laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מארי סוסאן

מרים "מארי" סוסאן(בערבית: ماري سوسان, בצרפתית: Marie Soussan, ‏ 17 בינואר 1895, אלג'יר – 1977, מרסיי צרפת) הייתה שחקנית וזמרת יהודיה-אלג'יראית המזוהה עם עלייתו של התיאטרון האלג'יראי מתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, והאישה הראשונה במדינה ערבית שהופיע בתיאטרון (עד אז גברים שיחקו תפקידי נשים). יחד עם ראשיד קסנטיני (אנ') הפכה לשותפה באחד מזוגות התיאטרון הפופולריים ביותר בתקופה של בין שתי מלחמות העולם. כמו כן הקליטה 20 תקליטי 78-rpm. סוסאן נולדה ב-1895 בקסבה התחתית באלג'יר. אמה לונה אבוקאיה הייתה הדודה מצד האם של האמרגן אדמונד נתן יאפיל. כמו רבים מהאומנים מהתקופה שלה, היא השתפשפה בכישוריה המוזיקליים באירועים משפחתיים, שם התמסרה לשירה ולדרבוקה. בשלב מסוים לאחר מלחמת העולם הראשונה, היא הצטרפה ל"אל מוטריביה", תזמורת ולהקת תיאטרון של בן דודה המפורסם יפיל. ייתכן שהבכורה שלה לבמה התרחשה בשנת 1925 בקזינו d’Alger. במהלך חמש עשרה השנים הבאות, הייתה לה קריירה עמוסה עם "אל מוטריביה", כשהיא משחקת ועושה סיבובי הופעות לצד בן זוגה הקומי ראשיד קסנטיני. יחד הצמד היהודי-מוסלמי היה למרכז הבמה. רבים מאותם מערכונים הוקלטו בתקליטור. סוסאן, שהייתה גם אמן סולו מוכשר והקליטה מגוון של ז'אנרים - קלאסיים ופופולריים - תחילה עם חברת התקליטים גרמופון ואחר כך עם פוליפון. כל זה זיכה אותה בחברות מוקדמת ב-Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (צר') (אגודת הסופרים, המלחינים והמו"לים של המוזיקה בצרפת). עזבה את אלג'יריה ב-1959 ופתחה בקריירה עסקית בדרום צרפת, בטרם אלג'יריה קיבלה עצמאות ולאחר התדרדרות שם במצב האומנים ומצב האומנים היהודים בפרט בעקבות מלחמת העולם השנייה. נפטרה ב-1977, ונקברה בבית הקברות היהודי במרסיי. Marie Soussan (1895 - 1977), באתר yafil.free.fr, 16 בספטמבר 2019 Marie Soussan and Rachid Ksentini on stage in Blida, Algeria, 1933, תמונה בדף הפייסבוק של גרמופון רחוב משלה, 29 בדצמבר 2020 Marie Soussan (1895 - 1977), באתר yafil.free.fr, 16 בספטמבר 2019 – Alach ya Lsan tadoui (Sides 1-2), Polyphon, 1934, באתר gharamophone.com ‏ 17 במרץ 2020 Jewish Culture and Society in North Africa, עמוד 180 ماري سوسان, באתר al-fann.net SOUVENEZ-VOUS DE MARIE SOUSSAN LA CHANTEUSE. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארי סוסאן".
שארל-אמדה מסבואה-נמור

