laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דורון חרמוני

דורון חרמוני (26 ביוני 1954 – 24 ביוני 2016) היה רופא ישראלי, פרופסור לרפואת המשפחה וחוקר. כיהן כראש החוג למדעי ההתנהגות בפקולטה לרפואה בטכניון, ראש החוג לרפואת המשפחה בטכניון, וראש החוג לרפואת המשפחה באוניברסיטת תל אביב. חרמוני נולד בישראל, ב-1973 התחיל לימודי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אותם סיים בהצטיינות ב-1976.מייד לאחר מכן התחיל לימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון, אותם סיים ב-1982 וראה עצמו כתלמידו המובהק של פרופסור טומי ספנסר. את הסטאז' ביצע בבית חולים מאיר שבכפר סבא ואת ההתמחות ברפואת המשפחה עבר בשירותי בריאות כללית, במהלך ההתמחות עבד כרופא בקיבוץ מגן ובנתיבות, עבר לצפון והיה רופא הקיבוץ בגעתון, מ-1986 ועד לשנת 2001 רופא במעגן מיכאל והחל ב-2001 כרופא בכפר ויתקין. החל ב-2005 עבד הן כרופא משפחה במרפאה עצמאית בזכרון יעקב והן כבקר רפואי במחוז שרון-שומרון של שירותי בריאות כללית. בשנים 2000–2006 כיהן כראש החוג למדעי ההתנהגות בפקולטה לרפואה בטכניון. בשנים 1998–2000 ו-2005–2007 כיהן כראש החוג לרפואת המשפחה בטכניון. בשנים 2001–2005 היה מנהל המחלקה לרפואת המשפחה של מחוז חיפה וגליל מערבי בכללית. ב-2008 מונה למרצה בכיר בפקולטה לרפואה בתל אביב וב-2015 מונה לפרופסור ויו"ר החוג לרפואת המשפחה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, תפקיד אותו מילא עד פטירתו. בסולם האקדמי כיהן בתפקידים רבים ממדריך קליני לסטודנטים במרפאה שלו ועד מדריך מתמחים. ריכז קורסים ופיתח קורסים חדשים. מילא תפקידים שונים בוועדות שונות בפקולטה לרפואה בטכניון ובמועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית. היה נשוי למיקי, אב לשלושה בנים ובת. בשנת 1985 קיבל חרמוני את פרס נשיא המדינה יחד עם חבריו לפרויקט "פעילי בריאות בנתיבות": ד"ר אלחיאני, ד"ר מנקוטה, ד"ר סיוון, ד"ר קולנדר. - יוזמה ייחודית שזכתה להוקרה והכרה בישראל ומחוצה לה. חרמוני היה חוקר מושבע ופרסם יותר מ-70 מאמרים בעיתונות המדעית המבוקרת, 55 מהם מאמרי מחקר מקוריים. תחומי המחקר שלו היו מגוונים ביותר וכללו בין היתר: רפואת משפחה, מעורבות הקהילה בקידום בריאותה, דיכאון במרפאות בישראל ובמדינות אחרות בעולם, השפעות קורס של פעילי בריאות על הידע בשימוש אנטיביוטי, אפיון סיבות לכישלון ביצוע תורי המשך במרפאות בישראל, שיטה מהירה לאבחון דלקת גרון סטרפטוקוקלית במרפאות, מעקב של 16 שנים על תמותה בכפר אחד בישראל, רפואה אלטרנטיבית או משלימה, שינוי גישה בלימוד סטודנטים לרפואה במרפאות, ידע וגישות בנוגע ל- HIV\ AIDS בקרב סטודנטים לרפואה, אקולוגיה של טיפול רפואי בקרב טייסי חיל האוויר. מחקרים בתחומים קליניים: כאבי גב תחתון וגישות טיפול, טיפול בחולי סרטן, סוכרת, קרדיולוגיה, שברים בירך. Halamish, L. D., & Hermoni, D. (2007). The Weeping Willow: Encounters with grief. New York, NY: Oxford University Press. לין חלמיש ודורון חרמוני הערבה הבוכייה - מפגשים עם אבל ואובדן, הוצאת מערכת, 2010, תרגום מאנגלית - אינה קפלן מחקר - הישרדות חולי סרטן טמונה בקשר האישי של החולה עם הרופא - מנטה אבלים יאיר לוי - הגעגוע יישאר (לזכרו של דורון חרמוני) - טקסט, ביצוע הערך "לזכרו של דורון חרמוני", באתר ויקירפואה הערך "רשימת פרסומים של פרופסור חרמוני", באתר ויקירפואה רפואת המשפחה בישראל - לזכרו של טומי ספנסר פרופ' דורון חרמוני
סוזן לנוקס

סוזן לנוקס (באנגלית: Susan Lenox (Her Fall and Rise)) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1931 עם גרטה גרבו וקלארק גייבל בתפקידים הראשיים. זה הסרט היחיד שבו הופיעו ביחד. התסריט מבוסס על הרומן Susan Lenox (Her Fall and Rise) דייוויד גרהם פיליפס (אנ') משנת 1912. הלגה אולין (גרטה גרבו) נולדה מחוץ לנישואים. אמה מתה בלידה והיא גדלה אצל דודה קרל (ז'אן הרשולט) שהחזיק אותה כשפחה בביתו ובהגיעה לבגרות רצה לכפות עליה נישואים לג'ב מונסטרום (אלן הייל), אדם מבוגר וגס. היא התנגדה לכך וכאשר מונסטרום ניסה לכפות עליה יחסים, היא ברחה מהבית בתוך סופה עזה ומצאה מקלט באסם בחווה סמוכה סמוך שם גילה אותה בעל החווה, רודני ספנסר (קלארק גייבל). ספנסר מטפל בה והיא מתחילה להתאהב בו. הוא אדריכל וחייב לנסוע לתחרות בדטרויט. הלגה נשארת בבית אבל לשם מגיעים אביה ומונסטרום. היא מתנגדת להם בכוח ובורחת עם הכירכרה שלהם לתחנת הרכבת שם היא נכנסת לקרון שבו להקת וודביל של וין ברלינגהם "ברלי" (ג'ון מיליאן). היא לא מגלה להם את שמה והם נותנים לה את השם סוזן לנוקס. השוטרים שהוזעקו למקום מחפשים ברכבת אבל ברלי מחביא אותה בתאו בתמורה שתהפוך לפילגשו. באחת ההופעות פוגש אותה ספנסר אבל לאחר שמתברר לו שהיא פילגשו של ברלי, הוא חובט בו ובורח. סוזן עוזבת את הלהקה וברכבת מתוודע אליה מיליונר בשם מייק קלי (הייל המילטון) שלוקח אותה לניו יורק להיות פילגשו. היא הופכת להיות ידוענית בחברה הגבוהה בעיר. היא ממשיכה להתעניין בספנסר וכשמתברר לה שפוטר מעבודתו בגלל תפקוד לקוי, היא מארגנת לו דרך קלי, חוזה יקר לפרויקט בנייה גדול. ספנסר מוזמן לקלי, פוגש בסוזן ולאחר שמתברר לו שהחוזה הוא בזכותה, הוא בורח. סוזן מודיעה לקלי כי היא אינה אוהבת אותו ועליה לחפש את ספנסר. היא מוותרת על כל מנעמי העושר ומתחילה לעבוד כרקדנית ו"מארחת" במועדונים זולים ברחבי ארצות הברית עד שהיא מוצאת את עצמה במועדון זול בעיר נמל בדרום אמריקה. למועדון מגיע מיליונר אמריקאי, רוברט ליין (איאן ליין) ומציע לה להצטרף לשייט תענוגות ביאכטה שלו. למקום מגיעים גם מלחים ובתוכם ספנסר, לבוש בגדים מרופטים ומזוקן. הם מחליפים האשמות הדדיות אבל לבסוף מתרככים ונופלים זו בזרועותיו של זה. "סוזן לנוקס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סוזן לנוקס", באתר AllMovie (באנגלית) "סוזן לנוקס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סוזן לנוקס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סוזן לנוקס באתר TCM גרבו וגייבל בקטע מסוזן לנוקס, באתר יוטיוב
גאסדלור

גאסדלור (בפארואזית: Gásadalur) הוא כפר בצידו המערבי של ואוגר, אחד מ-18 איי פארו, הנהנה מתצפית פנורמית על האי מייקינס. גאסלדור ממוקמת ממש על שפת מייקינס ומוקפת בהריה הגבוהים של ואוגר, הר Árnafjall (אנ') המתנשא לגובה של 722 מטר מצפון, והר Eysturtindur‏, המתנשא לגובה 715 מטר ממזרח. רק בשנת 2004 בנו התושבים מנהרה דרך ההרים, כך שהכפר הקטנטן מחובר לנתיבי האי. גאסלדור נקראה על שמה של המגלה שלה, אישה עשירה בשם גאסה, שחיה במאה ה-12 בכפר קירקג'ובור (אנ'). חצי מהאי סטריימוי (האי הגדול ביותר באיי פארו) היה בבעלותה של גאסה, אך כאשר התגלה שהיא אכלה בשר בארוחת הערב, דבר שהיה מנוגד למסורת, היא איבדה את כל ממונה לכנסייה. אחרי שזה קרה, היא עברה להתגורר בוואוגר. במשך שנים רבות, כדי להגיע לכפרים אחרים באי, נאלצו התושבים לעבור מסלול קשה במיוחד דרך הרים בגובה של מעל 400 מטר, מה שמסביר מדוע אוכלוסיית המקום הצטמצמה מאוד. בשנת 2004 יצרו התושבים באמצעות ביקוע דרך ההרים, מנהרת גישה (אנ') בצד המערבי של וואוגר, כך שהמנהרה מחברת בין הכפרים בור (אנ') במזרח לגאסלדור במערב. המנהרה באורך של 1.4 קילומטר ועם נתיב תנועה אחד בלבד לרכבים. בעזרת המהלך הזה, מקווים התושבים שאוכלוסייתה הקטנה של גאסלדור תגדל. בעקבות דרכי הגישה המועטות והעובדה שהיא מוקפת הרים, גאסלדור סובלת ממס' תושבים מצומצם ומהנמוכים ביותר בעולם. בשנת 2002, חיו בגאסלדור 16 תושבים בלבד ומספר בתים נותרו נטושים. הדיווח האחרון לגבי גודל האוכלוסייה הוא משנת 2012, כאשר המספר עמד על 18 תושבים בלבד. מדיה וקבצים בנושא גאסדלור בוויקישיתוף Gasadalur, Guide to Faroe Islands (באנגלית) Gásadalur / Faroe Islands / faroeislands.dk, web.archive.org, ‏4 בינואר 2009
מתחילים מאפס

מתחילים מאפס היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית המבוססת על הפורמט הדני "Stripped" (אנ') ובבימויה של אורנה בן דור. התוכנית מציגהנמשתתפים שנפרדים מרכושם למשך 14 יום. התוכנית משודרת החל מ-2 באוגוסט 2020 בכאן 11. הסדרה עוקבת אחר המשתתפים בניסוי חברתי מצולם, הראשון מסוגו בישראל. פורמט התוכנית מבוסס על תוכנית ששודרה בדנמרק וזכתה שם להצלחה טלוויזיונית, ובעקבות כך נמכר לארצות נוספות. ששת המשתתפים נפרדים למשך שבועיים מכל החפצים בביתם. ביום הראשון של הניסוי מגיעה חברת הובלות לבתיהם ותכולת הבית (רהיטים, כלי מטבח, מוצרי טיפוח, טלפונים, מחשבים, בגדים ועוד) נארזת ונלקחת לאחסון במכולה המוצבת קרוב למקום מגוריהם. בעונה הראשונה המשתתפים נותרו עירומים בבית ריק עם אוכל שהושאר להם בצמצום (שימורים) כאשר הם מצולמים על ידי מספר מצלמות שהותקנו בבית ומצלמה ידנית אחת. בעונה השנייה המשתתפים נותרו עם הבגדים שעל גופם והם קיבלו משלוחים של מוצרי מזון בסיסיים. לאחר 24 שעות מתחילת הניסוי מותר להם להגיע למכולה ולקחת ממנה פריט אחד. במשך כל ימי הניסוי המשתתפים באים פעם ביום ובוחרים לקחת פריט אחד נוסף מהמכולה בה אוחסנו חפציהם. בשבוע הראשון אסור להם לקחת מהמכולה פריט טכנולוגי כמו טלפון סלולרי, מחשב ועוד. בעונה השנייה בני המשפחה יכלו לבחור בין פריט אישי לכל אחד או פריט משפחתי לכולם. למשתתפים מותר לעסוק בעבודה מזדמנת תמורת כסף או פתרון אחר שיאפשר להם להשיג את מה שהם צריכים לקיום. הבמאית בן דור על ההחלטה לעשות את הסדרה בישראל: "(...) ראיתי פורמט דני מצליח באירופה ובארצות הברית בשם Stripped. התלבטתי קצת בגלל הגימיק של ההתפשטות, אבל החלטתי שהמשימה תהיה לחלץ מהמשתתפים משהו מעצמם (...) הזמן שהם עירומים הוא רק למשך 24 שעות, כי לאחר היום הראשון הם יכולים להוציא מהמכולה משהו ולשים על עצמם. בסקנדינביה המשתתפים לא יצאו מהבית ביממה הראשונה. הישראלים לקחו את זה כמשימה. התיידדו עם הרחוב, מצאו אוצרות: בגדים, נעליים ונורא נהנו מזה". אלמוג שור ורועי צברי - זוג סטנדאפיסטים נשוי מפלורנטין. דניס צ'רקוב - יוטיובר ואושיית רשת מבת ים. יניב זנבה ודניאל צגאי - חברים ושותפים לדירה ברחובות. זנבה שחקן (בין היתר בסדרה תאג"ד), צגאי מפיק מסיבות. ליהי פישר - מנהלת בחינוך הלא פורמלי שגרה במושב ניר צבי. משפחת גרוס-בצלאלי (שרה גרוס ותמי בצלאלי) משפחת קופר משפחת לוי משפחת אלקיים מתחילים מאפס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ! פרקי הסדרה, רשימת השמעה, באתר יוטיוב קדימון הסדרה, סרטון באתר יוטיוב מתחילים מאפס, סרטון בערוץ "דניס צ'רקוב", באתר יוטיוב אריאנה מלמד, "מתחילים מאפס": כל הטוב וכל הרע שיש לעולם הדוקו-ריאליטי להציע, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2020 "מתחילים מאפס" – כאן 11 בניסוי טלוויזיה ראשון מסוגו, באתר patiphon.co.il צוף ישראלי, ‏"מתחילים מאפס" הייתה יכולה להיות מרתקת, לולא הייתה מתרשלת בדברים החשובים, באתר מעריב אונליין, 3 באוגוסט 2020 רותה קופפר, בעירום מלא: סדרת דוקו-ריאליטי חדשה של אורנה בן דור, באתר כלכליסט, 29 ביולי 2020 דורון ברוש, ‏"מתחילים מאפס" הוא ריאליטי שלא מבזה את משתתפיו ואת הצופה, באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2020
בובה מתי

בובה מתי הוא אלבום שירי ילדים וקלטת וידאו, של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1992. בקלטת הווידאו עצמה, עליה מבוסס האלבום שנקראת גם בשם "בובה מתי", קיימים 13 שירים, ויש גם עלילה ותסריט: ביום חורף גשום, מגיע דניאל הביתה ושומע קולות משונים. דניאל נבהל, אבל אז הוא פוגש את בובה מתי ששר לו שירים בחוויתיו. כספי מגיש בעצמו את השירים, כשהוא נעזר בגני תמיר, ציפי מור, דני שגב והילדים דניאל אפרת ודפנה פטישי. תסריט ובימוי לווידאו: שמי זרחין. האלבום ליווה את הקלטת ומכיל את השירים שבקלטת הווידאו. השירים באלבום, חוץ מ"שש" ו"נמלים", הם שירים מוכרים, כולם בעיבודים חדשים שנכתבו במיוחד לאלבום, וגם הופיעו כבר באלבומיו הקודמים של כספי, בעיקר באלבום "צד נוסף" שהוקדש אף הוא לשירי ילדים. באלבום גם השיר "ילדותי השנייה", אחד השירים הכי מזוהים איתו. שיר זה, והכללתם של שירים כמו "כלבלב הו בידי בם בם" או "אולי זה מעליב" בהופעותיו של מתי למבוגרים, מראים כי כספי אינו תופס את יצירתו לילדים כז'אנר נפרד מיצירתו למבוגרים. בין הנגנים המשתתפים באלבום הם פטר ורטהיימר ואיתמר ארגוב. כמו כן משתתפים נגני כלי מיתר שונים. אחד השירים יוצאי הדופן באלבום ובכלל ביצירתו של כספי, הוא השיר "נמלים", מעין שיר פאנקי-ראפ הומוריסטי. האלבום חשף את השירים של כספי לילדים שנולדו בשנות ה-80 המאוחרות ותחילת שנות ה-90. ב-2008 הוציאה חברת "הד ארצי" את "בובה מתי" בהפצה מחודשת על גבי DVD, במארז הכולל גם תקליטור שמע עם השירים. הפצת הקלטת לחנויות התקליטים: "NMC". הפצת הקלטת לחנויות: "קלסיקלטת" ו"הד ארצי". המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מתי כספי. בובה מתי, באתר האינטרנט של מתי כספי
מנו רוט

מנו רוט (בהונגרית: Róth Manó; פשט, 2 במרץ 1868 – בודפשט, 16 בנובמבר 1935) היה אומן ויטראז' וצייר זכוכית מפורסם יהודי-הונגרי. מנו רוט הוא בנם של אמן הזכוכית ז'יגמונד רוט של מריה דוּלֶר, אחיו הצעיר בשלוש שנים של מיקשה רוט, שגם היה אמן ויטראז' וצייר זכוכית. ב־4 בדצמבר 1898, בבודפשט, התחתן עם פאני קוהן (כהן). על פי רישומי מרשם התושבים, הוא גר בסוף המאה ה-19, ברחוב ויג 6, קרוב לבית המלאכה של אחיו ברחוב קנדר. לאחר מכן עבר לרובע קבניה (רובע 10) בשנות ה-30. הוא מת משחפת בבודפשט ב-16 בנובמבר 1935 ונקבר בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בקבר המשותף לאשתו. אם כי לא ידוע בוודאות מתי עבד תחת שמו של אחיו ומתי פעל בשמו, אבל חלונות בית הכנסת החדש של סגד (1902), חלונות אולם הטקס של הגימנסיה הקלוויניסטית של בקצ'קמט (1911), חלונות גרם המדרגות, חלומו של הצייר יוז'ף ריפל-רונאי, במוזיאון ארנסט (1912) וציורי הזכוכית של אולם הטקרלין בספא גלרט (1918) נקשרים לשמו. מנו רוט ויצירתו שיקום בית הכנסת החדש בסגד, 2017 מנו רוט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 238/1868. folyószáma alatt". Halálesete bejegyezve a Bp. X. ker. állami halotti akv. 1178/1935. folyószáma alatt. A házasságkötés bejegyezve a Bp. VII. ker. állami házassági akv. 1320/1898. folyószáma alatt. "Mano Roth (1868-1935) - Find A Grave Memorial". www.findagrave.com.
Nevermind It's an Interview

Nevermind It's an Interview הוא אלבום ריאיון של להקת נירוונה, שיצא ב-1992 בחברת גפן רקורדס. אלבום זה הוא הראיון הרשמי הראשון והיחיד של הלהקה האמריקאית בשלמותה. האלבום נוצר לצורכי קידום בלבד ולא נמכר בחנויות. האלבום הופק ועובד על ידי קורט סט. תומאס וטרוי סמית' מתחנת הרדיו "WFNX" שבבוסטון (הם גם הכותבים של "Nirvana: The Chosen Rejects" שיצא בשנת 2004). הריאיון עם הלהקה הוקלט בליל ההופעה החיה של הלהקה בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ברשת NBC ב-1992. האלבום כולל כשעה של ראיון (אודיו בלבד) וברקע הראיון מושמעים שירי הלהקה עליהם מדברים החברים (למעט שירים בודדים המושמעים בשלמותם באמצע הראיון). עותקים של התקליטור המקורי הם נדירים ביותר והפכו עם השנים לפריט לאספנים בלבד. עם זאת הוא כלול בסוף גרסת האייטונס של המארז תקליטורים "With the Lights Out" הוא נמצא שם בשם: "Nevermind It's an Interview, Pt.1" "Nevermind It's an Interview, Pt.2" "Nevermind It's an Interview, Pt.3" כל השירים לא נמצאים בשלמותם למעט בודדים. גרסאות ההופעה של "Drain You" ו"School" שוחררו בחלק מהגרסאות של הסינגל "Come as You Are" שיצא חודשיים לאחר מכן. על העטיפה האחורית של האלבום נכתב: "קורט סנט תומאס, מפיק מוזיקלי של WFNX, בוסטון, מדבר עם קורט קוביין, קריסט נובוסליץ' ודייב גרוהל על חייהם בנירוונה של 1992". מידע על האלבום Nevermind It's an Interview באתר MusicBrainz מידע על האלבום Nevermind It's an Interview באתר AllMusic האלבום Nevermind It's an Interview באתר Discogs
שון דייץ'

שון מארק דייץ' (באנגלית: Sean Mark Dyche; נולד ב-28 ביוני 1971) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אנגלי המאמן את קבוצת אברטון. ככדורגלן מקצועי דייץ' שיחק בעמדת הבלם. דייץ' נולד בעיירה קטרינג שבמחוז נורת'האמפטונשייר שבאנגליה. בגיל 16 דייץ' הצטרף למחלקת הנוער של נוטינגהאם פורסט שם שיחק כבלם. בשנת 1990 דייץ' עבר לקבוצת צ'סטרפילד, בצ'סטרפילד דייץ' שיחק שבע עונות ובחלקן שימש כקפטן הקבוצה ששיחקה בליגה השלישית באנגליה. בשנת 1997 דייץ' עבר לבריסטול סיטי עזר להם לעלות לליגת המשנה באנגליה, בינואר 1999 הוא עזב את בריסטול והושאל ללוטון טאון. דייץ' שיחק שלוש עונות במילוול ולאחר מכן עבר לווטפורד בה שיחק שלוש עונות בצ'מפיונשיפ. את עונת 2005/2006 הוא עבר לנורת'האמפטון טאון לה עזר לעלות לליגה השלישית, ולאחר סיום עונת 2006/2007 דייץ' פרש מקריירה ככדורגלן. לאחר פרישתו מכדורגל דייץ' חזר לווטפורד ומונה למאמן הקבוצה עד גיל 18 של המועדון. ביולי 2009 הוא מונה לעוזרו של מאמנה של ווטפורד, מלקולם מקאיי. ביוני 2011 לאחר עזיבתו של מקאיי, דייץ' מונה למאמנה של ווטפורד. בעונת 2011/2012 ווטפורד סיימה במקום ה-11 בצ'מפיונשיפ ולאחר סיום העונה דייץ' עזב את הקבוצה. בספטמבר 2012 הוא הצטרף לצוות המקצועי של נבחרת אנגליה עד גיל 21 אך חודש לאחר מכן הוא מונה למאמנה של ברנלי מהצ'מפיונשיפ לאחר שמאמנה הקודם, אדי האו, עזב את הקבוצה. בעונת 2013/2014 דייץ' הוביל את ברנלי לעונה מוצלחת מאוד מבחינתה, כאשר הקבוצה סיימה במקום השני הצ'מפיונשיפ ובכך הבטיחה את עלייתה לפרמייר ליג לאחר ארבע עונות של היעדרות. אך, ברנלי סיימה במקום ה-19 בעונת 2014/2015 ובשל כך הם חזרו לליגת המשנה לאחר עונה אחת בלבד בפרמייר ליג. למרות ירידת הליגה דייץ' זכה לאמון מההנהלה של ברנלי והדריך את הקבוצה גם בעונת 2015/2016. דייץ' הצדיק את האמון שהוא קיבל, והוביל את הקבוצה לאליפות הצ'מפיונשיפ וברנלי עלתה שוב לפרמייר ליג. בעונת 2016/2017 ברנלי הצליחה לשרוד בליגה וסיימה במקום ה-16 בפרמייר ליג. עונת 2017/2018 הייתה עונה מצוינת עבור קבוצתו של דייץ' שסיימו במקום השביעי בליגה, כאשר דייץ' גם קיבל את התואר מאמן חודש פברואר באותה עונה והיה מועמד לתואר מאמן העונה בליגה. מכיוון שברנלי סיימה במקום השביעי היא קיבלה כרטיס למוקדמות הליגה האירופית, ברנלי התחילה בסיבוב המוקדמות השני והעפילה עד לשלב האחרון של המוקדמות, הפלייאוף, בפלייאוף ברנלי הודחה על ידי אולימפיאקוס. ברנלי הציגה יכולת הרבה פחות טובה בעונת 2018/2019 והציגה יכולת הגנתית רעה בהרבה מאשר עונה קודם לכן. ברנלי סיימה במקום ה-16 באותה עונה. את עונת 2019/2020 ברנלי סיימה במקום ה-10 בליגה. ב-15 באפריל 2022 לאחר עשור בקבוצה, פוטר מתפקידו לאחר שהקבוצה הייתה מתחת לקו האדום 7 מחזורים לסיום העונה. ברנלי: אליפות הצ'מפיונשיפ: 2015/2016 מאמן החודש בפרמייר ליג: מרץ 2018, פברואר 2020 מאמן החודש בצ'מפיונשיפ: ספטמבר 2013, אוקטובר 2013, אפריל 2014, פברואר 2016 מדיה וקבצים בנושא שון דייץ' בוויקישיתוף שון דייץ', באתר Transfermarkt שון דייץ', באתר WorldFootball.net שון דייץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
לירן שטרית

לירן שטרית (נולד ב-12 בינואר 1997) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק ישראלי. שטרית נולד בחולון ולמד קולנוע במכללת מנשר לאמנות בתל אביב. במסגרת לימודי קולנוע יצר שטרית שני סרטים קצרים, "העבר הבלתי נשכח" ו"נקמה כפולה". בקיץ 2019 הופץ סרט קצר אחר של שטרית (באורך של 40 דקות), "בשם הבת", בכיכובם של נתי רביץ, אברהם סלקטר, לירית בלבן ועמי ויינברג. הסרט זכה לתשבחות רבות. למרות אורכו הסרט הוקרן בבתי קולנוע בישראל, שודר פעמיים בטלוויזיה בערוץ הוט סניור והוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, ביניהם Riff ברומא ובוקה רטון בפלורידה[דרוש מקור]. הסרט משודר באפליקציית וואלה VOD. בשנת 2020 החלה הפקת סרטו הארוך הראשון של שטרית, "אדמה בוערת", בכיכובם של נתי רביץ, יעל לבנטל, הילה הרוש, אסף הרץ, ריקי בליך, איציק סיידוף. הסרט יצא לאקרנים בישראל בשנת 2022 ונמכר להפצה ברחבי ארצות הברית וקנדה על ידי חברת SEVENTH ART RELEASING. מדיה וקבצים בנושא לירן שטרית בוויקישיתוף לירן שטרית, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית לירן שטרית, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לירן שטרית, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אלדד בק, "חידוש קולנוע ישראלי שאינו מתנצל", באתר ישראל היום, 10 ביולי 2019 יוסף ארנפלד, "קצר ונוגע- ביקורת סרט", באתר ערוץ 7, 7 בנובמבר 2019 חופית כהן-אזולאי, "לירן מחולון כובש את עולם הקולנוע עם סרט על אב שאיבד את בתו בפיגוע ויוצא למאבק", באתר mynet‏ חולון, 30 באוקטובר 2019 איריס ליפשיץ קליגר, "אנחנו שוכחים את ההורים השכולים אחרי שבוע", באתר "ידיעות אחרונות", 24 בדצמבר 2019 קובי פינקלר, סרט חדש: אדמה בוערת, באתר ערוץ 7, 16 באוגוסט 2022 אבנר שביט, וואלה! תרבות, ‏ואל תטיפו לו מוסר: הגיע הזמן שיעשו פה סרט עלילתי על נוער הגבעות, באתר מעריב אונליין, 16 בספטמבר 2022 מיכל ליבר רונן, ‏אין שום דבר שיכול להשתוות לקולנוע, אני מתאהב בו כל פעם מחדש, באתר "סרט", 12 בספטמבר 2022 In the Name of the Daughter
הקונגרס הסורי-פלסטיני

הקונגרס הסורי-פלסטיני (בערבית: المؤتمر السوري الفلسطيني) היה ארגון שנוסד ב־25 באוגוסט 1921 בז'נבה, שווייץ, על ידי קבוצה של דיפלומטים סורים ופלסטינים שקיבל תמיכה ממפלגת האחדות הסורית (אנ'). מטרת הקונגרס הייתה להשפיע על כך שסוריה תקבל את מנדט חבר הלאומים על ארץ ישראל. הקמת הארגון הושפעה מקונגרסים נוספים שנערכו בין ארצות ולאומים ערביים שונים, כשהראשון היה הקונגרס הערבי הלאומי הראשון בשנת 1913. הקונגרס היה חידוש של "קונגרס סוריה" שיוסד שנתיים קודם. הוספת 'פלסטין' לשם באה בעקבות הסכם ניוקומב-פולה בדצמבר 1920, שקבע את הגבולות בין צרפת ובריטניה כך שארץ ישראל (פלשתינה) וסוריה הן מדינות נפרדות. ב־21 בספטמבר, לאחר עשרים ושישה ימים של דיונים בין חברי הקונגרס, פרסם הארגון הצהרה פומבית בפני חבר הלאומים הנוגעת לשש דרישות: הכרה בעצמאות ובשלטון הלאומי של סוריה, לבנון ופלסטין כמדינות מוסלמיות ערביות. הכרה בזכותן של מדינות אלה להתאחד למדינה אחת, שנשלטת על ידי מועצה שנבחרת באופן דמוקרטי על ידי התושבים. ביטול מיידי של המנדט הבריטי בארץ ישראל והמנדט הצרפתי בלבנון וסוריה. עזיבת הכוחות הצרפתים והבריטיים מסוריה, לבנון וארץ ישראל לאלתר ובאופן מיידי. ביטול מוחלט של הצהרת בלפור. פעולות הקונגרס העלו חרס, ורק הדרישה הראשונה נענתה בסופו של דבר, אך בדיעבד. מישל לוטפללה (נשיא) רשיד רידא (סגן נשיא) חאג' טופיק ח'מד (סגן נשיא) The Ideas of Amir Shakib Arslan: Before and After the Collapse of the Ottoman Empire, Mahmoud Haddad Arabic translation of the September 1921 "Call to the Second General Assembly of the League of Nations" addressed by the Syrian-Palestinian Congress Photograph of the Syro-Palestinian Congress meeting in Geneva from August 25 to September 21, 1921 Congrès Syrio-Palestinien: (Genève 25 août - 21 sept. 1921): Appel adressé à la 2me Assemblée générale de la Société des Nations Syrians Present Grievances to the League, New York Times, August 31 1922 List of signatories
בראסרי M&R

בראסרי M&R (מכונה "הבראסרי") הייתה מסעדה מסוג בראסרי שפעלה ברחוב אבן גבירול בתל אביב, בין השנים 2002–2021. קבוצת R2M, שבבעלותה הייתה המסעדה, פתחה במקומה סניף של "הדליקטסן", המעדנייה של הקבוצה. המעדנייה שמרה על חלק מהאלמנטים של המסעדה, בהם הבר, השולחנות וחלק מהמנות. את הבראסרי פתחו המסעדנים רותי ומתי ברודו, הבעלים של מסעדת קופי בר, ב-2002. מטרתם הייתה פתיחת דיינר אמריקאי המושפע מבראסרי צרפתי, מעוצב בהשראת אופנת המודרניזם הקלאסי שהתבלטה בשנות ה-30 בתל אביב, פריז וניו יורק. האותיות M&R בשם המסעדה מסמלות את שמותיהם הפרטיים - מתי ורותי. לפני הפתיחה נסע צוות המסעדה בראשות מתי ברודו ללימוד בסבב מסעדות בראסרי בהולנד ובפריז. העבודה על המסעדה החלה במהלך שנת 2000 בהשקעה של למעלה ממיליון דולרים. במהלך העבודה עליה פרצה האינתיפאדה השנייה, שגרמה לעיכוב של שנה וחצי בפתיחתה. עיצוב המסעדה נעשה על ידי רותי ברודו. הוא כלל צבעים ייחודיים ומנורות משוק הפשפשים בפריז. בעת הפתיחה המתינו מחוץ למסעדה כ-300 איש, שגרמו לפתיחת המסעדה 12 שעות מוקדם מן המתוכנן. בראשית פעילותה, המסעדה פעלה במתכונת של 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע (אנ'). בעקבות החלטת בג"ץ לאשר היטל רטרואקטיבי על מסעדות שהעסיקו מבקשי מקלט. במסגרת זו הוטל על המסעדה קנס של 3 מיליון שקלים. במטרה לצמצם הוצאות, ועקב מחסור בכוח אדם זמין, החליטו במסעדה לסגור את דלתותיהם בלילה. החל מפברואר 2018 המסעדה פעלה בימים שבת-רביעי עד השעה 01:00, ובמהלך סוף השבוע המשיכה לפעול במתכונת רציפה. ביולי 2020, עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל, רותי ברודו הודיעה על סגירת מסעדת הבראסרי, זאת משום שמרבית עובדיה נדרשו להיכנס לבידוד עקב חשש להידבקות בנגיף. ברודו טענה כי בשל הקושי לקיים את המסעדה בתנאים אלה הם נאלצים לסגור. מדבריה עלה כי מדובר במצב זמני, אך במרץ 2021 הודיעה המסעדה על סגירתה הסופית. כבר בשנותיה הראשונות קיבלה הבראסרי תדמית של נקודת מפגש לידוענים ואח"מים, וכמקום בו בוחרים אנשי תעשיית הבילוי הלילי התל אביבית לסיים את יומם, זאת בזכות הנחה של 40% שניתנת לברמנים, מלצרים ומסעדנים. ברודו זוקפת את המצב הביטחוני ששרר במדינה בעת פתיחת המסעדה, לאחת הסיבות להצלחתה, בכך שהיו מעט מסעדות חדשות שנפתחו באותה תקופה. במרבית שנותיה הראשונות של הבראסרי, היא הייתה בין המסעדות היחידות שפעלו 24 שעות ביממה בישראל. ליד הבראסרי נפתח בית קפה וקונדיטוריה בשם "הבייקרי", שמספק קינוחים ומאפים למסעדות הרשת וגם מתנהל כבית קפה עצמאי. עם השנים התרחב הבייקרי לרשת חנויות. עד 2020 לבייקרי היו חמישה סניפים בתל אביב. הבראסרי הואשמה פעמים רבות בהתנשאות בורגנית, אליטיזם ויומרנות. מסיבות אלו בחר עיתון "העיר" לציין את פתיחת הבראסרי כ"הדבר הרע שקרה" בתל אביב בשנת 2003. כראיה לגישה זו ניתנו כדוגמה הלבוש של המלצרים בבגדי שף או הכיתוב בצרפתית בתפריט המסעדה. רותם מימון, עכבר העיר, עשור לבראסרי: "היום סולחים לנו על הפלצנות", באתר הארץ, 18 בדצמבר 2012 מאת שרון בן-דוד, Au revoir בראסרי: הביסטרו האיקוני באבן גבירול נסגר סופית, באתר טיים אאוט, ‏2021-03-24 גלי וולוצקי, בוטיק מונטיפיורי: רותי ומתי ברודו עולים כיתה, באתר כלכליסט, 15 ביוני 2008 ריטה גולדשטיין, ‏במקום הבראסרי - סניף קצת אחר לדליקטסן, באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2021 המסעדה בדליקטסן בראסרי - ברוכים הבאים לבראסרי החדש איילת טריאסט, ילד פלא קולינארי, rest.co.il‏ 11 בפברואר 2007 אלון הדר, נשב על המרפסת, באתר הארץ, 22 ביולי 2005 תיקי גולן, בשל מחסור בכוח אדם: ה"בראסרי" מפסיקה את פעילותה 24/7, באתר ynet, 7 בפברואר 2018 תיקי גולן, הבראסרי נסגרת בעקבות איכון מהשב"כ וכניסה של העובדים לבידוד, באתר ynet, 15 ביולי 2020
אלביון נימבוס

אלביון נימבוס (באנגלית: Albion Nimbus) הוא אוטובוס קטן מתוצרת יצרנית הרכב הסקוטית Albion Motors (אנ') אשר יוצר בין השנים 1955 – 1965. "אלביון מוטורס" נרכשה על ידי "ליילנד מוטורס" ("Leyland Motors" (אנ')) בשנת 1951. כלי רכב המשיכו לייצר תחת המותג "אלביון" עד 1972, לאחר מכן המשיכו לייצר, אך נמכרו תחת המותג "ליילנד". ייצור כלי הרכב במפעל Albion לשעבר באזור סקוטסטון ("Scotstoun" (אנ')) בגלאזגו שבסקוטלנד נמשך עד שנת 1980. דגם "אלביון נימבוס" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הסקוטית בגלאזגו בסתיו שנת 1955 ויוצר עבור חברות אוטובוסים כפריות ובשכירות פרטית. דלת כניסה 1 באמצעות מדרגה (בצד הנגדי מאחור נבנתה עוד דלת קטנה שהייתה דומה במבנה לדלת מכונית משפחתית) (ראו תמונה מספר 5). מספר נוסעים: 36 - 29 מושבים. מנוע רצפתי אופקי. מנוע דיזל. שלדה - מסגרת פלדה דחוסה. "אלביון נימבוס" יוצא לאוסטרליה. מתחו את הגוף (שלדה ארוכה יותר) ל-8.5 מטר, 39 מושבים. גרסה נוספת של דגם "אלביון נימבוס" נבנתה כ"אוטובוס בית ספר" עבור מחלקת החינוך באזור "Dunbartonshire" (אנ') ב"סקוטלנד", שהכילה 41 מושבים. "MR9N" - יוצר משנת 1955. "NS3N" - יוצר משנת 1958. "NS3AN" - יוצר משנת 1960. "אלביון נימבוס" "אלביון נימבוס" (מבט מלפנים) "אלביון נימבוס" (מבט מאחור) "אלביון נימבוס" "אלביון נימבוס" - מבט לדלת האחורית הנוספת (תמונה מספר 5) "אלביון נימבוס" "אלביון נימבוס" "אלביון נימבוס" "אלביון נימבוס", שנת 1960 אלביון CX22S אלביון לאולאנדר מדיה וקבצים בנושא אלביון נימבוס בוויקישיתוף אלביון נימבוס, סרטון באתר יוטיוב "אלביון נימבוס" little-bus.com/bus-kits "אלביון נימבוס" - תמונה old-bus-photos.co.uk/?tag=albion-nimbus "אלביון נימבוס" flickr.com/photos/22455491@N02/2646569341 "אלביון נימבוס" flickr.com/photos/22455491@N02/3814903823