ים סוף (אתר מקראי)

יַם סוּף הוא גוף מים גדול (ים או אגם), אותו לפי הסיפור המקראי חצו בני ישראל במהלך יציאת מצרים, בדרכם מארץ גושן לארץ כנען. הזיהוי של ים סוף כים האדום הוא ודאי, אך לא ברור אם הוא מתייחס לכל הים האדום, לחלק ממנו, או לחלקים שניתקו ממנו בעבר. לפי מספר גישות הוא מזוהה עם אחד האגמים הגדולים במזרח הדלתא של הנילוס, אשר התקיימו בתקופת הברונזה תיכונה ומאוחרת באזור ובפרט עם ימת בלה, אשר דומה לימת תמסח והאגמים המרים בעת המודרנית, ובעבר ייתכן שהיו מחוברים למפרץ סואץ. לחלופין, זיהוי ידוע הסותר את המקרא הוא זיהוי מקום קריעת ים סוף עם חוף הים התיכון בצפון חצי האי סיני (ימת ברדוויל). זיהוי אחר של ים סוף הוא עם החלק הצפוני של מפרץ אילת של הים האדום. על פי כתביו של רבי אברהם אבן עזרא, גם החלק הצפוני של מפרץ סואץ הוא מיקום אפשרי לחציה. השם "ים סוף" הוא ייחודי ללשון העברית ואינו קיים בלשונות אחרות. השם מופיע במקרא, אך מיקומו הגאוגרפי אינו ברור מהכתוב שם, והוא אינו מופיע בשם זה בכל מקור עתיק חוץ-מקראי כלשהו. עם זאת, בשנת 1875 פרסם האגיפטולוג Émile Brugsch ספר בשם L'Exode et les monuments égyptiens ובו הוא מתאר התאמה פונטית בין הביטוי "ים סוף" לבין המילה Pa-Tjuf שמופיעה בפפירוסים מצריים ומתארת שטח שיש בו מים רדודים. מספר חוקרי מקרא אימצו אף הם פרשנות זו. דעה אחרת היא, שהשם נובע מהאלמוגים שבו, משום שפירוש המילה "סוף" המקראית היא כל צמח או דמוי צמח הגדל במים מתוקים או מלוחים, וכוללת גם את האלמוגים. ולכן ים סוף פירושו ים האלמוגים. ערך מורחב – קריעת ים סוף על פי המסופר בתורה (ספר שמות פרקים יג-יד), לאחר עשר המכות הסכים פרעה מלך מצרים, לבני ישראל לצאת ממצרים כדי ללכת במשך שלושה ימים, לקריב קרבן לאלוהים, ולחזור. כשבני ישראל הגיעו לשפת ים סוף, פרעה שמע שהם ברחו ורדף אחריהם עם צבא של 600 רכבים. בעוד מצרים סוגרים על בני ישראל המפוחדים מכיוון היבשה, אלוהים מורה למשה להרים את מטהו מעל הים, והים נחצה. בני ישראל עברו במסדרון של יבשה בתוך הים במשך לילה אחד, ובבוקר המצרים שרדפו אחריהם נפגעו מאש שמימית. כשניסו להסתובב ולברוח, משה, בהוראת ה׳, שב ומרים את מטהו מעל הים - שנסגר על המצרים ומטביע אותם. מספר רב של היסטוריונים וגאוגרפים משערים כי ים סוף היה נמצא במזרח הדלתא של נהר הנילוס, לא רחוק מארץ גושן המקראית, שם בתקופת המקרא היה אגם גדול אך רדוד בשם ימת בלה, בדומה לימת תימסח או האגמים המרים בעת המודרנית. ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי התקיים אגם מאוד גדול וכנראה מלוח בתקופת הברונזה התיכונה בין מערב חצי האי סיני לבין ארץ גושן (שבירתה לרב מזוהה כאווריס). לפי חוקרים רבים אגמים אלו או חלקם היו מחוברים למפרץ סואץ בעבר אך התנתקו ממנו עקב סחיפת חולות לקרקעית מים רדודים[דרוש מקור]. ישנם פרשנים הסבורים שהים המוזכר בסיפור זה הוא מפרץ סואץ או מפרץ אילת של הים האדום. אחרים סבורים כי מדובר באחד האגמים שבקרבת הים התיכון - כגון ימת ברדוויל - דעה הסותרת את פסוקי המקרא. הסוברים שים סוף הוא מפרץ סואץ או מפרץ אילת או כל גוף מים שמחובר אליהם ישירות, או היה מחובר בעבר, מסתמכים על הפסוק "ואני עשה המלך שלמה בעציון גבר אשר את אלות על שפת ים סוף בארץ אדום", כאשר נובע מכאן בבירור שחלקו של ים סוף מגיע עד הרי אדום, כלומר הכוונה שם למפרץ אילת המגיע להרי אדום באזור אילת. ומכאן נשללת האפשרות שים סוף נמצא בחלק מהים התיכון, כגון ימת ברדוויל, שהוא גוף מים שלא מחובר לים סוף. הרב ד"ר שוקי רייס - תעלומת קריעת ים סוף: איפה יש ים - והיכן התרחש הנס על פי הפסוק "ואני עשה המלך שלמה בעציון גבר אשר את אלות על שפת ים סוף בארץ אדום" (מלכים א, ט, כו), כאשר הים היחיד המצוי בסביבת ארץ אדום הוא הים האדום (ים סוף בלשון המודרנית). הרב שוקי רייס, תעלומת קריעת ים סוף: איפה יש ים - והיכן התרחש הנס, באתר ynet, 16 באפריל 2017 על פי המקרא חלק מים סוף מצוי סמוך לארץ אדום. גם הפסוק "ושתי את גבולך מים סוף ועד ים פלשתים" סותר את ההנחה שים סוף הוא ימת ברדוויל, מפני שימה זו צמודה לים התיכון - ים פלשתים. הרב שוקי רייס, תעלומת קריעת ים סוף: איפה יש ים - והיכן התרחש הנס, באתר ynet, 16 באפריל 2017 הרב שוקי רייס, תעלומת קריעת ים סוף: איפה יש ים - והיכן התרחש הנס, באתר ynet, 16 באפריל 2017 אנציקלופדיה מקראית, כרך ג' עמ' 699-695 C. De Wit, The Date And Route Of The Exodus, באתר "biblicalstudies.org.uk", ‏2 ביולי 1959 (באנגלית). לדוגמה כשיונה מתאר את טביעתו בים הוא אומר "סוף חבוש לראשי" כתיאור פיוטי כנראה לאצות הדומות לרצועה הנכרכת סביב הראש. [1] New Evidence from Egypt on the Location of the Exodus Sea Crossing: Part II כגון האגמים המרים, שלפי חלק מהחוקרים היו מחוברים לים סוף בעת העתיקה, עד שהתייבשו עקב סחיפת חולות. מלכים א, ט, כו