laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סקרו

סקרו (Skrew), להקת אינדסטריאל מטאל אמריקאית משפיעה מאוסטין, טקסס שפעלה בין 1990 ו-1998. מקימי הלהקה הם אדם גרוסמן (שירה/גיטרות) ודני לונר (גיטרות/קולות רקע), שפעלו עד אז במסגרת להקת ת'ראש מטאל/פאנק בשם אנגקור ואט. שני האלבומים הראשונים שהוציאה הלהקה נחשבים לקלאסיקות של אינדסטריאל מטאל, כאשר אלבום הבכורה Burning in Water, Drowning in Flame מצליח יותר מבחינה מסחרית. סגנונה של הלהקה בתקופה זו היה אינדסטריאל מטאל טיפוסי המשלב ת'ראש ופאואר מטאל עם סימפולים, שירה מעוותת ואווירה שתוארה כ"מכנית". מחלוקות שהתעוררו בקרב חברי הלהקה מנעו ממנה מללוות את אלבום הבכורה בסיבוב הופעות, ובסופו של דבר גרמו לעזיבתו של לונר לטובת קריירה בניין אינץ' ניילס, ולנסיגה בפופולריות של הלהקה שגרמה לעיכוב ביציאתו של האלבום השני, Dusted, ולא חדלה למעשה עד להתפרקותה של הלהקה. שני האלבומים האחרונים של סקרו היו Shadow of Doubt שכלל ת'ראש מטאל איטי בסגנון מאשין הד, ו-Angel Seed XXIII שהושפע ככל הנראה מז'אנר הנו-מטאל וזכה בדרך כלל לביקורות לא טובות. מאז התפרקותה של סקרו הצטרף גרוסמן אל מיניסטרי כגיטריסט הופעות, והגיטריסט סטיב גרין הצטרף ללהקת הת'ראש מטאל סקינלאב. לונר נחשב עדיין למוזיקאי מוערך בשדה האינדסטריאל ועבד עם ניין אינץ' ניילס, קילינג ג'וק, מרילין מנסון, רוב זומבי ועוד. אדם גרוסמן (שירה/גיטרה) סטיב גרין (גיטרות) ג'ייסון (גיטרות) פראפ (בס) ג'ים וולנטיין (קלידים) כריס (תופים) מייק רובינסון (גיטרות) דני לונר (גיטרות/קולות רקע) קליי קמפבל (גיטרות) בובי גוסטפסון (גיטרות) מייק פיפלס (בס) ברנדון וורקמן (בס) רוב למפמן (בס) כריס אולט (קלידים) מרק דופור (תופים) צ'דוויק דייוויס (תופים) Burning in Water, Drowning in Flame 1991 Dusted 1994 Shadow of Doubt 1996 Angel Seed XXIII 1997 אתר האינטרנט הרשמי של סקרו סקרו, ברשת החברתית פייסבוק סקרו, באתר Last.fm (באנגלית) סקרו, באתר AllMusic (באנגלית) סקרו, באתר MusicBrainz (באנגלית) סקרו, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) סקרו, באתר Discogs (באנגלית) סקרו, באתר Songkick (באנגלית)
ארנסט צרמלו

ארנסט פרידריך פרדיננד צֶרמֵלו (בגרמנית: Ernst Friedrich Ferdinand Zermelo)‏ (27 ביולי 1871 – 21 במאי 1953) היה מתמטיקאי ופילוסוף גרמני. צרמלו נולד בשנת 1871 בברלין בירת הקיסרות הגרמנית. הוא למד בגימנסיה לואיזנשטדט (Luisenstädtisches Gymnasium) בברלין וסיים בשנת 1889. לאחר מכן המשיך ללימודי מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטאות ברלין, האלה ופרייבורג. בשנת 1894 השלים עבודת דוקטור, שעסקה בחשבון וריאציות. הוא נשאר באוניברסיטת ברלין והיה עוזר של מקס פלאנק, שתחת הדרכתו החל לעסוק בהידרודינמיקה. ב-1897 עבר צרמלו לאוניברסיטת גטינגן, שהייתה אז מרכז עולמי למחקר מתמטי, וסיים את התזה שלו שנתיים לאחר מכן. צרמלו החל לעבוד על בעיות בתורת הקבוצות, וב-1902 פרסם את עבודתו הראשונה בתחום. בשנת 1904 הצליח להתקדם לעבר המטרה שאותה הציב הילברט בנאומו בקונגרס המתמטיקאים בשנת 1900, כאשר הוכיח את משפט הסדר הטוב, דבר שהקנה לו תהילה ומינוי כפרופסור בגטינגן בדצמבר 1905. הוכחתו הראשונה עוררה חילוקי דעות מסוימים, וב-1908 הוא שכלל הוכחה זו והיא נתקבלה בחוגי המתמטיקאים. בשנת 1905 החל לעסוק ביצירת בסיס אקסיומטי לתורת הקבוצות, ובשנת 1908 פרסם את התוצאות שאליהן הגיע, חרף כישלונו להוכיח את העקביות של מערכת האקסיומות. בשנת 1922 שכללו אברהם הלוי פרנקל ותוראלף סקולם, כל אחד בנפרד, את מערכת האקסיומות של צרמלו. התוצאה, מערכת בת 10 אקסיומות, ידועה בשם אקסיומות צרמלו-פרנקל (ZF), והיא המקובלת ביותר עד היום כבסיס לתורת הקבוצות האקסיומטית. ב-1913 הוכיח צרמלו את משפט צרמלו, משפט חשוב בתורת המשחקים. בשנת 1935 עזב צרמלו את תפקיד הכבוד שלו בפרייבורג בשל אי הסכמתו עם הלך הרוחות הנאצי שם, עם תום המלחמה שב לתפקידו (ב-1946) וחי בפרייבורג עד מותו. מדיה וקבצים בנושא ארנסט צרמלו בוויקישיתוף ארנסט צרמלו, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ארנסט צרמלו, באתר MacTutor (באנגלית) ביוגרפיה מקיפה של ארנסט צרמלו(הקישור אינו פעיל) ארנסט צרמלו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
טרסט

