laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מעצור אוויר

מעצורי אוויר (באנגלית: Air brakes) בתעופה הם סוג של משטחי היגוי המשמשים מטוסים לצורך הפחתת מהירות בעת נחיתה, על ידי שינוי צורת הכנף שמביאים להגדלת העילוי והגרר. מעצורי אוויר שונים מספוילרים בכך שמעצורי אוויר מיועדים להגדיל את כוח הגרר תוך יצירת שינוי מועט בכוח העילוי בעוד שספוילרים מפחיתים את כוח העילוי של הכנף בצורה משמעותית על ידי יצירת הזדקרות בצורה מבוקרת. היתרון של מעצורי האוויר על פני הספויילרים הוא בכך שבמקרים רבים מעצורי האוויר מאפשרים את הקטנת מהירות הטיסה (לאור הגדלת העילוי) ללא שינוי משמעותי בקצב ההנמכה. לרוב, המאפיינים של מעצורי האוויר והספוילרים דומים ופעילותם משולבת. רוב מטוסי הנוסעים המודרניים מצוידים במעצורי אוויר וספוילרים משולבים. השימוש בספוילרים מיד לאחר הנחיתה, בשלב הבלימה, מפחית את כוח העילוי של המטוס בצורה דרמטית ובכך מעביר את משקל המטוס מהכנפיים לכני הנחיתה מה שמאפשר לבלמים המכניים בגלגלים לבלום בצורה יעילה יותר עם סיכוי נמוך יותר להחליק על המסלול. בנוסף, צורתם של הספוילרים בעת פתיחתם יוצרת כוח גרר ומסייעת לאפקט הבלימה. היפוך דחף המנועים מסייע גם הוא להפחתת מהירות המטוס לאחר הנחיתה. מטוס התקיפה הימי הבריטי, בלקבורן בוקניר (אנ'), שתוכנן בשנות ה־50 מצויד במעצור אוויר בצורת חרוט בחלקו האחורי של גוף המטוס אשר מתפצל בעת פתיחתו לשני חלקים הנפתחים לצדדים בצורה הידראולית. בנוסף זה עוזר לקצר את אורכו של המטוס בעת חניה על נושאת מטוסים. למטוס הקרב הרוסי סוחוי־30 יש מעצור אוויר ממש מאחורי תא הטייס. משטחי היגוי מתפצלים (deceleron) הם מאזנות אשר מתפקדות בצורה רגילה בזמן טיסה אך יכולות להתפצל לשני חלקים כך שהחלק העליון עולה למעלה והחלק התחתון יורד למטה לצורך בלימה. טכניקה זו יושמה לראשונה ב־F-89 סקורפיון ושימשה מאז במספר מטוסים כמו ה־B-2 ספיריט. מעבורת החלל משתמשת במערכת דומה. הגה הכיוון המתפצל בעת נחיתה משמש כמעצור אוויר, כפי שניתן לראות בתמונה המצורפת. המכונית בוגאטי ויירון משתמשת במעצור אוויר בצורת ספוילר נפתח בחלקה האחורי. כנף (תעופה) ספוילר (תעופה) היפוך דחף מאזנות מצנח עצירה technology/speed-brake מעצור אוויר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
American Beauty

American Beauty הוא האלבום החמישי של הלהקה גרייטפול דד. האלבום הוקלט בין אוגוסט לספטמבר 1970 ולבסוף יצא בנובמבר 1970. בשנת 1991 עטיפת האלבום, שעוצבה על ידי אלטון קליי וסטנלי מאוס, דורגה על ידי הרולינג סטון במקום ה-57 ברשימת העטיפות הטובות ביותר בכל הזמנים. בשנת 2003 האלבום דורג במקום 258 ברשימת "500 האלבומים הטובים ביותר של כל הזמנים" של הרולינג סטון. זהו אלבומה האחרון של הלהקה עם המתופף מיקי הרט. הלהקה החלה להקליט את האלבום חודשים ספורים לאחר יציאת האלבום הקודם, "Workingman's Dead". הלהקה הקליטה את האלבום ללא צוות הסאונד שלה, שיצא לדרכים כחלק מה- Medicine Ball Caravan tour. משום כך, סטיוון ברנקרד החליף את המפיק בוב מת'יוז, שהיה שותף בהפקת שני האלבומים הקודמים של גרייטפול דד. האלבומים "Workingman's Dead" ו"American Beauty" היו חדשניים ביותר בזמנם, בשל השילוב בין בלוגראס, רוק אנד רול, פולק ובמיוחד קאנטרי. באלבום זה החל שיתוף הפעולה של הלהקה עם נגן המנדולינה דייוויד גריסמן. גריסמן סיפר שהוא נפגש במקרה עם סולן הלהקה ג'רי גרסיה במשחק בייסבול, וגרסיה שאל אותו אם הוא רוצה לנגן באלבום שהלהקה מקליטה. השיר "'Truckin" יצא כסינגל, והשיר "Ripple" שימש כ"בי סייד" שלו. השירים Truckin, Sugar Magnolia ו- Friend of the Devil זכו לפופולריות. 'Truckin הגיע למקום ה-64 במצעד. האלבום הגיע למקום ה-30 במצעד הבילבורד. מספר אמנים הוציאו גרסאות כיסוי (קאברים) לשירים מהאלבום. את השיר "Operator" הקליטו האחיות אנדרוז, להקת Asleep at the Wheel, צ'אק ברי, להקת Commander Cody and His Lost Planet Airmen, להקת The Flaming Groovies, ג'ון לי הוקר, "ג'ורג' ת'ורוגוד והדיסטרויירז" ו"מיץ' וודס והרוקט אייטי אייטס". את השיר "Ripple" הקליטו כריס הילמן, ג'יינז אדיקשן, פרי פארל, להקת New Riders of the Purple Sage (שהייתה בשלבים שונים מורכבת רובה ככולה מנגני גרייטפול דד, או כאלה שעבדו עמם), ג'ימי דייל גילמור, ריק דאנקו ודר וויליאמס. את השיר "Box of Rain" הקליטו ניקי הולנד, וטוני בראון. Box of Rain (האנטר, לש) - 5:16 Friend of the Devil (גרסיה, דוסון, האנטר) - 3:20 Sugar Magnolia (ויר, האנטר) - 3:15 Operator (מקרנן) - 2:21 Candyman (גרסיה, האנטר) - 6:12 Ripple (גרסיה, האנטר) - 4:10 Brokedown Palace (גרסיה, האנטר) - 4:18 Till the Morning Comes (גרסיה, האנטר) - 3:13 Attics of My Life (גרסיה, האנטר) - 5:09 'Truckin (גרסיה, לש, ויר, האנטר) - 5:09 גרייטפול דד ג'רי גרסיה - גיטרה, גיטרת פדל סטיל, פסנתר, שירה בוב ויר - גיטרה, שירה רון "פיגפן" מקרנן - מפוחית, שירה פיל לש - גיטרה בס, גיטרה אקוסטית, פסנתר, שירה ביל קרוצמן - תופים מיקי הרט - תופים משתתפים נוספים דייב טורברט - גיטרה בס דייוויד נלסון - גיטרה חשמלית דייוויד גריסמן - מנדולינה הווארד ויילס - אורגן נד לאגין - פסנתר רוברט האנטר - כתיבת מילים הפקה טום פליי - טכנאי, מיקס, אחראי מאסטרינג דייב קולינס, ג'ו גסטווירט - עוזרי טרום-מאסטרינג דניאל גולמארק - עורך רובין הארלי - מפיק דייוויד מקליס - מפיק בפועל סטנלי מאוס - צילום, עיצוב ג'פרי נורמן, פרד אורדוור, רדסון שארטליף - טכנאים הנרי דילץ, רוברט אלטמן, הרברט גרין, פרד אורדוור, אמאלי רוטשילד - צילום ג'ינג'ר דטמן, סטיב פוקורני, סטיב וולרד - אסיסטנטים מידע על האלבום American Beauty באתר MusicBrainz האלבום American Beauty באתר Discogs האלבום American Beauty באתר ספוטיפיי ערן סבאג, "חיים של אחרים" על American Beauty‏, 16 בספטמבר 2014
שוש (צמח)

שוּש (שם מדעי: Glycyrrhiza) הוא סוג של צמחים עשבוניים רב-שנתיים בתת-משפחת הפרפרניים, ממשפחת הקטניות. ישנם כ-20 מיני שוש הנפוצים באגן הים התיכון, אסיה, אמריקה ואוסטרליה. מקורו של המין שוש קירח הוא באגן הים התיכון, מתמצית שורשיו מכינים את ממתק השוש. השוש האמריקאי גדל בר ביבשת אמריקה. השוש הסיני מתורבת וממלא תפקיד ברפואה הסינית. מינים בולטים נוספים בסוג שוש הם: שוש קוצני - Glycyrrhiza echinata שוש אמריקאי - Glycyrrhiza lepidota שוש סיני - Glycyrrhiza uralensis שוש, באתר ITIS (באנגלית) שוש, באתר NCBI (באנגלית) שוש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שוש, באתר Tropicos (באנגלית) שוש, באתר GBIF (באנגלית) שוש, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביסאו

ביסאו (בפורטוגזית: Bissau) היא בירת גינאה ביסאו. בעיר מתגוררים 492,004 תושבים (2015). ביסאו היא העיר הגדולה בגינאה ביסאו, והמרכז הכלכלי, הצבאי והאדמיניסטרטיבי של המדינה. העיר ממוקמת לחוף אחד מיובלי נהר גבה, לחוף האוקיינוס האטלנטי בעיר נמצא הנמל המרכזי של גינאה ביסאו, ממנו מייצאים בוטנים, קופרה, שמן דקלים וגומי. העיר נוסדה על ידי פורטוגל בשנת 1687, כנמל ומרכז מסחר מבוצר. בשנת 1942 הפכה העיר לבירת גינאה הפורטגזית, אך הוחלפה בין השנים 1973–1974 בעיר מדינה דו בואה. העיר הייתה נתונה לקרבות קשים במהלך מלחמת האזרחים בשנים 1998–1999. מרבית מבני העיר נהרסו במהלך המלחמה, ובהם ארמון הנשיאות והמרכז לתרבות צרפת. בקרבת העיר נמצא שדה התעופה הבינלאומי אוסוולדו ויירו. סנגל דקר, סנגל הרפובליקה העממית של סין צ'ונגצ'ינג, הרפובליקה העממית של סין פורטוגל ליסבון, פורטוגל ניגריה לאגוס, ניגריה טורקיה אנקרה, טורקיה אנגולה לואנדה, אנגולה כף ורדה פראיה, כף ורדה פורטוגל סינטרה, פורטוגל ביסאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גום

גוּם (ברוסית: ГУМ, ראשי תיבות: Главный Универсальный Магазин - "חנות הכל-בו הראשית") הוא מבנה בצידה הצפון-מזרחי של הכיכר האדומה במוסקבה. לפני שנת 1920 נודע המקום כ"שורות מסחר עליונות". החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 התקבע השם הנוכחי, למעט החלפת המילה הראשונה "Главный" (ראשי) ב-"Государственный" (ממשלתי, של המדינה), דבר שלא השפיע על ראשי התיבות "גום". מאחר שהשם התקבע, הוא לא שונה גם לאחר הפרטת החנות. המקום היה ידוע כאזור מסחרי כבר במאה ה-15, ובתקופת הצאר איוואן האיום היו במקום מספר רב של חנויות קטנות. בתחילת המאה ה-19 נבנתה חזית הבניין, שנועדה להסתיר את הדוכנים שמאחוריה. הבניין הנוכחי באורך של 242 מטר נבנה בין השנים 1890–1893 בצידה הצפון-מזרחי של הכיכר האדומה, בהתאם לתוכניות של האדריכל אלכסנדר פומרנצב והמהנדס ולדימיר שוחוב. הבניין משלב אדריכלות רוסית מימי הביניים, עם עבודות פלדה וגג זכוכית, והוא מזכיר את תחנת הרכבת ויקטוריה שבלונדון. בתוך המבנה ישנן גלריות של חנויות המחוברות זו לזו על ידי גשרי מתכת. קוטרו של הגג 14 מטר, ומשקלו ל-743 טון. תאורת פנים מובטחת על ידי אשנבים ממתכת שבהם כ-20,000 פיסות זכוכית. חזית המבנה מחולקת למספר נדבכים ומעוטרת בגרניט, בשיש ובגבס. לפני התקופה הסובייטית היו במבנה כ-1,200 חנויות שונות. עד לשנת 1928 תפקדו החנויות כחנויות ממשלתיות, ובאותה שנה הפך יוסיף סטלין את המבנה לבית משרדים. לאחר מותו של סטלין בשנת 1953, נפתחה החנות מחדש והייתה לאחת החנויות המפורסמות בברית המועצות. למעשה זו הייתה חנות הדגל של השלטון הסובייטי, ובאותה עת ניתן היה להשיג בה מוצרים שלא היו בנמצא ברחבי המדינה. החנות הייתה לסמלה של העיר ביחד עם הקרמלין, המאוזוליאום של לנין והכיכר האדומה כולה. עם סיום התקופה הסובייטית הופרטו החנויות, ובמאי 2005 נרכשו יותר ממחצית מניותיהן על ידי חברת "בוסקו די צ'ילייג'י" (Bosco di Ciliegi - "יער הדובדבנים"). נכון לסוף שנת 2005 פעלו במבנה מעל 200 חנויות. במתחם התפתח סוג של קניון שכולל, בנוסף לחנויות, גם בתי מרקחת, בנקים, סניף דואר ועוד. במקום גם אזור הסעדה, גלריית ציורים ואולם מופעים. הכל-בו מהווה כיום מרכז משיכה לתיירים ובו מספר חנויות ידועות שם. תרשים הכיכר האדומה המבנה מואר בלילה פנים המבנה והתקרה מדיה וקבצים בנושא גום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גום גום, ברשת החברתית אינסטגרם גום, באתר Structurae גום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רוקישקיס

