laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נשיאי רוסיה

נשיא רוסיה (ברוסית: Президент Российской Федерации) הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת הנבחר של הפדרציה הרוסית. הנשיא מנהיג את הרשות המבצעת ואת הממשל הפדרלי, והוא מוגדר בחוקה כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. 5 אנשים כיהנו בתפקיד זה (בספירת כהונותיו הלא-רציפות של הנשיא ולדימיר פוטין). הנשיא המכהן וה-5 במספר הוא ולדימיר פוטין, המכהן מאז 7 במאי 2012. להלן רשימת נשיאי הפדרציה הרוסית. לכל נשיא נתון תאריך השבעתו ותאריך סיום כהונתו. לא מובאת חקיקה של האספה הפדרלית, ולא מובאת פסיקה של בית המשפט העליון (להוציא מקרים חריגים). הנשיאות הקצרה ביותר הייתה זו של דמיטרי מדבדב — 8 שנים. הנשיאות הארוכה ביותר היא זו של ולדימיר פוטין — שמכהן בקדנציה חמישית ושלישית מאז 2012 ושולט במדינה מזה 24 שנה (8 שנים מתוכן כראש ממשלת רוסיה). פוטין הוא הנשיא היחיד שכיהן יותר מפעמיים. נשיא אחד בלבד לא השלים את כהונתו, הנשיא הראשון, בוריס ילצין התפטר כחצי שנה לפני תום כהונתו השנייה. ערך מורחב – נשיא רוסיה ערך מורחב – ממלא מקום נשיא רוסיה התרשים והטבלה מראים נתונים על תוצאות ההצבעה משנת 2024. אחוז המצביעים בבחירות לנשיאות רוסיה היה 74.22%. נשיא רוסיה היסטוריה של רוסיה שליטי המדינה הרוסית מדיה וקבצים בנושא נשיאי רוסיה בוויקישיתוף Президент России Борис Ельцин, объявив сегодня о своей отставке с поста главы государства, возложил исполнение обязанностей президента России на председателя правительства России Владимира Путина // 31.12.1999 http://www.cikrf.ru/analog/prezidentskiye-vybory-2024/p_itogi/ נתמך על ידי רוסיה המאוחדת, החזית העממית הכל-רוסית, מולדת, מפלגת העסקים ורוסיה הוגנת – למען האמת https://www.1tv.ru/news/2024-03-17/472930-predvaritelnye_itogi_golosovaniya_iz_tsentrizbirkoma בתמיכת מפלגת הקומוניסטים של רוסיה בתמיכת קואליציית ברית הכוחות הפרוגרסיביים הפוליטיים ומפלגת הצמיחה
אילן ליבוביץ (שחקן)

אילן ליבוביץ' (נולד ב-1965) הוא זמר, שחקן ומדבב ישראלי. ליבוביץ' נולד וגדל ברמת גן. הופיע בילדותו בפסטיבל שירי הילדים של 1975 עם השיר "נגה ישנה" לצד מירי אלוני, בצה"ל הוא שירת בלהקת הנח"ל. לאחר שהשתחחר מהצבא, בשנת 1987, הצטרף ל"להקת הפסטיבל החסידי", שהופיע בפני קהילות יהודיות באירופה ובארצות הברית. באותה שנה השתתף במחזמר "פיגומים", מאת תלמה אליגון-רוז, שהפיקה הטלוויזיה הישראלית. ב-1989 הופיע בהפקה המחודשת של המחזמר "קזבלן", לצד יהורם גאון, באולם הסינרמה בתל אביב. ב-1991 הופיע בגרסה הישראלית של המחזמר "שיער" (בתפקיד "קלוד"), בבימוי של צדי צרפתי לצד אייל בוחבוט. ב-1993 שר בשתי קלטות הילדים של "קסם בג'ימבורי". ב-1995 הופיע בשתי קלטות הילדים של "סבתא בישלה דייסה". ב-1996 לקח חלק בדיסק הילדים "הדרקון הלא נכון" שכתב יהונתן גפן והלחין מתי כספי. החל משנת 1998 השתתף במחזמר "בוסתן ספרדי" שעלה בתיאטרון "הבימה". ב-2000 שר בקלטת הילדים "ג'אמפי". הוא ביצע את שירי הפתיחה של מספר סדרות טלוויזיה, וביניהן ניצנץ מארץ החלומות וקופידו. הוא לקח חלק בהפקות דיבוב של מספר סרטים של דיסני, בהם ביצע בעיקר קולות רקע, בסרט מולאן הוא דיבב את קפטן לי שאנג בקטעי השירה. הוא שימש כזמר ליווי במספר מופעים של הפסטיגל, בפסטיגל הוא כתב את השיר "הפיה הקסומה" אותו ביצעה יעל בר זוהר וזכתה בפסטיגל. ב-2002 שיחק בסדרה "כנפיים" ששודרה בערוץ הראשון אשר עוסקת בחניכי קורס טיס. ב-2012 יצא במופע ביחד עם ניקי גולדשטיין ואורי בנאי. אילן ליבוביץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) אילן ליבוביץ, דף שער בספרייה הלאומית אילן ליבוביץ, בארכיון הבימה אילן ליבוביץ' באתר הבימה אילן ליבוביץ באתר הבמה יואב בירנברג, בעד אהבה חופשית, אך רק עם זיוה, חדשות, 13 ביוני 1991 יובל ניב, בידור, חדשות, 9 בספטמבר 1987 יובל ניב, הצדק מנצח, הקיוסק נשאר, חדשות, 22 באפריל 1987 אילנה באום, הצילו את הקיוסק, מעריב, 6 באוקטובר 1987 קזבלן - הצגות המאה בתיאטרון הסינרמה, חדשות, 21 בדצמבר 1989 עכבר העיר, בוסתן ספרדי, באתר הארץ רותה קופפר, עשיר, דתי ומזרחי נפגשים במטוס, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2002 שגיא גרין, לא על הקפה לבדו, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2002 בן מיטלמן, ‏כולם היו בנאי: שלישיית זמר חדשה, באתר ‏מאקו‏, 16 באוקטובר 2012
דייב ב. מיטשל

דייב ב. מיטשל (באנגלית: Dave B. Mitchell; נולד ב-25 ביולי 1969) הוא מדבב אמריקאי, שהופיע בעשרות דיבובים בטלוויזיה, קולנוע, אנימציה ובאינטרנט וכן עובד ככרוז בפרסומות החברה "Happy Cows" בקליפורניה. מיטשל נולד ביולי 1969 בטוללהומה, טנסי והחל את קריירת הדיבוב ב-1997. הוא החל לדבב ב-2001 בסדרה "Busted" לפרק אחד בתור ג'ורג' נפינר והשתתף בסרט מ-2004, "wildlife wars" בתור צייד. ב-2007 שיחק בסרט איש הנצח: החיפוש אחר נקמה בתור מאליקה ודיבב קולות נוספים וכן בסדרת הקומדיה "Li'l Bush" בה הוא חיקה פוליטיקאים שונים. ב-2008 דיבב במשחק המחשב Ratchet & Clank Future: Quest for Booty וב-"White Knight Chronicles". כעבור שנתיים דיבב בסרט "סופרמן/באטמן: אפוקליפסה" את לונגשורמן המזוקן. ב-2011 דיבב במשחקי המחשב: "קונג פו פנדה 2" וב-"Star Wars: The Old Republic". הוא גם השתתף בסדרה מועדון ווינX בתור קינג קריוס, קורטורטה ועוד קולות. ב-2012 דיבב בסרט הלורקס ובסרט "Superman vs. The Elite" וכן בסדרות דוק רופאת צעצועים והרפתקאות פיטר הארנב. ב-2013 דיבב במשחקי Grand Theft Auto V, באטמן: ארקהם אוריג'ינס וסדרת המשחקים "Skylanders". ב-2014 דיבב במשחק Far Cry 4 ובסדרות טום וג'רי וקלארנס. ב-2015 דיבב בסרט "Batman Unlimited: Monster Mayhem" את פני חימר, בסדרה "TripTank" ובמשחקים באטמן: ארקהם נייט, LEGO Dimensions ו-Fallout 4. ב-2016 דיבב בסרט באטמן ללא גבולות: מקים נגד המוטאנטים את פני-חימר ובבלינג בלינג שוטר ומתאגרף. הוא דיבב גם בסדרות העולם של ריילי והמופע של מר פיבודי ושרמן. שנה לאחריה דיבב בצבי הנינג'ה ובמשחק Middle-earth: Shadow of War. ב-2019 דיבב בסרט רקסי המלך בתור בוטץ' ובסרט סקובי-דו: בחזרה לאי הזומבים כקצין מעבורת ונהג וכן במשחקים Metro Exodus, מורטל קומבט 11 ו-Mario & Sonic at the Olympic Games Tokyo 2020. ב-2020 דיבב בסרט "אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון" את ראידן ולוחם לין קוי. בשנה שלאחריה דיבב בסדרה "עולם היורה: מחנה הקרטיקון" את האוקס ואת ריד, ובסדרה "ארקיין" את ורן, הוסקל והרולד. מיטשל מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה ומיוצג בידי החברה "Dean Panaro Talent". הוא חבר באגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור (ASCAP) ובעמותה "SAG-AFTRA". מדיה וקבצים בנושא דייב ב. מיטשל בוויקישיתוף דייב ב. מיטשל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
GCP

האם התכוונתם ל... GCP (תקן) – ראשי תיבות של Good clinical practice – תקן בינלאומי לעריכתו של ניסוי קליני Google Cloud Platform – שירותי מחשוב ענן המוצעים על ידי חברת גוגל
נאבראד

נאבראד (בהונגרית: Nábrád) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נאבראד קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,035 תושבים בשנת 1990 עד 905 תושבים בשנת 2020. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-13. יהודים חיו בנאבראד בתקופות זמן שונות. ליד בית הקברות בכפר קיים בית קברות יהודי ובו שבע מצבות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא נאבראד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאבראד נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי בנאבראד תיעוד יהודי נאבראד שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
נגיאר

נגיאר (בהונגרית: Nagyar) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר טיסה שבצפון מזרח הונגריה. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נגיאר קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-743 תושבים בשנת 1990 עד 630 תושבים בשנת 2020. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14. יהודים חיו בנגיאר בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא נגיאר בוויקישיתוף נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי נגיאר שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
הנרי אינמן

הנרי אינמן (באנגלית: Henry Inman‏: 20 באוקטובר 1801 – 17 בינואר 1846) היה צייר פורטרט, ז'אנר ונוף אמריקאי. הוא נולד ביוטיקה, ניו יורק, להורים מהגרים אנגלים שהיו בין המתיישבים הראשונים ביוטיקה. משפחתו עברה להתגורר בניו יורק בשנת 1812. החל משנת 1814 ובמשך שבע השנים הבאות, היה תלמידו של ג'ון ווסלי ג'רוויס בניו יורק, יחד עם ג'ון קווידור. הוא היה סגן הנשיא הראשון של האקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא הצטיין בציור פורטרטים, אך היה פחות מוכשר בתמונות הז'אנריות. בין נופיו ניתן למנות את "מפלי רידאל, אנגליה", "אחר הצהריים באוקטובר", ו"חורבות ברמבלטי". נושאי הז'אנר שלו כוללים את "נער החדשות" ו"נערות וושינגטון". הדיוקנאות שלו כוללים את אלה של הנרי ראטגרס ופיץ גרין האלק באגודה ההיסטורית בניו יורק. הוא גם צייר דיוקנאות של אנג'ליקה סינגלטון ואן בורן, הבישוף ווייט, השופטים הראשיים מרשל ונלסון, ג'ייקוב בארקר ואחרים. תומאס מקנני הטיל על אינמן, שהיה ליתוגרף מוכשר, להעתיק יותר ממאה ציורי שמן של מנהיגי האינדיאנים שנעשו על ידי צ'ארלס בירד קינג עבור ספר מודפס, "ההיסטוריה של שבטי האינדיאנים של צפון אמריקה". ציורי השמן נמצאים כעת באוספים של הבית הלבן, המוזיאון לאמנות ג'וסלין ומוזיאון אמון קרטר לאמנות אמריקאית. במהלך שנה שהה באנגליה בשנים 1844–1845, הוא צייר את הסופר וורדסוורת', ג'ון צ'יימברס, סר ויליאם סטיוארט, הברון מבלייר וסלבריטאים אחרים. בשנת 1822 נישא אינמן לג'יין רייקר אובראיין (1796–1873). יחד הם היו ההורים לארבעה ילדים, אחד מהם היה צייר ג'ון אובראיין אינמן (1828–1896), והנרי אינמן ג'וניור (1837–1899) שהיה סופר. אינמן נפטר ב־17 בינואר 1846 לאחר שחזר מאנגליה לאמריקה עקב בריאות לקויה. לפני מותו הוא עסק בסדרת תמונות היסטוריות עבור הקפיטול בוושינגטון. מדיה וקבצים בנושא הנרי אינמן בוויקישיתוף הנרי אינמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנרי אינמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Caldwell, John; Roque, Oswaldo Rodriguez; Johnson, Dale T. (1994). American Paintings in The Metropolitan Museum of Art. Vol. 1: A Catalogue of Works by Artists Born by 1815. Metropolitan Museum of Art. p. 450. Roger Panetta, ed. (2009). Dutch New York: the roots of Hudson Valley culture. Hudson River Museum. pp. 223–235. The North American Indian Portfolios from the Library of Congress: Bodmer--Catlin--McKenney and Hall (Tiny Folios). Abbeville Press. 1993 "Henry Inman". The Plattsburgh Republican. January 31, 1846.
טוליאטי

טוליאטי (ברוסית: Тольятти, עד 1964 נקראה העיר סטברופול, ברוסית: Ставрополь) היא עיר במחוז סמרה שברוסיה. אוכלוסיית העיר מונה כ-700 אלף תושבים; העיר הכי גדולה ברוסיה, שאינה בירה של סובייקט פדרלי. העיר נוסדה ב-1737 כעיר מבצר סטברופול כדי להגן על אדמות רוסיה מפני נוודים. מאז 1964 העיר נקראת על שמו של הקומוניסט האיטלקי פלמירו טוליאטי. בשנות ה -70 חלה עלייה חדה באוכלוסייה עקב הקמת האווטוואז, שהיא עדיין החברה המגבשת של העיר. לטוליאטי חמישה מוסדות להשכלה גבוהה, כאשר הוותיק שבהם הוא האוניברסיטה הממלכתית של טוליאטי. פועלים בעיר גם מספר מכוני מחקר. יש מוזיאונים, תיאטראות, תזמורת סימפונית של העיר, קונסרבטוריון וחברה פילהרמונית. יום העיר נחגג ביום ראשון של יוני. לסמרה יש ברית ערים תאומות עם הערים: גרמניה וולפסבורג, סקסוניה התחתונה, גרמניה (מ־1991) בולגריה קאזאנלק, בולגריה (מ־1995) צרפת קולמר, צרפת (מ־1996) הרפובליקה העממית של סין לוו-יאנג, חנאן, הרפובליקה העממית של סין (מ־2000) אזרבייג'ן מינגצ'ביר, אזרבייג'ן (מ־2005) הונגריה נג'קניז'ה, הונגריה (מ־1998) איטליה פיאצ'נצה, איטליה (מ־2014) ארצות הברית פלינט, מישיגן, ארצות הברית (מ־1992) מדיה וקבצים בנושא טוליאטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוליאטי טוליאטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://tgl.ru/history/
האריה השואג (תצלום)

האריה השואג (באנגלית: The Roaring Lion) הוא דיוקן ותצלום מפורסם של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל. הדיוקן צולם בשנת 1941 על ידי הצלם הארמני-קנדי יליד האימפריה העות'מאנית יוסוף קארש ב"גוש המרכזי" שבגבעת הפרלמנט באוטווה, בירת קנדה. התצלום צולם ב-30 בדצמבר 1941 במשרדו של יו"ר בית הנבחרים של קנדה במשכן הפרלמנט הקנדי לאחר שצ'רצ'יל נשא נאום בפני חברי הפרלמנט על אודות מלחמת העולם השנייה. צ'רצ'יל הוזמן לנאום בידי ראש ממשלת קנדה מקנזי קינג. הדיוקן נודע במיוחד בשל היציבה והבעת הפנים של צ'רצ'יל, שהושוו לתחושות המלחמה ששררו בבריטניה — התמדה מול אויב כובש. סשן הצילומים היה קצר, ורגע לפני החשיפה, קארש ניגש לעבר צ'רצ'יל ושמט את הסיגר שהיה בידו. צ'רצ'יל נכעס והביע את מורת רוחו מהדיוקן. הגלריה לאמנות ע"ש פישר באוניברסיטת דרום קליפורניה תיארה זאת כ"דיוקן מתריס שהפך לסמל מידי של העמידה הבריטית נגד הפשיזם". הוא הופיע על שער גיליון כתב העת "LIFE" מיום 21 במאי 1945, שקנה אותה תמורת 100 דולר אמריקני. בהווה, הדיוקן ניצב בחדרו של יו"ר בית הנבחרים של קנדה. מדיה וקבצים בנושא האריה השואג בוויקישיתוף From Colonel Sanders to Grace Kelly: Iconic American Portraits by Yousuf Karsh, באתר סמית'סוניאן, 19 בנובמבר 2013 (באנגלית) דייוויד טראוויס, Yousuf Karsh: Regarding Heroes, באתר הגלריה לאמנות ע"ש פישר של אוניברסיטת דרום קליפורניה (באנגלית) "Winston Churchill". Life., דרך גוגל ספרים, 21 במאי 1945 (באנגלית)
שלמה וייספיש

שלמה זלמן וייספיש (11 בנובמבר 1903 – 17 ביולי 1965) היה מלחין וזמר ישראלי. וייספיש נולד בירושלים, דור רביעי בארץ. אביו, יוסף זאב וייספיש, היה חזן בעיר העתיקה בירושלים. למד עד גיל 13 במאה שערים, ומשהתייתם מאביו עבר ללמוד בבית הספר "מקווה ישראל", ומאוחר יותר שימש שם כחזן. נסע לגרמניה ללמוד קומפוזיציה וסיים את לימודיו בקונסרבטוריון, אך נאלץ לשוב לארץ בעקבות עליית הנאציזם. למד אצל החזן שלמה זלמן ריבלין ואצל המלחין והמוזיקאי שלמה רוזובסקי. הופיע כסוליסט במקהלת צעירי ירושלים שהקים ירוחם ורדימון. שימש כחזן בבית הכנסת "אמת ואמונה" ו"אוהל שם" בירושלים. בשנת 1935 נסע למצרים כדי להופיע בתוכנית ברדיו קהיר, ונעצר לאחר ששר בשידור את "התקווה". נפטר ב-17 ביולי 1965 לאחר מחלה קשה. נטמן בבית העלמין בקריית שאול. הלחין למעלה מ-100 שירים, הידועים בהם השיר "עדרים" שכתב אסף הלוי וביצעו, בין היתר, ברלה חגי, חנה זמיר, ברכה צפירה ושושנה דמארי והשיר "סימונה מדימונה" שחיבר חיים שלמוני וביצעו ריקה זראי, ישראל יצחקי, דקלון, עופר לוי, חיים משה והגבעטרון. סיפר וייספיש: "השיר הראשון אותו הלחנתי היה עדרים של אסף הלוי. זוכרני תחילה שרתיו לפני אמא ז"ל, והיא ייסרה אותי בדברה על ליבי: 'זה באמת יפה, אך למה לך להיות משוגע? האם לא מוטב שתהיה חזן?'". מלחניו המוכרים: הורה מולדת (מילים: אשר זליג פוסק) אחר הגשם (מילים: משה דפנא) אל ניפולה (מילים: יעקב רימון) בערבות לכיש (מילים: אברהם בר-עוז) גמלת (מילים: יוסף ריקארדי) הורה אילת (מילים: יחיאל מוהר) ירושלים גאון מולדת (מילים: נחום לוי) נגני מפוחית (מילים: בנימין אביגל) נפט זורם בחוליקאת (מלים: חיים שלמוני) שוב הגעתי לכנרת (מילים: אברהם ברוידס) שם רחוק בהרים (מילים: כנרה מוזיקנטסקי) תוף מרים (מילים: בנימין אביגל) סלע בודד (מילים: שלמה מונין) בדרך התבור (מילים: בנימין אביגל) שדה בקר (מילים: שלמה דרורי). וייספיש ביצע את מרבית השירים שהלחין, וכן ביצע שירים רבים נוספים, בין היתר את שיר הגמל (מילים ולחן: ידידיה אדמון) ושיר למשמרת (מילים: נ. הלוי). הלחין וביצע את "שיר העשור" הידוע גם בשם "לעשור המדינה" יחד עם להקת סמדר. השיר נכתב לחגיגות עשר שנים לעצמאות ישראל. שלמה וייספיש, באתר זמרשת שלמה וייספיש, באתר שירונט שלמה ויספיש (1908-1965), דף שער בספרייה הלאומית שלמה וייספיש באתר GRAVEZ דוד תדהר, שלמה (זלמן) וייספיש, באתר אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו הזמר שלמה וייספיש - למנוחות, באתר הבקר, ‏19 יולי 1965 לזכר נעדרים - שלמה וייספיש, באתר על המשמר, ‏20 יולי 1966 מת הזמר והמלחין שלמה וייספיש, באתר מעריב, ‏18 יולי 1965 תפילה באוהל שם, באתר דבר, ‏6 ספטמבר 1935 זמר ירושלמי ברדיו קהיר, באתר הירדן, ‏11 ינואר 1935 שלמה וייספיש, באתר זמרשת מודעות אבל - שלמה וייספיש עדרים, באתר זמרשת ד"ר ציפי פלישר, התפתחותו ההסטורית של שיר העם העברי, 1964, עמ' 315 שיר העשור, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ביצוע מוקלט, רשות השידור המלחין שלמה וייספיש, באתר על המשמר, ‏7 פברואר 1958 שדה תרבות, באתר למרחב, ‏11 פברואר 1958
רננים

האם התכוונתם ל... בית הספר לאמנויות רננים חבורת רננים בית הכנסת רננים – בהיכל שלמה קניון רננים – הנמצא ברעננה פנימיית רננים – הנמצאת בזכרון יעקב
שאל כל נערה

שאל כל נערה (באנגלית: Ask Any Girl) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1959 עם שירלי מקליין, דייוויד ניבן, גיג יאנג ורוד טיילור בתפקידים הראשיים. שירלי מקליין זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר בתפקיד ראשי. היא זכתה גם בפרס דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר קומדיה או מוזיקלי. משחקו של רוד טיילור זכה לשבחים והביא לבחירתו לתפקיד ראשי בסרט "מכונת הזמן" (1960). מג וילר (שירלי מקלין) היא בחורה בת 21 המגיעה לניו יורק כדי למצוא עבודה אבל בעיקר כדגי למצוא גבר מתאים למטרת נישואים. בתחנת הרכבת נגנבת מזוודתה עם כל בגדיה. היא מגיעה למלון לנשים בלבד שאמה שכרה לה חדר שתהיה מוגנת שם מגברים. הנשים במקום עוזרות לה ותורמות לה בגדים. היא מתקבלת לעבודה במפעל סוודרים אף על פי שלא עברה את מבחן ההדפסה. המנהל מר מקסוול (ג'ים בקוס) לוטש לעברה עיניים. היא מתחילה לצאת עם אחד הלקוחות, רוס טפורד (רוד טיילור) והוא מזמין אותה לדירת קרוביו אך כהיא מגיעה לשם מתברר שהקרובים אינם שם והיא צועקת על טד בורחת משם בגשם שוטף. לאחר שמקסוול מטריד אותה מינית היא מתפטרת. בעזרת חברתה ג'ני (אליזבת פרייזר) היא מוצאת עבודה בחברת פרסומת המנוהלת על ידי שני אחים - מיילס דוטון (דייוויד ניבן), מבוגר ומאופק ואחיו אבן דוטון (גיג יאנג), צעיר ו"פלייבוי" רודף נשים. מג נמשכת לאבן אך הוא לא שם לב לכך ומתייחס אליה כמו לשאר הנשים. היא מתייעצת עם מיילס מה לעשות והוא רוצה לעזור לה. הוא מוצא את ספר הפגישות של אחיו ובו רשימת הנשים והערות עליהן. מיילס מדריך את מג בקשר לבחירותיו של אחיו - באיזה בושם להשתמש, איזה תספורת לבחור, איזה ריקודים הוא אוהב וכו'. לבסוף אבן מציע לה נישואים אבל בינתיים מיילס מתאהב בה. היא מבינה שאבן לא אוהב אותה אלה את הנשים שהיא מייצגת. היא בורחת משם, נפגשת עם רוס טפורד ומסכימה לצאת אתו לדירת קרוביו אפילו אם הם אינם שם. מיילס רודף אחריה, מתעמת עם טד ולבסוף מתוודה על אהבתו והם נישאים. "שאל כל נערה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שאל כל נערה", באתר נטפליקס "שאל כל נערה", באתר AllMovie (באנגלית) "שאל כל נערה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שאל כל נערה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שאל כל נערה, באתר TCM שאל כל נערה, באתר ארכיון המדינה
דוכסות באר

דוכסות באר (בצרפתית: Comté (Duché) de Bar; בגרמנית: Grafschaft (Herzogtum) Bar) הייתה, מן המאה ה-11, רוזנות במעמד אוטונומי דה פקטו בין האימפריה הרומית הקדושה לבין ממלכת צרפת סביב העיר בר-לה-דוק (בצפון-מזרח צרפת המודרנית). בשנת 1301 הועבר חלק ממנה (Barrois mouvant) לשליטת צרפת, בעוד חלק אחר (Barrois non-mouvant) היה בשליטת האימפריה הרומית הקדושה. ב-1354 הועלה מעמדה לדרגת דוכסות. ב-1480 אוחדה עם דוכסות לורן. בין השנים 1738 ל-1766 הוענקה באופן אישי לסטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין. מקור הדוכסות במבצרי הגבול (barra בלטינית) שהקימו שליטי שמפאן ההיסטורית על נהר אומיאן. בשנת 960 קיבל פרדריק הראשון מלורן (Frédéric Ier de Lorraine) נחלה באזור ובהמשך סיפח אליו אדמות כנסייה, בשטחן שיכן אבירים. במות נכדו, פרדריק השלישי, הועברו אדמות באר (ה-Barrois) לאחותו, סופיה (Sophie de Bar), שהייתה הראשונה שנשאה בתואר "רוזנת באר". היא שלטה במקום מ-1033 ועד מותה ב-1093. צאצאיה ייסדו את בית מונבליאר (Montbéliard), שתשלוט ברוזנות ברצף שושלתי עד 1431. דה יורה השתייכו אדמות באר לאימפריה הרומית הקדושה, אך זיקתה התרבותית הייתה לצרפת ושליטיה קיימו קשרים עם החצר הצרפתית, כך שדה פקטו, זכתה רוזנות באר למידה גדולה של אוטונומיה. אנרי השלישי (Henri III de Bar) סייע לאדוארד הראשון, מלך אנגליה נגד צרפת. עקב כך פלש בשנת 1297 פיליפ הרביעי, מלך צרפת לאדמות באר. בהסכם, שנחתם ב-1301, הוכרח אנרי לוותר על אדמות באר ממערב לנהר מז (Barrois mouvant). שטח זה הפך לפייף של ממלכת צרפת. הדבר היה מימוש למעשה של חוזה ורדן מ-843 שהעניק למלך צרפת את כל השטח שממערב למז. ב-1354 העניק ז'אן השני, מלך צרפת לרובר הראשון (Robert Ier de Bar) תואר דוכס וחיתן אותו עם בתו מארי. במקביל, שלט רובר גם על פונט א-מוסון (Pont-à-Mousson) שהשתייכה לאימפריה הרומית הקדושה. לפיכך, הפך לדוכס גם בקיסרות. בשנת 1431 נפטר הזכר האחרון בשושלת מונבליאר, לואי, שהיה קרדינל-דוכס (Louis Ier, cardinal-duc de Bar). כך עברה הדוכסות לאחיינו, רנה מאנז'ו. עם מותו של רנה, ב-1480, ירש בנו רנה השני, דוכס לורן את דוכסות באר ואיחד אותה עם דוכסות לורן באוניה פרסונלית. ב-1482 כבש רנה את וירטון מדוכסות לוקסמבורג ואיחד אותה עם דוכסות באר. ב-1484 הוענקה הדוכסות לשארל השמיני, מלך צרפת עם עלייתו לשלטון בגיל 14 וב-1508 אוחדה סופית עם דוכסות לורן. ב-1738, כחלק מהסכמי סיום מלחמת הירושה הפולנית, הוענקה דוכסות באר באופן אישי לסטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין, בנפרד מדוכסות לורן. עם מותו, הועברו דוכסויות באר ולורן לכתר הצרפתי. מדיה וקבצים בנושא דוכסות באר בוויקישיתוף
בנקאות בפנמה

הבנקאות בפנמה היא מגזר שירותים כלכלי משמעותי. המגזר גדל וסיפק מימון סחר למסחר שעבר בתעלת פנמה, ובהמשך התפתח להלבנת הון לצורך סחר בסמים בפיקודו של מנואל נורייגה. עקב מדיניות מיסוי יוצאת דופן, מוכרת מערכת הבנקאות בפנמה כמקלט מס. בפנמה מאות בנקים פרטיים, ושני בנקים בשליטת המדינה: הבנק הלאומי של פנמה (Banco Nacional de Panamá - BNP) (אנ'), והבנק לחיסכון (Caja de Ahorros de Panamá). לפנמה מעולם לא היה בנק מרכזי, שהוא הסמכות המוניטרית המרכזית במדינה, ותפקידיו כוללים את האחריות לקביעת המטבע של המדינה, ואת הפיקוח על המוסדות הפיננסיים במדינה, ועל המגזר הפיננסי בשלמותו. הבנק הלאומי BNP, הוא שהיה אחראי להיבטים לא כספיים של בנקאות מרכזית בפנמה, בסיוע הוועדה הבנקאית הלאומית (Superintendencia del Mercado de Valores), שנוצרה יחד עם המרכז הפיננסי הבינלאומי במדינה, והיה אחראית לרישוי ופיקוח בנקים. נכון לינואר 2009, החזיק BNP, פיקדונות בסך של כחמישה מיליארד דולר ארצות הברית  ואילו הבנק לחיסכון החזיקו בפיקדונות או בערך של מיליארד דולר. מכיוון שלפנמה אין בנק מרכזי שישמש מלווה של מוצא אחרון להצלת בנקים שמסתבכים, מנוהלים הבנקים בפנמה בצורה שמרנית מאוד, עם יחס הלימות הון ממוצע של 15.6% בשנת 2012, כמעט כפול מדרישת המינימום החוקית. ייחודה של המערכת הבנקאית בפנמה, הוא בהיעדר המיסוי. בשנת 1971 הממשלה העבירה חוק בנקאי שהתיר מערכת בנקאית מאוד ליברלית ופתוחה, ללא חיוב על פיקוח ממשלתי אחיד, ואישרה כי לא ניתן להטיל מיסים על ריבית או עסקאות שנוצרו במערכת הפיננסית. מספר הבנקים זינק מ־23 בנקים בשנת 1970 ל־125 בשנת 1983, רובם בנקים בינלאומיים. חוק הבנקאות קידם הלוואות בינלאומיות, ומכיוון שבפנמה יש מערכת מס טריטוריאלית, הרווחים מהלוואות או מעסקאות שבוצעו מחוץ לחוק הם פטורים ממס. מאז המשבר הכלכלי העולמי (2008), מנסה המדינה להתנער מהמוניטין שלה כמקלט מס, וחתמה על אמנה למניעת כפל מס עם מדינות רבות (בעיקר מדינות ה-OECD). אף מדינת ישראל חתמה על אמנת מס עם פנמה. אזרחי ארצות הברית, תושבים ובעלי גרין קארד הפותחים חשבון בנק בפנמה, כמו גם במדינות אחרות, מחויבים מאז 2010 בחוק הציות למס בחשבונות זרים בארצות הברית (FATCA), בנוסף לתקנות פנמה. בנוסף, באפריל 2011 כרתה פנמה אמנה עם ארצות הברית בנושא חילופי מידע פיננסי. בנקים בפנמה מורשים ומוסדרים על ידי הרשות לפיקוח על הבנקים (Superintendencia de Bancos). ניתן לקבל רישיון לבנקים בתור: רישיון כללי (מלא) Class A - בנקים אלה יכולים לפעול הן בפנמה והן מחוצה לה. לרוב הבנקים בפנמה יש רישיון זה. רישיון בינלאומי מחלקה B - בנקים אלו נמצאים פיזית בפנמה, אך יכולים לעשות עסקים רק עם זרים ותושבים שאינם פנמים. הם יכולים לפתוח חשבונות בלבד ולקבל פיקדונות מאנשים פרטיים או ארגונים הממוקמים מעבר לים. שני הבנקים בבעלות המדינה בפנמה, רשאים לעשות עסקים רק בפנמה. מסמכי פנמה החוק האמריקאי לאכיפת מיסים בחשבונות זרים - FATCA אמנה למניעת כפל מס ירון אביטוב, שווייץ של אמריקה הלטינית, גלובס, 28.2.2008 ברוכים הבאים לפנמה, גן העדן להעלמת מסים, באתר ynet, 4 באפריל 2016 "Panama Has No Central Bank | Mises Institute". mises.org. נבדק ב-2020-03-02. "Panama - Monetary Policy". country-data.com. נבדק ב-2020-03-02. "Macroeconomic Report - Panama" (pdf). United Nations Economic Commission for Latin America and the Caribbean. ביוני 2012. {{cite web}}: (עזרה) אמנה בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של פנמה, בדבר מניעת כפל מס ומניעת התחמקות ממסים בזיקה למיסים על הכנסה Banking in Panama
לואיס דה קמארה קסקודו

לואיס דה קמארה קסקודו (בפורטוגזית: Luís da Câmara Cascudo‏; 30 בדצמבר 1898 - 30 ביולי 1986) היה היסטוריון, חוקר פולקלור, אנתרופולוג, עורך דין ועיתונאי ברזילאי. הוא נולד בנאטאל, בירת מדינת ריו גראנדה דו נורטה שבצפון מזרח ברזיל, ובה חי עד יום מותו. קסקודו עסק כל חייו בחקר התרבות הברזילאית. הוא שימש כפרופסור באוניברסיטה הפדרלית של גראנדי דו נורטי והמכון לאנתרופולוגיה של אוניברסיטה זו קרוי על שמו. הוא חיבר את ספר הגאוגרפיה של ברזיל ההולנדית (1956) העוסק בתקופת הכיבושים ההולנדיים בברזיל, עסק בחקר הדמות העממית של איש הזאב וחקר את ההשפעות האפריקניות על התרבות של ברזיל. בשנת 1965 יצא לאפריקה המערבית כדי לחקור במקום את תרומת הקולינריה של הקולוניות הפורטוגזיות ביבשת על הבישול הברזילאי. הנושא של מחקרו זה התרחב לזיקה התרבותית בכלל שבין אותן קולוניות לבין אזור צפון המזרח של ברזיל. עבודתו החשובה ביותר היא מילון הפולקלור הברזילאי, שמהדורתו הראשונה יצאה בשנת 1952. קסקודו היה חבר במפלגה הפשיסטית "הפעולה המשולבת הברזילאית" (AIB) שהייתה אהודה מאוד בשנות השלושים של המאה העשרים בחוגי העלית השמרנית מאוד של ריו גראנדה דו נורטה. הוא תמך בהפיכה הצבאית של שנת 1964, שביטלה את החוקה, הקימה את הדיקטטורה ופגעה אנושות בזכויות האדם והאזרח. מדיה וקבצים בנושא לואיס דה קמארה קסקודו בוויקישיתוף