laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס נייסמית'

כדורסלן השנה במכללות על שם נייסמית' הוא תואר שנתי המוענק לכדורסלן ולכדורסלנית המצטיינים בליגת המכללות של ארצות הברית. התואר, הקרוי על שם ממציא הכדורסל ג'יימס נייסמית', נחשב לתואר היוקרתי ביותר בכדורסל המכללות. הפרס נוסד בשנת 1969 כפרס לגברים בלבד והחל משנת 1983 מחולק פרס כפול, אחד לשחקן המצטיין ופרס נוסף לשחקנית המצטיינת של ליגת הנשים. מאז ראשיתו הפרס חולק ל-52 גברים ול-38 נשים. הפרס נוסד בשנת 1969 וניתן לראשונה ללו אלסינדור (ששינה שמו בהמשך לכרים עבדול-ג'באר) ששיחק באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. השחקנים בעלי מספר הפרסים הגבוה ביותר הם ביל וולטון, ששיחק גם הוא באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ורלף סמפסון מאוניברסיטת וירג'יניה אצל הגברים, ושריל מילר ובריאנה סטיוארט בפרס לנשים, שזכו בשלושה תארים כל אחד. חמישה זוכים בלבד נולדו מחוץ לגבולות ארצות הברית - אלפרד לי (פוארטו ריקו), טים דאנקן (איי הבתולה), אנדרו בוגוט (אוסטרליה), פטריק יואינג (ג'מייקה) ובאדי הילד (איי בהאמה).שלוש פעמים בהיסטוריה זכה פרשמן בתואר - קווין דוראנט עשה זאת ב-2007, אנתוני דייוויס ב-2012 וזאיון ויליאמסון ב-2019. אתר האינטרנט הרשמי של פרס נייסמית' The Naismith Trophy באתר ה-NCAA במוסדות הלימוד האמריקאים נהוגים כינויים לתלמידים על פי שנת הלימודים באופן הבא: פרשמן - שנה ראשונה סופמור - שנה שנייה ג'וניור - שנה שלישית סיניור - שנה רביעית
כתר מוראלי

כתר מוראלי או כתר חומה (בלטינית: corona muralis) הוא כתר שמעוצב בצורת חומות או צריחים. בעת העתיקה היה הכתר סמל של אל שמגן על עיר. כך לדוגמה האלה היוונית טיכה שהייתה פטרונית של ערים רבות, מתוארת בפסלים ובפסיפס חבושה בכתר זה. בצבא הרומי הוענק הכתר כעיטור לחייל הראשון שטיפס על חומה של עיר נצורה והניף את הנס הרומי. הכתר היה עשוי או מצופה זהב ומעוצב כחומה משוננת. בהרלדיקה משמש הכתר בסמלי ערים או מחוזות. הכתר יכול להופיע מעל המגן או כמטען במגן עצמו. טינקטורת הכתר תהיה תמיד צבע על מתכת, דהיינו החומה עצמה עשויה זהב או כסף והקווים המתארים אותה צבועים אדום, שחור וכדומה. עם זאת, יש יוצאים מהכלל, בעיקר בסמלים גרמניים, בהם החומה אדומה והקווים שחורים. לעיתים מוגדר דירוג לפיו יש לעצב את הכתר: בסמל כפר, הכתר יהיה בעל שלושה צריחים; בעיירה, ארבעה צריחים; בעיר, חמישה; או בדירוג שונה, אם כי אין כללים אחידים ולא תמיד יש צריחים לחומה. באיטליה, כתר זהב עם חמישה צריחים יכול להתווסף לסמלה של כל עיר, וכתר כסף ללא צריחים יכול לשמש בסמל מחוז. קיימים כתרים שמבליטים את חשיבותם בכך שהחומה בנויה ממספר קומות. במקרים מסוימים נוסף עיטור מעל החומה כגון נשר או ענפי צמחים. הכתר מופיע בסמל אוסטריה, סמל מילאנו, ליסבון, סאו פאולו וערים אחרות בגרמניה, בספרד ובמקומות נוספים. סמל מילאנו סמל ביסאו סמל סופיה סמל טרונדהיים סמל חיפה כתר (סמל) סמלי רובעי ברלין
מצפה הימים

מצפה הימים הוא מלון בוטיק מרשת ישרוטל שכולל בתוכו ספא ומשק חקלאי אורגני הממוקם בסמיכות לשכונת נוף כנרת בעיר צפת. המלון, על גלגוליו השונים, פועל משלהי שנות ה־60. בשטח המלון קיים משק אורגני מלא, המכיל בוסתן, חלקות גידול חקלאיות, דיר עזים, רפת ועוד. המשק מספק למלון חלק ניכר מתצרוכת המזון הקבועה. במלון יש ספא וטיפולים שונים, בריכה חצי אולימפית, ג'קוזי, סאונה, מסעדה צמחונית, 96 חדרים בגדלים שונים, ספרייה, גלריה, חנות לממכר מוצרי המשק, חנות המלון וחנות מזכרות. בנוסף לצד המלון פועלת מסעדת הגורמה מוסקט. שטח המלון הוחכר לראשונה על ידי ד"ר אריך יעקב ירוסלבסקי (ירוס) (1892–1984), אשר החכיר את הקרקע מפיק"א ב־1926. רק כ־40 שנה לאחר מכן הוא התחיל לבנות את המלון, כ־12 חדרים ראשונים. ד"ר ירוסלבסקי הביא עמו את רעיון הגידולים האורגניים (אם כי בזמנו לא קראו לדבר כך) ופיתח אותו בשטח שחכר. בשנת 1982 מכר את הזכויות בשטח לבעלות פרטית שתמשיך את חזונו בנוגע לפיתוח המקום, ובשנת 1984 נפטר ד"ר ירוסלבסקי בגיל 92. בשנות ה-90 נבנתה בסמוך למלון שכונת נוף כנרת שבעיר צפת, ונכלל שטח המלון לאיזור המוניציפאלי של השכונה והעיר צפת. במלון מצפה הימים מסעדת שף בניצוחו של ארז קומרובסקי. המסעדה מציעה מגוון של מנות גורמה הנשענות ברובן על הגידולים בחווה האורגנית של מלון מצפה הימים. בפברואר 2016 נרכש המלון על ידי רשת המלונות ישרוטל. באמצע שנת 2018 נכנס המלון לשיפוצים עד ל־15 בינואר 2020, שבמהלכו שודרגו השטחים הציבוריים וכן הוגדל מספר החדרים מ־97 ל־115. אתר האינטרנט הרשמי של מצפה הימים ג. שרוני, האפוס של "מצפה הימים" בצלעות הר-כנען, מעריב, 27 במרץ 1970 נחנך בית-מרגוע "מצפה הימים", מעריב, 17 ביוני 1970 מנחם רהט, בהר כנען: "מצפה הימים" – נוף ומזון מתאים לבריאות הגוף והנפש, מעריב, 20 ביולי 1970 ישעיהו עשני, לא צריך לנסוע לשוייץ, דבר, 12 באוקטובר 1970 אירית רותם, ב"מצפה הימים": שלווה ובריאות עם דגנים וקטניות, מעריב, 18 ביולי 1985 אביעד פוהורילס, רופא אורגני: המודל הנסתר של מצפה הימים, באתר nrg‏, 2 במרץ 2012 מערכת ערוץ החופש, ‏בהשקעה של 80 מיליון שקלים: מלון מצפה הימים נפתח מחדש אחרי שנה וחצי, באתר ‏מאקו‏, 16 בינואר 2020 היסטוריה, באתר האינטרנט של מצפה הימים ישרוטל רוכשת את מלון מצפה הימים תמורת 120 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 28 בפברואר 2016 דני שדה, ישרוטל פושטת על ת"א: תוסיף 4 מלונות חדשים בעיר, באתר ynet, 28 במרץ 2018 יעל דראל, 700 אלף או 10 מיליון שקל? הקרב על הכסף של מלון מצפה הימים, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2018 נגה ניר נאמן, "אקשן, טירוף ולחץ": מלון הספא הוותיק נערך לפתיחה מחדש, באתר חדשות 13, ‏17 בדצמבר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תורה אפקטיבית

בלוגיקה מתמטית, תורה אפקטיבית היא תורה שקיימת מכונת טיורינג שמכריעה את קבוצת האקסיומות וכללי ההיסק שלה. כלומר ניתן להכריע בזמן סופי לגבי כל טענה אם היא אקסיומה או לא, ולגבי כל צעד היקש אם הוא חוקי. תורה אפקטיבית מורכבת מהרכיבים הבאים: שפה שבה ניתן לנסח טענות בתורה. השפה מורכבת משני רכיבים: אלפבית: קבוצה סופית של סימנים. טענות: סדרות סופיות של סימנים מהאלפבית של התורה, שמצייתות לכללי תחביר מסוימים. אקסיומות: טענות מסוימות בשפה של התורה. צעדי היקש: צעד היקש מוגדר כזוג סדור של קבוצה סופית של טענות (הנחות) וטענה כלשהי (מסקנה). בתורה אפקטיבית קיים אלגוריתם לבדיקת הוכחות. בתורה שאינה אפקטיבית, יכולות להיות הוכחות שלא ניתן לבדוק את נכונותן, כי אין דרך להכריע אם האקסיומות וצעדי ההיקש חוקיים. עצמאות משפטי האי-שלמות של גדל ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניבה לניר

ניבה לניר (נולדה ב-1946) היא עיתונאית, פובליציסטית ופעילה פוליטית ישראלית. נולדה בקיבוץ עין החורש. הוריה, יוצאי בלגיה היו ממייסדי הקיבוץ. בצבא שירתה ככתבת בירחון במחנה נח"ל. אחרי שהתחררה מהשירות מונתה לעורכת השבועון "השבוע בקיבוץ הארצי" של תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, ונבחרה כחברה במזכירות התנועה. במקביל למדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. הייתה פעילה במפלגת מפ"ם ואחר כך ממובילי הפורשים ממפ״ם, על רקע ההתנגדות להצטרפות המפלגה למערך השני עם מפלגת העבודה, והייתה ממייסדות התנועה הפוליטית שמאל ישראלי חדש אשר הוקמה בשנת 1968.אחר כך הייתה כתבת בעיתון "על המשמר". בשנת 1974 הייתה בין מייסדי כתב העת "עמדה". בשנת 1979 הצטרפה ככתבת לעיתון "דבר". לניר שימשה כיועצת ודוברת של יצחק רבין במספר מערכות בחירות וכיועצת שלו בשנותיו כשר ביטחון, בין השנים 1984 ל-1988 ואחר כך בעת כהונתו השנייה כראש ממשלה. היא הייתה אחת מהמארגנות של עצרת התמיכה ברבין בשנת 1995, בה הוא נרצח. בתחילת 1988 מונתה לעורכת הראשית של כתר הוצאה לאור. תפקיד אותה מילאה עד יולי 1989, אז חזרה לעבוד בעיתון "דבר". בסוף 1990 הוצעה לה לשמש כעורכת הראשית של העיתון במקום חנה זמר שפרשה לגמלאות, אך היא דחתה את התפקיד והמשיכה לעבוד ככתבת המדינית של העיתון. בשנים 2002–2007 שימשה כדוברת איגוד הבנקים בישראל. בעשור השני של המאה ה-21 החלה לכתוב טור פובליציסטי בעיתון "הארץ". לניר היא גרושתו של החוקר הפרטי מאיר פלבסקי. אחותה היא הסופרת מיכל סנונית. מ-1996 היא בת זוגו של גיורא מורג מאמרי ניבה לניר, באתר "הארץ" ממאמריה: ניבה לניר, מעלות, עזובה, עמדה, 1 במאי 1975 ניבה לניר, לוד - סיכוי שטרם הוחמץ, עמדה, 1 במאי 1977 ניבה לניר-פלבסקי, האם יודעים החוגים שהם יודעי דבר?, עמדה, 1 במרץ 1978 ניבה לניר-פלבסקי, השאירו הכל לאסטרולוגים, דבר, 26 בספטמבר 1980 ניבה לניר, "הספר הלבן" של "הברית ההיסטורית", דבר, 23 בדצמבר 1983 ארץ מולדת, באתר הארץ, 23 באפריל 2010 כמה הם יהירים, באתר הארץ, 19 בינואר 2013 ניבה לניר, דף שער בספרייה הלאומית הבלש הפרטי של ניבה, "העולם הזה", גיליון 1999 מ-24 בדצמבר 1975, עמוד 29 יוסף צוריאל, זמנים חדשים, עוזרים חדשים, מעריב, 21 בספטמבר 1984 אילן כפיר, מקור בכיר – ויש עוד מקומות פנויים, חדשות, 21 בספטמבר 1984 ניבה לניר, מחרדה לא בונים מדינה, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011 ניבה לניר, מכתב האיומים לבנט החזיר אותי לימים רחוקים, באתר הארץ, 27 באפריל 2022 עירית נחמני, התפוקה לגורמים, חדשות, 18 ביולי 1988 רחל דנה־פרוכטר, דיוקן העורך כבעל אגו, חדשות, 7 ביולי 1989 אפי לנדאו, מירב ארלוזורוב, עורך ראשי חדש ל"דבר": יורם פרי. העורך האחראי: דני בלוך, חדשות, 1 באוקטובר 1990 יאיר לוי, מגע הכסף, באתר העין השביעית, 1 בנובמבר 2004 טיבי רבינוביץ' לקשרי חוץ באיגוד הבנקים, באתר גלובס, 25 בפברואר 2007 רונית ורדי, ‏"הייתי צריך לחכות חצי שנה", באתר גלובס, 19 באוגוסט 2004 גיורא מורג: קו שבר, כנרת, זמורה, דביר, 2024
אפרת שפירא-רוזנברג

אפרת שפירא-רוזנברג (נולדה ב-1974) היא יו"ר ארגון "קולך" וממובילות תחום הפמיניזם הדתי בישראל, מנחת פודקאסטים רעיוניים ופוליטיים, אשת תקשורת, מנחת טלוויזיה, פובליציסטית ועורכת דין ישראלית. שפירא-רוזנברג נולדה בתל אביב להוריה הכלכלן ד"ר אהוד שפירא והשופטת בדימוס תחיה שפירא (בתם של הרב שלמה וצפייה גורן). גדלה לסירוגין בישראל ובארצות הברית, שם עבד אביה בתפקידים בכירים בבנק לאומי. שפירא-רוזנברג היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר מוסמך במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב. כמו כן היא בוגרת מכון מנדל למנהיגות ומכון הרטמן בתוכנית דו-שנתית בפורום מנהיגות צעירה. את התמחותה כעורכת דין עשתה בלשכת היועץ המשפטי לממשלה. עבדה כמשפטנית במחלקה הבינלאומית בפרקליטות המדינה, במחלקה המשפטית של משרד התמ"ת ובלשכה המשפטית במשרד העבודה והרווחה המטפלת בתביעות נגד מעסיקי עובדים זרים. בשנת 2003 החלה את הקריירה העיתונאית בערוץ התכלת, שבו השתתפה בהגשת תוכנית האירוח "הצנועות והחסודות". היא בעלת טור באתר האינטרנט ynet, שבו היא עוסקת בעיקר בנושאים הקשורים במגזר הדתי-לאומי, מזווית ליברלית ופמיניסטית. שפירא-רוזנברג מגישה תוכניות טלוויזיה במסגרת "רשת" בערוץ 2. בין סדרות התוכניות בהנחייתה: "סיפור מההפטרה" – על אישים ומאורעות תנ"כיים; "מבוא ל..." – שעסקה ב'מבואות' לתחומי החיים המרכזיים; ו"שישים, שבעים, שמונים" – על ההתמודדות בתוך המשפחה עם הדור המבוגר. בשנת 2018 הגישה ביחד עם ישי שריד את תוכנית התחקירים "נקודת מפנה" בכאן 11 תאגיד השידור. שפירא-רוזנברג מנהלת פרויקטים בקרן אבי חי ופעילה בתנועת נאמני תורה ועבודה. עסקה בהקמת בית הספר לבנות 'פלך השרון' באזור השרון. הייתה פעילה כמדריכת כלות בארגון רבני צהר. נמנתה עם צוות השופטים של פרס מפקד גל"צ. בחודש מרץ 2021 מונתה שפירא-רוזנברג לתפקיד יו"ר ארגון קולך - ארגון פמינסטי דתי אשר מטרתו להוביל שינוי חברתי ותודעתי בנושא שוויון מגדרי בקהילה הדתית בישראל. בתחילת 2023, עם מיזוג ארגוני שנעשה בין ארגון קולך וארגון נאמני תורה ועבודה, הפכה שפירא רוזנברג ליו"ר משותף של עמותת "נאמני תורה ועבודה – קולך". בחודש מרץ 2021 החלה שפירא-רוזנברג להנחות הסכת בהשתתפות ד"ר מיכה גודמן בשם "מפלגת המחשבות" המופק על ידי בית אבי חי. כמו כן ערכה והנחתה את ההסכת "קצה הקרחון" העוסק במחלוקות עומק על סדר היום בישראל, אף הוא מופק על ידי בית אבי חי. חברה בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. נשואה למשפטן ד"ר רוני רוזנברג מומחה למשפט פלילי ולדיני חוזים. בעבר התגוררה בגבעת שמואל, וכיום היא מתגוררת ופעילה ב"קהילת קשת" - קהילה דתית-חילונית משותפת שהוקמה במזכרת בתיה. היא אם לארבע בנות (מתוכן זוג תאומות) ובן. טורים של אפרת שפירא-רוזנברג ב-ynet סדרת מאמרים על דמויות ומאורעות בתנ"ך, מדרשת החינוך הביתי: בין כפייה לאוטונומיה (אורכב 08.08.2014 בארכיון Wayback Machine), (יחד עם גרניט אלמוג-ברקת) פרקי התוכנית "נקודת מפנה", (יחד עם ישי שריד) אריאל הורוביץ, "פגישה לאין קאץ'" עם אפרת שפירא-רוזנברג, רדיו מרכז העיר, 15 בדצמבר 2016 ההסכת "מפלגת המחשבות" בית אבי חי | קצה הקרחון, באתר www.bac.org.il ועד מנהל, באתר JSFS
ג'ון דין

ג'ון דין (באנגלית: John Deane;‏ 1800–1884) היה צולל אנגלי, מחלוצי הנדסת הצלילה, אשר פיתח עם אחיו צ'ארלס את קסדת הצלילה השימושית הראשונה. הקריירה המקצועית של ג'ון דין כצולל מקבילה וקשורה קשר הדוק לזו של אחיו צ'ארלס, ושניהם יחד נחשבים לחלוצי השימוש בקסדה ובחליפת צלילה לחילוץ ימי (marine salvage), כלומר למשיית מטענים טבועים ולסילוק מכשולים תת-ימיים מנתיבי שיט. ג'ון, יליד דפפורד, התגורר בוויטסטבל שבקנט, כיום חלק מן הסיטי של קנטרברי, וממנה ניהל את עסקיו. ערך מורחב – צ'ארלס אנתוני דין בתחילת דרכם פעלו שני האחים יחד, ובמרוצת השנים ביצעו צלילות גם בנפרד ועם שותפים נוספים. ב-1828 ניסו האחים לראשונה ובהצלחה את קסדת הצלילה שפיתחו בתעלת קרוידן שבדפפורד, עיר מגוריו של צ'ארלס. ביולי 1829 זכו האחים דין בפעם הראשונה בחוזה למשיית מטענה של אונייה טבועה. הייתה זו Carn Brea Castle, אוניית הודו מזרחית שטבעה בתחילת אותו חודש בחופי האי וייט. ב-1832 משה ג'ון דין עם שותפו לצלילה ג'ורג' בל תותחים מטרופת אוניית המשא "גרנזי לילי" (Guernsey Lily), שטבעה בחופי נורפוק ב-1799 במהלך פינוי חיל המשלוח הבריטי מהולנד לאחר התבוסה בקרב ברגן-אופ-סום. זוהי ככל הנראה הפעם הראשונה בה פעלו האחים בנפרד. ג'ון דין נתפרסם כמי שגילה מחדש באקראי ב-1836 את טרופת ה"מרי רוז", אוניית המלחמה של המלך הנרי השמיני שטבעה בסולנט במהלך קרב ימי נגד הצרפתים ב-1545. דין משה מן האונייה תותחים וחפצים נוספים. ב-1840 שב אל האתר והשתמש בחומרי נפץ כדי לסלקה. חלקה הגדול של האונייה היה קבור בקרקעית, וכך ניצלה עד גילויה מחדש ב-1971. ב-1836 הוציאו לאור האחים דין בלונדון את מדריך הצלילה הראשון בעולם, שנקרא Method of Using Deane's Patent Diving Apparatus. הספרון הסביר כיצד להשתמש בחליפת הצלילה ובמשאבת האוויר ואלו אמצעי זהירות לנקוט. בין 1854 ל-1860, במהלך מלחמת קרים, עסק ג'ון דין בשירות האדמירליות בסילוק אוניות רוסיות טבועות מקרקעית נמל סבסטופול. ב-1856 נישא ג'ון דין לשרה אן בראונינג, מי שניהלה את עסקיו בעודו עובד בחצי האי קרים. אשתו השנייה קבורה בבית העלמין מילסטרוד בוויטסטבל. ג'ון דין מת ב-1884 ונקבר ברמסגייט. Bevan, John. "The Diving Helmet". SPUMS Journal (Journal of the South Pacific Underwater Medicine Society), vol. 29.2, June 1999. Digitized copy in: rubicon-foundation.org. (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) David L. Dekker, "1836 Charles Deane". In: divinghelmet.nl. Pickford, Nigel. Lost Treasure Ships of the Northern Seas: a guide and gazetter to 2000 years of shipwreck. London, Chatham Publishing, 2006. Bevan, John. The Infernal Diver: the lives of John and Charles Deane, their invention of the diving helmet, and its first application to salvage, treasure hunting, civil engineering and military uses. London, Submex, 1996. Bevan, John. Another Whitstable trade: An illustrated history of helmet diving. Gosport, UK, Submex Ltd, 2009.
מרלן פבלה

סילביה מרלן פבלה מראס (בספרדית: Silvia Marlene Favela Meraz; נולדה ב-5 באוגוסט 1976) היא שחקנית ודוגמנית מקסיקנית. היא כיכבה בטלנובלות "חתולה פראית" (2002–2003), "רובי" (2004), "כנגד כל הסיכויים" (2005), "זורו: החרב והוורד" (2007), "האחים דל מונטה" (2011) ו"תשוקה וכוח" (2015–2016). בנוסף לכך, נבחרה להיות בין 50 האנשים ביפים ביותר בעולם האומנות על פי מגזין "People en español". פבלה נולדה ב-5 באוגוסט 1976 בעיר סנטיאגו פפסקיארו (אנ') שבמדינת דורנגו במקסיקו לסילביה ופליפה פבלה. יש לה שלוש אחיות: לורה, מייבל ודבורה. פבלה למדה משחק במרכז לחינוך לאומניות של טלוויזיה במקסיקו סיטי. במקביל ללימודיה היא גם עסקה בדוגמנות. היא התחילה לשחק בתיאטרון לצד שחקנים כמו: הלנה רוחו וחוליו אלמאן ובמקביל הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "Meridiano X". הפריצה הגדולה שלה הייתה בשנת 2002 בטלנובלה "חתולה פראית", פבלה שיחקה בתפקיד הראשי לצד מריו סימרו. הטלנובלה צולמה במיאמי וזכתה להצלחה גדולה בארצות הברית. ב-2003 חזרה פבלה למקסיקו כדי לשחק בטלנובלה "Velo de Novia" לצד השחקן אדוארדו סנטה-מרינה. ב-2004 השתתפה פבלה בטלנובלה "רובי", שם שיחקה את דמותה של סוניה צ׳וואריה גונזלס. ב-2005 חזרה פבלה לשתף פעולה עם סבסטיאן רולי, ששיחק לצידה ב"רובי", בטלנובלה "כנגד כל הסיכויים". ב-2006 קיבלה פבלה הזמנה מסלמה הייק להשתתף בסדרה האמריקאית "בטי", הגרסה האמריקאית לטלנובלה הקולומביאנית "אני בטי המכוערת". ב-2007 השתתפה פבלה בטלנובלה "זורו: החרב והוורד" הטלנובלה הראשונה בהיסטוריה שנעשתה ב-HD על ידי טלמונדו בשיתוף פעולה עם Sony Pictures. עבור טלנובלה זו קיבלה פבלה את פרס ACE בקטגוריית שחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר. ב-2008 השתתפה בסרט "Playball" של אלפונסו רודריגס. בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הדומיניקני הראשון של מיאמי. ב-2011, לאחר כמה שנים של היעדרות ממסך הטלוויזיה, חזרה פבלה לשחק בטלנובלה "האחים דל מונטה" לצידו של השחקן מריו סימרו, לאחר ששיחקו ביחד ב"חתולה פראית". ב-2012 התגברה פבלה על שבץ שחוותה, כדי להתאושש, היא נאלצה לוותר על מסע הופעות של הצגת התיאטרון "Una cena con movida" לצד השחקן חואן סולר. חודשיים בלבד לאחר מכן, כבר השתתפה בטלנובלה נוספת - "El Rostro de la Venganza", שם שיחקה תפקיד כפול. ב-2013 זכתה בתואר "La reina de los mariachis" מטעם התיאטרון במקסיקו סיטי. בשנת 2014 שיחקה בעונתה השנייה של הטלנובלה המצליחה מבית טלמונדו "El Señor de los Cielos" בדמותה של ויקטוריה נאברז. בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה הקולומביאני-ספרדי "Jesús de Nazaret" אודות ישו ושם גילמה את שלומית, תלמידת ישו. בשנת 2022 כיכבה לצד קרלוס פאנס בסרט הקומדיה "¡Que Padre... Es Mi Familia?" שביים רודריגו וידאל. באותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה של לייפטיים המיועד לחג המולד "Un papá para navidad" בתור רבקה. בשנת 2023 הופיעה בפרק של סדרת האנתולוגיה המקסיקנית "Amores que engañan"של ערוץ לייפטיים הלטיני.  באותה שנה החלה לככב בטלנובלה "El maleficio" בתור ביאטריז אלמאזן, לצדם של מארק תאצ'ר ופרננדו קולונגה. בשנת 2013, פבלה ניהלה מערכת יחסים עם הדוגמן הישראלי גיא דווידיאן אך השניים נפרדו. ב-12 בדצמבר 2017 נישאה לג׳ורג׳ סילי בטקס שנערך בעיר סו חואן דל ריו (אנ') בקרטרו. השניים התגרשו במהלך 2020. מדיה וקבצים בנושא מרלן פבלה בוויקישיתוף מרלן פבלה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרלן פבלה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרלן פבלה, באתר AllMovie (באנגלית) מרלן פבלה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מרלן פבלה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מצודת סאות'סי

מצודת סאות'סי (באנגלית: Southsea Castle) היא מבצר חוף במחוז המפשייר באנגליה שנבנה על ידי המלך הנרי השמיני ב-1544. המצודה שוכנת מדרום לעיר פורטסמות', באזור שנקרא לימים על שמה – סאות'סי. היא נבנתה כדי להגן על הכניסה המזרחית למצר סולנט, המפריד בין האי וייט ליבשה, ועל הכניסה לנמל פורטסמות' מפני פולשים מן הים. ממקום זה השקיף הנרי השמיני ב-1545 על קרב סולנט בין הצי האנגלי לצי פלישה צרפתי, ומכאן חזה בטביעתה של "מרי רוז", הגדולה והחזקה שבאוניותיו. מדיה וקבצים בנושא מצודת סאות'סי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מצודת סאות'סי (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנגליה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שוק לילה

