laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פראונים

פראונים (שם מדעי: Dendrobranchiata) היא תת-סדרה של מעשירי רגל ימיים. הם דומים בחזותם לחסילונים, כשההבדל העיקרי הוא בצורת הזימים. תת-הסדרה מכילה עשרות מינים השונים בצבעם ובתפוצתם. על-משפחה: Penaeoidea משפחה: Aciculopodidae - נכחדה משפחה: Aegeridae - נכחדה משפחה: Aristeidae משפחה: Benthesicymidae משפחה: Carpopenaeidae - נכחדה משפחה: Penaeidae משפחה: Solenoceridae משפחה: Sicyoniidae על-משפחה: Sergestoidea משפחה: Luciferidae משפחה: Sergestidae מדיה וקבצים בנושא פראונים בוויקישיתוף פראונים, באתר ITIS (באנגלית) פראונים, באתר NCBI (באנגלית) פראונים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פראונים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאווה ודעה קדומה (סרט, 2005)

גאווה ודעה קדומה (באנגלית: Pride and Prejudice) הוא סרט רומנטיקה תקופתית משנת 2005, המבוסס על רומן של ג'יין אוסטן באותו שם. הסרט בוים על ידי ג'ו רייט, ומככבים בו קירה נייטלי, מת'יו מקפדיין וברנדה בלתין. הסיפור מתמקד באליזבת בנט (קירה נייטלי), בת למשפחה עם עוד ארבע אחיות, אב ואם. כשהאם, גברת בנט, שומעת על ביקור של אדם עשיר בשם צ'ארלס בינגלי, היא נרתמת מיד למטרה להשיא לו את אחת מבנותיה. בינגלי מגיע לנשף עם אחותו קרוליין ועם חברו הטוב ביותר, פיצוויליאם דארסי (מת'יו מקפדיין). אליזבת אינה מאמינה בנישואי תועלת אלא בנישואים מתוך אהבה, ולכן דוחה כל הצעת נישואים שניתנת לה. ג'יין האחות הבוגרת מתאהבת בבינגלי, ובזמן שהיא מנהלת מערכת יחסים עמו, אליזבת ודארסי מנהלים ביניהם מערכת יחסים של לגלוגים ועלבונות. דארסי השחצן והגאוותן מתאהב באליזבת, אך אליזבת רואה בו את האדם האחרון שתינשא לו אי פעם. לאחר שאליזבת מטיחה בדארסי את כל הסיבות למה היא שונאת אותו, הוא כותב לה מכתב ובו מסביר את המניעים למעשיו. הם נפגשים שוב כאשר אליזבת מגיעה לביקור באחוזה שהיא ביתו של דארסי, והוא מחזר אחריה בזמן שקורה אסון במשפחת בנט ולידיה, האחות הקטנה, בורחת עם גבר מפוקפק. בזמן שאליזבת חוזרת לביתה לתמוך באמה, דארסי נוסע להציל את אחותה. הוא מבקש ממנה שלא תספר לאליזבת על מעורבותו בהצלת העניינים, אך האחות פולטת בטעות את שמו. אליזבת מבינה שהיא טעתה בשיפוט המחמיר שהעבירה על דארסי, ונעתרת להצעת הנישואין שלו. הסרט הופץ בשתי גרסאות שונות לסופו, אחת שיועדה לממלכה המאוחדת והשנייה לארצות הברית, דבר שעורר פולמוס בתקשורת הבריטית. לאור דרישת הציבור הבריטי הוקרן הסרט עם "הסוף האמריקאי", ובו נשיקה רומנטית בין הגיבורים. בישראל הוקרן הסרט לראשונה בפברואר 2006 בסינמטקים בגרסה הבריטית (ללא הנשיקה). השחקנית הבריטית קירה נייטלי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט זה. קירה נייטלי – אליזבת בנט מת'יו מקפדיין – מר דארסי טלולה רילי – מרי בנט רוזמונד פייק – ג'יין בנט ג'נה מאלון – לידיה בנט קארי מאליגן – קיטי בנט דונלד סאת'רלנד – מר בנט ברנדה בלתין – גברת בנט קלאודי בלקלי – שרלוט לוקאס סיימון וודס – מר צ'ארלס בינגלי קלי ריילי – קרוליין בינגלי רופרט פרנד – מר ג'ורג' ויקהאם טום הולנדר – מר ויליאם קולינס ג'ודי דנץ' – ליידי קתרין דה ברג טמזין מרצ'נט – ג'ורג'יאנה דארסי מג ויין אוון – גברת ריינולדס מדיה וקבצים בנושא גאווה ודעה קדומה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גאווה ודעה קדומה "גאווה ודעה קדומה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גאווה ודעה קדומה", באתר נטפליקס "גאווה ודעה קדומה", באתר AllMovie (באנגלית) "גאווה ודעה קדומה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גאווה ודעה קדומה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "גאווה ודעה קדומה", באתר Metacritic (באנגלית) "גאווה ודעה קדומה", באתר אידיבי "גאווה ודעה קדומה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "גאווה ודעה קדומה", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "גאווה ודעה קדומה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "גאווה ודעה קדומה", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
ויסקי סאוור

וויסקי סאוור (מאנגלית: Whisky sour) הוא קוקטייל קלאסי על בסיס ויסקי, נהוג להכינו מויסקי אמריקני (בורבון) או כל ויסקי אחר. כדי להכין את הקוקטייל נהוג למזוג לשייקר כ-45 מ"ל ויסקי וכ-45 מ"ל תערובת סאוור אל שייקר עם מעט קרח, לנער היטב ולמזוג לכוס אולד פאשן. נהוג להוסיף סטירר וקשית ופרוסת לימון לשם קישוט. בגרסה נוספת מכינים את הקוקטייל מבורבון או כל ויסקי אחר, ובגרסה זו הוא מורכב מכ-60 מ"ל ויסקי, כ-30 מ"ל מיץ לימון סחוט טרי ומעט סוכר, את המרכיבים נהוג לנער היטב עם קרח גרוס בשייקר ולהגיש בכוס ויסקי ("אולד פאשן") עם קרח גרוס במגרסת קרח. בווריאציה המוקצפת של הקוקטייל מוסיפים למרכיבים גם כמה טיפות חומר מקציף כמו חלבון ביצה, ובגרסה זו הוא נקרא "ויפד ויסקי סאוור" ("Whipped whisky sour"), או בארצות הברית "בוסטון סאוור" ("Boston Sour"). את הקוקטייל מקשטים לעיתים בפרוסת לימון או בדובדבן מסוכר או בשניהם. ניתן גם להכין ניו יורק סאוור (New York sour) שהוא וויסקי סאוור עם "פלואט" (הצפה) של יין אדום (בדרך כלל יין אדום יבש) מעל. ניתן לשנות את המינונים והווריאציות של הוויסקי סוואר בהתאמה לטעמו של כל אחד וקיימים היום הרבה וריאציות והרבה מתכונים ומינונים. מדיה וקבצים בנושא ויסקי סאוור בוויקישיתוף How to Make a Whiskey Sour - Whiskey Sour Recipe, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 02:09) In Search of the Ultimate Whiskey Sour, סרטון בערוץ "Steve the Bartender", באתר יוטיוב (אורך: 12:31) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המוזיאון הפוליטכני

המוזיאון הפוליטכני (ברוסית: Политехнический музей) הוא מוזיאון מדע הממוקם במוסקבה בירת רוסיה. המוזיאון מציג את ההתפתחות הטכנולוגית והתפתחות המדע במאות ה-19 וה-20 ומתמקד בהתפתחות המדע והטכנולוגיה בברית המועצות. בין מוצגי המוזיאון נכלל הטלסקופ האכרומטי הראשון. המוזיאון נוסד בשנת 1872 בעקבות התערוכה הטכנולוגית הרוסית הראשונה שנערכה בשנת ה-200 להולדתו של הצאר פיוטר הגדול. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל איפוליט מוניגטי והושלם בשנת 1877. המוזיאון הוא הגדול במוזיאוני המדע ברוסיה, ומציג מוצגים היסטוריים הממחישים המצאות היסטוריות ובהם המחשבים הראשונים שנבנו בברית המועצות. אוספי המוזיאון כוללים למעלה מ-160,000 מוצגים ב-65 אולמות תצוגה בנושאי הכימיה, כריה, מטלורגיה, תחבורה, אנרגיה, אופטיקה, אוטומציה, מחשבים, הנדסה, אלקטרוניקה ורדיו, תקשורת וחקר החלל. בשנת 1972 למוזיאון צורפה סיפרייה בנושאים טכניים שפעלה כמוסד נפרד מסוף המאה ה-19. כיום היא כוללת מעל ל-3.5 מיליון ספרים לרבות ספרים של ג'אקומו בארוצי דה ויניולה משנת 1536. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הפוליטכני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הפוליטכני המוזיאון הפוליטכני, ברשת החברתית פייסבוק המוזיאון הפוליטכני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המוזיאון הפוליטכני, ביישום טלגרם המוזיאון הפוליטכני, ברשת החברתית אינסטגרם המוזיאון הפוליטכני, ברשת החברתית VK המוזיאון הפוליטכני, סרטונים בערוץ היוטיוב אוספי המוזיאון תצלומי המוזיאון המוזיאון הפוליטכני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יאנינה ויקמאייר

יאנינה ויקמאייר (בהולנדית: Yanina Wickmayer;‏ נולדה ב-20 באוקטובר 1989) היא שחקנית טניס מקצועית מבלגיה. דורגה בשיאה במקום 12 בעולם וכיום (ספטמבר 2023) מדורגת במקום ה-85 ביחידים וה-67 בזוגות בדירוג ה-WTA. ויקמאייר זכתה עד היום ב-13 תוארי יחידות (3 WTA ו-10 ITF) וב-8 תוארי זוגות (כולם בסבב ה-ITF). ויקמאייר שיחקה בנבחרת בלגיה בין השנים 2007 ו-2010. מאזנה בגביע הפדרציה עומד על 12 ניצחונות (11 במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות) ו-6 הפסדים (4 במשחקי יחידות ושניים במשחקי זוגות). מדיה וקבצים בנושא יאנינה ויקמאייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאנינה ויקמאייר (באנגלית) יאנינה ויקמאייר, ברשת החברתית פייסבוק יאנינה ויקמאייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יאנינה ויקמאייר, ברשת החברתית אינסטגרם יאנינה ויקמאייר, באתר olympedia.org יאנינה ויקמאייר, באתר ה-WTA יאנינה ויקמאייר, באתר ה-ITF יאנינה ויקמאייר, באתר גביע הפדרציה ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנהטן (קוקטייל)

מנהטן (באנגלית: Manhattan) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-50 מ"ל של ויסקי קנדי או ויסקי שיפון, 20 מ"ל ורמוט אדום וקורטוב אנגוסטורה ביטר. את המרכיבים בוחשים עם קרח בכוס בחישה ומסננים לכוס קוקטייל ("כוס מרטיני") או לכוס אולד פאשן על גבי קוביות קרח. בדומה ל"ברוקלין" הוא קרוי על שם מנהטן, רובע בעיר ניו יורק. הקישוט המסורתי של המנהטן הוא דובדבן מרסקינו (Maraschino cherry). בסדרת האנימציה משפחת סימפסון בפרק בארט הרוצח, מכין בארט סימפסון קוקטייל מנהטן לטוני הגנגסטר. מדיה וקבצים בנושא מנהטן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלוס אסקודה

קרלוס אסקודה (בספרדית: Carlos Escudé;‏ 10 באוגוסט 1948 – 1 בינואר 2021) היה חוקר מדע המדינה ואינטלקטואל ארגנטינאי. קיבל דוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת ייל, ונחשב לאחד מגדולי המומחים ליחסים בינלאומיים באמריקה הלטינית. כתב קרוב לעשרים ספרים ומסות על מדיניות החוץ של ארגנטינה, במיוחד על הממשל של קרלוס מנם. נחשב גם בין ההוגים שתרמו לעליית זרם הנאו-מודרניזם. אסקודה, שנולד בבואנוס איירס, היה תאורטיקן של "ריאליזם הפריפריה" כמדיניות חוץ למדינות החלשות. ניתן לסכם את ריאליזם הפריפריה ההיקפי כך: "עבור מדינה פריפריאלית, פגיעה, ענייה, ושאינה חשובה אסטרטגית עבור האינטרסים החיוניים של המעצמות המרכזיות, מדיניות החוץ המוסרית היחידה היא כזו שמפחיתה את העלויות והסיכונים הפוטנציאליים לעלויות, ממקסמת רווחים, ומעל לכל, מושכת השקעות ומורידה את רמת הסיכון של המדינה". הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ומכון אורטגה אי גאסט במדריד. כמו כן היה עמית של קולג' סנט אנטוני (אוניברסיטת אוקספורד), אוניברסיטת אאוגסבורג (גרמניה), אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (SAIS), אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ואוניברסיטת טקסס באוסטין. בסוף 2008 הוא התגייר על ידי בית המדרש לרבנים "מרשל מאיר", ושינה את שמו לנחמן בן אברהם אבינו. בשנת 2009 פתח את מדור אמריקה הלטינית של הקונגרס העולמי ה-15 למדעי היהדות (האוניברסיטה העברית בירושלים) בהרצאה תחת הכותרת "הקשרים בין ישראל ובין אמריקה הלטינית בעידן הגלובליזציה". נפטר ב-1 בינואר 2021 בעקבות מחלת הקורונה. מדיה וקבצים בנושא קרלוס אסקודה בוויקישיתוף מדור ליהדות אמריקה הלטינית: אמיל"ט – אגודת מחקר יהדות לטינואמריקה היסטוריה של יחסי החוץ של ארגנטינה (בספרדית) קרלוס אסקודה, באתר Academia.edu אסקודה, קרלוס. ריאליזם הפריפריה. בואנוס איירס, 1992. צילום תעודת הגיור "הייתי קתולי, אגנוסטי, ועכשיו יהודי", (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לשכת בית אבטינס

לשכת בית אבטינס היא לשכה שהייתה בעזרה בבית המקדש השני. לשכה זו שימשה את משפחת בית אבטינס, משפחה שתפקידה היה להכין את הקטורת שהוקטרה על המזבח הפנימי וביום הכיפורים. בלשכת בית אבטינס היו מאחסנים את אחד עשר סממני הקטורת ואת הסממנים הנלווים, ושם היו בני משפחת בית אבטינס כותשים את סממני הקטורת, ומערבבים אותם זה בזה, כדי ליצור את הקטורת. הכנת הקטורת לכל השנה הייתה נעשית בפעם אחת, ולאחר מכן הייתה הקטורת נשמרת בלשכה, ובכל יום היו לוקחים את הכמות הדרושה להקטרה של אותו יום. בערב יום הכיפורים, היו זקני הכהונה מעלים את הכהן הגדול ללשכת בית אבטינס, ומשביעים אותו שלא ישנה בעבודת הקטורת, ולא יניח את הקטורת על הגחלים בהיכל, כדעת הצדוקים, אלא בקודש הקודשים, כדעת חכמי ישראל, הפרושים. לפי דברי רב פפא בגמרא, שתי לשכות היו לו לכהן הגדול בשבעת ימי הפרישה שלפני יום הכיפורים, ימים בהם שהה במקדש. האחת – לשכת פרהדרין, שם היה ישן, והשנייה – לשכת בית אבטינס, שם היה מתאמן בביצוע נכון של חפינת הקטורת. מדברים אלו עולה שהכהן הגדול הקדיש חלק ניכר מזמנו בימים אלה לאימונים בלשכת בית אבטינס. לשכת בית אבטינס היא אחד מהמקומות בהם שמרו הכהנים בבית המקדש. לשכת בית אבטינס נזכרת במסכת מדות (א,א) ומסכת תמיד (א, א) כמקום בו שמרו הכהנים בבית המקדש. ונאמר כך: ”בית אבטינס ובית הניצוץ היו עליות, והרובים שומרים שם”. בגמרא נאמר, שאחת משתי הלשכות של הכהן הגדול הייתה בצפון העזרה, והאחרת בדרום, אך לא ידוע איזו משתי הלשכות הייתה בצפון, ואיזו בדרום. הראשונים נחלקו בהכרעת הספק: יש הסוברים שהספק נותר בעינו, יש הסוברים שההכרעה היא שלשכת בית אבטינס הייתה בדרום, וכן עולה מהירושלמי, ויש הסוברים שההכרעה היא שלשכת בית אבטינס הייתה בצפון. 'שערי היכל' למסכת יומא, הוצאת מכון המקדש, ירושלים תשס"ו, מערכה כ"ט. הרב אהרן הימן, "בית אבטינס", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק א, עמוד 268, באתר היברובוקס בית אבטינס - עושי הקטרת, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" משנה, מסכת יומא, פרק א', משנה ה'. מסכת יומא, דף י"ט, עמוד א'. משנה מסכת תמיד, פרק א', משנה א'; מסכת מידות, פרק א', משנה א'. רבינו חננאל, יומא שם. רמב"ם, פירוש המשנה, מסכת מידות, פרק ה', משנה א'; הלכות בית הבחירה ה,יז. מסכת יומא, פרק א', הלכה ה'. ר"י מלוניל.
המוזיאון הזואולוגי של מוסקבה

המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה (רוסית: Зоологический музей Московского государственного университета) הוא מוזיאון לזואולוגיה הממוקם במוסקבה, בירת רוסיה, השני בגודלו ברוסיה (אחרי המוזיאון לזואולוגיה של המכון הזואולוגי של האקדמיה הרוסית למדעים הממוקם בסנקט פטרבורג) וה-12 בגודלו בעולם. המוזיאון הוקם בשנת 1791 כמוזיאון להיסטוריה של הטבע. בין השנים 1806–1807 קוטלגו אוספי המוזיאון על ידי יוהאן פישר פון ולדהיים, מנהל המוזיאון באותה עת. בשנות ה-20 של המאה ה-19 הופרדו האוספים הזואולוגיים מיתר אוספי המוזיאון, וקטלוג נפרד של אוספים אלה פורסם בשנת 1822. בשנת 1861 הפך אוסף הזואולוגיה למוזיאון אוניברסיטאי עצמאי. האוסף נפתח לציבור הרחב בשנת 1866 (קודם לכן שימש חוקרים בלבד). בין השנים 1898-1902 הוקם המבנה הנוכחי המשמש את המוזיאון. בשנת 1930, עם יסוד הפקולטה לביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה הפך המוזיאון לחלק מהאוניברסיטה. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הזואולוגי של מוסקבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הזואולוגי של מוסקבה תצלומי אוספי המוזיאון
המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה

המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה (ברוסית: Музей истории Москвы) הוא מוזיאון הממוקם במוסקבה בירת רוסיה והמוקדש להיסטוריה של העיר. היוזמה להקמת המוזיאון בשנת 1896 הייתה בעקבות התערוכה התעשייתית הרוסית שנערכה בניז'ני נובגורוד באותה שנה. בתערוכה הציגה העיר מוסקבה את התפתחות העיר והקדמה שבה (תנאי הסניטציה והרפואה בעיר, החינוך בעיר, ומוסדות הצדקה שבה). תצוגה זו הפכה לבסיס תצוגת המוזיאון. מועצת העיר תרמה את המוצגים להקמת המוזיאון. במהלך המאה ה-20 עבר המוזיאון בין מספר מבנים ושינה את שמו מספר פעמים. בשנת 1921 נקרא המוזיאון בשם "המוזיאון העירוני של מוסקבה" ומוקם במגדל סוחארב עד להריסתו בשנת 1937. בשנת 1940 שונה שמו ל"מוזיאון להיסטוריה לשיקום העיר מוסקבה" ובשנת 1987 קיבל את שמו הנוכחי. במוזיאון למעלה ממיליון מוצגים המתארים את ההיסטוריה של העיר ואת החיים בעיר מאז הקמתה ועד ימינו. בין היתר מוצגים במוזיאון מוצגים ארכאולוגיים שהתגלו בעיר, אוסף מפות ותמונות של העיר המציג את גדילתה, ומספר רב של תצלומים משלהי המאה ה-19 ועד ימינו. עוד מוצגים במוזיאון פריטי ריהוט ולבוש תקופתיים. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון להיסטוריה של מוסקבה תצלומי המוזיאון ההיסטוריה של המוזיאון
חוק פרנק-סטרלינג של הלב

חוק פרנק-סטרלינג של הלב קובע כי ככל שנפח הדם הנכנס ללב בדיאסטולה (הרפיית הלב) גבוה יותר, כך נפח הדם המוזרק מהלב בסיסטולה (כיווץ הלב) גבוה יותר (בהנחה ששאר המשתנים נותרים קבועים). כך מתאפשר איזון פנימי בין תפוקת הלב להחזר הוורידי ולאספקת הדם לעורקים, ללא תלות בגורמי בקרה חיצוניים. החוק נקרא על שם הפיזיולוגיים, אוטו פרנק וארנסט סטרלינג שתיארו אותו לראשונה בשנת 1914. ככל שהלב מתמלא בדם מעבר לקיבולתו הרגילה, כך גובר הכוח אותו מפעילים שרירי הלב בעת הכיווץ. הסיבה: הגברת העומס על כל סיב שריר עקב נפח הדם העודף שנכנס ללב בעת המילוי. ככל שהסיב נמתח יותר כך יפתח יותר כח בעת הכיווץ. מתיחת סיב השריר מגבירה את האפיניות של החלבון טרופונין C לסידן, כך שנוצרים יותר גשרים בין חלקי סיב השריר וכך גדל כוח הכיווץ שלו. נוסף על כך פוטנציאל הכוח האלסטי הנוצר כתוצאה ממתיחת רקמות השריר. הכוח שכל סיב מסוגל לפתח תלוי ביחס ישר באורך המקורי של הסרקומר ועוצמת המתיחה על כל שריר תלויה בכמות הדם הנמצאת בלב לאחר המילוי. בלב אנושי, כוח מרבי מושג כשאורכו המקורי של הסרקומר הוא 2.2 מיקרומטר. בלב בריא, נדיר מאוד מקרה בו אורכם המקורי של הסרקומרים גדול יותר. אורכים מקוריים גדולים או קטנים מכך יגרמו להפחתה בעוצמת הכיווץ. עבור אורכים גדולים יותר, הפחתת עוצמת הכיווץ נובעת מחפיפה קטנה יותר בין הסיבים הדקים והעבים. עבור אורכים קצרים יותר, ההפחתה נובעת מהפחתה ברגישות המיופילמנטים לסידן. מדיה וקבצים בנושא חוק פרנק-סטרלינג של הלב בוויקישיתוף
דמיטרי מסוזדל

דמיטרי מסוּזְדַל (ברוסית: Дмитрий Константинович‏; סביב 1322 – 5 ביולי 1383) היה נסיך ולדימיר האחרון שלא משושלת נסיכי מוסקבה. לאחר שנסיכות טבר ירדה מגדולתה, נסיכי סוזדל נאבקו בנסיכי מוסקבה על התואר נסיך ולדימיר. בשנת 1353 אביו של דמיטרי, הנסיך קונסטנטין ניסה לקבל את התואר נסיך ולדימיר, אך הוא ניתן לאיוואן השני, נסיך מוסקבה. עם פטירת איוואן השני, לא נמצאו באצולת מוסקבה מועמדים בוגרים. הדבר סייע לדמיטרי להתגבר על השתדלנות של אצילי מוסקבה אצל החאן של אורדת הזהב, ובשנת 1360 הוא קיבל את התואר החשוב. תקופת שלטונו הייתה סוערת, גם לאור היריבות הפנימית בין הנסיכויות הרוסיות וגם לאור המאבקים הפנימיים באורדת הזהב. בשנת 1362 האצולה המוסקבאית הצליחה להשפיע על הח'אן שיעניק את התואר למועמד מוסקבאי - דמיטרי דונסקוי שהיה אז בן 12 בלבד. באותה שנה, בעקבות שינויי שלטון באורדת הזהב דמיטרי מסוזדל הצליח לקבל חזרה את התואר אצל הח'אן, אך הוא לא הצליח לממש אותו ושלט בנסיכות במשך שנים-עשר ימים בלבד. בשנת 1364 אפשר לו הח'אן לקבל את התואר בשלישית, אך הוא סירב לממש אותו לטובת דמיטרי דונסקוי. בשנת 1365 התחולל מאבק פנימי בין הנסיכים בנסיכות סוזדל עצמה. דמיטרי מסוזדל פנה ליריבו דמיטרי דונסקוי, בבקשת עזרה. דונסקוי נענה, וזה היה אות לסיום היריבות בין הנסיכים. לציון סיום היריבות, ב-18 בינואר 1366 דמיטרי דונסקוי התחתן עם בתו של דמיטרי מסוזדל - יבדוקיה (Eudoxia). לאחר הפיוס הם שיתפו פעולה במערכות צבאיות נגד מורדבה, בולגריה של הוולגה אך הם הפסידו לכוחות אורדת הזהב בקרב על נהר פיאן בשנת 1377. מיקומה של נסיכות סוזדל בגבול המזרחי של האדמות הרוסיות הפך אותה לפגיעה מאוד לפלישות של אורדת הזהב. בשנת 1378 כבשו אותה כוחות אורדת הזהב ושרפו את בירתה ניז'ני נובגורוד. ייתכן שזו הייתה הסיבה שהנסיכות לא השתתפה בקרב קוליקובו, אך עם זאת, בשנת 1382, בזמן שטוכטמיש-ח'אן ניהל מערכה נגד נסיכות מוסקבה, דמיטרי מסוזדל שלח שניים מבניו למלחמה לצידו, כמו גם תגבורת צבאית. בתקופתו העיר ניז'ני נובגורוד התפתחה ואף נבנה קרמלין חדש מאבן. בחצרו נכתבה בשנת 1377 כרוניקת לברנטי, אחד המקורות החשובים ללימוד היסטוריה רוסית של ימי הביניים. מדיה וקבצים בנושא דמיטרי מסוזדל בוויקישיתוף
אנגוסטורה ביטרס

אנגוסטורה ביטרס (באנגלית: Angostura bitters) הוא ביטרס(אנ') בטעם מר וניחוח עשיר ורענן המופק משורש צמח הערבז ומיוצר בטרינידד וטובגו. המשקה משמש כתבלין להוספת טעם מריר וארומטי לתבשילים, מאפים וממתקים שונים, אך בעיקר לתיבול קוקטיילים. המשקה הומצא במקור על ידי רופא גרמני בשם יוהאן גוטליב בנג'מין סיגרט (Johann Gottlieb Benjamin Siegert) שהיה מנתח בצבאו של סימון בוליבר בוונצואלה והחל למכור אותו בשנת 1824. בשנת 1830 הוא ייסד מזקקה שייצרה את האנגוסטורה באופן מסחרי בעיר אנגוסטורה (כיום סיודד בוליבר) מרכיבים מקומיים. סיגרט כנראה נעזר בידע בוטני של האינדיאנים. את האנגוסטורה החלו לייצא משנת 1853 ובשנת 1875 המזקקה עברה לטרינידד וטובגו. האנגוסטורה היא מרכיב במספר קוקטיילים כמו: מנהטן והנסיך של ויילס. מדיה וקבצים בנושא אנגוסטורה ביטרס בוויקישיתוף אתר יצרנית המשקה עם מבחר מתכונים בתיבול אנגוסטורה
קלבדוס

קלבדוס (מצרפתית: Calvados) הוא ברנדי תפוחים המיוצר בחבל נורמנדי תחתית שבצרפת. מטעי תפוחים ומבשלות שיכר מאוזכרים החל מהמאה השמינית על ידי קארל הגדול, והגילדה הראשונה של מזקקי השיכר נוסדה בשנת 1606. מסורת ייצור שיכר התפוחים בנורמנדי החלה במאה ה-16, במהלך המאה ה-17, מסיבות של מיסוי וחקיקה מקומית, התאפשר ייצור שיכר התפוחים אך בברטאן, מיין ונורמנדי. השם "קלבדוס", ככינוי לאזורים אלו וככינוי לברנדי התפוחים, הופיע לאחר המהפכה הצרפתית. במהלך המאה ה-19 החל ייצור תעשייתי של המשקה, שיוצר קודם לכן במזקקות כפריות קטנות. בתקופה בה הפילוקסרה פגעה בכרמים באירופה, נהנה המשקה מ"תור זהב", ונוצרה אופנת ""Café-calva". במהלך מלחמת העולם הראשונה סופק המשקה לחיילי צרפת. ב-1942 הותקנו לראשונה תקנות המסדירות את ייצור המשקה והתקנים הדרושים לשם כך. המשקה מזוקק מתפוחים שגודלו לשם כך במיוחד, ממאתיים זנים שונים. אין זה נדיר כי יצרן קלבדוס ישתמש במאה זני תפוחים לשם ייצור המשקה. התפוחים עשויים להיות בטעמים שונים - מתוקים או מרירים, כולל זנים מרירים שאינם נאכלים בדרך כלל. התפוחים נקטפים, לרוב ביד, ונמחצים למיץ המותסס לכלל שיכר תפוחים (סיידר) יבש, ולאחר מכן מזוקק לברנדי בתהליך נוסף. לאחר יישון בן שנתיים בחביות מעץ אלון, ניתן לשווק את המשקה כקלבדוס. ככל שהמשקה מיושן יותר, כך איכותו נחשבת יותר. ישנם בקבוקים המיושנים לתקופות של שתים עשרה שנים ועשרים שנים, ואיכותם, ואף מחירם, עולים בהתאם. מדיה וקבצים בנושא קלבדוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלבדוס דניאל רוגוב, עכבר העיר אונליין, קיצור תולדות הקלוודוס, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2008 שלמה פפירבלט, משקה התפוח: האם הקלבדוס יהפוך ללהיט גם בישראל?, באתר כלכליסט, 16 בנובמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'וזף בנקס

סר ג'וזף בנקס (באנגלית: Joseph Banks;‏ 13 בפברואר 1743 - 19 ביוני 1820) היה חוקר טבע ובוטניקאי בריטי, ופטרון לפעילות המדעית בבריטניה. בנקס נולד בלונדון, לוויליאם בנקס שהיה חבר בבית הנבחרים הבריטי ואדם אמיד, ושרה, בתו של ויליאם בייט. כילד נהג לשוטט במרחבי לינקולנשייר ובטיולים אלה פיתח את ההתעניינות בטבע, בבוטניקה ובהיסטוריה. בנקס למד באיטון קולג' החל משנת 1756, ובאוניברסיטת אוקספורד החל מסוף 1760. לימודיו באוניברסיטת אוקספורד לא התמקדו כמקובל בלימודים הקלסיים אלא בעיקר במדעי הטבע. הוא השתוקק ללמוד בוטניקה ולצורך כך שילם מכספו לבוטניקאי מקיימברידג' כדי שיתן סדרת שעורים באוניברסיטת אוקספורד. בנקס השתתף במסעו הראשון של קפטן קוק להקפת כדור הארץ. בנקס הביא לאירופה לראשונה מספר רב של מינים, בהם האקליפטוס, השיטה והמימוזה. כיום קרויים על שמו 80 מינים. כמו כן קרויים על שמו האי בנקס בקנדה, וחצי אי בניו זילנד. בנקס היה נשיא החברה המלכותית במשך 42 שנים (1820-1778), יותר מכל אדם אחר. בנקס היה חבר במסדר הבונים החופשיים. הוא היה אח בלשכת "אינברנס" מס' 4367. לפי הרשומות הוא הצטרף ללשכה זמן קצר לפני שיצא למסע הראשון של קפטן קוק. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף בנקס בוויקישיתוף ג'וזף בנקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'וזף בנקס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעיין הנעורים

מעיין הנעורים הוא מעיין פלאי, שלפי האמונה העתיקה, עשויים מימיו להשיב מרפא לחולים ונעורים לקשישים. בימי הביניים האמינו רבים באירופה בקיומו של המעיין. במאה ה-16 כבשו מגלי ארצות שהגיעו מספרד שטחים בחלק הדרומי של מרכז אמריקה המצויים במדינה שנקראת היום קוסטה ריקה. הכובשים שמעו סיפורים מילידי המקום (אינדיאנים) על מעיין שתאם את האגדות אודות מעיין הנעורים, אשר מימיו שימשו לשתייה לצורך לריפוי מיחושים שונים. רבים נשאו על צווארם שקיק עור עם עפר אדום מקרקע המעיין, ששימש לריפוי פגיעות חיצוניות באמצעות מריחתו כבוץ על מקום הפגיעה. המעיין נקרא על ידי הספרדים בשם "לה פואנטה דה לה אטרנה חובנטוד" (מעיין הנעורים הנצחיים). במאה ה-19 הפך המעיין, שהיה למעשה נביעה של מים חמים ממעמקי כדור הארץ, לאתר התיירות הראשון של קוסטה ריקה. חברה בשם "בלה ויסטה" שמניותיה נסחרו בבורסה באיטליה ובלגיה פיתחה את האתר, "אגואה-קליינטה", ליד העיר קרתגו, ובנתה בריכות למים החמים שנבעו מהמעיין ומלון בסגנון אתרי המרפא באירופה, באדן-באדן וקרלסבאד. בני אצולה ובעלי ממון רבים נהגו לבקר במקום. ב-1910 התחוללה רעידת אדמה באזור שהרסה את האתר והמבנים שסמוכים לו. לאחרונה נרכש המקום על ידי יזם ישראלי בשם אברהם קוטליצקי שהחל להפעילו מחדש. עלילת הסרט שובר הקופות "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" סובבת סביב המרוץ לגילויו של מעיין הנעורים, שמפת הדרך אליו טמונה בספינתו האבודה של חואן פונסה דה ליאון. הגביע הקדוש המעיין (סרט) שודדי הקאריביים: זרמים זרים קרן מתושלח - קרן לעידוד מחקר מדעי בנושאי הארכת תוחלת החיים והצערה (חידוש נעורים) שלמה פפירבלט, אברהם קוטליצקי מצא את מעיין הנעורים בקוסטה ריקה, באתר הארץ, 20 בינואר 2011 שלמה פפירבלט, קרתגו, אברהם קוטליצקי מצא את מעיין הנעורים בקוסטה ריקה, באתר הארץ, 20 בינואר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסטריקס והוויקינגים

אסטריקס והוויקינגים (בצרפתית: Astérix et les Vikings) הוא סרט אנימציה דני-צרפתי המבוסס על הספר "אסטריקס והנורמונים", התשיעי בסדרת ספרי הקומיקס "אסטריקס". הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006. שיר הנושא של הסרט בוצע על ידי הזמרת סלין דיון. חבורת ויקינגים שומעים מהמכשף של השבט כי יש אמרה הטוענת כי הפחד מעניק כנפיים. הוויקינגים עושים הגרלה על מנת למצוא את המקום בו נמצא האיש הכי "פחדן" בעולם, בוחרים בכפר של אסטריקס ויוצאים לכיוונו. במקביל, אל הכפר מגיע גודוריקס (באנגלית: justforkiks), אחיינו של ראש הכפר, המתגלה במהרה בתור מפונק, עצלן ופחדן. הוויקינגים שמים לב אליו וחושבים שהוא האיש הפחדן בעולם. הם חוטפים את גודוריקס לארצם ואסטריקס ואובליקס יוצאים בעקבותם על מנת להצילו. אסטריקס/מבריקס - רוג'ר קארל גודוריקס - לורנט דויטש אובליקס - ז'אק פרנץ אבבא, בתו של גרוסבף - שרה ברוסטיאר קרטוגרף, הכהן של שבט הוויקינגים - פייר פלמד חמשיריקס - ברנרד אלן גרוסבף, הקפטן של הוויקינגים - מרק אלפוס דגוליקס - וינסנט גרס אשפיקס - ווניה וילס מתושלחיקס - ז'רארד בורגו ויטמין, אשתו של דגוליקס - מוריאן גם בסדראלפאבתיקס - ברנרד מאטרוקס אוטומטיקס - פסקל רנוויק אולף, בנו של קרטוגרף - מישל ויגן אס-אם-אס, היונה של גודוריקס - ברברה טיסייר טלגרף, ויקינג - ברונו דוברנט קריינות - פייר טז'ירניה אוקאנוניקס, אביו של גודוריקס - לוק פלורן אסטריקס - פול ג'יאמטי אובליקס - בראד גארט גודוריקס - שון אוסטין מבריקס/אס-אם-אס - די בראדלי בייקר חמשיריקס - ג'ס הרנל אבבא - אוון רייצ'ל ווד אוקאנוניקס - ריפ טורן אולף - דידריץ' באדר אשפיקס - ג'ף בנט גרוסבאף - ג'ון דימאג'יו תשיג את זה (get tham on it) - גודוריקס רקד לצלילי שיר זה בסעודה החגיגית של הכפר. עין הטיגריס (Eye of the Tiger) - השיר שבוצע בקליפ שבו אסטריקס ואובליקס אימנו את גודוריקס להיות גבר. כל הסודות (tous les secrets) - שיר הסיום של הסרט שבוצע על ידי סלין דיון. דיון הקליטה את השיר בשתי גרסאות: בגרסה הראשונה, בצרפתית ובגרסה השנייה, באנגלית. באנגלית השיר הופץ תחת השם "Let your heart to decide" (תן לליבך להחליט). "אסטריקס והוויקינגים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אסטריקס והוויקינגים", באתר AllMovie (באנגלית) "אסטריקס והוויקינגים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אסטריקס והוויקינגים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.