laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אורידיקה (תבאי)

במיתולוגיה היוונית, אֶוּרִידִיקֶה (ביוונית עתיקה: Εὐρυδίκη, "צדק רחב", שמקורה ב-ευρυς, אוריס, "רחב" ו-δικη, דיקה, "צדק") הנקראת לפעמים הניוכה (Henioche), הייתה אשתו של קריאון, מלך תבאי. אורידיקה הייתה כנראה אם חמשת ילדיו של קריאון: מנואסאוס (מגראוס), ליקומדס, היימון, מגארה ופירה. היא מופיעה לזמן קצר באנטיגונה של סופוקלס (כ"אם אבלה ארכיטיפית, עצובה" וכמקבילה מבוגרת לאנטיגונה), כדי להתאבד לאחר שנודע לה, משליח, שבנה היימון וארוסתו, אנטיגונה, מתו שניהם בהתאבדות. היא דוחפת חרב לתוך הכבד שלה ומקללת את קריאון על מות שני בניה: היימון ומגאראוס. היימון התאבד בגלל שאביו קריאון נעל את אנטיגונה, לה היה מאורס, בקבר כדי שבסופו של דבר תגווע. הרואה טירסיאס חזה שאם בן קריאון יזרוק עצמו מרצונו מהחומה, העיר תינצל. מנואסאוס החליט להקריב את עצמו וקפץ מהקיר. כשגופתו נישאה על הכתפיים על ידי כמה אנשים, אורידיקה פורצת דרך העיר ביללה של: האם אז כדי לכפר ולהקדיש את חייך למען תבאי האכזרית הזנתי אותך, ילד מפורסם, כאילו הייתי איזו אם חסרת ערך? איזה פשע עשיתי אז, איזה האלים כל כך שנאו אותי? אף צאצא גילוי עריות לא ילדתי בקיום יחסי מין לא טבעי, ולא נתתי צאצא לא מקודש לבן שלי. מה זה משנה? ליוקסטה יש את בניה, ורואה אותם מנהיגים ומלכים: אך עלינו לפצות אכזריות על המלחמה, כדי שהאחים, בני אדיפוס, יחליפו את עטיפותיהם - האם זה מוצא חן בעיניך, מחבר המכה? אבל למה אני מתלונן על אנשים ואלים? אתה, מנואסאוס האכזר, לפני כולם מיהרת להרוג את אמך האומללה! מאיפה באה אהבת המוות הזו? איזה טירוף ארור תפס את דעתך? מה הרותי, איזה ילד שגוי ילדתי, שונה כל כך ממני? אכן, זה הנחש של מרס ארס, והאדמה שהתפתחה רעננה עם האבות החמושים שלנו - מכאן מגיעה אותה גבורה נואשת, אותה אהבת מלחמה משתלטת: כלום לא בא מאמו. הנה! מרצונך ותענוגך הרוג, כן, אפילו בניגוד לרצון הגורל, אתה כופה כניסה לגוונים הקודרים. פחדתי מהדנאים ומפירי קפנאוס: 'זאת היד הזאת, ידך הזו הייתי צריך לפחד, והחרב שנתתי לך פעם אחת בטיפשותי. ראה איך הקרחת קבורה במלואה בגרונו! אף אחד מהדנאים לא היה יכול לעשות דחף עמוק יותר״. כך אורידיקה ממשיכה להתלונן ולהתלונן. — סטאטיוס, תבאידה, 10.783-814 בסופו של דבר, היא הובלה בידיים ידידותיות אל הארמון. אולם הקינה החמירה, אז חבריה ומשרתיה נאלצו לנעול את אורידיקה בחדרה. שם, היא חרשה את פניה בציפורניה, משכה את שערה מראשה והמשיכה להתאבל במשך חודשים. בסופו של דבר היא איבדה את קולה, כבר לא הסתכלה אל האור, לא הקשיבה לתחנונים ואיבדה את דעתה. הסיודוס, מגן הרקלס 83; סכוליה על האיליאדה, 14. 323 צ'ארלס סגל (1999). "טרגדיה וציוויליזציה: פרשנות של סופוקלס". U אוקלהומה פ' עמ' 190–95. מסת"ב: 9780806131368 סופוקלס, אנטיגונה 1180, 1300 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסי קרן

יוסי קרן הוא ממלא מקום ראש המועצה אזורית שער הנגב מאז 7 באוקטובר 2023. קרן הוא תושב ברור חיל. במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 נהרג ראש המועצה האזורית שער הנגב אופיר ליבשטיין בחילופי אש עם מחבלים בכפר עזה. קרן שכיהן כסגן ראש המועצה, החל למלא את מקומו בתפקיד. יניר יגנה‏, ראש המועצה נרצח, מחליפו במלחמה על הבית: "ילדים עוד ישחקו כאן", באתר וואלה, 17 באוקטובר 2023; ריאד עלי, איך מחליפים גיבור? ההתמודדות של ראש המועצה שנכנס למשרדו של אופיר ליבשטיין ז"ל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 26 באפריל 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפגשנו שוב

"נפגשנו שוב" הוא שיר עברי שנכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב ובוצע על ידי הזמר דודו זכאי בעיבודו של אלכס וייס בשנת 1974. שייקה פייקוב שירת במילואים בתור צפן בחפ"ק של חטיבת שריון צפונית והשתתף כלוחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. חלק מחוויותיו מאותן מלחמות קיבלו ביטוי בשירים שכתב או הלחין, בראשם: "נפגשנו שוב" שנכתב בעקבות מלחמת יום הכיפורים, דודו זכאי השתתף בסדרת המופעים המוזיקליים של בני ההתיישבות העובדת (בעיקר קיבוצים) ניחוחי חציר שהפיקה רשות השידור בשנות השבעים. פייקוב צפה במופע ובחר בזכאי לבצע את השיר. שהחל את שיתוף הפעולה הפורה בין פייקוב לבין זכאי. השיר נכנס בשנת 1974 למצעד הפזמונים בקול ישראל, והגיע למקום השני. במצעד הפעמונים השנתי של שנת תשל"ד (1974) הגיע השיר למקום התשעה עשר. מילות השיר באתר שירונט נפגשנו שוב (גרסת המקור) - מילים ולחן: שייקה פייקוב שירה: דודו זכאי, 1974, סרטון באתר יוטיוב
אנגל מארין

אנגל מארין (בבולגרית: Ангел Марин, 8 בינואר 1942 – 18 במרץ 2024) היה פוליטיקאי בולגרי שכיהן כסגן נשיא בולגריה בין השנים 2002 ל-2012. הוא נכנס לתפקידו ב-2002 יחד עם הנשיא גאורגי פרבאנוב, והם נבחרו מחדש לכהונה שנייה ב-2007. מארין נולד בעיירה באטאק והשלים את לימודיו התיכוניים בדווין ב-1960. מ-1960 עד 1965 למד בבית הספר הצבאי לארטילריה בשומן, בהתמחות בארטלריית קרקע. בנוסף, קיבל תואר אזרחי בהנדסת אלקטרוניקת רדיו. בין 1974 ל-1978 הוא למד באקדמיה הצבאית לתותחנים בלנינגרד. הוא סיים בהצטיינות ובמדליית זהב ב"מפקדת הרמטכ"ל והאופרטיבי-טקטי". הוא קיבל תואר אוניברסיטאי בחינוך צבאי. במשך כהונתו ביחד עם הנשיא פרבאנוב, בעזרת הסמכות הנשיאותית שקיבלו למתן חנינות, הם חננו 431 פושעים. מארין נפטר ב-18 במרץ 2024, בגיל 82. מדיה וקבצים בנושא אנגל מארין בוויקישיתוף אתר רשמי "Bulgarian Presidential Office Pardoned 431 Criminals", Sofia News Agency, 15 August 2011. "Former Bulgarian Vice President Angel Marin Passes Away at 82". noinvite. 18 במרץ 2024. נבדק ב-18 במרץ 2024. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא בולגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוגבראוד

רוגבראוד (באיסלנדית: Rúgbrauð) הוא לחם שיפון ישר איסלנדי. רוגבראוד נאפה באופן מסורתי בסיר חרס או מאודה בחביות עץ מיוחדות על ידי הטמנתן באדמה ליד גייזר, ובמקרה זה הוא ידוע בשם hverabrauð כלומר "לחם-מעיין חם". רוגבראוד מודרני, כלומר של ימינו, מיוצר בדרך כלל בתבנית אפייה מרובעת. הלחם נטול קרום, כהה ודחוס מאוד, בדרך כלל מתוק למדי, ונשמר לאורך זמן. הוא מוגש לעיתים קרובות עם חמאה, פטה בשר כבש והאנגיקיוט (כבש מעושן), או עם הרינג כבוש. רוגבראוד יבש נטחן ומעורבב עם חובצה ליצירת סוג של דייסה. רוגבראוד ספוג לעיתים קרובות ולאחר מכן הופך ל-brauðsúpa ("מרק לחם") – כלומר, מבושל עם צימוקים וחומרי טעם (לרוב לימון) ומוגש חם עם קצפת כקינוח. מסופר שצריכה מופרזת של לחם זה גורמת לגזים, וזוכה לכינוי שלו þrumari שמתורגם בערך כ"לחם רעמים" או "רעם". עם זאת, ישנם סוגי לחם שיפון מסורתי עם חיטה ודגנים אחרים מלאים שנוספו כדי להפוך אותו לפחות צפוף, אבל נקראים גם כן rúgbrauð. סוגים אלה נוטים להיות פחות כבדים מסוג השיפון בלבד המסורתי ודומים יותר לרוגברוד הדני המודרני או לפומפרניקל הגרמני. שיפון, המיוצר בדנמרק ומיוצא לאיסלנד הפך לדגן השולט במטבח האיסלנדי בתקופת העת החדשה המוקדמת לאחר שהוקם מונופול סחר על ידי מלך דנמרק ב-1602, ונשאר בתוקף עד 1786. בספטמבר 2022, הסייסמולוג האמריקני ג'וליאן לוזוס ניסה לאפות רוגבראוד במכוניתו במהלך גל חום בעמק סן פרננדו. על אף שלא הצליח, הניסיון של לוזוס סוקר בעיתונות האיסלנדית והקנה לו ראיון עם השחקן האמריקאי ראיין סיקרסט. לחם שיפון פומפרניקל רוגברוד Ruisleipa Sigurðsson, Bjarki (6 בספטמבר 2022). "Bakar íslenskt rúgbrauð í bílnum sínum í Kaliforníu" (באיסלנדית). vísir.is. נבדק ב-11 בספטמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) Dr. Julian Lozos [@seismogenic]. "Let's see if my car can achieve the low-and-slow conditions needed for baking rúgbrauð" (Tweet) – via Twitter.
שיר למענך

"שיר למענֵךְ" הוא שיר בביצוע הצמד הישראלי אורנה ומשה דץ. רחל שפירא כתבה את השיר, ונחום היימן הלחין אותו. השיר התפרסם במאי 1988 כסינגל מתוך האלבום הראשון המשותף לצמד, "באותה המיטה", שהתפרסם ב־1987. השיר הוצג כמועמד למצעד הפזמונים הישראלי השבועי של רשת ג' ב־31 במאי 1988, זכה להצלחה גדולה וצעד 16 שבועות, עד 4 באוקטובר 1988, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום השלישי ב־16 באוגוסט 1988. במצעד השנתי לשנת תשמ"ח של התחנה השיר דורג במקום ה־44. סרטון השיר "שיר למענך" באתר יוטיוב מילות השיר "שיר למענך" באתר שירונט "שיר למענך", קליפ מתוך "זהו זה!", באתר יוטיוב משה ועומר דץ – "שיר למענך", מתוך "מה יהיה" עם יואב גינאי, 2018, באתר יוטיוב המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 31 במאי 1988, באתר פזמונט שיר למענך – אורנה ומשה דץ (בהערות הסרטון), באתר יוטיוב נתוני היצירה, באתר אקו"ם האלבום "באותה המיטה", באתר Discogs המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 4 באוקטובר 1988, באתר פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 16 באוגוסט 1988, באתר פזמונט המצעד השנתי הישראלי של רשת ג' לשנת תשנ"ד, באתר פזמונט
שיכרון מרושת

שִׁכָּרוֹן מְרֻשָּׁת (שם מדעי: .Hyoscyamus reticulatus L) - צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי, שעיר, דביק, מסועף וגובהו 40 עד 50 ס"מ ממשפחת הסולניים. כותרתו דמוית משפך המורחב מאוד בפתחו. צבע הרקע של הכותרת הוא ארגמן-קרם והיא מרושתת במאות פסים ארגמניים. לאחר האבקה הגביע המשתייר בפרי מתקשה ושיניו מסתיימות בחוד דוקרני. טיפוס תפוצתו מערב אירנו-טורני ותפוצתו משתרעת ממזרח התיכון ועד מרכז אסיה ואיראן. בישראל הוא גדל כעשב רע בשטחים מעובדים ובאפיקים, בעיקר על במישורים ובבקעות המכוסים לס בחבלים ים-תיכוניים, בבתות ספר ובערבות בעיקר בבקעת באר שבע ובמערב הנגב. הוא נפוץ בצפון הנגב; מצוי בהרי יהודה; נדיר בשפלה, במערב הנגב, בהר הנגב ובאדום; נדיר מאוד בגולן, במישור החוף הדרומי, במדבר יהודה, בעמון ובסיני. שיכרון מרושת מכוסה בשערות בלוטיות עד מקריח. הגבעול חזק, פשוט או מסועף לרוב מהבסיס ונושא עלים ופרחים יחד. הלוואים נעדרים והפטוטרות קיימות. העלים מסורגים, פשוטים, מאורכים עד אזמליים, בעלי אונות עמוקות פחות או יותר, אורכן ארוך מרוחבן. העלים התחתונים בעלי פטוטרת. עלי הגבעול יושבים או קצרי פטוטרת. עלי הפרחים יושבים, שלמים או כמעט כך, חדים עד מתחדדים, לרוב בולטים החוצה מן הפרחים. הפרחים סגלים או ארגמן, גדולים, חיקיים, יושבים (ללא עוקץ) ובלתי נכונים, דו-מיניים, ובעלי שחלה עילית ועטיף כפול, עלי הכותרת והגביע מאוחים, האבקנים ועמוד השחלה בולטים מלוע הכותרת. הגביע מאוחה, בעל צינור דמוי צינור-פעמון, מסתיים בחמש שיניים בלתי שוות פחות או יותר, וקהות (מעוגלות בראשן). הגביע משתייר בפרי וגדל עמו (מתפרה). ובפרי הוא נוקשה ועם עורקים מוגבהים ובולטים. הכותרת מאוחת 5 עלים, אורכה 20 עד 25 מ"מ, ארוכה בהרבה מהגביע, דמוית משפך עד פעמון והיא בעלת רשת צפופה של עורקים שצבעם ארגמן על רקע צהבהב עד סגול חיוור. אוגן הכותרת בלתי נכון, דמוית פעמון רחב, בקוטר של 2 עד 3 ס"מ, עם 5 אונות מפושקות מאוד, כמעט שוות ומעוגלות בקציהן (קהות). האבקנים 5, כמספר אונות הכותרת, אינם שווים באורכם זה לזה, וקבועים בבסיס צינור הכותרת ובולטים כרגיל מתוך הלוע. הזירים דקיקים וארוכים מהמאבקים. השחלה עילית, עמוד שחלה ארוך ובולט מחוץ ללוע. הצלקת דמוית גולה. הפרי הלקט לא קוצני, מרובה זרעים, בן 2 מגורות, כלוא בתוך גביע מתפרה שגדל עם הפרי ושיניו מסתיימות בחוד דוקרני. ההלקט הקטן נפתח על ידי מכסה. הפתיחה היא היקפית היא נוצרת על ידי סדק רוחב ברקמת הניתוק שהתפתחה סביב, באופן שנוצר מכסה. גביע הפרי 2 עד 3 ס"מ, דמוי צינור-פעמון, נוקשה, בעל עורקים בולטים ומוגבהים; רוחב הצינור כ-1 ס"מ, לא מכווץ מעל האמצע; השיניים מתפשטות-מעוקלות, דוקרניות, אורכו כאורך צינור הגביע. הזרעים מגובששים או מגוממים. הפריחה מסוף ינואר עד תחילת מאי. מדיה וקבצים בנושא שיכרון מרושת בוויקישיתוף שיכרון מרושת, באתר NCBI (באנגלית) שיכרון מרושת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שיכרון מרושת, באתר צמח השדה שיכרון מרושת, באתר צמחיית ישראל וסביבתה שיכרון מרושת, באתר Tropicos (באנגלית) שיכרון מרושת, באתר GBIF (באנגלית) שיכרון מרושת, באתר The Plant List (באנגלית) שיכרון מרושת, באתר IPNI (באנגלית) Hyoscyamus reticulatus, POWO plants of the World Online. Published on the Internet שיכרון מרושת, באתר צמחיית ישראל וסביבתה מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 397-401 נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 587-590
קורט קראמפהולץ

קורט קראמפהולץ (באנגלית: Kurt Krumpholz; נולד בשנת 1950) הוא שחיין עבר אמריקאי. סגן אלוף עולם (בלגרד 1973) במשחה ל-200 מטר חופשי ושיאן עולם בעבר במשחה ל-400 מטר חופשי. קרומפולץ שיחק כדורמים באוניברסיטת UCLA והתאמן בשחייה על מנת לשמור על כושר. במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת מינכן שנערכו בשיקגו, אילינוי ב-4 באוגוסט 1972 הוא קבע בשלב המוקדמות במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:00.11 דקות, שיפור לשיא בן חצי השנה של בראד קופר מאוסטרליה (4:01.7 דקות), אך במשחה הגמר הוא סיים במקום שישי (4:03.82 דקות) ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים. שיא זה החזיק מעמד כשנה וחודש ונשבר על ידי ריק דמונט מארצות הברית (3:58.18 דקות). באליפות העולם שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בספטמבר 1973 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם רובין בקהאוז, ריק קלאט וג'ים מונטגומרי בשיא עולם חדש של 7:33.22 דקות, לפני אוסטרליה (7:43.65 דקות) וגרמניה המערבית (7:43.68 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.61 דקות, אחרי ג'ים מונטגומרי (1:53.02 דקות) ולפני רוג'ר פיטל מגרמניה המזרחית (1:53.97 דקות). נוסף לכך האו השתתף בשבל המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי וקבע תוצאה של 3:32.44 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 52.50 שניות. באותם הימים מי ששחה רק בשלב המוקדמות לא זכה במדליה גם אם הנבחרת שלו זכתה במדליה במשחה הגמר. בנו, ג'יי. וו. קרמאפהולץ, שחקן כדורמים מצטיין, זכה במדליית כסף אולימפית (בייג'ינג 2008) בטורניר הכדורמים. התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי קורט קראמפהולץ, באתר Swimrankings
רוברט ריינולדס

רוברט ג'ון ריינולדס (באנגלית: Robert John Reynolds;‏ 17 במרץ 1838 – 10 ביוני 1909) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור בשנים 1869–1871 וכמושל דלאוור ה-47 בשנים 1891–1895. רוברט ריינולד נולד בסמירנה שבדלאוור כבנם של רוברט רייט וסאלי גילדר מארבל ריינולדס. הוא נשא לאישה את לובניה ריגס, ולשניים נולד בן אחד בשם ביירון. בהמשך הוא נישא בשנית להסטר תומאס, ומנישואים אלו לא נולדו ילדים. ב-1868 נבחר ריינולדס כחבר בית הנבחרים של דלאוור, וכיהן בתפקיד בשנים 1869–1871. בשנים 1879–1883 הוא שימש כגזבר של דלאוור, וב-1890 נבחר כמושל דלאוור לאחר שהביס את מועמד המפלגה הרפובליקנית הארי א. ריצ'רדסון. הוא כיהן כמושל מ-20 בינואר 1891 ועד 15 בינואר 1895. במהלך תקופת כהונתו כמושל סופקו לראשונה ספרי לימוד בחינם לתלמידי בתי הספר הציבוריים, ובעיר דובר הוקם קולג' המדינה של דלאוור, לימים אוניברסיטת המדינה של דלאוור. רוברט ריינולדס נפטר בביתו שבמחוז קנט ב-10 ביוני 1909. הוא נטמן בבית הקברות לודון פארק שבבולטימור, מרילנד. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 232-233. רוברט ריינולדס באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) רוברט ריינולדס באתר The Political Graveyard (באנגלית) רוברט ריינולדס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ושוע מרוויל

ג'ושוע הופקינס מרוויל (באנגלית: Joshua Hopkins Marvil;‏ 3 בספטמבר 1825 – 8 באפריל 1895) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דלאוור ה-48 בשלושת חודשי חייו האחרונים. ג'ושוע מרוויל נולד בעיירה לאורל שבדלאוור, כבנם של ג'וזף וסאלי אן הופקינס מרוויל. הוא נשא לאישה את שרה אן סירמן, ולשניים נולדו שלושה ילדים. כבחור צעיר, יצא מרוויל לים לזמן מה ושב לעבוד בבניית ספינות. ב-1853, בגיל 28, הוא החל לעסוק בייצור ציוד לחוות. בהיותו בעל כישורים טכנולוגיים מסוימים, הוא הצליח להמציא טכנולוגיות רווחיות חדשות. עם התרחבות ענף גידול האפרסקים, הוא פתח את חברת האריזה מרוויל, עסק לייצור סלי וארגזי אפרסקים בלאורל. לזמן מה הוא החזיק בבעלותו את המפעל הגדול ביותר באזור, כאשר ייצר שני מיליון סלי וארגזי פירות מדי שנה. הוא גם היה המוציא לאור של העיתון הראשון של לאורל, "הגזאט", שהחל לצאת לאור ב-1889. במלחמת האזרחים האמריקאית היה מרוויל קצין גיוס. באותה תקופה הוא היה לחבר המפלגה הרפובליקנית, ונותר כזה באזור המערבי של מחוז סאסקס שהיה מעוז המפלגה הדמוקרטית. אף על פי כן, הוא היה פופולרי, ולאחר שסירב לקבל את מועמדות מפלגתו למשרת מושל דלאוור ב-1882 וב-1890, ב-1894 הוא נעתר לבסוף, על אף גילו המתקדם ומצבו הרפואי הירוד. בבחירות הכלליות נבחר מרוויל כמושל לאחר שהביס את מועמד הדמוקרטים אבה טאנל. מרוויל היה השני מבין מושלי דלאוור הרפובליקנים בכל הזמנים, והראשון מתוכם שנחבר בבחירות מאז מלחמת האזרחים. הוא חשש שמצב בריאותו לא יאפשר לו לסיים את תקופת כהונתו במלואה, ולאחר אחד מהחורפים הקשים ביותר באותה תקופה, חששו התגשם. הוא כיהן כמושל במשך שלושה חודשים בלבד, מ-15 בינואר 1895 ועד למותו ב-8 באפריל אותה שנה. במשך שנות דור, הזיכרונות המרירים מצעדי הרפובליקנים במהלך מלחמת האזרחים, גרמו לשליטה מוחלטת של הדמוקרטים בממשל המדינה. אף על פי כן, במהלך תקופת כהונתו הקצרה של מרוויל, קבע מנהל חברת גז מפילדלפיה, המיליונר ג'. אדוארד אדקיס, את מקום מגוריו בדלאוור, והחל להעביר כספים רבים למפלגה הרפובליקנית, במיוחד במחוזות קנט וסאסקס. אדקיס קיווה שהשקעותיו אלו יובילו לבחירתו לסנאט של ארצות הברית, ובעוד שדבר זה לא התרחש בסופו של דבר, הוא הצליח לחדש את ימיה של המפלגה הרפובליקנית, שעד מהרה הפכה למפלגה דומיננטית בדלאוור. בחירתו של מרוויל כמושל לוותה בבחירתו של בית נבחרים מדינתי בעל שליטה רפובליקנית, ולכינוסה של ועידת חוקה מדינתית שעד מהרה יצרה חוקה חדשה למדינה. ג'ושוע מרוויל נפטר בביתו שבלאורל ב-8 באפריל 1895. הוא היה התשיעי מבין מושלי דלאוור לדורותיהם שנפטר בעת כהונתו. הוא נטמן בבית הקברות לאורל היל שבעירו. נכדו, ג'ושוע ד. מרוויל, למד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם הוא היה אחד משחקני הפוטבול הראשונים ברמה הארצית שהגיעו מדלאוור. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 233. מדיה וקבצים בנושא ג'ושוע מרוויל בוויקישיתוף ג'ושוע מרוויל באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'ושוע מרוויל באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'ושוע מרוויל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אריארתס

האם התכוונתם ל... אריארתס השישי אריארתס השביעי אריארתס השמיני
778 (מפעל ריבות)

778 הוא מותג ריבות וקונפיטורות ישראלי בבעלות יוניליוור. נוסד ופעל במושב בית יצחק. המפעל הוקם בשנות ה-50 במושב בית יצחק על ידי שתי אחיות ילידות אנגליה, פיי אייזקס וקרולין בנג׳מן, שהתיישבו עם משפחתן בבית יצחק. הן בישלו בביתן קונפיטורת תות שדה ושיווקו אותה. מקור השם 778 הוא צירוף הכתובות של שתיהן - משק 77 ומשק 78 בבית יצחק. במהלך השנים הן הקימו מפעל קטן ליד ביתן, שבו ייצרו קונפיטורות שונות. לימים רכש את המפעל עוזרה ונהגה של פיי אייזקס, בלפור חלפון. בשנות השמונים נרכש המפעל על ידי "כור" ומשפחת פקטור מגרמניה. המפעל שודרג והמוצרים יוצרו בשיטות מודרניות יותר. בשנות ה-90 נרכשה 778 על ידי חברת יוניליוור. ב-1993 עבר מפעל 778 מבית יצחק למפעל יוניליוור בחדרה. במסגרת מהלך זה השתנו שיטות העבודה, שופרו המוצרים והמבחר גדל. הסמטה במושב שבה הוקם ופעל 778 נקראת על שמו "סמטת 778". כיום מבנה המפעל שבבית יצחק משמש את מחלבות גד. אהרן אבן-חן, הסוד המתוק של "778", מעריב, 31 במאי 1963 מיכל הולצמן, ישראלים אוכלים ריבות מתוצרת חוץ, מעריב, 21 בדצמבר 1982 ג'ם סשן
עונש מוות בפקיסטן

עונש מוות הוא עונש חוקי בפקיסטן. למרות שהיו תיקונים רבים לחוקה, עדיין לא קיימת הוראה האוסרת על עונש מוות. בשנת 2008 הוטל מורטוריום על הוצאות להורג במדינה. בין -2009 עד 2011 לא בוצעו הוצאות להורג. בשנת 2012 בוצעה הוצעה להורג אחת ו-0 ב-2013. ההקפאה בהוצאות להורג בוטלה בשנת 2014, לאחר טבח התלמידים בפשאוור שבו נרצחו 145 בני אדם נרצחו, ביניהם 132 תלמידים בגילאים 6–16. פקיסטן ביצעה 7 הוצאות להורג ב-2014, 326 הוצאת להורג ב-2015, 87 ב-2016, 65 ב-2017 ו-14 ב-2018. תלייה היא השיטה הנפוצה לביצוע עונשי מוות במדינה. חילול הקודש או "חילול השם" הוא עבירה שדינה מוות בפיקסטן, לפי סעיף C-295. בשנת 2001 דוקטור יוניס שייח נידון למוות על חילול השם, בגלל שאמר לסטודנטים שלו שבזמן שהגה את האסלאם, בגיל 40, מוחמד עוד לא היה מוסלמי. חוקים נגד חילול הקודש מופעלים במדינה בדרך כלל נגד נוצרים. בשנת 2000 נידון למוות אדם נוצרי בשם אשיק מסיח בגלל שרצה להתאסלם. החוק המוסלמי והפקסיטני אוסר נישואין בין נוצרים למוסלמים, מסיח ביקש להתאסלם כדי להתחתן עם אשה מוסלמית, אולם לפי התביעה הוא עשה זאת ממניעים לא כשרים ולכן עבר על החוק. בשנת 2013, גזר בית דין שבטי בפקסיטן באזור קוראם שנשלט על ידי רוב שיעי, עונש מוות על אנוואר דין, חייל סוני בן 27 שתכנן לברוח עם אהובתו השיעית בת ה-19. החייל נסקל למוות. הצעירה נידונה למוות גם היא, אולם לא ברור אם גזר הדין בוצע או לא. "Death sentences and executions in 2016". אמנסטי אינטרנשיונל, Retrieved 21 August 2017. ריצ'רד דוקינס, יש אלוהים?, 2006, עמ' 405-406 רויטרס (2013-03-13). "אהבה אסורה: חייל נסקל למוות כי ניהל רומן". Ynet. נבדק ב-2024-03-23. עונש מוות בפקיסטן, אמנסטי אינטרנשיונל
גיבורים (סדרת טלוויזיה ישראלית)

האם התכוונתם ל... גיבורים (סדרת טלוויזיה ישראלית, 2016) גיבורים (תוכנית טלוויזיה ישראלית, 2023)
סטיבן גרג

סטיבן גארט גרג (באנגלית: Steven Garrett Gregg;‏ 3 בנובמבר 1955 – 11 בספטמבר 2024) היה שחיין אמריקאי. סגן אלוף אולימפי (מונטריאול 1976) ופעמיים סגן אלוף עולם (בלגרד 1973) במשחה ל-200 מטר פרפר. גרג נולד וגדל בוילמינגטון, דלאוור. הוא בוגר אוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית ודוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בביוכימיה ופיזיולוגיה. באליפות העולם שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בספטמבר אותה שנה זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.58 דקות, אחרי בן ארצו רובין בקהאוז (2:03.32 דקות) ולפני הרטמוט פלקנר מגרמניה המזרחית (2:03.84 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:04.59 ועלה ראשון למשחה הגמר. באולימפיאדת מונטריאול הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.54 דקות, אחרי בן ארצו מייק ברונר שקבע שיא עולם חדש של 1:59.23 דקות ולפני בן ארצו ביל פורסטר (1:59.96 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:00.24 דקות ועלה ראשון למשחה הגמר. באליפות העולם שנערכה במערב ברלין, גרמניה המערבית באוגוסט 1978 זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.80 דקות, אחרי מייק ברונר שקבע שיא אליפות חדש של 1:59.38 דקות ולפני רוג'ר פיטל גרמניה המזרחית (2:01.22 דקות). מדיה וקבצים בנושא סטיבן גרג בוויקישיתוף סטיבן גרג, באתר olympedia.org
רלסטון קרופורד

רלסטון קרופורד, באנגלית: Ralston Crawford ‏ (1906–1978) היה צייר, ליטוגרף וצלם מופשט אמריקאי. הוא נולד ב-5 בספטמבר 1906 בסנט קתרינס, אונטריו, ובילה את ילדותו בבפאלו, ניו יורק. הוא למד אמנות החל מ-1927 בקליפורניה במכון לאמנות אוטיס. לאחר שעבד בסטודיו של וולט דיסני, הוא חזר למזרח ארצות הברית ללימודים נוספים באקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות, ובקרן בארנס, שם נחשף לאמנותם של פיקאסו ומאטיס. לאחר שנסע לפריז, קרופורד נרשם לאקדמיה קולרוסי ב-1932, ואחריה בילה שנה באקדמיה בסקנדינביה. בשנת 1934, הוא ערך את תערוכת היחיד הראשונה שלו במכללה לאמנות של מכון מרילנד קרופורד היה ידוע בעיקר בזכות ייצוגיו המופשטים של החיים והתעשייה העירונית. עבודתו המוקדמת הציבה אותו עם אמנים פרסיסיוניסטים כמו ניילס ספנסר וצ'ארלס שילר. הם התמקדו בתיאורים ריאליסטיים וברורים של מפעלים, גשרים ומספנות. עבודתו המאוחרת יותר הייתה מופשטת מבחינה גאומטרית. בספרד הוא צפה במלחמות שוורים ובתהלוכה הדתית במהלך השבוע הקדוש בסביליה. בניו אורלינס, הוא צייר וצילם בתי קברות וכן צייר מוזיקאי ג'אז בהופעה. מגזין פורצ'ן שלח את קרופורד לאזור איי ביקיני ב-1946 כדי לתעד ניסוי נשק גרעיני. במהלך התקופה המופשטת שלו, הוא אמר, "אני לא מרגיש מחויב לחשוף את הצורות. ייתכן שהן נעדרות לחלוטין לצופה ביצירה, או אפילו לעצמי, אבל מה שיש, מופשט ככל שיהיה, צומח מתוך משהו שאני ראיתי. אני מייצר תמונות." בשנת 1972 זכה קרופורד בפרס מהאקדמיה הלאומית לעיצוב. ב-27 באפריל 1978, קרופורד מת מסרטן ביוסטון, טקסס, הותיר אחריו אשתו פגי (1917–2015) ושלושה ילדים. באותה תקופה, יצירותיו נכללו באוספים הציבוריים של מוזיאון הונולולו לאמנות, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, מרכז ווקר לאמנות ומוזיאון טולדו לאמנות. קרופורד קבור בבית הקברות מס' 3 של סנט לואיס בניו אורלינס, במרחק קצר מאחד מבתי הקברות הקתוליים שבהם הפיק רבות מיצירותיו. אשתו, פגי קרופורד, מייסדת האגודה לאמנות מודרנית, שלימים תהפוך למרכז לאמנויות עכשוויות בסינסינטי, אוהיו, מתה ב-18 באפריל 2015. Freeman, R.B. (1973). Graphics '73 : Ralston Crawford . Lexington: University of Kentucky Press. Thurber, Hali. "Ralston Crawford". Caldwell Gallery Hudson. Artists, Schoelkopf Gallery (באנגלית) Haskell, B. (1985). Ralston Crawford. New York: Whitney Museum of American Art. Hirschl & Adler Galleries. (1993). Ralston Crawford: images of war. New York: author Ralston Crawford is Dead at 71; Abstract Painter and Lithographer". New York Times. 2 May 1978. Rosen, Steven (22 May 2015). "CAC Announces the Death of Founding Member Peggy Crawford". City Beat.