קבורה בישראל

קבורה במדינת ישראל נעשית ברובה על ידי גופים דתיים, וממומנת בבסיסה על ידי המוסד לביטוח לאומי. בתי העלמין מופעלים, בעיקר, על ידי ארגוני קבורה דתיים (חברה קדישא ליהודים והגופים המקבילים בעדות הדתיות האחרות), ומיעוטם על ידי חברות קבורה חילוניות אשר פועלות בבתי עלמין אזרחיים. נכון ל-2020, בישראל כ-44 אלף נפטרים בשנה, ו-940 בתי עלמין פעילים. אין במדינת ישראל חוק מפורש המחייב קבורה של גופות או בכלל מסדיר את דרך הטיפול בגופות. אולם ישנם הרואים חובה כזאת בסעיף 8(2) של פקודת בריאות העם 1940, הקובע: "אין קוברים מת לפני עבור שלוש שעות משעת פטירתו, ולא אחרי עבור ארבעים ושמונה שעות לאחר פטירתו, אלא אם התיר רופא ממשלתי במפורש קבורה מאוחרת יותר". רוב מוחלט של תושבי ישראל מביאים את מתיהם לקבורה. ישנם מעטים הבוחרים בתרומת גופה למדע או בשרפת גווייה. בקשה של אדם שלא להיקבר אלא להיות מושלך על פני השדה טרף לחיות נדחתה על ידי בג"ץ. בפסק דין מאוחר יותר של בית המשפט המחוזי, ניתנה הרשות להשליך את גופתו לים (על מנת שתהיה מאכל לדגי הים), בתנאי שיתקבלו כלל האישורים על פי החוקים הרלוונטיים. החוק העות'מאני שהתגלגל למשפט המנדטורי וממנו לתוך המשפט הישראלי, קבע כי כמו ביתר נושאי הדת, קבורתו של אדם תתבצע על פי השתייכותו הדתית. בשנת 1971 חוקק חוק שירותי דת היהודיים [נוסח משולב], התשל"א-1971, המתייחס בין השאר לשירותי קבורה, ואף הוא מסדיר את הקבורה בהתאם לדתו של אדם. בהתאם לכך, קבורת יהודים בערי ישראל נערכת על ידי חברה קדישא מקומית, שדורשת שהקבורה תעשה על פי ההלכה. עם זאת, לקיבוצים ומושבים רבים יש בתי קברות משלהם, וחלקם מקיימים טקסי קבורה לא דתיים, בהתאם לאופי היישוב. חלק מיישובים אלו מסכימים לקבור נפטרים שלא מאזור מגוריהם (לעיתים תמורת תשלום). ערך מורחב – קבורה אזרחית בישראל בשנת 1986 הוקמה עמותה לקבורה אזרחית בשם "מנוחה נכונה", שמטרתה בין היתר לאפשר לכל אדם בישראל להיקבר בטקס ובצורה התואמים את רצונו, בסמוך למקום מגוריו. בשנת 1992 קבע בג"ץ בדיונו בעתירה של העמותה כי על המדינה להכיר בעמותה כחברת קבורה ולהקצות לה קרקע עבור בית עלמין. בשנת 1996, לאחר מאבקים של העמותה, נחקק חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית, התשנ"ו-1996, שבו נקבע כי אדם זכאי להיקבר על פי השקפתו בבית עלמין אזרחי חלופי אם בחר בכך, וכי הבחירה יכול שתהיה בצוואה או בכל דרך אחרת. עוד נקבע בחוק כי המדינה תקים בתי עלמין לקבורה אזרחית חלופית או תקצה לכך שטחים בבתי עלמין קיימים. ככל קבורה אחרת, הקבורה בבתי העלמין האזרחיים ממומנת על ידי המוסד לביטוח לאומי. בהמשך הוקמה ועדת שרים בין משרדית לענייני קבורה, המקצה קרקעות לבתי קברות יהודים ולמי שאינם יהודים ולקבורה אזרחית חלופית. עד כה הוקמו שלושה בתי עלמין אזרחיים: הראשון בבאר שבע, שנחנך בשנת 1999, והשני בקריית