laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יורם בוקר

יורם בוקר (24 במאי 1940 – 16 ביוני 2023) היה פנטומימאי ישראלי, במאי, פרופסור ומורה לפנטומימה בחוג לאמנות תיאטרון באוניברסיטת תל אביב וב"בית צבי". בוקר נולד בפריז, צרפת, בשם ז'אן קלוד בוקסנבאום. בשואה הוחבא אצל משפחה פריזאית, תמורת כסף, בעת שהוריו שרדו מחנות ריכוז. עלה לישראל בגיל 19 בשנת 1959 ושירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים. ב-1962 נפגש עם מרסל מרסו בישראל והוזמן ללמוד אצלו בפריז. הוא למד פנטומימה גם אצל ז'אק לקוק וקלוד קיפניס. בעצם רציתי להיות שחקן והתחלתי עם פנטומימה בגלל מרסל מרסו. כשראיתי בפאריס מה הוא עושה, הייתי המום ורציתי לעשות כמותו לאחר שסיים את לימודי הפנטומימה בצרפת חזר לישראל בשנת 1965. הוא ייסד את "תיאטרון הפנטומימה של יורם בוקר" (1970), עמו הופיע בפסטיבלים בישראל ובעולם. ביים והשתתף במספר מופעי פנטומימה בתיאטרון שלו. המופע "קרוסל" (1969) הועלה 600 פעמים והופיע גם בתיאטרון דני דגן; בעקבותיו עלה מופע ההמשך "קרוסל 2". מופעו "קלפים" הועלה 80 פעמים, והופיע גם בתיאטרון חיפה. "עולם הפנטומימה" הוצג 300 פעמים, בין השאר גם בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. ב-1979 עלתה ההצגה "שעשועי פנטומימה" עם אורי טננבאום, והוצגה כ-100 פעמים. בוקר ביים את קטעי הקישור באירוויזיון 1979, בהם הוצגו קטעי פנטומימה בהשתתפות בוקר, עזרא דגן, חנוך רוזן ואחרים. ב-1980 העלה את "על מסכות ואנשים" לצד שייקה אופיר. מופעי פנטומימה נוספים שהעלה הם "חגיגת פנטומימה" (1982), "מקסימים" (אוניברסיטת תל אביב), "גברתי המדינה", "גיזת הזהב", "חלומות באשפמיה" (1994) ועוד. בוקר הרחיב את עיסוקיו גם לקולנוע, טלוויזיה, קונצרטים ותיאטרון. ב-1981 כיהן כמנהל אמנותי של הפסטיבל הישראלי לפנטומימה בקריית שמונה. באותה שנה גם התארח כפנטומימאי בתוכנית הטלוויזיה "רגע עם דודלי". ב-1988 הופיע בתוכנית "בצלו של הלם קרב" וב-1993 הופיע בכמה פרקים של תוכנית הטלוויזיה "מוסיכף" לצידם של הפנטומימאים אורי טננבאום ואפי מאיר. לאורך השנים שיחק בהצגות מרכזיות בתיאטראות ישראל, בהן "נאסר א-דין", "כלוב האהבה", "נעליים אדומות", "כנר על הגג" ו"מעשה בחייל". עבד גם כמעצב תנועה בתיאטראות הבימה, תיאטרון חיפה ותיאטרון באר שבע. ב-1981 זכה בוקר בפרס ראשון בפסטיבל פנטומימה בינלאומי שנערך באיטליה, מטעם עיריית ארצו ומשרד התרבות האיטלקי. החל מ-1965 בוקר כיהן כפרופסור ומורה לפנטומימה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. היה נשוי פעמיים והתגורר בהרצליה. בוקר נפטר ב-15 ביוני 2023. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. יורם בוקר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יורם בוקר, דף שער בספרייה הלאומית יורם בוקר, בארכיון הבימה ארכיון יורם בוקר, בספרייה הלאומית מידע על יורם בוקר בקטלוג הספרייה הלאומית יורם בוקר, באתר אוניברסיטת תל אביב איריס קול, קול מן העבר - פרק 10 - יורם בוקר, כתבה באתר יוטיוב יעקב בר-און, ‏הפנטומימאי הישראלי יורם בוקר הלך לעולמו: בחזרה לתחנות חייו, באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2023 אנג'לה דולנד (ראיינה: ציפי שוחט), עכבר העיר אונליין, אל תתנו לפנטומימאי לדבר, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2007 - "הגשר בין התיאטרון למחול", ריאיון עם בוקר על מרסל מרסו עיתונות - קטעי קישור באירוויזיון 1979, ארכיון יורם בוקר, הספרייה הלאומית שמעון לב-ארי, מדריך מאה שנה לתיאטרון העברי, אתר המרכז הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה באוניברסיטת תל אביב
פטריק אנדרסון

פטריק "ביארד" יונאס אנדרסון (בשוודית: Patrik "Bjärred" Jonas Andersson; נולד ב-18 באוגוסט 1971 בבורגבי) הוא כדורגלן עבר שוודי. גם אביו, רוי אנדרסון, ואחיו הצעיר דניאל אנדרסון שיחקו כדורגל מקצועני. נכון לתחילת 2005, ערך פטריק אנדרסון 96 הופעות במדי נבחרת שוודיה, בהן כבש 3 שערים. הוא זכה במקום השלישי במונדיאל 1994. הוא שיחק גם במדי הנבחרת שהגיע לחצי הגמר ביורו 1992. כמו כן שותף אנדרסון במדי הנבחרת במהלך טורניר יורו 2000 והוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2002. אנדרסון התחיל את הקריירה שלו במועדון מקומי, ביארדס איי אף, ממנו קיבל גם את שם החיבה שלו. ב-1989 הוא עבר למאלמה, קבוצה מהליגה הבכירה בשוודיה. ב-1992 הוא נהפך לשחקן מקצועי כאשר עבר לשחק במדי בלקברן רוברס האנגלית, בה הוא נשאר עד 1993, לפני שעבר לתחנה הבאה בקריירה שלו, בורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית. במדי מנשנגלדבאך זכה אנדרסון בגביע הגרמני בשנת 1995. הוא עזב את הקבוצה כאשר מעמדה החל להדרדר ועבר לאחת מהקבוצות הבכירות בגרמניה ובאירופה, באיירן מינכן, ב-1999. בתקופתו בבאיירן הספיק להשיג תארים רבים, 2 אליפויות הבונדסליגה, (כאשר באחרונה הוא כבש את שער האליפות במחזור האחרון של הליגה בבעיטה חופשית בזמן פציעות), גביע גרמני, וזכייה בליגת האלופות. ב-2001 עבר למועדון הפאר הספרדי ברצלונה ובילה שם שלוש עונות מרובות פציעות. בעונת 2004 שב אנדרסון הביתה, לשחק במדי מאלמה, אחרי 10 שנים מחוץ לשוודיה. הוא זכה פעמיים בתואר שחקן השנה בשוודיה, בשנים 1995 ו-2001. אנדרסון היה בהרכב מאלמה בשני המשחקים בסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות בעונת 2005/2006 בהם שיחקה מאלמה נגד מכבי חיפה, שאותה גם הדיחה בסיכום שני המשחקים. מדיה וקבצים בנושא פטריק אנדרסון בוויקישיתוף פטריק אנדרסון, באתר Transfermarkt פטריק אנדרסון, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) פטריק אנדרסון, באתר BDFutbol פטריק אנדרסון, באתר WorldFootball.net פטריק אנדרסון, באתר National Football Teams פטריק אנדרסון, באתר FootballDatabase.eu ביוגרפיה וסטטיסטיקות באתר Sports Reference
כלא לפורטובו

כלא לֶפוֹרְטוֹבוֹ (ברוסית: Лефортовская тюрьма), בית מעצר הנמצא בחלקה המזרחי של העיר מוסקבה, רוסיה. מאז 2005 הוא מנוהל על ידי שירות בתי הסוהר הפדרלי. בשנים 1995–2005 היה בניהול הפ.ס.ב (מיורשי הק.ג.ב). הבניין נבנה בשנת 1881 ככלא צבאי לחיילי צבא רוסיה בעלי דרגות נמוכות, אשר נדונו לתקופות מאסר קצרות. שמו, לפורטובו, נלקח משמה של השכונה שהוא נמצא בה, הקרויה על שמו של פרנץ לפורט, מחבריו ועוזריו של הצאר פיוטר הגדול. במשך השנים בוצעו בבניין שינויים רבים והרחבות. לאחר המהפכה הבולשביקית הועבר כלא לפורטובו לניהול מועצה מיוחדת של המהפכה (וו.צ'.ק, ВЧК). בזמן הטיהורים הגדולים הוא נשלט על ידי המשטרה הפנימית החשאית, הנ.ק.וו.ד ושימש לחקירות, מהן בעינויים. עד סוף קיומה של ברית המועצות, בשנת 1991, שימש הכלא כבית מעצר של הק.ג.ב למשך תקופות החקירה של העצורים. רבים ממתנגדי השלטון הסובייטי (דיסידנטים) וגם אסירי ציון היו עצורים בכלא לפורטובו. עם העצירים המפורסמים נמנו ראול ולנברג, אנדריי סחרוב, נתן שרנסקי ואלכסנדר סולז'ניצין. במאה ה-21 משמש הכלא כמתקן כליאה זמני למשפט, בייחוד למרגלים ולבכירים שהואשמו בשחיתות. בכלא נכלא אוון גרשקוביץ' עיתונאי אמריקאי שנעצר בגין ריגול. תיאור הכלא (ברוסית)
גוטליב גלוגה

גוטליב (תֶיאופיל) גלוּגֶה (Gottlieb (Théophile) Gluge; ‏ 18 ביוני 1812, בראקל, וסטפאליה – 22 בדצמבר 1898, ניס, צרפת) היה חוקר מוביל בתחום הרפואה ורופאו האישי של לאופולד השני מלך בלגיה. גלוגה נולד בשנת 1812 בבראקל (Brakel) שבווסטפאליה (גרמניה). הוא למד רפואה באוניברסיטת ברלין ובשנת 1835 קיבל דוקטור לרפואה. שנתיים לפני שסיים את לימודיו הוא פרסם מאמר על ההיסטוריה והפתולוגיה של השפעת ("Die Influenza oder Grippe, nach den Quellen Historisch-Pathologisch Dargestellt", שעליו זכה בפרס מפקולטת האלמה מאטר שלו. בכך היה גלוגה הרופא הראשון שתיאר את מחלת השפעת. בשנת 1836, לאחר שסיים את לימודיו, יצא גלוגה להשתלמות בפריז. בשנת 1838, בהמלצתו של אלכסנדר פון הומבולדט, התמנה כפרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטה החופשית של בריסל, והחזיק בתפקיד זה עד 1873, בעת שהיה (במשך שנים רבות) רופאו של מלך בלגיה. בשנת 1846 קיבל אזרחות בלגית, ולאחר שפרש מהאקדמיה בשנת 1873, עבר להתגורר בבריסל, אם כי בילה את מרבית זמנו בנסיעות. גלוגה היה חבר האקדמיה המלכותית למדעים ואמנויות של בלגיה, שעודנה מעניקה לכבודו פרס דו-שנתי בתחום הפיזיולוגיה. גלוגה היה אחד הרופאים הראשונים שבחנו במיקרוסקופ רקמות חולות בגוף; בדרך זו הוא ביקש לצבור ידע על הגורמים העיקריים של המחלות, וכך גם לברר מהו תהליך הטיפול הנכון ביותר. במהלך מחקרו הוא גילה טפיל ייחודי בדגי כלכית (Gasterosteidae), שניתן לו השם Glugea microspora. גלוגה פרסם מאמרים בכתבי עת רפואיים מובילים בגרמניה, צרפת, ובלגיה. וכתב את הכרכים העוסקים בפיזיולוגיה ב"האנציקלופדיה הפופולרית" (Encyclopédie populaire) משנת 1850. גלוגה נפטר בניס שבצרפת בשנת 1898. Die Influenza oder Grippe nach den Quellen historisch-pathologisch dargestellt, Eßmann, 1837 Anatomisch-mikrocopische Untersuchungen zur allgemeinen und speziellen Pathologie, Essmann, 1839 Abhandlungen zur Physiologie und Pathologie: anatomisch-mikroskopische Untersuchungen, Mauke, 1841 Atlas der pathologischen Anatomie, Mauke, 1850 Atlas of pathological histology, (Joseph Leidy) Blanchard and Lea, 1853 "Anatomisch-Mikroskopische Untersuchungen zur Allgemeinen und Speziellen. Pathologle," vol. i., Minden and Leipsic, 1839; vol. ii., Jena, 1841 "Abhandlungen zur Physiologie und Pathologie," Jena, 1841; "Atlas der Pathologischen Anatomie," Jena, 1843 to 1850; La Nutrition, ou la Vie Considérée dans Ses Rapportsavec les Aliments," Brussels, 1856; "Abcès de la Rate et Sa Guérison," ib. 1870. מדיה וקבצים בנושא גוטליב גלוגה בוויקישיתוף איזידור זינגר, פרדריק ט' היינמן, ‏"גוטליב (תיאופיל) גלוגה", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ביוגרפיה של גוטליב גלוגה, באתר הביוגרפיה הלאומית של בלגיה (בצרפתית)
ארגון ביולוגי

ארגון ביולוגי או היררכית החיים הוא תפיסה היררכית של מבנים ביולוגיים מורכבים בשיטה רדוקציוניסטית. ההיררכיה משתרעת מאטומים עד לביוספרות. כל רמה בהיררכיה מורכבת מקודמתה ומהווה בסיס לזאת שאחריה, וכל עלייה ברמה מייצגת עלייה במורכבות המבנה הביולוגי, כלומר שכל "אובייקט" מורכב בעיקרו מהיחידות של הרמה הקודמת. להלן התיאור הרווח ביותר של רמות הארגון הביולוגי, מהנמוך ביותר עד לגבוה ביותר: כל רמה בארגון הביולוגי קשורה לזאת שלפניה ולזאת שאחריה, ומושפעת מהן. לדוגמה, שינויים במערכת האקולוגית של אזור מסוים יכולים להשפיע על קהילה, שתשפיע על אוכלוסייה וכך הלאה עד לרמה התאית של היצורים החיים באותו אזור. מאותו רעיון, שינויים אף ברמה המולקולרית יכולים להוביל לשינויים ברמה של היצור החי כולו. הבנה זו היא עניין חשוב לביצוע מחקרים מדעיים בתחומים רבים. לדוגמה, במדעי הרפואה, ללא הבנה זו היה זה על סף הבלתי אפשרי להבין את השפעתן של תופעות כימיות ופיזיות על מחלות ותפקוד גופני. מצגת PowerPoint על ארגון ביולוגי (אנגלית), באתר Buzzle.com ארגון ביולוגי (אנגלית), באתר authorSTREAM
