אדריכלות בירושלים

בירושלים קיימים מאות רבות של מבנים בעלי חשיבות אדריכלית אשר נבנו בתקופות שונות, תחת שלטונות שונים ומתוך תפיסות דתיות, פוליטיות וסגנוניות שונות ומגוונות. מתקופת בית ראשון נותרו שרידים מועטים ביותר של בניינים בעלי חשיבות ארכיטקטונית. שטח העיר היה בתקופה זו קטן ביותר (שטחה של עיר דוד מהווה למעשה את הכפר סילואן של ימינו) - אזור זה נבנה מחדש על ידי המלך הורדוס. בתקופת חזקיהו הורחבה העיר עד להר ציון ושכנה למעשה על חלק מהאזור המהווה היום את הרובע היהודי. מספר שרידים מתקופה זו נשמרו. עיר דוד נקבת השילוח קבר ...יהו אשר על הבית המגדל הישראלי החומה הרחבה תקופת הבית השני (516 לפני הספירה - 70 לספירה) מאופיינת במספר רב של תקופות משנה - תקופת שיבת ציון, התקופה ההלניסטית-(תקופת החשמונאים), ותקופת הרומאים-(תקופת הורדוס).השפעות ארכיטקטוניות רבות השפיעו על הבנייה בירושלים כתוצאה ממפגשי התרבויות השונות עם העיר. הבנייה בירושלים הושפעה בעיקר מהבנייה ההלניסטית, על אף התנגדות מצד חוגים שמרנים יהודים. ההשפעה הרומית על הבנייה בעיר החלה עוד בתקופת שלטונו של הורדוס, לאחר חורבן בית המקדש התגברה השפעה זו עם בניית איליה קפיטולינה . בתקופת הורדוס עברה העיר תנופת בנייה ניכרת והפכה לאחת הערים המפורסמות בעולם העתיק, והיפה בערי המזרח הקדום (לדברי ההיסטוריון הרומי פליניוס הזקן). המבנה העיקרי בירושלים בתקופה זו היה בית המקדש השני ממנו נותר הכותל המערבי, הכותל הדרומי ומספר שרידים נוספים כגון קשת רובינסון, קשת וילסון ושרידי מצודת אנטוניה. מתקופת הבית השני נותרו בעיקר שרידי קברים וכן מספר שרידי בניינים באזור הרובע היהודי. קברי המלכים הכותל המערבי הבית השרוף הרובע ההרודיאני מערת יהושפט קבר בת פרעה יד אבשלום קבר בני חֵזיר (גם "בית החופשית") קבר זכריה קבר יאסון לאחר חורבן בית המקדש השני והריסתה של העיר ירושלים, נבנתה העיר מחדש בסגנון רומאי. הפיכת האימפריה הרומית למדינה נוצרית בתקופת הקיסר קונסטנטינוס הובילה לתנופה של בניית כנסיות בעיר בסגנון הביזנטי. הקארדו כנסיית הניאה כנסיית סנטה אנה כנסיית אבינו שבשמים כנסיית העלייה לאחר כיבוש העיר בשנת 638 על ידי החליף עומר אבן אל חטב שוקמה העיר העתיקה מהריסות מלחמת הכיבוש. מבנים רבים נבנו במתחם הר הבית, ובאזור העופל נבנו ארמונות של שושלת השלטון. כיפת הסלע כיפת השלשלת מסגד אל-אקצא בעקבות מסעי הצלב כבשו הצלבנים את ירושלים והפכו אותה לבירת ממלכתם - ממלכת ירושלים הצלבנית. לאחר שנגרם נזק רב לעיר בתקופת הכיבוש הצלבני (מרבית העיר נשרפה וכל אוכלוסיית העיר היהודית והמוסלמית הוצאה להורג) החלו השליטים הצלבנים בשיקום העיר. כנסיות רבות נבנו בסגנון אירופי של ימי הביניים, שהגדולה בהן הייתה כנסיית הקבר, ומסגדים רבים הפכו לכנסיות. בתקופה זו נאסרה על היהודים הכניסה לעיר. כנסיית הקבר הקדוש קתדרלת יעקב הקדוש מגדל טנקרד (נקרא על שם טנקרד נסיך הגליל) מגדל דוד מנזר המצלבה קבר מרים חדר הסעודה האחרונה (קנקולום) לאחר כיבוש ממלכת ירושלים הצלבנית על ידי סלאח א-דין שוקמו המסגדים שהפכו לכנסיות על הר הבית. הממלוכים התירו ליהודים לשוב לעיר ולבנות בה בתי כנסת, וכן החלו בעבודות בנייה נרחבות באזור הר הבית - ובהם מדרסות, שווקים ואכסניות לעולי רגל. מבנים בסגנון בנייה ממלוכי נותרו עד ימינו בעיר העתיקה. דוכן הקיץ הכוס כיפת הדקדוק כיפת העלייה כיפת שלמה מקשתי הר הבית מדרסת אשרפיה מדרסת אסערדיה רהט קאסם פאשה רהט קאית באי צריח גוואנמה צריח פח'ריה צריח שער השלשלת צריח שער השבטים שער מוכרי הכותנה אדריכלות ממלוכית הבניה הממלוכית בירושלים שוק הכתנים מדרסת תנכזיה ארמון הגבירה טונשוק ב 1517 נכבשה העיר בידי האימפריה העות'מאנית ותחת שלטונו של סולימאן המפואר חלה בה תנופת בנייה. בין השאר, נבנו סביב העיר העתיקה חומות ירושלים כפי שהן מוכרות לנו כיום. חומות ירושלים שערי ירושלים שער יפו מגדל דוד במחצית השנייה של המאה ה-19, התרחבה העיר אל מחוץ לחומות העתיקה - בעיקר לאורך הדרך המובילה משער יפו לעיר יפו (היא רחוב יפו של ימינו). לאורך הדרך - שהפכה לדרך הגישה העיקרית לעיר ירושלים - נבנו חנויות ושכונות מגורים. בתקופה זו חל גם שינוי באופן ההתיישבות היהודי בעיר. בעקבות ההגנה שנתנו המעצמות האירופאיות ליהודים שבאו מארצות אלה החלה להגיע אוכלוסייה חילונית ומשכילה לעיר - ואוכלוסייה זו העדיפה להתגורר מחוץ לחומות העיר העתיקה, בשכונות שנבנו בסגנון אירופאי. בסוף המאה ה-19 עברה ירושלים תנופת בנייה ופיתוח אשר התרחשה ברובה בין חומות העיר העתיקה ומיעוטה מחוץ לחומות. סגנון הבנייה, שמומנה על ידי קהילות אירופיות, שיקף את סגנונות הבנייה בארצות מוצאם של המממנים - אף שהבנייה הייתה תמיד בנייה באבן. חדירת המעצמות האירופאיות לארץ ישראל מתוך כוונה להגביר את השפעתן בעיר הקודש, הביאה לתנופת בנייה אף מחוץ לחומות, בעיקר באזור רחוב הנביאים, מגרש הרוסים והאזור המהווה כיום את מזרח העיר החדשה והר הזיתים. בתי חולים וקונסוליות רבות נבנו לאורך רחוב הנביאים על ידי המעצמות האירופיות. הצרפתים בנו את המתחם הצרפתי בין העיר העתיקה לבין מגרש הרוסים. מסילת הברזל בין יפו לירושלים שנחנכה בתקופה זו (בשנת 1892) הגבירה את ההשפעה המערבית ואת הבנייה האירופית. בתקופה זו נבנתה המושבה הגרמנית בירושלים על הבתים הרבים שבה שנבנו בסגנון הטמפלרים. כיפת הנביא כיפת הרוחות בית הכנסת החורבה מנזר האחיות ציון מלון הר ציון בית החולים ביקור חולים - בית החולים הגרמני בית החולים האיטלקי בית החולים של המיסיון האנגלי בית מחניים בית טיכו בית תבור הכנסייה האתיופית בית הכנסת זהרי חמה בניין בית החולים שערי צדק בניין לשכת הבריאות המחוזית בניין משטרת מחנה יהודה בית משיח בורוכוף בתי סיידוף נוטר דאם דה ז'רוזלם בית החולים סן לואי (בית החולים הצרפתי) מנזר האחיות המתקנות מנזר סן ונסן דה פול בית דוידוף בית היתומים שנלר בית חאג'י יחזקל בית מינכן בית משהיוף בית צופיוף בית פין בנייני הקהילה: בית הקהילה הטמפלרית בית הספר התיכון הטמפלרי מנזר האחיות הבורומאיות בתים פרטיים: בית אברלה בית אהמן בית אימברגר בית בוירלה בית זנדל בית פרנק (בית הטוחן) פנסיון שמידט כנסיית העלייה הרוסית מתחם אוגוסטה ויקטוריה האוריינט האוס אכסניית סנט פאולוס בית החלונות מלון אמריקן קולוני מנזר סן אטיין קתדרלת סנט ג'ורג' עם תחילת השלטון הבריטי, בדצמבר 1917, החלה תנופת בנייה גדולה בעיר - בעיקר בשל השינוי בסטטוס שלה. בתקופה העות'מאנית הייתה ירושלים עיר מחוז קטנה. עם תחילת המנדט הפכה, לראשונה מאז קיומה של ממלכת ירושלים הצלבנית, לבירת ארץ ישראל. מושל העיר בשנים 1918 - 1926 החל בתוכניות בנייה נרחבות שכללו החלפת התשתית ומערכת הדרכים. בתקופתו נחקק חוק העזר העירוני, הקיים עד ימינו, הכופה על בנייה באבן ירושלמית בעיר, ומעניק לעיר את צביונה גם בימים אלה. בתקופת המנדט החלו להיבנות שכונות גנים - שכונות וילות בהן כל משפחה גרה בבית צמוד קרקע ומוקף גינה. שכונות אלה היוו שינוי משמעותי מסגנון הבנייה הקודם שהיה בעיר. מספר שכונות יהודיות נבנו בדרומה של העיר על מנת להגביר את ההתיישבות היהודית באזור זה (מקור חיים, תלפיות, רמת רחל). בניין הקונסוליה האתיופית בית האמנים בית הכנסת ישורון בית המעלות בית רקובר בית נבון ביי בניין סנסור בית פרומין מלון פאלאס מלון המלך דוד מלון עדן וילה לאה קולג' טרה סנטה בית מחניים כיכר אלנבי בית קדימה בית גד פרומקין בית בונם בית ארתור רופין בית בונם בית השמשוני בית בסן בית ג'ייקובס בית פומרנץ בית מילקן וילה ברחל אמנו קונסוליית מצרים בירושלים קולנוע סמדר בית אות המוצר הירושלמי בית אסעאף נשאשיבי מוזיאון רוקפלר בית הספר לבנות שמידט בית הקברות הצבאי הבריטי (הר הצופים) בניין וולפסון בית החולים הדסה הר הצופים בניין רוזנבאום המכון לארכאולוגיה (הר הצופים) מכון איינשטיין למתמטיקה במלחמת העצמאות השקיעה המדינה היהודית את עיקר משאביה וכוחה בהגנה על העיר ירושלים - כעשרה אחוזים מהנופלים במלחמת העצמאות נפלו בהגנה על העיר, בניסיונות הנפל להגן על הרובע היהודי ובניסיונות הנפל הרבים לכבוש את לטרון. במהלך המלחמה היה המאבק על השליטה בעיר מאבק מבית לבית, ושטחים רבים נהרסו במהלך הקרבות או אחריהם (לדוגמה: שריפתו של הרובע היהודי על ידי הלגיון הירדני ב- 28 במאי 1948). בסיום הקרבות ולאחר החתימה על הסכם שביתת הנשק נותרה העיר חצויה, כאשר קו הפסקת אש ושטח הפקר חוצה אותה. בניינים רבים איבדו את שימושם - מבני האוניברסיטה העברית ובית חולים הדסה על הר הצופים נותרו במובלעת ישראלית בלא אפשרות גישה אליהם, שכונות שהיוו מרכז עסקים ראשי ומרכזי קניות במרכזה של העיר מצאו את עצמם באזור ספר - ובית העירייה של ירושלים שהיה במרכז העיר שכן על קו הגבול (שעבר למעשה בצמוד לקיר הבניין). לאחר מלחמת העצמאות השקיעה ממשלת ישראל משאבים רבים בבניית שכונות חדשות במערבה של העיר, אולם שכונות אלה נבנו בחופזה ובלא מחשבה ארכיטקטונית רבה. החלטת הממשלה בחודש דצמבר, 1949 להעביר את כל מוסדות השלטון לירושלים הייתה נקודת מפנה בפיתוח העיר. הוחלט למקם את כל מוסדות השלטון באתר אחד - גבעת רם הצופה לעמק המצלבה - ולבנות קריית שלטון מודרנית (הכנסת, בנק ישראל ומשרדי הממשלה), קריית השכלה חדשה (קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם) וכן קריית תרבות (מוזיאון ישראל). בניית קרייה זו נמשכת עד ימינו. קריית הממשלה הכנסת מוזיאון ישראל היכל הספר קמפוס האוניברסיטה העברית גבעת רם בית בלגיה בית הכנסת גבעת רם בניין האקדמיה למוזיקה גבעת רם בניין המנהלה של האוניברסיטה העברית המכון הישראלי ללימודים מתקדמים הספרייה הלאומית מרכז הספורט גבעת רם רחבת הר הרצל קבר הרצל יד ושם אוהל יזכור יד לילד בקעת הקהילות היכל השמות בנין משרד המשפטים מלון שבע הקשתות גבעת התחמושת בית תורג'מן מעבר מנדלבאום כנסיית גת שמנים כנסיית דומינוס פלוויט כנסיית מריה מגדלנה האיחוד המוניציפלי של מזרח ומערב ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים הביא לתנופת בנייה ופיתוח בעיר. ירושלים הפכה לכרך מודרני - וסגנונות הבנייה הושפעו משאיפתם של מתכנני העיר וגורמים ממשלתיים להפוך את העיר למטרופולין בעל אופי מערבי. חפירות ארכאולוגית שבוצעו בעיר הביאו לבניית גנים ארכאולוגיים רבים, והרובע היהודי ההרוס שוקם תוך ניסיון לשמור על צביונו האדריכלי. התחנה המרכזית בירושלים מגדלי וולפסון גשר המיתרים מגדל המים (קריית משה) בניין המשביר לצרכן היכל שלמה בית הכנסת הגדול מגדל העיר בית אבי חי מלון פלזה מוזיאון הסובלנות בית המשפט העליון בית יד לבנים מוזיאון ארצות המקרא אצטדיון טדי קניון ירושלים גן החיות התנ"כי תחנת הרכבת מלחה טיילת גבריאל שרובר טיילת האז האוניברסיטה המורמונית מגדל המים (הר הצופים) מכון טרומן קריית הממשלה (מזרח ירושלים) בניין המטה הארצי של משטרת ישראל מלון הייאט מעלות דפנה תוכנית מקלין - 1918 תוכנית גדס - 1919 תוכנית גדס-אשבי - 1922 תוכנית הולידיי - 1930 תוכנית קנדל - 1944 תוכנית אב ירושלים 1968 תוכנית מתאר מקומית 2000 תוכנית ספדיה - 2007 כנסיות ומנזרים בירושלים - בתי חולים בירושלים - מוזיאונים בירושלים - גנים בירושלים - רחובות בירושלים - כיכרות בירושלים דוד קרויאנקר אדריכלות ישראלית מיכאל לוין, אדריכלות בירושלים בתקופת המנדט: היסטוריציזם מול מודרניזם, פרק מהספר "ירושלים בתקופת המנדט: העשייה והמורשת", 2003, באתר "כותר" אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 1996. סדרת אדריכלות בירושלים – תקופות וסגנונות: דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – שכונות ובנייני ציבור יהודיים מחוץ לחומות 1860–1914, הוצאת דומינו, 1981; כתר הוצאה לאור *ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1991. דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – הבנייה הערבית מחוץ לחומות, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1985. דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – הבנייה האירופית-נוצרית מחוץ לחומות, 1855–1918, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, ירושלים, 1987. דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – הבנייה בתקופת המנדט הבריטי, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, ירושלים, 1989. דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – הבנייה המודרנית מחוץ לחומות 1948–1990, ירושלים, 1991. דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים – הבנייה בעיר העתיקה, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1993. דוד קרויאנקר, ירושלים – שכונות ובתים, תקופות וסגנונות, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1996. דוד קרויאנקר, פתחים בירושלים: שערים, דלתות, חלונות וסורגים, הוצאת זמורה-ביתן, תל אביב, 1987. דוד קרויאנקר, ירושלים – מבט ארכיטקטוני: מדריך טיולים בשכונות ובתים, כתר הוצאה לאור ומכון ירושלים לחקר ישראל, 1996. אמנון רמון, אביאל ילינק, אסף ויטמן, יורדים העירה: מרכז העיר ירושלים, היסטוריה, תמונת מצב, ותוכנית ההתחדשות, הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, 2011. שמואל אבן אור, ירושלים: בניינים בעיר החדשה, קרדום 33, הוצאת אריאל, ירושלים, מאי 1984. Inbal Ben-Asher Gitler, Architectural Culture in British Mandate Jerusalem, 1917-1948, Edinburgh University Press, 2020. מאמרים דוד גוגנהיים, אדריכלות בירושלים - אדריכלות קפואה?, פרספקטיבה 22, 2004, עמ' 22-18. דוד גוגנהיים, אדריכלות הבאוהאוז בירושלים, אדריכלות ישראלית 11, 1991, עמ' 48-46. דוד קרויאנקר, צורות הבנייה של שכונות ובתי מגורים בירושלים מאמצע המאה ה-19 ועד היום, אריאל 18 (120-119), 1996, עמ' 64-51. דוד קרויאנקר, אוריינטלי יותר מהמזרח: גלגוליה של שפת הציטוטים הירושלמית, זמנים 96, סתיו 2006, עמ' 37-28 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) יוסף שביד, התפתחותה האורבנית והאדריכלית של ירושלים בשנים 1967-1948, בתוך: אבי בראלי (עורך), ירושלים החצויה 1967-1948: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 1994, עמ' 132-115. אלונה ניצן-שיפטן, להלאים ולהעלים – תפיסת המקום בירושלים, אלפיים 30, 2006, עמ' 170-134. פרופ' נחום רקובר, איכות הסביבה - היבטים רעיוניים ומשפטיים במקורות היהודיים, "נוי ירושלים", 92. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 1993 דוד קרויאנקר, שלום לך, ירושלים, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2008 שלומית שרביט, "מחתרת הבושה" מציגה: החירטוט כנרטיב, באתר ynet, 19 ביוני 2010 נעמה ריבה, המתח שבין האבן למתכת: קיצור תולדות מבני הציבור של ירושלים, באתר הארץ, 13 במאי 2018 נעמה ריבה, בקרוב תוכלו לקנות בית בירושלים, אבל זו לא תהיה ירושלים שהכרתם, באתר הארץ, 20 במאי 2020 ביקורת: אלי שילר, למפעלו של דוד קרויאנקר בתעוד הארכיטקטורה של ירושלים, אריאל 14 (92-91), 1993, עמ' 222-220; באתר משרד החינוך. מירון בנבנשתי, ובליבה חומה, כותרת ראשית, 5 ביוני 1985, עמ' 35-34; זיוה שטרנהל, מחוץ לחומות: מזרח ומערב, הארץ, 28 ביוני 1985; יעקב סימן טוב, הבוגנוויליה גדלה בצד שמאל, על המשמר, 12 ביולי 1985, עמ' 16. ביקורת: מיכאל ששר, [ביקורת], מורשת דרך 19, 1987, עמ' 32-30. אבי כצמן, [ביקורת], הארץ, מוסף ספרותי, 10 במרץ 1989, עמ' 33-32; מיכאל ששר, חיים ואבנים בירושלים, מורשת דרך 27, 1989, עמ' 53-52; זיוה שטרנהל, תיעוד בטרם הרס, עתון 77 114, 1989, עמ' 12. רן שחורי, 'סיפור בנייתה של ירושלים, לטוב ולרע', הארץ, 1 באפריל 1991, עמ' ב7; רחל דנה פרוכטר, ביקורת בונה, דבר, 10 במאי 1991, עמ' 8-6; אלישע אפרת, ברוטליסטים, אוריינטליסטים, הארץ, 10 במאי 1991, עמ' ב9; דן יהב, מודרניזם או חקיינות?, על המשמר, 10 במאי 1991, עמ' 21; ביקורת: מיכאל ששר, אבנים מדברות בירושלים, מורשת דרך 38, 1991, עמ' 42. יעקב סגל, אבנים עם לב, הצופה, 21 במאי 1993, עמ' 6. מיכאל ששר, שפת פתחים בירושלים, מורשת דרך 19, 1987, עמ' 33-32. גיל גורדון, ‏צמיחתה של תרבות אדריכלית בירושלים המנדטורית, קתדרה 179, תשרי תשפ"ב