laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיחזור מתכת

מיחזור מתכת היא פעולה שמטרתה הפיכת המתכת חזרה לחומר גלם עבור התעשיות השונות. נהוג להבחין בין מתכות ברזליות לאל ברזליות: מתכות ברזליות: בהן נכללות גרוטאות המתכת, מכוניות ישנות ופסולת מתכת לבנה. מתכות כאלה מועברות להתכה במפעלי פלדה. מתכות אל-ברזליות: כדוגמת נחושת, נירוסטה, אלומיניום ואחרות, נאספות על ידי גורמים שונים ומועברות למפעלי יצור שונים כחומר גלם ליצירת מוצרים חדשים. מיחזור פסולת פלדה ומתכות ברזליות נעשה במפעלי התכה בתנורים שעובדים בטמפרטורה של כ-1800 מעלות צלזיוס. פסולת המתכת שנאספת מוכנסת לתנור, מותכת ומועברת לתבניות ליציקת מוצרים חדשים. על פי סקר הרכב אשפה שנעשה בשנת 1995, בישראל המתכות השונות מהוות כ-4% ממשקל הפסולת הביתית. לפי נתוני הלמ"ס, כ-60 אלף רכבים יוצאים משימוש מדי שנה, אלו שווים בהערכה גסה, לכ-40 אלף טון מתכת. לפי דיווחי מפעלי המיחזור מכוח חוק הפיקדון על מכלי משקה מוחזרו מעל 170 טון מתכת מפחיות בשנה. לכמויות אלו יש להוסיף פסולת לבנה (מקררים, מכונות כביסה), מכונות, פסולת ברזל מבניין ומתכת מהתעשייה שמשקלן רב וקשה להעריך את כמותן באופן מדויק. בשנת 2002 דווח למשרד להגנת הסביבה על איסוף של כ-290 אלף טון מתכת ברזל להתכה וגריסה על ידי שני מפעלי המיחזור הגדולים (יהודה פלדות בע"מ אשר ממוקם באשדוד וחוד אסף תעשיות בע"מ אשר ממוקם בעכו), מתוכם כ-70 אלף טון מתכת ברזל יוצאה לחו"ל. בשנה זו מוחזרו כ-40 אלף טון אל-מתכות. חיסכון במשאבי טבע - משאבי מכרות הברזל העולמיים מתכלים וצפוי מחסור כבר בעתיד הקרוב. לדוגמה, טון פלדה ממוחזרת שוות ערך ל-1,140 ק"ג עפרות ברזל, 450 ק"ג פחם ו-50 ק"ג אבן גיר. בישראל, בה לא קיימים משאבי מתכת מקוריים, מיחזור המתכת חשוב במיוחד. חיסכון באנרגיה - הפקת טון פלדה מעפרות ברזל צורכת פי 4 יותר אנרגיה מאשר ייצור פלדה ממוחזרת. בארצות הברית למשל, מיחזור הפלדה במקום הפקתה מעפרה, חוסך אנרגיה השווה לאנרגיה הנצרכת על ידי חמישית מבתי האב בארצות הברית (כ-18 מיליון בתים). בנוסף לכך, נתוני ארגון מיחזור המתכת בצפון ארצות הברית מצביעים על כך שצריכת האנרגיה למיחזור פלדה ירדה ב-45% משנת 1975 בשל שיפורים טכנולוגיים לשימור אנרגיה. הפחתת כמות הפסולת המוצקה - תעשיית ההתכה משתמשת בכ-99.9% מהמתכת וכמעט אינה מייצרת פסולת נוספת. שוק מוצרים עולמי גדול - ברזל ופלדה הם המתכות הנפוצות ביותר בתעשיית המתכת. הם משמשים למגוון רחב של מוצרים לענף התעשייה והבניין ולכן ניתן למצוא חברות רבות הסוחרות בפסולת מתכת. בעולם קיימות בורסות מתכת וישנן חברות הדורשות שמוצריהן יכילו אחוז מסוים של מתכת ממוחזרת. איכות אוויר - צריכת אנרגיה גבוהה, מתכות נדיפות וחומרים כמו צבעים, דבקים וחומרים נלווים אחרים לפסולת מתכת יוצרים זיהום אוויר קשה. עלות תפעול ואחזקה של מתקנים לטיפול בפליטות לאוויר יקרה, בארצות הברית כ-15% מהוצאות המפעל השנתיות מיועדות לטיפול באיכות האוויר. תפעול מלכלך - כל מפעל התכה זקוק למצבור מתכת רב על מנת שיהיה לו מספיק חומר לתהליך רציף. דרוש לכך שטח נרחב עליו יוערמו המתכות. בנוסף, פסולת שאינה מתכתית המגיעה עם המתכת כמו צמיגים, כיסאות וריפודים מופרדים ויוצאים כפסולת מוצקה הדורשת טיפול והטמנה. מערך איסוף - דרוש מערך איסוף של פסולת המתכת מהשטח. האיסוף מייקר את התהליך ודורש היערכות מיוחדת מכיוון שפסולת המתכת כבדה. מדיה וקבצים בנושא מיחזור מתכת בוויקישיתוף
רצח יחזקאל שיפטר

רצח יחזקאל שיפטר הוא מעשה רצח בלתי מפוענח שבוצע בישראל בשנת 1958. ב־23 באוגוסט 1958 בשעה 22:00 נמצאה גופתו של יחזקאל שיפטר שהיה בן 60 בדירתו שברחוב פינסקר 64 בתל אביב. הגופה נמצאה שכובה על הספה עם סימני אלימות, כאשר בדירה שרר אי סדר וחפצים רבים נמצאו על הרצפה. הרצח הכה גלים במדינה. תעוזה ואכזריות הרצח, ומיקומו במרכז תל אביב בשעות הערב הסואנות, עורר תדהמה בציבור. כלי התקשורת הפנו אצבע מאשימה כלפי המשטרה בטענה שהיא כושלת בפענוח פשעים, וציינו את ההפקרות במדינת ישראל עם סרטי הקולנוע האלימים שמציגים רציחות ברוטליות. כן יצר הרצח בהלה במרכז תל אביב, ובעקבותיו החלו תושבים להגיף את התריסים בשעות הלילה. המשטרה פתחה בחקירה נרחבת. בהמשך התברר כי מבית הנרצח נעלם סכום כסף ומשכך ההנחה הראשונית הייתה כי מדובר בשוד. החוקרים סברו כי הרוצח היה מוכר לשיפטר, שכן הרוצח נכנס בדלת הראשית כאשר שיפטר לבש מכנסיים קצרים בלבד. על פי החשד, הרוצח התנפל על שיפטר ובעת ההיאבקות ביניהם נשברה מאפרה ומשקפיו של שיפטר נפלו על הרצפה. הרוצח הלם עם חפץ קהה פעמיים על ראשו של שיפטר ובהמשך חנק אותו בידיו. לפי המשוער הרוצח נפצע ברגלו, ניסה לשטוף את הדם בדירה ובהמשך השאיר בה כתמי דם. לאחר מכן ביצע הרוצח חיפוש בדירה ויצא ממנה דרך הדלת הראשית. המשטרה החלה בסריקה רחבת ממדים בבתי חולים ומרפאות כדי לחפש אדם שקיבל טיפול רפואי בפציעה. כן פנתה המשטרה לציבור בבקשה להודיע על כל אדם שקיבל טיפול רפואי בפציעה. בסמוך לאחר הרצח נעצרו שלושה חשודים, אך שוחררו לאחר שהוכיחו אליבי. בהמשך החקירה, הגיעה המשטרה למסקנה כי אי הסדר בזירת הרצח בוים על ידי הרוצח, על מנת להטעותה. כן נמצאו בדירה מעטפות עם בולים יקרי ערך, כך שמניע הרצח כשוד - ירד מהפרק. ב-5 בספטמבר 1958 הודיעה המשטרה כי עצרה שבעה אנשים וכן במהלך החקירה עצרה 60 אשר הוכיחו אליבי ונחקרו עשרות נוספים. ב-12 באוקטובר 1958 הודיעה המשטרה כי החקירה עדיין נמשכת. במרץ 1960 הודיעה המשטרה כי יש בידה חשוד בביצוע הרצח. בשנת 1963 הודה המפכ"ל יוסף נחמיאס כי הרצח נותר בגדר תעלומה. בן 60 נרצח במרכז ת"א, כנראה על ידי גנבים, הבקר, 24 באוגוסט 1958 סריקה נרחבת אחרי רוצחו של שיפטר, הבקר, 25 באוגוסט 1958 רצח במרכז תל אביב, שערים, 24 באוגוסט 1958 תעלומת הרציחות, שערים, 25 באוגוסט 1958 נמשכת חקירת רצח שיפטר, חרות, 26 באוגוסט 1958 סריקה נרחבת אחרי רוצחו של שיפטר, הבקר, 25 באוגוסט 1958 נמשכת החקירה ברצח שיפטר, דבר, 28 באוגוסט 1958 חקירת רציה שיפטר - עדיין ללא תוצאות, חרות, 5 בספטמבר 1958 נמשכת חקירת רצח שיפטר, שערים, 12 באוקטובר 1958 פורץ מסוכן חשוד ברצח הדקוראטור שיפטר, מעריב, 20 במרץ 1960 אין גל התפטרויות של קצינים במשטרה, למרחב, 19 ביוני 1963
ג'ני שמרצלר

ג'ני שמרצלר (בגרמנית: Jenny Schmerzler; ‏31 באוגוסט 1887 – 25 במרץ 1969) הייתה מוזיקאית מבצעת (כינור וויולה) ומורה למוזיקה ישראלית. ג'ני שמרצלר נולדה בעיר ברלין, שבגרמניה, בתם של גאורג (1864–1929) וברטה (186x–1946) שמרצלר, אחות ל: מקס שמרצלר (1889–1918), ליסה גולם לבית שמרצלר (1891–1964) וסאלי שמרצלר (1893–1915). גדלה ולמדה בברלין לפני מלחמת העולם הראשונה. ג'ני למדה בכתת הכינור של פרופ' וילי הס (Willy Hess) בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (Berlin Hochschule für Musik) לפני מלחמת העולם ה- I. ג'ני שהתה זמנית בא"י בתקופת השנים 28–1926, עלתה ארצה סופית בשנת 1930 והתיישבה בירושלים. ג'ני מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים. היא נפטרה ב־25 במרץ 1969 ונטמנה בבית העלמין הר המנוחות שבירושלים. החל משנות ה-20 המאוחרות ועד שנות השישים של המאה ה-20 נטלה ג'ני חלק בפעילות המתהווה והולכת של מוזיקה קלאסית בארץ ישראל המנדטורית, ולאחר מכן בישראל. בתקופת השנים 28–1926 השתתפה ג'ני בהרכבים קאמריים שונים, בעיקר רביעיות מיתרים שהופיעו לרוב בחיפה. לאחר עלייתה ארצה בשנת 1930 התיישבה ג'ני בירושלים, שם היא השתתפה במספר הרכבים מוזיקליים ככנרת וויולנית, בעיקר רביעיות מיתרים (רביעיית הנשים של הצ'לנית תלמה ילין וכן רביעיית המיתרים הירושלמית בהובלת אמיל האוזר), כסולנית וברסיטלים לכינור ופסנתר. ג'ני הייתה חברה בתזמורת הסימפונית של ירושלים והשתתפה גם בקונצרטים מוזיקליים ברדיו ששודרו בשרות השידור המנדטורי. במשך מספר שנים הייתה ג'ני מורה לכינור בקונסרבטוריון הירושלמי למוזיקה (כיום האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים), שנוסד ונוהל על ידי אמיל האוזר, וכן לימדה את ילדי ירושלים שיעורים פרטיים בכינור. ספר: Music in the Jewish Community of Palestine 1880-1948: A Social History, by Yehoash Hirshberg, Clarendon Press 1996, ISBN 9780198166511 פרופ' יהואש הירשברג: "מוזיקה מערבית בירושלים המנדטורית". כלול בקובץ מאמרים "ירושלים בתקופת המנדט – העשייה והמורשת" בעריכת יהושע בן-אריה, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים 2003, עמ' 433–449. ספר: תלמה ילין: מחלוצי המוזיקה בארץ ישראל; מאת מרג'רי בנטואיץ, הוצאת ראובן מס, תשמ"א 1981 המוזיקאית ג'ני שמרצלר ומשפחתה - מחקר ביוגרפי ג'ני שמרצלר, מורה לכינור, רישום דיוקן מאת הציירת גרטה וולף קרקאוור, מתוך אתר ישראל נגלית לעין / יד בן-צבי מתוך אלבום תלמה ילין בספריה המוזיקלית שבספריה הלאומית, פריט MUS 0180
אקסארטודון

אקסארטודון (שם מדעי: Exaeretodon) הוא סוג של זוחל דמוי-יונק ממשפחת הטרוורסודונטיים שבתת-סדרת הקיינודונטיים. הוא התגלה בפארק איסצ'יגואלסטו שבפטגוניה, ארגנטינה ובתצורות נטה מריה (Santa Maria Formation) שבברזיל. אחד המינים הגיע גם להודו שהייתה מחובת בעבר לאמריקה הדרומית. האקסארטודון היה יצור נמוך באורך 1.8 מטר שהיה אוכל צמחייה, בזכות מבנה שיניו שנשחקו במהירות. הוא היה בעל לסתות גדולות שבקצוות היו בעלות ניבים גדולים. היצור היה בעל רגליים קצרות ואולי חי במחילות או בין סבכים כדי להימנע מטריפה. חלק מהמאובנים מצאו עוברים עם אמהות הרות, בהם 1–2 גורים. מספר חוקרים מצאו הוכחות לכך שהגורים היו בעלי שיני חלב שאולי נשרו והוחלפו בשיניים רגילות בבגרותם. יצור זה הופיע בסדרה פלאווורלד. מדיה וקבצים בנושא אקסארטודון בוויקישיתוף אקסארטודון, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רינצ'וזאוריה

רינצ'וזאוריה (שם מדעי: Rhynchosauria) היא סדרה של זוחלים דיאפסידים נכחדים אשר חיו בתור הטריאס שבתחילת עידן המזוזואיקון, לפני 249.7-199.6 מיליון שנה, ונכחדו לקראת סופה. הם היו קרובים רחוקים של הארכוזאורים ושל הפייטוזאוריים. בצורתם דמו הרינצ'וזאוריה לזוחלים כבדים בעלי רגליים קצרות מאוד, זנב רחב ופנים רחבים ושטוחים בעלי חורי עיניים גדולים ולסתות בעלות שיניים קדמיות גדולות מאוד, אשר דמו לשיני עכבר או סנאי שככל הנראה עזרו להם לחפור ולהוציא שורשים ופקעות מהאדמה, נתמכות בשרירי צוואר חזקים. הם יכלו להגיע לאורך שני מטרים, אך חלקם היו קטנים יותר. בתקופתם הם חיו על היבשת הקדומה פנגיאה שנעלמה, והתפרקותה גרמה להכחדה גדולה ולתנאי יובש וכן לתחרות עם טורפים חדשים, כגון דינוזאורים קדומים כמו ההררזאורוס והסטאוריקוזאורוס. אחרוני הרינצ'וזאורים נעלמו בטריאס העליון. סוג Colobops? סוג Eohyosaurus סוג Howesia סוג Mesosuchus סוג Noteosuchus משפחה Rhynchosauridae סוג Otischalkia סוג Rhynchosaurus סוג Bentonyx סוג Fodonyx סוג Langeronyx סוג Hyperodapedon סוג Isalorhynchus סוג Supradapedon סוג Teyumbaita סוג Ammorhynchus סוג Brasinorhynchus סוג Mesodapedon סוג Stenaulorhynchus מדיה וקבצים בנושא רינצ'וזאוריה בוויקישיתוף רינצ'וזאוריה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רודהוצטוס

רודהוצטוס (שם מדעי: Rodhocetus) הוא סוג לווייתן נכחד מהמשפחה פרוטוצטיים. הוא חי בתקופת האאוקן הקדומה לפני 48.6-40.4 מיליון שנה בפקיסטן. המשמעות של שמו הוא: "הלווייתן של רודהו" (Rodho), השכבה הגאולוגית בה מאובניו התגלו בשנת 1992 בבלוצ'יסטן. לווייתן קדום זה הגיע לאורך 1.5-5 מטרים ולמשקל של 450–590 ק"ג, תלוי במין. מבנה גופו היה כבד והכיל ראש מגודל דומה לראש דורודון אך בעל גפיים גדולות ששימשו לעלייה נדירה ליבשה. הוא היה מפותח יותר מהפקיצטוס ובעל גפיים קצרות יותר מכוסות קרומי שחייה וכן בעל חוליות רחבות יותר, שיכלו לצלול לאורך זמן. מבנה שיניו הרחבות והעמוקות מראות שהיה ניזון מדגים אחריהם רדף במים. לווייתן זה לא היה יכול לצלול לעומק בדומה לדורודון ונראה שהוא שחה לאיטו במים, עקב מבנה הזנב הקל מדי לעומת משקלו. הוא היה כבד מכדי להתנהל ביעילות ביבשה ואולי חי כמו היפופוטם לאורך הימים והאגמים של פקיסטן. לוויתן זה הופיע בסדרה פלאווורלד. מדיה וקבצים בנושא רודהוצטוס בוויקישיתוף רודהוצטוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) רודהוצטוס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שארלוט אליזבת טונה

שארלוט אליזבת טוֹנָה (Charlotte Elizabeth Tonna; ‏1 באוקטובר 1790, נוריץ', אנגליה – ‏12 ביולי 1846, רמסגייט (אנ'), אנגליה) הייתה סופרת אנגלייה, שהטיפה בכתביה לאוונגליזם האנגליקני ולדחיית הקתוליות, גילתה עניין רב ביהדות, והעלתה בכתביה את חזון שיבת עם ישראל לארצו. שארלוט אליזבת נולדה למשפחה אנגליקנית שמוצאה מאירלנד. היא החלה בכתיבת סיפורת בגלל אילוצי פרנסה אחרי מות אביה הכומר ב-1812, והמשיכה בחיבור מאמרים ודרשות ובעריכת קונטרסים וכתבי עת של אגודות דתיות. היא פרסמה את דבריה בשם העט "שארלוט אליזבת" מחשש לרדיפות בשל ביקורתה על הכנסייה הקתולית. חלק מחיבוריה הוכנסו לרשימת הספרים האסורים. שארלוט אליזבת נודעה כלוחמת בעבדות, בדיכוי נשים ובעבודת ילדים וכתומכת במאבקי מסדר אורנג' באירלנד. הרבה מכְּתביה יועדו לילדים ולבני נוער. היא הייתה סופרת חרוצה ופורייה, ובאחרית חייה, כשלא הייתה עוד מסוגלת לאחוז בידיה בעט, הִכתיבה את דבריה. שארלוט אליזבת טונה מתה חשוכת ילדים בגיל 56 בעיר החוף רמסגייט שבמחוז קנט, שם נקברה. בזיכרונותיה סיפרה שארלוט אליזבת על עניינה בגורל היהודים ובארץ ישראל ובכתביה, דוגמת ספרהּ מ-1843 "אריה יהודה" (Judah’s Lion), הציגה את האמונה, לפיה ההתגלות השנייה של ישו וניצחון הכנסייה לא ייכונו ללא תחייתם הלאומית של היהודים במולדתם הקדומה. בכך הקדימה בשלושה עשורים את הסופרת הבריטית ג'ורג' אליוט, המוחזקת כאחת ממבשרי הציונות הראשונים בספרהּ "דניאל דרונדה" (1876). שארלוט אליזבת ענדה בקביעות סיכת-בגד שעליה נחרת הפסוק "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני". בעלה מצא לנכון לציין שיום מותה חל בט' באב. יש הרואים בהטפתה לרעיון הציוני מהלך שתכליתו להביא להמרת דתם של היהודים לנצרות כאמצעי להגשמת הנבואה המשיחית הנוצרית ובסופו של דבר לביטול הזהות היהודית[דרוש מקור]. ציונות נוצרית L.H.J.Tonna, "Memoir of Charlotte Elizabeth", in: The Works of Charlotte Elizabeth, New York: M.W.Dodd, 1848 Hilary L. Rubinstein, "A pioneering Philosemite: Charlotte Elizabeth Tonna (1790–1846) and the Jews", Jewish Historical Studies, Vol. 35 (1996-1998), pp. 103-118 Mary Lenard, "Tonna [née Browne], Charlotte Elizabeth", Oxford DNB, 2004 כתבי שארלוט אליזבת טונה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ספרי שארלוט אליזבת הזמינים ברשת C. E. Tonna, Personal Recollections , London: Seerley & Burnside. 1841 David James O'Donoghue, "Tonna, Charlotte Elizabeth", DNB 1885–1900, Vol 57 Teresa Walke, "Charlotte Elizabeth Tonna's Personal Recollection", The Vicrotian Web.org Ibn Warraq, "Charlotte Elizabeth and the Restoration of the Jews", New English Review, February 2010 שם משפחתה היה Browne, ובנישואיה הראשונים ב-1813 שונה ל-Phelan; אחרי נישואיה השניים ב-1841 נקראה בשם Tonna הכְּתבים ברשימה זו אינם אסורים לחלוטין: ניתן להתירם בתנאי שיוכנסו בהם תיקונים כנדרש השם רומז לחיבור עם האריה הבריטי המונח "ציונות" נטבע לראשונה על ידי נתן בירנבוים בשנת 1890 ואומץ על ידי הרצל בקונגרס הציוני הראשון ב-1897 יום מותה, ה-12 ביולי, הוא יום חגו (The Twelfth) של מסדר אורנג' האירי, ששארלוט אליזבת הייתה אוהדת נלהבת שלו. ביום זה בשנת 1690 נחלו הפרוטסטנטים את הניצחון בקרב הבּוֹיין (אנ') בהנהגת מי שיהיה למלך אנגליה ויליאם השלישי; אף שתאריך זה אינו תואם ל-ט' באב, אלא ל-ו' באב, הודגשה בכך התמקדותהּ בגורל היהודים
אינדוצטוס

אינדוצטוס (שם מדעי: Indocetus) הוא סוג של לווייתן נכחד ממשפחת הפרוטוצטיים אשר חי באאוקן שלפני 48.6-40.4 מיליון שנה. הוא ידוע מכמה שרידים ב-2 חלקים של גולגולת אשר התגלתה ב-1975 בפקיסטן, שם התגלו מיני לווייתנים קדומים רבים. לווייתן זה היה קרוב משפחתם של הרודהוצטוס, הגאורגיאצטוס (Georgiacetus) והפרוטוצטוס (Protocetus) והיה בעל התאמה לחיי ים גדולה מהפקיצטוס עם רגליים קצרות, זנב דו-אונתי ולסתות כבדות בעלות שיניים מחודדות וקטנות. ככל הנראה הוא היה בעל צוואר ארוך יותר מהרודהוצטוס. הוא היה בעל שרידי אוזניים קטנים וחוליות רחבות לאורך החזה, אשר נועדו לתמוך בגופו. למרות מבנהו הימי הוא עדיין היה איטי יחסית והיה בעל גפיים קצרות עם קרומי שחייה ששימשו לעזור לו לעלות לחוף. הוא היה צייד דגים בעל שיניים חדות ועמוקות ואולי היה מאבות הבסילוזאורוס הגדול. לוויתן זה הופיע בסדרה פלאווורלד. מדיה וקבצים בנושא אינדוצטוס בוויקישיתוף אינדוצטוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אינדוצטוס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקס טונטו

מקס טונטו (באיטלקית: Max Tonetto; נולד ב-18 בנובמבר 1974) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. טונטו הוא שחקן שמאלי, רב גוני, ששיחק בעיקר באגף שמאל בקישור, אף על פי שלפעמים הוא תופקד בעמדת המגן השמאלי. במשך הקריירה שלו הוא שיחק במדי קבוצות איטלקיות רבות, כשאת מרבית הישגיו רשם ברומא. במהלך ארבע עונותיו בקבוצה הוא זכה פעמיים ברציפות בגביע האיטלקי בעונות 2006/07 ו-2007/08 ופעם אחת בסופר קאפ האיטלקי בשנת 2007. טונטו החל את הקריירה שלו בשנת 1990, כשעבר במספר קבוצות בליגות הנמוכות ובמספר קבוצות שבהן לא הרבה לשחק. הקריירה שלו החלה לצבור תאוצה עשור לאחר מכן, כשעבר ללצ'ה, שם הפך לקפטן הקבוצה בשנת 2003. בין השנים 2004 ל-2006, הוא שיחק במדי סמפדוריה מהסרייה א', שם זכה לטעום לראשונה מפעל אירופי בדמותו של גביע אופ"א. לאחר שהחוזה שלו בסמפדוריה הסתיים, הוא חתם לשנתיים ברומא. בסך הכל טונטו שיחק למעלה מ-300 משחקים בסרייה א'. בעונה הראשונה שלו ברומא הוא הציג יכולות טובות בעמדת המגן השמאלי, למרות פציעותיו בגילו המתקדם. את שער הבכורה שלו במדי רומא הוא הבקיע בעונת 2007/08 נגד קבוצתו לשעבר, אמפולי, לאחר בישול של פרנצ'סקו טוטי. בנובמבר 2007, הוא חתם על חוזה חדש עד ל-30 ביוני 2010. ב-11 במרץ 2009, הוא בעט את הפנדל השמיני והאחרון נגד ארסנל במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות, שאותו החמיץ, וכתוצאה מכך רומא הודחה. לאחר שחוזהו ברומא הסתיים בקיץ 2010, הוא פרש מכדורגל. טונטו רשם את ההופעה הראשונה והיחידה שלו במדים הלאומיים של נבחרת איטליה במשחק נגד נבחרת איי פארו במסגרת מוקדמות יורו 2008. רומא הגביע האיטלקי (2): 2006/07, 2007/08 הסופר קאפ האיטלקי (1): 2007 מדיה וקבצים בנושא מקס טונטו בוויקישיתוף מקס טונטו, באתר Transfermarkt מקס טונטו, באתר WorldFootball.net מקס טונטו, באתר National Football Teams מקס טונטו, באתר FootballDatabase.eu
זיגוריזה

זיגוריזה (שם מדעי: Zygorhiza; מילולית: "שורש מוט") הוא סוג נכחד של לווייתן ממשפחת הבסילוזאוריים שחי בסוף תקופת האאוקן והיה קרובו של הדורודון. מאובניו של לווייתן זה נמצאו באלבמה, לואיזיאנה ומיסיסיפי בארצות הברית, בניו זילנד ובחלק מאירופה. המאובנים שלו התגלו לראשונה ב-1903 ונחשבו למאובני בסילוזאורוס. היצור אשר דמה במראהו לבסילוזאורוס קטן והיה בעל חרטום ארוך בעל שיניים ארוכות שכפי ששמו מרמז היו נטועות בעלות צורת מוט, הוא היה בעל סנפירים גדולים כמו ללווייתנים מודרניים והגיע לאורך 6 מטרים ולמשקל של 2–3 טון. במבנהו הוא התאים לחיים ימיים והיה בעל חוליות רחבות, זנב עבה דו-אונתי וגפיים אחוריות זעירות שכמעט נעלמו ואולי עזרו ליצור במהלך הזדווגות. על ראשו היה איבר דמוי מלון (אנ') כמו לדולפינים. במבנהו הוא היה טורף מהיר ואכזרי של דגים ויצורי ים קטנים ממנו. ייתכן מאוד שצד בלהקות אך לא ברור אם היה יכול לצלול לעומק. לווייתן זה הוא המאובן הלאומי של מדינת מיסיסיפי, לצד הבסילוזאורוס. לוויתן זה הופיע בסדרה פלאווורלד. מדיה וקבצים בנושא זיגוריזה בוויקישיתוף זיגוריזה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זיגוריזה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורגנוקודון

מורגנוקודון (שם מדעי: Morganucodon; מילולית: "שיני גלמורגן (אנ')") הוא סוג של קיינודונט קטן דמוי-יונק אשר חי בסוף תור הטריאס עד לתחילת היורה לפני 190–205 מיליון שנה. הוא קרוי בשמו עקב הימצאו באזור של ויילס. המורגנוקודון נמצא ברחבי ויילס, אמריקה הצפונית, דרום אפריקה, סין וחלק מאירופה, והוא היה קרובו של המגזוסטרודון הדומה ליונק קטן. הוא הגיע לאורך 10 ס"מ והיה בעל גולגולת באורך 2–3 ס"מ והיה בעל שורות שיניים טוחנות מגודלות בעלות כתרים ששימשו למחיצת טרף רך כמו חרקים. ישנם עדויות שהוא היה בעל פרווה כך שהוא היה מאוד קרוב ליונקים האמיתיים והצעירים היו בעלי שיני חלב. עם זאת הוא הטיל ביצים. בעולם בו שלטו הדינוזאורים, יצור קטן זה נשמר במחילות ויצא רק בלילות לחפש מזון. ככל הנראה הוא היה צייד חרקים רעבתן אשר ניזון ממגוון יצורים קטנים יותר, בעיקר חרקים גדולים כמו חיפושיות ואולי גם זוחלים וביצי דינוזאורים. יצור זה הופיע בסדרה פלאווורלד. הדרוקודיום מדיה וקבצים בנושא מורגנוקודון בוויקישיתוף מורגנוקודון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מורגנוקודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מורגנוקודון, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוריהאיניים

בוריהאיניים (שם מדעי: Borhyaenidae) היא משפחה של יונקי כיס נכחדים בני הסדרה ספרסודונטה, הקרובים לתיילוקוסמיים אשר חיו בין סוף האאוקן למיוקן בסוואנות וערבות אמריקה הדרומית. פירוש שמם הוא "צבועיים מחוזקים", עקב צורת לסתותיהם הדומה ללסתות צבוע. בני משפחה זו דמו מעט לתיילקוסמילוס אך היו קטנים יותר באורך 1-2 מטר ומשקל של עד 30 ק"ג. הם היו בעלי לסתות קצרות ומסיביות עם שיניים חדות ובצורתם דמו מעט לזאבים אך היו חיות כיס. הם מילאו את גומחת הטורפים כמו הזאבים והצבועים של אמריקה הדרומית, בה הם ניזונו ממיני דלשנאים ענקיים ומבני הסדרות נוטונגולאטויים וליטופטרנה. בני המשפחה דמו מאוד לפרובוריהאיניים (Proborhyaenidae) שהיו גדולים אף יותר (עד לגודל דוב גריזלי) מהם והיו בעלי ניבי חרב. בעבר חלקם השתייכו למשפחה זו. Arctodictis Acrocyon אוסטרלוהאינה (Australohyaena) בוריהאינה (Borhyaena) Eutemnodus מדיה וקבצים בנושא בוריהאיניים בוויקישיתוף בוריהאיניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בוריהאיניים, באתר GBIF (באנגלית) בוריהאיניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יהודה לוירר

יהודה לוירר (30 באוגוסט 1925 – 22 באפריל 2017) היה רופא ישראלי. לוירר נולד בשנת 1925 בנירנברג שבגרמניה לד"ר הנס לוירר ונלי לבית אוטנזוסר. לאחר עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1935 עלה לישראל עם הוריו ואחיותיו. בשנים 1935–1943 למד בבית הספר התיכון הדתי מעלה בירושלים. עם סיום לימודיו התגייס לצבא הבריטי, ושירת במצרים ואיטליה בחיל ההנדסה המלכותי. בתום מלחמת העולם השנייה התקבל ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה בברן. עם הקמת המדינה חזר לירושלים ושירת במהלך מלחמת העצמאות כמתמחה בבית החולים הצבאי מס' 11. לאחר מלחמת העצמאות חזר לשווייץ והשלים את לימודיו בבית הספר לרפואה בציריך. עם קבלת ההסמכה כרופא ב-1953, שב לירושלים והיה למתמחה הראשון בתולדות בית החולים שערי צדק (באישור מיוחד של משרד הבריאות). בשנת 1955 סיים קורס קציני רפואה ולימים הפך למפקדה של פלוגת רפואה חטיבתית בחטיבת ירושלים, תפקיד בו החזיק במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. ב-1961 נסע ללונדון והתמחה ברפואה פנימית בבית חולים האמרסמית' (אנ') ובבית החולים המלכותי ברומפטון למחלות חזה (אנ'), לאחר השלמת ההתמחות בלונדון, הוסמך כמומחה לרפואה פנימית. בסוף שנות ה-60 פרש מעבודתו בבית החולים שערי צדק והפך לרופא עצמאי. אף על פי שעזב את בית החולים, המשיך לשמש כרופאה האישי של האחות הראשית של בית החולים, זלמה מאיר ורופאו של מנהל בית החולים דאז פאלק שלזינגר. במהלך 45 שנות עבודתו, מרביתן כרופא עצמאי, היה ידוע כמי שיהיה נכון לעזור לכל נזקק בכל יום מימות השנה ובכל שעות היממה, גם אם ידו של המטופל אינה משגת בין אם גר בשכונות המערביות בעיר ובין אם המטופל התגורר בשכונות במזרח העיר. בשנת 2001 קיבל את התואר יקיר ירושלים. בנימוקי הוועדה לבחירתו נכתב, בין היתר, כי "הקדיש 45 שנה מחיו לטיפול בחולים בירושלים, להצלת חייהם ולהקלה על סבלם ומצוקתם, במסירות ובאכפתיות". דר' לוירר נפטר בירושלים ב-22 באפריל 2017. E. Gidron, M.D. Rome.,J. Leurer, M.D. Zürich (1956) NAPHTHALENE POISONING. The Lancet Published:February 04, 1956 J. Leurer, M.D. Zürich (1955) A BARBITURATE ANTAGONIST The Lancet Published:August 13, 1955 מדיה וקבצים בנושא יהודה לוירר בוויקישיתוף באתר - peoplepill באתר - bnf מחקר על שלבקת חוגרת (1954) פנקס תשלומים של הצבא הבריטי, ‏1946 (באנגלית) ועדת הגיוס המרכזית, צו גיוס מידי בא"י, ‏27 יוני 1948 רס"נ מ.רקובשצ'יק מפקד בית חולים 11, אישור על שירות, ‏5 יוני 1949 אישור משרד הבריאות להתמחות, ‏13 אוגוסט 1953 תעודת רופא מומחה נחום פסין, מכתב תודה על הטיפול במנהל בית החולים דר' פאלק שלזינגר ז"ל(הקישור אינו פעיל) הרב מאיר יהודה גץ, רב הכותל, טיפול בשובת רעב דוד טרפר רשימת מקבלי התואר יקיר ירושלים נימוקי הועדה לאישור יקירי ירושלים יהודה לוירר ז"ל | אוניברסיטת תל אביב, ידיעות אחרונות, מבקר המדינה, מנוח | 24.04.17, באתר מודעות אבל, ‏24 באפריל 2017
פירמיאוס

פירמיאוס (שם מדעי: Pyramios) הוא סוג נכחד של חיית כיס ענקית ממשפחת הדיפרוטודוניים אשר חיה בערבות אוסטרליה בתקופת המיוקן. הוא נחקר ב-1967. במראהו יונק ענק זה דמה לדיפרוטודון, הגדול שבחיות הכיס מעולם והגיע לאורך 2.5 מטר, לגובה 1.5 מ' ולמשקל 700 ק"ג, גדול יותר מכל כיסאי חי. מבנה לסתותיו היה מיועד ללחך צמחייה קרקעית בעזרת שיניו הטוחנות הגדולות. ייתכן שהוא היה אביו של הדיפרוטודון אשר חי מאוחר יותר. יונק זה הופיע בסדרה פלאווורלד. מדיה וקבצים בנושא פירמיאוס בוויקישיתוף פירמיאוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פירמיאוס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אקלטדטה

אקלטדטה (שם מדעי: Ekaltadeta) הוא סוג נכחד של כיסאי בן סדרת הקנגוראים אשר חי באוסטרליה של סוף תקופת האוליגוקן עד המיוקן. מאובניו התגלו במערת ריברסליי שבקווינסלנד, צפון אוסטרליה. התגלו בסוג שני מינים, ב-1985 בידי החוקרים האוסטרלים מייק ארצ'ר (אנ') וטים פלנרי (אנ'). המשמעות של שמו בשפת האבוריג'ינים ופירושו: "שיניים חזקות". הוא קרובו של קנגוריל המושק החי כיום בצפון אוסטרליה. יונק זה דמה במראהו לקנגורים החולדתיים, אך היה גדול בהרבה והגיע לאורך 1.2 מטר ולמשקל 15 קילוגרם. מבנה הגולגולת חושף שהיה בעל שיניים קדמיות גדולות המופנות קדימה ושיניים חותכות מצידי הלחיים ומאחורי השיניים הקדמיות שהיו גדולות וחדות מאוד, התאמה לתזונה של אכילת כל או לאכילת בשר. ניבים אלה היו שונות משיני טורפים מובהקים כמו החתולים, אך דומות לשיני דוביים או שועלים, אשר מותאמים ללעיסת בשר והיו גדולות מכדי לאכול חרקים. לקנגורו קדום זה היו מספר אויבים כמו לטאת המגלניה ואריה הכיס. לצידו חיו קנגורים ענקיים כמו הפרופלאופוס והפרוקופטודון. מדיה וקבצים בנושא אקלטדטה בוויקישיתוף אקלטדטה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אקלטדטה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.