laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נס רשות המכס האוסטרלית

נס רשות המכס האוסטרלית הוא דגל ימי אשר מונף על ספינות רשות המכס האוסטרלית ולעיתים על בנייני הרשות. כל ספינה אשר משמשת בתפקיד רשמי מטעם רשות המכס האוסטרלית חייבת להניף נס זה. הגרסה הנוכחית היא למעשה הדגל הלאומי של אוסטרליה בצירוף המילה "CUSTOMS" (באנגלית: "מכס") באותיות בולטות בין כוכב חבר העמים לצלב הדרומי. העיצוב הנוכחי נמצא בשימוש הרשות מאז 1988. דרישות החוק הבריטי כי על ספינות רשות המכס יונף דגל ייחודי מוכרות עוד משנת 1784. התיעוד הראשוני להנפת דגל מכס באוסטרליה היה דגל בית המכס של ניו סאות' ויילס ברשימות משרד הרשם והדואר של ניו סאות' ויילס משנת 1832. הדגל היה נס בריטי אדום מושחת בכתר זהב והאותיות "CH" על הארכית. דגל מאוחר יותר של בית המכס של ניו סאות' ויילס תואר בהנחיות ממשלת המושבה הנס הנכון עבור המכס יהיה נס אנגלי אדום בתוספת צלב לבן במידות ובצורת הנס הלבן אך צבעי הדגל יהיו הפוכים והאותיות CH בחלקו החיצוני והתחתון של הדגל; והסרטים יהיו סרטים אדומים — תוספת לכתב העת של ממשלת ניו סאות' ויילס, מס. 193, יום שישי, 12 במאי 1882 חוק המכס 1901 הועבר מיד לאחר איחוד אוסטרליה וכמו חקיקות בריטיות וקולוניאליות רבות דרש שימוש בדגל מכס. הדגל הראשון אשר הונף תחת החוק החדש תואר בכתב העת של חבר העמים של אוסטרליה דגל המכס יהיה הנס הכחול בתוספת האותיות HMC באותיות בולטות והמילה "אוסטרליה" על הארכית — כתב העת של חבר העמים של אוסטרליה, גיליון 53, עמ' 172 1 באוקטובר 1901 דבר המלך במועצה מ-16 ביוני 1904 שינה את החקיקה והוריד את המילה "אוסטרליה" מהדגל. השינוי לגרסה הנוכחית של הדגל הושג בתיקון מס SR297 17 בדצמבר 1987 ויושם ב-1 בינואר 1988. P. Chinn & K. Hannan, Flying the Customs flag, Manifest Winter 2005, Australian Customs Service ISSN 1329-7961. Page 27 . נס רשות המכס האוסטרלית, באתר דגלי העולם (באנגלית)
גיום דפארדיה

גיום דפארדיה (בצרפתית: Guillaume Depardieu‏; 7 באפריל 1971 – 13 באוקטובר 2008) היה שחקן קולנוע צרפתי. דפארדיה נולד בפריז לשחקן ז'ראר דפארדיה ולרעייתו הראשונה, השחקנית אליזבת דפארדיה. אחותו היא השחקנית ז'ולי דפארדיה, ויש לו אח ואחות נוספים מנישואיו המאוחרים של אביו. בשנת 1974 השתתף לראשונה בסרט קולנוע ("Pas si méchant que ça") לצד אביו. בשנת 1986 השתתף לצד אביו ואמו בסרט "ז'אן דה פלורט". בשנת 1996 זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "Les Apprentis" משנת 1995. בשנת 2008, מעט לפני מותו, הספיק דפארדיה להצטלם לסרטו האחרון "On War" מאת הבמאי ברטראן בונלו. הסרט יצא לאקרנים ב-1 באוקטובר 2008, כשנים עשר ימים לפני מותו. בין השנים 2003-2000 היה נשוי לשחקנית אליז ונטרה ולשניים נולדה בת אחת. בשנת 1988, בהיותו בן 17, נכלא לזמן מה בגין עבירות סמים. בשנת 1995 היה מעורב בתאונת אופנוע ונזקק לניתוח בברכו. בבית החולים נדבק בזיהום חיידקי; כעבור שמונה שנים של שימוש באנטיביוטיקה ומשככי כאבים החליט בשנת 2003 לעבור ניתוח לכריתת הרגל. גיום דפארדיה נפטר ב-13 באוקטובר 2008 בבית החולים לאחר שחלה בדלקת ריאות חריפה באתר צילומים ברומניה. מדיה וקבצים בנושא גיום דפארדיה בוויקישיתוף גיום דפארדיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גיום דפארדיה, באתר AllMovie (באנגלית) גיום דפארדיה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) גיום דפארדיה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גיום דפארדיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) גיום דפארדיה, באתר Yandex.Music (ברוסית) גיום דפארדיה, באתר Discogs (באנגלית) גיום דפארדיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המנונים הומריים

