laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאניוס אקיליוס גלבריו (קונסול בשנת 191 לפנה"ס)

מאניוס אקיליוס גלבריו (בלטינית: Manius Acilius Glabrio; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מגיסטראט רומאי אשר שימש כקונסול בשנת 191 לפנה"ס. הוא נזכר לראשונה כטריבון הפלבס בשנת 201 לפנה"ס, וכמי שהתנגד לקונסול של אותה שנה גנאיוס קורנליוס לנטולוס, אשר ביקש לשלול מסקיפיו אפריקנוס את הפיקוד על הכוחות הרומאיים בצפון אפריקה. בשנה שלאחר מכן הוא מונה לאחראי על המשחקים המקודשים (decemvir sacrorum). הוא היה פראיטור במהלך שנת 197 לפנה"ס, ובמסגרת תפקידו זה בנה פסלים בדמותם של קרס, ליבר וליברה. כמו כן אותה שנה הוא דיכא באכזריות, בראש לגיון שלם, התקוממות של עבדים שפרצה באטרוריה, והורה לצלוב את מנהיגי המרד. הוא התמודד על משרת הקונסול בשנת 193 לפנה"ס, אולם נכשל. הוא השיג את המשרה בסופו של דבר בשנת 191 לפנה"ס, יחד עם פובליוס קורנליוס סקיפיו נאסיקה. אותה שנה הכריזה רומא מלחמה על אנטיוכוס השלישי מלך הממלכה הסלאוקית. מלחמה זו זכתה לכינוי "מלחמת אנטיוכוס". אנטיוכוס פלש ליוון, ובתגובה נשלח אקיליוס לשם עם 10,000 רגליים, 2,000 פרשים ו-15 פילים. הוא נחת באפולוניה וקבע את מפקדתו בלאריסה שבתסליה. מסע המלחמה של אקיליוס הגיע לשיאו בקרב תרמופילאי, אשר בסופו הובס אנטיוכוס ונאלץ לסגת מיוון. לאחר הניצחון בתרמופילאי, פנה אקיליוס לטהר את יוון מהכוחות הפרו-סלאוקיים האחרונים. הוא תקף את הליגה האיטולית, והטיל מצור על הירקליאה. כיבוש העיר גרם לאיטולים לבקש הפסקת אש בת עשרה ימים, שבמהלכם הבהיר נציגו של אקיליוס לאיטולים את תנאי הכניעה. כאשר האיטולים שיגרו שליח שהודיע שהם מוכנים לקבל את התנאים ו"להימסר אל אמון הרומאים", הפתיע אותו אקיליוס בדרישה חדשה: למסור לידיהם את מנהיגיהם של בני בריתם. הנציג האיטולי מחה נמרצות כנגד הדרישה, שנתפסה בעיניו כהפרה של "מוסר היוונים". אקיליוס הסכים להאריך את שביתת הנשק בעוד עשרה ימים, וכשהאיטולים סירבו לתנאים, פתח במצור על נאופקטוס. עם זאת, בעצתו של טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס, הסכים להניח את המצור ולקבל את כניעתם המחודשת של האיטולים. עם סוף השנה הוא הוחלף בלוקיוס קורנליוס סקיפיו אסייתיקוס. בשנת 189 לפנה"ס הוא הציג את מועמדותו למשרת הקנסור. היו לו סיכויים רבים לזכות בתפקיד, אולם דווקא בשל כך החל נגדו גל של השמצות. הוא הואשם בין היתר שגנב חלק מהשלל שלקח במלחמה. בשל כך, הוא פרש בסופו של דבר ולא ניגש לבחירות. מכאן ואילך לא ידוע עליו דבר. טיטוס ליוויוס, ספר שלושים, 40. Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "M'. Acilius Glabrio", 1873 טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושלושה, 25. טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושלושה, 36. טיטוס ליוויוס, ספר שלושים וחמישה, 10. טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושישה, 1. דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה). עמ' 506. דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה). עמ' 506-508. דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה). עמ' 508. טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושבעה, 57.
