laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כנפי היונה (סרט)

כנפי היונה (באנגלית: The Wings of the Dove) הוא סרט דרמה רומנטי בריטי-אמריקאי משנת 1997 בבימויו של איאן סופלי, בכיכובם של הלנה בונהם קרטר, לינוס רואץ', ואליסון אליוט. התסריט מאת חוסיין אמיני מבוסס על הרומן "כנפי היונה" מאת הנרי ג'יימס משנת 1902. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר ולחמישה פרסי באפט"א לקולנוע. הסרט מתרחש בלונדון בשנת 1910, ועוקב אחר חייה של קייט קרוי (הלנה בונהם קרטר), אשר חיה תחת השגחתה הקפדנית של דודתה הרודנית, מועד (שארלוט רמפלינג). מועד, אישה עשירה, לקחה את קייט תחת חסותה מתוך מטרה לחתן אותה עם גבר עשיר ולמנוע ממנה לסבול מגורלה של אמה המנוחה, שנישאה לאביה הפוחז של קייט, ליאונל (מייקל גמבון). הלורד מארק (אלכס ג'נינגס), אריסטוקרט מתוחכם בעל אחוזה גדולה, מתחיל לחזר אחרי קייט, זאת באישור מועד. אולם, קייט מאוהבת בסתר בעיתונאי צעיר בשם מרטון דנשר (לינוס רואץ'), שאהבתה אליו נאסרה על ידי דודתה בשל מצבו הכלכלי הנמוך. על אף האיסור, קייט ממשיכה להיפגש עמו בסתר, אך הוא הולך ומתייאש מכך שקייט לא עוזבת את דודתה ונישאת לו. הלנה בונהם קרטר בתור קייט קרוי גיבורת הסיפור, צעירה יפהפייה וחדת-תפיסה אשר חיה תחת השגחתה של דודתה העשירה. קייט חיה במאבק בין רצונה האישי להיות עם אהוב ליבה, מרטון, לבין הלחץ המשפחתי לבחור בחיים נוחים כלכלית. אליסון אליוט בתפקיד מילי תייל יורשת עשירה מארצות הברית, יפהפייה ונעימה, אשר מתחברת לקייט בלונדון. היא מודעת לכך שהיא חולה במחלה סופנית, ומפתחת רגשות כלפי מרטון. לינוס רואש בתפקיד מרטון דנשר עיתונאי צעיר ומוכשר, בעל דעות חברתיות נחרצות, מאוהב בקייט ומוכן להקריב רבות למען אהבתם. יחסיו עם קייט סבוכים בשל הפערים החברתיים ביניהם. אליזבת מקגוברן בתור סוזן סטרינגהם מלוות מסורה של מילי במסעותיה ברחבי אירופה, ומשמשת לה כתומכת וכחברה קרובה. שרלוט רמפלינג בתור דודה מוד דודתה העשירה והשתלטנית של קייט, אשר מקדישה את חייה כדי לדאוג לקייט ולנסות להבטיח לה עתיד כלכלי יציב. מייקל גמבון בתור ליונל קרוי אביה של קייט, אדם עם עבר בעייתי ואחראי על חלק מהקשיים הכלכליים במשפחתו. אלכס ג'נינגס בתור לורד מארק אריסטוקרט עם עניין כלכלי חזק במילי, אם כי הוא מעוניין בקייט. הוא מודע למצב הבריאותי של מילי ומחפש להפיק מכך תועלת. אתר האינטרנט הרשמי של כנפי היונה "כנפי היונה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כנפי היונה", באתר נטפליקס "כנפי היונה", באתר AllMovie (באנגלית) "כנפי היונה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "כנפי היונה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "כנפי היונה", באתר Metacritic (באנגלית) "כנפי היונה", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "כנפי היונה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אסף גלאי

