בירושלים העתיקה בבית הכנסת צמח צדק ואחד בכולל אברכים של המזכירות בניו יורק. המדורים הקבועים בגליונות כתב העת, עם הקמתו, היו: רבותינו נשיאינו - כתבי אדמו"רי חב"ד בתורת הנגלה, מכתבי יד ומלוקטים מדברי דפוס מפי השמועה - דברי אדמו"רי חב"ד בעניינים אלו שנמסרו מפה לאוזן חסידים הראשונים - כתבי חסידי חב"ד מדורות ראשונים של התנועה, שעדיין לא נדפסו הערות - במה לפרסום הערות בדברי שולחן ערוך הרב מלבד המדורים הקבועים, פרסם העורך, הרב שלום דובער לוין, מחקרים וסקירות בעניינים הנוגעים לתולדות התנועה, תחת הכותרת "שונות". במשך שנות קיומו של כתב העת השתנו שמות המדורים, ונוספו מדורים אחרים. בעשר שנות קיומו של כתב העת יצאו לאור בסך הכל 72 קבצים, ו"קובץ העשור" שלו יצא לאור כספר בכריכה קשה. במקביל לכתב העת שיצא לאור בניו יורק, נדפס כתב עת בשם זהה בירושלים, על ידי חברי כולל "צמח צדק" של חב"ד בעיר, אך המערכת והתכנים היו עצמאיים. בין חברי המערכת במשך השנים: הרב חיים שלום דייטש, הרב יוסף יצחק בלינוב והרב יוסף יצחק הבלין. בין הרבנים שחידושי תורתם התפרסמו בו: הרב שלמה יוסף זוין (ממאמריו האחרונים לפני פטירתו), הרב אלתר הילביץ, הרב אביגדר נבנצל, הרב פינחס הירשפרונג, הרב אפרים בורודיאנסקי, הרב ברוך נאה והרב מאיר ברנדסדורפר. הגליונות באתר היברובוקס: שנה א, תשל"ו-תשל"ז: א, אלול תשל"ו. ב, חשון תשל"ז. ג, כסלו שנה ב: שנה ג: שנה ד, תש"מ: ה (לו), סיון-תמוז. ג (לד), שבט-אדר. שנה ה:. שנה ו: שנה ז: שנה ח, תשמ"ד-תשמ"ה: ו (סא), אב-אלול תשמ"ד | גליונות שנה ח, תשמ"ד שנה ט, תשמ"ה: א (סב), תשרי-חשון | גליונות שנה ט, תשמ"ה שנה י, תשמ"ו-תשמ"ז: | גליונות שנה י שנה א: שנה ב: א (ה), טבת תשל"ח שנה ג: שנה ד: ראו עוד: שלום בער לוין, עבודת הקודש פרק ב: עריכת יגדיל תורה, על תולדות ייסוד כתב העת ומעורבותו של האדמו"ר מחב"ד בעריכתו.
מאיה אביעזר

מאיה אביעזר (נולדה ב-4 באפריל 1995), היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל (2015) ואלופת המכביה (2013). בריצת 100 מטר משוכות. אביעזר מתאמנת בקבוצת מכבי תל אביב. בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשע-עשרה שנערכו ביולי 2013 זכתה אביעזר כנציגת ארצות הברית במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.98 שניות, לפני ליהי לוי (15.63 שניות) ונועה לוי (16.20 שניות) שתיהן מישראל. בתחרות שנערכה ב-23 במאי 2015 קבעה אביעזר בריצת 100 מטר משוכות שיא אישי חדש של 14.18 שניות. במשחקים האירופיים (2015) שנערכו בבאקו אזרבייג'ן בסוף יוני אותה שנה סיימה אביעזר במקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.21 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.25 שניות, לפני אלינה דרוזדוב מהפועל חולון (15.35 שניות) ורוזפין בואדו מאתלטי הסמטה דרום תל אביב (15.68 שניות). ריצת 100 מטר משוכות: 14.18 שניות (2015) מאיה אביעזר, באתר מבט למרוץ מאיה אביעזר, בערוץ ה-YouTube Winners and Medals תחרויות האתלטיקה היוו את אליפות אירופה דרג ג', ולכן השתתפו בה רק 14 מדינות, ומרבית הספורטאים הבכירים ביבשת לא נטלו בה חלק. לא חולקו מדליות אישיות בתחרויות אלה, אלא נערכה תחרות קבוצתית בין הנבחרות, כאשר בכל מקצוע משתתף ספורטאי אחד מכל מדינה ולשלוש הנבחרות הראשונות הוענקו מדליות. ארבע הנבחרות שכלל הישגי הספורטאים שלהן היו הטובים ביותר העפילו לדרג ב'. נבחרת ישראל סיימה במקום שלישי כללי.
