laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חוק שריון שלילת זכות השיבה

חוק שריון שלילת זכות השיבה, התשס"א-2001 קובע כי "פליטים לא יוחזרו לשטח מדינת ישראל אלא באישור של רוב חברי הכנסת" (סעיף 2 לחוק). גוף החוק מתייחס לפליטים הפלסטינים (בלי לנקוב במפורש בזהות הפלסטינית), ובשמו הוא שולל את זכות השיבה, שהיא תביעה מרכזית של הפלסטינים. ההצעה הועלתה על ידי ח"כ ישראל כץ מהליכוד, הצעת החוק פורסמה ב"רשומות" ב-30 באוקטובר 2000, והחוק אושר ב-1 בינואר 2001. החוק מתחיל בשתי הגדרות: "שטח מדינת ישראל" - שטח הנמצא בתחום שליטתה הריבונית של מדינת ישראל; "פליט" - מי שיצא מגבולות מדינת ישראל בעטיה של מלחמה והוא אינו אזרח מדינת ישראל, לרבות עקורי 1967 ופליטי 1948 או בן משפחתו. עיקר החוק הוא הקביעה: "פליטים לא יוחזרו לשטח מדינת ישראל אלא באישור של רוב חברי הכנסת". בסעיף 3 לחוק נקבעה הקלה מסוימת בקביעה זו: "רשאי שר הפנים בהסכמת שר הביטחון ובאישור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, לקבוע כללים למתן אישורי כניסה לשטח מדינת ישראל לשם מגורים בה, לפליטים, מטעמים הומניטריים בלבד". כן מציין החוק שהוא אינו חל על מי שחל עליו חוק השבות. החוק קובע במפורש כי "ממשלת ישראל לא תתחייב ולא תתקשר בהסכם העומד בסתירה להוראותיו של חוק זה". מטרת החוק מוצגת בדברי ההסבר להצעת החוק, שבהם שני משפטים בלבד: "ממשלת ישראל פותחת בשיחות לקראת הסכם קבע עם הפלסטינים, בשיחות יועלה נושא פליטי 1948 ו-1967. מטרת החוק למנוע אפשרות שהממשלה תוכל להחליט בלא אישור הכנסת, או ברוב רגיל על שיבת פליטים לתחומי מדינת ישראל." כלומר, חוק זה נועד לכבול את ידיה של ממשלת ישראל. איסור על כניסתם של הפליטים נקבע בחוקים קודמים, כגון חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), תשי"ד-1954, שבו נאמר: "המסתנן, דינו - מאסר חמש שנים או קנס חמשת אלפים לירות, או שני הענשים כאחד". הגדרת "מסתנן" בחוק זה כוללת את הפליטים הפלסטינים. אף שבהתאם לחוק החזרת פליטים לשטח מדינת ישראל מחייבת אישור של רוב חברי הכנסת, החוק עצמו אינו חוק משוריין, כלומר לתיקונו או לביטולו די ברוב רגיל של חברי הכנסת. חוק שריון שלילת זכות השיבה, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק שריון שלילת זכות השיבה, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת הצעת חוק שריון שלילת זכות השיבה, התשס"א-2000, ה"ח 2918 מיום 30 באוקטובר 2000 חוק שריון שלילת זכות השיבה, התשס"א-2001, ס"ח 1772 מיום 10 בינואר 2001 על פי החוק למניעת הסתננות, מסתנן הוא, בין השאר, "מי שנכנס לישראל, והוא אזרח ארצישראלי או תושב ארצישראלי חסר אזרחות או נתינות או שאזרחותו או שנתינותו מוטלת בספק, ויצא לאחר ה-29 בנובמבר 1947 ממקום מגוריו הרגיל בשטח שהיה לחלק מישראל אל מקום שמחוץ לישראל". ראו דיון בסוגיה זו: אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן, מהדורה שישית, 2005, כרך א: עקרונות יסוד, עמ' 65 (ובפרט הערת שוליים 42)
צסק"א מוסקבה (כדורסל נשים)

מועדון הכדורסל לנשים צסק"א מוסקבה (ברוסית: ЖБК ЦСКА Москва) היה מועדון כדורסל רוסי שפורק ב-2009 בשל קשיים פיננסיים. המועדון היה בין הקבוצות החזקות בברית המועצות וברוסיה. בשנת 2001 הקבוצה פורקה וזכויות השם הועברו למועדון כדורסל בעיר סמרה. גם בתקופה זו הקבוצה הייתה בין החזקות ברוסיה. לאחר מספר שנים, בשנת 2006 הקבוצה עם שחקניה עברה למוסקבה. בשנת 2009 המועדון נכנס לקשיים כלכליים ובסופו של דבר פורק סופית. בתקופת ברית המועצות אלופת ברית המועצות: 1983, 1985, 1989 מחזיקת גביע ברית המועצות: 1978 מחזיקת גביע רונקטי: 1985, 1989, 1997 בתקופת רוסיה - תחת השם "צסק"א מוסקבה" אלופת רוסיה: 1992 - 1997 בתקופת רוסיה - תחת השם ВБМ-СГАУ - התבססה בסמרה מחזיקת גביע העולם: 2003 אלופת רוסיה: 2004–2006 מחזיקת גביע רוסיה: 2004 אלופת הליגה העולמית: 2004, 2005 אלופת היורוליג: 2003 בתקופת רוסיה - תחת השם "צסק"א" - התבססה תחילה בסמרה ואחר כך במוסקבה מחזיקת גביע רוסיה: 2006 - 2008 אלופת הליגה העולמית: 2007
רינת הופר

רינת הופר (נולדה בשנת 1966) היא מאיירת וסופרת ישראלית. רינת הופר נולדה וגדלה בחולון. למדה בבית הספר התיכון תלמה ילין בגבעתיים. בגיל 16 החלה לפרסם שירים מאוירים ב"מעריב לנוער". שירתה בצה"ל כמעצבת ומאיירת בשבועון "במחנה". בשנים 1986–1990 למדה במחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל, וסיימה לימודיה בהצטיינות ושהתה תקופה בארצות הברית. עבדה כמאיירת עצמאית עבור העיתונים "מעריב" ו"ידיעות אחרונות", מגזינים, משרדי פרסום והוצאות ספרים. איירה ספרי ילדים ובהם "פעם הים היה מרק" מאת שירה גפן, "כזה חבר" מאת נירה הראל ו"כובע קסמים" מאת לאה גולדברג. כתבה שירי ילדים, ביניהם את מרבית שירי מופע "ענן על מקל" בכיכובם של עידן אלתרמן וירדן בר-כוכבא. הופר נשואה ואם לשלושה. בשנת 1995 החלה לכתוב ספרי ילדים ולאייר אותם, ופרסמה את הספרים (כולם, מלבד הראשון) בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. ספריה כוללים שתי סדרות: "סיפורי איילת" עד כה 4 ספרים, ו"סיפרורני" עד כה 5 ספרים. "ציידת הנמשים" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995) "ארון הבגדים של שירה" (1999) "שירים מקופסאות גפרורים" (2001) "איילת מטיילת" (2002) - הראשון בסדרת סיפורי איילת "חנן הגנן" (2003) "מפלצת סגולה" (2004) "אותיות במיץ שטויות" (2005) "יום של תום" (2006) "הצב בצבוץ" (2007) "קפודה עם מזוודה" (2008) "החתולה של איילת" (2009) - השני בסדרת סיפורי איילת "מי ראה את איילת" (2009) -- השלישי בסדרת סיפורי איילת "שבלול בצנצנת" (2011) "הגמד הגבוה/ הענק הנמוך" (2011) "שנה עם שני" (2012) "אבוקדו" (2013) "גלילונה" (2013) "ענן על מקל" (2014) "ציפי וצוף" (2015) "ענת שתיים שלוש" (2016) "הדלת הירוקה חלק ראשון" (2017) "הדלת הירוקה חלק שני" (2017) "מישו" (2017) "אלטע זאכן" (2018) "הסינור של רוני" (2018) - הראשון בסדרת סיפורוני "רוני מוכר בלונים" (2019) - השני בסדרת סיפורוני "רוני חיש וחוש" (2020) - השלישי בסדרת סיפורוני "רוני לבד" (2021) - הרביעי בסדרת סיפורוני "רוני ונעמה" (2021) - החמישי בסדרת סיפורוני "ספר על יד" (2021) "המונמון" (2022) "איילת והתיק האדום" (2023) - הרביעי בסדרת סיפורי איילת בשנת 2010 יצא לאור ספרה הראשון למבוגרים, "טמונות". שיריה הולחנו למופע המלווה בדיסק, "ענן על מקל". בשנת 2015 נחנך בחולון גן שעשועים בהשראת סיפרה "מפלצת סגולה" במסגרת פרויקט גני סיפור. בשנת 2022 עלתה לשידור בערוץ הופ! הסדרה "חנן הגנן וחברים", אשר מלווה בשירים וסיפורים שנכתבו על ידה. זכתה בפרס נחום גוטמן לאיור ובעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער עבור "ציידת הנמשים", בציונים לשבח בפרס בן יצחק של מוזיאון ישראל ובפרס זאב לספרות ילדים ונוער על הספר "חנן הגנן". רינת הופר, ברשת החברתית Goodreads רינת הופר, באתר של הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר רינת הופר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רינת הופר, באתר "תקשורת חזותית בישראל" סיפור היום: "יום של תם", באתר ynet, 12 ביוני 2006 שרי שביט, רינת הופר: "הקול בתוכי שכותב הוא קול של ילד", באתר ynet, 25 באוגוסט 2012 טל גורדון, ענן על מקל - תום ילדי, באתר הבמה, 30 בדצמבר 2012 עדנה אברמסון, הטיול שלא נגמר: "איילת מטיילת" חוגגת עשור, באתר ynet, 10 במרץ 2013 מאיה פולק, איילת השחר: אמא של "איילת מטיילת" חוזרת עם ספר חדש, באתר nrg‏, 3 ביוני 2017 גיא שרמן, סודות משולחן העבודה של רינת הופר: "ממעט גרוטאות אפשר לבנות עולם", באתר ynet, 26 במאי 2018 רינת הופר, באתר הפנקס גן סיפור מפלצת סגולה, באתר עיריית חולון IBBY, Honour List (1996), May 1996, p.33.
