ריאגנט בנדיקט

ריאגנט בנדיקט (הנקרא לעיתים קרובות הפתרון האיכותי של בנדיקט או הפתרון של בנדיקט) הוא מגיב כימי הקרוי על שמו של הכימאי האמריקאי סטנלי רוסיטר בנדיקט. זוהי תערובת מורכבת של סודיום קרבונט, נתרן ציטראט, ונחושת די-סולפט. ריאגנט בנדיקט הוא אינדיקטור pH לגילוי פחמימות - חד-סוכר ואת רוב הדו-סוכרים. ניסויים ובדיקות בהם משתמשים בריאגנט זה נקראות בדיקות בנדיקט. הבדיקה חייבת להיעשות ברתיחה. תגובה חיובית של בדיקת בנדיקט מתאפיינת בשינוי הצבע מגוון תכלת לגוון כתמתם. המבחן של בנדיקט מגלה נוכחות של אלדהידים ואלפא הידרוקסוני, גם על ידי המיאצטל, כולל אלה המתרחשים קטוזים מסוימים. עקרון המבחן של בנדיקט הוא שכאשר הסוכרים המצומצמים מחוממים בנוכחות אלקליות, הם מומרים למינים צומחים רבי עוצמה הידועים בשם אנול. אנול מפחיתים את תרכובות הקופריק (+Cu²) הנמצאות ריאגנט בנדיקט לתרכובות גופרית (Cu+) אשר מזרזים כמו תחמוצת נחושת אדומה לא מסיסה (I) תחמוצת (Cu2O). צבע של משקע שהתקבל נותן מושג על כמות של סוכר נוכח הפתרון, ולכן הבדיקה היא כמותית למחצה. משקע ירקרק מציין כ -0.5 גרם ריכוז; צהוב משקע מציין 1 גרם ריכוז; כתום מציין 1.5 גרם ואדום מציין ריכוז של 2% או יותר. כדי לבדוק את נוכחותם של חד סוכרים ולהקטין את כמות דו-הסוכריים במזון, מדגם המזון מתמוסס במים, ומספר קטן של ריאגנט בנדיקט נוסף. במהלך אמבט מים, אשר בדרך כלל 4–10 דקות, הפתרון צריך להתקדם בצבעים של כחול (ללא סוכר הפחתת נוכחים), כתום, צהוב, ירוק, אדום, ולאחר מכן לבנים אדומה משקעים או חום (עם סוכר הפחתת גבוהה מתנה). שינוי צבע יהיה מסמל את הפחתת נוכחותו של סוכר. דו הסוכרים הנפוצים לקטוז ומלטוז מזוהים ישירות על ידי ריאגנט בנדיקט כי הוא מכיל גלוקוז בלי אלדהיד, לאחר חיבור איזומרים. סוכרוז, (סוכר שולחני) מורכב משני סוכרים (גלוקוז ופרוקטוז) המחוברים על ידי הקשר הגליקוזידי שלהם באופן שמונע מהגלוקוז איזומריזציה לאלדהיד, או מהפרוקטוז איזומריזציה לאלפא-הידרוקסוני-קטון. סוכרוז הוא סוכר שאינו מופחת והוא אינו מגיב עם ריאגנט בנדיקט. סוכרוז, בעקיפין מייצר תגובה חיובית עם ריאגנט בנדיקט, אם מחומם עם מדלל חומצה הידרוכלורית לפני הבדיקה, אם כי לאחר ה"טיפול" הוא כבר לא סוכרוז. התנאים החומציים ושבירת החום של קשר הגליקוזידי בסוכרוז באמצעות הידרוליזה. התוצרים של הפירוק סוכרוז הם גלוקוז ופרוקטוז, אשר שניהם יכולים להיות מזוהים על ידי ריאגנט בנדיקט, כמתואר לעיל. עמילנים אינם מגיבים או מגיבים בצורה גרועה מאוד עם ריאגנט בנדיקט, בשל מספר קטן יחסית של חצאי סוכר מופחתים. המתרחשים רק בקצות שרשראות פחמימות. אינוסיטול (מיויוסייטול) הוא עוד פחמימה אשר מייצרת בדיקה שלילית. ריאגנט של בנדיקט יכול לשמש לבדיקת נוכחות של גלוקוז בשתן. גלוקוז בשתן נקרא גלוקוזוריה והוא יכול להצביע על סוכרת, אבל הבדיקה אינה מומלצת או משמשת לאבחון סוכרת. תגובה חיובית כוזבת יכולה להתרחש בשל נוכחות של חומרים מפחיתים אחרים בשתן כגון חומצה אסקורבית (במהלך צריכת תוספי ויטמין), תרופות (L-Dopa, בניגוד לשימוש בתהליכים רדיולוגיים) וחומצה הומוגנטיסטית (אלקאפטונוריה). התמיסה של בנדיקט היא תוצאה של אלדהיד- CHO. זוהי תערובת אלקליין מימית של (CuSO4) ונתרן ציטראט. כאן נתרן ציטראט הוא גורם מורכב שמחזיק את +Cu2 בתמיסה, אשר אחרת היה מאיץ כפחמן כפארי. החומר נבדק מחומם עד 95°C. עם התמיסה של בנדיקט, היווצרות משקעים לבנים-אדומים מציינת נוכחות של קבוצת האלדהיד בריכוזים גבוהים יחסית. מאחר שסוכרים פשוטים (למשל גלוקוז) נותנים תגובה חיובית, התמיסה של בנדיקט משמשת לבדיקת נוכחותו של גלוקוז בשתן, סימפטום של סוכרת. ליטר אחד של התמיסה של בנדיקט מכיל 173 גרמים נתרן ציטראתי, 100 גרם נתרן פחמתי, ו- 17.3 גרמים גופרית ספירית, הוא מגיב באופן דומה מבחינה כימית לתמיסה של פלנינג; יון נחושת (המורכב עם יוני ציטראט) מופחת ליון גס על ידי קבוצת אלדהיד (אשר מחומן), וגם משקעים כמו תחמוצת נחושת Cu2O. המגיב הכמותי של בנדיקט מכיל אשלגן תיוציאנט והוא משמש כדי לקבוע כמה צמצום הסוכר קיים. תמיסה זאת יוצרת משקע תיאוציאנט נחושת לבנה שיכולה לשמש בטיטרציה. בטיטרציה יש לחזור על תמיסה גלוקוז 1% במקום לדגום עבור כיול. מדיה וקבצים בנושא ריאגנט בנדיקט בוויקישיתוף