laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אודיאון

תיאטרון האודיאון (בצרפתית: Théâtre de l'Odéon) הוא אחד מששת התיאטראות הלאומיים של צרפת. התיאטרון ממוקם ברובע השישי של פריז, על הגדה השמאלית של נהר הסן, בסמוך לגני לוקסמבורג. הוא נבנה במקור בין השנים 1779–1782, בגן של Hôtel de Condé, בעיצוב נאו-קלאסי על ידי האדריכלים שארל דה וואיי (אנ') ומארי-ז'וזף פר (אנ'). האודאון היה מיועד במקור להיות ביתו של הקומדי פראנסז, אשר העדיף להישאר בבניין התיאטרון שבפאלה רויאל. התיאטרון החדש נחנך על ידי מארי אנטואנט ב-9 באפריל 1782. שנתיים לאחר מכן בחר פייר בומרשה להעלות במקום זה את הבכורה של המחזה נישואי פיגארו. בשנת 1808 התיאטרון נבנה מחדש בתכנונו של ז'אן שלגרן (אנ') (המתכנן של שער הניצחון בפריז), וקיבל את שמו הרשמי "Théâtre de l'Impératrice" - "תיאטרון הקיסרית", אך למרות זאת המשיך להיקרא האודאון בפי כל. מבנה זה נשרף בשנת 1818. המבנה השלישי הניצב עד היום, עוצב על ידי פייר תומא באראגה, נפתח בספטמבר 1819. בשנת 1990, קיבל התיאטרון את הכינוי "Théâtre de l'Europe" (תיאטרון אירופה). התיאטרון חבר באיחוד התיאטראות של אירופה. השם והלוגו של חברת התקליטים הגרמנית "אודיאון רקורדס" (אנ') שהייתה ידועה בעיקר בתור המפיצה של תקליטי הביטלס באירופה וביפן, נלקחו בהשראת תיאטרון האודיאון. מדיה וקבצים בנושא אודיאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אודיאון אודיאון, ברשת החברתית פייסבוק אודיאון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אודיאון, ברשת החברתית אינסטגרם אודיאון, סרטונים באתר Vimeo האתר הרשמי של התיאטרון (באנגלית) מיוונית עתיקה "אודיאון" או "אודיאום" (ᾨδεῖον): סוג של מבנה, קטן יותר מתיאטרון, ששימש להופעות מוזיקליות בתקופת יוון העתיקה ורומא העתיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא פריז ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הורטיגרוטן

הורטיגרוטן (בנורווגית: Hurtigruten-"הנתיב המהיר") הוא צי של ספינות אקספרס אשר שטות לאורך קו החוף של נורווגיה. נתיב שיט זה נפתח בשנת 1893 כשירות משלוחים של דואר ומטען, אשר איפשר את התקשורת לאורך קו החוף הנורווגי הארוך והמשונן. היום זהו שירות יומי של ספינות, שעדיין מניפות את דגל הדואר הנורווגי, ומעבירות דואר, מטען, נוסעים ומכוניות מברגן ועד לנמל הקטן של קירקנס (Kirkenes) שבצפון, ליד הגבול הרוסי. בנתיבה מקשרת הספינה בין ערים וכפרי דייגים, בהם היא עוגנת. החל משנת 1980 הושם דגש רב יותר על תיירות. הספינות חדשות, מפוארות וגדולות יותר, עם תשומת לב לפינוקים כמו ברים ומסעדות נוחות. למרות מזג האוויר הסוער לעיתים, השירות פועל 365 ימים בשנה. המסע כולו, מברגן עד לקירקנס וחזרה נמשך 12 יום, ואורכו כ- 4,000 ק"מ. אתר האינטרנט הרשמי של הורטיגרוטן הורטיגרוטן באתר נורווגיה היסטוריה ופרטים נוספים אודות הקו (באנגלית)
איליה אבולדזה

