laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליזבת טיילור (סופרת)

אליזבת טיילור (באנגלית: Elizabeth Taylor; ‏3 ביולי 1912, רדינג, אנגליה - 19 בנובמבר 1975, פן, אנגליה) הייתה סופרת בריטית שחיברה רומנים וסיפורים קצרים. קינגסלי אמיס תיאר אותה כ"אחת ממחברי הרומנים המעולים שנולדה במאה הזו"; אנטוניה פרייזר קבעה שטיילור היא "אחת הסופרות הכי פחות מוערכות שלא בצדק במאה העשרים", והילרי מנטל כתבה על טיילור שהיא "מוכשרת, הגיעה להישגים, ומשום מה לא מוערכת דיה". טיילור נולדה בשם אליזבת קולס (Coles) לאוליבר קולס, מפקח בתחום הביטוח, ולאלזי מיי פיוטרל, בעיר רדינג. התחנכה ב-Abbey School בעיר (מוסד חינוך לנערות, ברוח הכנסייה האנגליקנית), ולאחר מכן עבדה כאומנת, מורה פרטית, וספרנית. היא נישאה לג'ון טיילור, בעל חברת ממתקים, בשנת 1936. הם השתקעו בכפר פֶּן (Penn) אשר בנפת בקינגהאמשייר לאורך כמעט כל משך נישואיהם. לאחר חברות קצרה במפלגה הקומוניסטית הבריטית, עזבה והצטרפה למפלגת הלייבור הבריטית למשך כל חייה. טיילור פרסמה רומן ראשון בשנת 1945, ושמו "אצל גברת ליפינקוט", ולאחריו אחד עשר רומנים נוספים. כמו כן פרסמה סיפורים קצרים בכתבי עת, ואלו קובצו לימים בארבע אסופות. המבקר פיליפ הנשר תיאר את הרומן The Soul of Kindness כספר "כה מיומן עד שהוא נראה נטול מאמץ. ככל שקוראים בו, הדמויות נראות כה שלמות ועגולות עד שנראה כאילו המחברת רק נטלה אותן והציבה אותן, אחת אחרי השנייה, בסצנות ובמצבים השונים, ותיעדה איך הן התנהגו. [..] העלילה [..] לא נראית בשום שלב מתוכננת מראש, אלא כאילו היא עולה באופן טבעי מתגובותיהן של הדמויות." — פיליפ הנשר, ליז טיילור האחרת, הדיילי טלגרף, 9 באפריל 2006. יצירתה עוסקת בדקויות חיי היומיום, והיא רצופה בדיוקנאות חדי-עין אך אוהדים של החברה האנגלית של המעמד הבינוני והגבוה. היא הייתה מיודדת עם אייווי קמפטון־ברנט, ועם הסופר והמבקר רוברט לידל. חליפת מכתבים ארוכה שלה עם לידל שימשה בסיס לסיפור קצר שלה, בשם "כותבי המכתבים" (פורסם באסופה The Blush, ‏1951), אך המכתבים עצמם הושמדו, כחלק משמירתה על פרטיותה. חרדה מתשומת לב ציבורית עומדת במרכז סיפור קצר ידוע אחר שלה, בשם "אחיות", שנכתב בשנת 1969. אן טיילר השוותה את טיילור לג'יין אוסטן, לברברה פים, ולאליזבת בואן - "כולן אחיות בנפש", לדבריה. טיילור מתה מסרטן, בעיירה פן, בה התגוררה, בגיל 63. בשנת 2005 צולם סרט על בסיס הספר שלה עם ג'ואן פלורייט בתפקיד ראשי. אליזבת טיילור, ברשת החברתית Goodreads אליזבת טיילור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סאם ג'ורדיסון, "לגלות מחדש את אליזבת טיילור - הסופרת המבריקה, הגרדיאן, 11 במאי 2012. פול ביילי, הערך "אליזבת טיילור", בתוך "המילון הביוגרפיה הלאומי של אוקספורד", הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2004. מצוטט בדף "אן טיילר ממליצה, באתר fantasticfiction.co.uk.
חמילניק

חמילניק (אוקראינית: Хмільник) היא עיר במחוז ויניצה שבאוקראינה. האזכור הראשון של העיר מתייחס ל-1362, אז מלך ליטאי אלגירדאס לאחר קרב המים הכחולים השתלט על העיירה. חמילניק הפכה לשער הצפון-מזרחי לפודוליה, וזה גרם לתחילת תהליך ההתבצרות של העיר. ב-1434 העיר עברה לידיה של פולין, אז העיר הייתה בעצם מורכבת מטירה ובתי מגורים שנבנו סביבה. ב-1448 חמילניק קיבלה זכויות מגדבורג. מספר משפחות ספרדיות שהגיעו מן האימפריה העות'מאנית התיישבו בעיר, בו הקימו בית כנסת ספרדי. ב-1672 העיר נכבשה על ידי טורקים ששלטו בה במשך 27 שנים, אז העיר חזרה לידיה של פולין. ב-1793 העיר עברה לידיה של האימפריה הרוסית לאחר חלוקת פולין. לקראת מלחמת העולם השנייה חיו בחמילניק 4,800 יהודים, כשני שלישים מכלל האוכלוסייה. ב-17 ביולי 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים, רק מעטים מן היהודים הצליחו להימלט לפנים ברית המועצות לפני הכיבוש. ב-12 באוגוסט 1941 נרצחו 367 יהודי העיר. בסתיו 1941 בעיר הוקם גטו ובו רוכזו יהודי חמילניק והסביבה. ב-9 בינואר 1942 נרצחו 5,800 מתושבי הגטו, ב-16 בינואר 1942 נרצחו עוד 1,240 יהודים. ב-12 ביוני 1942 נרצחו על ידי שוטרים גרמנים וחיילים הונגרים 360 ילדים יהודים. ב-3 במרץ 1943 חוסל הגטו, 8 נשים ו-127 גברים הושארו בחיים והועברה למחנה עבודה בעיר, המחנה חוסל ב-26 ביוני 1943. בשנת 2008 בעיר היו 27,900 תושבים, ההרכב הלאומי היה: שפת האם של תושבי חמילניק ב-2001 היו: לפני מלחמת העולם השנייה רוב תושבי העיר היו יהודים. ב-1926 56 אחוזים מכלל תושבי העיר היו יהודים, ואילו 41 אחוזים היו אוקראינים. ב-1959 רק שני אחוזים מכלל אוכלוסייה היו יהודים ו-92 אחוזים היו אוקראינים. פולין בוסקו-זדרוי, פולין מדיה וקבצים בנושא חמילניק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חמילניק חמלניק (Khmelnik), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם חמלניק במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, חמלניק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1535–1537), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) חמלניק (Khmelnik), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם.
גביע דייוויס 1996

גביע דייוויס 1996 הייתה התחרות ה-85 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 124 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-2 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. מחזיקת הגביע נבחרת ארצות הברית הודחה בסיבוב השני. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין צרפת במאלמה. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת צרפת שניצחה בתחרות בפעם ה-8 בסך הכול. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: מקסיקו, הולנד, רוסיה, ושווייץ נותרו בבית העליון אוסטרליה, ברזיל רומניה וספרד עלו לבית העליון אוסטריה, בלגיה, דנמרק והונגריה ירדו לבתים האזוריים בתחרות שנת 1996, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת נורווגיה. בעקבות הניצחון ישראל עלתה למשחק מול נבחרת ספרד על הזכות לעלות לבית העליון. במשחק זה נבחרת ישראל הפסידה ונותרה בבית אירופה גם לשנת 1997. אתר התחרות
איציק עדי

יצחק (איציק) עדי (1940 – 17 באוגוסט 1998) היה צייר ופסל ישראלי. איציק עדי נולד בשנת 1940 בצפת. היה חבר קיבוץ שער הגולן עד 1975. בשנת 1967 סיים עדי את לימודיו בבית הספר לאמנות קלישר 1967, במהלכן היה עדי תלמידו של אריה מרגושילסקי. בשנת 1970 עבר לפריז ולמד תחריט אצל ג'וני פרידלנדר. בתחילת שנות השבעים הציג תערוכת יחיד בשם "נקודה מול קו" וכמו כן השתתף בתערוכות קבוצתיות ופרויקטים רבים בישראל ומחוצה לה. כן עדי יצר והציב מספר פסלי מתכת מרחביים במקומות שונים בארץ. עדי זכה בפרסים ובמלגות לימודים בישראל ומחוצה לה, ביניהם: קרן שרת לאמנים צעירים, קרן אמריקה-ישראל להשתלמות בפיסול אצל הנרי מור, מענק מקרן פרץ נפתלי של ההסתדרות, פרס לספרות ואמנות של מועצת עמק הירדן, מלגה ע"ש דבורה דיוידזון של הקיבוץ הארצי. עדי ייסד וריכז את "הסדנה החופשית לאמנות". בנוסף, לימד עדי אמנות בבית הספר הגבוה לציור בבית הספר קלישר, במכון אבני, המדרשה לפיסול ברמת גן ובאגודת הציירים והפסלים בתל אביב. כן שימש עדי כאוצר ומנתח מערכות בחשיבה אמנותית וכאוצר גן הפסלים בעינות ובגבעתיים. בנוסף לכך, עסק בביקורת אמנות ברדיו ובעיתונות. נפטר בהרצליה בשנת 1998. מדיה וקבצים בנושא איציק עדי בוויקישיתוף איציק עדי באתר מוזיאון ישראל איציק עדי (אורכב 23.01.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר מונטיפיורי מכירות פומביות ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוזימו רוסלי

קוזימו רוסלי (באיטלקית: Cosimo Rosselli‏; 1439 – 1507) היה צייר איטלקי שצייר בסגנון הקוואטרוצ'נטו, והיה פעיל בעיקר בעיר הולדתו, פירנצה. קוזימו רוסלי נולד בפירנצה. בגיל ארבע עשרה הוא הפך להיות תלמידו של נרי די ביצ'י, ובגיל 21 הוא התחיל לעבוד כעוזרו של בן דודו, ברנרדו די סטפנו רוסלי. היצירה הראשונה של קוזימו שהוזכרה על ידי ג'ורג'ו וזארי, היא "עלייתה של הבתולה שמיימה", שנמצאת בקפלה השלישית משמאל בכנסיית סנט'אמברוג'יו שבפירנצה. באותה הכנסייה, על הקיר של אחד מהקפלות, נמצא פרסקו שנוצר על ידי קוזימו, שאותו וזארי משבח מאוד, במיוחד בגלל הפורטרט של המלומד הצעיר פיקו דלה מירנדולה. הסצנה בפרסקו, תהלוכה הנושאת גביע מחולל ניסים, צבועה במרץ ובפחות מנייריזמיות מאשר רוב עבודותיו. ציור שצויר על ידי רוסלי בשביל הכנסייה של אנונציאטה, עם דמויות מהאס-אס ברברה, מתיו והמטבילים, נמצא באקדמיה של פירנצה. רוסלי גם בילה קצת זמן בלוקה, שם הוא צייר עבודות בשביל מספר כנסיות. ציור שיוחס אליו לקוח מכנסיית סנט גירולמו שבפייזולה, ונמצא כיום בגלריה הלאומית בלונדון. הציור הוא מזבח גדול, שבמרכזו נמצא הירונימוס, במדבר, כורע ברך לפני צלב, ובצדדיו עומדות דמויות כמו דמסוס הראשון, אוסביוס הקדוש, פאולה הקדושה ואוסטוכיום הקדוש; הדמויות בציור מעוצבות בכבוד רב. ב-1480, רוסלי, יחד עם עוד אמנים, כמו סנדרו בוטיצ'לי, פייטרו פרוג'ינו, דומניקו גירלנדיו ואחרים, נקראו על ידי סיקסטוס הרביעי לרומא, כדי לעבוד על עיצוב קירות הקפלה הסיסטינית. רוסלי ומשתפי הפעולה שלו (כולל חתנו פיירו די קוזימו) השלימו שניים או שלושה פרסקאות: "הירידה מהר סיני","הסעודה האחרונה" ואולי גם "הדרשה על ההר". הציור "מעבר הים האדום" מיוחס בדרכים שונות אליו, אל גירלנדיו, או אל ביאג'יו ד'אנטוניו. ג'ורג'ו וזארי כתב ביצירותיו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", שבשונה משאר הציירים, שעקבו אחר השיטה הרגילה והנפוצה של הפרסקו, רוסלי השתמש בצבעים בהירים יותר, הכוללים זהב, וטריק זה הוא זה שנתן לו את ההערכה מסיקטוס הרביעי (שלא היה מומחה גדול באמנות, לפי וזארי). בגמלדה-גאלרי שבברלין, ישנם שלושה ציורים שנעשו על ידו: "הבתולה בפאר", "קבורת ישו" ו"טבח התמימים". תלמידו הראשי היה פיירו די קוזימו ובין תלמידיו היו גם פרא ברתולומאו אנג'לו די דונינו וג'ובאני בטיסטה וואני. לפי וזארי, רוסלי מת ב-1484, אך זו היא טעות, מכיוון שידוע היה שהוא היה בחיים ב-25 בנובמבר 1506. הסעודה האחרונה, הקפלה הסיסטינית הדרשה על ההר, הקפלה הסיסטינית האדרת ישו, טמפרה על עץ, המוזיאון הלאומי בורוצלב מדיה וקבצים בנושא קוזימו רוסלי בוויקישיתוף אורלנדי, פילגרינו אנטוניו; גווריאנטי, פיטר (1719),Abecedario pittorico נאפולי, עמוד 61. אורלנדי, עמוד 238.
גרגורי אדמוב

