laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Indigo Girls (אלבום)

Indigo Girls הוא אלבום האולפן השני של הצמד אינדיגו גירלז, והאלבום הראשון בשיתוף חברת תקליטים גדולה. הוא יצא במקור ב-1989 עם אפיק רקורדס. הוא עבר רימאסטרינג ויצא בגרסה מחודשת בשנת 2000, עם שתי רצועות בונוס. האלבום זכה לשבחי המבקרים, והגיע לסטטוס זהב אחרי שישה חודשים, ובסופו של דבר גם לפלטינה. הצמד היה מועמד לפרס גראמי לאמן החדש הטוב ביותר (אותו הפסידו למילי ונילי), אך זכה בפרס גראמי לאלבום הפולק העכשווי הטוב ביותר. מייקל סטייפ שר בשיר "Kid Fears", ושאר חברי אר.אי.אם. השתתפו בשיר "Tried to Be True". בנוסף, הלהקה האירית Hothouse Flowers גיבתה את חברות הצמד במספר רצועות, ובעיקר ב-"Closer to Fine".  "Closer to Fine" הוא אחד השירים בהם הן מופיעות לעיתים קרובות ביותר, בדרך כלל כשיר הסיום של מופעיהן. אינדיגו גירלז איימי ריי – סולנית, גיטרות אמילי סליירס - סולנית, גיטרות, גיטרה חשמלית 12 מיתרים ברצועה 2, גיטרה חשמלית מובילה ברצועה 6 משתתפים נוספים פיטר אוטול - מנדולינה, ברצועות 1, 2, קולות רקע ברצועה 1 פיאנה או בראונן - חלילית פח אירית וקולות רקע ברצועה 1, אורגן האמונד ברצועה 2 ליאם או מאנלי - תוף בודראן וקולות רקע ברצועה 1 לוקה בלום - קולות רקע ברצועה 1 פאולינו דה קוסטה - כלי הקשה ברצועות 1, 2, 4, 8 דדה ווט - בס ברצועות 2, 3, 7, 10 ג'יי די דוהרטי - תופים ברצועות 2, 4, 8 ג'ון קייג' - גיטרה חשמלית 12 מיתרים ברצועה 3, בס ברצועה 4, שייקר ברצועה 6, גיטרה סלייד ברצועות 8, 9, תוף בס ברצועה 9 מייקל סטייפ - קולות רקע ברצועה 3 ביל ברי - תופים ברצועה 6 פיטר באק - גיטרה חשמלית ברצועה 6 מייק ויליס - בס ברצועה 6 ג'יי וינדינג - פסנתר ברצועה 7 קסים סולטון - בס ברצועה 8 ג'ון ון טונגרן - קלידים ברצועה 10 אלבום סינגלים מידע על האלבום ' באתר MusicBrainz האלבום ' באתר Discogs McCartney, Kelly. "Indigo Girls – Indigo Girls". AllMusic. Larkin, Colin (2011). The Encyclopedia of Popular Music (5th concise ed.). Omnibus Press. ISBN 0-85712-595-8. Moon, Tom (12 במרץ 1989). "Indigo Girls: Indigo Girls (Epic)". The Philadelphia Inquirer. {{cite news}}: (עזרה) Guterman, Jimmy (4 במאי 1989). "Indigo Girls: Indigo Girls". Rolling Stone. אורכב מ-המקור ב-2 באוקטובר 2007. {{cite journal}}: (עזרה) Berger, Arion (2004). "Indigo Girls". In Brackett, Nathan; Hoard, Christian (eds.). The New Rolling Stone Album Guide. Simon & Schuster. pp. 404–05. ISBN 0-7432-0169-8. Christgau, Robert (28 בנובמבר 1989). "Consumer Guide: Turkey Shoot". The Village Voice. {{cite news}}: (עזרה) Indigo Girls: Setlist statistics
וידאל הצרפתי (החמישי)

רבי וידאל הצרפתי החמישי (י"ז בניסן ה'תרכ"ב, 1862 - כ"ג בטבת ה'תרפ"א, 3 בינואר 1921) היה פוסק הלכה ודיין בפאס בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים. בסוף ימיו כיהן כאב בית הדין ורבה הראשי של פאס. נולד בפאס לאביו הדיין רבי אבנר ישראל הצרפתי. התמנה לדיין בליל מוצאי חג הסוכות בשנת ה'תרנ"ב. בדיינות כיהן בבית הדין בראשות רבי רפאל אבן צור, לצד חביריו, רבי שלמה אבן דנאן, רבי מתתיה סירירו, רבי יהודה בנימין סירירו. בית הדין תיקן תקנות נגד מותרות, וחיזק את חוקי הצניעות. בית הדין תמך ביוזמת בני הקהילה להתקין מערכת תאורה חשמלית ברובע היהודי בפאס. בית הדין התכתב בהלכה עם חכמי מרוקו מערים אחרות, כדוגמת חכמי מקנס בראשות רבי שלום עמאר. וכן עם הרב ישמ"ח עובדיה רבה של צפרו. דבריו היו נשמעים למלכות, ומספר פעמים מנע גזירות חדשות על היהודים. בתקופת מרד בוחמארא עזר ליהודי דבדו. גייס כספים מחברת כי"ח לעזרתם של יהודי מרוקו. בחודש חשוון שנת ה'תר"ף נתמנה לאב בית דין ורבה של העיר מטעם הממשלה. נפטר בפאס בכ"ג טבת תרפ"א. רבי יוסף משאש ורבנים נוספים שלחו אגרות ניחומים למשפחה לשמע פטירתו. בנו הוא רבי אבנר ישראל הצרפתי (השני) שכיהן ברבנות בפאס. פסקי דין - בכתב יד. ראו תקנות חכמי מכנאס חלק ב תקנה לו. ראו תקנות חכמי מכנאס חלק ב תקנה לז ראו דברי שלום ואמת (עמאר) חו"מ סימן עא. ראו ישמח לבב חו"מ סימן ב. ראו פאס וחכמיה חלק א עמ' 359.
האדמו"ר מקומרנא

האם התכוונתם ל... ראשי קומרנה רבי אלכסנדר סנדר אייכנשטיין - מייסד החסידות ואדמו"רה הראשון רבי יצחק אייזיק יהודה יחיאל ספרין - האדמו"ר השני רבי אליעזר צבי ספרין - האדמו"ר השלישי רבי יעקב משה ספרין - אדמו"ר בדור הרביעי רבי מנחם מאניש ספרין - אדמו"ר בדור הרביעי רבי פנחס נתן ספרין - אדמו"ר בדור הרביעי רבי אברהם מרדכי ספרין - אדמו"ר בדור הרביעי רבי שם קלינברג - אדמו"ר (מזאלושיץ) בדור חמישי רבי שלום ספרין - אדמו"ר בדור החמישי רבי ברוך ספרין - אדמו"ר בדור החמישי
זהרנוניים

זְהַרְנוּנִיִּים (שם מדעי: Phosichthyidae) היא משפחת מקריני סנפיר מהסדרה סטומיי תהומות החיים במצולות האוקיינוסים השונים. אלו דגים קטנים מאוד באורך של 4 עד 10 סנטימטרים, והם בעלי איברים המפיצים אור באמצעות נהורנות ביולוגית המצויה לאורך גופם. הם חיים בעומק ומחפשים חסרי חוליות ימיים למאכל ובעיקר קרילאים. למרות ממדיהם הקטנים הם מצויים בקבוצות גדולות ביותר, ככל הנראה קבוצות החולייתנים הנפוצות ביותר בעולם, לאחר קרוביהם מהמשפחה גונוסטומטיים. דגים אלו מצויים בכל האוקיינוסים והימים, לרבות הים התיכון, אך נפוצים בעיקר באזורים בהם מתקבצים נחילי קרילאים בקבוצות גדולות למשל סביב זרם הומבולדט שלחופי מערב האוקיינוס השקט. Ichthyococcus סוג ומין יחיד Phosichthys argenteus סוג ומין יחיד Pollichthys mauli Polymetme זְהַרְנוּן (Vinciguerria) Woodsia Yarrella מדיה וקבצים בנושא זהרנוניים בוויקישיתוף זהרנוניים, באתר ITIS (באנגלית) זהרנוניים, באתר NCBI (באנגלית) זהרנוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זהרנוניים, באתר GBIF (באנגלית)
האדמו"ר מטאהש

האם התכוונתם ל... אדמו"רי טאהש רבי משולם פייש סג"ל-לאווי (השרף מטאהש) - מייסד החסידות ואדמו"רה הראשון רבי אלימלך (הראשון - הסבא קדישא) רבי משולם פייש לאווי (השני) - האדמו"ר השלישי ומחדש החסידות אחרי השואה רבי אלימלך לאווי - האדמו"ר הרביעי - נוכחי
אריוסיים

אריוסיים (שם מדעי: Ariidae) היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים החיים בעיקר בים ובאוקיינוס ולא במים מתוקים כמו רוב בני הסדרה, אף שחלקם דווקא חיים רק במים מתוקים או מליחים. הם חיים רק בימים טרופיים או ממוזגים חמימים, בעיקר מסביב לחופי אמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, דרום ודרום-מזרח אסיה, אפריקה ואוסטרליה. אלו שפמנונים המגיעים לאורך 15 סנטימטר עד 185 סנטימטר אצל Netuma thalassina. הם בעלי זנבות מגודלים המתאימים לתנועה מהירה וסנפיר גבי מוגבה מעל גופם אצל רוב המינים. הראש מוארך ויותר נמוך מהגב ובקצה הפה שורות של 3 בינים דמויי-שפם העוזרים לשפמנון למצוא מזון. לחלק מהמינים ישנם קוצים בעלי ארס על גבם. צבעם כחול עד אפור. דבר מיוחד אצל בני משפחה זו הוא מנהגם להדגיר ביצים בפיהם עד לבקיעתם, בדומה לאמנוניים. דבר זה עוזר לגונן עליהם מטורפים. שפמנונים אלה ניזונים ממיני סילוניות, דגים אחרים וחסרי חוליות שונים שהם תופסים בפיהם. חלק מהמינים מהווים דגי מאכל, ואחרים נפוצים כדגי נוי באקווריום או נראים באקווריומים ציבוריים. מדיה וקבצים בנושא אריוסיים בוויקישיתוף אריוסיים, באתר ITIS (באנגלית) אריוסיים, באתר NCBI (באנגלית) אריוסיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אריוסיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אריוסיים, באתר GBIF (באנגלית)
חוטמנוניים

חוטמנוניים (שם מדעי: Aulopidae) היא משפחת דגים ימיים מהסדרה דגי-לטאים. דגים אלה מצויים במי חופים טרופיים וסובטרופיים במרבית האוקיינוסים. עם זאת חלקם צוללים מעל ל-1,000 מטר. דגים אלה אינם טובים למאכל, אך נידוגים בידי אנשים עניים או למטרת פיתיון לדגים אחרים. הם קרובי משפחתם של הלטנוניים ודומים להם במראם. אורכם מגיע לאורך 60 סנטימטרים, והם בעלי סנפירים רחבים המזכירים זרועות, גוף מוארך בעל קשקשים צבעוניים וסנפיר גבי היוצר רצועה גבוהה עד לזנב. פיהם גדול ובעל שפתיים בולטות בדומה לשפתיהם של כמה מיני דקרים ועיניהם מצויות בקדמת הראש. Aulopus Hime סוג ומין יחיד Latropiscis purpurissatus Leptaulopus מדיה וקבצים בנושא חוטמנוניים בוויקישיתוף חוטמנוניים, באתר ITIS (באנגלית) חוטמנוניים, באתר NCBI (באנגלית) חוטמנוניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חוטמנוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חוטמנוניים, באתר GBIF (באנגלית)
עינניים

עֵינָנִיִּים (שם מדעי: Chlorophthalmidae) היא משפחה של דגים ימיים מהסדרה דגי-לטאים. הם חיים על קרקעית הים ברחבי האוקיינוסים הפתוחים. במשפחה ישנם 18 מינים בשני סוגים. דגים אלה מגיעים לאורך של עד 40 סנטימטר אצל המין Chlorophthalmus agassizi, אך רובם יותר קטנים והם בעלי גוף צר בעל סנפירים קטנים וראש מוארך המכיל עיניים ירוקות בעלות פלואורסצנציה וגדולות מאוד ביחס אליו, מה שנתן לדגים את שמם. צבעם שחור עד צהוב ולעיתים הם מנומרים בכתמים כהים. לחלק מהמינים פס זוהר בקצה ראשם. דגים אלה שוכנים בעומק של 50 עד 1,000 מטרים מתחת פני הים בסמוך למדפים היבשתיים וחיים על הקרקעית מחפשים עליה מזון. הם ניזונים ממגוון של חסרי חוליות ובעיקר סרטנים כמו בני הסדרה Mysida. הם עצמם נטרפים בידי מיני בקלאים טורפים. בדומה להרבה מיני דגים מסדרתם הם הרמאפרודיטים, מה שעוזר מאוד בסביבה בה ישנם סיכויים קטנים למצוא בני זוג מתאימים. עֵינַן (Chlorophthalmus) - בו 17 מינים Parasudis - בו 2 מינים מדיה וקבצים בנושא עינניים בוויקישיתוף עינניים, באתר ITIS (באנגלית) עינניים, באתר NCBI (באנגלית) עינניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עינניים, באתר GBIF (באנגלית)
לסתיתיים

לסתיתיים (שם מדעי: Paralepididae) היא משפחת דגים ימיים מהסדרה דגי-לטאים הנפוצים בים הפתוח בכל האוקיינוסים באזורים חמימים. במראם הם מזכירים ברקודות קטנות, מה שנתן להם את שמם באנגלית: "Barracudina", אף על פי שאין להם כל קשר עם הברקודות האמיתיות אלא לדגים דמויי-לטאות כמו הלטנוניים ובעיקר לאלפיזאוריים. אורכם יכול להגיע למטר אחד, אך רובם יותר קטנים, והם בעלי גוף צר ולסתות נוקשות המזכירות לסתות ברקודה. הם בעלי עיניים גדולות המותאמות לראייה בחשיכה והם הרמאפרודיטים. אין להם שלפוחית שחייה כלל. דגים אלה הם טורפים רעבים של מיני חסילונים, דגים אחרים וסילוניות. בתורם הם נחטפים בידי דגי טונה, דג חרב, לווייתנים כמו לווייתני מקור, וכרישים. סוג ומין יחיד Arctozenus risso סוג ומין יחיד Dolichosudis fuliginosa Lestidiops Lestidium Lestrolepis Macroparalepis Magnisudis Notolepis Paralepis Stemonosudis Sudis Uncisudis מדיה וקבצים בנושא לסתיתיים בוויקישיתוף לסתיתיים, באתר ITIS (באנגלית) לסתיתיים, באתר NCBI (באנגלית) לסתיתיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לסתיתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לסתיתיים, באתר GBIF (באנגלית) לסתיתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אכנס כסוף

אַכְנָס כָּסוּף (שם מדעי: Chanos chanos) הוא מין של דג גרם יחידי בסוגו ובמשפחת האַכְנָסִיִּים (Chanidae) שבסדרה גונורינצ'יים. הוא חי בימי האזור האינדו-פסיפי שבין דרום אפריקה להוואי ומצפין עד חופי קליפורניה ויפן ודרומה עד לאוסטרליה. הוא גם מקיף מימי איים שופעים באוקיינוס עד לעומק 30 מטר. לעיתים לא רחוקות דג זה נראה גם בתוך נהרות ונחלים שזורמים לאוקיינוס. אורך הדג מגיע ל-180 סנטימטרים, והוא בעל זנב מאוד ארוך וראש קטן עם עיניים בעלות טבעות ופה קטן. מבנה גופו מזכיר גוף של דגי סלמון אף על פי שהוא אינו קרוב אליהם. הוא ניזון מאצות, אצות כחוליות ומחסרי חוליות שונים. הדגים מתקהלים בשוניות אלמוגים סביב חופים או איים מבודדים ושם משריצים. הדגיגים מחפשים להגנתם מטורפים מקווי מים מתוקים כמו שפכי נהרות או ביצות מנגרובים ולעיתים גם באגמים. דג זה הוא דג מאכל חשוב ברחבי דרום-מזרח אסיה ובכמה מאיי האוקיינוס השקט ובעיקר בפיליפינים, שם זהו דג לאומי. מצב שימור המין הוא ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא אכנס כסוף בוויקישיתוף אכנס כסוף, באתר ITIS (באנגלית) אכנס כסוף, באתר NCBI (באנגלית) אכנס כסוף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אכנס כסוף, באתר FishBase (באנגלית) אכנס כסוף, באתר GBIF (באנגלית) אכנס כסוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אכנס כסוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
קנרידיים

קנרידיים (שם מדעי: Kneriidae) היא משפחה של דגי גרם החיים רק בכמה נהרות מהירים ואגמים טרופיים באפריקה, בעיקר סביב אגן הקונגו. בצורתם הם מזכירים כמה קרפיונים המתאימים לזרמים מהירים, אך הם שייכים לסדרה אחרת - סדרת הגונורינצ'יים. אלו דגים קטנים מאוד שאינם עולים על 19 סנטימטר, והם בעלי גוף שקוף ומוארך וסנפירים קטנים. הראש קטן ובעל לסתות מכופפות מעט והעיניים קטנות. חלק מהמינים בעלי נאוטניה, בה הם משאירים בבגרותם את צורת גופם של דגים צעירים יותר. הזכרים לעיתים בעלי זימים מפוארים יותר מהנקבות. במשפחה זו ישנם 30 מינים בתוך 4 סוגים: משפחה קנרידיים (Kneriidae) סוג Cromeria - בו 2 מינים סוג ומין יחיד Grasseichthys gabonensis סוג Kneria - בו 13 מינים סוג Parakneria - בו 14 מינים מדיה וקבצים בנושא קנרידיים בוויקישיתוף קנרידיים, באתר ITIS (באנגלית) קנרידיים, באתר NCBI (באנגלית) קנרידיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קנרידיים, באתר GBIF (באנגלית)
זלטה פטקוביץ'

זלטה פטקוביץ' (בסרבית: Злата Петковић; ‏11 בפברואר 1954 – 3 בדצמבר 2012) הייתה שחקנית סרבית. פטקוביץ' נולדה בבית סבתה בעיירה בדרום סרביה להורים שהתגוררו בניש. לאחר גירושי הוריה היא עברה לבלגרד והשתתפה בתחרות מוזיקה לזמרים צעירים, ואחרי כן היא הוזמנה על ידי עיתונאים להשתתף בתחרות היופי "מיס במבי" שאורגנה על ידי מגזין פופולרי ביוגוסלביה וזכתה במקום הראשון. שנה לאחר מכן זכתה בתחרות "מיס הנוער של יוגוסלביה" וייצגה את המדינה בתחרות בינלאומית לנערות וזכתה שם בתואר "מיס פוטוגניק", ב-1971 נבחרה למיס יוגוסלביה ונסעה ללונדון על מנת להשתתף במיס עולם, במסגרת השתתפותה היא גם רואיינה ב-BBC. היא עבדה תקופה כמגישת טלוויזיה עד שהלכה ללמוד באקדמיה לדרמה של אוניברסיטת זגרב. במהלך לימודיה הרתה מבן זוגה וב-1973 נולד בנה. היא נהייתה לשחקנית פופולרית במדינתה ושיחקה במספר של סרטים וסדרות טלוויזיה. היא נישאה למוזיקאי סניה איליץ' (אנ') וב-1984 נולד בנה השני. ב-22 בנובמבר 2012, פטקוביץ' נפגעה משבץ מוחי בדירתה. היא נותחה ב-30 בנובמבר, אך נפטרה שלושה ימים לאחר מכן בגיל 58. היא נקברה ב-6 בדצמבר 2012 בבית הקברות החדש בבלגרד. זלטה פטקוביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Preminula glumica Zlata Petković". Blic.rs (בסרבית). נבדק ב-2018-09-21. Glumica Zlata Petković sahranjena na Novom groblju, www.novosti.rs (בסרבית לטינית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זלטה פטקוביץ'".
מנהרת אספסיאנוס וטיטוס

מנהרת אספסיאנוס וטיטוס (בטורקית: Titus Tüneli, מנהרת טיטוס) היא מערכת תעלות ומנהרות רומית באתרהּ של העיר ההיסטורית סלאוקיה פייריה, נמלהּ של אנטיוכיה ההלניסטית והרומית, בגבולות חבל האטיי בטורקיה. המערכת נועדה להטיית מי שיטפונות עונתיים שגרמו לנזקים בתוך העיר ולהצטברות סחף במעגני הנמל. חציבת התעלות והמנהרות החלה בהוראת אספסיאנוס (69–79 לסה"נ), נמשכה בימי בנו ויורשו טיטוס (79–81 לסה"נ) והושלמה ככל הנראה במאה השנייה, בימי הקיסר אנטונינוס פיוס (138–161 לסה"נ). כתובת שגולפה בסלע בכניסה למנהרה הראשונה (העליונה) מייחסת את בנייתה לקיסרים אספסיאנוס וטיטוס. המערכת נבנתה בפיקוח מהנדסי הצבא הרומי ובעבודת פרך של עבדים ושל שבויים. לא מן הנמנע שהיו בהם יהודים שנשבו במהלך המרד הגדול. מקישים זאת מעדותו של יוסף בן מתתיהו על שליחת שבויים יהודים שנפלו בידי אספסיאנוס לחציבת תעלת קורינתוס, אך אין ראיות ישירות לכך שהועבדו במנהרות סלאוקיה פייריה כתובת במוצא המנהרה השנייה מציינת את הקיסר אנטונינוס פיוס. על אף מערכת ההטיה נסתם המעגן הפנימי לחלוטין במאה החמישית. את מקומו כנמל אנטיוכיה מילא מעגן סן סימיאון (St Symeon) שמדרום לו, והעיר סלאוקיה פייריה איבדה מחשיבותה. מערכת הטיית מי השיטפונות מתחילה בסכר ובערוץ גישה באורך כ-55 מטרים. המים מתכנסים לתוך מנהרה מפולשת שאורכה כ-90 מ', חצובה כולה בסלע. תעלת ביניים חצובה באורך 64 מ' מחברת בין מוצא המנהרה הראשונה לבין פתח המנהרה השנייה, שאורכה כ-31 מ'. מפתח המנהרה השנייה יוצאת תעלת ההדחה, אורכה כ-635 מ', וממנה מוזרמים המים אל הים. האורך הכולל של מערכת ההטיה הוא 875 מ'. אורך שתי המנהרות החצובות מגיע ל-121 מ'. הקיבולת ההידראולית של המערכת מוערכת ב-70 מטר מעוקב לשנייה והקיבולת ההידראולית של קטעי המנהרות היא פי שניים מזה. המנהרות והתעלות נכרו במסלע גירני, ככל הנראה תוך ניצול סדקים וחללים קרסטיים. מאז 15 באפריל 2014 נכללת מערכת זו ברשימה הראשונית של האתרים המועמדים להכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשל היותה "שריד מרשים מהתקופה הרומית בגודלו, בהשתמרותו ובמאפייניו האדריכליים וההנדסיים". מדיה וקבצים בנושא מנהרת אספסיאנוס וטיטוס בוויקישיתוף מנהרות אספסיאנוס וטיטוס באתר אונסק"ו על מנהרת טיטוס באתר Livius.org מבחר תצלומים של מנהרות אספסיאנוס וטיטוס סיור לאורך המנהרות והתעלות סיור מצולם בנתיבי המערכת Ahmet Alkan and Ünal Öziş, "Ancient Tunnel and Diversion Channel in Seleuceia Pieria: A Flood Diversion System near Antiochia in Turkey", Journal of Civil Engineering and Urbanism, 2012, Vol. 3 (Issue 1), pp. 1-5 הכתובת הקצרה אומרת "אספסיאנוס האלוהי וטיטוס האלוהי הביאו לביצוע" Divus Vespasianus et Divus Titus F.C. (=faciendum curaverunt) זה השם שניתן לאתר בזמננו האתר נמצא לחוף הים התיכון, מעט צפונה לשפך נהר עאצי, בתחומי העיירה Çevlik בנפת Samandağ מלחמת היהודים, ספר שלישי, י', י' (תרגום וביאור י"נ שמחוני): אחרי נפילת טריכאי ב-67 ”בא אספסיאנוס והציג את כֻּלם במקום המרוץ (האצטדיון) – – – ומן הצעירים הבדיל את גִבורי החיל, כחמשת אלפים איש, ושלח אותם אל נירון לאיסתמוס” [שמחוני מבאר: 'אל מצר קורינתוס שישב שם הקיסר בעת ההיא'] ”ואת יתר העם, כשלשים אלף וארבע מאות איש, מכר לעבדים, מלבד האנשים אשר הפריש לאגריפס, כי נתן בידו את כל ילידי מלכותו לעשות בהם כטוב בעיניו. והמלך מכר גם אותם לעבדים” פירוט נתוני המערכת מצוי בהצעה שפורסמה באתר אונסק"ו מתוך שורת ההמלצות שהוגשו לוועדת המורשת של אונסק"ו
פסטיבל הזמר והפזמון 1960

פסטיבל הזמר והפזמון 1960 היה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל והראשון בתולדות התחרות. התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות ה' באייר תש"ך, 2 במאי 1960, בהיכל התרבות בתל אביב-יפו בהנחיית יצחק שמעוני. המנצח על התזמורת גארי ברתיני והמפיקים הם: ישראל דליות, נקדימון רוגל ויצחק שמעוני. כל שיר הושמע בשני ביצועים והשיר הזוכה גם בביצוע משותף. השיר שזכה בתחרות הוא "ערב בא" והפרס שהוענק לזוכה עמד על 1500 לירות, שהעניק שר החינוך והתרבות אבא אבן. השיר הזוכה הוקלט שוב והופיע בתקליטון. השיר "ליל החג" נכתב במקור בערבית. בביצוע המשותף שרו הזמרים את הבית הראשון בשפת המקור. פסטיבל הזמר והפזמון, באתר הפסטיבלים פסטיבל הזמר והפזמון 1960 באתר סטריאו ומונו השיר הזוכה "ערב בא" באתר סטריאו ומונו פסטיבל הזמר והפזמון 1960, רשימת השמעה, באתר יוטיוב
תאי איירווייז

תאי איירווייז אינטרנשיונל (בתאית: การบินไทย; באנגלית: Thai Airways International) היא חברת התעופה המלכותית לאומית של תאילנד. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה סוברנבהומי של בנגקוק. החברה נוסדה ב-1960, בתור מיזם משותף של חברת התעופה "תאי איירווייז" (חברת התעופה הפנימית בתאילנד) וחברת SAS (חברת התעופה המשותפת של מדינות סקנדינביה). ב-1977 רכשה בחזרה ממשלת תאילנד את חלקה של SAS, וחברת תאי איירווייז אינטרנשיונל הפכה לראשונה להיות חברה הנמצאת בבעלות תאילנדית לחלוטין. החברה היא אחת מחמש החברות המייסדות של "סטאר אליאנס", שותפות התעופה הגדולה בעולם. כמו כן, היא מפעילה את חברת תאי סמייל, ומחזיקה בכ -40% ממניות חברת התעופה נוק אייר, חברת התעופה השנייה בגודלה במדינה. בשנת 1971 ביצעה החברה לראשונה טיסה אל אוסטרליה, זו הייתה טיסתה הראשונה מחוץ ליבשת אסיה. בשנת 1972 ביצעה החברה טיסה ראשונה לאירופה. בשנת 1988 מוזגה חברת תאי איירווייז לתוך תאי איירווייז אינטרנשיונל. נכון ל-2016, מעסיקה החברה 21,998 עובדים וטסה ליעדים רבים. אחד ממאפייניה הייחודיים של החברה היא החלפת התלבושות שעורכות הדיילות במהלך הטיסה מחליפה עסקית לבגד לאומי וחזרה. בשנת 2011 ו-2017 זכתה החברה בתואר חברת התעופה בעלת מחלקת התיירים הטובה ביותר. החברה זכתה בשנת 2018 ו-2019 במקום העשירי בתואר "חברת התעופה הטובה ביותר". בנוסף לחברותה בסטאר אלייאנס לתאי הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות: צי המטוסים של החברה נכון ליולי 2020: תאי סמייל מדיה וקבצים בנושא תאי איירווייז אינטרנשיונל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תאי איירווייז תאי איירווייז, ברשת החברתית פייסבוק תאי איירווייז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תאי איירווייז, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא תאי איירווייז אינטרנשיונל באתר Airliners.net Thai Airways International Public Co. Ltd., Company Background עמית קוטלר והסוכנויות, למרות הנתק: קטאר איירווייס זכתה בתואר "חברת התעופה הטובה בעולם", באתר ynet, 20 ביוני 2017 "World's Top 100 Airlines 2018 | SKYTRAX". SKYTRAX (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-07-18. כבר שנה חמישית: קטאר איירווייז היא חברת התעופה הטובה בעולם, באתר כלכליסט, 19 ביוני 2019 פרטי צי המטוסים של תאי איירווייז, באתר airfleets.net (באנגלית)
אמיל אבינרי

אמיל (עמיאל) אבינרי (רֶבֶּלְסְקִי; 25 בדצמבר 1908 - 24 בנובמבר 1985) היה מתאגרף ארץ ישראלי בתקופת היישוב, ואחר כך מציל בחוף אלנבי (1933-1953), ממניחי היסוד לענף ההצלה בחופי ישראל ומי שהכניס את החסקה לשימוש ככלי ההצלה התקני. אלוף ארץ ישראל והמזרח הקרוב באגרוף, שחקן ראינוע, ומפעיל מועדוני אגרוף. נולד בבייראמטשא (מיקולאיבקה-נובורוסיסקה (אוק'), עיירה בבסרביה) לרב המקום, הרב משה רבילסקי, ולמנוחה בת הרב ישראל ברמן, הרב בפליסקוב (פליסקיב (אנ')). בחול המועד סוכות ה'תרפ"ו, 1925, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הם התגוררו ביבנאל ואחר כך בצפת. נסע ללימודי טכנאות שיניים בברלין, שם החל ללמוד בצורה מקצועית איגרוף. הוא שב לארץ ישראל ונחשב לחלוץ האיגרוף ביישוב. התחרה כיהודי ראשון באליפות האיגרוף האנגלית ברמלה ב-1928, וזכה בפרס. הוא התגורר בתל אביב, התחרה בעשרות תחרויות איגרוף באירופה וארגן תחרויות איגרוף בארץ ישראל, מול בריטים ב-1929 ומול מצרים ב-1933. בין השנים 1930–1932 עשה בברלין ושיחק בסרטי ראינוע גרמניים כמלח-מתאגרף. בשובו לארץ ישראל נעשה המציל הראשון של תל אביב, בחוף ירושלים (אלנבי), תפקיד בו שימש כעשרים שנה. בתקופה זו הכניס את החסקה ככלי ההצלה הרשמי בהצלת חופים בישראל. הוא הקים בתל אביב את מועדון האיגרוף ע"ש בני לאונרד. אבינרי כתב בעיתונות העברית, וחתם לעיתים בפסבדונים "אבי אילנה" ו"אבי עמרם" על שם ילדיו. בעשרות שנותיו האחרונות התגורר בכפר שמריהו, שבו הקים מכון לתרבות הגוף. היה נשוי למרים, בת המשורר העברי היהודי-ליטאי אהרן שודנישקי, ואב לשנים. נפטר ב-1985 ונקבר בבית העלמין בכפר שמריהו. אחיו היה הבלשן יצחק אבינרי. 'אבינרי (רבלסקי), עמיאל (פס': אמיל)', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 19. (הספר בקטלוג ULI) דוד תדהר (עורך), "אמיל אבינרי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2259 ג. שרוני, תל-אביב מול קאהיר, מעריב, 6 במרץ 1970 יצחק בן-חורין, אמיל המתאגרף שהתמודד נגד גנרל נגיב הלך לעולמו, מעריב, 25 בנובמבר 1985
שברולט G506

שברולט G506 (באנגלית: Chevrolet G506, קרויה גם: Chevrolet 1.5 ton truck) הם משאיות, 4x4, למטען ולמשימות שונות מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט אשר סופקו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ביו השנים 1940–1945. סך הכול יוצרו 168,603 יחידות. במלחמת העולם השנייה במסגרת השאל-החכר נשלחו לברית המועצות 151,053 משאיות מדגם ה"שברולט G506". "Model G4103" "Model G4112" "Model G4163" "Model G4174" "Model G7103" "Model G7105" "Model G7106" "Model G7107" "Van Model G7113" "Model G7116" "Model G7117" "Model G7127" "Model G7128" "Model G7132" "Model G7163" "Model G7173" (USAAF - United States Army Air Forces) "E5 Turret Trainer" "J3 field lighting truck" "J4 field lighting truck" "J5 field lighting truck" "fire truck, class 135" "שברולט G506" "שברולט G506" "שברולט G506" דגם "G7107" "שברולט G506" "שברולט G506" "שברולט G506" "שברולט G506" - כבאית "שברולט G506" "שברולט G506" - משאית מטען "שברולט G506" - משאית הפצצה "שברולט G506" - משאית הפצצה "שברולט G506" חיילים בריטים ב-יפו, ארץ ישראל על "שברולט G506" (צולם כנראה לאחר שנת 1945) M6 Bomb Service Truck דגמי "שברולט G506" - תמונות מדיה וקבצים בנושא שברולט G506 בוויקישיתוף שברולט G506, סרטון באתר יוטיוב Crismon, Fred W (2001). US Military Wheeled Vehicles (3 ed.). Victory WWII Pub. pp. 260–263. ISBN 0-970056-71-0. "שברולט G506" - מפרט scribd.com/document/147974493/Tm-9-805-CHEVROLET-1-5-TON השאל-החכר: (באנגלית: lend-lease) הוא כינויו של חוק אמריקאי, אשר נחקק בתקופת מלחמת העולם השנייה ואיפשר לנשיא ארצות הברית לספק לבעלות הברית אספקה ומזון כראות עיניו. ארצות הברית סיפקה לברית המועצות Doyle, David (2003). Standard catalog of U.S. Military Vehicles. Krause Publications. pp. 122–124. ISBN 0-87349-508-X Ware, Pat. The World Encyclopedia of Military Vehicles. — Lorenz Books, 2010. — P. 227. — ISBN 0-7548-2052-1 מדגמי "שברולט G506" drab.com/idphoto/id_photos_chevrolet_g506.php "שברולט G506" דגם Tm-9-765-BOMB-SERVICE-TRUCK scribd.com/document
ביתניים

ביתניים (שם מדעי: Bythitidae) היא משפחת דגי גרם מהסדרה צלופחי-קושק. הם חיים בימים ואוקיינוסים טרופיים וסובטרופיים, אף שחלקם חיים גם באזורים ממוזגים וצוללים אל מתחת 2,500 מטרים בנביעות תת-ימיות. כמה מהמינים חיים במערות מוצפות מים מתוקים כמו Typhliasina pearsei‏, Ogilbia galapagosensis ו-Diancistrus typhlops. בני משפחה זו קטנים יחסית באורך 5–10 סנטימטר, אך הגדולים ביניהם יכולים להגיע ל-60 סנטימטרים. הם בעלי ראש גדול המזכיר ראשן צפרדע. הם מצויים על קרקעית הים וניזונים מחסרי חוליות העוברים לידם. דגים אלה אינם מטילים ביצים (למעט כמה מינים) אלא משריצים צאצאים חיים. מדיה וקבצים בנושא ביתניים בוויקישיתוף ביתניים, באתר ITIS (באנגלית) ביתניים, באתר NCBI (באנגלית) ביתניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ביתניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ביתניים, באתר GBIF (באנגלית)
קניון סיל

קניון סיל (בספרדית: Canón do Sil) הוא ערוץ הנחל העמוק ביותר בגליסיה שבספרד לאורך נהר סיל מזרחית לעיר אורנסה. הקניון נמשך לאורך חמישים הקילומטרים האחרונים לפני שהסיל נשפך לנהר מיניו (Minho). מראה הקניון נחשב לאחד הנופים המרהיבים ביותר בגליציה. המצוקים מתרוממים כמעט אנכית עד חמש מאות מטר מעל קו מפלס המים. הצמחייה באזור אופיינית לאזור אקלימי אטלנטי-יבשתי המאופיין בעצי אלון וערמונים, אבל מבנה השטח יוצא הדופן מאפשר צמחייה וגידולים ים תיכוניים, כגון עצי זית, אורנים ועצי פרי הדר. במקום גדלים צמחי מרפא כיארו ומיורן ופירות יער כאוכמניות, תותי בר, ורדים. המצוקים סביב הנהר עובדו כטראסות כדי לאפשר גידול כרמים של ענבים. ייצור היין התחיל באזור הזה כבר בתקופה הרומית. חבל הארץ הזה נקרא אזור היין Ribeira Sacra והוא המקום היחיד בגליסיה שמייצר יותר יין אדום מאשר יין לבן. בין בעלי החיים הנפוצים באזור ניתן למצוא חזירי בר, שועלים, שפנים, צביים, גיריות. זה הוא ביתם של כמה מינים נדירים של ציפורים, וכן של מספר יונקים כגון לוטרות ועטלפים. הערוץ מסווג ב-Natura 2000 (רשת שמורות טבע אירופאי) כאתר בעל חשיבות גאוגרפית וקהילתית. מדיה וקבצים בנושא קניון סיל בוויקישיתוף Canon de Rio Sil Rough guides http://www.acasadaeira.com/ingles/flora.htm El Cañon del Sil Parada de Sil El Cañon del Sil Natura 2000