laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כיכר איוואנובסקיה

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה כיכר איוואנובסקיה (ברוסית: Ивановская площадь) היא הגדולה בכיכרות הקרמלין. הכיכר מצויה במרכז הקרמלין, ונקראת על שם מגדל הפעמונים של איוואן הגדול הנמצא במערב הכיכר. במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 היו באתר מבני שלטון רבים, ובהם משרדי הממשלה של רוסיה הצארית. כמו כן היה ממוקם בכיכר המשרד שטיפל במשלוח המכתבים הצארים, ולמעשה הכתובת הייתה כתובת הדואר המרכזית של מוסקבה. בשנים אלה הייתה הכיכר עמוסה - מאחר שכל האזרחים אשר באו בפניות אל הממשלה עברו דרכה. עם העברת הבירה ממוסקבה לסנקט פטרבורג ביוזמת הצאר פיוטר הגדול, הועברו גם מבני השלטון, ופחת השימוש במבנים המקיפים את הכיכר. בשלהי שנות ה-20 ובראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הורחבה הכיכר בעקבות הריסת ארמון ניקולאי הקטן ומנזר העלייה לשמיים, ורוצפה. כיום הכיכר מפרידה בין חלקי הקרמלין הפתוחים לתיירים (במערב הכיכר) לבין מבני השלטון המצויים במזרח הכיכר (ובהם ארמון הסנאט). מידע(הקישור אינו פעיל) ב-Kremlin.ru תיאור הכיכר
מנזר העלייה לשמים

מנזר העלייה לשמיים אשר כונה גם מנזר סטארודביצ'י או מנזר ווז'נסנסקי (ברוסית: Вознесенский монастырь) היה מנזר לנשים הממוקם במרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. המנזר שימש כמקום הקבורה של הצארינות והנסיכות הגדולות של רוסיה, וכן של נשות אצולה רוסיות. המנזר נוסד בשנת 1389 על ידי אאודוקסיה דמיטרייבנה, אלמנתו של דמיטרי דונסקוי. אבן הפינה של הקתדרלה של המנזר הונחה בשנת 1407, זמן קצר לפני פטירתה של דמיטרייבנה. בשנת 1415 נהרסה הקתדרלה בשריפה, ונבנתה מחדש בשנת 1467 על ידי הנסיכה מריה יארוסלאבנה, אשתו של וסילי השני. המנזר נפגע בשריפה נוספת בשנת 1483 ונבנה מחדש בין השנים 1518–1519. הקתדרלה נבנתה מחדש בין השנים 1587–1588. למבנה זה היו חמש כיפות - הד צורני לקתדרלת המלאך מיכאל שניצבה מולה, מעברה השני של כיכר איוואנובסקיה. בקתדרלה של המנזר נקברו סופיה ויטובטובנה, רעייתו של ואסילי הראשון; סופיה פאלאולוגה, רעייתו של איוואן השלישי; כמה מנשותיו של איוואן האיום; הדוכסית הגדולה אאודוקסיה אלכסייבנה (בתו של אלכסי הראשון); והצארינה מריה דולגורוקבה, רעייתו הראשונה של מיכאיל הראשון. על פי המסורות הרוסית, במספר הימים שלפני חתונתו של הצאר נהגה כלתו לעתיד להתגורר במנזר. בשנת 1634, ביוזמת הצאר מיכאיל הראשון נבנתה כנסייה חדשה עבור המנזר. בשלהי המאה ה-17 נבנה בסמוך מגדל פעמונים. בשנת 1721 שופץ המנזר ביוזמת פיוטר הגדול. המנזר ניזוק בשריפה בשנת 1737 ושופץ ביוזמת אנה, קיסרית רוסיה. במהלך כיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812 חפצי הקודש של המנזר, ובהם האיקונין של מרים, אם ישו שצויר בשנת 1482 הועברו לוולוגדה. בשנת 1823 הורחב מבנה המנזר, ובשלהי המאה ה-19 נבנתה כנסיית קתרינה הקדושה, בסגנון נאו-גותי בתכנונו של האדריכל קארלו רוסי. במהלך מהפכת אוקטובר נפגעו מבני המנזר מאש תותחים, ובשנת 1929 נהרס מבנה המנזר ביוזמת הממשלה הסובייטית על מנת לבנות באתר את בית הספר לפיקוד הצבא האדום. האיקונות אשר היו במנזר הועברו לגלריית טרטיאקוב ולנשקיית הקרמלין. האיקונוסטאזיס של קתדרלת העלייה הועבר לכנסיית שנים עשר השליחים הסמוכה, וקברי בני משפחת המלוכה הועברו לאגף של קתדרלת המלאך מיכאל הסמוכה. קתדרלת מנזר העלייה לשמיים. איור מהמאה ה-16 כנסיית קתרינה הקדושה שנבנתה בשלהי המאה ה-19 מדיה וקבצים בנושא מנזר העלייה לשמים בוויקישיתוף
