laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוריס תורז

מוריס תורז (בצרפתית: Maurice Thorez‏; 28 באפריל 1900 – 11 באפריל 1964), פוליטיקאי צרפתי שהנהיג את המפלגה הקומוניסטית הצרפתית מ-1930 עד מותו. הוא גם שירת כסגן ראש הממשלה של צרפת מ-1946 עד 1947. תורז נולד בנוייל גודו, פא דה קלה. הוא היה לכורה פחם בגיל 12. בשנת 1919 הצטרף אל המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, אך מהר מאוד הצטרף למפלגה הקומוניסטית ונכלא מספר פעמים בשל פעילות פוליטית. בשנת 1923 היה למזכיר המפלגה, וב-1930 המזכיר הכללי של המפלגה, ובתפקיד זה המשיך לכהן עד מותו. תורז זכה לתמיכתו של המנהיג הסובייטי יוסיף סטלין למנהיגות המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, לאחר פיצולים בהרבה מפלגות קומוניסטיות בגלל מאבקו בלאון טרוצקי. אף שהיה המנהיג הרשמי של המפלגה, הוא הופעל בחשאי על ידי הקומינטרן בתיווכו של אז'ן פריד המסתורי. תורז נבחר לפרלמנט בשנת 1932 לראשונה ובמשך 34 שנים היה נציג של איברי-סיר-סן. ב-1934 הוא עזר ליצור את החזית העממית, ברית בין הקומוניסטים, הסוציאליסטים והסוציאליסטים הרדיקליים. בתחילת מלחמת העולם השנייה גויס לצבא אך ערק ונמלט לברית המועצות. חזר לצרפת לאחר המלחמה ובשנים 1946‏-1947, בתקופת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, והרפובליקה הצרפתית הרביעית היה סגן ראש ממשלת צרפת. מאז היה חבר פרלמנט מטעם האופוזיציה. בשנת 1950 סבל מאירוע מוחי ונאלץ לפרוש מתפקידו לטובת טיפולים רפואיים. הוא שהה בברית המועצות במשך 3 שנים לצורך, שם קיבל טיפול רפואי. בזמן היעדרו ניהל את המפלגה ז'ק דיוקלו. בשנת 1953 שב לצרפת ונבחר שוב להיות המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית. בריאותו המשיכה להידרדר. בתחילת 1964 העביר את תפקידו לולדקה רושה. ב-11 ביולי 1964 מת מהתקף לב במהלך קרוז בים השחור באוניה סובייטית. גופתו הוטסה לפריז, שם נקבר בפר לשז. מדיה וקבצים בנושא מוריס תורז בוויקישיתוף מוריס תורז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוריס תורז, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מוריס תורז (1900-1964), דף שער בספרייה הלאומית מוריס תורז, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליבה מזערית

בתורת המשחקים, ליבה מזערית של משחק שיתופי היא פתרון קבוצתי, כלומר קבוצה של חלוקות אפשריות של הרווח בין כל השחקנים. הליבה המזערית דומה בהגדרתה לליבה, אך בניגוד לליבה היא לעולם אינה ריקה. עבור מספר ממשי ϵ ∈ R {\displaystyle \epsilon \in \mathbb {R} } ומשחק   ( N ; ν ) {\displaystyle \ (N;\nu )} , ה-   ϵ {\displaystyle \ \epsilon } -ליבה מוגדרת להיות קבוצת וקטורי התשלומים הבאה: C ε ( N ; ν ) = { x ∈ R N : ∑ i ∈ N x i = ν ( N ) ; ∑ i ∈ S x i ≥ ν ( S ) + ε , ∀   S ⊆ N } {\displaystyle C_{\varepsilon }(N;\nu )=\left\{x\in \mathbb {R} ^{N}:\sum _{i\in N}x_{i}=\nu (N);\quad \sum _{i\in S}x_{i}\geq \nu (S)+\varepsilon ,\forall ~S\subseteq N\right\}} במונחים כלכליים, זוהי קבוצת כל חלוקות הרווח בין השחקנים כך שאף קואליציה לא יכולה לשפר את הרווח שלה על ידי עזיבת הקואליציה של כל השחקנים, אם היא חייבת לשלם קנס של ϵ {\displaystyle \epsilon } כאשר היא עוזבת. המושג הוצג לראשונה על ידי שפלי ושוביק ב-1966 , והוא מאפשר לבנות סוג של ליבה גם למשחקים בהם הליבה ריקה. הקבוצה היא תמיד פאון (פוליטופ) ועבור   ϵ = 0 {\displaystyle \ \epsilon =0} ה-   ϵ {\displaystyle \ \epsilon } -ליבה שווה לליבה. הליבה המזערית, אשר הוצגה לראשונה על ידי משלר, פלג ושפלי ב-1979 , מוגדרת להיות C ε 0 ( N ; ν ) {\displaystyle C_{\varepsilon _{0}}(N;\nu )} , כאשר ε 0 = sup { ε ∈ R : C ε ( N ; ν ) ≠ 0 } {\displaystyle \varepsilon _{0}=\sup \left\{\varepsilon \in \mathbb {R} :C_{\varepsilon }(N;\nu )\neq 0\right\}} , כלומר ה-   ϵ {\displaystyle \ \epsilon } הגדול ביותר כך שה-   ϵ {\displaystyle \ \epsilon } -ליבה אינה ריקה עבורו. מספר זה מוגדר היטב מכיוון ש-   ν {\displaystyle \ \nu } פונקציה חסומה. הגדרה שקולה היא חיתוך כל ה-   ϵ {\displaystyle \ \epsilon } -ליבות הלא ריקות. כאשר ה-   ϵ {\displaystyle \ \epsilon } -ליבה אינה ריקה אז היא מכילה את הגרעינון, ולכן גם הליבה המזערית מכילה את הגרעינון (כחיתוך של   ϵ {\displaystyle \ \epsilon } -ליבות). שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946 Shapley, Lloyd S. & Shubik, M. (1966), "Quasi-cores in a monetary economy with non-convex preferences", Econometrica 34: 805–827, doi:10.2307/1910101 Maschler, M.; Peleg, B. & Shapley, Lloyd S. (1979), "Geometric properties of the kernel, nucleolus, and related solution concepts", Mathematics of Operations Research 4: 303–338, doi:10.1287/moor.4.4.303
מיוג'ין-שו

מיוג'ין-שו (ביפנית: 明神礁) הוא הר געש תת-ימי השוכן כ-450 קילומטרים דרומית לטוקיו על רכס איזו-אוגסאוורה באיי איזו. פעילות געשית אותרה במקום החל מ-1869. מאז התרחשו במקום התפרצויות געשיות נוספות, החזקה שבהם הובילה להופעתו ואחר להיעלמותו של אי קטן. מקור השם מיוג'ין-שו בשמה של ספינת דיג "מיוג'ין-מארו מס' 11" מהעיר יאיזו שבמחוז שיזוקה, שצוותה היה הראשון שצפה בהתפרצות הגעשית העיקרית של 1952. ההתפרצות הגעשית מ-1952 עד 1953 הייתה אחת הגדולות בהיסטוריה הכתובה ולוותה בהופעתו ובשקיעתו החוזרת של אי, שבאחת הפעמים התנשא לגובה של כעשרה מטרים מעל פני הים, לפני ששקע שוב לאחר התפרצות געשית עזה בספטמבר 1953. ב-24 בספטמבר 1953 הושמדה ספינת המחקר של המחלקה ההידרוגרפית של סוכנות הבטיחות הימית, ה"קאיו-מארו מספר 5" ו-31 איש (כולל תשעה מדענים שחקרו את ההתפרצות) שהיו על סיפונה נהרגו. עקב כך פיתחה המחלקה את ה"מאנבו" (דג שמש), ספינה בלתי מאוישת המופעלת בגלי רדיו, ועשתה בה שימוש במחקר של אזורי ים מסוכנים כדוגמת הרי הגעש התת-ימיים. הייתה זו הפעם הראשונה שפעילות געשית אובחנה תוך שימוש בערוץ SOFAR‏ (Sound Fixing and Ranging). בשנים 1998 ו-1999 ערכה מחלקת ההידרוגרפיה סקירה מקיפה של קרקעית הים סביב מיוג'ין-שו, כשהיא עושה שימוש בספינות המחקר החדישות "שויו" ו"מאנבו 2", הדור השני של ספינת "מאנבו". כתוצאה מסקרים אלו מופתה הטופוגרפיה של קרקעית הים סביב למיוג'ין-שו בפעם הראשונה. "מאנבו 2" ערכה סקירה של האזור הימי ברדיוס של 3 מייל ימיים (כ-4.5 קילומטרים) ממיוג'ין-שו. ה"שויו" ערכה סקירה של האזור הימי ברדיוס של 10 מיילים ימיים (כ-18.5 קילומטרים), אך מחוץ לרדיוס של שלושה מיילים ימיים. "מאנבו 2" פעלה בעזרת הוראות מתוכנות מראש ומדדה את העומק ואת טמפרטורת המים. מדידת העומק בוצעה תוך שימוש בגלאי הד מסוג "PRD-601" במרווחים של 0.2 מיילים ימיים (כ-370 מטרים). "שויו" ערכה סקירה מקיפה הכוללת סקירה גאולוגית וגאופיזית של קרקעית הים. ה"שויו" ביצעה מדידת עומק תוך שימוש בגלאי הד "Seabeam 2112" במרווחים של חצי מייל ימי (כ-930 מטרים). בתחילה הניחו שמיוג'ין-שו הוא חרוט מרכזי של הר געש כפול יחד עם סלעי באיונייז (סלעים שגובהם 9.9 מטרים מעל פני הים), כחלק מהר הגעש מטיפוס סומה (Mita, 1949). כתוצאה מהסקר מצאו החוקרים שגם מיוג'ין-שו וגם סלעי באיונייז הם חרוטים בסומה של הר געש כפול. בסיסו של הר געש כפול זה מצוי בעומק של 1,400 עד 1,500 מטרים מתחת לפני הים וגודלו הוא 30 על 25 קילומטרים מזרח-מערב, צפון-דרום. הסומה היא מעגלית כמעט לחלוטין וגודלה 7 על 9 קילומטרים וגובהה 1,4000-1,000 מטרים. קוטרה של קרקעית הקלדרה הוא 5.6 קילומטרים ועומקה כ-1,110 מטרים. החרוט המרכזי מצוי 328 מטרים מתחת לפני הים וקרוי "טאקאנה-שו". החרוט של מיוג'ין-שו נוצר לאחר היווצרות הקלדרה, בחלקה הצפון מזרחי של הסומה של הר הגעש הכפול. ההר הוא חרוט בודד וגובהו 550 מטרים, כשפסגתו מצויה כיום 50 מטרים תחת לפני הים. סביב הפסגה נתגלה זרם של בועות ובמכשירים הסייסמוגרפיים נרשמו רעידות אדמה זעירות המעידות על כך שהר הגעש עדיין פעיל, אם כי ברמה נמוכה. מדיה וקבצים בנושא מיוג'ין-שו בוויקישיתוף סקירה של מיוג'ין-שו סלעי באיונייז אתר Global Volcanism Program "Transpacific detection of Myojin volcanic explosions by underwater sound" קלדרה געשית שהתמלאה חלקית מחדש על ידי חרוט געשי חדש. מקור השם בהר הגעש סומה איטליה שממנו נוצר הוזוב.
המהפכה הסגולה

המהפכה הסגולה הוא מונח שמתייחס לסיום שלטון סדאם חוסיין בעיראק ועליית הדמוקרטיה במדינה. מקור השם הוא בשמות מהפכות דמוקרטיות מהפכניות במדינות אוטוריטאריות, כגון המהפכה הכתומה באוקראינה, מהפכת הוורדים בגאורגיה ומהפכת הארזים בלבנון, שקיבלו את שמן משמות הצבעים. הסגול, במקרה של עיראק, מסמל את טביעת הצבע על אצבעם של המצביעים בבחירות הראשונות בעיראק למועצה המחוקקת בשנת 2005 (מטרתה של הטביעה החצי-קבועה הייתה למנוע הצבעה כפולה בבחירות). המונח הופיע לראשונה לאחר בחירות 2005, בבלוגים שונים באינטרנט ובכתבי עת התומכים בפלישת ארצות הברית לעיראק. המונח הגיע לתפוצתו הרחבה ביותר בעת ביקורו של נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש בברטיסלאבה, בירת סלובקיה ב-24 בפברואר 2005, בו הוא הצהיר כי: "בזמן האחרון, אנו עדים לאירועים מכוננים בתולדות הליברליות: מהפכת הוורדים בגאורגיה, המהפכה הכתומה באוקראינה, וכעת, מהפכה סגולה בעיראק". למרות היותו של המונח שגור למדי בקרב התקשורת השמרנית בארצות הברית, הוא לא השתרש בקרב העיראקים וגם לא בפי רוב האמריקאים.
התנועה ליהדות של תורה

התנועה ליהדות של תורה הייתה תנועה ציונית דתית שפעלה בשנים תשכ"ז-תשל"ה (1975-1966). התנועה קמה בחול המועד פסח תשכ"ו. קבוצת המקימים כללה חוקרים דתיים בולטים של מדעי היהדות ובראשם הפרופ' אפרים אלימלך אורבך. כמו כן, היו חברים בתנועה אליעזר שמשון רוזנטל, זאב פלק ומשה דוד הר. בי"ז בתמוז תשכ"ז, בסמוך לאחר מלחמת ששת הימים, התכנסו חברי התנועה בביתו של הרב מנחם עמנואל הרטום והתפללו תפילת יום רגיל, ולא תפילת צום. הם טענו "זו הפעם הראשונה מאז חורבן הבית שמקום השכינה בידינו. עיר הקודש שוב איננה אבלה ובזויה, אלא היא מצפה לבניינה בידי בניה... עם ישראל כולו, אולי ה'חילוניים' עוד יותר מה'דתיים' ציפו בשבועות אלה לבשורה ולקריאה מצד גדולי הרוח... והנה אין קול ואין עונה... במקום זה הודיעה הרבנות הראשית לישראל, כי אסור לשנות מכל מטבע שטבעו דורות קודמים בקינותיהם". התנועה פרסמה חוברת קינות לתשעה באב, והשמיטה ממנה קינות רבות מכיוון ש"אי אפשר להמשיך ולומר כיום תפילות וקינות, שבהן מדובר על מצב עם ישראל כנדכא ושפל ובזוי בעמים ועל ירושלים". בתשל"ה נערך "כנס לביא" - כנס לעיון בשאלות השקפה ואמונה בהשתתפות רבנים מארצות הברית וחברים מהקיבוץ הדתי שכללו גם את חברי התנועה. בערך בתקופה זו הסתיימה דרכה של התנועה. ביטאון התנועה נקרא בתחילה החדש יתקדש והקדוש יתחדש, ובשם זה יצאו שני גליונות - בתשכ"ו ובניסן תשכ"ח. לאחר מכן שונה השם למהלכים, ובמסגרת זו יצאו תשעה גליונות בעריכת משה קטן: א: אדר תשכ"ט, ב: מנחם אב תשכ"ט, ג: תש"ל/תשל"א, ד: מרחשון תשל"א, ה: תשל"א, ז: תשל"ג, ח-ט: סיון תשל"ה. קינות לתשעה באב, ירושלים, תשכ"ח ארכיון התנועה ליהדות של תורה, בספרייה הלאומית
המרחב הקיברנטי

המרחב הקִיבֶּרְנֵטִי או סביבת רשת (באנגלית: Cyberspace; סייברספייס) הוא מרחב מטפורי של מערכות מחשב ורשתות מחשב בו נאגרים נתונים אלקטרוניים ומתבצעת תקשורת מקוונת ואינטראקטיבית, ללא תלות במיקום הגאוגרפי של המשתמשים בו. המרחב הקיברנטי הוא קונספט חוזר ונשנה בספרות המדע הבדיוני. המונח הוטבע לראשונה על ידי סופר המדע בדיוני ויליאם גיבסון בשנת 1982 בספרו "Burning Chrome" והפך בהמשך פופולרי ברומן "נוירומנסר" אותו הוא הוציא לאור בשנת 1984. בשנות ה-90 הפך המונח למילה נרדפת ל-World Wide Web, במיוחד בקרב חוגים אקדמיים. מבחינה חברתית, המרחב הקיברנטי מאפשר למשתמשים בו לקיים דרכו אינטראקציה, להחליף רעיונות, לשתף מידע, לספק תמיכה חברתית, לקיים עסקים ומסחר, ליצור אמנות, לשחק במשחקים, לעסוק בדיון פוליטי וכן הלאה. אין להתבלבל בין המונח לרשת האינטרנט עצמה. המונח מתייחס לעיתים רבות לאובייקטים ולזהויות הקיימים ברשת האינטרנט, כך שניתן לומר, מבחינה מטאפורית, כי אתר אינטרנט נמצא במרחב הקיברנטי. לפיכך, האירועים אשר מתרחשים באינטרנט אינם לוקחים חלק במדינות בהן המשתתפים או השרתים נמצאים פיזית, אלא "במרחב הקיברנטי". "המטריקס" בסדרת סרטי מטריקס הוא מרחב קיברנטי מורכב אליו נולדים בני האדם, ואינם מודעים כלל כי המציאות אותה הם חווים היא וירטואלית. בסרט טרון, מתכנת נשאב באופן פיזי לתוך עולם המחשב, שם הוא נאלץ להתחרות בסדרת משחקים כמו מרוץ אופנועים וירטואלי נגד תוכנות אחרות. סדרה בשם "קוד ליוקו" מספרת על ילד בשם ג'רמי המוצא מחשב על המאחסן עולם וירטואלי בשם ליוקו. בסדרת הטלוויזיה "טוויפסי" מקום מגוריו של טוויפסי נקרא סייבר ספייס . הצהרת העצמאות של הסייברספייס סייברפאנק נוירומנסר אינטרנט ריבונות במרחב המקוון מדיה וקבצים בנושא המרחב הקיברנטי בוויקישיתוף המרחב הקיברנטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרחב וירטואלי, דף שער בספרייה הלאומית דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "סייברספייס", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות על פי האקדמיה ללשון העברית
תחנת הרכבת שכם

תחנת הרכבת בשכם (בערבית: نابلس - נַאבְּלוּס) הייתה התחנה הדרומית ביותר בקו מסילת השומרון. סלילת המסילה לשכם הושלמה בראשית שנת 1914 כחלק ממסילת השומרון שהיוותה הסתעפות של מסילת הרכבת החיג'אזית. קו הרכבת תוכנן להגיע עד לירושלים, אך הגיע בסופו של דבר רק עד שכם. התכנון הראשוני של השלטון הטורקי ושל היינריך מייסנר, מהנדס הרכבות הגרמני, היה להמשיך את מסילת השומרון דרומה עד ירושלים, אולם, התוכנית נקלעה לקשיים תקציביים, והממשלה הטורקית ביקשה סיוע כספי מצרפת. הצרפתים שחששו מפגיעה בקו הרכבת יפו ירושלים שהיה בבעלות צרפתית, התנו את הסיוע בביטול התוכנית של קו שכם-ירושלים, ועל כן מסילת הברזל הגיעה רק עד שכם. בראשית 1915 סללו הטורקים מסילת ברזל שיצאה ממסילת השומרון (סמוך לתחנת הרכבת מסעודיה) אל תחנת הרכבת טול כרם - תחנת המוצא של המסילה המזרחית. בתקופת המנדט הבריטי פעל שירות רכבות מתחנת שכם לטולכרם, ולחיפה (נסיעה שבועית). באמצע שנות ה-30 הוחלט על סגירת התחנה. פנחס פיק, Meissner Pasha and the construction of railways in Palestine and neighaboring countries באתר Google Books
המסור (סרט קצר)

המסור (באנגלית: Saw) הוא סרט אימה אוסטרלי קצר בן תשע דקות וחצי שיצא בשנת 2003. הסרט בוים על ידי ג'יימס ואן ונכתב על ידי לי ונל, שגם כיכב בסרט. באינטרנט הסרט הקצר מכונה "המסור 0.5". הסרט הקצר הפך לאחר מכן לסצנה בסרט "המסור", עם שוני סמית' כאמנדה יאנג לובשת את מכשיר מלכודת הדובים במקום דייוויד. גבר צעיר בשם דייוויד נמצא בחדר חקירות מדבר לקצין משטרה ללא שם. דייוויד כבול באזיקים ויש לו דם על פניו ועל חולצתו. הוא מעשן סיגריה. הוא אומר לקצין כי אחרי שהוא סיים את עבודתו כסניטר בבית חולים, הוא איבד את הכרתו ונלקח לחדר גדול. בתוך החדר, דייוויד היה קשור לכיסא עם מכשיר גדול, מתכתי חלוד הנעול על ראשו. משמאלו הייתה טלוויזיה קטנה, אשר החלה לנגן וידאו המציג בובה מפחידה, בשם בילי, אשר מספרת לו כי המכשיר על ראשו היא "מלכודת דובים הפוכה", אשר מחוברת ללסתותיו ותקרע את פניו עם כוח גדול אם הוא לא יפתח את זה בזמן. הבובה מספרת לדייוויד כי המפתח היחידי לפתיחת המכשיר נמצאת בבטנו של שותפו לתא המת. דייוויד מצליח להשתחרר מהקשר, אבל על ידי כך הוא מפעיל קוצב זמן שנמצא על גבו של המכשיר. בצדו השני של החדר, הוא מוצא את הגופה שהבובה הזכירה, אבל גם מגלה כי האיש בעצם חי, אבל נמצא תחת שיתוק. דייוויד נכנס לפאניקה ופותח את בטנו של האיש בכל מקרה. לאחר מציאת המפתח, דייוויד פותח את המכשיר ומשליך אותו על הרצפה. דייוויד מתחיל לצרוח ולבכות באימה. בכניסה לחדר, הבובה מן הווידאו מופיעה על תלת אופן. הוא מברך את דייוויד על ששרד, ואומר לו כי הוא הוכיח שהוא אינו עוד כפוי טובה על היותו בחיים. הסרט מסתיים עם השוטר שואל "האם אתה אסיר תודה, דוד?" שגורם לאיש הצעיר שוב להישבר. כשכתוביות הסיום מתחילות להופיע, העתק מדויק של חדר השירותים ששימש לאחר מכן בסרט המלא המסור מוצג, אך עם כמה הבדלים. חור הצצה קטן מוצג עם עין גלויה מאחורי זה, אשר היה רעיון חוזר במלכודת אחרת בהמסור. לי ונל - דייוויד פול מודר - שוטר קתרינה מת'רס - אחות דין פרנסיס - קורבן משותק היורש של הסרט הקצר, המסור באורך מלא, לווה תכונות אופי רבות מן הדמות דייוויד. לדוגמה: המשרה של זפ כסניטר בבית חולים ומלכודת הדובים ההפוכה שאמנדה יאנג הוכנסה במקום. לי ונל כתב וכיכב בשני הסרטים, אף על פי ששיחק שתי דמויות שונות. ג'יימס ואן ביים שני סרטים אלו. הסרט הקצר - כמעט כולו, כולל דיאלוג מסוים וזוויות מצלמה, הועתק לסצנה בהמסור. בסוף הסרט, מוצג חדר שירותים. חדר שירותים יהיה החדר הראשי בסרט באורך מלא. חור הצצה מוצג בחדר השירותים. המסורית השתמש בחור הצצה כדי לצפות במשחקים של פול ומארק בסרט באורך המלא. לי ונל שיחק את דייוויד בסרט הקצר, אבל הוא שיחק את אדם בהמסור. פול מודר שיחק את התפקיד של הבלש, אבל דני גלובר גילם את אותו התפקיד בהמסור כדייוויד טפ. לבילי הבובה יש קול והופעה שונה בסרטים. חדר השירותים שנראה לזמן קצר בסוף הסרט גדול יותר ומציג מלכודת נוספת של המסורית. המלכודת שדייוויד לובש הוא גרסה אחרת לאחד שאמנדה לובשת בהמסור. המסור המסור (סדרת סרטים) "המסור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המסור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עולם המסור "YouTube - Saw 0.5". YouTube. נבדק ב-2009-11-15.
It Might as Well Be Swing

It Might as Well Be Swing הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-40 של סינטרה וה-13 בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1964. באלבום לוותה את סינטרה תזמורתו של קאונט בייסי. והייתה זו ההקלטה הראשונה אותה ביצע עם קווינסי ג'ונס. היה זה שיתוף הפעולה השני של סינטרה עם בייסי לאחר האלבום המצליח Sinatra-Basie שיצא בשנת 1963. למרות איכותו של שיתוף הפעולה הקודם ביניהם, נחשב אלבום זה לאיכותי יותר, רמת הביצוע של התזמורת ששמרה על גמישות מוזיקלית בשירים השונים וההוספה של כלי מיתר לתזמורת איפשרה גיוון גדול יותר בצליל המופק ממנה. סינטרה לאחר הכישלון באלבומו האחרון, חזר לעצמו והצליח לבצע שירים ברמה גבוהה ולשמור על המקצב של התזמורת. גם לבחירת השירים המוצלחת של קווינסי ג'ונס היה חלק לא מבוטל בהצלחתו של האלבום, קוויסי הנועז לא היסס לבחור את שירו המוצלח של לואי ארמסטרונג, "Hello Dolly", שרק בתחילת אותה שנה הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד. האימפרוביזציה של סינטרה לשיר הייתה מחווה שלו ללואי ארמסטרונג. פרנק סינטרה - קולות קאונט בייסי - ותזמורתו קווינסי ג'ונס - מעבד, מנצח מידע על האלבום It Might as Well Be Swing באתר MusicBrainz מידע על האלבום It Might as Well Be Swing באתר AllMusic האלבום It Might as Well Be Swing באתר Discogs האלבום It Might as Well Be Swing באתר ספוטיפיי
אמנון קפליוק

אמנון קָפֶּלְיוּק (22 בדצמבר 1930 – 26 ביוני 2009) היה עיתונאי ומזרחן ישראלי, ממייסדי ארגון "בצלם". נולד בירושלים כבן הבכור מבין שלושה ילדים למנחם קפליוק, מזרחן ועיתונאי בעיתון "דבר", שעסק בתרגום מן הספרות הערבית, וליוכבד לבית ליפמנוביץ, מזכירה בוועד המרכזי של ההסתדרות הרפואית בישראל. עיסוקיו של מנחם קפליוק עיצבו את עולמו הרוחני של בנו. ב-1953 החל קפליוק לעבוד בעיתון "דבר". שנתיים לאחר מכן עבר לעבוד בעיתון "על המשמר", והתמחה בסיקור העולם הערבי. בזכות דרכונו הצרפתי הצליח קפליוק להגיע למדינות רבות בעולם. בשנת 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, ראיין קפליוק בביירות את יושב ראש אש"ף, יאסר ערפאת, כאשר היה הדבר אסור על ישראלים. בעיתונו של קפליוק, על המשמר, סירבו לפרסם את הריאיון, והוא הצטרף לידיעות אחרונות. בדצמבר 1985 הורשע קפליוק בשתי עבירות של כניסה לירדן ללא היתר. קפליוק היה העיתונאי הישראלי הראשון במוסקבה, שם סיקר את נפילת מסך הברזל. הוא שימש כשליח ידיעות אחרונות לברית המועצות משנת 1988 ועד שנת 1993. את הדוקטורט במזרחנות סיים קפליוק בסורבון שבפריז. קפליוק נמנה עם מייסדי ארגון "בצלם" והיה פעיל במשך שנים בהנהלת הארגון. בנוסף שימש קפליוק במהלך השנים ככתב בעיתונים הצרפתיים "לה מונד" ו"לה מונד דיפלומטיק". ספריו של קפליוק עוסקים בפוליטיקה הישראלית ובסכסוך הישראלי־ערבי. קפליוק היה מזוהה בדעותיו השמאלניות ובקשריו עם ראשי אש"ף, ובהם ערפאת. הוא היה העיתונאי הישראלי הראשון שביקר בארצות ערביות שישראלים לא ביקרו בהן לפניו. קפליוק נפטר בגיל 78 מסיבוך שלאחר ניתוח. הוא הותיר אחריו את אלמנתו, פרופ' אולגה קפליוק, מומחית בעלת שם עולמי לשפות שמיות, שתי בנות וארבעה נכדים. ב־28 ביוני 2009 נטמן קפליוק בהר המנוחות שבירושלים. אחיו, עודד קפליוק, הוא סופר, מפיק ובמאי של סרטי תעודה ותדמית. לא מחדל: המדיניות שהוליכה למלחמה, הוצאת עמיקם, 1975 - עוסק במלחמת יום הכיפורים. מהדורה באנגלית ראתה אור בשנת 2022. Sabra & Shatila, inquiry into a massacre. עוסק בטבח סברה ושתילה; הספר יצא לאור בשנת 1982, ותורגם לתשע שפות. רבין: רצח פוליטי בעזרת השם, בהוצאת ספרית פועלים. ראה אור בצרפתית בשנת 1996. ערפאת שאי אפשר לגבור עליו - ביוגרפיה שיצאה לאור בשנת 2004 בצרפת בהוצאת פייאר בפריז, עם הקדמה מאת נלסון מנדלה. Israel: La fin des mythes‏ (Albin Michel, Paris, 1975) (בצרפתית) Hébron, un massacre annoncé‏ (Seuil, Paris, 2015) (בצרפתית) רשימת הפרסומים של אמנון קפליוק, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי אמנון קפליוק בפרויקט בן-יהודה דני רובינשטיין, על האויב להפוך לאוהב, באתר העין השביעית, 29 ביוני 2009 עפרי אילני, מת העיתונאי אמנון קפליוק, הביוגרף של ערפאת, באתר הארץ, 27 ביוני 2009 ענת קם‏, מת העיתונאי אמנון קפליוק, באתר וואלה, 28 ביוני 2009 העיתונאי והמזרחן אמנון קפליוק הלך לעולמו, חדשות מחלקה ראשונה, 26 ביוני 2009 חיים ברעם, יעל לוטן, אמנון קפליוק ז"ל, הגדה השמאלית, 28 ביוני 2009 אמנון קפליוק, דף שער בספרייה הלאומית מבחר מאמרים פרי עטו: אמנון קפליוק, שכנינו מה הם אומרים?, דבר, 14 באוקטובר 1955 אמנון קפליוק, שק החבטות של הפטריוטים, באתר העין השביעית, 1 בינואר 2001 חשיפה לאחר המוות, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2006 הערבים וסיכויי השלום, סקירה חודשית, כרך 6, 1972, עמ' 23–27 איוולת 8. דחיית יוזמת יארינג, 1971, באתר ynet, 21 באפריל 2002 דוד תדהר (עורך), "מנחם קפליוק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3812 קפליוק הורשע ביציאה לירדן ללא היתר, מעריב, 25 בדצמבר 1985 פרק מהספר: אמנון קפליוק, המדיניות שהוליכה למלחמה , עמדה, 1 בספטמבר 1975
תולדות המיתוסים

תולדות המיתוסים (באנגלית: A Short History of Myth) הוא ספר שכתבה קארן ארמסטרונג בשנת 2005. הספר תורגם לעברית בידי דרורה בלישה ויצא לאור בישראל בהוצאת פן באותה שנה (2005). ארמסטרונג טוענת בספר כי בני האדם מייצרים מיתוסים מאז ומתמיד. היא מתארת את התפתחות המיתוסים מהתקופה הפלאוליתית ועד התקופה המודרנית תוך השוואת מיתוסים דומים בתרבויות שונות. היא מציגה התפתחות של מיתוסים בתקופות השונות ומדגישה את השינוי שחל בהם עם הזמן. לדעתה גם התפקיד של המיתוסים משתנה בתקופות הזמן השונות עד כדי ירידת קרנם בתקופתינו. ארמסטרונג בוחנת את מושג המיתוס, כיצד הוא התפתח ולמה זקוקים לו. התיאור של ארמסטרונג בספר איננו כולל את התיאור המלא של המיתוסים ואלה מוצגים רק בחלקם ולפעמים רק נרמזים במהלך הדיון. בספר נסקרות המיתולוגיות לפי חלוקת הזמן הבאה: המיתולוגיות של הציידים בתקופה הפלאוליתית - 20000 עד 8000 לפני הספירה המיתולוגיות של האיכרים בתקופה הנאוליתית - 8000 עד 4000 לפני הספירה המיתולוגיות בתרבויות המוקדמות - 4000 עד 800 לפני הספירה המיתולוגיות בעידן הציר - 800 עד 200 לפני הספירה המיתולוגיות בעידן הבתר צירי - 200 לפני הספירה עד 1500 לספירה המיתולוגיות בעידן הטרנספומציה המערבית הגדולה - 1500 עד 2000 לספירה. במאה השש עשרה קמה תרבות חדשה מדעית, כלכלית, טכנולוגית. תרבות יעילה שהמיתה את המיתוסים. אנשים החלו חשים תחושה של ניכור ושל חרדה ולאנשים לא נותרה דרך להתמודד עם מצבים קשים. ההתפתחות הטכנולוגית לא הביאה עמה התקדמות רוחנית מקבילה. התחליף של ימינו למיתוס, נמצא לדעת קארן אמסטרונג בספרות. הנובלה או כל עבודת אמנות גדולה היא התחליף למיתוס. נובלה (מאיטלקית: novella) היא סוגה ספרותית בספרות הפרוזה. נובלה מוגדרת בעיקר לפי אורכה: היא ארוכה מסיפור קצר וקצרה מרומן. נובלה היא לרוב סיפור קצר ומרוכז, שעלילתו מתרחשת במקום אחד, נמשכת לאורך תקופת זמן קצרה וסובבת סביב ציר מרכזי אחד. האמנים והסופרים היצירתיים מחליפים בתקופה המודרנית את המנהיגים הדתיים עם ידע מיתי ועם תובנה רעננה לעולמנו האבוד והפגוע. קארן ארמסטרונג, תולדות המיתוסים. מאנגלית: דרורה בלישה, הוצאת פן. 130 עמודים. 2005. תולדות המיתוסים באתר טקסט יובל אביבי‏, התאבדות אמורה להיות קול, לא?, באתר וואלה, 16 באפריל 2006 הספר "תולדות המיתוסים", באתר "סימניה" איתי להט, הגלובליזציה מגיעה גם לדת, באתר כלכליסט, 11 ביוני 2009 תולדות המיתוסים באתר ידיעות ספרים
ארמון האפיפיור

ארמון האפיפיור (באיטלקית: Palazzo Apostolico) בקריית הוותיקן, הוא מקום מגוריו הרשמי של האפיפיור. הארמון הוקם בין השנים 1508–1519. הוא שוכן מצפון לכיכר פטרוס הקדוש והוא צמוד אל בזיליקת פטרוס הקדוש הנמצאת דרומית-מערבית לו. למעשה כולל הארמון מספר מבנים, הכוללים, בין היתר, את דירת האפיפיור, חלק ממשרדי ממשלת קריית הוותיקן, מספר קפלות, חלק ממוזיאון הוותיקן כולל הקפלה הסיסטינית, ואת ספריית הוותיקן. בארמון ישנם בסך הכל כ-1,400 חדרים בשטח כולל של כ-55,000 מ"ר, והוא אחד המבנים הגדולים בעולם. דירת האפיפיור (appartamento nobile – "הדירה הנשגבת" או appartamento pontificio – "דירת הפונטיף") נמצאת בחלקו הדרומי של הארמון ומקיפה חצר פנימית הנושאת את שמו של האפיפיור סיקסטוס החמישי (Cortile de Sisto V). בעבר שכנה הדירה בקומה השנייה של הארמון, אך לאחר שהאפיפיור לאו ה-13 מת בחדרו ב-1903, היא ננעלה, ומאז מתגוררים האפיפיורים בקומה השלישית והעליונה של המבנה. לרשות האפיפיור עומדת גם אחוזתו בקסטל גנדולפו, השוכנת כ-25 ק"מ דרומית לרומא, והוא שוהה בה מחודש יולי עד חודש ספטמבר בכל שנה. ביתר השנה הוא מתגורר בארמונו בקריית הוותיקן. בדירה מספר חדרים הכוללים מבואה, משרד המשמש את מזכירו של האפיפיור, חדר העבודה של האפיפיור שמחלונו הוא נוהג לברך את המאמינים בכיכר, חדר השינה שלו בפינה הדרום-מזרחית של המבנה, חדר אוכל, חדר מגורים, מטבח ומרפאה. על גג המבנה שוכן גן המקיף את החצר הפנימית מכל צדדיה, אך הוא אינו נראה מכיכר פטרוס הקדוש, בגלל גג הרעפים התוחם אותו מכל צדדיו. עוד שוכנים בארמון ספרייה פרטית, מגורי עובדי משק הבית וקפלה פרטית. הדירה מחודשת עם כניסתו לתפקיד של כל אפיפיור חדש ובהתאם לצרכיו ולטעמו האישי. מאז המאה ה-17 שימשה הדירה בארמון האפיפיור כמקום מגוריו הרשמי של האפיפיור בתפקידו הדתי, בעוד שארמון הקווירינאלה ברומא היה מעונו הרשמי כראש מדינת האפיפיור. עם פירוק מדינת האפיפיור הוחרם הקווירינאלה על ידי ממשלת איטליה והיה לארמונו של מלך איטליה, ומאז 1946 הוא משמש כמעונו הרשמי של נשיא איטליה. גירוש הליודורוס מהמקדש מדיה וקבצים בנושא ארמון האפיפיור בוויקישיתוף ארמון האפיפיור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)