laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לווייתן בריד

לווייתן בריד (שם מדעי: Balaenoptera brydei) הוא מין של לווייתן מזיפות מהסוג לווייתן החי במרבית האוקיינוסים הטרופיים. לווייתן זה נחקר פחות מקרובי משפחתו הענקיים (כמו לווייתן כחול ולווייתן מצוי). נקרא ע"ש החוקר שגילה אותו, יוהאן בריד (1858 – 1925). לווייתניי בריד בינוניים בגודלם ביחס לסוג, קטנים מהלווייתן הצפוני אך גדולים יותר מלווייתן אומורה ומלווייתן מינקי. אורכם המקסימלי יכול להגיע ל-14.5 מטרים ונמצאה אפילו נקבה שאורכה 15.51 מטרים. משקלם יכול להגיע ל-12–25 טון בממוצע. ישנם תת-מינים קטנים בהרבה מהממוצע, כמו אלו שליד חופי דרום אפריקה או יפן שאורכם רק 11–12 מטרים. כמו רוב בני המשפחה, ללווייתן זה אין שיניים כלל, ובמקום יש לו מזיפות מחוספסות העוזרות לסנן חלקיקי פלנקטון מהמים. צבעם בדרך כלל כחול או אפור בהיר עם בטן לבנה ולעיתים מנומר מעט מלמטה. הזנב ארוך ושריר ועוזר ללווייתן לשעוט קדימה במהירות. לאורך הלסת האפורה ישנם קפלים לאורך כל פלג הגוף התחתון. ישנו סנפיר גב קטן בקצה הזנב שגובהו כ-30–37 ס"מ. הלווייתנים חיים בכל האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים מוושינגטון ודרום קליפורניה עד פרו ואקוודור וכן צפון צ'ילה במערב ומהונשו עד ניו זילנד במזרח. הם נפוצים גם ברחבי האוקיינוס ההודי עד לדרום אפריקה וממשיכים עד לקצה המערבי אך לא נכנסים לים סוף. גם באוקיינוס האטלנטי הם לא נכנסים לים התיכון. לווייתנים אלה חיים לבד או בזוגות ויכולים לצלול עד 20 דקות לעומק 1,000 מטר מתחת למים. הם ניזונים מיצורי פלנקטון קטנים אותם הם מסננים אך גם יזללו להקות של דגי סרדין ואנשובי וכן דיונונים קטנים. לווייתנים נדירים ומצב שימורם אינו ידוע. לווייתן שנצפה בניו זילנד לווייתני בריד ניזונים ליד תאילנד מדיה וקבצים בנושא לווייתן בריד בוויקישיתוף לווייתן בריד, באתר ITIS (באנגלית) לווייתן בריד, באתר NCBI (באנגלית) לווייתן בריד, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לווייתן בריד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לווייתן בריד, באתר GBIF (באנגלית) לווייתן בריד באתר הרשימה האדומה של IUCN
לווייתן עדני

לווייתן עדני (שם מדעי: Balaenoptera edeni) הוא מין קטן יחסית של לווייתן מזיפות מהסוג לווייתן. הוא נפוץ בעיקר באזורים הטרופיים של האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט המערבי. בעבר נחשב לתת-מין של לווייתן בריד אך לאחרונה נכלל במין משלו. קרוי ע"ש החוקר אשלי עדני (1831 – 1887). לווייתן זה מזכיר מאוד את לווייתן בריד, אך בעל גולגולת צרה יותר והוא רזה וקטן יותר. האורך הממוצע מגיע ל-10-11.6 מ' ומשקלו 13.6-15 טון. הגוף אפור כהה עם בטן לבנה. הוא מזכיר בצורתו מאוד את לווייתן בריד ואת הלווייתן הצפוני. לווייתן זה אינו נצפה בטבע, אך מעריכים שחי באזור הטרופי האינדו-פסיסי ממפרץ בנגל ולאורך חופי מינמאר, בנגלדש, הודו, תאילנד וטאיוואן וממשיך לים סין המזרחי ועד לסין ויפן בצפון ולאוסטרליה בדרום. לווייתנים אלה נחקרו רק מגופות ולא נצפו בטבע כלל. לא ידוע מה מצב שימורם. מעריכים שהם חיים בזוגות, צוללים לעומק רב וניזונים מפלנקטונים ומלהקות דגים. מדיה וקבצים בנושא לווייתן עדני בוויקישיתוף לווייתן עדני, באתר ITIS (באנגלית) לווייתן עדני, באתר NCBI (באנגלית) לווייתן עדני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) לווייתן עדני, באתר GBIF (באנגלית) לווייתן עדני באתר הרשימה האדומה של IUCN
פוקנה (סוג)

פוקנה (שם מדעי: Phocoena) הוא סוג של לווייתני שיניים ממשפחת הפוקניים והם הסוג הגדול ביותר במשפחה. לווייתנים אלה חיים בימים טרופיים וקרים לאורך החופים ואף בנהרות. הם קטנים ביותר ומזכירים בצורתם דולפינים חסרי מקור ובעלי גוף מעוגל. חלקם ידידותיים כלפי אנשים. הקטנה בבני הסוג הואקיטה מגיעה לאורך של 140 ס"מ בלבד והיא כמעט הקטנה מכל הלווייתנים. פוקנת המפרץ (Phocoena phocoena) ואקיטה (Phocoena sinus) - מצויה בסכנת הכחדה חמורה פוקנת בורמייסטר (Phocoena spinipinnis) פוקנה ממושקפת (Phocoena dioptrica) מדיה וקבצים בנושא פוקנה בוויקישיתוף פוקנה, באתר ITIS (באנגלית) פוקנה, באתר NCBI (באנגלית) פוקנה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פוקנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פוקנה, באתר GBIF (באנגלית)
דיגר

דיגר (באנגלית: Digger) הוא משחק מחשב שפותח בשנת 1983 על ידי Windmill software, והפך לפופולרי באותם הימים. בשנת 1998 חידש אותו אנדרו ג'נר (Andrew Jenner) תחת השם Digger Remastered, והפך אותו לתואם מחשבים חדישים, אך עם נאמנות מלאה למקור ומספר תוספות אופציונאליות. גיבור המשחק הוא טרקטור שמטרתו לאסוף אבני חן ושקי זהב תוך התחמקות ממפלצות או חיסולן. כדי להיפטר מאויביו יכול הטרקטור להפיל עליהם שקי זהב (ולהיזהר שלא ייפלו עליו) או לירות בהם מרחוק. היריה מתחמשת מחדש אחרי 6 שניות וניתן לדעת על ידי עין הדיגר- אם יש אישון בעין סימן שהוא חמוש. כאשר מצליח השחקן להיפטר ממספר מסוים של אויבים, מספר העולה עם התקדמות בשלבים, מופיע דובדבן בפינה הימנית העליונה של המשחק, לקיחת הדובדבן מכניסה את השחקן למצב בונוס, הנמשך מספר שניות, הקטן עם ההתקדמות בשלבים, בו הוא יכול לאכול את המפלצות בעוד אלו מנסות להתחמק ממנו (בדומה לאכילת גלולת כוח בפק-מן), אבל המפלצות שנאכלו חוזרות בסיום הבונוס. ניתן לעבור שלב באמצעות איסוף כל אבני החן שבשלב או חיסול מספר מסוים של מפלצות, המשתנה משלב לשלב. כשמפלצת נפגשת עם מפלצת אחרת שתי פעמים או נחסמת על ידי שקי זהב, היא הופכת ל"קניבל" לכ-5 שניות ויכולה לחפור וגם לאכול אבני חן ושקים. כמו כן, אם מפלצת קניבלית אוכלת את אבני החן האחרונות שנשארו בשלב, השלב מסתיים לזכות השחקן. במהלך המשחק מושמעת הנעימה פופקורן, במהלך מצב "בונוס" מושמעת הפתיחה (אוברטורה) של האופרה וילהלם טל מאת ג'ואקינו רוסיני, כאשר השחקן נתפס על ידי המפלצות ומת מושמעת הסונטה לפסנתר מס' 2 הידועה גם כ"מארש האבל" מאת פרדריק שופן. המשחק מ-1983 עבד מהר מדי על מחשבים מהירים מ-IBM 4.77Mhz אליו תוכנן במקור. בנוסף, משום שהמשחק תוכנן במקור למתאם תצוגה CGA, הוא לא הוצג כהלכה במחשבים עם מתאמי תצוגה חדישים יותר. על מנת להתגבר על בעיות אלו, נכתבה בשנים 1990-91 גרסה חדשה של דיגר שהשתמשה בקוד המקורי למצב המשחק והכילה יכולות נוספות, כמנגנון האטה, היכולת ליצור ולערוך שלבים נוספים, טבלת שיאים שונה בעבור כל שלב ועוד. הגרסה המשופרת נכתבה על ידי המתכנתים הרוסים מיכאל לארנטיב (Mikel Lavrentiev) ודמיטרי פטרוב (Dmitry Petrov). בגרסה מתקדמת יותר ניתן לשחק עם שני שחקנים (אבל הם עלולים בטעות לירות אחד על השני). בשנת 1998 יצר אנדרו ג'נר גרסה חדשה למשחק בשם Digger Remastered והפיץ אותה תחת רישיון GPL, הגרסה החדשה הותאמה לפלטפורמות שונות, ביניהן חלונות, Java ולינוקס. הגרסה תואמת למשחק המקורי בתוספת אופציות שונות ביניהן האפשרות להקליט משחקים, אופציה שיצרה תת-תרבות של יצירת סגנונות משחק חדשים והפצתם. בסביבות 2004 הופץ קוד המקור של דיגר לציבור, אך רק למטרות היסטוריות, ולא כקוד פתוח. זאת, בניגוד לקוד של Digger Remastered אשר הופץ תחת רישיון GPL כקוד פתוח. www.Digger.org - אתר החידוש Digger Remastered Download, www.digger.org
ריק גרין

ריק גרין (באנגלית: Rick Green) נולד ב-4 בנובמבר 1953, הוא קומיקאי קנדי, אומן וסופר. יש לו תואר Bachelor of Science מטעם אוניברסיטת ווטרלו. משנת 1975 עד שנת 1979 הוא עבד כפרזנטור ב-Ontario Science Centre. בשנת 1979, הוא עזר לייסד את הקבוצה הקומית The Frantics. הם הושמעו בתוכנית הרדיו CBC שלהם Frantic Times ותוכנית הטלוויזיה הקצרה Four on the Floor. בשנת 1979 הוא נכנס לעסקי השעשועים באופן מלא כחבר ב  The Frantics comedy troupe. במהלך 8 השנים הבאות הם ביצעו מאות הופעות חיות, 150 תוכניות רדיות, מספר אלבומים וחצי תריסר להיטים. בשנת 2003, ה- Frantics חזרו להופיע על הבמה ובטלוויזיה. בשנת 1999, גרין יצא את  History Bites והועמד לפרס התסריטאי הקנדי. בשנת 2004, הוא הוכתר כ"איש השנה" על ידי מורים להיסטוריה מOntario. בשנת 2003 הוא הוזמן להיות חבר ב advisory board for the Histori.ca foundation. גרין אובחן כבעל הפרעת קשב וריכוז, בעקבות האבחון של אחד מילדיו. בשנת 2009 גרין כתב וביים סרט תעודה על הפרעת קשב וריכוז בחיים הבוגרים, השתתף יחד עם Patrick McKenna בסרט ADD & Loving it?! שזכה בפרסים New York Festivals Silver Award ו- Rick the CAMH Foundation Transforming Lives Award. גרין כתב ספר יחד עם Dr. Umesh Jain ממרכז  Centre for Addiction and Mental Health (CAMH) המכונה הפרעת קשב גנבה את מפתחות המכונית שלי ADD Stole My Car Keys.  הפרויקטים שלו זכו בפרסים רבים, ביניהם Gemini Awards, ACTRA Awards, New York Festival Awards, ומספר פרסים חינוכיים. החומרים שלו מבוצעים על ידי שחקנים מוכשרים כמו ג'ים קארי, גרהאם צ'אפמן, קולין מוקרי, גרהם גרין, אריק סטולץ, מרטין שורט ועוד. הפרעת קשב במבוגרים מדיה וקבצים בנושא ריק גרין בוויקישיתוף ריק גרין, ברשת החברתית פייסבוק ריק גרין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריק גרין, סרטונים בערוץ היוטיוב ערוץ היו-טיוב של ריק גרין Comedian Rick Green shares his personal experience with ADHD - ריק גרין על החוויה האישית שלו עם הפרעת קשב (באנגלית) Skinner, Justin (28 בנובמבר 2009). "Frantic reunion promises big laughs". City Centre Mirror. נבדק ב-22 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה) Goddard, John (12 במאי 2009). "Comic turns attention to disorder". Toronto Star. אורכב מ-המקור ב-23 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה)
דמויי ראשתן

דמויי ראשתן (שם מדעי: Physeteroidea) היא על-משפחה של לווייתני שיניים הכוללים כיום שתי משפחות של לווייתנים בעלי ראשים גדולים. בני הקבוצה כוללים את הראשתן גדול-הראש שהוא היצור הלווייתן הטורף הגדול ביותר בעולם והגדול בתת-סדרת לווייתני שיניים. קרובי משפחתו הקוגיות קטנים ממנו בהרבה, חיים ברחבי האוקיינוס הפתוח ואינם מחזה נפוץ. על-משפחת דמויי ראשתן (Physeteroidea) משפחת ראשתניים (Physeteridae) סוג Ferecetotherium - נכחד סוג Helvicetus - נכחד סוג Idiorophus - נכחד סוג Placoziphius - נכחד סוג Idiophyseter - נכחד סוג Physeterula - נכחד סוג ומין יחיד ראשתן גדול-ראש (Physeter macrocephalus) משפחת ראשתנים ננסיים (Kogiidae) סוג Aprixokogia - נכחד סוג Kogiopsis - נכחד סוג Praekogia - נכחד סוג Scaphokogia - נכחד סוג Thalassocetus - נכחד סוג ראשתן ננסי (Kogia) מין קוגיה גמדית (Kogia sima) מין קוגיה ננסית (Kogia breviceps) מין Kogia pusilla - נכחד סוגים נכחדים ללא מקור: Diaphorocetus אקרופיסטר (Acrophyseter) Albicetus זיגופיסטר (Zygophyseter) בריגמופיסטר (Brygmophyseter) Aulophyseter Eudelphis Orycterocetus Preaulophyseter לווייתן מלווילי (Livyatan) Eucetus Graphiodon Homocetus Hoplocetus Orcopsis Palaeodelphis Paleophoca Physetodon Physodon Physotherium Priscophyseter Prophyseter Scaldicetus Scaptodon Ziphoides מדיה וקבצים בנושא דמויי ראשתן בוויקישיתוף דמויי ראשתן, באתר Encyclopedia of Life
עילם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עילם – ממלכה קדומה בדרום-מערב פרס עילם (דמות מקראית) – מבני שם אישים: אברהם עילם-אמזלג – מוזיקולוג ומנצח ישראלי אסתר עילם – דמות מרכזית בפמיניזם הישראלי יגאל עילם – היסטוריון ישראלי עוזי עילם – תת-אלוף (בדימוס) בצה"ל אישים ששמם הפרטי הוא עילם עלם אילם אילאם – מחוז במערב איראן
ג'ינאיצ'י קוסאקה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא Kusaka. ג'ינאיצ'י קוסאקה (ביפנית: 草鹿 任一; ‏7 בדצמבר 1888 – 24 באוגוסט 1972) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. קוסאקה נולד במחוז אישיקאווה, וסיים את לימודיו באקדמיה הימית הקיסרית במחזור ה-37 במקום ה-21 מתוך 179 צוערים. לאחר מכן שירת כפרח קצונה על סיפון הסיירות "סויה" ו"צ'יודה", ולאחר שקיבל את דרגת האנסיין שירת בסיירת "טוקיווה" ובאוניית המערכה "אקי". לאחר שקיבל דרגת לוטננט שירת קוסאקה על סיפון הסיירת "אסאמה", אונייה המערכה "קאשימה" והמשחתת "המקאזה". לאחר מכן למד במכללת המטה של הצי הקיסרי, וב-1921 קיבל דרגת לוטננט קומנדר ונשלח לשמש סגן קצין בקרת אש באוניית המערכה היאיי, ולאחר מכן קצין בקרת אש באוניות המערכה "יאמשירו" ו"נאגטו". לאחר שקיבל דרגת קפטן בדצמבר 1930, נשלח קוסאקה על ידי הצי להשתלמויות בארצות הברית ובאירופה למשך שנה, ועם שובו קיבל את הפיקוד הראשון שלו - על הסיירת "קיטקאמי". לאחר מכן פיקד על אוניית המערה "פוסו", ובדצמבר 1936, עם קבלת דרגת אדמירל משנה, התמנה למפקד בית הספר לבקרת אש אקדמית הצי הקיסרי. בנובמבר 1940 קיבל קוסאקה דרגת תת-אדמירל. עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, התמנה קוסאקה למפקד האקדמיה הימית הקיסרית, אך ב-28 בספטמבר 1942 הוא קיבל את הפיקוד על הצי האווירי ה-11 שחנה בבסיס היפני המרכזי ברבאול שבבריטניה החדשה, בדרום האוקיינוס השקט. לכל אורך קרב גוודלקנל נלחמו מטוסיו של קוסאקה בכוח אוויר קקטוס של בעלות הברית שהגן על האי, ובקביל סייעו לכוחות הצבא היפני הקיסרי במהלך המערכה בגינאה החדשה. ב-24 בדצמבר 1942 ערך הפיקוד העליון של הצי הקיסרי שינוי במבנה הארגוני בזירה, וכל יחידות הצי באזור איי שלמה וגינאה החדשה התאגדו תחת צי האזור הדרום-מזרחי, עליו פיקד קוסאקה. במסגרת תפקידו ניהל קוסאקה את יחידות הצי במהלך המערכה באיי שלמה והמערכה בגינאה החדשה, כשכל העת מתקרבות בעלות הברית לרבאול. בסופו של דבר, החליטו בעלות הברית לבודד את הבסיס היפני המרכזי ברבאול, במקום לנסות לכבוש אותו, וחיל המצב וכל יחידות הצי נותרו בבסיסם עד סוף המלחמה. ב-6 בספטמבר 1945 הגיש קוסאקה, מתוקף תפקידו כמפקד הכוחות הימיים ברבאול, ביחד עם גנרל היטושי איממורה, מפקד כוחות הצבא הקיסרי ברבאול, את כניעתו לבעלות הברית. לאחר סוף מלחמת העולם השנייה פרש קוסאקה מהצי הקיסרי, וניהל חיים פרטיים. הוא נפטר ב-24 באוגוסט 1972. מדיה וקבצים בנושא ג'ינאיצ'י קוסאקה בוויקישיתוף Nishida, Hiroshi. Kusaka, Jinichi, Imperial Japanese Navy. Kusaka Junichi (1889-1972), The Pacific War Online Encyclopedia.
אברהם טרופ

הרב יוסף חיים אברהם טרופ (ה'תרנ"ז, 1897 - ה' באדר ב' ה'תשל"ח, 14 במרץ 1978) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי, ר"מ בישיבת ראדין ולאחר מלחמת העולם השנייה, ראש ישיבת קרלין-סטולין בניו יורק. בנם בכורם של הרב נפתלי טרופ. ושל פעשא (פסיה) לאה, בתו של העסקן החרדי ר' אליעזר יעקב חווס. בילדותו התמנה אביו כראש ישיבת ראדין והוא למד בה בנערותו, התקרב ל"חפץ חיים" והתפרסם כלמדן. נישא לאסתר, בת הרב יעקב משה ספיר. גיסו היה הרב יהושע ליב לוינסון (נרצח בשואה בסוף 1944), נכדו של החפץ חיים ומנהלה האחרון של ישיבת ראדין, שנישא לליבה ספיר. עם פטירת אביו בראשית שנת ה'תרפ"ט, 1929, התמנה במקומו כר"מ בישיבה, ובשנותיה האחרונות כיהן בה כראש ישיבה שני לצדו של חתן החפץ חיים, הרב מנחם מנדל זקס. בתקופת השואה עקר עם בני הישיבה לעיר וילנה וממנה לאוטיאן. לאחר הכיבוש הסובייטי הוגלה למחנות העבודה בסיביר ובהמשך הוא הגיע לסמרקנד שבאוזבקיסטן. לאחר המלחמה היגר לארצות הברית והחל להרביץ תורה במוסדות תורניים שונים, בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 התמנה כראש ישיבת קרלין-סטולין בניו יורק. בשנת ה'תשל"ב (1972) נפטרה אשתו וארונה הועלה לקבורה בישראל, היא נטמנה בבית הקברות הישן בפתח תקווה. בראשית שנת ה'תשל"ח (1977) עלה לישראל והשתקע בירושלים. כחצי שנה לאחר עלייתו נפטר ביום ה' באדר ב' ה'תשל"ח, 14 במרץ 1978, ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. בתו, פשה נישאה לרב אלתר חנוך העניך ליבוביץ, ראש ישיבת חפץ חיים בארצות הברית בת נוספת, נישאה לרב חיים פורטנוי מחשובי תלמידי ישיבת מיר בבלארוס דוד זריצקי, הווידוי, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 387–391 אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' אברהם חיים יוסף טראפ שליט"א", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 61, באתר היברובוקס התמנותו של הגר"א טראפ לראש ישיבת סטלין-קארלין, המאור, שנה יא חוברת ח, עמ' 26, באתר היברובוקס
בית הכנסת הליגמן

בית הכנסת ע"ש הליגמן, הוא אחד מראשוני בתי הכנסת בבני ברק, משכנה הראשון של ישיבת פוניבז'. בית הכנסת שוכן ברחוב רבי עקיבא במרכז העיר. מבנה בית הכנסת והמגרש עליו הוא ניצב נתרם בידי יהושע הליגמן (1868–1954), נשיא הכבוד של סניף הציונים הכלליים בבני ברק, לזכר אחיו מרדכי שנהרג בתאונת דרכים כשנתיים לפני הנחת אבן הפינה, את בית הכנסת בנו המתפללים עצמם כאשר כל אחד מביא את מומחיותו למען הבניין. ישיבת פוניבז' שנוסדה בה' בכסלו ה'תש"ד (2 בדצמבר 1943) שכנה עם הקמתה בבית הכנסת "הליגמן" עד להקמת מבנה הקבע שלה. אגודת בית הכנסת הוקמה בסוף 1953. בית הכנסת שימש משך עשרות שנים קהל מעורב דתי לאומי וחרדי. בעשור הראשון של המאה ה-21, נכנסו להנהלת בית הכנסת מספר גבאים צעירים, הם שיפצו והרחיבו את בית הכנסת, והוא שוקק אדם. במקום ישנם מספר כוללים שקבעו שם את מקומם. בשנות ה-50 מונה כרב בית הכנסת, הרב נחום מאיר קרליץ (במקור ציבולניק). לאחר פטירתו בשנת 1959 מונה תחתיו בנו הרב שמריהו יוסף נסים קרליץ לכהן כרב בית הכנסת הליגמן, לאחר שמונה כרבה של שכונת רמת אהרן ורבו עיסוקיו, החל לשמש כרב בנו הרב אברהם ישעיהו קרליץ. ב-2014 ניטש מאבק ירושה בין נכדותיו של יהושע הליגמן לעמותת בית הכנסת, על בעלות שטח בית הכנסת. בית המשפט העליון הציע ליורשי מבנה בית הכנסת 'הליגמן' ולנציגי המתפללים הצעת פשרה, שהתקבלה על ידי שני הצדדים, על פיה בית הכנסת ימשיך לפעול תחת אותה המתכונת ובאותו השם, והמתפללים ישלמו למשפחה סכום של בין 1 ל-3.5 מיליון שקל, כפיצוי על חלקה בבעלות על המגרש. התקבלה גם דרישת בני המשפחה, כי ימשיכו לומר בקביעות את תפילת "מי שברך" לחיילי צבא הגנה לישראל בעת קריאת התורה בשבת. מתפללי בית הכנסת גייסו את הסכום הנדרש באמצעות מגבית מימון המונים, וזכו לתמיכת הרב אהרן יהודה לייב שטינמן והרב ירחמיאל גרשון אדלשטיין. סיור החודש: בית הכנסת הליגמן, איגוד בתי הכנסת העולמי. 2015. יקי אדמקר, מפלה • השופט: בית הכנסת 'הליגמן' ליורשי המייסד, באתר בחדרי חרדים, 19 באוקטובר 2012 יקי אדמקר, מחריף המאבק על 'הליגמן' • "איך עולה מחשבה להרוס?", באתר בחדרי חרדים, 11 בדצמבר 2012 פגרי חתולים השולכו לתוך בית הכנסת 'הליגמן', באתר בחדרי חרדים, 25 במאי 2014 הגר"נ קרליץ חזר להליגמן לסיום מסכת • גלריה, באתר בחדרי חרדים, 2 בדצמבר 2014 הפשרה: בהליגמן יגידו 'מי שברך' לחיילים, באתר בחדרי חרדים, 2 בפברואר 2015 צפו: גדולי ישראל במגבית חירום להצלת 'הליגמן', באתר בחדרי חרדים, 10 בפברואר 2015 יהושע היליגמן - למנוחות, הַבֹּקֶר, 30 במאי 1954 הודעת משרד מינהל המחוזי תל-אביב, חרות, 29 בנובמבר 1953.
סן-סולפיס (קנטון וו)

סן-סולפיס (בצרפתית: Saint-Sulpice, מילולית: סולפיס הקדוש), שבקנטון וו (להבדיל מעשרות יישובים עם שם זהה בעולם דובר הצרפתית), היא עיירה ופרוור יוקרה של העיר לוזאן. יישוב זה מוזכר בכתובים לראשונה, בשנת 1228, בשם לטיני בעל משמעות זהה לזו הקיימת היום. סן-סולפיס מוכרת כרשות מוניציפלית והיא אחת מצבר של שמונה פרוורים של לוזאן, המהווים את המחוז "הלוזאנאים המערביים" (Ouest Lausannois), שהוא אחד מעשרת מחוזותיו של קנטון וו. גבולה המזרחי של סן-סולפיס הוא התחום העירוני של לוזאן, גבולה המערבי הוא גבול מחוז מורז', גבולה הצפוני הוא פרוור של לוזאן, בשם "אקובלן" וגבולה הדרומי הוא חוף אגם ז'נבה. שטחה של סן-סולפיס הוא כמעט שני קילומטרים רבועים והיא בצורה מוארכת, עם רצועת החוף ארורה. בתי היישוב הם בעיקר קוטג'ים. נכון לשנת 2000, היו ביישוב כ-1,400 יחידות דיור וכמעט 3,000 תושבים. נכון לדצמבר 2014, היו ביישוב כ-3,500 תושבים. במהלך העשור הראשון של שנות האלפיים, קצב הבינוי ביישוב היה נמוך. כ-35% משטחו מוקצים לשדות חקלאיים, ליער, לפארקים ציבוריים ולמתקני ספורט. הכנסייה הקתולית העתיקה על שם סאנט-מריי-מדלן (מרים המגדלית), ומבנה המנזר הסמוך לה ביישוב, הוכרזו כאתר מורשת לאומי שווייצרי. שרטוט חזית הכנסייה משמש כסמלו של היישוב. בניין עיריית סן-סולפיס, על רקע אגם ז'נבה והרי האלפים הצרפתיים. פסל שחף בגן ציבורי, בחוף סן-סולפיס מדיה וקבצים בנושא סן-סולפיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סן-סולפיס
נישיזו צוקהארה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא צוקהארה. נישיזו צוקהארה (ביפנית: 塚原 二四三; ‏3 באפריל 1887 - 10 בינואר 1966) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. צוקהארה נולד במחוז פוקואי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הימית הקיסרית במחזור ה-36 במקום ה-20 מתוך 119 צוערים. לאחר מכן שירת כפרח קצונה על סיפון הסיירות "סויה" ו"איווטה", ועל סיפון אוניית המערכה "אוקינושימה". לאחר שקיבל את דרגת האנסיין ב-1910 שירת באוניית המערכה "שיקישימה" ולאחר מכן במשחתת "יודאצ'י" ב-29 בנובמבר 1929 קיבל דרגת קפטן, ואת הפיקוד על הסיירת "אוי". בהמשך פיקד על ספינות נוספות, וב-1933 קיבל את הפיקוד על נושאת המטוסים אקאגי. בנובמבר 1935 קיבל דרגת אדמירל משנה, ופיקד על מספר אסקדרונים, ובנובמבר 1939 קיבל דרגת תת-אדמירל. לאחר שפיקד על הבסיס הימי בצ'ינקאי שבקוריאה, התמנה למפקד הצי האווירי ה-11 ב-1942. עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, השתתף הצי האווירי ה-11 במערכה בפיליפינים (1941–1942), ולאחר מכן סייע לכוחות הצבא היפני הקיסרי במהלך המערכה באיי שלמה והמערכה בגינאה החדשה. לאחר שבעלות הברית נחתו בגוודלקנל וכבשו את טולאגי ב-8 באוגוסט 1942, העביר צוקהארה את מפקד הצי האווירי ה-11 לבסיס הצי היפני הגדול ברבאול שבבריטניה החדשה, ופיקד משם על הפעילות האווירית בזירה. בספטמבר 1942 הוא חלה ונאלץ לעזוב את הצי האווירי ה-11. תת-אדמירל ג'ינאיצ'י קוסאקה החליפו בתפקיד. לאחר שהבריא ממחלתו, התמנה צוקהארה למפקד פיקוד התעופה הימית, ומילא תפקיד זה עד ספטמבר 1944. לאחר מכן קיבל את הפיקוד על בסיס הצי הקיסרי ביוקוסוקה, וב-15 במאי 1945 קיבל דרגת אדמירל. לאחר כניעת יפן פרש צוקהארה מהצי, ולאחר מכן ניהל חיים פרטיים. אדמירל נישיזו צוקהארה נפטר ב-10 בינואר 1966 בטוקיו. מדיה וקבצים בנושא נישיזו צוקהארה בוויקישיתוף Nishida, Hiroshi. Tsukahara, Nishizo, Imperial Japanese Navy. Tsukahara Nizhizo (1887-1966), The Pacific War Online Encyclopedia.
הנס-גאורג שוורצנבק

הנס-גאורג "קאטשה" שוורצנבק (בגרמנית: Hans-Georg (Georg) "Katsche" Schwarzenbeck; נולד ב-3 באפריל 1948 במינכן, גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל קריירת הבוגרים שלו בבאיירן מינכן ובנבחרת מערב גרמניה בעמדת הבלם. לשוורצנבק 416 הופעות במדי באיירן מינכן, נתון הממקם אותו, נכון לשנת 2015, במקום הרביעי ברשימת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים. שוורצנבק מחזיק בתארים קבוצתיים רבים, כמו שלוש זכיות בגביע אירופה לאלופות, שש אליפויות בבונדסליגה ושלושה גביעים בגרמניה, ומשתייך להיכל התהילה של באיירן מינכן. כמו כן, היה חלק מנבחרת גרמניה המערבית שזכתה במונדיאל 1974 וביורו 1972, והופיע 44 פעמים בנבחרת גרמניה המערבית. בגמר גביע אירופה לאלופות 1974 הבקיע שוורצנבק שער שוויון בהארכה מול אתלטיקו מדריד, שכפה שוויון 1–1, שמשמעותו משחק חוזר. במשחק החוזר ניצחה באיירן מינכן בתוצאה 0–4 וזכתה בגביע האלופות הראשון מבין שלושה ברצף. באיירן מינכן אליפות גרמניה (6): 1968/1969, 1971/1972, 1972/1973, 1973/1974, 1979/1980, 1980/1981 הגביע הגרמני (3): 1966/1967, 1968/1969, 1970/1971 גביע אירופה לאלופות (3): 1973/1974, 1974/1975, 1975/1976 גביע המחזיקות: 1966/1967 הגביע הבין-יבשתי: 1976 נבחרת מערה גרמניה גביע העולם: 1974 אליפות אירופה: 1972 סגנית: 1976 מדיה וקבצים בנושא הנס-גאורג שוורצנבק בוויקישיתוף הנס-גאורג שוורצנבק, באתר Transfermarkt הנס-גאורג שוורצנבק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) הנס-גאורג שוורצנבק, באתר WorldFootball.net הנס-גאורג שוורצנבק, באתר National Football Teams הנס-גאורג שוורצנבק, באתר FootballDatabase.eu הנס-גאורג שוורצנבק בהיכל התהילה של באיירן מינכן ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
AliExpress

AliExpress (בסינית: 全球速卖通; תעתיק: עליאקספרס / עלי אקספרס) היא חנות רכישה מקוונת הפועלת בסין, שנמצאת בבעלות קבוצת עליבאבא הסינית. האתר הושק בשנת 2010 והוא מהווה גורם משמעותי בתעשיית המסחר האלקטרוני הגלובלית. האתר משמש כשוק דיגיטלי (מרקטפלייס) המתווך בין חברות ויצרנים לבין לקוחות. הוא לא מאפשר לחברות ויצרנים לפרסם את מוצריהם באתר. המוצרים מוצעים לקונים מכל העולם בעזרת תמיכה במגוון שפות ומנגנון שילוח ואספקה עשיר. AliExpress הוא אתר המסחר הפופולרי ביותר בישראל, ברוסיה ואתר פופולרי מאוד בברזיל. מדיה וקבצים בנושא AliExpress בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של AliExpress AliExpress, ברשת החברתית פייסבוק AliExpress, ברשת החברתית אקס (טוויטר) AliExpress, ברשת החברתית אינסטגרם AliExpress, ברשת החברתית VK AliExpress, סרטונים בערוץ היוטיוב AliExpress, באתר פינטרסט Help Center, service.alibaba.com "How a pandemic led the world to start shopping on Alibaba". Financial Times. 2020-04-28. נבדק ב-2022-05-23. "Alibaba's AliExpress warns of possible coronavirus delays". Reuters (באנגלית). 2020-03-03. נבדק ב-2022-05-23. מיכל רז-חיימוביץ', ‏אלו 20 האתרים המקוונים עם המכירות הגבוהות בישראל החודש, באתר גלובס, 15 בדצמבר 2021 "AliExpress Russia eyes $10 billion turnover by 2022-2023, up an estimated 66%". Reuters (באנגלית). 2020-07-10. נבדק ב-2022-05-23. What is Aliexpress? | China Checkup, www.chinacheckup.com ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תיאטרון בטאקלאן

תיאטרון בטאקלאן (בצרפתית: Le Bataclan) הוא אולם תיאטרון השוכן ברובע ה-11 בפריז. האולם נבנה בשנת 1864 על ידי האדריכל שארל דובאל. שמו נלקח משם האופרטה "בא-טא-קלן" מאת ז'אק אופנבך. ב-13 בנובמבר 2015 נרצחו באולם יותר מ-80 צופים, בפיגוע הגדול מבין פיגועי נובמבר 2015 בפריז. בטאקלאן נוסד כבית קפה מזמר גדול בסגנון סיני, שבו בית קפה ואולם תיאטרון בקומת הקרקע ואולם ריקודים בקומה שמעליה. התקיימו בו קונצרטים, אך הוא נודע בעיקר במופעי וודוויל של אז'ן סקריב, ז'אן-פרנסואה באייר (אנ'), מלסוויל (אנ') ותאופיל מריון דומרסן (אנ'). האולם נפתח לציבור ב-3 בפברואר 1865. הוא החליף בעלים פעמים אחדות. לאחר 1910 עבר האולם שיפוץ, ושימש רק למופעי רביו, בהם של מוריס שבלייה. בשנת 1926 האולם נמכר והוסב לבית קולנוע. בשנת 1933 פרצה שרפה באולם. בשנת 1950 הרסו חלק מהאולם, כדי להתאימו לדרישות הבטיחות החדשות. בשנת 1969 נסגר בית הקולנוע, והאולם חזר לשמש כתיאטרון. כיום משמש האולם למופעי רוק ופופ, סטנד-אפ ודיסקו. בשנת 2006 שוחזרה חזית הבניין לצבעיה המקוריים, אך גג הפגודה של המבנה אינו קיים עוד. בשנת 2008 היו בעלי האולם יהודים (מאז מכרו אותו), וקיבלו איומים ממוסלמים ופרו-פלסטינים עקב אירועי תמיכה בישראל שנערכו באולם. ב-13 בנובמבר 2015, כשעה לאחר תחילת הופעה של להקת הרוק האמריקאית Eagles of Death Metal, נכנסו לאולם ארבעה מחבלים חמושים ברובי סער AK-47 (קלשניקוב). אנשים בקהל העידו על קריאות "אללה אכבר", שלאחריהן החלו המחבלים בירי שיטתי ובזריקת רימונים לעבר הקהל באולם במשך כעשרים דקות. בשעה 22:00 בערך החלו המחבלים לאסוף כ-60–100 בני ערובה, בזמן שהמשטרה נערכה מחוץ לאולם. חברי להקת הרוק נמלטו ללא פגע. בשעה 00:15 החלה מתקפה של השוטרים על המחבלים שבאולם. שלושה מהמחבלים פוצצו עצמם באמצעות חגורות נפץ, והרביעי נהרג בידי המשטרה, ובנפילתו התפוצצה חגורת הנפץ שלו. אדם שהיה בקהל סיפר לכתבים כי המחבלים דיברו על סוריה. האירוע הסתיים בשעה 00:58. בפיגוע, הגדול מבין פיגועי נובמבר 2015 בפריז, נהרגו 89 אנשים ונפצעו כ-200 מבין 1,500 צופים שהיו באולם. מדיה וקבצים בנושא תיאטרון בטאקלאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרון בטאקלאן תיאטרון בטאקלאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Le Bataclan, une cible régulièrement visée, Le Point, 14 Novembre 2015 רחל קדרס ואיתמר אייכנר, האולם מהטבח בפריז אוים בעבר כי אירח התרמות לצה"ל ולמג"ב, באתר ynet, 14 בנובמבר 2015 רחל קדרס וסוכנויות הידיעות, עדות מהטבח: "גופות בשלוליות דם מחוררות מכדורי רובה", באתר ynet, 14 בנובמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא פריז ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.