laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כיכר טיימס 1

כיכר טיימס 1 (באנגלית: One Times Square), המוכר גם בשמות ברודוויי 1475, בניין ניו יורק טיימס ומגדל טיימס, הוא גורד שחקים הממוקם בצומת רחוב 42 וברודוויי במידטאון מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 110.6 מטרים והוא בעל 25 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכל סיירוס אידליץ עבור עיתון הניו יורק טיימס ושימש כמטה המשרדים הראשי שלו בין השנים 1913-1903. הבניין נקרא על שם העיתון גם לאחר העתקת משרדיו לרחוב 43 ומהווה נקודת ציון מרכזית בעיר. בשנת 1928 הותקנו בו לראשונה פסנועי חדשות במפלס הרחוב. בשנת 1995 נרכש על ידי ליהמן ברדרס וייעודו, שניצל את מיקומו המרכזי ושינה את ייעודו של הבניין ללוח מודעות עבור שלטי חוצות פרסומיים. בזכות כך נחשב לאחד מלוחות הפרסום הרווחיים ביותר בעולם אולם, פנים הבניין נשאר ברובו ריק. מבניין זה מורד מדי שנה, בטקס ראש השנה האזרחית, כדור המסמל את השנה החדשה. בניית כיכר טיימס 1 הסתיימה בשנת 1904 על מנת לשמש כמשכנו החדש של העיתון "הניו יורק טיימס", שעבר באופן רשמי אליו בינואר 1905. אדולף אוקס, הבעלים של העיתון, הצליח לשכנע באותה עת את עיריית ניו יורק לשנות את שמו של האזור מכיכר לונגאייקר (Longacre Square) לכיכר טיימס. כדי לקדם את המשכן החדש, החליט אוקס לקבל את 1 בינואר 1904 במופע זיקוקין די-נור מגג הבניין. האירוע משך כ-200,000 איש והוגדר כמוצלח. עקב כך הוחלט לשחזר את המופע בכל שנה. בעקבות איסור של עיריית ניו יורק על חגיגה באמצעות זיקוקים, החליט אוקס, לקראת 1 בינואר 1908, לשנות את המסורת להורדת כדור מואר שיסמל את השנה החדשה. הרעיון של הורדת כדור מקורו בשימוש בכדור זמן(אנ') לטובת כיול כרונומטר (מכשיר חשוב לניווט ימי)-הכדור, שהיה מוצב על עמוד בחוף, היה מורד בזמן קבוע מראש וכך ניתן היה לכייל את הכרונומטר. מאז ועד היום - מעל 100 שנים, נוהגים לחגוג מול בניין זה את השנה האזרחית החדשה. בשנת 1913, כשמונה שנים לאחר סיום בנייתו, עזב הניו יורק טיימס את המבנה ועבר למבנה אחר ברחוב 43, ששירת אותו עד שנת 2007. ב-6 בנובמבר 1928 הוצב על המבנה שלט אלקטרוני המציג חדשות, בעל 14,800 נורות המונע באמצעות מסוע - אשר הציג לראשונה תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1929, בהן נבחר הרברט הובר וכניעת יפן ב-14 באוגוסט 1945. במהלך מלחמת העולם השנייה הופסקה הורדת הכדור על מנת לחסוך בחשמל בשל המצב המלחמתי. חגיגת השנה החדשה בשנים אלה כללה דקת דומייה לזכר הנופלים והשמעת הקלטת פעמוני כנסיות. בשנת 1961 נרכש הבניין על ידי חברת "אלייד כימכיל" אשר החליפה את חזית הבניין (שהייתה עד אז עשויה פסיפס של גרניט וטרה קוטה) בחזית בטון אחידה, וזאת על מנת להפוך את חזית הבניין ללוח מודעות. מלבד הקומה ה-16, בה הייתה בעבר מסעדה (שנסגרה בשנות ה-80) לבניין אין חלונות. בשל היעדר מיזוג אוויר, מרבית הבניין ריק. הבעלים של הבניין, בריין טרנר, העיר: "מי צריך דיירים כשיש את לוח המודעות הגבוה בעולם?" - נכון לשנת 2000, 26 השלטים שעל הבניין הכניסו לבעליו בין 40,000$ ל-250,000$ לחודש לכל שלט ושלט [1]. גורדי שחקים בניו יורק גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא כיכר טיימס 1 בוויקישיתוף ההיסטוריה של כיכר טיימס 1 in-Arch.net: The Times Tower ההיסטוריה המצולמת של כיכר טיימס 1 כיכר טיימס 1 באתר Emporis.com כיכר טיימס 1 באתר skyscraperpage.com כיכר טיימס 1 באתר Emporis.com "100 Years Ago, an Intersection's New Name: Times Square" ג'יימס ברון, פורסם ב-8 באפריל 2004. "NYC ball drop goes 'green' on 100th anniversary"‏ CNN מ-31 בדצמבר 2007.
מצר קילדין

מצר קילדין (ברוסית: Кильдинский пролив או Кильдинская салма) הוא מצר ים בים ברנץ בין חצי האי קולה לאי קילדין במחוז מורמנסק שברוסיה. רוחבו של המצר נע בין 700 מטר בנקודה הצרה ביותר ועד 4 ק"מ; עומקו המרבי הוא 142 מ' ואורכו 19 ק"מ. האזור נחשב לאזור טוב לדיג של דגי הבקלה. המצר מתואר בפירוט באטלס משנת 1682 של הקרטוגרף ההולנדי יוהנס ואן קלן (Johannes van Keulen) ומצוין במפה הולנדית משנת 1790; נחקר מאוחר יותר, בשנת 1822, על ידי משלחת בראשותו של מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני פיודור ליטקה. מדיה וקבצים בנושא מצר קילדין בוויקישיתוף Кильдинская салма, סרטון באתר יוטיוב תמונה של מצר קילדין, באתר פנורמיו (ברוסית) מפה הולנדית מ-1790 ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד אוברמן

דוד אוברמן הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל. שימש סגן מפקד אוגדת איו"ש, מפקד חטיבת כרמלי ובמקביל מפקד בא"פ לכיש ומפקד גדוד נחשון. אוברמן התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס חזר לחטיבה ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן מונה לראש לשכת סגן הרמטכ"ל, גבי אשכנזי. בשנת 2004 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד נחשון, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, את תפקידו סיים בשנת 2006. בשנת 2006 מונה למפקד בא"ח גולני. בפברואר 2007 קטע את תפקידו, לאור בקשת הרמטכ"ל הנכנס, גבי אשכנזי, לשמש בשנית כראש לשכת הרמטכ"ל, ושימש בתפקיד עד שנת 2009. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2010–2011. בשנת 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת כרמלי ובמקביל למפקד בא"פ לכיש[דרוש מקור][מפני ש...], בתפקידיו אלו שימש עד שנת 2014. בשנת 2014 מונה לסגן מפקד אוגדת איו"ש, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. ביולי 2016 פרש מצה"ל. אוברמן נולד וגדל בקיבוץ לביא. אמיר בוחבוט, המסמך חושף: המג"ד אישר להכות עצירים, באתר nrg‏, 14 ביולי 2009. רותי אברהם, הורי חייל מגדוד נחשון: מתנקמים בבננו, באתר ערוץ 7, 5 בספטמבר 2006. מפקדי חטיבת כרמלי בסיור בחיפה(הקישור אינו פעיל), באתר עיריית חיפה, 5 במרץ 2013 צבא ההגנה לטבע - מפקדים לוקחים אחריות על סביבתם, עמוד 16, באתר החברה להגנת הטבע. אמיר בוחבוט, המסמך חושף: המג"ד אישר להכות עצירים, באתר nrg‏, 14 ביולי 2009. רועי שרון, דווקא עתה: הרמטכ"ל אשכנזי בסיור בארה"ב, באתר nrg‏, 16 במרץ 2009. לילך שובל, גולני חובשת כיפה, באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2011 לילך שובל, מינויים בצה"ל: שני מפקדי יחידות מיוחדות ישמשו מפקדי חטיבה, באתר ישראל היום, 19 בנובמבר 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיא לוי (קצין)

גיא לוי (נולד בשנת 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשרת כמפקד עוצבת האש. שימש קצין חי"ר וצנחנים ראשי. קודם לכן שימש מפקד בה"ד 1, ראש מחלקת תכנון מבצעי באמ"ץ, מפקד חטיבה 55 ומפקד בא"פ לכיש, מפקד יחידת מגלן ומפקד גדוד 890. לוי גדל במושב נוגה שבחבל לכיש. התגייס לצה"ל בשנת 1995, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 101. לאחר מכן מונה למפקד פלחה"ן צנחנים בין השנים 2001–2003, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. במלחמת לבנון השנייה היה בחפיפה לתפקיד סגן מפקד יחידת מגלן, ולאחר המלחמה נכנס לתפקידו. בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 