laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיוויזיית האבטחה ה-203 (ורמאכט)

דיוויזיית האבטחה ה-203 (בגרמנית: 203. Sicherungs-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה. ב-14 ביוני 1941 הוקמה החטיבה ה-203, והיא הוצבה באזר העורפי של קבוצת ארמיות מרכז במהלך מבצע ברברוסה. ב-24 בדצמבר אותה שנה שונה שמה לחטיבת האבטחה ה-203, והיא הופקדה על אבטחת קווי התקשורת והאספקה, וכן לחמה כנגד יחידות הפרטיזנים בבלארוס. ב-1 ביוני 1942 קיבלה החטיבה תגבורות, ושמה שונה לדיוויזיית האבטחה ה-203. במהלך מבצע בגרטיון (יוני 1944) הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-23 שהיה חלק מהארמייה השנייה באזור ביצות פריפיאט, אולם עד סוף יולי 1944 היא נהדפה לאזור ברסט-ליטובסק. בתחילת אוגוסט, הדיוויזיה נאלצה להמשיך לסגת, ובאותו חודש היה מעורב רגימנט האבטחה ה-608 בטבח וולה, ולאחר מכן הוקצתה הדיוויזיה תחת פיקודה של הארמייה הרביעית. ב-21 בדצמבר 1944 שונה שם הדיוויזיה להדיוויזיה ה-203, והיא לחמה בקרבות הקשים בפרוסיה המזרחית, עד לכניעתה באפריל 1945. גוטפריד ברטון (14 ביוני 1941 – ינואר 1943) רודולף פילץ (ינואר 1943 – 19 באוגוסט 1944) מקס הורן (19 באוגוסט 1944 – 18 בנובמבר 1944) וילהלם תומאס (18 בנובמבר 1944 – 26 בדצמבר 1944) פריץ גדצ'קה (26 בדצמבר 1944 – אפריל 1945) חטיבת התחלופה ה-203 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) חטיבת האבטחה ה-203 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) דיוויזיית האבטחה ה-203 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) הדיוויזיה ה-203 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
אוטורינו רספיגי

אוטורינו רֶסְפּיגי (באיטלקית: Ottorino Respighi‏; 9 ביולי 1879, בולוניה – 18 באפריל 1936, רומא) היה כנר ומלחין איטלקי. רספיגי נולד למשפחה מוזיקלית. סבו היה נגן עוגב בכנסייה בבולוניה ואביו שימש כמורה בקונסרבטוריון בעיר. בילדותו קיבל אוטורינו חינוך מוזיקלי בבולוניה, ולאחר שסיים את לימודיו נסע לסנקט פטרבורג שברוסיה כדי ללמוד קומפוזיציה אצל רימסקי-קורסקוב ולעבוד ככנר באופרה העירונית. לאחר שנתיים ברוסיה השלים את לימודיו בברלין. בין השנים 1903 ו-1908 הופיע רספיגי ככנר בהרכבים שונים וניסה את כוחו בהלחנה, ללא הצלחה רבה. בשנים 1908–1909 שימש כמורה לנגינה בברלין. 1913–1923 היו שנות הפריחה המוזיקלית שלו. בתקופה זו כתב את יצירותיו הסימפוניות "מזרקות רומא" ו"אורני רומא" שזכו להצלחה, ואופרות אחדות. בשנים 1923 - 1925 שימש רספיגי כמנהל האקדמיה למוזיקה ברומא, אך התפטר מתפקידו כדי להתרכז בכתיבה ובניצוח על יצירותיו ברחבי העולם. ב-1929 החל המנצח המפורסם ארטורו טוסקניני לכלול את יצירותיו של רספיגי בקונצרטים ובתקליטיו. ב-1932 נתמנה רספיגי לאקדמיה האיטלקית, אך ב-1935 חלה וכעבור שנה נפטר. רספיגי כתב מוזיקה נאו-קלאסית ואופרות, אך יצירותיו החשובות הן הפואמות הסימפוניות שלו, הידועות בתיזמור ובהרמוניה שלהן: "מזרקות רומא" (Fontane di Roma) ו"אורני רומא" (Pini di Roma). ביצירות אלה וביצירה נוספת, "חגיגות רומא" (Feste Romane), מתאר רספיגי את הנוף של רומא. רספיגי כתב גם עיבודים ליצירות של מלחינים אחרים, ובהם 4 סוויטות: חנות הקסמים (Le Boutique Fantasque) - מוזיקה לבלט על פי נעימות של רוסיני. רוסיניאנה - סוויטה נוספת על פי יצירות של רוסיני. הציפורים (Gli Uccelli) - סוויטה של קטעים על בעלי כנף, לפי יצירות קצרות לצ'מבלו מאת מלחינים שונים בני המאה ה-17 וה-18. חלקי הסוויטה: מבוא, היונה, התרנגולת, הזמיר והקוקיה. 