laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדינות הרי הרוקי

מדינות הרי הרוקי (באנגלית: Mountain states) הוא אזור אחד מתשע אזורים גאוגרפיים בארצות הברית המוכרים רשמית על ידי לשכת מפקד האולוסין של ארצות הברית. זהו תת-אזור של מערב ארצות הברית. אזור מדינות הרי הרוקי כולל את המדינות הבאות - אריזונה, קולורדו, איידהו, מונטנה, נבדה, ויומינג, ניו מקסיקו, ויוטה. לפעמים האזורים ווסט ריבר, ודקוטה הדרומית נכללים גם באזור זה. אזור זה מתייחס בדרך כלל למדינות של ארצות הברית אשר מקיפות את רכס הרי הרוקי בארצות הברית שטחן של שמונה המדינות יחד הוא כ-2,216,426 קמ"ר. המטרופולין של פיניקס הוא המטרופולין המאוכלס ביותר באזור מדינות הרי הרוקי, ואחריו אזורי המטרופולין של דנוור, לאס וגאס וסולט לייק סיטי. פיניקס היא העיר המאוכלסת ביותר באזור מדינות הרי הרוקי. מרכז העיר פיניקס קו הרקיע של סולט לייק סיטי טוסון העיירה ההיסטורית טומבסטון, אריזונה הפארק הלאומי הדיונות הגדולות בקולורדו רכס הרי סן חואן בקולורדו רכס אבסרוקה במונטנה אגם סנט מרי(אנ') בפארק הלאומי גליישר במונטנה הפארק הלאומי ארצ'ס ביוטה הפארק הלאומי קניונלנדס ביוטה הרי הרוקי ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוראן סנקוביץ'

גוראן סנקוביץ' (בסלובנית: Goran Sankovič;‏ 18 ביוני 1979 – 4 ביוני 2022) היה כדורגלן סלובני ששיחק בעמדת הקשר. רובינס נולד בצליה, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1996 בנ.ק צליה מליגת העל הסלובנית. הוא ערך 99 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים. בשנת 2001 חתם בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית, במדיה ערך 21 הופעות ליגה וזכה באליפות צ'כיה. בחודש יולי 2002 חתם סנקוביץ' באקרתיתוס מליגת העל היוונית, אך לא שיחק במדי המועדון. ב-24 ביולי 2003 חתם בפאניוניוס מליגת העל היוונית, במדיה ערך הופעת ליגה אחת. בסוף עונת 2003/2004 הפסיק לשחק כדורגל מקצועני. ב-14 בנובמבר 2001 ערך סנקוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת רומניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 2002, אך לא שיחק בטורניר. בסך הכל ערך חמש הופעות במדי הנבחרת. ב-4 ביוני 2022 מת סנקוביץ' בגיל 42. סלביה פראג הגביע הצ'כי (1): 2001/2002 גוראן סנקוביץ', באתר Transfermarkt גוראן סנקוביץ', באתר WorldFootball.net גוראן סנקוביץ', באתר National Football Teams גוראן סנקוביץ', באתר FootballDatabase.eu Πανιώνιος: Νέα εποχή באתר Contra, ‏ 24 ביולי 2003 (ביוונית)
יהדות ברבדוס

יהודים חיים בברבדוס כמעט ללא הפסקה מאז 1654. הגעת היהודים לברבדוס היא תוצאה ישירה של האינקוויזיציה הספרדית וגירוש ספרד. ב-1492 היו יהודים שנמלטו מהרדיפות מחצי האי האיברי לברזיל, ושם נשארו עד המאה ה-17. יהודים אלו נאלצו להימלט שוב ממה שהייתה בעבר ברזיל ההולנדית (במיוחד מרסיפה, שם הייתה קהילה יהודית גדולה) לאחר שנכבשה ב-1654 על ידי האימפריה הפורטוגזית. האוכלוסייה הברבדית המוקדמת גדלה משני מקומות נוספים. בשנת 1664 פורק היישוב היהודי בקאיין, גיאנה הצרפתית, וכמה מתושביו עברו לברבדוס. בשנת 