laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
OGLE-2005-BLG-390Lb

OGLE-2005-BLG-390Lb או OGLE-05-390Lb הוא כוכב לכת חוץ-שמשי שהתגלה במערכת כוכבי לכת מרוחקת מכדור הארץ, ייחודו בכך שהוא כוכב הלכת הראשון בעל מעטפת מוצקה וקרה שהתגלה לאדם מחוץ למערכת השמש. OGLE-2005-BLG-390Lb מקיף את הכוכב OGLE-2005-BLG-390L הממוקם 21,500 שנות אור (פלוס מינוס 3,300 שנות אור) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים עקרב (Scorpius), ליד מרכז גלקסיית שביל החלב. מסתו של OGLE-2005-BLG-390Lb היא פי 5.5 ממסת כדור הארץ (אי דיוק המדידה: +5.5/-2.7 פעמים מסת כדור הארץ), והוא מקיף כוכב שנמצא במרחק של 2.6 יחידות אסטרונומיות ממנו (אי דיוק המדידה: +1.5/-0.6 יחידות אסטרונומיות). אותו כוכב, שסימונו הוא OGLE-2005-BLG-390L, הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M. ננס מטיפוס M הוא כוכב קטן יחסית לשמש שלנו בגודלו ובקוטרו שהטמפרטורה על פניו היא פחות מ-3000 קלווין. לשם השוואה, הטמפרטורה על פני רוב השמש שלנו היא כ-5800 קלווין. מסתו של הכוכב OGLE-2005-BLG-390L היא 0.22 פעמים מסת השמש (שגיאת המדידה: +0.21/-0.11 פעמים ממסת השמש). יש אסטרונומים המעריכים כי OGLE-2005-BLG-390Lb הרבה יותר קר מכדור הארץ (כ-50 קלווין, או כ-220 מעלות צלזיוס מתחת לאפס בממוצע) והוא בעל מעטפת סלעית וככל הנראה גם אטמוספירה דקה. תכונות אלו מזכירות את כוכב הלכת נפטון. ההודעה על גילוי כוכב הלכת נמסרה ב-25 בינואר 2006 בהודעה משותפת של קבוצות המחקר OGLE, PLANET/RoboNet ו MOA. כוכב הלכת נמצא בשיטה של חיפוש אחר תופעות של מיקרו-עידוש כבידתי. בניגוד למרבית כוכבי הלכת שהתגלו מחוץ למערכת השמש עד אליו, זהו כוכב הלכת הראשון שגם מרוחק מהכוכב שלו ביותר מ-0.15 יחידות אסטרונומיות וגם לא דומה לענקי גז כדוגמת צדק. לטענת החוקרים, הגילוי שלהם מחזק את ההשערה שכוכבים קרים דמויי כוכבי הלכת נפטון הם נפוצים יותר מענקי גז דוגמת צדק. כוכב לכת חוץ-שמשי מדיה וקבצים בנושא OGLE-2005-BLG-390Lb בוויקישיתוף ההודעה המלאה על גילוי כוכב הלכת, באתר ספריית אוניברסיטת קורנל פרטים נוספים על התגלית, באתר קבוצת PLANET אתר הבית של קבוצת OGLE אתר הבית של קבוצת PLANET בה יש מידע גם על RoboNet אתר הבית של קבוצת MOA OGLE-2005-BLG-390Lb, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Title: Discovery of a Cool Planet of 5.5 Earth Masses Through Gravitational Microlensing, באתר Cornell University Library,‏ 25 בינואר 2006
ארמון גרסאלקוביץ'

ארמון גרסאלקוביץ' (בסלובקית: Grasalkovičov palác) הוא ארמון המשמש כמעונו הרשמי של נשיא סלובקיה. בארמון זה נשיא סלובקיה מארח מנהיגים וראשי מדינות. הארמון שוכן בבירת סלובקיה, ברטיסלאבה. סגנונו של הארמון הוא רוקוקו- בארוק. בארמון ישנו גן צרפתי. בניית הארמון הושלמה בשנת 1760. האדריכל האחראי לעיצוב הארמון הוא אנטון מאיירהופר. הבניין נבנה עבור אציל הונגרי בשם יינטל גרשלקוביץ', ומכאן מקור שמו של הארמון. המלחין האוסטרי יוזף היידן הציג בבכורה חלק מיצירותיו בארמון. בתקופתה של "סלובקיה העצמאית", כינוי לסלובקיה במהלך מלחמת העולם השנייה שהייתה מדינת חסות של גרמניה הנאצית בהנהגתו של יוזף טיסו, הארמון היה למקום מושבו של נשיא סלובקיה העצמאית. בשנת 1950, הפך המבנה למרכז פעילויות עבור תלמידי בתי הספר בברטיסלאבה. התלמידים גרמו נזק רב לארמון, והארמון חזר לאכלס אורחים בתוכו עם סיום מהפכת הקטיפה. המבנה עבר שיקום בתחילת 1990 וב -30 בספטמבר 1996 הארמון הפך למקום מושבו של נשיא סלובקיה. נשיא סלובקיה מדיה וקבצים בנושא ארמון גרסאלקוביץ' בוויקישיתוף
רונדטארן

רונדטארן (דנית: Rundetårn; עברית: מגדל עגול) הוא מגדל הממוקם בבירת דנמרק, קופנהגן. המבנה משמש בתור מצפה כוכבים, והוא חלק מקומפלקס מבנים של אוניברסיטת קופנהגן. המגדל הוקם בהוראתו של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק. מבנה המגדל צמוד אל כנסיית השילוש. הבנייה נמשכה בין השנים 1637–1642 בפיקוחו של הנס ואן סטנבינקל הבן. מצפה הכוכבים אשר בתוך המגדל הוא אחד העתיקים באירופה. במאות ה-17 וה-18 עבדו במקום מספר אסטרונומים מפורסמים, ביניהם: אולה רמר ופדר הורבואו. עם הזמן רונדטארן הפך לאחד הסמלים המוכרים של קופנהגן. ב-1728 בקופנהגן פרצה שרפה וכנסיית השילוש ניזוקה קשות, אך היא שוקמה. ב-1861 האוניברסיטה הקימה מצפה כוכבים חדש ורונדטארן הפך למצפה לחובבים. באחד הצדדים של המגדל מופיע השם המפורש באותיות זהב שנכתב על ידי המלך עצמו. בתוך המגדל אין מדרגות והעלייה לראש המגדל מתבצעת באמצעות רמפה ספירלית. מדיה וקבצים בנושא רונדטארן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רונדטארן ערך זה הוא קצרמר בנושא דנמרק ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיליפ דייווידסון

פיליפ "פיל" סקוט דייווידסון (באנגלית: Philip "Phil" Scot Davidson; נולד ב-24 באוגוסט 1960) הוא קצין בדימוס בדרגת אדמירל בצי ארצות הברית, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית. קודם לכן פיקד על פיקוד כוחות הצי. דייווידסון גדל בסנט לואיס שבמיזורי אליה עברו הוריו בנעוריו, למד בתיכון פרקווי ווסט והיה חבר בנבחרת השחייה של בית הספר. סיים ב-1982 את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והצטרף לצי. פיקד על פריגטת הטילים המונחים "USS Taylor", ועל סיירת הטילים המונחים "USS Gettysburg" (אוקטובר 2005 – יוני 2007). ב-2010 מונה למפקד קבוצת התקיפה 8 של הצי כמפקד נושאת המטוסים "דווייט אייזנהאואר" שנשלחה למשימות בים הערבי לתמיכה בכוחות האמריקאים במלחמת אפגניסטן ב-2013 מונה למפקד הצי השישי של ארצות הברית ובמקביל שירת גם כמפקד כוחות הצי של נאט"ו וכסגן מפקד פיקוד כוחות הצי באירופה ובאפריקה. בסוף שנה במקומו מונה ג'יימס פוגו. בדצמבר 2014 מונה למפקד פיקוד כוחות הצי (הצי האטלנטי) המהווה את הכוח הימי של פיקוד צפון של ארצות הברית ושירת בתפקיד עד מאי 2018. ב-30 במאי 2018 מונה למפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית שעם כניסתו לתפקיד שונה שמו לפיקוד האינדו-פסיפי. הוא כיהן בתפקיד עד אפריל 2021. מאוקטובר 2018 ועד פרישתו נשא דייווידסון בתואר "Old salt" כקצין הימי בעל הוותק הרב ביותר בצי. במהלך שירותו עוטר במדליית השירות המצוין של הצי, מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה ושש פעמים באות לגיון ההצטיינות. דייווידסון בעל תואר ראשון בפיזיקה, סיים בהצטיינות תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי. מדיה וקבצים בנושא פיליפ דייווידסון בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר צי ארצות הברית St. Louis native is new leader of U.S. Fleet Forces Command, סנט לואיס פוסט דיספאץ', 20 בדצמבר 2014
ג'נאנדראה נוזדה

גָ'נְאָנְדְרֵאָה נוֹזֶדָה (באיטלקית: Gianandrea Noseda, נולד ב-23 באפריל 1964) הוא מנצח איטלקי. נוזדה למד נגינה בפסנתר ובמקביל גם למד הלחנה וניצוח במילאנו. בהמשך השתלם בניצוח אצל דונאטו רנצטי, מיונג-וון צ'ונג וואלרי גרגייב. ב-1994 זכה נוזדה בתחרות הבינלאומית של קאדאקואז לניצוח על תזמורת ובאותה שנה התמנה למנצח הראשי של תזמורת קאדאקואז. הוא היה למנצח אורח ראשי בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג בשנת 1997. כמו כן כיהן כמנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם וכמנהל אמנותי של פסטיבל Settimane Musicali di Stresa e del Lago Maggiore באיטליה. בשנת 2001 היה למנהל האמנותי של פסטיבל סטרזה באיטליה. ב-2007 התמנה למנהל מוזיקלי של תאטרו רג'ו די טורינו. בדצמבר 2001 הוכרז על מינוי נוזדה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC, משרה שאליה נכנס בספטמבר 2002. ביולי 2003 האריך את החוזה שלו עם התזמורת עד 2008. הוא השתתף עם התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC במיזם של רדיו BBC 3, שקיים במנצ'סטר קונצרטים חיים של תשע הסימפוניות של בטהובן. הוא פרש מהתפקיד בשנת 2011, וכיום הוא משמש שם כמנצח כבוד של התזמורת. נוזדה משמש כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון וכמו כן הוא גם מנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית מאז מאי 2011, והוזכר כאחד מארבעה שעשויים להחליף את זובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית באוקטובר 2019. מאז שנת 2017 הוא משמש כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא ג'נאנדראה נוזדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'נאנדראה נוזדה ג'נאנדראה נוזדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'נאנדראה נוזדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'נאנדראה נוזדה, באתר ספוטיפיי ג'נאנדראה נוזדה, באתר AllMusic (באנגלית) ג'נאנדראה נוזדה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'נאנדראה נוזדה, באתר Discogs (באנגלית) ג'נאנדראה נוזדה, באתר Songkick (באנגלית) עומר שומרוני, "אופוס", ריאיון עם ג'אנאנדראה נוזדה, מנצח אורח על הפילהרמונית הישראלית (אורכב 18.07.2016 בארכיון Wayback Machine) 19 במרץ 2016 https://www.theguardian.com/media/2001/dec/20/broadcasting.uknews דייוויד וורד, הגרדיאן, "מאסטרו איטלקי ינצח על הפילהרמונית של ה-BBC", ‏ 20 בדצמבר 2001 https://www.theguardian.com/uk/2003/jul/23/arts.artsnews דייוויד וורד, "מנצח BBC חותם עד 2008, הגרדיאן, 23 ביולי 2007 https://www.theguardian.com/music/2005/jun/01/classicalmusicandopera1 טים אשלי, הגרדיאן, "הפילהרמונית של ה-BBC/נוזדה", 25 ביוני 2001
זרים מושלמים

זרים מושלמים (באיטלקית: Perfetti Sconosciuti) היא דרמה קומית איטלקית משנת 2016 בבימויו של פאולו ג'נובזה. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-11 בפברואר 2016 באיטליה. הסרט זכה בפרס "הסרט הטוב ביותר" לשנת 2016 בטקס האוסקר האיטלקי (David di Donatello). הסרט זכה ל-20 גרסאות רימייק בשפות שונות, ביניהן גרסה ברוסית בשם "רמקול". הסרט נכנס לשיאי העולם של גינס כסרט בעל מספר גרסאות הרימייק הגדול ביותר. בשנת 2018 הועלתה גרסה מומחזת של הסרט בתיאטרון הבימה. בשנת 2021 יצאה גרסה ישראלית לסרט באותו השם. במהלך מפגש ארוחת ערב בין 7 חברים (3 זוגות וגרוש אחד), נענים החברים לאתגר אותו יוזמת המארחת, להניח את המכשירים הסלולריים שלהם על השולחן, מתוך כוונה שכל הודעה או שיחה שיקבל אחד מהם תהיה גלויה לכל שאר החברים. במהלך הסרט, העניינים מסתבכים כאשר החברים מגלים עד כמה הם אינם מכירים אחד את השני כפי שחשבו בתחילה. ג'וזפה באטיסטון (Battiston) - פפה (Peppe) אנה פולייטה (Foglietta) - קרלוטה (Carlotta) מארקו ג'אליני (Giallini) - רוקו (Rocco) אדוארדו לאו (Leo) - קוסימו (Cosimo) ואלריו מאסטאנדריאה (Mastandrea) - ללה (Lele) אלבה רוהרוואכר (Rohrwacher) - ביאנקה (Bianca) קסיה סמוטניאק (Smutniak) - אווה (Eva) בנדטה פורקרולי (Porcaroli) - סופיה (Sofia) אתר האינטרנט הרשמי של זרים מושלמים (באיטלקית) "זרים מושלמים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זרים מושלמים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זרים מושלמים", באתר אידיבי "זרים מושלמים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבנר שביט‏, זרים לחג: איך נהיה "זרים מושלמים" להיט ענק בקופות ישראל ומה זה אומר עלינו, באתר וואלה, 14 באפריל 2017 עופרה עופר אורן, "זרים מושלמים": אילו סודות מסוכנים מכילים הטלפונים הניידים של כולנו, בבלוג "סופרת ספרים", 15 במרץ 2017 אורי קליין, למה "זרים מושלמים" הפך ללהיט בישראל ומה זה אומר עלינו?, באתר הארץ, 20 באפריל 2017 יעל שוב, "זרים מושלמים" יגרום לכם לחשוב פעמיים על הסמארטפון שלכם, באתר Time Out ישראל, 5 במרץ 2017 Nick Vivarelli, ‘They Call Me Jeeg’ Dominates Italy’s David di Donatello Awards, variety.com
מרגריט דוראן

מרגריט שארלוט דוראן (בצרפתית: Marguerite Charlotte Durand;‏ 24 בינואר 1864 – 16 במרץ 1936) הייתה שחקנית תיאטרון צרפתייה, עיתונאית, וסופרג'יסטית מובילה. מרגריט דוראן נולדה במשפחה במעמד הבינוני ונשלחה ללמוד במנזר קתולי. לאחר סיום בית ספר יסודי, התקבלה לקונסרבטוריום של פריז ואחריו הצטרפה ל Comedie Francaise, אחד מהתיאטראות הוותיקים בצרפת . ב 1888 ויתרה על קריירה בתיאטרון כדי להינשא לעורך דין צעיר ומצליח בשם ז'ורז' לאגר. הוא היה מקורב לקצין צבא בעל שאיפות פוליטיות, ז'ורז' בולנז'ה, ודרכם התוודעה מרגריט לעולם הפוליטיקה הרדיקלית. היא החלה בכתיבת פרסומים עבור בולנז'ה והתנועה ה"בולנז'יסטית".  נישואיה לא החזיקו מעמד ובשנת 1891  התגרשה והחלה לעבוד ב"לה פיגרו". בשנת 1896, שלח אותה העיתון לקונגרס הפמיניסטי הבינלאומי, לכאורה כדי לכתוב מאמר הומוריסטי. הכנס השפיע עליה מאוד ושנה לאחר מכן, ב-9 בדצמבר 1897, דוראן ייסדה עיתון יומי פמיניסטי בשם "הקלע" (La Fronde). עיתון זה היווה המשך לעיתונה של הוברטין אוקלר (Hubertine auclert: La Citoyennenne)  בעיתון של דוראן עבדו רק נשים, בכל המקצועות, תמורת שכר שווה לזה של עמיתיהם בעיתונים אחרים. בתכניו הטיף למען זכויות נשים, כולל זכותן להיות חברות בלשכת עורכי הדין וכן ללמוד בבית הספר לאמנויות (Ecole des beuax arts). במאמריו הראשיים דרש גם את זכותן של נשים להימנות על  לגיון הכבוד ולהשתתף בדיונים פרלמנטריים. הכתבות שלו היו הראשונות להיות נוכחות במקומות אלו מתוקף תפקידן. ב-1907 ארגנה קורס לנשים עובדות, סייעה בייסוד איגודים מקצועיים לנשים עובדות  וב-1910, ארגנה רשימת מועמדות לבחירות לרשות המחוקקת (כולל עצמה). סייעה בהקמת תוכנית שהות עבור עיתונאיות ב-Pierrefonds במחוז פיקארדי. הייתה פעילה למען זכות נשים לעבוד, ותמכה בהקמת מספר איגודים מקצועיים לנשים. דוראן, נחושה במאבקה עבור שוויון נשים, הייתה אישה בעלת סגנון ואלגנטיות והייתה מפורסמת בטיוליה ברחובות פריז עם חיית המחמד שלה, אריה בשם "טיגר". הייתה הכוח המניע בהקמת בית קברות לחיות מחמד Cimetière des Chiens בפרבר של פריז Asnières-sur-Seine שבו האריה שלה נטמן בסופו של דבר. האקטיביזם שלה משך יחס של כבוד חסר תקדים לפמיניזם בצרפת ובאירופה. לאורך הדרך, ליקטה אוסף עצום של מאמרים בנושא נשים, אותם העבירה לממשלה ב-1931. בשנה שלאחר מכן, נפתחה בפריז ספריית מרגריט דוראן, שנותרה עד היום אחד המקורות הטובים ביותר בעולם למחקר בפמיניזם ובהיסטוריה של נשים. פרטים אודות מרגריט דוראן ניתן למצוא בשפה האנגלית בספרה של פרופסור מרי לואיז רוברטס האמריקאית, מ-2002, Disruptive act: The new woman in fin de siecle France. בצרפתית הופיע הספר (1864-1936): Marguerite Durand "le Temps" by Jean Rabaut in 1996 מדיה וקבצים בנושא מרגריט דוראן בוויקישיתוף מרגריט דוראן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Roberts, Mary Louise (Autumn 1996). "Acting Up: The Feminist Theatrics of Marguerite Durand". French Historical Studies. 19 (4): 1103–1138. doi:10.2307/286666. JSTOR 286666. The Street, the City, March 16, 1936: Marguerite Durand, French actress, journalist, and leading suffragette dies., The Street and the City, ‏2016-03-16
עיר בלב מדבר

עיר בלב מדבר (השם המקורי: הרפתקאותיה המתמיהות של משלחת ברסאק, צרפתית: L'Étonnante Aventure de la mission Barsac) הוא ספר שמיוחס לז'ול ורן ונכתב (בהשראת שני כתבי יד בלתי גמורים של ורן) על ידי בנו, מישל ורן. הספר יצא לאור לראשונה כסיפור בהמשכים בשנת 1914, ויצא כספר בשנת 1919. הספר מספר על משלחת שיצאה לאפריקה, נחטפה והובאה לעיר מסתורית, הנשלטת בידי עריץ המצויד באבזרים משוכללים. הספר ידוע בשל תיאוריו של ורן על מכשיר הדומה לטלוויזיה של ימינו, וכן מכונות מוטסות שלא היו באותה תקופה. התרגום העברי נכתב בידי שלמה סקולסקי, בשנת 1961, ויצא בהוצאת עמיחי. מדיה וקבצים בנושא עיר בלב מדבר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נסורת

נסורת היא שבבי עצים הנותרים אחרי ניסור עץ. הנסורת יכולה להיווצר גם על ידי בעלי חיים מסוימים שחיים בעץ. הנסורת יכולה להוות סכנה בריאותית ותעשייתית ולעודד התפשטות דליקות. אולם, יש גם שימושים מועילים לנסורת. הנסורת נמכרת לצורך ריפוד לולים ותאי סוסים, ספיגת שמנים ונוזלים ועישון דגים. הנסורת משמשת גם ליצירת עיסת עץ, וכן היא משמשת גם במיצגים אמנותיים, כמו רכבות מינאטוריות. הנסורת משמשת לייצור פחם, והתיעוד הראשון לשימוש כזה הוא של הנרי פורד, מייסד חברת הרכב פורד. חומר חלקיקי מדיה וקבצים בנושא נסורת בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'לאלאבאד

האם התכוונתם ל... ג'לאלאבאד (אפגניסטן) – עיר באפגניסטן, בירת מחוז ננגרהאר ג'לאל-אבאד (מחוז) – מחוז בקירגיזסטן ג'לאל-אבאד – עיר בקירגיזסטן, בירת המחוז ג'לאלאבאד (פנג'אב) – עיר במדינת פנג'אב בהודו ג'לאלאבאד - כינוי לעיר סילהט בבנגלדש
יוסף חיים ילוז

הרב יוסף חיים ילוז (20 במרץ 1880 – 29 ביולי 1961) היה שד"ר מטבריה, מרבני העיר ומחבר ספרים רבים. נולד בטבריה ב-20 במרץ 1880 (ח' בניסן ה'תר"ם) לשמחה ולרב אליהו ילוז, בן למשפחה שמוצאה במרוקו. בילדותו למד אצל אביו, וכשזה האחרון יצא לשליחות כשד"ר, המשיך ללמוד אצל הרב יעקב חי זריהן והרב משה מאיר חי אליקים. בסיום לימודיו נישא ליוכבד בת הרב אבנר ישראל הצרפתי מפאס, והחל להתפרנס מהוראת תלמידים והכנתם לבר מצווה. כן אסף ורכש ספרים רבים, הקים ספרייה פרטית, והגיה והוציא לאור את ספרי אביו. בשנת 1899 (ה'תרנ"ט) התלווה לאביו בשליחות כוללות טבריה לערי מרוקו, שם התקרב לרבנים המקומיים, ומשם המשיכו למצרים. כשחזרו בשנת 1902 (ה'תרס"ב) לטבריה, המשיך לעמוד לצד אביו, וסייע לו בתפקידיו השונים ברבנות. בחודש ספטמבר 1931 (תשרי ה'תרצ"ב) התאלמן מאשתו, וב-29 ביולי 1961 (כ"ז בתמוז ה'תשכ"ב) הלך לעולמו. שני בניו הידועים היו הרב משה אהרון, והרב אברהם נסים. אוצר יוסף - זכרונות לרבנים, כולל כל ספרי הרבנים בישראל משנת ה'תרכ"ג עד לימיו שם יוסף - שמות הרבנים הנודעים מטבריה ומחברי ספרים משנת ה'ת"ק, שני חלקים טוב רא"י - הודפס בספרו "שם יוסף" טוב שם - הודפס בספרו "שם יוסף" ילקוט יוסף - עניינים שונים, פסקי דין מרבנים וסיפורים, כולל תולדות הרב חיים בן עטר ותלמידיו תולדות אליהו - תולדות חיי אביו, הרב אליהו ילוז, ירושלים ה'תרצ"ג ימי חיי - דרושים מעוז חיי - על התנ"ך טועמיה חיים - דיני וטעמי המצוות זכרונות לרבנים - תולדות רבני ישראל וטבריה בפרט מצבת אבן - רשימת הרבנים הקבורים בטבריה משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 287 - 288) חכם יוסף חיים ילוז, באתר החכם היומי יוסף חיים ב"ר אליהו ילוז, בספר יהודי המזרח בארץ ישראל, באתר HebrewBooks הרב יוסף חיים ילוז, באתר Geni יוסף חיים ילוז, באתר "החכם היומי"
חסידת אוכף

חסידת אוכף (שם מדעי: Ephippiorhynchus) הוא סוג של עופות ממשפחת החסידתיים. אלו עופות גדולים היכולים להגיע לגובה 140 ס"מ ולמוטת כנפיים של 230-270 ס"מ. הם חיים באגמים ובביצות באפריקה, דרום מזרח אסיה ואוסטרליה. הם בעלי מקור גדול בצבע אדום-שחור עם עיטורים צהובים - אצל חסידת האוכף - או שחור לגמרי אצל שחורת-הצוואר. לשני המינים יש גוף וכנפיים שחורים. הם קרובי משפחה של חסידת היאבירו הענקית וכן של עופות המרבו. מינים: חסידת האוכף (Ephippiorhynchus senegalensis) חסידה שחורת-צוואר (Ephippiorhynchus asiaticus) מדיה וקבצים בנושא חסידת אוכף בוויקישיתוף חסידת אוכף, באתר ITIS (באנגלית) חסידת אוכף, באתר NCBI (באנגלית) חסידת אוכף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חסידת אוכף, באתר GBIF (באנגלית)
פשוק-מקור

פשוק-מקור (שם מדעי: Anastomus) הוא סוג של עופות ממשפחת החסידתיים בו שני מינים המצויים בהודו, דרום-מזרח אסיה וגם באפריקה שמדרום לסהרה ומדגסקר. עופות אלה הם אוכלי רכיכות ובעלי מקור ענקי המעוקל בחלק העליון כך שיוכל לחלץ את הרכיכות מהקונכיות שלהם. הם ניזונים בעיקר ממיני חלזונות שונים. הם בעלי נוצות כהות ורוב זמנם מצויים על הקרקע. מינים: פשוק-מקור אסייתי (Anastomus oscitans) פשוק-מקור אפריקני (Anastomus lamelligerus) מדיה וקבצים בנושא פשוק-מקור בוויקישיתוף פשוק-מקור, באתר ITIS (באנגלית) פשוק-מקור, באתר NCBI (באנגלית) פשוק-מקור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פשוק-מקור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פשוק-מקור, באתר GBIF (באנגלית)
חובה מנוקדת

חובה מנוקדת (שם מדעי: Lissotis) הוא סוג של עופות קרקע אפריקניות ממשפחת החובתיים. בעבר הם היו שייכות לסוג חובה לבנת-עורף. חובות אלה בעלות נוצות אפורות עם נקודות לבנות עליהם ובעלי בטן, חזה וצוואר שחורים. הם חיות בערבות הסוואנה וניזונים הן מהחי והן מהצומח. בסוג 2 מינים: חובת הארטלוב (Lissotis hartlaubii) חובה שחורת בטן (Lissotis melanogaster) מדיה וקבצים בנושא חובה מנוקדת בוויקישיתוף חובה מנוקדת, באתר ITIS (באנגלית) חובה מנוקדת, באתר NCBI (באנגלית) חובה מנוקדת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חובה מנוקדת, באתר GBIF (באנגלית)
יגניונטקוב

יגניונטקוּב (בפולנית: Jagniątków, נהגה: [jagˈɲɔntkuf]; בגרמנית: Agnetendorf, אגנטנדורף) היא עיירת נופש פופולרית בשלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. סמוכה לילניה גורה וחלק מתחום השיפוט שלה. הכפר הוקם בידי פרוטסטנטים בוהמיים בשנת 1621 ונקרא על שם ברברה אגנס פון שאפגוטץ' (אנ') אשתו של הרוזן לאופולד פון שאפגוטץ' בעליה של מצודת חויניק (בגרמנית: קינאסט) (אנ'), שסייעה לפרוטסטנטים נרדפים שנמלטו מצ'כיה. מאמצע המאה ה-19 יגניונטקוב היא עיירת נופש פופולרית ובה אכסניות רבות. העיירה היא הגבוהה ביותר באזור וממנה מובילים שבילים רבים להולכי רגל ולרוכבי אופניים במסלולים שונים להרי קרקונושה (אנ'). עד 1945 הייתה העיירה חלק מגרמניה, ונקראה אגנטנדורף (על שם אגנס פון שאפגוטץ', בהטיה הגרמנית). התושב המפורסם ביותר שלה היה הסופר והמחזאי הנטורליסט, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1912, גרהרט האופטמן. מיד לאחר מלחמת העולם השנייה גורשה אוכלוסייתה הגרמנית של העיירה, ושמה שונה לאגניישקוב (Agnieszków). לאחר כשנה קיבלה העיירה את שמה הנוכחי. האופטמן שלא היה אהוד על הנאצים, נשאר בעיירה עד מותו ב-1946. בווילה שבנה עבור אשתו השנייה, מוצגת גלריה שבה ציורים של סצינות מתוך ספריו. מאז 1998 נכללת העיירה במחוז העירוני של ילניה גורה. מדיה וקבצים בנושא יגניונטקוב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל אוטווה

סמל העיר אוטווה מורכב משלט אצולה המוחזק משני צדדיו על ידי כורת עצים הנושא בידו גרזן וכן רובאי קנדי. הן החייל והן כורת העצים עומדים על גבעת דשא. על גבי שלט האצולה עצמו מצויר צלב כחול על רקע לבן. ברביע הימני התחתון שיוצר הצלב מצוי עלה עץ אדר - סמל קנדה, וברביע השמאלי העליון כתר מלכות אדום. מעל מגן האבירים מצוירים על רקע אדום שני חצים מוצלבים מצד שמאל, אצטרובל ושני כלי עבודה מוצלבים. מעל מגן האבירים מצויר עץ אורן העומד על ענפי עץ אלון. בתחתית הסמל, על גבי קלף רשום מוטו העיר: ADVANCE OTTAWA EN AVANT - "התקדמי אוטווה" רשות הסמלים הקנדיים
טוד וולטרס

טוד דניאל וולטרס (באנגלית: Tod Daniel Wolters) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון כיהן כמפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית והמפקד העליון של כוחות נאט"ו באירופה. לפני כן שירת כמפקד כוחות חיל האוויר האמריקאי באירופה ובאפריקה, וכן פיקד על כוחות האוויר של נאט"ו. וולטרס סיים ב-1982 את לימודיו באקדמיית חיל האוויר. שירת כמדריך טיסה וכטייס מטוסי OV-10 ברונקו ו-F-15 איגל. בינואר 1999 מונה למפקד טייסת קרב 19 (טייסת F-15), בשנים 2002–2004 פיקד על להק המבצעים של כנף 1, ב-2003 עמד בראש כוח המשלוח האווירי 482 שהוצב במזרח התיכון. בשנים 2004–2006 פיקד על כנף האימונים 47 בבסיס לפלין שבטקסס. ביוני 2006 מונה למפקד כנף הקרב 325, המפעילה מטוסי F-22 ראפטור. במרץ 2008 מונה לתפקיד מטה במפקדת בעלות הברית בקאבול שבאפגניסטן. באפריל 2009 לקצין המבצעים של פיקוד החלל של חיל האוויר. במאי 2011 מונה למפקד כוח המשימה של חיל האוויר באפגניסטן וסגן מפקד פיקוד הכוחות האמריקאים באפגניסטן. ביוני 2012 מונה לראש הלשכה המשפטית במשרד מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. בספטמבר 2013 מונה למפקד חיל האוויר ה-12 ומפקד כוחות האוויר של פיקוד דרום של ארצות הברית. בדצמבר 2014 מונה לסגן לענייני מבצעים של ראש מטה חיל האוויר, ביולי 2015 מונה לראש אגף מבצעים במפקדת המטות המשולבים. באוגוסט 2016 קודם לדרגת גנרל מונה למפקד כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה, המפקד גם על כוחות האוויר של נאט"ו. במאי 2019 החלף על ידי ג'פרי הריגיאן ומונה למפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית ולמפקד העליון של כוחות נאט"ו באירופה. הוא שירת בתפקיד עד יולי 2022. במהלך שירותו צבר מעל 5,000 שעות טיסה, על מטוסי T-38 טאלון, F-15C איגל, F-22 ראפטור, A-10 ת'נדרבולט II ו-OV-10 ברונקו. לוולטרס תואר שני בביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצבא, תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל, ותואר ראשון בלימודי תעופה מאקדמיית חיל האוויר. ביקורו של טוד וולטרס בישראל, יולי 2019 מדיה וקבצים בנושא טוד וולטרס בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר חיל האוויר של ארצות הברית
מפלגת הפיראטים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מפלגת הפיראטים – כינוי שאומץ על ידי מפלגות פוליטיות במדינות שונות הדוגלות בזכויות אדם, דמוקרטיה נזילה (לעיתים גם בדמוקרטיה ישירה), רפורמות בדיני זכויות יוצרים ופטנטים, תוכן חופשי, פרטיות, שקיפות וחופש המידע. האינטרנציונל של מפלגות הפיראטים – ארגון גג פוליטי בינלאומי של מפלגות פיראטים מרחבי העולם. הפיראטים – מפלגה ישראלית שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-19 וה-.20 מפלגת הפיראטים של גרמניה מפלגת הפיראטים של שוודיה מפלגת הפיראטים איסלנד
יועזר איש הבירה

יועזר איש הבירה היה תנא מתלמידי בית שמאי, חי במאה הראשונה לספירה בארץ ישראל. מוזכר פעם אחת במשנה במסכת ערלה (משנה, מסכת ערלה, פרק ב', משנה י"ב). את "בירה", יש המפרשים כמקום סמוך לירושלים ("מלאכת שלמה"), ויש מפרשים כמקום בהר הבית או הר הבית עצמו. (על פי: תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ב', עמוד א', דברי הימים א', כ"ט, י"ט, נחמיה, ב', ח', נחמיה, ז', ב', משנה, מסכת פסחים, פרק ג', משנה ח'). תפארת ישראל - בחלק הפשט: "יכין", מסביר כי היה שר בכיר האחראי על בית המקדש: "איש הבירה. ר"ל היה שר בבית המקדש לצוות ולפקד בכל העניינים דבית המקדש נקרא בירה" (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ב', עמוד א'). הוא מוזכר במסכת ערלה בסדר זרעים בדיון על תערובות בהן מתערבבת "תרומה" (המותרת למאכל רק לכוהנים) במאכל, בסוגיה האם "שְֹאוֹר שֶׁל חֻלִּין וְשֶׁל תְּרוּמָה שֶׁנָּפְלוּ לְתוֹךְ עִסָּה", גורמים לכך שהעיסה תהיה אסורה בשימוש (משנה, מסכת ערלה, פרק ב', משנה י"א). זאת, במצב בו כל סוג שאור ("חולין" או "תרומה") שאין כמות מספקת לחמץ את העיסה, אך הכמות כוללת מחמיצה את העיסה. בעדותו, שאל את דעתו של רבן גמליאל הזקן בסוגיה, כאשר פגש אותו בהר הבית (ב"שער המזרח"), והוא מאשר את דעת החכמים הקובעת שהעיסה מותרת, כל עוד לא היה בשאור של האיסור כמות המספיקה לחמץ את העיסה. יוֹעֶזֶר אִישׁ הַבִּירָה הָיָה מִתַּלְמִידֵי בֵּית שַׁמַּאי, וְאָמַר. שָׁאַלְתִּי אֶת רַבָּן גַּמְלִיאֵל הַזָּקֵן עוֹמֵד בְּשַׁעַר הַמִּזְרָח, וְאָמַר. לְעוֹלָם אֵינוֹ אוֹסֵר, עַד שֶׁיְּהֵא בּוֹ כְּדֵי לְחַמֵּץ. — משנה, מסכת ערלה, פרק ב', משנה י"ב עדותו דומה במבנה לעדותו של דּוֹסְתַּאי, אִישׁ כְּפַר יַתְמָה (משנה, מסכת ערלה, פרק ב', משנה ה'). כיוון שיועזר היה מבית שמאי ורבן גמליאל הזקן מבית הילל (היה נכדו של הלל הזקן), מעשה זה הובא לראיה "שאף מתלמידי בית שמאי קבלו מבית הלל" . על שמו קרוי רחוב ביפו. הרב אהרן הימן, "יועזר איש הבירה", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 755, באתר היברובוקס פינחס קהתי, "משניות מבוארות". יום-טוב ליפמן הלר, "תוספות יום טוב".
עזרת כהן

עזרת כהן הוא ספר שאלות ותשובות בנושאי חלק אבן העזר של השו"ע מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי לארץ ישראל וראש ישיבת מרכז הרב. הספר מכיל 109 תשובות בענייני הלכות אישות והנלווה להן. הספר נערך על ידי בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק. הוא יצא לראשונה בהוצאת מוסד הרב קוק, בשנת תשכ"ט. את סידור המפתחות לספר עשה הרב יעקב פילבר. המהדורה האחרונה יצאה במוסד הרב קוק בשנת תשנ"א. הלכות פריה ורבייה (עמ' א–ט). הלכות אישות (עמ' יא–קלט). הלכות קידושין (עמ' קמה–קצט). הלכות כתובות (עמ' ר–ריב). הלכות גיטין (עמ' ריג–שפ). הלכות יבום וחליצה (עמ' שפא–שצו). מילואים והשמטות (עמ' שצז–תב). הערות הלכתיות שכתב הרצי"ה (עמ' תג–תכח). מפתחות (נכתב על ידי הרב יעקב פילבר; עמ' תלא–תפה). עזרת כהן באתר אוצר החכמה אתר מוסד הרב קוק הקדמה לספר עזרת כהן ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.