laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלונזו בייברס

אלונזו סי. בייברס (באנגלית: Alonzo C. Babers;‏ נולד ב-31 באוקטובר 1961) הוא אתלט עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב (לוס אנג'לס 1984), בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר. בייברס נולד במונטגומרי, אלבמה. הוא בוגר בית הספר התיכון האמריקאי בקייזרסלאוטרן מערב גרמניה. בשנים 1979–1983 למד באקדמיה של חיל האוויר האמריקני וסיים את לימודיו בהנדסת תעופה וחלל, שם שיחק פוטבול. התקדמותו באתלטיקה הייתה מהירה ובשנת 1983 קבע בייברס בריצת 400 מטר תוצאה של 45.07 שניות, אך באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 הוא סיים ביחד עם חבריו לנבחרת, סנדר ניקס, וילי סמית ואדווין מוזס רק במקום שישי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:05.29 דקות. בשלב חצי הגמר הם קבעו את התוצאה המהירה ביותר בשלב זה - 3:02.13 דקות, שהייתה מספקיה למדליית ארד. במהלך אימוניו לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), קיבל בייברס דרגת לוטננט בחיל האוויר של ארצות הברית. במבחנים האמריקאים לקביעת המשלחת לאולימפיאדה הוא קבע שיא אישי של 44.86 שניות. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 44.27 שניות, לפני גבריאל טאקו מחוף השנהב (44.54 שניות) ובן ארצו אנטוניו מק'קיי (44.71 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר, ביחד עם סנדר ניקס, ריי ארמסטד ומק'קיי בתוצאה של 2:57.9 דקות, לפני בריטניה (2:59.13 דקות) וניגריה (2:59.32 דקות). חודש לאחר המשחקים האולימפיים, סיים בייברס להשתתף בתחרויות אתלטיקה והחל בקריירת הטיס שלו. עד שנת 1991 היה טייס פעיל בחיל האוויר האמריקאי. כיום הוא עובד כטייס בואינג 777 בחברת יונייטד איירליינס. אצטדיון פתוח ריצת 400 מטר: 44.27 שניות (1984) מדיה וקבצים בנושא אלונזו בייברס בוויקישיתוף אלונזו בייברס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אלונזו בייברס, באתר olympedia.org אלונזו בייברס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אלונזו בייברס, באתר Track and Field (גברים)
שגיאת oops בליבת לינוקס

בליבת לינוקס oops הוא פלט שגיאה המופיע בעת חריגה מהתנהגותה המקובלת של הליבה. שגיאה שכזו עשויה להביא ליצירת קובץ יומן פעילות, המכיל את פרטי השגיאה. כאשר תהליך לינוקס רגיל מבצע פעולה אסורה (לדוגמה: גישה לכתובת זיכרון שלא הוקצתה לו), אין אפשרות להמשיך את ביצוע הפעולות הרגיל. לתהליך נשלח אות ואם התהליך לא יטפל בו, הוא יועף מיד. הריגת תהליך היא דבר בטוח יחסית במערכת הפעלה, מכיוון שליבת מערכת ההפעלה שומרת על הפרדה בין תהליכים שונים. oops הוא טיפול במצב שגיאה דומה, אולם כזה שנגרם במהלך ריצה בקוד הליבה עצמו. ליבת לינוקס רצה כולה במרחב זיכרון אחד, ולכן אין אפשרות פשוטה להעיף "תהליך סורר". כדי להמשיך את הריצה, המערכת הורגת את התהליך שקרא לקוד הליבה שבו קרתה השגיאה. אולם מכיוון שהייתה תקלה בקוד הליבה, אין שום ביטחון בכך שכל המשאבים שתפס התהליך שוחררו ושהמערכת נשארה במצב יציב. אם הקוד לא הורץ מתוך תהליך אלא מתוך שגרת טיפול פסיקה, אין למערכת גם את האפשרות הפשוטה הזו להמשיך, והיא "נכנסת לפאניקה". המצב הזה נקרא kernel panic. כשליבת לינוקס מזהה כשל, היא מדפיסה את ההודעה oops על פני המסך ומחסלת את כל התהליכים גורמי הבעיה. ההודעה עוזרת למפתחי הליבה לנפותה משגיאות וליצור את טלאי התוכנה המתאים לבעיה שנוצרה. Kerneloops הם תוכנות המעבירות את הודעות ה-oops ומשמעותם אל מאגרי ה-oops ברשת. האתר Kerneloops.org מכיל סטטיסטיקות של שגיאות oops. oops-tracking(הקישור אינו פעיל) מתוך התיעוד של ליבת לינוקס
גבעת שפירא

האם התכוונתם ל... גבעת שפירא (מושב) – מושב חקלאי בעמק חפר הגבעה הצרפתית – שכונה בצפון מזרח ירושלים, נקראת גם "גבעת שפירא"
הלוח הביזנטי

הלוח הביזנטי הוא לוח שנה שהיה בשימוש האימפריה הביזנטית. מבנה הלוח הביזנטי דומה ללוח היוליאני, מלבד כמה שינויים: בלוח הביזנטי השנה מתחילה ב-1 בספטמבר ומסתיימת ב-31 באוגוסט. מספר השנים בלוח מתחיל ב-1 בספטמבר 5509 לפנה"ס - עכשיו 7533. שמות החודשים הם יווניים. השימוש בלוח בכנסיות המזרחיות החל במאה השביעית. עד שנת 988 כבר הפך ללוח הרשמי של האימפריה הביזנטית ושל רוס של קייב. באימפריה הרוסית, בשנת 1699 בוטל הלוח על ידי פיוטר הגדול, ובכך למעשה הופסק סופית השימוש היומיומי בלוח. כיום, לוח השנה הביזנטי נמצא בשימוש של הכנסייה האורתודוקסית. ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חות יאיר (אתר מקראי)

חַוֹּת יָאִיר היה חבל ארץ בצפון עבר הירדן המזרחי. החבל שימש כחווה חקלאית. באזור הבשן או באזור החלק הצפוני של הגלעד, מדרום לנהר הירמוך, בעבר הירדן המזרחי בתקופת המקרא. נכלל בנחלת שבט מנשה. תחילה התיישבו בו בני משפחת יאיר. חות יאיר הוזכרו בתנ"ך בהקשרם של מספר אתרים חופפים או סמוכים. על פי המסופר בספר במדבר כבש יאיר בן מנשה את האזור מידי האמורים: "וַיֵּלְכוּ בְּנֵי מָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה גִּלְעָדָה וַיִּלְכְּדֻהָ, וַיּוֹרֶשׁ אֶת הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר בָּהּ. וַיִּתֵּן מֹשֶׁה אֶת הַגִּלְעָד לְמָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה, וַיֵּשֶׁב בָּהּ. וְיָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת חַוֹּתֵיהֶם, וַיִּקְרָא אֶתְהֶן חַוֹּת יָאִיר." — במדבר, ל"ב, ל"ט–מ"א השם חות יאיר, נקבע על שם איש הצבא יאיר בן מנשה, כך משתמע מהפסוקים בספר מדבר; ואילו בספר שופטים משתמע שעל פי שמו של השופט יאיר הגלעדי מהעיר קמון הסמוכה; קמון זוהתה במאה ה־20 ביישוב הערבי קם. על פי ספר דברי הימים א' פרק ב', יאיר היה נכדו של חצרון, נכד יהודה, ונינו של מכיר בן מנשה. בהמשך תואר כי חות יאיר נלקחו מממלכת ישראל כאשר הובסה במלחמה עם ממלכות ארם וגשור. "וְאַחַר בָּא חֶצְרוֹן אֶל בַּת מָכִיר אֲבִי גִלְעָד וְהוּא לְקָחָהּ וְהוּא בֶּן שִׁשִּׁים שָׁנָה, וַתֵּלֶד לוֹ אֶת שְׂגוּב. וּשְׂגוּב הוֹלִיד אֶת יָאִיר, וַיְהִי לוֹ עֶשְׂרִים וְשָׁלוֹשׁ עָרִים בְּאֶרֶץ הַגִּלְעָד. וַיִּקַּח גְּשׁוּר וַאֲרָם אֶת חַוֹּת יָאִיר מֵאִתָּם אֶת קְנָת וְאֶת בְּנֹתֶיהָ שִׁשִּׁים עִיר..." — דברי הימים א', ב', כ"א–כ"ג בספר דברים נכתב כי האזור נכלל בחבל הארץ אַרְגֹּב. "וְיֶתֶר הַגִּלְעָד וְכָל הַבָּשָׁן מַמְלֶכֶת עוֹג נָתַתִּי לַחֲצִי שֵׁבֶט הַמְנַשֶּׁה, כֹּל חֶבֶל הָאַרְגֹּב לְכָל הַבָּשָׁן הַהוּא יִקָּרֵא אֶרֶץ רְפָאִים. יָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה לָקַח אֶת כָּל חֶבֶל אַרְגֹּב עַד גְּבוּל הַגְּשׁוּרִי וְהַמַּעֲכָתִי, וַיִּקְרָא אֹתָם עַל שְׁמוֹ אֶת הַבָּשָׁן חַוֹּת יָאִיר עַד הַיּוֹם הַזֶּה. וּלְמָכִיר נָתַתִּי אֶת הַגִּלְעָד." — דברים, ג', י"ג–ט"ו בספר יהושע צוין כי חות יאיר הן בבשן. על פי הכתוב ספר מלכים, נכללו חות יאיר באזור הבשן, שבו חבל ארגב, שעליהם הופקד נציבו של שלמה המלך – בֶּן גֶּבֶר: "וְלִשְׁלֹמֹה שְׁנֵים עָשָׂר נִצָּבִים עַל כָּל יִשְׂרָאֵל וְכִלְכְּלוּ אֶת הַמֶּלֶךְ וְאֶת בֵּיתוֹ, חֹדֶשׁ בַּשָּׁנָה יִהְיֶה עַל הָאֶחָד לְכַלְכֵּל. וְאֵלֶּה שְׁמוֹתָם: בֶּן חוּר בְּהַר אֶפְרָיִם... בֶּן גֶּבֶר בְּרָמֹת גִּלְעָד, לוֹ חַוֹּת יָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה אֲשֶׁר בַּגִּלְעָד לוֹ חֶבֶל אַרְגֹּב אֲשֶׁר בַּבָּשָׁן שִׁשִּׁים עָרִים גְּדֹלוֹת חוֹמָה וּבְרִיחַ נְחֹשֶׁת." — ספר מלכים א', פרק ד', פסוקים ז'–י"ג אלישע שפי, הערך: חות יאיר, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א'-ב', תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה־1965, עמ' 278. יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974. בן ציון לוריא, "וייקח גשור ואדם את חות יאיר מאתם" [דה"א ב', כ"ג], בתוך: אם בגבורות; אסופת פרקי עיון ומחקר בענייני הארץ, הלשון וספרות ישראל; מנחה לראובן מס ולרעיתו חנה בהגיעם לגבורות, (עורכים: אברהם אבן־שושן ואחרים), ירושלים: בהוצאת ידידים, תשל"ד 1974, עמ' 251–257. האנציקלופדיה המקראית, כרך 3, עמוד 66 ספר שופטים, פרק י', פסוקים ג'–ה' ספר יהושע, פרק י"ג, פסוק ל'
בית"ר טוברוק

בית"ר טוברוק, המוכרת גם בשם בית"ר נס טוברוק או בית"ר טוברוק נתניה, היא קבוצת כדורגל המשחקת בליגה ג' שרון וידועה בשל קבוצת הנוער שלה, שמשתתפת בליגת העל. בקבוצת הנוער אימנו אנשי כדורגל מהבכירים בישראל ובהם שלמה שרף ובני לם. ערך מורחב – בית"ר נתניה הקבוצה המקורית של בית"ר נתניה הוקמה עוד לפני הקמת מדינת ישראל (ב-1938) ושיחקה בעיקר בליגות הנמוכות (ב', א', לאחר מכן ארצית), ובעיקר הייתה לקבוצה שהתנדנדה בין הליגה השנייה לשלישית. הקבוצה שיחקה בליגה השנייה בשנים 1961-1977 ולאחר מכן ב-1981-1982. בסוף עונת 1985/1986 הקבוצה עלתה לליגה הבכירה הישראלית שנקראה אז הליגה הלאומית. את עונת 1986/1987 סיימה הקבוצה במקום ה-16 והאחרון כאשר צברה 10 נקודות בלבד ב-30 משחקים עם מאזן שערים של 70-. זהו אחד המאזנים השליליים ביותר בתולדות הליגה לקבוצה שירדה לליגה השנייה. מצב הקבוצה התדרדר בשנים לאחר מכן, ובעונת 1991/1992 הקבוצה ירדה לליגה השלישית מהמקום ה-15, ושנה לאחר מכן ב-1993 התפרקה ונעלמה ממפת הכדורגל הישראלי. הקבוצה הוקמה ב-1993 בשם "בית"ר נס טוברוק" (המילה "נס" נובעת מהיותו של עודד מכנס אחד ממקימי המועדון החדש ולאחר עזיבתו הושאר חלק משמו בשם הקבוצה), לאחר התפרקותה של קבוצת האם בית"ר נתניה. הקבוצה ידועה כבעלת מחלקת נוער משובחת שמגדלת שחקנים מוכשרים. בשל הפערים ברמות האיכות בין קבוצת הנוער, שמשחקת בליגה הבכירה, לבין הקבוצה הבוגרת, המשתתפת בליגה החמישית בחשיבותה, בוגרי קבוצת הנוער לא ממשיכים במועדון אלא עוברים לרוב למועדונים בליגות הבוגרים הבכירות. שמעון אבו חצירא גיא אסולין שלומי ארבייטמן שי בירוק אייל גולסה משה גלאם חן עזרא דיא סבע בן והבה אלון תורג'מן איתמר שבירו אלירן דנין זאב חיימוביץ' אלמוג כהן אבי כנפו שי מימון ויקטור מרעי אתר האינטרנט הרשמי של בית"ר טוברוק בית"ר טוברוק, ברשת החברתית פייסבוק בית"ר טוברוק באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עמית גולדשטיין ושלמה וייס‏, האריק הזה: תחקיר וואלה! ספורט על בית"ר טוברוק ואריק איזיקוביץ', באתר וואלה, 31 ביולי 2018
ג'יימס אשר

ג'יימס אשר (באנגלית: James Ussher; ‏4 בינואר 1581 - 21 במרץ 1656) היה ארכיבישוף פרוטסטנטי של כנסיית אירלנד. בשנת 1650 פרסם אשר את כרונולוגיית אשר, פירוש מילולי של ספר בראשית, בו חישב את גיל כדור הארץ על בסיס שושלות האדם המונצחות בו, ומנקודה זו ואילך עלתה לדיון משמעותי שאלת גיל כדור הארץ. לפי חישובו מצא כי העולם נברא בשנת 4004 לפני הספירה, והוא הגיע לרמת דיוק כה גבוהה עד כי קבע בביטחון כי הבריאה התרחשה ב-27 באוקטובר בשעה שש בערב. החישוב – שנערך על בסיס שושלות בברית הישנה – נחשב בזמנו לחישוב מדעי מכובד, אך במרוצת חמישים השנים הבאות ירד ערכו וקהילת החוקרים הפסיקה להתייחס אליו ברצינות. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס אשר בוויקישיתוף ג'יימס אשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס אשר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד כץ

דוד (דוביד) כץ (נולד בשנת 1946) הוא תת-אלוף לשעבר בצה"ל. יזם כמח"ט גולני את מרוץ גולני ב-1979. יזם כיו"ר מורשת גולני את שביל גולני ב-2016. נולד בגרמניה ובגיל שלוש עלה לישראל. בשנת 1964 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר כץ מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 51 ולחם כקמב"ץ גדוד 51 במלחמת ששת הימים. בהמשך שימש כמפקד פלוגה א' בגדוד 51. בשנת 1969 מונה למפקד סיירת גולני ופיקד על עשרות פעולות בלבנון, בהן הפשיטה על כפר חלתא, ירדן וסוריה. במלחמת יום הכיפורים ולאחר קרב החרמון הראשון התמנה כמפקד גדוד 17 שהורכב ממפקדי בסיס האימונים החטיבתי של גולני ופלוגה מגדוד 17. הגדוד כבש את חרפא, השתתף בקרב החרמון השני (מבצע קינוח) והשתתף בכבוש מוצב החרמון הישראלי, כץ דיווח "תחנות כל העולם החרמון בידי גולני". בסיום המלחמה, התמנה למפקד גדוד 17. בשנת 1974 שימש כראש לשכת הרמטכ"ל, מרדכי גור. בשנת 1976 התמנה למפקד חטיבת יפתח המשורינת. לאחר מכן השתלם בלימודים בארצות הברית. בשנת 1978 מונה למפקד חטיבת גולני. בתפקידו זה יזם בין השאר את "מרוץ גולני" מהחרמון ועד אילת. לאחר מכן השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1981 התמנה למפקד אוגדת שריון 49 בדרגת תא"ל, בתפקידו זה, פיקד על האוגדה במלחמת לבנון הראשונה. ב-1984 מונה לראש מה"ד תו"ל במה"ד. בשנת 1986 השתחרר מצה"ל ופנה לעסקים פרטיים. בשנת 2016, כיו"ר מורשת גולני, יזם את שביל גולני, שמשתרע לאורך 1,200 ק"מ מהחרמון ועד אילת. זהו שביל טיולים ארצי רצוף והארוך ביותר בארץ המחבר את אתרי המורשת של גולני ואתרים מרכזיים במורשת ישראל. אלישיב שמשי, אליהם נשואות העיניים - על מפקדי חטיבות בשדה הקרב, הוצאת משרד הביטחון, 2006, עמודים 109-139. אילן כפיר, "הקרב על החרמון", הוצאת דביר, 2013. עורכים