laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הקברות הצבאי בחיפה

בית הקברות הצבאי בחיפה שוכן ליד הכניסה המערבית לעיר. הוא השלישי בגודלו בישראל מבחינת מספר החללים הטמונים בו – 1,780. בית הקברות ממוקם בפאה הצפון-מערבית של מתחם בתי הקברות של חיפה בחוף הכרמל, ממערב לרכס הכרמל. ראשיתו של בית הקברות הייתה בחלקה שהוקצתה בתחילת 1948 בשולי בית הקברות האזרחי של העיר לקבורת הנופלים במערכה החדשה שהחלה אז – מלחמת העצמאות. קבורים בה במעורב אזרחים וחללים שהוכרו כחיילים לאחר מותם. על קברי האזרחים מונחות כריות מצבה בתבנית צבאית, שעליהן חרותים שמותיהם בלבד. מתחם בית הקברות הוא צר וארוך, ומשתרע לאורך של כ-380 מטר מצפון לדרום וכ-45 עד 100 מטר ממזרח למערב. מעבר סלול להולכי רגל במרכז וכביש פנימי במערב מתמשכים לכל אורכו. חלקת מלחמת העצמאות ממוקמת כיום בעברו המזרחי של האתר, ובה טמונים כ-280 חללים (לא כולל אזרחים). החלקות האחרות בבית הקברות הוקמו מצפון, ממערב ומדרום-מערב לה. בפינה הצפון-מזרחית של האתר ממוקמת חלקה שבה נקברו בקבר אחים חללים מאסון המשחתת אילת באוקטובר 1967. לידה מוצבת מצבת זיכרון לצוללת דקר, שאבדה בים התיכון בינואר 1968. רחבת הטקס בבית הקברות ממוקמת מעט מצפון למרכזו, ליד חלקת תש"ח. על פי המסורת מנהל חיל הים את טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל המתקיים בבית הקברות ומציב את חייליו למשמר הכבוד בטקס. עשרות מהחללים הקבורים בבית הקברות עוטרו בעיטורי מערכת הביטחון. חלקת תש"ח חלקת חללי המשחתת אילת המעבר המרכזי בבית הקברות רחבת הטקסים מדיה וקבצים בנושא בית הקברות הצבאי בחיפה בוויקישיתוף בית הקברות, באתר יזכור הנתון מעודכן לחודש מאי 2024. רמי יזרעאל, "לתולדותיהם ולאופיים של בתי הקברות הצבאיים בישראל", אריאל, מס' 171-‏172, אוקטובר 2005, עמ' 83–94, בעמ' 88-89. ראו רשימה מלאה של המעוטרים באתר יזכור.
Ella Baila Sola

"Ella Baila Sola" הוא שיר של ההרכב המקסיקני האזורי אזלבון ארמדו והזמר המקסיקני פסו פלומה. הוא יצא לאור ב-17 במרץ 2023, באמצעות DEL רקורדס ופראג'ין פארליי. השיר נכתב על ידי הסולן של הלהקה פדרו ג'וליאן טובאר. הוא הפך לוויראלי בטיקטוק והפך לשיר המקסיקני האזורי הראשון בהיסטוריה שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100, וכן למקום הראשון במצעד הבילבורד גלובל 200. הסולן פדרו טובאר תיאר את העבודה עם פלומה כ"כנראה אחד משיתופי הפעולה הטובים ביותר" שלו, שכן הם הסתדרו היטב באולפן, והצהיר כי הוא מעריך את שיתוף הפעולה מכיוון ש"זה הועיל" לשניהם. שני האמנים אף הביעו את הפתעתם מהצלחת השיר. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטיניים האמריקאי ב-15 באפריל 2023, והפך לשיר המקסיקני האזורי הראשון שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100 בשבוע שלאחר מכן, וכן לשיר הראשון של האמנים שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד. הוא הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד הבילבורד גלובל 200 בשבוע שלאחר מכן. Trust, Gary (17 באפריל 2023). "Morgan Wallen No. 1 on Hot 100, Drake Debuts, Eslabon Armado & Peso Pluma Bring Regional Mexican to Top 10". Billboard. נבדק ב-18 באפריל 2023. {{cite journal}}: (עזרה) Bustios, Pamela (11 באפריל 2023). "Eslabon Armado & Peso Pluma's 'Ella Baila Sola' Tops Hot Latin Songs Chart: 'We Didn't Expect the Song to Make So Much Noise!'". Billboard. נבדק ב-18 באפריל 2023. {{cite journal}}: (עזרה) Rolling Stone, The 100 Best Songs of 2023, Rolling Stone, ‏2023-12-01 (באנגלית אמריקאית) The 100 Best Songs of 2023: Staff Picks, בילבורד, ‏2023-12-07 (באנגלית אמריקאית) Trust, Gary (24 באפריל 2023). "SZA Scores Her First Billboard Hot 100 No. 1 With 'Kill Bill'". Billboard. נבדק ב-24 באפריל 2023. {{cite journal}}: (עזרה) Trust, Gary (24 באפריל 2023). "Eslabon Armado & Peso Pluma's 'Ella Baila Sola' Soars to No. 1 on Billboard Global 200 Chart". Billboard. נבדק ב-25 באפריל 2023. {{cite journal}}: (עזרה) Hot 100 Songs, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Billboard Global 200, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Billboard Global Excl. U.S., Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Streaming Songs, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
יאנה יאנבסקי

יאנה (אלכסנדר) יאנבסקי (במקדונית: Александър Јане Јаневски‏; 1 בינואר 1920, ממלכת יוגוסלביה – ?) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יוגוסלבי ששיחק בעמדת החלוץ ומזוהה עם קבוצת וארדאר סקופיה. אימן בישראל את קבוצות שמשון תל אביב, מכבי יפו ומכבי שעריים. יאנבסקי החל את קריירת המשחק שלו לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בעונת 1946–1947 שיחק כחלוץ בקבוצת פרטיזן בלגרד וזכה עמה באליפות ליגת העל היוגוסלבית ובגביע היוגוסלבי. ב-1947 עבר לשחק בווארדאר סקופיה וכיכב בשורותיה עד 1955. הוא שיחק ב-242 משחקים בשורות הקבוצה ומהם 120 משחקי ליגה, ובהם כבש למעלה מ-100 שערים ומתוכם 27 שערי ליגה. יאנבסקי היה קפטן קבוצתו וב-1949 נבחר לספורטאי השנה במקדוניה תחת יוגוסלביה. ב-1949 בעודו שחקן פעיל בווארדאר סקופיה, אימן יאנבסקי את קבוצת הנוער וזכה עימה באליפות הנוער של יוגוסלביה. בעונת 1964/1965 בליגה הלאומית של ישראל, אימן יאנבסקי את קבוצת שמשון תל אביב אשר סיימה את העונה במקום התשיעי. בעיצומה של עונת 1965/1966 בליגה הלאומית שוחרר יאנבסקי מתפקידו ובמקומו מונה עמי פזטל. בראשית עונת 1966/1968 בליגה הלאומית "העונה הארוכה", אימן יאנבסקי את מכבי שעריים מתחתית הליגה הראשונה. מייד לאחר מלחמת ששת הימים ניתקו מדינות הגוש המזרחי ובכלל זה יוגוסלביה את יחסיהן הדיפלומטיים עם ישראל, ויאנבסקי נקרא לשוב לארצו. בעונת 1967–1968 אימן יאנבסקי בטורקיה את קבוצת בשיקטש ובעונת 1968–1969 אימן ביוון את קבוצת פאוק סלוניקי. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 שב לישראל. מכבי יפו אשר אומנה בעונת 1970/1971 בליגה א' על ידי משה וארון, עלתה לליגה הלאומית לאחר עונה אחת. לקראת תחילת עונת 1971/1972 בליגה הלאומית פיטרה הנהלת יפו את וארון, ויאנה יאנבסקי מונה למאמן הקבוצה. יפו הציגה יכולת טובה לאורך העונה וסיימה אותה במקום החמישי, שמונה נקודות מתחת לאלופה מכבי תל אביב. בסיום העונה קיים יאנבסקי משא ומתן עם בית"ר ירושלים, אך זו לא הסכימה לדרישותיו הכספיות. יאנבסקי עזב את ישראל ועבר לאמן ביוון עד ל-1977. בסיום עונת 1979/1980 בליגה הלאומית אומנה מכבי יפו על ידי שמואל פרלמן וניצלה במחזור האחרון מירידה לליגה השנייה בזכות הפרש שערים. בראשית עונת 1980/1981 בליגה הלאומית פיטרה הנהלת יפו את פרלמן ובמקומו נקרא יאנבסקי לאימון הקבוצה. עונת 1980/1981 הייתה עונתה הטובה ביותר של מכבי יפו בשנות ה-80 של המאה ה-20 ובסיומה התברגה במקום השלישי בטבלה, ארבע נקודות פחות מהאלופה הפועל תל אביב. בהמשך, שב יאנבסקי ליוגוסלביה ואימן את קבוצת נעוריו וארדאר סקופיה. פרטיזן בלגרד אליפות יוגוסלביה: 1946–1947 מחזיקת הגביע היוגוסלבי: 1947 וארדאר סקופיה אלופת הנוער של יוגוסלביה: 1949 פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל המאמן, באתר besoccer.com אשר גולדברג‏, "הלוואי שנמשיך להיפגש בתדירות גבוהה יותר, זה נותן לכולנו שמחת חיים", באתר וואלה, 22 במרץ 2023 SPORTS TIMELINE: Football player Jane Janevski - the first best athlete of Macedonia, 2020, באתר ekipa.mk (במקדונית). המקור מציין כי יאנבסקי הלך לעולמו. מאמן מסקופליה ל"שמשון" ת"א, מעריב, 12 באוגוסט 1964. יהושע כהנא, עמי פזטל: החלום הבלתי צפוי-התגשם, מעריב, 7 ביוני 1966. א. אבי-רועי, גם בלוק הקרח לא עזר..., מעריב, 13 בנובמבר 1966. המאמן ינבסקי משעריים-לבשיקטאש, מעריב, 2 באוגוסט 1967. הוחלף המאמן ביפו-התפטר מאמן הכושר, דבר, 19 בדצמבר 1971. אברהם טבק, בית"ר והפועל ירושלים מתחרים על שרותו של אמציה לבקוביץ', מעריב, 28 ביוני 1972. יעקב אלג'ם, ינבסקי יקיים היום אימון ראשון ביפו, מעריב, 12 בדצמבר 1980. ספאסוב מועמד לאמן מכבי יפו, דבר, 16 באפריל 1981. אלכס פרלסמן, ינבסקי הגיע לביקור חברתי, מעריב, 30 במרץ 1987.
הגן הלאומי (טהראן)

הגן הלאומי (בפרסית: میدان مشق; בתעתיק לעברית מפרסית: באק-י מלי) או שער משרד החוץ הוא מתחם היסטורי וממשלתי בטהראן שבאיראן. בעבר נקרא מידאן-י משק (בעברית: כיכר המצעד), המתחם שימש בעבר מטווח ירי צבאי בתקופת הקג'אר. לאחר מכן הוא הפך לפארק ציבורי לתקופה קצרה, ובסופו של דבר נבנו סביבו משרדים ממשלתיים חשובים ומוזיאונים. במתחם נמצאים בניין מספר 9 של משרד החוץ (לשעבר "בית המשטרה"), האוניברסיטה לאמנות (לשעבר "בית הקוזקים"), המוזיאון הלאומי מאלכ, מוזיאון הדואר והתקשורת והמוזיאון הלאומי. השדה נבנה לראשונה כמטווח ירי, בתקופת שלטונה של השושלת הקאג'ארית. הוא שימש לחיל המצב הצבאי, והקוזאקים תרגלו בו מצעד צבאי. המקום התפתח בתקופת שלטונו של נאסר א-דין שאה קאג'אר, עם בניין חדש בשם "בית הקוזקים", שלאחר מכן עבר שינוי בתקופת שלטונו של מוזפר א-דין שאה קאג'אר. תחת שלטונו של רזא שאה פהלווי משושלת פהלווי, המקום הפך לתקופה קצרה לפארק ציבורי, והשער המפורסם של המתחם נבנה על ידי מירזה מהדי חאן שאגגי לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן נבנו סביב המתחם מבנים ממשלתיים חשובים, כמו: "בית המשטרה" (או "בית שהרבני") שנבנה עבור שהרבני (אנ'), ארגון האחראי על שמירת הביטחון בעיר. הגן הלאומי בשנות ה-60 השטח מול השער האוניברסיטה לאמנות בטהראן (לשעבר "בית הקוזקים") חלק מהמתחם של "בית הקוזקים" לשעבר משרד החוץ (לשעבר "בית המשטרה") מתחמי משרד החוץ משרד ה-MFA איראן שערי הגן הלאומי מדיה וקבצים בנושא הגן הלאומי בוויקישיתוף Iranshahr Encyclopedia of Architectural History (دانشنامه تاریخ معماری ایران‌شهر): The National Garden (باغ ملی)
אגם פונטצ'רטריין

אגם פונטצ'רטריין הוא אגם הממוקם בדרום מזרח לואיזיאנה בארצות הברית. הוא משתרע על שטח של כ-1,600 קילומטרים רבועים עם עומק ממוצע של כ-4 מטרים. צורתו אובלית ומידותיו הם כ-64 קילומטר ממערב למזרח ו-39 קילומטר מדרום לצפון. את האגם חוצה הגשר הרציף הארוך ביותר בעולם על פני המים ששמו Pontchartrain Causeway גם קו מתח חשמלי גבוה חוצה את האגם. המגדלים שלו ניצבים על בסיסים יצוקים באגם, וניתן להשתמש באורכו של קו המתח כדי להדגים חזותית את עקמומיות כדור הארץ. אגם פונטצ'רטריין נקרא על שמו של לואי דה-פונטשרטריין (אנ') שנשא בתפקידים בכירים ביותר בממשלו של מלך צרפת לואי ה-14 שעל שמו נקראה המושבה לואיזיאנה הצרפתית. אגם פונטצ'רטריין נשפך, באמצעות מיצר ריגולֶץ (אנ') ומעבר שף מֶנְטֶר (אנ') אל אגם בּוֹיְן (אנ'), ומשם למפרץ מקסיקו. הוא מקבל מים מתוקים מ-6 נהרות ו-2 ביצות. זהו אחד משטחי הביצה הגדולים ביותר לאורך חוף המפרץ של צפון אמריקה, והוא כולל יותר מ-125,000 דונם של ביצות. לאגם תפקיד חשוב ושלילי בהחמרת השיטפונות שנגרמים לערים הסמוכות לו, כתוצאה מסופות ההוריקן שמגיעות ממפרץ מקסיקו. מדיה וקבצים בנושא אגם פונטצ'רטריין בוויקישיתוף Longest bridge over water, Guinness World Records, 1969 Tibi Puiu, Power Lines Over Lake Pontchartrain Elegantly Demonstrate the Curvature of Earth, zmescience.com Lake Pontchartrain, stoppingpoints.com Lake Borgne הוגים כאגם בּוֹיְן P.A. Keddy, D. Campbell, T. McFalls, G.P. Shaffer, R. Moreau, C. Dranguet, andR. Heleniak, 2007, The Wetlands of Lakes Pontchartrain andMaurepas: Past, Present and Future, Environmental Reviews 15, in ResearchGate Michael Grunwald and Susan B. Glasser, Experts Say Faulty Levees Caused Much of Flooding, The Washington Post, September 21, 2005
המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים

המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים (בנורווגית: enter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter) הוא מוסד מחקר נורווגי המאורגן כקרן עצמאית ומסונף לאוניברסיטת אוסלו. המרכז הוקם בשנת 2001. בשנת 2006 הוא עבר מקמפוס אוניברסיטת אוסלו לווילה גרנדה, ביתו לשעבר של וידקון קוויזלינג. ההקדש של המרכז נתרם על ידי ממשלת נורווגיה בהוראת הקהילה היהודית של נורווגיה כחלק מההחזר שניתן להם בגין החרמת רכושם כשנורווגיה נכבשה במהלך מלחמת העולם השנייה. המרכז הוקם בחסות אוניברסיטת אוסלו ויש לו משימה כפולה: חינוך הציבור על השואה, במיוחד בהקשר הנורווגי. בפירוט בכל הקשור לפעולות שבוצעו כנגד ליהודים: שלילת זכויות, רדיפה, מעצרים, כליאה, החרמה וגירוש למחנות מחוץ לנורווגיה, במיוחד לאושוויץ. המוסד מתמקד גם במחקרים על אנטישמיות בנורווגיה ומחוצה לה בעבר, בהווה ובעתיד. לימודים ומחקר על מיעוטים אתניים ודתיים בעולם ובמיוחד בנורווגיה. לשם כך מציע המרכז חומרים חינוכיים, תוכניות חינוכיות, תערוכות, מוזיאון ואוספי ספרייה. המכון משתף פעולה עם אוניברסיטת אוסלו, יד ושם והמוזיאון היהודי בטרונדהיים. ב-23 בינואר 2008 הודיע המרכז כי חפץ בעל חשיבות מסוימת נגנב ממוזיאון המרכז ב-23 בנובמבר 2007 או לפני כן. המוזיאון נסגר זמנית לאחר מכן כדי לשפר את מערכת האבטחה. מדיה וקבצים בנושא המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים (באנגלית) "Holocaust-senteret rammet av frekt tyveri". 2008-01-24. אורכב מ-המקור ב-2008-01-24. נבדק ב-2021-01-15.
GBU-28

GBU-28 היא פצצה מונחית לייזר המוטלת ממטוס ומכונה "מפצחת בונקרים" בשל יכולתה לחדור ולפוצץ בונקרים מחופרים בתוך האדמה. הפצצה פותחה והותאמה במיוחד לצבא ארצות הברית ונעשה בה שימוש לראשונה במלחמת המפרץ ב-1991 וכן במלחמת עיראק ב-2003 כנגד מרכזי פיקוד ושליטה של צבא עיראק. הפצצה שוקלת כ-2,273 ק"ג מתוכם כ-300 ק"ג חומר נפץ. הפצצה מונחית אל עבר המטרה בעזרת קרן לייזר. ראש החישה של הפצצה מאתר נקודת לייזר המוקרנת על ידי מטוס או על ידי כוחות מיוחדים על הקרקע לעבר המטרה והפצצה מוטלת ודואה לכיוונה. הפצצה מנווטת באמצעות מערכת ניווט אינרציאלית ו-GPS. בניסויים שנערכו במדבר נבדה, הוכיחה הפצצה כושר חדירה לאדמה עד לעומק של 30 מטרים או חדירה לבטון מזוין עד לעומק של 6 מטר טרם הפיצוץ. ב-2011 פורסם כי ממשל אובמה סיפק לישראל 55 פצצות מסוג זה. במהלך מלחמת המפרץ, התעורר צורך אצל צבאות הקואליציה בפצצות שחודרות לעומק האדמה, עם יכולת דומה לפצצות דוגמת הגרנד סלאם שהייתה בשימוש במלחמת העולם השנייה. לאף חיל אוויר במערב לא היה פצצה עם יכולת כאלו. ארצות הברית פיתחה תוך פרק זמן קצר של כ-28 יום מפצחת בונקרים, מונחית לייזר, שנקראה GBU-28. במהלך המלחמה הפצצות הוטלו על ידי מפציצי F-111 ארדברק ומטוסי F-117 נייטהוק חמקנים. יעוד: השמדת מטרות תת-קרקעיות משקל: 2,273 ק"ג אורך: 7.6 מטר קוטר:711 מ"מ מוטת כנפים: 1.7 מטר טווח הטלה: 9 ק"מ MOP מדיה וקבצים בנושא GBU-28 בוויקישיתוף רן דגוני, ‏כתבה, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תערוכת הכלבים

תערוכת הכלבים (באנגלית: Society Dog Show) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1939 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. בסרט, שביים ביל רוברטס, מככבים מיקי מאוס ופלוטו כשלצידם מופיעה פיפי, כלבה פקינז המשמשת כמושא אהבתו של פלוטו. זהו הסרט הקצר ה-104 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והראשון באותה השנה. מיקי מאוס נכנס עם פלוטו לתערוכת כלבים ראוותנית. השניים מגיעים לשם במכונית עץ מאולתרת. בזמן שמיקי מטפח את מראהו של פלוטו, האחרון מוצף באושר כשהוא מניח את מבטו על פיפי הפקינזית. כאשר פלוטו נקרא לדוכן השופטים, מיקי גורר אותו לשם במהירות. דברים לא נראים טוב עבור מיקי ופלוטו לאחר שהוא תוקף את השופט (עקב גסות רוח שלו כלפי פלוטו), וכתוצאה מכך השניים מסולקים החוצה. למשמע הכלבים פעלולנים העולים לבמה להופיע, מיקי מחליט להכניס מחדש את פלוטו לתערוכת הכלבים בתור כלב פעלולים, אך פלוטו אינו מרוצה מהרעיון. כאשר הצלם מצלם את כלבי הפעלולנים, אבקת הפלאש של המצלמה מציתה המסך, גורמת לשריפה לפרוץ בבניין. פיפי נתקעת מתחת למעמד מיקרופון שנפל. כשמיקי עומד לחזור פנימה עם פלוטו ככלב הסקטים, קהל של אנשים וכלבים עובר על פניהם ונמלט החוצה. פלוטו שומע את פיפי ובאומץ רב נכנס פנימה, עדיין עם הגלגיליות שלו, ובעוד מיקי מנסה לעקוב אחריו דרכו נחסמת עקב פסולת שנפלה מהשריפה. לאחר דרך מפרכת ומסוכנת להגיע אל פיפי, פלוטו מצליח להציל אותה רגע לפני שהיא נופלת לתוך הלהבות. הזוג בורח מהבניין הבוער דרך החלון ונוחת על צינור ניקוז שמתקפל מטה כמו קפיץ ומשגר אותם החוצה לרחוב. מיקי והשאר מתאספים סביב פלוטו והשופט אף מעניק לו מדליה כאשר כל הקהל מריע לו, מברך אותו כגיבור. לאחר מכן פלוטו משתמש באוזן שלו כדי למשוך את פיפי מאחורי המדליה, ככל הנראה בכדי לחלוק איתה נשיקה. מיקי מאוס – וולט דיסני פלוטו – לי מילר שופט – בילי בלטשר פיפי הפקינזית – ג'ון פורי פותח המכוניות – ג'ון מקליש מגוון קולות – ג'יי. דונלד וילסון הסרט הופץ בישראל בדיבוב עברי, כשעל מלאכת הדיבוב הייתה אחראית שפרירה זכאי. הסרט בולט בכך שזו הייתה הופעתו האחרונה של מיקי בעיצובו הישן יותר שהיה קיים כעשר שנים מאז "בית האופרי" משנת 1929. זוהי ההופעה הראשונה של פלוטו כשהוא עם קולר ירוק במקום אדום. מאוחר יותר הייתה רצועת קומיקס המבוססת על סרט זה מאת פלויד גוטפרדסון, אם כי רצועת הקומיקס הוצגה בצורה שונה לגמרי מהסרט המצויר. ייתכן שהסרט שימש השראה ל"תצוגת כלבים", הפרק ה-11 מהעונה הראשונה של "מיקי מאוס" (2013). "תערוכת הכלבים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תערוכת הכלבים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תערוכת הכלבים", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "תערוכת הכלבים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Scott, Keith (3 באוקטובר 2022). Cartoon Voices of the Golden Age, Vol. 2 (באנגלית). BearManor Media. {{cite book}}: (עזרה) Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4. "Society Dog Show". www.bcdb.com Grant, John (1998). Encyclopedia of Walt Disney's Animated Characters (2nd ed.). Hyperion. p. 42. ISBN 978-0786863365. Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 107–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}: (עזרה)
דרור לבן-כתר

דרור לבן-כתר (שם מדעי: Zonotrichia leucophrys) הוא מין של ציפור שיר אמריקאית בעלת תפוצה רחבה בין אלסקה למרכז מקסיקו וחלק מהאוכלוסיות הצפוניות החיות בטונדרה וצפון הרי הרוקי נודדות בחורף דרומה. לעיתים נדירות פרטים תועים הגיעו עד לאירופה. למרות שהיא מכונה דרור היא למעשה שייכת למשפחת הפסרליים ובעבר לגבתוניים. הדרור מגיע לאורך של 15 עד 16 סנטימטרים, למשקל 25 עד 28 גרם בקירוב ובעל מוטת כנפיים של 21 עד 24 סנטימטרים. הוא בעל גוף אפור או אפרפר עם פסים שחורים-לבנים לאורך ראשם והמצח הגדול לבן והוא בעל נוצות חומות-לבנות לסירוגים על הכנפיים והזנב. המקור חרוטי וצבעו צהוב עד ורדרד ומתחתיו סינר לבן. הדרור הוא אוכל זרעים במהותו והוא ניזון הן על הקרקע והן על צמחייה נמוכה מזרעים וגרגרים שונים אך גם יצוד חרקים בהינתן אפשרות מוצלחת. בחורפים הם מחפשים מזון יחדיו. ציפור זו מקננת על שיחים או על הקרקע ומטילה שלוש עד חמש ביצים כחולות או אפורות. מחקר מציג שהדרור יכול לישון במהלך הנדידה בגלים קצרים ייחודיים (USWS) (אנ'). הציפור אינה מצויה בסכנה, אך נפגעת מפעילות האדם, בעיקר מהפרעה להתנהגות הרבייה שלה. מדיה וקבצים בנושא דרור לבן-כתר בוויקישיתוף דרור לבן-כתר, באתר ITIS (באנגלית) דרור לבן-כתר, באתר NCBI (באנגלית) דרור לבן-כתר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דרור לבן-כתר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דרור לבן-כתר, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) דרור לבן-כתר, באתר GBIF (באנגלית) דרור לבן-כתר באתר הרשימה האדומה של IUCN
בתי הקברות היהודיים באסואירה

בתי הקברות היהודיים באסואירה היו בתי הקברות של הקהילה היהודית בעיר אסואירה שבמרוקו. בתי הקברות ממוקמים לחוף האוקיינוס באסואירה. הישן שבהם שימש מקום קבורה עד שלהי המאה ה-19, השני והגדול שבהם ממוקם מולו ושימש מקום קבורה מעת שחדל הראשון מלשמש לכך. במקום קבורים רבנים מפורסמים, מהם רבי אברהם רפאל קורייאט, רבי חיים פינטו ורבנים נוספים צאצאיו. העיר אסואירה הוקמה על ידי מולאי עבדאללה בשנת 1764. מהרה הפכה לעיר סחר מקומית ובינלאומית שמשכה אליה יהודים רבים. במהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית במקום והייתה לאחת מהקהילות הגדולות במרוקו. הרובע היהודי, המלאח, המכסה אומנם כ-10% משטח העיר, אך הוא אכלס בתקופות השיא כ-40% מאוכלוסייתה. קהילה זו מהוה עדות לתפקיד המשמעותי של יהודים בפיתוחה של עיר נמל מהגדולות במרוקו. כיום נותרו באסואירה קומץ יהודים. במקום פעלו רבנים חשובים ומהם: רבי אברהם רפאל קורייאט, ממשפחת רבנים נכבדת בתטואן שהיה רבה הראשון של העיר, רבי חיים פינטו שהיה דיין והתפרסם כצדיק, ורבים אחרים. הישן מבין שני בתי הקברות של אסואירה ממוקם לחוף האוקיינוס האטלנטי והיה מקום לקבורה עד שלהי המאה ה-19. צמיחתה המהירה של האוכלוסייה היהודית בעיר הביאה את הקמתו של בית העלמין החדש בשנת 1892 (ראו תמונה של שלט ההנצחה), הממוקם אל מול הישן. חלק ניכר מן המצבות בבית העלמין החדש נחקקו על ידי רבי דוד אלקיים, משורר ופייטן ידוע שהיה רב-אמן ופעל גם סתת וחרט של מצבות. לפי בדיקה שעשו חוקרים שתמללו את מצבות, בבית הקברות הישן מצויים כ-500 מצבות ובבית הקברות החדש כ-3500 מצבות. קבורים רבנים מפורסמים, מהם: רבי אברהם רפאל קורייאט, רבי חיים פינטו (בבית הקברות הישן, ראו תמונה), ורבי חיים פינטו השני (בבית הקברות החדש, ראו תמונה), רבי יהודה הדאן פינטו - בנו של רבי חיים, רבי דוד לוסקי ורבים אחרים. צלאת אל קהל אשר כנפו, "מבט על מרוקו הספרדית וגם על דמנאת ועל בית-העלמין במוגדור" בתוך: אות ברית קודש, כרך 29, 2010. מדיה וקבצים בנושא בתי הקברות היהודיים באסואירה בוויקישיתוף מוגדור, באתר International Jewish Cemetery Project (באנגלית) Essaouira-Mogador Cemetery, באתר Find a Grave (באנגלית) ראו מאמר באתר: International Jewish Cemetery Project (באנגלית) ראו מאמר על יהודי אסואירה באתר: Diarna (באנגלית) ראו: ספר אודות רבי חיים פינטו וחכמי מוגדור: מקור החיים, עמ' ט, קזבלנקה, תשל"ו
מרסל לאבה

מרסל ארנסט לאבה (בצרפתית:Marcel Ernest Labbé;‏ 4 בדצמבר 1870 – 29 במאי 1939 ) היה רופא פנימי צרפתי, יליד ברטאן, שהתמחה בעיקר בסוכרת ובמחלות מטבוליות אחרות, בהמטולוגיה, עבד בעיקר בבתי החולים לה פיטייה וקושן בפריז, וכיהן בפרופסור לקליניקה רפואית באוניברסיטת פריז. ב-1922 תיאר יחד עם ז'ול טינל וארנסט דומר את הגידול פאוכרומוציטומה. מרסל לאבה נולד ב-1870 בעיר לה האבר שבנורמנדיה בצרפת. אביו היה החל מ-1871 מורה תיכון בעיר נאנט שבברטניה. לאבה למד בעצמו מאוחר יותר בתיכון ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת נאנט וראה בנאנט את מולדתו. לאבה השתלם בבתי החולים של נאנט ועבד לאבה כמדריך לאנטומיה בבית הספר לרפואה בנאנט. בהמשך ב-1897 הצטיין בהתמחות בבתי החולים של פריז. היה למדריך לסמיולוגיה (תורת האבחון הרפואי) בבית החולים לאנק בקליניקה של הפרופסור לנדוזי. ב-1898 סיים בהצטיינות את התואר דוקטור לרפואה עם עבודה על בלוטות הלימפה בזיהומים החריפים מאוחר יותר התמנה לפרופסור בפקולטה לרפואה ובקולז' הרופאים ועבד בבית החולים לה פיטייה ואחר כך בית החולים קושן, שניהם בפריז. מוריו הראשונים בפריז היו דבאב ולנדוזי. מחקריו הראשונים עסקו בזיהומי הסטפילוקוק, הכימיה של מיץ הקיבה, זיהום השושנה של הילוד, מערכת הלימפה, הדם, הבלוטות האנדוקריניות ושנים רבות בהמשך הקדיש לחקר הסכרת, המחלות המטבוליות והתזונה לרבות השמנת היתר והתת-משקל. לאבה הקים בבית החולים לה פיטייה מרכז לסכרת ובמסגרתו ארגן ביקורי בית של תזונאיות בבתי המטופלים העניים לצורך המאבק בסכרת. לאבה נמנה עם מקדמי הטיפול על ידי דיאטה בסוכרת והתזונה הרציונלית. יחד עם אחיו אנרי השתתף המחקר של לנדוזי על תזונת הפועלים והפקידים. בימי מלחמת העולם הראשונה ארגן את החיסון נגד טיפוס הבטן (חוק לאבה משנת 1914) ועבד כרופא ראשי בבית החולים למחלות זיהומיות בטיו בהרי הווז'. מרסל לאבה היה נשוי והיו לו ילדים. אחיו, אנרי-אמיל לאבה (21 באוגוסט 1874 - 1942) היה כימאי ואחר כך ביוכימאי ומומחה ברפואת מעבדה, כיהן גם הוא כפרופסור בפקולטה לרפואה בפריז. מרסל ואנרי שיתפו ביניהם פעולה במחקרים רבים. בזמנו הפנוי היה לאבה, בין היתר, צייר חובב. בנוסף עמד בראש איגוד הברטונים של פריז. 1926 חבר באקדמיה לרפואה של צרפת - במחלקה לפתולוגיה רפואית כיום השמות האלה אינם בשימוש. תסמונת לאבה - התסמונת הפארא-בזדובי - תסמונת עצבית אוטונומית ומטבולית המופיע ב"שלב הנוירוהורמוני" ההתחלתי של ההירפתירואידיזם, מתאפיין בתסמינים של היפרסימפתוטוניה, הפרעות וזומוטוריות ונפשיות. התסמונת הנוירוצירולקטורית לאבה - סוג של הפרעת חרדה בשותפות: 1904 - Traité d'hématologie (ספר מקיף להמטולוגיה) יחד עם פרנאן בזנסון Glandes endocrines. Maladies de la nutrition (בלוטות אנדוקריניות. מחלות התזונה) (בעריכתו ושל א. סזארי, יחד עם א. עזרד ואחרים) 1927 - Métabolisme de l'eau : œdèmes -- diurèse -- les thérapeutiques hydriques (המטבוליזם של המים:בצקות - הטלת השתן - טיפולים במים) (יחד עם P.L.Violle) 1928 - Acidose et alcalose : physiologie - pathologie - thérapeutique ( עם Floride Nepveux) - (חמצת ובססת:פיזולוגיה - פתולוגיה טיפול) מדיה וקבצים בנושא מרסל לאבה בוויקישיתוף באתר free dictionary ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרסל לאבה".
נברן שדה קצר-זנב

נברן שדה קצר-זנב (שם מדעי: Microtus agrestis) הוא מין נברן ממשפחת האוגריים החי לאורכה של אירופה ומזרח אסיה בין חופי האוקיינוס האטלנטי לימת באיקל. הוא תואר בידי קארולוס לינאוס ב-1761. הנברן מגיע לאורך של 8 עד 13 ס"מ והוא בעל זנב קצר באורך של 3 עד 4 ס"מ, ממנו קיבל את שמו. משלקו כ-20 עד 50 גרם בקירוב כשאין הבדל גדול בין הזוויגים. צבע פרוותו אפור-חום והוא בעל שפמות ארוכים ואוזניים קצרות. הוא משמיע שריקות חלשות ונמוכות. תפוצתו היא בחורשות, בתות, ביצות וגדות נהרות לאורך אזורים צפוניים עד לנורווגיה, שוודיה ופינלנד ומזרחה עד סיביר וכן באזורים ממוזגים לאורך מרבית אירופה, למעט דרומה ובאסיה מדרים עד צפון-מערב סין. הנברן הוא אוכל צמחים הניזון מעשבים, פקעות, פרחים ונבטים ולעיתים גם מזחלי חרקים. הנקבות ממליטות עד שבע פעמים בכל שנה לעיתים קרובות בין האביב לקיץ, ובכל אחת בממוצע נולדים 4 עד 6 גורים, הנגמלים לאחר כ-14 יום. מכרסם זה נפוץ מאוד ונחשב למזיק לחקלאות, אף שהוא כמעט ולא נראה על פני השטח. הוא עצמו משמש כמזון מועדף לתנשמת מצויה ועוד ינשופים וכן לבזים, סמוריים שונים, שועלים ונחשים, אך לאלה יש השפעה מועטה מאוד על כמותם. נברנים מצליחים להתבסס באזורים מסוימים עד להתפרצות מגפה, המחזירה אותם לכמות קטנה יותר. מדיה וקבצים בנושא נברן שדה קצר-זנב בוויקישיתוף נברן שדה קצר-זנב, באתר ITIS (באנגלית) נברן שדה קצר-זנב, באתר NCBI (באנגלית) נברן שדה קצר-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נברן שדה קצר-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נברן שדה קצר-זנב, באתר GBIF (באנגלית) נברן שדה קצר-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN