laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קונקורד (זן ענבים)

קונקורד (באנגלית: Concord) הוא זן תרבותי של מין הגפן Vitis labrusca (הידוע גם כ-fox grape) אשר ענביו משמשים כענבי מאכל, ענבי יין וענבי מיץ. לעיתים קרובות ענביו משמשים גם להכנת ג'לי, מיץ ענבים, פשטידות ענבים, משקאות קלים בטעם ענבים וממתקים. הענב משמש לעיתים לייצור יין, ויינות כשרים במיוחד. באופן מסורתי, רוב יינות הקונקורד המיוצרים באופן מסחרי הם מתוקים. אך אם הפרי מספיק בשל, ניתן אף לייצר יינות יבשים. הענב נקרא על שם העיירה קונקורד במסצ'וסטס שבה הוא פותח. זג הענב הוא לרוב כחול כהה או סגול, ולעיתים קרובות מכוסה בשכבת שעווה אפיקוטיקולרית בצבע בהיר יותר שניתן לשפשף. זהו זן מחליק, כלומר הקליפה מופרדת בקלות מהפרי. לענבי קונקורד יש זרעים גדולים והם ארומטיים מאוד. עלי הצמח נוטים לחלות במחלת הכתם השחור. בשנת 2011 יוצרו בארצות הברית כ-417,800 טון. אזורי הגידול העיקריים הם מחוזות אגמי האצבעות של מדינת ניו יורק, ימת אירי, ימת אונטריו, דרום מערב מישיגן ועמק יאקימה במדינת וושינגטון. לפעמים גם ניתן למצוא את הגפן גדל פרא. ענבי הגפן משמשים כמעט תמיד להכנת ג'לי ענבים המהווה מוצר עיקרי בסופרמרקטים בארצות הברית. בניו אינגלנד הם משווקים לעיתים כענבי מאכל. ענבי הקונקורד משמשים להכנת הריבה בכריך חמאת בוטנים וריבה הידוע. הם משמשים למיץ ענבים, וצבעם הסגול הייחודי הוביל לכך שמשקאות קלים וממתקים בטעם ענבים ייוצרו בצבע סגול. מתיל אנטרנילט, כימיקל הקיים בענבים, משמש להענקת טעם "ענבי" למוצרים. בחלק מהכנסיות, מיץ ענבי קונקורד כהה משמש כתחליף לא אלכוהולי ליין אוכריסטיה. כמו כן, הענבים משמשים לייצור יינות כשרים וסקרמנטלים. היקב הסקרמנטלי העתיק ביותר באמריקה, ה-O-Neh-Da Vineyard, עדיין מייצר יין קונקורד למטרות טקסי מיסה. זן גפן הקונקורד פותח בשנת 1849 על ידי החוואי אפרים ויילס בול בעיירה קונקורד, מסצ'וסטס. בול שתל זרעים מהמין Vitis labrusca ובדק יותר מ-22,000 שתילים לפני שמצא את מה שהחשיב לגפן הקונקורד האידיאלי. מאוחר יותר, בדיקות גנטיות אישרו שלגפן קונקורד יש בערך שליש מאותו מטען גנטי של Vitis labrusca. השתיל הנבחר נשתל בסמוך למינים אחרים כולל ה-Catawba, מין גפן נוסף שלאחר מכן אושר כהורה גנטי לקונקורד באמצעות ניתוח מיקרוסטלייט סטמטי. בשנת 1853, ענבי בול זכו במקום הראשון ביריד האגודה לגננות של בוסטון. לאחר מכן, בשנת 1854 נכנס המוצר לשוק. בשנת 1869 פיתח המתודיסט ד"ר תומאס ברמוול וולץ' את מיץ ענבי הקונקורד הראשון בביתו. אם כי בתהליך הפסטור, המיץ לא תסס. וולץ' העביר את המפעל הביתי לווסטפילד, ניו יורק, ושם, ב-1897 עיבד 300 טונות של ענבים למיץ. מדיה וקבצים בנושא קונקורד בוויקישיתוף האגודה לענבי גפן קונקורד Irvine, Ronald (1997). The wine project : Washington State's winemaking history. W. J. Clore. Vashon, WA: Sketch Publications. ISBN 0-9650834-9-7 "Noncitrus Fruits and Nuts 2011 Summary". United States Department of Agriculture "Concord grape". National Grape Association. "Why can't I find Concord grapes in the grocery store?". Concord Grape Association. Peck, Garrett (August 3, 2009). The Prohibition Hangover: Alcohol in America from Demon Rum to Cult Cabernet. Rutgers University Press. עמ'. 180. ISBN 978-0-8135-4849-4. The 11th Plague? Why People Drink Sweet Wine on Passover. The Atlantic. אתר היקב. "The History of the Concord Grape". Concord Grape Association. Genomics Assisted Ancestry Deconvolution in Grape. באתר National Library of Medicine.
פלדש

פלדש (Földes) הוא שם משפחה הונגרי. האם התכוונתם ל... פִּלְדָּשׁ – דמות תנ"כית, בנם של נחור ומילכה אימרה פלדש (גרפיקאי) – גרפיקאי יהודי-הונגרי אימרה פלדש (מחזאי) – מחזאי יהודי-הונגרי אנדור פלדש – פסנתרן אמריקאי ממוצא יהודי-הונגרי יולן פלדש – סופרת יהודייה-הונגרייה
גמר גביע אופ"א 1973

גמר גביע אופ"א של עונת 1972/1973, היה הגמר השני של גביע אופ"א; הוא שוחק בשני מפגשים במתכונת בית-חוץ, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר היא ליברפול האנגלית, שגברה על בורוסיה מנשנגלדבך המערב-גרמנית. הקבוצות שיחקו שני משחקים שנערכו ב-10 במאי וב-23 במאי 1973. המשחק הראשון היה אמור להתקיים ב-9 במאי. אך עקב גשם כבד שירד בליברפול, השופט האוסטרי אריך לינמאייר החליט שהמשחק הראשון ב-9 במאי עדיין יימשך. הגשם התחזק מתחילת המשחק והשחקנים לא הצליחו להעביר את הכדור אחד לשני. השופט קיבל את ההחלטה לעצור את המשחק לאחר 27 דקות ולחדש אותו ביום למחרת. גמר גביע אירופה לאלופות 1973
משלחת הפליטים במשחקים האולימפיים

משלחת הפליטים הם ספורטאים המוכרים במעמד של פליט, אשר משתתפים במשחקים האולימפיים שלא במסגרת משלחת של מדינה. לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), החליט הוועד האולימפי הבינלאומי על הקמת נבחרת אולימפית לפליטים כחלק מהתמודדות עם משבר הפליטים העולמי. עד כה, משלחת פליטים לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים. באולימפיאדת פריז (2024), לראשונה זכתה ספורטאית ממשלחת הפליטים במדליית ארד: מתאגרפת קמרונית החיה בבריטניה ולא יכולה לחזור למדינתה בשל נטייתה המינית. הספורטאים הנכללים במשלחת נבחרים על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, המספק להם ציוד ומאמנים באמצעות "קרן הפליטים האולימפית". במקרים רבים, הפליטים מתאמנים במתקנים ועם מאמנים המשמשים את הספורטאים במדינה בה הם שוהים, אך בגלל שאין להם אזרחות של המדינה הקולטת אותם הם מייצגים את משלחת הפליטים. ערך מורחב – משלחת הפליטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) במרץ 2016 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לכלול באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) משלחת שתורכב מספורטאים פליטים. המשלחת הורכבה מעשרה ספורטאים, מהם חמישה מדרום סודאן, שניים מסוריה, שניים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואחד מאתיופיה. בטקס הפתיחה של המשחקים נכנסה המשלחת לאצטדיון לפני המשלחת האחרונה, המארחת ברזיל. מבחינה ספורטיבית, היו הישגי משלחת הפליטים סמליים בעיקרם. ערך מורחב – משלחת הפליטים באולימפיאדת טוקיו (2020) המשלחת מנתה 29 ספורטאים, מהם תשעה מסוריה, חמישה מאיראן, ארבעה מדרום סודאן, שלושה מאפגניסטן, שניים מאריתריאה, ונציג יחיד מהמדינות הבאות: קמרון, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, עיראק, סודאן, ונצואלה. המשלחת התחרתה ב-12 ענפי ספורט. כמו כן, קוד המשלחת שונה ל-EOR על פי ראשי תיבות בצרפתית של Équipe olympique des réfugiés. מדיה וקבצים בנושא משלחת הפליטים במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף "IOC Refugee Olympic Team" [משלחת הפליטים האולימפית] (באנגלית). הוועד האולימפי הבינלאומי. נבדק ב-28 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) מדליה ראשונה בהיסטוריה למשלחת הפליטים, באתר ONE‏, 5 באוגוסט 2024 "Olympic Refuge Foundation" [קרן הפליטים האולימפית] (באנגלית). הוועד האולימפי הבינלאומי. נבדק ב-28 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) אורן אהרוני, לראשונה: משלחת פליטים באולימפיאדה, באתר ynet, 3 במרץ 2016 "Refugee Olympic Team to shine spotlight on worldwide refugee crisis" [משלחת הפליטים האולימפית תאיר זרקור על משבר הפליטים העולמי] (באנגלית). הוועד האולימפי הבינלאומי. 