אתנולקט

אתנולקט (Ethnolect; מיוונית "אתנוס" – "עם" ו"לגין" – "לדבר") הוא מונח בלשני המתייחס לווריאציה נבדלת של השפה, שהשימוש בה מעיד על שייכות לקבוצה אתנית או תרבותית, שבמקור דיברה בשפה אחרת או בווריאציה אופיינית אחרת. האתנולקט שונה מניב (דיאלקט) בכך שהוא מיוחד לבני אותה קבוצה, ולא לאזור גאוגרפי גרידא, אם כי המרחב הגאוגרפי עשוי להשפיע על היווצרותו או על תיחומו. אתנולקט מושפע ממגוון נתונים חברתיים, תרבותיים ולשוניים המאפיינים את הקבוצה הדוברת אותו, שבמקרים רבים היא מיעוט בקרב קבוצה אתנית אחרת. לדוגמה, אתנולקט יכול לכלול שרידים והשפעות של שפה אחרת שבני אותו מיעוט דיברו בעבר (וראו לשון תשתית). לעיתים, אתנולקט נוצר כתוצאה ממוסכמות חברתיות חדשות, הנובעות מרצונה של הקבוצה האתנית להיבדל מן החברה הסובבת, ולהזדהות כקבוצה ייחודית בעלת מאפייני תרבות ותקשורת משלה. מבטא זר עשוי להיחשב כסוג של אתנולקט, כי הוא מושפע לעיתים משייכות אתנית. מבטא EStudy האוניברסיטה הפתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלי גרינפלד

אלי גרינפלד (נולד ב-14 באוגוסט 1955) הוא יזם תרבות, מפיק ישראלי ומנהל אמנותי בתחום תרבויות העולם. זוכה פרס דיאלוג בין התרבויות באיטליה לשנת 2009. בצעירותו רכש ניסיון מקצועי בעבודה לצידו של יעקב אגמון בתיאטרון בית ליסין. בתחילת דרכו עבד עם אמנים ישראלים ובהם קורין אלאל סוזן ופראן תימנה בראואר וניהל אמנותית פסטיבלים כמו לילות יפו, פסטיבל היין של ראשון לציון. בהמשך עבר ליצוג אמנים בינלאומיים בישראל ובין היתר עם ז'ורז' מוסטאקי, יסמין לוי, סאפו, שנקר, מדרדאוס בשנת 2001 יזם את פסטיבל העוד של ירושלים והקים בשנת 2003 את פסטיבל העוד של תל אביב. יזם בשנת 2003 את פסטיבל תרבות של שלום בתל אביב. הפקות שלו שולבו בפסטיבל ישראל פסטיבל האביב של ראשון לציון פסטיבל מחול כרמיאל ובמסגרת בימות פיס של מפעל הפיס יזם ומנהל אמנותי של פרויקטים בהם דיאלוג בין התרבויות ובין היתר עובד בתחום זה עם תזמורת נצרת למוזיקה ערבית, גלית גיאת, לובנה סלאמה ואמנים בינלאומיים ששיתפו פעולה עם תזמורת נצרת כמו תום יורק מרדיוהד הזמרת המרוקאית הולנדית הינד סאפו ועוד הפיק בשיתוף ליבל מגדה דיסקים של תזמורת נצרת כולל מחווה לאום כולתום. חג המוזיקה הישראלית- עם התזמורת הפילהרמונית ומקהלות פסטיבל העוד - יזם ירושלים ומפיק תל אביב. פסטיבל יפו – ניהול אמנותי פסטיבל אישה חולון (2000) פסטיבל השירה הישראלית - מטולה (1998, 1997) פסטיבל השירה הבינלאומי - ירושלים (1994, 1996) פסטיבל הסרטים הבינלאומי - חיפה (1993, 1994) שרים לאה גולדברג - בריכת השולטאן, פסטיבל ישראל בשיתוף ניצן זעירא חבייתק וקפה קהיר - פסטיבל ישראל קולות מן השמיים – פסטיבל משגב וים המלח, חג היין ראשון לציון. אום כולתום חוזרת - זהבה בן, סאפו ולובנה סלאמה בפסטיבל ישראל. עומר פארוק טקבילק - סיור מתוכנן לאוקטובר 2003 מדרדאוס (פורטוגל) - 2 סיורים כולל בהיכל התרבות, בניני האומה (פסטיבל ישראל) שנקר (הודו/ארצות הברית) - הופעה עם אמנים ישראליים במשכן לאומנויות הבמה. ג'ורג' מוסטאקי (צרפת) - בהיכל התרבות ראשון לציון עם התזמורת הסימפונית ראשון לציון. להקת "סרבנד" (בולגריה) - ליתורגיקה - ירושלים סאפו (צרפת) - הופעות בהיכל התרבות, בנייני האומה, פסטיבל ישראל ובריזה. פסטיבל מנגנים עולם - היכל האמנויות החדש, הרצליה (אוקטובר 2003) תרבות של שלום - צוותא תל אביב (יוני 2003, יוני 2004) חג היין ראשון לציון - (2002, 2001, 1999) שיר לשלום – יפו (עירית ת"א והאיחוד האירופאי) (2014, 2000-2001) גני סיפור – עיריית חולון 75 ליצחק נבון - חג היין ראשון לציון והטלוויזיה הישראלית צ'יהולי/ מוזיאון מגדל דוד – ייעוץ ביחסי ציבור, תדמית ושיווק בית הקונפדרציה – הקמה וייעוץ בבניית תוכניות, פרסום ושיווק פסטיבל ישראל - יחסי ציבור (2000) סקייט ישראל - התחרות הבינלאומית להחלקה על הקרח – מטולה. תזמורת נצרת וזמריה באיטליה, הולנד, צרפת, ספרד וארצות הברית. תזמורת נצרת ואמנים אורחים: סאפו (מרוקו/צרפת), להקת רדיו דרוויש (איטליה). תיאטר דה לה ויל, פריז – סאפו שרה אום כולתום מרוקו - הופעות והקלטות של סאפו עם תזמורת הרדיו של רבאט. איטליה – הופעות של אמל מורקוס ונגניה. מדיה וקבצים בנושא אלי גרינפלד בוויקישיתוף אלי גרינפלד, ברשת החברתית פייסבוק אלי גרינפלד, ברשת החברתית LinkedIn איה חיות, "נדרתי נדר שאם אצא בחיים מלבנון אפעל להאנשת האויב", באתר הארץ, 1 ביוני 2020
קרל מיינהוף

קרל פרידריך מיכאל מַיינהוף (גרמנית: Carl Friedrich Michael Meinhof;‏ 23 ביולי 1857 - 11 בפברואר 1944) היה כומר ובלשן גרמני, ומחלוצי המחקר של שפות אפריקה. מיינהוף נולד בפומרניה שבצפון גרמניה. הוא שימש ככומר ובזמנו הפנוי עסק בפילולוגיה. הוא למד באוניברסיטאות טיבינגן וגרייפסוולד, והחל ב-1905 היה פרופסור בבית הספר לשפות מזרחיות (Seminar für Orientalische Sprachen in Berlin) שבאוניברסיטת הומבולדט בברלין. ב-1909 היה לראש הסמינר לשפות מזרחיות בהמבורג ושימש כפרופסור במכון הקולוניאלי (Kolonialinstitut). מיינהוף נישא פעמיים, ומשתי נשותיו נולדו לו 12 ילדים, ששבעה מהם הגיעו לבגרות. עבודתו הידועה ביותר של מיינהוף התמקדה בחקר שפות הבנטו, ניסוח העקרונות הדקדוקיים של שפות אלה, ומחקר השוואתי חלוצי של מערכת קבוצות השם המורכבת המאפיינת את שפות משפחת השפות. בנוסף חקר מיינהוף שפות שפות ניז'ר-קונגו אחרות, שפות חוי-סאן ושפות חמיות (כיום נכללות בשפות אפרו-אסיאתיות), וניסח שיטת מיון וחלוקה שהייתה מקובלת עד שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20. מיינהוף היה בין הראשונים שהקליטו מוזיקה אפריקאית מסורתית ב-1902, וב-1917 הוא פרסם קובץ של סיפורי עם אפריקאים. מדיה וקבצים בנושא קרל מיינהוף בוויקישיתוף ביוגרפיה של קרל מיינהוף (גרמנית) רשימת פרסומים של קרל מיינהוף ואודותיו באתר הספרייה הגרמנית הלאומית קרל מיינהוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לשון מדבק

לשון מִדְבָּק (באנגלית Agglutinative language) או שפה צירופית, היא שפה אשר רוב המילים בה מורכבות מהדבקה של מורפמות זו לזו. זאת בניגוד ל"שפות אנליטיות", בהן המורפמות לא משנות אלו את אלו כלל ובניגוד ל"שפות נטייתיות" בהן המורפמות גורמות לשינוי צלילי ולשינוי באיות של המורפמות הסמוכות להן. את המושגים האלו טבע וילהלם פון הומבולדט (Wilhelm von Humboldt) ב-1836, כדי לתאר שפות מנקודת מבט מורפולוגית – מהמילה הלטינית "agglutinare" (להדביק). לשון מדבק היא סוג של שפה סינתטית (שפה שבה קיים שימוש רב יחסית במורפמות), אשר בה כל מורפמה מביעה רעיון בודד מוגדר (זמן, ריבוי, מודוס, אספקט, שייכות וכו'). המורפמות מתחברות זו לזו בצורת מוספיות, ולא בדרך של שינויים בשורש המילה, או שינויים בהטעמה או בטונאליות. המוספיות שומרות על צורה קבועה, ובדרך כלל אינן מושפעות ממיקומן במילה או מצמידותן למוספיות אחרות. בהשוואה ללשונות מדבק, שפות סינתטיות שאינן מִדְבָּק, מצרפות מוספיות יחדיו, אגב שינויים שונים, ומעניקות למוספית בודדת מספר משמעויות (לדוגמה, במילה "אכלתי" בעברית, המוספית "תי" מביעה גם את רעיון הגוף, גוף ראשון "אני", וגם את זמן העבר). בלשונות מדבק קיימת נטייה למספר גדול של מוספיות או מורפמות בכל מילה, ומכיוון שהמוספיות שומרות על צורה קבועה, הן נוטות להימנע מיוצאי דופן. דוגמאות מלשונות מדבק: טורקית - Avrupa-lı-laş-tır-ama-dık-lar-ımız-dan mı-sınız (האם אתם מאלה שלא יכולנו להופכם לאירופאים?) סוואהילי - Ni-ta-ku-andik-ia barua (אכתוב לך מכתב) גאורגית - a-g-e-shen-eb-in-a-t ("הייתם בונים!", נאמר כתוכחה כלפי מי שלא בנו) טלוגו - నన్ను మాట్లాడమననిస్తున్నట్లున్నాడండీ (בתעתיק IAST: ‏ nannu māṭlāḍamananistunnaṭlunnāḍaṇḍī - נראה, אדוני, שהוא מרשה לי לבקש לדבר) מִדְבָּק הוא מונח טיפולוגי, שאינו מראה בהכרח על קרבה בלשנית בין שפות. לכן לשונות מדבק עשויות להיווצר משפה-אם מדבקית או לא מדבקית, וכך הדבר גם לגבי לשון לא מדבקית. עם זאת קיימות משפחות שפות המתאפיינות בצירופיות ובהן שפות טורקיות, שפות אוראליות (לדוגמה פינית, אסטונית והונגרית), שפות דראווידיות, שפות בנטו ועוד. לשונות מדבק אחרות הן אדיגית, בסקית, גאורגית, יפנית, קוריאנית, שפות אוסטרונזיות כמו מלאית ואינדונזית, גרינלנדית ועוד. במשפחת השפות ההודו-אירופיות נחשבת פרסית ללשון מדבק, ושפות רבות שדוברו בעת העתיקה במזרח הקרוב היו מדבקיות. ספק אם קיימת לשון מדבק לחלוטין, אנליטית לחלוטין או נטייתית לחלוטין. אם כי, יש שפות שהן מאוד מדבקיות, מאוד נטייתיות או מאוד אנליטיות. כמו כן, ישנן שפות שבהן יש גם תכונות של הדבק פונמות וגם נטיות בו זמנית. ביחס למנדרין, לדוגמה, האנגלית היא יותר מדבקית ויותר נטייתית גם יחד, וביחס לאנגלית, העברית היא יותר מדבקית ויותר נטייתית גם יחד. מדיה וקבצים בנושא לשון מדבק בוויקישיתוף
גאורגי סבירידוב

גאורגי סבירידוב (16 בדצמבר 1915 – 5 בינואר[דרושה הבהרה] 1998) היה מלחין נאו-רומנטי מהתקופה הסובייטית. סבירידוב נולד באימפריה הרוסית ב-1915. אביו, ואסילי סבירידוב שהיה עובד דואר נהרג במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה כאשר בנו היה בן 4. הוא למד לנגן משמיעה על בללייקה והראה כישרון כה גדול שהתקבל מיד לתזמורת המקומית של כלי נגינה עממיים. בשנת 1929 החל ללמוד בבית ספר למוזיקה, לאחר 1932 הוא למד לנגן בפסנתר בעיר סנקט פטרבורג. לאחר סיום לימודיו בקונסרבטויון של לנינגרד אצל דמיטרי שוסטקוביץ', בשנת 1941 הוא גויס לצבא האדום אך שוחרר עקב בריאותו הרופפת. אחת היצירות המפורסמות שלו- רומן וואלס לתזמורת, נקראת "סופת שלג" (“The Blizzard”), היצירה מבוססת על סיפורו של הסופר והמשורר הרוסי אלכסנדר סרגייביץ' פושקין ("The Tales of the Late Ivan Petrovich Belkin"). בשנת 1946 זכה בפרס סטלין (שלימים נקרא פרס ברית המועצות) על טריו לפסנתר. בשנת 1960 קיבל את פרס לנין ובשנת 1968 את פרס ברית המועצות. פעם נוספת זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1980. כמו כן עוטר בתואר אמן העם של ברית המועצות, גיבור העמל הסוציאליסטי ו-4 פעמים קיבל את עיטור לנין. מדיה וקבצים בנושא גאורגי סבירידוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גאורגי סבירידוב גאורגי סבירידוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גאורגי סבירידוב, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) גאורגי סבירידוב, באתר ספוטיפיי גאורגי סבירידוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) גאורגי סבירידוב, באתר Discogs (באנגלית) גיאורגי סבירידוב - "רומנטיקה", סרטון באתר יוטיוב גאורגי סבירידוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סופת שלג-סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרקורליה

מרקורליה (בלטינית: Mercuralia) הוא חג רומי, והפסטיבל החשוב ביותר לכבודו של מרקוריוס, אל הסוחרים, המסחר והרווח. בחג זה, שנחוג ב-15 במאי, נהגו הסוחרים להתיז מים על ראשיהם, ספינותיהם, סחורותיהם ועסקיהם. המים נלקחו מבאר בפורטה קאפנה. Roman holidays, penelope.uchicago.edu ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספיריטואליזם

רוחניות או ספיריטואליזם (מהמילה ספיריט - "spirit" (רוח באנגלית)) היא האמונה כי נשמת בני אדם ממשיכה לחיות לאחר המוות ואף עשויה להתגלות ולבוא במגע עם אנשים חיים. האמונה החלה להתפתח בקרב בני המעמדות הבינוני והגבוה בארצות הברית ובבריטניה לקראת אמצע המאה ה-19, ופותחו בה מגוון מסורות עם עקרונות משלהן, על בסיס הרעיונות והעקרונות הכלליים. הנשמה ממשיכה להתקיים לאחר המוות הגופני. יכולת לתקשר בעולם "הזה" עם רוחות העולם "האחר". אחריות אישית של האדם למקרים ולנסיבות שבחייו. הנשמה יכולה להמשיך ללמוד ולהשתפר לאחר המוות הגופני. אמונה באל, בכוח עליון, שלרוב מיוחסת כ-"תבונה אינסופית". העולם הזה, כפי שהוא קיים על טבעו, נחשב כביטוי של אמירה תבונית. קיימות תופעות גלגול הנשמות והדיבוק אפופות הסוד והקבלה, אך מאמינים כי רק יחידי סגולה מסוגלים לרדת לעומקן, ולכן הדיבור עליהן לא מצוי בקרב כלל הציבור הדתי. יש איסורים בתורה לפנות אל האוב ואל הידעוני, סוגים שונים של פניה אל המתים. ספיריטיזם רוח רפאים סיאנס ספיריטואליזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ספיריטואליזם, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאווה ודעה קדומה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גאווה ודעה קדומה – רומן מאת הסופרת הבריטית ג'יין אוסטן גאווה ודעה קדומה (סרט, 1940) – סרט קולנוע אמריקאי משנת 1940 המבוסס על הספר גאווה ודעה קדומה (סדרה, 1958) – סדרת טלוויזיה של ה-BBC המבוססת על הספר גאווה ודעה קדומה (סדרה, 1967) – סדרת טלוויזיה של ה-BBC המבוססת על הספר גאווה ודעה קדומה (סדרה, 1980) – סדרת טלוויזיה משנת 1980 המבוססת על הספר גאווה ודעה קדומה (סדרה, 1995) – סדרת טלוויזיה משנת 1995 בת שישה פרקים המבוססת על הספר גאווה ודעה קדומה (סרט, 2005) – סרט קולנוע בריטי משנת 2005 המבוסס על הספר גאווה ודעה קדומה וזומבים (סרט) – סרט אימה בריטי אמריקאי משנת 2016
חמסה

חמסה (מערבית: خمسة - חמישה) הוא סמל בצורת כף יד בעלת חמש אצבעות פרושות שישמש כהגנה מאגית בעיקר מפני עין הרע. החמסה נפוצה בעיקר בארצות ערב במזרח התיכון ובצפון אפריקה, ונהוג לתלותה בעיקר בפתחי הבתים, על הצוואר, במכונית, בארנק, או במחזיק המפתחות. החמסה מופיעה לרוב במבנה סימטרי, בו האגודל והזרת זהות ומקבילות זו לזו, אם כי קיימות גם חמסות המעוצבות בצורות מדויקות יותר מבחינה אנטומית. בחמסה משולבים לעיתים קרובות סמלים נוספים כנגד עין הרע, כגון עיניים, דגים, מגני דוד, ושמו של אללה (الله). הצבע תכלת, הנחשב גם הוא כמגן מפני עין הרע, הוא צבע מקובל לחמסה. בשנים האחרונות נוצרו חמסות עם דמויות של קדושים נוצריים כגון: המשפחה הקדושה. ערך מורחב – עין הרע החשש מפני נזקיה של העין (עין הרע) הוא קדום, ויש לו ביטויים גם בחז"ל, במהלך הדורות התפתחו שלל פרקטיקות מאגיות כמו כריכת חוט אדום על היד, תליית דגים, נקישות על השולחן ועוד, האמורות להגן מפני עין הרע. בארצות ערב בעיקר בצפון אפריקה, המספר חמש נתפס כמועיל גם הוא נגד עין הרע, או בפי העם "חמסה" לדוגמה כאשר הועלה חשש לעין הרע התגובה המידית הייתה "חמסה עליק" עד כדי שבשיחת חולין רגילה נמנעו לומר בפירוש את המספר 5 (חמסה) כדי שהשומע לא יחשוב שחושדים בו כי הטיל עין הרע, ולכן השתמשו בכינוי "אידק" (=כמספר האצבעות שבידך). אדם שנחשד כמטיל עין הרע קולל בתגובה "חמסה פי עינק" (=חמישה בעיניך), בתוניס צבא השחרור מהנאצים נקרא "כמוס" שלא תשלוט עליהם עין רעה. על-פי המסורת המוסלמית, היד מייצגת את ידה של פאטמה, בתו של מוחמד נביא האסלאם, על פי אגדה עממית פאטמה הכניסה את ידה לתוך תבשיל רותח כאשר ראתה את בעלה עלי מביא אישה חדשה לבית, החמסה מסמלת את האיפוק של פטמה, צורת העין שבחמסה מסמלת את דמעתה וחמש האצבעות בה מסמלות את חמשת עמודי האסלאם ביהדות, קמעות ה'חמסה' מופיעות לאחר תפוצתם בעולם המוסלמי. הסגולה מופיעה לראשונה במאה ה-17 בספרו של הרב יצחק עונקיניירה "איומה כנדגלות" כחלק מסגולות המאגיות של האות ה, כך כתב:”שיש ב-הא סגולה גדולה. שבכל מקום שתמצא: או בפועל - בכתב, או בכח - בציור או באמירה, או - בציור כף אחת בחמש אצבעות מאיזה מתכת שתהיה, ויתלו על הנער, או על איזה דבר שבעולם, לא ישלטו המקרים עליו. ובפרט להסיר שרירות לב ועין הרע” את דבריו העתיקו הרב אברהם ראובן הכהן סופר בספרו ילקוט הראובני והחיד"א. הבן איש חי הביא את דברי החיד"א. ב- 25 ביולי 2006, הנפיק דאר ישראל סדרה של 3 בולי דאר שהוקדשו לחמסה. הסדרה עוצבה על ידי מאיר אשל ומופיעים בה ציורים של חמסות עשויות כסף ממרוקו (1920), מתוניסיה (1930), ומאירן (1923). שלום צבר, "ייהוד הח’מסה: מוטיב היד המאגית בהגות ובפולקלור של היהודים בארצות האסלאם", מחניים, חוב’ 14 (תשס"ג), ע’ 193-203 יד של פטימה (קמע), דף שער בספרייה הלאומית סיגל נמיר, הסמל המפורסם ב-555 וריאציות, באתר Xnet‏, 27 במאי 2018 דעתו של רב בתלמוד בבלי כי רוב מוחלט של מקרי המוות מקורם בעין הרע תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"ז, עמוד ב' הכרזת האמונה, התפילה, הצדקה, הצום והעלייה לרגל. הרב שלמה אבינר, נר באישון לילה, אמונות טפילות לאור התורה והמדע, עמוד 148 פתח עיניים ברכות כ,א. בן איש חי שנה שנייה פרשת פנחס סעיף יג יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח - תשס"ב, קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 533
The Night Before

The Night Before (בעברית: אמש) הוא שיר של להקת הביטלס מהאלבום Help!‎. השיר נכתב על ידי פול מקרטני, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני. השיר הופיע בסרטה השני של הלהקה, Help!‎. ג'ון לנון ניגן בפסנתר חשמלי של Hohner Pianet לאורך השיר. לבתים יש מבנה קריאה ותשובה. השירה הראשית של מקרטני מתחלפת בהרמוניה של לנון וג'ורג' האריסון שרים את הפזמון. כל ההוויה מתחלפת בלחן שני. לדעתו של המוזיקולוג וולטר אוורט, אילו הביטלס היו מקליטים את השיר בקצב איטי יותר, "זה היה יכול להיות שיר של הקינקס או האנימלס". הביטלס הקליטו את השיר באולפני EMI (כיום אולפני אבי רוד) בלונדון ב-17 בפברואר 1965. הלהקה השיגה רצועת קצב משביעת רצון לאחר שני טייקים, ולאחר מכן ביצעה אובר-דאבינג לשירה, חלקי הגיטרה המובילים והמאראקס. סולו הגיטרה בבית השלישי חוזר בחלקו על הקודה. בסרט Help!‎, הביטלס ביצעו את השיר במקום במישור סולסברי. בדיוק כשהשיר מסתיים, פצצה מתפוצצת. הסצנה צולמה ליד סטונהנג'. הביטלס ביצעו את השיר במהלך סשן הרדיו האחרון שלהם ב-BBC, ב-26 במאי 1965. הופעה זו, שנקראתה The Beatles Invite You to Take a Ticket to Ride, שודרה ב-BBC Light Program ב-7 ביוני אותה השנה. מקרטני השמיע את השיר ב-15 ביולי 2011 ביאנקי סטדיום, והצהיר על הבמה שזו הפעם הראשונה שביצע את השיר בהופעה. להקת Restless Heart ביצעו גרסת כיסוי לשיר בשנת 2004. פול מקרטני - שירה, גיטרת בס וגיטרה מובילה. ג'ון לנון - קולות רקע ופסנתר אלקטרוני. ג'ורג' האריסון - קולות רקע וגיטרה. רינגו סטאר - תופים ותוף מרים. מידע על היצירה "The Night Before" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"The Night Before" באתר SecondHandSongs Everett 2001, p. 286. Womack 2014, p. 665. Everett 2001, pp. 286–87. Lewisohn 2005, p. 54. Winn 2008, p. 298. Womack 2014, p. 666. Winn 2008, p. 321.
יאנקי דודל

יאנקי דודל (מאנגלית: Yankee Doodle) הוא שיר עם בריטי/אמריקני שמקורו בתקופת מלחמת שבע השנים (1756–1763). בעת המודרנית הפך השיר להמנון פטריוטי אמריקני. הוא משמש כהמנון מדינת קונטיקט וכאות תחנות השידור של רשת השידור הממשלתית, קול אמריקה. להלן הבית הראשון והפזמון, המוכרים והמושרים של השיר. קיימים עוד בתי-שיר רבים, בגרסאות שונות. מקורו של השיר לא ברור. לפי המסורת השיר הושר בפי החיילים הבריטיים שנלחמו במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, המקבילה למלחמת שבע השנים על אדמת אמריקה, כשיר גנאי למתיישבים האמריקאים שכונו "יאנקים". הלחן הוא ככל הנראה עממי ומבוסס על שיר ילדים. מילות השיר מיוחסות לרופא צבאי בריטי בשם ריצ'רד שקבורג (Richard Shuckburgh), שכתב אותו כדי לשעשע לוחמים אמריקאים שלחמו לצידו. מקור המילה דודל בסקסונית תחתית (dödel), ומובנה "טיפש", "שוטה". "מקרוני" הוא סלנג ל"גנדרן", כך גם המילה דאנדי. ככל הנראה הרמז הוא שהיאנקים (המתיישבים האמריקאים) היו כל-כך פשוטים ולא מתוחכמים עד שסברו כביכול שעצם נעיצת הנוצה בכובע הופכת אותם לאופנתיים. השיר הושמע באופרטה האמריקאית הראשונה "The Disappointment", שהועלתה ב-1767. ב-1904 עיבד שחקן הוודוויל ג'ורג' מ. קוהאן על פי שיר זה את השיר הפטריוטי "Yankee Doodle Boy" (או "Yankee Doodle Dandy") הכולל הצהרה בדבר האושר שבהיות אמריקאי ש"נולד בארבעה ביולי", שורה שנתנה את השראתה לסרט הביקורתי בשם זה, שהפך את המשמעות הפטריוטית המקורית של השיר. בשנת 1942 הופיע הסרט "Yankee Doodle Dandy", המספר את סיפורו של ג'ורג' מ. קוהאן בבימויו של מייקל קורטיז ובכיכובו של ג'יימס קאגני (שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט). מלחין המארשים ג'ון פיליפ סוזה כתב לפי לחנו של יאנקי דודל את המארש "America First". שיר הפתיחה של התוכנית החברים של ברני מבוססת על הלחן של השיר. בדצמבר 1975 נעשה שימוש בשיר בתוכנית הטלוויזיה ניקוי ראש. המילים העבריות עסקו בניסיון ההתנחלות בסבסטיה. Fedor, Ferenz. The birth of the Yankee Doodle. New York: Vantage Press, 1976. Call number: ML3561 .Y2 F4. Murray, Stuart. America's song: the story of "Yankee Doodle." Bennington, Vermont: Images from the Past, 1999. Call number: ML3561 .Y2 M87 1999. Saffell, William Thomas Roberts. Hail Columbia, the flag, and Yankee Doodle dandy. Baltimore, Maryland: T. N. Kurtz, 1864. Call number: E312.5 .S13. Sonneck, Oscar George Theodore. Report on "The Star-Spangled Banner," "Hail Columbia," "America," and "Yankee Doodle." Washington, D.C.: Government Printing Office, 1909. Reprint, New York: Dover Publications, 1972. Call number: ML3551 .S6. "Yankee Doodle." Sing out! The folk song magazine 46, no. 3 (Fall 2002): 74-75. Call number: ML1 .S588, ISSN 0037-5624. מדיה וקבצים בנושא יאנקי דודל בוויקישיתוף מידע על היצירה "יאנקי דודל" באתר מיוזיק בריינז דף השיר בספריית הקונגרס (באנגלית) נעימת השיר Gen. George P. Morris - "Original Yankee Words", The Patriotic Anthology, Doubleday, Doran & Company, Inc. publishers, 1941. Introduction by Carl Van Doren. Literary Guild of America, Inc., New York N.Y
ריאליזם

האם התכוונתם ל... מדע ריאליזם (מדע) – תפיסה כי לכל גודל בטבע יש ערך אחד ויחיד (תפיסה שנשללה על ידי מכניקת הקוונטים, ראו עקרון האי-ודאות של הייזנברג). ריאליזם מקומי (עקרון המקומיות) – עקרון פיזיקלי, בפרט במכניקת הקוונטים. פילוסופיה ריאליזם פילוסופי – זרם בפילוסופיה שלפיו מאמינים כי המציאות עצמאית מבחינה אונתולוגית מהתפישה האנושית, הרגלים לשוניים, אמונות וכדומה. ריאליזם טרנסצנדנטלי (אנ') – הטבע קיים ללא תלות בהכרה (ראו נטורפילוסופיה). ריאליזם מדעי – זרם בפילוסופיה של המדע על פיו תאוריות מדעיות מספקות, לפחות באופן מקורב, את האמת על הטבע. ריאליזם פרספקטיבי – זרם בפילוסופיה המזוהה עם הפילוסוף ריצ'רד ברנסטיין. ריאליזם מוסרי או ריאליזם אתי - ההשקפה המטא-אתית מטאפיזית, כי קיימות במציאות עובדות מוסריות כמושאי הידיעה, אותם מתארים מונחי ומשפטי המוסר. ריאליזם נאיבי – האמונה שהעולם לכשלעצמו הוא פחות או יותר כפי שהוא נתפס בחושינו. אמנות ריאליזם (אמנות) – זרם באמנות, בספרות ובתיאטרון מהמאה ה-19, שניסה לתאר את החיים כפי שהם. ריאליזם סוציאליסטי – סגנון אמנותי שמטרתו לקדם ולהעמיק את הסוציאליזם והקומוניזם ריאליזם פואטי – תנועה אמנותית שהתפתחה בצרפת בשנות ה-30 של המאה ה-20 ספרות ריאליסטית רומן ריאליסטי ריאליזם מאגי – סוגה ספרותית וקולנועית נאו-ריאליזם – סגנון קולנועי שרווח באיטליה אחרי מלחמת העולם השנייה היפר ריאליזם – סגנון ציור שמחקה את הצילום אחר ריאליזם (מדע המדינה) / ריאליזם פוליטי - תאוריה במדע המדינה ובתורת היחסים הבינלאומיים. ריאליזם משפטי – גישה משפטית ביקורתית המושפעת מסוציולוגיה של המשפט. וריזמו (פירושונים)
הקרב על המארן

במלחמת העולם הראשונה התרחשו שני קרבות על נהר מארן. האם התכוונתם ל... הקרב הראשון על המארן – קרב שנערך בספטמבר 1914. הקרב השני על המארן – קרב שנערך ביולי-אוגוסט 1918.
פלמחים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פלמחים – קיבוץ השוכן במישור החוף הדרומי, מדרום לראשון לציון. חוף פלמחים – גן לאומי השוכן ליד קיבוץ פלמחים. מבני קבורה עגולים בפלמחים – בית קברות מהתקופה הכלקוליתית ליד קיבוץ פלמחים בסיס פלמחים – בסיס חיל-האוויר פלמחים - הידוע בשם בח"א 30, השוכן ליד קיבוץ פלמחים פלמ"ח (פירושונים)