laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גשמי

גֻשְמֵי הייתה עיירה יהודית בבשן, הנזכרת בספרות חז"ל ובכתובת רחוב. כיום המקום נקרא גָ'אסְם. היא מוזכרת ב-"כתובת רחוב" כאחת מ-8 העיירות בתחום נווה, שקיבל בעבר פטור ממצוות התלויות בארץ, אך לאחר מכן, נאסר (דהיינו - חויב במצוות). בתוספתא נזכרת העיירה כך: ”עיירות המותרות בתחום ניוי ונאסרו, כגון ציר וצייר וגשמי וזיזיון ויגרי טב ודנב חורבתא וכרכא דבית חרב”. בנוסף, נזכרת העיירה בהקשר זה גם בתלמוד הירושלמי, וכן בשורה 11 בכתובת רחוב. ההסבר המוצע להחלת ההלכות המיוחדות על 8 העיירות בתחום נווה הוא שאמנם האזור נחשב מבחינה הלכתית בתחומי ארץ ישראל, אך כלל בתוכו אוכלוסייה נכרית רבה, אשר בהתאם לממדיה המשתנים, נקבעו מעת לעת הקלות שונות ליהודי האזור עובדי האדמה. היישוב הקדום מזוהה כיום עם העיירה הסורית ג'אסם, השוכנת מספר קילומטרים מצפון לעיירה נווה, ובסמיכות יחסית לגבול ישראל. ישעיהו פרס, אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל, כרך א'. תוספתא, שביעית, פ"ד, ה"ה. תלמוד ירושלמי, מסכת דמאי, פרק ב', הלכה א'. בן ציון רוזנפלד, נווה - בירת הבשן, על אתר - ביטאון לענייני ארץ ישראל במקורות, עמ' 86-85 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפר כסדיה

כפר כסדיה היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בפסיפס כתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור. כפר כסדיה נזכר בשורה השלישית מסוף הכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן דותן, מזחרו, איקבין, יצת, ציר, פנטאקומוותה, שילתה, שפירין, עננין, כפר יהודית ובלעם עלייתה. הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בחורבה הקרויה ח'רבת כשדה, בסמוך מדרום מערב לעיירה טובאס, ויש הסבורים כי מקור השם קשור בהגליות האשוריות, אשר הביאו למקום את הכַּשְׂדִּים. אהרן דמסקי, העיירות המותרות שבתחום סבאסטי לפי הכתובת שברצפת הפסיפס של רחוב, קדמוניות, יא, תשל"ח, עמ' 3-2. י' זוסמן, כתובת מבית הכנסת של רחוב בעמק בית שאן, קדמוניות, ח, תשל"ו, עמ' 128-123.
ירקעם

יָרְקְעָם היה יישוב קדום הנזכר באזכור יחידאי במקרא, אשר על פי ההקשר, שכן בדרום הר חברון, בנחלת שבט יהודה. היישוב נזכר בספר דברי הימים ברשימת הייחוס של בני שבט יהודה ועריהם: ”וּבְנֵי חֶבְרוֹן קֹרַח וְתַפֻּחַ וְרֶקֶם וָשָׁמַע וְשֶׁמַע הוֹלִיד אֶת רַחַם אֲבִי יָרְקְעָם”. לאור אזכור היישובים זיף ומעון שבדרום מזרח הר חברון בפסוקים הסמוכים, הונח מהמאה ה-19 כי מקומו של היישוב הוא בחורבה הקרויה ח'רבת רקעה, בצפון מזרח העיירה יטא. אנציקלופדיה מקראית, אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ג', עמ' 890. ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוקים מ"ג–מ"ד ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ירקעם".
עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל

עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה ה-11 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון התקיים ב-9 בנובמבר 1967 ותחרות הסתיימה ב-11 באפריל 1968. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. ברבע הגמר הקבוצות חולקו ל-2 בתים. מכל בית הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני עלו לחצי הגמר, בו נערכו שני מפגשים. מנצחי חצי הגמר נפגשו במשחק הגמר שנערך ב-11 באפריל בליון. התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד, בפעם הרביעית בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות. בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר. מכבי תל אביב בסיבוב הראשון של שלב המוקדמות ניצחה אלזס בניולה מצרפת בסיכום 85:62 ו-80:82. בסיבוב השני היא ניצחה את גיסן 46 מגרמניה המערבית 84:72 ו-105:62. בעקבות כך היא עלתה לשלב הבתים בה סיימה במקום השלישי ולא עברה להמשך התחרות. פירוט התוצאות תיאור מפורט של משחקי הגמר
מזה (יישוב תלמודי)

מזה היה יישוב יהודי בגליל המערבי הצפוני בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בפסיפס כתובת רחוב כאחת העיירות האסורות ב"תחום צור" לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ. העיירה מזה נזכרת בשורה ה-12 בכתובת, לצד עיירות יהודיות נוספות בתחום צור, ובהן בצת, מצובה וחניתה, אשר חויבו במצוות התלויות בארץ בשל ריבוי תושביהן היהודים באותה עת, חרף הימצאותן בפאתי אזור צור הנכרי ברובו. הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בחורבה הקרויה ח'רבת מזי, כשני ק"מ צפונית לראש הנקרה, בסמוך לכפר נאקורה שבתחום לבנון. י' זוסמן, כתובת מבית הכנסת של רחוב בעמק בית שאן, קדמוניות, ח, תשל"ו, עמ' 128-123.
חוניינה אל-מוע'אירי

חוּנַיינָה אלְ-מוּעַ'איְרִי (השם המלא בערבית: حنينة بنت سلطان بن أحمد المغيرية; בתעתיק מדויק: חנינה בנת סלטאן בן אחמד אלמע'יריה) היא דיפלומטית עומאנית המשמשת מאז שנת 2007 כשגרירה שאינה תושבת של עומאן בארצות הברית. במהלך שהותה בארצות הברית למדה לתואר ראשון ותואר שני בכלכלה באוניברסיטת ניו יורק. לפני מינויה לשגרירה בארצות הברית מילאה אל-מוע'אירי תפקידים רבים, בהם: עוזרת של היועץ הכלכלי של סולטן עומאן (בין השנים 1973–1974), חברה במשלחת הקבועה של עומאן לאו"ם (1984-1985), יועצת במשרד התעשייה והמסחר (1991–1996), ונציגת המרכז לקידום השקעות ופיתוח ייצוא של עומאן בניו יורק (1999-2005). אל מוע'אירי נשואה לפואד מובארכ אל-חינאי, שגריר עומאן באו"ם, ולהם שני ילדים. מדיה וקבצים בנושא חוניינה אל-מוע'אירי בוויקישיתוף قابوس بن سعيد سلطان عمان, مرسوم سلطاني رقم ١٦ / ٢٠٠٧ بتعيين سفير غير مقيم (הצו הממנה אותה לשגרירה), באתר قانون, ‏3.3.2007 (בערבית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא עומאן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חוניינה אל-מוע'אירי".
בצרה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בצרה (עיראק) – עיר גדולה בדרום עיראק בצרה (ישראל) – מושב שיתופי באזור השרון בצרה (ירדן) – עיר עתיקה בירדן, שימשה כבירת ממלכת אדום, ליד הכפר המודרני בוסרה המשמר את שמו בוסרה – עיר עתיקה בסוריה השוכנת כ-35 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר דרעא
עונת 1968/1969 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל

עונת 1968/1969 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה ה-12 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון התקיים ב-21 בנובמבר 1968 ותחרות הסתיימה ב-24 באפריל 1969. בתחרות השתתפו 25 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. ברבע הגמר הקבוצות חולקו ל-2 בתים. מכל בית הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני עלו לחצי הגמר, בו נערכו שני מפגשים. מנצחי חצי הגמר נפגשו במשחק הגמר שנערך ב-24 באפריל בברצלונה. התחרות הסתיימה בניצחון של צסק"א מוסקבה, בפעם השלישית בתולדות המועדון. בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר. מכבי תל אביב העפילה ישירות לסיבוב השני של המוקדמות והיא ניצחה את אוניברסיטה טכנית מטורקיה 83:79 ו-59:72. בעקבות כך היא עלתה לשלב הבתים בה סיימה במקום הרביעי ולא עברה להמשך התחרות. פירוט התוצאות תיאור מפורט של משחקי הגמר
מרידיאן (איידהו)

מרידיאן (באנגלית: Meridian) היא עיר במחוז אדה שבמדינת איידהו שבארצות הברית. זוהי העיר הגדולה ביותר באיידהו לאחר בויסי, בירת המדינה והעיר בה קצב גידול האוכלוסייה הוא המהיר ביותר מבין ערי איידהו, עם שיעור גידול אוכלוסייה של 81.5% מאז שנת 2000. העיר הוקמה ב-1891 על בסיס חוות אונווילר שמצפון למיקומה הנוכחי של העיר ונקראה אז "הנטר" (Hunter). שנתיים לאחר מכן התארגן במקום סניף של המסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן, שקרא לעצמו מרידיאן בשל מיקומו על המרידיאן (קו האורך) של בויסי, ובהתאם שונה שם העיר. תעלת ההשקיה של המתיישבים, שנחפרה ב-1892, הפכה את האזור הצחיח לקהילה חקלאית יצרנית שהתאגדה ב-1902 וב-1903 קיבלה מעמד של עיר. למתיישבים הראשונים שהגיעו לאזור לא היה ידע בהשקיה באמצעות תעלות. הם הגיעו מאזורים בהם מי הגשמים סיפקו את כל הצרכים לשתייה ולחקלאות. עד מהרה היה צורך דחוף ליצור מערכת השקיה. כריית תעלות ההשקיה הייתה עבודה מפרכת. שעות רבות של עבודה באתים קדמו לשיטות חדישות יותר, אך עבודה זו הייתה עדיין משימה יומיומית לעוסקים בחקלאות. רבים ממתיישבים ראשונים אלו שבו לאזורים ברוכי הגשמים מאחר שלא יכלו לעמוד במשימה קשה זו. אלה שנותרו באיידהו היו החזקים שביניהם. ב-1893 היה מיקומה המקורי של מרידיאן על אדמה שהוענקה על ידי הממשלה לאליזה אן זנגר. בן זוגה, כריסטיאן, קיבל את החלקה וקרא לה מרידיאן. המתיישבים הראשונים, רבים מהם קרובי משפחה, עזבו את בתיהם במיזורי ונדדו מערבה, בין אם על ידי נסיעה בקרונות והן בנסיעה ברכבת. הם ייסדו מוסדות מקומיים זמן קצר לאחר הגעתם ויישבו את חלקות האדמה שקיבלו. במילים אחרות הם נדדו למרידיאן כקהילה. בראשית המאה ה-20 נטעו המתיישבים מטעי פרי והקימו בתי אריזה ומתקנים לייבוש לאורך תוואי מסילת הברזל. במטעים אלו גודלו זנים שונים של תפוחים ושל שזיפים. ענף ייצור זה המשיך לפעול עד לאמצע שנות הארבעים של המאה ה-20 כאשר רווחיותו ירדה והעסקים הללו נסגרו. ב-1941 השתנה מעמדה של מרידיאן מכפר לעיר. ב-1908 גויס סכום של 4,000 דולר ומרידיאן חוברה לרשת מסילות הברזל. המסילה הגיעה עד למרכז היישוב. ב-1912 נבנו תחנת הרכבת ובניין תחנת הכוח המקומית הקטנה ומסילת הברזל הוארכה עד לנמפה. ב-1928 נכנסה החברה שהחזיקה את הקו לפשיטת רגל לאחר שבמשך 20 שנה סיפקה שירותי תעבורה ליישובים סביב למרידיאן. ב-1900 נפתחה שלוחת הרכבת של חברת יוניון פסיפיק וכיום היא מפועלת על ידי חברת הרכבת של עמק בויסי. חברות תעשייתיות רבות ממשיכות להעביר באמצעותה מטענים מענפי היערנות, החקלאות והתעשיות הכימיות. ימי השיא של השפל הגדול היוו דווקא תקופת הצלחה עבור אנשי תעשיית החלב המקומית כאשר המחלבה השיתופית של המחוזית החלה לפעול ב-1929. המחלבה ביצעה בדיקות איכות לחלב של חברי הקואופרטיב, אפשרה להם לשלם את מסיהם וסיפקה מזון למשפחותיהם. חברים אחרים בקהילה הובילו את החלב שייצרו למחלבה והועסקו על ידה בייצור חמאה. המחלבה פעלה שבעה ימים בשבוע במשך 40 שנה ובתקופה זו היא הורחבה ושופרה. בשנות פעולה האחרונות ייצרה המחלבה גם מזון לתינוקות. מדיה וקבצים בנושא מרידיאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרידיאן (באנגלית) גלריית תמונות של מרידיאן מרידיאן, ברשת החברתית פייסבוק "American FactFinder". United States Census Bureau. Retrieved 2012-12-18.
בריי-צ'רוויניה

בריי-צ'רוויניה (איטלקית: Breuil-Cervinia; צרפתית וגם פרנקו-פרובנסאלית: Breuil) היא עיירה ואתר סקי במחוז ואל ד'אוסטה שבצפון־מערב איטליה. העיירה היא פרציונה (תת-יחידה מוניציפלית) של הקומונה ואלטורננש המצויה כ־6 קילומטרים מדרום לה. שם העיירה מורכב משני שמותיה בצרפתית ובאיטלקית. מקורו של השם Breuil הוא צרפתי. זהו שם נפוץ בחבל ואל ד'אוסטה ומשמעותו בדיאלקט המקומי היא "טרסה אלפינית ביצתית". השם צ'רוויניה מזכיר את צ'רווינו - שמו האיטלקי של הר המטרהורן הסמוך, וניתן למקום בתקופת השלטון הפשיסטי באיטליה. התיירות בעיירה החלה להתפתח בסוף המאה ה-19 כשמטפסי הרים הגיעו אל המקום והשתמשו בו כבסיס לניסיונות ההעפלה לפסגת המטרהורן והפסגות שסביבו. עם תחילת תיירות הסקי, בתחילת המאה ה-20, הפכו מדרונות ההרים שמעל העיירה ליעד לתיירי סקי. ב-1934 הקימו יזמים פיימונטזים את חברת צ'רווינו במטרה להפוך את העיירה ליעד תיירותי מרכזי הכולל מעליות סקי. ב-1936 נחנך הרכבל הראשון לאתר פלה מייזון (Plan Maison) שהגיע לגובה של 2,555 מטר מעל פני הים. ב-1939 הקימה חברה אחרת רכבל מפלה מייזון לאתר פלאטו רוסה המצוי על הגבול עם שווייץ בגובה של 3,480 מטר. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, התחדש העניין באתר ובמשך השנים נוספו בו קווי רכבל וקווים הישנים הוחלפו במודרניים יותר. ב-1991 נבנה הרכבל הנוכחי לפלאטו רוסה הכולל שני קרונות בעלי קיבולת של 140 איש כל אחד. מתחילת המאה ה-21 החלה החברה המפעילה את האתר לסבול מקשיים כלכליים ניכרים. ב-2008 מכרה משפחת קרווטו, בעלת השליטה בחברה, כ-70% ממניות החברה לרשויות המחוז ואל ד'אוסטה ויתרת האחזקות בחברה נותרו בידי משקיעים פרטיים. צ'רוויניה נמצאת בגובה של 2,006 מטר מעל פני הים, לרגלי מורדו הדרומי של הר המטרהורן (באיטלקית: מונטה צ'רווינו, בצרפתית: מון סרוון), בעמק המוקף בהרי קרחון יבשתי. היא חולקת את אזור הסקי שלה עם אתר הסקי השווייצרי, צרמט, הנמצא מצדו הצפוני של המטרהורן. הרכס המחבר את שני אתרי הסקי הוא פלאטו רוסה (Plateau Rosa). חלק ממסלולי הסקי ארוכים מאוד. אורכו של המסלול הארוך ביותר הוא 22 ק"מ והוא מתחיל בקליין מטרהורן (באיטלקית: פיקולו צ'רווינו) שבשווייץ ומגיע עד ואלטורננש שבאיטליה. בעמק בו נמצאת העיירה וגם בעיירה עצמה, זורם המרמורה (איט') - פלג של הנהר דורה בלטאה. אחד ממקורות המרמורה הוא לאגו גוייה (Lago Goillet), אגם מלאכותי הנמצא כ-2.3 ק"מ ממזרח לעיירה, בגובה 2,516 מטר. כאחד מאתרי הסקי הגבוהים באירופה, הטמפרטורות השוררות בעיירה הן בדרך כלל נמוכות ביחס ליישובים האחרים בסביבה ויורד בה שלג לעיתים תכופות בחורף ובאביב. באתר הסקי שנמצא על הקרחון היבשתי פלאטו רוסה שוררים תנאי גלישה לאורך רוב השנה. בחודשי החורף הטמפרטורה הממוצעת היא (5-) עד (10-) מעלות צלזיוס ובקיץ 8–10 מעלות צלזיוס. טמפרטורות אלו גורמות בדרך כלל לשלג להישמר במצב טוב. לפי שיטת קפן בבריי-צ'רוויניה שורר אקלים תת-ארקטי. מדיה וקבצים בנושא בריי-צ'רוויניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בריי-צ'רוויניה (באיטלקית, באנגלית, בצרפתית ובגרמנית) האתר הרשמי של אתר הסקי צ'רוויניה (באנגלית) הרחוב הראשי בעיירה - רחוב ז'אן-אנטואן קארל (Jean-Antoine Carrel) הרכבל לפלאטו רוסה מפלון קיץ מצפון לבריי-צ'רוויניה הר צ'רווינו - מבט מבריי-צ'רוויניה לאגו גוייה (Lago Goillet) שממזרח לעיירה הכנסייה ומגדל השעון שלה שבמרכז העיירה נתוני אקלים של בריי-צ'רוויניה
גרנד פרי סין

גרנד פרי סין הוא מרוץ מכוניות המתקיים אחת לשנה, כחלק מסבב תחרויות הפורמולה 1. המירוץ נערך במסלול הבינלאומי של שאנגחאי מאז שנת 2004. לואיס המילטון הוא הנהג בעל מספר הניצחונות הגבוה ביותר בסבב (6 ניצחונות) ומרצדס היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר (6 ניצחונות) ממשלת סין ניסתה לקדם הצטרפות של המדנה לסבב הפורמולה 1 כבר במהלך שנות התשעים ולשם כך הקימה הממשלה את מסלול המרוצים הבינלאומי בעיר ג'וחאי הנמצאת במחוז גואנגדונג. המסלול נכלל בתכנון של סבב המרוצים בשנת 1999, אך המסלול לא עמד בדרישות של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) ולבסוף הוצא מהסבב. בשנת 2002 חתמה הממשלה הסינית על הסכם עם FIA לקיום שבעה מרוצים החל משנת 2004. כחלק מההכנות שבוצעו נבנה מסלול המרוצים הבינלאומי של שאנגחאי, שתוכנן על ידי הרמן טיקה. עלות בניית המסלול הסתכמה ב-240 מיליון דולר, המסלול היקר ביותר שנבנה עד אז. אורך המסלול הוא 5.451 קילומטר והוא נחשב לאחד המסלולים המאתגרים לנהיגה בשל שילוב הפניות הקיימות לאורכו. רובנס באריקלו מקבוצת פרארי הוא המנצח הראשון בתולדות הגרנד פרי. בשנת 2006 ניצח בגרנד פרי מיכאל שומאכר, היה זה ניצחונו האחרון בקריירה. בעקבות ההפסדים הגדולים שגם הגרנד פרי, נשקלה בשנת 2008 האפשרות מצד המארגנים לבטל את המשך המרוצים. בפברואר 2011 הוכרז על הארכת חוזה ההתקשרות עם הפורמולה 1 עד לעונת 2017, זאת לאחר שהנהלת FIA הסכימה להפתחה משמעותית בתשלום אותו נדרשה לשלם ממשלת סין תמורת הזכות לארח את המרוץ. הגרנד פרי שהתקיים בעונת 2019 היה המרוץ ה-1,000 בתולדות האליפות. התפרצות מגפת הקורונה הביאה לביטולו של המרוץ שתוכנן להתקיים במדינה בשעונת 2020. הקורונה המשיכה להשפיע והביאה לביטולו של המרוץ גם בשלוש השנים לאחר מכן. לקראת עונת 2024 שובץ המרוץ בלוח המרוצים. מדיה וקבצים בנושא גרנד פרי סין בוויקישיתוף Chinese F1 Grand Prix-An introduction, globalmotorsport.net Grand Prix Shanghai Set to Go, China.org.cn China considers ditching F1 race, bbc.co.uk, 14 November 2008 Shanghai extends F1 race for seven years, zeenews.india.com, 17 February 2011 Chinese Grand Prix postponed due to coronavirus outbreak, Formula1.com, 12 February 2020 Chinese Grand Prix cancelled over COVID, Sky News, 2 December 2022
יער-אופל

יער-אופל (באנגלית: Mirkwood), נקרא גם "יער האופל" או "יעראפל", הוא יער האלפים בארץ התיכונה (עולם הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין). יער-אופל היה מקום חשוך ואפל עם מאגיות שחורות עד שהצל עבר למורדור. ביער-אופל שוכנות חיות אפלות ורעות כגון עכבישי ענק. בצפון יער-אופל שוכנים אלפי יער-אופל (או אלפי היער). יער-אופל מופיע לראשונה בספר "ההוביט", לאחר שתורין ושותפיו מתראים עם ביאורן. יחד עם גנדלף הם רוכבים עד שהם מגיעים ליער-אופל, שם גנדלף עוזב אותם. הם נכנסים ליער-אופל ומנסים לצאת משם עד שהם מגיעים לנחל שהם צריכים לעבור. בילבו נשלח לנסות לעבור את הנחל, הוא עובר את הנחל בהצלחה ואחריו כל שאר הגמדים עוברים. במבר נופל לנהר ומתעלף, 4 גמדים סוחבים אותו זמן מה עד שאחרי כמה ימים הם רואים אלפים מסביב למדורה בתוך קרחת יער. האלפים לוקחים את תורין איתם, ושאר החבורה בורחים. אחרי זמן מה מגלה בילבו שעכבישי ענק תפסו את הגמדים. הוא משחרר אותם מקורי העכביש והם נלחמים בהם. בזמן הקרב אלפים באים ולוקחים את הגמדים (את בילבו לא לקחו משום שענד את הטבעת) בילבו רץ אחרי האלפים, אך לא מצליח להיכנס לארמון שלהם. הוא מנסה כמה פעמים ולבסוף מצליח להיכנס ולמלט אותם מכלאם שבארמון האלפים. תושבי יער-אופל הם: לגולס, נסיך אלפי יער-אופל. נציג האלפים באחוות הטבעת. תראנדוויל, מלך אלפי יער-אופל. סינדארין יער-אופל באנציקלופדיה של ארדה הרי יער-אופל באנציקלופדיה של ארדה
פיאג'יו P.149

פיאג'יו P.149 היה מטוס קל לקישור ותובלה קלה, שיוצר באיטליה בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי חברת פיאג'יו. המטוס יוצר גם בגרמניה המערבית ברישיון על ידי חברת פוקה וולף, שם סומן כ-FWP.149D. ה-P.149 פותח מהדגם שקדם לו, P.148, שהיה מטוס אימון בעל שני מושבים. ה-P.149 היה בעל ארבעה מושבים, בעל כנף יחידה נמוכה, הנתמכת בקורה מרכזית. למטוס היה כן נסע מתכנס בעל שלושה גלגלים. אב הטיפוס המריא לראשונה ב-19 ביוני 1953. רק מטוסים מועטים נמכרו עד שהלופטוואפה גילה עניין במטוס למטרות אימון ותובלה קלה. פיאג'יו מכרה 72 מטוסים לגרמניה המערבית, ו-190 נוספים נבנו ברישיון בגרמניה על ידי חברת פוקה-וולף, תחת הסימול FWP.149D. הלופטוואפה הפעיל את המטוס בשנים 1957–1990. חמישה מטוסים הופעלו על ידי חברת סוויסאייר, שם שימשו כמטוסי אימון ראשוני בבית הספר לטיסה של החברה. באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 היו יחסי אוגנדה–ישראל בשיאם, והתבטאו גם בהקמת חיל האוויר האוגנדי ובמסגרתו הקמת בית ספר לטיסה, בראשו עמד קצין ישראלי, אלוף-משנה ברוך בר-לב ("בורקה"). ישראל המליצה לאוגנדה לרכוש ארבעה מטוסי פיאג'יו P.149, כדי שישמשו כמטוסי הדרכה, וכך נעשה; המטוסים היו מעודפי הלופטוואפה, ומטוסים נוספים נמכרו גם לניגריה וטנזניה. ואולם, לאחר כמה שנים בשירות באוגנדה הסתבר כי מנועי המטוסים סובלים מתקלות רבות בשל חוסר התאמה לאקלים באוגנדה. ב-1968 הופסקה פעילות המדריכים הישראליים וארבעת המטוסים הועברו לישראל. המטוסים הוכנסו לשירות בטייסת 100 ("הגמל המעופף") בעודם צבועים בסכמת הצביעה של חיל האוויר של אוגנדה, ושימשו לטיסות קישור. מטוס אחד נפגע בתאונה ויצא משירות, ושאר המטוסים נמכרו לאחר כשנתיים. אוגנדה אוגנדה חיל האוויר האוגנדי אוסטריה אוסטריה חיל האוויר האוסטרי (מטוס אחד) איטליה איטליה חיל האוויר האיטלקי (הופעלו שני מטוסים בין השנים 1953–1955) גרמניה המערבית גרמניה המערבית לופטוואפה זרוע האוויר של הדויטשה מרינה טנזניה טנזניה חיל האוויר של טנזניה ישראל ישראל חיל האוויר הישראלי ניגריה ניגריה חיל האוויר הניגרי שווייץ שווייץ בית הספר לטיסה של חברת סוויסאייר צוות: 1 נוסעים: 3 - 4 או חניך אחד אורך: 8.80 מטר מוטת כנפיים: 11.12 מטר גובה: 2.90 מטר שטח כנף: 18.85 מ"ר משקל ריק: 2,557 ליברות (1,160 ק"ג) משקל ההמראה מקסימלי: 3,703 ליברות (1,680 ק"ג) הנעה: מנוע בוכנה לייקומינג GO-480,‏ 270 כוח סוס מהירות מקסימלית: 145 קשר (234 קמ"ש) טווח: 925 ק"מ תקרת שירות: 16,405 רגל (כ-5,000 מטרים) דני שלום: מטוסי חיל האוויר, מהטייגר מות' עד הסופה. באוויר - פרסומי תעופה וחלל, ראשון לציון. תשס"ן, 2005 מדיה וקבצים בנושא פיאג'יו P.149 בוויקישיתוף Piaggio P.149, באתר Flugzeuginfo.net גלריית תמונות, באתר Primeportal.net Piaggio/Focke-Wulf P.149D, באתר Warbirdalley.com פיאג'יו P-149D, באתר חיל האוויר הישראלי דני שלום, עמ' 82 Piaggio/Focke-Wulf P.149D, באתר Warbirdalley.com
אבי מאיר וענונו

אבי מאיר וענונו (לעיתים אבי מאיר או אבי וענונו; נולד ב-29 ביולי 1964) הוא זמר, שחקן ומדבב ישראלי. נודע בעיקר בזכות תפקידו כמדבב של סון גוקו בסדרות האנימה בזיכיון "דרגון בול". אבי מאיר וענונו למד בתיכון מקיף ו' שבבאר שבע, משם התגייס ללהקת הנח"ל (בשירותרום 1985 לקח חלק בשיר "דרישת שלום" של ירדנה ארזי) ועם שחרורו המשיך לקריירה מוזיקלית (למד בבית הספר רימון) וללימודי משחק ושיחק בתיאטראות השונים בישראל. לאחר מכן הגיע גם לתחום הדיבוב והפך למדבב (ב"היה היה - החיים", "דן-דין השופט" ו"טוויפסי") ולבמאי דיבוב (ב"טוויפסי"). ב-2002 נבחר לדבב את "סון גוקו" בסדרה ובסרטים של "דרגון בול זי" (בטעות נרשם שמו כ"אבי מאור" בקרדיטים), שהפך לתפקיד הדיבוב המוכר ביותר שלו. כמו כן, השתתף בדיבוב שני סרטים נוספים בזיכיון "דרגון בול זי" וגילם בהם שתי דמויות ראשית נוספות (ברדוק וטורלס) בסרטי הזיכיון בעלות מראה דומה לזה של סון גוקו, מפני שהיו דמו חזותית לדמות סון גוקו. אחר כך דיבב, בפרקים הראשונים של הסדרה "סדריק", את רוברט דופונט, אביו של סדריק. השתתף ב"כוכב נולד 3" במסגרת מסלול ה-"40+". במקביל לקריירת הדיבוב שנמשכה כשלוש שנים, היה מצוי בתהליך חזרה בתשובה, בסיומה נהפך למלמד לקראת בר מצווה, לחזן ולפייטן בצפון תל אביב, בה פתח גם חנות למכירת כלים חד-פעמיים. ב-2016 שב וענונו לדבב את סון גוקו בעונה החדשה של הסדרה: "דרגון בול סופר", ששם גם דיבב את גוקו בלאק. שיחק בתפקיד משני ב"רמת אביב גימל" את רב פקד שי כץ. ב-2017 הופיע בעונה השנייה של דוקו-הריאליטי "מצווש" ששודרה בערוץ הילדים. ב-2018 הופיע בפרסומת לשיווק ירקות ופירות בתחנות הדלק של Yellow כלקוח מרוצה. דן-דין השופט - דמויות שונות (1988) היה היה - החיים - דמויות שונות (1989) עושים סרט: פרח לב הזהב (1997) היפה והחיה (מחזמר) - החתול (1998) רמת אביב גימל - שוטר (2000) טוויפסי (2001) דרגון בול Z - סון גוקו (2004) דרגון בול GT - סון גוקו (2005) סדריק - רוברט דופונט (2005) דרגון בול סופר - סון גוקו/גוקו בלאק (2018) אבי מאיר וענונו, ברשת החברתית פייסבוק אבי מאיר וענונו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
לגין

לגין בע"מ היא חברת התעשייה של קיבוץ יגור. החברה שולטת בשתי חברות בנות: "לגין אריזות מזון" ו"לגין טובופלסט". לגין אריזות מזון מייצרת ומשווקת פחיות שימורים לתעשיית המזון ואריזות פח לתעשיית הכימיה: צבעים, דבקים, שמנים וכדומה. לגין טובופלסט מייצרת שפופרות פלסטיק ואלומיניום לתעשיות הקוסמטיקה והרפואה. רוב התוצרת מיועדת לייצוא. לגין אריזות הוקמה בשנת 1939 כפחחייה לייצור אריזות בקיבוץ יגור. כבר באותה שנה החלה הפחחייה לייצר מיכלי פח עבור חברת תנובה. בשנת 1940 נקראה הפחחייה "בית חרושת לקופסאות פח". בשנת 1945 החל המפעל לייצר קופסאות עבור מפעל השימורים אשד. מלחמת העצמאות הביאה לשגשוג המפעל, עקב הביקוש לשימורים עבור הצבא. בשנת 1950 התקיימה תחרות שמות ונבחר השם לגין - כד בלשון חז"ל. בשנת 1963 נרשמה לגין כחברה בע"מ. שליש מהבעלות בחברה נמכר לחברת "American Can" (אנ') האמריקאית. במהלך שנות השמונים התפתחה חטיבת השפופרות. בשנת 1994 רכשה לגין את חברת "אלומית אריזות" - יצרנית מגשים ושפופרות אלומיניום מחולון. בשנת 2007 הפכו שתי חטיבות של חברת לגין לחברות בנות של לגין אחזקות: חטיבת האריזות הפכה לחברת "לגין אריזות מזון בע"מ" וחטיבת השפופרות הפכה לחברת "לגין טובופלסט בע"מ". בשנת 2010 ביקשו לגין אריזות מזון ו"קניאל תעשיות אריזה" להתמזג, הבקשה נדחתה על ידי רשות ההגבלים העסקיים, בטענה שהמיזוג יצור מונופול בתחום אריזות הפח. החברות ערערו לבית המשפט העליון אך הערעור נמחק. באותה שנה רכש משה ינאי מחצית ממניות לגין טובופלסט תמורת 40 מיליון ש"ח, בשנת 2011 מכרה לגין אריזות מזון את פעילות האלומיניום ואת המותג "אלומית" לחברת "פאלאס תעשיות". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. טובופלסט: 2010–2013 – אלוף במיל' יצחק איתן. 2013 – גבי סקוורר אריזות מזון: 2012–2017 – איתן שטיאסני אתר האינטרנט הרשמי של לגין פרופיל החברה באתר החברה אתר לגין טובופלסט (באנגלית) מקורות הכנסה באתר קיבוץ יגור חברת לגין אריזות מזון בע"מ זכתה בפרס תעשייה יפה ומקיימת, באתר Allmarketing, ‏28 בינואר 2014 לגין זכתה בפרס עיצוב בינלאומי מטעם IPA, באתר "אכול ושאטו", 6 בפברואר 2014 90% לפי כתבה בכלכליסט משנת 2010, כ-70% לפי כתבה באנשים ומחשבים משנת 2014 לגין באתר ויקימילון דוד חיון, ‏עובדי אלומית חוששים: לגין מתכננת העברת הפעילות מחולון לקיבוץ יגור, באתר גלובס, 1 באפריל 1997 נימוקי ההחלטה בדבר התנגדות למיזוג בין: לגין אריזות מזון בע"מ, קניאל תעשיות אריזה בע"מ, קניאל אריזות משקה בע"מ, באתר רשות ההגבלים העסקיים, 16 בינואר 2011 אורה קורן, העליון מחק את הערעור של לגין וקניאל כנגד הממונה שמנע מיזוגן, באתר TheMarker‏, 5 באוגוסט 2013 אסף גלעד, ינאי חוזר לקיבוץ: רכש 50% ממפעל לגין טובופלסט, באתר כלכליסט, 7 בספטמבר 2010 טל ליטמן, אושר המיזוג בין פאלאס תעשיות ללגין אריזות, באתר כלכליסט, 24 במרץ 2011 פרופיל הלינקדאין של גבי סקוורר פרוטוקול מס' 382 מישיבת ועדת הכספים, באתר נבו, 15 ביוני 2016 פרופיל הלינקדאין של שטסיאני