צבי עופר, רס"ן אבי קובר: "איכות וכמות, דילמות בבניין הכוח הצבאי", הוצאת מערכות. פרק "תורת הלחימה כמרכיב איכות", מאת תא"ל דוד כץ, עמוד 425. מדיה וקבצים בנושא דוד כץ בוויקישיתוף דוד (דוביד) כץ, באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני. יועד לודר, יודקה פלד, דוד (דוביד) כץ, רן גינוסר, הלוחמים חושפים: מה באמת קרה בחרמון?, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2012. אחיקם משה דוד, 40 שנה אחרי: נחשפים יומני מלחמת יום כיפור, באתר nrg‏, 22 ביוני 2013. משה גלעד, אובדן דרך? איך הפך סימון שבילי הטיולים בישראל לעניין פוליטי וסקטוריאלי, באתר הארץ, 28 במאי 2017. דני אשר (עורך), הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, הוצאת 'מערכות', 2008, עמוד 283. מרדכי גור, "ראש המטה הכללי" - מתאר את תקופת כהונתו כרמטכ"ל, הוצאת משרד הביטחון, 1998, עמוד 90. שיר פילו, גולני של כולם, ביטאון ביבשה גיליון 18, ‏ אוגוסט 2011, ‏ 18.09.2011. אמנון ברזילי, שיעור לגנרלים, באתר הארץ, 31 ביולי 2002
ג'ורג'ונה

ג'ורג'ונה (באיטלקית: Giorgio Barbarelli da Castelfranco; ‏1477–1510) היה צייר ונציאני בתקופת הרנסאנס. ג'ורג'ונה ידוע בציורים פואטיים. רק ציורים בודדים (כשישה) מזוהים בוודאות כעבודות שלו. ביצירותיו בולטים הצבעים מלאי הרגש, ונראה כי דמויותיו נתונות בהליך נפשי עמוק ועז, הגובל במסתורין. אי ודאות אופפת את זהותו ואת יצירותיו ומשמעותן. חייו של ג'ורג'ונה נזכרים באנציקלופדיה חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר של ג'ורג'ו ואזארי. הוא נולד בעיירה קסטלפרנקו ונטו שליד ונציה, ומכונה לפעמים זוֹרזוֹ (צורת הביטוי הוונציאנית של שמו) מקסטלפרנקו. לפי מסורת מהמאה ה-17 (שהופרכה מאז) נהגו לחשוב שהוא בנו מחוץ לנישואין של אחד מבני משפחת האצולה ברברלי, ושל בת איכרים מהכפר הסמוך, וֵדֵלַגוֹ, ומכאן כינויו "ג'ורג'ו ברברלי" או "ג'ורג'ו ברברלה". סביר כי סביבת קסטלפרנקו, שהייתה נוף ילדותו של ג'ורג'ונה, היא המקור לאידיאל שלו של נופים פסטורליים, גבעות ומעיינות. לא ידוע באיזה שלב בילדותו עבר לוונציה. לפי רידולפי היה ג'ורג'ונה שוליה של ג'ובאני בליני. הוא התגורר אצלו ושם הכירו בכישוריו בגיל צעיר. לפי מסמכים מהתקופה, כשהיה בן 23 נבחר לצייר פורטרטים של הדוג'ה אגוסטינו ברבריגו ושל שכיר החרב קונסלבו פרנטה, ב-1504 הוטל עליו לצייר לזכר מטאו קוסטנצו בקתדרלה של עיירת הולדתו, וב-1507 קיבל תשלום מאחד מגופי הממשל הוונציאניים עבור תמונה שצייר עבור ארמון הדוג'ים. ואזארי מספר כי ג'ורג'ונה נפגש עם לאונרדו דה וינצ'י ב-1500, בעת ביקורו של זה בוונציה. היה זה אירוע חשוב בחיי ג'ורג'ונה, שהשפיע על עבודותיו לאחר מכן. ואזארי מציין כי ג'ורג'ונה צייר ישירות על הבד, ולא באמצעות רישום מקדים כפי שנהוג היה בפירנצה. ג'ורג'ונה מת בספטמבר או באוקטובר 1510 ממגפת הדבר שהכתה אז בוונציה. הסערה (ציור) ונוס היישנה יהודית עם ראש הולופרנס דיוקן של קשת בגלריה הלאומית של סקוטלנד מדיה וקבצים בנושא ג'ורג'ונה בוויקישיתוף ג'ורג'ונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ורג'ונה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ורג'ונה, באתר Discogs (באנגלית) ג'ורג'ונה באתר הגלריה הלאומית בלונדון.
רוג'ר קינגדום

רוג'ר נונה קינגדום (באנגלית: Roger Nona Kingdom;‏ נולד ב-26 באוגוסט 1962) הוא אתלט עבר אמריקאי. הוא פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984, וסיאול 1988) ושיאן עולם לשעבר בריצת 110 מטר משוכות. קינגדום נולד בווינה, ג'ורג'יה. בצעירותו הצטיין בקפיצה לגובה, בזריקת דיסקוס ושיחק פוטבול. הוא בוגר אוניברסיטת פיטסבורג. בשנת 1983 זכה קינגדום באליפות המכללות של ארצות הברית בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.53 שניות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בקאראקס, ונצואלה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.44 שניות. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה קינגדום במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 13.20 שניות, לפני בן ארצו אלוף העולם גרג פוסטר (13.23 שניות) וארטו בריגרה מפינלנד (13.40 שניות). באולימפיאדת סיאול (1988) זכה קינגדום במדליית זהב פעם שנייה ברציפות, בריצת 110 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 12.98 שניות, לפני קולין ג'קסון מבריטניה (13.28 שניות) ובן ארצו טוני קמפבל (13.38 שניות). כבר בשלב רבע הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 13.17 שניות. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 1989 זכה קינגדום במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 7.43 שניות. בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-16 באוגוסט אותה שנה, הוא קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.92 שניות, שיפור לשיא בן ה-8 שנים של בן ארצו רנאלדו נהמיה (12.93 שניות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי קולין ג'קסון (12.91 שניות). בתחרות גביע העולם של IAAF שנערכה בברצלונה, ספרד בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בתוצאה טובה משיא העולם - 12.87 שניות, אך בסיוע של רוח גבית מעל המותר של 2.6 מטר לשנייה. באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה קינגדום במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.19 שניות, אחרי בן ארצו אלן ג'ונסון (13.00 שניות) וטוני ג'ארט מבריטניה (13.04 שניות). במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במר דל פלטה, ארגנטינה במרץ 1995 זכה קינגדום במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.39 שניות. בשנת 1989 זכה קינגדום בתואר אתלט השנה בעולם. ריצת 110 מטר משוכות: 12.92 שניות (1989) שיא עולם לשעבר מדיה וקבצים בנושא רוג'ר קינגדום בוויקישיתוף רוג'ר קינגדום, באתר olympedia.org רוג'ר קינגדום, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית רוג'ר קינגדום, באתר Track and Field (גברים)
אחיטוב

אֲחִיטוּב הוא מושב במועצה אזורית עמק חפר, שנמצא בין חדרה לנתניה ומשתייך לתנועת הנוער "האיחוד החקלאי". שטח המושב נע בין 2,900 ל-3,100 דונם. המושב הוקם בשנת 1951, על ידי עולים מאיראן ועיראק, בעיקר מאזור כורדיסטן. הוא נקרא על שמו של אחיטוב, נכדו של עלי הכהן, הנזכר בתנ"ך (ספר שמואל א', פרק י"ד, פסוק ג'). המושב מונה כ-100 משפחות של חברי מושב, ועוד 80 משפחות אשר הצטרפו לאחר הרחבתו אשר החלה בשנת 1985. התושבים הראשונים החלו את דרכם בעיקר כעובדי קיבוצים ויישובי הסביבה ולאחר מכן החלו עבודה עצמאית באמצעות זריעת תפוחי אדמה, גידול של 50 מטילות ו-2 כבשים מסוג מרינו. כיום, המושב מתבסס על חקלאות, בעיקר גידול מלפפונים וירקות נוספים בחממות. בשנת 1965, החלו חברי המושב לעסוק בעיקר בענף החקלאות. תחילה, גידלו מלפפונים ועגבניות בניילונים, ו-5 שנים לאחר מכן, ב-1970, החלו לפתח את הענף ולגדל את הירקות בחממות. 70% מחברי המושב עוסקים בענף החקלאות. באחיטוב מגדלים כ-70% מכלל המלפפונים הגדלים בישראל. עד סוף שנות ה-60 פעלה במושב תחנת רכבת. בשנת תשע"ה נבחר הרב חן סידה לרב היישוב. במושב בית כנסת ומקוה טהרה. מדיה וקבצים בנושא אחיטוב בוויקישיתוף אחיטוב - אתר הבית אחיטוב באתר תנועת המושבים רותם מימון, המלפפון שהציל אותי: כך הפך המשבר של מושב אחיטוב לסיפור הצלחה, באתר הארץ, 23 במאי 2015 ענת ג'ורג'י, "שרמי לוי יקנה ממקום אחר": מגדלי המלפפונים שיצאו לקרב של חייהם, באתר TheMarker‏, 14 באוגוסט 2015 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 הפנינג חקלאות חוויתי בשבועות במושב אחיטוב, באתר ארגון מגדלי הירקות ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיר אנטין

מאיר אֶנטין (בכתיב יידי: ענטין; תרמ"ב, 1882, קובל, פלך ווהלין, האימפריה הרוסית – י"ג באייר תשט"ז, 24 באפריל 1956, רחובות) היה חלוץ ברחובות מראשית ימי העלייה השנייה. ראש שומרי המושבה רחובות ופעיל ציבורי בה כל חייו. מאיר אנטין נולד בשנת 1882 בקובל שבפלך ווהלין שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בנם של מרים לבית אידלזון ויהושע-השל אנטין. אביו היה בנם של נחמה ושל יעקב-אהרון (1814-1898) שהיה חסיד חב"ד נלהב ועשיר מופלג שקיבל זיכיון מהצאר וסלל את מסילת הברזל בקובל וסביבתה – מסילה שהייתה אז השנייה בגודלה ברוסיה וחיברה בין קייב, ורשה, לבוב ומינסק. הסב ובנו יהושע גם עסקו בבנייה רבת היקף בקובל, ובמסגרתה העסיקו מאות בעלי מלאכה יהודיים. דאגו לנזקקים, הקימו בית תפילה ומוסדות יהודיים בעיר. בנוסף תרמו כספים רבים למוסדות צדקה בארץ ישראל. בנעוריו בקובל היה אנטין מוזיקאי כישרוני שניבאו לו גדולות. ספג בעירו את רוח הציונות והיה מחסידיו הנלהבים של הרצל. בעקבות ההסתה האנטישמיות, פרעות קישינב והתנקשותו של תושב העיר פנחס דשבסקי בעורך העיתון האנטישמי פאוול קרושבאן (Krushevan), החליט לעלות לארץ ישראל. בשנת 1903 עלה אנטין לארץ ישראל עם דב וינשטיין, שני העולים הציוניים הראשונים מקובל. לפני נסיעתם נפגשו עם לילינבלום ודרויאנוב לקבלת מידע ראשוני. הם התיישבו במושבה רחובות על פי המלצת משה סמילנסקי ועבדו ב"מנוחה ונחלה". אנטין רכש בכספו שטחי אדמה נרחבים ברחובות ופיתח משק חקלאי. היה הרוח החיה במושבה בקרב הנוער ומטובי המשתתפים בפעולות ובהצגות של להקת החובבים המקומית וביתר ענפי החיים החברתיים והתרבותיים. ב-1909 נשא אנטין לאשה את מינה בת צבי הורביץ. אנטין המשיך בפעילות ציבורית כאחד ממייסדי הבנק הראשון ברחובות, חבר ועד המושבה ואחר כך חבר המועצה המקומית במשך שנים, ממייסדי הוועד החקלאי ומפעילי חבריו. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה היה מראשי הפעילים בארגון ה"חגיגה" בימי חול המועד פסח (ב-1913 וב-1914) ברחובות, ששימשה אז כעין מפגן ארצי להישגי היישוב החקלאי העברי בנפש וברכוש. שימש גם כשומר רוכב וראש שומרי המושבה במשך כמה שנים, וגם לאחר זמן היה מהפעילים בהגנת המקום והיישוב בכלל. ביתו הפך למרכז חברתי ותרבותי לנוער מכל הסוגים, לאיכרים ולפועלים מהעלייה השנייה. מאיר אנטין נפטר ב-24 באפריל 1956 ונקבר בבית הקברות תר"ן המייסדים. אלמנתו מינה נפטרה בשנת 1965. לאנטין ורעייתו נולדו שלוש בנות: אביבה, צפורה (לימים נישאה לאפרים אילין) ומרים (מירצ'ה). משפחת ענטין בארכיון העיר רחובות דוד תדהר (עורך), "מאיר ענטין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3070 משפחת אנטין בקובל (ספר קובל, עמ' 34–36) על פי מספרי הדפים בספר מאיר אנטין ז"ל, דבר, 25 באפריל 1956 מאיר אנטין, באתר BillionGraves מינה ענטין ז"ל, מעריב, 14 במרץ 1965.