טבעון, שנחנך בשנת 2005, בית העלמין השלישי, מנוחה נכונה כפר סבא, נחנך בשנת 2009 והוא הראשון שהוקם בתוך עיר גדולה. עם זאת, פסיקות שונות של בתי המשפט ומספר דוחות של מבקר המדינה לאורך השנים טענו כי המדינה לא השכילה להביא את החוק לכדי מימוש כך שאף שעברו למעלה מעשרים שנים מאז עבר החוק בכנסת הרי שהאפשרויות לקבורה אזרחית במימון המדינה הן מעטות מאוד, ובשנת 2014 אף חייב בשל כך בית המשפט את המשרד לשירותי דת להשתתף במימון קבורה אזרחית של שני תובעים. תושב ישראל זכאי להיקבר במימון המוסד לביטוח לאומי בסמוך לאזור מגוריו, בין אם נפטר בישראל ובין אם נפטר בחוץ לארץ. המוסד לביטוח לאומי מעביר סכום של דמי קבורה לארגון הקבורה, כדי לכסות את מלוא ההוצאות בגין הקבורה: רכישת קרקע עבור הקבר; טהרה ורחיצת המת; תכריכים פשוטים; כריית קבר; בניית דפנות קבר; כיסוי הקבר ושילוט, כולל הצבת מצבה; הובלת המת ועריכת טקס הלוויה. לארגון קבורה מותר לגבות תשלום נוסף כאשר הנפטר או בני משפחתו מבקשים "חלקה מוגדרת" או "חלקה חריגה", למשל בבית עלמין שאינו בתחום מגוריו של הנפטר, בחלקת קבורה שנשמרה לנפטר בימי חייו או בבית עלמין שהוכרז כבית עלמין סגור. עד שנת 2005 דמי הקבורה ששולמו על ידי הביטוח הלאומי היו תלויים בגודלו של היישוב, כך שיישובים קטנים קיבלו פחות כסף על קבורה. בשנה זו, בעקבות עתירה לבג"ץ, הוחל בתהליך שינוי כללי התשלום והושוו דמי התשלום ליישובים גדולים וקטנים. ערך מורחב – בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל בשנת 1949 החל משרד הביטחון לפעול להקמתם של מספר בתי קברות צבאיים מרכזיים שבהם יובאו לקבורה חלליה הרבים של מלחמת העצמאות. במספר ערים נבחרו שטחים שבהם יוקמו בתי הקברות הצבאיים. בירושלים יועדו לכך מורדותיו הצפוניים של הר הרצל, שבראשו קבור חוזה המדינה בנימין זאב הרצל, מתוך מודעות לסמליות הרבה בבחירת האתר. לאחר שנבחר האתר, החליטו ראשי מערכת הביטחון להפוך את המקום לבית העלמין הצבאי הממלכתי ובכך לחזק את הקשר הסמלי החזק בין הנופלים במערכות ישראל לבין המדינה הריבונית המיוצגת באמצעות הר הרצל. בתוך כך נקברו במקום גם נופלים מהתקופה שלפני הקמת המדינה – נופלי המחתרות, לוחמי הבריגדה היהודית, צנחני היישוב באירופה הכבושה וכדומה, והוקמו בו אנדרטות מרכזיות לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע. בשנת 2010 התקיימו בישראל 42 בתי קברות צבאיים, וב-93 בתי קברות אזרחיים בה הוקמו חלקות מיוחדות לקבורתם של חללי מערכת הביטחון. הכשרת קברנים בישראל נערכת על ידי משרד הדתות ופורום חברות קדישא. החל משנת 2014 פועלת בארץ תוכנית "מורשת בנימין" כמסלול לימודי תעודה ללימוד מקצוע הקבורה. בקורס נלמדים נושאים הלכתיים רלוונטיים לתחום הקברנות וכן מיומנויות רגשיות ובינאישיות הנחוצות לעוסקים במקצוע. בפורום חברות קדישא עורכים מחזורי קורסים שנתיים במסגרת התכנית, להכשרת עובדי שטח ומשרד וכן להכשרת מנהלים בתחום הקבורה. העובדים יכולים גם ללמוד בהשתלמויות וימי רענון לאחר תום לימודי התעודה המוצעים על ידי פורום חברות קדישא. כבר בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 עלה החשש שתוך שנים ספורות יהיה בישראל מחסור בשטחים לקבורה, כאשר המקום הפנוי בבתי הקברות הקיימים בערים ירושלים, תל אביב, חיפה וטבריה החל לאזול. הפתרון שנבחר היה הרחבת שטחי בתי הקברות הקיימים או בנייה של בתי קברות חדשים. ב-1985 התבקשה הרבנות הראשית לפסוק האם להתיר לקבור בקומות. פסיקת הלכה משנות ה-70 קבע שהדבר נוגד את ההלכה. הרבנות פסקה שמותר לקבור בקומות וחברה קדישא תל אביב החל לקדם תוכנית להקמת בית קברות חדש ברמת אביב, שיהיה מבוסס על קבורה בקומות, אך ראש העירייה שלמה להט התנגד לתוכנית. ב-1987 הודיע יגאל ביבי ראש עיריית טבריה כי בית הקברות החדש המתוכנן בעיר יכלול קבורה בקומות. בתחילת 1989 הייתה חברת־קדישא קהילת־ירושלים הראשונה לבנות קיר קבורה בקומות בישראל, בהר המנוחות, בעקבות פסיקת הרבנים הראשיים והרבנים הראשיים לירושלים. אולם בשנים הראשונות סירבו משפחות לקבור את יקריהם בקיר והמתחם שימש לקבורה לנפטרים שנוטל ספק ביהדותם. באוגוסט 1989 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה אישרה הקמת מתחם של קבורה בקומות גם בבית העלמין קריית שאול. ב-2012 אושרה הקמתו של מתחם קבורה תת-קרקעי שנחצב בהר המנוחות בירושלים. המתחם נחנך ב-2019. על פי תחזיות מ-2019, תוך כ-40 שנה לא יהיה מספיק מקום לקבור את כל מי שמת בישראל, ונדרשים פתרונות קבורה חדשים. בין החלופות האפשריות: קבורה רוויה, קבורה של מספר אנשים באותו קבר, מתחמי ליקוט עצמות או שרפת גופות החוסכת שטחי קרקע רבים ויקרים שמוקצים לבתי קברות. מידע על עריכת טקס קבורה בישראל באתר מכון עתים - ייעוץ ומידע במעגל החיים היהודי הרב מיכאל ויגודה, לשרפת גופות בהלכה ובמשפט, פרשת השבוע 250 (תשס"ו) נעמי מי-עמי, ‏יישום חוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית בישראל, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 16 בדצמבר 2007 כשנמות ייקברו אותנו, רבעון למשפט מיסים ונדל"ן, שנה שלישית גיליון מס' 19 מאי-יוני 2002 בית העלמין מנוחה נכונה כפר סבא אור קשתי, 20 שנה לחקיקה, והקבורה האזרחית נותרה בתיאוריה בלבד, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2016 יאיר ברלין ואריאל פינקלשטיין,הקבורה האזרחית בישראל: עשרים שנה לחוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית התשנ"ו-1996,המכון לאסטרטגיה ציונית, ספטמבר 2016 ניר חסון, עיר הקברים התת־קרקעית בהר המנוחות, כתבה עם סרטון , באתר הארץ, 5 בינואר 2018 יעל דראל, דירה בעולם הבא: איפה ניקבר בעתיד - בקופסה או בקומה שנייה עם מעלית ומזגן?, באתר TheMarker‏, 17 בינואר 2020 ליאת לוי, מתחת לכל ביקורת: כך חוגגים בבתי הקברות על גבם של המתים, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2020 מערך הקבורה בישראל, באתר www.mevaker.gov.il (ארכיון) מיכאל ויגודה, לשרפת גופות בהלכה ובמשפט, פרשת השבוע 250 (תשס"ו) ראו דברי השופטת אילה פרוקצ'יה בבג"ץ 52/06 חברת אלאקסא נ' מרכז ויזנטל, סעיף 146 פקודת בריאות העם, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט בג"ץ 6167/09 שלמה אבני נ' מדינת ישראל ה"פ 39654-08-10 שלמה אבני נגד מדינת ישראל, ניתן ב-16 בינואר 2014 Burial and Memorial Services, Progressive Judaism in Israel יאיר ברלין ואריאל פינקלשטיין, הקבורה האזרחית בישראל: עשרים שנה לחוק הזכות לקבורה אזרחית חלופית התשנ"ו-1996, המכון לאסטרטגיה ציונית, ספטמבר 2016, עמ' 22-7 תא"מ 12-05-29187, חוה לב נ' המשרד לשירותי דת בג"ץ 10357/04 - ט"ז תכנית מורשת בנימין לעובדי חברה קדישא, באתר המשרד לשירותי דת, אתר השירותים והמידע הממשלתי לראשונה: קורס אקדמי למקצועות הקבורה, באתר nrg, ‏2014 תוכנית הכשרת עובדים, באתר פורום חברות הקדישא מחסור במקומות קבורה בבית־העלמין בחיפה, מעריב, 9 במרץ 1971 אריה מאיר, כתב עתי"ם, חיפה, סכנת מחסור במקומות קבורה צפוייה לחיפה, על המשמר, 27 בדצמבר 1978 מחסור גובר במקומות קבורה בירושלים, דבר, 5 במרץ 1971 מחסור במקומות קבורה בטבריה, דבר, 25 במרץ 1983 אברהם רותם, עירית תד־אבוב נגד בית הקברות החדש, מעריב, 7 בנובמבר 1977 יוסף צוריאל, הרבנות שוקלת אם להתיר קבורה בקומות, מעריב, 11 בנובמבר 1985 "הילטון" למתים, על המשמר, 9 ביולי 1973 שרה פרידמן, ,אל תאיים עלי' צעק שר הפנים יצחק פרץ על ראש העיר להט, מעריב, 7 בדצמבר 1986 עתי"ם, בטבריה יקברו בקומות, חדשות, 6 באוגוסט 1987 אליעזר שולמן, קברים פורחים באוויר, חדשות, 21 בפברואר 1989 שחר אילן, קבר תלת־מיפלסי - מתחילים בבניית פרויקט הקבורה בקומות הראשון בארץ, כל העיר, 10 בפברואר 1989 דב אלבוים, מקומות מסמלים, חדשות, 9 ביולי 1993 יגאל לביב, בניין ערים - גוררי שחקים בקרית שאול, חדשות, 6 באוגוסט 1989 גיא קצוביץ', ‏לראשונה בישראל: רשת מנהרות קבורה תת קרקעיות, באתר גלובס, 25 ביוני 2012 נעמה ריבה, עמוק בתוך אדמת ירושלים נבנה מתחם חריג. לא כולם ימותו עליו, אבל חלק ימותו בו, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2019 נועה רויכמן, ‏יש פתרון לבעיית הנדל"ן: הגיע הזמן להזיז את המתים, באתר ‏מאקו‏, 1 באפריל 2021 דליה טל, ‏המינהל מתכנן הקמת בית-עלמין חדשני: קבורה רוויה של 6 קומות, באתר גלובס, 12 באוגוסט 1999 מיכל מרגלית, ‏"בגוש דן קוברים אנשים על חשבון שטחים ציבוריים וירוקים", באתר גלובס, 11 ביוני 2012 אלון נתיב, שריפה במקום קבורה תציל את הקרקע, באתר TheMarker‏, 10 במאי 2006 נרי ליבנה, בן אדם זה 4-2 ק"ג אפר, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2005