laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיכאל קאליק

מיכאל (מיכאיל) קאליק (ברוסית: Михаил Наумович Калик; ‏29 בינואר 1927 – 31 במרץ 2017) היה במאי קולנוע, תסריטאי ועורך קולנוע יהודי סובייטי ולאחר מכן ישראלי, שעבודתו התפרשה משנות ה-50 ועד שנות ה-90 המוקדמות. סרטיו מתאפיינים בהתמקדות באווירה ובקשרים הרגשיים בין הגיבורים, כאשר סיפור העלילה הוא משני בחשיבותו. נולד בארכנגלסק שבברית המועצות. ב-1951 נעצר קאליק בעת לימודיו בבית הספר המרכזי לקולנוע (VGIK) באשמת פעילות ציונית וקשירת קשר לחיסולו של סטלין. הוא נשלח לגולאג, ושוחרר ממנו ב-1954 לאחר מותו של סטלין. ב-1956 אף טוהר שמו על ידי הממשל הסובייטי. לאחר שחרורו השלים את הלימודים בבית הספר המרכזי לקולנוע. הצלחתו הקולנועית הראשונה הייתה ב-1961 בסרטו "אדם בעקבות השמש", ולאחר מכן עם "להתראות בנים" (1964). בשנת 1968 ביים סרט נוסף "לאהוב" (Любить). סרט זה יצא לבתי הקולנוע לאחר עריכה נוספת שבוצעה ללא ידיעת קאליק. הוא פנה לבית המשפט, אך המשפט לא נערך ובמקום זה הוחרם ההעתק המקורי של הסרט מביתו. רק בשנת 1990 הצליח קאליק לשחזר את הגרסה המקורית של הסרט. ב-1971 עלה קאליק לישראל, וכתוצאה מכך נאסרו סרטיו להקרנה בברית המועצות. ב-1974 ביים את הסרט שלושה ואחת בכיכובם של אורי לוי, אסי דיין ויונה אליאן. הסרט עסק בהתפכחותו של פלמחניק מזדקן אל מול תהליך החומרנות בחברה הישראלית ובמערכת היחסים שלו עם בניו. כל זאת, על רקע נופי ים סוף, חופי אילת ומזרח סיני. הסרט נחל כישלון חרוץ בבתי הקולנוע בישראל, ובכך הסתיימה ה"קריירה" הישראלית של הבמאי. הוא נשאר בישראל ומיעט בפעילות קולנועית. ב-1991 הוזמן קאליק לרוסיה לביים סרט בחופש יצירתי מוחלט, ויצר את הסרט "ושב הרוח". בשנת 1993, הציג קאליק את סרטו בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט זכה בשני פרסים מיוחדים כסרט זר. ב-2001 ביים סמיון וינוקור סרט תיעודי על חייו של קאליק בשם "קאליק בשחור-לבן וצבע". מיכאל קאליק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאל קאליק, באתר AllMovie (באנגלית) מיכאל קאליק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טלילה בן זכאי, קאליק בעקבות השמש, מעריב, 17 במאי 1974, המשך סקירה קצרה (באנגלית) ריאיון עם קאליק (ברוסית) Goodbye Boys, באתר Russian Film Symposium ושבה הרוח, באתר סינמטק תל אביב קאליק בשחור-לבן וצבע, אתר "הבמה"
ג'וזאיה קלמנט ודג'ווד

הברון ג'וזאיה קלמנט ודג'ווד (באנגלית: Josiah Clement Wedgwood, בעברית גם "יֹאשִׁיָּה ודג'ווד" או בקיצור "יֹאש"; 16 במרץ 1872 – 26 ביולי 1943) היה חבר פרלמנט אנגלי, אשר השקיע את כל מרצו בקידום העניין הציוני. ודג'ווד נולד למשפחה אנגלית מיוחסת, שבין אבותיה היה ג'וזאיה ודג'ווד (סב סבו), פעיל חברתי בעצמו. בנו של ג'וזאיה ודג'ווד, ג'וזאיה ודג'ווד השני, כלומר אבי סבו, היה אף הוא חבר פרלמנט, דודו של צ'ארלס דרווין, ואביה