laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הכוחות הבלגיים בגרמניה

הכוחות הבלגיים בגרמניה (בצרפתית: Forces Belges en Allemagne או בראשי תיבות FBA; בהולנדית: Belgische strijdkrachten in Duitsland או בראשי תיבות BSD) היה שמו הרשמי של כוח של צבא בלגיה אשר הוצב בגרמניה בין השנים 1946–2002. הכוח הוצב בתחילה ככוח כיבוש לאחר מלחמת העולם השנייה, ובהמשך ככוח הגנה של ברית נאט"ו מפני ברית ורשה. לאחר מלחמת העולם השנייה חולקה גרמניה לאזורי כיבוש בין בעלות הברית. ב-1946 התנדבה בלגיה לשלוח 3 בריגדות חי"ר אשר נפרשו באזור הכיבוש הבריטי. זמן קצר לאחר מכן קיבלו הבלגים אזור עם אוטונומיה מבצעית משלהם, אשר מרכזו היה בעיר קלן. כוח בלגי נוסף הוצב גם בבון, אולם עם הקמת הרפובליקה של גרמניה המערבית, יצאו הכוחות הבלגיים מהעיר. הכוחות הבלגיים בגרמניה היו מוגדרים כצבא כיבוש, אולם עם הצטרפותה של גרמניה המערבית לנאט"ו ב-1955 הוא הוגדר מחדש ככוח הגנה, אשר נועד לסייע לגרמניה המערבית מפני מתקפה אפשרית של ברית ורשה. הכוחות הבלגיים כיסו שטח של 60 ק"מ, שהשתרע מהגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית ועד לגבול בלגיה עצמה. הכוח נכלל במסגרת קבוצת הארמיות הצפונית של נאט"ו, ומנה באופן סדיר 40,000 חיילים. כולל צוותי התחזוקה מנה הכוח בשיאו 70,000 אזרחים בלגים. בהדרגה צומצמה הנוכחות הבלגית בגרמניה לנוכח היחלשות האיום הסובייטי. עם סיום המלחמה הקרה כלל הכוח הבלגי 24,00 איש בלבד. עם זאת, משפחותיהם של רבים מהחיילים הבלגים עברו להתגורר באזור, ובהדרגה התפתחה במקום קהילה בלגית גדולה אשר היה לה אפילו בית ספר ועיתון משלה. עובדה זו גרמה לכך שהאזור כונה לפעמים "המחוז העשירי של בלגיה". עם סיום המלחמה הקרה השיק הצבא הבלגי תוכנית לנסיגה הדרגתית מגרמניה, וב-2002 פורק באופן רשמי הכוח הבלגי בגרמניה. אחרוני החיילים הבלגים עזבו את גרמניה ב-2004. מרבית האזרחים הבלגים עזבו יחד עם החיילים, אולם חלק מהמשפחות העדיפו לקבל אזרחות גרמנית ולהישאר בגרמניה. יחסי בלגיה–גרמניה מדיה וקבצים בנושא הכוחות הבלגיים בגרמניה בוויקישיתוף "Le site des ex-Forces Belges en Allemagne". נבדק ב-10 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Musée des Forces Belges en Allemagne". www.museum-bsd.de. אורכב מ-המקור ב-20 באפריל 2012. נבדק ב-10 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה)
שלמה אבן מלך

רבי שלמה אבן מלך היה מחכמי העיר פאס שבמרוקו במאה ה-15 וה-16. נודע בעיקר בשל פרשנותו לתנ"ך בשם "מכלל יופי". רבי שלמה נולד בערך בשנת ה'ר"מ (1480) בעיר פאס שבמרוקו. על עיר מולדתו הוא כתב: ”עיר ואם בישראל, אשר בה לומדים מקרא יותר מכל העיירות שראיתי”. היה מחכמי העיר והקדיש חלק ניכר מזמנו לתלמידיו ולשומעי לקחו. ניכרת השפעת הסביבה בה חי על הפירוש שחיבר לתנ"ך ועל מטרתו. בזקנותו היגר לעיר קושטא, על מנת להדפיס בה את ספר הפרשנות שלו לתנ"ך בשם "מכלל יופי". בהקדמה לספרו הוא מציין כי בתוגרמה ובארצות המערב ”כלם מגדלים בניהם לתלמוד תורה”, אך עם זאת הוא ראה לנכון לחבר את פירושו לתנ"ך גם לתושבי מקומות אלו, משום שלדעתו אין הם עוסקים בתורתו של רד"ק במידה מספקת. בקושטא היה נחשב לסמכות הלכתית ותשובה הלכתית שלו נדפסה בספרו של רבי תם אבן יחיא. הוא נפטר לא לפני שנת ה'ש"ט (1558 / 1559), בקושטא, בה הדפיס את ספרו "מכלל יופי". הספר מכלל יופי הוא מעין אנציקלופדיה לחקר ופרשנות המקרא. הוא ליקט לתוכו פירושים על הכתובים, לפי סדר התנ"ך, מתוך שלושים ותשעה חיבורים של גדולי המדקדקים והפרשנים, אותם מנה בסוף הספר. בנוסף, הוא העיר על שרשי המילים, הנטיות