laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משלחת הקוטב של זיגלר

משלחת הקוטב של זיגלר (בין השנים 1905-1903) הייתה ניסיון כושל להגיע לקוטב הצפוני. המשלחת הייתה תקועה במשך שנתיים בצפון הארקטי. בסופו של דבר היא חולצה, כשכל חבריה שרדו, להוציא אחד. המשלחת, שהוקמה על ידי ויליאם זיגלר ושבראשה עמד אנטוני פיאלה, יצאה מטרומסה, נורווגיה ב-14 ביוני 1903, על סיפון האונייה "אמריקה". זיגלר, תעשיין אמריקני, ששנתיים קודם תכנן את משלחת בלדווין-זיגלר לקוטב הצפוני, 1901, בחר באנטוני פיאלה, שהיה צלם המשלחת הנ"ל, להוביל את משלחת הקוטב השנייה שלו. פיאלה חישב שכמות המזון לצוות המונה נהג אחד ו-8 כלבים, אמורה לשקול חצי טון, מה שהציב בעיה משום שהמשקל המקסימלי שיכלה המזחלת לשאת היה 270 ק"ג. פיאלה תכנן להשתמש בסוסי פוני כדי לשאת את הציוד הנוסף וכן כדי להאכיל את הכלבים בבשר סוסים כשהאספקה תדלדל. בנובמבר 1903, בשעה של מזג אוויר קשה, האונייה נשברה וציוד האספקה והפחם נהרסו. בינואר 1904, כלה גם הציוד המועט שנותר בעקבות סערה. באביב הבא נעשו ניסיונות נוספים להגיע אל הקוטב בנסיעה ממזרח וממערב, אך התנאים היו קשים מדי ומצב הים הערים קשיים על המשלחת. בסופו של דבר הם הגיעו לנורת'ברוק איילנד, קייפ דילון וקייפ זיגלר. בינתיים ניצל את הזמן ויליאם פיטרס, סגנו של פיאלה, והעסיק את הקבוצה בעבודה מחקרית אשר תוצאותיה הביאו לשיפורים במפות ובתרשימים. בידיעה שבסופו של דבר יישלחו אליהם ספינות הצלה, נשארה המשלחת עם תקווה לחילוץ, על אף שמנהיגי המשלחת נאלצו לעבוד קשה כדי לשמור על מצב רוח חיובי במשלחת. משלחת ההצלה בראשותו של ויליאם צ'מפ, על סיפונה של הטרה נובה, הפליגה במסלול ישירות לשדות הקרח והתקדמה כל עוד מצב הקרח אפשר זאת. ב-24 ביולי הגיעה המשלחת לאזור של שכבת קרח עבה, מה שהעמיד בסימן שאלה את יכולתו של הצוות להגיע ליעדם בהצלחה. בסופו של דבר הגיעה הספינה לאי פאלמי ב-28 ביולי ולקייפ דיליון ביום שלאחר מכן, שם נמצאו שישה מאנשי המשלחת. יתר אנשיה נמצאו בקייפ פלורה והטרה נובה חזרה לקייפ דיליון, שם אורגנה להם מזחלת שהשיבה את המשלחת חזרה. מדיה וקבצים בנושא משלחת הקוטב של זיגלר בוויקישיתוף
מועדון ה-30

מועדון ה-30 או פורום G30 הוא ארגון בינלאומי של כלכלנים ואקדמאים בכירים הפועל במתכונת של צוות חשיבה. מטרת הפורום היא העמקת ההבנה של נושאים כלכליים ופיננסיים ובחינת ההשפעה של החלטות בנושאים האלו על הסקטורים הציבורי והפרטי. הגוף נוסד בשנת 1978 על ידי ג'פרי בל ביוזמתה של קרן רוקפלר, שגם סיפקה לו את המימון הראשוני. יושב הראש הראשון של הפורום היה יוהנס ויטאוון, המנכ"ל לשעבר של קרן המטבע הבינלאומית. יושב הראש הנוכחי של הפורום הוא ז'אן קלוד טרישה. יושב ראש חבר הנאמנים של הפורום הוא נגיד בנק ישראל לשעבר יעקב פרנקל ופול וולקר משמש כיושב ראש אמריטוס של הארגון. התחומים העיקריים בהם עוסק הגוף הם: שוק המט"ח שוקי ההון הבינלאומיים מוסדות פיננסיים בינלאומיים הבנקים המרכזיים והפיקוח על מגזר השירותים הפיננסיים ועל השווקים נושאים מאקרו-כלכליים כגון שוק העבודה במועדון חברים 30 מבכירי מערכת הבנקאות והפיננסים העולמית, ביניהם נגידי בנקים מרכזיים, מנהלי הבנקים המסחריים הגדולים בעולם, ראשי מוסדות פיננסיים ואקדמאים. הפורום עורך שני מפגשים בשנה ובנוסף מארגן סמינרים, סימפוזיונים וקבוצות למידה. מושבו של הארגון הוא בוושינגטון הבירה. הפורום מזוהה עם קריאתו לביצוע רפורמה במערכות הסליקה העולמיות. חברי בולטים בפורום (לא מעודכן): ג'פרי בל – המזכיר הכללי; נשיא חברת ג'פרי בל לשק בלצרוביץ' – פרופסור, בית הספר לכלכלה של ורשה, נשיא הבנק המרכזי הפולני לשעבר ויליאם דודלי – נשיא הבנק הפדרלי של ניו-יורק מריו דראגי – נשיא הבנק המרכזי האירופי פול וולקר – יושב ראש אמריטוס; יושב ראש לשעבר של צוות הייעוץ של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בנושא ההתאוששות הכלכלית; יושב ראש הבנק הפדרלי לשעבר. ז'אן קלוד טרישה – נשיא הבנק המרכזי האירופי לשעבר לורנס סאמרס - פרופסור באוניברסיטת הרווארד, לשעבר נשיא הרווארד, לשעבר מזכיר מחלקת האוצר של ארצות הברית, זוכה מדליית ג'ון בייטס קלארק סטנלי פישר – סגן נגידת הבנק המרכזי של ארצות הברית, נגיד בנק ישראל לשעבר, סמנכ"ל קרן המטבע הבינלאומית לשעבר יעקב פרנקל – יושב ראש חבר הנאמנים, יושב ראש ג'יי פי מורגן צ'ייס; לשעבר נגיד הבנק המרכזי של ישראל דומינגו קאוואלו – יו"ר ומנכ"ל שותפות DFC; לשעבר שר הכלכלה של ארגנטינה היימה קארואנה – מנכ"ל בנק הסליקה הבינלאומי; לשעבר נגיד הבנק המרכזי של ספרד מרווין קינג – נגיד הבנק של אנגליה לשעבר פול קרוגמן – פרופסור לכלכלה בפרינסטון, זוכה פרס נובל מארק קרני – נגיד הבנק המרכזי של קנדה קנת' רוגוף – פרופסור באוניברסיטת הרווארד, הכלכלן הראשי של קרן המטבע הבינלאומית לשעבר מסאקי שיראקאווה – נגיד הבנק המרכזי של יפן לשעבר It's Not Over 'Til It's Over: Leadership and Financial Regulation, by Thomas M. Hoenig Twelve Market and Government Failures Leading to the 2008-2009 Financial Crisis, by Guillermo de la Dehesa Regulatory Reforms and Remaining Challenges, by Mark Carney, Paul Tucker, Philipp Hildebrand, Jacques de Larosière, William Dudley, Adair Turner, Roger W. Ferguson, Jr. Financial Reform: A Framework for Financial Stability, by G30 Working Group. Lessons Learned from Previous Banking Crises: Japan, Spain and Mexico, by Stefan Ingves, Goran Lind, Masaaki Shirakawa, Jaime Caruana, Guillermo Ortiz Martinez אתר האינטרנט הרשמי של מועדון ה-30 (באנגלית) [ http://www.afponline.org/pub/res/news/ns_20050325_g30.html] [ http://www.group30.org/images/PDF/G30%20November%2022%2011%20Press%20Release%20FINAL.pdf] http://group30.org/members
ג'יי פי מורגן

האם התכוונתם ל... ג'יי. פי. מורגן (ג'ון פִּירְפּוֹנְט מורגן; 1837–1913) – בנקאי מיליארדר אמריקאי שהיה גורם דומיננטי בכלכלת ארצות הברית במאה ה-19 ג'יי פי מורגן צ'ייס – תאגיד בנקאי אמריקאי רב-לאומי, נוצר בשנת 2000 מאיחוד בין התאגיד שייסד ג'יי. פי. מורגן לבנק צ'ייס מנהטן
גורגון

האם התכוונתם ל... אה"מ גורגון (1837) – אוניית-משוטות מלחמתית בריטית. גורגונה – דמות נשית מפלצתית מן המיתולוגיה היוונית. גורגון (קומיקס) – דמויות קומיקס מבית מארוול קומיקס גורגון (טומי שישידו) גורגון (בלתי אנושי).
