laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Mii

Mii הן הדמויות המייצגות את השחקנים בקונסולות המשחקים השונות של נינטנדו. הפעם הראשונה בהם דמויות ה-Mii היוו חלק חשוב הייתה עם יציאתו של נינטנדו Wii, בו יכלו השחקים לייצר דמויות Mii בעזרת שימוש ביישום "ערוץ הMii" (באנגלית: Mii Channel). בקונסולת המשחק Wii הייתה נגישות רבה לדמויות Mii, וברוב המשחקים החברתיים של נינטנדו (מריו קארט, Wii Sports וכדומה) היה ניתן להשתמש בהם. עם זאת משחקים רבים לא השתמשו בדמויות הMii. ביישום ערוץ הMii השחקנים יכלו ליצור דמויות תוך שימוש במגוון סוגי עיניים, פנים, תסרוקות, אפים, פיות ועוד, ניתן היה גם לבחור את גובה הMii ואת צורתו הכללית (רזה, שמן). לאחר מכן נתבקשו השחקנים לתת לMii שם חיבה, לבחור את צבעו האהוב (צבע החולצה שלו), וניתן היה לכתוב את תאריך יום הולדתו, את השחקן שיצר אותו והאם הוא מועדף. נינטנדו 3DS הרחיב את אפשרויות בניית דמויות הMii, עם עוד תסרוקות, צבעי עור ופנים. תוספת חשובה ב-3DS הייתה המצלמה, בה עשה שימוש על מנת לראות את השחקן, ולמצוא לו דמות Mii דומה, מהרגע שהשחקן הסכים לדמות ה-Mii שנבחרה, הוא יכול לשנות אותה איך שרצה. משחקים רבים לקונסולת ה-3DS תומכים בדמויות Mii, ביניהם Pilotwings Resort, Super Pokemon Rumble, Mario Kart 7 ועוד. קונסולת ה-Wii U מאפשרת אף היא מגוון רחב של יצירת דמויות Mii, כנינטנדו 3DS, וניתן להעביר את הדמויות ביניהם. בWii U דמויות Mii הן חלק גדול מהיישומים, שכן הדמות מייצגת את השחקן בפני העולם, הדמות מייצגת את השחקן ברשת החברתית החדשה "Miiverse" (שילוב של Mii וUniverse, כלומר: יקום דמויות הMii). במשחק Nintendo Land השחקנים היחידים הם דמויות הMii, מחופשים לדמויות המפורסמות של נינטנדו, שם ניתן לשחק עם חברים נוספים בעלי Wii U ברחבי העולם באמצעות המרשתת. בקונסולת הNintendo Switch התאפשר ליצור Mii, אך הדמות משמשת הרבה פחות במשחקים. ניתן להשתמש בMii כתמונת הפרופיל למשתמש בNintendo Switch וצריך ליצור Mii למשתמש My Nintendo. כמו כן ניתן לשחק בתור Mii לבחירתך במשחקים "Super Smash Bros Ultimate" ו"Mario Kart 8 Deluxe" אך ניתן לעשות כך גם במשחקים קודמים של הסדרות. מדיה וקבצים בנושא Mii בוויקישיתוף
טיגרה (כדורגל)

קלוב אתלטיקו טיגרה (בספרדית: Club Atlético Tigre) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי המפורסם בעיקר בשל קבוצת הכדורגל שלו. הקבוצה משחקת בליגת המשנה הארגנטינאית ומייצגת את העיר ויקטוריה מפרובינציית בואנוס איירס. הקבוצה ידועה בכינויה Matadores (לוחמי השוורים). טיגרה השתתפה בעשרות עונות של ליגת העל הארגנטינאית. בסוף עונת 2018/19 ירדה הקבוצה לליגת המשנה. לאחר סיום עונת הירידה זכתה הקבוצה בגביע הסופרליגה הארגנטינאית, כשניצחה את בוקה ג'וניורס בגמר המפעל. בעקבות כך, בשנת 2020 תשחק הקבוצה במקביל בליגת המשנה ובגביע ליברטדורס, עובדה חסרת תקדים בכדורגל הארגנטינאי. מועדון הספורט טיגרה נוסד ב-3 באוגוסט 1902 בעיר טיגרה. קבוצת הכדורגל החלה להתחרות בתחרויות רשמיות בשנת 1911 בליגת המשנה הארגנטינאית. בשנת 1912 טיגרה זכתה בתארה הראשון שהוא בקטגוריית הביניים של התאחדות הכדורגל הארגנטינאית. בגמר התחרות ניצחה טיגרה את ארחנטינוס דה ולס סארספילד (כיום ולס סארספילד) 4-2 והקבוצה העפילה לליגת העל ושם השתתפה עד שנת 1931. ב-1931 ה"ליגה הארגנטינאית לכדורגל" נוסדה וטיגרה הצטרפה אליה והשתתפה ביחד עם 17 קבוצות אחרות בליגה. ב-31 במאי 1931, טיגרה השתתפה במשחק המקצועי הראשון שלהם נגד קבוצת הכדורגל סן לורנסו. טיגרה שיחקה בליגת העל בשנים 1931-33, 1935–42, 1946–50, 1954–58, 1968, 1980 ו-2007 עד 2019. לטיגרה יריבות ספורטיבית עם שכנתה מאזור צפון בואנוס איירס רבתי, פלטנסה, המשחקת כיום בליגה השלישית בארגנטינה (מטרופוליטנה). המשחק הראשון ביניהן שוחק ב-1915, ושנה לאחר מכן התרחשו התנגשויות בין מחנות האוהדים שהולידו את ה"קלאסיקו דה לה סונה נורטה" (הקלאסיקו של אזור הצפון). ב-12 בדצמבר 2012, טיגרה וקבוצת הכדורגל הברזילאית סאו פאולו שיחקו אחת נגד השנייה במשחק הגומלין של גמר גביע סודאמריקנה 2012 שנערך באצטדיונה של סאו פאולו, אצטדיון מורומבי שבסאו פאולו, ברזיל. המשחק הראשון של הגמר לא התקיים באצטדיון של טיגרה מכיוון שלא עמד בדרישות הטורניר (40,000 מקומות ישיבה) ולכן המשחק נערך באצטדיון הבונבוניירה שבבואנוס איירס, ארגנטינה. המשחק הראשון של הגמר הסתיים בתוצאת 0-0. בדקה ה-22 שחקנה של סאו פאולו, לוקאס מאורה הבקיע גול לטובת סאו פאולו. בדקה ה-27, סאו פאולו העלתה את התוצאה ל-2-0 לאחר גול של אוסבלדו פיליו. בדקה ה-37, אחד משחקניה של טיגרה נתן מכה עם המרפק לשחקן של סאו פאולו, לוקאס מאורה. בתום המחצית ירדו הקבוצות לחדרי ההלבשה ושחקניה של טיגרה בזמן ההפסקה ניסו לתקוף את שחקניה של סאו פאולו אך האבטחה מנעה זאת. בתום ההפסקה שחקניה של טיגרה סירבו לעלות לשחק בטענה שהם פוחדים ובכך השופט הכריז שסאו פאולו היא המנצחת של המשחק והיא זוכה בגביע. במשך ההיסטוריה של טיגרה היו לה 3 אצטדיונים. האצטדיון הראשון של הקבוצה היה אצטדיון לוס פראלס. לאחר שהקבוצה העפילה לליגת העל הארגנטינאית עברה לארח את כל משחקיה באצטדיון קלוב סן פרננדו (כיום אצטדיון רוגבי). ב-1 בספטמבר 1913, המועדון השכיר אדמה ליד נהר הרקונגיסטה (בתרגום חופשי מספרדית : כיבוש מחדש) בשכונת טיגרה, במיקום שבו הקבוצה הוקמה. כשטיגרה נהייתה יותר ויותר פופולרית, המנהלים של הקבוצה רצו לעבור למקום נגיש יותר כדי לבנות את האצטדיון שם. האצטדיון הנוכחי של הקבוצה הוא אסטאדיו חוסה דה לה ג'ובנה שנמצא בשכונת ויקטוריה שבבואנוס איירס. נכון ל-26 ביולי 2015. אתר האינטרנט הרשמי של טיגרה (בספרדית) טיגרה, ברשת החברתית פייסבוק טיגרה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טיגרה, ברשת החברתית אינסטגרם טיגרה, סרטונים בערוץ היוטיוב
רבקה גולדברג

רבקה (ריטה) גולדברג היא ציירת ומשוררת ישראלית. נולדה בשנת 1950 בלונדון, אנגליה, ועלתה ארצה בשנת 1975. מאז מתגוררת בירושלים. בעלת דוקטורט בביוכימיה (אוניברסיטת קיימברידג'). למדה ציור בקיימברידג’ וכן באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, בירושלים. חברת האגודה לאומנות חזותית בישראל מאז 1999. תערוכות יחיד: אוניברסיטת קיימברידג’ (1971) גלריה אלון, ירושלים (1981) “נפש נופי ירושלים”, גלריית שרה איינשטיין, ירושלים (1996) “מראה ירושלים”, גלריית יקר, ירושלים (1997) גלריה טובה אוסמן, תל אביב (2000) “צבעי נחמה”, תיאטרון שרובר, ירושלים (2002) "פני ירושלים" בית האמנים, ירושלים (2010) תערוכות קבוצתיות: תערוכה לכבוד 50 שנה לעצמאות מדינת ישראל (גלריית ז’רר בכר, 1998) תמונות מקומיות” (מוזיאון ישראל, 2001) תערוכה לכבוד יום ירושלים במתחם ממילא החדש (עיריית ירושלים, 2008) תערוכות בבית האמנים הגלריה הפתוחה (תירוש), יפו גלריית יקר. עבודותיה כלולות באוספים פרטיים בישראל ובעולם. עובדת בכתיבה ועריכה אקדמאית ומחברת שירה אנגלית. נשואה לסופר שלום פרידמן. אם לשתים וסבתא לשמונה נכדים, כולם מתגוררים בירושלים. רבקה גולדברג באתר בית האמנים בירושלים האתר של רבקה אתר הבית של הציירת קישור לכתבה על תערוכה של הציירת באתר MutualArt.com - The Web's Largest Art Information Service מידע באתר מוזיאון ישראל
רוברט צ'ארלס וילסון

רוברט צ'ארלס וילסון (באנגלית: Robert Charles Wilson; נולד ב-15 בדצמבר 1953) הוא סופר מדע בדיוני אמריקאי-קנדי. וילסון נולד בקליפורניה שבארצות הברית, אך גדל ליד טורונטו שבקנדה בה חי רוב חייו. בשנת 2007 הפך לאזרח קנדי. הוא מתגורר היום בקונקורד, אונטריו עם אשתו, שרי. לוילסון שני בנים, פול ודבון. הוא מחברם של ספרים וסיפורים קצרים רבים בסוגת המדע הבדיוני והספרות הספקולטיבית ועבודותיו זכו פרסי הוגו, אורורה וקמפבל ובפרסים נוספים, והופיעו ברשימת רבי המכר. הסופר סטיבן קינג תיאר את וילסון כ"כנראה סופר המדע הבדיוני הטוב ביותר שכותב היום". סיפורו הראשון פורסם בגיליון פברואר 1975 של המדע הבדיוני 'אנלוג' בשם בוב צ'אק טילסון. סיפוריו שתורגמו לעברית הם הספרים הכרונוליתים זוכה פרס קמפבל, סחרור זוכה פרסי הוגו וגפן וג'וליאן קומסטוק שיצא בהוצאת גרף. לספרו סחרור פורסמו שני המשכים שלא תורגמו לעברית, 'Axis' ו-'Vortex'. מדיה וקבצים בנושא רוברט צ'ארלס וילסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוברט צ'ארלס וילסון (באנגלית) רוברט צ'ארלס וילסון, ברשת החברתית Goodreads על הספר "גוליאן קומסטוק" של רוברט וילסון, באתר הבית של מתי שמואלוף, כפי שהתפרסמה בעיתון ישראל היום. ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Carry On (שיר של פאן)

Carry On הוא שיר של הלהקה פאן. השיר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2012, כסינגל השלישי מאלבום האולפן השני של הלהקה, Some Nights. הקליפ לשיר צולם בניו יורק ויצא לאור ב-24 באוקטובר 2012. השיר נכנס למצעד הסינגלים האמריקאי, בילבורד הוט 100, תחילה במקום ה-100, ולאחר כמה שבועות עלה למקום ה-20. במצעד מדיה פורסט בישראל דורג השיר במקום ה-7. מידע על היצירה "Carry On" באתר מיוזיק בריינז Carry On, בביצוע פאן, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב מידע על Carry On, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Carry On, באתר המצעד של ניו זילנד
בית הקברות היהודי בווייסנזה

בית הקברות היהודי בװַײְסְנזֵה (בגרמנית: Jüdischer Friedhof Berlin-Weißensee) הוא בית קברות יהודי ברובע וייסנזה בברלין, השני בגודלו באירופה. בית הקברות נוסד ב-1880, הוא משתרע של שטח של 42 הקטאר ומונה כ-115,500 חלקות קבר. קבורים בו אישים רבים מיהדות גרמניה, בהם הצייר לסר אורי, רעייתו של הרב לאו בק, הפילוסוף הרמן כהן, הסופר שטפן היים ורבים אחרים. שער בית הקברות ומבני המנהלה והשירות (ברחוב הרברט באום) נבנו ב-1880 לפי תכנונו של האדריכל הוגו ליכט בסגנון דמוי רנסאנס איטלקי. לפני השער ניצבת מצבת זיכרון לנספי השואה ועליה המילים "יזכור השם מה היה לנו". מצבה זו הצטרפה לאנדרטה לנספים היהודים במלחמת העולם הראשונה שהוקמה ב-1927. סמוך להן לוח המנציח את קורבנות המאבק בנאציזם. בית הקברות הגדול נחלק ל-120 חלקות, כאשר החלקות בהיקף הקרוב לגדר יועדו למשפחות המעמד הגבוה ונבנו בהן אחוזות-קבר דמויות מאוזוליאום. החלקות הפנימיות מקושרות בשבילים הנמתחים בצמחייה עבותה. השטח נרכש על ידי הקהילה היהודית הראשית בברלין כאשר המקום בבית הקברות העתיק בגרוסה המבורגר שטראסה, שנחנך ב-1672, מוצה עד תומו. במהלך השואה מונה על ידי הממשל הנאצי מרטין ריזנבורגר, לימים רבה של מזרח גרמניה, למעין-רב של בית הקברות. הוא ערך בבית הקברות טקסי דת יהודיים שונים, ושמר בו מאות ספרי תורה. בית הקברות שרד בימי גרמניה הנאצית ורוב מצבותיו לא ניזוקו, אך מבנה שירות שהוקם ב-1919 נהרס. עקב חלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה נותר בית הקברות בברלין המזרחית ושימש את הקהילה היהודית הקטנה בעיר. הוא הוזנח ומצבו התדרדר. בשנות ה-70 של המאה ה-20 תוכנן להרוס חלק מבית הקברות לשם סלילת כביש, אולם התוכנית הוסרה עקב התנגדות הקהילה היהודית. בשנת 2005, לרגל יובל 125 שנה לבית הקברות, החל גיוס משאבים לצורך שיקומו באמצעות סיוע מאונסק"ו ובתמיכת ראש עיריית ברלין קלאוס ווברייט. הרברט באום מיכה יוסף ברדיצ'בסקי שטפן היים הרמן כהן לואי לבנדובסקי לסר אורי רודולף מוסה יהודה תיאודור יואל מילר לאו בק לא נקבר במקום אלא בלונדון. מצבתו הצמודה למצבת אשתו היא מצבת זיכרון בלבד. מדיה וקבצים בנושא בית הקברות היהודי בווייסנזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הקברות היהודי בווייסנזה בית הקברות היהודי בווייסנזה, ברשת החברתית פייסבוק בית קברות ווייסנזה (ברלין, גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית UNESCO Bid for Berlin Jewish Cemetery UNESCO Bid for Berlin Jewish Cemetery
מוטולה

האם התכוונתם ל... אבי מוטולה – איש עסקים ישראלי, מנכ"ל אפריקה תעשיות (בבעלות אפריקה ישראל להשקעות) האנו מוטולה (Möttölä) - כדורסלן פיני ירון מוטולה – שחקן, במאי ומחזאי ישראלי מריה מוטולה (Mutola) - אתלטית ממוזמביק
אננייב

אננייב (באוקראינית: Ананьїв) היא עיר המהווה גם מרכז מנהלי במחוז אודסה, אוקראינה. העיר שוכנת על גדות הנהר טיליגול. לפי מספר מקורות, בין המתיישבים הראשונים באזור היו יהודים ושמה הראשון של העיר, אנן, נובע מאחד משמותיו של אחד מהם, אנניאס (חנניה). ליד אננייב נמצאים שרידי יישוב קדום, מהמאה החמישית לפני הספירה. סמוך לשרידים אלו נמצאים תלים של יישוב מתקופת הברונזה, מהאלף השני לפני הספירה. העיר אננייב נוסדה באמצע המאה ה-18 בתור המרכז המנהלי של מחוז אננייב. בעיר התיישבו פליטים שברחו משטחי הכיבוש העות'מאניים באוקראינה ומולדוביה. במסגרת "שלום סיסטובה" שנחתם בין האימפריה העות'מאנית לבין אוסטרו-הונגריה ב-1791 נמסר האזור לרוסיה. בשנת 1812, בעת פלישת נפולאון, ייסדו תושבי העיר קרן לשם סיוע במימון חימושן של יחידות ההגנה על רוסיה והתגייסו לצבא רוסיה. באמצע המאה ה-19 היו בעיר כ-2,000 תושבים. לאחר ביטול הצמיתות ברוסיה, בשנת 1861, עדיין השתייכה רוב האדמה לאצולה המקומית ואיכרים חסרי אדמה חכרו ממנה אדמה חקלאית. אננייב הפכה למרכז אזורי למסחר בתוצרת חקלאית - בין היתר ירקות ודגנים - ובמוצרי מלאכת יד. בסוף המאה ה-19 היו בעיר בין היתר מפעלים לעיבוד תוצרת חקלאית, מזקקות ומפעלי סבון, סודה, שמן, טבק ולבני בניין. עם התפתחות התעשייה בעיר עלה מספרם של האומנים, עובדי התעשייה והאינטלקטואלים בעיר. נוסדו שני בתי ספר ומוסדות חינוך נוספים. בתחילת המאה ה-20 התפתח בעיר גרעין נוער מהפכני שהקים ספריה ועיתון מחתרתיים בסגנון העיתון "איסקרה" והצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית הבלתי חוקית. גרעין זה היה בקשר עם פעילי המפלגה באודסה ובקישינב וקיבל מהם חומרי הסברה. בין השנים 1924–1940 הייתה אננייב חלק ממולדוביה שהייתה אז חלק מברית המועצות. בראשית המאה העשרים חיו באננייב כ-3,500 יהודים. בעקבות המלחמה ופוגרומים ביהודי העיר, וכן עקב תהליכי התיעוש והעיור, הצטמצם מספר התושבים היהודים בעיר, וערב פלישת הגרמנים לברית-המועצות ישבו בה כ-1,800 יהודים. הצבא הגרמני כבש את אננייב באוגוסט 1941 במבצע ברברוסה והגרמנים רצחו כ-300 יהודים. בספטמבר 1941 הועברה אנאנייב לשלטונה של רומניה וכשלוש מאות יהודים שנותרו בה רוכזו בגטו ונרצחו באוקטובר ובנובמבר 1941. אוכלוסיית אננייב מהשנים 1959 עד ל-2015 מוצגת בטבלה הבאה: על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2001, השפה שרוב אוכלוסיית העיר דוברת היא אוקראינית (87.88%), עם מיעוט שדובר רוסית (9.43%) ורומנית (2.08%). אובידיו קראנגה, אננייב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 592–593), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא אננייב בוויקישיתוף אננייב (Ananyev), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם נתוני אוכלוסייה על ערים באוקראינה Distribution of the population by native language ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונסטנטין פאוקטיסטוב

קונסטנטין פאוקטיסטוב (ברוסית: Константин Феоктистов; 7 בפברואר 1926 – 21 בנובמבר 2009) קוסמונאוט סובייטי שהיה חלק מצוות הטיסה הראשונה בה שוגר צוות קוסמונאוטים. על תרומתו לתכנון חלליות בשנת 1966 הוענק לו פרס לנין ובשנת 1976 פרס ברית המועצות. פאוקטיסטוב היה הקוסמונאוט הסובייטי היחיד שלא היה חבר המפלגה הקומוניסטית. קונסטנטין פאוקטיסטוב נולד בוורונז'. בשנת 1942 הוא התנדב לצבא האדום. במהלך ביצוע משימה מעבר לקווי החזית נתפש ונורה בראשו על ידי קצין גרמני, אך שרד. לאחר החלמה פאוקטיסטוב שוחרר מהצבא והשלים לימודי בית הספר. בשנת 1949 התחיל ללמוד הנדסה באוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן. עם סיום האוניברסיטה החל לעבוד במשרד תכנון תחת מיכאיל טיכונראבוב. בשנת 1955 השלים עבודת הדוקטורט. בשנת 1957 הם עברו למשרד תכנון שבראשה עמד סרגיי קורוליוב. פאוקטיסטוב תכנן שלמערכות חלל סובייטיות והתמחה במערכות נחיתה. בשנת 1964 ניקיטה חרושצ'וב דרש מצוות הטכני להכין חללית לטיסה בו ישתתף צוות קוסמונאוטים וזאת תוך זמן קצר. פאוקטיסטוב התנדב להשתתף במשימה זו. סרגיי קורוליוב תמך ברעיון וחשב שזה חשוב שאחד ממתכנני המערכות יהיה גם קוסמונאוט, בתמיכתו הוגמשו הדרישות הבריאותיות מה שאיפשר לכלול את פאוקטיסטוב ביחידת הכנה לטיסות חלל. הטיסה נערכה ב-12-13 באוקטובר בחללית ווסחוד 1 שלמעשה הייתה חללית ווסטוק משופרת להתאמה לצוות אנשים. בנוסף לפאוקטיסטוב כלל הצוות גם את ולדימיר קומרוב ובוריס יגורוב. לראשונה קוסמונאוטים טסו ללא חליפות חלל מיוחדות. בהמשך פאוקטיסטוב עבר הכנות לטיסות נוספות אך לאור מצב בריאותו בדבר לא יצאה לפועל. בשנת 1987 עזב את יחידת הקוסמונאוטים. בשנת 1990 פאוקטיסטוב עזב תאגיד הטילים והחלל אנרגיה בו עבד. פאוקטיסטוב היה שותף בכיר בתכנון כל החלליות המאוישות הסובייטיות. החל משנת 1990 עד לשנת 2005 לימד פאוקטיסטוב באוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן. פאוקטיסטוב פרסם כ-150 ספרים בנושא תכנון חלליות והוא בעל כ-20 המצאות בתחום החלל. מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין פאוקטיסטוב בוויקישיתוף תקציר נתונים באתר ספייספאקטס נתונים מאנציקלפדיית החלל קונסטנטין פאוקטיסטוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קונסטנטין פאוקטיסטוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית) ביוגרפיה מפורטת (ברוסית)
שולחנות נפרדים

שולחנות נפרדים (באנגלית: Separate Tables) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של דלברט מאן משנת 1958. תסריט הסרט מבוסס על מחזה בעל שם זהה של טרנס רטיגן. בסרט משחקים ריטה הייוורת', דברה קר, דייוויד ניבן, ברט לנקסטר ו-ונדי הילר. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ובפרס גלובוס הזהב. הסרט מגולל את סיפורם של דיירי בית מלון בבורנמות' בריטניה. מנהלת המלון, פאט קופר (ונדי הילר), מנהלת רומן סודי עם אחד מדיירי בית המלון, ג'ון מלקולם (ברט לנקסטר). מוד ריילטון-בל (גלדיס קופר) גרה ביחד עם בתה חסרת הביטחון העצמי, סיביל (דברה קר). סיביל מאוהבת בסתר באיש הצבא לשעבר, דייוויד אנגוס פולאק (דייוויד ניבן). במהלך הסרט אשתו לשעבר של ג'ון, אן שנקלנד (ריטה הייוורת'), באה לבקרו כדי לנסות לאחות את נישואיהם. בנוסף מוד מגלה שדייוויד הטריד מינית כמה בחורות בעת הצגת תיאטרון והיא מנסה לסלקו מבית המלון. לבסוף ג'ון מתפייס עם אן ודייוויד נשאר בבית המלון למורת רוחה של מוד. ריטה הייוורת' - אן שנקלנד דברה קר - סיביל ריילטון-בל דייוויד ניבן - דייוויד אנגוס פולאק ברט לנקסטר - ג'ון מלקולם ונדי הילר - פאט קופר גלדיס קופר - מוד ריילטון-בל קטלין נסביט - גלדיס מאת'סון פליקס איימאר - מר פואלר רוד טיילור - צ'ארלס אודרי דלטון - ג'יין מיי האלט - גברת מאצ'ם פריסצ'ילה מורגן - דורין הסרט זכה בשני פרסי אוסקר; השחקן הטוב ביותר לדייוויד ניבן ושחקנית המשנה הטובה ביותר לונדי הילר. בנוסף הסרט היה מועמד לחמישה פרסים נוספים; הסרט הטוב ביותר להארולד הכט, השחקנית הטובה ביותר לדברה קר, התסריט המעובד הטוב ביותר לטרנס רטיגן ולג'ון גיי, הפסקול המקורי הטוב ביותר לדייוויד ראסקין והצילום הטוב ביותר לצ'ארלס לאנג. ניבן זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה. בנוסף הסרט היה מועמד לעוד ארבעה פרסי גלובוס הזהב; סרט הדרמה הטוב ביותר, שחקנית הדרמה הטובה ביותר לקר, שחקנית המשנה הטובה ביותר להילר והבמאי הטוב ביותר לדלברט מאן. הסרט היה מועמד לפרס איגוד התסריטאים לתסריט הטוב ביותר. בנוסף קר זכתה בפרס דוד דה דונטלו לשחקנית הזרה הטובה ביותר. הסרט זכה לציון של 77% מהאתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 13 ביקורות. מדיה וקבצים בנושא שולחנות נפרדים בוויקישיתוף "שולחנות נפרדים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שולחנות נפרדים", באתר AllMovie (באנגלית) "שולחנות נפרדים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שולחנות נפרדים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שולחנות נפרדים", באתר אידיבי "שולחנות נפרדים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מחזור פעולה

מחזור פעולה (אנגלית: Duty cycle) הוא מושג מתחום המדעים וההנדסה, שמתאר את חלק הזמן של פעולה מחזורית שבה פעילות מתקיימת. לדוגמה נורה שדולקת במשך חצי שנייה ואז כבה לחצי שנייה באופן מחזורי תהיה בעלת מחזור פעולה של 50%. בנוסחה, מחזור הפעולה מוגדר באופן הבא: D = t T {\displaystyle D={\frac {t}{\mathrm {T} }}} , כאשר t {\displaystyle t} הוא משך הזמן בו המערכת פעילה, ו- T {\displaystyle \mathrm {T} } הוא משך זמן מחזור שלם. השליטה על זווית ההטייה של מנועי סרוו נעשית באמצעות שינוי מחזור הפעולה, בביולוגיה נהוג להשתמש במחזור פעולה לתיאור הזמן בו נוירונים נותרים פעילים.
שאנדור וג

שאנדור וג (בהונגרית: Végh Sándor;‏ 17 במאי 1912 – 17 בינואר 1997) היה כנר ומנצח הונגרי, שהיה לאזרח צרפת. בעיקר נודע כאחד מגדולי הכנרים במוזיקה קאמרית במאה ה-20. שאנדור וג נולד בקולוז'וואר, טרנסילבניה, שהייתה אז בשליטת הקיסרות האוסטרו-הונגרית. מאז 1920 שייכת קלוז'-נאפוקה לרומניה. הוא החל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל שש. בשנת 1924 החל ללמוד נגינה בכינור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, אצל ינו הובאי והלחנה אצל זולטאן קודאי. הוא החל קריירה של כנר סולן וב-1927 ניגן יצירה של ריכרד שטראוס בניצוח המלחין. בשנת 1930 סיים את הקונסרבטוריון, לאחר שזכה בפרס הובאי ובפרס מטעם המוסד בשנת 1927. עם התפתחותו כסולן, הצטרף וג לשלישייה הונגרית עם הפסנתרנית אילונקה קראוס והצ'לן לסלו וינצה. בשנת 1934 היה לאחד החברים המייסדים של רביעיית המיתרים ההונגרית. בתחילה ניגן בכינור הראשון, אבל העביר את התפקיד לזולטאן סקלי ועבר לכיסא הכנר השני. עם הרביעייה ההונגרית ניגן את רביעיית המיתרים מס' 5 של בלה בארטוק בביצוע בכורה. בשנת 1940 עזב וג את הרביעייה ההונגרית והקים רביעייה משלו, רביעיית וג. באותה עונה התמנה לפרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. הוא עזב עם הרביעייה את הונגריה ב-1946. הרביעייה המשיכה להופיע בקונצרטים עד אמצע שנות ה-70'; וג המשיך גם להופיע ככנר סולן. בשנת 1953 קיבל אזרחות צרפתית. בשנת 1952 פגש את הצ'לן פבלו קזאלס, שהזמין אותו להצטרף אליו בסמינר קיץ בצרמט שבשווייץ, (1962-1953) ולהופיע מדי שנה בפסטיבל קזאלס בפראדס שבהרי הפירינאים (1969-1953). הוא מצא שההוראה מתאימה לאופיו, ולאחר זאת לימד בקונסרבטוריון של בזל (1963-1953), בפרייבורג (1962-1954), בדיסלדורף (1969-1962) ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג (1997-1971) וג ייסד את הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בצ'רבו ב-1962 והרבה לנצח שם. הוא ייסד את התזמורת הקאמרית שאנדור וג וניצח עליה למשך תקופה שנמשכה מ-1968 עד 1971. בשנים 1977-1974 ניצח על תזמורת פסטיבל מרלבורו. בשנת 1972, בהמשך להזמנה מהילרי טונסטול-בהרנס לבקר בקורנוול, ייסד וג את סמינר מפרץ פרוסיה הבינלאומי למוזיקאים http://www.i-m-s.org.uk/. ב-1978 התמנה למנצח של קאמרטה אקדמיקה זלצבורג שבאוניברסיטת מוצרטיאום. עם תזמורת זו הקליט את הדיבטימנטי והסרנדות, של מוצרט, הקלטה שזכתה בגראן פרי דו דיסק ב-1989. תואר אביר לגיון הכבוד הצרפתי ב-1986 דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ווֹרְוִויק ומאוניברסיטת אֶקְזֶטֶר ב-1987 מדליית זהב של זלצבורג ב-1987 מינוי כבוד כמפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) ב-1988 לאחר מחלה קצרה, בשנת 1997, מת שאנדור וג בבית חולים בפריילאסינג, מעבר לגבול מול זלצבורג שאנדור וג, באתר AllMusic (באנגלית) שאנדור וג, באתר MusicBrainz (באנגלית) שאנדור וג, באתר Discogs (באנגלית) Biographical article by Elizabeth Mortimer http://www.cervo.com
קארל רובי

קארל ג'וזף רובי, השלישי (באנגלית: Carl Joseph Robie, III;‏ 12 במאי 1945 – 30 בנובמבר 2011) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר. רובי נולד בדרבי שבפנסילבניה. הוא למד משפטים ושחה באוניברסיטת מישיגן. בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-19 באוגוסט 1961 קבע רובי במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:12.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של בן ארצו מייק טרוי (2:12.8 דקות). שיא זה החזיק מעמד 6 חודשים ונשבר על ידי יריבו קווין ברי מאוסטרליה (2:12.5 דקות). שישה חודשים לאחר מכן, הוא החזיר לעצמו את השיא העולמי לאחר ששיפר אותו פעמיים באותו היום וקבע לבסוף תוצאה של 2:10.8 דקות. חודשיים לאחר מכן, נשבר שיאו שוב על ידי קויין ברי (2:09.7 דקות) ושלושה חדשים לאחר מכן ברי שיפר את השיא שוב (2:08.4 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטוקיו, יפן ב-18 במרץ 1963 רובי החזיר לעצמו את שיא העולם בתוצאה של 2:08.2 דקות. במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו ברזיל בסוף אפריל אותה שנה זכה רובי במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.3 דקות. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה רובי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.5 דקות, אחרי קווין ברי שקבע שיא עולם חדש של 2:06.6 דקות ולפני בן ארצו פרד שמידט (2:09.3 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:51.4 דקות. באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט הונגריה בשנת 1965 זכה רובי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.3 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:55.3 דקות. באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו יפן בשנת 1967 זכה רובי ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:56.5 דקות ומדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.0 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.9 דקות. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה רובי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.7 דקות, לפני מרטין וודרוף מבריטניה (2:09.0 דקות) ובן ארצו ג'ון פריס (הברית 2:09.3 דקות). נוסף לכך, הוא השתתף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, אך למרות שהרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, אותה עת שחיינים ששחו בשלבי המוקדמות לא זכו במדליות. ב-30 בנובמבר 2011 נפטר רובי בסרסוטה, פלורידה. רובי קבע במהלך הקריירה שלו 4 שיא עולם חדשים במשחה ל-200 מטר פרפר. רובי זכה ב-9 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה, מהם 5 תארים ברציפות במשחה ל-200 מטר פרפר משנת 1961. בשנת 1976 זכה רובי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. מדיה וקבצים בנושא קארל רובי בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר קארל רובי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי קארל רובי, באתר olympedia.org PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics WORLD STUDENT GAMES (UNIVERSIADE) - SWIMMING AND DIVING (MEN)‎, באתר gbrathletics CARL ROBIE (USA) - 1976 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame