laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ממשלת ישראל התשיעית

ממשלת ישראל התשיעית, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-17 בדצמבר 1959 עד 2 בנובמבר 1961, והושבעה עם היבחרה של הכנסת הרביעית. ב-31 בינואר 1961 הגיש ראש הממשלה דוד בן-גוריון את התפטרותו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי, והממשלה הוסיפה לכהן כממשלת מעבר במשך כ-10 חודשים. קשיי הרכבת הקואליציה, הצפויים לאחר כל בחירות, התגלעו הפעם לא במישור שבין מפא"י ובין שותפותיה לקואליציה, הדתיים, הפרוגרסיבים, ואנשי מפ"ם ואחדות העבודה, אלא במישור הפנימי והמפלגתי. עלייתם של ה"צעירים" הייתה לצנינים בעיני דור הביניים במפלגה. גולדה מאיר סירבה להצטרף לממשלה, שכן חששה כי אבא אבן, משה דיין, ושמעון פרס, ידחקו את רגליה ויטלו ממנה כל השפעה. בסופו של דבר התרצתה ונטלה את תיק החוץ, כאשר אבא אבן מונה לשר בלי תיק במשרד החוץ. משה דיין היה לשר החקלאות ושמעון פרס לסגן שר הביטחון. משה שרת, שנדחק מכל עמדות ההשפעה, נותר גם הפעם מחוץ לממשלה. במהלך השנים הבאות יהיה המאבק הבין דורי בתוך מפא"י הגורם המניע העיקרי בפוליטיקה הישראלית, כאשר הדלק המצית את הבערה הוא "הפרשה". ב - 19 ביולי 1960 הצטרפה פא"י לממשלה, לאחר שהתפצלה מסיעת החזית דתית תורתית, ונציגה בנימין מינץ מונה לשר הדואר. הממשלה קרסה אחרי התפטרותו של בן-גוריון ב-31 בינואר 1961 בעקבות רצונו לאלץ את מרכז מפא"י להדיח את פנחס לבון מן המפלגה. מספר הח"כים החברים בקואליציה 86 ח"כים עד הצטרפות פא"י (17 בדצמבר 1959 - 19 ביולי 1960) 89 ח"כים לאחר הצטרפות פא"י (19 ביולי 1960 - 2 בנובמבר 1961). הממשלה מנתה עם כינונה 16 שרים, בהרכב דומה לממשלה השמינית עם פיזורה, אך הנציגות של אחדות העבודה-פועלי ציון ירדה לשר אחד: יצחק בן אהרון שהיה פנים חדשות בממשלה, ושני שרי המפד"ל שבו אליה לאחר חזרת מפלגתם לקואליציה. בנוסף, חילופי משמרות בתוך מפא"י הביאו לכניסתם של אבא אבן, משה דיין וגיורא יוספטל במקום קדיש לוז, פרץ נפתלי ומרדכי נמיר. במהלך כהונת הממשלה ירד מספר חבריה ל-14, בעקבות התפטרות זלמן ארן ופטירתו של יעקב משה טולדאנו. בנימין מינץ, שנכנס באמצע כהונת הממשלה כנציג פא"י, נפטר במהלך כהונת הממשלה. הגדלות הרמטכ"ל ממשלת ישראל התשיעית באתר משרד ראש הממשלה ממשלת ישראל התשיעית באתר הכנסת הכנסת אשרה צירוף פא"י לממשלה, שערים, 19 ביולי 1960
סלט ניסואז

סלט ניסואז (niçoise) או סלט בנוסח ניצה (בצרפתית: salade niçoise) הוא סלט מהמטבח הצרפתי האופייני לאזור העיר ניס כמשתמע משמו. הסלט מבוסס על ירקות חיים, ביצים קשות, עפיאן, טונה כבושה או טרייה (נאה או צרובה) ושמן זית. הסלט הקלאסי אינו מכיל ירקות מבושלים אך כיום מקובל להוסיף לו (בעיקר במסעדות) תפוחי אדמה מבושלים ושעועית ירוקה מבושלת. אחד מאופני ההכנה: שוטפים ומנקים את החסה מסוגים שונים. שוטפים וחותכים את הפלפלים לקוביות קטנות. שוטפים וחותכים את העגבניות לרבעים. מוסיפים לסלט את העגבניות, הזיתים, הביצים הקשות, הטונה והעפיאן. מכינים את הוויניגרט בשמן ובזיליקום, ויוצקים אותו על הסלט. מדיה וקבצים בנושא סלט ניסואז בוויקישיתוף מתכון לסלט ניסואז מאת אייל שני LE JOURNAL DES FEMMES CUISINE, Salade niçoise ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לודוביקו ספורצה

לודוביקו מאריה ספורצה (באיטלקית: Ludovico Maria Sforza;‏ 27 ביולי 1452 – 27 במאי 1508) היה דוכס מילאנו. ספורצה, בנו של פרנצ'סקו ספורצה דוכס מילאנו, נולד בויג'באנו (כיום בחבל לומברדיה שבאיטליה). החל מ-1481 שימש כעוצר בשם אחיינו, ג'אן גלאצו (שהיה נער חולני) ולמעשה ניהל את כל ענייני הדוכסות. החל מ-1483 היה פטרונו של לאונרדו דה וינצ'י שעבר להתגורר בעיר. הוא היה גם פטרונם של אמנים רבים אחרים (ובהם דונטו ברמנטה), הקים בניינים מפוארים, ייסד את האוניברסיטה של פאביה ופתח בתי ספר למדע במילאנו. כצייר החצר של דוכסות מילאנו צייר לאונרדו בין היתר את המדונה בין הסלעים (1483–1485) ואת הסעודה האחרונה (1495–1498), ועיצב דגם חומר ענק לאנדרטת פרש לזכר פרנצ'סקו ספורצה. לאונרדו שימש גם כמהנדס צבאי וכאדריכל ועסק בפרויקטים אמנותיים רבים. בינואר 1491 נשא ספורצה לאישה את ביאטריצ'ה (ביאטריס), בתו של ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה, ודה וינצ'י ארגן עבורו את חגיגות הנישואים. לספורצה היו מאהבות רבות, אך המאהבת המועדפת עליו הייתה צ'צ'יליה גאלראני, שילדה לו בן, צ'זארה ספורצה ויסקונטי, בשנה בה נישא לביאטריצ'ה. צ'צ'יליה הצעירה הייתה המודל לציור "הגבירה עם החמוס" המוצג במוזיאון צ'רטוריסקי בקרקוב וכן משערים שהייתה המודל של לאונרדו בציוריו "מדונה בין הסלעים". ב-1494 מת אחיינו, וספורצה תפס את השלטון והוכתר לדוכס מילאנו. באותה שנה קרא לשארל השמיני מלך צרפת לפלוש עם צבאו לאיטליה ולכבוש את נאפולי, שהייתה בשליטת ספרד. אך בעוד שארל השמיני מתקדם אל עבר נאפולי, לואי השני דוכס אורליאן (לואי השנים עשר מלך צרפת לעתיד, שהיה נכדה של ולנטינה ויסקונטי ונינו של ג'אן גלצו הראשון, דוכס מילאנו) פלש אף הוא עם צבאו לאיטליה במטרה לכבוש את מילאנו. ספורצה התחרט עד מהרה על כך שהזמין את הצרפתים לאיטליה, והצטרף לליגה של ונציה שכללה את פרננדו השני, מלך אראגון את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת האפיפיור אלכסנדר השישי. ב-6 ביולי 1495 צבא הליגה של ונציה גבר על זה של שארל השמיני בקרב פורנובו, אבל האחרון הצליח לשוב עם צבאו לצרפת. ב-1498 לואי השני דוכס אורליאן, שבינתיים הפך ללואי השנים עשר מלך צרפת, פלש שוב לאיטליה עם צבאו וכבש את מילאנו באוקטובר 1499. ספורצה נמלט אל חצרו של מקסימיליאן הראשון, אך שב עם צבא שכירים שווייצרי, גרמני ואיטלקי וכבש את מילאנו מידי הצרפתים (5 בינואר 1500). כעבור שלושה חודשים בלבד נתפס ספורצה בידי הצרפתים (10 באפריל 1500). הוא נלקח כאסיר לצרפת ונכלא במצודת העיר לוש שבעמק הלואר. ב-1508 ניסה להימלט מכלאו, אך נתפס שוב ונכלא באותה מצודה בתנאים מחמירים. לודוביקו ספורצה מת בכלא במאי של אותה שנה. קריסטופורו סולרי פסל את קברו. הברבורים של לאונרדו מדיה וקבצים בנושא לודוביקו ספורצה בוויקישיתוף לודוביקו ספורצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לודוביקו ספורצה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קוד בודו

קוד בודו (Code Baudot) הוא קוד לייצוגם של תווים ששימש בעיקר לאחסון מידע ולהעברתו במכשירי טלפרינטר לסוגיהם, על-גבי סרט מנוקב. הקוד קרוי על שם אמיל בודו, שהמציא את הקוד בשנת 1870. בקוד בודו כל תו יוצג באמצעות חמישה חורים לרוחב פס הנייר, ולכן התאפשרו 2 5 − 1 = 31 {\displaystyle 2^{5}-1=31} (האפס, כלומר ללא חורים בכלל, לא נחשב סימן) סימנים שונים. זה מספר קטן מדי של סימנים, שאינו מאפשר אפילו ייצוג של אותיות וספרות בלבד. לפתרון הבעיה נלקחו שני תווים להיות תווי בקרה, בעלי אופי דומה לזה של המקש Shift שבמקלדת, כלומר לעבור למערכת חלופית של סימנים. עוד שלושה תווי בקרה משותפים לשתי מערכות הסימנים - אלו הם הרווח, מעבר לתחילת השורה (CR), ושורה חדשה (LF), כך שבסך הכול מאפשרת שיטה זו ייצוג של 2X27=54 סימנים שונים, וזה מספיק לאותיות (גדולות בלבד), ספרות וסימני פיסוק. מספר הסימנים המצומצם יחסית בקוד בודו גרם להחלפתו בקוד ASCII, שבו כל תו יוצג באמצעות שבעה חורים, ולכן מאפשר 2 7 = 128 {\displaystyle 2^{7}=128} סימנים שונים. מדיה וקבצים בנושא קוד בודו בוויקישיתוף קוד בודו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דולסה דה בטטה

דולסה דה בטטה (בספרדית: dulce de batata, מילולית: "ממתק בטטה" "ריבת בטטה" או "בטטה מתוקה") הוא קינוח מתוק ומסורתי הנהוג במטבח הארגנטינאי, הפרגוואי והאורוגוואי. הקינוח בעל ג'לי מתוק, מרקם נוקשה כשל מרמלדה,הקינוח לרוב עשוי מבטטה אך יכול להיות גם בגרסאות אחרות כמו למשל עם- שוקולד או דובדבנים. באופן מסחרי נמכר הקינוח בקופסאות שימורים שטוחות ועגולות, לעיתים עם תוספות כגון שוקולד. לרוב מקובל לאכלו יחד עם גבינה צהובה. מדיה וקבצים בנושא דולסה דה בטטה בוויקישיתוף דולסה דה בטטה(הקישור אינו פעיל), מאתר וואלה ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון ובנושא ארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סברינה (עוגה)

סָבָרִינָה (בצרפתית: Savarin, סָוָורָן) היא עוגת שמרים טבולה בסירופ סוכר מבושם ברום וממולאת בדרך כלל בקצפת או קרם. מקור הסברינה במטבח הצרפתי בחבל לורן והיא קרויה על שמו של בריה סאווארן, גסטרונום צרפתי. הסברינה פופולרית גם בקונדיטוריה האוסטרו-הונגרית והגיעה גם לישראל שם הייתה פופולרית מאוד בשנות ה-60 של המאה ה-20, פופולריות שהלכה ופחתה עם השנים בעיקר כיוון שהגרסה המקומית הייתה נחותה בהרבה מזו הצרפתית וכללה בין השאר חומרים מייצבים, חומרי טעם וריח סינתטיים וצבעי מאכל. מיקי שמו, ללקק את האצבעות, באתר ישראל היום, 26 באפריל 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אאוטיכיאנוס

אֵאוּטִיכְיָאנוּס (בלטינית: Eutychianus; נפטר ב-7 בדצמבר 283) היה אפיפיור, ככל הנראה בין 4 בינואר 275 למותו ב-7 בדצמבר 283. מעט ידוע עליו, מן הכיתוב על המצבה שלו, בקטקומבה של האפיפיור קליקסטוס הראשון. אפילו תאריכי כהונתו אינם ברורים. הליבר פונטיפיקליס טוען כי כיהן במשך שמונה שנים ו-11 חודשים, בעוד שאוזביוס מקיסריה טוען כי כיהן רק 10 חודשים. מיוחס לו כי הוא זה אשר הנהיג ברכה על פירות השדה וכי הוא קבר במו ידיו 324 נוצרים אשר מתו מות קדושים. שתי הטענות מפוקפקות בעיני מרבית ההיסטוריונים של ימינו, מאחר שלא היו הוצאות להורג של נוצרים אחרי מותו של אורליאנוס בשנת 275, וכי הברכה על תנובת השדה החלה מאוחר יותר. יום הקדוש שלו הוא 8 בדצמבר. מדיה וקבצים בנושא אאוטיכיאנוס בוויקישיתוף אאוטיכיאנוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חואה גוופנג

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא חווא. סוּ ג'וּ (סינית מפושטת: 苏铸; סינית מסורתית: 蘇鑄; ‏16 בפברואר 1921 – 20 באוגוסט 2008), שנודע יותר בפסבדונים חְווָה גְווֹ פֶנְג (סינית מפושטת: 华国锋; סינית מסורתית: 華國鋒), היה מדינאי סיני, שליט הרפובליקה העממית של סין בין 1976–1981. בתחילת שנות ה-60 היה עסוק בשיקום הכלכלי של סין מהזינוק הגדול קדימה. הוא עבר לשְׂיָאנְגְטָאן והיה אחראי לטיפוח המחוז כאזור חקלאי לדוגמה, דבר שזיכה אותו בשבחי מאו דזה-דונג. ב-1971 עבר לבירה בייג'ינג ושירת בלשכת המטה של מועצת המדינה (הממשלה) בראשות ג'ואו אנלאי. בשנים 1972–1973 היה מעורב בחקירת פרשת מותו של לין ביאו. בשנת 1973 כבר קיבל מושב בפוליטביורו של הוועד המרכזי. בשנת 1975 מונה לשר לביטחון הציבור וסגן ראש הממשלה. גוופנג ייצג את הזרם המתון, בין תומכי מאו במהפכת התרבות לרפורמיסטים שהתאגדו סביב דנג שיאופינג. לאחר מותו של ג'ואו אנלאי מסרטן ב-1976 מונה גוופנג לתפקיד ראש הממשלה ומיד לאחר מכן גם לסגן יו"ר המפלגה הקומוניסטית. מספר חודשים לאחר מכן מת מאו דזה-דונג, וגוופנג ירש אותו בתפקיד יושב ראש המפלגה הקומוניסטית ובראשות הוועדה הצבאית, ובכך החזיק בשלושת התפקידים המרכזיים בסין. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון נעצרו אנשי כנופיית הארבעה, שעמדו בראש מהפכת התרבות כשליחיו של מאו. מ-1977 בכל הכינוסים הרשמיים נתלו תמונות של גואופנג לצד אלו של מאו. כך גם התבקשו בתי הספר בסין. בתחום הכלכלי הוא החזיר את מדיניות התכנון המרכזי על פי הדגם הסובייטי, שהייתה נהוגה בסין לפני הזינוק הגדול קדימה. בפועל לאחר תקופת שלטון קצרה עלה כוחו של דנג שיאופינג, ולמרות מעמדו הרשמי של גוופנג כשליט אבסולוטי, כוחו פג, אם כי דנג שהיה השליט בפועל לא הדיח אותו מייד ולא לקח את תפקידיו. לבסוף הודח מתפקידיו לאחר התגברות כוחו של דנג שיאופינג ותומכיו, ורשמית נשאר חבר רגיל בוועד המרכזי עד שהודח מתפקיד זה ב-2002. מדיה וקבצים בנושא חואה גוופנג בוויקישיתוף חואה גוופנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חואה גוופנג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סינים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כוח צנטריפוגלי

בפיזיקה, כּוֹחַ צֶנְטְרִיפוּגָלִי (מלטינית, "בורח מהמרכז": centrum – מרכז, fugere – לברוח; לפי האקדמיה ללשון העברית: כּוֹחַ סִרְכּוּזִי) הוא כוח מדומה המושך גוף הנתון בתנועה מעגלית לאורך רדיוס הסיבוב בכיוון הפונה החוצה ממרכז המעגל. נניח שיש לנו גוף בעל מסה m שמבצע תנועה מעגלית קבועה ברדיוס r. על אף שגודל המהירות לא משתנה, גוף שמבצע תנועה כזו נמצא בתאוצה, מפני שכיוון המהירות משתנה. בכל רגע נתון יש לגוף מהירות קווית בכיוון המשיק למעגל הסיבוב, וכיוון זה משתנה. עקרון ההתמדה קובע שהגוף שואף להתמיד בתנועה ישרה בכיוון המשיק, ולכן הגוף "נמשך" כלפי חוץ הסיבוב. משיכה זו היא הכוח הצנטריפוגלי, והיא למעשה מקרה פרטי של כוח ד'לאמבר. כדי לקיים תנועה מעגלית חייב להיות כוח המושך את הגוף כלפי מרכז הסיבוב. כוח זה נקרא כוח צנטריפטלי. בניגוד לכוח הצנטריפוגלי, הכוח הצנטריפטלי אינו כוח מדומה. מכיוון שהכוח הצנטריפטלי ניצב למהירות, הוא משנה את כיוונה, אך לא את גודלה. מתמטית, הכוח הצנטריפוגלי ניתן לביטוי באופן הבא: F = m a r = m v 2 r = m ω 2 r {\displaystyle F=ma_{r}=m{\frac {v^{2}}{r}}=m\omega ^{2}r} כאשר m היא מסת הגוף,   a r {\displaystyle \ a_{r}} היא התאוצה הרדיאלית,   v {\displaystyle \ v} היא המהירות, r הוא רדיוס הסיבוב ו-   ω {\displaystyle \ \omega } היא המהירות הזוויתית. מתקיים   ω {\displaystyle \ \omega }   v = r {\displaystyle \ v=r} (הפיתוח המתמטי המפורט מופיע בערך כוח קוריוליס) דוגמה לכוח הצנטריפוגלי מחיי היום יום היא המשיכה כלפי חוץ שאנו חשים בקרוסלה מסתובבת, או כלפי קירות המכונית כאשר היא מבצעת סיבוב. כפי שרואים בנוסחה, ככל שהקרוסלה מסתובבת במהירות גבוהה יותר, כך הכוח הצנטריפוגלי חזק יותר, וקשה יותר שלא לעוף מהקרוסלה. רבים נוטים שלא להשתמש במושג "כוח צנטריפוגלי" כיוון שהוא כוח מדומה, וכך אף נלמד בבתי הספר בישראל. בחישובים ובפתרון תרגילים הכוח הצנטריפוגלי לא מופיע, ובמקומו מופיע הכוח הצנטריפטלי. לכן, תלמידים רבים חושבים כי מבחינה מדעית מדויקת אין לצמד המילים "הכוח הצנטריפוגלי" משמעות אמיתית. לא כך הדבר. המונח "כוח מדומה" אינו אומר שכוח זה אינו "קיים" במציאות. הכוח הצנטריפוגלי הוא אומנם כוח מדומה, אך במערכת מסתובבת הוא ניתן למדידה, ואף יכול לבצע עבודה. לכן, אין זה מדויק לומר כי הכוח הצנטריפוגלי לא קיים, אלא רק כי הוא אינו קיים במערכות ייחוס אינרציאליות. אדרבא, בחישובים פיזיקליים במקרים רבים מעדיפים המדענים והמהנדסים להשתמש במערכות ייחוס מסתובבות, ובמקרים אלה יש לכוח הצנטריפוגלי תפקיד חשוב. לדוגמה, הכוח הצנטריפוגלי אחראי לכך שגודל תאוצת הכובד האפקטיבית של כדור הארץ משתנה עם קו הרוחב שנמצאים בו. כוח צנטריפטלי כוח מדומה מערכת ייחוס כוח קוריוליס וסת צנטריפוגלי מדיה וקבצים בנושא כוח צנטריפוגלי בוויקישיתוף ארז גרטי, כוחות המעורבים בתנועה מעגלית, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 2 ביולי 2011 עופר מגד, תנועה בהשפעת כוח צנטריפוגלי, בבלוג "רשימות בפיזיקה עיונית", 6 ביוני 2016 כוח צנטריפוגלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כּוֹחַ סִרְכּוּזִי במילון גאוגרפיה אנושית (תשע"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
מסכת חגיגה

מַסֶּכֶת חֲגִיגָה היא המסכת האחרונה בסדר מועד ובה שלושה פרקים. הנושא העיקרי במסכת הוא קורבן החגיגה אותו מקריבים בשלושת הרגלים (פסח, שבועות וסוכות) ומכאן שמה. במסכת 23 משניות. בתלמוד הבבלי יש בה 26 דפים. חלקה הראשון של המסכת עוסק בדינים המיוחדים למצוות הראייה בזמן העלייה לרגל לבית המקדש, והקורבנות שחייב כל יחיד להביא בעלייתו לרגל: עולת ראייה, שלמי חגיגה ושלמי שמחה. נושא חלקה השני של המסכת הוא דיני טומאה וטהרה (הואיל ועל-פי התורה יש להיטהר בשלוש הרגלים לצורך הבאת הקרבנות). הפרק השני בתלמוד הבבלי על המסכת כולל מדרשים רבים בענייני בריאת העולם, מעשה מרכבה ושבעת הרקיעים. הַכֹּל חַיָּבִין (שמונה משניות) – עוסק בדיני מצוות עלייה לרגל ובגדריה השונים – מי הוא המחויב, מי הוא הפטור ובאיזה אופן עולה לרגל. סוף הפרק עוסק בכללי הלכות וביחס שבין התורה שבכתב לתורה שבעל פה בהלכות שונות. אֵין דּוֹרְשִׁין (שבע משניות) – עוסק בהרחבה במעשה בראשית ומעשה מרכבה וכן באגדתות על תנאים שעסקו בסתרי תורה ("ארבעה נכנסו לפרדס", ועוד). סוף הפרק עוסק בדיני סמיכה. חֹמֶר בַּקֹדֶשׁ (שמונה משניות) – עוסק בהבדלים בין קודש לתרומה. לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון במועדים, חובותיהם וכל העניינים הקשורים להם, סודרה מסכת חגיגה שענינה המרכזי הוא חובת העלייה לרגל בשלושת הרגלים. והטעם שמסכת זו סודרה אחרונה בסדר מועד הוא מכיוון שמצוות עלייה לרגל היא מצווה המוטלת על הזכרים בלבד, כמו שכתוב בתורה ”שָׁלֹשׁ פְּעָמִים בַּשָּׁנָה יֵרָאֶה כָּל זְכוּרְךָ אֶל פְּנֵי הָאָדֹן ה'” וחז"ל דרשו את המילה זְכוּרְךָ במובן של זכר - גבר. מעשה מסכת חגיגה משנה מסכת חגיגה, באתר ויקיטקסט תוספתא, מסכת חגיגה, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, באתר ויקיטקסט תלמוד ירושלמי, מסכת חגיגה, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית כתב יד, מסכת חגיגה, תלמוד בבלי, מינכן, מאה 13, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה. ספר שמות, פרק כ"ג, פסוק י"ז תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ד', עמוד א' ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרירי מיתר הברך

