laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טורגהאטן

טורגהאטן (בנורווגית: Torghatten שפירושו "הכובע המחורר") הוא הר בגובה 258 מ' במחוז נורדלנד בצפון-מערב נורווגיה. הוא נודע בהיותו מחורר במרכזו. ב-6 במאי 1988 התרסק מטוס נוסעים על צלעו המערבית של ההר וכל 36 הנוסעים ואנשי הצוות נספו. החור, באורך 160 מטרים, רוחב 15-20 מ' וגובה 35 מ', נוצר במהלך עידן הקרח הסקנדינבי. קרח ומים שחקו את הסלעים במרכז ההר, בעוד שכבת הסלע הנוקשה יותר בפסגת ההר עמדה בפרץ. שביל נוח מוביל אל החור שבהר וממנו נשקף נוף מרהיב אל האיים שלמרגלותיו. השביל מוסיף ויורד אל צדו המערבי של ההר (הצד של הים), בתוך צמחייה מוריקה. על פי האגדה הנורדית, החור נוצר על ידי הטרול הסטמאנן (Hestmannen) כאשר רדף אחר העלמה היפהפייה לקמויה (Lekamøya). הסטמאנן הבין שלא יוכל להשיג את נערת חלומותיו ושלח לעברה חץ. מלך הטרולים סומנה (Sømna) השליך את כובעו במסלול החץ והציל את חיי הנערה. אז הנץ השחר והכובע הפך להר מחורר במרכזו. הוראות הגעה ברכב ותמונות המסלול בתמונות
בעלי שפיר עוברי

בעלי שפיר עוברי (שם מדעי: Amniota) הם בעלי חוליות המשתייכים לקבוצת בעלי ארבע רגליים וכוללים בימינו: מחלקת יונקים (Mammalia) – אשר התפתחה מן הסינאפסידים. קבוצת זאורופסידה (Sauropsida) – כוללת את הזוחלים הקיימים והעופות. בעלי שפיר התפתחו לפני 300 מיליון שנה, כאשר על הביצה נבנתה קליפה, שבתוכה היה העובר מתפתח, עד אשר היה מוכן דיו לבקיעה. מוצאם מן הקוטילוזאורים. בכל בעלי החיים האמניוטים (בעלי שפיר) מתפתחים העוברים בשלבים המוקדמים באותה צורה, עד שלב מסוים שבו כל מין מתחיל להתפתח בצורה שונה. חלק מתהליכי ההתפתחות מתרחשים באמצעות קיפולים. בתחילת ההתפתחות מתרחש שלב הגסטרולציה שבו נוצרות שלוש שכבות הנבט: שכבה שמכסה את העובר מבחוץ הנקראת אקטודרם, השכבה הפנימית שתיצור את המעי הקדמון הנקראת אנדודרם, והשכבה שביניהם הנקראת מזודרם. שכבת האנדודרם עוברת סדרה של קיפולים שתוביל ליצירת צינור המעי ממנו ינצו בלוטת התריס, הריאות, הלבלב, כיס המרה והכבד. השלב הראשון בתהליך המורפוגנזה היוצר את המעי הוא הופעת "קפל הראש" בצורת סהר, בחלק שעתיד להפוך להיות האזור הקדמי של הגוף. קפל הראש מופיע קצת מעל ה-Prechordal Plate) PrCP), אשר לו תפקיד בהכוונת היווצרות המעי הקדמי והאיברים הנגזרים ממנו. קפל הראש הוא מופע שמור בקרב כל האמניוטים. בעקבות הופעתו נוצר ה-Anterior Intestinal Portal) AIP) בשכבת האנדודרם הממוקמת בצד הונטרלי של העובר (בצד הבטני), בכך נגלה לעין השינוי הראשוני הקשור ליצירת המעי. באפרוח ניתן לראות שינוי זה 24 שעות מתחילת ההתפתחות בשלב עוברי 6. התקדמות ה-AIP נמשכת מהחלק הקדמי של העובר לחלק האחורי וגוררת איתה התקפלות נוספת של אזורים צדדיים אנדודרמליים. אזורים אלה מחוברים גם לחלק לשכבת המזודרם ונקראים Splanchnic Mesoderm) SplM). תהליך ההתפתחות מתקדם מהחלק הקדמי לכיוון החלק האחורי בצורת גל. שני צדדי העובר נפגשים בקו האמצע הוונטרלי ומתאחים ליצירת המעי הקדמי הנמשך מהפה ועד למעי האמצעי. באותה נקודת מפגש, בקו האמצע הוונטרלי של המעי הקדמי, מנצים האיברים הנגזרים מהמעי. בהתפתחות האיברים מה-Foregut באפרוחים בשלבים 6 ו-7 של ההתפתחות העוברית מתבצעת התמיינות התאים של איברי ה-Foregut כמו הכבד, הלבלב והריאות. בעלי שפיר עוברי, באתר NCBI (באנגלית) בעלי שפיר עוברי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בעלי שפיר עוברי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בעלי שפיר עוברי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מה התפקיד המכריע של ביצי האמניוטים באבולוציה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה Grapin-Botton, Antero-posterior patterning of the vertebrate digestive tract: 40 years after Nicole Le Douarin's PhD thesis, Int J Dev Biol., עמ' 47–335 Kirby, ML. Lawson, A. Stadt, Hensen's node gives rise to the ventral midline of the foregut: implications for organizing head and heart development, Dev. Biol, עמ' 175–188 Zorn, A. M. & Wells, Vertebrate endoderm development and organ formation, . Cell Dev. Biol, עמ' 221–251
בודהיזם הארץ הטהורה

בודהיזם הארץ הטהורה, המוכר גם כאמידיזם, הוא מסורת מיסטית של הזרם הבודהיסטי מהאיאנה, שהתפתח בסין במאה הרביעית והגיע ליפן במאה העשירית, במקביל לזן בודהיזם. הזרם נוסד בידי הנזיר הונן בתחילת המאה ה-13. הונן היה סבור כי הדרישות הרבות של הנזירות אינן מתאימות כבר למרבית בני האדם, ולכן הוא הטיף לרעיון הגאולה מבוססת האמונה. הרעיון מבוסס על עקרון "קץ החוק" הטוען כי באלף השנים הראשונות לאחר מות הבודהה, עדיין בני האדם יכלו להבין את חוק הדהרמה ולהתנהג על פיו. אך לאחר מכן, בני האדם כבר אינם יכולים להבין ולדעת היטב את החוק. זרם זה, בשונה משאר זרמי הבודהיזם, מתבסס על התמסרות מוחלטת לבודהה אַמִיטַאבְּהָה (הידוע גם בשמו היפני אמידה ובשמו הסיני אמיטופו), אשר חי לפי המסורת שנים רבות קודם הופעתו של גאוטמה הבודהה. פירוש שמו בסנסקריט הוא "נֹגַהּ אין סופי". המאמינים בזרם זה של בודהיזם שואפים להיוולד מחדש לאחר מותם ב"ארץ הטהורה" - גן העדן שיצר הבודהה אמיטאבהה במערב העולם, ובו הוא מלמד את הדרך המיוחדת לגאולה, שם יוכלו בעזרתו להיגאל ולצאת ממעגל גלגול הנשמות - הסמסרה. מקום עיקרי בפולחן בזרם זה, תופסת החזרה על המנטרה הסנסקריטית: נַאמוֹ אַמִיטַאבְּהָה, בגרסה היפנית נַאמוּ אַמִידַה בּוּצוּ ובסינית נַאמוֹ אַמִיטוֹפוֹ. משמעות המנטרה, תלויה בהקשר אזכורה והיא יכולה להשתנות בין "לחסות בצל אמיטאבהה ולחלוק לו כבוד", ועד לתפילה וקריאה לעזרת אמיטאבהה. חלק מהמאמינים מאמינים כי אפילו על ידי אמירת המנטרה פעם אחת, אפשר לזכות ולהוולד בארץ הטהורה. בנוסף, קיימים תרגולים מדיטטיביים מורכבים יותר, בהם מדמים את הבודהה אמיטאבהה ולעיתים גם יחד עם שני הבודהיסטוות אָווַלוֹקִיטֶשְוַרָה ומָהַסְטְהַאמַפְּרָאפְּטָה המלווים אותו. מדיה וקבצים בנושא בודהיזם הארץ הטהורה בוויקישיתוף על בודהיזם הארץ הטהורה ביפן, באתר האגודה לידידות ולשכת המסחר ישראל-יפן חזרה רציפה על המנטרה נאמו אמיטאבהה באתר יוטיוב מלווה במוזיקה. בודהיזם הארץ הטהורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אומנות יפן Flashcards | Quizlet, באתר Quizlet מתוך אתר awakeningstate על פי הספר הארץ הטהורה של אלן ספנס מתוך הספר דרך הזן של אלן ווטס אודות הבודהות והבודהיסטוות שבכותרת הבלוג שלי בדפי הדהרמה של שלמה שנטידווה ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורי מימון

אורי מימון (16 בדצמבר 1946 – 18 באוקטובר 1973) היה מתווה הדרך של חוגי סיירות, שנקראו על שמו לאחר מותו. מימון נולד בחיפה והתחנך בבית הספר הריאלי ובתנועת הצופים. בסיום התיכון התנדב לשרת בנח"ל, נטל חלק בגרעין בקיבוץ חצרים והתנדב לשנת שירות נוספת עם הגרעין כמדריך נוער בירוחם. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1964, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח, שירת בפלס"ר כלוחם ולאחר מכן יצא לקורס מפקדי כיתות. במלחמת ששת הימים לחם במסגרת חטיבת הצנחנים 55 שכבשה את ירושלים. הוא נפצע אך סירב להתפנות וחזר לפעילות ביחידתו. עם תום שנת השרות בירוחם, החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בין יתר פעילותיו באוניברסיטה שימש כעוזר הוראה לפרופסור שלמה אבינרי ועבד במשרד החינוך כרכז פעילות בעיירות הפיתוח וכעוזר אישי למנכ"ל המשרד אלעד פלד. לאחר סיום התואר, המשיך אורי את לימודיו באוניברסיטת מישיגן באן ארבור שבארצות הברית. באוקטובר 1973, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, עזב את לימודיו וחזר לישראל כדי לקחת חלק בלחימה. בהגיעו לישראל התקשר לאמו כדי שתחשוב שהוא נמצא עדיין בארצות הברית כיוון שלא רצה להדאיג את המשפחה. הייתה זו שיחתו האחרונה עם משפחתו. נהרג תוך כדי לחימה ביחידת קומנדו מצרית בגדה המערבית של תעלת סואץ ונקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. בשנת 2024 הוצב בשכונת רוממה שבחיפה פסל זיכרון לזכרו של אורי וחבריו. הפסל הוקם על ידי המלחינה וחוקרת הזמר ציפי פליישר בת המחזור של אורי בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. מיימון היה חובב טיולים ונהג לערוך מסעות רגליים בישראל עם חבריו. חברי גרעינו הקימו לזכרו את האגודה ע"ש אורי מימון, המפעילה את חוגי הסיירות על שמו על מנת להנציח ולפתח את מורשתו, ולקרב את ערך אהבת הארץ לבני נוער בישראל. קורות החיים של אורי מימון, באתר "יזכור" של משרד הביטחון חוגי סיירות של קק"ל ע"ש אורי מימון (ע"ר)
נורווגיה (אפקוט)

ביתן נורווגיה הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם בפארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה. שטחו של הביתן כ-3,400 מ"ר וצורתו מהווה חיקוי של כפר נורווגי טיפוסי הכלל כנסיית עצים נורווגית, ורחוב חנויות. בחנויות נמכרים מוצרים תיירותיים נורווגיים ובהם פרטי לבוש, וכן פרטי פולקלור רבים - בעיקר פסלוני טרולים. בכיכר הכפר מצויה הכניסה לאטרקציה העיקרית של הביתן - מאלסטורם - מסע בסירה אל תוך המיתולוגיה הנורדית ואל נורווגיה של ימינו. כמו כן מצויה במקום מאפייה המוכרת מאפים נורווגיים טיפוסיים. מבני הכפר בנויים למעשה בארבעה סגנונות ארכיטקטוניים נורווגיים שונים: סגנון סטסדאל, סגנון ברגן, סגנון אוסלו וסגנון אלסונד. הביתן הנורווגי שנפתח בשנת 1988 הוא החדש מביתני תצוגת העולם בפארק השעשועים. במקור התכוונו המתכננים לבנות ביתן נורדי שישלב אלמנטים ממספר ארצות נורדיות, אולם היו אלה משקיעים נורווגים שהשיגו את הסכום הדרוש להקמת המבנה - 30 מיליון דולרים, ועל כן נבנה ביתן ייחודי לנורווגיה. סכום זה היווה למעשה שני שלישים מעלויות הבנייה, והשליש הנוסף מומן על ידי חברת וולט דיסני. בטקס פתיחת הביתן נכח הנסיך הנורווגי הראלד, והטקס שודר בשידור ישיר בנורווגיה. בשנת 1992 מכרו המשקיעים את חלקם בביתן לחברת דיסני, אולם ממשלת נורווגיה המשיכה לממן את העלות השנתית בגובה 200,000 דולרים, וזאת לאור העובדה שמספר המבקרים בביתן מדי שנה עולה על מספר תושבי נורווגיה (המימון הגיע ממשרד התיירות הנורווגי אשר ראה בביתן כלי עיקרי לפרסום התיירות במדינה). בשנת 2002 הפסיקה ממשלת נורווגיה לממן את פעילות הביתן. ביוני 2016 נפתחה בביתן אטרקציה שמבוססת על הסרט לשבור את הקרח. בביתן עובדים כ-130 עובדים נורווגים, הלבושים בבונאד, לבוש מסורתי נורווגי. מדיה וקבצים בנושא נורווגיה בוויקישיתוף ההיסטוריה של הביתן
אות

אות היא סימן המייצג צליל בכתיבה בראשי תיבות (להבדיל משיטות כתב שבהן סימנים מיצגים הברות או מילים שלמות). אוסף האותיות המצוי בשימוש בכתיבה בשפה מסוימת מכונה אלפבית. האותיות מתחלקות לשני סוגים: עיצורים – אותיות שכל אחת מהן מייגת צליל מסוים בשפה המדוברת. אמות הקריאה – אותיות המציינות תנועות, לאופן הגייתם של העיצורים. רבים מהצלילים שמשקפים העיצורים משותפים לשפות רבות, ויחד עם זאת יש עיצורים ייחודיים לשפות מסוימות. האות ח, למשל, מופיעה באלפבית העברי אך אין לה מקבילה באנגלית. לאות J של האנגלית אין מקבילה בעברית, והיא מיוצגת באמצעות הצירוף ג'. לאות W של האנגלית אין כל מקבילה בעברית (אם כי נהוג להביע בצירוף "וו" (שתי אותיות ו' ברצף)). בשפות רבות מקובלות שתי צורות בסיסיות לרישומן של אותיות: דפוס – אותיות המופיעות בטקסטים מודפסים, כגון ספרים, עיתונים ומסכי מחשב. כתב – אותיות הנכתבות בכתב יד של אדם. לעיתים משמשות אותיות כתב גם בדפוס, בעיקר למטרות דקורטיביות. לצורה הבסיסית של האותיות יש ייצוגים גרפיים מגוונים, המונחים משיקולי עיצוב. כל אחד מייצוגים אלה קרוי גופן. בנוסף לדרך עיקרית זו של כתיבת אותיות, משמשות גם דרכים נוספות, למטרות מיוחדות, כגון: כתב ברייל – ייצוג אותיות בצורה המאפשרת קריאתן על ידי עיוורים, באמצעות מישוש. קוד ASCII – ייצוג פנימי של אותיות במחשב. קוד מורס – להעברתן של אותיות במכשירי טלגרף. אלפבית צלילי – המשמש להעברה אמינה של אותיות בערוצי קשר הסובלים מרעש. הבחנה נוספת, המתקיימת באלפבית הלטיני, למשל, היא בין אות רגילה לאות גדולה. בדרך כלל משמשת האות הרגילה, אך בתחילת משפט (ובמקרים נוספים) באה אות גדולה. דוגמה: a (קטנה), A (גדולה). באלפבית העברי משתנה צורתן של האותיות כמנפצ כאשר הן מופיעות בסוף מילה, לצורה ךםןףץ. בשפות מסוימות דוגמת ערבית, הינדית ולעיתים אף כתב יד באנגלית האותיות מתחברות. צורתן של האותיות המקובלת בימינו משקפת התפתחות של אלפי שנות כתיבה, שבמהלכן חלו שינויים מהותיים בצורתן של האותיות. האותיות הן: א, ב, ג, ד, ה, ו, ז, ח, ט, י, כ, ל, מ, נ, ס, ע, פ, צ, ק, ר, ש, ת. קורותיה של האות הגרמנית ß. משה שפיצר (עורך), אות היא לעולם – קובץ מאמרים מוקדש לעיצוב האות העברית, בהוצאת האגודה לאמנות יהודית, תשמ"א. המילה 'אות', באתר האקדמיה ללשון העברית ד"ר דרור פימנטל, כתב וסירוס: על האות במובנה הליטרלי והמטפורי, היחידה להיסטוריה ותאוריה, בצלאל // גיליון מספר 4 – רוחות אפריל, אביב 2007 יורם שורק, ‏דברים שיורמים יודעים: על צורת האותיות, באתר "הידען"
מאלסטרום (דיסני)

מאלסטרום הוא מתקן אפל הממוקם בביתן נורווגיה שבתצוגת העולם בפארק השעשועים אפקוט באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה. המתקן, שנפתח עם פתיחת הביתן ב-5 ביולי 1988, כולל מסע בסירות דמויות ספינות ויקינגיות דרך סצנות מהמיתולוגיה הנורדית וסצנות המתארות נופים בנורווגיה של ימינו. סצנות אלה משמשים בבובות אודיו אנימטרוניקס רבות. המתקן קרוי על שם המערבולת המיתולוגית מאלסטרום. ב-5 באוקטובר 2014, המתקן נסגר ובמקומו נפתח מתקן חדש ב-2016 המבוסס על הסרט "לשבור את הקרח". המבקרים במתקן נלקחים דרך סצנות היסטוריות ומיתולוגיות. הסירות עוברות דרך ביצה ודרך יער בו מצויים טרולים רבים, וכן דרך אזור קרחונים בו מצויים דובי קוטב. באחת הסצנות עוברות הסירות בראש מפל מים הנופל לעבר נהר הזורם לאגם המצוי במרכז פארק השעשועים, והמבקרים רואים לפניהם את חצר הביתן ואת האגם, אולם הסירה יורדת במורד מפל אחר לתוך המתקן, ועוברת דרך סימולציה של סערה בים הצפוני, לרגלי מגדל קידוח נפט. הנסיעה בסירות מסתיימת בסצנה המתארת נמל נורווגי, והמבקרים נלקחים לאולם קולנוע בו רואים סרט על נורווגיה כפי שהייתה בשנות ה-80 של המאה ה-20. במקור היה המתקן אמור להיות מתקן אפל הכולל נסיעה בסירה אך ורק דרך סצנות של המיתולוגיה הנורדית - בעיקר סצנות של מתקפות טרולים. הממנים הנורווגים של הביתן דרשו שמתקן יציג אספקטים שונים של נורווגיה ובעיקר של נורווגיה המודרנית, ועל כן שונה המתקן ומספר סצנות המיתולוגיה הופחת לשתי סצנות בלבד. פתיחה: 5 ביולי 1988 סגירה: 5 באוקטובר 2014 סוג המתקן: מתקן זרם מים הכולל סירות בהם 4 ספסלים המכילים בין 8 ל-12 נוסעים לסירה. מספר מבקרים: 1,920 מבקרים לשעה אורך השהות במתקן: נסיעה בסירות: 4:47 סרט: 5:00 במתקן מצוי "מיקי חבוי" - אחד מהויקיניגים לובש קסדה לה אוזני מיקי מאוס. מדיה וקבצים בנושא מאלסטרום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאלסטרום
נורוויי

האם התכוונתם ל... נורווגיה – מדינה בצפון אירופה, נקראת באנגלית Norway - נורווי. ערים בשם זה : נורוויי (מיין) – עיר במדינת מיין שבארצות הברית. ערים בשם זה (בנורווגית נקראת המדינה Norge - נורגה): נורגה – עיירה במדינת וירג'יניה שבארצות הברית. חברות אישים ואתרים: חברת נורווי – חברת ההפקה של ג'ין רודנברי נויל שוט נורוויי – סופר. נורווגיה (אפקוט) – ביתן בפארק השעשועים אפקוט.
סדיליה

הסֶדִילְיָה היא סימן הבחן (סימן דיאקריטי) המשמש באלפבית הלטיני. הסדיליה נכתבת כ-z ויזיגותית (מכונה גם אז') קטנה (ʒ), בדרך-כלל מתחת לאות שאותה היא מעטרת. הסדיליה הופיעה לראשונה במאה ה-11 במערכת הכתב הספרדית, ומשמעות שמה בספרדית היא: "z קטנה" (שם זה הופיע לראשונה במאה ה-17). בראשיתה עיטרה אך ורק את האות c. כיום היא נפוצה בשפות אירופיות רבות ומעטרת אותיות שונות. ¸ Ç ç ספרדית היא אחת משפות רבות שהתפתחו מן הלטינית. האות c הלטינית מציינת תמיד אותו עיצור, זה שמציינת גם האות "כ" במילה העברית "כּלב". מסיבות שונות התפתחה הספרדית באופן כזה, שבחלק מהמילים שבמקורן הלטיני נכתבו ב-c, העיצור c נהגה כבלטינית, אך בשאר המילים הללו העיצור נהגה כ"צ" בעברית של ימינו. הוספת הסדיליה ל-c נועדה לסמן שיש להגותה כ"צ" ולא כ"כ". הסדיליה נכנסה לשימוש במאה ה-11 לערך. תחילה נכתבה כ-z ויזיגותית אחרי ה-c באותה שורה (לדוגמה: lancʒa, "חנית"), אז לשם קיצור הפכה ה-c לעיטור עילי של ה-z (לדוגמה: lanꝣa) ולבסוף התהפכו היוצרות: ה-c חזרה לממדיה הטבעיים וה-z הוויזיגותית הפכה לעיטור תחתי שלה (lança). עד המאה ה-19 הייתה הסדיליה תמיד עיטור של האות c. אז החלה לשמש כסימן הבחן בלתי-תלוי ולעטר בשפות שונות אותיות שונות. במאה ה-18 נשרה הסדיליה מהספרדית. ה-Ç הוחלפה ב-z או, לפני e ו-i, ב-c פשוטה. כמו כן העיצור שאותו באה הסדיליה מלכתחילה לתאר השתנה: מ-[ts] ל-[s] (בין המאה ה-14 והמאה ה-16) ולבסוף (במאה ה-17) ל-[θ] של ימינו. מהספרדית התפשטה הסדיליה ראשית לשפות השכנות (גאוגרפית ולשונית): פורטוגזית, קטלאנית וצרפתית. בשפות אלה הסדיליה אינה נכתבת כאשר ה-c קודמת לאחת משתי האותיות e או i, כי במקרים אלה ה-c נהגית תמיד בהגייתה המיוחדת. ההגייה המיוחדת תלויה בשפה. בצרפתית מודרנית, למשל, ה-ç נהגית כ-s. היתרון של השימוש ב-ç הוא שכך כתיב המילה מהווה תזכורת למקור הלטיני שלה. זה עוזר להבין את משמעות המילה, לראות ביתר בהירות את הקשר שלה למילים אחרות וכן לזכור את חוקי ההטייה של המילה. (רשימה חלקית) צרפתית, קטלאנית ופורטוגזית: Çç [s] אלבנית: Çç [tʃ] טורקית: Çç [tʃ], Şş [ʃ] מרשלית (השפה המדוברת באיי מרשל): Ļļ [ł], m+סדיליה [mw], Ņņ [ɳ], o+סדיליה [o:] באלפבית הפונטי הבינלאומי האות ç מייצגת את העיצור המיוצג על ידי צירוף האותיות ch במילה הגרמנית ich. סימן דיאקריטי אלפבית לטיני מדיה וקבצים בנושא סדיליה בוויקישיתוף
מאק סנט

מאק סנט (באנגלית: Mack Sennett; ‏17 בינואר 1880 – 5 בנובמבר 1960) היה מממציאי ומפתחי קומדיית הסלפסטיק וחלוץ הסרטים הקומיים בתחילת המאה ה-20. סנט נולד בקנדה, וגדל והתחנך בארצות הברית. מאק סנט החל את דרכו בקולנוע ב-1908, במקביל לד.וו גריפית'. שניהם עבדו באותה תקופה בחברת ההפקות "ביוגרף". סנט החל את פועלו כשחקן ואף השתתף באחת מהפקותיו של גריפית'. ב-1910 החל לביים סרטים וב-1912 הקים חברת הפקה משלו בשם "קיסטון". תחת חברת ההפקות גילה וטיפח את צ'ארלי צ'פלין (שהחל את דרכו ויצר ב"קיסטון" כ-70 סרטים קצרים), באסטר קיטון, הארי לנגדון (אנ') ורבים אחרים, שלימים נהיו גדולי הכוכבים בראינוע ובקולנוע. בפועלו בקולנוע היה סנט מפיק, תסריטאי, שחקן ובמאי. סנט נפטר מחוסר כל, אף שזכה שנים קודם לכן בפרס אוסקר על מפעל חייו. סנט אמנם לא המציא את קומדיית הסלפסטיק שמקורה בהקרנות הראשונות של האחים לומייר, אך הוא היה הראשון להרחיב אותה ולהפוך אותה לז'אנר קולנועי. מדיה וקבצים בנושא מאק סנט בוויקישיתוף מאק סנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאק סנט, באתר AllMovie (באנגלית) מאק סנט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מאק סנט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מאק סנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נורית שניט

נורית שניט (נולדה ב-26 בפברואר 1944) היא משפטנית ישראלית שכיהנה כפרקליטת מחוז מרכז. נורית שניט נולדה בירושלים ב-26 בפברואר 1944. היא למדה משפטים במסגרת לימודי ערב, תוך כדי שירותה הצבאי, בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב והשלימה אותם לאחר מכן באוניברסיטה העברית בירושלים. את תקופת התמחותה עשתה שניט אצל השופטים הדסה בן עתו וחיים שטיינברג. ב-1972, לאחר שהוסמכה לעריכת דין, התקבלה לעבודה בבית המשפט השלום בתל אביב ובמחוז מרכז של פרקליטות המדינה. בשנת 1988 התמנתה כפרקליטת מחוז מרכז, תפקיד בו כיהנה עד שנת 2004, עת פרשה לגמלאות. במהלך עבודתה בפרקליטות מחוז מרכז שמשה שניט בתפקיד התובעת במשפט הרצח של החיילת אורלי דובי ובמשפט הריגול של שמעון לוינזון, וכן הורתה על העמדה לדין החייל שוקי בסו שירה באביו למוות באשמת הריגה בלבד (ולא בעבירת רצח). שניט ניהלה גם את תיק השוחד של השר לשעבר סאלח טריף. בחודש דצמבר 2005 מונתה שניט כחברה בוועדת זיילר לבדיקת אירועי פרשת האחים פריניאן. במקביל לתפקידיה בפרקליטות, כיהנה במספר תפקידים ציבוריים ובהם כנציגת שר המשפטים בוועדה המחוזית לתכנון ובניה ובוועדה הפסיכיאטרית, שתיהן של מחוז המרכז, חברה בוועדה לתיקונים בסדרי הדין הפלילי ודיני הראיות בראשות שופט העליון אליהו מצא ועמדה בראשות הוועדה לבחינת אופן תפקוד הוועדות הפסיכיאטריות והועדה לבחינת מעמדו של הפסיכיאטר המחוזי בבית המשפט. לאחר פרישתה לגמלאות, כיהנה בבית הדין המשמעתי של עובדי המדינה, בבית הדין של יועצי השקעות בבורסה ובוועדת העיזבונות של האפוטרופוס הכללי. משנת 2004, לאחר שעברה הכשרה באוניברסיטת תל אביב, רשומה כמגשרת בהנהלת בתי המשפט. משנת 2005 כיהנה כדירקטורית בחברת שניב תעשיות נייר עד לשנת 2008 בה עברה לכהן כדירקטורית בדירקטוריון מדרשת שדה בוקר. בשנת 2004 הוענק לה אות הוקרה "נשים במשפט" מטעם לשכת עורכי הדין בישראל. במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות. שניט נשואה לעורך הדין פרופ' דן שניט ואם לשלוש בנות. מתגוררת ברמת גן. צבי הראל, עו"ד שניט: שופטים לוחצים לעסקות טיעון, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2003 - ראיון פרישה מפרקליטת מחוז מרכז עמית בן-ארויה, עורכי דין מתנהלים כאחרוני העבריינים, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2009 עמית בן-ארויה, עו"ד נורית שניט: "תיק קצב הזוי; השופטים השתגעו כשכתבו 100 עמודים על הנשיקה של רמון", באתר TheMarker‏, 6 בנובמבר 2009 עירית לינור, פרקליטי ת.א., כותרת ראשית, 20 באפריל 1988 משה פרל, סוף לניחושים: שניט פרקליטת מחוז מרכז, חדשות, 2 ביוני 1988 חן דגן, כתב ’חדשות", דמיטרי פרוקופייב (מוסקבה), אל"מ שמעון לוינזון ריגל עבור בריה"מ תמורת כסף, חדשות, 3 בספטמבר 1993 צבי הראל, טריף במשפט השוחד: פעלתי בתור איש ציבור, באתר הארץ, 29 באפריל 2003 יובל יועז, זיילר הוא הסיפור החם: כולם רוצים להופיע לפניו - מהאחים פריניאן ועד "מיסטר איקס", באתר TheMarker‏, 27 במאי 2006 משה גורלי, בקרב השופטים כבר יש שוויון, בסקטור הפרטי עדיין אין, באתר הארץ, 17 ביוני 2003 גילוי דעת מטעם בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, 26 במאי 2019; גיא פלג, ‏"אסור ליטול מבית משפט את הסמכות", באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2019
בעלי ארבע רגליים

בעלי ארבע רגליים (שם מדעי: Tetrapoda) היא קבוצת בעלי חוליות שהתפתחה מדגים ממחלקת בעלי סנפירים בשרניים וכוללת את החולייתנים היבשתיים ובעלי ארבע רגליים. עם זאת מספר מינים חזרו לים (כמו הלווייתנים או זוחלים ימיים קדומים), עוד אחרים כמו הנחשים ומספר לטאות ודו-חיים, איבדו את רגליהם. חיות אחרות כמו העופות, העטלפים והפטרוזאורים המירו את גפיהם הקדמיות לכנפיים שכמעט אינן משמשות להליכה. ישנן שתי קבוצות עיקריות של בעלי ארבע רגליים: מחלקת דו-חיים קבוצת בעלי שפיר עוברי בעלי ארבע רגליים מאופיינים בגפיים במקום סנפירים. בעלי החיים מהמינים בקבוצה זו הם בעלי גפה שרירית בה העצמות (בין היתר אצבעות כף היד וכף הרגל) והמפרקים ברורים. בעלי ארבע רגליים (Tetrapoda) מחלקת דו-חיים (Amphibia) תת-מחלקת דו-חיים קיימים (Lissamphibia) קבוצת דמויי זוחלים (Reptilomorpha) - נכחדה קוטילוזאוריה (Cotylosauria) - נכחדה קבוצת בעלי שפיר עוברי (Amniota) - בהם מיני הזוחלים, העופות והיונקים המודרניים וכן מספר קבוצות נכחדות. מוצאה של הקבוצה מדמויי בעלי ארבע גפיים. הנציגים הראשונים של קבוצה זו היו גדולים יחסית (אורך גוף 1-2.5 מ'). שרידי השלד הקדום ביותר שהתגלה מתוארך לדבון השלישי בגרינלנד ממצאים דומים המתוארכים לדבון הראשון והשני נמצאו באוסטרליה אך בהן לא היו האצבעות ברורות ועל כן מסווגים כשייכים לבעלי סנפירים בשרניים. Rana clamitans חרדון אדום ראש צב ביצות אירופי תוכי נזירי חוברת קורי סוריקטה קיאנג מדיה וקבצים בנושא בעלי ארבע רגליים בוויקישיתוף בעלי ארבע רגליים, באתר ITIS (באנגלית) בעלי ארבע רגליים, באתר NCBI (באנגלית) בעלי ארבע רגליים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בעלי ארבע רגליים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בעלי ארבע רגליים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Clack, J. A. 1994. Earliest known tetrapod braincase and the evolution of the stapes and fenestra ovalis. Nature 369: 392-394.
אדולף הויזינגר

אדולף הויזינגר (בגרמנית: Adolf Heusinger;‏ 4 באוגוסט 1897 – 30 בנובמבר 1982) היה גנרל גרמני בזמן מלחמת העולם השנייה, לאחר המלחמה הוא שירת כמפקח הכללי (מקביל לרמטכ"ל) הראשון של הבונדסוור. הויזינגר נולד בסקסוניה, גרמניה ב-4 באוגוסט 1897. הוא התגייס לצבא הגרמני בשנת 1915 והצטרף לרגימנט הרגלים ה-96 (תורינגיה), בשנת 1916 הוא קיבל את דרגות הקצונה שלו. הויזינגר נלחם במלחמת העולם הראשונה ונלחם בקרב ורדן וקרב פשנדל, הוא נפל בשבי הבריטי ב-17 ביולי 1917. אחרי המלחמה ושחרורו מהשבי הויזינגר חזר לגרמניה והצטרף לרייכסוור, צבאה המצומצם של גרמניה. הויזינגר שירת בתפקידי פיקוד ומטה שונים, בשנת 1925 הוא קודם לדרגת אובר-לויטננט ובשנת 1932 לדרגת האופטמן. הצטרף למשרד החיילים, המטה הכללי הסודי של גרמניה בשנת 1931. הויזינגר שירת במשרד החיילים עד אוגוסט 1934, הוא מילא תפקיד פיקוד שונים ומונה לקצין המבצעים הראשי של הדיוויזיה ה-11 באוקטובר 1935, קודם לדרגת מיור בשנת 1936. הויזינגר הצטרף ל-OKH, המפקדה העליונה של צבא היבשה באוגוסט 1937, וקודם לדרגת אוברסט-לויטננט באפריל 1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הויזינגר לקח חלק בתכנון המבצעים הצבאיים הקרקעים בפולין, צרפת וארצות השפלה. הוא קודם לדרגת אוברסט ב-1 באוגוסט 1940 ומונה לקצין המבצעים הראשי של ה-OKH באוקטובר 1940. עם פתיחת מבצע ברברוסה ה-OKH הפך אחראי לתכנון המבצעים הצבאיים בחזית המזרחית בעוד שה-OKW היה אחראי על המבצעים בשאר החזיתות. הויזינגר קודם לדרגת גנרל-מיור ב-1 בינואר 1942 ולגנרל-לויטננט ב-1 בינואר 1943. אחרי שראש המטה של ה-OKH גנרל-אוברסט קורט צייטצלר נאלץ לפרוש מתפקידו מחמת בעיות בריאות ב-10 ביוני 1944, הויזינגר ירש אותו באופן זמני, הוא היה נוכח במפקדתו של היטלר ב-20 ביולי 1944 בשעה שהפצצה שטמן קלאוס פון שטאופנברג התפוצצה, הויזינגר נפצע בפיצוץ ואושפז בבית חולים. הויזינגר נעצר על ידי הגסטפו בחשד שהוא היה מעורב בקשר העשרים ביולי, אף שהוא קיים מגע מסוים עם הקושרים לא נמצאו ראיות מספיקות כדי לקשור אותו לקושרים והוא שוחרר באוקטובר 1944. הויזינגר לא חזר לשירות פעיל והועבר לכוחות המילואים, הוא חזר לשירות פעיל ב-25 במרץ 1945 כאחראי המיפוי של הוורמאכט, נפל בשבי בעלות הברית המערביות במאי 1945. הויזינגר העיד במשפטי נירנברג ושוחרר משביו בשנת 1947, הוא התמנה ליועץ ביטחון של קנצלר גרמניה המערבית קונראד אדנאואר בשנת 1950, כן שירת במשרד ההגנה הגרמני תחת השר תאודור בלנק. עם חימושה מחדש של גרמניה והקמת הבונדסוור בשנת 1955 הוחזר הויזינגר לשירות פעיל. הוא התמנה למפקח הכללי הראשון של הבונדסוור בשנת 1957 ושירת בתפקיד זה עד מינויו ליושב ראש הוועדה צבאית של נאט"ו באפריל 1961. פרש מן השירות בשנת 1964. הויזינגר נפטר בקלן בשנת 1982.
ולודרום דה ונסן

ולודרום דה ונסן (צרפתית: Vélodrome de Vincennes) או, בשמו הרשמי ולודרום ז'אק אנקטיל לה סיפאל (צרפתית: Vélodrome Jacques Anquetil - La Cipale) הוא אצטדיון בוונסן בקרבת פריז שבצרפת. האצטדיון נבנה כוולודרום בשנת 1894 והפך להיות האצטדיון האולימפי של אולימפיאדת פריז בשנת 1900. בעת האולימפיאדה הכיל האצטדיון 30,000 מקומות. תחרויות הריצה לא נערכו באצטדיון אלא במשטח המרוצים של מועדון המרוצים של צרפת. באצטדיון נערכו תחרויות הרכיבה על אופניים, משחקי הקריקט והרגבי, ומשחקי הכדורגל וכן תחרויות האתלטיקה. באצטדיון נעשה שימוש בשנית לתחרויות הרכיבה האולמפיות באולימפיאדת פריז בשנת 1924 וכן למשחקי הכדורגל. בין השנים 1968 ו-1974 שימש האצטדיון כנקודת הסיום עבור הטור דה פרנס. ב-1987 הוסב שם הוולודרום לשמו הנוכחי, ונקרא על שם רוכב האופניים הצרפתי, ז'אק אנקטיל, שמת באותה שנה. כיום האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל ורוגבי. אתר האינטרנט הרשמי של ולודרום דה ונסן מדיה וקבצים בנושא ולודרום דה ונסן בוויקישיתוף