laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ח'דיתה

ח'דיתה (בערבית: الحديثة) היה כפר ערבי בגבול שפלת יהודה ומישור חוף יהודה הכפר היה בנוי על תל חדיד, צפונית ליער בן שמן ולכביש 443 ועל הגדה המערבית של נחל נטוף. הכפר שכן בקו הגבעות הראשון מעל מישור החוף באזור בן שמן וממנו הייתה תצפית על כל גוש דן. מבחינה מנהלית היה שייך הכפר לנפת רמלה. השרידים העתיקים ביותר שנתגלו במקום הם מראשית תקופת הברזל. חרסים שנמצאו במקום מצביעים על כך שבמקום הייתה עיר מוקפת חומה כבר בתקופת יהושע בן נון. אולם היא ככל הנראה הגיעה לשיאה בזמן ממלכת יהודה במאות ה-7 וה-8 לפני הספירה. בשנת 1955 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות ונמצאה רצפת פסיפס כנראה מהמאה השישית לספירה בה מתוארת ספינה שטה על הנילוס, עיר מבוצרת, החי והצומח על גדות הנהר וכתובת "איגיפטוס" (מצרים). רצפת הפסיפס הוצאה מהאתר ומוצגת כיום במוזיאון הימי הלאומי בחיפה. בתנ"ך מוזכר היישוב חדיד כאחד המקומות בהם התיישבו שבי ציון: "בְּנֵי-לֹד חָדִיד וְאוֹנוֹ, שְׁבַע מֵאוֹת עֶשְׂרִים וַחֲמִשָּׁה" (ספר עזרא, פרק ב', פסוק ל"ג ובספר נחמיה, פרק ז', פסוק ל"ז, עם שינויים קלים). מאוחר יותר נזכר המקום כעיר שבוצרה על ידי שמעון התרסי מבית החשמונאים בשנת 143 לפנה"ס. יוסף בן מתתיהו כתב שאספסיאנוס לכד את חדיד במרד הגדול. בתקופת המשנה ישבו במקום חכמים ובהם התנא רבי יקים איש חדיד (משנה, מסכת עדויות ז',ה'). חדיד נזכרת גם באונומסטיקון של אוסביוס ומופיעה במפת מידבא. רבי אשתורי הפרחי כתב בשנת 1322 שחדיד נמצאת כשעתיים מהעיר לוד על הר עגול, והערבים קוראים למקום חדיתא. במחצית השנייה של המאה ה-19 ביקר ויקטור גרן בכפר ח'דיתה וזיהה את המקום עם Adhtha של אוסביוס, עם Aditha של היירונימוס הקדוש מזרחית לעיר לוד, ועם חדיד המוזכרת בספר עזרא ובספר נחמיה. ח'דיתה, לפי ויקטור גרן, הייתה כפר קטן על גבעה גבוהה שמדרונותיה תלולים יחסית, הבתים היו בנויים בנייה אותה תיאר כגסה וחלקם היו הרוסים. במקום נספרו 15 בורות מים, בריכה מלבנית קטנה וקברים חצובים בסלע. אבנים גדולות עתיקות נראו מפוזרות במקום. בתחילת המאה ה-20 רכשו חובבי ציון מצאריצין 100 דונם מאדמות כפר ח'דיתה, עליהן הוקם בית החרושת חדיד. על פי סקר הכפרים 1945 נאמדה האוכלוסייה בכפר ב-760 תושבים ושטחו עמד על 7,110 דונמים (שטח זה כלל 157 דונמים בבעלות יהודית ו-409 דונמים שטחים ציבוריים). בתחילת מלחמת העצמאות השתתפו ערבים מהכפר בהתקפות על תושבי בן שמן עד שביולי 1948, במבצע דני, הכפר נכבש ונהרס. קיבוץ בשם "תחייה" הוקם בשנת 1949 על אדמות הכפר והתפרק לאחר זמן קצר. המושב חדיד הנמצא סמוך לתל, על האדמות החקלאיות של הכפר הוקם בנובמבר 1950 בידי עולים מתימן וכעבור זמן הצטרפו אליו עולים מרומניה. מדיה וקבצים בנושא ח'דיתה בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון: סקירת האתר עם תמונות עדכניות, באתר 'חלון אחורי', 28.4.13 מידע על אתר ח'דיתה, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות (הקישור אינו פעיל) מידע על אתר ח'דיתה, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות (הקישור אינו פעיל) מפת האזור עם סימון הכפר Haditheh (גליון Ramleh ) בהוצאת צבא בריטניה, 1918, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. אתר תנועת העבודה
קשורים

קשורים הוא האלבום הראשון של להקת "ג'נגו", שיצא בלייבל נענע דיסק בשנת 1995. באלבום מנגנים חברי הלהקה: רן שמעוני (תופים), נושי פז (גיטרות) ועמיר "ג'נגו" רוסיאנו (בס ושירה). סאונד, הקלטות ומיקסים על ידי אמיר שור, ששנים לאחר מכן הקים יחד עם ג'נגו את הלייבל FastMusic. כל שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי ג'נגו, מלבד "אהבה בכפיות", שנכתב על ידי רמי פורטיס והקטע האינסטרומנטלי הקצר "שובו של ז'קו קומק", שנכתב על ידי כל חברי הלהקה. עוד שנייה (3:16) תביני אותי (2:31) 3/4 (3:29) ספר (3:18) שיר עם אקוסטית (3:32) יותר מהכל (4:33) כשאני נרדם (4:01) שובו של ז'קו קומק (0:52) אהבה בכפיות (4:54) מה היא חשבה (4:22) קשורים (6:40) מידע על האלבום קשורים באתר MusicBrainz
רטייה

רטייה היא טלאי קטן אותו עוטים על העין, כך שהטלאי מכסה את העין וארובת העין. הרטייה מוחזקת במקומה על ידי חוט, תחבושת או דבק (בדומה לפלסטר). עטיית הרטייה נועדה לרוב על-מנת להסתיר או להגן על עין פצועה או חסרה, אך יש לה גם שימוש רפואי בטיפול בעין עצלה אצל ילדים. חיילים בעת מטווחי ירי מכיוונים את הנשק בעזרת העין הדומיננטית. חיילים שאינם מסוגלים לעצום את העין החלשה שלהם נעזרים לעיתים ברטיה. כיסוי עיניים מדיה וקבצים בנושא רטייה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנס יפו

כנס יפו הוא כנס ישראלי העוסק ביחסי יהודים ערבים בישראל ובקידום השוויון. הכנס הראשון נערך בשנת 2005 על ידי הפורום להסכמה אזרחית ומאז מתכנס מדי שנה. הכנס נערך מדי שנה מאז שנת 2005. בכנס נפגשים אישים מארגונים שונים מתחומי הפוליטיקה, כלכלה, אקדמיה וחינוך ודנים בנושאים הקשורים ליחסי יהודים-ערבים במדינת ישראל על היבטיהם השונים. הכנס הראשון התקיים בחודש יוני 2005. הוא נפתח בישיבה מיוחדת של ועדת חוקה חוק ומשפט בכנסת ואירוע מיוחד לחשיפת המדד ליחסי יהודים ערבים באוניברסיטת חיפה, ולמחרת נערכו הדיונים ביפו. בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, עיסאם מח'ול, מיכאל איתן, שרת המשפטים ציפי לבני, פרופסור רות גביזון, אריק כרמון, מוחמד ברכה ומרדכי שקלאר. הכנס השלישי התקיים בחודש דצמבר 2007. בין הנושאים שדנו בו היו שירותי הרווחה במגזר הערבי, שיפור התהליכים לאוכלוסייה הערבית במעברי הגבול ובשדות התעופה, ערים מעורבות, מקומות נטושים קדושים למוסלמים. בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, קולט אביטל, ראובן ריבלין, דליה רבין, שרת החינוך יולי תמיר, אבראהים צרצור, נאדיה חילו, אורי אריאל ועמי אילון. הכנס הרביעי התקיים בחודש דצמבר 2008 במרכז הערבי-יהודי ביפו. בין הנושאים שעסקו בו היו מעמדה של התרבות הערבית בישראל, האקדמיה ללשון ערבית, חינוך לחיים משותפים, החוקה והערבים בישראל, מוכנות היישובים הערבים בעורף למקרי חירום ועוד. בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, ראובן ריבלין, שרת החינוך יולי תמיר, אבראהים צרצור, נאדיה חילו, עמי אילון, פרופ` גבריאל סלומון, האלה אספניולי, בנימין בן-אליעזר, שר התשתיות, מנחם בן-ששון, פרופ` מחמוד גנאים, יו"ר האקדמיה ללשון הערבית, חיים יבין, יצחק הרצוג, שר הרווחה, עמירה דותן, זהבה גלאון, ג'יימס ב. קנינגהם, שגריר ארצות הברית בישראל, אסתרינה טרטמן, שלי יחימוביץ', דב חנין, חיים אורון, יואל חסון, עיסאם מח'ול, פרופ` חיים מאור ונעים עריידי. נערך ב-21 בינואר 2010 במרכז הערבי-יהודי ביפו. בין המשתתפים בו היו השר בני בגין, זאב אלקין, פרופ יוסי יונה, יוסי שריד, רון פונדק, השר לענייני מיעוטים אבישי ברוורמן, השגריר ג'יימס ב. קנינגהם, סילבן שלום, השר פואד בן אליעזר, השר יוסי פלד, מיכאל איתן, שרה אוסצקי לזר, מאיר שטרית, מירי רגב, דב חנין, אילן גילאון, ראש עריית תל אביב רון חולדאי, עפו אגבאריה, פרופ יצחק רייטר, אבראהים צרצור, פרופ ראסם חמייסי, אורית זוארץ, ראש עריית נצרת, ראמז ג'ראייסי ושר החינוך גדעון סער. נערך ב-27 בינואר 2011 במרכז היהודי ערבי ביפו. אתר כנס יפו
אלפנט (אלבום)

אלפנט הוא אלבומו היחיד של יוסי אלפנט, אשר יצא בשנת 1991. האלבום החל כדמו לאלבומו של אלפנט שנפטר טרם הושלמה מלאכת ההקלטה. שותפו של אלפנט המפיק יואב שדמה קיבץ נגנים והשלים את הקלטת האלבום מספר חודשים מאוחר יותר. התאמת המוזיקאים לשירי האלבום ורשימת הקרדיטים לכל אחד ואחד נקראת כליהוק אנושי מעניין המלהטט בין סגנונות מוזיקליים שונים. בין הנגנים אפשר למצוא מוזיקאים מתחומי מוזיקה שונים שלכולם הייתה נגיעה כזו או אחרת בחייו ויצירתו של אלפנט לאורך השנים. השירים באלבום כולם, למעט "נופל מדמם" שנכתב על ידי אורן אליעזרי, נכתבו והולחנו על ידי יוסי אלפנט בעצמו. איך כש... (4:55) חפפהו וחשדהו (2:25) דרך היום (3:17) נופל מדמם (3:28) שיר הדביל (4:27) סוזן (3:40) רחוב 60 (3:32) יום לפני הסוף (מחכה לשמש) (4:44) באים אותך לקחת (סוסים) (4:34) אבוד (5:31) נופל מדמם (5:40) דומיה (2:00) יוסי אלפנט - גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, קולות יואב שדמה - מפיק, טכנאי הקלטה ומיקס, מעבד, כלי הקשה, גיטרה חשמלית, תכנות תופים, קולות אהוד בנאי - גיטרה חשמלית, מפוחית-פה ז'אן ז'אק גולדברג - תופים ז'אן פול זימבריס - תופים, כלי הקשה עופר הררי - תופים ארקדי דוכין - סינטיסייזר ברי סחרוף - גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית גיל מנדלשטס - בס גיל סמטנה - בס, קולות רקע דורון פיקר - אקורדיון, קלידים יהודה עדר - גיטרה חשמלית עובד אפרת - גיטרה אקוסטית, בס אורן אליעזרי - גיטרה רונן תורג'מן - תופים שפי ישי - קלידים גדי פוגטש - כינור ורד קלפטר - קולות רקע יסמין קדר - קולות רקע אייל קצב - קולות רקע הראלה בר - קולות רקע אלימור זילברמן - קולות רקע מידע על האלבום אלפנט באתר MusicBrainz האלבום אלפנט באתר ספוטיפיי האלבום אלפנט באתר אפל מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה

פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה השני (בצרפתית: François de Neufville, 2ème duc de Villeroy‏; 7 באפריל 1644, ליון - 18 ביולי 1730, פריז) היה אציל ואיש צבא צרפתי. אביו של פרנסואה היה ניקולא דה נוויל, מרקיז וילרואה, שהיה מרשל של צרפת והאפוטרופוס של המלך הצעיר לואי ה-14, שמאוחר יותר העניק לו תואר דוכס. פרנסואה נהנה ממערכת יחסים הדוקה עם לואי, והיה לאחד מאנשי המעגל הפנימי שלו. וילרואה סומן כבעל פוטנציאל לקריירה צבאית