חלוקה מנהלית של ליטא

ליטא מחולקת, מעל רמת היישוב הבודד, למחוזות, רמת החלוקה המנהלית הראשונה, ולמחוזות משנה. עד שנת 2010 הייתה גם לחלוקה למחוזות משמעות מנהלית שלטונית, ולכל מחוז היה מושל עצמאי. בעשור השני של המאה ה-21, רמת החלוקה הראשונה במדינה משמשת רק להגדרה טריטוריאלית וצרכים סטטיסטיים, והחלוקה המנהלית המשמעותית היא זו המוניציפלית: מחוזות המשנה והיישובים עצמם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כינון אזורים מנהליים בליטא החל בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא במאה ה-18. ב-1795 קבעה קתרינה השנייה את חלוקת המחוזות ובירותיהן, והחלוקה המנהלית הרוסית נותרה ללא שינוי עד תום מלחמת העולם הראשונה. עם סיום המלחמה, ב-1918, הייתה ליטא למדינה עצמאית. ב-17 בדצמבר 1918 הוכרז על חלוקת ליטא לאזורים/מחוזות בשם "apskritys". בשנת 1940 כבשה ברית המועצות את ליטא וחוללה רפורמה במערכת השלטונית והחלוקה המנהלית, חלוקת המחוזות נותרה זמנית על כנה, עד שנת 1950. אז בוטלו המחוזות ונוצרה חלוקה מנהלית מדרג נמוך יותר, למחוזות משנה (rajonas). רק בשנת 1994, ארבע שנים לאחר כינון ליטא העצמאית המודרנית, הוחזרה החלוקה המסורתית לעשר מחוזות תוך שימור שמות המחוזות, לעומת זאת חלוקת השטחים בין המחוזות נעשתה לפי שיקולי מנהלה, ולא השתמרה החלוקה המקורית שנהגה לפני מלחמת העולם השנייה, ולכן ישנם יישובים שהיו לפני המלחמה במחוז אחד, ובחלוקה החדשה נמצאים במחוז אחר. ב-2010 בוטל הממשל העצמאי של מחוזות ליטא, והם משמשים רק להגדרה טריטוריאלית וצרכים סטטיסטיים. ערך מורחב – מחוזות ליטא ברמת החלוקה המנהלית הראשונה מחולקת ליטא ל-10 מחוזות (בליטאית: apskritis, אפסקריטיס). ערך מורחב – מחוזות משנה של ליטא ברמת החלוקה המנהלית השנייה מחולקת ליטא ל-60 מחוזות משנה, בשמם המקובל בליטא, "סאוויוואלדיבה" או ראיון. ישנן גם ערים בעלות חשיבות אזורית, המשמשות כערי הבירה של המחוזות (האפסקריטיס) ושוות במעמדן המנהלתי לזה של מחוזות המשנה. מדיה וקבצים בנושא חלוקה מנהלית של ליטא בוויקישיתוף ראו על כך: אודות ביטול מנהל מושלי המחוזות, באתר הסיים, 10 במרץ 2010 (בליטאית). וגם: אגלה גאולה, "ניתוח של הרפורמה של 2010 במנהל מושלי המחוזות של ליטא," מדיניות ציבורית ומנהל, כרך 10, מס' 3 (2011), עמ' 413–426 (האוניברסיטה הטכנולוגית של קובנה) (בליטאית). לפי שנת 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדל באיזיט