אברהם ארליק

אברהם ארליק (1905 – 1991) היה אדריכל ומבקר אדריכלות ישראלי. ארליק נולד בוורשה שבפולין והיגר לארץ ישראל ב-1926. את הכשרתו כאדריכל רכש בטכניון בחיפה, שם סיים במחזור השני. עד 1948 עבד במשרדי תכנון שונים עד שבאותה שנה הצטרף כאדריכל במחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי, בה שימש האדריכל שמואל מסטצ'קין כאדריכל ראשי. בדומה לאדריכלים אחרים במחלקה, לא היה ארליק חבר קיבוץ אלא התגורר בתל אביב. במהלך השנים הופקד על תכנון וליווי פרויקטים רבים בתנועה: מגורים, מבני ציבור, מתקני ספורט, חדרי אוכל, מוסדות תרבות ומבני תעשייה. תכנוניו הצטיינו בפשטות ובפונקציונליות, וכמוכן סייע בהדרכה ועצה לאדריכלים הצעירים במחלקה. לבד מתכנון, היה ארליק חבר קבוע בחוג חברי "צוותא" שייסד אברהם שלונסקי. עם פרישתו לגמלאות הצטרף לסגל ההוראה בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב ובפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, שם לימד תולדות האדריכלות. כמו כן, פרסם לאורך השנים מאמרים שונים בתחום האדריכלות הסוקרים ומעריכים אדריכלים שונים כמו זאב רכטר, יוסף ברלין ואריך מנדלסון וכן מבנים שונים כמו משכן נשיאי ישראל, תיאטרון ירושלים וככר אתרים. ב-1983 כונסו מבחר ממאמריו בספר "על ארכיטקטורה ובינוי ערים" בהוצאת הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון. ספר נוסף שכתב היה מונוגרפיה על האדריכל לאופולד קרקואר. הוא נפטר בגיל 86 בשנת 1991. ארליק היה אביה של העיתונאית והמתרגמת עמירה שגב, וסבו של העורך והתסריטאי מולי שגב. אחיו היה חתן פרס ישראל פרופ' דוד ארליק. חדר אוכל, קיבוץ נחשונים חדר אוכל, קיבוץ עין השופט חדר אוכל, קיבוץ ברקאי חדר אוכל, קיבוץ נירים חדר אוכל, קיבוץ עין החורש הרחבת חדר אוכל, קיבוץ בית אלפא היכל הספורט "נעמן", מועצה אזורית מטה אשר אולם ספורט סטנדרטי, נבנה בקיבוצים דן, יד מרדכי ובגבעתיים בית חרושת תמה, קיבוץ משמר העמק ספרייה, קיבוץ כפר מנחם חדר אוכל בקיבוץ ברקאי חדר אוכל בקיבוץ עין החורש חדר האוכל בקיבוץ בית אלפא היכל הספורט נעמן עם חנוכתו בקיץ 1969 מבוא לארכיטקטורה: מושגי יסוד, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1979. על ארכיטקטורה ובינוי ערים, הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, 1983. לאופולד קרקואר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987. הרצאות על ארכיטקטורה, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1990. שעורים בתולדות הארכיטקטורה: מצרים וקדמת אסיה. הארכיטקטורה ביוון העתיקה, הוצאת מידות, 1970. מדיה וקבצים בנושא אברהם ארליק בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ בית אלפא, באתר 'חלון אחורי', 23 במאי 2020 מיכאל יעקובסון: סיבוב בספרייה בקיבוץ כפר מנחם, באתר 'חלון אחורי', 14 באוגוסט 2021 אברהם ארליק, דף שער בספרייה הלאומית
בית האופרה המלכותי של מסקט

בית האופרה המלכותי שוכן בעיר מסקט בירת עומאן. הוא בית האופרה הראשון בחצי האי ערב. בית האופרה נבנה בפקודתו של הסולטאן קאבוס בן סעיד אאל סעיד. המבנה והמתחם סביבו, המשתרעים על פני מספר מפלסים, מתוארים כמשלבים אדריכלות איסלאמית וקלאסית. מצויים בהם אולם מופעים בקיבולת של 1,100 צופים וכן אודיטוריום, מרכז אמנות, שטחים מסחריים וגנים. בניית בית האופרה החלה בשנת 2007 והוא נחנך ב-12 באוקטובר 2011 בהפקת האופרה טורנדוט בכיכובו של הזמר פלסידו דומינגו. מאז הוקם בית האופרה הופיעו בו אמנים ולהקות מהעולם הערבי ומארצות חוץ שונות, לרבות אנדראה בוצ'לי, רנה פלמינג, יו-יו מה, התזמורת הפילהרמונית של לונדון ולהקת הבלט מרינסקי. מדיה וקבצים בנושא בית האופרה המלכותי של מסקט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית האופרה המלכותי של מסקט (הקישור אינו פעיל, 15 במרץ 2022) כתבה על הקמת בית האופרה, באתר אינדפנדנט, 12 בדצמבר 2010
ארל סטנלי גרדנר