של אשתו, אמה דרווין (ששם נעוריה היה כאמור ודג'ווד), בת דודו של דרווין בעצמה. אף שלא היה משפטן, מונה בימי מלחמת הבורים לשופט על הבורים המנוצחים. אנקדוטה שעליה סיפר מאוחר יותר היא שהחליט להפיץ עיתון כדי לסייע לבורים בשיקומם, ומשראה שהם מזהים את העיתון עם הבריטים, ומחרימים אותו: מה עשה יאש ודג'ווד? הוא כתב בו מאמרים חריפים נגד... יאש ודג'ווד. ומיד, כמובן קפצו ההולנדים על הגליונות והתמוגגו על ההסתה נגד השופט האנגלי... — ע. קרליבך, ספר הדמויות הוא נבחר לפרלמנט תחילה ב-1906 מטעם המפלגה הליברלית, אחר כך ב-1919 עבר לשורות מפלגת הלייבור. כל אותו הזמן לא היו לו מתחרים במחוז בחירתו, שבו הייתה שליטת משפחתו, בעלת בית החרושת הידוע לחרס, מוחלטת. דבר זה אפשר לו עצמאות רעיונית גמורה. הוא היה תומך נלהב של רפורמה בקרקעות שיחולקו להמון, אחר כך דרש שיכירו ברוסיה הקומוניסטית. הוא בלט בהתנגדות נחרצת לרעיון האוגניקה, והתנגדותו הובילה לכך שיוזמות לענישת ילודה של מפגרים לא התקבלו (בניגוד למה שקרה בארצות הברית בנושא זה), אבל מלחמתו הנלהבת ביותר הייתה למען הרעיון הציוני. השאילתות שהגיש לשר המושבות נגעו לפרטים הקטנים ביותר – מדוע לא קיבלו בבית הדואר מברק באותיות עבריות, ומדוע הוסעו החיילים באוטובוס ערבי ולא יהודי. עזריאל קרליבך, שהיה עיתונאי בלונדון, סיפר כיצד, אחרי שכתב כי ודג'ווד, בנלהבות היתר שלו, עושה שירות דב לעניין הציוני, זכה לתוכחה ממנו באמרו כי הציונות היא הצדק, ועל הצדק אין מתפשרים. אהדתו לציונות לא ידעה גבולות, והוא הרחיק לכת כשקרא ליהודים להתקומם נגד מדינתו שלו.[דרוש מקור] בזמן הרדיפות בגרמניה הציע שבריטניה תקבל יהודים ללא הגבלה, והביע הזדהות פומבית עם היוזמה להקמת 'ליגת פריילאנד', ארגון נאו-טריטוריאליסטי שקם ב-1935 בתמיכת אישים רבים, יהודים ולא יהודים, בטענה לפיה "יספיקו יהודים גם לארץ ישראל וגם בשביל 'פריילאנד' (כלומר להתיישבות יהודים בכל טריטוריה שתושג)". בזמן מלחמת העולם השנייה היה וודג'ווד מעורב באופן אישי בהברחתם של יהודים משטחי הכיבוש הנאציים והכנסתם לארץ ישראל באופן אי-לגלי בשיתוף גורמים רוויזיוניסטיים (עליית אף על פי). מסופר עליו שכשגסס ב-1943 היה שם מרד גטו ורשה על שפתיו.[דרוש מקור] אחת מאוניות המעפילים וחיל הים נקראה על שמו אח"י ודג'ווד, וכן מושב גן יאשיה בעמק חפר ורחובות בערי ישראל: במושבה הגרמנית בירושלים, בשכונת יד אליהו בתל אביב, במרכז הכרמל בחיפה ובמושב נורדיה שבשרון. תרומות של ג'וזאיה קלמנט ודג'ווד לדיונים בפרלמנט הבריטי, באתר Hansard (באנגלית) יוסף נדבה, הלורד יאשיה וודג'ווד, הוצאת אחיאסף ירושלים, 1943 יוסף נדבה (תרגם וערך), וודג'ווד אל היהודים, מבחר כתביו ונאומיו הציוניים, הוצאת "מסדה" תל אביב תש"ו יאשיה קלמנט ודג'ווד (1872-1943), דף שער בספרייה הלאומית ראו "דרווין". יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 452. ראו בהקשר זה מסמך בארכיון הציוני סימול F17\3-26t+28t.
אאורל ויינר

אָאוּרֵל וַיְנֶר (ברומנית: Aurel Vainer;‏ 10 בינואר 1932 – 31 באוקטובר 2021) היה פרופסור לכלכלה, משנת 2004 ועד למותו היה חבר הפרלמנט של רומניה מטעם פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, וכן היה נשיא הקהילה היהודית ברומניה. ויינר נולד בשטפנשט שבמחוז בוטושאן. הוא סיים לימודי כלכלה בתואר דוקטור בשנת 1966. היה פעיל בתחומי הבנייה, המחקר הכלכלי והשיווק. הוא היה חבר בלשכת המסחר והתעשייה של רומניה (סגן נשיא), ובין השנים 2000–2004 היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ספירו חארט (Spiru Haret) בפקולטה לכלכלה וחשבונאות שבקמפולונג מוסצ'ל (Câmpulung Muscel). נשוי לאנט ויינר. ויינר כתב ופרסם חמישה ספרים בתחום המסחר והשיווק. הוא כיהן כסגן נשיא אגודת הידידות רומניה-ישראל. נפטר ב-31 באוקטובר 2021. אתר האינטרנט הרשמי של אאורל ויינר (ברומנית) פרטיו של ויינר ברישומי הפרלמנט הרומני (ברומנית) Mozaicul presei כתבה על מינויו של ויינר לנשיא הקהילה היהודית ברומניה(הקישור אינו פעיל) (ברומנית)
רות קדר

רות קדר (נולדה ב-27 בינואר 1955) היא אמנית ומעצבת ישראלית שנודעה בעיקר בשל עבודתה על עיצוב הלוגו של חברת גוגל. קדר נולדה בברזיל ולמדה ארכיטקטורה בטכניון בישראל ועברה לארצות הברית ללימודי מאסטר בעיצוב באוניברסיטת סטנפורד. נושא התיזה שלה היה עיצוב חפיסות קלפים; חברת אדובי אף ביקשה ממנה לעצב חפיסת קלפים, כחלק ממהלך שיווקי של החברה לאחד ממוצריה. היא נמנית עם מייסדי האתר Art.Net, שם היא מציגה את הסטודיו המקוון שלה מאז 1994. שימשה כפרופסור יועץ לאמנות במחלקת האמנות של סטנפורד בשנים 1988 עד 1999, באותה העת היא הוזמנה לעצב את הלוגו של גוגל. רות קדר זכתה במספר פרסים ועבודותיה מוצגות ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא רות קדר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רות קדר יובל סער, הישראלית שעיצבה את גוגל, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2008 Art Studio Playing Cards ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Microsoft Certified Solution Developer

MCSD (ראשי תיבות של Microsoft Certified Solution Developer ) הייתה הסמכה מבית חברת מיקרוסופט המיועדת למפתחים בטכנולוגיית .NET בגרסאות 1 ו-1.1. ההסמכה אמורה להעיד על נושאה כי עבר בהצלחה בחינות שמעידות על ידע בטכנולוגיית .NET, ידע ביישום לפי הצרכים וידע בתכנון פרויקטים. בעלי ההסמכה מקבלים מנוי לידיעון מיוחד מבית מיקרוסופט למנויים, גישה לאתר מיקרוסופט לבעלי ההסמכות וסמל ותעודה שעברו את ההסמכה. הסמכה זאת נתפסת כחשובה בתעשיית הפיתוח, ונותנת יתרון לבעל ההסמכה במציאת עבודה. נושא ההסמכה חייב לעבור: בחינה בסיסית על הטכנולוגיה עצמה. בחינה בנושא Windows Application. בחינה בנושא Web Application. בחינה בנושא WebServices. בחינה בנושא הנדסת תוכנה. בחינה אחת מתוך האפשרויות הבאות: עבודה עם SQL Server 2000. עבודה עם Microsoft Biztalk Server 2000. עבודה עם BizTalk Server 2004. אבטחה. SQL Server 2005. ניתן לעשות את הבחינות גם ב VB.NET וגם ב־C#. דף ההסמכה
ג'מאסין א-שרקי

ג'מאסין א-שרקי (בערבית: جمّاسين الشرقي) היה כפר ערבי מדרום לירקון, כ-9 קילומטרים צפונית-מזרחית ליפו. כפר סמוך נקרא ג'מאסין אל-ע'רבי (המערבי), ואילו פירוש "ג'מאסין א-שרקי" הוא ג'מאסין המזרחית. משמעות שם הכפר, "ג'מאסין", הוא מגדלי ג'מוסים, על שום עיסוקם של תושביו. השבט נזכר לראשונה בתעודת הקדש של הסולטאן ביברס ממחצית מהמאה ה-13. שבט הג'מאסין גם נזכר ברישומי מס עות'מאניים של שנת 1596 במחוז שכם. ברישומים צוינו מיסים ששילם על רעיית עדרי-תאו. לטענת רבקה שפק ליסק, בזמן השלטון המצרי במאה ה-19 (כיבוש בן עשר שנים) הגיעו לכפר מהגרים ממצרים ומסודאן. את העדות הראשונה לקיומו של כפר של ממש ניתן למצוא בסקר מ-1931 אז נפקדו 395 איש. בסקר הכפרים שנערך בשנת 1945, ההערכה הייתה שמספר התושבים היה 730 נפש, שטח הכפר 358 דונם, מתוכם 54 דונם היו בבעלות יהודית ו-18 דונם בבעלות ממשלתית. הכפר ננטש מיושביו, שברחו בתחילת 1948. לאחר מלחמת העצמאות נבנתה על אדמות הכפר שכונת "תל גיבורים" של העיר בני ברק. בכמה ממבני הכפר, שנותרו על תלם, מתגוררים יהודים. ישנן עדויות על כך שאדמות הכפר שהיו בבעלות התושבים המקוריים נמכרו לתושבי בני ברק טרם פינוי הכפר. מדיה וקבצים בנושא ג'מאסין א-שרקי בוויקישיתוף רועי מרום,"ההתיישבות הערבית המחודשת באזור רעננה", בתוך: יצחק שטייגמן, משממה למושבה פורחת – רעננה – דגם להתיישבות פרטית בארץ ישראל (1981-1922), ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2017, עמ' 437. Roy Marom, Al-Sheikh Muwannis: Transformations in the Arab Countryside between the Mountainous Interior and the City of Jaffa, 1750-1848 הכפר אלשיח' מונס תמורות במרחב הכפרי הערבי בין שדרת ההר לעיר יפו 1948-1750, קתדרה, 2023-01-01, עמ' 16-15 רבקה שפק ליסק, רוב המוסלמים בארץ במאה ה-19 ממוצא מצרי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 14 ביוני 2017 נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
מטיס (מיתולוגיה)

מטיס (ביוונית: Μῆτις), היא אשתו הראשונה של זאוס ואחת האוקיינידים במיתולוגיה היוונית. מיד לאחר עלייתו לשלטון, התחתן זאוס עם הטיטאנית מטיס. כשהרתה, גאיה ואורנוס ניבאו שמטיס תלד לזאוס בת ששמה אתנה, שתשתווה לו בחוכמתו, ובן שיהיה מלך האלים והאדם כאחד. זאוס פחד שהנבואה תתממש לכן בלע את מטיס. מאוחר יותר יצאה אתנה מתוך מצחו של זאוס כשהיא לבושה בשריון יווני מלא. מטיס נחשבה לאלת הפקחות והערמומיות, או בגרסה אחרת, אלת העצה הטובה. מטיס, ירח של כוכב הלכת צדק, נקרא על שמה, וגם כוכב הלכת המינורי 9 Metis (אנ') שהתגלה על ידי אנדרו גראהם (אנ'). מדיה וקבצים בנושא מטיס (מיתולוגיה) בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמרובו

קמרובו (ברוסית: Кемерово) היא עיר בסיביר שברוסיה. העיר היא מרכזו של מחוז קמרובו ונמצאת על גדתו של הנהר טום, יובלו של הנהר אוב, במקום בו נשפך אליו הנהר איסקיטים. דרך העיר עוברת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית. העיר שוכנת באגן קוזנצק, שבו נמצאים כמה ממרבצי הפחם הנרחבים ביותר בעולם, משום כך העיר היא מרכז להפקת פחם. אוכלוסיית העיר מונה כ-558,973 תושבים (נכון לשנת 2018). לאחר כיבוש האזור על ידי הרוסים במאה ה-17 האזור נקרא "קוזנצקי" על-שם העיר המרכזית בו - קוזנצק. ב-1701 נוסד הכפר שצ'גלובקה בשפך הנהר איסקיטים. ב-1721 התגלה ליד הכפר פחם בכמות גדולה. מדגם מהפחם נשלח לסנקט פטרבורג, אך הממשלה לא עשתה מאומה בנידון. ב-1734 נוסד הכפר קמרובו על גדתו השנייה של הנהר טום, ממול לשצ'גלובקה. ב-1859 כבר היו באזור 7 כפרים, הגדולים ביניהם: שצ'גלובקה, קמרובו וייבסייבו. ב-1907 הממשלה הצארית התחילה להשקיע בהפקת פחם מהמכרות ברמה ארצית. בית החרושת הכימי נוסד ב-1916. בשנת 1943 הוקם מחוז קמרובו ועיר הוכרזה כבירת המחוז החדש. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמו בעיר מספר מוסדות להשכלה גבוהה. במרץ 2018 נספו בשרפה במרכז הקניות בקמרובו 67 אנשים, בהם 40 ילדים ששהו באותה עת בבית קולנוע, במה שהוגדר לאחד האסונות הטרגיים בתולדות הפדרציה הרוסית. הנהלת מחוז קמרובו בניין האדמיניסטרציה העירונית לקמרובו שתי ערים תאומות: ארצות הברית בילינגס, מונטנה, ארצות הברית הונגריה שלגוטריאן, הונגריה מדיה וקבצים בנושא קמרובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קמרובו קמרובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קמרובו (רוסיה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארצ'י בנקר

ארצ'יבלד "ארצ'י" בנקר (באנגלית: Archibald "Archie" Bunker) הוא הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה הקומית "הכל נשאר במשפחה" ("All in the Family") ובסדרת ההמשך שלה "הבר של ארצ'י בנקר" ("Archie Bunker's Place"), סדרות שהופקו בארצות הברית בשנות ה-70 ובשנות ה-80 של המאה ה-20. ארצ'י, שגולם על ידי השחקן האמריקאי קרול או'קונור, הוא גבר בגיל העמידה, פועל צווארון כחול, שמרן, גזען ושופע דעות קדומות, המתקשה לקבל את השינויים והחידושים בעולם. ב-2005 בחר ערוץ הבידור "בראבו" בארצ'י כדמות הטלוויזיונית המצחיקה ביותר של כל הזמנים. סדרת הטלוויזיה "הכל נשאר במשפחה" עלתה לאוויר ב-1971 ובין לילה הפכה להצלחה מסחררת. הסדרה סבבה סביב דמותו של ארצ'י - גבר לבן מבוגר, פועל צווארון כחול (מנהל עבודה במספנה), ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ולאחריה גר עם אשתו, בתו וחתנו בקווינס, ניו יורק. תכונות האופי שלו שיקפו את דמות האמריקני השמרן - ארצ'י הוא טיפוס שמרני, נרגן, ציני, שוביניסטי, גזעני, פטריוטי ובעל דעות קדומות ביחס לקבוצות מיעוט רבות בארצות הברית. רוב הסדרה עסקה בעימותים של ארצ'י מול העולם: שכניו השחורים ("הג'פרסונים"), בתו טיפשה והבכיינית גלוריה (סאלי סטראתרס), אשתו הצייתנית אדית (ג'ין סטייפלטון) ובעיקר חתנו, מייקל סטיוויק ("ראש כרוב", בפיו של ארצ'י) שחי על חשבונו של ארצ'י ומטיף לארצ'י על סוציאליזם, אותו גילם רוב ריינר (שהפך אחר־כך במאי קולנוע מצליח), שסימל את כל מה שארצ'י תעב: ליברליזם, צדקנות, סוציאליזם, אינטלקטואליות, שיער ארוך, ופולנים. יוצר ומפיק הסדרה, נורמן ליר, סבר כי ארצ'י יהיה דמות שהצופים יתעבו ויסתייגו ממנה. כך סבר גם שחקן הקולנוע ההוליוודי הוותיק, מיקי רוני, לו הוצע התפקיד. רוני דחה את ההצעה משום שחשב ש"הכל נשאר במשפחה" תכשל, אך גם כי חשש לדימויו בעיני הציבור. ליר ורוני טעו: ארצ'י הפך לדמות פופולרית בקרב קהל שמרני, שראה בו מודל מוקצן מאוד, אך משעשע, של פטריוט שמרני וגאה, וגם בקרב קהל ליברלי, שנהנה מהסאטירה על דמות השמרן הטיפוסית. מעבר לכך, נבעה החיבה חוצת הגבולות לארצ'י מהחירות הנדירה שהוענקה לדמותו: פועל המספנה הגזעני וצר האופק שנא ובז לכל, וביטא את הבוז שלו בשלל עלבונות גסים, שאף דמות טלוויזיונית אחרת לא הייתה חופשית לבטא. עובדה נוספת שהוסיפה לחינו של ארצ'י הייתה העובדה שלמרות רגשותיו הגזעניים, ארצ'י בז לאלימות. כך, בפרק "ארצ'י וה-KKK", הזמין חבר את ארצ'י ל"מועדון נוצרי" שהתגלה כסניף המקומי של הקו קלוקס קלאן. ארצ'י דחה מיד את הקבוצה, באותו בוז בו דחה גם את שנואי נפשה, ואף ניסה למנוע ממנה לשרוף צלבים אל מול חלונו של מייקל. האהדה לה זכה ארצ'י הובילה לריכוך הדרגתי בעמדותיו. ארצ'י המשיך להעליב ולעקוץ, אך משהו מחריפות שנאתו הלך והתקהה עם הזמן. בעונה התשיעית של הסדרה אימצו ארצ'י ואדית את אחייניתה היהודיה של אדית - אירוע שלא היה עולה על הדעת בעונה הראשונה של הסדרה. בסדרת ההמשך, "המקום של ארצ'י בנקר" (פאב-מסעדה), שותפו של ארצ'י הוא יהודי בשם מארי קליין (השחקן היהודי מרטין בלזם) וארצ'י עצמו מעסיק אומנת שחורה לנכדו. דמותו של ארצ'י עוצבה בהשראת הדמות "אלף גארנט" - גיבורה הגזעני וצר המוחין של הסדרה הבריטית "עד שהמוות יפריד ביננו", עליה התבססה הסדרה "הכל נשאר במשפחה". ארצ'י בנקר עצמו שימש השראה לדמותו של אל באנדי מהסדרה "נשואים פלוס", לדמותו משולחת הרסן של אריק קרטמן מ"סאות' פארק" ולסדרה הישראלית "איצ'ה" בגילומו של ספי ריבלין. שם הסדרה שימש השראה לסדרה הישראלית "הכל נשבר במשפחה" בכיכובם של ציפי שביט ודב רייזר. מדיה וקבצים בנושא ארצ'י בנקר בוויקישיתוף זוהר ישראל, משפחה שכזאת, באתר ynet, 22 בפברואר 2004
חדשיניים

חדשיניים (שם מדעי: Monodontidae), משפחת של לווייתני שיניים הכוללת שני מינים, שניהם יחידים בסוגם: לבנתן לבן (Delphinapterus leucas) חדשן (Monodon monoceros) שני המינים החיים ייחודיים במראה החיצוני שלהם: הלבנתן לבן כולו, ולזכרי החדשן יש חט מסולסל היוצא מפיהם. גודלם של החדשיניים בינוני. אורכם נע בין שלושה לחמישה מטרים. חוטמם קטן מאוד. הם חסרי סנפיר גב, אולם במקומו יש להם גבשושית קטנה לאורך גבם. סנפירי החזה גדולים. הם מפיקים מגוון של קולות, ובדומה ללווייתנאים אחרים - הם משתמשים באקולוקציה על-מנת לנווט. החדשיניים ניזונים מדגים, מרכיכות ומסרטנאים קטנים. ההיריון נמשך בין 14 ל-15 חודשים, ובסופו ממליטה הנקבה על-פי רוב גור יחיד. הגורים נגמלים מיניקה רק בגיל שנתיים, ומגיעים לבגרות מינית רק בגיל חמש עד שמונה שנים. הם חברתיים, ונעים בקבוצות שמונות מספר פרטים, ושעשויות להגיע לגודל של מאות פרטים. מבין משפחות לווייתני השיניים, החדשיניים מקורבים ביותר לדולפיניים ולפוקניים. לפי מחקרים מולקולריים, נראה כי הפוקניים והחדשיניים התפצלו מהענף המרכזי לפני כ-11 עד 15 מיליוני שנים. משפחה חדשיניים (Mondontidae) סוג ומין יחיד Haborodelphis japonicus - נכחד סוג ומין יחיד Denebola brachycephala - נכחד תת-משפחה Delphinapterinae סוג ומין יחיד לבנתן לבן (Delphinapterus leucas) סוג ומין יחיד Casatia thermophila - נכחד תת-משפחה Monodontinae סוג ומין יחיד חדשן (Monodon monoceros) סוג ומין יחיד Bohaskaia monodontoides - נכחד מדיה וקבצים בנושא חדשיניים בוויקישיתוף חדשיניים, באתר ITIS (באנגלית) חדשיניים, באתר NCBI (באנגלית) חדשיניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חדשיניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חדשיניים, באתר GBIF (באנגלית)
טופו

טוֹפוּ (בקנג'י סיני ויפני: 豆腐, בפין יין: dòufu, ברומאג'י: Tōfu, בקוריאנית: 두부, ברומאקו: dubu) הוא מאכל סויה נפוץ שמקורו בסין. הטופו עשוי מחלב סויה שעבר תהליך של גיבון (בדומה לאופן בו גבינה מיוצרת מחלב). במזרח אסיה ובדרום-מזרח אסיה הטופו הוא אחד החלבונים הנפוצים ביותר, ואהוד על ידי אוכלי בשר וצמחוניים כאחד. בעוד במערב הטופו משמש בעיקר כתחליף בשר, במזרח לא נדיר לראות טופו לצד בשר באותה המנה. את הטופו ניתן להכין במספר דרכים, בין אם בהקפצה, טיגון בשמן עמוק, אפייה ואף נהוג לאכול אותו ללא בישול במרקים שונים. קיימים מספר סוגים של טופו הנבדלים במרקמם; כך למשל נפוץ טופו קשה אשר מרקמו דומה לשל בשר עוף ומשמש להקפצה ולהכנת שניצל טופו, וישנו גם טופו רך וטופו משי (שמקורו ביפן ומרקמו שונה לחלוטין משאר סוגי הטופו) אותם נהוג לאכול בצורה שמדגישה את מרקמם ללא בישול, לדוגמה במרק מיסו. ערך מורחב – אבולוציה של ייצור מזון ומשקאות מותססים מקורו של הטופו בסין. המסורת הסינית מייחסת את המצאתו ללי אן משושלת האן הקיסרית, דודו ויועצו של הקיסר וו, בשנת 164 לפנה"ס. טופו גולמי משווק לרוב כקובייה שנראית כמו קוביית גבינה. לטופו גולמי כמעט ואין טעם, והוא משמש כבסיס להכנת מתכונים שונים. כיום נמכרים מאכלים שונים על בסיס טופו, שבהם הטופו משמש כתחליף גבינה או כתחליף בשר, ובהם פיצה, קציצות, שניצלונים, קובה, ומאפים שונים מטופו. גידולי הסויה אינם זקוקים לכמויות מים גדולות - הם נחשבים לבעלי צריכת המים הנמוכה ביותר ביחס לערכם התזונתי. הגידולים אינם זקוקים לקרקע מסוג מסוים, ומתפתחים בקרקעות שונות. בשנים האחרונות חלה התפתחות גדולה בשיטות גידול הסויה ובהפצתו, זאת בעקבות עליית הדרישה לטופו בקרב הציבור בעולם המערבי שנובעת מסיבות שונות, בהן פתיחות למתכונים מהמטבח המזרח אסייתי, וכמו כן הביקוש לתחליפי בשר או חלב. הטופו שומר על ערכו התזונתי גם לאחר הקפאה. טופו קשה (Firm tofu): זהו טופו המשמש להקפצה ונאכל למשל גם בתוך סושי. טופו זה מתאים להכנת שניצלים ומרקמו דומה יותר לזה של בשר עוף. טופו רך או טופו משי (Silken tofu): טופו רך הנחתך בקלות (בדומה לרפרפת). טופו זה נפרס לפרוסות דקות ונאכל בדומה לגבינה. ניתן להכין ממנו קינוחים כגון מלבי. מנה יפנית של טופו משי ברוטב סויה. מוס שוקולד על בסיס טופו רך וחלב סויה מאכלי טופו בתצוגה סויה פולי סויה טמפה תחליף בשר צמחונות טבעונות טופו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בישול עם טופו, באתר הצמחונות והטבעונות הישראלי משרד החקלאות האמריקני ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אז'ן שרל קטלן

אז'ן שרל קטלן (בצרפתית: Eugène Charles Catalan;‏ 30 במאי 1814 – 14 בפברואר 1894) היה מתמטיקאי ולוני, אשר עסק בעיקר בתורת המספרים. קטלן הגדיר את מספרי קטלן כשניסה למנות את מספר השילושים של מצולעים קמורים. קטלן נולד בברוז' (אז כחלק מן האימפריה הצרפתית, כיום בלגיה) כבן יחיד לז'וזף קטלן - צורף תכשיטים בשנת 1814. בשנת 1825 נסע לפריז כדי ללמוד מתמטיקה באקול פוליטקניק, שם פגש בשנת 1833 בז'וזף ליוביל. ב-1834 הוא סולק מן האוניברסיטה ועבר לשאלון-אן-שמפאן שם קיבל משרה לאחר שסיים את לימודיו. קטלן חזר לאקול פוליטקניק ובעזרתו של ליוביל סיים תואר במתמטיקה בשנת 1841. לאחר מכן עבר לקולג' קרל הגדול כדי ללמד גאומטריה תיאורית. מספר קטלן קבוע קטלן השערת קטלן פאוני קטלן מדיה וקבצים בנושא אז'ן שרל קטלן בוויקישיתוף אז'ן שרל קטלן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אז'ן שרל קטלן, באתר MacTutor (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'יימס סטירלינג

ג'יימס סטירלינג (באנגלית: James Stirling;‏ מאי 1692 - 5 בדצמבר 1770) היה מתמטיקאי סקוטי. סטירלינג חקר בעיקר נושאים הקשורים לתחום האנליזה המתמטית, כגון: סדרות אין-סופיות, סכומים ואינטרפולציה. על שמו נקראים נוסחת סטירלינג ומשפט סטירלינג, לחישוב קירוב   n ! {\displaystyle \ n!} עצרת ומספרי סטירלינג. סטירלינג עסק גם בהתכנסות מכפלות אין-סופיות. סטירלינג נולד בבית גארדן לא רחוק מהעיר סטירלינג שבסקוטלנד, באחוזה משפחתית. המשפחה הייתה תומכת ידועה של תנועת היעקוביטים וזה השפיע רבות על חייו. הוא נסע לאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1711. לא ידוע אם סיים את לימודיו באוניברסיטה, אך ברישומי החברה המלכותית משנת 1717 נרשם כי היה נוכח בישיבה. בשנת 1717 פרסם סטירלינג את עבודתו הראשונה - Lineae Tertii Ordinis Neutonianae, בה הרחיב את עבודתו של אייזק ניוטון בנושא עקומות מסדר שלישי. בשנים 1717 -1719 סטירלינג היה בוונציה. שם הוא פרסם את הספר Methodus differentialis Newtoniana illustrata והעביר אותו לחברה המלכותית. בשנת 1724 חזר סטירלינג ללונדון ובשנת 1726 נבחר כחבר החברה המלכותית. באותה תקופה הוא היה פעיל מאוד בתחום המתמטי ופרסם ספר נוסף - Methodus Differentialis בשנת 1730. בשנת 1735 שב לסקוטלנד ועבד כמנהל בחברת מכרות. סטירלינג נפטר בשנת 1770 באדינבורו. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס סטירלינג בוויקישיתוף ג'יימס סטירלינג, באתר MacTutor (באנגלית) ג'יימס סטירלינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גד אביגדורוב

גד אביגדורוב (1890 (ה'תרנ"א) - 9 באוגוסט 1936) היה מאנשי "השומר". גד אביגדורוב בן נחמה וגדליה, נולד בשנת 1890 בברדיצ'ב שבאוקראינה (אז בתחומי האימפריה הרוסית). בשנת 1906, בתחילת ימי העלייה השנייה, עלה לארץ ישראל והוא בן 15 בלבד. נענה לקריאתו של פרופ' בוריס שץ "לכבוש את הסתתות בירושלים", עבודה שהייתה באותה התקופה בעיקר של ערבים. יחד עם אלכסנדר זייד ומשה אינגברמן הוא החל לעבוד בסיתות, מלאכה שאותה הם למדו אצל פרופ' שץ, שזה עתה הקים את "בצלאל" ופתח בו קורס להנדסה וציור לקבוצת סתתים. בימים הם עבדו בבניין ובערבים ביקרו בשעורים ב"בצלאל". כעבור זמן הצטרפו אל החבורה אנשים נוספים שיחד איתם היוו את אחת הקומונות הראשונות בארץ ואולי הראשונה שבהן, היא קומונת "ירושלים החדשה". החבורה חייתה חיים פשוטים ומלאי אחווה. הם התגוררו בצריף עץ שעמד בחצר הגדולה של כנסיית החבשים. שם גם קיימו אספות ופגישות פועלים. החבורה התמסרה לארגון סניף מפלגת "פועלי ציון" בירושלים וארגון פועלי הבניין שמנה אז כ-70 חברים. בשנת 1907 עבר חלק מחברי הקומונה לסג'רה (אילניה) להקים את "השומר". אביגדורוב הגיע גם הוא כעבור זמן קצר, ואחר כך הועבר לשמירה במלחמיה (מנחמיה). כעבור שנה נשלח למסחה (כפר תבור) עם קבוצת חברים, להכשרה חקלאית אצל האיכרים, זאת במטרה להתיישב בעתיד במושבות שומרים על גבולות הארץ. הם עזרו לארבעת השומרים שכבר היו במושבה ויחד איתם, בפקודת יהושע חנקין, עלו וכבשו את אדמת ה"זבּיח", היא האדמה הגובלת עם בית הספר החקלאי כדורי של היום. באחד הימים, נשלח אביגדורוב ל"כיבוש השמירה" ברחובות, ולאחר קרב עם הערבים נפצע קשה. בימי שלטון המנדט, רבים מהשומרים התגייסו למשטרה הבריטית. בשל מיומנותו ואומץ לבו היה אביגדורוב בין הראשונים שוועד "השומר" שלח לז'נדרמריה (משטרה). את שירותו עשה בגליל. אביגדורוב שמר עוד במקומות רבים, אך כעבור זמן, בעצם ימי מלחמת העולם הראשונה, הוא חזר למסחה, המקום שבו התרכזו חברי "השומר" והתכוננו להתיישבות, ועלה יחד עם ארבע משפחות נוספות להתיישב באדמות "חמארה" שבגליל העליון, שם הקימו את קיבוץ השומרים "בר-גיורא" (כפר גלעדי). אחרי המאורעות (1919-1920), עזב גד את כפר גלעדי (מחמת לחץ המשפחה) והתיישב במצפה. מטרתו הייתה לעבוד בה כאיכר ולקיים בה חיי משפחה. במצפה הוא גידל יחד עם אשתו רחל (1897–1984) את ארבעת ילדיו. אולם את עברו כשומר לא שכח, וכאשר הגיעו ימי מאורעות חזר לנשקו ולשמירה ושימש כמבקר השמירה במושבה. ב-9 באוגוסט 1936, תקפו ערבים את המושבה, אביגדורוב שעמד על משמרתו בעמדה הצפונית מערבית של מצפה (עד היום ניתן לראותה בקצה המושבה), נפגע מכדור שפילח את גולגולתו והוא נהרג במקום. בנו של גד, אברהם אביגדורוב, שנלחם במלחמת העצמאות, זכה באות גיבור ישראל על גבורתו בתקיפת שיירת הנשק הערבית בקריית מוצקין. עדויות מ"קובץ השומר" על בנו אברהם אביגדורוב מדיה וקבצים בנושא גד אביגדורוב בוויקישיתוף קורות החיים של גד אביגדורוב, באתר "יזכור" של משרד הביטחון