laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תפילה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תפילה – פניה אל כוח עליון, על ידי הבעת משאלה, הבעת תודה או שיח כלשהו תפילה (שיר של עפרה חזה) – שיר של עפרה חזה תפילה (שיר) – שיר הידוע גם בשם "שקעה החמה" תפילות בדתות השונות: ביהדות ראו: תפילה (יהדות) באסלאם ראו: צלאה בדת הבהאית ראו: התפילה בדת הבהאית
תלמה סקונמייקר

תלמה סקונמייקר (באנגלית: Thelma Schoonmaker; נולדה ב-3 בינואר 1940) היא עורכת סרטים אמריקאית שזכתה שלוש פעמים בפרס האוסקר ועובדת עם מרטין סקורסזה מראשית שנות השבעים. היא ערכה רבים מסרטיו של סקורסזה, כגון: השור הזועם, צבע הכסף, הטייס, החבר'ה הטובים, הפיתוי האחרון של ישו, מלך הקומדיה, סיפורי ניו יורק, שגעון של לילה, עידן התמימות, קזינו, כנופיות ניו יורק, השתולים, האירי, ואת הסרט התיעודי המופע האחרון. סקונמייקר הייתה מועמדת לזכייה באוסקר על עריכתה בשישה סרטים וזכתה שלוש פעמים (השור הזועם, הטייס, והשתולים). סקונמייקר נישאה לבמאי מייקל פאוול מ-19 במאי 1984 ועד למותו בשנת 1990. מאז מותו מקדישה עצמה סקונמייקר לשימור הסרטים והמסורת של בעלה המנוח, שביים סרטים קלאסיים, בכללם נעליים אדומות. אביה של תלמה סקונמייקר, ברטרם, הועסק כפקיד בחברת סטנדרט אויל ושהה בחו"ל היא נולדה באלג'יריה למשפחה אמריקאית שחיה בנכר וגדלה בארצות שונות, בכללן האי ההולנדי-קאריבי ארובה סקונמייקר לא חיה בארצות הברית עד להיותה נערה ב-1955. מדיה וקבצים בנושא תלמה סקונמייקר בוויקישיתוף תלמה סקונמייקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תלמה סקונמייקר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי תלמה סקונמייקר, באתר AllMovie (באנגלית) תלמה סקונמייקר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תלמה סקונמייקר, באתר MusicBrainz (באנגלית) לן נגוין, הפיתוי האחרון של תלמה, ב-iVillage דניאל אלוי, תלמה סקונמייקר 61 משוחחת על סרטים ב-19 בנובמבר, 1 בנובמבר 2005, אוניברסיטת קורנל ג'ונתן מרלו, תלמה סקונמייקר: מסע עם סקורסזה ופאואל, 6 באוקטובר 2006, ב-greencine.com ג'ונתן מארלו, תלמה סקונמייקר: מסע אישי עם סקורסזה ופאואל, 6 באוקטובר 2006 ביוגרפיה שלה ב-imdb The 96th Academy Awards | 2024, www.oscars.org, ‏2024-01-23 (באנגלית)
גיבון לבן-יד

גיבון לבן-יד או גיבון לאר (שם מדעי: Hylobates lar) הוא מין בסוג גיבון, השייך למשפחת ההילובטידים-גיבונים. תפוצתו של יונק זה ביערות הגשם הטרופיים של דרום ודרום-מזרח אסיה, כולל תאילנד, מלזיה, אינדונזיה ובורמה. משקלו נע בין 4 ל-6 ק"ג, בממוצע 5.5 ק"ג. צבע הפרווה חום-כהה עד שחור עם טבעות לבנות מסביב לפנים, ידיים ורגליים. צבע העור אדמדם. ההופעה אינה קשורה לזוויג הפרט. גיבון לבן-יד, בררני ביותר בנוגע למזונו, הוא יאכל פרות טריים בלבד, שורשים ועלים חדשים. אופן ניודו הייחודי, באמצעות קפיצות מהירות בין ענפי העצים עם ידיו הארוכות, מסייע לו להגיע למזון אליו קופים אחרים לא מגיעים. את עיקר חייו הוא מבלה בענפים העליונים של צמחיית היער ולעיתים כלל אינו מגיע לקרקע היער. לגיבון אין עונה קבועה לרבייה. תקופת העיבור אורכת כשבעה חודשים, עובר יחיד נולד כל שנתיים. הגיבון הוא מין מונוגמי ונע בקבוצה קטנה של זוג וילדיהם. זוגות אינם נוהגים להיפרד ולהתרחק מהטריטוריה שלהם בכל ימי חייהם, הצאצאים הבוגרים עוזבים את הקבוצה בעוד חדשים נולדים אליה. ישנן מספר עדויות ל"גירושים" בהן עוזב אחד הפרטים ללא סיבה נראית ומזדווג עם פרט אחר. המין נמצא בסכנת הכחדה מכמה סיבות. הוא ניצוד למטרות מזון במספר אזורי מחיה. לעיתים נלקח חי כחיית שעשועים, דבר הנחשב במספר ארצות אסייתיות לדבר אופנתי. הרס היערות וניצול משאבי הטבע, גורם לבידוד אוכלוסיית הגיבון בקצב מדאיג. הפרט חלש ונמצא כי אינו שורד ומתרבה לאורך זמן בשביה. מדיה וקבצים בנושא גיבון לבן-יד בוויקישיתוף גיבון לבן-יד, באתר ITIS (באנגלית) גיבון לבן-יד, באתר NCBI (באנגלית) גיבון לבן-יד, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גיבון לבן-יד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גיבון לבן-יד, באתר GBIF (באנגלית) גיבון לבן-יד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גיבון לבן-יד באתר הרשימה האדומה של IUCN גיבון לבן-יד באתר הרשימה האדומה של IUCN
אתר הנצחה ממלכתי בישראל

אתר הנצחה ממלכתי במדינת ישראל הוא אתר הנצחה לחללי מערכות ישראל שהמדינה אחראית להקמתו ולתחזוקתו. ברשימת אתרי ההנצחה הממלכתיים נכללים רק אתרים שהוכרזו על ידי שר הביטחון כאתרים ממלכתיים מתוקף חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח-1998. חלק קטן מתוך מאות אתרי ההנצחה במדינת ישראל מוגדרים כאתרים "ממלכתיים" ולהכרזה כזאת ישנן השפעות תקציביות. החוק קובע במפורש את דרכי ההכרזה על אתר כזה: (א) שר הביטחון רשאי, לאחר התייעצות במועצה להנצחה או על פי הצעתה, להכריז ברשומות על שטח או על אתר הנצחה כאתר הנצחה ממלכתי. (ב) לא יכריז שר הביטחון על אתר הנצחה ממלכתי, אלא לאחר התייעצות עם שר האוצר בדבר האמצעים להקמתו ולאחזקתו. — סעיף 45 לחוק על פי החוק, הקמת ותחזוקת אתר הנצחה ממלכתי מוטלת על מדינת ישראל ותקציב אחזקתו ישולם מתקציב המדינה. בניגוד לאתר ההנצחה הממלכתי שמוכרז על ידי שר הביטחון, סמכות ההכרזה על אתר הנצחה שאינו ממלכתי היא בידיו של שר הפנים. מכיוון שתקציב אתר ההנצחה לא יגיע מקופת המדינה קובע החוק שהוצאות הקמתו ואחזקתו, כולן או חלקן, יחולו על היזם או על אדם אחר שנתנו הסכמתם להקמת אתר ההנצחה. ומגדיר ששר הפנים לא יכריז על אתר הנצחה ”אלא אם כן נחה דעתו כי הובטחו האמצעים להקמתו ולאחזקתו”. אתר הנצחה הנצחת חללי מערכות ישראל. היסטוריית החקיקה של חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח-1998, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
כנסיית קולוניה גואל

כנסיית קולוניה גואל (קטלאנית cripta de la Colònia Güell), יצירתו הבלתי גמורה של אנטוני גאודי, היא כנסייה שנבנתה עבור אנשי הפרוור התעשייתי קולוניה גואל בעיירה סנטה קולומה דה סרביו (Santa Coloma de Cervelló), בקרבת העיר ברצלונה שבספרד. הכנסייה נבנתה על פי דרישתו של הרוזן אאוזבי גואל, פטרונו של גאודי, אשר ביקש להקים אתר תפילה לעובדי מפעלי הטקסטיל שלו בפרבר זה. בניית הכנסייה החלה בשנת 1908 והופסקה בשנת 1915, לאחר שגואל נחל הפסדים כספיים רבים בעסקיו וקטע את מימון הבנייה. בשל ההפסקה הבלתי מתוכננת, הושלמה רק בנייתה של הקריפטה (מרתף הכנסייה) - והחלק הבנוי משמש כיום ככנסייה פעילה. בשנת 2000 החלו אדריכלים מקומיים בשיפוץ האתר, וכך נפגע סגנונו הבלתי-גמור של המבנה. עם זאת, שיפוץ זה הפך את האתר לידידותי יותר לתיירים, וכיום המבקרים יכולים לעמוד על גגו של המבנה - שהיה אמור להיות, על פי התוכניות המקוריות, רצפת הכנסייה. בשנת 2005 הוכרה הכנסייה כאתר מורשת עולמית. על מנת לעצב את הכנסייה, השתמש גאודי בטכניקה ייחודית. הוא תלה שקים ובהם קליעים קטנים על גבי שרשראות, ובהשפעת כוח הכבידה השקים נמשכו מטה ומתחו את השרשראות. הצורה הגאומטרית בה נמתחו השרשראות, בהתאם לעקרון קו השרשרת, היוותה עבור גאודי את המודל לתכנון הצורה והזוויות של קשתות התמיכה של המבנה. על מנת לראות את הקשתות בכיוון הנכון, הציב גאודי מראות מתחת למודל שבנה ובתמונת הראי השיג את מבוקשו. באמצעות טכניקה זו, בה השתמש גם בבניית קומת הקשתות בסגרדה פמיליה, הצליח גאודי לבצע מלאכת עיצוב שכיום מבוצעת רק באמצעות מחשבים וכלים אחרים שלא היו בנמצא בתקופתו. העתק מוקטן של המודל ששימש את גאודי נמצא כיום במוזיאון שבסגרדה פמיליה בברצלונה. מדיה וקבצים בנושא כנסיית קולוניה גואל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית קולוניה גואל אודות קולוניה גואל
סנט לואיס קרדינלס

סנט לואיס קרדינלס (באנגלית: St. Louis Cardinals) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר סנט לואיס, מיזורי. הקבוצה משחקת בבית המרכזי של הנשיונל ליג. לאורך שנות קיומה של הקבוצה ועד ל-2021 היא הגיעה 19 פעמים לוורלד סיריס מתוכן זכתה באליפות ה-MLB‏ 11 פעמים, שנייה בהישגים רק לקבוצת הניו יורק יאנקיז. הקבוצה נוסדה בשנת 1882 תחת השם הסנט לואיס בראון סטוקינג, והייתה אחת מחמש קבוצות שייסדו את ליגת ההתאחדות האמריקאית באותה השנה. בשנותיה הראשונות זכתה הקבוצה להצלחה גדולה כשהשיגה בארבע אליפויות רצופות בין השנים 1885 ל-1888. לאחר סגירת הליגה בשנת 1892 עברה הקבוצה לשחק בנשיונל ליג, וב-1900 שמה שונה לסנט לואיס קרדינלס. בעשורים הראשונים הקבוצה לא זכתה להצלחה דומה בנשיונל ליג כפי שהשיגה בהתאחדות האמריקאית, המפנה חל ב-1920 לאחר שהקבוצה נרכשה על ידי בעלים חדש, סם ברדון. ברדון מכר את המגרש הביתי והעביר את הקבוצה לשחק באצטדיון של יריבתה העירונית הסנט לואיס בראונס. בכספים שהתפנו מהמכירה השתמש ברדון על מנת להקים קבוצות משנה ששימשו לטיפוח שחקנים עבור הקרדינלס. מודל זה אומץ מאוחר יותר על ידי שאר קבוצות הליגה. ב-1926 זכו הקרדינלס בוורלד סיריס הראשון בתולדות הקבוצה לאחר ניצחון 3–4 על הניו יורק יאנקיז. הקבוצה חזרה על ההישג עוד חמש פעמים עד 1946. בשנת 1953 נמכרה הקבוצה לחברת ייצור הבירה אנהאוזר-בוש שבסיסה בסנט לואיס. רכישה זו הפיגה את החשש שהקבוצה תעזוב את העיר על אף המאמצים של בעלי הבראונס, היריבה העירונית. למעשה קרה תהליך הפוך, כספים רבים הוזרמו למועדון, האצטדיון בו שיחקה הקבוצה נרכש על ידי התאגיד, שופץ ושמו שונה לאצטדיון בוש, הבראונס נדחקו מחוץ לסנט לואיס מותירים בכך את הקרדינלס כקבוצת הבייסבול הבכירה היחידה בעיר. בשנות ה-60 זכו הקרדינלס להצלחה כאשר העפילו שלוש פעמים לוורלד סיריס, וזכו פעמיים באליפויות ב-1964 וב-1967. בשנת 1996 מונה טוני לה רוסה למאמן הראשי של הקבוצה, שנה לאחר מכן צורף החובט המצטיין מארק מקגוויר שבעונת 1998 היה במוקד התעניינות הציבור והתקשורת בארצות הברית, מקגוויר וסמי סוסה מהשיקגו קאבס היו במירוץ לשבירת שיא חבטות ההום ראן בעונה, כאשר בסיומו היה זה מקגוויר שהעמיד את השיא על 70 חבטות. ב-2004 זכו הקרדינלס באליפות הנשיונל ליג, אך הפסידו בוורלד סיריס לבוסטון רד סוקס 0-4. שנתיים מאוחר יותר עברה הקבוצה לאצטדיון בוש החדש שנבנה בהשקעה של 365 מיליון דולר, באותה שנה הגיעה שוב לסדרת הגמר והפעם זכתה באליפות ה-MLB לאחר ניצחון 1–4 על דטרויט טייגרס. ב-2011 פיגרו הקרדינלס ב-10.5 משחקים במירוץ לכרטיס האחרון לפלייאוף, כשנותרו 32 משחקים בלבד לסיום העונה, אף על פי כן הצליחו להדביק את הפער במשחק האחרון של העונה. בפלייאוף זכו באליפות הנשיונל ליג והעפילו בפעם ה-18 בתולדותיהם לוורלד סיריס. בסדרת הגמר ניצחו 3–4 את טקסס ריינג'רס לאחר שכבר היו בפיגור 2–3 במאזן המשחקים, וזכו בפעם ה-11 בתולדותיהם באליפות ה-MLB. סנט לואיס קרדינלס, ברשת החברתית פייסבוק סנט לואיס קרדינלס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סנט לואיס קרדינלס, ברשת החברתית אינסטגרם סנט לואיס קרדינלס, סרטונים בערוץ היוטיוב סנט לואיס קרדינלס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר הבית של הסנט לואיס קרדינלס ניתוח כלכלי של הקבוצה באתר מגזין פורבס
גואל

האם התכוונתם ל... משיח – דמות הגואל המשנה את פני העולם, המופיעה בדתות אחדות אאוזבי גואל (Eusebi Güell) - רוזן קטלאני, פטרונו של האדריכל אנטוני גאודי פלאו גואל – ביתה של משפחת גואל שתוכנן על ידי גאודי ומצוי בעיר ברצלונה פארק גואל – מתחם גנים שתוכן על ידי גאודי ומצוי בעיר ברצלונה קולוניה גואל – אזור תעשייה היסטורי בקרבת העיר ברצלונה כנסיית קולוניה גואל – כנסייה בלתי-גמורה שתוכננה על ידי גאודי ומצויה בקולוניה גואל, בקרבת העיר ברצלונה תרזה גואל – ארכאולוגית אמריקאית הגואל אישים ששמם הפרטי הוא גואל
שמחה לוסטיג

שמחה לוסטיג (16 ביוני 1937 – 27 באפריל 2009) היה איש עסקים וספורטאי ישראלי. לוסטיג נולד בתל אביב וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני א'. הוא היה חבר הגרעין המייסד של קיבוץ גונן ברמת הגולן מטעם תנועת הצופים. הוא שירת בגדוד 88 של הנח"ל המוצנח, תחת פיקודו של עוזי יאירי. במרץ 1957 נפצע קשה במהלך פעילות מבצעית בגבול מצרים ונותר משותק בגפיו התחתונות. בתקופת השיקום החל לעסוק בספורט נכים. בתחום הספורט פיתח לוסטיג תחומי עניין שונים. הוא היה חבר בית הלוחם תל אביב, השתתף במשחקים הפאראלימפיים בשנים 1960 ו-1964, היה אלוף ישראל בטניס שולחן לנכים, ועסק גם בנהיגה בסירות מרוץ. בשנת 1959 נפטר אביו של לוסטיג ועסק היהלומנות המשפחתי הועבר לידיו. לצד פיתוח העסק היה לוסטיג מעורב בפעילות ציבורית בתחום היהלומנות ושימש משנה לנשיא בורסת היהלומים הישראלית וחבר נשיאות התאחדות תעשייני היהלומים בישראל. בשנים 2003–2006 שימש בהתנדבות יו"ר מכון היהלומים בישראל ובשנת 2008 העניקה לו הבורסה תואר "יקיר תעשיית היהלומים". לוסטיג לקח חלק גם בפעילות ציבורית להרחבת אפשרויות התעסוקה של נכים, בין היתר בתחום היהלומנות, והיה חבר הוועד המנהל של עמותת "נגישות ישראל". לאחר מלחמת לבנון השנייה, בשנת 2006, פרסם לוסטיג בעיתונות מודעת תמיכה ברמטכ"ל דן חלוץ. לוסטיג היה נשוי ואב לשתי בנות, בהן השדרנית דפנה לוסטיג. הובא לקבורה בכפר שמריהו, מקום מגוריו. בן דודו של שחקן הכדורסל ארז לוסטיג. קורות החיים של שמחה לוסטיג, באתר "יזכור" של משרד הביטחון פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) ראיון בנושא נכותו(הקישור אינו פעיל) באתר ארגון נכי צה"ל, אפריל 2006. ריאיון לרגל סיום תפקידו כיו"ר מכון היהלומים, 3 באוגוסט 2006. שמחה לוסטיג, מעמודי התווך של תעשיית היהלומים הישראלית, הלך לעולמו, 28 באפריל 2009. אתר "Billiongraves" "חלוץ הוא ארץ ישראל היפה - רדו ממנו", nrg, ‏3 בספטמבר 2006. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילווקי ברוארס

מילווקי ברוארס (באנגלית: Milwaukee Brewers) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר מילווקי, ויסקונסין. הקבוצה משחקת בבית המרכזי של הנשיונל ליג. הקבוצה הוקמה ב-1969 תחת השם סיאטל פילוטס, והצטרפה לליגה יחד עם שלוש קבוצות נוספות. בתחילה שיחקו הפילוטס בעיר סיאטל, אך קשיים כלכליים של הבעלים הביאו למכירתה ימים ספורים לפני פתיחת עונת המשחקים של 1971. הקבוצה שנמכרה לבאד זליג (לימים הקומישינר של ה-MLB) הוטסה למילווקי ושמה שונה לברוארס, כינוי שניתן לכבוד מבשלות הבירה באזור, ולקבוצות בייסבול קודמות שפעלו בעיר בעבר תחת אותו שם. עד 1997 שיחקה הקבוצה באמריקן ליג, ואף העפילה לוורלד סיריס היחיד בתולדותיה ב-1982 בו הפסידה 3–4 לאלופת הנשיונל ליג דאז, הסנט לואיס קרדינלס. לפני עונת 1998 עברו הברוארס לנשיונל ליג, ומאז הם משחקים בבית המרכזי. הקבוצה לא זכתה להצלחה גדולה בעשורים האחרונים ומאז הזכייה ב-1982 ועד 2007 לא הצליחה להעפיל פעם נוספת לפלייאוף. בעונת 2008 הביאו הברוארס את המגיש סי.סי. סבטיה בטרייד של אמצע העונה, ופיטרו את מאמנם 12 משחקים בלבד לפני סיומה. צעדים אלו הביאו לזכייה בכרטיס לפלייאוף, לאחר שסיימו במקום השני בבית המרכזי במאזן 72–90. ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר. מדיה וקבצים בנושא מילווקי ברוארס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מילווקי ברוארס (באנגלית) מילווקי ברוארס, ברשת החברתית פייסבוק מילווקי ברוארס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מילווקי ברוארס, ברשת החברתית אינסטגרם מילווקי ברוארס, סרטונים בערוץ היוטיוב מילווקי ברוארס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עיר ומלואה

עיר ומלואה הוא אסופת סיפורים של ש"י עגנון שהביאה לדפוס בתו, אמונה ירון, ב-1973, כשלוש שנים לאחר פטירתו. הסיפורים מתרחשים כולם בעיר הולדתו בוצ'אץ' ונכתבו אחרי השואה וחורבן הקהילה היהודית של העיר. וכך הוא כותב בהקדמה לספר, שהוא הארוך בספריו: זה ספר תולדות העיר ביטשאטש היא בוטשאטש אשר כתבתי בצערי וביגוני למען ידעו בנינו אשר יקומו אחרינו שעירנו עיר מלאה תורה וחכמה ואהבה ויראה וחיים וחן וחסד וצדקה הייתה למן היום הוסדה ועד שבא השיקוץ המשומם והטמאים והמטורפים אשר עמו ועשו בה כליה. בסיפורים הכלולים בספר זה חזר עגנון לקרוא לעירו ביטשאטש במקום הכינוי "שִבּוּש" שבו כינה אותה ביצירות מוקדמות, כאשר חש כי השתבש משהו בחיי תושביה[דרוש מקור]. הסיפורים הכלולים בספר מספרים על העיר מראשיתה, על אנשיה בעיקר היהודים אך גם הגויים, על שקיעתה ועל חורבנה וכוללים קטעים אוטוביוגרפיים רבים. את הכרך חותם הסיפור "הסימן", שראה אור כבר בשנת 1962, בכרך "האש והעצים". על מיקומו של הסיפור בסוף "עיר ומלואה" העירה ניצה בן-דב: "הבחירה העריכתית לחתום בסיפור זה קובץ, העוסק בעיר המולדת בוצ'אץ', מרמזת שזה סופו הנורא וזו חתימתו האחרונה של אותו עולם ומלואו תוסס וחיוני שעגנון תיעדו באהבה, במסירות ובביקורתיות בכרך זה וביצירות אחרות." הספר מתחלק לארבעה ספרים. "בשעה אחת" - מסיפורי "עיר ומלואה" יעקב רבי, התורה, האמונה ומירמת הצדקה, על המשמר 12 באוקטובר 1973. שולמית אלמוג, עיר, משפט, סיפור : מקום המשפט בעיר ומלואה של ש"י עגנון, הוצאת שוקן, 2002. יהודה פרידלנדר מסכת שיבה ופרידה - מ "אורח נטה ללון" דרך "האש והעצים" ל "עיר ומלואה", הארץ, 1 ביוני 1973. שמואל ורסס, "בין אדם לבעלי חיים - מוטיבים וגלגוליהם ב'עיר ומלואה'", בספרו ש"י עגנון כפשוטו, מוסד ביאליק, 2000, עמ' 212-189. עמר ברטוב, Anatomy of a Genocide: The Life and Death of a Town Called Buczacz, Simon & Schuster, 2018 ההסטוריון בעקבות גיא ההריגה, מעריב, 21 באפריל 2020 עיר ומלואה, באתר של הוצאת שוקן שולמית אלמוג, כרוניקה של מקום, כרוניקה של תודעה, באתר של אוניברסיטת חיפה עיר ומלואה, באתר OCLC (באנגלית) ניצה בן-דב, חיים כתובים – על אוטוביוגרפיות ספרותיות ישראליות, הוצאת שוקן, 2011, פרק ראשון: חמלת ה' במבט אירוני – חווית השואה ב"הסימן" של עגנון, עמ' 52-31. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וושינגטון נשיונאלס

וושינגטון נשיונאלס (באנגלית: Washington Nationals) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר וושינגטון. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הנשיונל ליג. הקבוצה הוקמה בשנת 1969 במונטריאול שבקוויבק. היא הצטרפה לליגה בשם "מונטריאול אקספוז" והייתה לקבוצת הבייסבול הראשונה ב-MLB שבסיסה בקנדה. בשנותיה הראשונות לא הצליחה הקבוצה להגיע להישגים משמעותיים וסיימה כל עונה במאזן שלילי. בשנת 1981 העפילו האקספוז לראשונה לפלייאוף, לאחר עונה שקוצרה בשל שביתת שחקנים, וחולקה לשני חלקים. האקספוז, שהשיגו לראשונה בתולדותיהם מאזן ניצחונות חיובי, זכו בראשות הבית המזרחי בחלק השני של העונה. בפלייאוף התמודדו מול אלופת החלק הראשון של העונה, פילדלפיה פיליז, וניצחו 2–3, אך בגמר הנשיונל ליג הפסידו ללוס אנג'לס דודג'רס 3-2 ולא הצליחו להעפיל לוורלד סיריס. בשנת 1994 היו האקספוז בעלי המאזן הטוב בליגה, אך העונה הופסקה בשל שביתת שחקנים נוספת ולא התקיימו משחקי פלייאוף. בשנת 1977 עברה לשחק באצטדיון האולימפי, שנחנך שנה קודם לכן בעת אולימפיאדת מונטריאול. לאחר שהקבוצה נרכשה בסוף 1999 על ידי ג'פרי לוריה, ניסה בעלי הקבוצה הטרי לשכנע את פרנסי העיר מונטריאול לבנות לה אצטדיון חדש, אך מאמציו לא צלחו, ושיעור הצופים במשחקי האקפוז התדרדר מתחת ל-10,000 צופים בממוצע למשחק. בשנת 2002 רכש לוריה גם את קבוצת פלורידה מארלינס והעביר אליה את כל צוות הניהול והאימון של האקספוז. בעלי קבוצות הליגה החליטו פה אחד לרכוש מלוריה את האקספוז, ובמשך 3 עונות הייתה הקבוצה במצב ביניים, כשאת חלק ממשחקיה שיחקה בפוארטו ריקו. בשנת 2005 עברה הקבוצה לעיר וושינגטון, שמה שונה ל"וושינגטון נשיונאלס", וב-2006 נמכרה לאיש העסקים תיאודור לרנר. לאחר מחלוקת בסוגיית מימון אצטדיון חדש, נחנך במרץ 2008 אצטדיון נאשיונלס פארק, שנבנה בעלות של 611 מיליון דולר, ומכיל 41,888 מקומות. מאז המעבר לוושינגטון, הכנסות ורווחי הקבוצה זינקו בעשרות אחוזים, ועל פי מגזין "פורבס" שוויה מוערך בכ-1.8 מיליארד דולר נכון לאפריל 2019. בעונת 2019 זכו לראשונה בוורלד סיריס לאחר ניצחון 3–4 בסדרה על יוסטון אסטרוס. ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר. מדיה וקבצים בנושא וושינגטון נשיונאלס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וושינגטון נשיונאלס (באנגלית) וושינגטון נשיונאלס, ברשת החברתית פייסבוק וושינגטון נשיונאלס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וושינגטון נשיונאלס, ברשת החברתית אינסטגרם וושינגטון נשיונאלס, סרטונים בערוץ היוטיוב וושינגטון נשיונאלס, באתר פינטרסט וושינגטון נשיונאלס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניתוח כלכלי של הקבוצה באתר "פורבס"
אלבטרוס שחור-גבות

אלבטרוס שחור-גבות (שם מדעי: Thalassarche melanophrys) הוא עוף ימי גדול ממשפחת האלבטרוסיים. הוא נתון בסכנת הכחדה לפי איגוד השימור העולמי (IUCN), אף שמספריו הם הרבים ביותר מבין כל מיני האלבטרוסים. בעבר נחשבו אלבטרוסי קמפבל לחלק ממין זה, אולם הם הוכרו כמינים נפרדים. זהו אלבטרוס בינוני בגודלו. אורכו נע בין 80 ל-95 ס"מ, מוטת כנפיו כ-220 ס"מ ומשקלו כ-3.7 ק"ג. הוא נבדל מחבריו לסוג בפסים השחורים סביב עיניו (שהעניקו לו את שמו), בשוליים השחורים של החלק התחתון של כנפיו, בראשו הלבן ובמקורו הכתום. תפוצתם של אלבטרוסים אלו מקיפה את הקוטב הדרומי לאורכו ולרוחבו של האוקיינוס הדרומי. הם מקננים באזור כף הורן, באיי פוקלנד, באיי ג'ורג'יה הדרומית וכן באיים נוספים באוקיינוס ההודי, כמו איי קרוזה, איי קרגלן והאי הרד ואיי מקדונלד. אומדן האוכלוסייה העולמית של מין זה עומד על כ-1,200,000 פרטים (רובם הגדול באיי פוקלנד), מה שהופך אותו לעוף נפוץ למדי, ולאלבטרוס הנפוץ ביותר. מגמת האוכלוסייה המתועדת היא ירידה, ככל הנראה בשל לכידות תכופות מאוד כשלל לוואי של דייגים. מדיה וקבצים בנושא אלבטרוס שחור-גבות בוויקישיתוף אלבטרוס שחור-גבות, באתר ITIS (באנגלית) אלבטרוס שחור-גבות, באתר NCBI (באנגלית) אלבטרוס שחור-גבות, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אלבטרוס שחור-גבות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלבטרוס שחור-גבות, באתר GBIF (באנגלית) אלבטרוס שחור-גבות, באתר BirdLife International אלבטרוס שחור-גבות, באתר BTO BirdFacts אלבטרוס שחור-גבות באתר הרשימה האדומה של IUCN
מצור (סרט)

מצור הוא סרט משנת 1969 בבימויו של ג'ילברטו טופאנו. הסרט עוסק בשכול, וביחסה של הסביבה אליו. הסרט מספר על המועקה הגוברת של האדם השכול אל מול יחס החברה ויחסם של הסובבים אותו. גילה אלמגור, בתפקיד הראשי, ממלאת תפקיד של אשה שכולה בשם תמר המנסה להתגבר על אובדן בעלה במלחמת ששת הימים, כאשר באותה עת, עליה לשחק את תפקיד "האלמנה הנצחית" אל מול חבריו וחברותיה. חייה בשכונת קציני צבא מובילים אותה להסתגר בבית עד לאותו הרגע בו היא יוצאת ו"מורדת": מסתפרת, קונה שמלה, ומתחילה להתראות עם גבר זר (דן בן אמוץ). לאט לאט מתגלים בתוך הסרט גם הצוות וגם המצלמה. בסוף הסרט, נשמע דיווח חדשותי ובו תיאור של היתקלות בגבול, שהובילה למותם של מספר חיילים. נראה שטופאנו התכוון ליצור הלם אצל הצופה, ולא להותיר אותו בתחושה אופטימית בצאתו מן הסרט. הסרט צולם על ידי דוד גורפינקל, תוך שימוש בצבעי שחור-לבן חדים וניגודיים ותפיסה של תחושת האור הישראלי. בסרט משולבים קטעי ארכיון, וכמו כן נעשה שימוש לא מבוטל בפלאשבקים. שימוש בעדשות רחבות מקל על השילוב בין צילומי ארכיון ובין צילומים מבוימים. במספר קטעים מורגשת תנועה חופשית מאוד של מצלמה. טופאנו לא ידע עברית כלל, אך הוא הצליח בבימוי השחקנים, בקליטת האווירה הישראלית ובהעברתה אל המסך, על אף חיסרון זה. את המוזיקה לסרט הלחין יוחנן זראי ושיר הנושא היה "עם רדת יום" שזראי הלחין למילים של יעקב שבתאי. השיר בוצע בסרט על ידי אבי טולדנו וזכה להצלחה רבה. הסרט זכה לביקורות נלהבות בישראל ואף זכה להצלחה מסחרית. היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. "מצור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מצור", באתר AllMovie (באנגלית) "מצור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מצור", באתר ספר הקולנוע הישראלי "מצור", באתר אידיבי "מצור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מצור", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים היו סרטים - שנות ה-60 - מצור, סרטון באתר יוטיוב, בערוץ הטלוויזיה החינוכית זאב רב-נוף, אלמנה, דבר, 27 ביוני 1969 חוה נובק, הפנקס הישראלי של ג'ילברטו טופאנו, דבר, 13 בנובמבר 1968 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולוניה גואל

קולוניה גואל (בקטלאנית: Colònia Güell) היא פרוור של העיירה סנטה קולומה דה סרביו (Santa Coloma de Cervelló) שבקרבת העיר ברצלונה, ספרד. זהו אחד משני ריכוזי האוכלוסייה בעיירה, ונכון לשנת 2005 מונה הפרוור 743 תושבים, מתוך כ-7,500 תושבים בעיירה כולה. קולוניה גואל הוקמה כאזור תעשייה שהתמקד בטקסטיל. הקמתה החלה בשנת 1890, ביוזמתו של אאוזבי גואל, רוזן ואיש תעשייה קטלאני באותם הזמנים. גואל הפקיד בידיו של האדריכל אנטוני גאודי את בנייתה של כנסיית קולוניה גואל - מבנה דתי עבור העובדים במפעלי הטקסטיל שברשותו. עד היום מהווה אתר זה, שבנייתו לא הושלמה, את מוקד העניין המרכזי בפרוור ובעיירה כולה. הפרוור שייך באופן רשמי לתחום השיפוט של העיירה סנטה קולומה דה סרביו, למרות שהוא נמצא באמצע הדרך בין מרכז העיירה לבין העיר הגדולה סן בוי דה ליוברגט (Sant Boi de Llobregat). מדיה וקבצים בנושא קולוניה גואל בוויקישיתוף האתר הרשמי של קולוניה גואל (באנגלית ובספרדית) פירוט אודות קולוניה גואל (באנגלית ובספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הולוקה

הולוקה (הונגרית: Hollókő) הוא כפר אתנוגרפי פאלוצי (Palóc) במחוז נוגראד בצפון הונגריה, השוכן במרחק של כ-90 ק"מ צפונית-מזרחית לבירה בודפשט. הכפר, שמשמעות שמו הוא "אבן העורב", הוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 1987 כאתר מורשת עולמית, בהיותו דוגמה יוצאת דופן להתיישבות אנושית מסורתית. הריסות הכפר הישן והטירה שוכנים כחצי קילומטר דרומית-מערבית למרכז הכפר. הטירה נזכרה לראשונה בשנת 1310 אך הוקמה במאה ה-13 לאחר פלישת המונגולים. לטירה נודע תפקיד חשוב במאבקים שבין ההוסיטים והפאלוצים שהתגוררו בהולוקה, ואשר מצאו בה הגנה ומסתור. בסוף הכיבוש עות'מאני ב-1683, ננטשו הטירה והכפר הישן, והטירה חרבה בתחילת המאה ה-18. הכפר הנוכחי החל להתפתח סביב רחובו הבודד, והדורות הבאים הקימו את בתיהם בעורף החלקות המשפחתיות ובצמוד לבתים הקיימים. כך נוצרו בתי המגורים הארוכים האופייניים לכפר. האסמים ומבני החווה האחרים נבנו מחוץ לאזור המגורים, בשולי השדות. לפי מסמך מ-1782 הכפר עדיין שמר על מבנהו המקורי, שכלל רחוב בודד באותה עת. מאוחר יותר התפתח רחוב נוסף ממזרח לראשון, ולקראת אמצע המאה ה-19 קיבל המקום את מראהו הנוכחי, וכל האדמה הניתנת לעיבוד נוצלה. ב-1960 החל הכפר להתפתח שוב באופן מוגבל, אך כיום הוא מתפתח באופן מבוקר לפי כללי השימור שהתקבלו לגביו. צעדי השימור הראשונים ננקטו בהולוקה ב-1972 והוחמרו ב-1977 וב-1981. הכפר נהרס מספר פעמים בשל שריפות, שכן בניית בתים שלא מעץ הייתה כפופה לאישור. השריפה האחרונה התחוללה ב-1909, ולאחריה נבנו בתי הכפר מחדש בהתאם למסורת, אך קירותיהם הוקמו מלבנים וגגותיהם מרעפים בלתי דליקים. הכפר מונה 126 בתים ומבני חווה, ובשנת 2001 התגוררו בו 470 איש בלבד. רק 67 מהבתים בכפר, הניצבים סביב הרחוב ההיסטורי, כלולים בתחומי האזור המוגן. הכפר מוקף בגפנים, מטעים, כרי מרעה וביערות המכסים שטח של 141 הקטאר. הבתים עשויים משילוב של אבן ועץ, וקירותיהם צבועים בלבן. בחזיתותיהם מרפסות מקורות שגגותיהן נתמכים בקורות עץ. הכנסייה הקתולית, שלה מגדל פעמונים, ניצבת מאז 1889 במרכזו של הכפר, במקום בו הרחוב המקורי יוצר מעין כיכר סביבה, והיא דומה מבחינת מאפייניה לבתי המגורים. בטירה שוכן מוזיאון קטן המציג כלי נשק וכתובות שנמצאו בהולוקה, ושני מוזיאונים נוספים בכפר מוקדשים לתרבות המקומית ולהתפתחות הדואר. הכפר אינו מוזיאון או סקאנסן אלא מקום יישוב, וחלק מהבתים מציעים שירותי לינה והסעדה למבקרים. הוא נחשב לכפר היחיד שבו עדיין מתגוררים הפאלוצים בהתאם למסורתם. מדיה וקבצים בנושא הולוקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הולוקה הולוקה באתר המורשת העולמית ההונגרית (הונגרית) תמונות מהולוקה תמונות תלת-ממד של הכפר (דרושים משקפי תלת-ממד)