laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגלן קדוש אפריקני

מגלן קדוש אפריקני או איביס שחור ראש (שם מדעי: Threskiornis aethiopicus) הוא מין של עוף מים מתת-משפחת המגלנים ומהסוג מגלן קדוש, שמצוי כיום בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה; בעבר היה נפוץ גם במזרח התיכון, בעיקר במצרים, ועד דרום-מזרח עיראק. המגלן היה בעל חיים מקודש במצרים העתיקה, ובמיתולוגיה המצרית, האל תחות מתואר כבעל ראש מגלן. במיתולוגיה המצרית המגלן היווה סמל מקודש, מכיוון שייצג את האל תחות. בכתביהם של הרודוטוס ופליניוס הזקן נכתב שהמגלנים הגנו על מצרים בפלישות של נחשים מכונפים, ובסיפורים אחרים נכתב שהם אכלו זבובים שגרמו למגפות. בתרבות המצרית העתיקה, מגלנים היו מוקרבים ונקברים כמומיות במשך מאות שנים. מספר העופות שנקברו לצרכים טקסיים מוערך בכ-8 מיליון. מומיות של מגלנים הובאו לאירופה על ידי צבאו של נפוליאון. המגלנים היו נפוצים מאוד במצרים עד המאה ה-18, אך במהלך המאה ה-19 נעלמו כמעט לחלוטין מאזור זה. במהלך המאה ה-20 עלתה תפוצתם בחלקים הדרומיים של אפריקה. בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ביצות ומשטחי בוץ, בפנים היבשה או ליד החוף; אך לעיתים מגלנים נצפים גם בשטחים חקלאיים ובמטמנות. אורכו כ-65 עד 75 ס"מ, ומשקלו כ-1.5 ק"ג. ראשו הקירח, צווארו, מקורו, רגליו, אחוריו וקצוות כנפיו שחורים; שאר גופו לבן. הזכר זהה לנקבה במראהו, אף על פי שהנקבה קטנה מעט ממנו. למגלנים צעירים יש פלומת נוצות לבנה מנומרת בשחור ומקור קטן יותר; בנוסף, ראשיהם וצווארם מנוצים. המגלן שקט בדרך כלל, אך לעיתים משמיע קולות קרקור. המגלן הקדוש הוא מונוגמי, ומקנן בקבוצות גדולות. הקן מוקם על עץ, בדרך כלל באובב, ועשוי מענפים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים. הזכר והנקבה דוגרים עליהן במשמרות של כ-24 שעות במשך 21–29 ימים. הגוזלים מואכלים ממזון חצי-מעוכל שהוריהם מקיאים. הגוזלים מזהים את הוריהם בעזרת הקריאות שלהם, ורצים, קופצים או עפים כדי למשוך את תשומת לבם. הם פורחים מהקן לאחר 35–40 ימים, ונעשים עצמאיים לאחר 44–48 ימים. המגלנים הקדושים האפריקניים מחפשים מזון בלהקות, בדרך כלל במים של ביצות רדודות אך גם על האדמה. הם גם ישנים בלהקות, ונצפתה קבוצה של כ-300 מגלנים שהתקבצו על מנת לישון. המגלנים הקדושים האפריקניים משתמשים במגוון קולות על מנת לתקשר. המגלן הקדוש האפריקני ניזון ממיני דגים שונים, צפרדעים, יונקים קטנים, לטאות, עופות קטנים וחרקים, אם כי גם חסרי חוליות כמו תולעי אדמה מהווים חלק מתזונתו; על מנת להשיג אותם, הוא חופר במקורו באדמה. מדיה וקבצים בנושא מגלן קדוש אפריקני בוויקישיתוף מגלן קדוש אפריקני, באתר ITIS (באנגלית) מגלן קדוש אפריקני, באתר NCBI (באנגלית) מגלן קדוש אפריקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מגלן קדוש אפריקני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מגלן קדוש אפריקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מגלן קדוש אפריקני, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) מגלן קדוש אפריקני, באתר GBIF (באנגלית) מגלן קדוש אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN ע"פ מונחי האקדמיה ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת יד לבנים לחללי קריית טבעון

אנדרטת יד לבנים היא אנדרטה וגן זיכרון לזכר בני היישוב קריית טבעון אשר נפלו במערכות ישראל. האנדרטה מעוצבת בצורת מחסום טנקים, שכל אחד משלושת עמודי הברזל המרכיבים אותו מתנשא לגובה 15.5 מטרים. האנדרטה עוצבה על ידי יחיאל ערד והוקמה בלב גן זיכרון המשקיף על צומת הכניסה לקריית טבעון וכביש 75, כך שהאנדרטה נראית בבירור לנוסעים בכביש זה. בחלקו הצפוני של גן הזיכרון הוקמה בשנת 1987 הספרייה ומרכז ההנצחה אשר משמשת כספרייה עירונית ומרכז הנצחה לחללי היישוב. עד לאיחוד טבעון וקריית עמל בשנת 1958, הייתה לכל יישוב אנדרטה נפרדת; בטבעון ניצבה אנדרטה בגן המייסדים (הוקמה בשנת 1952 על ידי הפסל דוד פולוס) ובקריית עמל הוקמה אנדרטה כחלק מגן זיכרון שכונה "גן המגן" (בעיצובו של אדריכל הגנים יצחק אנוביץ בשנת 1956). אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל התקיימו גם לאחר איחוד היישובים בשתי האנדרטאות הנפרדות, עד שבשנת 1967 הוחלט במועצת הקריה להקים אנדרטה חדשה שתשמש את כלל תושבי הקריה ותשמש אנדרטה לחללי כל מערכות ישראל. לאחר שהוגש מכרז לעיצוב האנדרטה החדשה, נבחר עיצובו של הפסל יחיאל ערד ובנייתה יחד עם הקמת גן הזיכרון החלו. בשנת 1970 נחנכה האנדרטה במרכז גן הזיכרון על גבעה המשקיפה מעל לצומת הכניסה ליישוב. לאחר שנים התגלו סדקים בגוף המתכת של האנדרטה והתקבלה החלטה לפרקו ולבנותו מחדש - הפעם מפלדת קורטן. האנדרטה המחודשת נחנכה בשנת 2012 בהשקעה של כ-750 אלף ש"ח. האנדרטה מורכבת משני קירות בטון היוצרים חלל חצי סגור דמוי פרמידה, לאורך קירות הבטון מבפנים מוזכרים שמותיהם של חללי היישוב ובמרכז מבנה אבן נמוך להדלקת נר זיכרון. מעל למבנה הבטון מוצבים שלושה עמודי פלדה רחבים ומרובעים המצטלבים ויוצרים מבנה בגובה 15.5 מטרים המזכיר בצורתו מחסום טנקים. אל מול האנדרטה במרכזו של גן הזיכרון נמצאת רחבה מרוצפת בצורת רבע מעגל, בפאה החיצונית של הרחבה ישנו קיר בטון נמוך התוחם אותה ומשמש לישיבה. האנדרטה באתר יזכור "סיפורה של אנדרטה" (אורכב 20.09.2014 בארכיון Wayback Machine) באתר הספרייה ומרכז ההנצחה קריית טבעון. מיכאל יעקובסון, סקירה על גן הזיכרון והאנדרטה לחללי קריית טבעון, באתר 'חלון אחורי', 24 ביוני 2013 מתוך עמוד אודות האנדרטה באתר הספרייה ומרכז ההנצחה של קריית טבעון. ידיעה על חנוכת האנדרטה באתר מועצת קריית טבעון
חיים לבנון

חיים יוסף לבנון (לוינשטיין; 25 במרץ 1899 – 21 באוגוסט 1986) היה איש ציבור ישראלי, חבר מפלגת הציונים הכלליים, ראש עיריית תל אביב-יפו בשנים 1953–1959. לבנון נולד בשנת 1899 בעיר קרקוב שבגליציה בשם חיים יוסף לוינשטיין. כילד קיבל חינוך מסורתי, למד בחדר ובישיבה. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים למד הנדסה חקלאית והוסמך כמהנדס באוניברסיטת קרקוב. היה פעיל בהקמת סניף "צעירי מזרחי" בעירו, אך אחר כך יצא בשאלה ועבר לתמוך בציונים הכלליים. בשנת 1927 עלה לארץ ישראל, במסגרת העלייה הרביעית, ולימד בגימנסיה "אחד העם" שבפתח תקווה, היה פעיל פוליטי, והיה אחד ממייסדי תנועת הנוער הציוני הכללי, ולאחר מכן כיהן כאחד מראשי התנועה. כמו כן היה פעיל במוסדות תנועת הציונים הכלליים בארץ ישראל. לבנון ייסד את חברת "שיכון אזרחי" והיה אחד ממנהליה. ממייסדי העיתון "הבקר" ומנהלו. בשנת 1934 כיהן כיושב ראש ועדת הבחירות של עיריית תל אביב, וכן כמזכיר הכללי של הסתדרות הציונים הכלליים בארץ ישראל. בנוסף היה ממייסדי המושב "חבצלת השרון". בשנים 1937–1938 שימש שליח הציונים הכלליים בליטא ואחר כך עבד בפולין בשליחות הקרן הקיימת וקרן הייסוד. הוא נמנה עם חברי מסדר הבונים החופשיים[דרוש מקור]. בשנת 1950 נבחר לכהן כחבר מועצת עיריית תל אביב וכסגן ראש העיר מטעם סיעת הציונים הכלליים, ולאחר שבשנת 1953 מונה ראש העירייה ישראל רוקח לשר הפנים, נבחר לבנון לכהן כראש עיריית תל אביב. לבנון נבחר לאחר שהוקמה קואליציה במועצת העירייה של הציונים הכלליים ו"סיעת ההסתדרות", שהייתה מזוהה עם מפא"י. בבחירות לרשויות המקומיות ב-1959 גברה מפא"י על הציונים הכלליים והיייתה לסיעה הגדולה ביותר במועצת העירייה. מרדכי נמיר נבחר לתפקיד ראש העירייה במקום לבנון אך הוא המשיך לכהן כחבר מועצה. בשנת 1961 פרש מתפקידו כחבר מועצת עיריית תל אביב, לאחר שהתמנה להנהלת הסוכנות היהודית. לבנון יזם והקים את אוניברסיטת תל אביב, והרחוב שבו היא שוכנת נקרא על שמו. הוא נפטר בשנת 1986 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור שבתל אביב. פנחס בן שחר, בתי תל אביב יפו מספרים, תולדותיה של העיר העברית הראשונה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ן 1990. ערן אלדר, בכוחותיה העצמיים - ההתפתחות האורבנית של תל אביב בשלהי תקופת המנדט ובעשורי המדינה הראשונים, הוצאת רסלינג, 2013 מדיה וקבצים בנושא חיים לבנון בוויקישיתוף קורות חיים באתר עיריית תל אביב דוד תדהר (עורך), "חיים לבנון (לווינשטיין)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2276 נאום ראש עיריית ת"א חיים לבנון לתושבי העיר, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1953 תל אביב בשנת 2009, "העולם הזה", גיליון 1120 מ-18 במרץ 1959, עמוד 9 - תחזית של חיים לבנון כיצד תיראה תל אביב בשנת ה-100 שלה חיים לבנון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ישעיהו וינוגרד, ליובלו של חיים לבנון, הַבֹּקֶר, 16 באפריל 1950 מזכיר כללי הדש לציונים הכלליים, הארץ, 22 בינואר 1951 חיים לבנון - לבחירתו כראש העיר, הַבֹּקֶר, 17 באפריל 1953 קואליציה כלליים-מפא"י בעירית תיא־יפו, הארץ, 14 באפריל 1953 ח. לבנון פרש ממועצת תל־אביב, הארץ, 11 בדצמבר 1961 חיים לבנון, ראש העירייה הרביעי של תל־אביב, נפטר, חדשות, 22 באוגוסט 1986
שבבי שוקולד

שבבי שוקולד או שוקולד צ'יפס (באנגלית: Chocolate chips) הם חתיכות קטנות של שוקולד, לרוב בצורת טיפה עגולה עם בסיס שטוח. בדרך כלל קוטרן פחות מסנטימטר, אבל ניתן למצוא אותן במגוון גדלים. שבבי השוקולד הומצאו למעשה יחד עם עוגיית השוקולד צ'יפס, שמהווה את אחד השימושים העיקריים לשבבים אלו. עוגיית השוקולד צ'יפס הומצאה ב-1937 כאשר רות ויקפילד מהפונדק "טול האוס" במסצ'וסטס שילבה בעוגיות שלה חתיכות של טבלת שוקולד מריר של נסטלה, כאשר נגמרה אספקת הקקאו שלה. העוגיות נחלו הצלחה גדולה, וב-1939 חתמה ויקפילד על הסכם עם נסטלה, שבמסגרתו החברה תוסיף את המתכון לעוגיות לאריזת השוקולד, בתמורה לאספקה בלתי מוגבלת של שוקולד עבורה. בתחילה אף הוסיפה נסטלה כלי קטן לחיתוך טבלת השוקולד לצד המוצר. ב-1941 התחילו נסטלה וכמה חברות מתחרות למכור את השוקולד בצורת שבבים. נסטלה אף משווקת מותג בשם "עוגיות טול האוס" על שם הפונדק שבו הומצאו העוגיות. שבבי השוקולד המקוריים והנפוצים ביותר כוללים שוקולד מריר, אך ישנן גם וריאציות בטעמים שונים: שוקולד לבן, שוקולד חלב, שוקולד מנטה ואף שבבי שוקולד עם חמאת בוטנים. ניתן להשתמש בשבבי שוקולד בקינוחים שונים כמו עוגיות, פנקייק, ופלים, עוגות, מאפין וכדומה. משתמשים בהם גם במוצרי מזון שונים כמו חטיפי גרנולה או גלידה. ניתן גם להמיס את שבבי השוקולד והם משמשים לעיתים כתחליף לשוקולד מומס במתכוני אפייה. אולם מכיוון שהם מתוכננים לשמור על צורתם בעת אפייה, הם מכילים פחות חמאת קקאו משוקולד לאפייה. הדבר עלול להקשות על השימוש בהם בצורתם המומסת. היום שבבי השוקולד הם מרכיב פופולרי במתכוני אפייה ועוגיית השוקולד צ'יפס נחשבת כקינוח מערבי פופולרי, ואחד הקינוחים האמריקאיים המסורתיים. עוגיות אלו נפוצות גם באוסטרליה, בקנדה ובאירופה, בין היתר. נסטלה וחברת הרשי נמנות עם היצרניות המובילות של עוגיות שוקולד צ'יפס. מדיה וקבצים בנושא שבבי שוקולד בוויקישיתוף Chocolate Chip Cookies: Chip versus Morsel. האזכורים המוקדמים ביותר של מתכונים ופרסומות לשבבי השוקולד הם מאביב 1941. פרסומות ומתכונים מהעיתונות משנת 1940 וקודם לכן מציינים תמיד שיש לחתוך את השוקולד לריבועים.
קדרון

קִדְרוֹן הוא מושב בגבול המערבי של השפלה, הממוקם צפונית ומזרחית לגדרה, לאורך גדתו הדרומית של נחל שורק. המושב משתייך לתנועת המושבים ומשויך מוניציפלית למועצה האזורית ברנר. מקור השם קדרון מגיע מהיישוב הקדום "קדרון" המוזכר בספר חשמונאים א', המזוהה עם היישוב המקראי "גדרה" (תל קטרה של היום). כינויים נוספים למקום בעבר היו "בית אור" ו"ארגון בית אור". סמל המושב עוצב בהשראת סמל מושב גמזו על ידי בתיה קדם, הנשואה לבן המושב לשעבר, במסגרת חגיגות ה-70 לקדרון בשנת 2019. ההשראה לסמל היא הגבעה ובראשה עץ בודד הנמצאת בכניסה למושב. המושב הוקם בשנת 1949 בשטחים החקלאיים של הכפר הערבי הנטוש קטרה על ידי קבוצת עולים מיוגוסלביה, שאליהם נוספו גם עולים מהונגריה ורומניה. רובם הגיעו למושב עד שנת 1955. מייסדי המושב שוכנו בתחילה בבתים הנטושים של הכפר הערבי בשוליה הצפוניים של המושבה גדרה. הקבוצה החלה בבניית בתי המושב ולאחר כחצי שנה עברו למקום הקבע הנוכחי. בתחילה ניתן למושב השם "בית-אור", בנובמבר 1949 הוחלף שמו ל"קדרון" ע"י ועדת השמות של הקרן הקיימת לישראל. החל משנות ה-70 הצטרפו לקדרון חברים שאינם מהמייסדים – בני מושבים, קיבוצים וערים מרחבי הארץ. המושב משויך מוניציפלית למועצה אזורית ברנר. ענפי הגידול הראשונים בקדרון, היו לול ורפת קטנים (כחמש פרות) ומשק ירקות, בהתאמה לתפיסת המשק המושבי המעורב (בהתאמה לחמשת עקרונות המושב של א. יפה וי. אלעזרי וולקני). במהלך השנים ניתן משקל לענף הפרדסים שהגיע לשיאו בשנות ה-70 וה-80, וכן מיני נשירים (אפרסקים, תפוחי עץ, אגסים ושזיפים). בעקבות השינויים בסדרי חקלאות בארץ, כיום רוב תושבי קדרון מתפרנסים מעבודות חוץ, ומספר העוסקים בחקלאות קטן. החקלאות כיום כוללת מטעים, כרמים, רפת אחת, לולים וגידולי שדה. כל אדמות המושב מעובדות. במושב פועל "משק קירשנר", הפועל כמתווך ישיר בין החקלאים לצרכנים. החל משנת 1997 הוקמו בתחומי המושב שלושה גושי הרחבה קהילתית בהדרגה, ומספר תושביו כמעט הוכפל. ההרחבות מזוהות באותיות א׳, ב' ו–ג׳. בניגוד למקובל בישראל מספור הבתים במושב רציף, ולא לכל רחוב. בשל כך ברחוב שיש בו רק כמה בתים, קיימים בתים עם מספור 500 ויותר. במושב פועלים גנים המשרתים את תושבי האזור ובית ספר יסודי בשם "בית אור" המשרת את יישובי המועצה האזורית ברנר. כ-720 ילדים לומדים בבית הספר בכיתות א׳–ח׳ (נכון לשנת 2022). מרבית בני הנוער במושב לומדים את לימודיהם התיכוניים ב"תיכון אזורי ע"ש י.ח ברנר" בקיבוץ גבעת ברנר. נכון לסוף 2020, אוכלוסיית קדרון מונה כ-1,600 תושבים. בבחירות הארציות לכנסת בשנת 2022 היו במושב קדרון 1,179 בעלי זכות בחירה. בית הכנסת במושב קדרון שלט בכניסה לקדרון, 2016 מדיה וקבצים בנושא קדרון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קדרון קדרון (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית קדרון באתר המועצה האזורית ברנר אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956 הערך קדרון עמ' 1075. ברשימת השינויים של הלמ"ס שורה 69 על מושב קדרון, באתר מושב קדרון הוחלפו שמותיהם של 48 יישובים חדשים, הארץ, 20 באוקטובר 1949
ליונל סטנדר

ליונל ג'יי סטנדר (באנגלית: Lionel Jay Stander;‏ 11 בינואר 1908 – 30 בנובמבר 1994) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב לשנת 1982 על תפקידו בסדרת הדרמה "הארט ואשתו". סטנדר הופיע בסרטים "מר דידס הולך העירה" ו"ניו יורק, ניו יורק". סטנדר נולד ברובע הברונקס, ניו יורק למהגרים יהודים רוסים. למד ב"אוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל", שם התנסה לראשונה במשחק ולאחר מכן התאמן בתיאטרון ב"בבית הבובות פרובינסטאון שבגריניץ' וילג', ניו יורק סיטי. סטנדר החל את דרכו בהוליווד בשנות ה-30 של המאה ה-20 בסרטים "מר דידס הולך העירה" של פרנק קפרה בתפקיד קורנליוס קוב לצידו של גרי קופר, "כוכב נולד" של ויליאם ולמן בתור מאט ליבי, "הנבל" של בן הכט וצ'ארלס מקארתור ו-"The Gay Deception" של ויליאם ויילר. סטנדר היה ליברל בדעותיו ונחשד על ידי הגופים השמרניים בהוליווד כקומוניסט. מה שהביא להחרמתו בקרב אולפני ההפקה בהוליווד ולהפסקת עבודתו כשחקן מן המניין. הוא עבד במשך תקופה בעבודות מזדמנות, בין היתר גם כסוחר מניות בוול סטריט. לצורך הקריירה שלו עבר סטנדר לעבוד באירופה והשתתף בעיקר בסרטים איטלקים. הוא הופיע בסרטים "ללא מוצא" של רומן פולנסקי בתור הגנגסטר דיקי, בסרט הבריטי "מפגש קסנדרה" ובמערבון "היו זמנים במערב" של סרג'ו לאונה. סטנדר חזר בשנות ה-70 להוליווד כדי לשתף פעולה עם הבמאים מרטין סקורסזה בקומדיה המוזיקלית "ניו יורק, ניו יורק" בתפקיד טוני הארוול סוכנה של הזמרת פרנסין אוונס (לייזה מינלי) וסטיבן ספילברג בקומדיית המלחמה ההיסטורית "1941". לאחר שנים שבהן חי מחוץ למולדתו חזר סטנדר לארצות הברית כדי לשחק בסדרת הדרמה שיצר סידני שלדון "הארט ואשתו" בתפקיד מקס, המשרת של המיליונר ג'ונתן הארט (רוברט ואגנר). סטנדר זכה בשנת 1982 על הופעתו בסדרה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. לסטנדר נולדו חמש בנות משש מערכות נישואיו שהסתיימו בגירושין. הוא נפטר ב-30 בנובמבר 1994 ממחלת סרטן הריאות בלוס אנג'לס בגיל 86 הנבל (1935) מר דידס הולך העירה (1936) דרכו של החלבן (1936) הכירו את נרו וולף (1936) יותר ממזכירה (1936) כוכב נולד (1937) הגנגסטר האחרון (1937) הקהל שואג (1938) יותר ממזכירה (1936) התליין גם מת (1943) יומני גוודלקאנל (1943) הנער מברוקלין (1946) החטא של הארולד דילבוק (1946) טקסס, ברוקלין וגן עדן (1948) עושי צרות (1948) אמריקה לאן? (1965) הבטח לה משהו (1965) ללא מוצא (1966) מאחורי החוק (1968) היו זמנים במערב (1968) בוט היל (1969) הכנופיה שלא יכלה לירות ישר (1971) בין ניסים (1971) פלופ (1972) אי המטמון (1972) הרפתקאותיו של פינוקיו (1972) סוף שבוע מלוכלך (1973) מפגש קסנדרה (1977) ניו יורק, ניו יורק (1977) מטילדה (1978) 1941 (1979) רובוטריקים (1986) קוקי (1989) הזמן הטוב האחרון (1994) הארט ואשתו (1979–1984) מדיה וקבצים בנושא ליונל סטנדר בוויקישיתוף ליונל סטנדר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליונל סטנדר, באתר AllMovie (באנגלית) ליונל סטנדר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ליונל סטנדר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ליונל סטנדר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רפאל דוברובסקי

רפאל דוברובסקי (דצמבר 1916 - אוקטובר 2014) היה תעשיין ישראלי, מייסד ומנהל של מפעל "דפרון" למחברות ולמעטפות. רפאל דוברובסקי נולד בדצמבר 1916 ביקטרינוסלב שבאימפריה הרוסית (היום באוקראינה). בית הדפוס של אביו הולאם בידי הבולשביקים בשנת 1922. כעבור שנתיים עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. הוא למד בגימנסיה גאולה. אביו הקים בית דפוס בשכונת מונטיפיורי, וגם רפאל עבד בו. בשנת 1939, לאחר שהוריו נפטרו, התחתן והוא ואשתו, אהובה, החלו לייצר מחברות בבית הדפוס, שבהמשך פעילותו עבר לרמת גן. כחבר האצ"ל נעצר ב-1946 בחשד שהדפיס דברי תעמולה נגד שלטונות המנדט. הוא שוחרר בעקבות השתדלותה של אשתו. במלחמת העצמאות שירת בהג"א. ב-1955 קרא למפעלו "דפ-רון" ובהמשך "דפרון". ב-1961 רכש מכונה חדשנית לייצור מחברות, ותפוקת דפרון עלתה פי ארבעה. בשנת 1973 עבר המפעל לפתח תקווה, והחל לייצר גם מעטפות. בניהם של רפאל ואהובה דוברובסקי הצטרפו אף הם לעבודה במפעל, וכך גם בעלה של הבת. בתחילת שנות ה-90 פגע במפעל ייבוא גובר של מחברות מסין, ופעילותו הצטמצמה בהדרגה. רפאל דוברובסקי נפטר בשנת 2014, בגיל 98. עופר אדרת, יצרן המחברות של הדור שקדם לאינטרנט, באתר הארץ, 22 בינואר 2015 מרדכי אלקן, מפעל לייצור מחברות ונייר לתצרוכת בארץ הופעל בפ"ת, מעריב, 15 באוגוסט 1973.
הפיגוע בקראצ'י (2007)

הפיגוע בקראצ'י התרחש ב-18 באוקטובר 2007 בקראצ'י, פקיסטן. שיירה ובה ראש הממשלה לשעבר בנזיר בהוטו הותקפה בפיגוע התאבדות. כחודשיים לאחר הפיגוע נרצחה בהוטו. בפיגוע נהרגו לפחות 139 בני אדם ו-450 נפצעו. רוב ההרוגים היו חברים במפלגת העם הפקיסטנית (PPP). הפיגוע קרה מיד עם חזרתה של בנזיר בהוטו לפקיסטן, לאחר גלות של שמונה שנים שגזרה על עצמה, בהן היא חיה בדובאי ובלונדון. בהוטו הובלה משדה התעופה לקברו של מוחמד עלי ג'ינה, שם תוכננה עצרת עם תומכיה. בשעה 0:52 (שעון מקומי) אירעו שני פיצוצים לפני הרכב שבו נסעה. שלוש ניידות משטרה נפגעו מהפיצוץ, וכ-20 שוטרים שהיו בהן נהרגו. בהוטו עצמה לא נפגעה בפיגוע. בהוטו הובלה לבית מגוריה בקליפטון, פרבר של קראצ'י, בזמן שפצועי הפיגוע פונו לבתי חולים שונים במחוז. במסיבת עיתונאים ב-19 באוקטובר 2007 טענה בהוטו שפנסי הרחוב כובו במכוון על מנת לסייע למפגעים, וקראה להקים ועדת חקירה. ראשי מפלגת העם הפקיסטנית דרשו חקירה בידי גורמים בין-לאומיים, אולם ראש ממשלת פקיסטן, שווכת עזיז, דחה את התביעה והביע ביטחון באובייקטיביות של גורמי אכיפת החוק הפקיסטניים. נשיא פקיסטן, פרבז מושארף, קרא להתקפות "קנוניה נגד הדמוקרטיה". מפקד הפעולות הראשי של אל קאעידה בפקיסטן, פאהיד מוחמד עלי מסאלם (המכונה אוסאמה אל-קיני), עמד ככל הנראה מאחורי הפיגוע. הוא נהרג בתקיפת מל"ט בפקיסטן יחד עם סגנו, שייח' אחמד סלים סוודאן, ב-1 בינואר 2009. בייטוללה מחסוד, מנהיג ארגון הטליבאן בפקיסטן, נחשד גם הוא במעורבות בפיגוע. הוא נהרג בתקיפת מל"ט בפקיסטן באוגוסט 2009. סוכנויות הידיעות, פקיסטן: 136 הרוגים בתקיפת השיירה של בוטו, באתר ynet, 19 באוקטובר 2007 סוכנויות הידיעות, דיווח: חוסל מתכנן הפיגוע במלון מריוט בפקיסטן, באתר ynet, 9 בינואר 2009.
חסוס לופז-קובוס

חסוס לופז-קובוס (בספרדית: Jesús López-Cobos; ‏25 בפברואר 1940 - 2 במרץ 2018) היה מנצח ספרדי. לופז-קובוס נולד בטורו בקסטיליה ולאון, ספרד. הוא למד באוניברסיטת קומפולטנזה במדריד וסיים את לימודיו בתואר בפילוסופיה. בהמשך למד ניצוח אצל פרנקו פרארה והנס סווארובסקי באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה בווינה. משנת 1981 עד 1990 היה מנהל מוזיקלי כללי של דויטשה אופר ברלין ומשנת 1984 עד 1988 כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הלאומית של ספרד. משנת 1986 עד שנת 2000 כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סינסינטי ומ-1990 עד 2000 היה המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של לוזאן. מ-2003 עד 2010 היה המנהל המוזיקלי של תאטרו ריאל במדריד. בשנת 2009 ניצח על הפקה חדשה של "תאיס" מאת ז'יל מאסנה במטרופוליטן אופרה, עם רנה פלמינג בתפקיד הראשי. לופז-קובוס היה פטרון לאומי של "דלתה אומיקרון", אחווה בינלאומית של מוזיקה מקצועית. נפטר בברלין ב-2 במרץ 2018. מדיה וקבצים בנושא חסוס לופז-קובוס בוויקישיתוף חסוס לופז-קובוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חסוס לופז-קובוס, באתר AllMusic (באנגלית) חסוס לופז-קובוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) חסוס לופז-קובוס, באתר Discogs (באנגלית) Jésus López Cobos at the Prince of Asturias Foundation website Short biography Interview with Jesús López Cobos by Bruce Duffie, August, 1997 Delta Omicron ארגון דלתה אומיקרון
מלוכת הבסבורג

מלוכת הבסבורג או ממלכת הבסבורג (בגרמנית: Habsburgermonarchie,‏ 1526–1806) הוא הכינוי המקובל על ידי היסטוריונים לשטחים שנשלטו על ידי הענף האוסטרי של בית הבסבורג, רובם במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. הייתה זו ישות פיאודלית שהורכבה ממספר ממלכות ונסיכויות שיחסיהן מוגדרים כאוניה פרסונלית. לעיתים קרובות, ראש ענף הבסבורג האוסטרי כיהן גם כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. ערכים מורחבים – היסטוריה של אוסטריה, היסטוריה של הונגריה: הכיבוש העות'מאני והשלטון ההבסבורגי ראשיתה של ממלכת הבסבורג נעוץ במותו של לאיוש השני, מלך הונגריה במהלך קרב מוהאץ' נגד צבא האימפריה העות'מאנית. הארכידוכס פרדיננד הראשון מבית הבסבורג הפך למלך בוהמיה ובהמשך לאחר חלוקת שטחי ממלכת הונגריה, זכה גם בשטחי מערב וצפון הונגריה וזאת בתמיכתו של אחיו קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ראשית ימיה של האימפריה לוותה במאבקי חוץ לבלימת כוחה של האימפריה העות'מאנית ומאבקי פנים בין קתולים לפרוטסטנטים. במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1591–1606) הצליחו האוסטרים לבלום את התקדמות העות'מאנים במרכז אירופה וחזרו ובלמו את העות'מאנים מהגעה לווינה. מלחמת שלושים השנים שהחלה כמלחמת דת בין פרוטסטנטים מורדים לשלטון הקתולי והסתיימה בחתימת שלום וסטפאליה, מיצבה עוד יותר את הפיאודליזם בתוך האימפריה הרומית הקדושה והבליטה את חולשתו של השלטון המרכזי אל מול אוסף נסיכויות וממלכות. ממלכת הבסבורג מיצבה עצמה כגורם הדומיננטי באימפריה. במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1663–1664) צרו העות'מאנים בשנית על וינה, אך צבא ממלכת הבסבורג הצליח להדוף אותם. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) הנחיל צבא הממלכה בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה תבוסה מוחצת לעות'מאנים, הם איבדו שטחים נרחבים במרכז אירופה ואולצו לחתום על הסכם קרלוביץ. מספר שנים מאוחר יותר ניצחו ההבסבורגים שוב במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718) והעות'מאנים נאלצו לחתום על הסכם שלום פוז'ארוואץ תוך אובדן שטחים נוסף בסרביה, בבוסניה ובהרצגובינה. בתקופה זו הגיעה ממלכת הבסבורג לשיא עוצמתה. בשנים 1740–1748 התחוללה מלחמת הירושה האוסטרית ובמרכזה העימות האישי בין פרידריך השני, מלך פרוסיה מבית הוהנצולרן לבין מריה תרזה מבית הבסבורג. הסכסוך הפך למלחמה אזורית ובסיומה, שלזיה נותרה בידי הפרוסים לאחר שנכבשה על ידי פרידריך השני, ואוסטריה מסרה כמה דוכסויות בצפון איטליה לאויבתה, ממלכת ספרד, ולבעלת בריתה, סרדיניה. הסכסוך פגע ביציבותה וחוזקה של האימפריה הרומית הקדושה. בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 החלישו מאוד המלחמות הנפוליאוניות את כוחה של האימפריה הרומית הקדושה וממלכת הבסבורג בתוכה. הצטרפותם לקואליציה האנטי-צרפתית השלישית ותבוסתם הקשה בקרב אולם ובקרב אוסטרליץ הובילו לחתימת חוזה פרסבורג. ב-6 באוגוסט 1806 התפרקה האימפריה הרומית הקדושה, הקיסר פרנץ השני ויתר על תוארו והכריז על עצמו קיסר אוסטריה. מדיה וקבצים בנושא ממלכת הבסבורג בוויקישיתוף Robert John Weston Evans, The Making of the Habsburg Monarchy, 1550-1700 Clarendon Press, 1984 הקמת ממלכת הבסבורג, באתר ספריית הקונגרס, אוחזר ב-23 בינואר 2015 (באנגלית). מלחמת שלושים השנים, באתר ספריית הקונגרס, אוחזר ב-23 בינואר 2015 (באנגלית). אוסטריה: סקירה היסטוריה: צבא הבסבורג, באתר ספריית הקונגרס, אוחזר ב-23 בינואר 2015 (באנגלית). המלחמות האוסטריות-עות'מאניות, באתר ספריית הקונגרס, אוחזר ב-23 בינואר 2015 (באנגלית). ממלכת הבסבורג והמלחמות הנפוליאוניות, באתר ספריית הקונגרס, אוחזר ב-23 בינואר 2015 (באנגלית).
התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן

התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן היא תוכנית לסטודנטים מצטיינים, המאפשרת להשלים תואר ראשון בזמן קצר ולהמשיך למסלול ישיר לתואר שני או שלישי מאוניברסיטת תל אביב. לתוכנית החד תחומית מתקבלים מדי שנה עשרת הנרשמים לאוניברסיטה בעלי הסכם הגבוה ביותר. התוכנית מיועדת לתלמידים מצטיינים המעוניינים להתמחות בתחום ידע אחד ספציפי. ראש התוכנית כיום הוא הפרופסור יורם דגן. בעבר עמדו בראש התוכנית פרופסור עדינה ברימן, פרופסור אליה ליבוביץ ופרופסור עוזי קלדור. התוכנית קרויה מאז 1995 על שמו של תלמיד התוכנית עדי לאוטמן, ששם קץ לחייו בשנת 1994. לאוטמן היה בנו של התעשיין וחתן פרס ישראל דב לאוטמן. משך התוכנית 3 או 4 שנים. התלמידים בתוכנית נדרשים ללמוד תוכנית לימודים רגילה לתואר ראשון. אולם מאפשרים לתלמידים לסיים את התואר הראשון בזמן קצר יותר מן המקובל ולהמשיך לתואר מתקדם. כמו כן התלמידים בתוכנית יכולים להירשם לכל קורס מכל פקולטה ללא תנאי קדם. התוכנית מעודדת את התלמידים להשתלב במחקר בתחום לימודיהם בעזרתו של מנחה אישי הנמנה עם אנשי הסגל האקדמי של האוניברסיטה. לתוכנית החד תחומית מתקבלים מדי שנה עשרת הנרשמים לאוניברסיטה בעלי הסכם הגבוה ביותר (שקלול של פסיכומטרי עם ממוצע תעודת בגרות). הסטודנטים שמתקבלים לתוכנית פטורים מתשלום שכר לימוד ולעיתים מקבלים מלגת קיום. עם בוגרי התוכנית נמנים המדענים ואנשי האקדמיה אהוד גזית, רונן פרי, ליאור רוקח, ערן בוכבינדר, ואלון קלמנט וכן המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, רועי שיינדורף. התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן דף מידע על התוכנית באתר אוניברסיטת תל אביב "למרות המשבר האישי - לא הרים ידיים״ ישראל היום, 24.11.2013 אילנה דיין, ‏דב לאוטמן מדבר על ההתמודדות עם התאבדות בנו, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.