laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ביסמוט

בּיסְמוּט (נכתב גם ביסמות; בכתב לטיני: Bismuth), הוא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר העמידות. סמלו הכימי Bi ומספרו האטומי 83. הוא כבד, שביר, וצבעו לבן עם גוון ורוד, ודומה מבחינה כימית לארסן ולאנטימון. הביסמוט הוא מתכת כבדה עם גוון לבן. לאחר שהיא פוגשת באוויר, המתכת מתחמצנת ומקבלת גוון ורדרד. בניגוד לשכניו בטור ובשורה בטבלה המחזורית (עופרת, תליום, כספית, אנטימון, ארסן ופולוניום), הוא אינו רעיל במיוחד. לביסמוט דיאמגנטיות גבוהה, ומוליכות תרמית וחשמלית נמוכות. צבע הלהבה שלו כחול, והוא פולט אדים צהובים. הביסמוט מתפשט כאשר הוא קופא. באופן מסורתי הוא נחשב לכבד ביותר מבין היסודות הלא-רדיואקטיביים, אך כיום יש המתייחסים אליו כאל רדיואקטיבי לאחר שהתגלה כי הוא אינו בעל יציבות מוחלטת אלא רק כמעט מוחלטת. זמן מחצית החיים שלו הוא מסדר גודל של ‎2×1019‎ שנים; עם זאת, מכיוון שזהו זמן מחצית חיים חריג באורכו (הוא גדול פי 1.38 מיליארד מגיל היקום), ההתייחסות היישומית אליו היא כאל יסוד יציב שאינו רדיואקטיבי. הביסמוט אינו רעיל. לביסמוט צורה של ספירלות מרובעות. הסיבה לצורת הריבוע היא משום שזאת הצורה שבה הכי נוח לסדר אטומים. הסיבה לצורת הספירלה היא משום שהביסמוט מנסה ליצור גביש מרובע, אך לחץ חיצוני שמופעל עליה מונע ממנה לצמוח ומאלץ אותה ליצור עוד פינות ריבועיות, שיוצרות צורת ספירלה. בביסמוט בצורתו הטהורה משתמשים בייצור פלדות רכות וכזרז, וכן כתחליף לעופרת, בשל רעילותו הנמוכה. במסגים של הביסמוט, שלהם טמפרטורת התכה נמוכה, משתמשים במתקנים לגילוי ולכיבוי אוטומטי של שריפות, ובמסג של הביסמוט עם מנגן משתמשים בייצור מגנטים. בביסמוט אוקסיכלוריד משתמשים בתעשיית האיפור למתן מרקם ומראה משיי למוצרי איפור מינרלי שונים. הוא משמש ברפואה כמרשם להקלה על כיבי קיבה. הביסמוט היה ידוע עוד מימי קדם, אך לרוב חשבו אותו לעופרת או לבדיל, בשל הדמיון הרב ביניהם. בשנת 1556 תיאר גאורגיוס אגריקולה לראשונה את המתכת החדשה בספרו De Re Metallica ("על המתכות"). הוא זיהה אותה על פי הצבע האופייני הנותר בשריטה על ידי אבן שחורה ("אבן בוחן"). הביסמוט הוגדר כיסוד עצמאי על ידי קלוד ז'ופרואה הבן בשנת 1753. מקור השם הוא בצירוף הגרמני weiße Masse, שפירושו "חומר לבן". ביסמוט באתר Webelements "ביסמוט אוקסיכלוריד באיפור מינרלי" באתר מינרלז(הקישור אינו פעיל)
אל גאוצ'ו

אל גאוצ'ו היא רשת מסעדות בשרים ישראלית בסגנון דרום אמריקאי. אל גאוצ'ו הוקמה בשנת 1982 על ידי קבוצת עולים מארגנטינה, שיצרו תפריט בסגנון המטבח הארגנטינאי. מקור השם במילה "גאוצ'וס" - בוקרים דרום אמריקאים, המרמז לבשר עגלי בקר שניזונו בדרום אמריקה במרעה הטבעי. הסניף הראשון של המסעדה היה באילת ובשיאה הגיעה הרשת ל-17 סניפים שהיו ממוקמים באילת, אשדוד, באר שבע, בת ים, הרצליה, חיפה, ירושלים, נתניה, פתח תקווה, קריית מוצקין, קריית שמונה, ראשון לציון, רמת גן, רמת ישי ותל אביב-יפו. חלק מסניפי הרשת כשרים ואף כשרים למהדרין. סניפי הרשת פועלים בשיטת הזכיינות. ב-2009 נמכרה הרשת למשפחת עזרא ולאורך העשור השני של המאה ה-21 מספר המסעדות הצטמצם והסניף המייסד באילת החליף את שמו ל"פאפי" על שם ראובן "פאפי" נחימוב ממייסדי הרשת. נכון ל-2022 רק סניף נתניה עדיין פעיל. בנוסף למסעדות, הרשת הפעילה גם שירותי קייטרינג וקיימה סדנאות בתחום הבשר. מ-2010 החלה הרשת לשווק בשר קפוא לרשתות השיווק, חמישה מוצרים תחת המותג "אל גאוצ'ו פרימיום": קציצות, סטייק אנטריקוט, קבבים, המבורגרים ונקניקיות צ'וריסו. אורי קואל, מסעדת אל-גאוצ'ו נפתחת מחדש: "35 שנים שהאש פה לא כבתה", באתר חדשות 13, 12 במרץ 2021 מירב קריסטל, הבשר של אל גאוצ'ו יימכר ברשתות השיווק, באתר ynet, 8 באוגוסט 2010
אודרי ולס

אודרי ולס (באנגלית: Audrey Wells;‏ 29 באפריל 1960 – 4 באוקטובר 2018) הייתה תסריטאית, במאית ומפיקת קולנוע אמריקאית. ארץ מוצא משפחתה מצד אביה היא אוסטריה. ולס נולדה וגדלה בסן פרנסיסקו, שם עבדה כתקליטנית בתחנת רדיו ג'אז "KJAZ FM". היא בוגרת אוניברסיטת ברקלי ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ולס כתבה תסריטים רבים לסרטי קולנוע מצליחים, מתוכם שלושה שביימה בעצמה. בין יצירות הקולנוע הבולטות שלה "על נשים, גברים וחיות אחרות" (1996), "תחת שמש טוסקנה" (2003) שזכה גם להצלחה מסחרית. תסריטיה התמקדו עד כה בעיקר בסרטי קומדיה או בסרטים רומנטיים. בשנת 2006 נבחרה לשופטת בפסטיבל הסרטים סאנדנס. 1999: "אהבה מצילום ראשון" (Guinevere) 2003: "תחת שמש טוסקנה" (Under the Tuscan Sun) 1996: "על נשים, גברים וחיות אחרות" (The Truth About Cats & Dogs) 1997: "הג'ונגל מת מצחוק" 1999: "אהבה מצילום ראשון" 2000: "הילד" 2003: "תחת שמש טוסקנה" 2004: "הנרקוד?" 2007: "תוכנית המשחק" 2017: "נשמה של כלב" 2018: "השנאה שנתתם" 2020: "מעל ומעבר לירח" אודרי ולס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אודרי ולס, באתר AllMovie (באנגלית) אודרי ולס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אודרי ולס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
משה פוריית

משה פוריית הוא מחברו של הקונטרס דרכי ציון, מדריך לעולה לארץ ישראל בעקבות גזרות ת"ח ות"ט. החיבור כולל גם תיאור מקיף של חיי היום-יום של יהודי ירושלים במאה ה-17 ומהווה מקור חשוב ללימוד התקופה. בעולם היהודי, התאפיינה המחצית הראשונה של המאה ה-17 במתח משיחי רב ובגידול מספר העולים, אשכנזים וספרדים, שהביא להתבססות והתרחבות הקהילה בירושלים. למרות הפגיעה הקשה בקהילת יהודי ירושלים בין השנים 1627-1625 בעקבות שלטונה של משפחת אבן-פרוח' שהכבידה את עולה על תושבי העיר, ובעיקר על היהודים, המשיכו יחידים לעלות לארץ ישראל. עם העולים בשנים אלו נמנה גם משה בן ישראל נפתלי (הירש) פוריית שהיה סופר סת"ם, בן למשפחה חשובה בקהילת פראג, קרוב משפחתו של רבי ישעיה הלוי הורוביץ, "השל"ה הקדוש", שעלה גם הוא מפראג כמה שנים קודם לכן. בעקבות הרס הקהילות היהודיות בפולין ובאוקראינה בגזירות ת"ח ות"ט (1649-1648) הורע מאוד גם מצבם של יהודי ארץ ישראל שנסמכו על תרומותיהם של קהילות הגולה. מצב זה הביא את משה פוריית לצאת לאירופה כשליח מטעם הקהילה (שד"ר) או מטעם עצמו כדי לגייס תרומות. לשם כך כתב את הספר "דרכי ציון" כמדריך לעולה, ובו פירוט נתיבי העלייה האפשריים מארצות אירופה לארץ ישראל והסברים מפורטים על אורח החיים הנהוג בירושלים. הספר דרכי ציון שנכתב ביידיש והודפס בפרנקפורט דמיין בשנת ה'ת"י (1650), כולל ארבעה שערים: שער ביאת הארץ - שער זה נקרא גם שער השמיים או שער הפרנסה והוא העיקרי מבין שערי הספר, בו מסביר המחבר על סמך ניסיונו וידיעותיו כיצד לעלות לארץ ישראל ולהתפרנס בה בכבוד. בשער זה מפורטים ארבעה מסלולים אפשריים למי שרוצה לעלות ממרכז אירופה לארץ ישראל, שכולם עוברים דרך קושטא. המחבר מוסר לעולה מידע רב על מחירים, זמנים, מטבעות, ומייעץ לו כיצד יתנהג בדרך, למי יפנה, איזה ציוד ייקח ואיזה יוכל למצוא בדרך או בירושלים וכו'. בהמשך הוא מתאר בפירוט רב את החיים בירושלים: סוגי המאכלים המצויים בה ואופן הכנתם, סוגי הלבוש, כמות הכסף הדרושה כדי להתקיים שם, המנהגים הנהוגים בעיר ויחס השלטונות לתושבים. שער התפילה - בו מפורטים מנהגי התפילה בירושלים בימי חול ובימים מיוחדים. שער הלימוד - מנהגי לימוד התורה של אנשי ירושלים, וכן מנהגי הקבורה והאבלות. בשער זה מופיע גם תיאור קצר של המקומות הקדושים באזור ירושלים: קבר זכריה, יד אבשלום, קבר חולדה, קבר דוד וקבר רחל. שער ההזכרה - על מנהג הזכרת נשמות בירושלים. מסעות ר' משה פוריית מפראג, בתוך מסעות ארץ ישראל, תל אביב: אברהם יערי, תשו-1946, עמ' 304-267, באתר Hebrew Books פסחים של עולים ועולי רגלים בירושלים אריה מורגנשטרן, ‏יהדות הגולה והכמיהה לציון, 1240-1840 (סעיף ו), תכלת 12, אביב תשס"ב 2002 ראו גם: סיני האק, משפחות ק"ק פראג, עמ' 263, באתר היברובוקס; קרבת המשפחה לשל"ה מוזכרת בקונטרס "דרכי ציון" (עמ' 298 בספרו של אברהם יערי). החיבור תורגם לעברית על ידי י.ד. וילהלם והודפס בספרו של אברהם יערי, "מסעות ארץ ישראל"
דרכי ציון

האם התכוונתם ל... חיבורו של רבי עובדיה מברטנורא על עלייתו לארץ ישראל חיבורו של משה פוריית על מסעו לארץ ישראל וחיי היושבים בה
אקטיביזם תקשורתי

אקטיביזם תקשורתי הוא אקטיביזם המשתמש במדיה ובטכנולוגיות התקשורת ככלי לשינוי חברתי ולהשפעה על סדר היום הציבורי. האקטיביזם התקשורתי בא לידי ביטוי ב: הקמת אמצעי תקשורת עצמאיים, בעלי אג'נדה מוגדרת, שיוצאים נגד הקונצנזוס החברתי, קוראים לשינוי רדיקלי של החברה ומוסדותית, כדוגמת עיתונות מקומית/מגזרית, רדיו פיראטי, ערוצי טלוויזיה עצמאיים וכדומה. מינוף הכוח של התקשורת המסורתית לקידום אינטרסים של קבוצות ותנועות חברתיות על ידי ניהול "קמפיינים ציבוריים", השתתפות בתקשורת, העלאת ביקורת, העלאת מודעות, שכלול מערכת יחסי הציבור והדוברות של ארגוני החברה האזרחית. אקטיביזם וירטואלי - שימוש באינטרנט, דואר אלקטרוני, רשימות תפוצה, אתרים, בלוגים ורשתות חברתיות להפצת מידע, לצורך להעלאת מודעות, ארגון מחאות במרחב הווירטואלי ובמרחב האקטואלי, גיוס פעילים וכספים. אקטיביזם בידורי הוא סוג של אקטיביזם תקשורתי, העושה שימוש בתוכן בידורי כדי לחתור לשינוי חברתי. במרכז תוכנית בידור אקטיביסטית עומד מנחה או יוצר מוכר ופופולרי בעל עמדות ברורות, המציג בעיות חברתיות, ומציע פתרונות אפשריים. מה שמאפיין תוכניות אלה הוא שהן משלבות בידור בתכנים שכנועיים. תוכניות אלה מטפלות בערכים, נורמות ובזהויות חברתיות, ועוסקות בייצוג ויצירת זהויות, מיתוסים וערכים חדשים באקלים תקשורתי תחרותי ובידורי. באופן דומה עיתונאים אקטיביסטים שמשדרים בטלוויזיה מסחרית נדרשים ליצור תכנים מעניינים, חדשניים, אינפורמטיביים, חווייתיים וגם ביקורתיים, שיהיו גם רלוונטיים לרוב הצופים, ושימשכו קהל ממגוון תרבויות ומגזרים, ויובילו לשינויים חברתיים בסביבה תקשורתית תחרותית שמשלבת בידור בתכנים שאינם בידוריים. דוגמה לתוכנית אקטיביסטית בידורית היא התוכנית "מה אתם הייתם עושים?", ששודרה בערוץ 2, בהנחייתו של העיתונאי חיים הכט.  התוכנית, שזכתה לפופולריות רבה, פנתה לאוכלוסייה רחבה בישראל. היא עסקה בשאלה מיהו הישראלי הנורמטיבי, ומה הם ערכי מוסר ואזרחות. התוכנית הציגה סיטואציות מבוימות במקומות ציבוריים, ובחנה את תגובת האנשים שנחשפו למצבים קיצוניים, למשל, הטרדות מיניות ושימוש בסמים. התוכנית הציגה את מה שקלטו המצלמות הנסתרות. בנוסף, חיים הכט ראיין את האנשים שהגיבו לסיטואציה. הוא הציג בפני הצופים מה היה נכון לעשות ומה לא. התוכנית גם עודדה את הצופים להעמיד עצמם בסיטואציות המוצגות ולתהות על מעשיהם. לפיכך, אפשר להתייחס לתוכנית כדוגמה לאקטיביזם בידורי כי היא משלבת בין אלמנטים מבוימים ומצלמה נסתרת, המשתייכים לסוגה הבידורית, ובין בעיות חברתיות. מקנה פופ: רוצה להיות אקטיביסט? תתחיל מהצעצועים שלך – על היכולת ליצור שינויים בעולם באמצעות כלי התקשורת, הרצאה באנגלית מאתר TED עם כתוביות בעברית תוכנית מה הייתם עושים עם חיים הכט, אתר mako אהרוני, מתן, אקטיביזם בידורי: חיים הכט בחיפוש אחר הישראלי המוסרי, קשר 43, 2012, עמ' 87-99 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
דיוניסיוס אקסיגואוס

דיוניסיוס אקסיגואוס (בלטינית: Dionysius Exiguus, "הגוץ", או "העניו"; 470 לערך – 544 לערך) היה נזיר מסקיתיה מינור (אנ') (נולד בחלק הבולגרי של דוברוג'ה) שהיה חבר בקהילת נזירים שפעלה באזור קונסטנצה. משנת 500 לערך דיוניסיוס חי ברומא, שם תרגם מיוונית ללטינית מסמכים רבים, בהם החלטות של סינודים. בתחילת המאה ה-6 ערך דיוניסיוס את החוק הקנוני (הכנסייתי) (אנ'). בשנת 774, בעת שחגג את חג הפסחא ברומא, קיבל המלך הפרנקי קרל הגדול מהאפיפיור אדריאנוס הראשון גרסה מעודכנת של קובץ החוק שערך דיוניסיוס (Collectiones canonum Dionysianae), שלימים נודע בשם "דיוניסיו-הדריאנה", בשל הענקה זו על ידי אדריאנוס (בלטינית: הדריאנוס). קובץ זה היה הבסיס לרפורמות שביצע קרל הגדול מאוחר יותר בתחומי הדת והכנסייה בממלכתו. ה"דיוניסיו הדריאנה" הופקד בספרייה המלכותית של קרל הגדול באאכן. בשנת 525 ערך דיוניסוס לוח לחישוב תאריך הפסחא בלוח היוליאני ובו ספר את השנים לפי "שנת אדוננו" (Anno Domini). הוא תיארך את לידתו של ישו לשנת 1 לפנה"ס וכך המציא את שיטת הספירה הנהוגה כיום. ויקטור מטורנה בן המאה ה-7 היה ההיסטוריון הראשון[דרוש מקור] שעשה שימוש רב בשיטתו של דיוניסיוס. הכומר האנגלו-סקסוני בדה ונרביליס השתמש בתארוך של דיוניסיוס כשכתב את "ההיסטוריה הכנסייתית של העם האנגלי". Dionysius Exiguus דיוניסיוס אקסיגואוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 4, עמ' 145, וכן במבוא לתרגומו את הספר של איינהרד, חיי קרל הגדול, עמ' 18 (מהדורת 2021): "דיוניסיוס אקסיגואוס" ("הגוץ"). יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 4, עמ' 145. יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 7, עמ' 171. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עדנה גבריאלי

עדנה גבריאלי (נולדה ב-1936) היא משפטנית בתחום דיני עבודה. כיהנה בתפקידים רבים בפרקליטות מחוז תל אביב. שימשה שופטת בפועל בבית הדין הארצי לעבודה בשנים 1995–1998. כיום משמשת יו"ר הוועד המנהל של "אנסמבל סולני תל אביב". גבריאלי נולדה למיכל ונחום חת בחיפה. מצד אימה היא נצר לר' שלמה מטולוצין, לראש"ז וליואל משה סלומון. אחיה הוא מאיר חת. התחנכה בבית הספר הריאלי העברי שם וסיימה את לימודיה בשנת 1954. סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1959, וקיבלה רישיון עריכת דין בשנת 1962. בין השנים 1964–1984 עבדה בפרקליטות מחוז תל אביב, עד למינויה כשופטת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב בשנת 1984. בשנת 1992 מונתה גבריאלי לעוזרת שופט ראשי בבית הדין הארצי לעבודה. בשנת 1995 הפסידה השופטת גבריאלי את המינוי לשופטת מן המניין, כאשר התמודדה מול השופטת אלישבע ברק. אי לכך, קיבלה גבריאלי מינוי של שופטת בפועל. עם פרישתה, בשנת 1998, פנתה לפעילות ציבורית, הכוללת חברות במועצה הציבורית של העמותה לקידום החינוך בתל אביב יפו. השופטת גבריאלי משמשת יו"ר הוועד המנהל של "אנסמבל סולני תל אביב" מיום הקמתו. עדנה גבריאלי, באתר הרשות השופטת ניגוד עניינים במינוי שופטים באתר "דיון פומבי" ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחרוזת (מדעי המחשב)

בתאוריה של שפות פורמליות ובמדעי המחשב, מחרוזת (באנגלית: string) היא רצף של סימנים מתוך אלפבית נתון. בשפות תכנות מחרוזת היא טיפוס נתונים המכיל רצף של תווים. בשפות תכנות אימפרטיביות המחרוזת מאוחסנת כמערך של תווים. בשפות פונקציונליות (כגון LISP או Haskell) מחרוזות מאוחסנות כרשימה. יש מספר צורות מקובלות להתייחסות למחרוזת: ישנן שפות המתייחסות למחרוזת כאל מערך רגיל (למשל C) אבל בגלל שימושיותה הרבה של המחרוזת נכתבו לה פונקציות ספריה מיוחדות. ישנן שפות בהן המערך מטופל כטיפוס מיוחד בשפה (בדומה למספר), למשל ב־java. בשפות בהן צורת האחסון היא תמיד כמערך, הצורה המדויקת משתנה בהתאם לשפה: בחלק מהשפות (כמו C, אסמבלר), האחסון הוא בצורה של מערך שבסופו יש תו מציין. בשפות מסוימות (למשל Pascal) המערך מאוחסן עם הגודל שלו בתחילת המערך. בשפות אחרות (למשל ADA) אין כלל טיפול בגודל המערך על ידי השפה ועל המתכנת לדאוג לשמור את גודל המערך. ישנן שפות (למשל ב־Visual Basic) בהם נוקטים הן את שיטת התו המציין ואת שיטת שמירת הגודל. בשפות בהן המחרוזת היא אובייקט, לרוב ההקצאה היא אוטומטית (כלומר כאשר מגדילים את גודל המחרוזת, המערכת מקצה שטח זיכרון גדול יותר) ואילו בשפות אחרות ההקצאה היא סטטית (אם חורגים מגודל המערך ב־C עלולים לקבל השחתת זיכרון). פעולות אופייניות על מחרוזות הן: שרשור: איחוד שתי מחרוזות למחרוזת אחת. יצירת תת-מחרוזת ממקום מסוים ובאורך מסוים ממחרוזת נתונה. דוגמה: מתת-המחרוזת הנמצאת החל מהמקום החמישי באורך 2 של המחרוזת 'שלום רב שובך' היא 'רב'. איתור תת-מחרוזת נתונה במחרוזת נתונה. דוגמה: חיפוש המחרוזת 'רב' במחרוזת 'שלום רב שובך' ייתן את התוצאה 5 (או 4 במחרוזת שהתו הראשון בה נמצא במקום ה-0). הכנסת תת-מחרוזת למיקום מסוים במחרוזת נתונה. החלפת תת-מחרוזת בתת-מחרוזת אחרת במחרוזת נתונה. ישנן שפות שבהן יתבצע איתור של תת-המחרוזת שתוחלף בערך חדש, וישנן שפות שבהן מיקום מסוים במחרוזת יוחלף בערך חדש. השוואת מחרוזת למחרוזת אחרת. באם התוכן זהה יתקבל אמת ובאם התוכן איננו זהה יתקבל שקר. בשפות תכנות אין סטנדרט ברור לביצוע פעולות על מחרוזות. בכל שפה בדרך כלל המימושים יהיו שונים הן בשמות הפעולות, והן בצורת הפעלתן. בשפות כמו פסקל, VB ודוט נט שבהן יש תמיכה בפעולות על מחרוזת ברמת השפה, העבודה עם מחרוזות יותר בהירה, נוחה וידידותית. לעומת זאת בשפות כמו C ו-C++ שבהן אין תמיכה במחרוזת ברמת השפה, קיימות ספריות רבות שמממשות באופנים שונים פעולות על מחרוזות, הן רשמיות, הן של חברות מסחריות ואף בקוד פתוח. דבר שגורם לחוסר תאימות, ולבעייתיות לא מעטה בעבודה עם מחרוזות. מחרוזת ריקה מדיה וקבצים בנושא מחרוזת בוויקישיתוף מחרוזת, באתר MathWorld (באנגלית)
אירופה הוט 100

אירופה הוט 100 (באנגלית: European Hot 100 Singles) היה מצעד שהורכב בידי בילבורד ומוזיקה & מדיה ונערך מאז מרץ 1984 עד נובמבר 2010. המצעד היה מבוסס על מצעדי מכירות סינגלים לאומיים ב-15 מדינות אירופאיות: אוסטריה, בלגיה (פלנדריה וולוניה בנפרד), דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, הונגריה, אירלנד, איטליה, הולנד, נורווגיה, ספרד, שוודיה, שווייץ והממלכה המאוחדת. נכון לאוקטובר 2010, למצעד הגיעו כ-400 סינגלים למקום הראשון. במרץ 1984 הולנד פיתחה את המצעד תחת השם The Eurochart Hot 100, והחל מנובמבר 1986 הוא עבר לבעלות בילבורד ונקרא European Hot 100 Singles chart. בנובמבר 2010, עם סגירת המשרד של בילבורד בלונדון, חדל המצעד מלהתעדכן. הסינגל האחרון נכון להיום שהגיע למקום הראשון הוא: "(Only Girl (In The World" של ריהאנה. מדונה - 15 אבבא - 13 מייקל ג'קסון - 10 אמינם - 8 בריטני ספירס - 6 בוני אם - 6 אלטון ג'ון - 5 ריהאנה - 5 ויטני יוסטון - 5 מדונה "True Blue" החליף את "Papa Don't Preach" (אוקטובר 1986) מייקל ג'קסון "Bad" החליף את "I Just Can't Stop Loving You" (אוקטובר 1987) ספייס גירלז "Say You'll Be There" החליף את "Wannabe" (נובמבר 1996) הבלאק אייד פיז "Meet Me Halfway" החליף את "I Gotta Feeling" (דצמבר 2009) ריהאנה "(Only Girl (In the World" החליף את "Love the Way You Lie" (נובמבר 2010)
איוואן אוסייר

איוואן יוסף מרטין אוסייר (בדנית: Ivan Joseph Martin Osiier; ‏16 בדצמבר 1888 – 23 בדצמבר 1965) היה סייף יהודי דני. בעל מדליית כסף אולימפית בדקר. הספורטאי הראשון בהיסטוריה האולימפית שהשתתף ב-7 אולימפיאדות (בתקופה של 40 שנה) והתחרה בכל שלושת כלי הסייף השונים (רומח, דקר וחרב). שנים רבות שימש כיושב ראש איגוד הסיף הדני. נוסף לכך היה רופא ועבד כמנתח בבית חולים בקופנהגן בשנים 1915 - 1917. אוסייר נולד בקופנהגן לזוג יהודים דנים. באולימפיאדת לונדון (1908) סיים אוסייר במקום חמישי בתחרות דקר קבוצתי ובמקום 18 בתחרות דקר אישית. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה אוסייר במדליה היחידה שלו בקריירה האולימפית הארוכה, מדליית כסף בתחרות דקר אישית. במדליית זהב זכה פאול אנספך יהודי מבלגיה ובמדליית ארד זכה פיליפ לה הרדי דה בוליו אף הוא מבלגיה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 20 בתחרות רומח אישי, במקום חמישי בתחרות דקר קבוצתי ובמקום תשיעי חרב קבוצתי. המשחקים האולימפיים לא נערכו בשנת 1916 בשל מלחמת העולם הראשונה וכך נמנע ממנו להשתתף בעוד אולימפיאדה. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים אוסייר במקום שמיני ברומח אישי, במקום רביעי ברומח קבוצתי, במקום תשיעי בדקר קבוצתי ובמקום שישי בחרב קבוצתי. באולימפיאדת פריז (1924) סיים אוסייר במקום שישי ברומח אישי, במקום חמישי ברומח קבוצתי, במקום 23 בדקר אישי, במקום 14 בדקר קבוצתי, במקום שישי בחרב אישי ובמקום תשיעי בחרב קבוצתי. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים אוסייר במקום 15 ברומח אישי, במקום 9 ברומח קבוצתי, במקום 13 בדקר אישי, במקום 15 בדקר קבוצתי ובמקום 15 בחרב אישי. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים אוסייר במקום רביעי ברומח קבוצתי, במקום חמישי בדקר קבוצתי, במקום שביעי בחרב אישי, במקום חמישי בחרב קבוצתי ובמקום 14 ברומח אישי. אוסייר החרים את אולימפיאדת ברלין (1936) במחאה על חוקי הגזע של הנאצים כנגד היהודים. עקב מלחמת העולם השנייה לא נערכו שתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) ובכך נמנעה ממנו ההשתתפות גם בהן. באותה תקופה הוא נאלץ לברוח מדנמרק לשוודיה עקב יהדותו ועבד כרופא בבית חולים בסטוקהולם. באולימפיאדת לונדון (1948) בגיל 60, סיים אוסייר במקום 11 ברומח קבוצתי ובמקום 44 בחרב אישי. אשתו, אלן אוסייר היא האלופה האולימפית הראשונה ברומח לנשים (פריז 1924). בשנת 1965 נפטר אוסייר בקופנהגן. אוסייר זכה ב-25 תוארי אליפות דנמרק וב-13 תוארי אליפות סקנדינביה בשלושת כלי הסייף השונים (רומח דקר וחרב). ב-1986 הונצח אוסייר ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. איוואן אוסייר, באתר olympedia.org איוואן אוסייר היכל התהילה של הספורט היהודי. איוואן אוסייר האתר יהודים בספורט.
מהדורה מוגבלת

בתחום השיווק, מהדורה מוגבלת מציינת הגבלה על מספר העותקים המיוצר ממוצר מסוים. בכל מוצר קיימת הגבלה טבעית על מספר העותקים המיוצר ממנו, בהתאם לכושרם של אמצעי הייצור. תיאורו של מוצר כמהדורה מוגבלת לא נועד לשקף מגבלה זו, אלא להכריז על מגבלה מלאכותית שיזם היצרן, בדרך של קביעה מראש של מספר עותקים מוגבל או תקופת הפצה מוגבלת (גם אם הביקוש יצדיק ייצור בהיקף גדול יותר ואמצעי הייצור יאפשרו זאת). יצרן שייצר כמות מסוימת של מוצר ולא ייצר אותה שוב בעתיד, או שתקופת הייצור מוגבלת לזמן מוגדר, רשאי לטעון על מהדורתו שהיא מוגבלת. עם זאת, בהוצאה לאור של ספר, מקובל יותר שמהדורה מוגבלת תציין כמות קטנה של ספרים מפריטים בודדים ועד אלפים מעטים. פירוש המושג פרוץ וניתן לפרשנות שונה בקרב היצרנים והציבור. ייצור מהדורה מוגבלת מקובל ביצירות אמנות, ולעיתים משמש גם בספרים, בתקליטים, ביין, במכוניות ובמוצרים נוספים. לעיתים המהדורה המוגבלת היא היחידה הקיימת, ולעיתים המהדורה המוגבלת קיימת, עם מאפיינים ייחודיים לה, לצד מהדורה רגילה - מצב שבו המהדורה המוגבלת מיועדת לאספנים או למבקשי יוקרה. הדפס אמנותי מיוצר בדרך כלל במהדורה מוגבלת. נהוג למספר את ההדפסים במספר סידורי המכיל את מספר העותקים הכולל ואת מספרו של ההדפס מתוך כל העותקים. סימון "20/100", לדוגמה, פירושו שהדפס זה הוא העותק ה-20 מתוך 100 עותקים שנוצרו. האמן חותם על כל אחד מהעותקים של ההדפס, כהוכחה למקוריותו. לעיתים נוצר ההדפס לאחר מותו של האמן, ללא חתימתו האישית. רינה רוזנברג, כיצד משתמשים היצרנים בתווית "מהדורה מוגבלת" כדי לשווק מוצרים מוכרים עם שינויים קלים?, באתר TheMarker‏, 27 באוגוסט 2008 יעל גאוני, מייצרים פחות כדי למכור יותר, באתר ynet, 6 באוגוסט 2001 כאן, למשל, מושג זה מתייחס ל-550 עותקים. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראיו ואיקאנו

ראיו ואיקאנו דה מדריד (בספרדית: Rayo Vallecano de Madrid) הוא מועדון כדורגל ספרדי משכונת ואיקאס (Vallecas) במדריד. המועדון נוסד בשנת 1924 ומשחק בלה ליגה. האצטדיון הביתי של המועדון, שנקרא על שם השכונה, אצטדיון ואיקאס, מכיל כ-14,700 מקומות ישיבה. ב-29 במאי 1924 נוסד המועדון בשם "אגרופסיון דפורטיבה אל ראיו". בשנת 1947 שונה שמו ל"אגרופסיון דפורטיבה ראיו ואיקאנו", ובשנת 1995 נקבע שמו הנוכחי "ראיו ואיקאנו דה מדריד". בתחילת דרכה שיחקה קבוצת המועדון בהתאחדות כדורגל מדרידאית מקומית. בעונת 1999/2000 סיימה הקבוצה את הליגה הראשונה בספרד במקום התשיעי, שהוא המקום הגבוה ביותר שאליו הגיעה בליגה הראשונה בספרד עד לאותה עונה. בעקבות כך, המועדון שיחק בפעם הראשונה במפעלים האירופאיים, במסגרת גביע אופ"א בעונת 2000/2001. הקבוצה הגיעה עד לרבע הגמר, כשבשלב שמינית הגמר ניצחה את ז'ירונדן דה בורדו מצרפת. בשלב רבע הגמר הפסידה לקבוצת דפורטיבו אלבס מספרד והודחה מהטורניר. בעונת 2006/2007 הגיעה הקבוצה לשלב שמינית גמר הגביע הספרדי, בו הפסידה לסביליה. בעונת 2009/2010 הגיעה הקבוצה שוב לשלב שמינית גמר הגביע הספרדי והפסידה למיורקה. בעונת 2011/2012 חזרה ראיו ואיקאנו לליגת העל לאחר היעדרות של שמונה עונות, כאשר סיימה בעונה החולפת במקום השני בליגת המשנה, ובכך, לראשונה שיחקו ארבע קבוצות מקהילת מדריד בליגת העל הספרדית: ראיו ואיקאנו, ריאל מדריד, אתלטיקו מדריד וחטאפה. בעונת 2015/2016 שינתה הקבוצה את מדי החוץ שלה והסיפה את צבעי הקהילה הגאה בפס המופיע על החולצה. פאקו חאמס מונה לתפקיד מאמן הקבוצה בקיץ 2012, ובעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום השמיני בליגה הראשונה. זהו המקום הגבוה ביותר אליו הגיעה בספרד. הקבוצה הייתה אמורה להשתתף בליגה האירופית בעונת 2013/2014, אך הושעתה מפעילות במפעלים האירופאיים של אופ"א עקב אי-עמידה בתנאים הפיננסיים שמציבה ההתאחדות האירופית. בעונה זו הגיעה למקום ה-12. בסיום עונת 2020/2021 שבה ללה ליגה לאחר שהגיעה למקום השישי בליגה השנייה וגברה בגמר הפלייאוף שבין הקבוצות שהגיעו במקומות 3–6 על ז'ירונה. במשחק הראשון היא הפסידה בתוצאה 1–2 אך בגומלין היא ניצחה בתוצאה 2–0 והעפילה לליגה הראשונה (3–2 בסיכום שני המשחקים). את עונת 2021/2022 פתחה הקבוצה בצורה טובה, ואת העונה סיימה במקום ה-12. את עונת 2022/2023 סיימה במקום ה-11. נכון ל-22 בספטמבר 2023 אלברו נגרדו הוגו סאנצ'ס ויקטור אונופקו קייסי קלר ראול טאמודו גרגוריו בניטו ראול דה תומאס אלכסנדר מורנו רדאמל פלקאו גביע אופ"א: רבע גמר (1): 2000/2001 מדיה וקבצים בנושא ראיו ואיקאנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראיו ואיקאנו (בספרדית) ראיו ואיקאנו, ברשת החברתית פייסבוק ראיו ואיקאנו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ראיו ואיקאנו, ברשת החברתית אינסטגרם ראיו ואיקאנו, ברשת החברתית טיקטוק ראיו ואיקאנו, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu המועדון הספרדי ראיו ואייקנו יתרום 7 יורו לצדקה על כל "חולצת קשת" שתמכור, באתר כלכליסט, 2 ביולי 2015 Jugadores, www.rayovallecano.es (בספרדית)
צפצאף

צַפְצַ֫אף (בערבית: صفصاف) היה כפר ערבי בגליל העליון כ־8 קילומטרים צפונית־מערבית לצפת. בתקופת התלמוד שכן במקום יישוב בשם ספסופא. בכתביו של יאקות אל-חמאווי נזכר הכפר בשם א-צפצף. על פי תעודות מהתקופה העות'מאנית גידלו בכפר חיטה, שעורה, גפן, תאנה, דבורים ועיזים. ערך מורחב – טבח צפצאף ב-29 באוקטובר 1948, תקף צה"ל את הכפר במסגרת מבצע חירם. לאחר כניעת הכפר, בוצע באנשיו טבח, בו כפתו חיילים בין 50 ל-70 פלאחים, ירו בהם למוות והשליכו אותם לבור. נאנסו גם ארבע נשים, בהן נערה בת 14. בעקבות הטבח ברחו התושבים ללבנון. על אדמות הכפר הוקם היישוב ספסופה (לימים כפר חושן). מדיה וקבצים בנושא צפצאף בוויקישיתוף מירון בנבנישתי, Sacred Landscape: The Buried History of the Holy Land 1948-1998, University of California Press, 2000 בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, הוצאת עם עובד/ ספרית אפקים, עמ' 307; עמ' 517, הערה 38.