laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 1992

הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 1992 התקיימו יחד עם הבחירות לנשיאות אסטוניה ב-20 בספטמבר 1992. מערכת הבחירות הזאת היא מערכת הבחירות הראשונה מאז העצמאות מברית המועצות. תוצאות הבחירות אפשרו למארט לאר ומפלגתו פרו פטריה (מפלגת המולדת) להרכיב את הממשלה יחד עם מפלגת העצמאות הלאומית האסטונית-שמרנית והברית המתונה של המרכז. שיעור ההצבעה עמד על 68%. Nohlen, D & Stöver, P (2010) Elections in Europe: A data handbook, p574 ISBN 978-3-8329-5609-7
תנין אנתרופופאגוס

תנין אנתרופופאגוס (שם מדעי: Crocodylus anthropophagus) הוא מין נכחד של תנין גדול מאוד, שחי במשך תקופת הפליסטוקן כ-1.84 מיליון שנה לפני זמננו. המאובנים שלו התגלו בטנזניה ותוארו בשנת 2010 בידי החוקרים כריסטופר אנדרו ברוצ'ו (Christopher A. Brochu), ג'קסון נג'או (Jackson Njau), רוברט ג' בולמנסיין (Robert J. Blumenschine) ולואלין ד דנסמור (Llewellyn D. Densmore). המשמעות של שמו המדעי היא: "anthropo" - אדם ו-"phagus" - אוכל, כלומר: "התנין אוכל האדם". התנין שנמצא היה גדול מאוד, באורך של מעל 7.5 מטרים (25 רגל) וגדול יותר מתנין ים מודרני, והוא היה טורף-העל של אפריקה הקדומה. התנין קיבל את שמו עקב סימני נשיכה שהתגלו על הומינידיים קדומים כמו פרנתרופוס בויזאי, הומו הביליס שחיו לצידו ונטרפו כנראה בעת התקרבות לא זהירה למים. לתנין היו שיניים חרוטיות דומות לשיני התנינים המודרניים והיו חללים קטנים בלסת בין השיניים. החוטם היה משופע ומותאם למארב תת-מיימי ועל הגבות בלטו זוג "קרניים" קטנות, כמו שיש לקיימנים. התנין נכחד עקב התייבשות האזור של טנזניה, הכחדת טרפו או ציד אנושי. מדיה וקבצים בנושא תנין אנתרופופאגוס בוויקישיתוף תנין אנתרופופאגוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תנין אנתרופופאגוס, באתר GBIF (באנגלית)
פרידריך זיברט

פרידריך זיברט (בגרמנית: Friedrich Siebert‏; 7 ביולי 1888 – 13 במאי 1950) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. זיברט נולד ב-7 ביולי 1888 בלודוויגסהאפן, ובשנת 1907 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-20 (הנסיך פרנץ), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל זיברט את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף זיברט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בספטמבר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-55, וב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. בפרוץ המלחמה פיקד זיברט על רגימנט הרגלים ה-55, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-17, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין. ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-44, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית, וב-1 באפריל 1941 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-29 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון, וב-18 בנובמבר 1941 הוא עוטר על פעולותיו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 באוקטובר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-57 באזור וורונז', וב-20 בפברואר 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-13. ב-1 במאי 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ב-1 באוקטובר 1943 הוא מונה לראש כוחות הסיור של הוורמאכט עד תום המלחמה, וב-13 במאי 1944 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. לאחר המלחמה התגורר זיברט בווירצבורג, עד מותו ב-13 במאי 1950. פרידריך זיברט באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
מבצע קורונה

מבצע קורונה (באנגלית: Operation Corona) הייתה הונאת קשר שבוצעה על ידי חיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה במסגרתה שודרו לטייסי הקרב הגרמניים הנחיות שגויות על מנת להטעות אותם. מטרת המבצע הייתה להסיט את מטוסי הקרב של הלופטוואפה ממבני המפציצים הבריטיים ובכך להקשות על הגנת שמי גרמניה. לשם כך שידרו הבריטים הנחיות ברדיו בתדרים בהם השתמש הלופטוואפה. ההנחיות שנשלחו סתרו הנחיות שנשלחו על ידי הפיקוד הגרמני. על מנת להקנות אמינות להנחיות ששודרו על ידם, הפעילה קבוצה 100 של חיל האוויר דוברי גרמנית כשפת אם, אשר דיברו גרמנית ללא מבטא זר. רבים מהם היו יהודים אשר נמלטו מגרמניה, גויסו לחיל האוויר ועברו הכשרה מתאימה לתפקיד זה. המבצע הופעל לראשונה במהלך הפצצה שנערכה על המרכז התעשייתי בקאסל בליל 22–23 באוקטובר 1943 ונמשך עד סיום המלחמה. כאשר נחשפה ההונאה על ידי הגרמנים, הם ניסו לסכל את ההונאה על ידי החלפת בקרי הטיסה בנשים. הבריטים, בתגובה, החליפו גם הם את הרכב צוותי ההטעיה לנשים דוברות גרמנית שגויסו לחיל העזר האווירי לנשים. Electronic warfare לוחמה אלקטרונית במלחמת העולם השנייה Operation Corona
חפלה

בתרבות הישראלית חפלה מזרחית, או פשוט חפלה (בערבית: حفلة) היא כינוי בעגה למסיבת זמר ים־תיכונית. חפלה נערכת לרוב בחצרות בתים, מרפסות וגגות לקהל של בני משפחה וחברים, אך גם במועדונים קטנים וביוזמות עירוניות בהיכלי תרבות. חפלה מתאפיינת בשירה בציבור ו/או קריוקי מהסוגה המזרחית והערבית, בלווי כיבוד קל, שתייה חריפה ולעיתים נרגילות. החפלה הושפעה רבות מתרבות בני עדות המזרח, ושזורה בהתפתחות הזֶמר המזרחי הישראלי החל משנות ה-60. עת כונו ערבי שירה בציבור "חפלות", כשהמפורסמות שבהן נערכו בכרם התימנים. חפלות אלו היו נחוצות לצמיחתם של זמרים, בשעה שהממסד שלט בכל תחנות הרדיו ומנע השמעת מוזיקה מזרחית. בין להקות החפלות החלוציות מאותה תקופה נמנים "השובלים", "צלילי הכרם" ו"צלילי העוד", וכן הזמרים סולימאן הגדול, דקלון, חופני כהן, אהובה עוזרי, בעז שרעבי ופלפל גורג'י. ברבות השנים נעשתה החפלה בעלת אופי אינטימי, והצטמצמה לחוגים משפחתיים וחברתיים. אף שבתרגום חופשי מהשפה הערבית "חפלה" פירושה מסיבה, בהקשר המוזיקלי מתייחסת לקונצרט או אירוע מוזיקלי גדול. חאפלה בלי הפסקה: אחרי שלב ההתמסחרות, המוזיקה המזרחית חוזרת אל המקומות מהם היא צמחה, באתר הארץ, 8 בינואר 2016 לוי, אנדרה, לקראת פוליטיקה של זהויות: מאבקה של התרבות המזרחית להכרה ולתמיכה, פנים, מס' 10, קיץ 1999, עמ' 183–184 ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מניפתה של ליידי וינדרמיר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מניפתה של ליידי וינדרמיר – מחזה קומי מאת אוסקר ויילד מניפתה של ליידי וינדרמיר (סרט, 1916) – סרט אילם בריטי מניפתה של ליידי וינדרמיר (סרט, 1925) (אנ') – סרט אילם אמריקאי מניפתה של ליידי וינדרמיר (סרט, 1935) – סרט קומדיה גרמני מניפתה של ליידי וינדרמיר (סרט, 1944) (אנ') – סרט מקסיקני
תנין צ'קצ'אי

תנין צ'קצ'אי (שם מדעי: Crocodylus checchiai) הוא מין נכחד של תנין הקרוב יחסית לתנין היאור (Crocodylus niloticus) וכמה מהחוקרים מכלילים אותו למין זה. הוא התקיים במשך הנאוגן מסוף המיוקן עד לתחילת הפליוקן באפריקה. מאובניו התגלו בתצורות סהאבי שבלוב ובאזור תצורות נאווטה (Nawata Formation) שבאגן טורקאנה (אנ') שבקניה. התנין הקדום ידוע משרידים בודדים והוא הוגדר ב-1957, אף שתואר כבר לפני זה באופן שגוי כתנין יאור. הוא נחשב לקדום שבבני הסוג תנין, ובדיקות פילוגנטיות מרמזות על קשר בינו למיני התנינים הנאוטרופים כמו תנין אורינוקו ותנין אמריקאי, יותר מלרוב התנינים האפריקאים, כמו תנין מערב-אפריקני ותנין צר-חרטום. צאצאיו של תנין זה כוללים את תניני הענק תנין אנתרופופאגוס ותנין תורביארנרסון, אשר צדו את ראשוני ההומיניניים שהתקרבו למים. מדיה וקבצים בנושא תנין צ'קצ'אי בוויקישיתוף תנין צ'קצ'אי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תנין צ'קצ'אי, באתר GBIF (באנגלית)
אוסקר בלים

אוסקר בלים (בגרמנית: Oskar Blümm‏; 26 ביוני 1884 – 12 בדצמבר 1951) היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. בלים נולד ב-26 ביוני 1884 בצווייזל, ובשנת 1905 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-21 (פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין), ובשנת 1906 הוא הועבר לרגימנט הרגלים הבווארי ה-5 (ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מונה לשליש הגדוד ה-1 ברגימנט המילואים הבווארי ה-4, עמו לחם במהלך הקרבות, ובשנת 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן ומונה לקצין מטה בחטיבת הרגלים הבווארית ה-2. על פעולותיו בקרבות קיבל בלים את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף בלים לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1928 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בנובמבר אותה שנה הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-21 (בוואריה), ובאוקטובר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-42. ב-1 בפברואר 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור. בפרוץ המלחמה מונה בלים למפקד הדיוויזיה ה-57, ולחם עמה במהלך המערכה בפולין כחלק מקבוצת ארמיות דרום. ב-20 באפריל 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-55 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב, קרב אומן ובקרב חרקוב הראשון, וב-23 בנובמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1942 הוא הועבר לעתודת המילואים, אולם באפריל חזר לפקד על הדיוויזיה ובקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה עמה בקרבות באזור וורונז'. ב-1 בנובמבר אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-407, שהייתה דיוויזיית הדרכה בבוואריה. בשנת 1944 הוא ביקר את אשתו באורסברג, ובמהלך ביקורו מנע מאנשי אס אס לגרש את תושבי העיר, וב-26 באפריל 1945 הוא נפל בשבי בעלות הברית. בשנת 1947 שוחרר בלים מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר באורסברג, עד מותו ב-12 בדצמבר 1951. מדיה וקבצים בנושא אוסקר בלים בוויקישיתוף אוסקר בלים באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
ילד רחוב (שיר)

ילד רחוב הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי סאבלימינל והצל בשיתוף הזמר הישראלי רועי אדרי. השיר יצא לאור ב-2003, כסינגל מתוך האלבום "האור והצל", על ידי חברות התקליטים הליקון ותאקט רקורדס. השיר נכתב על ידי סאבלימינל, הצל ורועי אדרי, הולחן על ידי סאבלימינל ואדרי והופק על ידי סאבלימינל. השיר הוא בסגנון ההיפ הופ אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום. עם יציאתו כסינגל, הפך השיר לבין השירים הבולטים ביותר מתוך האלבום בו נכלל. כמו כן, השיר הגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. נכון לספטמבר 2024, מונה הצפיות של הקליפ של השיר באתר יוטיוב עומד על כ-3.6 מיליון. לדף השיר באתר הספרייה הלאומית אסף נבו, ‏היצירה שלו: סאבלימינל חובק בן ואוסף חדש, באתר ‏מאקו‏, 2 באפריל 2012 המצעד השבועי של רשת ג', 2 בפברואר 2004, באתר "פזמונט" סאבלימינל, הצל ורועי אדרי - ילד רחוב (קליפ רשמי) Subliminal, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:54)
מניפתה של ליידי וינדרמיר (סרט, 1916)

מניפתה של ליידי וינדרמיר (באנגלית: Lady Windermere's Fan) הוא סרט קומדיה אילם בריטי משנת 1916, בבימויו של פרד פול ובכיכובם של מילטון רוסמר, נטה וסטקוט ונייג'ל פלייפייר. זה היה העיבוד הקולנועי הראשון של המחזה "מניפתה של ליידי וינדרמיר" מאת אוסקר ויילד שיצא לאור ב-1892. קיים עותק של הסרט, והוא יצא על גבי DVD בהוצאת מכון הסרטים הבריטי. מילטון רוסמר – לורד וינדרמיר נטה וסטקוט – ליידי וינדרמיר נייג'ל פלייפייר – לורד אוגוסטוס לורטון איירין רוק – גברת ארלין ארתור וונטנר – לורד דרלינגטון אליס דה וינטון – הדוכסית מברוויק אי. ויוויאן ריינולדס – מר דאמבי ג'ויס קר – אגאתה אוון תומאס – ססיל גרהם סידני ואוטייר – הופר "מניפתה של ליידי וינדרמיר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מניפתה של ליידי וינדרמיר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Lady Windermere's Fan (1916) at BFI Progressive Silent Film List: Lady Windermere's Fan at silentera.com
וולאס הארטלי

וולאס הנרי הרטלי (באנגלית: Wallace Henry Hartley;‏ 2 ביוני 1878 – 15 באפריל 1912) היה כנר ומוביל הרכב אנגלי בטיטניק במסע הבכורה. הרטלי נולד בקולין (אנ') עיירה בלנקשייר שבאנגליה, אביו היה מנהל מקהלה (Choirmaster), וממונה על בית ספר של יום ראשון בכנסייה המקומית בה הרטלי ומשפחתו היו הולכים לשירות הכנסייה. הוא התפרסם בכך שהוביל את הלהקה בת שמונה החברים בזמן ששקעה האוניה ב־15 באפריל 1912. הוא מת בטביעה. גופתו של הארטלי נמצאה כשבועיים לאחר הטביעה, ועל גופתו היה צמוד תיק עור שבתוכו היה כינורו, והוא הועבר לארוסתו מריה רובינסון ועבר עוד מספר ידיים. באוקטובר 2013 נמכר הכינור במכירה פומבית, תמורת 1.6 מיליון דולר. מדיה וקבצים בנושא וולאס הארטלי בוויקישיתוף וולאס הארטלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וולאס הארטלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) וולאס הארטלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הכינור מהטיטאניק נמכר ב־1.6 מיליון דולר, באתר ynet, 19 באוקטובר 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רות פרחי

רות פרחי (13 באוגוסט 1927 – 19 באפריל 2021) הייתה שחקנית ישראלית. פרחי נולדה וגדלה בווינה, אוסטריה. בשנת 1934 עלתה עם משפחתה לארץ ישראל והם התגוררו בוואדי ניסנאס, חיפה. בשנת 1946 למדה גננות בירושלים. בשנת 1947 סיימה את לימודיה והחלה לעבוד במעון לילדים. בתקופת מלחמת העצמאות עם תחילת המצור על ירושלים נסגר המעון, והיא התגייסה להגנה ושירתה בארגון בתור טלפונאית. בערב שלפני מותם נפגשו מרבית מלוחמי מחלקת הל"ה אצלה בדירת הגג בירושלים, לערב גיבוש חברתי. ב-22 בפברואר 1948 התרחש הפיגוע ברחוב בן-יהודה בסמוך לדירתה, וחלונות דירתה נשברו לרסיסים. פרחי הייתה בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. עסקה שנים רבות בהפקה ובימוי מחזות בבתי ספר. נפטרה ב-19 באפריל 2021, בגיל 94. הלווייתה נערכה באותו היום בבית העלמין האזרחי מעיין צבי. פרחי התגוררה ברמת גן והייתה אם לשלושה. הייתה אחותו של הוגה הדעות והעיתונאי החרדי אוריאל צימר. 1975 – גם אנחנו שופטים – בתפקיד אמא של שאול 1993 – אביר, פסטיבל עכו 1997 – דריה 1998 – הצבע זהב – שטראוס הפקות 1998 – אומנוטופיה תיאטרון הסימטה 1998 – קרן קיימת 6 – פסטיבל עכו 2018 – העצים מתים זקופים - בתפקיד חנובבה, אוניברסיטת בר-אילן מלכת הזבובים – הצגת יחיד – תיאטרון הסמטה מועדון הקופים הירוקים – תיאטרון תמונע סדקים בבטון – בית ליסין והבימה המדביר – בית ליסין 1975 – מיכאל שלי 1975 – גם אנו שופטים 1983 – זוג נשוי 1989 – סטמפניו 1993 – רשימת שינדלר 1994 – קפה עם לימוד בתפקיד צביה 1994 – המרחק בתפקיד רוחמה 1995 – הכוכב הכחול 1995 – זהב של שוטים 1997 – מקום טוב – סרט סטודנטים שהשתתף בפסטיבל קאן ב-1996 בתפקיד דורית 1998 – 20+ – בתפקיד זלדה 1999 - מוזיאון העלייה הראשונה - רות בבגרותה 1999 – תסתכל לי בעיניים – בתפקיד סבתא 2000 – קינוח – בתפקיד מלכה 2003 – סימה וקנין מכשפה – בתפקיד צביה 2003 – לא בת 17 2003 – צימרים – בתפקיד שולה 2004 – הסעודה האחרונה של נ' בראון 2005 – אקונומיקה – בתפקיד גיתה גאייר 2007 – הכל דבש 2007 – האקס המיתולוגי – בתפקיד סבתא 2008 – רמזור – בתפקיד לאה ברקוביץ' 2008 – המובילים – בתפקיד אמא של בתיה 2008 – פיפא דיזי 2009 – חשופים 2009 – האלופה – בתפקיד הלגה (עונה 3) 2010 – חסמב"ה דור 3 – בתפקיד וירצה 2010 – רות סוף – בתפקיד מזל 2011 – החיים זה לא הכל – בתפקיד דרורה 2011 – בדמי ימיה – בתפקיד בעלת בית 2012 – למלא את החלל – בתפקיד-אישה בודדה 2012 – ילדי ראש הממשלה – בתפקיד הגברת אזולאי 2012 – הפרלמנט – בתפקיד אמא של אבי 2012 – בנעליה – בתפקיד רחל 2013 – קופיקו – בזינזנה 2013 – הקלמרים – בתפקיד סבתא של מורן 2013 – חברות – בתפקיד סבתא של ארז 2014 – מיתה טובה בתיאטרון 2015 – סרט עם קתרין דנב – בתפקיד פנינה 2016 – אווה מריה 2017 – מסע הטבעת – בתפקיד בולבה ליפסקי 2017 – המלון של פיני – בתפקיד מרתה 2018 – אילת – בתפקיד סבתא ממה אלגרה 2018 – לשם שינוי, סרטה של טלי אברהמי 2018 – קופה ראשית – בתפקיד גברת פפרני 2018 – A Wunder Miss 2019 – זאת וזאתי – בתפקיד גרטה (הופעת אורח) 2020 – אסיה 2020 – מותו של הקולנוע ושל אבא שלי גם – בתפקיד סבינה 2003 – סיפורי סומסום. רות פרחי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רות פרחי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רות פרחי, באתר ספר הקולנוע הישראלי רות פרחי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רות פרחי, באתר הבמה רפואה שלמה - זיכרון באתר youtube, מדקה 9:34 רות פרחי לה, באתר youtube,‏ 8 במאי 2012 כל מי שהיה בחדר - נהרג, באתר youtube,‏ 22 ביוני 2017 השחקנית רות פרחי הלכה לעולמה, באתר ‏מאקו‏, 19 באפריל 2021
ככה זה (לאהוב אותך)

"ככה זה (לאהוב אותך)" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע ברי סחרוף. השיר יצא לאור בשנת 1998. לדברי סחרוף, השיר נכתב עבור הסדרה "שבתות וחגים". מכיוון ששידור הסדרה התעכב יצא השיר קודם לכן באלבום הסולו הרביעי שלו "נגיעות". במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ט (1999) הגיע השיר למקום ה-12. נורית גלרון ביצעה גרסת כיסוי לשיר, ובשנת 2008 הקליטה מירי מסיקה גרסה משלה שנכללה באוסף "עבודה עברית". ברי סחרוף, אש במיתרים, עמ' 92, מפעלי תרבות וחינוך, 2001. (הספר בקטלוג ULI) ברי סחרוף - ככה זה (לאהוב אותך), סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:13) מילות השיר "ככה זה", באתר שירונט לדף השיר באתר הספרייה הלאומית עינב שיף, עיתון העיר ת"א, המיטב של עבודה עברית: מירי מסיקה, באתר הארץ, 25 בפברואר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גם זה יעבור (שיר)

גם זה יעבור הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הישראלי טונה. השיר יצא לאור ב-22 בפברואר 2015, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של טונה, "גם זה יעבור", על ידי חברת התקליטים עננה. השיר נכתב והולחן על ידי טונה והופק על ידי ניר דנן ויקיר בן טוב, בדומה לשאר שירי האלבום. בשיר, מתאר הדובר טרנדים שחלפו, וממחיש אותם לקשיים בחיים האישיים. טונה סיפר על השיר: ”השיר נכתב לאחר שניסיתי לעודד חבר, כולם אומרים "הכל יעבור", בשיר דאגתי לדוגמאות והוכחות. הטקסטים לאלבום נכתבו במסע של חצי שנה אותו הקדשתי לחיפוש עצמי וכתיבה בלבד, בו הייתי לוקח כל יום רכבת לעיר אחרת בארץ, מוצא לי פינה וכותב מה שיוצא, "גם זה יעבור" הוא אחד מ-50 טקסטים שנכתבו בתקופה הזו, ניסיתי לכתוב שירים טובים שיכולים לעבוד גם בלי מוזיקה, ואחר כך ליצוק לתוכם את כל מה שכיף בהיפ-הופ.” עינת קדם סקרה את השיר ב-"הארץ", ותוך התייחסות לפרסומת שעשתה שימוש בשיר, כתבה: ”"גם זה יעבור" של טונה הוא שיר מפוכח שמדבר על רגשות, על כאב ובדידות ועל חוסר הקביעות בחיים. בא בנק מזרחי טפחות, גוף עסקי, אינטרסנטי, שכל מטרתו היא התעשרות ועשיית רווחים, משנה את המילים ומנכס את השיר לעצמו באצטלה של אכפתיות ומחאה חברתית. מזרחי טפחות אומר לנו שהפגיעה שלנו מהתהליך המואץ של סגירת סניפי הבנק ודלפקי הפקידים שנתנו מענה אנושי תחלוף אם רק נעבור אליו.” בלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את האלבום "גם זה יעבור", ובנוגע לשיר כתב: ”שיר באסה שאומר – הלב שבור, אין במה להתעודד, והעולם כמנהגו נוהג, הכל עובר ושום דבר טוב באמת לא קורה. רק הזמן מרפא. השיר יותר מאשר מעיד על ז'אנר היפ הופ ישראלי ייחודי, הוא מסמן יוצר מיוחד בסצנה המקומית.” השיר הפך לאחד השירים הבולטים מתוך האלבום "גם זה יעבור" ואף לאחד משיריו הבולטים של טונה. במצעד השבועי של מדיה פורסט דורג השיר במקום השישי, במצעד השבועי של רשת ג' דורג השיר במקום השלישי, במצעד הרשמי של גלגלצ דורג השיר במקום השני. כמו כן, זכה במקום ה-40 במצעד השנתי של מדיה פורסט, במקום ה-17 במצעד השנתי של רשת ג', ובמקום ה-16 במצעד השנתי של גלגלצ. נכון למרץ 2023, מונה הצפיות של הקליפ של השיר באתר יוטיוב עומד על כ-14 מיליון. ומונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-2 מיליון. לדף השיר באתר הספרייה הלאומית פטיפון - טונה - גם זה יעבור, באתר פטיפון עינת קדם, לא, מזרחי טפחות, זה לא יעבור, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2017 100 אחוז היפ הופ ציוני, באתר יוסמיוסיק, ‏2015-09-14 niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group גם זה יעבור, באתר "פזמונט" המצעד השבועי 30.04.2015, באתר glz.co.il טונה - גם זה יעבור // Tuna - Gam Ze Ya'avor, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 5:10) גם זה יעבור, נבדק ב-2020-04-16 המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏29 במרץ-4 באפריל 2015
אוריאל רינגולד

אוריאל רַינגולד (ריינגולד) (1 באוקטובר 1935 – 10 ביולי 2008) היה סופר עברי, עורך ועיתונאי ישראלי. רינגולד נולד בראשון לציון למשפחה של פועלים, בעלי זיקה הדוקה לארגון ההגנה, הוא הוכנס על ידי הוריו לקיבוץ גבת, שם למד והתחנך, וסיים את לימודיו, ואף היה חבר בקיבוץ כמה שנים. אוריאל התחתן עם נגה לבית קלעי ולשניים נולדו שתי בנות, כליל ואילת, ובן אחד, רודד. השניים התגרשו בהמשך. רינגולד למד הוראה בסמינר - לימים מכללת - "אורנים". ועלה לירושלים להשלמת לימודיו בהיסטוריה וכלכלה באוניברסיטה העברית. בשנת 1968 הצטרף למערכת עיתון הילדים "הארץ שלנו", תחילה היה סגן העורך של השבועון, ומשנת 1974 הפך לעורך השבועון עד סגירתו בשנת 1985. הוא פרסם ב"הארץ שלנו" מאות סיפורים, רשימות עורך וכתבות. רינגולד היה גם בין יוזמי הפרס לסיפור הילדים הקצר על שמו של יעקב אשמן. בשנת 1956, בעת "מבצע קדש", היה בין לוחמי חטיבה תשע ולימים, בשנת 1966, הוציא את ספרו "המסע אל שארם-א-שייך", המספר בהומור ובלבביות את סיפור מסעה הקשה של החטיבה מאילת לקצה חצי האי סיני. במהלך שנות ה-90 הכיר את רותי וסרמן, לה נישא בשנת 2008, כשבועיים לפני פטירתו ממחלת הסרטן, בה לקה שנתיים קודם לכן. הריינגולדים והאברונינים מצ’נסטוחוב ומלודז’, דורות אחרונים, רעננה, 2000. המסע אל שארם א שייח, עם חטיבה תשע במערכת סיני, מעריב, תל אביב, 1966. יום הזיכרון לחללי צה"ל, ליקטו וערכו אוריאל ריינגולד ואורה לימור, משרד הביטחון, 1978. אתר "Billiongraves" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טור דה יורקשייר

טור דה יורקשייר (באנגלית: Tour de Yorkshire) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים שנערך במחוז ההיסטורי יורקשייר בבריטניה מאז 2015. המרוץ נוסד ב-2015 על ידי חברת ASO, שהיא גם החברה המארגנת של הטור דה פראנס. ולאחר ששלושת השלבים הראשונים בטור דה פראנס 2014 החלו באזור יורקשייר ונחלו הצלחה גדולה מבחינת קהל ואווירה, ASO החליטו לקיים שם מרוץ קבוע. המהדורה הראשונה של המרוץ כללה רק שלושה שלבים מישוריים ונוצחה על ידי לארס פיטר נורדהוג הנורווגי מקבוצת סקיי. גם מהדורות 2016 ו-2017 כללו רק שלושה קטעים ונוצחו על ידי תומא ווקלר וסרז' פאוולס בהתאמה. מ-2018, המרוץ התרחב לארבעה קטעים. מדיה וקבצים בנושא טור דה יורקשייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טור דה יורקשייר טור דה יורקשייר, ברשת החברתית פייסבוק טור דה יורקשייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
פרננד דה כריסטיאני

איזידור פרננד שבריו, ברון דה כריסטיאני (בצרפתית: Isidore-Fernand Chevreau, baron de Christiani‏; 16 בינואר 1857 - 30 ביוני 1928) היה בן אצולה ופעיל פוליטי מלוכני צרפתי אשר התפרסם כאשר התקיף את נשיא צרפת אמיל לובה. כריסטיאני נולד בקורביל ב-16 בינואר 1857 למשפחה עשירה שנחשבה לחלק מאצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה. סבו קיבל את התואר ברון ב-1810. הוא עסק רבות בספורט אך גם התעניין במדעים ואסף יצירות אמנות. בעקבות כינון הרפובליקה הצרפתית השלישית, הצטרף כריסטיאני לתנועת המלוכנים שקראו להחזיר לשלטון את בית בונפרטה. במהלך פרשת דרייפוס הוא החזיק בדעות אנטי-דרייפוסריות. ב-1896 מת בפתאומיות נשיא צרפת פליקס פור, ובבחירות שנערכו לאחר מכן התבלטו שני מועמדים עיקריים: ז'יל מלין ואמיל לובה. מלין נודע כאיש הימין וכאנטי-דרייפוסר מושבע. לעומתו היה לובה איש שמאל ודרייפוסר מוצהר. ברוב של 483 קולות נגד 279 ניצח לובה את מלין. בחירתו הכעיסה מאוד את החוגים הלאומניים והאנטישמיים בצרפת, אשר גמרו אומר לנקום בלובה בכל דרך אפשרית. בטקס המינוי שלו הם עוררו מהומה כזו עד שאפילו נגינת המרסייז לא נשמעה. ב-23 בפברואר נערכה הלווייתו של פור, ומיד לאחריה ניסה המון אנטישמי שהונהג בידי פול דרולד, ז'ול גרן ומוריס בארס להוביל הפיכה בסיוע הצבא. עם זאת, ההפיכה נכשלה בשל חוסר התמיכה מצד הצבא, ומנהיגיה נעצרו. הסיעות המלוכניות, אשר גם הן התנגדו ללובה, החליטו לארגן הפגנה ב-4 ביוני, במהלך מרוץ הסוסים השנתי באוטיי. במהלך המרוץ, הופיעו אל מול דוכנו של לובה כ-300 גברים שלבשו על דש בגדיהם את הציפורנים הלבנות שסימלו את המלוכנים והציפורנים הכחולות שסימלו את האנטישמים. הם החלו לצעוק עליו: "התפטר! פנמה!". המשטרה ושומריו של הנשיא החלו לפזר את המהומה, וכריסטיאני, אשר נכח במקום, גילה שלובה נותר חשוף. הוא רץ אל הדוכן וחבט בראשו במקבל כבד. במקום השתררה דממה מוחלטת, ולאחריה פרצה מהומה גדולה. השוטרים מיהרו להתנפל על כריסטיאני, וחבריו מיהרו לנסות להציל אותו. חלקם נעצרו יחד עמו. כריסטיאני הודה כי המעשה היה ספונטני ולא מתוכנן, והצהיר ש"הייתי עושה זאת שוב". לובה לא נפגע בגלל כובע הצילינדר אותו לבש, אולם הכאתו נתפסה כעלבון כבד לרפובליקה כולה. לובה אישר את השתתפותו גם במירוץ שנערך יום למחרת, וכדי לאבטח את האירוע, הוציא המושל הצבאי של פריז אמיל צורלינדן, אלפי חיילים לרחובות. הימין הקיצוני כן תכנן לחולל מהומות באירוע, אולם מנגד גם השמאל ארגן הפגנה המונית. ההתנגשויות בין ההפגנות הפכו לקטטות אלימות שנמשכו כל היום. האירועים יצרו רושם שהרפובליקה בסכנה, מה שהוביל לנפילת ממשלתו של שארל דופוי ולהקמת ממשלה חדשה ב-22 ביוני בראשותו של רנה ולדק-רוסו. כריסטיאני עצמו נשפט ב-13 ביוני על תקיפת ראש המדינה בהתאם לסעיף 228 של החוקה. במהלך משפטו, הוא ניסה להכחיש את חברותו בארגונים מלוכניים ולאומניים וטען שביצע את המעשה על דעת עצמו מתוך "התרגשות פתאומית". הוא נידון לארבע שנות מאסר (העונש המקסימלי במקרה זה היה חמש שנים) אשר אותן ריצה בבית הסוהר סנטה ובהמשך בכלא פרנסס. הוא העביר את זמנו בכלא בקריאה וציור. לאחר שחרורו הוא חי בפריז עד מותו ב-30 ביוני 1928. את אוסף יצירות האמנות הגדול שלו הוא הוריש למוזיאון הלובר. מדיה וקבצים בנושא פרננד דה כריסטיאני בוויקישיתוף פרננד דה כריסטיאני באתר geneanet לובה שימש כראש ממשלת צרפת במהלך שערוריית פנמה, ובתודעת הציבור שמו נקשר בפרשה ברברה טוכמן, המגדל הגאה, הוצאת דביר, 1998. עמ' 253.
נמל התעופה הבין-לאומי אסמרה

נמל התעופה הבין-לאומי אסמרה ממוקם בשוליה הדרומיים של העיר אסמרה, בירת אריתריאה. הוא נמל התעופה היחיד במדינה המטפל בטיסות בינלאומיות (נכון ל-2017). נמל התעופה הוקם כשדה תעופה צבאי בשנת 1922 על ידי השלטון הקולוניאלי האיטלקי של אריתראה. הוא נקרא Aeroporto di Gura. באמצע שנות ה-30 החל לשמש גם לטיסות אזרחיות ושמו שונה ל-Aeroporto Civile Umberto Maddalena di Asmara. הוא שולב במספר קווי תעופה: קסאלה - ח'רטום - אסמרה - מאסאווה. אסמרה - אסאב - מוגדישו. מוגדישו - אסמרה - ח'רטום - טריפולי - רומא - אחד מקווי התעופה הארוכים הראשונים בעולם, שקיבל את השם "הקו האימפריאלי". במלחמת העולם השנייה ניזוק הנמל קשות בהתקפות בריטיות. הוא שופץ בשנות ה-50. במהלך מלחמת אריתראה-אתיופיה (1998–2000) הותקף הנמל פעמיים על ידי אתיופיה. ב-2003, לאחר שיפור המסלול שבו, פתחה חברת אריתריאן איירליינס קווים ממנו ליעדים באירופה. בשנת 2004 עברו בנמל 136,526 נוסעים. בשנת 2018 החל הנמל לטפל בטיסות אל אדיס אבבה וממנה, לראשונה מאז המלחמה. בחלקו המזרחי של הנמל ממוקם בסיס של חיל האוויר של אריתראה. הטרמינל האזרחי ניצב בחלקו המערבי. בנמל התעופה מצויים טרמינל קטן ומסלול טיסה יחיד באורך של 3,000 מטר. עובדות אלו בצירוף הגובה הרב שבו הוא שוכן (2,335 מטר) מכבידים על יכולתו לקלוט מגוון מטוסים ומספר גדול של נוסעים. בנמל פועלות כעשר חברות תעופה, המקיימות קווי תעופה בינו לבין יעדים באתיופיה, ניגריה, סודאן, מצרים, חצי האי ערב, טורקיה ואיטליה. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי אסמרה בוויקישיתוף מידע בסיסי על נמל התעופה מסלול טיסה קצר נוסף בנמל (1,814 מטר) איננו פעיל.