laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרכז אופק

מרכז אופק הוא מרכז חינוכי המכיל גנים ובית ספר המשתייך לזרם האנתרופוסופי. הוא שוכן ביישוב אלישיב שבעמק חפר. המרכז פועל על-פי חינוך ולדורף. במרכז פועלים שלושה גני ילדים, בית ספר יסודי (כיתות א'-ו') וחטיבה עליונה (כיתות ז'-ח'). במרכז לומדים, נכון ל-2023, כ-300 ילדים. מרכז "אופק" החל לפעול בספטמבר 2008. הוקם ביוזמתם ותרומתם של נעמה בן מיור (שכיהנה כמנהלת הראשונה של המוסד), איריס ובנג'מין קאהן. בראשיתו צמח המרכז מתוך גני הילדים שהקימה וניהלה נעמה בכפר נטר, לאחר מכן בעזרתה של משפחת קאהן, התאגדה קבוצה גדולה של משפחות והורים בעמק חפר תחת עמותה במטרה לענות על צורך בבית ספר אלטרנטיבי באזור. בשנותיו הראשונות התפתח כבית ספר צומח ובכל שנה נוספה כיתה. בתקופת הקמתו שכן בבית העם של המושב אלישיב. בסיוע תרומה של משפחת קאהן, עם השנים התרחב ונבנו מבנים חדשים לשימוש בית הספר והגנים. המבנים נבנו על שטח אדמה ששימש בשנות השבעים כמוסד חינוכי של רשת "מפת"ן". בשנותיו הראשונות הוגדר כמוסד "מוכר שאינו רשמי" על ידי משרד החינוך, אך החל משנת הלימודים תשע"ח, הוא הפך לרשמי וממומן על ידי משרד החינוך. בית הספר הפך לממלכתי ונכון ל-2023הוא חלק ממערכת החינוך של המועצה האזורית עמק חפר. אתר האינטרנט הרשמי של מרכז אופק מרכז אופק באתר המועצה המקומית עמק חפר כוכב - רשת עיתונות מקומית, סקירת סיור של יו"ר מועצת עמק חפר רני אידן בבתי ספר באזור
חוק החירום במצרים

חוק החירום במצרים הוא חוק המופעל בהחלטת הנשיא על מצב חירום אשר מעניק לו סמכויות נרחבות להתמודדות עם משברים. החוק חוקק לראשונה ב-1958 ונקרא חוק 162 לשנת 1958. החוק שחוקק על יד הנשיא גמאל עבד אל נאצר היה בשימוש לראשונה רק ב-1967 עם פרוץ מלחמת ששת הימים כאשר מצב החירום הסתיים החליט נאצר להאריך את תוקף החוק, מהלך זה נמשך עד מותו של נאצר ב-1970. מיד לאחר מותו המשיך מחליפו אנואר סאדאת את מימוש החוק, ושמר עליו בתוקף עד שנת 1980, אז ביטל אותו. החוק שנמשך 22 שנים רצופות השפיע עמוקות על מצרים ועל מצב זכויות האדם במדינה. ביטול החוק החזיק כ-18 חודשים בלבד עד רצח אנואר סאדאת ולאחריו כונן יורשו הנשיא חוסני מובארכ את החוק מחדש לתקופה של כשלוש שנים, שהוארכו שוב ושוב עד שנת 2003, אז הבטיח מובארכ כי זו הארכה האחרונה במסגרת רפורמות בניהול המדינה, וכי החוק יבוטל במאי 2006. באפריל 2006 כחודש לפני תום תוקפו של החוק התרחשו הפיגועים בדהב (אנ'). מובארכ ניצל זאת כדי להאריך את החוק בשנתיים נוספות. ב-2008, על אף ההבטחות לסיום החוק, האריך הנשיא את החוק בשנתיים נוספות, בשנת 2010 האריך הנשיא את החוק פעם נוספת, אם כי הבטיח שהחוק ישמש רק למלחמה בטרור הסמים, ב-2011 החלו קריאות לביטול החוק לראשונה לאחר כ-30 שנה עקב המהפכה האזרחית. ב-24 בינואר הודיע ראש המועצה העליונה של הכוחות המזוינים, מוחמד חוסיין טנטאווי, שעמד זמנית בראש המדינה, כי יבטל את החוק באופן מידי. ב-31 במאי, לאחר כ-4 חודשים, תם תוקפו של החוק ולראשונה מזה 31 שנים מצרים לא הייתה תחת מצב חירום. ב-14 באוגוסט 2013 לאחר ההפיכה הצבאית הודיע הנשיא הזמני עדלי מנסור על כניסה מחדש לתוקף של החוק לתקופה של חודש. ההחלטה באה לאחר הפגנות אלימות של אנשי האחים המוסלמים. החוק היה בשימוש בשנים 2017-2021 בעקבות פיגועי טרור על רקע המלחמה בטרור בסיני. עיקרי החוק: הגדלת סמכויות המשטרה הגבלת פעילות פוליטית לא-ממשלתית כולל הפגנות ברחוב, תרומות לארגונים פוליטיים לא מוכרים. הגדלת כוחה של הצנזורה מעצר בלתי מוגבל ללא משפט ודיונים של אזרחים על ידי בתי משפט צבאיים. הגבלת הזכויות החוקתיות על פי החוקה העדכנית איסור על התכנסויות של יותר מחמישה אנשים והגבלת חופש ההתאגדות. לרוב החוק שימש לרדיפת קבוצות אופוזיציה שונות וככלי למנוע ביקורות על המשטר. בתקופת מובארכ שימש החוק למעצרים המונים של "חשודים" בטענה שאם הממשלה לא תשתמש בחוק החירום יוכלו אנשי האחים המוסלמים להשיג את השלטון במצרים, הדבר הוביל גם להקמת מתקני מעצר בלתי חוקיים, בלתי מתועדים ומוסתרים ומניעה מאנשי אקדמיה, אנשי דת ועיתונאים בעלי השתייכות אופוזיציונית מקבלת עבודה. במסגרת הבחירות בשנת 2010 נעצרו אלפים והוחזקו תקופות ארוכות ללא משפט, מספר האסירים הפוליטיים שנעצרו במסגרת חוק החירום מוערך בכ-30,000 בני אדם. הביאס קורפוס מצב חירום (ישראל) פוליטיקה של מצרים
תחנה 19

תחנה 19 (אנגלית: Station 19) היא סדרת דרמת פעולה המשכית אמריקאית על תחנת כיבוי אש, שנוצרה עבור רשת ABC על ידי סטייסי מקי. מקי, שונדה ריימס ובטסי בירס משמשות כמפיקות בפועל של הסדרה, שהיא סדרת הבת השנייה שנוצרה לסדרה המקורית "האנטומיה של גריי". עלילת הסדרה מתרחשת בסיאטל, והיא מתמקדת בחייהם של לוחמי ולוחמות האש בתחנה כיבוי האש 19 בסיאטל. הסדרה מופקת על ידי חברת ההפקות שונדלנד ואולפני ABC. בסדרה מככבים ג'יינה לי אורטיז, ג'ייסון ג'ורג', גריי דיימון, בארט דוס, אלברטו פריצה, ג'יי היידן, אוקיריאטה אונאודואן, דניאל סברה ומיגל סנדובל. במאי 2017 הוזמנה העונה הראשונה של הסדרה על ידי ABC. אורטיז לוהקה ביולי 2017 והליהוק כולו הסתיים באוקטובר. הסדרה צולמה בעיקר בלוס אנג'לס. הסדרה עלתה ב-22 במרץ 2018. ב-30 בספטמבר 2021 עלתה העונה החמישית. בשנת 2022 חודשה הסדרה לעונה שישית. בדצמבר 2023, פורסם כי הסדרה צפויה להסתיים בעונתה השביעית. בישראל נכון להיום הסדרה זמינה במלואה בשירות הסטרימינג דיסני+. הסדרה עוקבת אחר קבוצה של צוותי כיבוי גיבורים של מכבי האש בסיאטל בתחנה 19 מהקפטן במורד הדרגות ועד למגויס החדש בחייהם האישיים והמקצועיים. אנדראה (אנדי) הררה – ג'יינה לי אורטיז מיה בישופ – דניאל סברה קארינה דה לוקה – סטפניה ספמפינאטו בן וורן – ג'ייסון ג'ורג' ג'ק גיבסון – גריי דיימון טראוויס מונטגומרי – ג'יי היידן ויקטוריה (ויק) יוז – בארט דוס דין מילר – אוקיירייטה אונאודואן פרואיט הררה – מיגל סנדובל ראין טאנר – אלברטו פריצה רוברט סליוואן – בוריס קודג'ו לוקאס ריפלי – ברט טאקר אמט דיקסון – לאקלן ביוקנן מדיה וקבצים בנושא תחנה 19 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנה 19 (באנגלית) תחנה 19, ברשת החברתית פייסבוק תחנה 19, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תחנה 19, ברשת החברתית אינסטגרם "תחנה 19", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תחנה 19", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תחנה 19", באתר Metacritic (באנגלית) "תחנה 19", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "תחנה 19", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "תחנה 19", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Emily Longeretta, Emily Longeretta, A Full Guide to Which Shows Are Renewed and Which Are Canceled in 2022-2023, Variety, ‏2022-05-12 (באנגלית אמריקאית) BreAnna Bell, ‘Station 19’ To End With Season 7 at ABC, Variety, ‏2023-12-08 (באנגלית אמריקאית) Jack Dunn, ‘Red, White & Royal Blue,’ ‘The Last of Us’ and ‘Heartstopper’ Win Top Prizes at New York GLAAD Media Awards, Variety, ‏2024-05-12 (באנגלית אמריקאית)
דגל ציון תל אביב