1674 עברו למקום גם תושבים מסורינאם בעקבות כניעתה להולנדים. גורשו רוב יהודי סורינאם לג'מייקה, אך מעטים הצליחו להגיע בברבדוס. בתקופה זו הוקמו שתי קהילות. הראשונה התרכזה סביב בית הכנסת נידחי ישראל בבירה ברידג'טאון, ואחת קטנה יותר בצפון ספייטסטאון. בברידג'טאון, 54 מתוך 404 התושבים היו יהודים. בניגוד ליהודי סורינאם, מעט מאוד מהספרדים הברבדים היו בעלי מטעים. בהתחשב בגודלה הקטן של ברבדוס, כל האדמה הניתנת לעיבוד, כבר עובדה בשנות ה-60 של המאה ה-19. מתיישבים יהודים רבים עסקו בגידול סוכר וקפה. בעוד שממשלת בריטניה ראתה ביהודים אנשי עסקים וסוחרים טובים, הסוחרים הבריטים האשימו אותם בביצוע עסקאות עסקיות בלתי חוקיות. היהודים הואשמו בסחר פורה מדי עם ההולנדים, לעומת הסוחרים הבריטיים. ב-1661 שלושה סוחרים יהודים בברבדוס ניסו להגדיל את המסחר בין ברבדוס למושבה הבריטית בסורינאם. בזכות זאת צברו היהודים עושר רב, אך הרגיזו עוד יותר את הסוחרים הבריטים. ב-1679 חיו בברבדוס כמעט 300 יהודים. ב-23 באוקטובר 1668 נאסר על יהודי ברבדוס לעסוק במסחר. בנוסף על כך, נאסר על יהודים להעסיק נוצרים, לרכוש יותר מעבד זכר אחד, והיהודים אולצו לחיות בגטו יהודי בברידג'טאון. במהלך המאה ה-18 המשיכה הקהילה היהודית בברבדוס לצמוח ולהצליח מבחינה כלכלית, למרות שהקהילה היהודית בספייסטאון נסגרה. הפליטים היהודים הביאו עימם את הכישורים והידע בייצור וגידול של קני סוכר וקפה. מומחיות זו תרמה להתפתחותה של ברבדוס כיצרנית גדולה של סוכר ולהתבסס כלכלית. כל החוקים המפלים בוטלו עד 1802 על ידי הממשלה הקולוניאלית של ברבדוס ובשנת 1820 גם הפרלמנט הבריטי ביטל את חוקי האפליה באימפריה. בשנת 1831 האי נהרס על ידי הוריקן ועד 1848 האוכלוסייה היהודית פחתה באופן משמעותי. ההגירה וההתבוללות הובילו בסופו של דבר להעלמת הקהילה היהודית עד 1929. כתוצאה מכך בית הכנסתהמקומי ננטש. היהודים חזרו לאי לאחר מלחמת העולם השנייה. יהודים אלו היו פליטים אשכנזים ממזרח אירופה. בשנת 1968 היו כ-80 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של 251,000 איש. למרות קוטנה, הקהילה היהודית הקיימת נקטה בצעדים לשימור מורשתה. בית הכנסת "נדחי ישראל" חזר לתפקד. בינואר 2008 נפתח בבית כנסת זה אף מוזיאון. המוזיאון מספר את סיפורן של העדות הספרדיות והאשכנזיות בברבדוס. כמו כן, בשנה זו נחקר מבנה בית הכנסת על ידי היסטוריונים, ארכאולוגים וסטודנטים מאוניברסיטת איי הודו המערבית. החפירות חשפו את המקווה השלם מהמאה ה-17, שנבנה מעל מעיין מים מתוקים שעדיין פעיל. "A Review of the Jewish Colonists in Barbados in the Year 1680" (PDF). "Barbados Virtual Jewish History Tour". www.jewishvirtuallibrary.org. נבדק ב-2019-06-07. "1668: Envious Barbadian Colonists Enact 'Jewish Laws'". Haaretz. נבדק ב-2022-10-01. "Jewish Treasures of the Caribbean" (PDF). Arizona State University. נבדק ב-2022-10-01. JewishJournal.com - Barbados' Nidhe Israel: Torah on a tropical isle "Jewish Community of Barbados". Beit Hatfutsot Open Databases Project, The Museum of the Jewish People at Beit Hatfutsot.
מודעות עצמית תכונתית

מודעות עצמית תכונתית (באנגלית: Self-consciousness), המכונה לרוב מודעות עצמית, היא הנטייה למיקוד הקשב של האדם בעצמו, המוביל למודעות מוגברת לגבי איך הופעתו או התנהגותו נתפסים בעיני אחרים. תחושה לא נעימה של מודעות תכונתית עלולה להתרחש כאשר האדם מרגיש שצופים בו, התחושה ש"כולם מסתכלים" עליו. לפי פניגשטיין ואח' (1975) המיקוד בעצמי עשוי לבטא הבדלים אינדיבידואליים בנטייה יציבה יחסית, ולא רק כתוצאה מגירוי חיצוני. הם שיערו כי "מספר אנשים באופן עקבי חושבים על עצמם, בוחנים את התנהגותם (או הופעתם), ומהרהרים היטב במחשבותיהם – עד לרמה של אובססיביות" אצל אחרים לעומת זאת "חוסר המודעות העצמית הוא כה שלם, עד כי אין להם כל הבנה לגבי המוטיבציות שלהם או לגבי הדרך בה הם נתפסים על ידי אחרים". בשאלון שפיתחו פניגשטיין ואח' למדידת נטייה זו, סולם מודעות עצמית (Self-Consciousness Scale), נמצא כי ניתן לאפיין אנשים לא רק לפי מידת המודעות שלהם, אלא גם לפי סוג קנה המידה הפנימי שאליו הם משווים את עצמם: אדם בעל מודעות עצמית אישית (Private Self-Consciousness) גבוהה קשוב יותר לעולמו הפנימי – לתפיסותיו, אמונותיו, מצבי רוחו ותחושותיו, כלומר לאספקטים באישיותו הנחבאים מעיני הציבור. מודעות עצמית ציבורית (Public self-consciousness) באה לידי ביטוי במיקוד מוגבר ובהסטת הקשב להיבטים הציבוריים של הזהות, כגון הופעה חיצונית. במצב של מודעות עצמית ציבורית מוגברת, אנשים טרודים במה אחרים חושבים עליהם והם יתאמצו להציג תדמית מיטבית בעיני אחרים. ארווינג גופמן כינה זאת 'פרצוף'. מחקרים מלמדים שגירויים המעודדים מיקוד בעצמי, מובילים לעלייה ברמת המודעות העצמית הציבורית. לדוגמה, מחקרים הראו שכאשר אנשים נמצאים מול מראה, מצלמת וידאו, או מתבקשים לצפות בעצמם על גבי מסך טלוויזיה, ישנה עלייה משמעותית ברמת המודעות העצמית הציבורית. באופן כללי, מחקרים מצביעים על כך שהפניית הקשב כלפי העצמי החיצוני עשויה להיות חוויה בלתי נעימה המובילה לרגשות שליליים. לשם המחשה, פלוני ימנע ככל האפשר מהדלקת המצלמה במהלך שיחת וידאו. תאוריית ההשוואה החברתית תאוריית פערי העצמי אפקט הזרקור חרדה חברתית ניהול הרושם ניטור עצמי Allan Fenigstein, Michael F. Scheier, Arnold H. Buss, Public and private self-consciousness: Assessment and theory., Journal of Consulting and Clinical Psychology 43, אוגוסט 1975, עמ' 522–527 doi: 10.1037/h0076760 William M. Webb, Kerry L. Marsh, William Schneiderman, Bob Davis, Interaction between self-monitoring and manipulated states of self-awareness., Journal of Personality and Social Psychology 56, ינואר 1989, עמ' 70–80 doi: 10.1037/0022-3514.56.1.70 Lynn E. Alden, Michael Teschuk, Karen Tee, Public self-awareness and withdrawal from social interactions, Cognitive Therapy and Research 16, 1992-06-01, עמ' 249–267 doi: 10.1007/BF01183280 Attention and Self-Regulation. (באנגלית) Nilly Mor, Jennifer Winquist, Self-focused attention and negative affect: A meta-analysis., Psychological Bulletin 128, 2002, עמ' 638–662 doi: 10.1037/0033-2909.128.4.638
טקס השאת המשואות ביום הזיכרון לשואה ולגבורה

טקס השאת המשואות ביום הזיכרון לשואה ולגבורה הוא טקס שנתי רשמי המתקיים בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ברחבת גטו ורשה שביד ושם. טקס זה פותח את אירועי יום השואה השנתי בישראל, והוא נערך במעמד נשיא המדינה ורעייתו, ראש הממשלה ורעייתו, יושב ראש הכנסת ורעייתו, ניצולי שואה ובני הדור השני. הטקס כולל נשיאת נאומים, ביניהם של הנשיא וראש הממשלה, הדלקת שש משואות בידי ניצולי השואה להנצחת זכר השואה, לזכר ששת מיליוני הנספים, וכן קריאת קטעי קריאה, שירים, אמירת קדיש ואל מלא רחמים וקריאת פרק תהילים. מאז שנת 1995 הופקו סרטים קצרים המתעדים את סיפורם של מדליקי המשואות. בשנת 2020, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בישראל, הטקס בוצע במתכונת מצומצמת ללא קהל וללא הדלקת המשואות על ידי הניצולים. 1993 – ויטקה קובנר 1995 – יהודית ארנון, יבסיי ויינרוב 1996 – רפאל בלומנפלד, דוד פור 1997 – פרץ הוכמן, דוד ברגמן 1998 – ויולה טורק, יוסף עופר (הרש) 1999 – דניאל אבידר, חיים רוט 2000 – פליקס זנדמן 2003 – ראובן דפני, הלה רופאייזן-שיפר, יורק פלונסקי 2005 – מיליה פלזנשטיין 2006 – חסיה בורנשטיין בילצקי, אורי חנוך 2007 – יעקב הולנדר, דוד גור 2008 – צביקה אונגר, נעמי שדמי, אסתר סמואל-כהן 2009 – שמעון גרינהויז 2010 – ברוך שוב, יעקב צים 2011 – אברהם אביאל, יוסי חן, אנדריי קלראשו 2012 – בת-שבע דגן, אנטולי רובין 2014 – אשר אוד, דיטה קראוס 2015 – אברהם הרשלום 2017 – משה העליון 2018 – שמואל בוגלר, ראול טייטלבאום 2019 – יהודה מימון 2020 – יהודה בייליס 2022 – צבי גיל מדיה וקבצים בנושא טקס השאת המשואות ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בוויקישיתוף מדליקי משואות לאורך השנים באתר יד ושם ארכיון סרטי מדליקי המשואות, באתר יד ושם יובל בגנו, משה כהן, ‏ערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה: העצרת הממלכתית נערכה ביד ושם, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2020
הוועדה הרביעית של העצרת הכללית של האומות המאוחדות

הוועדה הרביעית של העצרת הכללית של האומות המאוחדות (הידועה גם כוועדה המיוחדת של האו"ם לפוליטיקה ולדה-קולוניזציה או בקיצור C4) היא אחת משש הוועדות העיקריות של העצרת הכללית של האומות המאוחדות. הוועדה עוסקת במגוון נושאים פוליטיים ובהם כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות. עם זאת, עיקר עיסוקה בנושאי הדה-קולוניזציה והמזרח התיכון. בעת הקמתה, הייתה הוועדה הרביעית אחראית בלעדית לענייני דה-קולוניזציה. אולם לאחר מתן עצמאות לכל טריטוריות הנאמנות של האומות המאוחדות, ובעקבות כך פירוק מערכת הנאמנות, ירד עומס העבודה של הוועדה. כתוצאה מכך, מוזגה הוועדה הרביעית עם הוועדה המדינית המיוחדת (ועדה שביעית לטיפול בסוגיות פוליטיות מסוימות). הוועדה הרביעית עוסקת בדה-קולוניזציה, השפעות הקרינה האטומית, שאלות הנוגעות למידע, שמירת השלום ואונר"א. הוועדה עוסקת רבות גם בנושאי הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובשימוש אנושי בחלל. בנובמבר 2022 המליצה הוועדה לבקש מבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) חוות דעת מייעצת על ההשלכות המשפטיות של התמשכות הכיבוש הישראלי בגדה המערבית ובמזרח ירושלים. המלצה זו התקבלה לאחר מכן במליאת העצרת הכללית של האומות המאוחדות. הוועדה הרביעית מתכנסת מדי שנה מסוף ספטמבר עד אמצע נובמבר, אך גם מתכנסת בקצרה באביב, על מנת לעסוק בשמירת השלום. כל 193 המדינות