laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גסטון דומרג

פייר פול אנרי גסטון דומרג (בצרפתית: Pierre-Paul-Henri-Gaston Doumergue;‏ 1 באוגוסט 1863 – 18 ביוני 1937) היה פוליטיקאי צרפתי בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. במשך שתי קדנציות כיהן דומרג בתפקיד ראש ממשלת צרפת לחצי שנה ב-1914 ולחצי שנה ב-1934. בין 1924 ל-1931 כיהן דומרג בתור נשיא צרפת בתקופה שכללה 12 ממשלות שונות. הוא היה ראש המדינה הצרפתי היחיד, מלבד אנרי הרביעי, מלך צרפת, שהיה במקורו נוצרי פרוטסטנטי. דומרג נולד במחוז גרד באוקסיטניה (חבל מנהלי) בדרום הקיסרות הצרפתית השנייה. דומרג היה חבר הבונים החופשיים והחל דרכו הפוליטית בשורות המפלגה הרדיקלית בראשות ז'ורז' קלמנסו. ב-9 בדצמבר 1913 מונה לראש ממשלת צרפת בתקופת נשיאותו של רמון פואנקרה ונותר בתפקיד עד יוני 1914. דומרג עמד בראש משרד המושבות בממשלות רנה ויויאני ואריסטיד בריאן בתחילת מלחמת העולם הראשונה. במרץ 1917 נשלח מטעם הממשלה אל הרפובליקה הרוסית במטרה לשכנע את ראש ממשלתה אלכסנדר קרנסקי שלא להגיע לשולחן המשא ומתן עם הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית לסיום החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. דומרג נבחר בשנת 1924, לאחר המלחמה, לנשיא צרפת ה-13. בכך היה לפרוטסטנטי היחיד להחזיק במשרה הזאת. הוא כיהן בתפקיד עד 1931 בתקופה של תסיסה אזרחית ממושכת. בשנת 1934 נבחר לקדנציה שנייה בתור ראש ממשלה בראשות ממשלה שהורכבה ממפלגות הימין השמרני. הממשלה הוקמה עקב מהומות ה-6 בפברואר של תנועות ימין שונות. הממשלה החזיקה מעמד מעת יותר מחצי שנה עד שמשבר בהנהגה הוביל להעברת סמכויות ראשות הממשלה לפייר אטיין פלנדן. דומרג נחשב להיות בין הנשיאים הצרפתים הפופולריים ביותר, במיוחד לאחר קודמו, אלכסנדר מילרן, שהיה שנוי במחלוקת. דומרג היה הנשיא הראשון להינשא בעודו מכהן בתפקיד. הוא נפטר בשנת 1937. מדיה וקבצים בנושא גסטון דומרג בוויקישיתוף גסטון דומרג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גסטון דומרג, באתר הערות אוקספורד (באנגלית) גסטון דומרג, באתר Spartacus Educational (באנגלית) גסטון דומרג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גסטון דומרג, באתר Discogs (באנגלית)
הכרמים, היקבים ומרתפי היין של שמפאן

הכרמים, היקבים ומרתפי היין של שמפאן (בצרפתית: Coteaux, Maisons et Caves de Champagne) הוא אתר מורשת עולמית בצפון-מזרח צרפת, שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-4 ביולי 2015. בדברי ההסבר להכרזה נכתב: ”הנכס כולל אתרים שבהם שיטת ייצור היינות המבעבעים פותחה על פי עקרון התסיסה המשנית בבקבוק מאז תחילת המאה ה-17 ועד לתיעושו המוקדם במאה ה-19. הנכס מורכב משלושה המרכבים מובחנים:… שלושת המרכיבים הללו - אגן האספקה שנוצר על ידי הגבעות ההיסטוריות, אתרי הייצור (עם המרתפים התת קרקעיים שלהם) ומרכזי המכירה וההפצה (בתי השמפניה) - ממחישים את כל תהליך ייצור השמפניה. הנכס מעיד באופן ברור על התפתחות פעילות אומנות מיוחדת מאוד שהפכה למפעל אגרו-תעשייתי.” האתר הרשום מורכב משלושה אזורים: אזור מרכזי הכולל 14 האלמנטים של אתר המורשת (מורדות גבעות נטועות גפנים, כפרים של מגדלי ענבים ליין, מחוזות תעשייתיים ומתחמים תת-קרקעיים) הממחישים את הערך האוניברסלי הבולט, המפוזר על פני 3 הגזרות של הגבעות ההיסטוריות בין אוטווילר (Hautvillers) ומראי-סיר-איי (Mareuil-sur-Aÿ), של גבעת סן-ניקז (Saint-Nicaise) בריימס ושדרת שמפניה (avenue de Champagne) באפרנאי (Épernay). שטחם הכולל של אלמנטים אלו הוא 11 קילומטרים רבועים. אזור החיץ, המבטיח את שמירת הנוף סביב האזור המרכזי על שטח של 42.3 קילומטרים רבועים. אזור העיסוק הנוגע לכל אזור ייצור השמפניה (319 עיירות ייצור היין ושאלון-אן-שמפאן) ומהווה תפאורה אך גם יחידה היסטורית, גאוגרפית ונופית קוהרנטית המפוזרת על מחוזות מארן אוב, אן, מארן עילי וסן ומארן. אתר המורשת העולמית כולל 14 אתרים השוכנים בצפון-מערב מחוז מארן. מדיה וקבצים בנושא הכרמים, היקבים ומרתפי היין של שמפאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הכרמים, היקבים ומרתפי היין של שמפאן (בצרפתית) Champagne Hillsides, Houses and Cellars
ניר אייל

ניר אייל (נולד ב-19 בפברואר 1980) הוא מחבר ספרי עיון אמריקאי יליד ישראל, מרצה ויזם שידוע כמחבר רב המכר, Hooked: How to Build Habit-Forming Products. ניר אייל נולד בחדרה, ישראל. כשהיה בן שלוש, משפחתו היגרה לארצות הברית והתיישבה בפרבר של אורלנדו, פלורידה. הוא למד תואר ראשון באוניברסיטת אמורי בשנת 2001. לאחר מכן עבד בקבוצת בוסטון קונסלטינג גרופ ובחברת התקנת פאנלים סולאריים לפני שלמד באוניברסיטת סטנפורד לתואר שני במנהל עסקים. לאחר שסיים את לימודי התואר השני במנהל עסקים בסטנפורד בשנת 2008, אייל וסטודנטים עמיתים הקימו חברה שפרסמה מודעות מקוונות בפייסבוק - אייל שימש כמנכ"ל. עבודתו זו עוררה את התעניינותו בפסיכולוגיה של המשתמשים, והוא הפך ליועץ בעיצוב מוצרים. בשנת 2012 לימד קורס בנושא בתוכנית עיצוב מוצרים בבית הספר להנדסה באוניברסיטת סטנפורד. המומחיות של אייל היא בהנדסת התנהגות, המשלבת אלמנטים של מדעי ההתנהגות כדי לאפשר למעצבי תוכנה לפתח מוצרים יוצרי הרגלים לעסקים. הוא לימד קורסים באוניברסיטאות, נשא נאומים ופרסם ספרים על חיבור פסיכולוגיה וטכנולוגיה ועסקים. כתיבתו פורסמה בחברת Fast Company, Harvard Business Review, The Atlantic והוצאות אחרות. בשנת 2014 פרסם אייל את ספרו הראשון, Hooked: How to Build Habit-Hinging Products, שהפך לרב המכר של וול סטריט ג'ורנל. הכותרת משקפת את הרעיון של אייל לגבי "מודל הקרס" ("hook model"), שמטרתו "לבנות מוצרים שיוצרים התנהגות יוצרת הרגלים אצל משתמשים באמצעות מחזור לולאה שמורכב מטריגר, פעולה, תגמול משתנה והמשך השקעה." בספטמבר 2019 פורסם ספרו השני, Indistractable: How to Control Your Attention and Choose Your Life, שנכתב בשיתוף עם ג'ולי לי. תרגום לעברית יצא ב-2022 בהוצאת אגם. אייל התבטא נגד הצעות להסדרת טכנולוגיות ליצירת הרגלים וטען כי באחריות המשתמש הפרטי לשלוט בשימוש במוצרים כאלה. Eyal, Nir (2019). Indistractable: How to Control Your Attention and Choose Your Life. BenBella Books. ISBN 978-1948836531. Eyal, Nir (2014). Hooked: How to Build Habit-Forming Products. Random House. ISBN 978-1591847786. מדיה וקבצים בנושא ניר אייל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניר אייל ניר אייל, ברשת החברתית פייסבוק ניר אייל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניר אייל, ברשת החברתית אינסטגרם ניר אייל, ברשת החברתית LinkedIn ניר אייל, ברשת החברתית Goodreads תפסיקו להאשים אחרים, אתם אשמים בהתמכרות של הילדים שלכם לטלפון, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2019 אסף גלעד, המוח שלנו על קנדי קראש, באתר כלכליסט, 31 בינואר 2015 ממוקדים - איך להימנע מהסחות דעת ולהצליח בחיים באתר אגם הוצאה לאור NPR/TED Staff, Nir Eyal: How Easy Is It To "Unhook" Ourselves From Our Devices?, NPR, ‏5 ביוני 2019
מיקשה פולק

מיקשה פולק (בהונגרית: Pollák Miksa; בלד, 8 במרץ 1868 – אושוויץ, יולי 1944) היה רב, היסטוריון, סופר אביו של הסופר קארוי פאפ. הוא השלים את ארבע הכיתות הנמוכות של הגימנסיה בעיר קסג (Kőszeg) ואת הכיתות הגבוהות בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בהמשך למד שם תאולוגיה, ובאוניברסיטה עסק בשפות מזרחיות, היסטוריה, ספרות הונגרית-גרמנית ופילוסופיה. בשנים 1891 עד 1892 למד באוניברסיטת ברלין וב- Hochschule für die Wissenschaft des Judenthums. בשנת 1892 קיבל דוקטור למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט, ובשנת 1894 קיבל סמיכה לרבנות בבית המדרש. מאותה שנה הוא היה הרב הראשי של הקהילה היהודית בשופרון במשך חמישים שנה. הוא גורש בשנת 1944 ומת באושוויץ. מאמריו הופיעו בין היתר במגזינים שוויון, אתנוגרפיה, פשטי נפלו, משמר השפה ההונגרית, העבר והעתיד. פולק השתתף בתרגום וכתיבה של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים. היהודים בוינר נוישטאדט (עבודת דוקטורט, בודפשט, 1892) Das Judentum und seine Parteien (אולדנבורג, 1895) היסטוריה של יהודים בשופרון מהימים הראשונים ועד ימינו (בודפשט, 1896) זיכרונה של המלכה אליזבת. (שופרון, 1898). יאנוש אראן והתנ"ך (בודפשט, 1904) מיהאי טומפה והתנ"ך (בודפשט, 1912) פולחן ישראל. ספר תפילה לנוער הלומד ולקהל הרחב. סקשפהרוואר, (1920) עבודת ישראל, פולחן ישראל (ספר תפילה בודפשט, 1924) אימרה מדאץ' והתנ"ך (שנתון IMIT, 1935–39). יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1905 לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. מיקשה פולק לקסיקון ביוגרפי הונגרי. ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים (הונגריה 1906) שישה כרכים. חבר מערכת. Találatok (pollák miksa) | Kézikönyvtár, www.arcanum.com מיקשה פולק ב-Arcanum מדיה וקבצים בנושא מיקשה פולק בוויקישיתוף
וסטמורלנד דייוויס

וסטמורלנד דייוויס (באנגלית: Westmoreland Davis;‏ 21 באוגוסט 1859 – 7 בספטמבר 1942) היה עורך דין אמריקאי, פוליטיקאי והמושל ה-48 של וירג'יניה, הוא כיהן בתפקיד זה מ-1 בפברואר 1918 עד 1 בפברואר 1922. דייוויס נולד למשפחה עשירה ומוכרת ב־21 באוגוסט 1859. הוא נולד על סירה באוקיינוס האטלנטי. במהלך מלחמת האזרחים אביו נפטר, ומשפחת דייוויס איבדה חלק ניכר מעושרה, וסבלו מבעיות כלכליות קשות. אמו של דייוויס, אנני, עשתה כמיטב יכולתה לפרנס את בנה. בגיל 14 דייוויס זכה במלגה למכון הצבאי בווירג'יניה. הוא היה הצוער הצעיר ביותר שהשתתף אי פעם. הוא סיים את לימודיו בשנת 1877. לאחר שלימד במשך שנתיים, עבד דייוויס כפקיד בחברת הרכבת. בשנת 1883 הוא למד שנה אחת לתואר שני באוניברסיטת וירג'יניה. בשנה שלאחר מכן נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1886. לאחר סיום הלימודים הצטרף למשרד עורכי דין בעיר ניו יורק. הקריירה המשפטית שלו בניו יורק הפכה אותו לעשיר לפני שחזר לווירג'יניה. בשנת 1903 רכש דייוויס את "מורבן פארק", אחוזה היסטורית של 1,000 דונם ופארק סוסים בליסבורג, וירג'יניה. דייוויס ואשתו מרגרט היו פרשים נלהבים. דייוויס ייסד את מועדון הצייד ה- Loudoun Hunt, והפך ליושב ראש מועדון של כלבי השועל, Foxhounds. באחוזה, החל לעסוק בחקלאות, למרות חוסר הניסיון שלו בתחום. דייוויס דגל ברפורמה בענף החקלאות. הוא דגל במיוחד בשימוש במדע לשיפור הפרודוקטיביות והתברואה. בשנת 1912 קנה דייוויס את כתב העת Southern Planter, אשר באותה תקופה אחד המגזינים הפופולריים ביותר בדרום. הוא השתמש במגזין כדי לסייע לרפורמות שעליהן הוא נאבק בענף החקלאות. בשנת 1917 דייוויס נבחר כנציג הדמוקרטים להיות המושל ה -48 של וירג'יניה. הוא נבחר ברוב של 71.47% מהקולות, והביס את הרפובליקני תומאס ג'יי מונסי ואת הסוציאליסט פרנק סמית. דייוויס נבחר כמועמד "רטוב", זה קרה בתקופת היובש והיה נגד האיסור על מכירת המשקאות האלכוהוליים. כמושל, דייוויס המשיך לתמוך בשינויים בענף החקלאות. הוא לחץ על קבלת כספי סיוע לחקלאים, כמו גם על כסף למחקר מדעי שיסייע לתעשיית החקלאות. הוא הגדיל את המימון למכללות ואוניברסיטאות בווירג'יניה. בסך הכל דייוויס גרם לרפורמה והביא למודרניזציה של מדינת ווירג'יניה. דייוויס נפטר ב -2 בספטמבר 1942 בבית חולים בבולטימור לאחר שלקה בשבץ ונקבר בפארק מורבן שבליסבורג. את מסמכי עבודותיו ומבצעיו מימי היותו מושל וירג'יניה ניתן למצוא בספרייה של וירג'יניה. דייוויס היה אח בלשכת ענף הזית מס' 114 (Olive Branch Lodge)בליסבורג, של הבונים החופשים בווירג'יניה. מדיה וקבצים בנושא וסטמורלנד דייוויס בוויקישיתוף ההיסטוריה של פארק מורבן famous virginians TheLoudounhunt וסטמורלנד דייוויס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) National Governors Association, web.archive.org, ‏2011-06-28 Davis, Westmoreland (1859–1942) – Encyclopedia Virginia (באנגלית אמריקאית) A Guide to the Executive Papers of Governor Westmoreland Davis, 1911-1922 (bulk 1918-1922) Davis, Westmoreland, Records of Virginia Governor 21567a, ead.lib.virginia.edu
גביע הליגה האנגלית לנשים

גביע הליגה של ה-FA לנשים (אנגלית: FA Women's League Cup) נקרא בעבר גביע ה-FA של WSL (אנגלית: FA WSL Cup) הוא מפעל גביע בכדורגל הנשים האנגלי. גביע זה הוא המקבילה הנשית לגביע הליגה בכדורגל האנגלי, והוקם אחרי שב-2010 נעשתה רפורמה במערכת הליגות והגביעים של הנשים וגביע הליגה הקודם, הפך לגביע לליגות הנמוכות - גביע הליגה הלאומית לנשים. מאז הקמתו ממומן הגביע על ידי חברת קונטיננטל AG, ועל כן קרוי גביע הליגה של קונטיננטל (FA Women's Continental League Cup), ולפעמים מתייחסים אליו בקיצור כ"גביע קונטי" (Conti Cup). התחרות כוללת כיום 23 קבוצות מ-2 הליגות העליונות של מערכת הליגות הכדורגל לנשים. מבנה התחרות הנוכחי כולל שלב בתים הכולל שישה בתים המכילים ארבע קבוצות, ולאחר מכן שלב רבע גמר, חצי גמר, וגמר בשיטת נוקאאוט עם משחק יחיד לפי הגרלה. מאז הקמת המפעל הקבוצות השולטות הן ארסנל (7 זכיות), מנצ'סטר סיטי (4 זכיות) וצ'לסי (זכתה פעמיים). מדיה וקבצים בנושא גביע הליגה האנגלית לנשים בוויקישיתוף מידע באתר התאחדות הכדורגל האנגלית המשחק התקיים בדלתיים סגורות בעקבות התפרצות מגפת הקורונה העולמית.
שירלי גליק

שירלי גליק (נולדה ב-1 באוקטובר 1972) היא דוגמנית ישראלית. בצה"ל שירתה גליק כסייעת לרופא שיניים, ובשנות התשעים החלה לדגמן ועבדה בין היתר עם המעצבת דורין פרנקפורט. ב-2005 הובילה את קמפיין האופנה של "אליאן סטולרו". ב-2009 הופיעה בקמפיין של רשת האופנה "PUSH". היא נודעה, ביחד עם איה קרמרמן, כצמד "איה ושירלי" והן שימשו ככתבות בתוכנית "ערב טוב עם גיא פינס". הם גם היו אמורות להנחות את התוכנית "יצרים עם איה ושירלי" בערוץ 10 אך מועצת הרשות השנייה פסלה את שידור התוכנית. היא שיחקה תלמידה בבית ספר לבנות הנרצחת בפרק בסדרת הטלוויזיה "Tropical Heat", הופיעה כדוגמנית בתוכנית "רמת אביב גימל" וגם בתפקיד עצמה ככתבת בקומדיה "שמש". ב-2018 הנחתה את התוכנית "עיצוב בע"מ". שירלי גליק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שירלי גליק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדרוס זאימיס

אָלֶכְּסַנְדְּרוֹס זַאִימִיס (ביוונית: Αλέξανδρος Ζαΐμης;‏ 9 בנובמבר 1855 – 15 בספטמבר 1936) היה פוליטיקאי יווני, שכיהן כראש ממשלת יוון, שר הפנים, שם המשפטים והנציב העליון בכרתים. זאימיס זכור בתור נשיא יוון האחרון מהרפובליקה ההלנית השנייה לפני שיבתו של גאורגיוס השני, מלך היוונים למלכות. זאימיס הנהיג את הפלג המונרכיסטי בתקופת הרפובליקה השנייה והיה בעל תפקיד מפתח בהשבת ממלכת יוון. זאימיס נולד ב-9 בנובמבר 1855 בבירת ממלכת יוון אתונה. נצר למשפחה אריסטוקרטית שמילאה תפקיד מרכזי במלחמת העצמאות היוונית כמה שנים קודם לכן. זאימיס למשפטיםהאוניברסיטת אתונה ובאונוברסיטת היידלברג. השתלם בהמשך בלייפציג, פריז ובברלין. הוא בילה חלק ניכר מחייו בשירות הציבורי. תפקידו הראשון בממשלת יוון הגיע בשנת 1890, כשעבד במשך שנתיים כשר המשפטים במלוכת גאורגיוס הראשון, מלך היוונים וממשלת חרילאוס טריקופיס. בשני העשורים שלאחר מכן הוא התמנה מספר פעמים לתפקיד ראש הממשלה, אך מעולם לא כיהן בתפקיד במשך זמן רב. עם זאת, זאימיס נסע מוניטין שהכנה לו אמון מצד הציבור כמו גם מצדה של המלוכה היוונית. נאמר כי בצוואתו המלך גאורגיוס הראשון יעץ ליורשו, קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון, להתייעץ עם זאימיס אילולא יקלע לקשיים שלטוניים. בשנים 1906–1911 כיהן זאימיס בתור הנציב עליון בכרתים והיה בעל תפקיד מפתח בסיפוח האי לתוך ממלכת יוון. בעודו מכהן בתור הנציב העליון בכרתים, למד זאימיס על עלייתו הפוליטית המפוארת של אלפתריוס וניזלוס, שחייו המקצועיים יצטלבו ללא הרף עם חייו של זאימיס. בשנת 1913 כרתים הפכה רשמית לחלק מיוון, וזאימיס מילא תפקיד רב השפעה בנושא המדיני של המעבר הרשמי לריבונות יוונית. בהמשך שנת 1913 היה זאימיס מושל הבנק הלאומי היווני, אך זמן קצר לאחר מכן שב לשרת בפוליטיקה היוונית. בשנת 1915 נאלץ ראש הממשלה וניזלוס להתפטר לאחר חמש שנים בכוח; ושוב נקרא זאימיס להקים קבינט ולשמש כראש ממשלת יוון. כהונתו הפעם הייתה קצרה, מכיוון שהוא מהר סירב לכבד את חובת הסיוע שהעניקה יוון לממלכת סרביה והביע תמיכה פסיבית בקיסרות הגרמנית במסגרת אירועי מלחמת העולם הראשונה. במחלוקת שנוצרה כתוצאה ממשבר זה התפטר זאימיס מתפקידו. לאחר שתי תקופות קצרות נוספות כראש ממשלה בשנות העשרים של המאה העשרים, שימש זאימיס בתפקיד נשיא הסנאט של יוון מהקמת הרפובליקה ההלנית השנייה (בהדחת המלוכה) במהלך שנת 1925 עד שנת 1929, אז מונה לנשיא הרפובליקה של יוון - תחת ממשלתו של ראש הממשלה וניזלוס, שחזר לשלטון שנה לפני כן. זאימיס החזיק בתפקיד עד 1935, ונבחר פעם נוספת לראשות ממשלה, אך הותיר את יוון בסערה שהובילה לעלייתו של גנרל יואניס מטקסס שהיה לרודן. במהלך שנותיו כנשיא פעל להשיב את המלוכה תחת גאורגיוס השני ליוון וויתר על תפקיד הנשיא בתמורה למלך יוון. המדינאי זאימיס נסוג מיוון לאחר עליית הדיקטטורה. לאחר שפעל בשירות הציבורי קרוב לחמישים שנה, נפטר בגלות ב-15 בספטמבר 1936 בווינה, אוסטריה, שם קיבל מקלט מידי אנגלברט דולפוס. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרוס זאימיס בוויקישיתוף אלכסנדרוס זאימיס, באתר Greek Boston (באנגלית) בריטניה בכרתים - הנציב העליון זאימיס (באנגלית)
מכון המתכות הישראלי

מכון המתכות הישראלי הוא מכון מחקר ישראלי, שהוקם בשנת 1963 ומהווה חלק מן הטכניון שבחיפה. נכון לשנת 2021 מנהל המכון הוא דניאל ספרנצ'יק. החל משנת 2019 המכון מקיים שיתוף פעולה עם מרכז החדשנות הישראלי METAL POINT של חברת טיסנקרופ המעבדה להדפסת תלת-מימד של מתכות. המעבדה לטכנולוגיות יציקה. המעבדה למטלורגיה וטכנולוגיית אבקות. המעבדה למניעת קורוזיה, טיפול פני השטח וטכנולוגיות לייזר. המעבדה להנדסת רכב ומכונות. אתר האינטרנט הרשמי של מכון המתכות הישראלי ליאור נוביק, ‏ייצור באמצעות הדפסה תלת־ממדית במתכת: טיסנקרופ הקימה מרכז חדשנות בישראל, באתר מעריב אונליין, 27 בנובמבר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקסופון

הסקסופון הוא כלי נגינה העשוי ממתכת ברונזה או פליז, ממשפחת כלי הנשיפה מעץ. את הסקסופון המציא בונה הכלים הבלגי אדולף סאקס בשנת 1841 ורשם עליו פטנט ב-1 ביולי 1846, והוא נקרא על שמו עד היום. על אף שהוא עשוי ברובו ממתכת, שייך הסקסופון למשפחת כלי הנשיפה מעץ, כיוון שפיית הכלי אופיינית לכלי נשיפה מעץ. הסקסופון מורכב מחמישה חלקים: פייה, צוואר, גוף, ליגטורה ועלה. הפייה, בדומה לפייה של קלרינט, עשויה מפלסטיק, מתכת, סיליקון, או סוגי עץ שונים (בעיקר הובנה). בפייה מורכבת פיסת קנה משויף ומעובד הנקרא "עלה", שמהווה צפצפה פשוטה. צלילי הסקסופון מופקים בנשיפה בפייה והרעדת העלה. גוף הסקסופון עשוי צינור מתכת חלול, שבו מהדהד הצליל. גובה הצלילים נקבע על ידי פתיחת וסגירת הנקבים בגוף הסקסופון. קיימים סקסופונים בגדלים שונים, ביניהם (מהמנעד הגבוה לנמוך): סופרילו (B♭‎), סופרנינו (E♭‎), סופרן (B♭‎), אלט (E♭‎), טנור (B♭‎), בריטון (E♭‎), בס (B♭‎) וקונטרבס (E♭‎). בשנת 1999 הומצא ה"טובקס" (B♭‎), שהוא בעל מנעד נמוך בכחצי אוקטבה מזה של קונטרבס. ארבעת הסקסופונים הנפוצים הם: סופרן בסי במול, אלט במי במול, טנור בסי במול ובריטון במי במול. ככל שהכלי גדול יותר הוא מפיק צלילים נמוכים יותר. לכן גובהו של סקסופון הקונטרבס, בעל הצליל הנמוך ביותר, הוא כשלושה מטרים. קיימים סקסופונים המכוונים לסולם דו (C) אבסולוטי ופה (F), אך הם נדירים. סקסופון בריטון סקסופון טנור סקסופון סופרנו הסקסופון יועד במקור להיות חלק מתזמורות כלי נשיפה קלאסיות, כמו גם חלק בתזמורות לתהלוכות, אך עלה לגדולה בעיקר בזכות הג'אז. לסקסופון שימושים רבים במוזיקה של ימינו במוזיקה קלה, פופ, פאנק, רוק מתקדם ועוד. גם במוזיקה הקלאסית ישנו שימוש בסקסופון; מספר מלחינים צרפתיים ששילבו אותו ביצירותיהם. מלחינים כדביסי עם הרפסודיה לסקסופון ולתזמורת, ביזה ב"הנערה מארל", מוסורגסקי ב"תמונות בתערוכה" וריכרד שטראוס ב"סימפוניה דומסטיקה" עשו בו שימוש שלא הפך אותו לחבר של ממש במועדון ה"קלאסי" של הכלים. רן לוי, דו-קרב בסי-מז'ור: על המצאת הסקסופון, באתר ynet, 11 בינואר 2011 למידת סקסופון דרך האינטרנט סקסופון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חללים במלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה נהרגו, לפי ההערכות המקובלות, בין 70 מיליון ל-85 מיליון בני אדם, מתוכם כ-50–56 מיליון ישירות מהלחימה ובין 19 ל-28 מיליון מרעב ומחלות שקשורות למלחמה. מתוך ההרוגים, הרוב (50–55 מיליון) היו אזרחים, ובין 21 ל-25 מיליון חיילים. מבין האזרחים, בין 5.1 לבין 6 מיליון הם קורבנות יהודים שנרצחו בשואה. במלחמה נהרגו יותר מבכל מלחמה אחרת בהיסטוריה. במלחמת העולם הראשונה להשוואה נהרגו כ-16.5 מיליון בני אדם. נתוני הטבלה מבוססים על אומדנים כלליים. אין נתון מדויק על מספר היהודים שנספו בשואה. המספר שמציינים בדרך כלל הוא 6 מיליון, בעקבות עדותו של אדולף אייכמן שנתן בעת משפטו בשנת 1961, ששימש מומחה לעניינים יהודיים במשרד הראשי לביטחון הרייך ומילא תפקיד בכיר במדיניות "הפתרון הסופי" הנתון הזה נתן אייכמן להיינריך הימלר בשנת 1944. כל המחקר הרציני מאשר שמספר הקרבנות נע בין 5 ל-6 מיליון. חישובים מוקדמים מציינים טווח שבין 5.1 מיליון (ראול הילברג) ל-5.95 מיליון (יעקב לשינסקי). היסטוריונים רבים סבורים ש-6 מיליון זוהי הערכה גבוהה מדי ואחרים אומרים שנרצחו מעל 6 מיליון לאחר שנמצאו עדויות חדשות של קברי אחים באוקראינה. מחקר חדש יותר, שערכו פרופ' ישראל גוטמן וד"ר רוברט רוזט, והתפרסם באנציקלופדיה של השואה, מעריך את מספר הנספים היהודים בין 5.59 ל-5.86 מיליון; ומחקר בניהולו של ד"ר וולפגנג בנץ מציג טווח שבין 5.29 ל-6 מיליון. מאחר שאין מידע סטטיסטי חד-משמעי על כל היהודים שהושמדו במדינות הכיבוש הנאצי, ובגלל שינויי גבולות תכופים לפני המלחמה, במהלכה ואחריה, קשה למנות את מספר הקרבנות המדויק בכל מדינה. המידע שלהלן לקוח מתוך האנציקלופדיה של השואה, והוא מבוסס על מחקרים שנעשו ביד ושם. ערך מורחב – היהודים במלחמת העולם השנייה מיליון וחצי יהודים לחמו בחזיתות במדי צבאות בעלות הברית מתוכם כחצי מיליון יהודים נהרגו בקרבות.[דרוש מקור] יותר מ-350 אלף חיילים יהודים נפצעו, כשליש מהם נפצעו באורח קשה. מדיה וקבצים בנושא חללים במלחמת העולם השנייה בוויקישיתוף המאגר המקוון של שמות קרבנות השואה, באתר יד ושם N12 - האם 7.5 מיליון יהודים נרצחו בשואה?, באתר N12, ‏2010-01-13 http://www.yadvashem.org/yv/he/holocaust/resource_center/faq.asp
מארי ד'אגו

מארי קתרין סופי דה פלביני (בגרמנית: Marie Catherine Sophie de Flavigny; 31 בדצמבר 1805 – 5 במרץ 1876), ידועה גם בשם העט דניאל שטרן, הייתה סופרת והיסטוריונית צרפתייה מהתקופה הרומנטית. ד'אגו נולדה בעיר פרנקפורט, גרמניה, בשם מארי קתרין סופי דה פלביני. היא נולדה לאלכסנדר ויקטור פרנסואה, אריסטוקרט צרפתי, ולמריה אליזבת' בתמן, בתו של בנקאי גרמני. ד'אגו בילתה את שנותיה הראשונות בגרמניה, ולאחר הרסטורציה הצרפתית, עברה לצרפת. ב-16 במאי 1827, היא נישאה לשארל לואי קונסטאן ד'אגו. במרוץ השנים, לשניים נולדו שתי בנות, לואי וקלר. בשנת 1834, היא התגרשה משארל. בין השנים 1835–1839, התגוררה עם הפסנתרן והמלחין פרנץ ליסט, שהיה צעיר ממנה בשש שנים. היא התקרבה לחבריו של ליסט דוגמת פרדריק שופן שהקדיש לליסט 12 מהאטיודים שלו. אחת מיצירותיו המפורסמות של ליסט, "Die Lorelei", הוקדשה לד'אגו. על אף שהביאו לעולם שלושה ילדים, ליסט וד'אגו לא התחתנו מעולם. ד'אגו גידלה את ילדיהם לבד, בעוד שליסט כלכל את משפחתו כשניצח על קונצרטים מסביב לעולם. בשנת 1876 היא נפטרה בפריז, בת 70, ונקברה במחלקה 54 של בית העלמין פר לשז. 1841–1845:‏ Hervé,‏ Julien,‏ Valentia 1846:‏ Nélida 1849:‏ Lettres Républicaines,‏ Esquisses morales et politiques 1850:‏ Histoire de la révolution de 1848 1856:‏ Trois journées de la vie de Marie Stuart 1862:‏ Florence et Turin 1872:‏ Histoire des commencements de la république aux Pays-Bas 1877:‏ Mes souvenirs 1906:‏ A Catholic Mother Speaks to Her Children וינסנט קרונין, Four Women in Pursuit of an Ideal, לונדון: Collins‏, 1965 פילס סטוק–מורטון, The life of Marie d'Agoult, alias Daniel Stern, 2000, ISBN 0-8018-6313-9 מדיה וקבצים בנושא מארי ד'אגו בוויקישיתוף מארי ד'אגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מארי ד'אגו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי מארי ד'אגו בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
המכון לכימיה באוניברסיטה העברית

המכון לכימיה באוניברסיטה העברית הוא מכון מחקר לכימיה, הוותיק ביותר בישראל, אשר נוסד ב-1924, לפני פתיחתה הרשמית של האוניברסיטה העברית ב-1925. המכון פועל בקמפוס גבעת-רם של האוניברסיטה העברית, ומעבדותיו נמצאות במספר בניינים, ביניהם: לוס אנג'לס, פילדלפיה, ארונברג ומכון קזאלי לכימיה יישומית. נכון לשנת 2021, לומדים במכון כ-250 סטודנטים לתואר ראשון, 100 תלמידים לתואר שני, 150 תלמידים לדוקטורט ו-50 פוסט דוקטורנטים מחוץ לישראל. יושב ראש המכון הוא פרופ' שלמה יצחייק, ויושב ראש החוג הוא פרופ' ליעוז אתגר. מבין בוגרי המכון הבולטים, ניתן למנות את המדענים עדה יונת, צבי רפופורט, איתמר וילנר ונתן שרון. המכון נוסד בקמפוס הר הצופים על ידי פרופסור אנדור פודור, בתמיכת אלברט איינשטיין וחיים ויצמן. המימון הראשוני להקמת המכון ניתן על ידי אדמונד ג'יימס דה רוטשילד במרץ 1923. המאמר האקדמי הראשון מטעם המכון נשלח לפרסום בינואר 1924. המכון חווה תנופה משמעותית עם העלייה מגרמניה בשנות ה-30. חוקרים בולטים שהצטרפו למכון בשנים אלו היו ארנסט דוד ברגמן, ישעיהו ליבוביץ ולדיסלאוס פרקש. לאחר סיום מלחמת העצמאות ב-1949 ואובדן הקשר להר הצופים המכון פעל במספר מוקדים בירושלים. בשנת 1959 המכון עבר לקמפוס גבעת רם. אתר האינטרנט הרשמי של המכון לכימיה באוניברסיטה העברית מכונים ומרכזי מחקר | הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, האוניברסיטה העברית בירושלים, באתר science.huji.ac.il מכוני מחקר וחוגים | הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, האוניברסיטה העברית בירושלים, באתר science.huji.ac.il מכון לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים: החלוץ ואבי אבות הכימיה בישראל Welcome!. (באנגלית)
Talk

האם התכוונתם ל... Talk (שיר של קולדפליי) Talk (שיר של חאליד)