laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בובספוג – המחזמר

בובספוג – המחזמר (באנגלית: SpongeBob SquarePants: The Broadway Musical, במקור: The SpongeBob Musical) הוא מחזמר אמריקאי בבימויה של טינה לנדאו (אנ') עם לברית מאת קייל ג'ארו (אנ') ושירים שנכתבו והולחנו על ידי יוצרים שונים. המחזמר מבוסס על סדרת האנימציה בובספוג מכנסמרובע של ערוץ ניקלודיאון והוא עלה לראשונה בתיאטרון אוריינטל שבשיקגו ב-7 ביוני 2016. לאחר מספר הצגות הרצה, המחזמר עלה בברודוויי בתיאטרון הפאלאס בדצמבר 2017. המופע הופק בידי ניקלודיאון, The Araca Group, Sony Music Masterworks ו-Kelp on the Road. המחזמר זכה לביקורות נלהבות מצד המבקרים והיה מועמד ל-12 פרסי טוני בשנת 2018. לאחר כשנה המחזמר ירד לאחר שהוצג 327 פעמים לצד 29 הרצות ניסיון, ופתח בסיבוב הופעות בצפון אמריקה ב-22 בספטמבר 2019 בניו יורק. ב-7 בדצמבר באותה השנה שודר בערוץ ניקלודיאון האמריקאי המחזמר כאשר טום קני, המדבב המקורי של בובספוג, מופיע בהופעת אורח כפאצ׳י הפיראט, אותו הוא גם מגלם בסדרת הטלוויזיה. סיבוב ההופעות נקטע במהלך שנת 2020 בעקבות מגפת הקורונה. הר געש הרסני ביותר עומד להתפוצץ על ביקיני בוטום, ובזמן שכולם מאבדים תקווה היחידים שיכולים להציל את המצב הם בובספוג, פטריק וסנדי. ביחד הם לומדים להסתדר אחד עם השנייה, ולהתאחד גם ברגעים הכי קשים. השירים מוצגים לפי הפסקול המקורי של המחזמר שיצא בשנת 2017 חוזר על תפקידו מסדרת הטלוויזיה דמותו של פאצ'י הפיראט ירדה בהפקה הישראלית מופיע רק על המסך במקור נקרא ג'נקינס הזקן במקור הלהקה נקראת The Electric Skates, האזכור לשם ״בנים שבוכים״, להקה אותה פרל מעריצה בסדרה, קיים רק בגרסה העברית ב-6 ביוני 2024 דווח כי תעלה הפקה ישראלית של המחזמר, בהפקת התיאטרון העברי לקראת סוף אוגוסט 2024 בבימויו של גדי צדקה ובתרגומו של עמית גור (למעט השירים ״איזה יום שמח״ שתורגם בידי יובל סגל ושיר הנושא של בובספוג שתורגם בידי דנה הררי, שניהם עבור הסדרה). כמו כן דווח כי צוות המדבבים המקורי של בובספוג, פטריק וסקווידוויד, המגולמים בידי השחקנים עידו מוסרי, לירון ברנס וגלעד קלטר בהתאמה מאז תחילת שידור הסדרה בישראל ב-2003, ישובו לתפקידיהם גם בהפקה. ניקלודיאון ישראל לקחו חלק בשיווק ההפקה במדיות החברתיות. ההפקה תוכננה במקור לעלות ב-25 באוגוסט 2024 בתיאטרון הצפון בחיפה, אך בוטלה בעקבות שיגור רקטות לאזור הצפון בידי חזבאללה. המחזמר עלה ביום למחרת, ב-26 באוגוסט. ההפקה בלטה בשינויים רבים מהמחזמר המקורי - רבות מהדמויות דמו למקבליהן מהסדרה מבחינת נראות, התווסף מסך LED בצורת פרח במרכז הבמה להצגת וידאו ארט, דו-שיח בין המנצח לדמויות המחזמר הושמט ברובו למעט שורות של סקווידוויד איתו. כל הקטעים בהם הופיע פאצ'י הפיראט הושמטו כליל וקטעים אחרים מן ההצגה קוצרו לצורך התאמה לזמנים קצרים יותר. כמו כן נוספו התייחסויות לדברים הנוגעים לתרבות הישראלית, כדוגמת הופעת דני קושמרו במקום תפקידו של שדר החדשות מהסדרה פרץ' פרקינס, בעוד את השיר No Control שמבוצע במקור בידי אותה דמות מבוצע בידי דמות אחרת. בובספוג – המחזמר, באתר התיאטרון העברי שגיא בן נון‏, "בובספוג - המחזמר" יעלה לראשונה בישראל בכיכוב מדבבי הסדרה בארץ, באתר וואלה, 6 ביוני 2024 בובספוג – המחזמר, ברשת החברתית פייסבוק בובספוג – המחזמר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בובספוג – המחזמר, ברשת החברתית אינסטגרם
נורמן אולר

נורמן אולר (בגרמנית: Norman Ohler; נולד ב-4 בפברואר 1970) הוא סופר רב מכר גרמני, סופר ותסריטאי שיצירותיו נכללו הרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, הידוע בעיקר בזכות ספרו "Blitzed: Drugs in Nazi Germany", שראה אור בלמעלה מ-30 שפות. אתר האינטרנט הרשמי של נורמן אולר Small Talk (30 בספטמבר 2016). "Q&A with author Norman Ohler". Financial Times. נבדק ב-6 באוקטובר 2016. {{cite news}}: (עזרה) "New York Times Bestseller List". New York Times. 26 במרץ 2017. נבדק ב-18 במאי 2017. {{cite news}}: (עזרה) "Blitzed: Drugs in the Third Reich". Kiwi Verlag. נבדק ב-18 במאי 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Der totale Rausch". ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נורמן אולר".