החברות באומות המאוחדות יכולות להשתתף בפגישות הוועדה. בניגוד לרוב גופי הארגון האחרים, אין דיון כללי בתחילת עבודת הוועדה. כמו כן, הוועדה מאפשרת לעותרים (כלומר נציגי החברה האזרחית ובעלי עניין אחרים) לבוא ולדון בפניה. לבסוף, הוועדה מאמצת בדרך כלל כמספר החלטות בשנה, בדרך כלל באמצעות הסכמה רחבה. הגופים הבאים אמורים לעדכן את הוועדה בפעולותיהם: ועדת מידע הוועדה לשימושים שלווים בחלל החיצון (COPUOS) ועדה מיוחדת לפעולות שמירת שלום (C-34) ועדה מיוחדת לדה-קולוניזציה (C-24) ועדה מיוחדת להשפעות ישראליות על זכויות האדם של העם הפלסטיני וערבים אחרים בשטחים הכבושים אונר"א הוועדה המדעית של האו"ם להשפעות קרינה אטומית (UNSCEAR) הוועדה השנייה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות הוועדה השלישית של העצרת הכללית של האומות המאוחדות הוועדה השישית של העצרת הכללית של האומות המאוחדות מדיה וקבצים בנושא הוועדה הרביעית של העצרת הכללית של האומות המאוחדות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוועדה הרביעית של העצרת הכללית של האומות המאוחדות The GA Handbook: A Practical Guide to the United Nations General Assembly (PDF) (2nd ed.). New York: Permanent Mission of Switzerland to the United Nations. 2017. ISBN 978-0-615-49660-3. "Main Committees". Dag Hammarskjöld Library. United Nations. נבדק ב-8 במרץ 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Special Political and Decolonization (Fourth Committee)". United Nations General Assembly. United Nations. n.d. נבדק ב-8 במרץ 2019. {{cite web}}: (עזרה) איתמר אייכנר, עצרת האו"ם אישרה: בית הדין הבינלאומי בהאג יבחן את "חוקיות הכיבוש הישראלי", באתר ynet, 31 בדצמבר 2022.
High School Musical: The Musical: The Series: The Soundtrack

High School Musical: The Musical: The Series: The Soundtrack הוא אלבום הפסקול לעונה הראשונה של סדרת הסטרימינג "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה", שיצא ב-10 בינואר 2020, תחת הוצאת וולט דיסני רקורדס. התוכנית עלתה לשידור בשירות הסטרימינג דיסני+ ב-12 בנובמבר 2019. הפסקול של הסדרה כולל שירים חדשים וביצועים לשירים מהסרט המקורי של "היי סקול מיוזיקל". יוצר הסדרה טים פדרל הציע במקור את "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה" עבור דיסני+ עם הרעיון לפתח שירים מקוריים כדי להשלים את הקטלוג של הזיכיון. העונה הראשונה מכילה 10 שירים מקוריים, כששיר חדש מבוצע בכל פרק. הפסקול כולל הקלטות חדשות של שירים מהסרט המקורי של "היי סקול מיוזיקל"; "Start of Something New", ‏"What I've Been Looking For", ‏"Breaking Free",‏ "Stick to the Status Quo",‏ "Bop to the Top", ‏"When There Was Me and You" ו-"We're All in This Together". השירים "חודשו" עבור הסדרה. סטיב וינסנט, שעבד על הסרטים המקוריים, שימש כמפקח המוזיקלי של הסדרה והביא מספר מוזיקאים לכתוב מוזיקה חדשה. אוליביה רודריגו המגלמת את ניני כתבה שיר מקורי לסדרה, "All I Want"; וכתבה את "Just for a Moment" עם ג'ושוע באסט והמפיק המוזיקלי, דן בוק. לוקאס גראביל, שגילם את ראיין אוונס בסרטים המקוריים, מופיע באלבום בשיר "Role of a Lifetime" לצד קייט ריינדרס המגלמת את מיס ג'ון. High School Musical (פסקול) מידע על האלבום High School Musical: The Musical: The Series: The Soundtrack באתר MusicBrainz מידע על האלבום High School Musical: The Musical: The Series: The Soundtrack באתר AllMusic High School Musical: The Musical: The Series Creator Talks Inspiration, Punctuation and more, PRIMETIMER, ‏11 ביולי 2019 ‘High School Musical’ Graduates: How the New Disney+ Series Pays Homage With Modern Twists, בילבורד, ‏11 בנובמבר 2019 Disney+ to Release HIGH SCHOOL MUSICAL: THE MUSICAL: THE SERIES Soundtrack, Broadway World, ‏7 בנובמבר 2019 High School Musical: The Musical: The Series Soundtrack, Out in January, to Feature HSM Classics and New Tunes, Playbill, ‏7 בנובמבר 2019 'High School Musical' Star Olivia Rodrigo Wrote Her Own Songs For The Show, Bustle, ‏12 בנובמבר 2019 Swift, Andy (8 בנובמבר 2019). "High School Musical: The Musical: The Series: Grade It! Plus, Find Out What to Expect From Season 1 (and Beyond)". TVLine. נבדק ב-10 בנובמבר 2019. At no point did anyone from Disney Channel or Disney+ tell me... {{cite web}}: (עזרה) Wang, Jessica (8 בנובמבר 2019). "The High School Musical Series Will Feature An OG Cast Member Cameo". Bustle. Bustle Digital Group. נבדק ב-9 בנובמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) ARIA Digital Albums Chart.pdf Billboard Canadian Albums, בילבורד, ‏25 בינואר 2020 (באנגלית) ציוץ של billboard charts ברשת החברתית אקס (טוויטר), 22 בינואר 2020 Soundtracks, בילבורד, ‏2021 (באנגלית)
שיילה ואן דאם

שיילה ואן דאם (באנגלית: Sheila van Damm;‏ 17 בינואר 1922 – 23 באוגוסט 1987) הייתה נהגת מרוצים ואשת תיאטרון יהודייה-בריטית. התחרתה במרוצי ראלי בשנות ה-50, והייתה הבעלים של תיאטרון ווינדמיל (אנ') בלונדון. החלה את קריירת הנהיגה התחרותית שלה ב-1950, וזכתה ב-Coupe des Dames ("גביע הנשים"), הפרס הראשון לנשים, בראלי האלפים (אנ') ב-1953. בשנה שלאחר מכן זכתה באליפות אירופה לנשים, וב-1955, בגביע הנשים בראלי מונטה קרלו. נולדה בפדינגטון, מערב לונדון, לאמרגן ויויאן ואן דאם ואשתו, נטלי ליונס. כבת למשפחה יהודית זכתה לילדות לא שגרתית: אביה, שהיה חובב מכוניות ועבד כמכונאי בקלימנט-טלבו בראשית ימי הרכב, עודד אותה ללמוד נהיגה, הרבה מתחת לגיל החוקי, ובמסעה הראשון עמו נהגה מלונדון לברייטון. במלחמת העולם השנייה עברה הכשרה קונבנציונלית יותר כנהגת בחיל העזר האווירי לנשים (WAAF). בעת שירותה ב-WAAF, התנסתה באירוע הספורט המוטורי הראשון שלה עם אחותה היחידה נונה כנווטת, כפעלול קידום מכירות של תיאטרון ווינדמיל שאביה ניהל. עם הכיתוב "נערת ווינדמיל" על דופן הרכב מתוצרת סאנבים-טלבו (אנ') הן סיימו במקום השלישי במקצה הנשים של ראלי MCC-Daily Express. בעקבות ההצלחה, הוזמנה לייצג רשמית את קבוצת רוטס (אנ') על הילמן מינקס בראלי מונטה קרלו ב-1951. ההצלחה הגדולה הראשונה שלה הייתה פרס הנשים בראלי MCC (אנ') ב-1952 כשהיא נוהגת בסאנבים-טלבו. בראלי של מונטה קרלו, ב-1953, קבעה שיא מהירות של מכוניות בקטגוריית 2–3 ליטר, על אף תקרים רבים במהלכו. היא נהגה באב הטיפוס של מכונית הספורט סאנבים אלפין (אנ') במהירות ממוצעת של 190 קמ"ש בג'אבק (אנ') שבבלגיה. בראלי האלפים של 1953, היא והנהגת-שותפה אן הול זכו בגביע הנשים ובגביע האלפיני המוענק על סיום המסלול ללא פסילה תוך עמידה בזמני היעד. היא זכתה בגביע נשים נוסף בראלי טוליפ (אנ') של הולנד בשנת 1954, כולל ניצחון מוחלט במרוץ של 10 הקפות של מסלול זנדוורט. פרס הנשים בראלי הוויקינגים בנורווגיה השלים את זכייתה באליפות אירופה לנשים לשנת 1954 עבור ואן דאם והול – ניצחון עליו חזרו גם ב-1955 בדגם סאנבים אלפין סימן 3. ב-1954 זכתה גם בפרס הקבוצתי בראלי מונטה קרלו ביחד עם לזלי ג'והנסון (אנ') וסטירלינג מוס. ואן דאם זכתה בפרס הקבוצתי גם ב-1955. ראלי מונטה קרלו ב-1956 היה האחרון שלה עם קבוצת רוטס. באותה שנה הייתה שותפה לפיטר הארפר (אנ') בסאנבים רפייר (אנ') במרוץ מילה מילייה, וזכתה בקטגוריה שלהם במהירות של 106.81 קמ"ש. ב-1957 השתתפה פעם נוספת במילה מילייה, שוב בסאנבים רפייר, הפעם בשיתוף דייוויד האמפרי, אך הם לא סיימו את המרוץ לאחר שאיבדו שליטה על הרכב כשעברו על קווי חשמלית ופגעו בחלון ראווה. היה זה המרוץ האחרון בו השתתפה. לאחר פרישתה ממרוצים, הפכה לנשיאת מועדון "דוגהאוס" לנשות ספורט מוטורי, ולנשיאת מועדון המכוניות הרשומות של סאנבים-טלבו אלפין. ואן דאם עבדה עם אביה בתיאטרון ווינדמיל משנות העשרה שלה. הוא הוריש לה את התיאטרון עם מותו ב-1960. אך לתיאטרון, שנוסד ב-1932 והתמחה בהצגת תמונות חיות היה פחות ופחות ביקוש עם התפתחות עולם הקולנוע, והוא נסגר ב-1964. עם זאת, בשנת 1965 ערכה ואן דאם סבב הופעות בתיאטראות הטיבולי (אנ') בסידני ובמלבורן, עם המופע שלה, "The Windmill Revue". במופע הופיעו מספר אמנים לשעבר של תיאטרון ווינדמיל. ואן דאם פרשה עם אחותה לחווה הקטנה שלהם בפולבורו (אנ'). היא נפטרה בלונדון ב-23 באוגוסט 1987. ואן דאם הונצחה ביד לאיש הספורט היהודי. שיילה ואן דאם, באתר JAQUE (באנגלית) Ap (1987-08-27). "Sheila van Damm Dies at 65; Briton Raced Cars in 1950's". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-01-10.
רפי זוכר

רפי זוכר (22 ביוני 1955 יפו, ישראל – 28 באפריל 2011, סנטיאגו דה קאלי, קולומביה), היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת החלוץ בקבוצת מכבי יפו. רפי זוכר נולד ביפו. ב-1964 הצטרף לקבוצת מכבי יפו ובעונת עונת 1972/1973 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת. משחק הליגה הראשון שלו נערך ב-21 באפריל 1973. זוכר שיחק ב-77 משחקי ליגה ובהם כבש ארבעה שערים. משחק הליגה הסדירה האחרון שלו נערך ב-28 במאי 1977, במחזור האחרון של עונת 1976/1977 בליגה הלאומית, בה סיימה מכבי יפו כסגנית האלופה ועלתה למשחקי האינטרטוטו. זוכר השתתף עם יפו בטורניר ואף כבש שער בניצחון הביתי של מכבי יפו 2–1 על פ.צ. אמסטרדם (אנ') במשחק שנערך ב-9 ביולי 1977 באצטדיון בלומפילד. בהמשך, נישא זוכר ועבר להתגורר בקולומביה, שם התגוררו הוריו ואחיו, והשתלב בעסקי הביגוד של משפחתו. ב-1983 שב לישראל וניהל מספר עסקים. בסיוע חברו אלי שכטר הצטרף שוב לשורות מכבי יפו תחת המאמן אליעזר שפיגל והצטרף למחנה האימונים של הקבוצה באוסטריה לקראת עונת 1983/1984. במחזור הראשון של העונה ב-24 בספטמבר 1983 עלה כמחליף בדקה ה-52 במשחק בו סיימו מכבי יפו ובית"ר ירושלים בתיקו אחת. היה זה משחקו הרשמי האחרון בליגה הסדירה. לאחר המשחק החליט לפרוש ולהתמקד בעסקיו. במהלך שהותו בארץ השתלב בשורות "ותיקי יפו" במסגרת ליגת הוותיקים. בין השנים 1972–1974 שיחק זוכר בנבחרת הנוער בכדורגל תחת דוד שווייצר. ב-1992 שב לקולומביה. בשנותיו האחרונות נאבק במחלת סרטן הריאות, הלך לעולמו ב-2011 ונקבר בקאלי, קולומביה. היה נשוי לאורית והם היו הורים לבן ובת וסבים לנכדים. אלמנתו וילדיו שבו להתגורר בישראל. מכבי יפו סגנית אלופת ישראל: 1976/1977 ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020. מדיה וקבצים בנושא רפי זוכר בוויקישיתוף אליעזר מעוז, 20 כדורגלנים זומנו לסגל הלאומי לקראת ארה"ב, דבר, 1 באוקטובר 1973 ישראל זכריה, רפי זוכר אינו שוכח, חוברת "פנדל", גיליון 49, 1 במרץ 1974, עמוד 5 מכבי יפו זוכרת את רפי זוכר, באתר יוטיוב עמנואל יקותיאל, בדרכה לאירופה דילגה יפו גם על אמסטרדם, מעריב, 10 ביולי 1977. עמנואל יקותיאל, זוכר מתחתן וייצא לקולומביה, מעריב, 6 בספטמבר 1977. אורי שטרק, נוסטלגיה: ותיקי חולון גברו על יפו 3–6, מעריב, 14 בדצמבר 1986. דורי קלגד, הנוער ניצח את רמלה בדקה האחרונה 1–2, מעריב, 9 בינואר 1974. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו, עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 212, נתונים היסטוריים ירון משעל.
יהודה מורגנשטרן

יהודה מורגנשטרן (נולד במאי 1983) הוא איש ציבור חרדי ישראלי. המכהן כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון. מורגנשטרן נולד וגדל בבני ברק. עשה שירות אזרחי בבית החולים רמב"ם ובשב"ס. מורגשטרן למד בטכניון בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול. במהלך לימודיו ניהל את הקמפוס החרדי של המרכז האקדמי כרמל בחיפה. מורגנשטרן הוא בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון ותואר שני בהיסטוריה של ארץ ישראל מאוניברסיטת חיפה. ב-2012 הקים את תלם, במטרה לקדם פיתוח כלכלי-חברתי באוכלוסייה החרדית, תלם מנהלת כיום פרויקטים של שילוב החרדים במגוון גופים אקדמיים כמו האוניברסיטה הפתוחה והטכניון. תלם מובילה רפורמות לשילוב חרדים עבור גופים ציבוריים ומיזמים טכנולוגיים ללימודי ליבה. מורגשטרן שימש כדירקטור בתאגיד המים של עיריית תל אביב-יפו מי אביבים משנת 2020 ושימש בעבר כעמית מחקר במוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית. בעברו הוסמך, בין היתר, בתוכנית העמיתים "מעוז" לפיתוח מנהיגות ממלכתית ורב מגזרית. במרץ 2018 התמנה לממלא מקום מנכ"ל החברה הכלכלית בני ברק. ב-2018 נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים עד גיל 40 בקטגוריית 'נבחרי ציבור' של TheMarker לשנת 2018. ב-8 בינואר 2023 מונה למנכ”ל משרד הבינוי והשיכון תחת השר יצחק גולדקנופף. נשוי ואב לשישה. מתגורר בבני ברק. איציק ברנדווין, הממשלה אישרה את מינויו של יהודה מורגנשטרן למנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, באתר ערוץ 7, 8 בינואר 2023 דותן לוי, מנכ"ל משרד השיכון: "מקווה שהאמירה שאין תוכנית חדשה תרגיע את השוק", באתר כלכליסט, 17 באפריל 2023 הדר חורש, גיא צוקר, "אנחנו לא דואגים רק לחרדים, אבל לאורך השנים לא שיווקו ולא תיכננו להם", באתר TheMarker‏, 12 באפריל 2024 עדי כהן, בימים הקרובים יוכרע: האם זה המנכ"ל הבא של משרד השיכון?, באתר TheMarker‏, 27 בנובמבר 2022 רותי לוי, יהודה מורגנשטרן, 35, באתר TheMarker‏, 25 במאי 2022 עופר פטרסבורג‏, המועדף על גולדקנופף: הכירו את המנכ"ל החדש של משרד הבינוי והשיכון, באתר וואלה, 8 בינואר 2023