laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האני סכאפט

יאנצ'יה יוהאנה סכאפט (בהולנדית: Jannetje Johanna Schaft, נודעה בשם המחתרתי "האני";‏ 16 בספטמבר 1920 – 17 באפריל 1945) הייתה לוחמת במחתרת הקומוניסטית בהולנד במהלך מלחמת העולם השנייה. היא נודעה כ"נערה אדומת השיער", שהוא גם שמם של ספר וסרט על אודותיה. לפני המלחמה למדה סכאפט משפטים באוניברסיטת אמסטרדם, שם גם התיידדה עם סטודנטים יהודים. עם כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, היא סירבה לחתום על הצהרת אמונים לשלטון הכיבוש, ונאלצה בשל כך להפסיק את לימודיה. היא הפכה לפעילה בתנועת ההתנגדות והגישה סיוע לאנשים שהסתתרו מפני הגרמנים על ידי זיוף תעודות זהות ותלושי מזון. כמו כן, השתתפה בביצוע פיגועים שונים נגד גרמנים ומשתפי פעולה הולנדים. סכאפט וטרוס מנגר-אוברסטייחן חברתה למחתרת ההולנדית תכננו לחסל את השוטר וחבר התנועה הנאציונל-סוציאליסטית של הולנד, פייק קריסט ב-25 באוקטובר 1944, אך לוחמי התנגדות אחרים של הארלם כבר חיסלו אותו. ב-1 במרץ 1945, הוצא להורג קצין המשטרה וחבר התנועה הנאציונל-סוציאליסטית של הולנד וילם זירקזה על ידי אובסטייחן וסכאפט בהארלם. ב-15 במרץ הן פצעו את קו לנחנדייק, שריגל עבור המטעם ההגנה במשפטה של חברתו הבוגדת נלי וילי ואן דר מיידן. ב-1949 הוא נידון למאסר עולם. ניסיון קודם להרוג את לאנחנדייק על ידי יאן בונקאמפ חבר המחתרת נכשל. סכאפט ואובסטייחן ניסו לשווא לשחרר את יאן בונקאמפ כאשר הוא נעצר על ידי הגרמנים ונלקח לבית החולים וילהלמינה באמסטרדם. שלושה שבועות לפני סוף המלחמה נתפסה האני בהארלם, בעת שחילקה עיתון מחתרתי, והוצאה להורג, בדיונות של בלומנדאל (Bloemendaal) בגיל 24. מסופר כי המטח הראשון רק פצע אותה, ואז היא קראה בקור רוח לחייל: "אני יורה יותר טוב ממך", ורק אז ירו בה שוב והרגו אותה. לאחר מעצרה של סכאפט ב-21 במרץ 1945, הניחו במחתרת שהיא נכלאה ב-"Weteringschans". מחופשת לאחות גרמנייה, אוברסטייחן ניסתה לשחרר אותה בתואנה שהיא נאלצה לקחת את סכאפט לבדיקה רפואית. היא בכתה הרבה כדי לשכנע את השוטרים. אולם, התברר כי כבר הוצאה להורג. לאחר המלחמה אותרה גופתה. היא נקברה מחדש בנוכחות הנסיכה ההולנדית יוליאנה. מאוחר יותר, כמלכה, חשפה יוליאנה פסל הנצחה מברונזה על שם הלוחמת בפארק קנאו (Kenau) בהארלם, סמוך למקום הולדתה. לאחר מותה, קיבלה האני אות-כבוד מלכותי וכן אות כבוד אמריקאי. מספר בתי ספר ורחובות נקראו על שמה בהולנד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. טרוס מנגר-אוברסטייחן מדיה וקבצים בנושא האני סכאפט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האני סכאפט (בהולנדית) האני סכאפט, באתר יד ושם (באנגלית) האני סכאפט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הולנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליאם מונסון

