laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חג לאומי

חג לאומי הוא יום מיוחד המצוין במרבית מדינות העולם, בדרך כלל על מנת לציין אירועים בעלי אופי לאומי. חגים לאומיים מציינים בדרך-כלל מאורעות היסטוריים חשובים בתולדות המדינה: יום היווסדה, יום אימוצם של חוקה או דגל, אירועים מכריעים במהפכות או מלחמות נגד כובש זר, או איחוד בין חלקים שונים במדינה. בחלק מהמדינות נחגג חג לאומי ביום עלייתו לשלטון או יום הולדתו של השליט. לרוב מוענק יום שבתון בימי חג לאומי. במדינות שונות מנהגים המציינים את החג הלאומי ובהם טקסים, מצעדים צבאיים, הנפת דגלי הלאום על מבני שלטון ומבנים פרטיים, וחגיגות במרחב הציבורי. תושבי המדינה חוגגים באירועים פרטיים (מסיבות, ברביקיו, ופיקניקים). ערך מורחב – חגי ישראל ומועדיו החג הלאומי של ישראל הוא יום העצמאות, אשר מועדו נקבע לפי התאריך העברי של יום הכרזת המדינה. ביום שלפני יום העצמאות, מציינים את יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולפגעני פעולות האיבה. בחוק מוגדרים מועדים נוספים הזוכים לציון ממלכתי: יום ירושלים, יום העלייה (הישראלי), יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב והאסלאם, יום (חג) הסיגד של יוצאי יהדות אתיופיה, וכן ימי זיכרון לאישים ציבוריים, כגון יום הרצל, יום זאב ז'בוטינסקי, יום הזיכרון לרחבעם זאבי, ויום הזיכרון ליצחק רבין. בשנת 2024 הוחלט בממשלה על ציון יום הזיכרון לחללי מלחמת חרבות ברזל בעקבות הטבח במתקפת הפתע על ישראל (2023) ב-7 באוקטובר 2023 ובמהלכו נרצחו מאות אזרחים ואנשי כוחות הביטחון וההצלה. ימי עצמאות יום הולדתו הרשמי של המונרך הארבעה ביולי יום הבסטיליה יום אבל לאומי יום זיכרון לאומי מדיה וקבצים בנושא חג לאומי בוויקישיתוף חוק חג הסיגד, ה'תשס"ח-2008, ס"ח 2164, מיום 9 ביולי 2008
1858

שנת 1858 היא השנה ה-58 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1858 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 14 בינואר – נפוליאון השלישי ניצל מניסיון התנקשות 11 במאי – מינסוטה מצטרפת לארצות הברית 28 במאי – סין והאימפריה הרוסית חותמות על חוזה אייגון המסדיר את גבולן המשותף 26 ביולי – הברון ליונל דה רוטשילד הופך ליהודי הראשון שנבחר לפרלמנט הבריטי 16 באוגוסט – נשיא ארצות-הברית ג'יימס ביוקנן חונך את קו הטלגרף הטרנס-אטלנטי החדש בהחליפו ברכות עם ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. הקו נסגר לאחר מספר שבועות בשל אות חלש מדי 26 באוגוסט – החדשות הראשונות נשלחות בטלגרף 7 בינואר – אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית (נפטר ב-1922) 22 בינואר – ביאטריס וב, סוציאליסטית, כלכלנית ורפורמיסטית בריטית, מייסדת שותפה של בית הספר לכלכלה של לונדון (נפטרה ב-1943) 1 במרץ – גאורג זימל, סוציולוג, בן הדור הראשון של הסוציולוגים הגרמניים (נפטר ב-1918) 1 באפריל – גאטנו מוסקה, משפטן ותאורטיקן פוליטי איטלקי (נפטר ב-1941) 15 באפריל – אמיל דורקהיים, סוציולוג (נפטר ב-1917) 23 באפריל – מקס פלאנק, פיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיקה (נפטר ב-1947) 25 ביוני – ז'ורז' קורטלין, מחזאי וסופר צרפתי (נפטר ב-1929) 6 ביולי – חוסה מיגל גומס, נשיאהּ השני של קובה (נפטר ב-1921) 15 באוגוסט – אדית נסביט, סופרת ספרי ילדים אנגליה (נפטרה ב-1924) 27 באוגוסט – ג'וזפה פאנו, מתמטיקאי איטלקי (נפטר ב-1932) 27 באוקטובר – תאודור רוזוולט, הנשיא ה-26 של ארצות הברית (נפטר ב-1919) 2 בנובמבר – דימיטר פטקוב, פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר בממשלות בולגריה, כראש עיריית סופיה וכראש ממשלת בולגריה (נרצח ב-1907) 20 בנובמבר – סלמה לגרלף, סופרת שוודית, כלת פרס נובל לספרות (נפטרה ב-1940) 22 בדצמבר – ג'אקומו פוצ'יני, מלחין איטלקי (נפטר ב-1924) 16 בפברואר – צ'ארלס אוגוסטוס פיצרוי, קצין בצבא הבריטי ואריסטוקרט (נולד ב-1796) 17 בספטמבר – דרד סקוט, עבד שחור שתבע את אדונו (נולד בסביבות שנת 1795) 17 בנובמבר – רוברט אוון, רפורמטור חברתי (נולד ב-1771) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1858 התחילה ביום כ"ז בטבת ה'תרי"ח (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-ט"ו בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1858 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1858 במדע‎ ילידי 1858‎ נפטרים ב-1858‎ מדיה וקבצים בנושא 1858 בוויקישיתוף
פרס אריך מריה רמרק לשלום

פרס אריך מריה רמרק לשלום (בגרמנית: Erich-Maria-Remarque-Friedenspreis) הוא מענק כספי בסך 15 אלף אירו הניתן מדי שנתיים החל משנת 1991, על ידי עיריית אוסנבריק שבגרמניה, העיר בה נולד הסופר אריך מריה רמרק. הפרס מוענק לסופר, עיתונאי, או חוקר מדעי אשר עוסק בתחומים של שלום: שלום ומלחמה, התפרקות מנשק, זכויות אדם, חירויות פרט, גלות, גירוש ומקלט מדיני. בהקשר הישראלי-פלסטיני, הוענק הפרס בשנת 1995 לאורי אבנרי, ובשנת 2003 הוענק הפרס לפסיכולוג הישראלי דן בר-און ולמשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש. אתר האינטרנט הרשמי של פרס אריך מריה רמרק לשלום
עולם האסלאם

האם התכוונתם ל... העולם המוסלמי – כלל הקהילות המוסלמיות בעולם, בפרט הישויות הפוליטיות הנמצאות בשליטה מוסלמית דאר אל-אסלאם – מונח בחלוקת העולם על פי האסלאם, המתייחס לאזורים בעולם המתנהלים לפי דת האסלאם האימפריה המוסלמית ("המדינה המוסלמית של ימי הביניים") - שם כולל לישויות הפוליטיות המוסלמיות שהתקיימו במזרח התיכון, מימי הנביא מוחמד (570–632) ועד לתקופה העות'מאנית (המאה ה-14)
אגריסטדה

אָגְרִיסְטָדַה, (לאדינו: Agristada), היא סוג של בלילה חמצמצה, מהמטבח היהודי ספרדי של תפוצות הבלקנים ואסיה הקטנה המשמשת כרוטב או ציר לתבשילים שונים, אותם נהוג להגיש בדרך כלל כמנות ראשונות לפני ארוחת חגי שלוש הרגלים. מקור השם אגריסטדה הוא מהמילה הספרדית בת ימי הביניים אָגְרֶסְטוֹ (Agresto) שהתייחסה לחומץ פירות בחומציות גבוהה(אנ') שהוכן מענבי בוסר ותפוחים ושימש כציר להכנת הרוטב. הסולטאן העות'מאני באיזיט השני הזמין את מגורשי ספרד להתיישב ברחבי האימפריה העות'מאנית ובכלל זה בחבל הבלקן. היהודים שהיו אוריינים ובעלי מקצוע נקלטו היטב במסגרותיה של האימפריה החדשה ושגשגו. היה זה מיזוג של תרבויות ושילוב של מטבחים. המטבח היהודי ספרדי אימץ אל חיקו מאכלים השאולים מן המטבח העות'מאני כגון אנג'ינרה, אפיו וקציצות כרישה והנחיל למטבח הבלקני מאכלים כגון בורמואלוס, מרנג'נה אסאדה והאגריסטדה, אשר תפוצתה הייתה הרחבה ביותר בקרב מטבחי עמי הבלקן. למשל, נטען שמקורו של מרק האבגולמונו היווני הוא מהאגריסטדה. התפוצה הרחבה של הרוטב הביאה לעיתים לאובדן ההקשר המקורי של השם אגריסטדה, שכאמור התייחס לרוטב או הציר עמו מכינים מאכלים שונים וניכוס שגוי שלו לכל התבשיל. המאכל נקרא קריסטדה על ידי יהודי הלבנט ומצרים. ההכנה מתבססת על הרתחת בלילה המורכבת מביצים, קמח העשוי מחיטה ברוב ימות השנה, בחג הפסח קמח מצה או תפוחי אדמה, מיץ לימון ותבלינים שונים. במהלך רתיחתו, מוסמך בעדינות הציר תוך הקפדה על מרקמו. בחג הפסח נהוג להגיש מנה קרה של דג קרפיון מטוגן עם אגריסטדה, (לאדינו: Peshkado kon Agristada), כאשר עורך סדר הפסח היה מכובד בראשו של הדג. הכבוד היה רב, אך האכילה מייגעת במיוחד. גרסת דג נוספת היא הגשת נסיכת הנילוס המבושלת ברוטב. גרסאות נוספות לפסח התבססו על חלקי פנים כגון מוח, כבדים וקורקבני עוף. בתפוצות אסיה הקטנה נהגו בחגים נוספים, להגיש גם תבשילים בגרסאות חמות, כגון כדורי בשר מבושלים באגריסטדה, (לאדינו:bóndigas kon Agristada). מדיה וקבצים בנושא אגריסטדה בוויקישיתוף ג'יל מרקס, Olive Trees and Honey: A Treasury of Vegetarian Recipes from Jewish Communities Around the World, הוצאת הובוקן, קנדה, 2005. רוזן, מינה, עורכת, ימי הסהר-פרקים בתולדות היהודים באימפריה העות'מאנית , המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, התשנ"ו-1996, עמודים 45-55. "מרק האבגולמונו", באתר aglaiakremezi.com (באנגלית). "ראו לדוגמה מתכון לאגריסטדה עם הניכוס השגוי", באתר flickr.com (באנגלית).
גן עדן (להקה)

גן עדן היא להקת רוק ישראלית שנוסדה בשנת 1975 בנתניה. לאורך גלגוליה השונים הייתה הלהקה קשורה לסירוגין לדמויות שונות כגון המפיק אשר ביטנסקי, המוזיקאי והמפיק גרי אקשטיין, הזמר אריק סיני, בעל חברת התקליטים מאיר אזולאי והמוזיקאים ערן כרמלי, צביקה פיק ומני בגר. הלהקה הופיעה בין השאר בפסטיבל נביעות 1978, בערבי רוק בבית ליסין ובקיבוצים. הבמאי אורי ברבש ביים סרט תיעודי אודות הלהקה הנקרא, גם הוא "גן עדן" (1977). הלהקה הוציאה אלבום בשם "גן עדן" ב-16 בינואר 1979, מהאלבום יצאו לרדיו שירים מהאלבום כמו: "התקרבי אליי", "שלום ואהבה", "לתפוס כיוון" ו"חיכיתי בשדרה", אך האלבום לא זכה להצלחה והלהקה התפרקה. הלהקה התאחדה ארבע שנים לאחר מכן, כשההרכב מתחלף מספר פעמים ושוב התפרקה ב-1985. הפעם הלהקה הצליחה להוציא שירים מצליחים כמו: "שלוות הלילה", "בואי נרוץ", "כזה סימפתי" ו"שמש חמה". גלגול ראשון (1975–1976): מישל עמר - תופים דני ממן - גיטרה אלברט צרפתי - זמר מיקי גל - גיטרה בס גלגול שני (1976–1979): האלבום "גן עדן" מישל עמר - תופים דני ממן - גיטרה מיקי גל - גיטרה בס דורון פיקר - פסנתר מני בגר - זמר גלגול שלישי (1983): הסינגל "שלוות הלילה". מישל עמר - תופים דני ממן - גיטרה אלברט צרפתי - זמר דורון פיקר - פסנתר מני בגר- קולות רקע גלגול רביעי (1983–1984): הסינגל "בוא נרוץ" מישל עמר - תופים דני ממן - גיטרה אלברט צרפתי - זמר מיקי גל - גיטרה בס דורון פיקר - פסנתר גלגול חמישי (1984): הסינגל "כזה סימפתי" מישל עמר - תופים אלברט צרפתי - זמר מיקי גל - גיטרה בס דורון פיקר - פסנתר גרי אקשטיין- גיטרה גלגול שישי (1985): הסינגל "שמש חמה" מישל עמר - תופים מיקי גל - גיטרה בס דורון פיקר - פסנתר ארז נץ - גיטרה יגאל בן דוד - זמר גן עדן, באתר שירונט גן עדן, באתר MusicBrainz (באנגלית) גן עדן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) בן שלו, אלבומה של להקת הרוק הנשכחת "גן עדן" חושף את סיפורם של צעירי ישראל השנייה בשנות ה-70, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2015 יוסי חרסונסקי, בחזרה "לגן עדן", מעריב, 12 בינואר 1984 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נווה ירושלים

נווה ירושלים היא רשת חרדית של מדרשות המיועדות במקור לנשים. הסניף הראשי נמצא בשכונת הר נוף בירושלים. נווה ירושלים הוקמה בשנת 1970 על ידי הרב דוד רפסון כאחד המוסדות הראשונים לנשים חוזרות בתשובה. המוסד שכן בתחילה בשכונת בית וגן בירושלים. עם הזמן התפתח המוסד לרשת חינוך בינלאומית וכיום ישנם קמפוסים של נווה ירושלים גם בצפון אמריקה ובבריטניה. המרכז בירושלים מציע תוכניות נפרדות באנגלית (נוה ירושלים) ובעברית (נווה חיים). מלבד לימודי יהדות ברמות שונות, כוללים המסלולים סמינר למורים וכן מרכז לייעוץ משפחתי ולקידום מקצועי. בקמפוס בירושלים לומדות מדי שנה כ-1000 תלמידות. המכללה מציעה גם לימודי עיצוב גרפי וארכיטקטורה[דרוש מקור]. כיום לומדות במכללה כ-1,500 תלמידות. סניפים לנשים קיימים בבולטימור, דטרויט לוס אנג'לס, מונטריאול, מנצ'סטר וברוקלין. סניפים לגברים קיימים בבית ישראל ובבית וגן בירושלים, במונסי, ניו יורק, ובוויטפילד שבאנגליה. ישיבת מעלות נמצאת בניוארק בניו ג'רזי והרשת מפעילה גם מכון להכשרת מורים בהר נוף. אהובה גריי - סופרת וגרה לורי פלטניק - מקימת "Jewish Women’s Renaissance Project" אתר האינטרנט הרשמי של נווה ירושלים יום בנווה ירושלים, סרטון תדמית שיעורי וידאו בנווה ירושלים, לצפייה באתר בינינו אודות נווה ירושלים, באתר נווה ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משוואה פרמטרית

משוואה פרמטרית היא משוואה התלויה בפרמטר. בעוד שמשוואה רגילה קושרת משתנה אחד או יותר באופן קבוע, במשוואה פרמטרית הקשר הזה תלוי בפרמטר, העשוי להשפיע על תכונות גאומטריות ואף טופולוגיות של היריעה שהמשוואה מתארת. לדוגמה, המשוואה הפרמטרית x 2 + y 2 = r 2 {\displaystyle x^{2}+y^{2}=r^{2}} , עם הפרמטר r {\displaystyle r} והמשתנים x , y {\displaystyle x,y} , מתארת מעגל בעל רדיוס r {\displaystyle r} כאשר r > 0 {\displaystyle r>0} , ונקודה כאשר r = 0 {\displaystyle r=0} . אין הבדל פורמלי בין משוואה פרמטרית לבין משוואה בכמה משתנים: אפשר לראות בפרמטר משתנה נוסף במשוואה, ולהפך, לראות באחד המשתנים של משוואה פרמטר, המצמצם את ממדה. תיאור פרמטרי של עקום ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שארל גודישו-בופרה

שארל גודישו-בופרה (בצרפתית: Charles Gaudichaud-Beaupré; ‏4 בספטמבר 1789 -16 בינואר 1854) היה בוטנאי צרפתי בן המאה ה-19 שתיאר מינים רבים מאמריקה הדרומית. קיצור שמו בנומנקלטורה בוטנית הוא Gaudich. גודישו-בופרה למד רוקחות וכימיה בקוניאק ובאנגולם. בשנת 1817 נשלח כבוטנאי מטעם המוזיאון לטבע בפריז למסע סביב העולם, בו קנה את שמו כבוטנאי חשוב. בשנים 1831 ו-1836 נשלח למסעות נוספים בדרום אמריקה, שם אסף מינים רבים שעדיין לא היו מוכרים למדע ותיארם; כן תיאר את הפלורה של איי פוקלנד. עם שובו לפריז ממסעותיו מונה לפרופסור לרוקחות בבית הספר לרפואה של פריז והיה חבר בחברה הבוטאנית הצרפתית מיום היווסדה. בשנת 1837 גודישו-בופרה נבחר לחבר מלא באקדמיה הצרפתית למדעים. גודישו-בופרה הלך לעולמו ב-1854 בפריז. מדיה וקבצים בנושא שארל גודישו-בופרה בוויקישיתוף הספר "מסע סביב העולם" מאת גודישו, פאריס 1844-1846 (בצרפתית)
סיריל אסלנוב

סיריל אסלנוב (Cyril Aslanov, נולד ב-15 במאי 1964) הוא בלשן ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית ומשמש ראש המדור ללימודים צרפתיים והמדור לרומאניסטיקה (שפות וספרות קטלאנית ואוקסיטנית) במוסד. תחום המומחיות שלו הן השפות הרומאניות ובעיקר הצרפתית והפרובאנסלית העתיקה. אסלנוב נולד בצרפת. למד לתואר ראשון ושני בבלשנות ושפות קלאסיות באקול נורמל סופרייר בין השנים 1984 ל־1988. השלים תואר ראשון נוסף בבלשנות ולימודים קלאסיים בסורבון בשנת 1985. בשנת 1992 סיים דוקטורט בסורבון ביוונית עתיקה ושפות קלאסיות בהנחיית פרופסור ז'אן-לואי פרפילו (Jean-Louis Perpillou). עבודת הדוקטורט הייתה בנושא "L'Adjectif épithète dans la Septante: étude syntaxique et sémantique". בשנת 1994 עלה לישראל ומאז מלמד באוניברסיטה העברית, בשנת 2003 מונה לפרופסור חבר. דובר 20 שפות: עברית, ערבית, אנגלית, רוסית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, פורטוגלית, גרמנית, יוונית, רומנית, הולנדית, דנית, שוודית, נורווגית, פולנית, צ'כית, סלובקית, סרבו-קרואטית, בולגרית ואיסלנדית. במחקריו הוא בוחן את התפתחותן הדיאכרונית של אותן השפות וזיקותיהן לשפות אחרות בשילוב ניתוח מבני והשוואתי. כמו כן, הוא עוסק בחקר לשונות היהודים בדגש על הקשרן הרומאני ובהתפתחותה של השפה היוונית, בעיקר בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים. הוא חבר באקדמיה ללשון העברית. Pour comprendre la Bible: la leçon d’André Chouraqui, Éditions du Rocher, Monaco, 1999. Le provençal des Juifs et l’hébreu en Provence: le dictionnaire Sharshot ha-Kesef de Joseph Caspi, Louvain-Paris, Peeters, 2001. Evidence of Francophony in Mediaeval Levant: Decipherment and Interpretation (MS. BnF. Copte 43), Jerusalem, The Hebrew University of Jerusalem Magnes Press, 2006. Le français levantin jadis et naguère: à la recherche d’une langue perdue, Paris, Honoré Champion, 2006. Parlons grec moderne, Paris, L’Harmattan, 2008. סיריל אסלנוב באתר האקדמיה ללשון העברית אסלנוב(הקישור אינו פעיל) באתר האוניברסיטה העברית קורות חיים של אסלנוב(הקישור אינו פעיל) (באנגלית) לכתוב בשפה שלמדת בגיל 21, הארץ, מאת סיריל אסלנוב סיריל אסלנוב, יצירות מופת בספרות עולם א', קורס מצולם באתר אוניברסיטה מצולמת סיריל אסלנוב, דף שער בספרייה הלאומית
יוסף גיליס

יוסף גיליס (באנגלית: Joseph Gillis; ‏3 באוגוסט 1911 – 18 בנובמבר 1993) היה מתמטיקאי ישראלי, ממקימי הפקולטה למתמטיקה במכון ויצמן למדע אשר כיהן כפרופסור במחלקה למתמטיקה שימושית במוסד. מחקריו עסקו בקומבינטוריקה ובמשוואות דיפרנציאליות חלקיות ויישומיהן לתורת הזרימה. נולד ב-3 באוגוסט 1911 בבריטניה. למד באוניברסיטת קיימברידג' ובשנת 1935 סיים דוקטורט בהנחיית אברהם בסיקוביץ'. במלחמת העולם השנייה היה חבר בצוות המתמטיקאים של המודיעין הבריטי בראשותו של אלן טיורינג בבלצ'לי פארק, שעסק בפענוח הצפנים של גרמניה הנאצית. בשנים 1937–1947 נמנה עם סגל אוניברסיטת המלכה בבלפסט. בשנת 1948 עלה לישראל ועמד בראש צוות מפצחי צפנים ביחידה ש.מ.2 (כיום יחידה 8200). על תרומתו ליחידה בראשית דרכה מסופר: באותם ימים החלו להאזין גם לכוחות האו"ם, ויוסף טיפל במברקים המוצפנים של מטה האו"ם. הוא זיהה מיד כי הם מוצפנים בשיטת ה'מילון', ועל כן נחפז לחנויות ספרים, רכש מכספו כמה מילונים שעשויים היו לשמש הבסיס להצפנת מברקי האו"ם, והחל לטפל באופן מקצועי באותם מברקים. המילון המתאים אמנם לא נמצא, אך השיטות המקצועיות ('מִפְקד שפה', כלומר בדיקה סטטיסטית של שכיחות אותיות האלף–בית, ועוד) הניבו פֵּרות בתוך זמן קצר, והמברקים נקראו. — נַחֵם אילן, תיווך תרבותי – אברהם שרוני מן המודעין הצבאי אל המילון הערבי-עברי, פעמים, 122–123 (תש"ע), עמ' 205 בהמשך הצטרף למכון זיו (לימים מכון ויצמן) והיה ממקימי הפקולטה למתמטיקה. לתקופה מסוימת כיהן כיו"ר המועצה המדעית של המכון. בין השנים 1954 ל-1955 היה חוקר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, כחלק מצוות המחשב האלקטרוני שבראשות ג'ון פון נוימן. עסק רבות בקידום החינוך המתמטי. עמד בראש המחלקה להוראת המדעים שייסד עמוס דה-שליט במכון. הוא יזם ואימן במשך שנים את המשלחת הישראלית לאולימפיאדות המתמטיות, וערך את כתבי העת המתמטיים לנוער "גליונות מתמטיקה" ו"אתגר". במשך שנים רבות כיהן כיושב ראש ועדת המקצוע העליונה למתמטיקה במשרד החינוך. יזם את האולימפיאדה הארצית במתמטיקה, שכיום נקראת על שמו, שעם הזוכים בה נמנים נערים שהפכו לפרופסורים למתמטיקה, ובהם מיכה שריר, נוגה אלון ויוסף עזר. בשנת 1951 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים ביחד עם פרופ' ישראל דוסטרובסקי ופרופ' צ' ר' ליועלן. נישא לאולגה קירש, משוררת שכתבה באפריקאנס ובאנגלית, והיה אב לשתי בנות. נפטר ב-19 בנובמבר 1993, בגיל 82. יוסף גיליס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דורון ציילברגר, How Joe Gillis discovered combinatorial special function theory שיחה עם יוסף גיליס, ‏עולמה המופלא-מוזר של המתמטיקה, מחשבות 23, פברואר 1968, עמ' 9–12 החל מגיליון 7 של כרך ב, ראו ארכיון גליונות מתמטיקה מתן "פרס המתמטיקה", מעריב, 27 במאי 1969 נער מחיפה זכה באולימפיאדה למתמטיקה, מעריב, 8 במאי 1974 50,000 ל"י - פרס ראשון במתימטיקה לתלמיד יוסף עזר, דבר, 15 במאי 1980
בראדלי בורסטון

בראדלי בורסטון (באנגלית: Bradley Burston) הוא עיתונאי ישראלי. הוא כותב עבור הארץ ומשמש כעורך בכיר של הגרסה האנגלית של העיתון.‏ וכותב בלוג בשם "A Special Place in Hell" (בתרגום לעברית: "מקום מיוחד בגיהנום"). בורסטון נולד וגדל בלוס אנג'לס. הוא היה פעיל ומדריך בתנועת הנוער הבונים דרור. בורסטון סיים לימודי תואר בהיסטוריה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1976 עלה לישראל כחלק מגרעין של הבונים והיה ממקימי קיבוץ גזר. שירת בצה"ל כחובש קרבי. למד רפואה במשך שנתיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אולם עזב לטובת קריירה בעיתונות. במהלך האינתיפאדה הראשונה היה כתב בעזה של הג'רוזלם פוסט, והיה הכתב הצבאי של העיתון במהלך מלחמת המפרץ. בשנות התשעים שימש כתב בעבור סוכנות רויטרס, ודיווח על תהליך השלום הישראלי-ערבי ועל הפוליטיקה בישראל. בשנת 2000 החל לעבוד בעיתון הארץ. בשנת 2006 בורסטון קיבל את פרס אליאב-סרטאווי לעיתונאות המזרח התיכון מטעם "Search for Common Ground"‏. הוא נשוי לוורדה, אב לשתי בנות ומתגורר בנטף. במאמר פובליציסטי בעיתון הארץ, עם הכותרת "מה "מוות לישראל" אומר לך?" בורסטון מבקר את ה"פרוגרסיבים" הטוענים שהם תומכים בזכויות הבלתי נשללות של בני האדם על פני הלאומיות, אבל לא רואים בישראלים אנשים שראויים ל"חופש לחיות בביטחון וריבונות". כישלונם "לגייס את אותה חמלה ודאגה ללוחמים הבלתי חמושים משני צידי חזית הקרב" מגלה את החורים באידאולוגיה שלהם. בורסטון אמר כי חשוב "לבקר את ישראל כאשר היא ראויה לביקורת... ולהגן חזק על ישראל כאשר היא ראויה להגנה". בנושא החרם נגד ישראל, בורסטון כתב: "כתומך של הרעיון של מדינה יהודית דמוקרטית באמת לצד מדינה פלסטינית עצמאית וריבונית, מה שאני לא יכול לקבל זה את הרעיון שמדינות מוסלמיות מקובלות באופן רשמי, ומדינה יהודית לא". בראדלי בורסטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מאמריו, עיתון הארץ (באנגלית) נאום שנתן בפני חברי עמנו כתבותיו באתר של הפינגטון פוסט (באנגלית) הבלוג של בורסטון, "A Special Place in Hell", באתר "הארץ" (באנגלית) People and Departments at Haaretz Haaretz.com Bradley Burston, Ameinu Bradley Burston’s West Coast Tour 2006 Eliav-Sartawi Awards for Middle East Journalism, "Search for Common Ground" "Haaretz.com senior editor Bradley Burston wins award for Mideast journalism", Haaretz, September 15, 2006 Better to Mourn the Loss of Dreams What does 'Death to Israel' mean to you? Q&A with Israeli Journalist Bradley Burston Rethinking Israel Boycotts, Thanks to the New York Mosque
מכון ספרטוס

מכון ספרטוס ללימודי יהדות (באנגלית: Spertus Institute of Jewish Studies) הוא מרכז ללימודי יהדות בשיקגו. במרכז פועל מכון ללימודי יהדות המעניק תארים אקדמיים, ספריה, מוזיאון, תיאטרון ומרכז לילדים. בשנת 1924 הוקמה מכללת שיקגו ללימודי יהדות (Chicago’s College of Jewish Studies) אשר הציע לימודי היסטוריה יהודית, עברית ודת. כעבור שנתיים החלה המכללה להכשיר מורי עברית ומורי לבתי ספר יהודיים. בשנות ה-40 התפתח המוסד והחל להעניק תארים אקדמיים בתחומי היהדות. בשנת 1996 שונה שם המוסד ל"Spertus Institute of Jewish Studies". בשנת 2007 עבר המכון לבניינו החדש והמפואר. המכללה מעניקה תואר שני בלימודי יהדות, חינוך יהודי וניהול עמותות. כמו כן לימודי דוקטורט בלימודי יהדות. המכללה מפעילה לימודים מרחוק (בסגנון אוניברסיטה פתוחה) המשרתים תלמידים ב-48 מדינות בארצות הברית ובתשע מדינות בעולם. בנוסף ישנו במכון אירועים וכנסים שונים, הרצאות, ימי עיון, הקרנות סרטים והופעות חיות. במכון פועל מוזיאון ליהדות, הכולל אוסף של 15,000 חפצי אמנות שונים. המוזיאון עורך תערוכות מחלפות בנושאי היסטוריה, זהות ותרבות יהודיים. במוזיאון אגף להנצחת השואה על שם צל (Zell Holocaust Memorial) בו אפשר לשמוע עדויות מוקלטות של ניצולי שואה. מבנה המכון החדש נחנך בנובמבר 2007. הוא נמצא בבית מספר 610 בשדרות מישיגן. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלות "Krueck + Sexton" שמושבו בשיקגו. בחזית הבניין חלון זכוכית בגובה 10 קומות, המורכב מ-726 חלקים שונים של זכוכית ב-556 צורות שונות. מדיה וקבצים בנושא מכון ספרטוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מכון ספרטוס (באנגלית) מכון ספרטוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מכון ספרטוס, ברשת החברתית אינסטגרם
Know hope

Know Hope הוא שם העט של אמן הפוסט גרפיטי הישראלי-אמריקאי אדם יקותיאלי. הוא החל להציג את יצירותיו ברחובות תל אביב בשנת 2005, בין השאר בכיכרות השונות בעיר, בכיתובים על קירות מבנים מוזנחים ובגינות ציבוריות. הפסבדונים שלו הוא משחק מילים בין הומופונים: הביטוי האנגלי "No hope" פירושו "אין תקווה"' ומשמעות הפועל באנגלית "to know" היא "להכיר" או "לדעת". בעבודותיו משתמש האמן בטכניקות המשלבות ציורי קיר, הדפסים, הדבקי-קרטון ואפילו מוביילים. על אף שבתחילת דרכו הציג ברחובות העיר בלבד וללא הסכמה פורמלית של הרשויות, כיום מציג "Know Hope" את עבודותיו גם במוסדות לגיטימיים כמו הביאנלה בהרצליה, אירוע "פצ'ה קוצ'ה" בתל אביב, ואף בחו"ל (בין השאר בלונדון, בנורווגיה, בלוס אנג'לס ובמנהטן). "Know hope" נולד בדרום קליפורניה שבארצות הברית, ועלה לישראל עם הוריו כשהיה בן 10. לדבריו, מעולם לא למד אמנות במוסד על-תיכוני, אך תמיד היה מוקף באמנות. שני הוריו אמנים, ועיקר ניסיונו והידע שלו נרכשו על ידי ניסוי וטעייה. עבודותיו החלו להופיע ברחובות העיר תל אביב בשנת 2005, בעיקר בכיתובי גרפיטי באמצעות תרסיס צבע שהציגו את כינויו על ארונות חשמל, לוחות מודעות, חומות וקירות של מבנים, עניין שהיווה מעין חידה באשר לשאלת קיומו. רק כאשר הציג מספר מעבודותיו במקומות ציבוריים ומקוריים (כמו באתר השיפוצים ברחוב בר גיורא בשנת 2006, ובאזור גדר ההפרדה בבית לחם בשנת 2007) החל הציבור בעיר מתעניין בהן. עם הזמן ובשל השאיפה להדביק טרנדים גלובליים בעולם האמנות, המעודדים יצירה חתרנית (כמו של אמן הגרפיטי הבינלאומי בנקסי, למשל), הפכו עבודותיו של "Know hope" ושל אמני פוסט-גרפיטי אחרים לפופולריים יותר ויותר – ראשית בגלריות בתל אביב (כמו גלריית "אורבניקס"), ולאחר מכן גם במוסדות יוקרתיים ו"מעונבים" יותר בעולם האמנות כמו הביאנלה בהרצליה. על המעבר לקונצנזוס, אמר "Know hope" שהוא מודע למחיר שהוא עלול לשלם בעקבות העיסוק באמנות ממוסחרת, הכוללת מכירת עבודות והצגתן תמורת תשלום. מאידך, טוענים מנהלי גלריות וחוקרי אמנות כי המעבר מהרחוב לגלריות הוא בעצם משאלת לבם של אמנים אלה, וכי רצונם הוא לתקשר עם הציבור כמו האמנים הממוסדים. מדיה וקבצים בנושא Know hope בוויקישיתוף האתר הרשמי של אדם יקותיאלי עבודות של Know hope, באתר flickr אסתי סגל, ‏מדברים אל הקירות, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2007 הילה שקולניק-ברנר, עכבר העיר אונליין, חומות של תקווה: Know Hope נכנס לגלריה, באתר הארץ, 1 במרץ 2013 אלי ערמון-אזולאי, אמן הרחוב “Know Hope” מפוגג מעט מהמסתורין סביבו, באתר הארץ, 3 באפריל 2013 חגית פלג-רותם, ‏כתוב בעור: תערוכה חדשה של האמן האניגמטי Know Hope, באתר גלובס, 25 במרץ 2015 ענת ברזילי, אסיר של אמנות, באתר כלכליסט, 31 באוגוסט 2016 נעמה ריבה, "בגלריה יש חופש מוחלט": אמן הרחוב Know Hope נכנס אל במוזיאונים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2019 דניאל זילברברג‏, שכונת התקווה, באתר וואלה, 12 במאי 2009 ים המאירי, אמן הרחוב "נו הופ" מפריך את הטענה שאמן ישראלי לא יכול לפרוץ לחו"ל בלי גלריה, באתר הארץ, 3 ביולי 2009 ראיון באתר Artsy.com מתוך אתר חברת הביגוד "Jin-G" עמית יולזרי‏, גרילה או גלריה?, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2009 כגון סרג' תירוש, בעל בית מכירות פומביות בתל אביב, ותמר סופר, חוקרת אמנות ומרצה לאמנות אורבנית.
סוזן ג'ורג'

סוזן מלודי ג'ורג' (באנגלית: Susan Melody George; נולדה ב-26 ביולי 1950) היא שחקנית ומפיקה אנגלייה. סוזן ג'ורג' נולדה בלונדון, אנגליה, החלה לשחק כבר מגיל ארבע, והופיעה בקולנוע ובטלוויזיה. תפקידיה המפורסמים ביותר כוללים את גילום דמותה של הנאנסת איימי סאמר בסרט כלבי הקש ‏ (1971), שם היא הופיעה לצידו של דסטין הופמן ואת משחקה כמארי קומבס בסרט Dirty Mary, Crazy Larry ‏(1974). בראשית שנות השבעים ג'ורג' נודעה בשל תפקידיה הפרובוקטיביים, לפעמים (כמו בכלבי הקש) שנויים במחלוקת, אליהם לוהקה. התסריטאי לסלי האליוול מתמצת את הקריירה שלה במילים האלו: "שחקנית בריטית מובילה, ילדה-שחקנית בעברה, בדרך כלל מלוהקת כחתיכה." תפקידה של ג'ורג' ב"כלבי הקש" היה שנוי במחלוקת בזמנו והוא נותר כך גם היום מכיוון שהיא משחקת קורבן אונס שנראית נהנית ככל שהאלימות ממשיכה. הצד הקליל של ג'ורג' נראה בכמה מהופעות הטלוויזיה שלה, כמו בפרק ב-The Persuaders‏ (1971) עם רוג'ר מור וטוני קרטיס. הסרט הראשון שג'ורג' הפיקה היה Stealing Heaven. ב-1988. סוזן ג'ורג' הייתה נשואה לשחקן הבריטי סיימון מקורקינדייל (Simon MacCorkindale) מאז 5 באוקטובר 1984, אין להם ילדים. נמסר שבני זוגה הקודמים היו ג'ק ג'ונס וצ'ארלס, נסיך ויילס. מדיה וקבצים בנושא סוזן ג'ורג' בוויקישיתוף סוזן ג'ורג', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סוזן ג'ורג', באתר AllMovie (באנגלית) סוזן ג'ורג', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Susan George makes equestrian photography debut - Horse & Hound Online Halliwell, Leslie (1984). Filmgoer's Companion, 8th ed, 1984.