laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שומר גבולות (כרב"ם)

שומר גבולות (בראשי תיבות: שג"ב) הוא כלי רכב בלתי מאויש (כרב"ם) הנמצא בשירות צה"ל. הרכב מבוסס על טנדר פורד F-350 מסחרי עליו הותקנו מערכות שליטה מרחוק, מערכות תצפית ומערכות קשר. השליטה ברכב נעשית מתוך חמ"ל מרוחק המאויש על ידי 2 אנשי צוות – נהג ואחראי אמצעי התצפית. בעת הצורך, השג"ב יכול לנהג את עצמו גם באופן אוטונומי, לנווט בשטח ולעקוף מכשולים. בעתיד תותקן עליו מערכת נשק שתאפשר לו לבצע ירי מדויק מרחוק. השג"ב נמצא כיום בשירות צה"ל ומבצע סיורי בט"ש על ציר הוברס, גדר המערכת עם רצועת עזה, והחליף את הגארדיום בתפקיד זה. אוונגרד (כלי רכב בלתי מאויש) גארדיום רובוט יגואר RoBattle מערכת נשק חדשנית תותקן על הרכב הבלתי מאויש באוגדת עזה, אתר צה"ל, 28 במאי 2017 סא"ל (מיל') מקסי י' בלום, רכב קרבי יבשתי בלתי מאויש – שרידות, מבצעיות ורצף לחימה, מתוך אתר "מערכות", 18.07.2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עצם האף

עצם האף היא אחת משתי עצמות מלבניות קטנות, השונות מאדם לאדם בגודלן ובצורתן. שתי עצמות האף ניצבות זו לצד זו ומתחברות ליצירת גשר האף. עצמות אלו משמשות כקבצים מצורפים[דרושה הבהרה] לרקמות הסחוס שיוצרות את צורת האף. לכל אחת מעצמות האף יש שני משטחים וארבעה גבולות. המשטח החיצוני של האף, הוא קמור (מתעקם כלפי חוץ) ומכוסה במדחס הנחיר ובשריר הפרוצרוס. במרכז משטח האף יש חור שדרכו עובר וריד קטן. המשטח הפנימי של עצם האף הוא קעור ונע כלפי מטה. יש בו תעלה המאפשרת לאחד את הפיצולים של עצב הנקרא עצב נוססילרי. שברים בעצמות האף הם הנפוצים מבין השברים בעצמות הפנים. על-פי מספר מחקרים רטרוספקטיביים, שברים בעצמות האף מהווים כ-50% מכלל שברי הפנים. המטופל הטיפוסי הוא גבר בן 15-30 שנים שהיה מעורב בקטטה, נפל או נפגע בתאונת דרכים. קירות האף, לרוחב האף, כוללים כל אחד שלושה זוגות של עצמות קטנות, דקות ודמויות צדף: העליון, הבינוני ואחת מקונכיות האף הנחות, אשר יוצרים את המסגרת הרזה של עצם הקונכייה. לרוחב מבנים מעוקלים אלה שוכב הקיר המדיאלי של הסינוס בלסת העליונה. כ-80% משברי האף מתרחשים בין החלקים הדיסטליים הסמיכים יותר והדקים יותר של עצמות האף. למרות שגורם חזיתי יכול לגרום לשברים בעצמות האף, השפעות לרוחב שכיחות יותר. פציעות השפעה רוחביות אלו גורמות בדרך כלל לשקע של אחד מעצמות האף ועלולות לגרום תזוזה לרוחב של עצם האף הנגדי. רוב השברים באף מאובחנים על ידי היסטוריה ובדיקה גופנית. ההיסטוריה כוללת בדרך כלל טראומה קיימת, אשר יכולה להיות מלווה בדימום מהאף. הדימום נפסק בדרך כלל עוד לפני הפנייה לאיש מקצוע. בדרך כלל אפשר להבחין בנפיחות מעל גשר האף ושינוי במראה או בצורת האף. ממצאי בדיקה גופנית כוללים נפיחות בגשר האף וסטייה גסה של עצמות האף. צילומי רנטגן רגילים אינם מועילים באבחון או בניהול של שברים באף לפציעת אף מבודדת[דרושה הבהרה]. טומוגרפיה ממחושבת של עצם האף מועילה אם יש קשר לשברי פנים[דרושה הבהרה]. יש להשוות את הצורה החיצונית של האף למצבה טרם החבלה כדי לקבוע, אילו תמרונים דורשים תיקון כדי לשחזר את המראה של המטופל. מדיה וקבצים בנושא עצם האף בוויקישיתוף Written and medically reviewed by the Healthline Editorial Team, nasal bone, Inner Body, ‏12.1.2015 Written by Dr Craig Hacking and Radswiki et al, nasal bone, Health Line, ‏2005-2016 nasal fracture, Medscape, ‏25.2
צולל חלודי

צולל חלודי (נקרא גם צולל חלוד; שם מדעי: Aythya ferina) הוא מין במשפחת הברווזיים, הנפוץ ביבשות אירופה ואסיה, והחי במקווי מים מתוקים (כגון אגמים וביצות) בעומק של כמטר אחד לפחות, שבהם שפע צמחייה ומזון חי, ולעיתים אף במקורות מים מלוחים במקצת. השם המדעי מורכב משתי מילים: Aythya – עוף ים שהוזכר על ידי אריסטו, וFerina – בר (ferrinus = פרא). ממדי הצולל החלודי ממוצעים ביחס לשאר הברווזים. אורך גופו כ-50 ס"מ, ואורך מוטת כנפיו כ-75 ס"מ. משקלו המרבי כ-1 ק"ג. הזכרים שונים מהנקבות במראם. לזכרים ראש חום, צדי גופם וגבם בהירים, ואילו החזה והאחוריים שלהם שחורים. לנקבות צבעי גוף בהירים יותר לעומת הזכרים: ראשן מאופיין בצבע חום בהיר עם כתמים המפוזרים באקראיות, וצבע שאר גופן חום בהיר. אצל שני המינים, צבע המקור שחור-כחול. מזונו העיקרי של הצולל החלודי הוא צמחי מים, חרקים ורכיכות (כגון חלזונות). בנוסף לכך, הצולל החלודי ניזון גם מצמחי יבשה, מזרעים ומדגים קטנים. תפוצתו של הצולל החלודי נרחבת מאוד. ישנן אוכלוסיות יציבות באסיה הקטנה ובמערב אירופה. בחודשי הקיץ (יוני, יולי ואוגוסט), הצולל החלודי נפוץ ממרכז אירופה ומזרחה עד למונגוליה ולאזורים נרחבים ברוסיה. האוכלוסייה המקננת אינה מצפינה מעל קו הרוחב 65. אוכלוסיות בלתי יציבות של הצוללן החלודי מבלות את החורף בדרום אירופה, בצפון אפריקה, במזרח התיכון, בארצות הלבנט ובמזרח אפריקה, והוא מתפרש אף מערבה לכיוון ימת צ'אד, מאלי וסנגל. האוכלוסיות המזרחיות חורפות בדרום אסיה: מתת-היבשת ההודית ומזרחה במערב ועד לדרום קוריאה ויפן במזרח, וכן דרומה עד לפיליפינים.  אוכלוסיית הצוללים החלודים נמצאת במגמת ירידה, ומצב השימור של המין מוגדר ברשימה האדומה של IUCN כ"פגיע". הגורמים העיקריים לכך הם הרס בתי גידול, פיתוח עירוני וניצול של משאבי מים לצרכים אנושיים. לצד גורמים אלה, מצויים גם גורמים נוספים המשפיעים לרעה על גודל אוכלוסיות הצוללים באזורים מסוימים. בספרד, רבים מהצוללים החלודיים מצאו את מותם כתוצאה מהרעלת עופרת, ובסין צוללים רבים טובעים עקב השימוש ברשתות דיג. ציד ספורטיבי של צוללים חלודים מקובל ומהווה חלק משמעותי מהתרבות המקומית בספרד, באיטליה ובמחוז גילאן שבצפון מערב איראן. באיסלנד אוספים את הביצים שלהם וכך בוקעים פחות צוללים, מה שגורם לירידה בגודל אוכלוסייתם. הצולל החלודי חולף וחורף בישראל, בעיקר בכנרת ובמאגרי מים גדולים אחרים בצפון הארץ. לעיתים קרובות, הוא נצפה במספרים גדולים יחד עם קרובו, הצולל המצויץ. נכון לעשור השני של שנות ה-2000, מספר הצוללים החלודים החורפים בארץ הוא נמוך מעט מ-3000 פריטים. צולל חלודי - נקבה ואפרוחים צולל חלודי - זכר בוגר שט על המים מדיה וקבצים בנושא צולל חלודי בוויקישיתוף צולל חלודי, באתר ITIS (באנגלית) צולל חלודי, באתר NCBI (באנגלית) צולל חלודי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צולל חלודי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צולל חלודי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) צולל חלודי, באתר GBIF (באנגלית) צולל חלודי באתר הרשימה האדומה של IUCN צולל חלודי - Aythya ferina, באתר הצפרות הישראלי צולל חלודי Common Pochard, באתר דיסקוס הגליל Pochard, rspb - giving nature a home
אולוג בג

אולוג בג (בפרסית: الغ‌بیگ;‏ 1394–1449) מתמטיקאי ואסטרונום אשר ייסד את המצפה הכוכבים בסמרקנד ואת המרכז המדעי בנושא אסטרונומיה, היה הבן הבכור של שאה-רוח' ונכדו של הכובש טימור לנג, אשר ביסס את השושלת הטימורית ושלט על אימפריה רחבה מאוד. לאחר מות טימור, אביו של אולוג (שאה-רוח') השיג שליטה על רוב שטח האימפריה כולל איראן וטורקיסטן. אולוג ייסד מרכז מדע חשוב בסמרקנד שבאוזבקיסטן ביחד עם גדולי המדענים באותה התקופה. עבודתו בתחום הטריגונומטריה בנושא האסטרונומיה התפרסמה בחשיבותה. כדי לפרוץ ולהפיץ את נושא האסטרונומיה התחיל אולוג בג בשנת 1417 לבנות מרכז מדעי ברמה גבוהה. המרכז המדעי הוקם ברובע הרג'יסטאני בסמרקנד ובנייתו הושלמה בשנת 1420. אולוג בג הזמין למרכז המדעי כ-60 מדענים כולל את קאדי זאדה (מתמטיקאי מוסלמי שכתב פרשנויות ועבודות על מתמטיקה ואסטרונומיה) ואת אל-קאשי (מתמטיקאי מוסלמי). אולוג בג ארגן מפגשים בנושא חקר האסטרונומיה. ערך מורחב – מצפה הכוכבים אולוג בג אולוג בג בנה מצפה כוכבים בעיר סרמקנד, בנייתו התחילה בשנת 1428. המצפה, שצורתו הייתה עגולה, היה בעל שלוש קומות. קוטרו היה 50 מטר וגובהו 35 מטרים. מנהל המצפה היה עלי קושג'י, אסטרונום מוסלמי. ג'משיד אל-כאשי ומתמטיקאים ואסטרונומים אחרים שפעלו במרכז המדעי של אולוג עבדו גם במצפה. קטלוג הכוכבים (Zig-i sultani) שהם חיברו פורסם ב-1437, והוא היה טוב לשימוש עד המאה ה-17. הקטלוג הצביע על מיקומם של 992 כוכבים וכלל גם טבלאות תצפיות. עבודה זו כוללת בתוכה לוח שנה וחישובים טריגונומטריים. התוצאות הטריגונומטריות שהוצגו על ידי אולוג בג כוללות טבלאות של סינוס וטנגנס בהפרשים של מעלה אחת. הטבלאות הללו מציגות רמת דיוק גבוהה, עם דיוק נכון של עד 8 ספרות אחרי הנקודה העשרונית. החישוב מורכב מביטוי מדויק של סינוס של מעלה אחת שאולוג בג פתר באמצעות המשוואה הריבועית. הוא מצא sin 1° = 0.017452406437283571 הביטוי המדויק הוא: sin 1° = 0.017452406437283512820 שמראה את הדיוק המדהים שאולוג בג השיג. תצפיות שנעשו במצפה הוציאו לאור כמה טעויות חישוביות שנעשו על ידי תלמי (האסטרונום היווני המשפיע ביותר בתקופתו) שלא הועלו על הדעת בזמנו. נתוניו של אולוג עזרו לו לחשב את אורכה של השנה הקלנדרית, 365 ימים, 5 שעות, 49 דקות ו-15 שניות, תוצאה מדויקת מאוד. הוא הפיק את הנתונים שלו מהשמש, מהירח ומכוכבי הלכת. נתוניו על תזוזת הכוכבים בשנה הם מאוד מדויקים, כך שהוא מפספס רק בין 2 ל-5 שניות. אולוג בג נרצח על ידי בנו עבד א-לטיף בגלל סכסוך שפרץ ביניהם על רקע רצון לשלוט באימפריה. הקבר שלו נמצא ב-1941 בבניין קברות מלכותי בסרמקנד, הוא נקבר עם בגדיו, דבר המעיד על כך שהוא נחשב ל-מרטיר (קדוש מעונה), מכיוון שנחשב בין המדענים המשפיעים ביותר באותה תקופה. פצעיו מהרצח היו גלויים אחרי שהסירו ממנו את הבגדים. מדיה וקבצים בנושא אולוג בג בוויקישיתוף אולוג בג, באתר MacTutor (באנגלית) http://www.muslimheritage.com/article/ulugh-beg http://www.encyclopedia.com/people/science-and-technology/astronomy-biographies/ulugh-beg http://www.atlasobscura.com/places/ulugh-beg-observatory https://www.perthobservatory.com.au/ancient-astronomers/ulugh-beg אולוג בג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Samarkand: Ulugh Beg's Observatory, depts.washington.edu Ulugh_Beg biography, www-groups.dcs.st-and.ac.uk Samarkand: Ulugh Beg's Observatory, depts.washington.edu Ulugh_Beg biography, www-groups.dcs.st-and.ac.uk
קרל, נסיך הסן

קרל, נסיך הסן (בגרמנית: Karl von Hessen und bei Rhein;‏ 23 באפריל 1809 – 20 במרץ 1877) היה בנו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ואביו של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן. קרל נולד ב-23 באפריל 1809 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטדט, ללודוויג, נסיך הכתר של הסן, ולוילהלמינה, נסיכת באדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ואמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט. קרל היה בחור משכיל וטייל עם אחיו לודוויג בכל רחבי אירופה. קרל שירת בצבא הדוכסות, ולאחר מכן בצבא הקיסרות הגרמנית, ואף היה מפקד לשם כבוד של רגימנט הרגלים ה-118 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-4). ב-22 באוקטובר 1836 התחתן קרל עם אליזבת, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, ממנה היו לו 4 ילדים. ב-20 במרץ 1877 מת קרל בדרמשטאדט, ושלושה חודשים מאוחר יותר מת אחיו לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן ללא ילדים, ובנו לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן עלה לשלטון במקומו. ב-22 באוקטובר 1836 התחתן קרל עם אליזבת, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, ממנה היו לו 4 ילדים: לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן (1837–1892), התחתן עם אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, ולאחריה התחתן עם אלכסנדרינה הוטן-צ'פסקה היינריך, נסיך הסן (1838–1900), התחתן עם הברונית קרוליין מנידה, ולאחריה התחתן עם הברונית אמילי מדורנברג אנה, נסיכת הסן (1843–1865), התחתנה עם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין וילהלם, נסיך הסן (1845–1900), התחתן עם הברונית ז'וזפין מליכטנברג מדיה וקבצים בנושא קרל, נסיך הסן בוויקישיתוף קרל, נסיך הסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
נקר ירוק אירופי

נקר ירוק אירופי (שם מדעי: Picus viridis) הוא מין עוף ממשפחת הנקריים. הוא מצוי ברחבי אירופה במשך כל ימות השנה. הנקר הירוק הוא הגדול מבין שלושה נקרים שמתרבים בבריטניה. אורכו 30-36 ס"מ, אורך עם מוטת כנפיים 51-45 ס"מ. בעל גוף כבד למראה, זנבו קצר. צבעו אפור ירקרק בחלקים העליונים שלו, ואדום בחלק העליון של הראש. לזכרים יש פס אדום בשפם, אך לנקבות פס שחור מוצק. לכל הנקרים הירוקים הבוגרים, הן הזכרים והן הנקבות, יש נוצות ירוקות בהירות, גב תחתון צהוב, ועל ראשם כיפה אדומה, לעומת זאת בצעירותם הנוצות הן בצבע אפרפר. הנקר הירוק הוא ביישן וחשדן. הנקר מטפס על גזעי עצים. בהשוואה לשאר הנקרים, הנקר הירוק הוא בעל מקור חלש, ולכן הנקרים הירוקים יבחרו בעצים רכים כדי לנקר בהם חורים. רק לעיתים נדירות הנקרים מתעופפים כדי לתקשר. במקום זאת הם מאוד קולניים ובעלי צווחה חזקה ומוכרת שמזכירה קול צחוק. דבר זה הוביל לשמם באזור מחייתם "yaffle". הטיסה של הנקר היא גלית, עם 4-3 משקי כנפיים ואחריהן דאייה קצרה, כאשר הכנפיים מוחזקות על ידי הגוף. לנקר הירוק לשון ארוכה באורך 10 סנטימטר וגמישה המצוידת בדוקרנים על הקצה כדי שתאפשר תפיסה טובה של חרקים, בעיקר נמלים מתוך הקרקע. הלשון כל כך ארוכה, שהיא חייבת להיות מגולגלת בתוך הפה שלו. המקומות שבהם ניתן למצוא נקר ירוק הם בדרך כלל יערות פתוחים, פארקים, מטעים ושטחים חקלאיים באנגליה, ווילס וסקוטלנד. הם בדרך כלל לא נודדים, ולכן ניתן לראות אותם בכל ימות השנה. למרות שהנקרים בדרך כלל לא נודדים, הנקר הירוק החל להגדיל את טווח הנדידה שלו לבריטניה. הם הגיעו לאי וייט בשנת 1910, ולראשונה התרבו הנקרים בסקוטלנד בשנת 1951, אולם הם עדיין לא הגיעו לאירלנד למרות היותם נפוצים יותר באזור הדרום. נקר ירוק בדרך כלל יימצא על האדמה, על דשא בגינות או בפארקים, זאת כיוון שהתזונה שלו כוללת בעיקר נמלים מבוגרות, זחלים וביצים. הנקר ניזון גם מדברים אחרים כגון: זרעים או פירות, אך לרוב הדבר קורה רק בחורף, בזמן שקשה למצוא נמלים. לנקר ירוק לרוב יש הטלה אחת בחיים, שבה הוא מטיל 7-5 ביצים בדרך כלל בחודש מאי. הנקרים בדרך כלל מקננים בתוך עצים ולרוב ישתמשו באותו עץ כל שנה, ואף יחזרו לאותו חור בעץ. לאחר שהגוזלים נולדים, ברוב הפעמים כל אחד מזוג הנקרים לוקח חצי מהגוזלים, ומראה להם היכן נמצא האוכל. הזכר מזהה את הנקבה בעזרת צבע השפם שלה, זכר יחפש שפם בצבע שחור ואילו הנקבה מחפשת שפם בצבע אדום. מדיה וקבצים בנושא נקר ירוק אירופי בוויקישיתוף נקר ירוק אירופי, באתר ITIS (באנגלית) נקר ירוק אירופי, באתר NCBI (באנגלית) נקר ירוק אירופי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נקר ירוק אירופי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) נקר ירוק אירופי, באתר GBIF (באנגלית) נקר ירוק אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN British Bird Food, www.britishbirdfood.co.uk (באנגלית) 6 green woodpecker facts you need to know | Discover Wildlife, www.discoverwildlife.com (באנגלית)
MEIDEX

ניסוי ה-MEIDEX (באנגלית: Mediterranean Israel Dust Experiment) הוא אחד מהניסויים הישראליים שבוצעו במעבורת החלל "קולומביה" במשימת STS-107 בשנת 2003. המטרה העיקרית של ניסוי זה הייתה לחקור כיצד ענני אבק וסופות אבק משפיעים על האטמוספירה ועל התחממות כדור הארץ. חקירה זו בוצעה באמצעות שימוש בחיישנים שהופעלו מרחוק, על ידי אסטרונאוטים על סיפון מעבורת הקולומביה, וכן באמצעות ביצוע תצפיות על פני הים ועל שטח מדברי. החיישנים והתצפיות אפשרות לבחון את רצף המרחב-זמן ואת התכונות הפיזיקליות של האבק המדברי המצוי באטמוספירה שמעל צפון אפריקה, המזרח התיכון והאזורים במדבר סהרה אשר משתרעים על האוקיינוס האטלנטי. מטרה נוספת של הניסוי הייתה לבדוק את השפעת הברקים על האטמוספירה העליונה. ברקים חזקים פולטים גלים אלקטרומגנטיים המייצרים צורות בעלות הילה אדומה מעל לברקים. ההילה האדומה הזאת מכונה שדוני ברקים (או לחלופין "פיות"). התופעה של ה"שדונים" מתקיימת במשך כאלפית השנייה. במסגרת הניסוי, נערכו תצפיות על תופעה זו. הקשר בין סופות אבק, נאס"א ובין האוניברסיטה הפתוחה אודות ניסוי MEIDEX אתר נאס"א ניסוי האסטרונאוט הישראלי – MEIDEX, באתר "הידען", 27 במרץ 2002 תרגמה דפנה קינן (שם המחבר אינו מצוין), הקשר בין סופות אבק, נאס"א ובין האוניברסיטה הפתוחה, באתר האוניברסיטה הפתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליזבת, נסיכת פרוסיה

אליזבת, נסיכת פרוסיה (בגרמנית: Prinzessin Elisabeth von Preußen;‏ 18 ביוני 1815 – 21 במרץ 1885), הייתה אמו של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן. אליזבת נולדה ב-18 ביוני 1815 בברלין, לוילהלם, נסיך פרוסיה, אחיו הצעיר של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט. ב-22 באוקטובר 1836 התחתנה אליזבת עם קרל, נסיך הסן, בנו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1858 בנו בני הזוג בית מחסה לעניים, ובנוסף תרמו לצורך העניים 10,000 פלורינים. בשנת 1862 התחתן בנה לודוויג עם אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ומאוחר יותר פרש גיסה לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן לאחוזתו בזיהיים, ואילו אליזבת ומשפחתה נשארו בארמון המלכותי בדרמשטאדט. בשנת 1877 מת בעלה קרל, נסיך הסן, ושלושה חודשים מאוחר יותר מת אחיו לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן ללא ילדים, ובנה לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1884 השתתפה אליזבת בחתונת נכדתה ויקטוריה, נסיכת הסן עם לודוויג פון באטנברג, וב-21 במרץ 1885 מתה בביתה בדרמשטאדט. ב-22 באוקטובר 1836 התחתנה אליזבת עם קרל, נסיך הסן, ממנו נולדו לה 4 ילדים: לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן (1837–1892), התחתן עם אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, ולאחריה התחתן עם אלכסנדרינה הוטן-צ'פסקה היינריך, נסיך הסן (1838–1900), התחתן עם הברונית קרוליין מנידה, ולאחריה התחתן עם הברונית אמילי מדורנברג אנה, נסיכת הסן (1843–1865), התחתנה עם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין וילהלם, נסיך הסן (1845–1900), התחתן עם הברונית ז'וזפין מליכטנברג מדיה וקבצים בנושא אליזבת, נסיכת פרוסיה בוויקישיתוף אליזבת, נסיכת פרוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שריר המצח

שריר המצח או בשמו המדעי frontalis הוא שריר שמכסה חלק מהמצח. הוא נחשב לחלק מהשריר העורפי-מצחי (occipitofrontalis) שריר אשר כולל בתוכו את שריר המצח ומכסה את כל אזור הפנים. שריר המצח ממוקם בחלק הקדמי של הראש, מתחיל בחלקו העליון של המצח ומסתיים בחלקו העליון של האף. מקור השריר בגיד שטוח ורחב המחבר בין שריר המצח לשריר העורף בחלקו העליון של הגולגולת, הנקרא galea aponeurotica. סיביו של השריר מכוונים בכיוון אנכי והשריר אינו משתמש בעצמות הקרובות אליו[דרושה הבהרה]. שריר המצח הוא חלק ממערכת שרירים הנקראים שרירי הבעה, והוא הגדול מביניהם. השריר דק יחסית לשרירים אחרים, והוא מהווה חלק גדול מהשריר העורפי-מצחי. הסיבים של שריר זה הם אנכיים. השריר מקושר עם שריר הבעה נוסף - הפרוצרוס. העצב האחראי על תפקוד שריר המצח הוא עצב הפנים שאחראי גם לתזוזת שרירים אחרים בפנים ומקבל דם מהעורק הסופראורביטלי. לשריר המצח שני תפקידים: תפקידו העיקרי של שריר המצח הוא לעזור לאדם להרים את גבותיו במיוחד כשהאדם מסתכל למרחק, תנועה זו עוזרת לאדם לראות יותר טוב עצמים כהים או רחוקים. תפקיד נוסף של שריר המצח הוא לקמט את המצח לשם הבעת פנים שמביעה חוסר רצון. יש אנשים הנוהגים להזריק בוטוקס לאזור שריר המצח כדי שלא יהיו קמטים אופקיים אשר נוצרים על ידי שריר המצח. הבוטוקס מכיל חומר בשם בוטולינום טוקסין A חומר זה מונע המשך התכווצות סיבי שריר המצח על ידי שיתוק החיבור בין העצב לשריר. הגוף מפרק לאט את החומר עד שמגיע לפעילות מלאה חוזרת של סיבי השריר. מדיה וקבצים בנושא שריר המצח בוויקישיתוף Frontalis - Location, Function and Pictures, www.knowyourbody.net (באנגלית) William J. Lipham, Cosmetic and Clinical Applications of Botox and Dermal Fillers, SLACK Incorporated, 2008. (באנגלית) בוטוקס/ דיספורט | ד”ר ענבר, באתר drinbar.com הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ברווז חד-זנב

ברווז חד-זנב (שם מדעי: Anas Acuta) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים, שנפוץ בצפון אמריקה הצפונית, וכן בצפון אסיה. אורך גופו 51–66 ס"מ ומשקלו כ-1250-800 גרם (הזכרים גדולים וכבדים יותר). זהו ברווז גדול, שגזרתו עדינה. הברווז הזכר ניכר בצבעיו הבולטים: ראשו וגרונו, שצבעם חום-שוקולד, מנוגדים לחזה ולבטן הלבנים. התת-שת (שורש הזנב) שחור והזנב לבן. בתעופה, בולט בכנפיו סמל המזכיר דגל ירוק בעל שוליים לבנים. רגליו אפורות, וצבע עיניו צהוב-חום. הנקבה, שצבעה חום-מנומר כשאר נקבות הברווזים, בולטת בצווארה הארוך והצר ובמקורה הארוך והמחודד. צבע ראשה נוטה פעמים רבות לג'ינגי, רגליה אפורות ונוטות לצבע כחול, וצבע עיניה חום. כאשר הברווז מתהפך, בולטים מחוץ למים התת-שת השחור והזנב המחודד. הברווז חד-הזנב מקנן באזורי הטייגה והטונדרה, צפונית לתחום התפוצה של הברכייה. כל האוכלוסיות של ברווז זה נודדות דרומה בחורף. האוכלוסיות האירופאיות והמערב-אסייתית נודדות למרכז אירופה, לאפריקה ולמזרח התיכון. על אף שהוא אינו מוכר כמין בסיכון, אוכלוסייתו העולמית נמצאת במגמת ירידה. באמריקה הצפונית ירד מספר הפריטים בכ-70%. ברווז זה הוא חולף שכיח בשתי עונות - סתיו וחורף - במספרים קטנים. בסתיו הוא נראה החל מסוף אוגוסט, כשהוא חולף מעל לים התיכון בלהקות קטנות, או כשהוא חונה במאגרי מים בפנים היבשת. שני הזוויגים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה. החיזור וההזדווגות נעשים בתוך המים. עונת הרבייה היא בין אפריל ליוני. הנקבה מטילה 7–9 ביצים, והקן נבנה על הקרקע. במקרה של הרס הקן על ידי טורף, הנקבה תטיל תטולה נוספת ("דגירת מילואים"). הנקבה דוגרת לבדה, ומשך הדגירה הוא בערך 22 - 24 ימים. הצעירים נשארים עם אמם עד שכל גופם מתכסה בנוצות. בערך חצי מהאפרוחים זוכים להגיע לבגרות מינית. הברווז חד הזנב ממעט לפעול ביום, ואוכל בעיקר בשעות בין הערביים. סביבת המחיה שלו היא נחלים, והוא מעדיף מים עמוקים יותר ממרבית הברווזים. צווארו הארוך מותאם לאכילה מהבוץ שעל קרקעית הנחלים, ולעיתים הוא אף צולל על מנת לאסוף מזון. כך הוא נמנע מתחרות על משאבי המזון עם מיני ברווזים אחרים, שאינם נוהגים כמתואר. ברווז זה נחשב חששן למדי. התת-שת בעת צלילה: זכר (מימין) ונקבה (משמאל) זכר בתעופה להקת ברווזים חדי-זנב צעירים: זכר (למעלה) ושתי נקבות (למטה) Museum specimen מדיה וקבצים בנושא ברווז חד-זנב בוויקישיתוף ברווז חד-זנב, באתר ITIS (באנגלית) ברווז חד-זנב, באתר NCBI (באנגלית) ברווז חד-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ברווז חד-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווז חד-זנב, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) ברווז חד-זנב, באתר GBIF (באנגלית) ברווז חד-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN מגדיר הציפורים של ישראל - ברווז חד-זנב, באתר פורטל צפרות בעלי חיים בגן | גן החיות הלימודי חיפה, באתר www.haifazoo.co.il בעלי חיים בגן | גן החיות הלימודי חיפה, באתר www.haifazoo.co.il
מורטן הארקט

מורטן הארקט (בנורווגית: Morten Harket; נולד ב-14 בספטמבר 1959) הוא זמר נורווגי, הידוע ביותר כסולן להקת א-הא. הארקט נולד בעיירה אסקר שבמזרח נורווגיה, אביו רופא ואמו מורה לכלכלה. ב-1982 הקים את להקת א-הא אשר זכתה להצלחה רבה ברחבי העולם. ב-1993 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו וב-2009 הלהקה התפרקה רשמית. הוא הופיע מספר פעמים בקונצרט פרס נובל לשלום, הן במסגרת הלהקה והן כזמר סולו. ב-1996 השתתף בהנחיית תחרות האירוויזיון. הוא שיתף פעולה עם מספר אמנים – בהם קרולה הגקוויסט, וב-2005 הופיע בקונצרט של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים שנערך בקופנהגן. ב-2010 שיחק בסרט "יוהאן". אתר האינטרנט הרשמי של מורטן הארקט מורטן הארקט, ברשת החברתית פייסבוק מורטן הארקט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מורטן הארקט, ברשת החברתית אינסטגרם מורטן הארקט, ברשת החברתית VK מורטן הארקט, סרטונים בערוץ היוטיוב מורטן הארקט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מורטן הארקט, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מורטן הארקט, באתר ספוטיפיי מורטן הארקט, באתר Last.fm (באנגלית) מורטן הארקט, באתר AllMusic (באנגלית) מורטן הארקט, באתר MusicBrainz (באנגלית) מורטן הארקט, באתר דיזר מורטן הארקט, באתר Yandex.Music (ברוסית) מורטן הארקט, באתר Discogs (באנגלית) מורטן הארקט, באתר Songkick (באנגלית) מורטן הארקט, באתר Genius מורטן הארקט, באתר SecondHandSongs מורטן הארקט, באתר בילבורד (באנגלית) שירית גל, סולן להקת א-הא: "נתפסנו כשלושה בחורים יפים שהגיעו להרוויח כסף", באתר ynet, 21 בפברואר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר קר

אלכסנדר ג'ון הנרי קֶר (באנגלית: Alexander John Henry Kerr ‏ 2 בדצמבר 1892 - 4 בדצמבר 1964) היה קצין מכונות ימי בצי הסוחר האנגלי ואחר סיטונאי עיתונים. הוא נודע ביותר בשירותו במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בשנים 1914–1916, עליו קיבל את מדליית הקוטב מכסף. קר נולד ב-1892 באיסט האם, שהייתה אז חלק מאסקס, אך צורפה לאחר מכן ללונדון רבתי. הודות להכשרתו כמכונאי ספינות, הצטרף לאנדיורנס בתפקיד מכונאי שני. אף כי ה"אנדיורנס" הייתה מפרשית תלת-תורנית, היה לה גם מנוע פחם וחלק גדול מן הזמן שייטה כאוניית קיטור. קר עבד בפיקוחו של המכונאי הראשי לואיס ריקינסון, שהיה לידידו ולשותפו לתא. קר השתדל לעזור בהנעת ה"אנדיורנס" אל היעד, שבחר מנהיג המשלחת, סר ארנסט שקלטון, והוא מדף הקרח פילכנר, המחובר ליבשת אנטארקטיקה. כדי להגיע ליעד זה, היה צוות ה"אנדיורנס" צריך לפלס דרך לספינה בים ודל, החסום ופקוק בגושי קרח-ים דחוס. האונייה לא הצליחה להגיע אל מדף הקרח, משום שקרח ים דחוס סגר עליה מכל עבריה וכלא אותה בתוכו כשהחורף של 1915 ירד על אנשי המשלחת. התנאים החמירו והלכו במשך החורף ובנובמבר 1915 לא הייתה לשקלטון ברירה אלא להורות לאנשיו להתפנות מן האונייה, שנמחצה בהדרגה בין מצופי הקרח הכבדים. קר וחבריו למשלחת היו לניצולי אונייה טרופה בלב ים ודל הקפוא. הם חנו על מצופי קרח, שנסחפו צפונה אל מעבר דרייק ולתוך מים חמימים יותר. כאשר המצוף שעליו מצאו מקלט לאחר טביעת ה"אנדיורנס" התפרק תחתיהם, נמלטו קר וחבריו למשלחת בשלוש סירות ההצלה של האונייה, שהגדולה בהן הייתה הג'יימס קיירד. לאחר מסע ימי הרה סכנות, נחתה החבורה באי הפיל, סמוך לחופי חצי האי האנטארקטי, משם חולצה באוגוסט 1916. עם שובו לבריטניה, התגייס קר לצי המלכותי ושירת שם במשך המחצית השנייה של מלחמת העולם הראשונה. הודות לניסיונו הקוטבי, נשלח לצפון רוסיה, בניסיון הכושל של הממלכה המאוחדת ושאר מדינות מערביות לתמוך בלוחמים נגד הצאר ונגד הקומוניסטים ברוסיה, הנתונה במהפכה. קר שמר על קשר עם שקלטון בתקופת שירותו במימי רוסיה; וכאשר החוקר הוותיק הודיע על תוכניותיו לעוד משלחת אנטארקטית בשנת 1921, חתם קר על חוזה להפליג באונייה "קווסט", הפעם כמכונאי ראשי. משלחת שקלטון-רווט הסתיימה בטרגדיה, כאשר שקלטון הלך לעולמו בהתקף לב בג'ורג'יה הדרומית בינואר 1922. עם תום מה שכונה העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה, חזר קר ללונדון והשתקע שם סופית. הוא חידש את חייו כמהנדס אזרחי, מומחה ליחידות הכוח של סירות הנתבים בנמל לונדון. בשנת 1917 נשא קר לאישה את ליליאן מיטשל. לזוג נולדו שני ילדים, ג'ק קר (1918) ואיילין קר (1920). בשנת 1934 עשה קר הסבה נוספת בקריירה ובנה לו חיים חדשים כספק סיטונאי לחנויות קטנות. הפירמה שלו, ששכנה באילפורד, הפיצה ממתקים, טבק ועיתונים לחנויות בעלות זיכיון לממכר עיתונים וטבק. אלכסנדר קר מת בגיל 72 בבית חולים בסטפני, ובכך שימר את קשריו עם מזרח לונדון עד מותו. http://www.enduranceobituaries.co.uk/kerr.htm ג'ון פ. מאן, "הספדי האנדיורנס: אלכסנדר ג'ון הנרי קר" 2009 ג'ון פ. מאן, "הספדי האנדיורנס: אלכסנדר ג'ון הנרי קר", 2009 ג'ון פ. מאן, "הספדי האנדיורנס: אלכסנדר ג'ון הנרי קר", 2009 ג'ון פ. מאן, "הספדי האנדיורנס: אלכסנדר ג'ון הנרי קר" 2009