laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קול (אי)

קול הוא אי קטן (כ-21 ק"מ אורכו ו-5 ק"מ רוחבו) באיים ההברידיים הפנימיים, ממערב לאי מאל, השייך למחוז ארגייל וביוט בסקוטלנד. באי ישנו יישוב קטן בשם ארינגור (Arinagour) ממנו יוצאות מעבורות לאי טירי וליבשת. קול ידוע במיוחד בשל החופים החוליים שלו, היוצרים דיונות חול גדולות. הוא ידוע בשל שתי טירות הנקראות שתיהן "טירת בריאככה", העתיקה יותר מביניהן מתוארכת למאה ה-15 והשנייה - למאה ה-18. ארינגור, הכפר הגדול באי, שוכן בצד המערבי של לוך איתרנה, וכחצי מהתושבים באי מתגוררים בו. מאז שנת 1981 ועד 2011, אוכלוסיית האי צמחה בלמעלה מ-60%. קול היה ביתו של ענף משבט מקליין; אנשיו מתגוררים באי כ-500 שנה. ב-1590 פלשו בני מקליין מטירת דיוארט לאי קול במטרה לכבוש אותו. תושבי קול הביסו אותם, ערפו את ראשיהם והשליכו אותם לפלג שנקרא עד היום "פלג הראשים". בעבר שכנו באי הרבה יותר תושבים; בסוף המאה ה-18 חיו בו כ-1,000 איש שהתבססו על חקלאות ודיג. במהלך פינוי ההיילנד בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19, עזבה רוב האוכלוסייה. רבים מתושבי האי היגרו לאוסטרליה, קנדה או דרום אפריקה. האי ידוע גם בשל אוכלוסיית המלכישליו שבו. ציפורים אחרות שמאכלסות את האי הן ברנטה לבנת-לחי, סיקסק, ביצנית אדומת-רגל ואווז לבן-מצח. קול הוא האי היחיד בסקוטלנד שקיבל מעמד של שמורת טבע אור-כוכבים בינלאומית והוא אחד מתוך 22 מקומות בעולם שחולקים תואר זה. מדיה וקבצים בנושא קול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קול קול באתר truehighlands.com Isle of Coll Tourist Information האי קול באתר southern hebrides אתר Development Coll Haswell-Smith, Hamish, The Scottish Islands, Edinburgh: Canongate, 2004, עמ' 118-122, ISBN 978-1-84195-454-7 [https://www.collgenealogy.com/History/CollinCrisis.pdf Coll in Crisis - Emigration in the 1800s] אוכלוסיית הציפורים באי קול באתר rspb.org.uk קול, באתר collbunkhouse האיגוד הבינלאומי לשמורות אור-כוכבים
ספרות קנדית

הספרות הקנדית היא ספרות שמקורה בקנדה. ניתן לחלק אותה על פי שפות המקור אשר השפיעו על היווצרותה, מחד הספרות הצרפתית ומאידך הספרות הבריטית. עם זאת, ספרות זו הפכה לייחודית לקנדה וליוצריה, והיא מושפעת גם מתרבויות ילידיות, תרבויות מהגרים ואחרות. לעיתים קרובות הספרות הקנדית משקפת את אורח החיים הקנדי, הטבע, חיי הסְפר ומעמדה של קנדה בעולם - שיוצרים "מנטליות חיל מצב" (garrison mentality), מושג ייחודי בחקר הספרות הקנדית המתאר את אופייה. רבים מן הסופרים הקנדים מדגישים את השפעת האקלים והגאוגרפיה בקנדה על חיי הדמויות בספרים. חיי הסְפר מודגשים כמיתוס תרבותי: רבים כותבים למשל על ההתפשטות מערבה בתקופת יישוב קנדה; עוסקים בחייהם של ציידים או דייגים; או בחיים בספר הצפוני של קנדה. במקרים רבים, סופרים קנדיים מתייחסים גם ל"איום" התרבותי שמציבה התרבות האמריקאית (או דוברת האנגלית, במקרה של סופרים ויוצרים קנדיים צרפתים). הגיוון האתני בקנדה משתקף אף הוא בספרות הקנדית, וסופרים רבים מתארים חיים של קבוצות אתניות שונות בקנדה. מרגרט אטווד מייקל אונדאצ'י ג'יין אורקהארט ויליאם גיבסון ארתור היילי יאן מרטל לוסי מוד מונטגומרי אליס מונרו ג'וי פילדינג דאגלס קופלנד מרדכי ריצ'לר ספיידר רובינסון פרלי מואט מדיה וקבצים בנושא ספרות קנדית בוויקישיתוף דוד שליט, חשיפה לצפון, גלובס תלמה אדמון, כולן מקנדה: ביקורת על הספר "על תקווה ואהבה", באתר nrg‏, 7 בדצמבר 2009 ספרות קנדית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ספרות קנדית, דף שער בספרייה הלאומית ספרות קנדית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנוונדה השלישי

אַרְנוּוַנְדָה או אַרְנוּוַנְדַש השלישי היה בנו של תודחליה הרביעי ומלך החתים בין השנים 1209–1207 לפנה"ס. מעט מאוד ידוע על מלך זה פרט לכמה התכתשויות עם ממלכת אַרְזַוַוה במערב אנטוליה שמרדה בחתים וככל הנראה הצליחה להשיג עצמאות. תקופת מלכותו של ארנוונדה השלישי נמשכה רק שנתיים, אותו ירש שופילוליומה השני אחרון מלכי החתים. Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991. ארנוונדה השלישי, באתר על מלכי החתים. החתים, באתר היסטוריית העולם. שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט. אהרון קמפינסקי, חתושה – בירת האימפריה החיתית, קדמוניות ח, 1975, עמ' 17 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משלי אמנ-אמ-אפה

משלי אמנ-אמ-אפה הוא קובץ משלי החכמה החשוב ביותר בכל הספרות המצרית העתיקה שנכתבו על גבי פפירוס כנראה ב המאה ה-12 –11 לפנה"ס. ל"משלי אמנ-אמ-אפה" עמדה ייחודית בספרות החכמה המצרית האלילית בנושאי דת ומוסר. אמנ-אמ-אפה היה סופר בחצר פרעה, ומשלי החכמה שלו הונהגו בתור חומר הוראה בבתי הספר לחינוך פקידי הממשל, והתלמידים היו מעתיקים את המשלים בכתב ידם כדי לשננם היטב ולדעת אותם בעל פה. המשלים הללו מובאים בשלושים פרקים בני שניים או ארבעה חרוזים, וערוכים בסגנון פיוטי ובשפה ציורית ונשגבת. אלו הם משלי מוסר על מידות טובות והנהגה ישרה בין אדם לחברו, אזהרות להתרחק ממידות מגונות, כמו הצביעות והחנופה, מפגיעה בחלשים, מעושק אלמנות ושוד יתומים. ספר המשלים נתפרסם בשנת 1923 על ידי ואליס בדג', שהיה מנהל האוסף המצרי והאשורי במוזיאון הבריטי, ועורר עניין רב בקרב חוקרי המקרא בשל המקבילות הרבות בינו ובין חלק מספר משלי (פרק כב, יז – פרק כד, כב). החוקר הראשון שפרסם את המאמר המוצא במשלי אמנ-אמ-אפה את המקור לחלק מספר משלי היה אדולף ארמן. מרבית החוקרים כיום מצביעים על הספר כמקור לפסוקים הללו במשלי, ואף נעזרים בו לפירוש פסוקים סתומים במשלי. נילי שופק, אין אדם שנולד חכם – חכמת מצרים הקדומה וזיקתה למקרא, ירושלים תשע"ו, יהושע מ. גרניץ, סיפורים, מזמורים ומשלים מספרות מצרים העתיקה, מוסד ביאליק, 1975, ירושלים, עמ' 207-157. פפירוס BM 10474 במוזיאון הבריטי פרק 35 – דבר היום: חכמת מצרים – על משלי אמנופה בפודקאסט דברי הימים בהגשת אילן אבקסיס
קולונסיי

קולונסיי (באנגלית: ‏Colonsay‏Ⓘ‏) הוא אחד מהאיים ההברידיים הפנימיים, השייך למחוז ארגייל וביוט בסקוטלנד. הוא שוכן צפונית לאי איילה ודרומית לאי מאל, ובשעות שפל הוא מחובר לאי אורונסיי. באי יש בערך 110 תושבים שרובם מתגוררים בכפר סקאלאסיי (Scalasaig) שבחופו המזרחי. האי שימש כביתם של ראשוני שבט מקניל ומקפיי. למרות שקולונסיי נראה שומם ומעט מאיים כשמגיעים אליו מהים יש בו נוף יוצא דופן ביופיו ובגיוונו, חופים מהמשובחים שבאיים ההברידיים ופנים הארץ שלו מוגן ופורה. לכן התיירות היא הענף החשוב ביותר לכלכלת האי, ויש בו מספר רב של בתי קיט. ביוני 2008 התחילו טיסות סדירות אל האי משדה התעופה אובן שבסקוטלנד. אחד ממוקדי התיירות החשובים באי הוא "בית קולונסיי", בית כפר בסגנון ג'ורג'יאני בעל גנים מרהיבים. בנוסף האי ידוע בשל הפאונה שבו הכוללת עזי בר, קורמורנים, אלקיימים, מלכישליווים ועיטים זהובים. מדיה וקבצים בנושא קולונסיי בוויקישיתוף
ג'וזף לרמור

ג'וזף לרמור (באנגלית: Joseph Larmor;‏ 11 ביולי 1857 - 19 במאי 1942) היה פיזיקאי, מתמטיקאי ופוליטיקאי צפון אירי. ג'וזף לרמור נולד בצפון אירלנד. הוא גדל בבלפסט ולאחר לימודים באוניברסיטה המקומית עבר לאוניברסיטת קיימברידג'. החל משנת 1885 לימד באוניברסיטת קיימברידג', ובשנת 1903 התמנה לפרופסור למתמטיקה. בשנת 1919 הגה את הרעיון, שכתמי השמש הם עדות לפעילות של מעין דינמו על פני השמש, עקב תנועת נוזל בעל מוליכות חשמלית (לימים התברר שמדובר בפלזמה - גז מיונן), ובכך הניח את היסודות לתאוריית הדינמו, המהווה בסיס להסברת השדה המגנטי של כדור הארץ, של השמש ושל גרמי שמיים אחרים. בשנת 1921 זכה במדליית קופלי מטעם החברה המלכותית. לרמור התנגד לניתוק אירלנד מבריטניה ועל רקע זה נבחר לפרלמנט בשנת 1911. הוא היה חבר הפרלמנט עד לשנת 1922. עם סיום עבודתו באוניברסיטת קיימברידג', חזר לצפון אירלנד. נקיפת לרמור מדיה וקבצים בנושא ג'וזף לרמור בוויקישיתוף ג'וזף לרמור, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ג'וזף לרמור, באתר MacTutor (באנגלית) ג'וזף לרמור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'וזף לרמור בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא צפון אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פומפיי (ספר)

פומפיי הוא רומן בדיוני מאת רוברט האריס, המתאר את הימים האחרונים שלפני התפרצות הר הגעש וזוב בשנת 79 לספירה, ואת ימי ההתפרצות עצמה. הרומן יצא לאור בשנת 2003. הרומן תורגם לעברית על ידי מרדכי ברקאי, ויצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן בשנת 2006. הספר, שעלילתו מתרחשת על רקע ימיה האחרונים של פומפיי הרומית, מתאר את הרקע התקופתי, תקופת הקיסרות הרומית בשנות השגשוג שלה, באופן ריאליסטי. בספר אף מופיעות דמויות היסטוריות כגון פליניוס הזקן ופליניוס הצעיר. עם זאת, הספר מתאר ברובו דמויות ואירועים בדיוניים. ב"פומפיי" משולבים הסברים עשירים ומייצגי אווירה לאותה התקופה, וניתן למצוא בכתוב רמזים עכשוויים לממצאים שהתגלו בשנים האחרונות. בנוסף, בספר משולבים מושגים מאותה תקופה, כגון ימי השבוע (מרס, מרקורי), אשמורות הלילה הנהוגות בתקופת הקיסרות הרומית, וחלוקת היום ל-12 שעות. עלילת הספר מתרחשת במשך ארבעה ימים, מ-22 באוגוסט 79 ועד 25 באוגוסט. הספר מספר על מהנדס אמות המים, מרקוס אטיליוס פרימוס, הממונה למהנדסה הראשי של אמת המים "אקווה אוגוסטה" (aqua augusta - "מי אוגוסטוס"), שהובילה מים לתשע ערים במפרץ נאפולי, בהן פומפיי, נולה ומיסנום. עלילתו העיקרית של הרומן מתמקדת בימיה האחרונים של העיר פומפיי והערים סביבה, לפני התפרצותו של הר הגעש וזוב, ואת ימי ההתפרצות עצמה. במהלך הספר מתמודד אטיליוס עם בעיות באמה הנגרמות על ידי הר הגעש העומד על סף התפרצות, ועם בעיות הנובעות משחיתות האצולה הרומית המקומית, המנסה להפריע לו במעשיו. בסוף הסיפור מתרחש מרוץ להישרדות שמנהלים אנשי המפרץ במטרה להנצל מכוח ההרס של הר הגעש. הבמאי רומן פולנסקי החל לעבוד על הפקת הסרט "פומפיי", המתאר את עלילת הספר, אבל הבמאי בן ה-75 פרש מהפרויקט משום שלא היה יכול להתחייב לתאריך החדש שנקבע לסרט, וטרם נקבע לו מחליף. הסרט בוטל לבסוף בספטמבר 2007. רוברט האריס, פומפיי - תחילת הספר, באתר nana10‏ רחל פייג וישניא, לרגע, פומפיי חוזרת לחיים, באתר הארץ, 5 ביוני 2006 הספר "פומפיי", באתר "סימניה" הסרט "פומפיי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
טופאק קטארי

טופאק קטארי (Túpac Katari, לעיתים מאוית גם Catari או Qatari; נולד בסיקהסיקה (Sicasica) בסביבות 1750 - לה פאס, 15 בנובמבר 1781) הוא השם בו נודע חוליאן אפאסה (Julián Apasa), מנהיגה של מרידה אינדיאנית של בני האיימרה באזור אלטו פרו (Alto Perú; באזור בוליביה כיום) בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-18. השם "טופאק קטארי" נועד ליצור זיקה בין אפאסה לבין שני מנהיגי מרידות דומות שהתחוללו בהרי האנדים באותן השנים: טופאק אמארו השני ותומאס קטארי. טופאק קטארי הצליח לגייס צבא של כ-40,000 איש על פני שטח נרחב, בעזרתם הטיל מצור על העיר לה פאס בשנת 1781, עד אשר נשבר המצור בידי הכוחות הקולוניאליים של האימפריה הספרדית. מאוחר יותר, ב-5 באוגוסט אותה השנה, הטיל טופאק קטארי מצור שני על לה פאס, והפעם זכה לתמיכתם של שניים מאחייניו של טופאק אמארו השני: אנדרס טופאק אמרו (Andrés Túpac Amaru) ומיגל בסטידאס טופאק אמרו (Miguel Bastidas Túpac Amaru), אולם כשל בשנית. ביום 17 באוקטובר 1781, הצליחו אנשי העיר להדוף את הצרים בשנית. המרדף אחר טופאק קטארי ואנשיו התהדק, וטופאק קטארי נתפס והוצא להורג, על ידי קריעת גופו לארבעה חלקים, ב-13 בנובמבר אותה השנה בלה פאס. מפקד אחר של המרידה, דייגו קריסטובל טופאק אמרו (Diego Cristóbal Túpac Amaru) נתפס גם הוא ב-15 במרץ 1782 וכאשר המרד נותר ללא תוחלת, ביקש מיגל בסטידאס טופאק אמרו את חנינת הספרדים, תמורת עזרתו בדיכוי שארית המרד. על אף כישלונו, הבגידה בו והוצאתו להורג נשאר טופאק קטארי גיבור בעיני תנועות אינדיאניות מודרניות בבוליביה, אשר אנשיהן מתקראים "קטריסטים" (kataristas) על שמו. גם קבוצת הגרילה הבוליביאנית, צבא הגרילה טופאק קטארי (Ejército Guerrillero Túpac Katari) נושאת את שמו. טופאק אמארו השני תומאס קטארי מדיה וקבצים בנושא טופאק קטארי בוויקישיתוף
קווארק עליון

קווארק עליון (באנגלית: Top quark) הוא חלקיק יסודי במודל הסטנדרטי. זהו קווארק דור שלישי בעל מטען חשמלי של e + 2 3 {\displaystyle +{\frac {2}{3}}} . התגלה ב-1995 במאיץ החלקיקים בפרמילאב. הקווארק העליון הוא המסיבי שבחלקיקים היסודיים במודל הסטנדרטי. מסתו 173.2±0.9 GeV - כמסת גרעין אטום רניום. ידוע גם תחת השם truth quark. הקווארק העליון משתתף באינטראקציות של הכוח הגרעיני החזק, אך התפרקותו נעשית דרך הכוח הגרעיני החלש. הוא כמעט תמיד מתפרק לבוזון W ולקווארק תחתון. לפי המודל הסטנדרטי של החלקיקים היסודיים, זמן החיים של הקווארק העליון הוא מסדר גודל של ‎10-25‎ שניות. פרק זמן זה קצר פי 20 בערך מפרקי הזמן של אינטראקציות של הכוח החזק. על כן, לא מספיקים להצטרף אליו קווארקים נוספים והוא לא הופך להאדרון בתהליך ההאדרוניזציה. אחרי גילוי הקווארק הראשון מדור שלישי, הוצע עבורו השם "יופי" (beauty), ואת הקווארק השני מהדור השלישי (שטרם נתגלה) כינו בשם "אמת" (truth). השמות הללו לא השתרשו, והקווארקים האלו כונו "עליון" ו"תחתון". בשנים שקדמו לגילויו של הקווארק העליון, היה ניכר כי המדידות המדויקות של מסת הבוזונים שמשתתפים באינטראקציות של הכוח החלש, תלויות במסת הקווארק העליון. אפקט זה, של ההשפעה על המדידות הללו איפשר "לראות" את הקווארק העליון, מבלי לייצר אותו בתהליך ניסויי. השפעת מסת הקווארק על מדידות פרמטרים הקשורים לכוח החלש איפשרו לחזות את מסת הקווארק עוד ב-1994. מסת הקווארק המשוערת הייתה בין 145 GeV ל-185 Gev. הקווארק העליון התגלה בשנת 1995 בפרמילאב. מאיץ החלקיקים שם היה היחידי בעולם המסוגל לייצר קווארק עליון בטרם החל מאיץ LHC לפעול ב-CERN בשנת 2008. קווארקי top יוצרו עד כה (2010) במאיץ ה- Tevatron שבפרמילאב ובמאיץ LHC, המפגישים פרוטונים ואנטי-פרוטונים. ניתן ליצור קווארקים עליונים בשני אופנים עיקריים: יצירת זוגות באמצעות הכוח הגרעיני החזק. יצירה באמצעות הכוח הגרעיני החלש. המודל הסטנדרטי מסביר את מסת הפרמיונים באמצעות מנגנון היגס. לבוזון היגס יש צימוד יוקאווה לקווארקים העליונים הימניים והשמאליים. אחרי שבירת הסימטריה האלקטרו-חלשה, הרכיבים הימניים והשמאליים מתערבבים ונוצר ביטוי של מסה. L = y t h q u c → y t v 2 ( 1 + h 0 / v ) u u c {\displaystyle {\mathcal {L}}=y_{t}hqu^{c}\rightarrow {\frac {y_{t}v}{\sqrt {2}}}(1+h^{0}/v)uu^{c}} לקווארק העליון יש ערך של צימוד יוקאווה של y t = 2 m t / v ≃ 1 {\displaystyle y_{t}={\sqrt {2}}m_{t}/v\simeq 1} .
מחוזות פדרליים של רוסיה

