laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיגוע הירי בצומת הפרסה

פיגוע הירי בצומת הפרסה הוא פיגוע ירי שבוצע ב-22 במרץ 2024, י"ב באדר ב' ה'תשפ"ד, בצומת הפרסה הנמצא בין דולב, טלמון והכפר הפלסטיני דיר איבזיע. המרדף אחר המחבל הוביל לחילופי אש בהם נהרג לוחם מיחידת דובדבן, ונפצעו עוד שישה לוחמי צה"ל. לאחר מרדף שנמשך שעות אחדות המחבל נהרג מטיל ששוגר ממסוק קרב. סביב השעה 5:15, בבוקר 22 במרץ 2024, פתח המחבל הפלסטיני מוג'אהד ברכאת מנסור, תושב הכפר דיר איבזיע, בירי לעבר מיניבוס ישראלי ממוגן בצומת הפרסה. לא היו נפגעים מהירי, אך נגרם נזק למיניבוס ולאמבולנס ממוגן שהגיע למקום. בהמשך נפתח מרדף אחר המחבל שנמלט לכיוון רמאללה, ובמהלך המרדף המחבל, שהיה מצויד ברובה צלפים, פגע בירי צליפה ופצע באורח אנוש לוחם יחידת דובדבן, רס"ל עילי דוד גרפינקל, ומותו נקבע בבית החולים בילינסון. במרדף נפצעו עוד שישה לוחמי צה"ל, שניים מהם באורח קשה, אחד בינוני ושלושה באורח קל. בפצועים גם מג"ד בחטיבת החילוץ. במהלך המרדף אחר המחבל, שארך כארבע שעות, נעשה שימוש במסוק קרב, לראשונה מאז האינתיפאדה השנייה באזור זה, והמחבל נהרג מטיל ששוגר ממסוק זה. מחקירת האירוע עלה כי כעבור מעל שעה מתחילת האירוע הגיע מסק"ר לזירה, ביצע ירי לעבר האזור המשוער בו שהה המחבל, ועזב את המקום מבלי לוודא פגיעה בו. רק כעבור מספר שעות הגיע מסק"ר שנית וחיסל את המחבל. המחבל ברכאת מנסור שימש בעבר כקצין במשמר הנשיאותי הפלסטיני, וישב בעברו בכלא הישראלי. במהלך הלילה מיפו כוחות צה"ל את ביתו לקראת הריסתו. מאיר תורג'מן, רענן בן צור, יואב זיתון, הותר לפרסום: רס"ל עילי דוד גרפינקל, לוחם דובדבן, נהרג מאש צלף ליד רמאללה, באתר ynet, 23 במרץ 2024 עוצבת הקומנדו, רס"ל עילי דוד גרפינקל ז"ל, באתר צה"ל אחיו של רס"ל עילי דוד גרפינקל ז"ל: "הוא לא היה רוצה שאהיה במיטה כל היום", סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב, 26.03.2024 מדוע מסוק הקרב עזב? בלעדי: הקלטות הקשר מהקרב מול הצלף בבנימין, כתבה בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב, 01/04/2024 אמיר בוחבוט‏, ההרוג בפיגוע בבנימין: לוחם צה"ל רס"ל עילי דוד גרפינקל, בן 21 מסתריה, באתר וואלה, 22 במרץ 2024 לילך שובל, צה"ל מיפה את בית המחבל שביצע את הפיגוע החריג בבנימין, באתר ישראל היום, 23 במרץ 2024 רס"ל עילי דוד גרפינקל ז"ל, באתר צה"ל יואב זיתון, הותר לפרסום: רס"ל עילי דוד גרפינקל, לוחם דובדבן, נהרג מאש צלף ליד רמאללה, באתר ynet, 23 במרץ 2024 פלד ארבלי, משה כהן, ‏"ילד יפה תואר, מלח הארץ": רס"ר עילי דוד גרפינקל נפל בפיגוע בבנימין, באתר מעריב אונליין, 23 במרץ 2024 אוהביה שרעבי, מצוד אחר מחבל שירה לעבר מיניבוס בבנימין, פצוע אנוש ו-2 קשה בחילופי אש בבנימין, באתר ערוץ 7, 22 במרץ 2024 ירון משה תנעמי, חילופי אש בין מחבל לכוחותינו סמוך לצומת הפרסה באזור בנימין, באתר עכשיו 14, 22 במרץ 2024 מדוע מסוק הקרב עזב? בלעדי: הקלטות הקשר מהקרב מול הצלף בבנימין, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 10:53)
עייתא אל-ג'בל

עַ֫יְיתַא אל-גַ֫'בַּל (בערבית: عيتا الجبل) הוא כפר בנפת בינת ג'בייל, במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון, כ-112 קילומטרים מביירות. הכפר ממוקם בפאתיה הדרומיים של העיירה תבנין, בלב קהילת השיעה המוסלמית הלבנונית ברמת תבנין. הכפר שוכן בגובה של 680 מטר מעל פני הים. עייתא אל-ג'בל זוהה עם בית עיט, מקום המוזכר בספרות חז"ל (בבָּרָיְתַת התחומין) כנמצא על "גבול ארץ ישראל", כחלק מתיאור הגבול הצפוני-מערבי של ההתיישבות היהודית עם שובם של היהודים מגלות בבל במאות ה-6 לפני הספירה עד ה-5 לפני הספירה. מחקרים עכשוויים מצביעים על כך שטקסט זה נכתב במאה ה-2 לספירה, כשש מאות שנה לאחר שיבת ציון. למרות מקורו המאוחר יותר, הוא משקף מציאות עתיקה, שכנראה נובעת מהתקופה החשמונאית או ההרודיאנית, בסביבות המאה ה-2 או ה-1 לפני הספירה. ברישומי המס העות'מאניים משנת 1596, הכפר, ששמו היה "'Ayta al-Gajar", היה ממוקם בתת-מחוז (נאחיה) תבנין שבמחוז (ליוואא) צפת, עם אוכלוסייה של 12 משקי בית ו-3 רווקים, כולם מוסלמים. תושבי הכפר שילמו מס קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים, כמו חיטה (2,600 אקצ'ה), שעורה (1,400 אקצ'ה), עצי זית (500 אקצ'ה), עיזים וכוורות (400 אקצ'ה), בנוסף ל"הכנסות מזדמנות" (137 אקצ'ה) ומכבש לשמן זית או סירופ ענבים (12 אקצ'ה); סך של 5,049 אקצ'ה. חלק מההכנסות הלכו לווקף. בשנת 1856 הוא נקרא "עייתַת א-תות" במפת ארץ ישראל/לבנון של קיפרט שפורסמה באותה שנה. בשנת 1875 ויקטור גרן תיאר את הכפר "משמאלי, מעבר לוואדי, [נמצא] הכפר על גבעה גבוהה; הוא לא נראה מאוד משמעותי והוא מיושב על ידי מתואלים." בשנת 1881, תיאר סקר ארץ-ישראל המערבית של הקרן לחקר פלסטין את הכפר: "כפר, בנוי אבן, המכיל כחמישים מתואלים, ממוקם על ראש גבעה, עם תאנים, זיתים ואדמות עיבוד מסביב. יש שני בורות מים בכפר". מחוז בינת ג'בייל הנוכחי נוצר בשנת 1922 על ידי רשויות המנדט הצרפתי. צבא דרום לבנון מלחמת האזרחים בלבנון קרב עייתא א-שעב מדיה וקבצים בנושא עייתא אל-ג'בל בוויקישיתוף Âita ez Zutt, meaning "the high mountain of the Zutt", according to Palmer 1881, p. 17 פרנקל, רפאל; פינקלשטיין, ישראל; Frankel, Raphael; Finkelstein, Israel (1983). "'The Northwest Corner of Eretz-Israel' in the Baraita 'Boundaries of Eretz-Israel' / 'מקצוע צפונית מערבית של ארץ-ישראל' בברייתת התחומין". Cathedra: For the History of Eretz Israel and Its Yishuv / קתדרה: לתולדות ארץ ישראל ויישובה (27): 44–45. ISSN 0334-4657. Frankel, R. & Finkelstein, I. (1983), p. 44 Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 183 Note that Rhode, 1979, p. 6 (אורכב 20.04.2019 בארכיון Wayback Machine) writes that the register that Hütteroth and Abdulfattah studied was not from 1595/6, but from 1548/9 Kiepert, 1856, Map of Northern Palestine/Lebanon Guérin, 1880, p. 385 Conder and Kitchener, 1881, p. 94 Ahmad Rida, Memoirs of History (مذكرات للتاريخ), Dar An-Nahar: Beirut 2009, pp. 138, 179, 180, 183, 227.
יהושע זרקא

יהושע "יוש" זרקא (נולד ב-10 באפריל 1964) הוא דיפלומט ישראלי אשר מכהן כשגריר ישראל בצרפת. יהושע זרקא נולד ב־1964 בפריז, בן יחיד למשפחה ציונית שמקורה בתוניס. זרקא ומשפחתו עלו לארץ בשנת 1975 והשתקעו בירושלים. זרקא בוגר תואר ראשון אוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת חיפה. יהושע זרקא נשוי לאסתר, אב ל־4 ילדים. בשנת 1991 התקבל זרקא לקורס הצוערים של משרד החוץ, ובסיומו הצטרף לסגל שירות החוץ והחל במילוי תפקידים בישראל בנציגויות ישראל בעולם: בין השנים 1993–1995 שירת כנציג בשגרירות ישראל באבידג'אן. בין 1995–1998 היה קונסול בקונסולית ישראל במונטריאול. זרקא ייצג את ישראל שנים רבות במדינות המפרץ הפרסי, הן כראש הנציגות הישראלית בבחריין (2009–2011) והן כפרויקטור מיוחד (1998–2002). ב-2002–2006 יצא לשליחות בשגירות ישראל לאו"ם בז'נבה בתור נציג לענייני בקרת נשק. מ־2007 עד 2009 הושאל לוועדה לאנרגיה אטומית, שם שימש בתור מנהל קשרי החוץ של הוועדה. ב-2011 החל את תפקידו בתור ציר קונגרס בשגרירות ישראל בוושינגטון, תפקיד אשר מילא עד שנת 2015. כהוקרה על שירותו חבר הקונגרס מארק מדוז ציין את פועלו ברשומות בית הנבחרים. בשנת 2015 השתתף כחניך במחזור מ"ג של המכללה לביטחון לאומי. בין השנים 2018–2024 שימוש כסמנכ"ל אגף לעניינים אסטרטגיים, ונחשב למומחה בינלאומי לגרעין האיראני. במסגרת תפקיד זה קיים מפגשים רמי דרג עם דיפלומטים מארצות הברית, רוסיה וסין. בנובמבר 2023 אישרה ועדת המינויים של משרד החוץ את מינויו לשגריר ישראל בצרפת, ובפברואר 2024 מונה על ידי ממשלת ישראל השלושים ושבע לתפקיד. זרקא התחיל את תפקידו כשגריר בפריז בחודש מאי 2024. יהושע זרקא, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Celebrating the service of Joshua Zarka, Congress.gov, ‏09.07.2015 ברק רביד, Israel sends envoy to Vienna as nuclear talks reach crunch time, Axios.com, ‏15.2.2022 Press release on Deputy Foreign Minister Sergey Ryabkov’s consultations at the Israeli Ministry of Foreign Affairs China and Israel Hold a New Round of Consultation on Arms Control and Nonproliferation, ‏29.11.2018 אחרי שנה ללא שגריר: יהושע זרקא ימונה לשגריר ישראל בצרפת, באתר וואלה, 23 בנובמבר 2023 החלטה 1430 של הממשלה ה־37, מינוי שגריר ישראל לצרפת ושגריר לא תושב למונקו, באתר משרד ראש הממשלה
ראפע סלאמה

ראפע סלאמה (בערבית: رافع سلامة; ? – 13 ביולי 2024; או בכינויו אבו סלאח) היה טרוריסט פלסטיני, מפקד חטיבת ח'אן יונס בזרוע הצבאית של חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם. הוא ניצל פעם אחת מחיסול אך חוסל לבסוף על ידי חיל האוויר הישראלי ב־13 ביולי 2024, במהלך ההתנקשות במוחמד דף, במסגרת מלחמת חרבות ברזל. לפני שהצטרף לחמאס, עבד סלאמה במשרה בכירה בבית הספר "אל-חוראני" במחנה הפליטים ח'אן יונס, שהוא אחד מבתי הספר שמפעיל אונר"א ברצועת עזה. הוא הצטרף לשורות חמאס בתחילת שנות ה-90 והוצב בדרגת פיקוד בחטיבת ח'אן יונס של גדודי עז א-דין אל-קסאם. מאז תחילת שנות ה-2000 יזם סלאמה מספר רב של פיגועי טרור. הוא היה מעורב בחטיפת גלעד שליט. אחד הפיגועים הראשונים שיזם היה שילוח מחבלים למארב באזור סופה באוקטובר 2007. לאורך השנים היה מפקד גדוד קרארה בחטיבת ח'אן יונס, ובשנת 2016 מונה למפקד החטיבה, במקומו של מוחמד סנוואר שפיקד עליה עד אז. הוא ניהל את מוקד הלחימה המרכזי תחת פיקודו של מוחמד דף. תחתיו פעלו לפחות ארבעה מפקדי גדודים. ב-31 בדצמבר 2008, במהלך מבצע עופרת יצוקה, הופצץ ביתו של סלאמה. ב-2012, במהלך מבצע עמוד ענן, מזל"ט ישראלי תקף שוב את ביתו בח'אן יונס. על פי דיווחים פלסטיניים, ביתו הופצץ שוב מספר ימים לפני סיום מבצע צוק איתן. ב-12 במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות, ביתו הופצץ שוב. בסך הכול הופצץ ביתו כ-7 פעמים. בכרוז שפרסם צה"ל בנובמבר 2023 הוצע על ראשו של סלאמה פרס של 700,000 דולר. בכרוז נוסף שפרסם צה"ל בדצמבר ברצועת עזה, ובו הציע פרס על בכירי חמאס, הופיע ראפע סלאמה במקום השלישי, כאשר על ראשו הוצע פרס כספי של 200,000 דולר. הוא חוסל על ידי חיל האוויר הישראלי ב־13 ביולי 2024 במסגרת ההתנקשות במוחמד דף. אימו, רחימה סלאמה אבו שמאלה, נהרגה לטענת הפלסטינים מאש צה"ל במהלך אחד הניסיונות לחסלו. היא הייתה אחותו של ג'וואד אבו שמאלה, חבר בלשכה המדינית של חמאס, שחוסל בתחילת מלחמת חרבות ברזל. אביו נעצר במהלך מלחמת חרבות ברזל, בתחילת פברואר 2024. סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל צה"ל ושב"כ מאשרים: מפקד חטיבת ח'אן יונס חוסל, באתר מעריב אונליין, 14 ביולי 2024 חוסל מפקד חטיבת ח'אן יונס של חמאס, באתר צה"ל, 14 ביולי 2024 מבוקשים: חמאס, באתר מאקו דורון פסקין, מי זה ראפע סלאמה?, באתר טלגרם, ‏16 בדצמבר 2023 IDF confirms Khan Yunis Brigade commander Rafa’a Salameh killed in targeted strike, באתר jpost יואב זיתון, מח"ט חאן יונס חוסל, גורל דף עוד לא ברור - ובית החולים ברצועה הפך ליעד מבוצר, באתר ynet, 14 ביולי 2024 Daniel Ackerman, Hamas’s Top Terrorist Leadership, FDD, ‏10 בינואר 2024 (באנגלית) מבצע "עופרת יצוקה" - עדכון מספר 5, באתר מרכז המידע למודיעין וטרור, ‏1 בינואר 2009 ניר יהב‏, דיווח: מזל"ט ישראלי תקף בית של בכיר חמאס בחאן יונס, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2012 ציוץ של رضوان الأخرس ברשת החברתית אקס (טוויטר), 6 באוגוסט 2014 (בערבית) צה"ל, לפני זמן קצר, הותקפו בתיהם של מח"ט העיר עזה, באסם עיסא, מח"ט חאן יונס ראפע סאלמה וראש מערך המודיעין הצבאי של חמאס מוחמד יאזורי, באתר טוויטר, ‏12 במאי 2021 ציוץ של عبدالرحمن ابراهيم ברשת החברתית אקס (טוויטר), 12 במאי 2021 (בערבית) ציוץ של אור פיאלקוב ברשת החברתית אקס (טוויטר), 9 בנובמבר 2023 400 אלף דולר על סנוואר: ה"מחירון" על ראשם של בכירי חמאס נחשף, באתר מעריב אונליין, 14 בדצמבר 2023 אלי קליין, מקורות בחמאס אישרו: ראפע סלאמה, מח"ט חאן יונס חוסל, באתר בחדרי חרדים, 14 ביולי 2024 חוסל שר הכלכלה של חמאס ברצועת עזה, באתר ynet, 10 באוקטובר 2023 צפו בעדכון דובר צה"ל, באתר צה"ל, 13 בפברואר 2024
מישל טלגרן

מישל פייר טלגרן (בצרפתית: Michel Pierre Talagrand, נולד ב-15 בפברואר 1952 בבזייה) הוא מתמטיקאי צרפתי. הוא קיבל דוקטורט בשנת 1977 בהנחיית גוסטב שוקה. הוא עובד כ"מנהל מחקר" במרכז הלאומי למחקר מדעי בפריז מאז 1985. תחומי מחקרו הם אנליזה פונקציונלית, הסתברות ויישומיהם. בשנת 2024 הוא קיבל את פרס אבל על תרומותיו לתחומים אלה ויישומיהם לפיזיקה מתמטית וסטטיסטיקה. טלגרן ציין שהוא בחר במתמטיקה מכורח המציאות: בגיל 15 סבל ממספר מקרים של היפרדות רשתית, ובמשך עשר שנים חי בפחד להתעוור. מישל טלגרן חוקר הסתברויות של תהליכים בעלי מבנה מינימלי, כדוגמת תנועה בראונית. הוא פיתח שיטות חדשות לניתוח תהליכים סטוכסטיים ומצא חסמים עליונים ותחתונים עם אפיון מלא לתהליכים גאוסיאניים. הוא מצא תוצאות חשובות של ריכוז המידה במרחבי מכפלה על ידי הוכחת אי-שוויון איזופרימטרי חדש. מדליית ארד של CNRS פרס פקו-וימונט מהקולז' דה פראנס (1980) הרצאה מוזמנת בקונגרס הבינלאומי של מתמטיקאים בקיוטו (1990) פרס לבה בהסתברות (1995) פרס פרמה במתמטיקה (1997) הוזמן להרצות במליאת הקונגרס הבינלאומי של מתמטיקאים בברלין (1998) חבר האקדמיה הצרפתית למדעים (2011) פרס שאו במתמטיקה (2019) מדליית סטפן בנאך (2022) פרס אבל (2024) מדיה וקבצים בנושא מישל טלגרן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מישל טלגרן (באנגלית) גנאלוגיה מתמטית של מישל טלגרן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מישל טלגרן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מישל טלגרן, באתר dblp מישל טלגרן, באתר גוגל סקולר יהונתן ברקהיים, האיש שהבין את האקראיות שסביבנו, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 25 במרץ 2024 "Le Français Michel Talagrand reçoit le prix Abel, prestigieuse récompense en mathématiques". Le Monde.fr (בצרפתית). 2024-03-20. נבדק ב-2024-03-20. גדעון לב, פרס אבל לשנת 2024 הוענק למישל טלגרן על קידום הבנת תהליכים אקראיים בטבע, באתר הארץ, 20 במרץ 2024 "Le prix Abel, équivalent du Nobel pour les mathématiques, décerné au Français Michel Talagrand". Franceinfo (בצרפתית). 2024-03-20. נבדק ב-2024-03-20. Talagrand, Michel, Upper and Lower Bounds for Stochastic Processes: Decomposition Theorems. Ergebnisse der Mathematik und ihrer Grenzgebiete. 3. Folge / A Series of Modern Surveys in Mathematics. Vol. 60. Springer. Michel Talagrand, New concentration inequalities in product spaces, Inventiones mathematicae, Volume 126, pages 505–563, (1996) .
אלה גנדי

אלה גנדי (Ela Gandhi; נולדה ב-1 ביולי 1940) היא פעילת שלום פציפיסטית דרום אפריקאית ממוצא הודי, אשר כיהנה כחברת פרלמנט בדרום אפריקה בין השנים 1994 ל-2004 מטעם מפלגת השלטון, הקונגרס הלאומי האפריקאי. קודם לכן, במהלך שנות משטר האפרטהייד, הייתה גנדי עובדת סוציאלית, פעילה חברתית אנטי-גזענית, הושמה במעצר בית במשך כ-9 שנים ולקחה חלק בתהליך הדמוקרטיזציה ושינוי המשטר במדינה. אלה גנדי היא נכדתו של המנהיג ההודי מהטמה גנדי, נולדה בעיר דרבן שבמחוז קוואזולו-נטאל המזוהה עם המיעוט ההודי בדרום אפריקה, שבה גם התגורר ופעל סבה בראשית המאה ה-20. אלה גנדי נולדה בעיר דרבן שבדרום אפריקה. אביה, מנילאל גנדי היה עורך עיתון ליברלי ואיש ציבור בקהילה ההודית במחוז קוואזולו-נטאל ("התיישבות פיניקס"). ההתיישבות הוקמה על ידי סבה, מהטמה גנדי, בשנת 1903 באזור ספר הסמוך לערים דרבן ואינאנדה עבור המיעוט ההודי במה שהייתה באותה עת מושבת נטאל כחלק מן האימפריה הבריטית. גנדי החלה את לימודיה באוניברסיטת נטאל אך המשיכה ללימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית ומדעי החברה באוניברסיטת דרום אפריקה, שם סיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1965. לאחר מכן המשיכה לעסוק בעבודה סוציאלית בקרב משפחות וילדים מעוטי יכולת בעיר דרבן במהשך כ-15 שנים. במסגרת עבודה זאת החלה להתעורר אצלה המודעות לבעיות האפליה הגזענית במשטר האפרטהייד ובשנת 1971 לקחה חלק בהקמתו מחדש של הארגון האנטי-גזעני 'הקונגרס ההודי הנטאלי (Natal Indian Congress)', בו היא כיהנה כסגנית הנשיא וכן בארגון תנועת הנשים הדמוקרטית בנטאל (Natal Organisation of Women). בעקבות פעילותה החברתית והפוליטית הושמה גנדי במעצר בית על ידי הרשויות הדרום אפריקאיות משנת 1975 ועד שנת 1983. גנדי ואחרים לקחו חלק בפעילות מחתרתית במסגרת החזית הדמוקרטית המאוחדת (United Democratic Front). טרם שחרורו של נלסון מנדלה מהכלא, נפגשה עמו ביחד עם חברים נוספית בחזית, ובעקבות זאת לקחה חלק במועצת המעבר המכוננת (Transitional Executive Council), גוף שהקים הנשיא פרדריק וילם דה קלרק כחלק מההכנות לבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה בשנת 1994. בבחירות 1994 השתתפה כנציגה של מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקאי בראשות מנדלה ונבחרה לייצג את מחוזה בפרלמנט. כיהנה כחברת פרלמנט במשך 10 שנים בתפקידים מגוונים בוועדות הרווחה והמימזים הציבוריים, בנושאי זכויות נשים ואמהות וכן כממלאת מקום בוועדת המשפטים. מדיה וקבצים בנושא אלה גנדי בוויקישיתוף אלה גנדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
עונת 1982/1983 בגביע קוראץ'

עונת 1981/1982 בגביע קוראץ' הייתה המהדורה ה-11 של תחרות פיב"א לקבוצות כדורסל אירופיות, שנערכה בין 6 באוקטובר 1982 ל-8 במרץ 1983. לימוז' מצרפת ניצחה בגמר את שיבנקה שיבניק מיוגוסלביה וזכתה בטורניר בפעם השנייה ברציפות. ואיאדוליד פרשה לפני פתיחת התחרות ולכן נרשם לחובתה הפסד טכני 0–2 בשני המשחקים שלב הבתים נערך בארבעה בתים בני ארבע קבוצות, והקבוצה במקום הראשון בכל בית העפילה לחצי הגמר. שיבנקה שיבניק, חובנטוד בדאלונה, רייטי, פרטיזן בלגרד, דינמו מוסקבה ולימוז', שזכתה במהדורה הקודמת, העפילו אוטומטית לשלב זה. הפועל תל אביב והפועל עפולה/העמק, שסיימו במקום השלישי והחמישי בהתאמה בעונת 1981/1982 בליגה הלאומית בכדורסל, ייצגו את ישראל בתחרות. הפועל תל אביב הודחה בסיבוב השני על ידי מדי ביירוית לאחר שהפסידה 155–156 (הפסד 70–77 בביירוית וניצחון 85–79 בתל אביב). הפועל עפולה/העמק הודחה בסיבוב הראשון על ידי אריס סלוניקי לאחר שהפסידה 179–180 (ניצחון 113–87 במזרע והפסד 66–93 בסלוניקי). תוצאות, באתר פיב"א אירופה תוצאות, באתר Linguasport אריה ליבנת, הפועל עפולה ייצגה בכבוד את ההתיישבות העובדת, גם באירופה. כעת היא חוזרת, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2023
סמיון וולפקוביץ'

סמיון וולפקוביץ' (ברוסית: Семён Исаакович Вольфкович;‏ 23 באוקטובר 1896, אננייב – 12 בנובמבר 1980, מוסקבה) היה כימאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בניצול זרחן ופיתוח מוצרים על בסיסו (בעיקר דשנים). סמיון וולפקוביץ' נולד בעיירה אננייב למשפחת רוקח יהודי. לאחר סיום בית ספר וולפקוביץ' לא הצליח להתקבל לאוניברסיטה בה רצה ללמוד עקב מגבלות לקבלת יהודים לאוניברסיטאות שהיו נוהגות באימפריה רוסית. בכל זאת הוא התחיל לימודים במוסד להשכלה גבוהה במוסקבה בשנת 1915. במקביל ללימודים הוא עבד למחייתו. בשנת 1920 סיים את לימודיו וקיבל הסמכה כמהנדס כימיה. הוא עבד במספר מפעלים עד שעבר לתחום המחקר. בשנת 1926 התחיל וולפקוביץ' ללמד באוניברסיטה הרוסית לכלכלה ע"ש פלחנוב ובשנת 1929 קודם לפרופסור. בשנת 1930 החל ללמד באוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן. בשנות ה-30 של המאה ה-20 פעל להקמת מפעלים לייצוד דשנים על בסיס זרחן ועליה קיבל בשנת 1941 פרס ברית המועצות. בשנות ה-40 של המאה ה-20 מונה לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה והיה ראש קתדרה. ב-1946 וולפקוביץ התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. על פעילותו בתחום פיתוח תעשיית ייצור דשנים קיבל וולפקובץ' עיטור לנין חמש פעמים. מטעם האקדמיה הרוסית למדעים הוא קיבל "מדליית מנדלייב" ו"מדליית לומונוסוב" שהוא הפרס הגבוה ביותר של האקדמיה. וולפקוביץ' כתב כ-120 מאמרים מדעיים וכתב מספר ספרים. קורות חיים (ברוסית)
קצ'קר

הר קצ'קר (בטורקית: Kaçkar Dağı) הוא ההר הגבוה ביותר ברכס הקצ'קר שבהרי הפונטוס בצפון־מזרח טורקיה. פסגתו היא הפסגה הרביעית בגובהה במדינה – גובהה הוא 3,937 מטר. ההר מושלג רוב ימות השנה ומוקף בקרחוני עד, אגמים ודולינות. ההר מורכב מסלע יסוד ומקיפה אותו צמחייה אלפינית עשבונית. מטיילים רבים מטפסים אל פסגת ההר בחודשי הקיץ. היישובים הקרובים ביותר אל ההר הם הכפרים אולגונלר מצידו הדרומי והכפר יוקארי קוורון מצידו הצפוני. ההר אפוף ערפל וגשם ברוב ימות השנה. מקור השם בארמנית (Խաչքար) ופירושו "אבן צלב", כשם שניתן לחצ'קר - אסטלות הזיכרון הארמניות. מדיה וקבצים בנושא קצ'קר בוויקישיתוף שבילים בטורקיה - מסלולי הליכה ברכס הקצ'קר ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טורקיה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
SM UB-116

SM UB-116 הייתה צוללת גרמנית מטיפוס UB III בצי הקיסרי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא הוכנסה לשירות פעיל בצי הקיסרי הגרמני ב-24 במאי 1918 כ-SM UB-116. כמו כל הצוללות מטיפוס UB III‏, UB-116 נשאה 10 טורפדות והייתה חמושה בתותח סיפון 8.8 ס"מ (3.46 אינץ'). UB-116 נשאה צוות של עד 3 קצינים ו-31 מלחים והיה לה טווח שיוט של 7,420 מיילים ימיים (13,740 ק"מ). הדחק הצוללת היה 519 טון כששטה על פני השטח ו-649 טון כשהיא בצלילה. המנועים שלה העניקו לה מהירות מרבית על פני השטח של 13.3 קשרים (24.6 קמ"ש) ו-7.4 קשרים (13.7 קמ"ש) כשהיא בצלילה. היא נבנתה על ידי Blohm & Voss מהמבורג ולאחר קצת פחות משנה של בנייה, הושקה בהמבורג ב-4 בנובמבר 1917. UB-116 הוכנסה לשירות פעיל באביב בשנה לאחר מכן בפיקודו של אובר-לויטננט צור זי אריך שטפן. UB-116 הוטבעה על ידי מוקש בשלט רחוק ב-58°50′N 3°4′W מול אורקני תוך ניסיון להיכנס לסקפה פלו במטרה לתקוף יחידות של הצי הגדול הבריטי כחלק מהמתקפה האחרונה של הצי הגרמני במלחמה. לפי Uboat.net‏, UB-116 פגעה במוקש ולאחר מכן הושמדה על ידי פצצות עומק בזמן שניסתה להגיע למעגן סקפה פלו הריק. כל אנשי צוותה אבדו (36 מלחים).
סטנה ליין

סטנה ליין (בשוודית: Stena Line) היא חברת ספנות שוודית, אחת ממפעילות המעבורות הגדולות ביותר בעולם. היא פועלת ב-11 מדינות בצפון מערב אירופה. החברה נוסדה בשנת 1962 על ידי סטן אלן אולסן (אנ') בעיר גטבורג, שבה שוכן עד היום מטה החברה. היא החלה לעסוק בהובלת נוסעים ומטענים. בעשורים הבאים הלכה פעילותה של החברה והתרחבה, במידה רבה בזכות רכישת מספר רב של חברות ספנות אירופיות. הים האירי צפון אירלנד - סקוטלנד צפון אירלנד - אנגליה אירלנד - אנגליה אירלנד - ויילס אירלנד - צרפת הים הצפוני הולנד - אנגליה סקנדינביה שוודיה - דנמרק הים הבלטי שוודיה - גרמניה שוודיה - פולין שוודיה - לטביה גרמניה - לטביה החברה משרתת גם נמלים בנורווגיה ובפינלנד. בשנת 2022 היו בבעלות החברה 42 אוניות, במעמס של עד 63 אלף טון. היא החזיקה בשתי אוניות נוספות בחכירה. 20 מן האוניות היו בעלות קיבולת של 900 נוסעים ויותר (עד למקסימום של 2,300 נוסעים). האוניות מובילות נוסעים, כלי רכב ומטענים. מדיה וקבצים בנושא סטנה ליין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטנה ליין (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סטנה ליין".
יוכים קונופליה

יוכים דמיטרוביץ' קונופליה (באוקראינית: Юхим Дмитрович Конопля; נולד ב-26 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בקבוצת שחטאר דונצק ובנבחרת אוקראינה. יוכים קונופליה נולד בדונצק. התגלה ככישרון כבר בגיל מאוד צעיר. כשהיה בן 13 זומן לקבוצת הנערים של מועדון שחטאר דונצק. בעונת 2016/2017 צורף לסגל של קבוצת הנוער (עד גיל 19) של המועדון. בעונה הבאה - שיחק בשורות הקבוצה הצעירה (עד גיל 21) של שחטאר. בתחילת עונת 2019/2020 הושאל לקבוצת דסנה צ'רניהיב למשך שתי עונות. ב-21 באוגוסט 2021 שותף לראשונה במשחק רשמי של הקבוצה הבוגרת של שחטאר דונצק - משחק במסגרת הליגה כנגד צ'רנומורץ אודסה. קונופליה שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. הוא היה בסגל נבחרת הנוער לאליפות העולם לנוער בשנת 2019, בה זכה עם קבוצתו במקום הראשון. קונופליה נטל חלק בארבעה מתוך ששת משחקי הנבחרת בטורניר. באוקטובר 2020 זומן קונופליה לנבחרת הבוגרת של אוקראינה. את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ערך ב-7 באוקטובר 2020 במסגרת משחק ידיות מול נבחרת צרפת. ב־16 ביוני 2023, במהלך משחק נגד צפון מקדוניה במסגרת מוקדמות יורו 2024 הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת. נכלל בסגל נבחרת אוקראינה לטורניר יורו 2024. גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2019 אליפות אוקראינה : 2022/2023 יוכים קונופליה, ברשת החברתית אינסטגרם יוכים קונופליה, באתר Transfermarkt יוכים קונופליה, באתר Soccerway יוכים קונופליה, באתר WorldFootball.net יוכים קונופליה, באתר National Football Teams יוכים קונופליה, באתר FootballDatabase.eu Сергій Ребров оголосив склад національної команди України на підготовчий збір і товариські матчі перед Євро-2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האוקראינית, 16 במאי 2024 (באוקראינית)
ויקטור אוגרטה

ויקטור אוגרטה (בספרדית: Víctor Ugarte;‏ 5 במאי 1926 – 20 במרץ 1995) היה כדורגלן בוליביאני, ששיחק בעמדת החלוץ. אוגרטה לקח חלק בזכייתה היחידה של נבחרת בוליביה בקופה אמריקה 1963. אוגרטה החל את הקריירה כשחקן התקפה במועדון בוליבר מלה פאס, עימה זכה בעונה הרשמית הראשונה של הליגה הבוליביאנית ב-1950. אחר כך הם זכו פעמיים נוספות בשנים 1953 ו-1956. אוגרטה העביר את מרבית הקריירה בבוליבר, אך בשנת 1958 עבר לשחק תקופה קצרה בסן לורנסו הארגנטינאית, והיה הכדורגלן הבוליביאני הראשון בליגה הארגנטינאית. משם המשיך למועדון אונסה קלדס הקולומביאני, וחזר לבוליבר בשנת 1962. הוא פרש מכדורגל בשנת 1966. בשנותיו האחרונות סבל מעוני ומחלות, עד שנפטר ב-20 במרץ 1995 בגיל 68. לכבודו, נקרא על שמו אצטדיון השוכן בעיר פוטוסי. אוגרטה השתתף במדי נבחרת בוליביה בחמישה טורנירים של הקופה אמריקה, וכבש בהם 11 שערים בסך הכל. הוא לקח חלק בזכייתה בקופה אמריקה 1963, התואר היחיד של הנבחרת בהיסטוריה, בו כבש צמד בניצחון 4–5 על ברזיל במשחק המכריע. בנוסף לכך, אוגרטה השתתף עימה במונדיאל 1950 בו נחלו תבוסה כאשר הפסידו 8–0 לאורוגוואי ובכך הודחו מהטורניר. בניסיון ההעפלה שכשל למונדיאל 1958 אוגרטה היה לקפטן הנבחרת. בסך הכל ערך במדיה 45 הופעות וכבש 16 שערים. בוליבר אליפות בוליביה (3): 1950, 1953, 1956 נבחרת בוליביה קופה אמריקה: 1963 ויקטור אוגרטה, באתר Transfermarkt ויקטור אוגרטה, באתר Soccerway ויקטור אוגרטה, באתר WorldFootball.net ויקטור אוגרטה, באתר National Football Teams ויקטור אוגרטה, באתר FootballDatabase.eu