laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דם-המכבים האדום

דַּם-הַמַּכַּבִּים הָאָדֹם (שם מדעי: Helichrysum sanguineum) הוא צמח רב-שנתי ממשפחת המורכבים. דם המכבים הוא גם הסמל של יום הזיכרון. דם-המכבים האדום הוא צמח רב-שנתי המגיע לגובה של 40–60 ס"מ. גבעוליו ועליו מכוסים לבד לבן. בתחילת החורף יוצאת שושנת עלים, ובאביב יוצאים ממנה גבעולים זקופים ומסתעפים, ובקצותיהם קרקפות פריחה. כל תפרחת עטופה בעלים קרומיים אדומים (חפים), הנראים כטיפות דם, ואינם נובלים גם לאחר שהפריחה מסתיימת. בסוף מאי מבשילות הקרקפות, ומבין החפים האדומים מבצבצים הפרחים עצמם - עשרות פרחים צינוריים שצבעם צהוב. ביוני הפרחים נפתחים וצבעם דוהה לצהבהב-חיוור כעין קש. הקשקשים האדומים נשמרים זמן רב אחרי סיום הפריחה וצבעם אינו דוהה בייבוש. עובדה זו משותפת לכל המינים בסוג דם המכבים, והופכת אותם לנוחים לשימוש בסידורי פרחים יבשים. קטיף מוגבר לצרכים אלה הביא את הצמח לידי סכנת הכחדה. כיום דם-המכבים האדום מוכרז בישראל כערך טבע מוגן על פי חוק, ואוכלוסייתו משתקמת. מקור השם דם המכבים הוא אגדה לפיה פורח הצמח בכל מקום בו טיפת דם מדמם של המכבים נפלה לארץ. גרסאות דומות לאגדות מסוג זה מוכרות בתרבויות רבות. דם-המכבים האדום הוא סמל של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. מדבקה עם תמונת הצמח מחולקת ביום זה בבתי הספר, בטקסי הזיכרון ובבתי הקברות ונענדת על דש הבגד. החל משנת 2019, מפיצה עמותת "דם המכבים" סיכה עם הפרח ברחבי ישראל. מנהג זה דומה לענידת פרח הפרג (Papaver rhoeas), האדום גם הוא, ביום הזיכרון הבריטי. שמן דם-המכבים משמש לטיפול בגירויי עור ובבעיות חניכיים. אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11 – "צמחים בעלי פרחים ב'", בעריכת מיכה לבנה ודוד הלר, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 135-137 מדיה וקבצים בנושא דם המכבים בוויקישיתוף דם-המכבים האדום, באתר למטייל דם-המכבים האדום באתר צמח השדה של קק"ל שירה מייקין, איך הפך פרח דם המכבים לסמל מוות ולמייצג של יום הזיכרון הישראלי, באתר הארץ, 20 באפריל 2023 דם-המכבים האדום, באתר NCBI (באנגלית) דם-המכבים האדום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דם-המכבים האדום, באתר צמח השדה דם-המכבים האדום, באתר צמחיית ישראל וסביבתה דם-המכבים האדום, באתר Tropicos (באנגלית) דם-המכבים האדום, באתר GBIF (באנגלית) דם-המכבים האדום, באתר The Plant List (באנגלית) דם-המכבים האדום, באתר IPNI (באנגלית) מילון בוטניקה: צמחי ארץ ישראל (תשס"ג), 2003, באתר האקדמיה ללשון העברית אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח איך הפך דם המכבים לסמל של יום הזיכרון? כאן סקרנים, באתר יוטיוב חנן גרינווד, פרח דם המכבים "מתעורר לחיים", באתר ישראל היום, 6 במאי 2019 עמית נאור, "דם המכבים עוד נוזל בעורקיכם": כיצד הפך הפרח הקטן לסמל יום הזיכרון?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 21 באפריל 2020 פרויקט דם המכבים, באתר עמותת "דם המכבים"
המשרד הראשי לביטחון הרייך

המשרד הראשי לביטחון הרייך (בגרמנית: Reichssicherheitshauptamt, בראשי תיבות RSHA, רסה"א) היה ארגון שהוקם בגרמניה הנאצית על ידי היינריך הימלר במסגרת האס אס באמצעות מיזוג של ה-SD (שירות הביטחון) ומשטרת הביטחון, שכללה את הגסטפו (המשטרה החשאית) והקריפ"ו (משטרת הפלילים, Kriminalpolizei). מטרתו המוצהרת של הארגון הייתה להילחם בכל "אויבי הרייך", בגבולות גרמניה ומחוצה להם. המושג "אויבי הרייך" כלל קומוניסטים, בונים חופשיים, יהודים, צוענים ועוד. בכך הוא תיאם בין גופים שונים בעלי סמכויות רחבות וניתב את מאמציהם לטובת מימוש האידאולוגיה הנאצית. המשרד הראשי לביטחון הרייך הוקם ב-22 בספטמבר 1939 במסגרת ארגון האס אס בתריסר גופים עקב ההתרחבות המתמדת שלו. הוא ריכז את כל הפעילות המשטרתית והמודיעינית בגרמניה ומחוצה לה. כל גוף כונה "משרד" (Amt) ובראשו עמד קצין בכיר ביותר באס אס. בראשו מונה ריינהרד היידריך, שעמד בראש הארגון עד לחיסולו במאי 1942. הוא הוחלף זמנית על ידי שטרקנבאך עד שנכנס לתפקיד ארנסט קלטנברונר, שעמד בראש הארגון עד לסופה של מלחמת העולם השנייה, והוצא להורג במשפטי נירנברג. הוא הגדיל רבות את משרד הגסטפו. ב-1944, בעקבות ניסיון ההתנקשות הכושל בהיטלר, פורק ה"אבווהר" (המודיעין הצבאי של הוורמאכט) מכיוון שנחשד (בצדק) כשותף לניסיון. כדי למלא את חסרונו הורחב משרד מודיעין החוץ באופן ניכר. המשרד הראשי חולק לשבעה משרדים: כוח אדם, בפיקוד ברונו שטרקנבאך (שעתיד להיות ראש המשרד) ארגון וחוק, בפיקוד ד"ר ורנר בסט (שהיה ראש אגף זהה בגסטפו) ואחריו ד"ר נקמן. פנים (SD גרמניה) בפיקוד אוטו אולנדורף (מפקד איינזצגרופה בנוסף). הגסטפו, בפיקוד היינריך מילר, כללה גם את משטרת הגבולות. בראש מדור 4 של משרד זה, לענייני יהודים, עמד אדולף אייכמן. פלילים, בפיקוד ארתור נבה (גם הוא מפקד איינזצגרופה). מודיעין חוץ (SD חוץ), בפיקוד היינץ יוסט ואחריו ולטר שלנברג (בעבר ראש המחלקה לריגול נגדי בגסטפו). אידאולוגיה, בפיקודו של פרופ' פרנץ סיקס (גם הוא מפקד איינזצגרופה). טיפלה במשימות "אידאולוגיות", שכללו תעמולה אנטישמית. כמו כן, ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך היה מפקדם הישיר של האיינזצגרופן. המחלקה השביעית של המשרד הייתה אחראית בין היתר גם על איסוף ספריות וארכיונים ברחבי באירופה. מטרתם הייתה לחקור את אויביהם האידאולוגיים של המשטר הנאצי. לשם כך נדרש חומר טקסטואלי המעיד על "פשעיהם" של האויב ומסמכים המזהים אותם. אחת הספריות הראשונות שהוחרמו הייתה זו של תנועת הבונים החופשיים בברלין. אנשי המשרד הראשי השתמשו בבניין התנועה כדי לאחסן את גם את יתר הספרים שהחרימו, ביניהם גם ספרים מספריות יהודיות רבות. מדיה וקבצים בנושא המשרד הראשי לביטחון הרייך בוויקישיתוף דב שידורסקי, ביזת אוספים וספריות יהודיות על ידי הנאצים: משרד הראשי לביטחון הרייך כסוכן ביזה, ילקוט מורשת 89, 2011, עמ' 34-52
צמחי עובר

צמחי עובר או צמחי יבשה (שם מדעי: Embryophyta) היא תת-ממלכה גדולה בממלכת הצומח, הכוללת שלוש קבוצות של טחבים (צמחים שאינם וסקולריים) וקבוצה אחת של צמחים וסקולריים: אנתוצרוטה (hornworts באנגלית) טחבי כבד (liverworts באנגלית) טחבי עלים (mosses באנגלית) וסקולריים (vascular plants באנגלית) מקובל להניח שצמחים אלה התפתחו מאצות ירוקיות בגלל המשותף ביניהם: הפיגמנטים הפוטוסינתטיים הם כלורופיל a וכלורופיל b, חומר התשמורת העיקרי הוא עמילן, דופן התא מכיל תאית. מאובנים ראשונים של צמחי העובר מתוארכים לאמצע עידן האורדוביק (לפני כ-470 מיליון שנה). מאובנים אלה כוללים פריטים מיקרוסקופים בלבד, כגון נבגים ושאריות של חומר צמחי. להלן המיון השלם, המלא והמעודכן לשנת 2004: קבוצת אנתוצרוטה (Anthocerotophyta) סדרת אנתוצרוטים (Anthocerotales) קבוצת טחבי כבד (Marchantiophyta) מחלקת מרשנטאים (Marchantiopsida) מחלקת יונגרמנאים (Jungermanniopsida) קבוצת טחבי עלים (Bryophyta) מחלקת Andreaeobryopsida מחלקת Andreaeopsida (באנגלית lantern mosses) מחלקת Bryopsida (באנגלית "true" mosses) מחלקת Polytrichopsida (באנגלית hair-cap mosses) מחלקת Sphagnopsida (באנגלית peat mosses) מחלקת Takakiopsida קבוצת וסקולאריים (Tracheophyta) קבוצת חסרי קשקשים קבוצת צמחי זרע קבוצת מחטנאים קבוצת ציקסאים קבוצת גינקגואים קבוצת גנטאים קבוצת מכוסי זרע או בעלי פרחים קבוצת שרכנים קבוצת שרכאים קבוצת שבטבטים קבוצת חשוכי עלים קבוצת בעלי קשקשים מחלקת איזוטיים מחלקת ליקופודים בשיטה המודרנית של המיון המדעי לא תמיד דרגת מיון מסוימת נכללת בדרגת המיון שמעליה. כלומר, סדרה של צמחים יכולה להיות כלולה במערכה ולא תהיה שייכת לאף מחלקה. קבוצה היא דרגת מיון כמו מערכה, מחלקה, סדרה ומשפחה, אך ללא שם מאפיין. המיון המדעי בימינו הוא עיסוקם של ביוכימאים ולא של בוטנאים כמו בימיו של ליניאוס. צמחי עובר, באתר ITIS (באנגלית) צמחי עובר, באתר NCBI (באנגלית) צמחי עובר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אורן הוברמן, צמחים, מה הם רואים?, באתר כלכליסט, 21 ביוני 2012 אורן הוברמן, 8 תשובות מפתיעות על צמחים, באתר כלכליסט, 28 ביוני 2012 אורן הרמן, על מה אספרגוסים מדברים כשהם מדברים על אהבה, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2012
מתכות מעבר

מתכות מעבר (באנגלית: Transition metals) הן סדרה של יסודות כימיים מתכתיים השייכים לקבוצות 3 עד 11 בטבלה המחזורית (בעלי מספרים אטומים 30-21, 48-39, 80-72) לעיתים מסומנים גם יסודות הטור ה 12 (אבץ, קדמיום וכספית) כמתכות מעבר בטבלאות מחזוריות. המשותף ליסודות האלו הוא שיש להם לפחות מצב חמצון יציב אחד, שבו יש להם קליפה d מאוכלסת חלקית (מספר האלקטרונים בקליפת ה d החיצונית הוא בין 1 ל-9). גם היסודות 104–111 המלאכותיים נחשבים למתכות מעבר (ראו גם מספר אטומי אפקטיבי). בהתאם להגדרה זו יסודות טור מתכות המטבע (נחושת, כסף וזהב) הן מתכות מעבר: ליון Cu+2 יש 9 אלקטרונים בקליפת ה-d (והוא פרהמגנטי) וליון Au+3 יש 8 אלקטרונים בקליפת ה-d. לעומת זאת יסודות הטור ה-12 (אבץ, קדמיום וכספית) אינם מתכות מעבר, משום שקליפה d שלהם מלאה (מכילה את כל 10 האלקטרונים שהיא יכולה להכיל) בכל מצבי החמצון שלהם. מתכות אלו נבדלות ממתכות המעבר גם בהיותן רכות יותר וניתכות בטמפרטורה נמוכה ביחס למתכות המעבר. עם זאת הן מצוירות ברוב הטבלאות בבלוק ה-d עם מתכות המעבר. קבוצת היסודות הלנתנידים (מספרים אטומיים 57–71) וקבוצת היסודות האקטינידים (מספרים אטומיים 89–103) נחשבות לעיתים גם הן כמתכות מעבר. מתכות מעבר הן בדרך כלל בעלות צפיפות גבוהה וטמפרטורות התכה ורתיחה גבוהות. למתכות אלה גם כושר מתיחה נמוך. ישנן תכונות נוספות המאפיינות את כל מתכות המעבר: יוצרות מסגים בינן לבין עצמן ועם מתכות אחרות. הן יוצרות תרכובות צבעוניות, לפחות בחלק ממצבי החמצון. בליעת האור אפשרית בשל פיצול רמות ה־d בהשפעת שדה לא הומוגני שיוצרים ליגנדים סביב היון (בליעת הפוטון מעבירה אלקטרון מרמת d נמוכה לגבוהה) או בשל העברת מטען בין יון המתכת לליגנדים סביבו. יש להן מספר מצבי חמצון שונים וכיוון שקליפה d אינה מלאה ייווצרו גם תרכובות פאראמגנטיות. הן משמשות כזרזים טובים. צבען לרוב הוא אפור-כחול בטמפרטורת החדר (פרט לנחושת ולזהב). הן מוצקות בטמפרטורת החדר (פרט לכספית). מדיה וקבצים בנושא מתכות מעבר בוויקישיתוף מתכות מעבר בספרייה הווירטואלית של מט"ח מתכות מעבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתכות מעבר, דף שער בספרייה הלאומית "The place of zinc, cadmium, and mercury in the periodic table." Journal of chemical education 80, no. 8 (2003): 952 ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קורטיזון

קורטיזון הוא הורמון המופרש מבלוטת יותרת הכליה, וממלא תפקיד חשוב בחילוף החומרים בגוף. מקור שמו הוא מהמילה הלטינית קורטקס שפירושה קליפה, מפני שהוא נוצר בקורטקס של יותרת הכליה. הקורטיזון משמש כתרופה במחלות כגון דלקת מפרקים, מחלות עור, אלרגיה וכדומה. הקורטיזון זוהה לראשונה על ידי הכימאי האמריקאי אדוארד קלווין קנדל בזמן שעבד כחוקר במאיו קליניק. ב-1950 הוענק לו פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה ביחד עם פיליפ שווולטר הנץ' וטדאוס רייכשטיין, על גילוי הורמוני קליפת (קורטקס) בלוטת יותרת הכליה, המבנה הכללי שלהם והפונקציות שהם מבצעים. קורטיזול מדיה וקבצים בנושא קורטיזון בוויקישיתוף קורטיזון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כוריאוגרפיה

כוריאוגרפיה היא היצירה של התנועה. פעולת "חיבור" מחול, כאשר השפה התנועתית היא חופשית ואינה מוגבלת. הכוריאוגרף (יוֹצֵר מְחוֹלוֹת על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית) לא חייב להיות רקדן במקצועו. היצירה של התנועות נעשית אצל כל כוריאוגרף בדרכו שלו כאשר ברוב המקרים ישנו סגנון אישי שמנחה אותו. את תחום הכוריאוגרפיה אפשר להשוות לבימוי, הלחנה, כתיבה, ציור וכל יצירה חופשית שאדם יוצר בכל תחום שהוא. בכוריאוגרפיה חומר היצירה הוא הרקדנים והחלל והכוריאוגרף הוא האחראי להוות את השפה תנועתית של היצירה במלואה שמורכבת מגורמים שונים. תחום הכוריאוגרפיה התפתח במהלך השנים מאז התקופה של התמקצעות המחול ועד התקופה הזו וממשיך להתפתח. כיום לכל כוריאוגרף יש שפה תנועתית שהוא מסגל לעצמו במהלך חייו ובמהלך הניסיון שלו ככוריאוגרף. במקור, שימש מונח זה בתחום המחול אך כיום משתמשים בו בתחומים רבים ושונים כגון: קרבות מבוימים - בקולנוע, בתיאטרון, מופעים ועוד התעמלות אמנותית והתעמלות קרקע החלקה אמנותית על הקרח מצעדים מופעי רחוב מופעי ראווה סינמטוגרפיה בלט משחק (תיאטרון או קולנוע) ריקודים מתוכננים על ידי יישום שיטות כוריאוגרפיות בסיסיות: אימפרוביזציה, שבה כוריאוגרף נותן הנחיות כלליות לרקדנים המשמשות כקווים מנחים לתנועות מאולתרות ולצורה שלהן. לדוגמה, הנחיה כללית יכולה לכוון רקדן אחד לסגת מרקדן אחר, שבתורו יונחה למנוע את הנסיגה, או שההנחיה הכללית תכיל רצף של תנועות שיש לבצע באופן מאולתר במהלך קטע מוזיקלי, כמו בריקוד עם שמורכב משורה ארוכה של זוגות. ההנחיות הכלליות בדרך כלל מציעות קו רחב לפרשנות אישית של הרקדן. כוריאוגרפיה מתוכננת, שבה כוריאוגרף מכתיב תנועה ואת צורתה בפירוט, ונותן רק מעט או כלל לא הזדמנות לרקדן לממש פרשנות אישית. מספר טכניקות בסיסיות נפוצות המשמשות בכוריאוגרפיה לשני רקדנים או יותר: מראה - עמידה אחד מול השני וביצוע אותה תנועה בו זמנית. נסיגה לאחור - ביצוע רצף תנועות בסדר הפוך. קנון - ביצוע אותה תנועה אחד אחרי השני. רמות - אנשים גבוהים ונמוכים בריקוד. צל - ביצוע אותה תנועה בו זמנית כאשר עומדים אחד אחרי השני. הרמוניה - ביצוע מגוון תנועות בו זמנית על ידי שני אנשים או יותר. תנועות עשויות להתאפיין בדינמיקות כגון מהירות, איטיות, קשות, רכות, ארוכות וקצרות. כתב מחול אתר עמותת הכוריאוגרפים הישראלית בלט ישראל, ירון מרגולין, יצירות מופת בבלט כוריאוגרפית גלית ליס במופע "כחולות" נשים בגילאי 65-80 בזירת המחול העכשווי, מגזין Arttelling, יוני 2021 כוראוגרפיה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מחול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלכה לי

מלכה לֵיאוֹפּוֹלד-רַפָּפּוֹרט (4 ביולי 1904, מוׂנָסְטרִיץ' (אנ'), גליציה – 22 במרץ 1976, ניו יורק, ארצות הברית), שנודעה בשם העט מלכָּה לִי (באנגלית: Malka Lee), הייתה משוררת, מספרת ועיתונאית יידיש אמריקאית. מלכה לי נולדה ב-1904 במונסטרישץ' שבגליציה, אוסטריה (כיום באוקראינה). למדה בגימנסיה, ופרסמה את שיריה הראשונים בלשון הגרמנית עוד כתלמידה. בגיל שמונה-עשרה היגרה לארצות הברית והשתקעה בניו יורק. פרסמה שירים ביידיש, לילדים ולמבוגרים, בעלי נימה רומנטית בולטת. שירי טבע וגעגועים לנופי ילדותה שלחופי נהר הדניסטר. באמריקה המירה את נופי גליציה בנופי הרי הקטסקיל שבצפון מדינת ניו יורק; עולם החוות, היערות וכרי הדשא שעל מורדות הרי הקטסקיל החליפו בשירתה את מראות הטבע של מחוזות ילדותה. מלכה לי קוננה בשירתה המאוחרת על חורבן יהדות מזרח אירופה, ופרסמה ספרי קינה אחדים. הקמת מדינת ישראל והתקווה להמשך חייו של העם היהודי בארץ הפכו גם הם לנושאי כתיבתה המאוחרת. השתתפה שנים רבות בכתיבה לעיתוני ילדים ביידיש בניו יורק, ובעיקר בירחון "קינדערצייטונג" ('עיתון הילדים'). שירתה התקבלה בברכה על ידי גדול המבקרים של שירת היידיש באמריקה, שמואל ניגר. מלכה לי פרסמה כעשרה כרכי שירה ומעשיות ביידיש. לעברית תורגמו רק שירים בודדים מיצירתה, בידי שמשון מלצר, אוריאל אופק, ואחרים. ספריה לא תורגמו לעברית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. שרה זילברשטיין-שוורץ, מלכה לי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) רשימת הפרסומים של מלכה לי, בקטלוג הספרייה הלאומית מלכה לי (1904-1976), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ציקלון

ציקלון הוא המונח המטאורולוגי לציון אזור מעגלי מוגדר של תנועה סיבובית סגורה, הנעה באותו כיוון עם סיבוב כדור הארץ. הרוח הציקלונית סובבת סביב המרכז. הסיבוב הוא נגד כיוון השעון בחצי הכדור הצפוני, ועם כיוון השעון בחצי הכדור הדרומי. מערכות הלחץ הנמוך הגדולות ביותר הן ציקלונים פולאריים או ציקלון אקסטרה-טרופי. ציקלונים אלו נמצאים בסקאלה הסינופטית. מרבית הציקלונים הגדולים סובבים סביב אזור לחץ נמוך. על פי "מרכז ההוריקנים הלאומי" (ה-NHC) ציקלונים חמי מרכז כמו סופות טרופיות וסובטרופיות שייכים גם הם לסקאלה הסינופטית. סוג נפוץ של ציקלון הוא הציקלון הטרופי. הסופות מסוגו קרויות הוריקן, טייפון או סופה טרופית בהתאם למקום היווצרן ולעוצמתן. ציקלון טרופי באוקיינוס האטלנטי לרוב ייקרא הוריקן, באוקיינוס ההודי ובחלקים מהאטלנטי יקרא ציקלון, ובצפון מזרח הפסיפי, טייפון. באמריקה הצפונית גם הטורנדו קרוי לעיתים ציקלון, אך שימוש זה פחות מקובל. ציקלונים נצפו גם בכוכבי לכת אחרים כגון מאדים ונפטון. ישנן כמה תכונות מבניות המשותפות לכל הציקלונים. ציקלון הוא אזור לחץ נמוך. מרכזו של הציקלון, הוא האזור בעל הלחץ הנמוך ביותר בסביבה. מרכז זה, שבציקלון מפותח נקרא "העין", היה המקור לשמה של תופעת הטבע משום דמיונה לקיקלופ. ליד המרכז, גרדיאנט הכח כתוצאה מהפרשי הלחצים (בין המרכז לתחום שמחוץ לציקלון) צריך להיות פחות או יותר באיזון עם כח קוריוליס (אחרת יקרוס הציקלון לתוך עצמו). עקב כח קוריוליס, כיוון הסיבוב יהיה נגד כיוון השעון בחצי הכדור הצפוני, ועם כיוון השעון בחצי הכדור הדרומי. לפיכך בחצי הכדור הצפוני הרוחות המהירות ביותר ביחס לקרקע נוצרות בצד המזרחי של ציקלונים הנעים צפונה ובצד הצפוני של אלו הנעים מערבה; ולהפך בחצי הכדור הדרומי. ציקלונים אינם ייחודיים לכדור הארץ. ציקלונים כגון "נקודה כהה קטנה" (Small Dark Spot) נפוצים בענקי גזים כמו צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון, ידועה גם בשם "עין המכשף" (Wizard's Eye), היא בגודל כשליש מ"נקודה כהה גדולה" (Great Dark Spot). השם "עין המכשף" ניתן לה עקב הדמיון לעין. תצורה זו נגרמת על ידי עננות לבנה באמצע "עין המכשף". מאדים גם הוא הציג ציקלונים. סופות גדולות כמו "הכתם האדום הגדול" (Great Red Spot) (אורכה נע בין 24,000 ל-40,000 ק"מ), מיוחסות בטעות לציקלונים אך למעשה הם התופעה ההפוכה - אנטי ציקלון. אנטי ציקלון מטאורולוגיה - מונחים ציקלון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ציקלונים, דף שער בספרייה הלאומית מכרז ההוריקנים הלאומי (האמריקאי)מילון מונחים של ה-NHC. (באנגלית) "ציקלון אדיר ממדים נצפה ליד הקוטב הצפוני של מאדים, על ידי הָאבֶּל", אוניברסיטת קורנל, 1999 האטמוספירה בתנועה, אוניברסיטת אברדין
כוכב חבר העמים

כוכב חבר העמים (באנגלית: Commonwealth Star) או כוכב הפדרציה (באנגלית: Star of Federation) הוא כוכב בן שבע פינות המסמל את הפדרציה של אוסטרליה. שש פינות הכוכב מסמלות את שש מדינות אוסטרליה והפינה השביעית מסמלת את טריטוריות אוסטרליה. במקור היו לכוכב רק שש פינות, אולם בשנת 1905 עם ההכרזה על טריטוריית פפואה נוספה הפינה השביעית המסמלת את הטריטוריה וכל טריטוריה עתידית אחרת. כוכב חבר העמים מצוי הן על דגל אוסטרליה והן על סמל אוסטרליה. הכוכב מופיע ברביע השמאלי התחתון של הדגל, תחת ה"יוניון ג'ק" ועל הסמל מופיע כציצה, מעל שלט האצולה, כאשר תחתיו עטרה בצבעי כחול וזהב. מדיה וקבצים בנושא כוכב חבר העמים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא אוסטרליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פפואה (טריטוריה אוסטרלית)

טריטוריית פפואה (באנגלית: Territory of Papua) הייתה טריטוריה של אוסטרליה בין השנים 1902–1949. הטריטוריה כללה את שטחי הרבע הדרום מזרחי של האי גינאה החדשה, ולפני הפיכת השטח לטריטוריה אוסטרלית כונה "גינאה החדשה הבריטית" (באנגלית: British New Guinea) ונוהל מלונדון. כיום מהווה הטריטוריה חלק מפפואה גינאה החדשה. שטח הטריטוריה סופח על ידי קווינסלנד בשנת 1883, על אף התנגדותה של בריטניה. ב-6 בנובמבר 1884 הפך השטח לשטח חסות בריטי, וב-4 בספטמבר 1888 סופח השטח לבריטניה וכונה "גינאה החדשה הבריטית" (British New Guinea), בעוד שחלקו הצפוני של השטח המהווה היום את פפואה גינאה החדשה נקרא אז "גינאה החדשה הגרמנית" (והיה בשליטה גרמנית מאז שנת 1884). בשנת 1902 העבירה בריטניה את סמכויות השלטון בשטח לאוסטרליה ב"חוק פפואה" (Papua Act) משנת 1905 והשטח כונה "טריטוריית פפואה" (Territory of Papua). השלטון האוסטרלי באי החל באופן רשמי ב- 1906. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה קיבלה אוסטרליה שליטה על השטח הגרמני שנקרא "טריטוריית גינאה החדשה". עם תחילת מלחמת העולם השנייה פלשו לאי כוחות יפניים. לאחר המלחמה נקבע בחוק בשנת 1949 כי שני השטחים (טריטוריית פפואה וטריטוריית גינאה החדשה) יהוו יחד את טריטוריית פאפואה וגינאה החדשה (Territory of Papua and New Guinea) ובהמשך הפכה הטריטוריה למדינה עצמאית בשם "פפואה גינאה החדשה". סר ויליאם מקגרגור, 1888-1895 סר ויליאם מקגרג, 1895-1897 ג'ורג' לה הונט, 1898-1903 סר הוברט מוריי, 1908-1940
טומוגרפיה

טומוגרפיה (Tomography, מיוונית עתיקה Τομοσ חתך - כיום פירושו נפח) היא דימות באמצעות חלוקה וקיטוע. המכשיר המשמש לטומוגרפיה הוא טומוגרף והתמונה הנוצרת היא טומוגרמה. השיטה נמצאת בשימוש הרפואה, הביולוגיה, הגאולוגיה, מדע החומרים ומדעים אחרים. היא מבוססת על תהליך חישובי מתמטי הקרוי "שחזור טומוגרפי". ישנם סוגי טומוגרפיה רבים, מהם: טומוגרפיה ממוחשבת סי טי - דימות קיטועי ממוחשב, מהאנגלית CT, Computerized Tomography טומוגרפיה על ידי עכבה חשמלית (טומוגרפיית אימפדנס) - EIT, Electircal Impedance טומוגרפיה על ידי פליטת פוזיטרונים - פט סי טי, PET CT. - דימות קיטועי ממוחשב משולב עם זיהוי סוכרים המסומנים בחומר רדיואקטיבי, למציאת רקמות עם גידול סרטני. טומוגרפיה אופטית קוהרנטית OCT - דימות שכבות הקרנית בעין באמצעות ניתוח החזרי תאורה. טומוגרפיית פליטת פוטון בודד SPECT או SPET - מאנגלית Single Proton Emission, דימות תלת־ממדי (המוצג לרוב כמקטעי שכבות) באמצעות הקרנה גרעינית. טומוגרפיה סייסמית - דימות מבנה כדור הארץ בשכבות, על פי ניתוח תגובתם בעת רעידות האדמה המרובות. טומוגרפיית מיואון - דימות באמצעות חדירת חלקיקים גרעיניים, לצורך זיהוי פעילות גרעינית צבאית אסורה והעברת חומרים אסורים בעלי קרינה בכלי רכב, ולניטור מרכזי אחסון תת-קרקעי של פחמן דו-חמצני. חלק מצורות הדימות המנויות כאן, מוצגות כשכבות אך ניתן כיום לצפות במידע, למפותו וליצגו גם באופן אחר, למשל בתצוגת תלת מימד. יש עוד סוגי דימות מקטעי רבים. מדיה וקבצים בנושא טומוגרפיה בוויקישיתוף טומוגרפיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טומוגרפיה, דף שער בספרייה הלאומית
פורש

האם התכוונתם ל... פורש (חבר הכנסת) – חבר הכנסת שפרש מסיעתו או הוכרז כפורש ממנה פורשה – חברה גרמנית לייצור מכוניות פורשׂ קבוצה פורשת – קבוצת וקטורים שבאמצעותם ניתן להציג כצירוף ליניארי את כל ואך ורק וקטורים במרחב הנפרש עץ פורש – בתורת הגרפים, עץ פורש של גרף קשיר G הוא תת-גרף קשיר של G, המכיל את כל צומתי G, ואין לו מעגלים פרישה (פירושונים)
TCA

האם התכוונתם ל... נוגדי דיכאון טריציקליים – ראשי תיבות של TriCyclic Antidepressant איגוד מבקרי הטלוויזיה – ראשי תיבות של Television Critics Association
ניקולאי לובצ'בסקי

ניקולאי איוונוביץ' לובצ'בסקי (ברוסית: Никола́й Ива́нович Лобаче́вский;‏ 1 בדצמבר 1792, ניז'ני נובגורוד – 24 בפברואר 1856, קאזאן) היה מתמטיקאי רוסי. ניסח לראשונה (1829) את הגאומטריה הלא-אוקלידית, הנקראת גם "גאומטריה היפרבולית" או "גאומטריית לובצ'בסקי". במקביל לו הגיעו לתוצאה דומה קצין הצבא ההונגרי יאנוש בויאי והמתמטיקאי הגרמני הנודע קרל פרידריך גאוס (שנמנע מלפרסם תוצאה זו). לובצ'בסקי נולד בשנת 1792 בניז'ני נובגורוד, להורים ממוצא פולני. אביו, איוון מקסימוביץ' לובצ'בסקי, פקיד במשרד למדידת מקרקעין, נפטר כשהיה בן 7 שנים. בשנת 1802 עברה משפחתו לקאזאן. בשנת 1807 החל לימודיו באוניברסיטת קאזאן, שנוסדה שלוש שנים קודם לכן, ובשנת 1811 קיבל תואר בפיזיקה ובמתמטיקה. בשנת 1814 החל ללמד באוניברסיטה, כעבור שנתיים קודם לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 1822 מונה לפרופסור מן המניין. הוא לימד מתמטיקה, פיזיקה ואסטרונומיה. מילא גם תפקידים ניהוליים שונים, ובגיל 35 מונה לרקטור האוניברסיטה. בשנת 1832 נישא לוורוורה אלכסייבנה מויסייבה. נולדו להם 18 ילדים, שרק שבעה מהם הגיעו לבגרות. בשנת 1846 פוטר מהאוניברסיטה עקב התדרדרות מצב בריאותו. הוא נפטר בעוני בשנת 1856. אקסיומת המקבילים, אחת מהאקסיומות המופיעות בספרו של אוקלידס, "יסודות", היא אקסיומה מורכבת יחסית ליתר האקסיומות. במשך כאלפיים שנה נעשו ניסיונות לייתר אקסיומה זו, כלומר להוכיח שהיא נובעת מהאקסיומות האחרות. כל הניסיונות מסוג זה כשלו, עד שבמאה ה-19, המתמטיקאים גאוס, בולאי ולובצ'בסקי הגיעו במקביל (כל אחד בנפרד) למסקנה שהאקסיומה החמישית אינה נובעת מן האקסיומות האחרות, וניתן להחליף אותה באקסיומה אחרת ולקבל מבנה גאומטרי עשיר ומעניין, גם אם שונה מהגאומטריה האוקלידית המוכרת. גאוס לא פרסם את ממצאיו בתחום זה. לובצ'בסקי הציג את התוצאה המהפכנית שאליה הגיע בפגישה של המחלקה לפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת קאזאן, שנערכה ב-23 בפברואר 1826, ובשנים 1829–1830 פרסם אותה בכתב עת מדעי של האוניברסיטה. בניגוד לאקסיומת המקבילים של הגאומטריה האוקלידית, הקובעת כי דרך נקודה שמחוץ לישר עובר ישר אחד ויחיד מקביל לישר הנתון, אקסיומת המקבילים של הגאומטריה ההיפרבולית, שאותה פיתח לובצ'בסקי, קובעת כי דרך כל נקודה שמחוץ לישר עוברים לפחות שני ישרים מקבילים לישר הנתון. תוצאה בולטת מכך היא שסכום הזוויות במשולש קטן מ-180 מעלות. לובצ'בסקי שלח מאמר בנושא לאקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג, אך זו נמנעה מלפרסמו. לובצ'בסקי פרסם ספרי גאומטריה אחדים במהלך חייו. ספרו הגדול ביותר "גאומטריה" הושלם ב-1823, אך פורסם בשלמותו רק בשנת 1909, שנים רבות לאחר מותו של לובצ'בסקי. בנוסף פיתח לובצ'בסקי דרך לחישוב קירוב של השורשים של פולינום, והגדיר פונקציה כהתאמה בין שתי קבוצות של מספרים ממשיים (אחריו הגיע גם דיריכלה להגדרה זו). עוד תרם לובצ'בסקי לידע אודות אינטגרל דיריכלה. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי לובצ'בסקי בוויקישיתוף ניקולאי לובצ'בסקי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ניקולאי לובצ'בסקי, באתר MacTutor (באנגלית) אורה אדלר, ראשיתה של הגאומטריה הלא אוקלידית - ניתוח עבודותיהם של ג'ון בוליי וניקולאי לובצ'בסקי, חיבור לשם קבלת תואר שני במתמטיקה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2002 ניקולאי לובצ'בסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניקולאי לובצ'בסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תאריכי הלידה והפטירה המובאים הם על־פי הלוח הגרגוריאני, המקובל בימינו. על־פי הלוח היוליאני, שהיה נהוג ברוסיה בתקופתו של לובצ'בסקי, תאריך לידתו הוא 20 בנובמבר 1792, ותאריך פטירתו הוא 12 בפברואר 1856.
גדוד נהגי הפרדות (צה"ל)

גדוד נהגי הפרדות בצה"ל הייתה יחידה שהוקמה בינואר 1948 והפעילה בהמות משא להובלה. היחידה נקראת על שם "גדוד נהגי הפרדות" שנטל חלק במלחמת העולם הראשונה. הגדוד הוקם כשירות הובלה של אגף האפסנאות (אג"א) לאזורים הרריים, והפעיל פרדות וסוסים, גמלים וחמורים. מפקדו הראשון היה הווטרינר חיים אפלבוים ומפקדו השני במשך 4 שנים היה פיליפ הרשברג, עד לפירוקו. במהלך מלחמת העצמאות השתתף במבצעים רבים בכל החזיתות, לרבות קרבות עשרת הימים ושיירות דרך בורמה לירושלים. במהלך המלחמה הורחב לגדוד הובלה, ובאוקטובר 1948 סופחו אליו שירות הכלבים והשירות הווטרינרי. בשיאו מנה כ-300 חיילים וכ-200 פרדות. הגדוד פורק בשנת 1949, והפרדות הופעלו כפלוגת תובלה רכובה של חיל ההספקה. הפלוגה הופעלה עד מבצע קדש (1956), ופורקה זמן קצר אחריו. מדיה וקבצים בנושא גדוד נהגי הפרדות בוויקישיתוף רועי מנדל, אש, חיה. מסמכי גדוד הפרדות נחשפים, באתר ynet, 15 במאי 2013 אספקה למצרים בכיס פלוג'ה-ארכיון צה"ל ומעהב"ט, סרטון באתר יוטיוב - כולל קטעים של נהגי פרדות ערך זה הוא קצרמר בנושא יחידות צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר סטנלי

הר סטנלי, ההר הגבוה ביותר ברכס רוונזורי (הרי הירח), המצוי על הגבול בין אוגנדה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. והינו השלישי בגובהו באפריקה, אחרי הקילימנג'רו (5,895 מטר) והר קניה (5,199 מטר). הר סטנלי מורכב משתי פסגות תאומות ומכמה פסגות נמוכות יותר: מדיה וקבצים בנושא הר סטנלי בוויקישיתוף הר סטנלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.