laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קתרינה, נסיכת פורטוגל

קתרינה מבית ברגנסה (Catarina de Bragança, ‏25 בנובמבר 1638 - 31 בדצמבר 1705) הייתה נסיכה פורטוגזית ואשתו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה. קתרינה הנריקטה הייתה בתם השנייה של ז'ואאו, דוכס ברגנסה ואשתו לואיסה דה גוסמן. היא חונכה במנזר, אך אמה השגיחה מקרוב על גידולה ולימודיה. ב-1 בדצמבר 1640 הוכתר אביה של קתרינה למלך פורטוגל בשם ז'ואאו הרביעי, מה שהפך את קתרינה לכלה מבוקשת בקרב בתי המלוכה באירופה. על מחזריה נמנו פרנסואה, דוכס בופור (בנו הממזר של אנרי הרביעי, מלך צרפת), לואי הארבעה-עשר, מלך צרפת וצ'ארלס השני, מלך אנגליה. לאחר חתימת הסכם הפירנאים בין צרפת לספרד, בו ויתרה צרפת על הברית עם פורטוגל, ושובו של צ'ארלס השני לשלטון באנגליה לאחר מלחמת האזרחים האנגלית, אורגנו נישואים בין קתרינה לצ'ארלס לשם הבטחת הברית בין אנגליה לפורטוגל. הזוג נישא בליסבון באמצעות בא כוח ב-23 באפריל 1662. כחודש לאחר מכן הגיעה קתרינה לפורטסמות' שבאנגליה, שם ערך הזוג שני טקסי נישואים נוספים: טקס קתולי, שנערך בסודיות, וטקס אנגליקני שנערך בפומבי. במסגרת הסכם הנישואים עברו הערים טנג'יר ובומביי לשליטת אנגליה. קתרינה, שהייתה קתולית, לא זכתה לאהדה רבה באנגליה הפרוטסטנטית, ונבצר ממנה להשתתף בטקסים הדתיים, ביניהם הכתרתה שלה. חוסר ידיעת השפה האנגלית, בגידותיו הרבות של בעלה והסכסוך בין האנגליקנים לקתולים הפכו את השנים הראשונות לשהותה באנגליה לקשות עבורה, אך בחלוף השנים השתפר מעמדה בקרב הציבור, שהתרשם מאופייה הצנוע ומנאמנותה ואהבתה לבעלה. קתרינה לא זכתה ללדת ילדים לבעלה, והריונותיה הספורים נסתיימו כולם בהפלות. עקרותה בלטה לנוכח מספרם הרב של הילדים הבלתי-חוקיים שנולדו לבעלה מנשים אחרות. למרות זאת המשיך צ'ארלס לאהוב את אשתו ולתמוך בה, ודרש גם מפילגשיו להתייחס אליה בכבוד. פעמים מספר דחק הפרלמנט במלך להתגרש מקתרינה על מנת להבטיח יורש לכתר (מאחר שלא היו לו ילדים חוקיים, היורש המיועד היה ג'יימס, דוכס יורק, אחיו הקתולי והבלתי-אהוד של המלך), אך הוא סירב לכך בתוקף. על אף שאיפתה להצניע את אמונתה הדתית ולשמור עליה כעניינה האישי, היוותה קתרינה פעמים רבות מטרה עבור מתנגדי הקתולים. ב-1678 הואשמה בידי יריביה בנטילת חלק במזימה האפיפיורית להרעלת המלך. ההגנה הפומבית לה זכתה מצד בעלה, וחשיפת העדויות לאשמתה כשקריות, לא מנעו מבית הנבחרים הבריטי ליזום הצבעה על גירוש המלכה ובני ביתה מלונדון. הצבעה זו לא צלחה, בין היתר הודות להגנתו של המלך. ב-1685, בעת שהיה צ'ארלס השני על ערש דווי, ניסתה קתרינה לשכנעו לקבל את האמונה הקתולית. לאחר מותו של בעלה משבץ ב-6 בפברואר באותה שנה, התאבלה עליו מרות. חודשים ספורים לאחר מכן, בעקבות כישלונו של מרד מונמות' שפרץ נגד ג'יימס השני, אחיו ויורשו של צ'ארלס השני, הפצירה קתרינה במלך לחוס על חייו של מנהיג המרד, ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' (שהיה בכור בניו הבלתי-חוקיים של צ'ארלס השני, וטען אף הוא לכתר האנגלי), אך ללא הצלחה. במהלך תקופת מלכותו של ג'יימס השני המשיכה קתרינה לחיות באנגליה, והתגוררה בבית סומרסט. לאחר מכן, עם עלייתם של ויליאם השלישי ומרי השנייה לשלטון, נהנתה תחילה מיחסים קרובים עם המלך והמלכה, אך אמונתה הקתולית גרמה לירידת קרנה ולהידרדרות מעמדה. כתוצאה מכך שבה קתרינה ב-1692 לפורטוגל, שם נפטרה ב-31 בדצמבר 1705, בליסבון. מדיה וקבצים בנושא קתרינה, נסיכת פורטוגל בוויקישיתוף קתרינה, נסיכת פורטוגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קתרינה, נסיכת פורטוגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גני קיו

גני קיו, או בשמם המלא הגנים הבוטניים המלכותיים בקיו (באנגלית; Royal Botanic Gardens, Kew), הם הגנים הבוטניים המפורסמים בעולם ונמצאים בלונדון, בריטניה. גני קיו הוקמו ב-1759 כגנים פרטיים אקזוטיים של הלורד צ'פל. הם הורחבו במהלך השנים וב־1840 הוכרזו הגנים רשמית כ"גנים הבוטניים המלכותיים" של הממלכה המאוחדת. בניין הדקלים המפורסם נבנה בין השנים 1841 ו־1849 בידי הארכיטקט הוויקטוריאני דסימוס ברטון. הגנים הבוטניים המלכותיים בקיו מחזיקים את בנק הזרעים הגדול בעולם. בשנת 2003 הוכרו הגנים הבוטניים המלכותיים בקיו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הגנים משתרעים על שטח של כ-1,210 דונם הכוללים גנים וחממות, בשטח שבין ריצ'מונד לקיו אשר בלונדון הדרום-מערבית. גני קיו מהווים מוסד מחקרי וחינוכי חשוב בתחום הבוטניקה, הכולל צוות עובדים בן כ-800 איש, ומהם כ-650 חוקרים. האתר מהווה יעד תיירות פופולרי, ובמהלך שנת 2009/2010 ביקרו בגנים מעל מיליון מבקרים. שטחי הגן כוללים את אוסף הצמחייה הגדול בעולם, הספרייה אשר בגנים כוללת מעל 750,000 כרכים ואוסף איורים השמור בהם כולל למעלה מ-175,000 איורים של צמחים. חזית מבנה החממה בגני קיו מקורם של הגנים בגן האקזוטי שהוקם על ידי לורד קייפל ג'ון, בעיירה טוקסברי (Tewkesbury) שבגלוסטרשייר. הגן הורחב על ידי הנסיכה אוגוסטה מוויילס, אלמנתו של פרדריק, הנסיך מוויילס, שעבורו האדריכל הסקוטי ויליאם צ'יימברס בנה מספר מבנים בגן. אחד המבנים הוא הפגודה הסינית שנבנתה בשנת 1761 וקיימת עד היום. ג'ורג' השלישי העשיר את הגנים בסיועו של סר ג'וזף באנקס. קיו פארק הישן (ששמו שונה ל"הבית הלבן"), נהרס בשנת 1802, ו"בית הולנד" הסמוך נרכש על ידי ג'ורג' השלישי בשנת 1871, וכיום הוא נודע בכינויו ארמון קיו. אוספי הגן גדלו במקצת באקראי עם הזמן, עד למינוי של האספן הראשון בשנת 1771. בשנת 1840 הגנים הוכרזו כגן בוטני לאומי, תחת מנהל הקיו, ויליאם הוקר. הגנים הורחבו ל-75 דונם, והגן הבוטני ל-270 דונם, ומאוחר יותר לגודלו הנוכחי 300 דונם. חממת הדקליים נבנתה על ידי האדריכל דסימוס ברטון ויצרן הברזל ריצ'רד טרנר בין השנים 1844-1848. החממה היא המבנה הראשון בקנה מידה גדול שנעשה מברזל יצוק. שמשות המבנה מזכוכית ועבודת הניפוח שלה נעשתה ביד. הבית הממוזג, הכפול מגודלה של החממה, נבנה מאוחר יותר, במאה ה-19, וכיום נחשב לחממת הזכוכית הוויקטוריאנית הגדולה בעולם. בנוסף, בקיו צלח המאמץ מהמאה ה-19 להפיץ ולגדל עצי גומי מחוץ לדרום אמריקה. ביולי 2003 הגנים הוכנסו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בשיר "העשב הענק מכה שנית" של להקת הרוק המתקדם ג'נסיס מוזכרים גני קיו כמקום אליו הובא העשב מערבות רוסיה. מדיה וקבצים בנושא גני קיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גני קיו (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של גני קיו (באנגלית) גני קיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) place/Royal-Botanic-Garden גני קיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גני קיו, באתר אונסק"ו Places, אתר גני קיו Organisational structure, Staff & Heads of Department, אתר גני קיו After heading Royal Gardens, plant scientist Crane returning to Chicago, באתר University of Chicago Chronicle עד 31 במרץ 2010 דוח שנתי לשנת 2009/2010, באתר גני קיו Royal Botanic Gardens, Kew, באתר אודות אתרי המורשת העולמית מילון ביוגרפיות קנדיות
חוד עקב

חוד עקב הוא הר משאר שנמצא במצוק הצינים. צורת ההר חרוטית, וגובהו הוא כ-576 מטרים מעל פני הים. ההר הוא חלק מרמת עבדת. ההר קיבל את שמו מנחל עקב ומעין עקב הסמוכים, מקור השם במילה הערבית כּעבּ (كَعْب). מראש ההר ישנה תצפית רחבה, על נחל עקב, רמת בוקר ובקעת צין. העלייה אל ההר בצדו הצפוני דרך שביל ישראל תלולה ביותר, וכוללת טיפוס בעזרת יתדות ברזל. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניז'ני נובגורוד (מחוז)

מחוז ניז'ני נובגורוד (ברוסית: Нижегородская область; תעתיק: ניז'גורודסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטחו של המחוז הפדרלי של הוולגה. המחוז הוקם ב-14 בינואר 1929. מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז כולל 48 אזורים ו-28 אזורים עירוניים. המחוז נחצה על ידי נהר וולגה. העיר ניז'ני נובגורוד והסביבה סופחו לנסיכות מוסקבה במהלך המאה ה-15. לפני כן הייתה זו נסיכות עצמאית. הרוסים מהווים כ-94% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, יש לציין את הטטרים (1.3%). עיר הבירה של המחוז היא העיר הרביעית בגודלה ברוסיה. כ-85% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. המחוז מתאפיין בתעשייה מפותחת. בשטח הוקמו מפעלי תעשייה גדולים לבניית מכוניות, ספינות, מטוסים ומכונות שונות אחרות. במהלך המאה ה-19 שימשה העיר ניז'ני נובגורוד כמקומו של יריד התעשייה הגדול ברוסיה. בשנת 1840 לאחר גיוס יהודים לשירות צבאי על פי צו המלך ניקולאי הראשון מה שידוע בשם: גזרת הקנטוניסטים החלה ההתיישבות היהודית בניז'ני זאת מכיוון שהחיילים נשארו לגור במקום שירותם הצבאי והפכו לתושבי העיר או לסוחרים, הם היו אלו שהקימו את הקהילה היהודית בניז'ני אשר מנתה 300 איש בשנת 1850 ו-3000 איש בשנת 1913, לקהילה הייתה בית כנסת, תלמוד תורה, חברה קדישא, קופת גמ"ח, ובראשה עמד רב וגבאי. במלחמת העולם הראשונה והשנייה החלו להגיע גלי פליטים לניז'ני ובכך גרמו לעליית מספר היהודית בעיר. במשך כל שנות הקומוניזם בית הכנסת היה סגור לתפילות אולם ברחבי העיר התקיימו מניינים בבתים פרטיים של יהודים. בהקמת הקהילה מחדש הוחל בשנת 1989, כאשר נאספו מספר יהודים בעלי מעמד בעיר והקימו מועדון תרבות יהודית, וכעבור זמן מה הוקם קהילת יהודית דתית רשמית, הקהילה החלה לפעול למען החזרת הביכנ"ס (שקיים כבר למעלה מ-120 שנה) לידי היהודים, לאחר מאמצים מרובים הוחזר הביכנ"ס ב-18 במאי 1991 לידי הקהילה, בספטמבר 1991 נפתח לראשונה בית ספר יום ראשון וב-17 באפריל 2000 התקיים טקס חגיגי של פתיחת ביכנ"ס לאחר שיפוצו. ב-1999 הגיע הרב שמעון ברגמן מטעם חב"ד לניז'ני והתמנה לרב ראשי, תחת הנהגתו הקהילה המשיכה לפרוח ונפתחו מוסדות יהודיים רבים: בית ספר, גן ילדים, ישיבה, מועדון צעירים, מחנות קיץ ומידי חג מתקיימים אירועים ופעילות יהודית. כעבור שנתיים נבנה אף מקווה לנשים. בעיר ישנם גם סניפים של ארגונים יהודיים אחרים, הסוכנות היהודית, הג'וינט -המפעיל את "חסד". ע"פ נתונים רשמיים רשומים במחוז ניז'ני למעלה מ-12,000 יהודים אם כי בקהילה היהודית מעריכים שהמספר יותר גדול. מדיה וקבצים בנושא ניז'ני נובגורוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניז'ני