אולימפיאדת 1988

האם התכוונתם ל... אולימפיאדת סיאול (1988) – אולימפיאדת הקיץ המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) – אולימפיאדת הקיץ אולימפיאדת קלגרי (1988) – אולימפיאדת החורף
מנוחין

האם התכוונתם ל... חפציבה מנוחין – פסנתרנית יהודייה-אמריקאית, אחותו של הכנר יהודי מנוחין ילטה מנוחין משה מנוחין יהודי מנוחין – כנר יהודי-אמריקני ישי מנוחין – פעיל ישראלי למען זכויות אדם לינדה מנוחין – עיתונאית ישראלית סטיבן מנושין – מזכיר האוצר בממשל דונלד טראמפ סלבדור מינושין – מטפל משפחתי ארגנטינאי, מראשי גישת הטיפול המשפחתי
תרכובת גריניאר

תרכובות גריניאר (Grignard) הן תרכובות אורגניות המורכבות משייר פחמימני (קבוצת אלקיל או אריל), אטום הלוגן ואטום מגנזיום. שמן הכימי של תרכובות אלו הוא אלקיל (או אריל) מגנזיום הלידים. הנוסחה הכללית של תרכובות גריניאר היא R-MgX, כש-R מייצג את השייר הפחמימני ו-X את ההלוגן. תרכובות גריניאר קרויות על שם המגלה שלהן, הכימאי הצרפתי, ויקטור גריניאר (Victor Grignard), אשר זכה בפרס נובל לכימיה ב-1912 על עבודתו בנושא. לתרכובות גריניאר חשיבות עליונה בסינתזה כימית. כשתרכובת גריניאר מגיבה עם תרכובת אורגנית כלשהי, מסתפח השייר הפחמימני של תרכובת גריניאר אל השייר הפחמימני של התרכובת האחרת. בכך נוצר למעשה קשר קוולנטי פחמן-פחמן, וזהו אינו דבר של מה בכך: רוב התגובות בכימיה האורגנית מבוססות על שינויים בקבוצות פונקציונליות (לדוגמה: המרה של כוהל, בעל קבוצת הידרוקסיל, OH, לקטון, בעל קבוצת קרבוניל CO). מספר התגובות שבהן נוצרים קשרי פחמן-פחמן מועט. גילוי תרכובות גריניאר על ידי הכימאי שהקנה להן את שמן היווה פריצת דרך בכימיה ופתח עולם חדש של תרכובות אורגניות, אשר לפני כן לא ניתן היה לייצרן בצורה מלאכותית. דוגמה לסינתזה של תרכובת גריניאר: מדיה וקבצים בנושא תרכובת גריניאר בוויקישיתוף תרכובת גריניאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קוריאקסקי

קוריאקסקי (מוכר גם כקוריאקסקיה סופקה - ברוסית: Коря́кская со́пка) הוא הר געש שכבתי פעיל השוכן במחוז קמצ'טקה ברוסיה, צפונית-מערבית לפטרופבלובסק-קמצ'טסקי עיר הבירה של המחוז. הר הגעש קוריאקסקי והר הגעש אווצ'ינסקי הסמוך הוכרזו יחד כאחד מהרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראויים למחקר מיוחד בשל היסטוריית ההתפרצויות געשיות שלהם וקרבתם למרכז האוכלוסין של פטרופבלובסק-קמצ'טסקי. קוריאקסקי הוא הר געש חרוטי גבוה הנחשב אחד מהרי הגעש היפים ביותר בחצי האי קמצ'טקה. שיפוע החרוט בתחתיתו הוא 20° והוא גדל ל-35°-30° בחלקו העליון. פסגת ההר שוכנת בגובה של 3,456 מטרים מעל פני הים, והוא בולט כ-2,300 מטרים מהרמה שמצפונו ו-3,300 מהמישור שלדרומו. מדרונות ההר חרוצים בערוצים עמוקים, ועל המדרון המזרחי של ההר יש שני קרחונים שגודלם קילומטר אחד ו-4.2 קילומטרים. בחלק המערבי של הפסגת יש לוע געשי בקוטר 180–200 מטרים ובעומק של 20–30 מטרים. הלוע נפרץ בצדו הדרומי שממנו יש קילוח לבה קצר. פומרולות פועלות במדרון הצפון-מערבי בגובה של 3,000 מטרים וכן מתוך הלוע המכוסה בקרחון. הר הגעש קוריאקסקי הוא חלק מטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ, בנקודה שבה עובר הלוח הפסיפי הפחתה מתחת ללוח האירואסייתי בקצב של 80 מ"מ לשנה. טריז של חומר ממעטפת כדור הארץ השוכן בין הלוח הפסיפי המופחת לבין הלוח האירואסייתי שמעליו הוא המקור לגעשיות הפעילה לאורך כל חצי האי קמצ'טקה. ההר פעיל כמה עשרות אלפי שנים. מחקר גאולוגי גילה שהיו שלוש התפרצויות גדולות ב-10,000 השנים האחרונות: ב-5,500 לפנה"ס, ב-1,950 לפנה"ס וב-1,550 לפנה"ס. שלוש ההתפרצויות התבטאו בעיקר בקילוחי לבה נרחבים. להארים שמקורם בקילוחי לבה מההתפרצות האחרונה הגיעו עד למפרץ אווצ'ה. קוריאסקי התפרץ פעם ראשונה בתקופה המודרנית ב-1890. ההתפרצות התבטאה בפליטה של לבה מסדקים שנפערו במדרון הדרום-מערבי של ההר ובהתפרצויות פריאטיות. חמש שנים אחר-כך היו דיווחים שוב על התפרצות, אך בדיקות מאוחרות יותר הראו שלא התחוללה התפרצות, ומה שנחשד בתחילה כעמוד התפרצות היה קיטור שנוצר מפעילות נמרצת של פומרלות. התפרצות מתפוצצת קצרה התחולה ב-1926, ואחריה ההר היה רדום עד דצמבר 1956. ההתפרצות של 1956 הייתה עזה יותר מקודמותיה כשמדד ההתפרצות הגעשית שלה היה 3, והיא חוללה זרמים פירוקלסטיים ולהארים. ההתפרצות נמשכה עד יוני 1957. ב-9 דצמבר 2008 התפרץ קוריאקסקי תוך יצירת עמוד אפר בגובה 6,000 מטרים, ההתפרצות הגדולה הראשונה ב-3,500 שנים. לאור ההיסטוריה הגעשית של ההר והקרבה לאוכלוסייה בת קרוב ל-200,000 תושבים המתגוררים בעיר הסמוכה פטרופבלובסק-קמצ'טסקי, הוא הוכרז יחד עם הר הגעש הסמוך אווצ'ינסקי על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior ) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם. ב-1996 הכריז ארגון אונסק"ו על קוריאקסקי יחד עם הרי געש נוספים כאתר מורשת עולמית בשם הרי הגעש של קמצ'טקה מדיה וקבצים בנושא קוריאקסקי בוויקישיתוף תמונות והסברים על הר הגעש קוריאקסקי מתוך אתר Global Volcanism Program Koryaksky volcano at SummitPost.org אתר Global Volcanism Program Koryaksky Volcano - John Seach Russian volcano erupts מאתר ה-BBC Decade Volcanoes
באקה א-שרקייה

באקה א־שרקייה (בערבית: باقة الشرقية, משמעות השם: "באקה המזרחית") הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון. 9 ק"מ צפון־מזרחית לטולכרם. לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), בשנת 2007 היו בכפר 4,101 תושבים. פליטים פלסטינים היוו 20.4% מהאוכלוסייה ביישוב בשנת 1997. כ־3 קילומטרים למערב, בצד השני של הקו הירוק, שוכנת באקה אל-גרבייה (תעתיק מדויק: "באקה אלע'רביה", פירוש: "באקה המערבית") הנמצאת בתחום השיפוט הישראלי. שני היישובים הוקמו במאה ה-17 כשני כפרים נפרדים. עם קביעת הקו הירוק לאחר מלחמת העצמאות, הפריד הגבול בין שני היישובים: באקה אל-גרבייה בצד הישראלי של הגבול ובאקה א-שרקייה בצד הירדני של הגבול. לאחר מלחמת ששת הימים נוצרו מחדש קשרים בין שתי ה"באקות", המזרחית והמערבית, אולם אלו התערערו עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, כיוון שתושבי באקה א-שרקייה השתתפו באינתיפאדה, בשעה שתושבי באקה אל-גרבייה, שהם אזרחים ישראלים, נמנעו מכך. לאחר חתימת הסכמי אוסלו הוכפפה באקה א-שרקייה לרשות הפלסטינית. כיום מפרידה גדר ההפרדה בין שתי ה"באקות", ולפיכך שוב קיים ביניהן מחסום פיזי. לפני האינתיפאדה השנייה שטחה של באקה א־שרקייה היה כ-4,000 דונמים. ישראל הפקיעה כ־2,000 דונם כדי לבנות את גדר ההפרדה. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: המידע בערך מוצג באופן שונה מהסימוכין. במהלך שלטון האימפריה העות'מאנית, בשנת 1596, הייתה באקה א־שרקייה ממוקמת בנפת קאקון, אשר בסנג'ק שכם. באקה א־שרקייה שוכנת באתר עתיק. על היישוב מסופר בספר "The Survey of Western Palestine" כך: ”כפר קטן מאוד על קרקע גבוהה, עם זיתים. יש באר בדרומו ומקאם בצפונו, זיתים מפוזרים מקיפים אותו; ויש גם שניים או שלושה דקלים בסביבה.” אבן עם כתובות בערבית הנמצאות בכניסה למסגד ישן עשויות להיות ההתחלה של הענקת טקסט וקף. על פי הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נכללה באקה אל־גרבייה בשטח שהועבר