3 סוויטות של אַרְיות ומחולות עתיקים. מדיה וקבצים בנושא אוטורינו רספיגי בוויקישיתוף אוטורינו רספיגי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוטורינו רספיגי, באתר AllMovie (באנגלית) אוטורינו רספיגי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אוטורינו רספיגי, באתר ספוטיפיי אוטורינו רספיגי, באתר Last.fm (באנגלית) אוטורינו רספיגי, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט אוטורינו רספיגי, באתר AllMusic (באנגלית) אוטורינו רספיגי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוטורינו רספיגי, באתר Discogs (באנגלית) אוטורינו רספיגי, באתר Songkick (באנגלית) אוטורינו רספיגי, דף שער בספרייה הלאומית אוטורינו רספיגי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אוטורינו רספיגי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
היעלמות חברי הקונגרס האמריקאים באלסקה

היעלמות חברי הקונגרס האמריקאים באלסקה התרחשה ב-16 באוקטובר 1972. מטוס קל שבו היו ארבעה אנשים, ביניהם שני חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית, נעלם בדרכו בין נמלי התעופה של אנקורג' וג'ונו במדינת אלסקה. למרות חיפושים נרחבים לא נמצא זכר למטוס ולנוסעיו. הייל בוגס (1914–1972) (אנ') היה חבר בית הנבחרים מטעם המחוז השני של לואיזיאנה. הוא כיהן בקונגרס ברציפות מ-1947. ב-1971 נבחר לשמש כמנהיג סיעת הרוב בבית הנבחרים, תפקיד שהוא השני בחשיבותו בסיעה לאחר יושב ראש הבית. ניק בגיץ' (1932–1972) היה חבר בית הנבחרים מטעם אלסקה. הוא נבחר לכהונתו ב-1970. שניהם היו חברי המפלגה הדמוקרטית. לקראת הבחירות לקונגרס בנובמבר 1972 יצא בוגס לאלסקה על מנת לסייע לבגיץ' במסע הבחירות במחוז הבחירה שלו, שבו התמודד בקרב צמוד עם מתחרהו הרפובליקאי. בבוקר ה-16 באוקטובר עלו השניים על סיפונו של מטוס קל בנמל התעופה של העיר אנקורג' בדרכם לעיר ג'ונו. נלווה אליהם עוזרו של בגיץ'. המטוס, מדגם ססנה 310C, יוצר בשנת 1959 ונמצא בבעלות חברת פאן אלסקה איירווייז. הוא הוטס על ידי הטייס הראשי של החברה. משך הטיסה הצפוי היה 3.5 שעות. המטוס יצא לדרכו בשעה 09:00. בשעה 13:15 הודיע נמל התעופה בג'ונו שהמטוס לא הגיע שמה. אז החלו חיפושים אחרי המטוס. מבצע החיפוש וההצלה שנערך היה נרחב וממושך. השתתפו בו מעל 400 כלי טיס של משמר החופים, הצי, חיל האוויר וצבא ארצות הברית. נסרקו השטחים לאורך נתיבו המתוכנן של המטוס ונתיבים חלופיים, אך לא נמצא כל סימן וזכר למטוס ולנוסעיו. החיפושים הופסקו לאחר 39 ימים. האירוע נחקר על ידי המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה, אשר לא הצליחה לקבוע את הגורם להיעלמות. המטוס היה מחויב על פי חוק לשאת משואת איכון אלחוטית למקרה חירום, שהייתה אמורה לסייע באיתור שרידי המטוס. במהלך החקירה התגלה שמכשיר האיכון שהיה אמור להיות על גבי המטוס נמצא במטוס אחר. עד ראייה העיד שראה בתיקו של טייס המטוס שנעלם מכשיר דומה למכשיר האיכון. בוגס ובגיץ' ניצחו בבחירות נובמבר 1972 במחוזות הבחירה שלהם, בהיעדרם. בסוף דצמבר הכריז בית משפט על מותם של ארבעת יושבי המטוס. בעקבות זאת נערכו בחירות מיוחדות לאיוש מושביהם של שני חברי בית הנבחרים. בשנים שלאחר האירוע הועלתה הטענה שהיעלמותם של בוגס ובגיץ' לא נבעה מתאונה אלא ממעשה מכוון, כלומר רצח. תאוריית קשר שהופצה במשך זמן מה טענה כי ההתרסקות הייתה מכוונת והוסתרה על ידי ה-FBI, במיוחד על ידי ג'יי אדגר הובר, שהיה מעורב במאבק כוחות עם הייל בוגס. העיתונאי ג'ון וולזאק (Jon Walczak) חקר את הפרשה ופרסם את ממצאיו בפודקאסט בשנת 2020. עמוד האירוע, באתר Aviation Safety Network איתמר זהר, שני פוליטיקאים מבטיחים היו במטוס הזה. עד היום לא אותרו עקבותיו, באתר הארץ, 12 ביולי 2020 מקור: אתר רשות התעופה הפדרלית. Missing in Alaska, iHeartRadio
קוויסקלוס

קוויסקלוס (שם מדעי: Quiscalus; פירוש השם הלטיני: "אם כל הארצות" - האיטי, שם התגלה העוף) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הפזאיים המצויים בטבע באמריקה הצפונית, המרכזית וגם בצפון אמריקה הדרומית. כיום מכילים בסוג זה 6 מינים נוסף על מין נכחד ממקסיקו. רבים מהם נפוצים לאורך ארצות הברית, שם הם מכונים בטעות "זרזירים". עופות אלה דומים במראהו לעורביים או לזרזיריים, אך הם קרובים יותר לפזאי. רובם כהים, שחורים עד חומים ולעיתים בגווני חום-אדמדם עם מקור נוקשה מחודד ועיניים גדולות צהובות. הם בעלי זנב ארוך כשל נחליאלי והם מזמרים. אורכם 20 עד 40 סנטימטרים, כשהזכרים גדולים מהנקבות ומשקלם הממוצע 49–239 גרם. עופות אלה הם אוכלי כל שלעיתים נחשבים למזיקים ומטרידים, הפוגעים ביבולים חקלאיים והם אינם מפחדים מהאדם. Quiscalus major Quiscalus quiscula Quiscalus mexicanus Quiscalus nicaraguensis Quiscalus niger Quiscalus lugubris Quiscalus palustris - נכחד כמה מהחוקרים רואים בכמה תת-מינים של הסוג מינים עצמאיים. מדיה וקבצים בנושא קוויסקלוס בוויקישיתוף קוויסקלוס, באתר ITIS (באנגלית) קוויסקלוס, באתר NCBI (באנגלית) קוויסקלוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוויסקלוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוויסקלוס, באתר GBIF (באנגלית)
רכס אתלברט

רכס אתלברט (באנגלית: Ethelbert Ridge) הוא רכס הרים הממוקם ברכס דאגלס באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. הרכס ממוקם ממזרח -דרום-מזרח להר אלפרד. הרכס מורכב מסלעים געשיים, וזאת על אף שההרים סביבו מורכבים מסלעי משקע. שמו של הרכס ניתן לו על ידי הגאולוג אלסטייר לין (Alastair Linn) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד. לין קרא לרכס - "רכס סאדלבלג" (באנגלית: "Saddleback Ridge"; מילולית: "רכס האוכף") בשל מראה הרכס (שמזכיר מראה אוכף כאשר מביטים בו מדרום). מאוחר יותר הסקר לא קיבל את הצעתו של לין, וקרא לו "רכס אתלברט" על שמו של אתלברט, מלך וסקס, בנו של אתלוולף, מלך וסקס, המלך הסכסוני של אנגליה; וזאת בדומה לשמות הרים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים. הר אדרד הר אתלרד הר אתלסטאן הר אגברט הר אתלוולף הר אלפרד רכס אתלברט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית רכס אתלברט באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה רכס אתלברט באתר mindat מחשבון מרחקים - המרחק מרכס אתלברט לאתרים סמוכים מידע גאוגרפי והיסטורי מידע על מקור השם
יחסי בורקינה פאסו – יפן

יחסי בורקינה פאסו–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין בורקינה פאסו לבין יפן. בורקינה פאסו ויפן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין בורקינה פאסו ליפן כוננו ב-1 ביולי 1960, יום הכרתה של יפן בעצמאותה של בורקינה פאסו. בלז קומפאורה, נשיא בורקינה פאסו (1993, 1995, 1998, 2003, 2008, 2013) בורקינה פאסו מיוצגת ביפן בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. יפן מיוצגת בבורקינה פאסו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בואגאדוגו, בירת המדינה. אתר שגרירות בורקינה פאסו ביפן אתר שגרירות יפן בבורקינה פאסו יחסי בורקינה פאסו–יפן, באתר משרד החוץ היפני EMBASSY OF BURKINA FASO IN TOKYO, JAPAN EMBASSY OF JAPAN IN OUAGADOUGOU, BURKINA FASO
יחסי ארגנטינה–פרגוואי

