laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עין בית אל-מא

עין בית אל-מא (בערבית: عين بيت الماء, בתעתיק מדויק: עין בית אלמאא') הוא מחנה פליטים פלסטינים בפאתיה הצפון-מערביים של העיר שכם. מלבד מחנה זה, קיימים בעיר עוד מספר מחנות פליטים, בהם הקסבה של שכם, מחנה הפליטים בלאטה ומחנות הפליטים בחלקה הדרומי של העיר, העסכרים. במבצע חומת מגן, בפיקודה של חטיבת הצנחנים, גדוד חרוב הוביל את הלחימה בעיר שכם ונלחם במחנה פליטים עין בית אל-מא ובשכונת ראפידיה. מדיה וקבצים בנושא עין בית אל-מא בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק הרצברג

יצחק הרצברג (1888, אוקראינה – 6 בדצמבר 1948, ישראל) היה מורה, סופר ומתרגם עברי. יצחק הרצברג, נולד באוקראינה (אז באימפריה הרוסית). למד בחדר ובישיבה, רכש השכלה כללית באופן עצמי. היה פעיל בארגונים ציוניים. בשנת 1914 עבר לווינה, שם חינך בגימנסיה העברית בעיר, כתב ספרי לימוד להוראת העברית ופעל בשדה הספרות. בשנת 1939, בעקבות האנשלוס, עלה לארץ ישראל, היה מורה פרטי ותירגם ספרי ילדים. הרצברג ניסה בכתיבתו המקורית והמתורגמת-מעובדת, להפיח חיים בדמויות היסטוריות ועממיות. הרצברג נפטר ב-6 בדצמבר 1948 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. הדבר: "ספר לימוד הקריאה, הכתיבה וראשית דעת השפה העברית על פי השיטה הטבעית", וינה: הוצאת יצהר, תרצ"א-1931. חנכה בבית־השב: מחזה לילדים עם תוי־זמרה, וינה: הוצאת יצהר, תרצ"ב-1931/1932. הרשלי האוסטרופולי מלך הליצנים; הציורים מאת בינה גבירץ, תל אביב: י' שרברק, 1947. יוסלה הגולם ויוצרו מהר"ל מפראג, 1947. הלני המלכה, קורות מלכת חדייב, 1948. מצדה, מסכת גבורת ישראל. ספור היסטורי, הוצאת שרברק, 1949. סר וולטר סקוט, אייבנהו, ספור מדברי ימי אנגליה (תרגם: יצחק הרצברג), הוצאת שרברק, 1955. יצחק הרצברג, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" דוד תדהר (עורך), "יצחק הרצברג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3772 יצחק הרצברג, דף שער בספרייה הלאומית יצחק הרצברג, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יצחק הרצברג באתר GRAVEZ ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דילוג מיתרים

דילוג מיתרים היא טכניקה אשר מאפשרת לפסוח על מיתרים בזמן הנגינה, דבר המאפשר יכולת מעבר מהירה בנגינה בין אוקטבות שונות. בדרך כלל, דילוג מיתרים נהוג בנגינה מהירה. טכניקה זו, כאשר משתמשים בה בנגינה מהירה, נחשבת לאחת מן הטכניקות הקשות לנגינה. הטכניקה נהוגה בשימוש במוזיקת רוק, מטאל וג'אז. הטכניקה היא פסיחה על מיתרים בזמן הנגינה, לשם שדרוג הקטע המנוגן (במהלך כתיבתו) וכדי לנגן ביותר מאוקטבה אחת. ישנן שתי שיטות לנגן טכניקה זו: האחת היא נגינה של תווים בודדים בין אוקטבה אחת לשנייה, עניין זניח בטכניקה זו. השנייה היא מעבר מהיר בין מיתרים תוך נגינה של שלושה או ארבעה תווים בפריטה רצופה (דוגמת פריטה לסירוגין) או בנגינת לגאטו. שיטה זו ידועה יותר והיא בשימוש נפוץ במטאל מתקדם. שיטה: e|---------------------------------|----------------------------------|--------------------------| B|---------------------------------|----------------------------------|--------------------------| G|--11-------11-9------------7-6---|----------4-2---------------------|--------4-6-7-------6-7-9-| D|----------------11-12----------7-|--9-----------4----4--5-----4--5--|--------------------------| A|--------12--------------9--------|-------5--------------------------|-----5-----------7--------| E|-----10--------------7-----------|----3-----------0--------2--------|---3-----------5----------| שיטה 2 (שיטת הלגטו): e|---------------------------------|--12h15h17p15p12------------------|----------------------------------| B|---------------------------------|----------------------------------|----------------------------------| G|---------------------------------|----------------------------------|----------------------------------| D|-----------------14h17h19--------|---------------------19p17p14-----|----------------------------------| A|---------------------------------|----------------------------------|----------------------------------| E|--12h15h17-----------------------|----------------------------------|--17p15p12------------------------| פול גילברט, ג'ון פטרוצ'י, כריס ברודריק, באקטהד וגיטריסטים רבים אשר משתמשים בטכניקה זו לעיתים. פריטה לסירוגין לגטו ארפג'יו דילוג מיתרים (באנגלית) דוגמה נוספת לדילוג מיתרים בלגאטו (כדוגמת שיטה מס' 2) (באנגלית) תרגילי דילוג מיתרים המבוססים על דוגמאותיו של פול גילברט (באנגלית) לקוח מן השיר Damage Control של הגיטריסט ג'ון פטרוצ'י. שיטה הלקוחה מסרטון וידאו בו פול גילברט מסביר על הטכניקה. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוג ראשוני למחצה

בתורת החוגים, חוג ראשוני למחצה הוא חוג שאין לו אידיאלים נילפוטנטיים לא טריוויאליים. החוגים הראשוניים למחצה הם משפחה רחבה ומרכזית בתורת החוגים, בשל הקשר שלהם לחוגים ראשוניים, ובגלל שלכל חוג יש מנה מקסימלית כזו, המתקבלת מחילוק ברדיקל הראשוני. חוג קומוטטיבי הוא ראשוני למחצה אם ורק אם הוא מצומצם, כלומר, אין לו איברים נילפוטנטיים. התכונות הבאות מאפיינות חוג ראשוני למחצה: אין בו אידיאלים נילפוטנטיים לא-טריוויאליים; אין בו אידיאלים חד-צדדיים נילפוטנטים לא-טריוויאליים; לכל אידיאל A ≠ 0 {\displaystyle A\neq 0} , גם A 2 ≠ 0 {\displaystyle A^{2}\neq 0} . אידיאל A {\displaystyle A} של R {\displaystyle R} הוא ראשוני למחצה, אם חוג המנה R / A {\displaystyle R/A} ראשוני למחצה. חיתוך של אידיאלים ראשוניים הוא אידיאל ראשוני למחצה. חיתוך כל האידיאלים הראשוניים (או הראשוניים למחצה, או הראשוניים המינימליים) של החוג הוא הרדיקל הראשוני שלו. גם רדיקלים חשובים אחרים - רדיקל לויצקי, הרדיקל הנילי העליון ורדיקל ג'ייקובסון - הם ראשוניים למחצה. ישנם חוגים ראשוניים למחצה (ואף ראשוניים) המכילים אידיאלים ניליים. בחוג PI ראשוני למחצה אין אידיאלים שמאליים ניליים, ולכן הרדיקל הראשוני של כל חוג PI הוא האידיאל השמאלי הנילי הגדול ביותר שלו. חוג ראשוני למחצה, באתר MathWorld (באנגלית) Noncommutative Noetherian Rings, McConnel and Robson, Cor. 13.2.6
אלכסיי וולודין

אלכסיי וולדוין (רוסית: Алексей Володин ‏ 1977 סנט פטרבורג) הוא פסנתרן רוסי. אלכסיי וולודין נולד בסנקט פטרבורג, בגיל 9 החל בלימודי פסנתר. כעבור שנה עבר למוסקבה שם למד אצל אי. צ'קלינה ולאחר מכן אצל ט. זליכמן בבית הספר ע"ש גנסין. החל משנת 1994 למד בקונסרבטוריון של מוסקבה. בתום לימודיו בשנת 2001 השתלם בכיתת אמן של אליסו וירסלדזה ואחר כך בשנים 2001-2002 בתוכנית הקרן הבינלאומית לפסנתר ע"ש תיאו ליוון בקומו. וולודין נתן רסיטלים ברחבי העולם. הוא ניגן עם תזמורות רבות, בהן התזמורת הסימפונית של סידני, התזמורת של רדיו סוויצרה איטליאנה, תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג, תזמורת התיאטרון מרינסקי, תזמורת הרדיו NDR, הפילהרמונית של הנובר, תזמורת הגוונדהאוס מלייפציג, התזמורת דו קפיטול מטולוז, התזמורת הסימפונית ע"ש פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי במוסקבה, תזמורת הדויטשה אופר מברלין, תזמורת טונהאלה מציריך. במופעים אלו ניגן תחת שרביטם של מנצחים כמו ריקרדו שאיי, מיכאיל פלטניוב, איג'י אואה, גרד אלברכט, קרלו ריצי, זולטאן קוצ'יש, דוד זינמן, ואלרי גרגייב, ולדימיר פדוסייב ואחרים. בשנת 2003 זכה בפרס הראשון בתחרות התשיעית ע"ש גזה אנדה בציריך. במאי 2005 נחל הצלחה רבה ברסיטל הבכורה שלו בתיאטרון שאנז אליזה בפריז לשם הוזמן מיד גם לעונות הבאות. ב-2009 הקליט את קונצרט הבכורה שלו באולם הרקולס במינכן עם יצירות של בטהובן, רחמנינוב ופרוקופייב. בשנת 2008 הקליט סונאטות מס' 28 -33 מאת בטהובן. בשנת 2006 יצא לסיור קונצרטים בסין. מקום ראשון בתחרות אניו - פורינו בקליארי, איטליה - 2001 זוכה התחרות ע"ש גזה אנדה בציריך - 2003 פרסים בתחרויות פלומה או'שי בסנטנדר, ספרד ב-1998, והתחרות הבינלאומית לפסנתר בסידני, אוסטרליה ב-2000 אתר האינטרנט הרשמי של אלכסיי וולודין אלכסיי וולודין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכסיי וולודין באתר אופרה ובלט
יוסף לייטס

יוסף לייטס (בפולנית: Józef Lejtes, ‏22 בנובמבר 1901, ורשה – 27 במאי 1983, קליפורניה) היה מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה יהודי-פולני. לייטס היה בנם של יהודים מתבוללים, שעברו מרוסיה לפולין בסוף המאה ה-19. מילדותו גילה תחומי עניין אמנותיים - הוא למד בבית ספר למוזיקה, התבלט בציור והיה אורח תדיר בבתי הראינוע. למרות שהתנדב ב-1920 ולחם במלחמה הפולנית-סובייטית בקרב על ורשה נכלא במחנה המעצר יבלונה בשל יהדותו. בתום המלחמה החל בלימודי פילוסופיה באוניברסיטה היגלונית ולאחר שנתיים עבר ללימודי כימיה. עקב התעניינותו הגוברת בקולנוע, נסע לווינה, שם הפך לעוזרו של מיכאי קרטש (לימים, מייקל קורטיז, במאי הסרט המצליח "קזבלנקה") לייטס היה במאי מרכזי בהיסטוריה הקולנועית של פולין לפני מלחמת העולם השנייה. בשנת 1924, כשהוא רק בן 23, הקים לייטס חברה להפקת סרטים דוקומנטריים. סרטיו בפולין עסקו לרוב בקטעים מההיסטוריה הפולנית הלאומית. סרטו העלילתי המלא הראשון, "הוריקן", נעשה בשנת 1928, עסק ב"מרד ינואר" שהתרחש ב-1863, שבו הפולנים התקוממו נגד הרוסים. לייטס הצטרף לצבא אנדרס והגיע בעזרתו לארץ ישראל. בשנת 1943 יצר במסגרת צוות הצילום הצבאי את הסרט "מלטרון לעזה" שלא שרד עד ימינו. בשנים 1944 ל-1947 ביים את "דמעת הנחמה הגדולה", המספר על שלושה לוחמי בריגדה המנסים לשכנע ניצול שואה מיואש כי צופן לו עתיד בארץ ישראל. בסוף 1946 החל בעבודה על סרט הקולנוע "בית אבי", לפי תסריט של מאיר לוין, בבימויו של הרברט קליין ובצילומו של זוכה פרס אוסקר, פלויד קרוסבי. הסרט דובר האנגלית הופק במימון הקק"ל במטרה לשמש כסרט הסברה ליהודי ארצות הברית. מטרתו הייתה להעלות את בעיית ניצולי השואה הנקלטים בארץ ישראל ובאותה הזדמנות להראות את נופי הארץ. בשנת 1949 יצר את סרט הדרמה התיעודי "אין ברירה". בסרט השתתף מיכאל גור והמספר היה תיאודור ביקל. בשנת 1952 היה הבמאי של הסרט "קריה נאמנה". זהו אחד מהסרטים העלילתיים הראשונים שנעשו בארץ. סיפור אודות קבוצת ילדים ניצולי השואה המגיעים לפנימיית כפר הנוער הציוני בירושלים ערב מלחמת העצמאות, ועל יחסם עם מדריכיהם על רקע המלחמה והמצור על ירושלים. בתחילת שנות ה-50 היגר לבריטניה, בה יצר זמן קצר ומשם המשיך לארצות הברית, שם המשיך בקריירה כבמאי. התמקד בעיקר בהפקות לטלוויזיה, כגון הסדרה בוננזה והסדרה "אלפרד היצ'קוק מגיש". נורית גרץ, מקהלה אחרת: ניצולי שואה, זרים ואחרים בקולנוע ובספרות הישראליים, תל אביב: עם עובד (אפקים) והאוניברסיטה הפתוחה, תשס"ד – 2004, עמ' 22, 28–29, 34 ועל פי המפתח, מסת"ב 9651316985 - על הסרט "דמעת הנחמה הגדולה" מדיה וקבצים בנושא יוסף לייטס בוויקישיתוף יוסף לייטס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יוסף לייטס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוסף לייטס, באתר AllMovie (באנגלית) יוסף לייטס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ענת גלבר

ענת גלבר (נולדה ב-2 בנובמבר 1980), היא אלופת ישראל ואלופת העולם לאוניברסיטאות בדיבייט. גלבר נולדה לרות וליואב גלבר, פרופ' להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. היא החלה את לימודיה באוניברסיטת חיפה לתואר ראשון בפילוסופיה ועברה קורס בשם רטוריקה ואמנות השכנוע, לאחר מכן הצטרפה למועדון הדיבייט באוניברסיטה תחת הדרכתו של אורי זכאי. בשנת 2001 הגיעה גלבר לגמר אליפות ישראל בדיבייט. בשנת 2002 זכתה גלבר באליפות הדיבייט בישראל ביחד עם גיא יריב בייצוג מועדון אוניברסיטת חיפה. בשנים 2003 ו-2005 זכתה גלבר בתואר הדוברת המצטיינת באליפות אירופה בדיבייטינג לאוניברסיטאות, בקטגוריית ESL (קטגורית דוברי האנגלית כשפה זרה שנייה). [1] בשנת 2006 זכתה גלבר בתואר הדוברת המצטיינת באליפות העולם בדיבייטינג לאוניברסיטאות שנערכה בדבלין שבאירלנד, בקטגוריית ESL, לאחר שגברה על 600 מתחרים ולאחר יותר מעשרה סיבובים. [2] כיום (2010), גלבר מאמנת את מועדוני אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בן-גוריון וכן בבתי ספר תיכון ועוסקת בלימוד והדרכת התחום לגופים ואישים פרטיים. גלבר שימשה כסגנית שופט ראשי באליפות העולם בדיבייט בבוטסואנה 2011.
נעם בן זאב

נעם בן זאב (נולד ב-1954) הוא כתב, מבקר מוזיקלי, מוזיקאי, מרצה וסופר ישראלי. בן זאב הוא בעל תואר שני במוזיקולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. הוא מנגן על טרומבון וניגן בתזמורת הסימפונית חיפה, באופרה הישראלית ובתיאטרון הבימה. הצטרף לעיתון הארץ בשנת 1992 ועד פרישתו ב-2015 שימש כמבקר המוזיקה וכתב לענייני מוזיקה קלאסית בעיתון. בן זאב מרבה לעסוק בכתיבתו בסוגיות פוליטיות וחברתיות בהקשרן המוזיקלי, ובמיוחד בולטת התייחסותו הרבה לתחום החינוך המוזיקלי בישראל. בנובמבר 2015 הצטרף בן זאב למרכז האמנויות ״אלמא״ בזכרון יעקב כמנהל אמנותי. בן זאב הוא מרצה למוזיקה במכללת ספיר בשדרות. בשנת 1998 יצא לאור ספרו "חמישה מבטים על המוזיקה", בהוצאת ״סל תרבות ארצי״, המגולל את סיפורה של המוזיקה הקלאסית במערב, כרצף של סגנונות שעולים ויורדים, כאשר כל פרק מוקדש לתקופה מסוימת. בשנת 2009 יצא לאור ספרו "מנגינה ישראלית" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר בוחן את היחס של החברה היהודית והערבית למוזיקה, בעבר והיום, ומנסה להתחקות אחר מקורות המוזיקה שנוגנה ומנוגנת בישראל. בשנת 2015 יצא לאור, בהוצאה פרטית, ספרו ״הנגן הראשי: חיים עם כינור״. הספר הוא ביוגרפיה של הכנר והמורה חיים טאוב, הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. מאמרי נעם בן זאב, באתר "הארץ" מרב יודילוביץ', "אני פטריוט תרבותי", ראיון עמו, באתר ynet, 3 באפריל 2010 ריאיון עמו עם רבקה מיכאלי, ברדיו ללא הפסקה נעם בן זאב, מי אמר שהמלחמה נגמרה, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2010 נעם בן זאב, דף שער בספרייה הלאומית אמיר מנדל, מה מרגיש מבקר מוזיקה שעבר לצד הניהולי, באתר הארץ, 21 בינואר 2018 אסף תלמודי, "מנגינה ישראלית: מסעו של עיתונאי בעקבות צליליה של חברה משתנה" מאת נעם בן זאב | וכיתתו חניתותיהם לזמירות, באתר הארץ, 20 באפריל 2010 חגי חיטרון, חיים טאוב, הכנר שמנצחים פחדו ממנו, חוגג 90 בקונצרט מיוחד, באתר הארץ, 21 ביולי 2015
חורחה קמפוס

חורחה פרנסיסקו קמפוס (בספרדית: Jorge Campos Navarrete; נולד ב-15 באוקטובר 1966 באקפולקו מקסיקו) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת השוער, ונחשב אחד השוערים הבולטים של הכדורגל בתקופתו. מדיה וקבצים בנושא חורחה קמפוס בוויקישיתוף חורחה קמפוס, באתר Transfermarkt חורחה קמפוס, באתר National Football Teams חורחה קמפוס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקות באתר הרשמי של RSSSF. ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב נינווה

קרב נינווה היה הקרב המכריע במלחמה בין האימפריה הביזנטית בראשות הקיסר הרקליוס לבין צבא האימפריה הסאסאנית בראשות כוסרו פרוויז. הקרב התרחש בשנת 627 בסמוך לחורבות העיר העתיקה נינווה, ניצחון הצבא הביזנטי ריסק מוקדי הכוח של האימפריה הסאסאנית וכפה על מנהיגיה כניעה. השפעות הקרב היו מרחיקות לכת, הכאוס השלטוני והתשישות המערכתית הכניסו את האימפריה לסחרור שהוביל להתפרקותה המוחלטת בידי לוחמי האימפריה המוסלמית. רציחתו של מאוריסוס, קיסר האימפריה הביזנטית בידי פוקאס עודדה את כוסרו פרוויז (כוסרו השני) להכריז מלחמה על האימפריה הביזנטית, מתוך תקווה כי הגיע שעת הכושר להשתלט על אזור הלבנט. תחילת המערכה הוכיחה כי הנחה זו הייתה נכונה והצבא הפרסי הצליח לכבוש את סוריה, ארץ ישראל ולאחר מכן את מצרים מידי הצבא הביזנטי. הפרסים ניצלו את המומנטום של הצלחתם ותקפו את לב השטח הביזנטי, כבשו חלקים מאנטוליה ושמו את קונסטנטינופול במצור. עלייתו של הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית לשלטון סימנה את הפיכת הקערה על פיה. בסדרה של מסעות מלחמה נועזים הצליח הקיסר הביזנטי להכות את הפרסים, להסיר את המצור מעיר הבירה ולהעביר את המלחמה, בסיוע בני ברית טורקים, אל שטח האימפריה הסאסאנית. ההתקפה הראשונה כוונה נגד איבריה הקווקזית, בת בריתם של הפרסים, ומשם המשיכו הביזנטים אל תוך מסופוטמיה בצבא שהיקפו מוערך בין 25,000 עד 50,000 חיילים, בעוד שצבא פרסי ובו 12,000 לוחמים עוקב אחריו. בשלב זה ביצעו הצבאות תימרונים אחרונים לפני העימות. הצבא הביזנטי חצה את נהר הזב הגדול וחנה לא רחוק מהריסות עיר נינווה. ידיעות על תגבורת פרסית של 3,000 לוחמים נוספים הצועדים על מנת לחבור לגוף העיקרי של הצבא הפרסי, כפתה על הביזנטים ליטול את היוזמה לידיהם. הרקליוס העמיד את הצבא הביזנטי במישור בין נינווה לנהר הזב, במבנה שאיפשר לנצל את הרומח והחרבות הביזנטיות, ולכפות קרב פנים אל פנים תוך ביטול היתרון הפרסי בקשתים. המפקד הפרסי חילק את צבאו לשלוש יחידות נפרדות והורה להתקיף את המערך הביזנטי. הרקליוס מצידו הורה לצבאו לסגת כדי למשוך את כל כוחות הצבא הפרסי לשטח ההרג. במשך שמונה שעות נערך קרב פנים אל פנים אכזרי במהלכו נהרגו כ-6,000 חיילים פרסים, ובסופו ניתק הצבא הפרסי מגע, נסוג ונערך להגנה בסמוך לאחת הגבעות השולטות על שדה הקרב. על פי היסטוריונים ביזנטיים ובראשם תיאופנס המוודה, יצא המפקד הפרסי והציע לערוך דו-קרב עם הקיסר הביזנטי. הדו-קרב היה קצר והקצין הפרסי נהרג, תוצאה דומה הושגה בשני קרבות נוספים. הצבא הפרסי איבד את אומץ ליבו ונסוג מוכה משדה הקרב. הניצחון הביזנטי שלא היה מוחלט ומבלי שכוחות הצבא הפרסי הושמדו, הספיק לשבור את רוח הלחימה של הצבא הפרסי שברח משדה הקרב, ואיפשר להרקליוס להתקיף לכבוש ולשדוד ארמון כוסרו, ולגרום למנוסתו של המלך הפרסי לעיר בירתו קטסיפון. בהגיעו אליה הודח ונרצח על ידי בנו קבאד השני. קבאד, שמיד עם עלותו לשלטון, רצח את שמונה-עשר אחיו, פתח מיד במשא ומתן עם הביזנטים, וחתם עימם על הסכם שלום שהחזיר לביזנטים שטחים שאבדו להם במהלך המלחמה, ושחרר שבויים וחפצי קודש. לאחר מכן נסוגו הביזנטים מפרס. מדיה וקבצים בנושא קרב נינווה בוויקישיתוף Walter Emil Kaegi. Heraclius: emperor of Byzantium. Cambridge University Press, 2003 pages 158 -160
יואן דרגלינה

יואן דרגלינה (ברומנית: Ioan Drăgălina;‏ 16 בדצמבר 1860 - 9 בנובמבר 1916) איש צבא רומני, מפקד הארמייה הרומנית הראשונה במלחמת העולם הראשונה. דרגלינה נולד בקאראנסבש, בבאנאט, באותן ימים חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו, אלכסנדרו דרגלינה, שירת בצבא האוסטרו-הונגרי כקצין ומהנדס, אך ב-1859 התפטר ועבר עם רעייתו, מרתה לאזארוני, את הגבול לרומניה, שם מונה להיות סטרוסטה (תפקיד אדמיניסטרטיבי) ברמניקו ולצ'אה. לקראת הלידה העדיפה מרתה לשוב אל בית הוריה, שם נולד יואן, הבן הבכור, הראשון מבין 4 אחים. יואן למד בבית הספר לקדטים של טימישוארה והמשיך לאקדמיה הצבאית של וינה ובדומה לאביו, למד במקביל הנדסה. בגיל 26 התחתן עם אלנה ג'יורג'יקה ושנה מאוחר יותר התפטר מהצבא האוסטרו-הונגרי ועבר אל הצבא הרומני, אליו התקבל בדרגת סגן משנה. הוא התקדם בסולם הדרגות בהתמדה. באותו זמן גם משפחתו גדלה - היו לו שני בנים ו-4 בנות. ב-1908 מונה למפקד בית הספר הצבאי לחיל רגלים ובאפריל 1911 הועלה לדרגת קולונל וקיבל את הפיקוד על רגימנט 34, קונסטנצה. ב-1915 הועלה לדרגת גנרל בריגדיר ועסק בביצור עמק הפראחובה. עם תחילת מעורבות רומניה במלחמת העולם הראשונה קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה הראשונה של חיל רגלים שהייתה מוצבת בדרובטה-טורנו סברין ולחמה באורשובה ובעמק נחל הצ'רנה. עם תחילת הלחימה יחידתו יצאה לכבוש את הפסגות השולטות והצלחתה בכך איפשרה לה לעמוד מול מתקפת הנגד של מעצמות המרכז עד אוקטובר. באוקטובר הועלה יואן לתפקיד מפקד הארמייה הראשונה ונדרש לנסות לעצור את מתקפת האויב דרך עמק נחל הז'יו. הוא יצא לבדוק את המצב בשטח במכונית ובה נהגו ועוד שני קצינים. במהלך סיורו נפתחה על המכונית אש מקלע וכדור דום-דום ריסק את זרועו לפני שהמכונית הצליחה להימלט משטח האש. פצעו נוקה ונחבש והוא הועבר לטיפול לקראיובה ושם הרופא המליץ לקטוע את היד והגנרל הסכים, אך מברק שהגיע מהמטה הראשי הורה על העברתו הדחופה לבוקרשט. הוא הועבר לשם, אך המנתח הראשי היה בעיר אחרת וממלא מקומו הסתפק בניקוי הפצע והוצאת הכדור וקיבע את היד בגבס. עם הגעת המנתח, ארבעה ימים לאחר הפציעה, קטעו את ידו ומצבו השתפר, אך כעבור עוד ארבעה ימים הסתבר שהזיהום התפשט, חומו עלה והוא מת. מדיה וקבצים בנושא יואן דרגלינה בוויקישיתוף Generalul Ioan Drăgălina (ברומנית) משפחת דרגלינה בשירות העם (ברומנית)
מדליית פרנק מאלינה לאסטרונאוטיקה

מדליית פרנק מאלינה לאסטרונאוטיקה (The Frank J. Malina Astronautics Medal) מוענקת מאז 1986 מדי שנה לדמות חינוכית בולטת שהפגינה מצוינות יוצאת דופן בקידום לימוד מדעי החלל והאסטרונאוטיקה. המדליה מוענקת מטעם הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה והמכון האמריקני לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה. המדליה קרויה על שם פרנק מאלינה, מחלוצי הטילאות בארצות הברית. כריסטה מקאוליף, המורה האסטרונאוטית שנספתה באסון מעבורת החלל צ'אלנג'ר (1986) פרופסור סיר מרטין סוויטינג (2002) האסטרונאוטית ברברה מורגן (2009) זוכי המדליה
מיכאל מלצר

