laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוצב תל קבעה

מוצב תל קבעה היה מוצב של צה"ל ברצועת הביטחון. המוצב שכן ליד מוצבי צד"ל תל קבעה ו-627 שהגנו על הכפרים רב א-תלתין ומרכבא. בתחילת שנות ה-90 מוצב תל קבעה היה משטח מלבני באורך פחות מ-100 מטר ורוחב 50 מטר, מוקף בגדר תלתלית עם שטח מוגבה ומסתור לטנק. במרחק של פחות מקילומטר מגדר המערכת, המשטח היה לא מאויש ושימש רק למארבי טנקים ולפעמים בליווי של כוחות חיל רגלים. מטרת המוצב הייתה להרחיק איומים מהגדר המגינה על מנרה ומרגליות בעיקר ולמנוע הנחת מטענים על מעברים הכרחיים. מתל קבעה היה ציר שהוביל לבינת ג'בייל, ברעשית (אנ') ואראג'מין אך מיעטו להשתמש בו בשל האיומים. למוצב הצה"לי לא נכנסו כוחות צד"ל בהנחיה מפורשת, בעקבות החשש ממטעני הצד (בגלל נקודות נסתרות מתצפיות בדרך אליו). לעיתים עברו שבועות עד שכוחות צה"ל נכנסו למשטח. הכוחות חיכו לאישור של היחידה לסילוק פצצות של צה"ל. מאמצע שנות ה-90 הפך מוצב תל-קבעה למוצב צה"לי לכל דבר. כוח מגדוד רכס רמים ישב בו באופן קבוע, והמוצב היה מטווח לעיתים קרובות. ב-16 בנובמבר 1998 התפוצץ מטען צד במוצב תל-קבעה בלבנון ושלושה מחיילי צה"ל של פלחי"ק גולני נהרגו. בעקבות האירוע הוקמה ועדת חקירה בראשות ישראל זיו שלא הסיקה מסקנות אישיות אולם הוציאה תחת ידה דוח מקיף אודות אופן שהיית צה"ל ברצועת הביטחון. ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון ננטש המוצב ופוצץ. צבא דרום לבנון הלחימה בדרום לבנון (1985–2000) אהוד ערן, תמצית געגוע: סיפורו של ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, תל אביב: ידיעות ספרים, 2007, מסת"ב 9655116824 משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969 יוסי פלד (כתבה: רונית ורדי), איש צבא, תל אביב: ספרית מעריב, 1993 עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310 מוצב תל קבעה, באתר "מפת סיפור מוצבי אזור הביטחון בלבנון" עמוס הראל, בפלוגה שלנו אין הומור שחור, הארץ, ‏ 15.12.1998, כפי שהועלה באתר פרש. אביחי בקר, אייזן פטון, הארץ, ‏ 10 בספטמבר 1999, כפי שהועלה באתר פרש. אביחי בקר, מלחמות ישראל, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2001.
וסילי פוקירב

וסילי פוקירב (ברוסית: Василий Пукирев; 13 בדצמבר 1832 – 1 ביוני 1890 (יוליאני)) היה צייר רוסי. פוקירב נולד במחוז טולה שבאימפריה הרוסית למשפחת איכרים. הוא התקבל ללמוד אצל צייר איקונות במחוז מוהילב, ומשם הגיע לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, שבו למד בשנים 1847–1858. מחנכו היה הפרופסור והאמן סרגיי זריאנקו. בבית ספר זה הצטיין פוקירב בציור, ולאחר הצגת תמונותיו, קיבל בשנת 1850 רישיון ללמד ציור בגימנסיות. ב־1855 נהיה תת-אמן, וב־1858 קיבל תואר אמן חופשי. לאחר שהציג דיוקן בשם "הבחורה" בשנת 1860, התקבל לאקדמיה כאמן חזותי בתחום ההיסטוריה והדיוקנאות. בשנים 1861–1873 לימד פוקירב ציור בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות שבו למד בעצמו. בשנת 1863 התפרסמה תמונתו "חתונה בין לא שווים" (1862), שהעניקה לו תואר פרופסור. בתמונה מתואר טקס נישואין, שבו בחורה צעירה ובתולה נישאת כנגד רצונה לאיש מבוגר ועשיר. פוקירב הכניס את עצמו לתמונה כדמות בקצה הימני-עליון. התמונה בוחנת את חיי האצולה הרוסית ומעמד האישה באימפריה. ב־1869 הכין פוקירב קורס לאמנות יחד עם אלכסי סאווראסוב. בשנת 1973 הוא חלה ונאלץ לעזוב את האקדמיה. לאחר עזיבתו חי פוקירב בעוני, ולמרות שחבריו למקצוע הצליחו להשיג עבורו פנסיה, מת האמן בעוני בשנת 1890. הוא נקבר בבית העלמין וגנקוב במוסקבה. ציוריו של פוקירב, כולל "חתונה בין לא-שווים", מוצגים בגלריית טרטיאקוב, במוזיאונים נוספים ובכנסיות, כולל איקונות רבות שיצר במהלך חייו. מדיה וקבצים בנושא וסילי פוקירב בוויקישיתוף וסילי פוקירב, באתר Discogs (באנגלית)
מנהל השנה ב-NBA

פרס מנהל השנה (נקרא גם: מנהל העונה) בליגת ה-NBA (באנגלית: NBA Executive of the Year Award) הוא פרס המוענק למנהל (ג'נרל מנג'ר) המצטיין של העונה. הפרס הוענק לראשונה בעונת 1972/1973 ומאז הוא מוענק כל שנה בסיום העונה הסדירה. בחירת המנהל המצטיין נעשית על ידי הצבעה בה משתתפים 30 המנהלים של הליגה, המנהל שזכה במספר הקולות הרב ביותר זוכה בפרס. מאז הושק, חולק הפרס ל-28 מנהלים שונים. ג'רי קולנג'לו, המנהל הראשון של פיניקס סאנס, הוא היחיד שזכה בפרס ארבע פעמים. בוב באס, ויין אמברי, בוב פרי, סטן קסטן, ג'רי קראוס, ג'ף פיטרי, ג'רי וסט, בראיין קולנג'לו, בוב מאיירס ואר. סי. ביופורד זכו בפרס פעמיים. לארי בירד, פט ריילי, פרנק ליידן ורד אאורבך זכו הן בפרס מנהל העונה והן בפרס מאמן העונה. לארי בירד זכה בפרס מנהל העונה בעונת 2011/2012, ובכך הפך לראשון שזוכה בתואר שחקן העונה, מאמן העונה ומנהל העונה. בעונת 2012/2013 זכה לראשונה מנהל שאינו יליד ארצות הברית, מסאי יוג'ירי מניגריה, מנהלה של דנוור נאגטס.
רחוב טברסקאיה

רחוב טברסקאיה (ברוסית: Тверска́я у́лица) הוא הרחוב הראשי של העיר מוסקבה, בירת רוסיה. היסטורית, שימש הרחוב כדרך עליה נסעו קיסרי רוסיה מפטרבורג אל הקרמלין, כאשר הדרך הייתה עוברת בעיר טבר, על שמה קרוי הרחוב. בשנות ה-30, בתקופה הסובייטית, הורחב הרחוב במבצע הנדסי מורכב ומרבית הבניינים ההיסטוריים הוזזו למקומם הנוכחי, אחרים נהרסו ובמקומם נבנו בתים בסגנון סטאליניסטי, אשר מאפיין את הרחוב של היום. בשנים האחרונות נבנו ברחוב מספר בניינים, אך הקו האדריכלי של הרחוב וסגנונו נשמר. כמעט כל בניין ברחוב בעל חשיבות היסטורית ועליו תלוי לוח המציג אישים חשובים אשר התגוררו בו. בקרבת הקרמלין שוכן בניין המלון "נציונל" – מלון מפורסם עוד מהימים שלפני המהפכה, מלון ריץ-קרלטון הסמוך לו הוא בניין נובורישי, המייצג כבר את התקופה העכשווית ונחשב לאחד המלונות היקרים בעולם, בניין הטלגרף בהמשך הרחוב מייצג את המעבר מאדריכלות המודרנית לקונסטרוקטיביזם המאפיין את שנות ה-20 של המאה ה-20. ברחוב נמצא גם בניין העירייה, עוד מבנה בעל משמעות חשובה לתושבי העיר, כאשר מול בניין העירייה בכיכר טברסקאיה פלושאד ניצב פסלו של יורי דולגורוקי – הנסיך הרוסי מהמאה ה-12, הנחשב למייסד העיר מוסקבה. רחוב טברסקאיה נחשב לאחד הרחובות היקרים ביותר בעולם, החנויות, המסעדות והמשרדים השוכנים במקום מהווים סמל סטטוס ל"מעמד הגבוה". הרחוב גם משמש כציר מרכזי באירועי החג של העיר. הרחוב נסגר לתנועה בחגים החשובים, אשר הופך אותו למדרחוב. גם מצעדי יום הניצחון עוברים בטברסאיה, הכולל את נסיעתם של כלי נשק וטנקים של הצבא הרוסי. הרחוב מצטלב עם סמטת סטולשניקוב, בה ממוקמים בוטיקים רבים. מלון נשיונל מלון ריץ-קרלטון מריוט גרנד הוטל מלון אינטרקונטיננטל תיאטרון הדרמה ע"ש ירמולובה (אנ') אולם קונצרטים ע"ש פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי (רו') בניין משרד המדע וההשכלה הגבוהה של רוסיה בניין הטלגרף המרכזי (רו') בית עיריית מוסקבה מדיה וקבצים בנושא רחוב טברסקאיה בוויקישיתוף Tverskaya street revitalization, West8.com, 2016 Tverskaya street, Bridge to Moscow.com Cathy Packe, Street of Fame, The Independent, November 13, 1999 Tverskaya Street Moscow, Kremlin Tour.com, March 18, 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האראלד הראשון, מלך דנמרק

האראלד "כחול השן" גורמסון (בנורדית עתיקה: Haraldr blátǫnn Gormsson; בדנית: Harald Blåtand Gormsen; ‏ 935 לערך – 985 או 986) היה מלך דנמרק (משנת 958) ונורווגיה (בשנים 970-974). השליט הראשון של דנמרק שהוטבל לנצרות וגרם להתנצרות ממלכתו. האראלד היה בנו של גורם הזקן, מלך דנמרק והוא ירש את התואר עם מותו ב-958. תקופתו הייתה תקופה של שלום יחסי בדנמרק. ב-960 הוטבל לנצרות על ידי נזיר ממוצא קלטי בשם פופו. בשנים 945 ו-963 סייע האראלד לרישאר הראשון, דוכס נורמנדיה במלחמותיו בסאמלאנד (אזור מחוז קלינינגרד של ימינו). עם הירצחו של מלך נורווגיה האראלד אפור-הגלימה, בשנת 970 לערך, השתלט האראלד גם על הכתר הנורווגי. בשנת 974 הפסיד לאימפריה הרומית הקדושה בקרב דנווירגה (Danevirke, בשלזוויג-הולשטיין של היום) והכתר הנורווגי הועבר לשליטת אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הסאגות הנורדיות מתייחסות להאראלד בדרך כלל בשלילה, כשליט חלש שנכנע לטוען-לכתר שוודיה סטיירביורן פעמיים. פעם אחת כאשר אולץ לתת לו צי ספינות ואת בתו ת'ירה ופעם שנייה כאשר מסר את עצמו למלך שוודיה כבן ערובה, יחד עם צי נוסף עליו פיקד ואז הפנה לו עורף ושבר את ההסכם איתו ערב קרב מכריע באופסלה. האראלד הקים מבצרי טבעת בטרלבור (Trelleborg) ובוררין (Borrering) באי שלן, נונאבגן (Nonnebakken) באי פין, פירקט (Fyrkat) בצפון יוטלנד ואגרסבור (Aggersborg) ייתכן שגם מבצר טרלבורי בסקונה (דרום שוודיה) הוקם על ידיו. כולם בעלי מבנה מעגלי מושלם ומחולקים לארבעה רבעים למגורים ומחסנים. עוד מיוחסת לו הקמת הגשר העתיק ביותר בסקנדינביה והצבת האבן הגדולה ביילין. האראלד נהרג במרד שהובל על ידי בנו ויורשו סוון הראשון, מלך דנמרק ונקבר בקתדרלת רוסקילדה. על האבן הגדולה ביילין כתב: המלך האראלד ציווה להקים יד זו לזכר גורם, אביו, ולזכר תירה, אימו; האראלד הוא אשר תפס לעצמו את כל דנמרק ונורווגיה ואשר ניצר את הדנים. הכינוי "כחול השן" (ממנו נגזר שם תקן התקשורת הניידת בלוטות') מוזכר לראשונה בכרוניקה של רוסקילדה משנת 1140. כאשר ההסבר המקובל הוא שפירוש המילה "כחול" בהקשר זה פירושה "כהה", כלומר להאראלד הייתה עששת בשן שגרמה לה להיות כהה. פירוש אחר נועץ את ההסבר בחיבתו של המלך לאוכמניות שצבעו את שיניו בכחול. השערה אחרת היא שהפירוש אינו קשור לשן אלא ללבוש הכחול, היקר באותה עת, שנהג האראלד ללבוש ומכאן הכינוי. ב-950 לערך נשא לאשה את גיריד (Gyrid) אולאפסדוטיר ויחד היו להם ארבעה ילדים: ת'ירה האראלדסדוטר (מתה בשנת 1000 לערך), נישאה לסטיירביורן, נסיך שוודיה סוון הראשון, מלך דנמרק (960 – 3 בפברואר 1014) הוקון (נולד ב-961 לערך) גונהילדה (מתה ב-13 בנובמבר 1002), אשת פאליג, רוזן דבון ב-970 לערך נישא לת'ורה מדיה וקבצים בנושא האראלד הראשון, מלך דנמרק בוויקישיתוף ערך באנציקלופדיה הקתולית על מבצרי הטבעת שבנה על האראלד כחול השן והאבן בריינין האראלד הראשון, מלך דנמרק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) האראלד הראשון, מלך דנמרק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Bluetooth. Why Blue??? Why Tooth??? 11 Mysterious Origins of the most common tech terms מדוע "כחול השן"? (בדנית)
רן לוי (קצין)

רן לוי (נולד ב-18 בדצמבר 1962) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק הציוד במטה חיל האוויר הישראלי. לוי הוא בנם של רותי ושמעיה לוי ואחיו הבכור של זיו לוי, שגם הוא שירת כקצין בדרגת תת-אלוף בחיל האוויר. למד הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית. ב-1985 התגייס לחיל האוויר ומונה לקצין אחזקת מכ"ם ביחידת הבקרה הדרומית של החיל. לאחר מכן שירת בענף גילוי וזיהוי במחלקת מערכות ובענף בקרת ירי. ב-1998 מונה לראש ענף קשר אווירי וניווט. ב-2002 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד יחידת מערכות מבצעיות הנדסיות (ממד"ס). ב-2006 מונה לראש מחלקת חימוש ואוויוניקה. בנובמבר 2009 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק הציוד, תפקיד בו כיהן עד ספטמבר 2013. לאחר סיום שירותו הצבאי ייסד עם אחיו את חברת "SkyRails", העוסקת במערכות לניהול אוטומטי של מרחב אווירי בו פועלים כלי טיס בלתי מאוישים. לוי בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת תל אביב (מ-2001) ובנוסף, מוסמך אוניברסיטת חיפה במדע המדינה וממשל משנת 2009. נשוי לד"ר מוריה לוי, יועצת בכירה בתחום ניהול הידע בישראל ומחוצה לה, בעלים ומנכ"לית של חברת "ROM Knowledgeware". השניים הורים לשתי בנות ושני בנים ומתגוררים ברעות. קליה בן-עמרם, ‏ראש להק ציוד הבא: אל"ם רן לוי, באתר חיל האוויר הישראלי, אוגוסט 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפי ברקוביץ'

רפאל (רפי) ברקוביץ' (ברקו) (נולד ב-1958) הוא ראש המרכז למחקר גרעיני שורק. קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בשירותו הצבאי היה מפקד וטייס קרב בחיל האוויר. ברקוביץ' נולד בישראל, בנם של חנה וארתור ברקוביץ', ניצולי השואה. למד בבית הספר אורט רמת גן במגמת מכניקה עדינה. ביולי 1976 התגייס לחיל האוויר וסיים קורס טיס ב-1978 במגמת קרב. באוקטובר 1980 נבחר להשתתף בקורס ההסבה הראשון של מטוסי ה-F-16 פייטינג פלקון שנקלטו בחיל. ב-28 באפריל 1981 רשם את הפלת הבכורה העולמית של מטוס ה-F-16, כאשר במהלך פטרול בשמי לבנון הפיל מסוק מי-8 של חיל האוויר הסורי בסמוך לשדה התעופה ריאק. במהלך מלחמת לבנון היה מדריך בבית הספר לטיסה ובהצבת חירום נלחם כטייס קרב בטייסת 117, טייסת F-16 בבסיס רמת דוד. ב-10 ביוני השתתף בקרב אוויר באזור אגם קרעון, הוא הפיל שני מטוסי מיג 23 ומטוס מיג 21 של חיל האוויר הסורי. בהמשך שירותו פיקד על טייסת 253, טייסת מטוסי F-16, כולל במהלך מלחמת המפרץ. פיקד על טייסת 69, טייסת מטוסי F-4 פנטום שעסקה במשימות צילום אוויר. תקופת פיקודו התקצרה עקב אירוע בטיחותי. לאחר מכן שירת כראש מחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר. השתחרר משירות הקבע ב-1999. הוא המשיך לשרת במילואים כטייס קרב עד 2012 ולאחר מכן כמדריך במגמת קרב בבית הספר לטיסה עד סוף 2018. לאחר שחרורו כיהן כראש אגף במשרד הביטחון. בשנים 2007 עד 2012 כיהן כמנכ"ל חברת הצורפים. בתפקידו הבא כיהן כסמנכ"ל בכיר במטה הוועדה לאנרגיה אטומית. בנובמבר 2015 מונה למנהל המרכז למחקר גרעיני - שורק. ברקוביץ' בעל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מהפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. יובל צוק, ‏הנץ ואני, באתר חיל האוויר הישראלי, אוקטובר 2010 אהרון לפידות, הראשון והאחרון, באתר ישראל היום, 16 בנובמבר 2012 עוז רוזנברג, ‏40 שנה בשחקים והבנים שממשיכים את המורשת: טייסים נפרדים מחיל האוויר, באתר מעריב אונליין, 10 בדצמבר 2018 רפי ברקוביץ מונה למנהל המרכז למחקר גרעיני שורק (ממ"ג), אתר משרד ראש הממשלה, 22 בנובמבר 2015
ויטלי פושקר

ויטלי פושקר (נולד ב-5 בינואר 1983), הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. פושקר התאמן בהדרכתו של המאמן הלאומי לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט ושחה עבור קבוצת הפועל ירושלים. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2001 קבע פושקר במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 27.74 שניות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2002 זכה פושקר במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.90 שניות, אחרי איתן אורבך ממכבי קריית ביאליק (26.98 שניות) ועידו פיינברג מבני הרצליה (27.72 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.44 שניות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2003 סיים פושקר במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.23 שניות, במאית איטי ממדליית ארד. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2004 זכה פושקר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.62 שניות, לפני עופר פינקלר הפועל ירושלים (23.77 שניות) ושי לבנת מכבי חיפה (23.99 שניות) ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.98 שניות. בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכה פושקר במדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2007 זכה פושקר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.20 שניות, אחרי אלון מנדל מהפועל עמק חפר (24.87 שניות) ונדב כוכבי ממכבי קריית אונו (25.04 שניות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2008 זכה פושקר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.38 שניות, אחרי פיטר מנקוץ' שחיין אורח מסלובניה (24.42 שניות), אלון מנדל ממכבי קריית ביאליק שקבע שיא אישי חדש של 24.50 שניות, מאית אחת איטי משיאו הלאומי של נדב כוכבי שסיים שלישי ושני מבין הישראלים (25.14 שניות). בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 בשנת 2009 זכה פושקר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.35 שניות, אחרי ג'ייסון ליזאק מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש ושיא בינלאומי חדש של 22.19 שניות ולפני אנדרו לנגנפלד מארצות הברית (23.36 שניות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 23.22 שניות, אחרי נמרוד שפירא בר אור מירושלים רבתי שקבע שיא ישראלי חדש של 22.75 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-14 שנים של יואב ברוק (22.79 שניות) וגיא ברנע מהפועל ירושלים (22.84 שניות). בשנת 2010 החל פושקר ללמוד ארכיטקטורה ועיצוב גרפי ולהתאמן באוניברסיטת סאוונה שבג'ורג'יה. כיום (2015), הוא מתגורר עם רעייתו, בסן אנטוניו, טקסס. ויטלי פושקר באתר swimrankings (באנגלית) לימור פורת, טלי ליבמן, לימור וטלי: השפעת מכה שנית, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 18 בנובמבר 2009 אורי שטיפט, שיא ישראלי לשליחות הפועל עמק חפר, באתר ONE,‏ 8 באוגוסט 2003 שחייה: פינקלר ואיילון מצטייני אליפות ישראל, באתר ynet, 31 ביולי 2004 אורן אהרוני, שחייה: אחרי 14 שנה, נשבר שיאו של ברוק, באתר ynet, 8 באוגוסט 2009
בליץ בדקר

בליץ בדקר   באת' נוריץ' יורק קנטרברי אקסטר בליץ בדקר (בגרמנית ובאנגלית: Baedeker Blitz או Baedeker raids) הוא שמה של סדרת הפצצות מן האוויר ("בליץ" בגרמנית) שהונחתו על אנגליה על ידי חיל האוויר הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה מאפריל ועד יוני 1942. ההפצצות כוונו למרכזים ואתרים היסטוריים ותרבותיים וגרמו להרס רב בערים היסטוריות, בהן באת', קנטרברי, אקסטר, נוריץ' ויורק. בעיקר נפגעה העיר אקסטר, עליה אמר התעמולן דובר האנגלית "לורד האו האו" בשידור רדיו "אקסטר הייתה יהלום - הרסנו אותה". סיבת המתקפה הייתה תגובה להפצצות הבריטיות על עיר הנמל הגרמנית ליבק במרץ 1942. שמה של ההתקפה ניתן לה עקב נאומו של התועמלן הנאצי גוסטב בראון פון שטום ב-24 באפריל 1942, מיד לאחר ההפצצה הראשונה, בו אמר: "אנחנו נפציץ כל מקום שזכה לציון שלושה כוכבים במדריך בדקר" (מדריך טיולים ידוע), כלומר כל מקום בעל ערך תרבותי ותיירותי גבוה. ב-28 במרץ 1942 הפציצו מפציצי חיל האוויר המלכותי הבריטי את העיר הגרמנית ליבק, שהבתים במרכזה ההיסטורי היו עשויים עץ וגרם לנזק רב ולכ-1,000 הרוגים. בתגובה הורה היטלר על הפצצות-תגמול על יעדים בעלי משמעות תרבותית והיסטורית באנגליה. ב-23 באפריל הותקפה אקסטר בשני יעפי התקפה. נזק כבד נגרם למרכז ההיסטורי ו-70 איש נהרגו. העיר הופצצה שנית ב-3 במאי. ב-25 וב-26 באפריל הותקפה באת' ונהרסו בה 19,000 מבנים. ב-28 באפריל הותקפה יורק וב-27 וב-29 הותקפה נוריץ'. בעקבות "הפצצת האלף" במסגרתו תקף חיל האוויר המלכותי את העיר קלן בלילה שבין 30 ל-31 במאי הופצצה העיר קנטרברי, במטרה להרוס את קתדרלת קנטרברי, ב-31 במאי וב-2 ו-6 ביוני. ההפצצות גבו את חייהם של 1,637 אזרחים, 417 מתוכם בעיר באת'. למעלה מ-50,000 מבנים נהרסו, רובם מבני מגורים. בין המבנים בעלי החשיבות שנפגעו נמנים קתדרלת אקסטר, הגילדהול של יורק, אולמות הכנס של באת' ועוד. עם זאת לקתדרלת קנטרברי, אחד המקומות החשובים והסמליים ביותר עבור הנצרות האנגליקנית, שפגיעה בה יכלה להסב נזק מורלי גדול, נגרם נזק שולי. הערים שנפגעו הציגו יכולת עמידה ושיקום. רבים ממטוסי הלופטאווה הופלו על ידי הנ"מ הבריטי ובכך נגרם לחיל האוויר הגרמני נזק תוך התקפת יעדים חסרי-ערך מבחינה אסטרטגית. The Baedeker Raids of 1942 Blitzed by guidebook,‏ BBC,‏ 27 במרץ 2002 מלחמת העם - בליץ בדקר אתר הזיכרון להפצצות על באת' על הרס אקסטר סקירה על הפצצת יורק רויטרס, ...והגרמנים מתנקמים בעיר הרחצה באת, הצופה, 28 באפריל 1942 הנאצים מרעישים בניינים היסטוריים באנגליה, הצופה, 30 באפריל 1942 Exeter was a jewel – we have destroyed it
יהודה לנדא

רבי יהודה ליב לנדא (רֶבּ לייביש; כ"ט באלול ה'תקפ"ג, 5 בספטמבר 1823 - כ"ב בשבט ה'תר"ס, 22 בינואר 1900) היה רב ופוסק הלכה באימפריה האוסטרית. רבה של סדיגורה ומחבר ספר ההלכה "יד יהודה". נולד בגרובוביץ' לרב יונה לנדא, אב-בית-הדין המקומי (נפטר בכ"א באב תרמ"ג). נישא לבתו של הגביר ישראל איסר ברוינשטיין, שפירנס את בני הזוג בשנות נישואיהם הראשונות. שנים ספורות לאחר נישואיו נשרפו נכסיו של חותנו ובהם גם הדירה שהקצה לבתו וחתנו, בשריפה זו נשרפה גם טיוטה מוקדמת של חיבורו ההלכתי. הוא איבד את משענתו הכלכלית ונאלץ לחפש משרה רבנית. בתחילה כיהן כרב בעיירה קאליס שברוסיה, ומאוחר יותר במוהילב שבפודוליה הרוסית. בתקופה זו כתב את חיבורו הגדול על הלכות איסור והיתר. עיקר פרסומו בא לו עם מינויו בין 1865 ל-1867 כרבה של העיר סדיגורה שבבוקובינה, על שמה כונה, גם לאחר פטירתו, "רֶבּ לֵייבִּיש דֶער סַאדיגעֶרעֶר רב" (ר' לייביש, הרב מסדיגורה). אף שהיה "מתנגד" נבחר לתפקידו זה למרות השפעתו המוחלטת של הרבי הראשון מסדיגורה, רבי אברהם יעקב פרידמן, על מינויי אישי הציבור היהודי בעיר. לפי האגדה, כאשר הוצע שמו של הרב לנדא כמועמד למשרת רבנות העיר בפני הרבי ומאן דהו מבאי ביתו העיר כי הוא "מתנגד", הרבי הגיב: "סדיגורה צריכה רב, ור' לייביש הוא רב טוב. כל שאר הדברים אינם נוגעים". הוא החזיק במשרתו זו קרוב ל-35 שנה, עד פטירתו בכ"ב בשבט ה'תר"ס, 22 בינואר 1900. הוא היה נחשב אחד מגדולי פוסקי ההלכה בזמנו, אך לא נהג להשיב לשאלות הפונים אליו ולכן לא נדפסו שאלות ותשובות שלו. ספרו על שולחן ערוך, חלק יורה דעה, הוא מספרי היסוד בתחום זה, וספר הליקוט המקיף "דרכי תשובה" של הרב צבי הירש שפירא, מצטט את כל פסקיו. תולדות רבינו, בראש ספרו "יד יהודה", הלכות תערובות סי' צח-קיא, מהדורה חדשה, ירושלים תשס"ט ספריו א. יד יהודה הלכות דם ומליחה, באתר היברובוקס ג. יד יהודה הלכות תערובות, באתר היברובוקס ד. יד יהודה הלכות שחיטה וטריפות עד סימן ל"ה, באתר היברובוקס ה. יד יהודה סי' מ - סוף הלכות טריפות, באתר היברובוקס יהודה ליבוש לנדא (1823-1900), דף שער בספרייה הלאומית מיידיש. לשונו במקור: סאדיגער דארף האבען א רב, אונד ר' לייביש איז א גיטער רב.
ג'ון צ'יימברס

