laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מישל הופמן

מישל הופמן (Michel Hofman; נולד ב-1961) הוא אדמירל בלגי, המשמש מאז 10 ביולי 2020 כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של בלגיה. הופמן נולד באוסטנד ב-1961 ולמד בבית ספר לצוערים. ב-1978 הוא נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית המלכותית ולאחר מכן התגייס לצי הבלגי. הוא שרת בתפקידים שונים על גבי מגוון כלי שיט, ובין 1991–1997 שימש כמדריך בבית הספר של הצי הבלגי בברוז'. הוא השתתף במלחמת המפרץ ובשנת 2000 קיבל את הפיקוד על הפריגטה Westdiep עמה השתתף במבצע חירות מתמשכת. ב-2006 מונה לראש אגף המבצעים של הצי. ב-2010 הוא פיקד על כלי השיט הבלגיים שהשתתפו במבצע אטלנטה כנגד הפיראטים בסומליה. בהמשך אותה שנה מונה למפקד הצי הבלגי. ביולי 2017 הוא מונה לסגן ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-10 ביולי 2020 הוא החליף את הגנרל מארק קומפרנול בתפקיד ראש ההגנה. מדיה וקבצים בנושא מישל הופמן בוויקישיתוף מישל הופמן באתר נאט"ו
סוגר לובסטר

סוגר לובסטר, הוא אביזר חיבור קטן המוחזק סגור על ידי קפיץ. את סוגר הלובסטר פותחים או סוגרים על ידי החזקת ידית קטנה, בדרך כלל באמצעות ציפורן היד. החיבור הקבוע של הסוגר (לחלקים אותם הוא מחבר) יכול להיות באמצעות חוליית שרשרת או על ידי תבריג. מנגנון הסגירה של האביזר משמש כאבטחה מפני ניתוקו מהנקודה שבה הוא אוחז. לסוגרי לובסטר שימוש נרחב בתכשיטנות כאמצעי לסגירה ופתיחה מהירה של שרשראות וצמידים. סוגרי לובסטר נפוצים מאוד גם כחלק ממחזיקי מפתחות. סוגרי לובסטר נקראים כך בגלל מנגנון ה"צביטה" שלהם, ולעיתים הם אף מעוצבים כמו טופר של לובסטר. טבעת (טיפוס) מדיה וקבצים בנושא סוגר לובסטר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נערות! נערות! נערות!

נערות! נערות! נערות! (באנגלית: !Girls! Girls! Girls) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1962 בכיכובו של אלביס פרסלי. העלילה מתרחשת בהוואי, צעיר עובד על סירת דיג וטיולים וחולם על רכישת הסירה כששתי צעירות מתחרות על אהבתו. פרסלי שר בסרט 14 שירים שהידוע בהם הוא "Return to Sender" (החזר לשולח) שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, ולמקום השני במצעד האמריקני והפך לאחד משיריו הידועים ביותר. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. רוס קרפנטר (אלביס פרסלי), הוא צעיר שמפעיל סירת דיג ותיירות עבור פאפא סטברוס (פרנק פוליה), וחולם לרכוש את הסירה שהוא ואביו המנוח בנו. בלילות הוא מופיע במועדון הלילה של סאם אנדרסון (רוברט סטראוס) שבו מופיעה גם חברתו הזמרת רובין גנטנר (סטלה סטיבנס). סטברוס מציע את הסירה למכירה כאשר הוא נאלץ לעבור לאריזונה בגלל מחלתה של אשתו, ורוס נחוש להרוויח מספיק כסף כדי לקנות אותה. הוא פוגש במועדון את לורל דודג' ונמשך אליה למורת רוחה של רובין. הסירה נמכרת לווסלי ג'ונסון (ג'רמי סלייט) שמוכן למכור אותה לרוס תמורת 10,000 דולר. רוס מתחיל לעבור אצלו כשכיר בדייג טונה ומתחיל להופיע במועדון בשכר כדי לאסוף כסף לקניית הסירה. יחסיו עם לורל מתהדקים. הוא אינו יודע שהיא עשירה. לורל, ששמרה על עושרה בסוד, לומדת שרוס מקווה לקנות את המפרשית מג'ונסון. היא רוכשת את הסירה בעצמה ומציעה אותה לרוס, אבל הוא כועס מהמחווה ונעלם. לורל מגלה שרוס נסע לאי כדי לבקר כמה חברים סינים ושוכרת את ג'ונסון לקחת אותה לשם. בדרך, ג'ונסון מתקדם לעברה ומתחיל להטריד אותה מינית. רוס שהוזהר על ידי חבר שהיה עד לכך, ממהר להציל אותה והשניים מתאחדים בשמחה. רוס אינו רוצה לקבל נדבה מלורל והם מחליטים למכור את הסירה בחזרה לג'ונסון בתנאי שרוס יוכל לרכוש אותה כאשר יאסוף בעצמו את הכסף הדרוש. לבסוף חוגגים כולם ורוס שר - "נערות! נערות! נערות!". "נערות! נערות! נערות!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נערות! נערות! נערות!", באתר נטפליקס "נערות! נערות! נערות!", באתר AllMovie (באנגלית) "נערות! נערות! נערות!", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נערות! נערות! נערות!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון ל"נערות! נערות! נערות!", באתר יוטיוב אלביס שר "Return to Sender", באתר יוטיוב הסצנה האחרונה של "נערות! נערות! נערות!", באתר יוטיוב "נערות! נערות! נערות!", באתר TCM
גרקו

