laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הדסון הוק

הדסון הוק (במקור: Hudson Hawk) הוא סרט שוד-קומי אמריקאי משנת 1991 בבימויו של מייקל להמן. בסרט מככב ברוס ויליס, אשר היה שותף לכתיבת הסיפור, בתפקיד הדסון הוק. עוד משתתפים בסרט: דני איילו, אנדי מקדואל, ג'יימס קובורן, סנדרה ברנרד, ריצ'רד אי. גרנט, ויליאם קונרד, דייוויד קרוזו, לוריין טאוסינט ופרנק סטלון. הדסון הוק נמנה עם ז'אנר הלייב אקשן. זהו ז'אנר שעושה שימוש תכוף בהומור סלפסטיק ואפקטים קוליים, אשר מעצימים את ההומור הסוריאליסטי הבולט בסרט. העלילה מבוססת על מוטיבים כגון תאוריות קשר, אגודות סתרים, תעלומות היסטוריות ועוד. מוטיב עלילתי חוזר בסרט הוא ביצוע של שירים, על ידי הדסון הוק (ברוס ויליס) ושותפו טומי (דני איילו), אשר שרים במקביל אך בנפרד, כדי לסנכרן את מעלליהם. הדואטים של ויליס-איילו - "Swinging on a Star" של בינג קרוסבי ו-"Side by Side" של פול אנקה - נכללים בפסקול הרשמי של הסרט. אדי הוקינס, הידוע יותר בכינויו הדסון הוק (ברוס ויליס), הוא מומחה בפריצה לכספות, המנסה לחגוג את יומו הראשון של שחרורו על תנאי ממאסר עם קפוצ'ינו. אך בטרם הוא מצליח לשתות את כוס הקפה שלו, הוא נסחט על ידי גורמים שונים לבצע מספר מעשי שוד, ביחד עם שותפו לפשע - טומי "5-טון" מסינה (דני איילו). בין הגורמים השונים שמנסים לסחוט אותו: קצין המבחן שלו, שני אחים מאפיונרים מניוארק וסוכן לשעבר של ה-CIA - ג'ורג' קפלן (ג'יימס קובורן), המלווה בארבעה סוכנים להם שמות קוד כשמות ממתקים מפורסמים: באטרפינגר (אנדרו בריניארסקי), קיט קט (דייוויד קרוזו), אלמונד ג'וי (לוריין טאוסינט) וסניקרס (דונלד פאטריק הארווי). הוק מגלה כי מאחורי מעשי השוד השונים עומדים מינרווה ודרווין מייפלאואר (סנדרה ברנרד וריצ'רד אי. גרנט), זוג אמריקאים העומדים בראש תאגיד הממוקם ברומא, ואשר ביחד עם משרתם אלפרד (דונלד ברטון), הם מנסים לשחזר את בנייתה של "La Macchina dell'Oro" - מכונה אשר ככל הנראה הומצאה על ידי לאונרדו דה וינצ'י, ואשר מסוגלת להפוך עופרת לזהב. לצורך סיכול מזימתם - חוברת אל הוק אנה ברגלי (אנדי מקדואל) - אוצרת אמנות בוותיקן המתמחה ביצירותיו של דה וינצ'י, אשר נחטפת אל טירתו של דה וינצ'י, שם בונים הזוג מייפלאואר את המכונה. הוק וטומי יוצאים למקום על מנת להצילה. הסרט קיבל ביקורות שליליות מאוד ולציון 22% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 32 ביקורות. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי פטל הזהב, וזכה בשלושה מתוכם. "הדסון הוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הדסון הוק", באתר נטפליקס "הדסון הוק", באתר AllMovie (באנגלית) "הדסון הוק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הדסון הוק", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הדסון הוק", באתר Metacritic (באנגלית) "הדסון הוק", באתר אידיבי "הדסון הוק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הדסון הוק, קדימון הסרט באתר יוטיוב מאיר שניצר, סרט / ליאונרדו דה פינציי, חדשות, 12 באוגוסט 1991 - ביקורת Greenberg, James (1991-05-26). "FILM; Why the 'Hudson Hawk' Budget Soared So High". The New York Times. נבדק ב-2010-10-29. Hudson Hawk (1991) - Box Office Mojo "Hudson Hawk". Washington Post. 1991-05-24. נבדק ב-2010-10-28. "Hawk better fly Are action-adventure movies dying or dormant?". Chicago Tribune. 1991-06-02. נבדק ב-2010-10-29. Plaskin, Glenn (1991-05-19). "Real `Hudson Hawk`". Chicago Tribune. נבדק ב-2010-10-29. "Hudson Hawk‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City

Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City הוא משחק בגוף שלישי, והמשך למשחק המצליח – Grand Theft Auto IV. המשחק פותח על ידי Rockstar North (אנ') הבריטית, והוא מכיל בתוכו את שתי חבילות ההרחבה שיצאו למשחק: The Lost and Damned ו-The Ballad of Gay Tony. לא כמו שתי חבילות ההרחבה לבדם אשר דורשות שהמשחק המקורי, Grand Theft Auto IV, יותקן על המחשב, משחק זה אינו דורש שהמשחק המקורי יותקן על המחשב. המשחק הופץ לקונסולת ה-Xbox 360 ב-29 באוקטובר 2009; למחשב האישי ב-13 באפריל 2010, ולקונסולת ה-PlayStation 3 ב-16 באפריל 2010. ערך מורחב – Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony חבילת ההרחבה השנייה אשר יצאה לאור ל-Grand Theft Auto IV. עלילת ההרחבה עוקבת אחרי לואיס לופז, חבר חדש בכנופיית הסחר בסמים, ושומר הראש האיש של אנטוני פרינס, הידוע גם בשם "טוני הגיי", ובעל שני מועדוני הלילה הגדולים ביותר בליברטי סיטי. ההרחבה מביאה איתה מלבד לעלילה: כלי נשק חדשים, כלי רכב חדשים, מצבי משחק חדשים במצב המרובה משתתפים ואפשרויות חדשות במשחק. ערך מורחב – Grand Theft Auto IV: The Lost and Damned חבילת ההרחבה הראשונה שהופצה למשחק Grand Theft Auto IV, ומעניקה לנו מבט חדש לעולם הכנופיות והפשע. עלילת ההרחבה עוקבת אחרי ג'וני קלביץ', אופנוען יהודי וסגן הנשיא של כנופיית הלוסט. העלילה נפתחת בכך שנשיא הכנופיה, בילי גריי, משתחרר מהכלא בעקבות סמים ורציחות, ונוסע יחד עם כנופייתו להחזיר את האופנוע שלו שנמכר לכנופיה יריבה. אתר האינטרנט הרשמי של Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
מסילת ציון

מסילת ציון הוא מושב עובדים צפונית לבית שמש, השייך למועצה אזורית מטה יהודה שבמחוז ירושלים. נוסד ככפר עבודה בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, אך לאחר זמן מה עזבו המייסדים ובמקומם באו עולים מקוצ'ין שבהודו. היישוב משתייך לתנועה החדשה. שטחו כאלף דונם וגובהו כ-350 מטרים מעל פני הים. שמו של היישוב סמלי. בהיותו סמוך ל"דרך בורמה", הוצע על ידי זאב וילנאי, והוא מבטא את פריצת הדרך לירושלים במלחמת העצמאות. הוא מבוסס על הפסוק: ”למען ציון לא אחשה, ולמען ירושלים לא אשקוט... עברו עברו בשערים פנו דרך העם, סולו סולו המסילה סקלו מאבן, הרימו נס על העמים... אמרו לבת ציון הנה ישעך בא” (ספר ישעיה, פרק ס"ב, פסוק א'-י"ב). ילדי ונערי המושב לומדים בבית הספר היסודי "השחר" שבמושב טל שחר, ובבית ספר "הרטוב" בחטיבה והתיכון. מדיה וקבצים בנושא מסילת ציון בוויקישיתוף ביקור בבית הכנסת בקוצ'ין ובמסילת ציון, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים אתר האינטרנט הרשמי של מסילת ציון מושב מסילת ציון באתר הבית, מגורים בכפר אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ישובי ירושלים מתארגנים למועצות, דבר, 27 במרץ 1950 המסילה לדרך המלך, הצופה, 25 בינואר 1955 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות העולם באתלטיקה 1993

אליפות העולם באתלטיקה 1993 הייתה אליפות העולם הרביעית באתלטיקה, שנערכה בין 13 באוגוסט ל-22 באוגוסט 1993 באצטדיון גוטליב דיימלר הממוקם בשטוטגרט שבגרמניה. בתחרות השתתפו 1,689 אתלטים ואתלטיות מ-187 מדינות, ב-44 תחרויות. ארצות הברית (ארצות הברית) זכתה במקום הראשון עם 13 מדליות זהב ו-25 מדליות בסך הכל. סין (הרפובליקה העממית של סין) דורגה לראשונה במקום שני עם 4 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ו-2 מדליות ארד, כל המדליות שלה הושגו על ידי הנשים. בסך הכל נקבעו בתחרות זו, 4 שיאי עולם חדשים, 2 לנשים ו-2 לגברים: סאלי גנל (בריטניה בריטניה) קבעה בריצת 400 מטר משוכות שיא עולם חדש של 52.74 שניות. אנה ביריוקובה (רוסיה רוסיה) קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 15.09 מטר. קולין ג'קסון (בריטניה בריטניה) קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.91 שניות. נבחרת ארצות הברית (ארצות הברית) קבעה בריצת שליחים 4x400 מטר שיא עולם חדש של 2:54.29 דקות. גייל דיברס (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-3 מדליות, מהן 2 זהב בריצת 100 מטר ובריצת 100 מטר משוכות ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר. ג'רל מיילס קלארק (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר. מרלין אוטי (ג'מייקה ג'מייקה) זכתה ב-3 מדליות אחת מכל סוג, מדליית זהב בריצת 200 מטר, מדליית כסף בריצת 100 מטר ומדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר. סאלי גנל (בריטניה בריטניה) זכתה בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 52.74 שניות ומדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר. גוון טורנס (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב (4x400 מטר) 2 כסף (200 מטר ו-4x100 מטר) ו-1 ארד (100 מטר). אנה ביריוקובה (רוסיה רוסיה) קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 15.09 מטר. הייקה דרקסלר (גרמניה גרמניה) זכתה בקפיצה לרוחק עשר שנים לאחר זכייתה הקודמת. ג'קי ג'וינר קרסי (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה שש שנים לאחר זכייתה הקודמת בקרב שבע. מייקל ג'ונסון (ארצות הברית ארצות הברית) זכה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר בשיא עולם חדש של 2:54.29 דקות (הנוכחי 2014). היילה גבריסלאסי (אתיופיה אתיופיה) זכה בשתי מדליות, זהב (ריצת 10000 מטר) וכסף (ריצת 5000 מטר) קולין ג'קסון (בריטניה בריטניה) קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא עולם חדש של 12.91 שניות. סרגיי בובקה (אוקראינה אוקראינה) זכה בפעם הרביעית ברציפות בקפיצה במוט ורנר גינתר (שווייץ שווייץ) זכה בפעם השלישית ברציפות בהדיפת כדור ברזל נור א-דין מורסלי (אלג'יריה אלג'יריה) הגן על תוארו בריצת 1500 מטר מוזס קיפטנוי (קניה קניה) הגן על תוארו בריצת 3000 מטר מכשולים מייק פאוול (ארצות הברית ארצות הברית) הגן על תוארו בקפיצה לרוחק לארס רידל (גרמניה גרמניה) הגן על תוארו בזריקת דיסקוס דן אובראיין (ארצות הברית ארצות הברית) הגן על תוארו בקרב עשר. נבחרת ישראל כללה רק אתלטים גברים ואף לא אתלטית אחת. מדיה וקבצים בנושא אליפות העולם באתלטיקה 1993 בוויקישיתוף התוצאות הרשמיות של אליפות העולם באתלטיקה 1993 באתר IAAF
פרס פרל מייסטר גרינגרד

פרס פרל מייסטר גרינגרד (באנגלית: Pearl Meister Greengard Prize) הוא פרס המחולק מדי שנה החל מ-2004, על ידי אוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, למדענית או מדעניות הבולטות בעולם, במחקר ביולוגי-רפואי. סכום הפרס עומד כיום על 100,000 דולר. מייסד הפרס הוא פול גרינגרד, נוירוביולוג יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, אשר מימן את הפרס מכספי זכייתו בפרס נובל. הפרס קרוי על שם אמו, שנפטרה בלידתו ב-1925 ואשר זהותה, כמו גם יהדותם, שלו ושלה, הוסתרו ממנו עד הגיעו לגיל עשרים. לדברי גרינגרד, הייתה אמו אשה מבריקה, אשר נאלצה להסתפק בעבודות מזכירות בלבד. הפרס שייסד מיועד ליצור אפליה מתקנת למען נשים מדעניות, לנוכח האפליה הקיימת נגדן, לדעתו, עד היום: "מדע ברמה גבוהה הוא קשה דיו. הלחץ הנוסף של אפליה על רקע מיני יכול להפוך אותו לבלתי אפשרי כמעט. ראיתי הרבה נשים מוכשרות מאוד, שעזבו את המחקר המדעי רק בגלל דעות קדומות... יש כיום יותר נשים מאשר גברים בבתי הספר לרפואה, אבל אם מסתכלים על המשרות באקדמיה, ככל שהדרגה עולה, אחוז הנשים שם הולך ויורד." הפרס מוענק לזוכה, מדי שנה, על ידי אשה בולטת אחרת, בתחום אחר. בין מעניקות הפרס נמצאות: סנדרה דיי אוקונור - השופטת הראשונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית - 2004 הלן תומאס - 2005 ג'ואן דידיון - 2006 מרתה שארפ ג'וקובסקי (אנ')‏ - 2007 מרי רובינסון - נשיאת אירלנד לשעבר - 2008 ואפא אל-סאדר - 2009 אנדריאה מיצ'ל (אנ')‏ - 2010 מיצ'ל בצ'לט - נשיאת צ'ילה הראשונה - 2011 סילביה ארל‏ - 2012 אורסולה פון רידינגסווארד - 2013 סטיב שרלי - 2014 רייצ'ל מדאו - 2015 רשמה סאוג'ני - 2016 פולה ג'ונסון (אנ')‏ - 2017 אגנס גונד (אנ')‏ - 2018 בילי טסיאן (אנ')‏ - 2019 פרנסס ביאנקה (אנ')‏ - 2020 מרי שמידט קמפבל (אנ')‏ - 2021 דווה סובל (אנ')‏ - 2022 אלן פוטר (אנ') - 2023 שתיים מהנשים שזכו בפרס פרל מייסטר גרינגרד קיבלו בהמשך גם את פרס נובל - קרול גריידר ואליזבת בלקברן, שתיהן כלות הפרס ל-2008 ושתיהן קיבלו את פרס נובל בשנה שלאחר מכן: ניקול מרת'ה לה דוארין - 2004 פיליפה מאראק - 2005 מרי ליון - 2006 גייל מרטין, ביאטריס מינץ, אליזבת רוברטסון - 2007 אליזבת בלקברן, קרול גריידר, ויקי לונדבלד (אנ')‏ - 2008 סוזן קורי - 2009 ג'נט ראולי, מרי-קלייר קינג - 2010 ברנדה מילנר - 2011 ג'ואן סטייץ - 2012 הודא זוע'בי - 2013 לוסי שפירו - 2014 הלן הובס - 2015 בוני בסלר - 2016 ג'ואן סטאבי - 2017 ג'ניפר דאודנה - 2018 שיוואוויי זואנג (אנ')‏ - 2019 ג'ואן קורי‏ - 2020 פמלה ביורקמן (אנ')‏ - 2021 קטלין קריקו - 2022 לילי ז'אן (אנ'), איב מרדר - 2023 אתר האינטרנט הרשמי של פרס פרל מייסטר גרינגרד (באנגלית) אתר הפינגטון פוסט, 3 בנובמבר 2011 ריאיון עם פול גרינגרד, הניו יורק טיימס, 26 בספטמבר 2006 באתר אוניברסיטת רוקפלר, 17 בדצמבר 2004
אנמון

אנמון הייתה נימפה מהמיתולוגיה הרומית שקושרה עם רוחות הבוקר. המיתוס המפורסם ביותר על הנימפה אנמון הוא היווצרות הכלנית (Anemone). במיתוס זה מסופר כי אנמון התארחה בביתה של אלת הפרחים כלוריס, זפירוס בעלה של כלוריס התאהב באנמון וחשק בה. אך כלוריס בקינאתה שלחה את משרתיה לרצוח את אנמון. מצער על מותה של אנמון, ונוס אלת האהבה הפכה אותה לפרח הכלנית שבאביב ובקיץ מסתתר מתחת לאדמה ובחורף ובסתיו קם לתחיה. צבעה האדום של הכלנית בא, להנציח את הדם השפוך של אנמון שנרצחה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברקרולה

ברקרולה היא שיר עם המושר על ידי משיטי גונדולות (barca - סירה באיטלקית) או יצירה מוזיקלית בסגנון זה. הברקרולות נכתבו במפעם מתון, במשקל של 6/8 הנועד לחקות את מקצב תנועת המשוטים. הברקרולה המפורסמת ביותר היא "Belle nuit, o nuit d'amour" מתוך האופרה סיפורי הופמן מאת המלחין ז'אק אופנבך. ברקרולות ידועות אחרות הן הברקרולה לפסנתר מאת פרדריק שופן או הברקרולה מאת איסק אלבניס. ברקרולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנקס הקטן

פנקס הקטן היא בלדה משנת 1970 שכתב דן אלמגור כחלק מהמחזמר "עיר הגברים", המבוסס על סיפורי דיימון ראניון בתרגומו של אליעזר כרמי (בתרגום משנת 1954 של יצחק אברהמי לסיפורו של ראניון נקראה הדמות בשם "פינקס קטינא"). השיר, שהיה הלהיט הגדול של המחזמר, הולחן ועובד על ידי מתי כספי ובוצע על ידי ששי קשת. את הקול הנשי (הוד מעלתה) ביצעה אבירמה גולן ואת תפקיד פנקס הקטן שיחק ראובן שנער. על הפסנתר מנגן שלמה גרוניך ושיתוף הפעולה בשיר הוביל לתחילתו של הפרויקט המשותף בין גרוניך וכספי "מאחורי הצלילים". השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל (1971) ולמקום ה-25 במצעד השנתי של גלי צה"ל, הפך למזוהה ביותר עם קשת והופיע בתקליטו הראשון. במרכזו של השיר הקברטי נמצא פנקס, נער מעלית נמוך קומה, המתאהב ברקדנית יפת תואר, ואהבתו אליה נמשכת גם לאחר שהרקדנית הופכת לנכה המרותקת לכיסא גלגלים בעקבות התקפה אלימה שחוותה מספסר הימורים בשם ג'ק. לאחר ההתקפה, פנקס דואג לכל מחסורה, מטפל בה במסירות וממלא אחר בקשותיה. כאשר ”בראשה זרקה שיבה” הוא דוחף אותה על גבי כסאה על פני ”אלף שלוש מאות מילין” וכשהם מגיעים לים היא מגלה לו את לבה, מתוודה לגבי אהבתה אליו ומבקשת שיישק לה. לאחר שהם מתנשקים היא נופחת את נשמתה. פנקס שב אל העיר ונוקם בספסר שהוביל לפגיעה ב"הוד מעלתה" – הוא שובר את גבו במוט ברזל. על כך הוא נשפט ומושת עליו גזר דין מוות בכיסא חשמלי. לכל אורך משפטו וגם במהלך ביצוע גזר דינו, פנקס אינו מספר מדוע הכה את ג׳ק. ברגעיו האחרונים הוא נזכר בנשיקתה של "הוד מעלתה". סיפורו המקורי של ראניון נקרא "Little Pinks". בסיפור, "הוד מעלתה" הוא כינויה של זמרת אדומת שיער במועדון לילה בברודוויי. פינקס הקטן (Little Pinks) עובד במועדון כמנקה שולחנות ומאוהב בה בחשאי. שמו של הספסר המכה אותה הוא קייל אייבלס. לבקשתה של "הוד מעלתה", דוחף אותה פינקס הקטן בכיסא הגלגלים את כל הדרך עד למיאמי. בשנת 1942 עובד הסיפור לסרט בשם The Big Street, בכיכובם של הנרי פונדה ולוסיל בול. בשנת 2010 הופיע השיר בפסקול הסדרה "פלפלים צהובים" בביצוע של קשת. ב-2022 העלה תיאטרון תמונע הצגה על פי הסיפור. נוסח ההצגה נכתב על ידי דניאל בוצר. דליה שימקו ביימה את ההצגה. "פינקס קטינא", בתוך: מכלול הסיפור הקצר: אנתולוגיה, בעריכת יצחק אברהמי. תל אביב: ש. פרידמן, תשי"ד 1954, עמודים 241–255. סרטון השיר "פנקס הקטן" באתר יוטיוב "פנקס הקטן" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "פנקס הקטן" באתר שירונט אלי אשד, בלוג "המולטי יקום של אלי אשד", ברנשים קשוחים עם לב של זהב: דיימון ראניון והמחזמר "ברנשים וחתיכות" אורי קציר, בלוג "אפלטון" (אורכב 30.12.2020 בארכיון Wayback Machine), פינקס קטינא / דיימון ראניון (אורכב 14.10.2018 בארכיון Wayback Machine) פנקס הקטן, באתר "מימה" חן מלול, "פנקס הקטן": מהקשוחים של ברודווי ללב הפסקול הישראלי, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 5 במאי 2021 חן מלול, "פנקס הקטן": מהקשוחים של ברודווי ללב הפסקול הישראלי, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 5 במאי 2020 מצעדי הפזמונים, להיטון, 24 בספטמבר 1971, עמ' 41 פנקס הקטן, באתר www.tmu-na.org.il קובץ קול זה הוא הקראה של הערך כפי שהופיע בתאריך 12 במאי 2012 20:52, שינויים בטקסט שבוצעו לאחר מכן אינם מופיעים בהקלטה. (עזרה) ערכים מוקלטים נוספים
נווה שלום

נווה שלום (בערבית واحة السلام, תעתיק מדויק: ואחת אלסלאם) הוא כפר דו-לאומי, סמוך ללטרון, השייך למועצה אזורית מטה יהודה. שמו של היישוב הכפרי סמלי ומסמל את שאיפת המקימים ליצור יישוב שיביא את השלום ובמטרה לקדם את הדו-קיום בישראל בין יהודים לערבים. כדברי ברונו הוסאר: "אמונה בניצחון האהבה על האיבה, זו המטרה האמיתית והעמוקה ביותר של כפר שלום". נווה שלום הוא כפר שיתופי בו מתגוררות משפחות יהודיות וערביות, בעלי אזרחות ישראלית, החיים חיים שוויוניים. בכפר פועלת מערכת חינוך דו-לשונית ודו-לאומית. היישוב הוקם בשנת 1969 על ידי הנזיר הדומיניקני ברונו הוסאר (1911–1996), שנולד כיהודי במצרים, כמימוש חזונו לדו-קיום ערבי–יהודי. הוא נקבר בנווה שלום ועל מצבתו חקוקים מגן דוד וצלב. בשנת 2006 ערך המוזיקאי האנגלי רוג'ר ווטרס, בסיסט להקת הרוק, פינק פלויד, הופעה בכפר נווה שלום. מקום ההופעה נבחר, לדברי ווטרס, "כמחווה של סולידריות עם הישראלים והפלסטינים המחפשים דרך לא אלימה לשלום צודק". במקום כיפת התבודדות הקרויה בית דומיה סַכִּינָה, אשר קיבלה את שמה מספר תהילים ומהקוראן (בערבית המילה סכינה משמעה שלווה) זהו מבנה עגול וקטן הנועד להירגעות. את המבנה תכנן האדריכל חיים חפץ. בנווה שלום הוקם "המרכז הרוחני פלורליסטי על שם ברונו הוסאר", שמטרתו יצירת בסיס משותף לדיאלוג בין העמים. את מבנה המרכז עיצב האדריכל חגי דביר והוא משלב בו יסודות יהודים, נוצרים, מוסלמים ובודהיסטים. הוא עיצב שני אולמות רחבי ידיים, עטורי כיפות גדולות וחלונות אובליים השואלים מוטיבים ממסגדים, כנסיות, בתי כנסת וגני זן. במקום נערכים הרצאות, דיונים וחוגי מדיטציה והוא פתוח גם למבקרים חיצוניים. נווה שלום ממוקם ב"שטח הפקר", שהיה אזור מפורז שלא-בשליטתן של מדינת ישראל או ירדן טרם 1967. ישראל מעולם לא-סיפחה רשמית את שטח זה. בפסק דין משנת 2005, שעסק באישום פלילי נגד תושב היישוב שהסיע תושב מהרשות הפלסטינית ללא-היתר (שב"ח), קבע השופט כי לא-הוכח שההסעה בוצעה בתחומי מדינת ישראל הריבונית. עם זאת, היישוב מוכר מבחינה בינלאומית כחלק מישראל ולא כהתנחלות, וכך הוא גם מיוחס מבחינה חוקית להבדיל מהתנחלויות הכפופות לתקנות החירום של יהודה ושומרון. בית הספר לשלום חינוך דו-לשוני בישראל עמיה ליבליך, למרות הכול: סיפורו של ישוב דו-לאומי, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן דביר, תשע"ב 2012. מדיה וקבצים בנושא נווה שלום בוויקישיתוף נווה שלום - האתר הרשמי יאיר שלג, הנזיר העברי, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2007 אור ברנע, רוג'ר ווטרס העביר את הופעתו מפארק הירקון לנווה שלום, באתר ynet, 16 באפריל 2006 אביעד פוהורילס, הניסוי בדו-קיום שנמשך כבר 40 שנה, רוב הזמן בהצלחה, באתר nrg‏, 15 באפריל 2013 מיכאל יעקובסון: סיבוב במבנה הדומיה בנווה שלום, באתר 'חלון אחורי', 16 בינואר 2019 נווה שלום (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 NRG מעריב, רוג'ר ווטרס למען השלום, באתר nrg‏, 16 באפריל 2006 הנריק רוסטוביץ, ‏שטח מפורז: אין דין ויש ארנונה, באתר גלובס, 24 במרץ 2005 מראה כללי מראה כללי של הבתים ביישוב קבר ברונו הוסאר בנווה שלום חורשת אייבי נתן בנווה שלום שיר של מחמוד דרוויש בבית הקברות בנווה שלום אנדרטה של רוג'ר ווטרס בנווה שלום
נחשון (קיבוץ)

נַחְשׁוֹן הוא קיבוץ בעמק איילון, סמוך לקילומטר ה-37 של כביש 3, דרומית למודיעין, המשתייך למועצה אזורית מטה יהודה. הקיבוץ נמצא מערבית למחלף לטרון, מזרחית למושב בקוע וצפונית לקיבוץ הראל. בתחילה נקרא המקום 'קבוץ ט"ז' ואחר כך נקבע שמו על ידי מייסדיו כשם מבצע נחשון שהוביל לפריצת המצור על ירושלים במלחמת העצמאות. הקיבוץ הוקם ב-5 במאי 1950 על ידי אנשי "השומר הצעיר" מתל אביב, קריית חיים, פתח תקווה וראשון לציון, שעברו הכשרה בקיבוץ אילון ובקיבוץ בית אלפא. עד למלחמת ששת הימים שכן הקיבוץ סמוך לגבול עם ירדן, ועל עיבוד חקלאי בשטח ההפקר התקיימו עימותים בין ישראל לירדן. במלחמת ששת הימים התנהלה בשדות הקיבוץ לחימה בכוח קומנדו מצרי. כ-80 מחיילי הקומנדו המצרי שנהרגו נטמנו בקבר אחים לא מסומן בשדות הקיבוץ. בשנת 2022 כלל הקיבוץ כ-600 תושבים. הקיבוץ המופרט עוסק בגידול שקדים, חומוס, חיטה וגפנים. ובקיבוץ גם לולי תרנגולות גדולים. בשטח הקיבוץ פועל פארק מיני ישראל המשלם דמי שכירות לקיבוץ. בשנת 1983 הוקם בקיבוץ מפעל ארן (אריזות נחשון) לייצור אריזות למזון, שבו מועסקים עשרים מחברי הקיבוץ ותשעים שכירים, ולו מפעלים גם בספרד ובקרוליינה הדרומית. מאז שנת 2013 פועל בקיבוץ יקב שורק, הכולל גם בית ספר לעשיית יין. מדיה וקבצים בנושא נחשון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נחשון מיכאל יעקובסון: סיבוב בשלושה חדרי אוכל בקיבוצים: משמר דוד, הראל ונחשון, באתר "חלון אחורי", 17 במרץ 2015 אסף לוי: "גם כשנפלא: אם רוצים לקחת חלק בעולם העסקי חייבים שינוי" - ליאור מור מספר את סיפורו של מפעל ארן, "גלובס", 27 באוקטובר 2014 נחשון (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מפת ישראל 1950 עליה מופיע השם "קבוץ ט"ז" (מפה בהוצאת מחלקת המדידות), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור ממשלת ישראל, מקורות שמות היישובים בישראל - Gov.il, עמ' 104 הכשרה, הקמת הקיבוץ והמשק, באתר של קיבוץ נחשון אברהם סלומון, קיבוץ נחשון מול עמק אילון, הארץ, 7 ביוני 1951 רונן ברגמן, איתי אילנאי, הכתבה שהצנזורה פסלה במשך 23 שנים: הסודות שקבורים באדמת קיבוץ נחשון, באתר ynet, 8 ביולי 2022; אדם רז, עשרות שנים שמרו בקיבוץ על הסוד: 80 לוחמי קומנדו קבורים מתחת לאדמותיו, באתר הארץ, 8 ביולי 2022 יובל אזולאי, המפעל הכי מפתיע בארץ רואה את האקזיט מתקרב, באתר כלכליסט, 1 בספטמבר 2022 אתר האינטרנט הרשמי של Aran group נחמן גלבוע, עד הטיפה האחרונה: יקב שורק בנחשון מציע לכם להכיר עולמות אחרים, באתר mynet‏ קיבוץ, 24 במאי 2017 אתר האינטרנט הרשמי של יקב שורק
עגור (מושב)

עגור הוא מושב באזור השפלה דרומית לבית שמש השייך למועצה אזורית מטה יהודה. המושב קם ב-1950 על אדמות הכפר הערבי עג'ור, שתושביו עזבוהו במהלך מלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור אליו לאחריה. שם המושב משקף את שם הכפר והשם הערבי דבק ביישוב העברי גם בשנים שלאחר מכן. בתחילה, נכלל מושב עגור במועצה אזורית האלה, ובשנת 1964 התמזגה המועצה לתוך מועצת מטה יהודה. ראשוני המושב היו עולים מתימן שהגיעו ממעברת עין שמר. המתיישבים החדשים לא הצליחו להאחז בקרקע ועברו למקומות יישוב שונים וב-1953 יסדו את מושב נחלה. בקצה המושב נמצא קברו של פועל הישועות הרב יצחק גברא שעלה מתימן שם שימש כרב בעיר אסוואד, וביקש בצוואתו להיקבר תחת עץ חרוב מול ביתו. ב-1953 יושב המקום בעולים שהגיעו מהחלק הטורקי של כורדיסטן והגיעו למושב הישר מנמל חיפה. בינואר 1955 נרצחו בשנתם שני טרקטוריסטים, חברי מושב מבוא ביתר, שביצעו עבודות חקלאיות בעגור. עקבות הרוצחים הובילו להר חברון. ב-1961 חובר המושב לרשת החשמל הארצית. המושב מונה כיום כ-75 משפחות ומרבית תושביו עובדים מחוץ ליישוב בערים הסמוכות: בית שמש וירושלים. עד מחצית שנות ה-80 התבססה התעסוקה המקומית על משק החקלאות שכלל: גידולי פלחה, מטעי אבוקדו, אגסים, ענבים וגידולי עופות לבשר. מדיה וקבצים בנושא מושב עגור בוויקישיתוף דנ'צוּ ארנון, הצדיק התימני ממושב עגור, בבלוג "עונג שבת", 16 באוגוסט 2024 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מפה - גליון Jibrin 1918 עם סימון הכפר הערבי עג'ור. מפה בהוצאת צבא בריטניה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור מ. סייר, אין מנוחה ב"נחלה"..., מעריב, 17 במאי 1960 שפי גבאי, עולי כורדיסטן מתערים בישראל, דבר, 13 ביולי 1962 2 חברי מבוא-ביתר נטבחו בשנתם, מעריב, 18 בינואר 1955 חשמל בתירוש וגפן, מעריב, 5 באפריל 1961 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורץ'

פורץ' (בקרואטית: Poreč) היא עיירה בצפון קרואטיה, בחוף המערבי של חצי האי איסטריה, במרחק שווה מפולה ומטריאסטה שבאיטליה. העיר מפורסמת בעיקר בשל הבזיליקה שנמצאת בה ועיקרה הוא הציור המרהיב הנמצא בתקרת האפסיס. האזור היה מיושב כבר בתקופה הפרהיסטורית. כבר במאה ה-2 לפנה"ס נבנה קסטרום באזור על חצי אי קטן, במקום שכיום נמצא מרכז העיר. בתקופת השלטון של אוגוסטוס קיסר הפך המקום לעיר באופן רשמי והיה לחלק מן הקולוניה הרומית. לאחר נפילת האימפריה ב-476 עברה העיר מיד ליד למשך זמן ארוך. עד 539 הייתה שייכת לאוסטרוגותים, ומאז לאימפריה הביזנטית, החל מ-788 הייתה שייכת העיר לפרנקים. העיר זכתה בעצמאות קצרה במאה ה-12, אך אז נכבשה בידי הפטריארך של אקוויליה. ב-1267 הפכה העיר לעיר הראשונה שבחרה להצטרף אל הרפובליקה של ונציה, ובזמן הזה בנו בה הוונציאנים מבנים רבים, כיכרות וארמונות בסגנון ונציאני. ב-1354 נהרסה העיר בידי הרפובליקה של ג'נובה. כשנפלה הרפובליקה, סופחה העיר לאימפריית הבסבורג. מ-1805 ועד 1814 הייתה העיר חלק מממלכת איטליה, ואז סופחה אל האילירים, ולאחר מכן הושבה אל אימפריית הבסבורג. ב-1844 קו של אוניות קיטור חיבר בין פורץ' לטריאסטה. ב-1861 הפכה העיר לבירת איסטריה, ולאט לאט נהייתה למרכז לבניית ספינות ואתר נופש לאצילי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1918 הושבה העיר לממלכת איטליה. ב-1944 הופצצה העיר על ידי בעלות הברית והוסב לה נזק רב. ב-1947 סופחה העיר לקרואטיה, שהייתה כעת חלק מיוגוסלביה עד 1991. ערך מורחב – הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ' תוכניות העיר הן עוד אלו שנותרו מתקופת רומא העתיקה. הרחובות הראשיים בעיר הם דקומנוס וקארדו מקסימוס, שנותרו בצורתם המקורית. בעיר ישנם עוד כמה בתים רומנסקיים וארמונות בסגנון גותי ונציאני. הבזיליקה האופרזיאנית נבנתה לאחרונה במאה ה-6 בפיקוד האימפריה הביזנטית והבישוף אופראסיוס. הבזיליקה היא האתר המרכזי בפורץ', וארגון אונסק"ו הגדיר אותה כאתר מורשת עולמית ב-1997. יחד עם קתדרלת מריה הקדושה בפולה היא מהווה את אחד משני המושבים של ההגמוניה של פורץ' ופולה. בין המאה ה-12 והמאה ה-19 לעיר היו חומות מגן, כמו לדוברובניק של היום. מדיה וקבצים בנושא פורץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורץ' (בקרואטית)