רוֹקישקיס (בליטאית: Rokiškis, ביידיש: ראקישוק) היא עיר במחוז פוניבז' בצפון מזרח ליטא בקרבת הגבול עם לטביה. נכון ל-2023 עמד מספר התושבים בעיר על 11,606 נפש. אחוזת רוקישקיס מוזכרת לראשונה בשנת 1499 במכתב של אלכסנדר הדוכס הגדול של ליטא. יורשו זיגיסמונד הראשון הזקן נתן את האחוזה ב-1523 למשפחת נסיכי קרוסינסקי (Krošinskiai) ששלטה באזור כ-200 שנה. לאחר מכן עברה, בעקבות נישואין, למשפחת הרוזנים טיזנהאוז (Tyzenhauzai). בתקופתם נבנו רבים ממבני הציבור הקיימים עד היום. ביניהם כנסיית מַתֵיאוּס (Matthäus) הנחשבת למבנה הנאו-גותי החשוב בליטא, והטירה המשמשת כיום כמוזיאון אזורי. התפתחותה של רוקישקיס הואצה בשנת 1873 כשמסילת הרכבת הגיעה אליה. ברוקישקיס התקיימה קהילה יהודית במשך מאות בשנים. בשנת 1847 היו בעיירה 593 יהודים וב-1897 היו 2067 יהודים, שהיוו 75% מהאוכלוסייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה רוב יהודי רוקישקיס ברחו מזרחה אל תוך רוסיה. עם תום המלחמה והקמת ליטא העצמאית הורשו היהודים לחזור. לפי מפקד אוכלוסין משנת 1923 היוו יהודי העיירה, 2013 במספר, למעלה מ-46 אחוז מן האוכלוסייה. בשנות ה-20 חלו שינויים בכלכלת ליטא ורוקישקיס שפגעו קשה בקהילה היהודית. עסקים רבים פשטו את הרגל ורבים מיהודי רוקישקיס היגרו לדרום אפריקה, לארצות הברית וגם לארץ ישראל. למרות זאת הקהילה המשיכה להתפתח וב-1939 הגיע מספרם ל-3500 (40% מהאוכלוסייה). הייתה שם קהילה גדולה של חסידי חב"ד, שבראשה עמד הרב בצלאל כץ - סבא רבא של אהרן ברק, וגם תנועה ציונית חזקה שקיימה שני בתי ספר עבריים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, על פי הסכם ריבנטרופ מולוטוב נכבשה ליטא על ידי ברית המועצות. ביוני 1941, נכבשה ליטא על ידי גרמניה הנאצית והחלה השמדת יהודי ליטא. רוב יהודי רוקישקיס נרצחו בבורות ירי בסמוך לעיר. דו"ח רשמי של הצבא הגרמני (דו"ח יגר) קבע שבימים 15–16 באוגוסט 1941 נרצחו 3,201 יהודים. יתר היהודים הועברו לגטו ינישוק ונרצחו שם.[דרוש מקור] בפרוגרום זה נרצח רב הקהיל היהודית, אברהם מאירוביץ, סבו של נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק. לטביה צסיס, לטביה אלגירדס ברזאוסקאס יעקב סמושקביץ' מדיה וקבצים בנושא רוקישקיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוקישקיס מקורות וצילומים על יהדות רוקישקיס (באנגלית) מאגר צילומים של יהדות רוקישקיס (באנגלית) "רוקישקיס", באתר JewishGen (באנגלית) "דוח יגר", מסמך על השמדת יהודי רוקישקיס (באנגלית) רקישוק (Rokiškis), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ספר יזכור לקהילת ראקישאק, בספריית העיר ניו יורק (ביידיש) רוקישקיס במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, רוקישקיס, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1111–1112), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) רוקישקיס (ליטא), דף שער בספרייה הלאומית שניאור זלמן ברגר, הסבא החב"דניק של אהרן ברק, 11 באפריל 2018
המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה

המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה (בגאורגית: ხელნაწერთა ეროვნული ცენტრი) או המכון לכתבי-יד על שם קורנלי קקלידזה לשעבר הוא מכון מחקר והשכלה המיועד ללימוד של כתבי-יד עתיקים ומסמכים היסטוריים. המכון ממוקם בטביליסי גאורגיה, ונוסד כמכון לכתבי יד בתקופת גאורגיה הסובייטית, 30 ביוני 1958. המכון נקרא על שמו של ההיסטוריון והפילולוג גאורגי המפורסם, קורנלי קקלידזה. מייסד המכון והמנהל הראשון שלו היה הבלשן וההיסטוריון הגאורגי, אקדמאי החבר באקדמיה הגאורגית למדעים, איליה אבולדזה. המרכז מפעיל מוזיאון משל עצמו המכיל אוסף מיוחד במינו של כתבי-יד עתיקים לרבות בדיה גולאני. משנת 1958 ועד 2006 נוהל המכון על ידי האקדמיה הגאורגית למדעים. משנת 2006 מתפקד המכון כמכון עצמאי תחת אישיות משפטית מהמשפט הציבורי, ומנהל אותה הפרופסור בובה קודאווה. מדיה וקבצים בנושא המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה (בגאורגית ובאנגלית) המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה, ברשת החברתית פייסבוק המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה, ברשת החברתית אינסטגרם המרכז לכתבי-יד של גאורגיה, באתר המוזיאונים של גאורגיה, (באנגלית) גלריה של כתבי היד במכון (אורכב 28.09.2007 בארכיון Wayback Machine), באתר המוזיאונים של גאורגיה, (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל צבא הגנה לישראל

דגל צבא הגנה לישראל הוא הדגל הרשמי של צבא הגנה לישראל. הדגל נמסר לצה"ל בשנת תשי"א, 1951 על ידי הנשיא חיים ויצמן. אורך הדגל 220 סנטימטר ורוחבו 160 סנטימטר. רקע הדגל בצבע תכלת, ובקנטון הדגל נמצא דגל ישראל באורך 110 סנטימטר וברוחב 80 סנטימטר. בפינה הימנית התחתונה של הדגל נמצא סמל צבא הגנה לישראל באורך 70 סנטימטר וברוחב 68 סנטימטר, וכן בשולי הדגל ישנם גדילים ברוחב 8 סנטימטר. בטקס הדלקת המשואות מועבר דגל צה"ל למשמרת לאחת מיחידות צה"ל, על ידי היחידה ששמרה עליהם בשנה הקודמת. חוליות הדגלנים (פלוגות הדגל) נכנסות בליווי קצבי של מתופפי תזמורת צה"ל, ומסתדרות כאשר דגלני היחידה שמקבלת והיחידה שמוסרת את הדגלים נערכות זו מול זו. הדגלנים הראשיים מתייצבים זה מול זה, הדגלים נפרסים ומועברים תוך תקיעת תרועה של חצוצרה. ביום העצמאות בשנת ה'תשס"ח 2008 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד המרכז לחיל הים. ביום העצמאות בשנת ה'תשס"ט 2009 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל הים לפיקוד הצפון. ביום העצמאות בשנת ה'תש"ע 2010 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד הצפון לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. ביום העצמאות בשנת ה'תשע"א 2011 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה למפקדת זרוע היבשה. ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ב 2012 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי מפקדת זרוע היבשה לפיקוד העורף. ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ג 2013 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד העורף לחיל האוויר. ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ד 2014 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל האוויר לאגף כח האדם. ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ה 2015 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי אגף כח האדם לאגף המודיעין. ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ו 2016 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי אגף המודיעין לאגף התקשוב. ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ז 2017 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי אגף התקשוב לפיקוד המרכז. ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ח 2018 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד המרכז לפיקוד הדרום. ביום העצמאות בשנת התשע"ט 2019 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד הדרום לחיל הים. ביום העצמאות בשנת ה'תש"ף 2020 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל הים לפיקוד הצפון. ביום העצמאות בשנת ה'תשפ"א 2021 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד הצפון לזרוע היבשה. ביום העצמאות בשנת ה'תשפ"ב 2022 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי זרוע היבשה לפיקוד העורף. ביום העצמאות בשנת ה'תשפ"ג 2023 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד העורף לחיל האוויר. ביום העצמאות בשנת ה'תשפ"ד 2024 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל האוויר לאגף כח האדם. בטקס המשואות שנערך לאחר מלחמת ששת הימים קיבל חיל האוויר, שהצטיין במלחמה את דגל צה"ל ודגל ישראל. בטקס המשואות שנערך לאחר מלחמת המפרץ קיבל פיקוד העורף את הדגלים. ביום העצמאות בשנת ה'תשנ"ח 1998, יובל למדינת ישראל, הועברו באופן סמלי דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל הים לכלל החילות והפיקודים. דגלי יחידות צה"ל "דברים שאולי לא ידעתם על טקס הדלקת המשואות.", כתבה בבלוג "הדגלן" נגה ברנדר, איך מתקבלים להיות דגלנים בטקס הדלקת המשואות ה-70?, באתר צה"ל, 6 בפברואר 2018 דגל צבא הגנה לישראל, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צה"ל ובנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חושף שחיתות

חושף שחיתות (באנגלית: whistleblower, מילולית: "שורק במשרוקית") או מַתְרִיעָן הוא עובד או חבר בארגון פרטי או ציבורי, המדווח על התנהגות מושחתת בארגון שבו הוא עובד או חבר, לאנשים או לגופים שבכוחם לנקוט צעדים מתקנים. אותה התנהגות שאינה הגונה עשויה להתבטא בהפרה של חוק, תקנון, או הסדר, או לאיים על האינטרס הציבורי, על ידי מעשה מרמה, או מעשה לא חוקי, לא מוסרי, אסור, לא בטוח, שחיתות או הפרת תקנות. במדינות רבות נחקקו חוקים על מנת להגן על חושפי שחיתות מפני התנכלויות שונות. ברוב המקרים חל איסור לפטר עובד משום שחשף שחיתות במקום עבודתו. בישראל משמשים לכך חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), התשנ"ז-1997 וסעיף 45א-ג לחוק מבקר המדינה. על הגורל המר הצפוי לחושף שחיתות בישראל עמד הפרשן המשפטי משה נגבי: אך לא רק הסיכון המוחשי לפרנסה דורש תעצומות נפש ממי שמבקש לחשוף ולסכל את השחיתות בצמרת, אלא גם הנורמות הקלוקלות של החברה הישראלית. הנורמות האלה גורמות לכך שהחושף את השחיתות השלטונית והלוחם בה לא יכול לצפות להכרת טובה על אומץ לבו ועל תרומתו הקריטית לטוהר המידות הציבוריות, אלא להפך - הוא צפוי למטר של עלבונות, לרבות הוקעתו כמגלומן רודף כותרות, ואף כטיפוס הזוי ואובססיבי, שלא לומר פסיכופת. — משה נגבי, "הגווארדיה השחורה", ירון זליכה - מי ישמור על השומרים, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2008 בישראל פועלות עמותות וארגונים הנלחמים בשחיתות ומסייעים לחושפי השחיתויות. בין היתר ניתן למנות את התנועה למען איכות השלטון בישראל, החושפת ומטפלת במקרים של שחיתות ציבורית, ואת עמותת עוגן, הפועלת למתן ייצוג משפטי ללא תשלום לעובדים חושפי שחיתות. בעקבות פרשת אסף גרטי ערערה התנועה לאיכות השלטון לבית הדין הארצי לעבודה כדי לקבוע "נורמה עקרונית", הערעור התקבל ונקבע שפיצוי כספי צריך לכלול גם החזר מלא בגין כל התקופה בה היה חושף השחיתות מפוטר ונמנע ממנו לעבוד. מיה קוך עמותת עוגן ויקיליקס Distributed Denial of Secrets מדיה וקבצים בנושא חושף שחיתות בוויקישיתוף הגדרת "מתריע - חושף שחיתות", על פי אתר עמותת אומ"ץ הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), התשנ"ז 1997 - נוסח החוק, באתר משרד הכלכלה הגנת מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור על חושפי שחיתות ועל מבקרים פנימיים(הקישור אינו פעיל) - מצגת של עו"ד שלומית לוירר מנציבות תלונות הציבור, באתר לשכת המבקרים הפנימיים בישראל קלמן ליבסקינד, הושלכו לביוב: חושפי השחיתויות באיגוד ערים חיפה הפכו לעובדי רס"ר, באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2009 רוני לינדר-גנץ, חושפי מושחתים, נמאסתם, באתר TheMarker‏, 8 ביוני 2012 אשר שכטר, הכירו את האישה משדרות שחשפה את הפרשה המביכה בתולדות טויוטה, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2014 נתנאל גאמס, "אנשים פחדו לדבר איתי, הם ידעו שהמנהל מסתכל ומחפש אותי": מי שומר על חושפי השחיתויות?, באתר TheMarker‏, 9 ביוני 2023 התיבה הבטוחה, התנועה לחופש המידע החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה (אייר תשפ"ב, מאי 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 ביוני 2022 https://www.nevo.co.il/psika_html/avoda/aa04001389-116.htm
חיים סולובייצ'יק (היסטוריון)

הרב פרופסור חיים סולובייצ'יק (נולד ב-19 בספטמבר 1937) הוא היסטוריון של ההלכה. בנם של ד"ר טוניה לוויט סולוביצ'יק והרב יוסף דוב סולובייצ'יק מבוסטון. סולובייצ'יק למד בישיבת רמב"ם וקיבל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1958. לאחר שנתיים של לימודים נוספים עבר לישראל ללימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטה העברית. מנחהו היה ההיסטוריון יעקב כ"ץ ועבודת התזה שלו עסקה בהלכות יין נסך בגרמניה של ימי הביניים. בהמשך חזר לנושא זה והקדיש לו שני ספרים. את עבודת הדוקטורט שלו סיים בשנת 1972 והיא עסקה בנושא משכונות והלוואה בריבית. על בסיס עבודת הדוקטורט כתב את ספרו "הלכה, כלכלה ודימוי עצמי". לימד באוניברסיטה העברית עד שנת 1984, אז מונה לפרופסור מן המניין. לאחר מכן עבר ללמד במשרה מלאה בישיבה יוניברסיטי, שבה שימש גם כראש ישיבה, עד שנת 2006 כשהתמנה כעמית מחקר. שו"ת כמקור היסטורי, מרכז שזר הלכה, כלכלה ודימוי עצמי: המשכונאות בימי הביניים, מאגנס יֵינָם, הוצאת "עלמא" ועם עובד, תל אביב, 2003. מהדורה מורחבת, הוצאת מגיד, 2016. היין בימי הביניים, יין נסך: פרק בתולדות ההלכה באשכנז, מרכז שזר, 2008 collected essays - סדרה בת שלושה כרכים המאגדת רבים ממחקריו ומאמריו. מדיה וקבצים בנושא חיים סולובייצ'יק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חיים סולובייצ'יק אורי ש' כהן, שוטף: מחקר- תרומה מקורית ומלהיבה, ארץ אחרת, 1 בנובמבר 2003 חיים בן יוסף דוב סולוביצ'יק (1937-), דף שער בספרייה הלאומית "Rupture and Reconstruction: The Transformation of Contemporary Orthodoxy". Tradition. 28 (4): 64–130. Summer 1994. אורכב מ-המקור ב-2020-08-07. רות אלמוג, חוצפה כשרה למהדרין, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית על עץ

בית על עץ הוא בית אשר נבנה על גבי ענפי עץ בוגרים או על גזע המתנשא מעל הקרקע, ואשר הגישה אליו מתבצעת, בדרך כלל, באמצעות סולם. לרוב משמש בית על עץ כמקום משחק לילדים, אך לעיתים גם למגורי קבע. בתי העץ, אשר נבנים לרוב בבתים להם חצר אחורית, משמשים ילדים ונערים כמקום מפלט אליו הם יכולים לסגת כאשר הם רוצים לבלות זמן בנפרד מחיק המשפחה ללא הפרעות בשביל לשחק, לחשוב, לקרוא או להתרועע עם חבריהם. לרוב בניית בתי העץ מתבצעת יחד עם אחד ההורים, והיא נותנת הזדמנות לילדים ונערים רבים ללמוד כישורי נגרות בסיסיים. בעולם קיימות עדיין אוכלוסיות ילידים שונות המתגוררות בבתים על עצים באזורי היערות הטרופיים בדרום אמריקה, אפריקה, אסיה ובפפואה גינאה החדשה - הן מעדיפות להתגורר בעצים גבוהים על מנת להגן על עצמם מסכנות שונות בעיקר מהצפה ומטורפים. לעיתים הבתים על העצים משמשים גם את הילידים לאחסון מזון במקום בו חיות היער לא יוכלו להגיע אליו. באירופה ובארצות הברית קיימות חברות אדריכליות המתמחות בבניית בתים על עצים. מדריך לבניית בית על עץ למשל [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומן פץ

רומן ואסיליוביץ' פץ (באוקראינית: Роман Васильович Пець; נולד ב-21 ביוני 1969 בחרקוב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הבלם. פץ החל לשחק כדורגל בגיל 9 בפנימיית ספורט בעיר חרקוב. תחילה ייעדו לו מאמניו את תפקיד החלוץ, אך לאחר שלא צלח בתפקיד זה הוסב לעמדת הבלם. בשנת 1990 עבר לקבוצת מטאליסט חרקוב, במדיה שיחק בליגת העל הסובייטית ולאחר מכן בליגת העל האוקראינית. ב-1993 הגיע פץ לישראל וחתם בקבוצת מכבי חיפה. פץ זכור בעיקר בזכות השער שהבקיע מ-25 מטר נגד טורפדו מוסקבה בגביע המחזיקות. הוא היה שותף בכיר לאליפות בה זכתה מכבי חיפה בעונת 1993/1994, אך לקראת תום העונה, במהלך משחק נגד מכבי תל אביב, תוקל בחריפות על ידי מאיר מליקה ושבר את הקרסול. לאחר היעדרות ארוכה חזר לשחק אך לא הגיע לרמתו טרם הפציעה. בעונת 1995/1996 הושאל לצפרירים חולון, במדיה שיחק עד 1997. ב-1997 חזר לאוקראינה, קודם לאודסה ולאחר מכן למטאליסט חרקוב שם סיים את הקריירה שלו כשחקן ב-2004. בשנים 2004 -2008 אימן את קבוצת הנוער של מועדון הכדורגל "חרקוב". החל משנת 2008 מנהל את בית הספר לכדורגל של ארסנל חרקוב. רומן פץ, באתר Transfermarkt רומן פץ, באתר FootballDatabase.eu דף השחקן של רומן פץ(הקישור אינו פעיל), האתר הרשמי של מכבי חיפה
חוסטה ורופינה

חוסטה ורופינה (ספרדית: Santa Justa y Santa Rufina) הן קדושות בנצרות אשר מתו על אמונתן. על פי ההגיוגרפיה, הן הוצאו להורג בהיפליס (סביליה) במהלך המאה ה-3. רק חוסטה מוזכרת באוסף המרטירים שב"Martyrologium Hieronymianum"; רופינה מוזכרת בחיבורים היסטוריים מאוחרים יותר. שתי הקדושות מילאו תפקיד חשוב בפולחנם של המוזערבים. אף על פי שמקום הפולחן המרכזי שלהן הוא העיר סביליה (בה גם קיימת תחנת רכבת על שמה של סנטה חוסטה), קיימים מקדשים לכבודן במקומות אחרים בספרד: קתדרלת לה-סאו (בסרגוסה) מכילה קפלה לכבודן; באגוסט שבנפת ולנסיה קיים מקום להתבודדות (המיועד בעיקר לנזירים מתבודדים) על שמן (נבנה ב-1821); בטולדו קיימת כנסייה על שמן. מדיה וקבצים בנושא חוסטה ורופינה בוויקישיתוף Cristina Parejo Fernández, Santas Justa y Rufina, patio-colorado, ‏9/5/2022
איוואן סאיינקו

איוואן איוואנוביץ' סיינקו (ברוסית: Ива́н Ива́нович Сае́нко, נולד ב-17 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת רוסיה. סיינקו נולד ב-17 באוקטובר 1983 במוסלובקה, ברית המועצות. הוא התחיל את דרכו תחת השגחת אביו, איוואן ווסיליביץ' סיינקו, אשר מתמחה בעיקר באימון קבוצות כדורגל של נשים. אחיו, אדוארד איוואנוביץ' סיינקו גם כן מאמן וידוע בעיקר בהתמדה שלו לשחק טקטי. ב-2005 שימש סיינקו כקפטן הנבחרת הצעירה של רוסיה. ב-11 באוקטובר 2006, בסנקט פטרבורג, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כאשר נכנס לשחק כמחליף במשחק מול אסטוניה. סיינקו הוא נוצרי אורתודוקסי אדוק, בעבר שר במקהלת הכנסייה הרוסית של באדן-באדן. זכייה בגביע הגרמני (נירנברג) - 2007 מדיה וקבצים בנושא איוואן סאיינקו בוויקישיתוף איוואן סאיינקו, באתר Transfermarkt איוואן סאיינקו, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) איוואן סאיינקו, באתר WorldFootball.net איוואן סאיינקו, באתר National Football Teams איוואן סאיינקו, באתר FootballDatabase.eu האתר הרשמי של איוואן סיינקו (ברוסית)