laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עומר נודלמן

עומר נודלמן (נולדה ב-22 באוקטובר 1997) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית. נודלמן נולדה במושב נטעים, והיא דור-רביעי למייסדי מושב זה. אביה מנכ"ל חברה לייבוא ציוד מכני הנדסי, ואמה היא מזכירה במושב מטעם הרשות המקומית. לה שני אחים גדולים. בוגרת בית הספר התיכון האזורי בגבעת ברנר לשנת 2015. ב-2016 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל המודיעין. לקראת שחרורה מהצבא, החלה לדגמן עבור חברת האופנה הישראלית "עדיקה" ועבור הרשת הישראלית "הבורסה לתכשיטים". בשנת 2019 השתתפה בקמפיין צילומים של חברת ההלבשה התחתונה הישראלית "FIX". בשנים 2019–2024 שימשה כפרזנטורית של חברת האופנה הישראלית "רנואר". ושל רשת סוהו בישראל ובניו יורק. בשנים 2019–2021 השתתפה בצילומים בפריז, לונדון וניו יורק ודגמנה עבור המותג "iro" בקמפיין צילומים בדובאי.[דרוש מקור] בשנת 2018 קיבלה לראשונה חשיפה רחבה במדיה הישראלית כשהתמודדה בתוכנית המציאות "המירוץ למיליון" של רשת, בצמד עם חברתה, מיכל קריץ. הצמד יצא מהתחרות בהדחה החמישית. בשנת 2020 גילמה את שחר בסדרת דרמת הפשע "בת השוטר" בערוץ TeenNick למנויי yes. באותה שנה שיחקה בתפקיד לין בסדרת הנוער "ספיידרז" בערוץ TeenNick למנויי HOT. בשנת 2021 שיחקה בתפקיד סתיו בסדרת הנוער "מאנקיז" המשודרת בערוץ טין ניק למנויי הוט. בנוסף, באותה שנה החלה לשחק בסדרת הדרמה "בעלת החלומות" שבערוץ HOT בידור, שם נודלמן שיחקה גם בעונה השנייה בקיץ 2023. בשנת 2022 גילמה את שירין בסרט "אחרי הסוף", ואת גאיה שקד בסדרת הנעורים "אינפיניטי" בערוץ זום למנויי יס. בשנת 2024 גילמה את דניאל בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "בלקספייס" ברשת 13 ואת שירה בסרט "בחורים טובים 2". ב-2023 היא התארסה לאיש העסקים עידו ברניקר, אך לאחר כחצי שנה הם נפרדו וביטלו את האירוסים. ב-2024 החלה לצאת עם שון סימנוביץ', אחיה של הדוגמנית קורל סימנוביץ'. עומר נודלמן, ברשת החברתית אינסטגרם עומר נודלמן, ברשת החברתית טיקטוק עומר נודלמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עומר נודלמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עומר נודלמן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מלי זיידמן, המרוץ לקריירה של עומר נודלמן: "לא נועדתי להשתלב, נועדתי לבלוט", באתר Xnet‏, 16 בינואר 2020 סמדר שיר, "בן הזוג הבא שלי יהיה מישהו שאף אחד לא מכיר", באתר "ידיעות אחרונות", 24 באוגוסט 2020 יפעת הללי אברהם, ‏אז והיום: תמונות העבר של עומר נודלמן, באתר ‏מאקו‏, 24 בספטמבר 2020 יפעת מנהרדט, עומר נודלמן: "הקשר בשלט רחוק הפך אותי לאדם עצמאי יותר", באתר ynet, 3 ביולי 2023 בר זגה, עוד פרידה: עומר נודלמן עוזבת את "רנואר", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 4 בינואר 2024 רן בוקר, "באנו ל'מירוץ למיליון' להוכיח שאנחנו יותר מסתם בנות יפות", באתר ynet, 15 ביולי 2019 עומר נודלמן מ"המירוץ למיליון" זכתה בג'וב בינלאומי, באתר וואלה, 8 באוגוסט 2019 הסתיימו הצילומים לסדרה החדשה שלנו "מאנקיז", באתר HOT Magazine, ‏2021-01-11 * אלי שגב, "דניאל ליטמן, עומר נודלמן, משה אשכנזי ואודיה רש לטלנובלה 'בעלת החלומות'", אידיבי, 3 בדצמבר 2020 בר זגה, החתונה מבוטלת: עומר נודלמן ובן זוגה עידו ברניקר נפרדו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 27 בדצמבר 2023
İctimai Television

İctimai Television (באזרית: İctimai Televiziya; בראשי תיבות: İTV) הוא ערוץ טלוויזיה ציבורי אזרבייג'ני, מאז 29 באוגוסט 2005. משרדי החברה נמצאים בבאקו, בירת אזרבייג'ן. İTV ממומנת ברובה על ידי משרדי ממשלת אזרבייג'ן. בינואר 2004, הוקם ה-İTV, והחל מינואר 2010, החלה לגבות אגרת רדיו וטלוויזיה. הערוץ מופעל על ידי איגוד שידור האזרי, "İctimai Televiziya və Radio Yayımları Şirkəti", המורכבת מוועדה בת תשעה חברים, שאושרו על ידי נשיא אזרבייג'ן. הערוץ מפעיל תחנת רדיו, "רדיו İctimai", שהחל את שידוריו ב-10 בינואר 2006. ב-5 ביולי 2007, הפכה İTV לחברה באיגוד השידור האירופי. בעקבות הצטרפותה, ערכה אזרבייג'ן את הופעת הבכורה שלה בתחרות האירוויזיון ב-2008. אזרבייג'ן אף זכתה באירוויזיון 2011, ו-İTV זכתה להפיק את אירוע אירוויזיון 2012, שנערך באזרבייג'ן. אך אירוע זה נדחה ללא הגבלת זמן בגלל היעדר משתתפים. 2007–2013 2013–2018 2019–2020 מדיה וקבצים בנושא İctimai Television בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של İctimai Television İctimai Television, ברשת החברתית פייסבוק İctimai Television, ברשת החברתית אינסטגרם İctimai Television, סרטונים בערוץ היוטיוב "Television Channels in Azerbaijan". Ministry of Culture and Tourism of Azerbaijan Republic. אורכב מ-המקור ב-18 בפברואר 2013. נבדק ב-26 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "The Law of Azerbaijan Republic on Public TV-Radio Broadcasting" (PDF). 2004. אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 בדצמבר 2014. נבדק ב-26 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) Hajili, Rashid (2012). "Freedom of Media in Azerbaijan" (PDF). Spotlight on Azerbaijan. London: Foreign Policy Centre: 41. אורכב מ-המקור (PDF) ב-12 במאי 2012. {{cite journal}}: (עזרה) Golovanov, Dmitry. "Azerbaijan : Public Broadcasting Introduced". IRIS Legal Observations. European Audiovisual Observatory. אורכב מ-המקור ב-18 בנובמבר 2006. נבדק ב-26 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Television Channels in Azerbaijan". Ministry of Culture and Tourism of Azerbaijan Republic. אורכב מ-המקור ב-18 בפברואר 2013. נבדק ב-26 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Azeri parliament passes controversial broadcasting law". International Journalists' Network. Sitemap International Center for Journalists. 16 בינואר 2004. אורכב מ-המקור ב-26 במרץ 2014. נבדק ב-25 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) Sand, Jon Ola (בינואר 2012). "Winners All Around". The Business Year. נבדק ב-26 במרץ 2014. {{cite news}}: (עזרה) Bakker, Sietse (2 בפברואר 2009). "Dance Contest 2009 to Baku, Azerbaijan". Eurovision.tv. European Broadcasting Union. נבדק ב-26 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Eurovision Dance Contest 2009 is Postponed to 2010". eurovisionary.com. 29 במאי 2009. נבדק ב-29 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
רוברט (אי, איי שטלנד הדרומיים)

האי רוברט או האי רוברטס (באנגלית: Robert Island או Roberts Island), המכונה גם האי מיצ'לס (באנגלית: Mitchells Island) או האי פולוצק (באנגלית: Polotsk Island) הוא אי באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה, הממוקם בין האי נלסון והאי גרניץ'. אורכו של האי 18 קילומטרים ורוחבו של האי 13 קילומטרים. שטחו של האי 132 קילומטרים רבועים. שיא גובהו של האי 302 מטרים מעל פני הים. חלק ניכר מחצי האי קופרמיין, שממערב האי הוא מישור שטוח, שהיה בעבר בגובה פני הים. בנקודת אדוארדס שבאי ממוקם מגדלור. המגדלור מופעל על ידי פאנלים סולריים, גובהו 7 מטרים, וטווחו 12 קילומטרים. מבנה המגדלור עשוי מגדל בצורת גליל, עשוי פיברגלס, הניצב על בסיס בטון. האי התגלה לראשונה על ידי ויליאם סמית' באוקטובר 1819. האי מופה לראשונה על ידי אדוארד ברנספילד בינואר - מרץ 1820, עת שברנספלד מיפה את איי שטלנד הדרומיים. האי מופה בשנית על ב-25 בינואר 1821, על ידי צידי כלבי ים. שמו של האי ניתן לו בשנת 1821 על ידי קפטן ריצ'רד פילדס (Richard Fildes). פילדס קרא לאי על שם ספינתו - הבריג רוברט (Robert). פילדס הפליג באיי שטלנד הדרומיים בקיץ האנטארקטי 1821–1822, במטרה לצוד כלבי ים. הספינה התרסקה על ידי קרח צף ב-7 במרץ 1822 (הספינה אבדה, אך אנשי הצוות ניצלו). מצר פילדס נקרא על שמו של ריצ'רד פילדס. • Durán P, Barra PJ, Jorquera MA, Viscardi S, Fernandez C, Paz C, Mora ML, Bol R., Occurrence of Soil Fungi in Antarctic Pristine Environments, Front Bioeng Biotechnol. 2019 Mar 7;7:28. doi: 10.3389/fbioe.2019.00028. PMID 30899757; PMCID: PMC6416174 • de Lima Neto, E., Guerra, M.B.B., Thomazini, A. et al., Soil Contamination by Toxic Metals Near an Antarctic Refuge in Robert Island, Maritime Antarctica: A Monitoring Strategy, Water Air Soil Pollut 228, 66 (2017). https://doi.org/10.1007/s11270-017-3245-4 • F. Poblete, C. Arriagada, P. Roperch, N. Astudillo, F. Hervé, S. Kraus, J.P. Le Roux, Paleomagnetism and tectonics of the South Shetland Islands and the northern Antarctic Peninsula, Earth and Planetary Science Letters 302 (2011) 299–313, https://doi.org/10.1016/j.epsl.2010.12.019 האי רוברט באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה האי רוברט באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור האי רוברט מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
האי רוברט

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה הטריטוריה הבריטית האנטארקטית רוברט (אי, איי שטלנד הדרומיים) – אי באיי שטלנד הדרומיים, בטריטוריה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה אוסטרליה רוברט (אי, קווינסלנד) – אי במדינת קווינסלנד שבאוסטרליה
רגינה פודן

רג'ינה פודן (יידיש: רגינע פודעם), לילית (1922 – מאי 1943) הייתה פעילת התנגדות יהודיה בגטו ורשה, שהשתתפה במרד גטו ורשה. פודן נולדה בשנת 1922 בוורשה למשפחה יהודית ענייה. אביה היה חייט במקצועו. היא סיימה את חטיבת הביניים ואז החלה לעבוד . משנת 1937 הייתה חברה בארגון הנוער הציוני השומר הצעיר . בשנת 1940 גורשה לגטו ורשה, שם השתתפה בפעילויות תרבותיות: שיחקה במועדון הדרמה העברי והשתתפה באופן פעיל בפעילות מחתרתית. היא הייתה חברה וחיילת בארגון היהודי הלוחם, שם השתמשה בשם בדוי לילית. היא שמרה על קשר בין הגטו למחתרת הפולנית. במהלך המרד בגטו היא הייתה קשרית של קבוצות לחימה שפעלו בגטו. היא נפצעה במהלך הלחימה, והמשיכה להילחם. היא הכירה היטב את מנהרות הביוב של ורשה. הקבוצה הראשונה של כ-40 לוחמים אשר יצאה מהגטו דרך תעלות הביוב ברחוב אוגרודובה ב-29 באפריל, בהנהגתו של דוד נובודבורסקי, הובלה על ידי הקשרים של אי"ל פודן ושלמה ברצ'ינסקי: השעה הייתה 9 בבוקר, בעוד שעה עתידים היינו להיכנס למנהרה וממנה לתעלת הביוב. המלווים לילית (רגינה פודן) ושלמה (ברצ'ינסקי) קבלו פקודה לרדת לתעלה, לסייר בה ולהודיע לנו האם הדרך פנויה. חילקו אותנו לקבוצות... היינו עייפים ושבורים. מזה כמה יממות לא עצמנו עין ולא טעמנו דבר. התעלה הייתה צרה ונמוכה ומי הביוב הגיעו עד לברכיים. הריחות חנקו והחולדות קפצו מעל לראשנו ומדי פעם הגיעו מי הביוב עד לראש . הקבוצה השנייה של כ-34 לוחמים, יחד עם מספר מפקדים מאי"ל שברחו מהבונקר במילא 18 לפני נפילתו - מארק אדלמן, צביה לובטקין, טוסיה אלטמן ואחרים, יצאה ב-10 במאי דרך תעלות הביוב ברחוב פרוסטה על ידי קשר אי"ל, שמחה ראטהייזר רותם (קז'יק). ההנחה היא שתאריך מותה הוא מאי 1943 (מקורות אחרים מציינים את התאריך 30 באפריל 1943). שם המשפחה שלה נכתב לעיתים קרובות כשגוי כ- Fuden עקב טעות כתיב ששוחזרה מאוחר יותר פעמים רבות. מדיה וקבצים בנושא רגינה פודן בוויקישיתוף Odczytane listy. Opowieści o powstańcach żydowskich. Kraków: Wydawnictwo Literackie. 2003. p. 66. ISBN 83-08-03314-8. Getto Warszawskie אהרן כרמי, חיים פרימר, מן הדליקה ההיא, סיפורם של שני לוחמים מגיטו וארשה, בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, תשל"ג-1961, עמ' 156-146 ישראל גוטמן, יהודי ורשה 1939–1943, גיטו, מחתרת, מרד, הוצאת ספרית הפועלים, 1977, עמ' 430-429 שמחה רותם (קז'יק), ובתוכי העבר... בארגון היהודי הלוחם, משרד הביטחון-הוצאה לאור, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד-1984, עמ' 61-58 ישראל גוטמן, יהודי ורשה 1939–1943, גיטו, מחתרת, מרד, הוצאת ספרית הפועלים, 1977, עמ' 432-430 יצחק צוקרמן, שבע השנים ההן: 1945-1939, הקיבוץ המאוחד ובית לוחמי הגטאות, 1990, עמ' 327-324
מוזיאון הניאון

מוזיאון הניאון (באנגלית: Neon Museum) הוא מוזיאון לאמנות ניאון המציג שלטי ניאון מבתי קזינו ובתי עסק שונים. המוזיאון מוקדש לאיסוף, שימור, חקר והצגת שלטי ניאון אייקוניים. המוזיאון נפתח בשנת 1996 בצומת הרחובות לאס וגאס בולווארד ופרמונט, אך העתיק את מקומו בשנת 2012 למבנה בו שכן לה קונצ'ה מוטל, אותו תכנן בשנת 1961 האדריכל פול ויליאמס. התצוגה מכילה יותר מ-200 שלטי ניאון משוחזרים החל משנת 1950, המוצבים במוזיאון הפתוח המשתרע על למעלה מ-8,000 מטרים רבועים. בין היתר ניתן לצפות בשלטים המקוריים של: מלון ריביירה (1955) מלון וקזינו ליידי לאק (1964) מלון וקזינו מולן רוז' (1955) מועדון לידו דה פאריס (1958) קזינו גולדן נאגט (1946) מוזיאון ליברצ'ה (1979) מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הניאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הניאון (באנגלית) מוזיאון הניאון, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון הניאון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון הניאון, ברשת החברתית אינסטגרם Neon Museum, travelnevada.com הפרויקטים של פול ויליאמס The Neon Museum Visitors’ Center NEON MUSEUM: A BLAST OF VEGAS PAST, https://www.visitlasvegas.com/ The Neon Museum, travel.usnews.com
החזית העממית הלאומית

החזית העממית הלאומית (ביוונית: Εθνικό Λαϊκό Μέτωπο (ΕΛΑΜ); לטיניזציה: Ethniko Laiko Metopo (ELAM);) היא מפלגה ימנית רדיקלית לאומנית-יוונית בקפריסין. נוסדה בשנת 2008 כתנועה חוץ-פרלמנטרית והפכה למפלגה בשנת 2011, בעקבות הצלחת המפלגה-האחות שלה, השחר הזהוב, ביוון. המפלגה היא אירוסקפטית (מתנגדת לאיחוד האירופי). בבחירות 2021 הכפילה המפלגה את כוחה ביחס לבחירות 2016 והפכה לרביעית בגודלה בבית הנבחרים של קפריסין. התנועה צמחה מתוך "השחר הזהוב: הגרעין הקפריסאי" שנוסד בראשית שנות ה-2000 על ידי יו"ר המפלגה חריסטוס חריסטו, שהיה גם חבר מפלגת השחר הזהוב היוונית. בשנת 2008 נאסר על התנועה להשתמש בשם והיא החליפה את שמה. פעילותה בזירה הציבורית התרכזה בפעילות נגד הגירה של מוסלמים מקפריסין הצפונית. אתר האינטרנט הרשמי של החזית העממית הלאומית מפלגות בקפריסין מרכז מידע לגבי הבחירות התקבל אישור לתנועת ELAM לרוץ כמפלגה, סיגמא, 2 במאי 2011 (ביוונית) Nationalist Elam gain big in parliament vote, cyprus-mail, ‏31 במאי 2021 ELAM: The Golden Dawn of Cyprus (ביוונית) Condemning the Hate March at Larnaca, ידיעה על מצעד שנאה בלרנקה, 28 בדצמבר 2010
קו הסקופים

קו הסקופים או חדשות הסקופים היה קו מידע קולי טלפוני (המכונה לפעמים קו נייעס) שהווה כלי תקשורת אלטרנטיבי בציבור החרדי. במערכת הועסקו כ-10 כתבים. בזרמים החרדיים המרכזיים לא מקובלת צפייה בערוצי התקשורת או האזנה לערוצי הרדיו הכלליים, בשל התנגדות הרבנים. ההתנגדות היא בעיקר לערוצים שאינם חרדיים. אך ישנה התנגדות גם לכל ערוצי הרדיו החרדיים כדוגמת קול ברמה או קול חי. ההתנגדות לערוצי הטלוויזיה חריפה יותר אך כמעט לא רלוונטית משום שרוב החרדים לא מחזיקים במכשיר טלוויזיה. לאלה שאינם מאזינים לשום ערוץ תקשורת קונבנציונלית ובמיוחד לצעירים שאין להם כלל גישה לערוצים כאלו עקב האיסור על שמיעת רדיו בישיבות חרדיות רבות, נוצרה צורה חדשה לצריכת חדשות באמצעות הטלפון במה שמכונה קווי נייעס שם מובאות רק חדשות 'חרדיות' או חדשות כלליות המצונזרות לציבור החרדי. אחד הקוים הדומיננטיים הוא 'קו הסקופים'. קו הסקופים הוא קו חדשות המעדכן בחדשות בכל משך היום מ־7:30 בבוקר ועד חצות. העדכונים דומים באופיים לעדכוני החדשות השוטפים באפליקציות החדשות השונות. בנוסף לדיווחי הכתבים השונים מצוטטים גם חדשות מערוצי תקשורת מובילים כגון ynet, ערוץ 12, רשת ב וכדומה. הדיווחים האלו מלווים בנתינת קרדיט למקור הדיווח. בנוסף לדיווחים השוטפים, מובאים – בשעות קבועות בדרך כלל – מקבצי חדשות מרוכזים, חלקם בנושאים ספציפיים כגון אירועים דתיים וכדומה. לקו כעשרים כתבים קבועים בנוסף לפרשנים המתארחים בקו מפעם לפעם. העורך הראשי במשך שנים רבות היה העיתונאי נתן משי המשתייך לחסידות ברסלב וערך את הקו מיום הקמתו. המגיש בבוקר, בימי שלישי וחמישי בערב הוא העיתונאי חיים דרדק. המגיש במוצאי שבת ובחלק מימות השבוע הוא אפי לרנר. גם העיתונאי ארי כהן נמנה עם צוות הסקופים וכן נוספים. הפרשן יעקב ריבלין מתראיין בקו הסקופים מידי שני ורביעי. בעבר היו מתקיימים מדי יום חו שני 'פאנלים' קבועים בני כחצי שעה המארחים פרשנים קבועים או מתחלפים. אחד בשם בין הסדרים, שהמתמקד בנושאים פנים־חרדיים או בעלי זיקה אליהם. הפרשנים היו בדרך כלל אלי ביתאן, משה וייסברג וחיים פרידלנדר שהוא גם המגיש. הפאנל שני – 'מועצת הפרשנים' נוגע יותר בנושאים אקטואליים ובעיקר בפוליטיקה. ב-2024 לאחר הורדת דמי הקישוריות נסגר הקו מחוסר תקציב להפעלתו. בכל לילה מתקיימת המהדורה המרכזית – 'מהדורת חצות', בה מובאים ראיונות עם מגוון מרואיינים החל מפוליטיקאים ואנשי ציבור ועד רבנים וכדומה בנושאים שעל סדר היום. מי שעורך את המהדורה הוא העיתונאי דודי בן חמו. בנוסף מראיינים במהדורה גם אחד מהפרשנים הקבועים – יעקב ריבלין או ישי כהן. המראיין הוא נתן משי – העורך הראשי של הקו או אחד המגישים האחרים. ועדת הרבנים לענייני תקשורת, הגוף המשמש כמפקח מטעם חלק מהרבנים על 'טוהר' התקשורת, מנהלת מאבק בקו הסקופים ובקווי הנייעס בכלל וחוסמת את הגישה הטלפונית אליהם מהקווים הכשרים כשמנגד הקווים מחדשים את מספרי הגישה אליהם מפעם לפעם. קווי נייעס ועדת הרבנים לענייני תקשורת 'חדשות הסקופים' ב־youtube עמוד הטוויטר של הסקופים רפי פרלשטיין, הכי חם במגזר: כלי התקשורת המחתרתי שסוחף את החרדים, באתר mynet‏ חדרה, 23 באוקטובר 2018 יוני קדם, מקלידים, משדרים ומשפיעים: כלי התקשורת האלטרנטיביים, באתר ביזנעס, ‏06.01.2019
נתנאל קורייר

נתנאל קורייר (באנגלית: Nathaniel Currier‏; 27 במרץ 1813 - 20 בנובמבר 1888) היה ליתוגרף אמריקאי. הוא עמד בראש חברת Currier & Ives יחד עם ג'יימס איבס. קורייר נולד ברוקסברי, מסצ'וסטס, לנתנאל וחנה קורייר. הוא למד בבית ספר ציבורי עד גיל חמש עשרה, ועשה חניכות בבית הדפוס בבוסטון של ויליאם וג'ון פנדלון. בית הדפוס הזה היה מהליטוגרפים המצליחים הראשונים בארצות הברית, שהביאו את הליתוגרפיה מאירופה. קורייר למד את התהליך בעסק שלהם. לאחר מכן הוא עבר לעבוד אצל מ.ד. בראון בפילדלפיה, בשנת 1833. בשנה שלאחר מכן עבר קורייר לעיר ניו יורק, שם היה אמור לפתוח עסק חדש עם ג'ון פנדלטון. פנדלון התחרט, והחברה החדשה הפכה לקורייר אנד סטודארט, שפעלה שנה אחת בלבד. בשנת 1835, קורייר פתח עסק ליתוגרפי משלו כבעל יחיד. בתחילה עסק בתחומים ליתוגרפיים סטנדרטיים של הדפסת תווי מוזיקה, נייר מכתבים, הצעות מחיר וכו'. עם זאת, עד מהרה לקח את עבודתו לכיוון חדש, ויצר תמונות של האירועים בימיו. בסוף שנת 1835 הוציא הדפס המדגים שרפה שהייתה בניו יורק. התחריט הזה - חורבות בורסת הסוחרים ניו יורק לאחר השרפה של 16 ו-17 בדצמבר 1835 פורסמה על ידי עיתון "הסאן ניו יורק", ארבעה ימים בלבד לאחר השרפה, והייתה דוגמה מוקדמת לחדשות מאוירות. בשנת 1840 החל קורייר להתרחק מהדפסת עבודות ופרסום דפוס עצמאי. באותה שנה פרסם את "התפוצצות של אוניית הקיטור לקסינגטון בלונג איילנד", אסון שניספו בו מעל 100 איש. היה זה תיעוד נוסף של אירוע חדשותי, שלושה ימים לאחר התרחש. ההדפס נמכר באלפי עותקים. בשנת 1846 הוא יצר ליטוגרפיה "התקדמותו של השיכור". בשנת 1850 הגיע ג'יימס איבס לעבוד בחברת קורייר כמנהל חשבונות. כישוריו של איבס כאיש עסקים ומשווק תרמו באופן משמעותי לצמיחת החברה; בשנת 1857 הוא הפך לשותף מלא, והחברה נודעה בשם Currier & Ives. קורייר ואיבס ידועים בעיקר כיוצרים של הדפסי אמנות פופולריים, כגון סצינות חג המולד, נופים, או תיאורים של נוף עירוני ויקטוריאני. עם זאת, הפיקה החברה גם כרזות פוליטיות, סצנות היסטוריות חשובות ואיורים מאירועים אקטואליים. במשך עשרות שנים יצרה החברה כ-7,500 תמונות. קורייר פרש ממשרדו בשנת 1880, והעביר את העסק לבנו אדוארד. קורייר התחתן עם אליזה וסט פרנסוורת' בשנת 1840. לזוג נולד ילד אחד, אדוארד וסט קורייר. אליזה נפטרה בשנת 1843. בשנת 1847 התחתן קורייר עם לורה אורמסבי. קורייר אהב סוסים. הוא החזיק כמה סוסים בבית מגוריו במסצ'וסטס באורווה שרכש, והעביר לאחוזתו. הוא נפטר שמונה שנים לאחר פרישתו, ב-20 בנובמבר 1888, בביתו ונקבר בבית העלמין גרין ווד בברוקלין, ניו יורק. שריפת הבורסה בניו-יורק סנטרל פארק בחורף, ניו-יורק פסל החירות נוף חורפי ציידי הלויתנים ג'וזפין מרגרט אמיליה מדיה וקבצים בנושא נתנאל קורייר בוויקישיתוף נתנאל קורייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Currier, Nathaniel (1813-1888), lithographer and founder of the firm Currier & Ives, American National Biography (באנגלית) Lane, Jim (May 15, 2000). "Nathaniel Currier". Humanities Web. Eliza West Farnsworth, www.americansilversmiths.org Edward West Currier, www.americansilversmiths.org
אורוז'יני (מרכז עסקים)

מרכז עסקים "אורוז'יני" (ברוסית: Многофункциональный комплекс Оружейный) הוא מרכז עסקים הממוקם ברובע טברסקוי במחוז המרכזי של העיר מוסקבה. סגנון הבניין יורש את מסורת גורדי השחקים של סטלין, גורד השחקים הפך לדומיננט אדריכלי נוסף בעיר. הבנייה החלה בשנת 2006, שנתיים לאחר מכן היא הוקפאה בגלל המשבר, העבודות הסתיימו בשנת 2016. מאז 2017, חברת מגאפון מחזיקה במחצית ממרכז העסקים. מדיה וקבצים בנושא אורוז'יני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורוז'יני https://www.vedomosti.ru/technology/articles/2015/10/13/612528-megafon-bts-oruzheinii ערך זה הוא קצרמר בנושא גורדי שחקים ובנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגנץ לאנגר

איגנץ לאנגר (בהונגרית: Langer Ignác; באנגלית: Ignatius Langer; ארד, 1800 – ארד, 2 באפריל 1879) היה רופא צבאי יהודי-הונגרי בצבאו של לאיוש קושוט במהפכת 1848 בהונגריה ובמלחמת האזרחים האמריקנית. איגנץ לאנגר נולד המשפחה יהודית בממלכת הונגריה שהייתה אז תחת שלטון הקיסרות האוסטרית. הוא למד רפואה בפשט. במלחמת העצמאות ההונגרית ב-1848 שימש כרופא צבאי. לאחר כישלון המהפיכה וכניעת הצבא ההונגרי בווילאגוש (Világos) הוא נאלץ לברוח, ככל הנראה ישר לארצות הברית דרך ניו אורלינס. הוא התיישב בדבנפורט, איווה, ועבד כרופא. לאחר מכן קנה חווה, הפך לחקלאי וסיים עם מקצוע הרפואה שלו. הגשמים העזים של שנת 1857 הרסו את יבוליו ואז חזר לעסוק ברפואה. תקופה מסוימת התגורר אצלו גם עמיתו לנשק בהונגריה מהנדס הרכבות יאנוש פיאלה ובזכרונותיו כתב כי איגנץ לנגר לא רק טיפל בבעיות הבריאותיות של חבריו המהגרים, אלא גם נתן להם עצות היכן ואיך ינסו להתפרנס. הוא התגייס ושימש כרופא צבאי במלחמת האזרחים האמריקנית, כרופא גדודי בצבא האיחוד. המצאתו הפכה אותו למפורסם בקרב הרופאים הצבאיים. הוא תכנן מיטה לתיקון שבר אגן ושוק משולב, במטרה להקל על סבלם של הפצועים. W. L. Faxon, רופא מהגדוד ה-32 של מסצ'וסטס, מצא את ההמצאה כל כך טובה שהוא הזמין באופן מייד 50 מיטות "שברים משולבים באגן ובשוק" לבית החולים שלו. לאנגר גם תכנן גם עגלת אמבולנס הראשונה שהייתה דרושה מאוד, אך המצאה זו כבר לא יושמה. הוא עשה עבודה כה מצוינת בפיתוח בתי חולים צבאיים ובטיפול בפצועים שכאשר נסע לווינה, בתום מלחמת האזרחים האמריקנית, הן מחלקת המדינה של ארצות הברית והן משרד ההגנה סיפקו לו המלצות ומכתבי הצטיינות. הוא התגורר בווינה זמן מה ואז חזר לעיר הולדתו, שם היה הרופא המיטיב של העניים. הוא נפטר בגיל 79 בעיר הולדתו. רשימת המשתתפים ההונגרים במלחמת האזרחים האמריקנית הונגרים באמריקה : ההיסטוריה של ההונגרים האמריקאים : 1583-1926. כרך 1 / גזה קנדה. - 1927. עמוד 375 איגנץ לאנגר. Lincoln's Hungarian heroes; the participation of Hungarians in the Civil War, 1861-1865 / by Edmund Vasvary. Washington, D.C., The Hungarian Reformed Federation of America, 1939 קורנל וידה: הונגרים במלחמת האזרחים האמריקאית. בודפשט, 2011. איגנץ לנגר ראה 262–264. עמ ' ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איגנץ לאנגר".
פסגת מיטשל

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה פסגת מיטשל (אנטארקטיקה) – פסגה בחצי האי גסט, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה ארצות הברית פסגת מיטשל (ויומינג) – פסגה על הגבול בין מחוז פרימונט ומחוז סאבלט במדינת ויומינג שבארצות הברית הר מיטשל
חצי האי גסט

חצי האי גסט (באנגלית: Guest Peninsula) הוא חצי אי מכוסה שלג, הבולט מהחלק הצפון מערבי של ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה. חצי האי גסט ממוקם בין מדף הקרח סלצברגר המכסה את מפרץ סלצברגר לבין מפרץ בלוק. אורכו של חצי האי 83.3 קילומטרים. פסגת מיטשל, הממוקמת בחצי האי, התגלתה מרחוק בשנת 1929, על ידי משלחת בירד הראשונה לאנטארקטיקה, שנערכה בפיקודו של ריצ'רד בירד. בשנת 1940 מופה חצי האי על ידי משלחת חקר של השירות האנטארקטי של ארצות הברית (United States Antarctic Service Expedition). במיפוי זה מופיע חצי האי, בטעות, כאי, והוא נקרא בשם "האי גסט" (Guest Island). במהלך מיפוי שבוצע על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1962–1965, התגלה כי מדובר בחצי אי ולא באי. חצי האי נקרא על שמה של איימי גסט (Amy Guest), שתרמה למשלחת בירד השנייה לחקר אנטארקטיקה (Second Byrd Antarctic Expedition), שנערכה בין השנים 1933–1935. חצי האי גסט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חצי האי גסט באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה חצי האי גסט באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה חצי האי גסט באתר marineregions תצלום לוויין של אזור חצי האי גסט מידע גאוגרפי והיסטורי
בית התה בגבעת מוסלהנרקופף

בית התה בגבעת מוסלהנרקופף (בגרמנית: Teehaus am Mooslahnerkopf) היה היעד המועדף על קנצלר גרמניה והפיהרר אדולף היטלר בזמן שהותו במתחם המגורים והנופש שלו, ברגהוף שבאוברזלצברג (אנ'). בית התה נבנה על צלע גבעת מוסלהנרקופף, למרגלות הר סמוך. החדר המרכזי בקוטר של כ-9 מטרים הואר על ידי שלושה חלונות גדולים שאפשרו נוף פנורמי על אגן ברכטסגאדן. במקום היה שולחן ומספר מקומות ישיבה מסביב לכורסה מרופדת. היטלר נהג לצעוד מדי יום כ-20 דקות מברגהוף לבית התה בלווית הכלבה בלונדי, ואורחיו המזדמנים. לאחר שתייה, קפה ועוגות, נרדם היטלר לעיתים קרובות ונלקח בחזרה לברגהוף במכונית. לאחר שהאדריכל רודריך פיק הרחיב את "בית וכנפלד" והפך אותו למתחם הנופש, האירוח והשליטה של מנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר אשר זכה לכינוי "ברגהוף". מרטין בורמן, סגנו הבלתי-רשמי ומזכירו האישי של היטלר החליט שבסמוך למתחם זה, יוקם בית תה בגבעת מוסלהנרקופף. בית התה עצמו, הוקם ב-1937 והיה היעד המועדף על היטלר כאשר ביקר באזור והוא שהה בו כמעט כל אחר הצהריים בתקופות מסוימות. ב-25 באפריל 1945 הותקף אזור אוברזלצברג על ידי חיל האוויר הבריטי, אך בית התה לא נפגע. עם זאת, ב-1951 הרסה ממשלת בוואריה את בית התה בעזרת חומר נפץ כדי למנוע מלהפוך אותו לאתר עלייה לרגל של נאו-נאצים. שרידים אחרונים הוסרו באוגוסט 2006 בהוראת ממשלת בוואריה, לאחר הקמת מלון קמפינסקי ברכטסגאדן. כיום לא נותר דבר מהמבנים, אך נקודת התצפית הפנורמית עדיין קיימת. המקום שוחזר לצורך צילומי סרט על אלברט שפר והיטלר. ביער סמוך נמצא עדיין אחד מהמקלטים נגד הפצצות. James A. Yannes (2013), The Encyclopedia of Third Reich Tableware (בגרמנית), Trafford Publishing, p. 602, ISBN 978-1-4669-9985-5 ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוז'אי

רוז'אי (בהונגרית: Rozsály) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית רוז'אי קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-713 תושבים בשנת 1990 עד 702 תושבים בשנת 2020. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מתקופת הברונזה. יהודים חיו ברוז'אי בתקופות זמן שונות. ליד בית העלמין הרפורמי של הכפר קיימות כ-15 מצבות רעועות שמעידות על קיום של בית קברות יהודי בכפר. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא רוז'אי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוז'אי (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי ברוז'אי תיעוד יהודי רוז'אי שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993