laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרמלדה (להקה)

מרמלדה (באנגלית: Marmalade) הייתה להקת רוק בריטית מסקוטלנד שהחלה פעילותה באמצע שנות ה-60. הלהקה נוסדה ב-1963 בשם "דין פורד והגיילורדס" וניגנה לרוב מוזיקת נשמה אמריקאית בסגנון מוטאון. ארבעה שירי נשמה שהקליטה הלהקה, לא נכנסו למצעד. בשנת 1967 שינו את שמם למרמלדה וחתמו על חוזה בחברת CBS. בלהקה בלטו בעיקר דין פורד הסולן וג'וניור קמבל, שהיה הגיטריסט המוביל. ארבעת השירים הראשונים שהקליטו בתקופה זו אף הם לא נכנסו למצעד. את פריצת הדרך השיגה הלהקה עם להיט אמריקאי של להקת שורשי העשב Lovin’ things שהצליח יותר מהמקור והגיע למקום השישי במצעד הבריטי. לאחר להיט נוסף שהצליח פחות, הקליטו מרמלדה את הלהיט Ob-La-Di, Ob-La-Da של הביטלס, גברו על ביצועים אחרים שהוקלטו במקביל וכבשו את פסגת המצעד הבריטי. הלהיט הבא שלהם הגיע לעשרת הגדולים, אולם זה שאחריו לא נכנס למצעד וכך גם האלבום שלהם. בנובמבר 1969 חתמו מרמלדה על חוזה הקלטה עם חברת Decca והקליטו את הבלדה Reflections of my life שהגיעה למקום השלישי, כמו גם להיטם הבא Rainbow. ג'וניור קמבל עזב והוחלף על ידי יו ניקולסון מלהקת The Poets הסקוטית. עד אמצע 1972 הגיעו שני להיטים נוספים של מרמלדה שכתב ניקולסון אל עשרת הגדולים אך לאחר מכן עזב גם הוא. החילופים הרבים השפיעו על הלהקה והלהיטים שהקליטו בשנים הבאות לא נכנסו למצעד, למעט יוצא דופן אחד Falling apart at the seams שהגיע למקום התשיעי. מרמלדה המשיכה להופיע גם בשנות ה-80. It’s all leading up to a Saturday night 1967 Can’t stop now 1967 I see the rain (#23 in Holland) 1967 Man in a shop 1968 Lovin’ things #6UK 06/68 Wait for me Marianne #30UK 10/68 Ob-La-Di, Ob-La-Da #1UK 01/69 Baby make it soon #9UK 07/69 Butterfly 10/69 Reflections of my life #3UK #10US 01/70 Rainbow #3UK #51US 09/70 My little one #15UK 04/71 Cousin Norman #6UK 10/71 Back on the road #35UK 12/71 Radancer #6UK 05/72 The wishing well 1973 Our house is rockin’ 1973 Come back Joe 1974 Falling apart at the seams #9UK #49US 03/76 Walking a tightrope 1976 There’s a lot of it about it 01/69 Reflections of the Marmalade #71US 06/70 Songs 12/71 Our house is rockin’ 10/74 Only light on my horizon now 03/77 מדיה וקבצים בנושא מרמלדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרמלדה מרמלדה, באתר ספוטיפיי מרמלדה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרמלדה, באתר דיזר מרמלדה, באתר Discogs (באנגלית) מרמלדה, באתר Songkick (באנגלית) מרמלדה, באתר בילבורד (באנגלית)
מרפי בראון

מרפי בראון (באנגלית: Murphy Brown) היא תוכנית טלוויזיה קומית אמריקאית, ששודרה בין השנים 1988–1998 במשך 10 עונות. הסדרה עסקה במרפי בראון, עורכת חדשות רווקה בשנות הארבעים לחייה, ובחבריה לאולפן החדשות. בישראל שודרה התוכנית החל משנת 1993 בערוץ 3 בכבלים, ומאוחר יותר שודרו עונותיה הראשונות בערוץ 10. בשנת 2018 שבה הסדרה למרקע לאחר היעדרות של 20 שנה. במאי 2019 לאחר עונה אחת, הוחלט שלא להמשיך לצלם את הסדרה. מרפי (קנדיס ברגן) היא עיתונאית מבריקה, דעתנית, עקשנית ונקמנית. בפרק הראשון בסדרה חוזרת מרפי לעבודה בתוכנית החדשות FYI לאחר ששהתה במכון הגמילה על שם בטי פורד. עמיתיה של מרפי לעבודה הם ג'ים דיאל, המגיש הוותיק והמרובע, הכתב פרנק פונטנה ושני עובדים חדשים בצוות שכלל אינם לרוחה של מרפי - מלכת היופי לשעבר קורקי שרווד ומפיק צעיר ונוירוטי בשם מיילס סילברברג. מרבית הפרקים התרחשו במערכת FYI, אך חלקם התרחשו בביתה של מרפי או במסבאה של פיל, אליה נהגו הדמויות להגיע כדי להירגע ולשמוע עצה טובה. מלבד זאת, במספר פרקים יצאו הדמויות לסקר סיפורים מסביב לעולם. לסדרה היו מספר מאפיינים קבועים שחזרו כמעט בכל פרק: מרפי החליפה מזכירות בקצב מסחרר. לאחר שנולד בנה, החליפה אומנות בקצב דומה. הכתבות של קורקי היו תמיד על נושאים שטחיים ומטופשים. במקום אות פתיחה נוגן בתחילת כל פרק שיר מוטאון שמילותיו רלוונטיות באופן כלשהו למתרחש בפרק. ב-1996 הצטרפה לצוות לילי טומלין בתפקיד המפיקה החדשה. את בנה של מרפי גילם בעונה האחרונה היילי ג'ואל אוסמנט (החוש השישי). בעונה זו התמודדה דמותה של מרפי עם מחלת סרטן השד ותרמה בכך רבות להגברת מודעות הציבור בנוגע דרכים לאבחון המחלה והטיפול בה. בעונת 1991–1992, קו העלילה, שבו הביאה מרפי ילד לעולם לבדה, גרם לסגן נשיא ארצות הברית דאז דן קווייל להתבטא בחריפות כנגדה. התבטאותו עוררה דיון ציבורי בנושא וכשחזרה הסדרה לעונה החמישית, הוקדש הפרק הראשון בעונה זו למתן תגובה לדברי סגן הנשיא. במסגרת פרק זה הגיבו הדמויות כאילו דיבר סגן הנשיא בעולם הפנימי של הסדרה ולא במציאות החוץ-טלוויזיונית, והקדישו תוכנית לפנים השונות והמגוונות של המשפחה האמריקנית בשנות התשעים. באותה שנה, בנאום הזכייה של פרס אמי הודתה ברגן לקווייל. הסדרה הייתה מועמדת לפרסים רבים. היא זכתה בשבעה פרסי אמי, שניים בקטגוריית הסדרה הקומית וחמישה בקטגוריית שחקנית ראשית בסדרה קומית. כמו כן זכתה בשלושה פרסי גלובוס הזהב, אחד בקטגוריית הסדרה ושניים בקטגוריית השחקנית הראשית. You Say Potatoe, I Say Potato מדיה וקבצים בנושא מרפי בראון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרפי בראון מרפי בראון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "מרפי בראון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מרפי בראון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מרפי בראון", באתר Metacritic (באנגלית) "מרפי בראון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון קובלין, הניו יורק טיימס, אנטי־טראמפ ופרו־עיתונות: "מרפי בראון" חוזרת לטלוויזיה, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2018 חן חדד, "מרפי בראון" חזרה עם עקיצות על טראמפ וכנות כובשת, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2018 מייגן קוק, 8 of the best and 8 of the worst TV shows that got canceled this year, so far, באתר insider‏, 16 באוקטובר 2019
בנימין וילקומירסקי

ברונו דסקר (Bruno Dössekker; נולד כברונו גרוסיאן (Bruno Grosjean) ב-1941) הוא מתחזה שווייצרי, שהתחזה לניצול שואה בשם בנימין וילקומירסקי (Binjamin Wilkomirski). ב-1995 פרסם וילקומירסקי, שחי באזור דובר הגרמנית של שווייץ, ספר זיכרונות בשם "Bruchstücke. Aus einer Kindheit 1939–1948" שאת שמו ניתן לתרגום כ-"קרעים – זיכרונות מילדות בתקופת המלחמה 1939-1948". בספרו תיאר וילקומירסקי את מה שהציג כזיכרונותיו כילד בתקופת השואה. הספר תורגם למספר שפות, כולל עברית, נמכר במספר עותקים רב וזכה לשבחים. בספר "שאגת מעונה" (האוטוביוגרפיה של פליט השואה יעקב מארוקו, בני ברק, ה'תשנ"ח) מוזכר וילקומירסקי. מארוקו הוא יהודי יליד פולין שהתגורר בלודז' לפני המלחמה, והספר מתאר בעיקר את חייו בתקופת השואה, בגטו לודז', בגטו ורשה ובמיידנק. הספר מכיל מידע רב על חייהם של גדולי החסידות בפולין באותם הזמנים. בהגיעו למיידנק הוא איבד את אשתו ובנו הקטן בנימין. בשנת 1995, בעזרת קרובת משפחה ובעזרת ד"ר אליצור ברנשטיין הוא השתכנע שמצא את בנו. מתברר שווילקומירסקי הוא זה שהציג את עצמו כבנו של מרוקו. מרוקו היה יהודי חסידי, והזמין את וילקומירסקי ואת כל משפחתו לחגוג עמו ועם כל משפחתו את חג הפסח בישראל. הוא מתאר את ההתרגשות הגדולה של המפגש, ואת המפגש בין בנו בנימין הניצול ובנו בנימין, הקרוי על שמו, שנולד לו מנישואים שניים אחרי המלחמה. אפשר לראות תמונות של כותרות נלהבות של עיתונים ישראלים ושווייצרים ותמונות של השניים מתחבקים בחום. הספר נחתם טרם התגלתה התרמית הצינית. ב-1998 פרסם העיתונאי השווייצרי דניאל גנצפריד, בעצמו בן לניצולי שואה, מאמר בעיתון Weltwoche בו טען כי וילקומירסקי אינו יהודי, הוא מעולם לא היה במחנות הריכוז בתקופת השואה וכי הוא גדל כילד בשווייץ ולא במזרח אירופה. באפריל 1999 שכרה ההוצאה לאור של הספר את ההיסטוריון השווייצרי סטפן מכלר כדי לבדוק את הטענות לזיוף. מכלר אישר כי טענותיו של גנצפריד הן אמת והספר הוא אכן זיוף. בנימין וילקומירסקי, ברשת החברתית Goodreads דף הספר קרעים באתר הוצאת ידיעות אחרונות מוטוקו ריץ', העבד השחור היה היסטוריון לבן, באתר הארץ, 9 במרץ 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילקומירסקי

וילקומירסקי הוא שם משפחה יהודי המעיד על מוצא נושאו או אבותיו מן העיירה וילקומיר (שמה היידי והפולני של אוקמרגה) שבליטא. האם התכוונתם ל... אברהם וילקומירסקי – זמר טנור ישראלי באופרה הישראלית וחזן, בנו של נחום בנימין וילקומירסקי – שווייצרי שכתב ספר זכרונות על ימיו בשואה, שהתברר מאוחר יותר כזיוף נחום וילקומירסקי – חזן בולט בגרמניה בשנות ה-20, זמר בריטון ומלחין, אביו של אברהם
הנסיך האבוד

הנסיך האבוד (באנגלית: The Lost Prince) היא דרמה טלוויזיונית בשני חלקים עטורת שבחים שהופקה עבור רשת ה-BBC. שודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-2003, וזכתה בפרס אמי בספטמבר 2005. המיני-סדרה, שכתב וביים סטיבן פוליאקוף, עוסקת בחייו של הנסיך ג'ון, בנם הצעיר של ג'ורג' החמישי מלך אנגליה והמלכה מרי מטק. הנסיך ג'ון סבל מאפילפסיה ומלקות הדומה לאוטיזם ומת בגיל 13. משפחת המלוכה ניסתה לסוכך עליו ולהסתיר אותו מעין הציבור ככל האפשר. התוכנית נמנעת מלהראות את בני משפחת המלוכה כמפלצות, אלא מראה עד כמה השפיע מצבו של ג'ון על בני משפחתו ובמיוחד על אמו, המלכה מרי. פוליאקוף מציג את סיפורו של ג'ון דרך יחסיו עם בני משפחתו, ובעיקר עם אחיו הנסיך ג'ורג'. כמו כן מודגשת במיוחד האהבה והמסירות של לאלה, האומנת של ג'ון, בגילומה של השחקנית ג'ינה מקי. בדרמה מוצגים גם אירועים פוליטיים המתרחשים באותה תקופה, כמו נפילת בית רומאנוב בשנת 1917 וההוצאה להורג האכזרית של ניקולאי השני ובני משפחתו, ב-1918. היסטוריונים ביקרו את ההצגה הסטריאוטיפית של הצאר ניקולאי ואשתו הקיסרית אלכסנדרה, הוא מוצג כאדם חלש אופי ואילו היא כסנובית ושתלטנית. בין השחקנים המשתתפים בסרט מופיעים מירנדה ריצ'רדסון בתפקיד המלכה מרי, מייקל גמבון כאדוארד השביעי, טום הולנדר בתפקיד המלך ג'ורג' וביל ניי כלורד סטמפורדהם. את הנסיך ג'ון גילמו שני שחקנים צעירים, דניאל ויליאמס גילם את ג'ון כילד קטן, ומת'יו תומאס גילם אותו בגיל מבוגר יותר עד למותו. מירנדה ריצ'רדסון וג'ינה מקי היו מועמדות על תפקידיהן לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה. את המוזיקה להפקה כתב אדריאן ג'ונסטון. הדרמה שזכתה לשבחים רבים ולאחוזי צפייה גבוהים, שווקה בווידאו וב- DVD ושודרה שוב ב- BBC One ב-2004. באותה שנה שודרה הדרמה בארצות הברית וזכתה לשבחי הביקורות. מירנדה ריצ'רדסון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה. ב-2005 זכה הסרט בפרס אמי, זכייה יוצאת דופן להפקה בריטית. בישראל שודרה הסדרה בערוצי ה-BBC Prime ובערוץ 3 בכבלים ובלוויין. דניאל ויליאמס – הנסיך ג'ון (הצעיר) מתיו ג'יימס תומאס – הנסיך ג'ון (מבוגר יותר) ברוק אבריט-אלוויק – הנסיך ג'ורג' (הצעיר) רולו ויקס – הנסיך ג'ורג' (מבוגר יותר) ג'ינה מקי – ללה טום הולנדר – המלך ג'ורג' החמישי מירנדה ריצ'רדסון – המלכה מרי ביל ניי – ארתור ביג, הברון הראשון מסטמפורדהם ביבי אנדרסון – המלכה אלכסנדרה רון קוק – דייוויד לויד ג'ורג' פרנק פינלי – הרברט הנרי אסקווית' ג'ון סשנס הנרי הנסל מייקל גמבון – המלך אדוארד השביעי דייוויד בארס – הקיסר וילהלם השני איוואן מארוויץ' – הצאר ניקולאי השני אינגבורגה דפקונייטה – אלכסנדרה פיודורובנה ונסה אקרמן – הדוכסית הגדולה אולגה הולי בויד – הדוכסית הגדולה טטיאנה נסטיה רזדוחובה – הדוכסית הגדולה מריה אלג'ינה ליפסקיס – הדוכסית הגדולה אנסטסיה סמואל פייג' – הנסיך אלכסיי רוז מקוצ'און – הנסיכה מרי אדלייד דייוויד וסטהד – פרד Cardwell, Sarah (2006). "Patterns, Layers and Values: Poliakoff's The Lost Prince". Journal of British Cinema and Television. Edinburgh University Press. 3 (1): 134–141. doi:10.3366/JBCTV.2006.3.1.134. "הנסיך האבוד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הנסיך האבוד", באתר נטפליקס "הנסיך האבוד", באתר AllMovie (באנגלית) "הנסיך האבוד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הנסיך האבוד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) האתר הרשמי של הסדרה באתר ה-BBC
סיגורנצה

סיגורנצה (Siguranţa - "הביטחון") או בשם המלא פוליציה דה סיגורנצה ג'נראלה א סטאטולוי (Poliţia de Siguranţă Generală a Statului - משטרת הביטחון הכללית של המדינה) הייתה משטרת ביטחון רומנית שהוקמה ב-1907 בעקבות הקשיים שהיו לממשלת רומניה בדיכוי מרד האיכרים ברומניה. על פי "חוק המשטרה הכללית של המדינה" מ-1 באפריל 1903 המשטרה ברומניה התארגנה ופעלה רק בערים. עם פרוץ מרד האיכרים של 1907 לא היה בידי השלטון כלי משטרתי לטיפול באיכרים המורדים. המשטרה העירונית כשלה, הן בגלל היעדרו של כוח שתוכל להעמיד מול המון מורד והן מחוסר שירות לאיסוף ידיעות מוקדמות על אירועים עתידיים. הפרפקטים המקומיים יזמו גיוסם והפעלתם של סוכנים לאיסוף מודיעין, חלקם מבין הבאים במגע עם האיכרים, אגרונומים, רוכלים וחלקם סוכני משטרה שהתחפשו לסטודנטים לשם איסוף מידע. שר הפנים באותה תקופה, ברטיאנו, ראה בעין יפה את ההתארגנויות האלה, עודד אותן והקציב את הכסף הדרוש לתפעולן, ודאג לכך שהמידע יזרום למרכז משטרתי ארצי בשם Direcţiunea administraţiei generale, a personalului, contenciosului, poliţiei generale şi statisticii - מנהל האדמיניסטרציה הכללית של הסגל, הייעוץ המשפטי, המשטרה הכללית והסטטיסטיקה. מגרעין זה, שהוקם מיד לאחר המרד, במרץ 1907, פותחה ה"סיגורנצה" כבר במהלך 1907, אך החוק הנוגע להקמת Direcţiei Poliţiei şi Siguranţei Generale "מנהל המשטרה והביטחון הכללי" חוקק רק ב-25 במרץ 1908. הארגון המחודש זכה להצלחה תפעולית גדולה עד כדי כך שאחרי מלחמת העולם הראשונה הוזמן מנהלו לטורקיה לעזור בארגון המחודש של המשטרה הטורקית. על סיגורנצה הוטלו ארבע מטלות עיקריות, והן: תצפית והשגחה פעילות לאיסוף מידע פעילות מנע פעילות דיכוי פעילות סיגורנצה התבצעה דרך ארבע לשכות: לשכת הפיקוח על הזרים, לשכת הביטחון והמידע, לשכת משטרת הגבולות ולשכת העיתונות והמתרגמים. SIGURANŢA ROMÂNĂ ÎN BASARABIA INTERBELICĂ סיגורנצה רומנית בבסרביה שבין מלחמות העולם. ברומנית רומניה: ארגונים
בית התרמומטר

בית התרמומטר הוא בית מגורים בתל אביב הבנוי בסגנון הבינלאומי (המכונה גם סגנון הבאוהאוס). המבנה, המצוי ברחוב פרוג 5, הוא אחד ממבני העיר הלבנה שהוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. המבנה עוצב על ידי האדריכל יהודה ליולקא, וייחודו במסכי צל שממסכים על החלון האנכי של חדר המדרגות. בעוד שהחלון האנכי הוא מוטיב ידוע בסגנון הבינלאומי, שכן הוא פונקציונלי (מאיר ומאוורר את כל חדר המדרגות), מסכי הצל הם מוטיב יוצא דופן. יש הסבורים כי מדובר באלמנט דקורטיבי בלבד, וככזה נוגד את רוח הסגנון הבינלאומי המעדיף פונקציונליות על סגנון, ואחרים סבורים כי המסכים מקררים את חדר המדרגות ובכך יש בהם טעם פונקציונלי. מקור שמו של המבנה אינו ידוע בוודאות. המצדדים בטענה שמדובר באלמנט דקורטיבי קוראים למבנה "בית התרמומטר" מאחר שמסכים נראים כשנתות של מדחום. המצדדים בטענה שמדובר באלמנט פונקציונלי, קוראים לו כך בטענה שהאלמנטים השונים במבנה מסייעים לשמור על טמפרטורות נוחות בתוך המבנה. במקרה זה היה עליו להיקרא בית הרדיאטור, על שום צלעות הקירור שלאורכו. עופר רגב, טיול קטן בעיר הגדולה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, דצמבר 1999. מדיה וקבצים בנושא בית התרמומטר בוויקישיתוף
2004 בטלוויזיה

ערך מורחב – 2004 זוהי רשימה של אירועים הקשורים לטלוויזיה שאירעו בשנת 2004. 8 בינואר – הפרק הראשון של התוכנית המתמחה עולה לשידור. 8 בפברואר – ערוץ הטלוויזיה ג'טיקס של חברת וולט דיסני מושק. 22 בפברואר – משודר בארצות הברית הפרק האחרון של סקס והעיר הגדולה. 6 במאי – משודר הפרק האחרון של חברים - האחרון. 13 המאי - משודר הפרק האחרון של פרייז'ר. 13 באוגוסט – הפרק הראשון של התוכנית בית פוסטר לחברים דמיוניים עולה לשידור. 29 באוגוסט – הפרק הראשון של סדרת הילדים אטומיק בטי עולה לשידור. 1 בנובמבר – הפרק ה-8000 של אופרת הסבון צעירים חסרי מנוח משודר. 16 בדצמבר – הפרק ה-9000 של אופרת הסבון כל ילדיי משודר. 2004 בטלוויזיה בישראל מדיה וקבצים בנושא 2004 בטלוויזיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השווים

השווים (באנגלית: The Equals) - להקת רוק בריטית מלונדון בסוף שנות ה-60. הלהקה הוקמה ב-1965 בדרום לונדון על ידי שלושה ילידי האיים הקריביים ושני ילידי בריטניה. הסולן והגיטריסט של הלהקה היה אדי גראנט שנולד בגיאנה. הלהקה קיבלה חוזה הקלטה בחברת President וב-1966 הוציאה את הסינגל הראשון I won’t be there שלא נכנס למצעד. גם הסינגל השני שהקליטו בסוף אותה שנה Hold me closer לא צעד. ב-1967 יצאו השווים למסע הופעות בהולנד וגרמניה וחברת התקליטים המקומית הוציאה לשוק את הצד השני של הסינגל השני שנקרא Baby come back והפך ללהיט באירופה. בסוף אותה שנה יצא בבריטניה האלבום Unequalled Equals במחיר מוזל והגיע למקום העשירי במצעד. השווים חזרו להקליט ובתחילת 1968 הוציאו את הסינגל I get so excited שנכנס בקושי למצעד. אבל אז התהפך מזלם. חברת התקליטים הבריטית הוציאה לשוק את Baby come back כצד ראשון של סינגל, והלהיט כבש את פסגת המצעד הבריטי. ההמשך היה מוצלח פחות והסינגלים שהלהקה הוציאה זכו ברובם להצלחה בינונית. ב-1972, בעקבות מחלה שמנעה ממנו להופיע, עזב אדי גראנט את הלהקה. הלהקה המשיכה להקליט בשנות ה-70 אך לא זכתה להצלחה. דווקא אדי גראנט הפך לזמר סולו מצליח בתחילת שנות ה-80 בייחוד עם הלהיטים I don’t wanna dance שהגיע לראש המצעד הבריטי ו-Electric avenue שהגיע למקום השני. I won’t be there 1966 Hold me closer / Baby come back 12/66 Give love a try 01/68 I get so excited #44UK 02/68 Baby come back (reissued} #1UK 07/67 Laurel and Hardy #35US #32US 09/68 Softly softly #48UK 12/68 Michael and the slipper tree #24UK 04/69 Viva Bobby Joe #6UK 08/69 Rub-a-dub-dub #34UK 01/70 I can see but you don’t know 06/70 Black skin blue eyed boys #9UK 01/71 Stand up and be counted 1972 ... Unequalled Equals #10UK 12/67 Equals explosion #32UK 03/68 Sensational Equals 1968 Equal Supreme 1968 Equals strike back 1968 מדיה וקבצים בנושא השווים בוויקישיתוף השווים, באתר AllMusic (באנגלית) השווים, באתר MusicBrainz (באנגלית) השווים, באתר דיזר השווים, באתר Discogs (באנגלית) השווים, באתר Songkick (באנגלית) השווים, באתר בילבורד (באנגלית)
צ'ולוכי (נהר)

נהר הצ'וֹלוֹכּי (בגאורגית: ჩოლოქი) הוא נהר בגאורגיה שמהווה את הגבול בין הרפובליקה האוטונומית אג'ריה ומחוז גוריה. במהלך זמן מה במאה ה-19 הוא היווה את הגבול בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית. מקור שם הנהר הוא כפי הנראה מהמילה טורקית "çöllük" שפירושו "יבש" או "רדוד". הנהר זורם בגבול שבין אג'ריה וגוריה לפאתי כובולתי. 10 ק"מ צפונית לעיר נשפך לצ'ולוכי נהר אוצ'חאמורי. הנהר נשפך בסופו של דבר לים השחור כשהוא מתמזג עם שפך נהר נטאנבי. במהלך מלחמת קרים, ב-4 ביוני 1854, הובילו, 13,000 חיילים של יחידות האימפריה הרוסית, שהיו ברובן מורכבות מגאורגים, תחת פיקודו של איוון מלחזוביץ' אנדרוניקוב, את הצבא העות'מאני שהיה מורכב מ-35,000 החיילים בראשות סינאן פאשה, לצידו השמאלי של נהר הצ'ולוכי, והנחילו להם תבוסה. בסוף הניצחון הצבאי הוענק לאנדרוניקוב עיטור אלכסנדר נבסקי. התרחשות היסטורית נוספת התרחשה ב-16 באפריל 1918, כאשר המשמר הלאומי הגאורגי, תחת פיקודו של גיאורגי מזניאשווילי, מנע פלישה של כוחות עות'מאניים לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. הגשר על נהר הצ'ולוכי, שנמצא על הדרך הראשית המחברת בין אג'ריה לבין יתר גאורגיה, פוצץ ב-2 במאי 2004 בהוראת המנהיגות הגולה של אג'ריה בראשות אסלן אבשידזה, כאשר הוא קרא להחלטה להפציץ את הגשר שנמצא בנפת כובולתי ”אמצעי מניעה כנגד פעולות צבאיות אפשריות של ההנהגה המרכזית הגאורגית”. צ'ולוכי, אנציקלופדיית ברוקחוס ואפרון, (ברוסית)
טורפדו כותאיסי

טורפדו כותאיסי (בגאורגית: ტორპედო ქუთაისი, מילולית: טוֹרפֶּדוֹ כּוּתאיסי) הוא מועדון כדורגל מהעיר כותאיסי, העיר השנייה בגודלה בגאורגיה. הקבוצה זכתה באליפות 4 פעמים, בגביע פעמיים והגיעה לגמר הגביע 4 פעמים נוספות. החל מעונה 1999/2000 הקבוצה משחקת בגביע אופ"א. רוב התארים קבוצה זכתה בתקופת 1999-2002, כאשר בשנת 2001 היא זכתב באליפות ובגביע. 1946 - הקמת הקבוצה בשם טורפדו כותאיסי 1949 - קריאת הקבוצה בשם לוקומוטיב כותאיסי 1960 - החזרת השם טורפדו כותאיסי 1990 - קריאת הקבוצה בשם ס.ק. כותאיסי (הקיצור של מועדון הכדורגל כותאיסי) 1992 - החזרת השם טורפדו כותאיסי 2008 - קריאת הקבוצה בשם טורפדו-2008 כותאיסי 2010 - החזרת השם טורפדו כותאיסי אליפות גאורגיה: 2000, 2001, 2002, 2017 הגביע הגאורגי: 1999, 2001, 2016, 2018, 2022 הסופרקאפ הגאורגי: 2018, 2019, 2024 אתר האינטרנט הרשמי של טורפדו כותאיסי (בגאורגית) מדיה וקבצים בנושא טורפדו כותאיסי בוויקישיתוף טורפדו כותאיסי, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גארי לואיס והפלייבויז

גארי לואיס והפלייבויז (באנגלית: Gary Lewis & The Playboys) - להקת פופ אמריקאית מהעיר פסדינה בקליפורניה מאמצע שנות ה-60. את הלהקה הקים ב-1964 המתופף והזמר גארי לואיס, בנו של הקומיקאי ג'רי לואיס. הלהקה קיבלה חוזה הקלטה בחברת Liberty כשחברי להקת ה-Eligibles מספקים קולות רקע לכל הלהיטים של הלהקה. הלהיט הראשון של גארי לואיס והפלייבויז, "This diamond ring", שנכתב על ידי אל קופר ונדחה על ידי הזמר בובי וי, כבש את פסגת המצעד האמריקאי. הלהיט השני "Count me in" הגיע למקום השני במצעד וכך גם הלהיט השלישי "Save your heart for me" שהיה במקור להיט של בריאן היילנד מ-1963 והקוריוז היה שגארי לואיס שרק ושר בהקלטת השיר. גם ארבעת הלהיטים הבאים הגיעו לעשרת הגדולים. אבל במהלך ההצלחה של הלהקה, גויס גארי לואיס לצבא ארצות הברית והלהקה נאלצה להתפרק. שנה וחצי לאחר מכן השתחרר גארי לואיס והקים להקת ליווי חדשה. ניסיונותיו להקליט להיטי עבר כמו "Sealed with a Kiss" של בריאן היילנד ו-"Rhythm of the rain" של הקסקיידס זכו להצלחה חלקית בלבד ובסוף שנות ה-60 נעלם גארי לואיס מהבמה. This diamond ring #1US 02/65 Count me in #2US 05/65 Save your heart for me #2US 06/65 Everybody loves a clown #4US 10/65 She’s just my style #3US 01/66 Sure gonna miss her #9US 04/66 Green grass #8US 06/66 My heart’s symphony #13US 08/66 You don’t have to) Paint me a picture #15US 11/66 Where will the words come from #21US 01/67 The loser (with a broken heart #43US 04/67 Girls in love #39US 06/67 Jill #52US 09/67 Sealed with a Kiss #19US 08/68 Rhythm of the rain #63US 06/69 This diamond ring #26US 05/65 A session with Gary Lewis & The Playboys #18US 10/65 She’s just my style #71US 04/66 Gary Lewis hits again! #47US 07/66 You don’t have to paint me a picture #79US 04/67 New directions #185 07/67 Gary Lewis now! #150US 09/68 מדיה וקבצים בנושא גארי לואיס והפלייבויז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גארי לואיס והפלייבויז גארי לואיס והפלייבויז, באתר AllMusic (באנגלית) גארי לואיס והפלייבויז, באתר MusicBrainz (באנגלית) גארי לואיס והפלייבויז, באתר Discogs (באנגלית) גארי לואיס והפלייבויז, באתר Songkick (באנגלית)
ג'ק מנסל

ג'ק מנסל (באנגלית: Jack Mansell; ‏22 באוגוסט 1927 – 22 במרץ 2016) היה כדורגלן ומאמן אנגלי שאימן את נבחרת ישראל בתחילת שנות ה-80. מנסל נולד בסלפורד שבאנגליה. הוא החל את הקריירה כמגן בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון בשנת 1948, ולאחר מכן שיחק גם בקארדיף סיטי ובפורטסמות', עד שפרש ממשחק פעיל בשנת 1958. מנסל החל את קריירת האימון שלו במועדון ההולנדי טלסטאר ספורטקלאב, שם אימן בעונת 1964/1965. לאחר מכן הוא שב לאנגליה ואימן את רותרהאם יונייטד בשנים 1965 עד 1967, ואת רדינג בשנים 1969–1972. לאחר מכן אימן את גלאטסראיי הטורקית ואת נבחרת בחריין. בשנת 1980 מונה מנסל למאמן נבחרת ישראל במקומו של עמנואל שפר שהוחלף בעקבות הכישלון בטורניר מוקדמות אולימפיאדת 1980. מנסל אימן את הנבחרת בטורניר מוקדמות מונדיאל 1982, שבו היא התמודדה עם נבחרת צפון אירלנד, נבחרת שוודיה, נבחרת פורטוגל ונבחרת סקוטלנד. ישראל אמנם הפתיעה את נבחרת פורטוגל בניצחון ביתי 4:1, אך סיימה במקום אחרון בבית 6 (עם 5 נקודות), לאחר שהפסידה במשחק האחרון בטורניר לצפון אירלנד בבלפסט בנובמבר 1981. בתום הטורניר הוחלף מנסל על ידי יוסף מרימוביץ'. המאזן של נבחרת ישראל תחת הדרכתו היה, שני ניצחונות, שלוש תוצאות תיקו וחמישה הפסדים. ב-1982 החל מנסל לאמן את מכבי חיפה לאחר שחוזהו בנבחרת הסתיים. בתחילת דרכו הוא פעל להעברתם מהקבוצה של רוני רוזנטל, ברוך ממן ואלי כהן. חיפה לא הפגינה יכולת טובה תחת הדרכתו, ובעקבות מחאות של האוהדים במהלך המשחק מול הפועל רמת גן הוא עזב את המגרש לפני סוף המשחק וטען כי עשה זאת בגלל מחלה. לאחר ההפסד למכבי תל אביב נמתחה עליו ביקורת מצד יוחנן וולך, חבר הנהלה במועדון. בתגובה אמר מנסל כי הוא דוחה את ניסיונות ההתערבות של ההנהלה לפעול לטובתו של רוזנטל, שמנסל סירב לתת לו לשחק, וכי הוא הסמכות המקצועית הבכירה במועדון. בעקבות ההפסד להפועל תל אביב במחזור ה-16 של העונה נערכה פגישה בין חברי ההנהלה בביתו של שלום ואנו. הצדדים דבקו בעמדותיהם, אך מנסל שהיה נחוש להוכיח את צדקתו הכריז כי רוזנטל ישתתף בכל המשחקים וכי הוא בטוח שהוא לא יבקיע אפילו שער אחד. רוזנטל אכן עלה בהרכב במשחק המחזור ה-17 מול מכבי נתניה, הבקיע בדקה ה-6 והצטיין במשחק. מנסל קיים את שהבטיח, התפטר מתפקידו והוחלף על ידי ג'וני הרדי. לאחר שהתפטר ממכבי חיפה חזר מנסל להתגורר באנגליה. לאחר מכן ב-1987 חזר לתקופה קצרה ואימן גם במכבי פתח תקווה. ב-22 במרץ 2016 נפטר מנסל בגיל 88. מדיה וקבצים בנושא ג'ק מנסל בוויקישיתוף ג'ק מנסל, באתר Transfermarkt ג'ק מנסל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ג'ק מנסל באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל