laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בה"ד 7

בית הספר הארצי לקשר, תקשוב וסייבר, המכונה בסיס הדרכה (בה"ד) 7, הוא בסיס ההדרכה המרכזי של חיל הקשר והתקשוב. בה"ד 7 הוקם בדצמבר 1948 בצריפין בשם "גבעת האלחוט" תרגום לשם האנגלי Signal-Hill, על שם תחנת רדיו בריטית שפעלה במקום בתקופת המנדט. במרוצת השנים שונה השם ל"בית הספר הארצי לקשר" ועם הקמת אגף התקשוב בחיל, הוסב שמו ל"בית הספר למקצועות התקשוב". המחנה בצריפין בו שכן הבה"ד נקרא "מחנה הגדעונים" ע"ש אלחוטני ארגון "ההגנה" שכונו "הגדעונים". נכון להיום הבסיס ממוקם בעיר הבה"דים, לאחר שהועתק לשם במאי 2016. בשנותיו האחרונות בצריפין זכה הבה"ד בפרסים רבים מטעם שר הביטחון והרמטכ"ל, ביניהם, פרס על חזות הבה"ד אשר נחשב לאחד היפים והמטופחים בצה"ל ופרס על הכשרות הצי"ד והלמידה המתוקשבת. החל משנת 2021 מפקד הבה"ד הוא שלומי קדם. תג הבה"ד התחלף במהלך השנים. החל מ-1979 ליחידה תג משלה. התג ההיסטורי של חיל הקשר, שימש את בה"ד 7 בין השנים 1948–1951 תג פיקוד ההדרכה, בין השנים 1951–1979 תג עצמאי בין השנים 1979–2001 תג בה"ד 7 בין השנים 2001–2023 מדי שנה עוברים בבסיס אלפי חיילים, חוגרים, קצינים וצוערים בהשלמה חיילית, המוכשרים בבסיס בתפקידי מחשוב, הגנה בסייבר, קשר ותפקידים טכנולוגיים אחרים. בסיס ההדרכה אמון על הכשרת תפקידי הקשר והטכנולוגיה של צה"ל. בשנים האחרונות מתפתח הבהד בתחומי הלוחמה מבוססת רשת וכן בתחום ההגנה בסייבר, התפתחות זו נוגעת בכלל תוכני ההכשרות השונות וכן בפיתוח של מקצועות חדשים ייעודיים לעיסוק בשני תחומים אלה. בין השאר נערכים בבה"ד קורסים במקצועות הדיגיטל, מחשוב, הגנה בסייבר, תקשורת, רדיו, שו"ב, לווינות ועוד. בבה"ד מתקיימים 3 מסלולי השלמה החילית: - השלמה קרבית של קורס קציני הקשר, האורכת 14 שבועות. - השלמה מבצעית של תפקידי תמך באגף, האורכת 12 שבועות. - השלמה טכנולוגית של תפקידי ההנדסה, התוכנה והסייבר באגף, האורכת 9 שבועות. בין המסלולים הבולטים בבה"ד 7 הוא מסלול קשר"גים - מסלול ייעודי לתפקיד קציני תקשוב גדודיים קרביים ליחידות חי"ר ויח"ש. למסלול חשיבות רבה במסגרת תפיסת צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד) בה דוגל צה"ל בשנים האחרונות. הקשר"ג מהווה חוליה המקשרת בין מרכז השליטה והבקרה ליחידות בשטח. בנוסף, הקשר"ג אחראי על נושא הקשר הטקטי ברמת הגדוד. אורכו של המסלול הוא כשנה ושמונה חודשים שבמהלכם עובר החייל טירונות ברמת רובאי 05 ולראשונה טירונות זו מבוצעת בבה"ד עצמו תחת פלוגת המסלולים בענף מפקדים. הטירונות משולבת הכשרת יסוד מקצועית שבמהלכה החייל לומד את מקצוע טכנאי הקשר ובנוסף לומד על מגוון נושאים חשובים לתפקיד כגון ניווטים, לש"ב, שבוע כושר גופני במכון וינגייט והתמקצעות מוגברת בנושאי לוחמה. לאחר מכן החייל מסופח למחלקות הקשר ביחידות השדה בצה"ל וביחידות מיוחדות לארבעה חודשים, לאחר תקופת הסיפוחים יחזור החניך לביצוע קורס פיקודי שהחל מנובמבר 2018 מתבצע אף הוא בבה"ד 7 בהובלת ענף מפקדים, (בסוף הקורס הפיקודי ישנה האפשרות להפוך למ"כ בקורס על מנת לצבור ניסיון פיקודי), ולבסוף קורס קצינים במגמת להב והשלמת תקשוב קרבית[דרוש מקור]. מפקד בה"ד 7 הוא קצין בדרגת אלוף-משנה. מפקד הבה"ד כפוף פיקודית לקצין הקשר והתקשוב הראשי. מדיה וקבצים בנושא בה"ד 7 בוויקישיתוף מורשת חיל הקשר והתקשוב בה"ד 7 בית היוצר למצוינות, חוברת מקורות(הקישור אינו פעיל, 26.8.2020) לא עוד בה"ד 7: מחנה גדעונים הועבר ליחידת הלוחמה האלקטרונית, אנשים ומחשבים, מאי 2016 רשימת תפקידים בחיל(הקישור אינו פעיל, 26.8.2020), אתר חיל התקשוב בפעם הראשונה - מפקדת לבה"ד 7,news1, ינואר 2015 אלוף משנה שלומי קדם נכנס לתפקידו כמפקד בה"ד 7, באתר צה"ל, 5 באוגוסט 2021
איילין הקרט

אנה איילין הקרט (באנגלית: Anna Eileen Heckart; ‏29 במרץ 1919 – 31 בדצמבר 2001) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית. זכתה ב-1972 בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "פרפרים הם חופשיים", בנוסף זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי. הקרט נולדה בעיר קולומבוס שבאוהיו, בתם של אסתר ולאו הקרט. אומצה על ידי סבה. סיימה את לימודיה באוניברסיטת אוהיו עם תואר בתחום הדרמה. החלה את דרכה בברודוויי ב-1943 בתפקיד של ממלאת מקום. התפרסמה בזכות הופעותיה המשניות והראשיות במחזות כגון: "האפילה שבמעלה המדרגות", "פרפרים הם חופשיים", "המסע אל האושר" "השדה הרע" ו"הזמנה למאדים". בכל שנותיה כשחקנית תיאטרון הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס הטוני ולפרס דרמה דסק. התגלתה לראשונה בזירה הקולנועית בשנת 1956 כשהופיעה בדרמת הספורט של רוברט וייז "מישהו שם למעלה אוהב אותי" ובקומדיה "תחנת אוטובוס". ב-1956 הופיעה בגרסה הקולנועית של מרווין לרוי למחזה "הזרע הרע" בדמותה של הגברת הורטנז דייגל, התפקיד הקנה לה את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הקרט זכתה ב-1972 בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "פרפרים הם חופשיים", שהוא גרסה קולנועית למחזה. בסרט גילמה את גברת בייקר אמו הביקורתית של סטודנט צעיר ועיוור, אותו התפקיד גילמה במחזה שלוש שנים קודם לכן. הופעותיה האחרונות היו בסרטו של קלינט איסטווד "מקצוע לוחם" ובקומדיה הפמיניסטית "מועדות האקסיות" בה גילמה את כריסטין אמה השתלטנית של אני מק'דאגן (דיאן קיטון). בשנת 1994 זכתה בפרס אמי בזכות הופעה קומית בסיטקום "Love & War". הקרט הייתה נשואה משנת 1942 לג'ון האריסון יאנקי, עד למותו בשנת 1997. בנם לוק הוא סופר במקצועו. ב-31 בדצמבר 2001, בגיל 82, נפטרה הקרט מסרטן הריאה בביתה שבנורווק, קונטיקט. מישהו שם למעלה אוהב אותי (1956) הזרע הרע (1956) תחנת אוטובוס (1956) הילר בטייץ' ורוד (1960) לא דרך להתייחס לאשה (1968) פרפרים הם חופשיים (1972) הכלה של זאנדי (1974) מקום המחבוא (1975) התנקשות (1976) מקצוע לוחם (1986) מועדות האקסיות (1996) כרעם ביום בהיר (אנ') (1979) רצח מדרגה ראשונה (1996) מדיה וקבצים בנושא איילין הקרט בוויקישיתוף איילין הקרט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איילין הקרט, באתר AllMovie (באנגלית) איילין הקרט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איילין הקרט, באתר Discogs (באנגלית) איילין הקרט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אלרואי

האם התכוונתם ל... אישים דוד אלרואי – משיח שקר מצפון עיראק של המאה ה-12 יואל אלראי – היה ראש עיריית נתניה בין השנים 1983-1993 הילה אלרואי – עיתונאית ישראלית גור אלרואי – היסטוריון המתמחה בתולדות העם היהודי בעת החדשה אחרים אלרואי – מן היישובים שהרכיבו את קריית טבעון. היום שכונה ביישוב. אלרואי (ספר) – ספר מאת בנג'מין דיזראלי מעיין אלרואי – מעיין קטן בסמוך לקטע מקורי של מסילת רכבת העמק ולבתים הראשונים של השכונה אלרואי
דוד תורג'מן

הרב דוד תורג'מן (נולד בכ"ה בשבט ה'תשי"ט, 3 בפברואר 1959) הוא ראש הישיבה הגבוהה בדימונה, מייסד וראש הגרעין התורני שם (הכולל גם ישיבה תיכונית, אולפנה ומדרשה) ורב שכונה בעיר. נולד בדימונה לרב יצחק ולמרים תורג'מן, ממייסדי העיר. למד בישיבה התיכונית בית יהודה בכפר מימון ובישיבת הכותל. את שירותו הצבאי עשה בחיל השריון במסגרת ההסדר. לחם בקרב סולטאן יעקוב. בשנת 1989 חזר לדימונה שם נתמנה לרב שכונת נווה דוד (יצחק שדה). עמד בקשר עם קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב, בראשות הרב צבי קוסטינר והרב דוד שרים שנענתה לפנייתו והגיעה בשנת 1990 לדימונה, ובמקום נפתח כולל אברכים כשהרב תורג'מן עומד בראש הגרעין ומוסדותיו. הכולל צמח לישיבת הסדר "מדברה כעדן". לאחר מכן הוקמה בעיר אולפנה לבנות. ובשנת תשנ"ג נפתחה מדרשה לתרבות יהודית. בשנת 1996 הקים את הישיבה התיכונית דימונה. בשנת 2000 עזבה ישיבת ההסדר, יחד עם הרב קוסטינר וחלק ממשפחות הגרעין למצפה רמון. הרב תורג'מן נשאר בדימונה עם יתר המשפחות. בזמן הקמת מפלגת הבית היהודי ב-2008 היה הרב תורג'מן חבר במועצה הציבורית שהוקמה לצורך בחירת מועמדי המפלגה לכנסת. בשנת 2008 (ה'תשס"ח) הקים מחדש ישיבת הסדר בדימונה. רבים מבני המחזור הראשון היו בוגרי הישיבה התיכונית בעיר. בישיבה לומדים כ-70 תלמידים ואברכים[דרושה הבהרה]. נשוי לפנינה ומתגורר בדימונה. בנו הוא הזמר והיוצר עקיבא תורג'מן. בתו היא הזמרת רוחמה בן יוסף. עפרה לקס, הכור התורני, באתר ערוץ 7, 14 בפברואר 2008 מיכאל יעקובסון, יד 400, מצלבני: ביתו של רב בלב הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, באתר Xnet‏, 10 בדצמבר 2019 אלישיב רייכנר, ‏"כשעולם התורה הספרדי לא נוכח, גם האשכנזים מפסידים", בעיתון מקור ראשון, 10 ביולי 2020 שמעון כהן, הרב דוד תורג'מן לערוץ 7: "זוכר את השורה בגמרא שממנה יצאנו למלחמה", באתר ערוץ 7, 23 באפריל 2023
תאומות זהות, רוזל, ניו ג'רזי, 1967

תאומות זהות, רוזל, ניו ג'רזי, 1967 הוא תצלום של הצלמת דיאן ארבוס. דיאן ארבוס הייתה ידועה בנטייתה לצלם זרים ואנשים בשולי החברה. ארבוס נהגה להשתמש במצלמת הרוליפלקס פורמט בינוני כפולת העדשה (Rolleiflex medium format twin-lens reflex), מה שאיפשר לה לצלם בפורמט ריבועי, רזולוציית תמונה גבוהה וצילום מגובה המותניים, כך שהמצלמה לא חצצה בינה לבין מושא הצילום שלה. בתצלום "תאומות זהות" נראות שתי אחיות תאומות צעירות, קתלין וקולין וייד, עומדות זו לצד זו, לבושות בשמלות קורדורוי זהות, גרביונים לבנים וסרטי מצח לבנים בשערן הכהה. שתיהן מסתכלות אל המצלמה, הימנית מחייכת מעט ואילו השמאלית נראית זועפת יותר. ההקבלה בתמונה הזו הייתה נושא למאמרים רבים. הצילום כמו מסכם את החזון של ארבוס. הביוגרפית פטרישיה בוסוורת' אמרה: " היא (ארבוס) התעניינה בשאלת הזהות. מי אני ומי אתה? תמונת התאומים הזו מבטאת את עיקר החזון: פריקיות בנורמליות, ונורמליות בפריקיות." התאומות היו בנות שבע כאשר הבחינה בהן ארבוס, בעת מסיבת חג מולד לתאומים ולשלישיות. הן היו בנות שבע גם בעת צילום התמונה. אביהן של התאומות אמר פעם על התמונה: "חשבנו שזהו הדמיון הגרוע ביותר בין תאומים שראינו אי פעם". ב-2004 נמכר התצלום ב-478,400 דולר, ובכך הפך לאחד מהצילומים היקרים ביותר שנמכרו אי פעם. התמונה הייתה מקור השראה גם לאמנויות אחרות, ובין היתר נאמר עליה שהיוותה השראה לתאומות בסרטו של סטנלי קובריק, "הניצוץ". G. Fernández, Top 10 Most Expensive Photographs, theartwolf.com Lucie Wood, Diane Arbus has an eye for the unusual, metro.co.uk, 15 May, 2009
כתים

כִּתִּיִם היו עם המזוהה עם בני האי קפריסין והעיר כתיון, בתקופת המקרא. במקרא הם מוזכרים כצאצאי יוון בן יפת. היו שפירשו את השם, המובא בצורת ריבוי, כשם פרטי של דמות מקראית. מקור שמם של הכתים הוא בעיר הפיניקית (ובהמשך יוונית) כתיון. השם כתים התייחס בתחילה לאנשי האי קפריסין, ובתקופות מאוחרות יותר ליוונים ו/או לרומאים. הכתיים מופיעים באילנות היוחסין שבספרי בראשית ודברי הימים: ”וּבְנֵי יָוָן אֱלִישָׁה וְתַרְשִׁישׁ כִּתִּים וְדֹדָנִים” (בראשית, י', ד'), ”וּבְנֵי יָוָן אֱלִישָׁה וְתַרְשִׁישָׁה כִּתִּים וְרוֹדָנִים” (דברי הימים א', א', ז'). קשריהם של הכתים עם הפיניקים באים לידי ביטוי באזכורם בקינות על צור אצל ישעיהו ויחזקאל. הכתים נזכרים גם בדברי בלעם, ירמיהו, ודניאל. הכתיים זוהו עם העיר העתיקה כתיון על־ידי יוסף בן מתתיהו, והזיהוי מקובל לחלוטין במחקר המודרני. השם הפיניקי של העיר, 𐤊𐤕𐤉 (כִּתִּיָּ) נזכר בכתובות פיניקיות רבות. במכתבי ערד מהמאה השביעית לפנה"ס מוזכרים "כִּתִּיִּם" שאליהם מיועדת חלק מהאספקה שאוחסנה במצודה, ומקובל לראותם כשכירי חרב מכתיון ששירתו בצבא ממלכת יהודה, ויש לכך גם עדויות ארכאולוגיות חומריות. מגילות מדבר יהודה מייחסות את השם לרומאים או לממלכת אשור.[דרוש מקור: איפה?] בספר מקבים א' מצוין שמוצאו של אלכסנדר הגדול היה מ"ארץ כיתים": ”ויהי אחרי הַכּוׂת אלכסנדר בן פילפוס המקדוני אשר יצא מארץ כיתים”. בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. על פי ספר יוסיפון עם התפזרות העמים, הכתים חנו בקמפניה ובנו את פוסומניה בעוד שצאצאי תובל חנו בטוסקנה ובנו את העיר סבינוס. הגבול הטבעי בין השניים היה נהר טיבר. הסבינים יצאו למלחמה נגד הכתים בעקבות חטיפת הנשים הסביניות על ידי כתים. המלחמה תמה לאחר שהכתים הציגו לתובלים את ילדיהם המשותפים. הם הקימו את הערים פורטו, אלבאנו לציאלה וארסה. לאחר מכן שטחים נכבשים על ידי אגניאס[דרושה הבהרה], מלך קרתחדשת. כתים מצליחים להשתחרר מעול קרתחדשת וממנים את צפו, בן אליפז (נכדו של עשו) למלך בעל התואר יאנוס סאטורנוס. מלכה הראשון של רומא, רומולוס, הוא בן לשושלת זאת, על פי יוסף בן גוריון. גרסה מקוצרת של הסיפור מופיעה במדרש ספר הישר. כתיון Maria Giulia Amadasi, José-Ángel Zamora, The Phoenician Name of Cyprus: New Evidence from Early Hellenistic Times, Journal of Semitic Studies 63, 2018, עמ' 81 doi: 10.1093/jss/fgx037 ספר ישעיהו, פרק כ"ג, פסוק א', פסוק י"ב ספר יחזקאל, פרק כ"ז, פסוק ו' אליה שמואל הרטום, ישעיה, יבנה, 1989, תורה נביאים כתובים – מפורשים פרוש חדש בצרוף מבואות, עמ' 82 אליה שמואל הרטום, יחזקאל, יבנה, 1989, תורה נביאים כתובים – מפורשים פרוש חדש בצרוף מבואות, עמ' 88 ספר במדבר, פרק כ"ד, פסוק כ"ד ספר ירמיהו, פרק ב', פסוק י' ספר דניאל, פרק י"א, פסוק ל' יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 1.6.1. ראו המקור היווני וכן תרגום לאנגלית: Josephus, The Antiquities of the Jews, Flavius Josephus: Josephus: The Complete Works - Christian Classics Ethereal Library, www.ccel.org נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, תש"ב, עמ' 68–69 ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 326 יוחנן אהרוני, כתובות ערד, מוסד ביאליק, 1986, עמ' 12–13 KAI 33, 38, 40, 41, 288, 289. ספר המקבים א א
צבי הירשפלד

צבי הירשפלד (תרמ"ב, 1882 – ח' בניסן תרע"ח, מרץ 1918) היה איש העלייה הראשונה, שעמד בראש מתיישבי רוחמה, היישוב היהודי הראשון בנגב בעת החדשה. על שמו היישוב שדה צבי (תרגום של הירשפלד). נולד בריגה שבגוברניית ליבוניה של האימפריה הרוסית לאליהו מאיר ולחיה מלכה הירשפלד. אמו הייתה בת הרב אברהם אבא ורנר, שהיה הרב הראשי של פינלנד ולאחר מכן רבהּ של קהילת "מחזיקי הדת" בלונדון. אביו של אליהו מאיר, שמואל הירשפלד, עלה לארץ ישראל בשנת 1887 עם אשתו גרונה ועם חלק מבני משפחתו. בשנת 1889 עלה צבי הירשפלד לארץ ישראל עם הוריו ושלוש אחיותיו. בשנת 1892 התייתם מאביו, ואמו שלחה אותו למשפחתה בלונדון, שם שהה ארבע שנים, ובסיומן שב לארץ. בשנת 1901 נישא הירשפלד לברכה קרישבסקי, בת חיים יעקב קרישבסקי. לשניים הייתה היכרות משפחתית קודמת, שכן כעשר שנים לפני כן נשא אחיה של ברכה, ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי, את דודתו - אחות אביו - של הירשפלד, בתיה. ביתם של צבי וברכה הירשפלד בראשון לציון היה שוקק חיי תרבות וכן שימש כתובת של עזרה וסיוע לנזקקים. בשנת 1913 נענה הירשפלד להצעתם של ארתור רופין ויהושע טהון מטעם המשרד הארצישראלי של ההסתדרות הציונית לנהל את המשק בנחלת ג'ממה, שנרכשה עבור אגודת ""שארית ישראל" במוסקבה. הוא הציע להנהלת האגודה במוסקבה לקרוא להתיישבות החדשה בשם "רוחמה", על שם הפסוק בספר הושע ”וזרעתיה לי בארץ וריחמתי את לא רוחמה”, והצעתו התקבלה. הירשפלד הקפיד להעסיק פועלים יהודים בלבד. בשנת 1914 נסע הירשפלד למוסקבה למסור להנהלת האגודה דין-וחשבון על מצב המשק, ויומיים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה שב ארצה. בשל המלחמה נותק הקשר עם הנהלת האגודה ברוסיה והופסקה העברת הכספים. הירשפלד לווה כספים ומשכן את אחוזתו הפרטית בראשון לציון, כדי להמשיך בעיבוד המשק ברוחמה. באותה תקופה ביקר ברוחמה הארכאולוג האנגלי תומאס אדוארד לורנס ("לורנס איש ערב"), ששירת כקולונל של השירות החשאי הבריטי, וניסה לגייס את הירשפלד לפעולות חשאיות עבור הצבא הבריטי, אך הדבר לא יצא לפועל. בשל מיקומה של רוחמה בקרבת החזית, התנדב הירשפלד לסייע לחיילים יהודים שהיו בדרכם אל החזית וממנה. כמו כן סייע לאנשי ניל"י ששהו באזור לצורך פעולות חשאיות. הירשפלד חפר באר, שסיפקה מים לאנשי הסביבה. בשנת 1918, כשנסוג הצבא העות'מאני מדרום הארץ, נעשה ניסיון כושל לפוצץ את הבאר כדי למנוע מן האנגלים להשתמש בה, והיא שרדה. בשנת 1946 חיבלו חיילים בריטים בבאר בעת שערכו חיפושים במקום בניסיון למצוא נשק אצל חברי "ההגנה". הבאר היא אחד השרידים היחידים שנותרו מן ההתיישבות הראשונה של רוחמה. בשנת תרע"ח (1918) חלה הירשפלד במחלת טיפוס הבהרות שפרצה אז בארץ, והוא מת בראשון לציון בח' בניסן תרע"ח, כבן 36. על קברו הוקמה מצבה מעמוד שיש עליו כתוב ”המלאך הגואל אותי מכל רע יזכני לעלות לירושלים”. המצבה נמצאה במקום המשוער של בית הכנסת העתיק של עזה, והובאה על ידי הירשפלד לרוחמה. במצבתו מכונה "בר אבהן ובר אוריין". בתו עליזה-גרונה (השם "גרונה" ניתן על שם גרונה הירשפלד, סבתו של צבי) נישאה לאריה תגר. 35 שנה לאחר מותו נקרא על שמו היישוב שדה צבי שבצפון הנגב, וכן רחוב בראשון לציון. צבי הירש הירשפלד, באלבום המשפחות - עדת ראשון-לציון תמונת צבי וברכה הירשפלד, מתוך הארכיון הציוני, במאגר התמונות של ספריית אוניברסיטת הרווארד דוד תדהר (עורך), "צבי הירשפלד", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1459 איל דוידסון, מגזין סגולה, גיליון 27, עמ' 40. שמות חדשים לישובים בנגב, זמנים, 13 במאי 1954
דדנים

דֹדָנִים או רוֹדָנִים הם עם המוזכר בספר בראשית כחלק מבני יוון בן יפת. שמם של הדדנים מופיע במקור העמים שבספר בראשית: "בְּנֵי יֶפֶת - גֹּמֶר וּמָגוֹג, וּמָדַי וְיָוָן וְתֻבָל; וּמֶשֶׁךְ, וְתִירָס. וּבְנֵי, גֹּמֶר--אַשְׁכְּנַז וְרִיפַת, וְתֹגַרְמָה. וּבְנֵי יָוָן, אֱלִישָׁה וְתַרְשִׁישׁ, כִּתִּים, וְדֹדָנִים." (בראשית, י', ב'-ד') ברשימת העמים המקבילה בספר דברי הימים א א' ז' השם המופיע הוא הרודנים, יושבי האי רודוס; יש הרואים בשם זה הצורה המקורית, ויש המשערים שזהו רק ניסיון של בעל דברי הימים ניסה לתת זיהוי ממשי לעם זה. יש המקשרים בין "דדנים" לשם אחד מגויי הים (Denyen), לדננים הידועים מכתובות אזתוד וכלמו, ולשם האשורי לאי קפריסין "ידננה". בחומש השומרוני מופיע השם דדנים כרודנים והדבר מחזק את טענתם של חוקרים שמדובר באביהם של בני רודוס. השם "דדנים" מקושר גם עם קבוצה מתוך העם הטרויאני שנקראה דרדניאנים. הקבוצה קיבלה את שמם מעירם - דרדניה שנקראה על שם מקימה המיתולוגי - דרדנוס. השליטה בטראוד התחלקה בין טרויה לדרדניה. על פי קדמוניות המקרא בניו של דדנים הם איתב, באת' ופנך. האחרון מביניהם מתמנה להיות מלכם של בני יפת בעת בניית מגדל בבל. בראשית רבה, ל"ז מבאר אחרת את מוצאם: ” 'בני יפת...ודדנים' (בראשית י', ב'- ד') - כתוב אחד אומר: ו'דודנים' וכתוב אחר אומר: 'ורודנים. רבי סימון ורבי חנין: רבי סימון אומר 'דודנים' , שהם דודיהם של ישראל, 'רודנים', שהם באים ורודים אותם. אמר רבי חנניא: בשעה שישראל נתונים בעלייה, הם אומרים להם: בני דודכם אנו: ובשעה שהם נתונים בירידה, הם באים ורודים אותם.” נחום סלושץ, ספר הים, הוצאת החבל הימי לישראל, 1948, עמ' 90 אהרן דמסקי, עולם התנ"ך בראשית, תל אביב, 1993, עמ' 74 ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאמר (ייבום)

בהלכות ייבום, מאמר הוא מעשה קידושין שעושה היבם לפני הייבום: הוא נותן ליבמה כסף או שווה כסף, ואומר לה: "הרי את מקודשת לי בזיקת יבמין". המאמר הוא תקנת חכמים, שתיקנו לא להתחיל את קניין הייבום בביאה בלא קידושין, דבר שנחשב לפריצות. למרות שהמאמר מבצע פעולה הדומה במהותה לכאורה לקידושין רגילים, הוא נקרא בשם "מאמר", מכיוון שלא שייך לקרוא לו "קידושין" המבטא את איסור האשה על כל העולם כהקדש מכיוון שהיבמה הייתה אסורה כבר לפני שהיבם קידש אותה בקידושי מאמר, ואף מכיוון שאפילו לאחר המאמר עדיין היבמה אינה קנויה ליבם לחלוטין, שכן אם מתה אסור לו להיטמאות לה ואף אינו יורש אותה, שהרי אלו מן התורה, והרי מן התורה אינה קנויה לו אלא על ידי ביאה. ולכן קוראים לפעולה בשם מאמר, המבטא הפרשה של היבמה לבם, כדוגמת הפסוק ”את ה' האמרת, וה' האמירך היום”. ישנה מחלוקת בין רבי יהודה הנשיא לחכמים אם מאמר בעל כרחה פועל חלות של קידושין. רבי יהודה הנשיא סובר שמאמר קונה את היבמה לאשה בעל כרחה, בדומה לביאת יבום שקונה גם בעל כרחה של היבמה. לעומת זאת חכמים סוברים כי מכיוון שמאמר הוא סוג של קידושין הוא זקוק ליעשות מרצונה החופשי של היבמה, ואם לא נעשה מרצונה, אין לו תוקף רבי נחום פרצוביץ מסביר כי למרות שמצד זיקת היבום ברור כי ניתן לקנותה בעל כרחה, הרי שמצד פעולת הקידושין לא ניתן לקנותה בעל כרחה, שכן קידושין בעל כרחה אינן נחשבות לקידושין כלל. לפי בית שמאי, המאמר קונה את היבמה עד כדי שהוא אוסר את קרוביה כאחות אשה, כך לפי פירושו של רבי אלעזר. לעומת זאת רב אשי סובר כי המאמר אינו דוחה לגמרי את צרתה, ואם אדם ביצע מאמר ביבמה, זקוקה עדיין אחותה לחליצה. כל זאת לפי פירוש רש"י. לפי תוספות, מחלוקתם של רבי אלעזר ורבי אשי היא בנוגע ליבמה השנייה, אשתו האחרת של המת, והם נחלקו האם היא מותרת לינשא לאדם מהשוק, ללא חליצה. רש"י סובר שגם לפי בית שמאי שמאמר יבמין הוא מדרבנן, לעומת זאת תוספות סוברים שלפי בית שמאי מאמר יבמין הוא דין מהתורה, ונלמד מקידושין רגילים. הגמרא מסתפקת אם המאמר מגביר את כח הזיקה, או שהוא קשר אישות נפרד. שאלה זו קובעת הלכה, אם ניתן לתת גט המפקיע את כח המאמר בלבד ולא את כח הזיקה, דבר התלוי אם המאמר והזיקה קשורים זה בזה. למסקנת הגמרא קובע רבא כי המאמר והזיקה אינם קשורים זה בזה. ישנה דעה בגמרא, כי כל העושה מאמר ביבמתו פרחה הימנו זיקת יבמין וחלה עליו זיקת אירוסין ונישואין. תוספות תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ב', עמוד ב'. רבי אשר מסטולין, בית אהרן עמ' יט. רבי משולם פייש לאווי (השני) האדמו"ר מטאש, עבודת עבודה יבמות י"ט ע"ב. וראה חידושי רבי נחום. תוספות יבמות כ"ט ע"א יבמות כ"ט ע"א ד"ה בית שמאי. נ"א ע"ב.
אורל (כדורסל)

"אורל" יקטרינבורג (ברוסית: Урал Екатеринбург) הייתה קבוצת כדורסל רוסית מהעיר יקטרינבורג, שהתקיימה בשנים 2006–2020. הישג השיא שלה היה שתי זכיות באליפות ליגת המשנה, הסופרליגה הרוסית בכדורסל, בעונות 2011/2012, 2012/2013. מועדון הכדורסל "אוראל" הוקם בשנת 2001 תחת השם "אברז", כיורש לקבוצות הכדורסל "אורלמאש" ו"סק"א-אורל" שהתפרקו בעקבות פשיטת רגל. מאז שנת 2001 הקבוצה השתתפה כמה שנים בליגה הבכירה ובסיום עונת 2004/05 נשרה לסופרליגה הרוסית, הליגה השנייה בחשיבותה ברוסיה. בסיום עונת 2011/12 זכתה במקום ראשון בסופרליגה, ולאחר מאבקי הפלייאוף העפילה בחזרה לליגה הבכירה, אך בסוף העונה המועדון ירד בחזרה לליגת המשנה. בעונת 2001/02 שיחקה הקבוצה בשלב הבתים של גביע קוראץ', ובהמשך ביורופ קאפ עד עונת 2004/05. בתחילת עונת 2012/13 הפסידה בשלב המוקדמות של היורוצ'לנג' לקבוצת גז מתאן מדיאש מרומניה. בעקבות בעיות כלכליות שקשורות עם מגפת הקורונה הקבוצה לא השתתפה בעונת 2020/21 ופורקה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אוראל (כדורגל) מדיה וקבצים בנושא אורל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורל
חיים מיליקובסקי (חוקר תלמוד)

חיים יוסף מיליקובסקי (נולד ב-1951) הוא פילולוג, חוקר תלמוד ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לתלמוד ותורה שבעל פה, שבעבר עמד בראשה, וראש הקתדרה לתלמוד ע"ש גאספר באוניברסיטת בר-אילן. נולד בארצות הברית ללאה והרב ברוך מיליקובסקי, מראשי ישיבת חפץ חיים בולטימור. חניך ישיבת נר ישראל בבולטימור. במקביל השלים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור. בשנת 1971 שהה בישראל ולמד במשך כשנה בישיבת מיר בירושלים. לאחר מכן שב לארצות הברית והחל את לימודיו במחלקה למדעי הדתות באוניברסיטת ייל, ובשנת 1981 השלים את הדוקטורט. נושא מחקרו היה ספר סדר עולם רבה. בסוף שנות ה-70 עלה לישראל ונישא לאלה, בתו של הרב שמואל רוזובסקי, ראש ישיבת פוניבז' ונכדת רבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק. עד פרישתו שימש מיליקובסקי פרופסור מן המניין ומרצה בכיר במחלקה לתלמוד ותורה שבעל פה באוניברסיטת בר-אילן, ובמשך תקופה עמד בראשה. הוא ראש הקתדרה לתלמוד ע"ש גאספר באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, הוא היה פרופסור אורח במחלקה למדעי הדתות באוניברסיטת ייל ובמחלקה לתלמוד בישיבה אוניברסיטה בניו יורק וכן שימש מרצה בכיר בבית המדרש לרבנים באמריקה. בשנת 2006 (תשע"ו) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב. מתגורר בירושלים, אב לשלושה. סדר עולם, מהדורה מדעית, פירוש ומבוא. (שני כרכים). ירושלים: יד בן צבי, ה'תשע"ג/ 2013. חיים מיליקובסקי, באתר גוגל סקולר חיים מיליקובסקי, באתר Academia.edu רשימת המאמרים של חיים מיליקובסקי באתר רמב"י דף אישי באתר אוניברסיטת בר-אילן חיים מיליקובסקי, ‏מדרש האגדה - מציאות או מטאפורה, באתר "דעת" חוטפים את ההלכה חיים יוסף מיליקובסקי, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבי הורביץ

אָבִי הוּרְבִיץ (נולד ב-30 באוגוסט 1936 ברמת גן) הוא פרופסור אמריטוס בחוגים ללשון עברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. למד בחוגים ללשון עברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים, והגיש את עבודת הדוקטור שלו בנושא "בחנים לשוניים לזיהוי מזמורים מאוחרים בספר תהילים" בשנת 1966. בשנת 1967 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, בחוגים ללשון עברית ולמקרא. בשנת 1971 עלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1978 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1990 מונה לפרופסור מן המניין. בשנת 2005 פרש לגמלאות. כן שימש פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית ובבריטניה, והוא חבר במועצת המערכת של כתב העת Vetus Testamentum. חבר האקדמיה ללשון העברית משנת 2001. עיקר התמחותו של הורביץ היא בלשון המקרא ובהבחנה בין רבדיה המוקדמים למאוחרים. כמו כן, הוא מתמחה גם בארמית, באפיגרפיה שמית צפונית-מערבית, וביחס בין ספרות המקרא לכתבי אוגרית ולמגילות קומראן. במחקריו שלל הורביץ באופן נחרץ את "האסכולה הניהיליסטית" בחקר המקרא, הגורסת שכל המקרא נכתב ב"משיכת קולמוס" אחת בתקופת בית שני, והוא עמד על כך שהבחנים הלשוניים של ספרי המקרא השונים מצביעים באופן ברור על שני רבדים עיקריים של לשון המקרא, דהיינו שחלק מהספרים מתוארכים על פי בחנים אלה לתקופת בית ראשון לכל המאוחר. הורביץ התגורר שנים רבות בשכונת רסקו בירושלים. הוא נשוי לגילה, ואב לשלוש בנות. בתו הבכורה היא נעמה ברנר, פרופסור בפקולטה להנדסה כימית בטכניון, המכהנת כמשנה לנשיא הטכניון לעניינים אקדמיים. ספרים בין לשון ללשון: לתולדות לשון המקרא בימי בית שני, מוסד ביאליק, ירושלים, תשל"ב; (הספר בקטלוג ULI) -, שקיעי חכמה בספר תהלים: עיוני לשון וסגנון, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"א מאמרים "עקרון = Amqar(r)una = Ακκαρων פרק בדקדוק היסטורי", לשוננו לג (תשכ"ט), עמ' 18–24 "לשימושו של המונח הכוהני 'עדה' בספרות המקראית", תרביץ מ (תשל"א), עמ' 261–267 "הלשון העברית בתקופה הפרסית", ההיסטוריה של עם ישראל, ו: שיבת ציון – ימי שלטון פרס, ירושלים תשמ"ג, עמ' 210–223 "עברית וארמית בתקופת המקרא, סוגיית ה'ארמאיזמים' במחקר העברית", מחקרים בלשון העברית ובלשונות היהודים, ירושלים תשנ"ו, עמ' 79–94 "לתולדות צמיחתו של הביטוי 'מגילת-ספר': פרק בהתפתחות מינוח הכתיבה בתקופת המקרא". בתוך: "מקדש, מקרא ומסורת – מנחה למנחם הרן". אינדיאנה, תשנ"ו: אייזנבראונס (אנ'). 1996. pp. 125–133. OCLC 233164174. מדיה וקבצים בנושא אבי הורביץ בוויקישיתוף אבי הורביץ באתר האקדמיה ללשון העברית מידע על אבי הורביץ בקטלוג הספרייה הלאומית משה בר-אשר, ברק דן, אבי הורביץ, מחקרים בלשון יא-יב, תשס"ט ד״ר נועם מזרחי, אבי הורביץ, לקסיקון של העברית המקראית המאוחרת, בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך אוסי דרורי, בין לשון ללשון - ריאיון עם פרופ' אבי הורביץ, בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך ד״ר לאה מזור, חקר ספר תהלים - תרומתו של פרופ' אבי הורביץ, בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך אבי הורביץ (1936-), דף שער בספרייה הלאומית תמר רותם, כשהאקדמיה ללשון העברית מחלקת פרסים לעצמה, באתר הארץ, 11 בינואר 2015 נדב שרגאי, רשות העתיקות בחיפוש אחר "כתובת יהואש", באתר הארץ, 3 במרץ 2003