laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עמק

עֵמֶק או גיא הוא אזור גאוגרפי הנמוך מסביבתו, ובדרך כלל מוקף בהרים וגבעות. גודלו נע בין כמה קילומטרים רבועים למאות ואפילו אלפים של קילומטרים רבועים. תהליכים גאוגרפיים המביאים לידי היווצרותם של עמקים: התופעה השכיחה ביותר – היווצרות עמקים על ידי זרימת מים (כגון נהרות) על פני השטח במשך שנים רבות, דבר הגורם לסחיפת הקרקע וליצירת בקע, שבתורו יכול להפוך לעמק. עִמקי ביקוע – לדוגמה: הבקע הסורי-אפריקני. עמקי ביקוע הם בדרך-כלל בעלי צורת האות V, ונוצרו על ידי התרחבות קרום כדור-הארץ בעקבות פעילות טקטונית (תנודת הלוחות הטקטוניים) מתחת לפני כדור הארץ. עמקים קרחוניים – צורתם בדרך-כלל כצורת האות U. העמקים הקרחוניים נוצרו לפני עשרות-אלפי שנים (ככל הנראה במהלך עידן הקרח) על ידי הכוח הראשוני והסוחף העצום של הקרחונים. ניתן למצוא הרבה עמקים קרחוניים במרכז אירופה, במדינות האַלְפִּים. עמק גדול מכונה בִּקְעָה (ברבים: בְּקָעוֹת), ואילו עמק קטן שנוצר על ידי זרימת מים ורוחבו וגובהו אינו עולה על עשרות בודדות של מטרים, נקרא עָרוּץ. גם לכוכבי לכת מוצקים ולירחים יש מאפייני-שטח כגון עמקים. עמקים אלו הם לרוב עמקי ביקוע או שהם משתייכים לשתי קטגוריות עמקים שעל פי כדור הארץ לא שורדות זמן רב בשל סחיפת פני השטח על ידי הרוחות והגשמים: שרשרת של מכתשי פגיעה (מכתשים הנוצרים מפגיעה של מטאוריט); זרימת נהר לבה או בעקבות התכווצות נהר לבה שהתקרר עמק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ארנסט בוריס צ'יין

אֶרְנְסְט בוריס צֶ'יְין (שמו העברי: חֵן; Ernst Boris Chain;‏ 19 ביוני 1906, ברלין – 12 באוגוסט 1979) היה ביוכימאי יהודי גרמני, שברח מהנאצים לבריטניה ב-1933 וזכה ב-1945 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על עבודתו בפיתוח הפניצילין. צ'יין נולד בברלין בירת גרמניה למשפחה יהודית. אביו, מיכאל, היה כימאי ממוצא יהודי-רוסי, נצר למשפחת חן וצאצא לשאלתיאל חן מראשי יהדות קטלוניה ששורשיו ביהדות בבל, ובנו התעניין גם כן בכימיה ובמיוחד בביוכימיה. במקביל התעניין במוזיקה וניגן בפסנתר. צ'יין סיים תואר בכימיה באוניברסיטת פרידריך וילהלם בשנת 1930, ועסק שלוש שנים בחקר אנזימים בבית החולים שָריטֶה (Charité) בברלין. בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב צ'יין את גרמניה ועקר לאנגליה. עם המעבר לאנגליה, כאשר נתקל בקשיי הגייה בשמו, "חיין", החליף באופן רשמי את שם משפחתו ל"צ'יין". באנגליה עסק צ'יין בחקר הפוספוליפידים באוניברסיטת קיימברידג' בהדרכתו של סר פרדריק גואולנד הופקינס. בשנת 1935 קיבל משרה באוניברסיטת אוקספורד כמרצה לפתולוגיה. במסגרת זו עסק במספר תחומי מחקר, ביניהם: ארס נחשים, חילוף חומרים בגידולים, ליזוזימים, וטכניקות ביוכיומיות. ב־1939 החל לעסוק יחד עם הווארד פלורי בחקר גורמים אנטיביוטיים טבעיים המיוצרים על ידי מיקרואורגניזמים. בתוך כך, החליטו צ'יין ופלורי לבדוק את מחקריו של אלכסנדר פלמינג שגילה את הפניצילין תשע שנים קודם לכן. הם המשיכו לחקור את תכונותיו הרפואיות ומבנהו הכימי של הפניצילין. צ'יין פיתח שיטות לבודד ולרכז את הפניצילין, וכן תיאר את מבנהו הכימי, דבר שאושר לאחר מכן במדידות גבישים בקרני רנטגן על ידי דורותי הודג'קין. על מחקר זה קיבלו צ'יין, פלורי ופלמינג פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1945. צ'יין היה ציוני נלהב. במאי 1946 הגיע לארץ ישראל כאורחו של חיים ויצמן וביקר במכון ויצמן, באוניברסיטה העברית בירושלים ובטכניון. בשנים 1947–1948 שהה בצ'כוסלובקיה מטעם ארגון הבריאות העולמי, בה סייע בשיקום מפעלי הפניצילין. סיועו לצ'כוסלובקיה לאחר ההפיכה הקומוניסטית הביא את רשויות ההגירה של ארצות הברית לסרב להעניק לו אשרת כניסה בשנת 1951. ב־1948 התמנה למנהל מדעי במרכז המחקר הבינלאומי למיקרוביולוגיה כימית במכון הבריאות העליון של רומא (אנ'). בשנת 1961 חזר לבריטניה כפרופסור לביוכימיה באימפריאל קולג' בלונדון, ולאחר שפרש לגמלאות עבר למלרני (אנ') שבמחוז מאיו, מערב אירלנד. חיין התנגד לתורת האבולוציה, וכתב על כך: ”רעיון הישרדותו של המתאים ביותר הוא היפותזה שאינה מתבססת על ראיות כלשהן, ואינו עולה בקנה אחד עם העובדות”. בשנת 1974 הוענק לפרופ' ארנסט תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן. אחיינו הוא פרופ' אלכסנדר חיין, מדען במחלקה לאטמוספירה באוניברסיטה העברית. מדיה וקבצים בנושא ארנסט בוריס צ'יין בוויקישיתוף ארנסט בוריס צ'יין, באתר פרס נובל (באנגלית) איתי נבו, הפסנתרן שהציל מיליוני בני אדם, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 19 ביוני 2018 ארנסט בוריס צ'יין, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. ארנסט בוריס צ'יין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארנסט בוריס צ'יין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ממציא הפניצילין בארץ, דבר, 2 במאי 1946 הרצאת ממציא הפניצילין, דבר, 5 במאי 1946 פרופיסור חן מעודד ייצור פניצילין בארץ, הצופה, 3 במאי 1946 פרופ' חן לא הורשה להכנס לארה"ב, דבר, 6 בדצמבר 1951 עוללות, דבר, 12 באוקטובר 1951 היחיד והציבור, חרות, 17 ביולי 1951 פרופ' קנת הסו, The Great Dying,‏ 1986, עמ' 281. מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת בר-אילן
שבוע האפרטהייד הישראלי

שבוע האפרטהייד הישראלי הוא אירוע שנתי הנערך על ידי קמפיין BDS שבו מתקיימות במשך שבוע סדרה של הרצאות ועצרות שנערכות לגינוי ישראל בשל מדיניותה בסכסוך הישראלי-פלסטיני. האירוע מתקיים או בחודש פברואר או במרץ. לדברי BDS, מטרת האירוע הוא "להביא לתודעת הציבור את טבעה של ישראל כמערכת שלטון אפרטהייד, ולקיים חרם וסנקציות כחלק מפעולות תנועת BDS ההולכת וגוברת". הארגון החל את פעילותו בטורונטו בשנת 2005, ועד לשנת 2010 האירוע מצוין בכ-55 ערים ברחבי בעולם, בין השאר בקנדה, בריטניה, ארצות הברית, דרום אפריקה, מקסיקו, אוסטרליה, נורווגיה, יהודה ושומרון ועוד. האירוע עצמו כולל הרצאות ומיצגים המבוססים על תעמולה פלסטינית ובהם מוצגת ישראל כמדינת אפרטהייד המפירה באופן שיטתי את זכויות האדם של הפלסטינים. ראשי הארגון טוענים כי לאירוע יש "תפקיד חשוב בהעלאת המודעות על הציונות והמאבק לשחרור פלסטין והדמיון שלו עם מאבק ריבונות הילידים בצפון אמריקה וכן עם התנועה נגד אפרטהייד בדרום אפריקה". קמפיין החרם ומשיכת ההשקעות הבינלאומי שפרסמו, צבר תאוצה על ידי יותר מ-170 קבוצות פלסטיניות שקראו לחרם, הימנעות השקעות וסנקציות על ישראל. לדברי הארגון, הקמפיין אף עורר תשומת לב רבה במדינות כמו דרום אפריקה, בריטניה, קנדה וארצות הברית. ב-2017 ביטלו שתי אוניברסיטאות בריטיות את "שבוע האפרטהייד הישראלי" בקמפוס שלהם בעקבות פעילות תעמולה ישראלית והגדרתה של ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי לאנטישמיות שכוללת את האנטישמיות החדשה. כתגובת נגד מתקיים בשבוע העוקב "שבוע השלום הישראלי", אירוע שנתי המציג בקמפוסים ברחבי העולם את ישראל כמדינה החותרת לשלום עם שכניה. שבוע השלום הישראלי מאורגן באופן עצמאי על ידי סטודנטים בקמפוסים שבהם מתקיימת הפעילות החל משנת 2010. בשנת 2011 הוא צוין ביותר מ-54 קמפוסים, ביניהם בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה. האתר הרשמי של האירוע "שבוע האפרטהייד הישראלי" יצויין ברחבי העולם, באתר הארץ, 28 בפברואר 2010 אודות הכנס, באתר הרשמי של "Israeli Apartheid Week" איתמר אייכנר, מהלומה ל-BDS באוניברסיטאות בריטיות, באתר ynet, 23 בפברואר 2017. בכל אזור האירועים מתרחשים בתאריכים שונים, אך מתרכזים בחודשים פברואר ומרץ ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת בני חוף הכרמל

אנדרטת בני חוף הכרמל היא האנדרטה המרכזית המנציחה את חללי המועצה האזורית חוף הכרמל שנפלו במלחמות ישראל. האנדרטה שוכנת ליד עתלית וצמודה לכביש החוף על רכס הכורכר. האנדרטה עוצבה על ידי הפסל יעקב אפשטיין. בחודש יולי 1967 הוחלט במועצה על הקמת אנדרטה שתנציח את 12 בני המועצה שנפלו במלחמת ששת הימים. לצורך בחירת האנדרטה הוקמה ועדה שופטים שכללה את ראש המועצה את הפסל יצחק דנציגר וחברים נוספים. לוועדה הוגשו חמש הצעות. החלטת השופטים ניתנה באפריל 1968 על פיה הפסל יעקב אפשטיין זכה במקום הראשון והצעתו נבחרה. התקציב להקמת האנדרטה כולל כביש גישה ומקומות חניה נאמד ב-60 אלף לירות. האנדרטה נחנכה בשנת 1972. בהמשך הורחבה האנדרטה כדי שתשמש להנצחת כל חללי בני היישובים במועצה שנפלו בכל המלחמות ממלחמת העצמאות ועד ימינו. מונצחים בה שמותיהם של 98 לוחמים. האנדרטה בנויה משנים עשר עמודי בטון בגובה שבעה מטר הצבועים בצבע חום ורדרד, היוצרים ביחד מעגל. חלק מהעמודים צמודים לעמודים האחרים וחלקם ניצבים בדד. החלק העליון של העמודים מעוצב בדגמים גאומטריים. בהמשך עם הרחבת האתר להנצחת כל החללים נבנה קיר הנצחה בעל רקע שחור שעליו מצוינים שמות כל החללים. בחזית הקיר רחבה גדולה הבנויה מפלטות של גרנולית בצבע אפור. בחזית הרחבה בנויים שלושה קירות הצבועים באפר בהיר, שניים משני צידי הרחבה מקבילים אחד לשני, הקיר השלישי בנוי ביניהם יותר פנימה ובכך מאפשר מעבר משני צידי הקיר. על הקיר השמאלי כתובת, המועצה האזורית חוף הכרמל. על הקיר הימני הכתובת: "זיכרון נצח לבני חוף הכרמל אשר נפלו במלחמות ישראל ובשירות המולדת, על הקיר המרכזי בחזית הפסוק מספר ישעיהו ס"ו,יג: ”כאיש אשר אמו תנחמנו כן אנוכי אנחמכם ובירושלים תנוחמו” ומאחור הפסוק "מנשרים קלו מאריות גברו". בטו בשבט של שנת תשנ"ח (1998) ניטעה ליד רחבת החנייה של האנדרטה חורשת עצים הנקראת "חורשת הנופלים". מדיה וקבצים בנושא אנדרטת בני חוף הכרמל בוויקישיתוף חורשה ואנדרטה לזכר הנופלים מיישובי המועצה האזורית חוף הכרמל (עתלית), אתר "יזכור" אנדרטת הזיכרון לנופלים בני חוף הכרמל באתר "טבע ונופים בישראל" תוקם אנדרטה לחללים מיישובי חוף הכרמל, דבר, 4 ביולי 1967 אנדרטה לזכר לוחמים תוקם ליד עין כרמל, מעריב, 16 באפריל 1968 הנתון מעודכן לחודש אפריל 2020.
אדם השחור

אדם השחור (או בלאק אדם; באנגלית: Black Adam) הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיעה לראשונה בחוברות הקומיקס של חברת פאוסט קומיקס, ואשר משמש כיריבו המושבע של קפטן מארוול. הדמות הופיעה בהופעה חד פעמית במהדורה המוגבלת "The Marvel Family #1" מדצמבר 1945, ונוצרה על ידי הכותב אוטו בינדר והמאייר צ'ארלס קלרנס בק. בתור הארד של הקומיקס, הדמות הוחייתה מחדש לאחר שחברת DC קומיקס קנתה את הזכויות לדמויותיה של חברת פאוסט קומיקס והחלה לפרסם את סדרת הכותרים בשם "שהאזאם!". אדם השחור הוא קודמו המושחת של קפטן מארוול, אשר עשה את דרכו מימי מצרים העתיקה לזמנים מודרניים כדי להתעמר במשפחת מארוול ובקרוביהם. מאז שובה של הדמות, היא שוכתבה מחדש בידי הכותבים ג'ף ג'ונס, דייוויד ס. גויר וג'רי אורדוויי כדמות של אנטי גיבור שמנסה לטהר את שמה. תפקידים משמעותיים בסדרות כותרים כמו חברת הצדק של אמריקה והמשבר האינסופי העלו את דרגת חשיבותה של הדמות בהמשכיות העכשווית של יקום DC. דמותו של אדם השחור מדורגת במקום ה-16 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. הדמות מופיעה בהופעת הבכורה של בסרט היקום הקולנועי של DC "בלאק אדם", בגילומו של דוויין ג'ונסון. כאשר תיאו אדם/תיאו הוגה את מילת הקסם "שהאזאם!" (Shazam!‎), הוא משנה את צורתו לאדם השחור וניתנים לו כוחות הנובעים מאלים מצריים קדומים: אתר האינטרנט הרשמי של אדם השחור (באנגלית) דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס דף הדמות בפרויקט ויקיה של DC קומיקס Top 100 Comic Book Villains: #16 - Black Adam Dwayne Johnson's DC Villain Black Adam Getting His Own Movie
ונדל סאבאג'

ונדל סאבאג' (באנגלית: Vandal Savage) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern #10 מדצמבר 1944, והיא נוצרה על ידי הכותב אלפרד בסטר והמאייר מרטין נודל. ונדל סאבאג' הוא בן אלמוות, אשר זעם על האנושות והדביק אותה בפשע ואלימות מאז ימי ההיסטוריה הקדומה. הוא טקטיקן גאון בעל תושייה רבה, והוכיח את עצמו כנבל-העל העיקש ביותר ביקום DC, אשר לחם במרבית גיבורי-העל במשך ההיסטוריה. הוא נולד כאיש מערות ומנהיג שבט הדמים בשליש האחרון של תקופת האבן הקדומה, ורחץ ברדיואקטיביות של מטאוריט מסתורי שהעניק לו אינטלקט גבוה מאוד וחיי נצח. לפי מחקריו של לקס לות'ר, ונדל סאבאג' הוא הקניבל הראשון שאי פעם תועד. בהמשכיות שלפני המשבר בעולמות האינסופיים, ונדל סאבאג' היה תושב ארץ-2, אולם לפני אלפי שנים התוודע לקיומה של חברת הצדק של אמריקה ולקיומה של ארץ-1. ונדל סאבאג' הטביע את חותמו הראשון בהיסטוריה כאשר השמיד את הממלכה התת-ימית אטלנטיס בעזרת קבוצה לה קרא "אילומינטי" ועמד בראשה. הוא טען כי מלך על הציוויליזציה האנושית תחת שמות רבים כמו אלכסנדר הגדול, יוליוס קיסר, גינגיס חאן, שחור הזקן, ולאד המשפד וג'ק המרטש. כאשר החליט לעבוד מאחורי הקלעים, הוא פעל במרוצת שנות ההיסטוריה לצד אישים כאיריק האדום, ויליאם הכובש, נפוליאון בונפרטה, אוטו פון ביסמרק, ראס-אל-גול ואדולף היטלר. הוא אף הוביל את הארמדה הספרדית בניסיון לכבוש את אנגליה (מה שמרמז כי היה גם אלונסו פרס דה גוסמאן אי סוטומאיור, הדוכס השביעי ממדינה-סידוניה). דמותו של ונדל סאבאג' מדורגת במקום ה-36 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו בסדרות יקום החץ מגלם השחקן קספר קרמפ. אתר האינטרנט הרשמי של ונדל סאבאג' (באנגלית) דף הדמות בפרויקט ויקיה של DC קומיקס Action Comics #516, February 1981 Top 100 Comic Book Villains: #36 - Vandal Savage Casper Crump Is Vandal Savage On ‘DC’s Legends Of Tomorrow’ ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונגול

מונגול (באנגלית: Mongul) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן וגרין לנטרן ביקום DC קומיקס. הדמות המקורית הופיעה לראשונה בחוברת DC Comics Presents #27 מנובמבר 1980, והיא נוצרה על ידי הכותב לן ויין והמאייר ג'ים סטארלין. מונגול השני הופיע לראשונה בחוברת Showcase '95 #8 מספטמבר 1995, ונוצרה על ידי הכותב פיטר טומאסי והמאייר סקוט איטון. מונגול הוצג לראשונה בתור הארד של הקומיקס, שבה היה שליטו של גזע חייזרי עד אשר התרחשה מהפכה והוא הוגלה לחלל החיצון. בהופעתו הראשונה, מונגול חטף את מכריו של סופרמן, לויס ליין וג'ימי אולסן, ואיים להרוג אותם אם סופרמן לא ישיג עבורו את המפתחות המפעילים את העולם המלאכותי "עולם מלחמה". בתקופת העידן המודרני של הקומיקס, מונגול מוצג מחדש לאחר המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1985 כשליט אימפריית חלל בשם "עולם מלחמה", אשר מבדר את תושביו במשחקים גלדיאטורים. בניסיון לתפוס את סופרמן ולהפוך את כדור הארץ לעולם המלחמה, מונגול משמיד את קוסט סיטי, עיר הולדתו של הגרין לנטרן האל ג'ורדן (כפי שתואר בקשת הסיפור שלטונם של הסופרמנים). מונגול נשפט ונכלא בעוון פשעיו הבין-גלקטיים. הוא משתחרר בעקבות פריצתה של מהומה, ובוחר לרדוף אחר גרין לנטרן, אך הוא מוצא שהגיבור הנוכחי (קייל ריינר) הוא אינו האחד שבו הוא מעוניין. הוא נלכד מחדש, אך שוב נמלט ממושבת הכלא בה הוחזק, בהותירו מאחוריו שובל של אסירים מתים, הנסחפים בחלל. בעוד ספינתו כמעט מושמדת והוא קרוב למוות, הוא ניצל ומועבר לכוכב לכת. בתמורה לכך, הוא משעבד את תושבי הכוכב, אך הם מעדיפים למות מווירוס מאשר תחת עריצותו. מונגול השני מופיע לראשונה לעזרתו של סופרמן, כאשר הוא מאמן אותו לקראת בואו של הנבל אימפריאקס. הוא עוצמתי יותר מאביו, ונדמה שנהרג באירוע הקרוס אובר "עולמנו במלחמה". אולם, הוא חוזר באירועי המשבר האינסופי ומתעמר בחברי ליגת הצדק ובהאל ג'ורדן, שחזר לתפקידו כגרין לנטרן. הוא מקבל לרשותו טבעת כוח צהובה כאשר הוא שובר את מפרקתו של חבר חיל סינסטרו, ומאלץ את חברי חיל סינסטרו לשרת אותו או למות. דמותו של מונגול מדורגת במקום ה-41 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס DC Comics Presents #28, December 1980 Superman Vol.2 #153, February 2000 Green Lantern Corps Vol.2 #19, February 2008 Top 100 Comic Book Villains: #41 - Mongul ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'וזף קרוס

ג'וזף מייקל קרוס (באנגלית: Joseph Michael Cross; נולד ב-28 במאי 1986) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי. זכה להכרה בזכות תפקידיו בסרטים "לרוץ עם מספריים", "גיבורי הדגל" "ללא עקבות" "מילק" ו"לינקולן". קרוס נולד בניו ברונסוויק, ניו ג'רזי וגדל בעיירה פלהאם שבמדינת ניו יורק, בנם של מורין ומייקל ג'יי קרוס שעוסקים שניהם בשיווק. קרוס החל ללמוד לתואר ראשון באמנויות הדרמה בטריניטי קולג' שבקונטיקט ולאחר מכן עבר להשלים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה. קרוס החל לשחק בגיל צעיר מאוד וכילד התפרסם בדרמה הקומית "ג'ק פרוסט" בתור צ'ארלי בנו של הסולן ג'ק פרוסט (מייקל קיטון) ובסרטו השני של מ. נייט שאמלאן "בעיניים פקוחות"בתפקיד הילד ג'ושוע ביל. בתחילת דרכו הרבה לשחק גם באופרת הסבון הוותיקה "כשהעולם מסתובב". קרוס הצליח לפרוץ לתודעה כשחקן בוגר בשנת 2006 בזכות הופעה שובת לב בסרטו הראשון של ראיין מרפי, הדרמה הקומית "לרוץ עם מספריים" בתפקיד הנער המתבגר אוגוסטין בורוגס עליו זכה קרוס בפרס סיאטל. בשנה זו השתתף גם בסרט המלחמה של קלינט איסטווד "גיבורי הדגל" בתפקיד הנחת פרנקלין סוסליי ממניפי הדגל באיוו ג'ימה. ב-2008 שיחק קרוס במותחן האימה "ללא עקבות" בתפקיד הצעיר המומחה לטכנולוגיה אוון ריילי והשתתף בדרמה הפוליטית ביוגרפית של גאס ואן סנט "מילק" בתפקיד הפעיל החברתי לזכויות הומואים דיק פאביץ'. בשנת 2012 השתתף קרוס בדרמה הפוליטית המצליחה של סטיבן ספילברג "לינקולן" בתפקיד ג'ון היי מזכירו הצבאי של הנשיא אברהם לינקולן (דניאל דיי-לואיס). בשנת 2017 החל לשחק לצד ניקול קידמן וריס וית'רספון בסדרת הדרמה-קומית "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי, אשר מבוססת על הרומן באותו שם ומשודרת ברשת HBO. בשנת 2019 ביים את סרטו הקולנועי הראשון "ליל קיץ", קומדיית נעורים בהשתתפותן של לאנה קונדור וויקטוריה ג'סטיס. ג'וזף קרוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'וזף קרוס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'וזף קרוס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יצחק אבינועם

יצחק אבינועם (יגנס) (25 במאי 1921 – 21 בפברואר 2015) היה מפקד האצ"ל בירושלים בתקופת המאבק נגד שלטון המנדט הבריטי. יצחק אבינועם (יגנס) נולד בפתח תקווה בשנת 1921, דור חמישי בארץ. בשנת 1937, בהיותו בן 16 הצטרף לתנועת בית"ר ושנה לאחר מכן התגייס לאצ"ל. בשנת 1945, בתקופת המאבק נגד הבריטים שלאחר סיום מלחמת העולם השנייה נתמנה לעמוד בראש "דלק", שירות המודיעין והידיעות של האצ"ל ולאחר מכן למפקד מחוז ירושלים של האצ"ל. בתקופת פיקודו של יצחק אבינועם על האצ"ל בירושלים ביצע האצ"ל מספר התקפות על יעדים בריטיים בעיר ביניהם פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946. בו נהרגו 91 אנשים, מתוכם 28 בריטים, 41 ערבים, 17 יהודים, וחמישה אנשים אחרים ונפצעו 45, התקפה על מועדון הקצינים בבית גולדשמיד ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים ב-1 במרץ 1947 בה נהרגו 17 קצינים וחיילים בריטיים, ונפצעו 27 והתקפה על מחנה הצבא הבריטי שנלר בירושלים, ב-12 במרץ 1947 בה נהרג חייל בריטי אחד ו- 8 נפצעו. פעולה אחרת, ניסיון לפוצץ את תחנת הרכבת ירושלים ב-30 באוקטובר 1946 כשלה. ארבעה ממשתתפיה נתפסו ואחד, מאיר פיינשטיין נדון למוות. והתאבד בצינוק, בטרם שיבוצע גזר הדין. ב-17 במרץ 1947, ימים אחדים לאחר התקפת האצ"ל על מחנה שנלר, הגיע יצחק אבינועם לחדרו של "גל" - יהושע גולדשמיד, אחד ממפקדי האצ"ל בירושלים ששכן ברחוב גאולה, סמוך למחנה שנלר. בהכנסו לבית התייצב מולו קצין בריטי, באקדח שלוף, וקרא לו להרים ידיו. בחדר פנימה היו כבר שניים מחברי האצ"ל שהגיעו לחדר לפניו ונעצרו גם הם, שמואל כצנלסון, לימים הפרקליט הנודע ושר המשפטים שמואל תמיר שהיה סגנו של אבינועם, ומפקד נוסף ממפקדי האצ"ל בירושלים. שלושת העצורים הוחזקו בחדר עד הערב בציפייה כי לחדר יגיעו אנשי אצ"ל נוספים, שלא באו. אז הועברו השלושה למחנה שנלר הסמוך, ומשם למשרדי הבולשת הבריטית. שם נחקרו לאחר סיום חקירתם הועברו שלושת העצורים למחנה המעצר בלטרון. אנשי האצ"ל ניסו להבריח את יצחק אבינועם מן המחנה בארגז מזון שהיה על גבי משאית, אך הוא נתגלה והוחזר למעצר, הוכנס לצינוק ולאחר מכן נשלח למחנה המעצר בקניה, שם הוחזק עד לסיום המנדט הבריטי ויציאת הבריטים מהארץ. בשובו הוחזר לתפקיד מפקד האצ"ל בירושלים, בתקופת המעבר של מלחמת העצמאות, בטרם הוכרזה ירושלים במהלך ההפוגה השנייה כחלק ממדינת ישראל. בראשית תקופת המדינה היה יצחק אבינעם חבר הנהלת ארגון "של"ח" (שיקום לוחמי החופש) שטיפל בזכויותיהם של נכי האצ"ל ובהנצחת הנופלים. לאחר מכן היה חבר הוועד הארצי של ברית חיילי האצ"ל. בנו גל נפל בשנת 1971 בקרב עם מחבלים במחנה פליטים ברצועת עזה. בשנת 1972 מינה שר הביטחון דאז משה דיין את יצחק אבינועם כחבר במועצה הארצית להנצחת החייל, מועצה ציבורית שתפקידה לייעץ לשר בכל נושא הקשור להנצחה. יצחק אבינועם השתתף גם כנציג האצ"ל בוועדה מיוחדת של וותיקי המחתרות שהוקמה, עשרות שנים לאחר מעשה, לשם טיהור שמו של אריה פולונסקי שהיה חבר בארגון ההגנה ששירת במשטרת המנדט ושימש כמקשר בין הסוכנות היהודית לבולשת הבריטית ונרצח על ידי האצ"ל בשנת 1939 בחשד של הלשנה על חברי האצ"ל. חברי הוועדה האחרים היו אנשל שפילמן, שייצג את הלח"י ואל"ם במיל' גרשון ריבלין, מבכירי ארגון ה"הגנה". הוועדה טיהרה את שמו והוא נכלל בין חללי מערכות ישראל והונצח בספר "יזכור: פרשיות חייהם ומותם של הנופלים במערכות צה"ל" שבהוצאת משרד הביטחון. שמו ותמונתו הונצחו גם באתר "יזכור", אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל. על יצחק אבינועם באתר דעת. על יצחק אבינועם באתר האצ"ל. עופר אדרת, 2015-1921 | הפיצוץ שגירש את הבריטים מהארץ, באתר הארץ, 27 במרץ 2015
דגל אסנשן

דגל אסנשן הוא נס כחול מושחת בסמל אסנשן. נמצא בשימוש מאז 2013. האי אסנשן הוא חלק מהטריטוריה הבריטית של סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה. בעוד שלסנט הלנה ולטריסטן דה קונה היו דגלים וסמלים ייחודיים, באסנשן נעשה שימוש בדגל הבריטי כדגל הרשמי. ב-3 במרץ 2009 ממשלת האי החליטה על עיצובו של דגל ייחודי לאי. ב-30 ביולי 2010 הוגשו שתי הצעות לממשלה. אחרי התייעצות עם הציבור, נבחר העיצוב הסופי שאושר על ידי המושל הכללי. שני העיצובים היו דומים – נס כחול מושחת בסמל העתידי של האי. בינואר 2012, הממשלה אישרה עיצוב סופי לסמל. הסמל קיבל אישור מלכותי באוגוסט באותה השנה. הדגל הסופי אושר בנובמבר 2012 וקיבל תוקף בצו מלכותי מאפריל 2013. ב-11 במאי 2013, הונף הדגל לראשונה בטקס רשמי. גלריית דגלי הממלכה המאוחדת נס כחול מדיה וקבצים בנושא דגל אסנשן בוויקישיתוף אסנשן, באתר דגלי העולם (באנגלית) הנפת הדגל החדש (אורכב 16.10.2015 בארכיון Wayback Machine), באתר ממשלת האי אסנשן (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נקודת עצירה

בפיתוח תוכנה, נקודת עצירה (באנגלית: Breakpoint; לפי האקדמיה ללשון העברית: מִפְסָק) היא עצירה מכוונת או נקודת השהייה בתוכנית מחשב, לצורכי ניפוי שגיאות. באופן כללי יותר, נקודת עצירה היא אמצעי להשגת מידע על התוכנה בזמן ריצתה. בזמן העצירה, המתכנת בוחן את הרכיבים השונים של סביבת ההרצה (למשל, זיכרון, משתנים וכדומה) כדי לגלות האם התוכנה מתפקדת כמצופה. למעשה, נקודת עצירה מכילה תנאי אחד או יותר שקובעים מתי ריצת התוכנה צריכה להיעצר. צורת נקודת העצירה הנפוצה ביותר היא כאשר ריצת התוכנה נעצרת בדיוק לפני שפקודה מסוימת מבוצעת. צורה זו נקראת בדרך כלל instruction breakpoint. אפשר להשתמש בתנאי עצירה מסוגים אחרים, למשל קריאה מזיכרון, כתיבה מזיכרון, או שינוי של אזור מסוים בזיכרון. צורה זו נקראת בדרך כלל conditional breakpoint, data breakpoint או watchpoint. נקודות עצירה יכולות לעצור ריצת תוכנית בזמן רצוי, על ידי לחיצה על מקש מסוים. כאשר התוכנה נעצרת בנקודת עצירה, משתמשים במגוון כלים כדי לחקור את מצב התוכנית או לשנות אותה. מצב המחסנית של כל תהליכון יכול לשמש כדי לראות את שרשרת הפונקציות שהובילו להוראה שבה נעצרה התוכנית. רשימת watches מאפשרת לצפות בערכים של משתנים וביטויים. קיימים גם כלים שמאפשרים להציג תוכן של אוגרים ומידע נוסף. מעבדים רבים כוללים תמיכה חומרתית לנקודות עצירה (בדרך כלל מסוג instruction breakpoint ו data breakpoint). לדוגמה, סט ההוראות בארכיטקטורת x86 מספקת תמיכה חומרתית לנקודות עצירה באמצעות אוגרי דיבג x86 שלה. חומרה כזו עלולה להיות מוגבלת, לדוגמה לא לאפשר נקודות עצירה שנמצאות בענף מושהה של התוכנית. צורה זו של הגבלה נקבעת על ידי המיקרו ארכיטקטורה של המעבד ומשתנה בין מעבדים. כאשר החומרה לא תומכת בנקודת עצירה, מנפי שגיאות (Debuggers) צריכים לממש נקודות עצירה בתוכנה. זה קל יחסית עבור instruction breakpoints על ידי החלפת ההוראה במקום נקודת העצירה ב: הוראה שקוראת למנפה שגיאות ישירות (קריאת מערכת) או הוראה לא חוקית שגורמת לפסיקה מכוונת שמטופלת על ידי מנפה השגיאות. לחלופין, סימולטור יכול לממש נקודות עצירה מותנות או לא מותנות, פשוט על ידי הכנסת התנאי המתאים בתוך הריצה הרגילה שלו. זה כמובן מאפשר נקודות עצירה ללא התערבות בזמן הריצה (למשל בתכנות שמאפשרות קריאה בלבד). מנפי שגיאות מסוימים מאפשרים שינוי משתנים בזיכרון לפני שממשיכים את ריצת התוכנית, מה שמאפשר בדיקות של אופציות שונות בזמן ריצה. אפשרות נוספת היא דילוג מעל הוראה מסוימת. במקרים רבים זו האפשרות היחידה המעשית לבדיקת התוכנית. מימוש נקודות עצירה בתוכנה עשוי להפחית במידה ניכרת את ביצועי התכנה כיון שלצורך המימוש משתמשים במשאבים נוספים של המעבד. למרות זאת, זה מקובל מאוד בזמן בדיקות כיוון שכמות המידע שאפשר לראות במנפה השגיאות לא מוגבלת על ידי החומרה. ניפוי שגיאות סרטון הדרכה: Breakpoints Basics מִפְסָק במילון טכנולוגיית המידע: תכנות מחשבים (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית