OKL

אוברקומנדו דר לופטוואפה (OKL) היה הפיקוד העליון של חיל האוויר (לופטוואפה) של גרמניה הנאצית. הלופטוואפה אורגן במבנה גדול ומגוון בראשות שר הרייך והמפקד העליון של חיל האוויר (בגרמנית: Oberbefehlshaber der Luftwaffe) הרמן גרינג. באמצעות משרד התעופה (Reichsluftfahrtministerium) גרינג שלט בכל היבטי התעופה בגרמניה, אזרחית וצבאית כאחד. ארגון זה הוקם בתקופת השלום שקדמה למעורבות הגרמנית במלחמת האזרחים בספרד. בתחילת 1937 הכריז גרינג על ארגון מחדש של משרד האוויר של הרייך לענפים צבאיים ואזרחיים. הענף הצבאי היה אמור להיות בראשות הפיקוד העליון של חיל האוויר (Oberkommando der Luftwaffe}) עם המטה הראשי והכללי שלו. עם זאת, ההפרדה בין תעופה אזרחית לצבאית הייתה חלקית ומקוטעת. חלקים מהענף הצבאי הושארו בשליטתו של המפקח הכללי של חיל האוויר, גנרל-פלדמרשל ארהרד מילך. אלה היו: ענף מרכזי משרד האוויר הכללי כל הפיקוחים הסיבות להיווצרות זו היו בעיקר כדי לערער את מילך, שזכה לתשומת לב חיובית מהמפלגה. עם זאת, מאוחר יותר במהלך השנה ובתחילת 1938, שוב שינה גורינג את מבנה הארגון על ידי הסרת שלושה משרדים משליטתם של מילך והמטה הכללי, והביא אותם לשליטתו הישירה. אלה היו: משרד כוח אדם - תחת גנרל-מיור רוברט ריטר פון גרים הגנה אווירית - תחת גנרל חיל הנ"מ גינטר רידל המשרד הטכני - תחת גנרל-מיור ארנסט אודט לאחר השינוי הפכו משרדים אלו למרכזי כוח נוספים במשרד התעופה, מה שפיצל עוד יותר את ארגון חיל האוויר הבכיר. זה גם הכשיל אזורים תפקודיים חשובים. כחלק מההכנה למלחמה האירופית כזרוע האוויר של הכוחות המזוינים המשולבים של גרמניה הנאצית (ורמאכט), נזקק חיל האוויר הגרמני לפיקוד בכיר המקביל לזה של הצבא (OKH) וחיל הים (OKM). כך, ב-5 בפברואר 1935, הוקם ה-OKL, ובשנת 1939 אורגן מחדש מבנה חיל האוויר הגרמני. הקרדיט להקמת פיקוד עליון אמיתי מגיע לגנרל חיל טייסי הקרב גינטר קורטן מפקד צי האוויר הראשון וקצין המבצעים שלו, קרל קולר. שניהם פעלו כדי לנתק פיקוד ממשרד התעופה המקיף של גרינג. הכוונה הייתה להעמיד את חיל האוויר הגרמני על בסיס אמיתי בזמן מלחמה, על ידי קיבוץ כל החלקים הצבאיים החיוניים של משרד התעופה לפיקוד אחד. הוא כלל את הענפים הבאים: המטה הכללי מטה מבצעי כל הפיקוח של הנשק אגף אפסנאות שירות קשר תחומים אחרים כמו הכשרה, מינהל, הגנה אזרחית ותכנון טכני נותרו בשליטתו של משרד התעופה. הארגון החדש התגלה כיעיל יותר והחזיק מעמד עד סוף המלחמה. OKL, כמו מקביליו לצבא ולצי, דיווח לפיקוד העליון של הכוחות המזוינים (OKW), שבתורו היה אחראי בפני היטלר על פיקוד הפעולה של שלושת הזרועות של הכוחות המזוינים. OKL חולק לדרג קדמי (1. Staffel) והדרג האחורי (2. Staffel). הדרג הקדמי נע עם זירות המבצעים ואילו הדרג האחורי נשאר כמעט אך ורק בברלין. OKL הייתה גם הזרוע המבצעית של חיל האוויר הגרמני. היא חולקה מבחינה מבצעית לציי אוויר ברמה הבכירה. בתחילה הוא חולק לארבעה ציי אוויר (Luftflotten) שנוצרו גאוגרפית וממוספרים ברצף. שלושה ציי אוויר נוספים נוספו מאוחר יותר כאשר השטח בשליטת גרמניה גדל עוד יותר. כל צי אוויר היה ישות עצמאית. המפקד של כל אחד מהם היה אחראי על כלל הפעולות האוויריות ופעילויות התמיכה. עם זאת מפקד פיקוד הקרב (Jagdfliegerführer) היה אחראי על כל פעולות הקרב ודיווח למפקד צי האוויר. כל צי אוויר חולק עוד יותר למחוזות אוויר (Luftgaue) וקורפוס אוויר (Fliegerkorps). בכל מחוז אוויר היו 50 עד 150 קצינים בראשות גנרל-מיור. הוא היה אחראי לספק מבנה אדמיניסטרטיבי ולוגיסטי וכן משאבים לכל שדה תעופה. קורפוס האוויר לעומת זאת היה אחראי על ענייני המבצעים הקשורים לטיסה כגון פריסת יחידות, בקרת תעבורה אווירית, תחמושת ותחזוקה. מאחר שארגון זה העמיד את מבנה התמיכה הקרקעי לרשות היחידות האוויריות, היחידות האוויריות שוחררו מהעברת צוות התמיכה ממקום למקום עם מעבר היחידה. ברגע שהיחידה הגיעה למיקומה החדש, כל צוות שדה התעופה היה עובר לשליטת מפקד אותה יחידה.