laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גנאדי ינאייב

גנאדי איוואנוביץ' ינאייב (ברוסית: Геннадий Иванович Янаев; 26 באוגוסט 1937 – 24 בספטמבר 2010) היה פוליטיקאי רוסי, קומוניסט, שמרני דוקטרינרי, שעמד בשנת 1991 בראש הפיכת ינאייב (הפוטש של אוגוסט) להפלת שלטונו של מיכאיל גורבאצ'וב. גנאדי ינאייב היה פעיל בתנועת הנוער הקומוניסטי ה"קומסומול" ומזכיר המועצה של תנועות הנוער הסובייטיות בשנים 1963–1970. בשנים 1986–1990 כיהן כיושב-ראש של האיגודים המקצועיים הסובייטים. בין החודשים ינואר ליולי 1991 כיהן כחבר הפוליטבירו של המפלגה הקומוניסטית. בין דצמבר 1990 לאוגוסט 1991 שימש כסגן נשיא ברית המועצות. באוגוסט 1991 עמד בראש הפיכת ינאייב – הפיכה שביצעו החוגים הקומוניסטים השמרנים, שנועדה להדיח את שליט ברית המועצות מיכאיל גורבאצ'וב בשל הרפורמות הליברליות שהנהיג במדיניות הגלאסנוסט ("פתיחות") והפרסטרויקה ("בנייה מחדש") שלו ובשל ניסיונו להגיע לברית פדרלית חדשה, שבה תהיינה המדינות עצמאיות, אבל לברית יישארו נשיא, צבא משותף ומדיניות חוץ משותפת. ההסכם היה אמור להיחתם ב-20 באוגוסט 1991, אולם ב-19 באוגוסט הדיחו ינאייב וחבריו הקושרים את מיכאיל גורבאצ'וב. ינאייב עמד בראש הגוף שהקימו הקושרים שנקרא "ועדת החירום הלאומית" ומונה על ידם כנשיא בפועל של ברית המועצות. ההפיכה ארכה שלושה ימים בלבד, ונכשלה עקב התנגדות עממית שבראשה עמד בוריס ילצין. ינאייב הועמד לדין על חלקו בקשר ונדון למאסר ממושך, אולם לאחר פירוק ברית המועצות זכה ב-1994 לחנינה מידי הפרלמנט הרוסי, הדומה. בערוב ימיו עסק ינאייב בייעוץ לגמלאים ולבעלי מוגבלויות. ב-20 בספטמבר 2010 אושפז ינאייב במצב קשה, ואובחן אצלו סרטן ריאות במצב מתקדם. טיפולי הכימותרפיה כשלו וינאייב נפטר לאחר ארבעה ימים, ב-24 בספטמבר. מדיה וקבצים בנושא גנאדי ינאייב בוויקישיתוף גנאדי ינאייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
לאקים

הלאקים (בלאקית: лак; ברוסית: лакцы) הוא עם קווקזי המונה (בשנת 2002) כ-156,500 נפש בפדרציה הרוסית, מהם כ-140,000 חיים בדאגסטן. כ-110,000 מן הלאקים חיים בערים, במיוחד בבירה הדאגסטנית מחצ'קלה והיתר בכפרים. כן ישנו מיעוט לאקי קטן (הנתונים נכונים לשנת 1989) באוזבקיסטן (כ-2,800 נפש), טג'יקיסטן (כ-2,400 נפש), אזרבייג'ן (כ-1,800 נפש), קזחסטן (כ-1,200 נפש) אוקראינה (כ-1,000 נפש) ומספר מאות לאקים המתגוררים בטורקיה. הלאקים שייכים לקבוצת העמים הצפון מזרח קווקזים אליהם שייכים גם האווארים, הדרגינים והלזגינים כמו גם עמים נוספים בדאגסטן. מולדתם של הלאקים היא אזורי ההרים של דאגסטן. בשנת 1944 הגלה סטלין את הצ'צ'נים מאזור המישור, ורבים מן הלאקים הועברו לשם בכפייה. בו זמנית נהרסו בתיהם וכפריהם נמחקו כליל. בשפה הלאקית לפחות 7 ניבים מקומיים. השפה הלאקית הסיפרותית היא מהעתיקות בדאגסטאן. הלאקים אימצו את הכתב הערבי במהלך המאה ה-15. בשנת 1928 נעשה ניסיון לאמץ את הכתב הלטיני ומ-1938 נכתבת השפה הלאקית בכתב קירילי. רוב הלאקים דוברי רוסית כשפה שנייה. דתם של הלאקים היא האסלאם הסוני. הלאקים נזכרים כבר במאה החמישית לפני הספירה כאחד מהעמים המאכלסים את אלבניה הקווקזית[דרושה הבהרה], נחשבים כאחד העמים העתיקים באזור קווקז. עיר בירתם של הלאקים, קומוך, ידועה כאחת מהערים העתיקות ביותר באזור דאגסטאן. הלאקים ידועים גם בעקבות התנגדותם לכיבוש האירני במחצית הראשונה של המאה ה-18. במלחמת העולם השנייה נלחמו לאקים רבים בצבא ברית המועצות, 6 מתוכם זכו בתואר גיבור ברית המועצות. מדיה וקבצים בנושא לאקים בוויקישיתוף Russian Census 2010: Population by ethnicity (אורכב 24.04.2012 בארכיון Wayback Machine) (ברוסית)
משה רודולף בלוך

משה רודולף בלוך (2 באוגוסט 1902–1985) היה מדען וממציא ישראלי. חתן פרס ישראל במדעי החיים לשנת תשכ"ו (1966). בלוך נולד באוסיג שבצ'כוסלובקיה, ולמד באוניברסיטאות פראג ולייפציג. בהיותו בן 24, הוסמך לדוקטור באוניברסיטת ברן. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "טווח הספיגה של תרכובות של סוגי קרקע נדירים". בשנים 1929–1933 הוא עבד בבית הספר הטכני הגבוה קרלסרוהה. תחילה עבד שם כעוזר מחקר, ולאחר זמן קצר, כראש המחלקה למטלוגרפיה ולספקטרוגרפיית הרנטגן. באותה תקופה, החל בלוך לחקור את התגבשות יודיד הכסף, וערך ניסויים במניעת התקררות יתר של מים. בעקבות עליית המשטר הנאצי לשלטון, עזב בלוך להולנד ולאנגליה והמשיך במחקריו בתחום טכנולוגיית הקירור. בשנת 1936, הוא נפגש עם מהנדס מפעלי ים המלח, נובומייסקי, והוזמן על ידו להתמנות לחוקר ראשי במפעלים, ולהצטרף למתכנני מפעל האשלג שיועד לקום באותה עת. בלוך נענה בחיוב להצעה, וכיהן בתפקיד עד פרישתו לגמלאות, בשנת 1973. בשנים אלו, פותחו על ידו אמצעים להגברת הייצור ולחקר אשלג, ברום, מלח בישול וחומרים אחרים. נוסף על כך, החל משנות השישים, החל בלוך לעסוק בחקר ים המלח עצמו - בהשפעת האטמוספירה על האזור, בהשפעת האזור על ההתיישבות ובבעיות אי מליחות באופן כללי. בלוך שימש גם כיועץ לחברות ברחבי העולם בתהליכי ייצור הנוגעים לשימוש במי מלח ובאוסמוזה. בשנות החמישים, נרשם על ידו פטנט להקמת בריכות סולריות לייצור חשמל על ידי הדחקת מוליכי חום במאגרי אנרגיית שמש. מערכת נוספת לשימוש באנרגיות חלופיות נגעה לשימוש בשיפוע גז כבד לצרכים תעשייתיים. בשנות עבודתו האחרונות, חקר בלוך את תהליך היווצרות הנפט, ופעל להקמת פרויקט מלאכותי לייצור נפט בלגונות המכילות לופיטים ואצות עשירות בחלבון. ניסוייו אלו נערכו במשותף עם בן ציון גינסברג, והביאו לתפוקות גבוהות של נפט. לאחר פרישתו לגמלאות, היה בלוך עמית מחקר במכון מקס פלאנק בהיידלברג, ושהה בו כשישה חודשים מדי שנה, בהם הקדיש את זמנו לחקר תופעות קוסמיות דוגמת השפעות כוכבי שביט, וכן לייצור מלאכותי של מטאוריטים מברזל. בישראל, הוקדשו מחקריו להמשך חקר ים המלח, ובלוך נמנה בין מייסדי המכון לחקר הנגב ואוניברסיטת באר שבע. בשנת 1966 זכה בפרס ויצמן ובפרס ישראל למדעי החיים לשנת 1966. בשנת 1969 היה לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. במכון ויצמן למדע הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד ובאוניברסיטת בן-גוריון היה עמית כבוד. בנו של בלוך, הוא מהנדס הכימיה דוד בלוך, (1940), הנשוי לשחקנית מירי פביאן. קורות חייו באתר המוקדש לעבודתו כרטיס אישי של משה רודולף בלוך, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בריכות השמש מפיקות חשמל על המצאת הבריכות הסולריות הערב חלוקת פרס וייצמן, דבר, 17 במרץ 1966 פרופ' משה בלוך, דבר, 22 באפריל 1966 ד"ר משה רודולף בלוך, מעריב, 24 באפריל 1966 רועי צ'יקי ארד, האיש שרוצה להציל את העולם באמצעות מלח, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2017
מלאך שביל

מלאך שביל (באנגלית: Trail Angel) כינוי לאדם המסייע ללא תמורה על ציר דרך המשמש תרמילאים במסעם. המושג שאול מהשפה האנגלית ומקורו בארצות הברית, שם נוצרה והתפתחה דמות מלאך השביל. "מלאך שביל" מסייע בהתנדבות וללא הכרות מוקדמת. הוא מטמין במקומות מסתור קבועים בקבוקי מים, ירק ופרי לאורך שבילי סיירים. לעיתים מארחים מלאכי השביל בביתם למנוחת קצרה ולינת לילה את התרמילאים העוברים באזורם. המלאכים פועלים (בעיקר אך לא רק) במקומות דלילי יישובים כמו יערות, ערבות ומדבריות, יוצאים ממרחב מחייתם וברדיוס רחב יבצעו הטמנת מים ומזון במקומות מוצלים, לעיתים מדי יום. עם התרחבות התופעה של היעזרות המטיילים במלאכי השביל, מבקשים חלקם לתאם את הסיוע מראש. במקרים מסוימים נדרש תיאום כתוצאה מריבוי בקשות עזרה ממלאך השביל. לאורך שביל ישראל קמו מלאכי שביל ביישובים הפזורים באזורים מטויילים בערבה, במדבר בשפלת החוף ובהרי הגליל. מידע על כך ניתן למצוא באתרי טיולים וסיירות ובפורומים בתחום התרמילאות. בתיאום מראש יתקבלו צועדים גם לנוח להתרחץ וללון בגינות ולעיתים אף בתוך בית משפחה. עם התרחבות תרבות הצעידה בשביל ישראל, והגידול במספר מלאכי השביל, ניתן למצוא רשימה של מלאכי שביל באתר "ויקישביל" ובאתר החברה להגנת הטבע (רשימה חלקית), וזאת בנוסף למידע הקיים באתרי טיולים שונים. תופעת מלאכי השביל נוצרה גם במספר יישובים לאורך שביל הגולן שנחנך בשנת 2007, אם כי באופן מצומצם יותר. כיום מתרכזים מלאכי השביל במספר יישובים עיקריים (מצפון לדרום: אלוני הבשן, קשת, יונתן, נוב וגבעת יואב). ידידים - סיוע בדרכים ישראל בשביל אופניים מלאכי שביל ישראל, באתר ויקישביל מלאכי שביל הגולן, בפורטל הגולן מלאכי שביל הגולן ,באתר ויקישביל סדרת הרשת מלאכי השביל, בערוץ היוטיוב של כאן - תאגיד השידור הישראלי רשימת מלאכי השביל באזור ירושלים ו-מלאכי השביל באזור הדרום(הקישור אינו פעיל), באתר "שביליסט"
קלאודיו טפארל

קלאודיו אנדרה מרגן טפארל (בפורטוגזית: Cláudio André Mergen Taffarel; נולד ב-8 במאי 1966 בסנטה רוסה שבריו גראנדה דו סול) הוא כדורגלן עבר ברזילאי, אשר שיחק כשוער. הוא ממוצא גרמני ואיטלקי, והוא היה שותף לזכייתה של ברזיל במונדיאל 1994, כאשר עמד בשערה של הנבחרת. משמש כיום כמאמן שוערים בנבחרת ברזיל ובליברפול מהפרמייר ליג. ברמת המועדונים, טפארל שיחק תחילה בברזיל במדי אינטרנסיונל (1984–1990), משם עבר לאיטליה לשחק במדי פארמה בשתי קדנציות (1990–1993, 2003-2001). בין התקופות שלו בפארמה, עבר טפארל לשחק ביריבתה, רג'אנה (1993/1994). אחרי רג'אנה, חזר טפארל לשחק במולדתו, במדי אתלטיקו מיניירו בין השנים 1994 ל-1997. גלאטסראיי הטורקית רכשה אותו ב-1998, והוא נשאר במועדון עד שנת 2001, משם המשיך לסיים את הקריירה שלו בקבוצתו הקודמת, פארמה. היה לו תפקיד חשוב בזכייתה של קבוצתו הטורקית גלאטסראיי בגביע אופ"א בשנת 2000, לאחר שזכה בתואר השחקן המצטיין, במשחק הגמר נגד ארסנל. הוא עמד בשערה של גלאטסראיי גם במשחק הניצחון על ריאל מדריד, 2-1, במסגרת הסופר קאפ האירופי. הצלחה נוספת עם גלאטסראיי הייתה בשנת 2001, בהגעתו עימה לרבע גמר ליגת האלופות, אחרי שהציג תצוגות שוער מרהיבות, בניצחונות של קבוצתו על מילאן וריאל מדריד. עם פארמה, טפארל זכה פעם אחת בגביע האיטלקי. טפארל הוא השוער עם המספר הרב ביותר של הופעות בנבחרת, עם 106 משחקים בינלאומיים. חוץ ממונדיאל 1994 בו זכה עם ברזיל, הוא שיחק גם בטורנירי הגמר של מונדיאל 1990 ומונדיאל 1998. טפארל היה שוערה של ברזיל, גם במהלך שתי הזכיות שלה בקופה אמריקה ב-1989 ו-1997. במהלך מונדיאל 1994 בארצות הברית, ספג טפארל שער אחד בלבד בשלב המוקדם ושניים נוספים בשלבי ההכרעה (לא כולל 2 בעיטות פנדל בגמר). כמו כן, זכה טפארל עם ברזיל במקום השני במונדיאל 1998 בצרפת. בחצי הגמר של הטורניר, במשחק נגד נבחרת הולנד בכדורגל, הוא עמד מעולה בין הקורות אחרי שעצר שתי בעיטות פנדל, בבעיטות ההכרעה, בהן ברזיל ניצחה 2–4. אחרי פרישתו ממשחק ב-2003, הציע מאמנו לשעבר בנבחרת, קרלוס אלברטו פריירה, לארגן לכבודו משחק פרידה בינלאומי. טפארל סירב לשחק, לאחר שהצהיר שהוא לא מעוניין להשתתף באירוע כזה