laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרפובליקה של מרילנד

הרפובליקה של מרילנד (ידועה גם כ"המדינה העצמאית של מרילנד") הייתה מדינת אפרו-אמריקאים קטנה באפריקה שהתקיימה מ-1854 עד 1857 ואז אוחדה עם המדינה שהיא כיום ליבריה. בדצמבר 1831 הקציב בית הנבחרים של מדינת מרילנד כ-10,000 דולרים במשך 26 שנים על מנת להעביר שחורים חופשיים ועבדים לשעבר מארצות הברית לאפריקה, ליישום מטרה זו נבחרה חברת ההתיישבות של מדינת מרילנד. במקור הייתה תנועת ההתיישבות של מרילנד סניף של תנועת ההתיישבות האמריקנית שייסדה את ליבריה ב-1822. תנועת ההתיישבות של מרילנד החליטה להקים בעצמה התיישבות חדשה שתוכל לקלוט את המהגרים מתחומה. האזור הראשון שיושב היה כף פלמס (הנקודה הדרום מערבית ביותר בחציה הצפוני של אפריקה), ב-1834, שהייתה מעט דרומית משאר ליבריה. הכף הוא חצי אי קטן וסלעי המחובר ליבשת במצר חולי. מערבית לכף וצמוד אליו נשפך הנהר הופמן (Hoffman) לים. 21 קילומטרים מזרחית לכף נשפך הנהר קוולה (Cavalla), המהווה את הגבול בין ליבריה לחוף השנהב, לאוקיינוס האטלנטי. הכף מסמן את הגבול המערבי של מפרץ גינאה, על פי ההגדרה של הארגון הבינלאומי להידרולוגיה (IHO ראשי תיבות של International Hydrographic Organisation). מרבית המתיישבים היו עבדים אפרו-אמריקאים משוחררים ואפרו-אמריקאים שנולדו חופשיים בעיקר ממדינת מרילנד. המושבה נקראה מרילנד באפריקה (וגם "מרילנד בליבריה") ב-12 בפברואר 1834. ב-1836 המושבה מינתה את המושל השחור הראשון, ג'ון בראון רוסוורם (John Brown Russwurm)‏ (1851-1799), שנותר מושל עד מותו. רוסוורם עודד הגירה של אפרו-אמריקאים למרילנד ותמך בחקלאות ובסחר. הוא החל את הקריירה שלו כמזכיר המושבות של תנועת ההתיישבות האמריקנית בין 1830 ל-1834. הוא עבד גם כעורך העיתון "ליבריה הרלד" ("Liberia Herald"), אם כי התפטר ממשרה זו ב-1835 במחאה על מדיניות ההתיישבות האמריקנית. ב-1838 התאחדו ההתיישבויות האמריקנית-אפריקנית האחרות על החוף המערבי של אפריקה ויצרו את חבר המדינות של ליבריה, שהכריזה על עצמאותה ב-1847. עם זאת, המושבה מרילנד בליבריה נותרה עצמאית, שכן חברת ההתיישבות של מדינת מרילנד רצתה לשמור על מונופול המסחר באזור. ב-2 בפברואר 1841 הוענק למושבה מעמד של מדינה והיא הפכה למדינת מרילנד. ב-1847 הדפיסה חברת ההתיישבות של מדינת מרילנד את "החוקה והחוקים של מרילנד בליבריה", המבוססת על חוקת ארצות הברית. ב-29 במאי 1854 הכריזה מדינת מרילנד על עצמאותה כ"מרילנד בליבריה" (וגם כרפובליקה של מרילנד), כשהעיירה הרפר נבחרה כבירה. המדינה השתרעה לאורך החוף בין העיירה גרנד קס (Grand Cess) ונהר סן פדרו (San Pedro). אך המדינה החדשה שרדה שלוש שנים בלבד כמדינה עצמאית. זמן קצר אחר כך תקפו לוחמים מהשבטים המקומיים של הקרו והגרבו את מדינת מרילנד כגמול על הפגיעה בסחר בעבדים. כיוון שלא הייתה מסוגלת להגן על עצמה פנתה מרילנד לליבריה, שכנתה החזקה יותר, בבקשת עזרה. נשיא ליבריה ג'וזף ג'נקינס רוברטס שלח סיוע צבאי, והברית של הכוחות של מרילנד והמיליצה הליברית הדפו בהצלחה את בני השבטים המקומיים. עם זאת היה ברור כי הרפובליקה של מרילנד לא תוכל לשרוד כמדינה עצמאית, ב-18 במרץ 1857 סופחה מרילנד לליבריה והפכה למחוז מרילנד. היסטוריה של ליבריה מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה של מרילנד בוויקישיתוף
סבאטיק

סבאטיק (Pulau Sebatik) הוא אי מצדו המזרחי של האי בורנאו. שטח האי הוא 452.2 קמ"ר והוא רחוק 1,000 מטר בלבד מבורנאו. האי שוכן בקו הרוחב '4°12 וקו אורך '117°45. השליטה עליו נחלקת בין מלזיה לבין אינדונזיה. סבאטיק שוכן במפרץ סבוקו (Teluk Sebuku) והוא האי הגדול במפרץ. האי הוא ארוך וצר יחסית בכיוון דרום מזרח לצפון מערב. העיר טאוואו שמצפון לאי, באי בורנאו, מלזיה, היא העיר הגדולה באזור. הנקודה הגבוהה באי היא בגובה 409 מטר. האי מחולק לשניים, החלק הצפוני (153 קמ"ר) שייך למלזיה כחלק ממדינת סָבַּהּ והחלק הדרומי (299 קמ"ר) שייך לאינדונזיה לפרובינציה צפון קלימנטאן (עד 2012 למזרח קלימנטאן). הגבול בין שתי המדינות הוא קו הרוחב '4°10 צפון, והוא מסומן כל קילומטר ממזרח למערב באבני גבול בקרקע. האי מכוסה ברובו בביצות מנגרובים ויערות גשם שופעים אשר מהווים בית גידול לאוכלוסיות גדולות של גיבונים וקופי מקוק. באי מתגוררים כ-80,000 איש, מתוכם כ-25,000 איש בחלק המלזי של האי. רוב האוכלוסייה באי מתבססת על דיג וחקלאות, בחלק המלזי ישנה גם תעשיית עץ. ממזרח לאי התגלו מרבצי גז ונפט. רמת החיים ויוקר המחיה באי גבוהים יחסית לממוצע האינדונזי, ודומים בשני חלקי האי. החלוקה הפוליטית של האי נוצרה בשנת 1891 על ידי הסכם בין בריטניה והולנד, בו הסדירו שתי המעצמות הקולוניאליות, את הגבולות ותחומי ההשפעה שלהן בדרום מזרח אסיה. לאחר הקמתה של מלזיה בשנת 1963 נערכו מספר עימותים מדיניים וצבאיים בין שתי המדינות לאורך הגבול המדויק באזור. הגבול הבינלאומי בין מלזיה ואינדונזיה הפסיק במרחק ליגה אחת מעבר לחוף המזרחי של האי והבעלות על השטחים שממזרח לאי ביניהם האיים ליגיטאן וסיפאדאן נמסרה למלזיה בהחלטה של בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג ב-2002. חרף ההחלטה, נותר סכסוך בין המדינות לגבי הגבול הימי ולגבי סלע אונאראנג שממזרח לאי. כיום שולטת אינדונזיה בסלע אונאראנג, הקרוי גם שונית אונאראנג, ומעליו הקימו האינדונזים מגדלור הצבוע בצבעי ה"אדום לבן" של הדגל. ב-2005 החלו המדינות במשותף בחיפושי נפט באזור הימי שממזרח לאי. לאחר הפיגוע הכפול בבאלי ב-12 באוקטובר 2002, העבירה קבוצת הטרור האינדונזית אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה המסונפת לארגון אל-קאעידה, חלק מהמרכזים שלה לאזורים מרוחקים של אינדונזיה, ביניהם גם לאי סבאטיק והקימה בו מסגד, בית ספר מוסלמי, ואף הוקמו בסיסים עם מצבורי נשק באזורים נידחים של האי. מדיה וקבצים בנושא סבאטיק בוויקישיתוף Democratization in China, Korea and Southeast Asia?, page 57 The Territorial Dispute Between Indonesia and Malaysia Over Pulau Sipadan, pages 9-10 כוחות אינדונזיים ומאלזיים, דבר, 18 במאי 1966 אחת משפע תמונותיו: https://static.promediateknologi.id/crop/0x0:0x0/750x0/webp/photo/p1/673/2024/01/21/Screenshot_20240121-205328_Chrome-2937245794.jpg מקור: כאן https://books.google.co.il/books?id=OaGUAgAAQBAJ&pg=PA288&lpg=PA288&dq=al-qaidah+di+kalimantan&source=bl&ots=_HQy9wVPeL&sig=WsLZLatOhDKisaSgfZO7DFB-dzk&hl=iw&sa=X&ved=2ahUKEwjb1szzjtTeAhWDC-wKHa1gDCkQ6AEwAXoECAcQAQ#v=onepage&q=al-qaidah%20di%20kalimantan&f=false בהערה מספר 12 בעמוד 288 בספר LIVING TERRORISM BEHIND / TOREN HORGO, JOHN HORGAN באשר ל"קאלימאנתאן המזרחית" שבעבר כללה גם את החלק האינדונזי של האי סבאטיק, שדווח קצין מודיעין ממשטרת אינדונזיה ב-10 במרס 2003 אודות ארגוני הטרור מטעם אל-קאעדה באינדונזיה, לפי שמותיהם ומחוזות פעולתם, בין היתר East Kalimantan.
גביע אסיה בכדורגל 1968

גביע אסיה בכדורגל 1968 נערך באיראן בין 10 במאי ל-19 במאי 1968. זו הייתה הפעם הרביעית שבה נערך גביע אסיה בכדורגל. הטורניר התנהל במתכונת ליגה חד-סיבובית, כלומר שכל נבחרת שיחקה פעם אחת נגד כל אחת מיריבותיה. לפני טורניר הגמר נערכו משחקי מוקדמות לפי בסיס גאוגרפי. המשחקים בכל אחד מבתי המוקדמות נערכו במדינה אחת בפרק זמן של עד עשרה ימים, והנבחרת שסיימה במקום הראשון בכל בית העפילה לטורניר הגמר בטהראן. גם שלב המוקדמות התנהל במתכונת חד-סיבובית. נבחרת ישראל, שזכתה בגביע אסיה בכדורגל 1964, העפילה לטורניר בגלל היותה האלופה המכהנת, וכך גם איראן שאירחה את הטורניר, ואף זכתה בו לאחר שניצחה בכל המשחקים. כל המשחקים בבית זה נערכו בבורמה. בורמה העפילה לטורניר הגמר. כל המשחקים בבית זה נערכו בהונג קונג. הונג קונג העפילה לטורניר הגמר. כל המשחקים בבית זה נערכו בטאיוואן. טאיוואן העפילה לטורניר הגמר. ישראל, בהדרכת מילובן צ'יריץ', זכתה לאבטחה כבדה לקראת המשחק המכריע על הגביע מול איראן באצטדיון אמג'דייה בטהראן ב-19 במאי, בו ניצחה הנבחרת המארחת בתוצאה 2–1 לעיני 40,000 צופים אנטי-ישראלים ו-3,000 אנשי אבטחה. בעקבות ההפסד דורגה ישראל במקום השלישי בטורניר. הייתה זו הפעם האחרונה שבה השתתפה ישראל בטורניר זה, בין השאר בגלל האווירה הכללית העוינת במדינות רבות באסיה. מדיה וקבצים בנושא גביע אסיה בכדורגל 1968 בוויקישיתוף אשר גולדברג, השוק הפרסי בטהרן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, 20 בספטמבר 2011 גביע אסיה בכדורגל 1968 באתר RSSSF
לוזון

לוזון (בפיליפינית ובטגלוג: Luzon) הוא האי הגדול והמאוכלס ביותר בפיליפינים. שטח האי 109,965 קמ"ר (15 בעולם) ונכון ל-2015 מתגוררים בו 53,336,134 תושבים. הוא האי החמישי בעולם בגודל אוכלוסייתו (אחרי ג'אווה, הונשו, בריטניה הגדולה וסומטרה). האי, השוכן בצפון הפיליפינים, הוא המרכז הכלכלי ומרכז הממשל של המדינה. באי נמצאת עיר הבירה מנילה וכן העיר הגדולה ביותר במדינה, קזון סיטי. לוזון הוא גם שמה של אחת משלוש קבוצות האיים שמרכיבות את הפיליפינים יחד עם ויסאיאס ומינדנאו. כקבוצת איים, כוללת לוזון גם את איי בטאנס, איי בבויאן מצפון לאי הראשי, את קאטאנדואנס, מאסבייט, מינדורו ורומבלון מדרום לה. על הערים באי נמנות העיר הגדולה ביותר במדינה, קזון סיטי, ובירת הפיליפינים, מנילה. האי מחולק ל-8 מחוזות מנהליים – מחוז מנילה, מחוז קורדילרה, מחוז אילוקוס, מחוז עמק הקגיאן, מחוז מרכז לוזון, מחוז קלבארזון, מחוז מימרופה ומחוז ביכול. מצר לוזון הומו לוזוננסיס רעידת האדמה בלוזון (2019) לוזון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הפיליפינים ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
$9.99

$9.99 הוא סרט אנימציה ישראלי ואוסטרלי באורך מלא שיצא בשנת 2008. נעשה כהפקה משותפת בין חברות הפקה ישראלית ואוסטרלית בבימויה של תתיה רוזנטל. הסרט הוא קומדיה סאטירית על פי סיפורים קצרים של אתגר קרת שהופיעו בספרים צנורות, געגועי לקיסינג'ר ואניהו. הסרט עשוי בטכניקת סטופ מושן והוא צולם באוסטרליה על ידי צוות אנימטורים במשך שנתיים. סרט זה, והסרט ואלס עם באשיר הם סרטי ההנפשה הישראליים הראשונים באורך מלא שיצאו לאקרנים מאז "בעל החלומות" של אלינה ויורם גרוס משנת 1962. הסרט מתמקד בעיקר בדייב פק, בן 28, מובטל שמעדיף את החיפוש אחר משמעות החיים על פני חיפוש אחר עבודה מכניסה. תוך מבט בעיתון, דייב מוצא פרסומת לספר שיגיד לו את משמעות החיים "במחיר נמוך של 9.99 $." דייב, מוקסם מכך ומתחיל את מסעו בדירתו בסידני כדי למצוא את המשמעות האמיתית של החיים. הסרט עוקב גם אחר מספר דמויות נוספות שמספרות סיפורים שונים, המתרחשים כולם באותו בניין. חלק מהסיפורים מקבלים משמעות מטאפיזית. מלאך שומר המרגיז קשיש; גבר מתאהב באופן טוטאלי באישה; ילד מתאהב בקופת החיסכון שלו; נער מתלבט בין חברתו לחבריו הדמיוניים. ככל שהסרט מתקדם, הסיפורים על משפחתו של דייב והשכנים שלו נשזרים יחד ובוחנים את המשמעות הפוסט מודרנית של התקווה. ג'פרי ראש - המלאך/הומלס אנתוני לפאליה - ג'ים סמואל ג'ונסון - דייב קלאודיה קארוון - מישל ג'ואל אדגרטון - רון בן מנדלסון - לני בארי אוטו - אלברט ליינה וולסמן - טניטה ג'יימי קצמצאט - זאק בראיין מיגן - קלמנט מעצבת ההפקה - מלינדה דורינג מוזיקה מקורית - כריסטופר בואן מצלמה (צבע) - סוזן סטיט, ג'יימס לואיס, ריצ'רד בראדשו הבכורה של הסרט הייתה ב-4 בספטמבר 2008 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. ב-19 ביוני 2009 הסרט יצא לאקרנים בלוס אנג'לס ובניו יורק ולאחר מכן באוסטרליה ב-17 בספטמבר 2009. הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות לאחר יציאתו לאקרנים. החל מאפריל 2010, הסרט מחזיק בציון "טרי" של 78 אחוזים בביקורת באתר Rotten Tomatoes עם דירוג ממוצע של 6.7 מתוך 10. הסרט היה מועמד לפרס אנני לסרט האנימציה הטוב ביותר. הסרט גרף בקופות באוסטרליה 47,300‏$‏. אתר האינטרנט הרשמי של $9.99 "$9.99", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "$9.99", באתר נטפליקס "$9.99", באתר AllMovie (באנגלית) "$9.99", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "$9.99", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "$9.99", באתר ספר הקולנוע הישראלי "$9.99", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "$9.99", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עינב שיף‏, פרס ראשון ל- "9.99$" של תתיה רוזנטל בפורטוגל, באתר וואלה, 18 במרץ 2009 הסרט באתר AllRovi Screen Australia, Toronto festival to screen six Australian films (עמ' 4), ‏20 באוגוסט 2008 (באנגלית) "$9.99", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית) AA4_Aust_Box_office_report (באנגלית)
כחל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כחל – מושב במועצה האזורית מבואות החרמון כחול – צבע יסוד כחל – עוף ממשפחת הכחליים בעל צבעים כחולים-תכולים כחל מצוי – מין של כחל, עוף ממשפחת הכחליים שחולף בישראל כחל (איפור) – איפור עיניים קדום שהוכן מפחמת הנחושת ואחר מהמינרל גלנה בלוטת חלב – כינויו של דד הבהמה בהלכה, בעיקר בהקשר להיתר אכילתו כחל (מסוק) - כינויו של מסוק איירבוס H125(אנ') ביחידה האווירית של משטרת ישראל
חרדוניים

חרדוניים (שם מדעי: Agamidae) (באנגלית גם: dragon lizards – לטאות דרקון) היא משפחה בתת-סדרת הלטאות שקרובה לאיגואנות ולזיקיות. המשפחה כוללת כ-590 מינים, שתפוצתם באסיה, באפריקה, באוסטרליה ומעט בדרום אירופה, בהם 6 שחיים בארץ: חרדון מצוי, חרדון החולות, חרדון סיני, חרדון המדבר, חרדון צב מצוי וחרדון צב הדור. הגדול בחרדוניים הוא המין חרדון מים פפואני (Hydrosaurus amboinensis) שאורכו 110 ס"מ וגדול מאוד גם המין דרקון מים סיני. הקטן במשפחה הוא חרדון מתחפר קוצני (Phrynocephalus interscapularis) שנפוץ מדרום רוסיה עד טיבט ואורכו 8 ס"מ. במשפחה 6 תת-משפחות. Lyriocephalus scutatus דרקון מים סיני Psammophilus dorsalis חרדון מצוי Draco Spilonotus דרקון מים אוסטרלי חרדון צב ממין Uromastyx ocellata קלוטס מסמיק Phrynocephalus mystaceus Sarada superba חרדון אוסטרלי מזוקן מדיה וקבצים בנושא חרדוניים בוויקישיתוף חרדוניים, באתר ITIS (באנגלית) חרדוניים, באתר NCBI (באנגלית) חרדוניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חרדוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חרדוניים, באתר GBIF (באנגלית) חרדוניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מהי לטאת הדרקון המעופף?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה ע"פ אנציקלופדיית ynet ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדוזה (קאראווג'ו)

מדוזה (באיטלקית Medusa) הוא שמם של שני ציורים של הצייר האיטלקי קאראווג'ו, הראשון, משנת 1596, ידוע גם כ-"Murtula" ונמצא בידיים פרטיות, והשני, כנראה משנת 1597, מוצג באופיצי, פירנצה. גודלו של הראשון הוא 48x55 סנטימטר וגודל השני הוא 60x55 ס"מ. הציור מתאר את רגע כריתת ראשה של המפלצת המיתולוגית מדוזה. על פי המיתוס, כל המביט בה מתאבן ולכן פרסאוס קרב אליה כשהוא לא מביט בה ישירות, אלא בהשתקפותה במגינו. טכניקת הציור והתאורה בו יוצרים תחושה שהציור הוא תלת־ממדי ונראה שהדם פורץ מצווארה ונשפך אל הרצפה. המדוזה הוצלה בשיטפון הגדול בפירנצה על ידי "מלאכי הבוץ". מדיה וקבצים בנושא מדוזה בוויקישיתוף יונתן הירשפלד, הציור שמספר איך מציירים, באתר הארץ, 29 במאי 2014 מדוזה באתר Web Gallery of Art
אנכיות

אנכיות היא הכיוון הניצב לאופק, להבדיל מאופקיות, שהיא הכיוון המקביל לאופק. קו אנכי משתרע מלמעלה למטה, בעוד שקו אופקי משתרע משמאל לימין (או להפך). בקואורדינטות קרטזיות מהצורה (x,y), הציר האנכי משמש לרוב כציר ה-y, כשהמספרים החיוביים נמצאים בצד העליון של הציר. המשוואה x = c, כאשר c הוא קבוע, מייצגת קו אנכי, המקביל לציר ה-y. במישור המרוכב, הציר האנכי משמש לייצוג הרכיב המדומה. אנך אנכיות, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלסטלינה (אלבום)

פלסטלינה הוא אלבום שנוצר בשנת 1970, במהלך העבודה על סדרת הטלוויזיה "לול", על ידי אריק איינשטיין ושלום חנוך. באלבום זה, ובאלבום "שבלול" שהוציאו השניים מוקדם יותר באותה שנה הצליחו איינשטיין וחנוך להחדיר לראשונה אל המיינסטרים הישראלי את מוזיקת הרוק. באלבום זה שר איינשטיין את כל השירים, מלבד שיר הנושא האינסטרומנטלי (שהוקלט מאוחר יותר עם מילים באנגלית לאלבומו של חנוך "Shalom") והשירים "מאיה" ו"שחק אותה" ששר חנוך. את השיר "מאיה" הקדיש חנוך לבִיתו, עוד בטרם נולדה). את השיר "מה איתי" שר איינשטיין בדואט עם ג'וזי כץ. "אבישג" הוא אחד השירים הבודדים והנדירים שאריק איינשטיין הלחין בעצמו במהלך הקריירה הארוכה שלו. "פלסטלינה" נחשב לאחת מפסגות היצירה של איינשטיין מצד אחד ולפריצה הגדולה של חנוך מצד שני. מהאלבום הצליחו השירים: "אמא שלי", "מאיה", "מה איתי", "אסור לוותר" ו"ערב שישי". בעקבות ההצלחה, פנה חנוך לקריירה עצמאית וניסה את מזלו באנגליה, שם הקליט אלבום סולו באנגלית (Shalom, 1971) שנכשל מסחרית ולא סלל את דרכו של חנוך לשוק הבינלאומי. שלום חנוך חזר לישראל בסוף 1973, הקליט שירים אחדים עם להקת בני נח וב-1975 הקים עם אריאל זילבר את להקת תמוז. ב-1977 הוציא חנוך את אלבום הסולו הראשון שלו בעברית, "אדם בתוך עצמו". את עטיפת האלבום "פלסטלינה" עיצב דוד טרטקובר שעיצב רבים מאלבומיו של איינשטיין באותו עשור, כשהוא משתמש בתמונות שצילמה אלונה איינשטיין, באותה עת אשתו של איינשטיין. שיתוף הפעולה בין איינשטיין לחנוך התחדש רק עשור לאחר יציאת "פלסטלינה", במסע הופעות משותף שתועד באלבום כפול. אלבום האולפן המשותף הבא של השניים, שנקרא "מוסקט", יצא בשנת 1999. אריק איינשטיין: שירה, כתיבת מילים שלום חנוך: שירה ב"מאיה" (3) ו"שחק אותה" (8), גיטרה אקוסטית, קולות, עיבודים וכל הלחנים (למעט "אסור לוותר" ו"אבישג") רוב הקסלי: גיטרות יעקב נגר: פסנתר, פסנתר חשמלי (אונדיולין), אורגן האמונד, צ'מבלו, מפוחית אלי מגן: גיטרה בס מיקי גבריאלוב: גיטרה בס ב"כתבו עליו בעיתון" (2), "מה איתי" (4) ו"אסור לוותר" (5) אהרון קמינסקי: תופים וכלי הקשה ג'וזי כץ: שירה ב"מה איתי" (4) ג'רי גרבל: טרומבון פנצ'ו בלומנצוויג: קונטרה באס אורי זוהר, צבי שיסל וחבורת לול: קולות מנהל הקלטה: יהודה קולטון באולפני "ישראקול" מפיק: צבי שיסל צילומי העטיפה: אלונה איינשטיין עיצוב העטיפה: דוד טרטקובר מידע על האלבום פלסטלינה באתר MusicBrainz האלבום פלסטלינה באתר Discogs דויד פרץ, ניתוח השיר 'מה איתי', באתר "תרבות•il" https://103fm.maariv.co.il/pages/page.aspx?cntrVQ=HFH שלום חנוך - מאיה, באתר של 103fm
כנסיות עתיקות בארץ ישראל

ברחבי ארץ ישראל נמצאו כ-265 כנסיות נוצריות עתיקות. רובן נמצאו באזור ירושלים ובית לחם ומיעוטן בגליל, בגולן ובנגב. ביוני, 2011, נתגלו בפעם הראשונה בעכו העתיקה שרידי מבנה ציבורי, שככל הנראה שימש ככנסייה בתקופה הביזנטית. הכנסיות שנמצאו בארץ ישראל נבנו בשלוש תקופות עיקריות: בימיו של הקיסר קונסטנטינוס הגדול, החל משנת 313 לספירה. בימיה של הקיסרית אאודוקיה בשנים 393-460 לספירה. בימיו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנים 527-565 לספירה. לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי המוסלמים, כמעט שלא נבנו כנסיות חדשות. כנסייה ביזנטית בנהריה כנסייה ביזנטית ליד כיסופים האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, משרד הביטחון והוצאת כרטא. כנסייה בת 1,500 שנה נחשפה בעכו העתיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלסטלינה

פלסטלינה (מיוונית: Plastikos - מכויר) או בשמה העברי טינית (מהמילה טין) היא חומר פלסטי, כלומר חומר אשר אינו נוטה לחזור לצורתו המקורית, וניתן למתוח אותו במידה רבה מעבר למידתו המקורית. פלסטלינה היא תערובת של וזלין, מלחי סידן (בעיקר סידן פחמתי) וחומצות שומן, השם (Plasticine) הוא סימן מסחר של חברת Flair Leisure Products. ייעודו של החומר לשמש כצעצוע ילדים, אך הוא משמש גם באמנות ובהפקת סרטי אנימציה. הפלסטלינה אינה מתקלקלת כאשר היא חשופה לאוויר, והיא מיועדת לשימוש רב-פעמי. על ידי ערבוב פלסטלינה בצבעים שונים ניתן לגוון את צבעי הפלסטלינה לצבעי ביניים. המשחק בפלסטלינה מחזק את שרירי כף היד ואת המוטוריקה העדינה. סביב הפיסול בפלסטלינה קיימת תעשייה של ספרי הדרכה וכלי עיצוב. ממציא הפלסטלינה (בשנת 1897) היה האמן הבריטי ויליאם הרבוט. פלסטלינה מהווה חומר גלם לאנימציית סטופ מושן. בין היצירות שהופקו בצורה זו נמצאות הסדרה משלים שועליים ואגדות המלך שלמה. סודות של פלסטלינה - חיות הבית והגינה, רוני אורן סודות של פלסטלינה 2 - חיות הבר, רוני אורן סודות של פלסטלינה 3 - דינוזאורים , רוני אורן שעשועי פלסטלינה עיסת נייר וחימר, הוצאת מעריב קסם של פלסטלינה , מוני רוקח-אוחנה ולילך קסיאלי-שיפמן מפלצטלינה - מפלצות מפלסטלינה, גליה ארמלנד מדיה וקבצים בנושא פלסטלינה בוויקישיתוף ארז ארליכמן, סודות של פלסטלינה, באתר ynet, 1 בינואר 2007 טִינִית במילון שימוש כללי (תשנ"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
לגיון הזרים

לגיון הזרים הוא כוח צבאי, המוקם על ידי המדינה מבני לאומים זרים. חיילי לגיון הזרים מתפקדים כמו שכירי חרב ובעבר היו נפוצים בכל רחבי אירופה. כיום נותרו רק שני לגיוני זרים ביבשת: הצרפתי והספרדי. הביטוי "לגיון הזרים" מתייחס בדרך כלל ללגיון הזרים הצרפתי, שהוא המפורסם מבין כולם. לגיון הזרים הצרפתי לגיון הזרים הספרדי הצבא המלכותי ההולנדי של מזרח הודו הצבא התמיד מנצח (לא פעיל יותר) ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספר מלחמות ה'

האם התכוונתם ל... ספר מלחמות ה' (מקרא) – ספר עתיק אשר נזכר פעם אחת בתנ"ך ועקבותיו אבדו; לימים יוחסו טקסטים שונים ככאלה אשר מקורם בספר זה. מלחמות ה' (סלמון בן ירוחם) – חיבור פולמוסי בחרוזים שכתב הקראי סלמון בן ירוחם כנגד רס"ג במאה ה-10. מלחמות ה' (יעקב בן ראובן) – חיבור פולמוסי בשנת 1170 כנגד הדת הנוצרית. בתוכו ישנם ציטוטים מתורגמים מספרו הלטיני של גילברט כריספין. יש בו פרק העוסק בברית החדשה ובתרגומיה השונים. מלחמות ה' (ר' אברהם בן הרמב"ם) – חיבור תשובה שכתב ר' אברהם בן הרמב"ם בראשית המאה ה-13 להשגות על ספר מורה הנבוכים שכתב אביו. מלחמות ה' (רמב"ן) – חיבור שכתב הרמב"ן במאה ה-13 על ספר ההלכות של הרי"ף ובו תשובות להשגות הרז"ה, נדפס בעיקר כאפראט במהדורות ספר ההלכות, ולא כחיבור עצמאי. מלחמות ה' (רלב"ג) – חיבור פילוסופי שכתב הרלב"ג במאה ה-14. מלחמות ה' (יחיא קאפח) – חיבור פולמוסי שכתב הרב יחיא קאפח כנגד תורת הקבלה בראשית המאה ה-20 ואשר שימש מעין מניפסט לתנועתו דור דעה.
פלזמון

פלזמון הוא יחידת אנרגיה של תנודות בפלזמה. הפלזמון הוא מעין חלקיק הנובע מהקוונטיזציה ("חלוקת" האנרגיה של התנודות בפלזמה לאנרגיות בדידות) של תנודות (אוסילציות) הפלזמה בדיוק כמו שהפוטונים והפונונים הם קוונטיזציה של האור ותנודות (ויברציות) מכניות, בהתאמה. לפיכך, פלזמונים הם תנודות שיתופיות של צפיפות גז האלקטרונים החופשי, לדוגמה, בתדרים אופטיים. פלזמונים יכולים להיצמד עם פוטון וליצור מעין חלקיק נוסף הנקרא פלזמה פולריטון. פלזמונים ניתנים לתיאור כתנודות (אוסילציות) של צפיפות האלקטרונים החופשיים ביחס לסריג של יונים חיוביים קבועים במתכת. כדי להמחיש את תנודות הפלזמה, ניתן לדמיין קוביית מתכת הממוקמת בשדה חשמלי חיצוני בכיוון ימין. אלקטרונים יעברו לצד שמאל (תוך חשיפת יונים חיוביים בצד ימין) עד אשר הם יבטלו את השדה בתוך המתכת. כעת אם נפסיק (נכבה) השדה החשמלי החיצוני, האלקטרונים ינועו באופן כללי ימינה, כי הם נמשכים אל היונים החיוביים אשר נשארו חשופים בצד ימין, וגם דוחים זה את זה. אך צפיפות האלקטרונים אינה אחידה, והאלקטרונים דוחים זה את זה יותר ככל שצפיפותם גבוהה יותר. כתוצאה משילוב אפקטים אלה, תנועת האלקטרונים מתאפיינת בתנודות ימינה ושמאלה בתדירות אופיינית למתכת הנקראת תדירות הפלזמה, ובעוצמה יורדת עם הזמן, עד להגעה למצב יציב בו צפיפות האלקטרונים אחידה בתוך הסריג. פלזמונים הם החלקיקים הקוונטיים המקושרים לסוג זה של תנודות. לפלזמונים יש תפקיד בכל הקשור לתכונות האופטיות של מתכות. אור בתדירות הקטנה מתדר הפלזמה מוחזר, מפני שהאלקטרונים במתכת מגיבים לשדה החשמלי של האור בתנועה, ובכך מנטרלים אותו. לעומת זאת, אור בתדירות הגבוהה מתדירות הפלזמה עובר דרך פלזמת האלקטרונים ללא הפרעה, מפני שהאלקטרונים אינם יכולים להגיב מספיק מהר לפני שכיוון השדה מתחלף. ברוב המתכות, תדירות הפלזמה היא בתחום האולטרה סגול, ולכן הם מבריקים (רפלקטיביים, בעלי החזרה גבוהה) בתחום הנראה. בכמה מתכות, כגון נחושת וזהב, יש הבדלים בין רמות אנרגיה המתאימות לאור בתחום הנראה, ולכן תדרים מסוימים נבלעים בחומר (גורמים למעברי רמות של אלקטרונים) ואינם מוחזרים כמו התדרים האחרים, ובכך נוצר "צבע" אופייני למתכת. במוליכים למחצה, תדירות הפלזמה של אלקטרון הערכיות היא בדרך כלל באולטרה סגול הרחוק, ולכן גם הם רפלקטיביים לאור נראה. פונון ננושל פלזמה ננו חלקיקי זהב פלסמופור
ספר הישר (רבנו תם)

ספר הישר נכתב על ידי רבנו תם, מגדולי בעלי התוספות, המכיל שני חלקים: הראשון הוא חידושים לתלמוד הבבלי, והשני הוא שאלות ותשובות. הספר נכתב בשנת 1149, וחלק החידושים נערך בידי תלמידיו של רבנו תם, ביניהם רבי אליעזר ממץ ורבינו פטר, ודברי רבינו תם מוזכרים בו בגוף שני. נראה כי הייתה מעורבות של תלמידי רבנו תם גם בכתיבת הספר, מהחיבור הגהות אשרי, שכותב "ופירש ה"ר פטר בספר הישר". חלק התשובות נשאר כפי שכתבו רבינו תם. בשנת תקע"א (1811) שני חלקי הספר יצאו לאור בווינה מתוך כתב יד, על ידי הרב דניאל פרוסטיץ וביוזמתו של מנחם מנדל טעבין. בשנת תרנ"ח (1898) יצאה לאור בברלין מהדורה מתוקנת של חלק השו"ת על ידי הרב שרגא פייש רוזנטל. חלק החידושים נערכו מחדש ויצאו לאור בירושלים בכמה מהדורות (1959-1985) על ידי שמעון שלמה שלזינגר. הרב דוד דבליצקי ההדיר והוציא לאור מחדש את שני החלקים (בני ברק, תש"ף–תשפ"א). עיקר מגמת חלקו הראשון של הספר היא לתקן את הגרסאות בתלמוד הבבלי ולהוכיח שאין להגיה את הנוסח הקיים, למחוק או להוסיף עליו, לא על פי היגיון ולא על פי ספרים אחרים או מקורות מקבילים. וכך כותב רבנו תם: "ספר הישר" קראתי בשם את הספר, יען כל פקודי כל ישרתי בו שמועות הראשונות וגירסות הספרים אשר מעולם. כי ראיתים שותים מים הרעים לקראת מגיהי ספרים בלי שכר תרומת הלשכה ואיש לזרועו היו. כי הזריז הרי זה משובח. ואף על גב דלט (שקילל) רבנו גרשום מאור הגולה, (ואמר) כל מאן דמשבש תלמוד הכי והכי תהוי (כל מי שישבש את התלמוד ייעשה לו כך וכך) - לא נמנעו מלשבש. ולא די להם בגרסות הנראין פירוש לשבש (ולא שינו רק בגרסות של פרשנות דברי חז"ל), כי אם דברי האמוראין והתנאין עצמן, ולא ייתכן כן לכל יראי השם... ויהיו דברי אלה קרובים לכל יראי השם לבלתי ישבשו הספרים למחקם ולא לעשות לאו הין והין לאו. וכל שכן שמתוך סברת האדם לא יסתור שמועתו וסברת התלמוד, כי מתוך שלא נודע טעמם של ראשונים לא עמדו האחרונים בשמועתם כאשר אפרש לך בזה הספר באונא ואומא. — מתוך ההקדמה לספר הישר. ספר הישר לרבינו תם, באתר ויקיטקסט ספר הישר מהדורה הראשונה (שני חלקיו), וינה תקעא, באתר היברובוקס ספר הישר לרבנו תם (חלק השאלות ותשובות), ברלין תרנח, באתר היברובוקס אברהם (רמי) ריינר, "ספר הישר לרבנו תם, ספר? ישר?" בתוך "דרך ספר - שי לזאב גריס" בעריכת עודד ישראלי אבריאל בר לבב, ואברהם (רמי) ריינר ויונתן מאיר, ירושלים 2021, עמ' 157 - 171. על מסכת עבודה זרה, פרק ה', סימן ל"א.