והפעלים. מקורותיו העיקריים הם ספרי רבי יהודה חיוג', רבי יונה אבן ג'נאח, רבי אברהם אבן עזרא, רבי יוסף קמחי ורבי דוד קמחי. את המקום המרכזי ביותר הוא נותן לרבי דוד קמחי, לפירושיו ולספריו "המכלול" ו"ספר השרשים", וכך הוא כתב: ”קנא קנאתי לכבוד החכם רבי דוד קמחי ז"ל, כי זה האיש שלם הוא איתנו בדעותיו ואמונותיו”. אבן מלך העיר על חשיבות ספרו בכך שהוא מנגיש את תורתו של רבי דוד קמחי בשפה ברורה ובתמצות, ואף מסדר אותה לפי סדר התנ"ך. ועל ידי ספרו, כך הוא כתב, יוכלו גם יהודי המגרב, ובפרט אלו שבעיר מולדתו פאס, וכן היהודים שבערי טורקיה, המצטיינים ביותר בלימוד התנ"ך, ליהנות מתורתו של הרד"ק. ייחודיות נוספת לספר מכלל יופי היא בכך שהוא עוסק בבירור נוסח התנ"ך ובבירור הטעמים והניקוד. אבן מלך עצמו ראה בכך זכות מיוחדת משום ש"כבר מאות בשנים", כלשונו, לא עסקו החכמים בנושאים אלו. לספר "מכלל יופי" הייתה השפעה ניכרת על לימוד התנ"ך והוא נדפס פעמים רבות. המדקדק הנודע, רבי ידידיה שלמה נורצי, מחבר הספר "מנחת שי", מביע בהקדמתו התנצלות על כך שהוא חיבר את חיבורו, על אף ”שכמוהר"ר שלמה ן' מלך בספר מכלל יופי אשר חיבר כלול משלושים ותשעה מחברים, בין גאונים וחכמים...”. החל משנת ה'ת"כ נדפס הספר "מכלל יופי" בצירוף הגהותיו והערותיו של רבי יעקב אבנדנה, בהן הוסיף פרשנות על כתובים שאבן מלך התעלם מהם. יהדות פאס רבי שלמה אבן מלך, מכלל יופי, קושטא ה'ש"ט, באתר היברובוקס רבי שלמה אבן מלך, מכלל יופי, אמסטרדם ה'ת"כ, באתר היברובוקס רבי יעקב משה טולידאנו, נר המערב, עמוד 87, ירושלים ה'תרע"א, באתר היברובוקס רבי יוסף בן נאים, מלכי רבנן - ערך על רבי שלמה אבן מלך, ירושלים ה'תרצ"א, באתר היברובוקס רשימת הפרסומים של רבי שלמה אבן מלך, בקטלוג הספרייה הלאומית שלמה אבן מלך, דף שער בספרייה הלאומית ראו: תם אבן יחיא, תומת ישרים, "אהלי תם", סימן קעה. ראו "חתימת הספר", באתר היברובוקס. ראו רשימה ביבליוגרפית בספר שרי האלף באתר ויקיטקסט. ראו: ידידיה שלמה נורצי, מקדש יה - הקדמה לספר מנחת שי, עמוד 14, וינה, תרל"ו.
אללטיטאן

אללטיטאן (שם מדעי: Elaltitan) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאורים שהתקיים במשך הקרטיקון העליון (בין הקנומן לטורון) בפטגוניה לפני 96.5 עד 89.3 מיליון שנה מזמננו. הוא קרוי על שם האל אלל "Elal", מהתרבות של אנשי תהולצ'ה החיים בצ'ובוט, ארגנטינה שם ממצאיו התגלו לצד הסיומת "טיטאן", ענק מהמיתולוגיה היוונית. הסוג תואר ב-2012 ונכלל בו מין אחד - Elaltitan lilloi. האללטיטאן היה קרוב לארגירוזאורוס ולאנטארקטוזאורוס והגיע למשקל של 35 עד 42.5 טון בממוצע, כשבעבר סברו שהיה גדול כמו האנטארקטוזאורוס. נמצאו מהמאובנים רק עצמות גפיים, עצמותי ירכיים, צלעות וחוליות גב אך ללא צוואר וגולגולת. מדידה של עצם הירך של פרט אחד הגיע ל-231 ס"מ. הוא היה בעל קשתות עצביות גבוהות בחוליות הזנב ובעל גב שנטה מעט קדימה, עקב מבנה חגורת הכתפיים הרחבה. הוא ניזון מעלי צמחייה כמו מחטניים או ציקסיים שצמחו בסביבתו. ב-2020 החוקרים מלינה-פרץ (Molina-Perez) ולארמנדי (Larramendi) הסיקו שהדינוזאור הגיע רק למשקל 23 טונות ולאורך 20 מטרים מדיה וקבצים בנושא אללטיטאן בוויקישיתוף אללטיטאן, באתר GBIF (באנגלית) Mannion, P. D.; Otero, A. (2012). "A reappraisal of the Late Cretaceous Argentinean sauropod dinosaur Argyrosaurus superbus, with a description of a new titanosaur genus". Journal of Vertebrate Paleontology. 32 (3): 614–638. Molina-Perez & Larramendi (2020). Dinosaur Facts and Figures: The Sauropods and Other Sauropodomorphs. New Jersey: Princeton University Press. p. 266.
