laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תולעת גינאה

תולעת גינאה או דרקונקולוס (שם מדעי: Dracunculus medinensis), היא תולעת טפילית הגורמת למחלה זיהומית המדבקת בשתיית מים מזוהמים. תולעת גינאה היא הנמטודה המזיקה לאדם הארוכה ביותר - התולעת הנקבה גדלה עד לאורך של 80 ס"מ (הזכר מגיע לאורך של כ-4 ס"מ בלבד). במים המזוהמים נמצאים שטרגלים (סוגי סרטנים זעירים) המודבקים בלרווה של הטפיל. לאחר שתיית מים אלו, השטרגל מת ולקיבה משתחררת הלרווה בשלב 3 שלה וחודרת דרך קיר המעי לחלל הבטן. לאחר הגעה לבגרות, הזכרים מתים בעוד הנקבות הבוגרות נודדות דרך רקמות הגוף לאזור העור, לרוב מתחת לברכיים. כשנה לאחר ההדבקה יוצרות התולעים נפיחויות ופצעים מכאיבים בעור. כאשר המאכסן מחפש הקלה לכאב בהשריית הרגליים במים, יוצאות התולעים ומשחררות לרוות בשלב 1 למים, שבתורן נבלעות על ידי שטרגליים. היציאה מהגוף יכולה להתרחש גם מאזורים אחרים בגוף. המחלה היא ייחודית לאדם. ההדבקה נעשית על ידי שתיית מים עומדים ומזוהמים בטפיל. לעיתים רחוקות מתרחשת הדבקות על ידי אכילת דג המאכסן את הטפיל. התולעת נמצאת באגמים באפריקה ובהודו. נקבות התולעים יוצרות תגובה אלרגית הגורמת לכאב חזק, פריחה, בחילה, שלשול סחרחורת ובצקת מקומית. לאחר בקיעת העור נרגעת האלרגיה אך נוצרים פצעים כואבים. החלמה מלאה מתאפשרת רק לאחר הסרת התולעים. מוות של התולעת במפרקים יכול לגרום לדלקת מפרקים ושיתוק עמוד השדרה. לעיתים קרובות נגרמת הדבקה בקטריאלית שניונית. לא קיים חיסון כנגד הדבקות אך ניתן למנוע אותה באמצעות סינון מי השתייה (למשל על ידי בד צפוף) או טיהורם (למשל על ידי הרתחה או חומר כימי), וחינוך אנשים הנושאים את המחלה להימנע מכניסה למים כל עוד הם חולים בה. קווים מנחים להתנהגות מונעת נכתבו ב-1986 במטרה לחסל את הטפיל, בזמן שהיו 3.5 מיליון חולים ב-20 מדינות, ו-120 מיליון איש בסיכון. ב-2008 דווחו רק על 5,000 מקרים, ומספר המקרים המדווח ממשיך לרדת בכל שנה עד שבשנת 2022 דווחו 13 מקרים בלבד. הטיפול המסורתי בתולעת הוא שליפתה על ידי כריכתה על מקל. לחלופין ניתן להוציא את התולעת על ידי ניתוח אם התולעת כולה נמצאת בקרבת העור. תרופות יכולות להקל על הסימפטומים בלבד. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי. מדיה וקבצים בנושא תולעת גינאה בוויקישיתוף תולעת גינאה, באתר NCBI (באנגלית) תולעת גינאה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תולעת גינאה, באתר GBIF (באנגלית) תולעת גינאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ניקולאי נוטוביץ'

ניקולאי נוטוביץ' (ברוסית Николай Александрович Нотович), נולד ב-1858, היה אציל, קצין קוזאקי, מרגל, ועיתונאי רוסי. נוטוביץ ידוע בעיקר בשל ספריו בהם טען כי ישו במהלך חלק משנות חייו (12-30 שנים), נסע וחי בקשמיר ולדאק, שם למד בודהיזם. ניקולאי נוטוביץ': משנות חייו של ישו כתבי ניקולאי נוטוביץ' בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Theosophie, „Meister K.H.” und die Dalip-Singh-Verschwörung, 2. Teil, Kommentar http://www.anthroposophy.com/anthro/blava2.html India Office Records: Mss Eur E243/23 (Cross) Public Record Office: FO 78/3998 The unknown life of Jesus Christ by Nickolai Notovich (1894) The Unknown Life of Jesus Christ by Nicholas; Translated from the French By Virchand R. Gandhi; Revised By G. L. Chistie Notovich and Black/white Illus (1907) The unknown life of Jesus Christ by Nicolas Notovich (1974) The Unknown Life of Jesus: The Original Text of Nicolas Notovich's 1887 Discovery by Nicolas Notovich, J.H Connelly, and L Landsberg (2004) The Vedic Prophecies: A New Look into the Future by Stephen Knapp (1998) p.12 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצודת איף

