laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוחנן כהן

יוחנן כהן (31 בדצמבר 1917 – 20 במאי 2013) היה איש ציבור ודיפלומט ישראלי. כיהן כחבר הכנסת בשנים 1957–1959 מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. כהן נולד בשנת 1917 בלודז' שבפולין, בה סיים את לימודיו בגמנסיה העברית והיה משנת 1935 ראש הקן המקומי של תנועת "הנוער הציוני". בשנת 1937 עלה ארצה, החל את לימודיו באוניברסיטה העברית והצטרף לגרעין המייסד של קבוצת תל יצחק, בה חי עד שנת 1959. במקביל, בשנת 1938 החל בפעילות בארגון ההגנה והיה פעיל בהנהגה הארצית של "הנוער הציוני" (1939 - 1941). בהמשך שירת כנוטר (1941 - 1944) והיה שליח התנועה בפולין (1945 - 1947) שם סייע לתנועת הבריחה. בין השנים 1946–1950 היה חבר הוועד הפועל הציוני. במלחמת העצמאות שירת כהן כמפקד פלוגה בחטיבת גולני, בה המשיך לימים בשירות המילואים כמפקד גדוד בדרגת סגן-אלוף. בשנים 1950–1953 נבחר לחבר הוועדה המרכזת של הסתדרות העובדים הכללית. פעילותו בתנועת הנוער הציוני נמשכה ובשנת 1957 נשלח מטעם מחלקת הנוער והחלוץ של התנועה להשתלמות באנגליה. עקב פעילותו במפלגה הפרוגרסיבית, בה היה חבר הנהלה, נכנס באותה שנה לכנסת השלישית במקומו של ישעיהו פורדר. בתקופה זו היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט. לאחר פיזור הכנסת נכנס כהן לעבוד במשרד החוץ, בו שירת בין השנים 1960–1983. במהלך השנים שירת במגוון תפקידים דיפלומטים ואדמיניסטרטיביים, ביניהם: סגן מנהל מחלקת ההסברה (1960 - 1963), קונסול כללי בבוסטון (1965 - 1968), מנהל מחלקת מזרח אירופה (1968 - 1972), שגריר ישראל ברומניה (1973 - 1976), שגריר ישראל בפינלנד (1976 - 1979) ומנהל מחלקת ההיסטוריה (1979 - 1982). בהיותו בגמלאות התמסר כהן להנחלת זיכרון השואה, כחבר הוועד המנהל של מכון "משואה" ובשנים 1990–1997 כיו"ר מערכת השנתון של המכון. נפטר בשנת 2013, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ תל יצחק, אשר היה בין מייסדיו. אשתו מרים נפטרה שנתיים אחריו, ונקברה לצידו. אומות במבחן (1986), תורגם לאנגלית: Small Nations in Times of Crisis & Confrontation (1989) עוברים כל גבול: הבריחה 1945-1946 (1995) המפתח בידי הערבים: לפתרון בעיית הפליטים הערבים (1962) הנוער הציוני - צמיחתה של תנועה (1976) מדיה וקבצים בנושא יוחנן כהן בוויקישיתוף יוחנן כהן, באתר הכנסת יוחנן כהן, באתר כנסת פתוחה יוחנן כהן (1917-2013), דף שער בספרייה הלאומית
מערב מקדוניה

מערב מקדוניה הוא שמו של חבל מנהלי שמהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון. המחוז ממוקם במערב מקדוניה היוונית שבצפון יוון. גבולותיו של המחוז הם: המדינה מקדוניה בצפון, מחוז מרכז מקדוניה במערב, מחוז תסליה בדרום מזרח ובדרום, אפירוס בדרום מערב ומדינת אלבניה במערב. המחוז מחולק לארבע יחידות אזוריות: פלורינה, גרוונה, קסטוריה וקוזני. מדיה וקבצים בנושא מערב מקדוניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מערב מקדוניה (ביוונית מודרנית) מערב מקדוניה, ברשת החברתית פייסבוק מערב מקדוניה, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבריאל כהן

גבריאל (גבי) כהן (30 במאי 1928 – 9 באפריל 2021) היה היסטוריון ואיש ציבור ישראלי, חבר הכנסת בכנסת השישית, פרופסור במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. כהן נולד ב-30 במאי 1928 בירושלים. בנעוריו למד בגימנסיה העברית "הרצליה" והיה חבר תנועת הצופים. בשנת 1946 הצטרף לשורות הפלמ"ח בחטיבת יפתח. במלחמת העצמאות לחם כהן עם החטיבה בשלוש החזיתות בה הוצבה: בגליל המזרחי, בנגב ובמבצע דני במרכז הארץ. לאחר המלחמה למד היסטוריה באוניברסיטה העברית. בתום לימודיו שירת שנתיים בצה"ל שכללו שנה כראש ענף היסטוריה של צה"ל. לאחר מכן למד לתואר שני ובשנת 1960 השתלם באוניברסיטת אוקספורד. במקביל לכתיבת הדוקטורט שלו על "המדיניות הבריטית בארץ ישראל בשנות המנדט האחרונות", נמנה בין חברי הסגל של אוניברסיטת תל אביב כמרצה להיסטוריה של ימי הביניים והעת החדשה, בקתדרה להיסטוריה צבאית. משנגזר דינו של ישראל בר, מונה, יחד עם מרדכי גיחון, למופקד על הקתדרה והמגמה להיסטוריה צבאית. כן כיהן כמרכז המכון לחקר הציונות. כהן החל לחקור את תולדות ההגנה והפלמ"ח והיה בין ראשוני החוקרים האקדמיים בתחום זה. בשנת 1976 קודם לדרג פרופסור ומאוחר יותר נבחר לדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב (1983–1986) ולחבר המועצה להשכלה גבוהה (1986). לצד פעילותו האקדמית, כהן הצטרף בשנת 1953 למפלגת אחדות העבודה. בשנת 1965 נבחר לכנסת השישית מטעם המערך, והיה חבר בוועדת החוץ והביטחון וועדת חוקה, חוק ומשפט. בכנסת נקשר שמו של כהן עם ההצעה למנות אומבודסמן וכן עם הנהגת נסיעה חינם לחיילים בתחבורה ציבורית. כהן ביקש לקבוע שפרס ישראל יינתן לאדם אחד כל שנה, באופן שיעלה את יוקרת הפרס, אך הצעתו לא נתקבלה. לאחר פרישתו מהכנסת ב-1969, כהן קיבל את הזמנתו של הרב שאר-ישוב כהן והצטרף לוועד המנהל של אגודת צדק-מדות-מוסר והמשיך את פועלו בוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת במסגרת צדק-מדות-מוסר מול גופי הממשל השונים. לקראת הבחירות לכנסת השביעית לא הוצב כהן ברשימת המערך לכנסת, בשל העמדות העצמאיות שהביע בכנסת בניגוד לעמדות סיעתו. השאיר אחריו בת אחת, יעלה. 1. צ'רציל ושאלת ארץ-ישראל, ירושלים, תשל"ו, הוצאת יד יצחק בן-צבי. 2. הקאבינט הבריטי ושאלת ארץ ישראל : אפריל - יולי 1943, תל אביב, תשל"ו, אוניברסיטת תל אביב. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא גבריאל כהן בוויקישיתוף גבריאל כהן, באתר הכנסת גבריאל כהן, באתר כנסת פתוחה שלמה גינוסר, מלחמת העולם ותקומת ישראל, דבר, 5 במאי 1965 חיים גורי, כל הדרכים מוליכות ליוני, דבר, 29 ביוני 1971 יוסף לפיד, מי אתה יוסף אפשטיין?, מעריב, 27 בינואר 1967 גבריאל כהן, דבר, 24 ביולי 1964 תואר מוסמך למדעי הרוח, דבר, 9 ביולי 1959 שלוש הערות לשני צידי הגבעה, מעריב, 30 בספטמבר 1960 יעשו לחיזוק מעמדה של אוניברסיטת תל אביב, חרות, 9 בנובמבר 1961 אוניברסיטת תל אביב תפתח פקולטה, חרות, 24 במאי 1962 מכון שילוח לחקר המזרח התיכון הועבר לאוניברסיטת תל אביב, מעריב, 3 באוגוסט 1966 יהושע ביצור, א. אבן מקווה שאפשר לקשור יחסים דיפלומטיים עם ספרד, מעריב, 8 במאי 1969 דניאל בלוך, הסמכות והבומראנג, דבר, 23 במאי 1969 יהושע ביצור, תם תור האביב בכנסת, מעריב, 9 ביוני 1970 דניאל בלוך, ננעל מושב הקיץ של הכנסת ה-7, דבר, 14 באוגוסט 1970
