laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאוניד רבינוביץ'

לאוניד יודלבץ' רבינוביץ' (ברוסית: Леонид Юделевич Рабинович; ‏7 בפברואר 1902 – 6 באפריל 1968) היה גנרל יהודי-סובייטי בחיל השריון של הצבא האדום. נולד בשם זלמן רבינוביץ' בעיר וילנה שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית במשפחתם של יודל (יהודה) ורחל רבינוביץ' מהעיירה מולייטאי. התגייס לצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ב-1919, השתתף בלוחמה נגד כוחות הצבא הלבן בדרום רוסיה. בהמשך לקח חלק במלחמה הפולנית-סובייטית. בשנת 1921 השתחרר מן השירות הצבאי. בשנת 1924 חזר לשירות. סיים קורס מזורז של קצינים פוליטיים ושירת בחיל האוויר. בשנת 1927 עבר לחיל רגלים ושירת כקצין פוליטי פלוגתי. בשנת 1932 התקבל ללימודים באקדמיה צבאית של חיל השריון, אותם סיים בהצלחה בשנת 1936. בתום הלימודים מונה לקצין אג"ם גדודי בחטיבת טנקים כבדים. בשנת 1938 מונה לקצין אג"ם חטיבתי. בשנת 1940 מונה לסגן ראש מטה דיוויזיה משוריינת מס' 15. במרץ 1941 מונה לראש המטה של דיוויזיה משוריינת מס' 35. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות יחד עם יחידתו נטל חלק בקרבות באזור לוצק - דובנו. בתום הקרבות ולאחר האבדות הקשות שספגה הדיוויזיה, בה הוא שירת, היא פורקה ועל בסיסה הוקמה חטיבת שריון מס' 31. רבינוביץ' מונה לראש המטה של החטיבה. יחד איתה נטל חלק בקרבות להגנת מוסקבה. באפריל 1942 מונה לראש אגף המבצעים במטה קורפוס משוריין ה-4. ביולי של אותה שנה מונה למפקד חטיבה משוריינת מס' 47. בספטמבר 1942 נפצע קשה במהלך קרב סטלינגרד. אושפז לתקופה ארוכה בבית חולים. בינואר 1943, לאחר שהחלים מפציעותיו, מונה לתפקיד ראש המטה של קורפוס משוריין ה-1. במרץ 1943 הודח מתפקידו ומונה לראש מטה של חטיבה משוריינת מס' 23. השתתף בקרב קורסק, בו ניהל בהצלחה את החטיבה. בעקבות כך מונה לתפקיד בכיר יותר - ראש מטה הקורפוס המשוריין ה-9. מאז ועד סוף המלחמה החזיק בתפקיד הזה. השתתף בקרבות עם הגרמנים בבלארוס ובמזרח פולין (מבצע בגרטיון), נטל חלק בצליחת נהר הוויסלה במהלך מבצע ויסלה-אודר והשתתף בקרב על ברלין. ביולי 1945 הועלה לדרגת גנרל-מיור. לאחר המלחמה המשיך את השירות בכוחות המזוינים של ברית המועצות. היה ראש מטה של דיוויזיה משוריינת. בסוף 1946 מונה לראש המטה של ארמיית המשמר המשוריינת השישית, אשר נפרסה בגבול עם סין. בשנת 1950 עבר לשרת במטה של המחוז הצבאי קייב. בשנת 1954 סיים את שירותו הצבאי. במהלך שירותו עוטר בעיטור לנין, שלושה עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה שנייה, עיטור קוטוזוב מדרגה שנייה, עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה, עיטור הכוכב האדום. התגורר בעיר קייב, שם נפטר ב-6 באפריל 1968 . נקבר בבית הקברות "לוקיאנובסקיהה". ביוגרפיה של לאוניד רבינוביץ' (ברוסית) 25 בינואר 1902 לפי הלוח היוליאני
בית הנבחרים של בלארוס

בית הנבחרים של בלארוס על פי חוקת 1996 הוא הבית התחתון של הפרלמנט של בלארוס. בית הנבחרים מורכב מ-110 חברים, שנבחרים לתקופת כהונה בת ארבע שנים על בסיס בחירות ישירות באמצעות פתק חשאי (סעיף 91 לחוקה). זוהי מערכת רובנית, והתוצאה עליה נקבעת על ידי הרוב הכללי בבחירות חד-חבריות. לכל אזרח בן 21 שנים יש זכות בחירה (סעיף 92). תפקידו של הבית הוא לשקול טיוטת חוקים ועניינים אחרים של הממשלה; עליה לאשר את מינויו של ראש ממשלה (סעיף 97); והיא עשויה להעניק הצבעת אי אמון בממשלה (סעיף 97). הבית העליון הוא מועצת הרפובליקה של בלארוס. הצעות חוק שאומצו על ידי בית הנבחרים נשלחות למועצת הרפובליקה לדיון תוך חמישה ימים. סמכויות מיוחדות המוקנות רק לבית הנבחרים הן: לשקול טיוטת חוקים שהגיש הנשיא או הוגשה על ידי לא פחות מ-150 אלף בעלי זכות בחירה, לערוך תיקונים ושינויים בחוקה; לשקול טיוטת חוקים, כולל הנחיות במדיניות הפנים והחוץ של הרפובליקה של בלארוס; התורה הצבאית; אשרור וביטול אמנות בינלאומיות; לקרוא לבחירות לנשיאות; להעניק הסכמה לנשיא בדבר מינוי ראש הממשלה; לשקול את דו"ח ראש הממשלה על מדיניות הממשלה ולאשר או לדחות אותו; כאשר דחייה שנייה של מדיניות הממשלה כמוה כביטוי של אי אמון לממשלה. בפועל, לבית הנבחרים יש מעט מאוד כוח אמיתי. יש לציין כי יש לו שליטה מועטה על ההוצאות הממשלתיות; היא אינו יכול לחוקק חוק להגדלת או הקטנת התקציב ללא הסכמת הנשיאות. הוא נשלט על ידי תומכי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו מאז הקמתו. ואכן, משנת 2004 עד 2016, כל מושב בתפקיד אויש על ידי תומכי הנשיא. בכל מקרה, המערכת הפוליטית בבלארוס מרכזת כמעט את כל כוח קבלת ההחלטות בידי הנשיא וכמעט אין התנגדות להחלטות הביצועיות שלו. לאחר הבחירות לפרלמנט בבלארוס בשנת 2019, האופוזיציה בבלארוס איבדה את כל מושביה באספה, שכן כל חבר פרלמנט שנבחר נחשב לתומך בנשיא אלכסנדר לוקשנקו. בהתבסס על תוצאות הבחירות לפרלמנט משנת 2019 האספה הלאומית של בלארוס מועצת הרפובליקה של בלארוס פוליטיקה של בלארוס בתי מחוקקים לפי מדינה מדיה וקבצים בנושא בית הנבחרים של בלארוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הנבחרים של בלארוס (באנגלית) "Elections of Deputies of the House of Representatives of the National Assembly of the Republic of Belarus". Welle (www.dw.com), Deutsche. "Belarus election: No seats for opposition as Lukashenko maintains power | DW | 18.11.2019". DW.COM (באנגלית בריטית). נבדק ב-2019-11-18.
אנדרטת נר הזיכרון

האם התכוונתם ל... אנדרטת הנר – אנדרטה ברחוב רוגוזין באשדוד אנדרטת נר הזיכרון (ירושלים) – אנדרטה בגן סאקר בירושלים שבישראל אנדרטת נר הזיכרון - אחד משמותיה של אנדרטת הזיכרון לציון קורבנות הרעב ההמוני באוקראינה, אנדרטה ומוזיאון בקייב שבאוקראינה
נג'לוז'

נג'לוז' (בהונגרית: Nagylózs) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בנג'לוז' חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא נג'לוז' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נג'לוז' (בהונגרית) (בהונגרית) נתוני העיירה באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
נמשקר

נמשקר (בהונגרית: Nemeskér) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית נמשקר נמצאת במגמת ירידה מ-282 תושבים בשנת 1990 ועד ל-202 תושבים בשנת 2019 בנמשקר חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא נמשקר בוויקישיתוף נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרסטג

פרסטג (בהונגרית: Pereszteg) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בפרסטג חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא פרסטג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרסטג (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פטהאזה

פטהאזה (בהונגרית: Petőháza) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בפטהאזה חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא פטהאזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פטהאזה (בהונגרית) (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיניה (כפר)

פיניה (בהונגרית: Pinnye) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בפיניה חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא פיניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיניה (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פולנסקי

האם התכוונתם ל... אויגן פולנסקי – כדורגלן פולני מארק פולנסקי – אסטרונאוט אמריקאי רומן פולנסקי – במאי פולני פולונסקי
פרוזה (כתב עת)

פרוזה (השם המלא: פרוזה: ירחון לספרות ולאמנות, נקרא בתחילה "פרוזה: עיתונספרות") היה כתב עת ישראלי לספרות ואמנות, שיצא לאור בין ינואר 1976 לינואר 1992. המו"ל היה יוסי קריים. את הגיליונות הראשונים ערך יעקב בסר. בגיליון הראשון התפרסמו שני שירים של יונה וולך. הגיליון השני נפתח בשני שירים שכתב המשורר הפלסטיני אנטון שמאס על יונה וולך. תקופה זו, לפני הבחירות לכנסת התשיעית המכונות "מהפך 1977", הייתה סוערת מבחינה פוליטית. בסר רצה להבליט בכתב העת מעורבות פוליטית וחברתית, והגדיר את "פרוזה" כ"עיתון מעורב שיעודד ויתמוך במעורבותו האישית והמוסרית של היוצר בחיי החברה שלנו". לעומתו, קריים התעניין פחות בפוליטיקה ושאף יותר לשירה וספרות אמנותית. על רקע חילוקי דעות אלה פרש בסר מעריכת כתב העת באפריל 1976, וקריים היה לעורך הראשי. לאחר זמן מה בסר ייסד את כתב העת הספרותי "עתון 77", שהיה פוליטי יותר באופיו, וערך אותו במשך כ-30 שנה. לאורך השנים נערכו גליונות על ידי נתן זך, יוסי קריים, ואחרים. בגליונות השונים התפרסמו יצירות מקור (פרוזה ושירה), ציורים, צילומים, מאמרי דעה, ראיונות, ויצירות מתורגמות. גליונות 4–5 הופיעו כגיליון יחיד, שכונה "גיליון כפול". גליונות כפולים (ואף משולשים, למשל ינואר-מרץ 1980) הופיעו גם בהמשך. בין אנשי הרוח, התרבות והאמנות שפרסמו מיצירותיהם בכתב-העת לאורך השנים ניתן למנות את יצחק בן נר, יונה וולך, רות לבנית, גבריאל מוקד, יורם קניוק, אשר רייך, יגאל אלון, אדם ברוך, נחום גוטמן, יונתן רטוש, יוסף מונדי, אביגדור סטימצקי, אריה סיון, נעמי פרנקל, דן צלקה, אפרים קישון, יהושע קנז, אריה קרישק, דליה רביקוביץ, יעקב שבתאי, פנחס שדה, אנטון שמאס, יגאל תומרקין ועוד. בינואר 1992 ראה אור גיליון אחרון של "פרוזה", לזכרו של יוסי קריים, בעריכתו של רינו צרור. כריכת הגיליון הראשון, ינואר 1976 כריכת הגיליון האחרון, ינואר 1992 כריכת גיליון 35–37 (גיליון מורחב), ינואר-מרץ 1980 אנטון שמאס: צמרפלדה, בגיליון 204 של כתב העת המקוון "פיוט", ‏2011. אלי אשד, יומולדת עצוב, באתר ynet, 20 בפברואר 2007. איתמר לוי, גברת אלמונית, גבר עם פיג'מה, באתר חנות הספרים של איתמר, ‏10 ביולי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ננסי קאטו

ננסי קאטו (באנגלית: Nancy Fotheringham Cato;‏ 11 במרץ 1917 – 3 ביולי 2000) הייתה סופרת אוסטרלית. פרסמה למעלה מ-20 ספרי פרוזה ומספר ספרי שירה. ננסי קאטו נולדה בדרום אוסטרליה למשפחה אוסטרלית ותיקה. היא למדה ספרות בריטית באוניברסיטת אדלייד וסיימה את הלימודים בשנת 1939. בשנים 1935–1941 היא עבדה כעיתונאית בעיתון באדלייד. היא נישאה לנהג מרוצים' אלדרד נורמן(אנ'), ונסעה איתו למקומות שונים מעבר לים. נולדו להם בת אחת ושני בנים. בשנת 1948 היא הקימה קבוצה שמטרתה הייתה לפעול לפרסום יצירות של סופרים אוסטרלים. היא הייתה פעילה בארגון הסופרים האוסטרלים. את הספרה הידוע ביותר "כל הנחלים זורמים לים" היא פרסמה ב-3 כרכים בשנים 1958, 1959 ו-1962. החל משנות ה-70 של המאה ה-20, היצירה מודפסת בכרך אחד. בשנת 1983 על בסיסה צולמה סדרת טלוויזיה כל הנחלים זורמים לים. בהמשך היא פרסמה ספרים נוספים בעיקר על תרבות אוסטרליה וחיי הילידים. בשנת 1983 היא התקבלה למסדר אוסטרליה. בנוסף לכך היא קיבלה מספר פרסים אוסטרלים בתחום הספרות. קורות חיים (באנגלית) National Foundation for Australian Women and The University of Melbourne, Cato, Nancy - Woman - The Australian Women's Register, www.womenaustralia.info ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אוסטרליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פדרציית הרוגבי הרוסית

פדרציית הרוגבי הרוסית (ברוסית: Федерация регби России) הוא הגוף השולט בענף היוניון רוגבי ברוסיה. הוא נוסד בשנת 1936 במקור כאיגוד הרוגבי של ברית המועצות. איגוד הרוגבי של רוסיה הפך לחלק מאיגוד הרוגבי העולמי בשנת 1990. הפדרציה מנהלת את נבחרות הרוגבי הלאומיות, את הליגה המקצוענית, הליגה הבכירה, הליגה הפדרלית וטורניר הגביע הרוסי ברוגבי. פדרציית הרוגבי של רוסיה שמה לעצמה מטרה לנבחרת רוסיה להעפיל לגביע העולם ברוגבי 2011 בניו זילנד ולהופיע לראשונה בטורניר. הנבחרת הצליחה במסע זה, והעפילה לאירופה 2 בבית C, שם אחת מיריבותיה הייתה אחת היריבויות הספורטיביות העיקריות במדינה, ארצות הברית. בהמשך, הם כיוונו להיות 12 המשתתפים המובילים ברוגבי עד 2015 ולהעפיל לשלב רבע הגמר בגביע העולם ברוגבי ביפן 2019. ינואר 1991 – מרץ 1999: אנדריי קוקושין מרץ 1999 – אוקטובר 2003: יורי ניקולאייב אוקטובר 2003 – ספטמבר 2017: ויאצ'סלב קופייה ספטמבר 2017 – ואילך: איגור ארטמייב נבחרת רוסיה ברוגבי אתר האינטרנט הרשמי של פדרציית הרוגבי הרוסית (ברוסית) פדרציית הרוגבי הרוסית, ברשת החברתית פייסבוק פדרציית הרוגבי הרוסית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פדרציית הרוגבי הרוסית, ביישום טלגרם פדרציית הרוגבי הרוסית, ברשת החברתית אינסטגרם פדרציית הרוגבי הרוסית, ברשת החברתית VK "Russia target World Cup qualification". International Rugby Board. 5 בפברואר 2010. אורכב מ-המקור ב-2012-03-23. נבדק ב-9 בפברואר 2010. {{cite web}}: (עזרה)
יהודה ליב אבידע

יהודה ליב אבידע (זלוטניק) (8 בינואר 1887, י"ב בטבת ה'תרמ"ז, פלוצק, האימפריה הרוסית – 22 בספטמבר 1962, כ"ג באלול ה'תשכ"ב, ירושלים, ישראל) היה רב, ביבליוגרף, אתנוגרף ופולקלוריסט, פעיל ציוני ומראשי תנועת המזרחי בפולין, קנדה ודרום אפריקה, משורר, סופר ומחזאי ואיש חינוך יהודי-פולני. אבידע נולד בשם יהודה ליב זלוטניק בפלוצק שבאימפריה הרוסית (כיום בפולין) בי"ב בטבת ה'תרמ"ז. למד וחונך אצל אחיו, הרב יונה מרדכי בזקרוצ'ים ובפלוצק. בשנת ה'תרס"ח נשא לאישה את שרה. ב-1910 יצא ללמוד בישיבת וולוז'ין, אך בשל מחלה חדל את לימודיו בישיבה וב-1911 נבחר לתפקיד רב בעיר גומבין. במלחמת העולם הראשונה הוחזק כבן ערובה לנאמנות קהילתו אל מול הצבא הרוסי שחשש מריגול יהודי. בשנת 1920 עזב את פולין ועבר לאמריקה הצפונית. הוא התיישב בקנדה וגר במונטריאול עד שנת 1936, אז עבר ליוהנסבורג בדרום אפריקה. ב-1949 עלה לארץ והתיישב בירושלים, שם מונה לנשיא המכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה. בינואר 1950 עברת את שמו לאבידע. בבחירות לכנסת החמישית הוצב במקום ה-114 ברשימת המפד"ל. נפטר ב-22 בספטמבר 1962, כ"ג באלול ה'תשכ"ב בירושלים ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים. בנו הוא מרדכי אבידע, שדרן קול ישראל ואיש משרד החוץ. על שמו רחוב במרכז ירושלים, סמוך לבית המוסדות הלאומיים. את פעילותו הציונית החל בשנת 1917, כאשר כינס אספה של תנועת המזרחי בוורשה. הוא כיהן כמזכיר הכללי של התנועה בפולין, וכשעבר לקנדה נבחר לנשיא תנועת המזרחי בקנדה. בתקופתו בקנדה שימש גם כמנהל קק"ל בקנדה ולאחר מכן כיו"ר ההסתדרות הציונית בקנדה. ב-1936 נבחר להיות מנהל החינוך העברי בדרום אפריקה ולשם כך עבר להתגורר ביוהנסבורג. אבידע שימש כציר בקונגרסים הציוניים העולמיים ה-12 (1921), ה-16 (1929), ה-17 (1931) וה-19 (1935). ארגן את המגבית הראשונה בעולם למען קק"ל, ובשליחותה ביקר בדרום אפריקה, בארגנטינה ובאוסטרליה. אבידע כתב באנגלית, ביידיש ובעברית. כתביו נחלקו למספר תחומים, בהם חקר מדעי של נושאים כמו פולקלור, טקסטים עתיקים, תופעות בחברה ועוד; כתיבת עלונים וטקסטים פרו-ציוניים; כתיבת שירה, מחזות ופרוזה. דוד תדהר (עורך), "הרב יהודה לייב זלוטניק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1915 יהודה ליב אבידע, דף שער בספרייה הלאומית יהודה ליב אבידע, בלקסיקון הספרות העברית החדשה נחמיה אלוני, לזכרו של ר׳ יהודה ליב אבידע (לוטניק), הארץ, 23 באוקטובר 1962 ג'ושוע פוגל, יהודה אבידע, באתר Yiddish Leksikon, ‏21 באפריל 2014 (באנגלית) רעליגיע, נאציאנאליזם און ציוניזם, ווארשא תרע"ח. נבחרו נשיאים מכון למדעי-עם ולאתנולוגיה, הַבֹּקֶר, 31 בינואר 1949 הכלל והפרט, הארץ, 10 בינואר 1950 שולחים ידם בכל..., מעריב, 6 באוגוסט 1961 הרב י. ל. אבידע (זלוטניק), דבר, 23 בספטמבר 1962 יהודה ליב אבידע באתר GRAVEZ קנדה, המזרחי, 20 בינואר 1921
בן אליוט

בן אליוט (באנגלית: Ben Elliott; נולד ב-13 במאי 1987) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. אליוט נולד בעיירה המבורג (אנ') שבניו יורק, בגיל צעיר החל ללמוד מוזיקה. הוא למד משחק בתיאטרון האירי הקלאסי (Irish Classical Theatre) בבאפלו, לאחר מכן למד גם משחק בהוליווד תחת הדרכתו של ג'ון קירבי (John Kirby). ב-2010 השתתף בתוכנית הרשת "If I Can Dream" (אנ') שעוקבת אחר שחקנים מתחילים הגרים יחדיו בבית בהוליווד. ב-2011 גילם את תפקיד דרק רוג'רס בסדרת הנעורים משחק השקרים. ב-2012 הופיע בסרט אימה קצר "Prank". ב-2014 שיחק בסרט האימה "Paranormal Island" (צר'). ב-2016 הופיע בפרק של הסדרה ויפ לצד הדוגמן שון אופריי כאחד מצוות עובדים חדשים במשרדו של ג'ונה ראיין. ב-2018 הופיע בתפקיד משני בסרט "Hooked". כדוגמן הופיע במספר מגזינים ופרסומים של חברות אופנה. אחיו הוא הדוגמן אלכס אליוט. בן אליוט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בן אליוט, באתר MusicBrainz (באנגלית) Ben Elliott, The Lying Game Wiki (באנגלית) Ben Elliott by Scott Hoover, Male Model Scene, ‏25 במאי 2011 (באנגלית) Ben Elliott for Runway Magazine, Male Model Scene, ‏9 בנובמבר 2010 (באנגלית) אלכס אליוט, באתר malemodelscene.net (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים ובנושא שחקנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצפה דני

מצפה דני היא שכונה המשתייכת להתנחלות מעלה מכמש. גובה השכונה 602 מ', מתגוררות בה 50 משפחות, והיא נמצאת על דרך אלון. השכונה נקראת על שמו של דני פריי שנרצח בביתו בחדירת מחבל למעלה מכמש בשנת 1995. בסתיו 1995 חדר מחבל של החזית העממית למעלה מכמש, נכנס לבית משפחת פריי, רצח את אב המשפחה דניאל פריי ופצע את אשתו. כתגובה לפיגוע הקימו תושבי מעלה מכמש מצפה בראש ההר. בשנת 1998 ביום החתימה על הסכם וואי עלו על הקרקע הקראוונים הראשונים. ב-2009 עתר באמצעות יש דין ראש מועצת הכפר דיר דיבוואן לבג"ץ בבקשה ליישום צו הריסה למבנה לא חוקי שהוקם במקום. בעקבות העתירה הוחל בהסדרת המאחז ובאוקטובר 2015 הוחלט על הפקדה בתנאים של תוכנית מתאר כללית למצפה דני. בתחילת 2020 אושרה התב"ע הראשונה ביישוב. התכנית כוללת 180 יחידות דיור. בשכונה ספריה, משחקיה,חדר נוער, בית כנסת, גן ילדים ומעון. את יתר השירותים צורכים התושבים במעלה מכמש הסמוכה. בשכונה מספר מסגרות חינוך בלתי פורמלי ייחודיות - גן יער, ישיבה חקלאית (רגבים בנימין) ומכינה קדם צבאית לבנות "לפידות". המכינה שכנה במעלה מכמש מתחילתה, ותושבים ממעלה מכמש ורבנים מהמועצה פנו לראש המועצה אבי רואה בשנת 2018 לפעול להעביר את המכינה משטח המועצה. תושבי מצפה דני הביעו את רצונם לקבל את המכינה לשכונתם לאחר הצבעת חברים בנושא. בשכונה סככת תצפית בגובה של 656 מ' מעל פני הים עם מסבירן אלקטרוני על הסביבה. התצפית צופה לכיוון מזרח, בימים בעלי ראות סבירה ניתן לראות את מורדות מדבר יהודה הצפוני, בקעת הירדן, ים המלח, הרי אדום והרי מואב. למרגלות השכונה מצטלבות הדרכים שהובילו מיריחו לבית אל עוד בתקופת ההתנ"ך. במערות בקרבת מקום נמצאו ממצאים ארכאולוגיים המעידים כי יהודים שנמלטו מירושלים מאימת הרומאים בתקופת חורבן בית שני מצאו באזור זה מקומות מסתור. בית הכנסת בשכונה מעלה מכמש במבט ממצפה דני מצפה דני במבט מהאוויר מעלה מכמש מועצה אזורית מטה בנימין מדיה וקבצים בנושא מצפה דני בוויקישיתוף מצפה דני, ברשת החברתית פייסבוק מצפה דני באתר המועצה אזורית מטה בנימין מצפה דני, באתר עמוד ענן - המדריך השיתופי לידיעת הארץ מצפה דני, באתר מועצת יש"ע חללי ישיבת כרם ביבנה # פריי שלום דניאל הי"ד, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:09) בתאל קולמן, ‏המדינה אישרה את הסדרת מצפה־דני, אך בייעוץ המשפטי מערימים מכשולים, בעיתון מקור ראשון, 26 בדצמבר 2019 עתירה לפינוי בנייה בלתי חוקית במאחז מצפה דני, באתר יש דין, ‏2009-06-29 בג"ץ 4621/13 "שלום עכשיו" נ' שר הביטחון עטרה גרמן, ‏ועד רבני בנימין לאבי רואה: אסור לסייע בהקמת מכינה קדם צבאית לבנות בשטח המועצה, באתר "סרוגים", 18 ביוני 2018
כנסיית אליהו הנביא (חיפה)

כנסיית אליהו הנביא (למפת חיפה מוגדלת)   כנסיית אליהו הנביא (למפת חיפה רגילה)   כנסיית אליהו הנביא (למפת הגליל המערבי רגילה)   כנסיית אליהו הנביא (למפת הגליל המערבי מוגדלת)   כנסיית אליהו הנביא כנסיית אליהו הנביא (Церковь пророка Илии́; רשמית "הכנסייה על שם אליהו הנביא בחיפה על הר הכרמל") היא כנסייה רוסית אורתודוקסית, בחצר אליהו של המשימה הרוחנית הרוסית בירושלים של הפטריארכיה במוסקבה. הכנסייה נמצאת בחיפה, ישראל וממוקמת בהר הכרמל. נחנכה בשנת 1913. חלקת האדמה עליה ממוקמת הכנסייה כעת נרכשה על ידי המשימה הרוחנית הרוסית בירושלים בשנת 1909. השלטונות הטורקיים המקומיים לא העניקו אישור לבניית בית התפילה וראש המשימה, הארכימנדריט ליאוניד סנצוב הציע לבנות תחילה חדר אוכל לצליינים, אשר באותה העת הגיעו דרך הים לחיפה. את בניית הכנסייה הוביל המהנדס בוריס גורביץ'. בשנת 1912 החלה המשימה לעתור לרשויות הטורקיות על אישור לארגן מחדש את בית התפילה של המתחם. למבנה נוסף מזבח, איקונוסטזיס עשוי משיש אפור ונבנה מגדל פעמונים. בתחילת 1913 התקבלה אישור, הדבר הסתייע בעקבות ציון יום השנה ה-300 לשושלת רומנוב, לכבודו הוצע האתר הרוסי בחיפה להיקרא בשם "מתחם רומנוב". הנושא לא נפתר במהירות הרצויה וההסדרים לבניית הכנסייה דרשו זמן נוסף. לבסוף, ב-14 בנובמבר 1913, הכנסייה על שמו של אליהו הנביא נחנכה בחגיגיות על ידי הפטריארך של ירושלים דמיאן. בדו"ח המשימה הרוחנית הרוסית מצוין כי "כנסיית אליהו בהר הכרמל ליד העיר חיפה הוא קטן מאוד. בצורה של צלב יווני ובארכיטקטורה יוונית - אך עבור מעט הצליינים ומעט תושבים אורתודוקסים מקומיים והערבים זה מספיק. האיקונוסטזיס קטן, חד שכבתי, אך טוב. כלי הקודש וכלי [התפילה] הם קטנים. החפצים נלקחו בעיקר מקתדרלת השילוש הקדוש בירושלים וחלקם נתרמו." בתקופת מלחמת העולם הראשונה, נפסק זרם עולי הרגל מרוסיה, והכנסייה ברובה לא הייתה פעילה וללא כומר. בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, תחזק אותה כומר אורתודוקסי-ערבי בכנסייה של אליהו הנביא, בשם ארכפריסט ניקולאי, שלאחר מותו נקבר בשטח החלק הרוסי הסמוך לכנסייה. לאחר מכן נערכו מדי פעם שירותים שונים כאשר עולי הרגל הגיעו עם כמרים. לאחר הקמת מדינת ישראל הועברו חפצי המשימה הרוחנית הרוסית שנמצאו בשטחה, כולל כנסיית הנביא אליהו בחיפה, לפטריארכיה במוסקבה (כשבעבר היו תחת סמכות הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה). באביב 1991 נפתחה הכנסייה על ידי מירוסלב וטיב, שמונה לכומר הכנסייה. לאחר הגעת הפטריארך ממוסקבה אלכסיי השני באותה השנה, התגבר זרם העלייה לרגל, שוחזרו כנסיות, הופיעו כמרים חדשים. ביולי 2002 חוללה הכנסייה על ידי אנשי כת השטן, שכתבו באנגלית ובעברית במילים "כאן היה השטן" ו"יצא". במקביל, דמותו של אליהו בצד הצפוני של הכנסייה נצבעה על ידם בסמלים שטניסטיים כפנטגרמים וצלבים הפוכים, כמו גם רישומים מגונים. מדיה וקבצים בנושא כנסיית אליהו הנביא בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית אליהו הנביא (ארכיון) (ברוסית) מתחם אליהו הנביא בהר הכרמל כנסיית אליהו בחיפה בעיר ישראל בחיפה חוללה הכנסייה האורתודוקסית של אליהו הנביא, האשמים טרם נתפסו // pravoslavie.ru
יצחק ריוח

רבי יצחק ריוח (1914 – פברואר 1999) היה חזן, מחזאי, מחנך, מורה ומדקדק עברי-ציוני. כפייטן, נמנה עם תלמידיו הבולטים של רבי דוד בוזגלו, והעביר את מסורת הפיוט שלו לדור הצעיר בישראל. נולד במרוקו לחנה ולנסים ריוח, והתגורר ברבאט. בצעירותו נמנה עם תלמידיו של רבי דוד בוזגלו. לפרנסתו עבד כמורה לעברית בתיכון של כל ישראל חברים, שם נמנה דוד לוי עם תלמידיו. כציוני נלהב ביקר מספר פעמים בארץ ישראל לפני שעלה ארצה סופית, והעלה ארצה את תלמידיו. הוא חיבר ספרי דקדוק בשפה העברית והתעקש שבביתו במרוקו ידברו רק בשפה העברית. בשנת 1948 עלה עם בני משפחתו לישראל והשתכן במחנה שער העלייה בחיפה. שנה לאחר מכן עבר עם משפחתו לשכונת מוסררה שבירושלים, ובשנת 1953, לאחר תקרית ירי לעבר בית הכנסת שבשכונה, עבר לשכונת קריית היובל. בקריית יובל ייסד את בית הכנסת "תפארת בחורים" על שם הנופלים במלחמות ישראל, ועמד בראשו כרב, וסיפק את צורכי הקהילה כמוהל וכשוחט. כן שימש הרב ריוח כמחנך בבית הספר ישורון, והקים להקת ילדים שביצעה את פיוטיו של מורו, רבי דוד בוזגלו. הוא גם פעל להחדרת הרוח הציונית לילדיו ולתלמידיו, ועל פעולותיו בתחום החינוך קיבל את פרס יקיר ירושלים ממשרד החינוך. הרב ריוח כתב מחזות תנ"כיים והמחיז את רובם, ואת חלקם האחר המחיז בנו זאב רווח. הלך לעולמו בי"ט בשבט ה'תשנ"ט ונקבר בהר המנוחות בירושלים. ריוח היה נשוי לחנה, ולהם שמונה ילדים. הידועים שבהם הם זאב רווח והרב האמן אורי רווח. מנישואיו של האחרון היה מחותן של פרופסור שניאור ליפסון. בי"כ תפארת בחורים, באתר יד יצחק בן צבי מצבת קברו, באתר BillionGraves הרב יצחק רווח מלמד פיוטים, סרטון באתר יוטיוב הפטרת שבת חזון מפי הפייטן הרב יצחק רווח, סרטון באתר יוטיוב נכתב גם כ"רווח" זאב רווח: "הנכדים שלי חרדים, ואני משתדל לתת להם את מלוא הכבוד", באתר הידברות, 18 בינואר 2018 הרב שמואל לב • צילום: יעקב נחומי, המערה הסודית שסוחפת מאות 'מבקשים' • בלעדי - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 6 ביוני 2011
יחסי אנגולה – ארצות הברית

יחסי אנגולה–ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אנגולה לארצות הברית. יחסים אלה היו מתוחים במהלך מלחמת האזרחים באנגולה, כאשר ממשלת ארצות הברית גיבתה את האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה (UNITA). בשנת 1975, אנגולה קיבלה את עצמאותה מפורטוגל, ובשנת 1993 כיננה יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית. אחרי קבלת העצמאות, אנגולה חוותה 27 שנים של מלחמת אזרחים בין שתי הקבוצות הגדולות, שאחת מהן נתמכה על ידי ארצות הברית ודרום אפריקה, והשנייה על ידי ברית המועצות, קובה וסין. בשנת 2002 הסתיימה המלחמה. באנגולה יש כוחות חמושים חזקים, ומבחינת עתודות הנפט היא השנייה בגודלה מבין המדינות מדרום לסהרה ויש לה פוטנציאל חקלאי גדול. למרות זאת, שני שלישים מהאוכלוסייה חיים בעוני. ארצות הברית עוזרת לאנגולה להוציא את אלפי המוקשים מהאדמה שנותרו ממלחמת האזרחים. בשנת 2009, מזכירת המדינה הילרי קלינטון הצהירה על אנגולה כ"שותף אסטרטגי" של ארצות הברית, ובכך אנגולה הפכה לאחת משלושת השותפות העיקריות של ארצות הברית ביבשת אפריקה (השתיים האחרות הן ניגריה ודרום אפריקה). אנגולה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של ארצות הברית באפריקה שמדרום לסהרה, בעיקר בגלל יצוא נפט. יבוא ארצות הברית מאנגולה כולל: מוצרי נפט ויהלומים. היצוא האמריקני לאנגולה כולל: מכוניות, מטוסים ומוצרי מתכת. ארצות הברית ואנגולה חתמו על הסכם סחר והשקעה שיעזור להרחיב את הסחר בין המדינות. בשנת 2015 היצוא האמריקני לאנגולה הסתכם ב-1.23 מיליארד דולר והייצוא האנגולי לארצות הברית הסתכם ב-1.21 מיליארד דולר. שגרירות ארצות הברית ממוקמת במיראמר, לואנדה, אנגולה. שגרירות אנגולה ממוקמת בוושינגטון הבירה. יחסי החוץ של אנגולה יחסי החוץ של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא יחסי אנגולה – ארצות הברית בוויקישיתוף https://wits.worldbank.org/CountryProfile/en/Country/AGO/Year/LTST/Summary