laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמואל רמתי

שמואל רמתי (ניומן) (20 בנובמבר 1929 – דצמבר 2012) היה אמן, פסל ומחנך ישראלי. שמואל רמתי נולד ב-1929 בעיר טופלצ'אני שבסלובקיה. הצטרף לתנועת "השומר הצעיר". כשהיה בן עשר פרצה מלחמת העולם השנייה, והנאצים כבשו את צ'כוסלובקיה. משפחתו של שמואל גורשה למחנה העבודה "נובקי", מחנה עבודות כפייה שרבים מיהודי סלובקיה שהו בו. בשנת 1944, עם פרוץ המרד הסלובקי בהנהגת המפלגה הקומוניסטית, נמלטה משפחתו מהמחנה. אמו ואחותו נתפסו ונשלחו לטרזיינשטט, אך שרדו את השואה וניצלו. שמואל ברח עם אביו ליער והצטרף לפרטיזנים. אביו לא עמד בקשיים ונפטר. שמואל נותר יתום בן 14, ילד יחיד בקרב הפרטיזנים. הוא נשלח כסייר לבדוק נוכחות חיילים גרמנים למרגלות ההר שליד בסיס הפרטיזנים. הנער נתקל בזקיף גרמני על אחד הגשרים. במאבק שהתפתח בין השניים הם נפלו למים. הזקיף קפא ומת, ושתי רגליו של שמואל קפאו. הוא נלקח לבית חולים סלובקי, שהיה בשליטה גרמנית. ושם קטעו את שתי רגליו. מנהל בית-החולים הסתיר את זהותו מהגרמנים ובכך הציל את חייו. באפריל 1946 עלה רמתי לארץ ישראל באוניה "קיירו", והצטרף לחברת נוער של "השומר הצעיר" בקיבוץ עין החורש. הוא מצא בית חם ודואג אצל חדווה ואיציק ינאי, מוותיקי הקיבוץ, שאימצו אותו. חברת הנוער עברה אחרי זמן לקיבוץ ניר דוד, ושם שהו כהכשרה לקראת ייסוד קיבוץ חדש. במלחמת העצמאות התגייס לפלמ"ח, חרף היותו נכה קטוע שתי רגליים. עם זאת, בתחילת המלחמה איש לא הבחין בנכותו, והוא שירת כקשר בגדוד השביעי של חטיבת הנגב. ומאוחר יותר היה גם קצין קשר גדודי. בתום מלחמת העצמאות הקים עם חבריו את קיבוץ ברעם, בגליל העליון. בקיבוץ ריכז את חברת הנוער ועבד בעבודות שונות בהן גם קשות, כגון סיקול אבנים ובניית בתים. כישורי הפיסול שלו באו בברעם לידי ביטוי ראשון. בקיבוץ ניצבת עד היום האנדרטה שבנה רמתי ללוחמי הפלמ"ח שנפלו בגליל במלחמת העצמאות. רמתי היה חבר בארגון נכי המלחמה בנאצים. בשנת 1951 יזם את הדבקת תווי חניה על מכוניותיהם של נכים. כשיצא בשנת 1954 מהקיבוץ החל בלימודי אמנות בסמינר הקיבוצים בתל אביב. ועם סיום לימודיו החל ללמד אמנות והיסטוריה בבית הספר התיכון בקיבוץ עין החורש. בשעות הפנאי שלו עסק בפיסול ובגילוף בעץ. בעין החורש ניצב עד היום פסל בטון מעשה ידיו, של ילד החובק דג, ומפיהם מקרים המים אל בריכת הילדים. בשנת 1956 עבר לתל אביב, ולימד אמנות והיסטוריה בבית הספר "רביבים". בשנת 1960 נישא לעדנה (היו אלה נישואיו השניים) וסיים לימודי תואר שני בהיסטוריה ובספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. מתל אביב עבר עם משפחתו לרמת השרון, ולימד בתיכון רוטברג. בשנים 1964–1965 היה מנהל פדגוגי בכפר הנוער "נעורים" שליד כפר ויתקין. לאחר מכן כיהן כמנהל מחלקת החינוך ברמת השרון, עד יציאתו לגמלאות. במסגרת תפקידו זה הקים שלושה בתי ספר בעיר, בהם תיכון אלון. רמתי עשה את שנותיו האחרונות בדיור המוגן "בית בכפר" בביתן אהרן, שם נפטר. חרף נכותו הקשה וכמה אירועים מוחיים שעבר, הוא היה פעיל ויוצר עד מותו. התבלט בפסלי העץ שלו, הציג בכמה תערוכות, הציב כמה פסלים במקומות שונים והותיר אחריו בית מלא בפסלים שיצר לאורך השנים. הבמאית והעיתונאית דליה קרפל ראיינה את רמתי לסרטה הדוקומנטרי "להולה", על הבמאי אריה להולה (הסרט זכה בפרס וולג'ין, ירושלים 2001). שמואל רמתי נפטר בדצמבר 2012, בגיל 83. היה אב לארבעה. שמואל רמתי, באתר הפלמ"ח אלישע פורת, הדג של בריכת-הילדים התייתם, הזמן הירוק, 27 בדצמבר 2012 עופר אדרת, בלי רגליים - לפלמ"ח, באתר הארץ, 3 בינואר 2013 נכה ביכר להאסר אך אשתו שלמה הקנס, מעריב, 3 בנובמבר 1970.
המכתב (סרט, 1940)

המכתב (באנגלית: The Letter) הוא סרט אפל אמריקאי משנת 1940 בבימויו של ויליאם ויילר. תסריט הסרט נכתב על ידי הווארד קוץ' ומבוסס על מחזה בעל אותו שם של סומרסט מוהם משנת 1927. בסרט משחקים בטי דייוויס, הרבט מרשל, ג'יימס סטיבנסון וגייל סונדרגארד. בטי דייוויס - לסלי קרוסבי הרבט מרשל - רוברט קרוסבי ג'יימס סטיבנסון - האוורד ג'ויס גייל סונדרגארד - גברת האמונד פרידה אינסקורט - דורותי ג'ויס ברוס לסטר - ג'ון וויטרס סאן יאנג - אונג צ'אי סאנג אליזבת' אינגליס - אליזבת' ארל ססיל קלאוויי - פרסקוט דוריס לויד - גברת קופר וילי פונג - צ'אנג איי במחזה המקורי שעליו מבוסס לסלי קרוסבי חייה בנפרד מבעלה. אך עקב קוד הייז האולפנים "האחים וורנר" נאלצו לשנות קטעים נרחבים מהסרט. במאי הסרט ויליאם ויילר והשחקנית הראשית בטי דייוויס רבו במהלך הצילומים ועקב כך האחרונה עזבה את הסט. לבסוף היא חזרה אך המשיכה לדבוק בדעתה. ויילר והמפיק ג'ק וורנר חלקו על ליהוקו של ג'יימס סטיבנסון בגלל אנונימיותו. הרבט מרשל שיחק במחזה המקורי משנת 1929. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר מבלי לזכות אפילו באחת מהקטגוריות. פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (ויליאם ויילר) פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (בטי דייוויס) פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (ג'יימס סטיבנסון) פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (מקס שטיינר) פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (ג'ורג' אמי ווורן לאו) פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (טוני גאידאו) מדיה וקבצים בנושא המכתב בוויקישיתוף "המכתב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המכתב", באתר נטפליקס "המכתב", באתר AllMovie (באנגלית) "המכתב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המכתב", באתר Metacritic (באנגלית) "המכתב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הסלעים הנודדים

הסלעים הנודדים (ביוונית: Πλαγκταὶ - "משוטטים") היו במיתולוגיה היוונית קבוצה של סלעים שנעו בלב ים, והמעבר ביניהם היה מסוכן וכמעט בלתי אפשרי. היחידים שהצליחו לעבור בשלום את הסלעים היו יאסון והארגונאוטים, שספינתם הצליחה לנווט ביניהם. על פי הארגונאוטיקה, לאחר שעברה הספינה ארגו את הסלעים הם קפאו לנצח ולא המשיכו להתנגש, אורפאוס, שהיה משורר דגול ושר במהלך המעבר בין הסלעים טען שהסלעים קפאו בעקבות השירה שלו. במסעם של הארגונאטים, על פי הארגונאוטיקה של אפולוניוס מרודוס, היו למעשה שתי קבוצות סלעים מסוכנים: "הסלעים המתנגשים" - הסימפלגדות (Symplegades), שני צוקי סלע אימתניים, שמקומם היה במצרי בוספורוס, בדרך הלוך, והסלעים הנודדים בדרך חזרה, ככל הנראה בקרבת סיציליה. ליאסון סייעה בניסיונו לחצות את הסלעים הנודדים תטיס, יחד עם שאר נימפות הים, הנראידות. באודיסיאה להומרוס, מדריכה קירקה את אודיסאוס כי "הסלעים הנודדים" נחצו בשלום רק על ידי ארגו, ספינתו של יאסון, וכי קיימת דרך חלופית להגיע לאיתקה - מעבר דרך מפלצות הים סקילה וכריבדיס. אודיסאוס נענה לעצתה של קירקה, אך שישה מאנשיו מוצאים את מותם במלתעותיה של סקילה. קיים ויכוח לגבי מיקומם של הסלעים: לפי האודיסיאה, מאחר שסקילה וכריבדיס שכנו במצר מסינה, הרי שהסלעים שוכנים בקרבת סיציליה. לפי גישה אחרת הם שוכנים בצפון מערב יוון, אולי בחופים סלעיים בקרבת האי לפקדה. ביצירתו יוליסס קרא ג'יימס ג'ויס לפרק העשירי בשם "הסלעים הנודדים", אך ככל הנראה התכוון דווקא לשני הצוקים שבמצר בוספורוס. Symplegades: The Other World המדריך ליוליסס, 196, וגם http://publish.uwo.ca/~mgroden/notes/schema10.html]
ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי

ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי (Avery–MacLeod–McCarty) הוא ניסוי שנערך ב-1944 על ידי אוסוולד איוורי, קולין מקלאוד ומקלין מקארתי אשר הראה כי DNA הוא החומר האחראי לטרנספורמציה (התמרה) בחיידקים. הניסוי נערך במסגרת מחקר שנעשה בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 במכון רוקפלר למחקר רפואי במטרה לבודד ולזהות את "החומר המתמיר" האחראי לתופעת הטרנספורמציה שהודגמה בניסוי גריפית' ב-1928: חיידקים שהומתו ממין Streptococcus pneumoniae שהם מזן אלים III-S, שהוזרקו יחד עם חיידקים חיים אך לא אלימים מזן II-R, גרמו לזיהום קטלני האופייני לזן האלים ( III-S). במאמר שפרסמו איוורי, מקלאוד ומקארתי בפברואר 1944 בשם "Studies on the Chemical Nature of the Substance Inducing Transformation of Pneumococcal Types: Induction of Transformation by a Deoxyribonucleic Acid Fraction Isolated from Pneumococcus Type III", טענו כי DNA הוא הגורם האחראי לטרנספורמציה, ולא חלבון בניגוד לסברה המקובלת באותה התקופה. בניסוי מיצו החוקרים חומר מחיידקים מומתים. הם הראו כי יכולת ההתמרה של החומר שמיצו נשמרת גם לאחר טיפול בטריפסין, כימוטריפסין (אנזימים המפרקים חלבונים) וריבונוקלאז (אנזים המפרק RNA), אך לא נשמרת לאחר טיפול בדאוקסיריבונוקלאז (אנזים המפרק DNA). ניסוי גריפית' ניסוי הרשי-צ'ייס מדיה וקבצים בנושא ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי בוויקישיתוף Avery, Oswald T.; Colin M. MacLeod; Maclyn McCarty (1944-02-01). "Studies on the Chemical Nature of the Substance Inducing Transformation of Pneumococcal Types: Induction of Transformation by a Desoxyribonucleic Acid Fraction Isolated from Pneumococcus Type III". Journal of Experimental Medicine. 79 (2): 137–158. doi:10.1084/jem.79.2.137. PMC 2135445. PMID 19871359. ארכיון מ-2008-10-07. נבדק ב-2008-09-29. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחנת הכוח לה ראנס

תחנת הכוח לה ראנס (למפת ברטאן מוגדלת)   רן ואן קמפר סן-בריו ברסט תעלת למאנש האוקיינוס האטלנטי פיי דה לה לואר נורמנדי תחנת הכוח לה ראנס (למפת ברטאן רגילה)   רן ואן קמפר סן-בריו ברסט תעלת למאנש האוקיינוס האטלנטי פיי דה לה לואר נורמנדי תחנת הכוח לה ראנס תחנת הכוח לה ראנס היא תחנת כוח הנמצאת בשפך נהר הראנס (La Rance) בחבל ברטאן שבצפון החוף האטלנטי של צרפת. התחנה מפיקה חשמל מניצול האנרגיה הטמונה בתופעת הגאות ושפל. בניית התחנה החלה ב-20 ביולי 1963 והסתיימה כשלוש שנים לאחר מכן. התחנה נחנכה ב-26 בנובמבר 1966. עלות הקמת התחנה הייתה כ-620 מיליון פרנקים (מעל 500 מיליון אירו במונחים של 2005). בבסיס התחנה עומד סכר באורך של 750 מטר על שפך הנהר, היוצר מאגר המסוגל לקלוט בתוכו בעת הגאות 180 מיליון מטר מעוקבים של מי ים. בעת השפל, המים האגורים זורמים חזרה אל הים בכח הכבידה, ובדרכם מסובבים את הטורבינות המפיקות את החשמל. על מנת להגדיל את ניצולת התחנה גם לשעת הגאות (בה מתמלא המאגר), הטורבינות הן דו כיווניות, כך שגם זרם המים הממלא את המאגר משמש להפקת חשמל. בתחנה מותקנות 24 טורבינות בהספק של 10.3 מגה-ואט כל אחת. התחנה מספקת 3% מתצרוכת החשמל של מחוז ברטאן. גאות ושפל אנרגיית גאות ושפל Un premier site web sur l'Usine marémotrice de la Rance אתר התחנה (בצרפתית)