איליַה אבּוּלַדזֵה (בגאורגית: ილია აბულაძე‏; 24 בנובמבר 1901 - 9 באוקטובר 1968) היה פילולוג גאורגי, שייסד את המרכז הגאורגי לכתבי יד. איליה אבולדזה נולד בכפר זמו סכרה שבחבל אימרתי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית; הוא קיבל השכלה בסיסית בבית הספר היסודי הדו-שנתי של הכפר; בשנת 1921 סיים את לימודיו בגימנסיה של כותאיסי. בשנת 1922 אבולדזה החל ללמוד באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי; בשנת 1926 הוא סיים את לימודיו בחוג לפילולוגיה של האוניברסיטה, ואילו בשנת 1929 בחוג לבלשנות. משנת 1933 אבולדזה עסק במחקר ובהוראה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי; הוא התמחה בספרות הגאורגית העתיקה ובפילולוגיה השוואתית תוך לימוד כתבי יד בגאורגית ובארמנית. תגליתו הראשונה של אבולדזה הייתה דווקא מחוץ לתחום התמחותו; תגלית זו אירעה בספטמבר של שנת 1937 בספרייה של קתדרלת אצ'מיאדזין שבארמניה; בעת שאבולדזה בחן חוברת ללימוד ארמנית מהמאה ה-15, הוא גילה בה השוואה של האלפבית הארמני עם האלפבית של האלבנים הקווקזים (עם שחי בעת העתיקה בשטח אזרבייג'ן של ימינו); זאת הייתה העדות המוחשית הראשונה לכתבם של האלבנים הקווקזים בידי החוקרים המודרניים (גם אבולדזה חקר את הממצא שלו). בשנת 1938 אבולדזה פרסם את "עינויה של שוּשַניק" - חיבור גאורגי מהמאה ה-5 בליווי סקירה לשונית-היסטורית (הספר הראשון בסדרה "יצירות הספרות ההגיוגרפית הגאורגית העתיקה" מאת אבולדזה); באותה שנה הוא זכה בתואר דוקטור לפילולוגיה. משנת 1947 אבולדזה היה פרופסור באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי; בשנת 1958 הוא יזם את הקמת המכון לכתבי יד של האקדמיה הגאורגית למדעים, והפך למנהלו; אבולדזה עמד בראש המכון עד מותו כעבור 10 שנים (בימינו, המכון נקרא המרכז הלאומי לכתבי-יד). במחקריו הפילולוגיים, אבולדזה גילה את ההשפעות ההדדיות בין הספרות הגאורגית והארמנית בימי הביניים; בין השאר, הוא חקר את הגרסה הארמנית ל"חיי כארתלי" - אוסף של כרוניקות היסטוריות גאורגיות מימי הביניים; אבולדזה אחראי להוצאה האקדמית לאור של החיבור הארמני. בשנת 1961 אבולדזה זכה בתואר פעיל מדעי נכבד של גאורגיה הסובייטית; בשנים 1967-1965 הוא פרסם את המילון הגאורגי מהמאה ה-18 מאת הסופר והמילונאי הגאורגי סוּלחַן-סַבַּה אוֹרבֵּליאני (בשני כרכים, בליווי מחקר לשוני). בשנות חייו האחרונות, אבולדזה עמל על כתיבת מילון לגאורגית עתיקה; העבודה, בשם "המילון של השפה הגאורגית העתיקה", יצאה לאור בשנת 1973 - חמש שנים אחרי מותו. איליה אבולדזה מת בשנת 1968 בטביליסי ונקבר בפנתאון דידובה שבעיר. מדיה וקבצים בנושא איליה אבולדזה בוויקישיתוף איליה אבולדזה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מסאקו, קיסרית יפן

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא אוודה. מַסַאקוֹ אוֹוַדַה (ביפנית: 小和田雅子, נהגה אוֹוַדַה מַסַאקוֹ; נולדה ב-9 בדצמבר 1963), היא רעייתו של נארוהיטו, קיסר יפן. אביה היה דיפלומט והמנהל הכללי של משרד החוץ היפני. כשהייתה בת שנתיים עברה עם הוריה למוסקבה, וכשהייתה בת חמש עברה המשפחה לניו יורק. בשנת 1971 חזרה ליפן, למדה בבית ספר נוצרי, והתמחתה בשפות צרפתית וגרמנית. בשנת 1979 עברה עם משפחתה לארצות הברית, בה סיימה את לימודי הכלכלה בהרווארד. לאחר קבלת התואר חזרה ליפן, ולמדה באוניברסיטת טוקיו, כדי להתכונן לבחינות למשרד החוץ היפני. מתוך 800 המועמדים התקבלו רק 28: שלוש נשים, כולל מסאקו, ועשרים וחמישה גברים. היא התחילה בפיתוח קריירה מקצועית במשרד החוץ, וסירבה להצעת הנישואים של יורש העצר, מתוך רצון להתקדם בקריירה הדיפלומטית. לאחר שניאותה להצעת הנישואים השלישית של יורש העצר, הזוג נישא ב-9 ביוני 1993. לזוג נולדה בת, הנסיכה אייקו, או הנסיכה טושי, ב-1 בדצמבר 2001. לידת הבת, שמונה שנים לאחר הנישואים, עוררה ביפן את הוויכוח האם יש לשנות את הסעיף בחוקה כך שאישה תוכל לעלות על כס החרצית. הנסיכה מסאקו נעלמה מעין הציבור מאז 2002, כשדווח שהיא סובלת מהפרעות רגשיות. ב-2004 אובחנה כסובלת מהפרעת הסתגלות המתבטאת בקשיים בהתמודדות עם מצבי לחץ, שנובעים מאירועים או משינויים משמעותיים בחיים. הנסיכה נמצאת בתהליך שמיועד לשקמה ולשפר את מצבה. לדבריה, מצבה אכן משתפר, ורופאיה טוענים שבין הגורמים לכך, נמצאת העלאת תדירותן של הופעותיה הציבוריות. ב-2008 עלתה משפחת הנסיך לכותרות כאשר הנסיך ביקש את הבנת הציבור בהקשר למחלתה של אשתו. מדיה וקבצים בנושא מסאקו, קיסרית יפן בוויקישיתוף מסאקו, קיסרית יפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מסאקו, קיסרית יפן, ברשת החברתית אינסטגרם Kunaicho | Their Imperial Highnesses Crown Prince Naruhito and Crown Princess Masako Kunaicho | Press Conference on the occasion of Her Imperial Highness the Crown Princess' Birthday (2002) Who2 profile Profile at kjeld.com | Crown Princess Masako Website of Ben Hills, author of Prisoner of the Chrysanthemum Throne The Sunday Times | Land of the rising daughter 4 June 2006 הגרדיאן, הקיסרית הבאה של יפן הודתה: אני חרדה מכניסתי הקרובה לתפקיד, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2018 Japan's crown prince seeks public understanding for ailing princess
באקלר

בוקליר (מצרפתית עתיקה: bocle, boucle) הוא מגן אישי קטן, בעל קוטר הנע בין 15 עד 45 סנטימטר. חילות רגלים ופרשים נהגו להשתמש בו במהלך ימי הביניים והרנסאנס בקרבות פנים מול פנים יחד עם חרב. השם נובע מהמילה הצרפתית העתיקה bocle או boucle שפירושה בליטת מגן, חלק עגול מברזל שהוצב במרכז המגן. רוב המידע על כלי נשק זה הושג באמצעות כתב היד המפורסם Royal Armouries Ms. I.33(אנ'), המכיל הסברים וטכניקות בשימוש בכלי נשק שונים. החומרים שמהם יוצר מגן זה היו מגוונים. בחלק מהמקרים הוא נעשה כולו ממתכת, באחרים מעץ עם בליטת מגן מברזל או מפלדה, ופעמים אף בשילוב עור. מדיה וקבצים בנושא באקלר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע העולם למועדונים 2014

גביע העולם למועדונים 2014 נערך בשנת 2014 במרוקו מה-10 בדצמבר עד ה-20 בדצמבר, והוא הגביע העולם למועדוני כדורגל האחד עשר במספר. בטורניר זכתה הקבוצה הספרדית ריאל מדריד נציגת איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאית אופ"א. הייתה זו הזכייה השלישית של מועדון ספרדי בטורניר. במשחק הגמר השתתפו קבוצות ריאל מדריד מספרד וסן לורנסו מארגנטינה. בטורניר השתתפו 7 האלופות משנת 2014 של התחרויות האזוריות מטעם הקונפדרציות היבשתיות של פיפ"א, וקבוצה נוספת ממרוקו. התחרות התקיימה בשיטת הנוק אאוט. מנצחת שלב הפלייאוף בין המארחת לאלופת אוקיאניה הצטרפה לאלופות מצפון אמריקה, אסיה ואפריקה בשלב רבע הגמר. המנצחות ברבע הגמר הצטרפו לאלופות אירופה ודרום אמריקה, שזכו בכרטיס אוטומטי לשלב חצי הגמר. המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו על המקום השלישי והמנצחות עלו לגמר שבו נקבעה האלופה. כמו כן התקיים המשחק על המקום החמישי בין הקבוצות שהפסידו ברבעי הגמר. הקבוצות שהשתתפו בטורניר הן: אתר האינטרנט הרשמי של גביע העולם למועדונים 2014 האתר הרשמי של אליפות העולם לקבוצות
פסיפאה (מיתולוגיה)

פסיפאה (ביוונית: Πασιφάη) היא דמות במיתולוגיה היוונית. פסיפאה היא בתו של הליוס (השמש) ופרסה. היא נישאה למינוס מלך כרתים (בנם של זאוס ואירופה). אמם של אריאדנה, אנדרוגאוס, דיאוקליון, פדרה, גלאוקוס, קטראוס, המינוטאור ורבים אחרים. סבתה של מדיאה. מינוס היה ידוע כרודף שמלות. פסיפאה רצתה למנוע ממנו מלבגוד בה, ועל כן הטילה עליו כישוף שיהרוג את הנשים עמם הוא שכב. מינוס הפר את שבועתו לפוסידון ועל כן גרם לפסיפאה לתאווה בלתי נשלטת לשור לבן אותו שלח למינוס. פסיפאה פנתה לדדלוס על מנת שיתקין מתקן בו תוכל לקיים יחסי מין עם השור. פסיפאה נכנסה להריון וילדה את המינוטאור. מינוס כלא את המינוטאור במבוך. בספר בית האדס, הכרך הרביעי בסדרה גיבורי האולימפוס, פסיפאה מנסה להחזיר לעולם את המבוך של דדלוס, כשהוא שזור בקסמה האפל. הייזל מצליחה להשתמש בערפול כדי להביס את פסיפאה ולהשמיד את המבוך. אחרי שששת החצויים מתאחדים עם הקטה הם מביסים את הענק, ופרסי ואנבת' מצליחים לצאת מטרטרוס. אהרן שבתאי, המיתולוגיה היוונית, תל אביב: מפה, 2000, מסת"ב 9653210351 מדיה וקבצים בנושא פסיפאה בוויקישיתוף
גביע דייוויס 1937

אתגר הטניס הבינלאומי 1937 (באנגלית: 1937 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-32 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". מחזיקי הגביע היו נציגי בריטניה ומשחק הגמר נערך בווימבלדון. לתחרות נרשמו 24 נבחרות שחולקו ל-2 בתים – "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת גרמניה. המשחק על התואר נערך ב-24–27 ביולי 1937 בווימבלדון, בריטניה. נבחרת בריטניה שיחקה נגד נבחרת ארצות הברית והפסידה עם תוצאה 1:4. בית זה כלל 4 נבחרות כולל אוסטרליה ויפן. הבית כלל 20 קבוצות, כולל דרום אפריקה, ניו זילנד והרפובליקה הסינית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בווימבלדון, בריטניה במהלך 17–20 ביולי 1937. נבחרת גרמניה הפסידה לנבחרת ארצות הברית עם התוצאה 2:3. נתונים על התחרות
ניקולאה פטרסקו-קומנן

ניקולאה פטרסקו-קומנן (ברומנית: Nicolae Petrescu-Comnen‏, 24 באוגוסט 1881 - 8 בדצמבר 1958), היה משפטן, דיפלומט, פובליציסט ופוליטיקאי רומני שכיהן כשר חוץ של רומניה ב-1938. ניקולאה פטרסקו (השם קומנן נוסף מאוחר יותר) נולד כבנו של משפטן ושל מורה שניהלה פנימיית בנות. הוא למד בבתי הספר של בוקרשט, רומניה. את לימודיו האוניברסיטאיים בתחומי המשפטים, הספרות וההיסטוריה התחיל באוניברסיטת בוקרשט והמשיך ללימודי דוקטורט בפריז, צרפת. לאחר לימודיו שב לבוקרשט ועבד כעורך דין, פרקליט מדינה וגם פרופסור לכלכלה ומשפט תעשייתי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בוקרשט. הוא נרשם כחבר במפלגה הליברלית ונבחר לפרלמנט הרומני בבחירות הראשונות לאחר מלחמת העולם הראשונה. בתקופת שהותו בצרפת פטרסקו פרסם ספר שירים תחת השם Nicolae Petrescu-D'Artagnan, שם המרמז למוסקטר של אלכסנדר דיומא האב. ב-1902 הוסיף לשם משפחתו את השם Comnen, שמה של משפחה קיסרית ביזנטינית, שלפי טענתו הוא היה מצאצאיה. הוא התיידד עם בת זוגו העתידית, אישה יפה ממוצא הונגרי פשוט. לפני שנשא אותה לאישה שלח אותה ללימודי צרפתית בלוזאן ומצא בטריאסטה רוזן איטלקי זקן ועני, שתמורת קצבה הסכים לאמץ אותה. בהזמנות לחתונה היא הוצגה כרוזנת. לפי הצעתו של יון (יונל) ברטיאנו פנה פטרסקו לקריירה דיפלומטית - הוא התמנה שגריר בשווייץ וכיהן בה מ-1923 עד 1928 ובו זמנית היה נציג רומניה בחבר הלאומים. מפברואר 1928 עד מרץ 1930 כיהן כשגריר בגרמניה ומ-1930 עד 1932 היה שגריר בותיקן. ב-1932 שב לגרמניה לכהונה שנייה בשגרירות, שנמשכה עד 1938. ב-1938 נקרא לרומניה והתמנה לתת מזכיר מדינה ובהמשך מונה להיות שר החוץ של רומניה וכיהן בתפקיד זה מ-17 בפברואר עד 21 בדצמבר 1938. בסיום תפקידו כשר חוץ יצא לכהונה נוספת כשגריר בוותיקן. לאחר עלייתו לשלטון של יון אנטונסקו יצא בדימוס והתיישב בפירנצה, שבאיטליה. ערך מורחב – תוכנית ליישוב יהודי רומניה באפריקה בנובמבר 1938, בעת ביקור של קרול השני, מלך רומניה בבריטניה, ניהל פטרסקו-קומנן מגעים עם שר החוץ הבריטי, אדוארד פרדריק לינדלי ווד, הרוזן הראשון מהליפקס, על יישוב יהודי רומניה בטריטוריה בריטית באפריקה. פטרסקו-קומנן פרסם מאמרים רבים בעיתונות השווייצרית והצרפתית בנושא חלקה של רומניה במלחמת העולם הראשונה, מאמציה וקורבנותיה. בסיום פעילותו הדיפלומטית, לאחר שהתיישב בפירנצה, הקדיש עצמו לפובליציסטיקה ובין היתר תקף את המשטר הקומוניסטי של רומניה. במהלך חייו פרסם ספרים בנושאים משפטיים והיסטוריים ובהם: Etudes sur les origines de la Magistrature Roumaine, 1902 - אטיוד על מקורות המשפט הרומני Etudes sur la conditions des Israélites en Roumaine, Paris, Pedone, 1905 - אטיוד על תנאי היהודים ברומניה Câteva considerațiuni asupra socialismului, 1909 - כמה הערות על הסוציאליזם Studiu asupra intervențiunii statului între capital și muncă, București, Göbl, 1910 - מחקר על מעורבות המדינה בין הון ובין עבודה Notes sur la guerre roumaine, Paris, Payot, 1917 - הערות על המלחמה הרומנית Statutul internațional al României și devenirea ei istorică 1933 - המעמד הבינלאומי של רומניה והתפתחותה ההיסטורית Dreptul la viață al națiunilor mici 1944 - זכותן לחיים של אומות קטנות מדיה וקבצים בנושא ניקולאה פטרסקו-קומנן בוויקישיתוף תוכנית יישוב יהודי רומניה באפריקה(הקישור אינו פעיל) (ברומנית) תוכנית יישוב יהודי רומניה באפריקה מאמר ברומנית וצילומי מסמכים באנגלית זכרונותיו של Noti Constantinide (ברומנית) Nicolae Petrescu-Comnen – Diplomat (ברומנית)
סטפני (אונייה)

סטפני הייתה אוניית סוחר קפריסאית שהובילה מחבלים פלסטינים לפיגוע בישראל ונלכדה על ידי סטי"ל של חיל הים הישראלי ממערב לראש הנקרה ב-28 במרץ 1979. האונייה יצאה ב-25 במרץ 1979 מנמל טריפולי שבלבנון כשהיא מובילה מטען מלט. שישה מחבלים יצאו בסירות גומי מטריפולי ומנהר אל-בארד ועלו על "סטפני" בלב ים. עקב תקלה במנוע הפליגה האונייה לקפריסין, ולאחר תיקון התקלה יצאה מלימסול לכיוון פורט סעיד. בעקבות התרעות שהתקבלו בחיל הים הוגברו סיורי הבט"ש, וב-28 במרץ 1979 בלילה גילה הסטי"ל אח"י אילת, בפיקודו של סרן אודי דביר, את "סטפני", כ-50 מייל ממערב לראש הנקרה, והחל במעקב מרוחק אחריה. בשעות הבוקר, כאשר "סטפני" הגיעה למרחק של 60 מייל מחיפה, התקרבה אח"י אילת אליה לשם זיהויה. לפי דרישת מפקד הסטי"ל הסיר רב החובל של "סטפני" כיסוי ברזנט שהיה על הסיפון, ומתחתיו התגלתה ספינת גומי עם מנוע. רב החובל טען שאחד מאנשי הצוות רכש את הסירה. מפקד הסטי"ל הורה לרב החובל לרכז את כל אנשי הצוות, שמונה במספר בקדמת הסיפון. עם קבלת אישור להשתלט על האונייה בלב ים, עלה צוות של שבעה ימאים מהסטי"ל בפיקוד קצין הנשק עופר על האונייה. במהלך בדיקת אנשי הצוות הגיחו ממבנה בירכתיים חמישה מחבלים חמושים שהסגירו עצמם, ואחד מהם זוהה כמפקד החוליה. חוליה של לוחמי שייטת 13 נשלחה במסוק לשם השלמת ההשתלטות על האונייה. באונייה התגלו כמויות גדולות של אמצעי לחימה, ובהם רקטות נ.ט. מדגם M72 לאו, רקטות ומטול RPG-7, רובה M16 עם מטול רימונים M-203 ורובי קלשניקוב. מפקד חוליית המחבלים הובל במסוק לחקירה בחוף. ויתר המחבלים הובלו באח"י אילת, לבסיס חיפה. האונייה הושטה על ידי צוותה והגיעה ולאחר חצות למפרץ חיפה. התברר שהמחבלים תכננו פיגוע הרג המוני באחד מערי החוף של ישראל, עם שובו של ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, מטקס החתימה על הסכם השלום בין ישראל למצרים, שנערך ב-26 במרץ בוושינגטון. בעקבות לכידת האונייה, ובהתחשב בסיכונים השונים שבפעולה זו, קבע מפקד חיל הים, האלוף זאב אלמוג נהלים לעריכת השתלטות מסוג זה, ובהם הקביעה שבהשתלטות יעסקו לוחמי שייטת 13, המיומנים מכולם בפעולה זו. לאחר תפיסתה שימשה כאוניית מטרה לתרגול השתלטויות לשייטת 13, ומטרה לירי טילי גבריאל עבור ספינות הטילים. בשלהי שנת 1983, במהלך ירי אימון ניקב טיל גבריאל את התחתית והספינה טבעה לא הרחק מחופי הארץ. זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 1074-1071. נתוני האנייה באתר בלטיק שיפינג. ספינת המחבלים סטפני, סרט בערוץ YouTube של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון אודי ורטמן בעדכון שוטף
אייקו, נסיכת יפן

הנסיכה אייקו, המכונה הנסיכה טושי (ביפנית: 敬宮愛子内親王; בתרגום לעברית: טושי-נו-מיה-אייקו-נאשינו; נולדה ב-1 בדצמבר 2001) היא הבת היחידה של קיסר יפן, נארוהיטו ואשתו הנסיכה מסאקו. הלידה עוררה התרגשות עזה ביפן, כיוון שיורש העצר ורעייתו ניסו להרות במשך שמונה שנים. רשתות הטלוויזיה במדינה הפסיקו את מתכונת השידורים הרגילה, ועברו לשדר צילומים של מסאקו, נסיכת יפן בת ה-37 מגיעה לבית היולדות המלכותי ומנופפת לקהל. הנסיכה מסאקו סירבה לבדוק את מין העובר בהיריון, ובעם היפני התעוררו תקוות כי מדובר בבן. לקיסר יפן לשעבר, אקיהיטו, שני בנים: הקיסר הנוכחי, נארוהיטו ואחיו פומיהיטו, נסיך אקישינו, אבי הנסיכות מאקו וקאקו. מאז 1965 לא נולד בן בשושלת המלוכה היפנית. החוק היפני מאפשר רק לבנים לרשת את הקיסר, כך שהולדת הנסיכה החדשה עדיין לא סיפקה יורש עצר לכס הקיסרות. ביפן התעורר ויכוח האם יש לשנות את החוק כדי לאפשר גם לאישה לשבת על כס הקיסרות. ראש ממשלת יפן ג'וניצ'ירו קואיזומי יזם חוק שיאפשר לאישה לשבת על כס הקיסרות, כדי לפתור את משבר ההמשכיות. הוויכוח הסתיים ב-6 בספטמבר 2006, כאשר קיקו, נסיכת אקישינו, אשתו של פומיהיטו, נסיך אקישינו, ילדה בן, הנסיך היסאהיטו (悠仁親王). שמה הפרטי של הנסיכה מורכב משתי סימניות קאנג'י: אהבה (愛) וילד (子) והמשמעות היא "אדם שאוהב את הזולת". שמה הקיסרי הוא הנסיכה טושי (敬宮)) שמשמעותו "אדם שמכבד את הזולת". היא לא תוכל להמשיך ולהשאיר כינוי זה אם תינשא לאדם שאיננו מהמשפחה הקיסרית. שמה ניתן לה על ידי הוריה, ששברו את המסורת הקיסרית בה ניתן שמו של הצאצא על ידי הקיסר המכהן. הנסיכה אייקו החלה את לימודיה בגן ילדים מרשת מוסדות החינוך היוקרתיים גאקושין (学習院) ב-3 באפריל 2006, אותו סיימה ב-15 באפריל 2008. באותה רשת המשיכה גם בבית הספר היסודי ובבית ספר תיכון לבנות. ביום הולדתה השמיני פורסם שהנסיכה מתעניינת בקליגרפיה, סימניות קאנג'י, קפיצה בחבל, שירה ונגינה בפסנתר וכינור. במרץ 2010 הודיע דובר משפחת המלוכה ביפן כי הנסיכה הפסידה כמה ימי לימוד משום שסבלה מחרדה שהיא תוצאה של הצקות ובריונות של כמה מהבנים בבית הספר. תקרית זו פתחה צוהר לנעשה במערכת החינוך ביפן, שהתבררה כסובלת ממקרי אלימות. מדיה וקבצים בנושא אייקו, נסיכת יפן בוויקישיתוף אייקו, נסיכת יפן, ברשת החברתית אינסטגרם Kunaicho | Their Imperial Highnesses Crown Prince Naruhito and Crown Princess Masako Kunaicho | Press Conference by Their Imperial Highness The Crown Prince and Crown Princess After the Birth of Her Imperial Highness Princess Aiko Kunaicho | Press Conference on the occasion of the First Birthday of Her Imperial Highness Princess Aiko BBC News | Japan's new princess meets the public
פסיפאה

האם התכוונתם ל... פסיפאה (מיתולוגיה) – דמות מהמיתולוגיה היוונית. פסיפאה (ירח) – פסיפאה- אחד הירחים של צדק. פסיפאה (קבוצת ירחים) – אחת מקבוצות הירחים של צדק.
טריפה (עיר)

טריפה (בספרדית: Tarifa) היא עיירה הנמצאת במחוז קדיס באנדלוסיה, בקצה הדרומי של ספרד. העיירה ממוקמת בקרבת קוסטה דה לה לוס (בספרדית: חוף האור) ומצר גיברלטר המפריד בין ספרד למרוקו. בעיירה מתגוררים כ-18 אלף תושבים. טריפה היא היישוב הדרומי ביותר ביבשת אירופה, ולמעשה היא דרומית יותר מהערים תוניס ואלג'יר הנמצאות באפריקה. באזור בו נמצאת טריפה כיום הייתה עיירה רומאית בשם באילו קלאודיה (Baelo Claudia). הרומאים בנו סביב העיירה חומות שנותרו עד היום בשטח העיירה. טריפה קיבלה את שמה המודרני לאחר מתקפה בשנת 710 מידו של טריף אבן מליק, מפקד צבא ברברי נאמן למוסא בן נציר. לאחר הכיבוש האסלאמי של דרום ספרד, החלו להקים ביצורים בעיירה במאה ה-10. במהלך השנים העיירה עברה לידיים שונות, ביניהן הייתה תחת שלטון שושלת מוראביטון. לאחר שזו האחרונה נפלה, טריפה נהפכה לחלק מממלכת גרנדה. בשנת 1292 היא נכבשה על ידי סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה, ושנתיים לאחר מכן בפיקוד של אלונסו פרס דה גוסמן עמדה במצור של פלוגות אפריקאיות אסלאמיות. בשנת 1340 טריפה שוב עמדה תחת מצור, הפעם התוקפים היו בני השושלת המרינית ובעקבות המצור התפתח עימות גדול בין מרוקו ובין פורטוגל וקסטיליה. בשנת 1514 העיירה נהפכה למקום מושבו של המרקיז של האזור. במהלך מלחמת חצי האי, טריפה הייתה תחת מצור של חיילים צרפתים ב-20 בדצמבר 1810, ופעם נוספת ב-18 באוקטובר 1811. בשני המצורים, טריפה קיבלה הגנה מחיילים מגיברלטר, שכן הספרדים והאנגלים כרתו ברית נגד הצרפתים. בשנת 1811 היו 3,000 חיילים שהגנו על העיירה, מתוכם 1,200 היו בריטים. בין הכוחות הבריטים היה גם צ'ארס הולווי, מהנדס צבאי בריטי שעזר לשפר את ביצורי העיירה. ב-19 בדצמבר העיירה הותקפה פעם נוספת לרגל חג המולד, והוטל עליה אולטימטום להיכנע ב-30 בדצמבר. הן המפקדים הבריטים והן המפקדים הצרפתים סירבו להיכנע. יום לאחר מכן החל לרדת גשם עז על הכוחות הצרפתים. ב-5 בינואר הצרפתים הבינו שאבקת השרפה שלהם רטובה ושרוביהם נסתמו בבוץ והם נסוגו. כלכלת טריפה מתבססת בעיקר על תיירות, בעיקר על פעילויות הקשורות לספורט ימי. כמו כן הכלכלה מסתמכת במידה מועטה יותר על תעשייה וחקלאות באזור הסובב את העיירה. מהנמל של טריפה יש שירות מעבורות לעיר טנג'יר במרוקו. מדיה וקבצים בנושא טריפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טריפה
גאקושין

גאקושין (学習院) היא רשת של מוסדות חינוך ביפן שנוסדה במקור כדי לחנך את בני האצולה. בתקופת טוקוגאווה פעלו בתי ספר פרטיים ביפן, שנקראו טרקויה ("חדר הילדים של המקדש"). אלה היו בתי ספר פרטיים, שבהם למדו הילדים קרוא וכתוב וחשבון. לבני הסמוראים היו בתי ספר גבוהים ומכללות מסוגים שונים. בית הספר גאקושין נוסד בשנת 1847 על ידי הקיסר נינקו (仁孝天皇). מטרתו הייתה לחנך את הילדים של מעמד האריסטוקרטיה הקיסרית (קוגה (公家)) בית הספר עבר לטוקיו ב-1877. מטרתו החדשה הייתה לחנך את ילדי מעמד האריסטוקרטיה המודרנית. בני משפחת הקיסר לומדים בבית ספר זה עד היום. במרץ 2010 עלה בית הספר לכותרות, לאחר שהנסיכה אייקו, בתו היחידה של יורש העצר, התלוננה שהיא סובלת מכאבי בטן והביעה חרדה עמוקה מפני חזרה לבית הספר. התברר שסבלה מבריונות של כמה מהבנים בבית הספר. בית הספר ספג ביקורת קשה כשהתברר שהתלמידים רשאים לצרוח, לרוץ בכיתות ולהתקוטט בחצר בהפסקות. אלו תופעות שעשויות היו להתקבל בבתי ספר ל"פשוטי העם", אולם לא במוסד שפועל בחסות המשפחה הקיסרית. מדיה וקבצים בנושא גאקושין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גאקושין (ביפנית) Gakushūin ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן ובנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גולדווין

גולדווין (באנגלית: Goldwyn) היא משפחה אמריקאית שכמה מבניה פעילים בתחום הקולנוע. האם התכוונתם ל... ג'ון גולדווין (אנ') – מפיק סרטי קולנוע אמריקאי; בנו של מפיק הקולנוע סמואל גולדווין הבן טוני גולדווין – שחקן במאי ומדבב אמריקאי; בנו של מפיק הקולנוע סמואל גולדווין הבן סמואל גולדווין – מפיק סרטי קולנוע אמריקאי יהודי מטרו גולדווין מאייר – חברה אמריקנית להפקת סרטי קולנוע וטלוויזיה סמואל גולדווין הבן (אנ') – מפיק סרטי קולנוע אמריקאי; בנו של סמואל גולדווין
היסאהיטו, נסיך אקישינו

היסאהיטו, נסיך אקישנו (ביפנית: 悠仁親王; נולד ב-6 בספטמבר 2006) הוא אחיינו של נארוהיטו, קיסר יפן, והשני בתור לכס החרצית אחרי אביו. הנסיך היסאהיטו נולד לנסיך פומיהיטו, נסיך אקישינו, בנו הצעיר של קיסר יפן, ולאשתו, קיקו, נסיכת אקישינו, בניתוח קיסרי ב-6 בספטמבר 2006. להיסאהיטו שתי אחיות גדולות ממנו. לידתו באה לאחר שמאז 1965 לא נולד בן זכר למשפחה הקיסרית. על כן, היסאהיטו הוא השני בסדר לרשת את כס החרצית, אחרי אביו הנסיך פומיהיטו. בטרם נולד, בתחילת 2006, התנהל ביפן דיון סוער סביב השאלה, האם ניתן לשנות את החוק כך שאשה תוכל לרשת את כס הקיסרות, לאור העובדה שלאביו ולדודו לא היו בנים. לאחר לידתו נזנחה ההצעה לשנות את החוק. הנסיך היסאהיטו הוא הראשון מבני המשפחה הקיסרית שאינו הולך לבית הספר של האצולה, הגאקושין. הוא מתחנך בבית הספר היסודי של אוניברסיטת אוצ'אנומיזו בטוקיו. מדיה וקבצים בנושא היסאהיטו, נסיך אקישינו בוויקישיתוף "Their Imperial Highnesses Prince and Princess Akishino and their family". Imperial Household Agency. אורכב מ-המקור ב-2017-06-09. נבדק ב-2014-12-13. היורש היפאני הראשון ב-41 שנה ייקרא היסאהיטו, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2006
ארטמיס 2

ארטמיס 2 (באנגלית: Artemis 2) היא טיסת הניסוי המאוישת הראשונה של החללית אוריון, המפותחת על ידי נאס"א כחלק מתוכנית ארטמיס. במשימה זו תשוגר החללית באמצעות משגר העתיד של נאס"א, SLS, המצוי כעת בפיתוח ותטוס אל הירח לא לפני ספטמבר 2025 - תבצע מספר הקפות סביבו ותשוב לכדור הארץ. ארטמיס 2 מתוכננת להיות החללית המאוישת הראשונה שטסה לירח או מעבר למסלול נמוך של כדור הארץ, מאז אפולו 17 ב-1972. מדיה וקבצים בנושא ארטמיס 2 בוויקישיתוף הניו יורק טיימס, נאס"א הכריזה על צוות המשימה, באתר הארץ, 3 באפריל 2023 Artemis II: Meet the Astronauts Who will Fly Around the Moon (Official NASA Video), סרטון בערוץ "NASA", באתר יוטיוב (אורך: 03:20) Denise Hill, NASA’s CubeSat Launch Initiative Opens Call for Payloads on Artemis 2, NASA, ‏2019-08-05 Kathryn Hambleton, First Flight With Crew Important Step on Long-Term Return to Moon, NASA, ‏2018-08-27