עם ואדי עארה לידי ישראל, בעוד באקה א-שרקייה נותרה תחת שלטון ממלכת ירדן, עד מלחמת ששת הימים ב-1967. כיום נמצאת באקה א-שרקייה בשטחי A ו-B של הרשות הפלסטינית, מעבר למכשול ההפרדה. ב-22 בפברואר 1988, בזמן האינתיפדה הראשונה, אזרחים ישראלים שנתקלו ככל הנראה במחסום אבנים, פתחו בירי שממנו נפגעה נערה. הנערה, ראודה מחמד לוטפי בת 15, שעמדה בפתח ביתה, פונתה לבית החולים הלל יפה בחדרה, שם נקבע מותה. מתנחל תושב חרמש נעצר בחשד שביצע את הירי. Sharon, Moshe (1999). Corpus Inscriptionum Arabicarum Palaestinae, Vol. II, B-C. BRILL. ISBN 90-04-11083-6. מדיה וקבצים בנושא באקה א-שרקייה בוויקישיתוף דוח הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, עמוד 107 דו״ח הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה לגבי פליטים (עותק מארכיון האינטרנט). Baqa Al Sharqia: A Palestinian village isolated by the Segregation Wall Land Research Center. 13 August 2003. SWP, 1881, vol 2, p.152 Sharon, 1999, p.88. מפת הרשות הפלסטינית כל הרוגי המתנחלים, כותרת ראשית, 11 במאי 1988 אהוד רבינוביץ, רצח הנערה - נקמת דם בין יהודים וערבים, מעריב, 24 בפברואר 1988 הישיבה הארבע-מאות-ושלושים-ושבע של הכנסת האחת-עשרה יום רביעי, ט' בסיוון התשמ"ח (25 במאי 1988) ירושלים, הכנסת,
אמיל זטופק

אמיל זטופק (בצ'כית: Emil Zátopek, ‏האזנה‏Ⓘ‏, 19 בספטמבר 1922 – 22 בנובמבר 2000) היה אתלט צ'כוסלובקי, שיאן עולם ואלוף אולימפי בעל 5 מדליות, מהן 4 זהב, 3 מהן באולימפיאדה אחת (הלסינקי 1952), בריצות למרחקים ארוכים, ריצת 5000 מטר, ריצת 10000 מטר וריצת מרתון. מגדולי האתלטים בכל הזמנים. כונה "הקטר הצ'כי". זטופק החל את הקריירה הספורטיבית שלו בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. בתקופת מלחמת העולם השנייה לא הצליח להשתתף בתחרויות, ועם הכיבוש הסובייטי התגייס לצבא הצ'כי וזכה למעמד של ספורטאי. באולימפיאדת לונדון (1948) זכה זטופק במדליית זהב בריצת 10000 מטר ובמדליית כסף בריצת 5000 מטר. באולימפיאדת הלסינקי (1952) השיג זטופק תהילת עולם כשזכה בשלוש מדליות זהב בענף הריצה למרחקים ארוכים. בריצות ל-5000 מטר, 10000 מטר ובריצת מרתון, ריצה אותה רץ לראשונה בחייו, זכה במדליות זהב תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש בכל אחת מהן. זטופק הוא היחידי שזכה במדליות זהב אולימפיות בכל שלוש הריצות למרחקים ארוכים. זטופק היה הרץ הראשון בהיסטוריה שירד מ-29 דקות בריצת 10,000 מטר (ב-1954), וחצה את גבול 20 הק"מ לשעת ריצה אחת (20,052 מטר, ב-1951). בזמן הריצה היה זטופק מנופף בידיו, מתאמץ ומתנשף קשות, מה שהפך להיות "הסמל המסחרי שלו", שזיכה אותו בכינוי "הקטר הצ'כי". הוא נודע גם ברוח הספורטיבית שלו ונהג לעודד את יריביו שהפסידו נגדו. זטופק זכה לאהדה גדולה בארצו, קודם לדרגת קולונל, והיה בעל השפעה במפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה. אולם תמיכתו בזרם הדמוקרטי שנכשל במרד האנטי-סובייטי שכונה "האביב של פראג", גרמה לכך שהוא הורחק מעמדת השפעה ואולץ לעבוד תקופת מה במכרה אורניום כאקט של עונש והשפלה. רעייתו דנה (גם היא ילידת 19 בספטמבר 1922), נודעה כאתלטית מצטיינת בזכות עצמה בתחום הטלת כידון. הישגה הגדול היה זכייה במדליית זהב באולימפיאדת הלסינקי (1952) ובמדליית כסף באולימפיאדת רומא (1960). זכורות קריקטורות מאותה תקופת זוהר של בני הזוג, שבהן מתוארת דנה הרודפת עם כידון אחרי אמיל, מאיימת להטיל אותו עליו, והוא נראה מתאמץ בדרכו להתחמק ממנה. ז'אן אשנוז, "לרוץ", הוצאת סמטאות, תרגמה מצרפתית: שירה חפר, 2011 מדיה וקבצים בנושא אמיל זטופק בוויקישיתוף אמיל זטופק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אמיל זטופק, באתר olympedia.org אמיל זטופק, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אמיל זטופק, באתר Track and Field (גברים) ד"ר ברוך חזן, קטר צ'כי, טוב לב קוסמופוליטי, באתר ynet, 27 ביולי 2010 שגיא גרין, במלוא הקיטור: על הביוגרפיה של הרץ המופלא אמיל זטופק, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2011 אמיל זטופק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אמיל זטופק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עלי בן חוסיין מחיג'אז

עלי בן חוסיין (בערבית - علي بن حسين; 1879 - 13 בפברואר 1935) היה מלך חג'אז והשריף של מכה בין אוקטובר 1924 לדצמבר 1925. הוא היה בנו הבכור של חוסיין בן עלי, מלכה הראשון של חג'אז בזמן המודרני, וצאצא לשושלת ההאשמית. לאחר שאביו העביר לו את תאריו החילוניים, היה זכאי לשאת גם את התואר הדתי ח'ליפה, אך בחר שלא לעשות כן. צאצאיו היו בני משפחת המלוכה בעיראק, אך ענף זה של בית המלוכה הושמד במהפכת ה-14 ביולי 1958. עלי היה בנו הבכור של חוסיין בן עלי, מלך חג'אז. הוא נולד במכה וחונך באיסטנבול. אביו מונה לשריף של מכה על ידי הסולטאן העות'מאני ב-1908. עם זאת, יחסיו של האב עם השלטונות הטורקיים החריפו והלכו, וב-1916 היה אביו לאחד ממנהיגי המרד הערבי כנגד השלטון העות'מאני. עלי פיקד על אחד הכוחות שצרו על מדינה, ועיקר תרומתו ללוחמה הייתה החבלה במסילת הרכבת החיג'אזית שקישרה את אזור חג'אז לשאר האימפריה העות'מאנית. אף שהתועלת הצבאית של המרד הייתה מוגבלת, הבריטים ביקשו להיעזר בשריפים כדי להקל את השליטה על המזרח התיכון. בעקבות זאת הכריז על עצמו חוסיין כמלך חג'אז, ובמרץ 1924 נטל את התואר הדתי ח'ליפה. בעוד שאחיו הצעירים של עלי, עבדאללה ופייסל הומלכו על ידי הבריטים בירדן ובעיראק, נותר עלי בחצי האי ערב, וציפה לרשת את כסאו של אביו בבוא היום. המלך חוסיין מצא עצמו בתחילת שנות ה-20 בבידוד גובר והולך מצד האימפריה הבריטית, ובסכסוך עם בית סעוד שמרכזו בריאד. בספטמבר 1924 כבש אבן סעוד את טאיף מידי השריפים, וחוסיין נאלץ לוותר על תאריו, מתוך תקווה שהדבר יביא לסיום המתקפה של בית סעוד. עלי נטל את תאריו החילוניים של אביו, ונמנע מליטול את תואר הח'ליפה. הוא עזב את מכה על מנת שלא להביא את המלחמה לעיר הקודש, והתבצר בג'דה שם עמד במצור במשך שמונה חודשים. בדצמבר 1925 זכה בית סעוד לניצחון סופי, ועלי נאלץ לעזוב את חצי האי ערב, ולעבור לעיראק, שם שלט אחיו הצעיר פייסל. ממלכת חג'אז צורפה לממלכת ערב הסעודית, ותואר מלך חג'אז בוטל. במשך שנים אחדות ניהל משא ומתן עם הצרפתים על תואר מלך סוריה שנשלל מאחיו פייסל בשנת 1921, אך בסופו של דבר לא יצא הדבר לפועל. את שארית חייו בילה עלי בבגדאד, שם הוענקה לו אחוזה מלכותית. חלק ניכר מזמנו בילה באירופה, שם נועץ ברופאים בשל מחלת לב בה לקה, ולעיתים שהה אצל אחיו עבדאללה בעמאן ובירושלים. לאחר מותו של פייסל שימש כחונך למלך ראזי, שנישא לבתו עליה. ב-13 בפברואר 1935 מת עלי בבגדאד. מנישואיו לנפיסה ח'אנום ב-1906 נולדו לו ארבע בנות ובן. אחת מבנותיו, עליה, נישאה לראזי, מלך עיראק, בן אחיו פייסל. לאחר מותו של ראזי, בשנת 1939 שימשה כמלכה האם של עיראק. בנו, עבד אל-אילה שימש במשך שנים רבות כעוצר עיראק, שכן המלך הצעיר, בנה של עליה ונכדו של עלי, פייסל השני היה אך פעוט כאשר אביו נהרג. בשנת 1958 אירעה הפיכה צבאית, שהעלתה לשלטון את הקצין עבד אל-כרים קאסם. בהפיכה נרצחו עבד אל-אילה ופייסל השני, ושושלתו של עלי נכרתה. מדיה וקבצים בנושא עלי בן חוסיין מחיג'אז בוויקישיתוף אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 25 שקיעתו של חוסיין, דבר, 20 ביולי 1925 עלי בן חוסיין, דבר, 15 בפברואר 1935 מות עלי מלך חג'אז לשעבר, דבר, 17 בפברואר 1935
