laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פקרנה

פקרנה (שם מדעי: Dinomys branickii) הוא מין של מכרסם ענקי החי בדרום אמריקה ומקורב למכרסם הפרהיסטורי הגדול ביותר - הג'וספורטיגסי. כיום הפקרנה הוא המין היחיד ששרד במשפחת הדינומיסיים. תפוצתו של הפקרנה היא רק ביערותיה של דרום אמריקה ולמרגלות הרי האנדים במדינות ונצואלה, קולומביה ומערב בוליביה (שם הוא נמצא בעיקר בפארק הלאומי פוטקטה). הוא נראה ענקי ומגושם יחסית למכרסם ומשקלו מגיע עד 15 ק"ג ואורכו ל-79 ס"מ. הפקרנה הוא חיה לילית וצמחונית שחיה בקבוצות קטנות המשוטטות ביערות בחיפוש אחר מזון. צבעו חום מפוספס והוא מאוד מזכיר בצבעיו ובצורתו את פקת השפלה (Cuniculus paca) החיה באותו אזור והיא קרובת משפחתו הכי קרובה. מצב שימור הפקרנה הוא ללא חשש אך הוא חשוף לפגיעה בעיקר עקב הרס היערות בהם הוא חי. מדיה וקבצים בנושא פקרנה בוויקישיתוף פקרנה, באתר ITIS (באנגלית) פקרנה, באתר NCBI (באנגלית) פקרנה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פקרנה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פקרנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פקרנה, באתר GBIF (באנגלית) פקרנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פקרנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פקת השפלה

פקת השפלה (שם מדעי: Cuniculus paca) הוא מין של מכרסם גדול החי באמריקה המרכזית והדרומית באקלימים טרופיים לחים והוא אחד מהמכרסמים הגדולים ביותר בעולם. תפוצתה משתרעת ממקסיקו לאורך אמריקה המרכזית ולאורך יער האמזונס ועד ארגנטינה וגם באיים הקאריביים. הם מעדיפים אזורים הקרובים לנהרות אגמים גדולים. בעבר הם נחשבו לשייכים למשפחת האגוטיים, אך היום שייכים למשפחה עצמאית הפאקות. הפקה מזכירה בצבעה גור של טפיר וכמוהו זה עוזר לה להסתוות ביערות הגשם. הם חומות או שחרחרות ובעלי פרווה די גסה עליה באזור הבטן ישנם פסים צהובים מקוטעים. רגליהם קצרות ומשמשות בעיקר להליכה ולא לאחיזה. זנבם קצר ומעוגל ופרצופם גדול ובעל שיניים גדולות. משקלם הממוצע 6-12 ק"ג. מזון: הפקות צמחוניות ואוכלות בלילה עלים, גבעולים, שורשים, פטריות ופירות כמו אבוקדו. למרות שהוא נראה מגושם הוא מתמחה בטיפוס על עצים. טורפים: טורפיהם העיקריים של הפקות הם היגואר, הפומה, זאב הרעמה, הקיימן והאנקונדה. הם גם ניצודים על ידי אנשים רבים עקב בשרם המשובח. להגנה הם מזנקים לתוך הנהר ושוחים במהירות. מדיה וקבצים בנושא פקת השפלה בוויקישיתוף פקת השפלה, באתר ITIS (באנגלית) פקת השפלה, באתר NCBI (באנגלית) פקת השפלה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פקת השפלה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פקת השפלה, באתר GBIF (באנגלית) פקת השפלה באתר הרשימה האדומה של IUCN פקת השפלה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אגוטי מרכז-אמריקאי

אגוטי מרכז-אמריקני (שם מדעי: Dasyprocta punctata) הוא מין מכרסם ממשפחת האגוטיים החי ביערות הגשם של אמריקה המרכזית. אגוטי מרכז-אמריקני נפוץ בטבע במדינות: מקסיקו, מדינות מרכז אמריקה, צפון מערב אקוודור, קולומביה וונצואלה. אוכלוסייה נוספת נמצאת דרומה יותר בפרו, צפון ארגנטינה, דרום מערב ברזיל, בוליביה ומערב פרגוואי. בנוסף הוא חי גם בקובה, ג'מייקה ובאיי קיימן. הוא מגיע לאורך 40–62 ס"מ ולמשקל 3–4 ק"ג. הוא בעל רגליים ארוכות שאיתם הוא יכול גם לאחוז ולקלף דברים. צבעו חום-אדמדם ואחורי הגוף צהובים. לאגוטים ראייה ושמיעה טובה ושיניים חדות המותאמות לפיצוח זרעי עצים קשים שונים. האגוטי נחשב למפיץ הזרעים הטוב ביותר באזורו והוא משוטט ברחבי היער עם בת זוג קבועה לכל החיים. מדיה וקבצים בנושא אגוטי מרכז-אמריקאי בוויקישיתוף אגוטי מרכז-אמריקאי, באתר ITIS (באנגלית) אגוטי מרכז-אמריקאי, באתר NCBI (באנגלית) אגוטי מרכז-אמריקאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אגוטי מרכז-אמריקאי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אגוטי מרכז-אמריקאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אגוטי מרכז-אמריקאי, באתר GBIF (באנגלית) אגוטי מרכז-אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
דינומיסיים

דינומיסיים (שם מדעי: Dinomyidae) היא משפחה של מכרסמים מתת-סדרת דמויי קביה בה קיים היום מין אחד - פקרנה (Dinomys branickii) והיו בה מינים נכחדים רבים. ממשפחה זו יצאו מיני המכרסמים הגדולים ביותר שהתקיימו - הגדול מכולם היה הג'וספורטיגסי, שהגיע למשקל 1,000 ק"ג ואורכו היה עד 3 מטר וסוגים אחרים כמו הפוברומיס, הגיעו עד ל-700 ק"ג או הTelicomys שהגיע לגובה 1.35 מטר. הם התפתחו בתקופת המיוקן ושרדו באמריקה הדרומית הקדומה עד לפלישת היונקים הגדולים מצפון - מה שהגדיל את התחרות שלהם עם חיות חדשות כמו פרסתנים ועם טורפים מתמחים מסדרת הטורפים. כיום ישנו רק את הפקרנה, שהוא קטן בהרבה מהקפיבארה ושוקל רק 15 ק"ג. לבני המשפחה קשר למשפחה הנכחדת Neoepiblemidae וייתכן שהיא תת-משפחה במשפחת הדינומיסיים. משפחת דינומיסיים (Dinomyidae) סוג ללא מקור Pseudodiodomus - נכחד Agnomys - נכחד תת-משפחת Eumegamyinae - נכחדה סוג Doellomys Gyriabrus Briaromys Tetrastylus פוברומיס (Phoberomys) Colpostemma Orthomys Eumegamys Pseudosigmomys Pentastylodon Eumegamysops תליקומיס (Telicomys) Perumys ג'וספורטיגסי (Josephoartigasia) תת-משפחה Potamarchinae -נכחדה Scleromys Olenopsis Simplimus Eusigmomys Potamarchus תת-משפחת Dinomyinae סוג ומין יחיד פקרנה (Dinomys branickii) Telodontomys - נכחד מדיה וקבצים בנושא דינומיסיים בוויקישיתוף דינומיסיים, באתר ITIS (באנגלית) דינומיסיים, באתר NCBI (באנגלית) דינומיסיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דינומיסיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דינומיסיים, באתר GBIF (באנגלית)
ויסקאש המחילות

ויסקאש המחילות, המכונה בקיצור ויסקאש (שם מדעי: Lagostomus maximus), הוא מין מכרסם הררי ממשפחת הצ'ינצ'יליים שבתת-סדרת דמויי קביה. הוויסקאש חי במחילות בערבות העשב ההרריות של ארגנטינה, בוליביה ופרגוואי. זהו המין היחיד בסוגו החי כיום. מין נוסף בסוג, Lagostomus crassus, נכחד. הוויסקאש מזכיר במקצת אוגר, מפני שהוא בעל לסת גדולה, שפתו התחתונה שחורה והעליונה לבנה, ויש לו שפם ארוך. עיניו קטנות וגופו שעיר. הוא שוקל עד 9 ק"ג ואורכו בערך 500 מ"מ. צבע פרוותו הסמיכה אפור-חום (הצבע שונה בין אזור לאזור בגופו), וברגליים הקדמיות יש ארבע אצבעות, לעומת שלוש אצבעות ברגליים האחוריות. זנבו של הוויסקאש גם הוא קטן. הוויסקאשים טובים בחפירת מנהרות ונעזרים בכך על מנת לשרוד. בלילות הם יוצאים ללקט מזון מעל פני השטח. מזונם העיקרי הוא עשבים ושיחים צעירים. הוויסקאשים חיים בחבורות קטנות החיות מתחת לקרקע הפמפס. החבורות מחולקות לקבוצות של זכרים ושל נקבות וזכרים מתבגרים עוזבים את להקות הנקבות, אך בעונת הרבייה שוהים חלקם עם הנקבות. הם אינם נמצאים בסכנת הכחדה כלשהי. מדיה וקבצים בנושא ויסקאש המחילות בוויקישיתוף ויסקאש המחילות, באתר ITIS (באנגלית) ויסקאש המחילות, באתר NCBI (באנגלית) ויסקאש המחילות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ויסקאש המחילות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ויסקאש המחילות, באתר GBIF (באנגלית) ויסקאש המחילות באתר הרשימה האדומה של IUCN
ויסקאשה דרומית

ויסקאשה דרומית (שם מדעי: Lagidium viscacia) היא מין של דמוי קביה החי בהרי האנדים והיא קרובת משפחה של הצ'ינצ'ילה. צבע פרוותן הסמיכה של הויסקאשות צהבהב-אפור, הגחון חיוור והזנב עבה עם קצה שחור. הן בעלות אוזניים ארוכות המשוות להן מראה של ארנבות ורגליים קדמיות קצרות ואחוריות ארוכות. יש להן כפות רגליים מיוחדות המותאמות להיצמדות לסלעים ולריצה מהירה ביניהם. משקלן מגיע ל-3 ק"ג. הן חיות בטבע במורדות של הרי האנדים בפרו, בוליביה, ארגנטינה וצ'ילה. הן יכולות לחיות בהרים בגובה של 2,500 עד 5,000 מטרים. מדיה וקבצים בנושא ויסקאשה דרומית בוויקישיתוף ויסקאשה דרומית, באתר ITIS (באנגלית) ויסקאשה דרומית, באתר NCBI (באנגלית) ויסקאשה דרומית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ויסקאשה דרומית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ויסקאשה דרומית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ויסקאשה דרומית, באתר GBIF (באנגלית) ויסקאשה דרומית באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנני פרטליני

אנני פרטליני (באיטלקית: Annie Fratellini; ‏14 בנובמבר 1932 – 1 ביולי 1997), הייתה אמנית קרקס, ליצנית, ושחקנית קולנוע. נולדה באלג'יר בשם אנני ויולטה פרטליני למשפחת פייה-נואר, ממוצא איטלקי, ארבעה דורות של אחת ממשפחות הקרקס המפורסמות באירופה. אביה היה ויקטור פרטליני, וסבה היה פול פרטליני, מליצני הקרקס המפורסמים באירופה. פרטליני החלה את הקריירה בקרקס מדראנו בגיל 14. בהמשך הייתה האישה הראשונה בצרפת, וככל הידוע, בעולם המערבי, ששימשה בתפקיד ליצן קרקס. הייתה למייסדת של בית הספר הראשון לקרקס בצרפת, ומהראשונים באירופה, והמשיכה בקריירת הבמה והמשחק. במשך הקריירה היא נמנעה מללכת בעקבות אביה, סבה ו-22 קרובי משפחה אחרים, ולעסוק ישירות בתחום הליצנות. במקום זאת, היא שרה באולמות מוזיקה ובמועדוני לילה. בנוסף, הותיר בית הספר ללימודי הקרקס שיסדה וניהלה, חותם בתרבות הקרקסים באירופה ובעולם המערבי. בשנת 1969 כיכבה אנני פרטליני בסרט "האהבה הגדולה", ב-1971 ב"הליצנים" של פדריקו פליני וכן בסרטים אחרים. הייתה נשואה פעמיים ונולדה לה בת אחת. נפטרה בגיל 64 ממחלת הסרטן. קבורה בבית הקברות של מונמארטר. מדיה וקבצים בנושא אנני פרטליני בוויקישיתוף אנני פרטליני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנני פרטליני, באתר AllMovie (באנגלית) אנני פרטליני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנני פרטליני, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנני פרטליני, באתר Yandex.Music (ברוסית) Annie Fratellini, musicme
סוטר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סוטר – נוזקה צבאית אישים: אלן סוטר – כדורגלן שווייצרי דייוויד סוטר – שופט אמריקאי ליאו סוטר – שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי פרגוס סוטר – שחקן כדורגל סקוטי קורין סוטר – גולשת סקי שווייצרית תלמי סוטר – ממלכי מצריים סותר
ז'וסקן דה פרה

ז'וֹסקֶן דה-פְּרֶה (Josquin des Prez;‏ 1450-1455–1521), מלחין מהאסכולה הפרנקו-פלמית בתקופת הרנסאנס. דה פרה היה אחד המלחינים המשפיעים ביותר במוזיקה הקלאסית, שכן היה נערץ בעולם המוזיקה הן בחייו והן לאחר מותו. הוא הוסיף הרבה דמיון לאמנות ההלחנה והטביע את חותמו יותר מכל מלחין אחר לפניו. נראה שדה פרה נולד בין 1450 ל-1455 בארצות השפלה הבורגונדיות, בשטח שנמצא כיום בבלגיה או בצרפת (המיקום המדויק אינו ידוע). השם "ז'וסקן דה פרה" הוא גרסה מצורפתת של השם הפלמי "ז'וסקה ון דה פלדה" ("ז'וסקה" הוא לשון הקטנה לשם הפלמי "יוזף"). הוא היה תלמידו הבולט של יוהנס אוקכם, מלחין בעל השפעה רבה בפני עצמו. הוא נסע לאיטליה, ובשנים 1459–1472 היה זמר בקתדרלת מילאנו ומאוחר יותר זמר בחצר הדוכסית של משפחת ספורצה במילאנו. לאחר זמן מה עבר לרומא, שם התקבל למקהלת האפיפיור בשנת 1486 ונשאר בה יותר מעשר שנים. בהמשך עבד דה פרה אצל לואי ה-12, מלך צרפת. אחר כך חזר לאיטליה ועבד בתור מאסטרו די קאפלה תחת חסותו של ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה, וקיבל את השכר הגבוה ביותר ששולם אי פעם לנושא משרה בחצר. ב-1504 חזר ז'וסקן לצרפת ועבד כפרובוסט של נוטר-דאם בקונדה-סור-ל'אסקו, שם נשאר עד שנפטר בשנת 1521. כמו אוקכם, דה פרה השתמש בהרמוניות מורכבות ובשיטות מתוחכמות. הוא הושפע, בין השאר, מסגנונות צפוניים (מארצות השפלה), ודרומיים (מאיטליה). הוא השתמש בטכניקה של ציור מילים, שמתאימה את צלילי המוזיקה למשמעות המילים. המוזיקה של דה פרה הייתה רגשית בנוגע לטקסט, כך שהמאזין יכול היה לקבל מושג איזו מוזיקה זו לפי צליליה. דה פרה היה מראשוני המלחינים שהשתמשו בתנ"ך כמקור למוטטים. דה פרה כתב בין השאר מיסות (הוא השתמש בשיטת המיסה הפארודית, בה היו קטעים מיצירה קיימת, חילונית או דתית שהיוו מקור ליצירה חדשה), מוטטים, שאנסונים ועוד יצירות רבות. המיזררה "חנני אלוהים" (תהילים נ"א) מיסה לבתולה הקדושה מיסה "לה, סול, פה, רה, מי" לֹא כַחֲטָאֵינוּ, עָשָׂה לָנוּ (מוטט) "נימפות היער" (הקינה על מותו של יוהנס אוקכם) "איך אישה לא נוחמה"/ עמדה אם אבלה "אווה מריה...בתולה חסודה" -מוטט מדיה וקבצים בנושא ז'וסקן דה פרה בוויקישיתוף ז'וסקן דה פרה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'וסקן דה פרה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ז'וסקן דה פרה, באתר ספוטיפיי ז'וסקן דה פרה, באתר Last.fm (באנגלית) ז'וסקן דה פרה, באתר AllMusic (באנגלית) ז'וסקן דה פרה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'וסקן דה פרה, באתר דיזר ז'וסקן דה פרה, באתר פרויקט מוטופיה ז'וסקן דה פרה, באתר Discogs (באנגלית) ז'וסקן דה פרה, באתר Songkick (באנגלית) [1], באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'וסקן דה פרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאפיינים מוזיקליים של השנסון Mille Regretz, באתר מלודיה - Melodia.me ג'ון סטנלי, "מוזיקה קלאסית", עמ' 55 סטנלי, שם סטנלי, שם
אופוסום המים

אופוסום המים או יאפוק (שם מדעי: Chironectes minimus) הוא מין יחיד בסוגו של אופוסום קטן החי בדרום ומרכז אמריקה. זוהי חיית הכיס היחידה הנוהגת לשחות במים דרך קבע. בנוסף הוא המין היחיד בו יש לשני המינים, זכר ונקבה, פטמות. האופוסום חי בטבע באמריקה ממקסיקו, דרך מרכז ודרום אמריקה עד לצפון ארגנטינה. הוא חי במקווי מים שונים אבל ביום הוא נח במאורות ליד הגדה. זהו אופוסום קטן שאורכו 27-32 ס"מ ומשקלו 600-800 גרם. הוא מפוספס בשחור על פרווה אפורה (שדוחה מים) והבטן לבנה. הזנב הארוך חסר שיער והידיים הארוכות והוורודות בעלי קרום שחייה. החוטם והאוזניים קצרות והפה מכיל שיניים חדות. יש לו זיפי שפם העוזרים לו לחוש בתנועה מעל ומתחת למים. האופוסום הוא צייד לילי הניזון מדגים, סרטנים, צפרדעים וטרף דומה מתוך המים. ביום הוא ישן במחילתו. הנקבות מגדלות 1-5 גורים ומגדלת אותם בכיסה. הכיס יכול להיסגר מתחת למים ואחרי חודש מהלידה הם מתנתקים מהפטמות של האם אך עדיין שוהים איתה עד לגיל שנה. לאופוסום הקטן טורפים רבים, כשהעיקרי ביניהם הוא האוצלוט היכול לצוד אופוסום במחילתו. למין ארבעה תת-מינים: Chironectes minimus argyrodytes Chironectes minimus langsdorffi Chironectes minimus minimus Chironectes minimus panamensis מדיה וקבצים בנושא אופוסום המים בוויקישיתוף אופוסום המים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אופוסום המים, באתר ITIS (באנגלית) אופוסום המים, באתר NCBI (באנגלית) אופוסום המים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אופוסום המים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אופוסום המים, באתר GBIF (באנגלית) אופוסום המים באתר הרשימה האדומה של IUCN
קונסטרקטס

קונסטרקטס (באנגלית: Construx) היה מותג של צעצועי הרכבה מפלסטיק שהוצג לראשונה על ידי חברת פישר פרייס בשנת 1983. בניגוד לצעצועי בנייה אחרים כגון לגו, לקונסטרקטס היו קורות שבאו באורכים שונים שהתחברו לפרקים קטנים כדי לבנות צורות גדולות יותר. צורת החיבור הזו הייתה מאוד חזקה בהתחשב בעובדה שלא נעשה כאן כל שימוש בברגים ואומים. היה ניתן להשתמש בלוחות כדי להרכיב משטחים. צירים, מנועים, גלגלים וחלקים זזים מסוגים שונים הרחיבו את מספר הצורות שניתן היה לבנות ואפשרו את בנייתן של יצירות זזות. יצור הקונסטרקטס הופסק בשנת 1988 אך הוחיה מחדש לתקופה קצרה בשנת 1997 על ידי חברת מאטל. לזמן קצר, לקראת סוף התקופה שבה יוצר הקונסטרקטס תחת המותג פישר פרייס, יצאה גרסת קונסטרקטס שיועדה לקהל צעיר יותר שנקראה "בייסיקס קונסטרקטס" (Basix Construx) בגרסה זו נעשה שימוש בצבעים ראשוניים והיא לא הכילה חלקים מורכבים כגון סרנים וגלגלות. גרסה זו, כמו גם גרסאות אחרות בתחייה המחודשת של שנת 1997, הכילה כמה וכמה חלקים חדשים. לגו קונקס אבני פלא סברס קונסטרקטס באתר This Old Toy קונסטרקטס באתר Tripod גלריית תמונות של דברים שנבנו באמצעות קונסטרקטס זהבה דברת, ‏חברת מאטל תתנה את מתן הזיכיון שלה לקרדן בוויתור על סוכנות לגו, באתר גלובס, 4 במאי 1997 Heirloom toys: Construx for the win, שי גונתר, Mother Nature Network, 15 בינואר 2010 Fisher-Price Construx Construx Index, This Old Toy
מרקו ברלינגיירי

מרקו ברלינגיירי (באיטלקית: Marco Berlinghieri) היה צייר מיניאטורות ומאייר ספרים איטלקי בימי הביניים. ברלינגיירי נודע בעיקר בשל עבודתו על איור התנ"ך אותה השלים ב-1250. הוא היה בנו של ברלינגיירו ברלינגיירי ואחיהם של ברונה ובונוונטורה ברלינגיירי. מדיה וקבצים בנושא מרקו ברלינגיירי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שאול קרקובר

שאול קרקובר (נולד ב-17 באוקטובר 1947, ג' בחשוון תש"ח) הוא גאוגרף ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא חבר סגל המחלקה מאז 1982 ועמד בראשה שתי קדנציות במשך 6 שנים. כיהן כדקאן בקמפוס אוניברסיטת בן-גוריון באילת בין השנים 2006–2010 וכנשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית בין השנים 2000 – 2002. ייסד את המכון למחקר אזורי קטיף ועמד בראשו בשנים 1985–1985. מאז 2007 הוא מכהן כיו"ר הוועד המנהל של מרכז מדע ים המלח והערבה. היה שותף בכיר בעריכת תוכניות פיתוח רבות עבור רשויות מקומיות בישראל בהן: התוכנית לפיתוח באר שבע (1989), תוכנית מתאר לעיר אשקלון (1991), ותוכניות לפיתוח מוסדות חינוך ברשויות מקומיות. משנת 2016 מכהן כנשיא המכללה האקדמית לחינוך חמדת הדרום. נולד בעיירה הורנה סליבי (אנ') שבסלובקיה בשנת 1947 לנפתלי צבי ורבקה קרקובר. בשנת 1949 עלה לישראל עם הוריו ואחיו הצעיר יעקב באונייה "גלילה" והתגורר תחילה במגדל-גד, לימים - העיר אשקלון. למד בבית הספר הממ"ד ע"ש הרב שמחה אסף בעיר, ולאחר מכן בישיבת פוניבז' לצעירים ובישיבת פוניבז' הגבוהה בבני ברק. השלים בגרות אקסטרנית בטרם החל לימודיו באוניברסיטת הנגב. בשירותו הצבאי לחם בחזית סיני במלחמת ששת הימים. החל משנת תשכ"ז נשוי למזל לבית גבאי. לזוג ארבעה בנים. בנם השני, הרב אוהד קרקובר, מכהן כרב היישוב כוכב השחר. בעבר התגורר הזוג בנתיבות ועסק בהוראה. לאחר מכן התגוררו שנים רבות ביישוב מיתר, שם התמודד מספר פעמים על מקום במליאת המועצה המקומית מיתר מטעם סיעת "שורשים". כיום מתגורר בירושלים. בשנת 1972 השלים את לימודי התואר הראשון בכלכלה וגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון (שנקראה אז אוניברסיטת הנגב), ובשנת 1978 קיבל בה תואר שני בגאוגרפיה, על עבודה שכותרתה "חסרונות לגודל ביישובים עירוניים קטנים : בהדגמה - אופקים, נתיבות ושדרות". השלים את לימודי הדוקטורט שלו בגאוגרפיה אורבנית באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית בשנת 1981, ועשה שנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אוהיו. שימש מרצה אורח באוניברסיטת אינסברוק שבאוסטריה (1999), באוניברסיטת וויקאטו שבניו זילנד (2000), באוניברסיטת ריו גרנדה דה סול שבברזיל (2004) ובאוניברסיטת מרכז פלורידה, ארצות הברית (2005). השלים את לימודי המאסטר באוניברסיטה העברית בגאוגרפיה אורבנית בהנחייתו של פרופ' אריה שחר בשנת 1999. באותה שנה קבל גם תעודת מתכנן ערים ואזורים מהמכון ללימודים עירוניים ואזוריים באוניברסיטה העברית. משנת 2016 מכהן כנשיא המכללה האקדמית לחינוך חמדת הדרום. פרסם ספרים אחדים ועשרות מאמרים בכתבי עת בארץ ובעולם. משמש כעורך-שותף של כתב העת הבינלאומי Tourism Geographies מאז היווסדו, כמייסד וכעורך ראשי של כתב העת האינטרנטי 'הרשת הגאוגרפית' וכחבר מערכת בכתבי עת אחדים בארץ ובעולם. תחומי מחקריו מתמקדים בפיתוח עיר ואזור מהיבטים אחדים: פיתוח אזורי פריפריה בארץ ובעולם דינמיקה מרחבית של התפתחות מטרופולינית ענף התיירות כאמצעי לפיתוח אזורי-כלכלי פיתוח תיירות מורשת יהודית באירופה מדיה וקבצים בנושא שאול קרקובר בוויקישיתוף שאול קרקובר, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב מאמרי שאול קרקובר, באתר News1 שאול קרקובר, השתקפות מגמות פיזור האוכלוסייה בהתפלגות גודלי הערים בישראל רשימת הפרסומים של שאול קרקובר, בקטלוג הספרייה הלאומית שאול קרקובר (1947-), דף שער בספרייה הלאומית נשיא חדש בחמדת הדרום, באתר ערוץ 7
ברלינגיירו ברלינגיירי

ברלינגיירו ברלינגיירי (באיטלקית: Berlinghiero Berlinghieri;‏ לפני 1228 – ~1240) הידוע גם כ"ברלינגיירו מלוקה", הוא כינויו של צייר איטלקי בראשית המאה ה-13, ששמו האמיתי לא נודע. ברלינגיירי היה מהאמנים המרכזיים בסצנת האמנות של טוסקנה בתקופת פעילותו. עבודותיו מוצגות במוזיאונים לאמנות ברחבי אירופה, וגם בארצות הברית במוזיאונים כמו: מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, מוזיאון קליבלנד לאמנות ומוזיאון צפון קרוליינה לאמנות. הוא אביהם של הציירים: ברונה, בונוונטורה ומרקו ברלינגיירי. מדיה וקבצים בנושא ברלינגיירו ברלינגיירי בוויקישיתוף לפי השערות, בין 1188 ל-1193. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלגת הארמייה D (האימפריה הגרמנית)

פלגת הארמייה D הייתה פלגת ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית. ב-28 באוקטובר 1915 הוקמה פלגת הארמייה D באגף הימני של ארמיית הניימן על בסיס הקורפוס ה-20, בפיקודו של גנרל פרידריך פון שולץ. ב-2 בינואר 1917 מונה גנרל פון שולץ למפקד הארמייה השמינית, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל אוסקר פון הוטייה. ב-22 באפריל 1917 מונה גנרל פון הוטייה למפקד הארמייה השמינית, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל גינטר פון קירשבאך. ב-12 בדצמבר 1917 מונה גנרל פון קירשבאך למפקד הארמייה השמינית, ובמקומו מונה למפקד הארמייה בן דודו גנרל הנס פון קירשבאך שפיקד על הארמייה עד לפירוקה. ב-2 באוקטובר 1918 פורקה פלגת הארמייה. פרידריך פון שולץ (28 באוקטובר 1915 - 2 בינואר 1917) אוסקר פון הוטייה (2 בינואר 1917 - 22 באפריל 1917) גינטר פון קירשבאך (22 באפריל 1917 - 12 בדצמבר 1917) הנס פון קירשבאך (12 בדצמבר 1917 - 2 באוקטובר 1918) החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה
יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה

הארכידוכס יוזף פרדיננד מאוסטריה-טוסקנה (בשמו המלא: יוזף פרדיננד סלבטור מריה פרנץ ליאופולד אנטון אלברט יוהאן בפטיסט קרל לודוויג רופרט מריה אאוקסילטריס פון הבסבורג-לותרינגן; בגרמנית: Josef Ferdinand Salvator Maria Franz Leopold Anton Albert Johann Baptist Karl Ludwig Rupert Maria Auxilatrix von Habsburg-Lothringen;‏ 24 במאי 1872 – 28 באוגוסט 1942) היה ארכידוכס אוסטרי, ומפקד בכיר בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה. יוזף פרדיננד נולד ב-24 במאי 1872 בזלצבורג לפרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליס, נסיכת פארמה. יוזף היה הילד השלישי והבן השני במשפחה, אך ירש את ראשות בית טוסקנה ואת התארים של אביו, לאחר שאחיו הבכור ויתר עליהם בעקבות שערוריות רבות. ב-1892 התגייס יוזף לצבא האוסטרו-הונגרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. יוזף ניסה לקדם את תחום התעופה בצבא האוסטרו-הונגרי, ובשנת 1909 טס בכדור פורח מלינץ לדייפ שבצרפת במשך 16 שעות. ב-1911 מונה למפקד הדיוויזיה ה-3. עם פרוץ המלחמה מונה יוזף למפקד הקורפוס ה-14 שהיה חלק מהארמייה השלישית, ולחם עמו בחזית המזרחית בקרב גליציה. ב-1 באוקטובר 1914 מונה יוזף למפקד הארמייה הרביעית, במקום מוריץ פון אופנברג שהודח מהפיקוד בעקבות כישלונו בקרב רווה, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס יוזף רוט. יוזף השתתף עם הארמייה שבפיקודו במתקפת גורליצה-טרנוב שבה הצליח להבקיע את קווי הרוסים, ולאחר מכן כבשה הארמייה שבפיקודו את לובלין, והשתתפה בכיבוש פולין הרוסית. ביוני 1916 הותקפה הארמייה שבפיקודו במתקפת ברוסילוב ונאלצה לסגת לאחור תוך שהיא משאירה מאחוריה הרבה שבויים. בעקבות כישלונו דרשו הגרמנים להדיחו, ואכן יוזף הוחלף בגנרל קרל טרשצ'יאנסקי פון נאדוש. לאחר עלייתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה לשלטון, הוצע ליוזף תפקיד המפקח הכללי של חיל האוויר האוסטרו-הונגרי, וכך מונה יוזף לתפקיד ב-8 ביולי 1917 למרות התנגדות מפקדי הצבא. אולם יוזף היה בור לגמרי בכל העניינים הטכניים הקשורים לחיל, וכך מתאר תאודור פון קרמן את חילופי הדברים שהתנהלו בין יוזף לפרדיננד פורשה שהראה לו מנוע למטוסים בעל 6 צילינדרים: הארכידוכס שאל האם זה מנוע ארבעה צילינדרים? כן הוד מעלתו, ענה פורשה. אם כן מדוע יש למנוע ששה צילינדרים? שאל הארכידוכס. ועל כך ענה לו פורשה בקריצה, שני הצילינדרים הנוספים הם עתודה . ב-3 בנובמבר 1918 לאחר שביתת הנשק פרש יוזף מהצבא והתגורר בווינה כאזרח פשוט. לאחר נישואיו הראשונים ב-1921, התפטר יוזף מתפקידו כראש הבית של טוסקנה. ב-1938 עם כניסת הנאצים לאוסטריה, נעצר יוזף עם עוד 70,000 תושבי וינה, נחקר על ידי הגסטפו ונשלח למחנה דכאו, שם שהה 3 חודשים. לאחר מכן שוחרר לביתו, תוך שמוטל עליו פיקוח צמוד על ידי הגסטפו. השהות במחנה הריכוז הרעה את בריאותו של יוזף, ועקב כך הוא מת בווינה ב-28 באוגוסט 1942. ב-2 במאי 1921 התחתן עם רוזה קלטנברונר שלא הייתה ממוצא אצולה. הנישואין החזיקו מעמד עד לגירושיהם ב-1928. ב-27 בינואר 1929 התחתן יוזף שוב, עם גרטרוד טומנק פון ביירפרלס מונדזי. ממנה נולדו להם 2 ילדים: קלאודיה מריה תרזה, נסיכת פירנצה (נולדה ב-1930). מקסימיליאן פרנץ יוזף קרל אוטו היינריך, נסיך פירנצה (נולד ב-1932), התחתן עם דוריס ויליאמס. האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה בוויקישיתוף The Austro-Hungarian army
אולגה ריפקובה

אולגה ריפקובה (בקזחית: Ольга Рыпакова: נולדה ב-30 בנובמבר 1984) היא אתלטית קזחית, היא האלופה האולימפית (מלונדון 2012), וסגנית אלופת העולם (טגו 2011) בקפיצה משולשת. ריפקובה נולדה באוסט-קמנוגורסק שבברית המועצות (כיום אוסקמן שבקזחסטן). אביה סרגיי אלכסייב היה אתלט שהתחרה בקרב רב. כנערה התחרתה בריצות משוכות ובענפי הקפיצות. ב-2001 החלה להתחרות בקרב רב וב-2002 זכתה במדליית כסף בקרב שבע, באליפות העולם באתלטיקה לנוער לאחר קרולינה קלופט. ב-2003 עברה לאקדמיה הלאומית של קזחסטן למצוינות בספורט באלמטי. שם היא פגשה את האצן דניס ריפקוב. השניים נישאו ולזוג נולדה ילדה ב-2004. ב-2005 זכתה בתחרות קרב חמש במשחקי אסיה באולם שהתקיימו בפאטאיה שבתאילנד. ב-2006 סיימה שביעית באליפות העולם באתלטיקה באולם בקרב חמש, היא זכתה במדליית זהב בקרב שבע במשחקי אסיה שהתקיימו בדוחה בתוצאה של 5955 נקודות וסיימה שלישית בתחרות הקפיצה לרוחק. לאחר מכן החליטה להפסיק להתחרות בתחרויות קרב רב ולהתמקד במקצועות הקפיצה לרוחק והקפיצה משולשת. ב-2007 זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק באוניברסיאדת בנגקוק כשקבעה שיא אישי של 6.85 מטר. לאחר מכן התמקדה בקפיצה משולשת. ב-2008 סיימה רביעית באליפות העולם בעולם שהתקיימה בוולנסיה שבספרד, בשיא אסייתי חדש של 14.58 מטר, היא שודרגה למדליית ארד בעקבות הרשעה באימרוץ של ריסופי דווצי היווניה. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה רביעית עם שיא חדש של 15.11 מטר. היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם באולם שהתקיימה בדוחה ב-2010 וזכתה במדליות זהב בקפיצה משולשת ובקפיצה לרוחק במשחקי אסיה שהתקיימו בגואנגג'ואו באותה שנה. באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיימה שנייה לאחר אולגה סלדוחה בתוצאה של 14.89 מטר ובאליפות העולם באולם ב-2012 סיימה שנייה לאחר ימילה אלדמה. באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.98 מטר. היא לא התחרתה ב-2013 בשל הריונה והולדת בתה השנייה. חזרה להתחרות ב-2014 וזכתה במדליית זהב במשחקי אסיה בתוצאה של 14.32 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2015 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.77 מטר, לאחר קתרין איברגואן (14.90 מטר) וחנה קנייזבה-מיננקו (14.78 מטר). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.74 מטר אחרי המנצחת איברגואן (15.17 מטר) ויולימאר רוחאס (14.98 מטר). באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.77 מטר אחרי המנצחת רוחאס (14.91 מטר) וסגניתה איברגואן (14.89 מטר). בספטמבר 2017 זכתה במדליות זהב בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת באליפות אסיה באולם. באולימפיאדת טוקיו קבעה במוקדמות תוצאה של 13.69 מטר ולא העפילה לגמר. קפיצה משולשת: 15.25 מטר (2010), שיא אסיה קרב שבע: 6122 נקודות (2006) קפיצה משולשת: 15.14 מטר (2010), שיא אסיה קרב חמש: 4582 נקודות (2006), שיא אסיה מדיה וקבצים בנושא אולגה ריפקובה בוויקישיתוף אולגה ריפקובה, ברשת החברתית אינסטגרם אולגה ריפקובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אולגה ריפקובה, באתר olympedia.org אולגה ריפקובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אולגה ריפקובה, באתר ליגת היהלום אולגה ריפקובה, באתר Track and Field (נשים) SIX WORLD INDOOR CHAMPIONSHIPS MEDALS TO BE REALLOCATED IN BIRMINGHAM, אתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, 28 בפברואר 2018