שארל-אמדה מסבואה-נמור (בצרפתית: Charles-Amédée de Savoie-Nemours; ‏12 באפריל 1624 – 30 ביולי 1652) היה מנהיג צבאי צרפתי ואיל הון, אביה של דוכסית סבויה ומלכת פורטוגל. נולד ב-12 באפריל 1624 בפריז, לאנריקו הראשון, דוכס נמור ולאן מלורן, בתם של שארל, דוכס אומלה ומארי מלורן. שירת בצבא פלנדריה בשנת 1645, ב-1646 פיקד על הפרשים הקלים במהלך המצור על קורטרייק. בשנת 1652 נטל חלק בפרונד, ונלחם בבלנו ובפריז, שם נפצע במהלך הקרבות. ב-11 ביולי 1643 התחתן, עם אליזבת דה בורבון, בתם של סזאר, דוכס ונדום, בנו של אנרי הרביעי, מלך צרפת מהמאהבת שלו, גבריאל ד'אסטרה, ופרנסואז דה לורן, בתו של פיליפ עמנואל, דוכס מרקור, טקס החתונה התרחש בלובר. נהרג בדו-קרב עם גיסו פרנסואה דה ונדום, דוכס בופור ב-30 ביולי 1652, אחיו אנריקו השני, דוכס נמור ירש את תאריו ונחלותיו. היה נשוי לאליזבת דה בורבון, ממנה נולדו לו 5 ילדים: מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור (1644–1724), התחתנה עם קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה מריה פרנצ'סקה מסבויה (1646–1683), התחתנה עם אפונסו השישי, מלך פורטוגל, ולאחריו התחתנה עם פדרו השני, מלך פורטוגל ג'וזפה מסבויה (1649) פרנצ'סקו מסבויה (1650) שארל-אמדה מסבואה (1651) מדיה וקבצים בנושא שארל-אמדה מסבואה-נמור בוויקישיתוף שארל-אמדה מסבואה-נמור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Noble Strategies in an Early Modern Small State Page 64 Charles T. Lipp – 2011 "... marriages, notable among them one to Marie Mancini, niece of Cardinal Mazarin, and one to Marie-Jeanne-Baptiste de Savoie, daughter of Charles Amédée of Savoy, Duke de Nemours, a project that advanced quite far." Oresko 2004, p. 18. Oresko 2004, p. 17. Anne Commire, Deborah Klezmer Women in world history: a biographical encyclopedia Volume 10 - Page 388 - 2001 "Born Marie de Savoie-Nemours on June 21, 1646; died on December 27, 1683; daughter of Charles Amedee of Savoy (who was killed in a celebrated duel with his brother-in-law, Francois de Vendome, duke of Beaufort).. "
אליזבת דה בורבון

אליזבת דה בורבון (בצרפתית: Élisabeth de Bourbon-Vendôme; ‏16 באוגוסט 1614 – 19 במאי 1664), הייתה נכדתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ואשתו של קרלו אמדאו, דוכס נאמור. אליזבת נולדה ב-16 באוגוסט 1614 בפריז, לסזאר, דוכס ונדום, בנם הלא חוקי של אנרי הרביעי, מלך צרפת ופילגשו גבריאל ד'אסטרה, ולפרנסואז דה לורן, בתו של פיליפ עמנואל, דוכס מרקור, ועם לידתה קיבלה את התואר מדמואזל דה ונדום. היא הייתה אחותם של פרנסואה, דוכס בופור ולואי, דוכס ונדום, שהיה נשוי עם לאורה מנצ'יני, אחייניתו של הקרדינל מאזארן, וביו של לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום, שהיה מפקד צבאי מוצלח מאוד ומרשל צרפת. ב-11 ביולי 1643 התחתנה אליזבת בלובר עם קרלו אמדאו, דוכס נאמור, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1652 נהרג בעלה על ידי אחיה פרנסואה, דוכס בופור בדו-קרב, וב-19 במאי 1664 מתה אליזבת בפריז. ב-11 ביולי 1643 התחתנה אליזבת עם קרלו אמדאו, דוכס נאמור, ממנו נולדו לה 5 ילדים: מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור (1644–1724), התחתנה עם קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה מריה פרנצ'סקה מסבויה (1646–1683), התחתנה עם אפונסו השישי, מלך פורטוגל, ולאחריו התחתנה עם פדרו השני, מלך פורטוגל ג'וזפה מסבויה (1649) פרנצ'סקו מסבויה (1650) קרלו אמדאו מסבויה (1651) מדיה וקבצים בנושא אליזבת דה בורבון בוויקישיתוף
הלוואה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הלוואה הלוואה קצרת מועד מלווה בריבית מצוות הלוואה הלוואה וחיסכון הלוואה וחיסכון (תספורת)
מנהרת סחלין