יחסי ארגנטינה–פרגוואי הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לפרגוואי. יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות השכנות נוצרו בשנת 1811 עם חתימת הסכם ידידות, סיוע וסחר. שתי המדינות היו במלחמה בין 1864 ו-1870 (מלחמת הברית המשולשת) ומאז לא נלחמו זו בזו. ארגנטינה מחזיקה בפרגוואי שגרירות באסונסיון ושתי קונסוליות כלליות בסיודד דל אסטה ובאנקרנסיון. פרגוואי מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס ו-7 קונסוליות בקלורינדה, קוריינטס, פורמוסה, פוסאדאס, רסיסטנסיה, רוסאריו ופוארטו איגואסו. שתי המדינות הן חברות מלאות במרקוסור, איחוד האומות של אמריקה הדרומית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות, קבוצת ריו, G77, המערכת הכלכלית של אמריקה הלטינית ואיגוד השילוב האמריקני-לטיני. מדיה וקבצים בנושא יחסי ארגנטינה–פרגוואי בוויקישיתוף http://ccest.cancilleria.gov.ar/
שמעון בכרך

שמעון בן יצחק בַּכָרָךְ ובלועזית באכר (בהונגרית: Bacher Simon; ‏כ' בשבט תקפ"ג, 1 בפברואר 1823 – ח' בחשוון תרנ"ב, 9 בנובמבר 1891) היה משורר וסופר עברי איש תנועת ההשכלה בהונגריה. בלה באכר הוא קרוב משפחתו. בכרך, מצאצאי ה"חות יאיר", נולד בליפטובסקי מיקולש (ביידיש: ליפטוי סט' מיקלויש) שבצפון-מערב הונגריה כיום בסלובקיה). ליפטוי הייתה מוקד של ההשכלה הרבנית המתונה ברוח מוראביה. בעודו ילד רך נמשך לשירה, ובגיל שבע תרגם מגרמנית לעברית את Das Lied von der Glocke מאת שילר. לאחר הבר-מצווה החל ללמוד בישיבה המקומית תחת הרב אלעזר לעוו. בתום ארבע שנים בליפטוי, עבר לתקופה קצרה בישיבות המוראביות של ניקלשבורג, תחת הרב הכולל נחום טרייביטש, ולייפניק, תחת הרב שלמה קווטש. הוא שב להונגריה והמשיך ללמוד עם הרב יצחק משה פרלס, ראשית באייזנשטט ואז בבוניהאד, עד 1842. בכל המוסדות שלמד בהם הייתה פתיחות להשכלה וללימודי חול (בניגוד לדגם השמרני בישיבת פרשבורג ובנותיה). במהלך שנותיו בישיבה היה בכרך למשכיל פעיל ולמשורר עברי. בגיל תשע-עשרה שב לליפטוי והתפרנס כסוחר. הוא מונה למזכיר הקהילה ולחבר הוועד המנהל של בית-הספר המודרני. מ-1844 כתב עבור "כוכבי יצחק", הפרסום המשכילי המוביל של התקופה. בנוסף לעבודותיו בעברית, שירים בגרמנית פרי עטו ראו אור בעיתונות הכללית. ב-1848 נשא לאישה את דבורה טדסקו; בין שמונת ילדיהם היה המזרחן איש חכמת ישראל בנימין זאב בכרך. בשנות ה-1850 עבד כמפקח במכרות המלח הסמוכים לז'ולנה, ובעשור הבא שב לעסוק במסחר וחקלאות בעירו. הוא התרושש עקב מלחמת אוסטריה-פרוסיה, עבר לפשט ומונה לבסוף לגזבר הקהילה היהודית הגדולה. בתפקיד זה החזיק בכרך עד קץ ימיו. בין יתר עבודותיו, הוציא ב-1860 תרגום לעברית של "יהויכין" מאת לודוויג פיליפזון. ב-1866 תרגם לעברית את "נתן החכם". הוא תרגם לעברית מכתבי גתה, שנדור פטפי, מיהאי ורשמארטי, קארוי אטווש ויאנוש אראן. ב-1867 חיבר את השיר "יחי המלך" לכבוד הפשרה האוסטרו-הונגרית, וב-1868 הוציא מבחר שירים הונגריים מתורגמים לעברית במאסף "זמרת הארץ", ובכללם המנון הונגריה. באותה שנה דיווח על קונגרס יהדות הונגריה לעיתון "המגיד", ונעשה לסופרו בממלכה. הוא היה גם מזכיר הקונגרס, ותרגם את תקנותיו מגרמנית לעברית. ב-1871 החל לכתוב לעיתון "החבצלת" בירושלים (מכתבו הראשון היה מחאה על התוכנית לבנות ביריחו, והוא צירף אליה שיר בשם "קללת הנביא".) ב"חבצלת" פרסם בהמשכים מ-1879 את שירת "מלך אביון", תרגומו לסיפורי שלמה המלך ואשמדאי מאת אברהם אלעזר פרנקל. הוא חיבר ותרגם שירים רבים לעת מצוא: ב-1871 לעת פטירת יוז'ף אטווש, ב-1873 לרגל חצי-היובל למלכות פרנץ יוזף, בעברית, וב-1877 לכבוד