laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדליית הזהב הצבאית

מדליית הזהב הצבאית (באנגלית: Army Gold Medal) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה לקצינים ומפקדים בצבא הבריטי, עבור שירות יוצא דופן במערכות השונות בין השנים 1808–1814. המדליה ניתנה בשלוש צורות; מדליה גדולה (גנרלים), מדליה קטנה (קצינים נמוכים יותר) וצלב (השתתפות בארבע ומעלה מערכות). בשנת 1847 נוסדה מדליית השירות הצבאי הכללי אשר החליפה רטרוספקטיבית את מדליית הזהב הצבאית והוענקה לכל המעוטרים החיים של המדליה. העיטור נוסד בשנת 1810 ונועד כאמור לציון שירות מיוחד ויצא דופן של קצינים ומפקדים. מדליה ניתנה עבור שירות במהפכה הצרפתית, במערכות הנפוליאוניות ובמלחמת העצמאות של ארצות הברית כל אלו עד לשנה 1814. מדליית ווטרלו נוסדה כדי לכלול את 'מלחמת מאה הימים' ביניהם קרב קאטר ברה וקרב ווטרלו, מערכות אשר לא נכללו במדליית הזהב הצבאית. כללי הענקת העיטור היו מחמירים והוענקו לקצינים אשר פיקדו בפועל על יחידות אשר השתתפו בלחימה באופן פעיל, בקו האש עצמו בלחימת מוסקטים. במערכות מסוימות כגון מערכות מצור (לדוגמה המצור על בדחוס (1812), חיילים רבים אשר לא היו בקו המסאסקטים[דרושה הבהרה] הפגינו גבורה תחת אש, כמו קציני תותחנים אשר ניהלו את המצור במשך ימים ארוכים, אך אלו לרוב לא היו זכאים לעיטור. ארתור ולסלי כתב במכתבו ללוטננט-גנרל סטפלטון קוטון ב-16 בנובמבר 1813, לאחר קרב פוארטס דה-אונרו, כך: הייתה הפגזה כבדה על החיילים, אשר בה רבים נפגעו; אך (שמותיהם של) הקצינים של אף קורפוס לא הוחזרו ברשימת המדלייה אשר הקורפוס שלהם לא היה בקו המאסקטים עם האויב. זה הוא הכלל, ואני לא יכול לשנות את זה. סך הכל אושרו 28 מערכות לציון על גבי העיטור, כך שעד ארבע מערכות אוזכרו על גבי מדליה ומעל ארבע מערכות היה ניתן העיטור הצורת צלב וכל מערכה נוספת הייתה מתווספת בתור אבזם עם שם המערכה (כלומר, ארבע המערכות הראשונות רשומות על גבי הצלב וכל אחד נוסף על אבזם לאורך סרט העיטור). המעוטר בעל המספר הרב היותר של אבזמים הוא ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון אשר עוטר עבור 13 מערכות (4 על הצלב ו-9 בצורת אבזמים). העיטור כאמור התחלק לשני סוגים אשר הוענקו בהתאם לדרגת המקבל; המדליה הגדולה שקוטרה היה כ-5.3 ס"מ הוענקה לקצינים מדרגת גנרל ומעלה; והמדליה הקטנה שקוטרה היה כ-3.3 ס"מ הוענקה לקצינים נמוכים יותר, בדרך כלל החל ממפקדי גדודים וחטיבות. המדליה הגדולה והקטנה נבדלו בגודלן בלבד והורכבו ממדליה בצורת דיסק, התלויה מסרט העיטור על ידי אבזם וטבעת. בצד הקדמי של המדליה הוצגה דמותה של בריטניה ישובה ואוחזת בידה האחת ענף דקל ומגן בצורת היוניון ג'ק ובידה השנייה זר עלי דפנה. מאחורי הדמות שוכבת דמותו של האריה הבריטי. בצד ההפוך של המדליה נכתבה המערכה עליה עוטר המקבל (המערכה הראשונה, האחרות צוינו כאבזמים), כאשר מקיפה את המילה טבעת עלי דפנה. העיטור בצורת הצלב, עוצב בצורת צלב פאטה אשר במרכזו דמותו של האריה הבריטי ובארבע הדפנות של הצלב נרשמו ארבע המערכות אליהן קיבל המעוטר את הצלב (החל מהמערכה החמישית צורפו אבזמים). הצד ההפוך של הצלב היה זהה לצד הקדמי. צורת הצלב של העיטור העניקה יותר מאוחר השראה לעיצוב צלב ויקטוריה. למרות שבאותה תקופה לא הוסף שם המקבל לעיטור, היה קיים נוהג לא רשמי של חריטת של המקבל, לעיתים בנוסף לדרגתו ויחידתו, על דופן העיטור. מדיה וקבצים בנושא מדליית הזהב הצבאית בוויקישיתוף בלוחמת העת החדשה והתקופה המדוברת, קו האש המיידי על פני שדה הקרב היה קו המוסקטים. אלמנטים נוספים אשר פעלו בשדה הקרב כמו תותחנים וחיילי הנדסה לא נחשבו בדרך כלל לקבל העיטור. מתוך: [1]. מתוך: [2], עמ' 2-3.
לילית מצויה

לילית מצויה (שם מדעי: Strix aluco) היא מין בסוג לילית. הלילית המצויה היא דורס הלילה השכיח ביותר במרכז אירופה. היא נפוצה ברוב ארצות אירופה, צפון אפריקה (מרוקו, תוניסיה ואלג'יריה) ודרום רוסיה. תפוצתה האסייתית כוללת את צפון מערב הודו, הרי ההימלאיה, דרום סין, קוריאה וטאיוואן. בישראל היא יציבה ומקננת נפוצה למדי בצפון הארץ. עד שנות החמישים הייתה לילית זו נפוצה בכל החבל הים-תיכוני. במהלך השנים הצטמצמה תפוצתה בארץ בשל הרעלות וכיום היא נפוצה בחורשי הגליל העליון ונדירה יותר בכרמל. מאז אמצע שנות התשעים של המאה העשרים, ניכרת עלייה בגודל האוכלוסייה, והרחבת תפוצה לאזורים רבים בהם לא נראתה שנים רבות, בהם השומרון, עמק חפר ובקעת הנדיב, הגליל התחתון ואף בשפלת יהודה. הלילית המצויה חיה בזוגות קבועים ולכל זוג נחלה משלו. היא מקננת בנקרות עצים, בנקיקי סלע, במאורות שונות, בעליות גג ובמחסנים. הלילית המצויה היא עוף דורס בגודל בינוני והיא גדולה וכהה יותר מלילית מדבר (Strix hadorami). אורך גופה 37–43 ס"מ, מוטת כנפיה 81–96 ס"מ ומשקלה כ-500 גרם. ללילית המצויה ראש גדול ומעוגל וכנפיים מעוגלות. ללילית טפרים חדים המשמשים אותה לתקוף את המאיימים על הקן שלה או על גוזליה. היא מופיעה בשתי צורות צבע, חום אדמדם וחום אפרפר, עם כל צורות הביניים. עיניה של הלילית שחורות וביכולתה לסובב את ראשה עד 180 מעלות. בעבר זוהתה הלילית כשֵׁדַת הלילה, כנראה בשל קולה הדומה ליללה. לעומת זאת בימי הביניים נחשבה הלילית המצויה כסמל החוכמה. קולה של הלילית הונצח על ידי ויליאם שייקספיר כtu-whit tu-whoo. כיום ידוע שלמעשה הקול מורכב משני קולות: הtu-whoo של הזכר ותגובתה של הנקבה tu-whit. השם לילית נזכר במקרא: "...שָׁם הִרְגִּיעָה לִּילִית וּמָצְאָה לָהּ מָנוֹחַ" (ספר ישעיה, פרק ל"ד, פסוק י"ד). לילית מצויה, באתר ITIS (באנגלית) לילית מצויה, באתר NCBI (באנגלית) לילית מצויה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לילית מצויה, באתר GBIF (באנגלית) לילית מצויה, באתר הצפרות הישראלי The owl pages: Eurasian Tawny Owl - Strix aluco (באנגלית) לילית מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN אסף מירוז, לילית מצויה, אתר הציפורים הישראלי https://www.birds.org.il/he
ספירו שרלרואה

ספירו באסקט שרלרואה (בצרפתית: Spirou Charleroi) היא קבוצת כדורסל בלגית מהעיר שרלרואה, המתמודדת בליגת העל הבלגית. המועדון נוסד בשנת 1989, על חורבותיו של מועדון הכדורסל "מונסו שרלרואה". הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 1992. בין היתר השתתפה ב: גביע קוראץ', גביע ספורטה, גביע יול"ב (רבע גמר 2005), יורוצ'לנג', יורוקאפ והיורוליג (טופ-16). אולם הבית של המועדון הוא הספירודום המכיל 6,300 מקומות ישיבה. הליגה הבלגית: אליפות (10): 1996, 1997, 1998, 1999, 2003, 2004, 2008, 2009, 2010, 2011 מקום שני: 1993, 1994, 2002, 2005, 2012 הגביע הבלגי: זכייה (5): 1996, 1999, 2002, 2003, 2009 גמר: 1995, 1997, 2001, 2005, 2006, 2008, 2010, 2020 הסופרקאפ הבלגי: זכייה (7): 1996, 1997, 1999, 2001, 2002, 2008, 2010 גמר: 2009 ארצות הברית מייק באטיסט בלגיה אריק סטרולה ניגריה טונג'י אווג'ובי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו דידייר אילונגה מבנגה ארצות הברית דמונד מאלט מדיה וקבצים בנושא ספירו שרלרואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספירו שרלרואה ספירו שרלרואה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספירו שרלרואה, ברשת החברתית אינסטגרם
אלייזה אקטון

אליזבת אקטון המוכרת כאלייזה אקטון (באנגלית: Elizabeth "Eliza" Acton; ‏17 באפריל 1799 - 13 בפברואר 1859) הייתה משוררת אנגליה וכותבת ספרי בישול. אקטון כתבה את ספר הבישול "הבישול המודרני למשפחה" (Modern Cookery for Private Families)(אנ') - אחד מספרי הבישול הראשונים בשפה האנגלית, המיועדים למשפחה ולמבשלת הביתית, ולא לשף מקצועי או מבשלת מקצועית. ספר זה היה ספר הבישול הראשון בו פורטו מרכבי המתכון בראשיתו (דבר המקובל כיום בכל ספרי הבישול), וכן היה זה ספר הבישול הראשון בו צוינו משך הזמן של הבישול או האפייה. כמו כן - היה זה ספר הבישול הראשון בו הוצג מתכון לכרוב ניצנים. על בסיס ספר זה התבסס ספרה של איזבלה ביטון "ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית". השף דיליה סמית' ציינה כי אקטון הייתה מבין כותבי המתכונים הטובים ביותר בשפה האנגלית וכינתה את מתכוניה "תור הזהב של הבישול האנגלי". ספר הבישול של אקטון הודפס עד שנת 1914- ומתכוניה מופיעים גם בספרי בישול מודרניים. אקטון נולדה בכפר באטל (Battle) שבסאסקס, והייתה בתם הבכורה של אליזבת מרסר (Elizabeth Mercer) וג'ון אקטון (John Acton). לאקטון היו חמישה אחים. זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה לסאפוק ושם גדלה. בהיותה בת שבע עשרה פתחה אקטון בית ספר לנערות בקליידון הסמוכה לאיפסוויץ'. בית הספר פעל במשך ארבע שנים. בשל מצבה הבריאותי עברה לצרפת לזמן קצר, ועם שובה, בשנת 1826 פרסמה את ספר שיריה, ובו 52 שירי אהבה. בשנת 1845 יצא לאור ספר הבישול שלה אשר זכה להצלחה רבה ולהשפעה רבה. הספר נמכר בכ-125,000 עותקים, ואקטון קיבלה בגינו 900 ליש"ט (השווים, נכון לשנת 2010 כ-70,000 ליש"ט). בשנת 1857 יצא לאור ספר הבישול השני שכתבה - "ספר הלחם האנגלי" (The English Bread Book), הכולל מתכונים רבים וסקירה היסטורית של אפיית לחם באנגליה, כמו גם דעתה של אקטון נגד מזון מתועש. אקטון נפטרה בשנת 1859 ונקברה בהמפסטד. "שירים" (Poems), הוצאת לונגמנז, לונדון, 1826 "דברי ימי טירת פרמלינגהאם" (The Chronicles of Castel Framlingham), פואמה, 1838 "קול הצפון" (The Voice of the North), שיר המתאר את ביקורה של המלכה ויקטוריה בסקוטלנד בשנת 1842 "בישול מודרני למשפחה" (Modern Cookery for Private Families), הוצאת לונגמנז, לונדון, 1845 "ספר הלחם האנגלי" (The English Bread Book),‏ 1857 אנאבל אבט,המטבח האנגלי של מיס אלייזה, הוצאת תכלת, 2022. מדיה וקבצים בנושא אלייזה אקטון בוויקישיתוף קורות חיים שיריה של אלייזה אקטון מתכון לפודינג חג המולד של אקטון בעיתון הסאנדיי טיימס
ג'ורג' גיילורד סימפסון

