laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כנסיית עליית מרים (מוסטה)

כנסיית עליית מרים או בשמה הרשמי כנסיית הרובע, היכל מרים שעלתה למרומים (מלטית il-knisja Arcipretali Santwarju ta' Marija Mtellgha) היא כנסיית רובע השוכנת בעיר מוסטה במרכזו של האי מלטה שבמלטה. הוא בנויה בצורת רוטונדה הנושאת כיפה גדולה, ועל כן היא מוכרת בדרך כלל בכינוי "הכיפה של מוסטה" (Mosta dome) או "הרוטונדה של מוסטה" (Rotunda of Mosta). הרוטונדה הוקמה בין השנים 1833-1860 בכספי תרומות, סביב כנסייה קודמת, שאפשרה את המשך הפולחן בעת הבנייה. הכנסייה הוקדשה ב-15 באוקטובר 1871. האדריכל שתכנן את המבנה, ג'ורג'ו גרוגנט (Giorgio Grognet) בן מלטה, התבסס בתוכניותיו על הפנתאון ברומא, ובדומה לו, הקים בחזית הכנסייה פורטיקו שלו שישה עמודים. בפורטיקו עצמו ניצבים עשרה פסלי קדושים ערוכים בשתי קומות. כיפת המבנה שקוטרה 39.6 מטרים, היא בין הגדולות באירופה, והיא נראית היטב כמעט מכל רחבי האי. פנים הכיפה גולף בשנת 1930 וב-1960 הכיפה שופצה וחלקה החיצוני כוסה ביריעות נחושת. חזיתה האחורית של הכנסייה הושלמה רק ב-1968. רצפת הכנסייה הונחה במשך שנתיים, בין 1909 ל-1911, והיא עשויה משיש צבעוני. ציור הנושא של הכנסייה (titular painting) מ-1687, הוא ציור המתאר את עליית מרים. היצירה היא מעשה ידיו של האמן המקומי בסקל בוהג'יאר (Baskal Buhagiar), והוא הועבר אל הרוטונדה מהכנסייה הקודמת. הוא שופץ ב-1827 והוגדל ב-1860 עם השלמת המבנה. ההכרה בציור כציור נושא נתנה על ידי הוותיקן ב-12 בדצמבר 1973, ולרגל האירוע, שנחגג ב-10 באוגוסט 1975 (חג עליית מרים), הוכתר ראשה של הבתולה בציור בכתר עשוי אבנים יקרות, ומשני צדדי הציור נתלו שש מנורות פולחן מכסף. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-9 ביוני 1942 בשעה 16:40, הפציצו מטוסי הלופטוואפה את מלטה, ולאחר שנלכדו באש נ"מ בריטית, השליכו את פצצותיהם מעל מוסטה ונמלטו. שלוש פצצות במשקל של 500 ליברות (כ-225 ק"ג) כל אחת פגעו בכיפת המבנה, בעת שכ-300 איש המתינו בתוכו לתחילת המיסה. שתיים מהפצצות החליקו על הכיפה ונפלו אל הרחבה שמחוץ למבנה, ואילו השלישית פערה חור בכיפה ונפלה את תוך הכנסייה. הפצצה פגעה בשניים מהקירות ולבסוף נחתה על רצפת המבנה. אף לא אחת משלוש הפצצות התפוצצה ואיש לא נפגע. האירוע נודע כ"נס הפצצה" (Il-Miraklu Tal-Bomba), ובכל שנה ב-9 באפריל בערב נערך טקס לציון האירוע, ונאמרת תפילת טה דאום. העתק של הפצצה מוצג בכנסייה. לפי אחת הגרסאות על אירועי אותו יום, במהלך פירוק הפצצות נמצא שהן מולאו בחול ולא בחומרי נפץ, ונמצא פתק ועליו כתוב "ברכות מפלזן" מצוות העובדים בפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה שחיבלו בייצור הפצצות עבור הגרמנים. לגרסה זו אין תימוכין. מדיה וקבצים בנושא כנסיית עליית מרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית עליית מרים אודות הכנסייה תמונות הכנסייה הכנסייה באתר לשכת התיירות של מלטה הכנסייה באתר הארכיבישופות של מלטה האתר הרשמי
משה גרילק

משה חיים גרילַק (כ"ח באדר ה'תרצ"ו, 22 במרץ 1936 – כ"ו באייר ה'תשפ"ג, 16 במאי 2023) היה סופר, מרצה, עיתונאי, בעל טור, והעורך הראשי של השבועון "משפחה". נולד באנטוורפן שבבלגיה למשפחה חסידית יוצאת פולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לצרפת עם משפחתו, שם חיו תחת שלטון וישי במסווה של גויים. בשנת 1942, בגיל 6, הבריח את הגבול לשווייץ לבד עם שלושה ילדים נוספים, קטנים ממנו, ושם גדל אצל הורים מאמצים עד סוף המלחמה. בשנת 1945 עלה עם הוריו לארץ ישראל והתגורר בבני ברק. גרילק למד בישיבות החרדיות-ליטאיות "קול תורה" ופוניבז'. שירת בצה"ל במסגרת הסדר שלב ב', ולאחר מכן בשירות מילואים בחיל האוויר, לחם במלחמת יום הכיפורים. בשנים 1966–1970 היה בשליחות חינוכית מטעם הסוכנות היהודית בסאו פאולו שבברזיל. גרילק היה בין הראשונים והידועים במרצים בתנועת התשובה, והיה ממקימי ארגון "ערכים" להחזרה בתשובה. נחשב למרצה מבוקש בנושאי יהדות, בישראל ובחו"ל. כמו כן היה מרואיין בתקשורת בנושאי דת וחרדים. במשך שנים התגורר בתל אביב. בשנות ה-90 של המאה ה-20 עבר להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים. היה נשוי לשרה (נפטרה באפריל 2019), ואב לשישה. אחיו היה הסופר מנחם גרילק. גרילק נפטר ב-16 במאי 2023. בשנת 1977 החל לכתוב ב"מעריב" (יחד עם שמואל חסידה) מדור דו-שבועי בנושא יהדות בשם "דע את יהדותך". החל משנת 1985, במשך שמונה שנים, כתב מדור שבועי ב"מעריב" על פרשת השבוע בשם "פרשה ופשרה". רשימות אלו יצאו לאחר מכן בספרים "דע את יהדותך", "סיני מאז ולתמיד", "פרשה ופשרה" ו"פרשה ולקחה". בשנת 1985 נמנה עם מקימי העיתון "יתד נאמן", והיה עורכו במשך למעלה משלוש שנים. בנוסף ערך מוסף תורני בשם "קולמוס" וכמו כן את כתב העת "ניצוצות" למחשבה יהודית. משנות ה-90 עד למותו כיהן כעורך ראשי של השבועון "משפחה". משנת 2010 כתב טור דו-שבועי קבוע באתר צו פיוס. גרילק גם פרסם מספר ספרי מתח, תחת שם העט ח. אליאב, אשר תורגמו למספר שפות. פרשה ופשרה (1988) פרשה ולקחה (1990) הגדה ופשרה (1995) סיני מאז ולתמיד (2011) שם אבותי (2022) דון קרלוס מליסבון (1993) דון קרלוס בכלא (1994) בין קורי העכביש (1996) כתונת פסים (1996) המעטפה (2000) שיח שבים (עורך, 1998) החרדים: מי אנחנו באמת? (2005) משה גרילק, ‏החרדים: מי אנחנו באמת?, באתר גוגל ספרים אוסף הטורים של משה גרילק באתר צו פיוס(הקישור אינו פעיל) דבורה גינזבורג, שחור על גבי עיתון, באתר ערוץ 7, 8 בדצמבר 2011 רשימת הפרסומים של משה גרילק, בקטלוג הספרייה הלאומית מידע על משה גרילק בקטלוג הספרייה הלאומית משה גרילק, דף שער בספרייה הלאומית א.פרידמן, על ילד יהודי והשגחה פרטית: ראיון עם הרב משה גרילק, באתר הידברות, 4 בנובמבר 2013 מוקדי כוח והשפעה חוץ פרלמנטריים בחברה החרדית, באתר "אנשים" משה ויסברג, אשת הסופר והעורך הלכה לעולמה בשבת, באתר בחדרי חרדים, 13 באפריל 2019 יוסי שטארק, ‏נפטר ותיק הסופרים בעיתונות החרדית: הרב משה גרילק ז"ל, באתר JDN‏, 16 במאי 2023 חיים הוא שמו השני, ו'אליאב' רומז לאביו אליהו. פרשה ולקחה - חלק א, באתר אוצר החכמה, פרשה ולקחה - חלק ב, באתר אוצר החכמה שיח שבים, באתר אוצר החכמה
וולף מסינג

וולף גריגורייביץ' מסינג (Во́льф Григо́рьевич Ме́ссинг,‏ 10 בספטמבר 1899 – 8 בנובמבר 1974) היה אמן במה שהתיימר ביכולת לקרוא מחשבות, בחיזוי עתידות ובהיפנוזה. וולף מסינג נולד בגורה קלוואריה שבפולין, למשפחה יהודית. מגיל צעיר החל להופיע על הבמה כקורא מחשבות לכאורה. לטענתו, שמו ונבואותיו על עתידו של היטלר הביאו את הנאצים להציב פרס על ראשו ועם כיבוש פולין על ידי הנאצים בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא ברח לברית המועצות. מאוחר יותר, שוב לפי סיפוריו של מסינג, נשבה על ידי הגסטאפו והצליח להיחלץ באמצעות כישורי ההיפנוט שלו. מחקר שנערך באחרונה גילה כי לא היה כל יסוד במציאות לתיאוריו אלו של מסינג. המחקר הפריך גם את סיפוריו של מסינג על קשריו עם סטלין. עיקר פרטי הביוגרפיה של מסינג הומצאו על־ידו, בשיתוף עם אחד מעורכי העיתון "פראבדה". וולף מסינג מת במוסקבה מאי ספיקת כליות ובצקת ריאות ב-8 בנובמבר 1974. מדיה וקבצים בנושא וולף מסינג בוויקישיתוף http://worldpapermoney1.blogspot.co.il/2007/10/normal-0-false-false-false-en-us-x-none.html וולף מסינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) [1]
פה (תו)

התו פה הוא תו בסולם הצלילים, שמסומן באות F. תדירותו באוקטבה הראשונה היא 349 הרץ. במספור עממי נחשב כתו הרביעי בסולם התווים. הצליל פה במפתחות השונים: פה הוא הצליל שמשמיע הצופר של מכוניות אמריקניות. פה דיאז הוא התו המוגבה בחצי טון מפה והוא מסומן ב־#F. פה במול הוא התו המונמך מפה בחצי טון והוא מסומן ב־♭F. מבחינת גובה אבסולוטי, בכיוון מושווה, התו שווה לצליל מי אך הוא שונה ממנו מבחינה הרמונית. בכלים בעלי אינטונציה גמישה, כמו כלי קשת,[דרושה הבהרה] קיים הבדל בין הצלילים. הסולם פה מז'ור הוא הסולם המז'ורי המתבסס על התו פה. התווים בסולם הם: פה, סול, לה, סי במול, דו, רה, מי ופה. הסולם פה מינור הוא הסולם המינורי המתבסס על התו פה. התווים בסולם הם: פה, סול, לה במול, סי במול, דו, רה במול, מי במול, ופה. האקורד פה מז'ור הוא אקורד מז'ורי, שצליל הבס שלו הוא פה. התווים באקורד הם פה, לה, ודו. האקורד מסומן באות F. אפשר למצוא את האקורד בסולמות פה מז'ור, בתור טוניקה, סי מז'ור, בתור דומיננטה, ודו מז'ור, בתור סובדומיננטה. האקורד פה מינור הוא אקורד מינורי שצליל הבס שלו הוא פה. התווים באקורד הם פה, לה במול ודו. האקורד מסומן ב־Fm. אפשר למצוא את האקורד בסולמות: פה מינור בתור טוניקה, ודו מינור בתור דרגה רביעית. מפתח פה
אס"א ירושלים (כדורסל נשים)

אס"א ירושלים היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהעיר ירושלים, המתמודדת בליגה הלאומית. הקבוצה מארחת במרכז הווארד קוסל שבאוניברסיטה העברית. מועדון הכדורסל אס"א ירושלים הוקם בשנת 1964 על ידי חובבי כדורסל הנשים בעיר, ולאורך שנים ארוכות נחשב למועדון המוביל בכדורסל נשים בירושלים. בעונת 2006/07 הקבוצה שיחקה בליגת העל אך ירדה ליגה. בסיום עונת 2008/09 הצליחה הקבוצה לחזור לליגת העל לאחר ניצחון 0-2 בסדרת הפלייאוף מול הפועל ראשון לציון. בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום ה-6, אך לאחר סיום העונה, הודיעה הנהלת הקבוצה כי אין באפשרותם לבנות תקציב מתאים להמשך השתתפותם בליגה העל. לפיכך, הקבוצה הורדה בחזרה לליגה הלאומית. בעונת 2009/10 חזרה לליגת העל, וסיימה במקום השישי. אולם, בתום העונה החליטה לרדת לליגה הלאומית. בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת העל, לאחר ניצחון בסדרת הפליי-אוף מול קבוצת אליצור תל אביב, אך ויתרה על העלייה ונשארה בלאומית. בסיום עונת 2013/14 שוב עלתה לליגת העל, ובעונה שלאחר-מכן (2014/15) סיימה במקום השמיני בליגת העל. בסיום עונת 2015/16 דורגה במקום השישי בליגה זו (מתוך 8 קבוצות) עם 27 נקודות (6 ניצחונות ו-15 הפסדים). גם לקראת עונת 2016/17 הודיעה הקבוצה כי בשל בעיות תקציב לא תוכל לשחק בליגת העל. במסגרת האגודה פועלת קבוצת בוגרות נוספת בשם אס"א ירושלים ורשה, המשתתפת בליגה ארצית דרום, נכון לעונת 2015/16. את עונת 2023/2024 סיימה הקבוצה במקום העשירי והאחרון בליגת העל, וירדה לליגה הלאומית. מחלקת הנערות של אס"א ירושלים כוללת מעל 100 שחקניות בגילאי ילדות, נערות ב ונערות א בשיתוף פעולה עם אסא פסגת זאב. קבוצות מחלקת הנערות זכו במספר רב של תארים לאורך השנים (גביעי מדינה ברמת נערות א וילדות א)[דרוש מקור], הקבוצות מופעלות תחת עמותת קוסל מטעם האוניברסיטה העברית. בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. סגל אס"א ירושלים, נכון לנובמבר 2022 שיילישה קולי טיילור וורץ תמר ברגל נועה גגולה עדי פירסטנברג מורן שחם טלי כליפה מור שבתאי נועה נבו דניאל אדמס דניאלה בן אבי ליאם באסטקר לין כהן נועה דניאל שלום ניקול מיכאליץ שירה בן ברק ענבר אוריון יעל אהרונוב קרן נחמה עמית גור דניאל חג'ג' לירון כהן אורטל אורן בראשידה אלוהים לירז קניג ענת דרייגור גביע האיגוד: זכייה: 2013/2014 גמר: 2016/2017 דף הקבוצה באתר עמותת קוסל אס"א ירושלים (אורכב 24.02.2016 בארכיון Wayback Machine), אתר איגוד הכדורסל הישראלי. אס"א ירושלים ורשה (אורכב 24.02.2016 בארכיון Wayback Machine), אתר איגוד הכדורסל הישראלי. אס"א ירושלים, ברשת החברתית פייסבוק אס"א ירושלים חוזרת לליגת העל, אתר מינהלת ליגת העל בכדורסל נשים, 13 ביוני 2014. הוועדה קבעה: אס"א ירושלים תרד לליגה הלאומית, באתר מנהלת ליגת העל לנשים בכדורסל, ‏4 באפריל, 2024
סול (תו)

סול הוא תו בסולם הצלילים, שמסומן באות G. תדירותו באוקטבה הראשונה היא 392 הרץ. במספור עממי הוא החמישי בסולם התווים. התו סול הוא התו ששומעים כאשר מרימים שפופרת של טלפון נייח בישראל. הצליל סול במפתחות השונים: התו סול דיאז הוא תו הגבוה מסול בחצי טון והוא מסומן ב-#G. התו סול במול הוא תו הנמוך מסול בחצי טון והוא מסומן ב-Gb. סולם סול מז'ור הוא הסולם המז'ורי המתבסס על הצליל סול. רצף התווים בסולם הם: סול, לה, סי, דו, רה, מי, פה דיאז וסול. סולם סול מינור הוא הסולם המינורי המתבסס על הצליל סול. רצף התווים בסולם הם: סול, לה, סי במול, דו, רה, מי במול, פה וסול. מפתח סול ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משוואות פרידמן

משוואות פרידמן הן משוואות דיפרנציאליות המתארות את התפשטות היקום כתלות בצפיפות היקום (הצפיפות הכוללת של טנזור המאמץ-מסה-אנרגיה). קרויות על שם אלכסנדר פרידמן, שגילה אותן בשנת 1922. משוואות אלה נובעות מהצבת מטריקת פרידמן-למטר-רוברטסון-ווקר d s 2 = − c 2 d t 2 + R 2 ( t ) ( d r 2 1 − k r 2 + r 2 d Ω 2 ) {\displaystyle ds^{2}=-c^{2}dt^{2}+R^{2}(t)\left({\frac {dr^{2}}{1-kr^{2}}}+r^{2}d\Omega ^{2}\right)} של יקום הומוגני ואיזוטרופי במשוואות איינשטיין של תורת היחסות הכללית. משוואות פרידמן הן זוג משוואות דיפרנציאליות המתאר את התפתחותו של פרמטר הסקלה של היקום R ( t ) {\displaystyle R(t)} כתלות בזמן. משוואות אלה הן: ( R ˙ R ) 2 = 8 π G 3 ρ − k c 2 R 2 + Λ 3 {\displaystyle \left({\frac {\dot {R}}{R}}\right)^{2}={\frac {8\pi G}{3}}\rho -k{\frac {c^{2}}{R^{2}}}+{\frac {\Lambda }{3}}} R ¨ R = − 4 π G 3 c 2 ( ρ c 2 + 3 P ) + Λ 3 {\displaystyle {\frac {\ddot {R}}{R}}=-{\frac {4\pi G}{3c^{2}}}(\rho c^{2}+3P)+{\frac {\Lambda }{3}}} כאשר Λ {\displaystyle \Lambda } הוא הקבוע הקוסמולוגי של איינשטיין, ρ {\displaystyle \rho } היא צפיפות המסה-אנרגיה הרגילה ו־P הוא הלחץ. הגודל k {\displaystyle k} מבטא את העקמומיות של היקום ויכול לקבל אחד מ-3 ערכים: 1+ (יקום כדורי), 1- (יקום היפרבולי) ו-0 (יקום שטוח). מצמד משוואות אלה אפשר להסיק משוואה שלישית שימושית: ρ ˙ c 2 = − 3 R ˙ R ( ρ c 2 + P ) {\displaystyle {\dot {\rho }}c^{2}=-3{\frac {\dot {R}}{R}}(\rho c^{2}+P)} משוואה זו מבטאת שימור אנרגיה. כדי לפתור משוואות אלו יש לדעת את משוואות המצב של היקום (אלה משוואות המקשרות בין הלחץ לצפיפות, והן נובעות מהפיזיקה של היקום) וכן את ערכי הפרמטרים k {\displaystyle k} (עקמומיות היקום) ו־ ρ {\displaystyle \rho } (צפיפות היקום). הגודל H ( t ) = R ˙ ( t ) R ( t ) {\displaystyle H(t)={\frac {{\dot {R}}(t)}{R(t)}}} נקרא קבוע האבל (אף על פי שהוא משתנה בזמן). פרמטר הצפיפות (באנגלית: Density parameter), המסומן באות היוונית אומגה   Ω {\displaystyle \ \Omega } , הוא היחס בין צפיפות החומר הממוצעת ביקום לצפיפות הקריטית (Critical density), גודל הניתן לחישוב. גודלו של פרמטר הצפיפות קובע את צורת היקום מבחינת הגאומטריה שלו. אם גודלו גדול מ-1, הגאומטריה ספירית; אם גודלו קטן מ-1; הגאומטריה היפרבולית; ואם גודלו שווה ל-1, הגאומטריה שטוחה. ללא קיומה של אנרגיה אפלה, גאומטריה ספירית שקולה ליקום סגור הגדל עד לגודל מסוים ואז מתחיל להתכווץ. כיום ידוע על קיומה של אנרגיה אפלה, ועל כן אפשרות זו של יקום מתכווץ בעתיד הרחוק לא תיתכן. מדידות עקיפות מראות שגודלו של פרמטר הצפיפות הוא 1 או קרוב מאוד ל-1. קבוע האבל התפשטות היקום צפיפות היקום חומר אפל המפץ הגדול הקבוע הקוסמולוגי Friedman, A (1922). "Über die Krümmung des Raumes". Zeitschrift für Physik. 10 (1): 377–386 ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוריאל הד

אוריאל הד (הייד; Uriel Heyd;‏ 26 ביולי 1913 – 13 במאי 1968) היה מזרחן, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, נודע במחקריו על טורקיה. הד נולד בקלן שבקיסרות הגרמנית בשנת 1913, בן לברתי (לבית לוי) ומקס הייט (Heydt). בין השנים 1931–1933 למד באוניברסיטאות קלן, מינכן, היידלברג וברלין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל כדי ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר מוסמך בשנת 1939 ותואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בשנת 1947. במסגרת לימודיו למד טורקית בהנחייתו של פרופ' גוטהולד אליקים וייל. הד עבד מספר שנים במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ואחר כך היה מזכיר ראשון של שגרירות ישראל בארצות הברית, ומסוף דצמבר 1949 יועץ בצירות ישראל באנקרה. באוקטובר 1951 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, ומאז ועד מותו לימד בחוג ללימודי ההיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ועסק בחקר האימפריה העות'מאנית, תוך סריקה שיטתית של ארכיונים עות'מאניים. בשנת 1957 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה. בין השנים 1956–1963 עמד בראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה העברית. בין תלמידיו היו המזרחנים אריה שמואלביץ, אמנון כהן, משה מעוז ושמעון שמיר. הנחה את אלכס כרמל במהלך כתיבת ספרו "תולדות חיפה בימי הטורקים" אשר פורסם בשנת 1969. הד נפטר בפתאומיות במאי 1968, בגיל 55. בהלווייתו השתתף נשיא המדינה זלמן שזר. היה נשוי לשושנה זליגזון ואב לשני בנים ובת. שני בניו המשיכו בדרכו והיו לחברי סגל באוניברסיטה העברית. מיכאל הד היה פרופסור בחוג להיסטוריה, ודוד הד הוא פרופסור לפילוסופיה העוסק באתיקה רפואית. ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית. דאהר-אלעמר: שליט הגליל במאה הי"ח: פרשת חייו ופעולותיו, ירושלים: ר' מס, תש"ב-1942. זיא גיק-אלפ, הוגה הדעות של התנועה הלאמית בטורקיה: חייו ותורתו, [ירושלים: חמו"ל], הקד' תש"ז-1946. יהודי ארץ ישראל בסוף המאה הי"ז: על-פי פנקסים טורקיים של מס הגולגולת, ירושלים: [חמו"ל], תשי"ב. קאנון ושריעה בחוק הפלילי העות'מאני הקדום, ירושלים: דפוס מרכז, תשכ"ח. התמערבות ורפורמות באימפריה העות'מאנית: הרצאתו של אוריאל הד ז"ל (ערכו והתקינו לדפוס: חיים גרבר ויהושע פורת), [ירושלים: חמו"ל, אחרי 1968]. ארץ ישראל בתקופת השלטון העות'מאני: הרצאותיו של אוריאל הד (עורך: מעוז משה), ירושלים: אקדמון, תשכ"ט. מוסדות האימפריה העות'מאנית: הרצאתו של א' הד (ערכו והתקינו לדפוס: רחל סימון ויהושע פורת), ירושלים: [חמו"ל], תשל"ד. מיכאל הד, שאול כ"ץ, תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים, 2005, עמ' 585–586. פרופ' אוריאל הד, דבר, עמ' 8, 14 במאי 1968 פרופ' אוריאל הד למנוחות, דבר, עמ' 9, 15 במאי 1968 אוריאל הד (1913-1968), דף שער בספרייה הלאומית אוריאל הד, בלקסיקון הספרות העברית החדשה חברי הצירות הישראלית יצאו לטורקיה, דבר, עמ' 1, 28 בדצמבר 1949 Yaron Ben-Naeh, Jews in the realm of the Sultans: Ottoman Jewish society in the seventeenth, 2008, page 12 ארכיון אוריאל הד, בספרייה הלאומית
שואי

שוּאי (בפורטוגזית: Chuí) היא עיר במדינת ריו גראנדה דו סול בברזיל בגבול עם אורוגוואי. היא נחשבת לעיר הדרומית ביותר בברזיל, ושוכנת ממש צמוד לגבול - מעברו השני של הגבול שוכנת העיר צ'ואי האורוגוואית. הגבול בין שתי המדינות עובר בשדרה המרכזית Avenida Internacional. בעברה הייתה חלק מהעיר סנטה ויטוריה דו פאלמר, וכאשר הופרדה ממנה בשנת 1997 זכתה לתואר העיר הדרומית בברזיל. שמה ניתן לה על שם נחל קטן המפריד בין ברזיל לאורוגוואי באזור, נחל שואי. חלק ניכר מתושבי העיר הם מהגרים פלסטינים. מדיה וקבצים בנושא שואי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שואי
בליין

בליין (באנגלית: Blaine) היא עיירה בצפון מדינת וושינגטון, ארצות הברית השוכנת לחופו של מפרץ בונדרי של האוקיינוס השקט ומצר ג'ורג'יה. גבולה המוניציפלי של העיירה מצפון הוא גם הגבול בין ארצות הברית לקנדה. בעיירה חיים כ-5,000 תושבים. האזור אוכלס לראשונה במאה ה-19 על ידי חלוצים אשר הקימו במקום כפר דייגים. עם השנים החלו להצטרף לכפר עוד ועוד אנשים שבאו לאזור בעקבות גילוי הזהב בקולומביה הבריטית. בליין הוכרזה רשמית כעיר ב-20 במאי 1890 ונקראה על שמו של ג'יימס בליין, פוליטיקאי אמריקאי שהיה סנאטור, מזכיר המדינה ומועמד לנשיאות ארצות הברית בשנת 1884 מטעם הרפובליקנים אך הפסיד לגרובר קליבלנד. בתחילת המאה ה-20 נפתח בעיר מפעל השימורים הגדול בעולם לדגי סלמון. בליין היא נמל כניסה לארצות הברית לכל הספינות המגיעות לצפון ורוצות להיכנס למים הטריטוריאליים של ארצות הברית. כביש בין-מדינתי 5 חוצה את העיר וממשיך צפונה לקנדה. זהו הכביש החשוב ביותר של החוף המערבי של ארצות הברית. הוא חוצה את ארצות הברית מדרום לצפון מהגבול עם מקסיקו עד לגבול עם קנדה ואף ממשיך לאלסקה. במעבר הגבול בין ארצות הברית לקנדה עומדת קשת השלום, זה הוא מונומנט בצורת קשת שנבנה בשנת 1921 ועל פסגתו דגלי ארצות הברית וקנדה. חלק ניכר מכלכלת העיר מסתמך על מסחר עם קנדה. בנוסף לכך בליין היא עדיין ביתם של דייגים רבים. מדיה וקבצים בנושא בליין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בליין (באנגלית) בליין, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טלוויזיה פיראטית

טלוויזיה פיראטית הם שידורי טלוויזיה המופעלים ללא רישיון של רשות מוסמכת, באופן הדומה לשידורי רדיו פיראטי אף כי המונח "פיראט" נעדר פרשנות אוניברסלית ספציפית, הוא מרמז כי צורת שידור זו אינה רצויה על ידי הרשות הממונה בתחום שבו נקלטים האותות, במיוחד כאשר התחנה משדרת אל אותה מדינה שבה היא נמצאת, כאשר השידורים נעשים באופן לא חוקי משטח מדינה אחרת, או כאשר השידור נעשה משטח שאינו מדינה, אותות השידור עשויים להיחשב בלתי חוקיים בארץ שבה נקלטים השידורים. טלוויזיה פיראטית מכונה לעיתים (בעיקר מחוץ לישראל) בשם טלוויזיית בוטלג, ויש המבלבלים בינה לבין שידורים מורשים לטווח קצר (LPTV), שירותי טלוויזיה למבוגרים או שידורי ניסיון של תחנות טלוויזיה חדשות. בניגוד לרדיו פיראטי, תחנות טלוויזיה פיראטיות אינן נפוצות בארצות הברית או בריטניה. תחנת הטלוויזיה הפיראטית הראשונה בארצות הברית הייתה Lanesville TV, שפעלה מהרי קטסקיל בין השנים 1972 ל-1977. תחנת טלוויזיה פיראטית אחרת שתפסה כותרות בארצות הברית, פעלה במשך שני לילות בשנת 1978 ונקראה "לאקי 7" (אנ'). התחנה פעלה מסירקיוז שבמדינת ניו יורק והיא שידרה בין היתר פרקים של הסדרה מסע בין כוכבים ואת הסרט הפורנוגרפי גרון עמוק. המשדר של התחנה נבנה מרכיבים שנלקחו ממגבר של גיטרה, והשידור התבצע באמצעות האנטנה של תחנת הרדיו של קמפוס אוניברסיטת סירקיוז. מאמר קצר על תחנת הטלוויזיה הפיראטית הופיע בעיתון "הניו יורק טיימס". בשנת 1981 הגיעה לנמל אשדוד האנייה "אודליה", לאחר שבוצעו ממנה מספר שידורי טלוויזיה נסיוניים. האנייה ביצעה מספר הפלגות ושידורים, אך פעילות השידורים נתקלה בשיבושים, בנושאי רגולציה, ובהתנגדות מצד רשות השידור שאף הגיעה להנחיה של מנכ"ל רשות השידור למנוע כתבת טלוויזיה בנושא. באמצע שנות ה-80 גורמים מסחריים ניסו להפיק פרסומות זולות דרך שידורים פיראטיים באמצעות חיבור לאנטנות של בנייני מגורים. שידורי הערוצים הפיראטיים בישראל כללו סרטים במשך רוב שעות היום ופרסומות ביניהם. בשנת 1989 החלו לפעול שידורי הכבלים החוקיים באמצעות 5 חברות תקשורת (שאוחדו מאוחר יותר ל-HOT) והוקמה "המועצה לשידורי כבלים" שאוחדה לאחר מכן עם "המועצה לשידורי לווין" למועצה לשידורי כבלים ולווין. בשנת 2011 החלו גם שידורי עידן +. רדיו פיראטי טלוויזיה בכבלים טלוויזיה רב-ערוצית בישראל www.nytimes.com/1978/04/19/archives/fcc-hunts-an-illicit-tv-station-that-pirated-some-notable-shows.html, ניו יורק טיימס 19 באפריל 1978 שידורי טלוויזיה פירטיים יחלו ביום ה' מאניה, דבר, 6 באפריל 1981 דני צדקוני, נציגי משרד התקשורת הזהירו אניית הטלוויזיה שלא תשדר, דבר, 7 באפריל 1981 משרד התקשורת חושש מפני הקמת תחנות טלוויזיה נוספות, דבר, 13 ביולי 1981 מירי פז, "אודליה" תשדר את "מאש", דבר, 23 ביוני 1981 סופרת דבר, "אודליה" שידרה - הישראלים לא ראו, דבר, 24 ביוני 1981 ועדת־הכלכלה סיימה הכנת "חוק אודליה", דבר, 6 באוקטובר 1981 טובה צימוקי, הממשלה תדון בהצעת חוק למניעת שידורים פיראטיים, דבר, 14 במאי 1981 משרד התקשורת: לאשר חוק האוסר שידורים פיראטיים מהים, דבר, 1 בספטמבר 1981 טובה צימוקי וראובן שפירא, רשות השידור לוחצת להחיש את חוק השידורים הפירטיים, דבר, 12 במאי 1981 טובה צימוקי, גינוי להחלטת לפיד למנוע שידור כתבה על אודליה, דבר, 24 ביוני 1981
הד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הד – באקוסטיקה ובעיבוד קול, רפלקציה (החזרה, השתקפות) של צליל, המגיעה אל המאזין זמן מה לאחר שמיעת הצליל הישיר הד (סימון אנטישמי) הד (סרט) – סרטם של אסף שניר ועמיקם קובנר משנת 2018 הד – הצורה האוגריתית לשמו של האל בעל־הדד אישים ששמם הד: אביבה הד – זמרת ישראלית אנתוני הד – שחקן אנגלי אוריאל הד – מזרחן, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, נודע במחקריו על טורקיה דוד הד – פרופסור מן המניין לפילוסופיה באוניברסיטה העברית; בנו של אוריאל הד מיכאל הד – פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים; בנו של אוריאל הד
ג'ורג'ו קייליני

ג'ורג'ו קייליני (איטלקית: Giorgio Chiellini; נולד ב-14 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם (התחיל בתור מגן שמאלי). קייליני החל את הקריירה שלו בקבוצת ליבורנו מהליגות הנמוכות באיטליה, ושיחק בה גם בעמדת המגן השמאלי. בשנת 2004 הוא הועבר ליובנטוס תמורת 6.5 מיליון אירו, אך תוך זמן קצר הועבר לפיורנטינה תמורת 3.5 מיליון אירו. עונתו היחידה בפיורנטינה, 2004/2005, הייתה גם הראשונה שלו בסרייה א'. בשנת 2005 הוא חזר ליובנטוס, הפעם תמורת 4.3 מיליון אירו. בעונתו הראשונה ביובנטוס הוא לא היה שחקן הרכב קבוע, אך לאחר מספר פציעות של השחקנים המובילים הוא זכה להזדמנות וביסס את מעמדו בהרכב הקבוצה. בעונתו השנייה הוא היה אחד מהשחקנים שהובילו את יובנטוס להעפלה לסרייה א', אך נאלץ לעבור לעמדת הבלם בעקבות פציעתו של רוברט קובאץ'. החל מחזרת יובנטוס לליגה הבכירה באיטליה בשנת 2008 הוא תפס מקום קבוע בהרכבה של יובנטוס. קייליני היה שותף בכיר לעליית יובנטוס לגמר ליגת האלופות 2015, אך נפצע מספר ימים לפני משחק הגמר. הגמר עצמו הסתיים בהפסד 3:1 של קבוצתו לברצלונה. מחליפו של קייליני בהרכב הגמר היה אנדראה ברצאלי. ב-20 במאי 2015 כבש קייליני את שער השוויון של יובנטוס בגמר הגביע האיטלקי נגד לאציו, עם בעיטת מספרת, בו ניצחה יובנטוס בתוצאה 2:1. ביוני 2022 עזב את יובנטוס, וחתם בלוס אנג’לס. ב-12 בדצמבר 2023 השחקן הודיע על פרישה ממשחק פעיל. קייליני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה במשחק מול נבחרת פינלנד בנובמבר 2004, הוא זכה באליפות אירופה עד גיל 19 ב-2003, והיה בסגל הנבחרת האיטלקית שזכתה במדליית הארד באולימפיאדת 2004. ב-13 בנובמבר 2017 הודיע על פרישתו מנבחרת איטליה לאחר התיקו 0-0 עם נבחרת שוודיה שמנע מאיטליה לעלות למונדיאל 2018 אחרי 60 שנה. קייליני חזר לנבחרת איטליה לאחר כשנה מהפרישה שלו. ב-11 ביולי 2021 זכה עם נבחרת איטליה ביורו 2020. לקייליני יש דיפלומה במדעים, והוא לומד כלכלה ומסחר באוניברסיטה בטורינו. יובנטוס אליפות איטליה (9): 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 קופה איטליה (5): 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2020/2021 הסופר קאפ האיטלקי (5): 2012, 2013, 2015, 2018, 2020 נבחרת איטליה אולימפיאדת אתונה 2004: מדליית ארד סגנית אלופת אירופה: 2012 אליפות אירופה: יורו 2020 מדיה וקבצים בנושא ג'ורג'ו קייליני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ורג'ו קייליני ג'ורג'ו קייליני, ברשת החברתית פייסבוק ג'ורג'ו קייליני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ורג'ו קייליני, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ורג'ו קייליני, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ורג'ו קייליני, באתר Transfermarkt ג'ורג'ו קייליני, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ג'ורג'ו קייליני, באתר Soccerway ג'ורג'ו קייליני, באתר BDFutbol ג'ורג'ו קייליני, באתר WorldFootball.net ג'ורג'ו קייליני, באתר National Football Teams ג'ורג'ו קייליני, באתר FootballDatabase.eu ג'ורג'ו קייליני, באתר ESPN פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דניאל שחק, ‏דוקטור להגנה: יש הרבה טובים, אבל קייליני הבלם הגדול מכולם, באתר ערוץ הספורט, 6 במרץ 2013