laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קופה אמריקה 1993

תחרות הקופה אמריקה 1993 (1993 Campeonato Sudamericano Copa América), הוא גביע אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל ה-36. הטורניר נערך באקוודור בין ה-15 ביוני ל-4 ביולי 1993, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר השתתפו נבחרות מקסיקו וארצות הברית כנבחרות אורחות. נבחרת ארגנטינה זכתה בטורניר בפעם ה-14 בתולדותיה, לאחר שגברה בגמר על מקסיקו בתוצאה 2-1, מצמד שערים של גבריאל בטיסטוטה. לראשונה בתולדות הטורניר, נבחרות ברזיל ואורוגוואי כשלו שתיהן לסיים בין ארבע הראשונות. מצב זה חזר על עצמו פעם נוספת רק לאחר 22 שנים, בקופה אמריקה 2015. הטורניר שוחק בשבעה אצטדיונים, בשש ערים שונות. הגדול מביניהם, אצטדיון המונומנטל בגואיאקיל, אירח את משחק הגמר. 4 שערים ונצואלה חוסה לואיס דולגטה 3 שערים ארגנטינה גבריאל בטיסטוטה ברזיל פלהיניה אקוודור ראול אבילס אקוודור אדוארדו אורטדו פרו חוסה דל סולר קופה אמריקה 1993 ב-rsssf
הפיגוע בצומת מגידו (2002)

הפיגוע בצומת מגידו היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני באמצעות מכונית תופת, בשעות הבוקר של 5 ביוני 2002, בצומת מגידו שבעמק יזרעאל. 17 בני אדם נרצחו בפיגוע ו-43 נפצעו, מהם ארבעה באורח קשה. ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע. ביום רביעי, 5 ביוני 2002, סמוך לשעה 7:15 בבוקר, נצמד מחבל מתאבד עם מכונית תופת סמוך למיכל הסולר בצידו השמאלי של אוטובוס אגד בקו 830, שנסע בכביש 65, והיה בדרכו מתל אביב ליישובי הגליל התחתון ולטבריה. בעת שעבר האוטובוס בצומת מגידו שבעמק יזרעאל, פוצץ המחבל את המכונית, שהכילה 100 ק"ג של חומר נפץ. מעוצמת פיצוץ המכונית, האוטובוס התהפך על צידו ונשרף. בפיגוע נרצחו 17 בני אדם, בהם 13 חיילים, ונפצעו 43, מהם ארבעה באורח קשה. את מכונית התופת הכין המחבל איאד סוואלחה, שנהרג ב-9 בנובמבר 2002 בידי כוח צה"ל שבא לעצרו. גורם בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, שנטל אחריות לפיגוע, מסר כי המחבל הוא חמזה סמודי, צעיר כבן 18 מג'נין. ערך מורחב – ההרוג ה-17 ההרוג ה-17 בפיגוע זוהה רק לאחר שישה חודשים, בעקבות יציאתו לאקרנים ב-2003 של הסרט הדוקו-אקטיביסטי "ההרוג ה-17" שעסק במאמצים לזיהויו. בפיגוע בצומת מגידו נרצחו 17 בני אדם, 13 מהם חיילים, באתר ערוץ 7, 5 ביוני 2002 סקירה על הפיגוע ועל ההרוגים באתר "פרש" זוהתה גופת ההרוג ה-17 מהפיגוע במגידו, באתר ערוץ 7, 11 בדצמבר 2002 שרון רופא, עדות: "ראיתי חיילים שבכו וצעקו לעזרה", באתר ynet, 5 ביוני 2002 אפרת וייס, "במכונית שהתפוצצה במגידו היו 100 ק"ג חומר נפץ", באתר ynet, 6 ביוני 2002 שרון רופא, 17 הרוגים בפיגוע בצומת מגידו, באתר ynet, 6 ביוני 2002
תורת המשחקים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תורת המשחקים – ענף של המתמטיקה והכלכלה המנתח מצבי עימות או שיתוף פעולה בין מקבלי החלטות בעלי רצונות שונים תורת המשחקים האלגוריתמית – תורה המשלבת בין תורת המשחקים ותורת החישוביות תורת המשחקים הקומבינטורית – ענף של מתמטיקה ומדעי המחשב העוסק בניתוח משחקים בעלי ידיעה שלמה
נריה מאיר

נריה מאיר (נולד ב-15 בדצמבר 1979) הוא ראש המחלקה לפעילות ציונית בתפוצות בהסתדרות הציונית העולמית וחבר הנהלת ההסתדרות הציונית מטעם תנועת הליכוד. לשעבר ראש ההנהגה העולמית של תנועת בית"ר. עורך דין במקצועו. נריה מאיר נולד בנר ראשון של חנוכה (כ"ה כסליו ה'תש"ם) בן למייסדי היישוב עפרה שבהרי בנימין. גדל והתחנך בבית הספר היסודי בעפרה ולאחריו בישיבה תיכונית נתיב מאיר בירושלים. לאחר סיום לימודיו הצטרף לגרעין המייסד של ישיבת ההסדר פתח תקווה ובמסגרתה התגייס ליחידת הצנחנים. במהלך שירותו הצבאי עזב את מסלול ההסדר, המשיך לקצונה והשתתף במבצעים רבים כמו חומת מגן, גאות ושפל ומלחמת לבנון השנייה. משרת כיום במילואים כמפקד פלוגת לוחמים ביחידה מובחרת של הצנחנים, בדרגת רב סרן. מאיר הוא בעל תואר שני במדיניות ציבורית (בהצטיינות) מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא התמחה בלשכת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (פלילי) במשרד המשפטים. מאיר הוא עורך דין במקצועו וחבר בפורום המשפטי למען ישראל. בין השנים 2010–2011 שימש כיועץ חקיקה ליו"ר ועדת העלייה והקליטה בכנסת וסייע לקידום חוקים רבים בנושאי עליה, תפוצות וסיוע חברתי.[דרוש מקור] לאחר שירותו הצבאי הצטרף לתנועת הליכוד והיה שותף להקמת מטה המאבק של הליכוד כנגד תוכנית ההתנתקות. בין השנים 2005–2009 שימש מנהל מחוז ירושלים של תנועת בני עקיבא. בין השנים 2008–2009 שימש יו"ר מועצת תנועות הנוער בירושלים. בין השנים 2011–2013 שימש כמנכ"ל מדרשת ארץ בנימין בעפרה. בשנים 2020–2021 שימש יו"ר (משותף) של מועצת תנועות הנוער העולמיות. החל משנת 2013 ועד מאי 2021 עמד נריה מאיר בראש ההנהגה העולמית של תנועת בית"ר. במסגרת תפקידו הוביל להקמת מעוזים חדשים של התנועה בצרפת, רוסיה, ברזיל, אוקראינה, איטליה וארגנטינה והוביל לפתיחת תוכניות עליה חדשות המביאות מאות עולים צעירים לישראל, בשנים האחרונות. מוביל קו ימני תקיף השולל כל ויתור על חבלי מולדת, ובמסגרת התנועה מוביל סיורי הסברה להיכרות עם ההתיישבות ביהודה ושומרון. במסגרת תפקידו הקים את מוזיאון 'פלוגת הכותל' בעיר העתיקה בירושלים, ואף ערך את הספר 'מנהיגים מדברים ז'בוטינסקי' בהוצאת ידיעות ספרים, שיצא לאור שנת 2020 בהשתתפות בכירי ההנהגה בישראל. בראשית מאי 2021 מונה נריה מאיר על ידי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית לתפקיד ראש המחלקה לפעילות ציונית בתפוצות בהסתדרות הציונית העולמית . מאיר נשוי ואב לחמישה ילדים, מתגורר ביישוב רחלים שבשומרון. בשנת 2014 תרם כליה לאחיו הבכור ומאז פעיל בעמותת מתנת חיים להגברת המודעות לתרומת כליות. מדיה וקבצים בנושא נריה מאיר בוויקישיתוף נריה מאיר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עו"ד נריה מאיר(הקישור אינו פעיל), באתר ביתר: ההנהגה העולמית דביר עמר, לכבוש את ההר, סיפורה של תנועת בית"ר בהתיישבות ביו"ש, באתר ערוץ 7, 17 במאי 2019, הובא מתוך העיתון בשבע עו"ד נריה מאיר, באתר www.wzo.org.il
אושקוש

אושקוש (באנגלית: Oshkosh) היא בירת מחוז וינבגו במדינת ויסקונסין בארצות הברית. העיר שוכנת על הגדה המערבית של אגם וינבגו במרכז ויסקונסין, במקום בו נשפך אליו נהר הפוקס. בעיר מתגוררים 66,083 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין שלה מתגוררים 166,994 תושבים. במחצית הראשונה של המאה ה-19 התפתח ענף חיטוב עצים באזור, ואושקוש נוסדה בשלב מסוים בתקופה זו בתור נקודת התיישבות של חוטבי-עצים. היא נקראה על שם הצ'יף אושקוש, מנהיג שבט המנומיני (Menominee) המקומי. משמעות שמו של הצ'יף – "הטופר". ב-1853 קיבלה אושקוש מעמד של עיר בעת שישבו בה כ-2,800 תושבים. ב-1859 נפתחה תחנת רכבת שעזרה להתפתחותה. באותה תקופה נודעה העיר בכינוי "בירת הנסורת של העולם" ובשנת 1860 פעלו בה 11 מנסרות עץ. בשנת 1870 הפכה אושקוש לעיר השלישית בגודלה בוויסקונסין עם אוכלוסייה של יותר מ-12,000 תושבים. תעשיית העץ המשיכה לשגשג ולהוות את הענף הכלכלי העיקרי בעיר ובשנת 1874 פעלו בעיר 47 מנסרות עץ. ב-28 באפריל 1875 פרצה באושקוש שרפה גדולה שגרמה לנזקים כבדים בחלקה הצפוני של העיר, 70 חנויות, 40 מפעלים ו-500 בתים עלו באש. ב-1895 נוסד בעיר מפעל לבגדי עבודה. ב-1937 החברה אימצה את השם אושקוש ב'גוש. בהדרגה החלה החברה להתמקד בבגדי ילדים, עד שב-1993 הם היוו 95% מהמכירות. המפעל נסגר ב-1997, אך המותג נרכש על ידי חברת הביגוד Carter's וקיים עד היום (2023). כלכלת אושקוש מסתמכת בעיקר על תעשייה ובמידה פחותה יותר על תיירות. עם החברות הגדולות בעיר נמנית חברת אושקוש, המתמחה בייצור כלי רכב כבדים. בעיר נמצאת אוניברסיטת ויסקונסין-אושקוש, אחת האוניברסיטאות הגדולות בוויסקונסין. את אושקוש משרת נמל התעופה האזורי ויטמן, הנמצא במרחק 4 קילומטרים דרומית למרכז העיר. מדי קיץ, במשך שבוע ימים, נערכת בשדה התעופה תערוכת מטוסים ומופע אווירי (EAA AirVenture Oshkosh). לשדה מגיעים כ-10,000 כלי טיס ולמעלה מחצי מיליון מבקרים, דבר המניב הכנסות של למעלה מ-100 מיליון דולר לעיר ולסביבתה. במשך שבוע האירוע, מגדל הפיקוח של שדה התעופה נושא בתואר "מגדל הפיקוח העסוק ביותר בעולם". אושקוש נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 41, המקשר בין העיר גרין ביי לבין מדינת אילינוי. מדיה וקבצים בנושא אושקוש בוויקישיתוף אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. Meg Jones, EAA is huge boon to state. Journal Sentinel, December 24, 2008
המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה

המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה (באנגלית: Georgia Institute of Technology, מוכר גם כג'ורג'יה טק - Georgia Tech) הוא אוניברסיטה ציבורית בעיר אטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. האוניברסיטה נוסדה ב-1885 ולומדים בה כ-36,489 סטודנטים. האוניברסיטה חברה בברית העולמית של אוניברסיטאות טכנולוגיות וחברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר. המכון נוסד ב-13 באוקטובר 1885 בשם בית הספר לטכנולוגיה של ג'ורג'יה, כחלק ממאמצי השיקום של הדרום בעקבות מלחמת האזרחים האמריקנית ומעבר מכלכלה חקלאית לכלכלה תעשייתית. שני המבנים הראשונים נבנו על ביצורי העיר אטלנטה ששימשו להגנתה במהלך מלחמת האזרחים. מחזור ראשון של סטודנטים החל ללמוד במוסד באוקטובר 1888. ב-1948 שונה שם המוסד למכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה על מנת לשקף את המיקוד שלו במחקר מדעי ובטכנולוגיה. ב-1952 נפתחו שערי המכון לנשים וב-1961 התקבלו לראשונה למוסד אפריקאים אמריקאים. המכון מחולק גאוגרפית לארבעה חלקים עיקריים: הקמפוס המערבי (הכולל בעיקר מעונות סטודנטים), הקמפוס המזרחי (הכולל את בתי האחווה ומעונות לסטודנטים שנה ראשונה), הקמפוס המרכזי (המכיל את מרבית מבני המחקר והלימוד) והמרכז הטכנולוגי (אנ') (הכולל את הקולג' למנהל עסקים, מרכז מבקרים ומעבדות מחקר). מבחינה ארגונית כולל המכון שישה קולג'ים: הקולג' להנדסה (אנ') - (1885) הקולג' לעיצוב (אנ') - (1908) הקולג' למנהל עסקים (אנ') ע"ש שלר - (1934) הקולג' למחשבים (אנ') - (1964) הקולג' למדעים (אנ') - (1990) הקולג' לאמנויות חופשיות (אנ') ע"ש איבן אלן (אנ') - (1990) לאוניברסיטה שלוחה בעיר סוואנה שבג'ורג'יה, שהוקמה ב-1999 וכוללת מבנים משנת 2003. כמו כן ב-1990 הקים המכון קמפוס בעיר מץ שבצרפת. תוכניות לימוד מטעם האוניברסיטה מתקיימות גם בסינגפור ובסין. דירוג שאנגחאי - מקום 151–200 (2024) דירוג Times Higher Education - מקום 36 (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 97 (2024) דירוג שאנגחאי - מקום 51–59 (2024) דירוג Times Higher Education - מקום 21 (2024) מדיה וקבצים בנושא המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה (באנגלית) המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, ברשת החברתית פייסבוק המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, ברשת החברתית אינסטגרם המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, סרטונים בערוץ היוטיוב המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הפיגוע בצומת כרכור

הפיגוע בצומת כרכור היה פיגוע התאבדות שאירע בשעות אחר הצהריים של 21 באוקטובר 2002, בצומת כרכור-עין שמר. בפיגוע נרצחו 14 ישראלים, בהם קטינה אחת, ונפצעו יותר מ-50. סמוך לשעה 16:20, נצמד ג'יפ קאיה שהוסב לשמש כמכונית תופת ובו יותר ממאה ק"ג חומר נפץ, נהוג בידי מחבל שנשלח בידי "גדודי ירושלים" של ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, לאוטובוס אגד שהיה בדרכו בקו 841 מקריית שמונה לתל אביב, ועצר בתחנה בצומת כרכור-עין שמר. מלבד חומר הנפץ היו ברכב התופת חומרי רסס על מנת להעצים את אפקט הפגיעה, מעוצמת הפיצוץ נפגעו כלי רכב נוספים שעמדו לצד האוטובוס. חילוץ הפצועים נתקל בקשיים לאחר שמכל הסולר של האוטובוס עלה בלהבות במהלך החילוץ ובשל האש שפרצה התפוצצו גם קליעים ממחסניות נשקם האישי של חיילים שהיו באוטובוס. את מכונית התופת הכין המחבל איאד סוואלחה, שנהרג ב-9 בנובמבר 2002 בידי כוח צה"ל שבא לעצרו. שירות עתי"ם, ‏ארבעה עשר הרוגים ועוד שלושים פצועים בפיצוץ מכונית תופת בצומת כרכור, באתר גלובס, 21 באוקטובר 2002 כתבי ynet, ‏14 הרוגים בפיגוע ליד כרכור, באתר ynet, 22 באוקטובר 2002 פליקס פריש, חקירת הפיגוע: שיטת הפעולה מובילה לאחראי לפיגוע בצומת מגידו, באתר ynet, 21 באוקטובר 2002 כתבי "הארץ", זוהו כל 14 הרוגי הפיגוע בצומת כרכור, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2002
מאכאנידס

מאכאנידס (ביוונית: Μαχανίδας; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי ספרטני. שימש כעוצר ספרטה וכשליט בפועל של העיר בין השנים 201 לפנה"ס-207 לפנה"ס. על ילדותו או מוצאו של מאכאנידס לא ידוע דבר. תקופה זו בהיסטוריה של ספרטה מעורפלת מאוד, וידועה רק תודות לאזכורים שונים בכתביהם של היסטוריונים לא ספרטניים. לא ידועה הדרך בה הגיע מאכאנידס לשלטון, אולם ככל הנראה נעזר בצבא לשם כך. הוא שימש כעוצר למלך התינוק פלופס, בנו של ליקורגוס. נראה שכיבד את החוקים הספרטניים ומועצת האפורים, ולא שלט רק תודות לשכירי חרבו. למרות זאת אצל פוליביוס וטיטוס ליוויוס הוא מכונה בהדגשה "טיראן". אם כי שני אלו הסתמכו בעיקר על מקורות אנטי-ספרטניים. מאכאנידס שאף להחזיר לארצו את תהילתו שאבדה לה. האויבת הגדולה ביותר של ספרטה אותה תקופה הייתה הליגה האכאית, בתחילת שנת 206 לפנה"ס הביס הגנרל האכאי פילופוימן את מאכאנידס בקרב נהר לאריסוס. פילופוימן שנבחר כסטרטגוס הליגה לשנת 207 לפנה"ס, החליט להביס אחת ולתמיד את מאכאנידס. וביצע לשם כן הכנות מדוקדקות שנמשכו שמונה חודשים. מאכאנידס מצדו כבש את טיגיאה, וחפץ להשתלט גם על מנטיניאה ששכנה כ-15 קילומטרים משם. פילופוימן גייס את כל צבאו, שכלל גם תגבורות מאת מלך מוקדון, וצעד אל מנטיניאה. המערכה התפתחה לקרב שכונה קרב מנטיניאה, על פי המסופר במהלך הקרב נפגשו מאכאנידס ופילופוימן פנים אל פנים. פילופוימן הכה פעמיים, ומאכאנידס מת. לזכר אותו מאורע הקימו האכאים בדלפי פסל המתאר את פילופוימן מניף חנית מעל מאכאנידס. מלבדו איבדו הספרטנים 4,000 איש. דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה). טיטוס ליוויוס, תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב. פלוטארכוס, חיי אישים - אנשי יוון. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א. (הביוגרפיות של סולון, תמיסטוקלס ואלקיביאדס תורגמו על ידי מ"ה בן שמאי.). Paul Cartledge and Antony Spawforth, Hellenistic and Roman Sparta, Routledge, second ed, 2002. F. W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), The Cambridge Ancient history, vol 7, Cambridge university press, 1984. F. W. Walbank, A Historical Commentary on Polybius, 3 vols (1957, 1967, 1979). F. W. Walbank, The Hellenistic World, Harvard University Press, 1981. Peter Green. Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age. Los Angeles, ,California: University of California Press 1990 Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925. Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959 . פוליביוס, ספר אחד עשר, 8-10. גולן עמ' 402. פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 10. גולן עמ' 403.
אורימדון

אורימדון (ביוונית: Ευρυμέδων; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא אתונאי שפעל בתקופת המלחמה הפלופונסית. אביו היה אתונאי בשם תוקליס, לא ידוע דבר על מוצאו או ילדותו. הוא נזכר לראשונה לאחר קרב סיבוטה, הוא נשלח בראש צי ספינות לעזרת הקרקירים שהותקפו בידי הקורינתים. השייטת שלו הגיעה באיחור, לאחר שהקורקירים כבר הובסו. אולם הוא הצליח להרתיע את הקורינתים ולגרום לנסיגתם למרות זאת. הוא שהה בקרקירה שבוע, במהלכו התחוללה בעיר מלחמת אזרחים, שנמשכה גם לאחר עזיבתו את העיר. בקיץ 425 לפנה"ס נשלח אורימדון יחד עם סופוקלס אל רגיון, כדי לתגבר את חיל המצב האתונאי שם. על פי הפקודות שניתנו להם, היה עליהם לנחות תחילה בקרקירה, להפסיק את מלחמת האזרחים שם, לרתום את הצי הקרקירי לעזרת האתונאים, ורק לאחר מכן להמשיך אל רגיון. אולם כאשר עברו ליד מסיניאה בדרך לקרקירה, נודע להם שחיל מצב ספרטני חזק כבר נמצא בנמל מסיניאה. דמוסתנס הציע לכבוש את פילוס, כדי להקשות על חיל מצב זה. אורימדון וסופוקלס סרבו, אולם סערה חזקה הדפה אותם ממילא לפילוס, ובלית ברירה ערכו את הקרב, שכונה קרב פילוס והסתיים בניצחון אתונאי מוחץ. לאחר מכן הפליג אורימדון לקרקירה, והצליח לסיים את מלחמת האזרחים שם. כשהגיעו לרגיון, התברר שהערים שלחמו באתונאים באזור כבר השלימו ביניהם, ולאורימדון ועמיתיו לא נותר אלא להתפנות. באתונה זעמו על כך, ואורימדון נידון לקנס באשמה של קבלת שוחד. עמיתיו נידונו לגלות. למשך עשר השנים הבאות הוא אינו נזכר שוב, אולם כאשר הגיעו דיווחים מדאיגים על תוצאות המערכה האתונאית בסיצליה, נשלח אורימדון עם 10 ספינות וסכום כסף גדול לסיציליה. זמן קצר לאחר מכן נשלח בעקבותיו דמוסתנס. הוא לקח חלק שולי למדי במערכה באי, והיה שותף לדעתו של דמוסתנס שטען שיש לפנות את האי במהירות האפשרית, אולם המפקד העליון ניקיאס סירב לאשר זאת. ההתקפות האתונאיות על סירקוסאי הפכו לנואשות יותר ויותר, באחת מהן אורימדון הוביל צי שהיה אמור לתקוף את סירקוסאי דרך הים. הוא התנגש בצי הסירקוסי, אולם רצה לאגף אותו, ועל כן עם חלק מהספינות עזב את המרכז וניסה לתקוף מימין. לרוע המזל הסירקוסים הביסו את המרכז האתונאי מהר מדי, ולאחר מכן הביסו את אורימדון שנהרג בעצמו בהתקפה. תוקידידס. תולדות מלחמת פילופוניס. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. הקדים מבוא א' פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט. משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, תשס"ב. (הספר בקטלוג ULI) Thucydides. Translated by C.F. Smith. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1920 (reprinted 1975). Diodorus. Translated by C.H. Oldfather. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press and London, William Heinemann Ltd, 1954. A.W. Gomme, A Historical Commentary on Thucydides. Oxford, Oxford University Press, 1956 (reprinted 1981). Vol III: The Ten Years' War, Books IV-V.24. H.D. Westlake, "The Naval Battle at Pylos and its Consequences"'. Classical Quarterly 24 (1974), 211-226. Kagan, Donald. The Fall of the Athenian Empire. Ithaca, Cornell University Press, 1987. תוקידידס, ספר שלישי, 80. תוקידידס, ספר שלישי, 81. תוקידידס, ספר רביעי, 3. תוקידידס, ספר רביעי, 46. תוקידידס, ספר רביעי, 65. תוקידידס, ספר שביעי, 16. תוקידידס, ספר שביעי, 49. תוקידידס, ספר שביעי, 52.
הפיגוע באוטובוס בוואדי עארה

הפיגוע באוטובוס בוואדי עארה (נחל עירון) היה פיגוע התאבדות פלסטיני שבוצע ביום רביעי, 20 במרץ 2002, באוטובוס "אגד" קו 823 שהיה בדרכו מתל אביב לנצרת דרך עפולה, בצומת מוסמוס שבכביש 65 (נחל עירון - ואדי עארה). בפיגוע נרצחו 7 ישראלים ונפצעו 30. בסביבות השעה 07:00 בבוקר ה-20 במרץ 2002, בצומת אום אל-פחם עלה על האוטובוס שיצא ב-05:30 לפנות בוקר מהתחנה המרכזית החדשה של תל אביב, מחבל בן 20 מג'נין שנשלח בידי הג'יהאד האסלאמי. דקות ספורות לאחר מכן, הגיע האוטובוס לצומת מוסמוס והמחבל המתאבד הפעיל את מטען החבלה שנשא על גופו. בפיצוץ נרצחו שבעה ישראלים ונפצעו 30. שרון רופא ורענן בן צור, 7 הרוגים בפיגוע באוטובוס בוואדי ערה, באתר ynet, 20 במרץ 2002 7 הרוגים ו-28 פצועים בפיגוע בוואדי ערה, באתר וואלה, 20 במרץ 2002 חודש שזכה לכינוי "מרץ השחור" לאחר שורת פיגועי טרור מרובי נפגעים שאירעו מתחילתו ובהם הפיגוע בשכונת בית ישראל בירושלים והפיגוע בקפה מומנט. ופיגועים נוספים שאירעו בהמשך החודש.
מטרה (סרט)

מטרה (באנגלית: Target) הוא סרט מתח ופעולה משנת 1985 בכיכובם של ג'ין הקמן ומאט דילון. עלילת הסרט מתרחשת במהלך המלחמה הקרה. כאשר אשתו של וולטר לויד (הקמן), בעל מנסרה אמריקני, נחטפת בעת טיול באירופה נדרשים לויד ובנו, כריס (דילון), לטוס לאירופה ולאתרה. עד מהרה מתברר לכריס כי אביו הוא למעשה דנקן "דיוק" פוטר, איש האגף לפעולות מיוחדות ב-CIA לשעבר, והחוטפים הם אנשים מעברו שחטפו את אשתו כדי שיסגיר את המידע שברשותו. "מטרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מטרה", באתר נטפליקס "מטרה", באתר AllMovie (באנגלית) "מטרה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מטרה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מטרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, גלריה, הבמאי ששינה את פני הקולנוע האמריקאי, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט קוש

רוברט קוש (בגרמנית: Robert Kosch;‏ 5 באפריל 1856 – 22 בדצמבר 1942), היה גנרל גרמני, שפיקד על דיוויזיה, על קורפוסים ועל ארמייה בחזית המזרחית ובחזית המערבית. קוש נולד ב-5 באפריל 1856 בקלודצקו שהשתייכה לממלכת פרוסיה, והיה צעיר הילדים מבין עשרת ילדיהם של הרמן ואגנס קוש. ב-1874 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-10. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה קוש מפקד הדיוויזיה ה-10 שהייתה חלק מהארמייה החמישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים. ב-9 באוקטובר 1914 מונה קוש למפקד הקורפוס ה-1 שהיה חלק מהארמייה השמינית בחזית המזרחית, ולחם עמו בקרב השני על האגמים המזוריים. על הצלחתו בקרב זכה בעיטור הפור לה מריט. ב-11 ביוני 1915 מונה קוש למפקד קורפוס המילואים ה-10, ולחם עמו בקרבות באזור הדנייסטר. לאחר מכן הועבר עם הקורפוס שבפיקודו לחזית הבלקן, והשתתף עמו בכיבוש סרביה. על חלקו במערכה קיבל קוש ב-27 בנובמבר תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. בסוף פברואר 1916 השתתף קוש עם הקורפוס שבפיקודו בקרב ורדן. ב-18 באוגוסט 1916 הועלה קוש לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-28 באוגוסט 1916 מונה למפקד הקורפוס ה-52 שפעל כחלק מארמיית הדנובה, ולחם עמו במערכה על רומניה. ב-1 במאי 1917 מונה קוש באופן זמני למפקד הארמייה התשיעית במקום גנרל אריך פון פאלקנהיין שעבר לפקד על הכוחות העות'מאנים בארץ ישראל. ב-10 ביוני 1917 חזר גנרל קוש לפקד על הקורפוס ה-52, ובמקומו מונה גנרל יוהנס פון אבן. לאחר פירוק ארמיית הדנובה במרץ 1918, השתתף קוש בכיבוש אוקראינה ובלחימה עם הצבא האדום. במאי 1918 מונה קוש למפקד הכוחות הגרמניים באזור חצי האי קרים. לאחר המלחמה היה קוש מפקד משמר הגבול במזרח גרמניה עד לפרישתו ב-10 בינואר 1919. קוש נפטר בברלין ב-22 בדצמבר 1942 והוא בן 86 שנים. קוש היה נשוי לגרטרוד נגראט, ממנה היו לו 3 בנות. פור לה מריט עם עלי אלון מסדר העיט האדום עם עלי אלון וחרבות הצלב הגדול של מסדר אלברכט עם חרבות הצלב הגדול של מסדר ליאופולד עם חרבות מסדר הכתר דרגה שנייה צלב הברזל דרגה שנייה (1914) צלב הברזל דרגה ראשונה (1914) הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא רוברט קוש בוויקישיתוף persönlicher Nachlass im Bundesarchiv Abt. MA: Militärarchiv; Freiburg i. Breisgau בגרמנית
בנד (אורגון)

בנד (באנגלית: Bend) היא (Deschutes) עיר במדינת אורגון בארצות הברית ובירת מחוז דשוטס. העיר שוכנת על גדות נהר דשוטס למרגלות רכס קסקייד במרכז אורגון. בעיר מתגוררים 76,639 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין שלה מתגוררים 157,733 תושבים (נכון ל-2010). עד המאה ה-19 האזור היה מיושב על ידי שבטי אינדיאנים. במאה ה-19 החלו לעבור באזור סוקרים וחלוצים שונים שהעניקו למקום שבו נמצאת העיר את השם "פרוול בנד" (Farewell Bend, מילולית: "עיקול הפרידה"), שכן העיקול בנהר דשוטס בו נמצאת בנד היה אחת המעברות היחידות של הנהר. ב-1901 נפתחה במקום בו נמצאת העיר מנסרה. בשנים שלאחר מכן נוצרה בהדרגה התיישבות שנוסדה באופן רשמי ב-4 בינואר 1905. ב-1918 חלקו המערבי של מחוז קרוק פוצל למחוז נפרד שנקרא דשוטס ובנד נבחרה להיות בירתו. כלכלת בנד מתבססת בעיקר על תיירות, כאשר יש סביבה אתרים המספקים מגוון רחב של אטרקציות בהם סקי, דיג, מחנאות ורפטינג. במרחק של 8 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר נמצא נמל התעופה העירוני בנד, המשמש בעיקר לתעופה כללית. נמל התעופה העיקרי באזור הוא שדה רוברטס שנמצא ברדמונד, כ-30 קילומטרים צפונית לבנד. יפן פוג'יאוקה, גונמה, יפן יפן טויוטה, אאיצ'י, יפן ניקרגואה קונדגה, ניקרגואה איטליה בלונו, איטליה מדיה וקבצים בנושא בנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנד (באנגלית) בנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
הרמן פון שטרנץ

הרמן פון שטרנץ (בגרמנית: Hermann von Strantz;‏ 13 בפברואר 1853 – 3 בנובמבר 1936) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ועל פלגת ארמייה בחזית המערבית. פון שטרנץ נולד ב-13 בפברואר 1853 בנאקל על הנצה שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת צרפת–פרוסיה. פון שטרנץ התקדם בסולם הפיקוד, ב-1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-25, וב-1911 מונה למפקד הקורפוס ה-5. בנוסף מונה פון שטרנץ גם למפקד האזור הצבאי השמיני. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שטרנץ מפקד הקורפוס ה-5 שהיה חלק מהארמייה החמישית, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב הארדנים. ב-18 בספטמבר 1914 מונה פון שטרנץ למפקד פלגת הארמייה C - שטרנץ שכללה את הקורפוס ה-5 שהיה בפיקודו, ואת הקורפוס הבווארי ה-3. על הצלחתו בקרבות קיבל פון שטרנץ ב-22 באוגוסט 1915 את העיטור פור לה מריט. ב-2 בפברואר 1917 פרש פון שטרנץ משירות צבאי. פון שטרנץ נפטר בדסאו ב-3 בנובמבר 1936 והוא בן 83 שנים. פור לה מריט מסדר העיט האדום מסדר הכתר צלב הברזל דרגה שנייה צלב הברזל דרגה ראשונה הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא הרמן פון שטרנץ בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר "The Prussian Machine" (באנגלית)
מאשל סדניו

מאשל סדניו (באנגלית: Machel Cedenio; נולד ב-6 בספטמבר 1995) הוא אתלט מטרינידד וטובגו, המתחרה בריצת 400 מטר. סדניו היה אלוף העולם לנוער במירוץ זה בשנת 2014. הישגיו הראשונים של סדניו בזירה הבינלאומית היו באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה לנוער, שנערכה בסנטו דומינגו ב-2010. סדניו זכה בתחרות זו בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר ובמרוץ השליחים ל-400X4 מטר. בשנת 2011 סיים במקום הרביעי באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בליל, וכן זכה במדליית כסף באליפות אמריקה באתלטיקה לנוער במירוץ השליחים ל-400X4 מטר. באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה ב-2012 בברצלונה סיים במקום החמישי. בשנת 2013 רשם סדניו הישגים ראשונים גם בתחרויות לבוגרים. הוא זכה במדליית הזהב עם נבחרת השליחים הטרינידדית באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה שנערכה במורליה, ובריצת 400 מטר סיים במקום רביעי, עם שיא אישי חדש (46.89 שניות). באליפות העולם לנוער שנערכה ביוג'ין ב-2014 זכה במדליית הזהב עם שיא אישי חדש - 45.13 שניות. בתחרות שנערכה בג'ורג' טאון ב-16 במאי 2015 קבע סדניו שיא אישי חדש - 44.36 שניות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהמשך השנה בטורונטו זכה במדליית כסף, וכן זכה במדליית הזהב עם נבחרת השליחים הטרינידדים ל-400X4 מטרים. באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג סיים במקום השביעי, וזכה במדליית כסף עם נבחרת השליחים, שקבעה שיא לאומי חדש - 2:58.20 דקות. מדיה וקבצים בנושא מאשל סדניו בוויקישיתוף מאשל סדניו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מאשל סדניו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מאשל סדניו, באתר olympedia.org מאשל סדניו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית מאשל סדניו, באתר ליגת היהלום מאשל סדניו, באתר Track and Field (גברים)
סדניו

האם התכוונתם ל... סדניו (בוליבר) – עיר במדינת בוליבר בוונצואלה סדניו (מונגס) – עיר במדינת מונגס בוונצואלה אישים ששם משפחתם סדניו יודל ג'ונסון סדניו – מתאגרף קובני לומידי סדניו – ראפרית אמריקאית הידועה בשם הבמה לומידי מאט סדניו – שחקן אמריקאי מאשל סדניו – אתלט מטרינידד וטובגו מרגריטה סדניו דה פרננדס – סגנית נשיא הרפובליקה הדומיניקנית