890, ושימש בתפקיד עד שנת 2011. בהמשך שימש מפקד גדוד הדס בבה"ד 1 בין השנים 2011–2012. לאחר מכן מונה למפקד יחידת מגלן בין השנים 2012–2014. במאי 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 55, בשנת 2015 מונה במקביל למפקד בא"פ לכיש, בתפקידיו שירת עד 12 באפריל 2016. בשנת 2016 מונה לראש מחלקת תכנון מבצעי באמ"ץ, ושימש בתפקיד עד שנת 2019, במקביל היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ו (2018–2019). ב-22 במאי 2019 מונה למפקד בה"ד 1. בספטמבר 2020, זומן לשיחת הבהרה עם מפקד זרוע היבשה, יואל סטריק, לאחר הדבקה המונית בה צוערים רבים בבה"ד 1 נמצאו חיוביים לקורונה. בתפקיד זה שירת עד 25 באוגוסט 2021. ב-6 ביולי 2021 הועלה לדרגת תא"ל וב-19 ביולי נכנס לתפקידו כקצין חי"ר וצנחנים ראשי. ב-31 ביולי 2024 נכנס לתפקידו כמפקד עוצבת האש, ופיקד עליה בתמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל. לוי מתגורר במיתר, נשוי ואב לארבעה. בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני במדע המדינה ואסטרטגיה מאוניברסיטת חיפה. מדיה וקבצים בנושא גיא לוי בוויקישיתוף לילך שובל, חושב לעומק, באתר ישראל היום, 5 במאי 2014 לילך שובל, חושב לעומק, באתר ישראל היום, 5 במאי 2014 מיכל דניאלי, "חיבוק דב", במחנה, 14 באפריל 2010 לילך שובל, מינויים בצה"ל: שני מפקדי יחידות מיוחדות ישמשו מפקדי חטיבה, באתר ישראל היום, 19 בנובמבר 2013 מסקנות התחקיר בבה"ד 1 בעקבות התפרצות תחלואת הקורונה, באתר צה"ל, 24 בספטמבר 2020 אל"ם יהודה ואך נכנס לתפקידו כמפקד בה"ד 1, באתר צה"ל, 25 באוגוסט 2021 אברהם בלוך, ‏אלה השיבוצים הצפויים בצמרת הצבא, באתר "סרוגים", 3 באוגוסט 2020 תא"ל גיא לוי נכנס לתפקיד קחצ"ר, באתר צה"ל, 19 ביולי 2021 תא"ל גיא לוי נכנס לתפקידו כמפקד עוצבת "האש", באתר צה"ל, 31 ביולי 2024. יואב זיתון, "למען מציאות חדשה בצפון": כך נשמעה הכניסה ללבנון בקשר אוגדה 98, באתר ynet, 1 באוקטובר 2024. אמיר בוחבוט‏, הכניסה החשאית, הפשיטות והחילוץ ממארב המחבלים - כך החלה הפעולה הקרקעית בלבנון, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2024.
פיגוע הירי במוזיאון היהודי של בלגיה

פיגוע הירי במוזיאון היהודי בבלגיה, אירע ב-24 במאי 2014. אדם חמוש התפרץ אל המוזיאון היהודי של בלגיה, בבריסל בירת בלגיה, תוך שהוא יורה ברובה סער מדגם AK-47 (קלשניקוב), לכל עבר. כתוצאה מן הירי נרצחו ארבעה בני אדם: אזרח בלגי שעבד במוזיאון, אלכסנדר סטרנס, אזרחית צרפתיה שהתנדבה בו, וזוג אזרחים ישראלים, עמנואל ומרים ריווה, תושבי תל אביב שביקרו במוזיאון. היורה הצליח להימלט מן המקום, באמצעות רכב. ההתקפה נמשכה פחות מדקה, ולאחריה ברח היורה מהמקום. לפי מצלמות אבטחה, הוא חבש לראשו כובע מצחייה. במהלך החקירה גילו שבמקום אין כלל שומרים, והיורה פעל ללא הפרעה. בתגובה אמרו במקום: "רוב המבקרים אינם יהודים ולא רצינו ליצור במקום תחושת פחד". בצעד נדיר, גינתה מועצת הביטחון פה אחד את הפיגוע. שגריר ישראל באו"ם הגדיר את הגינוי "הכרה של אומות העולם באנטישמיות הגוברת". בסוף מאי 2014 נעצר במרסיי חשוד בביצוע הפיגוע, מהדי נמוש, כשברשותו אקדח ורובה מהסוג ששימש לפיגוע. בסוף יולי באותה שנה, הוסגר מהדי נמוש לידי משטרת בלגיה. התברר שנמוש, יליד צרפת ממוצא אלג'יראי, נסע לסוריה ולחם בשורות ארגון הטרור המדינה האסלאמית (דאעש). בינואר 2019 החל משפטו ב-7 במרץ 2019. הוא נמצא אשם בהריגת ארבעה בני אדם, ובאותו חודש נגזר עליו מאסר עולם. כמו כן נגזרו 15 שנות מאסר על נאסר בנדר שהורשע שסייע לנמוש בכך שסיפק לו נשק. פיגועי הירי בדרום צרפת (2012) הפיגוע במערכת "שרלי הבדו" בריסל ליאור זילברשטיין, הפיגוע במוזיאון בבריסל: אין שער, אין שומרים, באתר ynet, 25 במאי 2014 אטילה שומפלבי, נתניהו הציע לר"מ בלגיה לשתף פעולה בחקירת הרצח בבריסל, באתר ynet, 25 במאי 2014 סרט הירי ממצלמות האבטחה, באתר העיתון "אינדפנדנט" הבריטי. סם סוקול, החוקרים חלוקים באשר להבנת מניעי הפיגוע במוזיאון היהודי בבריסל, באתר הג'רוזלם פוסט, 27 במאי 2014. ליאור זילברשטיין, הפיגוע במוזיאון בבריסל: אין שער, אין שומרים, באתר ynet, 25 במאי 2014 יוני הרש, ישראל היום, 30/5/15, עמ' 13. ליאור זילברשטיין, סרטון אצל החשוד: ביצעתי הפיגוע בבריסל, באתר ynet, 1 ביוני 2014 ארז לין, בלגיה: הורשע מחבל שרצח ישראלים, באתר ישראל היום, 7 במרץ 2019 "לא אדם, מפלצת": מאסר עולם למחבל מהמוזיאון היהודי בבריסל, באתר ynet, 12 במרץ 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא בלגיה ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדו

האם התכוונתם ל... טדאו אנדו (יליד 1941) – אדריכל יפני יוקיו אנדו (1937–2009) – היה מתעמל יפני, אלוף אולימפי ואלוף עולם יסוהיטו אנדו (יליד 1980) – כדורגלן יפני
דמיטרי קומבארוב

דמיטרי ולדימירוביץ' קומבארוב (ברוסית: Дми́трий Влади́мирович Комба́ров; נולד ב-22 בינואר 1987) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת המגן שמאלי בקבוצות ספרטק מוסקבה, דינמו מוסקבה ובנבחרת רוסיה. אחיו התאום קיריל קומבארוב גם הוא שחקן כדורגל. קומבארוב התחיל לשחק כדורגל בגיל 4, ביחד עם אחיו. לאחר סכסוך עם המאמנים, עזב ביחד עם אחיו את ספרטק לדינמו מוסקבה. ב-13 ביולי 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במסגרת הגביע הרוסי נגד דינמו בריאנסק. באוגוסט 2010 חזרו האחים קומבארוב לספרטק מוסקבה. את עונת 2012/2013 סיים בתואר "מלך השערים" של המועדון עם 7 שערים למרות היותו מגן שמאלי. ביוני 2019 הודיע על מעברו לקבוצת קריליה סובייטוב סמרה. בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת רוסיה במשחק ידידות נגד דנמרק. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012. ב-5 במרץ 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד ארמניה. הוא החל את קריירת האימון שלו בקיץ 2022 כשמונה לאמן את זבזדה סנקט פטרבורג, אותה הוליך לראשונה בתולדותיה לרבע גמר הגביע הרוסי בכדורגל. בינואר 2024 מונה למאמן קבוצת המילואים של ספרטק, ספרטק-2 מוסקבה. מדיה וקבצים בנושא דמיטרי קומבארוב בוויקישיתוף דמיטרי קומבארוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דמיטרי קומבארוב, ברשת החברתית אינסטגרם דמיטרי קומבארוב, ברשת החברתית VK דמיטרי קומבארוב, באתר Transfermarkt דמיטרי קומבארוב, באתר Soccerway דמיטרי קומבארוב, באתר National Football Teams דמיטרי קומבארוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא כדורגל רוסי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילן דיקשטיין

אילן דיקשטיין (נולד ב-11 בינואר 1973) הוא קצין מילואים בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. בעברו שימש מפקד חטיבת עציוני ובמקביל מפקד בא"פ אליקים, מפקד גדוד חרוב ומפקד סיירת גולני. דיקשטיין הוא בוגר מחזור ד' במכינה הקדם-צבאית בני דוד. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני והתקבל לסיירת החטיבתית. בגולני עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לסיירת ושימש מפקד צוות, בהמשך החליף את יואב מרדכי ופיקד על הפלוגה הרובאית של גדוד 12. לאחר מכן שימש כמפקד פלחה"ן גולני. במבצע חומת מגן היה בחופשת לימודים, אולם הוא הצטרף לכוחות גדוד 51 בלחימה בקרב בג'נין במהלכו נפצע קשה. לאחר תקופת שיקום מונה למפקד סיירת גולני בין השנים 2004–2005, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש קצין המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז. ב-2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרוב, והוביל אותו בלחימה בין היתר במבצע עופרת יצוקה, בתפקידו שימש עד 2009. בהמשך מונה לסגן מפקד עוצבת חירם ושימש בתפקיד בשנים 2009–2011. לאחר מכן מונה לקצין המבצעים של פיקוד צפון בשנים 2011–2013. בשנת 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציוני ובמקביל למפקד בא"פ אליקים, בתפקידיו אלו שימש עד יולי 2016. שימש מפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. ב-20 בפברואר 2017 הוחלט על מינויו לקצין אג"ם של הגיס הצפוני. השתחרר משירות ב-29 באוקטובר 2019. בשנת 2020 מונה לראש מטה מפקדת "אלון" במיל'. מכהן כחבר הוועד המייעץ בתנועת הביטחוניסטים. דיקשטיין מתגורר בשכונת נוף הרים בעלי, נשוי לצופיה ואב לשישה ילדים. מתן חצרוני, ‏10 שנים לחומת מגן: הפצוע הקשה שהפך למפקד סיירת גולני, באתר ‏מאקו‏, 29 במרץ 2012 איתי עמיקם, מילותיו האחרונות של המ"פ שלא הפסיק להילחם עד שנפל: "אני את התפקיד שלי סיימתי" (אורכב 28.05.2014 בארכיון Wayback Machine), חדשות 2, ‏ 4 במאי 2014 מתן חצרוני, ‏10 שנים לחומת מגן: הפצוע הקשה שהפך למפקד סיירת גולני, באתר ‏מאקו‏, 29 במרץ 2012. אילן דיקשטיין (2004-2005), באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני. איתי עמיקם, מילותיו האחרונות של המ"פ שלא הפסיק להילחם עד שנפל: "אני את התפקיד שלי סיימתי", חדשות 2, ‏ 04.05.2014. חנן גרינברג, "המ"פ חטף ראשון, המג"ד בדק מה קרה ונפגע", באתר ynet, 4 באוגוסט 2010 עמוס הראל, גילי כהן, מאבקי התקציב בין האוצר לצה"ל גרמו לקיצוץ באימונים, והמפקדים מאלתרים, באתר הארץ, 18 באפריל 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונטרס הביאורים

קונטרס הביאורים הוא ספר מערכות הלכתיות למדניות[דרושה הבהרה], אשר נאמרו כשיעורים על ידי הרב משה שמואל שפירא בישיבת באר יעקב על המסכתות הנלמדות בעולם הישיבות, וכהגדרתו בשער הספר "שיעורי הלכה שנאמרו בישיבה". הספר נכתב בשיטת בריסק, שיטת הלימוד שרכש בלומדו אצל הרב יצחק זאב סולובייצ'יק. הספר ראה אור בשנת ה'תשכ"ג, ובו שיעורים על מסכתות יבמות, כתובות ונדרים. לאחר מכן בשנת תשכ"ו יצא לאור כרך נוסף על מסכתות בבא קמא ובבא מציעא, למסכת בבא בתרא ומכות יצא לאור בשנת תשל"ח בבני ברק. מהדורות נוספות יצאו לאור בתל אביב ובבני ברק בין השנים תשל"ח עד תשמ"א, וכן למסכתות גיטין וקידושין, בשנת תש"ן ראה אור הספר על מסכתות ראש השנה וסוכה, בצורה חדשה בתוספת הספר "שערי שמועות" על מסכתות אלו, וצורף עליהם קובץ בשם "קונטרס המועדים" המכיל מערכות הלכתיות על דרך הפלפול בנושאי מועדי ישראל. בהקדמתו לספרו הראשון כותב הרב משה שמואל שפירא את הסיבות המביאות אותו לכתוב ספר זה, ראשית מתנצל שאינו מתיימר להורות ולהבין יותר משקדמו לו, אלא שדברים שעליהם עמל ראוי לו לחוס עליהם ולהעלותם על גבי הכתב. וכך כותב ”אולם חסתי על העמל הרב שבו קניתי הדברים, ורובם ככולם נאמרו בסגל חבורה מצויינים בתורה, לומדי הישיבה דבאר יעקב, אשר הספר חובר בעיקר לשמם ויהיה להם לזיכרון משיב נפש מתורתם שלמדו בבחרותם” על הכרך הראשון קיבל הרב משה שמואל שפירא הסכמה ממורו הרב אליעזר יהודה פינקל ראש ישיבת מיר ובה כתב ”התענגתי לראות את הספר קונטרס הביאורים של ידי"נ הרב הגאון המפורסם מוהר"מ שפירא בהגר"א זצ"ל ראש ישיבת באר יעקב וכו', עוד בנעוריו בלמדו בישיבתנו הק' במיר בהיותו רך בשנים, התבלטו בו כשרונות נשגבים ובהמשך הזמן הפך להיות אדם גדול בתורה בחריפות ובקיאות בש"ס ופוסקים ראשונים ואחרונים מחדש חידושים נעימים ומעלה פנינים יקרים ממצולות ים התלמוד אמורים בהבנה עמוקה זכה וברורה” בין השנים ה'תשס"ג-ה'תשס"ה יצא הספר לאור במהדורה חדשה בת עשרה כרכים בשילוב עם הספר שערי שמועות לפי סדר המסכתות. כרך א על מסכת יבמות הודפס בשנת ה'תשס"ג וכולל ל"ו סימנים. כרך ב על מסכת כתובות הודפס בשנת ה'תשס"ד וכולל פ"ד סימנים. כרך ג על מסכת נדרים הודפס בשנת ה'תשס"ג וכולל נ"ו סימנים. כרך ד על מסכת גיטין הודפס בשנת ה'תשס"ג וכולל פ' סימנים. כרך ה על מסכת קידושין הודפס בשנת ה'תשס"ד וכולל צ"ה סימנים. כרך ו על מסכת בבא קמא הודפס בשנת ה'תשס"ה וכולל קי"א סימנים. כרך ז על מסכת בבא מציעא הודפס בשנת ה'תשס"ג וכולל ע"ג סימנים. כרך ח על מסכת בבא בתרא הודפס בשנת ה'תשס"ד וכולל פ"ד סימנים. כרך ט על מסכת מכות הודפס בשנת ה'תשס"ה וכולל כ"ו סימנים. כרך י על סדר מועד וכולל את המסכתות ראש השנה (י"ד סימנים) סוכה (כ"ו סימנים) קונטרס המועדים (ל"ג סימנים) ואת הספר שערי שמועות גם על המסכתות שבת ופסחים. בשנת תשפ"ב ישיבת שערי שמועות הדפיסו מהדורת צילום של כל הכרכים.
סילבסטרה וארלה

סילבסטרה מנואל גונסלווש וארלה (בפורטוגזית: Silvestre Manuel Gonçalves Varela; נולד ב-2 בפברואר 1985 באלמדה, פורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת פורטו ב' ובנבחרת פורטוגל. וארלה נולד באלמדה, פורטוגל. כתוצר של ספורטינג ליסבון, הושאל לקאסה פיה ולויטוריה סטובאל בשנותיו הראשונות ככדורגלן מקצוען. למרות היותו שחקן קבוע בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21, לא הצליח וארלה למצוא את מקומו בהרכב הקבוצה הבוגרת של ספורטינג, ובעונת 2005/2006 רשם וארלה שתי הופעות בלבד, כאשר נכנס בדקות האחרונות כמחליף. בתחילת עונת 2007/2008 הושאל וארלה לרקראטיבו ולבה מהלה ליגה. לאחר עונה לא מוצלחת של וארלה, וקמפיין מאכזב של רקראטיבו, בו היא סיימה במקום ה-16, 2 נקודות בלבד מירידת ליגה, סיים וארלה את תקופת השאלתו לקבוצה הספרדית וחזר לספורטינג. מיד עם חזרתו, ביוני 2008, נמכר השחקן לאסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגזית. עונת 2008/2009 הייתה עונת הפריצה של וארלה. בעונה זו הוא כבש 8 שערים ב-32 משחקים בכל המסגרות והרשים במשחקו, למרות זאת ירדה קבוצתו לליגת המשנה, ווארלה עבר בהעברה חופשית לפורטו, אלופת פורטוגל באותה עונה, בה חתם לארבע שנים. בעונתו הראשונה בפורטו, 2009/2010, כבש וארלה 11 שערים בכל המסגרות והיה במקום השני בטבלת כובשי השערים של הקבוצה, כשמקדים אותו רק רדאמל פלקאו. במרץ 2010 נפצע וארלה בשוקית במהלך אימון, פציעה שהשביתה אותו עד לסיום העונה. עונה לאחר מכן זכה וארלה עם קבוצתו בטרבל, שכלל זכייה בליגה האירופית. וארלה פתח בהרכב במשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו 1-0 את ספורטינג בראגה. בעונת 2011/2012 נפגעה הדומיננטיות של וארלה בהרכב פורטו. אך למרות זאת במשחק חשוב מול מנצ'סטר סיטי בשלב 32 האחרונות שלהליגה האירופית, ב-16 בפברואר 2012, כבש וארלה שער והעלה את קבוצתו ליתרון 0-1, שלא הספיק והמשחק הסתיים בהפסד פורטו 2-1. ב-24 באוגוסט 2014 הושאל לקבוצה האנגלית וסט ברומיץ' אלביון לעונה אחת. לאחר חצי עונה, ב-20 בינואר 2015 הושאל לפארמה האיטלקית. ב-23 בינואר 2017 חתם בקייסריספור הטורקית. הופעתו הראשונה של וארלה בנבחרת פורטוגל הבוגרת הייתה ב-3 במרץ 2010, במשחק ידידות עם סין, שהתקיים בקוימברה שבפורטוגל, והסתיים בתוצאה 0-2 לטובת הפורטוגזים. שער הבכורה של וארלה במדים הלאומיים של פורטוגל היה במשחק ידידות נגד צ'ילה, שהסתיים בשוויון 1-1. וארלה זומן על ידי מאמן נבחרת פורטוגל, פאולו בנטו לסגל הנבחרת ליורו 2012. בשלב הבתים של הטורניר, כבש וארלה את שער הניצחון בדקה ה-88 במשחק נגד דנמרק, לאחר שנכנס כמחליף לראול מיירלש. וארלה זומן לסגל פורטוגל למונדיאל 2014. בשלב הבתים כבש וארלה שער שוויון בדקה ה-95 נגד ארצות הברית. פורטו ליגת העל הפורטוגזית (3) - 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013 הגביע הפורטוגזי (2) - 2009/2010, 2010/2011 הליגה האירופית (1) - 2010/2011 הסופר קאפ הפורטוגזי (5) - 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 מדיה וקבצים בנושא סילבסטרה וארלה בוויקישיתוף סילבסטרה וארלה, באתר Transfermarkt סילבסטרה וארלה, באתר Soccerway סילבסטרה וארלה, באתר BDFutbol סילבסטרה וארלה, באתר WorldFootball.net סילבסטרה וארלה, באתר National Football Teams סילבסטרה וארלה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt 1:2 לסיטי מול פורטו. 0:2 ליונייטד על אייאקס, באתר ערוץ הספורט, 17 בפברואר 2012
אלנתן בן עכבור

אלנתן בן עכבור היה משרי המלך יהויקים. אלנתן נזכר לראשונה בספר ירמיהו, כעומד בראש משלחת אנשים שנשלחה על ידי המלך יהויקים, לרדוף ולתפוס את הנביא אוריהו בן שמעיהו שנמלט למצרים. אלנתן ואנשיו תפסו את אוריהו והביאו אותו אל המלך, שהוציא אותו להורג. יש הטוענים כי עדות ארכאולוגית למאורע זה נמצאה במכתבי לכיש. בהמשך הספר נזכר אלנתן כאחד מהשרים שישבו בלשכת הסופר שבבית המלך יהויקים, והקשיבו לדברי מִכׇיְהוּ בן גמריהו בן שפן, אשר הודיע להם על דברי ברוך בן נריה שקרא בבית המקדש את מגילת נבואות ירמיהו. בהמשך הסיפור מובאת המגילה למלך יהויקים שקורע אותה למרות הפצרותיהם של אלנתן, דליהו וגמריהו. יש המשערים כי אלנתן בן עכבור הוא אלנתן, אביה של נחשתא בת אלנתן, אשת יהויקים ואם בנו יהויכין. יהודי (דמות מקראית) מי הוא הנביא הנרדף מחרסי לכיש? אבי ורשבסקי, אתר מט"ח ניתוחים על מוצאו האפשרי של יהויכין ובהם מוזכר גם מוצאו של אלנתן אודות הנזכר במכתבי לכיש ומשמעותם יצחק אבישור ומיכאל הלצר, השרים העיקריים בחצר המלך ותפקידיהם: על הצבא, אתר מקראנט. יעקב אלבוים, אלנתן בן עכבור, מתוך ה-Encyclopaedia Judaica;(באנגלית) ספר ירמיהו, פרק ל"ו, פסוק י"ב: ”..והנה כל השרים יושבים... ...ואלנתן בן עכבור...” ספר ירמיה, פרק כ"ו, פסוקים כ"ב–כ"ג ראו פירוט בערך מכתבי לכיש, חרס מס' 4 ספר ירמיהו, פרק ל"ו, פסוק י"ב ספר ירמיהו, פרק ל"ו, פסוק כ"ה יוחנן אהרוני, כתובות ערד, ירושלים, מוסד ביאליק, 1975, עמ' 127. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ונגראד-צ'נאד

צ'ונגראד-צ'נאד (בהונגרית: Csongrád-Csanád) הוא מחוז בחלקה הדרום-מזרחי של הונגריה. מצפון הוא גובל במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, ממזרח במחוז בקש, מדרום ברומניה ובסרביה וממערב במחוז באץ'-קישקון. בירת המחוז היא סגד. מחוז צ'ונגראד-צ'נאד נמצא כולו במישור ההונגרי הגדול (אלפלד) ונופו מישורי לחלוטין. גובהו מעל פני הים נע בין 78 מטר (הנמוך ביותר בהונגריה) ל-125 מטר. נהר הטיסה חוצה את המחוז מצפון לדרום. בזכות אדמתו הפוריה נחשב המחוז לאזור החקלאי החשוב ביותר של הונגריה. מוצרי החקלאות המפורסמים ביותר של המחוז הם הפפריקה מאזור סגד ובצל הגינה מאזור מאקו. כמחצית ממקורות הגז הטבעי והנפט של הונגריה נמצאים במחוז. במחוז 10 ערים ובסך הכל 60 יישובים. יותר מ-70% מהאוכלוסייה חיים ביישובים עירוניים. מחוז צ'ונגראד ההיסטורי (בלטינית: Chongradiensis, בגרמנית: Tschongrad), נוסד בתקופת ממלכת הונגריה על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה. גבולותיו הנוכחיים של המחוז נקבעו ב-1950. למחוז צ'ונגראד ההיסטורי סופחו חבלים ממחוזות צ'נאד (Csanád) וטורונטאל (Torontál) ההיסטוריים. החלקים הנותרים של מחוזות צ'נאד וטורונטאל הועברו לרומניה ויוגוסלביה בעקבות הסכם טריאנון. לאחר הכיבוש העות'מאני, ב-1715, המחוז כמעט ולא היה מאוכלס וצפיפות האוכלוסין בו הגיעה לפחות מ-5 נפשות לקמ"ר. בתחילת המאה ה-18, האזור אוכלס מחדש על ידי מתיישבים הונגרים שהובאו ממחוזות מאוכלסים בצפיפות בצפון ובמערב הממלכה. מדיה וקבצים בנושא צ'ונגראד-צ'נאד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'ונגראד-צ'נאד (בהונגרית) צ'ונגראד-צ'נאד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רקח

האם התכוונתם ל... יואל רקח – פיזיקאי ישראלי, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל מכון רקח לפיזיקה – המחלקה לפיזיקה של האוניברסיטה העברית בירושלים. נקראת על שמו של יואל רקח ר' יעקב רקח - מחבר ספרים רבים וראש ישיבה בטריפולי ; נינו של הרב מסעוד חי רקח ר' מסעוד חי רקח - מחבר "מעשה רקח" על משנה תורה לרמב"ם ר' ציון חיים רקח - אחיו של ר' יעקב רקח ורב בטריפולי רקח תעשיה פרמצבטית – חברת תרופות ישראלית רשימה קומוניסטית חדשה (רק"ח) – פלג בעל רוב ערבי שהתפלג מהמפלגה הקומוניסטית הישראלית רוקח (פירושונים)
מוזיאון קווינס

מוזיאון קווינס (באנגלית: Queens Museum) הוא מוזיאון אמנות השוכן ברובע קווינס בעיר ניו יורק שבארצות הברית. המוזיאון נמצא כיום בביתן העיר ניו יורק שנבנה עבור התערוכה העולמית של ניו יורק (1939) בפארק פלאשינג מדוז. הפארק והמבנה תוכננו עבור היריד על ידי רוברט מוזס. אותו מבנה שימש מאוחר יותר כמשכנו הראשון של ארגון האומות המאוחדות וכן שימש את תערוכת העיר ניו יורק בתערוכה העולמית של ניו יורק (1964). המוזיאון ידוע בדגם הגדול של העיר ניו יורק המצוי בו. בתולדות מדינת ישראל ייזכר הבניין בתור המקום בו נערכה בכ"ט בנובמבר 1947 ההצבעה ההיסטורית של עצרת האו"ם בדבר תוכנית החלוקה, בה הוחלט ברוב קולות של 33 מדינות נגד 13 מדינות ובהימנעות 10 מדינות על חלוקת ארץ ישראל המנדטורית למדינה יהודית ולמדינה ערבית, החלטה שהניחה את היסוד להקמתה של מדינת ישראל. המוזיאון פתח מחדש את דלתותיו בנובמבר 2013, כאשר גודלו הוכפל ל-105,000 רגל מרובע כדי להכיל גלריות חדשות וחללי הופעות ואירועים. במקום בו ניצבה פעם משטח החלקה על הקרח, שולטת כעת גלריה ענקית באוויר הפתוח מתחת לאטריום בגובה 48 מטר, שצובע את האזור באור טבעי. סדרת גלריות מקיפה את אזור החלקה על הקרח הישן, מלא ביצירות של אמנים בינלאומיים ומקומיים כאחד. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון קווינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון קווינס (באנגלית) מוזיאון קווינס, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון קווינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון קווינס, ברשת החברתית אינסטגרם Queens Museum, www.nyc-arts.org