טקוארמבו (מחוז)

מחוז טקוארמבו (בספרדית: Departamento de Tacuarembó) הוא אחד מתשע עשרה המחוזות של אורוגוואי. בירת המחוז היא העיר טקוארמבו. המחוז ממוקם בצפון מרכז המדינה, גובל במחוז ריברה מצפון מזרח, מדרום בנהר ריו נגרו, המפריד בינו לבין מחוזות סרו לארגו ודורסנו, וממערב גובל במחוזות ריו נגרו, פאיסנדו וסלטו. המחוז הוא הגדול ממחוזות אורוגוואי ושטחו 15,438 קמ"ר. צפיפות האוכלסייה היא 6.02 תושבים לקמ"ר, והוא המחוז הרביעי הכי פחות צפוף באורוגוואי. תחת ממשלתו של הגנרל מנואל אוריבה, הוקם מחוז טקוארמבו, ב-16 ביוני 1837. המחוז הופרד אז ממחוז פאיסנדו, אך כלל עדיין את החלק שמאוחר יותר הפך למחוז מחוז ריברה. גודלו הסופי נקבע ב-1 באוקטובר 1884, כאשר הוקם מחוז ריברה. עיר הבירה, טקוארמבו, הוקמה בשנת 1832. המחוז בולט בגידול בקר וכבשים, גידולי אורז, וייעור לצורך שיווק עצים. במחוז הוקמו מנסרות ותעשיות נוספות של עץ, בעיקר בעיר הבירה של המחוז. על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2019 מתגוררים במחוז 92,945 תושבים (מתוכם גברים 45,821 ונשים 47,123). מספר משקי הבית הפרטיים (נכון למפקד 2011) היה 30,845. גודל משק הבית הממוצע הוא כ-2.9 נפשות. תוחלת החיים הממוצעת היא 74.35 שנים, מתוכם גברים: 70.33 שנים, ונשים: 78.52 שנים. מספר ילדים ממוצע לאישה: 2.75 ילדים. רשימת ערים עיקריות והאוכלסיה בהם (לפי מיפקד 2011): באוכלסייה הכפרית ישנם נכון לשנת 2019: 8277 תושבים. ראש העיר נבחר בבחירה ישירה, לתקופה של חמש שנים. ויכול לאחר מכן יכול להיבחר מחדש. הרשות המחוקקת היא מועצה מחוזית המורכבת מ-31 חברי מועצה, הנבחרים באופן דמוקרטי. חברי המועצה מופקדים על הצעת רפורמות עירוניות, צווים ומיסים, כמו גם כל פרויקט אחר שהם מוצאים לנכון בתאום עם ראש העיר. במחוז קיימים 3 עיריות אזורית. בעיריות מתקיימים בחירות אחת ל-5 שנים, בהם נבחר ראש העירייה ו-4 חברי מועצה, האחראים על הנושאים המוניציפליים באזור בחירתם. המפעל ההידרואלקטרי רינקון דה בונטה (ספ') הוא אחד מארבעת המפעלים ליצור חשמל החשובים ביותר במדינה, הוא ממוקם על נהר ריו נגרו, בגבול בין מחוז טקוארמבו ודורסנו. מדיה וקבצים בנושא טקוארמבו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז טקוארמבו (בספרדית) טקוארמבו באנציקלופדיה הגאוגרפית של אורוגוואי המקור ברשימות הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה באורוגוואי
דיולה גליקאיש

דיולה גליקאיש (בהונגרית: Glykais Gyula;‏ פומאז, 9 באפריל 1893 – סקסארד, 12 ביוני 1948) היה סייף הונגרי אלוף אולימפי פעמיים (חרב). דיולה גליקאיש היה סייף עבור BEAC (מועדון האתלטיקה של אוניברסיטת בודפשט) ו-MAFC (מועדון האתלטיקה והכדורגל של אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה) משנת 1912. מ-1925 היה חבר במועדון הסייף ע"ש אישטוואן טיסה, ומ-1927 חבר במועדון הסייף סולנוק. מ-1923 היה חבר בנבחרת הונגריה וזכה בשתי אליפויות אולימפיות כחבר בנבחרת החרב ההונגרית. ב-1927 זכה תחילה במדליית ארד באליפות אירופה. בשנת 1928 זכה במדליית זהב באולימפיאדת אמסטרדם (1928) בנבחרת ההונגרית שהורכבה מיאנוש גאראי, דיולה גליקאיש, שנדור גומבוש, אטילה פטשאואר, יוז'ף ראדי ואדן טרסטיאנסקי. זו הייתה מדליית הזהב ההונגרית השש-עשרה בתולדות המשחקים האולימפיים והאליפות האולימפית השישית של סייף הונגרי. באליפות אירופה ב-1929, הוא היה ראשון בתחרות האישית. ב-1930 זכה במקום הראשון כקבוצה באליפות אירופה הצבאית ואחר כך באליפות אירופה. הוא חזר על הצלחתו שנה לאחר מכן באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). נבחרת הונגריה שהורכבה אלדר גרביץ', דיולה גליקאיש, אנדרה קאבוש, ארנה נאג', אטילה פטשאואר וג'רג' פילר זכתה במדליית הזהב. בהיסטוריה של המשחקים, זו הייתה מדליית הזהב ההונגרית העשרים ושתיים, ותואר האליפות האולימפית השמיני לסייף הונגרי. אלוף אולימפי פעמיים (קבוצתי: 1928, 1932) שלוש פעמים אלוף אירופה (אישי: 1929; קבוצתי: 1930, 1931) אליפות אירופה מקום 3 (אישי: 1927) אלופת הונגריה (קבוצתי: 1927) בסוף שנות ה-20 עבד במשרד האדריכלות המלכותי ההונגרי בסולנוק. אז לקח חלק בהפעלה מחדש של מועדון הסיף סולנוק. מאוחר יותר הוא היה רואה החשבון הראשי של המחוז, ולאחר מכן הוא הפך למנהל משרד הביקורת העירוני של סקסארד. מ-1 ביולי 2013, רחוב בסולנוק נושא את שמו. Diószegi Krisztina. "Ha nem rövid a kardod …, avagy egy XX. századi görög eredetű kétszeres olimpikon kardvívó a magyar olimpiai csapatban". greekfoundation.hu. אורכב מ-המקור (doc) ב-2016-03-25. דיולה גליקאיש, באתר olympedia.org דיולה גליקאיש, באתר MOB
איליה רזניק

איליה רזניק (ברוסית: Илья Рахмиэлевич Резник‏; נולד ב-4 באפריל 1938) הוא משורר, שחקן ותסריטאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 2003 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. איליה ישראלסון נולד בשנת 1938 בלנינגרד למשפחה יהודית. אביו הגיע לברית המועצות עם משפחתו בשנת 1924 מקופנהגן. בשנת 1941 הוא גויס לשורות הצבא האדום, נמצא בקרבות עם ורמאכט ונפטר בבית חולים בסברדלובסק בשנת 1944. איליה הצעיר ביחד עם אמו פונו מלנינגרד הנצורה לסברדלובסק וחזרו ללנינגרד בשנת 1944. בשנת 1946 היא התחתנה שנית ועבדה להתגורר לריגה. נולדו לה שלוש ילדים שעלו לישראל. איליה הצעיר נותר עם סבו וסבתו מצד אבא בלנינגרד, אומץ על ידם באופן רשמי ושם האב ושם משפחתו שונו ל"רזניק" ול"רחמיאל" בהתאם. במשך שנים רבות הוא לא נפגש עם אמו ומשפחתה. שפת הדיבר במשפחה הייתה יידיש. לאחר סיום בית ספר רזניק עבד בעבודות מזדמנות ובשנת 1958 החל לימודים במכון לאמנויות בלנינגרד אותו סיים בשנת 1962. בשנת 1965 רזניק החל לשחק בבמת "תיאטרון של שם קומיסרז'בסקאיה" בעיר. באותה תקופה הוא התיידד עם אלכסנדר ברונביצ'י ואשתו אדיתה פייכה. בעידודם הוא התחיל לכתוב מילים לשירים. ברונביצקי הפגיש אותו עם מלחינים וחלק מהשירים בוצעו על ידי פייכה. בשנת 1972 רזניק עזב את תיארטון ויחל לעסוק בכתיבת מילים לשירים. שיריו זכו לפופולריות גדולה בברית המועצות וברוסיה. הוא כתב שירים שהולחנו על ידי מקסים דונייבסקי, ריימונד פאולס ומלחינים נוספים. שיריו נכללו ברפרטואר של מיכאיל בויארסקי, אדיתה פייכה, אלה פוגצ'ובה, סופיה רוטרו, לאימה ואיקולה וזמרים נוספים. משנת 1972 ועד למחצית שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא כתב שירים רבים עבוד אלה פוגצ'ובה. בשנת 1988 הוא היה בין מקימי תחרות מוזקלית ביורמלה והיה בחבר שופטים. בשנים 1990-1992 רזניק התגורר בארצות הברית. הוא כתב שירים לזמרים שהתגוררו שם כמו לובוב אוספנסקאיה ומיכאל שופוטינסקי. בשנת 1993 רזניק חזר לרוסיה. רזניק כתב תסריט למספר סרטים ושיחק במספר סרטים. על פעילותו לרזניק הוענקו מספר עיטורים והוא קיבל מספר פרסים. בשנת 2003 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. רזניק היה נשוי מספר פעמים. מאשתו הראשונה יש לו בן ובת. כיום הוא נשוי בפעם השלישית. בשנת 2017 הוא התנצר. בשנת 202 הוא תמך בפלישת רוסיה לאוקראינה ואף כתב שיר המוקדש ללוחמים רוסים. מדיה וקבצים בנושא איליה רזניק בוויקישיתוף איליה רזניק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איליה רזניק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איליה רזניק, באתר ספוטיפיי איליה רזניק, באתר MusicBrainz (באנגלית) איליה רזניק, באתר Discogs (באנגלית) איליה רזניק, באתר SecondHandSongs אתר האינטרנט הרשמי של איליה רזניק (ברוסית) ביוגרפיה (ברוסית) רזניק על הפלישה לאוקראינה
ארסן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ארסן – יסוד מתכתי ארסן (עכביש) – סוג עכביש אישים: ארסן, נסיך יוגוסלביה
מארק מינקוב

מארק מינקוב (ברוסית: Марк Анатольевич Минков;‏ 25 בנובמבר 1944 – 29 במאי 2012) היה מלחין סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 2003 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. הוא ידוע בעיקר כמלחין מוזיקה לסרטים ושירים. מארק מינקוב נולד בשנת 1944 במוסקבה למשפחה יהודית. בגיל חמש הוא התחיל לנגן בפסנתר וניסה להלחין. הוא המשיך ללמוד נגינה בבית ובהמשך החל ללמוד בבית ספר ליד הקונסרבטוריון של מוסקבה. לאחר סיומה בשנת 1964 הוא התחיל ללמוד הלחנה בקונסרבטוריון אצל אראם חצ'טוריאן. עוד בהיותו סטודנט הוא כתב מספר יצירות שמבוצעות גם כיום. בשנת 1970 מינקוב קיבל הזמנה לכתוב מוזיקה לסדרת טלוויזיה "החקירה מנוהלת על ידי ידענים". לאור הצלחתה הוא קיבל הזמנות רבות להמשיך בתחום. בסך הכול מינקוב כתב מוזיקה לכ-60 סרטים. בשנת 1974 מינקוב כתב אופרה לילדים לפי הזמנה של נטליה סץ. אופרה זו שנים רבות בוצע על ידי תיאטרון בניהולה של סץ. שירים על מוזיקה של מינקוב נכללו ברפרטואר של לב לשצ'נקו, יוסיף קובזון, אלה פוגצ'ובה, ולרי לאונטייב וזמרים נוספים. על פעילתו למינקוב הוענק תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית (2003). בנוסף הוא קיבל מספר פרסים. מינקוב נפטר במוסקבה בשנת 2012 מהתקף לב. הוא נטמן בבית העלמין ווסטריאקובסקויה. מארק מינקוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מארק מינקוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) מארק מינקוב, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית) מארק מינקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'יימס ריקו

ג'יימס בארול ריקו (באנגלית: James Barroll Ricaud;‏ 11 בפברואר 1808 – 24 בינואר 1866) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד ובסנאט של מרילנד באמצע המאה ה-19. הוא ייצג את המחוז השני של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1855–1859. מאוחר יותר הוא מונה לשופט מחוזי במרילנד. ג'יימס בארול ריקו נולד ב-11 בפברואר 1808, בבולטימור, מרילנד, לרייצ'ל (לבית מילר) הייאט ובנג'מין ריקו. הוא למד בבתי ספר נפוצים וסיים את לימודיו במכללת וושינגטון ב-1828. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1829. ריקו החל לעסוק בעריכת דין בצ'סטרטאון. ריקו שימש כחבר בבית הנבחרים של מרילנד, וייצג את מחוז קנט בשנת 1834. לאחר מכן הוא כיהן בסנאט של מדינת מרילנד, וייצג את החוף המזרחי מ-1836 עד 1837 ואף כיהן כנשיא הזמני. הוא ייצג את מחוז קנט בסנאט מ-1834 עד 1843 ובשנת 1864. הוא כיהן כאלקטור לנשיאות מטעם הוויגים בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19. בשנת 1850, הוא היה ציר בוועידה החוקתית של מרילנד. ריקו נבחר כמועמד המפלגה האמריקאית לקונגרסים השלושים וארבעה והשלושים וחמישה, מטעם המחוז השני, וכיהן מ-4 במרץ 1855 עד 3 במרץ 1859. הוא כיהן בוועדת הייצור והיה מעורב בחקירת חשבונותיו של הפקיד ויליאם קולום. מאוחר יותר הוא חידש את עיסוקו במקצועו והתמנה לשופט חבר במחוז השיפוט ה-7 של מרילנד ב-1864 על ידי המושל אוגוסטוס ברדפורד וכיהן עד 1866. ריקו התחתן עם אן אליזבת גורדון ב-29 בנובמבר 1831. הוא התחתן עם קורנליה ק. וורל ב-9 בדצמבר 1845. הייתה לו בת אחת, מרי רבקה. הוא היה אפיסקופל. ריקו מת ב-24 בינואר 1866 בביתו בצ'סטרטאון, ונקבר בבית הקברות של כנסיית סנט פול בצ'סטרטאון. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס ריקו בוויקישיתוף ג'יימס ריקו, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'יימס ריקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Ricaud, James Barroll". המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית. נבדק ב-2024-07-07. "James Barroll Ricaud (1808-1866)". Maryland Manual On-Line. Maryland State Archives. 2008-07-01. נבדק ב-2024-07-07. "Historical List, Senate, Eastern Shore (1777-1837)". Maryland Manual On-Line. Maryland State Archives. 2008-06-30. נבדק ב-2024-07-07. "Historical List, Senate, Kent County (1838-1966)". Maryland Manual On-Line. Maryland State Archives. 2008-06-27. נבדק ב-2024-07-07.
עזיז נסירזאדה

עזיז נסירזאדה (בפרסית: عزیز نصیرزاده, תעתיק מדויק: עזיז נצירזאדה; נולד ב-1965) הוא איש צבא בדרגת בריגדיר גנרל ופוליטיקאי איראני המשמש כשר ההגנה של איראן מאז אוגוסט 2024. הוא השתתף במלחמת איראן-עיראק ובעבר שימש כראש המטה של חיל האוויר האיראני. הוא שימש כמפקד חיל האוויר האיראני מאוגוסט 2018 עד ספטמבר 2021 עת מונה לתפקיד סגן הרמטכ"ל של הכוחות המזוינים של איראן ושימש בתפקיד זה עד שנת 2024. באוגוסט של אותה שנה מונה על ידי נשיא איראן הנבחר מסעוד פזשכיאן לתפקיד שר ההגנה של איראן. נסירזאדה הינו טייס מוסמך על מטוס F-14 טומקט. מדיה וקבצים בנושא עזיז נסירזאדה בוויקישיתוף "IRANIAN AIR FORCE READY TO 'ELIMINATE ISRAEL,' COMMANDER SAYS, AS TENSIONS RISE OVER SYRIA AIRSTRIKES". Newsweek. 21 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Iran Appoints Nasirzadeh As Chief Of Country's Air Force". Radio Farda. ערך זה הוא קצרמר בנושא איראנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עבאס עראקצ'י

סייד עבאס עראקצ'י (בפרסית: سید عباس عراقچی, תעתיק מדויק: סיד עבאס עראקצ'י; נולד ב-1960 בטהראן) הוא דיפלומט ופוליטיקאי איראני המשמש בתפקיד שר החוץ של איראן מאז 2024. עבאס עראקצ'י השלים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מבית הספר ליחסים בינלאומיים, המזוהה עם משרד החוץ של איראן. לאחר מכן השלים תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת אזאד האסלאמית, סניף מרכז טהראן. בנוסף, עראקצ'י הוא בעל תואר דוקטור במחשבה פוליטית מאוניברסיטת קנט. עראקצ'י הצטרף למשרד החוץ של איראן בשנת 1989. בתחילת שנות ה-90, הוא שימש כאחראי עניינים של הנציגות הקבועה של הרפובליקה האסלאמית של איראן לארגון לשיתוף פעולה אסלאמי בג'דה, ערב הסעודית. לפני שהפך לשגריר שימש עראקצ'י כמנכ"ל המכון למחקרים פוליטיים ובינלאומיים (IPIS). מ-2004 עד 2005 הוא היה מנהל בית הספר ליחסים בינלאומיים. הוא שימש כשגריר איראן בפינלנד (1999–2003) וביפן (2007–2011). הוא שימש כסגן פוליטי במשרד החוץ בין השנים 2017 ל-2021. בעבר כיהן כסגן שר החוץ לענייני אסיה-האוקיינוס השקט וחבר העמים ולעניינים משפטיים ובינלאומיים של משרד החוץ. הוא שימש כמנהל משא ומתן הראשי של איראן בשיחות הגרעין ה-P5+1, בממשלתו של הנשיא חסן רוחאני. עראקצ'י מונה על ידי נשיא איראן החדש מסעוד פזשכיאן לשר החוץ שלו ב-11 באוגוסט 2024. הוא הפך לשר החוץ לאחר הצבעת אמון של המג'לס (הפרלמנט האיראני) ב-21 באוגוסט. עראקצ'י הביע תמיכה בציר ההתנגדות. מדיה וקבצים בנושא עבאס עראקצ'י בוויקישיתוף עבאס עראקצ'י, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עבאס עראקצ'י, ברשת החברתית אינסטגרם "سید عباس عراقچی - دانشنامه ویکیدا". fa.wikida.ir (בפרסית). נבדק ב-2024-08-17. "Deputy for Legal & International Affairs". Islamic Republic of Iran Ministry of Foreign Affairs. "Seyyed Abbas Araghchi became Asia–Pacific Deputy of Minister of Foreign Affairs". Iranian Students' News Agency (בפרסית). 24 בדצמבר 2011. נבדק ב-15 באפריל 2016. {{cite news}}: (עזרה) "Iran Demotes Top Nuclear Diplomat in Foreign Ministry Reshuffle". BNN Bloomberg. 14 בספטמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Iran's president proposes an ex-nuclear negotiator as foreign minister. A woman is also on the list". Associated Press (באנגלית). נבדק ב-2024-08-22. "Iran's hard-line parliament approves all members of president's Cabinet, first time since 2001". Associated Press (באנגלית). נבדק ב-2024-08-22. "Iran lawmakers approve new president's cabinet". France 24 (באנגלית). נבדק ב-2024-08-22.
ג'ייקוב שאואר

ג'ייקוב שאואר (באנגלית: Jacob Shower;‏ 22 בפברואר 1803 – 25 במאי 1879) היה פוליטיקאי אמריקאי. שאואר נולד ב-22 בפברואר 1803 במנצ'סטר, מרילנד, היה מתופף במלחמת 1812 ולמד בבתי ספר פרטיים באמיטסבורג, מרילנד. הוא סיים את לימודיו במחלקה הרפואית של אוניברסיטת מרילנד בבולטימור בשנת 1825 והחל לעסוק במקצועו במחוז קרול, מרילנד. שאואר היה חבר מייסד במועדון אנדרו ג'קסון הראשון במדינה בשנת 1824. הוא היה חבר דמוקרטי בבית הנבחרים של מרילנד בין השנים 1834 ל-1840, פקיד בית המשפט המחוזי של מחוז קרול בין השנים 1842 ל-1850, וציר לוועידה החוקתית של המדינה ב-1851. הוא נבחר כדמוקרט לקונגרס השלושים ושלוש, וכיהן מ-4 במרץ 1853 עד 3 במרץ 1855. לאחר כהונתו בקונגרס, הוא חזר לעסוק ברפואה, ומת ב-25 במאי 1879 במנצ'סטר, מרילנד. ג'ייקוב שאואר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיליפ דה ברוקה

פיליפ קלוד אלכס דה ברוקה (בצרפתית: Philippe Claude Alex de Broca;‏ 15 במרץ 1933 – 26 בנובמבר 2004) היה במאי קולנוע צרפתי שנודע בעיקר ביצירת קומדיות ודרמות היסטוריות. פיליפ דה ברוקה נולד בפריז ב-15 במרץ 1933. אביו היה צלם. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הטכני לצילום וקולנוע של פריז (אנ'), התגייס דה ברוקה לצבא הצרפתי ושירת כצלם צבאי באלג'יריה. אחרי שירותו הצבאי עבר תקופת התלמדות אצל אנרי דקואן (אנ') וז'ורז' לקומב (אנ'), ופרץ אל תעשיית הקולנוע הצרפתית כשהועסק כעוזר הבמאי של קלוד שברול בסרטו "הדודנים" (אנ') ושל פרנסואה טריפו בסרטו "400 המלקות". למרות שהתמקצע בעיקר אצל קולנועני הגל החדש, דה ברוקה מצא את גישתם משעממת ו"אינטלקטואלית מדי", והעדיף ליצור קומדיות קלאסיות בסגנון אמריקאי. את סרט הבכורה שלו, "משחקי אהבה" (אנ'), פרסם דה ברוקה ב-1960. לאורך הקריירה שלו יצר 39 סרטים, כולל סדרת קומדיות בכיכובו של ז'אן-פול בלמונדו. רוב סרטיו של דה ברוקה זכו להצלחתם הגדולה ביותר בצרפת, אבל כמה מהם, כגון "האיש מריו" (אנ') בכיכובו של בלמונדו ו"מלך ליום אחד" (אנ') בכיכובו של אלן בייטס, זכו להכרה בינלאומית. דה ברוקה היה נשוי שלוש פעמים והוליד שני ילדים. דה ברוקה מת מסרטן בניי-סיר-סן ב-26 בנובמבר 2004, בגיל 71. נשיא צרפת ז'אק שיראק ספד לו ואמר כי הקולנוע הצרפתי איבד את "אחד ממשרתיו המוכשרים ביותר", במאי ש"נתן לצרפת כמה מהקומדיות המוצלחות ביותר שלה". מדיה וקבצים בנושא פיליפ דה ברוקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיליפ דה ברוקה פיליפ דה ברוקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיליפ דה ברוקה, באתר AllMovie (באנגלית) פיליפ דה ברוקה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פיליפ דה ברוקה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פיליפ דה ברוקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיליפ דה ברוקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Philippe de Broca (Obituary), The Telegraph, 29 November 2004 Wolfgang Saxon, Philippe de Broca, 71, Maker of French New Wave Films, Dies, The New York Times, ‏2 בדצמבר 2004 Lisa Nesselson, Philippe de Broca, Variety, ‏3 בדצמבר 2004 Philippe de Broca, The Independent, ‏29 בנובמבר 2004 מאיר שניצר, מת פיליפ דה ברוקה, באתר nrg, ‏5 בדצמבר 2004 "Film director de Broca dies at 71" (באנגלית). BBC. 2004-11-29. נבדק ב-2024-08-30.
.tw

.tw הוא סיומת האינטרנט הראשית של קוד המדינה באינטרנט (ccTLD) עבור טאיוואן (הרפובליקה הסינית). הסיומת מבוססת על קוד המדינה בתקן ISO 3166-1 alpha-2, שהוא TW, ונובע משם המדינה באנגלית (Taiwan). הרישום מתוחזק על ידי מרכז מידע האינטרנט של טאיוואן (zh') (TWNIC), ארגון ללא מטרות רווח שמונה על ידי ועדת התקשורת הלאומית ומשרד התחבורה והתקשורת. קיימות מספר סיומות אינטרנט משניות, המצביעות על מטרת האתר: edu.tw: מוסדות חינוכיים ואקדמיים gov.tw: סוכנויות ממשלת הרפובליקה הסינית mil.tw: הכוחות המזוינים של הרפובליקה הסינית com.tw: חברות net.tw: ספקי שירותי אינטרנט ותקשורת org.tw: מוסדות ללא כוונת רווח idv.tw: אנשים פרטיים game.tw: גיימינג ומשחקים ebiz.tw: עסקים בנוסף קיימות סיומות משניות בכתב סיני: 網路.tw (מקביל ל-net.tw), 組織.tw (מקביל ל-org.tw) ו-商業.tw (מקביל ל-com.tw). ICANN הקצה שתי סיומות אינטרנט ראשיות בין-לאומיות לקוד המדינה .tw: 台灣: טאיוואן בכתב סיני מסורתי (שם DNS: xn--kpry57d) 台湾: טאיוואן בכתב סיני מפושט (שם DNS: xn--kprw13d) סיומות אינטרנט לפי מדינה .cn (הרפובליקה העממית של סין) .hk (הונג קונג) מדיה וקבצים בנושא .tw בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של .tw
When the Music's Over

"When the Music's Over" (בעברית: "כשהמוזיקה נגמרת") הוא שיר אפי של להקת הרוק האמריקאית הדלתות, המופיע באלבומם השני Strange Days שיצא בשנת 1967. זהו אחד השירים הארוכים יותר של הלהקה, שנמשך 11 דקות. כמו מספר שירים אחרים מאלבומם השני Strange Days, השיר הולחן לפני שללהקה היה חוזה הקלטות, ובוצע והורחב באמצע 1966 בויסקי אה גוגו בלוס אנג'לס. הופעה אחת כזו תועדה בהוצאה המחודשת של התקליט והסרט Live at the Hollywood Bowl ב-2012. הופעה משנת 1970 יצאה בשנת 2018 באלבום Live at the Isle of Wight Festival משנת 1970. מגזין הרולינג סטון ציטט את חבר להקת הדלתות ג'ון דנסמור שאמר: "לנגן את השיר הזה היה אינטנסיבי. הייתי צריך לקחת נשימה עמוקה לפני שניגנתי אותו, כי זה לא קצת פופ של שלוש דקות". גרסת האלבום האחרונה הוקלטה בשנת 1967. ג'ים מוריסון רצה שהשיר יוקלט בהופעה חיה באולפן ללא אוברדאבים. עם זאת, לאחר שנעדר מהאולפן המקורי למשך 24 שעות, הוא גילה שהלהקה סירבה להקליט מחדש את השיר, והוא נדרש להקליט את השירה שלו על השירה של ריי מנזרק. מוריסון הקליט את שירתו בטייק אחד. הגיטריסט רובי קריגר הסביר מאוחר יותר את הקושי בסולו הגיטרה שלו: "הסולו הזה היה באמת אתגר כי ההרמוניה סטטית. הייתי צריך לנגן 56 ברים על אותו ריף". מנזרק הצהיר כי קיבל השראה מ-"Watermelon Man" של הרבי הנקוק, כשהלחין את הפתיח לעוגב. ג'ים מוריסון - שירה ריי מנזרק - קלידים רובי קריגר - גיטרה ג'ון דנסמור - תופים מידע על היצירה "When the Music's Over" באתר מיוזיק בריינז Cosmik Debris Magazine Presents The Golden Age of Rock, January 2002, web.archive.org, ‏2016-03-11 Strange Days (Album notes). The Doors. New York City: Elektra Records. 1967. Back cover. EKS-74014. Rich Weidman, The Doors FAQ: all that's left to know about the kings of acid rock, Milwaukee, WI: Backbeat Books, 2011, FAQ, עמ' 192, ISBN 978-1-61713-017-5 Matijas-Mecca, Christian, Listen to Psychedelic Rock! Exploring a Musical Genre, 2020, עמ' 79, ISBN 978-1440861970 Kory Grow, See Doors' Epic 'When the Music's Over' at Isle of Wight Festival, Rolling Stone, ‏2018-02-20 (באנגלית אמריקאית) Davis, Stephen, Jim Morrison: Life, Death, Legend, 2005, עמ' 201–202, ISBN 978-1-59240-099-7 Steve Baltin, Doors Members Robby Krieger and John Densmore Reunite for All-Star Tribute to Ray Manzarek, Billboard, ‏2016-02-13 (באנגלית אמריקאית) Alan Paul published, The Doors' Robby Krieger Sheds Light — Album by Album — on One of Rock’s Most Mysterious Bands, guitarworld, ‏2016-01-08 (באנגלית) Manzarek, Ray, Light My Fire: My Life With the Doors, 1998, עמ' 78, ISBN 978-0-399-14399-1