נובגורוד ניז'ני נובגורוד, ברשת החברתית אינסטגרם ניז'ני נובגורוד, ברשת החברתית VK www.nn.ru אתר מרכזי של העיר ניז'ני www.evreinn.ru אתר של הקהילה היהודית בניז'ני נובגורוד - רוסיה (האתר זמין בשפות: עברית, אנגלית ורוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ינג'י (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ג'ינג'י – אדם המתאפיין בשערות בצבע כתום-אדמדם. ג'ינג'י (סדרת ספרים) – סדרת ספרי ילדים. ג'ינג'י (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה משנת 1996 המבוססת על הספרים ג'ינג'י (סדרת טלוויזיה, 2015) – סדרת טלוויזיה משנת 2015 המבוססת על הספרים ג'ינג'י (שיר) – שיר של מרים ילן-שטקליס "ג'ינג'י" רונן שגיב - דמות בזבנג! ג'ינג'יות – להקה ישראלית ג'ינג'יות (שיר) – שיר של הצמד "ג'ינג'יות" שלמה ג'ינג'י גולדברג
עין עקב

עין עקב הוא שמם של שני מעיינות הבוקעים על ערוץ נחל עקב שברמת עבדת בנגב התיכון, דרומית-מזרחית ליישוב הקהילתי מדרשת בן-גוריון וסמוך לנחל צין ועין עבדת. מקור השם בשם הערבי למקום - עין אֻם כַּעְבּ, שפירושו מעיין העקב. האבן שעל שמה נקרא המעיין היא אבן צור שחורה שנמצאת בעין עקב עליון, והיא שונה מאוד מסביבתה הלבנה. עין עקב העליון הוא נביעה קטנה הנמצאת בחלק העליון של נחל עקב. מים נובעים אל בריכת סלע צרה, ומשם ממשיכים לזרום בערוץ הנחל עוד קטע קצר. רוב המים מוסתרים בקנים הגדלים שם. עין עקב התחתון הוא המעיין העיקרי המזין את נחל עקב, והוא מסוג מעיין שכבה. במורד הנחל נובעים המים שוב למפל שגובהו כעשרה מטרים, הנופל לבריכה שעומקה כשבעה מטרים וקוטרה כעשרה מטרים, המלאה כל ימות השנה. מי הבריכה מליחים ומשקים את הצמחייה ובעלי החיים שבאזור. באזור המעיין גדלים צמחי מים מתוקים וצמחיית גדות: שערות שולמית מצויות, קנה מצוי, סוף מצוי, סמר חד, אשל ועוד. לעין עקב תחתון ניתן להגיע רגלית ממדרשת שדה בוקר, או בשביל המסומן בירוק המתחיל כחצי ק"מ דרומית לנחל חווארים וכ-1 ק"מ לפני הכניסה לגן לאומי עין עבדת. השביל עולה במעלה דיבשון ויורד כעבור כ-4 ק"מ אל עין עקב. הגישה לרכב שטח אפשרית בדרך המיועדת לרכב 4X4 המתחילה בחניון לילה שליד שפך נחל חווארים לנחל צין, ומסתיימת כעבור כ-6 ק"מ בחניה סמוך למעיין. מטיילים בסביבת עין עקב עליון דקל בסמוך לעין עקב תחתון גב צנונית עין עקב - מסלול טיול מפורט מאתר טיולי - תיירות בארץ ערן ודוד גל-אור, עין עקב: בריכות מים במדבר בכל עונה, כל השנה, באתר ynet, 25 בדצמבר 2011 עין עקב - סרטון טיול ברכב שטח אל עין עקב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצע כוח מאוחד

מבצע כוח מאוחד (באנגלית: Operation Allied Force) הוא שם קוד שניתן בנאט"ו למבצע הפצצות רחב היקף ומאסיבי על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, שנמשך מ-24 במרץ ועד 10 ביוני 1999 ונחשב לחלק חשוב במלחמת קוסובו. "כוח מאוחד" היה המבצע רחב-ההיקף הראשון בהיסטוריה של נאט"ו, לאחר מבצע כוח מכוון (Operation Deliberate Force) שבוצע במלחמת בוסניה במהלך ספטמבר 1995. מטרותיה המוגדרות של נאט"ו היו לאלץ את הממשלה הסרבית להביא לקץ מלחמת האזרחים בקוסובו בין הצבא של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וכוחות פרה-צבאיים סרביים לבין צבא שחרור קוסובו. ממשלת יוגוסלביה טענה כי היא הגנה על המיעוט הסרבי בקוסובו מפני התקפות של צבא שחרור קוסובו. מחלקת המדינה של הממשל האמריקני הגדירה בעבר את צבא שחרור קוסובו כארגון טרור. ניהול המלחמה מצד כוחות נאט"ו מהווה דוגמה למהפך המחשבתי שנקרא Revolution in Military Affairs, או RMA, שבבסיסו ניצבה הגדרה של המלחמה כ"מבצע לוגיסטי להשמדת מטרות", כלומר הכרעה חדה בקרב באמצעות מאמץ האש בלבד, ללא תמרון יבשתי. ב-27 במרץ 1999 הופל מטוס F-117 בשמי סרביה, בידי יחידת נ"מ של צבא סרביה שהפעילה סוללת נ"מ מדגם S-125 נייבה. במאי 1999 הופל על ידי כוחות הנ"מ הסרביים מטוס F-16 שהוטס על ידי דייוויד גולדפיין. בשני המקרים נטשו הטייסים את המטוסים וחולצו מאזור הקרבות על ידי יחידות איתור וחילוץ. ניסיון מדינות נאט"ו לזכות לאישור מועצת הביטחון של האומות המאוחדות לשימוש בכוח נגד יוגוסלביה לא זכה להצלחה בשל איום רוסיה להטיל וטו על כל החלטה כזו. מחשש לטבח עם, הסכימו מדינות אירופה לפתוח במבצע הצבאי, לראשונה בלי אישור בינלאומי זה. במהלך המבצע ספגה הממשלה האיטלקית ביקורת מבית, וסקר שנערך במרץ הראה כי יותר מ-50% מהאיטלקים מתנגדים להפצצות. מחאות הושמעו גם מכיוון יוון וצרפת שקראו לשוב למשא ומתן ולחדול מההפצצות. פעילי זכויות אדם טוענים כי מלחמה זו לא הייתה חוקית כל עיקר, היות שהחלה ללא אישור בינלאומי ובכך הפרה את פרק ז' במגילת האומות המאוחדות ואת אמנת וינה 1969. ב-10 ביוני הסכימה הממשלה היוגוסלבית בראשות הנשיא סלובודן מילושוביץ' להסיג את כוחות הצבא מקוסובו. ב-12 ביוני כוחות נאט"ו ואו"ם נכנסו לקוסובו למשימת שמירת שלום והגנה על האזרחים מפני כוחות סרביים. ביקורת פנימית על המצב הכלכלי הובילה להדחתו של מילושוביץ' ב-5 באוקטובר 2000. במהלך הסכסוך נהרגו באימונים (מחוץ לשדה הקרב) רק שני חיילי נאט"ו. מצבא יוגוסלביה נהרגו בין 132–169 חיילים וכ-300 נפצעו. מספר ההרוגים האזרחים היה גבוה יותר ועמד על כ-500. מדיה וקבצים בנושא מבצע כוח מאוחד בוויקישיתוף משה עברי סוקניק, האם לקחי קוסובו מבשרים ירידה בלוחמת התמרון המסורתית ביבשה?, מערכות 368 (1999) עמ' 26–27 דו"ח בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, על הפצצות נאט"ו. דבריו של נציג איטליה בנאט"ו, מצוטט בדיווח הניו יורק טיימס מ-4 באפריל 1999. דיווח ה-BBC מ-27 במרץ 1999. דיווח הוושינגטון פוסט מ-20 בספטמבר 1999. סקירת מלחמת נאט"ו בקוסבו, נועם חומסקי, אפריל-מאי 2001 ארגוני זכויות אומרים שהפצצת נאט"ו ביוגוסלביה אינה חוקית, הניו יורק טיימס, 8 ביוני 2008 דיווח ה-BBC מ-5 במאי 1999. דיווח הוורלד נט דיילי מ-2 ביולי 1999. הערכת Human Rights Watch
רפי תבור

רפי תבור (נולד ב-22 בפברואר 1948) הוא שחקן ישראלי. תבור נולד ברומניה. עלה לישראל בגיל 14. בשנת 1973 סיים לימודיו בבית הספר לאמנות הבמה בית צבי. בין השנים 1973–1975 שיחק תבור בתיאטרון העירוני באר שבע, ובין השנים 1975–1980 בתיאטרון הבימה. כמו כן השתתף בלמעלה מ-50 הפקות שונות. גילם תפקידים ראשיים בהצגות בחו"ל בין השנים 1980–1989: "פאוסט" (פאוסט), "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי" (ג'ירי), "ידיים מלוכלכות" (הוגו), "שלושת המוסקטרים" (ארמיס), "של מי החיים האלה לעזאזל", "רומיאו ויוליה" (טיבלט), "הו יוליה" (רומיאו), "ביקור הגברת הזקנה", "קן הקוקיה" (מרטיני), "האישה מהים" (הזר), "נשקיני קייט" (לורנצו), "זורבה היווני" (ניקוס) ועוד. בין השנים 1989–1993 שיחק בתיאטרון באר שבע בהצגות "שם המשחק" (רובי אורון), "בורגנים" (טרטב), "מפיסטו" (הגנרל), "מפגש משולש" (מארק דריסטל), "שלוש אחיות" (וורשינין), "באופן יחסי" (פיליפ), "צייד המכשפות" (הכומר ג'ון הייל), "אחים לנשק" (אריק מנדל), "כולם היו בניי" (דוקטור בייליס), "שוברים רגליים" (פרופסור טרנס אוקיף), "זינג"ר" (לורד ארנרדה קנופ), "אם הבית" (מיכה), "יתוש בראש" (רומן טורנול) ו"מ. בטרפליי" (מארק). בתיאטרון בית ליסין שיחק בהצגות "מסעותי עם דודתי" (הנרי פולינג), "הבית של מרווין" (ד"ר וואלי), "חקירה חוזרת בדבר מותו המוזר של אנרכיסט מפוקפק" (קווסטורה), "מים קדושים" (הרב), "הרולד ומוד" (פסיכיאטר), "ביאנקה" (ינקו סולומון), "כחול בוער" (החוקר קוקלי), "ערפל" (התובע, עו"ד כץ) "הקונצרט" (אורי), "אנדה" (מייק), "קול קטן" (מני קרן-פז) ו"חוף דייטונה" (ג'ו). ב-1977 גילם עיתונאי בסרטו של מנחם גולן "מבצע יונתן". ב-1990 השתתף בסרטו של סם פירסטנברג "נשיקה במצ"ח" וגילם מאהב צעיר בסרטו של אברהם הפנר "אהבתה האחרונה של לורה אדלר". ב-1994 גילם תפקיד של רופא במיני סדרה "משמרת לילה" שכתב אסי דיין. ב-1995 גילם את חגי קרול בסדרת הטלוויזיה "סיטון" שיצרו אורי ובני ברבש. ב-1997 גילם את יוסי גינוסר בסדרת הטלוויזיה שביים אורי ברבש "קו 300". בין השנים 1996–1999 גילם את צבי רוטנברג בסדרת הטלוויזיה "כסף קטלני" שעסקה במאבקי כוח ומערכות יחסים על רקע עולם העסקים הבינלאומי. הסדרה זכתה למדרוג גבוה במיוחד ושודרה בפריים טיים בערוץ 2, ולאחר מכן בערוץ 3. ב-1999 שיחק תבור בסרט הטלוויזיה של דני טופ "משחקי ראש" לצד דפנה רכטר ונירו לוי. בין השנים 2001–2002 גילם את אלכס קדמי בטלנובלה "לחיי האהבה". ב-2002 גילם את שמשון בסרט הקולנוע "בית"ר פרובנס", שביים אורי ענבר, ובאותה שנה גילם את עמוס צור בסדרת הטלוויזיה "כנפיים", שביים שמואל אימברמן. ב-2005 השתתף בסרט הטלוויזיה שביים רם לוי "עור" לצד אסי לוי ואלון אבוטבול. ב-2006 גילם את עזרא בסדרת הטלוויזיה "זומזום" ששודרה בערוץ הילדים. ב-2007 גילם את ארנסט גולדברג בסרטו של מנחם גולן "ריקוד מסוכן" לצד אליענה בקייר. ב-2010 גילם את בוגי בסדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל". ב-2011 גילם את מיכאל בסדרה "החברים של נאור". בשנים 2012–2016 גילם את לואיס קליין בסדרה "החממה". ב-2014 שיחק בסרט הקולנוע "מיתה טובה". לתבור בן משותף עם עדנה שביט ובן משותף עם שרי צוריאל. מתגורר בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא רפי תבור בוויקישיתוף רפי תבור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רפי תבור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רפי תבור, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי רפי תבור, באתר ספר הקולנוע הישראלי
אדרית

אדרית או אִדְרִיָּה (שם מדעי: Somateria) היא סוג של ברווז. אדרית מתרבה בקווי הרוחב הגבוהים של חצי הכדור הצפוני. ישנם 3 מינים בסוג אדרית: מדיה וקבצים בנושא אדרית בוויקישיתוף אדרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדרית, באתר ITIS (באנגלית) אדרית, באתר NCBI (באנגלית) אדרית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אדרית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אדרית, באתר GBIF (באנגלית) למרות שבחלק מהמקורות משתמשים בשם אדרית לפי מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית נקבע השם אדריה
אשוח

אשוח (שם מדעי: Abies) הוא סוג של עץ מחטני ירוק עד ממשפחת אורניים. קיימים כ-50 מיני אשוח, כולם עצים המתנשאים לגובה (החל מ-10 מטרים ועד 80 מטרים). ישנם חוקרים שגוזרים את שמו של האשוח מן התיבה המצרית שתעתיקה (ꜥš), בהגיית "אָשׁ" בהוראה כללית: "עץ". דעה נוספת גורסת שמדובר בעץ ממשפחת האורניים ששרפו שימש לפולחן המצרי. בכתובת מן השושלת הפרעונית הראשונה מתחילת האלף השלישי לפנה"ס מופיעה התיבה "אָשׁ" (ꜥš) על כד אלבסטר של המלך אָדְגִ'-אִיבּ (adj-ib). מעט מאוחר יותר, במלוך השושלת השנייה, מופיעה באסטלת הלוואן (helwan) התיבה "אָשׁ" (ꜥš) בהקשר של שרף העץ שהוקדש למנחה לאל ניתן להבדיל בין אשוחים לסוגי אורניים אחרים על ידי עליהם האופייניים, הדומים למחטים עבות ומחוברות בבסיסן. לאשוח אצטרובל ייחודי בצורתו, בקוטר הנע בין 5 ל-25 סנטימטרים, המכיל את זרעיו. הזרעים קלים ומנוצים, על מנת לאפשר פיזור עם הרוח ותנועת אדמה. האשוח מהווה מזון טבעי למספר זחלי פרפרים ועשים, אשר מתקיימים עליו עד לגלגולם. מבחינה גנטית, האשוח קרוב יותר לארז מאשר לאורן. אשוח דאגלס, על אף שמו, אינו אשוח אמיתי, ומשויך טקסונומית לסוג נפרד הקרוי צוגנית (Pseudotsuga), הכולל חמישה מינים. אשוחים נפוצים באירופה, אסיה וחלקים מצפון אמריקה וצפון אפריקה. הם אינם סוג מצוי בישראל. האשוח צומח לרוב באדמה גבוהה, על גבעות וצלע הר. המין הגדל באגן מזרח הים התיכון נקרא אשוח קיליקי (Abies cilicica), המצוי בהרים של דרום טורקיה ולבנון. המין ככל הנראה גדל בחרמון בעבר יחד עם ערער ברושי, אך נכחד עקב כריתה. ישנן עדויות שגדל בתקופות קדומות בהרי ארץ ישראל. מרבית מיני האשוח אינם מתאימים כעץ לנגרות, אך לעיתים עיסת תאית מקליפת האשוח משמשת בעץ לבוד. רוב השימוש לעץ הוא כקישוט לגנים (במיוחד המין אשוח קוריאני) וכעצי חג מולד. ענפיהם הרבים ופקעות המחטים שלהם מאפשרות תליית קישוטים רבים בקלות, והיותם לא נשירים מפחיתה את הלכלוך בהכנסתם לבית. שמות המינים המנויים מטה הם תרגומים מקורבים של השמות האנגליים. היות שהאשוח אינו סוג עץ הנפוץ בישראל, לא לכל המינים שם עברי רשמי. לא כל המינים מובאים מטה, אלא רק מספר מהקבוצות הנפוצות באמריקה ובאירופה. לרשימה המלאה, ראו את הערך באנגלית. בלזמאים - Balsamea (מרכז אסיה וצפון אמריקה, העדפה לאדמות גבוהות) אשוח פרייזר אשוח ריחני (Abies balsamea) אשוח תת-אלפיני (Abies lasiocarpa) אשוח שעם (Abies lasiocarpa arizonica) אשוח סיבירי אשוח סכלין אשוח קוריאני אשוח כינגאן אשוח ויץ' אשוח שיקוקו אשוחים גדולים (צפון אמריקה, מקסיקו, גוואטמלה. העדפה לגבהים מתונים) אשוח ענק (Abies grandis) אשוח ענק פנימי (Abies grandis idahoensis) אשוח לבן (Abies concolor) אשוח לבן של לאו (Abies concolor lowiana) אשוח אדום (Abies magnifica) אשוח דורנגו (Abies durangensis) אשוח מקסיקני (Abies mexicana) אשוח חליסקו אשוח גואטמלי אשוחיים (אסיה ומרכז אירופה) אשוח סיציליאני אשוח כסוף אשוח בולגרי אשוח יווני אשוח נורדי אשוח טורקי אשוח סליסיאני מדיה וקבצים בנושא אשוח בוויקישיתוף אשוח, באתר ITIS (באנגלית) אשוח, באתר NCBI (באנגלית) אשוח, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשוח, באתר Tropicos (באנגלית) אשוח, באתר GBIF (באנגלית) אשוח, באתר IPNI (באנגלית) אשוח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Bulletin of the American Schools of Oriental Research No. 281, Egypt, Early Contacts between Egypt, Canaan, and Sinai - Remarks on the Paper by Amnon Ben-Tor, William A. Ward and Canaan in the Bronze Age (Feb., 1991), pp. 13
מפת הרכבת התחתית של לונדון

מפת הרכבת התחתית של לונדון היא מפה טופולוגית של הרכבת התחתית של לונדון המשמשת כמפה למשתמשיה. המפה נוצרה בשנת 1931 על ידי הארי בק. הוא יצר מפה טופולוגית משום שהמפה נועדה להקל על התמצאות הנוסעים, ומאחר והרכבת נוסעת בעיקר במנהרה הרי שאין חשיבות לטופוגרפיה של השטח שבו נוסעת הרכבת. בק יצר דיאגרמה טופולוגית הדומה לשרטוט של מעגל חשמלי. על מנת ליצור מפה פשוטה אף יותר, כתב בק על המפה אך ורק את שמות התחנות והקפיד לאייר קווים ישרים אנכיים, אופקיים או אלכסוניים בזווית של 45 מעלות בלבד. הנהלת חברת הרכבת התחתית הייתה בתחילה סקפטית ביחסה למפה המוצעת וחילקה ממנה עותקים מועטים בלבד, אולם המפה נהפכה מיידית לפופולרית ונחשבת כיום כסמל לונדוני מובהק עד שהיא מודפסת אף על גבי כוסות, חולצות ופוסטרים. אף על פי שבמהלך השנים בוצעו מספר תיקונים למפה המקורית, היא לא עברה שינוי משמעותי. מפה זו שימשה השראה למפות רבות של מערכות התחבורה נוספות, ואף היוותה השראה ליצירות אמנות. בתחילת הספר הראשון בסדרת ספרי הארי פוטר, לאחר שמינרווה מקגונגל רואה את הצלקת על מצחו של הארי פוטר ומציעה שאלבוס דמבלדור יסיר אותה, דמבלדור טוען שצלקות יכולות להיות שימושיות ומציין שיש לו מתחת לברך השמאלית צלקת בצורת מפה מדויקת של הרכבת התחתית של לונדון. במשחק Mini Metro על השחקן לפתח מערכת מטרו בהתבסס על עקרונות מפת הרי בק. מדיה וקבצים בנושא מפת הרכבת התחתית של לונדון בוויקישיתוף מפות הרכבת התחתית היסטוריה של מפות הרכבת התחתית ארכיב מפות הרכבת התחתית המפה המקורית של בק למפה המקורית של בק https://dinopoloclub.com/games/mini-metro/
סיטי ג'ורנל

סיטי ג'ורנל (באנגלית: City Journal) הוא כתב עת רבעוני המוצא לאור בעיר ניו יורק על ידי מכון מנהטן לחקר מדיניות- קבוצת חשיבה (think tank) שמרנית שבסיסה בניו יורק, כתב העת מאופיין בקו ניאו שמרני. מאמרי בכתב העת כוללים ניתוח סוגיות עירוניות (אורבניות) בעיקר מן העיר ניו יורק אך גם במטרופולינים אחרים בארצות הברית. מאמרים רבים בכתב העת תוקפים באופן עקבי את מדיניות הרווחה הליבראלית הנהוגה בערים הגדולות ומאשימים אותם ביצירת שכבה חברתית פרזיטית הגורמת לעליית הפשע והרחבת מעגל העוני. בנוסף כתב העת תוקף בהקשר האורבני את המיסוי הגבוה, השחיתות והבזבוז במנהל המוניציפלי וליקויים באכיפת החוק, בייחוד אכיפת החוק בעברות אלימות ופגיעה בסדר הציבורי. בתקופה בה שימש רודולף ג'וליאני כראש עיריית ניו יורק היה כתב העת למשענתו האידאולוגית ברבות מן ההחלטות שקיבל ג'וליאני בתחום אכיפת החוק, מדיניות הרווחה, חינוך וייעול כללי של המערכת המוניציפלית. פרט למאמרים בנושאים אורבניים מפורסמים בכתב העת מאמרים בנושאים לאומיים ובינלאומיים כגון יחסי ארצות הברית והעולם האסלאמי, דת ומדינה בארצות הברית, פמיניזם, ורפורמות ברפואה הציבורית. במאמרים אלו שומר כתב העת על הקו הניאו שמרני- גינוי אויבי ארצות הברית בעולם האסלאמי תוך כדי תמיכה בישראל, תמיכה במשפחה המסורתית על חשבון המשפחה החד הורית, תמיכה בשוק החופשי והתנגדות למיסוי יתר וסבסוד. כתב העת נערך על ידי בראיין אנדרסון, לאחר שנערך מיסודו בשנת 1994 ועד שנת 2006 על ידי מיירון מגנט. אתר האינטרנט הרשמי של סיטי ג'ורנל (באנגלית) סיטי ג'ורנל, ברשת החברתית פייסבוק סיטי ג'ורנל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סיטי ג'ורנל, ברשת החברתית אינסטגרם מכון מנהטן לחקר מדיניות