laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מטה כמורה

מטה כמורה הוא מטה מסוגנן שנישא בידי אנשי כמורה בכירים, בדרך כלל מדרגת בישוף, כאות למעמדם. לרוב המטה מעוצב כמקל רועים, דהיינו אורכו כמטר וחצי וראשו מעוקל. מקורו של השימוש במקל רועים כסמל דת החל במצרים העתיקה. פרעוני מצרים נהגו לשאת אותו וכן נמצאו פסלוני אלים המחזיקים את המטה. הסמל התפשט בקרב תרבויות נוספות, וכך מתוארים גם האוגורים ברומא העתיקה. השימוש בנצרות הוא קדום מאוד. אין תיעוד מתי בדיוק הוא החל, אך יש עדויות לשימוש כזה כבר במאה ה-7. ציורים רבים של קדושים מציגים אותם כשמטה בידם. בכנסייה הקתולית ראש המטה הוא מעוגל והוא נישא בעת הסקרמנט בידו השמאלית של איש הכמורה הבכיר בכנסייה. על פי התקנות, עליו לכוון את העיקול כלפי הציבור וכן עליו לשאת את המטה בעת תהלוכות ובעת שהוא מברך אנשים. לעיתים נותן הבישוף לנער שרת לשאת את המטה, אך עליו לשאתו בעזרת מטפחת, על מנת שלא לגעת בו בידיו החשופות. הבישוף מקבל את המטה בטקס ההסמכה שלו וכך גם אב מנזר או אם מנזר, כשהמטה מסמל את היותם מנהיגים את צאן מרעיתם. בכנסיות המזרח (דהיינו הכנסייה האורתודוקסית, המזרחית הקתולית והאוריינטלית) מעוצב ראש המטה לעיתים בצורת צלב טאו או כארבעה ראשי נחשים המתעקלים ונפגשים במרכז. לעיתים תלוי במרכז העיקול שבראש המטה תליון או דיסקית עם תמונת קדוש עליו. במקרים אחרים מפוסלים שם סיפורים או דמויות מספרי הקודש, דמויות בעלי חיים או יצורים אגדיים. מטה של בישוף או בעל דרגה גבוהה יותר יהיה עשוי בדרך כלל מכסף או מתכת יקרה אחרת, ואילו זה של אב מנזר יהיה עשוי לרוב מעץ. בעבר הייתה תלויה פיסת בד במקום שבו החזיקו את המטה, כדי שלחות היד לא תפגע במטה ולא תספוג ממנו את הצבע. בהמשך, נעשה בד זה לחלק פחות מעשי ויותר אמנותי. בשונה ממטה הכמורה הרגיל, האפיפיור נושא מטה מיוחד שבראשו צלב שנקרא "Ferula" (מלטינית: מטה). המסורת של נשיאת מטה זה אינה עקבית. היו תקופות בהן לא נשאו אותו כלל והיו תקופות שהשתמשו בו רק באירועים מיוחדים. כמו כן, הוא מעוצב בצורות שונות, כגון צלב אפיפיורי בעל שלושה קווים מאוזנים בראשו, צלב שזרועותיו האופקיות מעוגלות מעט כלפי מטה, או תוספות של דמות ישו. כיום המטה הוא בעל צלב רגיל מזהב בראשו, אם כי האפיפיור משתמש לעיתים גם בעיצובים אחרים. בהרלדיקה משמש מטה הכמורה כמטען בשלט אצולה ומסמל בדרך כלל מקום שהיה בשלטון בישוף (כמו בסמל בזל). בהרלדיקה כנסייתית הוא נוכח בסמלם של בישופים ואבות מנזר, כאשר בסמל בישוף פתח העיקול שבראש המטה פונה כלפי חוץ (או ימינה), ובסמלי אבות מנזר, העיקול הוא כלפי פנים (או שמאלה) והמטה מעוטר בפיסת בד. הסיבה שבגללה דווקא אבות מנזר הוסיפו את הבד היא כיוון שבעוד שבישוף יכול להשתמש בכפפות על מנת להימנע מלגעת במטה בעור חשוף, על אב מנזר חל איסור להשתמש בכפפות בשאתם את המטה והם נאלצו להשתמש בבד. מכיוון שהצלב תופס בשלט האצולה את אותו תפקיד, נאסר ב-1969 השימוש במטה בסמליהם של בישופים קתולים וכיום הוא מופיע רק בסמלי אבות מנזר. בכנסייה האנגליקנית מופיעים לעיתים קרובות שני מטות מוצלבים (בסאלטייר) מאחורי המגן, אם כי גם בסמלים שאינם אנגליים. מטה הכמורה מופיע בסמל המסדר הטבטוני, סמל אנדורה, סמל בזל וסמלי ערים נוספות. מדיה וקבצים בנושא מטה כמורה בוויקישיתוף מטה הכמורה באנציקלופדיה הקתולית הרלדיקה כנסייתית באנציקלופדיה הקתולית, הפסקה העוסקת במטה הכמורה נקראת "The crosier" תמונות והסבר על מטה כמורה מעוטר במיוחד במוזיאון ויקטוריה ואלברט מטה כמורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המטה האפיפיורי באתר הוותיקן תמונות ארבעת האפיפיורים האחרונים עם מטות שונים אספקטים בהרלדיקה עמ' 6
טומה

טומה (יפנית: 登米市; בתעתיק לטיני: Tome-Shi) היא עיר במחוז מיאגי ביפן. בעבר הייתה טומה מחוז שמורכב משמונה ערים. באפריל 2005 ערים אלו - יחד עם עיר נוספת בשם טסוימה מנפת מוטויושיי - התאחדו ויצרו את העיר החדשה טומה. נכון ל-2010 העיר בת אוכלוסייה כוללת של 84,070 תושבים וצפיפות אוכלוסין של 157 נפש לקמ"ר. ממחוז מיאגי: חסמה (Hasama) אישיקושי (Ishikoshi) מינאמיקטה (Minamikata) נאקאדה (Nakada) טויומה (Toyoma) טווה (Tōwa) טויוסאטו (Toyosato) יונהימה (Yoneyama) מנפת מוטויושיי: טסוימה (Tsuyama) ארצות הברית סאות'לייק, טקסס, ארצות הברית קנדה וורנון, קולומביה הבריטית, קנדה מדיה וקבצים בנושא טומה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טומה (ביפנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפעל התורה

מפעל התורה היה ארגון מיסודו של המזרחי לתמיכה בישיבות. הארגון נוסד בתחילת 1941, ואיגד תחתיו עשרות ישיבות בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-70 היווה הארגון כיסוי להונאת פונזי שבוצעה כדי לממן את פעילותו. מאז, חדל הארגון מלפעול. הנהלת המזרחי הכריזה על הקמת "מפעל התורה" אל מול חורבן הישיבות באירופה, ובמטרה לאגד את התמיכה בכל הישיבות בארץ ישראל תחת קורת גג אחת, בדגם דומה לקרן היסוד ולקרן הקיימת. את המפעל הוביל הרב מאיר בר-אילן ועיקר איסוף הכספים נעשה בהוראות קבע. ראשי מפעל התורה הצהירו שהמפעל אינו פועל עבור ישיבות מסוימות אלא יסייע לכל ישיבה המעוניינת בכך. אולם מתחילת דרכו היו שטענו נגדה שהוא זרוע של המזרחי להשתלט על הישיבות וכמה חודשים לאחר מכן נוסד בארץ ישראל ועד הישיבות, מטעם אגודת ישראל. בשנת 1947 פרסם המפעל שעיקר תמיכתו הולכת לישיבת מרכז הרב, הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים, ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, מדרשית נעם, ישיבת היישוב החדש, ישיבת אור ישראל וישיבת תורה ומלאכה. לאחר פטירתו של הרב מאיר בר-אילן, הפך המפעל לאיגוד של הישיבות של היישוב החדש בניגוד ליומרה הראשונית להימנע מקטלוג ישיבות כשייכות למפעל. עם זאת, מפעל התורה דאג להענקת ביטוח רפואי לתלמידי כל הישיבות בישראל דרך קופת חולים לאומית, וזה היה לגולת הכותרת של פעילות המפעל. בנוסף לביטוח הבריאות הבסיסי, קיים המפעל בירושלים מרפאות שיניים ועיניים עבור בני הישיבות. סיוע נכבד קיבל מפעל התורה מהג'וינט. בשנות ה-70 פעלו פעילים מרכזיים של מפעל התורה, המנהל גרשון פרוש ומגייס הלוואות בשם שמואל קפלן, להשגת הלוואות עבור מימון פעילות מפעל התורה בדרך של הונאת פונזי. עלו טענות שהדבר נעשה בידיעת הנהלת המפעל, בעוד לפי גרסאות אחרות ההנהלה לא ידעה על הפעילות הזאת. המרכז העולמי של המזרחי, היישוב כולו למפעל התורה, הצופה, 3 בפברואר 1941 מפעל התורה, הצופה, 5 בפברואר 1941 מפעל התורה, הצופה, 9 במרץ 1945 תשובה לרבים בדבר מפעל התורה, הצופה, 25 במאי 1942; המשך הרב מאיר בר אילן, הנחת שוא ומסקנות שקר, הצופה, 14 בפברואר 1941 מפעל התורה למען הישיבות בא"י, הצופה, 27 ביוני 1947 מפעל התורה, הצופה, 18 בספטמבר 1949 מפעל התורה, קול תורה אלול תשי"ט, עמ' אחורי, באתר היברובוקס מפעל התורה, חרות, 24 באוגוסט 1962 תלמידי הישיבות לקו"ח לאומית, חרות, 26 באפריל 1950 קופת חולים הלאומית בשרות בני הישיבות, חרות, 23 באוקטובר 1964 הג'וינט ומוסדות התורה, חרות, 19 באוקטובר 1964 תביעות בעשרות מיליוני ל"י בפרשת קרן סתרים, מעריב, 30 באוגוסט 1979; המשך ע"א 783/83 ברוך מאירי, נושי מפעל התורה, מעריב, 31 באוגוסט 1979; חברי הנהלת מפעל התורה, מעריב, 31 באוגוסט 1979
יעבץ

יעבץ הוא שם ממקור מקראי המשמש גם כשם משפחה יהודי מסוג פטרונימי (שמקורו בשם אחד מאבות המשפחה). האם התכוונתם ל... יַעְבֵּץ (דמות מקראית) – שמו מופיע בספר דברי הימים (מזוהה על ידי חז"ל עם עתניאל בן קנז) יעבץ (בן יהודה הנשיא) – היה בנו (ולפי גרסה אחרת נכדו) של רבי יהודה הנשיא (נשיא הסנהדרין ועורך המשנה, חותֵם תקופת התַּנָּאִים) יעבץ בנטינג (Jabez Bunting;‏ 1779–1858) – היה כומר מתודיסטי, מראשי הכנסייה לאחר מות המייסדים שם משפחה רבי יוסף יעבץ (~1440–1508) – היה רב ספרדי, ממגורשי ספרד. מכונה 'החסיד היעבץ' יוסף הלוי יעבץ (1853–1903) – היה בלשן ומדקדק יהודי-פולני זאב יעבץ (1847–1924) – היה סופר, היסטוריון ואיש חינוך, ממקימי סיעת המזרחי בההסתדרות הציונית הרב עובדיה יעבץ (~1922–2011) – היה רב העיר צעדה ולאחר עלייתו לישראל רבה של קריית עקרון ג'ייקוב יעבץ (Jacob K. Javits;‏ 1904–1986) – היה פוליטיקאי אמריקאי צבי יעבץ (1925–2013) – היה היסטוריון ישראלי יעב"ץ רבי יעקב עֶמְדין (1698–1776) – היה מגדולי הרבנים במאה ה-18, נודע בכינוי יַעְבֵ"ץ (ראשי התיבות של שמו, יעקב בן צבי) יעקב בר יצחק הלוי / יעקב בן יצחק הלוי – היה מבעלי התוספות רבי יעקב אבן צור ("יעב"ץ", "מוהריב"ץ"; 1673–1752) – היה מחכמי יהדות מרוקו במאה ה-18 הרב יעקב יצחקי ("היעב"ץ", "בהררי"ץ"; 1846–1917) – היה הרב הראשי של מדינות דאגסטן, על שמו קרויה באר יעקב הרב יעקב קופל אלטנקונשטט ("ר' קופל חריף"; 1766–1836) – היה רב וראש ישיבה, ממנהיגי יהדות הונגריה, רבה של העיר ורבוי, מחבר "חידושי יעב"ץ" אתרים יַעְבֵּץ (אתר מקראי) – היה יישוב בדרום ארץ ישראל בתקופת המקרא כפר יַעְבֵּץ – מושב בשרון, קרוי על שם זאב יעבץ מקור השם יעבץ, באתר מוזיאון העם היהודי - בית התפוצות
גביע ליברטדורס לנשים

גביע ליברטדורס לנשים (השם הרשמי בספרדית: Copa Libertadores de Fútbol Femenino) הוא אליפות דרום אמריקה לקבוצות בכדורגל נשים, המתקיימת אחת לשנה בחסות CONMEBOL. באליפות נפגשות, באופן מסורתי, כל הקבוצות הבכירות של היבשת. הטורניר נחשב לתחרות הכדורגל נהחשובה ביותר בקרב הקבוצות הדרום אמריקאיות ורבים מקבילים אותו לגביע אופ"א באירופה. במרץ 2009 עלה הרעיון של הקמת מפעל שנתי לקבוצות כדורגל הנשים הדרום אמריקאיות, בפורמט דומה לגביע ליברטדורס אצל הגברים. ביולי של אותה שנה, אישרה ועדת המפעלים של קונפדרציית הכדורגל של דרום אמריקה את הרעיון, והודיעה על ייסוד גביע הליברטדורס לנשים. בשונה מהגברים, הליברטדורס לנשים נערך במדינה מארחת אחת, ולא משוחק בכל שאר המדינות המשתתפות. הטורניר הראשון, ששוחק בין ה-3 באוקטובר ל-18 באוקטובר 2009, נערך בערים סנטוס וגוארוחה שבברזיל, ואורגן על ידי קונפדרציית הכדורגל של דרום אמריקה, פדרציית הכדורגל של סאו פאולו, קונפדרציית הכדורגל הברזילאית ומועדון הכדורגל סנטוס. בגביע משחקות עשר קבוצות - אחת מכל מדינה שחברה ב-CONMEBOL, שמחולקות לשני בתים בני חמש קבוצות כל אחד. שתי הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר מכל בית מעפילות לחצי הגמר, והמנצחות במשחקים אלה מעפילות לגמר, שם נקבעת הזוכה. שתי המפסידות משחקות זו מול זו במשחק על המקום השלישי. סנטוס הברזילאית היא הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות המפעל, עם שתי זכיות. קולו קולו מצ'ילה היא הקבוצה הלא-ברזילאית היחידה שזכתה בתואר, לאחר שבטורניר של 2012 היא גברה 2-4 בבעיטות הכרעה על פוז קאטרטאס. כריסטיאן רוזריה, חלוצת נבחרת ברזיל, היא הכובשת המצטיינת בתולדות הגביע, כשלזכותה 29 שערים. אתר האינטרנט הרשמי של גביע ליברטדורס לנשים (בספרדית) האתר הרשמי של הטורניר ‏ Definidos os grupos da primeira Taça Libertadores da América Feminina, ספטמבר 2009
עורך תסריט

עורך תסריט הוא בעל תפקיד, בדרך להפקת סרט קולנוע, או סדרת טלוויזיה, התורם לשיפור התסריט על ידי מתן הערות והצעות מבניות לקיצורי סצנות או דיאלוגים, מחיקת סצנות, תיקוני סגנון, הצעות לדיאלוגים, הערות בונות והארות על העלילה, הדמויות, הדיאלוגים וכל אלמנט אחר הקשור לכתיבה, ומתן משוב ליוצר. עורך התסריט לא מתחיל בעבודתו לפני הדפסת הטיוטה הראשונה של התסריט. עורך התסריט לא מקבל קרדיט כשותף לתסריט, גם אם היה לו חלק מרכזי, ממשי או מכריע בעיצובו הסופי. תפקידו של עורך תסריט שונה מתפקידו של מנהל תסריט על אף שיכול להיגרם בלבול קל בין שני התפקידים, הנובע מהבנה לא נכונה, בעיקר בשל הסמנטיקה הכמעט זהה של השמות. עורך התסריט מלווה את הסרט העלילתי משלב הטרום-יצור שלו ועד לסיום הסרטתו. מנהל התסריט ממונה על ידי המפיק בתחילת ההסרטה ומופקד על המשכיות. בארצות הברית, עורך התסריט, הנקרא סקריפט דוקטור ורכז תסריטים, מסייע לתסריטאי, או לצוות התסריטאים, לפתח את סיפור העלילה וליישב קונפליקטים אמנותיים בדרך פשרה; מטפל בבעיות איות ופיסוק, מוודא את סדר ההמשכיות וההיגיון והכתיבה בפורמט תסריטאי נכון; מוודא סיכויים לתביעה. כל טיוטה חדשה של התסריט מועברת לטיפולו של עורך התסריט, שמסמן בכתב את תיקוניו ואף רשאי ליצור טיוטות בעצמו, שיועברו לאישור היוצרים, המפיקים והתסריטאים. במקרים רבים הוא אף מטפל בבעיות של רב-לשוניות, ואחראי לתרגום נכון ומדויק משפה לשפה, כאשר יש צורך בכך. בדרך כלל, התסריט עובר טיוטות רבות, דבר המקשה על תפקידו של עורך התסריט, אך מסייע בהשגת תוצאה המקובלת על ההפקה. שמו התקין של התחום חדר לישראל בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת, תחילה בדרמות טלוויזיוניות, ואחר כך חלחל גם לתעשיית הקולנוע הישראלית ולשאר התוכניות, עד כי במצב הנוכחי המדיה הקולנועית והטלוויזיונית כולה מסתייעת בשירותיו של עורך תסריט. שנים רבות לפני כן, אדם בתפקידו כעורך תסריט בתעשיית הקולנוע הישראלית זכה לזיכוי ב"תודות" או לא זוכה כלל, ואילו בתעשיית הטלוויזיה כונה התפקיד "עורך אחראי", מתוקף היותו של העורך אחראי מטעם הגוף המשדר. בדרך כלל שיקוליו של העורך האחראי היו אינטרסנטיים והתערבותו בתוכן מועטה.[דרוש מקור] ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האיש הקטן והעלמה הקטנה

האיש הקטן והעלמה הקטנה (בגרמנית - Der Kleine Mann und die Kleine Miss), הוא ספר המשך לאיש הקטן מאת אריך קסטנר. הספר יצא לאור ב-1967 והוא מספריו האחרונים של קסטנר. בישראל יצא בתרגום לעברית של אלה אמיתן ב-1968 ובתרגום של מיכאל דק ב-2007. לאחר שמקסי, שגובהו 5 סנטימטר, מצליח לברוח משבי חוטפיו ברנהרד ואוטו, הוא חוזר אל פטרונו הקוסם פרופסור יוקוס בן פוקוס (בתרגומה של אמיתן הוא נקרא כשף רשף). שני החוטפים מושמים בבית סוהר אך נמלטים משם במבצע מתוכנן של סניור לופז. סיפור חייו של מקסי מתפרסם ברחבי העולם ומפיק סרטים אמריקאי מחליט להפיק על כך סרט טלוויזיה. המפיק משלם לפרופסור סכום כסף גדול עבור זכויות ההסרטה. בינתיים מוזמנים הפרופסור ומקסי על ידי המלך בלעם לעיר ברגינזונה ומתקבלים בכבוד מלכים. מקסי מקבל מבני המלך מתנה בצורת בית מיניאטורי בו יוכל מקסי לגור. בכסף שקבל הפרופסור מהמפיק הוא קונה חווילה גדולה ליד לוגאנו שם הוא מתגורר עם ידידתו קופצת הטרמפולינה רוזה מרציפן ועם מקסי. הסיפור של מקסי מוקרן בטלוויזיה ברחבי העולם. גמדה מפיירבנקס באלסקה בשם גברת סימפסון, מתקשרת לפרופסור ואומרת לו שיש לה בת בשם אמילי (מילי) שגובהה 5 ס"מ כגובהו של מקסי. הן מוזמנות לחווילה ושם מסתיים הסיפור ב"הפי אנד". מקסי ומילי הופכים להיות זוג ומתגוררים בבית המיניאטורי בגינת החווילה והפרופסור מתחתן עם רוזה מרציפן. האיש הקטן והעלמה הקטנה, באתר מטח
נגרי

האם התכוונתם ל... בני נגרי – מלחין ומעבד ישראלי פולה נגרי – שחקנית פולנייה קוסטקה נגרי – פוליטיקאי ומשורר רומני נגר נגרין
גרפינקל

גרפינקל הוא שיבוש של השם "גרפונקל", שם משפחה יהודי, (ביידיש: גאָרפֿינקל) שמקורו במילה הגרמנית Karfunkel. פירוש המילה הוא הצורה הארכאית של אבן יקרה אדומה. האם התכוונתם ל... אבי גרפינקל – סופר ועיתונאי ישראלי בואינה צרפתי גרפינקל – משוררת לאדינו ילידת סלוניקי, פרטיזנית בתקופת השואה יוסף גרפינקל – ארכאולוג ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים גורפינקל
רוד איילנד אדום (תרנגול)

רוֹד איילנד אדום (באנגלית: Rhode Island Red) הוא גזע תרנגול מבוית שמקורו באדמסוויל, עיירה קטנה הקרובה לעיר ליטל קמפטון, אשר במדינת רוד איילנד, בארצות הברית. הגזע פותח הן למטרת הפקת ביצים והן למטרת הפקת בשר וכן למטרת תצוגה בתערוכת עופות. גזע זה חביב במיוחד על מגדלי עופות נוי, גם בישראל, בשל יכולת ההטלה הגבוהה שלו ועמידותו הרבה. בארץ נהוג לכנותו בקיצור בשם רוד איילנד, אם כי ישנו גזע נוסף הנקרא רוד איילנד לבן, שאינו מוכר בישראל. הגזע פותח באמצע שנות ה-40 של המאה ה-19, תחילה ברוד איילנד ולאחר מכן גם במסצ'וסטס. הלהקות המוקדמות היו מאופיינות בכרבולת יחידה וישרה כמו גם בכרבולת פחוסה ומחודדת, כשל תרנגול המלאי. תרנגול המלאי השחור הובא מאנגליה לארצות הברית ונראה שהיה אחד מאבותיו המרכזיים של גזע זה. מתרנגול המלאי קיבל הרוד איילנד האדום את צבעיו העמוקים, את מבנה הגוף האיתן ואת נוצותיו הקשות. הגזע הוכר על ידי האגודה האמריקאית לגידול עופות בשנת 1904. בשנת 1925 הוקמה בעיירה אדמסוויל, על ידי המועדון האמריקאי לתרנגול הרוד איילנד האדום, אנדרטה המנציחה את הציפור הלאומית של רוד איילנד, הוא הרוד איילנד האדום. רוד איילנד אדום הוא עוף חזק וחסון, בעל גוף מלבני וארוך יחסית. לגזע זה מופע צבע יחיד, הוא המופע האדום. צבעו הנפוץ הוא אדום-חום כהה אך ישנם פרטים שגווניהם נעים מחלודה, דרך מהגוני עמוק ועד חום-שחור. עיניו אדומות-כתומות ורגליו צהובות. מקורו חום-צהבהב. פניו אדומים ותנוכי אוזניו אדומים אף הם. לזכר ולנקבה כרבולת ישרה ולה 5 זיזים. מזגו נוח וידידותי אם כי ישנם זכרים שיהיו מעט תוקפניים. יצר הדגרנות של הנקבות חלש עד נעדר. גזע זה עמיד במיוחד לתנאי קור וישרוד אף בתנאים ירודים של תזונה ודיור. לגזע זה קיימת גם גרסת בנטם מוקטנת, שממדיה כרבע מממדי הגזע המקורי. בתנאי גידול רגילים, מגיעה הנקבה לבגרות מינית בגיל שישה עד שמונה חודשים ומתחילה להטיל. היא מטילה מצטיינת, ביציה גדולות מאוד, משקלן בין 60-70 גרם בממוצע וצבען חום בהיר-ורוד עד חום, הנקבה מטילה היטב גם בחורף, בהזנה מתאימה, תרנגולת אחת תטיל בין 275 ל-300 בשנה ואף יותר. מדיה וקבצים בנושא רוד איילנד אדום בוויקישיתוף Blosls Rhode Island Reds(הקישור אינו פעיל) - אתר מקיף על תרנגול רוד איילנד אדום (באנגלית) רוד איילנד אדום באתר BackYard Chickens (באנגלית)
פטישיזם

פֶטישיזם (מצרפתית: fétiche, דרך הפורטוגזית: feitiço, ובמקור מן הלטינית: facticius – מלאכותי) היא נטייה לייחס תכונות מדומות לעצמים, ובייחוד לעצמים מעשה ידי אדם. עצם המהווה מושא לפטישיזם מכונה פֶטיש. את המונח במשמעותו הפולחנית טבע שארל דה-בּרוֹס (אנ') ב-1757, במסגרת השוואה בין אמונות דתיות במערב אפריקה לבין האספקטים המאגיים של הדת במצרים העתיקה. לשם כך שאל את הכינוי שהעניקו ימאים פורטוגזים לחפצי כישוף שבזזו ממערב אפריקה. במובן הקלאסי, הפטישיזם הוא אמונה המייחסת תכונות מטאפיזיות לחפצים טבעיים. במקרא, למשל, משה ערך מופתים באמצעות מטהו ואלישע ניסה להחיות מת באמצעות משענתו. הרב קוק הסביר זאת בכך שבמדתו העליונה, "אור הקודש" מתפשט עד לחפצי האדם. ביהדות ימינו יש הנוהגים לייחס סגולות מטאפיזיות לחפצים שונים שצדיקים באו במגע אתם, כגון קמעות שכתבו, בקבוקי מים שברכו עליהם, גלימה שצדיק התעטף בה, יין שהצדיק שתה ממנו וכדומה. המקרה הבולט של פטיש שכזה הוא האמונה כי לעצם מסוים יש סגולות מטאפיזיות, הבאות לידי ביטוי בהשפעה על עולם הטבע. במקרה זה, "פטיש" הוא המקרים בהם משנים בני האדם את התנהגותם כלפי אותם עצמים, מתוך מטרה שהתנהגות זו תביא באופן ישיר לשינוי המציאות האובייקטיבית. לדוגמה: הקרבת מנחות לפסל על מנת לזכות בהטבות בעתיד היא פטיש שכזה. מקרה אחר של פטיש, השנוי במחלוקת בעולם המערבי, הוא דימוי האדם כי גורמים פיזיקליים מזוהים עם גורמים מטאפיזיים, וכי יחסו אל אותם גורמים פיזיים הוא יחסו לגורמים המטאפיזיים. דוגמאות ליחסים שכאלו הן ספרי קודש (המזוהים עם יצירת האל), בתי תפילה מקודשים וכו'. למעשה, כל רוחניות המשויכת לעצם מסוים, עשויה להיות מפורשת לפטיש. כך מייצג ספר את תוכנו, בית מגורים את יושביו וכו'. יש אף הטוענים כי ההתייחסות לגוף האדם, כמייצג של האדם כולו, היא דפוס של פטיש מקובל. בתחום הסוציולוגיה, מציין הפטיש ייחוס משמעויות תרבותיות לגורמים שונים, המסמלים גורמים כגון עוצמה, מוות וכו', כאשר משמעות הופכת אוטונומית ובעלת ערך עצמי. לרוב ניתן לראות תהליכי פטישיזציה פשוטים בהתבוננות בילדים, וניתן להבחין בקלות כי צעצועים אופנתיים שונים (גוגואים, פוגים, קלפי איסוף וכו') הופכים לבעלי ערך עצמי ממשי, עבור אותם הילדים. למרות שתופעת הפטישיזם נפוצה בקרב ילדים, ניתן להבחין בה בקלות גם אצל בוגרים, גם במקרים בהם אין משמעות דתית. פטישים קלים להבחנה הם תכשיטים (כאשר אינם משמשים כאמצעי תשלום, אלא כבעלי ערך אסתטי מוקצן), מכוניות, פרטי אספנות וכו'. יש הרואים גם בכסף עצמו סוג של פטיש, שכן הוא אינו מכיל ערך ממשי בזכות עצמו (למטבעות ולשטרות כמוצר אין ערך רב), אך מיוחסת לו יכולת השפעה רבה על ידי האדם. במובן זה, הפטיש אינו נתון לבחירתו של האדם, והוא זקוק לו על מנת לצבור כוח הנחוץ לקיומו. כמו כן, יש הסוברים כי פורמליות היא לא יותר מהתייחסות פטישיסטית לתהליכים מסוימים. השימוש בצורות כתיבה פורמליות, תכנון ריהוט פורמלי, לבוש פורמלי וכדומה, מאשש טענה זו. עבודת אלילים האנשה איסור עשיית פסל שלילת הגשמות פטישיזם (סקסולוגיה) דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "פטישיזם", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות פטישיזם, דף שער בספרייה הלאומית בפ"א רפה. אין לבלבל עם המילה לכלי העבודה "פָּטִיש". אורות הקודש, כרך שני, מאמר ראשון, סדר א', פרק יא': התפשטות אור הקודש באדם (עמ' שא'-שב') גיל לוין, הילולה לבאבא סאלי, באתר nana10‏, 24 בינואר 2007 נח זבולוני, גלימת צדיק מופלאה מחוללת נסים בחוגים חרדיים תמורת 100 דולר דוד אסף‏, פרנסות של יהודים: יין קדוש ישמח לבב אנוש, בבלוג "עונג שבת", 14 באוגוסט 2012
ז'ול רנאר

ז'ול רנאר (צרפתית: Jules Renard‏; 22 בפברואר 1864 - 22 במאי 1910) היה סופר צרפתי. רנאר נולד בכפר שלון די מן בצפון צרפת, שבסביבתו אביו פיקח על הנחת קווי מסילת הברזל. ב-1868 עברה משפחתו להתגורר בכפר שיטרי לה מין בחבל בורגון. ב-1875–1881 למד בבית ספר תיכון בעיר נוור שבמרכז צרפת. סבל מרגשי נחיתות משום שהיה הבן הצעיר במשפחתו, ורצה להוכיח את יכולתו בכתיבה ובלימודי ספרות. עבר לפריז ולמד שם פילוסופיה, אך משלא התקבל לבית ספר יוקרתי, כתב שירים, נובלות ומחזות קצרים. נעשה חבר בחוגים הספרותיים של פריז שנפגשו בבתי הקפה שבעיר, והחל לפרסם מאמרים בעיתונים. ב-1885–1886 שירת בצבא הצרפתי בעיר בורז' בחבל ברי. ב-1888 נשא לאישה את מארי מורנו. הזוג התגורר בפריז, אך נהג לבלות מספר חודשים בשנה בכפר ילדותו של רנאר, שיטרי לה מין. ז'ול רנאר קיבל את השראתו בכתיבה מחיי הכפר. הוא התפרסם בשל הנובלה "ראש גזר", המשקפת את זיכרונות ילדותו בכפר. ב-1896 פרסם "סיפורים עממיים" שבהם עשה האנשה של חיות, ולהפך: תיאר אנשים המדברים ומתנהגים כחיות. במשך שלוש עשרה השנים האחרונות לחייו כתב "יומן", מקור עשיר על החיים הספרותיים בפריז של תקופתו, ותיאור חודר של סופרים ומדינאים צרפתיים, המעיד על סגנונו האירוני ועל שליטתו המעולה ברזי השפה הצרפתית. ז'ול רנאר הכיר באופן אישי את מנהיגי הסוציאליזם הצרפתי, לאון בלום וז'ן ז'ורס, ופרסם מאמרים בעיתונות הסוציאליסטית של פריז. הוא היה לוחם שלום והתנגד להשתלטותם של אנשי צבא ושל אנשי דת על המדינה. הוא אמר: "יש לי נפש אנטי דתית ולב של נזיר." ב-1907 נבחר לחבר "אקדמיית גונקור" בעזרתו של אוקטב מירבו. ז'ול רנאר נפטר ב-1910 כתוצאה מהסתיידות עורקים, ונקבר בכפר ילדותו, שיטרי לה מין. ב-1925 יצא לאור ה"יומן" של ז'ול רנאר. על טווסים ובני אדם; סיפורי טבע, תרגם אבנר בהט, ציורים טולוז לוטרק, תל אביב: גוונים, 2003. פראנסוא ראש גזר, מצרפתית: רפאל אליעז, מרחביה: ספרית פועלים ('דורון-מופת'), 1950. ראש גזר: הסיפור והמחזה, תרגמה: נורית פלד-אלחנן; אחרית דבר: יהושע ישועה, ירושלים: כרמל, 2000. צַיָּד התמונות: (סִפּוּרים מן הטבע); בלוית ס"ח רשומים בשחור מאת בונר; מצרפתית: חיים אברבאיה, תל אביב: מחברות לספרות, תשי"ד. ז'ול רנאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ז'ול רנאר בפרויקט בן-יהודה כתבי ז'ול רנאר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ז'ול רנאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'יל רנר (1864-1910), דף שער בספרייה הלאומית ז'ול רנאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'ול רנאר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'ול רנאר, באתר Discogs (באנגלית)
לילה ואזירי

לילה ואזירי (באנגלית: Leila Vaziri, בפרסית: لیلا وزیری; נולדה ב-6 ביוני 1985) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופת עולם (מלבורן 2007) ושיאנית עולם במשחה ל-50 מטר גב. ואזירי נולדה בניו יורק. אביה, מנסור, הוא איראני ואמה, ליז, ממוצא גרמני. בשנים 2003–2007 היא למדה והתאמנה באוניברסיטת אינדיאנה. היא בעלת תואר בתקשורת ובתרבות. באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2006 זכתה ואזירי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב. באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בוויקטוריה שבקנדה באוגוסט אותה שנה היא סיימה ראשונה בגמר ב' במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.53 דקות, תוצאה זהה לזו שקבעה השחיינית שסיימה במקום הרביעי. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:01.82 דקות וסיימה חמישית אך שלישית מבין השחייניות האמריקאיות, אך רק שתיים יכולות היו לשחות בשלב גמר א'. באליפות המכללות (NCAA) שנערכה במיניאפוליס שבמינסוטה ב-9 במרץ 2007 זכתה ואזירי במדליית ארד במשחה ל-100 יארד גב. באליפות העולם שנערכה במלבורן, שבאוסטרליה בשנת 2007, זכתה ואזירי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה 50 מטר גב בהשוואת שיא העולם הטרי שלה משלב חצי הגמר, בתוצאה של 28.16 שניות, לפני אלכסנדרה גרסימניה מבלארוס (28.46 שניות) וטיילה זימר מאוסטרליה (28.50 שניות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אמריקאי חדש של 28.25 שניות, שיפור ב-5 מאיות השנייה לשיאה של נטלי קוגלין (28.30 שניות) ובשלב חצי הגמר קבעה שיא עולם חדש שיפור ב-3 מאיות השנייה לשיאה בן השנתיים של יאנינה פייץ' מגרמניה (28.19 שניות) שסיימה במקום שמיני. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות בתוצאה של 4:01.10 דקות, את סגנון הגב היא שחתה בתוצאה של 1:00.84 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.39 דקות. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה ואזירי במשחה ל-100 מטר גב במקום שביעי ולא נכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים. לאחר שפרשה משחייה תחרותית החלה ואזירי לאמן בניו יורק, עיר הולדתה, בעיקר טריאתלטים. התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר גב מדיה וקבצים בנושא לילה ואזירי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לילה ואזירי לילה ואזירי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לילה ואזירי, באתר Swimrankings לילה ואזירי, באתר IU Hoosiers (באנגלית) תוצאות מלאות של אליפות הפאן פסיפיק בשחייה באתר Omega Timing
מגודלים

מגודלים (באנגלית: Grown Ups) הוא סרט חבר'ה קומי אמריקאי. הסרט הופק על ידי אדם סנדלר, בוים על ידי דניס דוגן ומככבים בו אדם סנדלר, קווין ג'יימס, כריס רוק, רוב שניידר, דייוויד ספייד וסלמה הייק. הסרט הופק על ידי חברת ההפקות של סנדלר, האפי מדיסון, והופץ על ידי סרטי קולומביה. 30 שנה אחרי שגמרו תיכון, נפגשים חמישה חברים לנבחרת הכדורסל של בית הספר בבית על האגם שבו חגגו את הניצחון הגדול ביותר שלהם, כדי להתאבל על מותו של המאמן שלהם. במשך סוף השבוע חמשת החברים ומשפחותיהם נסעו לעיירת הולדתם ונאספים בבקתה בחיק הטבע. במשך החופשה חמשת החברים מגלים שזה שהם גדלו לא אומר שהם התבגרו, אפילו לא קצת. אדם סנדלר כלאונרד "לני" פדר קווין ג'יימס כאריקסון "אריק" למונסוף כריס רוק כקורטיס "קורט" מקנזי דייוויד ספייד כמרקוס "היגי" היגנס רוב שניידר כרוב הילארד סלמה הייק כרוקסן פדר מריה בלו כסאלי למונסוף מאיה רודולף כדיאן מקנזי יוייס ואן פאטן כגלוריה נונן בלייק קלארק כבאזר המאמן די קוואון כריטה סטיב בושמי כוילי ליסה מ. (זייץ) פרנסיס כאשתו של ביילי טים מדואס כמלקולם אבוני ג'ו-אן כאמא של דיאן מדיסון ריילי כג'סמין היליארד ג'ימי צ'אנג כאמבר היליארד אשלי לורן כברדיג'ט היליארד ג'ייק גולדברג כגרג פדר קמרון בויס כקית' פדר אלקסיס ניקול סאנצ'ז כבקי פדר אדה-ניקול סאנגר כדונה למונסוף פרנק ומורגן ג'ינג'ריץ' כבין למונסוף נאג'י ג'טר כאנדרה מקנזי צ'יינה אן מקליין כשארלוט מקנזי דן פטריק כנורבי הרוכב טים הארלאי כפסטור נורם מק'דונלד כגיזר ג'ונתן לאורן כרובידו קונור פאנזנר כרובידו הצעיר דניס דוגן כשופט הכדורסל אתר האינטרנט הרשמי של מגודלים (באנגלית) "מגודלים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מגודלים", באתר נטפליקס "מגודלים", באתר AllMovie (באנגלית) "מגודלים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מגודלים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מגודלים", באתר Metacritic (באנגלית) "מגודלים", באתר אידיבי "מגודלים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון הסרט, באתר יוטיוב