laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אגלט

אַגְלֶט (באנגלית: Aglet)‏ הוא פיסת פלסטיק קטנה או נדן מתכת הנמצאים בדרך כלל בקצה של חוט, כבל או שרוך. האגלט שומר על הסיבים של החומר מחשיפה, קריעה ופרימה. הודות לאגלט, קל יותר להחזיק את השרוכים, לקשור אותם וליצור לולאות. המילה aglet או aiglet באה מהמילה הצרפתית העתיקה aiguillette, הנגזרת מהמילה aiguille שמשמעותה "מחט". אגלטים היו במקורם עשויים מתכת, זכוכית או אבן, ורבים היו מקושטים מאוד. לאנשים עשירים בתקופה הרומית היו אגלטים שעשויים ממתכות יקרות כמו פליז או כסף. לפני המצאת הכפתורים נעשה בהם שימוש בקצוות הסרטים ששימשו להידוק ביגוד ביחד. לפעמים הם נוצרו לדמויות קטנות. שייקספיר מכנה דמות מסוג זה "תינוק נמרץ" במחזה "אילוף הסוררת". לדברי עורך ההפינגטון פוסט, ג'יימס קייב, "ההיסטוריה של האבולוציה של האגלט מעט מסובכת - מקורות רבים מעריכים כי הוא הפך פופולרי על ידי ממציא אנגלי בשם הארווי קנדי, שלדבריו הרוויח 2.5 מיליון דולר מהשרוך המודרני בשנות ה־90 של המאה ה־18." האגלטים שיוצרו בעבר מזהב וממתכות יקרות, הוחלפו באגלטים מודרניים, העשויים בעיקר מפלסטיק, אלומיניום וכסף. ניתן ליצור אגלטים תוצרת עצמית מחומרים שרובם נמצאים כמעט בכל בית: נייר דבק (סלוטייפ), שרף, שעווה, דבק, חוט ומתכת. אגלט מפלסטיק מחובר לקצות השרוך על ידי מכונה העוטפת סרט פלסטי סביב קצות השרוך, ובאמצעות חום או כימיקלים מתיכה את הפלסטיק סביב השרוך. אגלט ממתכת מחובר באמצעות הלחמה. ניתן להלחים גם את קצות סיבי החוט של השרוך. חברות נעליים מייצרות לעיתים קרובות שרוכי נעליים עם אגלטים משלהן, עם עדיפות לאגלטים מתכתיים. חלק מהחברות מוסיפות לוגו על גבי האגלט. המונח זכה לפופולריות בעקבות אזכורו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית לילדים "פיניאס ופרב", בפרק ה-28 "קצה היום", שבו הוחלט להעלות את המודעות הציבורית לאותו חלק בנעל, ולהקדיש לו שיר. מדיה וקבצים בנושא אגלט בוויקישיתוף אגלט (קצה השרוך) בעברית, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏28 במאי 2017 "Aglet". Merriam-webster.com. נבדק ב-20 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "What Is an Aglet?". Wonderopolis.org (באנגלית). נבדק ב-2017-07-28. Cave, James (2016-06-22). "Behold, The Aglet: That Thing On The End Of Your Shoelace". Huffington Post (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-07-28. Disney Channel Israel (2013-07-18), פיניאס ופרב | אגלט, נבדק ב-2024-08-25
סילביה סידני

סילביה סידני (באנגלית: Sylvia Sidney;‏ 8 באוגוסט 1910 – 1 ביולי 1999) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב. הייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1973 על הופעתה בסרט "משאלות קיץ, חלומות חורף". נולדה בשם סופיה קוסוב (Sophia Kosow) ברובע הברונקס שבניו יורק, לרבקה, מהגרת יהודיה מרומניה ולויקטור קוסוב, מהגר יהודי מרוסיה. הוריה התגרשו כשהייתה בת חמש וסידני גדלה לצד אמה ואביה החורג, רופא השיניים זיגמונד סידני. הוריה עודדו אותה ללמוד ריקוד ומשחק כדרך להתמודדות עם ביישנותה. למדה משחק בבית הספר של אגודת התיאטרון בניו יורק והופיעה בהפקות תיאטרון, שם זכתה לשבחי מבקרים על הופעותיה. בגיל 16 התגלתה על ידי צייד כישרונות מהוליווד. לאחר השתתפות בשני סרטים נשכחים בשנות העשרים, החלה סידני את דרכה המשמעותית בקולנוע בשנת 1931 בסרט הפשע "רחובות העיר" ובדרמה "סצנת העיר". ב-1936 כיכבה בתפקידים ראשיים בדרמת הפשע "זעם", סרטו האמריקאי הראשון של פריץ לאנג, בתור קת'רין ארוסתו של ג'ו וילסון (ספנסר טרייסי), ובמותחן הריגול של אלפרד היצ'קוק "חבלה". ב-1937 הופיעה בסרט הפשע של ויליאם ויילר "מבוי סתום" בתור דרינה אחותו של טומי גורדון מנהיג כנופיית הרחוב "ילדי מבוי סתום". באותה שנה כיכבה גם ב"אתה חי רק פעם אחת" של פריץ לאנג, לצד הנרי פונדה. בשנות השלושים הייתה סידני אחת מהשחקניות המרוויחות ביותר בהוליווד. שכר העבודה השבועי שלה עמד על 10,000 דולר. (שווה ערך לכ-200,000 דולר כיום). במקביל פיתחה מוניטין של שחקנית שקשה לעבוד איתה. החל מסוף שנות השלושים החלו להידלדל תפקידיה בקולנוע והיא העדיפה להופיע על בימות התיאטרון. ב-1945 שיחקה בדרמת המלחמה של פרנק לויד "דם על השמש" בתפקיד אייריס הילרד בה מתאהב העיתונאי ניק קונדון (ג'יימס קאגני). החל מתחילת שנות החמישים ועד שנותיה המאוחרות הופיעה בתפקידי אורח בסרטי ובסדרות טלוויזיה רבים. בשנת 1973 חזרה למסכים לאחר היעדרות ארוכה ונתנה את אחת מהופעותיה הקולנועיות הטובות בקריירה בדרמה "משאלות קיץ, חלומות חורף", בתפקיד גברת פיטצ'ט, אמה המתנשאת של עקרת הבית ריטה וולדן (ג'ואן וודוורד). סידני הועמדה על התפקיד לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א. ב-1986 זכתה סידני בפרס גלובוס הזהב והועמדה לפרס אמי על הופעתה בסרט הטלוויזיה "חורף מוקדם". היא שיחקה לאחר מכן בסרט האימה "סימן משמיים 2", בקומדיה הרומנטית "אנשים משומשים" בתור ביבי, אמה של פרל ברמן (שירלי מקליין) ובסרטיו של טים ברטון "ביטלג'וס", בתור ג'ונו העובדת הסוציאלית של הזוג אדם (אלק בולדווין) וברברה (ג'ינה דייוויס) מייטלנד ו"הפלישה ממאדים", סרטה האחרון, בתור סבתו של הנער ג'ימי שמצליח לחסל את החייזרים הפולשים. ב-1982 הוענק לה הפרס ע"ש ג'ורג' איסטמן על תרומתה לאמנות הקולנוע. סידני הייתה נשואה שלוש פעמים במהלך חייה: למוציא לאור בנט סרף (1935–1936), לשחקן לותר אדלר (1938–1946; ממנו לסידני היה ילד בשם ג'ייקוב, שנפטר ממחלת ה־ALS) ולמפיק קרלטון אלסוף (1947–1951). במהלך שנות ה-70 הוציאה לאור שני ספרים שעסקו בתפירה. בשנת 1999 נפטרה סידני כשהיא בת 88 ממחלת סרטן הגרון. על שמה של סידני מצוי כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. מגנום, בלש פרטי (סדרת טלוויזיה) (1983) אי האשליות (1998) רדיו סינסינטי (סדרת טלוויזיה) (1978) מדיה וקבצים בנושא סילביה סידני בוויקישיתוף סילביה סידני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סילביה סידני, באתר AllMovie (באנגלית) סילביה סידני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סילביה סידני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ונטספילס (כדורסל)

מועדון הכדורסל ונטספילס היא קבוצת כדורסל לטבית מהעיר ונטספילס, המתמודדת בליגת העל הלטבית, בליגת האלופות והליגה הבלטית. הקבוצה נוסדה בשנת 1994, המועדון הגיע לגמר אליפות הליגה פעמיים (1998, 1999). הקבוצה זכתה ברצף של שבע אליפויות ליגה (2000 - 2006). הקבוצה השתתפה גם בצ'מפיונס קאפ בעונת 2002/03 ובגביע יול"ב בעונת 2003/04. הקבוצה זכתה באליפות הליגה הלטבית בפעם השמינית בשנת 2008/09. כמו כן, סיימה הקבוצה במקום הרביעי (2004/05), במקום השלישי (2006/07) ובמקום הרביעי (2009/10) בליגה הבלטית. בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות הליגה הבלטית לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת רדופיס פרינאי בסיכום שני מפגשים. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות התשיעית שלה לאחר ניצחון בסדרת הגמר 1-4 מול קבוצת ואף ריגה. הליגה הלטבית: אליפות (9): 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2009, 2014 מקום שני: 1998, 1999, 2007, 2011, 2012, 2013 הליגה הבלטית: אליפות (1): 2013 חצי גמר: 2005, 2007, 2010, 2011 צ'מפיונס קאפ: חצי גמר: 2003 גביע יול"ב: רבע גמר: 2005 יורוצ'לנג': רבע גמר: 2011, 2012 מדיה וקבצים בנושא ונטספילס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ונטספילס ונטספילס, ברשת החברתית פייסבוק ונטספילס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ונטספילס, ברשת החברתית אינסטגרם עמוד הקבוצה באתר הליגה הלטבית עמוד הקבוצה באתר היורובסקט
תנועה פוליטית

תנועה פוליטית היא תנועה חברתית הפועלת בזירה הפוליטית. תנועה פוליטית עשויה להיות מאוגדת סביב מגזר, רעיון, או דת. לעומת מפלגה, תנועה פוליטית לא פועלת לתפוס את השלטון ולא מחויבת בכללים ובחוקים המושתים על מפלגות, אך חבריה עשויים להתארגן כמפלגה, בהמשך לפעילותם בה. חלק מהתנועות הפוליטיות הופכות לבסוף למפלגות או מתמזגות לתוך מפלגות קיימות. תנועות פוליטיות יכולות לפעול ברמה מקומית, אזורית, לאומית או בין-לאומית. יש שמטרתן לשנות את מדיניות הממשלה בתחומים חברתיים מגזריים כגון שוויון זכויות לנשים, נכים, הומוסקסואלים וקבוצות מיעוט באוכלוסייה, יש המייצגות אידאולוגיות חברתיות כמו מדיניות סביבתית, סולידריות חברתית, אנטי קפיטליזם, סוציאליזם וקומוניזם, ואחרות פועלות להגשמת שאיפות דתיות, אנטי דתיות, לאומיות ולאומניות. דרכי הפעולה של התנועות כוללות בדרך כלל הפצה רחבה ונמרצת של משנתם הפוליטית, ושל תפיסת העולם בה דוגלים חברי התנועה; הן יוזמות פעולות ציבוריות ובכלל זה פעולות מחאה והפגנות נגד המשטר או הממשלה, או בעדן, במטרה ליצור לחץ על מקבלי ההחלטות. כיוון שתנועות לא משתתפות בבחירות ולא נכללות בסקרים פוליטיים יש קושי בהערכה של מספר התומכים בהן. אמיר בר-אור, "מן היסוד" – נפתוליה של תנועה פוליטית-רעיונית, עיונים בתקומת ישראל, 4, תשנ"ד, עמ' 478–493. מרדכי בר-און, שלום עכשיו: לדיוקנה של תנועה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ה–1985. צבי רענן, גוש אמונים, תל אביב: ספרית הפועלים, תשמ"א–1980. מדיה וקבצים בנושא תנועה פוליטית בוויקישיתוף ארכיון אסף פרסומי מפלגות ותנועות, בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסטר

האם התכוונתם ל... אוסטר (Auster, "דרום" בלטינית) – אל הרוח הדרומית במיתולוגיה הרומית, מקבילו של נוטוס מהמיתולוגיה היוונית, וכן כינוי לרוח הדרומית עצמה אוסטר (חברה) (אנ') (Auster) – יצרנית כלי תעופה בריטית, קרויה על שם המונח הרומי לרוח הדרומית אוסטר אוטוקרט – מטוס קל מתוצרת חברת אוסטר (מראשוני מטוסי חיל האוויר הישראלי) מקומות בקנטון ציריך שבשווייץ: אוסטר (עיר) (Uster) – עיר בקנטון ציריך בשווייץ אוסטר (מחוז) (אנ') (Uster) – מחוז בקנטון ציריך בשווייץ (העיר אוסטר היא בירתו) באנטארקטיקה, על שם מטוסי אוסטר אוטוקרט: קרחון אוסטר – קרחון בארץ אנדרבי נקודת אוסטר – לשון יבשה בארץ גרהאם, בצפון חצי האי האנטארקטי אישים ארנסט אוסטר (Oster;‏ 1908–1977) – היה פסנתרן, מוזיקולוג ותאורטיקן מוזיקה יהודי-גרמני גריגורי אוסטר (Остер;‏ יליד 1947) – סופר ילדים רוסי דניאל אוֹסְטֶר (אַוּסְטֶר, Auster;‏ 1893–1963) – היה פוליטיקאי ישראלי, ראש עיריית ירושלים ומחותמי מגילת העצמאות הנס אוסטר (Oster;‏ 1887–1945) – היה איש צבא גרמני, מהחשובים בפעילי ההתנגדות הגרמנית לנאציזם פול אוסטר (Auster; יליד 1947) – סופר יהודי אמריקאי פרנסיס אוּסטר (Huster;‏ יליד 1947) – שחקן, במאי, מפיק וסופר צרפתי דרומי (פירושונים) כמו בשמות אוסטרליה – "ארץ/אדמה דרומית", או אוסטרלופיתקוס – "קוף-אדם דרומי". המטוסים שימשו לחקר האזור ושמם ניתן למקומות הללו. את השם לקרחון נתנה משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה (ANARE), ואת השם לנקודת אוסטר נתנה הוועדה הבריטית לשמות מקומות אנטארקטיים (UK-APC).
מישור (גאוגרפיה)

מישור הוא צורת נוף ששטחה חלק מהתרוממות ונמוך יחסית משאר האזורים. במישור, הגבעות אינן עוברות את גובה ה-100 מטר, ובדרך כלל הוא נטול עצים. מישורים מתאימים לחקלאות, בשל האדמה השטוחה והלא סלעית שלהם. מישור יכול להכיל מגוון סוגי אזורים שטוחים הכוללים: ערבות, בתות, סוואנות, טונדרות ואזורי שיחים וגם מדבריות או אפילו יערות וחלק מהמישורים יכולים להיות מוצפים בחלק מהשנה. גם רמות או עמקים שטוחים יכולים להיחשב למישורים. המישור הוא גם חלק נמוך ושטוח על פני כדור הארץ. לעיתים מתרוממות מעל המישור גבעות נמוכות. המישור הגדול ביותר בעולם, מישור הקרח הגדול (הקרוי בשם זה בשל הקרחונים וההרים המקיפים אותו), נמצא ביבשת אנטארקטיקה, בשטחה של אנטארקטיקה הארגנטינאית. שטחו הוא 3,672 קילומטרים רבועים. המישור השלישי בגודלו בעולם, מישור סחלין, נמצא במזרח רוסיה באי סחלין. בקו החוף של ישראל עם הים התיכון משתרע מישור החוף, שאורכו כ-238 קילומטרים. מדיה וקבצים בנושא מישור בוויקישיתוף מישור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תל זהרה

תֵּל זָהֳרָה (נבטא זוֹהוֹרָה) נמצא במזרח עמק בית שאן, כ-500 מטר מערבית לגשר הקנטרה שעל נחל חרוד, וכ-800 מטר מצפון לכביש 669 וגדר קיבוץ ניר דוד. שם התל מקורו בערבית (זַהְרַה = פרח) וזאת עקב פריחת החרציות הזוהרת למרחוק בעונת האביב. סמוך לתל נובע עין זהרה. החל מ-2006 חופרת באתר משלחת מטעם אוניברסיטת מונטנה בראשות פרופסור סוזן כהן. מחקרה מתמקד בלימוד אורבניזציה והיחסים בין אזורים עירוניים וכפריים בתקופת הברונזה התיכונה (1950 עד 1550 לפניה"ס) בכנען (ארץ ישראל של היום), וכן בקשרים של כנען ומצרים העתיקה בתקופה זו. הדבר כולל התבוננות בצורות התיישבות, תהליכי עיור ויחסי מסחר. רק בסוף עונת 2008 זיהו את ההתיישבות הברונזאית התיכונה ועונות החפירה הבאות התמקדו ויתמקדו בשרידים אלו, בחשיפתם ובלימודם. מהתקופה הרומאית שרידים של שני מבנים גדולים, לאחד מהם מסועפת מערכת ניקוז מורכבת, וכן מספר מטבעות. שרידים ארכיטקטוניים מהתקופות ההלניסטית והפרסית. כמו כן נחשפו קברים מתקופת הברונזה התיכונה וכן קברים המזוהים כבדואיים. שביל עמק המעיינות Cohen S.L. (2008), The 2007 Excavations at Tel Zahara. Bulletin of the Council for British Research in the Levant 3:84-86. Cohen S.L. (2008), Tel Zahara, 2008, The Israel Exploration Journal 58:237-243. Cohen S.L. (2007), The 2006 Excavations at Tel Zahara. Bulletin of the Council for British Research in the Levant(הקישור אינו פעיל) 2:67-68. Cohen S.L. (2007), Tel Zahara, 2007, The Israel Exploration Journal 57:229-236. Cohen S.L. (2006), Tel Zahara, 2006, The Israel Exploration Journal 56:220-227. Maeir A.M. (1997), The Material Culture of the Central Jordan Valley during the Middle BronzeII period: Pottery and Settlement Pattern, vols. I/II, unpublished doctoral dissertation, Jerusalem: Hebrew University. מדיה וקבצים בנושא תל זהרה בוויקישיתוף תל זהרה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית כתב העת של אוניברסיטת מונטנה גיליון 5 שנת 2008-2009 עמ' 15 Short Fieldwork Report: Tel Zahara (Israel), seasons 2006–2007‏ בתוך (Bioarchaeology of the Near East 1:68–72 (2007 מאת S. Cohen, W. Więckowski ASOR newsletter חורף 2008 כרך 58 מס' 3. עמודים 28-29 את המהדורה עדכן זאב ענר, כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005 ׁ(מהדורה 20 מחודשת) כתב העת של אוניברסיטת מונטנה גיליון 5 שנת 2008-2009 עמ' 15
טליה שפירא

טליה שפירא (6 באוגוסט 1946 – 24 בינואר 1992) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאית, סטנדאפיסטית וזמרת ישראלית. שפירא נולדה לפאניה, ציירת, ולשמואל, חשמלאי, למשפחה בת שני ילדים. שפירא גדלה בשכונת תל גנים ברמת גן. היא למדה בתיכון רננים והופיעה בתיאטרון לנוער "שחרית". אמה נפטרה מסרטן כשהייתה בת 16. שירתה בלהקת גייסות השריון יחד עם דורי בן זאב, תיקי דיין ואבי טולדנו. לאחר מכן, החלה לשחק בתיאטרון הקאמרי, התיאטרון העממי, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ותיאטרון חיפה. ב-1969 השתתפה בתוכנית "צץ וצצה", הפקה משירי נתן אלתרמן. כמו כן, שפירא נמנתה עם חברי "חבורת לול" והשתתפה במערכון המפורסם "לה מרמור". הוציאה שני תקליטים עם סיפורי ילדים: "סיפורים לפני השינה" ב-1985 ו"עוד סיפורים לפני השינה" ב-1987. בשנת 1987 אובחנה כחולה בסרטן והחלה לעבור טיפולים. ב-1988 העלתה הצגת יחיד קומית פרי עטה בשם "אחת העם", בה גילמה דמויות סטריאוטיפיות של פולניה, מנחת סדנאות ניו אייג' ועוד. במהלך חייה השתתפה שפירא בסרטים: "ארבינקא" (1967), "שבלול" (1969), "חדווה ושלומיק" (1971), "הבלש האמיץ שוורץ" (1973), "עיניים גדולות" (1974), "חגיגה בסנוקר" (1975), "חגיגה לעיניים" (1975), "יופי של צרות" (1976), "לופו בניו יורק" (1976), "סרט וארוחת בוקר" (1977), "בלפר" (1978), "ישו" (1979), "טרנזיט" (1980), "לא לשידור" (1981), "מונולוג של אשה צעירה" (1988) ו"סיפורי תל אביב" (1992). על משחקה בסרט "חגיגה לעיניים", זכתה שפירא בפרס השחקנית הטובה בקולנוע ב-1975 בפסטיבל הסרטים בצפת. בתחילת שנות השמונים השתתפה שפירא בתפקיד "ביש" בתוכנית הטלוויזיה הלימודית "חשבון פשוט". ב-1984 השתתפה בסדרה "קרובים קרובים" בטלוויזיה החינוכית בתור האסטרולוגית תיאודורה בלפור. ב-1987 השתתפה בסדרת הילדים "הופה היי" לצד ספי ריבלין, יגאל בשן ועוזי חיטמן. שפירא הייתה נשואה פעמיים. בעלה הראשון היה איש העסקים יורם בן טובים, ובעלה השני מפיק הקולנוע יעקב ליפשין (בעלה לשעבר של הילה אלפרט). היא נפטרה ממחלת הסרטן ב-24 בינואר 1992, בגיל 45, ונטמנה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. טרם מותה הקדיש לה חברה הקרוב, שלום חנוך, את שירו "את מביאה הכל לידי דמעות". היא הותירה אחריה שני בנים. בנה הבכור, יוני בן-טובים, היה לימים הבאסיסט של להקת הרוק "זקני צפת". בנה השני, אורי ליפשין, הוא דוקטור לפסיכולוגיה. ב-2015 הוקרן הסרט התיעודי "17 התחלות על טליה" במסגרת פסטיבל דוקאביב, שביים בנה, יוני בן-טובים. בן-טובים עבד על הסרט במשך עשר שנים, והוא עוסק בפן הפחות מוכר ביצירתה של שפירא - הכתיבה, ומבוסס על יומנים וסיפורים קצרים שכתבה בחייה. מדיה וקבצים בנושא טליה שפירא בוויקישיתוף טליה שפירא, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית טליה שפירא, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טליה שפירא, באתר AllMovie (באנגלית) טליה שפירא, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טליה שפירא, באתר MusicBrainz (באנגלית) טליה שפירא, באתר Discogs (באנגלית) טליה שפירא, דף שער בספרייה הלאומית טליה שפירא, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים על טליה שפירא באתר "בננות" טליה טליה(הקישור אינו פעיל, 20.11.2018), הספדו של מאיר אריאל לטליה שפירא, אתר מאיר אריאל נירית אנדרמן, טליה וקוץ בה | הסיפור שלא סופר על טליה שפירא, באתר הארץ, 14 במאי 2015 הילה אלפרט, טליה שלנו, באתר ישראל היום, 27 במאי 2015 איפה הוא היה? חזרה למערכון של טליה שפירא, באתר ynet, 24 בנובמבר 2016
B.E.12 (מטוס)

B.E.12 היה מטוס בריטי דו-כנפי וחד מושבי מתקופת מלחמת העולם הראשונה בשימוש גיס התעופה המלכותי. המטוס תוכנן על ידי "מפעל מטוסים רויאל". בריטניה בריטניה חיל האוויר המלכותי אוסטרליה אוסטרליה חיל האוויר המלכותי האוסטרלי B.E.2 מדיה וקבצים בנושא B.E.12 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצעד הפזמונים של בילבורד (1950–1958)

ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים האמריקניים השבועיים של המגזין בילבורד שנערכו משנת 1950 עד אוגוסט 1958. מצעד הפזמונים של בילבורד הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה האמריקאית המתעדכן משנת 1940 ועד היום מדי שבוע על ידי מגזין המוזיקה בילבורד. לפני שנוסד מצעד הבילבורד הוט 100 (באוגוסט 1958) אשר משקלל את נתוני המכירות ונתוני זמן האוויר בארצות הברית, מגזין המוזיקה האמריקני בילבורד פרסם במקביל בכל שבוע מספר מצעדים שבועיים שונים. לאורך רוב שנות ה-50 פרסם המגזין את שלושת המצעדים הבאים: מצעד השירים הנמכרים ביותר – דירוג של הסינגלים הנמכרים ביותר בחנויות שונות בארצות הברית, בהתבסס על דיווחים שנאספו מנקודות מכירה שונות. מצעד השירים המשודרים ביותר בתחנות הרדיו – דירוג של הסינגלים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו השונות ברחבי ארצות הברית, בהתבסס על דיווחים שנאספו מתקליטנים ומתחנות רדיו ברחבי ארצות הברית. מצעד השירים המושמעים ביותר במכשירי ג'וקבוקס – דירוג של הסינגלים שהושמעו הכי הרבה במכשירי ג'ובוקס ברחבי ארצות הברית. באותה העת, מצעד זה היווה את אחד האפיקים החשובים ביותר למדידת הפופולריות של שיר בקרב הדור הצעיר של המאזינים, וזאת בשל כך שבמשך שנים רבות תחנות רדיו רבות לא הסכימו לנגן מוזיקת רוק אנד רול ברשימות ההשמעה שלהם. להלן רשימה המציגה את השירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הנמכרים ביותר של בילבורד.   ♪  – הסינגל הנמכר ביותר בארצות הברית באותה השנה להלן נתונים סטטיסטיים המבוססים על השירים שהגיעו לצמרת מצעד הסינגלים הנמכרים ביותר של בילבורד: שנות ה-50 של המאה ה-20 במוזיקה הפופולרית מצעד הסינגלים הבריטי (1952–1959)
אוניברסיטת פואטייה

אוניברסיטת פואטייה (בצרפתית: université de Poitiers) היא אוניברסיטה הנמצאת בעיר פואטייה שבצרפת. האוניברסיטה נבנתה בשנת 1431 שנייה לאוניברסיטת פריז שנוסדה ב-1257. היא חברה בקבוצת קוימברה שמכילה את 40 אוניברסיטאות המחקר הוותיקות באירופה. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1431 כאשר במסגרת מלחמת מאה השנים המנהיגות הצרפתית נדדה מפריז לפואטייה ובגלל הנאמנות של תושבי החבל, אישר המלך שארך השביעי הקמה של אוניברסיטה בפואטייה. בולה אפיפיורית מה-29 במאי 1431 של האפיפיור אאוגניוס הרביעי אישר את הקמת האוניברסיטה. בהקמתה האוניברסיטה כללה חמש פקולטות: תאולוגיה, חוק אזרחי, חוק קנוני, רפואה ואומנות. החל מהמאה ה-16, האוניברסיטה משפיעה על חיי התרבות בזכות 4,000 הסטודנטים שהיו בה באותה תקופה. חלק מהסטודנטים האלו הופכים מאוחר יותר למפורסמים: בלזאק, פרנסואה רבלה, רנה דקארט, פרנסיס בייקון ועוד. האוניברסיטה נסגרה בזמן המהפכה הצרפתית ונפתחה מחדש ב-1796. פקולטות מחקריות: ביורפואה מדעי החוק והחברה כלכלה מדעים מדויקים בלשנות אומנות מדעי הספורט בית ספר לרפואה ורוקחות. בית ספר גבוה להנדסה של פואטייה (הנדסת מכונות, הנדסת חומרים, מדעי האנרגיה ואווירונאוטיקה). מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת פואטייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת פואטייה (בצרפתית) אוניברסיטת פואטייה, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת פואטייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת פואטייה, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת פואטייה, סרטונים בערוץ היוטיוב אוניברסיטת פואטייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מספרים מאתר האוניברסיטה היסטוריה מאתר האוניברסיטה
הר ברניקי

הר בֶּרֶנִיקי הוא הר בגליל, הנמצא סמוך לכנרת דרומית לטבריה. גובה ההר כ-190 מטר מעל פני הים. על ההר נמצאו שרידי כנסייה ביזנטית ולצידה מסגד מהמאה ה-8 לספירה. להורדוס אנטיפס היה בטבריה ארמון מפואר, שייתכן שהוא ארמונה של הנסיכה ברניקי, עליו סיפר יוסף בן מתתיהו בכתביו, ומכאן שמו של ההר "הר ברניקי". במהלך התקופה הביזנטית, במאה השישית, נבנתה על פסגתו המזרחית של ההר כנסיית העוגן, ייתכן על חורבת ארמונו של אנטיפס. הכנסייה הייתה מבנה מפואר ששטחו כ-1,400 מ"ר. בליבה של הכנסייה עמדה אבן מונוליתית ששמשה כשריד מקודש, וכפי הנראה נקשרה בסיפור פעילותו של ישו באזור הכנרת. הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בנה חומה, שהגיעה מטבריה עד לפסגתו המערבית של ההר, והסתיימה בשני מגדלים שגובהם 15 מטרים ואורך כל אחד מצלעותיהם 7.5 מטרים. ברעש האדמה בשנת 749 המכונה רעש שביעית נהרסו המבנים שעל ההר, לרבות הכנסייה, אך זו שופצה מחדש בתקופה המוסלמית הקדומה, במהלך המאה השמינית ושימשה ככנסייה עד לאחר קרב קרני חיטין, בו נהדפו הצלבנים וממלכתם בגליל חרבה. לאחר חורבן הכנסייה שהה המקום בשממונו במשך שנים רבות. בשנת 1990 החל הארכאולוג יזהר הירשפלד בחפירות במקום. לא נמצאו כל שרידים לארמונה של ברניקי, אך נחשפה הכנסייה הביזנטית, ושרידי החומה והמגדל. הקרן הקיימת לישראל פרצה דרך המובילה משכונותיה העליונות של טבריה אל ההר. בצלע ההר התגלה על ידי הארכאולוגים יזהר הירשפלד ויוסף סטפנסקי תיאטרון רומי, ובו כ-6,000-5,000 מקומות. עיריית טבריה מתכננת להפוך את האמפיתיאטרון למרכז מופעים ולשלבו בפארק עוז ברקוביץ', פארק ארכאולוגי בדרומה של טבריה, הכולל ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הרומית. בסמוך לכנסייה נחשף מבנה נוסף, וההשערה הייתה שהוא שימש כשוק בתקופה הביזנטית של העיר. בשנת 2009 גילתה הארכאולוגית קטיה ציטרין-סילברמן מהאוניברסיטה העברית בירושלים שהמבנה שימש כמסגד, וייתכן שהכנסייה והמסגד פעלו במקביל זה לצד זה, כשכל אחד משרת את הקהילה שלו. מסגדים דומים מאותה תקופה התגלו בדמשק ובעיר ג'רש שבירדן. מדיה וקבצים בנושא הר ברניקי בוויקישיתוף מידע על אתר הר ברניקי, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות יזהר הירשפלד, "כנסיית העוגן בפסגת הר ברניקי בטבריה", מטוב טבריה, חוברת 9 הוצאת אריאל 1994, עמ' 10 הודעה לעיתונות מתאריך 1.4.2008 אתר רשות העתיקות ניר חסון, תור הזהב ועידן הסוכר של טבריה, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2012
פוזי הדוב

פוזי הדוב (אנגלית: Fozzie Bear) הוא דמות מסדרת הטלוויזיה החבובות שנוצרה על ידי ג'ים הנסון. פוזי הוא דוב שעובד בתור סטנדאפיסט כושל שסופג עגבניות והופך ללעג במיוחד אצל סטטלר ווולדורף. פוזי בוצע במקור על ידי פרנק אוז, אם כי בשנים האחרונות של הסדרה הוא בוצע על ידי אריק ג'ייקובסון. פוזי הדוב נועד להיות הדמות הראשית של פרנק אוז אך הפופולריות של מיס פיגי עקפה את זאת של פוזי. התפקיד הגדול ביותר של פוזי היה בסרט, "חג המולד של החבובות", שם הוא לקח את כל חבריו לחווה של אמו בחג המולד. בשנות ה-80 המאוחרות שוחרר וידאו לילדים הנקרא "היי, אתה מצחיק כמו פוזי הדוב!" אשר תפקידו היה לעזור לילדים לפתח את כשרונותם הקומיים. הדמות שייכת כעת לחברת וולט דיסני, לאחר שדיסני קנו את הזיכיון של החבובות. הבובה המקורית נשמרת במוזיאון סטרטפורד אפון אייבון. בעונה הראשונה, השמיע פוזי בכל פרק מונולוג קומי שבו סטטלר ווולדורף נהגו ללעוג לו. בעונה השנייה פוזי התחיל להשתמש בסגנון חדש, שבו לדוגמה הוא מדבר מהבטן או מחליק על גלגיליות. פוזי הדוב הופיע בכל סרטי החבובות. הנה כמה מתפקידיו: החבובות - הסרט - עצמו תעלול החבובות הגדול - עצמו החבובות כובשות את מנהטן - עצמו מזמור חג המולד של החבובות - פוזיוויג החבובות באי המטמון - סקוויר טרלוני החבובות בחלל - עצמו החבובות בארץ עוץ - האריה הפחדן החבובות (סרט, 2011) - עצמו מדיה וקבצים בנושא פוזי הדוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוזי הדוב פוזי הדוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פוזי הדוב בוויקי-חבובות
תחרות מס

תחרות מס (באנגלית: tax competition) היא מצב שבו מדינות מתחרות במדינות אחרות, בין היתר, בניסיון להשיג עדיפות במשיכת השקעות באמצעות מתן הטבות מס שונות (פטורים, הנחות, זיכויים, שיעור מס אפס וכדומה). אחד המאפיינים של הגלובליזציה היא הניידות המוגברת של גורמי הייצור. תופעה זאת מתחזקת באמצעות התנהגות תחרותית של מדינות המבקשות להשפיע על זרם ההשקעות העולמיות. התחרות יכולה להיות בהגמשת דיני החברות המקומיים, הרגולציה של איכות הסביבה ועוד. גם תחום המיסוי עשוי לשמש כמכשיר חשוב למשיכת השקעות גלובליות. ברור כי משטר המס מהווה נדבך חשוב במדיניות פיסקלית של מדינות העולם לצורך קביעת סדר עדיפויות כלכלי וחברתי, השונה ממדינה למדינה. אכן, בצד ההטבות למשקיעים זרים, מדינות מעניקות תמריצים ממשלתיים באמצעות משטר המס לתושבים מקומיים לצורך עידוד סקטורים מסוימים או עידוד הייצוא. במקרה זה, בשונה מההטבות למשקיעים זרים, המניעים למתן ההטבה אינם מהווים בהכרח אסטרטגיה בתחרות המס אלא קידום מדיניות-פנים. ישנם שיקולים נוספים, מלבד שיקולי המס, הנחשבים כמהותיים בעיני הנישומים בעת קביעת התחום הגאוגרפי של העסק. הנישומים מסווגים את המדינות, בין היתר, בהתאם ליציבות הכלכלית והפוליטית, תשתיות בכלל ותשתיות תקשורת בפרט, הגידול הצפוי במשק, עלות כוח העבודה, זמינות כוח עבודה מיומן, מערכת בנקאות יעילה וטובה. מדינת ישראל משתתפת פעילה בתחרות המס. כך, החוק לעידוד השקעות הון התשי"ט-1959, פותח בפני משקיעי החוץ את האפשרות לקבל הטבות שונות עבור השקעות הון בתחומים מסוימים ובאזורים מועדפים במדינה. החוק קובע, בין היתר, שיעורי מס נמוכים על הכנסות מ"מפעל מאושר" בהתאם לשיעור הבעלות של המשקיעים הזרים. המטרה המוצהרת היא "למשוך" משקיעים זרים. במטרה לעודד השקעות זרות ולמנוע בריחת הון לחו"ל משנת 2010 מס חברות נקבע על 25% במטרה להשוות לשיעור המס המקובל בחלק ממדינות אירופה. הטבת מס אמנה למניעת כפל מס מקלט מס תכנון מס אבי נוב, תחרות מס מזיקה (Harmful Tax Competition) בשוק האירופי המשותף, הרבעון הישראלי למיסים, כרך כ"ט, גיליון 116 (2002), עמ' 72–86. אבי נוב, יוזמת ארגון ה-OECD לריסון תחרות המס המזיקה, הרבעון הישראלי למיסים, כרך ל, גיליון 117 (2002), עמ' 57–73. עידו באום, כך הפכה ישראל לחממת מס של יהודים אמידים, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2009 גיא בן סימון, ‏ג'נט ילן דוחפת למס חברות גלובלי: "לעצור את המרוץ לתחתית", באתר גלובס, 5 באפריל 2021 יובל שדה, ארגון ה־OECD: התקבלה החלטה על מס חברות גלובלי מינימלי של 15%, באתר כלכליסט, 8 באוקטובר 2021