ויליאם מונסון (באנגלית: William Monson;‏ 1569 – פברואר 1643) היה אדמירל ומדינאי אנגלי וחבר הפרלמנט של אנגליה ב-1601 וב-1621. מונסון היה בנו השלישי של סר ג'ון מונסון מסאות' קרלטון, לינקולנשייר. הוא נרשם ללימודים בבייליול קולג', אוקספורד, ב-2 במאי 1581, בהיותו בן 14. ב-1585, כשהיה – לדבריו – בן שש־עשרה, ברח לים. את טבילת האש הראשונה שלו עשה בפריבטיר, בקרב עם אונייה ספרדית במפרץ ביסקאיה, אותו הוא מתאר ב-Naval Tracts שלו. ב-1588, במהלך העימות עם הארמדה הספרדית, שירת מונסון כלפטננט ב-"צ'ארלס", אונייה קטנה בצי המלכה. באותה תקופה לא היה עדיין שירות סדיר בצי, ואחר כך הצטרף מונסון אל הפריבטיר ארל קמברלנד ושירת תחת פיקודו בשלוש הפלגותיו בשנים 1589, 1591 ו-1593. בהפלגה השנייה, במהלך קרב עם גליאות ספרדיות ליד איי בחלנגס (Berlengas), הוכנעה אונייתו והוא נפל בשבי. מונסון נלקח אל פורטוגל והיה כלוא משך שנתיים בקשקייש ובליסבון. ב-1594 קיבל תואר MA מאוניברסיטת אוקספורד, ובאותה שנה למד גם באכסניית המשפט גרייז אין. הפלגותיו כפריבטיר ודאי הכניסו לו רווחים, שכן ב-1595 יכול היה להינשא. הוא עזב את ארל קמברלנד לאחר שזה היטה את חיבתו לאיש אחר מפקודיו. ב-1596, במהלך כיבוש קדיס, פיקד מונסון על "ריפאלס". מזמן זה ועד סיומה של המלחמה בין אנגליה לספרד נטל מונסון חלק פעיל בלחימה. ב-1596 הוענק לו תואר אביר על חלקו בכיבוש קדיס וביזתה. ב-1602 עמד בראש אחד מציי המשלוח האחרונים ששיגרה המלכה אליזבת; בקרב במפרץ ססימברה, ליד ליסבון, ניצח צי ספרדי-פורטוגלי ולכד קאראק גדולה ויקרת ערך. כמו כן לקח בשבי את דון פרנסישקו קולונה, מפקד ה-Armada de Guarda Costa של פורטוגל ומי ששבה אותו עצמו בקרב בחלנגס עשר שנים קודם לכן. ב-1601 נבחר מונסון לחבר הפרלמנט מטעם מחוז ממסבורי. ב-1602 פיקד על השייטת האחרונה שנשלחה לים בתקופת מלכותה של אליזבת. ב-1604 מונה לאדמירל של מצרי הים (Admiral of the Narrow Seas). ב-1614 נשלח אל חופי סקוטלנד ואירלנד כדי לדכא את הפירטים ששרצו בחופים אלה. מונסון טען כי הצליח להכרית את הנגע, אך האמת היא כי הפירטים שבו לסורם דור אחד אחר כך. מ-1614 ועד 1635 לא נטל חלק בפעילות מבצעית של הצי. הוא נבחר לחבר הפרלמנט מטעם מחוז רייגייט ב-1626. ב-1635 שוב יצא לים, הפעם כסגן אדמירל בצי הראשון שהתקין המלך צ'ארלס הראשון מהכנסות מס האוניות (Ship money). בשנות חייו האחרונות עסק בכתיבת זכרונותיו, ה-Naval Tracts. מונסון מת בפברואר 1643 ונקבר באזור קהילת סנט מרטין בשדות, באזור לונדון. Oppenheim, M. (editor). The Naval Tracts of Sir William Monson in six books. London, Navy Records Society, 1902. Digitized copy in archive.org. ויליאם מונסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Joseph Foster (editor). Alumni Oxonienses 1500-1714. 1891. pp. 1007-1026. Digitized copy in: british-history.ac.uk ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
עזי איזביצקי

עזי איזביצקי (נולד בשנת 1937) הוא רואה חשבון וכלכלן ישראלי, היה שותף במשרדי רואי החשבון בבלי מילנר ושות' וליובושיץ קסירר ומורה בכיר לחשבונאות ניהולית בבית הספר למנהל עסקים של המכללה למנהל. פרסם מספר ספרים בחשבונאות פיננסית ובחשבונאות ניהולית. כיהן כיו"ר הראשון של ועדת הגמלאים של לשכת רואי חשבון בישראל בין השנים 2013-2021. עזי איזביצקי נולד בתל אביב. למד בבית הספר היסודי "מוריה" ותיכון דתי "בילו". בתפקידו האחרון בצבא היה קצין מקצועי (בתקן סרן) ברמ"ט מת"ב של חיל האוויר. בשנת 1959 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון במדעי החברה (כלכלה וסטטיסטיקה) ומנהל עסקים (לתעודה). בשנת 1972 עמד בהצלחה, כאוטודידקט, בבחינות המועצה לראיית חשבון ובשנת 1974 קיבל רישיון לעסוק במקצוע. בשנת 1960 החל לעבוד ככלכלן בעיריית תל אביב ואחרי כן כמרכז תקציב הפיתוח. בשנת-1968 מונה למרכז היחידה לתכנון כלכלי של העירייה. בשנת 1976 לאחר התמחות, הצטרף איזביצקי למשרד רואי החשבון בבלי מילנר ושות'. בשנת 1984 צורף איזביצקי כשותף למשרד. איזביצקי ריכז את הביקורת בחברות מקבוצת בנק לאומי ובנוסף לכך הוא ריכז, בתקופות מסוימות, את שירות הייעוץ למנהלים ואת מחלקת המחשוב. לאחר מיזוג משרד בבלי עם משרד לובושיץ קסירר המשיך איזביצקי, כשותף, לרכז את הביקורת על חברות בת של בנק לאומי לישראל. בשנת 2002 פרש לגמלאות. בשנים 1973–1994 היה איזביצקי מורה בכיר לחשבונאות ניהולית (תמחיר, תקציב ובקרה) בבית הספר למנהל עסקים (המסלול האקדמי) של המכללה למנהל. בשנת 1979 היה איזביצקי ממייסדי איגוד מבקרי ענ"א בישראל ובשנת 1990 שימש כסגן נשיא האגוד. כמו כן איזביצקי היה חבר במספר וועדות של לשכת רואי החשבון בישראל כגון: הוועדה לנוהלי בקורת במערכות ממוחשבות והוועדה לתקני בקורת ונוהלי בקורת בבנקים. מתחילת שנות ה-80 ועד למחצית שנת 2013 איזביצקי ריכז את תחום המחשוב בוועדה להסמכת חשבונאים בכירים (הסיווג הגבוה ביותר במקצוע הנהלת החשבונות). איזביצקי הוא ממייסדי מועדון גמלאי לשכת רואי חשבון בישראל. מבוא ליסודות התמחיר, הוצאת עיריית תל אביב, 1963 מבוא לתמחיר, הוצאת יבנה, 1970 ,1972 מבוא לחשבונאות פיננסית (1150 עמודים), הוצאת יבנה, 1972 ,1985 חשבונאות פיננסית (1900 עמודים), הוצאת בורסי, 2002. הספרים "מבוא לחשבונאות פיננסית" ו"חשבונאות פיננסית" זכו בפרסים של לשכת רואי החשבון. כל ספריו הוכנסו לתוכניות לימודים של מוסדות להשכלה גבוהה והם סייעו לרואי חשבון בעבודתם השוטפת. בנוסף, איזביצקי כתב חוברות תרגילים בחשבונאות ניהולית בהוצאת המכללה למנהל ופרסם מאמרים ברואה החשבון ובמע"נא. מדיה וקבצים בנושא עזי איזביצקי בוויקישיתוף
ברנטה (אווז)

ברנטה (שם מדעי: Branta) או אווזים שחורים היא סוג של ברווזיים בסדרת האווזאים. האווזים החיים באזור הפלארקטי, בייחוד אמריקה הצפונית וגם הוואי, ונוהגים לנדוד דרומה בזמן החורף ולשוב בזמן האביב. הם קרויים אווזים שחורים עקב סימני הזיהוי שלהם: רגליים וכפות רגליים כהות או שחורות לגמרי וסימנים על הראש, המקור והצוואר גם הם כהים או שחורים יחד עם אזורים לבנים והם בדרך כלל קטנים יותר משאר האווזים, אם כי יש יוצאים מן הכלל. הברנטות האירואסייתיות חיות יותר לאורך חופים ונפוצות מעט מאוד בפנים הארץ בניגוד לברנטות האמריקאיות. מינים: אווז ברנט (Branta bernicla) ברנטה קנדית (Branta canadensis) אווז מקרקר (Branta hutchinsii) ברנטה לבנת-לחי (Branta leucopsis) ברנטה אדומת-חזה (Branta ruficollis) ברנטה הוואית (Branta sandvicensis) ברנטה קנדית ברנטה הוואית ברנטה אדומת-חזה אווז ברנט מדיה וקבצים בנושא ברנטה בוויקישיתוף ברנטה, באתר ITIS (באנגלית) ברנטה, באתר NCBI (באנגלית) ברנטה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ברנטה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברנטה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפלישה הצרפתית לאי וייט

