laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיטר קייל

פיטר קייל (אנגלית: Peter Kyle‏; 21 בדצמבר 1878 - 19 בינואר 1957) היה כדורגלן סקוטי. היה ידוע בכדרוריו הארוכים, שלעיתים קרובות גרמו לחוסר שביעות רצון בקרב חבריו לקבוצה, ובכך ששיחק במועדונים רבים. קייל נולד בגלאזגו, והחל את הקריירה בעמדת החלוץ המרכזי במועדוני הנוער לארקהיל, רויאל אלברט, פארקהד ופרטיק ת'יסל. הוא נבחן בקבוצת קלייד, וככל הנראה נדחה על ידה בשל מזגו החם, עבר דרומה לאנגליה, וב-1899 הצטרף לליברפול. הוא השתתף בארבעת המשחקים הראשונים של עונת 1899/1900, אך איבד את מקומו בהרכב לג'ון ווקר והשתתף במשחק אחד נוסף עד סוף העונה. קייל לא היה מרוצה מכך ששיחק בעיקר בקבוצת המילואים, עזב את ליברפול בקיץ 1900 ועבר לשחק במספר מועדונים מהליגה הדרומית, בהם לסטר סיטי (1900 - 1901), וסטהאם יונייטד (1901 - 1902, קטרינג טאון (1902 - 1905) וטוטנהאם הוטספר (1905 - 1906). כששיחק בטוטנהאם נטען כי הוא היה מעורב במריבה עם עמיתו לקבוצה כריס קאריק, והוא הושעה על ידי המועדון. באפריל 1906 הצטרף קייל לוולוויץ' ארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק הפתיחה של עונת 1906/1907, שנערך ב-1 בספטמבר 1906 והסתיים בניצחון על מנצ'סטר סיטי. באותה עונה הוא הבקיע 13 שערים ב-29 משחקים (אם כי צ'ארלי סאטרתווייט סיים כמלך השערים של המועדון), וסייע לארסנל לסיים במקום השביעי. את עונת 1907/1908 סיים קייל כמלך השערים עם תשע הבקעות, שמונה בליגה ואחת בגביע ה-FA, אך הפעם סיימה ארסנל במקום ה-14. באותה תקופה המועדון היה שרוי בקשיים כלכליים כבדים, ולפיכך הוחלט במרץ 1908 להעביר את קייל לאסטון וילה. בסך הכל הוא הבקיע 23 שערים ב-60 משחקים במדי וולוויץ' ארסנל. הוא לא זכה להצלחה באסטון וילה, ותוך פחות משנה עבר ביחד עם רוברט אוואנס לשפילד יונייטד, תמורת סכום כולל של 1,100 לירות שטרלינג. הוא סיים את הקריירה בווטפורד מהליגה הדרומית, אך חזר לעונה נוספת (1910/1911) לרויאל אלברט. בערך בתקופה שבה שיחק קייל בארסנל הופיע שם שחקן נוסף עם שם זהה, וייתכן כי במשך השנים התערבבו המסמכים השונים הקשורים אליהם. Tony Matthews, Who's Who of Arsenal (Pages 169 - 170), 2007. (ISBN 1-84596-232-X) פיטר קייל LFCHistory
אלף קומון

אלפרד "אלף" קומון (אנגלית: Alfred "Alf" Common‏; 25 במאי 1880 - 3 באפריל 1946) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ המרכזי. קומון התפרסם ככדורגלן הראשון באנגליה שמועבר מקבוצה לקבוצה תמורת סכום של 1,000 לירות שטרלינג. קומון שיחק בסאות' היילטון ג'וניורס וג'ארו מצפון מזרח אנגליה לפני שהצטרף לסנדרלנד. סנדרלנד סיימה במקום השני בליגה הראשונה בעונת 1900/1901, ובאוקטובר שלאחר מכן הועבר קומון לשפילד יונייטד תמורת 325 לירות שטרלינג. המעבר היה מוצלח עבור שתי הקבוצות, מאחר שסנדרלנד זכתה באליפות בעונת 1901/1902 וקומון הבקיע את השער הראשון בניצחון על סאות'המפטון בגמר גביע ה-FA של 1902. קומון היה שחקן הרכב קבוע בשפילד יונייטד. ב-1904 ערך את שתי הופעותיו הראשונות במדי נבחרת אנגליה במשחקים מול נבחרת ויילס ונבחרת אירלנד, וכעבור שנתיים ערך את הופעתו השלישית והאחרונה במשחק נוסף מול נבחרת ויילס. אולם, במאי 1904 סירב קומון לחדש את חוזהו מאחר שרצה לחזור לסנדרלנד, לכאורה מכיוון שהיו לשם "אינטרסים עסקיים". יונייטד לא הצליחה לשכנע את קומון לשנות את דעתו, ובקיץ 1904 הוא חזר לסנדרלנד. בעסקת ההעברה נכלל גם שוער המילואים אלברט לואיס, והיא הוערכה בסכום שיא של כ-520 לירות שטרלינג. בפברואר 1905, כחצי שנה לאחר המעבר, שבר קומון את שיא דמי ההעברה לאחר שחתם במידלסברו תמורת 1,000 לירות שטרלינג. הוא הוחתם בקבוצה בניסיון להימנע מירידה לליגה השנייה. משחקו הראשון במידלסברו היה ב-25 בפברואר 1905 מול שפילד יונייטד, מועדונו הקודם. מידלסברו ניצחה 1 - 0 משער של קומון בבעיטת עונשין בדקה ה-50, והיה זה ניצחון החוץ הראשון של הקבוצה מזה שנתיים. כתוצאה מכך הצליחה הקבוצה להינצל מירידה. קומון מונה לקפטן הקבוצה, אך ב-1907 נשלל ממנו התואר והוא נקנס ב-10 לירות שטרלינג בטענה שהיה שיכור והתנהג באלימות. קומון הבקיע 58 שערים ב-168 משחקי ליגה עבור מידלסברו. ב-1910 עבר קומון לוולוויץ' ארסנל, וערך את הופעת הבכורה ב-1 בספטמבר 1910 מול מנצ'סטר יונייטד. הוא צבר לזכותו 80 הופעות ו-23 שערים במדי ארסנל; קומון שיחק כחלוץ שני בעונה הראשונה, ובעונתו השנייה עבר לעמדה יותר קדמית, וסיים את עונת 1911/1912 כמלך השערים של ארסנל עם 17 הבקעות, כשבנוסף לכך הוא החמיץ שני משחקי ליגה. אולם, הוא לא הצליח להבקיע ולו שער אחד במחצית הראשונה של עונת 1912/1913, בסיומה ירדה ארסנל לליגה השנייה, ובדצמבר 1912 הועבר לפרסטון נורת' אנד תמורת 250 לירות שטרלינג. הוא הוביל את פרסטון לזכייה באליפות הליגה השנייה באותה עונה, אך בעונה שלאחר מכן (1913/1914) ירדה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה. קומון פרש מכדורגל ב-1914. לאחר פרישתו עבר להתגורר בעיירה דרלינגטון, ונודע שם כשופט מכובד במשחקי ספורט. בנוסף לכך הוא ניהל את בית המלון "אלמה" בקוקרטון ופאב בדרלינגטון עד 1943. הוא מת בדרלינגטון ב-1946. Tony Matthews, Who's Who of Arsenal (Pages 68 - 69), 2007. (ISBN 1-84596-232-X) מדיה וקבצים בנושא אלף קומון בוויקישיתוף אלף קומון, באתר Transfermarkt אלף קומון, באתר WorldFootball.net אלף קומון, באתר National Football Teams אלף קומון, באתר FootballDatabase.eu פרופיל באתר EnglandStats
מציאות אחרת

מציאות אחרת הוא אלבומו התשיעי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-29 במרץ 2005. בין כותבי השירים באלבום היו טל שגב, מיקי שביב ופבלו רוזנברג. שיר הנושא של האלבום, שכתב דידי שחר, זכה להצלחה גדולה, ובנוסף לו בלטו גם השירים "מלכת היופי שלי" ו"מתגעגע", שהפכו ללהיטים גדולים, וכן "סרט שחור לבן". עיבוד והפקה מוזיקלית: יעקב למאי קלידים, פסנתר, תיכונותים, והפקת קצב: עמית הראל קלידים ותיכנותים: יעקב למאי, שי ראובני הפקת שירה: יהודה תמיר תופים: ישראל נחום גיטרה בס: מיקי שביב, אילן אביב גיטרות אקוסטיות וחשמליות: אבי סינגולדה, דודו טסה, יאיר מיכאל, מיקי שביב כלי הקשה: יהודה תמיר דרבוקה: רמזי קטאני סנטור: אילן אביב סקסופון ומלודיקה: ניצן עין-הבר חליל: אמיר גבירצמן בגלמה: אריק כהן קולות: יהודה תמיר, אילעיל תמיר, מאיה מור הוקלט באולפני "שיר" טכנאי הקלטה ומיקס: יהודה תמיר מידע על האלבום מציאות אחרת באתר MusicBrainz ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המביט

המביט (מאוחר יותר נקרא המביט לישראל) היה שבועון בעברית שהוציא פרץ סמולנסקין במהלך שנת 1878. הגיליון הראשון יצא לאור בט"ז באדר תרל"ח, וכעבור 26 גיליונות פסקה הופעתו של השבועון. השבועון הגדיר עצמו כשבועון למשפחה, וראה עצמו כשבועון ברוח אירופית. מחידושי הלשון שניסה סמולנסקין להכניס היה השימוש במילה "עלה" (כמו בגרמנית וביידיש) במקום המילה "עמוד". לפי בריינין, החלק המוצלח שבשבועון היו הפיליטונים, שנכתבו בו במדור שנקרא "עלי חמד". אברהם שאנן, הספרות העברית, כרך ב', עמ' 46 יוסף קלוזנר, היסטוריה, כרך ה', עמ' 108 פרץ סמולנסקין, ספורים ופילוטנים: הנדפסים במכתב עתי שלו המביט בשם עלי חמד, וילנה: מ’ קאצענעלענבאגען, תרס"א פרץ סמולנסקין, עלי חמד: סיפורים ופיליטונים, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב - הפקולטה למדעי הרוח - החוג לספרות עברית, תשכ"ח ראובן בריינין, פרץ בן משה סמולנסקין: חייו וספריו, ורשה, הוצאת תושיה, תרנ"ו, עמ' 85 ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרוב לבית

האם התכוונתם ל... קרוב לבית (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקנית העוסקת בתובעת משפטית בשם אנבת' צ'ייס קרוב לבית (סרט) – סרט קולנוע ישראלי קל"ב – שירות צבאי קרוב לבית
ג'יימס קובורן

ג'יימס הריסון קובורן השלישי (באנגלית: James Harrison Coburn III; ‏31 באוגוסט 1928 – 18 בנובמבר 2002) היה שחקן קולנוע אמריקאי, אשר גילם לרוב את הבחור הקשוח בסרטי אקשן ומערבונים, בין היתר "שבעת המופלאים", "גיהנום לגיבורים", "הבריחה הגדולה", "חידון בחרוזים", "גבר ללא חת", "פט גארט ובילי הנער", "צלב הברזל". בשנת 1998 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "פגיעה". קובורן למד משחק באוניברסיטת UCLA, לאחר מכן עבר לניו יורק ולמד אצל מאמנת השחקנים הנודעת סטלה אדלר. קובורן שיחק תחילה במחזות, ועבר לשחק בסרטים. תפקידו המרכזי הראשון היה בסרט "שבעת המופלאים" לצד יול ברינר, צ'ארלס ברונסון וסטיב מקווין. בסוף שנות השישים הפך לכוכב, אף הוגדר כ'סמל סקס', כשהוא מגלם את התפקיד הראשי בסדרת סרטי ריגול משעשעים "האיש שלנו פלינט". למשך תקופה מסוימת נעלם מהמסך עקב מחלת שרירים ניוונית, ואחר שב להופיע, במשורה. בשנים האחרונות לחייו זכה לעדנה מחודשת ואף זכה בפרס האוסקר לשחקן משנה בשנת 1998 על תפקידו כאביו האלכוהוליסט של ניק נולטה בסרט "פגיעה". קובורן מת בפתאומיות, בגיל 74, מהתקף לב, בזמן שהאזין לרדיו. הוא השאיר אחריו אישה, בן ובת חורגת. אשתו, פאולה מורד, נפטרה מסרטן שנתיים לאחר מכן, ב-30 ביולי 2004, בגיל 49. שבעת המופלאים (1960) גיהנום לגיבורים (1962) הבריחה הגדולה (1963) חידון בחרוזים (1963) אמילי הופכת לאמריקאית (1964) סערה בג'מייקה (1965) אמריקה לאן? (1965) האיש שלנו פלינט (1966) קנדי (1968) Last of the Mobile Hot Shots‏ (1970) בעבור חופן דינמיט (1971) פט גארט ובילי הנער (1973) בשן חורקת (1975) גבר ללא חת (1975) צלב הברזל (1977) בכח האש (1979) החבובות - הסרט (1979) נשואים בזוגות (1980) אקדוחנים צעירים 2 (1990) הדסון הוק (1991) הנזירות בלוז 2 (1993) מאבריק (1994) אירייזר (1996) הפרופסור המטורף (1996) תככים בטלסה (1996) פגיעה (1997) פייבאק (1999) טקסס רנג'רס (2001) מפלצות בע"מ (2001) - דיבוב האיש משדות גן עדן (2001) כלבי השלג (2002) מלחמת האזרחים השנייה (1997) - סרט טלוויזיה של HBO מדיה וקבצים בנושא ג'יימס קובורן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'יימס קובורן (באנגלית) ג'יימס קובורן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס קובורן, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יימס קובורן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'יימס קובורן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'יימס קובורן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'יימס קובורן, באתר Discogs (באנגלית) ג'יימס קובורן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחקנים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברק בדש

ברק בדש (נולד ב-30 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. בדש החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הבוגרים של מכבי חדרה, משם עבר למכבי רמת עמידר. בינואר 2005 צד בדש את עינו של מאמן הפועל תל אביב דאז שייע פייגנבוים במהלך משחק אימון בין הקבוצות, והוא עזב את מכבי רמת עמידר והוחתם בהפועל תל אביב. עד תום עונת 2004/2005 כבש בדש שני שערים ב-14 הופעות בליגת העל, ולאחר מכן שוחרר מהמועדון. בקיץ 2005 עבר בדש לבני יהודה תל אביב, ובמדיה שיחק שנתיים. בקיץ 2007 עבר להכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית, ובתום עונת 2007/2008 העפיל עם הקבוצה לליגת העל לאחר שכבש עשרה שערים בליגה הלאומית. בעונת 2008/2009 כבש שמונה שערים בליגת העל, אך בסופה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית. לקראת עונת 2009/2010 חתם בדש במועדון ספורט אשדוד אך לא הצליח להשתלב בקבוצה, ובינואר 2010 עבר להפועל באר שבע, במדיה כבש שבעה שערים ב-13 משחקים. ב-15 ביולי 2010 חתם בדש בקבוצת עירוני קריית שמונה. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע הטוטו וכבש ארבעה שערי ליגה, ובעונת 2011/2012 כבש שמונה שערי ליגה וזכה עם עירוני קריית שמונה באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-30 באוגוסט 2012 הושאל בדש לקבוצה הבלגית ואסלנד-בוורן, וכבר כעבור יומיים, ב-1 בספטמבר, כבש לראשונה במדי קבוצתו החדשה, במשחק הניצחון על סרקל ברוז'. בעונה זו שיחק לצידו של גל שיש, ובסך הכל כבש שמונה שערי ליגה. ב-9 ביולי 2013 חזר בדש לעירוני קריית שמונה, ושיחק במדיה עוד חצי עונה, במהלכה כבש חמישה שערים. ב-30 בינואר 2014 חתם בדש לעונה וחצי במכבי תל אביב, ששילמה עבורו חצי מיליון שקלים. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-9 בפברואר 2014 במשחק הבית נגד הפועל באר שבע כאשר עלה כמחליף בדקה ה-66. במשחקו השני בקבוצה כבש את שער הבכורה שלו במשחק חוץ נגד מכבי פתח תקווה. במשחק העונה מול הפועל באר שבע כבש בדש צמד בניצחון קבוצתו 2–0, ובסך הכל כבש שלושה שערי ליגה במדי מכבי תל אביב עד תום העונה, וזכה עם הקבוצה באליפות. בעונת 2014/2015 כבש שלושה שערי ליגה, וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה, בגביע הטוטו ובאליפות שנייה ברציפות. ב-1 בספטמבר 2015 חתם בדש בהפועל רעננה. בעונתו היחידה בקבוצה בקבוצה כבש שישה שערי ליגה, וסייע לה להעפיל לראשונה בתולדותיה לפלייאוף העליון. ב-8 בספטמבר 2016 חתם במכבי נתניה, לאחר שירדה לליגה הלאומית, ובסיום עונת 2016/2017 העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. בעונת 2017/2018 שותף בתשעה משחקים כמחליף, וב-15 במאי 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל ומונה למנהל מכבי נתניה. ב-17 במאי 2009 נישא לשרון. אחיו הצעיר קובי בדש הוא כדורגלן המשחק כחלוץ בליגות הנמוכות, ובשיאו שיחק בהפועל ראשון לציון בליגה הלאומית בעונת 2012/2013. עירוני קריית שמונה אליפות: 2011/2012 גביע הטוטו: 2010/2011, 2011/2012 מכבי תל אביב אליפות: 2013/2014, 2014/2015 גביע המדינה: 2014/2015 גביע הטוטו: 2014/2015 מדיה וקבצים בנושא ברק בדש בוויקישיתוף ברק בדש, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ברק בדש, באתר Transfermarkt ברק בדש, באתר FootballDatabase.eu שמעון אלבז, ברק בדש סיכם בבוורן הבלגית: "קשה לעכל", באתר ynet, 30 באוגוסט 2012 שלום אלבז, ‏בא הביתה:ברק בדש חזר לעירוני קריית שמונה, באתר ONE‏, 9 ביולי 2013 בדש חתם וילבש את חולצה מספר 23, באתר מכבי תל אביב, 30 בינואר 2014 רענן ברנובסקי‏, מכבי תל אביב: סוכמה העברתו של ברק בדש, באתר וואלה, 30 בינואר 2014 ברק בדש שוחרר ממכבי תל אביב, באתר מכבי תל אביב, 1 בספטמבר 2015 עונת החתונות החלה, ברק בדש מתחתן
הסנוטאף של לונדון

הסנוטאף (באנגלית: Cenotaph; מיוונית κενοτάϕιον: ‏ Kenos – ריק, Taphos – קבר) של לונדון היא האנדרטה המרכזית לזכר חללי מלחמותיה של בריטניה, הניצבת בדרך וייטהול שבלונדון. זוהי האנדרטה הידועה ביותר בין האנדרטות מעיצוב זה בעולם המודרני. הסנוטאף ניצבת מול בניין משרד החוץ הבריטי בדרך וייטהול, בתווך שבין נתיבי התנועה שבכביש. היא בנויה מאבן גיר (Portland Stone). האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל סר אדווין לאצ'נס כאנדרטה לחלליה של בריטניה במלחמת העולם הראשונה. היא נבנתה בין השנים 1919-1920 והחליפה אנדרטה זהה, שהייתה עשויה מעץ וגבס, ואשר הוקמה ב-1919 לקראת מצעד הניצחון של מדינות ההסכמה לאחר המלחמה. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה הסנוטאף לאנדרטה המרכזית לחללי מלחמותיה של בריטניה במאה העשרים. פאותיה של הסנוטאף אינן אנכיות, אלא היא בנויה משלבים אופקיים מדורגים המקנים לה חתך אלכסוני. היא ניצבת על גבי במה בת שלוש מדרגות. זרים חרותים מאבן הוצמדו לשתי הפאות הצרות של הסנוטאף. הקישוטים היחידים באבן פרט להם הם הכתובת החרותה על כל אחת מפאות אלו – "המתים עטורי התהילה" (The Glorious Dead). ביטוי זה הוצע על ידי הסופר רודיארד קיפלינג, שבנו היה בין הנופלים במלחמת העולם הראשונה. לשתי פאותיה הרחבות של הסנוטאף מוצמדים תרנים ועליהם דגלי בד שונים, שהוחלפו עם השנים מספר פעמים. הדגלים שהיו צמודים לה ב-2007 היו של הצבא הבריטי, חיל האוויר המלכותי, הצי המלכותי וצי הסוחר הבריטי. לוטיינס הציע בעת תכנון הסנוטאף שדגלים ייחרתו באבן הסנוטאף עצמה, אך הצעתו זו לא נתקבלה. על פי המסורת מתקיים לרגלי הסנוטאף טקס האזכרה הממלכתי לחללי המלחמות של בריטניה, הנערך מדי שנה ביום הזיכרון, יום א' השני של חודש נובמבר. אנשי צבא ושוטרים במדים מחויבים בהצדעה לסנוטאף בעת עברם לידה. נטען שבעת הלוויית הנסיכה דיאנה ב-1997 נמנע החייל שנהג בכרכרה שהובילה את ארונה מהצדעה כלשהי – גם לא למלכה – אך הצדיע לסנוטאף כאשר עברה הכרכרה לידה. העתק של הסנוטאף נמצא בעיר קוקסטאון בצפון אירלנד. בעיר מנצ'סטר שבאנגליה מוצבת אנדרטה הדומה לה עד מאוד – גם היא פרי תכנונו של לוטיינס. סנוטאף דומה מוצבת ליד מוזיאון הזיכרון למלחמה בעיר אוקלנד שבניו זילנד, וכן באי הונג קונג ובאי ברמודה. האנדרטה המוצבת בכיכר אלנבי שבירושלים דומה בצורתה במידת מה לסנוטאף של לונדון. אנדרטת הכוחות המזוינים אנדרטת אלנבי בירושלים מדיה וקבצים בנושא הסנוטאף של לונדון בוויקישיתוף סרטון אודות הסנוטאף באתר Youtube. טקס הנחת זרים לרגלי הסנוטאף, נובמבר 2009, באתר Youtube.
אנך אמצעי

בגאומטריה, אנך אמצעי הוא ישר המאונך לקטע נתון וחוצה אותו (כלומר עובר בנקודת האמצע שלו). האנך האמצעי הוא גם המקום הגאומטרי של כל הנקודות שמרחקן מקצה קטע נתון שווה למרחקן מקציהו האחר של קטע זה. במשולש, שלושת האנכים האמצעים נפגשים בנקודה אחת, המהווה מרכז המעגל החוסם את המשולש ונמצאת על ישר אוילר. אם המשולש שווה-שוקיים, אז האנך האמצעי לבסיס מגיע מהקודקוד שמולו. אם במרובע אחד האלכסונים הוא האנך האמצעי של השני, אז המרובע הוא דלתון (האנך האמצעי הוא האלכסון הראשי והקטע הוא האלכסון המשני). אם ישר הוא אנך אמצעי לקטע שמחבר שתי נקודות כלשהן, אז הנקודות הללו סימטריות ביחס לשיקוף על ציר הישר הזה. בניית אנך אמצעי בסרגל ומחוגה היא מן הבניות הפשוטות והבסיסיות ביותר: יש להעביר שני מעגלים זהים שמרכזיהם בקצות הקטע (ורדיוסיהם גדולים מחצי הקטע), ואז הישר המחבר את נקודות החיתוך שלהם הוא האנך האמצעי.
טובולסק

טוֹבּוֹלְסְק (ברוסית: Тобо́льск) היא עיר במחוז טיומן שבסיביר, רוסיה. בעבר הייתה בירתה של סיביר. היא קרויה על שם נהר טובול, ושוכנת במקום שבו הוא נשפך לנהר אירטיש. לפי מפקד התושבים של שנת 2021, בעיר חיים כ-100,352 בני אדם. טובולסק הוקמה בשנים 1585–1586 על ידי חייליו של ירמק הקוזאק במהלך הפלישה לסיביר. בשל מיקומה הגאוגרפי באמצע הדרך למזרח הרחוק ומרכז אסיה החלה העיר לשגשג בזכות המסחר עם סין ובוכרה. לאחר שכבשו מהשוודים את פולטבה בשנת 1709, שלחו הרוסים שבויים רבים לטובולסק. עד היום ניתן למצוא בקרב תושבי העיר צאצאים לשבויים הללו. חשיבותה של העיר ירדה לאחר תום בניית מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית, שפסחה על העיר. לאחר מהפכת פברואר בשנת 1917 הובאו הצאר ניקולאי השני ומשפחתו להתגורר בעיר. לאחר שהתקרב הצבא הלבן לעיר בשנת 1918, העבירו הבולשביקים את הצאר ומשפחתו ליקטרינבורג, שם הם הוצאו להורג וכך באה לקיצה שושלת רומנוב. לטובולסק שלוש ערים תאומות: בלארוס מוהילב, בלארוס קוסובו פץ', קוסובו ארצות הברית קאונסיל בלאפס, איווה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא טובולסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טובולסק (ברוסית) טובולסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מראה של טובולסק, קורנליוס דה-ברוין, 1737. פרויקט ערים היסטוריות טובולבק (רוסיה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרוסין

קרוסין או קרוסן, הקרוי בלשון העם ובתחנות הדלק בישראל "נפט", הוא נוזל דליק חסר צבע שמתקבל מזיקוק נפט בטמפרטורות של בין C°‏ 150 ל-C°‏ 275. הקרוסין מורכב בעיקר מפחמימנים בעלי 12 עד 15 אטומי פחמן, אשר נפרדים מהנפט בערך בטמפרטורות אלו. בעבר היה שימוש רב בקרוסין כדלק להסקה (עד היום הוא משמש להסקה מרכזית בארצות הברית וקנדה ובמקומות שונים בעולם) ולעששיות נפט, אולם כיום הוא משמש בעיקר כדלק למנועי סילון ולמנועים רקטיים. השם "קרוסין" מגיע מהמילה היוונית "קרוס" (κερωσ, שפירושה "שעווה"). בדרך כלל זיקוק קרוסין ישירות מנפט גולמי מצריך טיפול ביחידת Merox או ב-hydrotreater כדי להוריד את רמת הגופרית שבו ואת פוטנציאל האיכול שלו. ניתן לזקק קרוסין גם על ידי שימוש ב-hydrocracker, שבו "משדרגים" את המרכיבים של הנפט הגולמי שאחרת היו טובים רק לדלק. שימוש בקרוסין לבישול היה נפוץ בישראל לפני קום המדינה כדלק לפרימוסים ופתיליות. שימוש רווח נוסף היה לחימום, בעיקר בתנורי פתיליה ברובם מתוצרת פרידמן, שהיו נפוצים מאוד עד שנות ה-70. לאחר מכן השימוש בהם דעך. שימוש נוסף היה בתנורים עם ארובה. חזיון נפוץ היה מוכר הנפט שנסע ברכב קטן עם מיכל ומכר נפט לשימוש ביתי בכמויות של ליטרים בודדים. כיום השימוש הביתי הוא בעיקר במדינות מתפתחות, שם הוא בדרך כלל גם מזוקק ברמה נמוכה יותר. יש המשתמשים בו גם כדי לפלות כינים מהשיער, אך זהו טיפול מכאיב שעלול לגרום נזק לעור. דלק מטוסי סילון, המכונה גם "דלק סילוני" (דס"ל), הוא קרוסין שעומד בתקנים מחמירים יותר, בעיקר ב"נקודת העשן" וטמפרטורת הקפיאה. בתעשייה, הקרוסין משמש חומר גלם להפקת אתילן, פרופילן ופחמימנים ארומטיים. כמו כן הוא משמש כדלק בתעשיית הקרמיקה והזכוכית וכממס – למשל, בסינתזה של PVC. פרטי גילוי הקרוסין לוטים בערפל ואין ודאות לגבי זהות מגלהו. על תואר זה מתחרים אנשים משלוש מדינות שונות – הרוסים טוענים כי מזקקי הקרוסין הראשונים היו האחים דובינין, אשר החלו בזיקוקו עוד בשנת 1823; הפולנים טוענים, כי מגלה הקרוסין הוא איגנצי לוקאשביץ', ואילו האמריקאים טוענים שמגלה הקרוסין הוא הרופא הקנדי אברהם גסנר, שגילה אותו בשנות ה-40 של המאה ה-19. מדיה וקבצים בנושא קרוסין בוויקישיתוף קרוסין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאגר המידע המבני של קיימברידג'

מאגר המידע המבני של קיימברידג' (באנגלית: Cambridge Structural Database או בראשי תיבות CSD) הוא מאגר מידע ממוחשב המכיל, נכון ל-2010, את תיאור המבנה הגבישי של מעל ל-400,000 מולקולות קטנות. מדענים עושים שימוש בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן של גביש בודד על מנת לקבוע את מבנה הגביש של המולקולה. לאחר שהמבנה מפוענח נשמר המידע על המבנה בקובץ במבנה קובץ CIF (ראשי תיבות Crystallographic Information File – קובץ מידע קריסטלוגרפי) ומאוחסן ב-CSD. מדענים אחרים יכולים לחקור ולאחזר את המבנים ממאגר המידע. המידע כולל את הסימטריה של חבורת הסימטריות המרחבית של המופע הגבישי, הפרמטרים של תא היחידה, והקואורדינאטות היחסיות של כל האטומים בתא היחידה בתלת־ממד. חוקרים יכולים להשתמש ב-CSD על מנת להשוות בין מידע קיים לבין מידע שהושג מגבישים שגידלו במעבדה. המידע יכול לשמש על מנת ליצור תמונה או אנימציה של המבנה במגוון סוג תוכנות כדוגמת atoms, powdercell וכו'. ניתן גם לחשב מה יכולה להיות התבנית התאורטית של עקיפה באבקה. אפשרות זו חשובה במיוחד מסיבות אנליטיות משום שהיא מאפשרת את זיהוי המופעים המצויים בתערובת האבקה הגבישית מבלי שנדרש לגדל גבישים. המידע ב-CSD נאסף ומתוחזק על ידי מרכז המידע הקריסטלוגרפי של קיימברידג' (Cambridge Crystallographic Data Centre או בראשי תיבות CCDC) – ארגון קריסטלוגרפי שמקום מושבו בקיימברידג', אנגליה. זהו מוסד ללא כוונת רווח שתפקידו העיקרי הוא לאסוף ולתחזק את ה-CSD. הארגון גם מבצע אנליזה על מאגר המידע לתועלת הקהילה המדעית, וכמו כן כותב ומפיץ תוכנה על מנת לאפשר לאחרים לבצע מחקרים דומים. אף על פי שיש לארגון קשר הדוק לאוניברסיטה – הוא מאפשר לימודים לתארים מתקדמים במחקר – הוא כבר אינו חלק ממנה באופן רשמי. את ה-CCDC הקימה ד"ר אולגה קנרד מהמחלקה של כימיה אורגנית, אי-אורגנית ותאורטית שבאוניברסיטת קיימברידג' באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, אבל קודם להקמת המאגר המחושב ניהלה ד"ר קנרד במשך שנים רבות מאגר ידני של מבנים של מולקולות. היוזמה לרעיון הייתה של הקריסטלוגרף הבריטי ג'ון דזמונד ברנל שפגש את אולגה קנרד בכנס של החברה המלכותית ב-1948. הוא הציע לקנרד, שעבדה אז במכון הלאומי למחקר מדעי, לרכז את כל המידע על המבנים, משום שהאמין ששילוב מידע ממחקרים אינדיבידואלים באופן שיטתי יוביל לתובנות חדשות. קנרד פיתחה שיטה לקטלוג המבנים המבוססת על שימוש בכרטיסים מנוקבים. כמה שנים אחר כך כשלקנרד היו כ-300 מבנים הציע ברנל כי תוציא אותם בספר. ב-1965 הקימה קנרד את מרכז המידע הקריסטלוגרפי של קיימברידג', ועמדה בראשו עד צאתה לגמלאות ב-1997. אתר האינטרנט הרשמי של מאגר המידע המבני של קיימברידג' (באנגלית) מרכז המידע הקריסטלוגרפי של קיימברידג' Andrew Brown, J. D. Bernal The Sage of Science, p. 296
מוניב אל-מסרי

מוניב אל-מסרי (בערבית: منيب المصري, תעתיק מדויק: מניב אלמצרי; נולד ב-1934) הוא איש עסקים פלסטיני. אל-מסרי נולד בשכם ולמד באוניברסיטת א-נג'אח בעיר. בשנת 1955 סיים תואר ראשון בגאולוגיה באוניברסיטת טקסס שבאוסטין, ובשנת 1956 סיים תואר שני בגאולוגיה ומנהל. בשנת 1970 כיהן כשר העבודה בירדן. את הונו רכש בחברת "אדגו" (Engineering & Development Group), אותה ייסד ב-1956. החברה עוסקת בחיפוש וקידוח נפט במזרח התיכון, וכיום עוסקת גם בתשתיות מים, גז וחשמל. הוא בעליה של חברת התקשורת הפלסטינית פלטל. כמו כן הוא מושקע בעסקים בתחומי המלונאות, התעשייה והמזון. ב-2008 הונו הוערך בכ-500 מיליון דולר. לאחר הסכמי אוסלו חזר אל-מסרי לשכם, וכיום הוא מתגורר בעיר באחוזת אל-מסרי המפוארת על פסגת הר גריזים שנבנתה בסוף שנות ה-90. דירתו היא העתק של וילה קפרה "לה רוטונדה", שבאיטליה, אותה בנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו, בתקופת הרנסאנס האיטלקי. במרתף הווילה שרידים ארכאולוגיים של מנזר עתיק מהמאה ה-14. בשנת 2005 כחלק מביצוע תוכנית ההתנתקות אל-מסרי עמד בראש קבוצה שקיבלה כמה מאות מיליוני דולרים מהאיחוד האירופי במטרה לשמר את החממות של יישובי גוש קטיף ולהכשיר את הפלסטינים ברצועת עזה לעבוד בהם כדי לשפר את המצב הכלכלי והמצב החקלאי של תושבי רצועת עזה. התוכנית לא הצליחה להגיע לידי מימוש, ולא ידוע מה עלה בגורל הכספים שהועברו[דרוש מקור]. בשנת 2006 נבחר החמאס בבחירות ברשות הפלסטינית והדבר יצר מתיחות רבה ברחבי יהודה, שומרון ועזה ואף קרבות באש חיה ברצועת עזה. במטרה למנות ראיס שיהיה נייטרלי ועל כן מקובל על שני הצדדים, נשקלו מספר מועמדים ולבסוף נבחר אל מסרי. אל מסרי סירב למינוי והפילוג בין החמאס, ששולט גם כיום ברצועת עזה, לבין הפת"ח ששולט גם כיום ביהודה ושומרון, נותר על כנו[דרוש מקור]. אל מסרי הוא דוד של איש העסקים בשאר אל-מסרי. הוא נשוי לאנג'לה, ואב לארבעה בנים ושתי בנות, ביניהן במאית הקולנוע מאי מסרי. מדיה וקבצים בנושא מוניב אל-מסרי בוויקישיתוף פרטים באתר חברת אדגו ארי ליבסקר, ‏מוניב אל מסרי, המולטי-מיליונר היחיד בפלסטין: "תהיו נחמדים ותנו לנו 25% ממדינת ישראל. זה מה שמגיע לנו", באתר גלובס, 23 ביולי 2008 אבי יששכרוף וטלי חרותי-סובר, "שלום כלכלי הוא מזימה של ממשלת ישראל", באתר TheMarker‏, 25 במאי 2012