מצודת איף (בצרפתית: Château d’If) היא מצודה הממוקמת על גבי אי בים התיכון, כ-1.5 קילומטר מחוף העיר מרסיי שבצרפת. המצודה נבנתה במאה ה-16 ושימשה את המשטר הצרפתי מאז ועד שלהי המאה ה-19 ככלא, שבו נכלאו בעיקר אסירים פוליטיים. המצודה זכתה לפרסום מיוחד בעקבות פרסום ספרו של אלכסנדר דיומא האב "הרוזן ממונטה כריסטו", אשר חלק מעלילתו מתרחש בה. המצודה נבנתה על האי איף, הקטן ביותר בקבוצת איי פריאול (Frioul archipelago)‏, השוכן מול חופה של מרסיי. קרקע האי היא אבן גיר, ושטחו הוא 30 דונם. מבנה המצודה ממוקם ליד פאתו המערבית של האי. זהו מבנה מרובע בעל שלושה מפלסים וחצר פנימית, שאורך צלעותיו הוא 28 מטר. בשלוש מפינותיו צמודים אליו צריחים מעוגלים הצופים אל הים סביב. יש בהם חרכי ירי רחבים, שאיפשרו ירי תותחים אל הים. המגדל הצפון-מערבי, שגובהו 22 מטר, הוא הגדול והגבוה מכולם. האי מבוצר בחומה היקפית ובה חרכי ירי, המתמשכת לאורך ראשי הצוקים שלו. כיום ניצבים על גבי האי מספר מבנים נוספים, ובקצהו המזרחי ניצב מגדלור. סירות המבקרים באי עוגנות בצד מזח הממוקם לרגלי החומה הצפונית של האי. מצודת איף נבנתה בפקודת המלך פרנסואה הראשון, במטרה לסייע בהגנת מרסיי מפני התקפות מן הים. בניית המצודה החלה בשנת 1524, וחיל מצב נכנס אליה לראשונה בשנת 1531. מיקומו המבודד של האי וזרמי הים המסוכנים בינו לבין החוף, שהפכו את הבריחה ממנו לקשה ביותר, הביאו להפיכת המצודה לכלא בדומה לכלא אלקטרז. ככזו היא הייתה לאחד מבתי הכלא המפחידים והידועים ביותר לשמצה בצרפת. בתאים במפלס התחתון של מבנה המצודה שררו תנאי היגיינה גרועים ורבים מן האסירים שנכלאו בהם מתו. לאסירים בעלי אמצעים הייתה אפשרות להיכלא – כנגד תשלום - בתא מרווח ומאוורר יותר באחת מן הקומות העליונות של המבנה. אסירים נכלאו במצודה החל משנת 1540. היו אלו פושעים פליליים אך גם אסירים פוליטיים ומתנגדי משטר רבים. נאסרו בה כ-3,500 הוגנוטים. אסירים נכלאו במצודה גם לאחר מהפכת 1848 ולאחר מרידת הקומונה הפריזאית ב-1871. במצודה הוחזקה במשך 18 שנה גופתו החנוטה של הגנרל ז'אן-בטיסט קלבר, מפקד הכוחות הצרפתיים במצרים, אשר נרצח בשנת 1800. על החזקת גופתו במצודה הורה נפוליאון בונפרטה, שחשש שאם ייקבר יהפוך קברו למקום עלייה לרגל למתנגדיו. קלבר נקבר לבסוף בשטרסבורג לאחר שהמלך לואי השמונה עשר הסכים לכך. המצודה זכתה לפרסום בינלאומי בעקבות פרסום ספרו של אלכסנדר דיומא האב "הרוזן ממונטה כריסטו" ב-1844. על פי עלילתו הדמיונית של הספר נאסר במצודה גיבורו, אדמונד דאנטס, על לא עוול בכפו, ולאחר 14 שנות כליאה ברח ממנה בבריחה נועזת. הסופר מארק טוויין ביקר במצודה בשנת 1867 וכתב על הביקור בספרו The Innocents Abroad.‏ השימוש במצודה ככלא פסק בשלהי המאה ה-19. האתר חדל לשמש בסיס צבאי ונפתח לציבור הרחב בשנת 1890. בשנת 1926 הוכרז אתר המצודה כאתר היסטורי של צרפת. כיום ניתן להגיע אל המצודה בשיט מן הנמל העתיק של מרסיי. הפרסום שזכתה לו בעקבות ספרו של דיומא עשה אותה לאתר תיירות מבוקש. כ-90 אלף איש מבקרים בה מדי שנה. דגם האי והמצודה, שנבנה בשנת 1681 מראה המצודה במבט מן הים מראה האי מגג בניין המצודה ; ברקע - העיר מרסיי מדיה וקבצים בנושא מצודת איף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מצודת איף (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של מצודת איף (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מצודת איף (בספרדית) מצודת איף באתר התיירות של מרסיי סרטון על סיור במצודת איף באתר YouTube. להרחבה ראו כאן. להרחבה ראו כאן. חלק מהספר תורגם לעברית ופורסם תחת השם מסע תענוגות לארץ הקודש.
רדיקל בראון-מקוי

בתורת החוגים, רדיקל בראון-מקוי הוא רדיקל המוגדר כחיתוך הגרעינים של כל ההומומורפיזמים לחוגים פשוטים עם יחידה. אם החוג מכיל אבר יחידה, אז רדיקל בראון-מקוי שלו שווה לחיתוך האידיאלים המקסימליים. בהתאם, אומרים כי חוג הוא בראון-מקוי (או שווה לרדיקל בראון-מקוי של עצמו) אם אין לו תמונה הומומורפית המכילה אבר יחידה. באנליזה פונקציונלית הוא נקרא גם הרדיקל החזק. רדיקל בראון-מקוי מכיל את רדיקל ג'ייקובסון של החוג; בחוגים קומוטטיביים שני הרדיקלים שווים. גם בחוגים המקיימים זהויות פולינומיות הרדיקלים משתווים, בגלל משפט של קפלנסקי הקבוע כי חוג פרימיטיבי עם זהויות הוא פשוט ובעל אבר יחידה (וסוף ממדי מעל המרכז). אם R {\displaystyle R} חוג נילי אז R [ x 1 , … , x n ] {\displaystyle R[x_{1},\dots ,x_{n}]} הוא בראון-מקוי (וגם חוג הפולינומים במשתנים לא קומוטטיביים הוא כזה). לפי תוצאה של אגטה סמוקטונוביץ' ואדמונד פוצ'ילובסקי חוג הפולינומים R [ x ] {\displaystyle R[x]} הוא בראון-מקוי אם ורק אם ל- R {\displaystyle R} אין תמונה הומומורפית ראשונית בעלת מרכז החותך באופן לא-טריוויאלי כל אידיאל שונה מאפס. אם H הוא מרחב הילברט ספרבילי, אז הרדיקל החזק של אלגברת האופרטורים החסומים   B ( H ) {\displaystyle \ B(H)} הוא האידיאל הכולל את כל האופרטורים הקומפקטיים.
הקפה (תעופה)

הקפה היא תבנית טיסה מקובלת של כלי טיס סביב מסלול הטיסה. התבנית חלה על מטוסים הנמצאים בשלבי המראה או נחיתה. התבנית הומצאה כמענה לתנועה המתגברת סביב שדות תעופה. סידור התנועה לתבנית מקובלת מאפשרת פישוט שליטה על כלי הטיס במרחב השדה ויצירת סדר ברור ואחיד של פעולות הן לטייס והן לפקח הטיסה. צורת ההקפה היא מלבן אשר צלעותיו הארוכות מקבילות למסלול. הצלע הנושקת למסלול נקראת צלע נגד הרוח. בדרך כלל הצלע הזאת תהיה הימנית במלבן של ההקפה, אך בשדות תעופה בעלי מסלולי טיסה מרובים הכיוון עשוי להשתנות. במקרה של מסלולים מקבילים, לרוב במסלול הימני צלע נגד הרוח תהיה השמאלית ובמסלול השמאלי צלע נגד הרוח תהיה הצלע הימנית, כך שאין מגע בין מסלולי הטיסה של המטוסים. צלע מתה היא צלע נוספת והיא מהווה את נקודת הכניסה להקפה של המטוסים הבאים עם כיוון הנחיתה. צלע זאת מקבילה לצלע נגד הרוח, והיא נמצאת באותו הצד עימה (כלומר בכיוון המנוגד לצלע עם הרוח) אף על פי שייתכן ולא יהיה בה שימוש כלל, במיוחד במקרה של מסלולי טיסה מרובים בהם אין מקום לצלע נוספת. צלע נגד הרוח היא הצלע הנושקת למסלול הטיסה. בהמראה או בנחיתה משתמשים בביטוי צלע נגד הרוח כיוון שהתנועה בצלע הזאת תכוון תמיד נגד הרוח, כיוון שתנועה נגד הרוח מגדילה את המהירות האווירית לעומת המהירות הקרקעית ומאפשרת המראה או נחיתה בטוחות וקצרות יותר. צלע צולבת (Crosswind leg) היא הבאה אחרי צלע נגד הרוח והיא נמצאת בניצב אליה. מטוס שממריא צריך בצלע זו לצבור מהירות וגובה, לקפל את כני הנסע ולהתכונן לבצע פנייה לצלע עם הרוח. נקודת המפגש בין צלע זאת לצלע נגד הרוח היא נקודת היציאה של המטוסים מההקפה, כלומר המקום בו הטייס מנווט וטס בעצמו. צלע עם הרוח (Downwind leg) היא נקודת הכניסה של כל מטוס הנכנס להקפה מהכיוון ההפוך לכיוון הנחיתה (אם כיוון השדה הוא 270° אז כל מטוס הבא בטווח שבין כיוונים 0° ל־180° נחשב לכיוון המנוגד לכיוון הנחיתה). בצלע זאת הטייס מקבל את הוראות הפקח ואת המספר שלו בתור לנחיתה. צלע בסיס היא הצלע שלפני הפיינל, בצלע זאת הטייס צריך להקטין מהירות אוויר להנמיך למהירות גישה ולבצע בדיקות חיוניות לקראת נחיתה. אם ישנן חריגות כל שהן ביכולתו של כלי הטיס לבצע נחיתה בטוחה צלע זאת היא ההזדמנות האחרונה לזהות אותן. בצלע