דגל ציון תל אביב הייתה קבוצת כדורגל מהעיר תל אביב בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, שהוקמה בשנת 1933 והמשיכה לשחק גם לאחר קום מדינת ישראל, עד להתפרקותה ב-1955. הקבוצה הוקמה על ידי עולים חדשים יהודים מיוון וטורקיה שהשתכנו בשכונת פלורנטין בתל אביב. בסיום עונת 1940 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' במחוז שומרון (שהייתה למעשה ליגת המשנה לליגה הארצית תחת המנדט הבריטי בארץ ישראל) ועלתה לליגה הראשונה לאחר משחקי מבחן מול אלופות המחוזות המקבילים, הפועל חדרה והפועל ראשון לציון. בעקבות מחלוקת בין מרכזי הפועל ומכבי הליגה בעונה לאחר מכן בוטלה, והקבוצה שיחקה בליגה הבכירה רק בעונת 1941/1942, וסיימה את העונה הראשונה והיחידה שלה בליגה הבכירה במקום האחרון עם 7 נקודות בלבד מתוך 26 משחקים. במסגרת הגביע הארצישראלי הגיעה הקבוצה לחצי הגמר ב-1941 והפסידה להפועל תל אביב 2-0, מה שהיה להישג השיא של הקבוצה. לאחר הקמת מדינת ישראל והליגה הבכירה בישראל, הקבוצה שיחקה בליגה המיוחדת של עונת 1949/1950, סיימה במקום השביעי בבית תל אביב, וירדה לליגה השלישית דאז, ליגה ג'. הקבוצה בילתה את שארית זמנה בליגות הנמוכות, עד לפירוקה בסוף עונת 1954/1955 בליגה ג' (בעונתה האחרונה סיימה במקום השביעי בליגת מרכז). דגל ציון ת"א, באתר מוזיאון בני יהודה משחקי מבחן בכדורגל, הארץ, 9 באוגוסט 1940 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ישראלי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניטשה נגד וגנר

"ניטשה נגד וגנר" (בגרמנית: Nietzsche contra Wagner) הוא מאמר ביקורתי שכתב פרידריך ניטשה, המורכב מחיבור של פסקאות קודמות. המאמר נכתב בשנים 1888–1889 ויצא לאור לראשונה בלייפציג בשנת 1889. במאמר תיאר ניטשה מדוע נפרדה דרכו מזו של המנטור שלו וחברו לשעבר, המלחין ריכרד וגנר. ניטשה תקף את עמדותיו של וגנר, והביע אכזבה ותסכול מדרך החיים של וגנר (שהתרחק מהשפעותיו הפגניות והתקרב לנצרות, אותה תקף ניטשה פעמים רבות). עם זאת, ניטשה הביע הערכה כלפי גישתו של ואגנר לאמנות, למוזיקה ולטונאליות בפרט; ומיכולתו להתרגש ולהביע את עצמו. פרשת ואגנר מדיה וקבצים בנושא ניטשה נגד וגנר בוויקישיתוף המאמר המלא (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד עקוב

דוד עקוב הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בדנמרק. עקוב נולד בישראל. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במחשבה מדינית ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית. ב-1985 החל לעבוד במשרד החוץ. בשנים 1989 עד 1991 שירת כסגן הקונסול הכללי בקונסוליה הישראלית באטלנטה שבארצות הברית. בשנים 1993–1995 ריכז את קורס הצוערים של משרד החוץ. ב-1995 עד 2000 שירת בשגרירות ישראל בוושינגטון כאיש הקשר של ישראל עם הקונגרס של ארצות הברית. ב-2001 מונה לראש מחלקת צפון אמריקה 3 (המחלקה לענייני הקונגרס של ארצות הברית במשרד). באוגוסט 2004 מונה לקונסול כללי של ישראל בסן פרנסיסקו. בשנים 2008 עד 2014 כיהן כראש חטיבה וסגן ראש המרכז למחקר מדיני. באוגוסט 2014 מונה לקונסול כללי של ישראל במומבאי שבהודו. ב-2017 מונה למנהל המרכז למחקר מדיני. ב-2021 מונה לשגריר ישראל בדנמרק. עקוב נשוי לתמר והם הורים לשלושה.
רחף (אונייה)

"רחף" הייתה מפרשית־משא ממונעת, מהספינות הראשונות בצי המסחרי של היישוב היהודי בארץ ישראל. היא הייתה בבעלות חברת הספנות "נחשון", ופעלה בשנים 1937–1938. "רחף" טבעה בדצמבר 1938 מול חופי קפריסין ושלושה ממלחיה טבעו. "רחף" נרכשה על ידי חברת "נחשון" בסיוע הלוואה של הסוכנות היהודית. היא נכנסה לשרות ביוני 1937 והפליגה תחת הדגל הימי הארצישראלי בעיקר עם מטענים כלליים. ביוני 1937 היא הביאה בהפלגת בכורה מלט מבית החרושת "נשר" לנמל תל אביב. בהמשך 1937 היא פעלה בעיקר לאורך חופי ארץ ישראל וסוריה. בנובמבר 1937 כתב דוד רמז ש"רחף" ביצעה 19 הפלגות בין ארץ ישראל, סוריה, מצרים וקפריסין. במרץ 1938 הפליגה "רחף" באופן חד פעמי לכרתים ואבד עמה הקשר לזמן מה, בעת שהיא מצאה מחסה בין איים נדחים, עד ששבה בשלום בתחילת אפריל 1938. באמצע 1938 נחכרה "רחף" על ידי חברת "שירות חופי המזרח" להובלת מטענים מקפריסין למצרים וסוריה. ב-28 בדצמבר 1938 טבעה "רחף" כשנקלעה לסערה חזקה שהטביעה מספר ספינות באזור האי קפריסין. שלושה מאנשי צוותה: גדעון רוזנטל, גיאורג (גרשון) ארליך ושריף ריזה (מכונאי מטורקיה) טבעו וגופותיהם נמשו למחרת על ידי דייגים. רוזנטל וארליך הובאו על ידי האונייה "עתיד" לחיפה ב-2 בינואר 1939 ולמחרת נקברו בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה. על שמה של הספינה קרוי רחוב בחיפה. "רחף" הייתה מפרשית־משא שנרשמה בנמל חיפה, סימנה מ.ח. 19 (מפרשית חיפה). היא נבנתה בסוריה כספינה במבנה אופייני לספינות במזרח הים התיכון. ה"רחף" נבנתה מעץ אלון, והייתה ספינת מפרש דו־תרנית עם מנוע עזר דיזל של 120 כוחות סוס ומערך מפרשים אורכי. מהירות השיט שלה עם מנוע העזר הייתה עד 7 קשר, ונשאה מטען כללי במעמס מרבי של כ-160 טון. אורכה היה 19 מטר ורוחבה 8 מטר. לאחר רכישתה הוספו לה שני תאים לרב החובל ולמלחים. צוות "רחף" כלל 8–12 איש, שלושה מהם מתלמדים. רוב אנשי צוותה היו יהודים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי. הקברניט הראשון של הספינה היה רב־חובל הנס רוזנטל. לאחר מכן נמסרה לפיקודו של ישראל לסקוב. רב חובל זאב הים. ספינות מספרות. תל אביב, הוצאת אחיאסף, 1968. עמ' 139-137. אסון רחף (תמונה), דבר, 1 בינואר 1939 בשלושים לחללי רחף, דבר, 2 בפברואר 1939 בנתיבות נחשונים, דבר, 29 באפריל 1938 רחף הביאה מלט נשר לנמל תל אביב, דבר, 24 ביוני 1937 איך קרה האסון עם רחף, הצופה, 1 בינואר 1939 דוד רמז, פרקי נחשון, דבר, 30 בנובמבר 1937 רחף חזרה בשלום, דבר, 3 באפריל 1938 רחף בשירות חופי המזרח, דבר, 30 ביוני 1938 ימאות עברית, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בינואר 1939 איך נטרפה רחף, דבר, 4 בינואר 1939 רחף נשברה, הַבֹּקֶר, 30 בדצמבר 1938 חללי הספינה "רחף" הובאו לחיפה, דבר, 3 בינואר 1939 לוית קרבנות רחף, דבר, 4 בינואר 1939 רחף - האניה הראשונה של נחשון, דבר, 25 ביוני 1937 רחף - ספינה ראשונה לנחשון, דבר, 4 ביוני 1937 רחף בנמל תל אביב, דבר, 12 באפריל 1938 חברת נחשון, בחינוך הימי, דבר, 10 באוגוסט 1938
הרכבת (סרט, 1964)

הרכבת (באנגלית: The Train) הוא סרט מלחמה משנת 1964 שצולם בשחור-לבן בבימויו של ג'ון פרנקנהיימר עם ברט לנקסטר, פול סקופילד וז'אן מורו בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב בהשראת הספר התיעודי Le front de l'art (חזית האמנות) של רוז ואלאן, שפעלה ביחד עם ז'אק ז'וז'אר להצלת אוצרות אמנות בצרפת מידי הנאצים. ב-2014 יצא הסרט ציידי האוצרות בבימויו ובהפקתו של ג'ורג' קלוני העוסק גם הוא בפרשת ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים. הסרט היה מועמד לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה. התסריט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. הקשר בין התסריט למציאות הוא רופף. בסרט מנסים לוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית לעכב רכבת העושה דרכה לגרמניה ובה ציורים יקרים שנשדדו, באמצעים אלימים עם נפגעים רבים. במציאות מדובר ברכבת מס' 40.044 שנעצרה באמצעים ביורוקרטים עד שכוחות הכיבוש הצרפתיים הגיעו אליה ואחד הלוחמים, לויטננט אלכסנדר רוזנברג, זיהה כמה מהציורים ששייכים לאביו, סוחר האמנות פול רוזנברג. אוגוסט 1944, כוחות בעלות הברית עומדים להגיע לפריז. הגרמנים ריכזו ציורים של טובי הציירים הצרפתיים בגלריה הלאומית ז'ה דה פום ומתכוננים להעבירם לגרמניה. בראש הפעולה עומד קולונל פרנץ פון ולדהיים (פול סקופילד). מנהלת המוזיאון, מדמואזל וילאר (סוזאן פלון), מבקשת מכמה לוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית העובדים בחברת הרכבות הלאומית של צרפת (SNCF), לעשות כל שביכולתם לעכב את יציאת הרכבת מצרפת עד שישתלטו עליה כוחות בנות הברית. ראש התא של חברי המחתרת, פול לאביש (ברט לנקסטר) עובד גם כמפקח ראשי בתחנת הרכבת. הוא מסרב בהתחלה לסכן חיי אדם עבור ציורים אך וילאר מצליחה לשכנע אותו שאוצר הציורים הזה הוא גאוותה של צרפת. לאביש מפעיל מערך גדול של אנשי מחתרת המשנים את שמות תחנות הרכבת ונותנים לגרמנים הרגשה שהם מתקרבים לגבול גרמניה ולמעשה הם מסתובבים מסביב לפריז. נהג הקטר הוותיק פאפא בול (מישל סימון) נתפס על ידי הגרמנים כשחיבל בקטר ומוצא להורג. הם גורמים להתנגשות הקטר בקטר נוסף והגרמנים מוציאים להורג את הנהגים חברי המחתרת. לאביש מצליח לברוח אך נורה ברגלו. הוא מגיע צולע לפונדק שם מטפלת בו אלמנת המלחמה קריסטין (ז'אן מורו). לאחר התאוששות, מצליח לאביש לפוצץ את המסילה. הרכבת נעצרת והגרמנים מאלצים את בני הערובה על הרכבת, לתקן במהירות את המסילה. לאביש מצליח להתחמק ופוגע במסילה במקום נוסף. הרכבת יורדת מהפסים והארגזים נזרקים. הגרמנים המרוגזים הורגים את בני הערובה. פון ולדהיים מנסה לעצור שיירת משאיות נסוגה על הכביש ולהעביר לתוכה את הציורים אך מפקד השיירה מסרב לפקודה וממשיך הלאה. לבסוף מגיע לאביש הצולע אל הרכבת מתבונן בבני הערובה המתים ובפון ולדהיים הצועד לעומתו וצועק כי הציורים האלה תמיד יישארו שלו. לאביש מחסל אותו בתת-המקלע שלו ועוזב צולע את הרכבת והארגזים הזרוקים. מדיה וקבצים בנושא הרכבת בוויקישיתוף "הרכבת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרכבת", באתר נטפליקס "הרכבת", באתר AllMovie (באנגלית) "הרכבת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרכבת", באתר Metacritic (באנגלית) "הרכבת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הרכבת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הרכבת, קדימון הסרט באתר יוטיוב
בלז דה ויז'נר

בלז דה ויז'נר (בצרפתית: Blaise de Vigenère,‏ 5 באפריל 1523, סן-פורסן-סור-סיול - 19 בפברואר 1596, פריז) דיפלומט, מומחה בהצפנה ואלכימאי צרפתי. על שמו קרוי צופן ויז'נר, אחד מן הצפנים החשובים שהומצאו בתקופת הרנסאנס. בלז דה ויז'נר נולד ב-5 באפריל 1523 למשפחת אצולה בעיירה סן-פורסן-סור-סיול שבמרכז צרפת. בגיל 17, שנת 1545 הוא ליווה (בתפקיד עוזר זוטר) את שגריר צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מכן טייל ברחבי גרמניה וארצות השפלה. לאחר שחזר מונה לדיפלומט בצבא הצרפתי. בגיל 26 ביקר ברומא למשך שנתיים במסגרת עבודתו הדיפלומטית וביקר שוב בעיר בגיל 38. במהלך ביקורו נחשף לספרי הצפנה שעניינו אותו מטעמים מעשיים כחלק מעבודתו. כשפרש לפנסיה בגיל 39 (או לפי מקורות אחרים, בגיל 47) ,תרם 1000 ליברות לעניים. לאחר שפרש לפנסיה הקדיש את עצמו למחקר בהצפנה. הבעיה אותה ניסה ויז'נר לפתור הייתה שלאחר שניתוח תדירויות הפך לנפוץ, לא היו שיטות הצפנה מועילות, ולכן הוא בחן בדקדקנות רעיונות חדשניים שנודעו בתקופתו במטרה לפתח שיטת הצפנה חדשה. הרעיון עליו מבוסס צופן ויז'נר הוא שימוש בצופן פולואלף-ביתי -כלומר, צופן המשתמש ביותר מאלף בית אחד להצפנה. באותם ימים, לכל צופן החלפה נדרש אלף בית אחד לכדי להצפין את ההודעה. 'סודות ההצפנה- תולדות המצפינים והמפענחים ממצרים העתיקה ועד פיזיקת הקוונטים'-סיימון סינג Вижинер Б. Трактат об огне и соли / Б. Вижинер. - К.: Пор-Рояль, 2012. - 320 с. ISBN 978-966-195-006-0 צופן ויז'נר צופן החלפה צ'ארלס בבג' מדיה וקבצים בנושא בלז דה ויז'נר בוויקישיתוף כתבי בלז דה ויז'נר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צום (מוסקבה)

צום או חנות כלבו מרכזית (ברוסית: ЦУМ, Центральный универсальный магазин) היא חנות כלבו יוקרתית במרכז מוסקבה. בניין החנות בן שש הקומות בנוי בסגנון התחייה הגותית והוא ממוקם בפינה של רחוב פטרובקה וכיכר התיאטרון ליד תיאטרון בולשוי המפורסם. צום הוא אחד המקומות האופנתיים ביותר במוסקבה והיא חנות האופנה הגדולה ביותר במזרח אירופה עם יותר מ -1,000 מותגים של בגדים אופנתיים, בשמים, תכשיטים, מסעדת פיוז'ן, חדר סיגרים, בית קפה, בר שמפניה "וו קליקו". מדיה וקבצים בנושא צום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צום צום, ברשת החברתית פייסבוק צום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צום, ביישום טלגרם צום, ברשת החברתית אינסטגרם צום, ברשת החברתית VK
השמיניה

האם התכוונתם ל... השמיניה (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה בערוץ הילדים השמינייה (מפלגת העבודה) – קבוצת חברי כנסת ממפלגת העבודה הישראלית שנחשבו בסוף שנות ה-80 לדור העתיד שלה השמינייה – פורום מצומצם ובכיר הפועלת לצד הקבינט בממשלת ישראל (נקרא גם "המטבחון"), ראו המטבח
כאן ואומן

כאן ואומן הייתה תוכנית טוק-שואו קומית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנת 2015 בהנחייתו של טל פרידמן. בין האומנים שהתארחו בתוכנית ניתן למצוא את ראובן רובין, פייר-אוגוסט רנואר ונחום גוטמן. בכל תוכנית מארח יקי כץ (טל פרידמן) אומן מפורסם מהעבר (מגולם על ידי מעיין בלום) לראיון בדבר הקריירה האמנותית שלו. תוך כדי הראיון מסופר על חייו, יצירותיו, סגנון הציור והתקופה בה חי האומן. כמו כן במהלך התוכנית מנהל המנחה שיחות וידאו עם דמויות משמעותיות בחיי האומן דוגמת אמו, מודל הציור של האומן ועוד, כשכולם מגולמים על ידי טל פרידמן. לצד המנחה משתתף בתוכנית גם עמליה, שנקרא גם "המפיק הוותיק ביותר בטלוויזיה" בגילומו של יוסי סגל. יקי כץ (טל פרידמן) - מנחה התוכנית. בתחילת כל תוכנית משוחח עם המנהל שלו על המרואיין בתוכנית. עמליה (יוסי סגל) - מפיק התוכנית, נקרא גם "המפיק הוותיק ביותר בטלוויזיה". לרוב מופיע בתוך קלנועית כשהוא מסיע את האומן לבמה וממנה. מעיין בלום - משחק את כל האומנים שמופיעים בתוכנית וגם את איציק המנהל של יקי. "כאן ואומן" באתר כאן חינוכית כאן ואומן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
החלטה 95 של מועצת הביטחון של האו"ם

החלטה 95 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם התקבלה ב-1 בספטמבר 1951, על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות. ההחלטה הזכירה לשני הצדדים בסכסוך הערבי-ישראלי כי עליהם לפעול למען השלום. ההחלטה גם ביקרה את מצרים עקב החלטתה למנוע שיט של ספינות על סחורות לישראל וקראה למצרים להפסיק מיד כל התערבות. אז, החלטה זו הייתה נחשבת להחלטה נדירה, משום שמתחה ביקורת על מדינות ערב. עד אז, ברית המועצות השתמשה בכמעט כל פעם בזכות הוטו שלה כדי למנוע העברת החלטות נגד מדינות ערב במועצת הביטחון. 8 מדינות תמכו בהחלטה, 0 התנגדו ו-3 מדינות נמנעו. המדינות שנמנעו הן: הודו, טאיוואן וברית המועצות. מלחמת העצמאות הסכסוך הישראלי-ערבי יחסי ברית המועצות-ישראל נוסח ההחלטה
סבאח פח'רי

סבאח פח'רי (בערבית: صباح فخري; תעתיק מדויק: צבאח פח'רי) היה שם הבמה של סבאח א-דין אבו קווס (בערבית: صباح الدين أبو قوس; תעתיק מדויק: צבאח אלדין אבו קוס; 2 במאי 1933 – 2 בנובמבר 2021), זמר סורי של מוזיקה ערבית מסורתית, תרם לתחייתם של שירי מושח (המושפעים ממסורת אנדלוסית) ושל שירי קודוד חלבייה, האופייניים לתרבות העיר חלב. פח'רי נודע בקולו החזק בעל מנעד רחב ובביצוען ללא דופי של המקאמאת. סבאח פח'רי נולד בשנת 1933 בשם סבאח א-דין אבו קווס במשפחה אדוקה בחלב שבסוריה, בימי שלטון המנדט הצרפתי. למד בבית ספר קוראני מסורתי (כותאב), ובגיל 6 ידע לדקלם את ספר הקוראן. בנעוריו הפך למואזין במסגד בחלב. הוא למד בבית ספר למוזיקה ערבית בעיר הולדתו ואחר כך בבית ספר למוזיקה בדמשק, בו סיים את לימודיו בגיל 15, בשנת 1948. למד גם נגינה בעוד ובקאנון. התכוון לנסוע לאיטליה, אך חזר בו מתוכנית זו בהשפעת המנהיג הלאומני פח'רי אל-בארודי (ער') שעודד אותו להמשיך את פעילותו בסוריה. את שם הבמה "פח'רי" שאל ממנו. לפח'רי היו מורים נערצים: עלי א-דרוויש ובניו, אבראהים ונדים, שייח' עומר אל-באטש (1885–1950), מג'די אל-עקילי, עזיז ר'אנם והאשם מוחמד א-רג'ב. כבר ב-1948 שר סבאח פח'רי בארמון הנשיאות בדמשק בפני הנשיא שוכרי אל-קוותלי וראש הממשלה ג'מיל מרדם ביי. להבדיל מאמנים רבים, מתוך דבקות במסורת האמנותית הסורית, העדיף פחרי שלא לנסוע אפילו למצרים לשם לימודים ועבודה. במהלך השנים התפרסם פח'רי בכל הקהילות דוברות ערבית בעולם. נכנס לספר השיאים של גינס אחרי ששר 10 שעות ללא הפסקה בקונצרט בעיר קראקס בוונצואלה. בשנת 1998 היה פח'רי חבר בפרלמנט הסורי כנציג של האמנים. בשנת 2008 חנך סבאח פח'רי אקדמיה חדשה לפיתוח קול ולמוזיקה בחלב, שבה לימד גם הוא עצמו סבאח פח'רי הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "אל-ואדי אל-כביר" לצד הזמרת ורדה אל ג'זאיריה. השתתף גם בסרט أسماء الله الحسنى (שמותיו של אלהים) יחד עם עבד א-רחמן א-ראש ועם מונה וואסף. לסבאח פח'רי שלושה בנים, מתוכם שניים מוזיקאים. אחד מהם אנאס אבו קווס, יליד 1976, הוא זמר ידוע. סבאח פח'רי נפטר ב-2 בנובמבר 2021. 1975 – מדליית כבוד מטעם נשיא תוניסיה, חביב בורגיבה 1978 – קיבל בדמשק את מדליית הזהב של המוזיקה הערבית 2000 – מדליית כבוד מטעם הסולטן של עומאן קאבוס בן סעיד אאל סעיד 2007 – אות מסדר ההצטיינות של סוריה על מפעל חייו, עם חגורה פרס המוזיקה הערבית – מטעם איחוד האמירויות הערביות פח'רי נודע כמבצע של שירי עם ושירה קלאסית ערבית, למשל על מילות אבו פיראס אל חמדאני, אל-מתנבי ומשוררים אחרים, כולל עכשוויים והשתתף בפסטיבלים לשירה ערבית בפאס, במרוקו את שירי מואשחאת נוהג פחרי לשיר בליווי תזמורת גדולה, במקום הרכבי תאחת. مالك ياحلوه مالك (מאלכ יא חלוה מאלכ) (מה לך מתוקה מה לך) خمرة الحب (ח'מרת אל-חוב) (יין האהבה) يا طيره طيرى يا حمامه (יא טיארת טירי יא חמאמה)(עופי עוף יונה) فوق النخل (פוג אל נאחל) – שיר עיראקי ("מעל עץ הדקל"/או למעלה יש לנו חבר) ’قدك المياس (קדוךּ אל-מיאס) (כמה יפה גיזרתך) يا مال الشام (יא מאל א-שאם) (הכסף של שאם) Muwashshaḥ Imlīlī موشح/ يا شادي الألحان (יא שאדי אל-אלחאן) (או, מוזיקה!) قل للمليحة (קול ללמליחה) ابعتلي جواب (אבעתלי ג'וואב) (שלח לי תשובה) اه يا حلو (אה יה חילו) (או, מתוק) מדיה וקבצים בנושא סבאח פח'רי בוויקישיתוף סבאח פח'רי, באתר MusicBrainz (באנגלית) סבאח פח'רי, באתר Discogs (באנגלית) פייזה חסן – כתבה באל-אהראם ויקלי 1999 יא מאל א-שאם – בביצועו – באתר יו טיוב (הקישור אינו פעיל, 30 בנובמבר 2023) מתוך רסיטל בלאס וגאס 2007 באתר הטורקי mbirgin Gulf News
דמוקרטיה שורשית

דמוקרטיה שורשית או דמוקרטיה גראסרוטית (מאנגלית-Grassroots, שורש עשב) היא קטגוריה שכוללת מודלים ניהוליים דמוקרטים-מבוזרים שבהם סמכות קבלת ההחלטות המעשיות נמצאת ברשות המחלקות הגאוגרפיות או החברתיות הבסיסיות ביותר של ארגון או חברה. קיימים מגוון סוגים של מודלים ניהוליים המיישמים בתוכם דמוקרטיה שורשית; המודל נבחר או מתהווה בהתאם לסוג הארגון ומטרותיו. אלה יכולים להיות ארגונים לא מובנים ולא היררכיים המנוהלים על ידי כל החברים, או על ידי כל חבר המעוניין לנקוט יוזמה. תנועה שורשית דמוקרטית ארצית תמקם את כוח קבלת ההחלטות ככל האפשר בידי מחלקות מקומיות, חוליות או אף חברים בודדים במקום במטה מרכזי. העיקרון הוא, כי על מנת שהכוח הדמוקרטי יופעל בצורה הטובה ביותר, עליו לשרת את הקהילות המקומיות ואת האנדיבידואלים וכדי שזה יקרה הם צריכים להחזיק בכוח במקום קבוצת מיעוט אטומה. ארגונים המתנהלים על בסיס דמוקרטיה שורשית יכולים להתנהל בצורה של דמוקרטיה השתתפותית. מערכות המבוססות על דמוקרטיה שורשית שונות ממערכות דמוקרטיות המבוססות על בחירת צירים לפרק זמן קבוע מטעם כל קהילה בכך שהקהילה ממשיכה להיות מעורבת באופן רציף בקבלת ההחלטות. מפלגות פוליטיות רבות בעולם, בעיקר מפלגות ירוקות, ליברטריאניות וסוציאליסטיות-ליברטריאניות מעוניינות ליישם מודלים של דמוקרטיה שורשית ברמה מדינית, אחת הידועות שבהן היא מפלגת הירוקים הגרמנית. דמוקרטיה ישירה מארי בוקצ'ין הגדרה בAllWords.com ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.