מגדל באיזיט (או מגדל סרעסכר, על שם שר המלחמה העות'מאני (אנ')) הוא מגדל תצפית מפני אש בגובה של 85 מטרים, הניצב בקמפוס אוניברסיטת איסטנבול (לשעבר מקום מושב משרד המלחמה העות'מאני), ברובע פאטיח בעיר איסטנבול שבטורקיה. המגדל ניצב בכיכר באיזיט, על אחת משבע הגבעות שעליהן בנה קונסטנטינוס את העיר. המגדל, הבנוי מאבן, נבנה בהזמנת הסולטאן מהמוט השני והושלם בשנת 1828, באתר בו ניצבו בעבר שלושה מגדלים אחרים שהיו עשויים עץ (הראשון שבהם הושלם בשנת 1749) וחרבו בזה אחר זה. מתכננו היה האדריכל סנקרים בליאן (Senekerim Balyan). במקור היה במגדל מפלס תצפית אחד בשטח של כ-50 מטרים מרובעים, שאליו הוביל גרם מדרגות מעץ. במפלס זה יש 13 חלונות והוא היה מכוסה בגג עץ בצורת חרוט. ב-1849 ניבנו בראש המגדל שלוש קומות נוספות בעלות חתך מתומן, בשטח קטן משל הקומה המקורית, פרט שאיפשר הקמת מרפסת באחת מהן. בשנת 1889 נוסף למגדל בראשו תורן ברזל באורך של 13 מטרים. באותה שנה גרמה רעידת אדמה נזק למגדל, אך הוא שוקם. כיום יש למגדל תקרת אבן. מאז 1972 מותנית הכניסה למגדל בקבלת היתר מיוחד. ב-1997 עבר המבנה שיפוץ מקיף. מגדל באיזיט, מגדל גלאטה ומגדל נוסף ניבנו על מנת לאתר שרפות שפרצו באיסטנבול והיוו באותה איום חמור על שלומה, בעיקר משום שרוב המבנים בה היו בנויים אז מעץ. מבנים אלו הוקמו בנקודות תצפית גבוהות שמהן נשקף מראה של שטחים נרחבים של העיר. ממגדל באיזיט נשקף מראה של העיר העתיקה של איסטנבול, של הרבעים שלחוף קרן הזהב, של רבעים שלחוף הבוספורוס, של הכניסה לים מרמרה ואפילו של איי הנסיכים. האיתות מהמגדל על שרפה שפרצה נעשה בשעות היום על ידי הורדת סלים מראשו, ובלילה על ידי הדלקת מנורות צבעוניות. מספר הסלים או צבע המנורות הצביע על מספר הרובע של איסטנבול שבו פרצה האש. עד שנת 1923 היו עשרים כבאים מוצבים במגדל דרך קבע. כיום ירד מספרם לשניים והם מוצבים בו לצורכי שמירה בלבד. תפקידו של המגדל באיתור שרפות ננטש, אך הוא משמש עד היום לתצפית וכן לאיתות על תנאי מזג האוויר ולאיתות ימי לספינות בשטחי הים שבקרבתו. מדיה וקבצים בנושא מגדל בייאזיט בוויקישיתוף
אברהם נוברשטרן

אברהם נוֹבֶרשטרן (ביידיש: נאווערשטערן; נולד ב-1951) הוא חוקר יידיש ישראלי, פרופסור אמריטוס בקתדרה ליידיש ע"ש יוסף ואידה ברמן באוניברסיטה העברית בירושלים, ראש התוכנית ליידיש באוניברסיטה, וכן מנהל בית שלום עליכם ומשמש בשנים מסוימות (יחד עם פרופ' חנה וירט-נשר) כמנהל האקדמי של תוכנית הקיץ הבינלאומית ליידיש המתקיימת באוניברסיטת תל אביב. אברהם נוברשטרן נולד ב-1951 בארגנטינה למהגרים מפולין. התחנך בבית ספר יידי ע"ש שלום עליכם, ובסמינר למורים ליד הקהילה בבירה בואנוס איירס, שם למד בין היתר אצל המורה הידוע ליידיש שמואל רוז'נסקי. בשנת 1981 קיבל תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים על עבודתו אודות היצירה המוקדמת של סופר היידיש דוד ברגלסון בהדרכתו של פרופ' חנא שמרוק. פרסם מאמרים על ספרות ותרבות יידיש ב"די גאלדענע קייט", "הספרות", Prooftexts וכתבי עת אחרים. ב-1983 ארגן תערוכה בספרייה הלאומית בירושלים על חייו ויצירתו של המשורר אברהם סוצקבר וכתב את הקטלוג הנלווה ביידיש ובעברית. פרסם גם ביבליוגרפיה על אברהם סוצקבר, וכן עבודות על יצירתו. שימש מרצה אורח באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטאות שונות בארצות הברית. החל משנת 1998 הוא מנהל את בית שלום עליכם. בשנת 2005 התמנה למנהל האקדמי של "תוכנית הקיץ הבינלאומית ליידיש" באוניברסיטת תל אביב. החל משנת 2013 הוא מכהן כפרופ' ב"קתדרה ליידיש על שם יוסף ואידה ברמן". בשנת 2018 זכה בפרס מנדלי מוכר ספרים, על פעילותו יוצאת הדופן המשלבת הישגים מחקריים ופעילות ציבורית בקידומה של היידיש ותרבותה. לאן: זרמים חדשים בקרב יהודי מזרח אירופה. הספר כולל סקירה מקיפה של ספרות יידיש המודרנית של יהודי מזרח אירופה בסוף המאה התשע עשרה ובראשית המאה העשרים. הספר משמש כחיבור יסוד בקורסים של תרבות היידיש המודרנית. קסם הדמדומים, אפוקליפסה ומשיחיות בספרות יידיש, הוצאת מאגנס, 2003, עוסק ביצירות שנכתבו בספרות יידיש סביב דמויות משיחיות ועיצבו תמונות אפוקליפטיות שונות על "סוף העולם". כאן גר העם היהודי, ספרות יידיש בארצות הברית, הוצאת מאגנס, 2015 חיבור מקיף על יצירות היסוד של ספרות יידיש בארצות הברית, מחזות, רומנים, סיפורים קצרים ושירים שנכתבו לאורך כמאה שנה החל מסוף המאה התשע עשרה ועד לפטירתו של יצחק בשביס-זינגר. יאבדו שמים וארץ: שירת האפוקליפסה היידית, משה לייב האלפרן, א' ליילס, פרץ מארקיש, ה' לייוויק, תרגם מיידיש, עידו בסוק; ערך והוסיף אחרית-דבר אברהם נוברשטרן עלילות נעורים: אוטוביוגרפיות של בני נוער יהודים מפולין בין שתי מלחמות העולם, מבחר מבוא והקדמות, עדו בסוק; עריכה אברהם נוברשטרן, תל אביב תשע"ב. הספר כולל עשרים אוטוביוגרפיות של נוער יהודי בפולין בשנים שלפני השואה ומגולל פרשיות חיים מרתקות ומגוונות. מדיה וקבצים בנושא אברהם נוברשטרן בוויקישיתוף פרופ' אברהם נוברשטרן, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים רשימת המאמרים של אברהם נוברשטרן באתר רמב"י יוצרי יידיש בברית המועצות: חדשנות והליכה בתלם, 28 בפברואר 2013 י"ל פרץ: סיגנוֹן וסיגנוּן, סרטון באתר יוטיוב אברהם נוברשטרן (1951-), דף שער בספרייה הלאומית חגי חיטרון, זה לא הגיל, זה השפיל, באתר הארץ, 28 במאי 2009 גילי איזיקוביץ, הוכרזו זוכי פרס ביאליק: הסופרים סמי ברדוגו ושהם סמיט והמשורר אהרן שבתאי, באתר הארץ, 29 באפריל 2018 משה אברבך, אילו כתב ישעיהו הנביא בז'רגון, באתר הארץ, 23 ביולי 2003 דוד הדר, "כאן גר העם היהודי": תור הזהב של היידיש באמריקה, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2015
ג'ק טוויימן

ג'ון קנדי "ג'ק" טוויימן (באנגלית: John Kennedy "Jack" Twyman; ‏21 במאי 1934 – 30 במאי 2012) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA, כולן במדי הרוצ'סטר/סינסינטי רויאלס. טוויימן נבחר על ידי הרוצ'סטר רויאלס בבחירה השמינית בדראפט 1955, ושיחק בקבוצה שעברה בעונת 1958 לסינסינטי, במשך 11 עונות. עונת 1960 הייתה עונת השיא בקריירה של טוויימן, במהלכה העמיד ממוצעים של 31.2 נקודות, 8.9 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק. במשחקה של סינסינטי מול מיניאפוליס לייקרס ב-15 בינואר 1960, קלע טוויימן שיא קריירה של 59 נקודות. הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה בעונות 1960 ו-1962, ולמשחק האולסטאר בעונות 1957 עד 1960, 1962 ו-1963. לאורך הקריירה קלע טוויימן 15,840 נקודות, שבעת פרישתו בשנת 1966 הציבו אותו במקום ה-20 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA. בשנת 1983 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל כשחקן. ממוצעי הקריירה של טוויימן הם 19.2 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק. טוויימן היה האפוטרופוס החוקי של חברו לקבוצה מוריס סטוקס, ששותק עקב פגיעת ראש שספג במהלך משחק, כדי לדאוג להוצאות הרפואיות שלו. הוא ארגן את "משחק ההוקרה השנתי למוריס סטוקס" כדי לאסוף תרומות עבור סטוקס ועבור שחקני עבר נוספים שנזקקו לטיפולים רפואיים. משחק הצדקה משך לאורך השנים את כוכבי ה-NBA הגדולים ביותר, כגון ביל ראסל, וילט צ'מברלין, אוסקר רוברטסון, כרים עבדול-ג'באר, נייט ארצ'יבלד ופיט מרוויץ'. בסך הכל, גויסו במשחקים הללו למעלה מ-750 אלף דולר. כמו כן דאג טוויימן שסטוקס יקבל את הפיצויים המגיעים לו ולימד אותו לתקשר בעזרת מצמוצי עיניים. טוויימן המשיך לשמש כאפוטרופוס עד מותו של סטוקס ב-1970. בשנת 2004, כשהוצג סטוקס כחבר היכל התהילה, קיבל טוויימן בשמו את הפרס. בשנת 2013 הציגה ליגת ה-NBA את פרס השחקן הקבוצתי על שם טוויימן-סטוקס, שמחולק לשחקנים המייצגים את "החבר האידיאלי לקבוצה". בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 שידר טוויימן משחקי NBA עבור רשת הטלוויזיה ESPN. מאוחר יותר הפך למנהל רשת מזון, אותה מכר בשנת 1996 ברווח של מעל ל-3 מיליון דולר. ב-30 במאי 2012 מת טוויימן בסינסינטי עקב סיבוכים במחלת הלוקמיה ממנה סבל. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר היכל התהילה של הכדורסל פרופיל, באתר ליגת ה-NBA ג'ק טוויימן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ק טוויימן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רשימת הנבחרים בדראפט 1955, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקת הקריירה של טוויימן, באתר basketball-reference.com צילום דו"ח המשחק בו קלע טוויימן 59 נקודות, באתר basketball-reference.com על משחק ההוכרה השנתי למוריס סטוקס, באתר grantland.com נמרוד עופרן‏, לב אמיץ: "מגרש השדים" על סיפורו המרגש של מוריס סטוקס, באתר וואלה, 8 באפריל 2015 ג'ק טוויימן מת בגיל 78, באתר הניו יורק טיימס
וייזמן

האם התכוונתם ל... סקוט וייזמן – כדורגלן אנגלי-גיברלטרי המשחק בפרסטון נורת' אנד קווין וייזמן – שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאי ממוצא יהודי ריצ'רד וייזמן – פרופסור לפסיכולוגיה וסופר בריטי ויסמן ויצמן