שרירי מיתר הברך (באנגלית: Hamstring) נמצאים בחלקה האחורי של הירך. אלו הם שלושה שרירים שונים עם אזורי אחז דומים ועיצבוב זהה הפועלים יחדיו בכיפוף הברך ובפשיטה של מפרק הירך. המונח האנגלי משלב בין המונחים Ham או Hom (שקע או כיפוף הברך באנגלית עתיקה) ו-String המתאר גיד. שרירי מיתר הברך מהווים את התכולה השרירית של המדור האחורי של הירך ובחלקם המרוחק הם מגדירים את הדפנות העליונות של גומץ בית הברך (שני ראשיו של שריר הסובך מגדירים את הדפנות התחתונות). שלושת השרירים, שריר הירך הדו ראשי, השריר החצי קרומי והשריר החצי גידי, נאחזים בגבששת השת ("עצם הישיבה") כנקודת מוצאם ובחלק העליון של השוקה כנקודת האחז המרוחקת. השרירים מעוצבבים שלושתם על ידי חטיבת השוקה של עצב השת. יוצא מהכלל הוא הראש הקצר של שריר הירך הדו ראשי שנאחז בעצם הירך ומעוצבב על ידי חטיבת השוקיתי המשותף של עצב השת. קבוצת השרירים עוברת מעל לשני מפרקים, מתחילה בנקודה מקורבת למפרק הירך ונאחזת בנקודה מרוחקת לברך, ולכן אין ביכולתה להניע את שני המפרקים, למלוא טווח פעולתם, בה בעת. שרירי מיתר הברך מניעים את הירך לכיוון פשיטה או את הברך לכיוון כפיפה. כאשר הברך כפופה למחצה, יכולים השרירים לסובב את השוק לכיוון חיצוני (הירך הדו ראשי) או לכיוון פנימי (החצי קרומי והחצי גידי). בעת הליכה לשרירי מיתר הברך תפקיד חשוב כאנטגוניסטים (בעלי פעולה הפוכה) של השריר הארבע ראשי המתבטא בהאטה של תנועת השוק קדימה. בלוחמה נגד פרשים בעזרת כלי נשק קרים, שימשה פגיעה בעזרת חרב במיתר הברך של הסוסים להפלתם. חיתוך מיתר הברך של לוחמים רגליים מנע את יכולתם לנוע במהירות בשדה הקרב. חיתוך מיתר הברך שימש גם כאמצעי למניעת בריחה של עבדים או כענישה גופנית. מדיה וקבצים בנושא שרירי מיתר הברך בוויקישיתוף
מעבר חצייה

מעבר חצייה הוא מסלול מעבר בטיחותי להולכי רגל בחצייתם בכביש. מעבר חצייה ממוקם לרוב בצמוד לצומת כבישים ובמקרה של צומת מרומזר, רמזורי הולכי הרגל במעברי החצייה מתואמים עם רמזורי המכוניות. בישראל מעברי חציה מסומנים כפסים מקבילים רבים, לרוחב הכביש. ישנן מדינות בהן מעבר חצייה מסומן באמצעות שני פסים מקבילים לאורך הכביש, התוחמים את שטח המעבר. חוקי התעבורה מחייבים נהגים ליד מעבר חצייה במתן זכות קדימה להולכי הרגל. חובת מתן זכות קדימה קיימת בצומת מרומזר בו מכונית הפונה ימינה באור ירוק ולהולכי הרגל אור ירוק גם כן, בצמתים לא מרומזרים וכן במעברי חצייה הנמצאים באמצע הרחוב ולא בצומת. לרוב, אין מסמנים מעברי חצייה במקומות אלו שכן הם מסוכנים יותר בגלל מהירות הנסיעה הגבוהה יחסית באמצע הרחוב לעומת בסמוך לצומת, והיעדרותם אינה מפריעה יותר מדי לתנועת הולכי הרגל בעיר. מעברי חצייה שלא ליד צומת נמצאים פעמים רבות מול כניסה לבתי ספר או מבני ציבור ומרכזי קניות מרכזיים בהם קיימת, לפחות בחלק משעות היום, תנועה ערה של הולכי רגל. סוג של מעבר חצייה הוא מעבר מוגבה ובמקומות מסוימים גם צומת מוגבה. מעברי חצייה אלו נמצאים במפלס המדרכה ללא מדרגה ולכן הם נוחים יותר לחצייה, במיוחד עבור נכים, רוכבי אופניים, עגלות תינוק וכדומה. בנוסף, הגבהת המעבר יוצרת פס האטה המאלץ את הנהגים להאט באופן משמעותי לפני המעבר. צומת מוגבה הוא צומת אשר כל שטחו ושטח מעברי החצייה הצמודים אליו מוגבהים עד לגובה המדרכה ובכל הופך כל השטח לבטיחותי וחברותי הרבה יותר עבור הולכי רגל. בתכנון העיר מתנגשים לרוב התכנונים המוכוונים כלי רכב והתכנונים המוכוונים להולכי הרגל. הדבר בא לידי ביטוי גם במצב הפשוט של מרחק מעבר החצייה ממסלול המדרכה הישר בסמיכות לצומת. פעמים רבות, רוצים בצומת מרומזר לאפשר פנייה ימינה חופשית למכוניות. פנייה מסוג זה מקלה במידה מסוימת על עומס התנועה בעיר אך מאלצת את הולך הרגל לסטות ממסלולו הישר ולהאריך את דרכו, לעיתים תוך מעבר של מעבר חצייה אחד או שניים נוספים. הארכה מצטברת של המסלול הרצוי של הולכי הרגל גורם לאורך זמן לפחות הולכי רגל ללכת במקום ובכך נפגעת הסביבה העירונית באופן אחר. כבישים רחבים יוצרים מעברי חצייה ארוכים שהם דבר לא רצוי גם כן. פעמים רבות מחולק מעבר החצייה לשניים עם הפסקה באי תנועה אשר מחלק אותו לשניים. גם מצב זה, על אף שהוא נפוץ מאוד, נחשב כפחות רצוי בתכנון הרוצה לתת עדיפות להולכי רגל מכיוון שהוא מאלץ אותם להמתין במשך זמן מיותר במרכז הכביש הסואן. דוגמה קיצונית לכך, היא מעבר החצייה הגדול וההומה בעולם אשר נמצא ברובע שיבויה, בעיר טוקיו שביפן. מדרכה עילית רמזור משמרות זה"ב בישראל מעברי חציה, דף שער בספרייה הלאומית מתי הומצא מעבר החצייה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה Kaid Benfield, The World's Biggest, Busiest Pedestrian Crossing?, באתר The Atlantic, 25 במאי 2011 המירוץ למיליון ישראל 1, משימה במעבר החצייה הגדול וההומה בעולם שבשיבויה, טוקיו, יפן
שנים עבריות ג'ת"ש - ג'תשצ"ט

שנים עבריות ג'ת"ש (3700) - ג'תשצ"ט (3799) התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 62 לפנה"ס והסתיימו בשנת 39 לפי הלוח היוליאני. ג'תשי"ב - יוליוס נעשה לקיסר ברומי. ג'תשי"ג - רבן יוחנן בן זכאי, תנא. ג'תש"ך - ישו. ג'תש"ס - רבי עקיבא, תנא. * שיטה קבועה לחישוב שנים מעוברות הונהגה בשנת ד'קי"ט על ידי הלל נשיאה, ולפני כן נקבע העיבור על ידי בית דין בתחילת כל שנה. ג'ת"ש-ג'תשצ"ט צמח דוד, חלק ראשון, שנת ג' אלפים תשיב צמח דוד, חלק ראשון, שנת ג' אלפים תשיג סדר הדורות, שנת ג' אלפים תרע"א, לדעת יוחסין מאמר ה' זמן ו' (לדעות אחרות נולד בזמנים שונים).
שנים עבריות ג'ת"ת - ג'תתצ"ט

שנים עבריות ג'ת"ת (3800) - ג'תתצ"ט (3899) התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 39 והסתיימו בשנת 139 לפי הלוח היוליאני. י"ז בתמוז ג'תת"ל - נפרצו חומות ירושלים בתקופת בית שני על ידי הרומאים ונתבטל קורבן התמיד ט' באב ג'תת"ל - חורבן בית המקדש השני ט' באב ג'תתצ"ה - חורבן ביתר וסיום מרד בר כוכבא ג'תת"י - רבן גמליאל הזקן ג'תתכ"ט - רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול, רבן שמעון בן גמליאל הזקן ג'תתל"ג - רבן יוחנן בן זכאי ג'תת"פ או ג'תתצ"ז - ר' עקיבא * שיטה קבועה לחישוב שנים מעוברות הונהגה בשנת ד'קי"ט על ידי הלל נשיאה, ולפני כן נקבע העיבור על ידי בית דין בתחילת כל שנה. ג'ת"ת-ג'תתצ"ט סדר הדורות צמח דוד, חלק ראשון, שנת ג' אלפים תשיג לפי הרב רפאל הלפרין בספרו אטלס עץ חיים
שנים עבריות ג'תת"ק - ג'תתקצ"ט

שנים עבריות ג'תת"ק (3900) - ג'תתקצ"ט (3999) התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 139 והסתיימו בשנת 239 לפי הלוח היוליאני. ג'תתקל"ה – רב, מראשוני האמוראים (תאריך משוער). ג'תתקכ"ה – שמואל, מראשוני האמוראים (תאריך משוער). ג'תתקמ"א – רבי חייא, מאחרוני התנאים (תאריך משוער). ג'תתקנ"ה או ג'תתקס"א – רב יהודה, אמוראי ומייסדה של ישיבת פומבדיתא וראש הישיבה (תאריך משוער). ג'תתקע"ז – רב הונא, אמוראי וראש ישיבת סורא (תאריך משוער). ג'תתקע"ח – רב חסדא, אמוראי וראש ישיבת סורא (תאריך משוער). ג'תתקכ"ג – רבי שמעון בר יוחאי, תנא ותלמידו של רבי עקיבא (תאריך משוער). ט"ו בכסלו ג'תתקע"ט – רבי יהודה הנשיא, חותם המשנה. * שיטה קבועה לחישוב שנים מעוברות הונהגה בשנת ד'קי"ט על ידי הלל נשיאה, ולפני כן נקבע העיבור על ידי בית דין בתחילת כל שנה. ג'תת"ק-ג'תתקצ"ט
שנים עבריות ד' אלפים - ד'צ"ט

שנים עבריות ד' אלפים (4000) - ד'צ"ט (4099) התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 239 והסתיימו בשנת 339 לפי הלוח היוליאני. ד'ל"ז - החריב פפוס בן פולמוס את בית המדרש של שמואל ונהרג באותו הזמן רבי חנינא. ד"א ע"ג - גזרו הפרסים גזירת שמד על היהודים ובואותה שנה ביטל קוסטנטינו את הצלמים והאמונות. ד'ל"ז - רב חנינא ד'נ"ז - רב הונא, ראש ישיבת סורא ד'ס' - רב יהודה ורבי יוחנן ד"א ס"ח - רב חסדא * שיטה קבועה לחישוב שנים מעוברות הונהגה בשנת ד'קי"ט על ידי הלל נשיאה, ולפני כן נקבע העיבור על ידי בית דין בתחילת כל שנה. ד' אלפים-ד'צ"ט
שנים עבריות ד'ק' - ד'קצ"ט

שנים עבריות ד'ק' (4100) - ד'קצ"ט (4199) התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 339 והסתיימו בשנת 439 לפי הלוח היוליאני. ד'קי"ט - הלל נשיאה מעביר את הלוח העברי לקביעוּת על פי חשבון, במקום קידוש החודש על פי ראיית הלבנה. ד'קי"ג - רב אשי ד'קי"ח - הלל נשיאה, דור עשירי להלל הזקן ד'קי"ג - רבא * שיטה קבועה לחישוב שנים מעוברות הונהגה בשנת ד'קי"ט על ידי הלל נשיאה, ולפני כן נקבע העיבור על ידי בית דין בתחילת כל שנה. ד'ק'-ד'קצ"ט
שנים עבריות ק' - קצ"ט

שנים עבריות ק' (100) - קצ"ט (199) התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 3662 לפנה"ס והסתיימו בשנת 3562 לפנה"ס לפי הלוח היוליאני. ק"ל - שת, בנו של אדם הראשון. * שיטה קבועה לחישוב שנים מעוברות הונהגה בשנת ד'קי"ט על ידי הלל נשיאה, ולפני כן נקבע העיבור על ידי בית דין בתחילת כל שנה.
שנים עבריות א' - צ"ט

שנים עבריות א' (1) - צ"ט (99) התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 3761 לפנה"ס והסתיימו בשנת 3662 לפנה"ס לפי הלוח היוליאני. ערך מורחב – הכרונולוגיה המקראית והמסורתית על פי המסורת היהודית, הלוח העברי מתחיל להימנות מבריאת העולם. לכן, העולם נברא בסוף אדר שנת א' (לדעת רבי יהושע) או בסוף אלול שנת א' (לדעת רבי אליעזר שהיא הרווחת). כ"ה באלול: בריאת העולם - היום הראשון. כ"ו באלול: בריאת הרקיע - היום השני. כ"ז באלול: בריאת הצומח - היום השלישי. כ"ח באלול: בריאת השמש, הירח והכוכבים - היום הרביעי. כ"ט באלול: בריאת הדגים והעופות - היום החמישי. א' בתשרי: היום השישי - בריאת בעלי החיים היבשתיים, בריאת אדם וחוה, חטא עץ הדעת והולדת קין ותאומתו. ב' בתשרי: השבת הראשונה, הנקראת גם שבת בראשית. ג' בתשרי: במוצאי השבת הראשונה, נבראה האש. א' בתשרי שנת ב' - אדם וחווה. ט"ו בתשרי שנת ב - הבל ותאומותיו. ט"ו בניסן שנת מ"א. - הבל נרצח בידי קין. * שיטה קבועה לחישוב שנים מעוברות הונהגה בשנת ד'קי"ט על ידי הלל נשיאה, ולפני כן נקבע העיבור על ידי בית דין בתחילת כל שנה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף י', עמוד ב' - דף י"א, עמוד א' ויקרא רבה, פרשה כ"ט, פסקה א' פרקי דרבי אליעזר פרק ח' לדעת חלק מהמדרשים גם הבל נולד באותו יום בראשית רבה, פרשה כ"ב, פסקה ד'. פרקי דרבי אליעזר פרק כ"א. מדרש תנחומא, פרשת בראשית, אות ט'.
שנים עבריות ר' - רצ"ט

שנים עבריות ר' (200) - רצ"ט (299) התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 3562 לפנה"ס והסתיימו בשנת 3462 לפנה"ס לפי הלוח היוליאני. רל"ה - אנוש, בנו של שת ונכדו של אדם הראשון. * שיטה קבועה לחישוב שנים מעוברות הונהגה בשנת ד'קי"ט על ידי הלל נשיאה, ולפני כן נקבע העיבור על ידי בית דין בתחילת כל שנה.