ארל סטנלי גרדנר (באנגלית: Erle Stanley Gardner;‏ 17 ביולי 1889 – 11 במרץ 1970) היה סופר ומשפטן אמריקאי. אחד הסופרים הפוריים ביותר בתחום הספרות הבלשית, בוראו של עורך הדין הבדיוני פרי מייסון. בשנת 1911 עבר בהצלחה את בחינות לשכת עורכי הדין של מדינת קליפורניה והוסמך כעו"ד, למרות שלא למד בשום פקולטה למשפטים, אלא השתלם במקצוע בלימודים עצמיים (דבר שהיה אפשרי באותם ימים). שנים רבות היה עו"ד פלילי מפורסם ומצליח. עוד לפני שהתפרסם הרומן הבלשי הראשון שלו, כבר היה זה כתריסר שנים סופר מצליח ורב מכר בתחום הסיפורים הבלשיים הקצרים שהתפרסמו בחוברות "pulp fiction". בשנת 1933 פרסם את ספרו הבלשי הראשון "פרשת ציפורני הקטיפה", בו יצר את דמותו של פרי מייסון, עורך הדין הפותר תעלומות בלשיות בין כותלי בית המשפט ומחוצה לו. מאז ועד מותו כתב כ-120 ספרי בלשים, שחלקם נתפרסם אף אחרי מותו וזכה לתפוצה אדירה בארצות הברית ובעולם כולו. רוב ספריו היו מסדרת פרי מייסון, אך חלקם מסדרות נוספות, כגון סדרת פרקליט המחוז (.D.A) וסדרת הבלשית והבלש ברטה קול ודונלד לם (היא אשה גדולת ממדים, קולנית, בריונית ורודפת בצע והוא עורך דין נמוך קומה ורזה, שרישיונו נשלל ממנו) שפרסם תחת שם העט א. א. פייר. הביקורת לא העריכה את הצד הספרותי של ספרי ארל סטנלי גרדנר, אולם ציינה לחיוב את האותנטיות והמקוריות שלהם בתחום המשפטי. ארל סטנלי גרדנר היה חובב טבע וארכאולוגיה והרבה לסייר בעולם. מדיה וקבצים בנושא ארל סטנלי גרדנר בוויקישיתוף ארל סטנלי גרדנר, ברשת החברתית Goodreads ארל סטנלי גרדנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארל סטנלי גרדנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארל סטנלי גרדנר (1889-1970), דף שער בספרייה הלאומית
דיוויזיית הפאנצר החמישית (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר החמישית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, הקרב על יוון, המערכות בחזית המזרחית והמערכות בחזית המערבית. הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1938, יחד עם דיוויזיית הפאנצר ה-4, והועמדה תחת פיקוד היינריך פון ויטינגהוף. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-8, במסגרת הארמייה ה-14. ב-8 באוקטובר 1939 מונה מקס פון הרטליב-ואלספורן למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס הממונע ה-15 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-29 במאי 1940 הודח פון הרטליב מתפקידו, עקב כישלונו בקרבות על קאלה ובדנקרק, ויואכים למלזן מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך מבצע אדום, כחלק מהקורפוס ה-15 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. ב-25 בנובמבר 1940 מונה גוסטב פהן למפקד הדיוויזיה, ובמהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בעתודת ה-OKH, ולא השתתפה בלחימה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם פהן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. במרץ 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-5, במאי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וביולי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה התשיעית. ב-10 באוגוסט 1942 מונה אדוארד מץ למפקד הדיוויזיה, וב-1 בפברואר 1943 החליפו יוהנס נדטוויג. ב-20 ביוני 1943 מונה ארנסט פליקס פקנשטדט למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הקרבות הקשים לאחר קרב קורסק, וב-7 בספטמבר החליפו קרל דקר. הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים במהלך הנסיגה מבלארוס לאחר מבצע בגרטיון, וב-16 באוקטובר 1944 מונה רולף ליפרט למפקד הדיוויזיה. הדיוויזיה לחמה בכיס קורלנד, ולקראת סוף המלחמה פונה חלק ממנה לגרמניה עצמה. ב-5 בפברואר 1945 מונה גינתר הופמן-שנבורן למפקד הדיוויזיה, ובאפריל החליפו גאורג הרצוג, שפיקד על הדיוויזיה עד סוף המלחמה, ומסר את כניעתה לידי בעלות הברית. 1939: 1943: סמל הדיוויזיה לאורך השנים: ‏1940 ‏1940, 1941-45 ‏קרב קורסק היינריך פון ויטינגהוף (10 בנובמבר 1938 - 8 באוקטובר 1939) מקס פון הרטליב-ואלספורן (8 באוקטובר 1939 - 29 במאי 1940) יואכים למלזן (29 במאי 1940 - 25 בנובמבר 1940) גוסטב פהן (25 בנובמבר 1940 - 10 באוגוסט 1942) אדוארד מץ (10 באוגוסט 1942 - 1 בפברואר 1943) יוהנס נדטוויג (1 בפברואר 1943 - 20 ביוני 1943) ארנסט פליקס פקנשטדט (20 ביוני 1943 - 7 בספטמבר 1943) קרל דקר (7 בספטמבר 1943 - 16 באוקטובר 1944) רולף ליפרט (16 באוקטובר 1944 - 5 בפברואר 1945) גינתר הופמן-שנבורן (5 בפברואר 1945 - אפריל 1945) גאורג הרצוג (אפריל 1945 - 8 במאי 1945) Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972. אודות הדיוויזיה באתר Axis History. אודות הדיוויזיה באתר Feldgrau.
אברוס (יחידה אזורית)

אברוס (ביוונית: Έβρου) היא יחידה אזורית של יוון הממוקמת בצפון יוון במחוז מזרח מקדוניה ותראקיה. שמו של אזור מנהלתי זה נגזר מנהר האברוס, הגובל אותו במזרחו. אברוס היא היחידה האזורית הצפונית ביותר ביוון. היא גובלת בטורקיה במזרח, בים האגאי בדרום, ביחידה אזורית רודופי במערב, ובבולגריה בצפון ובצפון מערב. אברוס היא בין היחידות האזוריות הגדולות ביותר בשטחן ביוון, כאשר השטח השיפוטי שלה עומד על 4,242 קמ"ר. אכלוסיית אברוס מונה, נכון ל-2011, 147,530 נפשות. אברוס מחולקת לחמש רשויות מוניצפיאליות: אלכסנדרופולי המשמשת כבירת אברוס, בדרום, דידימוטיכו ואורסטיאס במרכז, סופלי) בצפון, והאי סמוטרקי בצפון הים האגאי. מבחינה גאוגרפית, אברוס (למעט האי סמוטתרקי, ששייך לאיים האגאיים) היא חלק ממערב תראקיה. אורכה של אברוס, למעט סמוטתרקי, הוא כ-150 ק"מ מצפון לדרום, ורוחבה נע בין 70 ל-100 ק"מ ממזרח למערב. החלק המערבי של אברוס נשלט על ידי החלק המזרחי של הרי רודופי, רכס הרים אלפיני ממוצע גובה, המהווה חלק מהמסיב רילו-רודופ. שני הנהרות המרכזיים באזור הם האבורס, ונהר ארדה. האקלים באזור החוף סביב אלכסנדרופולי הוא בעיקרו אקלים ים-תיכוני, בעוד בצפון ובמערב שורר אקלים קר יותר. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדל חוואגוו-יואן 2

מגדל חְוַואגְווׁ-יוּאֶן 2 הוא גורד שחקים אשר נמצא בעיר גווייאנג, בירת מחוז גוויג'ואו שבסין. המגדל מתנשא לגובה של 335 מטר (1,099.1 רגל) וכולל 74 קומות. בניית המגדל החלה בשנת 2012 והסתיימה בשנת 2020. ליד המגדל נבנה מגדל חוואגוו-יואן 1 אשר זהה לו כמעט לחלוטין. http://skyscrapercenter.com/building/huaguoyuan-tower-2/15031 ערך זה הוא קצרמר בנושא גורדי שחקים ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדל טיינג'ין R&F גואנגדונג

מגדל טיינג'ין R&F גואנגדונג הוא גורד שחקים הכולל 91 קומות ומתנשא לגובה של 468 מטר (1,535 רגל), אשר נמצא תחת בנייה ברחוב Xiangluowan CBD שבעיר טיינג'ין שבסין. תכנון הבניין החל בשנת 2008, בנייתו החלה כעבור 3 שנים בשנת 2011 והיא עתידה להסתיים בשנת 2024. כאשר המגדל יושלם הוא יהפוך למבנה הגבוה ביותר בסין ולאחד הגבוהים בעולם ויכלול 55 דירות, 400 חדרי מלון ו-55 מעליות. http://www.skyscrapercenter.com/building/rf-guangdong-building/10293 ערך זה הוא קצרמר בנושא גורדי שחקים ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישיבת תורת זאב

ישיבת תורת זאב (מכונה "סולובייצ'יק") היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי. הישיבה שכנה בשכונת רמת שלמה בירושלים. בתשפ"א עברה לשכונת רמת בית שמש ג' שבעיר בית שמש. הישיבה קרויה על שמו של הרב זאב איידלמן. הישיבה הוקמה תחילה ככולל אברכים תורת זאב כשבהוראת הרב שטיינמן מונה הרב ברוך סולובייצ'יק, חתנו של הרב חיים סרנא ובנו של הרב משה סולובייצ'יק לעמוד בראשות הכולל. בשנת ה'תשס"ג הפך הכולל לישיבה גדולה. הישיבה הוקמה במבנה בשכונת ממילא בירושלים שהיה בבעלות איל ההון רפאל הררי מפריז ששימש כפטרון הישיבה בתחילת דרכה. בזמן הקיץ הראשון הגיעו לקיבוץ קבוצות בחורים מישיבות פוניבז', אור ישראל ובית מתתיהו שהיוו את גרעין הייסוד של הישיבה. בשנת תשס"ז עברה הישיבה למבנה שכור