laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איזומראז

איזומראז (מאנגלית: Isomerase) הוא שם כולל לקבוצה של אנזימים המזרזים תגובות של שינוי מבני (שינוי קונפורמציה) במולקולה. האיזומראז גורם למולקולה לעבור מצורה של איזומר אחד לאחר. כלומר, ללא שינוי הנוסחה הכימית של המולקולה וללא שינוי במסה של רכיבי התגובה, הוא משנה את מבנה הקשרים בה, ואת המבנה המרחבי התלת־ממדי שלה. האיזומראזות מהוים אחד משש הקבוצות שאליהן ממוינים כל האנזימים. קבוצת האיזומראזות היא קבוצה מספר 5, ואנזימים המשתייכים אליה מסומנים EC 5.X.X.X. דוגמה בולטת לתגובה שמזורזת על ידי איזומראזות היא שינוי מולקולה מקטו לאלדו, כפי שעושה למשל האנזים פוספו-הקסוז-איזומראז, המזרז הפיכת המולקולה גלוקוז-6-פוספט (G6P) לפרוקטוז-6-פוספט על ידי שינוי מרחבי במולקולה: העברת הקשר הכפול לפחמן מספר 2. בתגובה זו לא משתנים כלל מרכיבי המולקולה (הנוסחה הכימית שלה), אך הצורה התלת־ממדית שלה משתנית. שינוי זה קריטי, שכן, ללא השינוי לא יתרחשו השלבים הבאים בתהליך הגליקוליזה. דוגמה נוספת היא שינוי חומצה אמינית מצורתה הכיראלית L לצורה D. מדיה וקבצים בנושא איזומראז בוויקישיתוף איזומראז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיגאנטספינוזאורוס

גיגאנטספינוזאורוס (שם מדעי: Gigantspinosaurus) הוא סוג של דינוזאור אוכל עשב מקבוצת הסטגוזאורים שהתקיים בתקופת היורה לפני 161 עד 155 מיליון שנה מהיום באסיה. הוא נחשב לחבר פרימיטיבי בקבוצה ולא השתייך למשפחת הסטגוזאוריים. גיגאנטספינוזאורוס היה דינוזאור קטן יחסית (יחסית לקבוצתו). אורכו הגיע ל-4.2 מטרים ומשקלו ל-700 קילוגרם. שתי הגפיים האחוריות היו ארוכות מן הקדמיות. לאורך גבו וזנבו נמשכו שני טורים של לוחות קרניים מעוינים שעמדו זקופים. בנוסף, דוקרן ענקי עמד על כתפו ואחת הלוחיות הייתה ארוכה מהאחרות. דינוזאור זה הופיע במשחקי המחשב Jurassic World Evolution וJurassic World Evolution 2. מדיה וקבצים בנושא גיגאנטספינוזאורוס בוויקישיתוף גיגאנטספינוזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גיגאנטספינוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המשרד לשירותים אסטרטגיים

המונח "OSS" מפנה לכאן. לערך העוסק בתוכנת קול, ראו Open Sound System. המשרד לשירותים אסטרטגיים (באנגלית: Office of Strategic Services; בראשי תיבות: OSS) היה ארגון הביון, המודיעין הצבאי והמבצעים המיוחדים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. ראשיתו של המשרד בשנת 1942 עבר איסוף המודיעין מצבא ארצות הברית לידי סוכנות ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים), אשר עיבדה את המידע והציגה אותו בפני ממשל המדינה. כחצי שנה לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה החליט הנשיא פרנקלין רוזוולט להקים משרד מיוחד לאיסוף מודיעין ממדינות האויב. בראש המשרד עמד ויליאם ג'יי. דונובן. דונובן היה פרקליט מצליח וחבר אישי של רוזוולט, אשר שימש במלחמת העולם הראשונה כמפקד גדוד בחטיבת החי"ר ה-69 של המשמר הלאומי, ובהמשך מונה למפקד החטיבה בדרגת קולונל. על פועלו במלחמת העולם הראשונה הוענקו לדונובן מדליית הכבוד, צלב השירות המצוין ועיטור לב הארגמן. עם מינויו הועלה דונובן לדרגת גנרל. בשיא תקופתו מנה הארגון שבראשו עמד כ־12,000 אנשי צוות. בין היתר הפעיל הארגון סוכני שטח, אשר הצניח ברחבי אירופה. הסוכנים, אשר פעלו במסגרת מבצע ג'דבורו, על שום העיר ג'דבורו שבסקוטלנד שבסמוך לה הוכשרו הסוכנים, שימשו כקציני קישור למחתרות כמו המחתרת הצרפתית וגייסו סוכנים ומרגלים. כמו כן פעלו כיחידות קומנדו וביצעו פשיטות על מטרות צבאיות של גרמניה הנאצית. אנשי המשרד עברו הכשרה נרחבת בתחומים כגון: לוחמת גרילה, חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. לזכות המשרד נזקפו הצלחות רבות בתחום המודיעין. בין היתר ניתן למנות את גיוס מדענים העוסקים בפיתוח האטום, הפעלת הסוכן פריץ קולבה, אשר סיפק מידע על מרגלים גרמנים ועל מטוס הסילון הגרמני החדשני מסרשמיט 262 וכן את הקמתו של כוח של לוחמי גרילה עליו פיקדו אנשי המבצעים של המשרד במערכה על בורמה. כמו כן ביצעו אנשי המשרד במהלך המלחמה גם את מבצע פייפרקליפ לגיוס מדענים גרמנים וסובייטים. הארגון פורק בתום המלחמה, ב-20 בספטמבר 1945. בין האישים שעבדו בשירות המשרד היו בין היתר אלן דאלס וויליאם קולבי (אשר שירתו בהמשך כראשי ה-CIA), ל. פלטשר פראוטי, באד שולברג, ולטר לנגר, קרל צוקמאייר, ברינגטון מור, אהרון בנק (איש צוותי הג'דבורו אשר פיקד על קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה), אריק אריקסון. לאחר פירוק הארגון החליט הנשיא הארי טרומן, בשנת 1947, להקים את סוכנות הביון המרכזית, כסוכנות האמונה על הריגול המודיעיני של ארצות הברית, הפועלת לאיסוף מידע ביטחוני מחוץ לגבולות ארצות הברית. המשרד היווה את הבסיס להקמתן של יחידות כוחות מיוחדים רבות ובהן הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, האגף לפעולות מיוחדות ואריות הים. בשנת 1992 נחנכה אנדרטה לחללי המשרד, שהוקמה במטה סוכנות הביון המרכזית במדינת וירג'יניה. במרץ 2018 העניק הקונגרס האמריקאי את מדליית הזהב של הקונגרס לכבוד אנשי הארגון. טים ויינר, מורשת של אפר - CIA, רסלינג, 2009. רוני ברבש, לוחמה חשאית במלחמת העולם השנייה, אוריון הוצאת ספרים, 2023, חלק שני – המודיעין האמריקני, עמ' 193–225. מדיה וקבצים בנושא המשרד לשירותים אסטרטגיים בוויקישיתוף המשרד לשירותים אסטרטגיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי המשרד לשירותים אסטרטגיים בפרויקט גוטנברג (באנגלית) המשרד לשירותים אסטרטגיים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויליאם קולבי, "המודיעין האמריקני לפני ה 11- בספטמבר", מבט מל"מ, גיליון 29, מאי 2002, עמוד 18. אמיר אורן, שיטת אולמרט ומלחה"ע ה-2, באתר הארץ, 15 ביולי 2012. Congressional Gold Medal Awarded to CIA’s Predecessor, OSS, אתר ה-CIA
דוק סמסון

דוק סמסון (באנגלית: Doc Samson) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס הענק הירוק ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Incredible Hulk #141 מיולי 1971 ונוצרה על ידי הכותב רוי תומאס והמאייר הרב טרימפ. דוק סמסון הוא האלטר אגו של לאונרד "ליאו" סקיבורסקי, פרופסור בעל תואר לפסיכולוגיה שנחשף לקרינת גמא בעת שעבד עם ברוס באנר על מציאת תרופה. שיערו הארוך הפך לירוק, וכוחו התעצם לרמה על-אנושית. נקרא על שמה של הדמות התנכית שמשון. את דמותו של לאונרד סמסון גילם בסרט הלייב אקשן "הענק הירוק" השחקן טיי בארל. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית בנימיני

"בית בנימיני – המרכז לקרמיקה עכשווית" הוא מרכז לאמנות קרמית וגלריה. המרכז נפתח ב-16 ביוני 2011 בבניין שנרכש בקריית המלאכה תל אביב-יפו, שופץ והותאם בעזרת קרן מעזבון יהודית ויששכר בנימיני, שהיו אמני קרמיקה. בשנת 2012 החל המרכז להעניק את "פרס קרן אליכס דה רוטשילד" ו"פרס מוד פרידלנד לאמנות קרמית" על שם מוד פרידלנד. המרכז מציג תערוכות תערוכות קבוצתיות לצד תערוכות יחיד בשלושת גלריות התצוגה, ומקיים ימי עיון, שיחי גלריה וסיורים. בבניין פועל בית ספר המציע סדנאות וקורסים לקרמיקה המיועדים ליוצרים חובבים ולאמנים. למרכז גם ספרייה עיונית הפתוחה לציבור המבקרים, ונמצאים בו משרדי אגודת אמני הקרמיקה בישראל. נאמנה ומנהלת המרכז: מרסל קליין נאמן ההקדש: אילן מאיר מנהלת ארכיון הקרמיקה הישראלית וספריית בית בנימיני: אסתר בק נאמנה ואוצרת ראשית: שלומית באומן מנהלת בית הספר לאמנות הקרמיקה והתכנית ללימודי תעודה: רוית לצר מנהלת אירועים מיוחדים ותוכניות עיוניות: שירה סילברסטון קשרי חוץ: יעל נובק מדיה וקבצים בנושא בית בנימיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית בנימיני בית בנימיני, ברשת החברתית פייסבוק מאשה צור-גלוזמן, עכבר העיר אונליין, חמר מקומי: מרכז הקרמיקה בתל אביב נפתח מחדש, באתר הארץ, 20 ביוני 2011 יובל סער, מרכז חדש לקרמיקה שנפתח בתל אביב שואף לשלב עיצוב, אומנות ואמנות, באתר הארץ, 21 ביוני 2011 בית בנימיני - מרכז לקרמיקה עכשווית, באתר גלריות
ויליאם דונובן

מייג'ור גנרל ויליאם ג'וזף דונובן (William Joseph Donovan;‏ 1 בינואר 1883 – 8 בפברואר 1959) היה ראש המשרד לשירותים אסטרטגיים במלחמת העולם השנייה. דונובן לחם במלחמת העולם הראשונה כמפקד גדוד בחטיבת החי"ר ה-69 של המשמר הלאומי, ובהמשך מונה למפקד החטיבה בדרגת קולונל. על פועלו במלחמת העולם הראשונה הוענקו לו מדליית הכבוד, צלב השירות המצוין ועיטור לב הארגמן. בשנת 1919 נשלח לרוסיה, שם שימש כנציג אמריקאי במטה של אדמירל אלכסנדר קולצ'ק. בשנים 1922–1927 עבד כעורך דין במסגרת הממשל של ארצות הברית. בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, החליט נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט להקים משרד מיוחד לאיסוף מודיעין ממדינות האויב. בראש המשרד, שנקרא המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) הועמד דונובן, שהיה וחבר אישי של רוזוולט. עם מינויו הועלה דונובן לדרגת מייג'ור גנרל. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1 באוקטובר 1945. ב-4 בספטמבר 1953 מונה לשגריר ארצות הברית בתאילנד, וכיהן בתפקיד זה עד 21 באוגוסט 1954. לאחר מותו בשנת 1959 נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. רוני ברבש, לוחמה חשאית במלחמת העולם השנייה, אוריון הוצאת ספרים, 2023, הפרק "מייג'ור ג'נרל ויליאם ג'וזף דונובן", עמ' 195–203. מדיה וקבצים בנושא ויליאם דונובן בוויקישיתוף ויליאם דונובן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם דונובן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויליאם קולבי, "המודיעין האמריקני לפני ה 11- בספטמבר", מבט מל"מ, גיליון 29, מאי 2002, עמוד 18. אמיר אורן, שיטת אולמרט ומלחה"ע ה-2, באתר הארץ, 15 ביולי 2012. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואי האחד עשר, מלך צרפת

לואי האחד עשר (3 ביולי 1423 – 30 באוגוסט 1483), בן לשושלת ולואה, היה מלך צרפת מ-1461 עד מותו. לואי האחד עשר היה בנם של שארל השביעי מלך צרפת ושל מארי מאנז'ו. ב-24 ביוני 1436, בגיל 13 בלבד, הוא נישא למרגרט סטיוארט, דופינת צרפת, בתו של ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד שנפטרה ב-1444. הוא בז לאביו כמלך חלוש, מרד בו וחיכה להזדמנות לרשתו. ב-14 בפברואר 1451 הוא נשא לאישה את קרלוטה מסבויה בת השמונה, נישואין שלא הושלמו עד היותה בת ארבע עשרה שנה. היא ילדה לו שתי בנות, ובן שירש אותו אחרי מותו בשם שארל השמיני, מלך צרפת. המלך לואי האחד עשר לחם נגד האצילים הפיאודלים של צרפת בערמומיות ובתחבולות הסחה. הוא היה נחוש בדעתו לאחד את צרפת תחת סמכותו של המלך בלבד. למטרה זו הוא הקדיש את מחשבותיו יומם ולילה, ועשה שימוש גם בדיפלומטיה, בריגול ובשוחד. לואי האחד עשר, שהיה קתולי אדוק, עשה שימוש גם בחוגי הכנסייה הקתולית נגד אויביו. הוא אסר על האצילים הפיאודלים לנהל מלחמות פרטיות ביניהם. הם התאחדו נגדו ב"ברית למען הציבור" ב-1464. ב-1465 הוא נאלץ לחתום על הסכם שלום איתם, במטרה להרוויח זמן. לואי האחד עשר טמן מלכודת לאויבו העיקרי, שארל "האמיץ" דוכס בורגונדיה, כשגרם למלחמה בין שווייץ לבין דוכסות בורגונדיה שבה נהרג שארל "האמיץ" בקרב על נאנסי ב-1477. ב-1481 שכנע לואי האחד עשר את רנה דוכס אנז'ו לוותר על חבל פרובאנס שהפך לחלק של צרפת. ב-1483 פלנדריה, שביקשה את עזרתו של לואי האחד עשר נגד הקיסרות הרומית הקדושה, מסרה לידיו את מחוז ארטואה שבצפון צרפת, כולל ערי המסחר אראס ודואה. המלך לואי האחד עשר היה חובב אמנות ובילה את זמנו הפנוי בחברתם של משכילים. הוא עודד את המעמד הבינוני במקום את מעמד האצילים. הוא פעל גם בשטח הכלכלי, הביא אורגי משי מאיטליה וניסה להכניס את טוואי המשי לצרפת, שיפר את אמצעי התחבורה והנמלים, הגן על התפתחותו של הצי הצרפתי ופתח שווקים חדשים לסחר החוץ של צרפת. לואי האחד עשר מעולם לא שב ללבוש לבוש שהיה לגופו בעת שהודיעו לו ידיעה רעה, ולא רכב על סוס שעליו רכב באותו רגע, ואף פקד לכרות חלק מן היער של לוֹש, בו הובאה אליו הידיעה על מותו של בן שזה עתה נולד. בתקופת שלטונו התרחשה עלילת הספר "הגיבן מנוטרדאם" של ויקטור הוגו, והמלך אף נזכר מספר פעמים בספר. בשנות חייו האחרונות הסתגר המלך לואי האחד עשר בארמונו. הוא סבל מטחורים והיה נתון להתקפים של שבץ מוחי. באחרון שבהם ב-25 באוגוסט 1483, הוא איבד את כושר הדיבור, ומת חמישה ימים אחרי כן. בנו שארל ירש את הכתר בשם שארל השמיני. ב-24 ביוני 1436, התחתן לואי עם מרגרט סטיוארט, דופינת צרפת בתו של ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד, אך לא היו לו ממנה ילדים. ב-14 בפברואר 1451 הוא נשא לאישה את קרלוטה מסבויה, בתו של לודוביקו, דוכס סבויה, ממנה היו לו שמונה ילדים, מהם הגיעו שלושה לבגרות: לואי (1458–1460) ז'ואקים (1459) לואיז (1460) אן (1461–1522), התחתנה עם פייר השני, דוכס בורבון ז'אן (1464–1505), התחתנה עם לואי השנים עשר, מלך צרפת פרנסואה (1466) שארל (1470–1498), התחתן עם אן, דוכסית ברטאן פרנסואה (1472–1473) מדיה וקבצים בנושא לואי האחד עשר, מלך צרפת בוויקישיתוף לואי האחד עשר, מלך צרפת, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לואי האחד עשר, מלך צרפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לואי ה-11, (1423-1483), מלך צרפת, דף שער בספרייה הלאומית יוהאן הויזנחה, 1977 [1919]. בסתיו ימי-הביניים, מוסד ביאליק, עמ' 38–39
אנדרטת מלחמת קרים

אנדרטת מלחמת קרים (באנגלית: The Crimean War Memorial) היא אנדרטה במפגש הרחובות ריג'נט והמאל בלונדון שבאנגליה, על הדרך בין עמוד הדוכס מיורק לכיכר פיקדילי. האנדרטה מנציחה את חללי בריטניה שנפלו במלחמת קרים. האנדרטה מורכבת מחמישה פסלים: פלורנס נייטינגייל סידני הרברט - הבארון מלי, שעמד בראש בניין משרד המלחמה בזמן מלחמת קרים שלושה חיילים וכן דמות אלת הניצחון. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת מלחמת קרים בוויקישיתוף
רז הימן והלל סגל

רז הימן (נולד ב-18 באפריל 1964) והלל סגל (נולד ב-2 ביוני 1949) הם צמד נהגי שטח ישראלים, שהשתתפו במרוצים חשובים בתחום הראלי בארץ ובעולם, בהם ראלי דקר. הימן וסגל הם צמד (נהג ונווט) מרוצי שטח הפועלים יחדיו משנת 2005. הימן נשוי ואב ל-4 ילדים, תושב פרדס חנה. הוא השתתף במרוצים רבים בארץ ובעולם, בהם 'ראלי הפרעונים' (6 פעמים), 'ראלי תוניס' (פעמיים), 'ראלי איחוד האמירויות', 'ראלי מרוקו' (פעמיים) 'ראלי פריז-דקר', אליפות העולם למרוצי אנדורו 2000 (ספרד), 2004 (פולין), ראלי דרך המשי (בה זכה פעמיים במקום הראשון), באחה 1000 מקסיקו, וראלי דקר - דרום אמריקה 2012. הימן הוא הבעלים של חברת "תנועה מערכות מחשוב וניווט בע"מ", ומספק תמיכה שוטפת לאנשי ספורט מוטורי דו-גלגלי וארבע-גלגלי בענייני מכשירי ניווט ועוד. סגל נשוי ואב ל-3 ילדים, תושב כפר תבור.מבעלי חברת ‘ליוגב בע"מ’. השתתף גם הוא במרוצים רבים בעולם, בהם באחה 1000 מקסיקו, 'פריז-איסטנבול', 'פריז-דקר' (3 פעמים), 'ראלי הפרעונים' (4 פעמים), ראלי "דרך המשי" (זכה פעמיים במקום הראשון) וראלי דקר - דרום אמריקה 2012. הצוות נוהג ברכב אבטיפוס מבנייה עצמית, בעל שלדת צינורות עליה הורכבו מכלולים מכניים של מיצובישי פאג’רו. לרכב מנוע טורבו דיזל מתוצרת ב.מ.וו בנפח 3,000 סמ"ק, המנוהל בידי תוכנת מרוצים מיוחדת. משרד התרבות והספורט העניק לצמד את פרס שרת התרבות והספורט לספורטאים מצטיינים לשנת 2009 על הישגים מיוחדים בתחום, ומענק של 300 אלף ש"ח. בשנת 2012 הפכו השניים לישראלים הראשונים שהשתתפו במרוץ הראלי הקשה ביותר בעולם, ראלי דקר, מחופה המזרחי של דרום אמריקה עד לחופה המערבי (מארגנטינה דרך צ'ילה אל פרו). כחלק מההכנות למרוץ, הם שיפרו ורעננו את רכב השטח שלהם, צירפו למנוע גיר חדש, ורעננו את המתלים ושיכוך הזעזועים. הקטגוריה בה התחרה הצוות היא T1.2 ‏(T1 מתייחס לרכבים בבנייה עצמית, ו-2 מתייחס למנועי דיזל). רכב התחרויות בו התחרה הצמד בראלי דקר הוצג בתערוכת "אוטומוטור" 2012 האתר הרשמי של רז הימן והלל סגל - צוות מרוצים רז הימן והלל סגל בדרך לראלי דקאר 2012, באתר "cartube", ‏18 בדצמבר 2011 נעם וינד, ‏הסתיים מרוץ הדקאר, הישג מדהים לצוות הישראלי, באתר ‏מאקו‏, 16 בינואר 2012 גיל מלמד, המדינה תמכה ונהגי המרוץ הישראלים יוצאים לראלי הקשה בעולם, באתר nrg‏, 18 בדצמבר 2011 אופיר דואק, דו"גרי, דקאר 2012, יום עשירי: עוד הישג לישראלים, באתר ynet, 12 בינואר 2012 בן מיטלמן ויוסי מזרחי, ‏ראלי דקאר - נציגות ישראלית, באתר ‏מאקו‏, 7 בנובמבר 2011 www.north.co.il אתר האינטרנט של החברה טל זוהר, ספורט מוטורי: פרס שרת התרבות והספורט לספורטאים מצטיינים, באתר "פול גז" תערוכת אוטומוטור 2012 – הפתיחה, באתר "ג'יפולוג"
שמואל אסקרוב

שמואל אסקרוב (נולד ב-27 בספטמבר 1949) הוא קצין צהל בדרגת רב-סרן ששימש סגן מפקד גדוד 53 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים. אסקרוב גדל בקיבוץ קריית ענבים. הוא התגייס בנובמבר 1967 ולמרות מחלת האסתמה ממנה סבל, הוא ביקש לשרת כלוחם בחטיבה 7. אסקרוב עבר את מסלול הלוחם בשריון בתפקיד נהג טנק, לאחר מכן עבר וסיים בהיצטינות קורס מפקדי טנקים וקורס קציני טנקים. הוא שירת בתור מפקד מחלקה, סגן מפקד פלוגה וקצין מבצעים בגדוד 82 של החטיבה, הוא השתחרר בשנת 1972 כשהוא חוזר לעבודות החקלאות בקיבוץ. באוקטובר 1972 חזר אסקרוב לשירות צה"ל ושירת במפקדת חילות השריון. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים עבר אסקרוב לשרת בתור סגן מפקד גדוד 53 של חטיבה 188, בגיל 24 היה אסקרוב הסמג"ד הצעיר ביותר בצה"ל. ב-6 באוקטובר 1973 עם פרוץ הקרבות, הוצב גדודו של אסקרוב בגזרה הדרומית של רמת הגולן. אסקרוב יצא עם כוח של שלושה טנקים מפלוגה ג' (גדוד 53), שלושה מפלוגה ז' (גדוד 74) וטנק מפקד פלוגה ז' אורי עקביה, כדי לחסום את ציר 'כודנה' באזור מוצב 111 כנגד המתקפה הסורית. כאשר הגיעו לנקודת הבלימה התנהל קרב כנגד עשרות טנקים סורים אשר במהלכו נפצע אסקרוב ופונה אחורה לבית חולים. יומיים לאחר מכן, ב-8 באוקטובר ברח אסקרוב מבית החולים יחד עם יוסף אלדר וחזר לגדודו בחזית כשהוא עדיין פצוע. בשלב זה הקרבות בדרום ובמרכז רמת הגולן היו קשים במיוחד והצבא הסורי כבש חלק נרחב מדרום הרמה והגיע עד מחנה נפח. יום לפני כן ספגה החטיבה מכה קשה עם נפילת המח"ט יצחק בן-שהם, הסמח"ט דוד ישראלי וקצין האג"ם בני קצין במהלך הקרב על נפח. יחד עם יוסי בן-חנן ארגן אסקרוב 11 טנקים משארית טנקי החטיבה ויצא עם הכוח לכיוון הר חרמונית ורכס הבוסטר בגזרה הצפונית. לפני צאתו פגש אותו ראש מטה פיקוד צפון, אורי בר-און ופקד עליו לחזור לבית החולים. אסקרוב ענה לו - אני עכשיו מפקד חטיבת ברק ואני נותן פה פקודות. במהלך הקרב נפצע באופן קשה כאשר כדור פגע בראשו. לאחר פציעה זו היה אסקרוב מחוסר הכרה במשך שבועיים ולאחר מכן נדרשו לו עוד מספר שנים של שיקום. פציעת הראש הותירה אותו משותק במחצית גופו ופגעה ביכולת הדיבור שלו עד היום. חייו של אסקרוב ניצלו הודות לפעולות ראשוניות של הרופא הגדודי ד"ר דן אנגלהרד והרופאים בבית החולים רמב"ם שהחליטו לנתח למרות הסיכויים הקלושים. על מעשים אלו במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן, הוענק לאסקרוב עיטור העוז במאי 1975 על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור. בנוסח סיפור גבורתו שצורף לעיטור העוז, מדובר גם על ההערכה רבה שיש אליו, לגבי "הקרב השני" שלו בהתמודדות עם אבדן כושר הדיבור החלקי, והעזרה והקשרים שיצר לעידוד פצועים נוספים במהלך שיקומו הארוך הנמשך עד היום. אבדן כושר הדיבור שלו הוא דוגמה של אפזיה - סוג לקות של אבדן כושר דיבור וקריאה (אפזיה) הנובע מפגיעה באזור ברוקה באונה ה של המוח שבו הדיבור אינו שוטף, יש איבוד מילים חשובות ושליפת דומות להן, חסרות מילות התחביר וההטיות, אבל הדיבור הוא לעניין ומובן לשומעים, וכך גם הבנתו את הנאמר לו. קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים שאול נגר, שמוליק אסקרוב - סיפורו של פצוע קשה, 17 בדצמבר 2009, אתר יד לשריון תיאור המעשה עליו קיבל את עיטור העוז באתר 'גבורה'., באתר הגבורה 1:01:03 - שמוליק מספר על נאום המפקד יוסי בן חנן בסרט עֹז 77 שהפיקו אביגדור קהלני ואליצור ראובני (פורסם בערוץ היוטיוב של אתר התרבות בילוי נעים) בשעה [1:20:06] הוא מספר על הפציעה שלו. אור ברנע, פעמיים שמוליק, באתר ynet, 31 בדצמבר 2010 אורי מילשטיין, קריסה ולקחה, מהדורה שלישית, 1999, עמ' 223 שמוליק אסקרוב - סיפורו של פצוע קשה, כתבה של שאול נגר, 17 בדצמבר 2009 (אתר יד לשריון)
קומנדו המזרח התיכון

קומנדו המזרח התיכון הייתה יחידה שפעלה כמסגרת ייעודית עבור יחידות קומנדו בריטיות, ששירתו בזירת המזרח התיכון בשנים 1941–1942. היחידה החליפה את Layforce ("כוח ליי") (אנ'), שהיה כוח קומנדו בסדר כוחות של בריגדה, בפיקוד רוברט לייקוק. הכוח נשלח לזירת המזרח התיכון בפברואר 1941, אך פורק באוגוסט 1941 לאחר שספג אבדות כבדות. לייקוק הצליח לשכנע את צ'רצ'יל, שהיה חסיד נלהב של הפעלת כוחות מיוחדים, להקים מחדש את הפיקוד שלו תחת שם חדש - "קומנדו המזרח התיכון". הסד"כ של כוח זה היה קטן בהרבה מסדר הכוחות המקורי של "כוח ליי", והוא כלל רק שש פלגות, בסד"כ 60–70 לוחמים כל אחת. שתיים מהפלגות של "קומנדו המזרח התיכון" שימשו כבסיס להקמת שירות האוויר המיוחד (SAS), ופלגה שלישית הפכה לשירות הסירות המיוחד (SBS), שהתמחה בביצוע פשיטות קומנדו מהים. אף על פי ש"קומנדו המזרח התיכון" המשיך להתקיים על הנייר גם לאחר כישלון מבצע פליפר בנובמבר 1941, במידה רבה כדי לרצות את צ'רצ'יל, רוב הלוחמים שנותרו במסגרת זו נקלטו ביחידות מיוחדות אחרות שפעלו בזירה. לייקוק הועלה לדרגת בריגדיר, ומונה למפקד "בריגדת השירות המיוחד" של פיקוד המזרח התיכון. מבצע הסכמה (באנגלית: Operation Agreement) היה פשיטה קרקעית ואמפיבית של כוחות צבא, צי ויחידות מיוחדות ממדינות חבר העמים הבריטי על נמל טוברוק שבלוב. הפשיטה נערכה בין ה־13 ל־14 בספטמבר 1942, במסגרת המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. van der Bijl, Nick (2006). No. 10 Inter-Allied Commando 1942–45. Osprey Publishing. ISBN 1-84176-999-1. Chappell, Mike (1996). Army Commandos 1940–45. Osprey Publishing. ISBN 1-85532-579-9. Haskew, Michael E (2007). Encyclopaedia of Elite Forces in the Second World War. Pen and Sword. ISBN 978-1-84415-577-4. Moreman, Timothy Robert (2006). British Commandos 1940–46. Osprey Publishing. ISBN 1-84176-986-X. ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמוד הדוכס מיורק

עמוד הדוכס מיוֹרְק (באנגלית: Duke of York Column) הוא אנדרטה בלונדון שבאנגליה, במפגש הרחובות ריג'נט והמאל, מערבית לקשת האדמירליות. האנדרטה היא לזכר מפקד הצבא הבריטי בתקופת המהפכה הצרפתית והמלחמות שלאחריה - דוכס יורק, הנסיך פרדריק, דוכס יורק ואלבני, בנו השני של מלך אנגליה, ג'ורג' השלישי. האנדרטה בנויה מאבן גרניט ורודה ובראשה פסל מעשי ידי הפסל ריצ'רד ווסטמאקוט משנת 1834. הפסל פונה לכיוון אנדרטת מלחמת קרים וכיכר פיקדילי. גובה העמוד 37.6 מטרים. בשל פשיטת רגל של הדוכס במותו בשנת 1827 הוחלט כי כל חיילי הצבא הבריטי יוותרו על יום אחד משכרם כדי לממן את הקמת האנדרטה. הקמת האנדרטה החלה בשנת 1833 והסתיימה שנה מאוחר יותר. בדחני התקופה רמזו כי גובהו הרב של העמוד הוא ניסיון של הדוכס להימלט מנושיו, שלהם היה חייב למעלה מ-2 מיליון ליש"ט. מדיה וקבצים בנושא עמוד הדוכס מיורק בוויקישיתוף עמוד הדוכס מיורק
אגרופן

אגרופן הוא סוג של נשק קר. האגרופן עשוי ממתכת, לרוב ברזל, ומעוצב כך שיתאים לאחיזה ביד כאשר חלקו בולט מעבר לפרקי האצבעות. האגרופן נועד להגברת העוצמה של מכת אגרוף, ולשמירה על ידו של המכה בה בעת. בעת מתן מכת אגרוף תוך שימוש באגרופן מעוצב האגרופן כך שיגרום לשטח מגע קטן יותר ונוקשה יותר עם היריב, וכתוצאה מכך נגרם נזק רב יותר. האגרופן גם סופג חלק ניכר מעוצמת המכה, ובכך מגן על אצבעותיו של התוקף. החוק בישראל (חוק העונשין סעיף 186) אוסר על אדם להחזיק אגרופן (בדומה להחזקת סכין), מחוץ לרשותו. זוהי עבירה פלילית שעונשה עד 5 שנות מאסר, אלא אם המחזיק הוכיח שהחזקה זו לא נועדה לפגיעה באנשים. Bagh nakh https://www.nevo.co.il/law_html/law01/073_002.htm#Seif474 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טבלן מצויץ

טבלן מצויץ (טַבְלָן מְצֻיָּץ, שם מדעי: Podiceps cristatus) הוא מין של עוף מים ממשפחת הטבלניים. פירוש השם המדעי: Podiceps - "רגליים באחוריים", Cristatus - "מצוייץ". שם בערבית: עאטאס מתואג כביר. טבלן זה הוא הגדול מבין בני המשפחה הנראים בישראל. מידות: אורך גוף: 46 - 51 ס"מ. מוטת כנפיים: 59 - 73 ס"מ. משקל: 900 - 1,200 גרם. הזוויגים דומים. בלבוש הקיץ - עונת הרבייה - הסימן הבולט ביותר הוא "צווארון" בולט משני צדי הצוואר בצבע כתום-זהוב. כמו כן, משני צדי כיפת הראש, שמשחירה, צומחות שתי ציציות המתרחבות למעין קרניים לכיוון העורף. לבוש החורף פחות צבעוני: נעלמים הצווארון הכתום והציציות. הכיפה שחומה ושוליה האחוריים מזדקרים מעט. חלקי הגוף העליונים ועורף הצוואר שחומים בהירים. קדמת הצוואר, הגחון וצידי הגוף לבנבנים-אפרפרים. הצעירים דומים לבוגרים בלבוש חורף. גופו של הטבלן הזה גלילי ומוארך. בעת השחייה רובו שקוע במים ויוצר צללית נמוכה מאוד. הצוואר הארוך נישא אז בזקיפות. המקור ישר, בינוני בגדלו, מגושם ומחודד בקצהו. צבעו חום-אדמדם. הרגליים קבועות באחורי הגוף. פיסת הרגל פחוסה. לכל אחת מ-4 האצבעות אונת שחייה רחבה ונפרדת, אף שהאצבע האחורית מנוונת למדי. הכנף קצרה וצרה. הזנב קצר מאוד. צבע קשתית העין אדום. הרגליים ירקרקות-זיתניות. כמו אצל רוב הטבלנים, גם לטבלן המצוייץ טקס חיזור, והוא אחד המיוחדים במשפחה: הזוג המונוגמי נוצר באפריל או מאי, בנדידה או בבית הגידול, ומתחיל בטקס חיזור קולני ביותר. בני הזוג משמיעים קריאות צרחניות, נכנסים למים ומתחילים במחוות הדדיות של ניעור הראש, תצוגת "חתול" עם ראש מונמך, ושחייה מקבילה בגוף זקוף. בנוסף, הם מגישים זה לזו צמחי מים ומחככים אותם אלה באלה. הטקס מגיע לשיאו בריקוד "פינגווין", בו הם מרימים את כל הגוף למצב זקוף ומצמידים חזה אל חזה. הטבלן המצוייץ נפוץ מאד. תפוצתו משתרעת מאוסטרליה במזרח ועד מערב אירופה ואפריקה. בישראל הוא חורף וחולף שכיח למדי. רוב החורפים מתרכזים בכנרת ובסביבתה. עד לשנות ה-60 הוא דגר בביצות החולה ובאתרים אחרים. על פי רוב הוא שוהה לבדו או בזוגות, ורק לעיתים נדירות רואים אותו בקבוצות קטנות ודלילות (עד 5 פרטים). הוא ניזון מדגיגים אך גם מסרטנים וממזון צמחי. מדיה וקבצים בנושא טבלן מצויץ בוויקישיתוף טבלן מצויץ, באתר ITIS (באנגלית) טבלן מצויץ, באתר NCBI (באנגלית) טבלן מצויץ, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טבלן מצויץ, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טבלן מצויץ, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) טבלן מצויץ, באתר GBIF (באנגלית) טבלן מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN ד"ר בני שלמון, פגיעה במקום החיות, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
חצי האי וירג'יניה

חצי האי וירג'יניה (באנגלית: Virginia Peninsula) הוא חצי אי המשתרע בדרומה של המדינה האמריקנית וירג'יניה. חצי האי גובל בצפונו בנהר יורק, בדרומו בנהר ג'יימס, במפרץ צ'ספיק והמפטון רודס במזרחו. אזור חצי האי עשיר בהיסטוריה מהתקופה הקולוניאלית האמריקנית עוד מיסודו של ישוב בקבע הבריטי הראשון באמריקה הצפונית בשנת 1607, העיר ג'יימסטאון. מדיה וקבצים בנושא חצי האי וירג'יניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.