מד קרינה

מד קרינה (רדיומטר) הוא מכשיר מדידה המודד שטף של קרינה אלקטרומגנטית באורכי גל שונים. מאפייני מד-הקרינה: טווח ספקטרלי (תחום אורכי הגל) רגישות ספקטרלית זווית איסוף רגישות לכיוון הקרינה מד קרינה קולט ומודד קרינה כחום (ספיגת האנרגיה והמרתה לאות) או כאור (פוטודיודה הסופגת פוטונים). דוגמאות למדי-קרינה: בולומטר בולע קרינה, מתחמם כתוצאה מכך ובעזרת גלאי חום מודד את שטף הקרינה. רדיומטר קרוקס (Crookes): מכשיר מיושן למדידת קרינה תת-אדומה ואור. בעקבות מכשיר זה יצאו מגוון מכשירים המודדים קרינות אלו כמו למשל רדיומטר ניקולס (Nichols) אשר פועל בשיטה שונה ורגיש ממנו לקרינה. רדיומטר מיקרוגל: פועל על אורכי גל המוגדרים כמיקרוגלים. מכשיר זה מכיל גז ארגון. כאשר אטומי ארגון בולעים קרינת מיקרוגל, אנרגיית הרוטציה שלהם גדלה. המונח "מד-קרינה" מתקשר למכשיר Crookes radiometer, מכשיר מיושן אשר משתמש ברוטור אשר מסתובב בחשיפה לקרינת אור ובתנאי ריק חלקי. מדיה וקבצים בנושא מד קרינה בוויקישיתוף מד קרינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דהידרו-אפיאנדרוסטרון

דֶהִידְרוֹ-אֶפִּיאַנְדרוֹסְטֶרוֹן (Dehydroepiandrosterone‏ ובקיצור DHEA‏) הוא פרו-הורמון סטרואידי טבעי המיוצר בגוף מפרגננולון המיוצר מכולסטרול על ידי בלוטות יותרת הכליה (האדרֶנָל), וכן בבלוטות המין כגון השחלות והאשכים, בעור, ברקמות השומן ובמוח. ה-DHEA משמש בגוף כחומר קוֹדְמָן ליצירת ההורמון הסטרואידי אנדרוסטנדיון (Androstenedione), שבהמשך עובר המרה נוספת ומייצר את הורמוני המין הנקביים והזכריים, בהם האנדרוגן טסטוסטרון והאסטרוגנים אסטרון ואסטרדיול. ה-DHEA הוא פרו-הורמון להורמוני המין, ולכן מכונה גם "אֵם ההורמונים". ייצורו במוח מרמז על כך שיש לו תפקיד כנוירו-סטרואיד. מאחר שמרבית ה-DHEA מיוצר בשכבה הנקראת zona reticularis ביותרת הכליה, יש הטוענים כי יש לו תפקיד חשוב בתגובה החיסונית ובתגובת עקה (stress) של הגוף, שכן באזור זה מיוצרים הורמוני עקה כגון אדרנלין וקטכולמינים. מחקרים שנערכו בקרב חולי זָאֶבֶת מצביעים על כך שמתן DHEA מביא לשיפור ניכר בתסמיני המחלה. במקביל, נמצאה נסיגה במדידת רמותיהם של סַמָני המחלה בבדיקות הדם. לנוכח יעילותו המוכחת של הטיפול, דן ה- FDA בשנת 2001 ביישומו באמצעות תרופת מרשם לטיפול בזאבת המבוססת על ה-DHEA, הנקראת 701GL. מחקרים נוספים שנערכו בקרב קשישים הוכיחו כי מתן ה-DHEA הביא לעלייה במספר תאי הדם הלבנים, החיוניים למיגור זיהומים נגיפיים וחיידקיים, ובמספר תאי ה-NK – תאי מערכת החיסון האחראים להשמדת תאים סרטניים. מתן תוסף DHEA נחקר גם כטיפול למחלת אלצהיימר, אך נמצא כבלתי יעיל למטרה זו. מספר מחקרים קטנים אך מבוקרי פלצבו ואקראיים הראו כי מתן DHEA לאנשים עם רמות נמוכות של הפרו-הורמון, משפרת באופן מובהק את מצב הרוח. החל מגיל שלושים לערך פוחת ייצור ה- DHEA בגוף, עד שבגיל שמונים מגיעה הפרשתו ל-80–90 אחוזים מערכי גיל הנעורים. חֶסֶר ב-DHEA נמצא גם בקרב חולים במחלות קשות כמו סוכרת מסוג 2, מחלות לב, מחלות כליה, איידס, סרטן ומחלות אוטואימוניות. לעיתים חסר במצב של תת פעילות בלוטת יותרת הכליה. כשרמות ה-DHEA נמוכות, עלול להיווצר חֶסֶר בטסטוסטרון, ובעקבותיו עלולה להתרחש פגיעה בפעילויות שהטסטוסטרון מפקח עליהן, בהן פעילות חילוף החומרים, שימורה ושגשוגה של רקמת השרירים, מצב הרוח והתפקוד המיני של גברים. מאחר שה-DHEA משמש כקוֹדְמָן להורמונים אחרים, ומכיוון שסרטן השד וסרטן הערמונית רגישים במיוחד להורמונים – לא נוהגים כיום לרשום DHEA לנשים הלוקות או שלקו בעבר בסרטן השד או הרחם ולגברים שלוקים או לקו בסרטן הערמונית. כמו כן, ההורמון אינו ניתן לילדים, למתבגרים ולנשים הרות או מיניקות. בארצות הברית ובמדינות נוספות בעולם נמכר ה-DHEA כתוסף תזונה ללא צורך במרשם רפואי. בישראל הוא נמכר אך ורק בהצגת מרשם רפואי. טיפול הורמונלי קורטיזול פרגננולון אלכס דורון, מחקר: תוסף מזון מסייע בגמילה מסמים קשים, אתר nrg Van Vollenhaven RF, Morabito LM, Engleman EG, et al. Treatment of systemic lupus erythematosus with dehydroepiandrosterone: 50 patients treated up to 12 months. J Rheumatol. 1998; .25:285-289. Borba EF, Bonfa E. Effects of cholorquine diphosphatre on the lipoprotein profile in patients with systemic lupus erythematosus. Arth Rheum. 1999;42:S149. GL701 (DHEA, prasterone) for the Treatment of Systemic Lupus Erythematosus (SLE) in Women. Briefing Document FDA Arthritis Advisory Committee הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אבן משתלבת

אבן משתלבת הוא כינוי רווח למרצפות בטון המיוצרות באופן תעשייתי במגוון רב של צבעים, גדלים וצורות. האבנים המשתלבות משמשות לריצוף כבישים, מדרכות, שבילים, חצרות, גנים וכיכרות. האבנים המשתלבות מיוצרות בדרך כלל מבטון יבש הנכבש באמצעות מכבש מכני בתוך תבנית, תוך כדי הפעלת ריטוט אינטנסיבי. היציקה נעשית בשתי שכבות. השכבה התחתונה מכילה אגרגטים גסים פשוטים וצמנט רגיל, בעוד השכבה העליונה היא שיכבה דקה המכילה אגרגטים עמידים בשחיקה (בארץ צור או בזלת), פיגמנטים ולעיתים צמנט לבן על-מנת לקבל את האפקט האסתטי. מיד לאחר היציקה, האבנים יוצאות מהתבנית ועוברות על סרט נע לאשפרה. שיטה זו מאפשרת ייצור מהיר של כמויות גדולות של אבנים משתלבות בעלות ממדים אחידים. ישנם סוגים של אבנים משתלבות המיוצרים על ידי ביקוע באמצעות גיליוטינה של טבלות בטון לא מזוין. אבנים המיוצרות בשיטה הזו מכונות אבן מבוקעת, צורתן מיוחדת ומחירן גבוה יחסית לאבנים משתלבות רגילות. ריצוף אבנים משתלבות נעשה בדרך כלל על גבי שכבת חול מהודקת. לאחר הנחת האבנים על גבי החול כאשר הן צמודות זו לזו, מפזרים שכבת חול מעל האבנים ומהדקים במכבש ידני. תהליך זה גורם לחול המפוזר מעל האבן להיכנס אל המישקים שבין האבנים ובכך למנוע תזוזות של האבנים לאחר גמר הריצוף. במקרים מיוחדים (על גגות או כשמדובר באבנים במידות גדולות מאוד או קטנות מאוד) מומלץ לבצע את הריצוף על מצע טיט במקום על מצע חול מהודק. תקן ישראלי מספר 8 - מוצרי בטון טרומיים לריצוף. תקן ישראלי מספר 1571 - מיסעות מרוצפות במוצרי בטון טרום.
