laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רפאל חמיצר

רפאל חמיצר (בגרמנית: Raphael Chamizer;‏ 10 במאי 1882 – 28 באוקטובר 1957) היה רופא ופסל גרמני-ישראלי. חמיצר נולד בלייפציג שבגרמניה, לאגנס ולמזרחן מוריץ (מרדכי) חמיצר. אביו היה מזרחן, מנהל המחלקה המזרחנית בהוצאת בנש-דרוגולין (גר'). מוריו בבית הספר, שזיהו את כישרונו, ביקשו למושכו ללימודי אמנות או אדריכלות, אך הוא בחר ברפואה עם סיום לימודיו התיכוניים ב-1902. הוא למד רפואה באוניברסיטת לייפציג, ולאחר שעבר את מבחני המדינה בשנת 1907 התמחה בקליניקה האוניברסיטאית בלייפציג. בתום שנת התמחות קיבל הסמכה לעסוק ברפואה, ופתח מרפאה בלייפציג. באותה שנה קיבל גם תואר דוקטור, על תזה בנושא "הקשר הפיזיולוגי והפתולוגי בין בלוטות החלב הנשיות לתחום איברי המין" (Über den physiologischen und pathologischen Zusammenhang zwischen den weiblichen Brustdrüsen und der Genitalsphäre). את אמנות הפיסול גילה בעת ביקור באיטליה, שם התרשם מעבודותיו של גלברטי. עם שובו לגרמניה החל לפסל בלא שעבר הכשרה מסודרת. נושא עבודותיו היה דמויות מן המקורות כגון איוב, שלומית לצד יצירות כגון ה"פילוסוף", "הנביא" ועוד. בשנת 1936 הופיעה בהוצאת ראובן מס מונוגרפיה על יצירתו מאת ארי אבן-זהב, שראתה אור בתרגום עברי ב-1937. בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בארץ עסק בפיסול לצד עבודתו כרופא. בנו, עמנואל חמיצר, נהרג במלחמת העצמאות בקרב על ניצנים. נכדו הוא החידונאי דן חמיצר. נפטר ב-1957. נקבר בבית העלמין קריית שאול. ארי אבן-זהב, רפאל חמיצר, ירושלים: ר' מס, 1937. עפרת, גדעון, מקורות הפיסול הארצישראליים, הרצליה: מוזיאון הרצליה, 1990. Ari Ibn-Sahav, Raphael Chamizer. das plastische werk, Berlin: Rubin Mass, 1936. מדיה וקבצים בנושא רפאל חמיצר בוויקישיתוף מ. ל., רופא ופסל (שנה לפטירתו), דבר, 7 בנובמבר 1958 הפסל רפאל חמיצר – שנה לפטירתו, דבר, 7 בנובמבר 1958 Dr. Andrea Lorz (Leipzig), Dr. med. Raphael Chamizer – Arzt, Literat, Bildhauer, Ärzteblatt Sachsen 2/2011, pp. 76-78 (בגרמנית) Raphael Chamizer, Arzt und Bildhauer, in: Hubert Lang, Leipzig (בגרמנית) Ralf Julke, Eine Studioausstellung im Böttchergässchen erzählt die Geschichte der Familie von Raphael Chamizer aus Leipzig, Leipziger Internet Zeitung, 26. Juni 2019 Dr. med. Raphael Chamizer – Arzt, Literat, Bildhauer רפאל חמיצר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
ברכיאל

ברכיאל הוא מלאך במסורת היהודית ובמסורת הנוצרית. בספר הרזים מופיע ברכיאל כאחד המלאכים שעומדים על המעלה השלישית ברקיע השני וגם על המעלה השמינית באותו הרקיע. במסורת הנוצרית האורתודוקסית ברכיאל הוא אחד משבעת המלאכים הראשיים (Archangels). הוא המלאך הממונה על הברכה האלוהית וזה שעומד בראש מסדר המלאכים השומרים. ברכיאל מוזכר בספר חנוך ג'. הוא מתואר שם כמלאך-נסיך העומד בראש צבא עצום של קרוב לחצי מיליון מלאכים הכפופים לו. במקומות אחרים הוא מוזכר כמלאך האחראי על הברק והרעם. ברכיאל מוזכר בספר הדמונולוגיה הנוצרי מהמאה ה-17 מפתח שלמה, המבוסס על מקורות מיסטיים קבליים ומוסלמים. במקורות יהודיים מסוימים הוא מוזכר כאחד המלאכים הנופלים או בני האלוהים שחטאו. במקורות אחרים (נוצריים) הוא מופיע כראש המלאכים השומרים אך ניתן להתפלל אליו ישירות במקום למלאכים השומרים על מנת לזכות בחסדיהם. מדיה וקבצים בנושא ברכיאל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לילו גומפרץ-ביאטוס

לילו גוּמפֶּרץ-בּיאָטוּס (Lilo Gumpertz-Beatus;‏ 1914 - ?) הייתה פסלת ישראלית ילידת גרמניה. נולדה במנהיים שבגרמניה. למדה אמנות בבית הספר למלאכת מחשבת בפרנקפורט ואחר-כך במינכן, ציריך ופריז. בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל. עסקה בפיסול פיגורטיבי. בשנת 1939 זכתה גומפרץ-ביאטוס בפרס דיזנגוף על פסלהּ "ראש". קרל שוורץ, האמנות היהודית החדשה בארץ ישראל, ירושלים: ר’ מס ('ספרית מס למדע פופולרי'), 1941, עמ' 157. פרס דיזנגוף לאמנות של עירית תל-אביב, דבר, 28 ביוני 1939. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שילה דה-בר

שילה דה-בר (נולד בשנת 1968) הוא העורך הראשי לשעבר של העיתון "ידיעות אחרונות" בשנים 2007–2010. דה-בר נולד בדיסלדורף שבגרמניה להורים ישראלים (אדריכל וגננת) ששהו שם לצורך לימודים. דה-בר גדל והתחנך במדרשת בן-גוריון. בצה"ל שירת שירות קרבי כקצין וכלוחם. לאחר שירותו הצבאי סיים תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. דה-בר החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות התשעים בקורס עורכים של "ידיעות אחרונות", התקדם במהירות לתפקיד רכז הכתבים בעיתון ואחר כך לראש דסק החדשות והפך למקורבו של אילון שליו שהיה עורך העיתון הראשי משנת 1998. בשנת 2000, בעקבות הדחתו של שליו, פרש מהעיתון לעסקי היי-טק, אולם החליט ב-2002 לחזור לתחום העיתונות וקיבל על עצמו (יחד עם רם לנדס) להקים את חברת החדשות של ערוץ 10. בשנת 2005 חזר לידיעות כעוזר אישי למו"ל ארנון מוזס, שמינה אותו ב-2007 לעורך הראשי של העיתון (במקום רפי גינת). ב-28 בדצמבר 2010 הודיע על פרישה מתפקידו. דה-בר הוא בנו של האדריכל אורי דה בר. נשוי בשלישית. היה נשוי בעבר להילה אלרואי. אב לחמישה ומתגורר בכפר סבא. שילה דה-בר, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות אסף כרמל, מרגיש בבית, באתר הארץ, 30 באפריל 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליעזר שטריך

אליעזר שְטְריך (1879, דווינסק – פברואר 1941, חיפה) היה פסל ארצישראלי יליד לטביה. שטריך נולד בדווינסק, לטביה ולמד אמנות בבית הספר לאמנות בפטרבורג ואחר כך באקדמיה לאמנות בעיר. בשנת 1905 סיים בהצטיינות ונסע לפריז בעקבות מלגת לימודים שקיבל. עם סיום לימודיו שם בשנת 1907, שב שטריך לפטרבורג ועסק בעיצוב תפאורות ובעיצוב תכשיטים. בין היתר עבד עבור "בית פָבֶּרזֶ'ה". על עיצוב תבליט קיבל שטריך מדליית-זהב מן הצאר ניקולאי השני. בשנת 1914, בגיל 35, הוזמן לנהל מחלקה של "עבודות מקשה" ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", שם שהה עד 1915. ב-1917, לאחר כיבוש הארץ על ידי הבריטים, התגייס ל"גדוד העברי" ושירת בו עד 1918. לאחר שחרורו שב ללמד בבצלאל עד שנת 1921. בשנת 1923 מונה כמורה לציור בבית הספר הריאלי בחיפה ובטכניון, ושימש בתפקידים אלו כ-16 שנים. נפטר בחיפה ב-1941. בין עבודותיו - "דיוקן הרמן שטרוק" (1923) מדיה וקבצים בנושא אליעזר שטריך בוויקישיתוף אליעזר שטריך, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל אליעזר פרנקל, 'שטריך, אליעזר', בספרו: כרונולוגיה: תולדות האמנות, 1900–1909, תל אביב: הסדנא לעיצוב ואדריכלות, 1993, עמ' 430–431 דרכו האחרונה של המורה אליעזר שטריך ז"ל, הַבֹּקֶר, 10 בפברואר 1941 שלמה שבא, אנחנו חיים בזכות העבר וגם שודדים אותו ..., דבר, 26 בספטמבר 1975 חגיגת החנוכה בבתי הספר בירושלים, הצפירה, 25 בינואר 1916 נשף חנוכה בביה"ס הריאלי בחיפה, דואר היום, 21 בדצמבר 1922 חיפה: המורה אליעזר שטריך ז"ל, המשקיף, 9 בפברואר 1941 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
B-23 דרגון

B-23 דרגון היה מפציץ דו-מנועי שפותח על ידי דאגלס איירקראפט קומפני עבור חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) כיורש משוכלל ל- B-18 בולו. התכנון של ה- B-23 דמה מאוד לזה של ה-DC-3 דקוטה. הוא היה המפציץ האמריקני המבצעי הראשון שצויד בעמדת תותחן זנב מזוגגת. טס לראשונה ב-27 ביולי 1939. ה- B-23 היה חמוש טוב יותר ומהיר משמעותית מה- B-18, אך היה נחות ממפציצים חדשים יותר כגון ה-B-25 מיטשל וה- B-26 מראודר. מסיבה זו, מעולם לא נעשה שימוש קרבי ב-38 מטוסי ה- B-23 שנבנו, והם שימשו לצורכי אימונים, סיור, תובלה (תחת הכינוי UC-67) וניסויים. המייצב האנכי הגבוה של ה- B-23 הותאם על ידי פורד לשימוש ב-B-24 ליברייטור ולמרות שהביא לביצועים משופרים, לא אומץ מעולם בייצור המטוס. המייצב המותאם הפך מאוחר יותר לסטנדרט במטוס ה- "PB4Y פרייווטיר", נגזרת של ה- B-24 ליברייטור. צוות: 6 אורך: 58 רגל 6 אינץ' (17.8 מטר) מוטת כנפיים: 92 רגל (28 מטר) גובה: 18 רגל 6 אינץ' (5.6 מטר) שטח כנף: 993 רגל2 (92.3 מטר2) משקל ריק: 19,089 ליברות (8,677 ק"ג) משקל טעון: 26,500 ליברות (12,000 ק"ג) משקל המראה מרבי: 32,400 ליברות (14,700 ק"ג) הנעה: 2 מנועים רדיאליים מדגם R-2600-3 מתוצרת קרטיס-רייט, בעלי דחף של 1,600 כוח-סוס (1,194 קילו-ואט) כל אחד מהירות מרבית: 282 מיל/שעה (245 קשר, 454 קמ"ש) טווח: 1,400 מיל (2,300 ק"מ) כשהוא נושא פצצות במשקל 4,000 ליברות (1,800 ק"ג) סייג רום: 31,600 רגל (9,630 מטר) קצב טיפוס: 1,493 רגל/דקה (7.6 מטר/שנייה) עומס כנף: 26.7ליברות/רגל2 (130 ק"ג/מטר2) 3 מקלעים בקוטר 0.30 אינץ' (7.62 מ"מ) מקלע בקוטר 0.50 אינץ' (12.7 מ"מ) בצריח הזנב פצצות במשקל 4,000 ליברות (1,800 ק"ג)
אסקס

אסקס (באנגלית: Essex) הוא מחוז במזרח אנגליה. עיר המחוז של אסקס היא צ'למספורד (Chelmsford). שם המחוז נוצר מצירוף של המילים East Seaxe, כלומר סקסונים מזרחיים, על שם ממלכת אסקס שהוקמה בשנת 527. בגלל הקרבה ללונדון, רבות מהערים באסקס משמשות כערי שינה. אוכלוסיית המחוז מגיעה ל-1,729,200 איש, וצפיפותה כ-471 איש לקמ"ר. מקורו של שם המחוז נמצא בתקופה האנגלו-סקסונית בימי הביניים המוקדמים. האנגלוסקסיים פלשו לאנגליה בשנת 527 והתיישבו באזור דרום-מזרח אנגליה. בשטח המחוז נמצאת העיר קולצ'סטר, אשר נחשבת לאחת הערים העתיקות בבריטניה. לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה אסקס הפך למחוז. במהלך ימי הביניים שטח המחוז יועד ליעור, אך תוכניות אלו צומצמו במהלך השנים. התעשייה המקומית נמצאת בעיקר בדרום המחוז סמוך לשפך נהר התמזה ולנמל טילברי, כשרוב המחוז הוא חקלאי. באסקס נמצא המטה הארצי של חברת ייצור הרכבים פורד. ישנן גם כמספר חברות ביטוח הפועלות במחוז. מזרח אסקס נחשב לאחד מהאזורים העניים ביותר בדרום מזרח המדינה. באזור זה אחוז האבטלה עומד על כ-44%. בניגוד לכך, צפון ומערב אסקס נחשבים לעשירים ומבוססים, עם מעמד ביניים רחב. במחוז ישנן שתיים מתוך 20 הערים האמידות בבריטניה. אסקס נחשב למחוז שמרני מאוד. בבחירות הכלליות בשנת 2017 59% מתושבי המחוז הצביעו למפלגה השמרנית, ומפלגה זו קיבלה את כל 18 המושבים המחוזיים לבית הנבחרים. בבחירות שנערכו בשנת 2015 20.2% מהתושבים הצביעו למפלגת הימין הבדלני UKIP (יותר ממפלגת הלייבור). במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי רוב מוחלט של אזרחי המחוז הצביעו בעד יציאה מהאיחוד. מועצת המחוז מורכבת מכ-75 נציגים הנבחרים מ-70 מחוזות הבחירה. המועצה במתכונתה הנוכחית הוקמה בשנת 1889. הרכב המועצה בשנת 2017 היה: המפלגה השמרנית- 56 מושבים המפלגה הליברל-דמוקרטית- 7 מושבים מפלגת הלייבור- 6 מושבים מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס- נציג אחד אחרים ועצמאיים- 5 המועצות המקומיות השונות משתנות בגודלן- מכפרים קטנים בני 200 תושבים ועד עיריות של כ-30,000 תושבים ומעלה. כיום יש למעלה מ-300 מועצות מקומיות ועיריות בתוך אסקס. מחוז אסקס מקיים כמספר קשרים עם מחוזות מחוץ לבריטניה, הדמויים לקשרי ערים תאומות. המחוזות המקיימים שיתוף פעולה עם אסקס הם: ג'יאנגסו, הרפובליקה העממית של סין פיקרדי, צרפת תורינגיה, גרמניה אקרה, גאנה אתר האינטרנט הרשמי של אסקס (באנגלית) אתר מחוז אסקס (באנגלית) נכון לשנת 2011. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלייסקי (נפה)

