laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תגובת שיקוע

המונח "שיקוע" מפנה לכאן. לערך העוסק בהפיכת גז למוצק, ראו ריבוץ. תגובת שיקוע, ובלועזית: פְּרֶסיפּיטציה (באנגלית: precipitation), היא תוצר ערבוב של שתי תמיסות. בתגובת שיקוע, נוצר מומס במצב מוצק שנקרא משקע, בתוך הממס שלרוב הוא מים. החומר החדש שמורכב משתי התמיסות ישקע לתחתית הנוזל, אלא אם כן הנוזל צפוף יותר ממנו, ובמקרה זה יצוף. משקע יכול להיווצר גם כאשר התמיסה הופכת רוויה כלומר ריכוזי המומסים עולים מעל קבוע מכפלת המסיסות בעקבות אידוי נוזל. בעת ערבוב שתי תמיסות של תרכובות יוניות, יון חיובי (מתכת) מתרכובת אחת ויון שלילי (אל-מתכת) מהתרכובת השנייה מתאחדים לתרכובת נפרדת. המשקע לרוב נוצר במצב צבירה מוצק. דוגמה: ערבבו את התמיסה של התרכובת היונית נתרן כלורי (NaCl) אשר מורכבת מהיסודות נתרן וכלור, ואת התמיסה של התרכובת כסף חנקתי (AgNO3) אשר מורכבת מהיסוד כסף ומיון חנקתי. מערבוב תמיסות שתי התרכובות נוצרה תרכובת חדשה: כסף כלורי (AgCl) במצב צבירה מוצק (solid), זהו המשקע. שני היונים הנותרים, נתרן ויון חנקתי אינם מצטרפים לתרכובת ונשארים פרודים. יונים שאינם לוקחים חלק בתגובת שיקוע נקראים יונים משקיפים, ונמצאים במצב מימי (aqueous) כאשר הם מוקפים במולקלות קוטביות של מים. התהליך לעיל מיוצג כימית כך: AgNO3(aq) + NaCl(aq) ----> AgCl(s) + Na+(aq) + NO-3(aq) כאשר aq=aqueous ו - S=solid ניסוח הנטו של תגובת השיקוע ייוצג כימית כך: Ag+(aq) + Cl-(aq) ----> AgCl(s) באופן תאורטי, תגובת שיקוע יכולה להתרחש גם על ידי זוג היונים השני (היונים המשקיפים, יון הנתרן (Na+) והיון החנקתי (-NO3), יגיבו, אך בפועל אין התגובה מתרחשת. יונים אשר ממוקמים בטור הראשון של הטבלה המחזורית – מתכות אלקליות (כלומר, בעלי אלקטרון אחד ברמת האנרגיה האחרונה שבאטום) אינם יוצרים תרכובות יוניות קשות תמס היוצרות משקע. כמו כן, קטיון האמוניום (+NH4) גם הוא יוצר תרכובות יוניות קלות תמס. יון קשר יוני מסיסות (מים) מדיה וקבצים בנושא תגובת שיקוע בוויקישיתוף topic/precipitation-reaction תגובת שיקוע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היסודות מהטור הראשון הם: H (מימן), Li (ליתיום), Na (נתרן), K (אשלגן), Rb (רובידיום), Cs (צסיום) ו־Fr (פרנציום).
גביע רוס

גביע רוס (באנגלית: Rous Cup) היה תחרות כדורגל שנערכה במשך מספר שנים בסוף שנות ה-80 בין אנגליה, סקוטלנד ובשנים המאוחרות שלה נבחרת אורחת מדרום אמריקה. מפעל גביע רוס קם במקומה של אליפות הבית הבריטית שהופסקה בשנת 1984 ונקרא על שמו של סר סטנלי רוס, לשעבר מזכיר התאחדות הכדורגל הבריטית ונשיא פיפ"א. ייעודו המקורי של הגביע היה לערוך את המשחק השנתי בין אנגליה וסקוטלנד שבוטל עם הפסקתה של אליפות הבית הבריטית. בשל כך נערכה התחרות במתכונת של משחק בודד, כאשר יתרון הביתיות הוחלף מדי שנה, והמנצחת במשחק הייתה מוכתרת כזוכה בגביע. המשחק היה נערך בתחילת הקיץ, בדרך כלל מיד בתום עונות הכדורגל של הליגות המקומיות. לאחר שנתיים במתכונת המקורית, הוחלט להזמין מדי שנה נבחרת דרום אמריקאית אחרת כדי להוסיף עניין לתחרות וכן למלא את רצונן של אנגליה וסקוטלנד להתחרות בנבחרות חזקות יותר, שהיה אחת הסיבות לביטול אליפות הבית הבריטית. מכיוון שכעת כללה התחרות שלוש נבחרות, הוחלט להחליף את שיטת הניקוד לשיטת ליגה. כל נבחרת שיחקה מול שתי הנבחרות האחרות - כאשר על ניצחון ניתנות 2 נקודות, על תיקו נקודה אחת לכל אחת מהנבחרות והפסד לא מזכה את הנבחרת בנקודות. כמו כן שימש מאזן השערים להכרעה במקרים של שוויון נקודות בטבלת הליגה. במתכונת זו המשיכו אנגליה וסקוטלנד להחליף ביניהן את הביתיות, כאשר הנבחרת האורחת שיחקה את שני משחקיה בחוץ. לאחר חמש שנים בלבד, בוטל המפעל ב-1989. המשחק השנתי בין אנגליה וסקוטלנד - היריבות הוותיקה ביותר בכדורגל הבינלאומי - לא התקיים מאז באופן רשמי, אלא רק במקרים בהם הוגרלו שתי הנבחרות לשחק זו מול זו: ביורו 1996 ובפלייאוף במסגרת מוקדמות יורו 2000. סקוטלנד 1 - 0 אנגליה הזוכה: סקוטלנד אנגליה 2 - 1 סקוטלנד הזוכה: אנגליה אנגליה 1 - 1 ברזיל סקוטלנד 0 - 0 אנגליה סקוטלנד 0 - 2 ברזיל הזוכה: ברזיל סקוטלנד 0 - 0 קולומביה אנגליה 1 - 0 סקוטלנד אנגליה 1 - 1 קולומביה הזוכה: אנגליה אנגליה 0 - 0 צ'ילה סקוטלנד 0 - 2 אנגליה סקוטלנד 2 - 0 צ'ילה הזוכה: אנגליה גביע רוס באתר RSSSF
אלי לוונטל

אלי (אלימלך) לוונטל (נולד ב-18 במרץ 1953) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל, וכיום משמש כפרשן. לוונטל גדל בשכונת קריית אליעזר והחל את דרכו בקבוצת הנערים של הפועל חיפה. בגיל 17 בלבד, הצטרף לשורותיה של קבוצת הבוגרים שבה כיכבו כבר שנים: יוחנן וולך, יצחק אנגלנדר ואבא גינדין. באותן שנים, רק שני שחקני נוער הצליחו לפלס דרכם מהנוער ל'הרכב המשוריין', לוונטל ויוסי ליפשיץ. לוונטל הפך מהרה לשחקן אהוד על אוהדי הקבוצה אשר שיחקה באצטדיון קריית חיים לעיני למעלה מ-15,000 אוהדים בכל משחקיה הגדולים. לוונטל היה שותף מלא לזכייה בגביע המדינה תחת שרביטו של המאמן יעקב גרונדמן בשנת 1974. בעונת 1974/1975 נאבקה הפועל חיפה עם הפועל באר שבע על תואר האליפות ופגשה את יריבתה העירונית מכבי חיפה במשחק גורלי עבורה. גם עבור מכבי היה זה משחק מכריע, שכן כל תוצאה פרט לניצחון משמעותה ירידה לליגה השנייה. לוונטל הצטיין במשחק ואף הבקיע, ולולא ביטול מאוחר יותר של משחק אחר שהתקיים במחזור על ידי ההתאחדות לכדורגל, הייתה מכבי חיפה יורדת לליגה השנייה. לוונטל הפך לשנוא האוהדים אחרי אותו דרבי בקריית חיים לעיני 16,500 צופים. אוהדי מכבי כעסו, ולוונטל, אשר התחתן שבוע לאחר מכן, זכה לחתונה מתוקשרת ומאובטחת היטב תוך חשש לחייו. בשנת 1978, שער שהבקיע לוונטל נגד מכבי תל אביב גרם להישארותה של הפועל חיפה בליגה. לאחר עזיבתם של מספר שחקנים בולטים בקבוצה נחלשה הפועל חיפה, ולא עלה בידו של לוונטל להשאיר את הקבוצה בליגה הראשונה. לוונטל הספיק לשחק בבית"ר ירושלים, מכבי שפרעם ובית"ר חיפה לפני שפרש ממשחק פעיל. לזכותו של לוונטל 25 הופעות בנבחרת ישראל, ובמדיה כבש שער אחד, במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית שנערך באצטדיון וסרמיל בשנת 1975. הוא אף זכה לשחק באולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976, ואת הופעתו האחרונה בנבחרת ערך במשחק מול נבחרת קוריאה הדרומית בסיאול, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978. לאחר שפרש שימש כמאמן קבוצת הנוער של הפועל חיפה. לוונטל מועסק כנהג אגד, מקצוע אשר התחיל כבר בתחילת שנות ה-70. מתחילת שנות האלפיים כותב לוונטל טור שבועי במדור הספורט של מקומון ידיעות תקשורת, "ידיעות המפרץ". כמו כן, משמש פרשן בתוכניות הספורט של רדיו חיפה. ישראל במשחקי אסיה אלי לוונטל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אלי לוונטל, באתר Transfermarkt אלי לוונטל, באתר WorldFootball.net אלי לוונטל, באתר National Football Teams אלי לוונטל, באתר FootballDatabase.eu לוונטל מוריד את מכבי חיפה לליגה השנייה בשבת הגדולה(הקישור אינו פעיל), באתר הרשמי של מכבי חיפה אלי לוונטל, באתר הפועל חיפה
מוטאנט (קומיקס)

מוטאנט בקומיקס מדע בדיוני הוא מונח המתאר יצור שעבר מוטציה כלשהי. המוטאנט עשוי להיות אדם או בעל חיים, דמות טובה או רעה, גיבור-על או נבל-על. ברוב המקרים המוטאנט הוא אדם אשר קיבל יכולת כלשהי או מאפיין פיזי בעקבות המוטציה, כמו כוח על-טבעי או מראה חריג, ועקב כך הוא הופך ל"אדם עליון". במקרים אחרים המוטאנט הוא בעצם בעלי חיים שקיבל מאפיינים אנושיים בהם אינטליגנציה אנושית, יכולת דיבור ובדרך כלל גם ידיים דמויות ידי אדם. הדוגמה הבולטת ביותר למוטאנטים בקומיקס היא הדמויות הרבות המופיעות באקס-מן, "בני אדם עליונים" שנחשבים כשלב הבא בהתפתחות האבולוציונית, ואינם מתקבלים בזרועות פתוחות בידי בני האדם הרגילים. דוגמה בולטת עבור קומיקס המשלב חיות שעברו מוטציה הוא צבי הנינג'ה. במקרים רבים ישנו מכנה משותף למוטאנטים: הדחייה מהחברה. במקרים רבים דמויות המוטאנטים נדחות על ידי בני האדם ה"רגילים" בעולם הבדיוני עקב שונותן. מוטיב זה משמש להעברת לקחים חברתיים, כגון קבלת השונה ומאבק בגזענות. בזיכיון האקס-מן נהוג לסווג מוטאנטים לפי עוצמתם. מוטאנטים מסוג אפסילון הם החלשים ביותר ואצלם המוטציה היא רק נזק (לרוב הופעה חיצונית חריגה ודוחה) ללא שום תועלת. רמות דלתא (הנמוכה) עד אלפא (הגבוהה) מבטאות דרגות עוצמה ושליטה ביכולת המוטאנטית – שלה יש תועלת – כמו גם מראה חיצוני ויכולת להסתיר את המוטציה. המוטאנטים החזקים ביותר מוגדרים ברמת אומגה, והיכולות המיוחדות שלהם הן העוצמתיות ביותר בסוגן ויש לבעליהן שליטה מלאה עליהן. הגדרת המונח, כפי שהוא מופיע ביקום DC של DC קומיקס הגדרת המונח, כפי שהוא מופיע ביקום מארוול של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאוריית התלות (מדעי החברה)

תאוריית התלות היא מקבץ תאוריות במדעי החברה, פרי יצירתם של אינטלקטואלים שונים, ובמרכזה תפיסת עולם הגורסת כי מדינות תת-מפותחות ועניות בפריפריה העולמית מנוצלות בידי מדינות מפותחות ועשירות במרכז במטרה לשמר את עושרן וצמיחתן הכלכלית. נוסף על כך, עוניין של המדינות התת-מפותחות, כך טוענת התאוריה, הוא תוצאה של אופי השתלבותן במערכת העולמית, ותפקידן בו במסגרת "חלוקת העבודה" העולמית, ולא, כפי שטוענים כלכלנים חסידי תאוריית השוק החופשי, תוצאה מהשתלבותן החלקית בו. משום כך עוסקת התאוריה ביחסים שבין מדינות מפותחות ומדינות "תת-מפותחות", ולא "מתפתחות". הנחות היסוד של התאוריה הן: מדינות עניות מספקות חומרי גלם מאוצרות טבע שבשטחן, כוח עבודה זול, יעד לטכנולוגיה מיושנת ושוק למוצרי המדינות המפותחות. ללא כל אלו לא יוכלו המדינות המפותחות לשמר את רמת החיים הגבוהה ממנה נהנים תושביהן. המדינות המפותחות מנציחות באופן אקטיבי, גם אם לא בהכרח מודע, מצב של תלות באמצעות יוזמות פוליטיות מגוונות. תלות זו היא מרובת פנים וקשורה בכלכלה, תקשורת, פוליטיקה, בנקאות, חינוך וכל הבט אחר של פיתוח משאבי אנוש. ניסיונות מצדן של המדינות התת-מפותחות להתנגד למצב התלות מסתיים בסנקציות כלכליות או פלישה צבאית ושליטה צבאית. משום כך תומכים רבים מהתאורטיקנים של תאוריית התלות במהפכה חברתית שתחולל שינוי עמוק באופן חלוקת העושר. התאוריה הופיעה לראשונה כתגובה לתאוריות ליברליות של סחר חופשי בשנות ה-50 של המאה ה-20 מבית מדרשו של ראול פרביץ' (Prebisch), שמחקרו במסגרת ECLA הראה כי עושרן של מדינות עניות נטה לקטון, בעוד שעושרן של מדינות עשירות - לגדול. פול באראן (Baran) פיתח תאוריית תלות בהשפעת הניתוח המרקסיסטי, וזו התפתחה במהירות לאסכולות שונות. אחדים, כגון אנדרה גונדר פרנק (Gunder Frank), התאימו את התאוריה למרקסיזם. תאוריות תלות "סטנדרטיות" אחרות, לעומת זאת, נבדלות ממרקסיזם בהתנגדותם לבינלאומיות, בדחייתם את התקווה לקידמה במדינות תת-מפותחות באמצעות תיעוש או מהפכה משחררת. טאוטוניו דוס סנטוס תיאר "תלות חדשה", המתמקדת ביחסי הפנים והחוץ כאחד של המדינות התת-מפותחות בפריפריה. פרננדו אנריקה קרדוזו, נשיא ברזיל לשעבר וסוציולוג במקצועו, כתב רבות על התלות בזמן שהיה בגלות פוליטית, וטען כי התאוריה מהווה גישה טובה ללימוד ההבדלים הכלליים בין מרכז ופריפריה. הסוציולוג האמריקני עמנואל ולרשטיין עידן את ההיבט המרקסיסטי של התאוריה וכינה אותה בשם "המערכת העולמית". תאורית התלות הפכה פופולרית בשנות ה-60 וה-70 כביקורת על תאוריית המודרניזציה (המוכרת גם בשם "תאורית הפיתוח") שלאור המשך העוני בחלקים נרחבים של העולם, נראה היה כי כשלה. לקראת סוף המאה ה-20 דעכה קרנה של תאוריית התלות, בעיקר לנוכח גידולן של כלכלות מזרח אסיה והודו. אף על פי כן התאוריה עדיין נפוצה בדיסציפלינות כגון היסטוריה ואנתרופולוגיה, בין אם לחיוב ובין אם לשלילה. גרסה קיצונית של תאוריית התלות שימשה כחלק מהבסיס התאורטי למפלגה הקומוניסטית של קמבודיה. המדיניות פותחה במסגרת לימודי תואר שלישי בפריז של פעילים בכירים במפלגה הקומוניסטית של קמבודיה ("קבוצת פריז"). מבוא לתאורית התלות (באנגלית) תומר ריבל, סדר כלכלי עולמי חדש לשנות השבעים, באתר e-mago.co.il תאוריית התלות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תאוריית התלות

האם התכוונתם ל... תאוריית התלות (מדעי החברה) – (Dependency theory), תאוריה במדעי החברה ובמרכזה תפיסת עולם על טיב מערכת היחסים בין מדינות המאופיינת בתלות כלכלית. תאוריית התלות (ניהול) – (Contingency theory), תאוריה ניהולית, על פיה הארגון צריך להיות מותאם לסביבה שבה הוא פועל. תאוריית התלות (תקשורת) – תאוריה בתחום התקשורת העוסקת בחולשתה של התקשורות כתוצאה מתלותה בגורמים אחרים, ובתלות ההדדית המתקיימת בין התקשורת לפוליטיקה.
העד האחרון

העד האחרון הוא ספר ילדים מאת הסופרת הישראלית עמי גדליה, העוסק בהכחשת השואה. הספר יצא לאור 1989 בהוצאת כרטא וזכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער. אריק לרסון, הוא נער שוודי שחקן כדורסל וחביב הבנות. אימו נפטרה בצעירותו והוא ילד יחיד אשר גר עם אביו השתיין. כאשר הוא מקבל עבודה בבית הספר על נושא היסטוריה, קרינה-חברתו לכיתה בחרה את נושא השואה ונאמה עליו בכיתה. המורה פסלה לה את העבודה בעודה אומרת שהיא לא מסתכלת על השואה מכל הצדדים בעודה נוקבת במספר רב של שמות של מכחישי שואה. השיחה זעזעה אותו מאוד והוא מחליט לבחון את הנושא לעומק. הוא כותב את עבודתו בהיסטוריה על השואה, כשהוא קובע שכל מכחישי השואה הללו טועים. המורה טוענת שכל המקורות בהם השתמש מוטים לטובת היהודים, ומכחישה את השואה לגמרי. ילדי כיתתו סוערים מתווכחים ולבסוף שוכחים. אריק מחליט שהשואה היא עניין חשוב מידי. הוא אומר לחבריו כי השואה התרחשה כי נתנו לה להתרחש ואסור להם להיות אדישים לה. הוא משכנע את חבריו לעזור לו ולמצוא עד אחד "רלוונטי"- כלומר לא יהודי ולא נאצי. לבסוף הוא מוצא במקרה רופא פולני, שלאחר שכנוע, הוא מספר להם את סיפורו המצמרר וכיצד עבר את מחנות ההשמדה בתור עוקר שיני זהב ליהודים שכבר נרצחו. בעקבות העדות המזעזעת הולך אריק לנסות לשכנע שוב את המורה בקשר לשואה והיא הפעם מתפרצת עליו ומגרשת אותו מהכיתה. אריק פונה למנהל בית הספר ובעקבות מחאת הכיתה, המורה מועברת ללמד כיתות אחרות. אריק וחבריו פונים לעיתונות על מנת לדאוג שהמורה לא תלמד יותר במערכת החינוך. במסעם הם סוחפים את בית הספר, המנהל, כתב בעיתון המקומי, ולבסוף את העיר כולה. אריק וחבריו מעלים את סיפורם ויוצרים תערוכה בבית ספרם, ולבסוף, מודיע להם המנהל כי המורה פוטרה לאלתר ממערכת החינוך. במקביל למאבקו מול המורה אריק מכיר את אן מרי מכיתתו, ומתאהב בה. הוא מתחבר לרופא הפולני, העד הראשון והם נהיים חברים. הוא מנסה לעזור לאביו להפסיק לשתות, ולמצוא עבודה. הסיפור מבוסס על מקרה אמיתי שאירע בבית ספר בשווייץ בשנת 1987. העד האחרון, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מספר אבה

מספר אבה (Abbe) הוא גודל חסר ממד המבטא את הנפיצה (דיספרסיה) של אור בחומר. הנפיצה היא השתנות מקדם השבירה עם אורך הגל. ככל שהנפיצה גדולה החומר יהיה "יעיל" יותר בהפרדת אור לבן למרכיביו הספקטרליים. המספר קרוי על שמו של הפיזיקאי הגרמני ארנסט אבה (Ernst Abbe; 1840–1905) שהגדיר אותו. V = n D − 1 n F − n C {\displaystyle V={\frac {n_{D}-1}{n_{F}-n_{C}}}} כאן:   V {\displaystyle \ V} הוא מספר אבה   n D {\displaystyle \ n_{D}} הוא מקדם השבירה של החומר באורך גל 589.2nm (קו D של נתרן)   n F {\displaystyle \ n_{F}} הוא מקדם השבירה של החומר באורך גל 486.1nm (קו F של מימן)   n C {\displaystyle \ n_{C}} הוא מקדם השבירה של החומר באורך גל 656.3nm (קו C של מימן) ככל שמספר אבה נמוך יותר הנפיצה גדולה יותר, מכיוון שהפרש מקדמי השבירה נמצא במכנה. מספר אבה הוא מדד לנפיצה רק בתחום האור הנראה של הספקטרום. משתמשים במספר אבה לאפיין זכוכיות מבחינה אופטית. לבדולח מספר אבה נמוך מ-50, ויכול להגיע עד 20 בהרכבי בדולח כבדים (תכולת עופרת גבוהה). בזכוכיות אופטיות מספר אבה גדול מ-50 ומגיע ל-80 בזכוכיות פלואורידיות. קיימת הגדרה חלופית למספר אבה שבה   D {\displaystyle \ D} הוא קו פליטה של הליום ב-587.56 ננומטר. מתכננים של מערכות אופטיות נוהגים להשתמש בדיאגרמת אבה לבחירת החומרים שמהם ייוצרו אלמנטים אופטיים שונים. בדיאגרמה מופיעים סוגי זכוכיות שונים בהתאם לתכונותיהן האופטיות: הציר האנכי הוא מקדם השבירה והציר האופקי הוא מספר אבה. כל הרכב זכוכית הוא נקודה בדיאגרמה.
ירקון

האם התכוונתם ל... נחל הירקון – הנחל הגדול ביותר במערכת נחלי החוף של ארץ ישראל שפך הירקון האזור בו נשפך נחל הירקון אל הים התיכון אקוויפר ירקון-תנינים – הנקרא גם אקוויפר ירקון מפעל ירקון-נגב – קו מים באורך 95 ק"מ מהירקון אל הנגב הגן הלאומי ירקון – גן לאומי באזור נחל הירקון ותל אפק פארק הירקון – פארק ציבורי גדול בצפון תל אביב רחוב הירקון – רחוב מרכזי במערב תל אביב מחלף ירקון – מחלף הנמצא על כביש 5, בכניסה הצפון-מזרחית של פתח תקווה בית העלמין ירקון – בית עלמין בפתח תקווה בית החולים הירקון – בית חולים ממשלתי בתל אביב, נסגר ב-1953 מבצע ירקון – מבצע צבאי שערך צה"ל בסיני ביוני 1955 ירקון (עוף) – ציפור שיר ממשפחת הפרושיים ירקוני ירקן
אולי הפעם (תוכנית טלוויזיה)

מיכל קופר-קרן אולי הפעם היא סדרת דרמה-קומית ישראלית יומית העוסקת בעולמם של רווקים ורווקות בשנות השלושים לחייהם. הסדרה כללה 2 עונות ו-100 פרקים ושודרה בשנים 2007–2008. במוקד הסדרה שישה צעירים התרים אחר אהבה וקשר זוגי, כשבמוקד עומדים הקשר בין נגה ירושלמי (ורד פלדמן) לבן זוגה בעבר, מייק דסה (אורי פפר) והתערבות ביניהם אם תצליח ירושלמי למצוא לה בן זוג עד ערב השנה החדשה, או שתעניק סיכוי נוסף לדסה, שבגד בה בעבר. עוד שיחקו בעונתה הראשונה של הסדרה: מיכל ינאי בתפקיד שדרית הרדיו, דפנה גור. נתי קלוגר היא עידית ירושלמי, אחותה של נגה, בעלת משרד אדריכלים, אותו ניהלה עם החבר שלה ערן. ירון ברובינסקי, ערן, החבר והשותף העסקי של עידית. קרן ברגר, רוני, העובדת במשרדם של עידית וערן. בהמשך, זוגתו החדשה של ערן. אקי אבני היה אילן אטיאס, בעל משתלה גרוש טרי עם ילד ומעסיקו של מייק, המחפש לעצמו בת זוג חדשה. יובל סמו גילם את איל, שותפו לדירה של מייק דסה, שלא הצליח למצוא לו דייטים. בעונה השנייה שיחקו ליאור מילר (בתפקיד יועץ עסקי), נטע ריסקין (בתפקיד שירה, שוקולטיירית וחברתו החדשה של דסה), אורנה פיטוסי, שי גולדשטיין, דב נבון ואבי גרייניק – האחרון גילם את אסי, עובד בחנות של שירה. פתיח הסדרה, סרטון באתר יוטיוב "אולי הפעם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אולי הפעם", באתר אידיבי "אולי הפעם", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אולי הפעם, באתר yes וואלה! (בארכיון האינטרנט) יניב משיח, עכבר העיר, אהבה זה כואב, באתר הארץ, 15 בינואר 2007 רותה קופפר, שונאים, סיפור אהבה, באתר הארץ, 8 במרץ 2008
איבריה (חברת תעופה)

איבריה (בספרדית: Iberia; רשמית: .Iberia Líneas Aéreas de España, S. A) היא חברת התעופה הלאומית של ספרד. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה מדריד-בראחס שבמדריד. שם החברה נגזר משם חצי האי האיברי בו שוכנות ספרד ופורטוגל. החברה נוסדה ב-28 ביוני 1927 וטיסותיה החלו ב-14 בדצמבר של אותה שנה בקו בין מדריד לברצלונה. בשנת 1946 החברה הייתה לחברה הראשונה המפעילה טיסות בין אירופה לבין דרום אמריקה בקו מדריד - בואנוס איירס כשהיא משתמשת במטוס מדגם דאגלס DC-4. בשנת 2001 הופרטה החברה. ב-8 באפריל 2010 הודיעו איבריה ובריטיש איירווייז על מיזוגן תחת חברה חדשה שייסדו בשם International Airlines Group. שתי החברות ממשיכות לפעול בצורה נפרדת ובמותגים נפרדים גם לאחר המיזוג. צי המטוסים של החברה נכון ליולי 2024: החברה מפעילה 2 טיסות יומיות בין נמל התעופה מדריד-בראחס לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מתבצעות במטוסים מדגם איירבוס A321neo. בנוסף, לחברה הסכם קוד שייר עם חברת אל על בקווים שזו מפעילה בתדירות של שתי טיסות יומיות למדריד וברצלונה. אייר נוסטרום איבריה אקספרס מדיה וקבצים בנושא איבריה איירליינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איבריה (באנגלית) איבריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איבריה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איבריה, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא איבריה איירליינס באתר Airliners.net
יפתח זייד

יפתח זייד (2 בנובמבר 1920 - 24 בדצמבר 2006) היה חקלאי, ואלוף ישראל באיגרוף בשנות הארבעים. אלוף המכביה החמישית (1957) במשקל חצי כבד. יפתח זייד נולד ב-1920 בירושלים, לציפורה ואלכסנדר זייד, תאום ליוחנן ואח לגיורא וכוכבת. הוא התגורר בשייח אבריק בעמק יזרעאל, כמו שאר אחיו, מאז שהוריו עברו למקום ועד למותו. למד בבית הספר היסודי של כפר יהושע, אחר כך למד חקלאות בפנימיה של בית הספר מקוה ישראל בשנים 1936 עד 1938. היה ממארגני אחד הגרעינים שהקימו את קיבוץ גבעות זייד ב-1940. יפתח זייד היה אלוף ישראל באגרוף במשקל חצי כבד בשנות הארבעים במדי קבוצת הפועל חיפה. מעולם לא הפסיד בקרב ואת רובם ניצח בנוקאאוט בסיבוב הראשון או השני. התחרה גם בהדיפת כדור ברזל, כדורגל והטלת כידון. בשנות החמישים עבר לעסוק בחקלאות. הקים עדר צאן והיה מומחה לגידולים חקלאיים. בשנת 1976 השתתף בקורס מאמני האגרוף הראשון במכון וינגייט. בשנות השמונים הדריך במשך כמה חודשים בני נוער במועדון האגרוף "כפפות הזהב" שחברו אברהם גפני מקבוצת הפועל חיפה של שנות הארבעים פתח בקריית טבעון. נפטר ב-24 בדצמבר 2006. נישא לכרמלה רבינוביץ ונולדו להם 3 ילדים. סיפור חייה של כרמלה זייד - אשתו של הבן-יפתח זייד. אתר carmonia אריה דיין, מי ישמור על העמק?, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2006 קרבות יפים בתחרויות האיגרוף, דבר, 22 בספטמבר 1957 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיורא זייד

גיורא זייד (אוקטובר 1914 - 28 בינואר 2005) היה איש מערכת הביטחון בישראל. גיורא זייד הוא בנם של אנשי השומר ציפורה ואלכסנדר זייד. נולד בתל עדשים וגדל בכפר גלעדי. בשנת 1924 עברה המשפחה לשייח אבריק, שם התגורר בדומה לשלושת אחיו, ילדיו ונכדיו עד ליום מותו. ב-1938 נרצח אביו אלכסנדר, על ידי הבדווי מוחמד קאסם טבאש. גיורא ביקש לנקום את דמו, כמנהג הבדווים, אך יגאל אלון הניאו מכך. בשנת 1942 הוחלט על ידי הפלמ"ח לשלוח חוליית חיסול על מנת להרוג את קאסם טבאש. לפני קום מדינת ישראל הצטרף לשירות הידיעות של ההגנה. במהלך מלחמת העצמאות יזם ביחד עם משה דיין את "ברית הדמים", הסכם שהעביר גדוד דרוזי מסוריה, בהנהגת איסמעיל קבלאן, ללחימה לצד ישראל. בתום מלחמת העצמאות נעשה זייד לבכיר בממשל הצבאי שהוקם כדי לפקח ולשלוט על ערביי ארץ ישראל. הוא עסק בגיוס דרוזים ובדווים בני הגליל לשרת בצה"ל. בשנות השבעים שימש זייד כיועץ ראש הממשלה לענייני ערבים. זייד, שגדל מוקף בשכנים בדווים, דיבר ערבית רהוטה מגיל צעיר והיה בקיא בגינוני הכבוד ובמנהגים המקובלים בעולם הערבי. על אף שאביו אלכסנדר נרצח על ידי מתנקש בדואי בתקופת המרד הערבי הגדול, שמר זייד עד שנותיו האחרונות על קשר רציף ובלתי אמצעי עם בדואים, ערבים ודרוזים מכל רחבי ישראל והיה כתובת אמינה ולא רשמית, לתקשורת של אלו מול הממסד הישראלי. כינוייו "אבו זייד" היה שגור ברוב כפרי הגליל. לאחר שפרש לגמלאות, העביר הרצאות בחצר ביתו שבבית זייד ובהם שילב סיפורים על משפחתו, על גיבורי התנ"ך ועל הטבע. בשיאה של ההרצאה היה שולף קלע מחיקו ומטיל גמבות (במקרה הטוב) ותפוזים או בצלים (במקרה הפחות טוב), אל עבר האורחים המבודחים. כישרונו כמספר סיפורים ודמותו הבלתי אמצעית משכה רבים לשמוע מהרצאותיו. נישא לבת שבע עודד (מעודה) ולהם נולדו 3 ילדים. נקבר בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון לצד אחיו, הוריו ורעייתו בת שבע. אוריאל בן-עמי, שאגה אחרונה במטולה, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב 1990 אורי דרומי, ידידות עם הבדווים, אחרי הרצח ונקמת הדם, באתר הארץ, 9 בפברואר 2005 אליעזר (גייזי) צפריר, בזכותם, באתר nrg‏, 3 במרץ 2005 תיעוד נדיר של משפחת זייד בשנות ה-30 אתר "Billiongraves" ההיתר לפעולת הנקם ברוצח של אלכסנדר זייד מאתר הפלמ"ח הענשת רוצח אלכסנדר זייד יעקב פרי, "הבא להורגך", קשת, 1999, עמ' 26
מיון אפרוחים

מיון אפרוחים מהווה פרקטיקה שגורה בתעשיית הביצים המתבצעת במדגרה לאחר בקיעת הביצים. במהלך המיון מופרדים אפרוחים זכרים (אשר אינם יכולים להטיל ביצים) וכן אפרוחות הסובלות מפגמים, ומושמדים. המיון מתבצע על ידי עובדים הבוחנים את מינו של האפרוח. ההבחנה מתבצעת באמצעות השוואת 2 שורות של נוצות באחת מהכנפיים, כאשר אורך הנוצות אצל הנקבות אינו זהה וכך ניתן להבדילן מהזכרים. בחקלאות המודרנית מגדלים זנים שונים של תרנגול הבית ששונו גנטית כדי להתאימם להטלת ביצים (וזנים אחרים ששונו גנטית - לבשר עוף). בלולי הטלה אין למגדלים צורך באפרוחים זכרים שכן אינם יכולים להטיל. גידולם לבשר אינו משתלם מבחינה כלכלית מכיוון שקצב גדילתם איטי וגודל החזה שלהם קטן יחסית למקובל בזנים המיועדים לבשר עוף (באפרוחים המיועדים לגידול לבשר, מופרדים ומושמדים באופן דומה האפרוחים הסובלים ממומים או פגמים). ארגונים לזכויות בעלי-חיים ורווחת בעלי חיים מבקרים את שיטות הריגת האפרוחים הלא רצויים (בחשמול, גריסה, חנק או מעיכה) ואת הרג האפרוחים בכללו. בדצמבר 2013 נערך דיון בוועדת החינוך של הכנסת על הצורך בהסדרה חוקית לנושא. ב-7 בינואר 2014 התפרסם תחקיר כלבוטק על השמדת אפרוחים. נכון להיום (2017), המינוח השיווקי "ביצי חופש" נוגע לתנאי הגידול של האפרוחות הנבחרות, אך אינו טוען להימנעות מהליך הברירה וההשמדה של אפרוחים ממין זכר וכו' המתואר לעיל. מגרסת אפרוחים מדיה וקבצים בנושא מיון אפרוחים בוויקישיתוף 'נאגטס'- סרטון ביקורת המתעד מיון אפרוחים, מתוך יומן חייתי. אור ברנע, תחקירני "כלבוטק" הותקפו בהוד השרון, באתר ynet, 17 באוקטובר 2006 תיעוד של מיון אפרוחים שצולם במסגרת התוכנית יומן חייתי. סרטון מתוך תחקיר כלבוטק 31.11.2010, הכולל תיעוד של המתת האפרוחים. על הדיון התחקיר ביוטיוב דליה מזורי, תחקיר כלבוטק חושף: כיצד מומתים 10 מיליון אפרוחים, באתר nrg‏, 7 בינואר 2014
דניאל מנדלסון

דניאל מנדלסון (באנגלית: Daniel Mendelsohn; נולד ב-1960 בלונג איילנד, ניו יורק) הוא סופר, מבקר ספרות, מתרגם ואיש אקדמיה יהודי אמריקאי. מנדלסון למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת וירג'יניה ובאוניברסיטת פרינסטון, שם זכה במלגת מחקר במחלקת מדעי הרוח. לאחר שקיבל תואר דוקטורט, ב-1994, הוא החל בקריירה מצליחה כעיתונאי בכתבי העת "ניו יורקר", "הניו יורק טיימס", "The New York Review of Books" ו"אסקווייר". כעיתונאי הוא זכה בפרסים על ביקורות הספרים והתיאטרון שלו. כיום הוא פרופסור למדעי הרוח במכללת בארד. ב-1999 יצא לאור ספרו הראשון, "החיבוק החמקמק" (The Elusive Embrace), שזכה לשבחים רבים ונבחר כספר השנה על ידי ה"ניו יורק טיימס" וה"לוס אנג'לס טיימס". הספר עוסק בחייו החצויים של מנדלסון כהומוסקסואל בניו-יורק המגדל ילד עם ידידה באחד הפרוורים, ומשולב בסיפורים מההיסטוריה של משפחת הסופר והרהורים על התרבות הקלאסית והרלוונטיות שלה לימינו. ב-2005 הוא זכה במלגת גוגנהיים על תרגומיו לאנגלית משירי קוואפיס; ספר ובו מכלול שירתו של קוואפיס בתרגומו ראה אור ב-2009. ב-2006 יצא לאור ספרו "האבודים - שישה מתוך שישה מיליון", המתאר בלשון לירית, המושפעת מפרוסט ומזבאלד, את מסעו בחיפוש אחר עקבות שישה מבני משפחתו שנספו בשואה. גם ספר זה זכה לשבחי הביקורת (יצא לאור בעברית באפריל 2008 בהוצאת ספרי עליית הגג / ידיעות ספרים). בשנת 2007 הספר זכה בצרפת בפרס מדיסיס לספרות זרה (Médicis étranger). ב-2008 ראה אור הספר "כמה זה יפה, וכמה קל לשבור את זה" (How Beautiful It Is And How Easily It Can Be Broken), אוסף של מסות ומאמרי ביקורת בנושאי אמנות, קולנוע, תיאטרון וספרות. אוסף מאמרים שני בשם "מחכים לברברים" (Waiting for the Barbarians, על שם שיר של קוואפיס), ראה אור ב-2012. מדיה וקבצים בנושא דניאל מנדלסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דניאל מנדלסון ריאיון עם דניאל מנדלסון באתר Random House (באנגלית) נעמי פריי, ניו יורק, מסע דניאל, באתר הארץ, 30 באפריל 2008 חנה הרציג, הסדר שמקנים פרטים לא חשובים משקיט את הרעב לפירורי ממשות, באתר הארץ, 28 במאי 2008 לנה שילוני, מעץ הדעת אל עץ התפוחים האוקראיני, באתר הארץ, 12 ביוני 2008 א. ב. יהושע, להעניק קלסתר אנושי, באתר הארץ, 28 באפריל 2010 ריאיון עם דניאל מנדלסון באתר יד ושם בלהה שילה, האבודים - סיפור המתים או סיפור החיים? - על ספרו של מנדלסון, באתר יד ושם ג'קי מצגר, ביקורת על ספרו של מנדלסון האבודים - שישה מתוך שישה מיליון, באתר יד ושם מפרי עטו: החיים הם נס, באתר ynet, 29 באפריל 2008 (מתוך ספרו "האבודים") דניאל מנדלסון (1960-), דף שער בספרייה הלאומית דניאל מנדלסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניאל מנדלסון, ברשת החברתית Goodreads