מנהרת סחלין (ברוסית: Сахалинский тоннель) הוא פרויקט לא גמור של בניית מנהרה, שנועדה לחצות את מצר נבלסקוי מכף לזארב ביבשת לכף פוגיבי שבסחלין. הפרויקט היה לאחד מאתרי הגולאג הסובייטי והיה באחריות נ.ק.ו.ד. ומשרד מסילות הברזל של ברית המועצות (אנ'). היו כמה דיונים באשר לאפשרויות לחידוש הבנייה. על פי הערכות ראשוניות עלות הבנייה תעמוד על 400 מיליארד רובל ותכלול 540 ק"מ של מסילת רכבת. העלות המשוערת מתייחסת הן לבניית גשר והן לחפירת מנהרה. הרעיון לבניית מנהרה לסחלין עלה עוד בשלהי המאה ה-19. עם זאת בשל חוסר כדאיות כלכלית וחוסר במימון הרעיון לא מומש. נעשה מחקר עבור בניית המנהרה בשנים 1929–1930. אך רק ב-1950 שוב חזרו לרעיון של חיבור סחלין עם היבשת, הפעם באמצעות רכבת, רעיון שהעלה הרודן יוסיף סטלין, ששוחח עם מומחים בדבר האפשרויות לחיבור באמצעות מעבורת, גשר ומנהרה. עד מהרה מועצת השרים הנפיקה צו מ-5 במאי 1950 ובו הוחלט על בניית מנהרה ותחבורת מעבורות. בניית המנהרה הופקדה בידי המשרד לענייני פנים ומשרד מסילות הברזל של ברית המועצות (עבודות חפירת התעלה הועברו ב-1952 לאחריות משרד הפנים). ב-24 ביולי 2018, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, במהלך פגישה עם מושל מחוז סחלין אולג קוז'מיאקו, השיב לשאלת המושל בעניין בניית גשר ואמר שהוא הורה לממשלה לעבד תוכניות בנייה של גשר אל האי סחלין. באוקטובר 2019 חברת הרכבות הלאומית של רוסיה כללה את המנהרה כחלק מעבודות הפיתוח של הרכבת מתוך מטרה להשלים בניית מסילות ברזל שיחברו את האי סחלין עם רוסיה היבשתית. "Стоимость строительства транспортного перехода на Сахалин предварительно составляет 400 млрд руб". РЖД-Партнёр. 2017-07-10. נבדק ב-2018-02-24. Евгений Калюков (2018-07-24). "Путин поручил правительству проработать вопрос постройки моста на Сахалин". РБК. נבדק ב-2018-07-24. סוכנויות הידיעות, 580 ק"מ בהשקעה של 10 מיליארד דולר: רוסיה מתכננת את הגשר הארוך בעולם, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
DOK-ING

DOK-ING d.o.o היא חברה קרואטית המתמחה בייצור כלי רכב חשמליים, בלתי מאוישים רב תכליתיים ומערכות רובוטיות, שהוקמה בשנת 1992. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. המנועים החשמליים לכלי הרכב מסופקים ברובם על ידי חברת טמה (Tema) שבעיר פולה. ביולי 2018 פורסם כי DOK-ING חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם התעשייה האווירית לישראל לפיתוח רכב אוטונומי לאזורים מוכי אסון או כאלו שאין אפשרות לאדם להיכנס אליהם, כגון אזורים עם קרינה גרעינית חזקה. MV-4 MV-10 MVF-5 MVD מדיה וקבצים בנושא DOK-ING בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של DOK-ING xd - מכונית עירונית חשמלית - האתר הרשמי "Dok-Ing.Hr". Dok-Ing.Hr. נבדק ב-2010-11-28. http://www.tema.hr/mobile-equipment/ הפיתוח החדש של תע"א: רכב אוטונומי לאזורי אסונות, באתר גלובס "Mine Clearance - Dok-Ing". Dok-ing.hr. נבדק ב-2010-11-28. "MVF-5 - DOK-ING". Dok-ing.hr. אורכב מ-המקור ב-2010-11-21. נבדק ב-2010-11-28. "MVD XLP Facts & Figures - DOK-ING". Dok-ing.hr. נבדק ב-2010-11-28.
מאלכום ח'אן

מירזא מאלכּום ח'אן (בפרסית: میرزا ملکم‌خان; 1833–1908) היה ממבשרי המודרניות באיראן, שעסק ההפיכתה של איראן למדינה מודרנית. ראוי לציון במיוחד הוא קידומו של חוק שמטרתו לקדם חברה מסודרת שבה המלוכה נתונה תחת פיקוח או 'מותנית' בבדיקות ותקנות. הוא פיתח רעיונות אלה במספר דרכים, החשובה שבהן היא על גבי דפי העיתון קאנון (חוק), אשר היה נפוץ בקרב המודרניסטים באיראן. מאלכום ח'אן נחשב לאחד האבות המייסדים של המהפכה החוקתית באיראן. מאלכום ח'אן נולד באספהאן במשפחה ארמנית באיראן והתחנך בבית הספר סמואל מורדיאן בפריז מ-1843 עד 1851. לאחר מכן הוא חזר לאיראן, התאסלם, ונכנס לשירות הממשלה. הוא נבחר לשמש מרצה במוסד הפוליטכני החדש בטהראן שנקרא "דאר אל-פנון" בשנת 1852. בשנת 1857 נסע לפריז בשירות המדינה. פעולותיו של מאלכום ח'אן לקידום המודרניזם באיראן, למשל, פרסום העיתון קאנון, הקמת הארגון "פראמוש-ח'אנה" וקידום הסכם רויטר, לא עלו בקנה אחד עם רצון המשטר ולכן הוא הוגלה על ידי נאצר אד-דין שאה ב-1862. הוא קיבל חנינה לאחר מכן וניתנה לו משרה בשגרירות קונסטנטינופול. שם, שנתיים מאוחר יותר, הוא התחתן עם נערה ארמנית ממשפחה בולטת, בטקס שהתקיים בכנסייה הארמנית. הוא חזר לטהראן בשנת 1872 בתור עוזרו של הווזיר הגדול מושיר א-דוולה והפך לראש המשלחת האיראנית בלונדון (ואחר כך שגריר) בשנת 1872. הוא נשאר בתפקיד זה עד 1888, אז איבד את משרתו כתוצאה משערורייה הקשורה במכירת כרטיסי הגרלה שבוטלו. בזכרונותיו, מתאר נאסר א-דין שאה כיצד הלך לביתו של מאלכום ח'אן, ונפגש עם בני משפחתו. במהלך שהותו בלונדון, תקף מאלכום ח'אן גם את השאה וגם את ממשלת איראן, והמשיך לערוך את העיתון "קאנון" אשר נאסר להפצה בתוך איראן אבל בכל זאת נקרא גם על ידי אנשי החצר. מאלכום ח'אן הוכר כמודרניסט האיראני החשוב ביותר במאה ה-19. הוא קיבל לבסוף חנינה ומונה לתפקיד שגריר איטליה על ידי מוזאפר א-דין שאה ב-1898, ואת כינוי הכבוד נאט'ם א-דוולה. הוא נשאר שגריר איטליה עד מותו בשנת 1908. ספר הרפורמות (דפתר-י תנזימאת) - מצע אידאולוגי לעתידה של איראן חבורת קפוצי העיניים (פרקיה-י כּג'בּינאן) - נובלה ביקורתית על חצר המלוכה המחברת הנעלמת (כתאבצ'ה-י ע'יבי) - אסופת מאמרי ביקורת Iraj Parsinejad, A History of Literary Criticism in Iran, 1866-1951: Literary Criticism in the Works of Enlightened Thinkers of Iran--Akhundzadeh, Kermani, Malkom, Talebof, Maragheʼi, Kasravi, and Hedayat, Ibex Publishers, 2003, pp. 95-118. ISBN 1588140164. Mehrdad Kia, "Pan-Islamism in Late Nineteenth-Century Iran," Middle Eastern Studies, Vol. 32/1, pp. 30-52 (1996). מדיה וקבצים בנושא מאלכום ח'אן בוויקישיתוף Lloyd Ridgeon, Religion and Politics in Modern Iran (I.B.Tauris, 2005), ISBN 1-84511-072-2. p. 14. The Iranian constitutional revolution, 1906-1911, by Janet Afary, pg. 26 Nikki R. Keddie, with a section by Yann Richard, Modern Iran: Roots and Results of Revolution (Yale University Press, New Haven, 2006), ISBN 0-300-12105-9. pp. 431-32. Algar, Hamid. Mīrzā Malkum Khān: A Study in the History of Iranian Modernism page 10 University of California Press, 1973. ISBN 978-0520022171
The Jackson 5 in Japan

The Jackson 5 in Japan (ידוע גם כ-" In Japan!") הוא אלבום הופעה הכולל מבחר שירים מתוך מופע חי שקיימה "חמישיית הג'קסונים" באוסקה, יפן באפריל 1973. האלבום יצא בבריטניה בשנת 1986 תחת השם "Michael Jackson with the Jackson 5 Live". האלבום לא הופץ בארצות הברית עד לשנת 2004, זה יצא בגרסת מהדורה מוגבלת. מכירות האלבום ברחבי העולם הגיעו למיליון עותקים. השירים באלבום כללו את שירי הלהקה, גרסאות כיסוי ושירים מתוך קריירת הסולו של מייקל ג'קסון. מידע על האלבום The Jackson 5 in Japan באתר MusicBrainz האלבום The Jackson 5 in Japan באתר Discogs
אוסטין 12

אוסטין 12 (באנגלית: Austin 12) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company (אנ') בין השנים 1921–1939. סך הכול יוצרו 88,000 יחידות דגמי "אוסטין 12" שיוצרו עד סוף שנות ה-20 של המאה העשרים הוגדרו כסוג של מכונית "Torpedo (automobile)" (אנ'). דגמי "אוסטין 12" שיוצרו בין השנים 1939- 1947 קרויים "Austin 12 (1939)" (אנ'). סך הכול יוצרו 8,600 יחידות. "Austin Twelve 1660" "Austin Twelve 1861" 4 דלתות - סלון 2 דלתות - קופה קבריולה 2 דלתות - ספורט 2 דלתות - רודסטר אוסטין 12, שנת 1922 אוסטין 12 דגם "Tourer", שנת 1926 אוסטין 12, שנת 1926 אוסטין 12, דגם "Mulliner Sports", שנת 1928 אוסטין 12, שנת 1931 אוסטין 12, שנת 1932 אוסטין 12, דגם "Ascot" שנת 1935 אוסטין 12, שנת 1936 - מבט לתא הנהג אוסטין 12, שנת 1936 אוסטין 12, מודל "Austin 12-4 Eton Coupe" שנת 1936 אוסטין 12 דגם "Heavy Twelve-Four roadster", שנת 1936 אוסטין 7 HP אוסטין 18 מדיה וקבצים בנושא אוסטין 12 בוויקישיתוף אוסטין 12, סרטון באתר יוטיוב Nick Baldwin, A-Z of Cars of the 1920s, Devon, Regno Unito, Bay View Books, 1994, ISBN 1-870979-53-2. אוסטין 12 austinmemories.com/styled-135 "אוסטין 12 - היסטוריה קצרה (1921-1930) austin12.org.uk/the-austin-124-heavy Culshaw; Horrobin (1974). Complete Catalogue of British Cars. London: Macmillan. ISBN 0-333-16689-2. אוסטין 12 austintendriversclub.com/cars/12-14hp
משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם

משרד נציבות האו"ם לזכויות האדם הוא אחת הסוכנויות המיוחדות של האו"ם שמטרתה לקדם, לפקח ולדווח על כיבודן זכויות האדם המוגנות בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (1948). הקמתה מקורה בהצהרת ותוכנית הפעולה של וינה (אנ'). המנדט של הנציב העליון לזכויות אדם נוצר כאשר הדרישה של ועידת וינה העולמית לזכויות האדם ב-1993 מומשה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-20 בדצמבר 1993. המשרד מדווח ישירות למזכיר הכללי של האומות המאוחדות. מטה הארגון נמצא בז'נבה. המנדט של המשרד נובע מסעיפים 1, 13 ו-55 במגילת האומות המאוחדות, הצהרת וינה ותוכנית הפעולה והחלטה 48/141 של העצרת הכללית של האו"ם ב-20 בדצמבר 1993, בה נוסד המשרד. ברפורמה של האו"ם (החלטה A/51/950 פסקה 70), אוחד משרד הנציב העליון עם המרכז לזכויות אדם ב-15 בספטמבר 1997 על מנת שיהיה לו בסיס מוסדי מוצק להוביל את מטרת האו"ם בתחום זכויות האדם. מטרות המשרד הן: לקדם את ההנאה העולמית מכל זכויות האדם על-ידי מתן תוקף מעשי לרצון ולנחישות של הקהילה העולמית כפי שהובע על-ידי האו"ם.   לשחק את התפקיד המוביל בנושאי זכויות אדם ולהדגיש את חשיבות זכויות האדם ברמה הבינלאומית והמדינית.   לקדם שיתוף-פעולה בינלאומי למען זכויות אדם. לעורר ולתאם פעולה למען זכויות אדם בכל מערכת האו"ם. לקדם אשרור אוניברסלי ויישום של תקנים בינלאומיים. לסייע בפיתוח נורמות חדשות. לתמוך בארגוני זכויות אדם ובגופים פיקוח על אמנות. להגיב על הפרות חמורות של זכויות אדם. לנקוט בפעולות מניעתיות לזכויות אדם. לקדם את הקמת ה- NHRI. לבצע פעילויות ופעולות בתחום זכויות האדם. לספק חינוך, מידע, שירותי ייעוץ וסיוע טכני בתחום זכויות האדם. Jose Ayala-Lasso (Ecuador), 1994–1997 Mary Robinson (Ireland), 1997–2002 Sergio Vieira de Mello (Brazil), 2002–2003 Bertrand Ramcharan (Guyana), 2003–2004 Louise Arbour (Canada), 2004–2008 Navi Pillay (South Africa), 2008–2014 Prince Zeid bin Ra'ad bin Zeid al-Hussein (Jordan), 2014–2018 Michelle Bachelet (Chile), 2018–2022 Volker Turk (Austria), since 2022 מדיה וקבצים בנושא משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם (באנגלית) משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, ברשת החברתית פייסבוק משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, סרטונים בערוץ היוטיוב משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
זנאיד בונפרטה

זנאיד לטיציה ז'ולי בונפרטה, נסיכת קאנינו ומוסיניינו (בצרפתית: Zénaïde Laetitia Julie Bonaparte, Princess of Canino and Musignano‏; 8 ביולי 1801 - 8 באוגוסט 1854) הייתה בתם של ז'וזף בונפרטה וז'ולי קלארי. זנאיד נולדה ב-8 ביולי 1801 כבתם של ז'וזף בונפרטה בנו של קרלו בואונפרטה ואחיו של נפוליאון בונפרטה, וז'ולי קלארי אחותה של דזירה קלארי מלכת שוודיה. הייתה לה אחות קטנה בשם שרלוט. ב-1804 הכתיר עצמו דודה נפוליאון בתואר "קיסר צרפת", והעניק לזנאיד ואמה את התואר "נסיכות קיסריות". ב-1806 מינה נפוליאון את אביה לכמלך נאפולי ומלך סיציליה. ב-1808 הוא העביר את תפקידו לז'ואקים מירא ומינה את ז'וזף למלך ספרד. ב-1814 הציע נפוליאון לז'וזף לחתן את זנאיד עם פרננדו השביעי, מלך ספרד המודח מבית בורבון. ההצעה נדחתה בידי ז'וזף. לאחר נפוליאון הובס בקרב ווטרלו וגלה לאי סנט הלנה, יצא אביה לגלות בארצות הברית והתיישב באחוזה בניו ג'רזי. זנאיד ליוותה אותו בתחילה, אולם בהמשך חזרה לאירופה לשהות עם אמה. בסופו של דבר נישאה זנאיד ב-29 ביוני 1822, בבריסל, נישאה לדודנה שארל לוסיאן בונפרטה, בנו של דודה לוסיאן בונפרטה. את אחותה שרלוט השיאו הוריה לנפוליאון לואי בונפרטה, בנו של לואי בונפרטה. בני בונפרטה האמינו כי הם עתידים לחזור לשלטון בצרפת, ועל כן ניסו לאחד את המשפחה כמה שאפשר. חרף העובדה שנישואיה היו פוליטיים בעיקרם, הרי שהיא ובעלה הסתדרו היטב והקשר ביניהם היה חם. בעלה היה אורניתולוג ידוע, וקרא לסוג יונת זנאידה על שמה. היא ילדה לו 12 ילדים. היא מתה בנאפולי ב-8 באוגוסט 1854 בגיל 53. זנאיד ילדה לשארל לוסיאן בונפרטה 12 ילדים: ז'וזף לוסיאן בונפרטה (1824-1865) אלכסנדרה גרטרוד זנאיד בונפרטה (1826-1828) לוסיאן בונפרטה (1828-1895) ז'ולי שרלוט בונפרטה (1830-1900) שרלוט הונורין ז'וזפין פאולינה בונפרטה (1832-1901) ליאוני סטפני אליס בונפרטה (1833-1839) מארי דזירה אז'יני ז'וזפין פילומנה בונפרטה (1835-1890) אוגוסטה בונפרטה-גריבלדי (1836-1900) נפוליאון שארל בונפרטה (1839-1899) בתילד אלויס לאון בונפרטה (1840-1861) אלברטינה מריה תרזה בונפרטה (1842) שארל אלברט בונפרטה (1843-1847) מדיה וקבצים בנושא זנאיד בונפרטה בוויקישיתוף זנאיד בונפרטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בחירות 2020

האם התכוונתם ל... הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 הבחירות לסנאט של ארצות הברית (2020) הבחירות לנשיאות בלארוס 2020 הבחירות הפרלמנטריות במצרים 2020 הבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה (2020) הבחירות לפרלמנט ירדן 2020 הבחירות לנשיאות אבחזיה 2020 הבחירות לפרלמנט טרינידד וטובגו 2020 הבחירות לפרלמנט ג'מייקה 2020 הבחירות הכלליות בניו זילנד 2020 הבחירות לנשיאות חוף השנהב 2020
תחנת הרכבת ראשון לציון

האם התכוונתם ל... תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים תחנת הרכבת ראשון לציון - מעוין שורק תחנת הרכבת ראשון לציון – משה דיין
פיליפ קנז'ביץ'

פיליפ קנז'ביץ' (בסרבית: Филип Кнежевић; נולד ב-8 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן סרבי בעמדת הקיצוני ב-SHB דא נאנג. קנז'ביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באנה ובעונת 2009/2010 הצטרף לבוראץ צ'אצ'אק. בעונה זו, קנזב'יץ' שיחק 23 משחקי ליגה וכבש שער אחד. ב-16 ביוני 2012 קנז'ביץ' חתם לארע עונות בפרטיזן בלגרד. למרות הציפיות שיהיה בורג משמעותי בקבוצה, שיחק קנז'ביץ' משחק אחד בלבד בעונת 2012/2013. בקיץ 2013 הושאל לראדניצ'קי קראגויבאץ. ב-19 באוקטובר 2013 קנזב'יץ' הבקיע את שער הבכורה שלו ברדניצ'קי בניצחון 2-3 נגד OFK בלגרד. ב-4 ביולי 2014 קנז'ביץ' הושאל לויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגזית, בה שיחק בקבוצת המילואים. ביולי 2015 הושאל לבוראץ צ'אצ'אק. ב-10 בפברואר 2016 שוחרר מפרטיזן וחתם בצ'וקריצ'קי. ב-16 באוגוסט 2016 חתם לשנתיים וחצי בוויבודינה, אך בסיום העונה חזר לבוראץ צ'אצ'אק. ב-26 ביולי 2018 קנז'ביץ' חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל. ב-24 ביולי 2019 קנז'ביץ' חתם רדניצ'קי ניש. ב-3 באוגוסט 2020, קנז'ביץ' חתם בפרולטר נובי סאד. מדיה וקבצים בנושא פיליפ קנז'ביץ' בוויקישיתוף פיליפ קנז'ביץ', באתר Transfermarkt פיליפ קנז'ביץ', באתר Soccerway פיליפ קנז'ביץ', באתר FootballDatabase.eu עמית קרקו, ‏אלקה עזב ללוצרן, אשדוד החתימה את קנזביץ', באתר ONE‏, 26 ביולי 2018 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פיליפ קנז'ביץ'".
פיליפ, רוזן פפאלץ-נויבורג

פיליפ, רוזן פפאלץ-נויבורג (בגרמנית: Philipp der Streitbare; ‏12 בנובמבר 1503 – 4 ביולי 1548), היה רוזן פפאלץ-נויבורג בין השנים 1505–1541. פיליפ נולד ב-12 בנובמבר 1503 בהיידלברג, לרופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג ולאליזבת מבוואריה, בתם של גאורג, דוכס בוואריה וידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה. בשנת 1503 מת סבו גאורג, דוכס בוואריה ללא בנים, ובעקבות כך פרצה מלחמת לנדסהוט בין אביו רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג לאלברכט הרביעי, דוכס בוואריה, ובסיומה קיבל אלברכט הרביעי את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו פיליפ ואחיו אוטו היינריך קיבלו חלק קטן ממנה שהפך לרוזנות פפאלץ-נויבורג. בשנת 1529 לחם פיליפ נגד העות'מאנים במהלך המצור על וינה, ובשנת 1532 קיבל את תואר אביר מסדר גיזת הזהב. בשנת 1539 נסע פיליפ לאנגליה, על מנת לבקש את ידה של מרי טיודור, בתו של הנרי השמיני, מלך אנגליה, אולם הנישואין לא יצאו לבסוף אל הפועל. בשנת 1541 מסר פיליפ את השליטה ברוזנות לאחיו אוטו היינריך, וב-4 ביולי 1548 הוא מת בהיידלברג. מדיה וקבצים בנושא פיליפ, רוזן פפאלץ-נויבורג בוויקישיתוף
חיים יעקב לייבוביץ

חיים יעקב (יענק'ל) לייבוביץ (נולד בתשל"א, 1971) הוא נדבן ואיש עסקים חרדי ישראלי. נולד בבורו פארק שבניו יורק לברוך מרדכי יהודה ליבוביץ, חסיד סאטמר, ונקרא על שם סבה של אמו, רבי חיים יעקב ספרין, האדמו"ר מקומרנה. למד בישיבת חכמי לובלין בבני ברק, והחל להתקרב לחסידות ויז'ניץ לאחר שנישא ליאכעט בתו של הרב מנחם מנדל פקשר, רב קהילת חסידי ויז'ניץ באלעד. אחר כך הפך לחסיד חב"ד. לייבוביץ כיהן כסמנכ"ל צעירי אגודת חב"ד בישראל. ב-1996 הוא קישר בין יוסף יצחק גוטניק לבנימין נתניהו לקראת הבחירות לראשות הממשלה ועמד מאחורי הקמפיין "נתניהו. זה טוב ליהודים". בשנת תשס"ג פרש מתפקידו בצעירי אגודת חב"ד. ב-2003 התחיל לעבוד עם דן גרטלר, כנציג חברת ההשקעות DGI ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (זאיר לשעבר), במסגרת זו הוא יצר קשרים עם בכירים בממשל האמריקני, בהם מזכירת המדינה לשעבר קונדוליזה רייס, שאף נפגש איתה במסגרת המאמצים להעמיק את היחסים בין קונגו לארצות הברית. ב-2005 עזב את DGI וייסד את חברה בת 'ACC הולדינגס', בה השקיע באופן עצמאי בכריית מחצבים בחיפושי נפט וגז החל לעסוק גם בנדל"ן. ב-2007 רכש לייבוביץ את בריינסטורם – חברה ישראלית שעוסקת בפיתוח תרופות למחלות שנגרמות מניוון ומתמותת תאי עצב כדוגמת פרקינסון וניוון שרירים, תמורת 5 מיליון דולר במטרה להציל אותה מקריסה, והוא נשיא ומנכ"ל החברה. ב-2010 זכה לייבוביץ בשותפות עם ג'קי בן-זקן ברישיון ממשרד התשתיות לקידוח "מד אשדוד". לייבוביץ נשוי ואב לארבעה, גר בשכונת הר נוף בירושלים. לייבוביץ הוא תורם קבוע לארגוני חב"ד והמממן הראשי של ארגון מעייני ישראל, הכולל רשת בתי מדרש וכוללים לאברכים מסביב לשעות היממה, והוא מספק לאברכים מלגות חודשיות ומענקים מיוחדים לחגים. מתומכי קמחא דפסחא של קריית ויז'ניץ בני ברק ומראשי התומכים בפעילות 'שערי הוראה' בראשות הרב חיים שמרלר לעידוד הלימוד בשולחן ערוך הרב. חיים ליבוביץ באתר בריינסטורם (באנגלית) אפרת נוימן, איך סמנכ"ל צעירי חב"ד הפך לבעלים של שדות נפט באפריקה?, באתר TheMarker‏, 12 באפריל 2007 יואב גוזלן, "כי אשמרה שבת, אל ישמרני" באתר כדורי.נט לייבוביץ: דרעי לא השתנה, הוא חתום על הסכם אוסלו, באתר כיכר השבת, 06.11.2012 הדס שפר, קידוח לייבוביץ' 1, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2010 איך הרוויח איש עסקים דתי 75 מיליון ₪ בזכות שמירת השבת אברהם הלוי, ‏איש העסקים החרדי זכה במכרז; הכנסת מתנגדת, באתר כיכר השבת, 21.02.2012 המנצחת של 'אתגר הקרח': החברה של לייבוביץ' באתר col מי היורש הכי ראוי לנתניהו? חיים יענקל' לייבוביץ' בטוח: "גלעד ארדן" אתר חרדים 10 02.03.2017 (ה'תשי"א-ה'תשפ"ב) - משה ויסברג. "החסיד שנולד ימים לאחר פטירת אביו הלך לעולמו", בחדרי חרדים, ד' תמוז תשפ"ב. Retrieved on Aug 11, 2022. אימו היא בתה של חנה רחל, בת רבי חיים יעקב ספרין. הדס שפר, קידוח לייבוביץ' 1, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2010 אפרת נוימן, מחיפושי נפט לביוטכנולוגיה: חיים ליבוביץ רוכש את השליטה בחברת בריינסטורם, באתר הארץ, 4 ביולי 2007 חלוקת הפרסים הגדולה בתבל ב"שערי הוראה" ● גלריה אתר col טבת תשע"ד.