laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סילביה דוראן

סילביה דוראן (נולדה במאי 1948) היא רקדנית ומורה לפלמנקו, מחלוצות המחול והפלמנקו בישראל. סילביה דוראן נולדה ביוהנסבורג, דרום אפריקה, שם למדה נגינה בפסנתר במשך 13 שנים והחלה את לימודי המחול הספרדי לצד לימודי בלט קלאסי. בגיל 17 נסעה לספרד, שם רקדה בלהקות מן השורה הראשונה. במשך השנים הופיעה באולמות חשובים ובבתי אופרה מן הנודעים בעולם. בין מוריה היו רקדנים ידועי-שם, בהם ויקטוריה אווחניה, אנחליטה גומז ופאקו פרננדז. דוראן הגיעה לישראל כאמנית מתנדבת מספרד בשנת 1973, כדי להופיע לפני חיילים בחזית ובבתי חולים במלחמת יום הכיפורים. בשנת 1975 עלתה לישראל. בישראל העמידה דור של רקדני פלמנקו מקצועיים בבית הספר הראשון למחול ספרדי שהקימה בישראל. בשנת 1998 ייסדה שתי אגודות: "האגודה לקידום ופיתוח המחול הספרדי בישראל" ו"האגודה לקידום ופיתוח המחול הספרדי ותרבות ספרד בישראל". סילביה דוראן הופיעה באירופה, בארצות הברית וביפן. היא הנחתה כיתת אמן בג'וליארד, ניו יורק. נובמבר 2012 - אות הוקרה על תרומתה לתרבות הישראלית לאורך השנים מטעם איגוד אמני ישראל. 2012 -מחוה במדריד במסגרת פסטיבל "סומה פלמנקו" מטעם עיריית מדריד 2011 - מכון סרוונטס בתל אביב, תערוכת צילומים והקרנת הסרט "סילביה - מחול ספרדי" לרגל 35 שנות מחול ספרדי בישראל 2008 - עיטור כבוד מחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד על תרומתה לספרד ולעם הספרדי 2008 - מחוה לסילביה דוראן בקבלת פנים בבית שגריר ספרד בישראל 2007 - מחוה במסגרת פסטיבל מחול כרמיאל 2004 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה של עיריית תל אביב על מפעל חיים 2000 - ערב מחוה בפסטיבל הגיטרה הבינלאומי סילביה דוראן ולהקתה, סרטון באתר יוטיוב אתר פרס רוזנבלום אליקים ירון, ספרד בעורקים, מעריב, 3 בדצמבר 1986 גילה מצא, פיאסטה בתל אביב, מעריב, 17 באוגוסט 1987 nrg מעריב, עושים כבוד: 11 אמנים יקבלו אות הוקרה מיוחד, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2012
נתיבי ישראל (תוכנית תחבורתית)

נתיבי ישראל היא תוכנית תחבורתית לפריסת רשת כבישים ומסילות ברזל, אשר מטרתה להוביל לפיתוח כלכלי וחברתי של יישובי הנגב והגליל. תוכנית נתיבי ישראל נקבעה בהחלטת הממשלה מספר 1421 משנת 2010: ”במטרה להשיג פיזור מאוזן של אוכלוסיית המדינה ביחד עם פריסת הפעילות התעסוקתית והכלכלית בערי הפריפריה”. הדרך המרכזית להשגת היעדים הללו תהיה באמצעות שיפור הנגישות התחבורתית ליישובים המרוחקים ממרכז הארץ. התוכנית כוללת פרויקטים תחבורתיים של כבישים, מסילות רכבת, מחלפים וגשרים רבים, והייתה אמורה להסתיים עד שנת 2020. התקציב הכולל של התוכנית יעמוד על 27.5 מיליארד ש"ח (במחירי 2010) והוא יהיה בנוסף לתקציבי הפיתוח המאושרים בתחומי התחבורה הארצית והמקומית בסך 42 מיליארד ש"ח. התוכנית זכתה לרוב גדול בהצבעה בממשלה אך בין המתנגדים לה בלט דווקא השר לפיתוח הנגב והגליל אשר טען כי התוכנית לא מתייחסת לפריפריה הרחוקה מאוד כמו אילת וקריית שמונה וכי התוכנית שמה דגש בעיקר על חלקה הצפוני של המדינה ומזניחה את חלקה הדרומי. מתנגדים נוספים היו השר לביטחון פנים אשר טען כי עדיף להשקיע חלק קטן מתקציבי העתק של התוכנית במלחמה בפשיעה ובשיפור הביטחון האישי של האזרחים. גם שרי החינוך והרווחה התנגדו לתוכנית בטענה כי עדיף להשקיע ברווחת וחינוך האזרחים קודם לתוכניות הפיתוח הגדולות. שר האוצר העדיף להימנע, בטענה כי התוכנית היא חיובית בעיקרה אך כוללת בתוכה גם השקעות יקרות ומיותרות כמו רכבת העמק אשר אינן כלכליות. על פי החלטת הממשלה נחתם הסכם עם חברת כביש חוצה ישראל לתכנון, פיקוח ובקרה על כל מרכיבי התוכנית: מסילת העמק - חיבור עפולה ובית שאן לרשת המסילות הארצית. מסילת עכו - כרמיאל - חיבור כרמיאל לרשת המסילות הארצית. הרכבת הקלה חיפה - נצרת מסילת באר שבע - ערד כביש חוצה ישראל צפוני - לביצוע עד צומת סומך ולתכנון מפורט עד כברי. פיתוח כבישים מהירים בצפון - הרחבה ופיתוח של כבישים: 77, 65, 85, עד צומת עמיעד. מסילת דימונה-ירוחם חשמול ורכישת ציוד נייד עבור רכבת ישראל. תוכנית "נתיבי ישראל", באתר החברה הלאומית לדרכים תוכנית נתיבי ישראל(הקישור אינו פעיל), באתר האגודה הישראלית למחקר תחבורה מוטי בסוק, רפורמת התשתיות של נתניהו אושרה: 19 שרים תמכו, 4 התנגדו, נמנע אחד - שר האוצר, באתר TheMarker‏, 24 בפברואר 2010 נתיבי ישראל: התוכנית יוצאת לדרך, באתר מגזין המושבות, 27 בפברואר 2010
נטאפ

נטאפ בע"מ (באנגלית: Netapp, או באופן רשמי Network Appliance, Inc) היא חברת מחשבים אמריקאית המתמחה בניהול אחסון ובמאגרי נתונים. קובצי האחסון של נטאפ מחוברים לרשתות, ומאפשרים לקהל הלקוחות הארגוני לאחסן ולשתף נתונים בין העובדים. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בסאניווייל, קליפורניה. החברה חברה בנאסד"ק-100, ודורגה כאחת מ־500 החברות ששוויין הגדול ביותר בפעם הראשונה ב-2012. נטאפ נוסדה בשנת 1992 על ידי דוד היץ, ג'יימס לאו ומיכאל מלקולם. מלקולם, היץ ולאו התחילו במטרה לפשט את ענף אחסון הנתונים. השלישייה, הנתמכת על ידי מימון פרטי והון סיכון של 12.8 מיליון דולר, הפרידה בין רכיבי האחסון והניהול לבין שרת המחשבים המסורתי ופיתחה שרת נפרד שאינו ניתן לתכנות. ארכיטקטורת התוכנה הקניינית של נטאפ אפשרה לחברה להשתמש בחומרה סטנדרטית בתעשייה ולא בחומרה מיוחדת, וסיפקה ללקוחותיה - קהל לקוחות תאגידי - פתרון אוניברסלי ורב-תכליתי לאחסון ואחזור הנתונים שלהם. באותו זמן, המתחרה העיקרי של החברה הייתה חברת Auspex. בשנת 1994 קיבלה נטאפ מימון הון סיכון מחברת סקויה קפיטל. בשנת 1995 החברה הונפקה לראשונה לציבור. החברה פרחה בשנות בועת האינטרנט של השנים 1990 עד אמצע 2001, במהלכה גדלה ההכנסה השנתית של החברה לכמיליארד דולר. לאחר התפוצצות הבועה, הכנסות החברה ירדו ל-800 מיליון דולר בשנת 2002. מאז, הכנסות החברה עלו בהתמדה. בשנת 2006 מכרה החברה את קו המוצרים NetCache לחברת Blue Coat. ב־19 באוגוסט 2009 פרש דן וורמנהובן מתפקיד המנכ"ל והוחלף על ידי טום ג'ורגנס. נטאפ מחזיקה מרכז מחקר ופיתוח בישראל תחת השם NetApp Cloud Innovation Center. המרכז שממוקם בתל אביב ומעסיק כ-190 עובדים, מוביל את פיתוח פעילות הענן של התאגיד האמריקאי בישראל ומעניק שירותי ענן לחברות הגדולות בעולם. במסגרת פעילות הענן שלה נטאפ מספקת פתרון משלים לספקי הענן הגדולים AWS של אמזון, Azure של מיקרוסופט ו-Cloud Platform של גוגל בתחומי האחסון, ניהול ואבטחת המידע. מרכז נוסף של נטאפ ממוקם בפתח תקווה, והוא אחראי על מכירות, שירות ותמיכה ללקוחות הישראליים. נטאפ ביצעה מספר רכישות בולטות של סטארט-אפים ישראליים: ב-2006 רכשה את חברת טופיו (Topio) תמורת 160 מיליון דולר. טופיו פיתחה תוכנה המאפשרת ללקוחות להעתיק ולשחזר נתונים מכל פלטפורמת שרתים כולל יבמ, EMC או HP. בשל קשיים להטמיע את המוצר שפיתחה טופיו, נטאפ עצרה את פיתוחו ב-2008. ב-2008 רכשה את חברת אונארו (Onaro) תמורת 120 מיליון דולר. מייסדי אונארו, רועי אלון ואסף לוי, מנהלים היום את מרכז הפיתוח הישראלי. ב-2019 רכשה את חברת קוגניגו (Cognigo) תמרות 70 מיליון דולר. קוגניגו פיתחה פלטפורמה להגנה על מידע והתאמתו לתקנות הפרטיות השונות בעולם, כמו ה-GDPR ואחרות. ב-2020 רכשה את חברת ספוט (Spot.io) תמורת 450 מיליון דולר. ספוט מסייעת לחברות לרכוש ולנהל קיבולת תשתית ענן עודפת. Big Data בסיס נתונים NAS SAN מדיה וקבצים בנושא נטאפ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נטאפ (באנגלית) נטאפ, ברשת החברתית פייסבוק נטאפ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מידע עסקי על חברת נטאפ באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) נטאפ, בגוגל פיננסים נטאפ, באתר Crunchbase (באנגלית) נטאפ, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית) Network Appliance, Inc., Company-Histories.com אסף גלעד, נטאפ סוגרת את טופיו שנתיים לאחר שרכשה אותה ב-160 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 9 בדצמבר 2008 דיאנה בחור ניר, "עבודה מהבית גורמת לאנשים לעבוד הרבה יותר, צריך להגביל", באתר כלכליסט, 23 בדצמבר 2020
העולם הזה - כוח חדש

המונח "מר"י" מפנה לכאן. לערך העוסק ביחידה רפואית בחיל הים, ראו המכון לרפואה ימית. העולם הזה - כוח חדש הייתה מפלגת שמאל רדיקלי (על אף שבאופן רשמי ראש הרשימה ומקימה, אורי אבנרי, הסתייג מתיוג שלה כשמאל או כימין) שפעלה בכנסת השישית ובכנסת השביעית. המפלגה הוקמה לקראת הבחירות לכנסת השישית בשנת 1965 על ידי אורי אבנרי ושלום כהן, עורכי השבועון "העולם הזה", בתגובה לחקיקת חוק איסור לשון הרע. בבחירות אלה זכתה המפלגה במנדט יחיד, שהפך את אורי אבנרי לחבר הכנסת. אבנרי היה לאחד הח"כים הפעילים והבולטים במשך התקופה שבה היה חבר הכנסת. התנועה הוקמה על מנת להילחם בחוק איסור לשון הרע, אך מצעה היה רדיקלי ואנטי־ממסדי. הקריאה להכרה בעם הפלסטיני נחשבה אז לטאבו. בעיני רבים, היו מסריה של המפלגה אז חידוש. לקראת הבחירות לכנסת השביעית בשנת 1969 שקלה המפלגה להתמודד ברשימה אחת עם המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) ורשימת השלום. על אף שלאבנרי הוצע המקום הראשון ברשימה המשותפת בסופו של דבר הוא החליט כנגד ריצה משותפת, מכיוון שהסתייג מחבירה עם מפלגת שמאל כמק"י. לטענתו, הדבר היה מסכן את זהותה של המפלגה, שלטענתו היא לא ימין ולא שמאל. בסופו של דבר המפלגה רצה לבד וזכתה בשני מנדטים, ובנוסף לאורי אבנרי נכנס שלום כהן לכנסת. במהלך כהונת הכנסת השביעית נוצר קרע בין שני האישים. שלום כהן, שהיה תמיד מספר שתיים ב"העולם הזה" וחסה בצלו של אורי אבנרי, גילה יזמה עצמאית כחבר הכנסת רדיקלי (באחת ההזדמנויות אף קרע את תעודת הזהות שלו מעל דוכן הכנסת), השם דגש על העניין העדתי ועל קיפוחם של עולי ארצות המזרח. יחסי החברות הוותיקים התערערו בעיקר סביב שני נושאים - כהן האשים את אבנרי בניהול דיקטטורי וברצונו לרכז בידיו את כל הסמכויות בתנועה, בסיעה ובשבועון, ולהיות הפוסק האחרון בכל שאלה ושאלה, ואבנרי האשים את כהן בסירוב לקיים את הסכם הרוטציה אליו התחייב לפני הבחירות, ולפנות את מקומו בכנסת לטובת עוזרו הפרלמנטרי, מזכיר הסיעה והמועמד מס' 3 ברשימת "העולם הזה", עו"ד אמנון זכרוני. בתחילת שנת 1972 פרש כהן מן הסיעה, והיה למזכ"ל תנועת הפנתרים השחורים יחד עם נעים גלעדי. לאחר מכן שינה אבנרי את שם הסיעה למר"י - מחנה רדיקלי ישראלי. כיו"ר המרכז של התנועה שימש שמואל סגל, שהיה גם פעיל מרכזי ב"התנועה לשלום וביטחון". בשנת 1977, לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, אורי אבנרי, וסיעתו מר"י הצטרפו להקמת מחנה של"י, ואבנרי הוצב במקום השלישי ברשימה. המפלגה זכתה בשני מנדטים ואבנרי לא נכנס לכנסת, אך בינואר 1979 פרש אריה לובה אליאב מהכנסת, ואבנרי נכנס במקומו. אתר האינטרנט הרשמי של העולם הזה - כוח חדש העולם הזה-כוח חדש, באתר הכנסת אליהו אגרס, אין שלום - במחנה השלום, דבר, 2 באוקטובר 1969 דניאל דגן, נדנדה בשניים ב"העולם הזה", מעריב, 20 בספטמבר 1970; מ. שמריהו, צפוי פילוג בין אבנרי וכהן בסיעת "העולם הזה", מעריב, 2 בפברואר 1971; יהושע ביצור, מאבק בצמרת תנועת "העולם הזה" בין ח"כ אבנרי לח"כ שלום כהן, מעריב, 3 בפברואר 1971; יהושע ביצור, "אורי אבנרי הציע לי רבע מיליון, בעד ויתור על חברותי בכנסת ועל חלקי בשבועון", מעריב, 4 בפברואר 1971.
יש פרחים

יש פרחים הוא שיר עברי שנכתב בשנת 1971 על ידי נתן יונתן (מילים) ומוני אמריליו (לחן). מוני אמריליו חיפש מילים מתאימות ללחן, נתן יונתן ביקר בביתו וחיבר במיוחד את השיר עוד באותו היום. השיר הושר לראשונה על ידי צוות הווי הנח"ל עם הסולנית נגה אשד ובעיבוד עודד פנחסי במסגרת התוכנית "כל שהיה בינינו" (1971), ובאותה שנה גם על ידי שלישיית פיקוד מרכז (דורית ראובני, גיא יפה וצבי וינברגר) במסגרת התוכנית "אחרי לצנחנים", שהייתה משותפת לשלישייה ולצוות הווי חטיבת הצנחנים; זהו הביצוע המוכר יותר של השיר, והוא הופיע בתקליט שהופק בעקבות התוכנית (1972). בהמשך בוצע השיר גם על ידי להקת "האחים והאחיות", "הגבעטרון", להקת פיקוד דרום ושייגעצ. השיר התפרסם בספר שיריו של יונתן "שירים" (1974), לאחר הלחנתו וביצועו. בשנת 2020 חידשה דורית ראובני את השיר יחד עם הלהקות הצבאיות. השיר הוא משיריו המולחנים הידועים ביותר של נתן יונתן. הוא נעשה אהוד בתרבות הישראלית, ומקובל לנגן אותו בכלי התקשורת ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. השיר המחורז כולל ארבעה בתים ופזמון החוזר לאחר שני בתים. נושאו הוא חוויית היופי של האדם והרצון לגונן עליה. ה"יופי" הוא משל לערכים הנשגבים שיש לשמור עליהם מכל משמר. כך במילות הפזמון, בהן פונה כביכול הדובר אל דמות צעירה: ”אל תקטוף נערי, יש פרחים שבני חלוף יש פרחים שעד אינסוף עם המנגינה.” בכל בית מאזכר הדובר צבע וטווה סביבו את משמעויותיו המנוגדות לכאורה, אולם במנעד משמעויותיהם נפרשת תמונת הקיום האנושי. בבית הראשון, הפותח במילים: „הראית איזה יופי” - מדובר על "רעד" ומוזכר הזהב המונגד אל ה"אופל", וכן פרחי החצב הלבנים, המופיעים בגבעולו בשלהי הקיץ ובסתיו, במילים: ”שדה זהב דעך באופל והדליק נרות חצב.” בבית השני מדובר על "צעקה" ומוזכר האדום, שמופעיו הם דם המוקז במערכה הצבאית, וגם פרחי הפרג האדומים הפורחים בחורף, במילים: ”שדה דמים היה שם קודם ועכשיו הוא שדה פרגים.” בבית השלישי מוזכר השחור ומונגדים בו ה"עזוב" וה"חרוש", הנקשרים בעונות השנה בארץ ישראל אל הסתיו. ובבית הרביעי מוזכר הלבן ומונגדים בו הדמעות, האבנים והפרחים. "יש פרחים" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "יש פרחים" באתר שירונט מבחר ביצועים והקלטות של "יש פרחים", באתר הספרייה הלאומית מילים וביצוע של יש פרחים, באתר hagit מערכת וואלה! NEWS‏, שייגעצ - יש פרחים, באתר וואלה, 26 באפריל 2008 טלילה אלירם, בוא, שיר עברי: שירי ארץ ישראל: היבטים מוזיקליים וחברתיים, חיפה: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תשס"ו 2006, עמ' 222. מתוך פורום מוזיקה עברית ישנה וחדשה בתפוז. זיוה בן-פורת [ואחרים], ליריקה ולהיט, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('ספרות, משמעות, תרבות'), 1989, עמ' 293.
שמעון גלבץ

שמעון גלבץ (נולד ב-21 בנובמבר 1951) הוא מלחין, מתרגם, עורך ומרצה. מיוצרי האלבום "בציר טוב" על פי שיריה של יונה וולך. גלבץ נולד בתל אביב וגדל בתל אביב, בבאר שבע ובחיפה. סבו וסבתו היו רופאים. סבו, שעל שמו הוא נקרא, היה פעיל ציוני ומראשי תנועת החלוץ ברוסיה. אביו אביגדור גלבץ היה מהנדס ריתוך ודודו היה עיתונאי התיאטרון והבידור ג. עיטור. אחותו תמר גלבץ הייתה סופרת ועיתונאית. גלבץ החל את פעילותו המוזיקלית בגיל 14 בבאר שבע עם אילן וירצברג ויעקב רביץ (אחיה הגדול של יהודית רביץ). השלושה ניגנו שירים של להקות בנות התקופה. כשעברה משפחתו של גלבץ לחיפה, בהיותו בן 17, התפרקה השלישייה. ב-1978 גלבץ הלחין שירי משוררים, בהם שירים של יונה וולך. השיר הראשון שהוקלט היה "שן דובי שן" אשר במקור נקרא "הבובה של גוגול". אריאל זילבר ביצע את השיר בפסטיבל שירי הילדים מספר 9 (עם שינוי של השורה האחרונה מכיוון שבמקור השיר מתייחס לבובת מין). השיר עובד על ידי חבר ילדותו אילן וירצברג. במהלך העבודה על השיר נפגשו השניים עם יונה וולך. מפגש זה הוליד את פרויקט "בציר טוב". במשך חצי שנה הלחינו גלבץ ווירצברג שירים של וולך, והתחילו להופיע עמם במועדונים. בחלק מההופעות הצטרפה אליהם וולך בהקראת שירים. ב-1979 הקליטו השניים את "כשבאתי לקחת אותה מהעננים" כתקליט שדרים וזכה להצלחה מועטה. השירים האחרים של "בציר טוב" הוקלטו במשך שנתיים נוספות, כשבמקביל ב-1980 השתתפו השניים יחד עם נורית גלרון בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "זה לא זה" שגם כתבה וולך, אך לא נכנס ל"בציר טוב" אלא לאלבומה של גלרון "סימפתיה". האלבום השלם יצא בשנת 1982. בשנת 2005 האלבום דורג במקום ה-18 במצעד האלבומים הישראלים הטובים ביותר שערך העיתון ידיעות אחרונות. לאחר צאת האלבום גלבץ כתב והלחין שירים לאמנים שונים והחל להפיק ג'ינגלים. אחד השירים המוכרים ביותר שהלחין הוא "אדם צובר זיכרונות", למילותיה של יונה וולך. הראשונה להקליט את השיר הייתה דורית ראובני, ומאוחר יותר הוא התפרסם גם בגרסתו של אברהם טל. גלבץ אף כתב והלחין לראובני את השיר "קח כל מה שאלוהים נותן". בשנת 1988 הקליט בדואט עם גלי עטרי את השיר "נ.ב.", שהלחין למילים של וולך. השיר נכלל באלבומה של עטרי "צעד אחד לפני הנהר". בהמשך החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר שני בהיסטוריה ותרבות של ארצות הברית. בשנים 1985-1982 היה בעל טור בנושאי מוזיקה ותרבות בעיתונים: העיר, כל העיר, רחוב ראשי וחדשות. לאחר מכן, בשנים 1989-1986 הקים וניהל חברת מחשבים. שמעון גלבץ, ברשת החברתית פייסבוק שמעון גלבץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) שמעון גלבץ, דף שער בספרייה הלאומית שמעון גלבץ, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) שירים באתר שירונט. מאמרים באתר האייל הקורא אילן וירצברג ושמעון גלבץ על יונה וולך בארכיון הווידאו העברים, חלק ב' דוד תדהר (עורך), "שמעון גלבץ (הסב)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5229 שגיא בן נון, מי מכיר את האיש שבקיר: ריאיון עם אילן וירצברג, באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2010
יחידות מידה לאנרגיה

למדידתה של אנרגיה משמשות יחידות מידה אחדות: ג'ול (סימנה J): יחידת מידה לאנרגיה ולעבודה במערכת SI. ג'ול אחד שווה ערך לעבודה הנדרשת להפעלת כוח של ניוטון למרחק של מטר. ניתן אפוא לכנותה גם ניוטון מטר. ארג (סימנה erg): יחידה מידה לאנרגיה ולעבודה במערכת היחידות של "סנטימטר-גרם-שנייה" (CGS). קלוריה (קטנה): יחידת מידה לחום ואנרגיה, והיא שווה לכמות החום הדרושה כדי לחמם גרם אחד של מים במעלת צלזיוס אחת ובלחץ של אטמוספירה אחת. בלשון הדיבור המילה קלוריה מתייחסת לקילו־קלוריה (קלוריה גדולה, פי אלף מקלוריה קטנה). אלקטרון וולט (סימנה eV): יחידת מידה לאנרגיה השווה לאנרגיה שבה זוכה אלקטרון חופשי בעוברו בשדה מתח אלקטרוסטטי של וולט אחד מרחק של מטר אחד. זוהי מידה זעירה ביותר:1eV ≈ 1.602 × 10-19 J. קילוואט שעה: יחידת מידה לאנרגיה השווה לאנרגיה המתפתחת עם הספק של קילוואט אחד במשך שעה.   1 K w h = 1 ⋅ 10 3 ⋅ 3600 J = 3.6 ⋅ 10 6 J {\displaystyle \ 1Kwh=1\cdot 10^{3}\cdot 3600J=3.6\cdot 10^{6}J} טון TNT: יחידת מידה, המשמשת (בעיקר כפולותיה, קילוטון TNT ומגהטון TNT) בעיקר למדידת עוצמתה של פצצה גרעינית. ג'אול אחד שווה ערך ל: 1 ניוטון מטר 10,000,000 ארגים 0.239 קלוריות קטנה
ניו יורק סיטי בלט

ניו יורק סיטי בלט (באנגלית: New York City Ballet) היא להקת בלט נאו קלאסית אשר נוסדה בשנת 1948 על ידי הכוריאוגרף ג'ורג' בלנשין ועל ידי לינקולן קרסטיין. בלנשין וג'רום רובינס נחשבים לכוריאוגרפים המייסדים של החברה. לאון ברזין היה המנהל המוזיקלי הראשון של החברה. הסיטי בלט צמח מתוך להקות קודמות: להקת ההפקה של בית הספר לבלט אמריקאי, 1934, הבלט האמריקאי, 1935, ובלט קרוון, 1936, שהתמזגו לבלט קרוון האמריקאי; וישירות מאגודת הבלט, 1946. שמה הנוכחי של הלהקה ניתן לה עם ביסוס מקומה הקבוע, ביתה הנוכחי הוא תיאטרון דוד קוץ' במרכז לינקולן בניו יורק, ובסרטוגה ספרינגס שבמדינת ניו יורק. הלהקה נהנית מתרומות של אנשים פרטיים והיא מופיעה בליווי של תזמורת סימפונית מוקטנת המהווה חלק אינטגרלי ממנה. הלהקה מחולקת לשתי קבוצות רקדנים סולנים ושאר הלהקה. בית הספר לבלט אמריקאי (S.A.B.), אותו הקים בלנשין, הוא בית הספר להדרכה של הלהקה. במכתב שנכתב בשנת 1946 קרסטיין אמר: The only justification I have is to enable Balanchine to do exactly what he wants to do in the way he wants to do it — מכתב שכתב קרסטיין (נלקח מהויקיפדיה האנגלית) תרגום: ההצדקה היחידה שיש לי היא לאפשר לבלנשין לעשות בדיוק מה שהוא רוצה לעשות בצורה שהוא רוצה לעשות את זה. קרסטיין שימש כמנכ"ל הלהקה בשנים 1946 עד 1989, בשנים אלו הוא פיתח ושימר אותה על ידי יכולות הארגון והגיוס שלו. מדיה וקבצים בנושא ניו יורק סיטי בלט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניו יורק סיטי בלט (באנגלית) ניו יורק סיטי בלט, ברשת החברתית פייסבוק ניו יורק סיטי בלט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניו יורק סיטי בלט, ברשת החברתית אינסטגרם ניו יורק סיטי בלט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יין פילבין ווד, Footnote to Balanchine - memories of Ballet Society and choreographer George Balanchine - 50th anniversary of New York City Ballet Company - Cover Story, Dance Magazine, נובמבר 1998 לורה ראוכר, Out of the Shadows, Into the Light (תרגום: לצאת מהצללים, להיכנס לאור), NYCB Archive ג'ון מרטין, THE DANCE: AMERICAN BALLET (תרגום: הריקוד: בלט אמריקאי), הניו יורק טיימס, 4 בנובמבר 1934 ג'ון מרטין, [THE DANCE: AMERICAN BALLET THE DANCE: A NEW TROUPE; Group From the American Ballet Organizes Summer Tour -- Programs], הניו יורק טיימס, 28 ביוני 1936 ג'ון מרטין, THE DANCE: BON VOYAGE; American Ballet Caravan Is Revived to Make Extended South American Tour, הניו יורק טיימס, 18 במאי 1941 =-, NEW BALLET GROUP ENTERS FIELD HERE; Balanchine Is Artistic Director of Ballet Society, Which Will Open Season on Nov.20, הניו יורק טיימס, 21 באוקטובר 1946 ג'ון מרטין, THE DANCE: NEW BALLET; In 'Three Virgins and a Devil', הניו יורק טיימס, 27 באוקטובר 1946 ג'ון מרטין, THE DANCE: CITY BALLET, הניו יורק טיימס, 27 ביוני 1948 ג'ון מרטין, CITY BALLET GROUP IN FIRST PROGRAM; Works by Balanchine Offered by Unit as Series of Dance Performances Begins, הניו יורק טיימס, 12 באוקטובר 1948 אלאסטיר מקאוליי, A Paragon of the Arts, as Both Man and Titan, הניו יורק טיימס, 4 במאי 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרטין שרמן

מרטין ג'רלד שרמן (באנגלית: Martin Gerald Sherman; נולד ב-22 בדצמבר 1938) הוא מחזאי ותסריטאי אמריקאי. שרמן חי ועובד בלונדון מאז שנת 1980, הוא יהודי והומוסקסואל מוצהר. התפרסם מאוד בעקבות המחזה שלו (שעובד אחר כך לסרט) - "עקומים" העוסק ברדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית. עקומים - מחזה העוסק ברדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית (הועלה בתיאטרון חיפה ב-1983 בהשתתפות דורון תבורי ויוסי פולק). משיח – מחזה על תקופתו של נביא השקר שבתאי צבי (הועלה בתיאטרון חיפה ב-1983 בהשתתפות תחיה דנון). כשהיא רוקדת – מחזה על הרקדנית איזדורה דאנקן (הועלה בתיאטרון חיפה ב-1986 בהשתתפות גילה אלמגור). רוז - מחזה על ניצולת השואה (הועלה בתיאטרון הקאמרי ב-2000 בהשתתפות ג'יטה מונטה). מרטין שרמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרטין שרמן, באתר AllMovie (באנגלית) מרטין שרמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרטין שרמן, בארכיון הבימה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ו אלאה

ג'ואנה (ג'ו) איילה אלאה (באנגלית: Joanna (Jo) Ayela Aleh; נולדה ב-15 במאי 1986) או בשמה העברי קסם שוקרון היא שייטת ניו זילנדית-יהודייה, ממוצא ישראלי. היא האלופה האולימפית (לונדון 2012) ואלופת העולם (2013) במפרשית מדגם 470 ואלופת עולם במפרשית מדגם 420 (2007). נולדה באוקלנד שבניו זילנד, ליהושע "שוקי" שוקרון מישראל, ולדניאלה אלאה ילידת-בריטניה וחיילת ישראלית לשעבר. היא החלה להתחרות בשייט כשהייתה בת 10 במפרשית מדגם אופטימיסט. משנת 2009 היא מתאמנת בהדרכתו של נתן הנדלי. כיום, היא לומדת באוניברסיטת אוקלנד הנדסת מכונות. באליפות העולם בשיט שנערכה אוקלנד, בשנת 2007 זכתה אלאה במדליית זהב בשיט במפרשית מדגם 420. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היא סיימה אלאה במקום שביעי בשיט בדגם לייזר רדיאל לנשים. באליפות העולם בשיט שנערכה בהאג, הולנד בשנת 2010 זכתה אלאה במדליית כסף ביחד עם אוליביה פאורי בשיט מפרשית מדגם 470 ובאליפות העולם בשיט שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 2011 היא זכתה במדליית ארד שוב ביחד עם פאורי בשיט מפרשית מדגם 470. באליפות העולם בשיט שנערכה בברצלונה, ספרד במאי 2012 היא סיימה במקום רביעי ביחד עם פאורי בשיט מפרשית מדגם 470. באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אלאה במדליית זהב ביחד עם פאורי במפרשית מדגם 470, לפני צמד השייטות מבריטניה וצמד השייטות מהולנד. אלאה דורגה במקום הראשון בעולם בשיט מפרשית מדגם לייזר רדיאל ב-5 במרץ 2008. מדיה וקבצים בנושא ג'ו אלאה בוויקישיתוף ג'ו אלאה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ג'ו אלאה, באתר olympedia.org ג'ו אלאה, באתר Sailing.org נרי ברנר, היום: קסם שוקרון תזכה במדליה בלונדון, באתר ynet, 10 באוגוסט 2012 נרי ברנר, קסם שוקרון הביאה מדליה: "התרגשות גדולה", באתר ynet, 10 באוגוסט 2012 הגולשת היהודייה זכתה בזהב עם ניו זילנד, באתר nrg נרי ברנר, קסם שוקרון הביאה מדליה: "התרגשות גדולה", באתר ynet, 10 באוגוסט 2012
שרגא פרידריק רוהטין

שרגא פרידריק רוהטין (16 ביולי 1912 - 18 במרץ 2003) היה אדריכל חיפאי שהתמחה בתכנון מבני ציבור ווילות ומרצה בטכניון. רוהטין נולד לבנימין זאב ופאני רוהטין בלבוב בפולין (כיום במערב אוקראינה). ב-1932 החל את לימודיו בפקולטה לארכיטקטורה בפוליטכניון של לבוב ושימש כמזכיר אגודת הסטודנטים היהודיים. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה והתגברות האנטישמיות, הורחק רוטהין על ידי שלטונות האוניברסיטה והוא עלה לארץ ישראל בנובמבר 1936 והשתקע בחיפה. בטכניון סיים את לימודיו בארכיטקטורה והמשיך לתואר שני ב-1940 ולאינג'נר ב-1949. תחילה עבד במשותף עם לאופולד קרקואר ועם זאב וולטש (כשכיר ושותף) ולאחר מכן כעצמאי. כעצמאי שימש כיועץ האדריכלי הראשי של מחוז צפון במשרד השיכון. בד בבד עם עבודתו המקצועית החל ללמד בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים. כאדריכלים אחרים בני דורו, עיצב רוהטין גם את פנים הבניינים, צבעים, חלונות וסורגים ולעיתים גם את הנוף. חלק מעבודותיו פורסמו בעיתונות המקצועית הארצית והבינלאומית. רוהטין היה נשוי ליהודית ולזוג שני בנים. תחנות אגד בטבריה ובעפולה (בשיתוף עם וולטש). שנות ה-50 - בית משפחת רוהלד ברחוב סמולנסקין 8 (נהרס עם השנים), חיפה. 5–1953 בית משפחת האפט ברחוב מיכ"ל 4, חיפה. 9–1958 בית משפחת גולדשטיין ברחוב תל מאנה 36, חיפה. 2–1961 בית משפחת שפירובסקי ברחוב יוכבד 3, חיפה. 1955-56 בית יולס (בית אבות) ברחוב תל מאנה 7–9, חיפה. יותר מאוחר עבר בית יולס לכרמל מערבי והבניין עבר לרשות מכון מור ואחר כך לרשות משרדי בית חולים כרמל. 1966-7 בית וילף, חיפה. נועם דביר, הבתים הפרטיים בכרמל שראויים לשימור, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2012
ברווז לברדור

ברווז לברדור (שם מדעי: Camptorhynchus labradorius) הוא מין נכחד של עוף ימי ממשפחת הברווזיים. הוא העוף הראשון שנעלם מיבשת אמריקה בגל הכחדת המינים שהחל מיד עם יישוב היבשת בידי האירופאים. המין, שלא היה מצוי בשפע בזמנים אלו, הושמד בטרם ניתנה הזדמנות לגונן עליו ולחקור את אורח חייו. בעונת הרבייה התעטר הזכר הבוגר בכסות נוצות שחורה ולבנה, בעוד שהזכר המתבגר והנקבה הבוגרת עטו כסות חומה-אפורה וכתמים לבנים בכנפיים. המקור המשונה יועד כנראה לשליית צדפות וסרטנאים מן המים הרדודים. אזורי המחיה של המין מעולם לא הוגדרו בוודאות, ומשוער כי קינן באזורי הסלעים של מפרץ סנט לורנץ ובחופי לברדור, הממוקמים במחוז קוויבק שבמזרח קנדה. העוף חרף בקרבת החוף האטלנטי של צפון אמריקה, כולל אזור לונג איילנד וניו יורק שם נצפה ונורה הפרט האחרון ב-12 בדצמבר 1878. חוסר המורא מהאדם, טווח מחיה אקולוגי מצומצם ותפוצה מעטה מלכתחילה תרמו להכחדות המהירה של המין. מדיה וקבצים בנושא ברווז לברדור בוויקישיתוף ברווז לברדור, באתר ITIS (באנגלית) ברווז לברדור, באתר NCBI (באנגלית) ברווז לברדור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ברווז לברדור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ברווז לברדור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווז לברדור, באתר GBIF (באנגלית) ברווז לברדור באתר הרשימה האדומה של IUCN