laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספר ניצחון ישן

ספר ניצחון ישן, הוא ספר מסוגת ספרי ויכוח (ניצחון=התנצחות) שנכתב על ידי יהודים במסגרת הפולמוס היהודי-נוצרי. הספר נכתב ככל הנראה בתחילת המאה ה-14, והוא כולל אסופת טענות אנטי-נוצריות שנלקחו, בין היתר, מספר יוסף המקנא (אמצע המאה ה-13) ומספר הטענות לר' משה מסאלרנו. לדעת אפרים אלימלך אורבך, סגנון הספר, תוכנו ולשונו מלמדים כי הוא נערך בגרמניה. עיקרו של הספר הוא פירוש לפסוקי התורה, שמתמודד עם פרשנותם של אבות הכנסייה לכל פסוק. בעיקר תוקף הספר את הפרשנות הנוצרית המוצאת בפסוקי המקרא פרה-פיגורציה לאירועים בברית החדשה ומפגין בקיאות רבה בפרשנות הנוצרית. הספר מציג הפרכה כנגד כל פירוש נוצרי, ומעמיד את הפרשנות היהודית. פעמים רבות מתוך עמדה אירונית ואף פרודית, המציגה את הפירוש הנוצרי כאבסורדי. טכניקה נפוצה אחרת בספר היא אימוץ לכאורה של עמדות היסוד של הפרשנות הנוצרית, רק על מנת להעמידן על ראשן ולהוכיח את אמיתות הפרשנות היהודית, גם לשיטת הפרשנות הנוצרית. למשל: בראשית ב 7: וייצר ה' אלוהים את האדם. פוקרים המינים על שוני שמות הללו ה' אלוהים, ואומרים הן אב ובן (כוונתם להראות שיש שתי אלוהויות על פי כתוב זה) ויש להשיב: ויברא אלוהים את אדם [שם א' 27] והפיל השם האחד להודיע כי הוא אחד ולא שניים. מרדכי ברויאר, ספר נצחון ישן : ספר ויכוח נגד הנוצרים, רמת גן 1978 David Berger, The Jewish-Christian Debate in the High Middle Ages: A Critical Edition of the Nizzahon Vetus, ACLS Humanities, 2008 ISBN 978-1597405454 משפט פריז מדיה וקבצים בנושא ספר ניצחון ישן בוויקישיתוף השם 'ישן' נועד לבדל ספר זה מספרי נצחון מאוחרים, כמו ספר נצחון של ר' יום טוב ליפמן מילהויזן. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר הקפוצ'יני

הר הקפוציני (באיטלקית: Monte dei Cappuccini) היא גבעה אשר במקור שימשה להגנה על העיר טורינו והיום היא נקודת תצפית פופולרית על העיר. היא משקיפה מצד אחד על שפלת הפו ומצד שני על הרי האלפים. גובהה הוא 284 מטר מעל שפת נהר הפו. במלחמת העולם השנייה המקום נפגע קשה מהפצצה אווירית. פעולות השיקום והשחזור שבוצעו, הביאו את הכנסייה שבראש הגבעה וה"כנף" הדרומי של המנזר, לפאר שהיה בו בעבר. הדרך למעלה הגבעה, בת 300 שנה, עוברת בפארק המצוי בגבעה. העלייה בו, באמצעות הצמחייה שנבחרה לכך שתראה מדורגת, נותנת לעולה בה את הרגשה של עליה לפיסגה. השימוש העתיק שנעשה בגבעה היה למטרות הגנה. ידיעות ראשונות על קיומה של כנסייה במקום יש מהמאה ה-8. שמה של הגבעה מקורו בזיכיון שקבלו מסדר הקפוצ'ין מבית סבויה להשתמש באזור הזה, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-16. בית סבויה הקים במקום כנסייה ומנזר. העבודה להקמת הכנסייה, שהוקדשה למריה הבתולה ונקראה "Santa Maria del Monte" החלו בשנת 1583. התכנון הראשונה של "אסקניו ויטוצי" ( Ascanio Vitozzi) היה הקמת מבנה, גן עצים וצלב. בשנת 1656 הסתיימה הבנייה. בזמן המלחמה היא נפגעה קשות מהפצצות בעלות הברית על העיר. היא נבנתה מחדש והיום יש בה מנזר חדש והמקום משמש אכסניה ל"מוזיאון הלאומי של הרי טורינו". המוזיאון אשר שמו המלא הוא "Il Museo Nazionale della Montagna "Duca degli Abruzzi"" הוקם בשנת 1874 באולמות של מנזר "סנטה מאריה" על "הר הקפוצ'יני". במוזיאון תצוגה של מסמכים היסטוריים של מאתיים וחמישים שנה. בשנת 1942 הנסיך "לואיגי אמדיאו די סבויה" - "הדוכס של האמברוצ'י" אשר על שמו נקרא המוזיאון, הקדיש את המקום למסעה של משלחת חוקרים לאלסקה ולים הצפוני. ניתן לצפות בסרטים מאותה תקופה. רכבת ההרים פעלה מדצמבר 1885 עד מרץ 1942. היא פסקה לפעול בשל המלחמה. היות שטורינו הייתה העיר הראשונה באיטליה עם תאורת רחוב, כבר משנת 1882 הר קפוצ'ינו המואר בכל שעות היממה היה אטרקציה. מסלול הרכבת היה 120 מטר, השיפוע 36 מעלות ותוך 2 דקות הרכבת עלתה את 282 המטר. רכבת ההרים בפעולה מבט לעיר מרפסת התצפית מראש ההר מדיה וקבצים בנושא הר הקפוצ'יני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הר הקפוצ'יני האתר הרשמי של המוזיאון על רכבת ההרים להר קפוצ'ינו
נבחרת ישראל עד גיל 21

האם התכוונתם ל... כדורגל נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 21 – נבחרת הכדורגל של ישראל לשחקנים מתחת לגיל 21 כדורסל נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 21 – נבחרת הכדורסל של ישראל לשחקנים מתחת לגיל 21, ראו נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20‏#אליפות העולם עד גיל 21 (הטורניר בוטל)
דמבוביצה

דמבוביצה (ברומנית: Dâmboviţa) הוא נהר הנובע מהרי פגראש, ברומניה. הנהר זורם דרך בירת רומניה, בוקרשט ונשפך לתוך הארג'ש ליד העיירה בודשט. נהר דמבוביצה הוא חלק מאגן הניקוז של הדנובה. אורך הנהר 237 קילומטרים, חלק ממהלך הנהר עובר דרך המחוז הנושא את שמו, מחוז דמבוביצה. מדיה וקבצים בנושא דמבוביצה בוויקישיתוף דמבוביצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רומניה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף להרס

יוסף להרס (1882 – ט"ו באדר ה'תרצ"ז, 26 בפברואר 1937) היה רופא בעיירה בית שאן, שנרצח בה בעת מילוי תפקידו, במהלך מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט. להרס נולד בעיר וורמס בגרמניה. ב-1914 התגייס לצבא הגרמני ושירת כקצין רפואה במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן עבד כרופא במשטרת ברלין. עם עלות הנאצים לשלטון פוטר מיד. בשנת 1933 הגיע ארצה כפליט עם אשתו, גיורת גרמניה. תחילה התיישב בחיפה, בה עבד כרופא פרטי וסיגל לעצמו את השפה הערבית. אחר-כך עבר עם אשתו לבית שאן. בעיירה זו הייתה קהילה יהודית קטנה של 90 איש, רובם יוצאי כורדיסטן, שעסקו במסחר ובמלאכה וחיו בשלום עם האוכלוסייה הערבית. ד"ר להרס טיפל ביהודים ובערבים והיה מקובל על כל האוכלוסייה. הוא ערך ביקורים באהלי הבדואים בסביבת בית שאן וממעוטי היכולת לא גבה תשלום. בתקופה זו הצטרף לארגון "ההגנה". המאורעות פרצו ב-19 באפריל 1936. הערבים בבית שאן איימו בפרעות על הקהילה היהודית בבית שאן ולכן יומיים לאחר מכן פונו כל היהודים מבית שאן בחסות המשטרה הבריטית ובתיהם נבזזו. ד"ר להרס ואשתו מיאנו להתפנות מהעיר כי היו בטוחים שלא יאונה להם כל רע. ד"ר להרס אף פנה בתלונה לנציב העליון על הלחץ שמפעילה עליו המשטרה לעזוב את העיירה, אך ללא הועיל. הזוג נאלץ לעזוב את בית שאן. ב-12 באוקטובר 1936 נסתיימה השביתה הערבית הגדולה. חלה רגיעה יחסית בטרור ומצב הביטחון השתפר. משלחת של ערביי בית שאן פנתה לד"ר להרס וביקשה ממנו לחזור לעיירה תוך הבטחה שלא יאונה לו כל רע. ד"ר להרס חזר לבית שאן ושכר לו דירת חדר במרכז העיירה. את אשתו שהייתה בהריון השאיר בחיפה. היה מגיע לבית שאן ביום שני וחוזר ביום שישי, יהודי יחיד בעיירה ערבית. בליל יום שישי 26 בפברואר 1937 בשעה 02:45 אחר חצות, נשמעו דפיקות בדלת הבית. ד"ר להרס היה בטוח כי באים לבקש את סיועו הרפואי. הוא התלבש וארז את כלי הרפואה שלו. הוא פתח את הדלת. בחוץ עמדו שלושה אנשים. אחד פתח עליו ביריות מאקדח. ירייה אחת פגעה בבטנו והשנייה בחזהו, והוא נהרג במקום. משמר שוטרים שעבר במקום ראה שלושה אנשים בורחים. נורו עליהם יריות אולם הם הצליחו להימלט. ד"ר להרס נקבר בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה. 11 שנים לאחר מכן נרצח אחיינו - ד"ר הוגו להרס בנסיבות דומות. קורות החיים של יוסף להרס, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
וולט

וולט (מסומנת כ: V) היא יחידת מידה של מתח ופוטנציאל חשמליים במערכת היחידות הבינלאומית. הוולט נקרא על שמו של אלסנדרו וולטה, אשר בשנת 1800 המציא את עמוד וולטה - הסוללה הכימית הראשונה. הוולט הוא יחידה המשמשת למדידת הפרשי פוטנציאל. הגדרה שקולה לוולט היא: הפרש הפוטנציאלים שדורש השקעה של ג'ול אחד של אנרגיה על-מנת להזיז מטען בן קולון אחד בכיוון גידול הפוטנציאל. ביחידות הבסיסיות של השיטה המטרית, מבוטא הוולט כך - V = W A = J C = N ⋅ m A ⋅ s = k g ⋅ m 2 A ⋅ s 3 {\displaystyle V={\dfrac {\mbox{W}}{\mbox{A}}}={\dfrac {\mbox{J}}{\mbox{C}}}={\dfrac {{\mbox{N}}\cdot {\mbox{m}}}{{\mbox{A}}\cdot {\mbox{s}}}}={\frac {kg\cdot m^{2}}{A\cdot s^{3}}}} . כאשר זרם של אמפר כופל פוטנציאל של וולט אחד, ההספק הוא ואט אחד. יחידות מידה על שם אישים וולט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קלריתיים

הקלריתיים (יוספיתיים) (שם מדעי: Cleridae) הם משפחה בסדרת החיפושיות. ידועים בערך 3,600 מינים ברחבי העולם. בישראל נמצאים כ-20. אורך גופם נע מ-6 עד 18 מ"מ, הם שעירים, ובעלי הופעה צבעונית. הקלריתיים מתהדרים לעיתים בצבעים מתכתיים. המחושים מסתיימים באלה, או שהם משוננים. הם מיטיבים לרוץ ולעוף. הקלריתיים הם אחת המשפחות המגוונות בקרב החיפושיות, והם מצויים בבתי גידול שונים. הבוגרים והזחלים טורפים חרקים, בעיקר זחלים שלהם. בני המשפחה מצויים לרוב על פרחים, אך ניתן גם למצוא אותם על עצים נגועים בפרוקי-רגליים, הניזונים ממוהל הצמחים, אותם הבוגרים והזחלים טורפים. המשפחה הזאת ידועה כבעלת ערך רב בוויסות אוכלוסיות של פרוקי רגליים כאלה. ישנם מינים שהתמחו בטריפת זחלי דבורים. מינים רבים מהסוגים Phyllobaenus ו-Isonhydnocera מצויים על צמחים עשבוניים. הזחלים ניזונים בעיקר מצרעפציות. הבוגרים טורפים חרקים שונים המצויים על הצמח. זחלים מהסוג טריכודית הם טורפים ו/או טפילים של צרעות, דבורים וחרגוליים. מינים מהסוג Necrobia טורפים וגם ניזונים מחומר אורגני מת. הם מצויים על עצמות, עור מת ופגרים של דגים וחיות שונות. הסוג טריכודית Trichodes (יוספית) טריכודית סורית Trichodes syriacus טריכודית אצילית Trichodes nobilis טריכודית הפסים Trichodes affinis טריכודית 4 הנקודות Trichodes quadriguttatus מדיה וקבצים בנושא קלריתיים בוויקישיתוף קלריתיים, באתר ITIS (באנגלית) קלריתיים, באתר NCBI (באנגלית) קלריתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קלריתיים, באתר GBIF (באנגלית) קלריתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הקלריתיים של ישראל באתר של עוז ריטנר. קלריתיים מישראל אלבום תמונות באתר החרקים של ישראל. השם הוחלף על ידי האקדמיה ליוספיתיים הודעת האקדמיה ללשון
נבחרת הנוער

האם התכוונתם ל... נבחרת הנוער של ישראל בכדורגל – נבחרת ישראל בכדורגל לשחקנים מתחת לגיל 19 נבחרת הנוער של ישראל בכדורסל – נבחרת ישראל בכדורסל לשחקנים מתחת לגיל 19
פרנסס אלן

פרנסס אליזבט אלן (באנגלית: Frances Elizabeth Allen;‏ 4 באוגוסט 1932 – 4 באוגוסט 2020) הייתה מדענית מחשב אמריקאית, מעובדי חברת IBM. אלן הייתה האישה הראשונה שמונתה כעמיתת IBM וכן האישה הראשונה שזכתה בפרס טיורינג. עבודתה הייתה רבת השפעה בנושאי מהדרים, אופטימיזציה של תוכנה ועיבוד מקבילי. אלן נולדה וגדלה בחוה בעיירה פרו שבצפון מדינת ניו יורק. היא סיימה תואר ראשון במתמטיקה ב-SUNY‏ (אוניברסיטת אולבני (אנ')) בשנת 1954 והחלה לעבוד כמורה בעיירת הולדתה. כעבור שנתיים החלה ללמוד לתואר שני במתמטיקה באוניברסיטת מישיגן, וקיבלה תואר זה בשנת 1957. באותה שנה החלה לעבוד בחטיבת המחקר של חברת IBM בפוקיפסי. היא הכשירה עובדים חדשים בשפת התכנות Fortran. היא תכננה לחזור להוראת המתמטיקה לאחר שתסיים לפרוע את ההלוואה שלקחה לשם מימון לימודיה, אך נשארה לעבוד ב-IBM למשך 45 השנים הבאות. היא הוצבה בפרויקט המחשב IBM 7950 ששימש את ה-NSA לקריפטואנליזה. היא ניהלה את צוות האופטימיזציה למהדר של מחשב זה ושל המחשב IBM 7030 Stretch . בשנות ה-60 השתתפה בפרויקט ACS-1 לפיתוח מחשב-על, ובשנות ה-70 תרמה לשפת PL/I. בשנים 1970–1971 הייתה בשבתון באוניברסיטת ניו יורק, ובמשך שנים אחדות המשיכה ללמד שם כמורה מן החוץ. בשנת 1977 הייתה בשבתון באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1989 נבחרה לעמיתת IBM, והייתה לאישה הראשונה שזכתה לכך. בשנת 2002 פרשה מ-IBM אך המשיכה בקשר עם החברה. בשנת 1994 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 2010 נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים. הייתה עמיתת IEEE ועמיתת ACM. בשנת 2006 זכתה בפרס טיורינג על תרומתה בתחום המהדרים ומיטוב הקוד שהם יוצרים. היא האישה הראשונה שזכתה בפרס זה, לאחר 40 שנים שבהן זכו בו רק גברים. בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מקגיל. פרנסס אלן נישאה בשנת 1972 לג'ק שוורץ, פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת ניו יורק, והתגרשה ממנו לאחר עשר שנים. נפטרה ב-4 באוגוסט 2020, ביום הולדתה ה-88. מדיה וקבצים בנושא פרנסס אלן בוויקישיתוף פרנסס אלן, באתר dblp ביוגרפיה, באתר IBM (באנגלית) פרנסס אלן באתר פרס טיורינג (באנגלית) יסמין יבלונקו, ‏חלוצת מדעי המחשב וזוכת פרס טיורינג פרנסס אלן מתה בגיל 88, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2020 פרנסס אלן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) FRANCES ("FRAN") ELIZABETH ALLEN, באתר פרס טיורינג First Woman to Receive ACM Turing Award, ACM, February 21, 2007 McGill to bestow 11 exemplary individuals with honorary degrees, McGill Reporte, May 19, 2009 Oral-History:Frances "Fran" Allen, Engineering and Technology History Wiki IBM Research Editorial Staff, Remembering Frances E. Allen, IBM Research Blog, ‏5 באוגוסט 2020 (באנגלית)
נא"פ

נא"פ (НЭП — ראשי תיבות ברוסית של Новая Экономическая Политика) — "המדיניות הכלכלית החדשה". בשנת 1920 הסתיימה מלחמת האזרחים ברוסיה וקומוניסטים החלו לבסס את שלטונם ברוסיה. הקצאת המזון קוצצה על ידי השלטונות. הרעב הקיף את הכפר והעיר ושנאת האיכרים לשלטון הקומוניסטי הלכה וגברה כיוון שלא קיבל את מה שהובטח להם. העוינות כלפי השלטון הייתה מצד אותם חוגים שאותם הוא התכוון לייצג (פועלים ואיכרים). השלטון בראשות לנין החליט בשנת 1921 לפייס את האוכלוסייה ולהנהיג את הנא"פ - הנהגת שוק חופשי מבוקר ומתן אפשרות לאיכרים למכור את תוצרתם בשוק החופשי על פי כללים של ביקוש והיצע. כך בוצע גם לגבי מסחר זעיר ומלאכה. המשטר שמר על בעלותו על התעשייה הכבדה, הקרקעות ואוצרות הטבע, התחבורה והתקשורת. הנא"פ הגביר את הייצור (בעיקר בכפר), כיוון שהיה כדאי לאיכרים לייצר ולשווק סחורה במחירי שוק, וצמצם את המחסור והרעב. הייתה זו הצלה למשטר הקומוניסטי, שתוארה כ-"צעד אחד אחורה כדי לצעוד שניים קדימה". מדיניות הנא"פ הייתה 1. תחום החקלאות: עיבוד חופשי של האדמות ומכירה חופשית של התוצרת רק לאחר תשלום מס קבוע. הממשלה ביטלה את חובות האיכרים למדינה, אך מצד שני כל הקרקעות היו שייכות למדינה. 2. בתחום התעשייה: המפעלים הגדולים יישארו בידי המדינה והקטנים יהיו לפרטיים 3. בתחום הפיננסי: לנין יסד מטבע חדש ובנקים מבוססים, וכך שבה רוסיה לשלם במזומנים 4. בתחום המסחרי: סחר הפנים חופשי וסחר החוץ נוהל בידי המדינה בלבד 5. תחום קשרי החוץ: לנין ניסה לעודד משקיעים זרים להשקיע ברוסיה כדי להרוויח מטבע זר תוצאות תוכנית הנא"פ: 1. הכלכלה ברוסיה החלה להתייצב 2. התוכנית עזרה לשלטון לפייס את העם 3. התוכנית אכזבה את הקומוניסטים המקוריים 4. היו אנשים שהצליחו להתעשר בזכות התוכנית, כינו אותם ה'נאפמנים', ובכפר הם היו נקראים הקולאקים לנין תכנן את התוכנית למשך 7 שנים, אולם בשנת 1924 הוא מת והתוכנית הופסקה. בעקבות התוכנית הופסקה חלוקת התלושים וחזר השימוש בכסף מזומן. מדיניות זו הופסקה בשנת 1928 באופן מעשי ובשנת 1931 הוכרז על כך באופן רשמי. מדיה וקבצים בנושא נא"פ בוויקישיתוף נא"פ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברית המועצות, מדיניות כלכלית, 1917-1928, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלדאסארה גאלופי

בלדאסארה גאלופי (איטלקית: Baldassarre Galuppi;‏ 18 באוקטובר 1706 - 3 בינואר 1785) היה מלחין איטלקי מוונציה, נודע באופרות שלו, בעיקר אופרה בופה. גאלופי נולד באי בוראנו בלאגונה של ונציה, ומשום כך הוצמד לו הכינוי איל בוראנלו. ניסיונו הראשון בכתיבת אופרה, La fede nell'incostanza ossia gli amici rivali (1722) נחל כישלון חרוץ והורד מן הבמה בשריקות בוז. לאחר זאת למד מוזיקה אצל אנטוניו לוטי ואחרי תקופה קצרה בפירנצה, שם עבד כצ'מבליסט, חזר לוונציה לנסות שוב את כוחו באופרה. הפעם זכתה האופרה סריה שלו, "דורינדה" (1729) להצלחה וחנכה את קריירת התיאטרון שלו. בשנת 1740 התמנה למנהל מוזיקלי של ה-Ospedale dei Mendicanti, עבד בכנסיית סן מרקו משנת 1748 והתמנה למאסטרו די קאפלה, משרה שנחשבה בוונציה לרמה ביותר בעולם המוזיקה המקומי, בשנת 1762. הוא חי ועבד רוב ימיו בוונציה, אף כי בין 1741 ל-1743 עבד בלונדון ומשנת 1765 עד 1768 עבד בחצר הצארינה קתרינה הגדולה בסנקט פטרבורג. לאחר מותו, בשנת 1785, תפס את מקומו ג'ובאני בטיסטה גראציולי כנגן העוגב בסן מרקו. האופרה בופה הראשונה של גאלופי הייתה "ל'ארקדיה אין ברנטה" (1749). היה זה גם מפעלו המשותף, הראשון עם הליבריתן קרלו גולדוני, שעמו יצר מספר ניכר של אופרות. היצירות הללו היו פופולריות מאוד, בייחוד "חכם הכפר" מ-1754, שזכתה להצלחה רבה. הליברית של גולדוני "עולם הירח", שגאלופי היה הראשון לכתוב לה מוזיקה, שימשה אחר כך כמה מלחינים אחרים, ביניהם יוזף היידן וג'ובאני פאיזיילו. בין האופרות הבאות שלו L'amante di tutte מ-1760 ו-I tre amanti ridicoli מ-1761 לליברית שכתב בנו של המלחין, אנטוניו גאלופי, בשם העט "א. ליטאו". בשנים הבאות פחתה משהו תפוקת האופרות של גאלופי. בין יצירותיו הלא-אופראיות מספר רב של יצירות לצ'מבלו ואורטוריות אחדות. בעת מותו בוונציה, היה גאלופי בין הדמויות הנודעות והמכובדות ביותר בממסד המוזיקלי הוונציאני. מיסת רקויאם נוהלה לזכרו בכנסיית סן מארקו. לפחות שתי יצירות קודש למקהלה של אנטוניו ויולדי יוחסו לגאלופי, Beatus Vir אחד ו- Nisi Dominus אחד. הפואמה של רוברט בראונינג, "טוקטה של גאלופי" מתייחסת למלחין וליצירתו. מדיה וקבצים בנושא בלדאסארה גאלופי בוויקישיתוף בלדאסארה גאלופי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בלדאסארה גאלופי, באתר ספוטיפיי בלדאסארה גאלופי, באתר MusicBrainz (באנגלית) בלדאסארה גאלופי, באתר Discogs (באנגלית) בלדאסארה גאלופי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בלדאסארה גאלופי (1706-1785), דף שער בספרייה הלאומית H. Cunningham, 'New' Vivaldi work receives first modern-day performance, The Gramophone, August 9, 2005
יואן גאורגה קאראג'ה

יואן גאורגה קאראג'ה (ברומנית: Ioan Gheorghe Caragea; ביוונית Ιωάννης Καρατζάς - יואניס קאראדזאס ‏, 1754, איסטנבול - 1844) היה שליט ולאכיה בין השנים 1812–1818, מנציגי הפנריוטים. על פי דיווחי השגריר הצרפתי בקונסטנטינופול יואן גאורגה קאראג'ה קנה מהשער הנשגב את השלטון בוולאכיה תמורת 8,000 צרורות של מטבעות זהב (כ-4 מיליון לאי זהב). עם בואו לבוקרשט, בלילה הראשון לשהותו בארמון המלכותי פרצה שרפה חזקה שכילתה את הארמון. לאחר זמן לא רב, בשנת 1813, אחד מבני לווייתו חלה בדבר והמחלה התפשטה והייתה למגפה שבגללה מתו בוולאכיה 70,000 בני אדם, 40,000 מביניהם בבוקרשט. קאראג'ה עצמו שהה בתקופת המגפה במנזר קוטרוצ'ן, אך המגפה נקראה על שמו - "הדבר של קאראג'ה". קאראג'ה התפרסם גם בקובץ החוקים שפרסם בשנת 1818, תקנון הקרוי על שמו. על פי תקנון זה הוטלו מיסים פאודליים על האיכרים והנשים נודו מהחיים הפוליטיים. ביום 26 במרץ 1814 קאראג'ה העניק במתנה לבנו קוסטאקה את העיר פלוישט, מעשה שגרר שביתת מסחר בעיר. קאראג'ה הגיב בתקיפות וכלא את ראשי המרידה, אך שינה את החלטתו לאחר שנודע לו שאחד מהם היה נתין רוסי. בשנת 1816 נקשר קשר להפלתו, קשר שמנהיגיו נתפסו והוצאו להורג, כולל שני נתינים אוסטרים. כמה בויארים כולל הלוגופט הגדול גריגורה גיקה והוורניק קונסטנטין בלצ'אנו הוגלו לאחוזותיהם. קאראג'ה התעשר מאוד מהכנסות שהפיק בגביית מיסים, הענקת זיכיונות לגביית מכס ובמכירת 4,762 תוארי בויאר שרק עבורם קיבל כ-20 מיליון מטבעות טורקיים (פיאסטר). בשנת 1818, בחששו מכך שהרוסים בתמיכת הבויארים עומדים להפילו, ברח מוולאכיה בחסותם של 300 שכירי חרב אלבנים. לפני בריחתו העביר סכומי כסף עצומים לשווייץ ובריטניה הגדולה. הוא קבע את מושבו בפיזה, איטליה וחי שם בעושר גדול. הוא תרם סכומי כסף לארגון היווני פיליקי אטריה. מדיה וקבצים בנושא יואן גאורגה קאראג'ה בוויקישיתוף
לודוויג סקוטי

לודוויג דראנגאדאגה סקוטי (באנגלית: Ludwig Derangadage Scotty; נולד ב-20 ביוני 1948) היה נשיא נאורו פעמיים, בשנת 2003 ובין השנים 2004 ו-2007. סקוטי למד משפטים באוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט בפיג'י. הוא נבחר לראשונה לפרלמנט ב-1983, ובמקביל לכהונתו שימש גם כיושב ראש הבנק של נאורו וכחבר במועצת המנהלים של חברת התעופה "אייר נאורו". במהלך שנות ה-90 וראשית שנות האלפיים שימש סקוטי כיושב ראש הפרלמנט, כשר הבריאות וכשר המשפטים. הוא נבחר לראשונה לנשיא ב-29 במאי 2003, אך ממשלתו נפלה בהצעת אי אמון כבר ב-8 באוגוסט אותה שנה. עריקה של אחד מ-18 חברי הפרלמנט אפשרה את חזרתו לשלטון ב-2004. המשימות העיקריות שנטל על עצמו סקוטי עם היבחרו היו חיזוק הכלכלה, לאחר שהמדינה כבר הייתה על סף פשיטת רגל, תשלום משכורותיהם של עובדי המדינה, שהוקפאו בשל המצב הכלכלי וחיזוק היחסים עם ארצות הברית. בתוך פחות מחודשיים הכריז על מצב חירום במדינה עקב המצב הכלכלי הקשה ופיזר את הפרלמנט. לאחר שבבחירות שהתקיימו ב-23 באוקטובר 2004 התחזקה מפלגתו הליברלית, הוא נהנה מאז מרוב מוצק יותר בפרלמנט, שאפשר לו לבצע מספר שינויים פרסונליים בממשלתו. ב-19 בדצמבר 2007, סקוטי הודח שנית בהצעת אי אמון. הוא המשיך לכהן בפרלמנט, ונבחר לכהונה נוספת כחבר הפרלמנט בשנת 2008. מדיה וקבצים בנושא לודוויג סקוטי בוויקישיתוף
מדרשה

המונח מִדְרָשָׁה משמש בישראל לתיאור מגוון רחב של מוסדות חינוך העוסקים, בדרך כלל, בחינוך בלתי פורמלי ומתמחים בתחום מסוים. מקור המילה במילה מִדְרָשׁ, שפרושה: עיון, לימוד ומחקר, ובמונח "בית מדרש". מקבילה דומה קיימת בערבית, המילה مَدْرَسَة (מֵדְרַסַה) שמשמעותה בית ספר. בין השאר משמשת המילה לתיאור: מדרשות תורניות לנשים - מוסדות ללימוד תורה לנשים, לרוב כמקבילה נשית לישיבות. מדרשות להכרת הארץ - ארגונים העוסקים בהעברת ימי עיון לקבוצות או הדרכות טיולים ברחבי ארץ ישראל. רבות ממדרשות אלו מאוגדות יחד באשכולות – פורום מרכזי סיור ותודעה ישראלית. מדרשה לאמנות – מוסדות להכשרת אמנים.
אבן הולדת

אבן הולדת (מאנגלית: birthstone) היא אבן חן או אבני חן המסמלות את חודש הלידה בלוח הגרגוריאני הניתנות כמתנה כשהן משובצות בתכשיט. מנהג זה מקובל בעיקר בארצות הברית ואומץ גם באוסטרליה ובתאילנד. גם בישראל ניתן לפגוש אותו בחנויות תכשיטים. המנהג לענוד אבני חן כאמצעי מיסטי שנועד להעניק מזל ובריאות הוא כנראה עתיק. כך למשל נטען כי באירופה נהגו לענוד אבני חן על פי חודש הלידה החל מהמאה ה-15, אם כי לצורפים שונים היו רשימות שונות של אבני חן על פי החודש, וכי קיימות גם רשימות אחרות עתיקות יותר, מטיבט או ממסורת האיור ודה ההודית. חלק מהטענות בדבר המזל שמביאות 12 אבני החן משתמשות בסיפור המקראי על 12 אבני החושן. המנהג צבר תאוצה בשל תכסיס שיווקי של איגוד התכשיטנים הלאומי של ארצות הברית (American national association of jewelers). האיגוד ניצל את המסורת וקבע ב-1912 טבלה שתשמש כתקן מודרני בנושא אבני ההולדת. טבלה מודרנית זו מצויה בשימוש נרחב בארצות הברית. לכל חודש נקבעה אבן החן המתאימה לו (בדרך כלל אבני החן היקרות ביותר). למעט חודש יוני, שנקבע כי אבן ההולדת שלו היא פנינה, שאר אבני החן הן מינרלים. על מנת להרחיב את שוק הקונים נקבעה לכל חודש בנוסף לאבן הראשית גם אבן או אבנים אלטרנטיביות זולות יותר. התייחסות לאבני ההולדת קיימת באתרי תכשיטנות רבים בארצות הברית המוכרים את האבנים. להלן מדגם מייצג המוסיף מידע על הכתוב בערך: טבלה המכילה גם רשימות נוספות ביניהם של אבני החושן ששובצו לחודשים של השנה האזרחית רשימות נוספות ומידע נוסף טבלת אבני ההולדת בצירוף תצלומים של האבנים (אורכב 29.04.2007 בארכיון Wayback Machine) אבני ההולדת לפי חודשים, וצבעיהם אבן הולדת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) BIRTHSTONE CHOICES The History of Birthstones הטנזניט נוסף כאבן הולדת לחודש דצמבר על ידי איגוד סוחרי אבני החן של אמריקה הידוע בראשי התיבות AGTA‏ (American Gem Trade Association) באוקטובר 2002 תוך הסכמה עם איגודי תכשיטנות אמריקנים נוספים. השינוי הראשון שבוצע בטבלת אבני ההולדת, 90 שנה אחרי שנקבעה.
אנג'לה יואיט

אנג'לה יואיט (באנגלית: Angela Hewitt; נולדה ב-26 ביולי 1958) היא פסנתרנית קלאסית קנדית. יואיט היא בת למשפחה מוזיקלית. אביה, גודפרי, היה נגן העוגב של קתדרלת אוטווה. היא החלה ללמוד נגינה על פסנתר בגיל 3 והופיעה בציבור לראשונה כשהייתה בת 4. בגיל 5 זכתה במלגה ראשונה. נוסף על לימודי פסנתר, למדה יואיט לנגן בכינור, חלילית וכן למדה בלט. הרסיטל הראשון שלה נערך בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה כשהייתה בת תשע. שם למדה בשנים 1964–1973. אז נסעה ללמוד אצל הפסנתרן הצרפתי ז'אן-פול סוויליה (Jean-Paul Sevilla) באוניברסיטת אוטווה. היא זכתה במקום הראשון בתחרות ג'יאן בטיסטה ויוטי בשנת 1978 ובשנת 1985 זכתה בתחרות באך לפסנתר הבינלאומית בטורונטו. יואיט הופיעה ברחבי העולם, הן לבדה והן יחד עם תזמורות ידועות והקליטה יצירות רבות. בשנת 1994 הוחתמה בחברת התקליטים Hyperion להקליט את כל יצירותיו של באך לכלי מקלדת - פרויקט שנמשך זמן רב והניב ארבעה-עשר תקליטורים. יואיט גם הקליטה יצירות של מלחינים אחרים, בהם פרנסואה קופרן, עמנואל שברייה, מוריס ראוול, אוליבייה מסייאן ופרדריק שופן. יואיט היא המייסדת והמנהלת האומנותית של פסטיבל המוזיקה טרסימנו, אשר נערך מדי שנה, מאז שנת 2005, במג'יונה שבאיטליה. מאז שנת 1985 היא מתגוררת בלונדון, אך יש לה גם בתים בקנדה ובאומבריה שבאיטליה. בשנת 2000 צורפה למסדר קנדה, וב-17 ביוני 2006 צורפה למסדר האימפריה הבריטית. מדיה וקבצים בנושא אנג'לה יואיט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנג'לה יואיט אנג'לה יואיט, ברשת החברתית פייסבוק אנג'לה יואיט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנג'לה יואיט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנג'לה יואיט, באתר ספוטיפיי אנג'לה יואיט, באתר AllMusic (באנגלית) אנג'לה יואיט, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנג'לה יואיט, באתר Discogs (באנגלית) אנג'לה יואיט, באתר Songkick (באנגלית) אנג'לה יואיט, באתר בילבורד (באנגלית) פסטיבל טרסימנו למוזיקה
ברלאד

בֶּרלָאד (ברומנית: Bârlad), עיר במחוז וסלוי, הנמצאת בחבל מולדובה שברומניה. העיר ברלאד שוכנת ליד הנחל ברלאד ומספר תושביה עומד על כ-80 אלף, נכון ל-2011. בעבר שגשגה בעיר קהילה יהודית בת 5,000 נפשות, שהיוותה כרבע מתושבי העיר.[דרוש מקור] בשנים 1940-1943 בעיר פעל גטו. לאחר מלחמת העולם השנייה רובה המכריע של הקהילה עזב, בעיקר לישראל. מדיה וקבצים בנושא ברלאד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברלאד ברלאד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בירלד (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברלד

האם התכוונתם ל... ברלד – עיר במחוז וסלוי הנמצאת בחבל מולדובה שברומניה. אישים ירון ברלד – שחקן, סטנדאפיסט וקומיקאי ישראלי. עמיחי ברלד – ממנהליו של תיכון קלעי שבגבעתיים. שגיא ברלד – דמות בסדרה מסודרים, שוחקה על ידי מאור כהן.
ג'ובאני בטיסטה לוקטלי

ג'ובאני בטיסטה לוקטלי (באיטלקית: Giovanni Battista Locatelli‏; 7 בינואר 1713 – 25 באפריל 1770) היה במאי אופרה איטלקי ובעליה של להקת אופרה פרטית. בשנת 1757 הוזמן עם להקתו לסנקט פטרבורג, רוסיה. הם העלו אופרה מדי שבוע, ופעמיים או שלוש בשבוע הורשו להופיע לפני הקהל הרחב. הרפרטואר הורכב ברובו מאופרות בופה. במשך שלוש השנים הראשונות הציגה הלהקה שבע אופרות של בלדאסארה גאלופי: "עולם הירח" (ברוסית: Лунный мир), הוצגה לראשונה בוונציה ב-1750. "חכם הכפר" (ברוסית: Деревенский философ) הוצגה בוונציה ב-1754. "ארקדיה בברנטה" (ברוסית: Аркадия в Бренте), הוצגה בוונציה ב-1749. "מרחצאות אבאנו" (ברוסית: Купанье в Абано), נכתבה יחד עם ברטוני, 1753, ונציה "הרוזן קאראמלה" (ברוסית: Граф Карамелла), הוצגה לראשונה ב-1749, כנראה בוורונה. "פורענות של הלב" (ברוסית: Сердечное бедствие) הוצגה ב-1752 בוונציה. "עולמות הפוכים, או שלטון הנשים" (ברוסית: Мир наизнанку, или Женщины командуют) הוצגה ב-1750 בוונציה. בהמשך הוא פתח תיאטרון במוסקבה אך התיאטרון לא שרד ונסגר. לוקטלי חזר לסנקט פטרבורג והעלה מספר הצגות נוספות. בימיו האחרונים התפרנס משיעורי שפות. נפטר בסנקט פטרבורג. אופרה רוסית ג'ובאני בטיסטה לוקטלי, באתר MusicBrainz (באנגלית)