אח"י אילת (סער 2)

אח"י אילת הייתה ספינת טילים מדגם סער 2, סימנה הצבאי היה 321, היא פעלה בשירות חיל הים משנת 1968 עד שנת 1991. הספינה השנייה אחרי אח"י חיפה שחומשה במערכת הנשק שכללה את טילי גבריאל. השתתפה בקרבות הטילים בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים. ערך מורחב – שייטת ספינות הטילים הספינה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבורג שבצרפת. ב-5 באוגוסט 1968 יצאה משרבורג בפיקוד רס"ן אלי לוי הגיעה לנמל חיפה ב-11 באוגוסט 1968 ונקלטה בשייטת ספינות הטילים. במלחמת יום הכיפורים השתתפה בקרבות נגד המצרים באזור פורט סעיד ודמיאט. בקרב דמיאט ירתה 5 טילי גבריאל (טיל) ופגעה בספינות טילים מצריות. בקרבות אחרים התחמקה מטילים שנורו עליה וירתה 152 פגזים מתותחי 40 מ"מ . שנות ה-70: מערכת בקרת אש גבריאל, 5 טילי גבריאל. 2 תותחי 40 מ"מ L70 תוצרת ברדה, שני מקלעי 0.5, רקטות מוץ. סונאר בקוער הספינה ופצצות עומק נגד צוללות. שנות השמונים: מערכת טילי הרפון 4 טילי הרפון, תותח 40 מ"מ ברדה, נוסף סונאר עומק משתנה וטורפדו נגד צוללות דגם 44 תוצרת ארצות הברית. משה טבק, צבי גבעתי וסגל הקצינים של אח"י מזנק בהשקת אח"י אילת (סער 2) בשרבורג, 29 בפברואר 1968. נגדים על סיפון אח"י אילת (סער 2) בשרבורג בהפלגת הבכורה ביום השקתה 29 בפברואר 1968. אח"י אילת (סער 2) ליד הרציף בשרבורג, יולי 1968. אח"י אילת (סער 2) ברציף המספנה בשרבורג. מסדר בוקר סמל חיים רשף מניף דגל ישראל במוט החרטום של אח"י אילת במעגן הצבאי בשרבורג. בעת הפלגת ניסיון, נגד המכונה של אח"י אילת יוצא לסיפון להתרענן עם מגיני אזנים וחגורת הצלה. צוות אח"י אילת ביום חיל הים יולי 1969. אח"י אילת בנמל חיפה מקושטת בדגלי קוד ליום חיל היום יולי 1969. מסירת האחריות ביצוע סיורי ביטחון שוטף. אח"י אילת (סער 2) והטרפדת ט-206 לקראת הוצאתה משירות ליד רציף אחד בבסיס חיפה. משט ספינות השייטת בעת החלפת הפיקוד מהדר קמחי לשבתאי לוי 1971. אח"י אילת שנייה בטור. ביקור היסטורי בנמל חיפה. אוסה מצרית מאבטחת את ביקור נשיא מצרים אנואר סאדאת בנמל חיפה לצד ספינה ישראלית מדגם סער 2 נגד צוללות, (כנראה אח"י אילת ) ספטמבר 1979. רס"ן אלי לוי מפקדה הראשון של אח"י אילת (סער 2) נפרד מהצוות, בטקס מסירת הפיקוד לרס"ן מיכה רם 13 באוקטובר 1969. צוות אח"י אילת בטקס העברת הפיקוד מאלי לוי למיכה רם, 13 באוקטובר 1969. אח"י אילת (סער 2) בתצורת חימוש נגד צוללות, 1989. צפי מרלי, 'אח"י אילת'- שם אחד ארבעה כלי שיט, "בין גלים". אוקטובר 2002, ע'50. משה אימבר וגד אריאל, שייטת 3 ספינות הטילים בחיל הים הוצאה לאור משרד הביטחון, 2005. מדיה וקבצים בנושא אח"י אילת בוויקישיתוף אילנית פנר, סיפור של אוניה - אח"י אילת השלישית (סער 2), 'שובל' מידעון עמותת חיל הים, אוגוסט 1998 עמ' 3. תמונה מתקופה מאוחרת יותר. מאחוריו מימין לשמאל: אלי רהב, הדר קמחי ושבתאי לוי (קצין) מוסתר. משה אורן לקחי מלחמת יום הכיפורים מרכז צוות הפקת לקחי מלחמה, אפריל 1974, עמ' 153-152. משה אימבר, שייטת 3: ספינות הטילים בחיל הים עמ' 71. התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
קוקאטריס

הקוקאטריס (Cockatrice) הוא חיה מיתולוגית, הזהה בצורתה ובגודלה לדרקון או לוויוורן, אך מבחינת הופעתה דומה לתרנגול ענק, שהוא עצמו מזכיר במידת-מה לטאה. לקוקאטריס יוחסו כוחות קסם חזקים וקטלניים, ונטען שהוא יכול להפוך יצורים חיים לאבן באמצעות מבטו, מגעו ואף באמצעות הבל פיו, הדומה, מבחינה זו, לנשימת האש הקטלנית של הדרקון. הקוקאטריס דומה עד מאוד, ואפילו זהה, למפלצת מיתולוגית אחרת - הבסיליסק, שהוא נחש אימתני וענקי, שמבטו מאבן את החיים, ויכול אף להרגם. פעמים רבות משמשים המושגים "קוקאטריס" ו"בסיליסק" כזוג מילים נרדפות זו לזו. על פי סיפורי המיתולוגיה, בוקע הקוקאטריס מביצת נחש או קרפדה שתרנגולת דגרה עליה, ובכך הוא למעשה מנוגד לבסיליסק באופן בקיעתו (שבוקע מביצת תרנגולת שעליה דגרה קרפדה). בדומה לראשה של הגורגונה מדוזה, שומרות עיניו של הקוקאטריס על כוחותיהן ויכולות לאבן יצורים חיים אף לאחר שהראש נכרת. דמות של קוקאטריס מופיעה במשחק התפקידים "מבוכים ודרקונים", וכן במספר משחקי מחשב. מדיה וקבצים בנושא קוקאטריס בוויקישיתוף קוקאטריס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסי זאנה

יוסי זאנה (ידוע גם בכינוי סו אלן, נולד ב-15 ביולי 1957), הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם הפועל תל אביב. זאנה נולד בחדרה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של מכבי נתניה. כשעלה לקבוצה הבוגרת זכה עמה בדאבל בשנת 1978, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ועבר לבית"ר ירושלים, שם שיחק עונה אחת. בשנת 1979 הביא אותו המאמן דוביד שוויצר להפועל תל אביב וכבר בעונתו השנייה בקבוצה, 1980/1981, זכה עמה באליפות והפך לחלק משמעותי ברביעיית ההגנה של הקבוצה, יחד עם נמרוד דרייפוס, גבי לסרי ויעקב אקהויז. שנתיים לאחר מכן זכה עם הקבוצה גם בגביע המדינה לאחר ניצחון 2-3 על מכבי תל אביב במשחק הגמר. זאנה שיחק עשר שנים רצופות בהפועל תל אביב, וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות, בשנים 1986 ו-1988, כשלצידו מככבים בקבוצה משה סיני ואלי כהן. בעונה שלאחר האליפות האחרונה של הקבוצה בשנות השמונים, היה זאנה שותף לירידת הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה, אז הליגה הארצית. הייתה זו עונתו האחרונה במועדון בו רשם 215 הופעות בליגה, בהן כבש שער אחד, מול בית"ר ירושלים. זאנה כבש פעמיים לזכות הקבוצה במשחקי גביע האינטרטוטו, ובסך הכל הבקיע 4 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות. לאחר עונת הירידה, עבר זאנה לבני יהודה יחד עם חברו מהפועל משה סיני, וזכה עמה באליפות היחידה בתולדותיה בשנת 1990. שנה לאחר מכן החליט לפרוש ממשחק פעיל. זאנה שיחק לראשונה בנבחרת ישראל ב-20 בנובמבר 1983, במשחק נגד נבחרת מערב גרמניה, ובמהלך שנות השמונים רשם בסך הכל שלוש הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק ידידות מול מלטה בשנת 1989. לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן זאנה מספר שנים במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. זאנה נשוי לעליזה ולהם שתי בנות. מספר שנים לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל זאנה לעבוד בחברת החשמל, שם עבד עד לפרישתו לגמלאות. מכבי נתניה אליפות: 1977/1978 גביע המדינה: 1977/1978 הפועל תל אביב אליפויות: 1980/1981, 1985/1986, 1987/1988 גביע המדינה: 1982/1983 בני יהודה אליפות: 1989/1990 יוסי זאנה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יוסי זאנה, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן של יוסי זאנה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אשר גולדברג‏, "זו הייתה עונת בלהות. במקום להגיע לאצטדיון שחקנים הלכו לשחק סנוקר", באתר וואלה, 15 באפריל 2022 עידן קריג, מכסחי השדים: ראיון עם יוסי זאנה ורפי אוסמו, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2010