אבי אתגר

אברהם אָבִי אֶתְגָּר (1948 – 1 באוקטובר 2023) היה שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי. אתגר נולד בברלין בשנת 1948 בשם אברהם קלוברג, בן יחיד להורים ניצולי שואה. כשהיה תינוק עלו הוריו ארצה והתגוררו בקריית מוצקין, שם גדל. בצה"ל שירת בחיל התותחנים. לאחר שחרורו מהצבא החל ללמוד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית. בסוף שנת 1970 עבר, בהדרכתו של דניאל פאר, קורס קריינים של רשות השידור, לצד אלי ישראלי, שוש עטרי, גבי ינון וגבי גזית. לאחר שסיים את קורס הקריינים התקבל לעבודה ברדיו ברשת א'. בסוף שנות ה-60 הכיר את קרן, ילידת אירלנד, והשניים נישאו. ב-1971 נפטר אביה של קרן והשניים יצאו להלווייתו שנערכה בדבלין. אתגר היה בדרכו חזרה לישראל דרך אמסטרדם. שם נפגע מרכבת חשמלית שאיבדה את השליטה. הוא נפצע אנושות ושתי רגליו נקטעו. לאחר שיקומו מהפציעה, החל לעבוד ברדיו, וכדי שיוכל להגיע לאולפן בוצעה הנגשה עבורו ועבור השדרנית לאה ליאור של שביל הגישה לאולפן שלפני כן הכיל מדרגות. אתגר הגיש מספר תוכניות רדיו. ביניהן, "מה כבר תשע", וכן את "יום יום ים", "שוקו חם" ו"טיסת לילה". בטלוויזיה היה בין מגישי תוכניות האירוח "שעה טובה" ו"סיבה למסיבה" בערוץ הראשון במהלך שנות ה-80. ב-1989 החל להגיש בערוץ הראשון את תוכנית ההומור והאירוח "מוצ"ש", בכיכובם של ספי ריבלין, דפנה ארמוני, דב רייזר, יעל עמית ואלי יצפאן. התוכנית זכתה להצלחה, ובזכות הופעותיו בתוכנית זאת, יצפאן זכה להכרה ציבורית רבה. אתגר שידר תוכנית בוקר יומית אחת לשבוע בכאן גימל, וכן את התוכנית "המבחר של אבי אתגר", הגשה מוזיקלית אישית ששודרה בשבת בצהריים בין השעות 12:00–14:00. תוכניתו האחרונה שודרה לקראת יום כיפור תשס"ד. בתוכניותיו היה יוזם מדי פעם מבצעים למען מטרות ציבוריות, כגון איסוף תרומות לאגודה למלחמה בסרטן, ולמען עמותת "אור ירוק" וארגונים נוספים. מלבד עיסוקיו בתחום התקשורת, הוא היה מומחה לנושאי יין, פרסם מאמרים והעביר הרצאות בנושא. אתגר היה נשוי, ואב לארבע בנות. נפטר ב-1 באוקטובר 2023, ונקבר בבית העלמין ביישוב נס הרים. אבי אתגר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אבי אתגר, ברשת החברתית פייסבוק מערכת שווים, נפטר אבי אתגר, מנחה הטלוויזיה הראשון בכיסא גלגלים, באתר שווים, ‏1 באוקטובר 2023 שרון עידן, תמונה מסיום קורס הקריינים של קול ישראל בסוף 1970 (צולמה במרכז ההדרכה של רשות השידור), שבו השתתפו, בין השאר, אלי ישראלי, שוש עטרי, גבי ינון, אבי אתגר, לאה ליאור, איריס לביא וגבי גזית. במרכז התמונה, משה חובב, ומשמאל, דניאל פאר, באתר דף הפייסבוק של שרון עידן, ‏28 בספטמבר 2018 ⁨כל מה שרצית לדעת על אבי אתגר ⁩| ⁨מעריב⁩ | 30 יוני 1989 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית כרמית גיא, לאה ליאור, למשל, באתר העין השביעית, 1 בינואר 2000 קיץ ברבנר, ‏"איש אינטליגנטי עם קול כובש": אלי יצפאן נפרד מהאיש שגילה אותו, אבי אתגר, באתר מעריב אונליין, 1 באוקטובר 2023 גיא עזרא, ‏ברוך דיין האמת: איש התקשורת אבי אתגר הלך לעולמו, באתר "סרוגים", 1 באוקטובר 2023 גיל משעלי, ‏שדרן הרדיו והטלוויזיה הוותיק אבי אתגר הלך לעולמו בגיל 76, באתר ‏מאקו‏, 1 באוקטובר 2023
אומץ (מושב)

אוֹמֶץ, הוא מושב ישראלי בעמק חפר השייך למועצה האזורית עמק חפר, ונמצא סמוך למועצה המקומית זמר. רבים מתושבי עמק חפר ומתושבי היישוב השתמשו ומשתמשים בשם "אמָץ" כשם היישוב כראשי תיבות של מקימי המושב (אמ"ץ – ארגון משוחררי צה"ל). היישוב הוקם ב-15 באוגוסט 1949 על אדמות שהיו שייכות עד מלחמת העצמאות לצפון הכפר הערבי קאקון שתושביו נמלטו ממנו בעת התקפת אנשי "ההגנה" במהלך המלחמה. התושבים הראשונים היו חיילים משוחררים מגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני, שחלקם השתתף בקרבות באזור, מול גדוד חיטין העיראקי, שהיה חלק מצבא ההצלה. ישנם שני פירושים לשם היישוב; הראשון ראשי התיבות ארגון משוחררי צה"ל, השני – אומץ וגבורה. חלק מרחובות המושב קרויים על שם שירים עבריים ידועים, ובהם זרעי קיץ, חורשת האקליפטוס, הרעות, ילדותי השנייה, עץ השדה, נוף ילדות, בראשית ואסיף. מדיה וקבצים בנושא אומץ בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.