laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאיר נמני

מאיר נמני (29 בספטמבר 1948 – 25 ביוני 2017) היה כדורגלן ישראלי וקפטן מכבי תל אביב, דודו של אבי נמני. נמני החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת מכבי רמלה. בילדותו היה נמני אוהד של מכבי חיפה ואף התקבל לקבוצה כשעלה לבוגרים. אולם, משפחתו התנגדה לכך ולכן עבר לשחק במכבי תל אביב בגיל 21. אחיו של מאיר, ראובן, שיחק גם הוא בשנות ה-60 במכבי רמלה, ובמכבי יפו ובתחילת שנות ה-70 עבר לבית"ר תל אביב. במהלך 12 השנים שבהן היה נמני במכבי תל אביב, שיחק בכל תפקידי ההגנה, כבלם, מגן וקשר. בתקופתו בקבוצה זכה נמני בארבע אליפויות, שני גביעי מדינה ופעמיים באליפות אסיה לקבוצות. לזכותו 24 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה ב-1974 נגד נבחרת מלזיה במסגרת גביע אסיה. נמני השתתף גם במשחקי נבחרת ישראל באולימפיאדת מונטריאול ב-1976. משחקו האחרון בנבחרת היה ב-פברואר 1977 מול נבחרת קוריאה הדרומית באצטדיון רמת גן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978, בו שבר נמני את רגלו. ב-1981 פרש נמני ממשחק בעקבות פציעה קשה במהלך משחק באצטדיון רמת גן. לאחר הפציעה החל לאמן את צפרירים חולון למשך מספר שנים. הוא הצליח להעלות את הקבוצה לליגת העל, ובעונת 1988 זכתה להישגה הגדול ביותר - הפלייאוף העליון. ב-25 ביוני 2017 הלך לעולמו ממחלת הסרטן. נטמן לצד אביו בבית העלמין החדש ברמלה. אליפויות: 4 1969/1970, 1971/1972, 1976/1977, 1978/1979 גביעי מדינה: 2 1969/1970, 1976/1977 אליפות אסיה לקבוצות: 2 1968/1969, 1970/1971 אשר גולדברג, דני דבורין, מכבי תל אביב - מאה שנים ראשונות, הוצאת מדיה, 2006, עמ' 158. עמוד השחקן באתר מכבי תל אביב מאיר נמני, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מאיר נמני, באתר Transfermarkt מאיר נמני, באתר WorldFootball.net מאיר נמני, באתר National Football Teams מאיר נמני, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt עוזי דן, מת מאיר נמני, מגדולי הכדורגלנים הישראלים בשנות השבעים, באתר הארץ, 25 ביוני 2017 מנחם כהן, כבר לא מייצרים כאלה: לזכרו של מאיר נמני, באתר nrg‏, 26 ביוני 2017 אסי ממן, ‏עצב גדול: שחקן העבר מאיר נמני הלך לעולמו, באתר ONE‏, 25 ביוני 2017
הייזלי קרופורד

הייזלי ג'ואקים קרופורד (באנגלית: Hasely Joachim Crawford;‏ נולד ב-16 באוגוסט 1950) הוא אתלט עבר מטרינידד וטובגו, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר ובכך היה לספורטאי הראשון מטרינידד וטובגו שזכה במדליית זהב אולימפית. קרופורד נולד בסן פרננדו שבטרינידד. הוא בנם של ליונל ופיליס קרופורד ואחד מ-11 אחים ואחיות. החל את קריירת האתלטיקה שלו בגיל 17 וזכה 6 פעמים באליפות טרינידד וטובגו בריצת 100 מטר ובשנת 1976 זכה גם באליפות בריצת 200 מטר. במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה קרופורד במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.33 שניות, אחרי דון קווארי (10.24 שניות) ולנוקס מילר (10.32 שניות). שניהם מג'מייקה. באולימפיאדת מינכן (1972) סיים קרופורד במקום השמיני לאחר שמתח את שרירי מיתר הברך (המסטרינג) שלו כעבור 20 מטר בלבד ונאלץ להפסיק את ריצתו. המנצח בריצה זו היה ולרי בורזוב מברית המועצות (10.14 שניות). במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכה קרופורד במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.21 שניות, אחרי סילביו לאונרד מקובה (10.15 שניות). באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה קרופורד במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.06 שניות כשרץ במסלול מספר אחד, לפני קווארי (10.08 שניות) והאלוף האולימפי היוצא, בורזוב (10.14 שניות) ובכך היה לספורטאי הראשון מטרינידד וטובגו שזכה במדליית זהב אולימפית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בריצת 200 מטר. במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה בשנת 1978 זכה קרופורד במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.09 שניות, אחרי קווארי (10.03 שניות) ואלן וולס מסקוטלנד (10.07 שניות). באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים קרופורד במקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות. בנוסף לכך הוא סיים במקום עשירי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.74 שניות. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים קרופורד במקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.56 שניות. ריצת 100 מטר: 10.06 שניות (1976) ריצת 200 מטר: 20.2 שניות (1976) הייזלי קרופורד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי הייזלי קרופורד, באתר olympedia.org הייזלי קרופורד, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית הייזלי קרופורד, באתר Track and Field (גברים) הייזלי קרופורד זוכה בריצת 100 מטר באולימפיאדת מונטריאול 1976, ב-יוטיוב
מנחם מרימוביץ'

מנחם (מנדל'ה) מרימוביץ' (1916 – 12 במאי 1945) היה כדורגלן יהודי, יליד קפריסין, ששיחק בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. מרימוביץ' יליד מרגו, קפריסין עלה עם משפחתו ב-1927. שיחק במכבי תל אביב כרץ שמאלי, והיה אחד משחקני ההרכב בשנות ה-30. ב-1936 היה שותף לנסיעה של הקבוצה לארצות הברית ונחשב ממצטייני המסע. בעקבות הצטיינותו במשחקים בארצות הברית, קיבל מרימוביץ' הצעה לחתום בקבוצה משיקגו, אך סרב. ב-1938 עבר מרימוביץ' לקבוצת הכדורגל של עובדי הרכבת בקהיר שבמצרים. ב-1939 חזר למכבי תל אביב, והיה שותף לנסיעה לאוסטרליה. במהלך השהייה באוסטרליה קיבל הצעה לחתום בקבוצת הכדורגל של פרת' המקומית, ונשאר שם. בתחילת שנות ה-40 מרימוביץ' היה שחקן בקבוצת המכבים שהייתה בעיר פרת' באוסטרליה המערבית והיה כחלק משמעותי מאוד בקבוצה. במהלך מלחמת העולם השנייה גויס לצבא אוסטרליה יחד עם אברהם בית הלוי ונשלח לגינאה החדשה לקרבות נגד היפנים. ב-12 במאי 1945 הוא נהרג במהלך הקרבות, ונקבר שם. במהלך השנים ניסו להעלות את עצמותיו לקבורה בישראל, אך ללא הצלחה. לזכותו 2 הופעות בנבחרת ארץ ישראל בצמד המשחקים נגד נבחרת יוון ב-1938 במסגרת מוקדמות גביע העולם 1938. אחיו היה השחקן והמאמן יוסף (יוסל'ה) מרימוביץ'. אליפויות: 2 1936, 1937 גביעי מדינה: 1 1932/1933 מנחם מרימוביץ', באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מנחם מרימוביץ', באתר Transfermarkt מנחם מרימוביץ' באתר "יזכור" סאנדיי טיימס, first round of the Charity Cup, TROVE, אחת ההוכחות לכך שמרימוביץ' שיחק בקבוצת המכבים באוסטרליה, ‏19 במאי 1940 מכבי ארצישראלי נפל בחזית ניו־גינאה, הַבֹּקֶר, 24 במאי 1945
מינט וולטרס

מִינֵט ווֹלְטֶרְס (באנגלית: Minette Walters; נולדה ב-26 בספטמבר 1949) היא סופרת מתח בריטית שזכתה להצלחה ולפופולריות. ספריה של וולטרס תורגמו לשפות רבות, וחלקם עובדו לסדרות טלוויזיה מצליחות בהפקת ה-BBC. מינט וולטרס נולדה בשם מינט ג'ב, בעיירה בישופ'ס סטורטפורד באנגליה. אביה היה קצין בצבא, וולטרס בילתה את ילדותה המוקדמת בחיים במחנות צבא באנגליה. בהיותה בת 12 מת אביה ממחלה והיא נשלחה לפנימייה. בשנת 1968 הגיעה וולטרס לישראל, ביחד עם קבוצת צעירים לא יהודים, ושימשה כמתנדבת בקיבוץ כפר הנשיא, וכן במוסד לעבריינים צעירים בירושלים. לאחר מכן למדה לתואר ראשון בצרפתית בקולג' טרווליאן בדרהאם, אך לא סיימה את לימודיה שכן סיום הלימודים חייב שהות של שנה בצרפת, והיא לא רצתה בכך. באוניברסיטה פגשה את בעלה, אלק וולטרס. הזוג נישא בשנת 1978 ולהם שני בנים. בשנת 1972 החלה וולטרס לעבוד בעריכה במגזינים מקבוצת IPC, המוציאה לאור מגזינים באנגליה, והפכה לעורכת במערכת "הספרייה השבועית לנשים" (Woman’s Weekly Library), המוציאה לאור ספרי רומן רומנטי. במהלך הזמן עברה בעצמה לכתיבת רומנים מסוג זה, והייתה כותבת רומן בן 30,000 מילה בסדרת "אהבה בבית החולים" מדי חודש. לאחר לידת ילדיה חדלה מכתיבה במשך מספר שנים אך כשגדלו החליטה להתמסר לכתיבת רומנים רציניים באורך מלא. בשנת 1992 פרסמה את ספרה הראשון באורך מלא - "בית הקרח". כתיבת הספר ארכה שנתיים וחצי, והוא נדחה על ידי מספר בתי הוצאה לאור, עד שנרכש על ידי הוצאת מקמילן עבור 1,250 שטרלינג. הספר זכה להצלחה רבה. הוא קיבל את פרס אגודת סופרי הפשע הבריטים על שם ג'ון קריזי כספר הטוב ביותר של סופרת חדשה, ותורגם לשפות רבות. על ספר זה וספריה "הפסלת" ו"רסן הסוררת" (The Scold's Bridle) זכתה וולטרס בפרס אדגר ובפרס "פגיון הזהב" של אגודת סופרי הפשע הבריטים, הישג יוצא דופן לשלושה ספרים ראשונים של כותבת חדשה. מאז המשיכה וולטרס לפרסם ספר בממוצע אחת לשנה וחצי, ובסך הכל פרסמה ארבעה עשר ספרים. ספריה של וולטרס עוסקים בבידוד, דחייה, הדרה, משפחות שאינן מתפקדות, צדק ונקמה. לעיתים הם עוסקים ברקע אמיתי, של מאורעות ואירועים אמיתיים, המושכים את הקורא אל המציאות שהיא יוצרת. וולטרס שואבת השראה רבה לספריה ממהדורות החדשות, וכן היא מתנדבת מזה שנים בבתי כלא, ומסייעת שם לאסירים. חמשת ספריה הראשונים, "ביתן הקרח", "רסן הסוררת", "הפסלת", "ההד" ו"החדר החשוך", עובדו למיני סדרות טלוויזיה על ידי ה-BBC בין השנים 1996–1999, בהשתתפות שחקנים ידועים כדניאל קרייג, קלייב אואן ומירנדה ריצ'רדסון. הסדרות הוקרנו בישראל בערוץ 1 בסמוך לאחר הקרנתן בבריטניה. הפסלת, תרגמה עידית שורר, הוצאת משכל, 1996. החדר החשוך, תרגם בועז וייס, הוצאת הד ארצי, 2001. צורתם של נחשים, תרגם בועז וייס, ספרית מעריב, 2003. שכונת האסיד, תרגם בועז וייס, ספרית מעריב, 2006. מדיה וקבצים בנושא מינט וולטרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מינט וולטרס (באנגלית) מינט וולטרס, ברשת החברתית Goodreads מינט וולטרס, דף שער בספרייה הלאומית דפנה לוי, לא נינט, מינט!, באתר ynet, 27 באוקטובר 2006. ריאיון עם מינט וולטרס, "הגרדיאן", 13 במרץ 2007. (באנגלית) סדרות מתח של מינט וולטרס בערוץ 1, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2000.
מנגנון זרימת אוויר

מנגנון זרימת אוויר (באנגלית: Airstream mechanism) הנקרא גם חניכה, הוא הדרך בה נוצרת תנועת האוויר במערכת הקול. האיבר המווסת את תנועת האוויר במערכת הקול נקרא האיבר החונך והוא יכול להיות אחד משלושת החונכים המוכרים בלשונות האנושיות הריאות, הגרון או הווילון. ניתן לחלק את מנגנוני זרימת האוויר ללחץ ויניקה. בראשון האיבר המבצע את החניכה יוצר לחץ חיובי במערכת הקול וגורם לתנועת האוויר החוצה, הגאים המבוצעים בדרך זאת נקראים מחוצנים, באחר האיבר המבצע את החניכה יוצר לחץ שלילי במערכת הקול וגורם לשאיבת האוויר פנימה, הגאים המבוצעים בדרך זאת נקראים מפונמים. החניכה הריאתית היא חניכה המתחילה בריאות, רובם המוחלט של הגאי השפות האנושיות מתבצע תוך חניכה ריאתית, כל התנועות ורובם של העיצורים נוצרים במנגנון הריאתי המחוצן. זאת ועוד בשפות רבות כל ההגאים הם ריאתיים מחוצנים. החניכה הגרונית היא חניכה המתחילה בגרון, מאחר שהחללים העליונים במערכת הקול קטנים מאוד מהריאות לא ניתן לבצע עיצורים מקורבים או תנועות עם חניכה גרונית. בביצוע חניכה גרונית מחוצנת יורדת פיקת הגרון כמו בעת ניסיון לשיר תו נמוך, נסגרים מיתרי הקול כמו בעת הגיית עיצור סדקי סותם, נחסם בסיס חיתוך בחלל הפה ואז עליית פיקת הגרון גורמת להיווצרות לחץ חיובי בחלל הפה מאחורי הסתימה. בביצוע חניכה גרונית מפונמת עולה פיקת הגרון, כמו בניסיון לבצע תו גבוה, לאחר מכן נחסם בסיס חיתוך בחלל הפה, אז יורדת פיקת הגרון תוך יצירת לחץ שלילי בחלל הפה מאחורי הסתימה. החניכה הווילונית היא חניכה המתחילה בחך הרך (הווילון), עיצורים סותמים וילוניים-מפונמים מוכרים כעיצורים מצוצים. העיצור החכי המצוץ (צקצוק לשון) מסמן בהרבה שפות אירופאיות ובעברית הבעת רגשי צער. העיצור המכתשי מצוץ צדי משמש רבות את פרשי הסוסים כדי להאיץ את סוסיהם. בביצוע חניכה וילונית מפונמת נוצרת סתימה בחלל הקדמי של הפה ולאחר מכן מתקרב גב הלשון אל החך הרך ונע עוד אחורנית כך שנוצר לחץ שלילי בחלל הפה שלאחר החסימה הראשונה וכשהחסימות נפתחות האוויר נע מהחוץ פנימה. לא ניתן לבצע עיצורים סדקיים, אפיגלוטיים, לועיים או ענבליים בחניכה וילונית מאחר שבסיסי חיתוך אלו מופיעים מאחורי האיבר החונך. כמו כן משום שחלל האוויר הזמין לחניכה הווילונית אינו גדול דיו נחשבת הגיית עיצורים חוככים ועיצורים מקורבים כבלתי אפשרית. מאחר שהחניכה הווילונית מתבצעת מעל מיתרי הקול, ניתן לייצר רק עיצורים אטומים בחניכה זאת.
דייוויד אתרטון

דייוויד אתרטון (באנגלית: David Atherton;‏ 3 בינואר 1944) הוא מנצח אנגלי. אתרטון נולד בבלקפול, לנקשייר למשפחה מוזיקלית. אביו, רוברט אתרטון, היה המורה למוזיקה בסנט ג'וזף קולג' בבלקפול וכן היה מנצח. אמו הייתה זמרת. אתרטון למד מוזיקה בפיצוויליאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1962-66 ובאקדמיה המלכותית למוזיקה. בשנת 1967 הכניס אותו גאורג שולטי לסגל של קובנט גארדן, שם ניצח לראשונה על טרובאדור בשנת 1968 וכיהן כמנצח הבית עד 1980. בשנת 1976 הופיע לראשונה בלה סקאלה ובשנת 1978 באופרה של סן פרנסיסקו. בשנים 1968 עד 1973 ושוב מ-1980 עד 1983 כיהן כמנהל מוזיקלי של הסינפונייטה של לונדון. בתקופת כהונתו השנייה בסינפונייטה כיהן במקביל גם כמנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, שם המשיך וכיהן כמנצח אורח ראשי בשנים 1983 עד 1986. באותן שנים היה גם המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סן דייגו. בשנת 1989 התמנה למנהלה המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג ואף ייסד את פסטיבל "בעיקר מוצרט" בסן דייגו. בשנת 1991 ניצח בקובנט גארדן על הפקה בימתית מלאה של "ההוגנוטים" מאת מאיירבר, הראשונה בלונדון מאז מלחמת העולם השנייה. אתרטון התבלט בהתלהבותו למוזיקה חדישה, שהתבטאה בין השאר בביצועי בכורה ל"הלוויתן" של ג'ון טאוונר (1968), "פאנץ' וג'ודי" של הריסון ברטוויסל (1968) ו"אנו באים אל הנהר" של הנס ורנר הנצה (1976). כמו כן ערך והקליט את מכלול יצירותיו של שנברג להרכב קאמרי והקליט יצירות משל לאוש יאנאצ'ק, מוצרט, שוברט, וייל ואחרים עם תזמורות ידועות-שם. פרשנותו ל"המלך פריאם" של מייקל טיפט זכתה לשבחי המלחין. דייוויד אתרטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד אתרטון, באתר ספוטיפיי דייוויד אתרטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייוויד אתרטון, באתר Discogs (באנגלית) דייוויד אתרטון, באתר Songkick (באנגלית) צ'ארלס בארבר וחוזה באוון, "דייוויד אתרטון", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין בארבר ובאוון, שם
לוי שאול

לוי שאול (נולד ב-1932) היה נציב בתי הסוהר וניצב במשטרת ישראל. שאול נולד במצרים בשם לואי סאול ולאחר הקמת מדינת ישראל היה בין העצורים באבו קיר (בקרבת אלכסנדריה). שירת במשטרת ישראל ובשנים 1967–1970 היה מפקד משטרת נצרת, בדרגת פקד. בסוף שנת 1970 יצא לקורס קצינים בכירים. באוקטובר 1978 מונה למפקד מרחב השרון. בשנת 1979 קידם את הרעיון של שירות לאומי של בנות דתיות במשטרה. בספטמבר 1981, בעקבות השעייתו של דוד פרנקו, מונה שאול לממלא מקום מפקד מרחב הגליל. בסוף 1981 מונה לסגן מפקד מחוז הצפון. בשנת 1984 מונה לנשיא בית הדין למשמעת ששפט את אסף חפץ. בשנים 1985–1987 שימש כמפקד מחוז הצפון. בשנת 1988, עם פרישתו מהמשטרה מונה לראש שירות בתי הסוהר ושימש בתפקיד עד 1991. בתחילת 1990 הוא הועלה לדרגת רב-גונדר על ידי שר המשטרה חיים בר-לב. בתקופתו נותר מדרג אגפי בבתי הסוהר להקלה על צפיפות האסירים וכן הושלמה חקיקת חוק חלופות למאסר בעבודות לתועלת הציבור. בפן הארגוני הועלו התנאים הנדרשים להכשרה כסוהרים והוחלף צבע המדים מירוק לכחול. זמן קצר לאחר סיום תפקידו מונה על ידי מנכ"ל משרד המשטרה לראשות ועדה לבחינת חלוקה לאגפים בבתי מעצר, כנהוג בבתי הסוהר. לאחר סיום תפקידיו בכוחות הביטחון מונה ליועץ לעניין בתי סוהר של השר לביטחון פנים ועמד בראש ועדות חקירה שונות. בשנת 1996 עמד בראש ועדת בדיקה למקרה בריחה של אסירים מכלא אשמורת. בשנת 2000 מונה שאול לראשות ועדת חקירה לבדיקת מקרה מוות של אסיר מאיידס. בשנת 2002 עמד בראש ועדת חקירה לבדיקת מקרה בריחה של אסירים ביטחוניים. בתקופת כהונתה של אורית אדטו כנציבת שירות בתי הסוהר ואיומים על חייה מונה על ידי השר לביטחון פנים לבחון דרכים לשיפור מערך האבטחה של הנציבה. המינויים החדשים במשטרת הצפון - עדות לכוונה "לעשות סדר" במחוז, דבר, 24 בדצמבר 1981 נדחתה בקשת ערבי ישראלי לשחררו - עד שיועמד לדין על ריגול, מעריב, 15 בדצמבר 1967 מסיבת פרידה, מעריב, 20 באוקטובר 1970 תלמה גלבוע, הפשיעה בשרון עלתה ב-57 אחוז ב-4 שנים, מעריב, 30 באוקטובר 1978 מרדכי אלקן, הצעה: שירות לאומי לבנות דתיות - במשטרה, מעריב, 20 בספטמבר 1979 נצ"מ פרנקו יעתור לבג"ץ נגד השעייתו, דבר, 18 בספטמבר 1981 נמצא מי שישפוט את נצ"מ אסף חפץ, מעריב, 20 במאי 1984 בסולם חבלים שאורכו 8 מטרים, מעריב, 13 בינואר 1988 נציב שב"ס יועלה לדרגת רב-גונדר, מעריב, 4 בינואר 1990 הנציבים בתולדות שב"ס באתר שירות בתי הסוהר מבקר המדינה, פרק משרד המשטרה, שירות בתי הסוהר, פיתוח מערך הכליאה, דוח שנתי 43 לשנת 1992 ולחשבונות שנת הכספים 1991, 1 באפריל 1993, עמ' 350. "קצין בדימוס יבדוק נסיבות מותו של אסיר מאיידס", הארץ, 11 בספטמבר 2000. אסף זוהר, ‏שביל הבריחה של אדאטו, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2002
קרליה (רפובליקה)

רפובליקת קרליה (ברוסית: Респу́блика Каре́лия, בקרלית: Karjalan Tazavalla) היא רפובליקה בצפון מערב הפדרציה הרוסית. השטח היה בידיים רוסיות כבר בשלב מוקדם בהיסטוריה, כחלק של רפובליקת נובגורוד. מהמאה ה-13 והלאה חלקים שונים של קרליה צורפו לשוודיה תחת השם קרליה השוודית. במאה ה-18 רוסיה כבשה את השטח. בשנת 1923 הפכה קרליה לרפובליקה הסובייטית הסוציאלית האוטונומית של קרליה, ובשנת 1940 לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקרלו-פינית עם צירוף הרפובליקה הדמוקרטית הפינית בזמן מלחמת החורף. בהתאם לכך עד לשנת 1956 קרליה הייתה רפובליקה סובייטית שהיא חלק של ברית המועצות. בשנת 1956 המעמד שונה לרפובליקה הסובייטית הסוציאלית האוטונומית של קרליה כחלק של הרפובליקה הרוסית הסובייטית. במהלך המלחמה כבשה פינלנד חלקים מקרליה אך השטחים חזרו לידיים רוסיות בשנת 1944. הרפובליקה הקרלית הוכרזה כרפובליקה ב-13 בנובמבר 1991 כחלק של תהליך התפרקות ברית המועצות וכינון רוסיה. באותה תקופה הוקמה גם האספה המחוקקת של קרליה שכוללת כיום 35 צירים. השלטון ברפובליקה נמצא בידי "ראש הרפובליקה" שנבמר בבחירות ישירות לכהונה של 5 שנים. בשנת 2017 וב-2022 בבחירות ניצח ראש הרפובליקה הנוכחי ארתור פרפנצ'יקוב. רפובליקת קרליה היא החלק הרוסי של חבל הארץ קרליה. רפובליקה זו נמצאת בצפון רוסיה, על הגבול עם פינלנד, ליד הים הבלטי והים הלבן. כ־85 אחוזים משטח הרפובליקה הוא יער ותעשיית העץ ברפובליקה זו היא משגשגת מאוד. הרפובליקה גובלת בתחום רוסיה במחוז לנינגרד, מחוז ארכנגלסק ומחוז וולוגדה. אוצרות טבע: יהלומים ונדיום מוליבדן ברזל עץ אוכלוסיית האזור נמצא במגמה ירידה מתמדת. בשנת 1987 התגוררו באזור כ-800 אלף תושבים, בשנת 2024 התגוררו 523 אלף בלבד. כמחצית האוכלוסייה מתגוררת בעיר הבירה פטרוזבודסק. בשנת 2002 תושבי קרליה מתחלקים לכ־73 אחוזים רוסים, כ־10 אחוזים קרלים (מבחינה אתנית נחשבים פינים), כ־7 אחוזים בלארוסים, כ־3 אחוזים וחצי אוקראינים, כ־2 אחוזים פינים וכל השאר מיעוטים. הדתות העיקריות באזור הם הנצרות הפרבוסלבית והנצרות הלותרנית. יש לציין שהחלק של אוכלוסייה קרלית באוכלוסיית האזור קטן בהתמדה. בתחילת המאה ה-20 הם היו כ-20% מאוכלוסיית האזור וכ-10% בשנת 2002. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין של שנת 2021, זה ירד לכ-3.5%. מדיה וקבצים בנושא קרליה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרליה (ברוסית) קרליה, ברשת החברתית VK קרליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קול הדף

קול הדף הוא ארגון יהודי חרדי, שהוקם בידי יצחק ברוידא (גבאי האדמו"ר מגור) ופתחיה ליצמן (אחיו של יעקב ליצמן). הארגון פועל להפצת שיעורי הדף היומי באמצעות הטלפון, וכן שיעורי תורה ויהדות (אודיו) מגוונים, חיים ומוקלטים, באמצעים מגוונים. השיעורים המופצים ניתנים על ידי מגוון גדול של רבנים, חלקם ידועים ביותר. שיעורי הדף היומי בתלמוד הבבלי מוקלטים משיעוריו של הרב מיכל זילבר, והשיעורים בדף היומי בתלמוד הירושלמי מוקלטים משיעוריו של הרב ישראל דנדרוביץ. שיעורי המשנה היומית מוקלטים משיעוריו של הרב מיכל זילבר (באידיש) ומשיעוריו של הרב מרדכי גליס (ביידיש ובעברית). השיעורים ידועים בהגשתם הבהירה והמובנת, דבר המאפשר את השמעת השיעורים במערכת הטלפונית במהירויות שונות לפי בחירת המאזין. השיעורים מיועדים לקהלי יעד שונים (אברכים בני תורה, ציבור עממי, נשים וילדים) והם נאמרים במספר שפות, בהן עברית, יידיש, אנגלית ורוסית. הארגון מפיץ את השיעורים במספר אופנים: המערכת הממוחשבת בטלפון באמצעות קווי מידע קולי בעלי מספרי טלפון נייחים, קליטים, עם אפשרויות של הרצת שיעור קדימה ואחורה, ועוד פונקציות מתקדמות. ספריות שבהן אפשר לקבל את השיעורים על גבי תקליטורים וקלטות. עמדות הטענה במקומות מרכזיים רבים שאליהן ניתן לחבר נגנים באמצעות כבלי USB ו'להטעינם' בשיעורים הרצויים בפורמט MP3. בנוסף ניתן להאזין במערכת הטלפונית לשיעורי "קול היהדות" ולשיעורי "קול כבודה" לנשים. קול הלשון קול המשנה קול הדף, באתר "גיידסטאר ישראל" קול הדף, באתר שטייגן. קול הדף, באתר עולם התורה
מירנדה רייסון

מירנדה רייסון (באנגלית: Miranda Raison; נולדה ב-18 בנובמבר 1977) היא שחקנית ומדבבת אנגלייה. רייסון נולדה בבורנהם ת'ורפ כפר קטן במחוז נורפוק באנגליה. אביה ניק רייסון הוא פסנתרן ג'אז ואמה קריינית חדשות בטלוויזיה. יש לה שני אחים ושתי אחיות: אד, רוזי, סם ומיי. הוריה נפרדו כשהייתה בת ארבע, והיא גדלה בעיקר אצל אמה. רייסון למדה בבתי הספר למשחק Webber Douglas Academy of Dramatic Art. תפקידה הידוע ביותר הוא כג'ו פורטמן בסדרת הטלוויזיה "ספוקס" בה השתתפה משנת 2005 ועד 2010. ב-2005 השתתפה ב-" Deep Trouble" סדרה קומית ברדיו 4 של ה-BBC. ב-2007 הופיעה בשני פרקים בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". בפרקים "דאלקים במנהטן" ו"התפתחות הדאלקים" היא גילמה את דמותה של טלולה, רקדנית במועדון ניו-יורקי. בקטע הפתיחה היא רוקדת ושרה על הבמה כאשר אביה ניק רייסון מנגן בתזמורת המלווה אותה. היא שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הספין אוף לילדים של "דוקטור הו" "Totally Doctor Who". היא השתתפה גם בשתי תוכניות אודיו שנעשו על פי "דוקטור הו". ב-2007 הופיעה בסדרה Comedy Showcase של ערוץ 4 הבריטי יחד עם דנקן ג'יימס, רורי קיניר ונייג'ל הרמן. ב-2010 שיחקה בדרמה-קומית "נשוי רווק אחר" של רשת ITV . היא הופיעה בתיאטרון הגלוב בתפקיד הראשי במחזה "אן בולין" מאת הווארד ברנטון. הופעת הבכורה הייתה ב-24 ביולי 2010 וזכתה לשבחים רבים. בקולנוע הופיעה רייסון בסרטו של וודי אלן "נקודת מפגש" ב-2005, ובסרט "Land of the Blind" ב-2006. בשנת 2013 הצטרפה רייסון לצוות המדבבים בסדרת ההנפשה הממוחשבת של "תומס הקטר וחברים" ומדבבת את דמותה של מילי, שהופיעה לראשונה בספיישל "מלך מסילת הרכבת". בשנת 2017 שיחקה לצד ג'וני דפ בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס" שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי. באותה שנה שיחקה בסרט "לנשום".  בשנת 2018 גילמה את טסיה בסדרת המדע בדיוני והאימה "נייטפלייר" ברשת SyFy. בספטמבר 2007 נישאה רייסון לשחקן ראזה ג'אפרי שותפה לסדרה "ספוקס". הם התחתנו זמן קצר לאחר שהוא עזב את הסדרה. ביולי 2009 הם נפרדו והודיעו שהם מתגרשים. מדיה וקבצים בנושא מירנדה רייסון בוויקישיתוף מירנדה רייסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מירנדה רייסון, באתר AllMovie (באנגלית) מירנדה רייסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מירנדה רייסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) מירנדה רייסון באתר ה-BBC מאתר IMDb
שושנה בוקובזה

שושנה בוקובזה (נולדה במרץ 1959 בספאקס, תוניסיה) היא סופרת יהודיה-תוניסאית-צרפתית. עלתה לישראל בגיל 17 ולמדה מתמטיקה ופיזיקה בירושלים[דרושה הבהרה]. "קיץ בירושלים", Un été à Jérusalem, הספר זכה לפרס הים התיכון, (Prix Méditerranée) בשנת 1986. "הזעקה" Le Cri הספר הגיע לשלב הגמר בתחרות "פרס לנשים" Prix Fémina" בשנת 1987. "העשבים המרים", Les herbes amères ‏. "בל קנטו", Bel Canto ‏. "מפתח השירה", La clef des chants‏. "אהבת אב" Pour l'amour du père, בשנת 1998. "תחת הכוכבים" Sous les étoiles בשנת 2002. "כאשר התנ"ך חולם" Quand la bible rêve, בשנת 2005. "היום השלישי" Le Troisième Jour בשנת 2010. כרטיס הלוך-חזור 2005, השתתפה גם בבימוי הסרט, בהפקת פריז-ברצלונה, Paris-Barcelone Films productions. מדיה וקבצים בנושא שושנה בוקובזה בוויקישיתוף שושנה בוקובזה, באתר Discogs (באנגלית) ריאיון עם שושנה בוקובזה בתוכנית "קוסמופוליטן" בצרפתית ברדיו בפריז "France Inter". בשנת 2010, באתר: Cosmopolitaine sur France Inter Un Eté à Jérusalem, Éditions Balland, 1986, Paris, 255 pages Le cri, Éditions Balland, 1987 Paris, 267 pages Les herbes amères, Éditions Balland, 1989, Paris, 182 pages Bel Canto, Editions du Seuil, 1991, Paris, 190 pages La clef des chants ,Éditions Épigones, collection Myriades môme, 1995 Paris, 26 pages Pour l'amour du père, Éditions du Seuil, collection Cadre rouge, 1998 Paris, 188 pages Sous les étoiles, Éditions du Seuil, collection Cadre rouge, 2002 Paris, 363 pages Quand la bible rêve, Éditions Gallimard, collection Giboulées, 2005 Paris, 40 pages Le Troisième Jour, Éditions Denoêl, collection Romans français, 2010 Paris, 416 pages מידע על הסרט ויוצריו
שדרת הקוסמונאוטים

שדרת הקוסמונאוטים (רוסית: Аллея Космонавтов) היאשדרת זיכרון רחבת ידיים לזכר כל הקוסמונאוטים בתקופת ברית המועצות באתר ההנצחה המרכזי לזכר אנשי החלל הרוסי במוסקבה. השדרה הוקמה בשנת 1972 והיא מובילה אל אנדרטת כובשי החלל ואל מוזיאון החלל הרוסי. השדרה משמשת להולכי רגל בלבד והיא מחברת את מוזיאון ואת האנדרטה אל תחנת הרכבת התחתית של מרכז התערוכה של כל רוסיה. השדרה בנויה בצורת סמטה בתוך פארק המלווה אנדרטאות אבן הגדולות של דמויות חשובות בתוכנית החלל הסובייטית. בסופה של השדרה ניצב פסל ענק של קונסטנטין ציולקובסקי היושב לרגלי האנדרטה. קונסטנטין ציולקובסקי יורי גגארין ולנטינה טרשקובה פאבל בלייב אלכסיי ליאונוב ולדימיר קומארוב ולנטין גלושקו מסטיסלב קלדיש סרגיי קורוליוב ולדימיר צ'לומיי קונסטנטין ציולקובסקי סרגיי קורוליוב יורי גגארין ולנטינה טרשקובה אלכסיי ליאונוב פאבל בלייב מסטיסלב קלדיש ולדימיר קומארוב ולדימיר צ'לומיי ולנטין גלושקו אנדרטת כובשי החלל מוזיאון החלל הרוסי מדיה וקבצים בנושא שדרת הקוסמונאוטים בוויקישיתוף
שי צ'ילאג

שי אור-צ'ילאג (בהונגרית: Csillag) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל. צ'ילאג נולד בהונגריה ועבר בה את מלחמת העולם השנייה. בשנת 1957 עלה למדינת ישראל ולמד לתואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. מאוחר יותר סיים תואר שני בתכנון כלכלי וחברתי מהמכון ללימודים חברתיים בהולנד. עבד בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ובמשרד האוצר והיה הממונה על מערכות הביטחון באגף התקציבים. לאחר מכן הצטרף למשטרת ישראל ושימש בתפקידי חשבות, היה ראש מערך הכספים של המשטרה ונשלח לשמש נציג המשטרה בשגרירות ישראל בגרמניה. בשנים 1991–1993 עמד בראש אגף התכנון והארגון בדרגת ניצב. לאחר מכן היה נשיא חברת קרנות השוטרים. כ-15 שנים שימש מנכ"ל מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל. משמש חבר דירקטוריון בחברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה.