laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גרד צווה

גרד צווה (בגרמנית: Gerd Zewe, נולד ב-13 ביוני 1950 בשטנוויילר שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בפורטונה דיסלדורף בעמדות המגן והקשר. צווה שיחק במועדון הנוער של בורוסיה נוינקירכן, ובשנת 1972 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת של פורטונה דיסלדורף, מועדון שהתחיל באותו זמן את תקופת הזוהר שלו. בשתי עונותיו הראשונות של צווה בפורטונה דיסלדורף הקבוצה סיימה במקום השלישי בבונדסליגה, ובאותה תקופה צווה שיחק בעיקר כקשר. בהמשך התייצבה הקבוצה במרכז הטבלה, וצווה מונה לקפטן הקבוצה, והחל לשחק בתפקיד הגנתי יותר. בשנת 1978 הגיעה פורטונה דיסלדורף לגמר הגביע הגרמני מול יריבתה המושבעת פ.צ. קלן, והפסידה בתוצאה 2-0, במשחק בו צווה שיחק 90 דקות. כעבור שנה, בשנת 1979, זכה צווה בגביע הגרמני עם פורטונה דיסלדורף לאחר ניצחון 1-0 בגמר על הרטה ברלין בהארכה. בנוסף, פורטונה דיסלדורף השתתפה באותה עונה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר הפסדה לפ.צ. קלן בגמר הגביע של 1978, ועקב זכייתה של קלן בדאבל, פורטונה דיסלדורף זכתה בכרטיס למפעל. פורטונה דיסלדורף הגיעה עד לגמר, בו הפסידה בתוצאה 4-3 לברצלונה בהארכה, לאחר 2-2 בתום 90 דקות. צווה שיחק במשחק זה 120 דקות. כעבור שנה, זכה צווה עם פורטונה דיסלדורף בגביע גרמני נוסף, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על היריבה המושבעת פ.צ. קלן, ניצחון שנתפס כנקמה על ההפסד בגמר הגביע שנתיים קודם לכן. צווה נשאר בפורטונה דיסלדורף עד לשנת 1987. בעונה זו ירדה הקבוצה לליגת הבונדסליגה השנייה, לאחר 16 עונות רצופות בבונדסליגה. צווה צבר בסך הכל 440 הופעות במדי פורטונה דיסלדורף בבונדסליגה, והבקיע 42 שערים. צווה מדורג במקום הראשון בדירוג שיאני ההופעות של פורטונה דיסלדורף בבונדסליגה בכל הזמנים, נכון לשנת 2015. לאחר עזיבתו את פורטונה דיסלדורף, עבר צווה לקבוצת קיקרס וירצבורג, שם שיחק עונה אחת, ופרש מכדורגל בשנת 1988. לצווה ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. צווה זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 1978, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים השני, אך לא שותף במשחקים. עם פורטונה דיסלדורף: הגביע הגרמני (2): 1979, 1980 גרד צווה, באתר Transfermarkt גרד צווה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) גרד צווה, באתר WorldFootball.net גרד צווה, באתר National Football Teams גרד צווה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt טבלת שיאני ההופעות של פורטונה דיסלדורף בבונדסליגה באתר worldfootball.net
הארמייה החמישית (האימפריה היפנית)

הארמייה החמישית (ביפנית: 第5軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי. הארמייה הרביעית הוקמה לראשונה ב-15 בינואר 1905, במהלך מלחמת רוסיה–יפן, בפיקוד גנרל קאוואמורה קאגאקי, על בסיס הדיוויזיה ה-11, וכן דיוויזיות מילואים נוספות. הארמייה לקחה חלק חשוב בקרב מוקדן באותה שנה. בלילה שבין 18 בפברואר ל-19 בפברואר הארמייה החמישית פתחה במתקפה על האגף השמאלי של הרוסים. הרוסים לא עמדו במתקפה והחלו בנסיגה. לאחר קבלת תגבורות, ב-2 במרץ הם הצליחו לייצב את החזית. ב-24 בפברואר הארמייה השלישית היפנית הצטרפה למתקפה. רק ב-2 במרץ הצליחו הרוסים לייצב את החזית ולעצור את ההתקדמות היפנית. אולם במקביל שאר הכוח היפני תקף חזיתית והקרב הסתיים בניצחון יפני מוחץ שסיים את המלחמה. בינואר 1906 לאחר כניעת רוסיה פורקה הארמייה החמישית. הארמייה החמישית הוקמה שוב ב-7 בדצמבר 1937, במנצ'וריה. היא פורקה באופן זמני ב-26 בפברואר 1938, אולם הוקמה בשלישית ב-19 במאי 1939, ויחד עם הארמייה הרביעית, הארמייה ה-30, הארמייה ה-44, הארמייה השלישית, והארמייה ה-34, שימשה כחיל מצב נגד פלישה אפשרית של הצבא האדום למנצ'וריה. ביולי 1942 נכללה בתוך צבא קוואנטונג. זירה זו התבררה בהדרגה כשקטה, הסובייטים כיבדו את הסכם הנייטרליות הסובייטי-יפני. אולם זירות אחרות של מלחמת העולם השנייה החלו להתגלות כנוטות לרעת היפנים, ועל כן חלק מהיחידות של הארמייה הרביעית הועברו לזירות אחרות. ב-9 באוגוסט 1945 פתחה ברית המועצות במבצע סערת אוגוסט, במהלכו פלש הצבא האדום למנצ'וריה, מונגוליה, סחלין, איי קוריל וקוריאה. הכוח היפני באזור כלל 1,217,000 חיילים, אך מרבית החיילים היו מגויסים חדשים, שחסרו ניסיון וציוד, והיו מאומנים בעיקר בלחימת אנטי-גרילה והגנה על הגבול, ולא עמדו בפני הפלישה המסיבית של כוחות השריון וחיל רגלים ממוכן של הסובייטים, שריכזו 1,577,225 לוחמים. הצבא היפני המאולתר התפרק תוך 3 שבועות מול הכוח הרוסי העדיף, הארמייה החמישית נאלצה לסגת אל מחוז אנדונג שבקוריאה. ב-16 באוגוסט 1945, יום לאחר הודעתו של הקיסר הירוהיטו על כניעת יפן, הורה מפקד הכוחות היפניים באזור אוטוזו יאמאדה לחייליו להיכנע. הצבא היפני הקיסרי פורק בידי בעלות הברית, ובכלל זה הארמייה החמישית. גנרל קאוואמורה קאגאקי (15 בינואר 1905 - ינואר 1906) גנרל מוטואו פורושאו (8 בדצמבר 1937 - 26 בפברואר 1938) גנרל קנג'י דויאראה (19 במאי 1939 - 28 בספטמבר 1940) לוטננט גנרל סאיגאיצ'י האדה (28 בספטמבר 1940 - 15 באוקטובר 1941) לוטננט גנרל יו אימוארה (15 באוקטובר 1941 - 29 באוקטובר 1943) לוטננט גנרל טושאימיצ'אי אומורה (29 באוקטובר 1943 - 27 ביוני 1944) לוטננט גנרל נוריצומה שאימיצו (27 ביוני 1944 - 2 בספטמבר 1945) History of Imperial General Headquarters Army Section (Revised Edition), HyperWar Foundation. Lt. Col. David Glantz, August Storm: The Soviet 1945 Strategic Offensive in Manchuria, Leavenworth Paper No.7, Command and General Staff College, February 1983. Kwantung Army Order of Battle 30 July 1945
ארמיית קרליה

ארמיית קרליה (בפינית: Karjalan armeija) הייתה ארמייה של צבא פינלנד, שהוקמה במהלך מלחמת ההמשך כדי לשחרר את חבל קרליה מידי ברית המועצות. לאחר מלחמת החורף, נכבש חבל קרליה שהשתייך מבחינה היסטורית לפינלנד ביד הצבא האדום, וסופח לברית המועצות. ב-25 ביוני 1941, בתמיכת גרמניה הנאצית, פתחה פינלנד במלחמת ההמשך. ארבעה ימים לאחר תחילת המלחמה נתן הרמטכ"ל הפיני קוסטה טפולה פקודה להקים ארמייה מיוחדת לשחרור חבל קרליה. הארמייה הוקמה ב-29 ביוני, וכללה 100,000 חיילים. כמפקדה התמנה הרמטכ"ל לשעבר אריק היינריקס. בהמשך הוחלט להכפיף לפיקוד ארמיית קרליה גם את הכוחות שבאזור ימת לדוגה. הקורפוס השישי בפיקוד פאבו טלוולה, התקדם במהירות חרף התנגדות סובייטית כבדה ותוך כמה ימים כבר הגיע לגבולות 1939. הוא רצה להמשיך הלאה, אולם קיבל פקודה לעצור. הקורפוס השביעי של וולדמאר הגלונד, השלים את משימתו שבועיים לאחר מכן והגיע לאותה נקודה. בסוף אוגוסט של אותה שנה כבר היה כל צבא פינלנד מרוכז על הגבול הרוסי של לפני מלחמת החורף. שר ההגנה הפיני מנרהיים החליט להמשיך הלאה כדי להחזיר חלק גדול מקרליה שהיה בידי הרוסים מאז 1918 והיה מיושב ברובו בפינים. ב-4 בספטמבר פתחו הפינים בהתקפה ובתחילה זכו להישגים מרשימים וכבשו מספר ערים ביניהן פטרוזבודסק. הפינים הגיעו עד נהר סוויר (המחבר בין ימת לדוגה לימת אונגה) והחזית התייצבה בדצמבר 1941. הפינים לא ערכו עוד מתקפה גדולה במהלך השנתיים וחצי הקרובות ונוכחו לדעת שהמלחמה לא תסתיים בקרוב. בשנים 1942 - 1943 התנהלה מלחמת חפירות כאשר לאף צד לא היו הצלחות משמעותיות. ארמיית קרליה פורקה ב-1 במרץ 1942. גנרל אריק היינריקס (29 ביוני 1941 - 29 בינואר 1942) לוטננט גנרל קרל לנארט אואש (29 בינואר 1942 - 1 במרץ 1942) הארמייה הייתה מאורגנת במסגרת שני קורפוסים, וקבוצת דיוויזיות נפרדת. בהמשך שולבו בארמייה יחידות גרמניות. הקורפוס השביעי בפיקוד וולדמאר הגלונד הקורפוס השישי בפיקוד פאבו טלוולה קבוצת O הדיוויזיה ה-163 - דיוויזיה של הוורמאכט שסופחה לארמייה בהמשך. ארמיית קרליה באתר Axis History (באנגלית) Kansikuva Karjalan Armeija אקסל אריק היינריקס באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה. מיכאל הרסגור ואהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת דביר עמ' 217.
הארמייה הראשונה (איטליה)

הארמייה הראשונה של הצבא האיטלקי (באיטלקית: Armata 1), הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר במהלך הפלישה לצרפת והמערכה בתוניסיה. הארמייה הוקמה לראשונה במאי 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. היא הוצבה במעבר סטלביו, ועד לרמת אסיאגו באיטליה. עד פרוץ המלחמה, סימן מעבר סטלביו את הגבול שבין האימפריה האוסטרו-הונגרית ובין ממלכת איטליה, וגם שווייץ הציבה עמדת תצפית קדמית בקרבתו. במהלך המלחמה התחוללו קרבות עזים בין הצדדים הלוחמים על השליטה במעבר ההרים, אך למרות זאת הושגה ביניהם הסכמה שלא לבצע ירי מעל השטח השווייצרי באזור (המהווה בליטה בין השטח האוסטרי מצפון והשטח האיטלקי מדרום). מפקד הצבא האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, החל לתכנן מתקפה גדולה נגד האיטלקים אותה כינה בשם "משלחת עונשין" (Strafexpedition), כדי להעניש את איטליה, בעלת הברית לשעבר, על בגידתה בברית המשולשת בין איטליה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה. הצנדורף תכנן מתקפה גדולה באזור טרנטינו, משם עתיד היה הצבא האוסטרו-הונגרי להתקדם לעבר עמק הפו ולסגור על הארמייה הראשונה שחנתה בעמק האיזונצו. ב-15 במאי 1916 פתחו האוסטרו-הונגרים בהפגזה ארטילרית גדולה של 2,000 תותחים, ומיד לאחריה החלה הסתערות של חיל הרגלים לאורך חזית של 50 ק"מ. האיטלקים הופתעו מהסתערות זו, ובימים הראשונים האוסטרו-הונגרים התקדמו יפה, בהתחשב במבנה ההררי של החזית. ב-29 במאי 1916 האוסטרו-הונגרים כבשו את אסיאגו והתקרבו לעיירת המחוז ויצ'נצה, עת כל הארמייה הראשונה עמדה לפני כיתור. המצב היה קריטי, אולם ברגע האחרון הצליחו האיטלקים לשנע כוחות תגבורת לחזית ולהציל את הארמייה הראשונה. מאוחר יותר צומצם אזור ההגנה של הארמייה מטרנטינו עד וורונה בלבד. בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה פורקה הארמייה הראשונה. הארמייה הוקמה פעם שנייה ביוני 1939, ובמהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה אחת משלוש הארמיות שהרכיבו את "קבוצת ארמיות מערב" של הצבא האיטלקי בפיקודו של נסיך הכתר אומברטו. יחד עם הארמייה הרביעית והארמייה השביעית, הארמייה הראשונה לקחה חלק פעיל בפלישה האיטלקית לצרפת, וכבשה את מנטון. אולם לא הצליחה לכבוש את ניס ולכן פורקה לאחר כניעת צרפת. לאחר תבוסת הכוחות הגרמניים בצפון אפריקה, שונה שמה של ארמיית הפאנצר אפריקה של הוורמאכט ל"ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית". ב-23 בפברואר 1943, פורקה ארמיית הפאנצר, ועל בסיס היחידות האיטלקיות שבה הוקמה מחדש הארמייה הראשונה בפיקוד ג'ובאני מסה. לאחר מבצע לפיד התבצרה הארמייה בתוניסיה, ונכללה בקבוצת ארמיות אפריקה. במאי של אותה שנה הכריע לבסוף יתרונם המספרי והלוגיסטי של בעלות הברית את הכף, ויחידות גרמניות נכנעו בזו אחר זו עד שלבסוף נכנעה כל הקבוצה. ב-13 במאי נכבשה תוניס, הארמייה האיטלקית הראשונה כותרה ומסה נאלץ להיכנע לכוחות בעלות הברית. רוברטו ברוזטי (מאי 1915 - מאי 1916) גוליילמו פאקורי גיראלדי (מאי 1916 - נובמבר 1918) פייטרו פינטור (10 ביוני 1940 - 24 ביוני 1940) ג'ובאני מסה (23 בפברואר 1943 - 13 במאי 1943), ג'וזפה מנצ'ינלי היה ראש מטה. הארמייה הראשונה באתר Axis History (באנגלית) הארמייה הראשונה באתר אקסיס היסטורי
מיכאל רנסינג

מיכאל רנסינג (בגרמנית: Michael Rensing, נולד ב-14 במאי 1984 בלינגן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער. רנסינג החל לשחק בקבוצות הנוער של באיירן מינכן כאשר היה בן 16, ובשנת 2002 החל לשחק בקבוצת המילואים. בפברואר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה, במשחק ליגה מול המבורג, אך רוב הזמן שימש רנסינג גיבוי לאוליבר קאן מהספסל, והמשיך לשחק בעיקר בקבוצת המילואים, כאשר מדי פעם הוא זוכה להזדמנות בקבוצה הבכירה. את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ערך רנסינג בשמינית הגמר בעונת 2005/2006 במשחק מול מילאן, כאשר אוליבר קאן היה פצוע. כאשר אוליבר קאן התקרב לסוף הקריירה שלו בשנת 2008, רנסינג החל לקבל יותר ויותר הזדמנויות בהרכב, כאשר בעונת 2007/2008, בה באיירן מינכן שיחקה בגביע אופ"א, רנסינג עמד בשער שש פעמים במסגרת הטורניר. בעונת 2008/2009 קיבל רנסינג את אפודת השוער הראשון באופן קבוע, לאחר פרישתו של קאן, והאנס-יורג בוט הוחתם בקבוצה במטרה להיות שוער מחליף. רנסינג לא הצליח להיכנס לנעליו הגדולות של קאן, וכבר באותה עונה איבד את מקומו בהרכב לבוט לאחר מספר הופעות מאכזבות. בתחילת 2009/2010 רנסינג חזר להרכב, אך נפצע וכשחזר המשיך להציג יכולת מאכזבת, ובוט תפס את מקומו באופן קבוע, כאשר רנסינג מקבל הזדמנויות בעיקר בגביע הגרמני ובקבוצת המילואים. בתום עונת 2009/2010 באיירן מינכן החליטה שלא לחדש את חוזהו של רנסינג, והעדיפה להשתמש במקומו בבוט ובתומאס קראפט, עד להגעתו הצפויה של מנואל נוייר לקבוצה בקיץ 2011. סך הכל צבר רנסינג 53 הופעות בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן. בדצמבר 2010 חתם רנסינג על חוזה לחצי שנה בפ.צ. קלן. חצי עונה זה היה מוצלח למדי עבור רנסינג, והצלחתו בקבוצה זיכתה אותו בחוזה לשנתיים נוספות. בתום עונת 2012 נשרה פ.צ. קלן לליגת הבונדסליגה השנייה, ורנסינג שוחרר מהקבוצה על אף שנותרה שנה נוספת בחוזהו. רנסינג צבר בסך הכל 49 הופעות במדי קלן. עם שחרורו מקלן חתם רנסינג בבאייר לברקוזן כגיבוי לשוער הראשון ברנד לנו. רנסינג מיעט לשחק, ועזב את הקבוצה בתום עונה אחת, בה הופיע בבונדסליגה פעמיים. בקיץ 2013 חתם רנסינג בפורטונה דיסלדורף מליגת הבונדסליגה השנייה. בתחילת ימיו בקבוצה היו לרנסינג מתחים רבים עם ההנהלה, כשהועדף על פניו השוער פביאן גיפר, אף על פי שלטענת רנסינג הובטח לו בעת חתימתו להיות השוער הבכיר. רנסינג עזב את האימון בכעס, וההנהלה החליטה להשעותו לתקופה ארוכה ממשחקי הליגה בגין "תגובה ילדותית". בעונת 2013/2014 החל רנסינג לצבור משחקים מחדש בקבוצה, כאשר בתומה גיפר עבר לשאלקה 04. בדצמבר 2016 האריך רנסינג את חוזהו בפורטונה דיסלדורף עד תום עונת 2018/19. בעונת 2017/18 רנסינג ודיסלדורף העפילו לבונדסליגה. בעונת 2018/19 רנסינג ודיסלדורף רשמו עונה טובה בבונדסליגה, וסיימו במרכז הטבלה. בעונת 2019/20 רנסינג שימש כשוער שני, ולא שיחק יותר, והקבוצה נשרה בחזרה לבונדסליגה השנייה, ורנסינג לא חזר עוד לשחק מאז. רנסינג שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, וצבר 18 הופעות בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. עם זאת, מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה הבוגרת. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (4): 2005, 2006, 2008, 2010 הגביע הגרמני (4): 2005, 2006, 2008, 2010 גביע הליגה הגרמנית: 2007 מדיה וקבצים בנושא מיכאל רנסינג בוויקישיתוף מיכאל רנסינג, באתר Transfermarkt מיכאל רנסינג, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מיכאל רנסינג, באתר Soccerway מיכאל רנסינג, באתר WorldFootball.net מיכאל רנסינג, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
עורק הגומד החוזר

עוֹרֵק הַגֹּמֶד הַחוֹזֵר (TA: arteria recurrens ulnaris) הוא עורק באמה המסתעף מעורק הגומד ומספק דם למרפק ולשרירים סביבו. העורק מתפצל לשני ענפים, קדמי ואחורי, אשר לעיתים יוצאים בנפרד ישירות מעורק הגומד, אז הם מכונים, בהתאמה, עורק הגומד החוזר הקדמי ועורק הגומד החוזר האחורי. הענף הקדמי של עורק הגומד (ramus anterior) עולה בין שריר הזרוע לשריר הכפן העגול ושולח להם ענפים קטנים. בקדמת עילית העלי התיכונה של הזרוע הוא משיק לעורק העקיף הגומדי העליון ולעורק העקיף הגומדי התחתון. הענף האחורי של עורק הגומד (ramus posterior) גדול יותר מהענף הקדמי. הוא נע לאחור ותיכונית על גבי השריר כופף האצבעות העמוק, מאחורי השריר כופף האצבעות השטחי, ועולה מאחורי עילית העלי התיכונה של הזרוע. במרווח שבין עילית העלי לזיז המרפק הוא נמצא מתחת לשריר כופף שורש היד הגומדי, ובעלותו בין ראשי שריר זה הוא מספק את השרירים הסמוכים ואת מפרק המרפק. לבסוף הוא משיק לעורקים העקיפים הגומדיים העליון והתחתון ולעורקים הבין-גרמיים. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוליבר טוויסט (סרט, 1933)

אוליבר טוויסט (באנגלית: Oliver Twist) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 1933 שביים ויליאם ג'. קוואן. זהו העיבוד הקולנועי הראשון שאינו סרט אילם של הספר "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס. בתפקידים הראשיים מככבים אירווינג פיצ'ל בתפקיד פייגין, דיקי מור בתפקיד אוליבר, דוריס לויד בתפקיד ננסי ואת ביל סייקס מגלם ויליאם סטייג' בויד. הסרט הופק באולפני "מונוגרם פיקצ'רס" בתקציב נמוך ביותר. הסרט לא זכה להצלחה רבה ולא הוקרן במשך שנים רבות, עד לשנות השמונים של המאה העשרים שהחלו לשדר אותו בטלוויזיה. הסרט מגולל את סיפורו של ילד יתום בשנות השלושים של המאה ה-19 בלונדון. אחרי שעבר התעללות בבית המחסה לעניים הוא נקלע לתוך כנופיה של גנבים. אף על פי שבני הזוג סוארברי ונוח קלייפול מופיעים ברשימת השחקנים, כל העלילה העוסקת בסוארברי הושמטה מהסרט. כמו גם מונקס, אחיו למחצה של אוליבר. בגרסה זו רוז מיילי היא בתו של בראונלו, וניסיון השוד של סייקס הוא גם בביתו של בראונלו. ייתכן שהגרסה הראשונה של הסרט כללה גם את נוח קלייפול ואת משפחת סוארברי. דיק מור – אוליבר טוויסט אירווינג פיצ'ל – פייגין ויליאם "סטייג'" בויד – ביל סייקס דוריס לויד – ננסי סייקס אלק ב. פרנסיס – מר בראונלו ברברה קנט – רוז מיילי סוני ריי – ארטפול דודג'ר ג'ורג' ק. ארתור – טובי קרקיט ג'ורג' נאש – צ'ארלס בייטס קלייד קוק – צ'יפטינג ליונל בלמור – מר באמבל טמפה פיגוט – גברת קורני נלסון מק'דואל – סוארברי וירג'יניה סייל – גברת סוארברי הארי הולמן – גרימוויג מדיה וקבצים בנושא אוליבר טוויסט בוויקישיתוף "אוליבר טוויסט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אוליבר טוויסט", באתר AllMovie (באנגלית) "אוליבר טוויסט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אוליבר טוויסט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט "אוליבר טוויסט" להורדה מאתר ארכיון האינטרנט
עונת 2006/2007 בליגת העל בכדורגל

עונת 2006/2007 בליגת העל הייתה העונה השמינית של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 11 משחקים כל אחד - 33 מחזורים בסה"כ. העולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו מכבי הרצליה והכח עמידר רמת גן. העונה החלה ב-26 באוגוסט 2006 והסתיימה ב-26 במאי 2007. העונה הסדירה הסתיימה באליפות של בית"ר ירושלים, וקשר הקבוצה מיכאל זנדברג היה המבשל המצטיין בליגה עם 12 בישולים ונבחר לכדורגלן העונה בישראל. מלך השערים של העונה היה יניב עזרן (מועדון ספורט אשדוד) עם 16 שערים. בסיום העונה הכח עמידר רמת גן והפועל פתח תקווה ירדו ליגה. הקבוצות שעלו מהליגה הלאומית לליגת העל בתום העונה היו עירוני קריית שמונה ובני סכנין. הופחתו 2 נקודות זכתה בגביע המדינה הופחתו 3 נקודות עונת 2007/2006 בליגת העל באתר rsssf.com נתוני העונה באתר ההתאחדות לכדורגל
עונת 2007/2008 בליגת העל בכדורגל

עונת 2007/2008 בליגת העל הייתה העונה התשיעית של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 11 משחקים כל אחד - 33 מחזורים בסה"כ. העולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו עירוני קריית שמונה ובני סכנין. העונה החלה ב-18 באוגוסט 2007 והסתיימה ב-1 ביוני 2008. העונה הסדירה הסתיימה באליפות של בית"ר ירושלים בפעם השנייה ברציפות. בשנה זו בית"ר זכתה גם בגביע המדינה, וקשר הקבוצה גל אלברמן נבחר לכדורגלן העונה בישראל. מלך השערים של העונה היה סמואל יבואה (הפועל כפר סבא) עם 15 שערים. בסיום העונה הפועל כפר סבא ומכבי הרצליה ירדו ליגה. הקבוצות שעלו מהליגה הלאומית לליגת העל בתום העונה היו הכח עמידר רמת גן והפועל פתח תקווה. הייתה פינליסטית של גביע המדינה עונת 2008/2007 בליגת העל באתר rsssf.com נתוני העונה באתר ההתאחדות לכדורגל
העורק הבין-גרמי המשותף

הָעוֹרֵק הַבֵּין-גַּרְמִי הַמְּשֻׁתָּף (TA: arteria interossea communis) הוא עורק קצר באמה המסתעף מעורק הגומד. ראשיתו של העורק באזור גומץ המרפק, מתחת לגבששת החישור, לאחר פיצול עורק הזרוע לעורק הגומד ולעורק החישור. העורק נע צדית ועמוק אל האמה, לעבר הגבול העליון של קרום האמה הבין-גרמי, ושם הוא מתפצל לעורק הבין-גרמי הקדמי ולעורק הבין-גרמי האחורי. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 2008/2009 בליגת העל בכדורגל

עונת 2008/2009 בליגת העל הייתה העונה העשירית של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 11 משחקים כל אחד - 33 מחזורים בסה"כ. העולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו הכח עמידר רמת גן והפועל פתח תקווה. העונה החלה ב-30 באוגוסט 2008 והסתיימה ב-1 ביוני 2009. בתום העונה סיימה מכבי חיפה במקום הראשון וזכתה בתואר האליפות. בתואר מלך השערים של העונה זכו שלושה כדורגלנים: ברק יצחקי (בית"ר ירושלים) שמעון אבוחצירה (הפועל פתח תקווה) ואלירן עטר (בני יהודה תל אביב) עם 14 שערים כל אחד, ובתואר כדורגלן העונה זכה וינסנט אניימה, שוער הפועל תל אביב. בעקבות ההחלטה על הרחבת הליגה ל-16 קבוצות רק עירוני קריית שמונה ירדה ישירות לליגת המשנה. הכח עמידר רמת גן השתתפה במשחקי המבחן והפסידה למכבי אחי נצרת שעלתה לליגת העל. בנוסף עלו לליגת העל בתום העונה גם הפועל חיפה, הפועל עכו, הפועל באר שבע, הפועל רמת גן והפועל רעננה. הופחתו שלוש נקודות הקבוצה זכתה בגביע המדינה הקבוצה לא עמדה בדרישות אופ"א ולכן לא שולבה בגביע אירופי בסיום העונה התקיימו משחקי מבחן לליגה הבכירה כשהכח עמידר רמת גן שסיימה במקום ה-11 בליגה הבכירה התמודדה מול מכבי אחי נצרת שסיימה במקום השישי בליגת המשנה. מכבי אחי נצרת ניצחה 4-2 בסיכום שני המשחקים ועלתה לליגה הבכירה במקום הכח עמידר רמת גן. עונת 2009/2008 בליגת העל באתר rsssf.com נתוני העונה באתר ההתאחדות לכדורגל
ויקטור ווטן

ויקטור ווטן (באנגלית Victor Lemonte Wooten, נולד ב-11 בספטמבר 1964) הוא בסיסט אמריקאי, מלחין, מפיק מוזיקלי וזוכה חמישה פרסי גראמי. ווטן זכה בתואר "בסיסט השנה" של המגזין "Bass Player" שלוש פעמים ברציפות. והיה הראשון שזכה בפרס יותר מפעם אחת. ב-2011 נמנה במקום ה-10 ברשימת "עשרת הבסיסטים הטובים של כל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון. בנוסף לקריית הסולו שלו ושיתופי הפעולה שלו עם אמנים רבים, ווטן הוא הבסיסט של הרכב הפולק-פיוז'ן Béla Fleck and the Flecktones מאז הקמתו ב-1988. ב-2008 חבר ווטן לבסיסטים סטנלי קלארק ומרקוס מילר להרכב משותף בשם SMV ( השם מורכב מאותיות שמותיהם הפרטיים). ווטן הופיע חמש פעמים בישראל: ב-2008 במסגרת סיבוב ההופעות העולמי של SMV. ב-2011 במסגרת סיבוב הופעות הסולו שלו, ב-2012 עם ההרכב Béla Fleck and the Flecktones, ב-2013 ביחד עם הגיטריסט מייק סטרן וב-2017 עם הבסיסט סטיב ביילי. A Show of Hands 1996 What Did He Say? 1997 Yin-Yang 1999 Live in America 2001 Soul Circus 2005 Palmystery 2008 A Show of Hands 15 2011 Words & Tones 2012 Sword & Stone 2012 2017 Trypnotyx Béla Fleck and the Flecktones 1990 Flight of the Cosmic Hippo 1991 UFO Tofu 1992 Three Flew Over the Cuckoo's Nest 1993 Live Art 1996 Left of Cool 1998 Greatest Hits of the 20th Century 1999 Outbound 2000 Live at the Quick 2002 Little Worlds 2003 Ten From Little Worlds 2003 The Hidden Land 2006 Jingle All the Way 2008 Rocket Science 2011 Cookbook 1998 Just Add Water 2000 Vital Tech Tones 1998 Vital Tech Tones 2 2000 The Wootens 1985 Extraction 2003 Thunder 2008 מדיה וקבצים בנושא ויקטור ווטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויקטור ווטן ויקטור ווטן, ברשת החברתית פייסבוק ויקטור ווטן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויקטור ווטן, ברשת החברתית אינסטגרם ויקטור ווטן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויקטור ווטן, באתר AllMusic (באנגלית) ויקטור ווטן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ויקטור ווטן, באתר Discogs (באנגלית) ויקטור ווטן, באתר Songkick (באנגלית) http://www.victorwooten.com/bio.html http://www.rollingstone.com/music/pictures/rolling-stone-readers-pick-the-top-ten-bassists-of-all-time-20110331 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נילס

נילס (Niels או Nils) הוא שם פרטי הנפוץ בדנמרק, נורווגיה ושוודיה. השם הוא גרסה מקוצרת של שמו של ניקולאוס הקדוש. האם התכוונתם ל... נילס, מלך דנמרק – מלך דנמרק במאה ה-11 מסע הפלאים של נילס הולגרסון – ספר ילדים מאת הסופרת השוודית סלמה לגרלף נילס הולגרסון (אנימה) – סדרת אנימה בת 52 המבוססת על ספרה של לגרלף אישים ששמם הפרטי הוא נילס
העורק הבין-גרמי הקדמי

הָעוֹרֵק הַבֵּין-גַּרְמִי הַקִּדְמִי (TA: arteria interossea anterior), שנקרא בעבר הָעוֹרֵק הַבֵּין-גַּרְמִי הַכַּפִּי (arteria interossea volaris), הוא עורק באמה המסתעף מהעורק הבין-גרמי המשותף ומספק את השרירים בשכבה העמוקה של המדור הקדמי של האמה: השריר כופף האצבעות העמוק, השריר כופף האגודל הארוך והשריר הכפן המרובע. מעת הסתעפותו של העורק הבין-גרמי הקדמי מהעורק הבין-גרמי המשותף יורד העורק הקדמי על פני צדו הכפי של הקרום הבין-גרמי. לאורך מהלכו הוא מלווה בענף הכפי של עצב התווך ומכוסה על ידי שוליהם ההמשכיים של השריר כופף האצבעות העמוק והשריר כופף האגודל הארוך, אשר אותם הוא מספק. באזור זה גם מסתעפים ממנו העורקים הזנים לעצם החישור ולעצם הגומד. בגבול העליון של השריר הכפן המרובע הוא מנקב את הקרום הבין-גרמי לכיוון גב האמה, שם הוא משיק לעורק הבין-גרמי האחורי. בטרם העורק מנקב את הקרום הבין-גרמי הוא שולח ענף מטה, מאחורי השריר הכפן המרובע, אשר מתחבר אל ההשקה בין ענפי שורש היד הכפיים של עורק החישור ועורק הגומד. לאחר ההשקה העורק ממשיך לרדת אל שורש כף היד, שם הוא מתחבר אל רשת שורש היד הגבית. מהעורק הבין-גרמי הקדמי לעיתים מתפצל עורק התווך, אשר מלווה את עצב התווך במהלכו לכיוון כף היד. מדיה וקבצים בנושא העורק הבין-גרמי הקדמי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זמורה

האם התכוונתם ל... זמורה - ענף קטן, לרוב של גפן כנרת זמורה-ביתן דביר – קבוצת הוצאת ספרים ישראלית אישים: אהד זמורה – מו"ל עברי, בנו של ישראל זמורה אסתר זמורה – אשת העלייה השלישית ופעילה חברתית, אשתו של משה זמורה ארנון זמורה – לוחם הימ"מ בדרגת רב-פקד, נהרג במבצע ארנון הלי זמורה – היסטוריון ישראלי, בנו של אוהד זמורה ישראל זמורה – מבקר ספרותי ומוציא לאור ישראלי מיכל זמורה-כהן – פסנתרנית ומוזיקולוגית ישראלית, בתו של ישראל משה זמורה – שופט ישראלי, והנשיא הראשון של בית המשפט העליון של מדינת ישראל סמורה
גראנד אסט

גראנד אסט (בצרפתית: Grand Est) הוא חבל בצפון צרפת, החל מ-2016. בירת המחוז היא שטרסבורג. החבל הורכב משלושה חבלים קודמים: אלזס, שמפאן-ארדן ולורן בעקבות רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית. מספר חבלי הארץ ירד מ-22 ל-13 חבלי ארץ. החבל מורכב מעשרה מחוזות: ארדן, אוב, מארן, אוט-מארן, מרת ומוזל, מז, מוזל, בא-רן, או-רן וווז'. מושל החבל הוא סטפן פראטסי, שנכנס לתפקידו ב-2016. בירת החבל היא שטרסבורג. ב-1 בינואר 2016 ניתן לחבל שם זמני אלזס-שמפאן-ארדן-לורן, שם שנוצר מאיחוד שמות החבלים. ביולי 2016 מועצת החבל נתנה לחבל את השם גראנד אסט, שם שאושרר במועצת המדינה של צרפת. משמעותו "מזרח גדול" המתאר את מיקום החבל ביחס לצרפת המטרופוליטנית. חבל זה נמצא בצפון מזרח צרפת המטרופוליטנית וגובלת עם המדינות בלגיה, לוקסמבורג וגרמניה בצפונה, עם גרמניה ושווייץ ממזרחה. בדרומה היא גובלת עם חבל בורגון-פראנש-קונטה וממערב בחבלים איל-דה-פראנס ואו-דה-פראנס. מרכז החבל נמצא בקומונה וואה-ואקון (Void-Vacon) שבמחוז מז. הגבול המזרחי שלה הוא נהר הריין, שבקונגרס וינה הפך להיות עורק מסחר עיקרי בתוך אירופה. נכון לשנת 2012 בחבל היו 5,548,955 תושבים. רשימת ערים עם מעל ל-20 אלף תושבים: אתר האינטרנט הרשמי של גראנד אסט (בצרפתית ובגרמנית) גראנד אסט, ברשת החברתית פייסבוק גראנד אסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גראנד אסט, ברשת החברתית אינסטגרם גראנד אסט, ברשת החברתית LinkedIn גראנד אסט, סרטונים בערוץ היוטיוב חוק מספר 29–2015 מה-16 בינואר 2015 מאתר החוקים הצרפתי ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.