אסף גלאי (נולד ב-9 באפריל 1978) הוא במאי ומפיק תיעודי ישראלי-אמריקאי. גלאי, יליד שיקגו, גדל בתל אביב-יפו. מתגורר ופועל בתל אביב ובמסצ'וסטס. עוסק ביצירה קולנועית וטלוויזיונית ואוצר. ב-2014 הפיק וביים את "המוזות של בשביס זינגר" (Yes דוקו, יחד עם שאול בצר) על הסופר זוכה הנובל יצחק בשביס-זינגר וצבא המתרגמות שלו מיידיש. ב-2015 הפיק וביים את "גיבור העל העברי" (ערוץ 8, יחד עם שאול בצר) שחקר את עולם הקומיקס הישראלי. ב-2018, ביים את "ארמי אוף לאברז בארץ הקודש" (2018, ערוץ 8, בתמיכת קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה) שעקב אחר עלייתו לישראל של ז'אן פייר ברדה, כוכב להקת הפופ השוודית ארמי אוף לאברס. הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בקטגוריית הסרט התיעודי 2018. על הופעת הסרט בפסטיבל כתבה נירית אנדרמן בהארץ: "תחום התעודה נכבש על ידי הסרט הקליל, המקפיץ והשמח של אסף גלאי, על הלהקה השוודית ארמי אוף לאברז שהייתה להיט בינלאומי בשנות ה-90". באותה שנה, ביים גלאי שניים מתוך שישה פרקים בסדרה חסידיסטוק (כאן 11) על גיבורי המוזיקה החסידיים. ב-2022 ביים את "הרפתקאותיו של סול בלו" (PBS, American Masters) על הסופר האמריקאי סול בלו, שבמהלך הפקתו ערך גלאי את אחד הראיונות האחרונים עם הסופר פיליפ רות. הסרט זכה בארבעה פסטיבלים במקום הראשון, ובהם גם פסטיבל צ'לסי והגיע לגמר בפרס קן ברנס / ספריית הקונגרס. אסף גלאי הוא אוצר בכיר ב"אנו – מוזיאון העם היהודי". הוא אצר בין השאר את התערוכה "ויהי צחוק" שעסקה בהומור יהודי וכן אצר תערוכות על איימי ויינהאוס, בוב דילן, הצלם דוד סימור וכן על מעצבי אופנה יהודים. גלאי, האוצר במוזיאון החל מ־2010, נטל חלק באוצרות של תערוכת הקבע ובכתיבת חומרים למוזיאון. אסף גלאי באיגוד הבמאים והבמאיות רונן טל, "סול בלו כתב ספרים סוערים וחי חיים סוערים עוד יותר", ראיון בהארץ בעקבות "הרפתקאות סול בלו", 1 בדצמבר 2021 ראיון עם אסף גלאי בפודקאסט שמוז בעקבות "הרפתקאות סול בלו" איתמר בן כנען, "החיים על פי גלאי", ראיון במגזין עלונדון בעקבות זכיית "ארמי אוף לאברס בארץ הקודש" "הספרנים, מגזין הספרייה הלאומית", "פיליפ רות' – הריאיון האחרון", תמליל שיחה של אסף גלאי עם פיליפ רות מ־2017 מתוך "הרפתקאות סול בלו" ג'וליה מ. קליין, פורוורד, שיחה עם אסף גלאי לרגל הסרט על סול בלו, 3 בינואר 2022 (אנגלית) נירית אנדרמן, הארץ, "ארמי אוף לאברז בארץ הקודש הוא הדוקו הכי קאמפי בפסטיבל חיפה", על הצלחת הסרט בפסטיבל חיפה. 27 בספטמבר 2018 נירית אנדרמן, ארמי אוף לאברז בארץ הקודש" הוא הדוקו הכי קאמפי בפסטיבל חיפה, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2018
Nazi Punks Fuck Off

"Nazi Punks Fuck Off" הוא שיר של להקת הפאנק רוק האמריקאית דד קנדיז. הוא יצא לאור בנובמבר 1981 דרך אלטרנטיב טנטקלס כסינגל בגודל 7 אינץ' עם "Moral Majority" כבי-סייד. שניהם מהמיני-אלבום In God We Trust, Inc., למרות שגרסת המיני-אלבום היא הקלטה שונה מגרסת הסינגל. הסינגל כלל סרט זרוע חופשי עם צלב קרס "מחוק". העיצוב אומץ מאוחר יותר כסמל לתנועת הפאנק האנטי-גזענית Anti-Racist Action. השיר הוא כתב אישום בוטה נגד עלייתן של תת-תרבויות פאנק ימניות קיצוניות כמו הפאנק הנאצי או תנועת גלוחי הראש הלבנים, שהחלו להתפרע במופעי פאנק בסוף שנות השבעים. ניכוס האיקונוגרפיה הפשיסטית היה נפוץ בפאנק במשך זמן מה, לעיתים קרובות באופן אירוני, אך האירוניה לא תמיד הייתה ברורה עד כדי כך שהיא החלה למשוך את הימין הקיצוני המאורגן להופעות פאנק. מילותיו של ג'לו ביאפרה מגנות את המריבות הפנימיות בין הפאנקיסטים על החלשת הסיכוי למרד ואחיזתם של תועמלני הימין הקיצוני כי "ברייך רביעי אמיתי, [הם] יהיו הראשונים ללכת". בפתיחה של גרסת In God We