Straight Out of Hell

Straight Out of Hell (ישירות מהגיהנום) הוא אלבום אולפן של להקת הפאוור מטאל הגרמנית Helloween שיצא לאור בינואר 2013 בהפקת צ'ארלי באורפיינד. גרסה של השיר "Burning Sun" שבה נעשה שימוש באורגן האמונד הוקדשה לקלידן של הלהקה Deep Purple ג'ון לורד, והיא כלולה כרצועת בונוס במהדורה המוגבלת של האלבום. על השירים אמר גיטריסט הלהקה מייקל וייקאת': Straight Out of Hell הוא פיתוח רציף של שני האלבומים שקדמו לו. השירים החדשים הם המשך למוטיבים שמוצגים ב–7 Sinners,אבל פחות מוכתבי גורל והרבה יותר חיוביים. השירים האלה יוציאו את הטוב ביותר אפילו מהמאזין העצלן ביותר. "Nabataea" "World of War" "Live Now!" "Far from the Stars" "Burning Sun" "Waiting for the Thunder" "Hold Me in your Arms" "Wanna Be God" "Straight out of Hell" "Asshole" "Years" "Make Fire Catch the Fly" "Church Breaks Down" אנדי דריס-שירה מייקל וייקאת'-גיטרות, קולות רקע מרכוס גרוסקופף-בס סשה גרסטנר-גיטרות, קולות רקע דני לובל-תופים מידע על האלבום Straight Out of Hell באתר MusicBrainz האלבום Straight Out of Hell באתר Discogs
פוארטזאורוס

פוארטזאורוס (שם מדעי: Puertasaurus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מהענף טיטאנוזאוריה שנודע בגודלו הרב. הפוארטזאורוס חי בדרום אמריקה (שרידיו נתגלו בפטגוניה) בתקופת המאסטריכט של הקרטיקון, כ-70 מיליון שנים לפני זמננו. הדינוזאור נתגלה ב-2001 בפטגוניה שבארגנטינה ונקרא על שם החוקר פבלו פוארטו (Pablo Puerta) והמין נקרא על שם החוקר סנטיאגו ראול (Santiago Reuil), אשר גילו והכינו את הממצאים. הוא תואר וסווג ב-2005 על ידי קבוצה בראשות פרננדו נובאס. השרידים שנתגלו כללו בעיקר חוליות מעמוד השדרה. הפוארטזאורוס היה כנראה אחד הדינוזאורים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם, הן מבחינת אורך והן מבחינת משקל: בהתחלה הוערך אורכו בין 35 ל-40 מטר ומשקלו בין 80 ל-100 טונות. הערכות אלו מציבות אותו כקצת גדול יותר מהארגנטינוזאורוס, זאורופוד ענקי נוסף שחי בדרום אמריקה בקרטיקון ונחשב גם הוא לאחד מהדינוזאורים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם. לעומת זאת, הערכות חדשות יותר קבעו שאורכו היה קרוב יותר ל-30 מטר (קצר יותר מהארגנטינוזאורוס). לפוארטוזאורוס היה צוואר ארוך וגמיש במיוחד. היה לו גם כלוב צלעות רחב, שרוחבו הוערך בין 5 ל-8 מטר. תרשים גודל של פוארטזאורוס תחת ההנחה שאורך עמוד השדרה שלו מהראש ועד קצה הזנב הוא 30 מטר. פוארטזאורוס (בסגול) לעומת זאורופודים אחרים. לחצו על האיור להגדלה. ארגנטינוזאורוס פוטאלונגקוזאורוס דרדנוטוס פטגוטיטאן מדיה וקבצים בנושא פוארטזאורוס בוויקישיתוף פוארטזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פוארטזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) שחזור היפותטי של פוארטזאורוס על סמך החוליות הבודדות שנמצאו והשוואה לדינוזאורים דומים מאת סקוט הארטמן שחזור היפותטי של פוארטזאורוס בשר ודם מאת ולאד קונסטנטינוב Roach, J. (2006), "Giant Dinosaur Discovered in Argentina", National Geographic News, 28 July 2006. http://news.nationalgeographic.com/news/2006/07/060728-giant-dinosaur.html, accessed 23 May 2008. Paul, G.S., 2010, The Princeton Field Guide to Dinosaurs, Princeton University Press. ד"ר תומאס ר. הולץ הבן, נספח סוגי הדינוזאורים (הסברים), מעודכן לינואר 2012 - עמ' 34.
פראקסיס

פראקסיס (מיוונית Πράξις) הוא מונח פילוסופי מתחום תורת ההכרה, שמשמעותו מתבססת על הכרה בשני מושגים: המציאות הסובבת את האדם: מכלול החוויות הקורות את האדם, והחוקיות על פיה הן מתרחשות. לדוגמה: בכל פעם ששותלים זרעים של חיטה, צומחת חיטה. מציאות זו מכילה את הטבע, את בני האדם, המכשירים העומדים לרשותם, האומנות, המנהגים, הנורמות, החוקים והמוסדות הקיימים. התפיסה של האדם (קוגניציה): היכולת של האדם לקלוט, לנתח, ולהבין את המציאות שסביבו, הן ברמה המודעת והן בבלתי מודעת. הפראקסיס הוא המציאות הסובבת את האדם, כפי שהיא נתפסת על ידו, כלומר: המפגש בין האובייקטיבי לסובייקטיבי. לכל חברה (או תת-חברה) אנושית פראקסיס משלה, שכן היא מובחנת על ידי מציאות משותפת לכל הפרטים בה. ניתן לדבר על פראקסיס מערבי, פראקסיס של ימי-ביניים, וכדומה. כמו כן, לכל עיסוק אנושי פראקסיס משלו אותו הוא מעצב: פראקסיס דתי, פראקסיס של פועל-פס-ייצור וכך הלאה. פראקסיס הוא התהליך באמצעותו החשיבה האנושית והתאוריה או מה שנלמד באמצעותה הופך לחלק בלתי נפרד מההתנסות דרך מעגל של פעולה-רפלקציה-פעולה. במקום רעיונות המתפתחים לכדי תאוריות ברמה האינטלקטואלית ובשיח בין אינטלקטואלים, הרעיונות נבחנים ומתנסים בהם בעולם הממשי כשהם מלווים בתהליך של התעמקות רפלקטיבית והערכה מחדש של משמעותם. בדרך זו מושגים מופשטים מקושרים למציאות המשתנה, משפיעים עליה ומושפעים ממנה. במושג פראקסיס נעשה שימוש בהקשרים שונים מעבר להיותו מושג בפילוסופיה ובתורת ההכרה. כך למשל, בתחום הפוליטי, הפראקסיס הוא מושג מרכזי במרקסיזם. על פי גישתו של מרקס, את ערכה של הפילוסופיה צריך לבחון על פי מידת היותה מנחה לפעולה. למושג פראקסיס שימוש עכשווי גם בהקשר האסטרטגי והארגוני. כל ארגון צריך לבצע תהליכי חשיבה כדי ללמוד מהתנסות, ובכך לבחון את רלוונטיות האסטרטגיה הארגונית אל מול שינויים בסיסיים במציאות. על פי גישה זו אין להתייחס אל אסטרטגיה, אופרציה וטקטיקה כיישויות נפרדות שמתקיימים ביניהם יחסים ליניאריים אלא כמערכת יחסים מעגלית שבה כל רמה מעשירה את ההבנות של הרמות האחרות. דרך הפראקסיס גדלה הסבירות שהארגון לא יקלע להפתעה בסיסית וישיג רמה גבוהה יותר של אפקטיביות לסביבת הפעולה שלו. על מושג הפראקסיס ב-Psychology Wiki (באנגלית)
The Least We Can Do Is Wave to Each Other

The Least We Can Do Is Wave to Each Other הוא האלבום השני של להקת הרוק המתקדם הבריטית, ואן דר גראף ג'נרייטור אשר יצא ב-1970. האלבום יצא מחדש בשנת 2005 עם שתי רצועות בונוס. למרות שהאלבום הוא השני בדיסקוגרפיה של הלהקה, זהו האלבום הבכורה האמיתי של הלהקה. אלבומם הקודם, The Aerosol Grey Machine נכתב והוקלט על ידי פיטר האמיל ותוכנן לאלבום הסולו שלו. אך בגלל החוזה שחתמו חברי הלהקה עם חברת התקליטים, הם מחויבים להוציא את האלבום תחת השם ואן דר גראף ג'נרייטור. The Least We Can Do Is Wave to Each Other הוקלט באולפני טרידנט, לונדון, 11-14 בדצמבר 1969. אולפני טריידנט, היו אולפני ההקלטות הכי מתקדמים באירופה בכל הזמנים. רוב האלבום הוקלט על טכניקת 8-track. למרות זאת, השיר After the Flood, הוקלט בטכניקת 16-track. זהו היה אחד השירים הראשונים שהוקלטו בטכניקת 16-track. שם האלבום נלקח ממשפטו של הצייר, ג'ון מינטון "We're all awash in a sea of blood, and the least we can do is wave to each other." כל השירים נכתבו על ידי פיטר האמיל למעט איפה שצוין "Darkness (11/11)" – 7:28 "Refugees" – 6:23 "White Hammer" – 8:15 "Whatever would Robert have said?" – 6:07 "Out of my Book" (האמיל, דייוויד ג'קסון) – 4:08 "After the Flood" – 11:29 מידע על האלבום The Least We Can Do Is Wave to Each Other באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Least We Can Do Is Wave to Each Other באתר AllMusic האלבום The Least We Can Do Is Wave to Each Other באתר Discogs האלבום The Least We Can Do Is Wave to Each Other באתר ספוטיפיי האלבום The Least We Can Do Is Wave to Each Other באתר דיזר האלבום The Least We Can Do Is Wave to Each Other באתר אפל מיוזיק האלבום The Least We Can Do Is Wave to Each Other באתר טיידל
רונן סוניס

רונן צבי סוֹנִיס (נולד ב-30 בדצמבר 1972) הוא מתרגם ודוקטור לספרות ישראלי . תרגומיו ומאמריו ראו אור בעיתונות היומית ובכתבי עת רבים כגון: "הו!" (שסוניס נמנה עם מייסדיו), "דחק", "כרמל", "מעין", "עכשיו" ועוד. מראשית המאה ה-21 פרסם סוניס מאות תרגומי שירה, ובהם תרגומים לשירת ויליאם בלייק, מרטיאליס, ת"ס אליוט, כריסטופר מרלו, אלכסנדר פושקין, בוריס פסטרנק, וו.ה. אודן, ג'ונתן סוויפט, אלן גינסברג, ויליאם בטלר ייטס, יעקב ישראל דה האן, אדגר אלן פו, ארתור ראמבו, אוסקר ויילד, ואחרים. סוניס מלמד בתוכנית לכתיבה יוצרת ובהדגש לתרגום באוניברסיטה העברית בירושלים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. רונן סוניס נולד, גדל ומתגורר בפתח תקווה. ברשותו תואר ראשון בכימיה ודוקטורט בספרות (תרגום). ולדימיר נבוקוב - ההגנה של לוז'ין, מרוסית, עם עובד, תל אביב, 2006. ולדימיר נבוקוב - לאורה - המקור, מאנגלית, עריכה מדעית ואחרית דבר - לאונה טוקר, ידיעות אחרונות, תל אביב, 2010. ויליאם בלייק - שירי תום וניסיון ועוד שירים, מאנגלית, עולם חדש, תל אביב, 2016. גריגורי אוסטר - עצות מזיקות לבנים ולבנות, מרוסית, קדימה, תל אביב, 2019. מרטיאליס - מאה שירים, נוסח עברי, דחק, 2022. מפתח הלב, הגיליון העברי של כתב העת הישראלי-רוסי, הוצאת בסדר בסיוע הקיבוץ המאוחד, 2001. באימבאיב, הוצאת מעין, 2012 (בשיתוף עם מרחב ישורון). נפלאתה, אנתולוגיה של שירה להט"בית, הוצאת חרגול ומודן, 2015 (בשיתוף עם דורי מנור). מדיה וקבצים בנושא רונן סוניס בוויקישיתוף רונן סוניס, ברשת החברתית פייסבוק הבלוג של רונן סוניס, שהיה פעיל בין השנים 2003–2008 רונן סוניס על תרגומו של מאיר ויזלטיר למחזה 'סימבלין' מאת ויליאם שיקספיר, מעריב, 29 בספטמבר 2006 גילי איזיקוביץ, ספר חדש מקים לתחייה את השירה ההומו אירוטית של אבן גבירול ויהודה הלוי, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2015 השאלון הלוהב עם רונן סוניס (אורכב 02.03.2015 בארכיון Wayback Machine), אתר הפתיליה, 19 בנובמבר 2015 גליה בנזימן, לראות תבל ומלואה בגרגר של חול, באתר הארץ, 28 במרץ 2017 מספר תרגומי שירה מאת רונן סוניס, באתר המחלקה לתרגום של האוניברסיטה העברית 'חדר ההלבשה של הגברת' מאת ג'ונתן סוויפט, באתר כתב העת 'מעין' רונן סוניס קורא את תרגומו ל'נדודי שינה' מאת מרינה צבטאיבה, באתר 'החוטם' רונן סוניס קורא את תרגומו ל'אחותי החיים' מאת בוריס פסטרנק, באתר 'החוטם' רונן סוניס, משחקי מלים הם גם הדוגמה הפשוטה ביותר למה שאובד בתרגום, באתר הארץ, 29 במרץ 2022 [[[שמעון זנדבנק|שמעון זנדבנק]], חירוף נפש סלאבי, באתר הארץ, 14 במרץ 2005 – על "הו!"; מנחם בן על גיליון מס' 6 של כתב העת 'הו!', מעריב, 24.5.2012; רועי צ'יקי ארד על תרגומי הפוטוריסטים הרוסים ועוד.
מבצע אחים

מבצע אחים היה מבצע להעלאתם של ביתא ישראל מאתיופיה שהחל 1977 והסתיים במרץ 1990. התוכנית להעלאת ביתא ישראל דרך סודאן נרקמה במהלך המחצית השנייה של שנות השבעים של המאה ה-20 במשרדי האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה כשברקע ניתוק היחסים בין אתיופיה לישראל והידרדרות המצב הביטחוני, הדתי והחברתי של הקהילה היהודית המקומית. התוכנית תפסה תאוצה והוצעה לממשלת ישראל לאחר ששר החוץ, משה דיין הדליף את דבר עסקת הנשק עם אתיופיה, הדלפה אשר גרמה להפסקת העלייה החשאית מהמדינה. בעקבות עצירת העלייה החשאית החלו הפגנות, מחאות ולחצים מיהדות העולם ויוצאי אתיופיה בישראל בדבר העלייה ושבעקבותיהם ניתנה הוראה למוסד בתחילת 1979 ליישם את התוכנית. המבצע, עליו פיקד דני לימור, החל כמבצע עלייה אך הפך במהלכו למבצע לחילוצם של כמה שיותר יהודים ששכנו במחנות הפליטים בסודאן שהחלו למות בהמוניהם מרעב, מחלות ורדיפות. המבצע התבסס על טיסות מסחריות מח'רטום לאירופה ולישראל, כשבהמשך נוספו לו מבצעים ימיים, מבצעי הטסה במטוסי תובלה צבאיים (מסוג קרנף) ומבצע הפינוי הגדול, מבצע משה. מספר היהודים שיצאו מאתיופיה לסודאן במסגרת המבצע מוערך בכ-20 אלף. 16 אלף מהם הועלו לישראל והשאר, כרבע מהם, נספו במהלך הצעידה ובהמתנה לעלייה במחנות הפליטים. בשנת 2012 כתבה הסופרת רונית לוינשטיין- מלץ ספר לבני נוער בשם "מבצע אחים", בהוצאת "ידיעות ספרים", המספר על המבצע. בשנת 2019 עלה לאקרנים הסרט אתר הצלילה בים האדום בהפקה של חברת נטפליקס ובכיכובו של כריס אוונס. הסרט מתאר את פעילות המוסד בכפר הנופש "ארוס" בסודאן במסגרת מבצע אחים. יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל מבצע שלמה מיכה פלדמן, יציאת אתיופיה, הסוכנות היהודית לארץ־ישראל, 1998 (הספר בקטלוג ULI) גד שמרון, הביאו לי את יהודי אתיופיה: הסיפור האמיתי, כך העלה ״המוסד״ את יהודי אתיופיה מסודאן, הד ארצי, 1998 (הספר בקטלוג ULI) רונית לוינשטיין מלץ, מבצע אחים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2012 (הספר בקטלוג ULI) רפי ברג, לוחמי המוסד בים האדום, הוצאת שוקן, 2022 האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה - ארכיון היסטורי העלייה מתרחבת, 1984-1980: "מבצע אחים" וניסיונות ליצור קשר ישיר עם אתיופיה, באתר ארכיון המדינה על המבצעים להעלאת יהודי אתיופיה למדינת ישראל בין השנים 1978 - 1990 (וידאו), באתר המרכז למורשת המודיעין דני לימור, מבצע העלאת יהודי אתיופיה לארץ, 2013, באתר יוטיוב. שי לוי, ‏חשיפה: כך חולצו אנשי המוסד מלב המדבר בסודן, באתר ‏מאקו‏, 18 ביוני 2014 אליסון קפלן סומר, המוסד ניהל אתר צלילה פיקטיבי בסודאן. זה הסיפור מאחוריו, באתר הארץ, 14 במאי 2018 רונן ברגמן, סודות סודן, באתר "ידיעות אחרונות", 24 ביולי 2019 כנס המבצעים החשאים להעלאת יהודי אתיופיה, רשימת השמעה, באתר יוטיוב יובל מלחי, יציאת אתיופיה - סדרת פודקאסט על עליית יהודי אתיופיה, באתר "קטעים בהיסטוריה", 2020 ריקי רט, ‏סוכן מוסד מהסרטים: תחבולותיו של דני לימור לחילוץ יהודי סודן, בעיתון מקור ראשון, 27 ביוני 2022 יוסי מלמן, הספר מסכם היטב את המאורע ההיסטורי שאיפשר את העלאת יהודי אתיופיה, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2022 גל פרל פינקל, אנשים אחים אנחנו, הבלוג על הכוונת, ‏ 27 בפברואר 2022. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביתא ישראל ובנושא חיל האוויר הישראלי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... משי – סיב טבעי העשוי מחלבון שבו משתמשים בתעשיית הטקסטיל, המופק מהפקעת של טוואי המשי טוואי המשי – מין של עש, בעל גלגול מלא, הזחל שלו טווה את הפקעת של שלב הגולם שלו ממשי גולמי דרך המשי – סדרה של דרכים קדומות אשר קישרה בין צ'אנג-אן בסין (שִׂי-אָן של ימינו) לבין אנטיוכיה בטורקיה, ועברו בה נתיבי המסחר העיקריים בין המזרח הרחוק ואירופה הדפס משי – שיטת הדפסה וציור שבה האמן מדפיס דימוי דו-ממדי בעזרת רשת חוטים צפופה משי (תרנגול) – גזע תרנגול מבוית, בעל נוצות רכות זו המזכירות בד משי משי זהב מסי
פוויס

פוויס (באנגלית וולשית: Powys) הוא מחוז ממחוזות ויילס, במזרח ויילס. המחוז נוצר בשנת 1996 בתור מחוז מנהלי ומחוז שמור, על בסיס גבולות המחוז ההיסטורי פוויס שנוסד ב-1974. פוויס הוא המחוז הגדול ביותר בוויילס ושוכן באזור ממלכת פוויס ההיסטורית, המרכז המנהלי של המחוז נמצא בעיירה ל'אנדרינדוד וולס (Llandrindod Wells, ‏5,024 תושבים). מחוז פוויס הוקם על שטחי המחוזות ההיסטוריים; מונטגומרישייר ורדנושייר, בנוסף לחלקים מדנבישייר, הוא משתרע על שטח של 5,179 קילומטר רבוע מה שהופך אותו למחוז הגדול ביותר בוויילס. המחוז גובל מצפון ברקסהאם, דנבישייר וגוויניד', ממערב בקרמרת'נשייר וקרדיגיון, מדרום בנית' פורט טלבוט, רונד'ה קינון טף, מרת'ר טידוויל, בלנו גוונט ומונמות'שייר. מכיוון מזרח המחוז גובל באנגליה, במחוזות שרופשייר והרפורדשייר. רוב שטחי המחוז הם שטחים הרריים והוא מאופיין ברובו באזור כפרי עם עיירות וכפרים קטנים, העיירות הגדולות ביותר במחוז הם; ניוטאון (12,783 תושבים), איסטרדגינליס (Ystradgynlais, ‏9,004 תושבים), ברקון (7,901 תושבים) ווולשפול (6,269 תושבים). בשטחי המחוז ישנם מספר אגמים המאפיינים אזורים הרריים, בהם אגם וירנווי (הניזון מנהר וירנווי) בצפון ואגם ל'נגורס בדרום. בדרום המחוז נמצאת שמורת הטבע 'ברקון ביקונס' המשתרעת על מעט פחות מהרבע הדרומי של המחוז. שמורת הטבע מכילה שטחי טבע רחבים המאופיינים באזורים הרריים, בין היתר חלקים מרכס 'ההרים השחורים'. ממלכת פוויס מדיה וקבצים בנושא פוויס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוויס (באנגלית בריטית) אתר המחוז הרשמי אתר התיירות של פוויס פוויס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נכון לשנת 2001.