הפלישה הצרפתית לאי וייט הייתה נחיתה מן הים של חיל משלוח צרפתי בחוף הדרום-מזרחי של האי וייט ביולי 1545, במהלך המלחמות האיטלקיות. האנגלים הצליחו להדוף את ההתקפה, וניסיון הצרפתים להשתלט על האי נכשל. הצרפתים התקיפו את האי פעמים אחדות במהלך תולדותיו. מטרת הפלישה של שנת 1545 הייתה להשתלט על האי ולהשתמש בו כקרש קפיצה להנחתת חילות משלוח בחופי אנגליה גופה. הצי הצרפתי, בפיקודו של קלוד ד'אנבול, עלה אומנם במספר אוניותיו על הצי האנגלי, אך הקרבות שניטשו בין שני הצדדים (כולל קרבות סולנט ובונצ'רץ') הסתיימו ללא הכרעה. ברם, מאחר שהתקפת הצרפתים נהדפה, נחשב המאורע לניצחון אנגלי, אם כי תוך אבדות כבדות ובהן טביעת הקאראק "מרי רוז" בקרב סולנט. הידיעות על העימות מעטות, ותיאורים אחדים גורסים כי הצרפתים הובסו די בנקל בכל אחד מן הקרבות. תוכנית הצרפתים הייתה להנחית כוח אחד במפרץ וייטקליף, שיחצה את במברידג' דאון ויתקיף את סנדאון, וכוח נוסף בבונצ'רץ', שיצעד ויתחבר אתו בסנדאון. הכוח הצפוני יורט בעודו חוצה את גבעת המרעה, אך הצליח להבקיע לו דרך תוך כדי לחימה אל מצודת סנדאון שעל החוף, שהייתה אז בבנייה. שני חלקי חיל המשלוח הצרפתי נהדפו לאחר לחימה עזה. זכר המאורע מונצח על גבי לוח בכפר סיוויו (Seaview), שזו לשונו: "במהלך הפלישה האחרונה לאדמתנו נחתו מאות חיילים צרפתיים בחוף הסמוך. פלישה מזוינת זו נהדפה בלחימה עקובת־דם של המיליציה המקומית ב-21 ביולי 1545". הכרוניקן הצרפתי מרטין דה בלה כותב על המאורע את הדברים הבאים: "כדי להותיר את כוחות האויב מופרדים זה מזה, נעשתה ההתנפלות מן הים בשלושה מקומות שונים בו זמנית. סניור פייר סטרוסה נצטווה לנחות מתחת למצודה קטנה, בה הציב האויב שלושה תותחים שהתקיפו את הגליאות שלנו באגפן, ואשר בה נמצאו חיילים רגלים אחדים מבני האי. כשראו את עוז רוחם של אנשינו, נטשו את המצודה ונסו דרומה כשהם תופסים מקלט בחורשה סמוכה. אנשינו רדפו אחריהם, הרגו אחדים מהם והעלו באש את בתי התושבים בסביבה...". בתיאור מאוחר יותר של סר ג'ון אוגלנדר נכתב כי "...הם נחתו בשלושה מקומות נפרדים בעת ובעונה אחת, כשמטרתם לפצל את כוחותינו. פייר סטרוסה נחת בסיינט הלנס, שם ניצבה מצודה קטנה, והדף את אנשינו, שעזבו את המצודה, אל החורש. לה סניור דה טה, מפקד הרגלים, נחת בבונצ'רץ', שם נתלקחה לחימה עזה בינם לבינינו, ורבים היו ההרוגים בשני הצדדים...". הצרפתים נחתו, כפי הנראה, במקומות בלתי מוגנים, ואז תקפו את ביצורי האנגלים מצדם הפונה ליבשה. במפרץ וייטקליף ובבונצ'רץ' הם מיהרו לתפוס עמדות שליטה גבוהות. אלא שהאנגלים ציפו להם, ובשני המקומות הקדימו הכוחות המקומיים ותפסו את אותן עמדות. בבונצ'רץ' נחתו הצרפתים ללא כל קושי במפרץ הנזירים, אך נתקלו בקושי להבקיע לעצמם דרך החוצה ממה שמוכר בשם "מרגלות הצוק". הפתרון שמצאו – כפי הנראה הודות להיכרות מעטה של המקום – היה לטפס במעלה המדרונות התלולים של סיינט בוניפס ובונצ'רץ' דאונס, המתנשאים לגובה 210 מטרים. למגינים, שתפסו עמדות בראש הגבעה, היה אפוא יתרון ניכר.
היידי מוהר

היידי מוהר (באנגלית: Heidi Mohr;‏ 29 במאי 1967 - 7 בפברואר 2019) הייתה כדורגלנית גרמנייה ששיחקה בעמדת החלוצה. מוהר נחשבת לאחת מהכדורגלניות הגרמניות הטובות בכל הזמנים, וב-1999 נבחרה לכדורגלנית המאה באירופה. היידי מוהר נולדה בויינהיים, וגדלה יחד עם עוד ארבעה אחים ושתי אחיות. הקשר הטוב עם אחיה גרם לה להתקרב לכדורגל, וכבר בגיל 15 היא התחילה לשחק בקבוצות המקומיות של אזור מגוריה - באדן-וירטמברג. בגיל 18 התגלתה על ידי מאמן נבחרת גרמניה, גרו ביסנץ, במהלך משחק ידידות של המחוז. ב-19 במאי 1986, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת במשחק נגד נורווגיה. חודשיים לאחר מכן, במהלך משחק נגד איסלנד, היא כבשה את שערה הראשון בנבחרת. בקיץ 1989 אירחה מערב גרמניה את אליפות אירופה שנערכה בפעם השלישית בתולדותיה. משחק הגמר של הטורניר שנערך מול קהל של 22 אלף צופים באוסנבריק הפגיש את שתי הנבחרות הטובות באירופה, גרמניה ונורווגיה. גרמניה עמדה בציפיות של אוהדיה, הביסה את הנורווגיות 1–4, וזכתה באליפות בפעם הראשונה אי פעם. מוהר זכתה לכבוש את השער השלישי במשחק. עם הקמת הבונדסליגה לנשים ב-1990, הצטרפה מוהר לקבוצת טוס נידרקירשן. בעונה הראשונה של הליגה, סיימה נידרקירשן במקום השלישי ואילו מוהר סיימה כמלכת השערים של הליגה עם 36 שערים. בסוף אותה שנה, השתתפו מוהר ונבחרתה בשני טורנירים בינלאומיים - אליפות אירופה שנערכה בדנמרק וגביע העולם שהתקיים בפעם הראשונה אי פעם. באליפות אירופה סיימה מוהר כמלכת השערים של הטורניר (4 כיבושים) והובילה את גרמניה לזכייה בפעם השנייה ברציפות. אל גביע העולם הגיעה גרמניה כאחת מהפייבוריטיות לזכייה, אך הודחה בחצי הגמר על ידי ארצות הברית. מוהר כבשה שבעה שערים בטורניר וסיימה כסגנית מלכת השערים אחרי מישל אקרס. בעונת 1992/93, סיימה מוהר בפעם השלישית ברציפות כמלכת השערים של הליגה והצליחה להוביל את נידרקירשן לאליפות ראשונה בתולדותיה. באליפות אירופה שנערכה באותה שנה, סיימה גרמניה במקום הרביעי, כשמוהר כובשת את שער הניחומים בהפסד לנבחרת איטליה בחצי הגמר. בשתי העונות הבאות, סיימה מוהר כמלכת השערים של הליגה ובכך סגרה חמש שנות מלכות רצופות (141 שערים בסה"כ). למרות זאת, היא לא הצליחה לזכות בעוד אליפויות מדינה. ב-1995, היא הייתה שחקנית מפתח בסגל הנבחרת הגרמנית שנסע לגביע העולם שנערך בשוודיה. היא כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, אך גם הפעם גרמניה לא הצליחה לקטוף את התואר. הנבחרת הפסידה במשחק הגמר 0–2 ליריבתה המרה, נורווגיה. שנה לאחר מכן, השתתפה מוהר בטורניר הבינלאומי האחרון שלה. היה זה טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה - האולימפיאדה הראשונה אי פעם שנערכו בה משחקי כדורגל לנשים. מוהר כבשה שער אחד במהלך הטורניר, ואילו גרמניה לא הצליחה לעבור את שלב הבתים. זמן קצר לאחר מכן, ב-29 בספטמבר נגד איסלנד, שיחקה מוהר את משחקה האחרון בנבחרת גרמניה. במשחק עצמו ניצחה גרמניה 0–4, ומוהר אף כבשה את אחד השערים. בעשר שנים שבהן שיחקה בנבחרת גרמניה, היא כבשה 83 שערים ב-104 הופעות. נפטרה ב-7 בפברואר 2019 לאחר מאבק במחלת הסרטן. היידי מוהר, באתר Soccerdonna (בגרמנית) היידי מוהר, באתר Soccerway היידי מוהר, באתר WorldFootball.net היידי מוהר, באתר FootballDatabase.eu היידי מוהר, באתר olympedia.org פרופיל באתר ההתאחדות הגרמנית רשומת משחקיה הבינלאומיים באתר פיפ"א
קלינגונית

קלינגונית (tlhIngan Hol ‏ ט'להינגן חול ‏ IPA:‏ [t͡ɬɪ.ŋɑn χol]) היא שפה מתוכננת המדוברת בפי המין הקלינגוני בסדרות הטלוויזיה "מסע בין כוכבים". הצליל האופייני של הקלינגונית הומצא לפני השפה עצמה ונוצר על ידי ג'יימס דוהאן, המגלם את דמותו של סקוטי בסדרה, עבור הסרט הראשון בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים", בו נשמעה השפה לראשונה על המסך (1979). השפה עצמה פותחה ב-1984 על ידי מארק אוקרנד, בלשן מומחה אשר נשכר במיוחד לשם כך על ידי אולפני פרמאונט. הקלינגונית תוכננה בכוונה תחילה להיות בעלת צליל חייזרי. היא מכילה חריגות רבות מהדקדוק המקובל בשפות אנושיות, כגון משפטים בעלי מבנה של מושא-פועל-נושא, צלילים גרוניים רבים שאינם נוחים להגייה ועוד. לשפה הקלינגונית ציבור חובבים רחב, ומספר מצומצם של מעריצי הסדרה אף הגיעו לרמה המאפשרת שיג ושיח בסיסי בקלינגונית, חברת גוגל השיקה דף בית בקלינגונית. בנוסף לכך, תורגמו כמה ספרים לשפה, כגון "המלט" (הידוע כ"המלט הקלינגוני"), "עלילות גילגמש", "רומיאו ויוליה" וכדומה. בעבר אף הייתה קיימת ויקיפדיה בשפה זו. ערך מורחב – דקדוק קלינגוני קלינגונית היא לשון מדבק, בעלת יחסות רבות, וסידור ייחודי של חלקי הדיבר שהוא מושא-נושא-נשוא (OVS). הדקדוק הקלינגוני הוא בעל מאפיינים דקדוקיים שאינם רגילים בשפות אנושיות רבות, במטרה ליצור את ההרגשה של שפה שאינה אנושית. הפונטיקה הקלינגונית פותחה כך שהצלילים יהיו לא קשים מדי להגייה אך השפה לא תשמע אנושית מדי לאוזן האנושית. בעקבות כך, בקלינגונית ישנם הרבה עיצורים גרוניים, דבר הגורם לכך שהקלינגונית נשמעת שפה קשה וגרונית, וגם צירופי הצלילים והמבנה הפונטי של השפה הוא מאוד ייחודי, בכך שנבחרה קבוצה של צלילים אשר אינה קיימת במלואה באף שפה אנושית. לדוגמה, בקלינגונית אין בכלל עיצורים שורקים ויש רק עיצור וילוניי אחד (ng). המכון לשפה הקלינגונית "ויקיפדיה" בקלינגונית (הועברה לאתר ויקי פרטי, לאחר שהוחלט על סגירתה בוויקיפדיה) גוגל בקלינגונית ארה"ב: אב דיבר עם בנו קלינגונית עד גיל 3, באתר ynet, 22 בנובמבר 2009 meta:History of the Klingon Wikipedia (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרך החיים

דרך החיים הייתה נתיב תחבורה יבשתי על הקרח של אגם לדוגה, שהיה הנתיב היחיד שחיבר את לנינגרד הנצורה עם יתר ברית המועצות. הדרך פעלה בחודשי החורף החל מנובמבר 1941 ועד לאביב 1943. לאחר נפילת העיר שליסלבורג ב-8 בספטמבר 1941 החל מצור לנינגרד. הנתיב היחיד לאספקת מוצרים לעיר היה אגם לדוגה. לאור תנאי מזג האוויר באזור, האגם לא היה מנוצל להעברת סחורות. בעקבות המצב, במהלך ספטמבר 1941 הסובייטים התארגנו והחלו להעביר סחורות דרך האגם. עד לקפיאת האגם הועברו לעיר כ-60 אלף טון אספקה ופונו מהעיר 35 אלף אנשים. ב-17 בנובמבר החלו בדיקות של חוזק הקרח וב-20 בנובמבר עברה השיירה הראשונה שהובלה על ידי סוסים על הקרח. ב-22 בנובמבר החלה נסיעת משאיות והיא נמשכה עד ל-24 באפריל 1942. לאחר העברתן של כ-60-70 משאיות היה צורך לסגור את התוואי ולטפל בשיקומו. תוואי הדרך היה כ-20-25 ק"מ משפת האגם. העברת המשאיות בוצעה תחת הפגזה ארטילרית והפגזה אווירית קשה, במיוחד בחורף 1941-1942 כאשר העליונות האווירית הגרמנית הייתה מוחלטת. לפי הערכות כ-25% מהמשאיות לא שרדו את המסע וטבעו באגם. בחוף המערבי של האגם נבנו מתקני פריקה והסחורות היו מועברות לרכבות שהיו מגיעות לתחנת פינלנד במרכז העיר. רוב המשאיות היו מתוצרת גא"ז בעלי יכולת העמסה של כ-1.5 טון. לאורך נתיב הנסיעה נבנו עמדות נגד מטוסים, עמדות עזרה ראשונה, תדלוק וכו'. במהלך תקופת פעילותה בעונה הראשונה בדרך החיים עברו כ-361 אלף טון סחורות כולל 262 אלף טון מזון, פונו 550 אלף אזרחים ו-35 אלף פצועים. במהלך אביב וקיץ 1942 עברו דרך האגם מעל למיליון טון סחורות, פונו 448 אלף אזרחים והועברו לעיר כ-290 אלף חיילים. במהלך הקיץ הונחו על קרקעית האגם כבל חשמלי וצינור לאספקת דלק. החל מ-19 בדצמבר 1942 ועד ל-30 במרץ 1943, במשך 101 ימים, פעלה דרך החיים על הקרח. בעונה זו הועברו מעל 200 אלף טון סחורות ופונו 89 אלף אזרחים. ב-18 בינואר 1943, במהלך מבצע ניצוץ שחרר הצבא האדום את העיר שליסלבורג מידי הגרמנים ובכך נפרץ המצור על לנינגרד. ההשתלטות על שליסלברג יצרה פרוזדור יבשתי ברוחב של 8 עד 11 ק"מ שחיבר בין העיר לבין שאר השטח שבשליטת ברית המועצות. תוך פחות מ-20 יום הוקמה מסילת רכבת זמנית דרך הפרוזדור שנוצר וב-5 בפברואר רכבת אספקה ראשונה הגיעה ללנינגרד. לאורך דרך החיים הוקמו 7 אנדרטאות ו-102 עמודי זיכרון. המתקנים נכללים ב"טבעת התהילה הירוקה" ונבנו במהלך סוף שנות ה-60 לאורך קווי החזית שהייתה במהלך המצור. הוקמו גם אנדרטאות לזכר דרך החיים ביישובים שהיו בסיס יבשתי להעמסה/פריקה של המשאיות בחוף המזרחי ובחוף המערבי של האגם, לאורך הדרך משפת האגם עד לעיר ולאורך הנתיב התחבורתי בגבולות העיר עצמה. מאז 1991 נערך המרתון הבינלאומי "דרך החיים" בתוואי הדרך, לזכר אותה הדרך. מדיה וקבצים בנושא דרך החיים בוויקישיתוף
הסטרי קלוטה

הסטרי שטורבק-קלוטה (באנגלית: Hestrie Storbeck-Cloete; ‏ 26 באוגוסט 1978) היא אתלטית דרום אפריקאית בעבר, פעמיים ברציפות (הראשונה בהיסטוריה) אלופת עולם (אדמונטון 2001 ופריז 2003), פעמיים ברציפות סגנית אלופה אולימפית (סידני 2000 ואתונה 2004) ושיאנית אפריקה בקפיצה לגובה. שיאה האישי (2.06 מטר) מדרג אותה במקום השישי בקפיצה לגובה לנשים בכל הזמנים. קלוטה נולדה בשם הסטרי שטורבק, בגרמיסטון שבחאוטנג. היא התאמנה בהדרכתו של מרטין מרקס, במשך שנים רבות. במשחקי אפריקה שנערכו בהארארה שבזימבבואה בשנת 1995 זכתה קלוטה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר. באליפות העולם שנערכה באתונה שביוון בשנת 1997 סיימה קלוטה במקום 10 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר, בשלב המוקדמות היא קפצה לגובה של 1.94 מטר. באליפות אפריקה באתלטיקה שנערכה בדקר שבסנגל בשנת 1998 זכתה קלוטה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר, שלושה שבועות לאחר מכן, בגביע העולם באתלטיקה שנערך ביוהנסבורג היא זכתה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 1.96 מטר. באליפות העולם שנערכה בסביליה שבספרד בסוף אוגוסט 1999 סיימה קלוטה במקום 14 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר. שבועיים לאחר מכן, במשחקי אפריקה שנערכו ביוהנסבורג בספטמבר אותה שנה היא זכתה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.96 מטר. באולימפיאדת סידני (2000) זכתה קלוטה במדליית כסף, בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.01 מטר, אחרי ילנה ילסינה מרוסיה (2.01 מטר) ולפני קייסה ברגקוויסט משוודיה ואואנה פנטלימון מרומניה (1.99 מטר). באליפות העולם שנערכה באדמונטון שבקנדה בשנת 2001 זכתה קלוטה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר, לפני אלופת העולם היוצאת אינה בבקובה מאוקראינה (2.00 מטר) וקייסה ברגקוויסט (1.97 מטר). במשחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר שבבריטניה ב-30 ביולי 2002 זכתה קלוטה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא משחקים חדש של 1.96 מטר (הנוכחי 2013). שבוע לאחר מכן, באליפות אפריקה שנערכה בתוניס היא זכתה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.95 מטר. חודש לאחר מכן, בגביע העולם באתלטיקה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.02 מטר. באליפות העולם שנערכה בפריז שבצרפת בשנת 2003 זכתה קלוטה פעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש ושיא אפריקה חדש של 2.06 מטר, לפני מרינה קפצובה מרוסיה (2.00 מטר) וקייסה ברגקוויסט (2.00 מטר). באליפות אפריקה שנערכה בברזוויל שברפובליקה של קונגו ביולי 2004 היא זכתה פעם שלישית ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.95 מטר. חודש לאחר מכן, באולימפיאדת אתונה (2004) היא זכתה פעם שנייה ברציפות במדליית כסף, בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.02 מטר, אחרי ילנה סלסרנקו מרוסיה שקבעה שיא אולימפי חדש של 2.06 מטר ולפני ויטה סטיופינה מאוקראינה (2.02 מטר). בשנת 2004 התגרשה קלוטה מבעלה הראשון ובשנת 2007 נישאה בשנית לזמר אפריקאנר, יורי אלס, לזוג נולדה בת והם עברו להתגורר בסוף שנת 2007 בניו זילנד. בשנת 2003 זכתה קלוטה בתואר אתלטית השנה בעולם. אצטדיון קפיצה לגובה: 2.06 מטר (2003) אולם קפיצה לגובה: 1.97 מטר (2001) הסטרי קלוטה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי הסטרי קלוטה, באתר olympedia.org הסטרי קלוטה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית הסטרי קלוטה, באתר Track and Field (נשים) Hestrie Cloete | South African History Online, www.sahistory.org.za
סטפני שוסטאק

סטפני שוסטאק (באנגלית: Stéphanie Szostak; נולדה ב-5 באוגוסט 1975) היא שחקנית צרפתייה, אשר מוכרת בשל השתתפותה בסרטים "אידיוט מושלם" (2010), "מקום לחלום עליו" (2011), "איירון מן 3" (2013) ובזכות תפקידה בתור דלילה דייזי דיקסון בסדרת הדרמה "מיליון דברים קטנים" (2021-2018) ברשת ABC. שוסטאק נולדה וגדלה בפריז, צרפת. היא עברה לארצות הברית והחלה לימודי תואר ראשון בשיווק במכללת ויליאם ומרי(אנ') שבוירג'יניה, שם גם שיחקה בקבוצת הגולף לנשים. לאחר הלימודים, היא עברה לניו יורק ועבדה עבור חברת שאנל בשיווק. לאחר מכן לקחה שיעורי משחק וביססה את מעמדה כשחקנית. את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה בתפקיד קטן בקומדיה "השטן לובשת פראדה" בשנת 2006. התגלתה לראשונה ב-2009 בסרט העצמאי "הלב הטוב"(אנ') בו שיחקה לצידם של פול דנו ובריאן קוקס. בשנת 2010 התפרסמה בזכות הופעתה בקומדיה "אידיוט מושלם" בתור ג'ולי, חברתו של איש העסקים טים קונראד אותו גילם פול ראד. ב-2011 השתתפה בדרמה של קמרון קרואו "מקום לחלום עליו" בתפקיד קתרין אשתו המנוחה של בנג'מין מי אותו גילם מאט דיימון. בשנת 2013 שיחקה שוסטאק בסרט גיבורי העל שובר הקופות "איירון מן 3" מבית מארוול קומיקס בתפקיד המתנקשת אלן ברנדט. בשנת 2014 כיכבה בסרט הקומדיה הרומנטית "Hit by Lightning"(אנ'), לצד ג'ון קראייר. בשנת 2018 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "מיליון דברים קטנים" ברשת ABC. בסוף שנת 2021 לוהקה לאחד הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "תיק נעדר" בשירות הסטרימינג של Peacock; הגרסה האמריקאית לדרמת הפשע הישראלית "תיק נעדר" המבוססת על הספר באותו שם מאת דרור משעני. שם הנישואים שלה שוסטאק הוא פולני והוא מבוטא "Sho-stack". כיום היא מתגוררת מחוץ לעיר ניו יורק עם בעלה ושני בניה. מדיה וקבצים בנושא סטפני שוסטאק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטפני שוסטאק סטפני שוסטאק, ברשת החברתית אינסטגרם סטפני שוסטאק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטפני שוסטאק, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סטפני שוסטאק, באתר AllMovie (באנגלית) סטפני שוסטאק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סטפני שוסטאק, באתר Metacritic (באנגלית) סטפני שוסטאק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Delilah Dixon, Stephanie Szostak - Actor Biography, ABC