laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיל המשלוח הקנדי

חיל המשלוח הקנדי למלחמת העולם הראשונה (באנגלית: Canadian Expeditionary Force - C.E.F) היה המסגרת הצבאית שהוקמה על ידי קנדה במלחמת העולם הראשונה כחיל משלוח על מנת להשתתף במלחמה. חיל המשלוח התחלק לגיס חי"ר לוחם, הגיס הקנדי, שלחם בחזית המערבית ולכוחות נוספים, שחלקם אף לא הגיעו לאירופה. החיל מנה 619,646 חיילים רשומים, מתוכם 142,588 מגויסי גיוס חובה. 424,589 חיילים שירתו מעבר לים (מתוכם רק 25,000 מגויסי חובה). בנקודת השיא, עם תום המלחמה, שירתו בחיל המשלוח שירות פעיל 388,038 חיילים בכל הדרגות. ערך מורחב – קנדה במלחמת העולם הראשונה השתתפותה של קנדה במלחמת העולם הראשונה החלה ב-5 באוגוסט 1914, כאשר המושל הכללי של קנדה הכריז מלחמה על גרמניה, וזאת בעקבות הכרזתה של בריטניה יום קודם לכן. לקנדה כמעט שלא היה כוח צבאי לפני מלחמת העולם הראשונה. מיד לאחר הכרזת המלחמה נפתחו תחנות גיוס ותוך חודשיים התייצבו והתחיילו 32,000 חיילים. לאחר אימון קצר בקוויבק נשלחו ראשוני החיילים של חיל המשלוח הקנדי לבריטניה, להמשך אימונים ולהצבה בחזית. חיל משלוח זה הפך לדיוויזיה הקנדית הראשונה. בספטמבר 1915, עם הגיעה של הדיוויזיה הקנדית השנייה לחזית בצרפת, נוצר "הגיס הקנדי" (Canadian Corps). חיל המשלוח הקנדי כלל, בנוסף לגיס החי"ר, כוחות נוספים שכללו כוחות מנהלה, רפואה וסיעוד (ובהם כ-3,000 נשים), תובלה, אספקה וחימוש, ארטילריה, פרשים קלים (חלק ניכר מהם לא הגיע לחזית), רוכבי אופניים ששימשו כרצים וחפרים. כמו כן נכללו בכוח 35,000 יערנים שעסקו בהקמת מחנות ומחסות ביערות צרפת וכריתת עצים עבור הנעת הרכבות הצבאיות הרבות של מדינות ההסכמה. החיל חולק ל-260 גדודים, חלקם התבססו על תשתית קודמת של גדודי המיליציות המקומיות בקנדה. כ-80 מהם חולקו לחמש הדיוויזיות שהרכיבו את הגיס הקנדי. הגיוס ההתנדבותי לצבא היווה הזדמנות לשילוב ולניעות חברתית עבור מיעוטים. הגדוד ה-114 הורכב ברובו מילידים קנדיים שבעיקר נודעו כצלפים מעולים, אם כי 3,500 מהם שירתו גם במסגרות אחרות. בנוסף, התגייסו גם קנדים ממוצא אפריקאי ויפני. עם זאת, רק מעטים מבין דוברי הצרפתית התגייסו במסגרת הגיוס ההתנדבותי (וראו פולמוס גיוס החובה של 1917). Dancocks, Daniel G. Spearhead to Victory – Canada and the Great War, Hurtig Publishers, 1987 Cook, Tim. At the Sharp End - Canadians Fighting the Great War 1914-1916 Vol. One, Viking Canada, 2007 Cook, Tim. Shock Troops - Canadians Fighting the Great War 1917-1918 Vol. Two, Viking Canada, 2008 Nicholson, Col. G.W.L. Canadian Expeditionary Force 1914–1919, Official History of the Canadian Army in the First World War, Queen's Printer, 1964 מדיה וקבצים בנושא חיל המשלוח הקנדי בוויקישיתוף חיל המשלוח הקנדי באנציקלופדיה ההיסטורית הקנדית (באנגלית) אתר מקיף על כל הקשור בנושא (באנגלית) פרויקט קנדה במלחמת העולם הראשונה (באנגלית) המספרים מבוססים על חיל המשלוח הקנדי באנציקלופדיה ההיסטורית הקנדית
ממלכת דיירה

