laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנואל אלמוניה

מנואל ריברו אלמוניה (מספרדית: Manuel Almunia Rivero, נולד ב-19 במאי 1977 בפמפלונה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק כשוער. את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית עשה אלמוניה עם קבוצת הכדורגל הספרדית רקראטיבו ולבה. לאחר מכן, עבר אלמוניה לסלטה ויגו, שם במהלך יותר משנה לא שיחק עד שהושאל לאלבסטה ב-1 בנובמבר 2003, בעוד הוא מבסס את מעמדו בהרכב הפותח ומשלים 24 הופעות בלה ליגה. ב-14 ביוני 2004 הוחתם לארסנל עבור סכום לא ידוע. את הופעתו הראשונה בארסנל עשה אלמוניה בניצחון 2-1 על מנצ'סטר סיטי במסגרת גביע הפוטבול ליג ב-27 באוקטובר 2004. באותה עונה, שותף אלמוניה בכל משחקי התותחנים (כינויים של שחקני ארסנל) בגביע הפוטבול ליג, כולל משחק רבע הגמר מול מנצ'סטר יונייטד ב-1 בדצמבר 2004; אלמוניה לא הצליח לשמור על שער נקי, לאחר שדויד בלין כבש את השער היחיד במשחק לטובת מנצ'סטר יונייטד. קודם לכן, שימש אלמוניה בדרך כלל כשוער ארסנל במשחקי הגביע בלבד, שם ניתנה ההזדמנות לבסס את מעמדו כשוער, כולל בניצחון על שפילד יונייטד במסגרת גביע ה-FA, שם ביצע שתי הצלות בקרב הפנדלים אחרי משחק בן 120 דקות שתוצאתו הייתה 0-0, והביא את התותחנים לרבע גמר הטורניר. את גמר ליגת האלופות, בשנת 2006, נגד ברצלונה, התחיל אלמוניה בישיבה על הספסל אך נכנס כמחליף לאחר שהשוער הגרמני, להאמן, הורחק עקב הכשלה של חלוץ ברצלונה, סמואל אטו. במחצית השנייה, עשר דקות לפני סוף המשחק, כשהתוצאה הייתה 1-1, הכריע ז'וליאנו בלטי את המשחק לטובת ברצלונה. למרות ההפסד לברצלונה, קיבל אלמוניה מקום קבוע בהרכב הפותח של ארסנל לעונת 2007/8, עקב טעויות חוזרת ונשנות של השוער הגרמני, להאמן. בעונת 2006/7, בעודו משמש כמחליפו של להאמן בארסנל, שותף אלמוניה במשחק נגד ליברפול, משום שלהאמן היה חולה, ושמר על רשת נקייה. בתחילתה של עונת 2007/8, נפצע להאמן רבות וניתנו לאלמוניה הזדמניות רבות בליגה. לאחר כמה משחקים, הפך אלמוניה לבחירתו הטבעית של ארסן ונגר בשער. בספטמבר 2011 הושאל לשישה שבועות לווסטהאם יונייטד. ביולי 2012 חתם בווטפורד מליגת המשנה. באוגוסט 2014 פרש ממשחק פעיל בשל בעיות שהתגלו בלבו בעת בדיקות רפואיות. מדיה וקבצים בנושא מנואל אלמוניה בוויקישיתוף מנואל אלמוניה, באתר Transfermarkt מנואל אלמוניה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מנואל אלמוניה, באתר Soccerway מנואל אלמוניה, באתר BDFutbol מנואל אלמוניה, באתר WorldFootball.net מנואל אלמוניה, באתר FootballDatabase.eu
לאו הקדוש

לאו הקדוש (באיטלקית: San Leone) הוא קדוש נוצרי והקדוש מגן של העיירה סן לאו (San Leo) במחוז מארקה באיטליה, הנקראת על שמו. לאו הקדוש היה ידידו של מרינוס הקדוש, והשניים היו סתתים. לפי המסורת המקובלת מקורם של השניים באי ראב בדלמטיה, כיום בקרואטיה, והם נמלטו מארץ מולדתם כדי להציל עצמם מרדיפות הקיסר דיוקלטיאנוס. הם הגיעו לרימיני באיטליה והמשיכו בעבודתם כסתתי אבן. את האבן לצורכי מלאכתם חצבו בהר טיטאנו (Monte Titano) השוכן כיום בעיר סן מרינו. לאחר מכן נפרדה דרכם של שני הקדושים, ובעוד שמרינוס התיישב בהר טיטאנו, והעניק את שמו לסן מרינו ולבירתה, התיישב לאו בהר פליצ'יאנו (Monte Feliciano) הסמוך. יחד עם קהל מאמיניו, חצב לאו את מגוריו בצוק והקים בו קפלה. הוא מת ב-1 באוגוסט 360, ויום זה היה ליום חגו. גופתו של הקדוש הופקדה בסרקופג אבן, והמכסה שלו שמור בקתדרלה בעיר סן לאו, הנקראת על שמו (Cattedrale di San Leone). לפי המסורת נחשב לאו הקדוש לבישוף הראשון של מונטפלטרו (Montefeltro), שמה הקודם של סן לאו, אף שהדיוקסיה של סן מרינו-מונטפלטרו (לטינית Dioecesis Sammarinensis-Feretrana), השייכת לארכיבישופות רוונה, הוקמה רק בשנת 826. הקתדרלה בסן לאו משמשת כקתדרלת משנה בדיוקסיה יחד עם בזיליקת סן מרינו. לפי המסורת, בשנת 1014 ניסה היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להעביר את הגופה לשפייר, אך סמוך לווגנצה שליד פרארה החלו הסוסים שהובילו את העגלה להתפרע, ואילצו את הקיסר להותיר את הגופה באתר. המקום נקרה "סן לאו די ווגנצה" (San Leo di Voghenza). היסטוריה של סן לאו באתר מחוז מארקה האתר הרשמי של הדיוקסיה של סן מרינו-מונטפלטרו Cenni storico-artistici
טרואר

טרואר (בצרפתית: Terroir) הוא מונח המתאר מכלול של תנאי סביבה לגידול חקלאי. מקור המונח הוא במילה "Terre" - "אדמה" בצרפתית - אך הוא כולל לא רק את אופי האדמה (הרכבה, הקושי שלה, כושר הספיגה שלה וכו') אלא גם את האקלים לפרטיו, שיפוע המדרונות, ובעלי חיים וצמחים במרחב הגידול. במקורו היה המונח בשימוש לאפיון סביבות הגידול של יין, קפה ותה, ולתמצות כל השפעת הגאוגרפיה על טעמו ואיכותו של המוצר הסופי. המונח יכול להיתרגם בחופשיות כ"הרגשה של מקום" שמתבטאת באיכויות מסוימות, וסכום כל ההשפעות שיש לסביבה על ייצור המוצר. בשפה האנגלית מושג זה קיים רק באופן מושאל מצרפתית. מושג הטרואר הוא הבסיס למערכת שמות היין הצרפתית שהייתה לדוגמה למערכות בקרת שמות יין בעולם כולו. ההנחה הבסיסית היא שהאדמה בה הענבים גדלים מעניקה איכות ייחודית קשורה לאותו אזור. מידת ההשפעה ומהות התוכן של הטרואר הם נושאים לדיון מתמשך בתעשיית היין. מושג הטרואר התפתח משך מאות שנים של ייצור יין בצרפת, תוך ההבחנה מה גרם לשוני הגדול בין יינות מאזורים שונים, כרמים שונים או אפילו אזורים שונים באותו הכרם. הצרפתים החלו לגבש את מושג הטרואר כדרך לתאר את המאפיינים הייחודיים של מקום מסוים המשפיעים ומעצבים את היין המיוצר שם. הרבה לפניהם, יצרני היין של העולם העתיק כבר פיתחו תפיסה הגורסת שלאזורים שונים יש את האפשרות לייצר יינות מיוחדים ושונים, אפילו מאותם זני הענבים. ביוון העתיקה נהגו לסמן על הכדים את האזור ממנו ייצרו את היין, ואזורים מסוימים קיבלו מוניטין מיוחד בזכות איכות היין שלהם. במשך רוב הזמן, אזור בורגון היה מעובד בידי חברי המסדרים הבנדיקטינים והציסטרציאנים, שהיו משכילים ומסודרים. בהיותם בעלי שטחי אדמה נרחבים, יכלו הנזירים לבצע הבחנות בקנה מידה גדול בקשר להשפעות של סוגי קרקע שונים על היין המיוצר. כמה אגדות הגיעו עד לתיאור של נזיר ה"טועם" את הקרקע. עמוס הדס, מורה נבוכים למהדסים בשבילי הטרואר, "יין, גורמה ואלכוהול" גיליון 159, ספטמבר 2011
ראגה

ראגה (מסנסקריט: Rāga, מילולית: צבע או מצב רוח) היא קו מלודי או מודוס לפיו נכתבים קטעי מוזיקה הודית קלאסית. הראגה מורכבת מסולם בן חמישה עד שבעה תווים, והגדרת סדר בין התווים, יש מספר ראגות החולקות את אותו הסולם, אך בשינויי מיקום בין התווים. הראגה קשורה בדרך כלל למצב רוח ולשעה ביום. במוזיקה של צפון הודו יש חיבור חזק בין הראגה לעונת השנה ולזמן ביום, בעוד שבמוזיקה של דרום הודו השימוש חופשי יותר. קיימות למעלה מ-300 ראגות בסיסיות. כל קטע מוזיקלי הודי קלאסי בנוי על ראגה, וגם במוזיקה ההודית המודרנית נעשה שימוש בראגות, הן כמבנה מלודי והן כרכיב נושא משמעות וקונוטציה. הראגה משמשת כמסגרת טונאלית להלחנה ולאלתור. מבחינה היסטורית ודתית מקושרות הראגות לאלים וליכולות קסם שונות. כך למשל ראגה לתקופת המונסון המנוגנת בעונה זו יכולה לגרום לירידת גשמי ברכה, לפי האמונה. Bor, Joep (1999), The Rāga Guide, Charlottesville,Virginia: Nimbus Records Daniélou, Alain (1949), Northern Indian Music, Calcutta: Visva Bharati Jairazbhoy, N.A. (1995), The Rags of North Indian Music: Their Structure & Evolution, Bombay: Popular Prakashan Kaufmann, Walter (1968), The Ragas of North India, Calcutta: Oxford & IBH Publishing Company מדיה וקבצים בנושא ראגה בוויקישיתוף ראגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רשימת הראגות העיקריות במוזיקה הקלאסית ההודית (באנגלית) מסד נתונים מפורט של למעלה מ-90 ראגות (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היילה סטאין

היילה סטאין (נולד ב-11 באפריל 1955) הוא אתלט ישראלי, שיאן ישראל בעבר בריצת מרתון ובריצות נוספות למרחקים ארוכים. ייצג את ישראל בשתי אולימפיאדות (אתונה 2004 ובייג'ינג 2008), ב-3 אליפויות עולם (פריז 2003, הלסינקי 2005 ואוסקה 2007) וב-3 אליפויות אירופה (מינכן 2002, גטבורג 2006 וברצלונה 2010). סטאין נולד באתיופיה וגדל באזור הררי בו היה נוהג לרוץ מדי יום לבית ספר שהיה מרוחק מביתו. עלה עם משפחתו ארצה במבצע שלמה ב-1991, התגורר בתחילה באתרי קליטה כגון אכסניה בטבריה ומתחם הקרוונים חצרות יסף. עבד בגינון ובעבודות מזדמנות אחרות ומאחר ולא הצליח למצוא בהן פרנסה יציבה החל משתתף בתחרויות ריצה למרחקים ארוכים. הוא קיבל תמיכה מ"עמותת הצבי". בתחילת דרכו המקצוענית לווה על ידי המאמן אנטוניו סנטורי, ולאחר מכן על ידי המאמן והתזונאי יאיר קרני. ב-1994 זכה לראשונה באליפות ישראל בריצה ל-10,000 מטרים, וב-1996 החל להקדיש את רוב זמנו למשטר אימונים קפדני. מאז שבר שיאים ישראלים רבים ונכון לאוגוסט 2014 מחזיק בשיאי ישראל בריצת 10 ק"מ כביש, ריצת שעה, 20 ק"מ, 25 ק"מ, 30 ק"מ, חצי מרתון ובריצת מרתון. את השיא בריצת המרתון שבר בתחרות בוונציה ב-26 באוקטובר 2003 כשקבע זמן של 2:14:21 (זמני הביניים היו: 5 ק"מ - 15:48, 10 ק"מ - 31:01, חצי מרתון - 1:05:36, 25 ק"מ - 1:17:57, 30 ק"מ - 1:34:39, 35 ק"מ - 1:50:13, 40 ק"מ - 2:06:19). האגודה המקצוענית הראשונה בה היה חבר הייתה הפועל סולם צור מהמועצה האזורית מטה אשר. מאוחר יותר עבר לאגודות מכבי תל אביב והצבי קריית גת, בה מתאמן בהדרכתו של המאמן יחיעם סקיטל. ב-2004 השתתף באולימפיאדת אתונה בתחרות ריצת המרתון, לאחר שנכנס לאצטדיון להקפת הסיום הוטעה על ידי שופטת וביצע סיבוב נוסף, לאחר ערעור שהוגש נקבע שסיים את הריצה במקום ה-20. באליפות העולם ביפן 2007, סיים במקום ה-19. ב-21 ביולי 2008, כשבועיים לפני פתיחת האולימפיאדה בבייג'ינג, נעצר סטאין באתיופיה, בה שהה במחנה אימונים בתנאי גובה, הוא שוחרר לאחר שלושה ימים בכלא. באולימפיאדת בייג'ינג בתחרות ריצת המרתון, סיים במקום ה-69. בשנת 2011 הופק הסרט התיעודי "סרט רץ" (בימוי: עומר פלד, הפקה: גידי אביבי) המלווה את סטאין, רץ המרתון האולימפי המבוגר בעולם, בשגרה המפרכת והמחייבת של אימונים לקראת אולימפיאדת לונדון 2012, בצל הקשיים הכלכליים של משפחתו בארץ ובאתיופיה. סטאין נשוי ואב לשמונה ילדים, מתגורר בחדרה. היילה סטאין, באתר olympedia.org היילה סטאין, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אבינעם פורת, חדרן אולימפי, באתר ynet, 12 בפברואר 2013 במקומות שונים [1] וכן בראיונות עמו טען סטאין כי נולד ב-1962, שכן שנת הלידה שלו נרשמה במשרד הפנים הישראלי על פי לוח השנה האתיופי המקדים בשבע שנים את הספירה הנוצרית המקובלת, שיאי ישראל באתר איגוד האתלטיקה בישראל פירוט זמני הביניים בקביעת השיא הישראלי, מרתון ונציה 2003 ניר שועלי, סטאין שוחרר מהכלא האתיופי, באתר nrg‏, 24 ביולי 2008 על הסרט "סרט רץ" באתר סינמטק ירושלים
אמריקן פאי מציגים: בית בטא

אמריקן פאי מציגים: בית בטא (באנגלית: American Pie Presents: Beta House) הוא סרט קומדיית-נעורים מ-2007 שצולם בטורונטו ובהמילטון, אונטריו (כמה סצנות באוניברסיטת מקמאסטר). הסרט הוא השלישי בסדרת "אמריקן פאי מציגים", והשישי בכל סדרת אמריקן פאי. "בית בטא" ממשיך עם רוב שחקני "המייל העירום" אך הפעם בקולג', שם הם עובדים כדי להגן על אחוות בטא דלתא קסי (ΒΔΞ) של דוויט סטיפלר (סטיב טולי) נגד האחווה היריבה (החנונים) - אפסילון סיגמא קפא (GΕΣΚ). בזמן שהיא מגינה על הבית, אהבתו החדשה של אריק סטיפלר (ג'ון וייט), אשלי (מגהן הפרן) מרגישה שהאחווה היא כלום, חוץ מצרות. "בית בטא" ממשיכה במקום בו "המייל העירום" נגמר. אריק וקוז נמצאים בשנתם הראשונה בקולג', ודוויט סטיפלר מכניס את הבנים לאחוות בטא. בסרט הזה אריק כבר לא עם טרייסי, חברתו בסרט הקודם, היא עזבה אותו למען טרנט והוא לא מופיע בסרט הזה. הבנים מתנסים ברשימה של 50 משימות כדי להיכנס לאחוות הבטא. כשהם משלימים את כולם, החנונים מזמינים אותם להתמודד ב"אולימפיאדה היוונית", סדרת משחקים פרועה שהאחווה שתנצח בהם תזכה בבית האחווה השנייה. דוויט רוצה לשים סוף לאחוות החנונים, שמתעסקים עם המסורת של אחוות בטא ומסכים להשתתף בתחרות. לבסוף, אחוות בטא מנצחים את אחוות החנונים ומקבלים את ביתם, והופכים לאחווה השולטת פעם נוספת. מר לוינשטיין (יוג'ין לוי) הוא עורך הדין של דוויט וחבר בבטא לשעבר, לכן הוא מופיע בסרט, והוא השופט של ה"אולימפיאדה היוונית". סטיב טולי - דוויט סטיפלר ג'ון וייט - אריק סטיפלר כריסטופר מקדונלד - מר סטיפלר ג'ייק סיגל - מייק "קוז" קוזמן יוג'ין לוי - מר לוינשטיין דן פטרוניביץ'- בול מייגן הפרן - אשלי פילר קזארס - פיצ'ז ג'ו איגו - דקסטר לי ניק נקוטרה - בובי קריסטין ברגר - מרג'י ג'ונת'ן קלץ - ווסלי איטליה ריצ'י - לורה ג'ונסון אנג'לה בשרה - אירן רייט טיירון סייבג' - אדגר וויליס ג'קלין א. סמית - ג'יל רובי אמל - ניק אנדרסון שרה פאוור - דניס חדר הדולר הכסוף ממוקם בשדרות ספדינה 486 בהצטלבות של שדרות ספדינה ורחוב קולג' בטורונטו, קנדה. מועדון חשפנות באותו שם נמצא בסרט, למרות שהוא באמת מועדון ופאב בלוז. בעברו הוא היה מועדון חשפנות, על פי אתר המועדון. כמה מהסצנות צולמו באוניברסיטת מקמאסטר בהמילטון ובאוניברסיטת טורונטו. Sound Experience - "Don't fight the Feelin" God Made Me Funky - "Luv T'day" God Made Me Funky - "Won More Time" MOBONIX - "What Chu Wanna Do (Ladies In The Club)" Daphne Loves Derby - "Cue the Sun" אמריקן פאי (סדרת סרטים) "אמריקן פאי מציגים: בית בטא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי מציגים: בית בטא", באתר נטפליקס "אמריקן פאי מציגים: בית בטא", באתר AllMovie (באנגלית) "אמריקן פאי מציגים: בית בטא", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אמריקן פאי מציגים: בית בטא", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "אמריקן פאי מציגים: בית בטא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ג'בע

ג'בע (בערבית: جبع) הוא כפר פלסטיני גדול בצפון השומרון, לרגלי שלוחת חומש, סמוך לפתח בקעת סנור. ההיסטוריה של היישוב במקום מתחילה בתקופת הברונזה התיכונה: 1500-2200 לפני הספירה. לאורך כל התקופות ממנה והלאה התקיים במקום ישוב, ונשתמרו ממנו חורבות לאורך הדורות. בסקר ארכאולוגי שנעשה בג'בע לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו במקום חרסים מהתקופה הכנענית התיכונה, תקופת הברזל I ו-II, התקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית-ביזנטית, ימי הביניים ומן התקופה העות'מאנית. שמו העברי של המקום, גבע, מוזכר לראשונה בחרסי שומרון. הכפר מוזכר במשנה כגבע של כותים, ובאונומסטיקון של אוסביוס (וייתכן שגם הוזכר אצל פליניוס הזקן והפך בעקבות טעות סופר ל"גמלא"). בדומה לכפרים רבים באזור השומרון, בג'בע התגוררה אוכלוסייה שומרונית בתקופה הרומית, וייתכן שגם לפני כן. במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס (Throne Villages) שבהם שלטו מוח'תארים חצי-פיאודאליים וכל מוח'תאר בנה את ביתו כמצודה בלב הכפר. בפרעות תרצ"ו - תרצ"ט מיקם פאוזי קאוקג'י את מפקדתו במקום ובשנת 1948 התמקמה בכפר מפקדת צבא ההצלה בפיקודו של קאוקג'י ללא התנגדות בריטית. ברוך מזרחי, גר, לוחם האצ"ל, שנשלח לאסוף מודיעין בג'נין, נתפס, נרצח, ונקבר במערה ליד ג'בע. מדיה וקבצים בנושא ג'בע בוויקישיתוף משה כוכבי (ע), יהודה, שומרון וגולן: סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח, ירושלים: כרטא, 1972, עמ' 201, 217 משנה, מסכת כלים, פרק י"ז, משנה ה'; תוספתא, כלים, בבא מציעא, פרק ו, ג. י. בן-צבי, לישוב השומרונים בעבר הירדן, ידיעות החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה א, 1934, עמ' 17 Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G., "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II"., Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund., 1905, עמ' 356-343 משני עברי הגבעה, ג'ון ודוד קמחי, הוצאת מערכות, 1973, עמ' 84-85
מקדש יופיטר הקפיטוליני

מקדש יופיטר אופטימוס מקסימוס או מקדש יופיטר הקפיטוליני (בלטינית: Aedes Iovis Optimi Maximi Capitolini) היה מקדש לאל יופיטר שניצב בראש גבעת הקפיטולין ברומא העתיקה. על פי המסורות הרומאיות (אשר אינן מגובות בממצאים ארכאולוגיים) נוסד המקדש הראשון באתר ב-13 בספטמבר, בשנה הראשונה של הרפובליקה הרומית (בשנת 509 לפנה"ס). המקדש הוקדש לשלשה הקפיטולינית (יופיטר, יונו ומינרווה). על פי מסורת זו, הוקם המקדש על ידי לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, לאחר שזה נשבע להקים מקדש במהלך הקרב מול הסבינים. פריסקוס הניח את אבן הפינה למקדש, אולם היה זה לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס שבנה את מרבית חלקיו והשלימו. על פי המסורת הרומית, נבנה המקדש באתר בו עמדו קודם לכן מזבחות לשלישייה הקפיטולנית ואלים רבים נוספים. על פי המסורות הרומאיות - קודם להקמת המקדש נערך טקס בו ביקשו אוגורים את רשות האלים להזזת המזבחות. שני אלים בלבד טרמינוס ויוונטאס סירבו, ולכן שולבו מזבחותיהם במבנה. העובדה שהאל טרמינוס - אל הגבולות - סירב להזזת מזבחו נחשבה לסימן טוב, ולאות לכך שהמקדש לא יזוז ממקומו. נערכה הגרלה בין אצילי רומא, בה נקבע כי מרקוס הורטיוס פולוילוס, אחד מקונסולי רומא, יחנוך את המקדש. במקדש, שגודלו היה 60 על 60 מטרים, היה חדר מקודש נפרד לכל אחד מאלי השלשה הקפיטלונית - יונו משמאל, מינרווה מימין ויופיטר במרכז. המקדש עוטר בפסלי טרה קוטה רבים, שהידוע בהם הוא פסל המתאר את יופיטר רוכב על קוודריגה. מקדש זה נהרס ב-6 ביולי 83 לפנה"ס במהלך המלחמה שהתרחשה בתקופת שלטונו של הדיקטטור לוקיוס קורנליוס סולה. בשריפה זו, על פי המסורת הרומית, נשרפו ספרי הסיבילות שנשמרו במקדש. מקדש שני באתר נבנה על ידי קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס ושופץ על ידי הקיסר אוגוסטוס. מקדש זה נהרס בשנת 69 בעת שאספסיאנוס כבש את העיר. המקדש שוקם על ידי אספסיאנוס, ולימים על ידי טיטוס ודומיטיאנוס (אשר כיסה את גג המקדש בזהב). המקדש השלישי שבאתר שרד כ-400 שנים, ונהרס במהלך ביזות רומא במאה החמישית. שרידים מועטים של המבנה ניצבים כיום בסמוך לארמון הקונסרבאטורי. השרידים מהווים חלק מהמוזיאונים הקפיטוליניים. מדיה וקבצים בנושא מקדש יופיטר הקפיטוליני בוויקישיתוף תיאור המקדש
נפח

נפח הוא תכונת מדידה של עצם, המאופיינת בהשתרעותו על פני יותר משני ממדים. מידת הנפח של עצם היא כמות המקום התפוסה על ידיו במרחב תלת-ממדי. בשפת הדיבור, כאשר מתייחסים לנפח של כלי קיבול (כמו בקבוק, דלי, משורה), מתכוונים לקיבולת שלו ולא לנפח שתופס הכלי עצמו. ביחידות מערכת היחידות הבינלאומית הפיזיקליות, הנפח נמדד במטרים מעוקבים. הנפח של קובייה בעלת אורך צלע L {\displaystyle L} הוא L 3 {\displaystyle L^{3}} . את הנפח של גופים מסובכים יותר אפשר לחשב באמצעות "שיטת המיצוי" שהמציא ארכימדס, שעל-פיה מחלקים את הגוף למרכיבים אינפיניטסימליים שנפחם ידוע, ומחברים את הנפחים. מנקודת מבט מודרנית, זוהי אינטגרציה נפחית על הגוף. ניתן למדוד נפח של נוזל באמצעות משורה. כמו כן, ניתן למדוד נפח של גוף מוצק באמצעות משורה על ידי מילוי המשורה בנוזל, מדידת הנפח, הכנסת הגוף המוצק והפחתת נפח הנוזל כפי שנמדד לפני הכנסת הגוף המוצק מהנפח הכולל של הגוף המוצק והנוזל יחד, מדידת נפח בדרך זו אפשרית בתנאי שהגוף המוצק אינו סופג לתוכו מהנוזל. תורת המידה המתמטית מכלילה את מושג הנפח התלת-ממדי (ואת מושג השטח הדו-ממדי) לאופנים כלליים יותר של שיוך "מידה" למקומות או עצמים במרחב. על-פי גישה זו, הנפח של גוף חד-ממדי, כגון קו, או גוף דו-ממדי, כגון ריבוע, הוא אפס. את תורת המידה מגביל הפרדוקס של בנך-טרסקי, המראה שאי אפשר להגדיר באופן עקבי את הנפח של כל הגופים המרחביים. רוב נפחו של היקום הוא ריק, וכך גם לגבי העצמים אותם אנו חשים כבעלי נפח, הם למעשה ריקים ביותר מ-13 סדרי גודל מהנפח הכולל. הסיבה לכך היא שכל אטום מורכב מאלקטרונים וגרעין האטום, התופסים נפח מזערי מכלל הנפח המוגדר באורביטלי האטום. בשימוש יומיומי נהוג להשתמש ביחידות המידה הבאות למדידת נפח: ליטר מיליליטר (מ"ל) - אלפית הליטר מטר מעוקב (מ"ק) סמ"ק - מיליונית המ"ק בהקשר מאגרי גז טבעי :מיליארד מטרים מעוקבים (BCM) גלון רגל מעוקבת (בהקשר של מאגרי גז טבעי): מיליארד רגל מעוקבת (BCF) (בהקשר של מאגרי גז טבעי): טריליון רגל מעוקבת (TCF). אורך שטח פונקציית מידה יעקוביאן אנליזה וקטורית נפח, באתר MathWorld (באנגלית) נפח, באתר אנציקלופדיה למתמטיקה (באנגלית) נפח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Donavyn Coffey, Why is space a vacuum, באתר livescience.com, ‏19 בספטמבר 2020 (באנגלית) עבור האטום מימן הקטן ביותר Questions and Answers - How much of an atom is empty space?, באתר education.jlab.org
Happy hour

Happy hour (מבוטא: הֶפִּי אַוּאֶר; אנגלית: "שעה שמחה") הוא פרק זמן ביממה שבו מסעדות ובארים מסוימים מעניקים הנחות על משקאות, לרוב אלכוהוליים. הרעיון הוא מתן הנחות בשעות החלשות יותר של בית העסק. לרוב, מתקיים ה-"Happy hour" בשעות אחר הצהריים המאוחרות במהלך ימות השבוע. מקור המונח הוא בחיל הים האמריקאי בשנות ה-20 של המאה ה-20, שם הייתה משמעות המונח הופעה על גבי הספינה. שורשי הרעיון של שתייה לפני ארוחת הערב מגיע מעידן איסור שתיית האלכוהול בארצות הברית, שם היו אירועי ה-"Happy hour" אירועים מחתרתיים אשר התרחשו לפני הסעידה במסעדות (שבהן הייתה השתייה אסורה). המונח נכנס לשימוש בעגה האזרחית בשנות ה-60 והפך למסורת עבור פועלים רבים, בזמן בין סיום עבודתם לחזרה לביתם לארוחת הערב. כיום מקובל ה-"Happy hour" במסעדות ובבארים במקומות רבים בעולם המערבי, ובפרט בארצות הברית, באירופה וביפן. 1+1 - ברכישת משקה אחד, קבלת משקה זהה נוסף אחוז הנחה מסוים על כל תפריט האלכוהול מוצר מסוים הנמכר במחיר קבוע ומופחת, לדוגמה: "כל הבירות ב-15 ש"ח" משקה מסוים הנמכר במחיר מופחת "אפרטיבו" – מושג שמקורו בצפון איטליה: מוצע מזנון אוכל חופשי ברכישת משקה בוטיון - תופעת שתית אלכוהול בשטחים ציבוריים בספרד. מדיה וקבצים בנושא Happy hour בוויקישיתוף
אולימפיאדת השחמט 1936

אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית התקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936) ואורגנה על ידי האיגוד השחמט הגרמני הגדול (Grossdeutscher Schachbund). האירוע התקיים במינכן בין 17 באוגוסט ל-1 בספטמבר 1936. הלוח הראשון: מדליית זהב - פאול קרס (אסטוניה) עם תוצאה 15.5 מ-20 (77.5%) מדליית כסף - וואסיה פירק (יוגוסלביה) עם תוצאה 12 מ-17 (70.6%) מדליית ארד - גדעון סטולברג (שוודיה) עם תוצאה 11.5 מ-17 (67.6%) הלוח השני: מדליית זהב - מיגל ניידורף (פולין) עם תוצאה 16 מ-20 (80%) מדליית כסף - לאיוש שטיינר (הונגריה) עם תוצאה 15.5 מ-20 (77.5%) מדליית ארד - אלברט בקר (אוסטריה) עם תוצאה 13.5 מ-18 (75%) הלוח השלישי: מדליית זהב - ביורן נילסן (דנמרק) עם תוצאה 11.5 מ-15 (76.7%) מדליית כסף - מובשה פייגין (לטביה) עם תוצאה 14.5 מ-19 (76.3%) מדליית ארד - אמיל זינר (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 14.5 מ-20 (72.5%) הלוח הרביעי: מדליית זהב - קארל הרומאדקה (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 14 מ-20 (70%) מדליית כסף - גוסטה דניאלסון (שוודיה) עם תוצאה 13.5 מ-20 (67.5%) מדליית ארד - מרקוס לוצקיס (ליטא) עם תוצאה 13.5 מ-20 (67.5%) הלוח השישי: מדליית זהב - בוריסלב קוסטיץ' (יוגוסלביה) עם תוצאה 16 מ-19 (84.2%) מדליית כסף - לאון קרמר (פולין) עם תוצאה 15 מ-20 (75%) מדליית ארד - פליקס ווילרד (אסטוניה) עם תוצאה 13 מ-19 (68.4%) הלוח השביעי: מדליית זהב - לודביק ריודל (גרמניה) עם תוצאה 11 מ-16 (68.8%) מדליית כסף - אלפרד קריסטנסן (דנמרק) עם תוצאה 13 מ-19 (68.4%) מדליית ארד - הנריק פוגורלי (פולין) עם תוצאה 13.5 מ-20 (67.5%) הלוח השמיני: מדליית זהב - וולפגנג וויל (אוסטריה) עם תוצאה 12.5 מ-17 (73.5%) מדליית כסף - הרברט הייניקה (גרמניה) עם תוצאה 13 מ-18 (72.2%) מדליית ארד - קארליס אוזולס (לטביה) עם תוצאה 10.5 מ-15 (70%) לוח עתודה הראשון: מדליית זהב - פרנטישר זיטה (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 7.5 מ-11 (68.2%) מדליית כסף - ווילהלם ארנסט (גרמניה) עם תוצאה 9.5 מ-14 (67.9%) מדליית ארד - יאנוש בלוג (הונגריה) עם תוצאה 8.5 מ-13 (65.4%) לוח עתודה השני: מדליית זהב - אוזרן נדלקוביץ' (יוגוסלביה) עם תוצאה 8 מ-10 (80%) מדליית כסף - פול מישל (גרמניה) עם תוצאה 9.5 מ-12 (79.2%) מדליית ארד - ברטיל סונדברג (שוודיה) עם תוצאה 10.5 מ-15 (70%) מידע על התחרות, באתר אולימפבייס (באנגלית)
גני קנזינגטון

פארק גני קנזינגטון (באנגלית: Kensington Gardens) הוא אחד מהפארקים המלכותיים של לונדון. הפארק נמצא מערבית להייד פארק, בשטח רובע וסטמינסטר של העיר לונדון. שטח הפארק 1.1 קילומטר רבוע. פארק זה צמוד להייד פארק ומופרד ממנו על ידי דרך המרכבות המערבית. בפארק נמצאים אנדרטת אלברט, ארמון קנזינגטון, פסלו של פיטר פן, האגם העגול וגלריית סרפנטיין. מדיה וקבצים בנושא גני קנזינגטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גני קנזינגטון גני קנזינגטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא לונדון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעליות הקומה ה-13