ז'אק לקוק

ז'אק לקוק (בצרפתית: Jacques Lecoq; 15 בדצמבר 1921 – 19 בינואר 1999) היה שחקן, פנטומימאי ובמאי צרפתי אשר השפיע רבות על אמנויות הבמה במחצית השנייה של המאה העשרים וידוע כמפתח שיטת התיאטרון הפיזי. לקוק החל את לימודיו בגימנסיה בגיל 17 ולמד בה התעמלות מכשירים. לדבריו, לימודים אלו גרמו לו להבין את הגאומטריה של התנועה וכי תנועת הגוף דרך החלל דורשת ממנו להיות לגמרי מופשט. לקוק ראה את הקצב באתלטיקה כ"שירה פיזית". ב-1941 התקבל ל"תיאטרון הפיזי" ובו הכיר את ז'אן-מארי קונטי, שחקן כדורסל לשעבר, אשר היה אחראי על לימודי הספורט בצרפת. קונטי התעניין בחיבור בין ספורט לתיאטרון ובעקבות כך היה בקשר עם אנשי התיאטרון אנטונן ארטו וז'אן-לואי בארו. הייתה לו השפעה רבה על לקוק. לקוק לימד ספורט במשך מספר שנים ולאחר מכן שיחק בקומדיות דלארטה. הוא גר באיטליה במשך שמונה שנים ושם נחשף לפנטומימה, מסיכות והופעות פיזיות. במשך אותו זמן הופיע כשחקן, ליצן ומחזאי. ב-1956 חזר לפריס והקים את "בית-הספר הבינלאומי לתיאטרון של ז'אק לקוק" - École internationale de Théâtre Jacques Lecoq. לקוק פיתח את שפת התיאטרון הפיזי והצליח באמצעות פדגוגיה מקורית, ליצור סגנון חדש ומקורי של יצירה תיאטרלית. הוא פיתח פדגוגיה תיאטרלית, אך לא קיבע אותה כשיטת עבודה לתהליכי יצירה תיאטרלית. לקוק עודד את תלמידיו לחקור דרכי הופעה, במקום להקנות מספר יכולות מסודרות או העדיף לחנך ליצירתיות של המופיע (פרפורמר). התרגול כלל דגש על מסיכות. בתחילה עם מסכות טבעיות מתוך מחשבה שהן מפנות את תשומת הלב למניירות הגופניות ולאחר מכן הקטין את גודל המסיכות עד אביזרים קטנים כמו אף של ליצן. בשלבים מאוחרים יותר של הלימוד העדיף לקוק לא להגיד לתלמידיו מה לעשות כדי לעודד אותם להמשיך לנסות דרכים חדשות של ביטוי יצירתי. שלושת עקרונותיו היו: משחק מלא, תחושה של ביחד ופתיחות. ב-1977 לקאן הקים בבית הספר מעבדה ללימוד התנועה שחקרה ארכיטקטורה, עיצוב במה ותפאורה. בבית הספר של לקוק למדו תלמידים מארצות שונות ולאחר לימודיהם הקימו להקות תיאטרון, השתלבו בתיאטראות קיימים ואף הקימו בתי-ספר עצמאיים שממשיכים את דרכו הפדגוגית. על תלמידיו נמנים, פיטר ברוק, אריאן מנושקין, סטיבן ברקוף, דריו פו, ג'ולי טיימור, פיליפ גולייה, סיימון מקברני סאידי לאסאד, ברטי טוביאס, קלוד שגרן, ג'וליאן שגרן ואחרים. בישראל פועלים שחקנים ובמאים בהשראת לקוק כ: גיל בכר, ג'וליאן שגרן, נעם מאירי נלי עמר, סלים דאו שירילי דשא, אורי וייס וליסה ג'יקובסון. כמו כן ישנם בתי ספר וקבוצות תיאטרון שפועלים בהשראתו כמו "תיאטרון ארמא", בית הספר תיאטרון הגוף שנסגר, ו "הואדי- בית ספר לתיאטרון פיזי" הפועל בבית-הגפן בחיפה החל משנת 2016. בשנת 2007 פורסמה עבודת מחקר על הפדגוגיה של ז'אק לקוק, שנכתבה על ידי ליסה ג'יקובסון מתיאטרון ארמא. (כתיזה לתואר שני באוניברסיטת ת"א). שם התיזה- " "אל תעשו מה שאני עושה- תעשו מה שאתם עושים"- הבופון והליצן בפדגוגיה של ז'אק לקוק והשפעתה על התיאטרון בשלהי המאה ה-20", הנמצאת לעיון בספריית האוניברסיטה. The Moving Body: Teaching Creative Theatre, Jacques Lecoq, Jean-Gabriel Carasso, Jean-Claude Lallias, Routledge, 2002 Theatre of Movement and Gesture, Jacques Lecoq, Routledge, 2006 Through the Body: A practical guide to physical theatre, Callery Dympha, London: Nick Hern Books, 2001 Jacques Lecoq, Murray Simon, Routledge, 2003 ז'אק לקוק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בית ספר "ז'אק לקוק" לתיאטרון (אורכב 31.05.2020 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) ז'אן לקוק והתיאטרון הפיסי(הקישור אינו פעיל), מתוך אתר בית ספר "ארמא" בית ספר "תיאטרון הגוף"
דודי אור

דוד (דוּדי) אוֹר (נולד ב-5 בינואר 1953) הוא מוזיקאי ומפיק ישראלי, הכותב בעיקר מוזיקה לתיאטרון ולקולנוע. אור, בוגר צוות הווי הנח"ל, למד מוזיקה אצל פרופ' צבי קרן, והמשיך במגמת הקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה בתל אביב. עוד קודם לכן, ב-1977 הוא לקח חלק לצד עפרה חזה, דני מסנג ואחרים במופע "Here is Israel" שהועלה מול קהילות יהודיות בארצות הברית. הוא סיים את לימודיו אצל פרופ' לאון שידלובסקי ב-1983, ומשנת 1980 ולאורך עשור שימש כַּמנצח של חבורת הזמר מטה אשר ושל חבורת הזמר "מוזיקל"; בשנים אלו גם החל לכתוב מוזיקה עבור הצגות בתיאטרון הרפרטוארי בישראל, בין היתר ל"ריקודו של ג'ינגיס כהן" (בית ליסין) שזכתה במקום הראשון בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר ב-1984. תחת עודד קוטלר כיהן אור כמוזיקאי-הבית של קבוצת התיאטרון נווה צדק שפעלה במרכז סוזן דלל שבתל אביב בין 1985 ל-1988. ב-1986 הוא קיבל, במשותף עם קובי ניב וישראל גוריון, את פרס כינור דוד עבור "המלך הלך לישון" שהייתה הצגת הילדים הפוליטית הראשונה בישראל. הצגות אחרות שעבורן יצר את המוזיקה כוללות את "בערבות הנגב" ו"החייל הטוב שווייק" (בבימוי אהרון אלמוג), אף הן במסגרת הקבוצה בסוזן דלל. עוד באותו עשור, נמנה עם עיתונאֵי "דבר" ו"על המשמר" ובמשך כתשע שנים שימש בהם כתב לענייני מוזיקה. ב-1989 חיבר את המוזיקה לסרט הטלוויזיה "רותי נעים" שביים אמנון רובינשטיין בערוץ הראשון. בשנה זו ייסד את משרד ההפקות "תרבות לנוער", שעד לסוף פעילותו שש שנים אחר כך היה אחראי למספר רב של הצגות ילדים ונוער ובהן להיטי "פגישת מחזור" עם אקי אבני ועדי טופול. אז גם נקלע למשבר שהביא אותו להפסקה ממושכת מעשייה ציבורית. מאז 2004 אור הוא כתב התרבות של "ישראל פוסט" (שבשנים אלה עוד הופיע תחת השם "אנשים"). אור הלחין שירי משוררות כתרצה אתר, רחל שפירא ונעמי שמר. הוא כתב שירים שבוצעו על ידי הזמרות אורה זיטנר ומיכל טל כמו גם הצמד הקנדי סוזן ופרן. ב-2011 עבד על השלמת אלבום הקאמבק של מיכל טל, "אמא רוסיה עוד בוכה". אור חבר בקבוצה הספרותית "שופרא" מייסודו של אילן שיינפלד מאז הקמתה בשנות ה-80, ובקבוצת "עמדה" מ-2010. הלחנה: 1984 - "ריקודו של ג'ינגיס כהן" (הועלה בבית ליסין בבימויו של מיכאל כהנא. על-פי רומן גארי; זוכה פסטיבל עכו) 1986 - "המלך הלך לישון" (קובי ניב; זוכה פרס כינור דוד) 1987 - "בתחילת קיץ 1970" (א.ב. יהושע), בביצוע שמעון פינקל 1988 - "סיפורו של הצב גדעון שושני" (חיים נגיד), תיאטרון אורנה פורת 1988 - "אדי ופוס", בביצוע עדי עציון-זק וגיל אלון, "צוותא" 1989 - "העד" (שולמית הראבן), תיאטרון אורנה פורת מחזה ופזמונים: 2010 - "אלביס פינת טרומפלדור" (עם רן יגיל), בביצוע אלברט אילוז, פסטיבל "תיאטרונטו" אור מתגורר ברמת גן, רווק. לצד עיסוקיו הוא מפרסם שירה, המאופיינת בפואטיקה בוטה. דודי אור, בלקסיקון הספרות העברית החדשה הדף של דודי אור ב-Café של קבוצת הארץ רן יגיל, שלושה שירים של דודי אור, nrg מעריב, 13 באוקטובר 2010 רוני דותן, "איך הזמן", יוטיוב
אנדרטת הודו בנב-שאפל

אנדרטת הודו בנב-שאפל (באנגלית: Neuve-Chapelle Indian Memorial) היא אנדרטה שהוקמה בצרפת לזכר חיילי הצבא ההודי שנפלו בחזית המערבית באירופה במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם לא נודע. כיום מונצחים על גביה שמותיהם של 4,703 נעדרים. האנדרטה היא מהמפוארות והייחודיות באנדרטאות האימפריה הבריטית שבחזית המערבית לשעבר. ב-2023 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית), הכולל בין היתר את האנדרטה. האנדרטה ניצבת ליד הכפר נב-שאפל, כ-20 קילומטרים מדרום-מערב לעיר ליל שבמחוז נור פה דה קאלה בצפון צרפת. מיקום זה נבחר בשל התפקיד שמילאו יחידות הודיות בקרב נב-שאפל במרץ 1915. האנדרטה היא חצר עגולה בקוטר של כ-50 מטרים. היא מוקפת חומה ועצים ומעוטרת בדשא ושיחי פרחים. שטחה נחצה לרבעים על ידי שני שבילי אבן מצטלבים. בצומת שני השבילים ניצבת אבן הזיכרון, שעליה חרותה הכתובת "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור"). בשני קצותיו של אחד השבילים, ממערב וממזרח, נקבעו בחומה שני ביתנים רבי צלעות בעלי כיפה (Chhatri) שעיצובם לקוח מן הארכיטקטורה ההודית. הכניסה אל מתחם האנדרטה היא דרך הביתן המערבי. מחציתה הצפונית של חומת המתחם, בין שני הביתנים, היא שבכת אבן ועליה תחריטי סמלים של יחידות הודיות. במרכז השבכה נקבע כותל, שעליו עמוד המתנשא לגובה של 15 מטרים. העמוד נעשה בדמותם של העמודים שנוצרו על ידי הקיסר אשוקה. בראשו נקבעו פרח הלוטוס, הכתר האימפריאלי וכוכב הודו. על גבי העמוד נחרתה באנגלית, ערבית, הינדי ופנג'אבי הכתובת "אלוהים הוא אחד, הוא הניצחון". בראש הכותל, משני צידי העמוד, ניצבים שני פסלי אבן בדמות טיגריסים, המשקיפים אל צידה החיצוני של האנדרטה. על גבי צידו החיצוני של הכותל נחרתה כתובת זו: 1914 ‏הודו‏ 1918 על גבי צידו הפנימי של הכותל נחרתו שמות האתרים בהם לחמו היחידות ההודיות בחזית המערבית. מחציתה הדרומית של חומת המתחם, בין שני הביתנים, היא כותל חלק. אליו צמודים 44 לוחות שעליהם נחרתו שמות הנעדרים, מהם שניים שעוטרו בעיטור צלב ויקטוריה. במרכז הכותל נחרתה כתובת זו, באנגלית ובצרפתית: לכבודו של צבא הודו, שלחם בצרפת ובבלגיה, 1914-1918 ומתוך זיכרון נצח של אלו מחלליו ששמותיהם נרשמו כאן ושמקום קבורתם לא נודע באנדרטה מונצחים גם שמותיהם של שישה חיילים הודים שנפלו באירופה במלחמת העולם השנייה וגופותיהם נשרפו בהתאם לאמונתם. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי הרברט בייקר (Herbet Baker), שהיה ממתכנניה של ניו דלהי. עבודות הפיסול נוצרו על ידי צ'ארלס ווילר (Charles Wheeler). האנדרטה הוקמה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. היא נחנכה ב-7 באוקטובר 1927 על ידי הרוזן מבירקנהד (Earl of Birkenhead), מזכיר המדינה הבריטי להודו, במעמד המרשל פרדיננד פוש. אנדרטת הודו בנב-שאפל באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה צ'אטרי מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הודו בנב-שאפל בוויקישיתוף מראה פנורמי של האנדרטה באתר Toadyisfree. תמונות האנדרטה באתר https://www.ww1cemeteries.com האנדרטה באתר Your Archives נב-שאפל באתר World War One Battlefields Sikhs and the Great War in France תקציר מנהלים של מסמך המועמדות לאתר המורשת מ-2018, עמ' 1–12 (זמין להורדה באתר אונסק"ו (באנגלית)) ספר בן סירא, פרק מ"ד, פסוק י"ג. ראו להרחבה כאן. ראו להרחבה כאן.
סטאד ולודרום

סטאד ולודרום (בצרפתית: Stade Vélodrome) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר מרסיי אשר בצרפת, ומשמש לרוב כמגרשה הביתי קבוצת אולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. כמו כן, מארח האצטדיון לעיתים את משחקיה של נבחרת צרפת ברוגבי וחלק ממשחקיה של קבוצת הרוגבי של טולון. האצטדיון מכיל 67,394 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון השני בגודלו בצרפת אחרי הסטאד דה פראנס. האצטדיון נחנך ב-13 ביוני 1937 במשחקה של אולימפיק מרסיי נגד טורינו האיטלקית. האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 1938, מונדיאל 1998 וגביע העולם ברוגבי 2007. לקראת משחקי מונדיאל 1998 הוגדלה תכולתו של האצטדיון מכ-42,000 מקומות ישיבה לכ-60,000 מקומות ישיבה. האצטדיון אירח חלק ממשחקי יורו 2016, ולקראתו עבר שיפוץ כללי אשר הגדיל תכולת האצטדיון לכ-67,394 מקומות ישיבה. עלות העבודות מוערכת ב-267 מיליון אירו. שיא הצופים באצטדיון למשחק, אשר עומד על 65,148 צופים, נקבע ב-5 באפריל 2015 במסגרת במשחקה של אולימפיק מארסיי נגד פריז סן-ז'רמן במסגרת ליגת העל הצרפתית. אתר האינטרנט הרשמי של סטאד ולודרום (באנגלית) סטאד ולודרום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטאד ולודרום באתר הרשמי של אולימפיק מרסיי (באנגלית) אצטדיון קלאסי: סטאד ולודרום באתר פיפ"א (באנגלית) Histoire du stade Vélodrome - Marseille, האתר הרשמי של אולימפיק מרסיי, 1 באוגוסט 2014 The stadium The Project [1], האתר הרשמי אולימפיק מרסיי, 5 באפריל 2015
גלובולין

בביוכימיה, גְלוֹבּוּלִין (Globulin) היא אחת משלוש הקבוצות של חלבונים המרכיבים את הפלזמה (יחד עם אלבומין ופיברינוגן). חלק מהגלובולינים נוצרים בכבד, בעוד אחרים נוצרים במערכת החיסון. הריכוז הנורמלי של מוגלובולינים בדמם של בני אדם הוא בין 2.3 ל-3.5 גרם לדציליטר. אלפא - קבוצה הנמצאת בפלזמה ונחלקת לאלפא 1 ולאלפא 2. קבוצה זו היא האלקטרופוריזית ביותר מבין כל הגלובולינים. קבוצה זו מדכאת את פעילותם של חלק מהפרוטאזים בדם. בקבוצה זו נכלל למשל האלפא-1 אנטיטריפסין. בטא - קבוצה הנמצאת בעיקר בדם והגנים המייצרים את חלבונים אלה ממוקמים על כרומוזום 11 בבני אדם. האלקטרופוריזיות שלה היא בינונית, נמוכה מזו של האלפא גלובולין וגבוהה מזו של הגאמא. גאמא - קבוצה הנמצאת בדם והיא האלקטרפוזית הנמוכה ביותר מבין כלל הגלובולינים. קבוצה זו כוללת בתוכה את רוב הנוגדנים (Igs) בדם. גלובולין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) באתר infomed ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קווין דורנד

קווין סרג' דורנד (באנגלית: Kevin Serge Durand; נולד ב-14 בינואר 1974) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וקומיקאי קנדי. התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "פלדה אמיתית", "אקס מן המקור: וולברין" ו"רובין הוד" ובסדרות "אבודים" ו"מלאך שחור". קווין דורנד נולד וגדל בעיר ת'אנדר ביי שבאונטריו, קנדה, בנם של הורים קנדים צרפתים: רֵנָה לבית פֵּרוֹ וסרג' דורנד. ב-2001 שיחק בסדרה מלאך שחור שיצר ג'יימס קמרון בתור המוטציה ג'ושוע. ב-2008 הצטרף דורנד אל העונה הרביעית של סדרת המתח אבודים, בה שיחק במשך 12 פרקים בתפקיד שכיר החרב וחייל המארינס מרטין קימי. תפקידו הקולנועי הראשון של דורנר היה בשנת 1999 בקומדיית הריגול "אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי" בתור בזוקה ג'ו, אחד ממתנקשיו של ד"ר רשע. בנוסף הופיע בדרמת ההוקי קרח "מיסטורין, אלסקה". ב-2004 הופיע דורנד לראשונה בתפקיד קולנועי משמעותי בסרט הפעולה "בראש מורם". ב-2007 שיחק בסרט הפשע "לחסל את האס" בתור המתנקש הנאו-נאצי ג'יבס טרמור והשתתף בקומדיה "שימו גז" ובמערבון "3:10 ליומה". ב-2009 התפרסם דורנד בקנה מידה עולמי בסרט גיבורי העל "אקס מן המקור: וולברין" בתפקיד הנבל בלוב. ב-2010 הופיע בסרט ההרפתקאות של רידלי סקוט "רובין הוד" בתור ג'ון הקטן סגנו של רובין הוד, ובמותחן האימה "לגיון המלאכים" בתפקיד המלאך גבריאל. ב-2011 שיחק דורנד בסרט הפעולה של שון לוי "פלדה אמיתית" בתור היזם ריקי והשתתף בסרט הנעורים המדע בדיוני "אני מספר ארבע" בתור מפקד המוגדוריאנים. בשנת 2013 שיחק בסרט הפשע "קשר שטני" של הבמאי אטום אגויאן. אגויאן ליהק את דורנד גם בסרט "שבויה" משנת 2014. דורנד דובר צרפתית שוטפת. בשנת 2010 נישא דורנד לחברתו השחקנית סנדרה צ'או. אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי (1999) מיסטורין, אלסקה (1999) אפקט הפרפר (2004) בראש מורם (2004) ביג מאמא 2 (2006) לחסל את האס (2007) הקרב על הכוכב (2007) שימו גז (2007) 3:10 ליומה (2007) הד (2008) אנשים שבורי כנפיים (2008) אקס מן המקור: וולברין (2009) רובין הוד (2010) לגיון המלאכים (2010) אני מספר ארבע (2011) פלדה אמיתית (2011) Citizen Gangster‏ (2011) קוסמופוליס (2012) A Dark Truth‏ (2012) האויב שבפנים: הגמול (2012) קשר שטני (2013) תחנת פרוטוויל (2013) בני הנפילים: עיר של עצמות (2013) המבול (2014) שבויה (2014) נערות הטרגדיה (2017) גדול יותר (2018) Take Point‏ (2018) ראשוני (2019) סכנה מיידית (אנ') (2021) כוכב הקופים: ממלכה חדשה (2024) אביגייל (2024) מלאך שחור (2002–2003) אבודים (2008–2010) רפובליקת דויל (2012) הנגיף (2014–2017) משפט ושגיאה (2017) היצור מן הביצה (2019) המתנקשים (2019) המפתחות של משפחת לוק (2021–2022) Pantheon‏ (2022–הווה) – דיבוב Essex County‏ (2023) Most Dangerous Game‏ (2023) מדיה וקבצים בנושא קווין דורנד בוויקישיתוף קווין דורנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קווין דורנד, באתר AllMovie (באנגלית) קווין דורנד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מלאני אמרו

מלאני אן אמרו (באנגלית: Melanie Ann Amaro; נולדה ב-26 ביוני 1992) היא זמרת ילידת ארצות הברית שגדלה באיי הבתולה הבריטיים. הזוכה הראשונה של תוכנית המציאות "אקס פקטור" בגרסתה האמריקאית, ובפרס שכלל חוזה הקלטות של 5 מיליון דולר עם חברת סוני מיוזיק וסיקו מיוזיק. נוסף לחוזה, היא הופיעה בפרסומת לפפסי, שעלתה לאוויר ב-NBC במהלך הסופרבול (5 בפברואר 2012). אמרו נולדה במיאמי, פלורידה וגדלה בטורטולה, שבאיי הבתולה הבריטיים. היא החלה לשיר בגיל 11 במחזות זמר שבבית הספר, במקהלות של כנסייה. בשנת 2011, נבחנה אמרו לעונה הראשונה של The X Factor ארצות הברית לפני השופטים סיימון קאוול, פאולה עבדול, ניקול שרזינגר ואל. איי. ריד, בשיר "Listen" של ביונסה נואלס. היא נבחרה ל-32 המועמדים הסופיים, בהמשך היא הופיעה בשירו של מייקל ג'קסון "Will You Be There" בביתו של המנטור שלה, קאוול. בתחילה, סיימון לא העביר את מלאני לשלב ההופעות החיות אך מאוחר יותר, הפתיע אותה קאוול בביתה שבפלורידה, והזמין אותה חזרה לתחרות לאחר שהחליט שהוא עשה "טעות גדולה" כשלא כלל אותה. בתוכנית הגמר שרה אמרו דואט עם אר. קלי את שירו "I Believe I Can Fly" וסולו את השיר "Listen" של ביונסה. בלילה שאחרי תוכנית הגמר, אמרו הוכתרה כמנצחת כאשר הייתה המתמודדת בגמר עם מירב הקולות של צופי התוכנית וזכתה בחוזה בשווי חמישה מיליון דולר. בנוסף, מאחר שסיימון היה המנטור שלה, הוא זכה בתואר "המנטור המנצח". מדיה וקבצים בנושא מלאני אמרו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלאני אמרו מלאני אמרו, סרטונים בערוץ היוטיוב מלאני אמרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מלאני אמרו, באתר MusicBrainz (באנגלית) מלאני אמרו, באתר Discogs (באנגלית) מלאני אמרו, באתר בילבורד (באנגלית) עמית קוטלר, מלאני אמארו: "לא הייתי זוכה בלי סיימון קאוול", באתר ynet, 24 בדצמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.