שוק לילה (בסינית פשוטה: 夜市, בפִּין-יִין: Yèshì, מוכָּר בעיקר בערי המזרח) הוא שוק שהמסחר מתקיים בו בשעות הלילה בלבד. המתחם המוקצה לטובת השוק הוא, בדרך כלל, רחוב, אשר בשעות היום הוא סואן, ומשמש כמעבר לכלי רכב, ולהולכי רגל. בלילה נסגר הרחוב לתנועת כלי רכב, מוצבים בו טורים טורים של דוכני סחורה, והוא הופך את פניו לבזאר ססגוני. שוק הלילה משמש מקומיים ותיירים כאחד, והוא מהווה מרכז למפגש ובילוי, ומאפשר רכישת מאכלים מקומיים, אותנטיים, ומוצרים שונים. עם רדת החשיכה, נסגר הרחוב לתנועת כלי רכב, ותוך דקות אחדות מוצבים בו הדוכנים. בעלי הדוכנים משלמים דמי שכירות לעירייה, ומקבלים בתמורה את שטח הדוכן, הדוכן עצמו, וחיבור חשמל לצורך תאורה. הדוכנים מסודרים ברחוב בכמה טורים, ובסמטאות שנוצרות ביניהם, מטיילים להנאתם מבקרי השוק. בקצה האחד של השוק ממוקמים דוכני האוכל, ומי שהריח העז אינו מפריע לו, יכול ליהנות ממאכלי אטריות, ובשרים צלויים על האש. בשר של בעלי חיים גדולים נשמר עד לצלייה, כשהוא טרי ומשופד על שיפודי עץ. בעלי חיים קטנים כגון: יונים או פירות ים, נשמרים כשהם חיים, בגיגיות מים, או בכלובים, ונקטלים במקום. כן, נצלים על האש מאכלי טופו מסוגים שונים, הכל בתוספת ירקות עלים, נבטים ופטריות. מול דוכני האוכל, ובקרבתם, נמצאות עמדות, בהן ניתן לרכוש מבחר של פירות צבעוניים. בשני קצות השוק חונות מוניות תלת אופן (אופנוע המחובר לארגז המסוגל לשאת עד 4 נוסעים), ונהגיהן מציעים בקול לתיירים להוביל אותם למחוז חפצם. בשוק לילה ניתן למצוא כמעט כל דבר. ביגוד, נעליים, שעונים, תכשיטים, משקפי שמש, סלולריים ואביזריהם, צמחי בית, חיות מחמד, צעצועים ועוד. המחירים בדרך כלל זולים, אך באמצעות משא ומתן, יכול הקונה להוריד כ-30% מהמחיר. רוב המוצרים נושאים סמלילים של מותגי יוקרה, אך בפועל, לרוב, לא מדובר במוצרים אורגינליים. סוחרי השוק אינם מחכים שהקונים ייגשו ויתעניינו ביוזמתם, אלא מכריזים על מרכולתם בקול רם, ומזמינים את העוברים ושבים להיכנס. לעיתים אף אוחזים בשרוול הבגד של הקונה, ומושכים אותו בעדינות פנימה. מדיה וקבצים בנושא שוק לילה בוויקישיתוף שוק לילה בסיאול
אצטדיון עילוט

אצטדיון עילוט הוא אצטדיון כדורגל הממוקם במועצה מקומית עילוט הסמוכה לעיר נצרת שבישראל, אשר הוקם בשנת 1992. לאצטדיון 4,932 מקומות ישיבה ביציע אחד, והוא משמש את קבוצת מכבי אחי נצרת מליגה א', וכן הקבוצות הנצרתיות בני נצרת ואל נאהדה. ממערב לאצטדיון קיים מגרש אימונים סינתטי ששודרג ומותאם גם למשחקי קבוצות הנוער. בעבר שימש האצטדיון כמגרש חלופי עבור קבוצות מהאזור אשר האצטדיון שלהן לא עמד בתקני ליגת העל, ביניהן בני סכנין, הפועל עכו והפועל נוף הגליל. כמו כן, שימש בהמשך כבית חלופי לקבוצות מהליגה הלאומית שלא יכלו לשחק באצטדיונים שלהן כמו הפועל איכסאל בעונת 2018/2019 והפועל נוף הגליל בעונת 2019/2020. אדריכל דני קידר, א.ב. מתכננים בע"מ, עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ישראלי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נגרין

האם התכוונתם ל... חואן נגרין – מדינאי ספרדי, פרופסור לפיזיולוגיה במדריד, מראשי ממשלות ספרד מיכל נגרין – אמנית, מעצבת תכשיטים ואופנה ישראלית חקלאות נגרין – שיטה חקלאית להגברת ניצול המים נגר נגרי
מירן

האם התכוונתם ל... הלן מירן – שחקנית בריטית מילי מירן – זמרת ישראלית ראובן מירן – סופר ישראלי דורון מירן – זמר ישראלי מורן (פירושונים)
קלע קופסה

קֶלַע קוּפְסָה (באנגלית: Canister shot וגם Case shot) הוא סוג של תחמושת נגד אדם שנורתה מתותחים. הקלע דמה במבנהו לקלע האשכול הימי, אך הכיל כדורים קטנים ורבים יותר. הוא היה בנוי בדרך כלל מקופסת פח גלילית שמולאה בכדורי עופרת או ברזל, ולעיתים בשאריות וגרוטאות מתכת, מסמרים ועוד. כשנורה הקלע מן התותח, התפרקה הקופסה ותכולתה התפזרה לכל עבר, כשהיא גורמת לפגיעות רבות בשטח רחב. יעילותו של קלע הקופסה הייתה מטווח קרוב בלבד (כ-250 מטרים בתקופת המלחמות הנפוליאוניות), והוא נועד להדוף הסתערות של חיילים ופרשים או לפגוע במלחים על סיפון אוניית האויב בעת לחימה מטווח קרוב. ראשית השימוש בקלעי קופסה עם הופעתם של תותחים באירופה המערבית בסוף ימי הביניים ותחילת העת החדשה, אך הוא נפוץ בעיקר במאות ה-18 וה-19 הן בים הן ביבשה. קלעי הקופסה הלכו ונעלמו בהדרגה עם פיתוחו ותפוצתו של פְּגַז הַשְׁרַפְּנֶל, או בשמו העברי - "פגז רֶסֶס". מדיה וקבצים בנושא קלע קופסה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרק גורמן

מרק גורמן (נולד ב-9 בפברואר 1989 באלמטי) הוא כדורגלן קזחי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם באסטנה ובנבחרת קזחסטן. גורמן הוא בנו של מיכאל גורמן, כדורגלן עבר ששיחק בקבוצות שחטאר קאראגנדי וקאיראט אלמטי. כשהיה מרק גורמן בן 14 הוא עלה לישראל לבדו, לאחר ששלמה שרף גילה אותו במסגרת הפרויקט לגילוי כדורגלנים יהודים ברחבי העולם. בשנת 2006 הצטרף למחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. בשנת 2008 עבר להפועל פתח תקווה מליגת העל, ולאחר שנה הושאל למכבי אחי נצרת. בשנת 2010 חזר לקזחסטן, וחתם בלוקומוטיב אסטנה מליגת העל הקזחית, ובאותה שנה גם זומן לראשונה לסגל נבחרת קזחסטן. בשנת 2012 עבר לקבוצת קאיראט אלמטי. מרק גורמן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מרק גורמן, באתר Transfermarkt מרק גורמן, באתר Soccerway מרק גורמן, באתר WorldFootball.net מרק גורמן, באתר National Football Teams מרק גורמן, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרק גורמן".
כור (עיר)

כוּר (בגרמנית: Chur, ברומאנש: Cuira ‏האזנה‏Ⓘ‏, בצרפתית: Coire, באיטלקית: Coira) היא עיר במזרח שווייץ, בירת קנטון גראובינדן. כור שוכנת על גדת נהר הריין ונהר הפּלסוּר זורם דרכה. היא מרוחקת כ-120 ק"מ מציריך. קרבתה של כור למעברי ההרים לוקמניר, סן ברנרדינו, ושפליגן, הופכת אותה למרכז תעשייה אזורי מפותח, ומרכז לייצור יינות מקומיים. במפקד שנערך בשנת 2000, התגוררו בעיר 81.0% דוברי גרמנית, 5.1% דוברי איטלקית, ו-5.4% דוברי רומאנש. הכביש המהיר A13 עובר בעיר, ומחבר בינה לבלינצונה. בכור ארבע תחנות רכבת, הרכבת הרטית שמטה ההנהלה שלה בעיר, מפעילה את רשת רכבות הפועלת בקנטון גראובינדן בלבד וחברת הרכבות הפדרלית של שווייץ (SBB) מפעילה קווים לשאר חלקי המדינה. חברת Thurbo מפעילה רכבות פרבריות לערים סמוכות בקנטון ומחוץ לו. המוזיאון לאמנות כנסיית "הצלב הקדוש" לכור שש ערים תאומות: גרמניה באד הומבורג, הסן, גרמניה לוקסמבורג מונדורף לה-באן, לוקסמבורג צרפת קבורג, צרפת אוסטריה מאיירהופן, אוסטריה ארצות הברית אוליית'י, קנזס, ארצות הברית איטליה טרצ'ינה, איטליה מדיה וקבצים בנושא כור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כור (בגרמנית) מיכאל יעקובסון: סיבוב בכנסיית הבטון בכור שבשווייץ, באתר 'חלון אחורי', 10 באפריל 2019 מיכאל יעקובסון: סיבוב במוזיאון בונדנר בכור, באתר 'חלון אחורי', 7 באוקטובר 2020 מיכאל יעקובסון: סיבוב באתר הארכאולוגי שתכנן האדריכל פיטר צומטור בעיר כור בשווייץ, באתר 'חלון אחורי', 12 במרץ 2022 כור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוכולוסייה קבועה בכור ב-2017, אתר העיר כור (גרמנית).