laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בוריס ארונסון

בוריס ארונסון באנגלית: Boris Aronson‏ (15 באוקטובר 1898 – 16 בנובמבר 1980) היה אמן יהודי אמריקאי ממוצא רוסי, מעצב תפאורה לתיאטרון בתיאטראות ברודוויי ולתיאטרון היידיש. זכה בפרס טוני לעיצוב תפאורה שש פעמים בקריירה שלו. בנו של רב, ארונסון נולד בקייב שבאימפריה הרוסית (אוקראינה), ונרשם בצעירותו לבית הספר לאמנות. ארונסון הפך לשוליה של המעצבת אלכסנדרה אקסטר, שהכירה לו את הבמאים וסבולוד מאיירהולד ואלכסנדר טאירוב, שהשפיעו עליו. שלושת יוצאי התיאטרון והאמנות האלה היו חסידי האסכולה הקונסטרוקטיביסטית ברוסיה, בניגוד לגישה של הריאליזם של קונסטנטין סטניסלבסקי, והם שכנעו את ארונסון לאמץ את הסגנון הקונסטרוקטיביסטי. ארונסון עבד כמה שנים במוסקבה ובגרמניה. בברלין הציג בגלריה של ואן דימן "תערוכה ראשונה לאמנות רוסית", לצד הקונסטרוקטיביסטים אל ליסיצקי ונחום גאבו, שהציגו את הקונסטרוקטיביזם למערב. הוא כתב שני ספרים בברלין, על מארק שאגאל ואמנות גרפית יהודית, לפני שהשיג ויזת מהגרים לאמריקה ב-1923. הוא עבר ללואר איסט סייד בניו יורק והחל לעצב תפאורות ותלבושות עבור תאטרונים ניסיוניים. וכן עיצב לתיאטראות ביידיש, כולל תיאטרון אונסר, תיאטרון שילדקראוט, ובעיקר תיאטרון היידיש לאמנות של מוריס שוורץ. הוא זכה לתהילה בקהילה היהודית בניו יורק כשעיצב תפאורה מ-1926 למחזה "הדיבר העשירי" של אברהם גולדפילמנט. במהלך שנות ה-30 הוא עבד על הפקות של תיאטרון כולל יצירות של קליפורד אודטס וארווין שו. בין השנים 1934 ל-1952 עיצב ארונסון סצנות, תלבושות ותאורה עבור שלושים וארבע הצגות ושלושה מחזות זמר בברודוויי (כולל עיצובו למה שנחשב ל"מחזמר הקונספט" הראשון, "חיי האהבה" של קורט וייל ואלן ג'יי לרנר). הוא המשיך לעבוד בברודוויי עד שנות ה-60 וה-70 עם מחזות זמר כולל "כנר על הגג", "דו-רה-מי" (שעבורם חזר ארונסון להתנסותו הקודמת עם תיאטרון יהודי), וכן עיצב את "קברט", "זורבה", ו"פסיפיק". ב-1945 התחתן עם המעצבת ליסה יאלובץ ארונסון (1920–2013), בתו של המנצח המוזיקלי היינריך יאלובץ. היא עזרה לבוריס בעיצוב של רבות מהפקות שלו. ארונסון עיצב תפאורות גם עבור מטרופוליטן אופרה ולהקות בלט, כולל הפקת "מפצח האגוזים" בכוריאוגרפיה של מיכאיל ברישניקוב. הוא גם היה אמן לא תיאטרלי, שעבד כצייר וכפסל. בזמן מותו ב-1980, הוא היה חבר בקהילת התיאטרון והאמנות של ניו יורק ואחד ממעצביה. בשנת 1979, שנה לפני מותו, הוכנס ארונסון להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי. מדיה וקבצים בנושא בוריס ארונסון בוויקישיתוף בוריס ארונסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בוריס ארונסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוריס ארונסון, בארכיון הבימה archives.nypl.org -- Boris Aronson papers and designs, archives.nypl.org Biographical sketch for Boris Aronson "Interview with Lisa Jalowetz Aronson". Black Mountain Research. Freie Universitat Berlin. June 10, 2015. Archived from the original on June 10, 2015. Retrieved March 10, 2021. Simonson, Robert (May 16, 2013). "Lisa Jalowetz Aronson, Designer and Wife of Boris Aronson, Dies at 93". Playbill. Archived from the original on February 14, 2019. Retrieved March 10, 2021. "Theater Hall of Fame Enshrines 51 Artists; Great Things and Blank Walls". The New York Times (באנגלית). נבדק ב-2023-02-15.
נייג'ל רייט

נייג'ל רייט (באנגלית: Nigel Wright; נולד ב-13 ביוני 1955, בריסטול) הוא מפיק מוזיקלי אנגלי. הקריירה שלו כמפיק מוזיקלי, מתזמר וככותב שירים הנפיקה חמישה שירים שדורגו במקומות הראשונים, 31 סינגלים שדורגו ב-20 העליונים וסוללת אלבומי פלטינה שנמכרו בלמעלה ממיליוני עותקים, עם אמני הקלטות שונים כמו: מדונה, שאקטק (אנ'), מצופורטה (אנ'), ברברה סטרייסנד, בויזון, סוניה (אנ'), טייק ד'את, סיניטה (אנ'), חוסה קאררס, רובסון וג'רום (אנ'), מייקל בול, שרה ברייטמן, הטנורים של טקסס (אנ') וקליף ריצ'רד. הקריירה של רייט בתיאטרון ובקולנוע כוללת את היותו המפיק המוזיקלי של אנדרו לויד ובר, בשותפות מצליחה שנמשכה, נכון למאי 2009, יותר משמונה עשרה שנים. במהלך הקריירה שלו, עבד רייט עם אנדרו לויד ובר ומדונה על פסקול הסרט "אוויטה", הכולל את השירים: "You Must Love Me", "Don't Cry for Me Argentina" ו-"Another Suitcase in Another Hall". בין היתר, הפיק את "I'd Be Surprisingly Good for You" ו-"A New Argentina" שבוצעו על ידי מדונה ואמנים נוספים. כמו כן, עבד עם הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן על הלהיט הבין-לאומי "Amigos Para Siempre". בשנת 1992, יצא האלבום המשותף השני של ברייטמן ולויד ובר, Sarah Brightman Sings the Music of Andrew Lloyd Webber, אותו הפיק רייט גם כן. אלבום האולפן המשותף הראשון שלהם, הופק ברובו בידי רייט. מדיה וקבצים בנושא נייג'ל רייט בוויקישיתוף נייג'ל רייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נייג'ל רייט, באתר MusicBrainz (באנגלית) נייג'ל רייט, באתר Songkick (באנגלית) Nigel Wright | Credits, AllMusic (באנגלית) Nigel Wright, Discogs (באנגלית) Evita: The Complete Motion Picture Music Soundtrack by Madonna, Genius (באנגלית) Jonathan Pryce & Madonna – I’d Be Surprisingly Good for You, נבדק ב-2023-02-15 Antonio Banderas, Jonathan Pryce, & Madonna – A New Argentina, נבדק ב-2023-02-15 Sarah Brightman Sings the Music of Andrew Lloyd Webber by Sarah Brightman, Genius (באנגלית) The Songs That Got Away by Sarah Brightman, Genius (באנגלית)
פרס הווידאו קליפים של MTV לאלבום השנה

פרס הווידאו קליפים של MTV לאלבום השנה הוא פרס שניתן בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV. הוא הוצג לראשונה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, וזאת הפעם הראשונה שהטקס מכיר באלבומים בקטגוריות הענקת הפרסים. הארי סטיילס היה הזוכה הראשון בקטגוריה, עם Harry's House. EJ Panaligan,William Earl, E. J. Panaligan, William Earl, MTV VMAs 2022: Taylor Swift Wins Video of the Year, Plus Full Winners List, Variety, ‏2022-08-28 (באנגלית אמריקאית) MTV. "Album Of The Year - Vote Now – Nominees for 2022 MTV Video Music Awards". www.mtv.com. נבדק ב-2022-08-22. Grein, Paul (2022-08-19). "Will BTS Make It Four in a Row as Group of the Year at 2022 MTV VMAs?". Billboard (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-08-20. Grein, Paul (1 בספטמבר 2023). "Beyonce & Taylor Swift Lead 2023 VMAs Nominations in Social Categories". Billboard (באנגלית). נבדק ב-2 בספטמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Mier, Tomás (1 בספטמבר 2023). "Beyoncé vs. Taylor Swift at the VMAs: Queens Lead in Social-Voted Categories". Rolling Stone (באנגלית). נבדק ב-2 בספטמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה)
Fusion 360

Fusion 360 היא תוכנה מסחרית פופולרית לתכנון ועיצוב בעזרת מחשב (CAD), ייצור בעזרת מחשב (CAM), הנדסה בעזרת מחשב (CAE) ומעגלים מודפסים (PCB), שפותחה על ידי Autodesk. התוכנה תומכת בפלטפורמות Windows ו- macOS, עם יישומים פשוטים הזמינים עבור אנדרואיד ו- iOS . רישיון Fusion 360 ניתן בתשלום, אך קיימת מהדורה ביתית לא מסחרית מוגבלת בחינם. Fusion 360 הוצגה על ידי Autodesk ב-24 בספטמבר 2013. היא שילבה תכונות רבות של Inventor Fusion, שאותה החליפה. לאחר השחרור, מוצרי Autodesk אחרים שולבו בתוך Fusion 360, כולל: בשנת 2017 שולבה תכונת Slicer של Autodesk 123D. בשנת 2021, Autodesk Meshmixer הופסק, לאחר שפונקציונליות שולבה ב-Fusion 360 בשנת 2021 מוזגה Netfabb לתוך Fusion 360 ל-Fusion 360 יכולות מובנות לבצע מידול תלת מימד, סימולציה ותיעוד. הוא יכול לנהל תהליכי ייצור כגון עיבוד שבבי, כרסום, חריטה וייצור תוסף. יש לו גם תכונות של אוטומציה של עיצוב אלקטרוני (EDA), כגון עיצוב סכמה, עיצוב PCB וניהול רכיבים. Autodesk מציעה מספר הרחבות בתשלום המוסיפות פונקציונליות נוספת ל-Fusion 360, ביניהן: סימולציה עיצוב גנרטיבי עיבוד שבבי קינון וייצור עיצוב מוצר לנהל מבנה תוסף מדיה וקבצים בנושא Fusion 360 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Fusion 360 (באיטלקית) אתר האינטרנט הרשמי של Fusion 360 (באנגלית) "Fusion 360 for Personal Use". Autodesk. Kat Ingalls (24 בספטמבר 2013). "The Next Generation of Design and Engineering Software Has Arrived". Autodesk. {{cite web}}: (עזרה) herzinj (24 ביולי 2014). "Inventor Fusion SUPPORT WILL BE DISCONTINUED EFFECTIVE AUGUST 23 2014". Autodesk. {{cite web}}: (עזרה) Caleb Kraft (17 בפברואר 2017). "Fusion 360 Adds "Slicer" for Laser Cutting and CNC Routing". Makezine.com. {{cite web}}: (עזרה) "Autodesk Meshmixer". Andrew Sartorelli (29 באפריל 2019). "Meshmixers Future?". Autodesk. {{cite web}}: (עזרה) Vikram Vedantham (7 בינואר 2021). "Autodesk Netfabb Joins Fusion 360 Family, Better Uniting Additive Manufacturing and Design". Autodesk. {{cite web}}: (עזרה) "Netfabb Online Service". "Fusion 360 Features". Autodesk. "Fusion 360 Extensions". Autodesk.
איגוד השחמט של ארצות הברית

איגוד השחמט של ארצות הברית (באנגלית: United States Chess Federation או USCF) הוא הגוף האחראי על תחרויות שחמט בארצות הברית ומייצג אותה בפיד"ה, איגוד השחמט העולמי. האיגוד מנהל את שיטת הדירוג הרשמית במדינה, מעניק תארים ואחראי על יותר מ-20 אליפויות לאומיות מדי שנה. האיגוד נוסד באילינוי בשנת 1939 כתוצאה מאיחוד של שני ארגוני שחמט ותיקים יותר. מספר הרשומים באיגוד נכון ליולי 2022 הוא 85,000. האיגוד הוקם, כאמור, לאחר איחוד של איגוד השחמט האמריקני ואיגוד השחמט הלאומי. איגוד השחמט האמריקני (לשעבר המערבי) ערך אליפות שנתית פתוחה מאז שנת 1900; הטורניר ההוא, לאחר המיזוג, הפך לאליפות ארצות הברית הפתוחה. מספר החברים באיגוד עם הקמתו היה בערך 1,000. מספר זה נשאר דומה עד שנת 1958, כשבובי פישר זכה באליפות המדינה בהיותו בן 14 בלבד. במהלך התקופה שלאחר מכן, הידועה גם בתור "עידן פישר", מספר החברים ב-USCF גדל משמעותית עד לסביבות 60,000 בשנת 1974. האיגוד משתמש במדי כושר על מנת לדרג את החברים בו, כשלכל שחקן מד כושר שונה עבור משחקים בקצב מלא, בקצב מהיר ובבזק. הרעיון יצא לראשונה אל הפועל ב-1950 תוך שימוש בנוסחה שפיתח קנת הקרנס (אנ'). ב-1960 אומצה שיטתו של ארפד אלו (אנ'), פרופסור לפיזיקה שהיה גם שחמטאי מחונן. שיטה זו אומצה מאוחר יותר גם על ידי פיד"ה ואף שימשה לדרג שחקנים במשחקים שאינם שחמט. ה-USCF ערך מספר שינויים בשיטה לאורך השנים; המודל הנוכחי הושפע רבות מפרופ' מארק גליקמן, שפיתח שדרוג לשיטתו של אלו. האיגוד מארגן שלל אליפויות שחמט במדינות ארצות הברית, רובן מתקיימות אחת לשנה. האליפות הוותיקה ביותר היא אליפות ארצות הברית הפתוחה, שהתקיימה לראשונה ב-1900 כאליפות המערב במינסוטה. כיום, ברוב המדינות בארצות הברית מתקיימות התחרויות השנתיות הבאות: האליפות לסניורים, אליפות תלמידי התיכונים ע"ש ארנולד דנקר, אליפות תלמידי חטיבות הביניים ע"ש דיווין ברבר, אליפות תלמידי בתי הספר היסודיים ע"ש ג'ון ד. רוקפלר והאליפות לבנות ע"ש רות הרינג. שחקנים בדרך כלל מעפילים לאירועים אלה על ידי זכייה באליפויות מקומיות, אם כי כל הנהלת תחרות רשאית לקבוע קריטריון לבחירת המתמודדים. אליפות ארצות הברית (הסגורה) התקיימה לראשונה ב-1936 לאחר שנים רבות בהן הייתה מנוהלת בשיטת דו-קרב. בין הזוכים בה לאורך השנים נמנים שמואל רשבסקי ובובי פישר שזכו בה 8 פעמים כל אחד; וולטר בראון - 6 פעמים; לארי אוונס וגטה קמסקי - 5 פעמים כל אחד. אליפות הנשים, גם היא תחרות סגורה, התקיימה לראשונה ב-1937. בשנים האחרונות היא מתקיימת במקביל לאליפות המרכזית. איגוד השחמט העולמי About, uschess.org, ‏יולי 2022 (באנגלית) Glickman, Mark; Doan, Thomas (24 באפריל 2017). "The US Chess Rating System" (PDF). {{cite web}}: (עזרה) U.S. Open Tournament Index, Chessgames.com (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של איגוד השחמט של ארצות הברית (באנגלית) איגוד השחמט של ארצות הברית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
אורניום-236

אורניום-236 הוא איזוטופ של אורניום המכיל 236 נוקלאונים (92 פרוטונים ו-144 נייטרונים). סמלו הכימי הוא 236U. 236U אינו נמצא בטבע, והוא איזוטופ רדיואקטיבי שנוצר רק כתוצר לוואי מאורניום מועשר, כשפוגע באורניום 235 נייטרון יחיד במהלך תגובת שרשרת גרעינית לאחר ביקוע גרעיני קיימים מספר אופני ביקוע אפשריים, הנפוץ מביניהם מתואר בנוסחה הבאה: u + 1 235 n ⟶ 236 u ⟶ 92 kr + 141 ba + 3 1 n {\displaystyle {\ce {^235_u+^1n->^236_u->^92_kr+^141_ba+ 3^1_n}}} הוא איזוטופ שאינו יציב ולכן זמן מחצית החיים שלו הוא מאוד קצר כ-2.342×107 שנים. 236U משמש כיסוד הראשון הגורם לתגובה כימית עליה מתבססים דלק גרעיני, פצצת אטום וכור גרעיני. רדיואקטיביות ביקוע גרעיני אורניום-235
הספראורניס

הספראורניס (שם מדעי: Hesperornis; מילולית: "עוף מערבי") הוא סוג עוף השייך לסדרת ההספראורניסאים ולקבוצה הלא-טקסונומית עופות בעלי שיניים הנכחדת. ההספראורניס היה עוף ימי בעל שיניים וכנפיים מנוונות שהתקיים בתקופת הקרטיקון לפני 83.5 עד 73 מיליון שנה. את שמו הוא קיבל מהחוקר הידוע עותניאל צ'ארלס מארש בשנת 1872 ופירושו: "עוף מערבי". מאובניו התגלו ברחבי אמריקה הצפונית מקנזס ועד קנדה, בעיקר במשך מלחמת העצמות שניהלו החוקרים מארש ואדוארד קופ. בסוג זה נכללו מינים רבים. ההספראורניס הגיע לאורך של 1.8 מטרים, ובניגוד לעופות המודרניים, היה בעל שיניים במקור צר וללא כל כנפיים. ייתכן שחי במושבות גדולות, בדומה לפינגוויניים או אלבטרוסיים מודרניים. ככל הנראה היה ההספראורניס משיג את מזונו בדומה לצוללן מודרני, באמצעות מרדף תת-מימי אחר דגים ודיונונים. הוא עצמו נטרף בידי זוחלים ימיים גדולים וכרישים. מאובן של טילוזאורוס נמצא כאשר בבטנו עצמות שהשתייכו להספיאורניס. קבוצה של עופות אלו מופיעה בסדרה מפלצות ים של נייג'ל מארוון שם כמה פרטים נטרפים על ידי דגי קסיפקטינוס וסקואליקורקס. בנוסף הוא מופיע בסרט מפלצות ים. מדיה וקבצים בנושא הספראורניס בוויקישיתוף הספראורניס, באתר GBIF (באנגלית) הספראורניס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נור כיוף

נור כיוף (נולדה ב-24 באוגוסט 2001) היא כדורסלנית דרוזית-ישראלית המשחקת בקבוצת מכבי חיפה מליגת העל בכדורסל נשים. כיוף היא הדרוזית הראשונה ששיחקה אי פעם בנבחרת ישראל בכדורסל לנשים. נור נולדה וגדלה במשפחה דרוזית מעוספיה, בעלת גישה אוהדת לספורט שתמכה ותומכת בה לכל אורך הדרך. אביה סמיח הוא מזה שנים רבות מנהל מועדון הספורט והכדורסל של עוספיה. כבר בגיל 9 היא שיחקה בליגת הילדות, ובגיל 12 עברה למועדון עמק יזרעאל ושיחקה במשך כשנתיים בקבוצות הילדות והנערות. לאחר שנתיים נוספות, בשנת 2016 עברה לקבוצת מכבי חיפה, שם שיחקה בשנה הראשונה בקבוצות נערות ב' ו-א' ובשנה השנייה, בגיל 16, שיחקה בקבוצת הנשים בליגה הלאומית. בעונת 2019-20 היא עלתה עם הקבוצה לליגת העל, אך מיד לאחר העלייה חתמה על חוזה עם קבוצת א.ס. רמת השרון. כיוף היא שחקנית הכדורסל הדרוזית הראשונה שמשחקת בליגת העל. בעונת 23–2022 חתמה אצל האלופה אליצור רמלה וזכתה עמה באליפות המדינה, היא העמידה ממוצעים של 4.6 נקודות ו־1.6 אסיסטים למשחק.בעונת 2023-24 שיחקה כיוף בהפועל לב ירושלים וזכתה עמה בגביע המדינה. ביוני 2024 חזרה כיוף למכבי חיפה. ב-9 פברואר 2023, עלתה כיוף לראשונה על הפרקט במדי נבחרת ישראל במשחק הניצחון על נבחרת שוודיה, במסגרת מוקדמות אליפות אירופה, וקלעה את נקודותיה הראשונות בנבחרת ישראל. במאי 2023 החלה לשחק בנבחרת ישראל בכדורסל נשים 3x3. פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א ליאור ברטל, ‏נור כיוף, הדרוזית הראשונה בנבחרת ישראל בכדורסל: "הצלחתי להגשים חלום של אותה ילדה בת חמש", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 13 בפברואר 2023 מנהלת ליגת העל בכדורסל, כדורסל למען הקהילה" בשיתוף מפעל הפיס. נור כיוף, 10 יולי 2019", באתר פייסבוק מיקי שוורץ, הכירו את הדרוזית הראשונה בליגת העל בכדורסל, באתר ynet, 10 ביולי 2019 ליאור ברטל, ‏"קשה לאנשים לקבל את זה": נור כיוף היא הכדורסלנית הדרוזית הראשונה בישראל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 בדצמבר 2021 רענן וייס, הנסיכה נור: הכדורסלנית הדרוזית הראשונה שהניפה צלחת אליפות, באתר ynet, 1 במאי 2023 נור כיוף חוזרת לחיפה, באתר מנהלת ליגת העל לנשים בכדורסל, ‏3 ביוני, 2024
זלאטקו צ'ייקובסקי

זלאטקו צ'ייקובסקי (בסרבו-קרואטית: Zlatko Čajkovski; ‏24 בנובמבר 1923, זאגרב, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים – 24 ביולי 1998, מינכן, גרמניה) היה כדורגלן ומאמן כדורגל קרואטי שאימן בישראל בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ובהמשך גם את פ.צ. קלן ובאיירן מינכן. צ'ייקובסקי נולד ב-1923 בזאגרב. ב-1939 החל לשחק ב"מועדון האקדמי לספורט של קרואטיה" (HAŠK). ב-1946 עבר לפרטיזן בלגרד, שיחק בקבוצה עד 1955 וזכה עמה בשתי אליפויות ליגת העל ביוגוסלביה ושלושה גביעי יוגוסלביה. הוא הופיע ב-156 משחקי ליגה בשורות הקבוצה ובהם הבקיע 19 שערים. צ'ייקובסקי הוצב על פי רוב בעמדת קשר אחורי. ב-1955 הצטרך לקבוצת פ.צ. קלן ממערב גרמניה ושיחק בקבוצה עד 1958. בסך הכול הופיע בשורות קלן ב-57 משחקי ליגה ובהם הבקיע שבעה שערים. בין 1942–1943 שיחק בנבחרת קרואטיה בכדורגל ובין 1946–1955 שיחק בנבחרת יוגוסלביה בכדורגל, בה הופיע 55 פעמים וכבש שבעה שערים, אחד מהם ב-18 בספטמבר 1949 לרשתה של נבחרת ישראל בכדורגל במשחק שנערך באצטדיון המכביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1950. הוא זכה עם הנבחרת בשתי מדליות כסף, האחת באולימפיאדת לונדון, והשנייה באולימפיאדת הלסינקי. ב-1958 הגיע להפועל חיפה כמאמן-שחקן. הוא הביא לקבוצה שיטות אימון מקצועניות שהביאו למפנה ביכולתה והחזירו אותה להיות קבוצת צמרת. בעונתו הראשונה בקבוצה (1957/1958) הוביל את הקבוצה לגמר גביע המדינה (הופעה ראשונה בגמר לאחר קום המדינה), בו הפסידה 0–2 למכבי תל אביב. ב-1958 הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע העשור, הגביע השלישי בחשיבותו בישראל, ועונה לאחר מכן למקום השני בליגה (הפועל חיפה הפסידה את האליפות במחזור האחרון). לאחר שלוש שנים הוציאה ההתאחדות תקנה האוסרת על מאמן להיות שחקן בליגה הראשונה, וצ'ייקובסקי חזר לגרמניה. לאחר שובו לגרמניה אימן במשך שנתיים את פ.צ. קלן וזכה עמה באליפות, ובהמשך במשך חמש שנים את באיירן מינכן עמה זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע. קריירת האימון שלו נמשכה עד 1984 ובמהלכה אימן את הנובר 96, קיקרז אופנבך, דינמו זאגרב, נירנברג, א.א.ק. אתונה עמה זכה בגביע היווני, פ.צ. ציריך וגראצר א.ק.. הלך לעולמו במינכן ב-1998, בגיל 74. מדיה וקבצים בנושא זלאטקו צ'ייקובסקי בוויקישיתוף זלאטקו צ'ייקובסקי, באתר Transfermarkt זלאטקו צ'ייקובסקי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) זלאטקו צ'ייקובסקי, באתר WorldFootball.net זלאטקו צ'ייקובסקי, באתר National Football Teams זלאטקו צ'ייקובסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt גביע העשור של הפועל חיפה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אשר גולדברג‏, הפועל חיפה הגדולה, באתר וואלה, 23 ביוני 2003 עוזי דן, צ'ייקובסקי, בחיפה?, באתר הארץ, 27 בינואר 2004
שרווארה

שרווארה (בסנסקריט: शर्वर) הוא דמות של כלב המופיעה במיתולוגיה ההינדואית. ב"ריג ודה", קובץ של מזמורים הינדואיסטים עתיקים, שרווארה הוא כלבו של האל יאמה, ותפקידו הוא לשמור על הכניסה לעולם הבא. הכלב מתואר כבעל מספר ראשים וארבע עיניים. מבחינה אטימולוגית, שרווארה מקביל לקרברוס מהמיתולוגיה היוונית. M. L. West, Indo-European Poetry and Myth, Oxford University Press, 2007, p. 392 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוליוס קלפרות

היינריך יוליוס קלפרות (בגרמנית: Heinrich Julius Klaproth;‏ 11 באוקטובר 1783 – 28 באוגוסט 1835) היה בלשן, היסטוריון ומזרחן גרמני. קלפרות היה אחראי, יחד עם ז'אן-פייר אבל-רמיזא, לקידום חקר מזרח אסיה בתחומי אירופה. קלפרות היה הראשון שהעלה את המונח "שפות הודו-אירופיות". מדיה וקבצים בנושא יוליוס קלפרות בוויקישיתוף יוליוס קלפרות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חיים רוזן, "בלשנות", יוסף קלוזנר (עורך), בתוך האנציקלופדיה העברית ח', תל אביב: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, 1969, עמ' 970-964
