laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יונה שטנצל

הרב יונה שטנצל (כ"ב באב ה'תרס"ד, 3 באוגוסט 1904 - י"ט בתמוז תשכ"ט, 5 ביולי 1969) היה רב בתל אביב. נודע כמייסד מפעל לימוד משנה יומית והלכה יומית. נולד בעיר סוסנוביץ שבפולין לרב שלמה שטענציל ומרים ביילה (צוויגנאפט). אחיינו של המשורר היידי אברהם נחום שטנצל. בגיל 13 התייתם מאביו, ולמד מספר שנים בישיבה בקרקוב, שם היה חברותא של הרב משה מרדכי בידרמן[דרוש מקור], לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת חכמי לובלין בראשות בן משפחתו, הרב אריה צבי פרומר. נישא ב-21 בינואר 1932 לשבע (פישל), בתו של חיים הלוי פישל, סוחר מסוסנוביץ, חסיד גור. בשנת תרצ"ה (1935) עלה לארץ ישראל והתגורר בשכונת נווה שאנן בתל אביב. בראשית ימיו בארץ התפרנס ממפעל "דבק יונה" שפתח בתל אביב. במשך עשרות שנים שימש כרב בית החסידים "ארלנגר" ומגיד שיעור בדף היומי ועוד. יחד עם האדמו"ר ממודזיץ' מונה לאחראי מחלקת הכשרות ברבנות של תל אביב. בהמשך מונה כרב האחראי על מחלקת השבת של הרבנות בתל אביב, ובתפקידו היה אחראי על התקנת העירוב בעיר תל אביב ונועץ בחזון איש שבא לראות בעיניו את העירוב. היה פעיל למען שמירת הצביון הדתי בתל אביב. ב-3 באוגוסט 1957, כאשר חברת דן רצתה להפעיל לראשונה תחבורה ציבורית לפני צאת השבת, יצא עם עשרות מתפללי בית הכנסת שלו שהיה סמוך לתחנה המרכזית כדי למנוע את נסיעת האוטובוסים. על מעשה זה הועמד למשפט אך יצא זכאי[דרוש מקור]. נפטר בי"ט בתמוז שנת תשכ"ט, 5 ביולי 1969 ונטמן בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק. רבים מבני משפחתו של הרב שטנצל נרצחו בשואה. לזכרם ולזכר שאר הנספים בשואה, יישם את הרעיון של רבו וקרוב משפחתו (בן דודו של אביו, דרך שני הוריו) הרב אריה צבי פרומר ללמוד מדי יום משנה אחת מסדרי זרעים וטהרות וממסכתות נוספות שאין עליהן תלמוד בבלי; וכן שישה סדרי משנה בקצב של שתי משניות ליום, משום שאותיות המילה "משנה" זהות לאותיות "נשמה". המפעל קיבל את הסכמות האמרי אמת מגור, הרב איסר זלמן מלצר, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב משה פיינשטיין ועוד. בהתייעצות עם החזון איש ייסד את מפעל לימוד הלכה יומית, שבמסגרתו נלמדות מדי יום הלכות כך שתוך כארבע וחצי שנים מסיימים ללמוד את שולחן ערוך אורח חיים וכן חלקים של קיצור שולחן ערוך הנוגעים לאורח החיים היומי. רחל, מפלשינג שבניו יורק, אלמנתו של פרופסור אברהם קלמן קליקשטיין, אסטרונום מאוניברסיטת ניו יורק ומחבר הספר "קידוש הלבנה". אסתר, אשתו של פרופסור מאיר רובינסון, מתגוררת בקווינס, ניו יורק. הרב שלמה שטנצל (נפטר כ"ט ניסן תשע"ג), שימש כיו"ר מפעלי משנה יומית והלכה יומית אותיות נשמה, באתר ערוץ 7 על הרב יונה שטנצל ומפעלו המשנה היומית יונה בן שלמה שטנצל (1904-1968), דף שער בספרייה הלאומית יהודה שיף ודני דור, ישראל 50, הוצאת גלי אלפא תקשורת, 1997 עניני דת (כשרות, שמירת שבת ומועדים) - אותיות א'-ח'., באתר ארכיון המדינה, עמ' 282
מינאס, קיסר אתיופיה

מינאס (געז: ሜናስ) היה קיסר אתיופיה, בנו הצעיר של הקיסר דווית השני מאשתו הקיסרית וונג מוגסה. נלקח בשבי אחמד גראן ב-7 באפריל 1539 בקרב דאוורו, נמכר לעבדות לשליט תימן העות'מאנית, זעיד פאשה. הוחזר לאתיופיה לאחר עסקת חילופי שבויים עם אחמד גראן על ידי אחיו הקיסר גלאוודיוס בתמורה לבנו שלקח בשבי האתיופי. מנאס יירש את אחיו לאחר מותו ב-12 במרץ 1559 והוכתר בשם "אדמס סגד" (געז: አድማስ ሰገድ, "לו האופק סוגד"). במהלך מלחמת אתיופיה-אדאל מינאס נלקח בשבי אך טופל כראוי וחותן עם בתו של אחמד גראן. בשנת 1542 אחמד גראן היה זקוק לתמיכה צבאית של האימפריה העות'מאנית ולכן כחלק מן המתנות ששלח לשליט תימן העות'מאנית היה גם מינאס שנהפך לעבד בתימן. בקרב ויינה דגה בנו של גראן נלקח בשבי על ידי כוחות האימפריה האתיופית והאתיופים דרשו עסקת חליפין תמורת הנסיך מינאס. לאחר מות הקיסר מינאס יירש את אחיו בתור קיסר ואחת המערכות הצבאיות הראשונות שיזם היה כנגד ביתא ישראל וכן גם גירושם של הישועים ומיקומם ביישוב חדש שהוקם בין אקסום לעדווה ונקרא בפי האתיופים בשם "מיגוגה" ובפי הישועים בשם פרמונה על שמו של המסיונר פרומנטיוס. לאחר כשנה בתפקיד כקיסר מינאס התמודד מול מרד של בהר נגוס יסחק לאחר שזה הכריז על אחינו טזקרו כקיסר. דבר זה הרגיז את הקיסר והוא ארגן את צבאו נכנס לתוך לסתה על מנת לצעוד צפונה לתיגראי ולהילחם במורדים. בנקודה זו יסחק ראה את כוונתו של הקיסר והסיג את כוחותיו למחוז סאריה. הקיסר נלחם במחוז זה והביס את המורדים ולאחר מכן דיכא תומכים נוספים במרד באמפרז ב-2 ביולי 1561. יסחק יזם מרידה נוספת הפעם בתמיכתו של הגנרל העות'מאני אוזדאמיר הפאשה של מאסאווה והכריז על אחיו הפעוט של טזקרו, מרקוס, כקיסר. מינאס אולץ לדכא את המרד אך הפעם הובס על ידי יסחק באנדרטה. הקיסר נסג מאזור זה לאטרונסה מריאם שם כינס שוב את כוחותיו. הקיסר חלה ומת ממחלת המלריה בדובה ב-12 בפברואר 1563 ונקבר בכנסיית מריאם שבטדבה שבאמהרה. בנו סרצה דנגל מלך אחריו. R.S. Whiteway, The Portuguese Expedition to Abyssinia in 1541-1543 Richard Pankhurst, The Ethiopian Royal Chronicles, p. 72 מינאס, קיסר אתיופיה באתר wwww.angelfire.com/ny/ethiocrown
השכן הקסום שלי טוטורו

השכן הקסום שלי טוטורו (ביפנית: となりのトトロ, מילולי: שכני טוטורו) הוא סרט אנימה יפני משנת 1988. הסרט נכתב ובוים על ידי הייאו מיאזאקי והופק באולפני ג'יבלי. במשך השנים שודר הסרט בערוצי הסרטים בכבלים ובלוויין, ובשנת 2008 הופץ הסרט רשמית בבתי הקולנוע בישראל. בשנות ה-50 פרופסור באוניברסיטת טוקיו ושתי בנותיו, מיי וסטסקי, עוברים לגור בבית ישן בכפר, בעודם מחכים שאימם תשתחרר משנים של שהייה בבית החולים. באחד הימים משחקת מיי, האחות הקטנה, בקרבת הבית. היא נתקלת בשני יצורים, האחד לבן והשני כחול, שאוספים בלוטים. מיי מחליטה לעקוב אחריהם ומגלה מאורה בה גר יצור גדול ופרוותי, ששאג לה את שמו, טוטורו. אביה של מיי מספר לה שטוטורו הוא "השומר של היער", ונדיר לפגוש אותו. לילה גשום אחד, בזמן שהבנות מחכות שהאוטובוס שבו נסע אביהן יגיע, וישיב אותו אליהן, מופיע טוטורו ועומד לידן בתחנה. סטסקי מסרה לידיו באדיבות את המטרייה שאביהן שכח, אחרי שראתה שטוטורו השתמש בעלה גדול, דבר שלא ממש הגן עליו מהגשם. זאת הפעם הראשונה שבה סטסקי (האחות הגדולה) רואה את טוטורו. אחר כך הגיע האוטובוס הקסום שהיה בעצם חתול צהוב ענק ובבטנו כיסאות ישיבה. טוטורו נותן למיי וסטסקי מתנה, האוטובוס אוסף את טוטורו ונוסע, וכעבור דקה מגיע האוטובוס של האב והן מספרות לו בהתלהבות שהן פגשו את טוטורו. בסוף הסרט מחליטה מיי ללכת לבקר את אמא שלה בבית החולים, אחרי ששמעה מאחותה שהיא לא תשתחרר מבית החולים בסוף השבוע, בניגוד למה שהובטח להן. לכן היא צועדת מהר לכיוון בית החולים ונעלמת. כל הכפר דואג למיי ואנשי הכפר מתחילים בחיפושים נרחבים אחריה. בהמשך אנשי הכפר מוצאים נעל קטנה באגם, וחוששים שמיי טבעה, ואחר-כך מתברר שהנעל לא שייכת לה. סטסקי רצה אל העץ הענק של טוטורו, שם היא מספרת לו שמיי נעלמה. הוא קורא לאוטובוס, והאוטובוס-חתול אוסף את סטסקי ועוזר לה למצוא את אחותה הקטנה. הוא לוקח את שתיהן לבית החולים של אימן, כדי שמיי תביא לאימה החולה קלח תירס שעליו נכתב "לאמא". סטסקי קוסאקאבה – אחותה הגדולה של מיי, בת 11. בנים אינם מוצאים חן בעיניה במיוחד. מיי קוסאקאבה – אחותה הקטנה של סצקי, בת 4. פגשה את טוטורו בעודו ישן שינה עמוקה. טצו קוסאקאבה – אבא של מיי וסצקי, עובד באוניברסיטה של טוקיו. יצוקו קוסאקאבה – אמא של מיי וסצקי, חולה ומאושפזת בבית החולים. היא נמנעה מללכת