שושנת קהיר הסגולה

שושנת קהיר הסגולה (באנגלית: The Purple Rose of Cairo) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1985. במאי ותסריטאי הסרט הוא וודי אלן. הסרט עוסק בצורה הומוריסטית בקשר שבין החיים לאמנות. הסרט זכה בפרס באפט"א לשנת 1986 כסרט הטוב ביותר, בפרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. כמו כן, היה מועמד גם לפרס אוסקר. ססיליה (מיה פארו) היא מלצרית קשת יום הנשואה לבעל תובעני וקשוח. כדי להימלט ממציאות חייה היא בורחת אל בית הקולנוע השכונתי וצופה בסרטים. כאשר מוצג בו הסרט "שושנת קהיר הסגולה", ססיליה חוזרת לצפות בו שוב ושוב, עד שכוכב הסרט, טום בקסטר (ג'ף דניאלס), שם לב אליה, ויוצא מהמסך אל אולם הקולנוע, כדי להכירה ולהודות לה על צפייתה האינטנסיבית בסרטו. ססיליה מתאהבת בו, ומנסה לעזור לו להסתדר במציאות שמחוץ לקולנוע (למשל, הוא רגיל בסרטיו לשלם בכסף ממשחק "מונופול", לשתות מים במקום ויסקי ועוד). התופעה מתחילה להתפשט בקרב דמויות קולנועיות נוספות. בנוסף, שחקני "שושנת קהיר הסגולה" מוצאים עצמם מובטלים למחצה - משום שהכוכב שלהם פרש מהסרט. הסרט הופך לקומדיה מטורפת. לאחר שהכוכב "בורח" מהסרט, הקהל המאוכזב רוצה לתבוע את המפיקים של הסרט . השחקן האמיתי גיל שפרד (גם בגילומו של ג'ף דניאלס) בא לעיירה כדי להתמודד עם דמותו, וססיליה צריכה לבחור בין השניים. היא בוחרת בגיל, ובחיים האמיתיים על פני הפנטזיה של בקסטר. בקסטר שבור הלב חוזר לתוך הסרט. ססיליה נפרדת מבעלה. בסוף הסרט מסתבר כי גיל לא אוהב את ססיליה, אלא רק ניסה למנוע מדמותו לצאת לעולם האמיתי. ססיליה מוצאת את עצמה ללא אהבה, וללא מוצא, יושבת בבית הקולנוע השכונתי וצופה בסרטים על מנת להימלט מהמציאות הכואבת. השחקנים בסרט מתדיינים בעד ונגד כשהם רואים את הדילמה של סיסיליה - האם להישאר עם הדמות האמיתית - גיל שפרד, או עם הדמות הבדיונית מהסרט - טום בקסטר. חלקם חושבים על המשך הקריירה שלהם בקולנוע ולכן רוצים שטום יחזור לסרט, וחלקם רוצים לאחל לה אידיליה כמו בקולנוע. משפט יפה שסיסיליה אומרת - לפני שבוע לא הייתה לי אהבה כלל ועכשיו שני גברים אוהבים אותי ורוצים אותי. הנרי אונגר, קולנוע ופילוסופיה, דביר, 1991, עמ' 81–85. "שושנת קהיר הסגולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שושנת קהיר הסגולה", באתר נטפליקס "שושנת קהיר הסגולה", באתר AllMovie (באנגלית) "שושנת קהיר הסגולה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שושנת קהיר הסגולה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שושנת קהיר הסגולה", באתר Metacritic (באנגלית) "שושנת קהיר הסגולה", באתר אידיבי "שושנת קהיר הסגולה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות מאיר שניצר, גאונות, וודי אלן עבר את הבחינה, חדשות, 18 באוקטובר 1985 רחל נאמן, רק בסרטים, כותרת ראשית, 23 באוקטובר 1985 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תמנת חרס