ג'ורג' גיילורד סימפסון (באנגלית: George Gaylord Simpson;‏ 16 ביוני 1902 – 6 באוקטובר 1984) היה פליאונטולוג אמריקאי מהמשפיעים ביותר במאה העשרים. ספריו "Tempo and Mode in Evolution"‏ (1944), "המשמעות של האבולוציה" (1949) ו"המאפיינים העיקריים של האבולוציה" (1953) תרמו תרומה מרכזית בתהליך הסינתזה האבולוציונית המודרנית. היה מומחה ליונקים שנכחדו ולנדידה הבין יבשתית שלהם וניפץ את המיתוס כי האבולוציה של הסוס הייתה תהליך ליניארי שהגיע לשיאו בסוס הבית המודרני. סימפסון טבע את המילה hypodigm בשנת 1940, ופרסם בהרחבה על הטקסונומיה של יונקים; מאובנים וקיימים בתקופתנו כאחד. סימפסון שימש כפרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת קולומביה, והיה אוצר במחלקה לגאולוגיה ופלאונטולוגיה במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בין השנים 1945-1959. היה גם אוצר במוזיאון לזואולוגיה השוואתית באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1959-1970, ופרופסור למדעי כדור הארץ באוניברסיטת אריזונה עד לפרישתו בשנת 1982. זוכה מדליית פנרוז לשנת 1952. זוכה מדליית דרווין לשנת 1962. זוכה המדליה הלאומית למדעים - 1965. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' גיילורד סימפסון בוויקישיתוף ביוגרפיה של סימפסון מאמר של סימפסון מ-1950 על היסטוריית הפאונה של אמריקה הלטינית ג'ורג' גיילורד סימפסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ורג' גיילורד סימפסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יו לטימר

יו לטימר (באנגלית: Hugh Latimer;‏ בין 1480 ל-1494 - 16 באוקטובר 1555) היה בישוף ווסטר והכומר האישי של אדוארד השישי, מלך אנגליה. היה מבין ראשי הכנסייה האנגליקנית והוצא להורג בעוון כפירה ובגידה על ידי מרי הראשונה, מלכת אנגליה הקתולית. מרטיר (קדוש מעונה) של הכנסייה האנגליקנית. לטימר נולד בלייסטרשייר שבמרכז אנגליה. הוא למד בקולג' קלייר באוניברסיטת קיימברידג' והוסמך ככומר ב-1515. החל מ-1522 שימש ככומר האוניברסיטה, אך המשיך להתעמק בלימודי תאולוגיה. במסגרת הדרישות לקבלת התואר בתאולוגיה קיים ויכוח תאולוגי-סכולסטי (בלטינית: disputatio) במסגרתו הפריך את טענות הרפורמציה הפרוטסטנטית. לאחר הוויכוח שכנע אותו הרפורמיסט האנגלי תומאס בילניי (Thomas Bilney) לבחון את הדרך הפרוטסטנטית והעביר את לטימר לאמונה הפרוטסטנטית. סביב לטימר ובילניי התגבשה קבוצה של אנשי דת שבחנו את הרעיונות הפרוטסטנטיים, הקבוצה נהגה להפגש בפונדק "הסוס הלבן" בקיימברידג'. ב-1528 החל לטימר להטיף בגלוי בעד תרגום המקרא לאנגלית, דבר שנחשב בעיני הקתולים ככפירה, הוא נקרא להתייצב בפני החשמן תומאס וולסי והוזהר, אולם שנה לאחר מכן סר חינו של וולסי והאווירה בממלכה החלה להשתנות לכיוון הרפורמה. ב-1539 מינה אותו הנרי השמיני, מלך אנגליה לבישוף ווסטר. כיוון שלטימר התנגד לששת העקרונות הדתיים שהציג הנרי השמיני באותה שנה, כיוון שלא היו שונים מספיק מן האמונה הקתולית הוא אולץ להתפטר ממשרתו ונכלא במצודת לונדון שם שהה עד 1547. לאחר מותו של הנרי השמיני, בעת שלטונו של אדוארד השישי ותחת חסותם של אפוטרופסיו אדוארד סימור, דוכס סומרסט וג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד ושל קתרין פאר, אשתו האחרונה של הנרי ופרוטסטנטית מסורה, עברה הארץ רפורמה דתית