הבריגדה הצרפתית-גרמנית

הבריגדה הצרפתית-גרמנית (בצרפתית: Brigade Franco-Allemande, בגרמנית: Deutsch-Französische Brigade) היא בריגדה משותפת של צבא גרמניה ושל צבא צרפת. הבריגדה ממלאת מטלות רב-לאומיות המשרתות את שתי המדינות. בסיס האם שלה הוא במילהיים שבגרמניה, והמפקדים עליה הם גנרלים צרפתים וגרמנים לסירוגין. ההחלטה על הקמת הבריגדה התקבלה בוועידת פסגה של נשיא צרפת פרנסואה מיטראן וקנצלר גרמניה הלמוט קוהל ב-1987. הבריגדה עצמה הוקמה באופן רשמי ב-2 באוקטובר 1989. בסיס הבריגדה הוא בעיר מילהיים שבגרמניה, ובאזור זה נמצאות גם כל היחידות שלה. המפקדים על הכוח הם גנרלים גרמנים וצרפתים לסירוגין. ב-2009 הוצב אחד הגדודים הגרמניים של הבריגדה ליד שטרסבורג. זו הפעם הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה שמוצב כוח גרמני בצרפת. ב-2014 הודיעה צרפת שהיא מחזירה את אחד הרגימנטים שלה מגרמניה. צעד זה צמצם באופן משמעותי את כוחה של הבריגדה, אולם הפחית את נוכחותם של הכוחות הצרפתיים בגרמניה (אשר נמצאים שם מאז מלחמת העולם השנייה) ל-500 איש בלבד. הבריגדה נכללת במסגרת ה"יורוקורפוס", והיא נחשבת לגרעין הכוח שלו. מדיה וקבצים בנושא הבריגדה הצרפתית-גרמנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבריגדה הצרפתית-גרמנית הבריגדה הצרפתית-גרמנית, ברשת החברתית פייסבוק דף היחידה, באתר הבונדסוור
יוסף אל-דרור

יוסף (ג'ו) אל-דרור (נולד ב-28 בנובמבר 1961) הוא מחזאי, תסריטאי, במאי, שחקן קולנוע ומתרגם ישראלי, הפעיל בעיקר בתיאטרון שוליים. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, למד תיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1986). הוא נמנה עם כותבי תוכנית המערכונים הסאטירית "החמישייה הקאמרית" (תחת שם העט מקסים בן-זכאי) ודף הסאטירה "השער האחורי" במקומון "העיר". ב-1989 השתתף בסרטו של יוסי זומר, "רסיסים". אל-דרור כתב את המחזות: "ירושלימה" (1993), "לופ" (1993, גם ביים), "המובן מאליו" (1996, גם ביים), שזכה לשבחי הביקורת והוצג בהצלחה, ו"שתי טיפות מים" (1998, גם ביים). עוסק גם בתרגום מחזות, ובין השאר תרגם את "מחכים לגודו" של סמואל בקט, תרגום שבגינו זכה בשנת 2002 בפרס עדה בן-נחום לתרגום מחזות. יחד עם הכוריאוגרפית נעה דר הוא יצר מופע תיאטרון-מחול בשם "מוזר", שהופעת הבכורה שלו נערכה בדצמבר 2000. ביים (עם סיון ארבל) וכתב את הסרט הקצר "גרגר על הריס", במסגרת פרויקט "סיפורים קצרים על אהבה". הופיע כשחקן בשניים מסרטיו של ארי פולמן: "קלרה הקדושה" ו"מייד אין איזראל". בשנת 2018 כתב וביים את סרט הקולנוע "בלי דם". לופ. המובן מאליו - מחזה פוסט-מודרני על כותב דיאלוגים, המנסה לשרוד את רוח הפרצים של התקופה ונלחם נגד התיאטרון, הטלוויזיה והממשל. הוא הוצג לראשונה בשנת 1996 בהאנגר 22 שבנמל תל אביב. שתי טיפות מים - בביצוע דב נבון ורמי הויברגר. מחכים לגודו, סמואל בקט. תיאטרון הבימה. במאי: אילן רונן. זוכה פרס עדה בן-נחום לתרגום מחזות לשנת 2002. כולם היו בני, ארתור מילר. תיאטרון הקאמרי. במאי: משה נאור. השחף, אנטון צ'כוב. תיאטרון הבימה. בימוי: רמי הויברגר. מונוגמיה, סטלה פילי. תיאטרון הבימה. בימוי: רמי הויברגר. אמבטיה, מיטה, פארק, ניל לביוט. תיאטרון הבימה. בימוי: רביד דברה. ארוחה עם אידיוט, פרנסיס ובר. תיאטרון הבימה. בימוי: משה קפטן. נודניק, פרנסיס ובר. תיאטרון הבימה. בימוי: משה נאור. רומנטיקה, דייוויד מאמט. תיאטרון הבימה. בימוי: מוני מושונוב. החייל האמיץ שוויק, ירוסלב האשק. תיאטרון הבימה בשיתוף תיאטרון חיפה. בימוי: משה נאור. גזע, דייוויד מאמט. תיאטרון חיפה. בימוי: משה נאור. משחקי נישואין, אדוארד אלבי. אנסמבל תיאטרון הרצליה. בימוי: גדליה בסר. סימפתיקו, סם שפארד. תיאטרון חיפה. מאכינל, סופי טרדוול. תיאטרון החאן. בימוי: סיני פתר. רילוקיישן. מייק ברטלט. תיאטרון זאפה. בימוי: מור פרנק. חוף דייטונה, אוליבר קוטון. תיאטרון בית לסין. במאי: אלון אופיר. יוסף אל-דרור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוסף אל-דרור, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב יוסף אל-דרור, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוסף אל-דרור, דף שער בספרייה הלאומית יוסף אל-דרור, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) יוסף אל-דרור, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יוסף אל-דרור, בארכיון הבימה יוסף אל-דרור, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב יוסף אל-דרור, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" נגה אלבלך, "המלה הריקה אצל יהושע קנז ויוסף אל דרור", עיתון 77, גיליון ספטמבר-אוקטובר 2009. אלון עידן, יש לך פאנץ': מיהו ישראלי, גרסת יוסף אל-דרור, באתר הארץ, 29 ביוני 2011 נגה אלבלך, ספר המחזות של יוסף אל- דרור גבורה וקומבינות, באתר הארץ, 29 ביוני 2011 מודי בר און מארח את יוסף אל דרור, מתוך הינשופים בערוץ ה-YouTube של ערוץ 8 מידע על אל-דרור, יוסף, 1961- בקטלוג הספרייה הלאומית הילו גלזר, יוסף אל־דרור, מיוצרי החמישייה הקאמרית, נעלם בשיא ההצלחה. כעת הוא חוזר, באתר הארץ, 23 באפריל 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יורוקורפוס

יורוקורפוס הוא כינויה של יחידה צבאית המורכבת מחיילים מעשר מדינות שונות החברות באיחוד האירופי. יורוקורפוס הוקם ב-1993 בידי צרפת, גרמניה ובלגיה. ב-1994 הצטרפה גם ספרד וב-1996, לוקסמבורג. חמש המדינות האלו הן החברות הקבועות המרכיבות את היורוקורפוס. מדינות נוספות השולחות חיילים ליורוקורפוס הן יוון, איטליה, רומניה וטורקיה. הולנד ובריטניה שולחות קציני קישור למטה היורוקורפוס. ב-2002 חתמו אוסטריה ופינלנד על אמנה שבמסגרתה החלו לשלוח חיילים ליורוקורפוס. פינלנד הפסיקה ב-2006 ואוסטריה ב-2011. בין 2003–2007 גם קנדה שלחה חיילים ליורוקורפוס. ב-2010 חתמה פולין על אמנה במסגרתה הסכימה לשלוח חיילים ליורוקורפוס החל מ-2017, אולם בעקבות חילופי השלטון במדינה ב-2015 נקטע המהלך. היורוקורפוס הוא למעשה מטה משותף של האומות. הוא אינו כפוף לאף גוף צבאי אלא רק לוועדה מיוחדת בה חברים נציגי האומות. עם זאת, ליורוקורפוס אין הכרה רשמית מצד האיחוד האירופי. מטה היורוקורפוס ממוקם בשטרסבורג. שפת העבודה הרשמית במטה הייתה גרמנית וצרפתית עד 2002 אז עברה האנגלית לשמש כשפה רשמית. מצבת כוח האדם של היורוקורפוס היא 1,000 איש בלבד, אולם הבריגדה הצרפתית-גרמנית כפופה אליו באופן רשמי. בנוסף, חמש החברות הקבועות ביורוקורפוס מחזיקות כוחות ייעודיים אשר במקרה חירום אמורים להיות מוכפפים למטה היורוקורפוס. סך כל הכוחות הללו עומד על 60,000 איש. אנשי היורוקורפוס היו חלק מכח שמירת השלום בקוסובו ובהמשך השתתפו בלחימה באפגניסטן. מדיה וקבצים בנושא יורוקורפוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יורוקורפוס (בשפות מרובות) יורוקורפוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) A proposed evolution in the Eurocorps and ESDI in NATO (בצרפתית) A proposed evolution in the Eurocorps and ESDI in NATO
הקבינט הרביעי של מרקל

קבינט מרקל הרביעי הוא הקבינט ה-23 של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הוא הושבע ב-14 במרץ 2018 לאחר שאנגלה מרקל הוצעה כקנצלרית בידי הנשיא פרנק-וולטר שטיינמאייר, ונבחרה על ידי הבונדסטאג בהצבעה הראשונה. הממשלה נתמכת על ידי קואליציה של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDU), המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) והמפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU). הפסיק לכהן עם הקמת הקבינט של שולץ שהושבע ב-8 בדצמבר 2021. הקבינט מורכב מהקנצלרית אנגלה מרקל וארבעה עשר (חמישה עשר עד 20 במאי 2021) שרים פדרליים. חמישה עשר שרים עומדים בראש כל משרד (מאז 20 במאי 2021 שר אחד עומד בראש שתי מחלקות); אחד מחברי הקבינט, הוא שר פדרלי לעניינים מיוחדים ללא תיק. ל-CDU שבעה משרדים, ל-SPD שישה ול-CSU שלושה, כדלקמן: מדיה וקבצים בנושא הקבינט הרביעי של מרקל בוויקישיתוף
צ'ארלס סקוט

האם התכוונתם ל... צ'ארלס סקוט (רופא) צ'ארלס סקוט (מושל) צ'ארלי סקוט – כדורסלן אמריקאי
ניקו מלמד

ניקולאס "ניקו" מלמד ריבאודו (בספרדית: Nicolás "Nico" Melamed Ribaudo; נולד ב-11 באפריל 2001 בקסטלדפלס שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אלמריה. בשנת 2013 הצטרף מלמד למחלקת הנוער של אספניול, לאחר ששיחק במחלקות הנוער של אתלטיקו וילפרנקה ושל קורנייה. ב-17 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו באספניול ב', קבוצת המילואים של המועדון, במסגרת הליגה הספרדית השלישית. ב-29 באפריל 2019 חידש מלמד את חוזהו במועדון, עד לשנת 2023. ב-5 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצת המילואים. ב-15 באוגוסט 2019 ערך מלמד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–3 על לוצרן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית לעונת 2019/2020. ב-25 ביוני 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 לריאל בטיס במסגרת המחזור ה-31 לעונת 2019/2020, שהסתיימה בירידתה של אספניול להליגה הספרדית השנייה. בסך הכל ערך מלמד שש הופעות ליגה בעונה זו. לקראת עונת 2020/2021 הועלה מלמד באופן מלא לקבוצה הראשונה של המועדון. ב-4 באוקטובר 2020 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על סבאדל במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בעונה זו, שהסתיימה בחזרתה של אספניול ללה ליגה, ערך מלמד 33 הופעות ליגה והבקיע שישה שערים. ב-31 באוגוסט 2021 קיבל מלמד את חולצה מספר 21 במועדון, שנלבשה בעבר על-ידי שחקן המועדון דניאל חארקה, שמת בשנת 2009 בעודו שחקן פעיל. מדיה וקבצים בנושא ניקו מלמד בוויקישיתוף ניקו מלמד, באתר Transfermarkt ניקו מלמד, באתר Soccerway ניקו מלמד, באתר BDFutbol ניקו מלמד, באתר FootballDatabase.eu Nicolás Melamed Ribaudo, NICO באתר Fútbol Base Català (בספרדית) La cantera del RCD Espanyol se refuerza más que nunca באתר Fútbol Base Català,‏ 18 באוגוסט 2013 (בספרדית) Sis debuts a Segona Divisió B באתר הרשמי של אספניול, 26 בפברואר 2019 (בספרדית) El centrocampista ha firmado hasta el 30 de junio de 2023 באתר הרשמי של אספניול, 29 באפריל 2019 (בספרדית) Wu Lei, el debutante Campuzano y la cantera arrasan a la morriña, באתר אס, 15 באוגוסט 2019 (בספרדית) Nico Melamed, dorsal 21 באתר הרשמי של אספניול, 31 באוגוסט 2021 תבנית:ספרדתי
המלאך הגואל

המלאך הגואל הוא פסוק בפרשת ויחי, חלק מפסוקי ברכת יעקב לבני יוסף, אפרים ומנשה. במפרשים ישנם כמה פרשניות לפסוק זה, כמו כן נתלו בפסוק סגולות שונות. נהוג לאמר פסוק זה בהזדמנויות שונות, בקריאת שמע שעל המיטה ובעת עליית כל הנערים ועוד. כאמור פסוק זה עומד בבסיסה של הברכה שבירך יעקב את בני יוסף קודם מותו. המלאך הגואל אותי – לדעת רש"י יעקב מברכם, שיזכו שהמלאך שהיה רגיל לבוא לעזרתו מכל רע – בעת צרה, יברך את הנערים – הוא זה שאף יעזרם ויברך אותם, את אפרים ומנשה ויקרא בהם שמי ושם אבותי, אברהם ויצחק – שברכת אביהם תחול עליהם וידגו לרוב בקרב הארץ – ירבו ויפרו כדגים הללו שפרים ורבים ואין עין הרע שולטת בהם. יש שכתבו טעם אחר והוא כי הדגים משריצים הרבה בפעם אחת. פסוק זה נהוג לאומרו בזמנים שונים: קריאת שמע שעל המיטה - הוא מופיע כחלק מהנוסח שתיקנו לאמר קודם השינה, הנוסח מופיע כבר בראשונים, בספר הרוקח ובתשב"ץ. כל הנערים – בשמחת תורה, כחלק מעליית כל הנערים נהוג לאמור את הפסוק יחד עם הנערים לאחר קריאת התורה. ברכת הבנים – רבים נוהגים לברך את בניהם בליל שבת, בברכה המתחילה במילים "ישימך אלוהים כאפרים וכמנשה" הכתובות בסמוך לפסוק המלאך הגואל. בתלמוד בבלי אמרו בשם רבי יוחנן שפרנסתו של אדם קשה יותר מהגאולה: ואמר רבי יוחנן קשין מזונותיו של אדם יותר מן הגאולה דאילו בגאולה כתיב המלאך הגואל אותי מכל רע מלאך בעלמא ואילו במזונות כתיב האלהים הרועה אתי — תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ח, עמוד א' פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. כאמור, סגולות רבות יוחסו לאמירת פסוק זה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מילות הפסוק 'המלאך הגואל', זכו ללחנים רבים, חלקם הפכו לנכסי צאן ברזל. הפסוק עם פרשנות הראשונים, בדרך שאלה ותשובה, באתר תורה ופירושים דרכי הוראה לרבנים, פרשת ויחי: המלאך הגואל אותי, באתר הידברות, ‏2017 מידע על המלאך הגואל בקטלוג הספרייה הלאומית תנ"ך - מקראות גדולות הכתר - בראשית פרק מח עם פירוש ר' יוסף בכור שור, באתר www.mgketer.org פירוש שד"ל ספר הרוקח, סימן שמ"ה תשב"ץ קטן, סימן ר"ס
חיל האוויר הטקטי השני של בעלות הברית

חיל האוויר הטקטי השני של בעלות הברית (Second Allied Tactical Air Force (2 ATAF)) היה פיקוד מרחבי אווירי של נאט"ו, אשר לאורך המלחמה הקרה שימש כזרוע האווירית של קבוצת הארמיות הצפונית, והגן על הולנד, בלגיה וצפון גרמניה. החיל הוקם ב-1958 ונועד לשמש כזרוע האווירית של קבוצת הארמיות הצפונית. בתחומי אחריותו של החיל נמצאה הגנה על כל הולנד ובלגיה, וכן על גרמניה מדרום לנהר האלבה ועד לעיר קאסל. בהתאם לכך, בימות שלום כלל החיל את כל חיל האוויר ההולנדי וחיל האוויר הבלגי לצד שתי דיוויזיות אוויר של הלופטוואפה ויחידות תמיכה של חיל האוויר האמריקני. כמו כן, החיל כלל גם את חיל האוויר המלכותי גרמניה. באופן מסורתי המפקד על חיל האוויר המלכותי גרמניה פיקד גם על חיל האוויר הטקטי השני. במקרה של מלחמה, מטה החיל היה אמור לעבור מגרמניה למאסטריכט. במקרה כזה, החיל היה אמור לקבל תחת פיקודו את חילות האוויר ה-3, ה-8, ה-9 וה-12 של ארצות הברית, לצד כוחות סיוע גדולים מחיל האוויר הבריטי וחיל האוויר הצרפתי. כמו כן תחת אחריותו של החיל נמצאה מערכת הנ"מ של גרמניה, בלגיה והולנד. ב-1993 חדל החיל להתקיים כגוף עצמאי והוכפף לכוחות האוויר של בעלות הברית במרכז אירופה. כעבור זמן קצר גם גוף זה פורק, וכיום ההגנה האווירית של נאט"ו באזור מרוכזת תחת פיקוד האוויר של בעלות הברית. LtCol. Gerard L. Rifenburg: Command and Control of the NATO Central Region Air Forces. Air War College Research Report, 1989 (en.) O. W. Dragoner, Die Bundeswehr 1989 Volume 2.1, available here O. W. Dragoner, Die Bundeswehr 1989 Volume 3, available here
גוון איפיל

גוון איפיל (באנגלית: Gwendolyn L. Ifill, Gwen Ifill;‏ 29 בספטמבר 1966, ניו יורק – 14 בנובמבר 2016, וושינגטון די.סי) היא עיתונאית, שדרנית טלוויזיה וסופרת אמריקאית. גוון איפיל נולדה בשכונת ג'מייקה, קווינס למשפחת כומר. למשפחה היו שורשים מפנמה ומברבדוס. אב המשפחה עבד במספר כנסיות באזור ניו אינגלנד ומשפחה עברה איתו מעיר לעיר עד שהתיישבה בבאפלו. בשנת 1977 גוון איפיל סיימה לימודי תקשורת בקולג' בבוסטון. לאחר סיום הלימודים גוון איפיל עבדה במספר עיתונים. בשנת 1984 היא הגיע לוושינגטון פוסט ובשנת 1991 עברה לניו יורק טיימס בה הייתה עיתונאים הסוקרת את הבית הלבן. בשנת 1994 היא עברה לNBC והייתה כתבת באותו תחום. בשנת 1999 גוון איפיל עברה לרשת PBS והייתה שדרנית של תוכנית Washington Week ובהמשך כתבת של PBS NewsHour. בשנת 2004 גוון איפיל הייתה מנחה של דיבייט בין המועמדים לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. אותו תפקיד היא עשתה בשנת 2008. בשנת 2008 גוון איפיל כתבה ספר The Breakthrough: Politics and Race in the Age of Obama שפורסם אחרי סיום מערכת הבחירות. ספר זה נכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. על עבודתה כעיתונאית ושדרנית גוון איפיל קיבלה מספר פרסים לרבות פרס פיבודי בשנת 2008 ו-Goldsmith Career Award for Excellence in Journalism בשנת 2009. בשנת 2014 היא זכתה ב-Al Neuharth Award for Excellence in Journalism. בשנת 2015 גוון איפיל זכתה ב-John Chancellor Award for Excellence in Journalism אך היא נפטרה מספר ימים לפני טקס הענקת בפרס. גוון איפיל נפטרה בשנת 2016 ממחלת הסרטן. גוון איפיל לא התחתנה ולא היו לה ילדים. היא הייתה קרובה לבת דודתה, משפטנית שרילין איפיל. לזכרה, בקולג'י שהיא למדה, הוקם בית ספר לאמנויות ומדיה על שמה. כמו כן, בעיר ניו יורק הוקם פארק על שמה. בשנת 2017 שונה שמו של פרס שמוענק לעיתנאי ארצות הברית ל-Gwen Ifill Press Freedom Award. מדיה וקבצים בנושא גוון איפיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גוון איפיל גוון איפיל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גוון איפיל, באתר PBS ביוגרפיה גוון איפיל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) https://www.nytimes.com/2009/01/18/books/review/Boynton-t.html https://cpj.org/awards/gwen-ifill-press-freedom-award/
אנדרס יוהאן לקסל

אנדרס יוהאן לקסל (בשוודית: Anders Johan Lexell;‏ 24 בדצמבר 1740, טורקו – 11 בדצמבר 1784, סנקט פטרבורג) היה מתמטיקאי שוודי שפעל ברוסיה. אנדרס יוהאן לקסל נולד בטורקו שאז הייתה תחת שליטה של שוודיה למשפחה שוודית. בגיל 14 הוא החל ללמוד באקדמיה המלכותית בעיר ובגיל 19 קיבל תואר דוקטור. בשנת 1763 הוא התחיל ללמד באוניברסיטת אופסלה. בשנת 1768 לקסל הגיע לסנקט פטרבורג והחל לעבוד ליד לאונרד אוילר. הוא עסק בעיקר בתחום טריגונומטריה ספירית וחקר תנועת גרמי שמיים. לקסל חקר תנועת שביט "1770 I" והוכיח שהמסלול שלה מושפע מצדק. בעקבות מחקרים אלו השביט קיבל שם "שביט לקסל". אנדרס יוהאן לקסל חקר את המסלול של אורנוס ופרסם השערה שלפיה מסלולו משופע מגרם שמיים שטרם התגלה. לצורך העבודות שלו לקסל פיתח מספר שיטות חדישות בין היתר משפט לקסל. בשנת 1775 לקסל קיבל מינוי של פרופסור באוניברסיטת טורקו (באותה תקופה השטח היה בשליטה שוודית), אך מלך שוודיה נתן לו אישור להישאר ברוסיה עוד מספר שנים. בשנת 1780 לקסל נסע לגרמניה, צרפת ואנגליה. בין היתר הוא סידר לעצמו שחרור ממינוי בטורקו וקיבל אישור לחזור לסנקט פטרבורג. לאחר מות של לאונרד אוילר הוא קיבל את תפקידו, אך תוך זמן קצר לקסל בעצמו נפטר. בסך הכול לקסל פרסם 66 מחקרים. בשנת 1771 הוא התקבל כחבר באקדמיה למדעים של רוסיה. בשנת 1773 הוא התקבל כחבר לאקדמיה למדעים השוודית ובהמשך לאקדמיה הצרפתית. מדיה וקבצים בנושא אנדרס יוהאן לקסל בוויקישיתוף אנדרס יוהאן לקסל, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אנדרס יוהאן לקסל, באתר MacTutor (באנגלית)
דן ואן דר ואט

דניאל פרנסיס ירן ואן דר ואט (בהולנדית: Daniel Francis Jeroen van der Vat;‏ 28 באוקטובר 1939 – 9 במאי 2019) היה עיתונאי, סופר והיסטוריון צבאי, עם דגש על היסטוריה של לוחמה ימית. ואן דר ואט נולד באלקמאר, צפון הולנד, וגדל בהולנד הכבושה על ידי גרמניה. הוא למד בבית הספר לזכר הקרדינל ווהן בלונדון. בשנים 1957 עד 1960 למד באוניברסיטת דרהאם וסיים תואר ראשון בלימודים קלאסיים. הוא היה חניך מתלמד ב-The Journal, עיתון בניוקאסל על הטיין. מאוחר יותר הצטרף לדיילי מייל במנצ'סטר וחזר לניוקאסל ככתב הראשי האזורי של עיתון זה. הוא גויס על ידי סאנדיי טיימס בשנת 1965 ועבר לטיימס בשנת 1967. הוא היה כתב חוץ במשך עשר שנים, פתח את סניף העיתון בדרום אפריקה, אך מאוחר יותר גורש מהמדינה לאחר שתואר על ידי רשויות האפרטהייד כ"ליברל מזיק". הוא הפך למנהל סניף העיתון בגרמניה, אך לאחר שרופרט מרדוק רכש את הטיימס בשנת 1981, עזב והצטרף לגרדיאן בשנה שלאחר מכן. הוא היה כתב זר מוביל וב-1988 עזב כדי לכתוב ספרים. הוא המשיך לכתוב הספדים לגרדיאן. van der Vat, Dan (1983). The Last Corsair: The Story of the Emden. Birlinn Ltd. ISBN 1-84158-061-9. (published as Gentlemen of War, The Amazing Story of Captain Karl von Müller and the SMS Emden in the US) van der Vat, Dan (1992). The Pacific Campaign: The U.S.-Japanese naval war 1941-1945. Birlinn Ltd. ISBN 1-84158-123-2. van der Vat, Dan (1995). Stealth at Sea: The History of the Submarine. ISBN 0-297-81351-X. van der Vat (Co authored with Robin Gardiner), Dan (1995). The Riddle of the Titanic. Weidenfeld & Nicolson. ISBN 0-297-81528-8. van der Vat, Dan (1997). The Good Nazi: The Life and Lies of Albert Speer. George Weidenfeld & Nicolson. ISBN 0-297-81721-3. van der Vat, Dan (1998). Atlantic Campaign: World War II's Great Struggle at Sea (U.S. Edition). Harper & Row, Publishers, Inc. ISBN 0-06-015967-7. van der Vat, Dan (2000). Standard of Power. Hutchinson. ISBN 0-09-180121-4. van der Vat, Dan (2001). Pearl Harbor: The day of infamy-- An Illustrated History. Orion Publishing Co. ISBN 0-465-08983-6. van der Vat, Dan (2001). Atlantic Campaign: The Great Struggle at Sea 1939-1945. Birlinn Ltd. ISBN 1-84158-124-0. van der Vat, Dan (2002). The Grand Scuttle. ISBN 1-84341-000-1. van der Vat, Dan (2003). D-Day: The greatest invasion-- A people's history. ISBN 1-58234-314-4. van der Vat, Dan (2009). The Dardanelles Disaster - Winston Churchill's Greatest Failure. ISBN 978-0-7156-3716-6. van der Vat, Dan (2009). Eel Pie Island (with Michele Whitby). ISBN 978-0-7112-3053-8. Cecil, Desmond (20 במאי 2019). "Dan van der Vat obituary". The Guardian. אורכב מ-המקור ב-20 במאי 2019. נבדק ב-20 במאי 2019. {{cite news}}: (עזרה) "Dan van der Vat, biography". Dan van der Vat. נבדק ב-15 בדצמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה) "Dan van der Vat". The Guardian. נבדק ב-9 בפברואר 2014. {{cite news}}: (עזרה)