בשכונת רמת שלמה בירושלים, ובתחילת זמן אלול תשפ"א למבנה הקבע שלה בשכונת רמת בית שמש ג' בעיר בית שמש. בשנת תשע"ד הצטרף הרב דוד כהן ראש ישיבת חברון לכהן כראש ישיבה לצדו של הרב סולובייצ'יק כשהוא מוסר שיעור כללי ושיחה מדי שבוע עד לשנת תש"פ בה הפסיק לכהן. הרב סולובייציק מוסר שיעורים יומיים. בשנת תשפ"ד נכנס לישיבה בנו של ראש הישיבה, מלכיאל סולוביצ'יק, כאיש צוות ו(בשאיפה) כיורש עתידי. ישיבת תורת זאב, באתר עולם התורה שיעורים ושיחות - צוות ישיבת תורת זאב, באתר קול הלשון
קייסי נייסטאט

קייסי אואן נייסטאט (באנגלית: Casey Owen Neistat; נולד ב-25 במרץ 1981) הוא יוטיובר, יזם, במאי ויוצר סרטים אמריקאי ממוצא יהודי. קייסי הוא אחד המייסדים של הרשת החברתית BEME. קייסי ואחיו ואן, הם המייסדים של הסדרה מבית HBO האמריקאית, האחים נייסטאט. נייסטאט נולד וגדל בניו-לונדון, קונטיקט. הוא נשר מהתיכון בכיתה י', בגיל 15, ולא חזר לסיים את לימודיו. מגיל 17 עד 20 הוא חי בקרוון ביחד עם בת זוגו, רובין האריס, ובנם אואן. לאחר כמה שנים עבר לניו-יורק. נייסטאט פרסם למעלה מ-1,060 סרטוני ולוג יומיים וסרטים קצרים לערוץ היוטיוב שלו (CaseyNeistat) שאותו פתח ב-16 בפברואר 2010. ב-24 באוגוסט 2015, קייסי הגיע למיליון מנויים בערוץ היוטיוב, מספר זה גדל ל-4 מיליון באוגוסט 2016. נכון להיום, יש לו יותר מ-12.4 מיליון מנויים ויותר מ-3 מיליארד צפיות כוללות. הוא שיתף פעולה עם יוטיוברים בעבר, לדוגמה רומן אטווד, וג'סי וולנס מהערוץ מתיחה נגד מתיחה. קייסי החל לפרסם בלוגים יומיים ביוטיוב ב-24 במרץ 2015. ב-19 בינואר 2016, קייסי העלה את הסרטון ה-300 שלו. כתוצאה מהסרטונים היומיים, קייסי הצהיר כי לעולם לא ייצור סרטים עתידיים, "לא משנה מה". נכון לספטמבר קייסי חצה את קו המיליארד צפיות ביוטיוב וזכה בתואר כבוד בטקס ה-GQ. ב-19 בנובמבר 2016 הכריז קייסי על כך שלא ימשיך לפרסם בלוגים יומיים,. אך ב-27 במרץ 2017 הכריז קייסי שהוא חוזר לפרסם בלוגים יומיים. בספטמבר 2020 החל לעלות סרטונים בקצב יומיומי. ב-2014, קייסי הקים ביחד עם מאט האקט אפליקציית שיתוף סרטונים הנקראת בים (BEME אנ'). הגרסה הראשונה שלה יצאה ב-17 ביולי 2015. צילום ושליחת סרטון באפליקציה נעשה על ידי הצמדה של הטלפון למשטח כלשהו. המנויים יכולים להגיב לסרטון המופץ על ידי שליחת סרטוני תגובה לסרטון המקורי, ותמונות של עצמם למפיץ הסרטון. לאחר הצפייה בסרטון הוא נמחק לתמיד. ב-8 הימים הראשונים של האפליקציה לאחר שהופצה, המשתמשים בה הפיצו כ-1.1 מיליון סרטונים. בחודש נובמבר 2016 הוכרז כי חברת CNN רכשה את BEME בסכום מוערך של 25 מיליון דולר מתוך כוונה לשלב את הטכנולוגיה שפותחה בפעילותה של CNN וכן לגייס את נייסטאט לפעילות בחברה. בנוסף לקריירה שלו בטלוויזיה ובקולנוע, נייסטאט מביים גם פרסומות טלוויזיה, ועבד עם לקוחות כמו ליליאן ורנון, מרצדס, סמסונג, נייק וגוגל. בגיל 17 בלבד נולד לקייסי בנו הבכור בשם אואן, לאחר כשנתיים נפרד מחברתו ואם בנו. ב-29 בדצמבר 2013, התחתן עם קנדיס פול בקייפטאון שבדרום אפריקה. כיום יש להם שתי בנות: פרנסין וג'ורג'י. מדיה וקבצים בנושא קייסי נייסטאט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קייסי נייסטאט קייסי נייסטאט, ברשת החברתית פייסבוק קייסי נייסטאט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קייסי נייסטאט, ברשת החברתית אינסטגרם קייסי נייסטאט, סרטונים בערוץ היוטיוב קייסי נייסטאט, ערוץ באתר Twitch.tv ערוץ היוטיוב "CaseyNeistat" Justin Baragona, Oh No! YouTube Star Casey Neistat is Ending His Daily Vlog, www.mediaite.com, ‏19 בנובמבר, 2016 Steve Perlberg, CNN Buys Casey Neistat’s Video App Beme. Wall Street Journal, November 28, 2016