דיירה (באנגלית: Deira) הייתה ממלכה בצפון אנגליה במאה השישית. הממלכה השתרעה בין נהר ההאמבר לנהר הטיז ומחוף הים הצפוני ועד עמק יורק. לימים אוחדה הממלכה עם ממלכת ברניקיה על מנת ליצור את ממלכת נורת'מבריה. מקור שמה של הממלכה בשם קלטי. ישנה סברה כי מקור השם במילה "דייפר" (Deifr) שמשמעה מים, וישנה סברה שמקור השם במילה "דארו" (Daru) שמשמעה עץ אלון, כאשר הכוונה לאזור סביב הנהר דארוונט שביורקשייר הקרוי בקלטית על שם עצי האלון שסביבו. גבולותיה המדויקים של הממלכה אינם ידועים כיום. על פי כתביו של סימון מדורהאם השתרעה הממלכה בין נהר ההאמבר והנהר טיין, אולם בפועל השטח שבין הנהר טיז לבין הנהר טיין היה בלתי מיושב. המלך הראשון של ממלכת דיירה אשר שלטונו מתועד בכתובים הוא המלך אלה אשר מלך בשלהי המאה השישית, לאחר שכבש את שטחי הממלכה מהשבטים הברטונים שחיו בהם. נכדו של אידה, אתלפירת', מלך נורת'מבריה איחד את ממלכת ברניקיה עם ממלכת דיירה, בשנת 604 ושלט בשתי הממלכות כממלכה מאוחדת ששמה נורת'מבריה. אתלפירת' הובס ונהרג על ידי ראדוולד, מלך ממלכת מזרח אנגליה (אשר נתן מחסה לאדווין, בנו של אלה, מלך דיירה שהובס על ידי אתלפירת') בשנת 616. לאחר נפילתו של אתלפירת' בקרב עלה אדווין לשלטון ושלט על ממלכת נורת'מבריה המאוחדת. אדווין יצא כנגד השבטים הברטונים שסביב ממלכתו, ניצח אותם בקרבות רבים, והגדיל את שטחי ממלכתו לכיוון צפון ומערב (ובכך התקרב לשטחי ויילס). אדווין הובס ונהרג בקרב אטפילד צ'ייס ב-12 באוקטובר 633 על ידי קדוול'ון אפ קדוואן, מלך גוויניד' ועל ידי בן בריתו פנדה מלך ממלכת מרסיה, ונורת'מבריה התחלקה שוב לשתי ממלכות נפרדות. אוסריק, אחיינו של אדווין, עלה לשלטון לאחר אדווין, אולם בנו, אסוויין הוצא להורג על ידי אוסוויו, מלך נורת'מבריה בשנת 615. במשך מספר השנים שלאחר מכן נשלטה ממלכת דיירה על ידי אתלוולד, בנו של אוסוולד, מלך ברניקיה. נורת'מבריה מלכי נורת'מבריה מדיה וקבצים בנושא ממלכת דיירה בוויקישיתוף ממלכת דיירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 54°00′N 0°30′W﻿ / ﻿54°N 0.5°W﻿ / 54; -0.5
ממלכת ברניקיה

ברניקיה (באנגלית (ובלטינית): Bernicia; באנגלית עתיקה: Bernice או Beornice) הייתה ממלכה שהוקמה על ידי שבטים ברטונים בדרום מזרח סקוטלנד ובצפון מזרח אנגליה של ימינו, במהלך המאה ה-6. במאה השביעית אוחדה הממלכה עם ממלכת דיירה לממלכה אחת - ממלכת נורת'מבריה. שטחה המדויק של ממלכת ברניקיה אינו ידוע. משערים כי שטחי הממלכה השתרעו על פני מחוזות נורת'מברלנד, דורהאם, ברוויקשייר ומזרח ולת'יין של ימינו, היינו בין הנהר פורת' לבין הנהר טיז. ממלכת ברניקיה מוזכרת ב"היסטוריה בריטונום" מהמאה ה-9 בשם "ברניך" (Berneich) או "בירנייך" (Birneich), שמה הוולשי העתיק של הממלכה. לא ברור אם שם זה היה הצורה הוולשית של שם הממלכה, או אם מאוחר יותר, השם האנגלי התבסס על הכינוי הוולשי למקום בו הייתה ממוקמת הממלכה. החוקר קנת' ג'קסון סבור כי משמעות השם "ארץ מעברי ההרים" (Land of the Mountain Passes). האזור בו הייתה ממוקמת הממלכה היה האזור בו ישבו הווטאדיני. אזור זה כונה בוולשית "הצפון הקדום" (Yr Hen Ogledd). בירת הממלכה הייתה ככל הנראה במקום בו ממוקם היישוב האנגלי המודרני במברג. ייתכן והמתיישבים האנגלים הראשונים, התיישבו באזור של ברניקיה עוד בשלהי התקופה הרומית, והיו שכירי חרב שהגנו על חומת אדריאנוס. סברה אחרת כי המתיישבים האנגלים הגיעו למקום מממלכת דיירה בראשית המאה ה-6. המלך המתועד הקדום ביותר של הממלכה הוא אידה אשר עלה לשלטון בשנת 547. לאחר מותו שלטו אחריו בניו, אשר לחמו בממלכות הבריטוניות שסביבם. בהמשך החלו האחים הלוחמים להילחם זה בזה ופרצה בממלכה מלחמת אזרחים. נכדו של אידה, אתלפירת' איחד את ממלכתו עם ממלכת דיירה, בשנת 604 ושלט בשתי הממלכות כממלכה מאוחדת ששמה נורת'מבריה. אתלפירת' הובס ונהרג על ידי ראדוולד, מלך ממלכת מזרח אנגליה (אשר נתן מחסה לאדווין, בנו של אלה, מלך דיירה שהובס על ידי אתלפירת') בשנת 616. לאחר נפילתו של אתלפירת' בקרב עלה אדווין לשלטון ושלט על ממלכת נורת'מבריה המאוחדת. אדווין יצא כנגד השבטים הברטונים שסביב ממלכתו, ניצח אותם בקרבות רבים, והגדיל את שטחי ממלכתו לכיוון צפון ומערב (ובכך התקרב לשטחי ויילס). אדווין הובס ונהרג בקרב אטפילד צ'ייס ב-12 באוקטובר 633 על ידי קדוול'ון אפ קדוואן, מלך גווינד' ועל ידי בן בריתו פנדה מלך ממלכת מרסיה, ונורת'מבריה התחלקה שוב לשתי ממלכות נפרדות. לאחר פירוד הממלכות נשלטה הממלכה על ידי אאנפירת' בנו של אתלפירת', אולם לאחר שנת שלטון אחת יצא לקרב נגד קדוול'ון, בו הובס ונהרג. אחיו של אאנפירת', אוסוולד תקף את קדוול'ון והביסו בקרב הייוונפילד בשנת 634. לאחר ניצחונו השתלט על ממלכת דיירה, ואיחד בשנית את הממלכות. החל מתקופה זו נחשבת ממלכת נורת'מבריה לממלכה אחת, אף שבמשך מספר שנים משלו מלכים הכפופים למלך נורת'מבריה בממלכת דיירה. נורת'מבריה מלכי נורת'מבריה מדיה וקבצים בנושא ממלכת ברניקיה בוויקישיתוף ממלכת ברניקיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מלכי נורת'מבריה

מקורה של ממלכת נורת'מבריה באיחוד של שתי הממלכות האנגליות ברניקיה ודיירה. שתי הממלכות אוחדו על ידי אתלפירת' בשנת 604 לערך. הממלכה נותרה מאוחדת למעט שתי תקופות: תקופה קצרה בין השנים 633–634 בעקבות מותו של המלך אדווין בקרב, ובעקבות פלישת קאדוואלון אפ קאדפאן מגווינד. הממלכה שבה להתקיים כממלכה אחת לאחר מותו של קאדוולאון בקרב, בשנת 634. בין השנים 644–664 נפרדו שתי הממלכות. בשנת 651 הרג אוסוויו, מלך נורת'מבריה את אוסווין, מלך דיירה והושיב במקומו על כס המלכות את אתלוולד, אולם אתלוולד לא היה מלך בובה, כפי שציפה אוסוויו, וכרת ברית עם פנדה מלך ממלכת מרסיה. על פי כתביו של בדה ונרביליס, אתלוולד סייע לפנדה לפלוש לנורת'מבריה, אולם הוא עצמו לא השתתף בקרב וינוואד בו לחם צבא נורת'מבריה בצבא מרסיה הפולש. בעקבות הפסד צבא מרסיה בקרב, איבד אתלוולד את כיסאו, ובנו של אוסוויו, אלקפירת' הומלך בדיירה במקומו, והיה למעשה וסאל של ממלכת נורת'מבריה. בשנת 670 הומלך אלפווין כמלך דיירה, על ידי אחיו, אקגפירת', מלך נורת'מבריה. אקגפירת' היה חסר ילדים, ולכן היה ברור שאלפווין יירש אותו, ולכן שימש התואר "מלך דיירה" כתואר של יורש העצר של ממלכת נורת'מבריה. בעקבות מותו של אלפווין בקרב מול ממלכת מרסיה בשנת 679 שלט אקגפירת' למעשה בשתי הממלכות, ואלה נותרו מאוחדות עד התקופה הויקינגית. בשנת 954 הפכה ממלכת נורת'מברלנד לחלק מממלכת אנגליה. רוזן יורק רוזן נורת'מבריה רוזן נורת'מברלנד
גיום לגראן

גיום לגראן (בצרפתית: Guillaume Legrant, Guillaume Lemacheriea, Le Grant;‏ היה פעיל בשנים 1405 – 1449) היה מלחין צרפתי בראשית תקופת הרנסאנס, שפעילותו התרחשה בפלנדריה, איטליה וצרפת. הוא היה בין הראשונים שכתבו מוזיקה פוליפונית, להבדיל בין קטעים לקול סולו ולקולות אחדים בכל תפקיד. אין מידע על ילדותו ונעוריו, אבל שמו האמיתי (למאשרייה) מרמז על מוצא צרפתי. הוא נזכר לראשונה ברשומות כנסייה בשנת 1405, כזמר בבורז'ה. בשנת 1407 התמנה לכומר במקום ושם נשאר עד 1410. לגבי שמונה השנים הבאות אין שום רשומות של פעילותו. אבל ידוע שהיה ברומא ב-1418, אז התקבל כזמר לכנסיית האפיפיור, אז מרטינוס החמישי, שם נשאר עד 1421. שום פעילות מוזיקלית שלו איננה מתועדת בצרפת, אך הוא קיבל קצבאות כמורה במחוז הבישופות של רואן. הואיל ועל פי הרשומות החזיק לפחות בקצבה אחת כזאת עד 1449, ההנחה היא שהיה בחיים במועד זה. המוזיקה של לגראן מקובצת בכרך 11 של Corpus mensurabilis musicae. שבע יצירות שרדו, מהן שלוש של מוזיקת קודש והשאר חילוניות. יצירות הקודש כוללות שני פרקי "קרדו" מן המיסה ופרק "גלוריה" אחד; אלה הן היצירות שבהן הוא מבחין בין קטעי הסולו לקטעי המקהלה המלאה בחלקים הפוליפוניים.. כל יצירותיו החילוניות ששרדו כתובות בצורת וירלאי, אחת ה"צורות הקבועות" <,formes fixes. רוב מלחיני התקופה כתבו ב"צורה קבועה, אחרת, הרונדו, אבל לגראן ביכר כפי הנראה את הווירלאי, שהיה נפוץ השימוש במאה הקודמת[דרושה הבהרה]. בשנת 1420 ידוע על מלחינים מעטים שחיברו וירלאי, ומכאן אפשר לשער, שחיבוריו של לגראן קדמו לשנת 1420 (הווירלאי נעשה שוב פופולרי בהמשך המאה ה-15, במוזיקה של אנטואן בינואה ויוהנס אוקכם. וירלאי (כולם לשלושה קולות) Pour l'amour de mon bel amy Ma chiere mestresse et amye Or avant, gentilz fillettes La doulce flour (מעובד ליצירה אינסטרומנטלית קאמרית) פרקי מיסה (כולם לשלושה קולות) גלוריה קרדו קרדו Craig Wright: "Guillaume Legrant", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 16, 2007), (subscription access) Nigel Wilkins: "Virelai", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 16, 2007), (subscription access) Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0393095304 Howard Mayer Brown, Music in the Renaissance. Prentice Hall History of Music Series. Englewood Cliffs, New Jersey; Prentice-Hall, Inc., 1976. ISBN 0-13-608497-4 קרייג רייט: "גיום לגראן", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי. נייג'ל וילקינס: "וירלאי", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי. גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות', 1954 הווארד מאיר בראון, :מוזיקה ברנסאנס", סדרת תולדות המוזיקה של פרנטיס הול, 1975 גיום לגראן, באתר AllMusic (באנגלית) גיום לגראן, באתר MusicBrainz (באנגלית) גיום לגראן, באתר Discogs (באנגלית) Wright, Grove online Wilkins, Grove online
רוזן יורק

רוזן יורק או רוזן יורקשייר (באנגלית: Earl of York או Earl of Yorkshire) הוא תואר אצולה שהיה מוענק בממלכת אנגליה עד שנוצר התואר דוכס יורק בשנת 1348 והוענק לאדמונד מלאנגלי, בנו הרביעי של אדוארד השלישי, מלך ממלכת אנגליה. התואר "רוזן יורק" הוענק פעמיים: בשנת 1138 הוענק התואר לוויליאם לה גרוס, רוזן אלבמארל, על ידי סטפן, מלך אנגליה. התואר בוטל בשנת 1179 במותו של ויליאם. בשנת 1190 הוענק התואר לאוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על ידי המלך ריצ'רד הראשון. התואר בוטל במותו של אוטו בשנת 1218. רוזן נורת'מבריה רוזן נורת'מברלנד דוכס יורק ערך זה הוא קצרמר בנושא אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגודות הכפרים

אגודות הכפרים (בערבית: روابط القرى רַוַאבִּטֶ אלְקֻרַא או الرّوابط القرويّة אַ-רַּוַאבִּטֶ אלְקֻרַוִיַּה) היו ארגונים פוליטיים פלסטינים שקמו בשטחי יהודה ושומרון אחרי 1977 ושמו להם למטרה הן את קידומו של האזור הכפרי, והן קידומה של מסגרת מדינית פלסטינית עצמאית שתתקיים בדו-קיום לצד ישראל תוך שלילתו של אש"ף. בין הפעילים הבולטים בהתארגנות היו מוסטפא דודין (שר החקלאות הירדני לשעבר) ומוחמד נאצר. בשיא פעילותן מנו האגודות כ-70,000 תומכים רשומים. מצד החברה הפלסטינית היו שהאשימו