Trust, Inc. של "Nazi Punks Fuck Off", הסולן ג'לו ביאפרה מזכיר את המפיק האנגלי מרטין הנט, שעבד עם ג'וי דיוויז'ן ובאזקוקס, ומאשים אותו, לשון בלחי, ב"הפקת יתר" של ההקלטה. הנט, למעשה, לא עבד עם הדד קנדיז. מידע על היצירה "Nazi Punks Fuck Off" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Nazi Punks Fuck Off" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Nazi Punks Fuck Off" באתר Discogs Steve Knopper, How Black Flag, Bad Brains, and More Reclaimed Punk from White Supremacists, GQ, ‏2018-01-16 (באנגלית אמריקאית) Dead Kennedys – Nazi Punks Fuck Off!, נבדק ב-2024-08-15 martin hannett, web.archive.org, ‏2014-06-26
בוגה (משקה)

בוגה (באנגלית: Boga; בערבית: بوڨا) הוא מותג משקאות תוניסאי הנמכר ברחבי העולם הערבי וכולל משקאות מוגזים בטעמים שונים. מוצרי החברה מיוצרים משנת 1947 במפעל הראשי בתוניס וניתן למצוא אותם במדינות המגרב, צרפת, פולין, צ'כיה ואיטליה. שם המותג נגזר מהמילה בויסון (Boisson) שפירושה בצרפתית משקה ומהמילה גזוז (Gazeuze). למשקה הבוגה מספר טעמים שונים: Boga Cidre – משקה בטעם חרוב הנמכר בפחית בצבע חום. Boga Lim – משקה בטעם לימון הנמכר בפחית בצבע צהוב. Boga Menthe – משקה בטעם מנטה הנמכר בפחית בצבע ירוק. Boga Light – גרסה דלת קלוריות של המשקה הנמכרת בפחית בצבע כחול. מדיה וקבצים בנושא בוגה בוויקישיתוף Boissons gazeuses - BOGA About: Boga (soft drink), dbpedia.org
Where Is My Mind?

"Where Is My Mind?" הוא שיר מפורסם של להקת הפיקסיז, שנכלל באלבומם הראשון Surfer Rosa שיצא בשנת 1988. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה, בלאק פרנסיס, והוא ידוע במילים הפשוטות אך המסתוריות שלו ובתחושת הניתוק שהוא מעביר למאזינים. זהו אחד משירי החותם של הלהקה והיווה השראה למספר רב של קאברים. השיר הופיע בגרסת 2021 של 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון, מדורג במקום 493. בלאק פרנסיס כתב את השיר בהשראת חוויותיו האישיות במהלך צלילה בקריביים, שם חש בחוסר התמצאות וניתוק מהמציאות, תחושות שהפכו למוטיבים המרכזיים בשיר. המילים "With your feet on the air and your head on the ground" מדגישות את התחושה של חוסר יציבות וניסיון לברוח מהמציאות או לשנות את נקודת המבט. מאוחר יותר הוא אמר שהיה לו "דג קטן מאוד שניסה לרדוף אחרי. אני לא יודע למה - אני לא יודע יותר מדי על התנהגות דגים". השיר זכה לפופולריות רבה במהלך השנים, בעיקר בזכות הכללתו בסרט "מועדון קרב" משנת 1999. מאז, הוא הופיע ברשימה ארוכה של סרטים, סדרות טלוויזיה, פרסומות ומשחקי וידאו, והפך לאחת הקלאסיקות המוכרות ביותר של הפיקסיז. קלי קלרקסון כיסתה את השיר ב-2021 בקטע "Kellioke" שלה. ג'יימס בלאנט כיסה את השיר בהופעות חיות וכלל אותו בתקליטור/DVD חי שלו משנת 2006 Chasing Time: The Bedlam Sessions. פלסיבו כיסה את השיר באלבום האוסף שלהם מ-2003 Covers. מידע על היצירה "Where Is My Mind?" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Where Is My Mind?" באתר AllMusic סרטון השיר "Where Is My Mind?" באתר יוטיוב Meaning of "Where Is My Mind?" by James Blunt, www.songtell.com (באנגלית) Biel, Jean-Michel; Gourraud, Christophe. "Pixies Titles/Names". Alec Eiffel. נבדק ב-2007-04-07.