פתיחת בית המדרש לרבנים בבודפשט. ב-1879 הוציא מאסף משיריו העבריים בשם "מוצל מאש." בכרך מת ממחלת לב ב-1891. כל יצירותיו פורסמו בשלושה כרכים על ידי בנו בנימין זאב ב-1894, בשם "שער שמעון". כתבי שמעון בכרך בפרויקט בן-יהודה שמעון בכרך, באנציקלופדיה יודאיקה שמעון בכרך, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) שמעון בכרך, בלקסיקון היהודי-הונגרי. שמעון בכרך, במאגרי הספרייה הלאומית של ישראל "זמירות הארץ", פעסט, ה'תרכ"ו. שמעון (בכרך) איננו!, המגיד, 19 בנובמבר 1891 קללת הנביא, חבצלת, 19 בדצמבר 1871 "יחי המלך!", שירים בעברית ובהונגרית לכבוד פשרת 1867. "יום מלכנו", שירים לחצי-היובל לקיסר. שמעון בן יצחק בכרך (1823-1891), דף שער בספרייה הלאומית
יוסף מפוזנא

רבי יוסף (לנדא) מפוזנא (ה'תצ"ו, 1736 – ה' באדר ה'תקס"א, 18 בפברואר 1801) הוא פוסק הלכה, והתפרסם כצדיק, בסוף חייו שימש במשך כעשרים שנה כרבה של פוזנא. רבי יוסף היה חתנו של רבי יחזקאל לנדא (ה"נודע ביהודה"), ונודע בכינויו 'יוסף הצדיק'. רבי יוסף נולד ב-1736 לרבי משה פנחס ששימש כפרנס של ועד ארבע ארצות בלבוב, ולרבקה בתו של רבי ישראל איסר מראשי קהילת ז'ולקייב. בגיל צעיר נשא לאישה את פריידא בתו של הנודע ביהודה, בעודו מכהן כרבה של יאמפול. לאחר שנישא חי בז'ולקייב. מתיאורי חמיו עליו נראה שהעריכו מאד. משנת תקל"ג כיהן ברבנות בכמה ערים, ביאברוב, ויטקוב, ובסקאהל, ומשנת תק"מ נקרא לכהן כרבה של פוזנא. חידושיו נלקטו בספר בשם "חידושי רבי יוסף מפוזנא". נפטר בה' באדר ה'תקס"א ונקבר בבית העלמין הישן בפוזנא. על פי צוואתו, מילא את מקומו אחיו רבי שמואל, מחבר "בית שמואל אחרון". דברי תורתו נדפסו לאחר מותו בספר בשם 'חדושי רבינו יוסף מפוזנא' ובספר זיכרון שארית יוסף. מלבד ספרים אלו נדפסו כמה תשובות בשמו בספר חותנו 'הנודע ביהודה', וכן שני קטעים למסכת חולין מובאים בשמו בספרו של אחיו - "בית שמואל - אחרון" - בסוף חלק יורה דעה. לאחרונה נתגלו חידושים נוספים בשמו שנדפסו בקובץ "צפונות" חלק ד', מתוך כתב יד שנמצא בספרייה הלאומית. על כתב היד נכתב: ראה זה דבר חידוש הוא, מקנקן חדש מלא ישן, ה"ה ש"ב האברך הרבני המופלא החריף והבקי, המושלם בכל המעלות, כבוד מו' יוסף נר"ו, בן כבוד הרב המאה"ג הנגיד המפורסם ושר בישראל מו' משה פנחס נר"ו אב"ד ור"מ דק"ק סווירז, ונאמן דב"י דד"א [= נאמן דב'ית י'שראל דד' (ארבע) א'רצות] יצ"ו, המעותד להיות פרנס ורועה צאן קדשים בגליל לבוב, חתנא דבי נשיאה הרב גאון המפורסם בדורו, החריף הגדול החכם השלם כבוד מו' יחזקאל סג"ל אב"ד דק"ק יאמפלי יצ"ו אחיו, רבי שמואל פלקנפלד מפוזנא מחבר "בית שמואל - אחרון". בנו, רבי יהודה לנדא אב"ד וולדובה, מחבר "בית יהודה" – לבוב תקצ"א. נישא לבתו של רבי משה אב"ד סטאנוב, בן רבי נפתלי הירץ אב"ד דק"ק דובנא. בנו הוא רבי יצחק לנדא אב"ד וולודבה ולויצק, מחבר ספר 'עומר יצחק'. בנו, רבי פינחס – גאון וגביר, חתן רבי בנימין ברודא מהורודנה, ואביו של רבי אלעזר לנדא מווילקוביסק בנו, רבי ישראל משה איסר מלובלין. יש שכתבו שהוא טעות ושם בנו הוא 'רבי חיים דוד' מחבר ספר 'זיכרון חיי דודים' בכתב יד שאבד, ומייסד בית הכנסת הראשון בדעמביץ. רבי שלמה זלמן ליפשיץ מורשה. הערך "רבי יוסף מפוזנא", באתר המכלול יוסף בן משה פינחס, מפוזנה, זיכרון שארית יוסף, קאלאמיא תרמב, באתר היברובוקס רבי יוסף מפוזנא, חידושי רבינו יוסף מפוזנא, ירושלים תש"ס, באתר אוצר החכמה אוצר הרבנים, מס' 8534 (בתאריכים שגויים) יודלוב, צפונות, ד, עמ' לד יש שהקדימו את שנת לידתו לתפ"ו או תצ"ב. אך בהקדמת גיסו לספר נודע ביהודה כתב שבשנת תקט"ו היה רבי יוסף בן 19. נודע ביהודה מהדו"ק, אבה"ע סימן סג, וחו"מ סימן כה, כז. נ. א. וקשטיין, ויתילדו 135, ויתילדו
יחסי בוסניה והרצגובינה – טורקיה

יחסי בוסניה והרצגובינה–טורקיה הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה לבין טורקיה. ב-29 באוגוסט 1992 כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין המדינות. קיימים קשרים היסטוריים חזקים בין בוסניה והרצגובינה וטורקיה, שהוקמו לאחר הכיבוש העות'מאני של חצי האי הבלקני. גולה טורקית משמעותית נוצרה בשטחה של בוסניה והרצגובינה המודרנית לאחר הצטרפותה לאימפריה העות'מאנית. הבוסניאקים היו בין הסלאבים הראשונים באזור שהתאסלמו. מרבית הטורקים החלו לעזוב את בוסניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר מכן התמוטטה האימפריה העות'מאנית. בשנת 1923 הפך מוסטפא כמאל אטאטורק למייסד המדינה הטורקית המודרנית, ושטחה של בוסניה והרצגובינה הפך לחלק מיוגוסלביה. תחת ממשלת יוגוסלביה, תפקיד הדת בחיי הבוסניאקים פחת, למרות העובדה שיוסיפ ברוז טיטו לא התנגד בגלוי למנהגי הדת של האוכלוסייה, כמו רוב מנהיגי המדינות הקומוניסטיות האחרות במהלך המלחמה הקרה. ב-6 בפברואר 1992 הכירה טורקיה בבוסניה והרצגובינה כמדינה עצמאית, וב-29 באוגוסט 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. ב-22 ביולי 1995 תיווך נשיא טורקיה סוליימאן דמירל משא ומתן בין בוסניה לקרואטיה, שלאחריהן פעלו שתי המדינות כחזית מאוחדת כנגד הכוחות המזוינים הסרביים. בשנת 2011 הצהיר מוסטפא סריק, נשיא הקהילה האסלאמית בבוסניה והרצגובינה: "טורקיה היא אמא שלנו, כך זה היה וכך זה יהיה". ב-11 ביולי 2012 אמר ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, בעת ביקור באנדרטה בסרברניצה שהוקדשה לטבח בעיר זו, כי הפוליטיקאי הבוסני אלייה איזטבגוביץ' דיבר בחום מאוד על טורקיה במהלך שיחתם. ההשפעה הטורקית בקרב פוליטיקאים בוסנים גוברת בשנים האחרונות. רג'פ טאיפ ארדואן ידוע על מאמציו ליישב את שתי המפלגות הבוסניות העיקריות: מפלגת הפעולה הדמוקרטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בוסניה והרצגובינה. בערים בוסניות רבות, רחובות נקראים על שם מדינאים וכובשים עות'מאניים. במרכז סרייבו יש רחוב על שמו של סוקוללו מחמד פאשה, ובביחאץ' יש רחוב על שם סולימאן המפואר. בשנת 2003 הסתכם מחזור המסחר בין המדינות בסכום של 70 מיליון דולר. בשנת 2017 הסחר בין המדינות הסתכם ב-700 מיליון דולר. טורקיה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו וקונסוליה כללית במוסטר. בוסניה והרצגובינה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-3 קונסוליות באיסטנבול, איזמיר ובורסה. מדיה וקבצים בנושא יחסי בוסניה והרצגובינה – טורקיה בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות
יחסי טורקיה–מונטנגרו

טורקיה הכירה רשמית במונטנגרו ב-12 ביוני 2006. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-3 ביולי 2006. ביקורים ואנשי קשר ברמה גבוהה בין שתי המדינות נמשכים באינטנסיביות ובהצלחה. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון, מועצת אירופה ונאט"ו. מונטנגרו מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה. טורקיה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה. המסחר הכולל בין שתי המדינות בשנת 2012 הסתכם ב-40.1 מיליון אירו, מתוכם היבוא 28.4 מיליון אירו, והיצוא 11.7 מיליון אירו. ההשקעה הישירה מרפובליקת טורקיה בשנת 2012 הסתכמה ב-25 מיליון אירו. המסחר הכולל בין שתי המדינות בשנת 2011 הסתכם ב-36.8 מיליון אירו, מתוכם היבוא היה 25.6 מיליון אירו, והיצוא 11.2 מיליון אירו. ההשקעה הישירה מרפובליקת טורקיה בשנת 2011 הסתכמה ב-993,281 אירו. בתחילת דצמבר 2010 התקיימה הישיבה הראשונה של הוועדה המשותפת למונטנגרו–טורקיה, כמו גם הפורום העסקי הראשון של אנשי מונטנגרו ואנשי עסקים טורקים, במהלך ביקורו של שר התעשייה והמסחר הטורקי ניהאט ארגון מונטנגרו. סך הסחר בין המדינות בשנת 2010 הסתכם ב-33.06 מיליון אירו, מתוכם היבוא 28.07 מיליון אירו, והיצוא 4.9 מיליון אירו. ההשקעה הישירה מרפובליקת טורקיה בשנת 2010 הסתכמה ב-3.3 מיליון אירו. סך הסחר בין המדינות בשנת 2009 הסתכם ב-22.7 מיליון אירו, מתוכם היצוא היה 1.3 מיליון אירו, והיבוא 21.3 מיליון אירו. ההשקעה הישירה מרפובליקת טורקיה בשנת 2009 הסתכמה ב-523.2 אלף אירו. טורקיה ממשיכה להעניק מלגות לסטודנטים מונטנגרים במסגרת מלגות הממשלה ופרויקט סטודנטים גדול יותר (BOP). במטרה לענות על צורכיהם העתידיים של קרוביהם הגרים במונטנגרו, שאיתם אנו חולקים גם אותה דת, עבור אימאמים משכילים, הקרן הטורקית לדת מעניקה מלגות לסטודנטים מונטנגרים מדי שנה. תיירים טורקים במונטנגרו: בשנת 2018 העמיקו מונטנגרו וטורקיה את הקשרים הצבאיים, וחתמו על עסקה הקובעת שיתוף פעולה בענף הביטחון בנוגע ל"ייצור וסחר של סחורות ושירותים ביטחוניים, תחזוקה ותמיכה לוגיסטית". לפני 2018 טורקיה לא נחשבה כשותפה צבאית מרכזית עבור מונטנגרו. מדיה וקבצים בנושא יחסי טורקיה–מונטנגרו בוויקישיתוף "Ministry of Foreign Affairs of Montenegro about the relation with Turkey (Montenegrin only)". אורכב מ-המקור ב-2015-04-02. נבדק ב-2015-03-24. Ministry of Foreign Affairs of Montenegro about the relation with Turkey (Montenegrin only) "Ministry of Foreign Affairs of Turkey about the relation with Montenegro". אורכב מ-המקור ב-2015-04-02. נבדק ב-2015-03-24. "Montenegro Deepens Defence Industry Ties to Turkey". Balkan Insight. 26 במרץ 2018. נבדק ב-3 באפריל 2018. {{cite news}}: (עזרה)
יחסי הונגריה–טורקיה

יחסי הונגריה–טורקיה הם יחסי החוץ בין הונגריה לטורקיה. במהלך המאה ה-16 כבשה האימפריה העות'מאנית את רוב שטחה של ממלכת הונגריה, למעט חלק קטן במערבה שנותר תחת שלטון בית הבסבורג, אולם עד סוף המאה ה-17 כבשו ההבסבורגים מחדש את כל שטחה של הונגריה. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו המדינות זו לצד זו, כחלק ממעצמות המרכז. כיום, שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, ה-OECD, נאט"ו, ה-OSSE וה-WTO. כמו כן הונגריה היא חברת האיחוד האירופי וטורקיה היא מועמדת להצטרפות לארגון. הונגריה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-7 קונסוליות באנטליה, איסטנבול, איזמיר, איזמיט, קייסרי, קוטאיה וטקירדא. טורקיה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט. מדיה וקבצים בנושא יחסי הונגריה–טורקיה בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן הורוואט

יוהאן הורוואט (בגרמנית: Johann Horvath; ‏20 במאי 1903 - 30 ביולי 1968) היה כדורגלן אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ ימני. הורוואט נולד ב-20 במאי 1903 באוסטריה-הונגריה. כאחד מחלוצי אוסטריה המוכרים של שנות ה-20 של המאה העשרים, הוא שיחק בכמה קבוצות מהעיר וינה. במהלך רוב הקריירה שיחק בזימרינגר אך גם שיחק בראפיד וינה עימה זכה פעמיים בליגה ובגביע אחד, וגם הגיעה איתה לשני גמרי גביע מיטרופה בשנים 1927 ו-1928 שאת שניהם הפסידו. בנבחרת האוסטרית ערך הורוואט את משחקו הראשון נגד גרמניה בינואר 1924, בו גם כבש את שערו הראשון. האוסטרים העפילו למונדיאל 1934 בזכות ניצחון 1–6 על בולגריה כשהורוואט כבש שלושה מהם. בטורניר עצמו כבש שער נגד הונגריה ברבע הגמר ובחצי נבחרתו סיימה את דרכה לאחר הפסד לאיטליה. הוא הספיק לכבוש שער נוסף בהפסד לגרמניה במשחק על המקום השלישי. משחקו האחרון היה באוקטובר 1934 נגד הונגריה. בסך הכל ערך הורוואט 46 הופעות וכבש 29 שערים עבור נבחרתו, נתון הנציב אותו כיום במקום השלישי בטבלת הכובשים שלה בכל הזמנים. ראפיד וינה אליפות אוסטריה (2): 1929, 1930 הגביע האוסטרי: 1929 נבחרת אוסטריה מקום רביעי בגביע העולם: 1934 יוהאן הורוואט, באתר Transfermarkt יוהאן הורוואט, באתר National Football Teams יוהאן הורוואט, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
יואל צבי ראטה

הרב יואל צבי ראטה (נהגה: רוט. ה'תק"ף - י"א בכסלו ה'תרנ"ג או תרנ"ב, נובמבר 1892) היה רב וראש ישיבה במספר קהילות בהונגריה, ובראשן בחוסט. בעל שו"ת "בית היוצ"ר". נולד בקומאדי (אנ') לר' שמעון רוט, ולציפורה (ציפרעל) - מצאצאי הרב חיים הכהן רפפורט והרב יוסף כץ. בהיותו כבן 6 נפטרה אמו, ואביו נשא אשה אחרת שילדה לו עוד ילדים. בהיותו כבן 11 נסע לאונגוואר ללמוד בישיבתו של רבי מאיר אייזנשטטר. לאחר 7 שנים קיבל היתר הוראה, ונשא את חנה (חנצ'ה) בתו של הרב יעקב גוטליב, רבה של חוסט. רבנותו הראשונה הייתה בפולדש (אנ'). בשנת ה'תרמ"ב החל לכהן כרב בבאראט'ו-אויפאלו (אנ') ובשנת ה'תרמ"ד עבר לכהן בברזנו(אנ') . בשנת 1854 מילא את מקום הרב עמרם בלום ברבנות חוסט. בחוסט עמד בראשות ישיבה גדולה, והתפרסם גם בדרשותיו. שאלות הלכתיות רבות הופנו אליו. היה גזבר קופת רבי מאיר בעל הנס. הוא היה נוסע לאדמו"רי הונגריה וגליציה, רבי משה טייטלבוים מאויהל, רבי שלום רוקח מבעלז, רבי צבי הירש פרידמן מליסקא, ובעיקר לרבי חיים הלברשטאם מצאנז ובנו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא. בנו רבי משה שמעון ראטה כיהן כרב בדיורע. נפטר בגיל 32 בחיי אביו. בנו ר' שמואל יעקב היה שוחט בקליינווארדיין, מחבר ספר "שיר חדש" ו"דברי שי"ר". בנו הדפיס את "דרשות בית היוצר". בתו שרה אשת הרב יוסף קרויס, בזיווג שני אשתו של רבי ישעיה שטיינר מקרסטיר חתנו הרב יצחק פרנקל הדפיס את שו"ת "בית היוצר". בנו הרב ישראל אפרים פישל ראטה היה רב וראש ישיבה בואידאצ'קה. בנו הרב חיים אלטר ראטה - בעל "כל הכתוב לחיים". בנו מאיר נפטר בהיותו כבן 15. אחיינו ותלמידו הרב מרדכי יעקב גטליב, רבה של מישקולץ ובעל "יגל יעקב". תלמידו הרב אליעזר דיטש - רבה של בונהאד ובעל "פרי השדה". תלמידו הרב מנחם בריידי, בעל "באר מנחם". תלמידו רבי נחמן רוטנער מברעזיף בן רבי אברהם משה מבארשא. נכדו הרב ישראל אפרים פישל ראטה כיהן כרב בויידיצקא. נכדו הרב אליהו צבי ראטה לימד בישיבה בשאטוראליאויהיי. בן אחיינו היה הרב ד"ר אמיל רוט, שכיהן כרב הניאולוגי של גיור ונספה עם עדתו בשואה. ספריו יצרו לאור לאחר פטירתו על ידי צאצאיו: בית היוצ"ר - שו"ת, שני כרכים. דרשות בית היוצר יוצר אור - על ענייני חנוכה. מישקולץ ה'תש"ד ליקוטי בית היוצר - ליקוטים. בית שמש ה'תשע"ה יצחק פרנקל (בעל נכדתו), הקדמה לשו"ת "בית היוצר" חלק א, מוקצ'בו ה'תרנ"ו יוסף יצחק כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, ירושלים ה'תשנ"ז, עמ' 409–410 הרב שמואל רוט, משפחת בית אבותיו של 'בית היוצ"ר' וצאצאיהם, "עלי זיכרון" 25, אלול תשע"ו, עמ' כז-לו לאחר מותו עלתה לירושלים, נפטרה בה בכ' בטבת ה'תרס"ב ונקברה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. ראו אודותיו כאן ראו אודותיו בספר "הרב ד"ר יואל צבי (אמיל) רוט הי"ד: רבה של הקהילה המתקדמת בעיר ג'ור (הונגריה) 1935-1944, קוים לדמותו" מאת נתן בן חיים, חולון תשנ"ה