חזרה הביתה, כי הייתה מצוננת. הרופאים חששו שמצבה יחמיר למחלה חמורה יותר. טוטורו – הרוח החברותית של היער. צבעי פרוותו הם אפור ולבן. סצקי ביקשה את סיועו כשחיפשה את מיי. נאני-בעלת הבית של מיי וסצקי. אישה זקנה וחביבה. כינויה הוא סבתא. מדיה וקבצים בנושא השכן הקסום שלי טוטורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של השכן הקסום שלי טוטורו (ביפנית) "השכן הקסום שלי טוטורו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השכן הקסום שלי טוטורו", באתר נטפליקס "השכן הקסום שלי טוטורו", באתר AllMovie (באנגלית) "השכן הקסום שלי טוטורו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השכן הקסום שלי טוטורו", באתר Metacritic (באנגלית) "השכן הקסום שלי טוטורו", באתר אידיבי "השכן הקסום שלי טוטורו", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "השכן הקסום שלי טוטורו", באתר HBO Max (באנגלית) "השכן הקסום שלי טוטורו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "השכן הקסום שלי טוטורו", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גתית גינת, עכבר העיר אונליין, סרט הילדים הקסום של הקיץ, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קריפטון

קריפטון (Krypton) הוא יסוד ממשפחת הגזים האצילים שסמלו הכימי Kr ומספרו האטומי 36. שמו נובע מהמלה היוונית "κρυπτός" ‏(קריפטוס) - נסתר/חבוי. קריפטון הוא גז אציל חסר צבע וחסר ריח הנמצא בכמויות זעירות באטמוספירה ומופק מניזול אוויר. זהו אחד מתוצרי הפירוק של אורניום. כמוצק הוא מתגבש לגבישים לבנים במבנה קובייה - תכונה אופיינית לכל הגזים האצילים. בשל מחירו הגבוה יחסית, לקריפטון מספר מצומצם של שימושים בהם: ל-85Kr שימוש באנליזות כימיות. 81Kr משמש לבדיקת תפקוד הריאות. גז אדיש במילוי נורות להט. גז הדלקה בחלק מהנורות פלואורסצנטיות. נורת הבזק בלייזר מסוג Nd:YAG. בקריפטון משתמשים גם בבניית מספר סוגים של לייזר אקסימר, העיקרי שבהם הוא קריפטון פלואורי. בלייזר זה משקיעים אנרגיה בתערובת של גז קריפטון ובמולקולות פלואור ליצירת התגובה: Kr (g) + F2 (g) אנרגיה→ KrF2 (g) מולקולה זו איננה יציבה ובהתפרקותה בחזרה למרכיביה נפלטת אנרגיה בזמן קצר מאוד. אורך הגל של קרן האור הנפלטת הוא 248 ננומטר ומשך הזמן של פעימת הלייזר הוא בדרך כלל בין 20 ל-30 ננושניות. הקריפטון זוהה ב-1898 על ידי ויליאם רמזי ומוריס טרברס (Morris Travers). הגילוי נבע מהוצאת הרכיבים המוכרים מאוויר נוזלי. יסוד זה מצוי באוויר החופשי אך בריכוז נמוך מאוד. בשנת 1960 שימש איזוטופ של קריפטון להגדרת יחידת האורך מטר. ב-1983 הגדרת המטר שונתה והיא עתה מתבססת על מהירות האור בריק. בנוסף, ידוע הקריפטון בציבור בזכות הופעתו בקומיקס "סופרמן". לפי הקומיקס קריפטון הוא שם הכוכב שממנו הגיע סופרמן והחומר היחיד שמבטל את כוחותיו. ריכוז הקריפטון באוויר הוא 1.14 חלקים למיליון (ppm) והוא מזוקק בניזול אוויר. כגזים אצילים אחרים, קריפטון נחשב גז אדיש מבחינה כימית - זו טעות וישנן מספר תרכובות של קריפטון. תרכובות קריפטון שהצליחו ליצור: F2Kr - הופק בכמויות זעירות (גרמים בודדים) בכמה טכניקות שונות. היונים ArKr+ וKrH+ הופקו ונחקרו. ישנן ראיות לקיום התרכובות KrXe או היון KrXe+. קריפטונייט - מינרל בדיוני שמקורו בפלנטת המוצא הבדיונית "קריפטון", בספר הקומיקס "סופרמן". קריפטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קריפטון ב-Webelements (אנגלית) איתי נבו, מכון דוידסון לחינוך מדעי, הגז האציל שמאיר את העולם, באתר ynet, 1 ביוני 2018 James Hooker, The Fluorescent Lamp - Gas Fillings, Lamtech "Laser Devices, Laser Shows and Effect" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-02-21. נבדק ב-2007-04-05. Koechner §6.1.1, pp. 251–64.
