laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברוקן ארו

ברוקן ארו (באנגלית: Broken Arrow) היא עיר במדינת אוקלהומה בארצות הברית. העיר נמצאת צמוד לעיר טולסה מדרום-מזרח והיא חלק מהמטרופולין שלה. ברוקן ארו נמצאת ברובה במחוז טולסה, אם כי חלק ממנה נמצא במחוז ואגונר. בעיר מתגוררים 98,850 תושבים (נכון ל-2010). מקור שמה של העיר הוא בהתיישבות של בני הקריק שהתקיימה מספר קילומטרים דרומית למרכז העיר של היום. מקור ההתיישבות הוא באנשי קריק שגורשו על ידי הממשל מההתיישבות המקורית שלהם באלבמה בשנות ה-30 של המאה ה-19. כשהגיעו לטריטוריה האינדיאנית הם הקימו התיישבות וקראו לה ת'לי-קאוץ'-קו (בשפת מסקוגי: Rekackv), שם שמשמעו "חץ שבור" אשר היה שמה של ההתיישבות המקורית שלהם. ב-1902 מסילת מיזורי-קנזס-טקסס תכננה לסלול מסילה באזור והעניקה אתרים להקמת עיירות לאורך המסילה. שלושה אתרים כאלו נמכרו לחברת ארקנסו ואלי טאון סייט (Arkansas Valley Town Site Company). מזכיר החברה ויליאם ס. פירס הורשה להעניק שם לאחד האתרים והוא החליט לתרגם את שם ההתיישבות הקרובה ל"ברוקן ארו" ולאמץ אותו לעיירה העתידית. בשנותיה הראשונות כלכלת העיר הסתמכה בעיקר על חקלאות וגם על תעשיית הפחם. ברוקן ארו לא גדלה במיוחד והיא נותרה עיירה קטנה במחצית הראשונה של המאה ה-20. בשנות ה-60 של המאה ה-20 ברוקן ארו החלה לגדול והיא הפכה לעיר פרוורית. בעיר נמצא קמפוס של אוניברסיטת נורת'איסטרן סטייט (Northeastern State University). הונדורס לה סייבה, הונדורס מדיה וקבצים בנושא ברוקן ארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברוקן ארו (באנגלית) אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
סעדיה תלמיד הגר"א

רבי סעדיה ב"ר נתן נטע משקלוב (1751 - כ"ה באב תקע"ג, 21 באוגוסט 1813, ירושלים) היה רב ליטאי מתלמידי הגר"א, שעלה לארץ ישראל במסגרת עליית תלמידי הגר"א. מחבר הספר מעשה רב. מתלמידיו הבולטים של הגאון מווילנה, וגיסו של תלמיד מפורסם אחר, רבי שלמה זלמן מוולוז'ין. השנה בה התחיל ללמוד אצל הגר"א אינה ידועה, אולם כבר בשנת תקמ"ח (1788) הוא מתואר בתור איש ביתו של "הגאון החסיד דק"ק ווילנא". למד עם רבו הגר"א את קובץ החיבורים "מסכתות קטנות", והוא כותבן של "הגהות הגר"א" למסכתות אלו. מלבד לימודיו בהלכה ובתלמוד, למד עם הגר"א גם קבלה. היה מראשי ה"קלויז" בווילנא שלאחר פטירת הגר"א נודע כ"קלויז הגר"א". בשנת תקנ"ו (1796) נשלח יחד עם חברו ר' חיים מסארהיי, על ידי הגר"א, להפיץ בפזורה היהודית במזרח אירופה את עמדתו המתנגדת לחסידות. עמד בראש הגל השני של עליית תלמידי הגר"א בתחילת הקיץ של שנת תקס"ט (1809), והתיישב בצפת. בצפת רשם את הנהגותיו והליכותיו של רבו הגר"א, רשימותיו נשלחו בידי בנו ר' נתן נטע לווילנה, שם נוספו להן הערות והקדמה, ומהן נדפס הספר "מעשה רב". בחורף תקע"ב ביקר עם בנו בירושלים כדי לבדוק את האפשרות לעבור אליה. בסופו של דבר בעקבות מגפה שפרצה בצפת ובגליל נאלצה קהילת תלמידי הגר"א לברוח מצפת, חלקם ובתוכם רבי סעדיה ברחו זמנית לירושלים, בה נפטר רבי סעדיה בשבת, כ"ה באב תקע"ג, 21 באוגוסט 1813. ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. אלעזר הורביץ, רבינו סעדיה בן ר' נתן נטע תלמיד הגר"א ועלייתו לירושלים, בתוך: גבורות ישעיהו: דרישות וחקירות, אמרות ברורות, אסופות ומסודרות, שלוחות ומשוגרות אל ישעיהו צבי וינוגרד, שומר האוצרות כותרות ומהדורות, בהגיעו בזמירות לשנת הגבורות. ירושלים, תשע"ג. עמ' 9–46 אריה לייב פרומקין, תולדות חכמי ירושלים, ח"ג עמ' 163–164, באתר היברובוקס דוד קמנצקי, ספר "מעשה רב", ישורון, כא, ירושלים תשס"ט, עמ' תשעד-תשצד, באתר היברובוקס קורות חייו וסיפור גילויה מחדש של מצבת קברו באביב 2010 באתר "הר הזיתים" אלי אליאך, רבי סעדיה תלמיד הגר"א ומשפחת חשין, בלוג הפרושים - תלמידי הגר"א בא"י. אלי אליאך, פרטים חדשים אודות רבי סעדיה ב"ר נתן נטע תלמיד הגר"א, בלוג הפרושים - תלמידי הגר"א בא"י. במקורות אחדים הוא מוזכר כר' סעדיה משקלוב, ואולם ישנם מקורות שמזכירים את מקום מוצאו, מוהילב. קלוזנר, וילנא בתקופת הגאון, ירושלים תש"ב, עמ' 20 כותב בטעות שהיה גם גיסו של אחיו של רבי שלמה זלמן, הוא רבי חיים מוולוז'ין. אך ראו: דוד קמנצקי, ספר "מעשה רב", בתוך: ישורון, כא, ירושלים תשס"ט, עמ' תשעד הערה 4 שהסיק מכך שהמקורות הראשוניים אינם מתייחסים אליו כגיסו של ר' חיים מוולוז'ין, שהיה רק גיסו של אחיו, שניהם נשאו את בנותיו של רבי יחיאל מיכל פעסעלעס. שאול בן משה מקידן, לחם שערים, הוראדנא, תקמ"ח, באתר היברובוקס; לגבי שאר טענותיו, ראו עמ' תשע"ה, הע' 6 במאמרו של קמנצקי על עבודתו זו זכה לשבחים מפי רבי מנחם מנדל משקלוב, הקדמה למסכת אבות עם פירוש הגר"א, שקלוב תקס"ד. אך מאידך גם לביקורת, ראו: רבי אליהו מדעליאטיץ, הקדמת המחבר לספר שני אליהו, וילנה והורדנה תקצ"ג: ”הרב הצדיק ר"ס ז"ל היה תלמיד חכם גדול ומפורסם... בכל זאת יוכל להיות שמרוב טרדתו ביראת ה' ורובי תורתו והרבה ענינים העמוסים עליו כל הימים, אולי לא היה לו מועד פנוי וזמן מרווח להכניס את עצמו בעובי הקורה לדייק כל דבר ודבר בזו המסכתא.”. הצדיק רי"ז מסלאנט ורבותיו, ירושלים תרפ"ז, עמ' קיד. על פעילותו בתחום זה, ראו: מרדכי וילנסקי, חסידים ומתנגדים, ירושלים: מוסד ביאליק, מהדורה שנייה, תש"ן. לפי מפתח (שבסוף חלק ב', עמ' 399). ובביבליוגרפיה להלן בפרק "קישורים חיצוניים"
ניאאו

ניאאו (Niau) הוא אטול קטן בפולינזיה הצרפתית, בקומונה של איי פאקאראקה (איי טואמוטו). בתוך אטול זה יש שונית רחבת ידיים. האטול בהיקף של 8 קילומטר ושטח של 20 קמ"ר. הלגונה שבתוך האטול ביצתית וסגורה לחלוטין. רצועת קרקע צרה המקיפה את הלגונה מכוסה על ידי צימחייה. שטח הלגונה הוא 33 קמ"ר, ויש לו צבע ירוק יוצא דופן. כמות האנשים באי היא 226 אנשים (החל משנת 2012). הראשון שביקר באי ניאאו, בשנת 1820 היה אירופאי, חוקר גרמני פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן. הוא כינה את האי בשם גריג. ניאאו הוא חלק מינהלי מהקומונה של פאקאראקה. ניאאו הוא אחד מכמה המקומות שבהם נשמרה המערכת האקולוגית הטרופית הלחה של איי טואמוטו. היער נשמר בחלקי האי המרכזיים. הוא מכיל כמה מינים של צמחים ובעלי חיים. ציפור בסכנת הכחדה קריטית מתגוררת ביער של ניאאו. שדה התעופה ניאאו הוא בקצה הצפוני של האי. מדיה וקבצים בנושא ניאאו בוויקישיתוף סרטון שצולם באי ניאאו ומסביר עליו (הסרטון באיטלקית)
לוטון (אוקלהומה)

לוטון (באנגלית: Lawton) היא בירת מחוז קומאנצ'י במדינת אוקלהומה בארצות הברית. העיר נמצאת בדרום-מערב אוקלהומה, במרחק של 140 קילומטרים דרום-מערבית לאוקלהומה סיטי, בירת אוקלהומה. בעיר מתגוררים 96,867 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין שלה מתגוררים 124,098 (נכון ל-2010). בסביבות מאה ה-18 התיישבו באזור בני האפאצ'י והקומאנצ'י. ב-1867 הוסדרו השטחים באזור הדרום-מערבי של הטריטוריה האינדיאנית והוא ניתן לשבטי האפאצ'י, הקומאנצ'י והקאיווה (Kiowa). ב-1869 נפתח באזור המוצב הצבאי פורט סיל שנועד לעצור פלישות אינדיאניות לטקסס. ב-1874 נפתחה באזור מלחמת הנהר האדום שמטרתה הייתה לרכז את האינדיאנים לתוך הטריטוריה האינדיאנית. ב-1901 האזור נפתח להתיישבות. ב-6 באוגוסט באותה שנה הוקמה לוטון כדי לשמש בירת מחוז קומאנצ'י. ההתיישבות נקראה על שמו של המייג'ור גנרל הנרי וייר לוטון (Henry Ware Lawton) שנהרג במלחמת ארצות הברית בפיליפינים ב-1899 והיה בעברו אפסנאי בפורט סיל. כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה האיצה את הגדילה של לוטון ופורט סיל ובקרבת העיירה נפתח בסיס צבאי נוסף לאימונים. הצמיחה המשיכה גם בעשורים שלאחר המלחמה, ובמיוחד בשנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20. בעיר נמצאים אוניברסיטת קמרון ומכללת אומת הקומאנצ'י (Comanche Nation College). את העיר משרת נמל התעופה האזורי לוטון-פורט סיל הנמצא במרחק של כ-3 קילומטרים דרומית ללוטון. העיר נמצאת במסלול כביש בין-מדינתי 44, המקשר בין המדינות טקסס ומיזורי. גרמניה גילסיים (אנ'), גרמניה מדיה וקבצים בנושא לוטון בוויקישיתוף לוטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
האגדה על סליפי הולו

האגדה על סליפי הולו (באנגלית: The Legend of Sleepy Hollow, "אגדת הגיא הישנוני") הוא סיפור קצר שנכתב על ידי וושינגטון אירווינג בתחילת המאה ה-19. הסיפור הופיע לראשונה כחלק מספר האיורים של ג'פרי קריון ג'נטלמן יחד עם ריפ ואן וינקל, וזכה להצלחה רבה. הסיפור גם מופיע כספר נפרד מספר האיורים של ג'פרי קריון ג'נטלמן, והוא בן כשמונים עמודים, רובם תיאורים ארוכים של הנוף או המקום. הסיפור הפך לאבן יסוד בפולקלור האמריקני ואחת הדמויות בו, הפרש חסר הראש הוא דמות ידועה. הסיפור מתרחש בתקופה שלאחר מלחמת העצמאות האמריקאית, בהתיישבות ההולנדית במדינת ניו יורק, בעיירה שקטה בשם "טארי טאון", שלידה ערוץ נחל המכונה "סליפי הולו" - "הגיא הישנוני". תושבי המקום נוטים לאמונות טפלות. בכנסייה המקומית קבור פרש השיאני שנהרג באחד הקרבות של מלחמת העצמאות מכדור תותח שהעיף את ראשו בעת שרכב על סוסו. מסופר באזור כי הוא יוצא מקברו כל לילה ורוכב לשדה הקרב כדי לחפש אחר ראשו שאבד, והוא קרוי בפי תושבי האזור "הפרש חסר הראש של סליפי הולו". אל הכפר מגיע מורה בשם איכבוד קריין. קריין עצמו מאמין באמונות טפלות. ברוב הסיפור מתוארת מערכת היחסים של קריין עם תושבי הכפר ובמיוחד עם שני תושבים נוספים: קתרינה ואן טאסל, שעימה הוא רוצה להתחתן. ועם אברהם "ברום עצמות" ואן בראנט שמתחרה נגדו על אהבתה של קתרינה. לקראת סוף הסיפור, מתרחשת חגיגת אסיף בבית הוריה של קתרינה ובה מסופרים על הפרש חסר הראש מספר סיפורים שמפחידים את קריין. בשובו לביתו בכפר, קריין הרכוב על סוס מבחין לפתע בדמות גדולה שרכובה על סוס ובורח ממנה. עם זאת הדמות רודפת אחריו ובמהלך המרדף מגלה קריין כי לרודפו אין ראש ושהוא מחזיק את ראשו על האוכף. על פי הסיפורים ששמע קריין, עליו להקדים את הפרש ולעבור את גשר הכנסייה ולהינצל. קריין מצליח לעבור את הגשר וממתין להיעלמותו של הפרש, אך הפרש משליך את ראשו על קריין שנופל מסוסו ומתעלף. למחרת בבוקר קריין לא נמצא בשום מקום וכובעו נמצא ליד גשר הכנסייה. הכל מבינים כי הוא הותקף על ידי הפרש חסר הראש. לאחר מכן קתרינה ו"ברום עצמות" מתחתנים. מספר שנים לאחר היעלמותו של קריין, מופיע אחד מתושבי הכפר ומספר שקריין חי במחוז מרוחק, נשוי לאלמנה עשירה וחי חיים טובים. עם זאת, איש אינו מוכן להאמין לו מתוך ידיעה "שהמורה הועלם על ידי הפרש חסר הראש". הסיפור עובד למספר סרטים. המפורסמים בהם הם סליפי הולו בכיכובו של ג'וני דפ ו"האגדה של סליפי הולו" שיצרה חברת וולט דיסני בשנת 1949 ביחד עם עיבוד לספר נוסף הרוח בערבי הנחל. שני הסיפורים יצאו בתור הסרט "הרפתקאות איכבוד ומר טוד". הסיפור עובד לסדרת טלוויזיה מודרנית בשם סליפי הולו (אנ') שהושקה ב-2013. הסדרה משודרת בישראל בערוץ YES אקשן. באותה שנה גם הופץ הסרט "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי" המבוסס באופן רופף על הסיפור. תרגום לעברית על ידי יהונתן דיין ראה אור ב-2014 בהוצאת "אבן חושן". מדיה וקבצים בנושא האגדה על סליפי הולו בוויקישיתוף האגדה על סליפי הולו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שלומי מיכאל

שלומי מיכאל (נולד ב-1964) הוא קצין במשטרת ישראל בדימוס בדרגת ניצב. כיהן כמפקד מחוז ש"י וכמפקד הימ"מ. שלומי נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב. בפברואר 1983 התגייס לצה"ל והוצב בחטיבת גולני בגדוד 12 (ברק). בגולני עבר מיכאל מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר שחרורו מצה"ל התגייס למשמר הגבול ב-1985 כלוחם בימ"מ, הוא שימש בהמשך מפקד צוות, מפקד פלגת לוחמים וקצין אג"ם בימ"מ. בין הפעולות בהן השתתף היה פיקוד על כוח הפריצה לאוטובוס האמהות במרץ 1988 וחיסול חמישה מחבלים חמושים שהתבצרו בבית בטייבה. לאחר מכן שימש מפקד יחידת הגדעונים (יחידת מסתערבים של משטרת ישראל). ב-2008 מונה למפקד ימ"ר מחוז תל אביב. החקירה הבולטת בתקופת כהונתו כמפקד היחידה הייתה של הרצח בברנוער. חקירה נוספת הובילה למעצרו של גואל רצון. ב-2009 העניק נשיא המדינה את עיטור המאבק בסחר בבני אדם למחלק חקירות א' במפלג התשאול של ימ"ר תל אביב. מיכאל שירת בתפקיד עד 2011 ויצא לתקופת לימודים. במאי 2012 מונה למפקד הימ"מ. תחת פיקודו השתתפה היחידה במבצעים רבים, על פעילותה בתחום לוחמה בטרור בשנים 2013–2014 קיבלה היחידה צל"ש ממפכ"ל המשטרה. בין הפעולות אותן ביצעה היחידה בתקופת פיקודו היו חיסול רוצחי שלושת הנערים ושולחיהם, חיסול המתנקש ביהודה גליק ומעצר רוצחו של ניצב משנה ברוך מזרחי. בפברואר 2015 מונה למפקד מחוז ש"י בדרגת ניצב. בנובמבר 2015 הודיע על פרישתו מהמשטרה, ב-16 במאי 2016 סיים את תפקידו כמפקד המחוז. שלומי מיכאל נשוי ואב לארבעה, והוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. שלומי מיכאל באתר משטרת ישראל רוני זינגר, מפקד המסתערבים יפקד על היחידה המרכזית במשטרת מחוז ת"א, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2007. מפקד חדש לימ"מ, אתר israeldefense, ‏7 במאי 2012. אמיר אורן, המשטרה מחסלת את ארגוני הפשע, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2008. אמיר אורן, המשטרה מחסלת את ארגוני הפשע, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2008. אריאלה רינגל הופמן, "אמרתי ללוחמים: אני רוצה שתמונת הנערים המתים תהיה לפניכם בכל רגע", ידיעות אחרונות המוסף לשבת, 03.10.2014, עמודים 10-13. אבי אשכנזי, נצ"מ ש' נכנס לתפקידו כמפקד הימ"מ החדש, באתר nrg‏, 29 במאי 2012. אבי אשכנזי, הימ"מ נחשף: הצצה לאימוני יחידת העילית, באתר nrg‏, 24 במרץ 2010. איציק סבן, ע' זה עוז, באתר ישראל היום, 7 במאי 2014. יוני קמפינסקי, תיעוד: הוריו של נפתלי הי"ד עם מפקד הימ"מ, באתר ערוץ 7, 23 בספטמבר 2014. יונתן אוריך ויוחאי עופר, הותר לפרסום: פוענח פיגוע הירי שבו נרצח נצ"מ מזרחי, באתר nrg‏, 23 ביוני 2014. קודמו ארבעה קצינים בצמרת המשטרה, אתר משטרת ישראל, 22 בפברואר 2015 אבי אשכנזי‏, הניצב הפורש מסביר: לא אתן עוד ארבע שנים ואז ימנו מפכ"ל אחר, באתר וואלה, 26 בנובמבר 2015
אוצר הספר העברי

אוצר הספר העברי הוא מאגר ביבליוגרפי עברי דיגיטלי ממוחשב ומסחרי בו רשומים מעל ל-100 אלף ספרים ודפים בודדים שנדפסו באות עברית החל מראשית הדפוס בשנת ר"ד (1444) עד שנת תש"ח (1948) (למעט הגדות של פסח שרשומות עד שנת תש"ך (1960)). המאגר נערך על ידי ישעיהו וינוגרד ומשה רוזנפלד. בשנים תשנ"ד-תשנ"ה יצאו לאור שני כרכים ('מפתחות' ו'רשימת הספרים ומקומות הדפוס') של "אוצר הספר העברי" על ידי ישעיהו וינוגרד. הספרים כללו את הספרים שנדפסו בדפוס העברי משנת רכ״ט (1469) עד שנת תרכ״ג (1863). המהדורה הממוחשבת, שיצאה לאור בשנת 2006, היא עדכון והרחבה של הספרים המודפסים. מאז הוצאתה ממשיכה התוכנה להתעדכן בהוספת ספרים שעדיין אינם רשומים ועדכון פרטים ברשומות הקיימות, הוספת צילומי שערים, ותיקונים. הרשימה כוללת גם ספרים בכל לשונות היהודים: יידיש, לאדינו, ערבית יהודית, טטרית ועוד. כמו כן נכללו בו ספרים לועזיים בעלי כותר עברי. לטענת העורכים כלולים במאגר מעל ל 90 אחוז מכלל הספרים שנדפסו. שמות הספרים והפרטים הביבליוגרפיים נעתקו ונרשמו על פי ספרי הביבליוגרפיה הנוגעים לספר העברי. האוצר מסכם בקצרה את המחקר הביבליוגרפי הקיים ומפנה את הקורא למקורות מרחיבים. תיאור הספרים באוצר הספר העברי כולל: שם הספר, שם המחבר, נושא, מקום הדפוס, שנת הדפוס, שם המדפיס, מספר הדפים והתבנית, שפה, אזכורים ביבליוגרפיים והערות שונות. בגרסה הדיגיטלית נוספו על המהדורה המודפסת: צילומי שערים של כ-43,000 ספרים. ביוגרפיות קצרות של רבנים (גם כאלה שלא חיברו ספרים) ומחברים. במאגר כלולים כ-50,000 שמות רבנים. כתבי יד: דוגמאות של כתבי יד וחתימות של כ-4,000 רבנים ומחברים. נתוני מכירות עדכניים של ספרים על פי תוצאות של מכירות פומביות. המחיר שהספר השיג במכירה, או, במקרה שהפריט לא נמכר - המחיר שבית המכירות העריך אותו. האתר מאפשר כניסה למאגר, למנויים, בתחילת שנת 2021. אתר האינטרנט הרשמי של אוצר הספר העברי זאב גלילי, ציידי הספר העברי בנוסח "אינדיאנה ג'ונס", באתר "היגיון בשגעון", 19 במאי 2006
קללת משאבי הטבע

קללת משאבי הטבע (באנגלית Resource curse או פרדוקס העושר - Paradox of plenty) הוא פרדוקס שבו מדינות ואזורים עם שפע של משאבי טבע, בדרך כלל מתכלים כמו נפט וגז טבעי, אשר אמורים לתרום לצמיחתה של מדינה בדרך כלל, נוטים להיות בעלי צמיחה כלכלית פחותה מזו של מדינות עם פחות משאבי טבע. היתכנות הפרדוקס נובעת מסיבות שונות, ביניהן ירידה בתחרויות של סקטורים אחרים, פיתוח תלות ורגישות לשינוי הרווחים המושפעים משווי משתנה של משאב הטבע, ניהול כושל של ההכנסות ממשאבי הטבע על ידי המדינה, שחיתות ועוד. ה"קללה" איננה משפיעה על כל המדינות בעלות משאבי טבע רבים, אולם היא אמיתית עבור חלק גדול מהן. הדוגמה הנפוצה ביותר בעולם הכלכלה לפרדוקס היא הולנד. הרעיון שעומד מאחורי הפרדוקס ובו עודף משאבי טבע עלול להוות יותר נטל כלכלי מאשר מקדם צמיחה כלכלית החל להתהוות בשנות ה-80 של המאה ה-20. המונח "קללת משאבי הטבע", או באנגלית resource curse thesis נוצר על ידי ריצ'רד אוטי (Richard Auty) ב-1993 כדי לתאר איך מדינות עשירות במשאבי טבע היו חסרות יכולת להשתמש בעושר הזה כדי להגדיל את הצמיחה שלהן, ואיך בצורה לא אינטואיטיבית, למדינות אלה הייתה צמיחה נמוכה יותר מאלה ללא משאבי טבע. מחקרים רבים הראו קשר בין שפע באוצרות טבע לצמיחת כלכלית נמוכה. דוגמה מרכזית היא המדינות המייצאות נפט. החל מ-1965 ועד 1998, ארגון המדינות המייצאות נפט, OPEC, התל"ג לנפש פחת בממוצע ב-1.3%, בעוד שבשאר העולם המתפתח היה בממוצע 2.2%. ערך מורחב – המחלה ההולנדית הדוגמה הבולטת ביותר לתופעת קללת משאבי הטבע היא "המחלה ההולנדית". שבה נגרמה ירידה בפריון ובצמיחה עקב עלייה בשווי השוק של המטבע ההולנדי ועלייה בשכר, שנגרמו מגילוי אוצרות טבע. מחירים של משאבי טבע נתונים להשפעה רבה מחוץ למדינה ועל כן תנודתיים מאוד. לדוגמה מחירי חבית נפט עלו מ-3 דולר לחבית ל-12 דולר ב-1974 בעקבות משבר הנפט העולמי של 1973. ב-1986 ירדו מחירי הנפט ל-10 דולר לחבית. גז טבעי בישראל רשות הגז הטבעי פרדוקס הבחירה קללת המשאבים, באתר אקו-ויקי טום קרגנבילד, "קללת משאבי הטבע: למה מדינות עשירות במשאבי טבע בדרך כלל עניות", באתר כלכלה קלה, 3 ביולי 2017
אדמונד (אוקלהומה)

אדמונד (באנגלית: Edmond) היא עיר במחוז אוקלהומה במדינת אוקלהומה בארצות הברית. העיר היא חלק מהמטרופולין של אוקלהומה סיטי, בירת אוקלהומה. בעיר מתגוררים 81,405 תושבים (נכון ל-2010). ב-1887 נפתחה תחנת עצירה לרכבות של מסילת סנטה פה (שנקראה בהמשך מסילת אטצ'יסון, טופיקה וסנטה פה (Atchison, Topeka and Santa Fe Railway)) באזור בו נמצאת העיר כיום. התחנה נקראה "תחנת אדמונד" על שם אדמונד בורדיק שהיה סוכן של מסילת סנטה פה. ב-1889 האזור נפתח להתיישבות. בקרבת התחנה הוקמה עיירה ואנשיה אימצו את שם התחנה. בעיר נמצאת אוניברסיטת מרכז אוקלהומה. כמו כן, בקרבת העיר אך בתוך שטחי אוקלהומה סיטי שוכנת האוניברסיטה הנוצרית של אוקלהומה. העיר נמצאת במסלול כביש בין-מדינתי 35, המקשר בין המדינות טקסס ומינסוטה. מדיה וקבצים בנושא אדמונד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדמונד (באנגלית) אדמונד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דבורה חסיד

דבורה סוניה חסיד (נולדה ב-28 בפברואר 1956) היא קצינת צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר כיהנה כיועצת הרמטכ"ל לענייני נשים. משנת 2021 מכהנת כמנכ"לית "מכבי טבעי", רשת הרפואה המשלימה של מכבי שירותי בריאות. חסיד גדלה בירושלים. שירתה בצה"ל מעל ל-30 שנה, בין היתר כמפקדת הבקו"ם, כיועצת הרמטכ"ל לענייני נשים וכקצינת פניות הציבור באגף כוח האדם, ופרשה בשנת 2006. ביצעה שורה ארוכה של תפקידים בתחום הפיקוד, ההדרכה ומשאבי האנוש. לאחר שחרורה מצה"ל, כיהנה במשך חמש שנים מנכ"לית העמותות ידידי תוכנית עתידים, ולאחר מכן הייתה מנכ״ל אור שלום, בין השנים 2013–2020 עמדה בראש מחוז המרכז במכבי שירותי בריאות. שימשה דירקטורית במספר חברות, בהן עמידר, תשתיות נפט ואנרגיה ישראל ותאגיד מי רמת גן, חברת הנהלת בית הספר לאומנויות הבמה בית צבי בין השנים 2014-2020 כיהנה כיו"ר הקרן לחיילים משוחררים במשרד הביטחון. משנת 2021 משמשת דירקטורית בחברת החשמל. ומשנת 2024 דירקטורית באסותא מרכזים רפואיים. בשנת 2021 מונתה לתפקיד מנכ"לית מכבי טבעי רשת הרפואה המשלימה במכבי שירותי בריאות. בעלת תואר ראשון משולב בכלכלה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה, ובנוסף בוגרת המכללה לביטחון לאומי. בעלת תעודת בוגרת קורס גישור. מדיה וקבצים בנושא דבורה חסיד בוויקישיתוף סטלה קורין ליבר, ‏"תפקידים בצבא מתאימים לאנשים - לא לגברים או נשים", באתר גלובס, 1 במאי 2017 כתב מקומונט, מינוי חדש במכבי: דניאל ברמן מונה לראש מחוז המרכז במכבי שירותי בריאות והחל את תפקידו ב-1 לדצמבר 2020, באתר מקומונט תל אביב - חדשות מקומיות של העיר תל אביב, ‏2020-12-06 טלי חרותי סובר, ‏דבורה חסיד - יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2005 תא"ל (מי"ל) דבורה חסיד מונתה למנכ"לית עמותת "אור שלום", 5 באוגוסט 2012, באתר הזווית השלישית יפעת גדות, דבורה חסיד מונתה כדירקטורית בעמידר, 4 במרץ 2007, באתר מחלקה ראשונה יו"ר חדשה לקרן לחיילים משוחררים, באתר ערוץ 7 TASE, הנהלה ונושאי משרה-מצבת ליום 16.3.22, באתר מאיה טלי חרותי סובר, ‏דבורה חסיד - יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2005 ענת יפה, נבחרת המנכ"ליות של מכבי, באתר הארץ, 6 במרץ 2022
אילן מעוז

אילן מעוז (נולד ב-16 במרץ 1944) הוא קצין צה"ל במילואים, אשר עוטר בעיטור המופת על פעולתו במהלך מלחמת ששת הימים. מעוז (במקור מכטינגר) נולד בתל אביב. שירת כקצין בגייסות השריון. בשנת 1964 נכלל בקבוצה של קצינים אשר יצאה לגרמניה כדי להכיר את טנק פטון M48 האמריקאי לקראת הכנסתו לשירות בצה"ל. בשנת 1965 עבר קורס קציני שריון בבית הספר לשריון של צבא ארצות הברית בפורט נוקס שבקנטקי. עם חזרתו ארצה נמנה עם סגל גדוד 79, גדוד טנקי הפטון הראשון שהוקם בצה"ל. לאחר תקופת שירות כמדריך בקורס מפקדי טנקים מגמת פטון חזר מעוז לגדוד 79 ומונה לשלישו, כשהוא מפקד על טנק, ויצא עם הגדוד למלחמת ששת הימים בחזית הדרום. ב-5 ביוני 1967 השתתף הגדוד בקרב הג'יראדי בצפון סיני. במהלך הקרב ותחת הפגזה ארטילרית כבדה ראה מעוז לפניו את הטנק של מפקד הפלוגה אביגדור קהלני נפגע ומתלקח. קהלני קפץ ממנו כשבגדיו עולים באש. מעוז פקד על הטנק להתקרב לטנק הבוער, ירד ממנו, סייע לקהלני לכבות את האש ופינה אותו לקבלת טיפול רפואי. לאחר מכן שב לקרב, טיפל בנפגעים נוספים ואף העביר לסגן מפקד הגדוד חיים ארז, הוראה ממפקד החטיבה - שמואל גורודיש לקחת פיקוד עליו לאחר שמפקדו אהוד אלעד נהרג. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה של קהלני ועמד בראשה עד תום המלחמה. לאחר המלחמה ובמהלך כל מלחמת ההתשה הוסיף לשרת כמפקד פלוגת טנקים מבצעית ומונה כסגן מפקד גדוד 79 תחת פיקודו של אביגדור בן-גל. על פעולתו של מעוז לפינויו של מפקד הפלוגה קהלני תחת הפגזה ארטילרית כבדה, הוענק לו ציון לשבח, אשר הומר בשנת 1973 לעיטור המופת. במלחמת יום הכיפורים נקרא לשירות בחטיבת המילואים - חטיבת הצליחה 421 תחת פיקודו של חיים ארז, והיה סגנו של גיורא לב בגדוד 264 - הגדוד הראשון שצלח את התעלה. בין השאר היה ממונה על גרירת הדוברות אל התעלה לקידום הצליחה. בין השנים 1975 - 1984 גויס לחיל האוויר בתפקידי מנהלה - הקים את מדור שכר וגמלאות בחיל, שימש כקצין ניהול להק מודיעין, קצין ניהול בית הספר לטיסה וכמפקד מגמת מינהלה בבית ספר לקצינים של חיל האוויר.[דרוש מקור] פרש לגמלאות בשנת 1984. בשנת 1999 היה ממקימי המועצה לביטחון לאומי, ושרת בה במשך 8 שנים בתקופת היועצים לביטחון לאומי דוד עברי, עוזי דיין, אפרים הלוי וגיורא איילנד. "אילן מעוז-השליש שהיה לגיבור לחימה", ביטאון "צוות", 1997 "המשלחת הסודית של חיל השריון והחימוש לגרמניה", ביטאון "צוות" מס.73, 2006 "חשופים בצריח " -שבתי טבת -הוצאת שוקן 1968 פרק 28 . "אהוד אחי, שריונר"-גדעון אלעד-1977 "עם אילן מעוז,מ"פ בגדוד 79". "עז 77" -אביגדור קהלני -הוצאת שוקן 1977- עמוד69. "דרך לוחם" - אביגדור קהלני -הוצאת סטימצקי 1989- "בתוך הלהבות". " בהם יותר מכל" -אלישיב שמשי - משרד הביטחון – ההוצאה לאור -2005 עמ 108 "צליחה" - עמירם אזוב -הוצאת דביר 2011-עמודים91 93-94 130-131 151 "ינוש"-אילן כפיר ודני דור-הוצאת כנרת, זמורה-ביתן-2017 -פרק 7 "מפקד תחת אש במדבר". "מסע חיים"-אלוף חיים ארז -אילן כפיר ודני דור -הוצאת כנרת זמורה-ביתן 2017 - פרקים נבחרים ותמונות . נוסח כתב העיטור שהוענק לאילן מעוז, באתר הגבורה כתבה על אילן מעוז בעיתון במחנה, 2009, באתר הגבורה
יז'י פופיילושקו

יז'י פופיילושקו (בפולנית: Jerzy Popiełuszko; ‏14 בספטמבר 1947 - 16 באוקטובר 1984) היה כומר קתולי פולני שהיה מזוהה עם תנועת סולידריות בשנות ה-80 של המאה ה-20. פופיילושקו היה מתנגד נחרץ לקומוניזם, ובדרשותיו שזר ביקורת על השיטה ועודד מחאה. דרשותיו שודרו ברדיו אירופה החופשית ובזכותן הפך למפורסם בפולין. המודיעין הפנימי הפולני ניסה להשתיקו ולהפחידו, אולם כששיטות אלו לא הועילו, בדו השלטונות ראיות נגדו. הוא נאסר בשנת 1983, אולם עד מהרה שוחרר בהתערבות הממסד הקתולי וזכה בחנינה. תאונת דרכים מבוימת תוכננה ל-13 באוקטובר 1984 על מנת להורגו, אולם הוא ניצל ממנה. התוכנית החלופית הייתה לחטוף אותו, והיא יצאה אל הפועל ב-16 באוקטובר 1984. פופיילושקו הוכה למוות בידי שלושה שוטרים, וגופתו הושלכה למאגר מים, ונמשתה ב-30 באוקטובר באותה שנה. בשנת 2009 הוענק לו לאחר מותו עיטור העיט הלבן, העיטור הגבוה ביותר של פולין. בשנת 2010 הוכרז על ידי הכנסייה הקתולית כמבורך, צעד מקדים להכרה כקדוש. מדיה וקבצים בנושא יז'י פופיילושקו בוויקישיתוף יז'י פופיילושקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גביע דייוויס 1986

גביע דייוויס 1986 הייתה התחרות ה-75 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 71 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (2 בתי אירופה, בית אמריקה ובית המזרח). מנצחי הבתים האזוריים קיבלו זכות לעלות לבית העליון במקום 4 נבחרות החלשות של הבית העליון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין נבחרת אוסטרליה במלבורן. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת אוסטרליה שניצחה בתחרות בפעם ה-26 בסך הכול. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון הודו, פרגוואי, ספרד וגרמניה המערבית נותרו בבית העליון. אקוודור, ניו זילנד, דנמרק וברית המועצות ירדו לבתים אזוריים. בעקבות משחקי הבתים האזוריים ארגנטינה, קוריאה הדרומית, צרפת וישראל עלו לבית העליון. בשנת 1986 נבחרת ישראל שובצה בתת-הבית אירופה ב' ונפגשה עם נבחרת בלגיה. לאחר הניצחון על בלגיה הנבחרת שיחקה נגד הולנד. לאחר ניצחון על הולנד הנבחרת שיחקה נגד שווייץ במשחק על ראשות הבית. נבחרת ישראל ניצחה ולראשונה בתולדותיה עלתה לבית העליון. אתר התחרות