גרגורי בוריסוביץ' אדמוב (שם אמיתי - אברם בורוכוביץ' גיבס, ברוסית: Абрам Борухович Гибс,‏ 18 במאי 1886 - 14 ביוני 1945) היה סופר מדע בדיוני יהודי סובייטי. נולד בעיר חרסון (אף כי יש גם מקורות הטוענים שנולד בז'יטומיר), בשם אברם גיבס, הילד השביעי למשפחת פועלים יהודית עניה. הוא אף גורש מבית הספר שנה לפני הסיום, משום שהוריו לא יכלו לממן את גמר לימודיו. החל מגיל 15 הצטרף לפעילות מהפכנית במסגרת המפלגה הקומוניסטית הבולשביקית וב-1906, בן עשרים, הוגלה בשל כך לארכנגלסק שבצפון רוסיה. גיבס לא נשאר במקום גלותו זמן רב. הוא ברח משם לסנקט פטרבורג, המשיך בה בפעילותו המהפכנית ואחר כך חזר לחצי האי קרים, לסבסטופול, שם נשפט ונידון שוב על ידי שלטונות הצאר בשל פעילותו במפלגה הקומוניסטית, הפעם לשלוש שנות מאסר. כשהשתחרר מהכלא ב-1911 כבר היה בן 25 והפנה את מרצו לפעילות עיתונאית, אף כי גם היא הייתה בשלב זה בעלת אוריינטציה מהפכנית במידה מסוימת. הוא החל לכתוב לעיתון סוציאל-דמוקרטי בשם יוג (דרום), שיצא לאור בחרסון מחוז הולדתו ומהר מאוד הפך לעורך העיתון. הקריירה העיתונאית הזו נמשכה גם לאחר מהפכת אוקטובר. סיפורים קצרים החל גרגורי אדמוב לפרסם החל משנת 1930, בשמו הספרותי, והבמה הספרותית הראשונה שלו הייתה המגזין "ידע הוא כוח" (Znanie-Sila). כעבור שנים אחדות החל לכתוב גם ספרים. מרבית יצירתו הייתה של סיפורי מדע בדיוני ריאליסטיים וטכנולוגיים של העתיד הקרוב. הוא נפטר במוסקבה ביוני 1945. בנו, ארקדי אדמוב (1920–1991) היה סופר, נודע בזכות עצמו בברית המועצות, בעיקר בשל ספרי הבלשים והמתח, אשר כתב. מנצחי המעמקים הופיע בשנת 1937 בברית המועצות. סודם של שני אוקיינוסים הופיע בשנת 1939 בברית המועצות וב-1956 אף נעשה על בסיסו סרט קולנוע. גירוש האדון פורסם בשנת 1946 בברית המועצות. ספר זה יצאה לאור לאחר מות המחבר. יצירות של אדמוב (ברוסית) "Notable Russian Jews", באתר Geni A Secret of Two Oceans" by Grigory Adamov"
נפוליאון (מטבע)

נפוליאון זהב הוא הכינוי הנפוץ למטבע זהב צרפתי שהיה בשימוש במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. המטבעות הוטבעו במספר הזדמנויות בערכים של 5, 10, 20, 40, 50 ו-100 פרנק. במקור, הוטבעו המטבעות בערכים של 20 ו- 40 פרנק, אולם המטבע של 40 פרנק לא זכה לפופולריות והמטבע הנפוץ ביותר היה של 20 פרנק, ועל פי רוב המונח התייחס אליו. המטבע נטבע בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה. המטבע אושר לראשונה על ידי נפוליאון בפקודה מוניטרית ביום 28 במרץ 1803. קוטרו היה 21 מ"מ ומשקלו 6.45 גרם, מתוכם 90% זהב טהור (כ-5.8 גרם). על צידו האחד הוטבעה דמותו של נפוליאון, בלווית הכיתוב "נפוליאון-קונסול ראשון" או "נפוליאון-קיסר" (תלוי במועד ההטבעה) ועל צדו השני ערכו הנקוב - 20 פרנק בלווית הכיתוב "הרפובליקה הצרפתית" או (אחרי 1809) "האימפריה הצרפתית". המטבע היה בשימוש לאורך כל המאה ה-19 וכן בראשית המאה ה-20. היסטורית, הוכיח עצמו המטבע כאחד ממטבעות הזהב היותר עמידים לכוחות הכלכליים ושמר על ערכו גם לנוכח משברים פיננסיים, כשגם שנים רבות לאחר הפסקת השימוש בו משבר סואץ אשר החליש את יתר מטבעות הזהב לא פגע בערכו. במהלך השנים הוטבעו "נפוליאונים" גם במטבעות מקומיות במקומות שונים שהיו תחת שלטון האימפריה הצרפתית, כאיטליה (בג'נובה, טורינו ורומא), הולנד (באוטרכט), ושווייץ (ז'נבה). המטבע הפך לדגם לכל המטבעות של האיחוד המוניטרי הלטיני שהיו במחזור בכל רחבי אירופה עד שנת 1914. כך נטבעו ביוון מטבעות זהים בערך 20 דרכמות, 20 פרנק בשווייץ, 20 פרנק בבלגיה, 20 פזטות בספרד, ו-20 לירטות באיטליה. על המטבעות הופיעו כתובות שונות ודמויות שונות, בהתאם לנסיבות הפוליטיות המשתנות, אך לאורך כל התקופה נחשבו מטבעות אלו לשווים בערכם ולהילך חוקי בכל רחבי אירופה למעט גרמניה והממלכה המאוחדת. המטבע היה בשימוש גם ברחבי האימפריה העות'מאנית ובפרט בארץ ישראל. מדיה וקבצים בנושא נפוליאון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בניין קונדה נאסט

בניין קונדה נאסט (באנגלית: Condé Nast Building), או, בשמו הרשמי כיכר טיימס מס' 4 (Four Times Square) הוא גורד שחקים הממוקם בכיכר טיימס שבאי מנהטן, בעיר ניו יורק. המבנה מצוי במפגש הרחובות ברודוויי, רחוב 42 ורחוב 43, ובנייתו הסתיימה בשנת 1999. גובה המבנה 247 מטרים ובו 48 קומות. המבנה הוא המבנה ה-10 בגובהו בעיר ניו יורק, וה-38 בגובהו בארצות הברית. המבנה מצוי בבעלות ארגון דורסט ובבניין נמצאים משרדי תאגיד העיתונאות קונדה נאסט (אנ') ומשרד עורכי-הדין העשיר בארצות הברית, סקאדן, ארפס, סלייט, מאר ופלום. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים פוקס ופוול. שטחי המשרדים בבניין עולים על 150,000 מ"ר. אתר נאסדאק ממוקם בצידו הצפון מזרחי של הבניין מציג את נתוני המסחר בבורסה של ניו יורק, וכן מידע כלכלי נוסף. בשנת 2002 הוצבו בראש המגדל, נוסף על אנטנות הרדיו, גם אנטנות טלוויזיה (על מנת להחליף אנטנות שבעבר היו ממוקמות על מרכז הסחר העולמי). בשל שינוי זה מגיע גובהו של הבניין ל-348 מטרים, והוא המבנה השני בגובהו בעיר ניו יורק – אחרי בניין אמפייר סטייט. הבניין מהווה דוגמה לארכיטקטורה ירוקה – במבנה יש מערכות בידוד מתוחכמות וכן צילונים המאפשרים לבניין לפעול במרבית ימי השנה בלי קירור או חימום. כמו כן מרבית רהיטי הבניין עשויים מחומרים ממוחזרים ומחומרים בלתי רעילים. מערכת האוורור בבניין מחדירה לחדריו 50% יותר אוויר נקי מהנדרש בתקנים, וכן מערכות איסוף האשפה של הבניין כוללות פירי אשפה המיועדים למחזור אשפה. המבנה היה הפרויקט הראשון בארצות הברית בסדר גודל כזה הבנוי בארכיטקטורה ירוקה, ומתכנניו זכו בפרס מאת ארגון האדריכלים האמריקאי ומארגון האדריכלים של מדינת ניו יורק בשל כך. מדיה וקבצים בנושא בניין קונדה נאסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בניין קונדה נאסט 4 כיכר טיימס
טיסה 6136 של צ'יינה נורת'רן איירליינס