ארי גולד

האם התכוונתם ל... ארי גולד (במאי) (אנ') - במאי, שחקן ומוזיקאי אמריקאי (נולד ב-1970) ארי גולד (מוזיקאי) (אנ') - זמר וכותב שירים אמריקאי (1974-2021) ארי גולד (אלבום) (אנ') - אלבום משנת 2001 מאת ארי גולד (מוזיקאי) (אנ') ארי גולד (זמר) – זמר חרדי ארי גולד (דמות) – דמות בדיונית, מתוך סדרת הטלוויזיה "הפמליה"
בעירה (סרט)

בעירה (בנורווגית: Børning) הוא סרט פעולה וקומדיה נורווגי משנת 2014, המהווה השראה מסרטי מהיר ועצבני. הסרט בוים על ידי הלווארד בריין בהפקת Filmkameratene. אנדרס באאמסו כריסטיאנסן מגלם את רוי, אדם המוצא עצמו נגרר להשתתף במרוץ המכוניות הלא-חוקי הגדול ביותר בהיסטוריה של נורווגיה. המסע למרוץ לוקח אותו מאוסלו לאורכה של המדינה אל גבול הקוטב הצפוני. רוי נוהג ברכב פורד מוסטנג משנת 1967 המצויד במנוע 302 BOSS. רוי מכנה את המכונית "הצהובה הקטנה" (Lillegul), על שם בתו שחלתה בצהבת כשהייתה קטנה. הסרט זכה להצלחה במדינתו והופקו לו שני סרטי המשך: בעירה 2 (Børning 2) ובעירה 3: בעירת האספלט (Børning 3 – Asphalt Burning), ששוחררו לאקרנים ב-2016 וב-2020, בהתאמה. לאורך כל סצנות הפעולה בסרט אין כל סמן לאלימות על המסך ולכן לא הייתה שום מגבלת צפייה. בשתי הסרטים הבאים הם הוגבלו לצפייה מגיל 6 ומעלה. הסרט שוחרר לאקרנים ב-14 באוגוסט 2014. רוי הוא נורווגי חובב רכבים בשנות ה-30 לחייו. אכפת לו רק לנהל את החברה שלו "סטליון חלפים" ולעבוד על הפורד מוסטנג האהובה שלו "הצהובה הקטנה" (Lillegul), שאותה הוא גורר למרוצים מדי פעם. בתו נינה חיה עם אמה בסביבה בורגנית טובה - רחוקה מעולמו של רוי. הסכסוך מתחיל כאשר נינה משום מקום מופיעה כדי לבלות את חופשת הקיץ שלה עם רוי. הוא לא זוכר שהסכים לטפל בה לקראת הקיץ. הדבר היחיד שסומן בלוח השנה שלו הוא מרוץ המכוניות "Street legal". במהלך טקס הענקת הפרס לאחר המרוץ, בו רוי סומן כפייבוריט אך באופן מפתיע לא זכה בגלל תקלות במנוע, הוא מאותגר על ידי אויבו המושבע TT למירוץ רחוב לא חוקי אל העיירה סינסן. כדי לסיים את ההקנטות, רוי מסכים להתחרות, כל עוד המרוץ יעבור מאוסלו שבדרום לקוטב הצפוני, במרוץ שיחצה את נורווגיה לאורכה. יהיו רק שני חוקים: 1) הראשון שיגיע יזכה, ו-2) אין חוקים אחרים (חוץ מזה שאי אפשר לנסוע דרך שוודיה). אנדרס באאמסו כריסטיאנסן - רוי אידה הוסוי - נינה סוון נורדין - דופן אוטו ג'ספרסן - ניבאקן ג'ני סקוולאן - סילביה הנריק מסטד - פיליפ מירק, קצין משטרת נורווגיה טרונד הלבו - TT סרט המשך בשם Børning 2 הוכרז בנובמבר 2015, עם תחילת הפקה בפברואר 2016. אחרי שנתיים בכלא על השתתפות במרוץ הרחוב הבלתי חוקי, רוי סוף סוף יוצא מהכלא. הוא מוזמן למרוץ רחוב לא חוקי חדש, הפעם במהלך החורף, ביציאה מברגן לעיר מורמנסק בצפון רוסיה, אך הוא מסרב. זאת עד שהוא שומע שבתו תשתתף במרוץ יחד עם החבר שלה. הבכורה נערכה ב-12 באוקטובר 2016, וזה היה סוף השבוע הבכורה המוצלח ביותר לסרט בנורווגיה, עם למעלה מ-212,000 צופים בחמישה ימים. הסרט היה הסרט השלישי הנצפ ביותר בשנת 2016 במדינה, עם למעלה מ-438,000 צופים. לסרט היה תקציב כולל משוער של $2,500,000. הסרט השלישי, Børning 3, הוכרז בפברואר 2018 והוא אמור היה לצאת לאקרנים ב-12 באוגוסט 2020. בסרט, המסע עובר לגרמניה ומסתיים במירוץ פרוע במסלול המרוצים הידוע בעולם נורבורגרינג. לסרט תקציב כולל משוער של $6,000,000. הבמאי השוודי אדוורד אף סילן, ביים את הסרט "המרוץ האחרון" (Ett sista race), כעיבוד לסרט הנורווגי, אך כזה שנכתב עבור הקהל בשוודיה. בסרט מככבים מלטה גורדינייר, אלזה אוהרן, מולין אוקרמן, יונאס קארלסון ודויד הלניוס. הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-25 בדצמבר 2023. "בעירה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בעירה", באתר נטפליקס "בעירה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מיטה (שכונה)

מִיטֶה (בגרמנית: Berlin-Mitte, ברלין-מרכז) היא השכונה המרכזית ביותר בברלין, בירת גרמניה. היא נמצאת ברובע מיטה. בשכונה גרים כ-75 אלף בני אדם והיא גובלת בפרנצלאואר ברג בצפון, פרידריכסהיין במזרח, קרויצברג בדרום, טירגארטן במערב וודינג בצפון. השכונה כוללת חלק נכבד מאתרי התיירות של ברלין והיא נחשבת כשכונה יוקרתית ביותר. בשכונה נמצאים גם חלק גדול מהשגרירויות וכן הפרלמנט הגרמני (הבונדסטאג והבונדסראט). בשנת 2001, אוחדה מיטה היוקרתית רשמית עם ודינג וטירגארטן החלשות. השכונה המאוחדת קרויה גם היא מיטה, אך האיחוד הוא רשמי בלבד, וההבדל בין השכונות ניכר מאוד; התושבים והמבקרים המתייחסים למיטה מתכוונים לשכונה הישנה, ולא למאוחדת. היסטוריית מיטה כרוכה בעקביות בהיסטוריה של ברלין. ברלין הישנה התחילה באזור הקרוי קלן (Cölln, לא קשור לעיר קלן). הדייגים הראשונים התיישבו על גדות נהר השפרה (Spree). בשכונה נבנו כנסיות ומוזיאונים רבים. בזמן גרמניה המזרחית נבנו בשכונה גם מגדל הטלוויזיה המפורסם של ברלין (Fernsehturm, המבנה הגבוה ביותר בגרמניה) והפרלמנט המזרח גרמני (Palast der Republik). שכונת מיטה נחשבת כשכונה יוקרתית ברובה. במיוחד האזורים הקרובים לאונטר דן לינדן ורחוב פרידריך נחשבים יוקרתיים ויקרים, ובתי מלון יוקרתיים רבים הוקמו בהם. האזור הגובל בפרנצלאואר ברג נחשב צעיר ואופנתי. עם זאת, ישנם אזורים בהם בניינים גבוהים חדשים רבים מתקופת גרמניה המזרחית, והם אזורי מגורים ממוצעים מבחינת חוזק האוכלוסייה. מבנים: מגדל הטלוויזיה של ברלין (Berliner Fernsehturm) שער ברנדנבורג (Brandenburger Tor) אוניברסיטת הומבולדט (Humboldt Universität) בית העירייה האדום ארמון הרפובליקה (בניין הפרלמנט המזרח גרמני; נהרס) בית הכנסת הישן של ברלין ברחוב אורניינבורג (Jüdische Synagoge) מכלאת הדובים של ברלין האקשה הפה (Hackesche Höfe) כנסיות: הקתדרלה של ברלין כנסיית ניקולאי ורובע ניקולאי כנסיית ציון הכנסייה הקתולית של ברלין כנסיית רובע מוזיאונים: המוזיאון הגרמני להיסטוריה (Deutsches Historisches Museum) מוזיאון פרגמון (Pergamonmuseum) הגלריה הלאומית הישנה (Alte Nationalgalerie) המוזיאון הישן (Altes Museum) המוזיאון החדש (Neues Museum) מוזיאון הטבע (Museum für Naturkunde) מוזיאון בודה (Bodemuseum) מוזיאון Märkisches Museum מוזיאון גרמניה המזרחית תיאטראות: האנסמבל של ברלין (Berliner Ensemble) התיאטרון הגרמני תיאטרון מקסים גורקי (Maxim Gorki Theater) פולקסבינה (Volksbühne) האופרה הלאומית באונטר דן לינדן (Staatsoper Unter den Linden) האופרה הקומית (Komische Oper) התיאטרון הקטן (Kleines Theater Berlin-Mitte) בית השחקנים (Schauspielhaus) קברט Kabarett Die Distel פרידריכשטאטפאלאסט רחובות וכיכרות: אלכסנדרפלאץ (Alexanderplatz) ז'נדרמנמרקט (Gendarmenmarkt) אונטר דן לינדן (Unter den Linden) רחוב פרידריך (Friedrichstraße)