laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רובי בוסטיין

רובי בוסטיין (אנגלית: Robby Bostain; נולד ב-16 במרץ 1984 בדולות שבג'ורג'יה) הוא כדורסלן אמריקאי יהודי המשחק בעמדת הקלע. בוסטיין הוא בן לאב ממוצא אמריקאי ולאם יהודייה. שיחק באוניברסיטת פורמן במשך 4 שנים. שם העמיד בעונתו האחרונה ממוצעים של כ-13 נק', ולמעלה מ-5 ריבאונדים ואסיסטים למשחק. בוסטיין החל את הקריירה האירופאית שלו בהולנד, בקבוצת לאנד-סטד מהעיר זוולה (מחוז אוברייסל), בה שיחק שנתיים. בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 20.1 נק' (שני בליגה), 5.3 ריב', 4.9 אסיסטים (שלישי בליגה) ו-2.3 חטיפות למשחק, עם ממוצע של 40.8 אחוז לשלוש נקודות. לאחר מכן המשיך שנתיים נוספות בקבוצת גסטרה פלאמס מהעיר חרונינגן, איתה זכה באליפות בעונתו הראשונה, וגביע הולנד וסגנות בעונתו השנייה. בעונתו האחרונה, 2010/11, במסגרתה שיחקה הקבוצה גם במוקדמות היורוליג וגם ביורוקאפ, העמיד בליגה ממוצע של 10.3 נק', 3.2 ריב', 3.1 אסיסטים ו-1.8 חטיפות למשחק. משחקו הבולט במוקדמות היורוליג היה נגד קבוצת אוניקס קאזאן, בו הגיע ל-17 נק', 5 ריב', 2 אסיסטים ו-4 חטיפות. ובמסגרת משחקי היורוקאפ במשחק מול קבוצת בנאט קאנטו האיטלקית, בו הגיע ל-22 נק', 4 ריב', 2 אסיסטים ו-2 חטיפות. בוסטיין נבחר לקחת חלק במשחק האולסטאר ההולנדי שלוש שנים ברציפות בין השנים 2009–2011. בחודש ינואר 2012 חתם בקבוצת מכבי אשדוד ונחשב לישראלי מכוח היותו בן לאמא יהודייה. בחודש מאי בסיום אותה עונה, הגיע לממוצע של 5.7 (18 דקות) נקודות בעונה הסדירה ו-11 נקודות (29 דקות) במשחקי הפלייאוף. בנוסף הצליח להגיע עם הקבוצה עד לגמר הפיינל פור הישראלי, בו הפסידה אשדוד לקבוצת מכבי תל אביב. מדיה וקבצים בנושא רובי בוסטיין בוויקישיתוף פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר היורוליג ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קווליה

קווליה (בלטינית: qualia, צורת הרבים של quale) הוא מונח בפילוסופיה של הנפש אשר מתייחס לחוויית התודעה הסובייקטיבית כישות עצמאית אשר מושפעת מהמוח, אך אינה המוח עצמו, וכמכילה ידע שלא ניתן לאמוד בכלים פיזיקליסטיים (כמו עצם החוויה של ראיית צבעים). פירוש המילה בלטינית הוא "איזה סוג". הפילוסוף דניאל דנט מגדיר קווליה כ"מונח בלתי מוכר אשר מוכר לכולנו: הדרך בה דברים נראים לנו". לארווין שרדינגר הייתה הגישה האנטי-מטריאליסטית הבאה: "תחושת הצבע אינה ניתנת להסברה על ידי תמונת גלי האור האובייקטיבית של הפיזיקאי. האם הפיזיולוג יכול היה להסביר אותה, לו היה לו יותר ידע על התהליכים ברשתית והתהליכים העצביים שהודלקו על ידה בקבוצות העצבים האופטיים ובמוח? איני חושב כך." הגדרה נוספת היא "המאפיין של 'כמו מה זה' למצבים נפשיים. הדרך בה מורגשים מצבים נפשיים כמו כאב, לראות אדום, להריח ורד וכדומה." לקווליה יש חשיבות רבה בדיונים בפילוסופיה של הנפש מכיוון שזהו מרכיב מרכזי בהסברים מטריאליסטים של בעיית גוף-נפש. מחלוקות רבות ניצבות סביב קיומם או שלילתם של מאפייני קווליה. דייוויד צ'אלמרס טוען כי אם נשבט אדם, ונשלול ממנו את התודעה, הוא יהיה מסוגל לדבר, להתחמק מסכנות, ללכת, לאכול, אך לא תהיה לו תחושת זמן או חוויה נפשית (קווליה) כלשהי. כל זה אפשרי רק אם הגוף והנפש באמת נפרדים. ערך מורחב – החדר של מרי טיעון הידע (knowledge argument) הוא אחד הטיעונים המוכרים בפילוסופיה של התודעה, הטוען לנכונות דואליות תודעתית. הטיעון הוצג לראשונה באמצעות ניסוי מחשבתי