קשר הדבש

קשר הדבש הוא סרט מתח פוליטי ישראלי שהופק ב-1977 ועורר סערה ציבורית, לאחר שנפסל להקרנה בטלוויזיה הישראלית, בעקבות מחאות של ארגוני ימין. הסרט הגיע למקום הראשון בתחרות הסרט הישראלי הקצר 1977, בקטגוריית סרט עלילתי באורך העולה על 25 דקות, וייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של סידני ב-1978. קברט סאטירי מועלה על בימת מועדון לילה ביפו. הקברט זוכה להצלחה מסחרית למרות היותו שנוי במחלוקת, אך בעל המועדון מאיים להפסיק את הצגתו מחשש להתפרעות הקהל, אשר חלקו מתנגד לתוכן הקברט. המחזאי השמאלני שכתב את הקברט נרצח בידי ארגון ימני. ידידו העיתונאי חוקר את הרצח ומגלה שקצין משטרה בכיר מנסה להשתיק את הפרשה. את הסרט ביים יעוד לבנון על פי תסריט שחיבר עם הסופר והמחזאי אריה קרישק (כאשר משולבים בו קטעי קברט סאטירי בסגנון ברכט-ווייל). המוזיקה לסרט נכתבה על ידי אלכס כגן והוא נערך על ידי ענת לוברסקי. צילם יעקב אייזנמן. כל שחקני הסרט הופיעו בהתנדבות. לשחקנים מוני מושונוב, סנדרה שדה וגדליה בסר הייתה זו הופעתם הראשונה בסרט קולנוע. הקרנת בכורה חגיגית של הסרט נערכה באמפיתיאטרון גן אברהם, ברמת גן, בערב יום שישי, 15 ביולי 1977. ההקרנה נערכה במסגרת ערב ראיונות שהנחה העיתונאי אריה אבנרי, שכלל גם שיחה עם הבמאי יעוד לבנון. כפי שכתב המבקר הנודע זאב רב-נוף -"..הישגיו הקולנועיים של הסרט צנועים אך לעצם הפקתו -חשיבות היסטורית" . בקיץ 1984 הוקרן הסרט במועדון צוותא, במסגרת "בימת הסרט הישראלי". בסוף 1989 הוקרן שוב בסינמטק תל אביב במשך מספר שבועות, וזכה לחשיפה בתקשורת בעקבות אירועי המחתרת היהודית, שאותם ניבא הסרט. בשנת 1995 יצר לבנון את הסרט התיעודי "119 כדורים + שלושה", שעסק בימין הקיצוני בישראל. הסרט צולם ברובו לפני רצח רבין, אך נערך אחריו, ועוקב אחר תנועות ימין קיצוני מהטבח במערת המכפלה ועד הרצח. בסרט שולבו קטעים מ"קשר הדבש". "ההסדר" – סרט קולנוע ישראלי משנת 2000 העוסק בהתארגנות לפיצוץ כיפת הסלע "קשר הדבש", באתר אידיבי "קשר הדבש", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ביקורות זאב רב-נוף, מישגל נסוג - בפוליטיקה, דבר, 31 בינואר 1977 דב"ש – ראשי תיבות של "דור בית שלישי". צבי גילת, דברים שרואים משם, חדשות, 22 בדצמבר 1989 "קשר הדבש" - ראשון בתחרות הסרט הקצר, דבר, 14 בדצמבר 1977 גידי אורשר, הסרט הישראלי - כשגריר נודד, מעריב, 15 במרץ 1978 הקרנת בכורה - קשר הדבש, מעריב, 15 ביולי 1977 צוותא - בימת הסרט הישראלי, מעריב, 8 ביוני 1984 אורלי לובין, "קשר הדבש", סרטו של יעוד לבנון שיוקרן בשבוע הבא בסינמטק תל־אביב, חזה את המחתרת היהודית וספיחיה לפני 13 שנה, חדשות, 21 בדצמבר 1989 מיכל קפרא, אפוקליפסה עכשיו. ואז, מעריב, 29 בדצמבר 1989 תמרה שרייבר, ‏ישראל עדיין מחכה, באתר גלובס, 13 בנובמבר 2005 נירית אנדרמן, אחרי 20 שנה, הקולנוע הישראלי מתחיל לעסוק ברצח רבין, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2015
מערכת מצומדת

בכימיה, מערכת מצומדת היא מערכת אטומים הקשורים קוולנטית אחד לשני בקשרים כפולים וקשרים יחידים, לסירוגין (לדוגמה: C=C-C=C-C), במולקולה של תרכובת אורגנית. במערכת זו קיים אל-איתור של האלקטרונים לאורך אורביטלי p של האטומים, המקבילים זה לזה. תופעת האל-איתור משפרת את יציבות המולקולה, כלומר מפחיתה את האנרגיה הכוללת שלה. תופעת האל-איתור יוצרת תחום בו האלקטרונים אינם מוגבלים לקשר או אטום בודד, אלא לקבוצת קשרים או אטומים. דוגמה לכך היא החומר פנול (C6H5OH; בנזן עם קבוצת הידרוקסיל), לו מערכת של 6 אלקטרונים מעל ומתחת לטבעת המישורית, וכמו כן סביב קבוצת ההידרוקסיל. בשרטוט, המולקולה מסומנת כבעלת קשרים כפולים ויחידים לסירוגין, אך במציאות אין הבחנה בין הקשרים, והאלקטרונים משתתפים בכולם באופן דומה. זוהי דוגמה לחומר ארומטי. צימוד יכול להתרחש גם במקרים נוספים, מעבר למקרה הקלאסי של קשרים יחידים וכפולים לסירוגין. כל עוד לכל אטום בשרשרת אורביטל p, השרשרת יכולה להיות מצומדת. לדוגמה, פוראן (בשרטוט משמאל) הוא טבעת מחומשת, בעלת שני קשרים כפולים, ואטום חמצן בעמדה 1. לחמצן שני זוגות אלקטרונים בלתי קושרים; אחד מהזוגות תופס אורביטל p בכיוון המתאים לשאר המערכת, ובכך שומר על הצימוד. נוכחות חנקן בטבעת או קבוצות בעמדת α לטבעת, כמו קרבוניל (C=O), אימין (C=N), ויניל (C=C) או אניון יכולים לשמש מקור לאורביטלי p, ליצירת מערכת מצומדת. קיום קשרים כפולים ויחידם לסירוגין אינו תנאי מספיק לצימוד חזק במערכת. קיימים פחמימנים טבעתיים, כמו ציקלואוקטטטראן, המקיימים תנאי זה, אך הצימוד בהם חלש. הסיבה לכך היא המבנה המרחבי של המולקולה, בצורת "סירה", ולא בצורה מישורית. כיוון שאורביטלי p של המולקולה אינם מקבילים, קשה לאלקטרונים לעבור ביניהם, ולכן הצימוד ביניהם חלש. עדיין ניתן לומר שזוהי מערכת מצומדת, אך היא אינה ארומטית. למערכות מצומדות תכונות מיוחדות, הנותנות לתרכובות צבעים חזקים. בפיגמנטים רבים מערכות מצומדות, כמו השרשרת הפחמימנית המצומדת של בטא-קרוטן, היוצרת צבע כתום חזק. כאשר אלקטרון בשרשרת בולע פוטון של אור באורך הגל המתאים, הוא מעורר לרמה אנרגטית גבוהה יותר (ראו מודל חלקיק בקופסה). ככל שאורך המערכת גדל, כך ההפרשים בין רמות האנרגיה קטנים, והחומר יבלע פוטונים באורכי גל ארוכים יותר (תדירויות נמוכות יותר). רוב המעברים האלקטרונים הם מאורביטל פאי קושר לאורביטל פאי אנטי-קושר (π ל-*π), אך גם אלקטרונים לא-קושרים יכולים לבצע מעבר (n ל-*π). מערכות מצומדות בעלות פחות משמונה קשרים כפולים מצומדים בולעים קרינה רק בטווח העל-סגול, ואין להם צבע נראה. ניתן לכמת את בליעת האור בטווח העל-סגול והאור הנראה בעזרת ספקטרוסקופית UV/VIS. בליעת האור מהווה את הבסיס לתחום הפוטוכימיה. מערכות מצומדות מהוות את הבסיס לכרומופורים, שהם החלקים בולעי האור של מולקולה, וגורמים לה להיות צבעונית. ניתן למצוא כרומופורים בתרכובות אורגניות שונות, ולעיתים גם בפולימרים צבעוניים או זוהרים בחושך. הכרומופורים הם בדרך כלל מערכת מצומדות טבעתיות עם קשרים כמו C=O או N=N בנוסף לקשרי C-C המצומדים. אינדיגו כרמין ויטמין A ויטמין D בנזן כרומופור רזוננס כימי היפרקוניוגציה מערכת מצומדת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
היכל העצמאות

האם התכוונתם ל... בית העצמאות (נקרא גם היכל העצמאות) – הבית בו הוקראה הכרזת העצמאות של ישראל בית דיזנגוף – הבית שבתוכו נמצא היכל העצמאות היכל העצמאות (ארצות הברית) – המקום שבו הוקראה הכרזת העצמאות של ארצות הברית
עמי סגיס

עמיעז (עמי) סגיס (נולד ב-18 בנובמבר 1948), שירת כאלוף בצה"ל, קצין חימוש ראשי וראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל). הוריו הם נצחיה ויהודה סגיס. עמי הוא האח הבכור מבין שלושה אחים, ואחריו נולדו אחות בשם גלי ואח בשם שוקי. סגיס הוא בוגר תיכון אורט ברחובות. התגייס לחיל החימוש בשנת 1966, ושירת בתחילה כטכנאי אחזקה. בהמשך יצא לקורס קצינים. בשנת 1970 יצא ללימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. במהלך מלחמת יום הכיפורים (באוקטובר 1973) שימש כקצין חימוש בסדנה חטיבתית בסיני. עם סיום לימודיו ב-1974 חזר לחיל ומילא תפקידי מטה, פיתוח ואחזקה. בשנת 1981 מונה לתפקיד ראש-ענף (רע"ן) ניסויים אוטומטיביים ביחידת הניסויים (היום נס"א) של חיל החימוש, בדרגת סא"ל. מאוחר יותר מונה לרע"ן רכב במפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר). בשנת 1986 מונה למפקד יחידת הניסויים, בדרגת אל"ם, ובשנת 1988 למפקד מרכז שיקום ואחזקה (מש"א). בספטמבר 1991 מונה סגיס לקצין חימוש ראשי (קחש"ר), בדרגת תא"ל. בתקופתו נמשך תהליך פיתוחן וקליטתן של מערכות נשק חדשות ושיפורן של מערכות נשק קיימות, ביניהן מיגון רכבים לבט"ש, רכש וקליטת מערך ה-MLRS, שיפור מערכות נשק מונחה מדויק, שיפור מערך הצליפה וחידוש משק הרכב לסוגיו. כמו כן, תקופת כהונתו של סגיס כקחש"ר התאפיינה בהכשרה מוגברת של כוח-אדם מקצועי באמצעות המכללה הטכנולוגית בבה"ד 20. זאת לאור הרפורמה במשרד החינוך בנושא החינוך הטכנולוגי, שגרמה למחסור בכוח-אדם מקצועי המגויס לחיל. החיל שקד על טיפוח ופיתוח כוח-אדם, שיבוץ מהנדסים במערך האחזקה ועידוד קצינים במערך הנפרש לצאת ללימודי תואר בתחום המדעים המדויקים. בשנת 1995 הועלה סגיס לדרגת אלוף, ומונה לראש אגף האפסנאות (אג"א) במטה הכללי, שהפך ב-1997 לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל). בשנת 1998 סיים סגיס את תפקידו כראש אט"ל, והשתחרר מצה"ל לאחר 32 שנות שירות. עם שחרורו מונה למנכ"ל שופרסל, והוביל אותה למהלך הבראה והתייעלות. בשנת 2003 עזב את תפקידו והתמנה למנכ"ל גרנית הכרמל השקעות בע"מ. ב-2008 סיים את תפקידו כמנכ"ל גרנית הכרמל. עמי סגיס הוא יו"ר אגודת הידידים של רשת אורט ישראל המקדמת את החינוך הטכנולוגי מדעי בישראל. סגיס הוא בוגר תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. כמו כן הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל). הוא נשוי, ואב לבן ובת. קורות-חייו של אלוף (מיל') עמי סגיס באתר חיל החימוש(הקישור אינו פעיל). סיון קלינגבייל, אבי בר-אלי, מסתער על היעד הבא, באתר הארץ, 9 ביולי 2008
אבי ביצור

אבי ביצור (נולד ב-3 בדצמבר 1956) הוא מומחה להגנת העורף. היה המנכ"ל הראשון של המשרד לענייני גמלאים בשנים 2007–2009. ראש ההתמחות לגרונטולוגיה יישומית במכללה האקדמית בית ברל, מרצה בכיר, ראש התוכנית לחברה, ביטחון והגנת העורף במכללה האקדמית בית ברל. פרש מצה״ל לאחר 23 שנות שירות. מומחה לזקנה וגרונטולוגיה. בשנת 1997 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף בתום 23 שנות שירות. בין התפקידים שמילא בצה"ל: ראש ענף ביצורים, מפקד קורס קציני הנדסה, סגן מפקד חטיבת הצנחנים ומפקד בית הספר לאב"כ של צה"ל. קיבל תואר ראשון (בהצטיינות) במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. בשנת ה'תשס"ג קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן על עבודה שכותרתה "מעמד העורף בתפישת הביטחון הלאומי בישראל בין השנים 1948–1956", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' סטיוארט כהן. לאחר שחרורו מצה"ל עסק, בנוסף לדוקטורט, בנושאים חברתיים. בשנים 2001 עד 2005 כיהן כמזכ"ל מפלגת "עם אחד", תוך התמקדות בזכויות חברתיות לנכים, לקשישים, לגמלאים ולנזקקים. בשנים 2004 עד 2006 כיהן כיו"ר לשכת הקשר של ההסתדרות עם הכנסת, ובמסגרת זו עסק בזכויות עובדים, תוך דגש על שמירת זכויות גמלאים. בחודש ינואר 2006 נבחר למקום ה-24 ברשימת מועמדי מפלגת העבודה לכנסת ה-17 כנציג מחוז דן וכראש המטה למען זכויות הנכים. הרשימה זכתה בבחירות אלה ב-19 מנדטים, וביצור לא נבחר לכנסת. לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ואחת והקמת יחידת סמך לענייני גמלאים במשרד ראש הממשלה, מונה ביצור לעמוד בראש היחידה. בחודש אוגוסט 2007, עם הפיכת היחידה למשרד לענייני גמלאים, מונה על ידי השר לענייני גמלאים, רפי איתן, כמנכ"ל המשרד החדש. לאחר הבחירות לכנסת השמונה עשרה המשיך בתפקידו כשבתפקיד השר מחזיק ראש הממשלה, בנימין נתניהו). לאחר שנה וחצי עזב ביצור את המשרד. ביצור משמש כמרצה באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית בית ברל. כמו כן משמש כחבר בהנהלת תיאטרון יידישפיל, חבר הנהלה באגודה לגרונטולוגיה, חבר הנהלת האגודה לחקר יחסי צבא חברה וחבר הנהלת מילבת-למען הזקנים והנכים. נושא במשרת ראש החוג לביטחון והגנת העורף בפקולטה לתרבות וחברה במכללה האקדמית בית ברל וראש ההתמחות בגרונטולוגיה יישומית במכללה האקדמית בית ברל בדרגת מרצה בכיר. פרסם מספר ספרים,[דרושה הבהרה] עשרות מאמרים אקדמיים ומאות מאמרים פובליציסטיים. משמש כפרשן הביטחוני של רדיו רק"ע מתאגיד השידור הישראלי, ומתראיין קבוע כמומחה לזיקנה בישראל. ביצור מתגורר בפתח תקווה, הוא היה נשוי ללאה, אב לשלושה ילדים וסב. מדיה וקבצים בנושא אבי ביצור בוויקישיתוף נמרוד ברנע, ראיון: מנכ"ל משרד הגמלאים, אבי ביצור – איש אינו חפץ בזקנים, באתר "עבודה שחורה" לאה ענבל דור, לא שקי אגרוף, באתר "הדף הירוק", 3 באפריל 2008 רותי סיני, למי מחויב המשרד לגמלאים - לכלל הציבור או למפלגה?, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2007 ניר לויטן, ד"ר אבי ביצור: "אל תשליכני לעת זקנה" זו לצערי רק עוד מנטרה של כוכב נולד, באתר "bar-ilan עיתון האינטרנט של האוניברסיטה"
ברלין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ברלין – עיר הבירה של גרמניה מזרח ברלין מערב ברלין הקרב על ברלין הסגר על ברלין הרכבת האווירית לברלין חומת ברלין אולימפיאדת ברלין קונגרס ברלין עמוד הניצחון של ברלין Berlin (אלבום של לו ריד) – אלבום מאת לו ריד ברלין (ניו המפשייר) – עיר בצפון ניו המפשייר, ארצות הברית ברלין (נבדה) – עיר רפאים במרכז נבדה, ארצות הברית אישים ששמם ברלין: אליהו ברלין – ממנהיגי היישוב וממייסדי תל אביב אירווינג ברלין – פזמונאי ומלחין יהודי-אמריקאי אריה ליב ברלין – אב בית דין של קאסל ומדינת הסן וחבר הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה גבי ברלין – זמר ומשתתף פעיל בשירה בציבור. ג'יני ברלין – שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית חיים ברלין – רב במוסקבה, ובזקנותו, בירושלים חיים ברלין (רופא) – דרמטולוג, פרופסור לדרמטולוגיה, מנהל מחלקת עור ומין בבית החולים הדסה (תל אביב) ישעיה פיק ברלין – רב מהמאה ה-18, איש עסקים ופרשן התלמוד ישעיה ברלין – פילוסוף פוליטי והיסטוריון של הרעיונות, נחשב אחד מהוגים הליברלים המובילים של המאה ה-20 יוסף ברלין ובנו זאב ברלין – אדריכלים ישראלים לאה ברלין – חלוצה, סוציאליסטית ומהפכנית ישראלית מאיר בר-אילן (ברלין) - רב, מחבר ופעיל ציוני, מראשי ומנהיגי תנועת המזרחי מוסא ברלין – כליזמר ישראלי אודהליה ברלין – זמרת, בתו של מוסא ברלין נפתלי צבי יהודה ברלין – הנצי"ב מוולוז'ין, היה ראש ישיבת וולוז'ין צבי הירש לוין – רב בברלין במאה ה-18 שאול ברלין – רב קהילה בגרמניה ומשכיל בסתר ברלינר
שלמה אשר

שלמה אשר (25 במאי 1910 – 16 במרץ 1999) היה עורך דין ישראלי ושופט בית המשפט העליון. אשר נולד בשנת 1910 בפשמישל, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. בנעוריו היה ראש קן "התקווה" שחבר לתנועת "הנוער הציוני". בין השנים 1928 ל-1932 למד משפטים באוניברסיטת לבוב ובקרקוב. בשנת 1933 עלה לישראל והצטרף לקבוצת הכשרה בפתח תקווה שעברה זמן מה לאחר מכן והתיישבה בקריית ענבים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית בצבא הבריטי ושירת בה עד לסיום המלחמה, בשנת 1945. לאחר מכן סייע במחנות הפליטים באוסטריה. עם שובו לישראל עבד בפרקליטות מחוז תל אביב. בשנת 1952 הקים יחד עם משה פורת את משרד עורכי הדין פורת את אשר. ביוני 1965 מונה לשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב בעל מומחיות במשפט אזרחי ובפרט בדיני מיסים. בינואר 1971 מונה לראשות ועדה לבדיקה מערכת המיסים בישראל שכונתה על שם העומד בראשה. ב-1 בדצמבר 1973 מונה לכהונת שופט בפועל בבית המשפט העליון, וב-2 במרץ 1977 מונה כשופט בית המשפט העליון. ב-25 במאי 1980 פרש מכס השיפוט עם הגיעו לגיל פרישה. במהלך כהונתו עמד בראש ועדת אשר – הוועדה הציבורית בנושא ניגוד עניינים של שרים וסגני שרים. הוועדה קבעה כללים לשמירת טוהר המידות ואיסור קבלת טובות הנאה. דו"ח הוועדה הוגש בשנת 1977. שלמה אשר, באתר הרשות השופטת קבלת פנים לשופטים חדשים, מעריב, 9 ביוני 1965 ראו למשל: פיצוי על עסקה שנתבטלה חייב במס, מעריב, 15 ביולי 1971 נתקבל ערעור של נישום, מעריב, 5 במאי 1971 אדריכל ישלם מס הכנסה על שני פרסי כסף, מעריב, 31 בדצמבר 1970 מונתה ועדה ציבורית לבחינת מערכת המסים, מעריב, 20 בינואר 1971 הודעה על מינוי שופט, ילקוט הפרסומים 1973, התשל"ד, 3 בדצמבר 1973, עמ' 470; הודעה על מינוי שופט, ילקוט הפרסומים 1996, התשל"ד, 28 בפברואר 1974, עמ' 1120; הודעה על מינוי שופט, ילקוט הפרסומים 2005, התשל"ד, 14 באפריל 1974, עמ' 1340; הודעה על מינוי שופט, ילקוט הפרסומים 2048, התשל"ה, 4 בספטמבר 1974, עמ' 20 הודעה על מינוי שופטים, ילקוט הפרסומים 2306, התשל"ז, 2 במרץ 1977, עמ' 1061 הודעה על גמר כהונתם של שופטים, ילקוט הפרסומים 2704, התשמ"א, 25 במרץ 1981, עמ' 1372
ליידיD

ליידיD (קרי: ליידי-די) היא להקת רוק ישראלית שהוקמה באוגוסט 2006. חברות הלהקה הן ליעד שר (גיטרה ושירה), שיר קונקי (בס וקולות) ויעל כהן (תופים ושירה). ליידי די היא שלישיית רוק אלטרנטיבי הבולטת בעיבודיה המתאפיינים בשימושים אקראיים בתפקידים "לא קונבנציונליים" בכלי הנגינה. בינואר 2007 יצא לאור אלבום הבכורה של ההרכב, אשר לא זכה לחשיפה רבה באמצעי התקשורת, אך קיבל ביקורות טובות. האלבום הוקלט באולפני די.בי., על ידי יואב שדמה ששימש גם יועץ מוזיקלי, ויצא בהוצאת "התו השמיני". לצורך קידום האלבום, פרסמה הלהקה שלושה סינגלים, במקביל לקליפים לערוץ 24. הקליפ לסינגל הראשון שיצא, "פאולינה", היה פרי מוחה של הבמאית עירית שרביט. הקליפ לסינגל השלישי, "קוצים חלודים", צולם בניצוחו של הבמאי נתן משיח. שני הקליפים השתתפה השחקנית זיטה יגודייבה, אשר מצולמת גם על שער האלבום. בשנת 2007 הלהקה הוציאה את האלבום הראשון שלה, ושמו כשם הלהקה - "ליידי D". רשימת השירים ספק ראי הוזהרת קוצים חלודים חלק ממך מצב מסוכן פאולינה קללה בובה תתאהב ותשנא כשאחליט שזה נגמר סערה שלגיה ליידיD, באתר שירונט ליידיD, דף שער בספרייה הלאומית ליידיD, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליידי די

האם התכוונתם ל... ליידי די - כינויה של דיאנה, הנסיכה מוויילס ליידיD – להקת רוק נשית ישראלית Lady day - חגה של מרים, אם ישו, חג הבשורה, 25 במרץ