laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בלנאריו קמבוריו

בלנאריו קמבוריו (פורטוגזית וטופי: Balneário Camboriú, בתרגום: חוף הרחצה קמבוריו) היא עיר בת כמאה אלף תושבי קבע במדינת סנטה קטרינה, ברזיל. העיר ממוקמת על החוף האטלנטי ומהווה יעד פופולרי לנופשים מברזיל ומחוצה לה. אוכלוסיית העיר גדלה ל-700 אלף בעונת התיירות. שטחה של העיר הוא 46 קמ"ר והיא ממוקמת מדרום ובצמוד לעיר הנמל הוותיקה איטז'אי. מקור ההכנסה העיקרי של העיר הוא תיירות ובילויים. לאורך החופים בתי מלון, מסעדות ומקומות בילוי רבים. ההרים המקיפים את העיר מכוסים צמחייה טרופית ויערות גשם ושבילי הטיולים בהם הם אטרקציה תיירותית גם כן. כמו כן בעיר מרכזי קניות ושוק סחורות מוברחות ומזויפות שהשלטונות בוחרים להעלים עין מקיומו. אטרקציה נוספת בעיר היא הפסל "ישו האור", פסל ענק של ישו הנושא על כתפו כובע ובתוכו זרקור המטיל אלומת אור על הים. הפסל ממוקם על הר מורו דה קרוז. העיר ממוקמת סמוך לעורק התחבורה הראשי BR101 המחבר את העיר עם ז'וינווילי בצפון ופלוריאנופוליס בדרום. התחבורה הציבורית בעיר מבוססת על אוטובוסים עירוניים ובינעירוניים וכן על רכבל המחבר את מקבץ החופים המרכזי עם חוף לרנז'יירס. בעיר נבנה ואן טאוור, הבניין הגבוה בברזיל. מדיה וקבצים בנושא בלנאריו קמבוריו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלנאריו קמבוריו (בפורטוגזית ברזילאית)
ברכייה

בְּרֵכִיָּה (שם מדעי: Anas platyrhynchos) היא מין של ברווז שכיח מסדרת האווזאים. הוא נפוץ באזורים רבים בעולם, לרבות בישראל והוא אביו של ברווז הבית. תפוצת מין זה רחבה ביותר וחולשת על כל היבשות, בעיקר בהמיספירה הצפונית, באירופה, אפריקה, אסיה, וכן באוסטרליה, ניו זילנד ובאיים רבים. אזור המחיה כמעט תמיד בקרבת אדמות פוריות או מקורות מים, מאחר שהמין ניזון מחסרי חוליות רבים השוכנים במים או באדמות אלו. בישראל הברכייה חולפת וחורפת במספרים גדולים. על פי נתוני מפקד עופות המים של רשות הטבע והגנים, מספר הפרטים החולפים בארץ נע בין 10,000 ל-20,000. הם נצפים במקווי מים בכל אזורי הארץ. עם זאת, יש תופעה של פרטים בודדים הנשארים בעונת הקיץ ומקננים בצפון הארץ ובמרכזה, בעיקר לאורך החוף ושפלת יהודה. תופעה זו נמצאת במגמת גידול: מזוגות מקננים בודדים בשנות השישים עד למאות רבות כיום (2020). ייתכן שחלק מגידול זה נובע מהכלאות של ברכיות עם ברווזי בית שהתפראו. בשל תפוצתה הרחבה של הברכייה, מבנה גופה הפך לתיאור מבנה גופם של כל הברווזים. למין מקור שטוח ורחב ובעל שיניים דקות. אורכו כ-58 ס"מ ומשקלו בערך ק"ג אחד. לזכר ראש בצבע ירוק, על הצוואר קולר לבן והחזה חום. הכנפיים והבטן לבנות-אפורות, קצה הזנב שחור. הנקבה חומה-אפורה בצבעי נוצותיה. לשני המינים רגליים כתומות ונוצות כחולות מבריקות במרכז הבטן הנתחמות בפס לבן ופס שחור, מוסתרות מתחת לכנף, אלו מהווים מאפיין בולט בזיהוי המין בשעת תעופה. מהירות תעופת הברכייה מגיעה לשמונים קמ"ש. לאחר עונת הרבייה מתאספות הברכיות בלהקות ונודדות דרומה מהאזורים הצפוניים אל האזורים החמים יותר, שם מצוי המזון בשפע. הן ממתינות שם עד לתחילת עונת הרבייה ואז נודדות בחזרה לכיוון צפון. אולם, פרטים רבים נשארים באזורים הצפוניים גם כאשר מורגש מחסור במזון ובמחסה ומקימים אוכלוסיות קבועות שאינן נודדות. קול הברווז המוכר לנו, שייך לנקבת הברכייה. לקול זה עוצמה רבה והוא נשמע למרחק. הנקבה משמיעה קול זה כאשר היא מעוניינת למשוך לקרבתה זכרים. עונת הרבייה של הברכייה היא באביב. לאחר החיזור בונה הברכייה קן וזוג הברכיות אינו נפרד עד ההזדווגות. דגירת הברכייה על ביציה אורכת כ-28 יום. שעות אחדות לאחר שבקעו, הולכים האפרוחים אחרי אימם אל המים. אפרוחי הברכייה אינם מואכלים על ידי אימם אלא מלקטים מזון בעצמם. הברכייה ניזונה ממגוון רחב של מזון, כולל סוגי צמחייה שונים, חרקים, סרטנים, דגים, רכיכות ותולעים. מרבית המזון ניצוד מתוך המים. לעיתים רחוקות, אוכלת הברכייה מזון מתוך אזורים חקלאיים וממשק האדם, על פי רוב זרעים ויבולים שונים. בשל תפוצתו הרבה, הותר ציד מבוקר של המין במדינות רבות באסיה. מסביב לציד זה צמחה תעשייה גדולה התורמת לכלכלת האדם. כספים רבים מציד זה נאספים על ידי ארגוני טבע ומתועלים לשמירה על אוכלוסיות של המין הנמצאים באזורי סיכון, בגלל דלדול בשטחי מחיה המתואמים למין. נצפית מגמה של הסתגלות המין לסביבתו של האדם, והרחבת מקום החיות אף לאזורים סמי-אורבניים. אחד מתת-מיניו הוא ברווז הבית, שבוית על ידי האדם. זכר ברכייה שוחה ברכייה שוחה נקבת ברכייה לצד אפרוחיה זכר ונקבה זכר ברכייה שוחה זכר זכר ברכייה במעופו זכר ברכייה במעופו ברכייה מתנקה זכר ברכייה שוחה זכר ונקבה להקה של שלושה זכרים ושלוש נקבות שוחה באגם. נקבת ברכייה עומדת לצד פריחה ביצה של ברכייה ברכייה, באתר ITIS (באנגלית) ברכייה, באתר NCBI (באנגלית) ברכייה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ברכייה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברכייה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) ברכייה, באתר GBIF (באנגלית) ברכייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברכייה באתר הרשימה האדומה של IUCN
בזק און ליין

בזק און ליין בע"מ היא חברה ישראלית שהוקמה בשנת 2001 כחברה בת בבעלות מלאה של חברת בזק, המתמחה בהקמה, בניהול ובתפעול של מרכזי שירות טלפוניים, במיקור חוץ (באתרי בזק און ליין) וב-Insourcing (באתר הלקוח), בשילוב של מענה אנושי מערכות טלפוניה ומחשוב מתקדמות (VoIP, CRM, CTI, IVR). שירותי החברה: מוקדי שירות, במתן מענה לפניות טלפוניות לקבלת שירות, כגון קביעת תור ובירור כספי. מוקדי מכירות: מתן שירותי טלמרקטינג. מוקדי תמיכה טכנית: מתן תמיכה טכנית מרחוק לתפעולן של מערכות שונות. מוקדי פניות הציבור: מתן מענה לפניות הציבור בדרכי התקשורת השונות (טלפון, מכתב, דואר אלקטרוני וכו'). בבזק און ליין כ-1,200 עמדות Contact Center וכ-2,000 נציגי שירות ומכירות הפועלים משני מרכזים עיקריים: בבאר שבע – האתר העיקרי והגדול של החברה, בקריית מלאכי – מוקד הפעיל משנת 2004, בו מצויים גם משרדי ההנהלה של החברה. אתר האינטרנט הרשמי של בזק און ליין אודות החברה, באתר בזק און ליין
כמעט כמו לווייתן

כמעט כמו לווייתן - מוצא המינים נכון לעכשיו (באנגלית: Almost Like a Whale), הוא ספר מאת סטיב ג'ונס, בנושא אבולוציה שתורגם לעברית על ידי עדי מרקוזה-הס. המחבר, פרופסור לגנטיקה, מציג את ספרו כך: ”הספר שלי מעדכן את דרווין ועושה אותו מותאם לימינו אלה. זהו נסיון לשכתב את "מוצא המינים", עד כמה שהדבר אפשרי. הספר מתוכנן על פי מבנה ספרו של דרווין, ומתפתח כמותו ממשקי כפר למאובנים, מכוורות דבורים לאיים רחוקים – כמסגרת. ה"עובדות הגדולות" (עוד צירוף מילים האהוב על דרווין) שלי מעוגנות בבטחה בסוף המאה העשרים. "כמעט כמו לווייתן" הוא ניסיון לקרוא את מוחו של צ'ארלס דרווין מעמדת היתרון של הידיעה המדעית בדיעבד, ולהראות איך תאוריית האבולוציה מאחדת את הביולוגיה בימינו”. רוב הפרקים, שכאמור, מקבילים ל"מוצא המינים" המקורי, מביאים בסופם תרגום מסיכום הפרק המקביל בספרו של דרווין. אחד הקשיים בהבנת האבולוציה, כותב ג'ונס, "נובע מכך שהיא מנסה לשחזר היסטוריה שקצב מהלכה איטי בהרבה מזה של אלה החוקרים אותה". כדי לנסות ולהמחיש את האבולוציה מתחיל ג'ונס בתיאורה של אבולוציה שאיננה נזקקת לעשרות מיליוני שנים, אלא כזו שמתרחשת לנגד עינינו – האבולוציה של בעל חיים קטן אבל מאוד מפורסם – נגיף האיידס... נגיף הכשל החיסוני (האיידס) באדם מכיל בהיסטוריה הקצרה שלו את הטיעון המוצג בספר "מוצא המינים" בשלמותו: וריאציות, מאבק להישרדות, וברירה טבעית. הגאוגרפיה מספרת חלק מסיפורו, וכמוה גם המאובנים; והגנים שלו מקשרים בינו לבין קרובים רחוקים, אשר לכולם היה אב קדמון משותף בעבר הרחוק. בעשותם זאת, חושפים הגנים היררכיה מסודרת הבנויה מקבוצות בתוך קבוצות, שכל אחת מהן היא עדות למוצא ממקור משותף בעבר ההולך ומתרחק." שם הספר מתייחס לדברים שדרווין כתב בספרו: "אינני רואה כל קושי בכך שזן של דובים יהפכו, בדרך של ברירה טבעית, לשוכני מים על פי מבנה גופם ונוהגיהם, עם פיות ההולכים וגדלים בהדרגה, עד שתופיע לבסוף חיה מפלצתית לא פחות מהלווייתן". דברים אלו שזיכו את דרווין בקיתונות של לגלוג, והביאו אותו לשנות את הניסוח במהדורת 1872 של הספר ל"מפלצתית כמעט כמו לווייתן", הם היום חלק מהקונצנזוס המדעי של האבולוציה. ביקורת באתר חופש ביקורת באתר הידען כמעט כמו לווייתן, באתר OCLC (באנגלית)
דת ממלכתית

דת ממלכתית או דת מדינה היא דת המאושרת ונתמכת על ידי ממשלה של מדינה מסוימת כדת הראשית של המדינה, לרוב ברמה החוקתית. מדינה עם דת ממלכתית אינה בהכרח תאוקרטיה, אלא אם למנהיגים דתיים יש סמכות אזרחית ולהפך. רוב המדינות המכירות בדת ממלכתית נמצאות במזרח התיכון ובאירופה, אך קיימות גם מספר מדינות בעלות דת ממלכתית רשמית באמריקה הצפונית והמרכזית ובמזרח אסיה. בממלכה המאוחדת, הכנסייה האנגליקנית והכנסייה של סקוטלנד מוכרות כדת הממלכתית במדינות התואמות שלהן, אך כנסיית אירלנד וכנסיית וויילס פורקו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. עד 1920 נהנתה כנסיית אנגליה ממעמד זהה גם בווילס, וכנסיית אירלנד החזיקה באותה עמדה באירלנד. הכנסייה האנגליקנית היא הדת הממלכתית של אנגליה, ומלך הממלכה המאוחדת (כיום צ'ארלס השלישי) מנהיג את הכנסייה. בפועל, הכנסייה כפופה לממשלת בריטניה. כנסיית סקוטלנד היא הכנסייה הממלכתית של סקוטלנד מאז המהפכה המהוללת, אך היא עצמאית לחלוטין מהמדינה. מעמדה הוענק לה כאשר המלך וויליאם השלישי ואשתו מרי השנייה הגיעו לאנגליה והחליפו את ג'יימס השני, וקבעו שכנסיית סקוטלנד תוכר כגוף נפרד. החוקות של המדינות דנמרק, איסלנד ונורווגיה מגדירות את הנצרות הלותרנית כדת המדינה. החוקה של יוון מגדירה את הנצרות יוונית-אורתודוקסית כדת המדינה. ערכים מורחבים – דת בישראל למרות שלישראל אין דת ממלכתית רשמית, לדת היהודית יש מעמד חזק ביותר בחיים הציבוריים בישראל. לדת ביטויים שונים בחוק, כמו קביעת תבחינים דתיים להגירה בחוק השבות וקיומה של עדה דתית (מילת) מוכרת ובעלת אוטונומיה מסוימת תחת הרבנות הראשית, שכל האזרחים היהודים משויכים אליה מלידה, לצד מילתים נוספים למספר כנסיות נוצריות. המדינה גם תומכת במוסדות הדת כלכלית, בין היתר בתקציבים המועברים למפלגות האורתודוקסיות, ואף מממנת חינוך דתי ליהודים במדינות זרות[דרוש מקור]. הפרדת הדת מהמדינה Denmark – Constitution: Section 4 State Church, International Constitutional Law. Constitution of the Republic of Iceland: Article 62, Government of Iceland. "Constitution of Norway (English)". Stortinget (Norwegian Parliament). אורכב מ-המקור ב-2011-06-29. נבדק ב-4 בנובמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) THE CONSTITUTION OF GREECE : SECTION II RELATIONS OF CHURCH AND STATE, Hellenic Resources network.
יומנו של חנון - רודריק שולט

יומנו של חנון - רודריק שולט (באנגלית: Diary of a wimpy kid: Rodrick rules) הוא ספר מאויר שכתב ג'ף קיני. הספר הוא השני בסדרת הספרים יומנו של חנון המתארים את חייו של גרג הפלי, תלמיד בחטיבת ביניים. הספר יצא בפברואר 2008. בעקבות הספר, הופק סרט הלייב אקשן "יומנו של חנון 2: רודריק שולט" וסרט ההנפשה "יומנו של חנון 2: רודריק שולט". במהלך ספר זה, מתואר החופש הגדול של גרג ושנת הלימודים שבאה אחריו. הספר מתמקד ביחסים שבין הדמות הראשית ביצירה, גרג הפלי, לבין אחיו הבכור רודריק. בתחילת הספר מסופר על כך שרודריק, גילה את הביטאון הראשון של אחיו (הספר הראשון בסדרה). בהמשך גרג מספר על אירועי חופשת הקיץ שלו. בסוף הספר מתגלה סוד של גרג שנגרם ממעשה שעשה בקיץ - כאשר הוא בא לסבו, המתגורר בדיור מוגן, גרג שבר ללא כוונה את מנעול יומנו. כדי למנוע מאחיו רודריק, שהיה גם הוא אצל סבם, לראות את תוכן היומן, לקח גרג את היומן וקרע אותו בשירותים הציבוריים של בית האבות. כעבור מספר דקות, גילה גרג כי נכנס בטעות לשירותי הנשים, אך הוא לא היה יכול לצאת כי לא רצה שנשים שהגיעו לשם יראו אותו. עקב כך, הוא המשיך להסתתר, אך כעבור זמן מה הוצא על ידי אבטחת בית האבות. באותו זמן, רודריק צפה בו בשירותים דרך מצלמות האבטחה. בסוף שנת הלימודים שלאחר אותו קיץ, רודריק מספר את הסוד לחבריו, אלה למכריהם וכן הלאה, אך הסיפור השתנה כשעבר מאוזן לאוזן, עד שהשמועה הפכה לכך שהציץ לשירותים בבית ספר לבנות. גרג זוכה להערכה רבה בקרב הבנים והופך למקובל ביותר בבית הספר. בסוף הספר רודריק וגרג משלימים, ואף גרג עוזר לרודריק להכין עבודה לבית הספר. ערך מורחב – יומנו של חנון - דמויות גרג הפלי - הוא ילד חנון שכותב את היומן, אחיהם של רודריק ומני. רודריק הפלי - אחיו הגדול של גרג, בתחילת הספר מציק לגרג. ראולי ג'פרסון - חברו הטוב ביותר של גרג, הוא מאוד ילדותי ונוהג לשחק במשחקים "ילדותיים". סוזן הפלי - אימו של גרג, מציקה לו ועושה לו "בושות". פרנק הפלי - אביו של גרג, לא "מבין" את גרג כל כך. מני הפלי - אחיו הקטן של גרג, הוא ילד "קטן ותחמן" שההורים אוהבים אותו ומגנים עליו. שיראג גופטה - חברו של גרג לכיתה, הוא ילד נמוך וצוחקים עליו, במהלך הספר הילדים בכיתתו (במיוחד גרג) התבדחו על חשבונו. פטי פארל - ילדה מכיתתו של גרג, הוא שונא אותה.(מופיעה גם בספר הקודם) יומנו של חנון 2: רודריק שולט (סרט) יומנו של חנון 2: רודריק שולט (סרט, 2022) האתר הרשמי של הספר (באנגלית) מאיה לוין, "יומנו של חנון", ג'ף קיני: יורם, גאון, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2008 כנרת זמורת-ביתן דביר - יומנו של חנון - רודריק שולט
אפרים דוידי (כדורגלן)

אפרים דוידי (נולד ב-15 באוגוסט 1959) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הבלם בהפועל באר שבע ובנבחרת ישראל. דוידי נולד בטהראן שבאיראן וכשהיה בן ארבע עלתה משפחתו לישראל והתיישבה תחילה בנס ציונה. אביו שימש כסדרן במגרשה של סקציה נס ציונה וכך החל הקשר של דוידי עם מגרש הכדורגל. מאוחר יותר עברה המשפחה לבאר שבע. דוידי החל לשחק כנער במכבי באר שבע במגרשה שבשכונת נווה נוי. מאמנו אז היה שחקן העבר של הפועל באר שבע, ג'קי דקל, ואחיו של דקל סיפר על הצעיר הכישרוני למאמן הפועל באר שבע באותה עת, אמציה לבקוביץ', וכך הגיע דוידי לשורות הקבוצה הבכירה בעיר. ברוב שנותיו בהפועל באר שבע שיחק דוידי כבלם או כקשר אחורי, לצידו של הבלם שלמה אילוז, והשניים נחשבו כשחקני מפתח במערך ההגנתי של הקבוצה. בעונת 1995/1996 שיחק עונה אחת כבלם קבוצת מכבי עירוני אשדוד, ששיחקה בזמנו בליגת המשנה. בקיץ 1996 חתם דוידי בבית"ר באר שבע ושיחק בקבוצה ארבע עונות. בעונת 2000/2001 נאבקה הקבוצה על העלייה מול הפועל באר שבע אך כשלה בפלייאוף העליון וסיימה במקום השלישי, ובסיום העונה פרש דוידי ממשחק פעיל. לאחר פרישתו נשאר דוידי לעסוק בין היתר בכדורגל ואימן במחלקות הנוער של הפועל באר שבע, בנוסף שימש כמגלה כישרונות צעירים במהלך השנים. ב-7 בינואר 2010 הוכנס על ידי הנהלת הפועל באר שבע להיכל התהילה של המועדון, ובכך נחשב לאחד מעשרים השחקנים הטובים בתולדות המועדון. דוידי זומן לראשונה לנבחרת ישראל על ידי המאמן הלאומי יוסף מרימוביץ' וערך את משחק הבכורה שלו ב-8 ביוני 1983 בוופרטל, בהפסד 0–2 לנבחרתה האולימפית של גרמניה המערבית במסגרת הטורניר הקדם אולימפי. דוידי שיחק במדי הנבחרת בניצחון 3–0 על ניו זילנד במוקדמות מונדיאל 1986, היה שחקן הרכב קבוע במשחקי מוקדמות מונדיאל 1990 ופתח בהרכב בצמד משחקי ההכרעה מול קולומביה. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך במשחק ידידות מול נבחרת חבר העמים ב-9 באוקטובר 1990, ובסך הכל לזכותו 32 הופעות במדי נבחרת ישראל. נשוי ליהודית ולהם ארבעה ילדים. בנו, דור דוידי, הפך גם הוא לכדורגלן אשר שימש כשוער מחליף של הפועל באר שבע ושיחק בליגות הנמוכות. הפועל באר שבע גביע הטוטו: 1988/1989 גביע ליליאן: 1988 אפרים דוידי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אפרים דוידי, באתר Transfermarkt אפרים דוידי, באתר National Football Teams אפרים דוידי, באתר FootballDatabase.eu תמי לוי אפרים דוידי בכה מהתרגשות, באתר ynet, ‏18 באוגוסט 2009 חיים זלקאי, יקיר לי אפרים, כתבה וריאיון עם אפרים דוידי, זמן הנגב, רשת מקומוני מעריב, 17 ביולי 2009 יגאל ברמן, ‏ב"ש עושה כבוד: 20 הגדולים נכנסו להיכל התהילה, באתר ONE‏, 7 בינואר 2010
דינסטייד

הדינסטייד (Diensteid) היא שבועת אמונים לאדולף היטלר שנשאו חיילי הוורמאכט והנושאים במשרות ציבוריות ברייך השלישי בין השנים 1934 ל-1945. נוסח השבועה של חיילי הוורמאכט: נוסח השבועה של הנושאים במשרות ציבוריות: במהלך משפט אייכמן, תורגמה שבועת אנשי האס אס על ידי התביעה בנוסח הבא: אני נשבע לך, אדולף היטלר, בתור פיהרר וקנצלר של הרייך, נאמנות ואומץ. אני נודר לך ולממונים הנקבעים על ידך ציות עד למוות, כה יעזור לי האל. אדולף היטלר גרמניה הנאצית - גרמניה תחת שלטונו של היטלר צילום של השבועה כפי שהוגשה במשפט אייכמן
אגודת חסרי האל

אגודת חסרי האל (ברוסית: «Общество друзей газеты «Безбожник), שנודעה גם בשמות: איחוד האתאיסטים הלוחמים, ליגת חסרי האל הלוחמים או איחוד חסרי האל, הייתה תנועה חברתית אנטי-דתית, שהתפתחה ברוסיה הסובייטית תחת השפעה של ההשקפות האידאולוגיות, התרבותיות והמדיניות של המפלגה הקומוניסטית, בין השנים 1925–1947. התנועה כללה פועלים, חברי מפלגה, חברי קומסומול, ויוצאי צבא. האיגוד משך איכרים ופועלים מבתי-חרושת, ממפעלים וממשקים שיתופיים (קולחוזים), לצד סטודנטים ואנשי חינוך, רוח ואקדמיה. עד תחילת 1941 היו באיגוד 3.5 מיליון חברים בני מאה לאומים שונים, והיו לו כ-96,000 משרדים ברחבי המדינה. בהיותו מונחה על ידי עקרונות בולשביקים ותעמולה אנטי-דתית, והוראות המפלגה באשר ליחס לדת, האיגוד שם לעצמו למטרה להילחם בדת על כל צורותיה, ולקדם השקפת עולם מדעית בקרב הפועלים. האיגוד קידם אתאיזם והישגים מדעיים. הוא יזם "עבודה אישית" (שיטה של שליחת מורים אתאיסטים להיפגש עם מאמינים בודדים ולשכנע אותם בנכונות האתאיזם, שהמשיכה בהטרדה ציבורית אם נכשלו) עם אנשים דתיים. התנועה עודדה הוצאה לאור של ספרות מדעית וכתבי-עת, בנתה מוזיאונים וערכה תערוכות, ואף ערכה מחקר מדעי בתחום האתאיזם וביקורת הדת. הסלוגן של האיגוד היה "המאבק נגד הדת הוא מאבק למען הסוציאליזם", שיצר קישור בין ההשקפות האתאיסטיות שלהם לכלכלה, לפוליטיקה ולתרבות. לאיגוד היו יחסים בינלאומיים ענפים: הוא היה חלק מהפרולטריון הבינלאומי לחופש הדעה, ולאחר מכן, איחוד חופש הדעה הבינלאומי. האגודה הייתה "ארגון עצמאי בעיקר שהוקם על ידי המפלגה הקומוניסטית כדי לקדם את האתאיזם". היא פרסמה עיתונים (בהם אחד ביידיש: דער אפיקוירעס), ביטאונים, חומרים אחרים שעשו סאטירה מהדת; היא נתנה חסות להרצאות וסרטים; וארגנה הפגנות ומצעדים; הקימה מוזיאונים אנטי-דתיים, וקיימה מאמץ לשכנע את האזרחים הסובייטים שאמונות דתיות ומנהגים דתיים הם דברים "פסולים" ו"מזיקים", ושכל האזרחים צריכים לקבל השקפת עולם מדעית, ואתאיסטית. העיתון "Безбожник" ("בזבוז'ניק", ברוסית: "חסר-אל" או "אתאיסט"; 1922–1941), שנוסד ונערך על ידי ימליאן ירוסלבסקי, מילא תפקיד מרכזי בהקמת האגודה, והייתה לו קשת רחבה של עיתונאים וקוראים. באוגוסט 1924, אנשים בעלי אותן השקפות הקימו את המועדון של חברי "בזבוז'ניק" במוסקבה. באפריל 1925 נערך הקונגרס הראשון של המועדון, ובו נוסד האיחוד האנטי-דתי הכלל-סובייטי תחת השם "איחוד חסרי האל". ב-1929 שינה הקונגרס השני את שם האגודה ל"איחוד האתאיסטים הלוחמים". הוועדה המרכזית בחרה למנהיגהּ את ירוסלבסקי, אשר המשיך להנהיג גם לאחר מכן. ב-1947, החובה של האיגוד לתעמולה מדעית ואתאיסטית הועברה לאגודת זננייה (ידע) הכלל-סובייטית. מדיה וקבצים בנושא אגודת חסרי האל בוויקישיתוף
פטרה ואן סטברן

פטרונלה "פטרה" גריצ'ה ואן סטברן (בהולנדית: Petronella ("Petra") Grietje van Staveren; נולדה ב-2 ביוני 1966) היא שחיינית עבר מהולנד. אלופה אולימפית במשחה ל-100 מטר חזה. פטרה ואן סטברן נולדה בקאפן, מזרח הולנד. באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, יוגוסלביה בשנת 1981 סיימה ואן סטברן במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.39 דקות. המנצחת במשחה הייתה אוטה גווינגר ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 1:08.60 דקות. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא וחברותיה סיימו במקום רביעי בתוצאה של 4:14.13 דקות, המנצחת במשחה זה הייתה הרביעייה ממזרח גרמניה (4:09.92 דקות). באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור 1982 סיימה ואן סטברן יחד עם חברותיה במקום רביעי במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.37 דקות, מאית השנייה איטי מברית המועצות שזכתה במדליית הארד (4:12.36 דקות), המנצחת במשחה זה הייתה הרביעייה ממזרח גרמניה (4:05.88 דקות), במדליית הכסף זכתה ארצות הברית (4:08.12 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:11.64 דקות, המנצחת במשחה זה הייתה גווינגר (1:09.14 דקות). באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1983 זכתה ואן סטברן במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.78 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (4:05.79 דקות) ולפני מערב גרמניה (4:13.25 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.79 דקות, המנצחת במשחה זה הייתה גווינגר שקבעה שיא עולם חדש (1:08.51 דקות) ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:36.14 דקות, המנצחת במשחה הייתה גווינגר (2:30.64 דקות). באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה ואן סטברן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.88 דקות, לפני אן אוטנברייט מקנדה (1:10.69 דקות), קתרין פוארו מצרפת (1:10.70 דקות) וטרייסי קולקינס האמריקאית (1:10.88 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:36.32 דקות. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב הרביעייה ההולנדית פסלה. באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה 1985 סיימה ואן סטברן במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.39 דקות יחד עם אינגריד למפרר מבלגיה, המנצחת במשחה הייתה סילביה גרש ממזרח גרמניה (1:08.62 דקות). במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא וחברותיה סיימו במקום רביעי בתוצאה של 4:11.99 דקות, 7 מאיות השנייה איטי מבולגריה שזכתה במדליית הארד (4:11.92 דקות), המנצחת במשחה זה הייתה הרביעייה ממזרח גרמניה (4:06.93 דקות) ושנייה סיימה ברית המועצות (4:11.32 דקות). באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד 1986 זכתה ואן סטברן יחד עם חברותיה במדליית ארד במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.70 דקות, אחרי מזרח גרמניה (4:04.82 דקות), וארצות הברית (4:07.75 דקות). מדיה וקבצים בנושא פטרה ואן סטברן בוויקישיתוף פטרה ואן סטברן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פטרה ואן סטברן, באתר olympedia.org פטרה ואן סטברן(הקישור אינו פעיל) באתר sports123.com (באנגלית)
הרימו עוגן

האם התכוונתם ל... הרימו עוגן (סרט, 1985) – הסרט השישי בסדרת סרטי אסקימו לימון הרימו עוגן (סרט, 1945) – סרט קולנוע אמריקאי בכיכובו של פרנק סינטרה
דגל גליסיה

דגל גליסיה הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית גליסיה. עיצובו הוא דגל לבן עליו פס אלכסוני כחול מפינתו השמאלית העליונה עד לפינתו הימנית התחתונה, כאשר בגרסתו המדינית של הדגל מוטען במרכזו סמל הקהילה האוטונומית. עיצובו של הדגל נשען על דגלה הימי של עיר הנמל הגליסית א קורוניה. במרוצת המאה ה-19 היוותה א קורוניה את הנמל העיקרי לגליסיאנים הרבים אשר היגרו ליבשת אמריקה, ולקחו עימם את דגל העיר בחושבם כי זהו דגלה של גליסיה. ”הדגל הגליסי יהא בעל שני צבעים בלבד: לבן וכחול. הרקע הוא לבן והפס הכחול חוצה את הדגל מהפינה העילית-השמאלית עד לפינה התחתית-ימנית.” תיאור זה פורסם ב-1898 בעיתון "אל אקו דה גליסיה" (El Eco de Galicia) בהוואנה, קובה. עיצוב דגלה של א קורוניה ושל גליסיה היה עיצוב צלב אנדראס הקדוש בצבע כחול על רקע לבן (היפוך צבעיו דגל סקוטלנד). אנדראס הקדוש עודנו אחד מהקדושים הפופולריים ביותר בגליסיה ודגלו היה משותף לאזורים רבים. בשנת 1891 הגיש הצי הרוסי הקיסרי בקשה לשלטונות העיר בדרישה לשנות את דגלה הימי של העיר - שהיה דומה לדגל הצי (אנדראס הוא גם הקדוש המגן של רוסיה) ודגלים זהים שכאלה גרמו לבלבול בין שני הציים. בעקבות בקשה זו הושמט אחד מהפסים של הצלב והתוצאה הייתה דגל לבן בעל פס אלכסוני אחד. חוק הסמלים של גליסיה מה-29 במאי 1984 קובע את הגוונים הרשמיים, היחס בין אורך לרוחב, ואת השימוש בסמלים הגליסים. הסמלים הלאומיים של גליסיה הם הדגל האזרחי, שהוא פס אלכסוני כחול על רקע לבן; סמל גליסיה; והדגל המדיני, שהוא הדגל המוטען בסמל הקהילה. סמל גליסיה הוא למעשה סמל ממלכת גליסיה טרם יצירת הדגל המודרני במאה ה-19. הדגל המדיני נוצר בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים, עת ביקשה האקדמיה המלכותית של גליסיה מממשלת הקהילה האוטונומית של גליסיה לנסות ולשלב את דגל ממלכת גליסיה בדגל המודרני. הדגל המדיני הוא הדגל הרשמי של הקהילה ויש להניפו בכל האירועים הרשמיים בגליסיה וברשויות המקומיות בתוכה. האסטרילרה - דגל הלאומנים הגליסים. "Nunca Máis" (לא עוד). לאומנים רבים מן השמאל בגליסיה מוסיפים כוכב אדום לדגל גליסיה כדי להראות את תמיכתם בסוציאליזם או בקומוניזם. דגל זה נוצר במהלך שנות השבעים בהשראת דגל יוגוסלביה והוא אומץ כסמל הרשמי של המפלגה הלאומית הגליסית. בעקבות דליפת הנפט מהמכלית פרסטיז' ליד חופי גליסיה ב-2002, מפגינים גליסים השתמשו בדגל גליסיה צבוע בשחור עם המשפט "Nunca Máis" (לא עוד בגליסית). דגל זה הפך מיד לאחר מכן לפופולרי מאוד בקרב תומכי איכות הסביבה בגליסיה. מדיה וקבצים בנושא דגל גליסיה בוויקישיתוף דגל גליסיה, באתר דגלי העולם (באנגלית) היסטוריה של דגל גליסיה וימי הנפתו. (באנגלית)
שקנאי פרואני

שקנאי פרואני (שם מדעי: Pelecanus thagus) הוא מין במשפחת השקנאיים. מצוי בחופה המערבי של אמריקה הדרומית שלחופי האוקיינוס השקט במרכז צ'ילה, דרום פרו ולעיתים נדירות מופיע גם לחופי אקוודור. השקנאי הפרואני בעל צבע כהה עם פס לבן שנמתח מקצה המקור עד לקודקוד ויורד לצדי הצוואר. על ראשו ציצית נוצות קצרה. בעבר נחשב לתת-מין של השקנאי החום. משקלו של השקנאי הפרואני כפול מזה של מהשקנאי החום, עם משקל ממוצע של 7 ק"ג; הוא גם ארוך יותר, עם אורך כולל של כ-1.5 מטר. כמותו הוא צולל לעבר להקות דגים ולא שוחה לעברם על פני המים. עונת ההזדווגות חלה בין ספטמבר למרץ. מספר הביצים בתטולה הוא בדרך-כלל שתיים או שלוש ביצים. הביצים מודגרות לתקופה של 4 עד 5 שבועות, ותקופת הטיפוח נמשכת שלושה חודשים. הסטטוס שלו הוערך לראשונה על ידי איגוד השימור העולמי ב-2008, בתור מין קרוב לסיכון. שקנאי פרואני, באתר ITIS (באנגלית) שקנאי פרואני, באתר NCBI (באנגלית) שקנאי פרואני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שקנאי פרואני, באתר GBIF (באנגלית) שקנאי פרואני באתר הרשימה האדומה של IUCN