3 ביוני 2016. נבדק ב-28 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "29 refugee athletes to send a message of solidarity and hope to the world at the Olympic Games Tokyo 2020" [29 ספורטאים פליטים ישלחו מסר של סולידריות ותקווה לעולם במשחקים האולימפיים בטוקיו 2020] (באנגלית). הוועד האולימפי הבינלאומי. 8 ביוני 2021. נבדק ב-28 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
סטפן טישקביץ'

סטפן טישקביץ' (בפולנית: Stefan Eugeniusz Tyszkiewicz‏; 24 בנובמבר 1894, ורשה – 6 בפברואר 1976, לונדון) היה מהנדס וממציא פולני. סטפן טישקביץ' נולד בשנת 1898 בוורשה שהייתה אז בתחומי האימפריה הרוסית. משפחתו הייתה משפחת אצולה - אביו היה רוזן ואמו דוכסית. בגיל 14, בהיותו במילנו, קיבל טישקביץ' רישיון נהיגה. בשנת 1911 הוא קיבל פטנטים בתחום חימום מכוניות ומטוסים. בשנת 1913 הוא התחיל לימודים באוניברסיטת אוקספורד. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה טשקביץ' התנדב לצלב האדום הרוסי. על פעילותו להצלת פצועים הוענק לו עיטור גאורגי הקדוש. בשנת 1915 הוא התגייס לצבא ולאחר סיום קורס קצינים החל שרות במטה של נסיך הגדול ניקולאי ניקולייביץ'. בשנת 1917 הוא התחתן עם ילנה לויכטנברג, בתם של דוכס לויכטנברג ונסיכת מונטנגרו. לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה התגוררה בחצי האי קרים ופונתה ממנו באונית הצי בריטי. לאחר שהייה קצרה באיטליה, טישקביץ' חזר לפולין שקיבלה עצמאות. הוא חלק חלק פעיל בקרבות המלחמה הפולנית-סובייטית. בשנת 1921 לזוג נולדה בת שנקראה נטלי רוזה מריה (חייה כל חייה בשווייץ, נפטרה ב-2003). בשנים 1921–1923 טישקביץ' למד הנדסה בפריז. באותה תקופה הוא החליט להתחיל בייצור מכוניות. הוא הקים חברה פעהלה בוורשה ותכנון מכונית מדגם Ralf-Stetysz. זמן קצר לאחר תחילת הייצור ומסירה מכוניות ראשונות ללקוחות השפרה שפרצה במפעל הרסה אותו. בעלי מניות לא הסכימו להשקעה נוספת וחברה נסגרה. טישקביץ' היה נציג של פיאט ומרסדס-בנץ בפולין. בספטמבר 1939 טישקביץ' ומשפחתו היו באזור וילנה ונותרו שם. לאחר סיפוח ליטא לברית המועצות טישקביץ' נעצר והועבר למוסקבה. באוקטובר 1941 הוא שוחרר מהכלא ונקלט בצבא אנדרס. כחלק מהכוח הפולני הוא השתתף בקרבות באיטליה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה טישקביץ' זמן קצר היה בלונדון ובהמשך עבר לטורינו בה התחיל לעבוד בפיאט. הוא עבד בתחום אלקטרוניקה. משכיר שפותח על ידו הוצג בתערוכה עולמית בבריסל בשנת 1958 וקיבל גרן-פרי. מכשירים נוספים שהוא תכנן קיבלו מדליית זהב בתערוכות בז'נבה (1972) וניו יורק (1973). טישקביץ היה פעיל בארגונים פולנים בגולה. הוא היה חבר במסדר הריבוני הצבאי של מלטה ושלוש פעמים נבחר למועצה גדולה של המסדר. אשתו נפטרה בשנת 1971. בשנים אחרונות טישקביץ' התגורר בבריטניה. הוא נפטר בלונדון בשנת 1976. מדיה וקבצים בנושא סטפן טישקביץ' בוויקישיתוף עיטורים של טישקביץ' עץ משפחה ביוגרפיה (בפולנית) סרטון על חייו של טישקביץ'
לואיסה מונדשיין כלפון

לואיסה מונשדיין כלפון (בספרדית: Luisa Mondschein Halfon או Luisa Halfon de Mondschein; ‏ 3 בינואר 1903 – 2 ביוני 1985) הייתה משוררת ארגנטינית, יהודייה ילידת בסרביה לואיסה מונדשיין נולדה בשנת 1903 בעיירה היהודית מרקולשט שבמחוז סורוקה בפלך בסרביה באימפריה הרוסית (כיום מרקולשט בנפת פלורשט שברפובליקת מולדובה) . בשנת 1909 היגרה עם משפחתה לארגנטינה, והתיישבה בבואנוס איירס. למשך מספר שנים מונדשיין כלפון לימדה ספרות ספרדית באוניברסיטת בואנוס איירס ופרסמה שירה בשפה הספרדית. קובץ השירים הראשון שלה "Docencia" פורסם בשנת 1939 ובהמדורה מתוקנת בשנת 1973. אולם היא נודעה בעיקר בזכות הסונטות שלה אחרי פרסומו בשנת 1960 של הקובץ Sonetos. בהמשך הוציאה מונדשיין כלפון לאור קובצי סונטות נוספים - Sonetos y más sonetos (סונטות ועוד סונטות) (1970), Sonetos de amore y crimen (סונטות אהבה ופשע) Si alguien antaño (אם מישהו מתישהו) (1980). שיריה נכללו באנתולוגיה Verso argentino actual (השירה הארגנטינית העכשווית) משנת 1975. לואיסה מונדיין כלפון נפטרה בבואנוס איירס בשנת 1985. תואר Dama Laureada - משוררת מצטיינת - מטעם האקדמיה הארגנטינית להרלדיקה ולשירה - בתמיכת האוניברסיטה החופשית של אמריקה - על תרומתה לספרות הארגנטינית 1947 - הפרס הראשון של משחקי הפרחים Juegos Florales del Magisterio נבחרה לחברה לשם כבוד במכון לתרבות אמריקאית Sonetos. — Bs. As : Schiaffino Hnos., 1960. Sonetos y más sonetos. — Bs. As. : Lopez Miguel, 1970. Docencia. — Bs. As. : Cooproart, 1973 (מהדורה הראשונה 1939). Sonetos de amore y crimen, plaqueta. — Bs. As., 1976. Si alguien antaño. — Bs. As, 1980. Carlos Henrique Pareja - Los mejores versos de amor, Editorial Nuestra América, 1963 - Carlos Z.Varela Verso argentino actual, Ediciones Acanto, 1975 ביוגרפיה קצרה - המונוגרפיות של סופרים מקרב המהגרים לארגנטינה - באתר העיתון קלרין ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לואיסה מונדשיין כלפון".
קיר המסטיקים בסיאטל

קיר המסטיקים בסיאטל (באנגלית: Market Theatre Gum Wall) הוא אתר תיירותי שבו שורה של קירות לבנים על יד שוק פייק פלייס בעיר סיאטל שבוושינגטון, כוסו בכמיליון מסטיקים משומשים על ידי העוברים ושבים. קיר המסטיקים ממוקם בסמטת פוסט סמוך לרחוב פייק, דרומית לכניסה הראשית של השוק. חלקים מציפוי המסטיקים היו בעלי עובי של כמה סנטימטרים. קיר המסטיקים נוצר ללא כוונה בשנות ה-90 והפך במהרה לאטרקציה תיירותית ונקודת ציון מקומית, עד שב-2015 עברו הסמטאות ניקוי והסרה של ציפוי המסטיקים. הקיר ממוקם בסמטת פוסט סמוך לרחוב פייק ובצמוד לתיאטרון השוק. השוק, אשר מתקיימים בו מופעים קומיים והופעות קטנות אחרות, אירח ב-1991 את תיאטרון הספורט של סיאטל. המדביקים הראשונים היו, ככל הנראה, אנשים שהמתינו בתור כלשהו. למרות מספר ניקיונות שנערכו באזור, המסטיקים לא הורדו מהקירות בהוראת הרשות לשימור ופיתוח שוק פייק פלייס, כנראה בשל גל ההתעניינות שהחל בקרב המבקרים. במהלך השנים בעיקר בעקבות פרסום ברשתות החברתיות, הפך האזור הפך לאתר תיירותי שבו מבקרים באים לצפות בסמטאות הצבעוניות, להצטלם, ואף להוסיף מסטיק משלהם. במהלך השנים נצברו על גבי הקירות כמיליון מסטיקים, עד שבשנת 2015 המסטיקים הוסרו כחלק מתהליך ניקיון של העירייה. קיר המסטיקים נבחר לאחת מחמשת האטרקציות התיירותיות המובילות ביותר בעולם לשנת 2009, שנייה לאחר אבן בלארני. מושל מדינת וושינגטון, ג'יי אינסלי, הצהיר שזה "הדבר האהוב עליו בסיאטל שאי אפשר למצוא בשום מקום אחר". ב-2015, החליטה העירייה שיש לנקות את הקירות על מנת "לתת לקיר מנוחה". הקירות נוקו על ידי המסת המסטיקים בעזרת אקדח מיוחד, שירה קיטור בחום של כ-140 מעלות צלזיוס, מאחר שניקוי במים היה עלול לפגוע בבנייני הסמטאות ההיסטוריות. העבודות החלו ב-10 בנובמבר ונמשכו כ-130 שעות, ובמהלכן יותר מ-1,070 ק"ג של מסטיק הוסרו והושלכו. העבודה, שניתנה לקבלן מהחברה המקומית Cascadian Building Maintenance, עלתה לעירייה כ-4,000 דולר. הוספת מסטיק לקיר תיירים מצטלמים על רקע הקיר גרפיטי סיאטל אלקמאר - קיר מסטיקים בהולנד מדיה וקבצים בנושא קיר המסטיקים בסיאטל בוויקישיתוף איי.פי, קיר המסטיקים יפונה, באתר "ידיעות אחרונות", 10 בנובמבר 2015 בחלקים מסוימים גועל נפש: אטרקציות התיירות המגעילות ביותר, באתר ‏מאקו‏, 12 במאי 2022 אסור לפספס‏, אחרי 20 שנה דביקות: מנקים את "קיר המסטיקים", באתר וואלה, 9 בנובמבר 2015 Chen, Stephanie (20 ביולי 2009). "Kissing, chewing -- the 'germiest ' tourist attractions". CNN. נבדק ב-14 באוגוסט 2009. {{cite news}}: (עזרה) 21, הזר, כרך 27, 2018. (באנגלית) סופו של "קיר המסטיקים", באתר ynet, 7 בנובמבר 2015 DeMay, Daniel (16 בנובמבר 2015). "Gum wall not clean for long". Seattle Post-Intelligencer. נבדק ב-18 בנובמבר 2015. {{cite news}}: (עזרה) Bush, Evan (10 בנובמבר 2015). "Gum wall gets naked in early-morning steam cleaning". The Seattle Times. נבדק ב-18 בנובמבר 2015. {{cite news}}: (עזרה) Bush, Evan (16 בנובמבר 2015). "Seattle gum-wall time-lapse: Watch ton of gum disappear in a minute". The Seattle Times. נבדק ב-18 בנובמבר 2015. {{cite news}}: (עזרה) Marnie Hunter. "Pike Place Market's gum wall getting a deep cleaning". CNN (באנגלית). נבדק ב-2022-02-09.
אאוזבי גואל

אאוזבי גואל אי בסיגלופי (בקטלאנית: Eusebi Güell i Bacigalupi; 15 בדצמבר 1846 – 8 ביולי 1918) היה יזם קטלאני שהרוויח רבות מהמהפכה התעשייתית שהתרחשה בקטלוניה בשלהי המאה ה-19. הוא ידוע בעיקר כפטרונו של האדריכל ואמן המודרניסטה אנטוני גאודי. גואל נולד בברצלונה לז'ואן גואל אי פרר, תעשיין קטלאני אמיד שהרוויח את הונו בקובה ובברצלונה. אימו, פרנצ'סקה בסיגלופי אי דולסר, הייתה בת למשפחת סוחרים מג'נובה שהתמקמה בקטלוניה בסוף המאה ה-18. כשגדל השתלב גואל בעסקים של אביו, בעיקר בתחום הטקסטיל, והגדיל את ההון המשפחתי. בשנת 1878, נסע גואל לבקר בתערוכה העולמית שהתקיימה בפריז, שם הוא פגש לראשונה את האדריכל הצעיר אנטוני גאודי שהציג את עבודותיו בביתן הספרדי. השניים הפכו לחברים ושותפים, וגילו כי הם חולקים תחומי עניין משותפים, בין השאר השקפה דתית זהה (שניהם היו קתולים אדוקים). גואל היה לפטרונו של גאודי, והוא ראה בו אדם שבידיו הוא יוכל להפקיד רעיונות לעיצובים מיוחדים. בין העבודות הראשונות שביצע גאודי עבור גואל ניתן למנות את היקב בודגה גואל שבגאראף, את קומפלקס הבתים פבליונס גואל שבשכונת פדרבלס בברצלונה, ואת פלאו גואל, בית משפחת גואל, בשכונת אל רבאל בברצלונה. בשנת 1890, גואל העתיק את מיקום מפעל הטקסטיל שלו משכונת סאנטס שבברצלונה לסנטה קולומה דה סרווליו, דרומית לברצלונה. בסנטה קולומה הקים גואל מושבת עובדים, על פי המודל של מושבות העובדים הבריטיות שנבנו במהלך סוף המאה ה-19. המושבה, שידועה היום בשם קולוניה גואל, נבנתה על פי סטנדרטים חברתיים מרכזיים: בתים עם חדרים גדולים מהממוצע, חלונות רחבים ואוורור טוב, כך שעובדי הטקסטיל ובני משפחותיהם יהנו מאורח חיים גבוה. המושבה נועדה לספק את עצמה, וכללה חנויות, בתי קפה, תיאטרון, ספרייה ובית ספר (עבור בנים בלבד). את בניית הכנסייה והקריפטה על גבעה שצפתה על המושבה הפקיד גואל בידי חברו גאודי. לבסוף, נתקל גואל בקשיים כלכליים והפרויקט ננטש. למרות מצבה הבלתי גמור, עבודתו של גאודי במושבה נחשבת ליצירת מופת, והמושבה עצמה מציגה כמה דוגמאות טובות של מודרניזם קטלאני. בשנת 1900, רכש גואל שטח אדמה בשכונת גרסיה שבברצלונה ושכר את גאודי לבנות אחוזת נופש לעשירים. באותו הזמן, נחשב האזור שבהרים למרוחק מהעיר, והפרויקט נחל כישלון מסחרי. רק שני בתים נבנו במתחם. בשנת 1923, מכרה משפחת גואל את השטח לעיריית ברצלונה, שהפכה אותו לפארק הציבורי פארק גואל. בשנת 1908, המלך אלפונסו השלושה עשר העניק לגואל תואר רוזן. הוא מת בביתו אשר בפארק גואל בשנת 1918. מדיה וקבצים בנושא אאוזבי גואל בוויקישיתוף "Colonia Güell – Descubre la cripta de la Colonia Güell". "Palau Güell, Map of the Visit, p. 4" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-21 באוקטובר 2012. נבדק ב-29 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה)
פסנתרן

פסנתרן הוא אדם המנגן בפסנתר כמקצוע או כתחביב. פסנתרן מקצועי משמש במגוון רחב של תפקידים ובמסגרות מוזיקליות שונות – נגינה כסולן, ליווי זמרים והשתתפות בהרכבים מוזיקליים. מקובל להניח כי כדי להיות פסנתרן מקצועי יש להתחיל ללמוד ולתרגל לימודי פסנתר כבר בגילי הילדות. הלימודים מתקיימים במסגרות ממוסדות כמו קונסרבטוריון או בתי ספר למוזיקה. במסגרות כאלו נלמדים אספקטים נוספים מלבד הפסנתר, כמו תאוריות, היסטוריה של המוזיקה, הרמוניה, הרכבים עם כלים אחרים ועוד. לא פחות נפוצים, ואולי אף יותר, הם הלימודים במסגרות מצומצמות של שיעורים פרטיים ותרגולים בבית. הפסנתרים הם מרכיב בולט בתחום המוזיקה הקלאסית, ויש להם מקום נכבד ברוב ההרכבים המוזיקליים. מלחינים מפורסמים רבים נודעו כפסנתרנים וירטואוזיים, בהם וולפגנג אמדאוס מוצרט, לודוויג ואן בטהובן, פרנץ שוברט, פרדריק שופן, פרנץ ליסט, וסרגיי רחמנינוב. ביצירות רבות שכתבו מלחינים אלה הפסנתר משמש כלי נגינה מרכזי. תפקידי הפסנתרן בימינו מנותבים בשני מסלולים עיקריים: סולן/מבצע – הפסנתרן הסולן מנגן לבדו בקונצרטים וברסיטלים או משתתף כמבצע בתזמורת גדולה. מלווה – פסנתרן המתמחה בליווי ממעט לנגן יצירות סולו. הוא מלווה זמרים אחרים ומשתתף בהרכבים מצומצמים. ברחבי העולם מתקיימות תחרויות לפסנתרנים סולנים, וכמה מהפסנתרנים הגדולים של ימינו קנו את פרסומם בתחרויות אלו, למשל ולדימיר אשכנזי, איוו פוגורליץ', מרתה ארחריץ', בנימין רביץ ומאריי פרחיה. במוזיקה שהתפתחה במאה ה-20, כמו הרוק והפופ, תפקידו של הפסנתרן הוא בעיקר ליווי – כמלווה יחיד או כחלק מתזמורת. יוצאים מהכלל, למשל ריצ'רד קליידרמן, עוסקים בהשמעת מוזיקה קלה בנגינות סולו. פסנתרנים אחרים נודעו בעיקר בעיסוקם המוזיקלי האחר, בהם סטיבי וונדר, אייזק הייז, אלישה קיז, בילי פרסטון, נורית הירש, נעמי שמר, שמעון כהן ויוני רכטר. גם בג'אז הפסנתרן מלווה, אך לעיתים הוא מאלתר ואף מוביל את ההרכב. בין הפסנתרנים הידועים בתחום הג'אז: דיוק אלינגטון, אוסקר פיטרסון, ת'לוניוס מונק וביל אוונס. עם התפתחות כלי המקלדת החשמליים הדומים לפסנתר באופן השימוש בהם, כמו האורגן, צמחו מוזיקאים המתמחים בנגינה על כלים אלה. נגן על אורגן או על מקלדת אלקטרונית מכונה קלידן. כמה סרטי קולנוע מפורסמים עוסקים בפסנתרנים, בהם: ניצוצות (1996), המספר את סיפורו של דייוויד הלפגוט, הפסנתרן היהודי שגדל בבית אביו הקפדן וקיבל חינוך מוזיקלי תובעני המביא אותו עד כדי טירוף. הסרט זכה בפרסי אוסקר, והלפגוט עצמו זכה בעקבותיו לפרסום בינלאומי. מאדאם סוזצקה (1988), שבו מככבת שירלי מקליין כמורה לפסנתר המשתלטת על חייו של תלמיד. הסרט זיכה אותה בפרס גלובוס הזהב. הפסנתרן (2002), סרטו של רומן פולנסקי על ולדיסלב שפילמן, פסנתרן יהודי פולני אשר ניצל מהשמדה בשואה בזכות נגינתו. "אגדת הפסנתרן" (The Legend of 1900 (1998, סרטו של ג'וזפה טורנאטורה בכיכובו של טים רות'. הסרט מספר על פסנתרן שנולד בשנת 1900 באונייה וגדל בה כפסנתרן וירטואוז. "התחרות" (1980) סרטו של הבמאי ג'ואל אוליאנסקי, בכיכובם של ריצ'רד דרייפוס ואיימי אירווינג, עוסק בתחרות פסנתר בינלאומית ובסיפורם האישי של שניים מן המתחרים. שני סרטים תעודיים על חיי הפסנתרנית עליזה זומר, שנגינתה בפסנתר הצילה את חייה ואת חיי בנה במלחמת העולם השנייה בטרזיינשטט ומנעה את שילוחם לאושוויץ. נתן דונביץ', ענקים ופסנתרנים אחרים, הוצאת זמורה ביתן, 2000. חגי חיטרון, אצבעות הזהב, באתר הארץ, 8 במאי 2011 פסנתרנים, דף שער בספרייה הלאומית
ג'יימס בריידי (מושל איידהו)

ג'יימס הנרי בריידי (באנגלית: James Henry Brady;‏ 12 ביוני 1862 – 13 בינואר 1918) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו השמיני בשנים 1909–1911, וכסנאטור מטעמה מ-1913 ועד מותו. ג'יימס בריידי נולד במחוז אינדיאנה שבפנסילבניה. בגיל שלוש הוא עבר עם הוריו למחוז ג'ונסון שבקנזס. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים, וסיים את לימודיו בקולג' ליוונוורת' שבקנזס. הוא לימד בבית ספר, עבד בסוכנות לתיווך נדל"ן, והיה עורך עיתון. ב-1895, בגיל 33, הוא עבר לאיידהו, ועבד בתעשיות האנרגיה ההידרואלקטרית וההשקיה. ב-1900 היה בריידי נציג לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית, וב-1904 ו-1908 הוא היה יושב ראש המפלגה הרפובליקנית באיידהו. ב-1908 וב-1916 הוא היה נציג בוועדה הרפובליקנית הלאומית. ב-1908 נבחר בריידי כמושל איידהו השמיני. בבחירות לכהונה שנייה ב-1910 הוא נוצח ושב למגזר הפרטי. בינואר 1913 הוא נבחר על ידי בית המחוקקים של איידהו כסנאטור מטעמה במקומו של קירטלנד פרקי שמונה לאחר מותו של ולדון היברן באוקטובר 1912. ב-1914 היה בריידי לסנאטור הראשון מטעם איידהו שנבחר בבחירות כלליות, בהן הוא הביס את המושל לשעבר, הדמוקרט ג'יימס האולי ושורה של מועמדים מטעם מפלגות שוליות. הסנאטור הבכיר מטעם איידהו, ויליאם בורה, התמודד לראשונה בבחירות כלליות ארבע שנים לאחר מכן, ב-1918 ונבחר בקלות לתקופת כהונה שלישית. ג'יימס בריידי נפטר בוושינגטון די. סי. ב-13 בינואר 1918, לאחר ששבועיים קודם לכן לקה בהתקף לב. גופתו נשרפה, ואפרו נטמן בבית הקברות מאונטיין ויו שבפוקטלו. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס בריידי בוויקישיתוף גיימס בריידי באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'יימס בריידי באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'יימס בריידי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יימס בריידי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'יימס בריידי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית
ילדה יפה

ילדה יפה (באנגלית: Pretty Baby) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1978 בבימויו של לואי מאל, עם ברוק שילדס, סוזן סרנדון וקית' קאראדין בתפקידים הראשיים. העלילה מתרחשת בבית בושת ברובע החלונות האדומים של ניו אורלינס, ומתמקדת בילדה בת 12 שגדלה שם והופכת ליצאנית. הסרט עורר ביקורת על חשיפת זנות קטינים, ובעיקר על קטעי העירום המלא של ברוק שילדס, שהייתה בת 12 בלבד בעת צילום הסרט. הסרט זכה בפרס וולקן (אנ') בפסטיבל הקולנוע בקאן. ג'רי וקסלר היה מועמד לפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר. 1917, בית בושת בסטורוויל (אנ'), רובע האורות האדומים של ניו אורלינס. האטי (סוזן סרנדון) היא עובדת ותיקה בבית בושת יוקרתי המנוהל על ידי קשישה מכורה לסמים בשם נל (פרנס פיי). להאטי יש בת בגיל 12 בשם ויולט (ברוק שילדס) ותינוק שזה עתה נולד. ויולט מסתובבת כל הזמן בין היצאניות החצי-חשופות, אינה לומדת ואינה יודעת קרוא וכתוב, אך יודעת את "סודות החיים". מיס נל מביאה לקוחות קשישים ועשירים שיש להם השפעה בחוגי העירייה שבה יש תומכים לסגירת בתי הבושת. לבית מגיע הצלם ארנסט בלוק (אנ') (קית' קאראדין), שמצלם את היצאניות בתנוחות מגרות, וויולט מתבוננת באמה מצטלמת לבלוק בתנוחה מגרה עם חזה חשוף. האטי רוצה לעזוב את חיי הזנות. אחד הלקוחות מציע לה נישואין ומעבר לסנט לואיס. היא מציגה לו את ויולט בתור אחותה. ויולט מחליטה להישאר במקום והאטי מבטיחה לחזור ולקחת אותה לאחר שיסתדרו בסנט לואיס. בינתיים מחליטה מיס נל שוויולט הגיעה לפרקה (בת 12) ושאפשר להציעה אותה כבתולה במכירה פומבית. היצאניות מטפחות ומאפרות אותה והיא מוכנסת לאולם והמחיר שמתחיל במאה דולר עולה עד ארבע מאות דולר. הזוכה המאושר נוטל אותה בזרועותיו כמו שנוטלים כלה לאחר החופה, נושא אותה לחדרה ומבצע את המוטל עליו. ויולט מאוהבת בבלוק אך הוא דוחה אותה בגלל גילה. לאחר שהיא נענשת על התנהגות פרועה היא בורחת מבית הבושת ומגיעה לביתו של בלוק המתגורר לבד. בתחילה הוא מסרב לקבלה, מתייחס אליה כילדה וקונה לה בובה אף עם הזמן הוא נמשך אליה והם מקיימים יחסים. בלוק שקוע בעבודתו וויולט משתעממת ורבה אתו. לאחר שהיא מחבלת בצילומיו הוא סוטר לה והיא בורחת שוב לבית הבושת ומגלה שהוא עומד לפני סגירה בגלל החלטת התושבים. מיס נל יוצאת מדעתה ושורפת את שטרות הכסף. למקום מגיע בלוק ומסכים לקבל אותה שוב לאחר שהוא מוצא כומר שמוכן לחתן אותם. על השאלה מי אמך היא עונה – זונה... כעבור זמן מגיעים האטי ובעלה כדי לקחת את ויולט. בלוק מודיע להם שהם נשואים אבל האטי אומרת שהנישואין אינם חוקיים ללא הסכמתה. לבסוף מבין בלוק כי לויולט מגיעים חיי משפחה והשכלה טובים יותר והוא מוותר עליה. בישראל המועצה לביקורת סרטים ומחזות אישרה את הפצת הסרט למבוגרים מגיל 16 ומעלה. הסרט הופץ על ידי סינמה אינטרנשיונל קורפוריישן. "ילדה יפה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ילדה יפה", באתר AllMovie (באנגלית) "ילדה יפה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ילדה יפה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ילדה יפה", באתר אידיבי "ילדה יפה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון ל"ילדה יפה", סרטון בערוץ "The Duke Mitchell Film Club", באתר יוטיוב (אורך: 02:28) סצנת המכירה הפומבית של ויולט, סרטון בערוץ "Movieclips", באתר יוטיוב (אורך: 02:42) ילדה יפה, באתר TCM סרטים - ילדה יפה, באתר ארכיון המדינה
תאצ'ר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דניס תאצ'ר – איש עסקים בריטי ובעלה של מרגרט תאצ'ר מארק תאצ'ר – שחקן ודוגמן יהודי מקסיקני מרגרט תאצ'ר – מראשי ממשלת בריטניה
נחל שחמון

נחל שחמון הוא נחל אכזב בהרי אילת אשר נשפך לים סוף. עד לשנות ה-90, היווה אפיק הנחל את גבולה של העיר אילת, ושדות מוקשים ישנים באזור מנעו את הטיול בו. עם התפתחותה הגדולה של העיר, פונו שדות המוקשים, והנחל נותר כרצועה מדברית המפרידה בין השכונות הוותיקות לחדשות. מוצא הנחל ממוקם ברמת יותם, כקילומטר מערבית לאילת. בתחומי העיר, הנחל חולף תחת ארבעה גשרים שנבנו מעל רחוב דרך הרים, שדרות ששת הימים, שדרות חטיבת הנגב ודרך מצרים (כביש 90). מייד לאחר שעובר את כביש 90, נשפך הנחל למפרץ אילת בים סוף. נחל שחמון, באתר טבע ונופים בישראל טבע עירוני בואדי שחמון ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.