ההמנונים ההומריים (יוונית עתיקה: Ὁμηρικοὶ Ὕμνοι, Homērikoi Hymnoi) הם אוסף של 33 המנונים ביוונית עתיקה שחוברו ככל הנראה במקומות שונים, בתקופות שונות, על ידי מחברים שונים, עבור אירועים שונים. הקדומים שבהם הם כנראה מהמאה השביעית לפני הספירה, אולי אף השמינית. ההמנון המאוחר הוא מן התקופה ההלניסטית, ככל הנראה מהמאה השנייה לפני הספירה, וישנם חוקרים המייחסים שניים מההמנונים לתקופה הרומית. בשם המנון (ςυμνο,hymnos) כינו היוונים שיר תהילה לכבוד אחד האלים. כינוים של ההמנונים "הומריים" נשמר להם משום שהם כתובים בסגנון המושפע מהאיליאדה והאודיסיאה, המיוחסים להומרוס, והם כתובים במשקל ההקסמטר דקטילי, האופייני לאפוסים ההומריים. מבחינת התוכן, משלימים ההמנונים את הפער הנראטיבי בין המסופר ב"תאוגוניה" להסיודוס אודות היווצרות העולם והולדת האלים, לבין האפוסים של דור הגיבורים, ובהם מלחמת טרויה המסופרת באיליאדה ושיבתו של אודיסאוס ממלחמה זו כמסופר באודיסיאה. ההמנונים ההומריים כוללים שלוש יחידות ספרותיות: פתיחה, גוף ההמנון ובו מידע רב על האלים ומעלליהם, ויחידת סיום. נהוג להבחין בין ארבעה המנונים הומריים ארוכים לבין שאר ההמנונים, הנחשבים כקצרים. ההמנון הארוך ביותר, לאפולו, מכיל 595 שורות, ואילו הקצר ביותר, לדמטר ולפרספונה, מכיל שלוש שורות. כל אחד מההמנונים הוקדש למעללים ולאירועים מכוננים של אל, או אלה, או לבני זאוס הרקולס, והדיוסקורים הנחשבים כגיבורים או אלים-למחצה. שלושה המנונים הוקדשו ליותר מדמות אחת, המקיימות ביניהן זיקה הדוקה, כגון הדיוסקורים, שהם אחים תאומים, או דמטר ובתה פרספונה, ואפולו והמוזות. עדות פנימית מתוכן ההמנונים מעידה שלפחות המנון אחד חובר לתחרות (ההמנון הארוך לאפרודיטה), המנון אחר חובר לחג שנתי שנערך לרגל חגיגות היין (ההמנון הקצר לדיוניסוס). בהמנון הארוך לאפולו ישנה התייחסות לחגיגות שנערכו לאפולו בדלוס, ואולי גם בדלפי. וישנם חוקרים הטוענים שבהמנון משתקף חג בו איחד פוליקראטס את הפסטיבל בדלפי עם זה שבדלוס, חוקרים אחרים סבורים שההמנון משקף את חידוש הפולחן בדלוס ובדלפי על ידי פייסיסטראטוס, לאחר מיגור הפרסים מיוון. בין האלים המרכזיים במיתולוגיה היוונית הזוכים לשבחים ושירי ההלל: אפרודיטה, אפולו, ארס, אסקלפיוס, ארטמיס, אתנה, דיוניסוס, דמטר, קסטור ופולוקס, גאיה, הליוס, הרה, הרקולס, הרמס, הפייסטוס, הסטיה, פאן, פוסידון, אפולו הפיתוני, סלנה וזאוס. ההמנון ההומרי לדמטר ההמנון ההומרי לאפרודיטה ההמנון ההומרי לאפולו ההמנונות ההומריים לדיוניסוס ההמנון ההומרי להרמס ההמנון ההומרי לארס שלמה שפאן, "הַהִמְנוֹנוֹת הַהוֹמֵרִיִים" בפרויקט בן-יהודה המנונים הומריים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרגלית פינקלברג, הומרוס, אוניברסיטת תל אביב 2014, עמ' 53-56
מרכז השלטון האזורי בישראל