נפת בַּלֵייסְקִי (ברוסית Балейский район) היא אחת מ-28 הראיונים של סובייקט עבר הבאיקל, שהוא אחד מ-87 הסובייקטים המרכיבים את רוסיה. הנפה ממוקמת במרכז המחוז, ובליי היא העיר הראשית בה. ראש הנפה הוא ויקטור אושקוב (Ушаков Виктор Иванович). המחוז הוקם ב-11 בפברואר 1935. מדיה וקבצים בנושא בלייסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלייסקי ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוללה

האם התכוונתם ל... סוללה חשמלית – מתקן המשמש ליצירת מתח חשמלי, נקראת גם בטריה. סוללה (צבא) – פלוגת חיל תותחנים המורכבת ממספר תותחים, או "סוללת נ"מ" המורכבת ממספר תותחים נגד מטוסים או ממספר משגרי טילי קרקע-אוויר נגד מטוסים, או שילוב של תותחים וטילים. סוללה (הנדסה אזרחית) – ערימה ארוכה וגדולה של חול ועפר, המסודרת בצורה מסוימת (למשל: קו ישר). סוללת מצור – טכניקת מצור ששימשה את הצבא הרומי לכבוש מבצרים וערים מוקפות חומה. סוללה (שחמט) – טקטיקה במשחק השחמט. כלוב סוללה – כלובים המשמשים להחזקת תרנגולות מטילות בתעשיית הביצים. קטפולטה – כלי מצור עתיק ששימש להעפת סלעים למרחקים גדולים על חומות מבצר או עיר. מורגן סוללה – זמר-יוצר נורווגי
קפציאל

קפציאל הוא מלאך במסורת היהודית והנוצרית שלאחר המקרא, במיוחד בקבלה. שלא כמו מלאכים אחרים, קפציאל לא מתערב לרוב בנעשה ביקום, אלא בעיקר צופה בו. הוא המלאך של הבדידות והדמעות. במסורת הקבלית הוא משויך עם כוכב הלכת שבתאי, ואילו במסורת הנוצרית הוא המלאך שמפקח על מותם של מלכים. בנצרות נחשב קפציאל לאחד משבעת הארכימלאכים. מתוך עץ חיים-שער פרק ח': "ונבאר עניין החלום והנבואה ומלאכים והשדים דע כי י' גלגלים דאופנים דעשיה הם חומר וצורה והנה הז' גלגלים התחתונים של שצ"ם חנכ"ל הצורה והנפש שלהם הם ז' מלאכים הידועים סמא"ל למאדים קפציאל לשבתאי כו' ויש בהם טוב ורע והנה הרע שבהם הם נקרא אלהים אחרים הנקרא ע"ז ויש עובדים ע"ז גם אל חומר הגלגלים והכוכבים ונקרא צבא השמים ויש עובדין אל השדים כמ"ש..." ר' משה קורדובירו, בספרו פרדס רימונים, בשער כד' פרק ג', המתאר את מבנה ההיכלות, בפרשנותו לספר הזהר, מסביר שקפציאל נמצא בהיכל השלישי שנקרא נגה. הוא עומד ב "פתח שלישי לצד צפון, בפתח הזה נודע כשגוזרים על אדם במיני ייסורים בין לחלאים, בין לעניות כל גזר דין שאינו למיתה. ועל הפתח הזה ממונה קפציאל, לסגור הפתח על גזרת האיש הנגזר שלא תקובל תשובתו בשום אופן בלתי אם תהיה שלמה וחזקה. ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קפציאל".
שמעון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שבט שמעון – אחד משבטי ישראל; נקרא על שם שמעון בן יעקב נחלת שמעון – שכונה יהודית במזרח ירושלים בין שכונת שייח ג'ראח ושכונת בית ישראל מערת שמעון הצדיק – מערת קבורה בצפון ירושלים, הנמצאת לצד "דרך הר הזיתים" אישים ששמם שמעון: שמעון – בנו השני של יעקב רבן שמעון בן גמליאל – תנא בדור הרביעי, נשיא הסנהדרין באושא בדור שאחרי מרד בר כוכבא; נכדו של רבן שמעון בן גמליאל הזקן רבן שמעון בן גמליאל הזקן – תנא בשלהי הדור הראשון של התנאים, מראשי השלטון בירושלים, ואחד מעשרת הרוגי מלכות; סבו של רבן שמעון בן גמליאל רבי שמעון בר יוחאי – תנא בדור הרביעי, מגדולי תלמידי רבי עקיבא שמעון הצדיק – מנהיג יהודי בתקופת בית שני, משיירי אנשי כנסת הגדולה שמעון התרסי – מבניו של מתתיהו החשמונאי, שימש כמלך וכהן גדול במלכות יהודה של בית חשמונאי שמעון (נגיד המקדש) – יהודי מתייוון בתקופת בית שני ומרד החשמונאים שמעון מפראיה – עבד המלך הורדוס מעבר הירדן, שהכריז על עצמו מלך שמעון הקדוש – קדוש נוצרי, מהראשונים שהכירו במשיחיותו של ישו שמעון מקירנה – דמות בברית החדשה, סייע לישו לשאת את הצלב אישים ששם משפחתם שמעון: כמיל שמעון – פוליטיקאי לבנוני נוצרי מרוני, שכיהן כנשיא לבנון בין השנים 1952–1958 דאני שמעון – פוליטיקאי לבנוני נוצרי מרוני, מנהיג המיליציה שכונתה "הנמרים"; בנו של כמיל שמעון דורי שמעון – מדינאי נוצרי מרוני לבנוני. הוא עומד בראש המפלגה ליבראלית-לאומית, אותה יסד אביו כמיל שמעון סמי שמעון – איש עסקים ונדבן ממוצא עיראקי, המתגורר בלונדון ובישראל יורם שמעון – ראש המועצה המקומית מבשרת ציון רונה-לי שמעון – רקדנית ושחקנית ישראלית אחר: המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון – מכללה אקדמית להנדסה בבאר שבע ובאשדוד המרכז הרפואי ע"ש פרס בנגב – בית חולים עתידי בבאר שבע על שם שמעון פרס אישים ששמם הפרטי הוא שמעון שמעוני בן שמעון
רטט

האם התכוונתם ל... בפיזיקה: תורת התנודות – תאוריה העוסקת ברעידות סביב נקודת שיווי משקל. ויברציה של מולקולה ויברטור (תעשייה) – מכשיר הגורם לתנודות מחזורית. ויברטור (אביזר מין) – אביזר מין רוטט.
רחוב הרכבת

רחוב הרכבת הוא רחוב מרכזי בתל אביב שנמצא בתפר שבין מרכז העיר ודרום העיר. הרחוב מתחיל במחלף לה גוארדיה בנתיבי איילון וממשיך אל לב תל אביב, שם הוא מתחבר אל רחוב יהודה הלוי. הרחוב נקרא על שם תוואי מסילת הרכבת יפו–ירושלים שעברה לאורכו וחיברה בעבר בין שתי הערים. בקצה הרחוב הייתה תחנת הרכבת תל אביב דרום, שהייתה תחנת הקצה של הקו בין השנים 1950–1970. ב־1970 הועתקה התחנה אל מחוץ לעיר, מבניה נהרסו (למעט בית המכס הבריטי), והמסילה שעברה ברחוב הוסרה. הרחוב מעוקל בשל היותו סלול לאורך קו האפיק הטבעי שחוצה אוכף על קו פרשת המים שבין הים התיכון ונחל איילון, והיה התוואי הנוח ביותר להנחת מסילת הרכבת עוד בתקופה העות'מאנית. קטעי המסילה המפורקת הוסבו לחניונים המקבילים לרחוב הרכבת ולרחוב יהודה הלוי עד קצה שכונת נווה צדק, לרבות הדרך העוברת מתחת לגשר שלוש (החניון שבה פורק לטובת פארק המסילה ותוואי הקו האדום מתחתיו). בין השנים 2006–2009 התבצעו לאורך הרחוב עבודות לבניית מנהרת לה גוארדיה, במטרה להקל על העומסים בכניסה אל העיר. המנהרה מחברת את רחוב הרכבת אל רחוב לה גוארדיה ואל נתיבי איילון בכיוון דרום. בשנת 2023 מתוכננות עבודות התחדשות ברחוב כחלק מפרויקט שדרת הקריה. בתחילת הרחוב, על גבעה קטנה הפונה אל צומת הרחובות "הרכבת" ו"המסגר", נמצא בית האונייה, אחד הבניינים הידועים בעיר בסגנון הבינלאומי. הכניסה לבית האונייה היא מרחוב לבנדה ולרחוב זה פונה חזיתו הרחבה. במפגש עם רחוב לבונטין היה בעבר בניין המטה הארצי של משטרת ישראל (תל אביב) שבו הוקם המטה הארצי של משטרת ישראל. במפגש עם רחוב לבונטין בבית מספר 10 נמצא בניין מרכזת הטלפונים האוטומטית הראשונה של העיר תל אביב. הבניין בתכנונו של האדריכל בנימין צ'ייקין נבנה בשנת 1937 על ידי מחלקת הדואר והטלגרף של ממשלת המנדט הבריטי. המרכזת פעלה בטכנולוגיה שפיתח אלמון סטראוג'ר. הבניין שימש עד לשנת 2013 כמרכזת טלפונים ספרתית של חברת בזק ומאותה שנה שימש כאכסניה של רשת אכסניות אברהם. במפגש עם דרך בגין נמצא בית הדר, בניין המשרדים הראשון של תל אביב שעוצב אף הוא בסגנון הבינלאומי. בית המכס - מבנה הנמצא כיום על אי תנועה במרכז הרחוב, שלאורכו היו עוצרות רכבות לצורך תשלום מכס, בדרכן מנמל יפו לירושלים. מטה משטרת מרחב ירקון. בניין ממס"י.
ורשאבה צנטראלנה

ורשאבה צנטראלנה (פולנית Warszawa Centralna - "תחנת הרכבת המרכזית - ורשה") היא תחנת הרכבת המרכזית של ורשה בירת פולין. התחנה שאותה תכננו האדריכלים ארסניוש רומנוביץ ופיוטר שימניאק ממוקמת בשדרות ירושלים (Aleje Jerozolimskie) במרכז העיר והיא משרתת רכבות אזוריות, בינעירוניות ובינלאומיות. התחנה ממוקמת על קו הרכבת התת-קרקעי החוצה את מרכז ורשה ממזרח למערב, בין תחנת "ורשאבה שרודמיישצ'ה ו.קה.דה."(Warszawa Śródmieście WKD) ממערב, ו"ורשאבה שרודמיישצ'ה פה.קה.פה." (Warszawa Śródmieście PKP), המשרתות את רשת הקווים הפרוורית והמרוחקות ממנה מטרים ספורים בלבד. בקווים בינעירוניים, תחנות השירות הסמוכות לוורשאבה צנטראלנה הן "ורשאבה זַחודניה" (Warszawa Zachodnia, "ורשה מערבית") ו"ורשאבה וְסחודניה (Warszawa Wschodnia, "ורשה מזרחית"). במרחק של 400 מטר מהתחנה נמצאת תחנת הרכבת התחתית "צנטרום" (Centrum). בתחנה ארבעה רציפי אי ושמונה מסילות רכבת תת-קרקעיים, והיא כללה כבר בעת פתיחתה דלתות אוטומטיות ודרגנועים, כמקובל במבנים דומים במערב. בנייתה של התחנה החלה בשנת 1972 והסתיימה שלוש שנים לאחר מכן. המבנה נחשב לאחת מספינות הדגל של האדריכלות הקומוניסטית בפולין בשנות השבעים של המאה ה-20, אך הפך לפיל לבן כבר בתחילת דרכו בשל שינויים רבים בתוכניות הבנייה שפגעו בהתאמתו למטרה שלשמה נבנה ובאיכות הבנייה. מסיבות תעמולתיות הוחלט להשלים את בנייתה של התחנה בחופזה כדי שתסתיים לפני ביקורו של ליאוניד ברז'נייב בעיר ב-1975. חיפזון זה הוביל לפגיעה באיכות המבנה וחייב עבודות תיקון ושיפוץ שנמשכו בשנות השמונים של המאה ה-20. רייל בלטיקה מדיה וקבצים בנושא ורשאבה צנטראלנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורשאבה צנטראלנה אתר האינטרנט הרשמי של ורשאבה צנטראלנה (בפולנית) אודות התחנה
קוק

האם התכוונתם ל... קוק (דלק) – (Coke) - דלק מוצק קוקונינו (מחוז) – מחוז באריזונה שבאמריקה קוקאין – סם ממריץ רב עוצמה קוקה – סוג צמח בעל עלים לשיקוי קוקה-קולה – משקה המכונה באנגלית Coke קוקו ביץ' – עיר תיירותית של אנשי עסקים באמריקה קוקנד – עיר עשירה במינרלים הנמצאת באוזבקיסטן קוקימבו (מחוז) – מחוז בצפון צ'ילה קוקיזוב – ישוב באוקראינה שבו פעלה משפחה ידועה של מלומדים קראים הקרויים על שם היישוב קוקינו – אתר ארכאולוגי מתקופת הברונזה שנמצא במקדוניה הצפונית איי קוק – שתי קבוצות איים בדרום האוקיינוס השקט ביצת קוק – אתר ארכאולוגי הנמצא בפפואה גינאה החדשה הר קוק – הר בניו זילנד הר קוק (פירושונים) – הרים בשם "הר קוק" הרי קוק – רכס הרים באנטארקטיקה נהר קוק – נהר בדרום-מזרח אסיה, תאילנד רבנים ששם משפחתם קוק: קטגוריה:משפחת קוק הרב אברהם יצחק הכהן קוק – הרב הראשי הראשון לארץ ישראל בית הרב קוק – הבית שבו חי ופעל הרב אברהם יצחק הכהן קוק משנת 1923 עד פטירתו ב-1 בספטמבר 1935 מוסד הרב קוק – מוסד הוצאה לאור בכניסה ל-ירושלים, על שמו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק הרב אברהם יצחק הכהן קוק – רב ואיש תלמוד ראש ישיבת מאור התלמוד ב-רחובות הרב בן ציון קוק – רב ומחבר ספרי הלכה, המתגורר בירושלים הרב דב הכהן קוק – רבה הראשון של עפולה וראש מכון הרי פישל, אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ואבי סבתו של הרמטכ"ל אלוף הרצי הלוי, צילה. הרב דב קוק – רב ומקובל ישראלי המתגורר בטבריה, בנו של הרב נחום קוק ונכדו של הרב רפאל קוק הרבנית לאה קוק – דרשנית חרדית פופולרית הרב צבי יהודה הכהן קוק – ראש ישיבת מרכז הרב, בנו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק הרב רפאל קוק – רב העיר טבריה, אחיינו של הראי"ה קוק שאול חנא קוק – איש עסקים ופעיל ציבור ב-תל אביב, וחוקר במדעי היהדות; אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק הרב שלמה קוק – רב העיר רחובות, בנו של הרב רפאל קוק, אחיו של שמחה הכהן קוק שלמה קוק (עיתונאי) – עיתונאי ישראלי ממקורבי הרב אלישיב הרב שמחה הכהן קוק – רב העיר רחובות, בנו של הרב רפאל קוק אישים ששם משפחתם קוק: אדה קוק – שחיינית הולנדית, אלופה אולימפית ושיאנית עולם אידה קוק – סופרת בריטית וחסידת אומות עולם בריאן קוק – כדורסלן אמריקאי ברנן קיל קוק – שחקן אמריקאי ג'וזף קוק – ראש ממשלת אוסטרליה השישי ג'יימס קוק – ימאי בריטי ומגלה ארצות ג'נט קוק – עיתונאית אמריקאית שזכתה בפרס פוליצר על סיפור עיתונאי בדוי דייוויד קוק – זמר רוק אמריקאי וזוכה העונה השביעית של "אמריקן איידול". דיין קוק – סטנדאפיסט ושחקן אמריקאי דקוואן קוק – כדורסלן אמריקאי דריק קוק – פסנתרן, נגן עוגב, מוזיקולוג ושדרן בריטי הלל קוק – חבר הכנסת, אחיינו של הראי"ה קוק טים קוק – מנכ"ל חברת אפל יהודית קוק – הוגה דעות וחוקרת חסידות, אשתו של שלמה קוק מייקל קוק – היסטוריון אנגלי ומזרחן החוקר את היסטוריה של עולם האסלאם נורמן קוק – תקליטן בריטי נתנאל קוק – מעצב בריטי סם קוק – זמר ומוזיקאי אפרו-אמריקאי עומאר קוק – כדורסלן אמריקאי-מונטנגרי רובין קוק – פוליטיקאי בריטי רובין קוק (סופר) – סופר אמריקאי רון קוק – שחקן אנגלי ג'וליה קוק – מיליארדרית אמריקאית, הפכה לאחת הנשים העשירות בעולם לאחר שירשה את בעלה המיליארדר דייוויד קוק נוספים: משפחת קוק (Koch, מבוטא koʊk) - משפחת תעשיינים ואנשי עסקים אמריקאים. בבעלותם חברת ההחזקות "תעשיות קוק" תומאס קוק ובנו – סוכנות נסיעות תומאס קוק איירליינס – חברת תעופה בריטית מחוז קוק (אילינוי) – מחוז השוכן בחלק הצפון מזרחי של מדינת אילינוי שבארצות הברית, לצד החוף המערבי של ימת מישיגן. המחוז השני בגודל אוכלוסייתו בארצות הברית קוקו קוקוריקו קוקי
פנומן

פנומן (באנגלית: Phenomenon) הוא סרט דרמה שיצא לאקרנים בשנת 1996 בכיכובו של ג'ון טרבולטה. בריאיון לתוכנית "סטודיו למשחק" אמר טרבולטה שסרט זה הוא המועדף עליו מבין סרטיו וכשקרא את התסריט שלו אמר שהוא מוכן לשחק בסרט אפילו בחינם. ג'ורג' מאלי (טרבולטה) הוא מכונאי הרכב החביב של העיירה המנהל את חייו על מי מנוחות. ערב אחד לאחר שהוא יוצא מהפאב הוא רואה הבזק אור מהשמים ונופל על הרצפה. כשהוא קם הוא מגלה להפתעתו שיכולותיו השכליות מוגברות באופן משמעותי. כוחותיו מתגלים בהדרגה, הוא מגלה שהוא בעל יכולת טלקינטית, הוא מסוגל לקרוא ולקלוט במהירות לא אנושית, הוא אף מסוגל ללמוד שפה חדשה תוך פחות מיום. הכוחות של מאלי מפחידים אותו אך הוא מנסה לנצל אותם לטובתו. הוא מפתח דלק אורגני ומפתח שיטה לזיהוי רעידות אדמה מתקרבות בלי שימוש במכשירים. בעזרת נאט, חברו חובב הרדיו, עולה ג'ורג' על שידור קוד מורס מוצפן של הצבא ומצליח לפענח את הצופן. הוא שולח הודעה מוצפנת כמעשה קונדס אך גורם לבעיות לצבא. הצבא מתחקר אותו אך משחרר אותו בלית ברירה. כדי להתגבר על הפחד של האנשים ממנו מקים ג'ורג' דוכן הכולל את הספרים הרבים שהוא קרא. כאשר אנשים מתכנסים ודוחקים אותו הוא מתעלף ומוצא את עצמו יותר מאוחר בבית חולים. מאלי מגלה שהבזק האור שראה בתחילת השינוי שעבר עליו נבע מסרטן במוח שבמקביל לגדילתו עורר חלקים רדומים במוח וזה מה שגרם ליכולות העל-אנושיות שפיתח. מאלי נשאר בבית חולים, ולבסוף בורח לחברתו (משום שרצו לערוך בו ניסוי) עד לפטירתו והעיירה שבה גדל משמרת את זכרו. "פנומן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פנומן", באתר נטפליקס "פנומן", באתר AllMovie (באנגלית) "פנומן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פנומן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פנומן", באתר Metacritic (באנגלית) "פנומן", באתר אידיבי "פנומן", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "פנומן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פטר בקטוב

פֵּטְר בֶּקֶטוֹב (ברוסית: Пётр Бекетов) (‏1600–1661) היה קוזאק רוסי שייסד מספר ערים בסיביר. על פי מסמכים בארכיון פטר בקטוב נרשם לשירות צבאי ב-1624. ב-1628 נשלח לסיביר בתור מפקח (ווֹיבוֹדָה) אל בוריאטים כדי לאסוף מיסים. במשך המסע הקשה זה הוא בנה את מצודה ריבינסק. בשנת 1632 פטר בקטוב היה בראשו של המסע לנהר לנה. על חוף נהר לנה הוא בנה את המצודה החשובה ביותר בהמשך המסעות הבאים -יקוטסק. ביקוטיה פטר בקטוב ייסד באותה שנה את ז'יגנסק וב-1636 את אולקמינסק. בשנת 1640 הוא חזר למוסקבה עם 11 אלף רובלים וקיבל תואר "ראש הקוזאקים במצודות על חוף נהר יניסיי". בשנת 1652 יצא בקטוב שנית למסע אל בוריאטים. ב-1653 הקוזאקים שלו בנו מספר מצודות כגון איגרן וצ'יטה ובשנה שלאחר מכן נבנתה נרצ'ינסק על חוף נהר נרצ'י. פטר בקטוב נאלץ לנטוש את מצודת שילקה כי הבוריאטים מרדו וסירבו לשלם מיסים. הוא חזר לאמור ואחר כך הוא חי בטובולסק שבה מת אחרי שנת 1660. ביוגרפיה של פטר בקטוב (ברוסית)
קלמין

קלמין (Calamine) הוא המרכיב הפעיל בתרחיץ קלמין, המקל על עקיצות יתושים וגרויים שונים בעור. הקלמין הוא תערובת של 99.5 אחוז תחמוצת אבץ (ZnO) בתוספת חצי אחוז בקירוב של תחמוצת הברזל (Fe2O3). התרחיץ מצר את נקבוביות העור וגורם ליובש באזור עליו הוא נמרח. מעבר לאלחוש המקום העקוץ, התרחיץ גם מחטא במידה מסוימת את המקום ומונע זיהום הנובע מגרד. בתרחיץ קלמין אין סטרואידים, אנטיהיסטמינים (חומרים מדכאי אלרגיה), או חומרים מלאכותיים אחרים, והוא נחשב תרופה טבעית ובטוחה יחסית להקלה מהירה מפני גרד הנובע מעקיצות חרקים או מחלות עור כגון אבעבועות רוח, אקזמה וגרדת. מדיה וקבצים בנושא קלמין בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.