מגדל זיפנג

מגדל זיפנג (בסינית: 紫峰大厦) הוא גורד שחקים, אשר גובהו הוא כ-450 מטר, והוא ממוקם בעיר נאנג'ינג אשר במחוז ג'יאנגסו, שבסין. בנייתו של המגדל בן 89 הקומות הסתימה בשנת 2010 והוא כולל מכירה קמעונאית ומשרדים בחלקו התחתון. הקומות הגבוהות משמשות כבית מלון, מסעדות רבות ומצפה כוכבים ציבורי. כיום הוא המגדל הגבוה ביותר בעיר נאנג'ינג, המגדל העשירי בגובהו בסין ובעולם מקומו 23. משרד האדריכלים סקידמור, אווינגס ומריל (SOM) תכנן את הבניין, כשבראש הצוות עמד האדריכל אדריאן סמית'. המגדל תופס כ-137,529 מטרים רבועים. מדיה וקבצים בנושא מגדל זיפנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל זיפנג Zifeng Tower - The Skyscraper Center, www.skyscrapercenter.com ערך זה הוא קצרמר בנושא גורדי שחקים ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברוך סולובייצ'יק

הרב ברוך סולובייצ'יק (בכתיב יידי: סאלאווייציק, נולד ב- ו' בסיוון ה'תשי"ג, 20 במאי 1953) הוא ראש ישיבת תורת זאב בבית שמש, חבר נשיאות ועד הישיבות וכיהן כחבר ועדת הרבנים של דגל התורה בירושלים. נולד בעיר לוגאנו שבשווייץ לרבקה ולרב משה סולובייצ'יק שכיהן שם כראש ישיבה. למד בישיבת לוצרן בשווייץ ולאחר מכן בישיבת פוניבז שם הפך לתלמידו של הרב שמואל רוזובסקי. נשא את שרה יהודית, בתו היחידה של הרב חיים סרנא, ראש ישיבת חברון גאולה. כבחור כיהן כר"מ בישיבת לוצרן בשווייץ לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבת מהרי"ל ולאחר מכן מונה לר"מ בישיבת חברון גאולה. בשנת ה'תשס"ג הקים את ישיבת תורת זאב בירושלים, כשמקורבו איל ההון הצרפתי רפאל הררי לקח על עצמו את עלויות הקמת הישיבה ואחזקתה. לאחר פטירת חמיו קיבל את השליטה בישיבת חברון גאולה עד לסגירתה. נחשב למקורבו של הרב אהרן יהודה לייב שטינמן. בשנת ה'תשע"ה מונה לחבר הנהלת ועד הישיבות, ובשנת ה'תשע"ו מונה לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה בירושלים. ביולי 2019 פרש מהוועדה עקב חילוקי דעות עם הנהלת המפלגה. עם זאת, הוא המשיך להשפיע רבות על הפוליטיקה העירונית בירושלים. בשנת תש"פ עברה ישיבתו לבית שמש ברמה ג'. מתגורר בבית שמש סמוך לישיבתו אב ל-15 ילדים. חתנו הרב דוד דויטש הוא ר"מ בישיבת כנסת יצחק בחדרה. משה ויסברג, ברוך שנתן תורה: המילה האחרונה ב'דגל התורה' בירושלים • פרופיל, באתר בחדרי חרדים, 30 במאי 2017 אלון לוי, המושל בסתר: תכירו את הרב שמשפיע על חייהם של מאות אלפי ירושלמים, באתר mynet‏ ירושלים, 6 ביולי 2020 ישראל כהן, ‏פרופיל מיוחד: אלו החברים החדשים של 'ועד הישיבות', באתר כיכר השבת, 9 בנובמבר 2014 חדש בירושלים: הוקמה ועדת רבני 'דגל התורה' לענייני העיר, באתר בחדרי חרדים סוער ב'דגל' הירושלמית: ההתערבות, הקרבות והאיום בהתפטרות, באתר בחדרי חרדים, 15 ביולי 2019 אלון לוי, המושל בסתר: תכירו את הרב שמשפיע על חייהם של מאות אלפי ירושלמים, באתר mynet‏ ירושלים, 6 ביולי 2020
אברוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אברוס – צמח ממוצא הודי בעל מערכת שורשים ענפה אברוס (יחידה אזורית) – אחת מהיחידות האזוריות של יוון נהר האברוס – שמו היווני של נהר מריצה, נהר שעובר בתראקיה שבבלקן Averroes – שמו הלטיני של אבן רושד
דומיטיה לפידה הצעירה

דומיטיה לפידה הצעירה (בלטינית: Domitia Lepida Minor;‏ 5 לפנה"ס - 54 לספירה) הייתה אצילה רומאית. אביה של דומיטיה לפידה היה הקונסול לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, ואמה הייתה אנטוניה הזקנה, בתם של המצביא מרקוס אנטוניוס ושל אוקטביה, אחותו של אוגוסטוס. הייתה לה אחות גדולה בשם דומיטיה הזקנה, ואחיה היה גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס, בעלה הראשון של הקיסרית לעתיד אגריפינה הצעירה ואביו הביולוגי של הקיסר לעתיד נירון. היא נודעה כאשה יפה עשירה ומשפיעה, שהחזיקה באדמות בקלבריה. טקיטוס כותב שהיא וגיסתה אגריפינה "לא נבדלו הרבה זו מזו. כיוון ששתיהן חסרות בושה היו, נודעות לשמצה ונשי-חמס, התחרו זו בזו בשחיתותן". סוויטוניוס כותב שהיא הואשמה בגילוי עריות עם אחיה, אולם הם התחמקו מהעונש עקב מות טיבריוס. היו לה שלושה בעלים בחייה. בעלה הראשון היה בן-דודתה מרקוס ולריוס מסאלה ברבאטוס, לו נישאה ככל הנראה בשנת 15. בתם, מסלינה, הפכה לאשתו של הקיסר לעתיד קלאודיוס. ברבאטוס מת ככל הנראה בשנת 20 או 21, זמן קצר לאחר לידתה של מסלינה. בעלה השני היה פאוסטוס קורנליוס סולה, שהיה קונסול סופקטוס בשנת 31, ונצר ללוקיוס קורנליוס סולה. באזור שנת 22 נולד בנם פאוסטוס קורנליוס סולה פליקס, אשר נישא לקלאודיה אנטוניה, בתם של קלאודיוס ואליה פאיטינה. בעלה השני מת בשנת 40 בערך. בתחילת שלטונו של קלאודיוס, היא נישאה לאפיוס יוניוס סילאנוס. בשנת 42 הוצא סילאנוס להורג באשמת קשירת קשר נגד קלאודיוס, אולם לשונות רעות טענו כי למעשה בתה של דומיטיה לפידה, הקיסרית מסלינה, הפלילה אותו לאחר שלא נענה לחיזוריה. מסלינה לא הייתה נאמנה לקלאודיוס, בשנת 48 הוא יצא למסע וכשחזר הודיעו לו שמסלינה נישאה למאהבה האחרון, הסנאטור גאיוס סיליוס. בזמן שרבים היו מצווים על מותה, הקיסר העניק לה הזדמנות נוספת. אחד מקציניו הבכירים, שראה זאת כחולשה, ציווה על מותה ללא ידיעת הקיסר. השליח שהיה אמור להורגה מצא אותה בחצר עם דומיטיה לפידה, כשזו האחרונה, על אף שהייתה ביחסים גרועים אתה, ניסתה להסביר לה שכלתה עליה הרעה ומוטב לה להתאבד ולמות מוות של כבוד. מסלינה סרבה להקשיב לה, ונדקרה למוות. דומיטיה לפידה קיבלה את הגופה המבותרת. טקיטוס מספר שדומיטיה ניסתה "בשפת חלקות וביד נדיבה" לרכוש את ליבו של אחיינה הצעיר נירון, שהיה בעל סיכויים טובים לרשת את הכס. הקיסרית אגריפינה, אמו של נירון, חששה מהשפעתה של גיסתה על בנה, ובשנת 54 גרמה להוצאתה להורג בטענה שהפעילה כישופים נגדה, ובטענה שלא ריסנה כראוי את עבדיה ובכך הפרה את שלום איטליה. מדיה וקבצים בנושא דומיטיה לפידה הצעירה בוויקישיתוף טקיטוס, "ספרי השנים", ספר שנים עשר, 64. סוויטוניוס, "נירון האלוהי", 5. טקיטוס, "ספרי השנים", ספר אחד עשר, 38. טקיטוס, "ספרי השנים", ספר שנים עשר, 65.
