laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולם הספורט הדר יוסף

אולם הספורט הדר יוסף הוא היכל ספורט בן 1,400 מקומות השוכן בתל אביב, ונמצא בבעלות משותפות של עיריית תל אביב והוועד האולימפי בישראל כחלק מקומפלקס מרכז הספורט הלאומי תל אביב. ההיכל נבנה בשנת 1995, ונחנך במסגרת משחק במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל, בו נוצחה נבחרת ישראל על ידי נבחרת בוסניה. עד שנת 2014 שימש באופן קבוע כאולם הביתי של קבוצת מכבי תל אביב בכדוריד, שעברה באותה שנה לאולם התיכונט. באולם יציע מרכזי אחד (המחולק לשני מפלסים), ומעט שורות צפייה מאחורי הסלים. ספסלי הקבוצות נמצאים מול היציע. לקראת עונת 2013/14 הותקנו בהיכל שערים אלקטרוניים, ונוספה אליו כניסה מיוחדת לאוהדים האורחים. האולם הוא חלק מבניין הרב לספורט בקומפלקס מרכז הספורט הלאומי תל אביב, אך יש לו כניסה נפרדת לקהל. מעליו נמצאים משרדי מכון פיזיותרפיה ומתקן "החוויה האולימפית", והוא ממוקם בשכנות לאולמות הג'ודו, התעמלות המכשירים, ההתעמלות האמנותית ומשרדי האיגודים השונים שבקומפלקס. במהלך עונת 2007/08 החליט הוועד המנהל של קבוצת הכדורסל של הפועל תל אביב להעביר את משחקיה לאולם הדר יוסף, וזו אירחה בו ברציפות עד שעלתה לליגת העל בשנת 2012. העירייה אף הציעה להרחיב את האולם ל-3,000 מקומות עבורה, אך ההצעה נדחתה על ידי הוועד האולימפי. עם חזרתה של הפועל תל אביב לליגת העל, עזבה הקבוצה את האולם לטובת בית מכבי שבראשון לציון, אך חזרה אליו בעונת 2013/14; וזאת עד שהושלמה הקמתו של היכל קבוצת שלמה שנבנה להפועל תל אביב במתחם הדרייב אין ונפתח בתחילת נובמבר 2014. ב-8 ספטמבר 2014 הודיעה הפועל תל אביב על הקמת קבוצת הכדוריד של הפועל תל אביב שתשחק בליגה הארצית בכדוריד מעונת 2015/2014 שחלק ממשחקיה יתקיימו באולם הספורט הדר יוסף. בדצמבר 2015 בוצע באולם שיפוץ קל בשווי 1.2 מיליון שקלים שכלל את החלפת הפרקט באולם וכן התקנת יציע מתקפל המכיל 435 מקומות בחלקו התחתון של היציע המרכזי במקום היציעים המתניידים שקדמו לו. מדיה וקבצים בנושא אולם הספורט הדר יוסף בוויקישיתוף "השיפוץ במתחם הספורט בהדר יוסף יצא לדרך". ynet. 2015-12-21. נבדק ב-2017-02-16. ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית דין צבאי

בית דין צבאי הוא בית דין הפועל במסגרת הצבא ותפקידו לשפוט חיילים וכן אזרחים הכפופים לצבא, בעבירות פליליות בלבד. במדינות בהן מוסדרת בחוק מערכת שיפוט מקבילה במסגרת הצבא, מתחזק כוחם של בתי הדין הצבאיים. בתי דין צבאיים קיימים במדינות רבות, בהן ארצות הברית וישראל. דוגמה למדינה בה הם אינם קיימים היא גרמניה, שבה שימשו בתי הדין הצבאיים את המפלגה הנאצית בעבר לצורך מתן הכשר לביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. בית דין צבאי (ישראל) בית דין צבאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוגנוויל

לונגוויל (Luganville) היא העיר השנייה בגודלה בוונואטו. העיר שוכנת על האי אספירטו סנטו (Espiritu Santo) ואוכלוסייתה מנתה 13,167 תושבים בשנת 2009. לוגנוויל התפתחה באופן משמעותי מאז קיבלה ונואטו את עצמאותה מידי צרפת ובריטניה ב-1980. בעיר פועל בית החולים השני בגודלו במדינה המשרת את האיים הצפוניים בכלל ואת האי אספיריטו סטנטו בפרט. בעיר פועלים בנקים ושווקים וכן תחנת משטרה. נמל לוגנוויל הוא אחד העסוקים במדינה, בעיקר בתור נמל יצוא לקופרה ולקקאו. מצר הים המפריד בין חופי העיר לבין האי השכן אאורה (Aore) מספק לנמל הגנה טובה. שירותי התחבורה הציבורית בעיר ובסביבתה מפותחים מאוד ונמל תעופה בינלאומי פועל בה. במהלך מלחמת העולם השנייה כ-40,000 חיילים של ארצות הברית הוצבו בלוגנוויל ובין 400,000 ל-500,000 חיילים שהו בעיר במשך כל המלחמה כמקום מנוחה בין הקרבות. במקום הופעלו שלושה בסיסי חיל אוויר שמהם המריאו מטוסים למשימות הפצצה ובקרבת מקום פעלו מזח גדול ומבדוק יבש. את עקבותיה של ההיסטוריה הצבאית של לוגנוויל ניתן לראות בצריפים הצבאיים שעדיין פזורים במקומות שונים סביב לעיר. מלזיה קוטה קינבאלו, מלזיה (בתהליך) קלדוניה החדשה מונט-דאור (אנ'), קלדוניה החדשה (בתהליך) איי שלמה הוניארה, איי שלמה ונואטו פורט וילה, ונואטו מדיה וקבצים בנושא לוגנוויל בוויקישיתוף Population of Luganville, SAN, Vanuatu - CITYPOP – Quandl "Government of Republic of Vanuatu chooses KK as its main office in Malaysia". New Sabah Times. 5 May 2013. "Sister city agreement reaping rewards". Vanuatu Daily Post. 6 May 2013. "Luganville and Honiara establish sister city relations". Vanuatu Daily Post. 21 March 2013. "Port Vila strengthens sister agreement with Luganville". Vanuatu Daily Post. 26 September 2012.
יוחנן לקיצביץ

יוחנן לָקיצֶביץ (נולד ב-20 בפברואר 1943) הוא צייר, אנימטור ואמן קריקטורות ישראלי יליד יוגוסלביה. יוחנן לקיצביץ נולד ביוגוסלביה. בשנת 1951 עלה לישראל. בסוף שנות השישים של המאה ה-20 למד אנימציה במחזור הראשון של היחידה לאנימציה בבצלאל. לאחר לימודיו הצטרף כמעצב, לטלוויזיה הישראלית, שם עבד עד שנת 2005. במסגרת עבודתו יצר קטעי אנימציה, גרפיקה ועיצב תפאורות לתוכניות שונות. בין יצירותיו פתיח האנימציה וקטעי אנימציה נוספים לתוכנית "ניקוי ראש" (1974–1976), קטעי אנימציה לתוכנית "ריצ'רץ'" (1975–1980), עיצוב הבובות עבור התוכנית "שלוש ארבע חמש וחצי" (1980), קטעי מעבר לאירוויזיון 1979 ועוד. בנוסף לעבודתו בטלוויזיה הישראלית פרסם לקיצביץ קריקטורות בעיתונים "חדשות" "מוניטין" ו"קול ירושלים", אייר ספרי ילדים רבים ובהם "דבורה עומר מספרת על הרצל" (1998), ויצר את הדמות "שוש" שהפכה למותג של חברת "עלית". בין השנים 2000–2003 יצר סדרת קריקטורות יומיות שליוו קטעי תחזיות מזג האוויר. בשנת 2006 ראה אור ספר הקריקטורות שלו "כלוב הזהב". לקיצביץ נשוי ליהודית, מורה, ובני הזוג הם הורים לשתיים: נעמי ותמר. בלה בלה מנקה פוליטיקאי ללא כותרת יום הולדת!, מתוך "כלוב הזהב", הוצאת הבית, 2006 1967–1971 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 2007 "כלוב הזהב", בית אריאלה, תל אביב-יפו 2009 "מסך ליוצר אנימציה - יוחנן לקיצביץ'", המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון 2009 בית אריאלה, תל אביב-יפו 2011 "כלוב הזהב", דיזנגוף סנטר, תל אביב-יפו 2013 "בין הכיסאות", גלריה בית האמנות, מבשרת ציון 2014 "כלוב הזהב", המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון אתר האינטרנט הרשמי של יוחנן לקיצביץ יוחנן לקיצביץ באתר איגוד המאיירים בישראל אלי אשד, האנימציה של יוחנן לקיצביץ', בבלוג של אלי אשד יוחנן לקיצביץ, דף שער בספרייה הלאומית יעקב בר-און, ‏הכירו את האיש מאחורי הלוגו של שוש, באתר מעריב השבוע, 29 באפריל 2014.
לאקאטורו

לאקאטורו (Lakatoro) היא בירתו של מחוז מאלאמפה (אנ') שבוונואטו. העיירה שוכנת על חופו המזרחי של האי מאלאקולה (Malakula) והיא היישוב הגדול באי. ליד העיר פועל שדה תעופה. אוכלוסיית העיירה מונה 705 תושבים נכון ל-2012. בעיירה מספר חנויות בנק ושוק איכרים המוכר תוצרת מקומית. population.mongabay.com ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר רודצ'נקו

אלכסנדר מיכאלוביץ רודצ`נקו (ברוסית: Алекса́ндр Миха́йлович Ро́дченко;‏ 5 בדצמבר 1891 – 3 בדצמבר 1956) היה אמן, פסל, צלם ומעצב גרפי רוסי. רודצ'נקו למד אמנות בבית הספר בקאזאן בין השנים 1914-1910. לאחר מכן עזב למוסקבה, ושם למד גרפיקה בשנת 1915 והיה אסיסטנט של הפסל ולדימיר טאטלין. במוסקבה עזב במהרה את סגנון הציור הפוטוריסטי לטובת המופשט-גאומטרי. את ציוריו הגאומטריים צייר באמצעות סרגל ומחוגה. את עבודותיו הגאומטריות הראשונות הציג בתערוכה שארגן טאטלין במוסקבה ב-1916, ובשנת 1918 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו במוסקבה. דוגמה לאחד מציוריו הגאומטריים הוא הציור "אדום וצהוב". בהמשך שנה זו צייר את סדרת העבודות "שחור על שחור" (1918) כמענה לסדרה המפורסמת של קזימיר מלביץ', "לבן על לבן". בשנת 1919 החל ליצור עבודות קונסטרוקטיביסטיות תלת-ממדיות שנעשו בעץ, מתכת וחומרים שונים. בעבודות אלו עשה שימוש בצורות גאומטריות שיצרו קומפוזיציות דינמיות. לדוגמה, מבנה תלוי משנת 1920. בשנת 1921 הוא הציג טריפטיכון על בסיס 3 צבעי יסוד (צהוב, כחול ואדום) שלדבריו היווה את ״מות הציור״ מכיוון שבו מלאכת הציור מוצתה והגיעה למסקנה הלוגית שלה, ולכן לא נותר צורך לחקור את המדיום הזה. בין השאר, עבודה זו היוותה השראה לעבודה של היטו שטיירל ב-2007. רודצ'נקו הוביל פלג מתוך התנועה הקונסטרוקטיביסטית שנקרא "קבוצת הפרודוקטיביסטים". קבוצה זו האמינה שיש לחזק את הקשר בין האמנות לתעשייה, וכן ליצור קשר טוב יותר עם אוכלוסיית הפועלים והצרכנים. לדוגמה, עיצוב פנים וריהוט למועדון עבור פועלים משנת 1925. רודצ'נקו דחה את האמנות היפה לטובת האמנות השימושית. הוא עזב את הציור לטובת צילום (בו שיתף פעולה עם חברו גאורגי זלמה), יצירת פוסטרים, איור ספרים, טיפוגרפיה, עיצוב רהיטים ועיצוב תפאורות לקולנוע. הוא אייר את ספרי שיריו של ולדימיר מאיאקובסקי בין השנים 1929-1925 וגם את הירחון הקונסטרוקטיביסטי "קינו - פוט". הוא צילם בעבור עיתונים רבים, והיה אחד מראשוני היוצרים שעשה שימוש בפוטומונטז'. בעבודות אלו נמשך אל נושאי הספורט, הקרקס, תהלוכות חגיגיות ודרך החיים הסובייטית. כצלם ביצע ניסויים בתקריבים. רודצ'נקו ביים סרטים תיעודיים ויצר תפאורות רבות לסרטים ולהצגות, ביניהם ההצגה "חרק המיטה" (1929) (תמונות נוספות) בבימויו של גלבוב פנדלום. רודצ'נקו זכה בארבעה פרסים בתערוכת אמנות בפריז בשנת 1925, וזו הייתה הפעם היחידה שיצא מגבולות ברית המועצות. במשך חייו יזם בניית מוזיאונים במסגרת תפקידים ממשלתיים-תרבותיים, ולימד אמנות. פייפר, דייוויד (עורך) (1984), אנציקלופדיה לאמנות ופיסול, כרך ד', הוצאת כתר, ירושלים, עמ' 195. Jean Louis Ferrier (1999), Art of the 20th Century, Edition du Chene, Turin, pp.. 292, 338, 496 Britannica multimedia 99 ,CD-ROM, Rodchenko, Britannica, 1999. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר רודצ'נקו בוויקישיתוף אלכסנדר רודצ'נקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסנדר רודצ'נקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
נוקולאלאה

נוקולאלאה (בטובאלואנית: Nukulaelae) הוא אטול במדינת האיים טובאלו. אוכלוסייתו מנתה בשנת 2002 393 תושבים. צורתו של האטול היא אובלית והוא כולל לפחות 15 איונים. האי המיושב מבינם הוא פגאואה (Fagaua) שאורכו כקילומטר וחצי ורוחבו נע בין 50 ל-200 מטרים. בשנת 2012 בוצע באטול סקר של עולם החי שבתוך הלגונה שבמרכזו של האטול. הספינה האירופאית הראשונה שביקרה בנוקולאלאה הייתה ספינת צייד ליווייתנים בפיקודו של ג'ורג' בארט (Barrett) ב-1821. ב-1861 נסחף לאטול מיסיונר מאיי קוק שספינתו נטרפה וכך הגיעה הנצרות לאי. בתקופה זו מנתה אוכלוסיית האטול כ-300 תושבים. בשנים 1862-1863 נלקחו על ידי סוחרי עבדים פרואנים כ-200 מתושבי האטול לעבודה במכרות הגואנו, חלקם מרצון וחלקם במרמה. בין השנים 1865-1890 חכרה חברת גואנו גרמנית את האי המזרחי של האטול. עד שנת 1983 תבעה ארצות הברית את הבעלות על האטול על פי חוק איי הגואנו. האקלים של נוקולאלאה הוא מהיציבים ביותר בעולם. הטמפרטורה מדי יום, לכל אורך השנה, היא כ-27 מעלות בלילה וכ-29 מעלות ביום. משרעת הטמפרטורות השנתית הממוצעת היא 6 מעלות בלבד (לעומת כ-38 מעלות בישראל). מדיה וקבצים בנושא נוקולאלאה בוויקישיתוף מפת האטול Tuvalu: Atolls, Major Villages & Urban Areas - Statistics & Maps on www.citypopulation.de Sandrine Job, Dr. Daniela Ceccarelli (December 2012). "Tuvalu Marine Life Scientific Report". an Alofa Tuvalu project with the Tuvalu Fisheries Department "the 150th anniversary of the introduction of Christianity in Nukulaelae". Tuvaluislands.com. 18 May 2011
כתובת ביטולה

כתובת ביטולה היא כתובת אבן מימי הביניים שנכתבה בסלאבית כנסייתית עתיקה. הכתובת נמצאה בשנת 1956 במהלך הריסת מסגד עות'מאני ישן בעיר ביטולה שבמקדוניה, ומוצגת במוזיאון שבביטולה. הטקסט שנמצא על לוח השיש מנציח את עבודות המיגון במבצרה של ביטולה על ידי צאר איוון אשר אודותיו קיימת מחלוקת בין היסטוריונים. בהתייחס למועד המשוער בו נכתבה הכתובת מעריכים כי היא מתייחסת לאיוון ולדיסלב אשר שלט על בולגריה (לא בולגריה של היום, אלא האימפריה הבולגרית הראשונה) מ-1015 ועד 1018. הטקסט שעל לוח השיש ניזוק בכמה מקומות ונעשה לו שיחזור על ידי ולדימיר מושין (Vladimir Moshin) ויורדן זאימור (Iordan Zaimov) והועלו השערות לגבי החלקים החסרים: "† Въ лѣто Ѕ ҃Ф ҃К ҃Г ҃ отъ створенїа мира обнови сѧ съ градь зидаемъ и дѣлаемъ Їѡаном самодрьжъцемъ блъгарьскомь и помощїѫ и молїтвамї прѣс ҃тыѧ влад ҃чицѧ нашеѧ Б ҃чѧ ї въз()стѫпенїе І ҃В ҃ i връховънюю ап ҃лъсъ же градь дѣлань бысть на ѹбѣжище и на сп҃сенѥ ї на жизнь бльгаромъ начѧть же бысть градь сь Битола м ҃ца окто ҃вра въ К ҃. Конъчѣ же сѧ м ҃ца ... исходѧща съ самодрьжъць быстъ бльгарїнь родомь ѹнѹкъ Николы же ї Риѱимиѧ благовѣрьнѹ сынь Арона Самоила же брата сѫща ц ҃рѣ самодрьжавьнаго ꙗже i разбїсте въ Щїпонѣ грьчьскѫ воїскѫ ц ҃рѣ Васїлїа кде же взѧто бы злато ... фоѧ съжев ... ц҃рь разбїенъ бы ц҃рѣмь Васїлїемь Ѕ ҃Ф ҃К ҃В ҃ г. лтѣ оть створенїѧ мира ... їѹ съп() лѣтѹ семѹ и сходѧщѹ" ובתרגום: "בשנה [1016/1015?] מאז בריאת העולם, המבצר הזה, שנבנה ונעשה על ידי איוון, הצאר של בולגריה, התחדש עם העזרה והתפילות שלנו ושל הליידי הקדושה ביותר שלנו ושנים עשר שליחה העליונים. המבצר נבנה כמקלט וגאולה בחייהם של הבולגרים. העבודה על המבצר של ביטולה החלה ביום העשרים של חודש אוקטובר והסתיימה ביום [...] זה היה צאר בולגרי במוצאו, נכדו של ניקולה וריפסימיאה, בנו האדוק של אהרון, שהיה אחיו של שמואל, צאר של בולגריה, שניהם הביסו את הצבא היווני של קיסר בזיל השני בסטיפון שבו זהב נלקח [...] ובו [...] צאר זה הובס על ידי קיסר בזיל ב-6522 (1014) מאז בריאת העולם בקליץ ומת בסוף הקיץ". הרפובליקה של מקדוניה מכחישה כל קשר בין הצאר איוון והאימפריה הבולגרית הראשונה. בגלל זה ישנה חשיבות היסטורית ופוליטית גדולה לכתובת ביטולה, והיא גורמת למחלוקת גדולה. בשנת 2006 הקונסוליה הצרפתית בביטולה, הכינה קטלוג תיירותי של העיר ועל חזיתו הודפסה תמונה של הכתובת ולידו סמל של בולגריה. השמועה על קטלוג זה הופצה לפני יציאתו לאור וחוללה בלבול בקרב הפקידים של עיריית ביטולה, הקונסוליה הצרפתית הוזהרה, ההדפסה של הקטלוג החדש הופסקה והתמונה על העטיפה שונתה. מדיה וקבצים בנושא כתובת ביטולה בוויקישיתוף
יוליה צ'פלובה

יוליה צ'פלובה (ברוסית: Юлия Чепалова; ‏נולדה ב-23 בדצמבר 1976) היא ספורטאית סובייטית ורוסייה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית ואלופת העולם. צ'פלובה בעלת 6 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב, וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם. השתתפה בשלוש אולימפיאדות. יוליה צ'פלובה נולדה בקומסומולסק על אמור. אביו היה מורה ספורט והילדה התמנה אצלו. בגיל 17 היא נשלחה לאליפות העולם לנוער וזכתה במדליית זהב. בשנים 1993–1995 היא זכתה 6 פעמים באליפות העולם לנוער. החל משנת 1996 צ'פלובה החלה להשתתף בתחרויות בוגרים ובשנת 1998 נכללה בנבחרת שנשלחה לאולימפיאדת נאגנו בשנת 2003 צ'פלובה עשתה הפסקה בתחרויות בעקבות לידת בת. בשנת 2004 היא חזרה להתאמן ובשנת 2005 בלטה באליפות העולם. בשנת 2007 היא עשתה הפסקה שנייה, גם בעקבות לידה. לאחר מספר שנים צ'פלובה חזרה להתאמן ובכוונתה היה להגיע למשחקים בינלאומיים חשובים. אומנם בקיץ 2009 היא הואשמה בשימוש אריתרופויאטין המהווה חומרים ממריץ. האיגוד הרוסי לסקי לא תמך בה וצ'פלובה הודיעה על פרישה מתחרויות. לאחר הפרישה היא כתבה מכתב גלוי ליו"ר הוועד האולימפי הבינלאומי בו טענה שוועדה נגד שימוש בתמריצים מפריזה בעבודתה ואינה נותנת לספורטאים לעסוק בהכנה לתחרויות. כול הטענות שלה נותרו ללא מענה. באולימפיאדה הראשונה שלה, בנאגנו 1998, צ'פלובה השתתפה ב-3 תחרויות, אך רק במרוץ ל-30 זכתה במדליית זהב. ביתר התחרויות היא זכתה במקום השישי וה-13. בתחרויות סולט לייק סיטי 2002 צ'פלובה הגיעה כאחד מכוכבי הנבחרת והוצבה ב-5 מרוצים. היא זכתה ב-3 מדליות. בתחרות מרדף ל-5 ק"מ היא זכתה במקום הרביעי ובמרוץ ל-30 ק"מ במקום ה-9 בלבד. בטורינו 2006 צ'פלובה השתתפה ב-5 תחרויות כמו במשחקים הקודמים. היא זכתה בשני מדליות ומקום הרביעי במרדף. מדיה וקבצים בנושא יוליה צ'פלובה בוויקישיתוף יוליה צ'פלובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יוליה צ'פלובה, באתר olympedia.org סיכום הופעות באתר איגוד הסקי מכתב גלוי של צ'פלובה ליו"ר הוועד האולימפי
נוקופטאו

נוקופטאו (בטובאלואנית: Nukufetau) הוא אטול במדינת האיים טובאלו. ארצות הברית תבעה את הריבונות על האי מתוקף חוק הגואנו החל מהמאה ה-19 ועד לשנת 1983. אוכלוסיית האטול עמדה בשנת 2002 על 586 תושבים, שכולם מתגוררים על האיון סבאבה (Savave). האטול מורכב מ-33 איונים שהמרווחים ביניהם מאפשרים לספינות להיכנס ללגונה ולעגון בה. על פי המסורת, התושבים הראשונים הגיעו לאטול מטונגה. כאשר הם נחתו, הם מצאו רק עץ שנקרא פטאו (Calophyllum inophyllum), לכן הם קראו למקום נוקופטאו – אי הפטאו. הם שתלו עצי קוקוס שהביאו איתם והתיישבו באי פאלה (Fale) שבצדו המערבי של האטול. האירופאים הראשונים שהגיעו לאטול היו צוותה של בריגנית או פריבטיר בשם "רבקה" (Rebecca), שהפליגה תחת דגל בריטי ב-1819. ב-1820 הגיע לאטול ספינה רוסית בשם מירני וב-1841 הגיעה משלחת מחקר אמריקנית בראשותו של צ'ארלס וילקס. במלחמת העולם השנייה הוקמה באטול נקודת תצפית שדיווחה על התקדמותם של הכוחות היפנים. ב-1943 הקימו האמריקנים שדה תעופה ורציף באי מוטולאלו (Motulalo) שהוא האי הגדול באטול. לאחר המלחמה פורק הבסיס ואדמתו הוחזרה לבעליה. מדיה וקבצים בנושא נוקופטאו בוויקישיתוף Tuvalu: Atolls, Major Villages & Urban Areas - Statistics & Maps on www.citypopulation.de Clayworth, Peter (16 November 2012). "Coast-watching headquarters at Nukufetau, Ellice Islands, 1941". 'Intelligence services - Intelligence services, 1800s to 1945', Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand.
חאן רמת ישי

חאן רמת ישי הוא מבנה בולט בשולי כביש 75 (מחיפה לנצרת), בתחום היישוב רמת ישי שלמרות שמו לא שימש כחאן. הבניין נבנה כנראה במאה ה-18 והיה בבעלות משפחות ערביות בעלות אריסים שעיבדו את אדמות עמק יזרעאל. המקום נקנה על ידי גואלי קרקעות העמק ושימש למגורים זמניים של תושבי היישוב וקבוצות חלוציות שונות. המבנה מיועד לשימור ומשמש כסמלה של רמת ישי. אין תאריך מדויק לבניית החאן. הוא מופיע במפת ז'קוטן מתקופת כיבושי נפוליאון בארץ ישראל כחלק מכפר ג'ידה. ידוע שב-1904 מכר אותו שייח' מקומי למשפחת תֻווייני (Teweny) (קרובי משפחה של משפחת סורסוק מלבנון) ושימש למגורי המשגיחים על האריסים שעיבדו את אדמות המשפחה בעמק.. בשנים 1920–1923 רכשה קהילת ציון אמריקאית את אדמות הכפר ואת החאן. לאחר הרכישה שימש המקום למגורי אנשי גדוד העבודה מהעלייה השלישית שעסקו בסלילת כביש חיפה - נצרת, בייבוש ביצות העמק ובהכשרת קרקע. בהמשך גרו במקום אנשי השומר הצעיר שהגיעו מביתניה עילית ועברו בהמשך לבית אלפא. עם ייסוד רמת ישי ב-1925 שימש המקום למגורי המשפחות הראשונות שהתיישבו במקום עד להקמת בתי הקבע. בהמשך הוקם בחאן מפעל אריגה "נול". בתקופת המאורעות (1936-1939) שימש המקום כתחנת נוטרים והתושבים ביצרו את המקום על מנת שישמש כעמדת מגן. 2 נוטרים נפלו במקום (מרדכי פלדמן מיגור וצבי לוין תושב המקום). מבנה בן 3 קומות עשוי מאבני כורכר. שימש במשך זמן רב חלק ממתחם משחטת "עוף העמק" (משרדים). ניכר שהקומה השלישית וחלק מהאגף המזרחי הן תוספות מאוחרות יותר (או שאלו תיקונים נרחבים של קירות שנפגעו מירי או משיני הזמן). כמו כן ניכר שהתוספות/תיקונים נעשו מתוך כוונה לשמר את אופי המבנה. הבניה מאופיינת בקשתות (גם של הדלתות והחלונות וגם של חלק מהחדרים הפנימיים). הבניין מיועד לשימור. הפינה הצפון מערבית הפינה הדרום מזרחית הצד הדרומי, מבט מעוף העמק הצד הצפוני, מבט מכביש 75 חדר בקומה הראשונה החאן בסמל רמת ישי, בשלט הכניסה ליישוב מדיה וקבצים בנושא חאן רמת ישי בוויקישיתוף ההיסטוריה של רמת ישי באתר המועצה המקומית גילי חסקין, "מ'מנור' לרמת ישי - גלגוליו של ניסיון התיישבותי בדגם של כפר תעשייתי", חלק א', חלק ב' מנחם תלמי, הטירה עומדת להיהרס, דבר, 8 במרץ 1965 זאב וילנאי, המבנה ברמת ישי, דבר, 14 בנובמבר 1975 אסתר ניצני, החאן ששרד בעמק, דבר, 3 בנובמבר 1975 זאב וילנאי, המבנה ברמת־ישי, דבר, 14 בנובמבר 1975 מלכתחילה הוקמה רמת ישי כישוב המבוסס על תעשיית טקסטיל מרדכי פלדמן נהרג ב 12-אוק'-1936 ממארב של ערבים, נקבר ביגור - מתוך אתר יזכור של משרד הביטחון צבי לוין נהרג ב 5-יוני-1938 במהלך קרב לילי עז וממושך עם כנופיית פורעים ערבים שהתנפלו על היישוב, נקבר במושב בית שערים - מתוך אתר יזכור של משרד הביטחון
ננומאה

ננומאה (בטובאלואנית: Nanumea) הוא אטול השוכן בקצה הצפון-מערבי של מדינת האיים טובאלו. האטול משתרע על פני 640 ק"מ במרחק קצר מדרום לקו המשווה ומערבה מקו התאריך הבינלאומי ושטחו הוא 4 קמ"ר. אוכלוסייתו של ננומאה מנתה 664 תושבים בשנת 2002. ננומאה ממוקם בקצהו של מה שקרוי "המשולש הפולינזי", מדרום לאיי גילברט. ננומאה הוא אטול קלאסי, סדרה של איונים הניצבים על שונית אלמוגים ומקיפים לגונה. אורכו הכללי של האטול הוא 12 ק"מ, רוחבו הוא 2.5 ק"מ ושטח אדמתו הוא 4 קמ"ר. 2 קמ"ר משטח הלגונה יחד עם שני איונים מהווים שמורת טבע ימית. רוב רובה של אוכלוסיית האטול מתגוררת בכפר באיון הגדול ביותר שבקצהו הצפון-מערבי. על פי המסורת המקומית, ראשוני התושבים בננומאה הגיעו מטונגה או מסמואה. האירופאים הראשונים שהגיעו לאטול היו ספרדים שגילו אותו בשנת 1781 וקראו לו סן אגוסטין (San Augustin). במלחמת העולם השנייה בנו האמריקנים שדה תעופה באטול מדיה וקבצים בנושא ננומאה בוויקישיתוף אתר מקומי של תושבי ננומאה על ננומאה מתוך האתר TuvaluIslands.com Tuvalu: Atolls, Major Villages & Urban Areas - Statistics & Maps on www.citypopulation.de
פרספיים

הפרספיים (שם מדעי: Rhinolophidae) היא משפחה של יונקים בסדרת העטלפים (עטלפאים) הכוללת סוג טקסונומי יחיד והוא פרסף (שם מדעי: Rhinolophus) ובו 70 מינים. מקור השם הוא בעלה אפי דמוי פרסת-סוס שהעניק לו את השם העממי "Horseshoe Bat" באנגלית ואת השם "פרסף", שהוא הלחם בסיסים של פרסה ואף, בעברית. הפרספיים היא משפחה של עטלפי חרקים בינוניים. מידותיהם: אורכם נע בין 3.5 ל-11 סנטימטר (ס"מ), אורך זנבם עוד 2.5–4.5 ס"מ ומשקלם 4–40 גרם. לפרספיים זנב קצר המחובר לקרום התעופה, כנפיהם קצרות יחסית ומעופם איטי. לפרספיים יכולת תמרון טובה. לנקבות יש זוג פטמות בחזה וכן שתי פטמות מדומות קרוב לחלק התחתי שנועדו לשמש נקודות עגינה לגור הקטן להיאחז בו. עיניהם קטנות וראייתם חלשה. לעומת זאת אוזניהם גדולות, מחודדות וחסרות צפיר. שמיעתם מצוינת והם משדרים קולות בתדרים על-קוליים לצורכי אקולוקציה ותקשורת. הם משתמשים באיכון באמצעות הד כדי לנווט וכדי לצוד טרף. על האף יש להם שתי תוספות קרומיות היוצרות מעין פרסת סוס הפתוחה כלפי מעלה ואשר ידועה בשם "עלה אפי". מבנה זה נועד כנראה לעזור להם לכוון את הקולות שהם פולטים מהאף. לרוב הפרספיים 32 שיניים. הפרסף ניזון מפרוקי-רגליים גדולים הנמצאים הן באוויר (כגון חרקים מעופפים) והן על הקרקע או קרוב אליה (כגון עכבישים). לקראת הסתיו הוא אוגר שומן בחלק האחורי של גופו ונכנס לתרדמת חורף בה טמפרטורת הגוף יורדת עד שהיא משתווה לטמפרטורת הסביבה וחילוף החומרים בגופם נעשה איטי ביותר. בהתאמה, קצב פעימות הלב יורד ל-10 פעימות בדקה. הפרעה לפרספיים בתרדמת החורף שלהם עלולה להיות קטלנית לגביהם: כאשר הם מתעוררים, קצב חילוף החומרים עולה לרמה גבוהה והם "שורפים" את עתודות השומן שלהם, דבר שגורם להם אחר כך לגווע מרעב. לכן, אסור להיכנס למערות בהם לנים הפרספיים. רבייה: רוב הפרספיים חיים בלהקות ולנים במושבות גדולות. ההזדווגות בסתיו במערות שיש בהם המון פריטים. ההפריה מושהית עד לסוף החורף. ההריון נמשך 7–10 שבועות ובכל לידה מוליד הפרספית רק גור אחד או שניים לכל היותר. בגיל 4–6 שבועות הגור נגמל מחלב האם ונהייה עצמאי. בעולם נפוצים הפרספיים באזורים ממוזגים וטרופיים של אסיה, אפריקה, אירופה ומזרח אוסטרליה. בארץ ישראל שישה מיני פרספיים: פרסף גדול, פרסף הנגב, פרסף בהיר, פרסף חיוור, פרסף מצוי ופרסף גמדי - כולם נדירים ונתונים בסכנת הכחדה. פרסף גדול פרסף מהמין Rhinolophus rufus פרסף גמדי בתעופה (מומלץ להגדיל) ד"ר אבי ארבל, לקסיקון מפה: היונקים, הוצאת מפה, 2008 - עמודים 86–93 מדיה וקבצים בנושא פרספיים בוויקישיתוף פרספיים, באתר ITIS (באנגלית) פרספיים, באתר NCBI (באנגלית) פרספיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרספיים, באתר GBIF (באנגלית) משפחת הפרספיים באתר עמותת מן השדה
ניואפו

ניואפו (בטונגאית: Neiafu) היא העיר השנייה בגודלה בטונגה. אוכלוסיית העיר מונה 5,768 אנשים על פי מפקד שנערך ב-2011. העיר ממוקמת על חופו הדרומי של האי ואואו (Vava'u), שהוא האי הראשי של קבוצת איים באותו שם בצפון טונגה. מצפון-מערב לעיר מתנשא הר טלאו (Talau) שפסגתו שטוחה וגובהו 131 מטרים מעל פני הים. ניואפו היא המרכז המנהלי של קבוצת איי ואואו ופועלים בה משרדי ממשלה, בנקים, בתי ספר, תחנת משטרה ובית חולים. העיר גם מהווה מרכז תיירותי חשוב ויאכטות רבות עוגנות בה. מדיה וקבצים בנושא ניואפו בוויקישיתוף מפקד 2011
ניואפואו

ניואפואו (בטונגאית: Niuafo'ou – "אגוזי קוקוס חדשים רבים") הוא האי הצפוני ביותר בטונגה. זהו אי געשי בשטח של 15 קמ"ר ואוכלוסייתו מנתה 523 תושבים על פי מפקד 2011. ניואפואו ממוקם בדרום האוקיינוס השקט בין פיג'י לבין סמואה. האי הוא הר געש שעדיין פעיל. שמות נוספים של האי הם: "אי התקווה הטובה" (Good Hope) ו"אי הפחית" (Tin Can). השם האחרון מקורו בעובדה שלאי אין נמל טבעי ולא רציף, ועקב כך הדואר לאי היה מגיע על ידי שחיינים שנשאו איתם חבילות דואר חתומות בתוך קופסת ביסקוויטים שהושלכו מתוך הספינות שעברו במקום. האי הוא הר געש הממוקם על רכס תת-ימי במרחק של 190 ק"מ ממערב לקו הרי הגעש האחרים של טונגה. האי כולל קלדרה תלולה. שפתה של הקלדרה בגובה של 120 מטרים ובשיאה היא מגיעה לגובה של 250 מטרים. קו החוף סלעי ותלול ולאורכו פזורים חופים מעטים שהחול שלהם שחור. מקום הנחיתה היחידי על חופי האי נמצא בקצהו של ערוץ לבה במערב האי. כל הכפרים נמצאים בצפון ובמזרח. בצפון האי נמצאים כל המבנים הציבוריים כמו משרד הדואר, תחנת התקשורת ושדה התעופה. בית הספר התיכון נמצא במזרח. הטבעת ההיקפית של האי סוגרת על שני אגמים. הגדול בהם נמצא בגובה של 23 מטרים מעל פני הים, רוחבו 4 ק"מ ועומקו 84 מטרים. בתוך האגם שוכנים 3 איים ואיים נוספים שקועים מתחת למימיו ומבצבצים מעליהם כאשר מפלס המים יורד. גבעות חול שוממות מפרידות בין אגם זה לאגם קטן יותר. מדרונותיו הפנימיים של הר הגעש מיוערים וכן מדרונותיו החיצוניים בצדדיו המזרחיים והמערביים של האי. הר הגעש של ניואפואו היה פעיל במשך אלפי שנים. ב-1853 נחרב אחד מהכפרים באי ונהרגו 25 תושבים. זרמי הלבה בהתפרצויות של 1912 ו-1929 החריבו כפר נוסף, חסמו את המעבר לנמל וחיסלו את הצמחייה במורדות המערביים של האי. התפרצויות נוספות אירעו ב-1935, 1936, 1943 וב-1946. זו האחרונה הייתה התפרצות אלימה במיוחד עד כדי כך שתושבי האי נאלצו להתפנות לאי אאואה (ʻEua). הראשונים מבין תושבי האי הורשו לחזור אליו ב-1958. ניואפואו סומן כבר על המפות של מגלי הארצות ההולנדים וילם סכאוטן (Willem Schouten) ויאקוב לה מייר (Jacob Le Maire) במהלך מסעם סביב לכדור הארץ בשנת 1616. לאחר שלא עלה בידם ליצור קשר טוב עם תושבי האי ניואטופוטפו (Niuatoputapu), הם התקרבו לניואפואו בתקווה להצליח שם יותר. הם קראו לו "אי התקווה הטובה". בהגיעם לאי הם נתקלו במצוקים שחורים, ירוקים בחלקם העליון, בשפע של עצי קוקוס, בכמה בתים לאורך חוף הים ובכפר שלם במקום נחיתתם. אך הם לא הצליחו לעגון את ספינתם והסתפקו בסחר חליפין מצומצם עם הילידים שהגיעו לספינתם בסירות הקאנו שלהם. זמן מה היו יחסיהם עם הילידים על מי מנוחות, אך לאחר תקרית בה ניסו הילידים לגנוב את אחת מהסירות שלהם, הם נאלצו להשתמש בנשק חם. כאמור, בין השנים 1946–1958 היה האי שומם וגם כששובו אליו תושביו, חלקם נשארו בגלות. בינואר 2002 הוכה האי בסופת ציקלון שהרסה בתים רבים ואדם אחד נהרג. מדיה וקבצים בנושא ניואפואו בוויקישיתוף ניואפואו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד 2011