רבי שמעון ברבי

רבי (רבן) שמעון ברבי או בר רבי היה חכם ארצישראלי בדור המעבר שבין התנאים לאמוראים, בנו הצעיר של רבי יהודה הנשיא. היה מתלמידי אביו, ואביו קרבו משאר תלמידיו, שכן תלמידיו אביו, המבוגרים ממנו בגיל, רבי חייא ורבי ישמעאל ברבי יוסי או בר קפרא למדו מקרא מפיו, וכן ניתנה לו זכות המילה האחרונה בקביעת הספר הנלמד. הערכתו של אביו כלפיו באה לידי ביטוי בכך שכינה אותו "נר ישראל". לפני פטירתו קרא לו רבי ומסר לו "סדרי חכמה". רבי שיבחו והקפיד מאוד על פגיעה כבודו. לר' שמעון חשיבות רבה בהעברת המשנה מאביו לדורות הבאים. יעקב נחום אפשטיין מסיק כי העריכה הסופית של המשנה הייתה בימיו, ועל פי הנוסח שלו. בתלמוד מתואר שרבי שנה לר' שמעון את המשנה בצעירותו, ועל פי משנה זו תיקן ר' שמעון את רבי בזקנותו. יש שטענו, כי אותה משנה ששנה רבי בצעירותו השתמרה בידי ר' שמעון, ומשום שר' שמעון שימש כחכם בישיבת רבן גמליאל ברבי (ראה לעיל) משנה זו הפכה לגרסה הארצישראלית של המשנה, כפי שמשתקף מן התלמוד הירושלמי, ואילו המשנה המאוחרת היא המשנה שהביא עמו רב לבבל, והיא המקור לנוסח הבבלי של המשנה, כפי שמשתקף מן התלמוד הבבלי. בשני התלמודים מתוארת חתונתו. לפי הירושלמי היה זה עוד בימי חייו של רבי מאיר (רבו של רבי). ייתכן שהתארס עם בתו של ר' חייא, אך היא נפטרה סמוך לנישואיהם. כשנולדה לו בת, אביו ניחמו, אך בר קפרא אמר לו שאלו תנחומי הבל. כפי הנראה, עסק בשותפות עם ר' חייא במסחר משי. מתואר כעשיר. על אף שהיה החכם בבניו של רבי, לא התמנה לנשיא הסנהדרין לאחר פטירת רבי, מפני שלא היה הבכור, אך התמנה ל"חכם". תחת נשיאות אחיו הבכור רבן גמליאל ברבי. כשרב כהנא עלה מבבל לארץ ישראל, מצא את ר' שמעון שונה בשמו של ר' ישמעאל ברבי יוסי, ויש שהוכיחו מכאן שהאריך עוד עשרות שנים לאחר פטירת רבי עד לימי נשיאותו של רבי יהודה נשיאה. רבי חייא משבחו על כך שהצליח לבטל אבני מרקוליס מאיסור עבודה זרה, על ידי תחבולה. "ואית לאימיה בר" כלומר: אשרי אמו שזכתה לבן כזה. בתלמוד מתואר דו-שיח בינו לבין אביו, שבסופו הצליח לשכנע את אביו לצטט את דברי רבי מאיר ורבי נתן בשמם, ובכך לבטל את הקנס שקנס אותם סבו רבן שמעון בן גמליאל בעקבות הניסיון להדחתו. ר' שמעון ברבי מוזכר במשנת רבי פעם אחת (משנה, מסכת מכות, פרק ג', משנה ט"ו): "הרי הוא אומר 'רק חזק לבלתי אכול הדם כי הדם הוא הנפש וגו', ומה אם הדם שנפשו של אדם קצה ממנו, הפורש ממנו מקבל שכר, גזל ועריות שנפשו של אדם מתאוה להן ומחמדתן, הפורש מהן על אחת כמה וכמה שיזכה לו ולדורותיו ולדורות דורותיו עד סוף כל הדורות" אף על פי כן, מצוטט בגמרא בלשון "איתמר" המאפיינת דברי אמוראים. הלכה אחת ממנו מובאת בתלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"ד, עמוד א': "הכל מודים במחזיר גרושתו שהולד פגום לכהונה". החכם היחיד שמוסר טעם הלכה משמו בתלמוד הוא רבי אחא בר חנינא (תלמוד ירושלמי, מסכת יומא, פרק ב', הלכה ב'). הרב אהרן הימן, "ר' שמעון בר רבי", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ג, עמודים 1210-1212, באתר היברובוקס תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ג, עמוד א'. בגמרא מובאות שתי גרסאות האם היה זה בר קפרא או ר' שמואל ברבי יוסי, שנראה שהכוונה לר' ישמעאל ברבי יוסי. תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף י"ט, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף י', עמוד א'. רש"י מסביר: "שאתה מאיר עיני חכמים". תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ג, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ד, עמוד ב' ותלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קס"ד, עמוד ב'; ותלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ק"ה, עמוד ב'. 'מבואות לספרות התנאים' ח"ב עמ' 227, ירושלים ה'תשכ"ג. ראה תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף מ"ד: "מתני ליה רבי לר' שמעון בריה: הזהב קונה את הכסף. אמר לו: רבי, שנית לנו בילדותך הכסף קונה את הזהב, ותחזור ותשנה לנו בזקנותך הזהב קונה את הכסף?" ובתלמוד ירושלמי, מסכת בבא מציעא, פרק ד', הלכה א' מתואר שר' שמעון אכן שנה "הכסף קונה את הזהב", ואביו העיר לו על כך: "אמר ליה אבוי (אביו): 'חזור בך ותני כהדא הזהב קונה את הכסף', אמר ליה: לינא (אין אני) חוזר בי דעד דהוה חילך עלך אתניתני (שכשעוד היה כוחך בך שנית לי) הכסף קונה את הזהב". מקרה נוסף מתואר בתלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף נ"ב, עמוד ב': "מתני ליה רבי לר' שמעון ברבי: עובד כוכבים מבטל עבודת כוכבים שלו ושל חברו. אמר ליה: רבי, שנית לנו בילדותך עובד כוכבים מבטל עבודת כוכבים שלו ושל ישראל" (וכן בתלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה, פרק ד', הלכה ד'). דוד רוזנטל, משנה עבודה זרה - מהדורה ביקורתית, ירושלים ה'תשמ"א, עמ' 177-179. תלמוד ירושלמי, מסכת ביצה, פרק ה', הלכה ב'. היימו הסיק מתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ח', עמוד א' ומתלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף נ"א, עמוד א' שלפי הבבלי הייתה החתונה בימי נשיאות רבי. המקרה מסופר בתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ס"ב, עמוד ב' מבלי לציין באיזה מבניו של רבי מדובר. הרב אהרן היימאן שיער שמדובר בו, שכן ממספר מקורות (למשל תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ח, עמוד א') עולה שהיה בקשרים טובים עם רבי חייא, ואף היה שותף עמו בעסקים (ראה להלן). תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ט"ז, עמוד ב' כך עולה מבראשית רבה, פרשה ע"ז, פסקה ב': "רבי חייא רבה ורבי שמעון בר רבי נסבין ויהבון בפרגמטיא בהדין מטכסא עלון להדא צור ועבדון עבידיתהון מן דנפקי מן פילי אמרי נלך ונתפוס אומנות אבותינו נחזור ונחמי אי אנשינן כלום חזרון ואשכחן מחיילא דמטקסין" (תרגום: רבי חייא הגדול ורבי שמעון בן רבי נשאו ונתנו במסחר באריגי משי. עלו לעיר צור ועסקו בעבודתם כשיצאו משערי העיר אמרו: נלך ונתפוס אומנות אבותינו, נחזור ונראה אם שכחנו משהו. חזרו ומצאו חבילה של אריגי משי). תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף פ"ו, עמוד א' יש הסוברים שהכוונה פשוט לסמיכתו כחכם מן השורה ולא לתפקיד מוגדר, ויש הרואים בתואר "חכם" בהקשר זה מינוי לתפקיד כלשהו בהיררכיה של בית המדרש. ראו: דוד גודבלאט, "על סיפור ה'קשר' נגד רבן שמעון בן גמליאל השני, ציון ד תשמ"ד, עמ' 362-370 ובמקורות בהערות השוליים. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ג, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף נ"ט, עמוד א'. רב כהנא שימש את רב מספר שנים, ורב ירד לבבל (לפי התפיסה המסורתית) סמוך לפטירת רבי (היימן הסיק שרב כהנא עלה ארצה לפחות 30 שנה לאחר פטירת רבי). תלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה, פרק ד', הלכה א', ובפירוש פני משה כתב: "ויש לאמו בן חשוב וגדול בתורה כזה ועל דרך אשרי הוריו". תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י"ד, עמוד א'