laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פארק המשולש הוורוד

פארק המשולש הוורוד (באנגלית: Pink Triangle Park) הוא פארק קטן בצורת משולש הממוקם ברובע הקסטרו בסן פרנסיסקו, קליפורניה שנוצר למטרת זיכרון של הומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב), אשר הופלו לרעה בגלל נטייתם המינית וזהותם המגדרית. האנדרטה נפתחה ב־23 ביוני 2003 וזוהי האנדרטה הראשונה באמריקה לזכר עשרות אלפי הלהט"ב אשר נרצחו במחנות ההשמדה הנאצים במלחמת העולם השנייה. הפארק ממוקם ברחוב 17 ברובע הקסטרו שבסן פרנסיסקו, הידוע כרובע הומוסקסואלים. יוצרי המיזם הם האמנים רוברט ברוס וסוזן מרטין, חברי אגודת קידום עמק אאוריקה, קבוצה שכונתית הטוענת שהפארק הוא ”תזכורת פיזית של כיצד כל רדיפה של הפרט או קבוצה פוגמת בכל האנושות”. בניית הפארק החלה ב-10 בדצמבר 2001 באופן סמלי לזכר ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם במטרה להדגיש את הזכות לזכויות האדם ללא קשר לנטייה מינית או זהות מגדרית. בטקס הפתיחה לפארק נכח ראש עיריית סן פרנסיסקו וילי בראון. הפארק מורכב מ-15 עמודי גרניט משולשים, שכל אחד מהם מייצג 1,000 מאנשי הלהט"ב אשר נפלו קורבן במהלך מלחמת העולם השנייה במחנות הריכוז של גרמניה הנאצית. על כל עמוד ישנו משולש ורוד. העמודים נושאים משולש הוורוד משום שהנאצים אילצו הומוסקסואלים לענוד משולש ורוד על בגדיהם שישמש לאמצעי זיהוי ועל מנת לבייש אותם. לסביות, בדומה לזונות ונשים אשר סירבו ללדת ילדים, הוכרחו לענוד משולש שחור. שלט ההנצחה בכניסה לפארק מזכיר שלאחר נפילת המשטר הנאצי, הומוסקסואלים נשלחו חזרה לכלא ועד שנת 2002 השלטון לא הכיר בהם כקורבנות הרייך השלישי. בלילו של ה-10 בינואר 2008 הושחת הפארק בידי נאו נאצים שציירו גרפיטי של צלבי קרס על גבי עמודי הגרניט ושלט ההנצחה שבכניסה לפארק. הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית אנדרטת ההנצחה להומוסקסואלים שנרדפו על ידי הנאצים (ברלין) אנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה (תל אביב) אנדרטת ההומואים והלסביות (סידני) הומומונומנט מדיה וקבצים בנושא פארק המשולש הוורוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארק המשולש הוורוד (באנגלית) Memorial to LGBT Shoah victims unveiled in the Castro, ‏27 ביוני 2003 Pink Triangle Memorial Desecrated by Nazi Graffiti, ‏10 בינואר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקדשה

האם התכוונתם ל... הקדשה לנבואה – תחילת נבואה קאנוניזציה (קדושים נוצריים) – בנצרות, תהליך ההכרזה על אדם מת כקדוש הקדשה (יצירה) – מילים בפתח ספר המקדישות אותו לאדם מסוים הקדש (הלכה) – מושג הלכתי של הפיכת חפץ לקדוש
גאיוס פלאמיניוס נפוס

גַאיוּס פלַאמִיניוּס נֶפּוֹס (לטינית: Gaius Flaminius Nepos; מת ב־217 לפנה"ס), פוליטיקאי פלבי ברפובליקה הרומית; נובוס הומו שהגיע לדרגת קונסול. ממנהיגי הסיעה הפופולרית הבולטים שניסה לערער על סמכות הסנאט כמאה שנה טרם פעילותם של האחים גרקכוס. בתום המלחמה הפונית הראשונה, פלאמיניוס, נובוס הומו, היה למנהיגה של תנועת רפורמה שדרשה לארגן מחדש את אדמות המדינה באיטליה. כטריבון הפלבים בשנת 232 לפנה"ס, העביר משאל עם שחילק את האדמות מדרום לארמיניום אשר נכבשו מידי הגאלים לפני מספר עשורים, ונתנם למשפחות עניות שמשקיהן נהרסו בזמן המלחמה. הסנאט התנגד לצעד זה, ופלאמיניוס לא התייעץ בהם בצעד זה, בניגוד לחוקה ולמסורת. פלאמיניוס מונה למושל סיקיליה בשנת 227 לפנה"ס. בינתיים, חלוקת האדמות המחודשת עודדה התקפות גאליות נוספות על אדמות רומא. הגאלים הובסו סופית בקרב טלמון (224 לפנה"ס). בשנה העוקבת, פלאמיניוס נבחר לתפקיד קונסול בפעם הראשונה. יחד עם מרקוס קלאודיוס מרקלוס הוא כפה את הכניעה על הגאלים, ויצר את הפרובינקיה הרומית של גאליה קיסאלפינה. בשנת 221 לפנה"ס נבחר פלאמיניוס לתפקיד המגיסטר אקוויטום לפאביוס מאקסימוס, ובשנה העוקבת נבחר לקנסור. בזמן כהונתו הוא דאג לבנין הויה פלאמינה מרומא לארמיניום, ייסד קולוניות רומיות בשם קרמונה ופלקטינה, ארגן מחדש את אספת הקנטוריות כדי להעניק למעמדות הנמוכים כוח הצבעה גדול יותר, לבסוף בנה את הקירקוס פלאמיניוס בקמפוס מרטיוס. בשנת 218 לפנה"ס, בשירותו כסנאטור, היה היחיד לתמוך בלקס קלאודיה, שמנעה מסנאטורים לקחת חלק בסחר חוץ. בשנת 217 לפנה"ס, בתקופת המלחמה הפונית השנייה הוא נבחר מחדש כקונסול עם גנאיוס סרביליוס. פלאמיניוס גייס לגיונות חדשים וצעד צפונה לפגוש את חניבעל. הלה ארב לו, והביסו בקרב אגם טראסימני. צבאו הושמד כליל ופלאמיניוס נהרג. תומכיו בסנאט החלו מאבדים מכוחם לטובת הפלגים האריסטוקרטיים, והרומאים חששו כי חניבעל יטיל מצור לרומא. הסנאט מינה את פאביוס מאקסימוס לדיקטטור. גאיוס פלאמיניוס נפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ברודקאסט (חברה)

המונח "ברודקאסט" מפנה לכאן. לערך העוסק בסוג של הפצת שידורי טלוויזיה, ראו ערוץ ברודקאסט. ברודקאסט היא חברה העוסקת בהפקות טלוויזיה, סרטים ופרסומות, כמו גם בהשכרת אולפנים, מצלמות וידאו וציוד צילום מקצועי. אחת משלושת בתי ההפקה הגדולים בישראל. ברודקאסט היא חברת הפוסט פרודקשן הגדולה בישראל ועושה הרבה מהפרסומות של המפרסמים הגדולים. החברה הוקמה בשנת 1990 על ידי דני שפאר ויואב ברקאי. 75% מהחברה בבעלות דני שפאר ו-25% בבעלות יואב (צ'ופה) ברקאי. החברה עוסקת בפרודקשן ופוסט פרודקשן. בבעלותה מתחמי אולפני הקלטה בתל אביב ובחולון, ובהם מספר אולפנים בגדלים שונים. סניף נוסף של ברודקאסט נפתח ברמת החייל, ובו ניתנים שירותי פוסט למשרדי הפרסום באזור. החברה מעסיקה כ-75 עובדים ופרילנסים רבים. לאורך העשור הראשון של המאה ה-21 הפיקה ברודקאסט פרסומות ישראליות לחברות רבות, בהן תנובה, פוקס, Yes, Hot, בנק לאומי, פלאפון, מקדונלד'ס, האגיס, בזק ועוד. להלן רשימה חלקית של הפקות החברה: השיר שלנו הפיג'מות שמש השמיניה שוברי גלים החממה הכוכב הבא אליפים החיים זה לא הכל משפחה שולטת סברי מרנן משפחה לא בוחרים מולי וצומי הנפילים אבא מטפלת צפוף אחותי קפצה כיתה טרנינג מחנה אבא השכונה של הופ! אלישע פרפר נחמד אתר האינטרנט הרשמי של ברודקאסט בארכיון האינטרנט ברודקאסט, ברשת החברתית פייסבוק גיא ימין, ‏חברת ההפקות ברודקאסט רכשה את דפוס מפא"י ההיסטורי ב-1.2 מיליון דולר, באתר גלובס, 2 באפריל 2006 ברודקאסט רכשה את מצלמת הפנטום HD, מגזין AV ציוד HD בברודקאסט, מגזין AV על כנס באנד פרו 2010 על טכנולוגיית התלת-מימד, שהתקיים באולפני ברודקאסט, מגזין AV על מופע ספיישל HD של הטלוויזיה האמריקאית עם דודו פישר בהפקת ברודקאסט, מגזין AV ;‏כתבה באותו נושא באתר כלכליסט
טבי (עיר)

טֵבִּי (בשוודית: Täby) היא עיר במחוז סטוקהולם, שוודיה, השוכנת 16 קילומטרים מצפון לבירה סטוקהולם. טבי מוכרת בזכות מסלול מרוצי הסוסים שבה, שנחנך ב-1960 כשהוא מחליף את המסלול הוותיק שהיה בסולנה. כפרוור של סטוקהולם, מצטיינת טבי בבנייה-למגורים צפופה וגבוהה יחסית בעיקר בחלקה המרכזי, כשאחד המבנים הדומיננטיים הוא בית-הדירות "סטורסטוגן" ("הבקתה הגדולה") שבשכונת טיבְּלֵה, שבנוי בחצי-סהר ובו 16 קומות שבהן 704 דירות. בנייתו הסתיימה ב-1970, והוא מבתי-הדירות הגדולים בשוודיה. המרכז המסחרי "טבי סֵנְטרוּם" שבחזיתו של הבניין, הוא מהקניונים הגדולים בשוודיה. בשוודיה אין חפיפה בין שטח העיריות לשטח היישובים בפועל, וכך היישוב טבי, ששטחו 25.82 קמ"ר, מתחלק למעשה בין שלוש עיריות (קומינים) סמוכות, כשהנתח הגדול הוא עיריית טבי, נתח קטן יותר שייך לעיריית דנדריד וחלק קטנטן תחת עיריית סולנטונה. ב-2005 גרו בטבי כ-58,600 נפש ואילו בשטח המוניציפלי של עיריית טבי, שמקיף אוכלוסייה סמוכה, מתגוררים 63,335 תושבים נכון ל-2010. הקהילה הכנסייתית של טבי היא הגדולה ביותר בשוודיה, ומונה קרוב ל-47,000 חברים. בקרקע שעליה נבנתה טבי נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה. מדיה וקבצים בנושא טבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טבי
סינדרלה מן

סינדרלה מן (באנגלית: Cinderella Man) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2005 בבימויו של רון הווארד. הסרט הוא סרט ביוגרפי, המתאר את סיפור חייו של המתאגרף הנודע ג'יימס ג'יי בראדוק, אותו מגלם ראסל קרואו. לצידו שיחקו רנה זלווגר ופול ג'יאמטי, שזכה בפרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר. ג'יימס ג'יי בראדוק (ראסל קרואו) הוא עובד קשה יום, שבעבר היה מתאגרף אירי אמריקני מניו ג'רזי. הוא נאלץ לוותר על האיגרוף לאחר ששבר את ידו בזירה. זוהי הקלה לאשתו, מיי (רנה זלווגר), שסולדת מהאלימות במקצוע שבחר, אך יודעת כי בלעדי האיגרוף לא יהיה להם מקור פרנסה אחר. כשארצות הברית נכנסת לשפל הגדול, בראדוק נאלץ לעבוד עבודת כפיים לפרנסת משפחתו. המנהל הוותיק של בראדוק, ג'ו גולד (פול ג'יאמטי), מציע לו לחזור לזירה במטרה להשיג כסף. אך הוא מפסיד בקרב וסופג קריאות בוז מהקהל. כשבראדוק מצליח לקבל תחרות נוספת הוא מפתיע את המומחים בניצחון מול יריב הנחשב חזק ממנו בהרבה. הוא סבור כי ידו נרפאה לגמרי והוא כשיר לחזור לזירה. בניגוד לרצונה של אשתו, בראדוק מקבל את ההצעה של גולד לחזור לזירה. מיי מתרעמת על ניסיונו של גולד להרוויח מבעלה עד שהיא מגלה כי גם גולד ואשתו נמצאים במצב כלכלי קשה. בראדוק מקבל הזדמנות להיאבק מול אלוף העולם במשקל כבד, מקס בר (קרייג ביירקו), בעוד שהוא ממשיך לצבור ניצחונות. לבסוף הוא מצליח להביס את בר ולהפוך להיות אלוף העולם במשקל כבד. הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות עם ציון גבוה על פי מדד האתר "Rotten Tomatoes". אך הסרט נכשל בקופות והכניס בארצות הברית רק 61,649,911 מיליון דולר לעומת תקציב ה-88 מיליון דולר. מחוץ לארצות הברית הסרט הכניס כ-46,890,000 מיליון דולר, מה שמסכם את הכנסותיו בכ-108,539,911 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, לשני פרסי גלובוס הזהב, לשני פרסי באפט"א ולשני פרסי גילדת שחקני המסך, זכה בפרס אחד מטעם גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר. ראסל קרואו – ג'יימס ג'יי בראדוק רנה זלווגר – מיי פול ג'יאמטי – ג'ו גולד קרייג ביירקו – מקס בר פאדי קונסידיין – מייק וילסון ברוס מק'גיל – ג'ונסטון דייוויד הובאנד – פורד בונד קונור פרייס – ג'יי בראדוק אריאל וולר – רוזי בראדוק פטריק לואיס – הווארד בראדוק רוזמרי דה ויט – שרה וילסון לינדה קאש – גברת גולד ניקולס קמפבל – ספורטי לואיס "סינדרלה מן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סינדרלה מן", באתר נטפליקס "סינדרלה מן", באתר AllMovie (באנגלית) "סינדרלה מן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סינדרלה מן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סינדרלה מן", באתר Metacritic (באנגלית) "סינדרלה מן", באתר אידיבי "סינדרלה מן", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "סינדרלה מן", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "סינדרלה מן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
טבי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טבי – דמות מהמשנה, עבדו הכנעני של רבן גמליאל טבי (עיר) – פרוור של סטוקהולם טאבי – גרב יפני חתול טאבי – חתול מפוספס תבי טובי
מרקוס קלאודיוס מרקלוס

מרקוס קלאודיוס מרקלוס (לטינית: Marcus Claudius Marcellus;‏ 268 – 208 לפנה"ס לערך) היה מצביא רומאי שהשתתף במלחמה הפונית השנייה והתפרסם ככובש סירקוסאי. נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-222 לפנה"ס, ויחד עם עמיתו גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס לחם בגאלים האינסוברים. בקרב קלאסטידיום (Clastidium), בו הכו השניים את הגאלים מכה ניצחת, נחל קלאודיוס את הכבוד הגבוה ביותר בו יכול לזכות מצביא רומי; הוא שב כמנצח ובידיו ה"ספוליה אופימה" (spolia opima), שלל כלי הנשק של מצביא האויבים, לאחר שהכריע והרג במו ידיו את וירידומארוס (Viridomarus) מלך הגאיסטים. פלוטרכוס מספר, כי לאחר שניצח את יריבו, "תפס בידיו את כלי-נשקו של החלל, תלה עיניו לשמיים ואמר: הו יופיטר פיריטריוס... אתה עדי שאני גברתי על האיש הזה והרגתיו במו ידי, ואני הוא המושל והמצביא הרומאי השלישי שהרג מושל ומלך...". ב-216 לפנה"ס, בעקבות תבוסת הרומאים בקרב קאנאי, קיבל את הפיקוד על שרידי הצבא החונה בקאסילינום, ואף שלא היה בכוחו למנוע מקפואה לעבור לצדו של חניבעל, הציל את נולה ואת דרום קמפניה. ב-214 לפנה"ס נבחר שוב לקונסול ונשלח אל הזירה הסיקיליאנית כדי למנוע את השתלטות סירקוסאי על האי כולו, לאחר שעברה לצדם של הקרתגים. הוא כבש בסערה את לאונטיני והטיל מצור על סירקוסאי, אך כל התקפותיו סוכלו על ידי ארכימדס ומכונותיו. לאחר שתי שנות מצור הצליח לחדור לעיר בהדרגה ולהשתלט עליה, חרף תגבורות גדולות שהחישו הקרתגים להצלתה. פלוטרכוס מספר, כי מרקלוס ניצל נקודות תורפה בהגנת חומות העיר וביצוריה, עליהן למד במהלך המשא ומתן להסגרתה, וכך עלה בידו לפרוץ לתוכה. הוא רצה לחוס על חיי הסירקוסאים, אך לא יכול היה למנוע את משיסת העיר בידי חייליו, אשר אחד מהם הרג את ארכימדס. על פי מקור אחר חס מרקלוס על חיי התושבים, אך לקח שלל את כל אוצרותיה והעבירם לרומא. מרקלוס מונה לקונסול פעם נוספת בשנת 210 לפנה"ס. הוא כבש את סלאפיה באפוליה, שמרדה ועברה לצדו של חניבעל, בעזרת הסיעה האוהדת לרומא בעיר, והרג את חיל המשמר הנומידי שבה. שנה אחר כך, בהיותו פרוקונסול, התנגש בחניבעל בקרב קנוסיום ליד ונוסיה בחבל בזיליקטה. לאחר לחימה נואשת וללא הכרעה נסוג לעיר הסמוכה ונוסיה שבחבל בזיליקטה. הוא הואשם במצביאות כושלת, ונאלץ לעזוב את חייליו ולשוב לרומא כדי לגונן על שמו הטוב. הוא נהרג במהלך הקונסולאט האחרון שלו, ב-208 לפנה"ס, בהתקפת פתע על צבאו ליד ונוסיה. טיטוס ליוויוס מפריז בהערכת הישגיו, אך השם שהעניק לו – "חרבה של רומא" – נשתמר עד לימינו. פלוטארכוס, חיי אישים - אנשי יוון ורומי. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, 1973 חיי מרקלוס (באנגלית) פוליביוס, היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991. מדיה וקבצים בנושא מרקוס קלאודיוס מרקלוס בוויקישיתוף מרקוס קלאודיוס מרקלוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרקוס קלאודיוס מרקלוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) פוליביוס, ספר שני, 33; פלוטרכוס, מארקילוס, ז. בכבוד זה זכו לפניו רק שניים – הגיבור המיתולוגי רומולוס וסרוויוס קורנליוס קוסוס.
אירוג'ל

אֵירוֹגֵ'ל (Aerogel) הוא חומר מלאכותי מוצק, בעל צפיפות החומר המרחבית הנמוכה ביותר הידועה. בזכות מבנהו המיקרוסקופי, לחומר מספר תכונות ייחודיות כגון יכולת בידוד גבוהה ושטח פנים גדול. האירוג'ל יוצר לראשונה בשנת 1931 על ידי הכימאי סטיבן קיסטלר (Steven Kistler) על בסיס סיליקה ג'ל. כיום הוא זוכה למגוון שימושים בתחומים שונים, ביניהם תעשיות קוסמטיקה וצבעים, תעשייה כימית ואף חקר החלל. אירוג'ל נוצר כאשר נוזל המהווה חלק ממרכיבי ג'ל, מוחלף בגז. כתוצאה מכך נוצר חומר מוצק בעל צפיפות נמוכה ביותר ובעל כושר בידוד תרמי מעולה. אירוג'ל מכונה לעיתים "עשן קפוא" או "אוויר מוצק", והתחושה בנגיעה בו דומה לתחושת נגיעה בקצף מוצק. החומר נוצר באמצעות מיצוי המרכיב הנוזלי של ג'ל בתהליך הנקרא "יבוש סופר-קריטי". בתהליך זה, המתבצע מעבר לנקודה הקריטית של הנוזל, נמנע המעבר ממצב הצבירה הנוזלי למצב הצבירה הגזי המתקיים בתהליך יבוש רגיל. התהליך מאפשר הוצאת המרכיב הנוזלי של הג'ל מבלי למוטט את המבנה המרחבי של המרכיב המוצק שלו, כפי שעלול לקרות בתהליך של אידוי. האירוג'ל הראשון נוצר מסיליקה ג'ל ומאוחר יותר גם מג'לים המבוססים על אלומיניום, בדיל, ופחמן. N a 2 S i O 3 + 2   H C l ⟶ 2   N a C l + H 2 S i O 3 {\displaystyle \mathrm {Na_{2}SiO_{3}+2\ HCl\longrightarrow 2\ NaCl+H_{2}SiO_{3}} } H 2 S i O 3 ⟶ H 2 O + S i O 2 {\displaystyle \mathrm {H_{2}SiO_{3}\longrightarrow H_{2}O+SiO_{2}} } או: N a 2 H 2 S i O 4 + 2   H C l ⟶ 2   N a C l + H 4 S i O 4 {\displaystyle \mathrm {Na_{2}H_{2}SiO_{4}+2\ HCl\longrightarrow 2\ NaCl+H_{4}SiO_{4}} } H 4 S i O 4 ⟶ 2   H 2 O + S i O 2 {\displaystyle \mathrm {H_{4}SiO_{4}\longrightarrow 2\ H_{2}O+SiO_{2}} } כושר הבידוד המעולה של אירוג'ל נובע מן העובדה כי לא מתקיים בו אף אחד משלושת המאפיינים הדרושים לצורך העברת החום: הסעה, הולכה וקרינה. רובו של החומר הוא גז הידוע כמוליך גרוע של חום. אירוג'ל על בסיס סיליקון מצטיין בבידוד שכן גם הסיליקון עצמו הוא מוליך גרוע של חום. אירוג'ל על בסיס פחמן יוצר בידוד בזכות יכולת הספיגה של הפחמן את הקרינה האינפרה אדומה הנובעת מחום. בנוסף לכך, מבנה הסריג של החומר מונע מן האוויר שבתוכו את יכולת התנועה והעברת החום (הסעה). אירוג'ל הוא חומר היגרוסקופי ופועל גם כסופח לחות. כאשר החומר סופח לחות עלולים לחול במבנה הסריג שינויים שיגרמו לאובדן תכונות הבידוד שלו. לכן, נהוג להשתמש באמצעים כימיים על מנת להקנות לאירוג'ל תכונות הידרופוביות (דוחה לחות). צבעו של האירוג'ל נראה כחול, משום שהגז הכלוא בתוכו מפזר גלי אור קצרים בצורה יעילה, בדומה לתהליך שיוצר את הצבע הכחול בשמיים. כחומר מבודד מפני חום ובעל כושר חדירות לאור - ציפוי חלונות. כחומר ניקוי סופח של חומרים כימיים - כפועל יוצא של שטח הפנים הגדול שלו. כחומר נושא לזרזים שונים בתהליכים כימיים. כחומר עיבוי בתערובת צבעים ובתעשיית הקוסמטיקה. כחומר מילוי בשמיכות ובמוצרים הדורשים בידוד טמפרטורות מן הסביבה כגון חליפות צלילה וחליפות חלל. בנאס"א ובתעשיית החלל בכלל, משתמשים באירוג'ל לתפיסת חלקיקים בחלל החיצון לצורכי מחקר. הכל על אירוג'ל (באנגלית) שאלות ותשובות בנושא אירוג'ל באתר נאס"א (באנגלית) מהו האירוג'ל - החומר הקל ביותר בעולם?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה World's Lightest Solid!, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 12:01)
רומן הובניק

רומן הובניק (בצ'כית: Roman Hubník, נולד ב-6 ביוני 1984) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הבלם. הקריירה המקצוענית של הובניק החלה בצ'כיה, בקבוצת הליגה השנייה סיגמה אולומוק, בה ערך את הופעת הבכורה. באותה עונה עלה עם הקבוצה לליגת העל הצ'כית. לאחר שש עונות בקבוצה עבר הובניק לפ.ק מוסקבה תמורת סכום העברה המוערך בכ-3.5 מיליון אירו. בינואר 2009 הושאל הובניק לשנה לקבוצה הצ'כית ספרטה פראג. עם סיום תקופת ההשאלה הושאל הובניק בשנית, הפעם להרטה ברלין מהבונדסליגה. עם ירידת הקבוצה לליגה השנייה חתם הובניק על חוזה לארבע שנים בקבוצה. בספטמבר 2013 חזר הובניק לצ'כיה וחתם בקבוצת ויקטוריה פלזן. רומן הובניק שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צ'כיה. בחודש יוני 2009 ערך הובניק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה הבוגרת במשחק מול נבחרת מלטה. את שערו הראשון בנבחרת כבש ב-12 באוגוסט 2009 בניצחון 1-3 על נבחרת בלגיה. מדיה וקבצים בנושא רומן הובניק בוויקישיתוף רומן הובניק, באתר Transfermarkt רומן הובניק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) רומן הובניק, באתר Soccerway רומן הובניק, באתר WorldFootball.net רומן הובניק, באתר National Football Teams רומן הובניק, באתר FootballDatabase.eu רומן הובניק עבר לפ.ק מוסקבה (בצ'כית) רומן הובניק חתם על חוזה עד 2014 בהרטה ברלין (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשליות אבודות

אשליות אבודות הוא רומן מאת הסופר והמחזאי הצרפתי אונורה דה בלזק. הרומן, שנכתב בין השנים 1837 ל-1843, נחשב לחלק ממכלול הסיפורים והרומנים של באלזאק שזכה לכינוי הקומדיה האנושית. הרומן מורכב משלושה חלקים. העלילה מתחילה באזור פרובנציאלי בצרפת, עוברת לפאריס, ולבסוף חוזרת לפרובינציה. הדמות המרכזית ברומן הוא לוסיאן שרדון, בנו של רוקח מהמעמד הבינוני שנפטר ואם ענייה בעלת שורשים אריסטוקרטיים. לוסיאן, משורר צעיר, יפה תואר, שאפתן וחסר סבלנות, חי בדלות בשכונה התעשייתית אומו בעיר אנגולאם. אחותו היפה חווה, אמו האלמנה וידידו הטוב דוד סישאר רואים בו גאון יצירתי, מתייחסים אליו בכפפות של משי ומלבים בכך את אהבתו העצמית ואת שאפתנותו. בחלק הראשון של הרומן, שנקרא "שני הפייטנים", אביו הקמצן של דוד מאלץ אותו לרכוש את בית הדפוס שבבעלותו בסכום מופרז, ודוד נדיב הלב נאלץ להסכים. לוסיאן מוצג בביתה של הברונית דה בג'ארטון, שנחשבת לראש חוג מצומצם ויוקרתי בקרב האריסטוקרטיה של אנגולאם, ומתחיל לחזר אחריה. כעבור זמן לא רב מחליטה הברונית דה בג'ארטון, שקצה בקרתניות של אנגולאם, לעבור לפאריס, ולוקחת עמה את לוסיאן. דוד מבקש את ידה של חווה, אך לוסיאן מפסיד את חתונת ידידו ואחותו בשל הנסיעה החפוזה. בחלק השני, שנקרא "איש דגול מעיר שדה בפאריס", חובר לוסיאן לחוג של צעירים משכילים וכבדי ראש, שבראשו עומד דניאל ד'ארטאז, וכולל גם את הרופא הורציוס ביאנשון, דמות מוכרת מספרים אחרים של באלזאק כמו אבא גוריו. במקביל הוא מתחיל להתקרב לקבוצה של עיתונאים, בעיקר לאטיאן לוסטו, שכותב בכמה עיתונים ליברליים בשמו ובשמות בדויים. הניגוד בין הרצינות והאידיאליזם בחוג של ד'ארטאז לציניות ולנהנתנות של חוג העיתונאים מחייב את לוסיאן לבחור צד, והוא בוחר להפוך לעיתונאי. הוא מנצל את מעמדו החדש כדי לתקוף את גב' דה באג'רטון, שהיחסים ביניהם התקררו מאז הגיעם לפאריס, פותח ברומן עם שחקנית בשם קוראליה, שעוזבת את פטרונה המבוגר למענו, ומנהל אורח חיים בוהמיינים. בהמשך הוא נוטש את העיתון הליברלי בו כתב ועובר לצד המלוכני, מהלך שמפנה כלפיו את חצי ביקורתם של חבריו העיתונאים, כמו גם כלפי קוראליה, שסופגת ביקורות חריפות על הופעותיה. הוא מבזבז את מעט הכסף שהרוויח כמו גם את כספם של אחותו חווה ושל דוד, ובסופו של דבר אף מזייף את חתימתו של דוד על שטר חוב. לאחר מותה של קוראליה הוא עוזב את פאריס, מושפל ועני, וחוזר לאנגולאם. באותו הזמן באנגולאם עובד דוד סישאר על המצאה חדשה: נייר מחומרי גלם זולים במיוחד, שיאפשר להוזיל את מחיר הגיליון בשיעור ניכר. השמועות על ההמצאה מגיעות לאחים קוואנטא, בעלי בית הדפוס המתחרה לבית הדפוס של סישאר. השניים מנצלים את החובות שצבר לוסיאן על חשבון דוד, ומצליחים להביא למאסרו. לוסיאן, שלאחר חזרתו לאנגולאם מבין את הצרות שהמיט על אחותו וגיסו, סבור עוד שיצליח להציל אותם, אך תקוותו נכזבת. הוא עוזב את הבית במטרה לאבד את עצמו לדעת, אך לפני שהוא משליך את עצמו לנהר הוא פוגש כומר ספרדי שמניא אותו מהמעשה. מפגש זה הוא תחילתו של הרומן זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת, שפרסם באלזאק מאוחר יותר. בסופו של דבר, כדי להחזיר את החוב המצטבר, מסכים סישאר להעביר את הזכויות על הפטנט לזכות האחים קוואנטא, שמתעשרים מאוד בזכותו.
קולסינה-בל

קולסינה-בל מכיש לפי רשימת המלכים השומרית היה המלך השני של השושלת כיש 1. לפי המיתולוגיה השומרית שלט במשך 960 שנה (בחלק מן ההעתקים רשום ששלט במשך 900 שנה). רשימת המלכים השומרית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוק קנזס נברסקה

חוק קנזס נברסקה (באנגלית: Kansas–Nebraska Act) הוא חוק שנחקק בשנת 1854 בסנאט האמריקני ונחשב כאירוע מעצב בהיסטוריה של ארצות הברית, ובמיוחד בשאלת העבדות בה. מטרת החוק הייתה להכין ולארגן את הטריטוריות הצפוניות שבשטחי רכישת לואיזיאנה לקראת צירופן כמדינות לאיחוד. החוק נוסח בידי התומכים במדיניות "ריבונות העם", ובראשם הסנאטור הדמוקרטי סטיבן דאגלס. החוק אישר ליישב במימון ממשלתי את הטריטוריות נברסקה וקנזס, וקבע שכל טריטוריה שמבקשת להצטרף לאיחוד תוכל לקבוע בבחירות עצמאיות אם תהיה מדינה המתירה עבדות אם לאו. החוק ביטל למעשה את פשרת מיזורי משנת 1820, שאסרה את התפשטות העבדות מצפון לגבולה הדרומי של מיזורי (קו הרוחב '36°30), והתירה אותה מדרום לו. חוק קנזס נברסקה העביר את ההחלטה בעניין העבדות לידי תושבי אותה מדינה והוציאה מידי השלטון הפדרלי. לכאורה נראה שהחוק הוא הישג לתומכי העבדות. בפועל, החוק רק החמיר את הקיטוב הפוליטי בארצות הברית, בין מדינות הצפון לבין מדינות הדרום בשאלת העבדות. בעקבות הזעם על החוק קמה באותה שנה המפלגה הרפובליקנית שנשאה על דגלה את ביטול העבדות. המפלגה נחלקה לפלג מתון עם אנשים כמו אברהם לינקולן שדגלו בביטול הדרגתי של העבדות, לבין הרפובליקנים הרדיקלים שרצו לבטל את העבדות באופן מיידי ומוחלט. הקיטוב הפוליטי הלך והחמיר. לינקולן ניצח בבחירות של 1860. לאחר שהתברר כי לינקולן ניצח, הבהירו מדינות הדרום שיפרשו מהאיחוד לפני שיכנס לתפקיד. ב-20 בדצמבר, בתקופה שבין בחירתו של לינקולן לכניסתו לתפקיד, הכריזה קרוליינה הדרומית על פרישתה מארצות הברית ובהמשך הצטרפו מדינות נוספות. פרישת מדינות הדרום הוביל למלחמת אזרחים שפרצה באפריל 1861. בעקבות ניצחון מדינות הצפון הועבר התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית שביטל את העבדות בארצות הברית. ערך מורחב – קנזס המדממת מיד לאחר אישור החוק החלה נהירה של מתיישבים לאזורים החדשים. מתנגדי העבדות הגיעו מצפון (בעיקר מאזור ניו אינגלנד), ותומכי העבדות הגיעו מדרום (בעיקר ממיזורי), וזאת כדי להשפיע על תוצאות הבחירות העתידות להתקיים בקנזס. ב-30 במרץ 1855 נערכו הבחירות האזוריות. לפי ההערכות המקובלות, "פרחחי הגבול" (תומכי העבדות שמקורם במדינת מיזורי) היטו כנראה את תוצאות ההצבעה וגרמו לניצחון מכריע של מועמדי תומכי העבדות. תגובתם של מתנגדי העבדות הייתה הקמת בית מחוקקים אלטרנטיבי, "אספת המדינה החופשית" (באותם ימים הופרדו המדינות למדינות חופשיות, שבהן העבדות הייתה אסורה, לבין מדינות עבדות, שרובן היו בדרום ארצות הברית), שהתכנס ב-8 ביוני באותה שנה. בקנזס החל מרוץ על קולות הבוחרים כשכל צד גייס תומכים לבית המחוקקים שלו כדי שיהווה רוב. במהלך השנים 1854–1856 נערכו מהומות דמים רבות, מוסדות פדרליים ומשרדי עיתונות הועלו באש, ונהרגו יותר מ-150 אנשים. האזור כולו כונה "קנזס המדממת" (Bleeding Kansas). למרות זאת, היסטוריונים רבים כיום מעריכים שמתוך ההרוגים רק כ-50 איבדו את חייהם בעקבות המאבק האידאולוגי, והשאר נהרגו במריבות שיכורים ומסיבות פליליות אישיות. בין האנשים המפורסמים שהשתתפו במהומות היה ג'ון בראון, מתנגד לעבדות שאף הרג חמישה תומכי עבדות, והפך גיבור בעיניהם של רבים ממתנגדי העבדות שנים אחר כך. לכבודו גם חובר השיר, "גוויתו של ג'ון בראון", שהפך לשיר מלחמה של כוחות הברית במהלך מלחמת האזרחים. אברהם לינקולן, שחוק קנזס נברסקה קומם אותו מאוד כמו גם אירועי הדמים בקנזס, החליט, על פי דבריו, לחזור לפוליטיקה כתוצאה מאירועים אלו. ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות תמיכה בעבדות הרפובליקנים הרדיקלים מדיה וקבצים בנושא חוק קנזס נברסקה בוויקישיתוף חוק קנזס נברסקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)