האם התכוונתם ל... ג'ון צ'יימברס (מאפר) – מאפר אמריקאי, זכה פרס אוסקר של כבוד עבור הישגי איפור מצטיינים בסרט "כוכב הקופים" ג'ון צ'יימברס (מנהל) – לשעבר מנכ"ל ויו"ר חבר המנהלים של חברת "סיסקו מערכות"
מואי (הר מצולה)

מואי (למפת האוקיינוס השקט מוגדלת)   מואי (למפת האוקיינוס השקט רגילה)   מואי מואי (Moai) הוא הר מצולה השוכן בדרום מזרח האוקיינוס השקט, מערבית לאי הפסחא. מואי הוא הר מצולה ברכס סאלס אי גומס (Salas y Gomez Ridge), הקרוי גם רכס סאלה אי גומס (Sala y Gomez Ridge), רכס הרי געש (שרובו תת-ימי), הכולל עשרות הרי מצולה שנוצר על ידי הנקודה החמה של אי הפסחא. הרכס מתחיל בהר המצולה פוקאו ואחריו הר המצולה מואי, שניהם ממערב לאי הפסחא, והוא נמשך לאורך 2,700 קילומטרים מזרחית עד לרכס נסקה. הרכס נוצר כאשר לוח נסקה, לוח טקטוני ימי, עבר מעל לנקודה החמה של אי הפסחא. התנועה של לוח נסקה ולוח פרלון, לוח טקטוני היסטורי, מעל לנקודה החמה של אי הפסחא יצרה רכס תת-מימי ארוך, שקצהו המזרחי עובר הפחתה מתחת לפרו. רק באי הפסחא והאיונים סביבו ובאי הקטן סאלס אי גומס בולט רכס סאלס אי גומס מעל פני המים הר מואי שוכן כ-40 קילומטרים מערבית לאי הפסחא ב-27°06′S 109°51′W﻿ / ﻿27.1°S 109.85°W﻿ / -27.1; -109.85. בסיסו בקרקעית האוקיינוס ופסגתו נמצאת במרחק של כמה מאות מטרים מפני הים. הר מואי הוא הר געש צעיר. דוגמיות לבה שנלקחו ממנו תוארכו ללפני 630,000 שנים (בסטייה של 180,000 שנים). מקור השם במילה בשפת רפה נוי המתארת את הפסלים הגדולים (מואי) באי הפסחא. The Petrogenetic Evolution of Lavas from Easter Island and Neighbouring Seamounts, Near-ridge Hotspot Volcanoes in the SE Pacific
לואי פילו

לואי פִּילוֹ (11 בנובמבר 1940 - 16 באפריל 2016) היה שחקן כדורגל ומאמן כדורגל ממוצא לוקסמבורגי. פילו החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת פוֹלָה אֶש מלוקסמבורג. בגיל 20 חתם בסטנדרד לייז' הבלגית, ובמהלך 7 שנותיו במועדון זכה ב-4 אליפויות ו-2 גביעים, וכבש 38 שערים ב-264 משחקים. הוא נחשב לכדורגלן הלוקסמבורגי המצליח בהיסטוריה. לזכותו של פילו 49 הופעות בנבחרת לוקסמבורג, במהלכן כבש 7 שערים. בשנת 1978 פרש מכדורגל, ומונה למאמן הנבחרת הלאומית של לוקסמבורג. בשנת 1984 מונה למאמן סטנדרד לייז', בה אימן במשך עונה אחת. בשנת 1985 מונה למאמן אטזלה אטלברוק. בשנת 2003 נבחר לייצג את לוקסמבורג במסגרת כדורגלן היובל של אופ"א, תחרות המציינת 50 שנה לאופ"א. מדיה וקבצים בנושא לואי פילו בוויקישיתוף לואי פילו, באתר Transfermarkt לואי פילו, באתר National Football Teams לואי פילו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
מריו מוטץ'

מריו מוטץ' (בלוקסמבורגית: Mario Mutsch; נולד ב-3 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר לוקסמבורגי ששיחק בעמדת הקשר. מוטץ' התחיל את הקריירה שלו בליגות הנמוכות של בלגיה. בקיץ 2005 חתם בקבוצת המילואים של אלמניה אאכן. בקיץ 2007 הוא הצטרף לאראו. ב-16 ביולי 2009 חתם במץ מהליגה הצרפתית השנייה. בשנת 2011 חתם בסיון ולאחר שנה חתם בסנט גאלן. ביולי 2017 חתם בפרוגרס נידרקורן מליגת העל הלוקסמבורגית. מוטץ' ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת לוקסמבורג נגד רוסיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ב-19 בנובמבר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד בלגיה שנגמר בתיקו 1-1. לזכותו של מוטץ' 78 הופעות בנבחרת ו-3 שערים. מוטץ' שימש כקפטן הנבחרת והוא שיאן ההופעות בנבחרת עם 102 הופעות. מריו מוטץ', באתר Transfermarkt מריו מוטץ', באתר Soccerway מריו מוטץ', באתר WorldFootball.net מריו מוטץ', באתר National Football Teams מריו מוטץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
פוקאו (הר מצולה)

פוקאו (ספרדית: Pukao) הוא הר מצולה השוכן בדרום מזרח האוקיינוס השקט, מערבית לאי הפסחא. פוקאו הוא הר המצולה המערבי ביותר ברכס סאלס אי גומס (Salas y Gomez Ridge), הקרוי גם רכס סאלה אי גומס (Sala y Gomez Ridge), רכס הרי געש (שרובו תת-ימי), הכולל עשרות הרי מצולה שנוצר על ידי הנקודה החמה של אי הפסחא. הרכס מתחיל בהר המצולה פוקאו ואחריו הר המצולה מואי, שניהם ממערב לאי הפסחא, והוא נמשך לאורך 2,700 קילומטרים מזרחית עד לרכס נסקה. הרכס נוצר כאשר לוח נסקה, לוח טקטוני ימי, עבר מעל לנקודה החמה של אי הפסחא. התנועה של לוח נסקה ולוח פרלון, לוח טקטוני היסטורי, מעל לנקודה החמה של אי הפסחא יצרה רכס תת-מימי ארוך, שקצהו המזרחי עובר הפחתה מתחת לפרו. רק באי הפסחא והאיונים סביבו ובאי הקטן סאלס אי גומס בולט רכס סאלס אי גומס מעל פני המים הר פוקאו שוכן ב-26°55′56″S 110°14′56″W﻿ / ﻿26.932333°S 110.249000°W﻿ / -26.932333; -110.249000, בסיסו בקרקעית האוקיינוס בעומק של 3,965 מטרים, גובהו 2,295 מטרים, ופסגתו נמצאת 1,670 מטרים מתחת לפני הים, או לפי גרסה אחרת במרחק של כמה מאות מטרים מפני הים. זהו הר קטן יחסית, צורתו מעוגלת, כשהיא מעט מאורכת ומדרונותיו חלקים. נפחו מוערך ב-1,260 קילומטרים מעוקבים. הר פוקאו הוא הר געש צעיר. דוגמיות לבה שנלקחו ממנו תוארכו בעזרת ארגון-ארגון ללפני 230,000 שנים (בסטייה של 80,000 שנים). מקור השם במילה בשפת רפה נוי המתארת את הפאה הגלילית האדומה מסלע סקוריה שכיסתה את ראשם של חלק מפסלי המואי באי הפסחא. Pukao Seamount The Petrogenetic Evolution of Lavas from Easter Island and Neighbouring Seamounts, Near-ridge Hotspot Volcanoes in the SE Pacific