תמנת חרס (למפת צפון השומרון מוגדלת)   תמנת חרס (למפת צפון השומרון רגילה)   תמנת חרס (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תמנת חרס (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תמנת חרס תִּמְנֵת חֶרֶס (או תִּמְנַת סֶרַח) הוא יישוב מקראי בהר אפרים, המתואר במקרא כמקום מגוריו וקבורתו של יהושע בן נון. יש המזהים אותו עם הכפר הפלסטיני כיפל חארת', הממוקם כק"מ צפונית מערבית לעיר אריאל, סמוך לכביש חוצה שומרון. הוא גם מזוהה עם ח'רבת תִּבְּנֶה, שנמצאת כקילומטר אחד מערבית ליישוב נווה צוף (חלמיש). העיר נכללה בתחום נחלת שבט אפרים וניתנה על ידי עם ישראל ליהושע בן נון, כאמור: ”...וַיִּתְּנוּ בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל נַחֲלָה לִיהוֹשֻׁעַ בִּן-נוּן בְּתוֹכָם. עַל פִּי ה' נָתְנוּ לוֹ אֶת הַעִיר אֲשֶׁר שָאָל, אֶת תִּמְנַת סֶרַח בְּהַר אֶפְרָיִם, וַיִּבְנֶה אֶת הֵעִיר וַיִּשֶׁב בָּה”. יהושע בן-נון התגורר בתמנת חרס עד יום מותו ואף נקבר במקום: ”וַיָמָת יְהוֹשֻּעַ בִּן-נוּן...וַיִּקְבְּרוּ אוֹתוֹ בִּגְבוּל נַחֲלָתוֹ בְתִמְנַת חֶרֶס בְּהַר אֶפְרָיִם”. לפי המסורת היהודית גם קבריהם של כלב בן יפונה ואביו של יהושע, נון, נמצאים במקום, ועד היום משמשים כמקום עלייה לרגל. מקור השם "תמנת סרח" הוא שיבוש שמו המקורי של המקום "תמנת חרס". לדעת חוקרי המקרא, השיבוש נבע בעיקרו מכוונת הגנאי של סופר המקרא, מפני שהשם המקורי נשמר ככל הנראה מהיישוב הכנעני שקדם לתקופתו של יהושע ורמז על פולחן השמש ("חרס" היא שמש) במקום, טרם התנחלות השבטים. על פי מדרש בראשית רבתי (כה, יא) ופירוש רש"י ליהושע, על קברו של יהושע הועמדה תמונת שמש. במסכת בבא בתרא "אמר ר' אלעזר: בתחלה פירותיה כחרס, ולבסוף פירותיה מסריחין". סרח שהפירות שמנים ועולים על גדותיהם כמו סרח העודף. קבר יהושע בן נון קבר כלב בן יפונה איתן אבניאון, המילון האנציקלופדי של המקרא, איתאב - בית הוצאה לאור, 2003. דביר רביב, מקום קבורתו של יהושע בן נון שפי גבאי, תמנת חרס אשר בהר אפרים, דבר, 19 בספטמבר 1967 ספר יהושע, פרק י"ט, פסוקים נ'–נ"א. ספר שופטים, פרק ב', פסוקים ח'–ט'. יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, עמ' 61. רש"י על יהושע כד, פסוק ל. יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, עמ' 62. בבא בתרא קכב ע"ב
פעמוניתיים

פעמוניתיים (שם מדעי: Campanulaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים מסדרת האסטראים, המכילה כ-70 סוגים של צמחים, רובם עשבוניים רב-שנתיים. בסוגים אלו נמנים כ-2000 מינים שונים, ההופכים את הפעמוניתיים למשפחה השנייה בגודלה בסדרתה, אחרי המורכבים. לפעמוניתיים מוהל שקוף או שרף חלבי. רוב בני המשפחה עשבוניים, אך ישנם מינים מעטים מעוצים. עליהם כמעט תמיד מסורגים, במקרים נדירים ביותר נגדיים. לפרחים צורה צינורית או פעמונית אופיינית, עם שפה המחולקת לאונות. מאפיין ניכר במשפחה הוא עלי הגביע המחודדים. הפירות הם ענבות, למעט מקרים בודדים של הלקטים יבשים. יוצאי דופן הם בני תת-המשפחה של הלובליה, שהייתה בעבר משפחה בפני עצמה וכעת כונסה עם הפעמוניתיים בעקבות מחקרים גנטיים. הפעמוניתיים צומחים בר בכל היבשות פרט לאנטארקטיקה, מרוכזים בעיקר בחצי כדור הארץ הצפוני, אך גם נפוצים בדרום אפריקה. בארץ ישראל צומחים בר 21 מינים של פעמוניתיים, המחולקים לארבעה סוגים: 15 מיני פעמונית, 4 מיני סגולית, מין אחד של מישויה (מישויה פעמונית) ומין יחיד של פודנתון (פודנתון אזמלני). המין ענבל גדול-פרחים מגודל כצמח נוי בהיקף קטן. מדיה וקבצים בנושא פעמוניתיים בוויקישיתוף פעמוניתיים, באתר ITIS (באנגלית) פעמוניתיים, באתר NCBI (באנגלית) פעמוניתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פעמוניתיים, באתר Tropicos (באנגלית) פעמוניתיים, באתר GBIF (באנגלית) פעמוניתיים, באתר IPNI (באנגלית) פעמוניתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דיאנה (מיתולוגיה)

דיאנה (בלטינית: Diana) הייתה אלת הציד, הירח והטבע בדת הרומית. היא המקבילה במיתולוגיה הרומית של האלה היוונית ארטמיס. דיאנה היא בתם של יופיטר ולטו, ואחותו התאומה של אפולו. דיאנה הייתה אחת משלוש האלות הבתולות, יחד עם מינרווה ועם וסטה, ומופת לצניעות, לכוח ולחן אתלטי. דיאנה הייתה קשורה לחיות בר וליערות, וחורשות אלונים היו מקודשות לה. מקדשה הרומי המרכזי של דיאנה היה בגבעת האוונטין ברומא, ועיקר הסוגדים לה נמנו עם בני דלת העם. היא הייתה פטרונית העבדים, ואלה הורשו למצוא מקלט במקדשה זה (בדומה למנהג במקדש ארטמיס באפסוס). חגה נחוג ב-13 באוגוסט. לדיאנה היה מקדש גדול בשטח של כ-45,000 מטרים מרובעים גם ביער על גדת אגם נמי, המרוחק כשלושים קילומטר מרומא בכיוון דרום, באזור הנקרא בעידן המודרני "קסטלי רומני". במקדש התקיימו פולחנים לאלה, שניתן להגדירם "פראיים". באמנות הרומית, בפיסול ובציור, עוצבה האלה דיאנה כציידת, לבושה טוניקה קצרה, נושאת קשת ואשפת חצים ומלווה בכלבי ציד או בצבי (המסמל את המעשה באקטיון). האטריבוט המזהה שלה הוא הסהר. ההערצה לאלה דיאנה לא עברה מן העולם. בימינו סוגדות לה נשים המאמינות בדת המכונה "ויקה דיאנית". דיאנה הוא שמהּ של וונדר וומן, גיבורת-על של DC קומיקס. האסטרואיד 78 Diana (אנ') שהתגלה ב-1863 על ידי רוברט לות'ר נקרא על שמה. אל ירח ארטמיס יאנוס מדיה וקבצים בנושא דיאנה בוויקישיתוף מבחר יצירות אמנות המציגות את האלה דיאנה (באתר פינטרסט) רחל ספיר, דימויי האלה דיאנה במנזר סן פאולו בפארמה דיאנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Sacred Grove: The Sanctuary of Diana Nemorensis, My Castelli Romani, ‏2020-10-07 (באנגלית) (78) Diana In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_79. ISBN 978-3-540-29925-7. ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אטיקה

אָטִיקָה (ביוונית: Αττική, ביוונית מודרנית נהגה "אטיקי", Attikí) הוא חבל ארץ עתיק ביוון, וכיום גם שמו של אחד מ-13 המחוזות של יוון שבתחומו נמצאת בירת יוון, אתונה. המחוז ממוקם בדרום־מזרח יוון היבשתית, ממש בקצה של חצי אי הנושא גם הוא את השם אטיקה. מלבד השטח שבקצה חצי האי, נכלל בתחומו של המחוז גם החלק המזרחי של מצר קורינתוס, האיים בתוך המפרץ הסרוני, אזור טריבזון שבפלופונסוס והאיים קיתירה ואנטיקיתרה שממוקמים מדרום לפלופונסוס. גבולותיו המנהלתיים של המחוז הם: מחוז מרכז יוון בצפון וצפון מערב, מחוז דרום הים האגאי במזרח ובדרום מזרח, ומחוז הפלופונסוס במערב. המחוז מתחלק לשמונה יחידות מנהלתיות: מרכז אתונה (אנ'), צפון אתונה (אנ'), מערב אתונה (אנ'), דרום אתונה (אנ'), פיראוס (אנ'), מזרח אטיקה (אנ'), מערב אטיקה (אנ') ומחוז משנה האיים (אנ'). שטח אטיקה מגיע ל-3,808 קמ"ר, וגודל אוכלוסייתו ל-3,828,434 נפש (נכון ל-2011), מה שהופך אותו למחוז המאוכלס ביותר ביוון. 95% מהאוכלוסייה גרה באזור המטרופולין של אתונה. לוח השנה האטי אתר האינטרנט הרשמי של אטיקה עירית רוזנבלום, ‏באטיקה עוד מאמינים ברומנטיקה, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2016 אטיקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ארדנים

הארדנים (בצרפתית: L'Ardenne) הוא אזור עטור גבעות ויערות שנמצא בעיקר בבלגיה ולוקסמבורג, אך שלוחותיו קיימות גם בצרפת, וכן גרמניה (שם הוא מוכר בשם "הרי אייפל", אך יש הטוענים כי אלו אזורים שונים). זהו אזור חשוב לתיירות בבלגיה. האזור קיבל את שמו מארדואנה - אלת הציד הגאלית. היער מוזכר במחזה של ויליאם שייקספיר, "כטוב בעיניכם" כיער בו מתרחש המחזה. מספר פעמים שימש היער שדה קרב, בהן: קרב הארדנים במלחמת העולם הראשונה, הקרב על צרפת ו"הקרב על הבליטה" במלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא ארדנים בוויקישיתוף ארדנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מניפסט ברצלונה

מניפסט ברצלונה הוא מנשר שהוציא מיגל פרימו דה ריברה ב-23 בספטמבר 1923 בו הכריז על נטילת השלטון בספרד לידי הצבא שבראשותו, הסביר את הסיבות לכך ודרש מהאזרחים ציות. במניפסט ברצלונה טען דה ריברה שהוא נאלץ ליטול את השלטון בידיו, למרות שאין לו שאיפות, בגלל שחיתות הפוליטיקאים, אנדרלמוסיה שמתבטאת ברציחות ומעשי שוד שכיחים, תעמולה ללא הפרעה של גורמים קומוניסטים ומהפכניים אחרים וקריאות של גורמים מתבדלים להתנתק מספרד. ריברה מציין מעשה חיובי אחד של הפוליטיקאים, מאבק בהימורים, אך מציין שהפעילות בתחום זה אינה מספיקה. במניפסט מכריז ריברה שבכל אזור במדינה יתפוס את השלטון המושל הצבאי של האזור והוא יתפוס שליטה בנקודות מרכזיות ובמרכזים של מהפכנים קומוניסטים ואחרים. המניפסט מציין שלא יינתן שימוש בטלפון ובאמצעי תקשורת אחרים לפקידים אשר לא ישרתו את השלטון החדש. רבירה קורא להימנע משפיכות דמים ומדגיש שלא יהסס לנקוט אמצעים כלפי מי שיפעל נגד שלטונו. פתיחת המנשר וסיומו מדגישים את הלאומיות הספרדית בהתאם לסיסמה: "תחי ספרד, יחי המלך". ריברה מדגיש שהוא זוכה לתמיכה רחבה בעם, שמכל המעמדות בעם וכל דרגי הצבא תמכו בו גם אם לא דיברו איתם לפני כן. המניפסט מסתיים באמירה שאת המהלך שעשה ישפטו העם וההיסטוריה. Modern Spain: A Documentary History Jon Cowans, pages 126-128
האיים היוניים

האיים היוֹנִיִים או האיים האיוניים (ביוונית: Ιόνια Νήσια; באיטלקית Isole Ionie) הם קבוצה של כ-40 איים יווניים הנמצאים ממערב ליוון בים היוני. האיים (למעט קיתירה, השייכת למחוז אטיקה) מהווים אזור מנהלתי אחד – מחוז האיים היוניים המהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון. שבעת האיים הגדולים והחשובים הם, מצפון לדרום: קורפו פאקסי לפקדה איתקה קפלוניה זקינתוס קיתירה במהלך המאה ה-4 לפני הספירה האיים שולבו ממוקדון ולאחר התפרקותה סופחו על ידי הרפובליקה הרומית בשנת 146 לפני הספירה. בהמשך הם הועברו לשליטה של האימפריה הביזנטית. לאחר שאימפריה זו נחלשה, האיים עברו לשליטה של הרפובליקה של ונציה בשנת 1204. הם היו השטח היחיד בו אוכלוסייה יוונית לא הייתה בשליטת האימפריה העות'מאנית. בתקופה זו חלק משמעותי של אוכלסייה עבר לקתוליות. בסיום מלחמות נפולאון האיים הועברו לשליטה של בריטניה. בשנת 1862 הם שולבו ביוון והבריטים עזבו את המקום. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוון, השליטה באיים עברה לאיטליה. בשנת 1943 הנאצים גרשו את האיטלקים. במהלך זה יחידה גרמנית בפיקוד של אלפרד סטארק ביצע טבח ב - 117 חיילים איטלקים. ביוני 1944 כ-2000 יהודים באי קורפו גורשו ורק בודדים הצליחו לשרוד. העיר לאקה באי פאקסוס אנדרטה בעיר קורפו לאיחוד האיים היוניים עם יוון חוף באנטיפאקסוס קפלוניה העיר קורפו חוף בקפלוניה אנטיקיתרה אתר האינטרנט הרשמי של האיים היוניים האיים היוניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איים איוניים (יוון), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.