100 Gigs

100 Gigs הוא המיני-אלבום החמישי של הראפר האמריקאי דרייק. הוא יצא לאור ב-10 באוגוסט 2024, על ידי חברות התקליטים OVO סאונד וריפבליק רקורדס. הוא מכיל הופעות אורח של יאנג ת'אג, 21 סבאג' ולאטו. ב-6 באוגוסט, דרך עמוד אינסטגרם פרטי, דרייק פרסם 100 גיגה-בייט של נתונים, המורכבים מקטעים מאחורי הקלעים, חזרות לסיבובי הופעות וצילומי אולפן, כולל שלושת הרצועות במיני-אלבום בעמוד האינסטגרם, לצד אתר למטרה שלו. עם יציאת השירים, הבית של 21 סבאג' ב-"It's Up" נתפס כמכיל דיסים כלפי קנדריק לאמאר, על רקע הסכסוך בין לאמאר לדרייק, אולם השמועות הוקעו מאוחר יותר על ידי המנהל של סבאג'. האלבום 100 Gigs באתר ספוטיפיי Horvath, Zachary (10 באוגוסט 2024), "Drake Officially Releases Three Songs From 100gigs Website Onto Streaming", HotNewHipHop (באנגלית אמריקאית), ארכיון מ-11 באוגוסט 2024, נבדק ב-11 באוגוסט 2024 {{citation}}: (עזרה) Setaro, Shawn (10 באוגוסט 2024), "Drake Officially Releases 3 New '100 Gigs' Songs To Streaming Services", HipHopDX (באנגלית אמריקאית), ארכיון מ-11 באוגוסט 2024, נבדק ב-11 באוגוסט 2024 {{citation}}: (עזרה) Corcoran, Nina (6 באוגוסט 2024), "Drake Dumps 100 Gigabytes of Data, Including Unreleased Songs, on New Website", Pitchfork, ארכיון מ-7 באוגוסט 2024, נבדק ב-10 באוגוסט 2024 {{citation}}: (עזרה) O'Connor, Roisin (7 באוגוסט 2024). "Drake drops surprise 100gb music dump after Kendrick Lamar beef". The Independent. ארכיון מ-7 באוגוסט 2024. נבדק ב-10 באוגוסט 2024. {{cite news}}: (עזרה) Brown, Preezy (7 באוגוסט 2024), "21 Savage Did Not Diss Kendrick Lamar On Leaked Drake Song, Manager Claims", Vibe, ארכיון מ-7 באוגוסט 2024, נבדק ב-10 באוגוסט 2024 {{citation}}: (עזרה)
מר בטיניול

מר בטיניול (בצרפתית: Monsieur Batignole) הוא סרט דרמה צרפתי שיצא לאקרנים בשנת 2002. הסרט בוים על ידי ז'ראר ז'וניו שגם משחק בתפקיד הראשי. לצד ז'וניו מופיעים בסרט ז'ול סיטרוק, ז'אן-פול רוב, גץ בורגר, מישל גרסיה ואלקסיה פורטל. הסרט מתאר את סיפורו של בעל מכולת רגיל, אדמונד בטינול, שעוזר לבנו הצעיר של שכנו היהודי, ולשני בני דודיו של הילד, להגיע בשלום לשווייץ. העלילה מתרחשת בפריז בשנת 1942, בזמן הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה. אדמון בטיניול (ז'ראר ז'וניו), הוא חנווני פשוט החי עם משפחתו בקומת הקרקע של בניין דירות. בתו עומדת להתחתן עם פייר-ז'אן (ז'אן-פול רוב), סופר שאפתן המעוניין בדירת הפנטהאוז שתפסה משפחת ברנשטיין היהודית. פייר-ז'אן מלשין לגסטפו על משפחת ברנשטיין, ואלו עוצרים את המשפחה בשעות הבוקר המוקדמות. רכוש המשפחה מוחרם, והדירה ניתנת למשפחת בטיניול. במהלך מסיבה שמארחת משפחת בטיניול לאנשי האס אס, סימון ברנשטיין הצעיר (ז'ול סיטרוק) חוזר לביתו ומוצא מקלט בדירת המשרתים שבעליית הגג, אך בהמשך מועבר למרתף כדי להימנע מחשיפתו. סימון מצטרף לשני בני דודיו שנמלטו גם הם, ואדמון מחליט לקחת אותם במסע מסוכן לגבול שווייץ. בעזרת אישה נדיבה וכומר, הם מצליחים לעבור את הגבול ולהגיע