טיסה 6136 של צ'יינה נורת'רן איירליינס, הייתה טיסה שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל לנמל התעופה הבינלאומי דאליין ושהתרסקה ב-7 במאי 2002, ליד דאליין שבסין, זמן קצר לאחר שהטייס דיווח על שרפה במטוס. כתוצאה מההתרסקות נהרגו כל 112 הנוסעים ואנשי הצוות. הסיבה לשרפה הייתה הצתה במזיד. המטוס מדגם מקדונל דאגלס MD-80 המריא מנמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל בשעה 20:37. בשעה 21:20, בזמן שהתקרב לדאליין, הקפטן דיווח למגדל הפיקוח על אש במטוס וביקש אישור לנחיתת חירום. בשעה 21:24 נעלם המטוס ממסכי המכ"ם ואבד הקשר עם פיקוח טיסה. המטוס היה מתוכנן לנחות בדאליין בשעה 21:40. עדי ראייה על סירת דיג העידו כי "מטוס בוער התרסק לתוך היום, ונשבר לשניים". ב-14 במאי, בשעה 15:05, אותרה הקופסה השחורה בים. מסקנות דוח האירוע פורסמו על ידי סוכנות הידיעות שינחואה. נוסע בשם זאנג פילין, הצית ככל הנראה אש בתא הנוסעים בעזרת בנזין. כתוצאה מכך אבדה השליטה על המטוס והוא התרסק. דווח כי מספר ימים לפני האירוע רכש זאנג שבעה ביטוחי טיסה בשווי של כ-170 אלף דולר. החקירה גילתה סימני בנזין ליד מקום מושבו של זאנג, ושרוב הנוסעים, כולל זאנג מתו משאיפת פחמן חד-חמצני. המנוע, רצפת המטוס ואזורים קריטיים נוספים, לא הראו סימנים של שרפה או פיצוץ. בנוסף התגלה כי זאנג טס מדאליין לביינג'ינג ובחזרה באותו היום. על פי תצלומי מצלמות אבטחה הוא העביר כמה שעות בעישון סיגריות באולם הנוסעים של נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל. מספר בקבוקי פלסטיק מלאים בבנזין נמצאו בדירתו.
קרלינסקי

קרלינסקי הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... חיים קרלינסקי – רב, עורך וביוגרף אמריקאי. בנו של רבי ישעיה קרלינסקי יעקב קרלינסקי – מאמן כדורגל ישראלי ישעיה קרלינסקי רב ליטאי-אמריקאי, רבן של ליובוניץ ופוחוביץ, ומראשי אגודת הרבנים בארצות הברית נח קרלינסקי – מגואלי אדמות כפר סבא נחום קרלינסקי – היסטוריון ישראלי של העת החדשה
ווה

וֵוֵה (בצרפתית: Vevey) היא עיר בת למעלה מ-18,000 תושבים, בירת מחוז ריביירה פי-ד'אנאו בקנטון וו השוכנת על גדות אגם ז'נבה באזור דובר הצרפתית בשווייץ. בעיר ישנם ארבעה עשר מבנים, המקוטלגים כאתרי מורשת לאומית שווייצרית. ביניהם ארבעה מוזיאונים: מוזיאון האוכל, מוזיאון יהודי, מוזיאון לצילום יישומי ומוזיאון אחוות הייננים (יצרני היין). בעיר ישנו גם מוזיאון הצעצועים, שאינו ברשימה. העיר היא מקום מושבה של חברת המזון הבינלאומית נסטלה שהוקמה בעיר בשנת 1866 על ידי אנרי נסטלה. מחסני החברה נכללים ברשימת אתרי המורשת הלאומית השווייצרית. יישוב קטן היה במקום זה כבר באלף ה -2 לפנה"ס, בתקופה הרומית, היה נקרא היישוב בשם ויויסקוס (Viviscus ) או ויביסקום (Vibiscum), והיה אחת התחנות המרכזיות בדרך הראשית שעברה ממעבר סן ברנאר הגדול לאוונטיקום (Aventicum), כיום אוואנש (Avenches), שהייתה בזמנו הבירה הרומית של האזור. לאחר התקופה הרומית עברה השליטה באזור להגמון של לוזאן ולאחר מכן למשפחת בלוניי (Blonay). במלחמת העולם השנייה, הגיעו לאזור פליטים יהודים מהולנד, ששוכנו במלונות ופנסיונים סגורים, שהיו על תקן של 'Hotel Camp' העיקריים היו במונט פלארין [Mont Pelerin] וביו סייט [Beau Site]. בין הפליטים שהגיעו לשווייץ היה גם הזמר יהודי המפורסם יוזף שמידט, שנפטר שם ממחלה. עד שנת 2008 הייתה העיר בירת מחוז ווה, אז הוחלף המחוז והיום נקרא ריביירה פי ד'אנאו. ווה שוכנת על גדות אגם ז'נבה בין הערים מונטרה ובירת הקנטון לוזאן. הדרך הראשית לעיר היא מהכביש הראשי מס' 9 וכן מהכביש האזורי מס' 9. בעיר ישנה תחנה של הרכבת השווייצרית ויוצאות ממנה רכבות מערבה לערים לוזאן וז'נבה ומזרחה לערים מונטרה, וילנב ואגל. ישנם קווים קבועים של אניות נוסעים בין העיר ווה לערים השווייצריות לוזאן, מונטרה ולה-בוברה וכן לעיר הצרפתית אויאן-לה-ביין. לווה מספר ערים תאומות, והן: צרפת קרפנטרה (אנ'), צרפת גרמניה מילהיים, גרמניה שווייץ לוקרנו, שווייץ מפורסמים רבים חיו תקופות מסוימות בווה, ביניהם: המנצח השווייצרי ארנסט אנסרמה - נולד בעיר ב-11 בנובמבר 1883 השחקנית הרוסייה אולגה בקלנובה - מתה בעיר ב-6 בספטמבר 1974 השחקן צ'ארלי צ'פלין - מת בעיר ב-25 בדצמבר 1977 הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי - חי בעיר המחזאי הרוסי ניקולאי גוגול - התגורר בעיר בין השנים 1836–1839 הפסנתרנית היהודיה-רומנייה קלרה הסקיל - מתה בעיר 7 בדצמבר 1960. הסופר הצרפתי ויקטור הוגו. האדריכל השווייצרי לה קורבוזיה. הסופר הפולני הנריק סנקביץ' - מת בעיר ב-15 בנובמבר 1916. הפילוסוף הצרפתי ז'אן-ז'אק רוסו - התגורר בעיר תקופה בין השנים 1762–1765. השחקן הבריטי ג'יימס מייסון - מת בעיר ב-27 ביולי 1984. שווייץ במלחמות העולם מדיה וקבצים בנושא ווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ווה Jochebed Leuvenberg-Nathans, Hans Hamburger (ע), תרגום: Betty Morhee, Mont P'elerin, Twee palestina-pioniers in oorlogstijd, 2000, Bedum , Nederland: Profiel, 2000, עמ' 53-54, ISBN 9052942196. (בהולנדית) Geoffrey L. Shisler, Joseph Schmidt, Music and the Holocaust (באנגלית)
סוזן ווצ'יצקי

סוזן דיאן ווצ'יצקי (באנגלית Susan Diane Wojcicki;‏ 5 ביולי 1968 – 9 באוגוסט 2024) הייתה אשת עסקים יהודייה-אמריקאית שהייתה מנכ"לית יוטיוב מ-2014 עד ל-2023. ההון האישי שלה, נכון ל-2024, הוערך ב-800 מיליון דולר. ווצ'יצקי היא בתם של אסתר ווצ'יצקי, מחנכת יהודייה ממוצא רוסי, וסטנלי ווצ'יצקי, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת סטנפורד ממוצא פולני אמריקאי. ווצ'יצקי גדלה בקמפוס של אוניברסיטת סטנפורד ולמדה בבית הספר גאן בפאלו אלטו שבקליפורניה, בו הייתה כותבת בעיתון בית הספר. ווצ'יצקי למדה היסטוריה וספרות באוניברסיטת הרווארד וסיימה בהצטיינות בשנת 1990, היא תכננה להמשיך בלימודי כלכלה אך שינתה את תוכניותיה כאשר גילתה את העולם הטכנולוגי. נוסף על כך, היה לה תואר בכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ובשנת 1998 קיבלה תואר שני במנהל עסקים מבית הספר אנדרסון למנהלים השייך לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ווצ'יצקי עבדה כמשווקת בחברת אינטל. עם הקמת חברת גוגל בספטמבר 1998, שכרו מייסדי החברה, לארי פייג' וסרגיי ברין משרד במוסך של משפחת ווצ'יצקי במנלו פארק, ובשנת 1999 הפכה ווצ'יצקי למנהלת השיווק הראשונה של חברת גוגל, שם עבדה על תוכניות השיווק הראשונות של החברה וכן על שרבוטי גוגל דודל הראשונים. עד ל-2023 שימשה כמנכ"לית יוטיוב. חצי שנה לאחר מות בנה ממנת יתר, נפטרה ממחלת הסרטן. היו לה שתי אחיות, ז'נט ווצ'יצקי, ואן ווצ'יצקי מייסדת חברת 23andMe. בן זוגה הוא דניס טרופר, ויש להם חמישה ילדים. ווצ'יצקי נפטרה ב-9 באוגוסט 2024, לאחר שחלתה בסרטן הריאה מסוג תאים קטנים (Small Cell Lung Carcinoma). מדיה וקבצים בנושא סוזן ווצ'יצקי בוויקישיתוף סוזן ווצ'יצקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סוזן ווצ'יצקי, ברשת החברתית פייסבוק סוזן ווצ'יצקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוזן ווצ'יצקי, ברשת החברתית אינסטגרם סוזן ווצ'יצקי, סרטונים בערוץ היוטיוב סוזן ווצ'יצקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פייננשל טיימס, ‏"המטרה של יוטיוב היא להמציא מחדש את הטלוויזיה", באתר גלובס, 2 במאי 2016 Susan Wojcicki, פורבס (באנגלית) סוכנויות הידיעות, מנכ"לית יוטיוב לשעבר ומהעובדות הראשונות בגוגל מתה מסרטן, באתר TheMarker‏, 10 באוגוסט 2024 Sellers, Patricia (1 בפברואר 2012). "Before Google, the Wojcicki girls learned from Mom". Fortune Magazine. נבדק ב-4 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Nicole LaPorte, The Woman Behind The Superlatives: Three Things You Need To Know About Susan Wojcicki, Fast Company, ‏6 באוגוסט 2014 (באנגלית) "Our history in depth". Google. נבדק ב-4 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Facebook, פייסבוק
אטקינסון

אטקינסון (באנגלית: Atkinson) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אדוארד ל. אטקינסון – רופא וחוקר אנטארקטיקה בריטי הארי אטקינסון – ראש ממשלת ניו זילנד העשירי רואן אטקינסון – שחקן, קומיקאי ותסריטאי בריטי ריצ'רד צ'טהאם אטקינסון – מנהל הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית הר אטקינסון מצוק אטקינסון
גורדין

גורדין הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אבא גורדין – מחנך, סופר יידיש, משורר, מתרגם, פעיל אנרכיסטי רוסי ומראשוני האנרכיסטים בישראל. בנו של רבי יהודה ליב גורדין אורי גורדין – קצין בצה"ל בדרגת אלוף, המשמש מפקד פיקוד הצפון; קודם לכן, היה, בין היתר, מפקד סיירת מטכ"ל ומפקד חטיבת הנח"ל יהודה ליב גורדין – רב וראש ישיבה ליטאי-פולני, רבן של ערים שונות בבלארוס ובפולין, ובסוף ימיו רבה של לומז'ה יעקב גורדין – יהודי-אמריקאי ממוצא אוקראיני, ממייסדי תרבות היידיש ותיאטרון היידיש בארצות הברית יעקב גורדין (פילוסוף) – פילוסוף יהודי-רוסי שונות תא גורדין – סדרת טלוויזיה, דרמת ריגול ישראלית גורדון
אוסאמה סעדי

אוסאמה סעדי (בערבית: اسامة سعدي; נולד ב-21 בפברואר 1963) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי, אשר כיהן בעבר כחבר הכנסת מטעם מפלגת תע"ל בסיעת הרשימה המשותפת; עורך דין במקצועו. למד וסיים תואר ראשון בתחום המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ושימש יו"ר אגודת הסטודנטים הערבים. עבד כעורך דין והיה סניגורם של אסירים ביטחוניים וחברי המועצה המחוקקת הפלסטינית ממזרח ירושלים לאחר שגורשו לשטחים. משמש כמזכ"ל תע"ל מאז היווסדה בשנת 1996. גיסו של ראש המפלגה, אחמד טיבי. בבחירות לכנסת הארבע עשרה הוצב במקום השני ברשימת "האיחוד הערבי לקדמה והתחדשות" (שמה של תע"ל באותה עת), אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת השש עשרה הוצב במקום השביעי של רשימת חד"ש-תע"ל, שזכתה בשלושה מנדטים. בבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום ה-12 ברשימה המשותפת ונבחר לכנסת. התפטר מהכנסת בספטמבר 2017 במסגרת הסכמי רוטציה ברשימה המשותפת. לאחר הבחירות באפריל 2019 שב לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-23 שובץ במקום ה-2 ברשימת מפלגת תע"ל ובמקום ה-9 בסיעת הרשימה המשותפת ונבחר לכנסת, לאחר שהמפלגה קיבלה 15 מנדטים. גם לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הוצב סעדי במקום השני ברשימת תע"ל אך בשל פרישתה של מפלגת רע"ם מהרשימה המשותפת הוצב במקום החמישי ברשימה המשותפת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים. נשוי ואב לחמישה, מתגורר בעראבה שבגליל התחתון. מדיה וקבצים בנושא אוסאמה סעדי בוויקישיתוף אוסאמה סעדי, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) אוסאמה סעדי, באתר כנסת פתוחה ח"כ אוסמה סעדי התפטר מהכנסת עקב הסכם רוטציה, באתר ynet, 18 בספטמבר 2017 רשימת הרשימה המשותפת, באתר ועדת הבחירות (ארכיון) ח"כ אוסאמה סעדי מהרשימה המשותפת לא יתמודד בבחירות הקרובות, באתר ynet, 3 בספטמבר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.