laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פניה מטמון-כהן

פניה מַטְמוֹן-כהן (12 ביולי 1874, ביאליסטוק, פולין – י"ד בחשוון ה'תשל"ח, 26 באוקטובר 1977) הייתה אשת חינוך עברי ואשת ציבור, מייסדת ומנהלת מוסדות חינוך באודסה ובתל אביב, ממייסדי גימנסיה הרצליה וממייסדי תל אביב. נולדה בשנת 1874 בביאליסטוק שבפולין, בת לפסח יהושע ברומר. קיבלה חינוך עברי וכללי, למדה באוניברסיטאות אודסה וברן, וקיבלה תעודת הוראה. נישאה לד"ר יהודה ליב מטמון-כהן, ובשנת 1897 עברה עמו לאודסה, שם לימדה בגימנסיה לבנות ובבית-ספר מקצועי לבנות. הייתה מקורבת לחוג אחד העם, ביאליק ורבניצקי. ב-1899 ניהלה את גן הילדים העברי הראשון באודסה. בשנים 1901–1903 ניהלה בית-ספר ציוני, שביאליק היה אחד המורים בו. הייתה פעילה באגודת "בנות ציון" ובאגודת הסטודנטים "צבא התחיה", שחבריו התכוננו לעלות לארץ ישראל. ב-1904 עלתה לארץ ישראל עם בעלה ובנה, והמשפחה התגוררה בראשון לציון. כעבור כמה שנים עלתה גם בתה לאה. ב-1905 עברו ליפו ויסדו בית ספר פרטי בשני חדרים בדירתם; למוסד הלימוד שהקימו קראו "הגימנסיה העברית", והיה זה בית הספר העל-יסודי הראשון בעולם שבו שפת הלימוד הייתה עברית. פניה הייתה אחת המורות הראשונות בגימנסיה, לימדה בין היתר מתמטיקה, וחיברה ספר לימוד "שאלון בחשבון" (יפו, תרס"ו). בזמנים הראשונים אף שטפה את הרצפות אחרי הלימודים וסייעה לבעלה בהחזקת המוסד בתנאים הקשים. בני הזוג מטמון-כהן נמנו עם 66 המשפחות שייסדו את אחוזת בית, שהפכה מאוחר יותר לתל אביב, ועם הקמת העיר בשנת 1909 הועברה הגימנסיה לרחוב הרצל ונקראה על שם בנימין זאב הרצל, וכך זכתה לשם שבו היא מוכרת – הגימנסיה העברית הרצליה. ב-1907 הצטרפה לאגודת חובבי הבמה העברית בהנהלת הד"ר חיים הררי (בלומברג). השתתפה ביסוד התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. נבחרה מטעם ההתאחדות לצירה באספת הנבחרים השנייה, נבחרה לחברה במרכז ההתאחדות וליו"ר סניף תל אביב. הייתה חברה פעילה בלשכה המשפטית שליד ההתאחדות להגשת עזרה והגנה לנשים בסכסוכי משפחה. הרצתה באגודות נשים שונות, והייתה פעילה במאמרים, בעיתונות ובהרצאות למען שיפור המעמד המשפטי של האישה. כן הייתה פעילה לטובת הקרן הקיימת לישראל, למען תוצרת הארץ, באגודות להשלטת העברית, ועוד. לבני הזוג מטמון-כהן נולדו בן ושלוש בנות. בנם, ד"ר אברהם מטמון (1900–1974), היה רופא מין בארץ. כאשר נפטר בעלה בשנת 1939, הגתה פניה את הרעיון להנציח את הגימנסיה "הרצליה" על המצבה. נפטרה בגיל 103, ונטמנה בבית הקברות טרומפלדור לצד בעלה. נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ג', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך של הסתדרות העובדים, 1971, עמודים 252-254 מדיה וקבצים בנושא פניה מטמון-כהן בוויקישיתוף מרדכי נאור, עמית לוינסון, מי היו 66 מייסדי תל אביב?, תל אביב בראשיתה: 1909-1934: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, יד יצחק בן-צבי 1984, באתר מט"ח דוד תדהר (עורך), "פניה מטמון-כהן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 689 ז. ברנדמן, הרסו עוד שריד מתקופת הישוב, דבר, 6 ביולי 1972 ריאיון עם פניה מטמון-כהן (החל מדקה 19:20) בתוכנית שרתי לך ארצי, ערוץ היוטיוב של רשות השידור ד"ר אברהם מטמון אתר חברה קדישא תל אביב דוד תדהר (עורך), "ד"ר אברהם מטמון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3713. מתה פניה מטמון כת 106 ממיסדות תל־אביב ונמנסיה "הרצליה", דבר, 27 באוקטובר 1977 מטמון פניה, באתר של חברה קדישא
פיסארו

האם התכוונתם ל... ענבל פיזרו – שחיינית פאראלימפית ישראלית פרנסיסקו פיסארו – מגלה ארצות וקונקיסטאדור ספרדי קאמי פיסארו – צייר יהודי צרפתי קלאודיו פיסארו – כדורגלן פרואני דויד פיסארו – כדורגלן צ'יליאני פזארו (עיר באיטליה)
דראפט ההרחבה של שנת 2010 בליגת ה-MLS

דראפט ההרחבה של שנת 2010 בליגת ה-MLS היה דראפט ההרחבה השביעי בתולדות ליגת ה-MLS. הדראפט התקיים ב-24 בנובמבר 2010 לקראת הצטרפותן של ונקובר וייטקאפס ופורטלנד טימברס לליגה בעונת 2011. הבחירה בדראפט התקיימה בהתאם לכללים הבאים: כל קבוצה קיימת קבלה את האפשרות לבחור 11 שחקנים ולהגן עליהם מפני הבחירה. שחקנים השותפים לפרויקט "אדידס ג'נריישן" קיבלו הגנה באופן אוטומטי, למעט שחקנים שסיימו את התוכנית ועברו לסגל הקבוצה הבוגר עד סוף עונת 2010. במהלך הדראפט התקיימו עשרה סיבובים של בחירה (סך הכל נבחרו 20 שחקנים). קבוצה שנבחר ממנה שחקן הייתה רשאית בסיום הסיבוב להעביר שחקן נוסף לרשימת השחקנים המוגנים. שחקן הפורש ממשחק לא צריך להכלל ברשימת השחקנים המוגנים. במידה ובסופו של דבר השחקן מחליט להמשיך לשחק, הקבוצה תאבד את זכות הסירוב לשחרורו. מספר השחקנים הזרים שכל קבוצה יכולה להעמיד לבחירה הוגבל למספר הזרים שבסגל הקבוצה פחות 3. במידה ולקבוצה היו פחות משלושה זרים הוגבל מספר הזרים האפשרי לבחירה לאחד. פורטלנד טימברס היא הקבוצה שזכתה בזכות הבחירה הראשונה. Official MLS Expansion Draft Rules, באתר Mlssoccer.com, ‏ 16 באוקטובר 2010
שלום דלוגץ'

שלום דלוגץ' (16 בספטמבר 1943 - 21 ביולי 2018) היה מרים משקולות ואלוף פאראלימפי ישראלי ויושב ראש ועד הפעולה של הנכים הכלליים בישראל. במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) היה בין חמשת הישראלים הראשונים שזכו במדליית זהב פאראלימפית. שלום דלוגץ' נולד בהרי אוראל להוריו אריה והניה דלוגץ'. לאחר מלחמת העולם השנייה, בהיותם בגרמניה חלה ב-1947 בשיתוק ילדים ונפגע בגפיו התחתונות. ב-1948 עלתה המשפחה למדינת ישראל. בנעוריו החל לעסוק בספורט נכים במרכז הספורט לנכים. במשחקי סטוק מנדוויל 1963 התחרה בהדיפת כדור ברזל וזכה במדליית ארד. ב-1964 החל להתאמן בהרמת משקולות וזמן קצר בלבד לאחר מכן נבחר לייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964). הוא זכה במדליית זהב בהרמת משקולות 157.5 ק"ג וקבע שיא עולם חדש הגבוה ב-26.5 ק"ג מקודמו. כחבר נבחרת כדורסל כיסאות גלגלים היה שותף לזכייה במדליית ארד. באליפות ישראל לנכים 1974 לחץ 180 ק"ג וזכה במקום הראשון בקטגוריית המשקל מעל 85 ק"ג. במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) זכה במדליית ארד בהרמת משקולות 207.5 ק"ג בקטגוריית המשקל מעל 85 ק"ג. פעל ציבורית והיה יושב ראש הדור הצעיר של מפלגת העבודה. ב-1977 נבחר ליושב ראש ארגון הנכים בישראל. בשנות האלפיים, היה יושב ראש ועד הפעולה של הנכים הכלליים ומטעמו עמד בראש מטה מאבק הנכים שהוקם לקידום זכויות נכים ובעלי מוגבלויות מול משרדי הממשלה. עוד היה פעיל בעמותת מזור לזכויות נכים וקידום נגישות. לאחר פטירת אביו ב-1961 החל לעבוד בבנק הפועלים לסייע בפרנסת המשפחה. היה עובד הבנק שנים רבות, סגן מנהל סניף הבנק בראש העין ומנהל סניפים במגדיאל, בלוד וברמלה. היה נשוי לניצה ואב לבן. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-57 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-57 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע בגרטיון. הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד אוסקר בלים. במהלך המערכה בפולין השתתפה הדיוויזיה בלחימה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-55 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב, קרב אומן ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה עמה בקרבות באזור וורונז'. בקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת פלגת הארמייה קמפף, והשתתפה עמה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב דנייפר כחלק מהארמייה השמינית, ובחורף 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסון-צ'רקאסי, כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השמינית. במרץ 1944 נשלחה הדיוויזיה לחופשה ולהתארגנות מחדש, ובמאי אותה שנה הוכפפה לקורפוס ה-27, שהיה חלק מהארמייה הרביעית. ביוני 1944 הועברה הדיוויזיה לקורפוס ה-12, ולחמה עמו במהלך מבצע בגרטיון, עד להשמדתה באזור בוברויסק ב-7 ביולי 1944. המפקד האחרון של רגימנט הרגנדירים ה-199 של הדיוויזיה היה אלפונס קניג, שעוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-57 בוויקישיתוף אודות הדיוויזיה באתר lexikon-der-wehrmacht
אברהם צבי הירש פצנובסקי

הרב אברהם צבי הירש פצנובסקי (נפטר ו באייר תקע"ט, 1 במאי 1819) היה רבה של העיר פיליצה (עיירה) ואב"ד של פיעטרקוב מחבר ספר ברית אברהם. נולד לרבי אלעזר סלומון פצנובסקי, היה נשוי לרבנית רבקה בתו של רבי יצחק וגיטל כץ. הרב פצנובסקי השתייך תחילה למתנגדים לחסידות, אך לבסוף נמנה עם תלמידי החוזה מלובלין. חיבר את ספרו שו"ת ברית אברהם וקיבל הסכמה מרבי יצחק הלוי הורוביץ, נפטר בטרם הובא הספר לדפוס ואביו הוציא את הספר לאור בתוספת הקדמה שכתב בתוספת קינה על הנפטר. שאלות ותשובות ברית אברהם גופי הלכות ספר חידושים על הש"ס שמואל יוסף פין, הערך "הר"ר אברהם צבי", בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 50, באתר היברובוקס דוד הלחמי, רבי אברהם צבי הירש פצנובסקי אב"ד פיטריקוב (בעל שו"ת „ברית אברהם”), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רכ"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) עץ היוחסין של רבי אברהם באתר GENI ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המועדון המטאפיזי

המועדון המטאפיזי הוא שמו של מועדון פילוסופי שהתקיים באוניברסיטת קיימבירדג' ונוסד על ידי שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית לעתיד אוליבר ונדל הולמס, הפילוסוף והפסיכולוג ויליאם ג'יימס והפילוסוף צ'ארלס ס. פרס. למרות שמו, במפגשי המועדון המשתתפים דנו ועסקו במחשבה אודות פרגמטיזם ופוזטיביזם, והם שללו את המסורת המטאפיזית האירופאית. למעשה, בקרב מועדון זה התגבשה משנתה הפילוסופית של תנועת הפרגמטיזם. המועדון המטאפיזי לא הוזכר מעולם על ידי אדם אחר שהשתייך אליו מלבד פירס. האדם היחיד הנוסף שהזכיר את המועדון הוא הנרי ג'יימס, הסופר הנודע ואחיו של ויליאם ג'יימס. ימימה בן-מנחם, 'מבוא' לספרו של ויליאם ג'יימס, פרגמטיזם, מאנגלית: גיא אלגת, הוצאת רסלינג, תל אביב 2010, עמ' 12 ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוריגון

קוריגון (באנגלית: Corrigon) היא חברת חיפוש חזותי בתחום של זכויות יוצרים וניטור. החברה נוסדה ב-2007 על ידי עינב איתמר ואבינועם עומר. החברה מספקת פתרון של ניטור תמונה שמזהה איך ואיפה התמונות הן בשימוש באינטרנט ובדפוס. החברה משתמשת ומבוססת על אחזור אלגוריתם של תוכן התמונה המזהה לזיהוי תמונות אפילו כאשר הם שונו. הממשק של המשתמש הוא מבוסס-אינטרנט - רק דפדפן נדרש לטעון את התמונות ולהתחיל להשתמש בשירות. המערכת מזהה את כל התמונות שנמצאו באינטרנט אשר ייראה דומה לקלט תמונות וייצור שימושים תקופתיים של לקוחות החברה. בשנת 2016 החברה נרכשה על ידי ebay. PixId‏ ו-Attributor מספקים תמונה בעלי זכויות יוצרים עם דוחות תקופתיים על לקוחות פוטנציאליים אשר ייתכן שלא הבינו שהם בעצם צריכים לשלם כדי להשתמש בתמונה. זכויות יוצרים ניהול זכויות דיגיטלי אתר האינטרנט הרשמי של קוריגון ynet, איביי רוכשת את הסטארט אפ הישראלי קוריגון, באתר ynet, 6 באוקטובר 2016 PixId היא שירות של האידיאה ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-19 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-19 בספטמבר 1973 ותחרות הסתיימה ב-17 במאי 1974. בתחרות השתתפו 31 קבוצות. משחק הגמר נערך באצטדיון המלך בודואן, בריסל. התחרות הסתיימה בניצחון של באיירן מינכן בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זו הייתה הזכייה הראשונה של קבוצה גרמנית בתואר. גרד מילר (גרמניה המערבית באיירן מינכן) זכה בתואר מלך השערים עונה השנייה ברציפות. בתחרות השתתפו 30 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין. לראשונה בתולדות התחרות היה צורך במשחק נוסף בגמר העונה. לאחר בעיטות עונשין 4:2 גמר גביע אירופה לאלופות 1974 אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא עונת 1973/1974 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף נתונים מאתר אופ"א
גוסטב ההנה

גוסטב ההנה (בגרמנית: Gustav Höhne;‏ 17 בפברואר 1893 – 1 ביולי 1951) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. ההנה נולד ב-17 בפברואר 1893 בקרושווייץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס ההנה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-150 (וורמיה ה-1), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף ההנה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1933 הועלה ההנה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-6. ב-1 באוגוסט 1935 הועלה ההנה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הממונע ה-90. ב-1 במרץ 1938 הועלה ההנה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-28. עם פרוץ המלחמה לחם ההנה עם הרגימנט שבפיקודו במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת, כחלק מהדיוויזיה ה-8 במסגרת הקורפוס ה-8. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה ההנה לדרגת גנרל מיור, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8. במהלך מבצע ברברוסה לחם ההנה עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה התשיעית, וכבש עמה את מבצר גרודנו, ועל כך קיבל ב-30 ביוני 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה. לאחר הקרב על מוסקבה הועברה הדיוויזיה יחד עם כל הקורפוס ה-8 לתקופת התרעננות בצרפת, שם שונה שמה בדצמבר 1941 ל"הדיוויזיה הקלה השמינית". הדיוויזיה הוחזרה לקרבות בחזית המזרחית במסגרת הקורפוס ה-10, והשתתפה במבצע דמיאנסק. ביוני 1942 היא הפכה להיות "דיוויזיית היגר השמינית", ולחמה בקרבות שונים תחת הארמייה ה-16. ב-1 במאי 1943 הועלה ההנה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-17 במאי 1943 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-20 ביולי 1943 מונה ההנה למפקד הקורפוס ה-8, ופיקד עליו עד ה-1 באפריל 1944. ב-15 בנובמבר 1944 מונה ההנה למפקד הקורפוס ה-30, ויומיים לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-63. ב-23 בנובמבר מונה ההנה למפקד הקורפוס ה-89, ופיקד עליו עד להשמדתו באפריל 1945. בשנת 1947 שוחרר ההנה מהשבי. לאחר שחרורו התגורר ההנה באוברורזל, עד למותו ב-1 ביולי 1951. גוסטב ההנה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
עונת 1974/1975 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1974/1975 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-20 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-18 בספטמבר 1974 ותחרות הסתיימה ב-28 במאי 1975. בתחרות השתתפו 30 קבוצות. משחק הגמר נערך בפארק דה פראנס, פריז. התחרות הסתיימה בניצחון של באיירן מינכן בפעם השנייה ברציפות. גרד מילר (גרמניה המערבית באיירן מינכן) זכה בתואר מלך השערים עונה השנייה ברציפות תוך שיתוף בזכייה עם אדוארד מרקרוב (ברית המועצות אררט ירוואן) שכבש את כל השערים במשחקים של הסיבוב הראשון נגד ויקינג הנורווגית. בתחרות השתתפו 30 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין. גמר גביע אירופה לאלופות 1975. אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1974/1975 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא עונת 1974/1975 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף נתונים מאתר אופ"א
א"ל דוקטורוב

אֶדְגָר לוֹרֵנְס דוֹקְטוֹרוֹב (באנגלית: Edgar Lawrence Doctorow;‏ 6 בינואר 1931–21 ביולי 2015) היה סופר יהודי אמריקאי. נהג לשלב ברומנים שלו דמויות היסטוריות ואירועים מההיסטוריה של ארצות הברית, בעיקר מן המאה ה-20. דוקטורוב נולד ברובע הברונקס, ניו יורק. הוריו, דוד ורוז דוקטורוב, נולדו בארצות הברית והיו בנים למהגרים יהודים מרוסיה. למד בתיכון ברונקס למדעים. ספר דניאל (1971), תרגם חיים גליקשטיין, זמורה-ביתן-מודן, 1971. רומן היסטורי על יוליוס ואתל רוזנברג. רגטיים (1975), תרגם אהרן אמיר, זמורה-ביתן-מודן, 1976. עובד לקולנוע לסרט "רגטיים" בבימויו של מילוש פורמן. אגם הטבלנים (1980), תרגם אהרן אמיר, זמורה-ביתן, 1984. חיי המשוררים (1984), תרגם גדעון תלפז, זמורה-ביתן, 1988. היריד העולמי (1985), תרגמה שרה ריפין, זמורה-ביתן, 2001. בילי באתגייט (1989), תרגמה צילה אלעזר, הוצאת כנרת, 1992. רשת המים (1994), תרגם משה דור, זמורה-ביתן, 1998. עיר האלוהים (2000), תרגמה מרים יחיל-וקס, זמורה-ביתן, 2002. סיפורי הארץ המתוקה (2004), תרגמה דינה מרקון, זמורה-ביתן, 2007. הומר ולנגלי (2009), תרגמה ניצה פלד, הוצאת סימנים, 2010. אצל אנדרו במוח (2014), תרגמה ניצה פלד, הוצאת סימנים ומשכל הוצאה לאור, 2015. מדיה וקבצים בנושא א"ל דוקטורוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של א"ל דוקטורוב א"ל דוקטורוב, ברשת החברתית Goodreads מאשה צור-גלוזמן, א.ל. דוקטורוב לוקח סיפורים מההיסטוריה והופך אותם למיתולוגיה, באתר הארץ, 13 בינואר 2011, על "הומר ולנגלי" איתמר זהר, מת הסופר א"ל דוקטורוב, מחבר "רגטיים ו"בילי בתגייט", באתר הארץ, 22 ביולי 2015 א"ל דוקטורוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) א"ל דוקטורוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדגר לורנס דוקטורוב (1931-2015), דף שער בספרייה הלאומית
אולריך קלימן

אולריך קלימן (בגרמנית: Ulrich Kleemann;‏ 23 במרץ 1892 – 1 בינואר 1963) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. קלימן נולד ב-23 במרץ 1892 בלאנגנזאלצה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס קלימן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-21, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-26 במאי 1915 נפצע קלימן באחד הקרבות, ולאחר החלמתו הועבר לרגימנט המילואים ה-83, אולם באוקטובר נפצע שוב. לאחר החלמתו חזר לרגימנט הדרגונים ה-21, וב-18 ביוני 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף קלימן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-15 באוקטובר 1935 מונה קלימן מפקד הגדוד הממונע ה-1, וב-1 במרץ 1936 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בינואר 1938 מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-3, וב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת אוברסט. עם פרוץ המלחמה לחם קלימן עם הרגימנט שבפיקודו במהלך הפלישה לפולין, כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-19, וב-4 בדצמבר 1939 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-3. במהלך המערכה על צרפת לחם קלימן עם חטיבתו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16. במהלך מבצע ברברוסה לחם קלימן עם חטיבתו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-24, והשתתף בקרב סמולנסק ובכיתור הגדול בקייב, וב-13 באוקטובר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בנובמבר 1941 הועלה קלימן לדרגת גנרל מיור, וב-10 באפריל 1942 מונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-90 בצפון אפריקה. ב-28 במאי 1943 מונה קלימן למפקד דיוויזיית הסער רודוס, וב-10 ביוני 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. לאחר כניעת איטליה לבעלות הברית, הוטל על קלימן לנטרל את הכוחות האיטלקיים בים התיכון, והוא לחם נגדם בהצלחה בקרב רודוס. ב-16 בספטמבר 1943 קיבל קלימן על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובאוקטובר אותה שנה הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-18 בספטמבר 1944 מונה קלימן למפקד הקורפוס ה-91 בקרואטיה, וב-10 באוקטובר מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-4, שהיה חלק מהארמייה השמינית בהונגריה. בסוף דצמבר 1944 מונה קלימן כמפקד זמני של הארמייה השמינית. השתתף עם דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה במהלך המצור על בודפשט ונפל בשבי כוחות בעלות הברית בתום המלחמה. בשנת 1947 שוחרר קלימן מהשבי. לאחר שחרורו התגורר קלימן באוברוזל, עד למותו ב-1 בינואר 1963. מדיה וקבצים בנושא אולריך קלימן בוויקישיתוף אולריך קלימן באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
הדיוויזיה ה-31 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-31 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע בגרטיון. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-31, שלחמה בכיס קורלנד ובפרוסיה המזרחית. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1936 בבראונשווייג, והועמדה תחת פיקוד הרברט פישר. במהלך המערכה בפולין השתתפה הדיוויזיה בלחימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה בתחילה כחלק מהקורפוס ה-53 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה והארמייה הרביעית לסירוגין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ואף השתתף בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46. ביוני 1944 הועברה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-39, ולחמה עמו במהלך מבצע בגרטיון, עד להשמדתה באזור מוגילב ב-21 ביולי 1944. ב-21 ביולי 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-31 על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-550 ושרידי הדיוויזיה ה-31, והועמדה תחת פיקוד הנס יואכים פון שטולצמן. הדיוויזיה לחמה בגזרה הצפונית בלטביה, כחלק מהקורפוס ה-28 במסגרת הארמייה ה-18. ב-9 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-31, והיא המשיכה להילחם בכיס קורלנד. בינואר 1945 פונתה הדיוויזיה דרך הים לפרוסיה המזרחית, שם לחמה בקרבות הקשים כחלק מהארמייה השנייה, עד סוף המלחמה. הדיוויזיה ה-31 באתר lexikon-der-wehrmacht דיוויזיית הגרנדיר ה-31 באתר lexikon-der-wehrmacht דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-31 באתר lexikon-der-wehrmacht
עונת 1975/1976 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1975/1976 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-21 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-17 בספטמבר 1975 ותחרות הסתיימה ב-12 במאי 1976. בתחרות השתתפו 32 קבוצות. משחק הגמר נערך בהאמפדן פארק, גלאזגו. התחרות הסתיימה בניצחון של באיירן מינכן בפעם השלישית ברציפות. בכך היא שחזרה הישג של אייאקס שתחילת שנות ה-70. בתחרות השתתפו 32 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין. בזכות שער חוץ גמר גביע אירופה לאלופות 1976. אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1975/1976 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) נתונים מאתר אופ"א
ברוך פרצמן

ברוך פרצמן (נולד ב-16 בינואר 1951) הוא אלוף פאראלימפי ישראלי בשחייה ואלוף ישראל בשייט מפרשיות. פרצמן היה לוחם הקומנדו הימי. ב-8 בנובמבר 1972 צלח עם חבריו לקומנדו את תעלת סואץ, עלה על מוקש, ופלג גופו השמאלי נפגע קשות. כתוצאה מהאירוע איבד את ידו ואת עינו. פרצמן החל לעסוק בספורט נכים וייצג את ישראל בתחרויות שחייה של המשחקים הפאראלימפיים בשנים 1980, 1984, 1988. במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) השתתף בארבעה משחים וזכה בארבע מדליות: מדליית זהב במשחה 50 מטר בסגנון חזה ושלוש מדליות כסף במשחי 50 מטר בסגנונות גב וחופשי ובמשחה 150 מטר בסגנון מעורב. במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) השתתף וזכה שוב בארבעה משחים: שלוש מדליות כסף במשחי 100 מטר בסגנונות חזה וגב ובמשחה 200 מטר בסגנון מעורב ומדליית ארד במשחה 100 מטר בסגנון חופשי. באליפות אירופה 1985 שנערכה בגרמניה היה פרצמן אלוף אירופה במשחה 100 מטר חזה וזכה בשתי מדליות כסף נוספות: במשחה 100 מטר גב ומשחה 50 מטר חופשי. בהופעתו האחרונה באולימפיאדה ב-1988 התחרה בארבעה משחים וסיים את כולם במקומות הרביעי והחמישי. מאוחר יותר החל לעסוק בשיט מפרשיות וזכה באליפות ישראל. פרצמן עומד בראש אגף קרטוגרפיה של המרכז למיפוי ישראל. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) שחר לנדאו, ברוך חוקר מפות - "מחכה בקוצר רוח לאולימפיאדה הבאה", 'בין גלים', חוברת 163,נובמבר 1984, עמ' 27. ברוך פרצמן באתר הצילום של שי אלוני
פטר החכם

פטר החכם או פטר הערמומי (בבולגרית: Хитър Петър; במקדונית: Итар Пејо או Итар Петар) הוא דמות בפולקלור הבולגרי. פטר הוא איכר עני מהכפר, הוא ערמומי ושנון. הוא מוצג כבולגרי טיפוסי וכ: אנטגוניסט נצחי של האצילים העשירים, אנשי דת ומלווי כספים אותם הוא מצליח להונות. בשל תכונות אלו הוא נחשב לדמות חיובית ואהודה על העם. פטר החכם נוצר כדמות בדיונית בין המאה ה-16 למאה ה-17, כאשר בולגריה הייתה עדיין תחת השלטון האימפריה העות'מאנית. אגדות אודות פועלו ומעשיו נפוצו באזורים בהם ישבו בולגרים: דוברוג'ה, תראקיה ומקדוניה. על פי רוב הסיפורים מוצאו של פטר החכם הוא מאזור הנמצא כיום בצפון-מערב בולגריה. על מעשיו נכתבה אופרה אחת בשנת 1967, ושני סרטי קומדיה שהופקו בשנת 1939 ושנת 1960. פטר החכם מזכיר דמויות אחרות מהפולקלור האירופי והמזרחי, דוגמת נאסר א-דין בפולקלור המוסלמי, הרשל'ה אוסטרופולר בפולקלור היהודי, טיל אוילנשפיגל הגרמני ועוד. אזור הנמצא בחצי האי טריניטי קרוי על שמו.
יניב מגל

יניב מגל (נולד ב-1977) הוא סופר ועיתונאי ישראלי. מגל נולד ב-1977 לנחמה וליוסי, שנמנו עם ראשוני תנועת "גוש אמונים", גדל בקדומים ולמד בישיבה התיכונית בקרני שומרון. בבגרותו יצא בשאלה. בתקופת לימודי התואר הראשון לתקשורת ועיתונאות ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, מגל ערך את עיתון הסטודנטים הוותיק "פי האתון". מ-2006 ועד 2020 הוא עבד כעורך וכתב בעיתון "גלובס". ב-2016 יצא ספרו הראשון "סרוגים בקנה" ("ידיעות ספרים"), המתאר את סיפור השתלבות הציונות הדתית בצה"ל. ב-2024 התפרסם ספר שכתב אודות סיפורו של הזמר והיוצר שלומי שבת. סרוגים בקנה - סיפור השתלבות הציונות הדתית בצה"ל, ידיעות ספרים, 2016. 70 פנים למדינה, הוצאת קוראים, 2018. ידעתי את ארצי - אוטוביוגרפיה של מתן וילנאי, שנכתבה יחד עימו, ידיעות ספרים, 2019. הבריחה מדמשק - סיפורו של ג'ק בלנגה ומשפחתו בסוריה - הוצאת סטימצקי, 2022. קותי - סיפורו של סגן הרמטכ"ל יקותיאל אדם - הוצאת מטר, 2023. נהג התקדם - סיפורו של חיים דנון - הוצאת מטר, 2023. שלומי שבת: אני אמות על הבמה - הוצאת סטימצקי, 2024. נדב שרגאי, הכומתה מעל הכיפה, באתר ישראל היום, 20 במאי 2016