מבטיחה, שהייתה מועדפת עליו, בין השאר בגלל קרבתו למלך, היותו אחד מהאנשים הבולטים בחצר המלוכה בכלל, כישוריו כמנהיג חברתי והתנהגותו בהתאם לכללי הנימוס. ב-1693, ללא ניסיון ממשי בפיקוד בעל חשיבות, הוא מונה למרשל של צרפת. ב-1695, לאחר מותו של דוכס לוקסמבורג, הוא קיבל את הפיקוד על צבא צרפת שבפלנדריה תוך כדי מלחמת תשע השנים; ויליאם השלישי ראה בו יריב נחות בהשוואה לדוכס לוקסמבורג. וילרואה היה אחראי להפצצה הנרחבת של בריסל ב-1695, שבגללה שופצה העיר במאה ה-18 וקיבלה את המראה הנוכחי שלה מבחינה אדריכלית (אם כי היא נפגעה גם במלחמות העולם). ב-1701 נשלח וילרואה לאיטליה כמחליפו של ניקולא קאטינא, וזמן קצר לאחר מכן הובס על ידי צבאו של הנסיך אויגן מסבויה בקרב קיארי שהיה חלק ממלחמת הירושה הספרדית. בפברואר 1702 הוא הובס ונשבה לאחר שהופתע בקרב קרמונה, והוחלף על ידי הדוכס מוונדום. בשנה שלאחר מכן התמודד וילרואה מול הדוכס ממרלבורו בארצות השפלה. בעיותיו של מרלבורו עם ההולנדים והנציגים האחרים של הברית הגדולה מנעו את האסון מבחינת וילרואה במשך זמן מה, אך ב-1706 תקף מרלבורו והביס את וילרואה ללא תנאי בקרב ראמיאי. לואי ניחם את ידידו הוותיק, אך בכל זאת החליף אותו בפיקוד על הצבא, ומאותה עת וילרואה חי חיים של איש חצר ושמר על ידידותו עם לואי אף על פי שנחשד במספר מזימות פוליטיות. בתקופת העוצרות היה וילרואה האפוטרופוס של לואי ה-15, ובין 1717 ל-1722 כיהן במספר תפקידים ציבוריים בכירים. אולם, לאחר שניסה לפעול נגד העוצר פיליפ השני מאורליאן הוא נשלח לכהן כמושל ליון, ולמעשה לגלות. משפחתו של וילרואה ספגה חרפה נוספת לאחר ששניים מחבריה הצעירים, דוכס רץ והמרקיז ד'אלינקור, הוגלו לאחר שנתפסו מקיימים יחסי מין בגני ורסאי. לואי ה-15 החזיר את וילרואה לעמדת כוח כשהגיע לבגרות מבחינת החוק. מדיה וקבצים בנושא פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה בוויקישיתוף פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Man Who Would Be King: The Life of Philippe d'Orleans, Regent of France by Christine Pevitt. Published by Weidenfeld & Nicolson in Great Britain, 1997. Page 301
רנדי קוטור

רנדי דואן קוטור (באנגלית: Randy Duane Couture; נולד ב-22 ביוני 1963) הוא לוחם אמנויות לחימה משולבות, מתאבק בסגנון יווני רומי ושחקן קולנוע אמריקאי. הוא היה אלוף במשקל כבד שלוש פעמים, ופעמיים אלוף במשקל בינוני כבד בארגון ה-UFC. קוטור הוא אחד משלושת הלוחמים היחידים ב-UFC המחזיק תואר אליפות בשתי קטגוריות משקל שונות[דרוש מקור]. קוטור הוא חבר בהיכל התהילה של UFC, ורבים[דרוש מקור] מחשיבים אותו כלוחם הפופולרי ביותר בענף. הוא גם הלוחם המבוגר ביותר שזכה באליפות ב-UFC, בגיל 46. הוא בעל רשת מועדוני כושר בשם Xtreme Couture. קוטור מזוהה בדרך כלל עם סגנון לחימה של היאבקות ולחימה על הקרקע. הוא מנצל את יכולתו להוריד מתחרים אל הקרקע, כחלק מהרקע הקודם שלו כמתאבק, ושם לשלוט בקרב מעמדה דומיננטית ולהכות את היריב (סגנון הנקרא ground and pound). נתונים אישיים כינוי - הטבעי גובה - 1.85 מטר משקל - 93 ק"ג רקורד סה"כ קרבות - 27 ניצחונות - 17, מתוכם: בנוקאאוט - 7 בהכנעה - 2 הפסדים - 10 יחד עם עמיתו למקצוע, צ'אק לידל, נחשב קוטור