מיכאל מלצר (נולד ב-1956) הוא נגן חליליות ומנצח ישראלי, המשמש כפרופסור וסגן נשיא לעניינים אקדמיים של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. מיכאל מלצר נולד בחיפה ב-1956 לאמו, הציירת והיוצרת שרה מלצר. דודו היה חתן פרס ישראל לחקר המקרא, משה ויינפלד. מלצר זכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל, בשנת 1978, בפרס פרנסוא שפירא ובשנת 1986, וב"פרס הצילינדר" מטעם אמנות לעם. החל בשנות ה-80 התמחה במוזיקת בארוק. הוא הופיע כסולן עם תזמורות רבות בישראל, ועם חלקן גם כמנצח. במשך שש שנים ערך והגיש את סדרת הקונצרטים "הרנסאנס של הבארוק", בה אירח את טובי אמני הבארוק מאירופה. בשנת 1990 השתתף, יחד עם "אנסמבל הרנסאנס" שהקים, במופע "נדודי השושן" שעלה לראשונה בפסטיבל ישראל, מופע שכלל עיבודים חדשים לשירי לאדינו, בהשתתפות נתנאלה, ישראל בורוכוב ו"אנסמבל מזרח מערב". בין השנים 2000 - 2010 שימש כמנהל האמנותי של פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום. מלצר מלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, מכהן כסגן נשיא לעניינים אקדמיים ובעבר כיהן במוסד בתפקיד סגן-ראש האקדמיה ודיקאן. מיכאל מלצר, באתר "הבמה" חגי חיטרון, המוזיקה דורכת במקום, והפסנתר הוא האשם העיקרי, באתר הארץ, 16 באפריל 2019 טלילה בן זכאי, היא בפסנתר הוא בחליל, מעריב, 31 במרץ 1978 חנה ידור, בארוק עכשיו, מעריב, 12 בינואר 1988 אמיר מנדל, קלסי, חדשות, 27 באוקטובר 1989 יוסי חרסונסקי, תפור למידות של נתנאלה, מעריב, 23 במאי 1990 חגי חיטרון, מיכאל מלצר פורש מתפקיד המנהל האמנותי של "פסטיבל כפר בלום", באתר הארץ, 28 ביוני 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית האחים רייט

מדליית האחים רייט (אנגלית: Wright Brothers Medal) היא פרס שנתי הקרוי על שם האחים רייט המוענק מאז 1927 ליחידים שתרמו תרומה משמעותית בפיתוח, הנדסה או הפעלה של כלי טיס וחלליות. המדליה מוענקת על ידי SAE International, אגודה של מהנדסי רכב, תעופה וחלל. אתר האינטרנט הרשמי של מדליית האחים רייט ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאטמה ד'יאב

פאטמה ד'יאב (בערבית: فاطمة ذياب; נולדה ב-1951) היא סופרת ומשוררת ערביה-ישראלית. ד'יאב, ילידת טמרה, למדה בתיכון בנצרת. בשנת 1973 יצא ספרה "מסע ברכבת העבר", אשר כלל רומן ומספר סיפורים קצרים. עלילת הסיפור שכללה אונס של בחורה על ידי דודה נחשבה נועזת לאותה תקופה. ד'יאב פרסמה סיפורים קצרים, רומנים, סיפורי ילדים, מחזות ושירה. יצירותיה עוסקות בסוגיות חברתיות בחברה הערבית. ספרה "החוט והחיפושית" משנת 1996, עוסק בקיפוח נשים בחברה הערבית. הספרים של פאטמה ד'יאב, באתר "סימניה" (בערבית) ראיון עמה (בערבית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטר - הוצאה לאור

מטר - הוצאה לאור היא הוצאה לאור ישראלית בבעלות משפחת טריוַאקס שהוקמה ב-1985. ההוצאה מתמחה בספרי עיון, ניהול, הדרכה, ספרות מקור ופסיכולוגיה. משפחת טריוַאקס, יצחק טריואקס ואחריו בנו גבריאל ובניו שלו, יצחק וביני (בנימין), הייתה במשך עשרות שנים המפיצה של האנציקלופדיה העברית. עם דעיכת עסקי ההפצה, הקימו בשנת 1985 יצחק וביני ודודם משה טריואקס את ההוצאה, אשר התמחתה בנישה של ספרי ניהול והדרכה, אשר לא הייתה מפותחת בארץ בשנות השמונים. בהמשך, הרחיבה ההוצאה את תחומי עיסוקה וכיום היא מוציאה ספרים מכל סוגה. שמה של ההוצאה מורכב מראשי התיבות של "משפחת טריואקס" (מטר). הספר הראשון שהוציאו היה "איאקוקה" של לי איאקוקה, מנהל פורד. בין הספרים הבולטים שיצאו בארץ בהוצאת מטר נמנו רודף העפיפונים של חאלד חוסייני, אבא עשיר אבא עני של רוברט קיוסאקי, ימי שלישי עם מורי של מיץ' אלבום, וספריהם של טל בן שחר, בריאן גרין, אלן דרשוביץ ודן אריאלי. מאז שנת 2005, מוציאה מטר את ספריה של הסופרת האירית מריאן קיז, ביניהם "יש שם מישהו" ו"הכוכב הנוצץ בשמים". אתר האינטרנט הרשמי של מטר - הוצאה לאור שירי לב-ארי, לוכדת העפיפונים – מטר, הוצאת ספרים מסחרית בעלת חוש ללהיטים, מקבלת סיכונים שמוכיחים את עצמם, באתר הארץ, 31 במאי 2006
Last Night

Last Night הוא אלבום האולפן השמיני של היוצר האמריקאי מובי, שזכה למועמדות בטקס פרסי הגראמי בקטגוריית האלבום הדאנס/האלקטרוני הטוב ביותר. באלבום מופיעים חמישה עשר שירים חדשים. האלבום הוא אלבום קונספט, המתאר לילה שלם של שמונה שעות בעיר ניו יורק. הווקאליסטים באלבום, בניגוד לאלבומים הקודמים, הם אומנים לא מוכרים מהסצנה הניו יורקית, שמובי חושב שעוד יפרצו למיינסטרים בעתיד. האלבום הוקלט כולו באולפן הביתי של מובי בניו יורק. האלבום מכר בחודש הראשון לצאתו כ-200,000 עותקים ברחבי העולם. האלבום זכה לביקורות מעורבות וקיבל ביקורת של ארבעה כוכבים מתוך חמישה מהמגזינים רולינג סטון והטיימס. את האלבום קידם מסע ההופעות "Live:Remixed" באירופה ובצפון אמריקה. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מובי (למעט היכן שמצוין אחרת).  מידע על האלבום Last Night באתר MusicBrainz מידע על האלבום Last Night באתר AllMusic האלבום Last Night באתר Discogs האלבום Last Night באתר ספוטיפיי האלבום Last Night באתר דיזר האלבום Last Night באתר Last.fm האלבום Last Night באתר סאונדקלאוד האלבום Last Night באתר יוטיוב
סיפורי בית קפה

"סיפורי בית קפה" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של עמית ליאור, אשר יצא לאקרנים בשנת 2003. הסרט היה מועמד לפרס אופיר ב-5 קטגוריות: הסרט הטוב ביותר, שחקנית בתפקיד ראשי, התסריט הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר. הסרט מספר על בית קפה נידח שבעלת הבית שלו, לאה בראון (אלישבע מיכאלי), מתרפקת על תל אביב הישנה והטובה ועל פלשתינה של פעם. בבית הקפה הזה מתארחים אמנים מובטלים ומדוכאים שאין באפשרותם לשלם עבור השתייה שלהם בבית הקפה אולם טוב ליבה של בעלת הבית משאיר אותם במקום. בין האמנים המתארחים בקפה ניתן למנות את מספר הסיפור - "יוץ" המשורר (משה איבגי), "בלגי" הצלם (יוסי טולדו), גיטריסט שבור לב (צחי גראד), צייר ערבי חמום מוח (ג'וני ערביד) ושוטה הכפר (אריה מוסקונה). העניינים מסתבכים עת מאיימים לסגור את בית הקפה ואמנים מדוכאים אלה מחליטים לעשות מעשה על מנת להצילו. יוץ (משה איבגי) לאה בראון (אלישבע מיכאלי) גמגם (אריה מוסקונה) שפון (צחי גראד) הבלגי (יוסי טולדו) מוסא (ג'וני ערביד) טוכטרמן הבן (סער בן יוסף) אנסטסיה (מרינה שויף) נורית (ציפור אייזן) שקל (שרון רג'יניאנו) שמואלי הבכיין (טוביה גלבר) אלה (דאנה איבגי) ביתו של יוץ. "סיפורי בית קפה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפורי בית קפה", באתר AllMovie (באנגלית) "סיפורי בית קפה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "סיפורי בית קפה", באתר אידיבי "סיפורי בית קפה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "סיפורי בית קפה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אתר הסרט "סיפורי בית קפה", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2004