laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמחה לב

שמחה לֵב (18 ביולי 1899 – נפטר י"א חשון תשמ"ב 26 בנובמבר 1981) היה פילוסוף ומשפטן ישראלי שעסק בפסיכולוגיה מעשית. נודע בשל "שיטת מנא" (Mana) שיצר לטיפול בגמגום. שמחה לב (Loew) נולד בקיץ 1899 בסכודניצה, במחוז דרוהוביץ שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנם של פרה לבית בקנרוט וברוך לב, סוחר למדן ממשפחת חסידים אמידים, ממייסדי ההסתדרות הציונית בדרוהוביץ ובהמשך נשיא "המזרחי" בווינה. בילדותו למד בישיבה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה משפחתו לבירה וינה, שם למד בגימנסיה, בבית ספר גבוה למסחר, ולאחר מכן למד פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת וינה וקיבל תואר דוקטור למשפטים. לב התעניין בפסיכולוגיה מוסרית ומעשית בעקבות גמגום שממנו סבל עד גיל 27. הוא פיתח שיטת ריפוי בשם "שיטת המנא" ('מנא' פירושה יצר החיים / הקיום / הטוב והמיטיב), ובעזרתה נרפא מגמגומו. לב חיבר ספר בגרמנית על שיטתו, והוא תורגם לצרפתית. ב-1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, ופתח תחנת ייעוץ בשיטת מנא בתל אביב. לאורך השנים עסק בטיפול פסיכולוגי ללוקים בגמגום, הפרעות חרדה, ביישנות וחוסר ביטחון עצמי. שימש גם כיועץ בתחומי זוגיות. לב ערך הרצאות ברחבי הארץ בהן הפיץ את שיטתו. כתב ספרים נוספים, בהם "העצבנות מחלת דורינו ודרך מנא לריפויה", "לא נמות כי נחיה", "בית ספר לחיים", "המדריך הפסיכולוגי לניצחון", חוברות "מנא-פסיכולוגיה" ("יהי אור", "מנאיזם - הפסיכולוג לעם") ועוד. לאחר השואה פרסם את הספר "האלבום השחור" בו הוקיע את מעשי הנאצים בשואה באמצעות תצלומים מתקופה זו. לב יסד בארץ מספר אגודות ציבוריות לטובת היישוב העברי, מהתקופה שקדמה לפרוץ מלחמת העולם השנייה ועד קום המדינה, בהן "ליגה להגנת כבוד ישראל", "הליגה אנטי-נאצית" ו"המשפחה הגדולה בישראל". משנת 1928 היה נשוי למרים לבית ווהל ולהם היו שלושה ילדים. "מדריך פסיכולוגי לניצחון: קורס פסיכולוגי להכשרה נפשית לזמן המלחמה" בהדרכתו של שמחה לב, תל אביב: המכון להכשרה נפשית תל אביב, [1941?]. מורה דרך פסיכו הרמוני להצלחה בחיים; בהדרכתו של שמחה לב, תל אביב: חמו"ל, תש"ד. (הוצאה מרוכזת ומשוכללת של הספר "בית ספר לחיים") "תורת הנשואים בצורה מרוכזת ועממית (מוסר, הרמוניה והצלחה בחיי הנשואין), תל אביב : המכון הפסיכו הרמוני, תש"ה. (במסגרת הקורס בחכמת החיים) "הדרכה לשעת חירום", תל אביב: הליגה האנושית מנא, תש"ח. "כיצד להגמל מעשון: לפי עקרונות השיטה המנא-פסיכולוגית", תל אביב: מכון מנא-פסיכולוגי, תשט"ו. ("הדרך להשתחרר מתאוות העשון ההרסנית המקצרת את החיים") תורת המנא (מנא פסיכולוגיה), תל אביב: מנא, (הקד’ תשי"ח). "פרקים בחכמת חיים לפי עקרונות שיטת מנא (מנא פסיכולוגיה)", תל אביב: מוסד מנא, (הקד’ תשכ"א). ("אין חכמה, אלא חכמת חיים") "תורת המנא על רגל אחת, הדרך לבריאות אושר והצלחה בחיים", תל אביב: מנא, (הקד’ תשכ"ב). "הדרך לחיי נישואין מאושרים לפי עקרונות שיטת מנא (מנא פסיכולוגיה)", תל אביב: מנא, (הקד’ תשכ"ג). (סדרת 'פרקים בחכמת חיים') העצבנות – מחלת דורנו: ודרך מנא לריפויה, תל אביב: מנא, תשכ"ד. (מהדורה ב מורחבת: תשכ"ו.) (על מניעת תאונות דרכים והיגמלות מעישון) לא נמות כי נחיה, תל אביב: (דפוס מל"ן), תשכ"ט. (הצעת דרך חיים בריאה ומוסרית בשיטת מנא) רשימת הפרסומים של שמחה לב, בקטלוג הספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "שמחה לב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1333 שמחה לב, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
IOS (סיסקו)

IOS או Internetworking Operating System היא מערכת הפעלה הנמצאת בשימוש בנתבים ובחלק מהמתגים של חברת סיסקו מערכות. המערכת מספקת לנתב עצמו שירותי ליבה שונים, ובעיקר את תוכנת הניתוב של הנתב, ולמשתמש את ה-CLI - ממשק שורת הפקודה של הנתב לעריכת ההגדרות של הנתב. ה-IOS משתמש בממשק אינטואיטיבי אשר, בניגוד למערכות הפעלה שקדמו ל-IOS שנהגו להשתמש בפקודה אחת שאחריה באו ארגומנטים שונים, ה-IOS מספקת פקודות מרובות-מילים מוכנות מראש. כאשר כל חלק מהפקודה שמוקלד מצמצם את האפשרויות להמשך הפקודה, ויש אפשרות קלה לצפייה באפשרויות על ידי המקש '?', או 'TAB'. ב-IOS יש מספר מצבי צפייה ועריכה, כאשר הצפייה בנתוני הנתב וההגדרות מתבצעת ממצב גלובלי (Global Mode) ועריכת ההגדרות הכלליות מתבצעת ממצב הגדרות גלובליות (Global Configuration Mode). כמו כן, לכל פקודה יש רמת הרשאה בהתאם לחשיבותה (גם את זה ניתן לערוך) אשר מאפשרת למשתמש בעל הרשאה עם רמה דומה או גבוהה יותר לעשות בה שימוש. אתר האינטרנט הרשמי של IOS (באנגלית)
וונדרינו ארנה

וונדרינו ארנה הוא אולם מקורה הממוקם בעיר קיל שבגרמניה. האולם מארח אירועי כדוריד וקונצרטים ומכיל 10,250 מושבים. האולם מסוגל לקלוט 13,500 צופים. בניית האולם החלה ב-1950 ונמשכה כשנתיים. האולם נחנך ב-17 ביולי 1951, אף שבנייתו באותה עת טרם הושלמה. עם השנים הורחב וחודש האולם מספר פעמים. בשנת 2001 עבר האולם "מתיחת פנים" נוספת, לרגל 50 שנים לבנייתו. ב-1 בינואר 2008 רכשה חברת שפארקסן-פיננס את הזכויות על השם ושינתה את שמו מאוסטסיהל (Ostseehalle) לשפארקסן ארנה. מדיה וקבצים בנושא וונדרינו ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וונדרינו ארנה (בגרמנית) שפארקסן ארנה, באתר קבוצת הכדוריד של קיל
אנדרטת עוצבת סער (לטרון)

אנדרטת חטיבה 7 (עוצבת סער) הוא אתר הנצחה לזכר חללי חטיבה 7 (סער) שנפלו במערכות ישראל השונות. האתר ממוקם מזרחית למנזר לטרון לצד הריסות מבצר לטרון באזור הקרבות הראשונים של החטיבה, קרבות כיבוש משטרת לטרון (מבצע בן נון א' ובן נון ב'). מלבד האנדרטה הזאת בלטרון, נמצא אתר הנצחה לחללי החטיבה במרכז רמת הגולן. האנדרטה מורכבת מרחבת בטון קטנה המוצבת מול במה מבטון ואבנים. על לוח בטון בקדמת האנדרטה נמצאים שני שלטים, האחד מתאר את קרבות החטיבה והשני מציג את סמל החטיבה. מאחורי לוח הבטון, על גבי במת האבנים מוצב עמוד בגובה 3 מטרים אשר בראשו מוצב סלע גרניט גדול שהובא מג'בל מוסא שבסיני. משמאל לעמוד, כמו גם בקדמת האנדרטה מוצבים עמודי תרנים המשמשים לאירועים והנפת דגל ישראל. האנדרטה ממוקמת על גבעה הצופה על עמק איילון, לצד הריסות מבצר לטרון ועמדה ירדנית שננטשה לאחר מלחמת ששת הימים. הגישה לאנדרטה היא בדרך עפר המקיפה את מנזר לטרון מכיוון צפון. בשנת 2017 פורקה האנדרטה והועברה לאתר יד לשריון. שלט עם סיפור קרבות החטיבה וסמל החטיבה בקדמת האנדרטה. האנדרטה לאחר פירוקה חטיבה 7 אנדרטת עוצבת סער ברמת הגולן מדיה וקבצים בנושא אנדרטת עוצבת סער בוויקישיתוף אנדרטה לזכר חללי חטיבה 7, לטרון באתר "יזכור" הושלמו ההכנות לכנס חטיבה 7, מעריב, 28 באוגוסט 1973
תקשורת בדרום סודאן

התקשורת בדרום סודאן לא מפותחת בהשוואה למדינות האזור כמו קניה, טנזניה ואוגנדה. לפי שר התקשורת, ברנבה מריאל בנג'מין (Barnaba Marial Benjamin), ממשלת דרום סודאן אחראית על חופש העיתונות, בשונה מסודאן. אולם, העיתונאים והעורכים של העיתונים האזרח וג'ובה פוסט טוענים להטרדות, גידופים וצנזורה דה פקטו מצד התנועה לשחרור העם הסודאני והממשלה מאיימת להפסיק את פעילותם בנוסף למספר תחנות רדיו. מספר ימים לאחר הכרזת עצמאותה של דרום סודאן, אסרה הממשלה הסודאנית על העברת עיתונים לדרום, סגרה את ההוצאות לאור ומשרדי החדשות ששייכים לדרום ופעלו בצפון כולל ההוצאה לאור של ג'ובה פוסט בח'רטום. עקב חוסר תשתיות המקשה על העברת סחורות ומידע והעוני הרב השורר במדינה, קיים קושי רב תפוצת העיתונים באופן סדיר ובמיוחד בערים המרוחקות מג'ובה. ב-5 באפריל 2013 העבירה הסוכנות היפנית הבינלאומית לשיתוף פעולה חמישה מיליון וחצי דולרים לטובת מיסוד תחנות שידור לטלוויזיה ורדיו ציבוריים במדינה. שתי ההוצאות לאור הגדולות במדינה בשפה האנגלית המתנהלות באופן עצמאי ורווחי הן העיתונים ג'ובה פוסט והאזרח. תחנת הרדיו, מיריה (Miraya), משדרת 24 שעות ביממה במשך 7 ימים בשבוע בסיוע כוח משימה של או"ם בדרום סודאן וארגון חוץ-ממשלתי שווייצרי, Fondation Hirondelle. שידורי התחנה כוללים מוזיקה, מבזקי חדשות וספורט. יזמים דרום סודאנים הקימו אתרי חדשות המספקים ידיעות מחו"ל כמו: South Sudan News Agency, Sudan Tribune, New Sudan Vision ו- SouthSudanNation.com. The New Sudan Vision Radio Miraya South Sudan News Agency SouthSudanNation.com (אורכב 07.07.2008 בארכיון Wayback Machine) Media and Telecommunication Lansdcape in South Soudan(הקישור אינו פעיל), a infoasaid (אורכב 28.12.2011 בארכיון Wayback Machine) guide, February 2012, 82 pp. Carlstrom, Gregg (12 ביולי 2011). "South Sudan journalists facing intimidation". Al Jazeera English. נבדק ב-12 ביולי 2011. {{cite news}}: (עזרה) Odongo, Robert (17 ביולי 2011). "Khartoum bans South Sudan newspapers". Talk of Sudan. נבדק ב-2 באוגוסט 2011. {{cite news}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל) "JICA launches $5.5 million project to strengthen SSTV/R". 5 באפריל 2013. {{cite news}}: (עזרה) "South Sudan Newspapers and News on the Internet". Stanford University. נבדק ב-2 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) "About us". Miraya FM. נבדק ב-2 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה)
סרט מודעות ורוד

סרט ורוד הוא סרט מוּדָעוּת בינלאומי בצבע ורוד המציין תמיכה במאבק נגד סרטן השד. השימוש המתועד הראשון בסרט, בהקשר של סרטן השד, נעשה בסתיו 1991 כאשר במימון קרן סוזן ג. קומן (Susan G. Komen), חולקו סרטים ורודים למשתתפי מרוץ בניו יורק סיטי עבור ניצולות סרטן השד. סרט ורוד אומץ כסמל הרשמי של סרטן השד בחודש המודעות הלאומי בשנת 1992, והוא נגזר של הסרט האדום המציין את המודעות והתמיכה למאבק באיידס. באותה השנה, אלכסנדרה פני, העורכת הראשית של מגזין בריאות הנשים "Self", ואוולין לאודר, ניצולת סרטן השד וסמנכ"ל חברת הקוסמטיקה אסתי לאודר יצרו סרטים להפצה בחנויות החברה בניו יורק. סרט ורוד וכחול משמש לעיתים כדי לסמל סרטן השד אצל גברים, סוג נדיר יחסית. הסרט הוורוד והכחול תוכנן בשנת 1996 על ידי ננסי ניק, נשיא ומייסד קרן ג'ון ו. ניק המביאה למודעות כי "גם גברים יכולים לחלות בסרטן השד!". הסרט הוורוד זוכה לתהודה רבה, בייחוד במהלך חודש אוקטובר - חודש המודעות לסרטן השד. במהלך השנים הוארו בורוד מונומנטים ואתרי תרבות בעולם, בהם: מגדל אייפל, מפלי ניאגרה, בית האופרה בסידני ופסל ישו הגואל בריו דה ז'ניירו. בשנת 2008 הואר גשר המיתרים בירושלים באור ורוד, כדי לסמל את המאבק. ב-15 באוקטובר 2010 הואר הבית הלבן בצבע ורוד למספר שעות כחלק מאירועי חודש המודעות לסרטן השד. באוקטובר 2011 שחקני פוטבול מליגת ה-NFL לבשו כפפות, בנדנות וגרביים בצבע ורוד במהלך כל המשחקים שנערכו באותו החודש. באוקטובר 2012 הואר באר מרים סמל העיר של נצרת. כדי לסמל את המאבק. סרט מודעות סרט מודעות סגול סרט מודעות צהוב מדיה וקבצים בנושא סרט מודעות ורוד בוויקישיתוף צבעי סרטי מודעות ומשמעותם באתר המסחרי Trinity London טבלת משמעות צבעי סרטי המודעות באתר המסחרי The Pin People "Evelyn Lauder, who created breast cancer's pink ribbon, dies at 75". CNN. 2011-11-13. נבדק ב-2011-11-13. "About Our Ribbon". אורכב מ-המקור ב-2013-12-28. נבדק ב-1 בינואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) קרן בר לב, ‏גברים בוורוד: שחקני פוטבול למען מודעות לסרטן השד, באתר ‏מאקו‏, 16 בנובמבר 2011 קמפיין המודעות לסרטן השד של חברות אסתי לאודר מחבק את העולם בוורוד, עם המסר "עולם בוורוד. עולם ללא סרטן השד. ענדו סרט וורוד והשפיעו", לשנת 2008, באתר האגודה למלחמה בסרטן מערכת וואלה‏, לרגל המלחמה בסרטן השד: הבית הלבן נצבע ורוד, באתר וואלה, 15 באוקטובר 2010
ריצ'רד קידסטון לו

ריצ'רד קידסטון לו, ברון קולריין (באנגלית: Richard Kidston Law, 1st Baron Coleraine‏; 27 בפברואר 1901 – 15 בנובמבר 1980) היה פוליטיקאי שמרן אנגלי. היה חבר בבית הנבחרים הבריטי בין השנים 1931–1954 והחל משנת 1954 בבית הלורדים. כיהן בין השאר כשר מדינה בשנים 1943–1945 וכשר החינוך לתקופה קצרה ב-1945. ריצ'רד לו היה בנו של הפוליטיקאי השמרן אנדרו בונאר לו, לימים ראש ממשלת בריטניה, ושל אשתו אני לבית פיטקרן רובלי. המשפחה הייתה בעלת שורשים סקוטיים ואירייים. הוא למד בבית הספר שרוסברי ובסנט ג'ון קולג' באוקספורד, בו סיים תואר ראשון ב-1923. משנת 1929 היה נשוי למרי וירג'יניה, בתו של אברהם פוקס נליס מרוצ'סטר שבניו יורק, בעל שורשים גרמניים מפפאלץ. בשנת 1931 נבחר לראשונה לחבר בפרלמנט מטעם דרום מערב האל וכיהן בתפקיד עד שנת 1945. חזר לסנט ג'ון קולג' באוקספורד כדי לסיים שם תואר שני ב-1945. בשנת 1940 התמנה למזכיר לענייני כספים במשרד המלחמה הבריטי ואחרי 1941 היה תת-מזכיר לעניינים פרלמנטריים במשרד החוץ עד 1943. נכנסה להיסטוריה התנסחותו במכתב ב-18 במרץ 1943 לשר החוץ הממונה עליו בנוגע למצב היהודים באירופה הכבושה על ידי הנאצים: ”Sorry to bother you about the Jews , I know what a bore this is (צר לי להטריד אותך בעניין היהודים. אני יודע איזה שעמום זה)”, שמייצגת את התייחסותם של חלק גדול מדעת הקהל ואנשי השלטון במדינות המערב כלפי גורל היהודים. לאחר מכן היה שר מדינה עד שנת 1945 ושר החינוך בממשלת מעבר של צ'רצ'יל. בשנים 1945–1950 נבחר שוב לבית הנבחרים מטעם דרום קנזינגטון. בשנת 1950 פרסם את ספרו "חזרה מאוטופיה" שבו הביע את אמונתו כי ניסיון להשתמש בכוח הממלכתי על מנת ליצור מעין "אוטופיה" עלי אדמות הוא מועד לכישלון וטומן בו פוטנציאל לעוול, בגלל היותו מושתת על הקרבת עקרון היסוד של החופש והבחירה הפרטית. בתרגום חופשי: "להפנות גב לאוטופיה לראות אותה במערומיה ואת האשליה שיש בה, זאת התחלת התקווה. צריך לאחוז שוב בתחזית של חברה שבה האדם הוא חופשי להיות טוב מפני שיש לו בחירה חופשית. החופש הוא התנאי הראשון למידות הטובות האנושיות והאוטופיה אינה מתיישבת עם החופש. לחזור מהאוטופיה ואז התקווה נולדה מחדש". ריצ'רד לו נבחר מחדש לפרלמנט בשנת 1951 מטעם הלטמפרייס. הוא התפטר מהפרלמנט בשנת 1954 כדי להיכנס לבית הלורדים כברון קולריין, מטעם הלטמפרייס במזרח יורקשייר. בשנת 1970 פרסם את "לשמרנים בלבד" שבו מתח בקורת על ההנהגה השמרנית שלדבריו הקריבה את עקרונות הטוריים" מסיבות אלקטורליות זולות וכדי לחפש בסיס במרכז. ריצ'רד לו עמד בראש "קבוצת סלסדון" במסגרת הסיעה השמרנית. הוא נפטר ב-15 בנובמבר 1980 בגיל 79. מנישואיו למרי ויג'יניה לבית נליס (שנפטרה ב-1978) נולדו לו שני בנים: יורשו כברון - סר ג'יימס מרטין בונאר לו (יליד 1931) ואנדרו לו (יליד 1933). 1951 – דוקטור למשפטים לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ניו ברונסוויק בקנדה 16 בפברואר 1954 – קיבל תואר אצולה - ברון קולריין J. Enoch Powell, "Law, Richard Kidston, first Baron Coleraine", Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004 מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד קידסטון לו בוויקישיתוף באתר בעלי תואר אצולה בריטי the peerage אתר של Darryl Lundy מוולינגטון (ניו זילנד) אתר על פעילותו הפוליטית והפרלמנטרית של ריצ'רד לו ריצ'רד קידסטון לו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האתר The Peerage יהודה באואר, ההבדל בין אושוויץ לאיראן, באתר הארץ, 12 במרץ 2012
טרוקדרו

האם התכוונתם ל... גני טרוקדרו – גנים בפריז, מול מגדל אייפל, שהוקמו עבור התערוכה העולמית של פריז ארמון טרוקדרו הישן – מבנה שייצג את צרפת בתערוכה העולמית של פריז (1878) ארמון שאיו – מבנה שייצג את צרפת בתערוכה העולמית של פריז (1937) והחליף את קודמו, ארמון טרוקדרו הישן
ספר ברוך

ספר ברוך הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך. הספר מיוחס לברוך בן נריה בן צדקיה בן מחסיה בן חלקיה, שהיה סופרו של הנביא ירמיהו. בספר ארבעה פרקים. הוא נחשב חלק מהקאנון הקתולי ומופיע בוולגטה. החוקרים סבורים כי הספר נכתב במקורו בעברית, אך אבד בשפה זו.[דרוש מקור] אברהם כהנא מזהה את המחבר כיהודי, אולם טוען כי זיהוי הספר לתקופת חורבן בית ראשון שגוי ומשער כי הספר חובר בערך בשנת 75 לספירה, כלומר 5 שנים לאחר חורבן בית שני ואולי גם לאחר מותם של אספסינוס וטיטוס. הספר מיוחס לברוך בן נריה, אולם אם השערתו של כהנא נכונה, מדובר בפסאודואפיגרפיה. על פי הניתוח הספרותי נכתב כל הספר על ידי מחבר אחד. הוא כולל חלק של פרוזה וחלק של פיוט. קטע הפרוזה בספר מתחלק לשלושה חלקים: תיאור קריאת הספר לפני הגולים לבבל. נוסח הווידוי שהתוודו השרידים שבירושלים – צידוק הדין על הפורענות שבאה עליהם עקב עוונותיהם. נוסח וידוי נוסף של הגולים בבבל. גם קטע הפיוט בספר מתחלק לשלושה חלקים: המנון לחוכמה שבתורה. קינה ותנחומים מירושלים לבניה שבגולה. תנחומים מאת ה' לירושלים. בחלק הפיוטי של הספר ניכרת השפעה של ישעיהו השני, משלי, איוב ואף ספר בן סירא. חזון ברוך א' חזון ברוך ב' אברהם כהנא, ספר ברוך, בתוך: הספרים החיצונים, חלק שני, תל אביב, תרצ"ז, עמ' 24-35 ספר ברוך, בתוך: הספרים החיצונים, כרך "כתובים אחרונים", מתורגמים ומפורשים על ידי א. ש. הרטום, הוצאת יבנה תל אביב. עמ' 25–39. יוסף קלוזנר, "ספר ברוך בלשון כושית" מאת יוסף קלוזנר. תדפיס מתוך כתב-העת השילוח, כרך VIII, חוברת מ"ה, 1903?, עמודים [236]-252. מדיה וקבצים בנושא ספר ברוך בוויקישיתוף ספר ברוך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרופורד האוול טוי, ‏"BARUCH, BOOK OF", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אספסיינוס מת ב-79 וטיטוס ב-81!
תיאודור דווייט ולד

תיאודור דווייט ולד (אנגלית: Theodore Dwight Weld; ‏23 בנובמבר 1803 - 3 בפברואר 1895) היה מנהיג התנועה לביטול העבדות בשנים 1830–1844. בשנת 1833 הקים יחד עם שני סוחרים עשירים מניו יורק, ארתור טאפאן ולואיס טאפאן (Lewis Tappan) את האגודה האמריקאית נגד העבדות. הוא הורה בליין, בית מדרש למורים אולם הוא התפטר מתפקידו לאחר שחבר הנאמנים דרש לחדול מלדון בנושא העבדות. לכן הוא ותלמידיו פנו למכללת אוברלין שהפכה להיות המכללה הראשונה שקיבלה נשים ושחורים. המכללה העניקה חופש דיבור לנשים ולכן משכה אליה נשים, ביניהן לוקרישה מוט והאחיות גרימקה. אנג'לינה גרימקה (Angelina Grimké) התחתנה איתו. מדיה וקבצים בנושא תיאודור דווייט ולד בוויקישיתוף תיאודור דווייט ולד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תיאודור דווייט ולד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תיאודור דווייט ולד, ברשת החברתית Goodreads ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תמרה קלינגון

תמרה קלֵינגון (רוסית: Тамара Ефимовна Клейнгон. נולדה ב-6 ביוני 1981) היא שחקנית וקומיקאית ישראלית. קלינגון נולדה בעיר קונוטופ שבאוקראינה וגדלה בעיר אומן עד לגיל שתים עשרה, שם למדה בבית ספר יהודי. אמה של קלינגון התאבדה בשנת 1993 לאחר שסבלה ממחלה נפשית. באותה שנה עלתה לישראל עם אביה והם התיישבו בעיר אשדוד. היא למדה בבית ספר בכפר סילבר ליד אשקלון. במקביל למדה בחוג ציור ושיחקה במשך חמש שנים בתיאטרון הנוער "יובנטה" של ד"ר מיכאל קיפניס, שם גמלה בליבה ההחלטה להיות שחקנית. בגיל 16 השתתפה בתחרות של הקראת שני מונולוגים וריקוד שנערכה באשדוד וזכתה בפרס לאמנים צעירים. קלינגון סיימה את לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב בשנת 2005. ביחד עם תשעה מחבריה לכיתה הם הקימו את אנסמבל ציפורלה. קלינגון פעילה עד היום באנסמבל. לתקופה ערכה את העמוד הקומי של ציפורלה בעיתון "העיר". קלינגון מלמדת משחק במסגרת "ציפורלה", היא לימדה ב"עמותת עלם", לנוער בסיכון ומעבירה סדנאות ב"צופים ומלמדת במרכז לנוער "יהודה וישראל" של הרב מוטי גל. במהלך לימודיה בניסן נתיב שיחקה בסדרה "אדומות" בערוץ הילדים ובתפקיד משני בסרט "אור" בבימויה של קרן ידעיה. לקראת סוף לימודיה שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרה "ילדי CCCP", היא גילמה את דמותה של סבטה, אשתו של הגיבור הראשי. קלינגון שיחקה בסדרה "תיכון השיר שלנו" (2009). שנה לאחר מכן שיחקה בסדרה "בלו נטלי" בתפקיד סוניה ובסדרה "שירות חדרים", בתפקיד ג'ני, בתה של שוורץ, שהשתחררה זה עתה מהכלא. החל מ-2011 שיחקה במשך 8 עונות בסדרה "סברי מרנן" בערוץ 2 כאלין חסון, אשתו של מני חסון (קובי מאור). שיחקה במחזה "כבר מזמן ויתרו עליה" בבימויה של נויה לנצט, במסגרת פסטיבל קריאה בבית ליסין. בשנת 2014 שיחקה קלינגון בסרט "אפס ביחסי אנוש" בתפקיד אירנה. בשנת 2019 שיחקה בסרט "המחשמלים" בתפקיד אנה, זמרת נכה בכיסא גלגלים. תמרה קלינגון, ברשת החברתית פייסבוק תמרה קלינגון, ברשת החברתית אינסטגרם תמרה קלינגון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תמרה קלינגון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי תמרה קלינגון, באתר אישים איריס אברמוביץ', קן הקוקייה, באתר ynet, 5 במאי 2010 עומר טל, לעוף עליהן: מה מצחיק את בנות ציפורלה?, באתר nrg‏, 28 באוגוסט 2012 איריס אברמוביץ', אני, תמרה קלינגון, באתר Xnet‏, 2 בספטמבר 2012 תמרה קלינגון, "זה המקום שלי - אני רוצה להיות שחקנית יוצרת", באתר ynet, 23 באפריל 2014 מאשה צור-גלוזמן, גם מותה של אמה לנגד עיניה לא מנע ממנה ליצור קומדיה, באתר הארץ, 24 באפריל 2016 רותי זוארץ, ‏צחוק בצד: השחקנית תמרה קליינגון מעלה הצגת יחיד חושפנית, באתר מעריב אונליין, 9 ביוני 2016 בלי פילטר: שיחה אישית עם תמרה קלינגון, באתר וואלה, 8 ביולי 2016 שפרה קורנפלד ואסתר רדא, בתפקיד עצמם - ראיון עם תמרה קליינגון מציפורלה ומיכל כהן במאית הסרט, באתר YouTube,‏ 5 בספטמבר 2017. רפי רשף, אינטימי: "שמרתי על אמא שלא תתאבד" , באתר nana10‏, 25 בנובמבר 2017 אבנר שביט‏, המחשמלת, באתר וואלה, 7 בנובמבר 2019
סימפוניית ההפתעה

סימפוניית ההפתעה הוא שם שניתן לאחת מיצירותיו המוזיקליות הידועות של המלחין יוזף היידן, הסימפוניה מס' 94 בסול מז'ור. זוהי הסימפוניה השנייה מבין 12 (מספר 93-104) של היידן שנקראות סימפוניות לונדון, והיא נכתבה ב-1791. בשפה הגרמנית מוכרת הסימפוניה הזו בשם "mit dem Paukenschlag" ("במכת תוף דוד"). סימפוניה זו היא אחת המנוגנות ביותר על ידי תזמורות ברחבי העולם, בגרסאות שונות. היידן כתב את היצירה בלונדון, בביקורו הראשון באנגליה. היצירה נוגנה לראשונה באולם הנובר ב-23 במרץ 1792. בבכורה השתתף היידן עצמו, שניגן בפורטה-פיאנו. היידן היה ידוע בחוש ההומור שלו, ובשילוב בדיחות בסימפוניות שכתב. ה"ההפתעה" שהכניס בסימפוניה זו, הייתה שלוב אקורד חזק במיוחד באמצע הסימפוניה, בסיום הצגת מוטיב ב"פיאנו" - נגינה שקטה, ואז חזרה לנגינה חרישית. על פי הביוגרף של היידן, כשנשאל על כך אמר היידן כי הדבר נועד ליצור עבור הקהל גורם מפתיע ביצירתו. על פי טענה נפוצה, הדבר נועד להרדים את הקהל, ובהמשך להשכימו בבהלה. כמו כל הסימפוניות ה"לונדוניות" של היידן, מחולקת גם סימפוניה זו לארבעה חלקים באופן הבא: אדג'יו וויוצ'ה - פרק הכולל מבוא לירי במקצב 3/4 שקודם לחלק עיקרי מהיר וקצבי מאוד במקצב 6/8. אנדנטה - וריאציות במקצב 2/4 בסובדומיננטה של דו מז'ור. בחלק זה מופיעה ה"הפתעה". מינואט - כולל מינואט וטריו בסול מז'ור. אלגרו - פרק סיום קצבי האופייני לסיומי סימפוניות של היידן. מדיה וקבצים בנושא סימפוניית ההפתעה בוויקישיתוף מידע על היצירה "סימפוניית ההפתעה" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "סימפוניית ההפתעה" באתר AllMusic סימפוניית ההפתעה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קטלוג הובוקן ליצירות יוזף היידן, 1/94
לה אמיסטאד

אמיסטאד (בספרדית: La Amistad, "הידידות") הייתה ספינת עבדים ספרדית שיצאה ב-1839 מהוואנה אל פוארטו פרינציפה (Puerto Principe, כיום קמגואיי) בקובה. בספינה הובלו חמישים ושלושה עבדים בתת-תנאים, חלקם הושלכו לים ואחרים מתו. במהלך ההפלגה השתלטו האפריקאים על הספינה בהנהגתו של אפריקני צעיר בשם ג'וזף סינקה, והרגו את רב החובל וחלק מאנשי הצוות. הם הכריחו את נווט האונייה להשיטה לאפריקה, אך המלחים הספרדים הסיטו בחשאי את הספינה מדרכה לכיוון צפון. בעודה בדרך נתפסה "אמיסטאד" על ידי ספינת המכס האמריקאית "וושינגטון" והושטה אל נמל ניו הייבן. אז החל אחד המשפטים המסעירים בתולדות ארצות הברית, "ארצות הברית נגד לה אמיסטאד". קדמה לו "פרשת דרד סקוט". ספרד האשימה את האפריקאים בשוד ימי. נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן, יצא גם הוא נגד האפריקאים על מנת לקנות את תמיכתם של אנשי הדרום בבחירתו מחדש לנשיאות. אנשי הדרום תבעו לשפוט את האפריקאים בבית דין פדרלי באשמת רצח ושוד. ג'ון קווינסי אדמס, בתמיכת מתנגדי העבדות, ייצג את העבדים. הוא טען כי החוק הספרדי אוסר על סחר עבדים ומנוגד לזכות חירות האדם. בסופה של הפרשה זוכו האפריקאים החשודים, שוחררו והוחזרו למולדתם. סרט הקולנוע "אמיסטאד" משנת 1997 מבוסס על מרד העבדים בספינה ועל המשפט שנערך לאחריו. את הסרט ביים סטיבן ספילברג ומשחקים בו אנטוני הופקינס בתפקיד ג'ון קווינסי אדמס ודג'ימון הונסו בתפקיד ג'וזף סינקה. ויליאם א' אואנס, מרד העבדים. מאנגלית: שמואל שיחור. הוצאת עמיחי 1966. Rediker, Marcus (2012). The Amistad Rebellion: An Atlantic Odyssey of Slavery and Freedom. מדיה וקבצים בנושא לה אמיסטאד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סמר מרצעני – צמח עשבוני רב שנתי סמר – קיבוץ בערבה חולות סמר – שטח המכוסה בחולות נודדים מדרום למלחת יטבתה נחל סמר – נחל במדבר יהודה הזורם לים המלח עינות סמר – קבוצת נביעות בשפך נחל סמר קרב סאמאר – קרב ליד האי סאמאר בין הצי האמריקאי לצי היפני, נערך באוקטובר 1944 סמר (Juncus) - סוג של צמחים ממשפחת הסמריים, הגדלים בבתי גידול מלוחים סמר – סרט אמריקאי משנת 1962 סאמאר – האי הרביעי בגודלו ומחוז מנהלי בפיליפינים שמורת קנה וסמר – שמורת טבע הנמצאת לגדות ים המלח אישים: ז'יגה סמר – כדורסלן סלובני ראשי תיבות - סמ"ר: סמל ראשון – דרגה בצה"ל, במשטרת ישראל ובצבאות שונים סנטימטר רבוע – יחידת שטח קטנה ספינת משמר שמר סאמאר
המכון למחקר מתקדם

המכון למחקר מתקדם (באנגלית: Institute for Advanced Study) הוא מכון מחקר פרטי שנמצא בעיר פרינסטון, ניו ג'רזי שבארצות הברית. המכון נועד לקיים מחקר ברבים מענפי המדע, והחוקרים החברים בו זוכים לחופש מלא בבחירת נושאי המחקר שלהם ולא מוטלת עליהם חובת הוראה. המכון כולל מחלקות להיסטוריה, מתמטיקה, מדעי הטבע ומדעי החברה, ותוכנית חדשה בביולוגיה תאורטית. סגל המכון כולל פחות משלושים חברים קבועים, שאליהם מצטרפים מדי שנה עשרות מדענים אורחים המשתתפים בתוכניות מחקריות עדכניות ורבות השפעה. במכון לא מתקיימים לימודים לתואר, ואין לו הכנסות משכר לימוד. זהו מוסד אקדמי עצמאי אך הוא מקיים שיתוף פעולה עם אוניברסיטת פרינסטון הסמוכה ואוניברסיטאות סמוכות נוספות. המכון נוסד בשנת 1930 על ידי אברהם פלקסנר, בעזרת תרומתם של לואיס במברגר ואחותו קרולין במברגר פולד, ונפתח ב-2 באוקטובר 1933. בשנותיו הראשונות שכן המכון במבנה בתוך קמפוס אוניברסיטת פרינסטון אך משנות הארבעים הוא שוכן באתר המרוחק מספר קילומטרים מאוניברסיטה זו. החברים הראשונים בו היו אוסוולד ובלן, אלברט איינשטיין, הרמן וייל, ג'יימס אלכסנדר וג'ון פון נוימן. המכון התפרסם כביתם האקדמי של רבים מגדולי המדענים של המאה העשרים שנמנו עם חבריו, ובהם הפיזיקאים והמתמטיקאים רוברט אופנהיימר, אדוארד ויטן וקורט גדל. על פי עקרונות פעולתו של המכון למחקר מתקדם פועלים בעולם גופים נוספים הקרויים "המכון למחקר מתקדם" או "המכון ללימודים מתקדמים". עשרה מכונים כאלה, ובהם המכון למחקר מתקדם שבפרינסטון, מאוגדים בארגון מכונים אחדים למחקר מתקדם. גם "המכון ללימודים מתקדמים" שליד האוניברסיטה העברית בירושלים חבר בארגון זה. פעמים רבות קרוי המכון בעברית בשם "המכון ללימודים מתקדמים". שם זה אינו משקף היטב את מהות המכון, שהרי במכון לא מתקיימים לימודים. את המילה study מקובל אמנם לתרגם למילה "לימוד", אך בהקשר זה ראוי לה התרגום "מחקר". מדיה וקבצים בנושא המכון למחקר מתקדם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכון למחקר מתקדם (באנגלית) המכון למחקר מתקדם, ברשת החברתית פייסבוק המכון למחקר מתקדם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המכון למחקר מתקדם, ברשת החברתית אינסטגרם המכון למחקר מתקדם, סרטונים בערוץ היוטיוב Noted Figures at IAS, באתר של המכון למחקר מתקדם Israel Institute for Advanced Studies