האם התכוונתם ל... אל גרקו – צייר יווני ג'ואקינו גרקו – שחמטאי איטלקי ז'ולייט גרקו – שחקנית וזמרת צרפתייה סינדי גרקו (אנ') – זמרת אמריקאית
הרברט שמאלץ

הרברט שמאלץ (באנגלית: Herbert Schmalz‏: 1 ביוני 1856 – 24 בנובמבר 1935) היה צייר אנגלי. שמאלץ נולד באנגליה לקונסול הגרמני גוסטב שמאלץ ולאשתו האנגליה מרגרט קרמייקל, בתו הבכורה של הצייר, ג'יימס וילסון קרמייקל. הוא קיבל השכלה בסיסית בציור בלונדון, תחילה בבית הספר לאמנות סאות' קנזינגטון (בשנת 1896 שינה את שמו לקולג' המלכותי לאמנות (RCA)) ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA), שם למד אצל פרנק דיקסי, סטנהופ פורבס וארתור האקר. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן. לאחר שובו ללונדון עשה לעצמו שם כצייר היסטוריה, עם סגנון המושפע מהפרה-רפאליטים והאוריינטליסטים. ב-1884 הציג בהצלחה את ציורו באקדמיה המלכותית לאמנויות. לאחר מסע לירושלים בשנת 1890 הוא יצר סדרה של ציורים עם נושאי הברית החדשה, כאשר "השיבה מגולגולתא" (1891) הוא אחד הידועים ביותר. לאחר 1895 שמאלץ צייר יותר פורטרטים. בשנת 1900 הוא ערך תערוכת יחיד גדולה באגודה לאמנות יפה ברחוב בונד. שמאלץ היה מיודד עם ויליאם הולמן האנט, ואל פרינספ ופרדריק לייטון. ב-1918, לאחר שגרמניה הובסה במלחמת העולם הראשונה, הוא אימץ את שם הנעורים של אמו. השיבה מגולגולתה, 1890 מבטה האחרון של מלכת זנוביה על תדמור, 1888 אימוגן (מסימבלין של ויליאם שייקספיר), 1888 נידיה, הילדה העיוורת של פומפיי, 1890 מדיה וקבצים בנושא הרברט שמאלץ בוויקישיתוף Herbert Gustave Schmalz (1856-1935), www.christies.com (באנגלית) Trevor Blakemore, The art of Herbert Schmalz: with monographs on certain pictures by various writers, and 64 illustrations (London: 1911 Apollo, Volume 23 (1976), p. 291.
טיבדאר פקטה

טיבדאר פֶקֶטֶה (בהונגרית: Fekete Tivadar; פץ', 2 בנובמבר 1894 – סיגישוארה, 4 בנובמבר 1940) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי. טיבדאר פקטה נולד במשפחה יהודית, השלים את לימודיו בעיר הולדתו לרבות בחינות הבגרות והמשיך בלימודי משפטים בבודפשט. הוא קטע את לימודי המשפטים והפך לעיתונאי. תחילה עבד ב"פצ'י נפלו" (יומן פץ' - Pécsi Napló) בשנים 1912–1916 וב"סגדי היראדו" (חדשות סגד - Szegedi Híradó) בשנת 1914, ולאחר מכן התיישב בארד, שם הפך לכתב של כמה עיתונים טרנסילבניים בשפה ההונגרית בין שתי מלחמות העולם, כולל כתב העת "טול" (עט - Toll), ז'ידו יבה. הוא ערך ופרסם את כתב העת "פקטה מאצ'קה" (חתול שחור - Fekete Macska) בשנים 1922–1923, בעיתון זה זה הגרפיקה הכותרות ועמוד השער אויירו על ידי שאנדור לוראנט-לאסנר. פקטה כתב שירה, סיפורים קצרים, לבריות של אופרטות ולהיטים, אבל הוא היה עסוק ביותר כמתרגם. הוא הציג שירה רומנית של אותה עת בהונגרית באנתולוגיה שלו בשם "גן האהבה" (ארד, 1924) ובכרך נוסף בתוספת יצירות מפורסמות של ליריקה רומנית קלאסית בשם "גן קלאסי" (קלוז', 1930). בכך הוא התקדם מהמשוררים בני משפחת ואקרסקו (Văcărescu) עד אנגֶל (Anghel), ומהמודרניים הוא העדיף את שירתם של בלגה (Blaga), קראיניק (Crainic), אפטימיו (Eftimiu), מינולסקו (Minulescu). לאחר תרגום גולמי, הוא תרגם את השירה מרומנית להונגרית תוך ידיעה דלה של השפה הרומנית, על פי דבריו, והשתדל יותר לבטא ל"נשמת השיר". בתרגומיו, רגישותו למודרניות מעורבת במיוחד עם ספרות סלון קלה. השפעת הפיתוי של הספרות מורגשתה במיוחד בכרך המכיל את תיק העבודות שלו (עורה של הנסיכה ג'נובווה, טימישוארה, 1923), שבו הביא לחיים את דמויות העולם התחתון היוקרתי של ערי העולם, תוך שהוא שואב מחוויות הטיולים שלו בשווייץ, איטליה וצרפת. הוא בנה את הסיפורים שלו שנכתבו בעיקר על תחושה מינית קלה, מעין השבחה של הסדרה שבה הופיעה (פאן-ספרייה). כרך השירה שלו: שיר על שתי מסכות מוות (ארד, 1925). קשרי ספרות רומנית-הונגרית דניאל נאג' : גן מאוהב. הוצאת גניוס, 1924 טיבדאר פקטה: גן האהבה ב-Moly אופרטה של טיבדאר פקטה (לברית) מיס מונטה קרלו טיבדאר פקטה ספר שירה: שתי מסיכות מוות לקסיקון ספרותי הונגרי ברומניה : סיפורת, כתיבה ציבורית, ספרות מדעית, תרבות 1981 לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. טיבדאר פקטה
ג'יימס וילסון קרמייקל

ג'יימס וילסון קרמייקל (באנגלית: James Wilson Carmichael‏; 9 ביוני 1800 – 1868) היה צייר ימי בריטי. קרמייקל נולד בניוקאסל על הטיין, נורת'מברלנד, ב-9 ביוני 1800, בנו של ויליאם קרמייקל, נגר בספינה. הוא יצא לים בגיל צעיר, ובילה שלוש שנים על סיפונה של ספינה ששטה בין נמלים בספרד ופורטוגל. בשובו, למד בחברת בניית ספינות. לאחר שסיים את לימודיו, הוא הקדיש את כל זמנו הפנוי לאמנות, ובסופו של דבר ויתר על עסקי הנגרות, ופירנס את עצמו כאמן רישום וצייר מיניאטורות. הציור ההיסטורי הראשון שלו שמשך תשומת לב ציבורית היה "הקרב בין השנון לצ'ספיק", שנמכר תמורת 13.65 פאונד. לאחר מכן הוא צייר את ה"הפצצה של אלג'יר" עבור בית טריניטי, ניוקאסל, עבורו קיבל 40 גינאה הציור עדיין נמצא בבית טריניטי, יחד עם ציור הניצולים ההרואיים מהאוניה "Excellent" בקרב על קייפ סנט. וינסנט, צייר בשיתוף עם ג'ורג' באלמר. עבודה מוקדמת חשובה נוספת הייתה "נוף ניוקאסל" שעבורו שילם לו התאגיד העירוני 100 גינאה. במהלך הפיתוח מחדש של מרכז ניוקאסל, קרמייקל עבד עם האדריכל ג'ון דובסון כדי לייצר כמה עבודות משותפות, כולל ציורים עם עיצובים לתחנה המרכזית ולשוק גריינג'ר. הוא גם שיתף פעולה עם ג'ון בלקמור להפקת ספר מאויר על ניו-קאסל ומסילת הברזל ב-1836. שמו מופיע לראשונה כמציג ב-1838, כאשר תרם ציור שמן, של מפרץ נאפולי, לחברה המלכותית של אמנים בריטים (RBA). הוא הציג גם ציורי שמן וגם צבעי מים באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA). הוא חי בניוקאסל עד 1845 בערך, אז עבר ללונדון, שם כבר היה ידוע כצייר ימי מיומן. בשנת 1855, במהלך מלחמת קרים הוא נשלח לאזור הבלטי לצייר רישומים עבור העיתון אילוסטרייט לונדון ניוז. הציור שלו על "הפצצת סואומנלינה", שהוא היה עד לה במהלך משימה זו, הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות ונמצא באוסף המוזיאון הימי הלאומי (NMM). מאוחר יותר הוא עבר לסקרבורו, שם נפטר ב-1868. בתו אנני נישאה לוויליאם לוסון תומאס בנו של מתווך ספינות ואמן מצליח, אשר, נסער מהיחס לאמנים בעיתונות, הקים ב-1869 את העיתון "גראפיק" שהייתה לו השפעה עצומה בעולם האמנות. קולרקואסט מהדרום, 1845 ‏אה"מ ארבוס ואה"מ טרור באנטארקטיקה, 1847 הפצצת סואומנלינה, 1885 מול החוף ההולנדי, 1858 מדיה וקבצים בנושא ג'יימס וילסון קרמייקל בוויקישיתוף E. (Eneas) Mackenzie, A descriptive and historical account of the town and county of Newcastle upon Tyne : including the Borough of Gateshead, Newcastle upon Tyne : Printed and published by Mackenzie and Dent, 1827 Corporate Entertainment, Historic Buildings Tours, Newcastle, UK - Trinity House - Historic Buildings, web.archive.org, ‏2014-02-19 James Wilson Carmichael (1800 - 1868) | Co-Curate, co-curate.ncl.ac.uk J. W. (John Wilson) Carmichael, Views on the Newcastle and Carlisle Railway, Newcastle : Currie and Bowman ; Carlisle : Hudson Scott, and Thurnham ; London : C. Tilt, 1839 Lambert, Andrew (2011). The Crimean War: British Grand Strategy Against Russia, 1853-56. London: Ashgate Publishing. pp. 24 5
מיגל דה לה בסטיד

מיגל דה לה בסטיד (בספרדית:Miguel de la Bastide ‏ נולד בנובמבר 1962, סן פרננדו הוא גיטריסט, ומלחין שנולד בטרינידד ופועל בארצות הברית וקנדה. מיגל דה לה בסטיד נולד בסן פרננדו שבטרינידד. כבר בגיל צעיר הוא התחיל לנגן גיטרה, בגיל 18 הוא עבר לקנדה והתיישב בטורונטו. בהיותו בקנדה הוא למד נגינה והלחנה והמשיך בספרד בה למד ב-Amor de Dios – Centro de Flamenco y Danza Española במדריד בשנת 1992 הוא מונה למנהל מוזיקלי של Compañia Carmen Romero הקנדית ואיתה עשה מסדרת הופעות. בשנת 1998 הוא הוציא את אלבומו הראשון El Cambio. בשנת 2000 הוא ביצע כל הקטעים של פלמנקו עבור סדרת טלוויזיה Queen of Swords. בשנת 2003 הוא הוציא את האלבום השני Siento. בשנת 2007 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מצוות International Guitar Night בסדרת הופעות ברחבי אמריקה הצפונית. בעקבות ההופעות הוקלט אלבום נוסף בה השתתף ד'גארי, קליב קרול ובריאן גור. בשנת 2008 הם המשיכו בהופעות בבריטניה. בשנים 2003–2005 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מסגל בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בטורונטו. בהמשך הוא פתח בית ספר לגיטרה ופלמנקו בטורונטו. מדיה וקבצים בנושא מיגל דה לה בסטיד בוויקישיתוף מיגל דה לה בסטיד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיגל דה לה בסטיד, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיגל דה לה בסטיד, באתר Discogs (באנגלית) מיגל דה לה בסטיד, באתר Songkick (באנגלית)
אברהם מאיר איזראעל

הרב אברהם מאיר איזראעל (ה'תרע"ג, 5 במאי 1913 – ג' באייר ה'תשנ"ה, 3 במאי 1995) היה אב בית דין בהוניאד שבחבל טרנסילבניה (אז באימפריה האוסטרו הונגרית, כיום ברומניה), בווינה ובברוקלין. כתב מספר ספרים ובהם שו"ת ויען אברהם. נולד לרב יהודה ולאמו פעסיל, בשנת ה'תרע"ג (1913) בהידלמש שבגבול הונגריה ורומניה. גדל בקרולה, למד בישיבת הרב שאול בראך בעיר. לאחר נישואיו התיישב בהוניאד (חואדין) שבטרנסילבניה, ופתח שם ישיבה בשנת ה'תש"א (1941). בעקבות כיבושי הנאצים בהונגריה גורש עם משפחתו לאושוויץ, שם קיבץ סביבו מספר תלמידים איתן למד בקביעות בספרים שהשיגו. בסיום מלחמת העולם השנייה, שימש לזמן מה כרב מחוז בטרנסילבניה, לאחר מכן שימש כמזכיר הראשי של הלשכה המרכזית האורתודוקסית בעיר קלויזנבורג, ואחר כך כרב קהילה של פליטי מזרח אירופה בווינה. בשבתו שם התמודד עם תופעת 'גיורי וינה' שבה נשים רבות שהיו נשואות ליהודים ניצולי שואה, גוירו על ידי הקהילה היהודית ללא נוכחות רבנים, בכדי לאפשר להם לעלות לארץ ישראל. באזור שנת ה'תש"י (1950) היגר לארצות הברית ושימש כרב קהילה בברוקלין שבניו יורק, שם נפטר באייר תשנ"ה (1995). כתב מספר ספרים, בהם: קונטרס צמר ופשתים, שאותו כתב בזמן השואה בשנת ה'תש"ב. אמרי אברהם על התורה ילקוט המאירי על הש"ס (תשכ"ג) שו"ת ויען אברהם (תשמ"ו). קונטרס להג יקודי אש (תשס"ג). הוי אריאל, הספד לאדמו"ר מסאטמר - הרב טייטלבוים, יצא לאור בניו יורק בשנת תש"מ. נשא בזיווג ראשון לאשה את אסתר ביילא איזרעל (בת רבי עזריאל יהודה מדז') ממנה נולדו ילדיו: העניא פעסיל (בשם השני על שם אמו). עזריאל יעקב (בשם הראשון על שם חמיו). שניהם נשרפו ביום אחד בכ"ו בסיון תש"ד הי"ד יחד עם רעייתו הנזכרת שהייתה אז בת כ"ו שנה, ויחד עם אביו הרב יהודה ליב ואשתו בזיווג שני פעריל וכן שני אחיו שנהרגו שמואל דב ופנחס. הוא מזכיר בספרו את שמות צאצאיו שנולדו לו בזיווג שני בארצות הברית מאשתו חוה איזרעל בת רבי מאיר הלוי פריד: בנו, רבי חיים יהודה לייב. בנותיו, מלכה פייגא, ושרה מרים. חתנו, רבי ישעיה טויב. חתנו, רבי אלכסנדר בן ציון הלוי ווערצבערגער. אחיו, זאב וולף יוליו איזריעל ששירת בצה"ל ונהרג במלחמת השחרור בקרב על כיס פאלוג'ה ב-28 בדצמבר 1948 כ"ו בכסלו ה'תש"ט. אחיו, משה איזריעל. אחיו, יעקב. אחיו, אשר. אחיו, שמואל דב. אחיו, פנחס. הרב אברהם מאיר איזראעל, באתר זיכרון בספר אברהם מאיר בן יהודה ליב איזראעל (1913-1995), דף שער בספרייה הלאומית סדרת ספרי הרב אברהם מאיר איזריעל אברהם מאיר איזרעל, ויען אברהם, סימנים מט-נ ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוסטבו סימוני

גוסטבו סימוני (באיטלקית: Gustavo Simoni‏; 5 בנובמבר 1845 – 10 במאי 1926) היה צייר, אקוורל ומורה לאמנות איטלקי. הוא ידוע בעיקר בסצנות האוריינטליסטיות שלו. אביו, אנטוניו, היה ספר. היה לו אח צעיר יותר אשר בעידודו הפך גם לצייר. החל משנת 1877, הוא נסע רבות, ביקר בצרפת, ספרד ובמיוחד בצפון אפריקה, שם התגורר מספר תקופות ממושכות באלג'יריה, תוניסיה ומרוקו. שנים רבות הוא התגורר בבית מבודד ליד תלמסאן, שם ביקרו אותו חבריו ומקורביו מרומא ופיתח מערכת יחסים טובים עם הרשויות המקומיות. ב-1889 הוא זכה במדליית זהב בסלון על התיאור המונומנטלי שלו של שריפת פרספוליס. המלך אומברטו הראשון היה בין לקוחותיו הקבועים. הוא גם היה חבר באקדמיה של סן לוקא. בשנות ה-90 הוא פתח סטודיו בפריז והקים ברומא בית ספר לציור אוריינטלי. כשחזר לשם, הוא התגורר בבית חווה ששופץ על ידי חתנו, האדריכל פרנצ'סקו לה גראסה. היו לו חמישה ילדים בסך הכל, שלושה מהם הפכו לציירים: פאולו (1882–1960), גם הוא מזרחן, שמת במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה, מריו (1885–1953), שהתמחה בטבע דומם, ואטורה (1895–?), שהיגר לאריזונה וצייר נופים מדבריים. בנוסף לסצנות האוריינטליסטיות שלו, הוא יצר סצנות ז'אנר, בתוספת סצנות היסטוריות מלאות דמיון מרומא העתיקה ומהמאות ה-17–18. יצירותיו מוכרות בדרך כלל יותר בקרב ציירי צבעי מים באנגליה מאשר באיטליה. מחוץ לאיטליה ניתן לראות את עבודותיו בגלאזגו, לייפציג, מלבורן וניו יורק. מריה מרטנטי ופיליברטו סברדלה היו, תלמידיו הידועים ביותר. עצירת שיירת הסוחרים, שמן על קנבס, 1885 הטאירות קוראות לאלכסנדר הגדול לשרוף את ארמון פרספוליס, תחריט מדיה וקבצים בנושא גוסטבו סימוני בוויקישיתוף תמונות נוספות באתר ArtNet Renato Mammucari, Acquerellisti romani: suggestioni neoclassiche, esotismo orientale, decadentismo bizantino, realismo borghese, Edimond, 2001 Gian Francesco Lomonaco. Acquerelli dell'Ottocento, La Società degli Acquarellisti a Roma, 1987 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גוסטבו סימוני".
אשמן כיס פלי

אשמן כיס פלי (שם מדעי: Saccolaimus peli) הוא מין של עטלף מהסוג אשמן הכיס, החי ביערות הגשם של מרכז אפריקה ומערב אפריקה, במדינות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, אוגנדה, גבון, גינאה המשוונית, קמרון, ניגריה, גאנה, ליבריה וחוף השנהב. אורכו של עטלף זה הוא 13 עד 16 סנטימטרים והוא בעל פרווה בצבע שחור. לאשמן הכיס גוף גוצי וכבד, ראש משולש גדול ופחוס וכנפיים ארוכות וצרות. החרטום קצר ושטוח, הלוע מוארך במעט והשפתיים שסועות. האוזניים קצרות, עגולות ומחודדות בקצה, והצפירים שלהן קצרים ועגולים. העיניים גדולות ובולטות והנחיריים רחבים וצינוריים. הזנב מכוסה בקרום התעופה, להוציא את הקצה החשוף דמוי הנדן. אשמני הכיס פעילים לאחר רדת החשכה במשך כמה שעות. הם מבלים את שעות היום בשינה בסבך, במחילות, בקברים, במערות, במבנים נטושים, ובעצים וסלעים. הם חיים בדרך כלל בבדידות או במושבות קטנות (29-2 פרטים), אך מינים אחרים מהסוג נראים לעיתים במושבות של מאות בודדות. במקומות מסוימים יש נדידות עונתיות מאזורים חמים לאזורים קרירים יותר. אשמני הכיס צדים עשים, פשפשאים, חגבאים, טרמיטים וחיפושיות. בשל מבנה גופם הכבד הם אינם יכולים לתמרן ביעילות ומחפשים מזון באזורים פתוחים יחסית, כמו חופת היער הגבוהה, בקצה היער או בקרחות יער. מאידך, מהירות התעופה שלהם גבוהה יחסית. האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד, וחלק מהפולסים שהם מפיקים נשמעים לאוזן אנושית. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה. האשמן נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש, בזכות טווח תפוצה גדול ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים. מדיה וקבצים בנושא אשמן כיס פלי בוויקישיתוף אשמן כיס פלי, באתר ITIS (באנגלית) אשמן כיס פלי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אשמן כיס פלי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אשמן כיס פלי, באתר GBIF (באנגלית) אשמן כיס פלי באתר הרשימה האדומה של IUCN Pel's Pouched Bat | Saccolaimus peli
בילו בליך

בילו בליך (נולד ב-28 באפריל 1950) הוא אמן ישראלי. בילו בליך נולד בשנת 1950 בארצות-הברית. אמו הייתה האמנית מינה זיסלמן. ב-1953 חזרה משפחתו להתגורר בישראל. בתחילה התיישבו בקיבוץ עינת ולאחר מכן השתקעה בתל אביב-יפו. בין השנים 1969–1972 שירת בצה"ל. במחצית שנות ה-70 של המאה ה-20 למד אדריכלות בניו יורק. בין השנים 1982–1985 היה פעיל במסגרת גלריה "אחד העם" בתל אביב-יפו. במקביל לעיסוקו במחקר אקדמי, עיקר יצירתו האמנותית של בליך עוסקת בהגדרת המודל האדריכלי ובקשר שלו אל המציאות החברתית. עבודותיו, העשויות במדיה הפיסול והמיצב, בוחנות את החלל, תוך שימוש בחומרים מצויים (רדי מייד). 1980 גלריה דוגית, תל אביב-יפו 1984 גלריה אחד העם 90, תל אביב-יפו 1985 גלריה הסדנה לאמנות, יבנה, (דף תערוכה) 1986 גלריה קלישר 5, תל אביב-יפו 1987 מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצר: יגאל צלמונה (דף תערוכה) 1990 עמי שטייניץ - אמנות עכשווית, תל אביב-יפו 1991 גלריה כברי, קיבוץ כברי (דף תערוכה) 1993 "אורנים" גלריית המכון לאמנות, סמינר אורנים (דף תערוכה) 1996 עמי שטייניץ - אמנות עכשווית - "עניינים שהארכיטקטורה עוסקת בהם", תל אביב-יפו 1998 הגלריה של המדרשה לאמנות, בית ברל - "אחד על השני" 2003 חלל משרדי, תל אביב-יפו. מיצב: IN/OUT IN HALF THE HIGHT 2004 תפוח ועץ – גלריה לאמנות של בית הספר בלפור. "בובי כלב גדול", עם אורי בליך, תל אביב-יפו 2005 פירמידה – מרכז לאמנות עכשווית, חיפה. מיצב: "עיר רכה 2006 גלריה Wschodnia בלודז', פולין. מיצב: "אלה ההולכים על הגשר (קטלוג) 2008 סדנאות האמנים בתל אביב, תל אביב-יפו, מיצב: הולך דרך. (קטלוג) 2009 הסדנא לאמנות - רמת אליהו, מיצב: הכלאה גמישה. אוצר: עמי שטיינץ (דף תערוכה) 2010 הגלריה לפיסול ע"ש קונסטנט, מיצב: איפה אנחנו??? (קטלוג) 2011 "אורנים" גלריית המכון לאמנות, מיצב: מודלים לשום דבר (ולהכל) (DVD) 2012 סטודיו מטלון 30, תל אביב-יפו, השקת ספר, וידאו ומיצג 2013 הבאר - מרכז אמנות ומדיה חזותית, אוניברסיטת בן-גוריון. מיצב: שבע בארות, אוצרת: טלי תמיר בשיתוף סטודנטיות מקורס אוצרות, (דף תערוכה). 2015 ממתין להגדרה בתערוכה: בסיס ובניין ( על) בסיס לאמנות ותרבות, הרצליה, אוצרת: שלומית ברויר (קטלוג) 2016 האם אתם רואים את העיר גם מלמעלה? בתערוכה: Repeat and Repeat גלריה בנימין, תל אביב-יפו. אוצרת: נגה יודקוביק – עציוני Installation: roaming around the city, 2017. Platform Arts – Belfast 2017 2021 עיר אנרכיסטית על פיגומים. סטודיו - ראשית חכמה 9, תל אביב-יפו 1978-1974 תואר ראשון באדריכלות, מכון פראט לאמנות, ניו יורק, ארצות-הברית 1978-1977 המכון לאדריכלות ולימודים עירוניים, ניו יורק, ארצות-הברית 1986-1983 תולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו 1995-1991 תואר שני באדריכלות, הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון, חיפה 1989-1979 המחלקה לתיאטרון, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו 1986-1980 הסדנה לאמנות, יבנה 1989-1988 הסדנה לאמנות, יבנה 1989-1984 בית הספר לאמנות הציור בתל אביב ע"ש מרגושילסקי, תל אביב-יפו 2005-1984 מכון אקדמי טכנולוגי חולון, חולון 1990 - בית הספר לאדריכלות, הטכניון, חיפה 1995-1994 בית הספר לאדריכלות, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו 1988 פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים 1989 פרס בתחומי האמנות הפלסטית, משרד החינוך והתרבות 1999 פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות 2021 פרס מפעל חיים, משרד התרבות והספורט בילו בליך, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
מנהל המרחב הקיברנטי של סין

מנהל המרחב הקיברנטי של סין (בקיצור: CAC) היא סוכנות רגולטורית מרכזית לצנזורה, פיקוח ובקרה על האינטרנט של הרפובליקה העממית של סין. המנהל מורכב ממשרד המידע הממשלתי לאינטרנט (SIIO) ומשרד המפלגה של הוועדה המרכזית לענייני המרחב הקיברנטי. המנהל הוא בעל השליטה בקרן השקעות האינטרנט של סין, שלה אחזקות בעלות בחברות טכנולוגיה כמו ByteDance, Weibo Corporation, SenseTime ו-Kuaishou . המנהל מעורב בגיבוש ויישום מדיניות במגוון נושאים הקשורים לאינטרנט הסיני. הוא נמצא תחת בסמכותה של הוועדה המרכזית לענייני מרחב הסייבר, מוסד מפלגתי הכפוף לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית. במהלך השנים פעל מנהל המרחב הקיברנטי של סין לסכל פעילויות אשר מנוגדות לתפיסת המשטר. כך לדוגמה בשנת 2021 פתח המנהל בחקירה כנגד חברת דידי יומיים לאחר הנפקתה בבורסה לניירות ערך בניו יורק. המנהל טען כי החקירה נפתחה מכיוון שעלה חשש שהחברה הפרה את החוק בנוגע לאבטחת מידע אישי של המשתמשים. הרשות הורתה להסיר את אפליקציית החברה ועוד 25 אפליקציות נוספות המקושרות אליה מחנות האפליקציות הסינית. בהמשך לכך נפתחו חקירות נוספות על ידי המנהל לחברות סיניות נוספות שהונפקו בארצות הברית. בעקבות כך, הודיעה חברת דידי כי היא מפסיקה להיסחר בניו יורק וכי תנפיק ב-2022 את מניותיה בבורסה בהונג קונג. באותה שנה חייב המנהל את הרשתות החברתיות למחוק בוטים בקרב קהילות מעריצים, כתוצאה מכך הושעה מועדון מעריצים של הלהקה הדרום קוריאנית BTS ברשת החברתית וויבו שלו 1.1 מיליון מעריצים. וויבו דיווחה כי תפעל נגד התנהגות לא הגיונית של הערצת מפורסמים. רוסקומנדזור הקפיטליסטים של המפלגה הקומוניסטית, באתר TheMarker‏, 12 בדצמבר 2021 "China's communist authorities are tightening their grip on the private sector". The Economist. 2021-11-18. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2021-11-22. אושרית גן-אל, ההנפקה שיצאה משליטה: למה המשטר הסיני מעניש את "דידי"?, באתר ynet, 15 ביולי 2021 ממשלת סין לחצה - ודידי תימחק מהמסחר בוול סטריט, באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2021 ויקי אוסלנדר, סין רוצה יותר שוויון, אפילו סלבס קוריאנים ישלמו את המחיר, באתר כלכליסט, 22 בספטמבר 2021
Back to Life

האם התכוונתם ל... Back to Life (אלבום) – אלבום של הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה Back to Life (שיר של היילי סטיינפלד) – שיר של הזמרת האמריקאית היילי סטיינפלד
ניאון גולד רקורדס

ניאון גולד רקורדס (באנגלית: Neon Gold Records) היא חברת תקליטים בוטיק שבסיסה ניו יורק. החברה נוסדה בשנת 2008 על ידי דרק דייוויס וליזי פלפינגר. בתחילה, עסקה חברת התקליטים בהפצת תקליטי ויניל בלבד. החברה השיקה את אלבומי הבכורה הבינלאומיים של אמנים רבים, בהם פאשן פיט, אלי גולדינג, מרינה, גוטייה, קריסטין והמלכות, צ'ארלי XCX, מאט מייזון וטובה לו. ב-8 בדצמבר 2010, חתמה ניאון גולד על מיזם משותף עם קולומביה רקורדס, מה שאיפשר לה להוציא מהדורות אלבומים באורך מלא דרך קולומביה ו-RED Distribution. באמצעות המיזם עם קולומביה, החברה חתמה והוציאה את אלבומי הבכורה של סנט לוסיה, להקת חיים, ומג'יק מן. בינואר 2014, חתמה החברה על מיזם חדש עם אטלנטיק רקורדס, ובמסגרתו הוציאו את האלבום השני של צ'ארלי XCX. העסקה הפכה את ניאון גולד לחברת תקליטים החתומה תחת אטלנטיק - בניהול משותף של ג'ולי גרינוולד וקרייג קלמן, שניהל גם את Fueled by Ramen ו-Canvasback, הפעולות גם הן תחת אטלנטיק. ברודס ג'ו פי צ'ארלי XCX קריסטין והמלכות ג'קס אנדרסון מרינה מאט מייזון וינונה אואק ג'קס אנדרסון אוסקר אנד דה וולף SNOW CULTURE סנט לוסיה The Knocks טייגר טאון טובה לו יור סמית' אלכס וינסטון ANR ASTR קתדרלס אלי גולדינג פורט לין פוקסס גוטייה Great Good Fine OK HAERTS חיים איקונה פופ ג'סיקה מורגן ליטל רד לובלייף מג'יק מן מיאמי הורור מיל פונקן Monarchy מוניקה בירקנס מו פאשן פיט פינגווין פריזון פולרסטס POP ETC רין ויבר Savoir Adore סיינבו סיי Sir Sly סטארסמית' סטרייננ' טוק The Naked and Famous The Sound of Arrows Wet Wildcat! Wildcat! אתר האינטרנט הרשמי של ניאון גולד רקורדס "Senior Project: Neon Gold Records - Music - Interview Magazine". 22 במרץ 2010. אורכב מ-המקור ב-22 במרץ 2010. נבדק ב-9 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Neon Gold Records kind of hearts Destiny's Child | Gopher Illustrated". Gopherillustrated.org. "Neon Gold Signs JV With Columbia | Billboard.biz". 7 באוקטובר 2012. אורכב מ-המקור ב-7 באוקטובר 2012. נבדק ב-9 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Neon Gold Signs Label Deal With Atlantic Records, Releasing Lyor Cohen's First Signing (Exclusive)". Billboard.com. 17 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Your Smith Step Out With Debut Single THE SPOT Via Neon Gold Records". Broadwayworld.com.