בו שילאי

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא בו. בָּוֹ שִׂילָאי (בסינית: 薄熙来, בפין-יין: Bo Xilai; נולד ב-3 ביולי 1949) הוא פוליטיקאי סיני לשעבר. בו עלה לגדולה לאחר קדנציות כראש העיר של דאליין ולאחר מכן מושל מחוז ליאונינג. הוא כיהן כשר המסחר בשנים 2004–2007. בשנים 2007–2012 הוא כיהן כחבר הפוליטבירו וראש המפלגה הקומוניסטית בצ'ונגצ'ינג. בו הוא בנו של בָּוֹ יִיבָּוֹ, אחד משמונת זקני המפלגה הקומוניסטית של סין. בו שילאי מזוהה כאחד "הנסיכים" (כינוי קומוניסט סיני פנימי) של הפוליטיקה הסינית. הוא טיפח תדמית של אדם כריזמטי בתקשורת הסינית, בשונה מטבעה המתון בדרך כלל של הפוליטיקה הסינית. הקריירה שלו נקטעה במרץ 2012, כאשר נחשפה מעורבותו לכאורה ברצח איש עסקים בריטי אשר נמצא מת בחדר בבית מלון בצ'ונגצ'ינג. במשפט שנערך הוא נידון למאסר עולם. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בו שילאי נולד ב-3 ביולי 1949. הוא בנו השני מתוך ארבעה של חבר המפלגה הקומוניסטית הבולט בָּוֹ יִיבָּוֹ, אחד משמונת זקני המפלגה הקומוניסטית של סין, שכיהן כשר האוצר בשנותיה הראשונות של הרפובליקה העממית של סין, אך הודח בשנת 1965 בעקבות תמיכתו בקיום קשרי סחר פתוחים עם המערב. כאשר פרצה מהפכת התרבות בסין בשנת 1966, בָּוֹ יִיבָּוֹ סומן כימני וכאויב המהפכה וסולק מתפקידיו. הוא נכלא למשך 12 שנה, שבמהלכן על פי הדיווחים הוא עונה. אשתו, הו מינג, נחטפה על ידי המשמרות האדומים בגואנגג'ואו והוכתה למוות או התאבדה. בו שילאי היה בן שבע עשרה כשפרצה מהפכת התרבות, ובאותה עת למד בתיכון היוקרתי מספר 4 בבייג'ינג, מהטובים במדינה. בשנותיה הראשונות של מהפכת התרבות, היה חבר פעיל בארגון המשמר האדום ואולי בשלב מסוים הוקיע את אביו. כשהשפעות המהפכה התגברו, בו שילאי ואחיו נכלאו או נשלחו לאזור כפרי, ובו שילאי נכלא במשך חמש שנים. לאחר מותו של מאו דזה-דונג בשנת 1976, כנופיית הארבעה הואשמה רשמית בכאוס במהפכת התרבות, ואביו של בו שוחרר. בָּוֹ יִיבָּוֹ טוהר מאישומיו הפוליטיים ובשנת 1979 הפך לסגן ראש הממשלה. לאחר שחרורו עבד בו שילאי במפעל לתיקון חומרה במשרד התעשייה השנייה בבייג'ינג. בשנת 1977 התקבל לאוניברסיטת פקין בבחינה ציבורית. שלא כמו רבים מבני דורו בהנהגה הסינית שלמדו הנדסה, בו למד היסטוריה עולמית. בשנה השנייה ללימודיו הצטרף בו לתוכנית לתואר שני בעיתונאות בינלאומית באקדמיה הסינית למדעי החברה, וסיים את לימודיו לתואר שני בשנת 1982. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית באוקטובר 1980. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. במהלך שנות השמונים של המאה הקודמת, משפחת בו החזירה לעצמה את השפעתה הפוליטית. בָּוֹ יִיבָּוֹ כיהן כסגן ראש הממשלה וסגן יו"ר הוועדה המייעצת המרכזית. בו הזקן נודע כאחד מ"שמונת הזקנים" של המפלגה הקומוניסטית ותרם משמעותית ליישום הרפורמות בשוק הסיני בשנות השמונים. למרות שהוא העדיף מדיניות כלכלית ליברלית יותר, בו הזקן היה שמרני מבחינה פוליטית, ואישר את השימוש בכוח צבאי נגד מפגינים במהלך אירועי כיכר טיין-אן-מן ב-1989. לאחר אירועי הכיכר, בָּוֹ יִיבָּוֹ סייע לעלייתו לשלטון של ג'יאנג דזה-מין כדי לקדם את דנג שיאופינג לתפקיד מנהיג המפלגה וסייע לג'יאנג לבסס את שלטונו בשנות התשעים. בָּוֹ יִיבָּוֹ נשאר דמות בולטת במפלגה עד מותו בשנת 2007 והיה בעל השפעה רבה על עיצוב הקריירה של בנו. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, שובץ בו שילאי למטה המפלגה הקומוניסטית – שם עבד במשרד המחקר של מזכירות ועדת מרכז המפלגה הקומוניסטית והמשרד הכללי של מרכז המפלגה. עד מהרה ביקש העברה לפרובינציות, ובשנת 1984 מונה לסגן מזכיר המפלגה של מחוז ג'ין. בריאיון ליומון העם אמר בו כי שם משפחתו הקשה עליו להתקדם בקריירה. "הרבה זמן אנשים הסתייגו ממני", אמר. בהמשך הפך בו לסגן מזכיר ומזכיר וועדת המפלגה באזור הפיתוח הכלכלי והטכנולוגי של דאליין ומזכיר ועדת המפלגה בג'ינז'ו. הוא עלה בדרגה בתוך המפלגה, והיה חבר בוועדה המתמדת של ועדת המפלגה הקומוניסטית העירונית של דאליין, גוף קבלת ההחלטות הבכיר בעיר, והיה סגן ראש עיריית דאליין בשנת 1990. בשנת 1993 הפך בו לסגן מזכיר המפלגה וראש עיריית דאליין. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בו מונה לראשות עיריית דאליין בפועל בשנת 1993 וסיים את כהונתו בשנת 2000. בו שימש כסגן מזכיר המפלגה של דאליין משנת 1995. בו הועלה בתפקיד לראש המפלגה בשנת 1999 וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2000. כהונתו של בו בדאליין סומנה על ידי הפיכתה הפנומנלית של העיר מעיר נמל משופעת למטרופולין מודרני, "חלון ראווה" של הצמיחה הכלכלית המהירה של סין. בראשית שנות התשעים לקח בו קרדיט על בניית הכביש המהיר שניאנג-דליאן, הכביש המהיר הראשון עם גישה מבוקרת בסין, וזכה לשבחים על הרחבת המהירות של התשתית ועבודה סביבתית. מאז תקופת כהונתו של בו, נודע דאליין כאחת הערים הנקיות ביותר בסין, לאחר שזכה בפרס מגילת הכבוד של האו"ם בשנת 1999. בנוסף, בו תמך במפעלים חופשיים ועסקים קטנים, וחיזר בהצלחה אחר השקעות זרות מדרום קוריאה, יפן ומדינות המערב. בניגוד לעמיתיו, הוא ערך מסיבות עיתונאים בראש השנה הסיני. בו שהה שבע עשרה שנים בעיר דאליין, תקופה ארוכה בהשוואה לעמיתים מאותה דרגה, שלעיתים קרובות הועברו ליישובים שונים לאורך הקריירה שלהם. למרות הצמיחה הכלכלית הנלווית והעלייה ברמת החיים, כהונתו של בו בדאליין זכתה לעיתים לביקורת כממוקדת מדי בפרויקטים של פיתוח אסתטי כמו שדרות נרחבות, אנדרטאות ופארקים ציבוריים גדולים. כדי לפנות מקום לפרויקטים הגדולים שלו, ממשלו של בו העבירה מספר רב של תושבים מקומיים מאזורי העיר לבתים חדשים במבואות העיר. הצימחיה של דליאן זכה לכינוי "דשא שילאי". בנוסף, הוא הוביל את הקמתו של חְווָהבְּיָאו בעיר. בשנת 2000, בו היה מועמד להיות ראש עיריית שנזן, בזכות הצלחתו בהפיכת דאליין ל"הונג קונג של הצפון". עם זאת, נאמר כי בו היה עצמאי מדי ונאמן מדי לתפקיד. לכן, התפקיד עבר ל-יוּ' יוּאוּג'וּ'ן. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. במהלך קונגרס המפלגה ה-15 בשנת 1997, משפחתו של בו שילאי פתחה בקמפיין להבטחת קידומו לחבר הוועד המרכזי של המק"ס. בָּוֹ יִיבָּוֹ קידם את הרעיון כי מהפכניים מבוגרים צריכים 'למנות' את ילדיהם לתפקידים בכירים, ובו שילאי נבחר ל"נציג" של משפחתו אף על פי שלא היה הבכור, כנראה בגלל העבר האקדמי המעולה שלו. על מנת להבטיח את קידומו של בו שילאי במהלך קונגרס המפלגה ה-15, המשפחה פתחה בקמפיין בפריסה ארצית לפרסום הישגיו של בו כראש עיריית דאליין. הם הזמינו את הסופר צֶ'ן דְזוּפֶנְג לכתוב דו"ח המתאר את בו כמדינאי מעולה. למרות הפרסום בקמפיין, בו שילאי לא הצליח להשיג מקום במשלחת המחוזית מטעם ליאונינג לקונגרס המפלגה. בסופו של דבר, בָּוֹ יִיבָּוֹ עזר לו להשיג מקום במשלחת של שאנשי, אך בו שילאי לא הצליח להשיג קידום. בנוסף, בו שילאי ניצב במקום השני בהצבעה לאישור החברות בוועדה המרכזית ה-15. כאשר ניצח 5% מהמועמדים התחתונים, נשללה ממנו כניסה למועצת העילית, מה שגרם לו מבוכה גדולה. כישלונו של בו להיבחר יוחס להתנגדות כללית לנפוטיזם במפלגה. יתרה מזאת, כמות 'טובות ההנאה המיוחדות' שהשיג לדאליין על חשבון שאר המחוז במהלך כהונתו בדאליין גרמו לטינה נגדו. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בשנת 2001, שערוריית שחיתות בה הסתבך מושל ליאונינג לשעבר, גָ'אנְג גְווֹגוָאנְג, סיפקה לבו הזדמנות לקידום. לפני קונגרס המפלגה ה-15, בָּוֹ יִיבָּוֹ ובו שילאי סייעו למזכ"ל המפלגה, ג'יאנג דזה-מין, בהכנות לכפות על יריבו הפוליטי של קיאו שי. משפחת בו גם תמכה בקמפיין "שלוש המתחים" (סָאנְגְ'יָאנְג) של ג'יאנג בשנת 1997, שנועד לחזק את ההרשעה האידאולוגית ולקדם אחדות פנימית במפלגה הקומוניסטית. התמיכה הבלתי מעורערת של בו בג'יאנג פעלה לטובתו של בו שילאי כשנתפנתה המשרה של מושל ליאונינג. בו הפך למושל בפועל בשנת 2001 לאחר פיטוריו ומעצרו של ג'אנג גְווֹגוָאנְג, ואושר רשמית כמושל בשנת 2003. בתפקידו כמושל, בו מילא עד שנת 2004, זכה בו בקשרים בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. בתקופת כהונתו בליאונינג מילא בו תפקיד קריטי בקידום תוכנית ההחייאה באזור צפון-מזרח סין. המדיניות, שאומצה בשנת 2003 על ידי רשויות המפלגה, נועדה לחזק את הפיתוח הכלכלי במחוזות ליאונינג, ג'ילין וחיילונגג'יאנג. בו שילאי התלהב במיוחד מהמדיניות, והצהיר כי ברצונו לראות את צפון-מזרח סין הופך להיות "המנוע הכלכלי הרביעי של סין" (האחרים הם דלתת נהר הפנינה, דלתת נהר יאנגצה והאזור הכלכלי של בוהאי). צפון-מזרח סין היה ידוע באותה תקופה כ"ערש התיעוש" של סין. בשנת 1980 התפוקה התעשייתית של ליאונינג בלבד הייתה כפולה מזו של גואנגדונג. עם זאת, אזור צפון-מזרח סין הושאר מאחור במהלך הרפורמות בשנות השמונים והתשעים, ואילו גואנגדונג ופרובינציות אחרות לאורך חופי דרום מזרח סין שגשגו. כלכלתה – שעדיין התבססה ברובה על מפעלים בבעלות המדינה – קפאה על שמריה ביחס לאזורים אחרים. תוכנית ההתחדשות של בו נועדה לטפל בכך על ידי החייאת התעשיות המסורתיות של האזור, חיזוק קשרי הסחר ועידוד ההשקעות מדרום קוריאה ויפן, והתנסות באזורי הסחר החופשיים בערים נבחרות. בשנת 2004 דיווחו בתקשורת הרשמית בסין כי השקעות ישירות זרות בליאונינג כמעט הוכפלו מאז שהושקה בשנת 2003 אסטרטגיית ההתחדשות הצפון-מזרחית. אף על פי שבו ביסס מוניטין כפוליטיקאי ישר יחסית בתקופת כהונתו בדאליין וכמושל ליאונינג, הוא לא היה חסין מפני טענות לשחיתות. בפרט, בו היה נושא לדיווחי תחקיר ביקורתיים של העיתונאי מליאונינג גְ'יָאנְג וֵייפִּינְג, ראש החץ בתיקי השחיתות מו וממה בליאונינג – שערורייה ממנה בו נהנה פוליטית. למרות שבו לא היה מעורב ישירות בשערורייה, ג'יאנג האשים את בו בטיוח פרשות שחיתות של חבריו וקרוביו. ג'יאנג נידון בתחילה לשמונה שנות מאסר באשמת חשיפת סודות מדינה והסתה לחתרנות, אך שוחרר לאחר חמש שנים בלחץ בינלאומי. יָאנְג ז'ונְג, המנכ"ל לשעבר של חברת Brilliance China Automotive שנמלט לארצות הברית לאחר שהסתבך בסכסוך נגד רשויות הרכוש במדינה, האשים את בו בהתערבות בהליכי המשפט שלו בבייג'ינג. בנוסף, בו התעמת בגלוי עם וֶן שְׁה-גֶ'ן, מזכיר המפלגה בליאונינג, שהיה הממונה על בו מבחינה טכנית. ון, על פי הדיווחים, מתח ביקורת על בו כי "פיתח את ערי סין כמו שאירופה וכפריה פיתחו את אפריקה", ואף ערך מסיבה כדי לחגוג את עזיבתו של בו מליאונינג בשנת 2004. איתן גוטמן, כשהוא שוטח את טענות הפאלון גונג כי ליאונינג היה מוקד קצירת איברי המתרגלים בזמן שבו היה מושל, הציע שהוא יכול היה להשתמש במעורבותו בפשע כדרך לבנות את כוחו הפוליטי. דייוויד קילגור, שכתב את דו"ח קילגור-מטאס על קצירת איברים, האשים את בו במילוי תפקיד בקצירה. בנפרד, מתרגלי פאלון גונג בחו"ל הגישו מעל עשר תביעות נגד בו בגין עינויים ופשעים נגד האנושות. בשנת 2009, בית משפט בספרד האשים את בו שילאי ואנשים גורמים נוספים בגין רצח עם בפאלון גונג. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בקונגרס המפלגה ה-16 בשנת 2002, גילו של בו, תפקידיו הקודמים וקשריו התאימו לפרופיל של מועמד פוטנציאלי עבור "הדור החמישי של המנהיגים" שייקח את השלטון בשנת 2012. מתחריו העיקריים היו שי ג'ינפינג ראש המפלגה הקומוניסטית, ולי קצ'יאנג, שהיה מושל חנאן. בדומה לקונגרס המפלגה ה-15 חמש שנים קודם לכן, בו הזקן התגייס לקידום בנו. משפחת בו נהנתה מחסותו של ג'יאנג דזה-מין. עם זאת, התמיכה החד משמעית של בו שילאי בג'יאנג הגבירה את חוסר הרצון של מתנגדיו הפוליטיים לתמוך במועמדותו. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כאשר חו ג'ינטאו החליף את ג'יאנג דזה-מין כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בסוף שנת 2002, בו שילאי מונה לתפקיד שר המסחר בממשלה של וֶן גְ'יָאבָּאו. בו זכה גם במושב בוועדה המרכזית ה-16 של המפלגה הקומוניסטית של סין. התפקיד של בו כשר המסחר העלה משמעותית את הפרופיל הבינלאומי שלו וכיוון אליו תשומת לב תקשורתית בסין ומחוצה לה. כשהוא מתואר כיפה, רהוט ועם ראש פתוח בגישתו לבעיות, עלייתו של בו מהממשל העירוני לממשל המרכזי עוררה סערה תקשורתית גדולה והעלה את מעמדו של בו למעין 'כוכב פוליטי'. האישיות הפוליטית של בו נחשבה לסטייה מההנהגה הרצינית והשמרנית לרוב בבייג'ינג. עם מרץ נעוריו, הפופוליזם והפופולריות המיוחדת שלו, הושוותה עלייתו הפוליטית של בו לזו של ג'ון פ. קנדי. בו היה אחראי המשך עליית ההשקעות הזרות בסין כשר המסחר. בו נהג להפגש עם אורחים ומכובדים זרים. במהלך פגישה עם גורמים אמריקנים אמר בו, כביכול, למתורגמן להפסיק לתרגם מכיוון שהפקידים הסינים יכלו להבין אנגלית והוא מבזבז זמן. בחודש מאי 2004 היה בו אחד השרים הבודדים שנבחרו באופן אישי ללוות את ראש הממשלה ון ג'יאבו למסע לחמש מדינות באירופה. מדיניות הסחר של ארצות הברית כלפי סין עוררה גם היא מחלוקת משמעותית. בו שמר על גישה מפויסת אך תקיפה בזמן שהשתתף בשיחות בוושינגטון. בנסיעותיו לארצות הברית ניהל דיונים מהותיים עם עמיתיו האמריקאים וחתם על הסכמים בנושא קניין רוחני, מגזר השירותים, מוצרים חקלאיים, בטיחות מזון והגנה על הצרכן. בו פיקח גם על ארגון מחדש של המשרד, שנוצר משילוב של לשכת הכלכלה והמסחר הלאומית והמחלקה לסחר בינלאומי. בו ביקש לאזן בין כמות תשומת הלב המוקדשת למשקיעים זרים ולמוסדות מסחריים מקומיים. הוא החל להתמודד עם חוסר האיזון במגזר הקמעונאי, שהצלחתו עד אותה נקודה הייתה תלויה במידה רבה בחברות זרות. הוא הציב תוכניות להגן על מעמדן התחרותי של התעשייה הסינית בשוק מקומי. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. באוקטובר 2007, זכה בו במושב בפוליטביורו המונה 25 חברים, שהיא למעשה מועצת השלטון של סין. לאחר מכן הורו לו לעזוב את משרד המסחר ולהיות ראש עיריית צ'ונגצ'ינג. קודמו של בו, יריבו הפוליטי ווָאנְג יָאנְג, הוחלף ומונה להיות ראש המפלגה הקומוניסטית בגואנגדונג. באותה תקופה צ'ונגצ'ינג סבלה מבעיות רבות כגון זיהום אוויר ומים, אבטלה, בריאות ציבורית לקויה ומבעיות שנוצרו כתוצאה מבניית סכר שלושת הערוצים. לדברי האנליסטים, חו רצה להעביר את בן בריתו ווָאנְג יָאנְג מצ'ונגצ'ינג לפני שהבעיות הללו יתגברו. בו בתחילה לא שש לנסוע לצ'ונגצ'ינג ולפי הדיווחים לא היה מרוצה מהתפקיד החדש שלו. במקום זאת הוא קיווה להיות סגן ראש הממשלה, אך ראש הממשלה וֶן גְ'יָאבָּאו וסגן ראש הממשלה וו יי התנגדו לעלייתו של בו לתפקיד סגן ראש הממשלה. בפרט, וו היה ביקורתי כלפי נטייתו של בו לקידום עצמי, ו-וון ציטט תביעות בינלאומיות נגד בו מצד תומכי הפאלון גונג כחסם בפני תפקידו במשרה גבוהה יותר. בו נכנס לתפקיד ראש עיריית צ'ונגצ'ינג ב-30 בנובמבר, חודש לאחר סיום הקונגרס, אף על פי שווָאנְג יָאנְג סיים את תפקידו ב־13 בנובמבר. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אף על פי שבו בתחילה לא היה מרוצה מהתפקיד החדש שלו בצ'ונגצ'ינג, הוא החליט להשתמש בתפקידו החדש כקרש קפיצה חזרה לפוליטיקה הארצית. בו לא הסתיר את רצונו להיכנס לוועדה המייצגת הפוליטית במהלך קונגרס המפלגה ה-18 בסתיו 2012, שכן כולם פרט לשניים מחברי ה-PSC – ביניהם הנשיא חו ג'ינטאו וראש הממשלה ון ג'יאבו – היו צפוי לפרוש. המעבר יהיה הזדמנות עבור בו להצטרף לדרג הגבוה ביותר של המנהיגות הלאומית, ככל הנראה כמחליף לבעל ברית ג'וֹאוּ יוּנְגְקָאנְג, מזכיר הוועדה המדינית והמחוקקת המרכזית, המשמש כראש מנגנון הביטחון של המפלגה. בו המציא מודל ממשל חדש שכונה "מודל צ'ונגצ'ינג" – מערכת מדיניות חברתית וכלכלית שנועדה להתמודד עם האתגרים מגוונים העומדים בפני סין המודרנית בעקבות הרפורמות הכלכליות. זה הפך אותו לכוכב השמאל החדש הסיני, המורכב הן מהמאואיסטים והן מהסוציאל-דמוקרטים שהתפכחו מהרפורמות הכלכליות מבוססות השוק וגדילת אי השוויון הכלכלי. מודל צ'ונגצ'ינג כלל, בין השאר, חיזוק השליטה במדינה וקידום אידאולוגיה נאו-שמאלנית. יחד עם מפקד המשטרה שלו וָאנְג לִיג'וּ'ן, בו פתח במערכה נרחבת נגד הפשע המאורגן, והגביר את נוכחות כוחות הביטחון והמשטרה בעיר. כאמצעי לטיפול בירידה במוסר הציבורי, בו השיק את תנועת "התרבות האדומה" לקידום האתיקה הסוציאליסטית מהתקופה המאואיסטית. בחזית הכלכלית, הוא חיזר באופן פעיל אחר השקעות זרות – כמו שעשה בתקופתו בליאונינג. מודל צ'ונגצ'ינג התאפיין גם בתוכניות עבודות ציבוריות מאסיביות, דיור מסובסד לעניים ומדיניות חברתית שנועדה להקל על אזרחי הכפר לעבור לעיר, וכך לקצור את היתרונות של המצב בעיר. מאמר השווה את סגנון השלטון של בו לסגנון השלטון של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. כהונתו של בו בצ'ונגצ'ינג העלתה באופן דרמטי את הפרופיל שלו, לאומית ובינלאומית. בשנת 2010 הוא נבחר לאחד מ"100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2010" על ידי המגזין טיים. המשקיפים ציינו כי במערכת הפוליטית הלא-דמוקרטית של סין, נוכחותו הגבוהה של בו ותמרוניו הפוליטיים הנועזים היו למעשה "מערכת בחירות" לקידום לצמרת ההנהגה הבכירה. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כהונתו של בו בצ'ונגצ'ינג התאפיינה במלחמה ממושכת נגד פשע ושחיתות מאורגנים. בין שנת 2009 ל-2011 נעצרו כ־5,700 איש במערכה שהתמקדה לא רק בפושעים, אלא גם באנשי עסקים, אנשי משטרה, שופטים, פקידי ממשל ויריבים פוליטיים. על הקמפיין פיקח מפקד משטרת צ'ונגצ'ינג, וָאנְג לִיג'וּ'ן, שאיתו עבד בו בעבר בליאונינג. וֶן צְ'יָאנְג, אחת הדמויות הבולטות שהועמדו למשפט, היה פקיד עירוני בולט עוד מימי ראשי המפלגות חֶה גְווֹצְ'יָאנְג ווָאנְג יָאנְג. ון, סגן נציב בכיר לשעבר של משטרת צ'ונגצ'ינג בביטחון הפנים במשך 16 שנה, נשפט, הורשע ונידון למוות במשפט שעלה לכותרות. בניגוד לתפיסה הרווחת באותה תקופה שהקמפיין היה חלק מנטייתו של בו לקידום עצמי, המשקיף ווילי לאם הציע כי סדק כה גדול בקנה מידה כזה יקבל אישור מרשויות מרכזיות, כולל חו ג'ינטאו, וכי בו הפך הקפד לא לתת לצ'ונגצ'ינג להראות כמנסה 'להוות דוגמה' לשאר המדינה כדי שיוכל ליהנות מההצלחה מבחינה פוליטית. הקמפיין נגד הפשע הוביל להכרה לאומית בכישוריו של בו והוא הפך לפופולרי מאוד בצ'ונגצ'ינג – על אחת כמה וכמה בגלל המוניטין ההיסטורי של העיר כמרכז פשע. בניגוד לפוליטיקאים האפרוריים והאורתודוקסים לעיתים קרובות, בו צבר את המוניטין כראש מפלגה ש"עשה דברים". ההצלחה לכאורה של דה'י זכתה למעמד של כוכב הרוק של בו, והביאה לקריאות לשכפל את הקמפיין לקנה מידה ארצי. באמצעות הקמפיין, זכה בו בתמיכתם של מספר חברים חזקים בוועדה המתמדת של הפוליטביורו, ביניהם ווּ בָּאנְגְגְווֹ, גְ'יָה צִ'ינְגְלִין, לִי צָ'אנְגְצ'וּן, שי ג'ינפינג וז'ו יונגקאנג, שכולם ביקרו בצ'ונגצ'ינג או שיבחו את הישגיו של בו לפחות פעם אחת בין שנת 2010 ל־2011. עם זאת, הקמפיין של בו ספג ביקורת על ניהול קשוח על הליך שיפוטי מושחת ושחיקת שלטון החוק. אנשים נעצרו באופן שרירותי על ידי הרשויות, כאשר כ־1,000 מהם נשלחו לעבודות כפייה. עורכי דין של הנאשמים הוטרדו, ובמקרה אחד לפחות נדונו ל־18 חודשי מאסר בפועל. עלו ביקורות גם על השימוש בעינויים כדי לחלץ הודאות. יתרה מזאת, נכסים שהוחרמו במהלך הקמפיין הופנו לכאורה כדי לסייע בתשלום עבור תוכניות הדיור החברתיות הפופולריות של בו. בוול סטריט ג'ורנל דווח כי 11 מיליארד דולר נכנסו לקופת הממשלה באמצעות הקמפיין. לִי ג'וּ'ן, איש עסקים נמלט, טען כי הוא הפך למטרה של הקמפיין כתוצאה מסכסוך על קרקעות עם הממשלה. כשסירב לדרישות הממשלה לוותר על האדמה, הוא טוען שנחטף ועונה, וכבר נתפסו נכסים בשווי 700 מיליון דולר בעסקיו. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בתקופתו בצ'ונגצ'ינג, יזם בו סדרה של קמפיינים בסגנון מאואיסטי במטרה להחיות את 'התרבות האדומה' ולהעלות את המורל הציבורי. הקמפיין כלל קידום ציטוטים מאואיסטים, שירים "אדומים", תוכניות טלוויזיה ואופרות מהפכניות ויוזמות לעידוד התלמידים לעבוד בחיק הטבע, בדומה לאופן בו נדרשו התלמידים לעשות במהלך התנועה למטה הכפרי של תרבות המהפכה. כחלק מהתנועה יזמו בו ומחלקת המדיה בעיר "קמפיין שירים אדומים" שדרש מכל מחוז, מחלקת ממשלה, מפעל מסחרי, מוסד חינוך, תחנות רדיו ממלכתיות וטלוויזיה להתחיל להשמיע 'שירים אדומים' המהללים את הישגיו של המפלגה הקומוניסטית. לפני חגיגות השישים לחגיגות הרפובליקה העממית של סין, למשל, שלח בו 'הודעות טקסט אדומות' ל־13 מיליון משתמשי הטלפון הסלולרי בעיר. על פי שינחואה, הודעות הטקסט של בו היו בדרך כלל ציטוטים מהספר האדום של מאו. בו וצוות מנהלי העירייה הקימו גם פסלים חדשים של מאו בצ'ונגצ'ינג, תוך שהם מספקים 'דירות ביטוח לאומי' לעניי העיר. ישנם חוקרים שאפיינו זאת כדוגמה להחייאת המאואיזם באתוס הקומוניסטי הסיני. התגובות לתנועת התרבות האדומה היו חלוקות. חזרתו של בו לתרבות מתקופת מאו ותוכניות הרווחה הנלוות לה היו פופולריות ברוב שכבות המעמד הנמוך בצ'ונגצ'ינג, והפכו את בו לכוכב בקרב מרקסיסטים קונבנציונליים ואנשי שמאל כאחד. בו זכה לשבחים על שהחזיר את העיר למה שכינו 'המורשת הסוציאליסטית האמיתית' של סין על ידי הדגשת העושר החומרי, והבעת געגועים לשוויוניות החברתית שהתקיימה בתקופתו של מאו. חלק מהגמלאים קיבלו השראה ואמרו שהם רוצים להעביר "רוח מהפכנית" לילדיהם, בעוד שאחרים השתתפו כאמצעי לשבח את המפלגה הקומוניסטית על ההתקדמות הכלכלית במדינה. לקמפיין היו גם מתנגדים רבים. חלק מהאינטלקטואלים והרפורמטורים מתחו ביקורת על הקמפיין. כמה פקידים בדרג הביניים בעיר התאבדו בגלל לחץ ארגון האירועים לקמפיין השירים האדומים. מבקריו של בו התייחסו אליו בזלזול כ"מאו הקטן". פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אבן יסוד במודל של צ'ונגצ'ינג הייתה סדרה של פעולות חברתיות שוויוניות שנועדו להפחית את הפער בין עשירים לעניים ולהקל על המעבר מהכפר לעיר. בו קידם את הרעיון של רדיפה אחר "תוצר אדום" – מודל כלכלי המגלם שוויוניות קומוניסטית – והציע שאם ההתפתחות הכלכלית מקבילה ל"אפיית עוגה", המשימה העיקרית צריכה להיות לחלק את העוגה בצורה די שוויונית במקום לאפות עוגה גדולה יותר. לשם כך, על פי הדיווחים, הוציאה העיר 15.8 מיליארד דולר על מתחמי דירות ציבוריים לשימושם של בוגרי המכללה האחרונים, מהגרי עבודה ותושבים בעלי הכנסה נמוכה. בשנת 2007 נבחרו הערים צ'ונגצ'ינג וצ'נגדו לנהל פרויקטים של פיילוט שנועדו להקל על המפלג הכפרי-עירוני ולהקל על שילובם של התושבים הכפריים בערים. תחת מערכת הרישום של הוקו בסין, האזרחים סווגו כפריים או עירוניים – הבחנה שקובעת לא רק היכן הם יכולים לגור, אלא גם השפיעה על הזדמנויות לחינוך, להטבות בריאות, מיסוי וזכויות קניין, מה שהופך את הכפריים למעשה לאזרחים סוג ב'. מבין 32 מיליון תושבי צ'ונגצ'ינג, רק 27% החזיקו בסטטוס העירוני עד שנת 2007. הפרויקט ב-2007 הקל על תושבי הכפר להשיג מעמד עירוני, מדיניות שנועדה לא רק לסייע באיזון אי השוויון, אלא גם לאפשר לממשלה לפתח שטחים כפריים לא מנוצלים. תחת הנהגתו של בו הנהיגה צ'ונגצ'ינג מערכת "חילופי קרקעות" שבהם כפרים יוכלו להרוויח נקודות זכות למקסום שטחים חקלאיים. גישתו של בו למדיניות חברתית הודגמה במהלך מחאות נהגי המוניות בנובמבר 2008, בהן למעלה מ-8,000 נהגי מוניות יצאו לרחובות במשך יומיים בהפגנות על עמלות גבוהות, תחרות לא מפוקחת ועלויות דלק עולות. הפגנות דומות בסין דוכאו לעיתים קרובות – לפעמים בכוח – כאשר כלי תקשורת רשמיים האשימו לפעמים את אי שקט בעבודה במערכת פלילית. במקום זאת קיימה ממשלת בו דיאלוגים עם המפגינים והאזרחים בטלוויזיה, והסכימה לאפשר הקמת איחוד מקצועי. הטיפול שלו במצב זיכה אותו בשבחים כמנהיג מאופק ומתקדם יחסית. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מרכיב מרכזי נוסף במודל צ'ונגצ'ינג נוגע למדיניות הכלכלית של העיר. בדומה למה שעשה בליאונינג, בו רדף אחרי השקעות זרות בעיר, והוריד את שיעורי מס ההכנסה של חברות (15% לעומת הממוצע הארצי של 25%), וביקש לעורר תהליכי עיור ותיעוש מהיר. הוא גם המשיך במדיניות שיזמו קודמיו שהתמקדו בצריכה מקומית ולא בצמיחה ביצוא. במהלך כהונתו דווח בצ'ונגצ'ינג על צמיחה שנתית בתוצר בהרבה מעבר לממוצע הארצי. בשנת 2008, למשל, דווח על צמיחת תוצר ארצית של 8% ואילו צ'ונגצ'ינג דיווחה על 14.3%; באותה שנה עלה סחר החוץ ב־28% והלוואות בנקאיות עלו ב־29%. מודל הצמיחה הכלכלית של בו זכה לתשבחות לאומיות ובינלאומיות על שילוב חלק של השקעות זרות וצמיחה בהנהגת המדינה. עם זאת, מבקריו של בו כינו את המודל שלו "תמ"ג אדום" – פרויקטים של תשתיות מסובסדות, דיור ועבודות ציבוריות – בלתי ברות קיימא וניקוז בתקציב העיר. כמה עובדי מדינה התלוננו שהם לא מקבלים משכורת בזמן. צ'ונגצ'ינג קיבלה נתח גבוה באופן יחסי (כ-34 מיליארד דולר) מכספי גירויים מבייג'ינג בשנת 2008. יריבים פוליטיים כמו קודמו של בו, ווָאנְג יָאנְג, הציעו גם כי הנתונים הכלכליים בצ'ונגצ'ינג היו מנופחים באופן משמעותי באמצעות פרויקטים מיותרים של בנייה ועבודות ציבוריות. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אף על פי שרבים מהקמפיינים של בו זכו לתמיכה עממית, בעיקר מעניי העיר, סגנון ההנהגה שלו תואר כתעמולתי, חסר רחמים ויהיר על ידי פקידי ועובדי עירייה, אקדמאים, עיתונאים ואנשי מקצוע אחרים. מייקל וויינס מעיתון הניו יורק טיימס כתב שאף על פי שבו היה בעל כריזמה אדירה ואינטליגנציה עמוקה, התכונות הללו קוזזו על ידי אדישות בדוקה לחיים ההרוסים שסללו את דרכו לשלטון... חוסר הרחמים של מר בו בלט אפילו במערכת שבה היעדר כללים פורמליים מבטיח שרק את התקדמותה החזקה ביותר. "בו הציב דרישות מכבידות על פקידי הממשלה בעיר, ודורש מהם להיות זמינים לעבודה כל היום וכל הלילה, שבעה ימים בשבוע. לפי הדיווחים, הוא קרא לכפופים לפגישות בשעות הלילה המאוחרות, מתח ביקורת ציבורית והשפיל את מי שאיתו לא הסכים, ואף פגע בבני נוער שלא הצליחו לעמוד בדרישותיו. לדברי פסיכולוג שצוטט על ידי ה"דיילי טלגרף", מאז שבו שילאי קיבל על עצמו את השלטון, "דיכאון, שחיקה והתאבדויות עלו כולם בקרב גורמים פקידותיים... עובדי הרשויות מהווים כיום את החלק הגדול ביותר של חולים [המבקשים] ייעוץ בעיר". בסוף 2009, שידרה תוכנית טלוויזיה חקירה פופולרית בטלוויזיה המרכזית בסין סיפור ביקורתי על בו, והביע דאגה מההתעלמות הנראית לעין מהליך משפטי. בתגובה, בו ניצל את קשריו כדי שהמארח של התוכנית ייאסר באופן זמני, והמפיק שלו עבר לתוכנית אחרת. אחרים שהתנגדו ליוזמותיו של בו נתקלו גם בתגובה. לִי גְ'וָאנְג, סנגור מבייג'ינג, נידון לשנתיים וחצי מאסר (מאוחר יותר העונש צומצם ל־18 חודשים) בשנת 2009 בגין ניסיון להגן על אחד היעדים הפרופיליים של הניתוח של בו. צֶ'נְג לִי, מלומד במכון ברוקינגס, אמר כי "אף אחד לא סומך [על בו]: הרבה אנשים מפחדים ממנו, כולל כמה נסיכים שאמורים להיות בסיס הכוח שלו." פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כחלק ממאמציו של בו להילחם בפשיעה ולשמור על יציבות חברתית ופוליטית בצ'ונגצ'ינג, הוא יזם מעקב אלקטרוני גדול. וָאנְג לִיג'וּ'ן, מפקד המשטרה של צ'ונגצ'ינג, שימש כמנהל הפרויקט במימון המדינה. המערכת כללה האזנות סתר, ציתות, ומעקב אחר התקשורת באינטרנט, והיא תוכננה בעזרת מומחה אבטחת הרשת פאנג בִּינְשִׂינְג, הידוע בתפקידו המרכזי בבניית חומת האש הגדולה של סין. על פי דיווח ב"ניו יורק טיימס", פעולות ההאזנה הופעלו לא רק על פושעים מקומיים, אלא גם על התקשורת של מנהיגי סין הבכירים, כולל אלה של המזכיר הכללי, הנשיא חו ג'ינטאו. מקור אחד המקורב להנהגה הסינית אמר כי בו ניסה לפקח כמעט על כל המנהיגים המרכזיים שביקרו בצ'ונגצ'ינג כדי להבין טוב יותר מה הם חושבים עליו. באוגוסט 2011 נמצא כי שיחת טלפון בין חו ג'ינטאו לפקיד מאן-וואן נגד השחיתות הואזנה. הגילויים בנוגע למבצע הציתות הביאו לבדיקה אינטנסיבית של הנציבות המרכזית לבדיקת משמעת. עוד נאמר כי הוא זרע אי אמון ומילא תפקיד בנפילתו של בו ומפקד המשטרה שלו וָאנְג לִיג'וּ'ן, שלכאורה החל להשתמש באותן שיטות ציתות נגד בו עצמו. על פי ההערכות, הפעולות תרמו לנפילתו של בו בשנת 2012. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ב־14 בנובמבר 2011, האזרח הבריטי ניל הייווד נמצא מת בחדרו במלון בצ'ונגצ'ינג. מיד לאחר המקרה הודיעו הרשויות המקומיות שהוא מת מצריכת יתר של אלכוהול, אך משפחתו טענה כי הוא לא היה שתיין כבד. סיבת המוות הרשמית נבדקה רק לאחר מספר חודשים, והתגלה כי מותו של הייווד היה למעשה רצח. הייווד היה מתווך שקשר בין חברות מערביות לפוליטיקאים סיניים רבי עוצמה. הוא היה מקורב זמן רב למשפחת בו: לפי הדיווחים, היה לו קשר אישי הדוק עם אשתו של בו, גוּ קָאיְלָאי, והוא עזר לבן של הזוג בו גְווָאגְווָה להתקבל לבית הספר הארו באנגליה. על פי החשד, הייווד גם תיווך למשפחה, ועזר להם להעביר בחשאי סכומי כסף גדולים למעבר לים. באוקטובר 2011, על פי הדיווחים, להייווד היה סכסוך עסקי עם שילאי כאשר דרש עמלה גבוהה יותר עבור שירותיו. הסכסוך הסלים, והייווד איים לחשוף את עסקיה של המשפחה ואת הנכסים שלהם מעבר לים, שהוערכו בסך הכל ביותר מ-136 מיליון דולר. לפי האישום, הייווד הורעל על ידי גו ועוזרה. גו הורשעה ברצח וקיבלה עונש מוות על תנאי באוגוסט 2012. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בתחילת שנת 2012, הוועדה המרכזית לבחינת משמעת של המפלגה הגדילה את נוכחותה בתוך צ'ונגצ'ינג, כאשר מנהיגי העיר הגיעו לחקירה. חלק גדול מתשומת הלב התמקדה במפקד המשטרה של בו, וָאנְג לִיג'וּ'ן, שנחקר עקב חלקו בפרשת שחיתות בליאונינג. הבדיקה ההולכת וגוברת על פעולת ההאזנות העירונית נגד מנהיגים בכירים נפלה ככל הנראה בעיקר על ואנג. אף על פי שהפרטים נדירים, מספר מקורות הציעו כי התמרמרותו של ואנג נגד בו גברה במהלך החקירות – תרעומת שנוצרה כאשר ואנג הבין שהוא ואשתו היו גם יעדים להאזנות של בו. יתרה מזאת, ואנג התייחס לפרטי מותו של ניל הייווד, ולפי הדיווחים ניסה להשמיע את חשדותיו בפני בו בנוגע להרעלה לכאורה. בסביבות 16 בינואר, ואנג כנראה התעמת עם בו בגלל ראיות שקשרו את אשתו של בו לרצח. אף על פי שבו הסכים בתחילה להתיר חקירה בעניין, הוא שינה כיוון וניסה להכשיל את החקירות. ואנג הועבר בפתאומיות ב-2 בפברואר לתפקיד פחות יוקרתי – סגן ראש העיר המפקח על ענייני החינוך, המדע והסביבה. בו העמיד את ואנג תחת מעקב, וכמה ממקורביו נלקחו על פי הדיווחים למעצר. חלק מהדיווחים טוענים כי ייתכן שבו תכנן לרצוח את ואנג. ב-6 בפברואר 2012, ככל הנראה מחשש לחייו, ברח ואנג לקונסוליה האמריקאית בעיר צ'נגדו הסמוכה והביא עדויות המאשימות את בו ומשפחתו ברצח ניל הייווד. על פי הדיווחים, ואנג ביקש לקבל מקלט בארצות הברית וסורב. הוא נשאר בקונסוליה במשך 24 שעות בערך לפני שעזב את "מרצונו" ונלקח למשמורת של גורמי ביטחון המדינה שנשלחו מבייג'ינג. כלי תקשורת מקומיים בצ'ונגצ'ינג דיווחו כי הוא נמצא בחופשת מחלה הקשורה לבריאות הנפש. יום לאחר תחילת חופשתו של ואנג, מספר אתרי חדשות בשפה הסינית מעבר לים פרסמו מכתב פתוח שנכתב לכאורה על ידי ואנג, שביקר בחריפות את בו והאשים אותו בשחיתות, בצביעות ובעברה על החוק. בו הגיב במסיבת עיתונאים פתוחה במהלך קונגרס העם הלאומי ב-2012, והודה ב"פיקוח רשלני" על פקודיו ואמר כי ייתכן שהוא "סמך על האדם הלא נכון". פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ב־15 במרץ 2012, פוטר בו מתפקיד יושב ראש מפלגת צ'ונגצ'ינג והתפקידים בעירייה הקשורים לו, תוך שהוא עדיין שומר על מושב בפוליטביורו. בשל ההשפעות ההרסניות שהיו עלולים פיטוריו של בו על אחדות המפלגה, נועצו בכירי המפלגה בעניין. על פי הדיווחים, ההחלטה על פיטוריו של בו התקבלה בישיבת הוועדה המתמדת של הפוליטביורו שהתקיימה ב־7 במרץ, במהלכה הצביע הצאר הביטחוני ג'וֹאוּ יוּנְגְקָאנְג הצבעה בודדת בהפרדה (ובו שילאי נועד לתפוס עמדה בעתיד). ב־14 במרץ ננזף בו על ידי ראש הממשלה ון ג'יאבו במהלך מסיבת העיתונאים השנתית של ראש הממשלה. ון כינה את הישגיו של בו בצ'ונגצ'ינג "משמעותיים", אבל אלה תוצאה של "ריבוי מנהלים", כלומר ההישגים הם לא רק של בו עצמו. ון גם רמז פעמים רבות לנזק שנגרם על ידי המהפכה התרבותית, ביקורת עקיפה על מאמצי בו להחיות את ה"תרבות אדומה". התייחסות לשינויים פוליטיים ברמה גבוהה של ראש ממשלה בפורום ציבורי פתוח הייתה חסרת תקדים. משקיפים פוליטיים מאמינים כי דבריו של ון ונפילתו של בו ייצגו קונצנזוס בתוך ההנהגה המרכזית כי בו לא רק היה צריך לשים את האחריות על שערוריית וָאנְג לִיג'וּ'ן, אלא גם מייצג ניצחון פוליטי לאגף הרפורמיסטי הליברלי של המפלגה הקומוניסטית. ב - 10 באפריל 2012, הושעה בו ממרכז המפלגה ומפוליטורבו, בהמתנה לחקירה בגין הפרות משמעת חמורות. אשתו של בו, גוּ קָאיְלָאי, נבחרה כחשודה ראשונה בחקירת מותו של איש העסקים הבריטי ניל הייווד. ההכרזה, בעלת השלכות פליליות, הייתה סיבת הנפילה של הקריירה הפוליטית של בו. ב־28 בספטמבר 2012 הפוליטורורו של המפלגה הקומוניסטית של סין החליטה לגרש אותו מהמפלגה. ההחלטה אושרה על ידי מושב מליאה מלא של הוועד המרכזי ב־4 בנובמבר. הוא הואשם בהפרות משמעת משמעותיות ובשחיתות במהלך כהונתו בדאליין, במשרד המסחר ובצ'ונגצ'ינג, כולל ביחס לפרשת גוּ קָאיְלָאי. ב־26 באוקטובר 2012 גירשה אותו הוועדה המתמדת של קונגרס העם הלאומי ה-11 מתפקיד סגנו של המחוקק הלאומי, והסירה את תפקידו הסופי וסיימה את הדרך למשפטו. כשנפלט מהמפלגה הקומוניסטית, בהודעה הרשמית נכתב גם כי הוא "קיים או שמר על יחסי מין לא ראויים עם נשים מרובות." השמועות היו שניהל רומן עם שחקנית הקולנוע ג'אנג דזה יי; ג'אנג תבעה את העיתון שהפיץ את השמועה על לשון הרע. במהלך המשפט הודה בו שהוא נפל עם אשתו בגלל רומן שהיה לו בשנות התשעים, מה שגרם לה לעבור לבריטניה כדי להיות ליד בנם, גְווָאגְווָה. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נפילתו של בו עוררה תגובות רבות בקרב הציבור הסיני ובקרב פרשנים ברחבי הקשת הפוליטית. אתרי שמאל כגון אוטופיה, סין האדומה ומופלאג היו מלאים בביקורת על פיטוריו של בו. אתרי אינטרנט אלה הושבתו לתקופה למטרות של "תחזוקה" זמן קצר לאחר מכן. פרשני השמאל השמיעו תמיכה בבו: קוֹנְג צִ'ינְגְדונְג כינה את פיטוריו של בו 'מזימה בידי אויבי המדינה'; סְה-מָה נָאן אמר כי הקשר של בו עם המהפכה התרבותית היה 'קמפיין מריחה'; מספר גדול של פוסטים אוהדים עבור בו הופיעו במיקרוגלוגים מצ'ונגצ'ינג ומדאליין, שם היה בו בעבר ראש עיר. הגלובל טיימס כתב גם מאמר מערכת אוהד. כלי תקשורת ליברליים תמכו בפיטורים, וביקרו את סגנון "שלטון מבוסס האישיות" של בו כמסוכן. פרשנים נוטים ימינה אמרו כי נפילתו של בו מסמנת 'אוריינטציה נכונה' להתפתחותה העתידית של סין. עורך קבוצת המדיה הדרומית, יאן ליסאן, העיר כי בו זיהה נכון את הבעיות בסין אך רשם את הפתרון הלא נכון. אנשי עסקים שנכסיהם הוחרמו על ידי ממשלת בו בצ'ונגצ'ינג הגיבו גם הם בחיוב לפיטוריו. פיטורו של בו עורר גלי הלם פוליטיים שלא נראו מאז מחאות כיכר טיין-אן-מן בשנת 1989, וחשפו עימותים פנימיים בתוך המפלגה הקומוניסטית. בשבועות שלאחר 15 במרץ התלבטו רשויות המפלגה בעניינו של בו. בהיעדר דיווחים רשמיים על ההליכים, מיקרו-בלוגים הוציאו מבול של ספקולציות, כולל שמועות על הפיכה. בתגובה, הרשויות הנחו את העיתונים ואתרי האינטרנט לדווח בקפדנות על שחרורים רשמיים בלבד, ועצרו שישה אנשים באשמת ב"הפצת שמועות". מתוך מודעות להשפעתה הפוטנציאלית, שלטו הרשויות בקפידה על הסיקור התקשורתי על הרחקתו של בו מתפקידו. כלי תקשורת ממלכתיים דיווחו על נאמנות להחלטת המפלגה לבייש את בו, כולל הצהרות של רשויות המפלגה החדשות בצ'ונגצ'ינג, מאורגני העירייה בבייג'ינג, וחברי המפלגה. שופר המפלגה יומון העם פרסם מאמר מערכת בעמוד הראשון שקראה לאחדות מאחורי "ההחלטה הנכונה". הצבא קיים מושבי 'חינוך פוליטי' בהתראה קצרה, והדגישו את חשיבות האחדות והנאמנות למפלגה בהנהגתו של חו ג'ינטאו. נפילתו של בו השפיעה גם על בן בריתו ג'ואו יונגקאנג, שלפי הדיווחים ויתר על שליטתו המבצעית במוסדות הביטחון הסיניים ואיבד את זכות ההשפעה על מי שירש אותו בקונגרס המפלגה ה-18. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ביולי 2013 רשויות התביעה הסיניות הגישו כתב אישום אשר מאשים את בו במתן שוחד, שימוש לרעה בכוח ושחיתות. במהלך ההכנות למשפט המשטרה עיקבה את סונְג יָאנְגְבְּיָאו, תומך בולט של בו, לאחר שהפציר באנשים למחות נגד המשפט. כמה ימים לפני המשפט התפטר מתפקידיו וָאנְג שׂוֵּ'מֵיי, מדען פורנזי בולט שהיה סגן מנהל האגודה הסינית לרפואה משפטית ומרכז המחקר התובע של בית המשפט העליון. וואנג הטיל ספק בפומבי בראיות המשפטיות ששימשו במשפטו של אשתו של בו גוּ קָאיְלָאי. סניגורו של בו היה משרד עורכי הדין DeHeng שבבייג'ינג, משרד עורכי דין עם קשרים פוליטיים עמוקים למדינה. המאמר בוול סטריט ג'ורנל על תפקיד משרד עורכי הדין במשפט תיאר אותו כפועל כ"מתווך" בין בו, קרובי משפחתו לתובעים למשא ומתן על "תוצאה מקובלת על כל הצדדים לקראת המשפט – וכדי לסייע להבטיח שהמשפט עצמו יתנהל על פי התוכנית". החל מה - 22 באוגוסט 2013, בית המשפט העממי בג'ינאן דן בעניינו של בו. הליכי המשפט הועברו בזמן אמת בחשבון המיקרו-בלוג הרשמי של בית המשפט, אם כי העיתונאים ששידרו את המשפט נדרשו להשתייך לרשימה שאושרה מראש. בו הואשם בשלושה אישומים: שוחד, ניצול לרעה של כוח ומעלה. התובעים טענו כי בו קיבל שוחד של כ־21.79 מיליון יואן (3.56 מיליון דולר) מאנשי העסקים שׂוּ' מִינְג וטָאנְג שְׂיָאולִין. במשפט העיד שו' מינג כי העניק לאשתו של בו, גוּ קָאיְלָאי, 3.23 מיליון דולר בשנת 2000 לרכישת הווילה פונטיין סנט ז'ורז' בניס, צרפת, וכי הוא שילם עבור חשבונות הנסיעות וכרטיסי האשראי של בנם בָּוֹ גְווָאגְווָה. בו שילאי חקר את שו והכחיש את הידיעה על רבים מהתשלומים. משפטו של בו, שכלל חילופי דברים עדכניים בין בו לסגנו לשעבר וָאנְג לִיג'וּ'ן, הסתיים ב־26 באוגוסט 2013. במהלך המשפט שב בו על סדרת ההודאות שהצהיר במהלך החקירה, והכחיש את כל האישומים נגדו. ב־22 בספטמבר, בית המשפט מצא אותו אשם בכל שלושת האישומים, שלל ממנו מכל נכסיו האישיים, וגזר עליו מאסר עולם. זמן לא רב לאחר המשפט, ב־6 בנובמבר, הקים וָאנְג גֶ'נְג את מפלגת ג'י שיאן, שתומכת בשלטון המפלגה הקומוניסטית, אך מבקרת אותה באומרה שהיא לא מקיימת את החוקה. בו שילאי נבחר להיות "יו"ר לכל החיים" באותה מפלגה. השלטונות הסיניים עדיין מנסים להחרים וילה ששוויה 6.95 מיליון יורו בקאן, שנרכשה והוחזקה עבור בו באמצעות מתווכים. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לאחר שבו נכלא, תוצאות האירועים שהניעו את תקרית וָאנְג לִיג'וּ'ן המשיכו להדהד בנוף הפוליטי הסיני. כניסתו של שי ג'ינפינג לשלטון הביאה לסדרה של שינויים פוליטיים גדולים עם השלכות משמעותיות. תומכו לשעבר של בו, ג'וֹאוּ יוּנְגְקָאנְג, פרש לגמלאות בשנת 2012, אך נלכד בקמפיין נגד השחיתות של שי ג'ינפינג בשנת 2013, עוכב לחקירה ובסופו של דבר נגזר עליו מאסר עולם. בנוסף, ג'ואו לא הצליח לבחור את היורש למשרדו, אולי כתוצאה מתפקידו בשערוריית בו שילאי. ראש הוועדה המרכזית לעניינים פוליטיים ומשפטיים, שבראשה עמד ג'ואו, כבר לא החזיק מושב בוועדה הקבועה של הפוליטבורו בעקבות קונגרס המפלגה ה-18, מכיוון שמספר המושבים בגוף צומצם מתשע לשבעה. הקמפיין נגד שחיתות הפך בעקבות קונגרס המפלגה ה-18 לגדול מסוגו בתולדות סין העממית. עד שנת 2014, בו היה מתואר על ידי כמה כלי תקשורת מחוץ לסין כחלק ממה שמכונה "כנופיית הארבעה החדשה" שהורכבה מהפקידים המבוזים ג'וֹאוּ יוּנְגְקָאנְג, שׂוּ' צָאיְחוֹאוּ ולִינְג גִ'יחְווָה. יריבו האידאולוגי הראשי של בו, ראש מפלגת גואנגדונג לשעבר ווָאנְג יָאנְג, המשיך להיות סגן ראש ממשלה ובסופו של דבר הצטרף לוועדה הקבועה של הפוליטביורו, מועצת ההנהגה הבכירה של המפלגה. וֶן גְ'יָאבָּאו, שנחשב כמבקרו העיקרי של בו בהנהגה הבכירה, ספג בעצמו מבוכה ציבורית משמעותית בגלל מאמר העיתון "הניו יורק טיימס" אודות אימפריית העושר העצומה של משפחתו אשר שחרורו חופף עם פיטוריו של בו. חְוָאנְג צִ'יפָאן, ראש עיריית צ'ונגצ'ינג שנחשב במשך זמן רב כבן בריתו של בו, המשיך את הקריירה הפוליטית שלו ללא פגע. וואנג ליגון נידון לחמש עשרה שנות מאסר בגין עריקה, שחיתות ושימוש לרעה בכוחו. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. במהלך הקריירה שלו, בו שילאי נהנה מחסות ממנהיג המפלגה הקומוניסטית לשעבר, ג'יאנג דזה-מין. לפיכך הוא מזוהה עם הפלג של ג'יאנג, המכונה לעיתים "האליטיסטים", הידוע בדרך כלל כמועדף למודל המדגיש סחר חופשי, פיתוח כלכלי באזורי החוף וצמיחה בהובלת יצוא. זו קואליציה המורכבת ברובה מה"נסיכים" (ילדיהם של מנהיגי המפלגה לשעבר בכירים), אנשי עסקים, מנהיגי ערי חוף ואנשי "קליקת שנחאי" לשעבר. לעומת זאת, הקואליציה "הפופוליסטית" של חו ג'ינטאו ווין וֶן גְ'יָאבָּאו דגלה בפיתוח כלכלי מאוזן יותר ושיפור ברשת הביטחון החברתית של סין. הסיעה הפופוליסטית כללה מנהיגים כפריים, אינטלקטואלים סוציאליסטים וכמה מנהיגים שעלו לגדולה באמצעות קשריהם עם ליגת הנוער הקומוניסטית. בעוד בו זוהה בתחילה עם הגוש האליטיסטי בתקופתו בליאונינג וכשר המסחר, בתקופת כהונתו בעיר צ'ונגצ'ינג, הוא אימץ מספר מדיניות פופוליסטית הקשורה בדרך כלל לשמאל השמרני. לדוגמה, הוא יישם תוכניות לדיור סוציאלי, העניק מעמד של תושבות (ולכן הטבות הרווחה הסוציאליות הנלוות) למהגרי עבודה כפריים והדגיש צורך בחלוקה מאוזנת יותר של עושר. אף על פי שבו רדף ללא הרף אחר טכנולוגיה, הון והזדמנויות עסקיות, הוא גם עמד בראש מספר רב של תוכניות ממשלתיות כדי לסייע למעמד הפועלים ולקבוצות מוחלשות. הקמפיינים של בו נגד שחיתות תפסו לכאורה גם את נכסי היזמים הפרטיים, ולטענתם הניעו כספים אלו לעושר האישי שלו, כמו גם פרויקטים (בפומבי יותר) ותוכניות רווחה של המדינה, ובכך החזירו למעשה את השליטה הממלכתית בעושר. הוא גם ביקש לקדם את "התרבות האדומה", וציווה להחיות את הסיסמאות והשירים מתקופת מאו, לעורר זיכרונות שהיו רומנטיים לשמאל השמרני, אך כואב לימין הליברלי של הפוליטיקה הסינית. המדיניות של בו בצ'ונגצ'ינג הפכה אותו בסופו של דבר לדמות בולטת בקרב נאו-מאואיסטים ושמאלנים, ונציג האגף השמרני של המפלגה הקומוניסטית. אף בו לא העדיף את הפסקת כלכלת השוק או חזרה למדיניות של תקופת מאו, הוא נראה שהוא תומך בתפקיד חזק של המדינה בחיי העמים. במיוחד הקמפיין נגד שחיתות של בו הקנה לו מוניטין של שיטות כבדות יד ושיטות סמכותיות בפשע וענישה. המדיניות של בו העמידה אותו באופוזיציה לסיעה הליברלית יותר ורפורמתית, במיוחד ראש הממשלה וֶן גְ'יָאבָּאו וראש מפלגת גואנגדונג ווָאנְג יָאנְג, שהעדיפו את חיזוק שלטון החוק והמשך הרפורמה הפוליטית. לתצפיתנים, ההתלהבות המילולית של בו וונג על כיוון ההתפתחות העתידי סימנה קיטוב הולך וגובר של הפוליטיקה הסינית למחנות שמאל ורפורמים. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אשתו הראשונה של בו הייתה לִי דָאן-יוּ', בתו של שר המפלגה לשעבר בבייג'ינג, לִי שׂוֵּ'פֶנְג. הם נישאו בספטמבר 1976 ונולד להם בן, לִי "ברנדן" וָאנְגְגְ'ה (李 望 知), בשנה שלאחר מכן. בנם סיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 2001. לִי דָאן-יוּ' התעקשה כי בנה ישנה את שם משפחתו ללִי בעקבות גירושיה מבו שילאי בשנת 1984. לִי וָאנְגְגְ'ה השיג תואר שני בלימודי מדיה ועבד כמה שנים בסיטיבנק, ואז עבד במשרד עורכי דין בבייג'ינג; בסופו של דבר הוא נכנס לשוק ההון הפרטי. לִי העיר בפומבי כי מעצרו של אביו "הרס את חייו". בשנת 2014 פרסם לִי הצהרה על עדכון המיקרו-בלוג שלו, שגילה כי אביו מצליח היטב בכלא וכי טיפול רפואי זמין לו אם הוא זקוק לו. לִי כתב, "החיים קצרים... אם החוק מאפשר, הייתי רוצה לראות אותו יותר. כשחושבים על זה, הפעמים היחידות שראיתי אותו (מאז 2007) היו בהלוויות, באולם בית המשפט, או בכלא." בו התחתן עם אשתו השנייה, גוּ קָאיְלָאי, בשנת 1986. גו הייתה עורכת דין בולטת ומייסדת משרד עורכי הדין קאילאי בבייג'ינג. אביה של גו, גוּ גִ'ינְגְשֶׁנְג, היה מהפכן קומוניסטי. אמה, פָאן צֶ'נְגְשְׂיוֹ', היא צאצאית של המשורר הנודע משושלת סונג, פָאן ג'ונְגְיֵן. בשנת 2013 גו הורשעה ברצח איש העסקים הבריטי ניל הייווד לאחר סכסוך כספי שעל פי החשד הסלים עד שאיים על חיי בנה. היא נידונה למוות עם דחייה של שנתיים, עונש שבדרך כלל מומתק למאסר עולם. בו שילאי עורר ביקורת מאחרים במפלגה על הפרופיל הרב שלו על תשומת לב תקשורתית והשתמש באילן היוחסין המשפחתי שלו לקידום האינטרסים של אשתו ומשרד עורכי הדין שלה. בו הכחיש כי אשתו הרוויחה מתפקידו, ואמר כי אשתו פרשה מהקריירה המשפטית שלה עוד כשהזוג התגורר בדאליאן בשנות התשעים. בו אמר שגו "עכשיו בעצם פשוט נשארת בבית, עושה עבודות בית בשבילי." גְ'יָאנְג וֵייפִּינְג טען שגו שימשה כ"שומרת הסף" של בו כאשר בו היה ראש עיריית דליאן, וקיבלה באופן קבוע מתנות ושוחד ממפתחי נכסים המבקשים גישה אליו ומפקידי המפלגה המבקשים למנות ממשלה. היו השערות כי בו שילאי אולי ניסה להפריע לחקירת שחיתות אשתו לפני תקרית וָאנְג לִיג'וּ'ן. לבו וגו יש בן אחד, בָּוֹ קוָאנְגְיִי, הידוע יותר בשם בָּוֹ גְווָאגְווָה. הוא למד בבית הספר הארו בבריטניה, ובשנת 2006 התקבל לבייליול קולג' באוקספורד שם החל ללמוד לתואר בפילוסופיה, בפוליטיקה ובכלכלה. לאחר מכן המשיך גְווָאגְווָה ללמוד מינהל ציבורי בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד. אורח חייו המוחצן והפריבילגי של בו גְווָאגְווָה, אשר כלל נסיעה במכוניות יוקרה ואירועים חברתיים תכופים, סיפק מספוא צהובוני לתקשורת הסינית. גם גְווָאגְווָה וגם אביו הכחישו שוב ושוב את ההאשמות לפיהן גְווָאגְווָה הוא 'נסיך הפלייבוי' שמוצג לעיתים קרובות בטענה שגְווָאגְווָה הסתדר עם קצבה צנועה והשתתף באירועים חברתיים רק כדי "להרחיב את אופקיו". כשנשאל כיצד יוכל להרשות לעצמו את שכר הלימוד של בנו בשכרו השנתי המשוער של 22,000 דולר, בו השיב כי בנו קיבל "מלגות מלאות" ממוסדות הלימוד. עם זאת, אמיתות הטענה הזו הוטלה בספק על ידי כמה מקורות. מקלין דיווח כי מקורבו במשפחתו של בו הייווד משך בחוטים כדי שגְווָאגְווָה יתקבל להארו, זמן קצר לאחר שהיה מעורב בענייניו של בו. בָּוֹ שִׂייוּנְג, אחיו הבכור של בו שילאי, הוא סגן יו"ר ומנכ"ל חברת אוורברייט אינטרנשיונל הרשומה בהונג קונג, אך הוא לכאורה רשום בשם בדוי, 'לִי שׂוֵּ'מִינְג'. החברה סירבה לאשר אם לִי שׂוֵּ'מִינְג ובָּוֹ שִׂייוּנְג הם אותו אדם. בסרט המכבסה (2019) הופיעה דמותו של בו ששוחקה על ידי השחקן ג'סי וואנג. מדיה וקבצים בנושא בו שילאי בוויקישיתוף בו שילאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רחל בית אריה, משחקי הכס – הגרסה הסינית, באתר כלכליסט, 3 באוקטובר 2013 ניצן דוד פוקס, פרק 37 - קיסר אדום: הטיהור הגדול - המשחק הגדול, באתר המשחק הגדול, ‏18 במאי 2019 Joseph Kahn, Bo Yibo, leader who helped reshape China's economy, dies - Asia - Pacific - International Herald Tribune, הניו יורק טיימס, ‏16 בינואר 2007 The Revenge of Wen Jiabao בתאריך 9 באוקטובר 2014, בארכיון האינטרנט כיכרות, ים וכדורגל | הרדיו הבינלאומי של סין (CRI), באתר www.cri.co.il Pan, Philip P. (2006-01-04). "China Releases Investigative Reporter Whose Jailing Had Upset U.S." (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2024-06-05. תביעה הוגשה נגד שר המסחר של סין במהלך ביקורו בארה"ב באשמת רצח עם | Falun Dafa - Minghui.org, באתר he.minghui.org אירוניה סינית: מודל שלטון שזכה לתשבחות עומד כעת למשפט, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2013 Malcolm Moore, ‏Neil Heywood death in China: Bo Xilai 'drowned Chongqing in a sea of Red terror', The Telegraph, 17 April 2012 ניו יורק טיימס וגרדיאן, האזנות סתר מעלות חשד שבו שילאי ריגל אחרי בכירי מפלגת השלטון, באתר הארץ, 27 באפריל 2012 אנדרו ג'ייקובס ודן לוין, ניו יורק טיימס, מחירו הקשה של העושר, באתר הארץ, 20 באפריל 2012 סין: למה אשת הפוליטיקאי רצחה אזרח בריטי?, באתר וואלה, 16 באפריל 2012 אי-פי, 15 שנות מאסר לקצין המשטרה הבכיר שחשף את פרשת הרצח שטלטלה את סין, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2012 אושרה הדחתם של בו סילאי וליו ג'ה-ג'ון | הרדיו הבינלאומי של סין (CRI), באתר www.cri.co.il סין: הפרלמנט פיטר את בו שילאי, באתר ערוץ 7, 26 באוקטובר 2012 נדן פלדמן, שירותי מין ב-110 מיליון דולר: החיים הטובים של בו שילאי מסעירים את סין, באתר TheMarker‏, 2 באוקטובר 2012 Adam Taylor, Zhang Ziyi To Take Chinese Rumor Website To Court Next Week, Insider, ‏28 בספטמבר 2012 章子怡跨国控诉"六宗罪" 下周五美国开庭 בתאריך 5 בספטמבר 2014, בארכיון האינטרנט Megha Rajagopalan, China charges Bo Xilai with corruption, paves way for trial, Reuters, ‏25 ביולי 2013 רחל בית אריה, בו שילאי: "אני חם מזג ואשתי מטורפת. לא הצלחתי לרסן את משפחתי", באתר כלכליסט, 26 באוגוסט 2013 רויטרס, סין החרימה נכסים בשווי 14.5 מיליארד דולר מבכיר לשעבר במפלגה הקומוניסטית, באתר TheMarker‏, 30 במרץ 2014 רחל בית אריה, סין: בו שילאי הורשע ויישלח למאסר עולם, באתר כלכליסט, 22 בספטמבר 2013