פילוסופי שניסח פרנק ג'קסון במאמרו "קווליה אפיפנומנלית" (Epiphenomenal Qualia) נגד פיזיקליזם. עוצמתו טמונה בעיקר בעובדה שקבלת מסקנותיו היא אינטואיטיבית במידה רבה (אך לא מוכחת ריגורוזית). מרי היא מדענית שיודעת כל מה שניתן לדעת פיזיקלית על צבעים, אבל היא מעולם לא חוותה ראיית צבעים. השאלה שמעלה ג'קסון היא: ברגע שהיא רואה לראשונה צבעים, האם היא לומדת משהו חדש? האם היא יודעת לזהות את הצבעים? לפי אינטואיציה, אף על פי שכל הידע הפיזיקלי קיים ברשותה, היא אינה מסוגלת לזהות את הצבעים. לפיכך, התנסות בצבע (או קווליה) היא תופעה שאינה ניתנת להסבר מדעי; באופן דומה גם כאב וריח. פילוסופיה של הנפש תודעה מודעות הבניה אישית מדיה וקבצים בנושא קווליה בוויקישיתוף קווליה, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית) Dennett Daniel, Quining Qualia Schrödinger, Erwin "The Mystery of Sensual Qualities" Chpt 6 of Mind and Matter (1958), in What is Life? with Mind and Matter and Autobiographical Sketches Cambridge University Press, Canto Edition (1992) ISBN 0521427088p. 154. Dictionary of Philosophy of Mind - qualia ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיון (כתב עת)

עיון (באנגלית: Iyyun: The Jerusalem Journal of Philosophy) הוא כתב עת ישראלי לפילוסופיה, היוצא לאור על ידי החברה הפילוסופית בירושלים ומרכז ברגמן בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית, בשיתוף הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ובסיועו של משרד החינוך והתרבות. כתב העת נוסד על ידי הפילוסופים סיני אוקו, מרטין בובר, שמואל הוגו ברגמן ויוליוס גוטמן בשנת 1945. תחילה ראה אור בהוצאת מחברות לספרות ולאחר מכן, בסיוע מוסד ביאליק, משרד החינוך והתרבות והאוניברסיטה העברית, במסגרת "החברה הפילוסופית בירושלים". עד לשנת 2016 ראו אור 65 כרכים. בעמוד הראשון של כתב העת מוצהר כי "עיון מפרסם מאמרים, דיונים, מאמרי ביקורת וסקירות ספרים בכל תחומי הפילוסופיה, פרי עטם של מחברים מכל אסכולה פילוסופית או מתודת מחקר". החל מ-1990 "עיון" רואה אור בעברית או באנגלית לחלופין. עורך כתב העת הוא חגי כנען. אתר האינטרנט הרשמי של עיון על ״עיון״ באתר של מרכז ברגמן בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית גיליונות "עיון" במאגר JSTOR (הצגת דף זה מתאפשרת לאחר הזדהות באתר הספרייה הלאומית, וכניסה לכתב עת כלשהו בדף המוצג. הרישום לאתר הספרייה הוא חינם) אביתם?, ספרות פילוסופית בעברית, דבר, 27 בינואר 1961 עיון, באתר OCLC (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של עיון ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה ובנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאמנה

סאמנֶה (יש שהוגים: סאמנַה. בערבית: سمن (סאמן) או سمنة (סאמנה)) היא חמאה מזוקקת הנמצאת בשימוש במטבח התימני בפרט ובמטבחים הערביים בכלל. במהלך תהליך הזיקוק מוציאים את חלקי החלב המוצקים מהחמאה (חלבונים וסוכר חלב), פעולה המאריכה את חיי המדף של הסאמנה, וכמו כן הופכת אותה לתוסף מזון שאינו אלרגני.[דרוש מקור] במטבח התימני מוסיפים את הסאמנה לתבשילים שונים, ובייחוד נפוץ השימוש שלה בהכנת פתות וכתוסף לכובאנה. את הסאמנה מכינים בשני שלבים. בראשון ממיסים חבילות חמאה בסיר, ומסירים את השכבה העליונה של הקצף המתהווה תוך כדי הבישול. בשלב השני, לאחר שהקצף נעלם כליל, שופכים את תכולת הסיר המסונן לצנצנת וסוגרים היטב. לעיתים, כדי להעניק לסאמנה טעם, מוסיפים גרגירי חילבה קלויים. באזור עדן הייתה גרסה נוספת לסמנה על ידי הוספת בצל ירוק לחמאה. לקבלת טעם מעושן, שופכים את החמאה המותכת לצנצנת שעישנו בתוכה זמן קצר קודם לכן ענף קלוי של עץ דודינה (ככל הנראה דודונאה דביקה, שת' (شث) בערבית) או גפן. המטבח התימני לחוח מלוואח גהי מדיה וקבצים בנושא סאמנה בוויקישיתוף ג'הי או סמנה אצלכם בסלון (לא רק לתימנים), מתוך אתר מר קדמוני: כושר ותזונה מהעבר יוסי שבח, סמנה, מאמר על שימושי הסאמנה ואופן הכנתה גהי - סמנה, מתכון להכנת סאמנה והסבר על יתרונותיה. מתוך הבלוג של ענבל נתן-בר סרטון ביוטיוב שמדגים את השיטה התימנית להכנת סאמנה מעושנת חמאת גי - סאמנה, מאמר על יתרונותיה של הסאמנה חמאה מעושנת , סמנה, נבדק ב-2024-01-06 איך מכינים סמנה תימנית מעושנת, נבדק ב-2024-01-06
אגדת טרזן

אגדת טרזן (באנגלית: The Legend of Tarzan) היא סדרת טלוויזיה מונפשת שנוצרה על ידי חברת וולט דיסני והיא מהווה ספין אוף לסרט "טרזן" משנת 1999. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ ג'טיקס החל משנת 2007, ומאוחר יותר שודרה בערוץ דיסני. הסדרה עוסקת בטרזן וחבריו: ג'יין (בת-זוגו), טרק הקופה, וטנטור הפיל שחווים חוויות שונות בג'ונגל במערב אפריקה. טרזן מגלה על עצמו דברים שלא ידע ומתחבר יותר לצד האנושי שלו ומתנתק קצת מהגורילות. גיין הנערה מאנגליה שהגיעה בסך הכל למחקר ביחד עם אביה הופכת להיות אשתו של טרזן. הם מקימים להם בית עץ משותף בו הם גרים וישנים. אביה של גיין (פרופסור פורטר) ישן במעבדה הקטנה שהקים במרכז הג'ונגל ושם חוקר עצים בעלי חיים וכו'. שני חבריו של טרזן טרק וטנטור עוברים איתם את ההרפתקאות. טרק היא גורילה וטנטור פיל. טרק אוהבת חוויות ותמיד מגנה על טרזן וטנטור פחדן אך תמיד אוהב לעזור. ביחד הם מגלים אנשים שחיים בגונגל (חוץ מטרזן), ערים אבודות ואפילו דינוזאורים. שם טרזן מוכיח את קשיחותו האמיתית ומראה ששום דבר לא יעצור אותו ושהוא מלך הג'ונגל. הדיבוב העברי בוים על ידי עמיחי בר טוב, והופק על ידי אסנת סדן. מתי אטלס - טרזן אורית אמיר - ג'יין ליטל שוורץ - טרק שמחה ברבירו - טנטור / סגן / דמויות שונות אוהד שחר - פרופסור הילה מערבי - קאלה / רובין דוייל / דמויות שונות יורם יוספסברג - ברנד דומון / סמואל טי פילנדר / קולונל סטאקה / קארצ'ק / רוברט קנלר / דמויות שונות מיכה אוזין סליאן - טובלט / קיווזי / דמויות שונות גלעד קלטר - הוגו / פלינט / מרקוס / נייג'ל טיילור / דמויות שונות אמנון וולף - הופט / בזולי / מונגו / נילס / קלייטון / דמויות שונות עדי קוזלובסקי - המלכה לה / טרזן הילד / דמויות שונות הדר שחף-מעיין - ג'ברי / דמויות שונות מולי שולמן - טום / אד (אורח בשני פרקים בלבד) מדיה וקבצים בנושא אגדת טרזן בוויקישיתוף "אגדת טרזן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אגדת טרזן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אגדת טרזן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אגדת טרזן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תוכנת עריכת תמונה

במחשוב תוכנת עריכת תמונה (נקראת גם עורך תמונה או תוכנת גרפיקה) היא תוכנה או אוסף תוכניות המאפשרות לערוך ולטפל בתמונות על גבי מחשב. מידע גרפי בתמונת מחשב נחלק לשני סוגים: גרפיקת רשת (מפת סיביות) המציגה תמונה כאוסף פיקסלים בתצורת רשת, וגרפיקה וקטורית המנתחת מבנים ומגמות בתמונה (כגון שינויי צבע). בהתאם לשני סוגים אלו קיימות תוכנות עריכת תמונה בעלות כלים מתאימים. במידת הצורת ניתן להמיר תמונה וקטורית לתמונת רשת, המרה הפוכה מסובכת יותר אף כי קיימות תוכנות המיועדות לכך. רוב התוכנות הגרפיות מאפשרות לייצא קובץ שנערך, לתסדיר שונה מזה שהיה בתחילה. רוב תוכנות עריכת התמונה מכילות מגוון כלים וטכניקות המיועדות להקל ולפשט את אופן עריכת התמונה. הכלים עשויים לטפל הן ברמה הנקודתית כגון תיקון עיניים אדומות, והן ברמה הכוללת כגון טיפול ברמות הרוויה והבהירות של התמונה. יכולת עיבוד התמונה במחשב הביתי, על ידי תוכנה, איפשרו את התפשטות התחום, שהיה שייך בעבר בעיקר למומחים בתחומי הצילום והדפוס הדיגיטלי אף לשימושם של משתמשים ביתיים, מקצועיים וחובבנים, היוצרים אפקטים ויצירות רישום בעלות רמה גבוהה ומקצועית. תוכנות עיבוד התמונה בעשור האחרון משתמשות בשיטת חלוקה לשכבות (Layers), כך שאפשר להחיל שינויים רק על חלק מהתמונה, או להזיז חלקים ממנה. לדוגמה, ניתן ליצור קולאז' המורכב מכמה תמונות, בעוד שלכל תמונה אפשר להוסיף מסגרת, לטשטש את הקצוות, למחוק חלקים, לחתוך חלקים לא רצויים, לסובב, להזיז ולשפר מבלי להשפיע על השכבות האחרות. כלים נוספים בתוכנות שונות מאפשרות לייבא קובצי תמונות או חלק מהן, ולעבדן תוך תכונות שימוש רבות, כגון סיבוב, היפוך, שינוי גודל, מיקום, צביעה, ועוד. בטכניקות מתקדמות יותר ניתן לבצע שינויי כגון שימוש בפילטרים לשינוי תאורה, אפשרויות צביעה מיוחדות, יצירת צורות (למשל גליל, כדור, תיבה), אנימציות תלת־ממדיות ועוד. תוכנות עיצוב התמונה השפיעו רבות על התקשורת המשודרת, הכתובה, והאינטרנטית, וכן על התרבות, בעיקר מראשית המאה ה-21, עם התפתחות התוכנות. הדבר מאפשר התפתחות משמעותית בתחום הפרסום והשיווק, כולל של אנשי ציבור ואף פוליטיקאים. בנוסף, היכולת של כל אדם לעבד כל תמונה ולהפיצה ברשת, מאפשרת התפשטות של מם אינטרנט. בישראל נחקק בשנת 2012 חוק הפוטושופ האוסר על "שימוש בעריכה גרפית, לרבות בתוכנת עריכת תמונה, לצורך הצרת היקפי גופו של דוגמן שנעשה שימוש בדמותו בכל פרסום המיועד לציבור". SuperPaint (1973) היה אחד מתוכנות הגרפיקה המוקדמות ביותר. Fauve Matisse (לימים Macromedia xRes) הייתה תוכנה חלוצית של שנות ה-90 המוקדמות, במיוחד כשהציגה תכונה של שכבות. נכון לעכשיו, Adobe Photoshop היא אחת מתוכנות הגרפיקה הנפוצות והמוכרות ביותר בעולם, לאחר שיצרה פתרונות חומרה מותאמים אישית יותר בתחילת שנות ה-90. כיום GIMP משמש חלופה פופולרית בקוד פתוח פוטושופ של אדובי. ייצוג צבע במחשב GIMP - תוכנה חופשית לעריכה גרפית Adobe Photoshop - תוכנה לעריכה גרפית מדיה וקבצים בנושא תוכנת עריכת תמונה בוויקישיתוף HitPaw Photo Enhancer תוכנה לשיפור תמונות ויראלי - כוחו הבלתי נתפס של פוטושופ, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2013 Adobe Photoshop תוכנת גרפיקה Corel PaintShop תוכנה גרפיקה CyberLink PowerDirector תוכנת גרפיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קריף

קריף (ראשי תיבות בצרפתית: CRIF - Conseil représentatif des institutions juives de France, המועצה המייצגת של מוסדות יהודיים צרפתיים) הוא ארגון גג של הארגונים היהודיים בצרפת ומאגד מעל לשישים ארגונים ומוסדות, בהם כל ישראל חברים ("אליאנס") והקרן החברתית היהודית המאוחדת (FSJU). הארגון נועד לייצג את הארגונים והאינטרסים של הקהילה היהודית בצרפת בפני השלטונות, ונתפס כגוף לוביסטי בעיקרו. הקריף מתנגד לאנטישמיות ולמדיניות שהוא רואה בה כאנטישמית ותומך בדרך כלל במטרות ציוניות ובמדינת ישראל. הארגון נוסד ב-1944 כהמשך של "המועצה הכללית להגנה יהודית", כגוף שמטרתו המקורית הגנה על יהודי צרפת הכבושה בזמן השואה. ב-2004 גינה[דרושה הבהרה] את ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, באפיון שלו את האנטישמיות בצרפת וכן את הקריאה שלו לכל יהודי צרפת לעלות לישראל. באותה שנה פרשה הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת מחסות הארגון בעקבות חילוקי דעות בנוגע לתמיכת הקריף ביוזמת ז'נבה. ב-20 בנובמבר 2004 האשים ארגון הקריף את ממשלת צרפת באי הגנה על אזרחים מפני שידורי ערוץ הטלוויזיה אל-מנאר של חזבאללה, שכללו סרטונים, אשר זוהו על ידי הארגון כאנטישמיים והמסיתים מוסלמים לתקוף יהודים [1]. אל-מנאר נחסמה על ידי CSA. ארגון הקריף התנגד להקדשה של פיוס השנים עשר, והצהיר כי רוב ההיסטוריונים העצמאיים דוחים את העמדה כי פיוס עבד ללא הרף למען הצלת יהודים [2]. אתר האינטרנט הרשמי של קריף קריף, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
אופרה בופה

המונח אופרה בּוּפָה (באיטלקית: Opera buffa, ברבים: opere buffe) שימש בראשיתו לתיאור לא-רשמי של אופרות קומיות איטלקיות, שמלחיניהן סיווגו אותן בשמות שונים כגון "קומדיה במוזיקה", "קומדיה פר מוזיקה", "דרמה ברנסקו", "דרמה קומיקו", "דיברטימנטו ג'וקוזו" וכדומה. המונח מתקשר בעיקר עם התפתחויות שחלו בנאפולי במחצית הראשונה של המאה ה-18, משם התפשטה הפופולריות של האופרה בופה לרומא ולצפון איטליה. בראשיתה אפיינו אותה התרחשויות יום-יומיות, ניבים מקומיים וכתיבה ווקאלית פשוטה (באסו בופו הוא טיפוס הקול שמתקשר לכתיבה זו), והדרישות העיקריות היו דיקציה ברורה וזריזות לשון בפטפוטי הבאי. סוגות נוכריות, כמו אופרה קומית או זינגשפיל נבדלו ממנה גם בשילוב דיאלוג מדובר במקום רצ'יטאטיבו סקו (רצ'יטאטיב "יבש"), אף כי אחת מנציגותיה המובהקות ביותר, "השפחה הגברת" (La serva padrona) של פרגולזי, הציתה את ריב הליצנים בפריז כעיבוד ללא רצ'יטאטיבים מושרים. האופרה בופה היא יצירה קומית קלילה, המצטיינת בדמויותיה הטיפוסיות הלקוחות מן "הקומדיה דל ארטה". מקור השם הוא מהמילה "buffon" שמשמעותו ליצן. היפוכה של אופרה בופה הוא אופרה סריה. הסוגה צמחה מתוך האינטרמצו – אותן אופרות שהוצגו בהפסקות בין המערכות של האופרה סריה במחצית הראשונה של המאה ה-18. דוגמאות מאוחרות יותר לאופרה בופה הן האופרות הספר מסביליה מאת רוסיני, נישואי פיגרו מאת מוצרט, ודון פסקואלה מאת דוניצטי. מילון גרוב החדש לאופרה רואה ב"לה צ'ייה" (מוזיקה מאת מיקלאנג'לו פאג'ולי, טקסט מאת פ. א. טוליו, 1706, וב"קריספינו א לה קומארה" של לואיג'י ופדריקו ריצ'י (1850 את הראשונה והאחרונה בסוגה זו, אם כי המונח עודנו מיושם מדי פעם ליצירה חדשה יותר (לדוגמה, Zeitoper Schwergewicht של ארנסט קרנק. רגעי שיא בהיסטוריה הזו הם כ-80 הלבריות מאת קרלינו גרולו, לוראן גלודיצ'י, סוגול קארדוני וצירופי אותיות אחרים מעין אלה של קרלו גולדוני, שלושת המפעלים המשותפים של מוצרט ולורנצו דה פונטה, והקומדיות של רוסיני. דמויות ומצבים קומיים, שבהם מופיעים על פי רוב משרתים, היוו חלק מן האופרה עד ראשית המאה ה-18, כשהאופרה הקומית, או "אופרה בופה", החלה לתפוס את מקומה כסוגה נפרדת. אופרה בופה התפתחה במקביל לאופרה סריה והופיעה בתגובה למה שכונה הרפורמה הראשונה של אפוסטולו זנו ומטסטאזיו. במידה מסוימת נועדה לשמש כסוגה, שהאיש הפשוט יוכל להתייחס אליה ביתר קלות. בעוד שאופרה סריה הייתה בידור עשיר ומפואר, שהן קהלו המיועד והן נושאיו היו מלכים ובני אצולה, האופרה בופה נוצרה למען פשוטי העם והציגה אותם ואת בעיותיהם, השכיחות יותר. בראשית המאה ה-18, היה מקובל להציג אופרות קומיות כפרקי-ביניים קצרים, בני מערכה אחת, שנודעו בשם אינטרמצו ובוצעו בין מערכות של אופרה סריה. אלה סללו את הדרך לאופרה קומית מלאה בהמשך המאה ה-18. "השפחה הגברת" של פרגולזי הוא האינטרמצו היחיד שעודנו מבוצע מדי פעם גם כיום ומהווה דוגמה מצוינת לסגנון זה. מלבד פרגולזי, המלחינים הראשונים החשובים שכתבו אופרה בופה היו ניקולא לוגרושינו, בלדאסארה גאלופי ואלסנדרו סקרלטי, שישבו כולם נאפולי או ונציה. אופרה סריה דרמה פר מוזיקה Piero Weiss and Julian Budden, "Opera buffa", in Stanley Sadie (ed.), The New Grove Dictionary of Opera, London: Macmillan, 1992. אופרה בופה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אופרות, דף שער בספרייה הלאומית Patrick J. Smith, The Tenth Muse, Schirmer, 1970, p. 103
חפרית אירופית מצויה

חַפָּרִית אירופית מצויה (נקראת גם חפרית השום; שם מדעי: Pelobates fuscus) היא מין של קרפדיים מהסוג חפרית (Pelobates). החפרית המצויה נפוצה באזור המשתרע ממרכז אירופה למערב אסיה. מין זה אינו נמצא בישראל. זכרי החפרית המצויה מגיעים לגודל של 6.5 סנטימטרים בקירוב, בעוד הנקבות מגיעות ל-8 ס"מ. צבע עורן של החפריות המצויות משתנה, והוא תלוי בבית הגידול, בזוויג ובאזור, אך הוא לרוב נוטה להיות בגוון של אפור בהיר או חום בחלק הגבי. עורה מוכתם בנקודות שצבען כהה יותר. הבטן של החפרית המצויה לבנה, ולפעמים מנומרת בצבעי אפור. יצוין כי נצפו גם פרטים לבקנים. כשהחפרית המצויה מרגישה סכנה, היא מפרישה חומר שריחו כשל השום. מדיה וקבצים בנושא חפרית אירופית מצויה בוויקישיתוף חפרית אירופית מצויה, באתר ITIS (באנגלית) חפרית אירופית מצויה, באתר NCBI (באנגלית) חפרית אירופית מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חפרית אירופית מצויה, באתר GBIF (באנגלית) חפרית מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN חפרית אירופית מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלינאס גראנדס

סלינאס גראנדס (בספרדית: Salinas Grandes) הוא מדבר מלח למרגלות רכס קורדובה שבארגנטינה. המדבר משתרע על פני 6,000 קמ"ר בפרובינציות קורדובה, סנטיאגו דל אסטרו, קטמרקה ולה ריוחה, בתווך שבין שני אזורים גאוגרפיים - הגראן צ'אקו והפמפס. מדבר המלח נוצר כתוצאה מהתאיידות ימה קדומה, ובסביבתו מדבריות מלח נוספים, ששטחם המצטבר מגיע לכדי כ-30 אלף קמ"ר. השריד היחיד לימה הוא לגונת מאר צ'יקיטה, אגם מלח רדוד בקורדובה ששטחו נע בין 2,000 ל-4,500 קמ"ר, בהתאם לכמויות המשקעים. שני נהרות, קרוס דל אחה (Cruz del Eje) ופיצ'אנאס (Pichanas), זורמים למדבר, אך מימיהם מתאדים ונספגים בקרקע, והם לא מתנקזים למקורות מים אחרים. בעונה הגשומה נוצרים לעיתים אגמים רדודים אליהם הם מתנקזים. במדבר פועלים מכרות נתרן ואשלגן, וכן ניתן להפיק ממנו ליתיום בריכוז גבוה יחסית. מדיה וקבצים בנושא סלינאס גראנדס בוויקישיתוף Conrado Juan Rosacher - Áreas Naturales Protegidas. Salinas Grandes de Córdoba, Aspectos Ambientales. Septiembre 2002. Martin Iriondo (2006). “Introducción a la Geología”, Editorial Brujas 3º Edición, Argentina. ISBN 978-987-591-061-4 Instituto Argentino de Investigaciones de las Zonas Aridas (IADIZA-CONICET) (2007) “Ambientes de las Salinas Grandes de Catamarca, Argentina”.
טוביה כץ (צייר)

טוביה כץ (1936, חשוון ה'תרצ"ז – 8 במרץ 2024, כ"ח באדר א' ה'תשפ"ד) היה צייר שלימד ציור במכללה ירושלים. טוביה כץ נולד בפולין למשפחה שומרת מסורת. כשהיה בן חודשיים, היגרה משפחתו לארגנטינה. בשנות ה-40, אמו, והוא בעקבותיה, הפסיקו לשמור על המסורת, זאת בניגוד לאביו. בילדותו הצטרף לתנועת הנוער של הקיבוץ המאוחד בארגנטינה, וכשהיה בן 19 מונה למזכיר התנועה במדינה. למד ציור אצל הצייר הארגנטינאי דמטריו אורוצ'ואה (ספ'), אנרכיסט בעל תפיסה פוליטית שמאלית ויוצר בסגנון סוציאל-ריאליסטי. בשנת 1960 עלה לישראל עם אשתו פנינה והתיישב בקיבוץ חוקוק. במקביל למד אצל הציירים אביגדור סטימצקי ויוסף זריצקי. בשנת 1970 שהה באנגליה במסגרת מלגת אמן. בשנת 1976 שהה עם משפחתו בברזיל כשליח הקיבוץ המאוחד, בה יצר קשר עם שליח חב"ד המקומי והחל תהליך של חזרה בתשובה. בעקבות זאת קוצרה השליחות על ידי התנועה הקיבוצית. הוא למד כחודש בברוקלין אצל הרבי מלובביץ' ולאחר מכן למד במכון מאיר. כץ היה אמן מופשט, וציוריו הופיעו בתערוכות שונות לאורך השנים, אחת מהן הייתה במוזיאון ישראל. ייסד ועמד כעשור בראש המחלקה לאמנות במכללת אמונה - המכללה האקדמית לאמנויות ועיצוב, ולאחר מכן בראש התוכנית 'אמנות ואמונה' ב'מכללה ירושלים', בשכונת בית וגן, ירושלים. הוא העיד על עצמו כי הושפע רבות מעבודותיו של מארק רותקו. שאיפתו היא לטפח "תרבות אמונית" כהגדרתו. הוא סלד מהתרבות האקדמית המבוססת לדבריו על תרבות אירופאית ש"תוקפה המוסרי והאנושי נקבר באושוויץ וטרבלינקה". התגורר במשך כארבעים שנה בירושלים, ומאז מגפת הקורונה התגורר בהר ברכה עד לפטירתו. לכץ שלושה ילדים. בתו, ענבל, נשואה לרב אליעזר מלמד, רב היישוב הר ברכה וראש הישיבה במקום. בנו, הרב עמיר, משמש כראש בית המדרש המלך בשדה במושב שדה אליעזר. 1969 – קרן התרבות אמריקה ישראל 1992 – חתן פרס ירושלים לציור. 1964 – הגלריה 220, תל אביב. 1973 – ציור ופינוי, הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב. 1974 – 18 לימודים, גלריה דבל, ירושלים. 1977 – פינטוראס טוביה כץ: פינטוראס Galeria VASP Teatro Brigadeiro, סאו פאולו, ברזיל. 1979 – גלריה IM כהן, מוזיאון ישראל, ירושלים. 1979 – יצירות טוביה כץ – יצירות, גלריה ג'ולי מ', תל אביב. 1982 – עבודות על נייר, גלריה גורדון, תל אביב. טוביה כץ, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל ניצה פלקסר, נוף כנקודת מוצא, דבר, 14 ביוני 1974, עמ' 27; ניצה פלקסר, להיות כמו כולם, דבר, 16 בינואר 1976, עמ' 16 טליה רפפורט, בהיר ואלגנטי, דבר, 26 באוקטובר 1979, עמ' 19 Identity and Place in the Art of Tuvia Katz, Aviva Roskin רות אברהמי, הצייר הרב טוביה כץ: אני חלוץ ובודד, באתר ערוץ 7, 1 בפברואר 2007 אביבה וינטר, ‏יש שמים בארץ, בעיתון מקור ראשון, 27 בנובמבר 2018 שיעורים של הרב טוביה כץ, באתר מכון מאיר שמעון כהן, חלוץ ופורץ דרך באמנות ובאמונה. טוביה כץ ז"ל, באתר ערוץ 7, 10 במרץ 2024 ד"ר אביבה וינטר, ‏"ראיתי את הציורים של הרב טוביה, ומיד ידעתי שאני רוצה ללמוד ממנו", בעיתון מקור ראשון, 17 במרץ 2024 לאה מוריה, בארץ לא זרועה: ראיון חגיגי עם הרבנית ענבל מלמד, פנימה, 2 באוקטובר 2019 טוביה כ"ץ, באתר מוזיאון ישראל רות אברהמי, הצייר הרב טוביה כץ: אני חלוץ ובודד, באתר ערוץ 7, 1 בפברואר 2007 תערוכות האמן טוביה כץ, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
ג'יימס אוטרם

ג'יימס אוטרם, הברון הראשון אוטרם (באנגלית: Sir James Outram;‏ 29 בינואר 1803 - 11 במרץ 1863) היה קצין מוערך בצבא הבריטי ולפני כן בצבא הודו הבריטית. אוטרם מוכר במיוחד על תרומתו למערכה בלקנאו במהלך המרד ההודי הגדול וכניסתו לתפקיד מושל מחוז אווד (שבירתו הייתה לקנאו) לאחר הקרב, כמו גם על כך שפיקד על הכוח האנגלו-הודי במהלך המלחמה האנגלו-פרסית. אוטרם התגייס לצבא חברת הודו המזרחית הבריטית (היישות השולטת בהודו בתקופה) בדרגת קצונה, בשנת 1819. בשנותיו הראשונות שירת אוטרם בארמיית בומביי והתבלט בתור קצין דינמי ואנרגטי. בשנת 1838 נשלח אוטרם להשתתף במלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, שם הועלה לדרגת מייג'ור. בהודו המשיך אוטרם לעלות בדרגות כשהוא נחשב למי שנלחם בשחיתויות סביבו, הוא שירת בתור מפקד מחוז מרתה ולאחר מכן בלקנאו. בינואר 1857 נשלח אוטרם לפקד על הכוח הבריטי במלחמה האנגלו-פרסית (שהתחילה מספר שבועות לפני כן, אך הכוח הבריטי נחשב קטן מידי לכן תוגבר ואוטרם נשלח לעמוד בראשו). לאחר מערכה מהירה ומוצלחת, הצליחו הבריטים להביס את הכוח הפרסי ולשחרר את העיר הראת כשהסתיימה המערכה ב-4 באפריל 1857. ביוני 1857, נקרא אוטרם חזרה להודו שכן חודש לפני כן פרץ המרד ההודי הגדול אשר איים על השלטון הבריטי בהודו. עם הגעתו להודו קיבל אוטרם את הפיקוד על שתי הדיוויזיות של ארמיית בנגל אשר ישבו בין קולקטה לקאנפור, בנוסף לתפקיד האזרחי של מושל אווד (כאשר לקנאו תשוחרר). אוטרם יצא לכיוון קאנפור עם כוחו, במטרה להמשיך לשחרור לקנאו מידי המורדים, מקאנפור יצא יחד עם הנרי הוולוק במאמץ לשחרור לקנאו. הכוח הבריטי בפיקודו של הוולוק (למרות שאוטרם היה בדרגה גבוהה יותר, הוא העניק להוולוק את הכבוד של שחרור לקנאו) הגיע לבניין הממשל הנצור בלקנאו לאחר קרבות קשים ברחבי העיר, אך ללא יכולת להציל את הנצורים. בשלב זה, תפס אוטרם את הפיקוד על בניין הממשל הנצור עד להגעת כוח השחרור הנוסף של קולין קמבל כשלושה חודשים לאחר מכן. לאחר השחרור הסופי של בניין הממשל ופינוי הנצורים הבריטים (אזרחים וחיילים), נשאר אוטרם עם כוח של כ-4,000 חיילים בפאתי העיר עד לשחרור לקנאו וסיום המרד, בתור המושל של אווד. לאחר המרד קיבל אוטרם בשנת 1858 תודה מיוחדת מהפרלמנט הבריטי על תרומתו לדיכוי המרד, הוא הועלה לדרגת לוטננט-גנרל וקיבל את התואר ברון. הוא חזר לאנגליה בשנת 1860 כאשר בריאותו הדרדרה והוא נפטר ב-11 במרץ 1863, הוא קבור בווסטמינסטר אבי. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס אוטרם בוויקישיתוף ג'יימס אוטרם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס אוטרם, באתר "Find a Grave" (באנגלית)