laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מטה הרמס

מטהו של הרמס הוא סמלו המסורתי של האל הרמס מן המיתולוגיה היוונית: מטה מכונף, שעליו כרוכים שני נחשים, זה לעומת זה, כדוגמת הספרה 8. ביוונית קרוי המטה κηρύκειον, מן המלה eruko (לרסן, לשלוט); בלטינית שמו Caduceus (קדוקאוס), והוא סמלו של האל מרקוריוס, מקבילו הרומי של אל החכמה ופטרון המסחר – הרמס. יש להבדיל בין סמל המטה של האל הרמס הקשור לענייניו של דמות זו – ובין סמל הדומה לו חזותית והוא מטה אסקלפיוס, הנבדל בעיקר בהיותו כולל נחש אחד בודד הכרוך סביב מטה, ונחשב בימינו לסמל בינלאומי לרפואה ולמרקח תרופות (ובהתאם, בתי מרקחת). מקור הסמל מעורפל, אך משערים שהוא במסופוטמיה של המאה ה-26 לפנה"ס.[דרוש מקור] נראה שאז הוא הופיע כמטהו של כרוז או שליח, מכונף לעיתים, ועטוף בשני סרטים לבנים.[דרוש מקור] בספר במדבר (כ"א, ח'–ט') מופיע לראשונה בתנ"ך נחש הנחושת, סמל דומה למטהו של הרמס. עם עליית האימפריה היוונית הפך המטה לסמלו של האל הרמס, שליח האלים, אסטרולוג ומרפא, מגינם של הסוחרים ושל הגנבים. בימי הביניים אימצו האלכימאים את המטה לסמלם. במאה ה-16 נקשרה האלכימיה לרפואה במספר תחומים, והדבר הוליד שימוש במטה הרמס כסמל רפואי. עם זאת, הסמל הרפואי העתיק יותר הוא מטה אסקלפיוס, והוא סמלם של הרוב המכריע של ארגוני הרופאים והרוקחים כיום.[דרוש מקור] הסמל הוא אחד הסמלים הנפוצים ביותר על כתובות הנדר הפיניקיות, ושם סימל ככל הנראה את פולחנם המשותף של תנת ובעל חמון. מטהו של הרמס מקושר עד היום לרוקחות ורפואה, בין היתר משום שמחלקת הרפואה של צבא ארצות הברית בחרה בו בטעות כסמלה ב-1902, והשגיאה לא תוקנה מאוחר יותר. ארגונים רבים העוסקים בתחומים אלה משלבים את המטה בסמלם כיום.[דרוש מקור] מטה אסקלפיוס נחש הנחושת אלגיז מדיה וקבצים בנושא מטה הרמס בוויקישיתוף מטה הרמס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 55 יגאל ידין, על סמלי האלים בשמאל (זינג'ירלי), בקארתאגו ובחצור, ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ל"א, 1967, עמ' 36, 55 ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדולף שלאביץ

אדולף שלאביץ (בגרמנית: Adolf Schlabitz;‏ 7 ביוני 1854 – 4 בספטמבר 1943) היה צייר דיוקנאות וז'אנר גרמני. הוא נולד כילד שני של יצרנית סבונים. בשנים 1875 - 1882, הוא למד באקדמיה הפרוסית לאמנויות, בין היתר אצל פאול תומאן, קארל גוסו וארנסט הילדברנד. בעזרת מלגה, שהוענקה על ציורו של משפט בבית המשפט המחוזי ברסלאו, הוא הצליח להמשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן בפריז, אצל ז'ול-ז'וזף לפבר וגוסטב בולאנז'ה. לאחר מכן נערכו נסיעות במספר מקומות באירופה ובארצות הברית. עם שובו לגרמניה, הוא התגורר במינכן במשך שלוש שנים, ואז פתח בית ספר פרטי לאמנות בברלין. עד 1901, הוא היה מסוגל להרשות לעצמו בית בבריקסלג, שבו הוא השתמש כמעון קיץ. בשנת 1907, הוא יצר ציור קיר מונומנטלי, המתאר סצנה מחייו של המשורר והמלחין הדתי מרטין רינקרט, עבור הגימנסיה המלכותית באיילנבורג. באותה תקופה הוא קיבל תפקיד כעוזר בשיעורי הרישום של ארנסט הנקה (1834–1914), במה שהיא אוניברסיטת ברלין של האמנויות. ב-1911, לבקשת אנטון פון ורנר, הוא מונה לפרופסור. במהלך קריירת ההוראה שלו, שנמשכה עד 1918, היו לו כמה תלמידים שיהפכו לבולטים, כמו ליונל פיינינגר, אלברט ווינדיש, אלכסנדר קולדה, ארנסט ליבברט ואוגוסט ברימזה. הוא גם היה חבר באקדמיה הפרוסית. בנוסף לציור שלו, הוא היה אספן נלהב של אמנות עממית. ב-1921 פרש לגמלאות והתגורר בביתו בבריקסלג. ב-1935 הצטרף לקהילת הסטודיו קלוסטרסטרסה, שירות שסיפק שטח סטודיו לאמנים. בגיל שמונים ואחת, הוא היה החבר המבוגר ביותר בקהילה. הוא נפטר בביתו ב-1943, בן שמונים ותשע, ונקבר בגרוס וורטנברג. מדיה וקבצים בנושא אדולף שלאביץ בוויקישיתוף Schlabitz, Adolf", In: Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart, Vol. 30: Scheffel–Siemerding, E. A. Seemann, Leipzig 1936 Hans-Joachim Danzmann: "Adolf Schlabitz – ein Künstlerporträt", in: Nordsächsische Rundschau, 4 September 1993 Ateliergemeinschaft Klosterstraße - Berlin 1933-1945. Künstler in der Zeit des Nationalsozialismus, Akademie der Künste (Edition Hentrich), Berlin 1994. ISBN 3-894-68134-9 (S. 228)
יואכים קמרריוס

יוֹאַכִים קַמֶרַרְיוּס (בגרמנית: Joachim Camerarius;‏ 12 באפריל 1500 – 17 באפריל 1574), האב, היה מלומד גרמני קלאסי. הוא נולד בבמברג, בנסיכות-בישופות במברג. שם משפחתו היה ליבהארד (Liebhard), אך הוא נקרא בדרך כלל קמרמייסטר (Kammermeister), משום שבני משפחתו הקודמים החזיקו בתפקיד צ'מברלין (קמרריוס) של הבישופים של במברג. הוא למד באוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת ארפורט (אנ') ואוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם הפך לידיד קרוב של פיליפ מלנכתון. במשך כמה שנים היה מורה להיסטוריה ויוונית בגימנסיה בנירנברג (Ägidiengymnasium). ב-1530 הוא נשלח כנציג לנירנברג לדיאט של אוגסבורג, שם עזר למלנכתון בניסוח הצהרת אוגסבורג (אנ'). חמש שנים לאחר מכן הוזמן על ידי אולריך, דוכס וירטמברג לארגן מחדש את אוניברסיטת טיבינגן; ובשנת 1541 הוא עשה שירות דומה באוניברסיטת לייפציג, שם שהה את רוב שארית חייו. הוא מילא תפקיד חשוב בתנועת הרפורמציה הפרוטסטנטית, והוא התבקש לייעץ לעיתים קרובות למנהיגים. ב-1535 הוא ערך התכתבות עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת באשר לאפשרות של פיוס בין האמונה הקתולית והפרוטסטנטית; ובשנת 1568 שלח אותו מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לווינה כדי להתייעץ איתו באותו נושא. הוא מת בלייפציג ב-17 באפריל 1574. הוא היה אביו של הרופא יואכים קמרריוס הבן. נכדו של יואכים קמרריוס, לודוויג קמרריוס (אנ'), היה דמות מובילה במלחמת שלושים השנים, כראש ממשלתו של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ בגלות. הוא תרגם ללטינית את הרודוטוס, דמוסתנס, קסנופון, הומרוס, תאוקריטוס, סופוקלס, לוקיאנוס מסאמוסאטה, תאודורטוס (אנ'), ניקופורוס (אנ'), תלמי וסופרים יוונים אחרים. הוא פרסם למעלה מ-150 יצירות, כולל "קטלוג הבישופים של הדיוקסיות הראשיות"; "איגרות יווניות"; "דיווחים" על "מסעותיו", בחרוזים בלטינית; "פרשנות על פלאוטוס"; מסה על נומיסמטיקה; אוקלידס בלטינית; ספר טיפול בסוסים, היפוקומיקוס (Hippocomicus); וחייהם של "הליוס אאובאנוס הסוס" (Helius Eobanus Hessus), "גאורג מאנהלט" ו"פיליפ מלנכתון". "מכתבי משפחה" (Epistolae Familiares) שלו (שפורסמו לאחר מותו) הם תרומה רבת ערך להיסטוריה של זמנו. הוא פרסם את המהדורה היוונית המודפסת הראשונה של טקסט האסטרולוגיה של תלמי, ה-Tetrabiblos (אנ'), בשנת 1535. היא הודפסה בפורמט קוורטו על ידי המוציא לאור יוהאנס פטריוס (אנ') בנירנברג יחד עם תרגומו של קמרריוס ללטינית של הספרים I ו-II וחלקים מהספרים III ו-IV, בליווי הערותיו על שני הספרים הראשונים, הטקסט היווני של הסנטילוקוויום (אנ') (Καρπός) ותרגום לטיני של ג'ובאני פונטאנו (אנ'). כמאמין נלהב באסטרולוגיה, הוא עקב אחריה עם מהדורה שנייה של ה-Tetrabiblos ביוונית בשנת 1553, עם תרגום לטיני נלווה מאת פיליפ מלנכתון והסנטילוקוויום (Καρπός) בלטינית ויוונית. זה הודפס בבזל, בשווייץ בפורמט אוקטבו (אנ') על ידי יוהאנס אופורינוס (אנ'). מדיה וקבצים בנושא יואכים קמרריוס בוויקישיתוף יואכים קמרריוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ספרות מאת ועל יואכים קמרריוס האב – הספרייה הלאומית של גרמניה (בגרמנית) Camerarius, Joachim (classical scholar), in 1911 Encyclopædia Britannica Brosseder, Claudia. (2005) "The Writing in the Wittenberg Sky: Astrology in Sixteenth-Century Germany". Journal of the History of Ideas. Vol. 66, No. 4 (Oct.), pp. 557–576. Tetrabiblos: Popular Books by Claudius Ptolemy : All times Bestseller ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Camerarius, Joachim (classical scholar) מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
ויקטור בש

בש ויקטור וילם, או ויקטור-גיום באש (18 באוגוסט 1863, בפשט, הונגריה - ונרצח ב-10 בינואר 1944 בליון, צרפת) הוא היה פוליטיקאי יהודי-צרפתי ופרופסור לפילוסופיה בסורבון. בש פעל במסגרת התנועה הציונית, היה מייסד שותף ונשיא של הליגה הצרפתית לזכויות האדם (נשיא הליגה מ-1926 עד 1944) למאבק בנאציזם. אביו היה העיתונאי והפעיל הפוליטי, רפאל בש (אנ'). ויקטור בש, שנולד בפשט בשנת 1863, היגר עם משפחתו לצרפת בילדותו, ולאחר מכן למד בסורבון. בשנת 1885 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת נאנסי, וב-1887 באוניברסיטת רן, התיידד עם ז'אן ז'ורס. בתקופת פרשת דרייפוס היה בש מנהיג תנועת "הדרייפוסרים" בעיר רן, בה נפתח משפט דרייפוס. הן כיהודי והן כדרייפוסרי, היה בש נתון לרדיפה מידי האוכלוסייה האנטישמית הקנאית. בראיון משנת 1916 שצוטט על ידי הביוגרף שלו ונכדתו, ההיסטוריונית הצרפתייה פרנסואז בש, הכריז ויקטור בש, "אני באמת יהודי. נאבקתי וסבלתי למען יהדותי." עם זאת, הביוגרפית פרנסואז בש מדגישה כי סבה הזדהה עם ההיסטוריה המשפחתית שלו, ועם סבלם של היהודים הנרדפים, ולא במיוחד עם היהדות כדת. הן כחבר בליגה נגד האימפריאליזם שנוצרה בבריסל בשנת 1927, והן כנשיא הליגה הצרפתית לזכויות האדם בין השנים 1926–1944, בש היה אחד האדריכלים של החזית העממית הצרפתית. הוא נלחם וסבל למען עקרונות הצדק המשפטי והחברתי וכן למען זכויות האדם. ב-10 בינואר 1944 נלקחו מביתם בליון ויקטור בש ואשתו, אילונה בש (לבית הלן פורת') בגיל 80, ונרצחו על ידי ג'וזף לקוסן והנרי גונט מהמיליציה הצרפתית של משטר וישי הצרפתי האנטישמי, בהוראתו של ראש האזור פול טובייה. פול פעל בכפיפות לקלאוס ברבי ראש הגסטפו בליון, שכונה בשם "הקצב מליון". עבודותיו שפורסמו כוללות מחקר חשוב: "(Essai critique sur) L'Esthétique de Kant", Paris, 1896; the first volume of a work in 4 volumes on the history of esthetics; "(La) Poétique de Schiller"; "La Vie Intellectuelle à l'Etranger"; "Les Origines de l'Individualisme Moderne" L'indivisualisme anarchiste, 1904 Max Stirner, 1904 Titian, 1927 "Schumann, A Life of Suffering", 1931, translated from French by Catherine Alison Phillips Essai d'esthétique de Kant, 1936 הוא גם תרם תכופות לעיתונים "סיקל-Siècle " ול"גראנד רוויו " של פריז. Basch, Françoise. Victor Basch: de l'affaire Dreyfus au crime de la milice. Librairie Plon. Paris: 1994. George R. Whyte, The Dreyfus affair : a chronological history, Basingstoke 2008 מדיה וקבצים בנושא ויקטור בש בוויקישיתוף ויקטור גיום בש, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" תמונתו של ויקטור בש באתר הספרייה הלאומית Les juifs du lycée Condorcet dans la tourmente BASCH, VICTOR - JewishEncyclopedia.com, www.jewishencyclopedia.com Basch, Françoise Victor Basch: de l'affaire Dreyfus au crime de la milice. Librairie Plon. Paris: 1994. Basch, Françoise. Victor Basch: de l'affaire Dreyfus au crime de la milice. Librairie Plon. Paris: 1994. Fiche individuelle, www.memorialgenweb.org L'Express retrouve Paul Touvier, L'Express, ‏1972-06-04 (בצרפתית)
מיקולש גלנדה

מיקולש גלנדה (בצ'כית: Mikuláš Galanda;‏ 4 במאי 1895 – 5 ביוני 1938) היה צייר ומאייר, אחד מחשובי החלוצים ומפיצי האמנות המודרנית הסלובקית. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי במרטין. הוא נולד ב Mala Vieska. בשנים 1914- 1916 למד באקדמיה לאמנויות יפות בבודפשט. בשנת 1922 נרשם לאקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג, שם למד אצל פרופ' ורטיסלב ברונר. מ-1923 עד 1927 למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג בהדרכת אוגוסט ברימזה ופרנץ ת'ילה. בשנים 1924- 1926, גלנדה היה העורך הגרפי הראשון של מגזין דאב. הוא קיבל אישור ללמד רישום בשנת 1928, ובאותה שנה בפראג הכיר את מריה בודובה, שאיתה התחתן ב-1931. הוא עבר לברטיסלבה ב-1929 והחל ללמד בבית הספר הראשון לנשים של עיר. בין השנים 1929- 1932 הוא חלק סטודיו יחד עם Ľudovít Fulla בברטיסלבה. בשנת 1930 עבד כמורה בבית הספר השני לבנים ובבית הספר למלאכת יד בברטיסלבה. בסתיו 1930 נסע לפריז, והציג תערוכה בקרקוב. במהלך השנים 1930–1932, גלנדה ולודוביט פולה פרסמו העתקים של מכתביהם הפרטיים, שבהם הביעו דעות פרוגרסיביות חדשות על האמנויות היפות ותפקידן בחברה המודרנית. בשנת 1933 הוא הפך לפרופסור בבית הספר למלאכת יד בברטיסלבה. ב-1935 הציג תערוכות בסיינה אלאנו ובפראג. ב-1936 הציג בביאנלה בוונציה. בשנת 1937 הוא הציג את יצירותיו במוסקבה ובאותה שנה בתערוכה הבינלאומית של אמנויות וטכניקות בפריז, שם זכה במדליית כסף עבור ז'אנר איורים ועיצובי ספרים. ב-1938 השתתף בתערוכה לאמנות סלובקית בניו יורק. בכל יצירתו הוא שאף לנסח את המודרניזם האמנותי הסלובקי על בסיס הישגים בהתפתחות הציור האירופי. הוא נטה למגמות אקספרסיוניסטיות וקוביסטיות, ועל בסיס זה יצר סגנון ציור משלו. בתחילת הקריירה שלו הוא היה מכוון לגרפיקה אבל מאוחר יותר הוא התמסר יותר לציור. הנושא שלו היה מקומי קשור לנוף ולאנשים הסלובקיים. הוא נחשב לצייר לירי בעל יופי וקסם. גוף היצירה שלו הוא בעיקר בטון מלנכולי. מיקולש גלנדה מת ב-5 ביוני 1938 בברטיסלבה. בבית המרזח טבע דומם אשה עם פרח מדיה וקבצים בנושא מיקולש גלנדה בוויקישיתוף
מוזיאון השואה בחרקוב

מוזיאון השואה בחרקוב (אוקראינית: Харківський музей Голокосту) - הוא המוזיאון הלא-ממשלתי הראשון באוקראינה המוקדש לזכר השואה באוקראינה וממוקם בחרקוב. הוא נוסד בשנת 1996 על בסיס המסמכים אשר היו ברשותה של מייסדת המוזיאון לריסה וולוביק. המשימה העיקרית של המוזיאון היא איסוף ושימור מסמכים ומידע והעברתם בהמשך ליד ושם לגבי פעילותם במקום של חסידי אומות העולם. נכון לשנת 2011 הוכרו על ידי יד ושם 88 חסיד אומות העולם. אחת מחסידות אומות העולם של חרקוב הייתה אלכסנדרה בלובה, היא עסקה בהצלת ילדים יהודים ועל כך, יותר מאוחר, היא הוצאה להורג בירייה. במוזיאון מתקיימים סיורים מודרכים לסטודנטים ותלמידים. במוזיאון ישנם בערך 3,000 פריטים, והאוסף ממשיך לגדול. בשנת 2014 עבר מבנה המוזיאון שיפוץ יסודי. מוזיאון השואה מרכז מחקרי-לימודי גלריית "עמי" עיתון "Дайджест Е" (יוצא לאור החל מדצמבר 1995) תוכנית "חסידי אומות העולם" במוזיאון ישנה ספרייה הכוללת חומרים בנושא השואה. כמו כן באוסף המוזיאון נמצא הדגם המוקטן של מפעל הטרקטורים של חרקוב שבו רוכזו והוחזקו היהודים במשך יומיים ללא מזון ולאחר מכן הם נשלחו לדרוביצקי יאר ושם נרצחו. במוזיאון ישנן מספר תערוכות קבועות וזמניות: תערוכה המוקדשת לזכרם של הנרצחים. תערוכת חסידי אומות העולם - שמות, סיפורים ותצלומים של המצילים וניצולים. תערוכה המוקדשת למשפט חרקוב ב-1943. במשפט זה נשפטו נאצים ומשתף פעולה אחד מקומי. תערוכה המוקדשת לתרומתם של היהודים בניצחון על הנאצים. אולם תערוכת ציורים של ציירים מקומיים. תמונותיה של חרקוב בין השנים 1941 - 1943 מארכיונים גרמניים וסובייטיים. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון השואה בחרקוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון השואה בחרקוב המוזיאונים של חרקוב (ברוסית) Музей Холокоста: фото, описание Georges Mink, Laure Neumayer. History, Memory and Politics in Central and Eastern Europe: Memory Games כתבה על מפגש לכבוד 70 שנה למשפט הראשון כנגד המרצחים הנאצים בחרקוב (ברוסית)
יוכי צוקר פרלמן

יוכי צוקר פרלמן היא משוררת ישראלית. יוכי צוקר פרלמן בוגרת מדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים. חברת קיבוץ יטבתה שבערבה. כאשר משתכנות בי מנגינות (תל אביב: מילה טובה, 2009) מקצה אל קצה (חיפה: פרדס, 2012) יד ביד (תל אביב: הוצאת סער, 2015) אישי (הרצליה: ספרי ניב, 2016) צל להתערסל (תל אביב: ספרי עתון 77, 2017) אוושה (תל אביב: ספרי עיתון 77, 2019) קצות שפה: שירים 2010–2020 (ישראל: ספרי עיתון 77, 2021) יוכי צוקר פרלמן, עיר ילדותי, עדות, גיליון 5, ינואר 2016 ביטאון שירה, גיליון 200, אוקטובר 2017 יוכי צוקר פרלמן, הפעם באת, עיתון 77, גיליון 396, ספטמבר 2017, עמוד 42 יוכי צוקר פרלמן, ברשת החברתית פייסבוק מידע על יוכי צוקר פרלמן בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של יוכי צוקר פרלמן, באתר "סימניה" יוכי צוקר פרלמן, ברשת החברתית פייסבוק יוכי פרלמן, ס(צ)יור אחר, באתר במה חדשה, 31.12.2003 יוכי צוקר פרלמן באתר של נילי דגן, 26.11.2014 יוכי צוקר פרלמן, שוכב לו אדם, באתר שירה חברתית, 20.7.2017 יקיר בן–משה, יוכי צוקר פרלמן / אוושה, אתר עיתון 77, 14.3.2019 יקיר בן־משה, יוכי פרלמן | קצות שפה, אתר עיתון 77, 3.3.2021 ~פרלמן (צוקר) יוכי, באתר האתר של נילי דגן רשימת חברים, באתר אגודת הסופרות והסופרים העבריים ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראנליטיקה

ישראנליטיקה (Isranalytica) היא סדרה של כנסים מדעיים בינלאומיים המתקיימים מדי שנה בישראל, המפגישים מדענים מתחומים מדעיים שונים כדי לדון ולשתף רעיונות, חידושים טכנולוגיים, ואת ממצאי המחקר האחרונים שלהם. הכנס מאורגן על ידי האגודה הישראלית לכימיה אנליטית (IACS) בשיתוף עם ארגונים מדעיים נוספים. ישראנליטיקה הוכרה על ידי האגודה הבינלאומית לאלקטרוכימיה (ISE) (אנ'), האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC) (אנ') ושיתוף הפעולה לעקיבות בינלאומית בכימיה אנליטית (CITAC). כנס ישראנליטיקה הראשון התקיים בשנת 1998, ומאז הפך לאחד האירועים המדעיים הגדולים בישראל, המושך אליו משתתפים מכל רחבי העולם. במהלך השנים גדלה ישראנליטיקה בהיקפה, דבר המשקף את החשיבות הגוברת של תחום הכימיה האנליטית ושל תחומים מדעיים אחרים בעולם. לסדרת הכנסים הזו יש גם תפקיד בקידום שיתוף פעולה מדעי בין ישראל לבין מדינות אחרות. הנושאים המרכזיים שבהם עוסק כנס ישראנליטיקה מתרכזים בכימיה אנליטית, שהיא חקר ההפרדה, הזיהוי והכימות של תרכובות כימיות בחומרים שונים. עם זאת, התוכנית המדעית מכסה גם תחומי מדע אחרים, כולל ביוכימיה, מדעי הסביבה, ננוטכנולוגיה ועוד. כל כנס כולל הרצאות מליאה של מדענים מהתחום, דיוני פאנל, מושבים טכניים ומצגות פוסטרים. למשתתפים מישראל ומחוצה לה ניתנת הזדמנות להציג את ממצאי המחקר שלהם, להחליף רעיונות וליצור קשרים עם מדענים אחרים בתחומם. ישראנליטיקה כוללת גם אזור תערוכות, שבו חברות וארגונים מציגים את המוצרים ואת השירותים האחרונים שלהם הקשורים לכימיה אנליטית ותחומים מדעיים אחרים. האזור מאפשר למשתתפים ללמוד על טכנולוגיות, על ציוד ועל שירותים חדשים שיכולים להשתלב במחקר ובעבודה שלהם. אתר האינטרנט הרשמי של ישראנליטיקה The 24th ANNUAL MEETING of The Israel Analytical Chemistry Society – CONFERENCE & EXHIBITION 17-18 JANUARY 2023, THE DAVID INTERCONTINENTAL HOTEL, TEL AVIV, ISRAEL (באנגלית אמריקאית) Israel Analytical Chemistry Society, isranalytica.org.il International Society of Electrochemistry, www.ise-online.org International Union of Pure and Applied Chemistry, IUPAC | International Union of Pure and Applied Chemistry (באנגלית אמריקאית) CITAC home -, www.citac.cc (באנגלית אמריקאית) Plenary Lecturers – The 24th ANNUAL MEETING of The Israel Analytical Chemistry Society (באנגלית אמריקאית) Poster Session – The 24th ANNUAL MEETING of The Israel Analytical Chemistry Society (באנגלית אמריקאית) ISRANALYTICA 2023 EXHIBITORS, Isranalytica, ‏January 16th, 2023
ג'ון סאת'רלנד

ג'ון סאת'רלנד (באנגלית: John Sutherland;‏ 11 בספטמבר 1910 – 17 בפברואר 2001) היה מפיק סרטים אמריקאי. סאת'רלנד דיבב את במבי הבוגר בסרט "במבי" משנת 1942. סאת'רלנד הפיק 45 סרטים בין השנים 1945–1973. רבים מסרטיו היו סרטי הדרכה מונפשים שהופקו עבור אוניברסיטת הארדינג המשבחים את התפיסה הסוציו-אקונומית של הקפיטליזם ומעבירים מסר פוליטי על היתרונות של חירות הן של הכלל והן של הפרט, ועל החסרונות של התערבות ממשלתית, במיוחד עם סרטי התעמולה "Make Mine Freedom" ו-"Fresh Laid Plans". סאת'רלנד נולד ב-11 בספטמבר 1910 בוויליסטון, דקוטה הצפונית. את הקריירה שלו הוא החל כשעבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, כדי לעבוד בתעשיית הקולנוע. בעודו בלוס אנג'לס, סאת'רלנד נשא לאישה את פאולה וינסלו ב-16 בספטמבר 1939, לזוג נולדו ארבעה ילדים. בני הזוג עבדו עם וולט דיסני בסרט "במבי" משנת 1942, כאשר סאת'רלנד דיבב את הדמות הראשית בגרסתה הבוגרת בעוד וינסלו דיבבה את אימו. סאת'רלנד עזב את תעשיית הקולנוע בשנת 1973, ועבר לואן נייס, קליפורניה. ב-17 בפברואר 2001 סאת'רלנד נפטר בביתו בואן נייס בהיותו בן 90. הותיר אחריו שני בנים ובת אחת. ג'ון סאת'רלנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון סאת'רלנד, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון סאת'רלנד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תבנית:IMDb name Animating Ideas, Hogan's Alley #12 "John Sutherland; Acclaimed for Artistry of His Industrial Films". Los Angeles Times. 27 בפברואר 2001. {{cite web}}: (עזרה)
האגודה הישראלית לכימיה אנליטית

האגודה הישראלית לכימיה אנליטית (The Israel Analytical Chemistry Society - IACS) היא אגודה מקצועית המוקדש לקידום תחום הכימיה האנליטית בישראל. האגודה נוסדה בשנת 1998 על ידי קבוצת מדענים ישראלים שזיהו את הצורך באיגוד מקצועי שיקדם שיתוף פעולה ותקשורת בין כימאים אנליטיים בישראל. IACS הוא ארגון ללא מטרות רווח המשמש פלטפורמה לחוקרים, למחנכים ולאנשי מקצוע תעשייתיים בתחום הכימיה האנליטית בשביל לחלוק את הידע, את הרעיונות ואת החוויות שלהם. מטרתה העיקרית של האגודה היא לקדם את הפיתוח והיישום של הכימיה האנליטית בישראל באמצעות פעילויות שונות, כולל כנסים, סמינרים, סדנאות ופרסומים. IACS מסונף לאיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC) (אנ'), הארגון המרכזי הפועל לקידום שיתופי פעולה בינלאומיים ותקינה בתחום הכימיה האנליטית. החברות באגודה פתוחה לכל אדם המתעניין בכימיה אנליטית, ללא קשר לרקע המקצועי שלו. החברים כוללים חוקרים אקדמיים, מדעני תעשייה, סטודנטים ואנשי מקצוע מתחומים שונים, כגון מדעי הסביבה, זיהוי פלילי, תרופות ורוקחות והנדסת חומרים. אחת הפעילויות העיקריות של IACS היא ארגון כנסים וסמינרים, במסגרת סדרת כנסים בינלאומיים הנקראת ישראנליטיקה. הכנסים האלו מספקים פלטפורמה לחוקרים להציג את ממצאיהם, להחליף רעיונות וליצור קשרים עם אנשי מקצוע אחרים בתחום, וכן לקידום התחום באמצעות פיתוח מודעות הציבור וקידום ההבנה של כימיה אנליטית. חברי האגודה גם ממלאים תפקיד בקידום החינוך וההכשרה בכימיה אנליטית, לוקחים חלק בקורסים, בסמינרים ובתוכניות הכשרה לסטודנטים, לחוקרים ולאנשי מקצוע בתחום, וכן תומכים ביוזמות מחקר וחינוך באמצעות מענקים, מלגות ופרסים. אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הישראלית לכימיה אנליטית Israel Analytical Chemistry Society, isranalytica.org.il International Union of Pure and Applied Chemistry, IUPAC | International Union of Pure and Applied Chemistry (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה ובנושא ארגונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארדו בולסונארו

אדוארדו נאנט בולסונארו (בפורטוגזית: Eduardo Nantes Bolsonaro נולד ב-10 ביולי 1984) הוא פוליטיקאי ברזילאי, המכהן כחבר לשכת הצירים מאז 2015. לפני כניסתו לפוליטיקה, היה קצין משטרה ולאחר מכן עורך דין. הוא בנו של נשיא ברזיל לשעבר ז'איר בולסונארו. בולסונארו נולד ב-10 ביולי 1984 בעיירה רסנדה שבמדינת ריו דה ז'ניירו. אביו הוא ז'איר בולסונארו, פוליטיקאי ואיש צבא, ולימים נשיא ברזיל ה-38. אמו היא רוג'ריה נאנט נונס בראגה, אשתו הראשונה של ז'איר בולסונארו. הוא למד משפטים באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו, וב-2009 הוסמך כעורך דין מן המניין בלשכת עורכי הדין הברזילאית. במקביל, התגייס למשטרת ברזיל, והחל לעבוד כפקיד משטרתי (Escrivão de polícia) - תפקיד אזרחי ייחודי במשטרת ברזיל. ב-2014 התמודד בולסונארו על מושב בלשכת הצירים מטעם מחוז הבחירה של סאו פאולו. במועמדותו תמכו אביו והמפלגה הנוצרית החברתית. ב-2018 הוא התמודד על המושב בשנית, בתמיכת המפלגה הסוציאל-ליברלית. 1,843,735 איש הצביעו בעד בחירתו מחדש. זה מספר הקולות הגדול ביותר שזכה בו נציג מחוזי אי פעם בברזיל. ב-2022 הוא נבחר בפעם השלישית בתמיכת המפלגה הליברלית. כמו אביו, בולסונארו מזוהה עם הימין השמרני בברזיל. לאורך השנים, הוא הביע תמיכה בהורדת גיל האחריות הפלילית, הקשחת התנאים בבתי הכלא, הקלת התנאים לנשיאת נשק חם והגדלת הצבא הברזילאי. כמו כן, הוא תומך בשוק חופשי קפיטליסטי ובמשפחה מסורתית. ב-27 באפריל 2016 הוא העלה הצעת חוק לבטל את החלטה 213/15 של המועצה הלאומית לצדק (CNJ), אשר קבעה שכל אדם שכל אדם שנעצר בידי המשטרה חייב להיות מובא בפני שופט בתוך 24 שעות. בולסונארו טען כי בהחלטה ישנם פגמים פרוצדורליים, שכן היא מטילה משימות על מחלקות אחרות שאינן קשורות לרשות השופטת. ב-24 במאי 2016 הוא העלה הצעת חוק אשר נועדה להשוות את הקומוניזם לנאציזם מבחינת מעמד המונחים בשיח הציבורי. ב-2019 הוא הצטרף לארגון הימין הבינלאומי "התנועה" אשר הוקם בידי סטיב באנון. בולסונארו משמש כנשיא הארגון בדרום אמריקה. בולסונארו הוא תומך ותיק ונלהב של מדינת ישראל. ב-2020 התארח בפודקאסט של יאיר נתניהו. שניים מאחיו של אדוארדו בולסונארו, קרלוס ופלביו, גם הם פוליטיקאים. ב-25 במאי 2019 נישא בולסונארו לפסיכולוגית הלואיזה וולף. ב-10 באוקטובר 2020 נולדה בתם הראשונה, ג'ורג'יה. אתר האינטרנט הרשמי של אדוארדו בולסונארו מדיה וקבצים בנושא אדוארדו בולסונארו בוויקישיתוף אדוארדו בולסונארו, ברשת החברתית פייסבוק אדוארדו בולסונארו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אדוארדו בולסונארו, ברשת החברתית אינסטגרם אדוארדו בולסונארו, סרטונים בערוץ היוטיוב "Bolsonaro and Haddad go to second round in presidential election". Eduardo Bolsonaro propõe projeto que coloca fim nas audiências de custódia Eduardo Bolsonaro apresenta projeto que criminaliza comunismo Bolsonaro's Son Joins Steve Bannon's Nationalist יאיר נתניהו בפודקאסט ראשון - עם בנו של נשיא ברזיל אדוארדו בולסונרו
תייסיר ח'לף

תייסיר ח'לף (בערבית: تيسير أحمد خلف, נולד ב-1967) הוא סופר והיסטוריון פלסטיני-סורי שפרסם מעל ל-50 ספרים. הרומן שלו "טבח הפילוסופים" היה מועמד לפרס הבינלאומי לספרות ערבית בשנת 2017. תייסיר אחמד ח'לף נולד בקוניטרה. סיים תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת דמשק בשנת 1993, ולאחר מכן החל לכתוב רומנים והצטרף לאיגוד הסופרים הערבים. כמו כן פרסם ספרי עיון אודות ההיסטוריה הערבית. בין מחקריו ההיסטוריים נמנים ספר אודות מסעו של המצרי מוסטפא אסאעד אל-לוקימי (אנ') במאה ה-18 לירושלים, שהייתה אז בשלטון האימפריה העות'מאנית, מספר ספרים על ההיסטוריה של רמת הגולן על פי כתבים של היסטוריונים ערבים, ומחקר אודות מסעו של איש התיאטרון הסורי אבו ח'ליל קבאני (אנ') לארצות הברית בסוף המאה ה-19. בשנת 2009 פרסם את מחקרו ההיסטורי "אנציקלופדיה למסעות ערבים ומוסלמים לפלסטין", שיצא לאור בשמונה כרכים וזכה להערכה רבה. ברומנים שלו משלב ח'לף אירועים היסטוריים רבים. לדוגמה, הספר "טבח הפילוסופים" מתרחש על רקע הכיבוש הרומי של העיר תדמור ומתאר את חייה של זנוביה, מלכת תדמור. עלילת הספר איננה היסטורית אלא פילוסופית, ומתארת חילוקי דעות בין אסכולות שונות בנאופלאטוניזם. ח'לף למד את כתביהם של ניקולאוס איש דמשק, פלוטינוס, פורפיריוס ויאמבליכוס, והשתמש ברעיונותיהם כדי לטוות את עלילת הספר. בספר "הדרורים של דרווין" מתואר מסעה של משלחת האימפריה העות'מאנית בספינה לתערוכה העולמית של שיקגו שהתקיימה בשנת 1893, וחילוקי דעות שהתגלעו בארצות הברית בין אנשיה לבין מארגני התערוכה, המשמשים משל להתנגשות הציביליזציות. נכון לשנת 2017, ח'לף מתגורר בדובאי. رواية "ملك اللصوص" لتيسير خلف, ‏23 במאי 2022 (בערבית). حوار مع تيسير خلف المرشح في القائمة الطويلة, אתר הפרס הבינלאומי לספרות ערבית, ‏19 בינואר 2017 (בערבית). Darwin’in Serçeleri, ‏6 ביוני 2022 (בטורקית). Interview with longlisted author Taissier Khalaf, אתר הפרס הבינלאומי לספרות ערבית, ‏19 בינואר 2017 (באנגלית). תייסיר ח'לף, ברשת החברתית פייסבוק