מעליות הקומה ה-13 (אנגלית: 13th Floor Elevators) הייתה להקת רוק פסיכדלי שנוסדה באוסטין שבטקסס בשנת 1965 והוציאה ארבעה אלבומים עד שהתפרקה בשנת 1969. ללהקה לא היה מנהיג מוגדר, אולם הבולט שבחבריה היה הסולן והגיטריסט רוקי (רוג'ר) אריקסון (Roky Erickson) שכתב כמעט ממחצית החומר של הלהקה. הלהקה הצליחה מבחינה מסחרית והיו לה כמה להיטים שמושמעים ברשתות הרדיו האמריקניות עד היום כגון "You're Gonna Miss Me". יש המתייחסים אל הלהקה כאל בעלת השפעה גדולה בתחום הרוק הפסיכדלי והגראז' רוק, אולם בישראל החומר של הלהקה כמעט ולא הופץ. פירוק הלהקה נבע בעיקר מירידת התפקוד הנפשי של אריקסון שאיבד את כושר עבודתו. אריקסון בא מרקע משפחתי קשה ולאחר שהלהקה התנסתה בסמים קשים הוא החל להפגין כושר שיפוט לא סביר. אריקסון נידון למאסר אך בהתערבות עורך דינו הוא נלקח להסתכלות, אובחן כלוקה בסכיזופרניה ואושפז בבית חולים פסיכיאטרי. אשתו השנייה סייעה לו לברוח מהאשפוז מספר פעמים ובעקבות זה הוא הועבר לאשפוז במחלקה סגורה לחולים פסיכיאטרים המסוכנים לציבור. אריקסון היה פעיל מוזיקלית גם במאסרו ואפילו הוציא תקליט עם להקה שהקים בבית החולים הפסיכיאטרי. אולם, בעקבות התערבות עורך דינו הוצא אריקסון מהאשפוז אל חסותה של אמו שבודדה אותו מכל חברה ואסרה עליו לראות אפילו את בנו. בחסותה של אמו הפסיק אריקסון את פעילותו המוזיקלית. שאר חברי הלהקה המשיכו לעסוק במוזיקה, אולם הם לא זכו להצלחה מסחרית מחוץ למסגרת הלהקה. בשנת 2010 חזר אריקסון להיות פעיל והוציא לאור אלבום חדש. אריקסון נפטר ביוני 2019. חברים שונים מהלהקה נתנו הסברים רבים ושונים למשמעות שמה. הסבר צפוי הוא התייחסות לאמונה הטפלה בתרבויות מערביות שהמספר 13 מהווה מזל רע, ולכן ארכיטקטים רבים תכננו בניינים גבוהים ללא הקומה ה-13. כמו כן ניתן הסבר שהשם נבחר בגלל שהאות "M", האות ה-13 באלפבית האנגלי היא האות הראשונה במילה מריחואנה. מדיה וקבצים בנושא מעליות הקומה ה-13 בוויקישיתוף מעליות הקומה ה-13, ברשת החברתית פייסבוק מעליות הקומה ה-13, באתר Last.fm (באנגלית) מעליות הקומה ה-13, באתר AllMusic (באנגלית) מעליות הקומה ה-13, באתר MusicBrainz (באנגלית) מעליות הקומה ה-13, באתר Discogs (באנגלית) מעליות הקומה ה-13, באתר Songkick (באנגלית) מיכל ניב, פונדק הרוחות, חדשות, 22 בנובמבר 1990 על פי הסרט התיעודי "You're Gonna Miss Me" שצולם ב-2003 והעוסק בחיי רוקי אריקסון בן שלו, הקאמבק של גיל סקוט הרון ורוקי אריקסון, באתר הארץ, 9 במרץ 2010 בן שלו, המוות של רוקי אריקסון מ"מעליות הקומה ה-13" הגיע דווקא בתקופה של עדנה מחודשת, באתר הארץ, 5 ביוני 2019
חיים הלד

חיים הלד (1950 – נובמבר 2005) היה מורה ואיש צבא. חתן פרס ביטחון ישראל. הלד נולד בחדרה ובהיותו בן ארבע עברה משפחתו לפתח תקווה. בילדותו לקה בשיתוק ילדים. בסיום לימודיו בישיבת נחלים המשיך בלימודים אקדמיים וסיים תואר ראשון ושני במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן. לאחר מלחמת יום הכיפורים התנדב לצה"ל ושירת ביחידה 8200. בשנת 1979 הוענק לו פרס ראש אמ"ן לחשיבה יוצרת ובשנת 1980 פרס ביטחון ישראל. הלד פרש משירותו בשנת 1992. לאורך שנות שירותו הצבאי לימד הלד בהתנדבות לימודי מתמטיקה בבית ספר תיכון ברמלה. לאחר שחרורו מהצבא הוא התמסר להוראת מתמטיקה ופיזיקה במוסדות שונים, בהם אוניברסיטת בר-אילן ובית הספר יואל גבע, וכן בבתי ספר תיכוניים ובמכללות חרדיות. הלד כיהן כחבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון. נישא לשושנה ולזוג נולדו שני ילדים. אורי דרומי, מי אמר שפיזיקה זה מקצוע מפחיד, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2005 אתר "Billiongraves" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.