laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האמפרי דייווי

סר האמפרי דייווי (באנגלית: Humphry Davy‏; 17 בדצמבר 1778 – 29 במאי 1829) היה כימאי אנגלי ונשיא החברה המלכותית בשנים 1820-1827. מאז שנת 1877 מעניקה החברה המלכותית מדליה על שמו מדי שנה, מדליית דייווי, לכימאים בולטים. ב-1816 זכה במדליית רמפורד. נולד ב-17 בדצמבר 1778 בפנזאנס שבקורנוול, אנגליה. לאחר שאביו נפטר ב-1794 הוא החל לעבוד בבית מרקחת כדי לפרנס את המשפחה. לאחר שקרא מאמר של אנטואן לבואזיה, החל להתעניין בכימיה. בשנת 1802, בהרצאה מקדימה לקורס מדע הכימיה במכון המלכותי בלונדון, אמר "החלוקה הלא שוויונית של רכוש ועמל, הבדלי המעמדות והפער בתנאי המחיה באנושות הם מקורות העוצמה בחיי העמים, הסיבה לפעילות החברה, והיא אפילו מהווה את החלק העיקרי של פעילות זו". דייווי היה איש המדע הנערץ ביותר באותה תקופה, והפיזיקאי והמתמטיקאי תומאס יאנג השווה אותו לניוטון. תגליותיו בכימיה היו רבות, ובהן: חקר תכונות תחמוצת החנקן (גז הצחוק) והשפעתה על גוף האדם. 45 שנה מאוחר יותר החלו להשתמש בו רופאי שיניים כסם הרדמה. חקר תופעת האלקטרוליזה. עבודתו הביאה אותו להציע כי יסודות בתרכובת כימית מוחזקים יחד על ידי כוחות חשמליים. הגה את הרעיון כי ניתן להפריד תחמוצות של מתכות אלקליות רק בצורתן הנוזלית. כך הצליח ב-1807 לקבל גושים של המתכות ולהוכיח כי הן יסודות. גילה את האשלגן ואת הנתרן ותיאר את תכונותיהם. ב-1808 גילה את הסידן, הסטרונציום והבריום. גדולתו בכך שהצליח לבודד את המתכות הטהורות מתרכובותיהן. כלור התגלה על ידי וילהלם שיל ב-1774, אך דייווי היה זה שהוכיח כי גז זה הוא יסוד כימי. דייווי עבד בניסוייו עם גזים רעילים לאורך שנים, ולא היה מודע לסכנות הטמונות בהם. ב-1827 חלה, וב-1829 נפטר בז'נבה שבשווייץ. מבין תלמידיו של דייווי ידוע במיוחד מייקל פאראדיי. דייווי קיבל את פאראדיי לעבודה כעוזר מעבדה, למרות שלפאראדיי לא הייתה השכלה פורמלית והשכלתו התבססה על ספרים שקרא במסגרת עבודתו כשוליה של כורך ספרים. במעבדתו של דייווי החל פאראדיי בתגליותיו הגדולות על הקשר שבין חשמל למגנטיות. מדיה וקבצים בנושא האמפרי דייווי בוויקישיתוף עודד פוירשטיין, המדענים חיפשו סם הרדמה וגילו את החומר הממסטל הכי כיפי של המאה ה-19, באתר הארץ, 3 במאי 2017 איתי נבו, החוקר שחישמל את הכימיה, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 17 בדצמבר 2018 איתי נבו, יסודות השירה, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 13 בינואר 2024 האמפרי דייווי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי האמפרי דייווי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) האמפרי דייווי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פליקס דותן, "המעלית של איינשטיין – מדענים ששינו את העולם", הוצאת תמר, 2003
פצצת נייטרון

פצצת נייטרון היא פצצה גרעינית אשר גורמת בעת התפוצצותה להקרנת כמות רבה של נייטרונים ופיזורם בסביבתה הקרובה. הפצצה היא בעלת כוח הדף קטן בהרבה מזה של פצצת אטום רגילה, מפיקה גל חום חלש יחסית, ופולטת כמות זעומה יחסית של נשורת רדיואקטיבית. הנזק העיקרי של הפצצה הוא תוצאה של קרינת הנייטרונים הנפלטת ממנה, קרינה שהיא קטלנית לבני אדם, לבעלי חיים ולצומח, אך אינה פוגעת ברוב החפצים הדוממים. לכן נהוג לחשוב כי ניתן להשתמש בפצצה זו בתוך ערים עם נזק מועט לבניינים, אך בה בשעה להשמיד רבים מיושביהן. עקרון הפעולה של פצצת הנייטרון דומה מאוד לזה של פצצה גרעינית רגילה. בתהליך של ביקוע גרעיני נפלטים מכל אטום שמתבקע נייטרונים ברמות אנרגיה גבוהות מאוד. בפצצת אטום, כולאים את חלקיקי הנייטרון בתוך הפצצה כך שהאנרגיה שלהם הופכת לאנרגיה קינטית המתבטאת כגל הדף וחום עצום. בפצצת הנייטרון מניחים בשלב מסוים לרוב הנייטרונים להיפלט בצורת קרינה. בניגוד לקרינת אלפא ובטא, ובדומה לקרינת גמא, לנייטרונים אין מטען חשמלי, ולכן הם אינם מייננים באופן רציף לאורך המסלול שלהם. מצד שני, בניגוד לקרינת גמא, הנייטרונים גם לא מתפזרים על אלקטרונים, התופסים את רוב הנפח של החומר. אינטראקציה בין נייטרונים מהירים לחומר מתרחשת בעיקר כפיזורים אלסטיים על גרעין האטום, התופס נפח קטן מאוד מהחומר. תכונות אלו גורמת לכך שנייטרונים עוברים יחסית בחופשיות דרך רוב החומרים, (מלבד חומרים עשירים במימן כגון מים ופלסטיק). כאשר נייטרון מתפזר על גרעין של אטום, הוא מעביר אליו מספיק אנרגיה כדי לגרום ליינון, ועל כן קרינת נייטרונים היא קרינה מייננת קטלנית בעלת טווח ארוך וכושר חדירה גדול. קרינת נייטרונים יכולה לעבור בקלות שריון עבה, כמו זה של טנק לדוגמה, ולהשמיד את כל יושביו. לאחר שהנייטרונים התנגשו מספר פעמים בחומר, רמת האנרגיה שלהם קטנה. בשלב זה הם מסוגלים לפגוע בגרעין אטום ולהיבלע על ידו. תכונה זו של נייטרונים באנרגיה נמוכה עשויה להפוך מתכות שונות לרדיואקטיביות בעצמן. התוצאה היא שגופי מתכת (ובין השאר - רק"מ) שספגו קרינת נייטרונים יישארו רדיואקטיביים ברמה קטלנית במשך מספר ימים לאחר הפעלת הפצצה. עקב השפעותיה נחשבת פצצת נייטרון לנשק גרעיני טקטי מצוין כנגד ריכוזי שריון וצבא. פצצת ביקוע גרעיני המכונה "פצצת אטום". פצצת מימן פצצה אלקטרומגנטית נשק גרעיני סמואל כהן פצצת נייטרון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טיבוע בעלי חיים

טיבוע היא שיטת מחקר בזואולוגיה, בה מוצמדת טבעת קטנה, בעלת סימון ייחודי, לגוף בעל חיים. השיטה משמשת בעיקר במחקר על עופות ועטלפים. הטיבוע מאפשר מחקר שיטתי על היבטים שונים של חיי בעל החיים על ידי איתורו של בשלב מאוחר יותר. בין פרטי המידע אותם יכולים החוקרים ללמוד נמצאים: דפוסי נדידה, תוחלת חיים, תמותה, גודל האוכלוסייה והתנהגות טריטוריאלית. במדינות רבות בעולם על מנת לטבע יש צורך ברישיון טיבוע. בישראל מונפק הרישיון על ידי רשות הטבע והגנים. מדיה וקבצים בנושא טיבוע בעלי חיים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
RJ-48

RJ-48 (קיצור של Registered Jack 48) הוא מחבר הדומה במבנהו למחבר RJ-45 אולם שונה במבנה הפינים שלו. הכבל משמש בעיקר בחיבורים בתקן T1, תקן E1 ובחיבור תחנות קצה ברשת ISDN. הכבל הוא זוג שזור מסוג UTP. המחברים של הכבל מכילים 8 פינים כאשר מתוכם מחוברים רק 4 פינים, זוגות 1 ו-3. כאשר הפינים מחולקים לשני זוגות שבכל זוג חיבור אחד הוא חיובי (אדמה - 0 וולט) והחיבור השני הוא השלילי 48- וולט. אחד הזוגות משמש לשידור והשני לקליטה. קיימות מספר וריאציות של הכבל: RJ-48C - כבל ישר הנפוץ בחיבורים בקווי T1 ו־E1. RJ-48X - כבל מוצלב המחבר את פין 1 ל-4 ואת פין 2 ל-5. RJ-48S - בשונה משני הסוגים הראשונים, סוג זה משתמש בזוגות 1 ו-4 ומשמש בקווים דיגיטליים של 56 Kbps. הכבל מכיל 8 חוטים בצבעים שונים. קיימות מספר צורות של סימון החוטים המוליכים. השתיים העיקריות הן הסימון הישן, שבו כל חוט היה בצבע שונה והסימון לפי קטלוג 5e או קטלוג 6 של תקן TIA-568 שאף הוא מחולק לשני תתי סימונים T568A ו-T568B. מונחים ברשת מחשבים כבל תקשורת חיבורי RJ-48 לסוגיו ב-T1 מבנה הפינים מאתר חברת JUNIPER
פליפה גונסאלס

פליפה גונסאלס מרקס (בספרדית: Felipe González Márquez; נולד ב-5 במרץ 1942 בסביליה) הוא פוליטיקאי ספרדי שכיהן כמזכיר הכללי של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) בשנים 1974–1997. הוא נבחר ארבע פעמים לתפקיד ראש ממשלת ספרד, וכיהן בו בין 1982 ל-1996, הכהונה הארוכה ביותר בתקופה שלאחר השבת הדמוקרטיה לספרד. גונסאלס הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית ב-1964, בתקופת הדיקטטורה של פרנסיסקו פרנקו, שבמהלכה הוצאה המפלגה מחוץ לחוק. ב-1965 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת סביליה. בוועידת המפלגה ה-26, שהתקיימה ב-1974 בגלות בצרפת, נבחר גונסאלס למזכיר הכללי של המפלגה. בחירתו סימנה עליה של דור צעיר שנולד אחרי מלחמת האזרחים. הוא הוביל את המפלגה לנטישת שורשיה המרקסיסטיים ואימוץ אידאולוגיה סוציאל-דמוקרטית. בשתי מערכות הבחירות הראשונות שנערכו בספרד לאחר החזרת הדמוקרטיה, ב-1977 וב-1979, זכתה המפלגה הסוציאליסטית במקום השני, והייתה מפלגת האופוזיציה העיקרית. המפלגה נצחה בבחירות של 1982, וגונסאלס הקים את ממשלת הרוב הראשונה שלו, בתמיכת 202 מתוך 350 חברי הקורטס. הוא הוביל את ממשלת ספרד שלוש עשרה וחצי שנים, במהלכן נצחה מפלגתו בבחירות כלליות שנערכו ב-1986, ב-1989, וב-1993. תחת הנהגתו כוננו יחסים דיפלומטיים בין ישראל וספרד בשנת 1986. בבחירות שנערכו ב-1996 ניצחה המפלגה העממית בראשות חוסה מריה אסנאר. גונסאלס עזב את הנהגת המפלגה הסוציאליסטית ב-1997, והמשיך כחבר בקורטס עד 2004. מדיה וקבצים בנושא פליפה גונסאלס בוויקישיתוף פליפה גונסאלס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פליפה גונסאלס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוסי מלמן, שותפות עוינת : הקשרים הסודיים בין ישראל לירדן, תל אביב: מיתם, 1987. פתח דבר. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זאב אמריקאי בלונדון

זאב אמריקאי בלונדון (באנגלית: An American Werewolf in London) הוא סרט אימה וקומדיה אמריקאי-בריטי משנת 1981, אשר בוים ונכתב על ידי ג'ון לאנדיס. לסרט יצא סרט המשך בשנת 1997, בשם זאב אמריקני בפריז. הסרט זכה בפרס האוסקר על האיפור של ריק בייקר, וכן בפרס סאטורן עבור "סרט האימה הטוב ביותר". שני תלמידי קולג' אמריקניים, דייוויד קסלר וג'ק גודמן נמצאים בטיול תרמילים ברחבי ניו מורס הצפונית כאשר הם מותקפים על ידי חיה בלתי מזוהה. ג'ק נהרג, אך דייוויד שורד ונלקח לבית חולים בלונדון. שלושה שבועות אחר כך, דייוויד מתעורר אך אינו זוכר את המאורע שקרה, ומגלה שחברו נהרג. הדברים נעשים מוזרים כאשר רוחו של ג'ק מבקרת את דייוויד ומגלה לו שהם הותקפו על ידי אדם זאב, ושדייוויד הוא כעת אדם זאב בעצמו. לאחר שחרורו מבית החולים, דייוויד עובר לגור עם אחות צעירה יפהפייה בשם אלכס פרייס, בדירתו שבלונדון. כאשר עולה ירח מלא, דייוויד משתנה והופך לאדם זאב. בצורתו החדשה, דייוויד מתהלך ברחובות לונדון ורוצח שישה אנשים. בבוקר למחרת, דייוויד מגלה שהוא עירום ונמצא בכלוב בגן החיות של לונדון, בלי שום זיכרון על אירועי אתמול. דייוויד מבין שג'ק צדק, ושהוא אחראי לרציחות שאירעו בלילה שעבר. בינתיים, ג'ק חוזר לביקור נוסף, הפעם עם נשמות קורבנותיו של דייוויד שמתעקשים שיבצע התאבדות. בזמן שהוא מדבר איתם, הלילה יורד ודייוויד חוזר להיות אדם זאב ורוצח שוב. במהלך מרדף ברחובות לונדון, דייוויד נלכד בסמטה על ידי כוחות המשטרה. אלכס באה להרגיע אותו ואומרת שהיא אוהבת אותו, אבל דייוויד מנסה לתקוף אותה, והשוטרים יורים בו למוות. עם מותו חוזר דייוויד לצורתו האנושית. דייוויד נוטון - דייוויד קסלר גריפין דאן - ג'ק גודמן ג'ני אגוטר - אלכס פרייס ג'ון וודוויין - ד"ר הירש דייוויד סקופילד ביוני 2009, הוכרז ש"Dimension Films" והמפיקים שון ובריאן פורסט עובדים בימים אלו על עיבוד מחודש לסרט זה. מדיה וקבצים בנושא זאב אמריקאי בלונדון בוויקישיתוף "זאב אמריקאי בלונדון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זאב אמריקאי בלונדון", באתר נטפליקס "זאב אמריקאי בלונדון", באתר AllMovie (באנגלית) "זאב אמריקאי בלונדון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זאב אמריקאי בלונדון", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "זאב אמריקאי בלונדון", באתר Metacritic (באנגלית) "זאב אמריקאי בלונדון", באתר אידיבי "זאב אמריקאי בלונדון", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "זאב אמריקאי בלונדון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) An American Werewolf in London - Awards - IMDb Werewolf remake in development — Entertainment News, Film News, Media‏ 30 ביוני 2009
בנק אוגנדה

בנק אוגנדה (באנגלית: Bank of Uganda) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של אוגנדה. הבנק הוקם על פי חוק בשנת 1966 ומצוי בשליטת ממשלת אוגנדה, אם כי הוא עצמאי ואינו כפוף לה. הוראותיו מתקבלות על ידי מועצת המנהלים של הבנק, בראשה עומדים נגיד הבנק ומשנהו. תפקידו ואופן קביעת מדיניותו נקבעו בחוק. נגיד הבנק והמשנה לנגיד ממונים על ידי נשיא אוגנדה בהתאם להחלטת הממשלה, בעוד חברי מועצת המנהלים ממונים על ידי שר האוצר לתקופת כהונה יחידה הנמשכת בין ארבע לשש שנים. בהתאם לחוק הבנק של אוגנדה נקבע כי תפקידיו הם: הדפסת והטבעת הילך הכסף של המדינה, שילינג אוגנדי פיקוח אחר אספקת כספים בהתאם למדיניות המוניטרית להוות בנק מרכזי עבור הבנקים המסחריים במדינה פיקוח אחר פעילות המוסדות הכלכליים במדינה ניהול עתודות המדינה והחוב הלאומי ייעוץ לממשלת אוגנדה בנושאי כלכלה וכספים . ג'וזף מובירו (1966–1971) . סימון קיאינגי (1971–1973) . אונגי-אובל (1973–1978) . הנרי קאג'ורה (1978) . נקוג'ו גדעון (1979–1980) . ליאו קיביראנגו (1981–1986) . ד"ר סולימאן קיגונדו (1986–1990) . צ'ארלס קיקוניגו (1990–2000) . טומוצימה מוטהבילה (2022-2001) אתר האינטרנט הרשמי של בנק אוגנדה בנק אוגנדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא בנקים ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתב ראי

כתב ראי הוא צורת כתיבה, שבה, כאשר מתבוננים דרך מראה, אפשר לקרוא באופן טבעי ורגיל את ההשתקפות של הכתוב, כלומר הטקסט המוצג הוא תמונת ראי של הטקסט הנקרא. המפורסם בין כותבי כתב הראי היה לאונרדו דה וינצ'י, שהיה שווה ידיים אבל כתב ביד שמאל, וכתב ברשימותיו את האותיות הלטיניות מימין לשמאל ובאופן מהופך, למשל את האות C כתב כך: Ɔ. על אמבולנסים מופיעה לפעמים AMBULANCE בכתב ראי, כדי שנהגים יוכלו לקרוא אותה ממראת הצד של הרכב שלהם. כתיבה בכתב ראי מופיעה לפעמים אצל ילדים צעירים הלומדים לכתוב. כתיבת ראי יכולה להופיע גם בסוגים מסוימים של דיסגרפיה. הספרה 3 כתובה בכתב ראי, יכולה גם לדמות את צורתה הקטנה של האות היוונית אפסילון המילה Policia כתובה על מכונית משטרה בכתב ראי תמר, גיבורת ספרו של דויד גרוסמן "מישהו לרוץ אתו", משתמשת בכתב ראי כאשר היא רוצה לכתוב משהו שהוריה לא יקראו. בוסטרופידון כתב שפה מדיה וקבצים בנושא כתב ראי בוויקישיתוף ילדים כותבים בכתב ראי%3F מדוע ילדים כותבים בכתב ראי(הקישור אינו פעיל), באתר מכון ויצמן אילנה מודלינגר, כתב ראי, באתר תומך למידה של האוניברסיטה העברית
הבנק הלאומי של אוקראינה

הבנק הלאומי של אוקראינה (באוקראינית: Національний банк України) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של אוקראינה. הבנק הלאומי של אוקראינה פעל בשנות קיומה של ברית המועצות כסניף של הבנק המרכזי של ברית המועצות. המוסד פועל כבנק מרכזי משנת 1992, עת קיבלה אוקראינה את עצמאותה המדינית. הבנק ממוקם בקייב, בירת המדינה, משנת 1839 ומבנהו הנוכחי נבנה בשנת 1902. בעקבות ההצהרה על קייב כבירת המדינה והגידול בפעילות הבנק בעיר, בשנת 1934 נוספו לו שתי קומות. הבנק כבנק מרכזי פועל מכח חוק שאישרה הראדה העליונה בשנת 1991, בו הקנה בית המחוקקים למדינת אוקראינה את הסמכות על הסניף של הבנק המרכזי של ברית המועצות ומערכת הבנקים שהתקיימה במדינה באותה עת. סמכויותיו הוקנו לו בחוקת אוקראינה ובחוקי מדינה שונים, על פיהם הבנק הוא ישות עצמאית בין מוסדות המדינה. בשנת 1996 הוגדר בחוקה תפקידו העיקרי כהבטחת יציבות הפעילות המוניטרית במדינה. ולדימיר מטוויאנקו (1991–1992) ואדים חטמן (1992) ויקטור יושצ'נקו (1993–1998) ולדימיר סטלמך (2000–2002) סרגיי טיגיפקו (2002–2004) ולדימיר סטלמך (2004 -2010) סרגיי ארבוזוב (2010 - 2013) איגור סורקין (מ-2013) הבנק הלאומי של אוקראינה מפקח על יותר מ-180 בנקים. בין הבנקים הגדולים במדינה נמנים: פריבט-בנק אוקרסיבנק אושדבנק מדיה וקבצים בנושא הבנק הלאומי של אוקראינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבנק הלאומי של אוקראינה (באוקראינית) אתר האינטרנט הרשמי של הבנק הלאומי של אוקראינה (באנגלית) הבנק הלאומי של אוקראינה, ברשת החברתית פייסבוק הבנק הלאומי של אוקראינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הבנק הלאומי של אוקראינה, ביישום טלגרם הבנק הלאומי של אוקראינה, ברשת החברתית אינסטגרם הבנק הלאומי של אוקראינה, ברשת החברתית LinkedIn הבנק הלאומי של אוקראינה, סרטונים בערוץ היוטיוב הבנק הלאומי של אוקראינה, באתר פליקר אתר הבנק הרשמי (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בנקים ובנושא אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנסואה טומבלבאי

פרנסואה טומבלבאי, החל משנת 1973 - נגארטה טומבלבאי (בצרפתית: N'garta Tombalbaye, או François Tombalbaye‏; 15 ביוני 1918 - 13 באפריל 1975) היה נשיאה הראשון של צ'אד העצמאית ומנהיג המדינה משנת 1959 ועד לרציחתו. טומבלבאי נולד בדרום המדינה, בסמוך לעיר קומארה, והשתייך לשבט סארה. התחנך בבתי ספר של המיסיון הפרוטסטנטי, ושירת בצבא צרפת החופשית בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1959 היה למנהיג המפלגה הפרוגרסיבית של צ'אד ומונה לראשות הממשלה, תחת השלטון הקולוניאליסטי של צרפת. הוא שימש בתפקיד זה בתקופת סיום הקולוניאליזם וקבלת העצמאות, ב-11 באוגוסט 1960, והיה למנהיג הראשון במדינה העצמאית. שלטונו התנהל כאוטוקרטיה ושלל קיומן של מפלגות פוליטיות מלבד מפלגתו שלו. בשנת 1963 הורה טומבלבאי על פיזור האספה הלאומית של צ'אד, לאחר שפרצו מהומות במדינה, והחל להלאים את שירות המדינה על ידי החלפת הפקידים מתקופת השלטון הצרפתי בפקידים מקומיים וחסרי ניסיון. בשנים הראשונות לכהונתו הורה על העלאה גדולה במיסים. תוכניותיו של טומבלבאי עוררו התנגדות גדולה בקרב האזרחים המוסלמים במדינה וב-1 בנובמבר 1965 פרצו במחוז גארה מהומות אלימות שכללו נפגעים. בעקבות מאורעות אלו פרצו מהומות גם בצפון ומרכז המדינה, בסיוע המדינות השכנות לוב וסודאן. צרפת התערבה בנעשה במדינה לבקשתו של טומבלבאי, תוך התניית הסיוע בעריכת רפורמות מטעמו בצבא המדינה, בממשלה ובשירות המדינה, הפחתת נטל המיסים והחזרת האחריות על גבייתם לידי נציגים מקומיים. טומבלבאי נענה בחיוב לדרישות אלו בשנת 1969, לאחר שבין היתר ביקר באוקטובר 1968 בארצות הברית כאורחו של הנשיא לינדון ג'ונסון. לקראת הבחירות שנערכו באותה שנה שוחררו מאות אסירים פוליטיים ממאסר, אך טומבלבאי נותר מועמד יחיד למשרת הנשיא. בשנת 1971 יצאו כוחות צרפת מהמדינה. באוגוסט 1971 נערך ניסיון הפיכה במדינה, בתמיכתו של שליט לוב מועמר קדאפי. טומבלבאי הצהיר על החרפת היחסים בין המדינות והתיר לכוחות מתנגדים לקדאפי לפעול משטח צ'אד. כוחות ההתנגדות לטומבלבאי שפעלו לאורך השנים משטח לוב (חזית השחרור הלאומית של צ'אד) קיבלו תמיכה מוגברת משלטון קדאפי. בעקבות מהומות בדרום המדינה, שהיה מעוז תמיכתו העיקרי, ביטל את החנינה לאסירים הפוליטיים, לצד הצרת צעדיהם של שותפיו לממשלה וכליאתם של מנהיגים ממפלגתו באשמת שימוש בכישוף בניסיון להפילו מהשלטון. בשנים אלו הוחלפה על ידו גם הנהגת צבא צ'אד. באותה עת החלה בצורת במדינה ואזרחים אולצו לעבוד בחקלאות ללא תמורה. בראשית שנות השבעים אימץ טומבלבאי אידאולוגיה אפריקניסטית, הדוגלת בחיזוק הזהות האפריקנית ובהתנגדות למורשת השלטון הקולוניאלי. כחלק מגישה זו אסר על פעילות מסיונרית נוצרית, שינה את שם עיר הבירה מפור-לאמי לנג'מנה ואף את שמו הפרטי מפרנסואה לנגארטה (N'Garta). ב-13 באפריל 1975 נרצח טומבלבאי על ידי קבוצת חיילים והוחלף בתפקידו על ידי חונטה צבאית. הגנרל פליקס מעלום שוחרר ממאסר וכעבור יומיים מונה לנשיא המדינה. מדיה וקבצים בנושא פרנסואה טומבלבאי בוויקישיתוף About this Collection | Country Studies | Digital Collections | Library of Congress, Library of Congress, Washington, D.C. 20540 USA
SDR

האם התכוונתם ל... Special Drawing Rights – "זכויות משיכה מיוחדות", הוא הילך חוקי המשמש את קרן המטבע הבינלאומית System Design Review – אחד משלבי התיכון ההנדסי
פילאר ראולה

פילאר ראולה (בספרדית: Pilar Rahola;‏ נולדה ב-21 באוקטובר 1958) היא עיתונאית, סופרת, פובליציסטית ופוליטיקאית קטלאנית. כיהנה בעבר כסגנית ראש העיר ברצלונה. ראולה ידועה בתמיכתה בישראל ובמאבקה באנטישמיות. ראולה נולדה ב-21 באוקטובר 1958 בברצלונה, למשפחה שהחזיקה בדעות רפובליקניות אנטי-פאשיסטיות. היא למדה בלשנות ספרדית וקטלאנית באוניברסיטת ברצלונה. ראולה פרסמה מספר ספרים בספרדית ובקטלאנית והיא כותבת טורים בעיתונים "Vanguardia" הספרדי, "La Nación" הארגנטינאי ו-"Diario de América" האמריקאי. כמו כן השתתפה במספר הרצאות. בשנים 1987–1990 ניהלה ראולה את ההוצאה לאור הקטלאנית "Pòrtic". כעיתונאית סיקרה את הסכסוך באריתריאה, את מלחמות יוגוסלביה, את מלחמת המפרץ, ואת נפילת חומת ברלין. ראולה הייתה חברה ב"מפלגה הרפובליקנית של קטלוניה", היא כיהנה כסגנית ראש העיר ברצלונה. בעבר השתתפה במספר ועדות חקירה שחקרו שחיתויות בפוליטיקה. בשנת 1996 עזבה ראולה את "המפלגה הרפובליקנית של קטלוניה" ויחד עם אנז'ל קולום וז'ואן לאפורטה הקימה מפלגה חדשה. המפלגה לא זכתה להצלחה בזירה הפוליטית וראולה פרשה מהפוליטיקה והחלה להתרכז בכתיבה. ראולה כותבת בנושאי פמיניזם, זכויות אדם וזכויות בעלי חיים. היא ידועה כתומכת נלהבת של ישראל ובשנים האחרונות היא ביקרה את עמיתיה בשמאל על צביעותם בכך שאינם שותפים לדעותיה לגבי יהדות וציונות. ב-18 בינואר 2015 נכחה בערב מחווה לקורבנות הפיגוע במשרדי העיתון שרלי הבדו, בפריז., שהתקיים בבית הכנסת של ברצלונה. בני דתות שונות השתתפו באירוע. ראולה נשואה ואם לילד. בנוסף אימצה שני ילדים, אחד מברצלונה ואחד מסיביר. פרס מאוניברסיטת צ'ילה על מאבקה למען זכויות האדם, 2004 פרס מטעם הקהילה היהודית בצ'ילה על מאבקה כנגד האנטישמיות, 2005 חברת כבוד של אוניברסיטת תל אביב, 2006 פרס מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, 2007 פרס מטעם הוועד היהודי האמריקאי על מאבקה למען זכויות האדם, 2009 מדיה וקבצים בנושא פילאר ראולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פילאר ראולה פילאר ראולה, ברשת החברתית פייסבוק פילאר ראולה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר האינטרנט של פילאר ראולה. כולל מאגר של כל מאמריה בארבע שפות, ביניהן גם באנגלית רועי בית לוי, לא קל להיות תומכת של ישראל בספרד, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2008 הנריקה צימרמן, "אם אפחד, אויביה של מדינת ישראל ינצחו", באתר nrg‏, 16 בינואר 2011 Pilar Rahola, The anti-Israel hysteria, January 9, 2009, הארץ (באנגלית) "Jueus catalans i dues iniciatives interreligioses rebutgen els atacs de París". Catalunya Religió. 20 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "La comunitat jueva catalana plora els morts de París". Il Israel a Catalunya. 18 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
חמת חלילים

חֵמֶת חֲלִילִים (Bagpipe) היא כלי נשיפה עתיק העשוי שק עור, מספר "חלילים" וצינור. מקורה של חמת החלילים בפרס העתיקה. העדויות ראשונות לחמת החלילים הן מהמאה ה־10 לפני הספירה. חמת החלילים המודרנית התפתחה כ־2,000 שנה לאחר חמת החלילים העתיקה. ה"חלילים" של הכלי מפיקים את הצליל באמצעות "לשונית כפולה" (Double reed) המורכבת משתי פיסות קנה, בדומה לאבוב (קיימות גם לשוניות סינתטיות). השק ניתן לניפוח על ידי נשיפה בצינור או על ידי שימוש במפוח ודרך החלילים מופק הצליל. הצליל מופק על ידי לחיצה על השק המנופח ש"נושף" בחלילים. היתרון בשיטת הנגינה הזאת היא שהנעימה אינה מוגבלת בעוצמת הנשיפה של הנגן. בדרך כלל, משמש חליל אחד (אך לפעמים גם יותר) לנגינת הנעימה, כלומר, ניתן לשנות את גובה צלילו על ידי שסתומים, והחלילים אחרים הם בעלי גובה צליל קבוע אך שונה זה מזה היוצרים ביחד הרמוניה. פירוש המילה חמת הוא שק עור או נאד. שורשיה של חמת החלילים עתיקים ומשערים כי מוצאה ממרכז אסיה או במזרח התיכון. התלמוד מתאר כלי נגינה בשם מגריפה שהיה בבית המקדש: ”מגריפה היתה במקדש. עשרה נקבים היו בה. כל אחד ואחד מוציא עשרה מיני זמר”, תיאור המתאים לכאורה לחמת חלילים. חמת החלילים המודרנית המוכרת היום התפתחה באירלנד ובסקוטלנד, וקיימות לה מקבילות בארצות רבות, כגון ה־gaita הספרדית וה־sackpipa השוודית. חמת החלילים המוכרת ביותר היא חמת החלילים הגדולה של הרמות (Great Highland Bagpipe - GHB) וחמת החלילים האירית (Uilleann Pipes). חמת החלילים הסקוטית מורכבת משק עור, צינור נשיפה (Blowpipe), חליל (Chanter) ושלושה חלילי ליווי (Drones). אחד מחלילי הליווי הוא בס, המנגן שתי אוקטבות מתחת לתו לה (A) הנמוך של החליל הראשי, ושני חלילי טנור המנגנים אוקטבה אחת מתחת לתו לה (A) הנמוך של הראשי. בעבר היה רק חליל טנור אחד, אך בסביבות המאה ה־18 נוסף לו חליל שני. כיוון הצליל של חלילי הליווי נעשה גם בעזרת כיוון הגומיה שעל הלשונית (כיוון גס) וגם בעזרת הארכה או קיצור של החלילים עצמם (כיוון עדין). התו לה (A) הוא יחסי, ולרוב מכוון בסביבות 450–460 הרץ (לעומת ה־לה הסטנדרטי שמכוון ל־440 הרץ). חמת החלילים הסקוטית מסוגלת להפיק תשעה תווים - מסול (G) נמוך עד לה (A) גבוה. להקות המנגנות חמת חלילים סקוטית קיימות במדינות רבות ומרוחקות כמו ארצות הברית, נפאל, טורקיה, יפן, אוסטרליה, ירדן ואף ברשות הפלסטינית. גם בישראל קיימת להקת חמת חלילים בשם "The Israel Pipes&Drum". חמת החלילים האירית (Uilleann Pipes) שונה מעט מהסקוטית. את תפקיד צינור הנשיפה מחליף מפוח (Bellows), לכלי יש שלושה חלילי ליווי (טנור, בריטון ובס), ושלושה וסתים (Regulators) הנותנים אפשרות ליצירת "אקורדים", מעין ליווי לנגינה. שינוי חשוב נוסף הוא ביכולת לעצור את נגינת החליל הראשי ובכך ליצור סטקטו. חמת החלילים האירית התפתחה במאה ה־18. היא מכוונת בדרך כלל לתו רה (D), ומגיעה לשתי אוקטבות ויותר. חליל אירי חלילית אירית art/cornemuse, art/Scottish-Lowland-bagpipe חמת חלילים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מסכת ערכין, דף י', עמוד ב'