גדול בגין פרישתו. טפארל כן חזר לשחק יחד עם עמיתו לשעבר לנבחרת, רומאריו, בסוף שנת 2004, נגד מקסיקו בלוס אנג'לס במשחק להנצחת הניצחון במונדיאל 1994. מדיה וקבצים בנושא קלאודיו טפארל בוויקישיתוף קלאודיו טפארל, באתר Transfermarkt קלאודיו טפארל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קלאודיו טפארל, באתר BDFutbol קלאודיו טפארל, באתר WorldFootball.net קלאודיו טפארל, באתר National Football Teams קלאודיו טפארל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
בר-און

האם התכוונתם ל... אבנר בר-און – הצנזור הצבאי הראשי אורי בר-און – תת-אלוף בצה"ל ועוזרו של אריאל שרון לענייני התיישבות חיים בר און – עיתונאי ישראלי חנן בר-און – דיפלומט ואיש קהילת המודיעין הישראלית יצחק בר-און – תת-אלוף בצה"ל ומנכ"ל אוניברסיטת תל אביב ישראל בר-און – זמר ישראלי, זוכה התוכנית כוכב נולד מודי בר-און – בדרן ומנחה ישראלי מרדכי בר-און – היסטוריון צבאי עידן בר-און – כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי רוני בר-און – חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל פרשת בר-און חברון – כינוי לאירועים ב-1997 שבהם עלו חשדות לפיהם גורמים פוליטיים בכירים היו מעורבים בקנוניה למינוי היועץ המשפטי לממשלה על מנת לסייע לגורמים פליליים בראון
תא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תא (מדור) – חדר קטן או חלל קטן סגור תאים (בית המקדש) – לשכות בבית המקדש, שהקיפו את ההיכל ואת קודש הקודשים תא כפפות תא מטען תא טייס תא צמח מכשירים דמויי-תא: תא אלקטרוכימי – התקן פשוט לייצור חשמל תא פוטו-וולטאי (או תא סולארי) – התקן להמרת אור לאנרגיה חשמלית תא יינון – מרכזו של מונה גייגר וגלאי חלקיקים דומים. שפופרת גייגר-מילר היא תא יינון תא – בביולוגיה, יחידת החיים הבסיסית תא במשמעות ארגון קטן: תא סטודנטים תא מהפכני תאים – עם בדרום-מזרח אסיה, שמרביתם חיים בתאילנד אחר: תָא – ت – האות השלישית באלפבית הערבי ת"א – קיצור בראשי תיבות לשם העיר תל אביב, וגם לתיק אישי תה
צ'יטה (שימפנזה)

צ'יטה, המכונה גם ג'יגס, (1932 ליבריה שבאפריקה – 24 בדצמבר 2011) היה שימפנזה מצוי ממין זכר שהופיע בסרטי קולנוע רבים ובסדרות טלוויזיה רבות. הידועים בסרטים בהם השתתף הם סרטי טרזן, משנות ה-30 וה-40 בהם הופיע לצידו של ג'וני וייסמילר אשר גילם את דמותו של טרזן. הסרט הראשון בו הופיע צ'יטה הוא טרזן ובת זוגו משנת 1934, בו הופיע כגור שימפנזה צעיר נטול שם, אשר רכב על גבה של שימפנזית ששיחקה את צ'יטה המקורית. בסרטים הבאים גילם את דמותו של צ'יטה, ולימים הפך הכינוי לשמו. השימפנזה כיכב ב-12 סרטי טרזן לצידם של ג'וני וייסמילר ולקס ברקר. צ'יטה הופיע גם בתפקידים נוספים, ובהם השימפנזה רמונה בסרט בלה לוגוסי פוגש בגורילה מברוקלין (1952), וכצ'י-צ'י בדוקטור דוליטל (1967) - תפקידו האחרון בטרם "פרש לגמלאות". ב-31 במרץ 1995 זכה צ'יטה בכוכב על שמו ב"שדרת הכוכבים" בפאלם ספרינגס. מאז 2004 נעשה (ללא הצלחה בינתיים) מאמץ להעניק לו מקום של כבוד בשדרת הכוכבים של הוליווד. בסוף חייו התגורר צ'יטה בבית מחסה לקופי אדם הקרוי על שמו בפאלם ספרינגס שבמדינת קליפורניה. צ'יטה העביר את זמנו בצפייה בטלוויזיה, עילעל בספרים ו"ניגן" על פסנתר. כמו כן הוא צייר ציורים אבסטרקטיים, שההכנסות ממכירתם מוקדשות לעמותות הפועלות לרווחת קופי האדם. ב-1996 בגיל 64, הפך צ'יטה לשימפנזה המבוגר ביותר בעולם ונכון לשנת 2008 הוא מופיע בספר השיאים של גינס כפרימט המבוגר ביותר שאינו אדם. תוחלת החיים של שימפנזים בטבע היא 40-45 שנה ובשבי היא כ-60 שנה. ב-24 בדצמבר 2011 מת צ'יטה בגיל 79. מדיה וקבצים בנושא צ'יטה בוויקישיתוף צ'יטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קורות חייו של צ'יטה http://suncoastprimate.homestead.com/ כתבה באתר טלגרף. קום צ'יטה באתר IMDb ynet, צ'יטה (הקוף מסרטי טרזן) מת בגיל 80, באתר ynet, 28 בדצמבר 2011
אנטוניו קלדרה

אנטוניו קלדרה (איטלקית: Antonio Caldara‏; 1670? - 26 בדצמבר 1736), מלחין איטלקי. קלדרה נולד בוונציה ונמשך למוזיקה בהשפעת אביו שהיה כנר. בגיל צעיר הצטרף למקהלת כנסיית סן מרקו בוונציה ולמד לנגן במספר כלי נגינה בהדרכתו של ג'ובאני לגרנצי. ב-1690 ביקר ברומא ונפגש עם מלחינים כמו ארכאנג'לו קורלי ואלסנדרו סקרלטי. הוא נודע כצ'לן והחל לחבר מוזיקה. ב-1693 חיבר סדרה של סונאטות כנסייתיות (sonatas da chiesa) וב-1699 סדרה של סונאטות קאמריות (sonatas da camera). בשנת 1699 עבר למנטובה ונתמנה למנצח המקהלה (Maestro di Capella) בשירותו של הדוכס ממנטובה. במלחמת הירושה הספרדית תמך הדוכס בצד הצרפתי ובשנת 1707 גורש מאיטליה. קלדרה עבר לברצלונה, שם נתמנה למלחין בחצרו של המלך האוסטרי קרלוס השישי, הטוען לכתר ספרד אשר החזיק חצר מלכותית בברצלונה. ב-1709 עבר לרומא וב-1715 נתמנה לסגן המנצח ראשי בחצר המלכותית בווינה, משרה שהחזיק בה עד מותו. קלדרה הלחין כ-300 יצירות בעיקר ווקליות - אופרות, קנטטות, אורטוריות, מיסות, מדריגלים וקאנונים. הוא חיבר גם יצירות דתיות כמו סטאבט מאטר ורקוויאם. לאחר מותו נשכחו רוב יצירותיו המהוות דוגמה יפה למוזיקת בארוק. בשנים האחרונות מגלים את יצירותיו וכמה מהן בוצעו בישראל, כמו המיסה דולורוזה והרקוויאם. מדיה וקבצים בנושא אנטוניו קלדרה בוויקישיתוף אנטוניו קלדרה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנטוניו קלדרה, באתר ספוטיפיי אנטוניו קלדרה, באתר AllMusic (באנגלית) אנטוניו קלדרה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטוניו קלדרה, באתר Discogs (באנגלית) אנטוניו קלדרה, באתר Songkick (באנגלית) אנטוניו קלדרה, דף שער בספרייה הלאומית ביוגרפיה מורחבת של קלדרה
הסעה

האם התכוונתם ל... נוסע – אדם העובר ממקום למקום הסעה (מעבר חום ומסה) – תנועה של חלקיקים או צבירי מולקולות בזורמים מעבר חום בהסעה – העברה פיזית של חום הסעה (מטוס) – תנועה של מטוס על הקרקע בכוח מנועיו
ההיסטוריה המטורפת של העולם

ההיסטוריה המטורפת של העולם (באנגלית: History of the World, Part I; מילולית: "היסטוריה של העולם: חלק ראשון") הוא סרט קולנוע משנת 1981 שבוים ונכתב על ידי מל ברוקס, שגם שיחק בו בחמישה תפקידים ראשיים: משה, קומיקוס פילוסוף הסטנד-אפ, תומאס דה טורקמדה, המלך לואי ה-16 וז'אק לה גרסון דה פיס. בשנת 2023 הופצה סדרת טלוויזיה המשמשת לסרט כהמשך, בשם "ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2". הסרט מהווה פרודיה על ז'אנר הסרטים התקופתיים ההוליוודי. הוא מורכב מארבעה חלקים נפרדים שכל אחד מציג ולועג לתקופה אחרת בהיסטוריה האנושית, ולדימויים המקובלים שלה בקולנוע. כך למשל בחלק המציג את האימפריה הרומית הם לועגים לבלבול בינה לבין יוון העתיקה בהצגת מודלים יוונים מובהקים, כגון דרכמות. ארבעת החלקים הם: שחר האדם, תקופת האימפריה הרומית, האינקווזיציה הספרדית והמהפכה הצרפתית. בנוסף לכך ישנו קטע קצר יותר, המכונה הברית הישנה, שמציג את גרסתו ההומוריסטית של ברוקס למעמד הר סיני. בסופו של הסרט מופיע קדימון להיסטוריה של העולם: חלק שני, המציג הלוויה ויקינגית, היטלר על הקרח, ויהודים בחלל. קדימון זה נחשב למהתלה, מכיוון שרובו של ה"קדימון" מכיל בדיחות ויזואליות. המנגינה עבור "יהודים בחלל" מוחזרה לאחר מכן על ידי ברוקס עבור הקטע המוזיקלי "גברים בגטקעס" בסרטו "רובין הוד: גברים בגטקעס". אורסון ולס מופיע בקולו הרציני כקריין. בין השאר מופיעים בסרט גם יו הפנר ובארי לוינסון. היסטוריה קצרה של האנושות "ההיסטוריה המטורפת של העולם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ההיסטוריה המטורפת של העולם", באתר נטפליקס "ההיסטוריה המטורפת של העולם", באתר AllMovie (באנגלית) "ההיסטוריה המטורפת של העולם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ההיסטוריה המטורפת של העולם", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ההיסטוריה המטורפת של העולם", באתר Metacritic (באנגלית) "ההיסטוריה המטורפת של העולם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
קטכיזם

קטכיזם (מיוונית: κατηχισμός, ובהמשך מלטינית של ימי־הביניים: catechismus) הוא מדריך אמונה בזרמים השונים של הדת הנוצרית, הבנוי במתכונת של שאלות ותשובות. מטרתו העיקרית של הקטכיזם היא להדריך את המאמינים בתורת הדת, לשכנע את המפקפקים ולהציג את עיקרי האמונה הדתית. מדריכי אמונה נוצרו כבר בימי אבות הכנסייה כמו האנכירידיון של אוגוסטינוס מהיפו (אנ'), יוחנן כריסוסטומוס וקירילוס מירושלים. על בסיס אלו, ובתוספות שונות, נוצרו מדריכי אמונה רבים נוספים בימי הביניים, בהם תפס מקום מרכזי הדיון המשולש באמונה (הקרדו, הסימבולום אפוסטולורום), תקווה (תפילת פאטר נוסטר) והאהבה או החסד (עשרת הדיברות). במדריכי האמונה המאוחרים יותר יש גם דיונים בנושאים אלו ובנושאים נוספים. הקטכיזם קיבל חשיבות רבה הרבה יותר אחרי התפשטות השימוש בדפוס במהלך המאה ה-16, כאשר הזרמים השונים בפרוטסטנטיות ובכנסייה הקתולית הוציאו שורה של קטכיזמים המבוססים על מדריכי האמונה מימי־הביניים, שמצידם הלכו בעקבות כתבי אבות הכנסייה, ובמיוחד אוגוסטינוס. הקטכיזם החשוב ביותר של תקופת הרפורמציה במאה ה-16 היה הקטכיזם הקטן (בגרמנית: Der Kleine Katechismus) של מרטין לותר (1529). בקטכיזם זה נוספו לדיון בעשרת הדיברות, הקרדו ותפילת האדון גם דיונים בטבילה, הוידוי והאוכריסטיה (Sakrament des Altars). לותר כתב גם קטכיזם גדול (Der Große Katechismus), שיועד בעיקר לאנשי דת ולא לציבור הרחב. ביהדות גרמניה במאה ה-19 ראו אור מספר ספרי קטכיזם יהודי, להוראת יסודות הדת היהודית. ספרי הקטכיזם ראו אור הן בזרם הנאו-אורתודוקסיה והן ביהדות הרפורמית. הקטכיזם היהודי התבסס על עשרת הדיברות, על שלושה עשר העיקרים של הרמב"ם ועל שלושת העיקרים של ר' יוסף אלבו. סידור חליפי של ספרי הקטכיזם היו חלוקה משולשת של חובות האדם כלפי האל, חובותיו כלפי עצמו וכלפי הזולת. החובות לזולת מדגישות את הנאמנות לחברה ולמדינה ואת חוסר הסתירה שבין נאמנות זו לבין עיקרי הדת היהודית. בין מחברי ספרי הקטכיזם היהודי נמנו שאול אשר וישראל קליי. מדיה וקבצים בנושא קטכיזם בוויקישיתוף האנכירידיון (על אמונה תקווה ואהבה) של אוגוסטינוס מהיפו (באנגלית), תרגום נוסף לאנגלית. הקטכיזם של יוחנן כריסוסטומוס הקטכיזם של הכנסייה הקתולית (באנגלית) ובמקור נוסף הקטכיזם המקוצר של ווסטמינסטר (פרסביטריאני) (באנגלית) קטכיזם באנציקלופדיה קתוליקה וערך על הקטכיזם הקתולי הקטכיזם הקטן של מרטין לותר (גרמנית), [1] (באנגלית) הקטכיזם הגדול (בגרמנית), [2] (באנגלית) קטכיזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ה-Catecheses שנשמר באופן לא שלם. מידע נוסף נמצא כאן מיכאל מאיר, צמיחת היהודי המודרני, ירושלים 1990, עמ' 143-142 ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משולש מסילות

משולש מסילתי הוא סוג של צומת מסילתי ממנו מוליכות מסילות לשלושה כיוונים שונים. ניתן לנתב רכבת לכל אחד מן הכיוונים ללא צורך בחיוג של הרכבת. משולש מסילות יכול לשמש גם לחיוג מלא של ציוד נייד, כלומר לסובב את הציוד ביחס למסילה. מסיבה זאת ניתן למצוא משולשי מסילות במוסכי רכבות ראשיים. מעבר של רכבות בין מסילות מתבצע באמצעות מסוטים. מסוט מאפשר פיצול של מסילה אחת לשתיים, אך אינו מאפשר מעבר של רכבת בין הפיצולים ללא הפיכת כיוון הנסיעה. כדי לאפשר מעבר כזה יש צורך בסלילת מסילה נוספת בין שתי המסילות המתפצלות מהמסוט וחיבורה אליהן בשני מסוטים נוספים. הצורה המתקבלת דומה למשולש. בעבר, קטרי הקיטור היו ניתנים להפעלה בכיוון אחד בלבד, כך שהפיכת כיוון תנועת הרכבת (חיוג) היה כרוך בהפיכה פיזית של הקטר ובהעברתו לצידה השני של הרכבת. פעולה זו דרשה ציוד מיוחד (חוגה לסיבוב הקטר ומסילה מקבילה להעברתו לצידה השני של הרכבת) וזמן בו הציוד הנייד היה מושבת מפעולה. משולש מסילתי חסך את הצורך בהפיכת כיוון הנסיעה בצמתים מסילתיים ואפשר גם את הפיכת הרכבת בשלמותה במקרים בהם לסדר הקרונות היה חשיבות (למשל חלוקה למחלקות או קרון תצפית בקצה הרכבת). כמו כן משולש מסילתי היה יכול לשמש לחיוג הציוד הנייד בתחנות הקצה ללא צורך בחוגה - אמצעי מכני מורכב ויקר. החיסרון של משולש ביחס לחוגה הוא השטח הגדול שדרוש לסלילת המסילות והמסוטים. עם המעבר לקטרי דיזל ולקטרים חשמליים הניתנים להפעלה בשני הכיוונים ולציוד נייד מסוג מו-דו פחת הצורך בחיוג, אך גם ציוד מסוג מו-דו צריך לסובב מדי פעם כדי למנוע שחיקה לא שווה של גלגלי הקטרים והקרונות. מוסך הרכבת ליד תחנת הרכבת חיפה מזרח (משמש לחיוג רכבות) צומת תל ברוך (מחבר את מסילת החוף אל מסילת הירקון) מחלף קסם (מחבר את מסילת הירקון אל המסילה המזרחית) מוסך הרכבת בתחנת הרכבת לוד (משמש לחיוג רכבות) צומת פלשת (במשולש מתחברת מסילת לוד - אשקלון אל השלוחה לנמל אשדוד. בנוסף מסילת תל אביב – פלשת מתחברת למסילה לכיוון אשקלון) צומת ממשית (מחבר בין השלוחות להר צין ולמישור צפע של מסילת הדרום) מחלף שמריהו מזרח (מחבר את מסילת השרון למסילת החוף וכולל צומת שפיים) מחלף ענבה (מחבר את קו הרכבת למודיעין לקו הרכבת המהיר לירושלים דרך צומת דניאל), כעת בבנייה "קשת מודיעין" אשר מאפשרת את החיבור ממודיעין לכיוון ירושלים. במסגרת פרויקט המסילה המזרחית החדשה: צומת רמז ישודרג למחלף רכבתי - משולש מסילות. צומת חמד ישודרג למחלף רכבתי - משולש מסילות ותחבר את מסילת השרון אל המסילה המזרחית מדיה וקבצים בנושא משולש מסילות בוויקישיתוף
אתגר מיליון הדולר להוכחת העל-טבעי

אתגר מיליון הדולר להוכחת העל-טבעי הוא אתגר, המציע פרס של מיליון דולר לאדם ידוע בתקשורת שיוכיח את קיומה של תופעה הנחשבת לעל-טבעית. בעבר, היה האתגר פתוח לכל אדם. סכום הפרס גדל בהדרגה עד לערכו כיום. עד להפסקתו בספטמבר 2015, לא עמד איש באתגר. בשנת 1968, בתוכנית אירוח שבה השתתפו הקוסם והספקן המדעי ג'יימס רנדי והפאראפסיכולוג סטנלי קריפטר, בתגובה על קריאת תיגר על טענותיו של רנדי (הכופר בקיומן של תופעות על־טבעיות), הציע רנדי 100 דולר מכספו לאדם הראשון שיספק לו הוכחה אובייקטיבית לקיום תופעה על־טבעית. עם הזמן גדל הסכום, תחילה ל־1000 דולר, אחר כך ל־10,000 דולר; עם תרומתם של 90,000 דולר נוספים על ידי חברת שירותי השידור לקסינגטון (אנ') לצורך הפקת תוכנית טלוויזיה גדל הפרס ל־100,000 דולר ולבסוף עם תרומתו של משקיע עתיר נכסים הגיע הפרס לגודל הנוכחי של מיליון דולר. עם הקמת הקרן לחינוך ע"ש ג'יימס רנדי ב־1996 עבר ניהולו של אתגר מיליון הדולר לידי הקרן, אשר מטרתה המוצהרת היא חינוך הציבור להכרת הסכנות שבקבלתן של טענות בלתי מוכחות ועידוד מחקרן של טענות על קיום תופעות על־טבעיות תחת תנאים מדעיים מבוקרים. בשנות ה־90 הציע רנדי לאורי גלר להשתתף באתגר ולזכות בפרס הכספי. גלר השיב כי אין לו רצון לערוך את המבחן משום שאינו מחבב את רנדי. על כך השיב רנדי: "אם הוא לא מחבב אותי זו סיבה מספיק טובה לעבור את המבחן ולקחת ממני מיליון דולר, לא?". כדי לאפשר שימוש פורה ותורם יותר של משאבי הקרן וחשיפה תקשורתית גדולה יותר לפעולותיה, הוחלט על כך שהחל מ-1 באפריל 2007 רק מועמדים, שהם ידועים בתקשורת (ולכן אשר, אם הם ישתתפו בקריאת התיגר, יהיו לכך השלכות תקשורתיות משמעותיות) ושיכולים לספק גיבוי של אקדמאי בעל מוניטין, זכאים להגיש את מועמדותם לקריאת התיגר. ב־4 בינואר 2008 הוכרז שהאתגר יופסק ב־6 במרץ 2010 כדי לאפשר שימושים אחרים בכסף. אחת הסיבות לכך שהוחלט לבטל את האתגר היא אכזבתם של מנהלי הקרן מכך שאנשים מפורסמים הטוענים כי הם בעלי יכולות על־טבעיות נמנעו עד היום מהגשת מועמדות, וכי רובם של אלה המגישים את מועמדותם הם "אנשים אשר בכנות משלים את עצמם בנוגע ליכולותיהם ואשר הקרן השקיעה מאמץ בניסיון לעזור להם להכיר בבעיותיהם". לבסוף האתגר הומשך. ב-1 בספטמבר 2015 הופסק האתגר בשל פרישתו של ג'יימס רנדי מהקרן לחינוך, וכספי הזכייה הופנו למענקים שניתנו לארגונים ללא כוונות רווח ה"מקדמים חשיבה ביקורתית וראיית-עולם מבוססת עובדות". תנאי האתגר קובעים כי על קורא התיגר, אשר טוען שביכולתו להוכיח את קיומה של תופעה על־טבעית, להגיע להסכמה עם הקרן על נוהל לעריכת הבדיקה הניסויית של אמיתות טענתו, להדגים בניסוי מקדים (שעל טיבו הסכימו גם קורא התיגר וגם רנדי) שקיים סיכוי סביר לכך שטענתו אמיתית, ולבסוף להדגים את אמיתות טענתו בניסוי תחת תנאים מבוקרים מדעית בפני עדים נייטרליים. בתקנות הקבועות בנוהל האתגר מובהר שגם קורא התיגר וגם רנדי חייבים להסכים מראש על התנאים, אשר משמעות מילויים תהיה הצלחה בקריאת התיגר. כמו כן, כל הדגמה מוצעת, אשר עלולה לגרום למותו של קורא התיגר או לפציעה קשה שלו, נידחית. נכון להיום, מעל 1,000 מועמדים הגישו טופסי פניה לקרן, אבל אף מועמד לא עבר את שלב ההדגמה הראשונית, אשר כאמור מתבצע באופן שעליו הסכים מראש קורא התיגר. אתר האינטרנט הרשמי של אתגר מיליון הדולר להוכחת העל-טבעי טופס בקשה להשתתפות באתגר מיליון הדולר של הקרן לחינוך ע״ש ג׳יימס רנדי ניוזלטר של SWIFT מ־4 בינואר 2008 הכרזת הקרן על הפסקת האתגר
נהר קרוס

נהר קרוס הוא הנהר העיקרי בדרום מזרח ניגריה. על שמו נקראת מדינת נהר קרוס. אף על פי שאינו ארוך במונחים אפריקניים, הוא מנקז כמות רבה של מי גשמים ובאזורים מסוימים נעשה רחב מאוד. ב-80 הקילומטרים האחרונים שלו הוא זורם דרך ביצות ויערות גשם ויוצר דלתה ברוחב 20 ק"מ ובאורך 50 ק"מ בין הערים אורון בגדה המערבית וקלאבר בגדה המזרחית. שפך נהר קרוס חובר למספר נחלים נוספים ואורכו כ-30 ק"מ. הוא נשפך אל האוקיינוס האטלנטי. מדינת נהר קרוס מחוברת בכביש מהיר למדינתה השכנה אקווה איבום. המרחק בין אורן וקלאבר הוא 21 ק"מ דרך הים וכ-200 ק"מ דרך היבשה. האוכלוסייה המתגוררת בחלקו התחתון של הנהר משתמשת בנהר כעורק תחבורה מזה דורות רבים, ובעיר קלאבר יש נמל על גדות נהר קלאבר, כעשרה קילומטרים מהחיבור בינו לבין נהר קרוס וכ-55 ק"מ מהים. נהר קרוס יוצר גבול בין שני אזורי יערות גשם טרופיים – יערות קרוס-ניז'ר, שנמצאים מערבית לנהר בינו לבין נהר ניז'ר ויערות קרוס-סנגה-ביוקו הנמצאים מזרחית לנהר, בינו לבין נהר סנגה בקמרון. מדיה וקבצים בנושא נהר קרוס בוויקישיתוף נהר קרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ניגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.