למקלט בשווייץ. ז'ראר ז'וניו בתפקיד אדמון בטיניול: החנווני הפשוט שמוצא עצמו מגן על הילדים היהודים בניגוד לציפיותיו הראשוניות. ז'ול סיטרוק בתפקיד סימון ברנשטיין: הילד היהודי ששרד את מעצר משפחתו ומצא מקלט אצל בטיניול. ז'אן-פול רוב בתפקיד פייר-ז'אן לאמור: הארוס של בתו של בטיניול, שבאופן ציני מלשין לגסטפו על משפחת ברנשטיין כדי להשיג את דירתם. מישל גרסיה בתפקיד מרגריט בטיניול: אשתו של אדמון. אלקסיה פורטל בתפקיד מישלין בטיניול: בתו של אדמון, המיועדת להינשא לפייר-ז'אן. גץ בורגר בתפקיד קולונל ספרייך: קצין אס אס שמופיע בסרט ומוביל את מעצר משפחת ברנשטיין. הסרט התקבל בחום על ידי המבקרים והיה להצלחה קופתית בצרפת. הבמאי ז'ראר ז'וניו זכה לשבחים על עבודתו, וז'אן-פול רוב זכה בפרס השחקן הצעיר הטוב ביותר של האקדמיה הצרפתית לקולנוע לשנת 2002 על תפקידו בסרט. "מר בטיניול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מר בטיניול", באתר AllMovie (באנגלית) "מר בטיניול", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מר בטיניול", באתר אידיבי "מר בטיניול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Nesselson, Lisa (22 במרץ 2002). "Monsieur Batignole". Variety. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite news}}: (עזרה)
מצר בלוק איילנד

מצר בלוק איילנד (באנגלית: Block Island Sound) הוא מצר ימי באוקיינוס האטלנטי הפתוח, ברוחב של כ-16 ק"מ, המפריד בין האי "בלוק איילנד" (אנ') לחוף היבשת של מדינת רוד איילנד. הוא משתרע מזרחה למצר לונג איילנד עד למערבו של מצר רוד איילנד. במערב המצר מגיע עד מונטוק פוינט(אנ') בקצה המזרחי של לונג איילנד, כמו גם עד איי פלום (אנ'), איי גרדינרס (אנ') ויותר צפונה גם עד לפישר איילנד (אנ'), כולם במדינת ניו יורק. היווצרות המצר והאיים שמסביבו קשורים באותו תהליך. מדובר בשכבת הקרח של לורנטייד(אנ') שלפני כ-25,000 שנה התפשטה ל"שמיכה" של אלפי קילומטרים רבועים של קנדה וארצות הברית. הקצה הדרומי שלה הגיע בערך למקום בו שוכנים כיום מרתה'ס ויניארד, ננטקט, בלוק איילנד ולונג איילנד. עובי של קילומטר עד שני קילומטרים של שכבת הקרח נעה דרומה על פני הנוף הקדום, והביאה עימה סלעים גדולים, אבנים וחול שגרף. כשהקצה הדרומי שלו נמס, שוחררו כמויות אדירות של מי נמס ופסולת סלעית, ויצרו את מרתה'ס ויניארד, ננטקט והאיים האחרים. פני הים שהיו נמוכים בכ-122 מ' ממה שהוא היום, עלו שוב, והתפתחו סביבות שפכים של נהרות שערוציהם נחרצו על ידי זיזים של הקרחון וכן וחופים וביצות מלח. עיקר התנועה הימית במצר הינה של מעבורות המשרתות את האי בלוק איילנד. מעבורת קבועה לפוינט ג'ודית(אנ'), ובקיץ: לניו לונדון, קונטיקט(אנ'); אוריינט(אנ') ומונטוק(אנ'), ניו יורק; וניופורט, רוד איילנד. לצפייה במפה רחבה יותר של מיקום המיצר והאתרים המוזכרים לעיל ראו כאן. Alan Desbonnet & Carrie Byron, The Ecology of Rhode Island Sound, Block Island Sound and the Inner Continental Shelf, University of Rhode Island Vineyard Sound, Falmouth Cape Code Massachusetts Point Judith - The Block Island Ferry’s main ferry terminal, The Block Island Ferry The Block Island Ferry, The Block Island Ferry Homepage
קורדו ג'יני

קורדו ג'יני (באיטלקית: Corrado Gini; 23 במאי 1884 – 13 במרץ 1965) היה סטטיסטיקאי, דמוגרף וסוציולוג איטלקי שפיתח את מדד ג'יני, אמצעי למדידת אי השוויון בהכנסה בחברה. ג'יני היה גם תומך של תורת הגזע, ובמהלך מלחמת העולם השנייה היה תומך של הפשיזם האיטלקי. לאחר המלחמה, ייסד את התנועה האיחודיסטית האיטלקית, שתמכה בהפיכת איטליה לחלק מארצות הברית. קורדו ג'יני נולד ב-23 במאי 1884 במוטה די ליבנצה, ליד טרוויזו, למשפחה ותיקה של בעלי קרקעות. הוא למד משפטים באוניברסיטת בולוניה, שם בנוסף למד גם מתמטיקה, כלכלה וביולוגיה. העבודה המדעית של ג'יני נעה בשני כיוונים: מדעי החברה וסטטיסטיקה. תחומי העניין שלו חרגו מעבר להיבטים הפורמליים של סטטיסטיקה וכללו גם את החוקים המושלים בתופעות ביולוגיות וחברתיות. ג'יני פרסם את מדד ג'יני במאמרו מ-1912 "Variabilità e mutabilità" (בעברית: "שונות ויכולת שינוי"). מדד ג'יני, המכונה גם מקדם ג'יני, הוא מדד לפיזור סטטיסטי שנועד לייצג את אי השוויון בהכנסה בתוך אומה או קבוצה אחרת. בשנת 1910, מונה ג'יני לפרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטת קליארי ולאחר מכן באוניברסיטת פדובה בשנת 1913. הוא ייסד את כתב העת הסטטיסטי "Metron" בשנת 1920 וניהל אותו עד מותו. הוא גם היה פרופסור באוניברסיטת רומא ב-1925, שם ייסד את בית הספר לסטטיסטיקה בשנת 1928 ואת הפקולטה למדעים סטטיסטיים, דמוגרפיים ואקטואריים בשנת 1936. בשנת 1926, מונה ג'יני לנשיא המכון המרכזי לסטטיסטיקה ברומא. הוא היה מקורב לבניטו מוסוליני בשנות ה-20, אך התפטר מהתפקיד ב-1932. בשנת 1927, פרסם את ספרו "The Scientific Basis of Fascism" (בעברית: "הבסיס המדעי של הפשיזם"). ג'יני היה תומך בתורת הגזע ואף הוביל משלחות לחקר אוכלוסיות שונות. ב-12 באוקטובר 1944, ייסד ג'יני יחד עם אוגו דמיאני ותומך נוסף את התנועה האיחודיסטית האיטלקית, שקראה לאיחוד איטליה עם ארצות הברית מתוך אמונה שזה יביא לשלום עולמי. עם זאת, המפלגה לא זכתה להצלחה רבה והתפרקה ב-1948. ג'יני היה תומך של אורגניזם וטען כי אומות פועלות כישויות אורגניות. הוא טען כי לאומות יש מחזור חיים הכולל לידה, גדילה והתנוונות, וכי אומה שהולכת ומתנוונת יכולה להיכבש על ידי אומה צעירה וחזקה יותר. תיאוריות אלו השפיעו על מדיניות הפשיזם האיטלקי. במהלך הקריירה שלו, ג'יני שימש בתפקידים מרכזיים, כולל נשיא החברה האיטלקית לסטטיסטיקה ונשיא הפדרציה הבינלאומית לחקר אוכלוסיות בשפות הלטיניות. בשנת 1962, הוכר ג'יני כחבר באקדמיה הלאומית של לינצ'י באיטליה. קורדו ג'יני, באתר MacTutor (באנגלית) Gini, C. (1909). "Concentration and dependency ratios" (in Italian). English translation in Rivista di Politica Economica, 87 (1997), 769–789. Gini, C (1912). Variabilità e Mutuabilità. Contributo allo Studio delle Distribuzioni e delle Relazioni Statistiche. Bologna: C. Cuppini. "Corrado Gini's Biography". Società Italiana di Statistica (SIS). אורכב מ-המקור ב-2016-11-06. נבדק ב-2016-11-05.
שיר המסכות

"שיר המסכות" או "זקן ארוך לי עד ברכיים" הוא שיר ילדים נפוץ אותו כתב בשנת 1932 המשורר לוין קיפניס והלחין נחום נרדי. השיר בדרך כלל נלמד בגני הילדים. השיר פורסם במוסף לילדים של "דבר" בתאריך 18.3.1932 (עמ' 12), יחד עם שירי פורים נוספים של קיפניס ונרדי תחת הכותרת "הגיבור בפה-מהתלה לפורים", מעין מחזמר לחג פורים שגיבוריו הם: פורים עצמו, הרעשן, אוזן ההמן, המסכה והילדים. השירים הנוספים במחזמר הם: אני פורים, שיר המסכות, שיר הרעשן, אני אוזן-המן. לוין קיפניס/אליהו הכהן, מחרוזת שירי הזמר, פרחי דקל בע"מ-לוין קיפניס, 2023 שיר המסכות, באתר הספרייה הלאומית שיר המסכות, באתר שירונט שיר המסכות, באתר זמרשת אקורדים לשיר המסכות, באתר נגינה שיר המסכות בתרגום לאנגלית, באתר HebrewSongs שיר המסכות, באתר זמרשת לוין קיפניס, הגיבור בפה-מהתלה לפורים, דבר לילדים, באתר הספרייה הלאומית, ‏18 במרץ 1932
מוטה די ליבנצה

מוטה די ליבנצה (באיטלקית: Motta di Livenza) היא עיר וקומונה בנפת טרוויזו, במחוז ונטו שבצפון איטליה. העיר ממוקמת כ-55 קילומטרים מוונציה וקרוב לגבול עם מחוז פריולי-ונציה ג'וליה. היא נמצאת בגובה של כ-10 מטר מעל פני הים ומתפרשת על שטח של 37.78 קמ"ר. העיר ידועה בפעילותה החקלאית והמסחרית, כאשר רבים מהתושבים עוסקים בחקלאות ובתעשיות נלוות. נוסף על כך, תעשיית התיירות מתפתחת בעיר בזכות אתרי ההיסטוריה, התרבות והגסטרונומיה המקומית. מדיה וקבצים בנושא מוטה די ליבנצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוטה די ליבנצה
משולש מישורי

בכימיה, משולש מישורי הוא מבנה מולקולרי עם אטום אחז במרכז ושלושה אטומים בפינות משולש שווה-צלעות, כאשר כל ארבעת האטומים במישור אחד. במולקולה משולשת מישורית אידיאלית, שלושת האטומים הפריפריאליים (בפינות המשולש) זהים זה לזה, וכל זוויות הקשרים הן 120°. דוגמה טובה למולקולה בעלת מבנה זה היא בורון טריפלואוריד (BF3), בה אטום בור מרכזי מוקף בשלושה אטומי פלואור. משולש מישורי אידיאלי שייך לחבורת סימטריות נקודתית מסוג D3h. כאשר האטומים הפריפריאליים אינם זהים, זוויות הקשר אינן זהות, וצורת המולקולה אינה אידיאלית - האטומים עדיין במישור, אך המשולש כבר אינו שווה-צלעות. דוגמאות לסוג זה הן המולקולות פורמלין (H2CO) ופוסגן (COCl2), והיונים המולקולריים ניטראט (NO−3) וקרבונט (CO2−3). מודל VSEPR משולש מישורי באתר LibreTexts Chemistry
חיים בירדוגו

הרב חיים בירדוגו (ט"ו בתשרי ה'תרכ"ג, 1862 - כ"ז בשבט ה'תש"ד, 1844) היה ראש ישיבת 'בית אל ועץ חיים' במקנס בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה העשרים. נולד במקנס לאימו מרת מזל-טוב ולאביו ר' אברהם שהיה מעשירי העיר ומלומד. בגיל 15 נכנס ללמוד בישיבתו של רבי חיים משאש. התחתן בגיל 17. בהיותו כבן 25 שימש כראש ישיבה גדולה בעיר. מתלמידיו נמנים המנהיגים הרוחניים של יהדות מרוקו, כדוגמת רבי ברוך אברהם טולידאנו, רבי רפאל ברוך טולידאנו רבי יוסף משאש, רבי אהרן בן חסין, רבי משה אזוגי, ועוד. בקיץ ה'תרע"ב (1912), יזם רבי זאב הלפרין ישיבות מסודרות במקנס, או אז התמנה רבי חיים בירדוגו לראש ישיבת 'בית אל ועץ חיים' שהייתה ישיבה לחכמי העיר. בישיבה הנהיג תוכנית לימוד מגוונת שכללה לימוד התלמוד עם הראשונים, וכן לימוד טור ובית יוסף ושולחן ערוך ונושאי כלים. וכן בערבים למדו משנה תורה לרמב"ם. בישיבה זו למדו את כל הש"ס. מבין רבני הישיבה נמנו רבי אהרן אסודרי, רבי יצחק סבאג, רבי מרדכי עמאר ועוד, שהיו בעצמם תלמידיו. במקביל כיהן כסופר בית הדין של העיר. נפטר ונקבר במקנס בכ"ז שבט ה'תש"ד בהיותו כבן 81 שנים. כתב חידושים על הש"ס והמקרא, אך רובם אבדו. נותרו מספר חידושים לחומש בראשית, שנדפסו כנספח לספר 'מקוה המים' לרבי יהודה בירדוגו. ראו: ר' שמואל בן עמרם, ילקוט שבע, מועדים וחכמים חלק ב עמ' קכט-קלא. ראו: מים עמוקים (לר' יהודה בירדוגו), תוספת למים עמוקים דף סב והלאה. ראו: אוצר המכתבים חלק א סימן ריב. ראו: אוצר המכתבים ח"ג סימן א'תתכו. ראו: ילקוט שבע, מועדים וחכמים חלק ב' עמ' קכט-קלא. ראו אוצר המכתבים חלק א סימן רצד. ראו 'אמרי אברהם' (עמאר) פרקי תולדות עמ' רסב.
סודז'ה

סודז'ה (ברוסית: Су́джа) היא עיירה והמרכז האדמיניסטרטיבי של סודז'נסקי שבסובייקט קורסק, רוסיה, הממוקמת על הנהרות סודז'ה ואוליושניה כ-105 ק"מ דרומית מערבית לקורסק, המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז. יש בה 5,127 תושבים. היא יושבת על מזין הגז הטבעי שבו הצינור הטרנס-סיבירי פוגש את צינור האחים. העיירה נכבשה על ידי כוחות אוקראינים במהלך הפלישה למחוז קורסק באוגוסט 2024. בימי הביניים השטח היה חלק מנסיכות רילסק, נסיכות צ'רניגוב והדוכסות הגדולה של ליטא, לפני סיפוחה על ידי נסיכות מוסקבה. סודז'ה נוסדה בשנת 1664. בתחילה הייתה זו עיירה של גדוד סומי בתוך סלובודה אוקראינה, והייתה מבוצרת בסוללות ובחפיר. ב-1708 הוא נכלל במחוז קייב, וב-1779 הפכה למושב הסודז'נסקי אויזד בתוך מחוז קורסק. בשנת 1870 מנתה תושבי העיר 4,482 תושבים ובפרברים 5,624 תושבים. בשנת 1869 היו בעיירה 393 בעלי מלאכה ובשנת 1871 היו תשעה מפעלים. בסוף המאה ה-19 אירחה העיר ארבעה ירידים שנתיים ושני שווקים שבועיים. לפי מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית משנת 1897, מניין תושבי העיר עמד על 7,433 מתוכם 61.2% אוקראינים, 37.2% רוסים, 1.2% יהודים ו-0.3% פולנים. בנובמבר–דצמבר 1918, סודז'ה הייתה מקום מושבה של ממשלת הפועלים והאיכרים הזמנית של אוקראינה לפני העברתה לבלגורוד. הוא היה חלק מה-SSR האוקראיני עד 1922, אז הועבר ל-SFSR הרוסית. במהלך מלחמת העולם השנייה, סודז'ה נכבשה על ידי חיילים גרמנים מ-18 באוקטובר 1941 עד 3 במרץ 1943. מדיה וקבצים בנושא סודז'ה בוויקישיתוף "Ukrainian transit through the Sudzha GIS decreased by 7%, but did not stop". ארכיון מ-7 באוגוסט 2024. נבדק ב-7 באוגוסט 2024. {{cite news}}: (עזרה) Weiss, Michael; Rushton, James (14 באוגוסט 2024). "How Ukraine Caught Putin's Forces Off Guard in Kursk — And Why". New Lines Magazine (באנגלית). ארכיון מ-14 באוגוסט 2024. נבדק ב-14 באוגוסט 2024. Geolocated footage of Ukrainian troops and armor — much of it Western-provided — suggests Ukraine’s near-total control of the town of Sudzha {{cite web}}: (עזרה) Polityuk, Pavel; Hardcastle, Elaine; Russell, Ros (14 באוגוסט 2024). "Ukraine's state TV shows Ukrainian troops pulling down Russian flag in Sudzha" (News article). Reuters. ארכיון מ-14 באוגוסט 2024. נבדק ב-14 באוגוסט 2024. {{cite web}}: (עזרה) "Russia fighting intense battles against major Ukrainian incursion". Reuters. 10 באוגוסט 2024. {{cite news}}: (עזרה) "Який вигляд зараз має місто Суджа, яке контролюють українські військові? Ексклюзив hromadske" (באוקראינית). נבדק ב-14 באוגוסט 2024. {{cite web}}: (עזרה) Tankov, Anatoly Alekseyevich (1913). "Суджанскiй уѣздъ" [Sudzhansky Uyezd]. Историческая лѣтопись курскаго дворянства (ברוסית). ארכיון מ-14 בינואר 2024. נבדק ב-14 בינואר 2024. {{cite book}}: (עזרה) "Sudzha district - the city of Sudzha". Demoscope Weekly. ארכיון מ-3 בדצמבר 2023. נבדק ב-3 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Міфи та факти про «першу столицю України»" (באוקראינית). 28 במרץ 2014. ארכיון מ-11 באוגוסט 2024. נבדק ב-11 באוגוסט 2024. {{cite web}}: (עזרה)