laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דן יוהס

דן יוהס (נולד ב-16 באוגוסט 1947 בהונגריה) הוא מלחין ישראלי, המייסד של אנסמבל המאה ה-21 ומנהלו האמנותי. דן יוהס נולד סיים לימודי פסנתר וקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה בתל אביב בשנת 1968 בהדרכתם של מרדכי סתר, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ועדן פרטוש. בשנים 1973 - 1974 למד מוזיקה אלקטרונית וקומפוזיציה בבית הספר למוזיקה 'גילדהול' בלונדון. בעברו היה נגן טובה בתזמורת הסימפונית ירושלים. מאז שנות ה-70 מבוצעות יצירותיו הקאמריות והתזמורתיות על ידי מיטב הגופים המבצעים בארץ ובעולם, ביניהם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, הרביעייה הישראלית, רביעיית ארדיטי, סולני שטוטגרט, אנסמבל מודרן, וכן אנסמבלים והרכבים רבים באירופה, אסיה (יפן, קוריאה, סין) קנדה וארצות הברית. יוהס זכה פעמיים בפרס אקו"ם ליצירה המוגשת בעילום שם (1987, 2001). ב-1988 קיבל את פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים. ב-1998 הוענק לו פרס ליברסון (בתחרות בעילום שם) עבור יצירתו אלגיה לתזמורת. בשנת 2007 זכה בפרס אקו"ם על מפעל חיים וכן בפרס רוזנבלום לאמנות מטעם עיריית תל אביב-יפו. בשנת 2008 זכה בפרס היוקרתי למלחינים מטעם קרן קוסביצקי וספריית הקונגרס בוושינגטון, אחד הפרסים הבינלאומיים החשובים ביותר לקומפוזיציה. בשנת 2009 קיבל את פרס לנדאו מטעם מפעל הפיס ובאותה שנה זכה גם בפעם השנייה בפרס ראש הממשלה. בשנת 1991 הקים יוהס את אנסמבל המאה ה-21. ב-2001 הקים ביפו את 'התיבה' – המרכז למוזיקה ואמנות עכשווית. דן יוהס היה בעבר יושב ראש איגוד הקומפוזיטורים בישראל. "אפיזודות" לטרומבון סולו, ייצגה את ישראל בפסטיבל "החברה הבינלאומית למוזיקה בת זמננו" (ISCM) בבריסל, בלגיה, בשנת 1981, בנגינת בנימין סלוחין. "פרלוד לתזמורת" בסגנון א-טונאלי חופשי, ביצוע בכורה התזמורת הפילהרמונית הישראלית, 1983. "ישויות" לשנים-עשר סולנים, אף היא בסגנון א-טונאלי חופשי אך יש בה מרכזים טונאליים. בוצעה בנגינת התזמורת הקאמרית הישראלית, 1986. "ארבעה שירי פוגל", לאלט ולהרכב קאמרי. ביצוע בכורה באנסמבל מוזיקה נובה, עם הזמרת מירה זכאי, 1988. "האש וההרים", קנטטה לתזמורת סימפונית, סולנים, מקהלה מעורבת ומקהלת ילדים. רביעיית מיתרים, 1988 "פנטזיה לקלרינט", 1988, ביצוע בכורה בינואר 1989, גרשון דמבינסקי, קלרינט ושרה ינובסקי-טל, פסנתר במסגרת "מוזיקה עכשיו" במוזיאון תל אביב לאמנות. רביעייה לפסנתר, קלרינט, כינור וצ'לו, ביצוע בכורה מיועד ל-13 ביוני 2007. דואט לויולה וצ'לו. אלגיה לתזמורת סימפונית בביצוע התזמורת הסימפונית ירושלים זכתה בפרס ליברסון, 1998 פרס אקו"ם 1987 ליצירה "ארבעה שירי פוגל". פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים 1988 פרס ליברסון 1998 פרס אקו"ם למפעל חיים למלחינים לשנת 2007. פרס עיריית תל אביב-יפו 2007 פרס קוסביצקי וספריית הקונגרס 2008 פרס מפעל הפיס 2009 פרס ראש הממשלה 2009 פרס אקו"ם למוזיקה קונצרטית וספרות לשנת 2015. פרס ע"ש מנחם אבידום על הישג השנה על יצירתו "Repercussions". גובה הפרס 15,000 ₪ פרס אריק איינשטיין 2018 פרס אנגל 2019 אתר האינטרנט הרשמי של דן יוהס אתר אנסמבל המאה ה-21 נעם בן זאב, בעל המאה, באתר הארץ, 9 ביוני 2010 דן יוהס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
מעונה

מְעוֹנָה הוא מושב חקלאי בגליל המערבי, סמוך לעיר מעלות-תרשיחא, בתחומי המועצה האזורית מעלה יוסף. לפי נתוני הלמ"ס, היישוב מדורג בדירוג החברתי-כלכלי גבוה (8 מתוך 10). השכר הממוצע של השכירים בשנת 2011 היה 14,685 ש"ח (כשהממוצע הארצי עומד על 6,490 ש"ח). ראשיתה של מעונה ב-540 עולים מרומניה שיושבו בבתי הכפר תרשיחא בינואר 1949, במסגרת הכשרה להקמת מושבים בסביבה. ב-1 באוגוסט 1951 הוחלט לחלקם למתיישבים עירוניים ולמתיישבים חקלאיים. 50 משפחות שהחליטו לעסוק בחקלאות עקרו מתרשיחא והקימו בסמוך את המושב מעונה, ואילו כ-100 משפחות יהודיות שנותרו בתרשיחא כונו בשם "מעונה עירונית". בשנים שלאחר מכן הצטרפו למושב עולים מצפון אפריקה. בשנת 1960 פתחו תושבי המושב בשביתה בדרישה למכסות גדולות יותר של מים וקרקע. בשנת 1965 שוב יצאו תושבי המושב להפגין בטענה שאין להם אמצעי קיום. שטחו הכולל של המושב 730 דונם והוא משמש כמושב המרכזי של מועצה אזורית מעלה יוסף. במושב נמצא גם מתנ"ס המועצה האזורית מעלה יוסף ע"ש אייל דרור, המרכז את פעילות הנוער והקהילה במועצה כולה. בכניסה ליישוב, לצד שביל הגישה אליו, שוכנת תחנת משטרת מעלות-תרשיחא. התחנה, הנמצאת בבניין היסטורי של המשטרה, ששימש ככזה עוד בימי המנדט הבריטי, אף נקראה בעבר באופן רשמי בשם "תחנת מעונה". המבנה הוא אחת ממצודות טגארט. אתרים חשובים בתחומי המושב: "הבריכה האנגלית": מאגר מים מרשים אשר הוקם בתקופת המנדט הבריטי כדי לספק מי שתייה לתחנת המשטרה הבריטית במקום. הבריכה נבנתה מלוחות בטון שהוצבו בשיפוע על מנת לקלוט את מי הגשמים לתוך בריכה ייעודית. מערת נטיפים: נמצאת באזור שבין מעונה למושב עין יעקב. שני האתרים מסומנים במפות לסימון שבילים. אתר היישוב (לא רשמי) מעונה(הקישור אינו פעיל) במרכז המידע להתיישבות בגליל מעונה באתר הרשות לפיתוח הגליל מעונה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ערביי תרשיחה דוברים רומנית, דבר, 30 באפריל 1954 מרים פלג, כפר פתח בשביתה להבטחת קיומו, מעריב, 8 באוקטובר 1960 יואל דר, מעונה בגליל המערבי - מושב נאבק על קיומו, דבר, 5 בפברואר 1965 אלי אשכנזי, במעלות תרשיחא, תחנת המשטרה היא גם מוזיאון, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסטיאניה

האם התכוונתם ל... שם ישן לעיר אוסלו כריסטיאניה (רובע) – רובע בקופנהגן איי כריסטיאניה (אנטארקטיקה) – קבוצת איים וסלעים בין האי לייז' והאי טריניטי, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה איי כריסטיאניה (יוון) – קבוצת איים המהווה חלק מאיי סנטוריני שביוון, חלק מארכיפלג האיים הקיקלאדיים בים האגאי
בנימין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בנימין – בנו של יעקב שבט בנימין – אחד משבטי ישראל, צאצאי בנימין בן יעקב אבינו מקומות: הרי בנימין – חבל ארץ באזור שהיה נחלת שבט בנימין מועצה אזורית מטה בנימין – מועצה אזורית באזור הרי בנימין בני בנימין – ארגון של בני המושבות שקם בשנת 1921, בהשראת הגדעונים יד בנימין – יישוב בשפלה נחלת בנימין – רחוב בתל אביב יפו שער בנימין – אזור תעשייה גבע בנימין – התנחלות במטה בנימין בריכת בנימין – מאגר מים הנמצא במושבה זכרון יעקב אישים אחרים: בן בנימין – כדורגלן ישראלי ג. בנימין - שם עט של בנימין גלאי, סופר, משורר, מחזאי, מתרגם ופובליציסט ישראלי ר' בנימין – שמו הספרותי של יהושע רדלר-פלדמן (שעיברת אותו ליהושע התלמי), סופר, עיתונאי ואיש ציבור אבי בנימין – מלחין ישראלי והמנהל המוזיקלי של "תיאטרון גשר" אבי בנימין – כדורגלן ישראלי אורי בנימין – כדורגלן ישראלי אורלי בנימין מרצה בכירה באוניברסיטת בר-אילן ופעילה חברתית ולטר בנימין – פילוסוף גרמני-יהודי, ממייסדי אסכולת פרנקפורט יהודה פיליפ בנימין – פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, שכיהן כסנטור בסנאט של ארצות הברית, מטעם מדינת לואיזיאנה ישראל יוסף בנימין – נוסע מפורסם לוי בנימין – בריגדיר בצבא הבריטי ומפקד הבריגדה היהודית סימן טוב בנימין – קצין מודיעין ישראלי שהתריע על פריצת מלחמת יום הכיפורים רות בנימין – מומחית לגננות נוי אישים ששמם הפרטי הוא בנימין
ISA

האם התכוונתם ל... Industry Standard Architecture – תקן לאפיק מחשב למחשבים אישיים תואמי IBM סוכנות החלל הישראלית (Israel Space Agency) - גוף ממשלתי בישראל שפועל במשרד המדע, הטכנולוגיה והחלל אלטרנטיבה סוציאליסטית בין-לאומית – תנועה סוציאליסטית בין-לאומית, בה שותפה תנועת מאבק סוציאליסטי בישראל רשות ניירות ערך (Israel Securities Authority) - רשות בישראל העוסקת בשמירת עניינו של ציבור המשקיעים בניירות ערך איגוד השחייה בישראל (Israel Swimming Association) - עמותה ציבורית רשומה המרכזת ומייצגת את ענף השחייה בישראל שירות הביטחון הכללי (Israel Security Agency) - ארגון המהווה אחד ממרכיביה של מערכת הביטחון בישראל תקני ביקורת בין-לאומיים (International Standards on Auditing) - תקנים בין-לאומיים לביקורת דוחות כספיים על ידי רואה חשבון סט פקודות (Instruction set architecture) - אוסף של הוראות בשפת מכונה שמכיר מעבד ISA Server – שרת חומת-אש מתוצרת חברת מיקרוסופט
קלמר

קלמר הוא תיק להחזקת כלי כתיבה המשמש בעיקר תלמידים. מקור המילה במילה היוונית καλαμαριον ‏(kalamarion), שפירושה כלי לעטים או קסת דיו. בלשון חז"ל השתמשו במילה "קלמרין" קלמרים עשויים מגוון חומרים – עץ, מתכת, פלסטיק, בד, קרטון וכדומה – המשמשים לאחסון חפצים במגוון צבעים ובעיצובים שונים, באמצעות הדפסים, אפליקציות ורקמה. בימינו קלמרים משמשים פעמים רבות כאמצעי שיווקי ופרסומי, כאשר מודפסות עליהם דמויות המוכרות לילדים מסרטי קולנוע ומתוכניות טלוויזיה. בחברת הילדים עשוי סוג הקלמר ועיצובו, כמו פרטי ציוד אחרים של התלמיד, להוות סמל סטטוס. קלמר מורה הוא בדרך כלל גדול יותר מקלמר רגיל ומשמש את המורה לאחסון כלי כתיבה שונים. ראו למשל: משנה, מסכת כלים, פרק ב', משנה ז'; משנה, מסכת מקואות, פרק י', משנה א' ועוד
בית גיז

בית גיז היה כינוייה של משפחת דוכסים צרפתיים שאחדים מהם היו אחראים למלחמות הדת בצרפת (1562- 1598). מייסד בית גיז היה קלוד מלורן (1496–1550) שכאיש צבא עמד לשירותו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. ב-1528, כאות הוקרה על שירותיו, קיבל מן המלך את התואר "הדוכס מגיז" (על שם העיר גיז בחבל פיקרדי שבצפון צרפת). בתו של קלוד הדוכס מגיז, מארי דה גיז (1515–1560), נישאה לג'יימס החמישי מלך סקוטלנד, ונכדתו הייתה מרי, מלכת הסקוטים. בנו בכורו, פרנסואה, דוכס גיז (1519–1563), היה איש צבא שכבש את העיר קאלה שלחופי התעלה מידי האנגלים (7 בינואר 1558). באותה שנה מרי, מלכת הסקוטים נישאה לפרנסואה, יורש העצר של ממלכת צרפת. ב-10 ביולי 1559 מת אנרי השני, מלך צרפת, ובנו פרנסואה עלה על כס המלוכה בשם פרנסואה השני, מלך צרפת. מאורע זה היה ניצחון גדול עבור בית גיז שנודעה לו השפעה רבה בחצר המלוכה. פרנסואה, דוכס גיז, ואחיו, שארל, קרדינל לורן (1524–1574), הפכו למנהיגי מועצת המדינה שעל פיהם יישק דבר. השפעתו של בית גיז הקתולי עוררה את חמתם של ההוגנוטים שרבים מהם נידונו למיתה. במרץ 1560 הם קשרו קשר לנשל את בית גיז ממעמדו, אך ללא הצלחה (קנוניית אמבואז). ב-5 בדצמבר של אותה שנה נפטר המלך כשהוא בן 16 בלבד, ואמו העוצרת, קטרינה דה מדיצ'י, ניסתה לפייס את ההוגנוטים. פרנסואה הדוכס מגיז, ואחיו, שארל הקרדינל מלורן, התנגדו לכל ניסיונות הפיוס, מה שגרם למלחמות הדת בצרפת. פרנסואה, דוכס גיז ניצח את ההוגנוטים בקרב דרה (19 בדצמבר 1562), אך כשניסה לכבוש מידיהם את העיר אורליאן, נורה בידי מתנקש (18 בפברואר 1563), ומת מפצעיו שישה ימים אחרי כן. בנו, אנרי הראשון, דוכס גיז (1550–1588), תכנן את רצח גאספאר דה קוליני השני, מנהיג ההוגנוטים וצאצא לבית מונמורנסי היריב, שבו ראה את האחראי לרצח אביו. מאורע זה (24 באוגוסט 1572), סימן את תחילת טבח ליל ברתולומאוס הקדוש שבו נרצחו אלפי הוגנוטים. ב- 1576 ארגן את הליגה הקתולית כדי לחדש את המלחמה בהוגנוטים, וב- 1582 כרת ברית עם פליפה השני, מלך ספרד שמימן את פעולותיה של ליגה זו. אנרי הראשון הדוכס מגיז טען לכתר צרפת כנצר של שושלת הקרולינגים. ב-1584 נפטר יורש העצר פרנסואה, דוכס אנז'ו, אחיו של אנרי השלישי, מלך צרפת, מה שהותיר כיורש העצר את אנרי, מלך נווארה, מנהיג ההוגנוטים, (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת), כצאצא של לואי התשיעי, מלך צרפת. מאורע זה הוביל ל"מלחמת שלושה ההנרים" (אנרי השלישי, מלך צרפת, אנרי, מלך נווארה, ואנרי הראשון, דוכס גיז), כשלב של מלחמות הדת על השלטון בצרפת. ב-12 במאי 1588 נמלט המלך אנרי השלישי מפריז, אחרי שאנרי הראשון הדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך נאלץ למנותו למפקד העליון של הצבא המלכותי, וקרא לאספת המעמדות הצרפתית להתכנס בארמונו שבעיר בלואה (על גדות הנהר לואר). משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך (23 בדצמבר 1588). לואי מלורן, הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג ביום המחרת. מנהיגות בית גיז עברה לאחיו של הדוכס מגיז, שארל מלורן, דוכס מיין שפיקד על כוחות הליגה הקתולית. באוקטובר 1595, אנרי הרביעי, מלך צרפת חתם על הסכם שלום עם שארל מלורן, דוכס מיין, ובכך הגיעה לקיצה הליגה הקתולית, מה שהביא לסיומן של מלחמות הדת בצרפת ב-1598. מדיה וקבצים בנושא בית גיז בוויקישיתוף בית גיז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ויכוח ואיאדוליד (1335–1336)

ויכוח ואיאדוליד היה ויכוח שהתנהל בעיר ואיאדוליד, בספרד במאה ה-14 בין מומר בשם אבנר מבורגוס, שלאחר הטבילה נקרא אלפונסו, ובין היהודים. לאחר התנצרותו החליט אבנר, שבעברו שימש כראש ישיבה, לרדת לחיי היהודים; הוא פרסם התקפות קשות בשפה העברית והספרדית על היהודים. בוויכוח שהתקיים בוואיאדוליד ביוזמתו, בסוף 1335 או בתחילת 1336, האשים אבנר את היהודים, כי בתפילת "שמונה עשרה" באומרם את "ברכת המינים" (הברכה "ולמלשינים לא תהיה תקווה וכל המינים כרגע יאבדו..."), הם מתכוונים לנוצרים. הרבנים היהודים הסבירו שוב ושוב כי כונתם היא לאפיקורסים ולמוסרים מישראל, אך לשווא. המלך אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה, האמין לדברי המומר אבנר, ואסר את אמירת "ברכת המינים". ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צורניות

צוֹרָנִיּוֹת (שם מדעי: Bacillariophyceae או Diatomaceae) היא מחלקה של אצות הידועה גם כדיאטומאות (או דיאטומיאות). הצורניות הן קבוצה מרכזית של יצורים חד-תאיים בעלי גרעין (אאוקריוטים) המרכיבה את אחד הסוגים הנפוצים ביותר של פלנקטון, הפיטופלנקטון. מרבית הצורניות הן יצורים חד-תאיים, אם כי יש מינים היוצרים שרשראות או מושבות פשוטות. אחד מהמאפיינים הייחודיים של הצורניות הוא מעטפת התא המורכבת ברובה מסיליקה (תחמוצת צורן, מכאן השם העברי). הצורניות מופיעות במגוון רחב של צורות והן מבוססות בדרך כלל על שני צדדים בלתי סימטריים עם פיצול ביניהם, ומכאן גם שם הקבוצה – דיאטומאות, שמקורו ביוונית ומשמעותו "בנוי משנַיים". צורניות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צורניות, דף שער בספרייה הלאומית צֹרָנִיּוֹת במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסכולת תל אביב

אסכולת תל אביב לחקר הספרות התפתחה באוניברסיטת תל אביב בשנות ה-60, במסגרת החוג לתורת הספרות שייסד בנימין הרשב (הרושובסקי). בין האישים המרכזיים בה, מלבדו, אפשר למנות את מנחם פרי, מאיר שטרנברג ויעל רנן. אסכולת תל אביב נבנתה על יסודות הפורמליזם הרוסי, והיא שואבת רבות מתורתם של ויקטור שקלובסקי ורומן יאקובסון, כמו גם מרעיונות של גשטאלט. בין המאמרים המכוננים שנכתבו על ידי אנשי אסכולת תל אביב: "המלך במבט אירוני", מאת פרי ושטרנברג, המציעים קריאה בסיפור דוד ובת שבע; ו"לשמוע את רחש הגלים", מאת רנן, החוקרת בפירוט רב את רעיון ההזרה. נאמנים לפורמליזם הרוסי, חוקרי אסכולת תל אביב ביקשו "למצות את הטקסט הספרותי". הם טענו כי הטקסט בנוי קומות-קומות, וכי קורא שנצמד בקריאתו לטקסט, יכול ליצור קריאה מקיפה ולעיתים חדשנית וחתרנית. יש המוצאים בטענה זו דמיון רב לרעיון הנאת הטקסט של רולאן בארת. אסכולת תל אביב דנה ב"מילוי פערים" בטקסט. במספר מאמרים מזכירים פרי ושטרנברג דוגמה קלאסית למילוי פערים על ידי הקורא: בשיר "יונתן הקטן", לא מציין הטקסט כי מכנסיו של יונתן נקרעו בשל הטיפוס על העץ; אך הקורא, המבקש לקשור כמה שיותר פרטים זה לזה, מסיק זאת בעצמו – ובכך ממלא פער בטקסט. אסכולת תל אביב מכנה קריאות כאלה בשם "היפותזות", ומכלילה מספר היפותזות תחת ההגדרה "מסגרת". כל קורא ניגש לטקסט כשהוא מצויד במסגרות – תמונות שלמות של "התנהגות" של העולם. קיימת אצל כל קורא מסגרת של מסעדה, למשל (מסגרת זו כוללת מלצר, שולחנות, מפות, טבח וכו'). כשהקורא נתקל בפרט מידע, הוא מנסה להכפיף אותו אל מסגרת מוכרת לו, במסגרת היפותזת הקריאה שלו. לשיטתה של אסכולת תל אביב, ומנחם פרי בפרט, הטקסט הספרותי מערער על המסגרות ועל ההיפותזות. הטקסט טורף את היפותזות הקריאה של הקורא, ומחייב אותו לבנות היפותזות חדשות תוך כדי קריאה. עוד דנה האסכולה ברעיונות כגון אופוזיציות בינאריות – מעין קטגוריות אד הוק שאלמנטים של הטקסט מתארגנים לפיהן (למשל: יש מול אין, מינוס מול פלוס). פעמים רבות, עם התקדמות הטקסט, נטרפות האופוזיציות הבינאריות, ומשמעות הטקסט מתגלה כשאלמנטים הופכים זהים זה לזה בעולם הסיפורי. כך, במסגרת טריפת האופוזיציות הבינאריות, יכול שקט להיות שווה לצבע, ורעש להיות שווה לאור (למשל). כמו כן, דבר עשוי להיות ההפך מעצמו: מוזיקה אינה שווה למוזיקה, שקט אינו שווה לשקט. כשהשיוך הקטגוריאלי של האלמנטים נטרף, לרוב בעקבות רגע הקליימקס בטקסט, מגלה הקורא הממצה את הטקסט את משמעותו האמיתית. רעיונות חשובים נוספים שאסכולת תל אביב דנה בהם בהרחבה הם מבע משולב, מספר, מספר מובלע, אלמנטים של סלקציה וקומפוזיציה, נקודת תצפית משולבת, ועוד. McHale, Brian, and Segal, Eyal, "Small World: The Tel Aviv School of Poetics and Semiotics", in Marina Grishakova and Silvi Salupere (eds.), Theoretical Schools and Circles in the Twentieth-Century Humanities: Literary Theory, History, Philosophy, New York: Routledge, 2015, pp. 196-215 Mintz, Alan, "On the Tel Aviv School of Poetics", Prooftexts 4 (1984), pp. 215-235 Weissbrod, Rachel, "Translation Research in the Framework of the Tel Aviv School of Poetics and Semiotics", Meta 43 (1998), pp. 35-45 מנחם פרי ומאיר שטרנברג, המלך במבט אירוני; על תחבולותיו של המספר בסיפור דוד ובת-שבע ושתי הפלגות לתאוריה של הפרוזה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, מתוך הספרות 1, 1968-1969, עמ' 263-292
מלוכיה נאכלת

מַלּוּכְיָה נֶאֱכֶלֶת (שם מדעי: Corchorus olitorius) היא מין צמח בסוג מלוכיה ממשפחת החלמיתיים. מלוכיה נאכלת צומחת באקלים טרופי כולל דרום-מזרח אסיה ואפריקה הטרופית. בישראל היא צומחת, כעשב שוטה, בשטחים מעובדים ומושקים. גבעוליה הקירחים צומחים לגובה של עשרים עד שמונים סנטימטרים. עליה ארוכי פטוטרת, מסורגים ומשוננים או מסוריים. מלוכיה נאכלת פורחת בחודשים מאי עד אוגוסט ופרחיה צהובים ומסודרים בתפרחת או כבודדים. הפרי דמוי תרמיל באורך חמישה עד עשרה סנטימטר הנפתח לחמש קשוות. עלים צעירים של מלוכיה נאכלת משמשים בישראל להתקנת מרק בשם מלוח'יה הפופולרי בקרב תושבים פלסטינים המגדלים אותה כצמח תרבות ובקרב יהודים יוצאי מספר מדינות מזרח תיכוניות, בעיקר יהודים ממוצא מצרי. ברחבי העולם היא משמשת לא רק לאכילה, אלא גם כמקור חשוב לייצור הסיבים מהם עשוי בד היוטה. בחלקים נרחבים מהדלתה של הגאנגס מגדלים אותה לשם כך. מקור שמה של המלוכיה בימינו מהערבית (ملوخي: "מלוח'י"; ראו עוד על שמה בערך "מלוכיה") אך היא מוכרת לאבותינו עוד מימים ימימה. היא הוזכרה כבר בספר איוב תחת השם תָּפֵל עם ציון חוסר התוחלת באכילתה ללא תבלינים, שכן אז חסרה היא טעם: ”הֲיֵאָכֵל תָּפֵל, מִבְּלִי-מֶלַח” (איוב ו, ו), ואולי היא גם החָצִיר ממצרים שהתגעגעו אליו בני ישראל מעת שיצאו ממצרים ”וַיָּשֻׁבוּ וַיִּבְכּוּ, גַּם בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, וַיֹּאמְרוּ... זָכַרְנוּ, אֶת-הַדָּגָה, אֲשֶׁר-נֹאכַל בְּמִצְרַיִם, חִנָּם; אֵת הַקִּשֻּׁאִים, וְאֵת הָאֲבַטִּחִים, וְאֶת-הֶחָצִיר וְאֶת-הַבְּצָלִים, וְאֶת-הַשּׁוּמִים.” (במדבר י"א, ד-ה). הצמח היה מוכר גם לרמב"ם שמנה אותו כאחד מתשעת ”הסמים הרטובים בראשונה” ותיאר את שימושיו הרפואיים ”וממה שיעשה רטיה על מקום נשיכת הדבורים והצרעה: במלואש” (קרי מלוכיה נאכלת). נסים קריספיל, ילקוט הצמחים, יערה, עמ' 660-667, 1988 נסים קריספיל, צמחי המרפא של הרמב"ם, יריד הספרים-כח ספרים, עמ' 152, 1989 מלוכיה נאכלת באתר צמח השדה http://www.wildflowers.co.il מלוכיה נאכלת צמחי מלוכיה נאכלת שנקטפו ונאגדו Corchorus olitorius - Museum specimen מדיה וקבצים בנושא מלוכיה נאכלת בוויקישיתוף מלוכיה נאכלת, באתר ITIS (באנגלית) מלוכיה נאכלת, באתר NCBI (באנגלית) מלוכיה נאכלת, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מלוכיה נאכלת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מלוכיה נאכלת, באתר צמח השדה מלוכיה נאכלת, באתר צמחיית ישראל וסביבתה מלוכיה נאכלת, באתר Tropicos (באנגלית) מלוכיה נאכלת, באתר GBIF (באנגלית) מלוכיה נאכלת, באתר The Plant List (באנגלית) מלוכיה נאכלת, באתר IPNI (באנגלית)
קלטי פאייאודבר

קלטי פאייאודבר (הונגרית Keleti pályaudvar, "תחנת הרכבת המזרחית") היא תחנת הרכבת הגדולה והחשובה מבין שלוש תחנות הרכבת העיקריות בבודפשט. שתי האחרות הן דלי פאייאודבר (Déli pályaudvar, "תחנת הרכבת הדרומית") וניוגטי פאייאודבר (Nyugati pályaudvar, "תחנת הרכבת המערבית"). התחנה נמצאת בפשט בצדו המזרחי של מרכז העיר, בכיכר בארוש (Baross tér) שברובע השמיני, המכונה גם יוז'פווארוש (Józsefváros). מבנה התחנה נבנה בסגנון הנאו-רנסאנס בין השנים 1881 ו-1884 והיה לאחת מתחנות הרכבת המודרניות באירופה באותה עת, היות שכלל תאורה חשמלית ומגדל איתות מרכזי. התחנה תוכננה על ידי דיולה רוכליץ ויאנוש פקטהאזי, ואורכה 93 מטר. בחזיתה שני פסלים: של ממציא מנוע הקיטור ג'יימס ואט, ושל ממציא קטר הקיטור ג'ורג' סטיבנסון. זוהי תחנה סופית, ואורך רציפיה 80 מטר. בשנת 1998 שופץ המבנה וחודש. מן התחנה יוצאים קווים בתוך הונגריה לכיוון מזרח ודרום-מזרח, וקווי רכבת בינלאומיים, בין היתר לווינה-מערב (למעלה מעשר רכבות ביום), בוקרשט-צפון, זאגרב, מינכן, ונציה, ציריך, קושיצה, פראג, ברטיסלאבה ועוד. תחנת הרכבת קלטי פאייאודבר היא גם תחנה בקווי הרכבת התחתית M2 ו-M4 בבודפשט. מדיה וקבצים בנושא קלטי פאייאודבר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלטי פאייאודבר (בהונגרית) דף התחנה באתר הרכבת ההונגרית (בהונגרית) יום בתחנת הרכבת קלטי - סרטון, סרטון באתר יוטיוב
פקאיה

פקאיה (בספרדית: Pacaya) הוא הר געש פעיל בגואטמלה הנמצא כ-30 ק"מ דרומית מערבית לבירה גואטמלה סיטי וסמוך לאנטיגואה. ההר התפרץ לראשונה לפני 23,000 שנה בערך והתפרץ לפחות 23 פעמים מאז הכיבוש הספרדי של גואטמלה. תקופה ארוכה היה ההר כבוי ולא פעיל עד שהתפרץ שוב בשנת 1961, ומאז שנת 1965 הוא פעיל ברציפות במידה זו או אחרת. ההר נמצא כשלושים קילומטר מגואטמלה סיטי וסמוך לאנטיגואה, היא הבירה ההיסטורית. ההר משמש נקודת משיכה לתיירים ולמטיילים. בשנת 2006 רבו המטיילים והתיירים שבאו לפנות ערב כדי לחזות בלבה הרותחת והצבעונית הזורמת מהר הגעש. ההר התפרץ לאחרונה בשנת 2014. הר הפקאיה מתנשא לגובה 2,552 מטר מעל פני הים, והוא חלק מהקשת הגעשית של אמריקה המרכזית, הנמתחת לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי בגואטמלה ונוצרה כתוצאה מהפחתה של לוח קוקוס מתחת ללוח הקריבי בקצב של 9 ס"מ בשנה. הפקאיה נמצא בקצה קלדרה רחבת ממדים שנותרה מתקופת הפליסטוקן, הכוללת גם את אגם אטיטלן הסמוך. קלדרה זו נוצרה בפיצוצים געשיים גדולים בשלוש מאות אלף השנים האחרונות. כמות המגמה שנפלטה אז מוערכת בשבעים קילומטרים מעוקבים. הפקאיה הוא הר הגעש הגדול שלאחר היווצרות הקלדרה לפני 23,000 שנה בערך והוא אחד הפעילים במרכז אמריקה בחמש מאות השנים האחרונות. לפני 1100 בערך קרס מבנה הר הגעש ובקריסתו נוצר סחף קרקע למרחק של 25 קילומטר. בקריסה הזו נוצר לוע גדול של הר הגעש ומבנה ההר נותר בלתי יציב עם אפשרויות נוספות למפולות ולסחיפת קרקע. הפקאיה היה כבוי בין השנים 1860 לבין 1961. ההר התפרץ בשנת 1961 והוא פעיל ברציפות משנת 1965. קרבת הפקאיה לגואטמלה סיטי ולאנטיגואה הפכה אותו מקום מבוקש על ידי תיירים. סביבת ההר היא פארק לאומי פקאיה. מלחמת האזרחים שהתרחשה בגואטמלה עד שנת 1996 הביאה עמה מעשי שוד באזור ההר. מקרים אלה התמעטו מאוד עם התייצבות השלטון והימצאות משטרת התיירות בסביבה. הפעילות הגעשית המוגברת של הפקאיה בשנת 2006 יצרה נחלי לבה הזורמים לאיטם במורד שיפוע ההר ומספר המבקרים במקום גדל מאד. התפרצות הפקאיה מבט נוסף על הפקאיה הפקאיה בשנת 2007 Reif S., Matias O., Rose W.I., Bluth G.J., Flynn L.P., Harris A.J. (2001) Volcanism at Pacaya, Guatemala 1985-2001: Potential of TM Images in Assessing Strombolian Activity, American Geophysical Union, Fall Meeting 2001 פקאיה התפרצות הפקאיה במשך השנים הר געש פקאיה בגואטמלה, סרטון באתר יוטיוב מדריך סיורים - פקאיה פארק לאומי וולקאני פקאיה פארק לאומי וולקאני פקאיה אתר Global Volcanism Program
אליהו כץ

הרב אליהו כ"ץ (ט"ו בשבט תרע"ו, 20 בינואר 1916 – ח' בכסלו תשס"ה, נובמבר 2004) היה רב בסלובקיה ובישראל, שכיהן כרבן הראשי של הערים ברטיסלאבה ובאר שבע וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל. נולד בצ'כוסלובקיה, לרב אברהם אהרן כ"ץ, רבה של ניטרה ולפראדל. מילא את מקום אביו כרב העיר ניטרה. במלחמת העולם השנייה ברח להונגריה מאימת הנאצים. לאחר מלחמת העולם השנייה כיהן כרב ואב"ד של קהילת ברטיסלאבה בשנים 1948–1968. לימד בישיבת בודפשט והקים את ישיבת דומונקוס. בשנת 1968 עלה לישראל. כיהן כרבה של באר שבע במשך כ-35 שנים. היה חבר במועצת הרבנות הראשית לישראל. בשנת 1972 היה מעורב בפסק דין האח והאחות, ועל כך קיבל מכתב איומים בדואר המכנה אותו ואת הרב שלמה גורן 'כמרים נאציים'. הרב כ"ץ נודע בדרשותיו המקוריות ובגימטריה שאותה שילב בדבריו. כמו כן, כתב שירים המבוססים בחלקם על אקרוסטיכון. ערך את מחזור ליפסיא שיצא בשנת תשכ"ד והשתתף בכתיבת מספר ערכים באנציקלופדיה יודאיקה באנגלית. פרסם ספרי שו"ת, קונטרסים בעניינים שונים ומאמרים בבמות שונות, בעיקר בביטאון האשל של המועצה הדתית באר שבע. בשנת 1995 הוענק לו אות יקיר באר שבע. על שמו רחוב בשכונת נווה נוי בבאר שבע. נקבר בחלקת הרבנים בבית הקברות הישן בבאר שבע. בנו, הרב אהרון כ"ץ כיהן כדיין בבית הדין הרבני הגדול בירושלים. בנו, פרופ' מנחם כ"ץ היה מנהל אקדמי של פרויקט פרידברג לחקר הגניזה. שו"ת באר אליהו חלק א שו"ת באר אליהו חלק ב שו"ת באר אליהו חלק ג קונטרסים בעניינים שונים אליהו כץ (1916-2005), דף שער בספרייה הלאומית שהיה בנו של רבי משה כ"ץ, בנו של רבי מנחם כ"ץ פרוסטיץ ⁨מכתב׳ איום־ 01 רובה של בארשבע⁩ | ⁨על המשמר⁩ | 30 נובמבר 1972 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.