laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טאונוס 12M

פורד טאונוס 12M (בגרמנית: Ford Taunus 12M) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב פורד. הטאונוס 12M היה הפורד הגרמני הראשון שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1952–1970, ויוצר במשך ארבעה דורות. הטאונוס 12M החליף את פורד טאונוס G93A, שיוצר משנת 1939–1942 ואת הפורד טאונוס G73A שיוצר משנת 1948–1952. יוצרו מדגמי הטאונוס G73A ו-G93A סך של 74,128 יחידות. דור ראשון 1959–1952, V4 צילינדרים, נפח מנוע 1,172 סמ"ק, המפתח 28 כ"ס, בדגמים 2 דלתות סדאן, 2 דלתות סטיישן, 2 דלתות קבריולה, (מהירות שיא של 112 קמ"ש) דור שני 1959–1962, V4 צילינדרים, נפח מנוע 1,172 סמ"ק, המפתח 28 כ"ס, בדגמים 2 דלתות סדאן, 2 דלתות סטיישן דור שלישי 1962–1966, V4 צילינדרים, נפח מנוע 1,183 סמ"ק המפתח 29 כ"ס דור רביעי 1966–1970, V4 צילינדרים, נפח מנוע 1,183 סמ"ק המפתח 33 כ"ס טאונוס 15M - גוף ה- טאונוס 15M היה כמעט זהה לגוף הטאונוס 12M, עם מנוע בנפח גדול יותר: 1,498 סמ"ק יוצר מספטמבר 1962 עד אוגוסט 1966 בגרמניה ובלגיה יוצרו 672,695 יחידות דגמים: 2 דלתות, 4 דלתות, 3 דלתות סטיישן, 2 דלתות קופה מנוע 4 צילינדרים, מקורר מים, בנפח 1,183 סמ"ק המפתח 29 כ"ס, 39 כ"ס, 37 כ"ס, 49 כ"ס אורך הרכב - 4,248 מ"מ רוחב - 1,594 מ"מ גובה - 1,458 מ"מ בסיס גלגלים - 2,527 מ"מ משקל - 860–870 ק"ג מהירות שיא - 123 קמ"ש לדגם 29 כ"ס יוצר מספטמבר 1966 עד אוגוסט 1970 יוצרו 666,187 יחידות דגמים: 2 דלתות, 4 דלתות, 3 דלתות סטיישן ומסחרית, 2 דלתות קופה מנוע 1,183 סמ"ק, מקורר מים, המפיק 45 כ"ס מנוע 1,305 סמ"ק, מקורר מים אורך הרכב - 4,839 מ"מ רוחב - 1,603 מ"מ גובה - 1,400 מ"מ, (1,425 מ"מ בגרסת סטיישן) בסיס גלגלים - 2,527 מ"מ משקל - 845–925 ק"ג מהירות שיא - 125 קמ"ש לדגם מנוע 1,183 סמ"ק טאונוס 12M שנת 1954 (דור ראשון) טאונוס 12M (דור שני) טאונוס 12M, שנת 1960 (דור שני) טאונוס 12M, (דור שני) טאונוס 12M, סטיישן, שנת 1965, (דור שלישי) טאונוס 12M, מסחרית, (דור שלישי) טאונוס 12M, קופה (דור שלישי) טאונוס 12M, קופה (דור שלישי) טאונוס 12M,(דור רביעי) טאונוס 12M,(דור רביעי) פורד פורד טאונוס G93A פורד טאונוס P2 פורד טאונוס P3 פורד טאונוס P5 פורד טאונוס P6 טאונוס 20M פורד טאונוס TC קטלוג פורד 1966 סדרת m פורד (ford-m-modelle) מדיה וקבצים בנושא טאונוס 12M בוויקישיתוף 12M (3:40 דקות), יו-טיוב טאונוס 12M (7:07 דקות), יו-טיוב טאונוס 12M (6:56 דקות), יו-טיוב
שיחה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שיחה – סוג של תקשורת מילולית בין בני אדם מונולוג – שיחת יחיד, אשר מתרחשת כאשר  אדם משוחח בלי בן זוג לשיחה דיאלוג – שיחה הדדית בין שתי ישויות או יותר שיחת טלפון – יצירת קשר (לרוב קולי) באמצעות רשת טלפון בין שני צדדים או יותר שיחה ארוטית – שיחה הכוללת פעילות מינית כגון אוננות או פנטזיה מינית שיחה צפופה – תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ ניקלודאון שיחה מקומית – אתר חדשות ודעות ישראלי מפתח שיחה – מפתח הצפנה חד-פעמי  לשימוש מוגבל שיח (פירושונים)
עונת 1964/1965 בבונדסליגה

עונת 1964/1965 הייתה העונה השנייה של בונדסליגה שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-22 באוגוסט 1964 והסתיימה ב-15 במאי 1965. הנובר 96 ובורוסיה נוינקירכן עלו מהליגות האזוריות. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, קבוצה עם יחס גבוה יותר של שערים שנכבשו/שערים שנספגו הייתה מקבלת יתרון. קבוצות שסיימו את העונה במקומות 15-16 עברו בסוף העונה לליגות אזוריות במקום שתי קבוצות מליגות אזוריות. למטרת קביעת העולות היה נערך טורניר בו השתתפו שתי קבוצות מ-5 ליגות אזוריות, סך הכל 10 קבוצות. ורדר ברמן זכתה בתואר האליפות. הרטה ברלין ירדה לליגה האזורית בסוף העונה. רישיונה של הרטה ברלין נלקח ממנה בעונת מפני שעברה על חוקי השכר של ההתאחדות הגרמנית ולכן הורדה לליגת-מחוז ברלין (מתחת לבונדסליגה עדיין התנהלו ליגות לפי מחוז). הסיבה לעבירה על חוק השכר הייתה ניסיון נואש בברלין למשוך שחקנים לברלין בעת שנבנתה חומת ברלין והמתח שהתלווה אליה. הקבוצות החלשות בטבלה, קרלסרוהה ושאלקה 04 ניסו לקבל את מקומה של הרטה ברלין ולא לרדת לליגות האזוריות. בסופו של דבר הוחלט להגדיל את מספר הקבוצות בליגה הראשונה ל-18 במקום 16 כפי שהיה נהוג. במצב שכזה היו אמורות לעלות שתי קבוצות מהליגות האזוריות על מנת להגדיל את מספר הקבוצות בליגה. בגלל לחצי המלחמה הקרה ומעמדה של הבירה לשעבר של גרמניה, ברלין, הוחלט להעלות קבוצה ממחוז ברלין במקומה של הרטה ברלין. לכן טסמניה 1900 ברלין עלתה לליגה הראשונה במקומה של הרטה. רודולף ברוננמאייר מינכן 1860 שכבש 24 שערים היה מלך השערים של הליגה. נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
פיאט ריטמו

פיאט ריטמו (איטלקית: Ritmo) היא מכונית סדאן שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1978–1988. הפיאט ריטמו הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בטורינו בשנת 1978. יוצרו כ-1,790,000 יחידות. הרכבת הפיאט ריטמו בוצעה גם בספרד ובמצרים. בבריטניה, בקנדה ובארצות הברית הפיאט ריטמו הייתה מכונה סטרדה, (Strada). 3 דלתות הצ'בק 5 דלתות הצ'בק 2 דלתות קבריולה מנועים : 1,049 סמ"ק, 1,116 סמ"ק, 1,301 סמ"ק, 1,498 סמ"ק, 1,585 סמ"ק, 1,995 סמ"ק, 1,697 סמ"ק דיזל, 1,714 סמ"ק - דיזל, 1,929 סמ"ק - דיזל אורך הרכב - 3,937 מ"מ רוחב - 1,650 מ"מ גובה - 1,400 מ"מ בסיס גלגלים - 2,448 מ"מ (2,444 מ"מ) משקל - 850-950 ק"ג (מעצב הפיאט ריטמו: סרג'יו סטורלי) ריטמו 60 L (3 ו -5 דלתות) ריטמו 60 CL (3 ו -5 דלתות) ריטמו 65 L (5 דלתות) ריטמו 65 CL (3 ו -5 דלתות) ריטמו 75 אוטומטית, (CL (Automatica (5 דלתות). דגם זה כלל: חגורות בטיחות, משענות ראש משנת 1981 - גרסת ריטמו קבריולה מנוע 4 צילינדרים, בנפח 1,100 סמ"ק, המפיק 44 כ"ס ו-59 כ"ס מנוע 1,300 סמ"ק, המפיק 48 כ"ס, או 64 כ"ס, (משנת 1981 מנוע 1,300 המפיק 55 כ"ס, ו-74 כ"ס) מנוע 1,500 סמ"ק המפיק 55 כ"ס, ו-74 כ"ס, (משנת 1981 מנוע 1,500 המפיק 63 כ"ס ו-84 כ"ס) בלמים דיסקים מלפנים, תוף מאחור תמסורת ידנית 4 מהירויות תמסורת ידנית 5 מהירויות תמסורת אוטומטית 3 מהירויות שיפור קל ברמות הגמור של מכוניות הפיאט ריטמו מהסדרה הראשונה דגם נוסף: Ritmo ES (חיסכון באנרגיה) מאייד ובר DCOE40, מאלומיניום מנוע דיזל 1,697 סמ"ק המפיק 44 כ"ס ו-59 כ"ס בשנת 1986 הושקה גרסת דיזל חדשה 1,929 סמ"ק המפיק 59 כ"ס ו-79 כ"ס ריטמו עם נעילה מרכזית, חלונות חשמל והגה מתכוונן פיאט פיאט ריטמו 1978 נט-כאר-שו פיאט ריטמו טורבו (4:03 דקות), יו-טיוב פיאט ריטמו (1:15 דקות), יו-טיוב פיאט ריטמו 75 (10:45 דקות), יו-טיוב פיאט ריטמו (9:16 דקות), יו-טיוב מדיה וקבצים בנושא פיאט ריטמו בוויקישיתוף
בוויל ראד

בוויל גורדון ד'רבן ראד (באנגלית: Bevil Gordon D'Urban Rudd;‏ 5 באוקטובר 1894 - 2 בפברואר 1948) היה אתלט דרום אפריקאי, אלוף אולימפי (אנטוורפן 1920) ושיאן עולם בריצת 400 מטר. ראד נולד וגדל בקימברלי, דרום אפריקה. הוא נכדו של צ'ארלס ראד, מייסד חברת דה בירס תאגיד לכרייה וסחר ביהלומים, הגדול בעולם (כיום). בשל הצטיינותו בלימודים ובספורט, הוא זכה במלגת לימודים לאוניברסיטת אוקספורד. במלחמת העולם הראשונה, קיבל ראד את העיטור הצלב הצבאי על אומץ לב. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה ראד ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.6 שניות, לפני גיא בטלר מבריטניה (49.9 שניות) ונילס אנגדאל משוודיה (49.9 שניות). מדליית כסף, בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.0 דקות, אחרי בריטניה (3:22.2 דקות) ולפני צרפת (3:23.5 דקות) ומדליית ארד, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.0 דקות, אחרי אלברט היל מבריטניה (1:53.4 דקות) וארל איבי מארצות הברית (1:53.6 דקות). בהמשך השנה הוא זכה באליפות בריטניה בריצת 440 יארד ו-880 יארד והוכתר כאתלט השנה בבריטניה. בשנת 1921 הוא קבע בריצת 440 יארד (402 מטר) שיא עולם חדש. בסיום לימודיו חזר ראד לדרום אפריקה ועבד כעיתונאי ספורט. בשנת 1930 הוא הפך לעורך הראשי של דיילי טלגרף, תפקיד בו החזיק עד לאחר מלחמת העולם השנייה. תקופה קצרה לאחר שחזר לדרום אפריקה הוא נפטר. ריצת 400 מטר: 48.3 שניות (1920) ריצת 800 מטר: 1:53.6 דקות (1920) מדיה וקבצים בנושא בוויל ראד בוויקישיתוף בוויל ראד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי בוויל ראד, באתר olympedia.org בוויל ראד, באתר Track and Field (גברים) בוויל ראד, מנצח בריצת 400 מטר באולימפיאדת אנטוורפן 1920 באתר YouTube (באנגלית)
האחים חדד

חברת האחים חדד, בעלת רשת "אחים חדד כלי כסף", היא בין היצרניות הגדולות בישראל ובעולם לייצור כלי כסף ויודאיקה. חברת "האחים חדד" נוסדה בשנת 1964[דרושה הבהרה] כחברה משפחתית המתמחה באומנות ייצור כלי כסף ויודאיקה. העבודה עם כלי כסף הייתה מוּכרת בהיסטוריית המשפחה מאז הסב, שהיה רב העדה הטריפוליטאית בבני ברק, ועסק בצורפות לפרנסתו. את המפעל הקימו בניו, צבי וחיים חדד, וכיום ממשיכים את המסורת גם בני הדור השלישי של המשפחה, כשהמנהלים הפעילים של החברה כיום הם שי וניסני חדד. בשנת 1997 חוותה החברה פריצה עסקית גדולה, כשהגדילה את מחזור המכירות מ-10 מיליון ש"ח ל-30 מיליון תוך שנה אחת. בשנת 2004 זכתה החברה במכרז לפתיחת חנות במתחם נתב"ג 2000. פתיחת החנות התאפשרה לאחר מאבק מול הנהלת רשות שדות התעופה, שדרשה בתחילה שכל החנויות יפעלו בשבת, אך חזרה בה לאחר מאבק מצד בעלי חנויות דתיים. תנודתיות רבה במחירי הכסף הובילה את החברה לסגור את החנות לאחר חמש שנים. החברה מתמחה בייצור כלי כסף בעבודת-יד, כלי כסף הטבולים בכסף טהור מסדרת "מורשת" ופריטים המשולבים עם כסף, עץ, קריסטל או זכוכית. בבעלות החברה רשת "חדד כסף טהור", המונה 4 חנויות. החברה מוכרת כלי כסף כגון: פמוטים, קנדלברות, כוסות וגביעי קידוש, קופסאות בשמים להבדלה, חנוכיות, מזוזות, קערות ליל הסדר, דבשיות ומלחיות. אתר האינטרנט הרשמי של האחים חדד יהודה שרוני, ‏מחקר לקראת חג החנוכה: השנה נקנה 45 אלף חנוכיות, באתר מעריב אונליין, 11 בדצמבר 2016 ספיר פרץ, ‏"התנודה במחיר הכסף מטלטלת בעוצמה", באתר גלובס, 7 באוקטובר 2009 עדי גרסיאל, מלחמה בכפפות משי, באתר ערוץ 7, 20 במאי 2004 יפעת גדות, 'האחים חדד' תפעיל חנות יודאיקה בדיוטי פרי בטרמינל החדש בנתב"ג, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 ביולי 2004 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "האחים חדד".
וייד הייסליפ

וייד האמפטון הייסליפ (באנגלית: Wade Hampton Haislip‏; 9 ביולי 1889 – 23 בדצמבר 1971) היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. הייסליפ נולד ב-9 ביולי 1889 בוודסטוק, וירג'יניה, ובשנת 1912 התגייס לצבא ארצות הברית. הייסליפ השתתף במשלחת האמריקנית למקסיקו, בסיוע למהפכה המקסיקנית, ולאחר מכן השתתף בחיל המשלוח האמריקני בצרפת, שם פעל כקצין מטה בקורפוס ה-5, והשתתף עמו בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון. לאחר המלחמה מילא הייסליפ תפקידי מטה והדרכה שונים, ואף נשלח לתקופה מסוימת ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר בצרפת. בשנת 1942 הוטל על הייסליפ להקים את הדיוויזיה ה-85 ולפקד עליה, ובשנת 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-15. הייסליפ פיקד על הקורפוס במהלך המערכה בנורמנדי, ולאחר מכן לחם עם הקורפוס באלזס, ואף השתתף עמו במבצע נורדווינד, ולאחר מכן לחם עמו בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה. לאחר מכן מונה הייסליפ למפקד הארמייה השביעית, ופיקד עליה עד סוף מלחמת העולם השנייה באוגוסט 1945. לאחר המלחמה מילא הייסליפ תפקידים בכירים במטות המשולבים, ובשנת 1949 מונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. בשנת 1951 סיים הייסליפ את תפקידו ופרש מהצבא, אולם כיהן בתפקיד נגיד מוסד "בית החייל" בוושינגטון עד לשנת 1966. ב-23 בדצמבר 1971 מת הייסליפ בביתו בוושינגטון די. סי., ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, וירג'יניה. מדיה וקבצים בנושא וייד הייסליפ בוויקישיתוף וייד הייסליפ וייד הייסליפ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
1931 בקולנוע

ערך מורחב – 1931 הסרט הטוב ביותר: Cimarron - כ RKO השחקן הטוב ביותר: ליונל ברימור - נפש חופשייה  השחקן הטוב ביותר: ואלאס בירי - The Champ השחקן הטוב ביותר: פרדריק מארץ' - ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד השחקנית הטובה ביותר: מארי דרסלר - Min and Bill השחקנית הטובה ביותר: הלן הייז - The Sin of Madelon Claudet הערה: לפני 1933 הפרסים לא חולקו כל שנה, ולכן ניתנו שלושה פרסים לשחקן הטוב ביותר, ושני פרסים לשחקנית הטובה ביותר. אליס בארץ הפלאות - העיבוד הקולי הראשון אנה כריסטי, בבימויו של ז'ק פיידר ובכיכובה של גרטה גרבו (גרמניה) אורות הכרך, בבימויו ובכיכובו של צ'ארלי צ'פלין דרקולה, בבימויו של טוד בראונינג ובכיכבם של בלה לוגוסי ודווייט פריי גולדי, בכיכובם של ג'ין הארלו וספנסר טרייסי הקיסר הקטן, בבימויו של מרווין לרוי M, בבימויו של פריץ לאנג ובכיכובם של פיטר לורה ואוטו ורניק (גרמניה) מריוס, בבימויו של אלכסנדר קורדה 5 בינואר – רוברט דובאל, שחקן ובמאי אמריקאי 14 בינואר – קטרינה ולנטה, שחקנית וזמרת צרפתייה 17 בינואר – ג'יימס ארל ג'ונס, שחקן אמריקאי 6 בפברואר – ריפ טורן, שחקן ובמאי אמריקאי 8 בפברואר – ג'יימס דין, שחקן אמריקאי (נפטר ב-1955) 15 בפברואר – קלייר בלום, שחקנית אנגלייה 24 בפברואר – דומיניק קיינסה, שחקן אמריקאי 22 במרץ – ויליאם שאטנר, שחקן קנדי-יהודי 26 במרץ – לנרד נימוי, שחקן ובמאי אמריקאי (נפטר ב-2015) 28 במאי – קרול בייקר, שחקנית אמריקאית 20 ביוני – אולימפיה דוקאקיס, שחקנית אמריקאית 1 ביולי – לסלי קארון, שחקנית ורקדנית צרפתייה 4 ביולי – סטיבן בויד, שחקן אירי (נפטר ב-1977) 10 בספטמבר – פיליפ בייקר הול, שחקן אמריקאי (נפטר ב-2022) 12 בספטמבר – איאן הולם, שחקן אנגלי (נפטר ב-2020) 17 בספטמבר – אן בנקרופט, שחקנית אמריקאית (נפטרה ב-2005) 21 בספטמבר – לארי הגמן, שחקן ובמאי אמריקאי (נפטר ב-2012) 29 בספטמבר – אניטה אקברג, שחקנית שוודית (נפטרה ב-2015) 30 בספטמבר – אנג'י דיקנסון, שחקנית אמריקאית 6 בנובמבר – מייק ניקולס, במאי אמריקאי יליד גרמניה (נפטר ב-2014) 11 בדצמבר – ריטה מורנו, שחקנית פורטוריקנית 11 במרץ – פרידריך וילהלם מורנאו, במאי גרמני (נולד ב-1888) 1930 בקולנוע 1931 1932 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1931 בקולנוע בוויקישיתוף
ז'אן-איב לה דריאן

ז'אן-איב לה דריאן (בצרפתית: Jean-Yves Le Drian; נולד ב-30 ביוני 1947) הוא פוליטיקאי צרפתי, בשנים 1974–2018 חבר המפלגה הסוציאליסטית. הוא כיהן כשר החוץ של צרפת תחת הנשיא עמנואל מקרון החל ממאי 2017 עד מאי 2022, במסגרת ממשלותיהם של אדואר פיליפ וז'אן קסטקס. לפני כן כיהן כשר ההגנה של צרפת משנת 2012 ועד 2017 תחת הנשיא פרנסואה הולנד. מצעירותו הוא היה פעיל פוליטי בתחום אזור הולדתו, חבל ברטאן. בשנת 2018 עזב לה דריאן רשמית את המפלגה הסוציאליסטית והקים לפי שעה תנועה משל עצמו בשם "הפרוגרסיבים הברטונים". ז'אן-איב לה דריאן נולד ב-30 ביוני 1947 בלוריאן להורים ממעמד הפועלים. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת רן (אנ'), שם היה פעיל באגודת הסטודנטים של צרפת. בחודש מאי 1974 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית (PS). הוא שימש כסגן ראש עיריית לוריאן בשנת 1977 ולאחר מכן, בגיל 30, נבחר לחבר האספה הלאומית של צרפת המייצג את מחוז מורביאן שנמצא בברטאן. הוא כיהן באספה עד שנת 1993 ולאחר מכן שוב בין השנים 1997 עד יוני 2007. הוא כיהן כשר המחוזות מעבר לים בממשלתה של אדית קרסון בשנים 1991–1992. הוא היה מועמדו של ראש ממשלת צרפת ז'אן-מארק ארו לתפקיד שר ההגנה. הוא מונה לתפקיד זה ב-16 במאי 2012. כשר ההגנה, הוא הוביל את צבא צרפת לנסיגה מאפגניסטן במהלך מלחמת אפגניסטן. כמו כן במהלך כהונתו יצא הצבא הצרפתי למבצע סרוואל במאלי, שנועד לשחרר את צפון מאלי ממורדים אסלאמיסטים. לה דריאן אמר בריאיון לשבועון צרפתי כי "קיים סיכון אמיתי של לוחמת סייבר על תשתיות אזרחיות במדינה כגון מערכות החשמל והמים". הוא אמר לרשת France 24 בעת ששהה במאלי כי "צרפת תשיב את הביטחון למאלי". מדיה וקבצים בנושא ז'אן-איב לה דריאן בוויקישיתוף ז'אן-איב לה דריאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ז'אן-איב לה דריאן באתר ממשלת צרפת (בצרפתית) ז'אן-איב לה דריאן, באתר וואלה! NEWS JEAN-YVES LE DRIAN - PARTI SOCIALISTE שר ההגנה הצרפתי: אנחנו פגיעים לא פחות מארצות הברית מול מתקפות סייבר, באתר ערוץ 7 שר ההגנה הצרפתי ביקר במפתיע במאלי: "נשיב הביטחון" - וואלה חדשות, באתר וואלה, 7 במרץ 2013
מרסל טיסראן

מרסל ז'אני אמיל טיסראן (בצרפתית: Marcel Jany Emile Tisserand; נולד ב-10 בינואר 1993) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת הבלם ולעיתים בעמדת המגן הימני באל-אטיפאק ובנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. את הופעת הבכורה שלו במדי מונקו ערך ב-10 באוגוסט 2013 נגד בורדו. ב-20 בינואר 2014 הושאל לחצי שנה ללאנס מהליגה השנייה בצרפת וביולי הושאל לטולוז, שבה שיחק גם בקבוצת המילואים וגם בקבוצה הבוגרת במשך שנתיים. ב-31 באוגוסט 2016 טיסראן חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצה מהבונדסליגה, אינגולשטאדט 04, ששילמה עבורו 5.5 מיליון אירו. בעונתו הראשונה במועדון, 2016/17, ירד טיסראן עם אינגולשטאט לבונדסליגה השנייה. בקיץ 2017 הושאל טיסראן לעונה אחת לוולפסבורג מהבונדסליגה, כחלק מעסקת המעבר של כריסטיאן טראש שעשה את הדרך ההפוכה לאינגולשטאט. טיסראן נולד בצרפת להורים קונגולזים, הוא יצג את נבחרת קונגו מתחת לגיל 19 בשנת 2012 ואפילו שימש כקפטן הנבחרת מתחת לגיל 20 בטורניר טולון. טיסראן ערך את הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק הידידות נגד רומניה בחודש מאי 2016. מדיה וקבצים בנושא מרסל טיסראן בוויקישיתוף מרסל טיסראן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרסל טיסראן, באתר Transfermarkt מרסל טיסראן, באתר Soccerway מרסל טיסראן, באתר WorldFootball.net מרסל טיסראן, באתר National Football Teams מרסל טיסראן, באתר FootballDatabase.eu טיסראן מושאל ללאנס מהליגה השנייה טיסראן מושאל לטולוז טיסראן חותם באינגולשטאט
יצחק בראשי

הרב יצחק בראשי (2 בדצמבר 1923, כ"ד בכסלו ה'תרפ"ד – 27 בנובמבר 1994, כ"ד בכסלו ה'תשנ"ה) היה רב שכונת "מחנה יעקב" בנתניה, ממייסדי כפר אוריה המחודש והמרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן, ומנסח התפילה מי שברך לחיילי צה"ל[דרושה הבהרה]. נולד בכפר בראשי שבכורדיסטן העיראקית בשנת 1923 לנחום ולאסתר בראשי. בשנת 1929, כשהיה כבן שש, עלתה משפחתו לישראל והשתכנה ברובע היהודי שבעיר העתיקה ירושלים. בשנת 1934 עברה המשפחה להתגורר בשכונת "זיכרון יוסף" שמחוץ לחומה, בה התגוררו יוצאי כורדיסטן. בילדותו למד בבית ספר מקומי וסיים אותו בהצטיינות, ומשם המשיך לישיבת פורת יוסף, ואחריה לישיבת מרכז הרב. עם סיום לימודיו בישיבה הוסמך לרבנות בידי הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ונישא לרחל, יחד נולדו להם תשעה ילדים. נמנה עם מייסדי כפר אוריה המחודש ששכן בפרוזדור ירושלים, שם שימש כשוחט ורב הכפר עד לנטישתו על ידי המתיישבים במלחמת העצמאות. במלחמה זו התגייס לצה"ל, ושימש כקשר ואלחוטאי בחטיבת הראל תחת פיקודו של יצחק רבין. בשנת 1948, לאחר נטישת המתיישבים את כפר אוריה, עבר יחד עם משפחות נוספות מהכפר אל בסיס צבאי בריטי נטוש בנתניה, שהפך עם הזמן לשכונת "מחנה יעקב". גם שם שימש כרב השכונה, וסיפק למתיישבים את כל צורכי הדת. בשנת 1959 שב להתגורר בירושלים בשכונת "זיכרון יוסף", שם המשיך בפעילותו, ובמקביל עבד לפרנסתו במשרדי מס הכנסה. בשנת 1969 זכה במקום השלישי בחידון התנ"ך הארצי, ובמקום הראשון בחידון התנ"ך הירושלמי. בשנת 1973 ייסד עם הרב יצחק עמדי את המרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן, שם שימש עד יומו האחרון כגזבר וחבר ההנהלה. במשך חייו נשא את עול הציבור על כתפיו, ובין פעילותו הענפה למען יוצאי כורדיסטן בישראל, היה סובב ברחבי הארץ ודורש בבתי ספר, בתי כנסת ואף במועדוני קשישים. כמו כן, למד תקופה ארוכה עם הרב מרדכי אליהו. הלך לעולמו ביום הולדתו ה-71, 27 בנובמבר 1994 (כ"ד בכסלו ה'תשנ"ה). שמו הונצח בקריאת רחוב על שמו בשכונת נחלאות שבירושלים. בשנת ה-20 לפטירתו הוציא נכדו, הרב שמואל בראשי, את ספרו "באר יצחק" הכולל דרשות על התורה ומועדי השנה, ערוך ומלוקט מדרשות שדרש במשך שנות חייו. הרב יצחק עמדי, חכמי כורדיסתאן, ירושלים תשס״ה בראשי יצחק, באתר הארגון הארצי של יוצאי כורדיסתאן בישראל (ארכיון) בראשי יצחק, באתר הארגון הארצי של יוצאי כורדיסתאן בישראל (ארכיון)
עונת 1965/1966 בבונדסליגה

עונת 1965/1966 הייתה העונה השלישית של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-14 באוגוסט 1965 והסתיימה ב-28 במאי 1966. באותה עונה מינכן 1860 זכתה בתואר האליפות. באיירן מינכן ובורוסיה מנשנגלדבך עלו מהליגות האזוריות. כבר בעונה הראשונה בבונדסליגה, באיירן מינכן זכתה בגביע, והגיע למקום השלישי בליגה. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, קבוצה עם יחס גבוה יותר של שערים שנכבשו/שערים שנספגו הייתה מקבלת יתרון. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 17-18 עברו בסוף העונה לליגות אזוריות במקום שתי קבוצות מליגות אזוריות. לקביעת העולות היה נערך טורניר בו השתתפו שתי קבוצות מ-5 ליגות אזוריות, סך הכל 10 קבוצות. הרטה ברלין ירדה לליגה האזוריות בסוף העונה הקודמת. רישיונה של הרטה ברלין נלקח ממנה בעונת[דרושה הבהרה] מפני שעברה על חוקי השכר של ההתאחדות הגרמנית, ולכן הורדה לליגת מחוז ברלין (מתחת לבונדסליגה עדיין התנהלו ליגות לפי מחוז). הסיבה לעבירה על חוק השכר הייתה ניסיון נואש בברלין למשוך שחקנים לברלין בעת שנבניתה חומת ברלין והמתח שנלווה אליה. בגלל לחצי המלחמה הקרה ומעמדה של הבירה לשעבר של גרמניה, ברלין, הוחלט להעלות קבוצה ממחוז ברלין במקומה של הרטה ברלין. לכן טסמניה 1900 ברלין עלתה לליגה הראשונה במקומה של הרטה. עם זאת, טסמניה ברלין לא הייתה מוכנה כלל לליגה הזאת, והציגה את העונה הגרועה בכל הזמנים של קבוצה כלשהי בבונדסליגה. לותר אמריך מבורוסיה דורטמונד כבש 31 שערים, והיה מלך השערים של הליגה. מדיה וקבצים בנושא עונת 1965/1966 בבונדסליגה בוויקישיתוף נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
רונה רומני מקדניאל

רונה רומני מקדניאל (באנגלית: Ronna Romney McDaniel; נולדה ב-19 בינואר 1973) כיהנה כיושבת ראש הוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית. רומני מקדניאל נולדה באוסטין שבטקסס, בתם של רונה סטרן רומני וסקוט רומני, אחייניתו של מיט רומני ונכדתו של ג'ורג' רומני מושל מישיגן, כולם פעילים בולטים במפלגה הרפובליקנית. היא בעלת תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת בריגהאם יאנג. את פעילותה הפוליטית החלה כשסייעה לאמה בהתמודדתה לסנאט ב-1994. ב-2012 עבדה במטה הבחירות של דודה מיט רומני במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית. היא מילאה תפקידי במטה המפלגה הרפובליקנית במישיגן, ב-2013 שימשה יושבת ראש משותפת של ועידת המפלגה הרפובליקנית באזור המערב התיכון. בפברואר 2014 נבחרה לנציגת מישיגן בוועידת המפלגה הרפובליקנית הלאומית. בפברואר 2015 נבחרה ליושבת ראש המפלגה הרפובליקנית במישיגן, במהלך כהונתה זכה לראשונה מזה 28 שנים במישיגן מועמד רפובליקני בבחירות לנשיאות, כמו כן כל שבעת חברי בית הנבחרים של ארצות הברית הרפובליקנים ממישיגן שמרו על כסאם וכן המפלגה שמרה על הרוב בבית המחוקקים המדינתי. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 מונתה על ידי דונלד טראמפ למשנה ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית הלאומית. בינואר 2017 החליפה את ריינס פריבס כיושבת ראש ועדת המפלגה הרפובליקנית הלאומית. היא כיהנה בתפקיד עד מרץ 2024. רומני מקדניאל נשואה לפטריק מקדניאל ואם לשניים. מדיה וקבצים בנושא רונה רומני מקדניאל בוויקישיתוף רונה רומני מקדניאל, ברשת החברתית פייסבוק רונה רומני מקדניאל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רונה רומני מקדניאל, סרטונים בערוץ היוטיוב רונה רומני מקדניאל באתר המפלגה הרפובליקנית במישיגן Latest Romney in politics is not a candidat, דטרויט פרי פרס, 23 באוגוסט 2015 Mitt Romney's niece Mitt Romney's niece will lead Michigan Republicans after being elected party's next state chairwoman, דיילי מייל, 22 בפברואר 2015 RNC elects Ronna Romney McDaniel as chair, פוקס ניוז, 19 בינואר 2017
עקרון האי-תוקפנות

עקרון אי-התוקפנות (באנגלית: Non-aggression principle) הוא עיקרון אתי בפילוסופיה של הליברטריאניזם, לפיו אין זה מוסרי להשתמש באלימות ובאיום באלימות כלפי אחרים ורכושם, ולפיה אדם הוא ריבון לעצמו ובעל סמכות מוחלטת על גופו ועל רכושו. בניגוד לפציפיזם, עקרון אי-התוקפנות לא מתנגד לשימוש באלימות במקרים של הגנה עצמית. עקרון אי-התוקפנות נחשב לעיקרון מנחה של הליברטריאניזם. העיקרון נגזר באמצעות גישות פילוסופיות שונות, ביניהם: אובייקטיביזם: איין ראנד דחתה תיאוריות של זכויות טבעיות או מולדות כמו גם טענות על-טבעיות, והציעה במקום זאת פילוסופיה המבוססת על "מציאות נצפית" יחד עם אתיקה תואמת המבוססת על "הדרישות העובדתיות" של חיי אדם בהקשר חברתי. היא הדגישה שעקרון אי-התוקפנות הפוליטי אינו עיקרון ראשוני, ויש לו תוקף רק כתוצאה מפילוסופיה יסודית יותר. מסיבה זו, רבות מהמסקנות שלה שונות מאלו שמחזיקים בעקרון אי-התוקפנות כאקסיומה או שהגיעו אליו בצורה שונה. היא הציעה שהאדם שורד על ידי זיהוי ושימוש במושגים במוחו הרציונלי, שכן "שום תחושות, תפיסות, דחפים או אינסטינקטים אינם יכולים לעשות זאת; רק המוח יכול". היא כתבה, "מאחר שההיגיון הוא האמצעי הבסיסי להישרדותו של האדם, מה שמתאים לחייו של יצור רציונלי הוא הטוב; מה שמנגד, מתנגד או הורס אותו [כלומר כוח יוזם או הונאה] הוא הרע." אתיקה של ויכוח: כמה הוגי דעות ליברטריאנים ימניים מודרניים מבססים את עקרון אי-התוקפנות על פנייה להנחות הפראקסיולוגיות ההכרחיות של כל דיון אתי, טיעון שפורץ על ידי המלומד האנרכו-קפיטליסטי האנס הרמן הופה. הופה טוען כי עצם ההשתתפות בדיון מחייבת את המשתתפים לקבל הנחות מסוימות, ביניהן הכרה בזכויותיהם של הצדדים המעורבים. עצם הוויכוח מניח שהמשתתפים מכבדים את זכותו של כל אדם להשתמש בגופו באופן חופשי לצורך השתתפות בדיון. לכן, טענה המצדיקה ייזום של תוקפנות או כוח סותרת את עצמה, משום שהטוען לה מניח את קיומן של זכויות הגוף בדיון, ובו בזמן תוקף אותן. כל ניסיון להצדיק תוקפנות סותר את עצם קיומו של דיון רציונלי ואי-תוקפני. בין תומכיו נמנים סטפן קינסלה ומארי רוטברד. השתק: סטפן קינסלה מאמין כי המושג המשפטי של מניעות מרמז ומצדיק את עקרון אי-התוקפנות. וולטר בלוק, The Non-Aggression Axiom of Libertarianism, באתר lewrockwell.com, ‏17 בפברואר 2003 (באנגלית). מאת'יו גולד, Discovering Libertarianism - Non-Aggression principle introduction, באתר Young Americans for Liberty, ‏1 באפריל 2012 (באנגלית) (ארכיון). מהן הגישות הליברליות השונות ומה ההבדל בינן?, באתר חופש לכולנו (ארכיון). מרי רוורט, What is the Non-Aggression Principle?, באתר The Advocates, ‏29 באוקטובר 2016 (באנגלית). לורנס מ. ואנס, The morality of Libertarianism, באתר The Future of Freedom Foundation, ‏1 באוקטובר 2015 (באנגלית). Libertarianism vs. Radical Capitalism - The Objective Standard, web.archive.org, ‏2013-11-12 The relation between the non-aggression principle and property rights: a response to Division by Zer0, web.archive.org, ‏2011-11-14 Hoppephobia by Murray N. Rothbard, archive.lewrockwell.com Kinsella, Stephan. "Punishment and Proportionality: the Estoppel Approach." Journal of Libertarian Studies 12, No. 1 (1996): 51–73. ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמוויי סנטר

אמוויי סנטר (באנגלית: Amway Center) הוא היכל ספורט רב־שימושי, הממוקם באורלנדו, פלורידה. היכל זה משמש את קבוצת ה-NBA אורלנדו מג'יק. לפני שהחלה לשחק בהיכל זה, הקבוצה שיחקה באמויי ארנה, שמוקם בקרבה לשטח שעליו נבנה אמוויי סנטר. ההיכל מכיל בין 17.5 אלף מקומות ל-20 אלף מקומות. זמן הנסיעה להיכל הוא רבע שעה מסיטרוס בול ו-35 דקות ממתחם עולם הספורט של דיסני. אתר האינטרנט הרשמי של אמוויי סנטר מדיה וקבצים בנושא אמוויי סנטר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.