laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוסף הכהן שוורץ

הרב יוסף הכהן שוורץ (כ"א באדר ה'תרל"ה, 1875 - ט' בסיוון ה'תש"ד, 31 במאי 1944), היה רב ודיין בהונגריה. מחבר ועורך ספרים וכתבי עת. נולד בעיירה אויבערווישיוה במחוז מרמורש לרב נפתלי שוורץ, מגדולי רבני הונגריה. רבו המובהק היה הרב יעקב טננבוים (מחבר "נהרי אפרסמון"). נסמך לרבנות על ידי הרב משה גרינוולד מחוסט, הרב שלום מרדכי שבדרון מברעזאן ועוד. נשא לאשה את בת הרב אליעזר דייטש מבוניהד ובמקום זה ישב 26 שנה. עם פטירת חמיו שימש כדיין בעיר. בשנת 1924 עבר לגרוסוורדין ושם שימש עד אחרית ימיו כרב קהילת "מחזיקי תורה". הרב הכהן חיבר ספרים רבים, בהם ספרי שו"ת, חידושים ופלפולים, וברובם ספרים קטנים של הספדים ודינים שימושיים. הוא עסק בהוצאה לאור של כתבי אביו, חמיו ואחרים. עיקר עבודתו הספרותית הייתה בעריכת כתב העת התורני "וילקט יוסף" שיצא לאור בהונגריה במשך 20 שנה. במסגרת עבודתו זו בא בכתובים עם רבים מגדולי הדור ושמו נזכר בעשרות ספרי שו"ת. כן כתב ערכים באנציקלופדיה "אוצר ישראל" של יהודה דוד אייזנשטיין. בשואת יהודי הונגריה נלקח הרב שוורץ יחד עם בני קהילתו למחנה אושוויץ שם נספה. רשימת ספריו המלאה הובאה בספרו של נפתלי בן מנחם (בן אחותו) בספר "מספרות ישראל באונגאריה", בהוצאת קריית ספר, ירושלים, ה'תשי"ח, עמ' 355–370, ובה נרשמו 27 פריטים. להלן רשימת ספריו הקיימים באתר היברובוקס: מועד כל חי, קליינווארדין, תרפ"ה (מועד כל חי, באתר היברובוקס) וילקט יוסף – כרך ט' של כתב העת בעריכתו, פאקש, תרס"ז וילקט יוסף, באתר היברובוקס ויצבר יוסף, שו"ת ופלפולים, אורדאה, 1936 ויצבר יוסף, באתר היברובוקס גנזי יוסף, שו"ת ופלפולים, דעווה, תר"ץ גנזי יוסף, באתר היברובוקס אבל ישראל (הספד על האדמו"ר ר' ישראל האגר מויז'ניץ), גרוסוורדין, תרצ"ו אבל ישראל, באתר היברובוקס אבל משה (הספד על הרב משה דייטש), גרוסוורדין, תש"ב אבל משה, באתר היברובוקס מספד וקינה (הספד על החפץ חיים), גרוסוורדן, תרצ"ד הספד וקינה, באתר היברובוקס יצחק יוסף כהן, חכמי טרנסילבניה, מכון ירושלים, ירושלים, תשמ"ט עמ' 237–240. תולדות חייו כפי שנכתבו כנראה על ידו, פורסמו על ידי נפתלי בן מנחם בספר "מספרות ישראל באונגאריה". כמו כן שם צוואתו, ורשימת ספריו עמ' 330–370. יוסף בן נפתלי שווארץ (1875-1944), דף שער בספרייה הלאומית רמזים בראשי תיבות וסופי תיבות לעניינו של חודש אלול - הרב יוסף הכהן שוורץ הי”ד, אתר תורתך לא שכחתי.
יחיא בדיחי

מארי יחיא בן שוכר בדיחי (ה'תקס"ג, 1803 - ט"ז בתשרי ה'תרמ"ח, 4 באוקטובר 1887) היה מורה צדק וראש הישיבה הכללית בצנעא בירת תימן, ומנהיג היהודים בכוכבאן. מגדולי רבני תימן במאה ה-19. נולד בצנעא ליהודה. בנערותו חיבר שני ספרים. היה בקי הן בתורת הנגלה, והן בתורת הנסתר. לפרנסתו עסק בכתיבת ספרי תורה. לימים, התמנה לעמוד בראש הישיבה הכללית בצנעא בית צאלח, שהייתה בבית הכנסת של המהרי"ץ. בשנת ה'תר"ד (1843) יהודי צנעא סבלו מגזירות. הרב בדיחי ששימש כטובע מטבעות בית המלכות, נאסר עם אביו עקב עלילה, לאחר שיהודי שהיה ממונה על המטבעה בתימן הוצא להורג, ונרדף על ידי מוחמד בן יחיא. בגיל 43 ברח מצנעא והתיישב בעיר כַּוּכּבּאן שלא הייתה כפופה למושל צנעא, ושם קיבלו היהודים חסות מראשי השבטים הערבים. כשלושים שנה ישב שם והעמיד תלמידים. לאחר כיבוש צנעא על ידי הטורקים חזר לעיר בשנת ה'תרל"ד (1873), או ה'תרל"ו (1876), בגיל 73, למרות הפצרותיהם של תלמידיו. בצנעא חזר לתפקידו כראש הישיבה הכללית. כמה מגדולי חכמי תימן בדורו היו תלמידיו המובהקים, ובהם הרב שלום אלשיך, לימים הרב הראשי וראב"ד העדה התימנית בירושלים, וכן נכדו הרב אברהם אלנדאף, לימים מנהיג הקהילה התימנית בירושלים. הרב בדיחי נפטר בט"ז בתשרי ה'תרמ"ח (1887), יום טוב שני של גלויות, חג הסוכות. באותו היום הספידו אותו רבני העיר צנעא. השד"ר יחזקאל שאול רופא, מארץ ישראל, מחה על כך בתוקף משום שלפי מנהג ארץ ישראל לא מספידים ביום טוב שני של גלויות. בעקבות מחאתו החל בתימן פולמוס. בשובו של רופא לטבריה הוא ביקש מרבני העיר לחוות את דעתם בנושא, והם אסרו זאת. חתנו היה הרב חיים אלנאדף. לחם תודה - ביאור וקיצור הלכות שחיטה וטרפות על פי ספר "שערי קדושה" של המהרי"ץ. פירוש על "תפילת אליהו הנביא" - על דרך הקבלה, מלוקט מספר "יושר לבב" של הרב עמנואל חי ריקי (החיבור נכלל בראש הספר "חן טוב"). חן טוב - חידושים על התנ"ך (חלקם בדרך הקבלה) וקצת שו"ת וחידושים. בראש הספר מובא הפירוש על "תפילת אליהו הנביא" הנ"ל, ושירים לשבת. הוצאה ראשונה ירושלים סיוון ה'תש"ל. מהדורא שנייה ה'תשס"ח. זבחי שלמים (בכתב יד). 'תשובות בדיני ירושה', הובאו בקובץ אור ישראל, א, ב, ה, בני ברק ה'תשמ"ו-ה'תשמ"ח. תולדות רבינו יחיא ב"ר יהודה בדיחי זלה"ה, באתר נוסח תימן בדיחי, יחיא בן שכר (יהודה)(הקישור אינו פעיל), באתר מורשת יהודי תימן יחיא בדיחי, באתר "החכם היומי" יחיא בן יהודה בדיחי, דף שער בספרייה הלאומית האגדה מספרת שהיה זה על ידי אמירת שם קדוש. על הפולומוס ראו אבירן יצחק הלוי (עורך), איש ימיני, בני ברק: מכון החיים והשלום, כרך א', תשע"ג, עמ' לג–סא הרב יוסף צברי, תולדות הגאון רבי יחיא בדיחי זצ"ל, עמוד אחרון
אשר אנשיל כץ

הרב אשר אנשיל כ"ץ (ה' בטבת, תרמ"א (1880) - כ"ז בסיוון תש"ד (1944)). רב, ראש ישיבה ומחבר ספרים. נולד בצ'נגר בהונגריה לרב יהונתן בנימין כ"ץ, שהיה מחבר ספרים שלא נדפסו. לאביו היה כתב ייחוס עד הרב נפתלי כ"ץ. למד שש שנים בישיבת ר' משה גרינוולד בחוסט. בן עשרים נשא לאשה את בתו של הרב שלמה זלמן אהרנרייך משאמלויא. נתמנה על ידי חותנו לדיין בשאמלוי, ומאז גם החל לתת שיעורים בישיבת חותנו. בשנת 1909 נתמנה לרב בקהילת ניר-מעדיעש. משנת 1925 נתנה לרב קהילת "עדת ישראל" בדונאיסקה סטרדה שם עמד בראשות ישיבה שהייתה מהגדולות בישיבות הונגריה. בישיבה למדו 250–300 תלמידים. כשאר בני קהילתו, נשלח באביב של שנת תש"ד (1944) לאושוויץ, שם נספה עם אשתו ורוב ילדיו. היחיד מילדיו ששרד את השואה היה הרב יהושע כ"ץ שעמד בראש קהילת אשר סערעדהרלי בברוקלין. בנו זה הוציא לאור גם את ספריו. נכדיו הם רבנים מפורסמים בארצות הברית, הרב אשר אנשיל, ראש קהילת וויען, הרב חיים לייב, אב"ד סרדהלי ופוסק הלכה מפורסם והרב שלמה זלמן, רב קהילת תולדות אהרן בוויליאמסבורג. סדר הגדה של פסח - עם פי’ ... חדש האביב / מאת הרב ... אשר אנשיל כ"ץ, ברוקלין, תשל"א ספר שאלות ותשובות ולאשר אמר - תשובות ובירורי הלכות על ד’ חלקי שולחן ערוך / מאת אשר אנשיל כ"ץ, ברוקלין, תשמ"א. יצא שוב בתשפ"ב על ידי מכון מעדני מלך וויען. אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, חלק א', הוצאת המחבר, ירושלים תשל"ט (1978) יצחק יוסף כהן, חכמי טרנסילבניה, מכון ירושלים, ירושלים, תשמ"ט עמ' 130–131 אברהם יששכר אנגל, ספר זיכרון לקהילת דונאסרדאהלי(הקישור אינו פעיל), בהוצאת ועד יוצאי קהילת דונאסרדאהלי בישראל, תשל"ה (באתר ספריית העיר ניו יורק) עמ' 115–118 אשר אנשיל בן יהונתן בנימין כ"ץ (1880-1944), דף שער בספרייה הלאומית
קיטארו

קיטארו (ביפנית: 喜多郎, באנגלית: Kitarō, נולד ב-4 בפברואר 1953) הוא מוזיקאי, מלחין, מפיק ומעבד יפני. הוא רב-נגן, ונחשב לחלוץ בסגנון מוזיקת העידן החדש. קיטארו היה מועמד 14 פעמים לפרס גראמי, וזכה בפרס בשנת 2000 בקטגוריית אלבום מוזיקת העידן החדש הטוב ביותר, על אלבומו "חושב עליך" (Thinking Of You). מדיה וקבצים בנושא קיטארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיטארו (באנגלית) קיטארו, ברשת החברתית פייסבוק קיטארו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיטארו, סרטונים בערוץ היוטיוב קיטארו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קיטארו, באתר AllMovie (באנגלית) קיטארו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קיטארו, באתר ספוטיפיי קיטארו, באתר Last.fm (באנגלית) קיטארו, באתר AllMusic (באנגלית) קיטארו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קיטארו, באתר דיזר קיטארו, באתר Discogs (באנגלית) קיטארו, באתר Songkick (באנגלית) קיטארו, באתר בנדקמפ קיטארו, באתר בילבורד (באנגלית) קיטארו, באתר אמזון מיוזיק
חיים צבי אהרנרייך

הרב חיים צבי אהרנרייך (עהרנרייך; ה'תרל"ה, 1875 - י"ח בכסלו ה'תרצ"ז, 1937) היה רב הונגרי, ראש ישיבה ומחבר תורני, רבה של מאד וראש הישיבה בעיירה. נולד בסובראנץ (סוברנצה (אנ')) במחוז אונג (אנ') שבממלכת הונגריה (כיום סלובקיה) לרב יעקב ולהינדל רייזל אהרנרייך בתו של הרב אברהם יהודה שוורץ, מחבר הספר "קול אריה". נישא לבת דודתו לאה שוורץ, בתו של הרב נפתלי שוורץ מחבר "בית נפתלי". עם פטירת רבה של מאד הרב מרדכי וינקלר החל לכהן כרב הקהילה, שם שימשו ברבנות סבו וגם חותנו. כמו כן עמד בראשות הישיבה שבעיירה. נפטר בשנת תרצ"ז. בחייו הוציא לאור שני ספרים: "קצה המטה" על הספר "מטה אפרים" של ר' אפרים זלמן מרגליות על הלכות ראש השנה, יום הכיפורים, סוכות וקדיש יתום "וחיים" על הספר "שערי אפרים" לר' שלמה זלמן מרגליות, הלכות קריאת התורה. לאחר פטירתו יצא לאור בידי בניו ספר השו"ת "קב החיים". הספר נדפס בימי השואה בקליינווארדיין. כל ספריו יצאו לאור מחדש בידי בנו הרב אליעזר בניו יורק. אחיו, הרב שלמה זלמן אהרנרייך היה רבה של שימלוי. הרב שלמה זלמן הוציא לזכר אחיו (ולזכר ר' חיים אלעזר שפירא ממונקאטש) חוברת הספד בשם "יקרא דחיים". לרב אהרנרייך היו שלושה בנים וארבע בנות. כולם מלבד אחד נספו בשואה. בנו הרב משה לייב - שימש כדיין במרגיטה. לאחר פטירת אביו כיהן כרב קהילת מאד, נספה בשואה. בנו הרב אליעזר - עמד לימין אחיו בראשות הישיבה במאד שהתקיימה עד תקופת השואה. לאחר השואה שימש כרב הקהילה במאד, אליה התלקטו הניצולים. בהמשך עבר לניו יורק ובה הקים את מכון "חברה מפיצי תורה ממשפחת קול אריה", שהוציאה לאור עשרות ספרים של צאצאי ה"קול אריה". זיסל שפיצר - אשת הרב דב שפיצר רב בברוקלין ומחבר הספר תולדות קול אריה שרה בריינדל - אשת של הרב חיים אלטר פריעד רב בטיסא ליק. מלכה אהרנרייך רבקה רוזנצווייג גיסו היה הרב נתן צבי בריסק, אב"ד מאג'ארטשקע. אחיינו היה הרב נפתלי בריסק רבה של ביהרנאג'באיום. גוטליב, אהלי שם, פינסק תרע"ב, עמ' 251 אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, חלק א', הוצאת המחבר, ירושלים תשל"ט (1978) עמ' 247
אנחווי

אַנחְווֵי (בסינית: 安徽, בפין-יין: Ānhuì ‏- IPA: ‏[ánxwéi]) הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין. שטחו של המחוז הוא 140,200 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת בכ-61 מיליון נפש. בירת המחוז היא העיר חֶפֵיי (合肥/Héféi). בדומה למרבית המחוזות במזרח סין, הוא מאוכלס רובו ככולו על ידי בני ההאן. בדרומו של המחוז נמצא ההר חְװַאנְגְשַׁאן (בתרגום חופשי: ההר הצהוב), אחד מאתרי התיירות הפופולריים בסין ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו. מחוז אנחווי נוצר במאה ה-17, עד אז לא היה זה מושג ברור, אלא צפון אנחווי היה חלק ממישור סין הצפוני, ביחד עם מחוז חנאן של ימינו, מרכז אנחווי, רוכז ברובו על גדת נהר הוי הי, מבחינת אוכלוסייה וצפיפות, דרום אנחווי, ביחד עם היאנגצה היה מחובר יותר לחוביי ולדרום מחוז ג'יאנגסו מבחינה תרבותית. עד שלבסוף, גבעות דרום אנחווי הפכו למקום תרבותי ייחודי ומובחן משלהם. בתקופת המדינות הלוחמות, שֻוצֻ'ון (כיום: שו) הפכה להיות מרכז בצ'ו, לאחר שנכבשה על ידי צ'ין. מדיה וקבצים בנושא אנחווי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנחווי אנחווי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביצנית מנומרת

בִּיצָּנִית מְנֻמֶּרֶת (שם מדעי: Tringa glareola) הוא מין של עוף מהסוג ביצנית, במשפחת החרטומניים. זהו המין הקטן ביותר של ביצנית. הביצנית המנומרת חיה בעיקר בביצות, מקווי מים ותעלות. הביצנית המנומרת ניזונה בעיקר מחרקים, תולעים, רכיכות וסרטנים. רוב הביצניות המנומרות חיות באירופה, אסיה, אוסטרליה ואפריקה. בישראל היא חולפת וחורפת מצויה. כנפיה ורוב פלג גופה העליון של הביצנית הם חומים, מנומרים בכתמים חומים בהירים או לבנים. זנבה לבן ומנומר בכתמים שחורים. בטנה לבנה וצווארה לבן ומנומר בחום. פס הגבה לבן. מדיה וקבצים בנושא ביצנית מנומרת בוויקישיתוף ביצנית מנומרת, באתר ITIS (באנגלית) ביצנית מנומרת, באתר NCBI (באנגלית) ביצנית מנומרת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ביצנית מנומרת, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) ביצנית מנומרת, באתר GBIF (באנגלית) ביצנית מנומרת בתוך מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל ע"ש יהורז כשר ביצנית מנומרת באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Abandon

Abandon (לנטוש) הוא אלבומה השישה עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור ביולי 1998. באלבום משתתף בפעם האחרונה החבר המייסד של הלהקה ג'ון לורד. האלבום הוקלט בשנים 1997–1998, וסיבוב ההופעות שלו זכה להצלחה רבה. בדומה לאלבום הקודם, שם האלבום הוא משחק מילים, כש"Abandon" (לנטוש) מורכב מהמילים "A Band On" שמשמש כקיצור ל"A Band On Tour" (בתרגום חופשי: "להקה בסיבוב הופעות"). באופן לא אופייני לדיפ פרפל, האלבום מכיל גרסת כיסוי לשיר של עצמם, "Bloodsucker" שנכלל באלבומם Deep Purple in Rock (שם השיר שונה באלבום ל"Bludsucker"). כל השירים נכתבו על ידי איאן גילן, רוג'ר גלובר, ג'ון לורד, איאן פייס וסטיב מורס, מלבד השיר "Bludsucker" שנכתב על ידי ריצ'י בלקמור, גילן, גלובר, לורד ופייס איאן גילן – שירה רוג'ר גלובר – גיטרה בס ג'ון לורד – קלידים, עוגב סטיב מורס – גיטרה איאן פייס – תופים מידע על האלבום Abandon באתר MusicBrainz מידע על האלבום Abandon באתר AllMusic האלבום Abandon באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עקרון הגילוי המלא

עקרון הגילוי המלא מספק קווים מנחים לגבי מידת הפירוט וצורת ההצגה שעל פיהן יש לדווח על החלקים המרכיבים את הדוחות הכספיים של חברות מסחריות. המכלול שמכונה "דוחות כספיים" כולל שלושה חלקים עיקריים: ארבעת הדוחות הכספיים: מאזן, דוח רווח והפסד, דוח על השינויים בהון העצמי ודוח על תזרימי המזומנים. ביאורים לדוחות הכספיים. דוח המבקרים לבעלי המניות. גוף הדוחות הכספיים יכלול: פירוט ומיון החלקים העיקריים לקבוצות ולפריטים. למשל בקבוצת הנכסים יוצגו נכסים שוטפים, נכסים בלתי שוטפים. ובקבוצת נכסים שוטפים יופיעו: מזומן, לקוחות ומלאי. הצגת נתוני השוואה לתקופה מוקדמת. הסברים בסוגריים עבור פריטים מסוימים, כדוגמת שיעור הריבית על איגרות חוב שהונפקו על ידי התאגיד. הביאורים לדוחות הכספיים יכללו: גילוי בהיר וממצה של כל מדיניות חשבונאית משמעותית שיושמה. מידע מילולי וכמותי נוסף עבור פריטים בגוף הדוחות הכספיים, בכל מקום שהמידע נחוץ למשתמשי הדוחות לקבלת החלטות. מידע לגבי אירועים רלוונטיים שאירעו לאחר תאריך הדוחות הכספיים אבל טרם פרסומם. מידע לגבי סיכונים ואי ודאויות מסוימים, אליהם חשוף התאגיד. מידע פיננסי נוסף: דוח דירקטוריון על מצב התאגיד: לפי תיקון לתקנות ניירות ערך משנת 1994, על חברות שחל עליהן חוק ניירות ערך, לצרף לדוחות הכספיים השנתיים דוח דירקטוריון המשמש מסגרת משלימה למידע כספי המוצג בדוחות הכספיים. לאה פסרמן-יוזפוב, דיני ניירות ערך : חובת הגילוי, ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, 2009. (הספר בקטלוג ULI) אהרון יוסי, יסודות החשבונאות ודיווח כספי, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה חוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968
נחל אביב

נַחַל אָבִיב הוא נחל אכזב הזורם במזרח הגליל העליון, מעט דרומית מגבול לבנון. ראשיתו סמוכה לכפר מארון א-ראס הלבנוני. לאחר מכן נכנס הנחל לתחום ישראל, ועובר בין קיבוץ יראון למושב אביבים. הנחל היה בעבר נחל איתן עד לתפיסת המים לצורכי שאיבה. כיום הנחל הוא נחל אכזב, הזורם בסוף החורף ובתחילת האביב לאחר גשמים משמעותיים. הנחל נקרא על שם מושב אביבים, לידו הוא עובר. נחל אביב נחשב לאחד הנחלים היפים בארץ ישראל, במהלכו ניתן להבחין בתופעות הקראסטיות שבגדות הנחל, ולראות מערות עתיקות שנוצרו בסלע הגירני שבני האדם עשו בהם שימוש בתקופות שונות. הנחל עובר בוואדי עמוק, משני צדדיו מצוקים ובהם מערות המפורסמות שביניהן מערת חניה ומערות אביב, במערות נמצאו שרידים ליישוב מהתקופה הביזנטית. בערוץ הנחל עמודי סלע המכונים "העלמות". מדיה וקבצים בנושא נחל אביב בוויקישיתוף שמורת נחל דישון - מתוך אתר הטיולים "טבע ונופים בישראל". נחל אביב ונחל דישון, באתר למטייל נחל אביב ודישון באתר החברה להגנת הטבע נחל אביב, נחלי הגליל, מסלול מים בצפון | עמרי אבידר מדריך טיולים, באתר www.omri-travel.co.il, ‏2018-02-21 נחל אביב, באתר המפות הישראלי נחל אביב ונחל דישון – iNature, באתר inature.info
ישראל פרנס

ישראל אליעזר פרנס (נולד ב-20 במאי 1958) הוא חזן וזמר חסידי ישראלי. פרנס נולד וגדל בתל אביב לאהרן ולקלרה פרנס (ניצולי שואה). למד בישיבה התיכונית שעלבים. שירת בצה"ל בחיל השריון ולאחר מכן כיהן כמפקד במקהלת הרבנות הצבאית. משנת תשע"ז משמש כחזן בימים הנוראים בקוסטה ריקה. נשוי ליפה, אב לארבעה ילדים וסב לנכדים. מהופעותיו הבולטות: גלגולו של ניגון - מופע של ניגונים וסיפורים שבו ניגונים חסידים מראשית החסידות ועד ימינו, פיוטי יהדות המזרח, שירי יידיש, ושירי הזמר העברי. מעגל החיים - שירים וניגונים בזמר החסידי והעברי במעגל החיים של האדם. ימים נוראים בחצרות חסידים - יצירות מתפילות הימים הנוראים שהולחנו בחצרות החסידיות השונות. תמיד תהלתו בפי (1986) כל המשמח (1990) רוממו (1992) עם הילד אילון גלזר ומפרנס (2004) אל הנער הזה התפללתי (2007) חדש ימינו כקדם (2012) - אלבום כפול של שירי נשמה ישנים וחדשים, אותו הפיק המלחין החסידי משה בלייכברד ועיבד המוזיקאי גלעד פוטולסקי. כן השתתף באלבום חברים שרים פורים (2008) שבו השתתפו גם ישי לפידות, עמירן דביר, אבי בן ישראל, יהודה דים, יעקב זינגבוים, שי ברק, אסף נגל ועוד. מדיה וקבצים בנושא ישראל פרנס בוויקישיתוף ישראל פרנס, דף שער בספרייה הלאומית ישראל פרנס, באתר של "מיקוד הפקות - הפקת אירועים ויצוג אומנים" ישראל פרנס באתר מוזיקה ישראלית ברכות לחיילי צבא הגנה לישראל בשייט הכשר בפיורדים בנורווגיה עם שמע שבת כלי זהב
קואופיו

קואופיו (בפינית: Kuopio) היא העיר התשיעית בגודלה בפינלנד, ובירת מחוז סאבו הצפונית, שוכנת לחופי אגם קלאווסי (Kallavesi). אוכלוסיית העיר מנתה ב-31 במרץ 2016 112,158 תושבים, שטח העיר 2,317 קמ"ר, מתוכו כ-719 קמ"ר מים. העיר נוסדה בשנת 1653 על ידי מושל פינלנד פיטר ברהה, אולם העיר הוכרה רשמית ב-17 בנובמבר 1775, עת הורה גוסטב השלישי, מלך שוודיה לקרוא למקום בשמה הנוכחי. קואופיו נוסדה ב-1653 על ידי המושל פטר ברהה, אולם תאריך הקמתה הרשמי מזוהה כ-17 בנובמבר 1775, כאשר גוסטב השלישי, מלך שוודיה, ביקש לייסדה. מספר ערים התמזגו אל תוך העיר במרוצת השנים, ביניהן העיר נילסיה (Nilsiä) ב-2013, קרטולה (Karttula) ב-2011, ווהמרסלמי (Vehmersalmi) ב-2005. לקואופיו 14 ערים תאומות: הונגריה גיור, הונגריה ארצות הברית מיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית קנדה ויניפג, קנדה טורקיה טרבזון, טורקיה שוודיה ינשפינג, שוודיה דנמרק סבנדבורג (אנ'), דנמרק רוסיה פיטקיאראנטה, רוסיה רוסיה פסקוב, רוסיה גרמניה קסטרופ-ראוקסל (אנ'), גרמניה גרמניה גרה, גרמניה נורווגיה בודה, נורווגיה צרפת בזאנסון, צרפת פולין אופולה, פולין רומניה קראיובה, רומניה מדיה וקבצים בנושא קואופיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קואופיו (בפינית, באנגלית וברוסית) קואופיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קואופיו, ברשת החברתית פייסבוק קואופיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קואופיו, ברשת החברתית אינסטגרם קואופיו, ברשת החברתית טיקטוק קואופיו, ברשת החברתית LinkedIn קואופיו, סרטונים בערוץ היוטיוב קואופיו, סרטונים באתר Vimeo 21 בינואר 2011 World Weather Information Service" – Kuopio"
חוקת ברית המועצות (1936)

חוקת 1936 ("חוקת סטלין") הייתה חוקת ברית המועצות החל מקבלתה מ-1936 וכלה בקבלת החוקה החדשה ב-1977. יום קבלת החוקה נקבע ל-5 בדצמבר, וכחג לאומי היה יום חופש. בסתיו 1935 החליט הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות להקים ועדה בת 31 חברים, בראשות יוסיף סטלין, לכתיבת חוקה חדשה. הנימוק להחלטה היה 'התקופה החדשה' בקורות המדינה, שהחלה לאחר שהושלם כינון הסוציאליזם בה. ב-12 ביוני 1936 פורסמה בעיתונות טיוטת החוקה, ובמשך מספר חודשים התקיים דיון ציבורי לגביה. 1.5 מיליון הצעות לשינויים נשלחו לוועדה; אלה מהן שלא תאמו את מדיניות הממשל לא הושמדו אלא נשמרו בארכיון, תחת הכותרת "תגובות עוינות". דוגמה להצעה כזו היא הנהגת בחירת ישירה של יו"ר נשיאות הסובייט העליון (ראש המדינה; מקביל לתפקיד הנשיא בישראל), שסטלין דחה בטענה שהיא "נוגדת את הדמוקרטיה". סטלין השתתף רבות בפעילות הוועדה, אולם ניקולאי בוכארין הוא שטען לבכורה בניסוח החוקה. החוקה התקבלה ב-5 בדצמבר 1936 ופורסמה למחרת בעיתונות. בשנת 1962 החליט ניקיטה חרושצ'וב להקים ועדה להכנת חוקה חדשה, וזו השלימה את מלאכתה ב-1977. החוקה כללה 13 פרקים ובהם 146 סעיפים. הכרזתה המרכזית: הושלמו המאמצים לכונן סוציאליזם בברית המועצות. משמעותה המעשית של ההכרזה היא ביטול מוחלט של בעלות פרטית על אמצעי הייצור, שהותרה באופן מצומצם קודם לכן. כן ניתנה לראשונה לכל אזרחי המדינה זכות הצבעה בבחירות חשאיות. אך הייתה זו זכות סמלית; בבחירות השתתף מועמד אחד, הלא הוא מועמד המפלגה. בסעיף 126 הוכרזה המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות כנציגת העם וכמובילתו. הסובייט העליון הוכרז כגוף השלטוני והחוקתי העליון במדינה. בין כינוסיו החזיקה נשיאותו, גוף מצומצם שמונה את בכירי חבריו, בכלל הסמכויות של ראש מדינה. שמה של הממשלה, "מועצת הקומיסרים העממיים" לא שונה אלא ב-1946, ומאז היא נקראה בפשטות "מועצת השרים". עם זאת, במצבה חל שינוי מהותי יותר: נשללה ממנה הסמכות התחיקתית והיא הפכה לגוף ביצועי. בחוקה נקבעה דרישת הסף לעריכת שינויים בה, רוב של שני-שלישים במליאת הסובייט העליון. במהלך השנים נערכו בה עשרות שינויים. החוקה הכירה בחירויות נרחבות, בהן חופש הדיבור, חופש ההתכנסות וחופש העיתונות, אך בפועל לא מומשו הזכויות הללו אלא כשרצה בכך השלטון. כך נותר על כנו מצב החירות במדינה. החוקה הכריזה על בחירות חופשיות וחשאיות. עם זאת, היות שבקלפי היה מועמד אחד בלבד, הבחירות היו הליך רשמי נטול משמעות מעשית. יתר על כן, שם המועמד הודפס על פתק ההצבעה, ומי שרצה לשנות בו משהו נאלץ להיכנס לתא מיוחד. מובן שוועדת הקלפי, שכל חבריה היו אנשי מפלגה נאמנים, תיעדה את שמות המעטים שמימשו את הזכות המיוחדת הזו. התהליך תרם, מן הסתם, לכך שהמועמד היה זוכה תמיד ברוב מוחלט של קולות הבוחרים. בחוקה הוכרז יו"ר נשיאות הסובייט העליון כראש המדינה. ברם, תפקידו היה סמלי, ובשלטון המעשי המשיכו להחזיק מזכ"ל המפלגה והלשכה הפוליטית הבכירה שלה. מצב זה שרר גם ברמה המקומית: מזכ"ל סניף המפלגה המקומי החזיק בכוח רב יותר מיושב ראש הסובייט המקומי, אף שמעמד האחרון היה רם יותר. הסעיפים הליברליים בחוקה נכללו בה, בין היתר, על מנת לרכוש את תמיכת הציבור לקראת ההתמודדות הקרבה עם גרמניה הנאצית. חוקת ברית המועצות (ברוסית) חוקת ברית המועצות (באנגלית) שנתיים לאחר מכן הוציאו סטלין להורג.
מגדל הקפסולות

מגדל הקפסולות או בשמו המלא מגדל הקפסולות נאקאגין (ביפנית: 中銀カプセルタワ – Nakagin Kapuseru Tawā) היה גורד שחקים בטוקיו, יפן. במגדל 13 קומות ו-140 קפסולות שמתפקדות כדירות ומשרדים עסקיים. המגדל ממוקם באזור גינזה של טוקיו, תוכנן במקור כמלון עסקים עירוני על מנת לספק דיור חסכוני עבור אנשי עסקים העובדים עד מאוחר בטוקיו במהלך השבוע (מלון כמוסות). המבנה תוכנן על ידי קישו קורוקוואה (אנ'). הוא בנוי בסגנון המטבוליזם האדריכלי. כל קפסולה מתאימה לאדם יחיד, בגודל 3.8x2.1x2.3 מטר ובה חלון עגול. מדיה וקבצים בנושא מגדל הקפסולות בוויקישיתוף מגדל הקפסולות נאקאגין, באתר משרד האדריכלות KISHO KUROKAWA architect & associates אלון קדם, הבניינים החיים של יפן: סיפורו המרתק של "מגדל הקפסולות" הגיע לקיצו, באתר ynet, 12 במאי 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסל הבולבוסים

פסל הבולבוסים הוא פסל סביבתי שעוצב בהשראת מבנה ציון דרך בדואי (רוג'ום) והוקם ב-1964 בכניסה לעיר ערד. הפסל הוקם בעת הקמת העיר ערד ובהקמתו השתתפו מתכנן העיר האדריכל יונה פיטלסון וקבלן משנה ולימים אמן הבית של מוזיאון הזכוכית בעיר גדעון פרידמן. פיטלסון ופרדימן היו שכנים ב"שכונת ראשונים", קבוצת הצריפים בה התגורר צוות הקמת העיר ומשפחותיהם. פרידמן הקים בחצר ביתו רוג'ום קטן שמשך את תשומת לבו של פיטלסון שהציע להקים פסל סביבתי גדול בכניסה לעיר העתידה לקום. לצורך הקמת הפסל נאספו סלעי גיר בגדלים שונים מהסביבה, המכונים על פי צורתם בשם בולבוסים. לצורך ייצוב הפסל הושג כבל מיוחד שהושחל בחור שנחצב בסלעים כשלוח ברזל סוגר על הכבל בדריכה בראש הסלע העליון בפסל. במקור תוכננו 18 סלעים, אך בהמלצת מהנדס צוות ההקמה הוחלט להסתפק ב-14 סלעים בלבד. למרות החשש כי הפסל לא יעמוד ברוחות המדבר, כבר בסופה הראשונה שהייתה במקום לאחר הצבתו, הצליח הפסל להחזיק מעמד. הפסל שהוקם במקור על אדמה בתולית עבר שינויים כבר בשנותיו הראשונות. עם הקמת הכביש בסמוך לו, והבדלי המפלסים, הוקם קיר תמך מכיוון מזרח ומדרגות רחבות המובילות אל הפסל. הקיר והמדרגות מחופים באבן המקומית המאפיינת את הבנייה המוקדמת בעיר. בעקבות נפילתם של חמישה מבני היישוב במלחמת ששת הימים, הוחלט על הקמת "גן החמישה" בסביבת הפסל. שלט המפרט את שמות הנופלים מוצב בכניסה לאתר. לצד הפסל הוקם פסל ברזל שנועד לשמש להדלקת נר זיכרון ביום הזיכרון. בשנת 2008 עברה הכניסה לערד שינויים ובמסגרת העבודות חודש גן החמישה והפסל ונוספה לו תאורה דקורטיבית. הפסל הפך מיד עם השלמתו לנקודת ציון בנוף העיר הצומחת ומשמש עד היום כמוקד נצפה בכניסה לעיר. בעלונים הראשונים שהפיקה הנהלת חבל ערד לעידוד ההתיישבות בעיר, הופיע הפסל. גם בגלויות ובתצלומים של תושבים ומבקרים בעיר הפך הפסל ליעד מועדף לצילום. גם היום ממשיך הפסל לשמור על מעמדו בעיר, כשמדי שנה נערך באתר טקס יום הזיכרון בו משתתפים מאות מבני העיר. הפסל הופיע גם בסמל שהפיקה העירייה לכבוד 50 שנה לעיר וכן בעלונים ופרסומים אחרים. גדעון פרידמן יצר פסל זכוכית בהזמנת העירייה, המועצב בהשראת פסל הבולבוסים והמוענק לאורחיה. ויויאן גריס: סיפורו של רוג'ום ערד - פסל הבולבוסים, באתר '31 מזרח', 22.11.12 מיכאל יעקובסון: פסל הבולבוסים מאז ועד היום, באתר 'חלון אחורי', 10.5.13 מיכאל יעקובסון: הצעה לעיצוב בול 50 שנה לערד, באתר 'חלון אחורי', 14.5.13