את אגודות הכפרים בבגידה. כך, למשל, גרסו אש"ף כמו גם זרמים פרו-ירדנים. ההתנגדות לאגודות הביאה אף להתנקשות ביוסוף אל-חטיב ראש האגודות ברמאללה שהיה תושב הכפר בילעין (נובמבר 1981) וכן לרציחות נוספות של ראשי הארגון. בנוסף, שחיתויות פוליטיות מצד כמה מראשי האגודות פגעו אנושות בתדמיתן. עשרות שנים אחרי הפרשה עדיין נתפסים אנשי האגודות כגרועים שבפלסטינים וחרפתם היא "לדורות". בראשית דרכן זכו האגודות לעידודו של הממשל הצבאי הישראלי ובעיקר מצידו של פרופ' מנחם מילסון, יועץ הממשל הצבאי לענייני ערבים ביהודה ושומרון ומאוחר יותר ראש המנהל האזרחי, ויגאל כרמון סגנו דאז ומחליפו בראשות המנהל האזרחי, מתוך תקווה שהאגודות יחלישו את כוחו של אש"ף. ב-14 בנובמבר 1982 התכנסו בחברון אלפי חברי אגודות הכפרים והקימו את 'התנועה הדמוקרטית לשלום', שקראה למשא ומתן ישיר עם ישראל על יסוד הכרה ופשרה ובהמשך להסכמי קמפ-דייוויד. כמו כן האגודות הסכימו לוויתור על זכות השיבה. היחס לאגודות השתנה עם חילופי גברי במנהל האזרחי כאשר ראש המנהל החדש, שלמה איליה, ומתאם פעולות הממשלה בשטחים בנימין בן אליעזר אסרו על האגודות להמשיך את פעולתן המדינית. השמאל הישראלי התפלג ביחסו לאגודות. בעוד החלק הדומיננטי יותר ששלט גם בדעת הקהל באמצעות עיתונים כמו הארץ, דבר ועל המשמר ראה באש"ף את נציגם הבלעדי של הפלסטינים, פעל חלק אחר באמצעות 'תנועת הדרך לשלום' שקמה במרץ 1983 במגמה הפוכה. גם הימין הישראלי לא אהד את האגודות מחשש שתנועה פלסטינית מתונה עלולה להוביל למדינה פלסטינית המתקיימת בדו קיום לצד ישראל, על חשבון חזון ארץ ישראל השלמה. "אגודות הכפרים", לקסיקון פוליטי של מדינת ישראל, בעריכת שילה הטיס רולף, כתר, ירושלים, 1988, עמ', 10. אודי מנור, לעשות שלום עם הפלסטינים: הוויכוח בישראל על הגדה המערבית 1987-1967, הוצאת כרמל 2012 סרט (אוגוסט 2024) בערוץ כאן על אגודות הכפרים יגאל כרמון, אגודות הכפרים - איך קמו וכיצד חוסלו: היה גם מסר אחר: פלסטינים־ירדן מול אש"ף, כיוונים חדשים, עמ' 175 مكان وثائقي | روابط القرى, סרטון בערוץ "مكان - هيئة البث العامة", באתר יוטיוב (אורך: 58:21)
אורון

האם התכוונתם ל... אורנוס – כוכב לכת ששמו העברי אורון אזור גאוגרפי ליד העיר ערד, במקום מכרה של פוספטים בנגב ותחנת הרכבת הדרומית ביותר במדינת ישראל מפעל אורון (‏מפעל אורון‏ (Q111636260)) – מפעל פוספטים ישראלי שהוקם בשנות ה-50 גאלפסטרים 5 דגם 550, מטוס מנהלים שהוסב למטוס ביון ישראלי, נקרא בחיל האוויר הישראלי אורון אישים ששם משפחתם אורון אורי אורון – קצין צה"ל במילואים, ומנהל סוכנות החלל הישראלית אילון אורון – עורך דין אמירה אורון – דיפלומטית ישראלית, שגרירת ישראל במצרים אריה אורון – דיפלומט ישראלי ומנכ"ל עמידר ג'ויס אורון – אדריכלית ישראלית גד אורון – מפיק ישראלי דרור אורון – סופרת ומתרגמת ישראלית חיים אורון – חבר הכנסת מטעם מרצ יאיר אורון – היסטוריון ישראלי יוראי אורון – נגן גיטרה בס יורם אורון – איש עסקים בהיי-טק בישראל יצחק אורון – מזרחן ואיש מודיעין ישראלי ישראלה אורון – אשת ביטחון ישראלית מיכל אורון – פרופסור באוניברסיטת תל אביב משה אורון – קצין צה"ל צבי אורון – צלם ישראלי
רהב

האם התכוונתם ל... ים (אל) – אל הים, הנהרות ומקוואות המים הכנעני, המוזכר בתנ"ך בשם רהב נפטון – כוכב הלכת השמיני במערכת השמש, ושמו העברי הוא רהב מערת רהב – ההוטה העמוקה ביותר בארץ שנתגלתה בארץ סמוך למושב שתולה ביולי 2014. צוללות של חיל הים הישראלי אח"י רהב (צ-73) – צוללת מסדרה S. אח"י רהב (צוללת מסדרת גל) – צוללת מסדרת גל. אח"י רהב (צוללת מסדרת דולפין AIP) – צוללת מסדרת דולפין AIP. אישים: אלי רהב – תת-אלוף בצה"ל, מפקד שייטת ספינות הטילים וראש מספן הים בר רהב – שחקן כדורמים ישראלי יצחק רהב – איש חיל הים הישראלי סיון רהב-מאיר – עיתונאית ישראלית עמית רהב – שחקן ישראלי רמי רהב – ניצב במשטרת ישראל רני רהב – יחצ"ן ישראלי רחב ראב יפעת גדות, התגלתה המערה העמוקה בישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 באוגוסט 2014
אנדרטה לחללי גדוד 68

אנדרטה לחללי גדוד 68 של חטיבת ירושלים (חטיבה 16), שנפלו במלחמת יום הכיפורים במעוזים של קו בר-לב על גדות תעלת סואץ. האנדרטה ממוקמת על מדרון ההר לרגלי טיילת שרובר שליד שכונת ארמון הנציב בירושלים. גדוד 68 היה גדוד מילואים שנשלח לאייש את המעוזים ערב מלחמת יום הכיפורים. חיילי הגדוד איישו את המעוזים בגזרה הצפונית והמרכזית. את ארבעת המעוזים בגזרה הדרומית איישו חיילי נח"ל. המלחמה ניחתה עליהם בהפתעה. תוך שלושה ימים נפלו כל המעוזים בידי המצרים פרט למעוז הצפוני - בודפשט. 76 מחיילי הגדוד נהרגו והשאר - חלקם נשבו וחלקם הצליחו לסגת ולחבור עם כוחות צה"ל האנדרטה בנויה משש קוביות בטון יצוק בגודל 1.5 מטר דמויות מכשולים נ"ט. על הקוביות נקבעו לוחות אלומיניום המצוירים בצריבה. על הקובייה הראשונה מופיעים שמות המעוזים שאוישו על ידי חיילי הגדוד וכתוב: "לחיילי גדוד 68, חטיבה 16 - הירושלמית אשר עמדו בגבורה בפרץ מול נחשולי ענק. מעוזי תעלת סואץ - יום הכיפורים תשל"ד". על קובייה סמוכה חרוטים שמותיהם ודרגותיהם של 76 חיילי הגדוד שנפלו במלחמה. על שאר הקוביות מופיעים שרטוטים של מבנה המעוזים וקריאות מצוקה של הלוחמים כמו: "הם עולים עלינו אתם מבינים? נו, תרביצו ארטילריה", או: "כל הזמן חיכיתי למטוסים, כמה זמן זה לוקח למטוס להגיע". האנדרטה הוקמה בשנת 1975 ביוזמת אגודת ידידי גדוד 68. היא נבנתה על ידי אריק אופיר. מעל אתר ההנצחה הוקם מצפור החטיבה הירושלמית. ותיקי גדוד 68 הוסיפו לשמור על קשר הדוק גם בתום המלחמה, סייעו לפגועי המלחמה, לאלמנות, ליתומים. בשנת 2011 ראה אור הספר"מעוז צור" מאת עופר רגב חטיבת ירושלים במלחמת יום הכיפורים מדיה וקבצים בנושא אנדרטה לחללי גדוד 68 בוויקישיתוף האנדרטה באתר יזכור
אקסקליבר-אלמאז

אקסקליבר-אלמאז הייתה חברה פרטית המפתחת חללית מאוישת לטיסות חלל מסחריות, תוך התבססות על חללית מאוישת מתקופת ברית המועצות, שכונתה TKS. החברה הייתה רשומה באי מאן, ושותפות בה חברות מארצות הברית, רוסיה ובריטניה. פורקה בשנת 2016. החללית TKS פותחה בברית המועצות על ידי משרד התכנון משינוסטרויניה של ולדימיר צ'לומיי, כמתחרה לחללית סויוז ופרוגרס אותה פיתח סרגיי קורוליוב. החללית נועדה לספק מצרכים שונים לתחנות החלל הצבאיות של הסובייטים וכן להעלות צוותים לחלל ולהשיבם לכדור הארץ. תא החזרה לכדור הארץ היה ניתן לשימוש חוזר. צורת העגינה של החללית בתחנת החלל הכתיבה יצירת פתח במגן החום של החללית, תצורה חריגה ביחס לחלליות אחרות. החללית עברה מספר טיסות ניסוי מוצלחות אך לא הופעלה באופן סדיר. החללית אקסקליבר-אלמאז מורכבת מתא צוות שאפשר לעשות בו שימוש חוזר, וצורתו קונית, דומה לחלליות אפולו או לחללית העתיד של ארצות הברית, אוריון. לחללית צמוד מכלול מסלולי, המאפשר מרחב פעילות לצוות בעת שהותו בחלל. כמו כן כוללת החללית יחידת שירות, ובה מערכת הנעה, מערכות קיום לאסטרונאוטים, תאים סולאריים לייצור חשמל ומערכות נלוות נוספות. שתי היחידות הצמודות לחלק שנועד לחזור אל כדור הארץ מופרדות ממנו בטרם השיבה לקרקע, נופלות ונשרפות באטמוספירת כדור הארץ (במובן זה דומה התכנון הכללי של החללית לחללית הרוסית הוותיקה סויוז). החללית הייתה מיועדת לשיגור לחלל באמצעות מגוון של משגרים, בהם המשגרים הרוסיים שתוכננו מלכתחילה לשאת את החללית לחלל (המשגרים פרוטון וסויוז). החברה שקלה גם להשתמש במשגר שמפתחת חברת Space X, הפאלקון 9. דרגון (חללית) אתר האינטרנט הרשמי של אקסקליבר-אלמאז ההזדמנות שלכם לבקר בחללית אמיתית
בית קברות אדולוראטה

בית קברות אדולוראטה או בשמו המלא סנטה מריה אדולוראטה (מלטית Ċimiterju Santa Marija Addolorata; אנגלית Santa Marija Addolorata Cemetery - "מרים הקדושה הדואבת") הוא בית קברות קתולי מונומנטלי בעיר פאולה באי מלטה שבמלטה. הוא שוכן בשטח פתוח בדרומה של העיר, כקילומטר מדרום לנמל הגדול. בית הקברות הוא הגדול במלטה; הוא נחנך ב-9 במאי 1869 והוא פעיל גם כיום. המושל הבריטי של מלטה הורה על הקמת בית הקברות במטרה לבטל את מנהגי הקבורה בכנסיות. מלאכת התכנון הופקדה בידיו של האדריכל אמנואלה גליציה (Emanuele Luigi Galizia) אשר ערך מחקר בבתי קברות באיטליה, צרפת ובאנגליה. בית הקברות הוקם בסגנון נאו-גותי בין השנים 1862–1868 בגבעת "טל אור" (Tal Horr), אשר שימשה כאתר קבורה כבר בתקופה הפרהיסטורית. צורתו כשל מחומש, אורכו מדרום לצפון הוא 430 מטרים ורוחבו המרבי ממזרח למערב הוא 380 מטרים. במרכזו של בית הקברות ניצבת קפלה נאו-גותית בצורת צלב לטיני, המחולקת לשלוש סיטראות. בחזיתה של הקפלה ניצב צריח מחודד בן שלוש קומות, וגרם מדרגות מונומנטאלי מוביל אליו מכיוון רחבת הכניסה המרכזית אל האתר. ברחבת הכניסה השוכנת בצידו הצפוני של בית הקברות, ניצב שער עשוי קשתות מחודדות הנושאות צריחונים. בבית הקברות אלפי קברים מסוגים שונים, ובהם קריפטות ומאוזוליאה משפחתיים, חלקם מעוטרים בתבליטים ובפסלים. בית הקברות הוא בעיקרו אזרחי, אך במלחמת העולם הראשונה והשנייה נקברו בו גם חיילים, וגם בעיתות שלום נקברו במקום אנשי צבא ובני משפחותיהם אשר מצאו את מותם במלטה. בכל שנה, ב-21 בנובמבר, עורכים הנזירים הפרנציסקנים במלטה מיסה בקפלת בית הקברות, לזכר אחיהם הטמונים במקום. שער הכניסה מראה בבית הקברות מראה מבית הקברות אל הנמל הגדול מדיה וקבצים בנושא בית קברות אדולוראטה בוויקישיתוף Addolorata Cemetery אודות בית הקברות בית הקברות ברשות לתכנון ולסביבה אודות שיקום בית הקברות סרטון אודות בית הקברות תמונת הקפלה בבית הקברות (אורכב 18.10.2015 בארכיון Wayback Machine) המיסה השנתית הפרנציסקנית שנערכת בבית הקברות Addolorata Cemetary Regulations (תוקן לאחרונה 1933)
טולוע

טולוע (מפרסית, בתרגום לעברית: "שחר") הוא שמו של הלוויין השני מפיתוח איראני עצמאי. שר ההגנה של איראן אחמד והידי התייחס למיזם הלוויין בכלי התקשורת האיראניים וציין כי הלוויין יוצג בתחילת חודש פברואר 2010. הלוויין אכן הוצג בפרלמנט האירני ב - 3 בפברואר 2010, יום שנקבע על ידי איראן כיום ציון לתעשיות החלל של המדינה. הלוויין תוכנן ונבנה על ידי מדענים איראנים ומומחים מחברת Sa-Iran - Electronics Industries Co, והוא אמור היה להיות משוגר לחלל באמצעות משגר הלוויינים האיראני סימורג במהלך 2012. על פי נתוני סוכנות החלל האיראנית, טולוע מיועד למשימת חישה מרחוק, ועל פי היצרן של הלוויין, תאגיד Sa-Iran, הרזולוציה של הלוויין תהיה 20 מטר. נכון למאי 2016, לוויין זה טרם שוגר לחלל.
משמרת חזיר

משמרת חֵזִיר (נקראת גם: משמרת ממלח) היא המשמרת ה-17 מבין כ"ד משמרות כהונה ששירתו בבית המקדש בתקופת בית ראשון ונזכרות בתנ"ך (בספר דברי הימים א', פרק כ"ד, פסוק ט"ו). המשמרת חזרה מגלות בבל והמשיכה להתקיים ולעבוד בבית המקדש גם בתקופת בית שני. בתלמוד הירושלמי, (מסכת תענית, פרק ד', הלכה ב') מובא הסבר לשם חזיר, לפיו מקור השם הוא השורש ח.ז.ר. כלומר; שמואל הנביא ("שמואל הרואה" בלשון התלמוד הירושלמי - כלשון הפסוק) ודוד המלך הוסיפו עוד שש-עשרה משמרות כהונה על שמונה המשמרות הקיימות שהעמיד משה. לכל אורך תהליך הוספת המשמרות הקפידו על חלוקה שווה של משמרות, חציין מבני אלעזר הכהן וחציין מבני איתמר הכהן, אך כאשר הגיעו לשמונה האחרונות, לא היו מספיק צאצאים לאיתמר, כך שכל שמונה המשמרות האחרונות היו מבני אלעזר והפרו את השוויון. ממקרה זה נגזר השם חזיר, בכך שסבב חלוקת המשמרות 'חזר' להיות מבני אלעזר עקב חוסר בבני איתמר. על פי התלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ז, לא נכללה משמרת זו בין ארבע משמרות הכהונה שעלו מן הגולה בתחילת תקופת בית שני (שמהן ייסדו עשרים וארבע משמרות על פי גורל), ולכן נקבע אז שאפילו אם מאוחר יותר היא תעלה היא תהיה טפלה למשמרות שעלו בראשונה. השם "חזיר" נזכר גם בספר נחמיה (פרק י', פסוק כ"א), אך שם מדובר ברשימת שמות של ראשי משפחות שעלו מבבל, ואין לכך קשר למשמרת חזיר. מצפון לכביש 65, כקילומטר ומחצה דרומית לצומת צלמון, נמצאים שרידי "כפר ממלח" - מקום מושבה של משפחת חזיר מירושלים, לאחר שעברו משפחות הכהונה לגליל. במקום מערות קבורה קדומות, מאגרי מים, מערכת מחילות מסתור מימי המרידות ברומאים ומבני ציבור שונים. בראש גבעת ממלח נמצאים שרידי בית הכנסת המזוהה עם בית הכנסת של משפחת חזיר. ערך מורחב – קבר בני חזיר קבר בני חֵזיר הוא מערת קבורה של משפחת כוהנים מבני חֵזיר הנמצא בנחל קדרון שמתוארך לתקופת החשמונאים, והוא חצוב כולו בתוך הצוק. כתובת בעברית שנחקקה מעל המערה מלמדת כי המערה שימשה את בני חֵזיר במשך כמה דורות (וגם מלמדת על שמות הנפוצים בתוך בני המשמרת: אלעזר, יוסף, חניה - שמוזכרים פעמיים): ”זה הקבר והנפש שלאלעזר חניה יועזר יהודה שמעון יוחנן בני יוסף בן עובד יוסף ואלעזר בני חניה כהנים מבני חזיר.” ניתן גם ללמוד מכתובת זו על חשיבותה של משמרת זו (יחסית לשאר 24 משמרות הכהונה), שזכתה לחציבת קבר במקום מרכזי - מול הר הבית.