laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איזאנמי

איזאנמי (ביפנית: イザナミ, היא שמזמינה), אלה במיתולוגיה היפנית, אחותו ובת זוגו של איזאנגי (הוא שמזמין). איזאנמי ואיזאנגי היו זוג האלים החמישי שהופיע (לזוגות קדמו אלים שהופיעו כבודדים). על פי מצוות האלים שקדמו להם יצרו איזאנגי ואיזנאמי את האדמה. השניים הזדווגו והולידו את האל הירוקו (ילד העלוקה) שהיה נכה ושולח על ידם בתיבת גומא. מהזדווגויות נוספות של השניים נוצרו איי יפן ובנוסף רשימה ארוכה של אלים. האל האחרון שנולד, אל האש, שרף את ערוות אמו והביא למותה. איזאנגי שכעס על מות אחותו ובת זוגו כרת בתגובה את ראשו של אל האש. מדיה וקבצים בנושא איזאנמי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איזאנגי

איזאנגי (ביפנית: イザナギ, הזכר שמזמין) הוא אל יפני, אחיה ובן זוגה של איזאנמי (היא שמזמינה). איזאנמי ואיזאנגי היו זוג האלים החמישי שהופיע (לזוגות קדמו אלים שהופיעו כבודדים). על פי מצוות האלים שקדמו להם יצרו איזאנגי ואיזאנמי את האדמה. השניים הזדווגו והולידו את האל הירוקו (ילד העלוקה) שהיה נכה ושולח על ידם בתיבת גומא. מהזדווגויות נוספות של השניים נוצרו איי יפן, וגם רשימה ארוכה של אלים, בהם אמטראסו, אלת האש, האלה המרכזית של יפן. האל האחרון שנולד, אל האש, שרף את ערוות אמו והביא למותה. איזאנגי שכעס על מות אחותו ובת זוגו כרת את ראשו של אל האש. מדיה וקבצים בנושא איזאנגי בוויקישיתוף איזאנגי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איחוד הקיבוצים

איחוד הקבוצות והקיבוצים היא תנועה קיבוצית שנוסדה בשנת 1951. התנועה נוצרה מאיחוד תנועות "חבר הקבוצות" ו"איחוד הקיבוצים". בשנת 1952 מנתה התנועה 71 קיבוצים ו-10,000 נפשות ובוועידת התנועה הוכרז שהכוונה להכפיל את מספר הנפשות בתנועה תוך מספר שנים. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, עבר משבר קשה על תנועת הקיבוץ המאוחד, על רקע מחלוקת קשה בדבר הזיקה – האידאולוגית והמעשית לברית המועצות הקומוניסטית. קבוצת המיעוט שכללה את תומכי מפא"י פרשה מהקיבוץ המאוחד ובמהלך כנס בנען, הקימו חמישה עשר הקיבוצים הפורשים גוף ארצי חדש בשם "איחוד הקיבוצים". מספר חודשים מאוחר יותר התאחד איחוד הקיבוצים עם חבר הקבוצות, ל"איחוד הקבוצות והקיבוצים". בתחילת שנות ה־80 שתי התנועות חברו שוב לתנועה אחת בשם התק"מ - התנועה הקיבוצית המאוחדת. המשבר, שהתרחש ברוב קיבוצי הקיבוץ המאוחד, לווה בעימותים קשים, עד כדי פילוג, כאשר קיבוצים נחלקו לשניים, וחברויות ואף משפחות התפרקו. במהלך התקופה הקצרה בה היה איחוד הקיבוצים ישות עצמאית, הקימו חבריו מוסדות כגון תנועת נוער (נוער האיחוד), עיתון, להרחיב סמינר (בית ברל) למרכז רעיוני. בספטמבר 1951 עלו על הקרקע בנגב המערבי, ליד סעד ומפלסים הגרעינים "יגב" ו"שמח" בוגרי תנועת הנוער החלוצית "הבונים" יוצאי מצרים וטנג'יר שהתארגנו לעליה על הקרקע באפיקים וקבלו הכשרתם גם באיילת השחר ובעין חרוד. מאוחר יותר שונה שמו של המקום לכפר עזה. רשימת קיבוצי איחוד הקבוצות והקיבוצים הפילוג בקיבוץ המאוחד חבר הקבוצות והקיבוצים מודעת ברכה לקק"ל ובה רשימת קיבוצי איחוד הקבוצות והקיבוצים, דבר, 18 במאי 1962 איחוד קבוצי מפא"י והקבוצות — בסוכות, מעריב, 3 באוקטובר 1951 דיוני מרכז איחוד הקיבוצים והקבוצות, הארץ, 6 באפריל 1952 אבי אהרונסון, הקמת התק״ם: מאיחוד קיבוצי להחמצה פוליטית, יד טבנקין, 2002, מסת"ב 978-965-282-075-4
Aviation Week & Space Technology