האם התכוונתם ל... טריאסטה – שמה בסלובנית של עיר באיטליה על גבול סלובניה טירת טרסט - ברייקה
בעז אוקון

בעז אוקון (נולד ב-7 באוקטובר 1958), הוא משפטן ישראלי. כיהן כשופט בשנים 1996–2006 ומנהל בתי המשפט בשנים 2004–2006. עם שחרורו מצה"ל למד משפטים באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1985, לאחר התמחות תחת פיקוחו של עורך דין אמנון גולדנברג במשרד ש. הורוביץ, הוסמך כעורך דין. בשנים 1985-1996 היה עורך דין שכיר, ובהמשך שותף במשרד ש. הורוביץ. בשנת 1996 מונה לכהונת שופט בבית משפט השלום. בשנת 2000 מונה לרשם בית המשפט העליון. בשנת 2002 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, ובשנת 2004 מונה למנהל בתי המשפט. נחשב לבן טיפוחיו של נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק. עם פרישתו לגמלאות של הנשיא ברק בשנת 2006 פרש גם אוקון מכהונתו כמנהל בתי המשפט, וסירב אף להצעה להמשיך ולכהן כשופט מחוזי ולפניות אליו מטעם הנשיא ברק ואחרים להסכים שמועמדותו לבית המשפט העליון תעלה. בתקשורת הוסברה הפרישה על רקע יריבות בינו לבין מחליפתו של ברק כנשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, שנוצרה בפרשת נילי כהן. אוקון נחשב למקורבו של שר המשפטים לשעבר דניאל פרידמן. בשנת 2007 החל לשמש כפרשן משפטי בעיתון "ידיעות אחרונות". במאמריו נוקט אוקון קו ברור כלפי אירועים שהוא רואה בהם הפרת זכויות אדם. באחד ממאמריו שהתפרסם בעמוד הראשון של עיתונו ב-10 ביוני 2008 כינה את כביש 443 "כביש אפרטהייד" בשל האיסור שהוטל על פלסטינים לנוע בו, וקרא לציבור להחרים את הכביש עד שיוסרו המגבלות. בשנים האחרונות עוסק אוקון בבוררות בקרב הקהילה העסקית בישראל. במהלך כהונתו כשופט, עסק אוקון רבות בתחום זכויות הצרכן, ובין היתר ביקר בחריפות שופטי שלום, שפסקו בתביעות קטנות בלא שהקפידו במידה מספקת על זכויות אלה. כמו כן כתב פסקי דין תקדימיים שעסקו בחופש הביטוי, זכויות אדם ועוד. בין פסיקותיו: ביחד עם השופטים מוסיה ארד ועוני חבש, כתב שיש לבחון את מדיניות הריסות הבתים וטען ששורש הבעיה בקושי להשיג רישיונות בנייה. בשנת 2006 סירב לבקשה שמדינת ישראל תאכוף פסיקה של בית משפט ישראלי נגד מוכתר של כפר ברשות הפלסטינית, בנימוק שהרשות היא דה פקטו מדינה ריבונית ולכן נהנית מחסינות דיונית (פסיקתו זו נהפכה על ידי בית המשפט העליון). בעז אוקון, באתר הרשות השופטת כרמל בן-צור, אימת אוקון, באתר הארץ, 8 בפברואר 2007 יובל יועז, השופטת ביניש ביקשה להדיח את מנהל בתי המשפט בועז אוקון; שר המשפטים רמון סירב, באתר הארץ, 14 ביולי 2006 יצחק דנון, "אין לאפשר למולטילוק להסתיר את החסרונות הטכנולוגיים שלה מהציבור", באתר כלכליסט, 10 בפברואר 2013 הדס מגן, ‏בועז אוקון - בורר האלפיון העליון; התעריף: כ-2,000 שקל לשעה, באתר גלובס, 19 בפברואר 2010 ע"פ (י-ם) 7437/03 חסן סוואחרה נ. מדינת ישראל - הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה ת"א (י-ם) 4049/02 אגודת מדרשת אלון מורה נ' מדינת ישראל, ניתן ב-23.4.06 ע"א 5093/06 אגודת מדרשת ארץ ישראל (קדומים) אלון מורה נ' מדינת ישראל ואחרים, ניתן ב־6 באוגוסט 2008
אסף שחר

אסף שחר הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק ישראלי. שחר למד בימוי, צילום ועריכה ב"קאמרה אובסקורה", וסרט הגמר שלו, "בומרנג" (1997), על-פי סיפור קצר של אתגר קרת, זכה בפרס ראשון בפסטיבל סרטים ביפן. סרטו הדוקומנטרי "בדרכי אבות" (2007), אשר הופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי והרשות השנייה, משתתף בתחרות הסרט התיעודי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-23 בחיפה. הסרט מתעד שחזור עלייה לרגל תנ"כית מהגליל לירושלים, שעשה בשנת 1998 תושב הושעיה מנחם גולדברג עם שני בניו הקטנים, ברגל ובעזרת אתונות, דרך ההתנחלויות והיישובים הערבים ביהודה ושומרון. כיום, שחר מלמד תקשורת בחטיבה העליונה בתיכון חדרה. אסף שחר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אסף שחר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי על "בדרכי אבות" באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-23 בחיפה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לטו

לֶטוֹ (ביוונית: Λητώ, Λατώ) היא בתם של הטיטאנים פויבה וקואאוס במיתולוגיה היוונית, אחותה של אסטריה (אלת הכוכבים), שבתה היא הקטה, אלת הקוסמות. זאוס אהב אותה עד מאוד, אך משהרתה נאלץ לזנוח אותה מזעם אשתו הרה. לטו נאלצה לנדוד בין האיים השונים שסירבו לקבלה בשל כעסה של הרה. הרה מנעה מבתה איליתיה (אלת הפריון) לעזור ללטו. לבסוף מצאה לטו את האי דלוס שצף על פני הים וטולטל בידי הרוחות, אי עלוב ובזוי. משהחליטה לטו להתיישב באי, עלו מתחתית הים עמודים גדולים שהתחברו אליו. בדלוס ילדה לטו את התאומים אפולו וארטמיס. ברבות הימים הוקם בדלוס היכלו המפואר של האל אפולו. על פי גרסה אחרת ילדה לטו את ארטמיס באורטיגיה. במלחמת טרויה מוזכרת לטו פעם נוספת. היא נעמדת לצד שני בניה ונלחמת למען טרויה. היא נלחמה בהרמס בזמן מלחמת האלים הגדולה. האסטרואיד 68 Leto (אנ') שהתגלה ב-1861 על ידי רוברט לות'ר נקרא על שמה. האסטרואיד 639 Latona (אנ') שהתגלה ב-1907 על ידי קרל לונרט, נקרא לפי שמה בלטינית - לטונה (Latona). מדיה וקבצים בנושא לטו בוויקישיתוף לטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לטו, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) (68) Leto In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_69. ISBN 978-3-540-29925-7. ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיאוניסיים

כיאוניסיים (שם מדעי: Chionididae) היא משפחה השייכת לסדרה חופמאים. בה סוג יחיד: כיאוניס (Chionis) ובו שני מינים החיים באנטארקטיקה ובאיים סביבה וכן בקצה אמריקה הדרומית. גודל הכיאוניס כיונה. צבעו לבן, מכאן השם המדעי, הגוף מכונס. הכנפיים והרגליים קצרות. המקור קצר וכיסויו הקרני מורכב מחלקים אחדים. הכיאוניס הוא עוף השוכן בחופים דרומיים, בדרך כלל בסמוך למושבות עופות ים או כלבי ים. הוא אוכל-כול, מן הצומח ומן החי. הכיאוניס גורם נזק לפינגווינים באוכלו את ביציהם ואפרוחיהם או בחוטפו את טרפם. משפחה כיאוניסיים (Chionididae) סוג כיאוניס (Chionis) מין כיאוניס לבן (Chionis alba) מין כיאוניס שחור-פנים (Chionis minor) מדיה וקבצים בנושא כיאוניסיים בוויקישיתוף כיאוניסיים, באתר ITIS (באנגלית) כיאוניסיים, באתר NCBI (באנגלית) כיאוניסיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כיאוניסיים, באתר GBIF (באנגלית) כיאוניסיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קופרטינו

קופרטינו (באנגלית: Cupertino) היא עיר במחוז סנטה קלרה שבקליפורניה, בארצות הברית. העיר משתרעת מהקצה המערבי של עמק סנטה קלרה ועד לרגלי הרי סנטה קרוז. העיר ממוקמת בצמוד לסן חוזה ומשמשת כפרוור שלה. נכון לשנת 2010 התגוררו בקופרטינו 58,302 איש. פרוור זה מכונה לעיתים "לב" עמק הסיליקון, משום שבמקום שוכן המטה העולמי של חברת אפל. המטה שוכן באתר Apple Park שהוא מבנה עגול המאכלס כ-13 אלף עובדים. חברה נודעת אחרת השוכנת במקום היא סיגייט טכנולוגיות. איטליה קופרטינו (אנ'), פוליה, איטליה טאיוון סינצ'ו, טאיוון יפן טויוקוואה, אייצ'י, יפן הודו בובנשוואר, הודו מדיה וקבצים בנושא קופרטינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קופרטינו (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוקליאון

נוקליאון, בפיזיקת חלקיקים, הוא שם כללי לבאריונים: פרוטון ונייטרון, המרכיבים את גרעין האטום. עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, נהוג היה לחשוב כי שני הנוקליאונים הם חלקיקים יסודיים, אך כיום ידוע כי הם מורכבים מקווארקים וגלואונים. הבנת תכונות הנוקליאונים היא אחת המטרות המרכזיות של הכרומודינמיקה הקוונטית, התאוריה המודרנית העוסקת בתגובות חזקות. הפרוטון הוא הבאריון הקל ביותר ויציבותו תלויה במספר הבאריון שלו. לפיכך, מטיל אורך חייו של הפרוטון מגבלות חמורות על תאוריות המנסות להרחיב את המודל הסטנדרטי. הנייטרונים מתפרקים לפרוטונים באמצעות ההתפרקות החלשה. ערך מורחב – פרוטון מספרו הקוונטי הוא 1/2+, מטענו   1.602176462 × 10 − 19 {\displaystyle \ 1.602176462\times 10^{-19}} קולון, ומסתו עומדת על 938.272029±0.000080 MeV/c2. הפרוטון מרכיב את כל גרעין האיזוטופ הקל של אטום המימן. על-פי מספר תאוריות GUT, ייתכן כי הפרוטון דועך. במקרה כזה, זמן מחצית החיים המינימלי הוא ‎2.1×1029‎ שנים. רדיוס המטען נמדד בעיקר באמצעות פיזור אלקטרון־פרוטון, והוא עומד על 0.870±0.008 fm. בסוגי דעיכה מסוימים, לאנטי־לפטון או לפטון ומזון, זמן הדעיכה עשוי לעמוד על ‎1032‎ שנים. לפיכך, נהוג לראות בפרוטון חלקיק יציב, ומספר הבאריון שלו נשמר. ערך מורחב – נייטרון לנייטרון אין מטען חשמלי ומסתו עומדת על 939.565360±0.000081 MeV/c². אורך חייו של הנייטרון הוא כ־880 שניות. הוא מתפרק התפרקות חלשה: n → p + e + ν ¯ e {\displaystyle n\to p+e+{\overline {\nu }}_{e}} סימטריית CPT מטילה הגבלות חמורות על תכונותיהם של חלקיקים ואנטי־חלקיקים. לדוגמה, מטעניהם של הפרוטון והאנטי־פרוטון חייבים להיות שווים. השוויון בין השניים נמדד בדיוק של ‎10-8‎, וכך גם לגבי מסתם. במיון קווארקים בטעם (SU(2, שני הנוקליאונים משתייכים למצב הבסיסי השני, בו הפרוטון מורכב מהרכב של הקוורקים UUD, ואילו הנייטרון מורכב מ־UDD. בטעם (SU(3, הם משתייכים למצב הבסיסי ה־8 של באריונים בעלי ספין 1/2. בהרחבה ל־(SU(4 (תוך הכללה של הקווארק מטעם "קסום"), ניתן לשייך אותם למצב הבסיסי ה־20. מיון החלקיקים נוקליאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) B. A. Zeck, A. R. Young, T. L. Womack, J. W. Wexler, Measurement of the neutron lifetime using a magneto-gravitational trap and in situ detection, Science 360, 2018-05-11, עמ' 627–632 doi: 10.1126/science.aan8895
ומבלי

האם התכוונתם ל... ומבלי (שכונה) – שכונה בלונדון שבה נמצא אצטדיון ומבלי אצטדיון ומבלי – אצטדיון בלונדון שנפתח ב-2007, המגרש הביתי של נבחרת אנגליה בכדורגל אצטדיון ומבלי הישן – אצטדיון שפעל בשנים 1923-2000
צורות של גבישים

במינרלוגיה ובקריסטלוגרפיה, הצורה והגודל של גבישים הביאו ליצירת קבוצת מונחים שנועדו לתאר את צורת הגביש האופיינית (באנגלית: Crystal habit). בתנאי שיווי משקל תרמודינמי לגבישים יש צורה ייחודית, הנקבעת על ידי האנרגיות החופשיות המשטחיות הספיצפיות של המישורים הגבישיים השונים. תיאוריה זו מושתת על רעיון של ג'וסיה וילארד גיבס מ-1876, שפותחה בהמשך על ידי פייר קירי, גיאורג וולף (אנ') וקוניירס הרינג (אנ') למשפט וולף ולצורה של גבישים בשיווי משקל. אלא שגבישים בכלל, ומינרלים, בפרט, אינם גדלים בתנאים של שיווי משקל תרמודינמי, ולכן יש להם צורות רבות. המונחים הרבים בהם משתמשים מינרלוגים על מנת לתאר את צורת הגביש מועילים להסברת הצורה שבה מופיעה דוגמה של מינרל מסוים. הכרת צורות גביש שונות עוזרת למינרלוגים לזהות מספר גדול של מינרלים. אף על פי שרוב המינרלים מופיעים ביותר מצורה אחת (דבר הקשור לתנאי הסביבה) צורות מסוימות מאפיינות מינרלים מסוימים. צורת הגביש עלולה להטעות חסרי־ניסיון כיוון שהסימטריה הגבישית יכולה להיות חבויה או מוסווית. גורמים המשפיעים על צורת הגביש כוללים: מבנה, זיהומים שקלט הגביש בזמן שנוצר, התפתלות ותנאי צמיחה של הגביש (חום, לחץ, מרחב וכו'). מינרלים בעלי אותו מבנה גביש לא בהכרח יהיו בעלי אותה צורת גביש. צורות מסוימות של מינרל ייחודיות לסוג ולמיקום. למשל, אף שרוב המופעים של ספיר הם בצורת גביש מוארך בצורת חבית, הספיר המצוי במונטנה מופיע בצורת גביש מוצק בצורת טבלה. בדרך כלל, צורה זו אופיינת לאבן אודם. ספיר ואודם הם שני סוגים של אותו מינרל קורונדום. מינרלים מסוימים יכולים להחליף מינרלים קיימים תוך שמירת צורת המינרל המקורי, תהליך הקרוי "פסאודומורפיזם". דוגמה קלאסית: אבן החן עין הנמר שהיא סוג של קוורץ. בעוד שקוורץ יוצר בדרך כלל גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים (כלומר שמישוריו מפותחים היטב) ופריזמטיים (גביש מוארך דמוי מנסרה), "עין הנמר" המחליפה אמפיבול שעבר צֶירוּר (סיליקיזציה – ספיחת סיליקה) שומרת על צורת הסיבים של האמפיבול. הטבלה ממוינת לפי שם הצורה תא יחידה גביש סימטריה גאומטריה תורת החבורות חבורת סימטריה מדיה וקבצים בנושא צורות של גבישים בוויקישיתוף צורות של גבישים באתר Amethyst Galleries
הנרי ג'יינוויי הארדנברג

הנרי ג'יינוויי הארדנברג (באנגלית: Henry Janeway Hardenbergh;‏ 6 בפברואר 1847 – 18 במרץ 1918) היה אדריכל אמריקני. תכנן עשרות מבנים בארצות הברית, המוכרים ביותר הם הדקוטה ומלון פלאזה, שניהם במנהטן. הארדנברג נולד בניו ברונסוויק שבניו ג'רזי. בין השנים 1865–1870 רכש השכלה וניסיון מעשי באדריכלות, עת שימש כשוליה במשרדו של האדריכל הגרמני דטלף לינאו (אנ') בניו יורק. בשנת 1871 פתח משרד עצמאי. את דרכו המקצועית החל בתכנון של ספרייה, כנסייה ומבנה נוסף עבור אוניברסיטת רטגרס בעיירת הולדתו בניו ג'רזי. את העבודות הללו קיבל בעזרת קשריו המשפחתיים במוסד הלימודים. בהמשך שנות השבעים של המאה ה-19 קיבל חוזה לתכנון מבנה מגורים במנהטן, ה-"Vancorlear". יצירה זו הביאה לו את תשומת לבו של היזם אדוארד קאבוט קלארק (אנ'), באותה עת יו"ר תאגיד סינגר לייצור מכונות תפירה. קלארק רכש קרקעות באפר וסט סייד, ושכר את הארדנברג לתכנון מספר מבני מגורים (שחלקם נהרסו בינתיים); המפואר בהם הוא מבנה הדירות היוקרתי "הדקוטה". בניין זה, בדומה לתכנון הפלאזה שנבנה בסגנון רנסאנס גרמני, כולל מוטיבים האופייניים לסגנון הרנסאנס הצרפתי כאלמנטים המופיעים בטירת שאמבור ובטירות נוספות של עמק הלואר. יצירתו זו הפכה את הארדנברג לאדריכל בעל שם, והביאה לו חוזים לתכנון שני מלונות עבור משפחת אסטור: מלון ולדורף (1893) ומלון אסטוריה (1897), שהפכו למלון וולדורף-אסטוריה. שני המלונות נהרסו בשנת 1929 על-מנת לפנות מקום לבנייתו של בניין אמפייר סטייט. יצירתו המפורסמת ביותר של הארדנברג היא מלון פלאזה, שהושלם בשנת 1907 והיה לאחד המלונות המפורסמים בעולם ולאחד מסמליה של מנהטן. יצירות נוספות שלו הן בניין שרמרהורן (אנ') ו"המרטיניק" (The Martinique) בניו יורק; אצטדיון פאלמר (אנ') באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי (נהרס בשנת 1997); "המוהיקני" (The Mohican) בקונטיקט; מלון ויליארד (אנ') בוושינגטון די. סי., ומלון קופלי פלאזה (אנ') בבוסטון שבמסצ'וסטס. הארדנברג נפטר בניו יורק בגיל 71. היטל גרפי של חזית מבנה הדקוטה מלון קופלי פלאזה, בוסטון מדיה וקבצים בנושא הנרי ג'יינוויי הארדנברג בוויקישיתוף גלריה ומידע על מבנים אותם תכנן הארדנברג באתר startsandfits הארדנברג באתר nyc-architecture
סט (משחק קלפים)

סט הוא משחק קלפים, ובו יש 81 קלפים, שלכל אחד מהם ארבעה מאפיינים המתחלקים לשלוש אפשרויות שונות: צורות: מעוין/מלבן, גל (טילדה), אליפסה דגם מילוי הצורות: ריק, מפוספס, מלא צבע הצורות: אדום, ירוק, סגול מספר הצורות שעליו: 1, 2, 3 חפיסת הקלפים מכילה קלף לכל שילוב אפשרי של המאפיינים הנ"ל, כך שעל כל קלף מצוירות בין אחת לשלוש צורות זהות, בצבע מסוים ועם דגם מילוי מסוים. מטרת המשחק היא למצוא 'סטים'. שלושה קלפים יכולים להוות יחד 'סט' אם הם מקיימים את הכלל הבא: עבור כל אחד מהמאפיינים בנפרד, שלושת הקלפים זהים זה לזה או שונים זה מזה. לדוגמה, שלושה קלפים שבכל אחד מהם מעוין אחד מלא בצבע שונה הם סט. דוגמה נוספת: שלושה קלפים שבכל אחד צורה אחרת, צבע אחר, אבל כולם מפוספסים ובכמות 1 – גם הם סט. המשחק הומצא באקראי על ידי מרשה ג'ין פלקו, בעת שעסקה במחקר גנטי אודות תכונות של כלבים מגזע רועה גרמני בקיימברידג', בשנת 1974. פלקו יצרה קלפים שבהם קודדה צירופי גנים שונים, ותוך כדי המחקר גילתה את האפשרות לשחק בקלפים. במשך כ-16 שנים שיחקה עם חבריה ובני משפחתה, ורק בשנת 1990, בעקבות הפצרות ילדיה, החלה בהפצתו המסחרית. מאוחר יותר נוצרו צורות נוספות המתבססות על משחק הקלפים, כגון משחק קוביות, וכן חידות 'סט' המתפרסמות בניו יורק טיימס ובאתרים סודיים הזמינים לחובבי קוביות לא מאוזנות. כמו כן נוצרו משחקים שונים שהומצאו על בסיס סט, כגון סוויש. מניחים 9/12 קלפים באופן גלוי, וכל המשתתפים מנסים למצוא סטים מבין הקלפים. משתתף שמצא סט מכריז 'סט'. אם הקלפים שחשב עליהם הם אכן סט, המשתתף מקבל נקודה, מסירים את קלפי הסט ומניחים אחרים במקומם. אם המשתתף טעה, אין להסיר לו נקודות. אם אף משתתף לא הצליח למצוא סט לאחר פרק זמן סביר, ניתן להוסיף עוד 3 קלפים (יש כאלה המוסיפים רק קלף אחד בפעם) ולחפש 'סט' ב-15 הקלפים שפרוסים כעת - דבר המשפר משמעותית את הסיכוי לקיומו של סט מתוך הקלפים הפרוסים. ברגע שמוצאים סט מתוך 15 קלפים, מוציאים את 3 הקלפים שהיוו סט, וממשיכים את המשחק שוב עם 12 קלפים. מדיה וקבצים בנושא סט בוויקישיתוף האתר הרשמי של חברת Set Enterprises, מפיצת המשחק ההיסטוריה של המשחק באתר הרשמי
יאן פאלאך

יאן פאלאך (Jan Palach‏ 11 באוגוסט 1948 – 19 בינואר 1969) היה סטודנט צ'כי אשר הצית עצמו והתאבד במחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 בסופה של תקופת האביב של פראג, תקופת שלטונו של אלכסנדר דובצ'ק. לאחר התאבדותו של פאלאך החל גל של מעשי התאבדות בהצתה של סטודנטים נוספים כצעד מחאה נגד הפלישה הסובייטית. הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה באוגוסט 1968 הייתה מיועדת למחוץ את מאמצי הליברליזציה והרפורמות של ממשלת אלכסנדר דובצ'ק במהלך האביב של פראג. פאלאך מת לאחר שהצית עצמו בכיכר ואצלב בפראג ב-16 בינואר 1969 במחאה על הפלישה הסובייטית. בכיכר ואצלב במרכז פראג קיימת אנדרטה לזכרו. לווייתו של פאלאך הפכה למפגן של מחאה המונית כנגד הכיבוש הסובייטי, ולאחר כחודש (ב-25 בפברואר 1969) סטודנט נוסף, יאן זאיץ' (Zajíc), הצית עצמו למוות באותו המקום עצמו. באפריל של אותה השנה, אבזן פלוצ'ק (Plocek) ביצע מעשה דומה בעיר אחרת בצ'כיה. פרט להלם המיידי מן המעשה, לא הייתה למעשי ההצתה כל השפעה על הכיבוש הסובייטי של צ'כוסלובקיה. כמה חודשים בטרם התאבד פאלאך, ב-8 בספטמבר 1968, פולני בשם רישארד שיבייץ' הצית עצמו למוות בוורשה במהלך אירוע פומבי באצטדיון כמחאה על תוקפנות ברית ורשה נגד צ'כוסלובקיה, והסיוע הפולני שניתן לתוקפנות זו. שיבייץ' מת כעבור ארבעה ימים. אין זה סביר כי פאלאך היה מודע למעשהו של הפולני, מכיוון שמעשה זה הוסתר היטב על ידי השלטונות הקומוניסטים בפולין. הידיעות הראשונות על המעשה שודרו ב"רדיו אירופה החופשית" כחודשיים לאחר מותו של פאלאך. לאחר נפילת הקומוניזם הצ'כי הונצח פאלאך בפראג באמצעות צלב מברונזה אשר הוצב במקום בו התאבד, מחוץ למוזיאון הלאומי, והכיכר נקראה על שמו. האסטרונום הצ'כי לובוש קוהואוטק אשר עזב את צ'כוסלובקיה בשנה שלאחר מכן קרא לאסטרואיד אשר גילה ב-22 באוגוסט 1969 על שמו, והוא ידוע בשם "1834 פאלאך". מעשי הצתה עצמית אחרים ייתכן והושפעו אחר מעשהו והפרסום לו זכה באמצעי התקשורת. באביב 2003 שישה צ'כים צעירים התאבדו בשריפה, ביניהם תלמיד תיכון בשם זדנייק אדמץ' אשר שרף עצמו למוות כמעט באותו המקום, בהשאירו פתק התאבדות מקוון, באתר באינטרנט, בו התייחס לפאלאך ולאחרים שהציתו עצמם. הסיבה למעשהו, ולגל ההתאבדויות שבא אחריו אינה ברורה לחלוטין. כיכר יאן פאלאך בפראג נקראת על שמו. מדיה וקבצים בנושא יאן פאלאך בוויקישיתוף חיים של אחרים עם ערן סבאג - על יאן פאלאך(הקישור אינו פעיל), באתר גל"צ, 17 בינואר 2011 יאן פאלאך, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אודות האסטרואיד 1834 PALACH
וחטנג השני, מלך גאורגיה

וחטנג השני, מלך גאורגיה (בגאורגית: ვახტანგ II) (מת ב-1292) מבית בגרטיוני, היה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת מ-1289 ועד למותו בשנת 1292. תקופת מלכותו הייתה תחת שלטון המונגולים בגאורגיה. וחטנג היה בנו של מלך הממלכה המערב גאורגית, דוד השישי נארין, ואשתו תמר, בתו של הנסיך אמאנליסדזה. הוא הוכתר כמלך, בשנת 1289, תחת ההסכמה של המונגולים, לאחר שדודנו וקדומו, דמטרה השני, הוצא להורג בידי החאן הגדול. וחטנג היה נאמן לשלטון המונגולי. ממלכתו השתרעה בחלק המזרחי של גאורגיה כאשר מערב גאורגיה נשלטה בידי ממלכת אימרתי בראשות אביו, דוד השיש נארין (עד 1293). וחטנג מת בשנת 1292, לאחר שלטון של שלוש שנים בלבד. דודנו, דוד השמיני ירש אותו. הוא נקבר במנזר גלאתי שליד כותאיסי. רולנד גריגור סאניי (1994), יצירת האומה הגאורגית, עמ' 41, ISBN 0253209153, (אנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לייב מורגנטוי

לֶייבּ מוֹרגנטוֹי (ביידיש: לײב מאָרגנטױ, לעיתים מארגענטוי) הוא שם העט של חנן לייב ספוז'ניק (ביידיש: סאַפּאָזשניק; 20 ביולי 1905, פינסק – 25 במאי 1979, חולון), עיתונאי ומשורר ילדים יידי פולני-ישראלי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לייב מורגנטוי נולד בעיירה פינסק שבפלך מינסק, רוסיה (פולסיה; לאחר המלחמה בפולין) בשנת 1905, למשפּחה של בעלי מלאכה. הוא למד בּ"חדר מתוקן", ואחר כך בבית ספר יסודי בעברית וביידיש. כשהיה בן 13 עבד כשוליית-סנדלר ("ספוז'ניק" ברוסית פירושו סנדלר), והמשיך בלימודי הערב שלו. עם הפלישה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941, נמלט מורגנטוי לעומק ברית המועצות, נדד והיטלטל ברחבי המדינה, שהה בסמרקנד ואף הגיע למחנות סיביר. בּקיץ 1947, לאחר הרפטריאציה (שיבת הפולנים הגולים למדינתם), שב מורגנטוי לפולין, השתקע בעיר לודז' ועסק בעבודתו הספרותית. הוא כתב בפולנית, ברוסית, בעברית וביידיש. ואף כתב מספר יצירות בתקופת השואה אשר מתארות את החיים בתקופה הזו מנקודת מבטו. בשנת 1957 עלה מורגנטוי לישראל והשתקע עם משפחתו בעיר חולון. נפטר בביתו שבשכונת ג'סי כהן בחולון באביב 1979, בשנה ה-74 לחייו. הותיר אישה, בת ובן. שיריו הראשונים של מורגנטוי הופיעו בעיתוני הילדים בפינסק ובווילנה. מאוחר יותר נדפסו שיריו בכתבי עת ועיתוני ילדים ביידיש בכל רחבי אירופה, אוסטרליה וישראל. אחדים משיריו, כגון "עץ הכוכבים", הולחנו והושרו בפי זמרים ידועים, כגון חוה אלברשטיין, והפכו לשירי זמר מוכרים. רואינען אין זון: לידער און פאעמען, לודז': יידיש-בוך, 1949. ('חורבות בשמש: שירים ופואמות') ביי דער ארבעט קלינגט דאס ליד: לידער, ורשה: יידיש בוך, 1950. אלדאס גוטס פאר אייך, ורשה: יידיש בוך, 1957. (לילדים) צער און פרייד: לידער און פאעמען, 1928–1968, יובל-אויסגאבע, תל אביב: המנורה, תשכ"ט 1968. עץ הכוכבים; תרגמו: אוריאל אופק, יורם טהרלב, דוד פאיאנס, אשר שופט ואפרים תלמי; ציר: אריה מוסקוביץ, תל אביב: יסוד ('מרגנית: ספריה לגיל הרך'), תשל"ח 1977. מדיה וקבצים בנושא לייב מורגנטוי בוויקישיתוף לייב מורגנטוי באתר "הבית של שוש ויוסי": אסופת תמונות של לייב מורנגנטוי יוסי ספוזניק, על אבא שלי - המשורר לייב מורגנטוי מארגנטוי לייב, באתר בית לייוויק (ביידיש) לייב מורגנטוי בקטלוג פרידמן, ספריית אוניברסיטת פנסילבניה הדים: קול משורר יהודי מפינסק החרבה, דבר, 13 בפברואר 1948 ערב ספרותי לכבוד לייב מורגנטוי נערך בחולון, דבר, 13 ביוני 1965 יהושע א. גלבוע, פייטן העצבות של פולסיה, מעריב, 27 בדצמבר 1968 (גרסת html באתר "הבית של שוש ויוסי") תל־אביב: באגודת סופרי יידיש ובית־ליסין, דבר, טור 2, 13 בינואר 1969 בחולון מת הסופר לייב מורגנטוי, מעריב, 25 במאי 1979 ישעיהו שפיגל, ‏"לייב מאָרגענטוי: פֿון פּאָלעסיער ערד ביז זוניקן היימלאַנד", געשטאלטן און פּראָפֿילן: ליטערארישע עסייען, ב, תל אביב: ישראל-בוך, תשמ"א 1980, עמ' 141–144, בארכיון האינטרנט (ביידיש) לייב מורגנטוי, באתר MusicBrainz (באנגלית) לייב מורגנטוי, דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: חתונה יהודית בטרבלינקה: בלדה (מיידיש: אשר שופט), דבר, 22 באפריל 1971 יזכרו הדורות (פואמה) (מיידיש: אשר שופט), דבר, 11 באפריל 1972 בית הכנסת השרוף (מיידיש: אשר שופט), דבר, 27 באפריל 1976 (ותיקון שיבוש שנפל בשיר: תיקון טעות, דבר, 7 במאי 1976) מילות שירו "עץ הכוכבים", באתר שירונט "ירושלים של זהב" ביידיש, באתר "היו ימים"
לודוויג הגרמני

לודוויג (או לואי) הגרמני (הידוע גם כלואי ה-II;‏ 806 – 28 באוגוסט 876) היה בנו השלישי של לואי החסיד, קיסר האימפריה הרומית ואשתו הראשונה, ושימש כמלך בוואריה משנת 817 בעקבות חלוקת האימפריה על ידי אביו, וכמלך פרנקיה המזרחית (כיום שטח גרמניה) בעקבות חוזה ורדן בשנת 843 עד למותו. לודוויג נישא ב-827 לאמה, בתו של וולף, רוזן אלדורף, ולזוג נולדו שבעה ילדים: הילדגרד (856-828) קרלומן, מלך בוואריה (880-829) לודוויג הצעיר (882-830) ארמנגרד (866-833) קרל השמן (888-839) ברטה (נפטרה ב-877) גיזלה מדיה וקבצים בנושא לודוויג הגרמני בוויקישיתוף לודוויג הגרמני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.