מרכז השלטון האזורי בישראל (נקרא בעבר מרכז המועצות האזוריות) הוא ארגון ארצי של חמישים וארבע המועצות האזוריות הקיימות במדינת ישראל ובשטחי יהודה ושומרון. בראש המרכז עומד שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים. איציק אשכנזי הוא מנכ"ל המרכז. מטרת הארגון, שרשום כעמותה, הוא לייצג את המועצות האזוריות בפני משרדי הממשלה ומוסדות המדינה, לחתום על הסכמים בשם המועצות האזוריות, לתאם ולקבוע מדיניות בקרב המועצות האזוריות בישראל. לעמותה אספה כללית המורכבת מכל ראשי המועצות והיא בוחרת את יו"ר המרכז, המנכ"ל, הנהלה המורכבת מ-20 חברים, ומזכירות המורכבת מארבעה חברים. ב-2019 נבחר לתפקיד יו"ר מרכז השלטון האזורי בישראל שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים מאז 2012. שמואל ריפמן, ראש המועצה האזורית רמת נגב לשעבר, כיהן בתפקיד יו"ר המרכז במשך 20 שנה, עד לחודש ספטמבר 2016. בינואר 2017 נפטר ריפמן. מרכז השלטון האזורי בישראל מלווה את 54 המועצות החברות בו ומקדם נושאים שונים הנוגעים להן. במרכז ישנם ראשי תחומים בנושאי: ביטחון וחירום, חקלאות, קיימות ואיכות סביבה, חינוך, קהילה, צעירים, תכנון וקרקעות, ספורט, מגדר וכלכלה. בינואר 2021 החליטה האספה הכללית של מרכז המועצות האזוריות לשנות את שם הארגון לשם "מרכז השלטון האזורי בישראל". אתר האינטרנט הרשמי של מרכז השלטון האזורי בישראל מרכז השלטון האזורי בישראל, ברשת החברתית פייסבוק מרכז השלטון האזורי בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל" משה גלעד, תיירני המרחב הכפרי לשר לוין: אנחנו קורסים, כל התיירים מגיעים לערים, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2018 דותן לוי, "אנו מוכנים לתת שטחים, אבל לעשות זאת בהידברות", באתר כלכליסט, 29 באפריל 2019
פורטיטודו בולוניה

פורטיטודו פלקנסטרו בולוניה 103 הוא מועדון כדורסל איטלקי מהעיר בולוניה המתמודד בסרייה A2. עד אמצע שנות ה-90 הקבוצה שיחקה בליגה השנייה ומדי פעם העפילה לליגה הבכירה, ללא הצלחה יתרה. בעונת 1967/68 הגיעה לגמר הגביע האיטלקי והפסידה לפרטנופה נאפולי. בעונת 1976/77 הגיעה הקבוצה לגמר גביע קוראץ' והפסידה לקבוצת ק.ק ספליט. לאחר שג'יורג'יו סראניולי התמנה לנשיא המועדון בשנת 1993, המועדון החל לצבור תאוצה בסוף שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21 ותוך שנים מספר הפך המועדון לאחד המועדונים הבכירים באיטליה ובאירופה. בין הישגיו אפשר למנות פעמיים זכייה באליפות איטליה, את הזכייה בגביע האיטלקי ואת הישגו המרשים באירופה עד היום, כשהגיע לגמר היורוליג בשנת 2004, בו לבסוף הובס על ידי מכבי תל אביב. בשנת 2007 ספונסר המועדון היה רשת חנויות הכלבו אופים. בשנת 2009 הורדה הקבוצה לליגה הרביעית עקב בעיות כלכליות. ובשנת 2010 זכתה בגביע הליגות הנמוכות כשניצחה בגמר את קבוצת פולגר ליברטס פורלי. מאז עלתה הקבוצה בחזרה במערכת הליגות עד שחזרה לליגה הראשונה ב-2019. לקבוצה יריבות עירונית קשה ורבת שנים עם וירטוס בולוניה. אולם הבית של המועדון הוא היכל פלאדוצה המכיל כ-5,800 מקומות ישיבה. ליגת העל האיטלקית: אליפות (2): 2000, 2005 מקום שני: 1996, 1997, 1998 הגביע האיטלקי: זכייה (1): 1998 גמר: 1968 הסופרקאפ האיטלקי: זכייה (2): 1998, 2005 יורוליג: גמר: 2004 גביע קוראץ': גמר: 1977 מדיה וקבצים בנושא פורטיטודו בולוניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורטיטודו בולוניה (באיטלקית) פורטיטודו בולוניה, ברשת החברתית פייסבוק פורטיטודו בולוניה, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טורס

האם התכוונתם ל... מצר טורס – מצר ים בין אוסטרליה וגינאה החדשה אישים איב טורס – מתאבקת, רקדנית ודוגמנית אמריקאית אנרי טורס – עורך דין ופוליטיקאי יהודי-צרפתי דארה טורס – שחיינית אמריקאית חוזה טורס – קשר נבחרת פורטוגל ובנפיקה ליסבון בעבר טרסקה טורס – סופרת צרפתייה-אמריקאית ממוצא יהודי-פולני פרננדו טורס – כדורגלן עבר ספרדי קאמילו טורס – כומר קתולי קולומביאני ריצ'י טורס – פוליטיקאי אמריקאי
רוזנטל

