laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויליבלד גורליט

ויליבלד גורליט (בגרמנית: Wilibald Gurlitt;‏ 1 במרץ 1891 - 15 בדצמבר 1963) היה מוזיקולוג גרמני. גורליט נולד בדרזדן בנו של האדריכל ומומחה לתולדות האמנות קורנליוס גורליט. הוא למד באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטת לייפציג בשנים 1908 - 1914, בעיקר אצל הוגו ריימן וארנולד שרינג. בשנת 1914 קיבל את הדוקטורט בעבודת מחקר שהתמקדה בעיקר במיכאל פרטוריוס. בשנת 1919 התמנה למרצה בפרייבורג וב-1929 היה לפרופסור. בפרייבורג ייסד את המחלקה למוזיקולוגיה ואת הקולגיום מוזיקום, שהתכנס בקרלסרוהה ובהמבורג לביצועים פומביים גדולים של מוזיקה עתיקה מתקופת ימי הביניים. גורליט נשאר בפרייבורג עד פרישתו בשנת 1958, על אף הצעות מאוניברסיטאות אחרות. המשטר הנאצי סיווג את גורליט כקושר יהודי והדיח אותו ממשרתו בשנת 1937. אחרי המלחמה הושבה לו משרתו. משנת 1946 כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת ברן ומשנת 1955-6 באוניברסיטת בזל. בשנת 1950 נבחר לחבר האקדמיה למדעים וספרות של מיינץ. בשנת 1953 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת לייפציג. כן מילא תפקידים באגודות ובמוסדות אקדמיים שונים. גורליט, מקדם תנועת העוגב (Orgelbewegung), החזיק במה שנקרא "עוגב פרטוריוס", שבנה בונה העוגבים האומן אוסקר ואלקר, בהתבסס על שרטוטים של פרטוריוס משנת 1619. העוגב נהרס בשנת 1944 בהפצצה, אבל חלק גדול שלו נבנה מחדש בידי ורנר ואלקר-מאייר באטריום של הבניין החדש של האוניברסיטה בשנת 1955. גורליט ראה את המוזיקולוגיה בראש ובראשונה כתחום במדעי הרוח (Geisteswissenschaft) ונתן ביטוי למספר רב של נקודות מבט חדשות. מבחינתו, תולדות המוזיקה לא היו "רק עניין של התמחות אלא, כאשר מעמיקים בהן באופן פעיל, כוח רוחני בחיי המוזיקה של ההווה". תוצאות מובהקות לגישתו זו היו טיפוח ההשכלה המוזיקלית כמקצוע אקדמי לאחר מלחמת העולם השנייה ומעורבות פעילה בהקדמת בית הספר הגבוה למוזיקה בפרייבורג. ויליבלד גורליט הלך לעולמו בפרייבורג בשנת 1963. מדיה וקבצים בנושא ויליבלד גורליט בוויקישיתוף ויליבלד גורליט, באתר Discogs (באנגלית) כריסטוף וולף, "ויליבלד גורליט" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
דה ליל

האם התכוונתם ל... רוז'ה דה ליל – קצין צבא צרפתי של כוחות המהפכה, הלחין וכתב את מילות המנון צרפת - לה מרסייז שארל מארי רנה לקונט דה ליל – משורר ומתרגם צרפתי אוברז' דה ל'יל – מסעדה בכפר אילהאוזן, באלזס, צרפת, המחזיקה ברציפות מאז שנת 1967 בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום
מתיאס דה פאז

מתיאס דה פאז (Matías de Paz;‏ 1468–1519) היה כומר דומיניקני שכהן כפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת סלמנקה, ספרד, ובהמשך התמחה בתורת המשפטים. בעקבות העימותים בין הכס המלכותי הספרדי לאפיפיור, פנה פרננדו השני אל דה פאז כדי לקבל אישור סמכותי כי אישור האפיפיור אלכסנדר השישי משנת 1493, בו הוכרז כי איי הודו המערבית שייכים לממלכת ספרד, מעניקה לגיטימציה מספקת עבור השליטה של ספרד ביבשת החדשה. דה פאז ערך למלך מסמך ובו נכתב כי האפיפיור הוא נציג ישו עלי אדמות ולכן בידו הסמכות הריבונית על העולם. לפיכך, אישורו קביל כדי להעניק לכתר הספרדי את הבעלות על האיים. מחד, חיבורו שולל את בעלותם של האינדיאנים על האיים ומאידך, הוא שולל את זכותה של ספרד על שאר העולם שהתגלה ולא הוענק לספרד בשנת 1493. לכן פנה פרננדו השני אל המשפטן חואן לופס דה פלאסיוס רוביוס כדי שיחבר חיבור תאולוגי שיחזק את החזקה הריבונית של ספרד על אמריקה כולה, ללא צורך באישור האפיפיור. אביהו זכאי, אירופה והעולם החדש: גילוי אמריקה וכיבושה על ידי מדינות אירופה במאות הט"ו-י"ז מקורות ותעודות / ערך, הוסיף הקדמות, מבואות והערות, בלוויית תמונות - אביהו זכאי ; תרגום המקורות: אהרן אמיר, ירושלים: אקדמון, תשנ"ד, 1993 עמ' 294-293. מתיאס דה פאז, באתר larramendi.es (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדריאה פוהריץ'

אנדריאה פוהריץ' (Andrija Puharich; ‏19 בפברואר 1918 - 3 בינואר 1995) אשר שמו המקורי היה ד"ר הנרי ק. פוהריץ', היה רופא, סופר, פאראפסיכולוג וממציא אמריקאי. פוהריץ נולד בעיר שיקגו שבאילינוי, ונפטר בעיר דובסון שבקרוליינה הצפונית בארצות הברית. בשנת 1947 סיים פוהריץ את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת נורת'ווסטרן, את ההתמחות ברפואה פנימית השלים ב"בית החולים פרמננטה" אשר בקליפורניה. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 היה פוהריץ קצין בצבא ארצות הברית, ובאותה תקופה הוא פעל לסירוגין עם מעבדות המחקר אדג'ווד ארסנל במחנה דטריק, תוך כדי שיתוף פעולה עם קצינים בכירים ובעלי תפקידים שונים, בעיקר מצד אנשי הפנטגון, ה-CIA, וכן המודיעין של הצי האמריקני. פוהריץ היה ידוע כחוקר הפאראפסיכולוגי אשר הביא את אורי גלר לחקירה מדעית בארצות הברית, בנושאי היכולות השונות אשר נטענו על ידי גלר כעל טבעיות. מבין הספרים הרבים שכתב פוהריץ, ניתן למצוא את הביוגרפיה התומכת של גלר בנושא העל טבעי, אותו חקר בעזרת יצחק בנטוב. לפני מחקרו על אורי גלר, ביצע מחקר לטובת המדיום הברזילאי ז'ה אריגו. עם הזמן הוא פגש את המדיום ההולנדי פטר הורקוס, אותו הביא לארצות הברית להשתתף במחקרים מדעיים. כמו כן, הוא חקר את המדיום המקסיקני פצ'יטה. לפוהריץ היו יותר מ-50 פטנטים אשר הומצאו על ידיו, אך הידועים ביותר מהם היו הפטנטים המסייעים לשמיעה אצל אנשים אשר היו כבדי שמיעה. מדיה וקבצים בנושא אנדריאה פוהריץ' בוויקישיתוף אתר על אנדריאה פוהריץ' (באנגלית) אנדריאה פוהריץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ג'יימס קונולי

האם התכוונתם ל... ג'יימס קונולי (אתלט) – אתלט אמריקאי, שהיה לאלוף האולימפי הראשון בתקופה המודרנית כשזכה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה בשנת 1896 ג'יימס קונולי (פוליטיקאי) – פוליטיקאי אירי, ממנהיגי מרד הפסחא, שהוצא להורג על ידי כיתת יורים בריטים ב-1916.
899

שנת 899 היא השנה ה-99 במאה ה-9. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 26 באוקטובר – אלפרד הגדול, מלך וסקס (נולד ב-849) 8 בדצמבר – ארנולף, מלך פרנקיה המזרחית (נולד ב-850) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 899‎ נפטרים ב-899‎ מדיה וקבצים בנושא 899 בוויקישיתוף
חואן לופס דה פלאסיוס רוביוס

חואן לופס דה פלאסיוס רוביוס (בספרדית: Juan López de Palacios Rubios; ‏1450 – 1524) היה משפטן מפורסם בספרד של המאה ה-16. פרננדו השני, מלך ספרד, פנה אליו לאחר שחיבורו של מתיאס דה פאז לא סיפק את רצונו לקבל סמכות על היבשת החדשה שהתגלתה, אמריקה. לפיכך, רוביוס חיבר את החיבור על איי האוקיינוס (On the Ocean Idles). בחיבור נטען כי לילידי אמריקה יש בעלות טבעית על אדמתם, אולם לאפיפיור יש את הסמכות לבטל את סמכות זו מתוקף סמכותו האוניברסלית על העולם. בו בזמן, על האפיפיור מוטלת גם הסמכות לדאוג להושיע את נפשות האינדיאנים. עם זאת, הוא טען כי סמכות האפיפיור חלה רק בפן הדתי, כלומר הענשה על הפרת חוקי טבע (קאניבליזם, הקרבת קורבן, עבודת אלילים ועוד) ואילו בפן המדיני, יש סמכות למלך ספרד לחוקק חוקים ולבחור את סוג העונשים שיוטלו על החוטאים. רוביוס היה מעורב גם בכתיבת החיבור הרשמי "רקרימיינטו" (הדרישה) להצדקת סמכות ספרד ביבשת החדשה. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
990

שנת 990 היא השנה ה-90 במאה ה-10. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 990‎ נפטרים ב-990‎ מדיה וקבצים בנושא 990 בוויקישיתוף
מיראת'

מיראת' (בערבית: ميراث; בעברית: "מורשת") היא להקת אוריינטל מטאל מתוניסיה. הוקמה ב-2001 בשם "X-Tazy", ומשלבת מטאל מתקדם יחד עם מוזיקה מזרחית אותנטית. מיראת' מבצעת טקסטים באנגלית ובערבית במקביל. הלהקה הוקמה על ידי הגיטריסט מאלק בן ערביה, שהיה אז בן 13 בלבד. מיראת' החלה את דרכה כלהקת צעירים שביצעה בעיקר גרסאות כיסוי לשירים של להקות שונות. בשנים שלאחר מכן הלהקה גיבשה את סגנונה כמטאל מתקדם (פרוגרסיב מטאל), בשילוב סולמות, מנגינות ושאר אלמנטים מזרחיים בהשפעת התרבות התוניסאית. הלהקה מגדירה סגנון זה כ"אוריינטל מטאל". האלבום הראשון של הלהקה, Hope, יצא בספטמבר 2007, והאלבום השני Desert Call יצא בינואר 2010. מיראת' צילמה את קליפ הווידאו הראשון שלה לשיר "Merciless Times" מהאלבום השלישי, Tales Of The Sands, שיצא בספטמבר 2011. לאורך השנים החל הלהקה להופיע בפסטיבלים נחשבים של מטאל מתקדם. בנובמבר 2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה עם להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד ועם שתי להקות אוריינטל מטאל נוספות מצרפת ומאלג'יריה. בפברואר 2012 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם טאריה טורונן. חברים נוכחיים מאלק בן ערביה - גיטרה (2001–היום) זאהר זורגטי - שירה (2007–היום) אניס ג'ויני - גיטרה בס (2006–היום) מורגן ברת'ט - תופים (2011–היום) חברים לשעבר ואליד איסווי - גיטרה (2001–2003) פהמי צ'קרון - תופים (2001–2004) אליס בוחוחה - קלידים, שירה (2003–2022) סאיף אוחיבי - תופים (2004–2011) זאהר חמודיה - גיטרה בס (2001–2004) טארק אידואני - שירה (2001–2003) פיווי דספראי - תופים (2011) אלבומים Hope 2007 Desert Call 2010 Tales Of The Sands 2011 Legacy 2016 Shehili 2019 מיני-אלבומים ודמואים Double Face 2005 (דמו - יצא רק בתוניסיה) מדיה וקבצים בנושא מיראת' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיראת' מיראת', ברשת החברתית פייסבוק מיראת', ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיראת', ברשת החברתית אינסטגרם מיראת', סרטונים בערוץ היוטיוב מיראת', באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מיראת', באתר ספוטיפיי מיראת', באתר Last.fm (באנגלית) מיראת', באתר AllMusic (באנגלית) מיראת', באתר MusicBrainz (באנגלית) מיראת', להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) מיראת', באתר דיזר מיראת', באתר Yandex.Music (ברוסית) מיראת', באתר Discogs (באנגלית) מיראת', באתר Songkick (באנגלית) ריאיון עם מייסד הלהקה מאלק בן ערביה (באנגלית) Myrath – Tales Of The Sands, ביקורת על האלבום השלישי, באתר Ov Metal
ג'ורג' וושינגטון (אונייה, 1798)

ג'ורג' וושינגטון (באנגלית: USS Geroge Washington), הספינה הראשונה בצי האמריקני שנשאה את שמו של הנשיא ג'ורג' וושינגטון, הייתה אוניית מפרשים קלת־חימוש שדורגה כסְלוּפּ. הייתה זו אוניית סוחר במקורה, שהושקה ב-1793 בפרובידנס, רוד איילנד. היא נקנתה על ידי מחלקת הצי ב-12 באוקטובר 1798 במסגרת ההכנות למלחמה עם צרפת. האונייה הוסבה לתפקידה החדש תחת פיקוחו של קפטן סיילס טולבוט ונמסרה לפיקודו של קפטן פטריק פלצ'ר. המלחמה הבלתי רשמית עם צרפת החלה ביולי 1798. בתחילת דצמבר הפליגה "ג'ורג' וושינגטון" אל דומיניקה באיי הודו המערבית, שם הצטרפה אל שייטת בפיקודו של קומודור ג'ון בארי, שהגנה על האינטרסים המסחריים של ארצות הברית באזור. במשך חודשים אחדים ליוותה אוניות סוחר אמריקניות בנתיב מסיינט קיטס אל טובאגו, ויחד עם הקאטר "פיקרינג" חילצה משביין שתי אוניות אמריקניות שנתפסו על ידי פריבטירים צרפתיים: הבריג "פייר אמריקן" (Fair American) ב-29 באפריל 1799 והסקונר "פרנסיס" (Francis) ב-1 במאי 1799. באמצע 1799 הפליגה אל ניופורט, רוד איילנד, כדי להצטייד במזון ובמים, ולאחר שהות קצרה יצאה שוב לים. הפעם הוטל עליה לשוט לאורך החוף דרומה עד צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, בחיפוש אחר פריבטירים צרפתיים, ואחר כך לסייר ליד סנטו דומינגו ולהגן שם על אוניות סוחר אמריקניות. באוקטובר 1799 שבה "ג'ורג' וושינגטון" לארצות הברית לצורך תיקונים נרחבים. באפריל 1800 נלקחה אל פילדלפיה והוכנה ליציאה לים בפיקודו של קפטן ויליאם ביינברידג'. ארצות הברית, שחסרה צי מלחמתי חזק, בחרה באותו זמן להבטיח את שלום אוניות הסוחר שלה מפני התקפות הפירטים הברברים של צפון אפריקה באמצעות תשלום כופר כסף שנתי לשליטיהם. ב-8 באוגוסט הפליג ביינברידג' עם מטען של סחורות וקורות עצים עבור הדיי של אלג'יריה. "ג'ורג' וושינגטון" הגיעה בשלום ליעדה בספטמבר, והיא אוניית המלחמה האמריקנית הראשונה שנכנסה אל הים התיכון. זאת ועוד, ביינברידג' נאלץ להיכנע לאיומיו של הדיי ולהוביל באונייתו את מתנותיו לסולטאן בקונסטנטינופול. הוא מחה נמרצות, אך לנוכח לועי התותחים הרבים בחוף ואיומיו של הדיי, שאי אפשר היה לטעות ברצינותם, כי ינקום באוניות הסוחר האמריקניות, נאלץ להסכים וב־20 באוקטובר הפליג מאלג'יר. "ג'ורג' וושינגטון" שבה אל אלג'יר ב-21 בינואר 1801, ולאחר ביקור באליקנטה שבספרד הפליגה חזרה לארצות הברית ונכנסה לנמל ב-19 באפריל 1801. לאחר סדרת תיקונים הוכנה האונייה שנית להובלת הכופר השנתי לאלג'יר. היא הפליגה לדרכה ב-20 ביולי 1801 בצוות חסר, והגיעה לאלג'יר דרך מאלאגה ב-5 באוקטובר 1801. בדרכה חזרה פקדה כמה נמלים באיטליה ובצרפת, ושבה אל פילדלפיה בסביבות 15 באפריל 1802. במאי 1802 נמכרה "ג'ורג' וושינגטון" על ידי סוכן הצי בפילדלפיה. ערך זה כולל חלקים מתורגמים מן החיבור Dictionary of American Naval Fighting Ships, הנמצא ברשות הציבור.
כנסיית טין

כנסיית גבירתנו מלפני טין או בקיצור כנסיית טין (בצ'כית: Kostel Matky Boží před Týnem) היא כנסיית רובע קתולית בכיכר עיר העתיקה של פראג, שבצ'כיה. היא מהווה מבנה דומיננטי בעיר העתיקה, צריחי הכנסייה מזדקפים לגובה של 80 מטר. במאה ה-11 נבנתה הכנסייה בסגנון האדריכלות הרומנסקית עבור הסוחרים הזרים שבאו לאזור. בשנת 1256 נבנתה כנסייה חדשה במקום, הפעם בסגנון גותי. הבנייה של הכנסייה הנוכחית החלה במאה ה-14 בסגנון גותי מאוחר תחת השפעה של מאתיאס מאראס ופטר פארלר. בתחילת המאה ה-15 הבנייה כמעט הושלמה ורק הצריחים והגג היו חסרים. הכנסייה הייתה בשליטת ההוסיטים לזמן מה והייתה גם מקום מושבו של הארכיבישוף של פראג. הגג הושלם ב-1450 והצריח הצפוני זמן קצר לאחר מכן. פסל של ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה ששלט באותו זמן הוצב על הגג מתחת לגביע ענקי - סמלם של ההוסיטים. המגדל הדרומי הושלם רק ב-1511. בשנת 1626, לאחר קרב ההר הלבן, פסלו של ייז'י מפודבראדי והגביע הענק הוסרו מהכנסייה והוחלפו בפסלה של מריה הקדושה עם הילה מזהב מעליה שנוצקה מהגביע שהומס. ב-1679 הכנסייה נפגעה על ידי ברק והשריפה שפרצה בעקבות זאת כילתה את הקמרונות העתיקים והייחודיים; לאחר מכן הוחלפו לקמרונות בארוק רגילים. עבודות שיפוץ, רסטורציה ושימור נערכו בשנים 1876–1895 ובשנים 1973–1995. עבודות שחזור ושיפוץ פנים הכנסייה נערכות אף עד היום. הכניסה הדרומית היא דוגמה לאדריכלות גותית, שפוסלה עם תבליט המתאר את הצליבה. הכניסה הראשית ממוקמת בצד המערבי של הכנסייה דרך מעבר צר בין המבנים מלפני הכנסייה מצד כיכר העיר העתיקה. מזבח הבארוק המוקדם בעל ציור משנת 1649 בכנסייה ניצב העוגב העתיק ביותר בפראג. הוא נבנה בסביבות 1673 והוא אחד מהעוגבים המייצגים ביותר של המאה ה-17 בכל אירופה. האסטרונום הדני המפורסם טיכו ברהה, שעבד עבור הקיסר רודולף השני, נקבר בכנסייה בשנת 1601. העיר העתיקה של פראג פראג קתדרלת ויטוס הקדוש - קתדרלה גותית שנבנתה במצודת פראג במאה ה-14 מדיה וקבצים בנושא כנסיית טין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית טין (בצ'כית) קתדרלת מריה הקדושה שמלפני טין, באתר התיירות הרשמי של פראג
החולצה הוורודה

החולצה הוורודה (באיטלקית: Maglia Rosa, נהגה: "מאליה רוזה") היא חולצת רכיבה המוענקת למוביל בדרוג הכללי במרוץ האופניים, הג'ירו ד'איטליה. המוביל בדרוג הכללי במרוץ הוא הרוכב בעל הזמן המהיר ביותר כאשר מחוברות תוצאות כל הקטעים היומיים ומובאים בחשבון שניות בונוס שנצברו בסיומים ובמאוצי ביניים בקטעים היומיים. החולצה הוורודה היא המקבילה האיטלקית לחולצה הצהובה במרוץ הטור דה פראנס הצרפתי. כפי שבצרפת נקבע צבע החולצה על פי צבע דפי העיתון היומי שהוא המממן הראשי של המרוץ, כך גם באיטליה; הצבע הוורוד הוא צבע דפיו של עיתון הספורט הגדול במדינה, לה גזטה דלו ספורט, שמשמש כמממן הראשי של המרוץ מראשיתו. הנוהג של הענקת החולצה הוורודה החל ב-1931. בסיום כל קטע יומי במרוץ, נערך בנקודת הסיום טקס הענקת הפרסים והחולצות. הענקת החולצה הוורודה למוביל בדרוג הכללי היא השנייה בסדר הענקת הפרסים (לאחר מתן הפרס למנצח הקטע היומי) ובמעמד זה לובש הרוכב המוביל את החולצה. במהלך הקטעים היומיים לובש המוביל את החולצה הוורודה ובצורה זו הוא זוכה גם לכבוד וגם מזוהה ביתר קלות על ידי שאר הרוכבים ועל ידי אמצעי התקשורת בכלל וצופי השידורים החיים בפרט. בדבוקת הרוכבים קיים נוהג בלתי כתוב האומר כי אין לפתוח בהתקפה במרוץ בשעה שלובש החולצה הוורודה נקלע לבעיה שאינה קשורה לכושרו הספורטיבי; אם בשל עצירה ל"שירותים" ואם בשל מעורבות שלו בנפילה או בשל תקלה טכנית. הרוכב שזכה ללבוש את החולצה הוורודה במספר הפעמים הרב ביותר הוא הבלגי, אדי מרקס. הוא נטל חלק בשישה מרוצי ג'ירו ד'איטליה (וניצח בחמישה מתוך ששת המרוצים) ולבש במהלכם 77 פעם את החולצה הוורודה. אחריו מדורגים עשרת הרוכבים הבאים: אלפרדו בינדה - 65 (כולל שנים לפני 1931 בהם למעשה לא הייתה קיימת החולצה הוורודה) פרנצ'סקו מוזר - 50 ג'וזפה סארוני - 48 ג'ינו ברטלי - 42 ז'אק אנקטיל - 42 פאוסטו קופי - 31 ברנאר אינו - 31 מיגל אינדוראין - 29 קוסטנטה ג'ירארדניו - 26 (כולן לפני 1931 בהם למעשה לא הייתה קיימת החולצה הוורודה) רוברטו ויזנטיני - 26 הרוכב הפעיל (נכון ל-2018) המחזיק במספר הרב ביותר של חולצות ורודות הוא וינצ'נצו ניבאלי שלבש את החולצה הוורודה 21 פעמים. מדיה וקבצים בנושא החולצה הוורודה בוויקישיתוף
מכללת אופקים

מכללת אופקים (נקראת גם סמינר אופקים) היא מכללה תורנית לבנות הממוקמת בעיר אופקים. השנתונים הלומדים בה מקבילים לכיתות י"ג-י"ד בסמינרים החרדים הנקראים שנה א' וב' בהתאמה ושנה ג' הכוללת יום אחד בשבוע לבנות שלומדות הוראה. המכללה נוסדה בשנת תשל"ט-1979 על ידי הרב יהודה אריה כהן והרבנית ציפי עמית. דמויות חינוכיות מרכזיות נוספות במכללה הן הרבנית פילץ (אשתו של הרב אביעזר פילץ מתפרח הסמוכה), הרבנית אסתי הורביץ ואילנה הורוביץ'. המכללה נוסדה עם גרעין של 8 בנות בלבד, כולן "מתחזקות" (בנות מבתים דתיים-לאומיים) או בעלות תשובה. עם השנים הפכה המכללה ממקום המיועד קודם כל לבעלות תשובה ומתחזקות, למוסד שרובו בנות בית יעקב ומיעוט קטן של בעלות תשובה ומתחזקות. השוני בתלמידות גרם גם לשוני באופיו של המוסד שהפך לשמרני יותר. למשל, תקנון הלבוש נוסף רק בשנים מאוחרות יותר וכולל בתוכו את כללי הלבוש הקפדניים ביותר. המכללה כוללת לימודי קודש הנלמדים בבוקר, ולימודי מקצוע בשעות אחר הצהריים. בין המקצועות הנלמדים הם הוראה, ייעוץ מס, הנדסת תוכנה, גרפיקה ממוחשבת, הוראה מתקנת ואומנות. המכללה אינה מעניקה תארים אקדמיים. המכללה כוללת גם פנימייה המיועדת בדרך כלל רק לבנות שנתונים א' ו-ב', בה שוהות רוב הבנות. חלק קטן של הבנות הנקראות "אקסטרניות" הן בנות מהסביבה החוזרות לבתיהן. אחת הסיבות לכך היא מצוקת דיור במכללה, השרויה בחובות רבים, שגדלה ממוסד של כמה עשרות בנות למוסד בו בכל מחזור יש קרוב ל-200 בנות, כמעט ללא התרחבות בשטחה. מיקום המכללה במקום השפיע רבות על פיתוח הקהילה החרדית בעיר אופקים אך עם זאת המכללה לא נמצאת בתוך האזור של הקהילה החרדית כדי לא להפריע לאנשים הגרים שם. למכללה שני סניפים. האחד קטן, משני, "שירת מרים" ברכסים, והמרכזי באופקים. מכללת אופקים
הוגו רימן

קרל וילהלם יוליוס הוגו רימן (בגרמנית: Karl Wilhelm Julius Hugo Riemann;‏ 18 ביולי 1849 – 10 ביולי 1919) היה תאורטיקאי מוזיקה ומלחין גרמני. רימן נולד בגְרוֹסְמֶהלְרָה, שוורצבּוּרג-זוֹנדרשאוּסֶן. למד תאוריה אצל פרנקנברגר, פסנתר אצל בארתל ורצנברגר, וכן משפטים ולבסוף פילוסופיה והיסטוריה בברלין ובטובינגן. אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה גמר אומר להקדיש את חייו למוזיקה ונאמן להחלטתו, למד בקונסרבטוריון של לייפציג. לאחר זאת עשה כמה שנים בבּילֶפֶלְד כמורה וכמנצח, אבל ב-1878 חזר ללייפציג כפריבט-דוצנט באוניברסיטה. כיון שהמינוי שייחל לו בקונסרבטוריון לא יצא לפועל, יצא רימן לברומברג בשנת 1880, אבל בשנים 1881 עד 1890 היה מורה לפסנתר ותאוריה בקונסרבטוריון של המבורג. לאחר תקופה קצרה בקונסרבטוריון של זונדרשאוסן, לימד בקונסרבטוריון של ויסבדן (1890-95), אך בסופו של דבר חזר לאוניברסיטת לייפציג כמרצה ב-1895. בשנת 1901 התמנה לפרופסור. נוסף לעבודתו כמורה, מרצה ומלחין של יצירות פדגוגיות, עשה לו רימן שם בעולם ככותב בנושאים מוזיקליים. בין כתביו הנודעים ביותר לקסיקון למוזיקה (1882; מהדורה 5 1899; תרגום לאנגלית, 1893-96), מילון שלם של מוזיקה ומוזיקאים, Handbuch der Harmonielehre, מחקר בלימודי ההרמוניה, ו- Lehrbuch des Contrapunkts, מחקר דומה בקונטרפונקט. כל הספרים האלה תורגמו לאנגלית. כתביו מקיפים ענפים רבים ושונים בתחום המוזיקה. בין תלמידיו היו המלחין, הפסנתרן, נגן העוגב והמנצח מקס רגר, המוזיקולוג והמלחין ולטר נימן והמוזיקולוג ויליבלד גורליט. רימן כתב יצירות רבות לפסנתר, שירים, סונאטה לפסנתר, שש סונאטינות, סונאטה לכינור ורביעיית מיתרים. מדיה וקבצים בנושא הוגו רימן בוויקישיתוף הוגו רימן, באתר MusicBrainz (באנגלית) הוגו רימן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מקבילים (התעמלות)

בהתעמלות מכשירים, המקבילים הם מתקן המורכב משני מוטות עץ אופקיים מקבילים, המיוצבים באמצעות חיבור לקרקע. בדומה לתרגילי הטבעות, המתח וסוס הסמוכות, על המקבילים מתחרים גברים בלבד, מאחר שמדובר במתקן הדורש כוח פיזי רב בפלג הגוף העליון. נשים מתחרות במקבילים מדורגים. ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות קבעה תקן למידות המקבילים: תרגיל המקבילים נפתח כאשר המתעמל ניצב על הקרקע, והוא מתחיל כאשר הוא אוחז במקבילים, אליהם הוא מגיע בריצה או בעזרת מקפצה. התרגיל כולל אלמנטים שונים, ובהם סמיכה על שני המוטות, תנופות, סלטות, אלמנטים המתחילים בתליית זרועות, ועוד. המקבילים נכללו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896) והאלוף האולימפי הראשון היה היהודי הגרמני אלפרד פלאטו. הפעם הבאה בה נערכו תחרויות אלו הייתה באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ומאז אולימפיאדת פריז (1924) הן נערכו בכל המשחקים. שני מתעמלים זכו פעמיים בתואר האולימפי - היפני סוואו קאטו באולימפיאדת מינכן (1972) ובאולימפיאדת מונטריאול (1976), והסיני לי שיאופנג באולימפיאדת סידני (2000) ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008). מדיה וקבצים בנושא מקבילים בוויקישיתוף חוקת ההתעמלות באתר איגוד ההתעמלות בישראל מקבילים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ישראל גנס

הרב ישראל גנס (נולד בכ"ז בטבת ה'תש"א, 26 בינואר 1941) הוא פוסק הלכה ומו"ץ חרדי-ישראלי, מראשי ישיבת קול תורה לצעירים. נולד בארץ ישראל, בנו של יעקב גנס, שעלה לארץ ישראל בשנות ה-30 מגרמניה. למד בישיבת קול תורה והיה מתלמידיו הקרובים של הרב שלמה זלמן אוירבך, שהסמיך אותו לרבנות בגיל 19. מאז שנות ה-80 משמש כמורה-צדק בשכונת מגוריו, קריית מטרסדורף בירושלים. בעבר היה מראשי ישיבת קול תורה לצעירים. הרב גנס מנהל פעילות רבנית, תורנית, הלכתית וציבורית ענפה. הוא רב קהילות אברכים בשכונת בית וגן ובשכונת רוממה בירושלים ועומד בראש בית ההוראה של קהילת האברכים ברוממה ובראש ועדת עיני לאה. הוא מרבה להרצות שיעורי תורה והלכה. בין השאר, הוא מוסר שיעורי הלכה בנווה ירושלים. הרב גנס משתתף פעיל בכנסי חיזוק בנושאים שונים, ובהם חינוך, צניעות ושמירת הלשון. עומד בראש כנס שמירת הלשון השנתי לנשים הנערך בבנייני האומה. עומד בראש גופים שונים שעוסקים במגוון נושאים ציבוריים-רוחניים. הוא נשיא קול המשנה, ראש הוועדה הרוחנית לביקורת ספרי קריאה, חבר ועדת הרבנים של קרן "תומכיה", יועץ למרכז י.נ.ר. (יועצי נישואין רבניים בישראל). בשנת 2010 עמד בראש ועדת השיפוט של חידון שמירת הלשון שארגנה חברת בזק. אשתו רחל (ה'תש"ב - ה'תשע"ט) הייתה בתו של האדריכל יוסף שנברגר. בנו הרב אשר, ר"מ בישיבת קריית מלך בבני ברק. בנו הצעיר, שלמה אהרן, הוא חתנו של הרב ברוך ויסבקר, ראש ישיבת בית מתתיהו. חתנו, הרב דוד הכהן מונק, הוא מחבר הספר "טהרת הכהנים". קיצור דיני שביעית, ה'תשל"ג קובץ שיחות ושיעורים, ה'תשנ"ח (נערך על ידי תלמידיו) טל לישראל – שיעוריו בבית המדרש משכן יצחק, רוממה, ירושלים, ה'תשס"ד משיעורי הרב ישראל גנס, לצפייה באתר בינינו ישראל גנס (1941-), דף שער בספרייה הלאומית משה ויסברג, הרבנית בת ה-77 הלכה לעולמה מדום לב, באתר בחדרי חרדים, 18 בפברואר 2019
אקס-מן: ימי עבר עתידי

ימי עבר עתידי (באנגלית: Days of Future Past) היא קשת סיפור פופולרית שפורסמה בחוברות הקומיקס The Uncanny X-Men #141-142 מבית מארוול קומיקס בין ינואר לפברואר 1981. את הסיפור כתב כריס קלרמונט ואייר ג'ון ביירן. הסיפור עוסק בעתיד חלופי דיסטופי שבו מוטאנטים נכלאים במחנות ריכוז. קיטי פרייד המבוגרת מעבירה את תודעתה לתוך קיטי פרייד הצעירה מזמן ההווה, ומביאה את חבורת האקס-מן למנוע מרגע גורלי בהיסטוריה לגרום לפאניקה המונית נגד המוטאנטים. באותה תקופה, הצוות הקריאייטיבי כריס קלרמונט וג'ון ביירן פרסמו גם את קשת הסיפור "אקס-מן: סאגת הפניקס האפלה". שני הסיפורים הללו העלו את פופולריותו של הזיכיון, ועלילתו של "ימי עבר עתידי" עובד מספר פעמים לאורך השנים, בין היתר גם ב"אקס-מן: סדרת האנימציה". הגיליון הראשון של קשת הסיפור נבחר במקום ה-25 ברשימת חוברות הקומיקס הגדולות מכל הזמנים של שנת 2001. מציאות זו נקבעה כארץ-811. עלילת הסיפור עובדה לאקס-מן: סדרת האנימציה, שבה שולבו אלמנטים מהסיפור לסיפורו של בישופ, שחוזר בזמן כדי לגלות בגידה בשורות האקס-מן. כמו כן, וולברין והאקס-מן הציגה עלילה דומה, כאשר פרופסור אקס נמצא בתרדמת למשך 20 שנה. כשהוא מתעורר, הוא מגלה שהמוטאנטים בעולמו נכלאו בידי זקיפי הסנטינל. הוא מתקשר עם האקס-מן מהעבר בצורה טלפתית כדי למנוע מהדברים להתרחש. עד לסוף העונה, עתיד זה נמנע, אך למעשה הוחלף בעידן אפוקליפס. החוברת מהווה בסיס עיקרי לעלילת הסרט "אקס-מן: העתיד שהיה". עלילת הסיפור נעה בין זמן ההווה - שבו האקס-מן נלחמים באחוות המוטאנטים של מיסטיק - לזמן העתיד שבו האקס-מן לא הצליחו למנוע מאחוות המוטאנטים להתנקש בחייו של הסנאטור רוברט קלי. ביקום עתידי זה, זקיפי הסנטינל שולטים בארצות הברית, והמוטאנטים חיים במחנות ריכוז. חברי האקס-מן מזמן ההווה מוזהרים על העתיד לבוא בידי גרסה מבוגרת יותר של קיטי פרייד, חברת קבוצתם, שתודעתה נסעה בזמן והשתלטה על הצעירה כדי להזהירם. היא מצליחה במשימתה וחוזרת לזמנה רק כדי לגלות שהעתיד נותר ללא שינוי. כחלק מהשלכות הסיפור, רייצ'ל סאמרס נסעה חזרה בזמן כדי להצטרף לקבוצת האקס-מן בזמן ההווה. נמרוד, הסנטינל האולטימטיבי, עקב אחריה והפך ליריבם של האקס-מן ושל מועדון הלפייר בזמן ההווה. ימי עבר עתידי, באתר UncannyXmen.com ימי עבר עתידי בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס The X-Men #141, January 1981
דגל לה ריוחה

דגל לה ריוחה (בספרדית: La Bandera de La Rioja) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית לה ריוחה. הדגל אושרר על ידי מועצת המעבר של הקהילה בשנת 1979 ופורסם בחוק מה-9 ביוני 1982 כדגל הקהילה האוטונומית, לפיהו עיצובו של הדגל הוא ארבעה פסים אופקיים בצבעי אדום, לבן, ירוק וצהוב כאשר הדגל עשוי להיות מוטען בסמל הקהילה האוטונומית. השימוש בדגל הוא בגדר חובה לרשויות הקהילה. לאחר הצהרתה של מועצת המחוז כי בנכונותה להשלים את ההליכים הפורמליים לקבלת אוטונומיה על האזור, נקבע כי יוני 1977 יהיה המועד האחרון לאוכלוסייה למשלוח הצעות לבחירת דגל ולפרסם אותו ברשומות המחוז. לאור זאת, אמצה התקשורת המקומית את הרעיון והחלה במסע פרסום במהלך חודשי יוני ויולי של אותה השנה. למרות שמספר פוליטיקאים קראו לרגיעה ולבחינת נושא הדגל, חשבו אחרים כי הנושא הוא בעל דחיפות. מתוך 260 ההצעות לעיצוב שהתקבלו, 11 הגיעו מאת מומחי וקסילולוגיה, וב-5 באוגוסט, התכנסה העצרת הכללית, והכריזה על משאל בקרב אוכלוסיית המחוז על 5 דגמים. המשאל התקיים בין ה-1 ל-15 בספטמבר, בניהולו של פליפה ליאון, אב מנזר וההיסטוריון הרשמי, שבמהלכו נאספו בין 15,000 ל-20,000 פתקים. עם זאת, המשאל לא נשא פרי, ותהליך הבחירה הגיע למצב של קיפאון עד אשר נשיא המועצה דאז, חוליו פרננדז לואיס סביליה, הקפיא את כל הליך הבחירה. לאחר שמשאל העם נכשל, שאלת ההכרזה על הדגל זכתה להתעלמות מצדם של הפוליטיקאים. הדגל באתר מועצת לה ריוחה דגל לה ריוחה, באתר דגלי העולם (באנגלית)