הסופית המטוס מתיישר על המסלול ומתחיל בגלישה אל המסלול. בצלע זאת מתבצעת הנחיתה והיא נחשבת למסוכנת בהקפה. בביטול נחיתה המטוס עובר מצלע פיינל ישר למצב של צלע עם הרוח, כלומר הוא אוסף מהירות וגובה כדי להגיע לתנאי טיסה בטוחים. הליכה סביב היא שם למצב בו הטייס מבטל את הנחיתה והוא צריך לבצע פעולות בסדר מסוים כדי לנסוק ולאפשר למטוס הקפה נוספת. לאחר "הליכה סביב" מתבצע ניסיון נחיתה נוסף. הליכה סביב מתבצעת כאשר לא ניתן להשלים את הנחיתה באופן בטוח, למשל במקרה שהתנאים הבאים מתקיימים: המסלול לא פנוי, המטוס גבוה או נמוך מדי, המטוס לא מיושר עם המסלול ואין יכולת לתקן זאת בבטיחות ואין קשר עין עם המסלול. במדינות שונות ישנן נקודות כניסה להקפה מקובלות ואף מאושרות או אסורות על פי החוק. בארצות הברית ואירופה למשל נקודת הכניסה המקובלת היא בזווית 45° לצלע עם הרוח, בקנדה מגדל הפיקוח עשוי להורות על כניסה להקפה בצלע עם הרוח, צלע בסיס או אף ישירות לפיינל. מדיה וקבצים בנושא הקפה בוויקישיתוף
מפאלדה, נסיכת סבויה

הנסיכה מפאלדה מסבויה (2 בנובמבר 1902 - 27 באוגוסט 1944) הייתה נסיכה איטלקית, אחותו של מלך איטליה האחרון אומברטו השני. מפאלדה נולדה ב-2 בנובמבר 1902 ברומא, לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ואלנה, נסיכת מונטנגרו. בשנת 1925 היא נישאה לנסיך פיליפ, רוזן הסן, שהיה אחיינו של קיסר גרמניה האחרון - וילהלם השני, ונינה של מלכת בריטניה ויקטוריה. לזוג נולדו 4 ילדים. הנסיך פיליפ היה חבר נאמן במפלגה הנאצית בגרמניה ואחיו היה חבר ההנהגה הבכירה של המפלגה. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, ובמיוחד לאחר שמשטר זה כרת ברית לשיתוף פעולה עם איטליה הפשיסטית בראשות בניטו מוסוליני, המחשבה הייתה שבני הזוג יוכלו לתרום רבות לחיזוק ברית זו. מחשבה זו לא יצאה אל הפועל עקב הסתייגותה של הנסיכה מפאלדה מהמשטר הנאצי, למורת רוחו של בעלה. במהלך מלחמת העולם השנייה ראה קנצלר גרמניה אדולף היטלר בנסיכה מפאלדה כמי שפועלת במתכוון נגד האינטרסים של גרמניה באיטליה, וכינה אותה "הנסיכה הנתעבת ביותר בבית המלוכה האיטלקי". בספטמבר 1943 נסעה הנסיכה מפאלדה לבולגריה כדי להשתתף בהלווית גיסה המלך בוריס השלישי. בהיותה שם נודע לה כי איטליה נכנעה לכוחות בעלות הברית והמשטר הפשיסטי נפל, וכי בעלה הושם במעצר בית בבוואריה וכי ילדיה נמצאים בחסות הוותיקן ברומא. בטענות שווא הובלה מפאלדה לשגרירות הגרמנית בסופיה, שם היא נעצרה על ידי הגסטאפו והובלה לברלין. הגרמנים ביקשו באמצעות מעצר זה לגרום למלך איטליה ויטוריו אמנואלה לא לשתף פעולה עם כוחות בנות הברית נגד גרמניה הנאצית. לאחר חקירות ועינויים בברלין נשלחה מפאלדה למחנה הריכוז בוכנוואלד. ב-25 באוגוסט הפציצו כוחות בנות הברית את המחנה. מפאלדה נפצעה קשה בהפצצות ונכוותה בחלקים רבים בגופה. לאחר יומיים היא מתה מחוסר טיפול רפואי הולם. לחברותיה האיטלקיות במחנה, להם היא סייעה רבות בתנאים המחפירים ששררו שם, היא אמרה בשעת מותה "אני מבקשת שתזכרו אותי לא כנסיכה איטלקייה, אלא כאחותכם האיטלקייה". למשפחתה של מפאלדה נודע על מותה במחנה הריכוז רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בסיום המלחמה הובאה מפאלדה לקבורה באחוזת משפחתה בהסן. למרות הדחת משפחת המלוכה האיטלקית מהשלטון לאחר מלחמת העולם השנייה זוכה הנסיכה מפאלדה באיטליה לכבוד עקב התנהגותה האמיצה והסיוע שהיא נתנה לאחיה האיטלקיים במחנה הריכוז בוכנוולד. ממשלת איטליה החליטה בשנת 1997 להנפיק בול מיוחד לזכרה של הנסיכה מפאלדה. בשנת 2002 הפיקה הטלוויזיה הממלכתית באיטליה סרט אודות חייה. כמו כן נחנך פסל לזכרה ברומא. והונצחה גם ב גן ציבורי בעיר סירקוזה בסיציליה. בשנת 1925 התחתנה מפאלדה עם פיליפ, רוזן הסן, ממנו נולדו לה 4 ילדים: מוריץ, רוזן הסן (1926–2013) היינריך, נסיך הסן (1927–1999) אוטו, נסיך הסן (1937–1998) אליזבת, נסיכת הסן (נולדה ב-1940) מדיה וקבצים בנושא מפאלדה, נסיכת סבויה בוויקישיתוף ובאיטלקית: ."Ricordatemi non come una principessa ma come una vostra sorella italiana"
נוד

האם התכוונתם ל... נוד (אל) – אל מהמיתולוגיה הוולשית שהתגלגל מדמותו של האל נודנס הקלטי ארץ נוד – הארץ המזרחית לעדן בה קין הקים את עירו הראשונה וקראה על שם בנו חנוך, בהשאלה גם מקום גולה. אחוות נוד - אחד מהצבאות בסדרת משחקי המחשב Command & Conquer נפיחה – פליטת גזים דרך פי הטבעת כתוצר לוואי של פעולת מערכת העיכול NOD – תוכנת אנטי וירוס מבית ESET ששמה שונה בהמשך ל-NOD32 ציפור נוד – ציפור נודדת נוד - השתתפות בצער נווד בכתיב חסר נוד - נדודים נדידה (פירושונים) נאד (כלי קיבול לנוזלים)
אלקטרוסקופ

אלקטרוסקופ הוא מכשיר מדידה הבודק נוכחות מטען חשמלי של גוף ואת גודל המטען (אך לא את סימנו, כלומר אם הוא חיובי או שלילי). בפועל המכשיר מודד את הפוטנציאל החשמלי של הגוף הטעון. את המכשיר המציא הרופא הבריטי ויליאם גילברט בסביבות שנת 1600. ישנם שני סוגים של אלקטרוסקופים קלאסיים: אלקטרוסקופ כדור ואלקטרוסקופ עלי זהב. את אלקטרוסקופ הכדור המציא ג'ון קנטון בשנת 1754. הוא הורכב מכדור קטן מחומר מבודד קל (במקור מעץ ספוגי, pith) שתלוי על חוט. הבדיקה נעשית באמצעות קירוב הגוף אותו מודדים לכדור. דגם אופייני הוא מקל מבודד ששופשף במשי הגורם לו להיות טעון חיובית. כאשר הכדור זז עקב המשיכה למקל, מדידת הזווית בין החוט למוט אנכי מאפשרת לחשב את מטען המקל. עקרון הפעולה, כפי שמבינים אותו כיום, הוא היווצרות של פולריזציה (הפרדה של מטענים שליליים וחיוביים) מיקרוסקופית באטומים שמרכיבים את הכדור המבודד. האלקטרונים הטעונים שלילית מתקרבים למקל הטעון חיובית, ונמשכים אליו בכוח חזק יותר מהכוח שבו נדחים גרעיני האטום החיוביים, כך שהכוח השקול מושך את הכדור אל המקל. את אלקטרוסקופ עלי הזהב המציא הפיזיקאי הבריטי אברהם בנט בשנת 1787. המכשיר רגיש יותר במדידותיו מאלקטרוסקופ הכדור. המכשיר בנוי ממוט מתכת (לרוב נחושת) ושתי רצועות מקבילות של עלי זהב. לחלק העליון של מוט המתכת מחובר כדור או דיסקית מחומר מוליך. כמו כן, על מנת להגן על עלי הזהב מפני משבי רוח שעלולים להזיז אותם, המערכת מוכנסת לכלי זכוכית. הבדיקה נעשית על ידי קירוב דגם לקצה העליון. אם הדגם טעון עלי הזהב נדחים זה מזה, ועל פי הזווית הנוצרת ביניהם ניתן לחשב את מטען המקל (אך לא את סימנו). עקרון הפעולה: כאשר מקרבים את המקל הטעון אל החומר המוליך בקצה העליון של הכלי, אלקטרונים נעים בין עלי הזהב והחומר המוליך בהתאמה כך שנוצר קיטוב מאקרוסקופי ביניהם. עלי הזהב זהים, כך שהמטען והמתח המושרה בהם זהה, ולכן הם דוחים זה את זה. ככל שהמטען עליהם בערכו המוחלט גדול יותר כך הכוח החשמלי גדול יותר והוא מרחיק ביניהם ויוצר זווית גדולה יותר. לעיתים משתמשים במערכת הניסויית בשני כדורים כאשר תולים אותם מהמתקן העומד במצב של V הפוך, כאשר כדור אחד טוענים במטען כלשהו, מקרבים את הכדור הראשון לכדור השני עד למגע על מנת שיעביר מטען עד למצב של שוויון פוטנציאלים שכתוצאה מכך הופכים להיות בעלי מטענים שווים. במצב כזה שני הכדורים בעלי מטען שווה וקוטביות שווה ולכן ניתן למדוד באופן גס את כמות המטען של הכדורים על פי המרחק ביניהם שנוצר בעקבות כוח הדחייה החשמלי. אלקטרוסקופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Gilbert, William; P. Fleury Mottelay (1893).
משטרה צבאית

משטרה צבאית היא חַיִל בצבא העוסק בשיטור (אכיפת החוק ושמירת הסדר הציבורי). במדינות שונות יש לחיל משמעויות שונות: גוף שתוקף מרותו חל על חיילי הצבא בלבד ואוכף חוק צבאי, התנהגות, משטר וסדר בקרב חיילי אותו צבא. לרוב המשטרה הצבאית אוכפת גם חוקים אזרחיים בקרב החיילים ומבצעת חקירות. בחלק מהמקרים אחראים המשטרה הצבאית גם על מערכת הכליאה הצבאית. חיל המשטרה הצבאית בצה"ל שייך לדגם זה. במלחמת העולם הראשונה גויסו למשטרה הצבאית צעירים בגיל גיוס, ותפקיד המשטרה הצבאית היה לפקח על תנועות חיילים באישור, החרמת ביזה, והחרמת כספי אתנן ששילמו חיילים בבתי בושת. ז'נדרמריה - גוף צבאי בעל סמכויות שיטור בקרב האוכלוסייה האזרחית בתחומי ביטחון, אבטחה ולוחמה בטרור, בעיקר בצרפת, ספרד, פורטוגל ואיטליה ומדינות שהיו תחת שליטתן או השפעתן. דומה בתפקוד ובמהות למשמר הגבול הישראלי. חיל צבאי המשמש כמשטרה אזרחית לכל דבר (הז'נדרמריה הרומנית כדוגמה מייצגת). בברזיל, כוח פדרלי, הכפוף לממשלה הפדרלית של ברזיל ואחראי על ביטחון, אבטחה, שמירת הסדר, חקירות ומניעת פשיעה חמורה - ראו המשטרה הצבאית של ברזיל. גוף אשר נלחם באויבים חיצוניים ועוצר אותם בתוך גבולות המדינה שלה שייכת אותה משטרה צבאית בדומה לז’נדרמרייה במקרים מסוימים רבים. במקרים חריגים המשטרה הצבאית גם מתערבת בהפרות סדר אזרחיות ועוזרת לכוחות המשטרה האזרחית הקרביים בדיכוי מרידות אזרחיות כשאין ברירה. ברבות ממדינות העולם מאפיינת את השוטרים הצבאיים קסדה לבנה, כקליפת ביצה ("קלימרו"). כמו כן מצוינים השוטרים הצבאיים בתפקיד על ידי סרט-שרוול בולט ועליו ראשי התיבות של "משטרה צבאית" בשפת המקום (באנגלית וברבות ממדינות העולם - MP, או ВП ברוסית). חיל המשטרה הצבאית - המשטרה הצבאית בישראל המשטרה הצבאית של ארצות הברית המשטרה הצבאית של רוסיה חיל אכיפת החוק של אוקראינה משטרה צבאית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) משטרה צבאית, דף שער בספרייה הלאומית עזריאל הירש, נועדים ביום קרב, ירושלים, ראובן מס, 1995, עמ' 90.
שערים

שערים היה עיתונה היומי של מפלגת פועלי אגודת ישראל שיצא בין השנים התרצ"ה–התשמ"א. העיתון החל לצאת בתשרי תרצ"ה (1934) באופן בלתי סדיר. במאי 1939 החל לצאת שבועון בשם "העתיד" של פועלי אגודת ישראל, אולם הוא לא התמיד זמן רב וחזר לצאת באופן בלתי סדיר, כשחלק מהגליונות מסומנים כ"הוצאה חד פעמית". מאפריל 1941 הוכתרו גליונות חד פעמיים אלו שוב בשם "שערים", תוך שמצוין עליהם "תפוצה פנימית" או "פנימי, לא למכירה". החל מתחילת 1945 החלו לצאת גליונות שערים באופן סדיר מדי שבוע. בתחילה צוין על הגליונות הסימון "פנימי, לא למכירה", אך בהמשך הם הופצו עם מחיר. גליונות העיתון מנו את תחילת הוצאת העיתון מתחילת שנת 1945. בשנת תשי"א (1951), ביוזמת מנהיג המפלגה בנימין מינץ, הפך העיתון ליומון, והוא יצא עד לשנת תשמ"א (1981). עורכו הראשון היה יעקב ברונר, וסגנו היה יהודה נחשוני (רזמיבש). בשנות ה-60 מונה נחשוני לעורך, והוא שימש בתפקידו עד לסגירת העיתון. בין עיתונאיו נמנו: נפתלי קראוס, משה קרובקה (אביו של הרב זאב קרוב), אריה אלברט, אריה אביב"י (אביו של הרב יוסף אביב"י) נח סביר (ציינווירט) וישראל קצובר. בשנות השיא שלו שימש העיתון במה מרכזית למאמרים תורניים ורעיוניים של רבנים, סופרים, משוררים ואישי ציבור דתיים, ובהם הרב רפאל קצנלבוגן, הרב איסר פרנקל, הרב בן ציון פירר, יוסף צבי רימון, יעקב רימון, הרב דוד הלחמי הרב נתן אורטנר. כביטאון פא"י הביא העיתון את עמדת המפלגה בנושאים האקטואליים שעמדו על הפרק. עיקר תפוצתו הייתה בקרב אנשי פא"י, והוא נשלח אל רבנים ואישי ציבור חרדים ודתיים בישראל ומחוצה לה. פרשנים פוליטיים מייחסים לעיתון את הצעד הראשון שהוביל למהפך בבחירות 1977. בשנת 1976 חשף כתב העיתון ישראל קצובר כי הטקס לציון הגעתם של מטוסי ה-F-15 הראשונים של חיל האוויר יגרום לחילול שבת של המשתתפים בו. חשיפה זו הובילה להצעת אי אמון שהוגשה בכנסת ב-14 בדצמבר 1976 על ידי החזית הדתית התורתית (אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל), צעד שגרם לתרגיל המבריק של יצחק רבין ופיזור הכנסת, והוביל בעקיפין למהפך בבחירות. שנות הוצאתו של "שערים" משקפות במידה רבה את כוחה של המפלגה ואת תהליך התפוררותה שהחל בשנות השבעים. ב-1981 נסגר היומון, וכעבור שנה החל להופיע שוב כשבועון, בעריכת מאיר הלחמי, עד לשנת תשנ"ה (1995). כעבור עשור, בשנת תשס"ה (2005), נעשה ניסיון נוסף על ידי שרידי פא"י, בראשות חנוך ורדיגר (בנו של אברהם ורדיגר), לחדש את הופעת העיתון כירחון, ובגלגול זה יצאו 11 גיליונות, בעריכת העיתונאי אהרון קורנפלד, עד לסגירתו. שערים באתר עיתונות יהודית היסטורית של הספרייה הלאומית, עם אפשרות חיפוש בטקסט העיתון דבר המערכת, שערים, 23 במאי 1939
בדיקות חיוניות

בדיקות חיוניות או בראשי תיבות: בד"ח (באנגלית: Aircraft Checklist) היא רשימת תיוג הכלולה בדרך כלל בספרון בעל אותו השם, המקיף את כל הבדיקות והפעולות שיש לבצע בכל מצב של טיסה או תקלה בכלי הטיס. הרשימה כתובה כסדרת פעולות עוקבות אותן יש לבצע. בשנת 1935 נערכו מבדקים במכרז של צבא ארצות הברית. במכרז למטוס הפצצה. במכרז השתתפו מרטין דגם 146, דאגלס דגם DB-1 ובואינג עם דגם 299. הדגם של בואינג הצטיין במבדקים ונחשב למועדף בתוכנית, והמבדקים שנשארו נחשבו לפורמליים בלבד. אך בטיסת מבחן אחת שנערכה ב-30 באוקטובר דגם 299 הזדקר אחר המראה והתרסק. צוות החקירה גילה שהטייס שכח לשחרר את נועל הגה הגובה לפני המראה. ביקורת קשה הוטחה בדגם של בואינג בטענה שהוא מסובך מדי לתפעול על ידי אדם. הדגם של בואינג הפסיד במכרז לדגם של דאגלס שקיבל את הסימון B-18. בואינג הצליחה לשמור על הפרויקט ו-17 מטוסים מדגם 299 נמסרו לשירות, שם המטוסים היו תחת פיקוח צמוד של בואינג, משרד ההגנה והקונגרס. טייסי המטוס המורכב רצו למצוא שיטה לוודא שכל הפעולות הנחוצות נעשו ושום בדיקה לא נשכחה. בסופו של התהליך הם יצרו את הבד"ח הראשון שהיה מחולק לארבעה חלקים: בדיקות לפני המראה, בדיקות לאחר המראה, בדיקות לפני נחיתה, ובדיקות לאחר נחיתה. המטוסים המשיכו לטוס כ-2.9 מיליון קילומטר ללא אירוע חמור. הדגם הפך לבסוף ל-B-17. רשימת בדיקות ופעולות מלאה מאפשרת לחסוך מהטייס את הצורך לשנן את כל הפרטים הקטנים במערכות המורכבות של המטוס ואופן תפעלתן, וכן מקנה ביטחון שכל הפעולות הנחוצות בוצעו. הבד"ח מאפשר לטייסים פחות מנוסים להתמודד עם מצבים מורכבים. כל דגם של מטוס דורש בדיקות ופעולות שונות, לכן הבד"ח הוא מסמך ייחודי לדגם ספציפי של מטוס. כתיבת בד"ח מתחיל עם טיסות הניסוי הראשונות, כאשר טייסי הניסוי בודקים את הדרישות והתנהגות של כלי הטיס בכל מצב. תהליך זה נמשך גם עם כניסתו של כלי הטיס לשירות כאשר תאונות, אירועים או עדכונים טכניים מחייבים שינויים בבדיקות או תפעול במצבי טיסה שונים. דוגמה לאופן הכתיבה בבדיקות של מטוס ספיטפייר לקראת נחיתה (בהקפה): הגבל מהירות ל 135 קשר ובדוק: ידית כני נסע למצב מטה - העבר. ידית פסיעה של המדחף למצב קדימה עד הסוף - העבר. מגדש, נורית אדומה כבויה - ודא. כונס הקרבורטור במצב סגור - ודא. מפסק דלק ראשי במצב ON - ודא. משאבת דלק במצב ON - ודא. מדפים למצב מטה - העבר. בד"ח של ספיטפייר ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדריאן סילבה

אדריאן סבסטיאן פרוצ'ט סילבה (בפורטוגזית: Adrien Sébastien Perruchet Silva; נולד ב-15 במרץ 1989 באנגולם שבצרפת) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריו אבה מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת פורטוגל. סילבה נולד בצרפת והחל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של בורדו. כשהיה בן 11 עברה משפחתו לפורטוגל וכעבור שנתיים הוא החל לשחק במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון, וכן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל, סילבה הוקפץ לסגל הקבוצה הבוגרת של ספורטינג ליסבון בעונת 2007/2008, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגזית ב-17 באוגוסט 2007, כאשר עלה לדקה אחת בניצחון הביתי 4–1 על קבוצת אקדמיקה דה קוימברה. ב-27 ביוני 2010 הגיע סילבה לישראל והושאל לשנה אחת בקבוצת מכבי חיפה. לאחר שלא הצליח להשתלב במכבי חיפה תחת אלישע לוי, ב-18 בינואר 2011 חזר לפורטוגל והושאל לאקדמיקה דה קוימברה. לאחר שנה וחצי באקדמיקה, חזר סילבה בקיץ 2012 לסגל ספורטינג ליסבון. ב-21 באוקטובר 2014 כבש צמד במסגרת ליגת האלופות בהפסד ספורטינג 3–4 לשאלקה. ב-31 באוגוסט 2017 סיכם סילבה בלסטר סיטי. מכיוון שהחתימה על מסמכי ההעברה חרגה ב-14 שניות מהזמן החוקי של חלון ההעברות, ההעברה לא הייתה רשמית. ב-1 בינואר 2018 סילבה חתם רשמית בלסטר. ב-31 בינואר 2019 הושאל סילבה למונקו עד לסוף העונה. ב-3 באוקטובר 2020 חתם סילבה בסמפדוריה. ב-4 בינואר 2022 סילבה חתם באל-וחדה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. ב- 30 בינואר 2024 חזר סילבה לפורטוגל וחתם בשורות ריו אבה מליגת העל הפורטוגלית. סילבה ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת ב-18 בנובמבר 2014, כשעלה כמחליף בניצחון 1–0 על ארגנטינה. סילבה היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל שזכתה ביורו 2016. מדיה וקבצים בנושא אדריאן סילבה בוויקישיתוף אדריאן סילבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אדריאן סילבה, באתר Transfermarkt אדריאן סילבה, באתר Soccerway אדריאן סילבה, באתר BDFutbol אדריאן סילבה, באתר WorldFootball.net אדריאן סילבה, באתר National Football Teams אדריאן סילבה, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן(הקישור אינו פעיל, 16.1.2020) באתר הרשמי של מכבי חיפה יעקב זיו, דידייה דשאן הבא: מי אתה אדריאן סילבה?, באתר nrg מעריב, 10 ביולי 2010 עדי סרדס, מכבי חיפה: אדריאן סילבה חתם בקבוצה, באתר ynet, 26 ביוני 2010 1:3 לברצלונה על אייאקס, 0:6 לצ'לסי על מאריבור, באתר ONE‏, 21 באוקטובר 2014 פיפ"א סירבה לרשום את אדריאן סילבה בלסטר בשל "איחור של 14 שניות", באתר וואלה, 6 בספטמבר 2017 Adrien Silva assina por duas épocas com o Al Wahda, www.record.pt (ב־European Portuguese) Vitor Ramos, Adrien Silva assina com o Rio Ave FC, Rio Ave Futebol Clube, ‏2024-01-30 (ב־European Portuguese) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.