רוזנטל (גרמנית: Rosenthal, יידיש: רויזנטאָל) הוא שם משפחה יהודי שמקורו בגרמנית, ופירושו המילולי 'עמק ורדים'. האם התכוונתם ל... ספורטאים: סבסטיאן רוזנטל – כדורגלן צ'ילאני רוני רוזנטל – כדורגלן ישראלי שמואל רוזנטל – כדורגלן ישראלי שמואל רוזנטל (שחמטאי) – שחמטאי יהודי-צרפתי עיתונאים ואנשי תקשורת: אייב רוזנטל – עורך אמריקאי ג'ו רוזנטל – צלם אמריקאי ג'מס יעקב רוזנטל – משפטן גרמני-ישראלי, עיתונאי וכתב פרלמנטרי של "הארץ" בשנות ה-50 וה-60 מיקי רוזנטל – עיתונאי ופוליטיקאי ישראלי עידו רוזנטל – איש תקשורת ישראלי רוביק רוזנטל – עיתונאי וסופר ישראלי אישים נוספים: אברהם דוד רוזנטל – ראב"ד בד"ץ אשכנזים פרושים בירושלים אליעזר שמשון רוזנטל – חוקר תלמוד והוגה דעות של הציונות הדתית דוד רוזנטל – פרופסור בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים הילדה מרים רוזנטל (לאחר נישואיה נודעה כמירה לובה) - סופרת ילדים זלמן רוזנטל – סופר יידי ועברי בסרבי זלמן ורדי (רוזנטל) – קצין המשטרה הצבאית הראשי בשנים 1971–1976 יהודה ליב (ליאון) רוזנטל – בעל הון משכיל ועסקן ציבור יהודי-רוסי במאה ה-19, פילנתרופ ומצנט שתמך בספרות העברית, ממייסדי חברת מרבי השכלה בישראל יעקב ניסן רוזנטל – אב בית דין חיפה יעקב רוזנטל (תל אביב) – אב בית דין תל אביב מנואל רוזנטל – מלחין ומנצח צרפתי קונסטנטין דניאל רוזנטל – צייר ומהפכן יהודי-רומני אחר: שער רוזנטל – היה השער היחיד בו הותרה הכניסה ליהודים לביקור בגרמניה בסביבות המאה ה-18 אברהם רוזנטל (פירושונים) שמואל רוזנטל (פירושונים)
בזייה

בזייה' (בצרפתית: Béziers; בספרות העברית הביניימית בדרש), עיר בחבל אוקסיטניה בדרום צרפת בקרבת חוף הים התיכון. בזייה שוכנת על צוק מעל נחל אורב וב-2007 נאמדה אוכלוסייתה ב-76,000 תושבים. שמה נחרט בהיסטוריה בגלל הטבח שנערך בתושביה הקתולים והקתרים במהלך מסע הצלב האלביגנזי. בבזייה חיו בימי הביניים הרבנים משולם בן משה מבדרש וידעיה הפניני. מדיה וקבצים בנושא בזייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בזייה (בצרפתית) בזייה, ברשת החברתית פייסבוק בזייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בזייה, ברשת החברתית אינסטגרם בזייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בזייה (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בצרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנבס

קַנְבָס (בעברית: בד ציור) הוא בד הארוג בצורה גסה ומשמש ליצירת מפרשים, אוהלים, לציפוי סירות קאנו וכדומה. הבד גם פופולרי כמשטח לציור. מקור המילה "קנבס" במאה ה-13, במילה "canevaz" שבאנגלית עתיקה, או במילה "canevas" שבצרפתית עתיקה. שתיהן נובעות, כנראה, מן המילה "cannapaceus" שפירושה בלטינית וולגארית הוא "עשוי מקנבוס". בד הקנבס המודרני עשוי מכותנה או מפשתן ושונה מבדים כגון ג'ינס באופן האריגה הפשוט שלו (Plain weave). בארצות הברית מקובל לדרג בדי קנבס באחת משתי דרכים: על פי משקלם (אונקיות ליארד רבוע), על פי מספר דירוג כך שככל שהמספר גבוה יותר כך הבד קל יותר. החל מן המאה ה-14 הפך הקנבס למשטח ציור נפוץ לציור בצבע שמן. עד לשימוש בקנבס, היה מקובל להשתמש בלוחות עץ, שעליהם היה נהוג לצייר בעיקר בצבעי טמפרה. עד המאה ה-16 וה-17 קיבל הקנבס מעמד בכורה באיטליה ובצפון אירופה. בין האמנים המובילים בשימוש בקנבס היו הציירים הוונציאנים כגון אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna), שהבד היה זמין עבורם בשל היות העיר מעצמה ימית. לפני הציור נהוג למתוח את בד הקנבס על גבי מסגרת עץ ולמרוח אותו בשכבה של ג'סו. תפקיד הג'סו הוא למנוע מן הצבע לחלחל אל תוך סיבי הבד, דבר העלול לגרום לריקבון שלהם. הדפסה על קנבס קנבס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצוצרן

האם התכוונתם ל... חצוצרן (מוזיקה) – בעל מקצוע המנגן בחצוצרה בעלי חיים חצוצרן – סוג דג מוארך והסוג היחיד במשפחת החצוצרניים חצוצרנים – משפחת עופות טרופיים מסדרת העגוראים, ראו פסופיים חצוצרן - סוג ומינים של ציפורי שיר מתת משפחת החוחיות שבמשפחת הפרושיים: חצוצרן (סוג) מין חצוצרן המדבר מין חצוצרן החרמון סוג Rhodospiza מין יחיד חצוצרן שחור-מקור קיימים שני סוגים קרובים/חופפים טקסונומית - Bucanetes ‏(אנ') ו-Rhodopechys (אנ') - ושניהם מתורגמים לעברית כסוג "חצוצרן". חלק מהמינים משויכים לשניהם, כלומר אחד הסוגים משמש כשם המדעי והסוג השני מהווה שם נרדף טקסונומית. שם מדעי: Bucanetes githagineus. שם נרדף: Rhodopechys githaginea. שם מדעי: Rhodopechys sanguineus. שם מדעי: Rhodospiza obsoleta, שם נרדף: Bucanetes obsoletus.
פול וולפוביץ

פול וולפוביץ (באנגלית: Paul Dundes Wolfowitz; נולד ב-22 בדצמבר 1943) הוא דיפלומט ואיש ממשל יהודי-אמריקני אשר כיהן גם כנשיא הבנק העולמי. לפני תפקידו האחרון, הוא כיהן כשגריר ארצות הברית באינדונזיה וכסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. כיום הוא מכהן כחוקר במכון המחקר השמרני American Enterprise Institute ‏(AEI), אשר בו הוא עוסק בנושאים של כלכלה בינלאומית, אפריקה ושותפויות ציבוריות-פרטיות. כסגן שר ההגנה האמריקני, הוא היה מההוגים הבולטים של "דוקטרינת בוש" הקובעת כי על ארצות הברית להתמודד עם איומים חיצוניים לפני התממשותם, על ידי נקיטה, במידת הצורך, במכת מנע (preemption) ועל ידי קידום הדמוקרטיה במזרח התיכון, כדי למנוע מארגוני טרור את הבסיס לתמיכה בהם. עם תום הכהונה הראשונה של ממשל בוש, וולפוביץ מונה לתפקיד נשיא הבנק העולמי. לאחר שכיהן בתפקיד זה כשנתיים הוא התפטר בעקבות הגילוי כי סייע לקידומה של בת זוגו בבנק העולמי. הוא דובר אנגלית, ערבית, צרפתית, גרמנית, עברית ואינדונזית. מדיה וקבצים בנושא פול וולפוביץ בוויקישיתוף נדן פלדמן, "ביל גייטס לא מבין בכלכלה ויש יותר מדי סיוע הומניטרי בעולם", באתר TheMarker‏, 24 בינואר 2014 פול וולפוביץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פתחה נגשת

פתחה נגשת (בגעז: ፍትሐ ነገሥት, בעברית: "חוק המלכים") הוא ספר אשר נכתב במצרים במהלך 1240 על ידי הסופר הקופטי אבו אלפאדל אבן אלעסאל ('Abul Fada'il Ibn al-'Assal) בשפה הערבית שיותר מאוחר תורגם לשפת הגעז ונהפך לחוקה הרשמית של האימפריה האתיופית. החלק הראשון של הספר עוסק בעיקר בענייני כמורה ודת בנוסף למבנה של הכנסייה. בנוסף לכך מוזכרים גם פסוקים וחלקים מהתנ"ך וכתבי קדושים נוצרים שונים כמו כן נכלל בה גם החלטות ועידת ניקיאה וועידת אנטיוכיה. בחלק השני הספר עוסק בענייני משפחה, מנהל מקומי. בהמשך ישנם את החובות והזכויות של השליט חלק זה מכונה בשם "קאנון המלכים" חלק זה הוא למעשה אוסף מכמה ספרים של ימי הביניים, הספרים הם: פרוצירוס נומוס ("Procheiros Nomos") - קודקס חוקים שנקבעו על יד הקיסר הביזנטי בסיליוס הראשון. הגרסה הערבית של ספר החוקים הסורי-רומאי ("The Syro-Roman Law Book") משנת 480. הגרסה הערבית של אקלוגה ("Ecloga") ספר חוקים ביזנטי נוסף שפורסם על ידי הקיסר לאו השלישי ב-726. ספר נוסף מצוות ספר התנ"ך ("Precepts of the Old Testament") הכולל בתוכו מצוות וציווים מהתורה עם פירוש נוצרי. נוסף על כך הספר מושפע גם מהמשפט הרומי של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בתחילה ספר זה היה ידוע כ"אוסף הקאנונים" ובגרסתו הערבית בשם "הנומוכאנון של איבן א-עסל" הכוונה המקורית הייתה שהספר יהווה מדריך לנוצרים קופטים. האזכורים הראשונים של הספר בשפת הגעז היה בשנת 1450 תחת שלטונו של הקיסר זרע יעקב. אך הספר נהפך לחוקה רק כאשר עלה לשלטון הקיסר סרצה דנגל ב-1563. הגרסה האתיופית של הספר אינה כוללת בתוכה את הערות של הסופר המקורי יחד עם זאת נוספו לו הגרסאות האתיופיות של הספרים שממנו הוא נלקח וכך זכה לשמו "חוק המלכים" חוקה כתובה ראשונה לאימפריה האתיופית. הפתחה נגשת במהלך שנות שלטונו של יורש העצר טפרי מקונן ב-1921 כונה על ידו כספר אכזרי וחסר תועלת, טפרי ניסה לשנותו והוסיף לו תיקונים מודרניים אך בגלל ההתנגדות הוא לא ביטל אותו, ב-1931 כאשר הומלך בשם היילה סלאסי הוא ביטל אותו לגמרי וחוקק חוקה מודרנית חדשה. אבא פאולוס צדוה ופטר ל. סטרוסס, פתחה נגשת: חוק המלכים, מסת"ב 0948390433 (אנגלית)
היפו

האם התכוונתם ל... היפופוטם ננסי – קרוי גם היפו היפו (חברה) – חברת ביטוח רכוש אמריקאית היפו רגיוס – קרויה גם היפו, עיר עתיקה באלג'יריה "היפו היפי", שיר ילדים בביצוע מייק בורשטיין
פטיש אוויר

פטיש אוויר (מוכר בסלנג עברי גם כ"קונגו" או "קנגו") הוא כלי עבודה פנאומטי (המופעל על ידי לחץ אוויר) נייד, המשמש לחציבה באמצעות תנועות חוזרות ונשנות של הקשה. שימושיו העיקריים של הכלי הם חציבה בסלע ושבירת מדרכות במסגרת עבודות בינוי עירוניות. בשפה האנגלית במדינות צפון אמריקה ובאוסטרליה הוא מכונה Jackhammer. טכניקת הקידוח של הכלי דומה להפעלת פטיש או אזמל, והוא מבצע את מלאכת החציבה תוך נעיצה של הלהב שלו בחומר הנחצב - בניגוד לתנועה הסיבובית של כלים כגון מקדחה. טכניקת החציבה של פטיש האוויר מסתמכת על משקלו הרב של הכלי, אשר מקל על חדירת הלהב אל תוך החומר הנחצב. תחת השפעת הכבידה, משקלו של הכלי מכה במשטח פעם אחר פעם, עם כל מחזור של הקשה. יתר על כן, מפעיל הכלי משתמש לעיתים גם במשקל גופו על מנת להפעיל לחץ על המכשיר ולהקל בחדירתו למשטח הנחצב. בשל כך, השימוש בכלי לחציבה בקירות או במשטחים משופעים בתלילות אינו יעיל. לחץ האוויר לפטיש האוויר מסופק בדרך כלל על ידי מדחס אוויר (נפוץ בכינויו בישראל "קומפרסור", שמו של המדחס בשפות לועזיות [Kompresor]) נייד. כיום נפוץ השימוש במדחסים בורגיים המונעים במנוע דיזל. אך בעבר היו נפוצים גם מדחסי בוכנה. המדחס ממוקם בדרך כלל על עגלה נגררת, עליה מותקן גם גנרטור חשמלי לטובת הפעלת כלים חשמליים אחרים ואספקת אור. פטיש הידראולי - משתמש בכוח של דחיסת נוזל על מנת לבצע את פעולתו. זהו כלי גדול משמעותית מפטיש האוויר, ומוצמד לעיתים לכלי צמ"ה כגון מחפרים ומחפרונים. הכלי ההידראולי משמש לעבודות בינוי, חציבה, כרייה או הריסת מבנים. פטישון - כלי חשמלי, קטן יותר מפטיש האוויר הסטנדרטי, אשר מדמה באמצעים אלקטרו-מכניים את פעולת ההקשה. כלי זה מיועד בדרך כלל למשימות בינוי פשוטות (ולעיתים אף למלאכות שיפוץ ביתיות), או למקומות שאינם נגישים לציוד כבד ולעגלת המדחס. הרעש שמפיק פטיש האוויר בהקשותיו, בשילוב עם רעש מדחס האוויר, יכולים להגיע עד לרמה מסוכנת של 100 דציבל במרחק של 2 מטרים מנקודת ההפעלה. רעש זה עלול לגרום לנזקי שמיעה (בעיקר לטיניטוס), ועל כן מפעילי הכלי מחויבים ברוב המקרים בחבישת כיסוי אוזניים. פטישי אוויר חדישים כוללים משתיק קול המורכב בצורה גלילית על הכלי (בדומה לפעולתו של משתיק קול המורכב על כלי ירייה). סכנה נוספת לבריאות נובעת מחשיפה ממושכת לויברציה שמייצר המכשיר. ויברציה זו עלולה לגרום לכשלים בזרימת הדם באצבעות המפעיל - תופעה המכונה "אצבע לבנה". הוויברציה עלולה אף לגרום לנזק בעצב התווך בשורש כף היד. בסרט תעלת בלאומילך של אפרים קישון משנת 1969, הדמות המרכזית היא אדם משוגע אשר מפגין גילויי אהבה לפטיש האוויר שלו - ומשתמש בו על מנת לחצוב תעלה לאורך רחוב אלנבי בתל אביב. עלילת הסרט עוסקת ברעש הרב שמלאכת הקדיחה מייצרת, תוך הפרעה לרווחת התושבים במקום, ובסצנות מסוימות בסרט לא ניתן לשמוע דבר פרט לרעש הקדיחה הבלתי פוסק. בסלנג הישראלי, הכינוי "פטיש אוויר" שימש בעבר כהרחבה לכינוי "פטיש", והוא מהווה כינוי מחמיא לגבר. מדיה וקבצים בנושא פטיש אוויר בוויקישיתוף ראו לדוגמה בשיר "ז'וז'ו הפטיש" מתוך תוכנית הטלוויזיה קומדי סטור.
שעונית מבאישה

שְעוֹנִית מַבְאִישָׁה (שם מדעי: Passiflora foetida, מוכרת גם בשם מרקוזה פראית) היא מטפס זוחל בעלת פרי אכיל ועלים בעלי ריח דוחה. היא מקומית לאמריקה הדרומית ולאיים הקריביים, וניתן למצוא אותה גם במדינות דרום מזרח אסיה כגון וייטנאם והוואי. הגבעולים דקים ומכוסים בשערות דביקות בצבע צהוב. העלים בעלי שלוש או חמש אונות, שעירים ודביקים. הם משחררים ריח דוחה בעת מעיכה. הפרחים לבנים עד קרם בקוטר 5–6 ס"מ. הפרי עגול בקוטר 2–3 ס"מ, צהוב-כתום עד אדום בהבשלה ומכיל מספר זרעים שחורים קבועים בציפה. הפרי נאכל והזרעים מופצים על ידי ציפורים. החפים של צמח זה משמשים כמלכודת לחרקים, אך עדיין לא ידוע האם הצמח מעכל וניזון מהם או שמא זהו רק מנגנון להגנה על הפרחים והפרי. שעונית זו מסוגלת לסבול קרקע יבשה, אך משגשגת בקרקע לחה. במקומות מסוימים, מין זה נחשב מין פולש. לפרי השעונית המבאישה יש קליפה אדומה דקה, המקיפה ציפה לבנה סמוקה בטעם מתקתק עדין, וגודלו הוא בערך כגודלו של כדור פינג פונג. מלבד הפרי, גם העלים הצעירים והאמירים הם אכילים. ברפואה המסורתית בווייטנאם, משמשת חליטת עלי הצמח המיובשים כאמצעי נגד נדודי שינה. פירות חפים עלווה ופרח שחלה לאחר הפריה מדיה וקבצים בנושא שעונית מבאישה בוויקישיתוף שעונית מבאישה, באתר ITIS (באנגלית) שעונית מבאישה, באתר NCBI (באנגלית) שעונית מבאישה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שעונית מבאישה, באתר Tropicos (באנגלית) שעונית מבאישה, באתר GBIF (באנגלית) שעונית מבאישה, באתר The Plant List (באנגלית) שעונית מבאישה, באתר IPNI (באנגלית)
ילדה

ילדה היא נקבה אנושית צעירה בתקופה שמהלידה ועד גיל ההתבגרות. המונח משמש לעיתים קרובות גם כמילה נרדפת ל"בת". עם זאת המונח "בת" יכול לתאר גם יחס שארות הקושר נקבה אל הוריה (המושג המקביל לזכר הוא בן). כמו כן ההבחנה בן או בת יכולה לחול על אישה בכל הגילים. החל מגיל ההתבגרות מכונה האישה "נערה". היחס והמעמד של בנות בכל חברה קשור בדרך כלל במעמדן של הנשים באותה התרבות. בתרבויות בהן לנשים יש מעמד חברתי נמוך, בנות עשויות להיות לא רצויות על ידי הוריהן, והמדינה עלולה להשקיע פחות משאבים במתן שירותים הנחוצים לבנות. בדרך כלל נולדים מעט יותר בנים מבנות (בארצות הברית לדוגמה נולדים כ-105 בנים לכל 100 בנות), אך אצל בנות יש מעט פחות סיכויים למות בילדות. בשנת 2011 היו בהודו 91 בנות מתחת לגיל 6 לכל 100 בנים. מפקד האוכלוסין של 2011 הראה כי שיעור הבנות בהשוואה לבנים מתחת לגיל 6 ירד גם בעשור האחרון מ-927 בנות עבור כל 1,000 בנים בשנת 2001 ל-918 בנות עבור כל 1,000 בנים בשנת 2011. בסין שיעור הבנות בהשוואה לבנים הוא 794 בנות עבור כל 1,000 בנים באזורים כפריים. באזרבייג'ן שיעור הבנות בהשוואה לבנים הוא כ-862 בנות לכל 1,000 בנים בממוצע בשנה. סטיבן מושר, נשיא המכון לחקר אוכלוסין בוושינגטון, ציין בעבר: "עשרים וחמישה מיליון גברים בסין לא יכולים למצוא כלות כי יש מחסור בנשים צעירות ... ולכן יצטרכו לנסוע לחו"ל על מנת למצוא כלות." אחת הסיבות לחוסר האיזון המגדרי באזורים הללו הוא הגידול סחר בבני אדם לתעשיית המין. דו"ח האו"ם משנת 2005 קבע כי במסגרת הסחר בבני אדם בסין עד 800,000 אנשים עברו מסין למדינות שונות כאשר כ-80% הם נשים ונערות. ילדות נערה מדיה וקבצים בנושא ילדה בוויקישיתוף נערות, דף שער בספרייה הלאומית North America :: United States — The World Factbook - Central Intelligence Agency, www.cia.gov [1] Therese Hesketh, Li Lu, Wei Xing Zhu, China’s excess males, sex selective abortion, and one child policy: analysis of data from 2005 national intercensus survey, BMJ 338, 2009-04-09, עמ' b1211 doi: 10.1136/bmj.b1211 DataBank | The World Bank, databank.worldbank.org Infanticide, Abortion Responsible for 60 Million Girls Missing in Asia, Fox News, ‏2015-03-25 (באנגלית)
שעונית חיקית

שעונית חיקית (שם מדעי: Passiflora alata) המכונה גם שעונית בעלת גבעול דמוי כנף, היא מטפס הנושא פרי אכיל(אנ'). היא מקומית לאמזוניה אשר בברזיל. המקומיים אשר חיים באזורים שבהם צמח זה משגשג מכנים אותו אאוּוָקה, אשר משמעותו כוכב אדום בשל מראה הפרח. הפרי גם כן מאוד מוערך על ידי המקומיים ונאמר שהוא טעים. העלים אובליים או מוארכים, באורך 10-15 ס"מ ו 1-10 ס"מ רוחב. הפרח ריחני וקוטרו 7-10 ס"מ. לרוב פורח בסוף הקיץ או תחילת הסתיו, זקוק לשמש מלאה. מין זה מושך דבורים, פרפרים וציפורים ומתאים לגידול בבית. הפרי מזכיר ביצה בצורתו, צבעו צהוב עד כתום בהיר, אורכו 8-15 ס"מ ורוחבו 5-10 ס"מ. משקלו מ-90 ועד 300 גרם. הפרי מטופח במספר אזורים בברזיל ומאוד מוערך שם בגלל מספרם המועט של פרחיו. עלווה מבט צידי גבעול עם פרחים מבט מלמעלה פרח מדיה וקבצים בנושא שעונית חיקית בוויקישיתוף שעונית חיקית, באתר ITIS (באנגלית) שעונית חיקית, באתר NCBI (באנגלית) שעונית חיקית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שעונית חיקית, באתר Tropicos (באנגלית) שעונית חיקית, באתר GBIF (באנגלית) שעונית חיקית, באתר The Plant List (באנגלית) שעונית חיקית, באתר IPNI (באנגלית)