laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אומץ (מפלגה)

אומץ (שם מלא - אומץ להבראת המשק) הייתה מפלגה שהוקמה על ידי יגאל הורביץ לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה ב-1984. לאחר שפרש מהליכוד בשנת 1981 הקים הורביץ את "רפ"י-הרשימה הממלכתית", שבהמשך הצטרפה לתל"ם, מטעמה נבחר לכנסת העשירית. בשנת 1983 פרש הורביץ מתל"ם והקים מחדש את רפ"י ששינתה את שמה ל"אומץ" לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה. מצע המפלגה קרא למינויו של יגאל הורוביץ לשר האוצר הדוגל במדיניות של קיצוץ נכבד בהוצאה הציבורית. מבחינה מדינית-ביטחונית הייתה זו מפלגה בעלת קו ניצי אך דוגלת בהקמת ממשלת אחדות לאומית מערך-ליכוד. בבחירות לכנסת ה-11 התמודדה אומץ כאשר יגאל הורוביץ מוצב במקום הראשון, זלמן שובל במקום השני ויצחק סלוקי במקום השלישי. אומץ, זכתה בסופו של דבר, במנדט אחד בלבד, והורביץ אשר נבחר לנציגה היחיד בכנסת, הצטרף לממשלת האחדות הלאומית שהוקמה לאחר הבחירות כשר בלי תיק. למרות היותו סיעת יחיד כוחו היה רב יותר עקב תמיכתה במערך שהיה תלוי בכל קול של תומכיו בנושאי ממשלת האחדות. ב-1986, בזמן פרשת קו 300 נחתם הסכם חשאי בין אומץ והליכוד שבו נאמר שהורוביץ לא יתמוך בניסיון המערך להפר את הסכם הרוטציה ובתמורה ישוריין לו ולזלמן שובל מקום ברשימת הליכוד לכנסת הבאה (ה-12). אכן, אחר הבחירות, היו שני אישים אלו ברשימת הליכוד. לאחר הכנסת ה-12 המפלגה לא התמודדה שוב בבחירות, ונמחקה מהמפה הפוליטית. 1 מנדטים: יגאל הורוביץ 1 מנדטים: יגאל הורוביץ עמוס כרמל, הכול פוליטי לקסיקון הפוליטיקה הישראלית, הוצאת דביר, 2001, עמ' 23–24.
כלוריד

כלוריד הוא אניון (יון שלילי) של היסוד כלור, הנוצר כאשר אטום כלור מקבל אלקטרון עודף אחד, ליצירת −Cl. תרכובות רבות מכילות יון כלוריד, כמו מלחי חומצה הידרוכלורית (HCl), או מלח בישול (NaCl), המתמוסס במים לשני יונים, +Na ו-−Cl. המונח "כלוריד" מתייחס לעיתים גם לתרכובת כימית בה אטום כלור אחד או יותר קשורים בקשר קוולנטי במולקולה. לכן, כלורידים יכולים להיות תרכובות אורגניות או אי-אורגניות. הדוגמה הפשוטה ביותר לתרכובת כלוריד אי-אורגנית היא מימן כלורי - חומצה הידרוכלורית, שהוזכרה לעיל. דוגמה פשוטה לתרכובת אורגנית המכילה כלור (אורגנוכלוריד) היא כלורומתאן (אנ') (CH3Cl), המכונה גם מתיל כלוריד. קיימים גם חומרים אי-אורגניים בהם אטום הכלור קשור בקשר קוולנטי, לדוגמה: זרחן טריכלוריד (אנ'), זרחן פנטכלוריד (אנ') ותיוניל כלוריד, המשמשים כמגיבים לתגובות כלורינציה (הלוגנציה עם כלור) במעבדה דיגופרית דיכלוריד (אנ') (S2Cl2), המשמש בתהליך הגיפור של גומי אחת הדרכים למדידת כמות כלוריד במדגם היא באמצעות ארגנטומטריה. יוני כלוריד חשובים לתהליך חילוף החומרים בגוף האדם, ומסייעים בשמירה על מאזן החומציות בגוף. ריכוז הכלוריד בדם נשמר ברמה הרצויה על ידי הכליות. ליוני כלוריד תפקידים פיזיולוגיים חשובים. לדוגמה, במערכת העצבים המרכזית, פונקציית העיכוב של גליצין וחלק מפעולת GABA תלויים בקליטת יון כלוריד לנוירונים ספציפיים. כמו כן, החלבון המשמש להעברת יוני כלוריד וביקרבונט, Band 3, משתמש ביוני כלוריד על מנת להגביר את קיבולת הפחמן הדו-חמצני של הדם, בצורת יוני ביקרבונט. ערכי נורמה בבדיקת דם עבור כלוריד נעים הין 95 ל-105 מיליאקוויוולנט (mEq) לליטר. ערכי הנורמה עשויים להשתנות מעט בין מעבדות. התצרוכת היומית המומלצת (DRI) לפי מכון הרפואה של האקדמיה הלאומית של ארצות הברית היא בין 2,300 ל-3,600 מיליגרם ליום, עבור זכר בן 25. כלוריד הוא, בין השאר, אינדיקטור שימושי לבדיקת זיהום ביוב בנהרות או במי תהום, כיוון שכלוריד אינו נוטה להגיב לחומרים אחרים, והוא מצוי בכמויות גבוהות במי ביוב. קובלט כלוריד הוא חומר היגרוסקופי (מושך מים מהאוויר) ולכן משמש כאינדיקטור כימי ללחות ולמים. כאשר הוא יבש הוא בצבע כחול וכשהוא רטוב הוא אדום. מדיה וקבצים בנושא כלוריד בוויקישיתוף
המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי

המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית: National Center for Biotechnology Information; בראשי תיבות: NCBI) הוא חלק מהספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית (NLM), שהיא בעצמה חלק מהמכונים הלאומיים לבריאות (NIH). המרכז הוקם ב-1988 בהתאם לחקיקה ביוזמתו של הסנטור קלאוד פפר ונמצא בבת'סדה, מרילנד. NCBI מתפעל GenBank המכיל מידע של ריצוף גנומי, PubMed Central ו-PubMed הכוללים אינדקס של מאמרי מחקר בנושאים ביורפואיים, ומחזיק במאגרי מידע נוספים הרלוונטיים למחקר בנושא ביוטכנולוגיה. כל מאגרי מידע אלו זמינים באינטרנט באמצעות מנוע החיפוש Entrez. NCBI מנוהל על ידי הביולוג היהודי אמריקאי דייוויד ליפמן (David J. Lipman), ממציאי ה-BLAST (אלגוריתם להשוואה של רצפי DNA של גנים שונים או רצפי חומצות אמינו של חלבונים שונים) ואישיות מוכרת בתחום הביואינפורמטיקה. ארגון NCBI אחראי מאז 1992 להפיכת מאגר המידע של DNA מרוצף לזמין לציבור. בנק הגנים מפותח באמצעות שיתוף פעולה של מעבדות שונות ותוך שיתוף פעולה עם מאגרי ריצוף DNA אחרים כמו המעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית (EMBL) ומאגר ה-DNA היפני (DDBJ). מאז 1992 הוסיף המרכז לספק מאגרי מידע נוסף על בנק הגנים, בהם OMIM (תורשה מנדלית באדם) (מספק מידע על מחלות תורשתיות), מאגר מודולים מולקולרי (מודולים תלת־ממדים של מבני חלבונים), מפת גנים של גנום האדם,מאגר מידע טקסונומי ופרויקט משותף עם המכון הלאומי לסרטן (NCI). לכל מין של אורגניזם מקצה NCBI מזהה ייחודי. בנוסף למאגרי המידע הזמינים באינטרנט מאפשר המרכז הורדה לתוכנות היכולות לשמש ככלי עזר למחקר, כמו תוכנית לחיפוש דמיון בין רצפים (מבוסס על אלגוריתם BLAST). באתר NCBI מפורסמים גם עשרות ספרים העוסקים בביולוגיה מולקולרית, בביוכימיה, בביולוגיה של התא, בגנטיקה, במיקרוביולוגיה, במחלות, בשיטות מחקר ובווירולוגיה. חלק מספרים אלו פורסמו בעבר בדפוס, ואילו אחרים הם ספרים שנכתבו על ידי צוות NCBI. מדיה וקבצים בנושא המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי (באנגלית) המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי, ברשת החברתית LinkedIn
קבוע ברון

קבוע ברון הוא סכום הטור של המספרים ההופכיים של הראשוניים התאומים (זוגות של מספרים ראשוניים עם הפרש של 2 ביניהם). סכום של טור שבו מספר סופי של איברים הוא תמיד מספר סופי. סכום של טור שבו מספר אינסופי של איברים חיוביים תלוי בסוג הטור: לעיתים הסכום מתכנס למספר סופי, ולעיתים הוא מתבדר לאינסוף. בהתאם לכך, כאשר ניתן להוכיח שסכום של טור מסוים מתבדר לאינסוף, נובע מכך שבטור ישנו מספר אינסופי של איברים. לעומת זאת, כאשר סכום הטור מתכנס, לא ניתן לדעת מעובדה זו האם בטור ישנו מספר סופי או אינסופי של איברים. בשנת 1919 הראה ויגו ברון שסכום המספרים ההופכיים של הראשוניים התאומים B 2 = ( 1 3 + 1 5 ) + ( 1 5 + 1 7 ) + ( 1 11 + 1 13 ) + ( 1 17 + 1 19 ) + ( 1 29 + 1 31 ) + ⋯ {\displaystyle B_{2}=\left({\frac {1}{3}}+{\frac {1}{5}}\right)+\left({\frac {1}{5}}+{\frac {1}{7}}\right)+\left({\frac {1}{11}}+{\frac {1}{13}}\right)+\left({\frac {1}{17}}+{\frac {1}{19}}\right)+\left({\frac {1}{29}}+{\frac {1}{31}}\right)+\cdots } מתכנס לגבול סופי, הנקרא כיום קבוע ברון עבור מספרים ראשוניים תאומים. לו הטור היה מתבדר, הייתה בידינו הוכחה של השערת המספרים הראשוניים התאומים. אבל מכיוון שהטור מתכנס, לא ידוע עדיין אם קיימים אינסוף מספרים ראשוניים תאומים או לא (ידוע שטור ההופכיים של המספרים הראשוניים מתבדר, אך העובדה שקבוצת הראשוניים היא אינסופית ניתנת להוכחה גם בדרכים אחרות, פשוטות יותר). קבוע ברון יכול להיות מספר אי-רציונלי אם יש מספר אינסופי של תאומים ראשוניים. בשנת 1994 עסק תומאס נייסלי בחישוב קבוע ברון, באמצעות צבירה של עוד ועוד איברים בטור, ושם לב שבמהלך החישוב התוצאה משתבשת. לאחר בדיקה ממושכת השתכנע שהתקלה נובעת מפגם במעבד של המחשב האישי, וכך התגלה "באג הפנטיום". ההערכה הטובה ביותר עד כה לערכו של קבוע זה ניתנה ב-2002 על ידי סכימת כל התאומים הראשוניים עד 1016: B 2 ≈ 1.902160583104 {\displaystyle B_{2}\approx 1.902160583104} . קבוע הראשוניים התאומים – קבוע המופיע בהערכה היוריסטית של מספר זוגות הראשוניים התאומים סדרה A065421 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים קבוע ברון, באתר MathWorld (באנגלית)
השחר העולה

השחר העולה היא חברה ישראלית המייצרת ממתקים המבוססים על שוקולד וכן ממרחים שונים. המוצר המזוהה עם החברה יותר מכל הוא ממרח השוקולד "השחר העולה", אותו היא מייצרת מאז 1955. מותג זה מחזיק בנתח שוק משמעותי משוק ממרחי השוקולד בישראל. החברה הוקמה בשנת 1948 במפרץ חיפה על ידי חמישה אחים בני משפחת וידברג שעלו מרומניה. בתחילה נקרא המפעל הקטן שהקימו "השחר האחים וידברג". את המילה "שחר" הוסיפו לשמם בשל יופיו של השחר. תחילה ייצרו במפעל ממתקים שונים, כגון חלווה, ופלים וריבות. בראשית שנות ה-60 חברה למשפחת וידברג משפחת לבקוביץ', והמפעל התרחב. עם השינוי בבעלות על החברה, שונה גם שמה לשמה הנוכחי - "השחר העולה". בראשית שנות ה-80, עם התגברות התחרות בענף הממתקים, החליטה הנהלת החברה להתמקד בייצור ממרח השוקולד. במהלך השנים נוספו לממרח השוקולד מוצרים נוספים כגון: ממרח פרווה, נוגט, ממרח אגוזים, ממרח נוגט אגוזים, צימקאו (שוקולד לבישול ואפיה), קקאו, שוקולד לבן, מגולגלת שחורה ולבנה. כל מוצר משווק באופן שונה, לדוגמה במשקלים שונים שמפעל מספק ובגרסאות שונות כמו פירורים או מיני (מגולגלת). בפברואר 2008 נגנבו מהמפעל באזור התעשייה במפרץ חיפה 100 טונות של ממרח שוקולד וכן המחשב שהכיל את צילומי מצלמות האבטחה וגם כספת ובה תלושי שי לחג, שיועדו לעובדי המפעל. לאחר כחודש נעצר חשוד במעשה. בשנת 2008 העסיקה חברת "השחר העולה" כ-70 עובדים, מתוכם הועסקו 40 בייצור עצמו. את הלוגו הקליגרפי של החברה צייר המעצב יונה קולמן. בתחקיר משנת 2015 של עיתונאי "הארץ" אורי בלאו עלה כי חברת "השחר העולה" תורמת מדי שנה ל"קרן לטיפוח הרעיון הציוני״, התומכת, בין השאר, בהתנחלות איתמר, בישיבת עטרת ירושלים, ובבית המדרש באלון מורה. כשנשאל על כך מנכ"ל החברה, משה וידברג, השיב כי: ״השחר העולה תורמת 6% בשנה [...] אני מאמין בארץ ישראל השלמה, מה שאתה קורא ׳השטחים הכבושים׳ והלוואי שהיינו יכולים לתרום יותר״. אתר האינטרנט הרשמי של השחר העולה מפעלים מספרים על עצמם, דבר, 3 בפברואר 1966 שלי פז, שוקולד "השחר" - המלך של הממרחים, באתר ynet, 10 באוקטובר 2005 ג'ינג'י פרידמן, השחר העולה. עולה ועולה..., באתר ynet, 28 במאי 2007 אבי שאולי, שלומית לן, ‏מריר: ביקור נדיר במפעל המיתולוגי של שוקולד "השחר העולה", באתר גלובס, 6 בספטמבר 2012 צח שפיצן, סערה בממלכת השוקולד, באתר ynet, 1 ביולי 2016 פאדי עיאדאת, 100 טון של שוקולד "השחר העולה" נגנבו בחיפה, באתר הארץ, 26 בפברואר 2008 פאדי עיאדאת, נעצר חשוד בגניבת מאה טון שוקולד השחר העולה מהמפעל בחיפה, באתר TheMarker‏, 3 באפריל 2008 אורי בלאו, מדלק ועד השחר העולה: חברות ישראליות תורמות להתנחלויות, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2015
השחר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... השחר – ירחון עברי שפעל בווינה במאה ה-19 ראזסווייט (רוסית: "השחר") - שבועון יהודי ברוסית במאה ה-19 המחלקה הערבית – המחלקה הערבית בפלמ"ח, שכונתה גם "מחלקת השחר" השחר העולה – חברה ישראלית המייצרת ממרחים ודברי מתיקה ממרח שוקולד השחר העולה – ממרח שוקולד שמייצרת חברת השחר העולה שחר (פירושונים) כוכב השחר (פירושונים)
משהד

מַשְׁהַד (בפרסית: ‏مشهد‏Ⓘ‏, מילולית: "מקום הקרבה", קרוב למילה הערבית "שהיד") היא העיר השנייה בגודלה באיראן ובירת הפרובינציה ח'וראסאן רזאווי שבצפון-מזרח המדינה. העיר ממוקמת כ-736 ק"מ צפון-מזרחית לבירה טהראן וכ-210 ק"מ דרום-מזרחית לאשגבאט בירת טורקמניסטן. גובהה 995 מטרים מעל פני הים. העיר קדושה לשיעים בשל מקדש האימאם א-רידא, שם נמצא קברו של האימאם השמיני עלי א-רידא (בפרסית נהגה שמו לעיתים קרובות אֵמאם רֵזה). מיליוני מאמינים שיעים פוקדים את הקבר מדי שנה. העיר ידועה גם כעירו של פירדוסי, המשורר האיראני שכתב את שאהנאמה, שנחשב לאפוס הלאומי של איראן, וקברו נמצא סמוך לעיר. משהד שכנה על דרך המשי שהובילה מהמזרח הרחוק לאירופה. מאז המאה ה-15 היא הייתה לאחת הערים החשובות בפרס. במאה ה-18, השאה נאדיר, אשר מלך בשנים 1736–1747, עשה אותה לבירתו. בשנת 1935 קבוצה של מורדים איסלאמיסטים התבצרו במקדש האימאם א-רידא במחאה נגד מדיניותו החילונית של השאה רזא ח'אן. העיר ידועה גם כמקום הולדתו של המנהיג העליון של איראן האייתוללה עלי ח'אמנאי ונשיא איראן השמיני איבראהים ראיסי. לצד זאת היא גם מקורה של הקהילה היהודית "אנוסי משהד", שחבריה היו אנוסים לחיות כמוסלמים במשך 120 שנה, אך המשיכו לשמור על יהדותם בסתר. משהד היא מרכז חקלאות, מסחר ותחבורה, ופועלת בה תעשיית ייצור הרכב השנייה בגודלה באיראן. עם הענפים החשובים בכלכלתה נמנים פירות יבשים, אגוזים, זעפרן, ממתקים, אבנים יקרות כמו טורקיז, תכשיטי כסף וזהב, בשמים, מזכרות דתיות, מעילים ושטיחים. העיר משמשת גם מוקד לתיירות מין של גברים שיעים מעיראק ולבנון, המגיעים אליה לשם "נישואין זמניים" ("מותעה") עם נשים מקומיות. נמל התעופה הבינלאומי של משהד משרת את תושבי העיר והמבקרים בה. הוא נמל התעופה השני בגודלו באיראן אחרי נמל התעופה בטהראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן, שנערך בשנת 2016, בעיר מתגוררים מעל שלושה מיליון בני אדם, רובם המכריע פרסים. קבוצות אתניות אחרות הם כורדים וטורקמנים שהיגרו רובם לעיר מהמחוז הסמוך של צפון ח'וראסאן. בעיר קיימת גם קהילה משמעותית של תושבים ממוצא ערבי שנטמעו בתרבות הפרסית וכבר אינם מדברים ערבית, אך שמרו על מאפיינים ייחודיים מסוימים מן התרבות הערבית בתחום הקולינריה ובמנהגי הדת. בעיר מתגוררים גם מהגרים מאפגניסטן, עיראק ופקיסטן. אינדונזיה סורבאיה, אינדונזיה פקיסטן קראצ'י, פקיסטן פקיסטן לאהור, פקיסטן עיראק כרבלא, עיראק עיראק נג'ף, עיראק מלזיה קואלה לומפור, מלזיה (מ־2006) הרפובליקה העממית של סין אורומצ'י, שינג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין אפגניסטן מזאר-י שריף, אפגניסטן אנוסי משהד הרכבת הקלה של משהד מדיה וקבצים בנושא משהד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משהד מסע מצולם בעיר משהד ואתריה המרכזיים משהד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר אנוסי משהד בישראל ד"ר רבקה שפק-ליסק, אנוסי משהד(הקישור אינו פעיל) - אומדיה - מקור חשוב לחלק מהערך קהילת משהד, אתר אנוסי משהד בישראל משהד (איראן), דף שער בספרייה הלאומית רז צימט‏, "תאילנד של השיעים": בירת הסקס של איראן מפלגת את הציבור, באתר וואלה, 18 באוקטובר 2018 מכת מדינה באיראן: נישואין שנמשכים שעתיים - למטרת מין בלבד, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 2 בדצמבר 2018(הקישור אינו פעיל, 29 באוגוסט 2021) "Town Twinning". mashhad.ir. Mashhad. נבדק ב-2020-06-18.
דוקטרינת אולבריכט

דוקטרינת אולבריכט נוסחה על ידי מנהיג גרמניה המזרחית ולטר אולבריכט. לפי דוקטרינה זו, כדי שיתפתחו יחסים דיפלומטיים מלאים ותקינים בין שתי הגרמניות, על כל אחת מהן להכיר בעצמאותה המלאה של השנייה. הדוקטרינה באה בין השאר על רקע דוקטרינת הלשטיין שלא הכירה בזכות הקיום של גרמניה המזרחית וניסתה לבודד אותה בזירה הבינלאומית. דוקטרינת אולבריכט קיבלה תמיכה רבה ממדינות הגוש הקומוניסטי שהסכימו לא לנרמל את היחסים עם גרמניה המערבית עד שזו תכיר באופן מלא בעצמאותה וריבונותה של גרמניה המזרחית. בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 במסגרת הדטאנט והאוסטפוליטיק השתפרו היחסים בין שתי הגרמניות וב-1972 נחתם ההסכם הבסיסי ביניהן לפיו בין השאר כל אחת מכירה בריבונותה המלאה של האחרת ומקנה לכל אחת מהן מושב מלא באו"ם. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מועצת המדינה

האם התכוונתם ל... מועצת המדינה הזמנית – הסמכות המחוקקת של מדינת ישראל מסיום המנדט הבריטי ועד להקמת הכנסת מועצת המדינה של גרמניה המזרחית מועצת המדינה של רוסיה – גוף ייעוץ ממלכתי בפדרציה הרוסית הצמוד לראש המדינה שדנה בנושאים בעלי חשיבות עליונה למדינה מועצת מדינה אחרת - חפשו בערך של אותה מדינה
ג'ק

ג'ק (Jack) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו בשם ג'ייקוב שהוא הגרסה האנגלית לשם יעקב. האם התכוונתם ל... מגבה מכני – מכשיר המשמש להרמת ציוד כבד דגלון חרטום – דגל ימי אשר מונף על חרטומה של הספינה ג'ק (סרט, 1996) – סרט משנת 1996 בכיכוב רובין ויליאמס. אישים: ג'רט ג'ק – כדורסלן אמריקאי דייוויד ג'ק – כדורגלן אנגלי וולפמן ג'ק (אנ') – תקליטן אמריקאי שיינה ג'ק – שחיינית אוסטרלית JACK אישים ששמם הפרטי הוא ג'ק
מה שבחורה רוצה

מה שבחורה רוצה (באנגלית: What a Girl Wants) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2003 מסוגת הקומדיה רומנטית. בסרט מככבים אמנדה ביינס, קולין פירת' ואוליבר ג'יימס. מבוסס על הסרט "The Reluctant Debutante" (בנות ה-17 מבלות) משנת 1958. בטיול שעורכת ליבי (קלי פרסטון) במרוקו, היא פוגשת בהנרי דֶשווּד (קולין פירת'), לורד בריטי. השניים מתאהבים ומתחתנים בטקס חתונה בדואי. כשהם מגיעים לביתו של הנרי, הוריו לא אוהבים את הנערה האמריקאית, שאינה ממשפחת האצולה הבריטית. אחד היועצים של הנרי, שיודע שליבי בהיריון, אומר לה שהנרי רוצה שתעזוב. ליבי מאמינה לו, וחוזרת לארצות הברית, שם נולדת דפני (אמנדה ביינס). לאחר 17 שנה, דפני רוצה להגשים את חלומה ולפגוש את אביה. דפני מגיעה ללונדון, ופוגשת את איאן (אוליבר ג'יימס), שעובד בקבלה של בית המלון שבו היא מתארחת. היא רואה בתוכנית טלוויזיה שהנרי התארס, לארוסתו יש בת, ושהוא מועמד להיות ראש ממשלת בריטניה. דפני מגיעה לביתו של הנרי, ומודיעה לו על קיומה. הנרי נכנס להלם, ומחליט לתת לה להישאר למשך הקיץ. במהלך שהותה בלונדון מתנהגת דפני באופן פרוע ולא מנומס, גורמת למבוכה במשפחתו של הנרי וגורמת לו לרדת בסקרים. בנוסף, היא ואיאן מתאהבים. הנרי מבקש מדפני שתנסה להתנהג כמו בת אצולה. דפני מבינה, והיא אכן נוהגת כך, מה שפוגע מאוד באיאן, מכיוון שהדבר גורם לה להפסיק להתייחס אליו. ביום טקס היציאה לחברה של דפני, ליבי מגיעה. כשדפני מגלה שהיועץ (אביה של ארוסתו של הנרי ), אמר לה לעזוב היא עומדת לספר על כך להנרי וליבי, אך ארוסתו של הנרי נועלת את דפני בחדר צדדי. כשמגיע הזמן ל"ריקוד אב ובת" בטקס, ליבי מוצאת אותה בחדר הנעול, ומשחררת אותה. הנרי נתקל בהן, ולאחר דין ודברים הן מחליטות לעזוב את בריטניה. לאחר שליבי ודפני עוזבות, הנרי מודיע שהוא מסיר את מועמדותו לראשות הממשלה. הוא מכה את יועצו על שהונה אותו, ומודיע לו על ביטול האירוסין. סצנת הסיום מתרחשת בארצות הברית. דפני וליבי עובדות באולם אירועים, כאשר ליבי שרה, ודפני ממלצרת. בדיוק כשמגיע "ריקוד אב ובת" באירוע, ליבי רואה את הנרי מגיע. מרוב התרגשות, היא לא מצליחה לשיר. לאחר מכן, גם דפני מבחינה בו. הוא אומר לה שהוא אוהב אותה, והם רוקדים. לאחר מכן אומר הנרי לדפני שהביא לה הפתעה - איאן הגיע. דפני ואיאן רוקדים, וגם ליבי והנרי רוקדים. בכרזה המקורית של הסרט, אמנדה ביינס הציגה בידה סימן V, אך בעקבות מלחמת עיראק שהתרחשה באותו זמן, החליטו האחים וורנר להוריד את הסימן מהכרזה, כדי שלא יחשבו שהם נוקטים בצעדי מחאה לגבי המלחמה. אתר האינטרנט הרשמי של מה שבחורה רוצה "מה שבחורה רוצה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מה שבחורה רוצה", באתר נטפליקס "מה שבחורה רוצה", באתר AllMovie (באנגלית) "מה שבחורה רוצה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מה שבחורה רוצה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מה שבחורה רוצה", באתר Metacritic (באנגלית) "מה שבחורה רוצה", באתר אידיבי "מה שבחורה רוצה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גואל פינטו, "מה שבחורה רוצה", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2004
אחר הצהריים של פאון

"אחר הצהריים של פאון" (בצרפתית: L'après-midi d'un faune) הוא יצירת מחול במערכה אחת מאת הכוריאוגרף והרקדן ואצלב ניז'ינסקי. המחול נוצר בהשראת פואמה של המשורר הצרפתי סטפאן מלארמה (Stéphane Mallarmé), לפי מוזיקה שחיבר המלחין קלוד דביסי, עבור להקת בלט רוס של סרגיי דיאגילב. הבלט הועלה לראשונה ב־29 במאי 1912 בתיאטרון השאטלה (Théâtre du Châtelet) בפריז, בעיצובו של ליאון באקסט. ואצלב ניז'ינסקי עצמו הופיע בתפקיד הפאון. המחול והתלבושות מעוצבים כחלק אינטגרלי מתוך תמונה המזכירה ציור על גבי כד יווני עתיק. הכוריאוגרפיה שוברת את חוקי הבלט הקלאסי. פאון (סאטיר, פאן), אל–אדם–חיה, מתעורר מיוזע במקומו המוגבה בשעת אחר צהריים קרירה. הוא מנגן בחליל, אוכל ענבים, ומתענג ללא עכבות; קשוב לתחושותיו ושלם עמן. כאשר הוא מבחין בנימפות הוא נותן ביטוי ישיר לתחושותיו ויורד למטה לקראתן. אלה משתהות לרגע ובורחות מבוהלות. כאשר הן חוזרות – פאון שוב נותן דרור לתחושותיו והן עוזבות בשנית, פרט לאחת. פאון מנסה לחבקה והיא בורחת. במהלך מנוסתה הצעיף שלה נופל ונותר מאחור. פאון נוטל אותו, עולה למקומו, ומדמיין את הנימפה עד הגיעו לסיפוק. ניז'ינסקי, בכוח ההבעה שלו, ובפשטות הגאונית של תנועותיו, מצליח לגרום לקהל להתרכז במה שהוא מתכוון אליו. התוצאה הייתה סקנדל. אוגוסט רודן נקט עמדה לא פופולרית והגן על היצירה. כך הוא סייע למעשה להתפתחות המחול במאה העשרים. הבלט הזה מופיע בסרט "ניז'ינסקי" (1980). ג'רום רובינס חיבר בשנת 1953 לאותה מוזיקה ולאותו נושא בלט משלו, אשר בוצע גם בישראל על ידי להקת בת שבע. מדיה וקבצים בנושא אחר הצהריים של פאון בוויקישיתוף ירון מרגולין אחה"צ של פאון, IsraelDance על "אחר צהריים של פאון" מאת סטפאן מלארמה, מבוא לשירת מלארמה מאת דורי מנור, מתוך הספר "הרעם האילם - מבחר משירי סטפאן מלארמה", תרגם והוסיף מבוא והערות: דורי מנור, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2011 http://blog.moshesakal.com/?p=65657 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיעת עתיד

עתיד הייתה סיעה שהקימו חברי הכנסת אלכס גולדפרב ואסתר סלמוביץ בנובמבר 1995, במהלך כהונתה של הכנסת השלוש עשרה. הסיעה הוקמה בעקבות פרישתם של השניים מסיעת יעוד (שהייתה עצמה סיעת פורשים מצומת) עקב מחלוקת עם חברם לסיעה גונן שגב. לאחר הפרישה נשארו השניים חברים בקואליציה, וגולדרפרב המשיך לכהן כסגן שר במשרד הבינוי והשיכון. לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התפרק החיבור הארעי בין השניים. גולדפרב הצטרף לעבודה והתמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות במפלגה, ואילו סלמוביץ הצטרפה לליכוד והתמודדה אף היא בחוסר הצלחה על מקום ברשימה לכנסת. אתר האינטרנט הרשמי של סיעת עתיד סיעת עתיד בכנסת השלוש־עשרה, באתר הכנסת
שמשון בר-נוי

שמשון בר-נוי (19 בפברואר 1922 - 11 ביולי 1988) היה זמר ישראלי שנחשב לאחד מכוכבי הזמר הראשונים בישראל. נולד בשם פטר נוימן בברלין בשנת 1922. עלה לארץ ישראל בשנת 1939 במסגרת עליית הנוער, והתיישב באשדות יעקב. במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, ולחם במסגרת הבריגדה היהודית בגדוד מס' 2. הוא השתחרר מן הצבא הבריטי בספטמבר 1946 בדרגת לוטננט. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגת נועם בחטיבת עציוני. הוא עבר קורס צניחה בצ'כוסלובקיה, ובחודש ספטמבר 1948 כאשר הוקמה יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל, במחנה אחוזה על הר הכרמל, פיקד בר-נוי (באותם ימים נוימן) על פלוגה ג'. בימיה הראשונים של מדינת ישראל היה בר-נוי לכוכב זמר, והתייחד בקול הבריטון הרועם שלו. הוא נמנה עם האמנים הראשונים שזכו לחוזה הקלטות בחברת התקליטים "הד ארצי". על שיריו המצליחים נמנו "הורה נהלל" ("משתמט אני הייתי"), "יש לי כנרת", "שלכת" ("עמוק עמוק העצב בעיניים") ו"את חכי לי ואחזור". בר-נוי נחשב לאהוב ההתיישבות העובדת, בניגוד לבן זמנו ישראל יצחקי, שנחשב לאיש "החוגים הסלוניים". השניים שלטו בזירת הזמר הפופולרי בראשית שנות החמישים. להיטו הידוע ביותר של בר-נוי, שמילותיו הקודרות תואמות את קולו הייחודי, הוא "מי מכיר את האיש שבקיר" (1955), שכתב יהודה פרדיס, יצא כסינגל וזכה להצלחה רבה. במשך תקופה מסוימת שימש בר-נוי כאחראי על הבידור באוניות הנוסעים של חברת "צים". ב-1956 הופיע בסרטו של נתן אקסלרוד, דן וסעדיה. בסוף שנות החמישים עבר בר-נוי לגור בארצות הברית, המשיך להופיע לזמן קצר, אולם לבסוף פרש מעסקי הבידור ופתח עסק למכירת מכוניות. מיעט לבקר בישראל. ב-1986 הגיע ארצה כדי להתארח בתוכנית "חיים שכאלה" עם יפה ירקוני, שם ביצע איתה את דואט העבר שלהם, "קרה זה רק הפעם". המפגש הפתאומי בין השניים נחשב מרגעי השיא בתוכנית. זמן קצר אחר-כך עבר להתגורר בקנדה, שם נפטר בגיל 66 מדום לב. הוא הותיר אחריו שתי בנות בישראל ואת אשתו פני בקנדה. בשנת 2009 יצא לאור לראשונה אוסף משיריו, "האיש שבקיר", על גבי תקליטור. השיר "מי מכיר את האיש שבקיר" מושמע עד היום וזכה לביצועים של אורלי זילברשץ בנאי באלבום "הקברט של מירנדה", של ברי סחרוף באלבום "הכל או כלום" וכן לביצוע של מרסדס בנד במיזם "צו השעה" בשנת 2020. שירי עם מפי שמשון בר-נוי, מקולית Shalom, Israeli Interlude, Cruise Records ZB-109 (US), 1960 I remember Israel, Fiesta, New York יעקב בר-און, איך זה שכוכב?, מוסף "דיוקן" של "מקור ראשון", 15.1.2010 שמשון בר-נוי, דף שער בספרייה הלאומית שמשון בר-נוי, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) האזנה לשיר "יש לי כנרת" האזנה לשיר "עלי בריקדות" האזנה לשיר "משמר הגבול" השירים בביצוע המקורי של שמשון בר-נוי, פרטים נוספים ב"שירים ששמענו פעם" באתר מרכז המוזיקה של הספרייה הלאומית שמשון בר-נוי שר בסרט "דן וסעדיה", מתוך "מצלמה עברית" בהפקת הטלוויזיה החינוכית (התחלה 1:34 עד 1:58) דודי פטימר, ‏סיפורו הטרגי של אחד מכוכבי הזמר הגדולים בישראל של שנות ה-50, באתר מעריב אונליין, 21 בנובמבר 2020 אתר הצנחנים "קרה זה רק הפעם" בביצוע בר-נוי ויפה ירקוני
כריס ברודריק

כריס אלן ברודריק (באנגלית: Chris Alan Broderick; נולד ב-6 במרץ 1970 בלייקווד שבקולורדו, ארצות הברית) הוא מוזיקאי, גיטריסט הפועל תחת מספר להקות. בעבר היה חבר בלהקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'. הוא נודע כנגן גיטרת 7 מיתרים. ברודריק החל להתאמן על הגיטרה בגיל 11, תחומי ההתעניינות שלו כללו מוזיקה קלאסית, רוק, ג'אז ובלוז. ברודריק ניגן בעיקר על גיטרות חשמליות וקלאסיות אך גם למד לנגן על פסנתר ואף על כינור. ברודריק מחזיק תואר במוזיקה קלאסית שקיבל מאוניברסיטת דנבר. אחרי שגיטריסט להקת מגאדת' גלן דרובר עזב את הלהקה, אחיו שון המליץ על כריס ברודריק כמחליף אפשרי. דייב מאסטיין, סולן הלהקה, צפה בהתרשמות בהקלטה של ברודריק מנגן ויצר עמו קשר, כעבור כשבועיים צורף ברודריק ללהקה כחבר רשמי. ברודריק פרש ממגאדת' בגלל חילוקי דעות מוזיקליים, הצטרף ללהקת Act of Defiance יחד עם שון ומקומו במגאדת' התפנה עבור הגיטריסט הברזילאי קיקו לוררו מדיה וקבצים בנושא כריס ברודריק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כריס ברודריק כריס ברודריק, ברשת החברתית פייסבוק כריס ברודריק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כריס ברודריק, ברשת החברתית אינסטגרם כריס ברודריק, באתר AllMusic (באנגלית) כריס ברודריק, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריס ברודריק, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) כריס ברודריק, באתר Discogs (באנגלית) כריס ברודריק, באתר Songkick (באנגלית) האתר הרשמי של מגאדת'
עורב קצר-זנב

עוֹרֵב קְצַר-זָנָב (שם מדעי: Corvus rhipidurus) הוא ציפור ממשפחת העורביים. צבעו שחור ואורך גופו 44–55 ס"מ. אורך כנפו כ-45 ס"מ ומשקלו 350–550 גרם. מקורו מגושם יחסית וזנבו קצר. מוצא העורב קצר-הזנב הוא אתיופיה והוא חי באזורים מדבריים. בעולם הוא נפוץ במזרח התיכון, צפון אפריקה, סודאן וקניה. בישראל הוא מופיע במדבר יהודה ובקע הערבה. כפי הנראה המים בנאות מדבר יהודה הם הגורם המגביל את תפוצתו של עורב קצר-הזנב ברחבי המדבר. כלומר, העורב מתרכז בעיקר ליד נאות מדבר שבהם מקורות מים. העורב קצר-הזנב ניזון מחרקים ומפרוקי-רגליים אחרים, מגרעינים שהוא מוצא בצואת מעלי גירה, ומאשפת אדם. הוא נצפה אוכל טפילים מעל גמלים. פירות נאכלים בשמחה כאשר הם זמינים. העורב קצר-הזנב מקנן על מדפי סלע וצוקים. בסומליה נצפה מקנן גם על עצים ומטיל 2–4 ביצים. חוקרים מצאו כי מין זה משליך אבנים על ביצים כדי לפצחן, ובכך נמנה עם אחד ממיני העופות היחידים המשתמשים בכלים. מדיה וקבצים בנושא עורב קצר-זנב בוויקישיתוף עורב קצר-זנב, באתר ITIS (באנגלית) עורב קצר-זנב, באתר NCBI (באנגלית) עורב קצר-זנב, באתר GBIF (באנגלית) עורב קצר-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN