laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרה מאורו

פרה מאורו (באיטלקית: Fra Mauro;‏ 1385 בערך – 1459) היה נזיר וקרטוגרף ונציאני בן המאה ה-15, איש המסדר הקמלדולסי, שהכין וייצר את מפותיו במנזר סן מיקלה באי מוראנו בלגונה של ונציה. ב-1457 הוא שרטט מפה מדויקת להפליא של העולם הישן והוסיף לה הערות רבות, המשקפות את הידע הגאוגרפי של זמנו. המפה ידועה כיום בשם "מפת פרה מאורו". מהדורה מוערת שלה הוצאה לאור ב-2006 על ידי פיירו פלקטה (Piero Falcheta). פרה מאורו הכין את המפה באישורו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל. אנדראה ביאנקו, ספן וקרטוגרף שיצר ב-1436 אטלס ובו מפה הקרויה על-שמו "מפת ביאנקו", השתתף עם פרה מאורו בהכנת המפה, כפי שמעידים רישומי התשלומים שקיבל בין השנים 1448 ו-1459. המפה הושלמה ב-24 באפריל 1459 ונשלחה לפורטוגל אך לא שרדה עד ימינו. אל המפה צורף מכתב משליט ונציה אל הנסיך אנריקה הספן, דודו של אפונסו החמישי. המכתב מחזק את ידי אנריקה ומפציר בו להמשיך לממן מסעות מחקר. פרה מאורו נפטר שנה אחר כך, ב-1460, בעודו מכין העתק מן המפה עבור הסניוריה של ונציה, והמלאכה הושלמה על ידי אנדראה ביאנקו. מדליה הונפקה לכבודו של פרה מאורו עוד בימיו ובה הוא מכונה "Geographus incomparabilis" ("גאוגרף שאין שני לו"). מפת פרה מאורו הושפעה מן הגאוגרפיה הסינית, כפי שעולה מדבריו של ניקולו דה קונטי, ונציאני גם הוא. השפעות אלה כוללות כפי הנראה גם טעויות, כמו הנהר העצום הזורם ממרכז אפריקה אל הים האדום. ידוע כי שרדו לימינו שני העתקים בלבד ממפותיו האחרות של פרה מאורו. אחת היא מפה פורטולנית המצויה בספריית הוותיקן (Codice Borgiano V), שהוצאה לאור ב-1944 על ידי רוברטו אלמאיה (Roberto Almagià). השנייה זוהתה על ידי אנטוניו ראטי כהעתק מ-1541 של מפה אבודה של פרה מאורו שהכין ג'ורג'ו קלפודה מקנדיה; מפה זו נמכרה ב-1984 במכירה פומבית במילנו לאספן פרטי, וכפי הנראה נמצאת כיום בצרפת. מכתש פרה מאורו ותצורת פרה מאורו בירח נקראים על שמו, שאסטרונאוטים מן החללית אפולו 14 ביקרו בהם. צוות אפולו 13 ניסה גם הוא להגיע אליהם, אך נאלץ לשוב על עקבותיו בשל תקלה טכנית. מדיה וקבצים בנושא פרה מאורו בוויקישיתוף Paul K. Manansala Nicolo de Conti, in Quests of the Dragon and Bird Clan website, accessed 2008-03-17 Roberto Almagià, Monumenta cartographica vaticana, (Rome 1944) I:32-40; Heinrich Winter, "The Fra Mauro Portolan Chart in the Vatican" Imago Mundi 16 (1962), pp. 17-28. Galleria Salomon Agustoni Agrati, 24 October 1984, 40,000,000 lire . Antonio Ratti, " A Lost Map of Fra Mauro Found in a Sixteenth Century Copy" Imago Mundi 40 (1988), pp. 77-85..
Wild Gunman

אקדוחן פרוע (באנגלית: Wild Gunman) הוא משחק וידאו אשר יצא במקור לקונסולה Nintendo Entertainment System בשנת 1984, פותח על ידי חברת Intelligent Systems והופץ על ידי חברת נינטנדו. "אקדוחן פרוע" היה אחד המשחקים הראשונים שעשו שימוש באקדח אלקטרוני בקונסולת NES של נינטנדו. מטרת המשחק היא לנצח דו-קרבים נגד שודדים במערב הפרוע. מכונת ארקייד של המשחק הופיעה בסרט "בחזרה לעתיד 2" כאשר מרטי מגיע לעתיד לשנת 2015 ופוגש בשני ילדים אשר אינם מתרשמים מהמשחק, בטענה שהוא כמו "צעצוע של תינוקות" משום שהוא מצריך שימוש בידיים בשביל לשחק בו. Wild Gunman, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאטס והכלב

קאטס והכלב (באנגלית: Katts and Dog) היא סדרת טלוויזיה קנדית אשר הופקה בין השנים 1988–1992. הסדרה התמקדה בעלילותיהם של השוטר האנק קאטס והשותף שלו, כלב הזאב רינטי אשר פותרים יחד תעלומות ונלחמים בפשע. בישראל, הסדרה שודרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. כמו כן הסדרה שודרה בישראל גם בערוץ המזרח התיכון בשנות התשעים. "קאטס והכלב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קאטס והכלב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליבריוס

האפיפיור ליבריוס (בלטינית: Liberius; מת ב-24 בספטמבר 366) כיהן בתפקידו החל מ-17 במאי 352 עד מותו. הוא האפיפיור הקדום ביותר שלא זכה לקנוניזציה כקדוש, אם כי הוא הוכתר לקדוש בכנסייה האורתודוקסית המזרחית. ליבריוס ירש בתפקידו את יוליוס הראשון, ולפי הקטלוג הליבריאני שסוקר את האפיפיורים מפטרוס ועד ליבריוס, הוא החל לכהן ב-22 במאי. לאחר כינוס סינוד רומאי פעולתו המתועדת הראשונה הייתה לכתוב לקיסר קונסטנטיוס השני, וביקש ממנו לכנס מועצה באקוויליה שתעסוק בנושא של אתנסיוס מאלכסנדריה; אולם, הקיסר אילץ את השליח לכתוב כנגד רצונו מכתב גינוי על הפטריארך האורתודוקסי של אלכסנדריה. ליבריוס היה אחד מהיחידים שסירב לחתום ב-355 על כתב גינוי לאתנסיוס, שהוצא מחדש במילאנו כצו קיסרי לכל הבישופים המערביים. אל ליבריוס הצטרפו אוסביוס מוורצ'לי, דיוניסיוס ממילאנו ולוציפר מקליארי. התוצאה העיקרית של סירוב זה הייתה העברתו לברואה שבתראקיה; האנטי אפיפיור פליקס השני החליף אותו בתפקידו. גלותו של ליבריוס נמשכה שנתיים, ובסופן הקיסר החזיר אותו לרומא; אולם, כיוון שבישופות רומא הייתה באופן רשמי בידיו של פליקס, חלפה שנה נוספת עד שליבריוס חזר לתפקידו. כוונתו של הקיסר הייתה שליבריוס ימשול על הכנסייה ביחד עם פליקס, אך לאחר הגעתו של ליבריוס תושבי רומא גירשו את פליקס. ליבריוס ופליקס לא נטלו חלק במועצת רימיני שהתכנסה בשנת 359. לאחר מותו של קונסטנטיוס ב-361 ליבריוס ביטל את החלטות המועצה, אך בהסכמתם של הבישופים אתנסיוס והילריוס החזיר לתפקידם את הבישופים שהביעו את הסכמתם להחלטות המועצה וביטלו אותה לאחר מכן. ליבריוס העניק יחס מועדף למשלחת שהגיעה אליו מהאפיסקופליות המזרחית בשנת 366, וקלט לתוך הקהילה שלו את המתונים מבין האריאנים. הוא מת ב-24 בספטמבר 366. ליבריוס באנציקלופדיה הקתולית אגרותיו וכתביו של ליבריוס ב-Documenta Opera Omnia כרונולוגיה של החלטותיו של ליבריוס(הקישור אינו פעיל, 22.5.2021) ליבריוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לפי ה-Liberian Catalogue ליבריוס הוכתר ב-22 במאי, אך לפי האנציקלופדיה הקתולית הדבר התרחש ב-17 במאי, תוך ציון כי 22 במאי לא היה יום ראשון. ייתכן והתאריך היה 21 ביוני שנפל ביום ראשון, הנבדל מ-22 במאי רק באות אחת בלוח השנה הרומי
יתומי הסערה

האם התכוונתם ל... יתומי הסערה (קומיקס) – סדרת קומיקס של רון זיסנבך שהתפרסמה בעיתון הארץ בשנים 2000 - 2001 יתומות הסערה – סרט של ד. ו. גריפית' משנת 1921
תצורת מאליח

תצורת מאליח היא תצורה של סלע אבן גיר מתקופת היורה שנחשפה במורדות המצודה הצלבנית בורג' אל-מלח. זה המקום היחיד בארץ ישראל בו נחשפו סלעים מתקופת היורה, בין הר החרמון לבין מכתש רמון. בגבעה בה מצויים סלעי התצורה ניכרת השפעת הסחיפה. כך נוצרת צורה מינאטורית של קרחונים, תופעה המוסברת במבנה המיוחד של אבן הגיר מתקופת היורה. צילום מקרוב של הסלע יוצר את הרושם כאילו הצילום נעשה באזורים לא מוכרים בארץ. מנחם מרקוס כותב כי מבנה דומה של סלעים, המכונה טרשונים (Lapie's), מצוי באזור רמתא - כפר שובא - הר דב, במורדות החרמון, אף הוא מתקופת היורה. מנחם מרקוס, בקעת הירדן ומזרח השומרון, רשות שמורות הטבע, 1992. צבי אילן, בקעת הירדן ומדבר שומרון, הוצאת עם עובד - תרבות וחינוך, תל אביב, 1973 י' מימרן, מחקרים גאולוגיים חדשים ביהודה ושומרון, החברה הגאולוגית הישראלית, מרץ 1972 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילהלם קוהן

וילהלם קוהן (בגרמנית: Wilhelm Cohn;‏ 6 בפברואר 1859, ברלין – 17 באוגוסט 1913, ברלין) היה שחמטאי יהודי-גרמני. קוהן השתתף במספר תחרויות חזקות. בשנת 1897 חלק מקום 13-14 בתחרות ברלין (ניצח: רודולף שארושק). בשנת 1898 חלק מקום 2-4 בקלן (ניצח: עמוס ברן). בשנת 1899 חלק מקום 10-11 בתחרות לונדון (ניצח: עמנואל לסקר). בשנת 1900 הגיע קוהן למקום השישי בתחרות מינכן (ניצחו: גזה מארוצי, הרי נלסון פילסבורי וקרל שלכטר). בשנת 1902 הגיע קוהן למקום ה-13 בתחרות הנובר (ניצח: דוד ינובסקי). קוהן ניצח בתחרויות משנה אחדות לרבות ברלין 1893, לייפציג 1894, הייסטינגס 1895, אייזאך 1896, ברלין 1908, וכן הגיע למקום השלישי בתחרות ברמן 1905. הוא חלק מקום 2-3 בתחרות ברלין 1911 (ניצח: קארל אהוס). קוהן השתתף בדו-קרבות מול קארל אוגוסט ואלברודט בשנת 1894 והפסיד 0-5 ונגד ארהרדט פוסט לו הפסיד בשנת 1910 בתוצאה +3-6=3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). וילהלם קוהן, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מידע כללי
סמל טריטוריית הבירה האוסטרלית

סמל טריטוריית הבירה האוסטרלית עוצב בשנת 1927 על ידי משרד הפנים והטריטוריות (Commonwealth Department of Home Affairs and Territories), לבקשת משרד ההגנה (Commonwealth Department of Defence) אשר השיקה באותה עת את אוניית הוד מלכותה קנברה, וביקשה סמל עבור הספינה (בהתאם לסמל טריטוריית הבירה). ועדת הבירה הפדרלית (ה-FCC) הכריזה על תחרות לעיצוב הסמל עבור הטריטוריה, ובאפריל 1928 נבחרה הצעתו של סי. אר. ויילי (C. R. Wylie). הצעה זו נשלחה למכללת שלטי האבירים שבלונדון לאישור הסמל. באותה עת עוד לא היה בסמל המוטו. לאחר מספר שינויים אשרה מכללת שלטי האבירים את הסמל, והוא הוענק רשמית לטריטוריה ב-7 בנובמבר 1928. במרכז הסמל - שלט האצולה שרקעו כחול ובמרכזו טירה לה שלושה מגדלים, המסמלים את שלוש הרשויות הממוקמות בטריטוריית הבירה (המבצעת, המחוקקת והשופטת). מעל הטירה מוצלבות באלכסון חרב המסמלת את כוחות ההגנה של אוסטרליה ושרביט המסמל את הפרלמנט האוסטרלי. במרכז החרב והשרביט המוצלבים כתר המסמל את המלוכה האוסטרלית. מתחת לטירה שושן צחור - סמל דוכס יורק אשר פתח את בניין הפרלמנט האוסטרלי בשנת 1927. מעל שלט האצולה, כציצה - שער מתרומם המסמל את ארמון וסטמינסטר (מושב הפרלמנט הבריטי) - עליו מתבססת השיטה הפרלמנטרית האוסטרלית. מאחורי השער המתרומם מצויר עץ הסמל את קנברה. תומכי שלט האצולה הם ברבור שחור אוסטרלי המסמל את האבוריג'ינים של אוסטרליה וברבור לבן המסמל את המתיישבים הלבנים שהגיעו מאירופה. בראשית שנות ה-30 נוסף המוטו על קלף בתחתית הסמל. במקור נוסף המוטו בלטינית: "Pro Rege, Lege et Grege" (כאשר הכוונה הייתה שהמוטו יציין "עבור המלך, החוק והעם"). בשנת 1935 הוחלף המוטו הלטיני במוטו באנגלית: "For the King, the Law and the People".
ואדי א-זרקא

ואדי א-זרקא הוא נחל, בו זורמים מי מעיינות כל השנה. שמו מתקשר למילה אזרק שפירושה צבע כחול. בעברית הוא נקרא נחל נטוף עליון. הנחל נמצא דרומית-מערבית מהיישוב נווה צוף ומנקז אל אגן נחל איילון. מוצאו של הואדי הוא במרכז הרי גופנא באזור הכפר דיר ניזאם. אל ואדי זרקא מתחבר ואדי טווחין שראשיתו למרגלות גבעת נבי עי'ת. הוא עובר בתחום שמורת "עיינות זרקא". השמורה משתרעת על פני יער אל האשמי, אפיק ואדי א-זרקא וואדי א-טווחין ושטחה הוא 3,285 דונם. השמורה נמצאת ממערב לדרך מקומית 4556. בערוץ ואדי זרקא נובעים כעשרים מעיינות שכבה. מי המעיינות נאגרים בבריכות בנויות ומשקים בתי שלחין ומטעים. בערוץ הראשי מספר גבים גדולים ובריכות מים קטנות וסביבן צמחיית מים עשירה. מצפון מערב לנחל, מצידו השני של הכביש המקומי, מצוי נחל אל האשמי בו נמצא חורש ים תיכוני, מעורב בעצי אורן נטועים ועצי אלון מצוי ואלת המסטיק. היער נטוע על גבי מסדרון קמור תלול עם סלעים מתקופת הקרטיקון התחתון. דרגשי הסלע גבוהים ומשוכבים וביניהם שכבות קרקע טרה רוסה. מפת טיולים וסימון שבילים 7: השרון והשומרון. בהוצאת "הועדה לסימון שבילים בישראל". מדיה וקבצים בנושא ואדי א-זרקא בוויקישיתוף שמורת הטבע עינות זרקא(הקישור אינו פעיל), רשות הטבע והגנים השמורה באתר iNature
שער מתרומם

שער מתרומם או שער סורג הוא שער עשוי סורג מתכת, עץ או שילוב של שניהם, המהווה חלק מביצורי מבצר או טירה. בשערים מתרוממים נעשה שימוש בטירות בימי הביניים במטרה להגן על הכניסה אל האזור המבוצר. השער התרומם לתוך מבנה מגדל שמעל השער על מנת לאפשר כניסה לטירה, והורד כך שקצותיו ננעצו בקרקע על מנת למנוע כניסה. מבנה שער מסוג זה היה קשה יותר לניתוץ באמצעות איל נגיחה. מערכת של משקולות או חבלים איפשרה הורדה והעלאת השער. במקרים מסוימים כללה מערכת השערים שני שערים מתרוממים שאיפשרו כליאת האויב בין שני השערים. במקרים אלה היו חרכי ירי שאפשרו ירי חצים לעבר האויב הכלוא והשלכת חפצים עליהם. שער מתרומם מסמל בהרלדיקה את ארמון וסטמינסטר שבלונדון. מאחר שהפרלמנט הבריטי יושב בארמון וסטמינסטר הפך השער המתרומם לסמל הפרלמנט הבריטי המופיע על כל מסמכיו הרשמיים. כמו כן מופיע סמל זה על מטבע הפני הבריטי, על סמל טריטוריית הבירה האוסטרלית (מאחר שהסמל מסמל גם את הפרלמנט האוסטרלי). בוקרשט, רומניה טירת סטירלינג, סקוטלנד פאלאצו ד'אקורסיו, בולוניה, איטליה טירת אדינבורו, אדינבורו, סקוטלנד בית פורטקליס מדיה וקבצים בנושא שער מתרומם בוויקישיתוף
סופי, דוכסית אדינבורו

סופי, דוכסית אדינבורו (באנגלית: Sophie, Duchess of Edinburgh; נולדה ב-20 בינואר 1965) היא רעייתו של הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו, בנה הצעיר של המלכה אליזבת השנייה. סופי הלן ריס-ג'ונס (באנגלית: Sophie Helen Rhys-Jones) נולדה באוקספורד לכריסטופר בורניס ריס-ג'ונס ולמרי או'סאליבן ריס-ג'ונס. סופי הלן קרויה על שם הלן דודתה (אחות אביה), אשר נהרגה בתאונת רכיבה 5 שנים לפני הולדתה של סופי. סופי היא ילדתם השנייה של כריסטופר ומרי, ולה אח גדול בשם דייוויד בורנס. בצעירותה עברה המשפחה לקנט שם למדה בבית הספר המכין דליץ', ובמכללת קנט פמבורי ובהמשך למדה מזכירות במכללת מערב קנט. לאחר סיום לימודיה החלה סופי לעסוק ביחסי ציבור ועבדה במספר חברות ובהם חברת קפיטל רדיו. בשנת 1996 הקימה חברת יחסי ציבור יחד עם שותפה לעסקים מורי הארקין (Murray Harkin). ב-6 בינואר 1999 התארסה סופי לנסיך אדוארד, ונישואיהם נערכו ב-19 ביוני 1999 בקפלת ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור. ביום נישואיהם קיבל בן זוגה את התואר רוזן וסקס, ובהתאם הפכה סופי לחלק ממשפחת המלוכה וקיבלה את התואר "רוזנת וסקס". ב-2023 הוענק לבעלה התואר "דוכס אדינבורו" והיא הפכה לדוכסית אדינבורו. בני הזוג מתגוררים בפארק באגשוט שבסארי. לאדוארד וסופי שני ילדים: לואיז אליס אליזבת מרי וינדזור שנולדה ב-8 בנובמבר 2003, וג'יימס אלכסנדר פיליפ תיאו וינדזור, שנולד ב-17 בדצמבר 2007 בניתוח קיסרי. מספר שערוריות ציבוריות נסובו סביב סופי, דוכסית אדינבורו. בין היתר, הועלתה נגדה ביקורת זמן קצר לפני נישואיה, כאשר עיתון "הסאן" הבריטי פרסם תמונה שלה בחצי-עירום. בתמונה ניתן היה לראותה יחד עם מגיש רדיו קפיטל כריס טאראנט. תמונה זו צולמה בעת שעבדה בתחנה, זמן רב לפני נישואיה. כמו כן, נטען כנגדה בשנת 2001 בעיתון "The Mail on Sunday", כי היא משתמשת בקשריה ומעמדה על מנת לקדם את סוכנות הפרסום שלה, בעקבות דברים שאמרה לכתב העיתון שהתחזה לנסיך סעודי. טענות אלה הובילו לעזיבתה את סוכנות הפרסום בשנת 2002. במסגרת השיחה עם הנסיך המתחזה אמרה מספר אמירות בוטות כנגד ממשלת בריטניה. בתמורה לכך שאמירות אלה לא יפורסמו, הסכימה להעניק ריאיון מסודר לעיתון - ראיון שפורסם לבסוף תחת הכותרת "אדוארד לא הומו". תארה הרשמי של הנסיכה הוא "הוד מעלתה, דוכסית אדינבורו, רוזנת וסקס, רוזנת סוורן". באופן לא פורמלי היא נקראת "סופי, דוכסית אדינבורו". סופי היא חברה במסדר ג'ון הקדוש (מאז שנת 2005), וכן בעלת תוארי הכבוד הצבאיים הבאים: אלוף-משנה ביחידת האחיות המלכותית של המלכה אלכסנדרה (Queen Alexandra's Royal Army Nursing Corps). אלוף-משנה מלוכתי בגדוד הרובאים החמישי (רגימנט הרובאים). אלוף-משנה בגדוד הרוכבים של דרום אלברטה (בצבא קנדה). אלוף-משנה בגדוד לינקולן וולנד (The Lincoln and Welland Regiment) (בצבא קנדה). מדיה וקבצים בנושא סופי, דוכסית אדינבורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סופי, דוכסית אדינבורו (באנגלית) איתי יעקב, מיחצנית לרוזנת: איך הפכה רעיית הנסיך אדוארד לחביבת בית המלוכה, באתר Xnet‏, 23 בינואר 2018 סופי, דוכסית אדינבורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סופי, דוכסית אדינבורו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
בית פורטקליס

בית פורטקליס או בית השער המתרומם (באנגלית: Portcullis House) הוא מבנה באזור וסטמינסטר של רובע הסיטי של וסטמינסטר בעיר לונדון. המבנה משמש כבניין משרדים עבור חברי הפרלמנט הבריטי, בשל המחסור במקום בארמון וסטמינסטר - מושב הפרלמנט הבריטי. המבנה נבנה בקצה הדרומי של רציף ויקטוריה על גדת נהר התמזה, ונקרא על שם השער המתרומם המסמל את ארמון וסטמינסטר ואת הפרלמנט הבריטי. במבנה מצויים משרדים של כשליש מחברי הפרלמנט הבריטי. ייתר המשרדים נמצאים בבניין נורמן שו ובארמון וסטמינסטר. בשנת 1993 פרסם משרד האדריכלים מייקל הופקינס ושות' את התוכנית המוצעת למבנה, ומבנה קודם שעמד באתר נהרס בשנת 1994 על מנת לאפשר את הקמת המבנה. באותה עת הרכבת התחתית של לונדון האריכה את קו ג'ובלי ובנתה את תחנת וסטמינסטר של הרכבת התחתית באתר מתחת למיקום בו נבנה המבנה וכחלק ממנו. תחנת הרכבת נבנתה מתחת לתחנת רכבת של קו דיסטריקט שהייתה במיקום, ולצורך החפירה שונה תוואי קו דיסטריקט. לאחר בניית שתי תחנות הרכבת, החלה בניית המבנה בשנת 1998 והמבנה נחנך בשנת 2001. המבנה תוכנן בצורה המקשרת אותו אל תחנות הרכבת התחתית שתחתיו. תקרת החלל המרכזי הגדול של המבנה נתמכת על ידי עמודי הפלדה שבדפנות המבנה - ואין עמודי תמיכה במרכזו. המבנה נבנה בצורה המזכירה את הסגנון הגותי הוויקטוריאני, בו נבנה גם ארמון וסטמינסטר. למבנה נבנתה סדרת ארובות המתאימות לארובות בניין נורמן שו הסמוך. הארובות אינן משמשות להוצאת עשן ומהוות חלק ממערכת מיזוג האוויר של המבנה (למעשה הארובות נועדו להכניס אוויר אל המבנה תוך שימוש ברוח). חלקו הפנימי של המבנה נבנה בצורה הדומה לפנים של ספינה. החלל המרכזי מעוטר בעצים ומזרקות. יתר קומות המבנה זהות זו לזו- המשרדים ממוקמים משני צידי החלל המרכזי. על פי הנוהג, חברי פרלמנט מאותה מפלגה יושבים באותן קומות. בקומה הראשונה מספר חדרי ישיבות הקרויים על שם פוליטיקאים בריטים ידועים ובהם בטי בות'רויד, הרולד מקמילן, מרגרט תאצ'ר, קלמנט אטלי, הרולד וילסון וג'ו גרימונד. חדרי המבנה מקושרים למערכת הכריזה של ארמון וסטמנסטר על מנת לאפשר הודעות על תחילת הצבעות וישיבות. מדיה וקבצים בנושא בית פורטקליס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית פורטקליס תיאור המבנה ותמונות המבנה באתר משרד האדריכלים בתוך בית פורטקליס, כתבתו של בן דייוויס באתר חדשות ה-BBC
עמנואל שיפרס

עמנואל שיפרס (ברוסית: Шифферс, Эммануил Степанович;‏ 4 במאי 1850, סנקט פטרבורג – 12 בדצמבר 1904, סנקט פטרבורג) היה שחמטאי יהודי-רוסי ובמשך שנים רבות היה השחמטאי המוביל אחרי מיכאל צ'יגורין. הוריו של שיפרס היגרו לרוסיה מגרמניה. שיפרס החזיק בתואר אלוף רוסיה לשחמט במשך 10 שנים לפני שנוצח על ידי תלמידו מיכאל צ'יגורין בשנת 1880. בפגישתם הראשונה בשנת 1873 שיפרס היה מסוגל לשחק עם צ'יגורין ולהציע לו פרש יתרון. בשנת 1878 הם שיחקו כשווים בשני דו-קרבות: בראשון ניצח צ'יגורין 7-3 ובשני ניצח שיפרס 7.5-6.5 וכך מיצב את עצמו כשחקן השני החזק ביותר ברוסיה אחרי צ'יגורין עצמו. לאחר מכן שיחקו עוד שני דו-קרבות ובשניהם ניצח צ'יגורין. בסיכום כולל של כל המשחקים ביניהם ניצח צ'יגורין +41 -19 =15. בעיר רוסטוב על הדון שיחק שיפרס בדו-קרב מול אלוף העולם לשעבר וילהלם שטייניץ בשנת 1896, והפסיד 6.5-4.5 (ארבעה ניצחונות, שישה הפסדים ותיקו אחד). שיפרס שיחק בשמונה תחרויות בינלאומיות מתחרות פרנקפורט 1887 ועד תחרות קלן 1898. התוצאה הטובה ביותר שהשיג הייתה בהייסטינגס 1895, שם סיים במקום השישי עם 12/21 (ניצח: הרי נלסון פילסבורי). בשנים 1899 ו-1900 הגיע שיפרס למקום השני אחרי צ'יגורין באליפויות רוסיה הראשונה והשנייה. שיפרס היה מוכר כ"מורה השחמט של רוסיה". בשנת 1889 שיפרס נתן את ההרצאות הראשונות בנושא תאוריה שחמטאית באיגוד השחמט של סנקט פטרבורג ובערים נוספות. הוא כתב את ספר השחמט Samouchitel shakhmatnoi igry (למד עצמך שחמט) שפורסם בשנת 1906, ולאחר מכן עודכן במהדורות נוספות. שיפרס כתב במספר טורי שחמט וכמו כן ערך את העיתון Schachmatny Schurnal בין השנים 1894 עד 1898. מדיה וקבצים בנושא עמנואל שיפרס בוויקישיתוף עמנואל שיפרס, באתר צ'סגיימס (באנגלית) תחבולות ממשחקיו של שיפרס אומדן מד כושר של שיפרס מידע כללי
ז'נבייב הקדושה

ז'נבייב הקדושה (בצרפתית: Sainte Geneviève; ‏419 או 422 – 502 או 512) היא קדושה קתולית צרפתית, ופטרונית העיר פריז. יום חגה מצוין ב-3 בינואר. היא ידועה באדיקותה הדתית מגיל צעיר. מסופר שניסים החלו להתרחש סביבה משלב מוקדם בחייה, ושביכולתה לשנות את מזג האוויר. לאחר מות הוריה, עברה מעיר הולדתה נאנטר לעיר פריז, שם נודעה כצדיקה וכבעלת יכולות על-טבעיות. תפילותיה הצילו את פריז בשנת 451 מהשמדה ע״י ההונים בהנהגת אטילה ההוני, וממלחמות אחרות. ז׳נבייב הייתה מעורבת בשתי פרויקטי בנייה משמעותיים בפריז - בזיליקת סן-דני בשנת 475, ובזיליקת השליחים הקדושים בשנת 500. לאחר מותה, נקברה בבזיליקה זו, ששמה שונה לאחר מכן ל״מנזר ז׳נבייב הקדושה״. במאה ה-18, המנזר שופץ על ידי המלך לואי ה-15, ולאחר המהפכה הצרפתית, הפך למבנה שמוכר כיום כפנתאון של פריז. הפנתאון ניצב בראש גבעת ז׳נבייב הקדושה (בצרפתית: Montagne Sainte-Geneviève), שעליה נמצאים גם הספרייה האוניברסיטאית על שם הקדושה (בצרפתית: Bibliothèque Sainte-Geneviève), מספר מבנים אוניברסיטאיים, וכנסיית Saint-Étienne-du-Mont, בה נמצא כיום קברה של ז׳נבייב. מדיה וקבצים בנושא ז'נבייב הקדושה בוויקישיתוף ז'נבייב הקדושה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'נבייב הקדושה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עמירם צברי, גשר לה טורנל והקדושה של פריז - ממזרח תפתח הרעה, באתר עמירם צברי, ‏12 בדצמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רכב עקוב אחרי

רכב "עקוב אחרי" (באנגלית: Follow me car) הוא כלי רכב בנמל תעופה שנועד להנחות ולהוביל מטוסים הנוסעים מעמדת החניה אל מסלול הטיסה או בכיוון ההפוך, או לאורך קטע מסוים מנתיב זה. רכב עקוב אחרי משמש גם להנחיית מטוסים הנוסעים מעמדות תחזוקה או הרכבה, ולעיתים גם למשימות אחרות כמו עריכת ביקורת לאורך המסלולים. הרכב עשוי להקל על התמצאות הטייסים ברחבי נמל התעופה, למנוע טעויות ניווט, ולעדכן את הטייס בדבר מעקפים או שינויים זמניים בנתיב ההסעה. השימוש ברכב עקוב אחרי אינו הכרחי, והוא כפוף לצרכים ולמדיניות בנמל התעופה, ויש שדות תעופה בהם אין בו צורך כלל. רכב עקוב אחרי מסומן בדרך כלל בצבעים מיוחדים והוא נושא אמצעי תאורה שונים, ולעיתים אף שלט מואר שעליו רשומות המילים האנגליות "Follow me" ("עקוב אחרי"). מסלול הסעה הסעה דחיפה מדיה וקבצים בנושא רכב עקוב אחרי בוויקישיתוף
אנטיוך קנטמיר

אנטיוך קָנטֵמיר (1670 - 1726, מנזר גוֹליה) היה וויווד של נסיכות מולדובה מ-18 בדצמבר 1695 עד 12 בספטמבר 1700, ושוב מ-23 בפברואר 1705 עד 31 ביולי 1707. אנטיוך קנטמיר היה בנו של קונסטנטין קנטמיר ואחיו הבכור של דימיטריה קנטמיר. שני האחים - אנטיוך ודימיטריה קשרו קשר נגד קונסטנטין דוקה שעלה על כס מולדבה בעקבות הדחתו של דימיטריה קנטמיר על ידי מזימה שנתמכה של ידי השליט מבוקרשט, קונסטנטין ברנקוביאנו. הממסד העות'מאני הסכים להדיח את דוקה ולהכיר באנטיוך כשליט החדש של הנסיכות. להבדיל מאביו, אנטיוך קנטמיר אימץ מדיניות ידידותית כלפי השכנה מצפון, פולין. כמו כך תכנן ברית אנטי עות'מאנית עם האימפריה הרוסית של פטר הגדול, ברית שתמומש אך לא בהצלחה רבה בתקופת שלטונו השנייה של דימיטריה קנטמיר. אנטיוך יצר מגעים גם עם פרנץ ראקוצי השני מטרנסילבניה. בתקופת שלטונו הראשונה נחתם הסכם קרלוביץ (1699) בין אוסטריה (האימפריה הרומית הקדושה), רוסיה, פולין וונציה מצד אחד ובין האימפריה העות'מאנית מצד שני. בהסכם קרלוביץ ביקשה פולין את ההגמוניה במולדובה, ואוסטריה את ההגמוניה בוולאכיה. מאחר שלא הגיעו להסכמה, האימפריה העות'מאנית המשיכה להחזיק בחסות על שתי הארצות הרומניות האלו [דרוש מקור]. על פי ההסכם האימפריה העות'מאנית חויבה לפנות את פודוליה ואת קמניץ-פודולסקי, הכוחות העות'מאניים המפונים עברו לבסיסיהם החדשים דרך מולדובה. פולין אפשרה למולדובה לחזור למבצרים שלה בניאמץ, סוצ'אבה וכו. באותו זמן הטטרים נאלצו לפנות אזורים מדרום לקישינב שכבשו בבסרביה ב-1683. למרות שבמלוכתו השנייה הטיל מיסים כבדים על הארץ, כמו המס על העשן, נותרה לו תדמית של שליט טוב והגון. תדמית זו משתקפת בתיאורו על ידי הכרוניקון בן זמנו, יון נקולצ'ה, שמצא אותו "בן אדם גדל-גוף, ישר, טוב מראה, מיושב, שופט הוגן". ציין גם כן שלא אהב בצע כסף, שקרים או רמאויות, והיה צייד וחייל מוכשר. בשנת 1707 ייסד ביאשי אקדמיה נסיכותית בהשראת הפטריארך מירושלים, כריסנתוס, אך תוך שמירה על אופייה החילוני ברובו. אנטיוך קנטמיר היה נשוי לקטרינה. לזוג היו שלשה ילדים: בת, אנה, ושני בנים - דימיטריה וקונסטנטין. אין לבלבל בינו ובין אנטיוך דימיטרייביץ קנטמיר, בנו של דימיטריה קנטמיר, שהצטיין בשירה הרוסית. Neagu Djuvara, Între Orient şi Occident. Ţările române la începutul epocii moderne ("Between Orient and Occident. The Romanian Lands at the beginning of the modern era"), Humanitas, Bucharest, 1995 (ניאגו ג'ובארה - בין מזרח ומערב. הנסיכויות הרומניות בתחילת העידן המודרני הוצאת הומניטס, בוקרשט, 1995 - ברומנית) ע' 212 Djuvara
ויקטוריה, נסיכת שוודיה

ויקטוריה, נסיכת הכתר, דוכסית וסטריֶטלנד (שמותיה בשוודית: Kronprinsessan Victoria, Sveriges kronprinsessa, hertiginna av Västergötland, Victoria Ingrid Alice Désirée; נולדה ב-14 ביולי 1977 בסטוקהולם) היא יורשת העצר לכתר השוודי. ויקטוריה היא בתו הבכורה של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב והמלכה סילביה. ויקטוריה גם נכללת בסדר הירושה לכתר הבריטי, משום שהיא מצאצאיה של המלכה ויקטוריה, אולם מיקומה בסדר הירושה נמוך (בערך במקום 200, אחרי אחיה וצאצאיו). לאחר הולדת אחיה הצעיר קרל פיליפ בשנת 1979, איבדה ויקטוריה את תואר יורשת העצר, בגלל כללי העדפת הבן הבכור שהיו נהוגים באותה העת. אך ב-1 בינואר 1980 שונה החוק למפרע, וויקטוריה חזרה להיות יורשת העצר. אחיה נמצא בסדר הירושה לכתר אחרי צאצאיה. הנסיכה שיתפה את הציבור במחלת האנורקסיה ממנה סבלה בעבר. לאחר סיום לימודיה עבדה בשגרירות השוודית בוושינגטון הבירה ובאומות המאוחדות. ב-19 ביוני 2010 נישאה ויקטוריה לדניאל וסטלינג, מאמן כושר אישי במקצועו. לאחר הנישואין קיבל דניאל את התואר דוכס וסטריֶטלנד. ב-23 בפברואר 2012 ילדה ויקטוריה בת, אסטל, הצפויה להיות מלכת שוודיה אחריה. ב-2 במרץ 2016 ילדה בן, אוסקר. ויקטוריה, נסיכת שוודיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויקטוריה, נסיכת שוודיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)