Aviation Week & Space Technology (תעתיק: אוויאיישן ויק אנד ספייס טכנולוג'י; תרגום לא רשמי: שבוע התעופה וטכנולוגיות החלל) הוא כתב עת שבועי העוסק בנושאי תעופה וחלל, הנמצא בבעלות מקגרו-היל. המידע העובדתי עליו מדווח כתב העת נחשב למדויק באופן כללי. כתב העת כולל גם ניתוח רב שנעשה בידי מומחים בתחום, שהוא מטבעו ספקולטיבי. כתב העת מפרסם מדי שנה את "Aviation Sourcebook", המציג את הסטטוס של ציי המטוסים של חברות התעופה הגדולות, חילות אוויר/חילות ים, ומפעילי לוויינים. המתחרות העיקריות של אוויאיישן ויק הן ג'יינס דיפנס ויקלי ופלייט אינטרנשיונל. בעבר רכש כתב העת לעצמו מוניטין בעבור קשריו בתוך הפנטגון, קשרים שהניבו פרסומים בלעדיים של מיזמים שחורים, אבות טיפוס עתידיים וכדומה, ובעטיים זכה לכינוי "Aviation Leak" (ליק, מאנגלית: הדלפה). אתר האינטרנט הרשמי של Aviation Week & Space Technology Aviation Week & Space Technology, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוויאיישן ויק אנד ספייס טכנולוג'י, האתר הרשמי
מועצה מקומית

בישראל, מועצה מקומית היא רשות מקומית בעלת אופי עירוני בדרך כלל, שמספר התושבים המתגוררים ביישוב עליה היא אחראית, קטן מכדי להכריז עליה כעל עירייה. חלק מן המועצות המקומיות החלו כיישוב כפרי במועצה אזורית, אך מספר תושביהן גדל עד שהוחלט להכריז עליהן כרשות עצמאית. נכון ל-2024 ישנן בישראל 121 מועצות מקומיות. החוק המסדיר את פעולת המועצות המקומיות הוא פקודת המועצות המקומיות. הסמכות להכריז על מועצה מקומית כעל עירייה נתונה בידי שר הפנים, והוא מתחשב בעניין זה גם ברצון התושבים. רמת השרון, למשל, נשארה במעמד של מועצה מקומית שנים רבות לאחר שהייתה ראויה למעמד של עירייה. גם פרדס חנה-כרכור, מבשרת ציון, גדרה, גן יבנה וזכרון יעקב נשארו במעמד של מועצה מקומית ולא הוכרזו כעיר על אף שהן מונות למעלה מ-20,000 תושבים, כדי לשמר להן את התדמית של מושבה קטנה. לעומת זאת, המועצות מטולה, מגדל ויסוד המעלה כן מוגדרות כמועצות מקומיות למרות מספר תושביהן הקטן, כדי להעניק יחס מיוחד למושבות הוותיקות בישראל. חבר מועצה תזכיר חוק שמבטל את המועצות המקומיות ומקים במקומן עיריות כמפורט במועצה מקומית#רשימה פקודת המועצות המקומיות [נוסח חדש], ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט יישובים בישראל - קובצי יישובים, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
מקל ספירה

מקל ספירה הוא התקן מנמוני (עזר זיכרון) קדום אשר מאפשר לתעד ולשמור מספרים, כמויות או הודעות. בעוד שמועד תחילת השימוש בשיטה אבד בנבכי ההיסטוריה, הארכאולוגיה מספקת עדות רבה לקיום התקנים אלו. אחד השרידים הקדומים והידועים ביותר הוא זה המכונה "עצם אישנגו", שייתכן שהיווה מקל ספירה. ההתקן הקדום ביותר הוא ככל הנראה זה המכונה "עצם למבובו" והוא מתוארך ל-35,000 לפני הספירה. אזכורים היסטוריים ניתנים על ידי חוקר הטבע הרומאי פליניוס הזקן, המסביר מהו סוג העץ האיכותי ביותר לשימוש במקל הספירה. מרקו פולו מעיד אודות שימוש שנעשה במקל בסין. קיימים שני סוגים של מקלות ספירה, מקל יחיד ומקל נקודות מפוצל. Thomas Madox, ed.: The History and Antiquities of the Exchequer of the Kings of England, in two periods: To wit, from the Norman Conquest, to the End of the Reign of K. John; and from the End of the Reign of K. John, to the End of the Reign of K. Edward II: Taken from Records. London, 1711 T.W. Baxter: Early Accounting, The Tally and the Checkerboard, in: The Accounting Historians Journal Vol. 16, (1989), pp. 43-83. Hilary Jenkinson: Medieval Tallies, Public and Private, in: Archaeologia or Miscellaneous Tracts relating to Antiquity, published by the Society of Antiquaries of London, 74 (1924), pp. 289-351, 8 Plates. מדיה וקבצים בנושא מקל ספירה בוויקישיתוף Photo of Medieval Exchequer Tallies Messenger Sticks (Inuit) Inca khipus khipus as ledgers The Dialogue Concerning the Exchequer Lebombo Bone, באתר WolframMathWorld
קלוד ז'אד

קלוד ז'אד (בצרפתית: Claude Jade;‏ 8 באוקטובר 1948 – 1 בדצמבר 2006) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון צרפתייה. נולדה בדיז'ון בשם "קלוד מרסל ז'ורה" (Claude Marcelle Jorré), בתם של זוג פרופסורים. ז'אד למדה שלוש שנים בקונסרבטוריון לאמנות דרמטית של דיז'ון, ובשנת 1966 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר. היא עברה לפריז והייתה תלמידה של ז'אן לורן קושה (Jean-Laurent Cochet) כשחקנית תיאטרון. בו-זמנית הופיעה בכמה הפקות טלוויזיוניות. פרנסואה טריפו גילה אותה ושיבץ אותה בסרטו "נשיקות גנובות" בשנת 1968. תקופה מסוימת היו טריפו וז'אד ארוסים רשמיים. היא הופיעה בסרטים צרפתיים, אמריקאיים, בלגיים, איטלקיים, יפניים, גרמניים וסובייטיים. נפטרה ממחלת הסרטן ב-1 בדצמבר 2006. 1968 Baisers Volés נשיקות גנובות בבימוי פרנסואה טריפו. 1969 The Witness "העד" בבימוי אן ולטר. 1969 Mon oncle Benjamin "דודי, בנימין" בבימוי אדוארד מולינרו. 1969 Topaz "טופז" בבימוי אלפרד היצ'קוק. Domicile conjugal 1970 "תרגיל בנישואין". Le bateau sur l'herbe 1970 Les feux de la chandeleur 1972 Pretres interdis 1973 Kita no misaki 1975 L'amour en fuite 1978 אהבה במנוסה Lenin w Parishe 1980 Teheran 43 1981 Lise et Laura 1982 L'homme qui n'était pas là 1987 Tableau d'honneur 1992 Bonsoir 1994 Le radeau de la Méduse 1998 A San Rémo 2004 מדיה וקבצים בנושא קלוד ז'אד בוויקישיתוף קלוד ז'אד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלוד ז'אד, באתר AllMovie (באנגלית) קלוד ז'אד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קלוד ז'אד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קלוד ז'אד, באתר Discogs (באנגלית) קלוד ז'אד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'יימס ברטון

ג'יימס ברטון (באנגלית: James Burton; נולד ב-21 באוגוסט 1939, מינדן, לואיזיאנה, ארצות הברית) הוא גיטריסט אמריקני. חבר בהיכל התהילה של הרוק אנד רול ובהיכל התהילה של הרוקבילי. מדורג במקום ה-20 ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים" של מגזין הרולינג סטון. כנגן גיטרה טבעי וללא הכשרה מקצועית, בורטון התחיל לנגן באופן מקצועי כשהיה בן 13. שנה לאחר מכן נשכר על ידי הלהקה הפופולרית "לואיסיאנה היירייד". בשנות ה-50 וה-60 ניגן עם ריקי נלסון, בוב לומן ודייוויד יוסטון ובשנות ה-70 ניגן עם אלביס פרסלי. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס ברטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'יימס ברטון ג'יימס ברטון, ברשת החברתית פייסבוק ג'יימס ברטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יימס ברטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס ברטון, באתר AllMusic (באנגלית) ג'יימס ברטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יימס ברטון, באתר Discogs (באנגלית) ג'יימס ברטון, באתר Songkick (באנגלית) אתר פסטיבל הגיטרה הבינלאומי של ג'יימס ברטון ג'יימס ברטון, באתר היכל התהילה של הרוק אנד רול ריאיון עם ברטון, באתר "אלביס אוסטרליה" ג'יימס ברטון ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הטרוגס

הטרוגס (באנגלית: The Troggs) הייתה להקת רוק בריטית מהעיירה אנדובר החל מאמצע שנות ה-60. הלהקה התחילה את דרכה בשנת 1964 בשם The Troglodytes וכללו את רוני בונד, רג' בול, כריס בריטון וריי סטייפלס. האמרגן של הקינקס לארי פייג' גילה אותם, קיצר את שמם לשם The Troggs, והשיג להם חוזה הקלטה בחברת CBS. הטרוגס הקליטו את Lost girl שנכשל והחוזה בוטל. הלהקה עברה להקליט בחברת Fontana, ופייג' הביא להם שיר שנכתב על ידי צ'יפ טיילור עבור ג'ורדן כריסטופר, והלהקה עיבדה אותו ללהיט Wild thing. במקביל שינה רג' בול את שם משפחתו לפרסלי, עובדה שמשכה התעניינות מהתקשורת. הלהיט נכנס למצעד הבריטי והגיע למקום השני ובהמשך כבש את פסגת המצעד האמריקאי. הלהיט הבא של הטרוגס With a girl like you הגיע לראש המצעד הבריטי ואחריו הלהיט שנכתב על ידי פרסלי I can’t control myself שהגיע למקום השני, אבל עורר סערה בגלל תוכנו ואפילו נאסר להשמעה באוסטרליה. להיט זה כבר הוקלט בחברת התקליטים הפרטית של פייג' Page One, בה הוקלטו גם הלהיטים הבאים עד 1969. ב-1967 כתב פרסלי, בזמן צפייה בתוכנית טלוויזיה, את הבלדה Love is all around שהגיעה למקום החמישי בבריטניה והשביעי בארצות הברית. הלהיט הוקלט שוב בשנת 1994 על ידי להקת Wet Wet Wet ושבר את שיא השהייה בראש המצעד הבריטי - 15 שבועות - הרבה בזכות הופעת הביצוע המחודש בסרט ארבע חתונות ולוויה אחת עם יו גרנט. במרץ 1969, לאחר מספר שירים שלא נכנסו למצעד, התפרקה הלהקה. פרסלי ובונד ניסו את כוחם כזמרי סולו אך לא הצליחו במיוחד. ב-1972 הקימו השניים מחדש את הטרוגס עם שני חברים נוספים חדשים ובמשך 4 שנים הקליטו תשעה שירים, ביניהם Good Vibrations של הביץ' בויז, (I Can't Get No) Satisfaction של הרולינג סטונז וגרסת רגאיי ללהיטם Wild thing. אף אחד משירים האלה לא נכנס למצעד. הלהקה המשיכה להתקיים גם לתוך שנות ה-80. Troggs tops #8UK 1967 From nowhere... The Troggs #6UK 08/66 Trogglodynamite #19UK 03/67 Cellophane 07/67 Love is all around #109US 06/68 Mixed bag 1968 אתר האינטרנט הרשמי של הטרוגס מדיה וקבצים בנושא הטרוגס בוויקישיתוף הטרוגס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הטרוגס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הטרוגס, באתר ספוטיפיי הטרוגס, באתר Last.fm (באנגלית) הטרוגס, באתר AllMusic (באנגלית) הטרוגס, באתר MusicBrainz (באנגלית) הטרוגס, באתר דיזר הטרוגס, באתר Discogs (באנגלית) הטרוגס, באתר Songkick (באנגלית) הטרוגס, באתר DNCI הטרוגס, באתר בילבורד (באנגלית)
יסעוראים

יסעוראים (שם מדעי: Procellariiformes), סדרה של עופות ימיים במחלקת העופות. שמם ניתן להם משום שאינם נרתעים ממזג אוויר סוער. הסדרה מונה כמאה מינים. אורכם של היסעוראים נע מ-15 ס"מ עד 115 ס"מ. הגדול במינים אלה הוא אלבטרוס נודד (Diomedea exulans) שהוא בעל מוטת הכנפיים הגדולה ביותר בעולם ואורכה עד 3.5 מטרים (11 רגל), כשמשקלו עד 15 ק"ג. דומה לו בגודלו הוא אלבטרוס מלכותי. הקטן ביותר הוא יסעורון קטן (Halocyptena microsoma) ששוקל עד 20 גרם. היסעוראים חיים בסביבת ימית, בה הם מצויים בכל ימות השנה מלבד מאשר בעונת הקינון. לבני הסדרה יש חוש ריח מפותח, תכונה נדירה אצל העופות, המסייע להם באיתור טרף ושדות ציד שכבר ידועים להם. מזונם הוא דגים, סרטנאים ורכיכות, והם מלקטים אותו במעוף נמוך הקרוב לפני המים, או בשחייה וצלילה. מנוחתם נעשית על פני גלי הים, והם נזקקים להגיע ליבשה אך ורק לצורכי קינון. זה נעשה לרוב במושבות קינון בחופי הים. רוב בני הסדרה מצויים בחצי הכדור הדרומי, אך הם נפוצים בכל האוקיינוסים כולל בחופי ישראל בהם שכיח בעיקר המין יסעור מצוי. עוד מינים שיכולים להגיע הם:סערון לבן-חזה, סערון צווארון, סערון אטלנטי, יסעור גדול, יסעור לבן-מצח, יסעור כהה-כנף, יסעור שחור-כיפה, יסעור כהה, יסעור מערבי, יסעור גמדי, יסעור קטן, יסעור פרסי, יסעורון וילסון, יסעורון קטן, יסעורון מדירה, יסעורון פסיפי ויסעורון אטלנטי. הסדרה כוללת את המשפחות: משפחת אלבטרוסיים (Diomedeidae) משפחת חותרניים (Pelecanoididae) משפחת יסעוריים (Procellariidae) משפחת יסעורוניים (Hydrobatidae) משפחת יסעורונים דרומיים (Oceanitidae) אלבטרוס גלאפגוס Garrodia nereis Pelecanoides urinatrix Puffinus gavia יסעורון וילסון יסעור ענק דרומי זוג אלבטרוסים מלכותיים בטסמניה מדיה וקבצים בנושא יסעוראים בוויקישיתוף יסעוראים, באתר ITIS (באנגלית) יסעוראים, באתר NCBI (באנגלית) יסעוראים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יסעוראים, באתר GBIF (באנגלית) יסעוראים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אמסיה

אמסיה (בטורקית: Amasya) היא עיר בצפון טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים השחור. העיר שוכנת על גדות נהר ישילאירמאק כ-265 ק"מ צפון-מזרחית לבירה אנקרה. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 149,592 תושבים. עד שנת 183 לפנה"ס שימשה אמסיה כבירתה של ממלכת פונטוס. בשנת 70 לפנה"ס השתלטה עליה הרפובליקה הרומית, וכעבור חמש שנים הפך אותה גנאיוס פומפיוס מגנוס לבירת הפרובינקיה ביתיניה ופונטוס. מאוחר יותר שלטו בעיר הביזנטים, הסלג'וקים, הדנישמנדים והמונגולים. בתקופת האימפריה העות'מאנית שימשה העיר בסיס חשוב לצבא הסולטאן, בדרכו למלחמות מול פרס, ואף הפכה למרכז דתי חשוב, כש-18 מדרסות פעלו בה במהלך המאה ה-19. לאחר מלחמת העולם הראשונה נערכה בעיר ועידה של התנועה הלאומית הטורקית שהתכנסה ב-21 ביוני 1919 במחנה סראידיזי (Saraydüzü Kışlası), ואשר פרסמה את חוזר אמסיה (Amasya Genelgesi), המסמך הכתוב הראשון אשר הניע את גלגליה של מלחמת העצמאות של טורקיה. ב-22 באוקטובר 1919 נפגשו מוסטפא כמאל ובכירי מפלגתו עם שר הימייה העות'מאני באמסיה, וזאת במטרה לאתר דרכים לשמירה על השלמות הלאומית. הצדדים חתמו על מזכר הבנות שנודע לימים כ"פרוטוקול אמסיה" וחשיבותו העיקרית הייתה בכך ששימש ראיה להכרתה הזמנית של הממשלה העות'מאנית באיסטנבול בתנועת הלאומית המתהווה באנטוליה. הנוסעים בני המאה ה-16, שלמה אבן וירגה ויוסף הכהן הרופא, ציינו בכתביהם אודות עלילת דם אשר התרחשה נגד יהודי העיר בין השנים 1530-1545. מספר יהודים הואשמו ברצח אדם נוצרי מקומי והודו בכך תחת עינויים. כתוצאה מכך נתלו הנאשמים. עם שובו של הנוצרי אשר נרצח לכאורה, קבע סולימאן המפואר, סולטאן האימפריה העות'מאנית, כי האשמות עתידיות בדבר רצח על רקע ריטואל דתי ידון בבית משפט מלכותי ולא מקומי. באמסיה מספר אתרי תיירות, בהם הקברים העתיקים של מלכי פונטוס, החצובים בצוק החולש עליה מצפון. בסך הכול חצובים בצוק 18 קברים, כולם ריקים, והמוקדמים שבהם מתוארכים למאה ה-4 לפנה"ס. בנוסף בעיר מצודה מימי הביניים ומספר מסגדים ומבנים מהמאה ה-13 ומהמאה ה-14. אמסיה ידועה במיוחד בריכוז הגדול של מבנים שנבנו בסגנון עות'מאני מסורתי, המשלבים עץ ואבן. לאמסיה יש 10 ערים תאומות: קירגיזסטן אוש, קירגיזסטן טורקיה מניסה, טורקיה טורקיה טרבזון, טורקיה יוון סלוניקי, יוון גרינלנד נוק, גרינלנד צרפת לה מאן, פיי דה לה לואר, צרפת אירלנד גולוויי, אירלנד איטליה ברינדיזי, פוליה, איטליה קרואטיה זאגרב, קרואטיה אוסטריה קופשטיין, טירול, אוסטריה מדיה וקבצים בנושא אמסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמסיה (בטורקית) אמסיה, ברשת החברתית פייסבוק אמסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר התיירות של אמסיה (אורכב 02.02.2007 בארכיון Wayback Machine) אמסיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map http://jewishencyclopedia.com/articles/1367-amasia-amasieh
חופמאים

חוֹפָמָאִים (שם מדעי: Charadriiformes) היא סדרה של עופות ימיים במחלקת העופות שהמינים הכלולים בה חיים בדרך כלל בנופי מים. בסדרת החופמאים 83 סוגי עופות השייכים ל-18 משפחות המקובצות בשש תת-סדרות. בישראל יש 11 משפחות, 33 סוגים ובהם 103 מינים. המשותף לבני הסדרה הוא המבנה האנטומי של חלקים מסוימים בגולגולת, כמו: עצמות החך, הצוואר וחלק ממיתרי הקול. נוצותיהם צפופות ומתאימות לחיים בסביבת מים. רובם ניזונים מהחי עם תוספת מן הצומח. תוחלת חייהם גבוהה יחסית לעופות אחרים בגודלם ומגיעה אצל חלקם אף ל-40 שנה. הסדרה החלה להתפתח לפני כ-70 מיליון שנה. הגדול בבני סדרה זו הוא שחף ימי (Larus marinus), שמוטת כנפיו 145–165 ס"מ ומשקלו עד 1.5–2 ק"ג. השני, קרוב אליו מאוד בממדיו, הוא חמסן חום. הקטנה ביותר בסדרה היא חופית זעירה (Calidris minutilla) שמשקלה 23–37 גרם. מרבית החופמאים דוגרים על סלעים או על הקרקע. השחפים והשחפיות מתרבים במושבות גדולות וצפופות. החופמאים והאלקות מקננים בזוגות או במושבות דלילות. החופמאים מקיימים מחזור קינון אחד בלבד בשנה ומטילים בו 1–4 ביצים. צאצאי החופמאים הם אפרוחים פקוחי עיניים המכוסים בפלומה צפופה. רוב האפרוחים עצמאיים וניזונים בכוחות עצמם מיד לאחר בקיעתם. בין החופמאים נמצאו ציפורים נדירות אשר הגיעו לגיל מופלג, יחסית, לעופות אחרים. מקור מעוגל של תוכי ים אטלנטי - אוכל דגים מקור מאונקל של שחף מערבי - אוכל-כול מקור מעוקל כלפי מעלה של סייפן עקוד - אוכל חסרי חוליות בבוץ מקור מוטה מטה של חרמשון ארך- מקור מקור ארוך וחזק של שלצדף החוף - אוכל צדפות מקור ארוך ועבה של גזרן אמריקני המועיל לציד דגים תת-סדרה Scolopaci משפחה חרטומניים (Scolopacidae) תת-סדרה Thinocori משפחה מקוריתיים (Rostratulidae) משפחה יקניים (Jacanidae) משפחה חופמי זרעים (Thinocoridae) משפחה פדיונומיים (Pedionomidae) - בה סוג ומין יחיד חופמי שדות (Pedionomus torquatus) תת-סדרה שחפאיים (Lari) משפחה שחפיים (Laridae) משפחה גזרניים (Rynchopidae) משפחה שחפיתיים (Sternidae) משפחה אלקיים (Alcidae) משפחה חמסניים (Stercorariidae) משפחה שדמתיים (Glareolidae) משפחה תנינניים (Pluvianidae) - בה סוג ומין יחיד תנינן מצרי (Pluvianus aegyptius) משפחה דרומסיים (Dromadidae) - בה סוג ומין יחיד דרומס עקוד (Dromas ardeola) תת-סדרה Turnici משפחה טורניקיים (Turnicidae) תת-סדרה Chionidi משפחה כרווניים (Burhinidae) משפחה כיאוניסיים (Chionididae) משפחה חופמי-מגלן (Pluvianellidae) - בה סוג ומין יחיד חופמי מגלני (Pluvianellus socialis) תת-סדרה Charadrii משפחה אבידתיים (Ibidorhynchidae) - בה סוג ומין יחיד איבידית (Ibidorhyncha struthersii) משפחה סייפניים (Recurvirostridae) משפחה שלצדפיים (Haematopodidae) משפחה חופמיים (Charadriidae) מדיה וקבצים בנושא חופמאים בוויקישיתוף חופמאים, באתר ITIS (באנגלית) חופמאים, באתר NCBI (באנגלית) חופמאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חופמאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חופמאים, באתר GBIF (באנגלית) חופמאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מגדיר חופמאים בישראל באתר תצפית לעולם הטבע חופמאים - אנציקלופדיית אביב מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
מגדל שייקספיר

מגדל שייקספיר (באנגלית: Shakespeare Tower) הוא גורד שחקים המשמש למגורים. המבנה נמצא במתחם הברביקן שבצפון הסיטי של לונדון. גובהו של המבנה 123 מטרים ולו 43 קומות. גורד השחקים הוא המבנה ה-14 בגובהו בלונדון רבתי. המבנה נבנה יחד עם מגדל קרומוול ומגדל לודרדייל כחלק מפרויקט הבנייה של שיקום אזור הסיטי שנהרס במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. המבנה הושלם בשנת 1976 ונקרא על שם ויליאם שייקספיר. בשל אופיו הברוטליסטי הייחודי, הוכרז המבנה בשנת 2001 כמבנה לשימור בעל חשיבות ארכיטקטונית. גורדי שחקים בלונדון מדיה וקבצים בנושא מגדל שייקספיר בוויקישיתוף מגדל שייקספיר, באתר גורדי השחקים העולמי (באנגלית)
מגדל מילבנק

מגדל מילבנק (באנגלית: Millbank Tower) הוא גורד שחקים המצוי בשכונת מילבנק ברובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון שבאנגליה, ברחוב מילבנק מס' 21 - 24. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים רונלד וורטד ושות'. גובהו של המבנה 118 מטרים והוא הושלם בשנת 1963. בשל מיקומו של המבנה, על גדת התמזה ומרחק קצר מארמון וסטמינסטר מהווה המבנה אתר ידוע בלונדון. המבנה שימש את מפלגת הלייבור הבריטית במשך שנים רבות ונוהלו ממנו מספר מערכות בחירות של המפלגה (במערכת בחירות בהן הפסידה המפלגה - בשנת 1997 העבירה המפלגה משרדים רבים למבנה זה כ"ספין תקשורתי" בשל קרבתו לפרלמנט הבריטי). בשנת 2002, בשל עלויות השכירות הגבוהות (כמיליון לירה שטרלינג לשנה) נאלצה המפלגה לעזוב את המבנה, ומאז הוא בבעלותם של דוד וסימון ראובן. עד שנת 2003 היו לארגון האומות המאוחדות משרדים במבנה, אולם גם הוא עזב את המבנה בשל דמי השכירות הגבוהים. שוכר נוסף שעזב את המבנה היה הרשות האחראית על הנתונים הסטטיסטיים (Central Statistical Office). גורדי שחקים בלונדון מדיה וקבצים בנושא מגדל מילבנק בוויקישיתוף
פסטיבל הסרטים סאנדנס

פסטיבל הסרטים סאנדנס (באנגלית: Sundance Film Festival) הוא פסטיבל הסרטים העצמאיים הגדול ביותר בארצות הברית. מתקיים פעם בשנה בחודש ינואר, בערים פארק סיטי (אנ'), סולט לייק סיטי ואוגדן (אנ') שבמדינת יוטה. הפסטיבל מציג הקרנות בכורה לסרטים חדשים של יוצרי קולנוע עצמאי אמריקנים ובינלאומיים. הפסטיבל מכיל חלק תחרותי, לסרטי דרמה וסרטים תיעודיים עצמאיים, וכמו כן מחולקים פרסים שלא כחלק מן התחרות עצמה. הפסטיבל נקרא על שם הדמות שגילם השחקן והבמאי רוברט רדפורד בסרט הקולנוע "קיד וקאסידי" (במקור: Butch Cassidy and the Sundance Kid). הפסטיבל החל לפעול משנת 1978. אז הוא נקרא 'פסטיבל הסרטים האמריקאי ביוטה' במטרה למשוך יותר יוצרי קולנוע ליוטה. באותם ימים, עיקר תשומת הלב באירוע הופנה כלפי הצגת יצירות רטרוספקטיביות, בעוד שיוצרי הקולנוע עורכים דיונים בנושאי הקולנוע. חלק קטן מן האירוע הוקדש לסרטים הנעשים מחוץ להוליווד, אלו הם הסרטים העצמאיים. במשך השנים הבאות גורמים מסוימים דחפו לכך שהאירוע יגדל ויתפתח. קודם זאת הייתה מעורבותו של השחקן רוברט רדפורד. רדפורד, תושב יוטה לשעבר, נשא את נאום הפתיחה כיושב ראש הפסטיבל. העובדה ששמו נקשר לסאנדנס, הביאה לחשיפה רבה של הפסטיבל. שנית, הפסטיבל עבר מספטמבר לינואר. המעבר מסוף הקיץ לאמצע החורף נעשתה, כפי שנמסר, בשל הצעתו של הבמאי ההוליוודי סידני פולאק, שהציע כי לקיים את פסטיבל הסרטים באתר סקי בזמן החורף, תמשוך יותר תשומת לב מצד הוליווד. מכון סאנדנס, ארגון ללא מטרות רווח שהוקם על ידי רוברט רדפורד ב-1981, השתלט על הנהלת הפסטיבל משנת 1985, ומ-1991 שינה את שמו רשמית לפסטיבל הסרטים סאנדנס. יוצרים עצמאיים ידועים רבים קבילו את החשיפה הראשונה לסרטיהם בפסטיבל סאנדנס. הפסטיבל גם הביא לחשיפה רחבה של סרטים כמו "500 ימים עם סאמר", "המסור", "פרויקט המכשפה מבלייר", "מוכרים בלבד", "סקס, שקרים ווידאוטייפ", "נפוליאון דינמיט" ואחרים. בעשור האחרון נשמעו טענות שהפסטיבל הולך ונהייה מסחרי מדי[דרוש מקור], בשל חברות אמריקניות מובילות המעוניינות לפרסם בפסטיבל, כמו גם עודף הסלבריטאים הפוקד את הפסטיבל הנקרא לעיתים כאירוע תקשורתי למפורסמים.[דרוש מקור] רוברט רדפורד יזם גרסה לונדונית של פסטיבל הסרטים, שתתקיים לראשונה באפריל 2012, באצטדיון O2 בלונדון. יוצרים ישראלים שסרטיהם השתתפו בפסטיבל סאנדנס הם: שבי גביזון ("האסונות של נינה"), ארז תדמור וגיא נתיב ("זרים"), שרון מימון וטל גרניט ("חופש גדול") ואורי בר-און ("72 בתולות" - סרט קצר). מכון סאנדנס מדיה וקבצים בנושא פסטיבל הסרטים סאנדנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הסרטים סאנדנס (באנגלית) איתי שטרן, "זה די משוגע שאני מקבלת כסף עבור זה", באתר הארץ, 15 ביולי 2019 פסטיבל הסרטים סאנדנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פסטיבל הסרטים סאנדנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איתמר זהר, רוברט רדפורד יוזם גרסה לונדונית של פסטיבל הסרטים סנדאנס, באתר הארץ, 17 במרץ 2011
איוואן אנדרוניקשווילי

הנסיך איוואן אנדרוֹניקַשווילי (בגאורגית: ივანე ანდრონიკაშვილი, ברוסית: Иван Малхазович Андронников‏) (1798 1868) הידוע גם כ"קניאז" איוואן מלחזוביץ' אנדרוניקוב, היה אציל גאורגי וגנרל בשירות האימפריה הרוסית. אנדרוֹניקַשווילי נולד בכפר כּוּדַר'לוֹ בממלכת כארתלי-קאחתי שהפכה ב-1801 לחלק מהאימפריה הרוסית. הוריו היו הנסיך מלחז אנדרוניקשווילי והנסיכה מרים בגרטיוני, אחותו של המלך האחרון לממלכת אימרתי, סולומון השני. בהיותו בן 19 הצטרף לגדוד הפרשים של סנקט פטרבורג מטעם משמר האימפריה הרוסית (Ле́йб-гва́рдия). בשנת 1824 הצטרף לגדוד דרקוני ניז'ני נובגורוד כמייג'ור, ובהמשך נטל חלק במלחמות נגד הפרסים (1826-1829) ובמלחמות כנגד הטורקים (1828-1829) בקווקז. בשנת 1841 קודם לדרגת מייג'ור-גנרל, ושמונה שנים לאחר מכן מונה למושל הכללי של טביליסי. באותן שנים השתתף במלחמת קווקז והוביל משלחת צבאית כנגד המורדים האוסטים. מלחמת קרים הייתה שיא הקריירה הצבאית של אנדרוֹניקַשווילי; ב-14 בנובמבר 1853 השתתף בקרב אחלציחה בו הביס בעזרת כוח קטן של 5,000 חיילים (רובם פרשים גאורגים לא סדירים) את צבאו האדיר של עלי פאשה (Tepedelenli Ali Paşa) שכלל 20,000 חיילים. ניצחון מזהיר נוסף נזקף לזכותו כנגד סינאן פאשה ו-36,000 חייליו בנהר הצ'לוכי, אותו הביס בעזרת כוח של 13,000 חיילים. כמה חודשים לפני מותו ב-19 בנובמבר 1868 קודם אנדרוֹניקַשווילי לדרגת גנרל חיל הפרשים.