laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לימוזינה אקספרס

לימוזינה אקספרס הוא הרכב אלקטרו פופ-רוק ישראלי. ההרכב הוקם בשנת 2006 על ידי מייקל בנסון. בשנת 2007 פגש מייקל את DJ אסף אלמוג (כיום ידוע בשם DJ ASYA) והשניים החלו לעבוד ביחד. בשנת 2008 הצטרף לפרויקט אבנר חודורוב. בשנת 2009 יצא האלבום הראשון של לימוזינה בניהולו של שוקי וייס בחברת פונוקול. האלבום הורכב מחומר מקורי באנגלית וכמה גרסאות לשירים בעברית, בהן גם חידושים לשירי להקת משינה. ההרכב כלל את שי ברוך ואיריס בנסון והופיע תחילה במועדונים קטנים. בניסיון להמשיך ולהתפתח הצטרפו להופעות הזמרת אודליה אילוז-אלמוג והגיטריסט נאור דיין, שגם השתתפו באלבום. ההרכב הגיע למקומות רבים כמו הזאפה, מועדון 8, רידינג 3, האנגר 11, איניגו מונטויה ועוד. בשנת 2010 נפגשו מייקל ואבנר עם יניב גולד DJ, יוצר ומפיק, המוכר בשם אוניקס. ההכרות נוצרה לראשונה דרך הפייסבוק. שלושתם החלו לעבוד על מופע חדש הכולל גרסאות כיסוי בעברית ובאנגלית בעיקר משנות ה-80 וה-90 וגם על חומר מקורי. הם החלו לשתף פעולה עם יוצרי מוזיקה אלקטרונית ישראלים שגם מוכרים ברחבי העולם כדוגמת, אבי אלגרנטי (Space Cat) גולן אהרוני (sub6) בניסיון ליצור סאונד חדש להרכב. ההרכב יצא לראשונה להופעה בחו"ל, בקאן, במסגרת פסטיבל תוכניות טלוויזיה. כשחזרו מקאן עבר ההרכב שינוי כששי ברוך, איריס בנסון, אודליה אלמוג ונאור דיין עזבו. מיי פיינגולד צורפה כזמרת. ינאי אסיף החל לנהל ולשווק את ההרכב ובהמשך גם להופיע עם ההרכב. השם שונה ל"לימוזינה אקספרס". כמו כן החל להופיע עם ההרכב נגן כלי ההקשה ירון רוזנברג. ב-2011 הוזמן ההרכב על ידי שוקי וויס להופיע כמופע פותח ללהקת Roxette לפני 18 אלף איש בגני התערוכה. מיי, שהייתה בהריון בחודש התשיעי, הסכימה להופיע וישירות מהבמה נסעה לביה"ח ללדת את בתה. מאז היא מופיעה באופן קבוע עם לימוזינה אקספרס. בסוף 2011 יניב ועקנין הצטרף להרכב. מיי פיינגולד – שירה מייקל בנסון – שירה, גיטרה בס, גיטרות אבנר חודורוב – קלידים, סקסופון, אקורדיון, שירה יניב וקנין – כלי הקשה אבי אלגרנטי / ינאי אסיף – DJ אסף אלמוג (DJ ASYA) - תקלוט והפקה מוזיקלית אודליה אילוז אלמוג - שירה יניב גולד - תקלוט והפקה מוזיקלית Limouzina‏ (2009) לימוזינה אקספרס בהופעה, על הופעה של ההרכב באתר עכבר העיר אור ברנע, "לימוזינה אקספרס" תחמם את רוקסט בישראל, באתר ynet, 16 באוקטובר 2011 אור ברנע, אלקטרונאי מדופלם, באתר ynet, 23 ביולי 2009 גם אתם תרימו את הידיים, באתר nana10
דונאטס בניוניס

דונאטס בניוניס (בליטאית: Donatas Banionis;‏ 28 באפריל 1924 - 4 בספטמבר 2014) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ליטאי. היה בעל תואר האמן העממי של ברית המועצות (1974) ופעמיים זכה בפרס ברית המועצות. בתקופת ליטא העצמאית זכה במספר עיטורים עבור פעילותו הציבורית ופעילותו לקידום התיאטרון בליטא. בהיותו אזרח ליטאי, קיבל בניוניס מהממשל הרוסי מספר עיטורים על קידום התרבות בתקופה הסובייטית. דונאטס בניוניס נולד בקובנו למשפחת פועלים. הוריו ראו את נטיית בנם לתיאטרון אך עמדו על כך שתחילה ירכוש מקצוע מעשי. דונאטס למד בבית הספר מקצועי ובמקביל השתתף בהצגות חובבים במסגרות שונות. בשנת 1941 הוא התקבל לתיאטרון העירוני של העיר פנבז'יס שבליטא שהוקם זמן קצר לפני כן. בשנת 1944 הוא סיים בית הספר למשחק ליד התיאטרון והפך להיות שחקן מקצועי. דונאטס בניוניס גילם יותר מ-100 תפקידים בהצגות תיאטרון. החל משנת 1980 הוא היה המנהל האמנותי של התיאטרון. בשנות ה-70 זכה התיאטרון בפנבז'יס לפופולריות רבה בעיקר הודות להשתתפותו של בניוניס בהצגותיו. לאחר שליטא זכתה לעצמאות, המשיך בניוניס להופיע בתיאטרון שלו בפנבז'יס, אך גם שיחק במספר סרטים שצולמו ברוסיה. בסוף שנות ה-50 בניוניס החל לשחק בסרטי קולנוע מתוצרת מקומית אך ללא הצלחה. הסרט הראשון שזכה לפופולריות רבה היה סרט "אף אחד לא רצה למות" ( Никто не хотел умирать") על מאבקם של לאומנים ליטאים נגד השלטון הסובייטי בשנות ה-50 המוקדמות. בסרט זה הוא שיחק לצד השחקנית הלטבית, ויה ארטמנה. בשנות ה-60 הוא שיחק במספר סרטים בשפה הרוסית שצולמו במוסקבה וזכו להצלחה כלל-ארצית בברית המועצות. בשנת 1972 גילם בניוניס את התפקיד הראשי בסרט של אנדריי טרקובסקי "סולאריס" סרט זה זכה בפרס מיוחד בפסטיבל הקולנוע בקאן. בשנות ה-70 שיחק בניוניס במספר סרטים של במאים מגרמניה המזרחית. בסך הכול השתתף בניוניס בכ-70 סרטים, האחרון שבהם צולם בשנת 2007. כיוון שלבניוניס היה מבטא זר, הוא דובב בכל הסרטים ברוסית על ידי שחקנים אחרים. מדיה וקבצים בנושא דונאטס בניוניס בוויקישיתוף דונאטס בניוניס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דונאטס בניוניס, באתר AllMovie (באנגלית) דונאטס בניוניס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דונאטס בניוניס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
היטל גלילי

היטל גלילי הוא שיטה קרטוגרפית (שיטת מיפוי) להעברת מידע גאוגרפי מגוף כדורי למשטח דו־ממדי (למשל מכדור הארץ למפת נייר). שיטה זו יוצרת מהמשטח המיועד צורת גליל מסביב לגוף כדורי. העברת המידע מהכדור לגליל מתבצעת על ידי תאורה מתוך הגליל שמציגה את המידע על פני הגליל. המידע משורטט על פני המשטח, והמפה נוצרת כאשר הגליל נפרש. היטלים גליליים משמשים להצגת כדור הארץ כולו, ולא להצגת מידע מקומי. המידע הנמצא על הכדור בחלקים המשיקים לגליל יוצגו בצורה המהימנה ביותר וישמרו על כיוון, מרחק, קנה מידה, גודל ופרופורציה. המידע הנמצא על הכדור בקצוות הגליל יוצג בצורה מעוותת בפרמטרים הללו. היטל גלילי קונפורמי מרקטור – היטל זה יראה עיוותים ניכרים בקווי רוחב גבוהים (אזורי הקטבים) היטל גלילי מילר – קווי הרוחב משתנים ביחס של 4/5 ביחס להיטל מרקטור היטל גלילי שקול (אזורים שווים): היטל גל-פטרס, היטל ברמן, היטל למברט היטל (ייצוג גרפי) מחוון טיסו אלבום היטלי מפות, נייר עבודה 1453 ב pdf, ג'ון פ. סניידר
לצ'ו

לצ'ו (בהונגרית: Lecsó, בצ׳כית וסלובקית Lečo, בפולנית Leczo ובגרמנית Letscho) או לֶצ'וֹ-הַק הוא תבשיל ירקות מהקלאסיקה ההונגרית, שדומה מאוד בהרכב ובצורת ההכנה לשקשוקה הצפון אפריקאית. ההבדל הבולט הוא שבמתכון הבסיסי אין ביצה. בגרסת הלצ'ו הכוללת ביצה, הביצה מקופלת (מקושקשת) פנימה בשונה משקשוקה, בה הביצה מתבשלת בשלמותה (עין). עוד תבשיל דומה הוא ל-Peperonata מהמטבח האיטלקי. המתכון הבסיסי של לצ'ו מכיל בצל, עגבניות בשלות, פלפלים ירוקים בהירים (ולעיתים גם אדומים או צהובים), מלח ופפריקה, יש המוסיפים שום, או אזוב תרבותי. באזורים מסוימים בהונגריה מוסיפים ללצ'ו קותלי חזיר מטוגנים בשמן. לעיתים מגישים את הלצ'ו על בסיס של אורז (Rizses lecsó), עם בצקניות (נוֹקֶדְלֶי), או אפילו לבדו, אבל בהונגריה הלצ'ו הוא לפעמים המנה העיקרית, כאשר לעיתים מוסיפים לו יין ונקניקיה הונגרית (Lecsókolbász). באוסטריה הלצ'ו מוגש כתוספת לנקניקיות או בשר צלוי על הגריל. מדיה וקבצים בנושא לצ'ו בוויקישיתוף
תוספות חכמי אנגליה

תוספות חכמי אנגליה הוא חיבור של אחד מבעלי התוספות שהתגורר באנגליה. כתב היד נמצא בספריית הפלטינה שבפארמה, איטליה. עורך הקטלוג (דה רוססי) ציין את כתב היד כספר מצוות קטן, ספרו המפורסם של רבי יצחק מקורביל. עקב כך כתב יד זה לא משך את העין שנים רבות. בשנות ה-70 התגלה כתב יד זה והחלו להדפיס מתוכו במהדורות דפוס. בכתב היד נמצאים חידושים למסכתות ברכות, מגילה, ביצה, פסחים, עבודה זרה, גיטין, סנהדרין, נדה, בבא מציעא וקידושין. בכתב היד מצוין מראה מקום לחידושיו במסכת כתובות, ראייה שחיבר וליקט חידושים על מסכתות נוספות. כתבי היד יצאו לאור במשך שנות ה-70 על ידי מכון ירושלים. זהות המחבר ומקום מגוריו עלומה. הוא מזכיר חידושים מאביו, מגיסו ר' אהרן ומחבריו ר' אברהם, ר' יצחק ור' ישראל אבל מלבד זאת אין בחיבור פרטים ביוגרפיים נוספים עליו. כדרך כל חיבורי התוספות המחבר ליקט פירושים מבעלי תוספות וראשונים שונים כמו רבי שמעיה, ריב"ן, רבנו תם, רשב"ם, ר"י הזקן, מקובץ "שיטת אייברא" ומקובצי אביו וגיסו. בעלי תוספות מאנגליה המובאים הם: הרב משה בן יום טוב מלונדריש (בעל הספר "תוספת אלפסי" על הרי"ף) ובניו הרב אליהו מלונדריש והרב ברכיה מניקולא, הרב מאיר בן אליהו מניקול, הרב יוסף מניקול, הרב מאיר מלונדריש, הגאון מנורהטון ועוד. המחבר מביא גם מקובץ לויי"ה, קובץ תוספות עלום שם. גם בלויי"ה מופיעים חכמי אנגליה אך אין הוכחות שמחברו היה מחכמי אנגליה. החיבור, כשאר פירושי הראשונים, עוסק בעיקר בפשט הסוגיות. המחבר מתמקד בעיקר בדברי רש"י ומדקדק בלשונו הקצרה. בחיבור מובאים פסקי הלכה רבים, בין היתר במסכת ברכות בפרק כיצד מברכין מובאים פסקי הלכה על ברכות הנהנין. ככל חיבורי התוספות, הוא מעתיק מבעלי תוספות אחרים, וישנן הקבלות רבות לתוספות שונים. עם זאת ישנם שינויי לשון רבים מחיבורים אחרים, אשר לעיתים המשפיעים על פרשנות הדברים. הקדמת תוספות חכמי אנגליה למסכת ברכות מאת העורך, יצחק לייב בלאו, באתר אוצר החכמה. בלאו מזהה אותו עם הרב יצחק בן הרב פרץ מנורתהמפטון, שהובא בפירוש המשנה לרבי אליהו מלונדריש (וכן בספר עץ חיים לרב יעקב בן הרב יהודה חזן מלונדרץ), בשל פסקים דומים המובאים בשני הספרים.
באק

האם התכוונתם ל... אישים: ברוס באק – יו"ר מועדון הכדורגל צ'לסי דייוויד באק – קצין בחיל האוויר של ארצות הברית יאנג באק – ראפר אמריקאי כריס באק – במאי אמריקאי לי מיונג-באק – מדינאי דרום-קוריאני לינדה באק – ביולוגית אמריקנית פיטר באק – מוזיקאי אמריקני אחר: מרכז חינוך ליאו באק – בית ספר של האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת פסק דין באק נגד בל – פסק דין שאישר עיקור כפוי לרפי שכל בק באקו
עמינדב פרי

עמינדב פרי (עמי פרלין, 15 ביוני 1918 – 17 בינואר 1990) היה קצין בצה"ל בדרגת סגן-אלוף. שירת כדובר צה"ל וכמפקד יחידה 515. עמינדב פרי נולד בתל אביב, דור שביעי בארץ מצד אמו. התחנך בבית הספר הריאלי בחיפה. לאחר סיום לימודיו החל ללמוד באוניברסיטה בבריטניה אך חזר לארץ והתגייס לארגון ההגנה. בימי מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, שבמסגרתו עבר קורס קצינים. לקראת סוף המלחמה ומיד לאחריה היה פעיל במבצעי ההעפלה, בהברחת פליטי שואה לארץ ובקליטתם בה. עם הקמת המדינה התגייס לצה"ל ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת אלכסנדרוני. היה ממקימי חיל המודיעין. בשנת 1952 נתמנה פרי לדובר צה"ל בדרגת סגן-אלוף. שורה של אירועים מרכזיים אפיינו את תקופת כהונתו כדובר צה"ל. הבולט שבהם היה התפטרותו של הרמטכ"ל, רב-אלוף יגאל ידין, מתפקידו בדצמבר 1952, לאחר שלוש שנים בתפקיד. ידין התפטר בעקבות חילוקי דעות עם ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון סביב קיצוצים בתקציב הביטחון, שהיו אמורים להביא לפיטורים של אנשי צבא הקבע ולצמצום ניכר ברכש ובאימונים. אירוע בולט אחר בתקופת כהונתו היה הקמתו של משמר הגבול (בשנת 1953) שבראשיתו היה מורכב מחיילי צה"ל שביצעו את תפקידם בכפיפות למשטרת ישראל. בתקופת כהונתו גם נקבעו נוהלי ההלוויות הצבאיות, המשמשים את צה"ל במרוצת השנים. הנהיג מדיניות תקשורתית פתוחה וזכה להערכה רבה בקרב העיתונאים. פרי פעל במסגרת תפקידו הן כדובר הצבא והן כדוברו האישי של הרמטכ"ל, תחילה של רב-אלוף יגאל ידין ולאחר מכן של מחליפו, רב-אלוף מרדכי מקלף. פרי סיים את תפקידו כדובר צה"ל ביולי 1953. לאחר סיום תפקידו כדובר צה"ל מילא תפקידים שונים בחיל המודיעין, ובהם מפקד יחידה 515, לימים יחידה 8200. בשנת 1959 נתמנה לנספח צה"ל באיטליה, שווייץ ויוגוסלביה. בשנת 1961, עם סיום שליחותו, השתחרר מצה"ל. מדיה וקבצים בנושא עמינדב פרי בוויקישיתוף אתר "Billiongraves"
היסטספס

וישטספה (Vishtaspa; נולד סביב 570 לפנה"ס) הידוע בשמו היווני היסטספס (Ὑστάσπης / Hystaspes) היה אחשדרפן פרסי האחראי על באקטריה (Bactria) ועל פרסיס (Persis), ואביו של דריווש הראשון (מלך פרס לאחר כנבוזי השני). כבנו של ארסמס (אנ'), היה היסטספס חבר בית המלוכה האחמני. הוא היה הנציב של פרסיס תחת שלטונו של כנבוזי השני וכנראה גם תחת שלטונו של כורש הגדול. הוא ליווה את כורש במסעו נגד מסגתה (Massagetae), אך נשלח חזרה לפרסיס. שם נדרש להשגיח על דריווש בכורו, שכורש חשש כי הוא עומד למרוד בו בעקבות חלום שחלם. חוץ מדריווש, היו להיסטספס שלושה בנים נוספים, ארטבנוס (Artabanus), ארטנס (Artanes), וארטפרנס (Artaphernes), ובת. ההיסטוריון הרומי אמיאנוס מארקלינוס הכתיר אותו כראש המאגים שהיו מאמיני הזורואסטריות. הוא גם תיאר כיצד למד בהודו תחת הברהמינים. שמו של היסטספס אף מופיע ב-כתובת גנג'נאמה בפרספוליס. היסטפס במילון הביוגרפיות והמיתולוגיות היווניות והרומיות של ויליאם סמית
מריה תרסה רמירס

מריה תרסה רמירס גומס (בספרדית: María Teresa Ramírez Gómez; ‏ נולדה ב-15 באוגוסט 1954) היא שחיינית מקסיקנית בעבר. בעלת מדליית ארד אולימפית. יחד עם פליפה מוניוס היו לשני השחיינים המקסיקנים היחידים שזכו במדליות אולימפיות. רמירס נולדה במקסיקו סיטי. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל 5 וכבר בשנת 1961 החלה להופיע בקונצרטים, במשך 7 שנים. היא התאמנה בשחייה בהדרכת ארמנדו גרסיה. במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסן חואן שבפוארטו ריקו בשנת 1966 זכתה רמירס ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (5:06.2 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר (1:12.9 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (4:40.2 דקות). במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג שבקנדה בשנת 1967 סיימה רמירס פעמיים במקום חמישי במשחה חופשי ובגב. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה רמירס במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:38.5 דקות, אחרי דבי מאייר שקבעה שיא אולימפי חדש של 9:24.0 דקות ופם קרוז (9:35.7 דקות), שתיהן מארצות הברית. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:42.2 דקות, במקום 11 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:17.5 דקות, במקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.9 דקות, כשחיינית ראשונה היא שחתה בתוצאה של 1:03.5 דקות ובמקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:51.0 דקות, כשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:02.8 דקות. במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בפנמה סיטי שבפנמה בשנת 1970 הייתה רמירס כוכבת תחרויות השחייה וכונתה "מלכת הבריכה" ("Reina de la Natación") לאחר שזכתה ב-11 מדליות, מהן 8 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי (1:02.8 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי (2:16.3 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי (9:48.8 דקות), במשחה ל-100 מטר גב (1:12.7 דקות), במשחה ל-200 מטר גב (2:36.2 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר (1:09.8 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (4:21.4 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:50.0 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר (2:34.1 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:44.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:37.5 דקות). במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי שבקולומביה בשנת 1971 זכתה רמירס בשתי מדליות ארד, במשחה ל-800 מטר חפשי (9:44.32 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:45.18 דקות). באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה רמירס במקום 12 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:25.09 דקות, במקום 16 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:39.14 דקות, במקום 17 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:27.47 דקות, במקום 17 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:14.95 דקות, כשחיינית ראשונה היא שחתה בתוצאה של 1:01.79 ובמקום 16 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.23 דקות, היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 1:09.63 דקות. לאחר פרישתה משחייה תחרותית קיבלה רמירס תואר במדע המדינה ובמינהל ציבורי. מדיה וקבצים בנושא מריה תרסה רמירס בוויקישיתוף מריה תרסה רמירס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מריה תרסה רמירס, באתר olympedia.org Central American and Caribbean Games, results PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
מיכאיל רודזיאנקו

מיכאיל רודזיאנקו (ברוסית: Михаил Владимирович Родзянко;‏ 9 בפברואר (הלוח היוליאני, 21 בפברואר הלוח הגרגוריאני) 1859 - 24 בינואר 1924) פוליטיקאי רוסי, ממנהיגי ברית 17 באוקטובר, יושב ראש הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית בשנים 1911-1917. מיכאיל רודזיאנקו נולד באחוזה משפחתית בגוברניית יקטרינוסלב (היום מחוז דניפרופטרובסק שבאוקראינה) למשפחת בעלי אדמות עשירה ממוצא אוקראיני. אביו היה קולונל בגמלאות. בשנת 1877 רודזיאנקו סיים לימודים בבית הספר צבאי יוקרתי בסנקט פטרבורג והחל לשרת בחיל הפרשים. בשנת 1882 הוא סיים את שרותו הצבאי וחזר לאחוזה משפחתית. רודזיאנקו כיהן במספר תפקידים ציבוריים בוגברניה. בשנת 1906 הוא התמנה לחבר של המועצה המדינית. רודזיאנקו היה בין מייסדי ומנהיגי ברית 17 באוקטובר. במרץ 1911 הוא נבחר ליושב ראש הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1917. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה רודזיאנקו תמך בהשתתפות המדינה במלחמה. בשנת 1915 הוא נסע לשטח גליציה שנכבש באותה תקופה. הוא פעל לריכוז כול הכוחות במאמץ המלחמתי. רודזיאנקו היה בין מתנגדי גריגורי רספוטין וניסה לשכנע את הצאר להתרחק ממנו, אך ללא הצלחה. בהיותו מנהיג הדומה היה לו חלק פעיל במהפכת פברואר. הוא היה יושב ראש הוועד הזמני של הדומה והיה שותף לשיחות עם סובייט פטרוגרד וניקולאי השני, קיסר רוסיה בהקשר לסיום כהונתו כצאר. רודזיאנקו היה בדעה שבמקום ניקולאי השני יש למנות את בנו לצאר, אך דבר לא היה ריאלי. למרות התפקיד המרכזי שהיה לרודזיאנקו במהפכה הוא לא נכלל בממשלה שהוקמה לאחר המהפכה והשפעתו על הפוליטיקה הרוסית ירד בהדרגה. תומכי המונארכיה האשימו אותו בכך שהוא תמך במהפכה וגרם לצאר להתפטר מהתפקיד. במהלך פרשת קורנילוב רודזיאנקו תמך בפעילותו, אך כאשר הניסיון להפיכה שלטונית נכשל הודיע שלא היה לו שום קשר עם הנושא. בכל התקופה לאחר מהפכת פברואר רודזיאנו תמך בהמשך השתתפות רוסיה במלחמת העולם הראשונה. במהלך מהפכת אוקטובר הוא היה בפטרוגרד וניסה לארגן הגנת ממשלת המעבר הרוסית אך נכשל. זמן קצר לאחר המהפכה רודזיאנקו עבר לאזור דון והצטרף ללאוור קורנילוב ולאנטון דניקין. בהיותו באזור הוא ניסה לארגן אספה של חברי הדומה מכינוסים שונים אך לא קיבל תמיכה מצד הממשל המקומי. בשנת 1920 רודזיאנקו היגר לממלכת יוגוסלביה. בהיותו בגלות סבל מהתנקלויות של תומכי המונארכיה שהיו מאשימים אותו בקריסת האימפריה. הוא נפטר בשנת 1924 ונטמן בבלגרד. בהיותו ביוגוסלביה הוא כתב ספר "קריסת האימפריה" בה תיאר את המהלכים הפוליטיים להם היה שותף. מיכאיל רודזיאנקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פיגועי באלי (2005)

פיגועי הטרור שאירעו בבאלי ב-1 באוקטובר 2005 כללו סדרה של פיצוצים באתרי נופש בבאלי שבאינדונזיה, בהם נהרגו 17 קורבנות וכן שלושת המפגעים. באלי הוא אחד מאיי הארכיפלג האינדונזי המשמש כאתר תיירות פופולרי. מרבית תושבי האזור הם הינדים, בעוד שיתרת תושבי אינדונזיה הם מוסלמים. ב-12 באוקטובר שנת 2002, כ-3 שנים לפני סדרת הפיגועים המדוברת, אירעו במקום שרשרת פיגועי טרור נוספים שבוצעו על ידי ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה המסונף לארגון אל-קאעידה, ובו נהרגו 202 אנשים. בשעה 6:50 בערב, לפי שעון מקומי, אירעו שני פיצוצים בשוק מקומי, ליד חוף תיירותי ידוע ובקרבת מספר בתי מלון. בשעה 7:00 אירע פיצוץ נוסף בכיכר העיר קוטה (הנמצאת דרומית לדנפסאר), אשר הייתה הומה אדם באותה השעה. אזור זה היה הומה תיירים מערביים (אירופאים, אוסטרלים ואמריקאים) - על פי השערות, מספרם באזור היה גדול מ-7,500. שלוש פצצות נוספות באזור התגלו בטרם התפוצצו. חוקרי משטרה משערים כי מדובר בפיגועי התאבדות בידי שלושה מפגעים. מספר ההרוגים בפיגוע היה 26 וכמה עשרות נוספים נפצעו. על פי סוכנות הידיעות רויטרס, נהרגו 12 תושבי אינדונזיה, שלושה אוסטרלים (בהם שני ילדים) ותייר יפני אחד. בין הפצועים היו 17 אוסטרלים, שישה דרום קוריאנים, שלושה אמריקנים, שלושה יפנים ותייר בריטי. מפכ"ל המשטרה האינדונזי אנסייד מבאי ציין את שמותיהם של שני חשודים בארגון הפיגועים - אזהארי חוסין, חבר ארגון הטרור ג'מאעה אל-אסלאמיה, מהנדס במקצועו ובעל תואר דוקטור בהנדסה מאוניברסיטת רדינג, ונורדין מוחמד טופ, כימאי במקצועו. מבאי סבור כי שניהם היו בין המתאבדים. אודות האירועים ב-BBC אודות האירועים ב-CNN עוד אודות האירועים ב-CNN Backpacks found at Bali blast sites. 02/10/2005. ABC News Online, web.archive.org, ‏2006-05-23 CNN.com - Bali terrorist blasts kill at least 26 - Oct 2, 2005, edition.cnn.com Indonesia investigates Bali bombings. 02/10/2005. ABC News Online, web.archive.org, ‏2006-01-05 נורדין מחמד טופ היה אזרח מלזיה, פורע חק מבוקש גם שם. כשהבינו באינדונסיה אודות הקשר שלו לפגוע ב-12 באוקטובר 2002, החלו כוחות הביטחון לרדוף אותו. כשחשבו שהרגוהו באחת ההזדמנויות התברר מבדיקה אצל משטרת מלזיה שמדובר בטעות בזהוי. הוא חוסל במהלך מרדף, ב-17 בספטמבר 2009 ואז זוהתה גופתו.
ג'אן האן

ג'אן מרגו האן (באנגלית: Jan Margo Henne; נולדה ב-11 באוגוסט 1947) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ושיאנית עולם. האן נולדה באוקלנד, קליפורניה. היא התמחתה בסגנון החזה ובנוסף שיחקה כדורמים. היא התאמנה בפאלו אלטו בהדרכתו של ג'ון ויליאמס. בשנת 1967 החלה להתאמן בהדרכתו של ג'ורג' היינס, שאימן מספר אלופים אולימפיים כמו דון שולנדר, דונה דה וארונה, דיק רות', מארק ספיץ, קלאודיה קולב, דבי מאייר וקארן מו ועוד. שלושה חודשים לפני המשחקים האולימפיים ביולי 1968 החליט מאמנה, שהיא תתמקד בסגנון החופשי. בתחרות שנערכה בסנטה קלרה, שבקליפורניה ב-6 ביולי 1968 קבעה האן ביחד עם חברותיה למועדון השחייה של סנטה קלרה, לינדה גוסטבסון, ליליאן ווטסון ופאם קרפינלי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:01.1 דקות. שיא עולם זה החזיק מעמד שנתיים וחודשיים עד שנשבר על ידי שחייניות מזרח גרמניה (4:00.8 דקות). באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה האן ב-4 מדליות, מהן 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.0 דקות, לפני בנות ארצה סוזן פדרסן (1:00.3 דקות) ולינדה גוסטבסון (1:00.3 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'יין בקמן, לינדה גוסטבסון וסוזן פדרסן בשיא אולימפי חדש של 4:02.5 דקות, לפני מזרח גרמניה (4:05.7 דקות דקות) וקנדה (4:07.2 דקות). כשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 59.5 שניות. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא שחתה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, אך באותה העת רק שחיינים ששחו בשלב הגמר זכו במדליות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:11.0 דקות, אחרי דבי מאייר שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:10.5 דקות ולפני ג'יין ברקמן (2:11.2 דקות) שתיהן מארצות הברית ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:31.4 דקות, אחרי קלאודיה קולב שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.7 דקות וסוזן פדרסן (2:28.8 דקות). לאחר המשחקים האולימפיים החלה האן ללמוד ולשחות בהדרכתה של מונה פלאמר באוניברסיטת המדינה של אריזונה והייתה שותפה לזכייה של נבחרתה באליפות המכללות בשנים 1969, 1970 ו-1970. בשנת 1979 זכתה האן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [1] ג'אן האן, באתר olympedia.org
סמבטיון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סמבטיון – נהר באגדה היהודית תיאטרון סמבטיון – תיאטרון סאטירי ישראלי שפעל בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 משה סמבטיון – סופר, הוגה דעות וחוקר תלמוד יהודי "סמבטיון" - ספר מאת מיכאל ששר
ליליאן ווטסון

ליליאן דברה "פוקי" ווטסון-ריצ'רדסון (באנגלית: Lillian Debra "Pokey" Watson-Richardson; נולדה ב-11 ביולי 1950) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית במשחה ל-200 מטר גב ושיאנית עולם. ווטסון נולדה במינאולה, שבמדינת ניו יורק. היא התאמנה בהדרכתו של ג'ורג' היינס, שאימן מספר אלופים אולימפיים כמו דון שולנדר, דונה דה וארונה, דיק רות', מארק ספיץ, קלאודיה קולב, דבי מאייר, ג'אן האן, קארן מו ועוד. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה ווטסון במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם שרון סטודר, דונה דה וארונה וקתי אליס בשיא עולם חדש של 4:03.8 דקות, לפני אוסטרליה (4:06.9 דקות) והולנד (4:12.0 דקות). היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:00.7 דקות. נוסף לכך, היא שחתה בשלב המוקדמות את סגנון החופשי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ולמרות שהרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, באותה העת שחיינים שלא שחו בשלב הגמר לא זכו במדליות. בתחרות שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-19 באוגוסט 1966 קבעה ווטסון במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:10.5 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-6 שנים של דון פרייזר מאוסטרליה (2:11.6 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונשבר על ידי בת ארצה פם קרוז (2:09.7 דקות). במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 זכתה ווטסון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.57 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.54 דקות. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה ווטסון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 2:24.8 דקות, לפני אליין טאנר מקנדה (2:27.4 דקות) ובת ארצה קיי הול (2:28.9 דקות). לאחר המשחקים האולימפיים החלה ווטסון לאמן בדרום קליפורניה. בשנת 1971 נישאה ווטסון לד"ר אלן ריצ'רדסון, שהיה חלוץ בתחום רפואת ספורט לשחיינים. הזוג עבר להתגורר בהוואי. ווטסון קבעה 7 שיאי עולם, מהם שיא עולם אחד אישי במשחה ל-200 מטר חופשי ו-6 שיאי עולם במשחי שליחות, 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב. נוסף לכך, היא קבעה 42 שיאי ארצות הברית בסגנון החופשי ובסגנון הגב. בשנת 1984 זכתה ווטסון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [1] התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי ליליאן ווטסון, באתר olympedia.org PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics