laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סנט מוריץ

סנט מוריץ (בגרמנית: Sankt Moritz, באיטלקית: San Maurizio, ברומאנש: San Murezzan) היא עיירת נופש יוקרתית בעמק אנגדין בשווייץ. סנט מוריץ היא רשות מקומית במחוז מלויה בקנטון גראובינדן, והיא נחשבת לעיירת הנופש מהוותיקות ביותר, ואחת מעיירות התענוגות היוקרתיות בעולם. הודות למיקומה הגאוגרפי, תושבי סנט מוריץ נהנים מיותר מ-300 ימי שמש בשנה. השפות הרשמיות בסנט מוריץ הן רומאנש וגרמנית. סנט מוריץ ידועה בתענוגות שלה: באתרי ספורט החורף המעולים שלה ובאתר הסקי המפורסם. היא ידועה גם בנופים המרהיבים שלה בכל עונות השנה: ההרים המושלגים בחורף, והשדות הירוקים בקיץ. בנוסף היא כוללת מלונות מהודרים ביותר, וגם בתי קזינו גדולים. כל שנה מארח הכפר את מרוץ הסוסים על "משטח לבן" על פני אגם סנט מוריץ הקפוא. מרוץ שאליו מגיעים בני המעמד העליון מרחבי תבל. העיירה יושבת על רשת מסילות הרכבת החשמלית של חברת הרכבת הרטית שמחברת אותה לשקול ולנדקווארט מצד אחד וטיראנו שבאיטליה מצד שני. בסנט מוריץ נמצאו בעת החדשה מנחות, חרבות ומחטים מתקופת הברונזה, ונראה שהם נתגלו קודם לכן על ידי הקלטים. שם היישוב מוזכר לראשונה בסביבות 1137–1139 כ"אד סנקטום מאוריציום" (ad sanctum Mauricium). הכפר נקרא על שם מאוריציוס הקדוש, קדוש נוצרי קדום מדרום מצרים, שעל פי המסופר שהה בשווייץ בתקופה הרומית - במאה השלישית, בעת ששימש כמפקד הלגיון התבאי. העיר אירחה את משחקי החורף האולימפיים ב-1928 וב-1948. מראה כללי של סנט מוריץ בקיץ, יולי 2008 מגורי יוקרה חדשים ביישוב, בתכנון האדריכל נורמן פוסטר, יולי 2008 אולימפיאדת סנט מוריץ (1928) אולימפיאדת סנט מוריץ (1948) אתר האינטרנט הרשמי של סנט מוריץ אתר האינטרנט הרשמי של סנט מוריץ (בגרמנית) סנט מוריץ, ברשת החברתית פייסבוק סנט מוריץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סנט מוריץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תיעוד הנסיעה בקו לנדקווארט - סנט מוריץ בחורף, יוטיוב צילום הנסיעה בקו סנט מוריץ - טיראנו בחורף, יוטיוב
ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)

משלחת ישראל לאולימפיאדת מקסיקו (1968) כללה 31 ספורטאים שהתחרו ב-4 ענפי ספורט. נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה השחיין גרשון שפע. שאול לדני הליכה 50 ק"מ – 5:01.5 שעות, מקום 24 חנה שזיפי ריצת 400 מטר, נשים – 56.3 שניות, מקום 26 ריצת 800 מטר, נשים – 2:09.2 דקות, מקום 18 ערך מורחב – כדורגל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) מוקדמות ניצחון על גאנה 3:5 ניצחון על אל סלוודור 1:3 הפסד להונגריה 2:0 רבע גמר תיקו עם בולגריה 1:1 (לאחר הארכה) – הפסד בהגרלה שחקני הנבחרת: יצחק אנגלנדר ג'ורג' בורבה מנחם בלו שרגא בר ציון דגמי יצחק דרוקר רחמים טלבי ראובן יאנג חיים לוין שמואל מליקה שייע פייגנבוים נחמן קסטרו דוד קרקו צבי רוזן שמואל רוזנטל ישעיהו שווגר יצחק שום גיורא שפיגל מרדכי שפיגלר הנרי הרשקוביץ רובה שכיבה 50 מטר – 588 נקודות, מקום 41 רובה 3 מצבים 50 מטר – 1124 נקודות, מקום 35 מיכאל מרטון אקדח חופשי 50 מטר – 530 נקודות, מקום 47 נחמיה סירקיס רובה שכיבה 50 מטר – 591 נקודות, מקום 28 זליג שטרוך רובה 3 מצבים 50 מטר – 1095 נקודות, מקום 51 איבונה טוביס 100 מטר פרפר, נשים – 1:12.0 דקות, מקום 19 200 מטר מעורב אישי, נשים – 2:41.0 דקות, מקום 20 400 מטר מעורב אישי, נשים – 5:53.8 דקות, מקום 21 אברהם מלמד 100 מטר פרפר, גברים – מוקדמות 59.4 שניות, חצי גמר 59.6 שניות, מקום 11 200 מטר פרפר, גברים – 2:15.4 דקות, מקום 15 שלומית ניר 100 מטר חזה, נשים – 1:20.9 דקות, מקום 19 200 מטר חזה, נשים – 2:58.5 דקות, מקום 23 יואל קנדה 100 מטר חזה, גברים – 1:12.3 דקות, מקום 29 200 מטר חזה, גברים – 2:44.3 דקות, מקום 31 אמנון קראוס 100 מטר חופשי, גברים – 57.2 שניות, מקום 43 200 מטר חופשי, גברים – 2:09.3 דקות, מקום 41 גרשון שפע 200 מטר חזה, גברים – 2:42.6 דקות, מקום 28 200 מטר מעורב אישי, גברים – 2:26.6 דקות, מקום 32 400 מטר מעורב אישי, גברים – 5:22.6 דקות, מקום 30 ישראל במשחקים האולימפיים אולימפיאדת מקסיקו (1968) מדיה וקבצים בנושא ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי בוויקישיתוף
הולדת בהאא אללה

הולדת בהאא אללה הוא אחד מתשעת החגים בדת הבהאית בהם שובתים המאמינים ממלאכה, והוא חל ב-12 בנובמבר. ביום זה חוגגים הבהאים את הולדתו של נביא האמונה, בהאא אללה, בשנת 1817. החג נקבע על ידי בהאא אללה עצמו אשר מנה אותו בין ארבעת חגי הדת באל-כתאב אל-אקדס, הספר שכתב והנחשב לטקסט הדתי הבהאי הקדוש ביותר. שלושת החגים האחרים שמנה בהאא אללה הם רידוואן, הכרזת הבאב ויום הולדתו של האחרון החל ב-20 באוקטובר. בהאא אללה ציין כי יום הולדתו ויום הולדת הבאב נחשבים כאחד בעיני האל, והגדירם כ"ימי הולדת תאומים". בלוח השנה המוסלמי חלים השניים בימים עוקבים - בהאא אללה נולד ביום השני בחודש מוחרם בשנת 1817, בעוד שהבאב נולד ביומו הראשון בשנת 1819. עוד קבע בהאא אללה כי אם שני חגים אלה יחולו לפי הלוח המוסלמי במהלך חודש עַלַאאְ, הוא חודש צום תשעה עשר הימים, יש להימנע בהם מצום. דבר זה קרה בשנים 2002 ו-2003, וצפוי להתרחש שוב ב-2034 וב-2035. עם זאת, מאחר שלוח השנה הבהאי מבוסס על שנת השמש ולא על השנה הירחית, ומקביל לחלוטין ללוח הגרגוריאני, יהיה על בית הצדק העולמי להכריע לפי איזה לוח שנה יש לחגוג אותם. כיום חוגגים רוב הבהאים בעולם את שני החגים האלה לפי הלוח הבהאי השמשי, ועל כן אין משמעות להוראת בהאא אללה. מתוך אל-כתאב אל-אקדס
יוהנס מטגר

יוהנס מטגר (בגרמנית: Johannes Metger;‏ 15 בדצמבר 1850, גרוטהוזן - 24 בינואר 1926, קיל) היה שחמטאי גרמני. למד ספרות ומתמטיקה באוניברסיטת גטינגן. עבד כמורה בלייפציג, בהנובר ומשנת 1882 בקיל. בשנת 1876 ניצח מטגר בתחרות המרכזית של קונגרס השחמט הגרמני. מטגר חלק מקום 2–4 בתחרות קלן 1877 וניצח במשחקו מול מנצח התחרות יוהנס צוקרטורט, הגיע למקום התשיעי בתחרות לייפציג 1877 (ניצח: לואיס פאולסן), הגיע שביעי בתחרות פרנקפורט 1878 (ניצח: לואיס פאולסן) וניצח בתחרויות שוורין 1883, רוסטוק 1884 וויסמר 1886. בשנת 1884 ייסד מטגר את מועדון השחמט של קיל, והמשיך במשך 34 שנים להנהיג את המועדון. ליד המועדון פעל בית הספר לשחמט בה למדו בין היתר היינריך וגנר, אוסקר אנטצה ואלפרד ברינקמן. מטגר חלק מקום 14–16 בתחרות פרנקפורט 1887 (ניצח: ג'ורג' הנרי מקנזי), הגיע למקום השישי בתחרות נירנברג 1888 (ניצח: זיגברט טאראש), חלק מקום 4–6 בתחרות קיל 1893 (ניצחו: קורט פון ברדלבן וקארל אוגוסט ואלברודט), הגיע למקום ה-12 בתחרות ברלין 1897 (ניצח: רודולף שארושק), ניצח בתחרות אלטונה בשנת 1897, הגיע שלישי בתחרות קיל 1900, חלק מקום ראשון בתחרות קיל 1901 וחלק מקום 23–24 בתחרות אוסטנדה 1907 (ניצחו: אוסיפ ברנשטיין ועקיבא רובינשטיין). על שמו קרויה הסתעפות מטגר בפתיחת ארבעת הפרשים (C47). עמדה זו מתקבלת לאחר המסעים 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. פג3 פו6 4. רב5 רב4 5. 0-0 0-0 6. ד3 ד6 7. רז5 ר:ג3 8. ב:ג3 מהה7 9. צה1 פד8 10. ד4 פה6. מטגר החל לשחק בשיטה זו בשנת 1893. מטגר חיבר שני ספרים Die Schachschule בשנת 1886 ו-Der achte Kongress des Deutschen Schachbundes בשנת 1894. מדיה וקבצים בנושא יוהנס מטגר בוויקישיתוף יוהנס מטגר, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
יום הברית

יום הברית הוא היום שבו הבהאים חוגגים את מינויו של עבד אל-בהאא' כממשיך דרכו של מייסד הדת ונביאה, בהאא אללה. יום הברית נחגג כל שנה ב-25 או ב-26 בנובמבר, תלוי מתי הנורוז חל באותה השנה. עבד אל-בהאא' הורה כי אין לחוג את יום הולדתו שחל ב-23 במאי שכן ביום זה התרחשה גם הכרזת הבאב. עם זאת, לאור בקשת מאמיניו כי יורה על יום בו ינציחו את זכרו, הוא קבע את יום הברית החל 180 ימים לאחר עלייתו השמיימה של הבהאא אללה. יום הברית הוא אחד מאחד עשר החגים בדת הבהאית, ואחד משני הימים הקדושים בדת הבהאית, שבו אין המאמינים צריכים לשבות ממלאכה. רידוואן Bregger, Louis D. "Diversity calendar: Descriptions of Baha'i Holidays and Observances". Clemson University. Smith, Peter (2000). "Holy days". A concise encyclopedia of the Bahá'í Faith. Oxford: Oneworld Publications, עמודים 182-183 Compilations (1983). Hornby, Helen (Ed.), ed. Lights of Guidance: A Bahá'í Reference File. Bahá'í Publishing Trust, New Delhi, India, עמ' 299
טאקין

טאקין (שם מדעי: Budorcas taxicolor) הוא מין יחיד בסוגו של אנטילופת-עז החיה במזרח ההימלאיה. הטאקין הוא החיה הלאומית של בהוטן. גובהו של הטאקין 110 עד 120 ס"מ משקלו 350 ק"ג, והוא מכוסה בצמר זהוב שהופך לשחור בבטן. לשני המינים קרניים קטנות שצומחות במקביל לגולגולת וצומחות מעלה בנקודה חדה, ומגיעות לאורך של כ-30 ס"מ. הטאקין מצוי ביערות במבוק בגובה של 2,000 עד 4,500 מטרים, שם הם אוכלים עשב, ניצנים ועלים. טאקינים הם פעילי יום. הם מתקבצים לעדרים קטנים בחורף. הזכרים המבוגרים הם מתבודדים. מחקר מיטוכונדריאלי מראה שהטאקין מקורב לכבשים, ודמיונו לכבש המושק הוא דוגמה לאבולוציה מתכנסת. כמה תאוריות גורסות כי הטאקין הוא המקור לגיזת הזהב במיתולוגיה היוונית. טאקין מישמי (B.t.taxicolor) טאקין זהוב (B.t.bedford) טאקין סיצ'ואני (B.t.tibetana) טאקין בהוטני (B.t.whitei) מדיה וקבצים בנושא טאקין בוויקישיתוף טאקין, באתר ITIS (באנגלית) טאקין, באתר NCBI (באנגלית) טאקין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טאקין, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) טאקין, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טאקין, באתר GBIF (באנגלית) טאקין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טאקין באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרנסואה לואי דה רוסלה, המרקיז דה שאטורנו

פרנסואה לואי דה רוסלה, המרקיז דה שאטורנו (צרפתית: François Louis Rousselet de Châteaurenaul‏; 1637 – 15 בנובמבר 1716) היה תת אדמירל בצי הצרפתי, מרשל ואיש אצולה. שאטורנו, יליד פריז, נלחם בצעירותו נגד הספרדים בקרב הדיונות (1658). בשנת 1661 הצטרף לצי הצרפתי והצטיין בכיבוש של ז'יזל תחת פיקודו של הדוכס בופור. ב-1672 קיבל שאטורנו דרגת קפטן ופיקוד על ספינה משלו. הוא נשלח להילחם במימי הים התיכון נגד שודדי ים מסייל, מרוקו של היום. בשנת 1673 הוביל שייטת בים הצפוני לקרב נגד האדמירל ההולנדי מיכיל דה רויטר שהתרחש ב-1675. בשנת 1677 התמודד שאטורנו בהצלחה עם התקפה של צי הולנדי שהורכב מ-25 אוניות בסמוך לחוף הספרדי, כשלרשותו שש אוניות בלבד. במהלך המלחמה עם בעלות הברית (ציי אנגליה והולנד) הנחית שאטורנו צבא צרפתי על חופי אנגליה, לאחר קרב עם האדמירל האנגלי הרברט, כדי לסייע לג'יימס השני לשוב לכס המלכות של אנגליה. שנה מאוחר יותר, לאחר שהתברר שהצבא נכשל מול האנגלים, חילץ שאטורנו את החיילים חזרה לצרפת. בשנת 1701 הועלה שאטורנו לדרגת תת אדמירל, וב-1702, כשהוא מפקד על ספינת הדגל "לה פורטה", הוביל צי צרפתי בקרב על מפרץ ויגו. ה"לה פורטה" נשרפה וטבעה בקרב. בשנת 1704 התמנה שאטורנו למושל ברטאן. ב-7 בספטמבר 1684 נשא שאטורנו לאישה את מארי אן דה לה פורטה. בנו היחיד לואי עמנואל המשיך בדרכו של אביו והצטרף לצי. מדיה וקבצים בנושא פרנסואה לואי דה רוסלה, המרקיז דה שאטורנו בוויקישיתוף פרנסואה לואי דה רוסלה, המרקיז דה שאטורנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פולו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מרקו פולו – מגלה ארצות איטלקי משחקים: פולו – משחק כדור קבוצתי המתקיים תוך כדי רכיבה על סוסים חולצת פולו – חולצה בעלת צווארון ושורת כפתורים פולו מים – שם נרדף למשחק כדור-מים פולו אמריקאי – משחק ספורט מבוסס כדורסל מותגים: פולקסווגן פולו – דגם מכונית של חברת פולקסווגן פולו ראלף לורן – חברת אופנה, המהווה שם נרדף לסוג מסוים של חולצות טי, המכונה גם "חולצת טניס"
זוויאדיסטים

זוויאדיסטים (בגאורגית: ზვიადისტები, זוויאדיסטֶבּי) היה השם הלא רשמי שניתן לתומכי נשיא גאורגיה המודח, זוויאד גמסחורדיה, שהופל מהשלטון במהלך מלחמת האזרחים של גאורגיה בשנים 1992-1993. גמסחורדיה שהיה הנשיא הראשון של גאורגיה סולק מהשלטון בהפיכת דמים שגרמה, בתקופה שנמשכה מה-20 בדצמבר 1991 ועד ה-6 בינואר 1992, לחורבן מרכז טביליסי. תומכי הנשיא, הזוויאדיסטים, ערכו הפגנות מסיביות כנגד הממשל הצבאי שקם בראשות אדוארד שוורדנדזה, שהתקיימו במספר מקומות בגאורגיה. בנוסף ארגנו הזוויאדיסטים קבוצות חמושות שעיכבו את השתלטות כוחות הממשלה על מחוז סמגרלו (במערב גאורגיה בשכנות לאבחזיה), שהיה מחוז הולדתו של גמסחורדיה. ב-9 ביולי 1992, לקחו הזוויאדיסטים את סגן ראש ממשלת שוודנדזה, אלכסנדר קווסדזה בנפת צ'חורוצקו. בתחילת אוגוסט של אותה שנה השתלטו הזוויאדיסטים על מקטע של קו מסילת הברזל העובר בסמגרלו ובאבחזיה והמחבר את טביליסי לרוסיה בנוסף לכך הם לקחו בשבי מספר פקידים בכירים של הממשל הגאורגי בנפת גאלי (מחוז גאלי על פי האבחזים) שברובו גאורגי ובכללם שר הפנים הגאורגי, רומן גוונצדזה (რომან გვენცაძე), והידיעה על כך הגיעה לטביליסי. על המשך האירועים חלקות הדעות. הנהגת השלטון (יוסליאני, קיטובאני, שוורדנדזה וסיגואה) החליטה על פעולה צבאית לשחרור החטופים וכיבוש המסילה. מאוחר יותר טען שוורדנדזה כי השיג את הסכמת ראש הפרלמנט האבחזי, ולדיסלב ארדזינבה, לפעולה. ארדזינבה מצידו התכחש לדברים. כתוצאה מההחלטה נכנסו, בלילה של ה-13 באוגוסט 1992, כוחותו המשמר הלאומי הגאורגי של קיטובאני לרפובליקה הבדלנית שחררו את השבויים וגרשו את הזוויאדיסטים. אולם קיטובאני לא הסתפק בזה והתקדם לכיוון סוחומי, פעולה שהביאה בסופו של דבר למלחמת אבחזיה בה הפסידו הגאורגים. במהלך 1992-1993 התקיימו התנגשויות בין תומכי גמסחורדיה ומתנגדיו, שהתפתחות בסופו של דבר למלחמת אזרחים עם חזרתו של גמסחורדיה, בספטמבר 1993, למערב גאורגיה. המורדים הזוויאדיסטים נוצחו וגמסחורדיה התאבד, כפי הנראה, בדצמבר 1993. גופתו של גמסחורדיה נמצאה בכפר חיבולה בסמגרלו ומותו הוכרז על ידי הממשלה הגאורגית רק בינואר 1994. הוא נקבר בתחילה בגרוזני (צ'צ'ניה) ורק באפריל 2007 הועברה גופתו לפנתאון מתאצמינדה לצד גדולי האומה הגאורגית, על פי החלטתו של סאקשווילי. לאחר מותו של גמסחורדיה, התפזרו הזוויאדיסטים בין המפלגות הפוליטיות והחברתיות השונות בגאורגיה. חלק קטן מהם המשיך להאבק בממשלתו של אדוארד שוורדנדזה. החלטתו של שוורדנדזה בשנים הראשונות שלאחר תום מלחמת האזרחים להסתמך על תמיכת הרוסים הביסה את הזוויאדיסטים אחת ולתמיד כאשר הרוסים הבטיחו לדכא את הזוואידיסטים שהגיעו לשטחה. ג'ונתן ויאת'לי (2005), מתחייה לאומית למהפכת הוורדים, מסת"ב 0754645037, (באנגלית) לותי כובליה אלכסנדר קווסדזה היה באותה תקופה גם ראש הועידה הממלכתית הגאורגית לזכויות אדם, וסגן שר הפנים בתקופת גאורגיה הסובייטית ונחשד בשיתוף פעולה עם הק.ג.ב..
חסידה שחורה

חֲסִידָה שְׁחוֹרָה (שם מדעי: Ciconia nigra) היא מין בסוג חסידה שבמשפחת החסידתיים. גובהה של החסידה השחורה כמטר ומוטת כנפיה כ-160 ס"מ, משקלה כשלושה ק"ג. צבעה שחור למעט בטנה הלבנה ורגליה האדומות. מזונה העיקרי הוא דגים אך כולל גם מיני חרקים, זוחלים וצפרדעים. במרבית המקרים היא מעדיפה לצוד בנחלים רדודים ולא במקווי מים גדולים. מספר הפרטים מוערך בכ-32,000 עד 44,000. תחום התפוצה של החסידה השחורה גדול מאוד, ומוערך בכמיליון עד עשרה מיליון קמ"ר (ראו מפה ראשונה שמאלית). קני החסידות השחורות גדולים ובנויים מענפים רבים. הם ממוקמים על צמרות עצים או צוקים בגבהים שבין ארבעה ל-25 מטרים. לכל זוג חסידות קן אישי משלו, ולעיתים הן אף משתלטות על קנים של מיני עופות אחרים. הן גם נוהגות לעשות שימוש חוזר בקיניהן. החסידה השחורה מאוד זהירה ו"ביישנית" בהתנהגותה, בניגוד לקרובתה החסידה לבנה. מרבית החסידות השחורות נודדות לאורך מסלולים קבועים שסופם בדרך כלל באפריקה, למעט האוכלוסייה שבחצי האי האיברי שאינה נודדת. החסידות נודדות בקבוצות קטנות שאינן עולות על 100 פרטים ולעיתים אף לבדן. בישראל ניתן לצפות בחסידות כחלק ממסען בעיקר בחניות ערב באזורי מקווי מים, וכן בעת שהן חונות בעמק החולה. החסידה השחורה היא העוף הלאומי של בלארוס. חסידה שחורה במעוף מעל עמק המעיינות חסידה שחורה חסידה שחורה (פרט צעיר) חסידה שחורה (פרט צעיר) מדיה וקבצים בנושא חסידה שחורה בוויקישיתוף חסידה שחורה, באתר ITIS (באנגלית) חסידה שחורה, באתר NCBI (באנגלית) חסידה שחורה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חסידה שחורה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) חסידה שחורה, באתר GBIF (באנגלית) חסידה שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
סן קריסטובל דה לאס קאסאס

סן קריסטובל דה לאס קאסאס (בספרדית: San Cristóbal de las Casas) היא עיר ברמה הגבוהה במרכז מדינת צ'יאפס, מקסיקו, בגובה של כ-2,100 מטר מעל גובה פני הים. העיר קרויה על שם בישוף ספרדי שהיה מראשוני המגנים על זכויותיהם של האינדיאנים. העיר מונה לפי סקר האוכלוסין של 2005 כ-142,364 תושבים. היא העיר השלישית בגודלה בצ'יאפס והבירה התרבותית והתיירותית של המדינה. האקלים של העיר הוא מתון ולח. הטמפרטורה המקסימלית השנתית בעיר היא 30 מעלות צלזיוס, הטמפרטורה היומית המקסימלית היא 22 מעלות, בעוד הטמפרטורה היומית המינימלית היא 8 מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הנמוכה ביותר היא מעלה אחת צלזיוס. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 15.1 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא יוני, והטמפרטורה הממוצעת בו היא מעל 18 מעלות. בחודש הקר ביותר, ינואר, הטמפרטורה הממוצעת לא יורדת מ-13 מעלות צלזיוס. בעיר גשמים רבים בין החודשים מאי ואוקטובר, סך הכל כ-1100 מ"מ גשם בשנה. העיר שינתה מספר שמות רב במהלך ההיסטוריה שלה. היא נקראה בראשונה "ויאריאל" (Villareal) לאחר מכן סיודאד ריאל דה מאסארייגוס (Ciudad Real de Mazariegos). אחרי סיפוח צ'יאפס למקסיקו, העיר נקראה סן קריסטובל דה לאס קאסאס (San Cristóbal de Las Casas) על שם הקדוש של העיר ועל שמו של האח ברטולומה דה לאס קסאס, הבישוף הראשון של העיר ומהראשונים לבקר את היחס של הספרדים לאינדיאנים. נוסדה בשנת 1528 על ידי הכובש הספרדי דייגו דה מאסארייגוס (Diego de Mazariegos) כך שהיא אחת הערים הראשונות שנוסדו על ידי הספרדים באמריקה הצפונית. סן קריסטובל דה לאס קאסאס הייתה הבירה של צ'יאפס מתקופה הקולוניאלית ועד המאה התשע עשרה כאשר עיר הבירה עברה לטוקסטלה גוטיירס. סן קריסטובל דה לאס קאסאס הייתה אחת מארבע הערים שהצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי כבש בינואר 1994 במהלך המרד בצ'יאפס. כעבור מספר ימים העיר נכבשה על ידי הצבא המקסיקני, אך הנוכחות הזאפטיסטית בה ובסביבתה נותרה רבה. עם פרוץ המרד חלק מתושבי העיר, המחשיבים עצמם כמייצגים את האוכלוסייה המסורתית של העיר (Coletos), התנגדו באופן חד משמעי לתנועה הזאפטיסטית. באותה העת בעיר פועלת האוניברסיטה הזאפטיסטית ובשנת 2006 מסע הבחירות האלטרנטיבי של התנועה הזאפטיסטית החל ממנה "המערכה האחרת" (La otra campaña). מזכרות עם סמלי הזאפטיסטים נמצאים במספר גדול בשווקים התיירותיים של העיר. העיר גדלה החל משנות השמונים בקצב מהיר, אשר נובע בעיקר מהגירה גדולה של אינדיאנים מהכפרים, אשר הואצה עקב סכסוכים דתיים, בין קתולים ואוונגליסטים. אוכלוסיית העיר העכשווית היא בסביבות 200,000 נפש. העיר היא ברובה קתולית, עם מספר הולך וגדל של כנסיות פרוטסטנטיות, מרביתן אוונגליסטיות. בעיר קהילה מוסלמית של יותר משלוש מאות איש. בעיר חיים מספר יהודים בודדים אך בעיר לא התקיימה נוכחות יהודית עד העת המודרנית. בתקופה הקולוניאלית היו בעיר מספר חקירות של האינקוויזציה הספרדית כנגד אנוסים. בבית הקברות של העיר קבר של ילדה יהודייה (עם כיתוב בעברית) משנות השלושים של המאה העשרים. מלבד ספרדית רבים מתושבי העיר מדברים שפות אינדיאניות שונות. אתר האינטרנט הרשמי של סן קריסטובל דה לאס קאסאס סן קריסטובל דה לאס קאסאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שליחי בהאא אללה

שליחי בהאא אללה (בפרסית: نخستین پیروان بهاءالله, או پیروان اولیه بهاءالله) הוא תוארם של תשעה-עשר ממאמיניו המוקדמים של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית. שליחי בהאא אללה מילאו תפקיד חשוב בהתפתחותה של הדת הבהאית במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, ומעמדם בעיני הבהאים דומה לזה של השליחים בנצרות או צחאבה באסלאם. התואר הוענק להם על ידי שוגי אפנדי, מנהיג הדת בין השנים 1921–1957. להלן תשעה-עשר השליחים (המספרים מתייחסים לדיוקנותיהם בתמונה משמאל). חלק מהם נמנים עם "ידי האמונה", כמפורט להלן: מירזא מוסא המכונה ג'נאב-י כלים - אחיו היחיד של בהאא אללה מאם משותפת. מירזא אקא בוזורג-י נישאפורי, הידוע בכינוי בדיע - צעיר שנהרג באיראן ב-1869 בהיותו בן 17, לאחר שהביא עמו את איגרתו של בהאא אללה, שהיה כלוא בכלא עכו, אל נאצר א-דין שאה. סיד חסן, המכונה סולטאן א-שוהאדה - הוצא להורג ב-1879, יחד עם אחיו, בשל אמונתו. הוא ואחיו מכונים ביחד "נוריין-י נייראן" (نورين نيران - "האורות הזוהרים"). מולא אבו אל-חסן-י ארדִכּאני, המכונה חאג'י אמין - נמנה עם "ידי האמונה". היה אחראי על חקוק אללה. מירזא אבו אל-פצ'ל גולפאיגאני - מלומד שכתב מספר ספרים אודות הדת הבהאית. מירזא עלי מוחמד, הידוע בכינוי ורקא (ورقا) - הוצא להורג ב-1896. נמנה עם "ידי האמונה". מירזא מחמוד פֻרוע'י - ממאמיניו של בהאא אללה. חאג'י מולא עלי אכבר שאהמירזאדי, המכונה חאג'י אח'ונד - נמנה עם "ידי האמונה". אקא מוחמד-י קַאִיני, המכונה נביל-י אכבר (בערבית نبيل الأكبر - "נביל הגדול") - מורה ידוע במאה ה-19. נמנה עם "ידי האמונה". אפנאן-י יאזדי, המכונה וכיל א-דוולה - בן דודו של הבאב. מבוני "משרק אל-אד'כאר" באשגבאט. חאג'י מירזא מוחמד תאקי, המכונה איבן אבהר (ابن ابهر) - נמנה עם "ידי האמונה". היה פעיל בקווקז, בטורקמניסטן ובהודו. מולא מוחמד-י זרנדי, המכונה נביל-י אעט'ם (نبيل أعظم - "נביל הרם") - כתב את הספר "מפציעי השחר" (The Dawn Breakers) העוסק בתולדות הבאביזם והדת הבהאית. כאט'ם-י סַמַנְדר, המכונה סמנדר (سمندر) - ממאמיניו של בהאא אללה. מירזא מוחמד מוסטפא אל-בגדאדי - משומרי שרידי גופתו של הבאב. מירזא חוסיין-י איספהאני, הידוע בכינוי מישְכּין קַלַם (مشکین‌قلم - "העט השחור" או "העט עוטה המסיכה") - קליגרף ידוע אשר עיצב את "השם הגדול". חאג'י מירזא חסן-י עבד אל-עולמא, המכונה אדיב - נמנה עם "ידי האמונה". שייח' מוחמד עלי-י קַאִיני - אחיינו של נביל-י אכבר. פעיל בהאי בטורקמניסטן. מולא זיינול עאבדין, המכונה זיינול מוקרבין - מומחה לשריעה אשר עמד בקשר מכתבים עם בהאא אללה אודות ספרו של האחרון אל-כתאב אל-אקדס. התכתובת בין השניים הכוללת 107 שאלות ותשובות היא נספח לספר. מירזא עלי מוחמד-י ח'וראסאני, המכונה איבן-י אסדאק - נמנה עם "ידי האמונה". אותיות הח"י ידי האמונה אבירי בהאא אללה
ינוקא

ינוקא ("תינוק" בארמית) הוא כינוי שהיה מקובל בקרב חסידי מזרח אירופה לאדמו"רים אשר הוכתרו כשאינם עוד בגיל בר מצווה (בני 13) ולעיתים כונו כך מכיוון שאינם עוד בוגרים או גדולים בתורה כדי להיות אדמ"ורים. המונח מושפע ככל הנראה מספר הזוהר שבו מוזכרים ילדי פלא בעלי יכולות רוחניות מופלאות. אחד מהם הוא הינוקא מכפר סכנין, שהיה בנו של רב המנונא סבא. הינוקא הראשון בתנועת החסידות הוא כנראה רבי אברהם מפרוהוביטש (בנו של רבי שלום שכנא מפראהביטש ואחיו הגדול של רבי ישראל מרוז'ין) שהתמנה לאדמו"ר בשנת תקס"ג בגיל 16, לאחר פטירת אביו. אחד הידועים שבין האדמו"רים הללו הוא הרב ישראל מסטולין שכונה "הינוקא מסטולין". גם האדמו"ר הנוכחי מקרלין-סטולין הרב ברוך שוחט הוכתר לאדמורו"ת בעודו "ינוקא". שני ינוקות נוספים שמונו במאה ה-19 היו רבי שלמה בן ציון מצ'רנוביל ורבי מנחם נחום מטולנא טולטשין. ינוקא נוסף הוא רבי יהודה זונדל בידרמן בן רבי שמעון נתן נטע מלעלוב ביתר. מרדכי יוסף ליינר נתייתם מאביו רבי יעקב מראדזין בשנת ה'תשס"ט טרם היותו בר מצווה אך אינו משמש עדיין באדמו"רות. לעיתים הדבר גרם לפילוג; כך למשל האדמו"ר מבעלז, הרב ישכר דב רוקח, שעם פטירת דודו האדמו"ר רבי אהרן מבעלז ב-1957 היה רק בן תשע, וזקני החסידות החליטו לא להכתירו לאדמו"ר עד שיגיע לגיל 18, קיבל עד להכתרתו את הכינוי "הינוקא". קבוצת חסידים קטנה שלא קיבלה את המינוי פרשה מחסידות בעלז, ולאחר שנים קיבלה על עצמה את מרותו של בן-דודו, רבי יהושע רוקח ממכנובקה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מושג הינוקא מבטא תפיסה קיצונית של המשכיות וירושה במושג ה"צדיק" (האדמו"ר), גם בטרם הוכיח הינוקא את עצמו. הינוקא הפלאי גדי שגיב, "'ינוקא': על צדיקים-ילדים בחסידות", ציון שנה עו, חוברת ב', תשע"א, עמ' 139–178. יונתן מ' בן-הראש, סבא וינוקא: האל, הבן והמשיח בסיפורי הזוהר, הוצאת מאגנס, ירושלים תשע"ט. ספר הזוהר, חלק ג', דף קפ"ו, עמוד א'. על פרשת הכתרתו בגיל חמש שנים ראו: אברהם אביש שור, קובץ בית אהרן וישראל ו, ב (תשנא) קלז-קמו; ו, ג: קמה-קנו; ו, ד: קמו-קסג; ו, ה: קלג-קנא שלמה זינגר, לעלוב ביתר: 'הינוקא' מתחתן הערב ויוכתר לאדמו"ר, באתר JDN, ‏31 במאי 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טים רות' (גיטריסט)

טים רות' (נולד ב-6 בדצמבר 1975) הוא גיטריסט וזמר הרקע של להקת הפרוגרסיב מטאל/דת' מטאל מלודי הקנדית אינטו איטרניטי. רות' היה בין מקימי הלהקה, נחשב למוביל של אינטו אירניטי, מנגן את רוב סולואי הגיטרה ובמקור היה הסולן של הלהקה. רות' מנגן כבר 18-19 שנים על גיטרה, בתקופה זאת פיתח לעצמו טכניקת נגינה לא שגרתית של פריטה לסירוגין, סוויפינג וטאפינג. השירה שלו מורכבת משירה נקיה וגבוה של פאוור מטאל, וכן צרחות בלאק מטאל. רות' פרסם ביוטיוב מספר סרטונים בהם הוא מלמד את הצופים לנגן שירים של אינטו איטירניטי על גיטרה, וכן מספר שיעורי טכניקה. האתר הרשמי של אינטו איטרניטי
גביע הליגה הספרדית

גביע הליגה הספרדית (בספרדית: Copa de la Liga; שם נוסף: גביע הלה ליגה) היה גביע כדורגל ספרדי, שנוסד על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית בשנת 1982. הטורניר התקיים ארבע שנים בלבד, עד שבוטל בשנת 1986. הקבוצה בעלת הכי הרבה זכיות בטורניר היא ברצלונה, שזכתה בטורניר בפעם הראשונה ובפעם האחרונה שלו. בשל אילוצי זמן, עומס ולחץ מצד המועדונים, התחרות נמשכה רק ארבע שנים, והיא בוטלה בשנת 1986. זכייה בגביע הליגה סייעה לשני מועדונים להשלים דאבל של גביעים ייחודי: ברצלונה עם גביע המלך (1983) וריאל מדריד עם גביע אופ"א (1985). בכל ארבעת הגמרים, הקבוצה ששיחקה את המשחק השני בבית, זכתה בגביע. גביע הליגה הייתה תחרות נוקאאוט. כל שלבי הטורניר שוחקו במתכונת של בית-חוץ, והקבוצה שניצחה בסיכום התוצאות של שני המשחקים עולה לשלב הבא. גם הגמר כלל שני משחקים. אם בסיכום שני המשחקים של תשעים דקות כל אחד, היה שוויון בתוצאה, המשחק היה נמשך להארכה של 30 דקות. אם גם לאחר הארכה לא הושגה הכרעה, המשחק הוכרע בפנדלים. שלא כמו בגביע המלך, חוק שערי החוץ לא חל בטורניר. כדורגל בספרד ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ספרדי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עין פרת

האם התכוונתם ל... עין פרת (מעיין) – אחד ממעיינות נחל פרת עין פרת - המדרשה באלון עין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית
סקנדר קיינס

אלכסנדר אמין קספר "סקנדר" קיינס (באנגלית: Alexander Amin Casper "Skandar" Keynes; נולד ב-5 בספטמבר 1991 בלונדון) הוא שחקן תיאטרון בריטי. קיינס, צאצא לצ'ארלס דרווין, מתגורר כיום בבריטניה. הוא בן זקונים לרנדל ולזלפה קיינס, ואח קטן לסאומיה. לקיינס קרובי משפחה מצד אמו בלבנון (בביירות ובמארג' עיון) והוא מבקר במדינה מדי שנה. את קריירת המשחק החל קיינס בשנת 2000 כשהיה בן 9, בהצגה "מקבת" שהעלתה הלהקה השייקספירית המלכותית עבור ערוץ 4 הבריטי. משם הוא המשיך למיני סדרה נוספת בשם "The Victorians" שהוקרנה ב-BBC2. קיינס המשיך להופיע על הבמה והופיע בעוד כמה הפקות טלוויזיוניות, עד שלוהק ב-9 בדצמבר 2005 לתפקיד אדמונד פבנסי ב"סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים", כשהיה בן 14. ב-16 במאי 2008, כשקיינס היה בן 17, המשיך את תפקידו בתור אדמונד פבנסי בסרט ההמשך "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן". קיינס שיחק בסרט השלישי "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר", שיצא ב-8 בדצמבר 2010. סקנדר קיינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקנדר קיינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סקנדר קיינס, באתר AllMovie (באנגלית) סקנדר קיינס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סקנדר קיינס, באתר Metacritic (באנגלית) סקנדר קיינס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.