לאדם אשר הביא את תחרויות אמנויות הלחימה המשולבות למיינסטרים של הספורט והבידור האמריקאי. בשנת 2005 שיחק בסרט "בלי חוקים" לצידם של צ'ארלי האנם ואלייג'ה ווד. בשנת 2008 השתתף בסרט אמנויות הלחימה "חגורה אדומה" של הבמאי דייוויד מאמט. בשנת 2010 גילם את רוד הגבוה בסרט הפעולה "בלתי נשכחים". בשנת 2011 שיחק בסרט "בגידה בן חברים" לצידו של ברוס ויליס. בשנת 2016 שיחק בסרט הקומי "החופשה הראשונה" (Good Kids) לצידם של זואי דויטש, דמיאן ביצ'יר ואשלי ג'אד. בשנת 2019 כיכב לצד מייקל ג'יי וייט בסרט הפעולה "בדרך הקשה", בתפקיד של בריגס. בשנת 2023 שב לגלם את דמותו בתור רוד הגבוה בסרט "בלתי נשכחים 4". מדיה וקבצים בנושא רנדי קוטור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רנדי קוטור (באנגלית) רנדי קוטור, ברשת החברתית פייסבוק רנדי קוטור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רנדי קוטור, באתר United World Wrestling רנדי קוטור, באתר שרדוג רנדי קוטור, באתר טאפולוגי רנדי קוטור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רנדי קוטור, באתר AllMovie (באנגלית) רנדי קוטור, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רנדי קוטור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תומר גנור, "מעריץ את צה"ל", באתר "ידיעות אחרונות", 11 בנובמבר 2018 ביבליוגרפיה מתוך האתר הרשמי של UFC
ארנסט קרמר

ארנסט קרמר (גרמנית: Ernst Cramer;‏ 28 בינואר 1913 – 19 בינואר 2010) היה עיתונאי גרמני-יהודי. קרמר נולד באאוגסבורג שבגרמניה, בנו של מרטין קרמר, שהיה ב-1922 ממיסדי החברה הספרותית של אאוגסבורג יחד עם ברטולט ברכט. ב-1933 היה ממיסדי תנועת הנוער הפדרלי הגרמני (Bund Deutsch-Jüdischer Jugend, תנועת נוער ציונית). לאחר מכן היה קרמר עוזרו של ד"ר קורט בונדי, שהיה מנהל חוות הלימוד היהודית גרוס ברזן, חווה שהקימה הנציגות הארצית של יהודי גרמניה ב-1936 ובה הוכשרו בני נוער יהודים לעבודות חקלאיות לקראת עזיבתם את גרמניה עקב הרדיפות הנאציות. ב-1938 נאסר קרמר במחנה הריכוז בוכנוואלד למשך כשישה שבועות והנאצים שחררו אותו בתנאי שיהגר מהמדינה. הוא עזב לארצות הברית, שם עבד בחווה תקופה קצרה ולאחר מכן עבד באוניברסיטת סטנפורד. גם אחותו הלן הצליחה לברוח לארצות הברית, אולם אביו, אמו ואחיו נרצחו בשואה. קרמר הצטרף לצבא ארצות הברית ונשלח כחייל אמריקאי לאירופה בשנת 1942 שם השתתף בפלישה לנורמנדי ובשחרור מחנה הריכוז בוכנוואלד. באפריל 1945, הצטרף לממשל הצבאי שהוקם בגרמניה לאחר המלחמה. הוא החל לשמש בשנת 1948 כסגן עורך של כתב-עת שהפעילו הכוחות האמריקאים בשפה הגרמנית בשם Die Neue Zeitung עד לשנת 1954 ולאחר מכן עבד בסוכנות ידיעות. בשנת 1958 הצטרף לבית ההוצאה לאור "אקסל שפרינגר" כסגן עורך של העיתון היומי Die Welt, והמשיך לעבוד בהוצאה זו עד ליום מותו. לאחר מותו של שפרינגר מונה ליו"ר קרן אקסל שפרינגר. בשנת 1994 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן. ב-1996 קיבל את מדליית ליאו בק. קרמר נישא למריאן אונטרמייר, בת עיר הולדתו והיה אב לשתי בנות. נפטר ב-19 בינואר 2010 בברלין, עשרה ימים לפני יום הולדתו ה-97. אקסל שפרינגר (הוצאה לאור) ארנסט קרמר פובליציסט נפטר בגיל 98, עיתון הארץ. מידע על יהודים בחוות ההכשרה גרוס ברזן, באתר יד ושם
אגרגציה

אגרגציה היא מצב של מערכת קולואידית בלתי יציבה. יציבות המערכת תלויה בכך שלא יתרחש שינוי בגודל החלקיקים במשך הזמן. לפיכך, כאשר מתרחש שינוי בגודל החלקיקים, ניתן לומר שהמערכת אינה יציבה. במערכת קולואידית שאינה יציבה, נוטים החלקיקים להימשך האחד אל השני – דבר המוביל ליצירת אגרגט (חלקיק גדול המורכב ממספר חלקיקים קטנים). האגרגציה נחלקת לשניים: פלוקולקציה: מצב הפיך בו ניתן לחזור למערכת יציבה (בה החלקיקים מופרדים) על ידי השקעת כוחות גזירה מעטים, כגון טלטול המערכת. קואגולקציה: מצב בו האגרגציה אינה הפיכה, ולרוב לא ניתן להפריד את החלקיקים ולחזור למערכת יציבה. סכום כוחות המשיכה והדחייה בין החלקיקים יכתיבו את הימצאות המערכת במצב של פלוקולקציה או אגרגציה. כאשר מתקבל אגרגט שהמרחק בין חלקיקיו גדול – ולפיכך קל להפריד אותם בחזרה – המערכת תימצא במצב של פלוקולקציה. מאידך, ככל שהחלקיקים מתקרבים זה לזה, הם "מרגישים" יותר ויותר כוחות משיכה, ועשויים להגיע לבור אנרגטי עמוק שבו ההיקשרות היא בלתי הפיכה (קואגולקציה). אגרגציה בהקשר של דנטורציה של חלבונים יש חלבונים שהמבנה והרצף שלהם תקינים. למשל, שהם צריכים להיות עגולים. אולם כאשר הצורה התלת־ממדית הנוצרת שונה מהמקור, היא אינה מזוהה ולכן לא מתפרקת. חלבונים אחרים מאותו סוג יושפעו ומכך תתקבל צורה לא תקינה. כך שכל החלבונים יוצרים אגרגטים (שהם משקעים של חלבון). אגרגציה היא הבסיס למחלות האלציימר. היום קיימים מחקרים המנסים לגלות כיצד נוצרת האגרגציה וכיצד ניתן למנוע אותה. מיצלה צבירה (כימיה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולימטור

קולימטור (בעברית: מַקְבֵּל) הוא מכשיר אופטי המנתב או מסנן קרניים כך שינועו במקביל האחת לשנייה. מכשירים אלו מכילים על פי רוב, מראה בלתי מישורית או עדשה ומקור אור במוקדם של אלו. ניתן להיעזר במכשיר זה כדי לכייל מכשירים אופטיים אחרים, למצוא את הציר האופטי הראשי, המוקד, או כדי לתאם בין חלקים שונים של מערכת אופטית מורכבת, כמו מיקרוסקופ. לעיתים קרובות במוקד הקולימטור נמצאת מטרת רזולוציה ומאחוריה מקור האור, כך מכשיר אופטי המכוון לקולימטור מציג תמונה של מטרת הרזולוציה, התמונה הזו מאפשרת למצוא את ההפרדה של המכשיר הנבדק ועיוותים אופטיים הקיימים במכשיר. שימוש נוסף למכשיר הוא ביישומים המערבים קרני גמא, קרני רנטגן, או נייטרון מהיר. יישומים אלו (למשל ברפואה) דורשים לעיתים שימוש בקרניים בכיוון מסוים והקולימטור בורר קרניים אלו מתוך האלומה. קולימטור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בעיית זרימה

בעיית "Min cost flow" היא בעיית אופטימיזציה שמטרתה מציאת הדרך הזולה ביותר להעברת זרימה בגודל מסוים ברשת זרימה קיימת. בהינתן, רשת זרימה G ( V , E , s , t , c ) {\displaystyle \,G(V,E,s,t,c)} כאשר s ∈ V {\displaystyle s\in V} צומת מקור, t ∈ V {\displaystyle t\in V} צומת בור וקשת ( u , v ) ∈ E {\displaystyle (u,v)\in E} בעלת קיבולת c ( u , v ) {\displaystyle \,c(u,v)} , זרימה f ( u , v ) {\displaystyle \,f(u,v)} ומחיר a ( u , v ) {\displaystyle \,a(u,v)} . מחיר העברת הזרימה בקשת ( u , v ) {\displaystyle (u,v)} הוא f ( u , v ) ⋅ a ( u , v ) {\displaystyle f(u,v)\cdot a(u,v)} . מטרת הבעיה היא להעביר כמות נתונה של זרימה d {\displaystyle \,d} מקודקוד המקור (s) לקודקוד הבור (t), כך שהמחיר הכולל, ∑ u , v ∈ V a ( u , v ) ⋅ f ( u , v ) {\displaystyle \sum _{u,v\in V}a(u,v)\cdot f(u,v)} יהיה מינימלי. הפתרון נדרש לקיים את אילוצי הזרימה הבאים: גרסאות אחרות של בעיה זו מדברות על מציאת זרימה מקסימלית בעלת המחיר הקטן ביותר מבין כל הזרימות המקסימליות האפשריות, בעיות מסוג זה נקראות "minimum cost maximum flow". הכללה של בעיה זו היא minimum cost circulation problem שבעזרתה ניתן לפתור את הבעיה הנדונה. זה נעשה על ידי חסימת ערכי קיבולות הקשתות ברשת על ידי 0 (חסם תחתון) והוספת קשת נוספת בעלת קיבולת c ( t , s ) = d {\displaystyle c(t,s)=d} וחסם תחתון l ( t , s ) = d {\displaystyle l(t,s)=d} , (המחברת ישירות את קודקוד הבור (t) חזרה לקודקוד המקור (s)) אשר קובעת את הזרימה הכוללת להיות f ( s , t ) = d {\displaystyle f(s,t)=d} . את הבעיה ניתן לחלק למקרים פרטיים בהם אילוצי הקיבולת מוסרים (ולכן הבעיה הופכת לבעיית מציאת המסלול הקצר ביותר), ומקרים בהם אנו מתעלמים ממחיר הזרימה (ולכן מחיר הזרימה דרך כל אחת מהקשתות שווה), בהם נקבל את בעיית הזרימה המקסימלית. בעיית min cost flow ניתנת לפתרון על ידי תכנון ליניארי, מאחר שאנו מחפשים אופטימיזציה לפונקציה ליניארית וכל האילוצים הם פשוטים. כמו כן, קיימים אלגוריתמים קומבינטורים לפתרון הבעיה כאשר חלקם הכללות של אלגוריתמים לחיפוש ומציאת זרימה מקסימלית ברשת וחלקם האחר נוקט בגישות אחרות שונות. אלגוריתמים ידועים (שקיימים במספר וריאציות שונות) לפתרון הבעיה הם: Cycle Canceling Minimum Mean Cycle Canceling Successive Shortest Path and Capacity Scaling - שיטות דואליות שהן הכללה של שיטת פורד פולקרסון. Cost Scaling Network Simplex - מקרה פרטי של תכנון ליניארי בעזרת simplex medthod . משחק זרימה Ravindra K. Ahuja, Thomas L. Magnanti, and James B. Orlin (1993). Network Flows: Theory, Algorithms, and Applications. Prentice-Hall, Inc.. ISBN 0-13-617549-X Morton Klein (1967). "A primal method for minimal cost flows with applications to the assignment and transportation problems". Management Science 14: 205-220. Andrew V. Goldberg and Robert E. Tarjan (1989). "Finding minimum-cost circulations by canceling negative cycles". Journal of the ACM 36 (4): 873-886. Jack Edmonds and Richard M. Karp (1972). "Theoretical improvements in algorithmic efficiency for network flow problems". Journal of the ACM 19 (2): 248-264. Andrew V. Goldberg and Robert E. Tarjan (1990). "Finding minimum-cost circulations by successive approximation". Math. Oper. Res. 15 (3): 430-466. LEMON C++ library with several maximum flow and minimum cost circulation algorithms
T-40

T-40 הוא טנק סיור אמפיבי תוצרת ברית המועצות שהופעל על ידי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה. כלי רכב אמפיביים היו חשובים לצבא האדום, עדות לכך היא ייצורם של יותר מ-1,500 טנקים אמפיביים בשנות ה-30 של המאה ה-20. ה-T-40 היה אמור להחליף את טנקים הקלים ה-T-37 וה-T-38 והציג שיפור במספר תחומים: מנוע הכוהל של ה-T-38 הוחלף במנוע בנזין מודרני יותר והוא חומש במקלע בעל קליבר של 12.7 מ"מ לעומת מקלע ה-7.62 מ"מ שהיה בשימוש ב-T-38. עיצובו היה מעולה, אך משום לחצי מלחמה הסובייטים העדיפו ייצור של טנקים אמפיביים קלים, ורק מספר קטן של T-40 נבנו. ייצורו של הT-40 החל קרוב מאוד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, והיה אמור להיכנס לתפקיד ביחידות סיור. כשהצורך לכמות גדולה של טנקים נהיה קריטי, עוצבה גרסה שנייה, לא אמפיבית, של הטנק. עיצוב זה הפך לטנק הT-60. טנק זה היה פשוט יתר, זול יותר, בעל חימוש טוב יותר ומילא אותם התפקידים של הT-40. תחת לחץ המלחמה, נעצר ייצורו של T-40 לטובת ייצורו של T-60. לכן, יוצרו רק 222 יחידות T-40 לעומת 6,000 יחידות של T-60. הT-40 צולם רבות לאורך מבצע ברברוסה וגם במהלך ההגנה על מוסקבה. הופעותיו של הטנק הפכו נדירות לאחר 1941. כמה T-40 שנשארו בשירות עד שנת 1946 שימשו להכשרת טירונים בבסיסי אימונים. מדיה וקבצים בנושא T-40 בוויקישיתוף
אלעזר בניועץ

אלעזר בֶּנְיוֹעֵץ (קופל; נולד ב-24 במרץ 1937) הוא משורר, מתרגם ועורך עברי. אלעזר בניועץ נולד באוסטריה בשנת תרצ"ז 1937. הועלה כילד עם משפחתו לארץ ישראל, בשנת ת"ש (1940). למד במסלול החינוך הדתי-לאומי, בכפר אתא, בישיבת כפר הרוא"ה, והשלים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בתחומי הספרות והחינוך. עם תום לימודיו עבד כספרן, ארכיבר וגנז במוסד הרב קוק, במכון גנזים של אגודת הסופרים ובמוסדות נוספים. ספר שיריו הראשון, "ביני לבין עצמי", נדפס בשנת תשי"ז (1957). פרסם ספרי שירה אחדים, תרגומים מיידיש ומגרמנית, ומאמרים בתחומי ביקורת הספרות. עיקר עניינו הספרותי הוא בסופרים יהודים כותבי גרמנית. ארכיונו נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב. ביני לבין עצמי: שירים, מ' ניומן, תל אביב, תשי"ז-1957. גדודים חלוצי שיבה, ירושלים, שהדותא, תשכ"ז-1967. וריאציות על נושא אבוד: שירים, ירושלים, ניו יורק, אנתולוגיה יודאיקה, תשכ"ב-1961. חלום האוקיינוס ומשבריו, ירושלים, תשכ"א-1961. יחפת: שירים, ירושלים, תשכ"ה-1965. משפטים: שירים, דביר, תש"ם-1980. קצות החושך: שירים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1989. ראות רוח: שירים, תל אביב, ניומן, תש"ך-1959. ראשית ואחרית, ירושלים: תש"ל-1970. שיהיה לנו כמו בבית, ירושלים, תשכ"ד-1964. שיריי היפים ביותר, ירושלים - ניו יורק, אנתולוגיה יודאיקה, 1962. קובץ שערך: שהדותא, קובץ אל-ספרותי, ירושלים: תשכ"ו-1966. "הרואה מציריך: מאה שנה להולדתה של מרגריתה זוסמן", מולד, ה', תשל"ג 1973. "יריעה למגילה של יראה: הרהורים על קהלת", מולד, ז', תשל"ה-1975. "מאכס ברוד: רשימות ביו-ביבליוגרפיות", האומה, י"א, תשל"ד-1974. מדיה וקבצים בנושא אלעזר בניועץ בוויקישיתוף אלעזר בניועץ, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יפה בנימיני, המשורר כלכסיקוגרף: שיחה עם אלעזר בניועץ, דבר, 17 ביולי 1970 מידע על אלעזר בניועץ בקטלוג הספרייה הלאומית אלעזר בניועץ, דף שער בספרייה הלאומית אלעזר בניועץ, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.