ארנה דו פוטורו

ארנה דו פוטורו (בפורטוגזית: Arena do Futuro; בתרגום חופשי: "ארנת העתיד") היא היכל ספורט זמני שהוקם במיוחד לרגל אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ויפורק לאחר המשחקים האולימפיים והמשחקים הפאראלימפיים. הארנה שהוקמה בפארק האולימפי בארה בשכונה בארה דה טיז'וקה, סמוך למרכז האימונים האולימפי של ריו דה ז'ניירו, בנויה כמבנה ריבועי מחופה עץ בו פעורים חלונות, שהכילה 12,000 צופים. באולימפיאדה היא אירחה את משחקי הכדוריד ובאולימפיאדת הנכים את משחקי הכדורשער. לאחר המשחקים בוצעה חלוקה פנימית של מבנה הארנה שהפך לקומפלקס של ארבעה בתי ספר חדשים לעיר עבור שכונת המגורים שהוקמה במבני דירות הכפר האולימפי הסמוך. מדיה וקבצים בנושא ארנה דו פוטורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארנה דו פוטורו Future Arena, באתר האולימפיאדה ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאורג פון זודנשטרן

גנרל חיל הרגלים גאורג פון זודנשטרן (בגרמנית: Georg von Sodenstern;‏ 15 בנובמבר 1889 – 20 ביולי 1955) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון זודנשטרן נולד ב-15 בנובמבר 1889 בקאסל, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, הצטרף לרגימנט הרובאים ה-62 (שלזיה העילית ה-3), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אובר-לויטננט (סגן), וב-18 באוגוסט 1917 הועלה לדרגת האופטמן (סרן). על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר פון זודנשטרן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1920 מונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-6, ובשנת 1924 מונה לתפקיד מטה בקבוצת הארמייה השנייה. בשנת 1928 הועלה לדרגת מאיור (רב-סרן), ובשנת 1932 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט (סגן-אלוף). ב-1 בספטמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה), וב-15 בספטמבר 1935 מונה למפקד הרגימנט ה-65. באוגוסט 1937 מונה לראש מטה הקורפוס ה-6, ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בדצמבר 1938 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השנייה. עם פרוץ המלחמה היה פון זודנשטרן ראש מטה קבוצת ארמיות C, שהייתה פרוסה בחזית המערבית. ב-1 בפברואר 1940 הועלה פון זודנשטרן לדרגת גנרל לוטננט, וב-6 בפברואר מונה לראש מטה קבוצת ארמיות A, והשתתף עימה במהלך המערכה על צרפת. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה פון זודנשטרן לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-22 ביוני 1941 הפך לראש מטה קבוצת ארמיות דרום, עימה השתתף במבצע ברברוסה. ביולי 1942 מונה פון זודנשטרן לראש מטה קבוצת ארמיות B, ב-2 בינואר 1943 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וביולי 1943 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-14 באוגוסט 1943 מונה פון זודנשטרן למפקד הקורפוס ה-83, שהפך ב-26 באוגוסט 1943 לארמייה ה-19, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות G. ב-28 ביוני 1944 פרש מתפקידו, ועזב את הצבא. לאחר המלחמה התגורר פון זודנשטרן בפרנקפורט, והוציא ספרים ומחקרים על המלחמה, עד למותו ב-20 ביולי 1955. גאורג פון זודנשטרן באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית