laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מי הבוס?

"מי הבוס?" (באנגלית: ?Who's the Boss) הייתה קומדיית מצבים אמריקאית אשר שודרה ברשת ABC בין השנים 1984–1992. בסדרה כיכבו טוני דנזה, ג'ודית לייט, אליסה מילאנו, דני פינטאורו וקתרין הלמונד. בישראל, שודרה הסדרה כל מוצאי שבת בערוץ הראשון, החל מאמצע שנות ה-80, וזכתה לפופולריות רבה. מאוחר יותר שודרה בערוץ 2 ובשידורים חוזרים בערוץ הילדים. כיום היא משודרת בערוץ הקומדיות הקלאסיות. בשנת 2020 הוכרז כי מתוכננת סדרת המשך לסדרה המקורית. בשנות ה-80 נשים רבות יצאו לעבוד והפכו ל"נשות קריירה" במקום עקרות בית וכך נוצרה, בעיקר בארצות הברית, מציאות חברתית חדשה. בתקופה זו, קומדיות מצבים חדשות המתבססות על נושא חדש ומקורי זה צצו כפטריות אחרי הגשם. אנשי רשת ABC שחיפשו רעיון חדש לסדרה, מצאו לנכון ליצור סיטואציה משפחתית יוצאת דופן שבמרכזה אשה מצליחה וגבר נאה המועסק כעובד משק הבית הדואג לתחזוקתו ולגידול הילדים. האלמן אנתוני מורטון "טוני" מיסלי (מגולם על ידי טוני דנזה) הוא שחקן כדור בסיס לשעבר של סנט לואיס קרדינלס אשר נאלץ לפרוש עקב פציעה בכתף. טוני מחליט לעזוב את ברוקלין על מנת למצוא סביבה טובה יותר עבור בתו הקטנה, סמנתה (מגולמת על ידי אליסה מילאנו). בסופו של דבר הוא מחליט לעבוד בעיירה היוקרתית פיירפילד שבקונטיקט כסוכן בית עבור אנג'לה באוור (מגולמת על ידי ג'ודית לייט), אשת קריירה גרושה ואמו של ג'ונתן (מגולם על ידי דני פינטאורו), ילד מפונק אותו גידלה לבדה. מיסלי עובר להתגורר בביתה של באוור יחד עם בתו. דמותה של מונה (מגולמת על ידי קתרין הלמונד), אמה של אנג'לה, הייתה יוצאת דופן בתוך המסגרת הזו אך הייתה דמות מפתח בעלילת הסדרה והוסיפה לה פיקנטריה רבה שכן הייתה פעלתנית, חצופה, דעתנית וחומדת גברים, החיה את הרגע והייתה ההפך הגמור מבתה אנג'לה. מונה יצאה באופן קבוע עם גברים שונים שבלט ביניהם מחזר עשיר במיוחד אותו גילם לזלי נילסן כתפקיד אורח במשך מספר פרקים. המצב המורכב בבית ומערכות היחסים הבלתי שגרתיות בין הדמויות היוו סיפור מסגרת אידיאלי לקומדיית המצבים אשר זכתה בתקופתה להצלחה רבה. שם התוכנית התייחס להיפוך התפקידים הברור של שתי הדמויות הראשיות בתוכנית - האשה היא אשת קריירה מצליחה, בעוד שהגבר מועסק כעובד משק הבית הדואג לתחזוקתו ולגידול הילדים. עיקר העלילה בסדרה סבבה סביב מערכת היחסים המורכבת בין אנג'לה וטוני שהתפתחה בהמשך גם למערכת יחסים רומנטית. הניגוד בין טוני הקליל והספונטני לבין אנג'לה המאופקת הוביל למשיכה ההדדית בין השניים. על אף שהייתה קיימת משיכה בין השניים עוד מן ההתחלה, לאורך רוב עונות הסדרה הם שמרו על יחסי ידידות בלבד ונהגו לצאת עם אחרים. לבסוף בתחילת העונה השמינית, טוני ואנג'לה מביעים את אהבתם זה לזה. בנוסף, טוני הפך לאורך הסדרה לדמות האב שהייתה חסרה לג'ונתן, בעוד שאנג'לה (ואף מונה) הפכה לדמות האם שהייתה חסרה לסמנתה. כספורטאי לשעבר וגבר קשוח, השפיע טוני על הילד ג'ונתן שגדל עד הגעתו כילד מפונק למדי. במהלך עונות הסדרה, עם התבגרות שני הילדים שהיו בעצמם שני הפכים, נוסף רובד זה לעלילה ובעיקר התבגרותה של סמנתה הפכה נושא מרכזי בסדרה. "מי הבוס?", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מי הבוס?", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מי הבוס?", באתר Metacritic (באנגלית) "מי הבוס?", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) האתר הרשמי של הסדרה סמדר שילוני, שנים חיכינו לנשיקה בין טוני לאנג'לה: בחזרה ל"מי הבוס?", באתר ynet, 31 במרץ 2017 אחרי 28 שנה: "מי הבוס?" חוזרת עם טוני דנזה ואליסה מילאנו, באתר ynet, 5 באוגוסט 2020
פולין הקטנה

האם התכוונתם ל... פולין קטן (בפולנית: Małopolska) – אחד מן האזורים ההיסטוריים של פולין, הנמצא כיום בדרום-מזרח המדינה פולין קטן (פרובינציה) (בפולנית: Województwo Małopolskie) – אזור מנהלי בדרום פולין של ימינו פולין הקטנה (ברוקלין) (באנגלית: Little Poland) - שמה הבלתי-רשמי של שכונה בברוקלין
צ'חאלתה (רכס הרים)

רכס צ'חאלתָה (בגאורגית: ჩხალთის ქედი, צ'חאלתיס כֶּדי) או רכס אבחזיה (აფხაზეთის ქედი) הוא רכס הרים ברפובליקה הבדלנית של אבחזיה גאורגיה, בשיפוע הדרומי שרשרת הרי הקווקז הגדול. במדרונותיו הדרומיים זורם נהר צ'חאלתה. בצמוד לרכס ממזרח נמצא רכס הבזיב המופרד ממנו על ידי עמק נהר הקלאסורי המגיע עד למעבר אמטקלי (ამტყელი) והוא נכלל בעמק קודורי. באזור בו נוצר נהר הקלאסורי נוצרים גם נהר הבזיב וצ'חאלתה. כל אחד מהם זורם בעמק הקרוי על שמו. אורכו של הרכס הוא כ-60 ק"מ ופיסגתו הגבוהה ביותר היא הר צ'חאלתה בגובה 3,156 מטר מעל פני הים. הפיסגה היא בעלת מבנה תלול שאיננו ניכר כיום היות שהיא מוקפת בשלוש שכבות של קרחונים בעומק של מעל לק"מ. המדרונות הדרומיים בעלי נטייה עדינה ונחתכים בערוצי הנהר העמוקים: אמטקֶלִי (ამტყელი), גָ'אמגַלִי (ჯამბალი), כּוּאבּצָ'רי (ქუაბჩარი) ופלגיהן. באמצע ההר ישנם מספר אגמים אלפיניים הקשורים לנהר צ'חאלתה. הרכס מורכב מסלעים מותמרים ופיריט יורי. מדרונות ההר מכוסים יערות אורן, אשוח ואשור (Fagaceae). תהליכים קארסטיים יוצרים מערות ונהרות תת-קרקעיים. שחָאפִּידזגָה (შხაფიძგა)‏, 3,026 מטר שוֹאוּדִידִי (შოუდიდი)‏, 2,756 מטר אצגַרָה (აწგარა)‏, 2,735 מטר ז'וּרגִיאָה (ჟურგი)‏, 2,295 מטר ניקולאי בונדרייב (1981), בהרי אבחזיה, (ברוסית) מפות טופוגרפיות, (ברוסית) ו-(באנגלית) סלע מותמר - סלע מטמורפי, סלע יסוד או משקע שעבר תהליך התמרה - תהליך שינוי כימי או מינרלוגי (או שניהם) עקב תנאים סביבתיים קיצוניים.
מוקדון

המונח "מקדוניה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מקדוניה (פירושונים). מוֹקְדּוֹן או מקדוניה הייתה ממלכה קדומה ששכנה באזור חבל הבלקן שבדרום-מזרח אירופה, בצפון-מזרח חצי האי הבלקני. היחס של היוונים לממלכה זו היה כאל ישות חצי-ברברית. שליטיה היו חסרי חשיבות של ממש בפוליטיקה הפנים יוונית. הממלכה עלתה לגדולה בסוף התקופה הקלאסית במאה ה-4 לפנה"ס. לאחר מכן הייתה חלק חשוב מהעולם ההלניסטי. סופה שנכבשה על ידי רומא ושולבה באימפריה הרומית. הממלכה ידועה בערך מהמאה ה-9 לפנה"ס והייתה חסרת השפעה עד לבואו של פיליפוס השני, מלך מקדוניה אשר כבש את כל יוון, אימץ את דת יוון וגייס את לוחמי הערים היווניות לצבאו. אלכסנדר הגדול, בנו של פיליפוס, שנקרא אלכסנדר מוקדון, על שם המקום, פתח במסעות כיבושים אדירים שבמהלכם הכניע את האימפריה הפרסית וכבש חלק מהודו וכך מוקדון הפכה לאחת האימפריות הגדולות בהיסטוריה. האימפריה לא שרדה לאחר מותו של אלכסנדר. במלחמות הדיאדוכים אנטיגונוס מונופתלמוס הצליח להשתלט על מוקדון, הקים בה ממלכה עצמאית וייסד את השושלת האנטיגונידית, ששלטה במוקדון עד שנת 168 לפנה"ס שבה הצבא הרומי הביס את מלך מוקדון פרסאוס בקרב פידנה. לאחר ניצחון הרומאים במלחמה המוקדונית השלישית הם פירקו את הממלכה המוקדונית לארבע יחידות מדיניות נפרדות שהיו מדינות גרורות של רומא. כדי לנסות למנוע כל התנגדות לשלטונם, הם פעלו בשיטה של הפרד ומשול ואסרו כל מגע מכל סוג שהוא בין תושבי המדינות השונות. בסופו של דבר הניסיון לשלוט בלי לספח את האזור לא צלח ואחרי מרד כושל של המוקדונים רומא סיפחה את ארבע המדינות והפכה אותם לפרובינקיה. בשנת 1991, כחלק מהתפרקות יוגוסלביה, הוקמה בחלק משטחה של ממלכת מוקדון לשעבר רפובליקת מקדוניה. החברה המוקדונית הייתה כפרית בעיקרה. האיכרים, שהיו אנשים חופשיים מבחינה משפטית, היוו את רוב העם ואת הצבא. התושבים התחלקו לשני חלקים עיקריים: מוקדונים ותושבי קבע חסרי אזרחות. המוקדונים נהנו מכל הזכויות החוקיות ושירתו בצבא המלך ואילו תושבי הקבע היו חסרי זכויות פוליטיות, אך נהנו מחופש פולחן, אפשרות לחיות על פיו חוקיהם, אפשרות לדבר את שפתם ללא הפרעה וכו'. תושבים אלה שירתו לעיתים בצבא בחיל הרגלים הקל או בחיל הפרשים הקל. המטרה העיקרית של תושבי הקבע היה בעיקרו של דבר לספק את הבסיס הכלכלי שיתמוך במוקדונים אשר שרתו בצבא. הצבא המוקדוני, שנועד להגן על הממלכה מפני פולשים מצפון, היה מאורגן ומצויד היטב. בראש המדינה עמד מלך ששלטונו עבר בירושה, אך אישור המלך היורש היה בידי הצבא. בשונה ממלכי המזרח, שהתהדרו בפאר רב ובמעמד של אל, המלך המוקדוני היה המנהיג הצבאי וראש האצילים. עוזריו בשלטון וכן אנשי הקצונה בצבא היו "ידידי המלך" - ההטיירוי. אלכסנדר הגדול המלחמות המוקדוניות מקדוניה הצפונית מדיה וקבצים בנושא מוקדון בוויקישיתוף אתר שמוקדש למוקדון (באנגלית) Articles about Ancient Macedonia (באנגלית) גילוי קבר גדול בצפון יוון כתבה בגרדיאן (באנגלית) מוקדון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוון, היסטוריה, הגמוניה מקדונית, 323-281 לפני הספירה, דף שער בספרייה הלאומית מוקדון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) N.G.L. Hammond, "The Macedonian Imprint on the Hellenistic World", in Peter Green's (ed), Hellenistic History and Culture, University of California Press, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'חאלתה

האם התכוונתם ל... צ'חאלתה (רכס הרים) – רכס הרים באבחזיה גאורגיה בשיפוע הדרומי של שרשרת הרי הקווקז הגדול צ'חאלתה (נהר) – נהר באבחזיה גאורגיה בהרי הקווקז הגדול הנשפך לנהר קודורי צ'חאלתה (כפר) – כפר בעמק קודורי שבאבחזיה עילית גאורגיה
מוזיאון ד'אורסה

מוזיאון ד'אורסה (Musée d'Orsay) הוא מוזיאון הממוקם על הגדה השמאלית של נהר הסן בפריז בירת צרפת. המבנה נועד במקור להיות תחנת רכבת (מבנה הגאר ד'אורסה) והוסב לשמש כמוזיאון. במוזיאון מוצגות בעיקר יצירות אמנות צרפתית שנוצרו בין השנים 1848–1915. אוסף המוזיאון מכיל את היצירות האימפרסיוניסטיות הידועות ביותר, מעשי ידי הציירים קלוד מונה, פול סזאן, קאמי פיסארו, אדגר דגה, אוגוסט רנואר ואחרים. כמו כן מציג המוזיאון פסלים ורהיטים. בטרם נוסד המוזיאון, שימש המבנה כתחנת רכבת שנקראה גאר ד'אורסה, המיועדת לקו הרכבת פריז - אורליאן. ב-1939 הופסקה תנועת הרכבות בתחנה, כי רציפיה היו קצרים מדי לרכבות בהן נעשה שימוש. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המבנה כבית מיון דואר. ב-1977 החליטה ממשלת צרפת להפוך את המבנה למוזיאון. משרד ACT של האדריכלים רנו בארדוו, פייר קולבוק וז'אן־פול פיליפון, נבחר להתאים את המבנה ליעודו החדש - זאת, באמצעות בניית כ-20,000 מטרים רבועים של שטחי תצוגה. המוזיאון נפתח ב-1 בדצמבר 1986 בנוכחות נשיא צרפת פרנסואה מיטראן. בין השנים 1986–1994 נוהל המוזיאון על ידי פרנסואז קשן, בין 1994 ל-2001 הוא נוהל על ידי אנרי לוארט, ומאז שנת 2001 מנוהל המוזיאון בידי סרז' למואן. באפריל 2024 הוצגה במוזיאון תערוכה מתחלפת של הציירת הישראלית צרפתייה נתנאל הרבלין. הרבלין שתלה בתערוכה שלה ציורים של אמני תנועת הנאבי. אמני הקבוצה שציוריהם מופיעים בתערוכה של הרבלין הם פייר בונאר, אדואר וויאר ופליקס ואלוטון.. גוסטב קורבה – הסטודיו של הצייר, גבר צעיר יושב, מקורו של העולם; ז'אן-פרנסואה מילה – אביב; ז'אן-בטיסט קאמי קורו – בוקר, ריקוד הנימפות; אלכסנדר קבנל – לידתה של ונוס; ז'אן-לאון ז'רום – דיוקן הברונית נתנאל דה רוטשילד, קבלת פנים בוורסיי, הברונית דה קלר; פייר פובי דה שאבאן – ילדות צעירות לחוף הים, אם צעירה - צדקה, מבט על טירת ורסיי והאורנז'רי; אז'ן בודן – חוף טרובי; קאמי פיסארו – כפור לבן; אדואר מאנה – אולימפיה, המרפסת, ברת מוריזו עם זר סיגליות, ארוחת בוקר על הדשא; אדגר דגה – התהלוכה (סוסי מרוץ ליד הטריבונה), משפחת בללי, דיוקן אדואר מאנה, דיוקנאות, בבורסה, האבסינת, אישה מתרחצת באמבט; פול סזאן – תפוחים ותפוזים; קלוד מונה – תחנת סן לזר, רחוב מונטוגווי בפריז, חגיגות ה-30 ביוני 1878, השפעת הרוח - סדרת צפצפות, קתדרלת רואן - הרמוניה בכחול, שושנות מים כחולות; פייר-אוגוסט רנואר – הנשף במולן דה לה גאלט; וינסנט ואן גוך – דיוקן עצמי, הסיאסטה, הכנסייה באובר, מבט משבה, האישה האיטלקית, ליל כוכבים מעל הרון, דיוקנו של ד"ר גאשה; ז'ורז' סרה – הקירקס; אנדרה דרן – גשר צ'ארינג קרוס; ג'יימס אבוט מקניל ויסלר – סידור באפור ובשחור: אמו של האמן (המכונה "אמו של ויסלר); פסלי אוגוסט רודן, פול גוגן, קאמי קלודל, וז'אן-בטיסט קארפו. אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ד'אורסה מוזיאון ד'אורסה, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון ד'אורסה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון ד'אורסה, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון ד'אורסה, ברשת החברתית LinkedIn מוזיאון ד'אורסה, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון ד'אורסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גלריית תמונות תמונות ומידע על המוזיאון סיור וירטואלי במוזיאון From Station to the Renovated Musée d'Orsay באתר Google Arts & Culture Hagit Peleg Rotem, אימפרסיוניסטית עכשווית: נתנאל הרבלין במוזיאון ד׳אורסיי בפריז, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2024-04-06 נעמה ריבה, "אני לא רוצה לתת לאירופאים את המתנה שהם כל כך רוצים", באתר הארץ, 8 באפריל 2024
אולימפיאדת השחמט 1970

אולימפיאדת השחמט ה-19 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בזיגן, שבגרמניה, בין 5 בספטמבר ל-27 בספטמבר 1970. באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את: שמעון כגן 10+,3=,3- יאיר קריידמן 6+,10=,0- מלכיאל פרץ 4+,7=,3- עוזי גלר 5+,4=,3- ישראל גלפר 4+,4=1- יעקב בליימן 4+,5=,0- הנבחרת סיימה במקום 13. להלן התוצאות הקבוצתיות: מוקדמות נגד מלטה 0:4 - ניצחון נגד ארגנטינה 2.5:1.5 - הפסד נגד סקוטלנד 0.5:3.5 - ניצחון נגד קובה 2:2 - תיקו נגד צ'כוסלובקיה 2.5:1.5 - הפסד נגד נורווגיה 1.5:2.5 - ניצחון נגד זימבבווה 0.5:3.5 - ניצחון נגד פורטוגל 0.5:3.5 - ניצחון נגד סינגפור 1.5:2.5 - ניצחון גמר ב' נגד קובה 2:2 - תיקו נגד שוודיה 1:3 - ניצחון נגד פינלנד 1.5:2.5 - ניצחון נגד דנמרק 2:2 - תיקו נגד הולנד 1:3 - ניצחון נגד פולין 1.5:2.5 - ניצחון נגד קולומביה 2.5:1.5 - הפסד נגד אינדונזיה 1:3 - ניצחון נגד מונגוליה 1:3 - ניצחון נגד אוסטריה 2:2 - תיקו נגד אוסטרליה 1.5:2.5 - ניצחון מדיה וקבצים בנושא אולימפיאדת השחמט 1970 בוויקישיתוף מידע על התחרות, באתר אולימפבייס (באנגלית)
גזירה לאחור

גזירה לאחור, תצורה לאחור, או בנייה לאחור[דרוש מקור] (באנגלית: Back-formation) היא תהליך מורפולוגי של יצירת לקסמה חדשה ("מילה" חדשה) באמצעות סילוקן של מוספיות ממשיות או משוערות. גזירה לאחור מכונה גם "דו-כיווניות", הואיל והלקסמה הנוצרת בתהליך זה נוצרת בדרך של קיצור מילה, ולא בדרך של הלחם בסיסים או הרכבת מוספיות על בסיס קיים. גזירה לאחור עשויה להיות זהה לניתוח-מחדש של אטימולוגיה עממית, כאשר היא נשענת על הבנה מוטעית של מורפולוגיית המילה הארוכה. בשפה העברית תופעה זו נפוצה כאשר מנסים לשחזר את צורת היחיד על פי צורת הרבים. כך מצורת הרבים גרוטאות נולדה המילה גרוטאה ומהריבוי של נמוש–נמושות, נולדה המילה נמושה. גם שם הפרי פומלו עוות לפומלה, כתוצאה מגזירה לאחור. "פרשייה" הוא גזירה לאחור מצורת הרבים "פרשיות"; ואולם זו בתורה אינה אלא צורת הרבים של "פרשה". כלומר, במקרה זה, שויכה בטעות האות י' שבמילה "פרשיות" לצורת הבסיס, בעוד שלמעשה הייתה זו חלק ממוספית הרבים. אטימולוגיה עממית תחדיש אנלוגיה לאחור גזור! (אורכב 29.10.2013 בארכיון Wayback Machine) מאמר על גזירה לאחור גזירה לאחור במילון תורת הצורות [בלשנות] (תשע"ח), באתר האקדמיה ללשון העברית תצורה לאחור במילון תורת הצורות [בלשנות] (תשע"ח), באתר האקדמיה ללשון העברית חיים איזק, אות מיותרת, דבר, 16 בנובמבר 1972 פומלה או פומלו?, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏16 בפברואר 2021 פַּרְשִׁיָּה, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דו-כיווניות

האם התכוונתם ל... גזירה לאחור – בבלשנות, גזירה לאחור מכונה גם דו-כיווניות, הואיל והלקסמה הנוצרת בתהליך זה נוצרת בדרך של קיצור. אלגוריתם דו-כיווניות של יוניקוד – במחשבים, אלגוריתם דו-כיווניות של יוניקוד נפוץ לצורך קביעת כיוון זרימת מלל, מימין לשמאל או משמאל לימין.
דאטיס

דַאטִיס (ביוונית: Δάτις) היה מצביא בשירות דריווש הראשון מלך פרס. הוא עמד ב-490 לפנה"ס, יחד עם אַרְטַפְרֶנֵס, בראש מסע מלחמה לכיבוש האיים הקיקלאדיים ולהענשת אתונה וארטריה על סיוען למרד האיוני. דאטיס השתלט על האיים ואף כבש את ארטריה, אך נוצח בסופו של דבר על ידי האתונאים בקרב מרתון. מסע המלחמה של דאטיס וארטפרנס היה שלב נוסף בתוכניתו של דריווש להרחיב את שלטונו גם אל ארץ יוון. עוד ב-493 לפנה"ס, לאחר שהטיל מחדש את מרותו על הערים האיוניות שמרדו בו, כבש הצי הפיניקי שבשירותו את האיים שלחופי אסיה הקטנה ואת ערי החוף היווניות בצדו האירופי של ההלספונטוס – בכרסונסוס, בפרופונטיס ובבוספורוס. ב-492 לפנה"ס, משהובטח המעבר מאסיה לאירופה, שיגר דריווש את מרדוניוס בפיקוד צבא וצי גדולים אל צפונה של יוון, כדי "להכניע ערים יווניות רבות ככל האפשר...". מרדוניוס השתלט על ערי החוף בתראקיה והרחיק בכיבושיו עד מקדוניה, אך נאלץ להפסיק את מסעו עקב האבדות הרבות בצבא וטביעת חלק גדול של הצי בסערה ליד הר אתוס. עם שובו הודח מרדוניוס מן הפיקוד, ובמקומו מינה דריווש את דאטיס ואת ארטפרנס להמשך ניהול המערכה לכיבושה של יוון. בקיץ 490 לפנה"ס, לאחר הכנות מרובות ובעוד אתונה עסוקה במלחמתה נגד אייגינה, הפליגו השניים מחופי קיליקיה שבאסיה הקטנה בראש חיל רגלים ופרשים גדול. מטרתו המוצהרת של המסע, מספר הרודוטוס, הייתה הענשת אתונה וארטריה, אך למעשה נועד לכיבוש האיים במרכז הים האגאי שלא נענו עוד קודם להצעת שליחי דריווש ולא נכנעו לו מרצון. את מובלות החיילים והפרשים ואת אוניות המלחמה נצטוו לספק הערים האיוניות והאיוליות המשועבדות למלך הפרסי. דרכם של שני המצביאים הפרסים צלחה, ולאחר כיבוש נאקסוס, דלוס וקאריסטוס, הוכרעה גם ארטריה. העיר נבזזה, מקדשיה הועלו באש ותושביה נלקחו לעבדים והוגלו אל פרס. עתה הגיע תורה של אתונה. ימים אחדים לאחר כיבוש ארטריה חצה חיל המשלוח הפרסי את מצר אוריפוס, המפריד בין האי אובויה ליוון היבשתית, ונחת במישור מרתון. המקום, שנבחר בעצת היפיאס, הטיראן הגולה של אתונה, איפשר לפרסים להנחית את כוחותיהם ללא כל התנגדות ואף התאים ללוחמת פרשים בהם הצטיינו. כשהגיעו לאתונה הידיעות על נפילת ארטריה וחורבנה, הוחלט להתייצב מול האויב ולהילחם בו במקום נחיתתו ולא להמתין להתקפתו על העיר. מסיבה לא ברורה, לא נטלו פרשי הפרסים חלק בקרב, וניצחון ההופליטים האתונאים ובעלי בריתם מפלטאיה על חיל הרגלים הפרסי היה שלם. הצי הפרסי, שיצא לתקוף את אתונה מצד הים בעוד צבאה נמצא במרתון, נכשל גם הוא במשימתו. האתונאים נחפזו לשוב להגנת עירם, הקדימו את אויביהם וסיכלו את ההתקפה. אוניות הפרסים עגנו זמן מה בים הפתוח מול אתונה ואחר כך שבו עם חיל המשלוח לאסיה. הרודוטוס, היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. תל אביב, פפירוס - בית ההוצאה של אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ד-1998. כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה-1945. העתק דיגיטלי באתר "דעת". משה עמית, תולדות יוון הקלאסית. ירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשמ"ד-1984. (הספר בקטלוג ULI) Hammond, N.G.L., A History of Greece to 322 B.C.. Oxford, Oxford University Press, 1967 (2nd edition, 1st published 1959). Fine, John V.A., The Ancient Greeks- A Critical History. Cambridge (MA) and London, Harvard University Press, 1983. s.v. "Datis" in: Smith, W. (editor), Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1867. Digitized book in: Perseus. Datis באתר Livius.org . הרודוטוס, ספר ו', 43 (בתרגום שימרון-צלניק).
גולדמן זקס

קבוצת גולדמן זקס בע"מ (באנגלית: The Goldman Sachs Group, Inc) היא חברה רב לאומית המתמחה בבנקאות השקעות ושירותים פיננסיים. משרדיה המרכזיים של החברה שוכנים בדרום מנהטן, והיא משמשת כיועצת פיננסית ומנהלת כספים עבור ממשלות ותאגידי-ענק ברחבי תבל. החברה נוסדה בשנת 1869 על ידי מרקוס גולדמן (1821 בוואריה –1904), יהודי שהיגר מגרמניה לארצות הברית. היא צברה מוניטין בשל היותה חלוצה בתחום ניירות הערך, והתקבלה לבורסת ניו-יורק בשנת 1896. באותה עת חתנו של גולדמן, סמואל זקס (1851–1935), הצטרף לניהול החברה. לתחום בנקאות ההשקעות נכנסה החברה בעקבות נפילת הבורסה בעת המשבר הכלכלי העולמי של 1929, בהתאם למדיניותו של השותף הבכיר סידני ויינברג(אנ'). על האיזון שבין בנקאות ההשקעות ובין הסחר בניירות ערך היה אמון השותף גאס לוי, שהצטרף לחברה בשנות החמישים. בעקבות משבר הסאבפריים מניית הבנק צנחה הבנק לשפל כל הזמנים, והבנק הפדרלי לגולדמן זקס להפוך לחברת החזקות של מוסדות בנקאיים, באופן שיאפשר לה נגישות להון מהבנק המרכזי, ויחייב אותה במגבלות פיקוח רגולציה בדומה לבנקים מסחריים. בשנת 1999 הוקמה חברת הבת קרן גולדמן זקס שהיא קרן ללא מטרות רווח שמטרתה קידום רווחת האנושות בעולם, בעיקר בתחומי הבריאות והחינוך. באוקטובר 2021 מניית החברה הגיעה לשיא כל הזמנים והחברה נסחרה בשווי שוק של 135 מיליארד דולר. במאי 2023 לאחר יישוב תביעה יצוגית נקבע כי החברה תשלם 215 מיליון דולר לאור הטענות שעובדות בחברה קיבלו שכר נמוך מזה של עובדים גברים. סכום זה יחולק בין 2,800 נשים שתפקדו בתפקידים בכירים. מנכ"ל החברה הנוכחי החל מ-1 באוקטובר 2018 הוא דייוויד סולומון, ואסטרטגית ההשקעות הבכירה בה היא הכלכלנית אבי ג'וזף כהן. מדיה וקבצים בנושא גולדמן זקס בוויקישיתוף גולדמן זקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גולדמן זקס, ברשת החברתית LinkedIn ג'ו נוסרה, הטוב, הרע והמכוער של הקפיטליזם האמריקאי, באתר TheMarker‏, 19 במרץ 2012 גולדמן זאקס ישלם פיצויים של 215 מיליון דולר בתביעה על אפליה מגדרית, באתר כלכליסט, 9 במאי 2023 מיקי גרינפלד, רשמית: דיוויד סולומון מונה למנכ"ל גולדמן זאקס, באתר כלכליסט, 17 ביולי 2018 אתר האינטרנט הרשמי של גולדמן זקס (באנגלית) מידע עסקי על חברת גולדמן זקס באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) גולדמן זקס, בגוגל פיננסים גולדמן זקס, באתר Crunchbase (באנגלית) גולדמן זקס, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'וד (סרט)

ג'וד (באנגלית: Jude) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1996 על פי הרומן "ג'וד האלמוני" מאת תומאס הארדי. במאי הסרט מייקל וינטרבוטום ביים ב-2000 את הסרט "התמורה" (The Claim), המבוסס אף הוא על רומן מאת הארדי. "ג'וד" הוא סיפורו של חרש אבן המתאהב בדודניתו למרות ששניהם נשואים לאחרים. חוסיין אמיני כתב את התסריט ואדריאן ג'ונסטון הלחין את הפסקול המקורי. ג'וד פולי הוא צעיר כפרי באנגליה הוויקטוריאנית החולם להיות מלומד באוניברסיטה, אבל נסיבות חייו הקשות לא מאפשרות להגשים את שאיפותיו. הוא נאלץ לעבוד כחרש אבן ולהתחתן עם ארבלה, נערה כפרית בנישואים לא מוצלחים. כמה חודשים אחרי שאשתו נוטשת אותו, ג'וד מנסה להגשים את חלומו. הוא עובר לעיר בה הוא מאמין שכל אחד המוכן להשקיע בלימודיו יצליח לזכות בהשכלה נאותה. בעיר הוא פוגש בדודניתו היפה סו בריידהד, השותפה לדעותיו והבזה למוסכמות. השניים מתאהבים ומתפתח ביניהם קשר רומנטי. בני הזוג מנסים להסתיר את הקשר האסור ביניהם מהחברה השמרנית הסובבת אותם כדי להימנע מסקנדל ומהטרגדיה הבלתי נמנעת. כריסטופר אקלסטון - ג'וד פולי קייט וינסלט - סו בריידהד ליאם קנינגהם - פילוטסון רייצ'ל גריפית'ס - ארבלה ג'וּן ויטפילד - דודה דרוסילה פול קופלי - מר ויליס דייוויד טננט - סטודנט "ג'וד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'וד", באתר נטפליקס "ג'וד", באתר AllMovie (באנגלית) "ג'וד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'וד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ג'וד", באתר Metacritic (באנגלית) "ג'וד", באתר אידיבי "ג'וד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ג'וד

האם התכוונתם ל... ג'וד האלמוני – רומן מאת תומאס הרדי ג'וד (סרט) – סרט קולנוע על פי "ג'וד האלמוני" היי ג'וד – שיר של הביטלס מקס ג'וד – שחמטאי יהודי-אמריקאי
תומאס בורגנטל

תומאס בורגנטל (באנגלית: Thomas Buergenthal;‏ 11 במאי 1934 – 29 במאי 2023) היה עורך דין ומשפטן יהודי-אמריקאי, אשר שימש כשופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. בורגנטל נולד למשפחה יהודית-גרמנית שנמלטה מגרמניה לצ'כוסלובקיה אחרי עליית הנאצים לשלטון. שרד את השואה במחנות אושוויץ וזקסנהאוזן. אחרי השחרור התגורר עם אמו זמן מה בגטינגן, ובשנת 1951 היגר לארצות הברית. בשנת 1960 קיבל תואר במשפטים (J.D) מאוניברסיטת ניו יורק, וכן היה בעל תואר שני ודוקטורט במשפטים (S.J.D) עם התמחות במשפט בינלאומי מאוניברסיטת הרווארד. בורגנטל נחשב למומחה בתחומי המשפט הבינלאומי וזכויות אדם, בהם כתב חיבורים רבים, כיהן כעמית תוכנית פולברייט וכפרופסור למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין בין 1975 ל-1980 ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בין 1980 ל-1985 ובשנים 1989–2000, וכשופט במספר טריבונלים. בשנת 2000 מונה לכהונה כשופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. בשנת 2008 זכה בפרס גרובר לצדק. בפרשת גדר ההפרדה של ישראל שנידונה בבית הדין בהאג היה בורגנטל השופט היחיד שהתנגד לפסק הדין שנתן בית הדין לפיו "חומת ההפרדה" מנוגדת למשפט הבינלאומי, וכי על ישראל לעצור את בניית "החומה בשטחים הפלסטיניים הכבושים כולל מזרח ירושלים וסביבתה", לפרק את חלקיה שנבנו על שטחים שמעבר לקו הירוק, ולשלם פיצויים לפלסטינים שנפגעו מהקמתה. בורגנטל הביע אף הוא ביקורת כלפי מעשי ישראל, אך טען שבפני בית הדין לא עמד בסיס עובדתי מספיק בשביל ממצאיו הגורפים, וכי היה עדיף שהוא היה נמנע מדיון בנושא. בורגנטל נפטר ב-29 במאי 2023. A Lucky Child ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמיטאז' אמסטרדם

הארמיטאז' אמסטרדם (בהולנדית: Hermitage Amsterdam) הוא סניף של מוזיאון הארמיטאז' הנמצא על גדת נהר האמסטל ברובע פלאנטז' באמסטרדם שבהולנד. המוזיאון הראשי ממוקם בסנקט פטרבורג שברוסיה. מבנה המוזיאון, שנוסד בשנת 2004 ממוקם בבניין האמסטלהוף, שנבנה בשנת 1681. בניין האמסטלהוף (Amstelhof) נבנה בין השנים 1681–1683 בסגנון ניאו קלאסי מונומנטלי כבית אבות. במקור שימש המבנה כבית אבות לנשים בלבד, והחל משנת 1719 גם כבית אבות לגברים. המבנה נותר בשימוש עד שנות ה-90 של המאה ה-20. המבנה נבנה על קרקע של העירייה, על גדת נהר האמסטל והתעלות ניווה הרנחראכט (Nieuwe Herengracht), ניווה קייזרחראכט (Nieuwe Keizersgracht) ורחוב ויספרסטראט (Weesperstraat). המבנה תוכנן, ככל הנראה, על ידי אדריכל העיר האנס פטרסום (Hans Petersom) וכלל מרתף, שתי קומות ועליית גג. המבנה בנוי סביב שתי חצרות רבועות וצרות. החצרות כוסו בשלהי המאה ה-19, והמבנה שופץ בשנות ה-70 של המאה ה-20. במסגרת השיפוץ שומר ושוקם המטבח המקורי מהמאה ה-19 במרתף המבנה, אשר שימש להכנת ארוחות לכ-700 המתגוררים בבית האבות. במסגרת השיפוצים שנעשו במאה ה-19 והמאה ה-20 שונה פנים המבנה. בעוד שבמבנה המקורי התגוררו במבנה באולמות מגורים ארוכים, בראשית המאה ה-20 נבנו חדרים בהם התגוררו ארבעה אנשים בלבד - דבר יוצא דופן באותה עת. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הציע פרופסור מיכאיל פיוטרובסקי, מנהל מוזיאון הארמיטאז' להקים סניף של המוזיאון במערב אירופה, כהמשך לפרויקטים של המוזיאון שהציג תערוכות ברחבי אירופה וארצות הברית. ארנסט וין (Ernst Veen), מנהל הניווה רק (Nieuwe Kerk) הציע להקים את הסניף באמסטרדם - לאור הקשר והדמיון בין העיר אמסטרדם לבין סנקט פטרבורג. באותה עת הוחלט להוציא את בית האבות מבניין האמסטלהוף שכבר לא התאים למטרתו, וכן הוחלט לעשות שימוש במבנה למטרות חינוכיות. בשנת 1988 זכה וין בפרס איי לתרומתו לפיתוח הכלכלי של העיר אמסטרדם, והשתמש בכספי הפרסלמימון מחקר בדבר האפשרות להקמת סניף של הארמיטאז' בעיר. בעקבות המחקר הוקם ה"ארמיטאז' על האמסטל" (Hermitage aan de Amstel) - תצוגה זמנית עד להקמת מבנה הקבע של המוזיאון. עלות הקמת המוזיאון צפויה להגיע ל-39 מיליון אירו[דרוש מקור]. הפתיחה הרשמית של המוזיאון התקיימה ב-19 ביוני 2009. מדיה וקבצים בנושא ארמיטאז' אמסטרדם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמיטאז' אמסטרדם ארמיטאז' אמסטרדם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארמיטאז' אמסטרדם, ברשת החברתית אינסטגרם