laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמרטו

אמרטו (מאיטלקית: Amaretto) הוא ליקר מריר-מתוק שמקורו באיטליה. על אף שהוא ידוע כליקר בטעם שקדים, לעיתים קרובות, שקדים אינם המרכיב העיקרי להכנת הליקר. כבסיס לאמרטו משמשת תערובת של חרצני משמש, אפרסק ופירות דומים; ולעיתים נוספים לה שקדים או תמצית טעם שקדים (למעשה, במותגי האמרטו היוקרתיים ביותר אין בכלל שקדים או תמצית שקדים). לתערובת מוסיפים לטובת השבחת הטעם תבלינים כמו וניל וטעמו הסופי דומה למרציפן. אחוז אלכוהול בו הוא בדרך כלל כ-25%. מקור שמו בעיבוד למילה האיטלקית "amaro", מר. בתהליך הייצור של האמרטו מושרית עיסה של ליבתם של גלעיני המשמש באלכוהול (במקור ברנדי מענבים); ולאחר מכן נוספים לתערובת שנוצרת תבלינים וסוכר, ליצירת הטעם הסופי. על פי מיתוס לא מבוסס, מקור הליקר בפונדק בעיירה סרונו שבלומברדיה. ב-1525 השלים הצייר ברנרדינו לואיני ציור של חיי הבתולה הקדושה וקיבל את הליקר כחלק מתשורתו (על פי גרסה רומנטית יותר של האגדה: מנערת הפונדק אשר חשקה בו). די-סארונו אורגינל - המותג "דיסרונו" (Disaronno) מסרונו שבאיטליה הוא ליקר בחוזק 20% אלכוהול. לליקר הזה יש מאפייני טעמים של שקדים מרירים למרות שאינו מכיל שקדים כלל, אלא תמצית גלעיני משמשים, אלכוהול, קרמל ותמצית תבלינים. ייצרני משקה זה טוענים כי הוא מותג האמרטו הוותיק בעולם, ושהמתכון שלו הוא המתכון המקורי, משנת 1525. לזרוני - מותג איטלקי בחוזק 24% אלכוהול מיוצר משנת 1851. מותג זה מיוצר על ידי השריית מקרונים בסגנון סרונו באלכוהול, מה שמעניק לו את טעם השקדים העדין שלו. לזרוני טוענים כי זוג צעיר שבורך על ידי בישוף בשנת 1718 הם המקור למתכון המשפחתי השמור שלהם. "אמרטי" (Amaretti) - עוגיות איטלקיות עשויות אמרטו או טחינת גלעיני משמש גיא גיסר‏, גוגו-דרינק, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2004
חוסה מיגל גומס

חוסה מיגל גומס (ספרדית: José Miguel Gómez; ‏6 ביולי 1858 - 13 ביוני 1921) היה נשיאה השני של קובה, בין 1909 ל-1913. גומס נולד בסנקטי ספיריטוס, וב-1895 הצטרף לכוחות המורדים במלחמת העצמאות הקובנית. הוא התקדם במהרה בסולם הדרגות, בעקבות ניצחונות שהשיג בארויו בלאנקו, והיה לבריגדיר גנרל. לקראת תום המלחמה נסע לוושינגטון כדי להציג בפני הממשל האמריקני את האינטרסים הקובניים. ב-1899 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. במהלך הממשל הצבאי האמריקני בקובה, מונה גומס למושל מחוז הולדתו, לאס ויאס (Las Villas). בבחירות שנערכו לאחר עצמאות קובה ב-1902, נבחר להמשיך ולכהן בתפקיד. ב-1908 נבחר לנשיא קובה מטעם המפלגה הליברלית. במהלך כהונתו הקים את חיל הים הקובני, וקידם את שיפור התשתיות בהוואנה, ובכלל זה סלילת כבישיה ושיפור מערכת הביוב. כן הוקמו בתי ספר חקלאיים רבים ברחבי המדינה. מספר חוקים שנחקקו בתקופת כהונתו היו שנויים במחלוקת, ובהם החוק שהתיר קרבות תרנגולים, והחוק שמיסד את הגרלות הלוטו. בנוסף, התעוררו במהלך שלטונו מקרי שחיתות. ממשלו גם מימן עיתונים שונים, שהביעו בשל כך עמדות התומכות בו. גומס לא התמודד על כהונה נוספת בבחירות שנערכו ב-1912. הוא ניסה להתמודד שוב בבחירות ב-1920, אך הפסיד למי שכיהן כסגנו, אלפרדו סיאס. הוא טען שהיו זיופים בבחירות, ואף ביקש את סיועה של ארצות הברית, אך ללא הועיל. ב-1921 מת בניו יורק. הוא נקבר בבית העלמין קולון בהוואנה. בנו, מיגל מריאנו גומס, היה נשיאה השישי של קובה, ב-1936. מדיה וקבצים בנושא חוסה מיגל גומס בוויקישיתוף חוסה מיגל גומס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אנדריאס קטסולאס

אנדריאס קטסולאס (באנגלית: Andreas Katsulas;‏ 18 במאי 1946 - 13 בפברואר 2006) היה שחקן אמריקני ממוצא יווני שידוע בעקבות תפקידיו כג'קאר, שגריר הנארנים בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5", כמו גם המפקד הרומולאני טומאלאק בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". קטסולאס נולד בסנט לואיס, מיזורי למשפחה אמריקנית ממוצא יווני, ונדבק בחיידק הבמה עוד כשהיה בגיל 4, כשאימו לקחה אותו להצגות בתיאטרון המקומי. הוא למד את אמנויות הבמה באוניברסיטה של סנט לואיס וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה במגמת תיאטרון באוניברסיטת אינדיאנה אשר בבלומינגטון, אינדיאנה. בין השנים 1971–1986, השתתף קטסולאס בהופעות התיאטרון של פיטר ברוק במקומות כמרכז לינקולן ובמחוזות ונצואלה. קטסולאס עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 1986. תפקידיו הקולנועיים כוללים השתתפות בסרט "הסיציליאני", לפי ספרו של מריו פוזו, "זר שומר עליי", המערבון "שקיעה" של הבמאי זוכה פרס אוסקר בלייק אדוארדס, הפרודיה "לרקוד עם לוחמים", הנמלט" לצד שחקנים כהאריסון פורד וטומי לי ג'ונס, "לגנוב את השמיים", ו"החלטה גורלית". תפקידיו הטלוויזיוניים כוללים השתתפות קבועה בחמש עונותיה של סדרת המדע בדיוני "בבילון 5" כג'קאר, שגריר הנארנים, כמו גם בסרטים שהתבססו על הסדרה. חזותו האצילית והמאיימת כלוחם נארני אשר התפתח בהמשך הסדרה למנהיג רוחני לעמו, הקנתה לו אהדה רבה בקרב מעריצי הסדרה. ג'יי מייקל סטרזינסקי, יוצר הסדרה, שילב את קולו של קטסולאס כמחווה לדמותו בסרט האחרון בסדרה, "הסיפורים האבודים", שיצא ביולי 2007. קטסולאס השתתף בין היתר בהופעות אורח בסדרות "אומת החייזרים", "המשווה", "רצח במשיכת קולמוס", "ג'ייק והשמן", "האב דאולינג חוקר", "האנטר", "מקס הדרום", "NYPD", "מילניום", "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ו"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". כמו כן, קטסולאס נידב את קולו למשחקי המחשב "Primal" ו-"24", המבוסס על סדרת הטלוויזיה המצליחה. בשנת 2005 אובחן קטסולאס בסרטן הריאה. הוא מת בלוס אנג'לס והשאיר אחריו אישה ושני ילדים. בן 59 היה במותו. מדיה וקבצים בנושא אנדריאס קטסולאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדריאס קטסולאס (באנגלית) אנדריאס קטסולאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדריאס קטסולאס, באתר AllMovie (באנגלית) אנדריאס קטסולאס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנדריאס קטסולאס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנדריאס קטסולאס, באתר Discogs (באנגלית) אנדריאס קטסולאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מאמר על קטסולאס בסטאר טרק ויקי (באנגלית)
מוזיאון הפלמ"ח

מוזיאון הפלמ"ח הוא מוזיאון ומרכז חינוכי המתעד את מורשת הפלמ"ח באמצעות סיפור עלילתי, המדגים את השלבים השונים בתולדות הארגון: הקמת הפלמ"ח ואימונו, המאבק במנדט הבריטי, השותפות במוסד ההעפלה ושותפותו במלחמת העצמאות. הוא שוכן ברמת אביב שבתל אביב. מנהלת המוזיאון נכון לשנת 2023 היא שירי ארליך פרסול. הבטחה להקמת המוזיאון בצמוד למוזיאון ארץ ישראל ניתנה על ידי שלמה להט, ראש עיריית תל אביב יפו, עוד בשנת 1980. המוזיאון הוקם בשנת 2000 ביוזמת עמותת דור הפלמ"ח, ולאחר השלמתו הועבר לרשות יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. המוזיאון בנוי סביב חורשת אורנים על גבי רכס כורכר, ומבנהו מכיל דימויים של מלחמה ותקומה, כמו למשל השימוש בבטון חשוף ועץ גס. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכלים צבי הקר ורפי סגל. התצוגה בבית הפלמ"ח היא חוויה דרמטית-תאטרלית שמטרתה להעביר למבקרים את חוויית הפלמ"ח ואת חלקו במלחמת העצמאות ובהקמת מדינת ישראל. התצוגה נערכת בצורת "מסע" הלוקח את המבקר לסיור בנופים גאוגרפיים ובאירועים היסטוריים, שנע בעקבות קבוצת צעירים המתגייסים לשורות הפלמ"ח עם הקמתו. זהו סיפור דרמטי בסביבה תאטרלית, משולב בחומרים דוקומנטריים. מהלך האירועים, הרקע ההיסטורי, אופיו ופעילותו של הפלמ"ח מובאים כולם באמצעות סיפורם של אנשי הקבוצה. סביבת הסיפור האנושי, "הסיפור הקבוצתי", היא תפאורה הבנויה כתמונות מלוות בפסקול, סרטים ואפקטים אחרים. המבקר נע למעשה בתוך חלל תפאורות תלת־ממדיות המשולב באפקטים ותוכניות אור-קוליות בטכנולוגיות מתקדמות. התצוגה עוברת באמצעות הדרכה של חיילים אשר משרתים במוזיאון במסגרת השירות הסדיר שלהם. עיצוב הפרויקט (בראשות אליאב נחליאלי) זכה בפרס THEA לשנת 2000 (Theme Entertainment Association). פרט לתצוגה הקבועה, המוזיאון גם מכיל את החלקים הבאים: חדר נופלי הפלמ"ח אוצר תמונות הפלמ"ח תערוכות מתחלפות ארכיון וסרטיית הפלמ"ח. מדי שנה נערך במוזיאון טקס ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. מפתיחתו בשנת 2000 ניהל זאב לכיש את המוזיאון. בשנת 2019, הוא הוחלף על ידי שירי ארליך פרסול. מוזיאון ההגנה אורית שחם-גובר, "מהפוליטיקה של הייצוג לפואטיקה של התצוגה: שלבי ההתהוות של תכנון התצוגה בבית הפלמ"ח", ארכיון 17, 2013, עמ' 19–40. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הפלמ"ח בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הפלמ"ח מוזיאון הפלמ"ח, אתר הפלמ"ח מוזיאון הפלמ"ח, אתר משרד הביטחון מוזיאון הפלמ"ח (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine), המועצה לשימור אתרים המפקד המחנך בפלמ"ח ובצה"ל, קרן מנדל, 27 באפריל 2020 מנהל מוזיאון הארץ הגיש התפטרותו ללהט, מעריב, 21 בספטמבר 1980 זאב לכיש, ‏איזהו גיבור, גרסת תש"ח, באתר "IsraelDefense‏", 24 ביולי 2019
פינאר דל ריו

פינאר דל ריו (בספרדית: Pinar del Río) היא עיר במערב קובה, כ-150 ק"מ דרומית-מערבית להוואנה, בגובה של 60 מ' מעל פני הים. העיר משמשת גם כבירתו של מחוז פינאר דל ריו, המהווה את מרכז גידולי הטבק במדינה. בשנת 2012 התגוררו בעיר כ-190 אלף תושבים. בפינאר דל ריו יש שפע של בניינים ניאו קלאסיים מעוטרים היטב. העיר הוקמה ב-1669 בשם נואבה פיליפינה ("הפיליפינים החדשים"). ב-1774 ניתן לה שמה הנוכחי, שפירושו "אורן הנהר", בשל יערות האורנים שבסביבתה ונהר גואמה שהעיר הוקמה בסמוך לו. העיר התפתחה במהירות בשל תעשיית הטבק שהתפתחה סביבה, אך אף על פי כן נחשב האזור לעני ביחס לשאר חלקי המדינה. כאשר קנה סוכר הפך למקור הגדול ביותר של ההכנסה הכלכלית, חשיבותו של יבול הטבק ירדה והעיר סבלה הזנחה מינהלית. היום, פינאר דל ריו מייצרת כמה סיגרים הטובים ביותר של קובה, באמצעות עלי טבק שגדל ליד העיר. לאחר המהפכה הקובנית נסלל כביש מהיר שחיבר בינה לבין הוואנה, והדבר תרם להתפתחותה. בפינאר דל ריו שני מוזיאונים, האחד למדעי הטבע והשני להיסטוריה של המחוז. מדיה וקבצים בנושא פינאר דל ריו בוויקישיתוף פינאר דל ריו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Cuba Junky, Pinar del Rio City Capital of Pinar del Rio Province ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קובה ובנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבוטבול

אַבּוּטְבּוּל הוא שם משפחה יהודי מרוקאי שפירושו "מתופף" "מייצר תופים" "מוכר תופים" יש סוברים שהמשמעות דווקא נגר ממשמעות המילה בספרדית, גרסה עממית מייחסת את השם לתובל המקראי. האם התכוונתם ל... אברהם אבוטבול – זמר, שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי אסתר אבוטבול – סופרת ועיתונאית ישראלית אלון אבוטבול – שחקן, מפיק וקריין ישראלי ז'וז'ו אבוטבול – עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי שי אבוטבול – כדורגלן ישראלי, קשר הפועל תל אביב משה אבוטבול – ראש עיריית בית שמש וחבר כנסת משה אבוטבול – כדורגלן ישראלי נבו אבוטבול – מנטליסט ישראלי משפחת הפשע אבוטבול: פליקס אבוטבול – עבריין ישראלי. ניהל בתי קזינו במזרח אירופה. נרצח בפראג ב-2002. אביהם של פרנסואה (הגדול) ואסי. צ'רלי אבוטבול – עבריין ישראלי. נפטר ב-2014. אחיו של פליקס ואביו של פרנסואה (הקטן). אסי אבוטבול – עבריין ישראלי. מרצה מאסר בן 18 שנים בגין ניהול ארגון פשיעה. בנו של פליקס ואחיו של פרנסואה (הגדול). פרנסואה אבוטבול (הגדול) - עבריין ישראלי. נרצח ב-2011. בנו של פליקס ואחיו של אסי. פרנסואה אבוטבול (הקטן) - עבריין ישראלי. מרצה מאסר עולם בגין רצח רענן לוי, ב-2004 במועדון בשפיים. בנו של צ'רלי ובן דודם של פרנסואה (הגדול) ואסי. טובול בוטבול אביטל – עברות מקובל ל"אבוטבול" רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: הכל נשאר במשפחה, באתר nrg‏, 7 באוקטובר 2010 [1]הפדרציה ליהודי מרוקו
יאק-11

יאק-11 (ברוסית: Як-11, קוד דיווח נאט"ו: "מוס") הוא מטוס אימון מתוצרת יאקובלב. היה בשימוש חיל האוויר הסובייטי בין השנים 1947 ועד 1962. התכנון של היאק-11 התבסס ברובו על מטוס הקרב יאק-3 ממלחמת העולם השנייה. היאק-11 נבנה ממתכת ועץ, והוא בעל זוג כני נסע מתקפלים וגלגל זנב קבוע. טיסת הבכורה של אב הטיפוס של המטוס נערכה ב-10 בנובמבר 1945, והוא נכנס לשימוש ב-1946. בסך הכל יוצרו 3,859 מטוסי יאק-11 בין השנים 1947 ו-1956. החל מ-1953, יוצרו ברישיון 707 מטוסים נוספים על ידי חברת לט קונוביס בצ'כוסלובקיה תחת הכינוי C-11. דגם בעל מערכת כני נסע תלת-אופנית שכונה יאק-11U תוכנן להחליף ב-1958 את הדגם המקורי של המטוס לצורך אימון טייסי מטוסי סילון של חיל האוויר הסובייטי. ברם, היאק-11U יוצר לבסוף בכמות קטנה, והדגם המקורי של המטוס נותר בשירות חיל האוויר הסובייטי עד 1962. ב-19 בינואר 1964, ערק לישראל קפטן מחמוד עבאס חילמי, רווק בן 26 ששימש כמדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר המצרי, עם מטוס יאק-11. חילמי נחת בבסיס חצור וביקש מקלט מדיני לאחר שלטענתו התאכזב ממדיניות מצרים שניהלה מלחמה כנגד שכנתה הערבית תימן. במהלך טיסתו לישראל שנמשכה כשעה ועשרים דקות רדפו אחריו זוג מטוסי מיג 17 וניסו לאותת לו לשוב על עקבותיו (כנראה חשבו שטעה בניווט). הצוות הטכני של חצור ניסה ללמוד את המכניקה של המטוס שהיה שונה מהמוכר במטוסי המערב ולאחר מכן בוצעו בו מספר טיסות ניסיון על ידי הטייס עזרא אהרון. אך מאחר שראש להק ציוד בחיל האוויר לא היה מעוניין בהשמשת המטוס הוא קורקע. בשנת 1978 גילה מוזאון התעופה הבריטי עניין במטוס והמטוס הועבר אליהם בעסקת חליפין ביחד עם מספר טנקי שלל תמורת מטוס הרווארד במצב טיסה. אוסטריה אוסטריה אלבניה אלבניה אלג'יריה אלג'יריה אפגניסטן אפגניסטן בולגריה בולגריה ברית המועצות ברית המועצות מזרח גרמניה מזרח גרמניה הונגריה הונגריה וייטנאם וייטנאם מצרים מצרים צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה סומליה סומליה סוריה סוריה הרפובליקה העממית של סין  סין עיראק עיראק פולין פולין קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית רומניה רומניה תימן תימן סיפור עריקת קפטן חלימי במטוס יאק-11 באתר חיל האוויר
לופז

לוֹפֶּז (מלועזית: López או Lopez) הוא שם משפחה נפוץ שמקורו ספרדי, משם המשפחה לופס, והגייתו השתנתה בין מדינות ושפות שונות. פירושו בספרדית זאב. במקור היה זה פטרונים (שם המבוסס על שם האב), שמשמעותו "בנו של לופה". לופה (Lope), בתורו, הוא שם פרטי ספרדי הנגזר מהמילה הלטינית lupus (זאב). המקבילה הפורטוגזית (Lopes) היא לוֹפֶּש (פורטוגזית אירופית) או לוֹפֶּס (פורטוגזית ברזילאית), המקבילה האיטלקית היא לוּפּוֹ (Lupo) והמקבילה הרומנית היא לוּפֶּסְקוּ (Lupescu). האם התכוונתם ל... ברוק לופז – כדורסלן המשחק בקבוצת ניו ג'רזי נטס מליגת ה-NBA רובין לופז – כדורסלן המשחק בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA, אחיו התאום של ברוק לופז ג'ניפר לופז – שחקנית, זמרת ורקדנית אמריקאית רוברט לופז – פרופסור להיסטוריה של ימי הביניים, מחשובי ההיסטוריונים הכלכליים של אירופה. לימד באוניברסיטת ייל רוברט לופז – כותב שירים ומלחין רודריגו לופז – רופא פורטוגזי יהודי אנוס לופס וראו גם: Lopez, באתר Internet Surname Database (באנגלית) נטע אקשטיין, משפחת לופז, באתר ynet, 11 בנובמבר 2008
ג'ובאני דה בארדי

ג'ובאני דה בארדי (באיטלקית: Giovanni de' Bardi, ‏5 בפברואר 1534 – ספטמבר 1612), הרוזן מוורניו, היה מבקר ספרות, סופר, מלחין וחייל איטלקי. ג'ובאני דה בארדי נולד בפירנצה. השכלתו העניקה לו ידע מקיף ומעמיק בלימודים הקלאסיים ומיומנות בלטינית וביוונית לצד הכשרה בהלחנה, אך את שנות נעוריו וראשית בגרותו עשה בעיקר כחייל. בהנהגת קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה לחם נגד סיינה ובהמשך השתתף בקרבות המצור על מלטה (1565) נגד הטורקים. אחרי מלטה, בדרגת סרן, סייע למקסימיליאן השני להביס את הטורקים בהונגריה. אבל כל אימת שלא השתתף בקרבות, היה עסוק בפירנצה ובמקומות אחרים כפטרון למוזיקה ולאמנויות. עיקר פרסומו של בארדי נובע מהיותו מארח, פטרון ומקור השראה לקבוצת מלחינים, תאורטיקאים של מוזיקה ומלומדים, שהרכיבו את הקמראטה הפלורנטינית, הקבוצה ששמה לה למטרה לשחזר את השפעתה האסתטית של המוזיקה של יוון העתיקה בחיי האמנות של תקופתם. חברי הקבוצה היו וינצ'נצו גליליי (אביו של האסטרונום גלילאו גליליי), ג'וליו קאצ'יני ופיירו סטרוצי ואת השראתם שאבו מתכתובת עם ג'ירולאמו מיי, בכיר המלומדים בנושא הדרמה והמוזיקה של יוון הקדומה באותה עת. תוצאת הקשר הייתה המצאת המונודיה וזמן קצר אחריה, האופרה. נוסף לכך, החידושים שהקמארטה הביאה למוזיקה בהנחיית בארדי היו ממאפייני מה שמוכר כיום כמוזיקה של תקופת הבארוק. אף כי היה גם מלחין, מעטות יחסית הן יצירותיו ששרדו עם השנים: רק קומץ מדריגלים. מוזר הדבר, אך נראה שהוא עצמו לא ניסה את כוחו במונודיה החדשה. כמו כן ארגן או כתב תפקידים לאינטרמדי שונים בפירנצה, שעשועי החצר הפופולריים שהתקיימו בין המערכות של דרמות מדוברות וכללו משחק, שירה, ריקוד ופנטומימה - עוד מבשר חשוב לאופרה. עוד חיבר מחזות, ביניהם כמה מן המחזות שלהם סיפק גם את האינטרמדי. וינצ'נצו גליליי הוקיר את בארדי והקדיש לו את Dialogo della musica antica et della moderna ("דיאלוג בין המוזיקה העתיקה והחדשה") המפורסם שלו. ב"דיאלוגו" מאשים גליליי את הפוליפוניה, משבח את המונודיה ונותן ביטוי לשאיפתו שנוהלי המוזיקה של היוונים העתיקים יושבו לתפארתם והמוזיקה המושחתת ובלתי-מובנת של ימיו תוחלף בגרסה אידיאלית של המוזיקה העתיקה בדמותה המשוערת. האירוניה שבדבר היא שוועידת טרנטו, שממנה יצאה בשורת הקונטרה-רפורמציה, השלימה בדיוק אז את גינוי הנוהל הפוליפוני, בגין אותו פגם משוער (קשה מדי להבין את הטקסט המושר), אבל מסיבות דתיות ולא אמנותיות. "Camerata", "Giovanni de Bardi" in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2 Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 "קמראטה", "ג'ובאני דה בארדי" ב"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים" בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954 מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני דה בארדי בוויקישיתוף ג'ובאני דה בארדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ובאני דה בארדי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ובאני דה בארדי, באתר Discogs (באנגלית) קלוד פליסקה, "ג'ובאני דה בארדי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין פליסקה, גרוב
קולמן

האם התכוונתם ל... קולמן (אלבמה) – עיר במדינת אלבמה שבארצות הברית אישים: אורנט קולמן – סקסופוניסט ומלחין אמריקאי ארנסט דוד קולמן – פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב, שהתמחותו הלשון, הספרות והשירה הרומית. בסי קולמן – הטייסת האינדיאנית וכן הטייסת האפרו-אמריקאית הראשונה ברנהרד קולמן – כדורגלן עבר גרמני ג'יימס קולמן (אנ') – סוציולוג אמריקני ג'ק קולמן – שחקן אמריקאי דריק קולמן – כדורסלן עבר אמריקאי. בעל עבר עשיר בליגת ה-NBA חנן קולמן – כדורסלן יהודי יליד דנמרק, רכז הפועל חולון טים קולמן – כדורגלן אנגלי כריסטיאן קולמן – אתלט אמריקאי נוריס קולמן – כדורסלן עבר אמריקאי נורם קולמן – פוליטיקאי אמריקאי-יהודי, חבר המפלגה הרפובליקנית וסנאטור מינסוטה צ'ייס קולמן – שחקן ומוזיקאי אמריקאי רוני קולמן – מפתח גוף אמריקאי רונלד קולמן – שחקן קולנוע אנגלי שארלוט קולמן – שחקנית אנגלייה קלמן
אליפות גואנגג'ואו הבין-לאומית הפתוחה לנשים

אליפות גואנגג'ואו הבין-לאומית הפתוחה לנשים היא טורניר טניס מהקטגוריה הבינלאומית בסבב ה-WTA הנערך מאז שנת 2004 בעיר גואנגג'ואו שברפובליקה העממית של סין. הטורניר משוחק על מגרשים קשים ופתוחים. אתר האינטרנט הרשמי של אליפות גואנגג'ואו הבין-לאומית הפתוחה לנשים (באנגלית) אליפות גואנגג'ואו הבינלאומית הפתוחה לנשים, באתר ה-WTA (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אניבאלה סטאבילה

אניבאלה סטאבילה (באיטלקית: Annibale Stabile, סביבות 1535 - אפריל 1595) היה מלחין איטלקי מתקופת הרנסאנס. סטאבילה היה חבר באסכולה הרומאית וכנראה היה תלמיד של ג'ובאני פלסטרינה. בעיקר פעל ברומא אבל לתקופה קצרה עקר לקרקוב שבפולין בסוף חייו. הרשומות על ראשית חייו אינן מדויקות, אבל הוא נולד ככל הנראה בנאפולי וסביר להניח, שהיה נער מקהלה בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, אחת הכנסיות החשובות ביותר ברומא, בשנים 1544-45. "אניבאלה קונטראלטו" רשום גם הוא באותה כנסייה בשנים 1555-56; כיוון שאין זה מתקבל על הדעת, שבן עשרים יירשם כקונטראלטו, ייתכן שהיה זה אדם אחר; לחלופין, יש הגורסים, שאניבאלה נולד באמצע שנות ה-40' של המאה ה-16. סטאבילה עצמו הזכיר את לימודיו אצל פלסטרינה, שהיה מאסטרו די קאפלה בבזיליקת יוחנן הקדוש ב-1555-56. סטאבילה היה למאסטרו די קאפלה בבזיליקת יוחנן הקדוש בשנת 1575 והחזיק במשרה זו עד 1578, אז עבר למשרה דומה בקולג' הגרמני. כיוון שג'ובאני דראגוני כיהן גם הוא במשרת מאסטרו די קאפלה בסיינט ג'ון לטראן, החל ב-1576, מסתבר שהשניים היו שותפים למשרה במשך שנתיים. בשנת 1582 הוסמך סטאבילה לכומר וב-1590 החליף שוב מקום עבודה. הפעם היה למאסטרו די קאפלה ב"סנטה מריה מאג'ורה", שם הועסק משנת 1591 עד 1594. בתחילת 1595 נסע לפולין לעבוד בשירותו של המלך זיגיסמונד השלישי ואזה, שנהג להעסיק מוזיקאים איטלקים, אבל סטאבילה מת אחרי חודשיים בסך הכל בקרקוב. סיבת מותו אינה רשומה, אבל המסע לפולין לא נעדר סיכונים; גם מלחין המדריגלים הנודע לוקה מארנציו מת אחרי מסע לפולין (1599), שהרס, לטענתו, את בריאותו. סטאבילה כתב מיסות, מוטטים, תחינות, מזמורי תפילה ושאר יצירות קודש, בתשעה פרסומים נפרדים. שניים מקבצי המיסות שלו יצאו לראשונה לאור בוורשה ב-1979, בשם Msze królewskie (מיסות מלכותיות), שחיבר למעסיקו זיגיסמונד השלישי. אחת המיסות שלו - "מיסה קנטנטיבוס אורגניס" כתובה להרכב יוצא הדופן של 12 קולות עצמאיים ונוצרה בשיתוף פעולה עם פלסטרינה ואחרים. רק הקיריה, קרדו וקרוציפיקסוס נותרו מיצירה זו. סגנונו של סטאבילה היה דומה לזה של פלסטרינה, בייחוד במוזיקה הווקאלית שלו. אף כי כרגיל נהג לכתוב מוזיקה מורכבת פחות מבחינה קונטרפונקטית מזו של מורו, הרי מדי פעם חרג ממנהגו וכתב קאנון, בייחוד במוטטים שלו. המוזיקה החילונית שלו, בעיקר מדריגלים, נשאה לא פעם אופי קליל, מאפיין יוצא דופן לגבי חבר באסכולה הרומאית, שהמוזיקה שלה הצטיינה במקרים רבים ביראת קודש, אם לא חומרה. סטאבילה הוציא לאור שלושה ספרי מדריגלים. את השני בשלושה כתב יחד עם ג'ובאני מריה נאנינו (1581). כל שלושת הקבצים האלה התפרסמו בוונציה, סביבה ידידותית יוצר להוצאת מוזיקה חילונית קלה, והמרכז הפעיל ביותר להוצאת מוזיקה באיטליה של סוף המאה ה-16. Ruth I. DeFord: "Annibale Stabile", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed March 12, 2006), (subscription access) Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 רות א. דה-פורד: "אניבאלה סטאבילה", מילון גרוב המקוון למוזיקה בעריכת ל. מייסי גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954 אניבאלה סטאבילה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אניבאלה סטאבילה, באתר Discogs (באנגלית)
מרטין פלאד

יוהאן מרטין פלאד (גרמנית: Johann Martin Flad;‏ 1831–1915) היה מיסיונר ממוצא גרמני שפעל באתיופיה במשך כ-60 שנה ופעולותו המרכזית הייתה לנצר את יהודי אתיופיה. פלאד נולד בעיירה אידינגאן ("Üdingen") שבמערב גרמניה והחל את לימודיו כמיסיונר בכנסיית "כּרישונה הקדושה" ("St. Chrischona") בבזל שבשווייץ. בתחילה היה חלק ממשלחת בזל שנכנסה לאתיופיה ב-1855 ובמשלחת הוא התלווה למיסיונר לודוויג קראפף ("Lugwig Krapf") שנשלח על ידי הבישוף האנגליקני של ירושלים, סמואל גובאט, לקיסר האתיופי תוודרוס השני, מטרת המשלחת הייתה להמשיך את הפעילות המיסיונרית באתיופיה שבה גובאט החל ב-1826 ועד שגורש ב-1838 יחד עם כל המיסיונרים האחרים. בין השנים 1861–1915 הוא פעל בשורות החברה הלונדונית לקידום הנצרות בין היהודים ובשליחותם עמל כארבע שנים בניסיון לנצר את קהילת יהודי אתיופיה. יחד עם מיסיונרים נוספים הוא הקים בית ספר נוצרי באוורה שליד גונדר ב-1856 וב-1861 הקים מרכז מיסיונרי ליד ג'אנדה שלחופה הצפוני של אגם טאנה. פלאד, אשר פעל בקרב ביתא ישראל במשך ארבע שנים וזכה גם להצלחות מוגבלות, נזרק לכלא על ידי הקיסר תוודרוס השני. חלק מפעולותיו היה תרגום התנ"ך לאמהרית השמעת דעות ולימוד במרכזים נוצריים באתיופיה. יומנו האישי יחד עם זה של אשתו הוא מקור חשוב ללמידת הזמן שבו פעל לרבות על המשלחת הצבאית הבריטית. פלאד שימש גם בתור שליח בין קיסר אתיופיה לשליט מצרים, בתור שליח למלכה הבריטית ויקטוריה ובתור מתווך בין קיסר אתיופיה למפקד המשלחת הבריטית במקדלה ב-1868. במהלך מסעותיו ונסיעותיו בין אתיופיה לאירופה פלאד הבא עמו כמאה מסמכים וספרות עשירה באמהרית, כמו גם עבודות של מיסיונרים אחרים שפעלו באתיופיה באותה התקופה ולפניה. Zwölf Jahre in Abessinien, oder, Geschichte des Königs Theodoros II. und der Mission unter seiner Regierung ማጽሓፋ ፡ ማዝሙራት ፡ ዛዻዊት ። : ባለሳና ፡ ገአዝ ፡ ውባለሳና ፡ ኣምኃራ ። (בעריכתו: ספר תהלים בגעז ובאמהרית) Man's heart either God's temple or Satan's abode, represented in 10 figures : for awakening and promoting Christian faith and life Helps to self-examination and prayers on different subjects : for the use of humble-minded and inquiring Jews Scripture with Scripture compared The Messianic Prophecies in Ethiopic and Amharic : with some additional passages from the ancient prophets A short description of the Falasha and Kamants in Abyssinia : together with an outline of the elements and a vocabulary of the Falasha-Language Kurze Schilderung der bisher fast unbekannten abessinischen Juden (Falascha) : ihr Ursprung, Wohnort, Korperbau ... / von Martin Flad. nebst einem Unhang über die Heidnischen Kamanten in Abessinien የትምህርት ፡ መጃመርያ ፡ እርሱም ፡ የማንበብ ፡ ማስተማርያ ፡ ባማኀርኛ ። ለሀበቫ ፡ ተማሮች ፡ ለጥቅማቸው ፡ ተጻፈች ፡ በሽቄድን ፡ ቤተ ፡ ክርስቲያንማ ፡ ባለች ፡ በሚስዮን ፡ ጉባኤ ፡ ፈቃድ ፡ ታተመች (ספר ללימוד דקדוק של השפה האמהרית) יוהאן מרטין פלאד, הפלאשים (היהודים) מחבש (אנגלית). יוהאן מרטין פלאד, תיאור קצר של הפלאשים והקמנטים בחבש (אנגלית). יוהאן מרטין פלאד, שישים שנות שליחות לפלאשים בחבש (גרמנית). מדיה וקבצים בנושא מרטין פלאד בוויקישיתוף
ריק אדלמן

ריצ'רד לנארד "ריק" אדלמן (באנגלית: Richard Leonard "Rick" Adelman; נולד ב-16 ביוני 1946 בקליפורניה) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי בליגת ה-NBA. בשנת 2021 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, בתור מאמן. אדלמן החל את קריירת הכדורסל שלו ככוכב באוניברסיטת LMU. בדראפט ה-NBA ב-1968, הוא נבחר על ידי סן דייגו רוקטס (כיום יוסטון רוקטס) בסיבוב השביעי. הוא שיחק שתי עונות בסן דייגו לפני שהועבר לפורטלנד טרייל בלייזרס בדראפט 1970 המורחב, ושיחק בקבוצה שלוש עונות. הוא שיחק בהמשך הקריירה שלו גם בשיקגו בולס, ניו אורלינס ג'אז (כיום יוטה), וקנזס סיטי/אוהמה קינגס (כיום סקרמנטו). אדלמן סיים את קריירת המשחק שלו בשנת 1975. כמאמן כדורסל ב-NBA אימן אדלמן את קבוצות גולדן סטייט ווריורס, פורטלנד טרייל בלייזרס, סקרמנטו קינגס ויוסטון רוקטס. עם פורטלנד הצליח אדלמן להעפיל פעמיים לסדרת הגמר של הליגה, ב-1990 וב-1992, והפסיד בשתיהן. כמאמן סקרמנטו הדריך את הקבוצה החזקה של תחילת שנות האלפיים, שנחשבה לאחת המתמודדות הבכירות על תואר האליפות. אדלמן ניצח מעל 800 משחקים במהלך הקריירה כמאמן. לאחר שלא חודש חוזהו של אדלמן ביוסטון רוקטס, מונה אדלמן כמאמנה של מינסוטה טימברוולבס. מדיה וקבצים בנושא ריק אדלמן בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר היכל התהילה של הכדורסל פרופיל, באתר ליגת ה-NBA ynet ספורט, NBA: ריק אדלמן מונה למאמן מינסוטה, באתר ynet, 13 בספטמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אקרופוליס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אקרופוליס – גבעה מבוצרת בפוליס האקרופוליס באתונה – האקרופוליס הידועה ביותר אקרופוליס החדשה – ארגון המשמש כבית ספר לפילוסופיה Acropolis – להקת פאוור מטאל ישראלית האקרופוליס (הר) – הר בטסמניה רשת מרכזי קניות ליטאית המכונה "אקרופוליס": אקרופוליס (וילנה) – מרכז הקניות הגדול ביותר בליטא, אשר ממוקם בעיר הבירה וילנה אקרופוליס (קובנה) – מרכז הקניות הרביעי בגודלו במדינה, ממוקם בעיר קובנה אקרופוליס (קלייפדה) – מרכז הקניות השישי בגודלו במדינה, ממוקם בעיר קלייפדה