רוסיה מחולקת לשמונה מחוזות פדרליים (רוסית: федера́льный о́круг), כאשר מבחינה גאוגרפית חמישה מחוזות פדרליים נמצאים באירופה ושלושה באסיה. בעבר נכלל גם המחוז הפדרלי של קרים (2014–2016) החלוקה למחוזות הפדרליים התבצעה במאי 2000 בהוראתו של הנשיא ולדימיר פוטין, וזאת כחלק מתוכנית רחבה יותר שנועדה לחזק את השליטה הפדרלית ולהקטין את כוחו של השלטון המקומי. ב-19 בינואר 2010 הוקם המחוז הפדרלי של צפון קווקז תוך הקטנת שטח של המחוז הפדרלי הדרומי. ב-21 במרץ 2014 הוקם בצו הנשיאותי של הנשיא פוטין המחוז הפדרלי של קרים. ב-28 ביולי 2016 שטח המחוז הפדרלי הדרומי הורחב, כשהמחוז הפדרלי של קרים בוטל ומוזג לתוכו. המחוזות הפדרליים הם רמה של שלטון מקומי שנוצרה לנוחיות השלטון הפדרלי. מחוזות אלה לא מהווים מרכיב בפדרציה הרוסית. המרכיבים של הפדרציה הרוסית הם הסובייקטים הפדרליים בלבד. כל מחוז פדרלי מכיל מספר "נתינים פדרליים" (רפובליקות, קראיים, אובלסטים ואוקרוגים). בראשו עומד שליח פדרלי הממונה על ידי הנשיא ומכונה "הנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי". תפקידו לתאם ולפקח על פעולותיהן של הסוכנויות הפדרליות ומשרדי הממשלה בשטחי המחוז, אם כי בפועל סמכויותיו נרחבות הרבה יותר. מדיה וקבצים בנושא מחוזות פדרליים של רוסיה בוויקישיתוף תסקיר (עמ. 171) // Федеральная служба государственной регистрации, кадастра и картографии (Росреестр) Регионы России. Социально-экономические показатели", 2015г. // Росстат (הערות שירות הסטטיסטיקה:שטח המחוזות נמדד בינואר 2015) המחוז הפשרלי של קרים כלל: את העיר סבסטופול — 864 קמ"ר (Севастополь в цифрах 2014: Стат.сб./Севастопольстат. — Севастополь, 2015. — 74 с. — с. 10) ורפובליקת קרים — 26081 קמ"ר (Республиканский комитет по земельным ресурсам Республики Крым // Республиканская программа использования и охраны земель в Автономной Республике Крым на 2010—2015 годы) Валовой региональный продукт по субъектам Российской Федерации в 1998-2014гг. // Росстат ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Cheshire Cat

Cheshire Cat הוא אלבום הבכורה של בלינק-182. הוא יצא ב-17 בפברואר 1994. השירים: "Carousel" ,"Fentoozler" ," Strings" ,"Sometimes" ,"TV" ,"Toast And Bananas" ו" Romeo And Rebecca" הופיעו במקור בדמו "Buddha". שני השירים, "Carousel" ו"M+M's", מופיעים באלבום האוסף "Greatest Hits". שני הסינגלים שיצאו מאלבום זה הם: "M+M's" ו-" Wasting Time". כל השירים נכתבו על ידי טום דה-לונג' ומארק הופוס, חוץ מהשיר "Wasting Time" שנכתב על ידי ג'ף פורסט. טום דה-לונג' – קולות וגיטרה מארק הופוס – קולות וגיטרת בס סקוט ריינור – תופים מאט הוטס – הקדמה של "Ben Wah Balls" O - מפיק סטיב קרווק - מהנדס מידע על האלבום Cheshire Cat באתר MusicBrainz מידע על האלבום Cheshire Cat באתר AllMusic האלבום Cheshire Cat באתר Discogs האלבום Cheshire Cat באתר ספוטיפיי
פריאנדרוס

פּרִיאַנְדְרוֹס (ביוונית: Περίανδρος) היה הטיראן השני של העיר קורינתוס במאה ה-7 לפנה"ס, ובנו של הטיראן הראשון, קיפְּסֶלוֹס. פריאנדרוס ירש את אביו ב-627 לפנה"ס ושלט בה עד שנת 587 לפנה"ס. הוא שיפר את נמל קורינתוס וסלל את הדיולקוס (דרך סלולה) החוצה את מצר היבשה (האיסתמוס הקורינתי), עליו גררו אוניות מן הים האייגאי אל הים האיוני כדי להימנע מהשיט סביב הפלופונסוס. הרווחים שהתקבלו מהדיולקוס איפשרו לפריאנדרוס לבטל את המיסים בקורינתוס. עם הזמן הפך פריאנדרוס לדמות הטיראן הטיפוסי, זו המשלבת חוכמת מעשה עם עריצות (כך למשל בעיני אריסטו). הרודוטוס מספר, כי את אכזריותו למד מתראסיבולוס, טיראן מילטוס, שיעץ לו כיצד להיפטר מכל מי שעלול לאיים על שלטונו. בין היתר הוא שלח 300 ילדים של נכבדי האי קרקירה, בו שלט, אל סארדיס לשם סירוסם כמעשה נקם, אך בסופו של דבר הצילו אותם אנשי סאמוס. הוא אף רצח את אשתו מליסה ושכב עם גופתה, ומשגילה בנו הצעיר, ליקופרון, מי עשה את הנבלה, גירש אותו פריאנדרוס אל קרקירה. מאוחר יותר ניסה פריאנדרוס להתפייס עם ליקופרון, אך הלה סירב לשוב לקורינתוס. רק כשהציע פריאנדרוס לליקופרון כי ירש את הטיראניה בקורינתוס בעוד הוא עצמו יעבור לקרקירה, ניאות לבסוף הבן. אלא שאנשי קרקירה הקדימו והרגו את ליקופרון, כדי למנוע את הגעת פריאנדרוס לעירם. פריאנדרוס נחשב על ידי חלק מן הסופרים הקדמונים כאחד משבעת חכמי יוון, אשר ניסח בין השאר את מטבע הלשון "אימון זה הכל". לדברי הרודוטוס, פריאנדרוס ערך גם תחרות שירה ונגינה, בה זכה המשורר אריון. כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. עותק דיגיטלי בתוך: אתר דעת. הרודוטוס, היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998. מדיה וקבצים בנושא פריאנדרוס בוויקישיתוף Diogenes Laertius: Life of Periander פריאנדרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פריאנדרוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) הרודוטוס, ספר ה', 92 ו-ז. הרודוטוס, ספר ג', 48. הרודוטוס, ספר ג', 48-53. הרודוטוס, ספר א', 23.
קווארק למעלה

קווארק למעלה (באנגלית: Up quark) הוא חלקיק יסודי במודל הסטנדרטי. זהו קווארק דור ראשון, בעל מטען חשמלי e + 2 3 {\displaystyle +{\frac {2}{3}}} . קווארק למעלה הוא הקל שבקווארקים. מסתו מעולם לא נמדדה בדיוק רב, אך משערים כי היא נעה בין 1.8 ל־3 MeV. לפי המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, ישנם שישה סוגי קווארקים. חומר רגיל, כאטומים, מורכב מאלקטרונים ומגרעין. הנוקליאונים - הפרוטונים והנייטרונים שבגרעין מורכבים מקווארקים. פרוטון מורכב משני קווארקי למעלה, ומקווארק למטה יחיד. הנייטרון מורכב מקווארק למעלה אחד, ומשני קווארקי למטה. משקילות המסה והאנרגיה הנובעת מתורת היחסות הפרטית, נובע כי אנרגיית הקשר המחברת את הקווארקים יחדיו מעניקה לנוקליאונים את מסתם. המסה מגיעה מהאנרגיה של שדה הכוח של הגלואונים ולא ממסת המנוחה של הקווארקים עצמם. דבר קיומם של הקווארקים הוצע לראשונה (באופן בלתי תלוי) על ידי מארי גל-מאן, ג'ורג' צוויג ויובל נאמן ב־1964. חלק מההאדרונים כוללים קווארקי למעלה: פאיונים טעונים (π±) הם מזונים המורכבים מקווארק למעלה ואנטי-קווארק למטה, או להפך. הפאיון הנייטרלי π, המזון ρ {\displaystyle \rho } ומזונים נוספים הם קומבינציה ליניארית של הצירוף קווארק למעלה אנטי-קווארק למעלה עם הצירוף קווארק למטה אנטי-קווארק למטה. מזון η {\displaystyle \eta } , מזון ω {\displaystyle \omega } ומזונים נוספים הם קומבינציות ליניאריות של מספר זוגות קווארקים ואנטי-קווארקים, ביניהם קווארק למעלה ואנטי-קווארק למעלה. מספר רב של באריונים מכיל קווארק למעלה אחד או יותר. נוקליאונים ובאריוני Δ מורכבים אך ורק מקווארקי למעלה וקווארקי למטה. ארז גרטי, חלקיקי החומר – קווארק למעלה, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 4 ביולי 2011 [1] Particle Data Group - Quark model
משה אונגרפלד

משה אוּנגֶרפֶלד (10 במרץ 1898 – 2 במרץ 1983) היה מורה, עיתונאי, פובליציסט וסופר, מנהלו הראשון של "בית ביאליק". משה אונגרפלד (Ungerfeld) נולד בשנת 1898 בעיירה רוּדְקִי (רידיק) שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית. התחנך בחדר ובישיבת ויז'ניץ. כן למד לימודים כלליים והתכונן לבחינות בגרות אקסטרניות. בסוף מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא האוסטרו-הונגרי והגיע לדרגת קצין. לחם בחזית המזרחית, נפל בשבי הרוסי ושוחרר לאחר חוזה ברסט-ליטובסק (1918). בשנת תרפ"ב החל ללמוד פילוסופיה, ספרות ושפות שמיות באוניברסיטת וינה, במשך ארבע שנים. במקביל למד בבית המדרש למורים יהודים של הרב צבי פרץ חיות ואביגדור אפטוביצר. שם, בווינה של שנות ה-20, הכירו הוא וחיים נחמן ביאליק, ואונגרפלד סייע לביאליק בעת שהותו בווינה. עבד כמורה בווינה, ושימש עיתונאי בעיתונים "הארץ", "היום", "הצפירה" ו"הדואר". פרסם מסות ומאמרים בכתבי עת נוספים, בעברית וביידיש, בשמו ובשמות עט אחדים: "בן-יצחק", "בן-עמרם", "מ. אג"ף" ועוד. בשנת 1938 (שנת האנשלוס) עלה לארץ ישראל. אונגרפלד מונה למנהל "בית ביאליק", שאותו תרמה מאניה ביאליק לציבור, והחזיק בתפקיד זה במשך כארבעים ושש שנה, עד לפטירתו. במשך השנים פרסם אונגרפלד מספר ספרים על ביאליק ועל בני דורו. בשנת 1975 זכה בפרס רמת גן לספרות וב-1977 נבחר ליקיר העיר תל אביב-יפו. בעשר השנים שלפני מותו נשמעו תלונות רבות על דרך ניהולו את בית המשורר. חוקרי ספרות (בראשם זיוה שמיר) גילו כי גנז מכתבים מאת ביאליק כדי שלא לפגוע בתדמית המשורר, בהם מכתבים המגוללים את פרשת אהבתו לציירת אירה יאן. אונגרפלד היה רווק ולא הביא ילדים לעולם. נפטר בשנת 1983, ונקבר בבית העלמין בחולון. וינה (1946). יצא לאור בשם העט מ. אג"ף. שיר השרים לח.נ. ביאליק (1960). אסופת שירים על ביאליק מאת משוררי ישראל; ראה אור במלאת 25 שנה למות המשורר. ארץ וחכמיה: אוסטריה הונגריה (1974) ביאליק וסופרי דורו: דברים בין ביאליק לסופרי דורו לציון יובל המאה להולדתו וארבעים שנה לפטירתו (1974) במעגלי יצירה: הוגים, משוררים, מספרים ומסאים (1975) משה אונגרפלד, דף שער בספרייה הלאומית משה אונגרפלד, בלקסיקון הספרות העברית החדשה דוד תדהר (עורך), "משה אונגרפלד", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 777 משה אונגרפלד, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" פאר פרידמן, מ. אונגרפלד: הרהורים על האיש שהקדיש עצמו לזכרו של ח.נ. ביאליק, 16 ביולי 2007 הבית של ביאליק, מעריב, 24 ביולי 1970 אקס הכתרת 22 יקירי ת"א-יפו ייערך מחרתיים, דבר, 27 ביוני 1977 משה אונגרפלד למנוחות, דבר, 6 במרץ 1983 א. מרדכי, בעיני אוהב, מעריב, 9 באפריל 1976
Dude Ranch

Dude Ranch הוא האלבום השני של בלינק-182. הוא יצא ב-17 ביוני 1997. האלבום נחשב להצלחה מסחרית, לאחר שמכר למעלה ממיליון עותקים והפך לאלבום פלטינה. האלבום מכיל את השירים "Dammit" ו"Josie", אשר בזכותם הפכה הלהקה לפופולרית במיינסטרים. זהו האלבום האחרון של בלינק-182 בו השתתף המתופף סקוט ריינור. טום דה-לונג' – קולות וגיטרה מארק הופוס – קולות וגיטרת בס סקוט ריינור – תופים ; אתר האינטרנט הרשמי של Dude Ranch (באנגלית) מידע על האלבום Dude Ranch באתר MusicBrainz מידע על האלבום Dude Ranch באתר AllMusic האלבום Dude Ranch באתר Discogs האלבום Dude Ranch באתר יוטיוב
מרווח (כתב)

בכתב מרווח הוא שטח ריק שמפריד בין סימנים כתובים. בדרך כלל המרווח משמש להפרדה בין מילים. מרווח להפרדה בין מילים נהוג בשפות רבות, אך לא בכולן. הוא לא היה נהוג בלטינית עתיקה וביוונית עתיקה. שימוש עקבי במרווח בכתיבה של אלפבית לטיני נעשה בשפה האירית בשנים 600–800. בסינית וביפנית מודרניות אין שימוש במרווח. לפי כללי הפיסוק העברי, כאשר לאחר מילה בא סימן פיסוק, אין הפרדה ביניהם, והמרווח יבוא לאחר סימן הפיסוק. במקלדת מחשב מקש הרווח משמש ליצירת מרווח. זהו המקש הגדול ביותר, במקלדת נפוצה הוא שווה אורך לשישה מקשים רגילים. במרבית שפות התכנות המרווח משמש להפרדה בין מילים, כמקובל בשפה אנושית, אך בשפת התכנות פורטרן, למשל, אין משמעות למרווח. בעת הכתיבה המתכנת משתמש במרווחים, למען הקריאוּת של התוכנית, אך הוא אינו חייב לעשות זאת. בשפת HTML קיימים מספר סוגי מרווחים, המבוססים וחלקיים לתקן יוניקוד (המכיל עוד כמה סוגי מרווחים). רצף מרווחים בקובצי HTML מוצג בדפדפן כמרווח יחיד. כאשר רוצים להציג מרווחים אחדים רצופים, יש לכתוב את הקוד המפורש שלהם. הנפוץ מביניהם הוא: ;nbsp& (ראשי תיבות של Non-breaking space; בתרגום חופשי: רווח קשיח). ( )‏ – &thinsp; – מרווח צר מזה הסטנדרטי (ראו להלן), בערך ברוחב ⅕ או ⅙ מרוחב האות האנגלית m. ( )‏ – &nbsp; – מרווח ברוחב המרווח הסטנדרטי והנפוץ ביותר (המרווח המתקבל מלחיצה על מקש הרווח הארוך שבמקלדת), אך בניגוד אליו, תו מרווח זה לא מאפשר גלישת שורות אוטומטית בנקודה הזו. ( )‏ – &ensp; – מרווח ברוחב האות האנגלית n. ( )‏ – &emsp; – מרווח ברוחב האות האנגלית m. (‍)‏ – &zwj; – תו ברוחב אפס (בדומה לתווי כיווניות), שמאפשר שבירת תווים/מילים/שורות בנקודה זו. (‌)‏ – &zwnj; – תו ברוחב אפס (בדומה לתווי כיווניות), שאינו מאפשר שבירת תווים/מילים/שורות בנקודה זו. ( )‏ – &sp; – המרווח הסטנדרטי והנפוץ ביותר (המרווח המתקבל מלחיצה על מקש הרווח הארוך שבמקלדת). תו מרווח זה מאפשר גלישת שורות אוטומטית בנקודה הזו. (​)‏ – &NegativeMediumSpace; – תו ברוחב "שלילי", המשמש להגדרת גבולות של מילים במערכות שאינן יודעות לפרש רווחים באופן אוטומטי. (⁠)‏ – &NoBreak; – מרווח ברוחב אפס, שאינו מאפשר שבירת תווים/מילים בנקודה זו, אך מאפשר שבירת שורות. ( )‏ – &hairsp; – מרווח "ברוחב שערה". מרווח צר מרוחב מרווח &thinsp;. ( )‏ – &puncsp; – מרווח ברוחב סימני הפיסוק נקודה (.) או פסיק (,). ( )‏ – &MediumSpace; – מרווח ברוחב 4 18 {\textstyle {\frac {4}{18}}} מרוחב האות האנגלית m. ( )‏ – &emsp14; – מרווח ברוחב ¼ מרוחב האות האנגלית m. ( )‏ – &emsp13; – מרווח ברוחב ⅓ מרוחב האות האנגלית m. ( )‏ – &numsp; – מרווח ברוחב הספרות בגופן ברוחב אחיד. ( )‏ – &Tab; – תו Tab. "קופץ" עד לעצירת ה-Tab הבאה בשורה. מדיה וקבצים בנושא מרווח בוויקישיתוף