גדעון לוי

גדעון לוי (נולד ב-2 ביוני 1953) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי המזוהה עם השמאל הרדיקלי, חבר מערכת היומון "הארץ". בעל טור שבועי בשם "אזור הדמדומים", המסקר מאז שנת 1988 את האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה, שומרון ועזה, בדגש על השפעת פעולותיה של מדינת ישראל, ובעיקר של צה"ל ושל המתנחלים, על אוכלוסייה זו. על פעילותו העיתונאית זכה לוי בכמה פרסים, ומאידך ספג ביקורת קשה. מופיע בטלוויזיה בישראל כמראיין, כחבר פאנל וכמשתתף בתוכניות דוקו-ריאליטי. גדעון לוי הוא הבכור משני בנים במשפחה. אימו, תיאה, במקור מצ'כיה, הגיעה לקיבוץ בארץ במבצע הצלה של ילדים. אביו, ד"ר היינץ (צבי) לוי, נולד בעיירה זאץ שבחבל הסודטים והיה משפטן ובן התרבות הגרמנית. לאחר השתלטות הנאצים עלה לארץ ישראל בספינת המעפילים טייגר היל, האחרונה שהגיעה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. סבו וסבתו של לוי נספו בשואה. משפחתו התגוררה ברחוב שטנד בתל אביב, שם למד לוי בבית הספר התיכון עירוני א'. נקרא על שם גדעון בכרך, שנהרג בקרב על כיבוש טנטורה במלחמת העצמאות. בנעוריו, לאחר מלחמת ששת הימים, טייל עם הוריו ברחבי יהודה ושומרון וביקר במערת המכפלה, בכותל המערבי ובקבר רחל. על תקופה זו כתב: "הייתי חלק מהאורגיה הלאומנית הדתית הגדולה של ישראל, שהחלה אז ומעולם לא נגמרה." בשלהי שנות השבעים ובראשית שנות השמונים היה עורך וכתב בגלי צה"ל. בשנים 1978–1982 היה דוברו של שמעון פרס, וסייע לו לצד יוסי ביילין ובועז אפלבאום. הוא ליווה את פרס גם במערכת הבחירות הסוערת של 1981. בנוסף לעבודתו כעיתונאי, הוא מלמד במכללה החברתית-כלכלית ובבית הספר "מנשר לאמנות". כן הוא משתתף בעצרות של ארגוני שמאל. בשנים 1985–1995 היה נשוי לעיתונאית שרית ישי. לזוג נולדו שני ילדים, אחד מהם נפטר בינקותו. לאחר שזה נפטר אימצו את בנם השלישי. כיום מתגורר לוי ברמת אביב עם אשתו, העיתונאית השוודית קתרין אורמסטד. לוי נוהג מדי שבוע, ברציפות מאז 1988, לצאת לשטחים, בתחילה בליווי הצלם מיקי קרצמן ולאחר מכן הצלם אלכס ליבק, ולתעד את יחסה של ישראל לאוכלוסייה הפלסטינית, כפי שהוא נראה מנקודת המבט של הפלסטינים (בדרך כלל נקודת המבט של הפלסטיני הבודד או המשפחה הפלסטינית שבה עוסקת הכתבה). בלשונו של לוי, הוא בא "לספר את הסיפור כפי שהוא מתגלה לעיניי ולצערי, לא מתגלה לעיני מרבית הישראלים, שלא יודעים או לא רוצים לדעת מה קורה בשטחים". לוי תיאר את מטרת כתיבתו: אני כותב בעיתון ישראלי, לישראלים, לא לפלסטינים. אני כותב לישראלים שרוצים לקרוא על מה שעובר על העם הפלסטיני שתחת הכיבוש הישראלי. אני כותב את הדברים מנקודת ראות ישראלית, שלא לומר מנקודת ראות פטריוטית בעיני עצמי. אני כותב בעיקר על מה שאנחנו מעוללים להם, לא כדי לעזור להם, לא כדי לעזור למישהו, אלא רק כדי שנדע. בסדרת מאמריו "אזור הדמדומים" מתבונן לוי במצבים אליהם מגיעים הפלסטינים בשל המלחמה והמאבקים הפוליטיים. לוי סוקר את התוצאות האנושיות של העימות הישראלי-ערבי בצד הפלסטיני. מרבית מאמריו עוסקים באזרחים חפים מפשע לטענתו שנקלעו באקראי לזירות קרב בין כוחות הביטחון הישראלים לחמושים פלסטינים. לוי בוחן ומסקר בעין ביקורתית חלק מפעולותיה של ישראל בשטחי יהודה, שומרון, ובעבר גם ברצועת עזה – הריסת בתים, פגיעה ברכוש, פציעה במזיד ובשוגג, טיפול רפואי שנמנע, חוויית העקירה והפליטוּת של פלסטינים. כלפי הטענה שהוא מאמץ את גרסת מרואייניו ללא בדיקה אמר: ”שקרים מופצים לצערי, משני הצדדים. אבל, כשאני עומד מול מיטת תינוק פלסטיני שחייל ירה בו, או מול יולדת שאיבדה את ולדה, [משום שצה"ל] לא נתן לה לעבור, או כשאני עומד במחסום קלנדיה, ורואה איך נוהגים החיילים בזקנים, שיכלו להיות סביהם וסבתותיהם – אין עוד שאלה מי דובר אמת ומי משקר”. ב-11 באוגוסט 2002, מונית ישראלית משוריינת שבה נסעו לוי ואנשי צוותו נפגעה מירי חיילי צה"ל באזור טולכרם. לדברי לוי, הביקור בטולכרם תואם מראש ואושר בידי אלוף פיקוד המרכז. החיילים ירו לעבר השמשה הקדמית בלי כל אזהרה מוקדמת. לוי טען כי נפתחה עליהם אש "על מנת להרוג", וכי ניצל רק מאחר שמדובר במונית משוריינת. בשנת 2004 קיבץ לוי את סדרת מאמריו "אזור הדמדומים" בין השנים 1988–2003 לספר בשם "אזור הדמדומים – חיים ומוות תחת הכיבוש הישראלי", בהוצאת בבל. בנוסף לטורו השבועי, "אזור הדמדומים", מפרסם לוי מאמרים בעמוד הדעות של "הארץ", וגם בהם הוא מרבה לטעון על עוולת שמבצעת ישראל כלפי הפלסטינים. עם זאת, בטורים אלו הוא עוסק גם בסוגיות אחרות המעניינות את החברה הישראלית, לדוגמה נושאי החינוך, הקמפיינים הפוליטיים ואף טורים שהעלו על נס את האמפתיה שהפגינו הגשש החיוור לחלשים בחברה, טור שפורסם בימים שלאחר מותו של ישראל פוליאקוב. לוי מרבה למתוח ביקורת על פעולות צה"ל. לדוגמה, באחד מאמריו שעסק במבצע גשמי קיץ אמר לוי "דגל שחור משחור מתנוסס מעל לפעולה ה"מתגלגלת" בעזה" וטען כי פעולות צה"ל במהלך המבצע, שכללו לדבריו ניתוק מאות אלפי בני אדם מחשמל והרס תשתיות, אינן לגיטימיות. עוד אמר כי "מדינה שנוקטת צעדים כאלה אינה מבחינה עוד בינה לבין ארגון טרור". במהלך מבצע עופרת יצוקה תקף לוי בחריפות, החל מיומו הראשון של המבצע, את מדיניותה של ממשלת ישראל. מעל דפי עיתונו התווכחו איתו על כך גיורא רום וא.ב. יהושע. כך למשל כתב לוי על תחילת ההפצצה האווירית המסיבית של מבצע עופרת יצוקה: ”בכמה שעות של צהרי יום שבת זרע צה"ל בעזה הרג והרס בממדים שפגיעות הקסאמים בכל שנותיהם לא התקרבו אליהם, ומבצע "עופרת יצוקה" רק בראשיתו. שוב תגובותיה האלימות של ישראל, גם אם יש להן צידוק, חורגות מכל פרופורציה, חוצות כל קו אדום של אנושיות, מוסר, משפט בין-לאומי ותבונה” בהמשך תקף לוי את היציאה למלחמה בעזה, ואת פעולות צה"ל אותן הגדיר כפשעי מלחמה ותיאר את המבצע ככישלון של ישראל. במהלך מבצע צוק איתן מתח ביקורת חריפה על טייסי חיל האוויר הישראלי בכתבתו "הרעים לטיס". בכתבה זו כתב: "הם גיבורים על חלשים, הכי חלשים, חסרי הישע שאין להם לא חיל אוויר ולא הגנה אווירית, בקושי עפיפון", והוסיף "איך אתה ישן בלילה, הטייס? האם ראית את תמונות ההרג וההרס שזרעת – בטלוויזיה, ולא רק דרך הכוונת?". מאמר זה ספג גינויים חריפים, כולל מאנשי שמאל מתון. בעקבות איומים על חייו, הוצמדה ללוי אבטחה. תלונות למועצת העיתונות על כתיבתו במהלך המבצע נדחו על ידי היועץ המשפטי של מועצת העיתונות, אילן שדי, ועל ידי נשיאת מועצת העיתונות, דליה דורנר. ב-1 באפריל 2018, בעקבות צעדת השיבה הגדולה, שביומה הראשון נהרגו 16 פלסטינים, עשרה מהם מחבלים, פרסם ב"הארץ" מאמר בו כינה את צה"ל "צבא הטבח לישראל". בהתייחסו לפיגועים שביצעו פלסטינים בישראלים, מרבה לוי לציין פעולות שביצעה ישראל כלפי הפלסטינים ולהקביל ביניהם. למשל, בעקבות הפיגוע בישיבת מרכז הרב כתב: דבר כמובן לא יכול בשום פנים להצדיק את ההרג הנורא של נערים בספרייה, אבל מן הראוי לזכור, גם בשעה קשה זאת, מה הצמיחה הישיבה הזאת ... במרכז הרב צמחו הרבנים שהובילו את המהלך הכי נפסד בתולדות הציונות. מרבית מחוללי הימין ההזוי ומחרחרי השנאה לערבים באו מספינת הדגל הזאת. בתגובה על פיגועי הטרקטורים בירושלים כתב לוי מאמר המאשים את ישראל שהייתה הראשונה להכניס השימוש בדחפורים כאמצעי לחימה. בריאיון שנתן לוי לקול ישראל בעקבות הלינץ' שנעשה בשני חיילים ישראלים אשר נכנסו בטעות לרמאללה הוא אמר כי הלינץ' היה מחריד אולם מיד לאחר מכן הזכיר כי הגופה הראשונה שצולמה כשהיא נזרקת מחלון הייתה גופת פלסטיני שנזרקה על ידי יהודים, לאחר פיגוע בבית שאן לפני 26 שנה, ואז הוסיף: ”בל נשלה את עצמנו שאנחנו צדיקים מוחלטים... הם עם כבוש שנלחם על חירותו. אנחנו עם כובש שיושב במדינתו ברווחה ובחוזק”. ב-2013 כתב בטור ב"הארץ" שהוא מחכה למרד אלים של הפלסטינים וערביי ישראל כנגד המשטר הישראלי בטענה שהוא אכזרי יותר מהמשטר של לוב וסוריה. פעמים אחדות הביע הבנה למניעי הטרור הפלסטיני. דוגמאות: ב-15 ביוני 2014 טען שחטיפת שלושת הנערים נבעה מיחסה הנוקשה של ישראל לאסירים הפלסטינים ומהייאוש שבא עקב הפסקת התהליך המדיני. בעקבות רצח תינוקת יהודיה בפיגוע דריסה בירושלים פרסם לוי מאמר שבו כתב כי הפיגוע "לא צריך להפתיע איש", וקרא לירושלים "בירת האפרטהייד הישראלי". לאחר פיגוע הירי בצומת עפרה בדצמבר 2018, שבו נרצח עובר, כתב לוי: "אין לי סימפתיה לאנשים שמספסרים באסונות. אין לי סימפתיה לגזלנים. אין לי סימפתיה למתנחלים. אין לי סימפתיה למתנחלים, גם כשפוקדים אותם אסונות. אישה הרה נפצעת, ולדה מת מפצעיה, מה נורא מזה; הנסיעה בכבישיהם מפחידה, ההתנגדות האלימה לנוכחותם מתגברת — ואין בי שום סימפתיה לאסונם. לא חמלה ולא הזדהות." ב-2016 הצדיק לוי את שרת החוץ השוודית מרגוט וולסטרם והאשים את ישראל בהוצאה להורג ללא משפט של פלסטינים שביצעו פיגועים נגד ישראלים. בינואר 2010, כאשר "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"הארץ" השתלחו בשרה נתניהו, יצא לוי נגדם, וכתב "הטיפול הציבורי בה נגוע ביותר משמץ של שוביניזם גברי מאוס". החל מסוף שנת 2018, הוביל לוי קו המבקר את ההתעסקות, האובססיבית לטענתו, בבנימין נתניהו. לשיטתו, לאיש יש יתרונות וחסרונות רבים, והעיסוק בו מונע התעסקות בנושאים חשובים שעל סדר היום. כך, אף שהוא אינו מתומכיו, לוי מסביר כי הוא מעדיף את נתניהו על-פני החלופות המוצעות של השמאל הציוני, אותו מאשים בהיותו חלול וחסר כיוון. בספטמבר 2023 חזר בו מתמיכתו בנתניהו, ונימק: "נתניהו בשגיאת חייו הגורלית הובל או הוביל אל קצות הימין הקיצוני, האנטי־ליברלי והאנטי־דמוקרטי". לוי הביע כמה פעמים תמיכה בחרם על ישראל ובקמפיין ה-BDS, בנימוק שזהו הסיכוי היחידי לגרום לישראל להפסיק את הכיבוש. ב-2018, בעקבות פרשת האנטישמיות במפלגת הלייבור הבריטית, הביע לוי תמיכה בג'רמי קורבין. לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש ועל רקע התפרצות נגיף הקורונה בישראל תמך בהצטרפות של בני גנץ ומפלגתו, "חוסן לישראל", לממשלה בראשות בנימין נתניהו. ב-2020 התייחס לוי לדברי בצלאל סמוטריץ' שהילודה הבדואית היא "פצצת זמן". לוי הגיב אמר שמתנחלים מולידים יותר מבדואים ועורר סערה כשקרא לנעול את הרחם של נשות המתנחלים. לעיתים קרובות הוא מבטא בכתיבתו עמדות נון-קונפורמיסטיות, חלקן נדירות גם בקרב השמאל, כגון תמיכה בזכויות האסיר יגאל עמיר, תמיכה במעשהו של חננאל דיין שבחר שלא ללחוץ את ידו של הרמטכ"ל ועוד. ב-14 בדצמבר 2023 בזמן מלחמת חרבות ברזל השתתף לוי בפורום בטורקיה וקרא ל"מעצמות הבין-לאומיות" להיכנס לרצועת עזה במטרה להוביל להפסקת אש בהקדם האפשרי. לוי היה שותפו של חיים יבין בסדרה התיעודית "גחלת לוחשת" על עליית יהודי ברית המועצות. בנוסף לכתיבתו ב"הארץ" עסק לוי בראיונות טלוויזיוניים בערוץ 3 של הטלוויזיה בכבלים. על סגנונו כמראיין אמר "אני משתדל להקשיב ולא להקשות, לא כשהמרואיין הוא רחבעם זאבי או יהודה עציון ולא כשהוא חיים הנגבי או אורי אבנרי". בשנת 1998, לפני הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, ראיין לוי את אהוד ברק במסגרת תוכניתו ב"תבל". בריאיון זה שאל לוי את ברק מה היה עושה לוּ נולד פלסטיני. ברק ענה כי "אם הייתי פלסטיני בגיל המתאים, הייתי נכנס בשלב מסוים לאחד מארגוני הטרור". ריאיון זה הוא בין הנודעים שערך לוי, בשל הסערה שעוררה התבטאות זו של ברק. השתתף כחבר פאנל בתוכנית האקטואליה "מועצת החכמים" של ערוץ 10. בשנת 2012 נמנה עם משתתפי סדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים" ביחד עם זוגתו קתרין אורמסטד שצעירה ממנו ביותר מ-20 שנה. בשנת 2013 נעשה עליו סרט בבימויו של בילאל יוסף בשם "נגד הזרם" ("Going Against the Grain") עבור ערוץ אל-ג'זירה. ב-2015 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "הקודחים". במרץ 2011 השתתף גדעון לוי ב"שבוע האפרטהייד הישראלי" שנערך בטריניטי קולג' באירלנד. בנאום שנתן באירוע זה ביקר לוי בחריפות את מדינת ישראל. לוי טען כי "מפעל ההתנחלויות הוא פשע" והשווה בין הכיבוש הישראלי של השטחים למשטרי העריצות בעולם הערבי. לוי אף אמר כי "המשטר הישראלי מושחת מבחינה מוסרית" וטען כי לישראלים אין נקיפות מצפון בגין הכיבוש בגלל הדה-הומניזציה והדמוניזציה שעושה התקשורת הישראלית לפלסטינים. כתיבתו של לוי מעוררת פולמוס נרחב, הבא לידי ביטוי בתגובות חוזרות ונשנות למאמריו במדורי המכתבים למערכת של "הארץ", כמו גם באמצעי תקשורת אחרים. מספר מבקרים האשימו את לוי בכך שלא גינה את הטרור הפלסטיני כנגד ישראל, או אף הצדיק אותו. שבועון החדשות הגרמני "דר שפיגל" כתב על לוי שהוא "הפרשן (הישראלי) הרדיקלי ביותר" וטען שהוא הסיבה העיקרית שניתנה על ידי קוראי "הארץ" לביטול מנויים לעיתון. לוי עצמו חיזק טענה זו כאשר אמר כי במשרדי עיתון "הארץ" קיים תיק עבה ובו הודעות מקוראים קבועים של העיתון על ביטול מנויים בעקבות קריאת הכתבות שלו. בין מבטלי המנוי לעיתון היו גם עיתונאים ואנשי ציבור דוגמת עירית לינור שטענה כי "הארץ" הפך לעיתון שמאלני רדיקלי, אנטי-ציוני ובעל אג'נדה פרו-פלסטינית. כדוגמה לדבריה היא הזכירה את לוי עליו כתבה: ”כשגדעון לוי מאשים את ישראל בהפיכתו של מרואן ברגותי משוחר שלום לאמרגן פיגועי התאבדות, זו פרשנות הגיונית, ממש כמו הטענה שגל הפיגועים ב-11 בספטמבר הוא מזימה של המוסד. בשיחה פרטית איתו, אמר לי פעם שהוא לא היה נוסע מאה מטר כדי להציל את חייו של מתנחל, ונראה לי שאהבותיו ושנאותיו מכתימות כבר מזמן את דיווחיו הנוגעים ללב מהשטחים הפלשתינים הכבושים”. עמוס שוקן, המו"ל של "הארץ" התייחס לכתיבתו של לוי (במענה לביקורת של עירית לינור): ”את דיווחיו של גדעון לוי צריך, לדעתי, לקרוא בעיקר כתיאור השפעת הכיבוש הישראלי בשטחים על חיי הפלשתינים. אני מקווה מאוד שהוא כן ייסע מאה מטר להציל חייו של מתנחל, אבל עד שיעמוד במבחן הזה אני מוכן להסתפק בכתבות שלו. לדעתי חובתו של כל אזרח ישראלי לדעת את הדברים האלה, ואין, לדעתי, בכתיבה הזאת או בפרסום הדברים האלה שום דבר שמאלני רדיקלי או אנטי-ציוני. יש שם אנשים, יש להם חיי יום-יום מזופתים, והכיבוש הישראלי הוא אחד הדברים המשמעותיים ביותר בחייהם”. על יחסו של לוי ללינץ' ברמאללה פרסם העיתונאי נחום ברנע מאמר ביקורת באתר "העין השביעית" בשם "מבחן הלינץ". הוא כתב כי אירועי אוקטובר 2000 היו ללוי "שעה של מבחן משולש: איזה עיתונאי אתה? איזה בן-אדם אתה? איזה ישראלי אתה...? לוי קפץ בקושי מתחת לרף". יש שביקרו את לוי על אמינות כתבותיו. למשל, בדצמבר 2005 פרסם לוי את סיפור "נוהל חמור", ובו כתב ששוטרי מג"ב התעללו בפלסטיני למוות על ידי קשירתו לחמור. העיתונאי אמנון דנקנר כתב שמדובר בסיפור שלא היה ולא נברא. על לוי נמתחה ביקורת שלא חזר בו ולא התנצל על הפרסום המוטעה. דנקנר ציין עוד מקרה שבו חזר לוי על טענה נגד צה"ל, אף על פי שאף היא הופרכה. לוי אינו דובר ערבית, שפתם של מושאי כתיבתו ועל כן מסתייע במתורגמנים מקומיים. כאשר נשאל על כך אמר: "זה המחדל הגדול שלי. היה לי מורה פרטי ובמשך שנה הצלחתי לקלוט רק מילה אחת, שהיא 'תודה' (שגם ידעתי אותה לפני כן)". מבקריו טוענים כי דיווחיו לוקים בחסר בעקבות זאת. הפובליציסט בן-דרור ימיני פרסם מאמר ביקורת חריף על לוי בו הוא טוען לשקרים שאמר לוי בריאיון לעיתון זר, מאמר זה גרר סדרת מאמרים בו לוי וימיני התנצחו אחד עם השני. ימיני נחשב לאחד ממבקריו החריפים של לוי ובין היתר השווה אותו לפוליטקאי הבריטי ג'ורג' גאלווי, וטען כי חלק ניכר מהדה-לגיטימציה של מדינת ישראל מקורה בסילוף האמת פרי עטו של לוי. בנובמבר 2013 נזף בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות ב"הארץ" ובגדעון לוי, על מאמר של לוי שבו טען שהרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע נעשה בהשפעת שירותו של הרוצח במשמר הגבול, אולם בית הדין לערעורים של המועצה הפך את ההחלטה מספר שבועות לאחר מכן בקובעו כי חופש הביטוי נועד "לאפשר גם הצגה של תזות קיצוניות, מקוממות ומרגיזות". לוי זכה בכמה פרסים ישראליים ובין-לאומיים, בהם: אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג, 1996 פרס העיתונות הישראלית, 1998 פרס לחירות התקשורת ולעתידה (פרס לייפציג לתקשורת), 2003‏ פרס אולוף פאלמה, 2016 גדעון לוי זכה בפרס סוקולוב לעיתונות הכתובה לשנת 2021 גדעון לוי, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות על תוכניתו של לוי: "פגישה אישית", בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות מאמרי גדעון לוי, באתר "הארץ" מגוון כתבות של לוי, על מגוון נושאים, במדור דעות עמוס שפירא, החלטה תמוהה, באתר העין השביעית, 1 ביולי 2001 ynet, סיכום המפגש עם העיתונאי גדעון לוי, מתאריך 26.2.2002, באתר ynet, 27 בפברואר 2002 מרב יודילוביץ', מילת מפתח – גדעון לוי, באתר ynet, 7 באוקטובר 2009 יאיר נתיב, ‏"החיים שלי השתנו כשפגשתי את קתרין במחסום", באתר ‏מאקו‏, 30 באוגוסט 2012 זיו ביילין, ‏גדעון לוי: "חש בושה עמוקה בישראל; המתנחלים? יש לי רק שנאה אליהם", באתר גלובס, 7 בנובמבר 2012 A rare voice of courage, David Cronin,‏ 31 במרץ 2010 רועי כ"ץ, גדעון לוי בתוכנית "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב, ינואר 2014 אהוד ברנשטיין‏, "מעדיף את המתנחלים על יש עתיד", באתר וואלה, 12 בפברואר 2014 אורית נבון, ‏"זאת המדינה שלי. אני אוהב את המדינה שלי ודואג לה. לכן אני כל כך חריף", באתר ‏מאקו‏, 28 ביולי 2014 אריק וייס, גדעון לוי נאבק בסרטן ומתעקש: "כל מה שסיפרתי על השטחים – אמת", באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 29 בדצמבר 2018 אמנון לורד, "אין יותר שתי מדינות. המתנחלים ניצחו; צריך להכיר בכך", באתר ישראל היום, 18 באפריל 2019 ניר גונטז', "היחס שלי לנתניהו הוא בעיקר התרסה כלפי שונאיו. פחות התפעלות ממנו, ויותר מיאוס מהמחנה שתקף אותו", באתר הארץ, 24 בנובמבר 2021 גדעון לוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גדעון לוי מספר על עצמו: גדעון לוי, בוא שיר עברי | שני שיבר ושליש ירכתיים, באתר הארץ, 10 באפריל 2009 גדעון לוי, אזור הדמדומים | 100 בהיסטוריה, באתר הארץ, 10 באפריל 2009 גדעון לוי, המלחמה שהפכה לי את הבטן, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2014 גדעון לוי, אבא שלי לא נאצי, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2012 גדעון לוי, סיפורו של אבי הניצול, באתר הארץ, 19 באפריל 2012 גדעון לוי, אזור הדמדומים – 100 בהיסטוריה, באתר הארץ, 10 באפריל 2009 גדעון לוי, חמישים השנים הראשונות, באתר הארץ, 1 ביוני 2017 גדעון לוי, מיקי קרצמן, אזור הדמדומים | זה היה ביתי, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2008 מיכל מירון-שקד, נערי פרס, מעריב, 26 בדצמבר 1980 גדעון לוי, העגבנייה הראשונה, באתר הארץ, 20 ביולי 2007 דוגמה: לוחמים לשלום: ערב לציון שנה למלחמה בעזה שרי מקובר-בליקוב, מאז שהלכת, באתר "ידיעות אחרונות", 10 באפריל 2019 קרן נתנזון ויץ, הכל בגלל האהבה, באתר Xnet‏, 5 באוגוסט 2012 ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏בגיל 71: העיתונאי גדעון לוי התחתן עם עיתונאית שוודית, באתר מעריב אונליין, 20 בספטמבר 2024 סיכום המפגש עם העיתונאי גדעון לוי, מתאריך 26.2.2002, באתר ynet, 27 בפברואר 2002 גדעון לוי, העיתונאי מחפש משמעות, באתר העין השביעית, 1 בינואר 2001 גלית יצחק ומירב לוי, טולכרם: חיילים ירו למונית ישראלית בה ישב העיתונאי גדעון לוי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 באוגוסט 2002 גדעון לוי, דגל שחור, באתר הארץ, 2 ביולי 2006 גדעון לוי | בריון שכונתי מכה שוב, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2008 גדעון לוי | טייסינו לא שבו בשלום, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2008 גדעון לוי | נהר של דם עד עזה, באתר הארץ, 4 בינואר 2009 גדעון לוי | עוד סיבוב אחד ודי, באתר הארץ, 8 בינואר 2009 גדעון לוי | כשהתותחים ישתתקו, באתר הארץ, 12 בינואר 2009 גדעון לוי | משחק ילדים, באתר הארץ, 15 בינואר 2009 גדעון לוי | אזור הדמדומים: מ-ל-ח-מ-ה, באתר הארץ, 16 בינואר 2009 גדעון לוי | כישלון ושכול, באתר הארץ, 22 בינואר 2009 גיורא רום, גיורא רום | על מה חושב הטייס, באתר הארץ, 4 בינואר 2009 א.ב. יהושע, א.ב. יהושע | מכתב גלוי לגדעון לוי, באתר הארץ, 16 בינואר 2009 גדעון לוי, גדעון לוי | תשובה גלויה לא.ב. יהושע, באתר הארץ, 18 בינואר 2009 גדעון לוי, הרעים לטיס, באתר הארץ, 14 ביולי 2014 "גדעון לוי מגיב לסערה: 'לא מתחרט לרגע על דבריי'", כתבה בערוץ 2, 17 ביולי 2014 נתי טוקר, דורנר דחתה תלונות נגד גדעון לוי: "חופש הביטוי נועד להגן על דעות חריגות", באתר הארץ, 19 באוגוסט 2014 גדעון לוי, צבא הטבח לישראל, באתר הארץ, 1 באפריל 2018. גדעון לוי, לימין שור, באתר הארץ, 8 במרץ 2008 גדעון לוי, אופנת קאטרפילר, באתר הארץ, 24 ביולי 2008 גדעון לוי, מחכה להתקוממות פלסטינית, באתר הארץ, 4 ביולי 2013 גדעון לוי, ישראל הזמינה את החטיפה, באתר הארץ, 15 ביוני 2014 גדעון לוי, ירושלים בירת האפרטהייד, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2014 גדעון לוי, אין בי סימפטיה לכאבם של המתנחלים, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2018 גדעון לוי, כן, הוצאות להורג, אלא מה?, באתר הארץ, 17 בינואר 2016 גדעון לוי | שרה ונפתול, באתר הארץ, 23 בינואר 2010 למשל: גדעון לוי, מאזן ביניים: לנתניהו יש גם זכויות, באתר הארץ, 6 במאי 2021; גדעון לוי, עם משפחת נתניהו אצל ציפר בסלון, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2021 גדעון לוי, כן, התרשמתי מאוד מנתניהו. הייתי ביביסט, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2023 גדעון לוי, חרם כלכלי למניעת שפיכות דמים, באתר הארץ, 14 ביולי 2013; גדעון לוי, רק BDS, באתר הארץ, 1 במאי 2016 גדעון לוי, ג'רמי קורבין הוא קורבן, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2018 גדעון לוי, גנץ צריך להיות אמיץ, להיכנע ולהצטרף לנתניהו, באתר הארץ, 22 במרץ 2020 גדעון לוי, הבחירה של גנץ נכונה ואמיצה, באתר הארץ, 29 במרץ 2020 גדעון לוי: לנעול את הרחם של נשות המתנחלים, באתר "סרוגים", 14 ביוני 2020 גדעון לוי, צבא העם או צבא הרמטכ"ל, באתר הארץ, 7 במאי 2006 סוכנויות הידיעות, ‏העיתונאי גדעון לוי בטורקיה: העולם צריך לעצור את ישראל, באתר מעריב אונליין, 14 בדצמבר 2023 גדעון לוי, אמת דיברתי – למה התחברתי למחוברים, באתר הארץ, 6 ביולי 2012 Going Against The Grain, סרטון באתר יוטיוב יוסי ניסן, ‏גדעון לוי: "ההתנחלויות – פשע; ישראל מנותקת מהמציאות", באתר גלובס, 15 במרץ 2011 דלית הלוי, השראה לתעמולת חמאס: גדעון לוי באתר ערוץ 7, 28.7.2008. בכתבה מוזכר ציטוט של מאמר של לוי בנוגע לפיגועי הטרקטור בירושלים באתר החמאס כהצדקה לפיגוע. כמו כן לוי מואשם בכך שלא גינה את הפיגועים בן-דרור ימיני, סרסורי מצפון, nrg ומצטט את ג. לוי: The IDF has no mercy for the children in Gaza nursery schools יותם זמרי, גדעון לוי מוכיח שוב שהוא גזען יותר מכולנו, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2014 Problems at Israel's Haaretz: A Newspaper Without a Country המאמר של גדעון לוי פגע כלכלית ב"הארץ", ערוץ 7, 17 בנובמבר 2014 Ha'aretz, Israel's Liberal Beacon The Nation, 6 September 2007 מרב יודילוביץ', עירית לינור: "הארץ" – לא ציוני, באתר ynet, 25 באפריל 2002 נחום ברנע, מבחן הלינץ', באתר העין השביעית, 1 בנובמבר 2000 אמנון דנקנר, מי כאן הבהמה, באתר nrg‏, 25 ביוני 2006 גדעון לוי, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות בן-דרור ימיני ברון תעשיית השקרים, הבלוג של ימיני ב-nrg מעריב, פורסם במקור ב"מוספשבת" של מעריב, 15.10.2010 גדעון לוי, פה קבור הכלב | גדעון לוי עונה לבן דרור ימיני, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2010 בן-דרור ימיני, תגובה לגדעון לוי, הבלוג של ימיני באתר nrg מעריב, 22 באוקטובר 2010 בן-דרור ימיני, יש שמאל אחר, הבלוג של בד"י, nrg,‏ 12 ביולי 2013 בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות נזף ב"הארץ" ובגדעון לוי, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2013 בוטלה הנזיפה ב"הארץ" ובגדעון לוי על מאמר שתקף את משמר הגבול, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2013 Laureates 2003: Gideon Levy and Daoud Kuttab גדעון לוי זכה בפרס 75,000 ד' מארגון שבדי: "הוא שביב של תקווה", באתר גלובס, 7 בינואר 2016 עופר אדרת, עיתונאי "הארץ" גדעון לוי זכה בפרס סוקולוב לעיתונות הכתובה לשנת 2021, באתר הארץ, 14 ביוני 2021 סיכום ישיבת ועדת הפרס