laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גלטיה

גָלָטיה (בלטינית Galatia) הוא חבל ארץ היסטורי ברמת אנטוליה במרכז אסיה הקטנה, אשר נחשב לישות מדינית וגאוגרפית נפרדת החל מפלישת שבטי הגאלים הקלטים לאסיה הקטנה במאה ה-3 לפנה"ס ועד לתום השלטון הרומי באנטוליה. העיר הראשה בגלטיה הייתה אנקירה (בהווה אנקרה בירת טורקיה). שמה של גלטיה בא מהגאלים שהגיעו אליה מתראקיה במהלך השנים 278 ו-277 לפנה"ס, והרומאים כינו אותה לעיתים "גאליה של המזרח". הגאלים הגיעו לתראקיה במהלך נדידת השבטים הקלטים מארץ מוצאם, ככל הנראה במרכז אירופה או בצפון הבלקן, וממנה המשיכו בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס לכיוון יוון, ומוקדון, בעוד ששלושה שבטים שמנו כ-20,000 איש, מחציתם לוחמים, פלשו לאסיה הקטנה והתיישבו בגלטיה. הגאלים הוזמנו על ידי ניקומדס הראשון, מלך ביתיניה לסייע לו במלחמת הירושה שניהל כנגד אחיו זיפיטיס, וניקומדס אף סיפק להם את האמצעים לחציית הבוספורוס. לאחר מכן נלחמו הגלטים באנטיוכוס הראשון והובסו על ידו, אך דבר זה אך בלם את התקדמותם והביא להתיישבותם בחלקה המזרחי של פריגיה שנטל את שמם. גלטים נוספים הגיעו מאירופה לגלטיה, וביססו את מעמדם באזור תוך שהם בוזזים את ביתיניה ואת יתר שכניהם. לפי סטראבון חולק כל אחד משלושת שבטי הגאלים לארבעה קנטונים ונשלט בידי מנהיג. למנהיג היה כפוף שופט שכוחותיו היו בלתי מוגבלים, למעט במקרה של רצח שאז נשפט הנאשם בפני מועצה בת 300 חברים שהתכנסה במקום קדוש כ-30 ק"מ דרומית לאנקירה. במקום זה שנקרא "דרינמטון" (Drynemeton), ניצב ככל הנראה אלון מקודש שכן משמעות השם היא "כנסיית האלון". האוכלוסייה הקפדוקית המקומית המשיכה להתקיים בגלטיה והייתה כפופה לאריסטוקרטיה הגלאטית. הגאלים היו לוחמים מוכשרים אשר השכירו עצמם לעיתים מזומנות כשכירי חרב, לעיתים משני צידי המתרס במאבק אחד. כך הם נלחמו לצידם של הסלאוקים במלחמתם נגד פרגמון ולאחר שהראשונים הפסידו, השכירו את שירותיהם למלכי פרגמון. במאה ה-2 לפנה"ס נלחמו הגאלים לצידו של אנטיוכוס השלישי אך יחד עמו הם הובסו בידי הרומאים וכוחם הצבאי נשבר. בשל כך נחשפו הגאלים לתוקפנותה של פונטוס ובמלחמות מיתרידטס צידדו ברומא. בשנת 64 לפנה"ס הייתה גלטיה למדינת חסות של הרפובליקה הרומית, ומבין שלושת מנהיגי השבטים התבלט דיוראטיקס הראשון (Deiotarix I) אשר הוכר בידי הרומאים כמלך הגאלים. בשנת 25 לפנה"ס צירף הקיסר אוגוסטוס את גלטיה לאימפריה, מרקוס לוליוס נשלח לארגן אותה כפרובינקיה רומית. שליט הגאלים בנה באנקירה את מקדש אוגוסטוס ורומא (Monumentum Ancyranum) כאות לנאמנותו, וגם במקדש זה, כמו במקומות אחרים ברחבי האימפריה, נחקקה כתובת תיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי ביוונית ובלטינית. כתובת זו היא היחידה שהשתמרה בשלמותה. גלטיה הייתה אחד מיעדיו של השליח פאולוס הקדוש בשליחויותיו הראשונה והשנייה, ומגעיו עימם מתוארים באיגרתו אל הגלטים ובמעשי השליחים בברית החדשה. בסוף מאה ה-4 כתב אב הכנסייה וההיסטוריון הירונימוס כי הגלטים דיברו בשפה הדומה לשפתם של הטרוורים שבחבל הריינוס, ועל כן נראה כי עדיין דיברו בשפה קלטית. גורלם של הגלטים אינו ידוע בבירור, אך נראה כי נטמעו לבסוף באוכלוסייה דוברת היוונית של מערב אסיה הקטנה. אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית אסיה הקטנה בתקופה הרומית אנקרה תיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי מדיה וקבצים בנושא גלטיה בוויקישיתוף גלטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גלטיה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
פפלגוניה

פפלגוניה (לטינית Paphlagonia; יוונית Παφλαγονία) היא חבל ארץ היסטורי בצפון אסיה הקטנה ולחופי הים השחור. פפלגוניה שכנה בין ביתיניה ממערב ופונטוס ממזרח ומצפון לפריגיה ולקפדוקיה. תושבי פפלגוניה כמעט שלא נזכרו לאורך ההיסטוריה אך הם היו מיושביה המוקדמים של אסיה הקטנה ונזכרו באיליאדה. ייתכן שהיו מקורבים אתנית לתושבי קפדוקיה. הומרוס ופליניוס הזקן ציינו שלאחר חורבן טרויה הוביל אנטנור, מייסדה המיתולוגי של פדובה, את האנטים (Eneti) מפפלגוניה אל חופיו הצפון-מערביים של הים האדריאטי, ושם התערבבו באוגנים (Euganei), שבט מקומי מיתולוגי למחצה, והיו לונטים האדריאטים. פפלגוניה יושבה בידי שבטים יוונים במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס, והעיר סינופ נוסדה בשנת 630 לפנה"ס לערך. הרודוטוס ציין כי פפלגוניה נכבשה בידי קרויסוס מלך לידיה במאה ה-6 לפנה"ס וכי לאחר מכן עמדה לצידו של כורש. כל הנסיכים ששלטו בפפלגונים נקראו "פילמנס" (Pylaimenes) על שמו של מנהיגם המיתולוגי, ונראה כי שמרו על עצמאות יחסית בשל מיקומה המבודד יחסית של ארצם, בין הרי צפון אנטוליה לים השחור. במאה ה-4 לפנה"ס נשלטה פפלגוניה בידי מוקדון ולאחר מותו של אלכסנדר מוקדון באה תחת שלטונו של אאומנס. למרות זאת, המשיכו נסיכי פפלגוניה לשלוט בארצם עד שנבלעה בהדרגה על ידי פונטוס החל בזמנו של מיתרידטס הראשון, מלך פונטוס במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס, ובאופן מוחלט כמאה שנה לאחר מכן. משלב זה היה גורלה של פפלגוניה זהה לזה של פונטוס, ויחד עימה נכבשה והייתה לפרובינקיה הרומית פונטוס בשנת 65 לפנה"ס. בירתם הקדומה של הפפלגונים הייתה גנגרה (Gangra) שנקראה מאוחר יותר גרמניקופוליס (Germanicopolis) וכיום צ'נקרה (Çankırı). ערים חשובות אחרות בפפלגוניה היו אמסריס (Amastris, כיום אמאסרה) ואמיסוס (Amisus, כיום סמסון) שעל גבול פונטוס. אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית אסיה הקטנה בתקופה הרומית פונטוס ריפת מדיה וקבצים בנושא פפלגוניה בוויקישיתוף פפלגוניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנקרה (נפה)

נפת אנקרה (טורקית Ankara ili) המשתרעת על שטח של 25,615 קמ"ר במרכזה של אסיה הקטנה היא הנפה השלישית בגודלה בטורקיה. הנפה משתרעת במישורי רמת אנטוליה ובתחומי גלילי הניקוז של נהרות הקיזילאירמאק והסקריה. האקלים באזור יבשתי קיצוני וצחיח ומתאפיין בחורף קר ומושלג ובקיץ חם ויבש. הגשם המועט שיורד באזור פוקד אותו בעיקר בחודשי האביב והסתיו, והצמחייה הטבעית היא צמחיית ערבה צחיחה. כמחצית משטח הנפה מעובד, על 28% ממנו משתרע חורש וכעשירית ממנו הוא אדמת מרעה. בדרום-מזרחה של הנפה משתרעת ימת טוז המלוחה, והנקודה הגבוה ביותר היא בפסגת הר אשק (Işık Dağı) הנישא לגובה של 2,015 מטר. אנקרה, בירת טורקיה משמשת גם כבירת הנפה. הנפה מחולקת ל-24 תת-נפות (İlçe) ולפי הערכות בשנת 2006 מנתה אוכלוסייתה 5,017,914 תושבים, רובם בעיר אנקרה ובסביבותיה. מבחינה זו הנפה היא השנייה בגודלה במדינה אחרי נפת איסטנבול. תאונת הרכבת באנקרה (2018) מדיה וקבצים בנושא אנקרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנקרה
גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס

גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס (Gnaeus Cornelius Scipio Calvus) היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית השנייה ולפניה. נהרג בקרב באיטיס בשנת 211 לפנה"ס. ב-222 לפנה"ס נבחר לקונסול, ויחד עם עמיתו מרקוס קלאודיוס מרקלוס נלחם בשבטי הגאלים האינסוברים. כשפרצה המלחמה הפונית השנייה, ב-218 לפנה"ס, שירת כלגאטוס תחת פיקוד אחיו פובליוס קורנליוס סקיפיו, ונשלח לעמוד בראש חילות רומא בהיספניה (ספרד), שהייתה בסיס היציאה והכוח של חניבעל. משימתו הייתה למנוע מן הקרתגים לסייע לחניבעל הנלחם באיטליה בחיילים ובאספקה. ב-218 לפנה"ס ניצח את צבא הקרתגים בקרב קיסה, השתלט על ערי החוף שמצפון לנהר היברוס, והצליח להעביר לצדה של רומא רבים משבטי האיברים, חלקם בכוח ואחרים בבריתות שלום. שנה אחר, ב-217 לפנה"ס, הכה את ציים המלחמתי בקרב היברוס, וב-215 לפנה"ס ניצח יחד עם אחיו את צבא עזרובעל בקרב דרטוסה. בשנים הבאות הרחיב עם אחיו את כיבושיו דרומה מן הנהר היברוס, אך ב-211 לפנה"ס, לאחר שמונה שנות לחימה בהיספניה, נוצח ונהרג בקרב באיטיס. אחיו נהרג באותו קרב זמן קצר לפניו. פירוש ה-cognomen שלו, קאלבוס, הוא "קירח". אביו, לוקיוס קורנליוס סקיפיו, היה קונסול בשנת 259 לפנה"ס. בנו, פובליוס קורנליוס סקיפיו נאסיקה, היה קונסול בשנת 191 לפנה"ס. s.v. "Scipio" (10) in: Smith, W. (editor), Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1867. Digitized copy in: Perseus.
אנתרופולוגיה יישומית

אנתרופולוגיה יישומית - המונח מתייחס לשימוש בתאוריות ובשיטות המחקר של האנתרופולוגיה לצורך ניתוח ופתרון בעיות ממשיות בתחומים שונים. באופן מסורתי האנתרופולוגיה מתחלקת ל 4 ענפים מרכזיים: אנתרופולוגיה תרבותית-חברתית, אנתרופולוגיה פיזית-ביולוגית, ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה בלשנית. יישום בכל אחד משדות המחקר הללו יחשב אנתרופולוגיה יישומית. יש המכנים את האנתרופולוגיה היישומית בשם "הענף החמישי של האנתרופולוגיה". אנתרופולוגים יישומיים עובדים לרוב עבור גופים שאינם אקדמיים כגון ממשלות, סוכנויות פיתוח, גופים לא ממשלתיים, תאגידים ועוד. אנתרופולוגים יישומיים עוסקים בתחומים שונים החל משיווק חברתי, הערכת פרויקטים, אנתרופולוגיה עסקית, קביעת מדיניות, אנתרופולוגיה רפואית, אנתרופולוגיה משפטית, אנתרופולוגיה של סייברספייס וכן בתחומי עיצוב רבים כגון אדריכלות, תעשייתי, אופנה, ועוד. לרוב, משתמשים האנתרופולוגים היישומיים בשיטות מחקר איכותניות כגון תצפית משתתפת, קבוצת מיקוד וראיונות עומק. כמו כן, הם משתמשים גם בשיטות כגון ניתוח תוכן, סקר ושיטות אמפיריות נוספות. בישראל פועלים כיום מספר לא מבוטל של אנתרופולוגים יישומיים, אשר פועלים בשדות שונים. תחום זה אף נלמד כתחום התמחות בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה במכללה האקדמית עמק יזרעאל וגם באוניברסיטת בן-גוריון. בנוסף החוג לעיצוב תעשייתי מכליל במכללת הדסה שם דגש על גישה זו של אנתרופולוגיה יישומית בעיצוב, לדוגמה אחד ממרצי החוג הוא האנתרופולוג פרופ' יונתן ונטורה. לימודי אנתרופולוגיה כללית ויישומית באתר המכללה האקדמית עמק יזרעאל המכללה האקדמית הדסה, על החוג לעיצוב תעשייתי בהדסה יונתן ונטורה על אנתרופולוגיה יישומית, אדריכלות ועיצוב – בחברת האדם, באתר behevrat-haadam.org
ארגון המטאורולוגיה העולמי

הארגון המטאורולוגי העולמי (באנגלית: World Meteorological Organization; בראשי תיבות: WMO) הוא ארגון בין-ממשלתי של מדינות ובו 193 חברות (187 מדינות ו-6 טריטוריות) המסונף לאומות המאוחדות. תחילתו של הארגון בארגון המטאורולוגי הבין-לאומי (אנ'), אשר נוסד בשנת 1873. WMO נוסד בשנת 1950 והפך לסוכנות מיוחדת (אנ') של האומות המאוחדות בתחום המטאורולוגיה, הידרולוגיה ומדעי כדור הארץ. מטה הארגון נמצא בז'נבה, שווייץ. נשיאו הנוכחי של הארגון הוא עבדולה אל מנדוס (אנ') והמזכירה הכללית היא סלסט סאולו (אנ'), אשר נבחרו בקונגרס המטאורולוגי העולמי ה-19 שהתקיים בשנת 2023. ישראל הצטרפה כחברה לארגון המטאורולוגי העולמי ב-30 בספטמבר 1949. מטרותיו של הארגון המטאורולוגי העולמי הן: לעודד שיתוף פעולה בינלאומי ביצירת רשתות של תחנות ניטור מטאורולוגי והידרולוגי וכן איסוף נתונים גאופיזיים אחרים הקשורים למטאורולוגיה, וכן לקדם יסוד וקיום מרכזים האחראים למתן שירותים מטאורולוגיים ושירותים נילווים; לקדם יסוד והפעלת מערכות לשיתוף מידע מהיר של נתונים מטאורולוגיים ומידע נילווה; קידום תקנים אחידים לתצפיות מטאורולוגיות ופרסום אחיד של תצפיות ונתונים סטטיסטיים; קידום יישום הידע המטאורולוגי בתחומי התעופה, ספנות, בעיות מיום, חקלאות ותחומי פעילות אנושיים אחרים; קידום פעילויות בהידרולוגיה תפעולית וקידום שיתוף פעולה בין שירותים מטאורולוגים לשירותים הידרולוגיים; עידוד מחקר ותוכניות הכשרה במטאורולוגיה וכן, ככל שהדבר מתאים, בתחומים נלווים, וכן עזרה בתיאום היבטים בינלאומיים של מחקר ותוכניות הכשרה. המדינות החברות בארגון WMO מקיימות ועדה למערכות בסיסיות (Commission for Basic Systems) המתכנסת מדי שנתיים ובה מועלות המלצות לאימוץ תקנים חדשים, המלצות באשר לפרוטוקולי תקשורת, וכן עדכון טבלאות לראשי תיבות מקובלים. לאחר שאושרו בוועדה, שינויים אלה מפורסמים בספר התקנים של ה-WMO. אחד התפקידים המפורסמים יותר של ארגון ה-WMO הוא קביעת שמותיהן של סופות טרופיות. הארגון המטאורולוגי העולמי אחראי להקמת הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC) וכן להקמת מערכת "הפיקוח האטמוספירי העולמי (אנ')" (GAW). יום המטאורולוגיה העולמי מצוין מדי שנה ב-23 במרץ. מדיה וקבצים בנושא ארגון המטאורולוגיה העולמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארגון המטאורולוגיה העולמי (באנגלית, בצרפתית, בספרדית, ברוסית, בערבית ובסינית מפושטת) אתר הארגון המטאורולוגי העולמי אמנת הארגון המטאורולוגי העולמי רשימת ראשי התיבות האחידים של ה-WMO השירות המטאורולוגי הישראלי topic/World-Meteorological-Congress ארגון המטאורולוגיה העולמי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הארגון המטאורולוגי העולמי, דף שער בספרייה הלאומית ארגון המטאורולוגיה העולמי, ברשת החברתית פייסבוק ארגון המטאורולוגיה העולמי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארגון המטאורולוגיה העולמי, ברשת החברתית אינסטגרם ארגון המטאורולוגיה העולמי, ברשת החברתית LinkedIn ארגון המטאורולוגיה העולמי, סרטונים בערוץ היוטיוב ארגון המטאורולוגיה העולמי, סרטונים באתר Vimeo ארגון המטאורולוגיה העולמי, באתר פליקר
טבילת הדרקון

טבילת הדרקון (בפינית: Lohikäärmekylpy) הוא הרומן העשירי שכתבה הסופרת והמשוררת הפינית אווה טיקה וספרה השני שתורגם לעברית. הספר יצא לאור בפינית בשנת 2000, תורגם לעברית בידי רמי סערי והתפרסם בהוצאת כרמל בשנת 2003. הרומן מתאר חברוּת בין שתי נשים, חברות שהתחילה בילדות ונמשכה לאורך כל החיים. גיבורות הספר הן אניה הרגישה והמעורערת בנפשה, וקארין, הנתפשת כדמות סמכותית, החלטית ומצליחה. חוסר-האיזון הקיים בחברות מבוסס על המבנים הנפשיים השונים בתכלית של שתי הגיבורות. קיץ הילדוּת הרחוקה ואירועי המלחמה הם זירת הזיכרונות ושדה הקרב לאורך כל היצירה. ביקורת שהתפרסמה באתר "משהו לקרוא?"
1941 (סרט)

1941 – הפלישה להוליווד הוא סרט קומדיה פרוע משנת 1979 בבימויו של סטיבן ספילברג. הסרט עוסק בניסיונות של צוות צוללת יפנית לפלוש לארצות הברית במלחמת העולם השנייה, אשר נתקלו בהתנגדות של תושבים מקומיים. העלילה מתנהלת על רקע החיים בארצות הברית של שנות הארבעים, המתאפיינים בין היתר בריקודים, במזון מהיר ובגאווה לאומית. הסרט מבוסס, באופן רופף על מה שזכה על אירוע פאניקה המונית שנודע כ"הקרב על לוס אנג'לס", כמו גם ההפצצה של בית הזיקוק אלווד, ליד סנטה ברברה, על ידי צוללת יפנית. בסרט מככבים, בין השאר, ג'ון בלושי כטייס קרב גיבור/שיכור, דן אקרויד, טריט ויליאמס ועוד. הסרט נכתב על ידי רוברט זמקיס שביים לאחר מכן סרטים בהפקתו של ספילברג, ובהם "מי הפליל את רוג'ר ראביט" וסרטי טרילוגיית "בחזרה לעתיד". "1941", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "1941", באתר נטפליקס "1941", באתר AllMovie (באנגלית) "1941", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "1941", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "1941", באתר Metacritic (באנגלית) "1941", באתר אידיבי "1941", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טבח דיסטומו

טבח דיסטומו (ביוונית: Σφαγή του Διστόμου) הוא טבח שביצעו חיילי האס אס בתושבי דיסטומו, עיר במרכז יוון 105 ק"מ צפון-מערבית לאתונה, במהלך מלחמת העולם השנייה. עם הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 הגבירו הפרטיזנים היוונים את התקפותיהם על הגרמנים. במקום שהתה הדיוויזיה המשוריינת ה-4 של האס אס. בבוקר 10 ביוני 1944 נע טור משוריין לעבר דיסטומו. בדרך החיילים פתחו באש על איכרים, הרגו חמישה ושבו שנים עשר כבני ערובה. ההוראות שקיבלו היו: על כל גרמני הרוג יש להרוג 50 יוונים, ועל עשרה גרמנים הרוגים יש לחסל כפר שלם. השיירה נעצרה במרכז העיירה, והכומר המקומי נחקר על הימצאות פרטיזנים באזור. משלא קיבלו תשובות לשאלותיהם, השאירו במקום כוחות שנועדו להפחיד את האוכלוסייה, והטור עזב את דיסטומו. קילומטרים ספורים מהעיירה הותקפו כלי הרכב על ידי כוח פרטיזנים גדול. בקרב נהרגו 40 גרמנים. השיירה חזרה לדיסטומו. 12 בני הערובה הוצאו מייד להורג בפומבי, וניתנה הוראה לבצע טבח בתושבי העיירה כנקמה. הגרמנים חדרו לבתים והרגו כל מי שנקרה בדרכם, מתינוקות שטרם הוטבלו ועד לזקנים. הבתים נשדדו ונשרפו. בסך הכול נהרגו 218 אזרחים. באותו יום ממש אירע הטבח בכפר הצרפתי אורדור-סור-גלאן, ובדיוק שנתיים לפני כן אירע הטבח בכפר הצ'כי לידיצה. ב-10 ביוני נערכות אזכרות בשלושת המקומות האלה. ממשלת גרמניה לא הכירה באחריות לטבח דיסטומו - כמו גם לטבח בקלבריטה - והאחראים לכך לא נענשו. במקום אנדרטת זיכרון ומוזיאון בו מוצגים גולגולות ועצמות של הנרצחים. מדיה וקבצים בנושא טבח דיסטומו בוויקישיתוף
השערות והפרכות

השערות והפרכות הוא ספר שנכתב על ידי הפילוסוף קרל פופר ופורסם לראשונה בשנת 1963 בהוצאת ראוטלדג'. הספר הוא אסופה של הרצאותיו ומאמריו של פופר המסכמים את רעיונותיו על הפילוסופיה של המדע. פופר טוען כי כל התאוריות המדעיות הן על פי טבען השערות ומיסודן עלולות להיות שגויות, ושהפרכתה של תאוריה ישנה הוא ערך עליון בתהליך התגליות המדעיות. ככל שתאוריה חדשה "תשרוד" יותר ניסיונות הפרכה כך היא תראה כנכונה יותר ולכן, הסיק פופר, קרובה יותר לאמת. "השערות והפרכות" הוא אחד מהספרים היותר פופולריים של פופר, הידוע לא רק בתאוריות גדילת הידע, אלא גם ביישום אותן התאוריה על פוליטיקה והיסטוריה. ספר זה מראה את הרעיון המרכזי שמנחה את עבודתו של פופר בצורה צלולה ונגישה: לא רק הידע שלנו, אלא גם המטרות והסטנדרטים שלנו, גדלים באמצעות תהליך בלתי נגמר של ניסוי וטעייה. פופר מדגים איך ידע גדל על ידי ניחוש או השערה ופתרון זמני, שחייב להבדק במבחנים קריטיים. למרות שהם יוכלו לשרוד כל מספר של מבחנים אלו, ההשערות שלנו נשארות השערות, הן לעולם לא יוכלו להתבסס כאמת, אם כי הן מתקרבות לאמת. פופר בספרו מיישם את התאוריה שלו על גדילת הידע על טווח מרתק של בעיות חשובות, כגון תפקידה של מסורת, המקור של השיטה המדעית, קריטריון התיחום בין מדע למטפיזיקה, בעיית גוף-נפש, הדרך בה אנו משתמשים בשפה, איך אנחנו מבינים היסטוריה והסכנות של דעת הקהל. בספרו מדגיש פופר את החשיבות של היכולת שלנו ללמוד מהטעיות שלנו. קרל פופר מדע: השערות והפרכות
שריר הזרוע והחישור

שריר הזרוע והחישור (TA: Musculus brachioradialis) הוא שריר הממוקם במדור האחורי של האמה. השריר נמצא בחלק הצידי ביותר של האמה ואף מהווה את הגבול הצידי של גומץ המרפק (השקע בחלקו הקדמי של המרפק). השריר פועל בעיקר כמכופף של המרפק ומספק תנועה חזקה ומהירה במיוחד כאשר האמה במנח נייטרלי בין סיבוב כלפי מעלה לסיבוב כלפי מטה. בהתאם למנח האמה במפרקי החישור והגומד, פועל השריר כמסובב כלפי מעלה של האמה (כאשר האמה מסובבת כלפי מטה) וכמסובב מטה של האמה (כאשר האמה מסובבת כלפי מעלה). תחילתו של שריר הזרוע והחישור ברכס הָרוּם עֶלְיִי הצידי (Crista supracondylaris lateralis) של עצם הזרוע. חלקו המרוחק של השריר נאחז בפן הצידי המרוחק של עצם החישור בסמוך לשורש כף היד. שריר הזרוע והחישור מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי, השישי והשביעי (C5,C6,C7) דרך עצב החישור (Nervus radialis). אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט אחורי) אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא שריר הזרוע והחישור בוויקישיתוף
ריחוף (שיט)

ריחוף (באנגלית planing) היא צורת תנועה של כלי שיט במים, שבה חרטומו מתרומם ומרחף מעל פני המים בניגוד לשיטת השיט המקובלת, בה חלקו התחתון של החרטום מפלח את המים - שיט הדחק. המושג מתייחס הן למפרשיות הן לכלי שיט ממונעים. הריחוף מאפשר הגדלה משמעותית של מהירות כלי השיט בהשוואה למהירות כלי שיט דוחק. כלי שיט דוחק מייצר לפני חרטומו גל הנובע מדחיקת המים (גל חרטום). על מנת להגיע לריחוף, יש לשנות את איזון כלי השיט כך שהחרטום יתרומם ובעזרת הרוח או המנוע להוסיף את מעט המהירות הנדרשת על מנת שהחרטום יטפס על גל החרטום. במצב זה יורדת משמעותית התנגדות המים לתנועת כלי השיט, ומהירותו עולה בשיעור ניכר. ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קריאוליט

קריאוליט (Na3AlF6; נתרן-הקספלואורואלומינט) הוא מינרל נדיר של אלומיניום. מקור השם מיוונית "קריוס" – כפור ו"ליתוס" – אבן. בתחילה שימש הקריאוליט כעפרת אלומיניום, אך לאחר מכן הוסב השימוש בו לייצור אלומיניום מבוקסיט (אלומיניום חמצני ,Al2O3), שטמפרטורת התכתו גבוהה. את הבוקסיט מוסיפים לקריאוליט מותך בטמפרטורה של כ-1,000 מעלות. השימוש בקריאוליט בתהליך הפקת האלומיניום מפחית משמעותית את טמפרטורת ההתכה של התערובת ובכך חוסך אנרגיה. את התהליך גילו בשנת 1886, כל אחד בנפרד, הכימאי האמריקאי צ'ארלס הול והכימאי הצרפתי הרו, והוא קרוי על שמם: "תהליך הול-הרו". שימוש נוסף לקריאוליט הוא ביצירת הצבע הצהוב בזיקוקין די-נור. בעבר הוא היה מצוי כמחצב בעיקר בחוף המערבי של גרינלנד. בעיר Ivittuut היה מכרה גדול של קריאוליט, אך כשהמרבצים הידלדלו נסגר המכרה והעיר ננטשה. מלבד גרינלנד מצוי הקריאוליט גם בקנדה, ארצות הברית, רוסיה ומספר מדינות אחרות. כיום, מפאת נדירותו, מיוצר נתרן-הקספלואורואלומינט בצורה סינתטית מפלואוריט (סידן פלואורידי), CaF2. מדיה וקבצים בנושא קריאוליט בוויקישיתוף קריאוליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אוריול

אוֹרְיוֹל (ברוסית: Орёл; התרגום המילולי לעברית: "עיט") היא עיר ברוסיה והמרכז המנהלי של אובלסט אוריול. היא שוכנת על גדות נהר האוקה, כ-360 ק"מ דרום-מזרחית לבירה מוסקבה. אוכלוסיית העיר מנתה 317,747 בשנת 2010. לעיר שדה תעופה אזורי, ששמו כשם העיר. למרות שלא קיים תיעוד על כך, חפירות ארכאולוגיות מצביעות על קיומו של יישוב במקום כבר במאה ה-12, כשהשטח היה חלק מן נסיכות צ'רניהיב. במאה ה-13 הפכה חלק מנסיכות קאראצ'ב. במאה ה-15 נכבש השטח על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא. זמן מה לאחר מכן ננטשה העיר, לאחר שככל הנראה נבזזה בידי הליטאים או בידי אורדת הזהב. במאה ה-16 הפכה לחלק מנסיכות מוסקבה. במאה ה-20 מילאה העיר תפקיד בקרבות בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, והייתה אחת הערים הראשונות שהסובייטים הצליחו להחזיר לחזקתם, בקרב קורסק. בשנת 1880 התגוררו בעיר 880 יהודים. בשנת 1992 חודשה קהילה יהודית בעיר ובניין בית הכנסת אוריול הוחזר לבעלותה. לאוריול חמש ערים תאומות: בלארוס ברסט ליטובסק, בלארוס הולנד לייוורדן, הולנד בולגריה ראזגרד, בולגריה (מ־1968) פינלנד נוקיה, פינלנד אוקראינה קרץ', אוקראינה הטבח ביער מדבדב מדיה וקבצים בנושא אוריול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוריול (ברוסית) אוריול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרנד אקול

הגרנד אקול (ברבים: גרנדז אקול; בצרפתית: Grandes Écoles; מילולית: בתי ספר גדולים) הם מוסדות להשכלה גבוהה בצרפת, אשר מאורגנים מחוץ למסגרת של מערכת האוניברסיטאות הציבוריות של המדינה. שלא כמו האוניברסיטאות הציבוריות, אשר מחויבות לקבל כל מועמד בעל תעודת בגרות צרפתית (Baccalauréat) באזור עליו הן מופקדות, הגרנד אקול מגייסים את תלמידיהם באמצעות בחינות מאוד תחרותיות בכתב ובעל פה, והם בוגרים של בתי ספר מכינים לקראת הגרנד אקול. גודלם של הגרנד אקול בינוני, בגדול ביותר לומדים כ-3,000 סטודנטים.[דרוש מקור] בחלק מהמוסדות הללו לומדים תחום אחד - הנדסה, מנהל עסקים או מדעי הרוח. הגרנד אקול מפיקים באופן מסורתי את הפקידות הגבוהה של צרפת, פוליטיקאים ומנהלים; כמו גם מדענים ופילוסופים בכירים. אקול נורמל סופרייר המכון למדע המדינה פריז בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז אקול פוליטקניק בית הספר הלאומי הגבוה לאדריכלות של ורסאי בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות מכון טולוז ללימודים פוליטיים מדיה וקבצים בנושא גרנד אקול בוויקישיתוף גרנד אקול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף גבע

יוסף גבע (במקור, "גלסברג") (22 בספטמבר 1924 – 17 בפברואר 2014) היה אלוף בצה"ל, אלוף פיקוד המרכז בין השנים 1960–1966. גבע נולד לרוזה ויקותיאל גלסברג בווינה בשנת 1924. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל. גבע הצטרף להגנה בשנת 1941, בזמן לימודיו במקווה ישראל, ושירת בה עד קום המדינה בשנת 1948. עם פרוץ מלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה בגדוד 53 של חטיבת גבעתי, ולאחר מכן מפקד שועלי שמשון. לאחר קום המדינה מילא תפקידים מגוונים בצה"ל, ובהם מפקד גדוד 52, מפקד חטיבת גבעתי, קצין אג"ם של פיקוד המרכז, ראש מינהל הסגל, מפקד חטיבה 8 במלחמת סיני, ראש מחלקת ההדרכה (מה"ד) באגף המטה הכללי בשנים 1958–1960, ומפקד פיקוד המרכז בשנים 1960–1966. בשנים 1966 עד 1968 ובמהלך מלחמת ששת הימים שירת כנספח צבאי בארצות הברית וקנדה. השתחרר משירות קבע בצה"ל בדרגת אלוף ב-1969. שירת במסגרת שירות המילואים בתפקידים שונים עד 2007. שימש כמבקר מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה. היה יו"ר הוועדה המנהלת של הרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) בשנים 1985–1992. עם סיום שירותו הצבאי פנה גבע למגזר הציבורי והעסקי: המנכ"ל הראשון של משרד הקליטה בשנים 1968–1970 נשיא ומנכ"ל חברת שופרסל בע"מ בשנים 1970–1982 יו"ר החברה לשיקום הרובע היהודי בשנים 1973–1983. בתפקיד זה פעל רבות לבנייתו של הרובע היהודי ושיקום בתי הכנסת שבו. משנה למנכ"ל בנק המזרחי בשנים 1982–1985 מנהל עסקים כללי וממלא מקום יו"ר מועצת המנהלים בתעשיות אלקטרוכימיות ובפרוטרום בשנים 1985–1994 יו"ר ועדת הביקורת ביד בן צבי בשנים 2002–2007, חבר ועדת הביקורת של מפלגת העבודה. כמו כן, שימש גבע כמנהל, יו"ר וחבר דירקטוריון במספר חברות בנקאיות, תעשייתיות ואחרות. כמו כן שימש במספר מוסדות תרבות בהם בין השנים 1973–1998 כחבר המועצה הציבורית של תיאטרון הבימה ובין השנים 1972–2007 כחבר ההנהלה הציבורית של מוזיאון תל אביב לאמנות. גבע היה בעל תואר בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד לתואר שני בכלכלה באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית. הוא נפטר ב-2014 ונטמן בהלוויה צבאית בבית העלמין הצבאי קריית שאול. גבע היה נשוי לשושנה, לבית זמל, ולזוג נולדו שלושה בנים. לאחר שבשנת 1963 התאלמן, נישא בשנית, לאילנה, ממנה נולדה לו בת. בנו הבכור, אל"ם אלי גבע, התפרסם כשבהיותו מח"ט שריון במלחמת לבנון הראשונה ביקש להשתחרר מהשירות עקב הסתייגויותיו המוסריות והמקצועיות ממהלכי המלחמה. בן אחר, יונתן גבע, נפצע אנושות בהיותו חייל סדיר בחזית המצרית במלחמת יום הכיפורים, ועבר שיקום. בן נוסף, דני גבע, הוא עורך דין ושותף בכיר במשרד עו"ד מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם, טל ושות'. גבע היה קרוב משפחתו של הכומר אלכסנדר גלסברג, הנושא בתואר חסיד אומות העולם. סדרת ראיונות של יוסף גבע ליגאל וילפנד בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח לוי יצחק ירושלמי, זה גורלנו, וכך נגזר עלינו לחיות, מעריב, 8 במרץ 1974, המשך עופר אדרת, מת אלוף פיקוד המרכז לשעבר, יוסף גבע, באתר הארץ, 17 בפברואר 2014. מערכת אתר צה"ל, אלוף (מיל‘) יוסף גבע הלך לעולמו, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 17 בפברואר 2014. אתר "Billiongraves" עופר אדרת, מת אלוף פיקוד המרכז לשעבר, יוסף גבע, באתר הארץ, 17 בפברואר 2014. דיאנה בחור ניר ומשה גורלי, לוקח עו"ד ועוד, באתר כלכליסט, 4 במרץ 2016 הכומר המומר שהציל אלפי יהודים, מאתרו של זאב גלילי
ונרה 5

ונרה 5 הייתה הגשושית החמישית בתוכנית ונרה הסובייטית ששימשה למחקר כוכב הלכת נוגה. היא שוגרה ב-5 בינואר 1969. מסתה היבשה במסלול הייתה 1,130 ק"ג. היא שוגרה מ-"טיאז'ולי ספוטניק" ("לוויין כבד" בתרגום מרוסית) לעבר נוגה במטרה לאסוף עוד מידע אטמוספירי בהמשך למשימתה המוצלחת של ונרה 4. היא סיפקה מידע חדש וחשוב לגבי האטמוספירה של נוגה. מבנה ועיצוב הגשושית היה מאוד דומה לקודמתה אך בזכות מה שנלמד ממשימתה של ונרה 4 ונרה 5 עוצבה באופן שעשה אותה חזקה ועמידה יותר. כשהתקרבה לאטמוספירה של נוגה הגשושית הראשית שחררה קפסולה במשקל 405 ק"ג שנשאה ציוד מדידה מדעי. בעת שהקפסולה ירדה לעבר פני השטח של נוגה נפתח מצנח שמטרתו הייתה ירידה איטית לעבר פני כוכב הלכת. במשך 53 דקות ב-16 במאי 1969 כשהקפסולה צנחה לאט בזכות המצנח היא החזירה מידע על האטמוספירה של נוגה. היא נחתה בנקודות ציון 3 דרום ו-18 מזרח. הגשושית גם נשאה מדליון ועליו סמל ברית המועצות ותמונה של לנין על רקע צידה האפל של נוגה. התוצאות מהחלקים של ונרה 4, 5, ו-6 שנחתו על פני כוכב הלכת סיפקו נתונים כימיים וניתוחים חדשים ומדויקים הרבה יותר לגבי הרכבה האטמוספירה של נוגה בזכות המדידות שנערכו. עם הידע על הצפיפות הגדולה באטמוספירה של נוגה עוצבו מצנחים קטנים יותר כדי לאפשר לקפסולות להגיע קרוב ככל האפשר לפני השטח ולהתרסק לפני שיאזל הכוח המפעיל את מכשירי המדידה שלהן. מדיה וקבצים בנושא ונרה 5 בוויקישיתוף