laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאסלו רייק

לאסלו רייק (בהונגרית: Rajk László; ‏ 8 במאי 1909 בסקייאודברהיי – הוצא להורג ב-15 באוקטובר 1949 בבודפשט) היה פוליטיקאי קומוניסטי הונגרי בן למשפחה בעלת שורשים גרמניים וסקלריים מטרנסילבניה. יחד עם יאנוש קאדאר היה מנהיג פלג "הפנים" של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית בימי מלחמת העולם השנייה (לעומת הפלג המוסקבאי). אחרי השלטת הקומוניזם בהונגריה היה לשר הפנים ואחר כך לשר החוץ של הרפובליקה העממית ההונגרית. הוצא להורג על ידי עמיתו האידאולוגי, הדיקטטור הסטליניסטי מתיאש ראקושי. בניגוד לאחיו המבוגר אנדרה שהצטרף לתנועות ימניות קיצוניות, הוקסם לאסלו רייק על ידי האידאולוגיה הקומוניסטית, ובשל כך גורש מאוניברסיטת בודפשט שם היה סטודנט לפילולוגיה הונגרית וצרפתית. אחרי סילוקו מהלימודים עבד כפועל בניין. בשנת 1936 יצא לספרד ונלחם במלחמת האזרחים בספרד לטובת הצד הרפובליקני במסגרת הבריגדות הבינלאומיות. לאחר התבוסה במלחמה נמלט לצרפת, ושב להונגריה בשנת 1941. עם שובו נעצר בידי השלטונות, ושהה בכלא עד לשחרור הונגריה מידי הנאצים בידי הצבא האדום. הונגריה שלאחר מלחמת העולם השנייה הייתה תחת כיבוש סובייטי שאיפשר למפלגה הקומוניסטית להשתלט על המדינה בין השנים 1945 ו-1949. בתחילה היו הקומוניסטים חברים בממשלת קואליציה בראשה עמד זולטאן טילדי, ובתהליך מהיר דחקו את רגלי שותפיהם, עד שהשתלטו על הממשלה לחלוטין. בראש המפלגה עמד הסטליניסט מתיאש ראקושי. רייק שירת בממשלות אלו בתפקיד שר הפנים. הוא הקים את המשטרה החשאית ההונגרית, אשר שימשה כלי בטיהורים שערך רייק כלפי מתנגדיו הן במפלגה והן מחוצה לה. לאחר הבחירות בשנת 1948 ראקושי העביר את רייק לתפקיד שר החוץ. רייק עורר את איבתו של ראקושי אשר בחר בו לקרבן ראשי לטיהורים שיזם בהשראתו של סטלין. רייק נעצר בחודש ספטמבר 1949 ואולץ להודות במשפטו כי היה סוכן בשירותם של מיקלוש הורטי, טיטו, ליאון טרוצקי וממשלת ארצות הברית. לאחר משפט זה הוצא להורג. בנאומו בוועידה העשרים של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, גינה מנהיג ברית המועצות ניקיטה סרגייביץ' חרושצ'וב את פשעי סטלין, ובהם מנה את הוצאתו של רייק להורג. ראקושי הודה בפומבי שהוצאתו להורג של רייק הייתה "טעות" והסכים לטיהור שמו. נאום זה ערער גם הוא את מעמדו של ראקושי אשר הוכרח, בקיץ שנת 1956 להעביר את השלטון לידי הצמד ארנו גרו -אנדרש הגדוש. לבקשת האלמנה יוליה השלטונות הסכימו לאפשר קבורתו מחדש של רייק, בטקס ממלכתי, ב־6 באוקטובר 1956. זה היה בין האירועים שהובילו למרד בהונגריה בשנת 1956. בנו, שמו לאסלו רייק אף הוא, היה פעיל בתנועת הרפורמות וההתנגדות למשטר הקומוניסטי של יאנוש קאדאר בשנות השמונים. מדיה וקבצים בנושא לאסלו רייק בוויקישיתוף לאסלו רייק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) היום אודורהייול סקוייסק
איוויצה אוליץ'

איוויצה אוליץ' (בקרואטית: Ivica Olić; נהגה: [îʋitsa ǒːlitɕ]; נולד ב-14 בספטמבר 1979 בדאבור) הוא כדורגלן עבר קרואטי וכיום מאמן צסק"א מוסקבה, ככדורגלן שיחק בעמדת החלוץ. לאוליץ' 102 הופעות ו-20 שערים במדי נבחרת קרואטיה, עמה השתתף בחמישה טורנירים גדולים. מאמן כדורגל. אוליץ' החל את הקריירה שלו במרסוניה, ובהמשך שיחק גם בקבוצות הרטה ברלין, נ.ק. זאגרב ודינמו זאגרב. ב-2003 עבר לצסק"א מוסקבה, עמה זכה בשלוש אליפויות רוסיה, שני גביעי רוסיה וגביע אופ"א ב-2005. בינואר 2007 עבר להמבורג. בקיץ 2009 עבר אוליץ' לבאיירן מינכן, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני. אוליץ' סייע לקבוצתו להעפיל לגמר ליגת האלופות כאשר כבש שלושער נגד קבוצת אולימפיק ליון בחצי גמר הטורניר. הוא סיים שני בדירוג הכובשים של הטורניר עם שבעה שערים, שני רק לליונל מסי. באמצע עונת 2011/12, ראה אוליץ' כי הוא לא מרבה לקבל דקות משחק בבאיירן מינכן, ולכן חתם לקראת העונה הבאה בוולפסבורג. ב-30 בינואר 2015 חתם בהמבורג לשנה וחצי. בסיום עונת 2015/2016 הודיע על פרישה מכדורגל, אך כעבור מספר ימים הודיע על חתימה לעונה אחת במינכן 1860. לאחר שירד ליגה עם מינכן 1860, בעונה בה הבקיע חמישה שערים ובישל ארבעה, הודיע אוליץ' ביוני 2017 על פרישה מכדורגל. אוליץ' שיחק גם בנבחרת קרואטיה אליה זומן לראשונה ב-2002. הוא השתתף עם הנבחרת בטורנירי מונדיאל 2002, יורו 2004, מונדיאל 2006, יורו 2008 ומונדיאל 2014, את יורו 2012 החמיץ בגלל פציעה. באוקטובר 2017 אוליץ' מונה לעוזר מאמן נבחרת קרואטיה. ב-23 במרץ 2021 מונה אוליץ' למאמן צסק"א מוסקבה, ברם כבר ביוני 2021 פוטר במפתיע. נ.ק זאגרב אליפות קרואטיה – 2002 דינמו זאגרב אליפות קרואטיה – 2003 צסק"א מוסקבה אליפות רוסיה – 2003, 2005, 2006 הגביע הרוסי – 2005, 2006 גביע אופ"א – 2004/2005 באיירן מינכן אליפות הבונדסליגה – 2009/2010 הגביע הגרמני – 2009/2010 הסופר קאפ הגרמני – 2010 מדיה וקבצים בנושא איוויצה אוליץ' בוויקישיתוף איוויצה אוליץ', באתר Transfermarkt איוויצה אוליץ', באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) איוויצה אוליץ', באתר Soccerway איוויצה אוליץ', באתר WorldFootball.net איוויצה אוליץ', באתר National Football Teams איוויצה אוליץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt "איוויצ'ה אוליץ' חתם בבאיירן", מאתר טלספורט, מיום 03 בינואר 2009 (הקישור אינו פעיל, 5 באוקטובר 2020) איביצה אוליץ' סיכם בוולפסבורג, באתר וואלה, 15 במרץ 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא קרואטיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיד צ'ריס

סיד צ'ריס (באנגלית: Cyd Charisse; ‏8 במרץ 1922 - 17 ביוני 2008) הייתה רקדנית ושחקנית אמריקאית. נתפרסמה כאשר שיחקה ורקדה כבת זוגם של פרד אסטר וג'ין קלי בסרטים מוזיקליים בשנות הארבעים והחמישים. סרטיה הידועים ביותר הם שיר אשיר בגשם (1952), קרון הלהקה (1953) (שירים בוצעו על ידי אינדיה אדמס), בריגדון (1954) וגרבי משי (1957). ב-1962 הופיעה בסרט שבועיים בעיר זרה. הסרט האחרון בו שיחקה היה הקרנה פרטית ב-1988. בשנת 1994 הופיעה גם בסרט זהו בידור! שחגג 70 שנה לאולפני מטרו גולדווין מאייר. בשנת 1992 הופיעה בפעם האחרונה בברודוויי במחזמר גראנד הוטל. בשנת 2006 העניק לה נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש את המדליה הלאומית לאמנות, הכיבוד הגבוה ביותר הניתן לאמנים. לפני מותה סבלה ככל הנראה השחקנית מהתקף לב. היא אושפזה בבית חולים בלוס אנג'לס, ונפטרה יומיים מאוחר יותר. סיד צ'ריס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סיד צ'ריס, באתר AllMovie (באנגלית) סיד צ'ריס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סיד צ'ריס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סיד צ'ריס, באתר MusicBrainz (באנגלית) סיד צ'ריס, באתר Discogs (באנגלית) מאיר שניצר, הרגליים של הוליווד: סיד צ'אריס הלכה לעולמה, באתר nrg‏, 19 ביוני 2008 סיד צ'ריס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרביט אדוארד הקדוש

שרביט אדוארד הקדוש (באנגלית: St Edward's Sceptre) המכונה גם השרביט עם הצלב (באנגלית: Sceptre with the Cross) הוא שרביט המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת. השרביט נוצר עבור טקס ההכתרה של המלך צ'ארלס השני בשנת 1661. בשנת 1905 שונה מראה השרביט בעקבות גילויו של יהלום קולינן, ובראש השרביט שובץ יהלום קולינן 1 ("הכוכב הגדול של אפריקה") בן 530 קרט (106 גרם). היהלום שובץ בצורה בה ניתן להסירו מהשרביט ולענוד אותו כסיכה. השרביט מסמל את הסמכות הארצית של המונרך - סמכות אותה הוא מבצע תחת הצלב. במהלך טקס ההכתרה אוחז המונרך את שרביט אדוארד הקדוש בידו הימנית ואת שרביט היונה המסמל את סמכותו הרוחנית של המלך, בידו השמאלית, בעת שהארכיבישוף מקנטרברי מכתיר את המונרך בכתר אדוארד הקדוש. השרביט מוצג בבית התכשיטים שבמצודת לונדון. מדיה וקבצים בנושא שרביט אדוארד הקדוש בוויקישיתוף
פאול ליפקה

פאול ליפקה (בגרמנית: Paul Lipke;‏ 30 ביוני 1870, ארפורט – 8 במרץ 1955, אוסטרבורג) היה שחמטאי יהודי-גרמני. ליפקה למד לשחק בגיל 14 במהלך לימודיו במגדבורג והצטרף למועדון השחמט בעיר. את לימודיו בגימנסיה בהאלה סיים בשנת 1892. לאחר מכן החל בלימודי משפטים באוניברסיטת הלה אותם סיים בהצלחה ב-1897. בשנת 1889 חלק ליפקה מקום חמישי-שישי בתחרות ברסלאו (ניצח: עמנואל לסקר), והגיע למקום הרביעי בתחרות דסאו. בשנת 1892 ניצח ליפקה בתחרות דרזדן, והגיע למקום השני בתחרות האלה. בשנת 1893 הגיע למקום השלישי בתחרות קיל (ניצחו: קורט פון ברדלבן וקארל אוגוסט ואלברודט). בשנת 1894 הגיע למקום השני בתחרות לייפציג (ניצח: זיגברט טאראש), בהקדימו שחקנים כריצ'רד טייכמן וג'וזף הנרי בלקברן. בשנת 1898 חלק מקום 8–9 בתחרות וינה (ניצחו: זיגברט טאראש והרי נלסון פילסבורי). ליפקה הצטיין במשחק עיוור ושיחק משחקים סימולטניים עיוורים נגד 10 שחמטאים במקביל. החל משנת 1898 היה ליפקה עורך משותף של הירחון Deutsche Schachzeitung והחל משנת 1909 היה עורכו של כתב העת Deutsche Schachblätter. ליפקה פרש מוקדם ממשחק שחמט מקצועני והחל לעבוד כעורך דין בהלה לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה. מאוחר יותר עבר לאוסטרבורג שבצפון סקסוניה-אנהלט ופתח שם משרד לעריכת דין. מדיה וקבצים בנושא פאול ליפקה בוויקישיתוף פאול ליפקה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרי עליית הגג

ספרי עליית הגג היא הוצאת ספרים ישראלית. ההוצאה נוסדה בשנת 1988 על ידי ד"ר יהודה מלצר (בנו של שמשון מלצר), והיא מוציאה לאור ספרים בשלל נושאים, ובהם ספרי עיון בנושאי פילוסופיה, מדע פופולרי, רפואה, היסטוריה, פוליטיקה, חברה וכלכלה, וכן פרוזה מתורגמת, ספרי נוער וילדים וספרות מקור. ההוצאה מוציאה לאור כמה סדרות, ובהן: פילוסופיה – סדרת תרגום ספרי מופת פילוסופיים: אפלטון, אוגוסטינוס, דקארט, מיל, קון ועוד. פילוסופיה ומדע – סדרת ספרי מדע פופולרי בנושאי פילוסופיה, מתמטיקה, ביולוגיה, פיזיקה, כלכלה, היסטוריה ועוד: "הפילוסופים הגדולים", "המשפט האחרון של פרמה", "כמעט כמו לווייתן", "תורת המשחקים", "המחשב אינו כל יכול", "המוזיקה של המספרים הראשוניים", ועוד) אכסדרה – סדרת מבואות קצרים ובהירים בנושאים שונים (שבעת החטאים, זאת אמנות?, רגשות, מה המשמעות של כל זה? ועוד) אנשים – סדרת ביוגרפיות: מרקס, הדוקרן של ויטגנשטיין, הכפתור של פושקין, בובי פישר יוצא לקרב, ועוד. נגד הרוח – סדרה פוליטית: על קיר הברזל, קמפ דייוויד 2000, הטרגדיה האלג'יראית, כשהדרור הפסיק לשיר, ועוד. סדרות פרוזה: ג'רונימו סטילטון - העכבר האיטלקי הנמרץ, עד כה ראו אור ארבעה ספרי ג'רונימו סטילטון. הארי פוטר - כל שבעת הספרים יצאו לאור. בנוסף על כך, יצאו לאור שני ספרי הלימוד בהוגוורטס, ו"מעשיות בידל הפייטן", גם הם מאת ג'יי קיי רולינג. תיבת פנדורין - עלילות הבלש הרוסי אראסט פנדורין. עם סופרי המקור של ההוצאה נמנים חיים סבתו, שספריו רבי המכר זכו לשבחי הביקורת ולאהבת הקהל (תיאום כוונות זכה בפרס ספיר), אבנר גליקליך (ההר – על ניסיון הכיבוש הכושל של החרמון במלחמת יום הכיפורים), וחנן פרנק (פתק – סיפורו של חייל שרגליו נקטעו במלחמת ההתשה). עם סופרי העיון המקוריים של ההוצאה נמנים פרופ' אביעד קליינברג, פרופ' דוד הראל, פרופ' חגי נצר, מאיה קגנסקיה, שאול אריאלי ומיכאל ספרד. עם הסופרים המתורגמים של בית ההוצאה נמנים גם פיודור דוסטויבסקי, מיכאיל בולגקוב, שטפן צווייג, ולדימיר מאיאקובסקי, דאגלס אדמס, כריסטופר בראונינג, רמון ארון, קוסטס מורסלאס, דניאל מנדלסון, סיימון סינג, ויליאם סטייג, ריצ'רד דוקינס, סטיב ג'ונס, בריאן מגי, מרכוס דו סוטוי, נאסים טאלב, ראג'ה שחאדה ועוד. עד כה ראו אור בספרי עליית הגג למעלה מ-100 כותרים. מאז היווסדה עובדת ספרי עליית הגג בשיתוף פעולה לצורכי הפצה ושיווק עם הוצאת הספרים של ידיעות אחרונות, ידיעות ספרים. אתר ספרי עליית הגג עילאי מלצר, מלצר ספרים ובנו, באתר ynet, 13 ביוני 2007 חן רוזנק‏, נעשה ונקרא, באתר וואלה, 20 ביולי 2007 מהארי פוטר לבואי הרוח של חיים סבתו בבלוג של זאב גלילי דפנה לוי, מלך השערים של ליגה ב' מעדיף להוציא ספרים - ריאיון עם יהודה מלצר.
החברה לאסדות וספנות חופית

חברת אסדות וספנות חופית ארצישראלית בע"מ נוסדה בשלהי 1919, והייתה חברת הספנות הראשונה שהקימו אנשי היישוב העברי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. יוזמי הקמת החברה היו ד"ר מאיר גורביץ וחבריו לוועדת המים ביפו. החברה, שהקמתה אושרה על ידי השלטונות הבריטיים, שמה לה למטרה לייסד קו ספנות מסחרי בין א"י לנמלי מזרח הים התיכון, להפעיל אסדות (lighters) לפריקה ולטעינה של אוניות בחופי יפו וחיפה, ולקיים שירות ספינות חופיות לאורך חופי הארץ. בתחילת דרכה הפעילה החברה את הספינה "החלוץ", הנחשבת על כן לספינה העברית הראשונה. בפברואר 1921 טבעה "החלוץ" בסערה עזה בחוף יפו והחברה התפרקה. בקיץ שנת 1920, בעקבות הגעתו מרוסיה של קצין הים היהודי הראשון בארץ ישראל קפיטן פרנקפורטר, החלה ועדת המים לחפש דרך לייסד צי עברי מסחרי. בהוראת הקפא"י הגישה הוועדה בקשה לרישום "החברה לאסדות וספנות חופית" ואמנם התקבל הרישיון, שנמסר לידי יו"ר ועדת המים הד"ר מאיר גורביץ, אישית מידיו של הגנרל בולם. הודפסו מניות לחברה, וגורביץ הורשה מטעמו של הקולונל אליעזר מרגולין לנאום בפני אנשי הגדודים העבריים במחנה סרפנד (צריפין). אלה קנו מיד מאות מניות במזומן. החברה, שנוהלה בידי אברהם ריבוצקי, קנתה בתל אביב אסדת משא נגררת מסוחר בשם ליפשיץ. אסדה זו הוסבה לאוניית משא על ידי הוספת מנוע דיזל שהובא מדמשק, וניתן לה השם "החלוץ". האונייה נגררה במשך שעות בחבל ארוך על ידי פועלים ערבים מחולות חוף חיפה אל הים, והפליגה אל טקס השקתה בנמל יפו, בנוכחות נכבדי היישוב ובראשם מאיר דיזנגוף. קברניט "החלוץ" היה מצרי, ובצוותה היו 3 מלחים עבריים - מכונאי ראשון קפלן, צבי יוספיה, וירמיהו הלפרן, בנו של השומר מיכאל הלפרן. החלוץ עסקה בהובלת מטענים בין חופי הארץ. התקופה הייתה תקופת לחימה של הצרפתים בכנופיות הצבא הערבי בצפון הארץ, ומתח רב שרר בינם לבין האנגלים. עקב חסימת הדרכים היבשתיות נשלחה החלוץ לייבא מטען מביירות לתל אביב ואנשיה ביצעו את המשימה בהתלהבות. בדרכה חזרה, חיבל רב החובל המצרי במדחף על ידי הנחת שרשרת ברזל עליו, ונעלם. אירוע זה הביא את היישוב למסקנה ברורה, שאין תקומה ללא פתח ימי. אחרי שהוחזרה לבעליה הראשונים, נטרפה "החלוץ" על סלע מול נמל יפו. קובי כהן-הטב, המהפכה הימית - אחיזת היישוב היהודי בים ובחופי ארץ־ישראל, 1948-1917. ירושלים, יד בן צבי, 2019. עמ' 63-59. ידיעות עיתונאיות על חברת אסדות וספנות חופית ארצישראלית בתוך: שפת הים - ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב, 1948-1856. רב חובל הלל ירקוני, "החלוץ". באתר ומאגר המידע על הספנות העברית של עמותת ידידי המוזיאון הימי בחיפה. קובי כהן־הטב, "'ועדת המים' והניצנים הראשונים לתרבות ימית-ציונית בארץ ישראל בראשית תקופת השלטון הבריטי", 2014. באתר academia.edu . החלוץ (אונייה) קובי כהן־הטב, המהפכה הימית, עמ' 63-59.
דוחל שחור-גרון

דוחל שחור גרון (שם מדעי: Saxicoia rubicola) הוא ציפור ממשפחת החטפיתיים בסדרת ציפורי שיר. לעיתים משויך למשפחת הקיכליים. מקור השם כנראה המילה הארמית "דחיל" שמשמעותה פחד, משום שהוא רוטט כאילו הוא מפחד. תרגום השם המדעי הוא שוכן סלעים. מוטת כנפיו היא 18–22 ס"מ, אורך גופו הוא 11.5-13 ס"מ, ומשקלו 14–16 גרם. רגלו ארוכה ושחורה, והאצבעות עדינות. המקור קצר, חד וגם הוא שחור. קשתית העין בצבע חום כהה. אצל הזכר הראש והסנטר שחורים, בצידי הצוואר יש שני כתמים לבנים. העל שת חום מנוקד או לבנבן. חלקי הגוף העליונים שחומים. החזה כתום-ערמוני והבטן לבנה. אצל הנקבה הצבעים דהויים יותר, והכתמים בצידי הצוואר קטנים. מזונו העיקרי הוא חרקים וחסרי חוליות אחרים וזחליהם, לעיתים ניזון מפירות וזרעים. נצפה אוכל לטאות ודגים קטנים. מצוי בישראל בין ספטמבר לאפריל, חולף וחורף בכל הארץ. נמצא בשטחים פתוחים עם צמחייה חד שנתית ושיחים או עצים נמוכים, שם הוא גם מקנן. בני הזוג נמצאים בדרך כלל זה ליד זה. גודל שטח המחיה שלהם הוא 5–10 דונם, הזוג חוזר בדרך כלל לאותה הטריטוריה כל שנה. הדוחל אינו מקנן בישראל. הקן נמצא קרוב לקרקע על שיח נמוך וצפוף. בניית הקן נמשכת 4–10 ימים. הנקבה מטילה 4–6 ביצים ודוגרת עליהן לבדה במשך 13–14 ימים. שני ההורים מאכילים ומטפלים בגוזלים שבקעו, הגוזלים פורחים אחרי 13–14 יום מן הבקיעה, לפעמים לפני שיכולים לעוף. שני ההורים מאכילים את הגוזלים 4–5 חמישה ימים אחרי הפריחה, אחר הזכר ממשיך לבדו להאכילם 5–10 ימים בזמן שהנקבה מתחילה לבנות קן למחזור נוסף. הדוחלים משלימים 2–4 מחזורי קינון בשנה. הוא מרבה לעמוד בנקודות תצפית בולטים כמו עמודים, גדרות, קוצים ולרטוט בזנבו ובכנפיו. מעמדתו קולט הדוחל חרקים, צד אותם וחוזר למקומו. קולות האזהרה הם שריקה ונקישות, "ויסט טרק טרק ויסט...", השירה גבוהה, רוטטת וחד-גוונית. מדיה וקבצים בנושא דוחל שחור-גרון בוויקישיתוף דוחל שחור-גרון, באתר ITIS (באנגלית) דוחל שחור-גרון, באתר NCBI (באנגלית) דוחל שחור-גרון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוחל שחור-גרון, באתר GBIF (באנגלית)
ריתוך נקודות

ריתוך נקודות היא שיטת ריתוך המבוססת על חימום מקומי בעזרת זרם חשמלי גבוה המוזרם לפרק זמן קצר דרך נקודת המגע בין שני הגופים המרותכים. בניגוד לרוב סוגי הריתוך החשמלי, בשיטה זו לא נעשה שימוש בקשת חשמלית, וכן אין שימוש בחומר מילוי. בריתוך נקודות נעשה שימוש בדרך כלל כאשר הגופים אותם מרתכים הם פחי מתכת כאשר העובי האפייני של הפח הוא בין 0.5 ל-3 מילימטר. בדרך כלל לחיבור שני פחים משתמשים במספר נקודות. לביצוע הריתוך משתמשים בשתי אלקטרודות מסגסוגת נחושת, מעוצבות לפי הצורך. הפחים המרותכים מונחים בין שתי האלקטרודות, ואלו לוחצות את הפחים אחד לשני בכוח. זרם חשמלי רב עוצמה מוזרם מאלקטרודה אחת לשנייה, דרך הפחים לזמן קצר (בדרך כלל משך הזמן נמדד במילישניות בודדות). בנקודת המגע בין הפחים מתפתח חום עז עקב ההתנגדות החשמלית ביניהן, דבר שגורם להתכת כמות קטנה של מתכת מכל אחד מהפחים. המתכת המותכת מתמצקת מיד כאשר הזרם נפסק, ויוצרת נקודת חיבור בין הפחים. משך הזמן הקצר גורם לכך שמעט חום באופן יחסי מועבר לאזורים שמחוץ לנקודת הריתוך, מה שתורם למעט עיוותים וריתוך נקי. בשימוש אופייני יוצרים סדרה או שורה של נקודות חיבור כאלו במרחקים קצובים כדי ליצור מעין קו תפר המחבר את שני הפחים, ומכאן שם התהליך "ריתוך נקודות". קיימים מספר פרמטרים בריתוך נקודות: צורת האלקטרודות, עצמת הכוח בו הן לוחצות על הפחים, עצמת הזרם החשמלי שמוזרם בין האלקטרודות, ומשך הזמן בו הזרם מוזרם. הפעלת לחץ קטן מדי, זרם חשמלי קטן מדי או במשך פרק זמן קצר מדי יגרמו לכך שמעט מדי מתכת תימס מן הפחים, ונקודת הריתוך תהיה חלשה מדי. לעומת זאת שימוש בלחץ חזק מדי, זרם חזק מדי או למשך זמן ארוך מדי יגרמו להמסת יותר מדי חומר, ולחץ האלקטרודות על נקודת הריתוך יגרום ל"בריחת" כל החומר מן הנקודה, כך שבסוף התהליך במקום נקודת חיבור בין הפחים ייווצר חור במקום החיבור. ריתוך נקודות מתאים במיוחד לאוטומציה, וריתוך נקודות אוטומטי יכול להיות מהיר ובעל הדירות גבוהה. ללא קשת חשמלית וחומר מילוי תהליך הריתוך נקי באופן יחסי. תהליך ייצור זול. לאחר קביעת הפרמטרים הנכונים על ידי בעל מקצוע, ביצוע התהליך הוא מכני ואינו דורש מיומנות גבוהה. לעיתים קרובות ריתוך נקודות מספק פחות חוזק מכני מסוגי ריתוך אחרים היוצרים תפר רציף. במקרים רבים, בגלל מגבלות של גודל וצורה, לא ניתן להשתמש בריתוך נקודות. שיטת ריתוך זו לא מתאימה לכל סוגי החומר ריתוך נקודות מתאים במיוחד לאוטומציה בכלל, ורובוטים תעשייתיים בפרט. שימוש נפוץ בשיטה זו נעשה כשלב בפס ייצור, ובפרט בתעשיית הרכב, בהן נעשה שימוש נרחב בריתוך נקודות[דרוש מקור].
קארל אוגוסט ואלברודט

קארל אַוּגוסט וַאלְבּרוֹדְט (בגרמנית: Carl August Walbrodt;‏ 28 בנובמבר 1871, אמסטרדם - 3 באוקטובר 1902, ברלין), שחמטאי הולנדי-גרמני. ואלברודט היה עורך העיתון Berliner Schachzeitung ולאחר מכן של העיתון Internationale Schachjournal. בנוסף כתב למספר טורי שחמט וייסד מספר מועדוני שחמט, בחלקם היה גם חבר כבוד. ואלברודט מת משחפת בגיל 31. בשנת 1890 הגיע ואלברודט למקום הרביעי בתחרות ברלין (ניצח: ריצ'רד טייכמן). באותה שנה הגיע למקום החמישי בתחרות נוספת בברלין (ניצח: הורציו קארו). בשנת 1892 חלק מקום 4–5 בתחרות דרזדן (ניצח: זיגברט טאראש). בשנת 1893 חלק ואלברודט מקום ראשון שני עם קורט פון ברדלבן בתחרות קיל. בשנת 1894 חלק מקום 4–5 בתחרות לייפציג (ניצח: זיגברט טאראש). בתחרות הייסטינגס בשנת 1895 הגיע למקום ה-11. בשנת 1896 הגיע ואלברודט למקום השני, אחרי קורט פון ברדלבן, ולפני ז'אק מיזס בתחרות ברלין, חלק מקום 7–8 בתחרות נירנברג (ניצח: עמנואל לסקר) וחלק מקום 6–7 בתחרות בודפשט (ניצחו: רודולף שארושק ומיכאל צ'יגורין). בשנת 1897 הגיע ואלברודט למקום השני, אחרי רודולף שארושק בתחרות ברלין [1] ובתחרות אחרת הגיע למקום החמישי (ניצח: קורט פון ברדלבן). בשנת 1898 הגיע למקום ה-15 בתחרות וינה (ניצחו: הרי נלסון פילסבורי וזיגברט טאראש). ואלברודט שיחק מספר דו-קרבות בין השנים 1891–1894. הוא ניצח נגד אמיל שאלופ +5,-3,=1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) לאחר ששאלופ הוביל בתחילת הדו-קרב 0–3, ניצח את קורט פון ברדלבן +5 -0 =4 וניצח את הרמן קאידנסקי +5 -1. בשנת 1893 נסע ואלברודט לקובה שם שיחק וניצח את אז'ן דלמאר, אטלינגר ווסקז. בשנת 1894 חזר לברלין וניצח את וילהלם קוהן 5-0. ואלברודט סיים בתיקו דו-קרב מול ז'אק מיזס, והפסיד בדו-קרבות להרי נלסון פילסבורי, זיגברט טאראש 0–7 ודוד ינובסקי (+2,-4,=2 לאחר שהוביל בתחילת הדו-קרב 0–2. אטיוד זה פורסם בעיתון Tägliche Rundschau בשנת 1891, הלבן מתחיל וצריך לתת מט בשלושה מסעים. פתרון: 1. מהג1 מ:ה5 2. מהה3+ מו6 או או מד6 3. מהה7 מט אם 1... פד3 2. פה:ד3 מה4 3. מהו4 מט אם 1... פג4 2. פד7 ועל כל מסע 3.מהג5 מט. מדיה וקבצים בנושא קארל אוגוסט ואלברודט בוויקישיתוף קארל אוגוסט ואלברודט, באתר צ'סגיימס (באנגלית) קטע עיתון משנת 1893 הספד עליו מעיתון NYT קארל אוגוסט ואלברודט באתר www.chessgames.com
שרביט היושר והרחמים

שרביט היושר והרחמים (באנגלית: the Rod of Equity and Mercy) או שרביט היונה (Sceptre with the Dove או the Rod with the Dove) הוא שרביט המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת. השרביט הוכן עבור הכתרתו של המלך צ'ארלס השני בשנת 1661. השרביט הוא שרביט זהב ואבנים יקרות שבראשו גלובוס ועליו צלב שבראשו יונה המצופה אמייל. היונה מסמלת את רוח הקודש, והשרביט את הסמכות הרוחנית של המונרך. במהלך טקס ההכתרה, יורש העצר יושב על כיסא ההכתרה כשבידו הימנית שרביט אדוארד הקדוש (המסמל את הסמכות הארצית של המונרך) ובידו השמאלי שרביט היושר והרחמים (הסמכות הרוחנית) בעת שהארכיבישוף מקנטרברי מכתיר את יורש העצר עם כתר אדוארד הקדוש. השרביט מוצג בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
יהודאי גאון

רב יהודאי בן נחמן גאון היה ראש ישיבת סורא (757–761), ואחד מחשובי הגאונים. רב יהודאי היה סגי נהור. היה מחכמי ישיבת פומבדיתא, אבל ראש הגולה שלמה בן חסדאי העבירו לסורא מפני "שלא נמצא בה מופלג בחכמה כמותו" (אגרת רב שרירא גאון). מסתבר שמסיבה זו כותב עליו רבנו תם: ”וכן כתב ר' יהודאי, שהיה ראש לשתי ישיבות”. תלמיד תלמידו של רב יהודאי, רב פירקוי בן באבוי, מתארו כגדול "בקדושה ובטהרה בחסידות ובענוה". אחיו, רב דודאי בן נחמן היה גאון ישיבת פומבדיתא במקביל אליו. רב יהודאי היה הגאון הראשון שהחל בחיבור קובצי הלכה לאחר חתימת התלמוד בבלי. על פי חלק מן החוקרים, רב יהודאי כתב את הספר "הלכות פסוקות", המסודר על פי נושאים העוקבים, על פי רוב, אחר סדר המסכתות של התלמוד הבבלי. ספר זה עוסק בהלכות שנוהגות לאחר החורבן בחוץ לארץ. לספר זה חוברו תקצירים רבים. ובעקבות חיבור זה גם הלך רב שמעון קיירא כשחיבר את ההלכות גדולות. רב יהודאי לחם בחריפות למען השלטת התלמוד הבבלי כסמכות הלכתית יחידה בעם ישראל. במלחמתו זו נתקל בהתנגדות קשה של בני ארץ ישראל, שהסתמכו על פסיקת התלמוד הירושלמי ומנהגיהם הקדומים. רב יהודאי קבע כי רבים ממנהגיהם הם "מנהגי שמד", שהתקבלו בזמנים קשים בהם לא הועברה המסורת בשלמותה. ביטוי לתפיסתו זו אנו מוצאים באיגרתו של פירקוי בן באבוי, תלמיד תלמידו. לעומת טענת רב יהודאי סברו בני ארץ ישראל כי מנהג אבותיהם בידיהם כפי התלמוד ירושלמי ובכך מנהגם עדיף מאשר הנפסק בתלמוד בבלי. מתלמידיו היה ראש הגולה רב נטרונאי בן חכינאי, שנסע לספרד ולאפריקה הצפונית ולימד שם ברבים את תורת בבל, וכנראה שהוא שהפיץ שם לראשונה את התלמוד הבבלי. על פי הריטב"א, במסכת בבא מציעא הוכנסו מספר מימרות של רב יהודאי גאון לגמרא עצמה. ערך מורחב – הלכות גדולות חיבורים בשם "הלכות קצובות" וכן "הלכות גדולות" יוחסו גם הם לרב יהודאי גאון, אך כבר הוכיחו מרדכי מרגליות, דוד סלימאן ששון ואחרים שאין הנחה זו נכונה. הדעה הרווחת היא ש"הלכות גדולות" חובר על ידי רבי שמעון קיירא, ו"הלכות קצובות" על ידי מחבר אלמוני אחר, ואילו בעל הסמ"ג וראשונים נוספים החזיקו במסורת לפיה הספרים חוברו על ידי רב יהודאי גאון, כאשר בדבריהם לא מפורש האם המחבר הוא רב יהודאי גאון זה או אולי רב יהודאי הכהן גאון. לפי המובא בספר הכרוניקה "צמח דוד", יש סוברים כי רב יהודאי הכהן חיבר הספר, וזאת על פי דברי הסמ"ג שגאון בשם 'רב יהודאי' חיברו ואילו ההבנה שמדובר על רב יהודאי גאון בן נחמן לא ייתכן כי הוא מוזכר בספר השאילתות של רב אחאי משבחא, ובכך מייצר אנכרוניזם בחשבון השנים ואי אפשר לומר שרב יהודאי בן נחמן חיבר הלכות גדולות וסביר לומר שחובר על ידי רב יהודאי הכהן גאון. "יהודאי בן נחמן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ‏ הלכות פסוקות, ירושלים תשי"א, באתר היברובוקס (מהדורת דוד סלימאן ששון) אוצר הגנוז – תשובות רב יהודאי גאון וגאוני סורא, באתר אוצר החכמה (מהדורת הרב פנחס שפירא) כתב יד של ספר הלכות גדולות בספריית הוותיקן יהודאי בן נחמן גאון, דף שער בספרייה הלאומית ספר הישר, תשובה מ"ח. אוצר הגדולים, כרך ד' עמ' קכ"ה. מרדכי מרגליות, במבוא לספר "הלכות הנגיד", ירושלים תשכ"ב, עמ' 2. חידושי הריטב"א, מסכת בבא מציעא: דף ג., דף כו:, דף לח., דף נא., דף צח. ראו: במבוא להלכות קצובות (מיוחס לרב יהודאי גאון), ירושלים תש"ב (מהדורת מרדכי מרגליות), באתר היברובוקס, וכן במבוא להלכות פסוקות לרב יהודאי שבמהדורת סלימאן ששון (בהוצאת מקיצי נרדמים, ירושלים תשי"א). ראו ספר צמח דוד חלק א', האלף החמישי (דף מ"ו לפי דפוס ורשא ה'תרל"ח).
זנקט יאקוב פארק

זנקט יאקוב פארק (בגרמנית St. Jakob-Park; בצרפתית Parc Saint-Jacques) הוא אצטדיונה העירוני של קבוצת הכדורגל השווייצרית פ.צ. בזל, ושל נבחרת שווייץ בכדורגל. כמו כן זהו אצטדיון הכדורגל הגדול ביותר בשווייץ. בתחילה היה האצטדיון אמור להכיל 38,500 מושבים, אולם עקב העובדה ששווייץ (ביחד עם אוסטריה) נבחרה לארח את יורו 2008, האצטדיון הורחב ל-42,500 מקומות ישיבה. האצטדיון תוכנן על ידי משרד האדריכלים השווייצרי, זוכה פרס פריצקר, הרצוג ודה מרון. האצטדיון מחולק לארבעה אזורים, C, B, A, ו-D, לכל צד באצטדיון, ואגף G, הכולל את המרפסות העליונות, שנבנה אחר כך. בניית האצטדיון החלה ב-13 בדצמבר 1998, ונועדה להחליף את אצטדיון זנקט יאקוב הישן. האצטדיון נחנך ב-15 במרץ 2001. האצטדיון זכה לדירוג ארבעה כוכבים בדירוג אופ"א. בשנת 2016 אירח האצטדיון את גמר הליגה האירופית, בו גברה סביליה הספרדית על ליברפול האנגלית בתוצאה 1–3, לעיני כ-35 אלף צופים. במהלך יורו 2008, אירח האצטדיון שישה משחקים – שלושה בשלב הבתים (משחק הפתיחה ושאר משחקי הנבחרת השווייצרית), שני רבעי-גמר, וכן את משחק חצי הגמר בין גרמניה לטורקיה. (1) בתום הארכה האצטדיון באתר פ.צ. בזל (בגרמנית ובאנגלית) זנקט יאקוב פארק באתר Stadium Guide