laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טבח קוט

טבח קוט (בנפאלית: कोत पर्व) התרחש ב-14 בספטמבר 1846, כאשר קאג'י ג'אנג בהדור קונוואר ואחיו הרגו כ-30-40 אזרחיים, קצינים צבאיים ושומרי ארמון של בית המשפט בארמון נפאל ובית משפחה של נפאל, כולל ראש ממשלת נפאל. ושאר השרים הבכירים ביותר וגנרלים של הצבא בנשקייה הארמון קוט בקטמנדו. לאחר שבלילה נרצח קאג'י גאגן סינג ת'אפה, איש סודה של המלכה ראג'יה לאקסמי דווי בזמן שהתפלל בחדר התפילה שלו. זימנה המלכה לפגישת קוט את כל שריה הבכירים לחצר ארמון המלוכה, שם ניסתה לחקור מי האשם ברצח, במהלך הישיבה פרץ קרב יריות ובמהלכו רצח ג'אנגה בהדור קונוואל, את רוב משתתפי האספה. כתוצאה מהטבח עלתה משפחת ראנה לשלטון בנפאל, ושלטון משפחת בהדור הפכה לסמלית בלבד.
2002 באסטרונאוטיקה

במהלך השנה בוצעו 65 מהם 25 (38%) על ידי רוסיה. הגשושית האמריקאית 2001 מארס אודיסיי מבצעת מיפוי במאדים, ובמהלכו מתגלות כמויות גדולות של קרח שיגורים שנכשלו מסומנים באדום. שיגורים מאוישים מסומנים בירוק. מדיה וקבצים בנושא 2002 באסטרונאוטיקה בוויקישיתוף ריכוז נתונים העל שיגורים מהם 1 בעזרת משגר שנבנה באוקראינה מיזם בין לאומי שהשתמש במשגר מתוצרת אוקראינה שימוש במשגר של האיחוד האירופי
אבראהים ג'באר

אבראהים אולאלקאן ג'באר (באנגלית: Ibraheem Olalekan Jabaar; נולד ב-24 באוקטובר 2002 בניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מכבי פתח תקווה מליגת העל. ג'באר החל לשחק כדורגל במועדונים איג'בו יונייטד ואוליסה מניגריה. ב-9 בפברואר 2021 חתם בסטלנבוש מליגת העל הדרום-אפריקאית. ב-29 ביוני 2023 חתם במכבי פתח תקווה מכבי פתח תקווה גביע המדינה: 2023/2024 ג'באר היה חלק מסגל נבחרת ניגריה עד גיל 17, ושיחק איתה בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2019. אבראהים ג'באר, באתר Transfermarkt אבראהים ג'באר, באתר Soccerway אבראהים ג'באר, באתר FootballDatabase.eu Jabaar: Stellenbosch FC snap up Nigeria's World Cup star באתר [Goal], 10 בפברואר 2021 (באנגלית) תומר חבז, ‏מכבי פתח תקווה החתימה את הקשר איברהים ג'אבר, באתר ONE‏, 29 ביוני 2023
יוג'ין ספיצ'ר

יוג'ין ספיצ'ר, באנגלית: Eugene Speicher (5 באפריל 1883 - 11 במאי 1962) היה צייר דיוקנאות, נוף ופיגורטיבי אמריקאי. הוא היה אחד הריאליסטים הבכירים בדורו, ששמרו על מסורת המנטור שלו, רוברט אנרי. ספייצ'ר נולד בבאפלו, ניו יורק. הוא החל את לימודיו באמנות בבית הספר לאמנות אולברייט. הוא עבר לניו יורק ב-1907 והחל להשתתף בליגת הסטודנטים לאמנות, שם למד אצל ויליאם מריט צ'ייס ופרנק וינסנט דו מונד. בשנת 1908, הוא זכה בפרס קלי של בית הספר על דיוקן של סטודנטית עמיתה ג'ורג'יה אוקיף. בשנת 1909 לקח שיעורי חיים עם רוברט אנרי בבית הספר לאמנות בניו יורק, אשר מצא בהם חשיבות רבה לסגנונו המתעצב. הוא התוודע גם לג'ורג' בלווז, אליו גם התקרב, ולרוקוול קנט, אדוארד הופר, גאי פן דו בואה, ליאון קרול וקליקה של אמנים ריאליסטים שאיתם הוא היה קשור. ב-1910 נסע לאירופה, שם שהה שנתיים כדי ללמוד את המאסטרים הוותיקים בפריז, הולנד וספרד. עם שובו, הוא השתקע בניו יורק, ועד מהרה נודע כאחד המבטיחים בקבוצת הציירים האמריקאים הצעירים. הוא גילה את וודסטוק, ניו יורק, זמן קצר לאחר מכן והחל לחלק את זמנו בין מנהטן לוודסטוק, שם הפך לדמות חשובה ופופולרית במושבת האמנים. מגיל העשרה, ספיצ'ר החל לקבל זרם קבוע של פרסים והצטיינות. בשנות ה-20 של המאה ה-20 נחשב לאמן דיוקנאות מוביל באמריקה, שעסק בסגנון ריאליזם. בין הפרסים שקיבל הייתה מדליית זהב לפורטרט באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה בפילדלפיה בינואר 1920, על ציורו "נערה רוסית". בשנת 1926 הוענק לו מדליית הזהב של פוטר פאלמר במכון לאמנות של שיקגו עבור "צעיף התחרה". בשנת 1936 כינה אותו המגזין Esquire הצייר החי החשוב ביותר של אמריקה. כמו כן, הוענקה לו מדליית הזהב של המקדש באקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות ב-1938 עבור "מריאנה". שמו של ספיצ'ר, שהיה מוכר בזכות עבודתו על דיוקנאות, אפשר לו לפרנס את עצמו היטב, והוא גם ביצע ציורים של טבע דומם ונופים רבים. תמיד העדיף נושאים נשיים, הוא גם היה אחד מהמודרניים הבודדים שצייר תמונות עירום, שבזכותם התפרסם. עם טכניקה חזקה ויכולת מצוינת כשרטט, הקומפוזיציות של ספיצ'ר הן אנליטיות ושיטתיות בעיצובן ובביצוען. הוא היה מועמד לעמית של האקדמיה הלאומית לעיצוב ב-1912 ולאקדמאי מן המניין ב-1925. ספיצ'ר מונה למנהל האקדמיה האמריקאית לאמנויות ב-1945. עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות ב- אולימפיאדת הקיץ 1932. מדיה וקבצים בנושא יוג'ין ספיצ'ר בוויקישיתוף יוג'ין ספיצ'ר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Leeds, Valerie Ann, et al., Along His Own Lines: A Retrospective of New York Realist Eugene Speicher. New Paltz, New York: Samuel Dorsky Museum of Art, State University of New York at New Paltz, 2014 EUGENE SPEICHER: ALONG HIS OWN LINES IN NEW PALTZ Schwendener, Martha (27 June 2014). "American Realism by Way of Woodstock". The New York Times. Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds. (1916). "Speicher, Eugene Edward". New International Encyclopedia. Vol. 21 (1st ed.). New York: Dodd, Mead. p. 380.
אלברס

אלברס (Álvarez) הוא שם משפחה שמקורו בספרדית ומשמעותו בנו של אלברו. האם התכוונתם ל... אגוסטין אלברס (חלוץ) – כדורגלן אורוגוואי אגוסטין אלברס (קשר) – כדורגלן אורוגוואי אדסון אלברס – כדורגלן מקסיקני איקר אלברס – כדורגלן אנדורי אנני אלברס – אורגת, מעצבת ואמנית טקסטיל גרמנייה-יהודיה יראי אלברס – כדורגלן ספרדי חוליאן אלברס – כדורגלן ארגנטינאי כריסטיאן אלברס – כדורגלן צ'ליאני לאונל אלברס – כדורגלן קולומביאני ססאר רודריגס אלברס – כדורגלן ספרדי-קטלאני ריקרדו אלוורס – כדורגלן ארגנטינאי קווין אלברס – כדורגלן מקסיקני קיקה אלברס – כדורגלן ספרדי שם משפחה ממקור גרמני (Albers) אנני אלברס – מעצבת ואמנית טקסטיל יהודיה-גרמניה, רעייתו של יוזף יוזף אלברס – אמן גרמני, מראשוני האמנות האופטית אלבר אלוורז
אנרגיה מתחדשת ברשות הפלסטינית

אנרגיה מתחדשת ברשות הפלסטינית היא מרכיב קטן אך משמעותי בתעשיית האנרגיה ברשות הפלסטינית (היא מהווה כ-1.4% מהאנרגיה שהופקה בשנת 2012). ברשות הפלסטינית יש שיעור מהגבוהים במזרח התיכון של אנרגיה סולארית לחימום מים וקיימים מספר פרויקטים נוספים של אנרגיה סולארית. מספר סוגיות מקשות על הפלסטינים לפתח את האנרגיה המתחדשת, כאשר המרכזית שבהם ההיא ההגבלות הרגולטוריות של הסכמי אוסלו. הרשות הפלסטינית מייצרת נכון להיום כ-5% מהאנרגיה שלה ממקורות מתחדשים – ושואפת להגיע ל־20% עד 2030. אספקת החשמל שלה מגיעה ברובה הגדול מישראל. ההערכה היא שלמקורות אנרגיה סולאריים יש פוטנציאל לספק כ-13% מהאנרגיה ברשות הפלסטינית. יותר ממחצי ממשקי הבית ברשות משתמשים בדודי שמש אך רק ב-3% ממשקי הבית זה מהווה מקור האנרגיה העיקרי. תחנה פוטו-וולטאית בהספק של 710 קילוואט הוקמה בספטמבר 2014 בסמוך ליריחו. למרות שאחוז גבוה מאוד מהבתים הפלסטינים מחוברים לרשת החשמל המרכזית (שעובדת בהתבסס על חברת החשמל הישראלית), הפעלת כפרים מרוחקים עם מערכות פוטו-וולטאיות בקנה מידה קטן תהיה כדאית יותר מבחינה כלכלית מאשר הרחבת הרשת. במאי 2016 הודיעה רשות האנרגיה הפלסטינית על עריכת מכרז לבניית 10 מפעלים סולאריים שכל אחד מהם יוכל לייצר כ-10 מגה-וואט. מטרת בניית המפעלים היא חיזוק העצמאות האנרגטית של הרשות וירידה בכמות חשמל הנרכשת מישראל, שסיפקה נכון ל-2016 כ-95% מהחשמל הנצרך ברשות הפלסטינית. במידה והיו מוקמים טוריבנות רוח ברשות הפלסטינית, ההערכה היא שלאנרגיית הרוח יש פוטנציאל לספק כ-6.6% מהאנרגיה ברשות הפלסטינית. אנרגיה מתחדשת בישראל מדיה וקבצים בנושא אנרגיה מתחדשת ברשות הפלסטינית בוויקישיתוף מכון מיתווים - מדיניות החוץ האזורית של ישראל, כמו בכל דבר, ישראל והפלסטינים קשורים גם בתחום האנרגיה, באתר הארץ, 23 במרץ 2022 Ziad Yamin, Mohammad. "Renewable Energy in Palestine". EcoMENA Echoing Sustainability. נבדק ב-6 ביוני 2017. {{cite web}}: (עזרה) Mahmoud, Marwan (2006). "Techno-economic feasibility of energy supply of remote villages in Palestine by PV-systems, diesel generators and electric grid". Renewable and Sustainable Energy Reviews. 10 (2): 128–138. doi:10.1016/j.rser.2004.09.001. שירות כלכליסט, התוכנית של הפלסטינים לחשמל עצמאי: פאנלים סולארים ב-800 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 2 במאי 2016 Abu Hamad, Tareq (בינואר 2012). "Renewable energy in the Palestinian Territories: Opportunities and challenges". Renewable and Sustainable Energy Reviews. 16 (1): 1082–1088. doi:10.1016/j.rser.2011.10.011. {{cite journal}}: (עזרה)
ליאון קרול

ליאון קרול, באנגלית: Leon Kroll (6 בדצמבר 1884 - 25 באוקטובר 1974) היה צייר וליטוגרף אמריקאי. אמן פיגורטיבי שתואר על ידי מגזין Life כדיקן ציירי העירום בארצות הברית, הוא גם היה צייר נוף וגם הפיק כמות יוצאת דופן של קומפוזיציות טבע דומם. האמנות הציבורית שלו כוללת ציורי קיר עבור בניין משרד המשפטים בוושינגטון הבירה. הוא יצר את הפסיפס היחיד שלו לתקרת הקפלה בבית הקברות האמריקאי והאנדרטה בנורמנדי. ליאון קרול נולד למשפחה מוזיקלית בשדרה השנייה התחתית בניו יורק. אביו היה כנר, ובן דודו היה המלחין ויליאם קרול. הוא למד בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק אצל ג'ון הנרי טוואצ'מן ובאקדמיה ז'וליאן בפריז עם ז'אן פול לורן בסוף המאה ה-19. בשנים 1911 ו-1912, הוא הציג בתערוכה הקבוצתית של "העצמאים" שיזם רוברט אנרי במועדון מקדוול בניו יורק. "זו הייתה קבוצה שבחרה בעצמה: היית צריך להיבחר על ידי עשרת האחרים. הופר היה בה ויוג'ין ספיצ'ר, ג'ון סלואן וכן רוברט אנרי, וילאם גלקנס וג'ורג' לוקס - זו הייתה קבוצה מרשימה של האמנים הטובים ביותר", אמר קרול. בנוסף לעבודתו, קרול לימד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק ובבית הספר של האקדמיה הלאומית לעיצוב, שם הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו ב-1910, נבחר כשותף ב-1920 וכאיש אקדמיה מן המניין ב-1927. קרול גם לימד פרסום ועיצוב כרזות בקופר יוניון בין השנים 1926–1930. בשנת 1930, הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות. הוא זכה גם בתואר של לגיון הכבוד בשנת 1950. קרול מת בגלוסטר, מסצ'וסטס בגיל 89. האמן-סופר ג'רום מאיירס באוטוביוגרפיה שלו "אמן במנהטן" כתב: לליאון קרול יש עין של נץ ולב של יונה, כלומר יש לו גם אינטליגנציה וגם תחושה. מה שהוא נתן לאמנות שלנו הוא עניין של תיעוד ציבורי במשך יותר שנים ממה שהוא או אני היינו רוצים לומר. אקדמאי ובו בזמן הומני, ליאון קרול הוא אומן מושלם, תמיד סימפתי כלפי כישרונות נעורים, ועומד באומץ למען זכויות הזולת כמו גם לזכויותיו. פעילות האמנות שלו הייתה מופלאה, חופפת כמה דורות. כמורה ומרצה, הוא היה בראש ובראשונה דבק במסורת וודסטוק. הוא היה נשיא מוכשר של אגודת הציירים, הפסלים והחרטים, והוא חבר מצטיין באקדמיה הלאומית. מציג באופן שוטף בענפי אמנות רבים. הוא נשא בעקביות את דגלו הקלאסי במהומה של המודרניזם. יש לכבד את הצלחתו של ליאון קרול. באופן אישי, תמיד מצאתי בו יריב אמיץ בוויכוחים, אמן שכבש לבבות רבים וגם פרסים רבים. מדיה וקבצים בנושא ליאון קרול בוויקישיתוף "Leon Kroll". Social Security Death Index. FamilySearch.org Davis, Kenneth Morton (1993). The Life and Works of Leon Kroll with a Catalogue of His Works. Ann Arbor, Michigan: UMI Dissertation Services. p. 14 Kroll, Leon (1983). Hale, Nancy; Bowers, Fredson (eds.). Leon Kroll: A Spoken Memoir. Charlottesville: University Press for Virginia. p. 2. "A Finding Aid to the Leon Kroll Papers, 1905-1974". Archives of American Art. Smithsonian Institution. Levin, Gail (1995). Edward Hopper an intimiate biography. p. 86. Deceased Members". American Academy of Arts and Letters. Archived from the original Leon Kroll". Massachusetts Death Index. Ancestry.com. Myers, Jerome (1940). Artist in Manhattan. New York: American Artists Group, Inc
הדיוויזיה ה-70 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-70 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה ה-70 הקומה על בסיס הדיוויזיה ה-7, שהוקמה בשנת 1938 לשרת במנדט הבריטי של ארץ ישראל במהלך המרד הערבי. דיוויזיה זו הועברה לאחר מכן למצרים עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ועד מהרה הפכה לדיוויזיה ה-6, שהמשיכה להשתתף בקרב על כרתים ובמערכה בסוריה ובלבנון. ב-10 באוקטובר 1941, הוקמה מחדש הדיוויזיה ה-6 כדיוויזיית הרגלים ה-70, בניסיון להונות את מודיעין הציר בנוגע לכוחם של הכוחות הבריטיים במזרח התיכון. הצי המלכותי העביר את הדיוויזיה לטוברוק בין 19 בספטמבר ל-25 באוקטובר, בצעד שנוי במחלוקת פוליטית כדי להקל על חיל המצב האוסטרלי בעיקר שהגן על הנמל במשך כמעט שבעה חודשים, מאז תחילת המצור על טוברוק. תחת התקפות אוויריות וארטילריות יומיות, הדיוויזיה הגנה על הנמל וניהלה סיורים התקפיים ליליים נגד עמדות גרמניות ואיטלקיות. ב-18 בנובמבר פתחה הארמייה השמינית הבריטית במבצע צלבן. על הדיוויזיה הוטלה המשימה לפרוץ מטוברוק, בעקבות השמדת כוחות השריון של הציר. לאחר הצלחה מוקדמת בלתי צפויה, החלה הדיוויזיה את התקפותיה ב-21 בנובמבר, לפני שיחידות השריון של הגרמנים והאיטלקים הובסו. קרבות קשים התרחשו עד מהרה כשהדיוויזיה כבשה כמה נקודות חזקות גרמניות ואיטלקיות מוגנות היטב. האיום הממשמש ובא של טנקי הציר סיים את מתקפת הפריצה למחרת. הלחימה המחודשת ב-26 בנובמבר הביאה לחיבור הדיוויזיה עם הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה המתקרבת, וניתקה את קווי התקשורת של הציר. בתגובה, פתחו הגרמנים בכמה התקפות נגד כדי להסיג את הדיוויזיה ה-70 מהשטח שצברו. לכישלון ההתקפות הללו הייתה השפעה אסטרטגית מתמשכת על מבצע צלבן; כוחות הציר החלו בנסיגה והסירו את המצור על טוברוק. שני לוחמים - מיחידות שהוצמדו לדיוויזיה - זכו בצלב ויקטוריה על פעולותיהם במהלך מבצע צלבן. בעקבות הלחימה בטוברוק הוסרה הדיוויזיה מהחזית והושמה בעתודה. כאשר יפן נכנסה למלחמה, הועברה הדיוויזיה להודו. היא נחשבה ליחידה הבריטית המנוסה והמאומנת ביותר שהוצבה באסיה. בהודו, הדיוויזיה יצרה עתודה כדי להתמודד עם נחיתות יפניות אפשריות בזמן שהיא התאמנה בלוחמת ג'ונגל. היא שימשה גם ככוח משטרה, הגנה על מסילות הברזל ושימשה לדיכוי אי ציות אזרחי שנגרם על ידי תנועת "צא מהודו". בעוד שהתבקש לשלוח את הדיוויזיה לקו החזית בבורמה, היא הועברה במקום זאת לכוח מיוחד, הידוע בכינויו צ'ינדיטים. למהלך כזה התנגדו המפקדים הצבאיים הבכירים ביותר בהודו ובבורמה, והוא הוכח כשנוי במחלוקת עם הכוחות עצמם. למרות הפצרותיהם, הדיוויזיה פוצלה והפסיקה להתקיים באופן רשמי ב-24 בנובמבר 1943. ההיסטוריון וודבורן קירבי והלוטננט-גנרל ויליאם סלים (שהוביל את הכוחות הבריטיים בבורמה) האמינו שלדיוויזיה הייתה השפעה גדולה יותר נגד היפנים אילו נשמרה כמבנה יחיד. מייג'ור גנרל רונלד סקובי (10 באוקטובר 1941–10 בפברואר 1942) בריגדיר סיריל לומקס (בפועל) (10 בפברואר 1942–18 בפברואר 1942) מייג'ור גנרל ג'ורג' סימס (18 בפברואר 1942–24 בנובמבר 1943)
אלומה לב

אלומה נחמה לב (נולדה בט"ו באדר ב' ה'תשמ"ד, 19 במרץ 1984 בירושלים) היא מנחה קבוצות ומלמדת לימודי ימימה, כותבת ועורכת. נולדה בירושלים בשם נחמה לב לאסתר ולרב צבי מרדכי לב, בת רביעית מתוך תשעה אחים ואחיות (ביניהם יהודה לב). את השם אלומה הוסיפה לעצמה בגיל עשרים. כשהייתה בת שנה עברו הוריה ליישוב מחולה ואביה התמנה לרב היישוב. למדה באולפנת כפר פינס. בשירות לאומי שירתה בחדר מיון בבית החולים שערי צדק (אצל ד"ר דוד אפלבום) ובהמשך כקומונרית בבני עקיבא ביישוב מחולה. לאחר מכן למדה במדרשת אביב ובמכון אורה. שנה אחר כך החלה בלימודי ארכיטקטורה באוניברסיטת אריאל. בשנה הראשונה באוניברסיטה החלה ללמוד שיעורים בחשיבה הכרתית, שנמסרו מפי ימימה אביטל. ב-2009 כשהייתה בת 25 התחילה ללמד את השיטה ופתחה קבוצות לימוד בירושלים וברמת גן ובהמשך במקומות נוספים. ערכה בעולם קטן (2010–2022) וכותבת בקרוב אליך מיום היווסדו (2013) טור אישי. בשנים 2010–2015 הייתה עורכת תוכן של "הלל" - ירחון לנשים בהוצאת עולם קטן. במשך שבע שנים (2014–2020) ניהלה את הפרסום של מכון בנין שלם. ב־2017 הוציאה את הספר 'במלוא הדופק – רישומים של רווקות מאוחרת', בהוצאת ידיעות ספרים. ב־2023 הוציאה את הספר השני 'עד שליבך יתנגן' בהוצאת ידיעות ספרים, הכולל 110 פרקים המקיפים את יסודות לימוד ימימה. ערכה ספרים עבור הוצאת מעיינותייך ("דרך ארוכה וקצרה", "על כולנה" ו"הרבי שלי"), ואת הספרים "מה הקשר", ו"מחזקים את הקשר" מאת נעמי וולפסון. נשואה לעזרא כהן והם מתגוררים ביקיר. אלומה לב, ברשת החברתית פייסבוק אלומה לב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלומה לב, ברשת החברתית אינסטגרם אלומה לב, סרטונים בערוץ היוטיוב רבקי גולדפינגר, עניין אישי והפעם עם אלומה לב, באתר ערוץ 7, מתוך בשבע, 22 ביוני 2023 אלומה לב בראיון עם אברי גלעד על הספר עד שליבך יתנגן רחלי ריף, "אינני נאהבת עדיין" מתוך מוסף שבת, של מקור ראשון, 2017 יצחק טסלר, כמהות לאהבה: הקשיבו לבדידות של הרווקות הדתיות, ynet‏, 10 ביולי 2017 אפרת כהן, "אני עושה דברים גדולים, אבל בסוף היום חוזרת לארבעה קירות, לבד", הידברות, 17.12.2017- "היו שנים שנשברתי": אלומה לב כהן על הרווקות המאוחרת והחתונה המרגשת, בערוץ הידברות חלק מהכתבות בקרוב אליך חדשות סרוגים, ‏הסופרת והמנחה הסרוגה התארסה בגיל 39, באתר "סרוגים", 6 בנובמבר 2023 חדשות כיפה, ‏מעט מן האור: אלומה לב התארסה, באתר כיפה, 6 בנובמבר 2023
גאי פן דו בואה

גאי פן דו בואה, בצרפתית: Guy Pène du Bois (4 בינואר 1884 - 18 ביולי 1958) היה צייר, מבקר אמנות ומחנך אמריקאי בן המאה ה-20. נולד בארצות הברית למשפחה צרפתית, עבודתו תיארה את התרבות והחברה שסביבו: בתי קפה, תיאטראות ובשנות העשרים, דפים. פן דה בואה, החל את הכשרתו האמנותית בשנת 1899, כאשר נרשם לבית הספר לאמנות בניו יורק כדי ללמוד אצל הצייר ויליאם מריט צ'ייס. בשנת 1902 הוא נרשם לשיעור ציור עם רוברט אנרי, שתורתו מובילה את פן דו בואה להתמקד יותר בחיי היומיום ביצירות האמנות שלו. גאי פן דו בואה נסע לאירופה בשנת 1905 כדי ללמוד אצל תאופיל סטיינלן, אך חזר לארצות הברית עם מות אביו בשנה שלאחר מכן. הוא היה חבר קרוב לאדוארד הופר והיה השושבין שלו בחתונתו עם ג'וזפין הופר. הם נשארו חברים לכל החיים. החל מ-1906, דו בואה עבד כמאייר וקריקטוריסט עבור ה"ניו יורק אמריקאי", והוא החל לכתוב ביקורת אמנות למגזין שנתיים לאחר מכן. הוא הפך לעורך של Arts and Decoration ב-1913 וגם כתב עבור הניו יורק פוסט ובמגזינים אחרים של אמנות. ב-1940 הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "אמנים אומרים את הדברים המטופשים". בנו היה הסופר והמאייר הצרפתי-אמריקאי ויליאם פן דו בואה. בתו הייתה הציירת איבון פן דו בואה. האמן האמריקני ג'רום מאיירס נזכר בחברות הקרובה שלו עם פן דו בואה באוטוביוגרפיה שלו משנת 1940 "אמן במנהטן": "גיא פן דו בואה היה זה זמן רב המבקר של מחשבותיי על האמנות והחיים. המגעים שלנו היו כל כך מהנים. לעיתים קרובות במעגל הבית המקסים שלו, על הקפה שלנו, היינו מבלים שעות יחד, מנתחים את תנאי האמנות, חיזוי קריירות של אמנים שונים שהיו אז באור הזרקורים, כמו גם של אחרים שאורם היה פחות זוהר. אני מצטער שלא עשיתי הערות מהשיחות שלנו, כי עבורי הן תמיד היו השראה. "גיא היה אז מבקר האמנות והצייר הידוע; ואפילו מאוחר יותר, כשהפך לצייר הנודע, הוא עדיין היה גם מבקר האמנות, טבע את האפוריזמים הקצרים שלו עם קורטוב של ציניות קוסמופוליטית, חוכמה קרירה והומור יבש." עבודתו נמצאת באוספים רבים של מוזיאונים, כולל מוזיאון סמיתסוניאן לאמנות אמריקאית, הגלריה הלאומית לאמנות, אוסף פיליפס, מוזיאון מונטגומרי לאמנויות יפות, מוזיאון ברוקלין, מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, האקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה. ומוזיאון האמנות של אוניברסיטת וירג'יניה. ציור קיר מאת שכותרתו "ג'ון ג'יי בביתו" הושלם בשנת 1938 והותקן במשרד הדואר של ארצות הברית בריי, ניו יורק. עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1932. מדיה וקבצים בנושא גאי פן דו בואה בוויקישיתוף Guy Pène du Bois. Life. 1949-06-20 "Guy Pène du Bois". Montgomery Museum of Fine Arts. Life's Pleasures: The Ashcan Artists' Brush with Leisure, 1895-1925. London: Merrell Publishers Limited. 2007. p. 205. "Guy Pène du Bois". Los Angeles County Museum of Art. Levin, Gail. Edward Hopper an intimate biography. The Du Bois Family. Life. 1940-04-29. Retrieved 29 May 2010. Jerome Myers, Artist in Manhattan, New York: American Artists Group, Inc. 1940 Visitors Admire Mural of John Jay in Rye Post Office". The Rye Chronicle. January 28, 1938. p. 4. Guy Pène du Bois". Olympedia.
פנדה ג'ין ג'ין

פנדה ג'ין ג'ין (באנגלית: Jin Jin and the Panda Patrol, בתרגום חופשי: ג'ין ג'ין וסיירת הפנדה, בסינית: Xióngmāo jīng jīng) היא סדרת טלוויזיה מונפשת משנת 1994, שנוצרה על ידי חברת ההנפשה של בייג'ינג גולדן פנדה ומדובבת על ידי Saban Entertainment. הבעלות על הסדרה עברה לדיסני ב-2001, כאשר היא רכשה את פוקס קידס העולמית, הכוללת גם את חברת Saban Entertainment. בישראל הסדרה שודרה בשנת 1997 בערוץ הילדים בדיבוב עברי, ולאחר מכן בשנת 2001 ערוץ Fox Kids בישראל. ג'ין ג'ין היא פנדה שחי במדינת הפנדות. ביתו בסופו של דבר נהרס על ידי גרימסטר, עוזרו של ד"ר מאניה הרשע. ד"ר מניה מתכנן להחזיר את כדור הארץ לתקופות הפרימיטיביות שלו לפני שבני האדם התפתחו על פני חלקים מהטבע. עכשיו ג'ין ג'ין נוסע לעצור את מזימתו של ד"ר מאניה, למצוא את מדינת פנדות חדשה, ואפילו להציל כמה מינים בסכנת הכחדה בדרך. ג'ין ג'ין (מדובבת על ידי ברברה גודסון) – הגיבור הראשי של הסדרה. ג'ין ג'ין הוא פנדה ממדינת הפנדות שביתו נהרס בסופו של דבר על ידי גרימסטר וג'ין ג'ין בסופו של דבר נפרד ממשפחתו. ג'ין ג'ין במסע כדי למצוא מדינת פנדות חדשה תוך התחמקות מעוזריו של ד"ר מאניה. רודי רדבון (מדובב על ידי דייב מאלו) – כלב קראטה שמתיידד עם ג'ין ג'ין. בנג'י – קוף שמתיידד עם ג'ין ג'ין. סקוואק – תוכי שמתיידד עם ג'ין ג'ין. ד"ר מאניה (מדובב על ידי סטיב קרמר) – האנטגוניסט העיקרי של הסדרה. הוא מדען מטורף שמתכנן להחזיר את כדור הארץ לתקופות הפרימיטיביות שלו. עקב שג'ין ג'ין סיכל את תוכניותיו, בסופו של דבר ד"ר מאניה מעניק פרס על ג'ין ג'ין על מנת להיפטר ממנו. גרימסטר – העוזר של ד"ר מניה, גורילה שהוא צייד ראשים. חרגוליש – "חרגול-איש" שנוצר על ידי ד"ר מאניה שהשתמש במכונה ובכימיקלים על חגב. הוא מומחה בכל אמנויות הלחימה ושולט בכל נשק המוכר לאנושות. סוזן בלו סטיב בולן - גרימסטר ברברה גודסון - פנדה ג'ין ג'ין סטיב קרמר - ד"ר מאניה דייב מאלו - רודי רדבון, סקוואק, מאגסי וולף מייקל מקונוהי מייקל סוריך את גרסת הדיבוב בעברית ביימו גיתית שובל ורון דרויאן. גיתית שובל - פנדה ג'ין ג'ין שגית שמיר אמיר איבגי - מספר שאולי הלוי - גרימסטר גדי לוי רון דרויאן - חרגוליש יונתן גליקסברג רוניה לוי שירלי פוטרמן יחיאל אסולין "U.S. Copyright Public Records System". "Disney+ and Missing Saban Entertainment & Fox Kids-Jetix Worldwide Library - StreamClues". 14 בספטמבר 2022. אורכב מ-המקור ב-26 בדצמבר 2022. נבדק ב-2 באוקטובר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Liste - BVS Entertainment | Séries". "פנדה ג'ין ג'ין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פנדה ג'ין ג'ין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
איוואן מאסון

איוואן מאסון (בצרפתית: Yvann Maçon; נולד ב-1 באוקטובר 1998 בביי-מאהו שבגוואדלופ) הוא כדורגלן צרפתי-גוואדלופי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סנט אטיין (כדורגל). מאסון גדל במחלקות הנוער של אסוסיאשן ז'ובניס, סולידאריטה סולר וקסטלנו לה קרס. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של דנקרק, ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת הליגה הצרפתית השלישית. ב-31 בינואר 2020 חתם מאסון בקבוצת סנט אטיין מליגת העל הצרפתית. ב-9 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 למונפלייה במסגרת המחזור ה-24 בליגה לעונת 2019/2020. ב-8 בדצמבר 2022 הושאל מאסון לפריז מליגת המשנה הצרפתית עד לתום עונת 2022/2023. הוא ערך 18 הופעות ליגה במהלך תקופתו במועדון. ב-2 ביולי 2023 חתם במכבי תל אביב. הוא שותף ב-13 משחקים, מרביתם במסגרת האירופאית, הבקיע שער ובישל שער נוסף. בעקבות מלחמת חרבות ברזל ביקש לעזוב את ישראל. בתחילת ינואר הגיעו קבוצות מכבי תל אביב וסנט אטיין להסכמה על סיום תקופת ההשאלה והוא שב לצרפת. איוואן מאסון, באתר Transfermarkt איוואן מאסון, באתר Soccerway איוואן מאסון, באתר BDFutbol איוואן מאסון, באתר WorldFootball.net איוואן מאסון, באתר FootballDatabase.eu Communiqué officiel : Yvann Maçon est Stéphanois באתר הרשמי של סנט אטיין, 31 בינואר 2020 (בצרפתית) Yvann Maçon prêté au Paris FC באתר הרשמי של פריז, 8 בדצמבר 2022 (בצרפתית) איבן מאסון מצטרף למכבי!, באתר מכבי תל אביב, ‏2 ביולי 2023 מוטי פשכצקי, ‏איבן מאסון שוחרר רשמית ממכבי תל אביב, באתר ערוץ הספורט, 5 בינואר 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-45 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-45 של הצבא הבריטי (וסקס ה-2) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם. הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-43 (וסקס). היחידות שגויסו נשלחו להודו בדצמבר 1914, והם הוגדרו כדיוויזיה ה-45 (וסקס ה-2). הדיוויזיה נותרה שם במהלך המלחמה, וסיפקה בעיקר תגבורות ליחידות אחרות ולא השתתפה בלחימה כגוף אחד. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה. הדיוויזיה הוקמה מחדש ממש לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. במרץ 1939, לאחר הופעתה מחדש של גרמניה כמעצמה צבאית משמעותית וכיבושה של צ'כוסלובקיה, הגדיל הצבא הבריטי את מספר הדיוויזיות בצבא הטריטוריאלי (TA) על ידי שכפול יחידות קיימות. הדיוויזיה ה-45 החלה להיווצר באוגוסט 1939 והפכה לפעילה בחודש שלאחר מכן, כשכפול קו שני של דיוויזיית הרגלים ה-43 (וסקס). גדודי הדיוויזיה צמחו כולם במערב המדינה. הכוונה הייתה שהדיוויזיה תישאר בממלכה המאוחדת כדי להשלים אימונים והכנה, לפני שתתפרס לצרפת תוך שנים עשר חודשים מפרוץ המלחמה. במקום זאת, הדיוויזיה פוזרה במידה רבה על מנת להגן על נקודות חשובות מבחינה אסטרטגית. כתוצאה מהניצחון הגרמני המהיר על יבשת אירופה במהלך הקרב על צרפת ב-1940, הדיוויזיה לא נפרסה מעבר לים ובמקום זאת נשלחה לסאסקס כדי להגן על החוף מפני פלישה גרמנית אפשרית. משימה זו הורחבה לכיסוי קטעים מקו החוף של קנט, ואחריה פעלו להגן על אסקס ולשמש ככוח עבור מתקפת נגד. בדצמבר 1941 יועדה הדיוויזיה להישאר בתוך בריטניה ולא להיפרס מעבר לים כמבנה קרבי. לאחר מכן, תקופות נוספות של הגנת חוף ואימונים בצפון אירלנד. ב-1944, כוח האדם של הדיוויזיה הועבר לאיטו לחיזוק מערכי קרב בתוך קבוצת הארמיות ה-21, והדיוויזיה פורקה באוגוסט 1944. הדיוויזיה הוקמה מחדש בספטמבר כדיוויזיה ה-45, המורכבת מאנשי הדיוויזיה ה-77 שפורקה. בתפקיד זה הייתה הדיוויזיה אחראית להכשרת חיילים בחופשה רפואית או שבילו זמן רב מעבר לים או כשבויי מלחמה ושיבוץ חיילים ליחידות חדשות. בדצמבר 1945 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיה ה-45. זמן קצר לאחר מכן צורפו לה שלוש חטיבות חדשות, כולן בתפקידן לסייע בזרימת החיילים החוזרים מהיערכות מעבר לים. כחלק מפירוק הכוחות המזוינים הבריטיים לאחר מלחמת העולם השנייה, החטיבה הפסיקה להתקיים עד סוף 1945 ולא הוקמה מחדש.