אלי בן-מנחם

אלי בן-מנחם (נולד ב-24 בנובמבר 1947) הוא חבר הכנסת וסגן שר לשעבר מטעם מפלגת העבודה. בן מנחם נולד בעיר בומביי (מומבאי) שבהודו ועלה לישראל ב-1949. למד בפנימיה הצבאית, ושירת בצה"ל כקצין מילואים. במקצועו הוא טכנאי מטוסים, מבקר וראש צוות בכיר. בן מנחם כיהן כמנהל אגף לשכונות וערי פיתוח במרכז מפלגת העבודה, יו”ר ועד עובדי אל על, הקים את פורום 13 הוועדים הגדולים במשק ויו"ר פורום השכונות בתל אביב. ב-1988 נבחר לראשונה לכנסת. ב-1992 מונה לסגן שר במשרד ראש הממשלה ואחראי מטעם הממשלה לטיפול במאבק בנגע הסמים. ב-1993 נבחר לשמש כסגנו של שר הבינוי והשיכון, בנימין בן אליעזר. בבחירות המקדימות במפלגת העבודה בשנת 1996 לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד על מקום המשוריין למחוז תל אביב והגיע ראשון לאחר קרב צמוד ביותר מול רון חולדאי ומול מיכאל בר-זוהר וגדעון שגיא עם 3,289 קולות ובן-מנחם שובץ במקום ה-18 ונבחר לכנסת הארבע עשרה, שבה כיהן גם כיו"ר הוועדה למאבק בנגע הסמים בכנסת. ב-2001 נבחר לשמש כסגן שרת התעשייה והמסחר ובשנים 2003–2005 שימש כסגן יו"ר הכנסת וחבר השדולה המוניציפלית. ב-2005 שימש שוב כסגן שר הבינוי והשיכון. עם הקמת מפלגת קדימה ב-2005 הצטרף לשורותיה, ושימש יו"ר סיעת קדימה בהסתדרות. גר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה. אלי בן-מנחם, באתר הכנסת אלי בן-מנחם, באתר כנסת פתוחה
רוג'ר ספוטיסווד

רוג'ר ספוטיסווד (באנגלית: Roger Spottiswoode; נולד ב-5 בינואר 1945) הוא במאי, תסריטאי ועורך קולנוע קנדי. רוג'ר ספוטיסווד נולד באוטווה, אונטריו. הוא החל את הקריירה הקולנועית שלו כעורך סרטים בשנות השבעים. הוא ביים מספר סרטים ידועים והפקות טלוויזיוניות, בכללם "שכר האמת" (1983), סרט ג'יימס בונד "מחר לנצח" משנת 1997. ספוטיסווד היה אחד מצוות הכותבים של תסריט הסרט "48 שעות". בשנות 2000 הוא ביים את מותחן המדע בדיוני "היום השישי". שמו של ספוטיסווד ותפקידו בבימוי הסרט "מחר לנצח" היו מושא לקומדיה בסרט "טים אמריקה: משטרת העולם", שמציג דמות דרמטית המכונה ספוטווד. רכבת לגיהנום (1980) המרדף אחר די.בי. קופר (1981) שכר האמת (1983) הזמנים הטובים (1986) האיש התמים האחרון (1987) ללא מעצורים (1988) הפתרון השלישי (1989) - סרט טלוויזיה טרנר והוץ' (1989) אייר אמריקה (1990) עצור! או שאמא שלי יורה (1992) מחר לנצח (1997) היום השישי (2000) סיפורו של מת'יו שפרד (2002) - סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני בוריס המסתוב (2003) The Children of Huang Shi‏ (2008) מעבר לנכון ולא נכון (2012) - סרט תיעודי המסע הביתה (2014) חתול רחוב ושמו בוב (2016) בית החוף (2018) - סרט טלוויזיה 48 שעות (1982) כלבי הקש (1971) פט גארט ובילי הנער (1973) המהמר (1974) גבר ללא חת (1975) רוג'ר ספוטיסווד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוג'ר ספוטיסווד, באתר AllMovie (באנגלית) רוג'ר ספוטיסווד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוג'ר ספוטיסווד, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוג'ר ספוטיסווד, באתר Discogs (באנגלית) רוג'ר ספוטיסווד, ב-northernstars.ca
וולטר גוטל

וולטר גוטל (באנגלית: Walter Gotell; ‏ 15 במרץ 1924 – 5 במאי 1997) היה שחקן גרמני, הידוע בשל תפקידו כגנרל גוגול, ראש הק.ג.ב. בסדרת סרטי ג'יימס בונד. גוטל נולד בבון, גרמניה. משפחתו היגרה לבריטניה אחרי שהנאצים עלו לשלטון. כדובר אנגלית שוטפת הוא החל לשחק בסרטים ב-1942, בדרך כלל גילם את דמותם של פטריוטים גרמנים, כמו בסרט We Dive at Dawn מ-1943. הוא החל לשחק בתפקידים משמעותיים יותר בראשית שנות החמישים, שיחק במלכה אפריקאית (1951) ‏, Ice-Cold in Alex‏ (1958), תותחי נברון (1961), 55 יום בפקין (1963), Lancelot and Guinevere‏ (1963),‏ המרגל שחזר מן הכפור (1965), לורד ג'ים (1965), יום ראשון השחור (1977), הנערים מברזיל (1978), וקובה (1979). גוטל זכה בתפקיד גנרל הק.ג.ב. אנטול גוגול בסרט המרגלת שאהבה אותי, בשל דמיונו הרב לראש המשטרה החשאית לשעבר ברוסיה הסובייטית לברנטי בריה. תפקידו הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד הגיע ב-1963, כשגילם את מורזני, עוזרו של הגיבור הרע בסרט מרוסיה באהבה. החל משלהי שנות השבעים הוא שיחק את התפקיד החוזר ונשנה של גנרל גוגול בסדרת סרטי ג'יימס בונד, החל מהמרגלת שאהבה אותי ב-1977. הדמות שבה במונרייקר (1979), לעינייך בלבד (1981), אוקטופוסי (1983), רצח בעיניים (1985) ו007 באזור המסוכן (1987). כשהמלחמה הקרה שככה, דמותו של ראש הק.ג.ב. נראתה משנה את גישתה כלפי המערב – ממתחרה ישירה למשתפת פעולה. בהופעתו האחרונה, כשהמלחמה הקרה נעשתה פחות משמעותית, הוא נראה עובר לתפקיד שונה, דיפלומטי יותר. גוטל הוא אחד השחקנים הבודדים ששיחקו הן רשע שמתמודד עם בונד והן את בעל בריתו (אחרים הם ג'ו דון בייקר וצ'ארלס גריי). לאורך הקריירה שלו, גוטל גם הופיע בתפקידי אורח רבים במגוון רחב של סדרות טלוויזיה. הוא שיחק את Chief Constable Cullen ב- Softly, Softly: Taskforce לאורך תקופה של מעל חמש שנים החל מ-1969. הופעותיו כוללות סדרות שונות בכללן Danger Man, אביר על גלגלים, צוות לעניין, זאב מעופף, תיקים באפלה, Scarecrow and Mrs. King, מקגייוור, מסע בין כוכבים: הדור הבא, מיאמי וייס, קגני ולייסי, המלאך. גוטל היה איש עסקים בנוסף להיותו שחקן, והוא השתמש במשכורתו מהסרטים על מנת לממן את עסקיו. הוא הלך לעולמו ב-1997 מסרטן. יש לו בת אחת, קרול, שנולדה ב-1960. וולטר גוטל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וולטר גוטל, באתר AllMovie (באנגלית) וולטר גוטל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וולטר גוטל ב-Memory Alpha ‏(Star Trek wiki) תום ולאנס, "דברים לזכרו, וולטר גוטל", אינדיפנדנט, 20 ביוני 1997
חיים רינג

חיים רינג (18 ביולי 1944 - 15 בספטמבר 2008) היה רופא שיקומי ישראלי. במשך יותר משלושים שנה עבד בבית החולים לוינשטיין, ובתפקידיו האחרונים שימש כמנהל המחלקה לשיקום נוירולוגי וסגן מנהל בית החולים. רינג היה פרופסור באוניברסיטת תל אביב ושימש כנשיא הארגון הבינלאומי לרפואה שיקומית. רינג נולד במונטווידאו באורוגוואי שם למד שנה ראשונה רפואה. בשנת 1963 עלה לישראל, למד שנה באולפן בקיבוץ רוחמה ואחר כך שירת בצה"ל. לאחר מכן שב לאורוגוואי וסיים את לימודי הרפואה בשנת 1973 ובאותה שנה חזר לישראל. את הסטאז' עשה בבית חולים מאיר ובשנת 1974 הגיע לחודש התמחות בבית לוינשטיין. בעקבות תקופה זו החליט להתמחות ברפואה שיקומית. בשנת 1980 סיים את ההתמחות וקיבל תעודת מומחה לרפואה פיזיקלית ושיקום. פיתח בעבור המוסד לביטוח לאומי מודל המאפשר הערכה בזמן קצר לזכאות בעבור חוק הנכות הכללית למוגבלים שלא מתאונת עבודה. החל ללמד בחוג לרפואה שיקומית בבי"ס לרפואה של אוניברסיטת תל אביב בשנת 1980. בשנת 1990 הועלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1993 מונה לפרופסור חבר קליני ובשנת 2000 לפרופסור קליני מן המניין וכן שימש כראש החוג לשיקום וראש התוכנית ללימודי המשך בשיקום. כתב במהלך הקריירה עשרות מאמרים וארגון מספר כנסים בינלאומיים. בשנת 2005 קיבל תואר פרופ' לשם כבוד מהפקולטה לרפואה במונטווידאו באורוגוואי. כיהן גם כיו"ר המועצה הלאומית לשיקום במשרד הבריאות וכיו"ר ועדת השיקום הלאומי לשעת חירום. הקים את ארגון השיקום הים-תיכוני ובשנת 2002 נבחר לנשיא השני של ארגון העולמי של איגוד השיקום העולמי (ISPRM). הוא נישא לאירן והיה אב לשלושה. נפטר לאחר מחלה בשנת 2008 כשהוא בן 64, ונקבר בבית העלמין כפר נחמן ברעננה. הכנס השנתי ה-59 של האיגוד הישראלי לרפואה פיזיקלית ושיקום וכן גיליון 28 של "שיקומדע" הוקדשו לזכרו. בשנת 2010 נחנך חדר ישיבות ולימודים לזכרו במחלקה לשיקום נוירולוגי ג' בבית החולים לוינשטיין על שמו. בחדר הישיבות מתנוססת תמונתו והוא מכיל ספרים מספרייתו האישית וחומר לימודי רב שכתב ואסף בשנות פעילותו. בשנת 2016, במלאת שמונה שנים לפטירתו, הקימה משפחתו של רינג אתר הנצחה לזכרו, בו מפורטים דרכו המקצועית וסיפור חייו האישי: http://www.haimring.co.il/ מדיה וקבצים בנושא חיים רינג בוויקישיתוף אתר הנצחה לכבוד פרופ' חיים רינג פרופ' חיים רינג ז"ל, דברים לזכרו אורי דרומי, רופא אהוב ומקצוען ללא פשרות, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008 בת עמי מלניק, דרך חדשה, בית חולים לוינשטיין, 2010, עמ' 45 מאמרים מדעים שכתב חיים רינג
אלעזר טויטו

אלעזר טויטו (10 בינואר 1929 - 25 ביוני 2010) היה פרופסור לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת אורות ישראל. מחקריו עסקו בפרשנות התורה עם דגש על הפרשנות בצרפת בימי הביניים. טויטו נולד ב-10 בינואר 1929 בעיירה קנשלה במחוז קונסטנטין באלג'יריה הצרפתית. הוא רכש חינוך דתי בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים שבראשות הרב יוסף גנאסיה ובמקביל למד בבית הספר הממשלתי. היה חבר במחתרת הציונית. בשנת 1947 הגיע לישראל באוניית המעפילים "שיבת ציון", אך זו התגלתה על ידי הבריטים וגורשה למחנות המעצר בקפריסין. במרץ 1948 שוחרר טויטו ממחנה המעצר ועלה לישראל, בהגיעו לארץ התגייס למחלקה הדתית של הפלמ"ח ושירת במסגרת הגדוד הראשון של חטיבת יפתח. הוא השתתף בקרב על צפת ובקרבות הכבדים על מלכיה ובקרב חירבת כוריכור. הוא השתחרר מצה"ל ב-1950. באוניברסיטת בר-אילן למד לתואר ראשון תנ"ך ותולדות-ישראל ולתואר שני בתנ"ך. דוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים (1973). מחקרו היה בנושא "שיטתו הפרשנית של רבי חיים בן עטר בפירושו 'אור החיים' לתורה", בהדרכת פרופ' עזרא ציון מלמד. משנת 1962 עבד כמורה וכמנהל במוסד להכשרת מורים בגבעת וושינגטון במשך עשרים שנה. הוא היה מפקח של משרד החינוך במחוז הדרום, ולימד במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן עד פרישתו. במקביל, לימד תנ"ך במכללת "אורות ישראל". טויטו לבסוף שימש כיו"ר המועצה האקדמית של המכללה וכן לימד תנ"ך ועמד בראש ההתמחות למקרא וספרות חכמים בלימודי תואר שני. כמו כן העביר טויטו שיעורי תורה ביישוב מגוריו אלקנה שבשומרון. בתשס"ה זכה באות יקיר החינוך הדתי של הסתדרות המורים הדתיים. היה נשוי לדינה ואב לשלושה, אוריאל (רב), עתירה, ויוסף, אשר נהרג בפיגוע באיתמר בשנת 2002 בתפקידו כמפקד יחידת הכוננות של היישוב איתמר. נפטר באלקנה בגיל 81. לאחר מותו, הוענק לו תואר "יקיר אלקנה" לשנת תשע"א "בזכות פעילותו למען הקהילה בתחומי החינוך ולימוד התורה". רבי חיים בן-עטר ופירושו אור החיים על התורה, ירושלים תשמ"ב. הפשטות המתחדשים בכל יום: עיונים בפירושו של רשב"ם לתורה, רמת גן תשס"ג. זכר לעולם בריתו: פרקי מחקר ופרשנות, בעריכת אוריאל טויטו, אלקנה ורחובות 2014. עיוני מקרא ופרשנות ח: מנחות ידידות והוקרה לאלעזר טויטו, בעריכת שמואל ורגון, עמוס פריש ומשה רחימי, רמת גן ואלקנה תשס"ח. מאמריו אלעזר טויטו, באתר הפלמ"ח אורי דרומי, אחרי מות | תמיד בדרכי נועם, באתר הארץ, 9 ביולי 2010 תוכן העניינים של הספר "ר' חיים בן עטר ופירושו 'אור החיים' לתורה" ומאמר בנושא משנתו החינוכית אלעזר טויטו (1929-2010), דף שער בספרייה הלאומית
נמל התעופה המבורג פולסביטל

נמל התעופה המבורג פולסביטל (בגרמנית: Flughafen Hamburg-Fuhlsbüttel) הוא נמל תעופה בינלאומי בהמבורג שבגרמניה. במקור, כשנבנה הנמל, הוא כיסה שטח של 440,000 מ"ר אך מאז הורחב וכיום מכסה שטח של 5.7 קמ"ר. בנמל מבני טרמינל וביניהם ניצב "בניין הפלזה", הכולל בתוכו את הבידוק הביטחוני המרכזי, חנויות, מסעדות, אולמות אחרים ומתקני שירות. בכל הטרמינלים קומה 1 מיועדת לנוסעים היוצאים וקומה 0 משמשת את הנכנסים. בשנת 2008 שימש שדה התעופה של המבורג כ-12,840,000 נוסעים בכ-173,500 טיסות. הוא ממוקם במקום החמישי בהיקף התנועה העוברת בו מבין 16 שדות התעופה המסחריים בגרמניה. נמל התעופה בהמבורג נפתח בינואר 1911, והוא שדה התעופה הוותיק ביותר בגרמניה הנמצא עדיין בפעולה. בשנת 1970 התקיימו דיונים על העברת שדה התעופה של המבורג צפונה לאתר ליד קלטנקירכן (Kaltenkirchen), אך תוכנית זו נזנחה. ב-4 בנובמבר 2023 נסגר נמל התעופה עקב תקרית של החזקת בני ערובה של שני ילדים ברכבו. ישנם מספר חברות שנמל התעופה בהמבורג משמש להם כבסיס פעולה מרכזי או משני והן: קונדור איירליינס, ג'רמנווינגס, המבורג אינטרנשיונל, לופטהנזה, לופטהנזה סיטי ליין, TUI איירליינס, XL איירווייז גרמניה ותל אביב אייר. רשת התחבורה הציבורית של המבורג (HVV), מפעילה קו אס באן (רכבת פרוורים) המחבר את שדה התעופה ישירות אל מרכז העיר. נמל התעופה מקושר לכמה קווי אוטובוס באזורים הסמוכים, כמו גם שירותי נסיעות קבוע אל ערים בצפון גרמניה, דוגמת קיל, נוימינסטר וליבק. ישנו שרות מוניות קבוע בנמל. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה המבורג פולסביטל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה המבורג פולסביטל נמל התעופה המבורג פולסביטל, ברשת החברתית פייסבוק נמל התעופה המבורג פולסביטל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נמל התעופה המבורג פולסביטל, ברשת החברתית אינסטגרם נמל התעופה של המבורג נסגר עקב תקרית בני ערובה, באתר מעריב אונליין, 4 בנובמבר 2023
אפולוניוס פון מלטיץ

אפולוניוס פון מלטיץ (בגרמנית: Apollonius Freiherr von Maltitz ‏ 11 ביוני 1795 - 2 במרץ 1870) היה סופר, משורר ודיפלומט גרמני. פון מלטיץ נולד בגרה. הוא היה לדיפלומט בשירות הצארות הרוסית החל בשנת 1811 וייצג אותה בערים שונות, בעיקר בגרמניה. הוא שירת ברצף כנספח בצירויות רוסיות בקרלסרוהה, שטוטגרט, וינה, ברלין וריו דה ז'ניירו; בשנת 1836 התמנה למזכיר (Legationsrat and Gesandtschaftssekretär) במינכן. משנת 1841 עד פרישתו בשנת 1865 היה הנציג הראשי של רוסיה בוויימאר. מלטיץ כתב דברי שירה, דרמה ורומנים שונים, שחלקם היו נודעים מאוד בתקופתו. בין השאר כתב מלטיץ את "סונטת השטן", המתארת, במידה מסוימת של חירות פיוטית, את תהליך חיבורה של "סונאטת סלסולי השטן בסול מינור" של המלחין והכנר הוירטואוז ג'וזפה טרטיני. "סונטת השטן", בתרגום לעברית של יצחק הירשברג
פסנוע חדשות

פסנוע חדשות הוא פסנוע כותרות טקסטואליות המופיעות בתחתית או בצד מסך הטלוויזיה, לרוב במהדורות חדשות מסוגים שונים. רשת CNN הייתה הרשת החדשותית הראשונה בעולם[דרוש מקור] שהחלה להשתמש בפסנועי חדשות, במהלך שנות התשעים. הרשת ואנשיה קיצרו את דברי הקריין לכדי משפט אחד או שניים, כאשר מעליו נמצאת הכותרת הראשית. ערוץ 2 היה הראשון להשתמש בפסנועים בתקשורת הישראלית[דרוש מקור]. הפסנועים היו תמונה שקשורה לנושא (למשל, בזמן מחאת הסטודנטים ב-1994 התמונה הייתה מחברות לימוד). בשנת 1995, עם שינוי פורמט החדשות, הוקטנו התמונות ומתחתם נכתבה כותרת שמסכמת את הנושא (למשל, בניסיון התנקשות כושל נכתב "נוסה ונכשל"). השימוש בפסנועים הללו הסתיים ב-1996 עם מעבר חדשות 2 לאולפנים חדישים, אבל גם שם נעשה ניסיון להחזרתם ב-1997. בפיגוע שהתרחש בצומת מי עמי בשנת 2001, לאחר שחדשות 2 כבר לא השתמשו בפסנועי הצד, נכתב טקסט שמסכם את תוצאות הפיגוע ושודר במבט אותה שנה, מתחת לקריינית שהגישה את התוכנית. עם הקמת חדשות 10 הייתה החברה החדשותית הראשונה[דרוש מקור] שהתחילה להשתמש בפסנועים קטנים ונוחים. לאחר מכן, בשנת 2005 גם חדשות 2 יצרו פסנועים קטנים וקריאים. מדיה וקבצים בנושא פסנוע חדשות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המבורג אינטרנשיונל

המבורג אינטרנשיונל (באנגלית: Hamburg International) הייתה חברת תעופה גרמנית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה המבורג פולסבוטל בהמבורג שבגרמניה. החברה הפעילה טיסות שכר עבור חברות תיירות אירופאיות. באוקטובר 2010 פשטה החברה את הרגל. החברה נוסדה בחודש יולי 1998 והחלה לפעול ב-28 באפריל 1999. הייתה בהחזקה מלאה של הנהלת חברת הקפיטליסטים המקומיים, ובשנת 2007 הועסקו בה כ-215 עובדים מקומיים. החברה הפעילה טיסות שכר לכ-35 יעדים באירופה, אסיה, ובצפון אפריקה, וכן טיסות עונתיות לנמל התעופה בן-גוריון בישראל. מדיה וקבצים בנושא המבורג אינטרנשיונל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המבורג אינטרנשיונל
ארינמליים

ארינמליים (שם מדעי: Myrmeleontidae) הם משפחה של חרקים עדינים ומעופפים הדומים בצורתם לשפירית. הארינמל הוא חלק מסדרת מרושתי-כנף. לארינמל בוגר יש שני זוגות כנפיים שקופות ומרושתות בעורקים. מוטת כנפיו יכולה להגיע עד 15 סנטימטרים. גופו דק ומאורך ואורכו נע בין 8 מילימטרים ועד ל-120 מילימטרים. מחושיו אחוריים וגפי הפה לועסים ונושכים. עיניו גדולות ובולטות מצידי הראש. רוב מיני הארינמל פעילים בערב ובלילה וניזונים מחרקים קטנים ורכי-גוף אולם מיעוטם ניזונים מטל דבש. לאחר ההזדווגות מטילות הנקבות את ביציהן על הקרקע. מן הביצים בוקעים זחלים הנושאים זוג לסתות משוננות שבעזרתן הם צדים נמלים וחרקים קטנים אחרים. הזחל חי בתוך גומה דמוית משפך, שאותה הוא חופר בחול. הגומה היא למעשה מלכודת. לאחר שנשלמה הכנתה, נדחק הארינמל לתחתיתה, כשרק ראשו מציץ מן החול. כל חרק שמחליק בגומה נתפס בצבתות הארינמל, שמזריק לגוף החרק ארס ומיצי עיכול. בתום שנה או יותר מתגלם הזחל בתוך פקעת שהוא טווה בקרקע. מן הפקעת בוקע הבוגר שחייו קצרים ונמשכים ימים אחדים עד חודש. ארינמליים, באתר ITIS (באנגלית) ארינמליים, באתר NCBI (באנגלית) ארינמליים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארינמליים, באתר GBIF (באנגלית) הניו יורק טיימס, מחקר: ארינמלים מעמידים פני מת ומשפרים את הסיכוי לחיות, באתר הארץ, 14 במרץ 2021
פול וסלי

פול וסלי (באנגלית: Paul Wesley; נולד ב-23 ביולי 1982) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי, מוכר בעיקר בשל גילום דמותו של סטפן סאלבטור (אנ') בסדרת הדרמה העל־טבעית "יומני הערפד" (2009–2017). נולד בשם פאוול תומאש וסילבסקי (בפולנית: Paweł Tomasz Wasilewski) בניו ברונסוויק, ניו ג'רזי להורים ממוצא פולני, והוא אף דובר פולנית. יש לו אחות בכורה, מוניקה, ושתי אחיות צעירות, לאה וג'וליה. הוא גדל בעיירה מרלבורו, ניו ג'רזי. וסלי למד בתיכון בניו ג'רזי, ובמהלך לימודיו בו לוהק לגילום דמותו של מקס ניקרסון באופרת הסבון "אור מנחה". הוא עבר לתיכון אחר שבו היה יכול להתאים את שעות הלימודים לשעות הצילומים. הוא סיים את התיכון בשנת 2000 והחל ללמוד באוניברסיטת ראטגרס. הוא עזב לאחר סמסטר אחד בתמיכת הוריו לאחר שההצעות לתפקידים גברו והוא הבין שיוכל לפתח קריירת משחק. בשנת 2005 החל להשתמש בשם פול וסלי. כאשר נשאל לפשר השינוי, הסביר שהתקשו להגות את שמו הקודם. בשנת 2007 החל לצאת עם השחקנית טורי דה ויטו, כאשר הם שיחקו יחד בסרט "Killer Movie". הם נישאו בטקס פרטי בניו יורק באפריל 2011. ביולי 2013 דווח שהם הגישו תביעה לגירושין. הגירושין הסתיימו בדצמבר 2013. וסלי התגורר באטלנטה, ג'ורג'יה, בזמן שצילם את "יומני הערפד", ובשאר הזמן עם דה ויטו התגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה. לאחר גירושיו מדה ויטו הוא מכר את ביתו בלוס אנג'לס. בספטמבר 2013 החל לצאת עם השחקנית פיבי טונקין. במרץ 2017 בני הזוג נפרדו. בפברואר 2019, לאחר שנה של זוגיות, וסלי התחתן עם אינס דה רמון. הם התגרשו ב-2022. פול וסלי, ברשת החברתית פייסבוק פול וסלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פול וסלי, ברשת החברתית אינסטגרם פול וסלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פול וסלי, באתר AllMovie (באנגלית) פול וסלי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פול וסלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פול וסלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) לואיין לי, The 'good' vampire was a teenage bad boy, chicagotribune.com (באנגלית אמריקאית) Condé Nast, New Blood: The Vampire Diaries' Paul Wesley, Teen Vogue, ‏2009-10-12 (באנגלית אמריקאית) Patrick Hipes, ‘Avatar: The Way Of Water’, ‘Oppenheimer’, ‘Star Trek: Picard’ Among Winners At Saturn Awards, Deadline, ‏2024-02-05 (באנגלית אמריקאית)