laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמפה

סמפה להאי סיסיי (באנגלית: Sampha Lahai Sisay; נולד ב-16 בנובמבר 1988) הוא זמר, פזמונאי, מוזיקאי ומפיק מוזיקלי בריטי. סמפה ידוע במידה רבה בשיתוף הפעולה שלו עם אמנים כגון סאבטראקט (אנ'), ג'סי וייר, דרייק, קניה וסט, סולאנג' נואלס ועוד. סמפה הוציא שני מיני-אלבומי סולו: Sundanza‏ (2010) ו-Dual‏ (2013). ב-3 בפברואר 2017 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Process, באמצעות יאנג טארקס (אנ'), שהגיע למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי וזכה בפרס מרקורי לאלבום השנה. סמפה נולד במורדן שבדרום לונדון להורים מסיירה לאון שהגיעו לבריטניה בשנות השמונים. מבואו למוזיקה נבע מלימוד נגינה בפסנתר בבית הוריו במורדן וקליטת תקליטים שהעניקו לו אחיו הגדולים. מאוחר יותר, גילה את ההפקה המוזיקלית כנער צעיר, לאחר שאחיו הגדול, סאני, בנה לעצמו אולפן ביתי מאולתר. הוא גם למד בבית הספר אוול קאסטל במשך מספר שנים, שם למד מוזיקה ברמה A, ובשנת 2017 חזר לפתוח בניין מוזיקה חדש. לאחר מכן, בשנת 2007, באמצעות מייספייס, פגש סמפה את המפיק הלונדוני Kwes, שהדריך את סמפה והציג אותו למוזיקאים שונים. בהמשך, בשנת 2009, הוחתם סמפה בחברת התקליטים יאנג טארקס (אנ'). באמצעות יאנג טארקס, סמפה יצר רמיקס לשיר "Basic Space" של The xx ופגש את האמנים הראשונים איתם שיתף פעולה. 2017: Process 2023: Lahai 2010: Sundanza 2013: Dual 2013: "Too Much" / "Happens" 2016: "Timmy's Prayer" 2016: "Blood on Me" 2017: "(No One Knows Me) Like the Piano" 2023: Spirit 2.0 מדיה וקבצים בנושא סמפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סמפה סמפה, ברשת החברתית פייסבוק סמפה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סמפה, ברשת החברתית אינסטגרם סמפה, סרטונים בערוץ היוטיוב סמפה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סמפה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סמפה, באתר ספוטיפיי סמפה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) סמפה, באתר Last.fm (באנגלית) סמפה, באתר AllMusic (באנגלית) סמפה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סמפה, באתר דיזר סמפה, באתר Discogs (באנגלית) סמפה, באתר Songkick (באנגלית) סמפה, באתר Genius סמפה, באתר SecondHandSongs סמפה, באתר בנדקמפ סמפה, באתר טיידל (באנגלית) "Beggars Music – Sampha". Beggars Music. אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2013. נבדק ב-9 בספטמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Rising: Sampha". Pitchfork Media. 8 ביולי 2013. נבדק ב-9 בספטמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Sampha – Sundanza". Young Turks Records. נבדק ב-9 בספטמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Sampha – Dual". Young Turks Records. נבדק ב-9 בספטמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Sampha – Process". Young Turks Records. נבדק ב-20 בנובמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Brown, Mark (14 בספטמבר 2017). "Mercury prize 2017 is won by Sampha's Process". The Guardian. נבדק ב-15 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Mercury Prize-winner Sampha Sisay returns to Ewell Castle School". Your Local Guardian (באנגלית). נבדק ב-2019-06-24. "Instagram post by Young Turks • Sep 15, 2017 at 5:47pm UTC". Instagram. נבדק ב-17 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Sampha's Search For Magic _ The FADER". The FADER. נבדק ב-12 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Sampha the voice of generations _ Dazed". Dazed Digital. 15 בפברואר 2017. נבדק ב-12 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) "RBMA Radio Live – Sampha". Rbmradio.com. נבדק ב-17 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
קרל שוסיג

קרל שווסיג (בגרמנית: Karl Schwesig‏; נולד ב-19 ביוני 1898 – 19 ביוני 1955) היה צייר גרמני, חבר באגודת האמנים יונגה ריינלנד ובאופוזיציה בתקופה הנאצית. קרל שווסיג היה בנו של כורה מזרח פרוסי שהיגר לאזור הרוהר ומאוחר יותר יצרן של מנורות. עקב מחלות בילדותו, הוא סבל מעקמת עמוד השדרה ונותר נמוך מאוד. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שימש כפקיד בצבא. בשנת 1918 נסע לדיסלדורף. בתקופת הנאצים הוא נרדף ונכלא מספר פעמים. בין השנים 1918 עד 1920 שווסיג למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. הוא הצטרף לחוג סביב יוהאנה איי והתיידד במיוחד עם גרט ולהיים. הוא הציג לראשונה בשנת 1921 עם קבוצת האמנים יונג ריינלנד בדיסלדורף. יחד עם ולהיים ופטר לודויגס פרסם שוסיג את המגזין הפוליטי-סאטירי Die Peitsche, אשר יצא נגד הבדלים מעמדיים ומיליטריזם בציורים סאטיריים. בשנת 1924 השתתף בתערוכה "הפרולטריון" Der Kampf שארגן ולהיים בקונסטהאלה. בשנת 1928 היה שוסיג ממקימי ההפרדה הרנית. בשנת 1930 הקים קרל שווסיג את סניף דיסלדורף של האסו יחד עם חבריו הציירים לודוויג, הנס קרליק, יולו לוין, קרל לאוטרבך והבמאי והשחקן ולפגנג לנגהוף. במקביל, לנגהוף לקח על עצמו את ניהול קבוצת התיאטרון האגיטרופית, קבוצת תיאטרון חובבים קומוניסטית אליה השתייך גם הילאריוס גילג'. וקרל שווסיג, שהיה חבר במפלגה הקומוניסטית של דיסלדורף. לאחר שרפת הרייכסטאג השתתף שווסיג בייצור והפצה של עלונים וסיפק מחסה לנרדפים. ב-11 ביולי 1933 הוא נעצר על ידי המשטרה והועבר למעצר. שוסיג נחקר ועונה כאן במשך שלושה ימים כדי לגלות את שמות עמיתיו להתנגדות נגד הנאצים. לאחר ארבעה ימים הוא הועבר למטה המשטרה כעבור ארבעה שבועות הועבר על ידי האס אס למטה הגסטאפו בדיסלדורף לצורך זיהויו. לאחר מכן הוחזק במעצר לפני משפט עם הרשעה "הכנה לבגידה " הוא הוכנס לכלא וופרטל-בנדאל. בנובמבר 1934 הוא שוחרר והיה תחת פיקוח המשטרה. באביב 1935 הצליח שווסיג לברוח לבלגיה. באנטוורפן הוא קיבל מקלט פוליטי והחל שוב בעבודה אמנותית. הוא תיעד בתמונות את מה שקרה לו ולחבריו האסירים במרתף העינויים של המשטרה, והוא כתב את סיפורו. בשנת 1935/1936 סיים את העבודה, מחזור של 48 רישומים בנושא. אלה הוצגו מחוץ לגרמניה - בשנת 1936 בבריסל ובאמסטרדם, בשנת 1937 במוסקבה. בשנת 1940 נעצר שוב במהלך פלישת הכוחות הגרמנים לאנטוורפן והועבר לדרום צרפת. לאחר כליאתו במחנות סנט-קפריאן, מחנה דה גורס, נואה-מאוזאק ונקסון, החזיר אותו האס אס לגרמניה בשנת 1943, שם נכלא שוב מספר פעמים בשנים 1943 וב-1944. בשנת 1945 שווסיג שוחרר לבסוף זמן קצר לפני הפלישה האמריקאית. בשנת 1945 חזר קרל שווסיג לדיסלדורף והשתתף בשיקום התרבותי. בציורים ובתחריטים, בין היתר, הוא הציג את חוויותיו במעצר. בשנת 1946 התחתן עם השחקנית הנלור מולר, עמה נולדו לו שלושה ילדים. לאחר מותו, רכש המוזיאון בדיסלדורף את ציורו דיוקן עצמי בקרנבל. מדיה וקבצים בנושא קרל שוסיג בוויקישיתוף Karl Schwesig, www.emrath.de Peter Glaser, Kindlers Literatur Lexikon (KLL), Stuttgart: J.B. Metzler, 2020, עמ' 1–2, ISBN 978-3-476-05728-0 Künstler der Galerie: Karl Schwesig, www.remmertundbarth.de
פסגת מיסטייק (אנטארקטיקה)

פסגת מיסטייק (באנגלית: Mistake Peak; מילולית: פסגת הטעות) היא פסגה מושלגת, בקצה הדרומי של רכס וילט, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. גובהה של הפסגה 2,600 מטרים מעל פני הים; פסגת מיסטייק היא ההר ה-514 בגובהו באנטארקטיקה. הפסגה מתנשאת לגובה של 99 מטרים מעל סביבתה. הפסגה ממוקמת 6 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מהר שייפלס. שמו של ההר ניתן לו ב-24 בדצמבר 1957 על ידי מחלקת הסקר הצפונית הניו זילנדית (the New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958, ואשר העפילה לפסגת ההר וסקרה אותו ביום זה. שם זה ניתן להר בשל כך שחברי מחלקת הסקר הצפונית חשבו בטעות כי הם מטפסים על הר שייפלס, ולא על פסגה זו; כאשר מתקרבים אל הר שייפלס מכיוון דרום, פסגת מיסטייק מסתירה אותו. באנגלית "מיסטייק" משמעה "טעות". פסגת מיסטייק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת מיסטייק באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד פסגת מיסטייק באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור פסגת מיסטייק מפת אזור פסגת מיסטייק פסגת מיסטייק באתר peakbagger פסגת מיסטייק באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים) מזג אוויר נוכחי מעודכן בפסגת מיסטייק תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור פסגת מיסטייק נתוני מזג אוויר סטסטיסטיים והיסטוריים עבור פסגת מיסטייק ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי, באתר ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית (הקישור אינו פעיל) מידע גאוגרפי נתוני גובה השוואתיים פסגת מיסטייק באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
פסגת מיסטייק

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה פסגת מיסטייק (אנטארקטיקה) – פסגה בקצה הדרומי של רכס וילט, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה ניו זילנד פסגת מיסטייק (קנטרברי) – פסגה במחוז מקנזי בחבל קנטרברי שבאי הדרומי של ניו זילנד ארצות הברית פסגת מיסטייק (אריזונה) – פסגה במחוז גילה במדינת אריזונה שבארצות הברית
קובי וליטל החיים עצמם

קובי וליטל החיים עצמם היא תוכנית מציאות תיעודית קומית ישראלית בהשתתפותם של קובי מימון וליטל שוורץ. התוכנית שודרה החל מ-24 במרץ עד 9 ביולי 2020 ברשת 13 וכללה 10 פרקים. בכל פרק, קובי מימון וליטל שוורץ יוצאים לחקור שאלה אחרת שמטרידה אותם ולבחון מה יש לחיים להציע להם. במהלך הפרק משולבים קטעי סטנדאפ על החוויות שהם עברו. צילומי העונה הראשונה התקיימו במשך חצי שנה. הצילומים התקיימו בחודשים ינואר עד יולי בשנת 2019. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אתר האינטרנט הרשמי של קובי וליטל החיים עצמם קובי וליטל החיים עצמם, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "קובי וליטל החיים עצמם", במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי" עינת שחק, "החיים עצמם" עלתה ברשת: האם הצליחה לנצח את "עובדה"?, באתר אייס, 25 במרץ 2020 עינת שחק, רייטינג: מי ניצח בפריים טיים, "עובדה" או "החיים עצמם"?, באתר אייס, 1 באפריל 2020 עינת שחק, רייטינג: אילנה דיין מובילה את הפריים עם 17.3%, באתר אייס, 8 באפריל 2020 עינת שחק, רייטינג: חשיפה בקשת מנצחת את הפריים עם 19%, באתר אייס, 22 באפריל 2020 איתי פת-יה, רייטינג: 'לא נפסיק לשיר' מובילה את הפריים טיים עם 14.9%, באתר אייס, 12 במאי 2020 איתי פת-יה, רייטינג: 'חתונה ממבט ראשון' גדולה פי ארבעה מ'קובי וליטל', באתר אייס, 26 במאי 2020 איתי פת-יה, רייטינג: 'עובדה' עם איתי אנגל בסוריה ניצחה את 'קובי וליטל', באתר אייס, 5 ביוני 2020 אילן שניג, רייטינג: כמה הביאה 'עובדה' עם אילנה דיין לעומת 'קובי וליטל'?, באתר אייס, 12 ביוני 2020 שרון טל, רייטינג: "עובדה" סוגרת עונה - האם הצליחה לסיים בחיוך מול קובי וליטל?, באתר אייס, 26 ביוני 2020 אילן שניג, רייטינג: האם ההחלטה של קשת להזיז את 'המטבח המנצח' הוכיחה את עצמה?, באתר אייס, 10 ביולי 2020 פוסט על תחילת הצילומים, באתר עמוד האינסטגרם של קובי מימון, ‏22 בינואר 2019 פוסט על סיום הצילומים, באתר עמוד האינסטגרם של ליטל שוורץ, ‏30 ביולי 2019
עמרי סילבר

עמרי סילבר (נולד ב-16 בספטמבר 1982) הוא תקליטן וצלם ישראלי. סילבר נולד וגדל בעיר חיפה, וכבר בגיל צעיר הוא החל לתקלט במסיבות ומועדוני לילה. ב-2003, סילבר החל לשדר את תוכנית הרדיו "מגה מיקס" ברדיו חיפה וברדיו תל אביב. הוא עבר לסין ב-2008, שם ניגן במועדונים הגדולים ביותר של שנג'ן. כמו כן, הגיש תוכנית בערוץ "FTV". עם חזרתו לישראל ב-2010, סילבר הקים חברת הפקות מקצועית, והוא מפיק אירועים והופעות. ב-2019, מונה למנהל סיבוב ההופעות "NERVO", המופיע גם בפסטיבל "Tomorrowland". ב-2009, סילבר החל לצלם. מעבר לשימוש במצלמה רגילה, הוא נעזר בצילומיו גם ברחפן. צילומיו נחשבים לפופולריים במיוחד, והם מופיעים על שערי עיתונים ובראשי אתרי אינטרנט. מאז מגפת הקורונה, סילבר עובר כפרילנסר בצילום עבור חדשות 12 ו-ynet. סילבר נשוי ואב לבן. אתר האינטרנט הרשמי של עמרי סילבר
אל תאכל את המרגניות (סרט)

אל תאכל את המרגניות (באנגלית: Please Don't Eat the Daisies) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1960, בבימויו של צ'ארלס וולטרס, עם דוריס דיי ודייוויד ניבן בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס בחלקו על רב המכר האוטוביוגרפי "אל תאכל את המרגניות" של ג'ין קר (אנ') משנת 1957. על הספר הופקה גם סדרת טלוויזיה של קומדיית מצבים של NBC בשנים 1965–1967. דוריס דיי שרה בסרט שני שירים – "בבקשה אל תאכל את המרגניות", ו"לכל שנושבת הרוח" כן היא מזמזמת באחת הסצנות את "קה סרה, סרה (מה שיהיה, יהיה)". לורנס "לארי" מקיי (דייוויד ניבן) הוא פרופסור לתיאטרון שעבר להיות מבקר תיאטרון בעיתון חשוב בניו יורק. הוא גר עם אשתו קייט (דוריס דיי) בדירה שכורה בניו יורק ביחד עם ארבעה בנים קטנים שהופכים את הבית ומשתעשעים בזריקת פצצות מים על העוברים ושבים ברחוב. גם העוזרת/מטפלת מגי (פטסי קלי) מתקשה להשתלט עליהם. הביקורת הראשונה של לארי היא על הצגה בהפקתו של חברם אלפרד נורת' (ריצ'רד היידן) עם השחקנית הראשית דבורה ווהן (ג'ניס פייג'). לארי קוטל את ההצגה ובעיקר את ווהן. אלפרד הופך מאוהב לאויב ווהן מזכה את מקיי בשתי סטירות לחי במסעדת סארדיס שמצולמות ומפורסמות בכל העיתונים, לארי הופך לידוען ומוזמן לכל המסיבות האנשים החשובים לחוסר שביעות רצונה של קייט. לארי נאלץ גם לקרא מחזה של נהג המונית שלהם ג'ו פוזיטאנו (ג'ק ווסטון) ולהבהיר לו שהא גרוע. חוזה השכירות שלהם מסתיים והם מחליטים לעבור לבית עזוב ומוזנח בעיירה קטנה בשם הוטון (שם פיקטיבי) מצפון לניו יורק. קייט ומגי מתחילות לשפץ את הבית ולארי שלא יכול להתרכז בכתיבה מחליט לחזור לניו יורק ולגור במלון עד שהבית ישופץ. קייט בינתיים משתלבת בחיי הקהילה במקום ושרה ורוקדת עם הילדים את "בבקשה אל תאכל את המרגניות". קייט מתבקשת למצוא מחזה ולהעלות אותו בקהילה. היא מבקשת מאלפרד מחזה וזה רוצה להתנקם בלארי. הוא נזכר במחזה שנתן לו לארי כשהיה עדיין בקולג' ולא הועלה מעולם, מחליף את שם המחבר ונותן אותו לקייט. לארי מוזמן לחזרה וקייט שרה עם חברי הלהקה "לכל שנושבת הרוח". לארי נזכר שזה המחזה שלו, כועס מאוד ומסרב לתת הסכמתו להעלאתו ורק אחרי תחינות הוא מסכים בחוסר רצון וחוזר לניו יורק כועס. דבורה ווהן מנצלת את ההזדמנות ומתחילה לפלרטט אתו. אמה של קייט, סוזי רובינסון (ספרינג בינגטון), מצליחה להשפיע על בתה קייט להגיע לניו יורק ושניהם מתפייסים. שניהם חוזרים מחובקים להוטון כשהילדים משליכים עליהם פצצת מים. מדיה וקבצים בנושא אל תאכל את המרגניות בוויקישיתוף "אל תאכל את המרגניות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אל תאכל את המרגניות", באתר AllMovie (באנגלית) "אל תאכל את המרגניות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אל תאכל את המרגניות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לאל תאכל את המרגניות, באתר יוטיוב אל תאכל את המרגניות, באתר יוטיוב דוריס דיי שרה "אל תאכל את המרגניות", באתר יוטיוב דוריס די - "לכל שנושבת הרוח" באתר יוטיוב כך נקרא הסרט בזמנו בישראל. התרגום המדויק יותר ל-Daisy הוא חיננית
ארתור סגל (אמן)

ארתור סגל (באנגלית: Arthur Segal;‏ 23 ביולי 1875 – 23 ביוני 1944) היה אמן וסופר רומני, חי בגרמניה ובאנגליה. סגל נולד להורים יהודים ביאשי ברומניה ולמד באקדמיה בברלין משנת 1892. הוא למד אצל שמיד-רוטה והולזל במינכן בשנת 1896, ומאוחר יותר למד בפריז ובאיטליה בראשית שנות העשרים. לאחר לימודיו בפריז ובאיטליה, עבר בסופו של דבר לברלין בשנת 1904 שם הציג את עבודתו עם Die Brucke "(הגשר)" ו- Der Blaue Reiter, ("הפרש הכחול"), שתי קבוצות אמנים גרמניות מובילות. בשנת 1910 הוא הקים את ה"זצסיון הברלינאי החדש"- Neue Sezession, קבוצת אמנים שעבודתם נדחתה. עם פרוץ המלחמה בשנת 1914 עבר לאסקונה, שווייץ עם משפחתו, ונשאר שם עד 1920. במהלך המלחמה הפכה שווייץ למפלט עבור אמנים רבים כמו סגל, ובעודו שם הציג חלק מעבודותיו עם ארפ. ודאדא בקברט ולטייר בציריך. בשנת 1920 חזר לברלין, שם הקים בשנת 1923 בית ספר לאמנויות משלו, נובמברגרופ. הוצעה לו משרת הוראה בבאוהאוס בדסאו, אך הוא סירב. בגלל הרקע היהודי שלו הוא היה מנוע מלהציג את עבודותיו בגרמניה, וכך בשנת 1933 עבר לפלמה, מיורקה ואחר כך עבר ללונדון, שם הקים בית ספר נוסף עם בתו מריאן. הוא נפטר בלונדון. סגל היה בתחילה צייר, ועבודתו המוקדמת הושפעה מאוד מאימפרסיוניזם ונאו-אימפרסיוניזם. בסביבות 1910 החל לצייר בסגנון אקספרסיוניזם ודאדיזם, ובסביבות 1916 מצא את הסגנון המודרני שלו. בנוסף לציור, הוא ייצר גם חיתוכי עץ משנת 1910, שרבים מהם היו אנטי מלחמתיים. סגל היה גם מחברם של ספרים, מאמרים רבים, ולעיתים קרובות העביר הרצאות. בנו היה האדריכל ולטר סגל. טבע דומם עם ספר הגשר אליהו פסי רכבת מראה מהחלון מלכת שבא אסקונה החולבת מדיה וקבצים בנושא ארתור סגל בוויקישיתוף ארתור סגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארתור סגל (1875-1944), דף שער בספרייה הלאומית Segal - The International Dada Archive - The University of Iowa, sdrc.lib.uiowa.edu Arthur Segal, web.archive.org, ‏2007-12-24 Imogen Wiltshire: Painting as Psychotherapy: Arthur Segal’s Painting School for Professionals and Non-Professionals (1937–1944). University of Birmingham, 2013, web.archive.org, ‏2017-05-17
לילי דליסה ג'וזף

לילי דליסה ג'וזף, לבית סולומון (באנגלית: Lily Delissa Joseph;‏ 24 ביוני 1863 – 27 ביולי 1940), הייתה אמנית בריטית ופעילה חברתית בתנועת הסופרג'יזם. ג'וזף נולדה בברמונדסי בלונדון למשפחה יהודית עשירה. אחיה הבכור היה האמן סולומון ג'וזף סולומון, ופלורה ליון הייתה בת דודתה. ג'וזף למדה בבית הספר לאמנות רידלי ובהקולג' המלכותי לאמנות בלונדון. היא ציירה דיוקנאות, חללי פנים ונופים אורבניים בסגנון המושפע אימפרסיוניסטי אך לעיתים קרובות עם לוח צבעים מוגבל. ג'וזף הייתה גם פעילה בתנועת זכות הבחירה לנשים וגם בתמיכה בעמותות יהודיות. היא הייתה בין מייסדות גילדת הנשים בבית הכנסת האמרסמית' במערב לונדון וניהלה חדרי קריאה באזור וייטצ'אפל. לאחר שפגשה את הצייר איזק רוזנברג בשנת 1911, סייעה בתשלום לימודיו בבית הספר לאמנות סלייד. ג'וזף נעצרה לפחות פעם אחת במהלך קמפיין למען זכות הבחירה לנשים. כאשר תערוכתה מ-1912 פורסמה בג'ואיש כרוניקל, הופיעה התנצלות לצד הפרסום, על היעדרה מהתצוגה בטענה ש"היא עצורה בהולוואי גול בקשר עם תנועת זכות הבחירה לנשים". בשנת 1924 קיימו ג'וזף ובעלה האדריכל תערוכה משותפת של ציורים בגלריות רחוב סאפוק. במהלך חייה הוצגו בקביעות באקדמיה המלכותית לאמנויות כעשרים וחמישה ציורים בין השנים 1904–1938. היא גם הציגה את יצירותיה עם אגודת האומניות, מועדון האמנות האנגלי החדש והחברה המלכותית של אמנים בריטים. ג'וזף הציגה בסלון פריז ובשנת 1929 זכתה במדליית כסף. בשנת 1946 בגלריה בן אורי בלונדון הוצגה תערוכה משותפת של עבודותיהם של ג'וזף ואחיה סולומון ודוגמאות לציוריה נכללו "בתערוכה היהודית של בריטניה 1845–1945", שהתקיימה בגלריה בלגרב בשנת 1978. גלריית בן אורי מחזיקה את "הדיוקן העצמי" שלה עם נרות המציגה את ג'וזף מחזיקה שני נרות שבת וראשה מכוסה מטפחת. אוסף גלריית טייט המציג את ציוריה כולל תמונה של סצנה לונדונית משנת 1937 בה נראה הנוף הנשקף מהסטודיו שלה לעבר אולד ביילי. מדיה וקבצים בנושא לילי דליסה ג'וזף בוויקישיתוף Julia Weiner (1996). "Artists in Britain: 1700-1940". Jewish Women's Archive. נבדק ב-24 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Brian Stewart & Mervyn Cutten (1997). The Dictionary of Portrait Painters in Britain up to 1920. Antique Collectors' Club. ISBN 1 85149 173 2.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link) Frances Spalding (1990). 20th Century Painters and Sculptors. Antique Collectors' Club. ISBN 1 85149 106 6. Christopher Wood (1978). The Dictionary of Victorian Painters. Antique Collectors' Club. ISBN 0 902028 72 3. Lydia Figes (22 בספטמבר 2020). "Ten women artists of Jewish heritage represented in UK collections". Art UK. נבדק ב-27 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Alicia Foster (2004). Tate Women Artists. Tate Publishing. ISBN 1-85437-311-0. Grant M. Waters (1975). Dictionary of British Artists Working 1900-1950. Eastbourne Fine Art. Benezit Dictionary of Artists Volume 7 Herring-Koornstra. Editions Grund, Paris. 2006. "Self-Portrait with Candles". Art UK. נבדק ב-25 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Roofs, High Holbern". Tate. נבדק ב-25 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
וולטר אנדראס שוורץ

וולטר אנדראס שוורץ (בגרמנית: Walter Andreas Schwarz;‏ 2 ביוני 1913 – 1 באפריל 1992) היה זמר-יוצר, סופר ומתרגם גרמני. בשנת 1956, שוורץ זכה בקדם הגרמני לאירוויזיון 1956 עם השיר "Im Wartesaal zum großen Glück" ונבחר לייצג את גרמניה בתחרות האירוויזיון עם הזמר הגרמני, פרדי קווין. מיקומו הסופי של שוורץ בתחרות אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד. מעריצי התחרות ברחבי העולם טוענים כי שוורץ סיים במקום השני ולכן אירוויזיון 1957 נערך בגרמניה. לאחר התחרות, השיר לא הצליח במישור המסחרי, ולכן שוורץ החל לכתוב רומנים מצליחים. בין השנים 1990–1991, שוורץ פרסם עיבוד חדשני, שזכה להצלחה רבה באירופה, של סדרת הספרים, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה. בשנת 1985, הוא ומספר נציגי עבר של גרמניה באירוויזיון הופיעו בקדם הגרמני באותה השנה. שוורץ נפטר ב-1 באפריל 1992, בעיר היידלברג בגיל 78. 1982 – "Die Frucht der Ungesetzlichkeit" 1983 – "Der Bürger Karl Marx aus Trier" 1965 – "Der Untertan" 1964 – "דון קישוט" 1967 – "אנה קארנינה" 1986 – "Jud Süß" 1990–1991 – "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" וולטר אנדראס שוורץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וולטר אנדראס שוורץ, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) וולטר אנדראס שוורץ, באתר ספוטיפיי וולטר אנדראס שוורץ, באתר Last.fm (באנגלית) וולטר אנדראס שוורץ, באתר AllMusic (באנגלית) וולטר אנדראס שוורץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) וולטר אנדראס שוורץ, באתר דיזר וולטר אנדראס שוורץ, באתר Yandex.Music (ברוסית) וולטר אנדראס שוורץ, באתר Discogs (באנגלית) וולטר אנדראס שוורץ, באתר Genius וולטר אנדראס שוורץ, באתר טיידל (באנגלית) Eurovision Song Contest 1956
מטה אלטרי

מטה אלטרי (בצרפתית: Mathé Altéry‏; נולדה ב-12 בספטמבר 1927) היא זמרת סופרן צרפתייה. אלטרי החלה את קריירתה כזמרת במקהלה בתיאטרון "דו שאטלט". בשנת 1956, רשות השידור הצרפתית (RTF) הכריזה כי אלטרי תייצג את צרפת באירוויזיון 1956, ביחד עם הזמרת הצרפתייה דני דאוברסן, עם השיר "Le temps perdu". מיקומה הסופי של אלטרי בתחרות אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד. בשנת 1966, אלטרי שיחקה בגרסה הצרפתית של הסרט צלילי המוזיקה. בעקבות השתתפותה בסרט, היא זכתה לפרסום רב בצרפת ובארצות הברית. היא הוזמנה להופיע ברסיטלים בלאס וגאס, אך היא סירבה. בדצמבר 2006, היא זכתה בלגיון הכבוד על 57 שנות פעילותה בתחום המוזיקה. מטה אלטרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מטה אלטרי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מטה אלטרי, באתר ספוטיפיי מטה אלטרי, באתר AllMusic (באנגלית) מטה אלטרי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מטה אלטרי, באתר דיזר מטה אלטרי, באתר Yandex.Music (ברוסית) מטה אלטרי, באתר Discogs (באנגלית) מטה אלטרי, באתר Genius מטה אלטרי, באתר SecondHandSongs מטה אלטרי, באתר DNCI מטה אלטרי, באתר טיידל (באנגלית) Le temps perdu
אבן הירח (מיני-סדרה, 1972)

אבן הירח (באנגלית: The Moonstone) היא סדרת טלוויזיה בריטית משנת 1972, עיבוד לרומן "אבן הירח" מאת וילקי קולינס שיצא לאור ב-1868. הסדרה בת חמישה פרקים שודרה לראשונה בערוץ BBC 1 בין 16 בינואר ו-13 בפברואר 1972. ויוויאן היילבורן – רייצ'ל ורינדר רובין אליס – פרנקלין בלייק בזיל דיגנם – גבריאל בטרג' מרטין ג'רוויס – גודפרי אייבלווייט אנה קרופר – רוזנה ספירמן מורין מוריס – פנלופי בטרג' מדהאב שארמה – הודי קתלין ביירון – ליידי ורנידר פיטר סאליס – מר בראף ג'ון ולש – סמל קאף בל מקאלום – ננסי בריאן מרפי – ספטימוס לוקר כריסטופר הנקוק – עזרא ג'נינגס מייקל גובר – המפקח סיגרייב פיליפ ריי – ד"ר קנדי רוי מקרידי – טומלינסון טוני מיידן – נער עלי באבא – להטוטן הודי אזאד עלי – להטוטן הודי סינתיה את'רינגטון – מיס קלאק בריאן בדקו – מר מורת'וייט דאגלס מאן – גוסברי דונה מרטין – לוסי יולנד שילה קית' – גברת יולנד נורמן קלרידג' – ד"ר ריצ'רדסון טימותי קרייבן – כימאי קולין בייקר – ג'ון הרנקאסל רג'ינלד ג'סופ – גזבר נורמן מיטשל – מר אייבלווייט מרי ברקליי – גברת אייבלווייט בילי קורנליוס – בעל בית סטיבן ריאה – מייג'ור פריין דרק צ'אפר – סמל ג'ולי מיי – סוכנת הבית של קאף דייוויד סימאון – מכונאי "אבן הירח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Baskin, Ellen. Serials on British Television, 1950-1994. Scolar Press, 1996. p.112
מישל ארנו

מישל ארנו (בצרפתית: Michèle Arnaud‏; 18 במרץ 1919 – 30 במרץ 1998) הייתה זמרת ובמאית צרפתייה. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים, החלה ארנו ללמוד במכון למדעי המדינה בפריז. ארנו מחזיקה שני תארים בפילוסופיה. בשנת 1956, רשות השידור הלוקסמבורגית (RTL-CLT) הכריזה כי ארנו נבחרה לייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1956. בניגוד לשאר המדינות בתחרות ששלחו שני נציגים מכל מדינה, ארנו הייתה הנציגה היחידה של לוקסמבורג בתחרות. ב-24 במאי באותה השנה, ארנו הופיעה על בימת התחרות עם השירים "Ne crois pas" ו-"Les amants de minuit". מיקומה הסופי של ארנו לא ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד. ב-11 ביולי 1962, הופיעו ארנו והשחקן הצרפתי, איב מונטאן, בשידור החי הראשון שנערך אי פעם בטלוויזיה מצרפת לארצות הברית. ארנו נפטרה ב-30 במרץ 1998, בגיל 79. היא נקברה בבית הקברות מונפרנאס, בפריז, בירת צרפת. מישל ארנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מישל ארנו, באתר ספוטיפיי מישל ארנו, באתר Last.fm (באנגלית) מישל ארנו, באתר AllMusic (באנגלית) מישל ארנו, באתר MusicBrainz (באנגלית) מישל ארנו, באתר דיזר מישל ארנו, באתר Yandex.Music (ברוסית) מישל ארנו, באתר Discogs (באנגלית) מישל ארנו, באתר Genius מישל ארנו, באתר SecondHandSongs מישל ארנו, באתר טיידל (באנגלית) מישל ארנו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Michèle Arnaud (1919-1998)