מקיפה. לטימר הוצא מכלאו ועבר לכהן ככומר המלך וכמטיף החצר. הכתרתה של מרי הראשונה, מלכת אנגליה ב-1553 שמה קץ לרפורמה. מרי ביקשה להחזיר את הממלכה לחיק הקתוליות. ב-1554 נתפס לטימר יחד עם בישוף לונדון, ניקולס רידלי והארכיבישוף מקנטרברי, תומאס קרנמר ונכלא תחילה במצודת לונדון ולאחר מכן בכלא פוקסום באוקספורד. השלושה הואשמו בכפירה (עקב אמונתם הפרוטסטנטית) ובבגידה (עקב תמיכתם בהכתרתה של ג'יין גריי למלכה) ועברו עינויים. ב-16 באוקטובר 1555 הוצאו לטימר ורידלי להורג על ידי העלאה על המוקד ברחבה שלפני קולג' באליוול באוקספורד (כיום נמצאת במקום אנדרטה ויקטוריאנית לזכרם). הם קרויים "המרטירים מאוקספורד" (כחצי שנה לאחר מכן הצטרף אליהם גם תומאס קרנמר) וב-16 באוקטובר מצוינת הכנסייה האנגליקנית את זכרם. Chester, Allan G., Hugh Latimer: Apostle to the English, New York: Octagon Books, Wabuda, Susan Latimer, Hugh (c.1485–1555), Oxford Dictionary of National Biography, Oxford: Oxford University Press Biographical Sketches of the Translators and Reformers and other eminent biblical scholars in the Pronouncing Edition of the Holy Bible (1890) ביוגרפיה באתר הכנסייה האנגלית (באנגלית) פרק XVI מ"ספר המרטירים של פוקס", ראו סעיף 1.19 כתביו בפרויקט גוטנברג יו לטימר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי יו לטימר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) יו לטימר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) טרנסובסטנציאציה, מניעת הכוס מן ההדיוטות במהלך המיסה, איסור נישואין על כמרים בכירים, קיום נדר הפרישות, אישור עריכת מיסה פרטית וחשיבות קיום וידוי
קוזמוס

קוזמוס (געז: ቆዝምሰ) היה נזיר שהוביל מערכה צבאית של ביתא ישראל כנגד האימפריה האתיופית בשלהי המאה ה-14. המידע הידוע על קוזמוס, מגיע כולו מהגיוגרפיה של הנזיר האתיופי יפקרנה אגזי. לפי הגיוגרפיה זו, קוזמוס היה נזיר נוצרי שחי במנזר וינה שבתיגראי וכאשר ראה אותו יפקרנה אגזי ניבא עליו שהוא יתפקר. בעקבות אותה הנבואה ציווה אגזי להעביר בכוח את קוזמוס על נזירותו ולהשקותו ביין ולהאכילו בבשר. בתגובה לכך ברח קוזמוס לבגמדר ולאחר שלושה ימי הליכה הגיע לסמין ולצלמת והתקבל על ידי המקומיים. על פי ההגיוגרפיה: האנשים בסמין וצלמת מאמינים בדת היהודית והם רעים וחסרי חשיבות. כאשר הכופרים הללו ראו את קוזמוס חי במדבר, הם הביאו לו אוכל לאכול אך הוא סירב לקבל זאת. הם שאלו אותו, "מה אתה אוכל?" והשיב להם, "אם יש לכם דבש, הביאו לי אותו כדי שאולי אוכל". הם שאלו אותו, "אתה יודע לכתוב?" והוא השיב, "כן". הם הביאו לו דבש וחלב, והוא העתיק למענם את האורית. — James Arthur Quirin‏, 1992 על פי המקור, אותם יהודים החלו לראות בנזיר דמות משיחית והוא עצמו טען להיותו בן האלוהים. היהודים שבראשם קוזמוס אספו צבא ותקפו כנסיות ומנזרים בבגמדר ודמביה. לאחר שהביסו את מושל דמביה הוא הצטרף אליהם והם המשיכו לתקוף ולשרוף מבני דת נוצריים. כאשר הגיעו לאנפרז הם הרגו את המנהיגים הנוצרים יחד עם 37 תלמידיהם והרגו רבים נוספים. בתגובה לכך שלח הקיסר דווית הראשון כוח רענן בפיקודו של אקחדום מושל תיגראי שהביס את צבא קוזמוס והרגו. אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג Steven Kaplan, "Qozmos" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 303 James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168 Steven Kaplan, The Beta Israel (Falasha) in Ethiopia: From Earliest Times to the Twentieth Century, New York University Press, 1992, ISBN 9780814746257 אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג, עמ' 17 James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 51-52 Steven Kaplan, "Qozmos" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 303
אחות קטנה

אָחוֹת קְטַנָּה הוא פיוט שפותח את תפילות ראש השנה ומושר בעיקר על ידי קהילות הספרדים ורוב קהילות החסידים המתפללים בנוסח ספרד, אך מודפס גם במחזורים אשכנזיים. הפיוט חובר על ידי הרב והמקובל אברהם חזן מגירונה, בן חבורתו של הרמב"ן מהמאה ה-13, שרמז את שמו באקרוסטיכון בראש בתי הפיוט. הפיוט מתאר את מצבה השפל של כנסת ישראל, שמכונה בבית הראשון "אחות קטנה", כאשר היא נמצאת בגלות, והציפייה שלה לגאולה ולישועה. כל בתי הפיוט מסתיימים בשורה "תכלה שנה וקללותיה" מלבד הבית האחרון, בו ניתן ביטוי לאמונה ולשמחה בבוא הגאולה ("חזקו וגילו כי שוד גמר") והוא מסתיים במילים "תחל שנה וברכותיה". הדבר בא לידי ביטוי גם בנגינה, שבהרבה מן הקהילות משתנית בבית זה למנגינה מיוחדת יותר, הנותנת משקל מיוחד למילים אלו. לרוב נהוג שאת המילים החוזרות בסוף הבתים אומר כל הקהל ביחד. הפיוט נאמר עם שקיעת החמה בערב הראשון של ראש השנה, כאשר השנה הקודמת מסתיימת ומתחילה שנה חדשה. בחלק מהמחזורים הודפס הבית הרביעי המתחיל במילים "הקם משפלות לראש ממלכת" באותיות קטנות ובמחזורים אחרים הוא לא הודפס כלל מחשש שמילותיו יתפרשו כרצון למרוד בשלטון. מדיה וקבצים בנושא אחות קטנה בוויקישיתוף מילות השיר "אחות קטנה" באתר שירונט הפיוט אחות קטנה, באתר הפיוט והתפילה "אחות קטנה" בביצוע של להקת "הקטורת", באתר כיפה עזרא בצרי (עורך), "אחות קטנה" בתוספת ביאור קצר, מחזור "משכן אהרן", באתר היברובוקס יהושע גרנט, אחות קטנה - אמנות השיר, באתר הפיוט והתפילה רוני איש-רן, בין סוף שנה לראשיתה, באתר הפיוט והתפילה מיכל גוברין, אחות קטנה - בין שפיקוב לירושלים, באתר הפיוט והתפילה "אחות קטנה" בביצוע אברהם לופז קרדוזו באתר הספרייה הלאומית הרב דוד מנחם, ‏אחות קטנה, בערוץ "אורות – טלוויזיה יהודית" הצירוף "אחות קטנה" עצמו מופיע ככינוי לישראל בפיוט הקדום, ראו: צבי מאיר רבינוביץ, מחזור פיוטי רבי יניי לתורה ולמועדים, ירושלים תשמ"ז, ב, עמ' 271: "אחות קטנה יפרה ולא ישמיד". מקור הביטוי הוא במגילת שיר השירים, פרק ח', פסוק ח' "אָחוֹת לָנוּ קְטַנָּה", והוא מכוון כלפי עם ישראל (משבט יהודה - "אהליבה") המכונה בספר יחזקאל, פרק כ"ג כאחותה הקטנה של 'שומרון' (מלכות ישראל - אהלה), שגם היא כאחותה חטאה ובעקבות כך גלתה.[דרוש מקור] מבוסס על דברי התלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ל"א, עמוד ב' שם מוסבר מדוע קוראים בתורה את הקללות שבפרשת כי תבוא לפני ראש השנה כדי "שתכלה שנה וקללותיה".
נבחרת סן מרינו בכדורגל

נבחרת סן מרינו בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סן מרינו. הדירוג הנוכחי של נבחרת סן מרינו ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-210 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 746.05 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 118 נמדד לראשונה בספטמבר 1993, והדירוג הנמוך ביותר 211 נמדד לראשונה בנובמבר 2018. נבחרת סן מרינו זכתה להצלחה מעטה, בעיקר בגלל האוכלוסייה הקטנה של המדינה. לזכותה רק שני ניצחונות, 1-0 נגד נבחרת אירופית זעירה אחרת, ליכטנשטיין. המשחק הרשמי הראשון של נבחרת סן מרינו היה ב-1990, משחק ההפסד 0–4 לשווייץ במסגרת מוקדמות יורו 1992. לפני כן, הפסידה סן מרינו 0–1 לנבחרת האולימפית של קנדה ב-1986, אך משחק זה לא היה משחק רשמי. הניצחון הרשמי היחיד של נבחרת סן מרינו היה ב-5 בספטמבר 2024 בתוצאה 1:0 נגד נבחרת ליכטנשטיין, במסגרת ליגת האומות. למרות ההישגים הדלים של הנבחרת החזיקה סן מרינו בתואר השער המהיר ביותר בהיסטוריה במסגרת מוקדמות המונדיאל, לאחר שבמוקדמות מונדיאל 1994 נגד נבחרת אנגליה, כבש דייוויד גאלטרי שער לאחר 8 שניות בלבד מפתיחת המשחק. שיא זה נשבר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, כאשר במשחק של בלגיה נגד גיברלטר הבקיע החלוץ הבלגי כריסטיאן בנטקה שער לאחר 7.1 שניות מפתיחת המשחק. שיא עולמי נוסף שנשבר במשחק של סן מרינו היה ההפסד 0–13 לגרמניה ב-6 בספטמבר 2006, התוצאה השנייה הגבוהה ביותר אי פעם במוקדמות אליפות אירופה (התואה הגבוהה היא 14 - 0, ניצחונה של צרפת על גיברלטר). בנובמבר 2014 רשמה נבחרת סן מרינו הישג היסטורי כשרשמה את הנקודה הראשונה שלה בהיסטוריית מוקדמות היורו בתיקו 0-0 נגד נבחרת אסטוניה. בנוסף, משחק זה עצר את רצף ההפסדים של נבחרת סן מרינו (61 הפסדים רצופים). בין המונדיאל הראשון למונדיאל 1990 הנבחרת כלל לא נרשמה למוקדמות, ומאז כשלה בכל ניסיונותיה להעפיל לטורניר. הנבחרת נרשמה לראשונה למוקדמות יורו 1992, וגם כאן כשלה בכל ניסיונותיה להעפיל. 1930 עד 1990 - לא נרשמה 1994 עד 2022 - לא העפילה 1960 עד 1988 - לא נרשמה 1992 עד 2024 - לא העפילה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה מדיה וקבצים בנושא נבחרת סן מרינו בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת סן מרינו בכדורגל דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
אירמה רומבאואר

אירמה סטאקלוף רומבאואר או רומבאוור (באנגלית: Irma Starkloff Rombauer; ‏30 באוקטובר 1877 - 14 באוקטובר 1962) הייתה כותבת ספרי בישול אמריקאית ממוצא גרמני. רומבאואר פרסמה בשנת 1931 את הספר "חדוות הבישול" בהוצאה עצמית. ספר זה הפך להיות ספר הבישול הנמכר ביותר בעולם. רומבאואר סיימה את לימודיה בבית הספר לבנות "מכון מרי" (Mary Institute) בשנת 1901 ולמדה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. רומבאואר הייתה עקרת בית. לאחר פטירתו של בעלה בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20, השתמשה במחצית הונה, כתבה את ספר הבישול, ופרסמה 3000 עותקים של ספרה בשנת 1931. הספר אויר על ידי בתה מריון רומבאואר בקר, שהייתה מורה לאמנות בבית הספר המקומי. בשל הצלחת הספר פרסמה רומבאואר מספר מהדורות בהוצאה עצמית, ובשנת 1936 נרכש הספר על ידי חברת בובס-מריל (Bobbs-Merrill Company) והחלה הפצתו המסחרית. רומבאואר נפטרה בשנת 1962 בביתה בסנט לואיס. הוושינגטון פוסט כתב במאמר המערכת בעקבות מותה: "מעטות הנשים אשר תרמו לשמחת החיים, כמו אירמה רומבאואר". אירמה רומבאואר (אורכב 27.03.2019 בארכיון Wayback Machine) באתר thejoykitchen אירמה רומבאואר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Few women have contributed more to the joy of life–more accurately, perhaps, to the joy of living–than Irma A. Rombauer, who died on Tuesday at the age of 86 at her home in St. Louis
חדוות הבישול

חדוות הבישול (באנגלית: Joy of Cooking) הוא ספר בישול אמריקאי הנחשב לאחד מספרי הבישול הנמכרים ביותר בארצות הברית. הספר נמכר ברציפות מאז יצא לאור בהוצאה מסחרית בשנת 1936 (הספר יצא לאור לראשונה בהוצאה פרטית בשנת 1931), ונמכרו ממנו למעלה מ-18 מיליון עותקים. הספר נכתב בשנת 1931 על ידי עקרת הבית אירמה רומבאואר בסנט לואיס שבמדינת מיזורי שבארצות הברית. לואיס כתבה את הספר לאחר שהתאלמנה, בשל מצבה הכלכלי הקשה. היא הדפיסה 3,000 בהדפסה עצמית, במחצית הונה, ואלה זכו להצלחה רבה. בשנת 1936 הספר נרכש על ידי בית ההוצאה לאור חברת בובס- מריל. לאחר שרומבאואר התאלמנה היא התקשתה להתפרנס. היא השתמשה במחצית כספה על מנת להדפיס כתב יד אשר כלל את מתכוניה. הספר אויר על ידי בתה מריון רומבאואר בקר, שהייתה מורה לאמנות. עטיפת הספר, שצוירה על ידי בקר, תיאר את מרתה מבית עניה, הקדושה הנוצרית המגינה על הבישול, כשהיא הורגת דרקון. במהדורה 1936, המהדורה הראשונה של הספר שיצאה בהוצאה מסחרית, הייתה דקה יותר מהמהדורה המקורית, ובשל השפל הכלכלי הגדול כללה מתכונים של שימור מזון, וכן מתכונים הכוללים בשר צייד כגון סנאי, אופוסום ודביבון מצוי. מהדורת 1943 שפורסמה במהלך מלחמת העולם השנייה, ומהדורת 1946 שפורסמה מיד לאחריה התייחסו לקיצוב המזון שהיה באותה עת בארצות הברית, וכללו מתכונים המתבססים על מוצרי הקיצוב (בעיקר קופסאות שימורים). בשנת 1962, שנת פטירתה של רומבאואר הוצאה מהדורה של הספר, בלא הסכמתה של בקר, בתה של רומבאואר. בעקבות דרישתה של בקר פורסמו מהדורות מתוקנות בשנת 1963 ו-1964. מהדורת 1964 הייתה המהדורה הראשונה של הספר שפורסמה בכריכה דקה, וזכתה להצלחה רבה. מהדורת 1975 הייתה המהדורה האחרונה שנערכה על ידי בקר. מהדורה זו כללה למעלה מ-1,000 דפים. מהדורת 1997 עדכנה את הספר וכלל מתכונים אתניים חדשים רבים. המדורה פורסמה על ידי ההוצאה לאור סיימון ושוסטר ונערכה על ידי מריה גוארנשלי (Maria Guarnaschelli) בסיוע נכדה של רומבאואר, איתן בקר. המהדורה נכתבה על ידי שפים רבים, וכללה מתכונים מועטים של רומבאואר עצמה. בשנת 2006 יצאה לאור מהדורת יובל 75 שנים להוצאת הספר, אשר כלל 4,500 מתכונים, ובהם מתכונים מקוריים של רומבאואר. מדיה וקבצים בנושא חדוות הבישול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חדוות הבישול ההיסטוריה של הספר ההיסטוריה של הספר באתר הרשמי(הקישור אינו פעיל) מחקרים חדשים: ספרי בישול משמינים, באתר הארץ, 22 בפברואר 2009 חדוות הבישול, באתר OCLC (באנגלית) עטיפת המהדורה הראשונה
אוגוסט לאופולד קרל

אוגוסט לאופולד קרל (גרמנית: August Crelle‏; 11 במרץ 1780, אייכוודר, גרמניה - 6 באוקטובר 1855, ברלין) מתמטיקאי גרמני. למרות שהוא לא רכש השכלה פורמלית, בשנת 1806 הוא הגיש עבודת דוקטורט, לאוניברסיטת היידלברג. פועלו החשוב ביותר היה הקמת כתב-עת מתמטי שנקרא כתב-עת למתמטיקה שימושית ועיונית (בגרמנית: Journal für die reine und angewandte Mathematik) שאותו ערך מ-1826 ועד מותו בשנת 1855. כתב העת פרסם מאמרים חשובים מאת אבל ואייזנשטיין. מדיה וקבצים בנושא אוגוסט לאופולד קרל בוויקישיתוף אוגוסט לאופולד קרל, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אוגוסט לאופולד קרל, באתר MacTutor (באנגלית) אוגוסט לאופולד קרל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.