וולט ויטמן

וולט ויטמן (באנגלית: Walt Whitman;‏ 31 במאי 1819 – 26 במרץ 1892) היה משורר, עיתונאי והומניסט אמריקני. ארבע שנים לאחר מותו הוכרז ויטמן, על ידי לא-אמריקאים, כ"משורר האמריקאי הגדול ביותר" והוא נמנה עם המשוררים המשפיעים והשנויים ביותר במחלוקת בקאנון האמריקאי. עבודותיו תורגמו ליותר מ-25 שפות שונות. ויטמן נולד בווסט הילס, הנטינגטון, בגבעות המערביות של לונג איילנד שבניו יורק כבן השני מבין תשעה למשפחת חוואים. אביו היה נגר קוויקרי ואמו ממוצא הולנדי שבקושי ידעה קרוא וכתוב. לאחר שהוריו נכשלו כחקלאים עברה משפחתו לברוקלין בהיותו בן ארבע, שם הוא למד בבית ספר ציבורי במשך שש שנים בלבד עד שבגיל 11 החל לעבוד: תחילה כנער שליח במשרדם של שני עורכי דין, ולאחר מכן כשוליית מדפיס בבית דפוס של העיתון Patriot וכמורה בבתי-ספר בלונג-איילנד. הוא רכש את השכלתו באופן עצמאי, וקרא רבות את כתבי הומרוס, דנטה ושייקספיר. בחייו כתב שירים רבים, שחלקם תורגמו גם לעברית ברבות השנים. אוסף שיריו הידוע ביותר הוא "עלי עשב" (Leaves of Grass). ויטמן אהב גברים ונשים וברבים משיריו יש נימה הומוארוטית ברורה. שירתו של ויטמן מתאפיינת באופטימיות שלה, אך אולי יותר מכך בגאוניות חודרת המנסה לתת תרגום מילולי לחוויה האנושית והקוסמית. עיקר שירתו של ויטמן דנה בנושאים מורכבים ביותר, פילוסופיים, ולרוב אינה מתייחסת בטריוויאליות לשום נושא. עובדה זו הבדילה אותו מרוב משוררי תקופתו, שכתבו שירים תחת ההנחה שמידת העומק של השיר היא רק משנית לצלצול החרוז. אפשר למצוא בפואמה "את הגוף החשמלי אשירה" חקירה מעניינת ומעמיקה של גוף האדם, כאשר המשורר הוגה ביופי שבגוף הגבר ובגוף האישה, ומסיים בהגיגים על גופו שלו. נראה כי הדבר שוויטמן התפלא עליו יותר מכל הוא היחסים שבין העולם הפיזיקלי (הגוף, הטבע) לבין הגורם שמאפשר חיים בתוך עולם זה, הלוא הוא הנשמה. ויטמן היה רחוק מאוד מהגדרות חותכות על מהות הנשמה, אך בשונה ממשוררים אחרים הוא ניסה לחקור את תפקידה ואת ממשיותה. בעוד שמשוררים סימבוליסטיים משתמשים ב"נשמה" אין ספור פעמים בשיריהם, ומשאירים את המושג בלתי מנומק, כאילו שתפקידה וממשיותה מובנים מאליהם, ויטמן נוהג אחרת: שיריו אינם מבטאים אף מילה כמובנת מאליה, דבר אשר מקנה לשיריו עוצמה מטאפיזית. באשר לדעותיו הפוליטיות אלו מבטאות בדרך-כלל את הליברליזם של המאה ה-19. בין 14 במרץ ל־18 באפריל 1852 התפרסמה בעיתון Sunday dispatch בהמשכים הנובלה חייו והרפתקאותיו של ג'ק אנגל. הנובלה התפרסמה בעילום שם ורק ב־2017 מצא חוקר של יצירת ויטמן שמחבר היצירה הוא אכן ויטמן. בשנת 1893 פורסמה ביוגרפיה של ויטמן שכתב ג'ון אדינגטון סימונדס, איתו נהג להתכתב תכופות. ויטמן השפיע על משוררים רבים ובהם אלן גינסברג שאף השתמש בדמותו בשירו סופרמרקט בקליפורניה. במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, ויטמן נסע לבירה וושינגטון ועבד בבתי חולים בטיפול בפצועים, שירתו בתקופה זו התמקדה לעיתים קרובות באובדן ובריפוי כאחד. לאחר רצח נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן אותו העריץ, חיבר מספר שירים לזכרו: "זה האבק היה פעם איש", "עת הלילך באחרונה תוך החצר פרח" (When Lilacs Last in the Dooryard Bloom'd), "ישקטו המחנות היום" (Hush'd Be the Camps To-Day),"הו רב חובל" (Oh Captain, My Captain). שירו זה האחרון תורגם לעברית והולחן על ידי נעמי שמר לזכרו של יצחק רבין. אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית. עלי עשב, ליקט ותרגם, אף הוסיף הערות שמעון הלקין, תל אביב, ספרית פועלים, 1984 שירת עצמי, תרגם מאנגלית עודד פלד, ירושלים, הוצאת כרמל, 2003 שעת-חצות בהירה, תרגם מאנגלית: עודד פלד. הוצאת קשב לשירה, 2010 הקדשות, תרגם מאנגלית: עודד פלד. הוצאת קשב לשירה, 2013 חייו והרפתקאותיו של ג'ק אנגל: אוטוביוגרפיה שבה ימצא הקורא כמה טיפוסים מוכרים, תרגם והוסיף אחרית דבר עודד פלד. ירושלים, הוצאת כרמל, 2017 אל פנים היבשת, תרגם מאנגלית: עודד פלד. הוצאת קשב לשירה, 2020 עודד פלד, אני שומע את אמריקה שרה, על וולט ויטמן, עיתון 77, גיליון 311, יוני 2006. גלעד מאירי, "וולט ויטמן ואלן גינזברג: מבשרי העידן החדש בשירה", פופואטיקה 1, הוצאת מקום לשירה, 2020, עמ' 173-178. וולט ויטמן – עצות לבעלי שאיפות ספרותיות, (מאנגלית: צור ארליך), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013. וולט וויטמן – על כתיבה, קריאה וכותבים (מאנגלית: יהודה ויזן) דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך טו', 2022. קרל סאדאקיצ'י הרטמן, שיחות עם וולט ויטמן, רסלינג, 2024. Walt Whitman: The Making of the Poet by Paul Zweig, Basic Books, 1984 וולט ויטמן, ברשת החברתית Goodreads ארכיון וולט ויטמן וולט ויטמן בסיפריית הקונגרס 120 שנה לוולט ויטמן באתר הספרייה הלאומית וולט ויטמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע על וולט ויטמן בקטלוג הספרייה הלאומית וולט ויטמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רשימת הפרסומים של וולט ויטמן, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי וולט ויטמן בפרויקט בן-יהודה רב חובל" מאת ויטמן, בתרגום של נעמי שמר באתר שירונט וולט ויטמן, כששמעתי עם ערב, באתר ynet, 25 ביוני 2009 - בתרגומו של שמעון זנדבנק אריאנה מלמד, משורר החרות, באתר ynet, 9 באפריל 2004 אורי קציר, אהבי נשרים/ וולט ויטמן (אורכב 16.10.2013 בארכיון Wayback Machine), תרגום שיר של ויטמן באתר אפלטון ארז שוייצר, דברים שבשירה, הים הוא נס תמידי, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2010 ארז שוייצר, שירת אמריקה הסואנת של וולט ויטמן, באתר הארץ, 11 בפברואר 2013 ערן סבאג, "חיים של אחרים" על וולט ויטמן‏, 30 במאי 2011 עופרה עופר אורן, גדול המשוררים האמריקנים?, בבלוג "סופרת ספרים", 3 ביולי 2017 רן יגיל, הייתי סקפטי לגבי הנובלה האבודה של וולט ויטמן, אך לשמחתי התבדיתי, באתר הארץ, 22 במרץ 2018 רשימת תרגומים לשירים של וולט ויטמן באינדקס "פואטרנס" לתרגומי שירה עמיחי חסון, "אם תרצה בי שוב, חפש אותי תחת סוליַת מגפיך": 200 שנה להולדת וולט ויטמן, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 30 במאי 2019 וולט ויטמן – פריטים נדירים מן הארכיון, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 29 בדצמבר 2019 וולט ויטמן, שִׁיר לַדֶּרֶךְ הַפְּתוּחָה (קטעים), תירגם מאנגלית יאיר לפיד, באתר הארץ, 26 בינואר 2021 כתבי וולט ויטמן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) וולט ויטמן, שיר: אתם הפושעים העומדים למשפט, תירגם מאנגלית דוד וינפלד, באתר הארץ, 5 ביולי 2023 וולט ויטמן, שירים: פִּיּוּס; בִּהְיוֹתִי, לִפְעָמִים, עִם מִי אֲשֶׁר אֹהַב; כְּלוּם לֹא פָּקְדָה אוֹתְךָ מֵעוֹלָם שָׁעָה זוֹ, תירגם מאנגלית דוד וינפלד, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2023 תרגום: עודד פלד, אחרית דבר, חייו והרפתקאותיו של ג'ק אנגל, כרמל, 2017, עמ' 118, מסת"ב 9789655407235 ארכיון אוסף וולט ויטמן, בספרייה הלאומית בני הנדל, פרא. בעברית של שבת, כותרת ראשית, 23 בינואר 1985 שמעון זנדבנק, הקוסמוס הוא איש אחד ושמו וולט, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2002 יצחק לאור, מן הפלח בהיסטוריה, באתר הארץ, 11 ביולי 2002 ארז שוייצר, דברים שבשירה | הים הוא נס תמידי, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2010 רוני סומק, העשב אין לו סוף, באתר הארץ, 15 ביוני 2011 ארז שוייצר, שירת אמריקה הסואנת של וולט ויטמן, באתר הארץ, 11 בפברואר 2013 רן יגיל, הייתי סקפטי לגבי הנובלה האבודה של וולט ויטמן, אך לשמחתי התבדיתי, באתר הארץ, 22 במרץ 2018