laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תישית

תישית (בערבית: تيشيت; בצרפתית: Tichit) היא עיירה קטנה מבוצרת (קסר) במחוז טכאנת (تكانت) במרכזה של מאוריטניה. תישית ושלוש הערים האחרות, ואדאן, שינגטי וולאתה, הן ארבע הערים ששרדו במאוריטניה מאז ימי הביניים. הערים הוקמו לאורך נתיבי השיירות שחצו את הסהרה, ושימשו כמרכזי דת מוסלמיים. העיר התפתחה סביב מסגד ונבנו בה בתי מגורים למורים ולתלמידים, וכן מחסנים ואכסניות לסוחרים ולעוברי אורח. בתי העיר נבנו בצורה אופיינית כך שיוכלו להעניק מענה לתנאי האקלים המדבריים. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על תישית ועל שלוש ערי מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית. העיר נוסדה בשנת 1150 ועיקר פרנסתה על גידול תמרים במטעים שמדרום לעיר. לפי המסורת שוכנת תישית על תל בו התקיימו שבע ערים שונות זו אחר זו. במאה ה-11 הייתה תישית עיר ברברית חשובה ובמאה ה-12 נשלטה בידי שושלת מוראבט הברברית. העיר שכנה בשולי האימפריה של ניז'ר על נתיב הסחר בין ולאתה לוואדאן, ובמאה ה-13 עלתה חשיבותה בשל הסחר במלח שעבר דרכה. תישית בוצרה במאה ה-16 אך בשל מלחמות שבטים במאות ה-18 וה-19 עלה חלק ממנה באש. למרות מאבקים אלה, שמרה העיר על חשיבותה והייתה אחת הערים הגדולות בסהרה המערבית בסוף המאה ה-19, עת התגוררו בה כ-6,000 איש. אולם עם הירידה בהפקת המלח באזור היא שקעה במאה ה-20. במרכזה של העיר ניצב המסגד ולידו מינרט רבוע. הבתים והחצרות הולכים וגדלים ככל שהם מרוחקים מהמסגד, ולאורך הרחובות חומות מתמשכות שבהן קבועים חלונות בגובה הקרקע ודלתות. הרחובות הצרים והמפותלים יוצרים אזורים מוצלים. בתי העיר בנויים מאבן, עץ או חומר, וקירותיהם מעוטרים לעיתים בדוגמאות אבן. רוב הבתים שימשו את התושבים הנוודים למגורים במשך תקופה קצרה בשנה, ועל כן שימשו בעיקר לאחסון. לחדרי הבתים אין ייעוד מוגדר וזה משתנה בהתאם לצרכים. מביצורי העיר שסימנו את קו הגבול בין העיר העתיקה לרבעים החדשים נותרו מקטעים בודדים בלבד. בתי העיר בנויים בהתאם לרובעיה באבן אדומה או ירוקה, ואבן לבנה שמורה למבנים הגדולים. מדיה וקבצים בנושא תישית בוויקישיתוף אודות תישית האתר בבולי מאוריטניה
העיר הלבנה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בישראל: העיר הלבנה של תל אביב – כינוי למרקם העירוני ההיסטורי של תל אביב שהוכרז כאתר מורשת עולמית, ובו מבנים רבים בסגנון האדריכלות הבינלאומי עיר לבנה (שיר) – שירה של נעמי שמר אודות תל אביב "כיכר לבנה" המוכרת גם כ"עיר לבנה" - פסל מחווה של דני קרוון בפארק וולפסון באירופה: בלגרד – בירת סרביה שפירוש שמה "עיר לבנה" ליסבון – בירת פורטוגל, מכונה העיר הלבנה בלי גורוד – אזור במוסקבה בבריטניה: וייט סיטי (לונדון) וייט סיטי (מנצ'סטר) וייט סיטי (קולצ'סטר) באמריקה: ארקיפה – עיר בפרו, מכונה העיר הלבנה מרידה (מקסיקו) – עיר במקסיקו בארצות הברית: ביתני התערוכה העולמית של שיקגו (1893) וייט סיטי (אורגון) וייט סיטי (אילינוי) וייט סיטי (יוטה) וייט סיטי (ססקצ'וון) וייט סיטי (פלורידה) וייט סיטי (קנזס) מקומות בדיוניים: מינאס טירית – עיר בדיונית מסדרת שר הטבעות
זיוה עמישי-מייזלש

זיוה עמישי-מייזלש (נולדה ב-1939) היא פרופסור אמריטה לתולדות האמנות וכלת פרס ישראל לחקר תולדות האמנות לשנת 2004. עמישי-מייזלש נולדה בברוקלין שבארצות הברית. אביה משה מייזלש-עמישי, סופר עברי ולימים עורך "הדואר", שהה באותה עת בארצות הברית ככתב העיתון. התחנכה ב"ישיבה ד'פלטבוש" ולמדה יהדות וציונות מגיל צעיר. בשנת 1957 ביקרה לראשונה עם קבוצת ה-SZO בישראל וכעבור שנתיים, בשנת 1959, עלתה עם משפחתה. בשנה הראשונה לשהותה בארץ למדה עמישי-מייזלש בבצלאל, במקביל ללימודים באוניברסיטה העברית, לאחריה שבה לארצות הברית וסיימה לימודי תואר ראשון ושני באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1962 שבה לארץ ובשנת 1970 הוסמכה, בהצטיינות יתרה, לדוקטור באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא הדוקטורט היה "הנושאים הדתיים של גוגן". במשך שני עשורים הקדישה עמישי-מייזלש את מחקריה להשפעת השואה על האמנות. בשנת 1984 היא קודמה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1995 לפרופסור מן המניין. במקביל היא מונתה ונבחרה לתפקידים שונים: בהיותה ראש החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית (1975–1979) נפתח לראשונה מסלול הלימודים לתואר ראשון באמנות יהודית. תפקידים אחרים בהם החזיקה באוניברסיטה העברית כוללים את היותה יושבת ראש של המרכז לתולדות האמנות על שם רוברט וקלריס סמית (1988 עד היום), ראש המכון לשפות, ספרות ואמנויות (1990–1993), ראש החוג לתולדות האמנות (2000–2003) וראש המכון למדעי הרוח הכלליים (2005–2007). כמו כן שימשה עמישי-מייזלש יושבת ראש הוועדה לתוכנית החינוך לאמנות במשרד החינוך והתרבות (1976–1977) ויושבת ראש ועדת התכנון להקמת בניין מדעי הרוח באוניברסיטה העברית (1979–1981). משנת 1974 היא חברת מערכת בכתב העת "אמנות יהודית" ובשנת 1979 הייתה שותפה לייסוד האגודה לאמנות יהודית. משנת 1995 עד שנת 2007, היא עמדה מטעם האוניברסיטה העברית, לצד נציג בצלאל, בראש התוכנית המשותפת לשני המוסדות לתואר שני באמנות. פרשה לגמלאות מהאוניברסיטה העברית במרץ 2008. עבודתה בחקר האמנות זכתה לפרס ישראל לשנת 2004. בנימוקי ועדת הפרס תוארה חשיבות עבודתה: מחקריה של פרופ' עמישי-מייזלש על מקורותיו החזותיים והכתובים של שאגאל, שהם מן החשובים ביותר שנכתבו על אמן זה, מעמידים באור חדש את יצירתו... עבודתה המונומנטלית בנושא של השפעת השואה על האמנות, אשר ראתה אור בשנת 1993 כספר רחב-יריעה, היא מחקר פורץ דרך בנושא אשר לא זכה עד אז להתייחסות מחקרית רצינית. חשיבותו של מחקר זה היא בהסקותיו המרחיקות לכת לגבי השלכותיה של השואה על האמנות המודרנית בכללה. עמישי-מייזלש הייתה חברה לאורך השנים בוועדות לאמנות של עיריית ירושלים, של יד ושם, ובוועדות ממשלתיות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 2011 - שער לאמנות המודרנית: אמנות המאה התשע עשרה - מקראה Tapestries and mosaics of Marc Chagall at the Knesset Hardcover – 1973 GAUGUIN'S RELIGIOUS THEMES (Outstanding dissertations in the fine arts) - 1985 יעקב שטיינהרט: תחריטים והדפסי אבן, דביר, ירושלים, תשמ"ב פרופ' זיוה עמישי-מייזלש, באתר פרס ישראל בתיה ברוטין, זיוה עמישי-מייזלש, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) ‏משה מייזלש‏ (Q97146347)
צוק כס המטיף

צוק כס המטיף (בנורווגית: Preikestolen או Prekestolen) הוא צוק במערב נורווגיה המתנשא לגובה 604 מטר מעל גובה פני הים וצופה לליספיורד (Lysefjorden). שמו של הצוק ניתן לו משום שממבט תחתי מזכירה צורתו בימה של מטיף בכנסייה. הצוק עשוי סלע גרניט. חלקו העליון משתרע על שטח של 625 מ"ר ושטוח כמעט לגמרי. הצוק הוא אחד מאתרי התיירות המפורסמים והפופולריים ביותר בנורווגיה. בשנת 2011 ביקרו בצוק כס המטיף כ-130 אלף איש. אף על פי כן, לא הוקם עד היום מעקה בטיחות בקצה הצוק, למרות תנאי הסביבה המסוכנים, כדי לא לפגוע ביופיו הטבעי של הצוק[דרוש מקור]. עד אוקטובר 2013, אז נפל אל מותו תייר ספרדי, לא אירעו במקום תאונות בהן נפל תייר מן הצוק, אך לאורך השנים היו במקום מספר מקרי התאבדות וניסיונות התאבדות. הדרך היחידה בה ניתן להגיע אל הצוק היא בהליכה ממגרש החניה, האורכת כשעה וחצי עד שעתיים לכל כיוון. מגרש החניה ממוקם כשעה מהעיר סטוונגר, אם בנסיעה ואם בשיט במעבורת. שראג מדיה וקבצים בנושא צוק כס המטיף בוויקישיתוף איתמר מרום, ‏מסלול לצוק המטיף, באתר GoTravel Pulpit Rock - Preikestolen, Ryfylke Pulpit Rock, באתר העיר סטוונגר Tourist becomes first to die in fall from Norway's 1,982ft Pulpit Rock באתר AOL בפברואר 2000 אוסטרית ונורווגי התאבדו על ידי קפיצה מהצוק. (בנורווגית) באוקטובר 2004 זוג גרמני התכוון להתאבד מהצוק אך נעצר על ידי הרשויות המקומיות לפני ביצוע הפעולה. (בנורווגית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של נורווגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרסימוס

גרסימוס (ביוונית: Γεράσιμος, בלטינית: Gerasimus; נפטר ב-5 במרץ 475) היה מראשוני הנזירים בארץ ישראל. ייסד לאורה וקוינוביון ממזרח ליריחו במקום המזוהה היום כמנזר דיר חג'לה, ונחשב כמייסד נזירות בקעת הירדן. גרסימוס נולד במיירה (Myra או Μύρα) שבליקיה שבאסיה הקטנה, ולארץ ישראל הגיע אחרי שכבר היה נזיר בארץ הולדתו. הוא ייסד את מנזרו ליד הירדן בהשפעת הנזיר אותימיוס ב-455 לספירה. גרסימוס היה ממתנגדי אמונת ועידת כלקדון ואחר כך מנאמניה. גרסימוס נפטר בשנת 475 לספירה, ונחשב לבני הדור השני של נזירי המדבר (יחד עם אותימיוס, קלמון ואחרים), ואחרי חריטון מייסד נזירות המדבר. יומו נחגג ב-4 במרץ. החוקרים סבורים שהיצירה "חיי גרסימוס" שיוחסה לקירילוס מסקיתופוליס, לא נכתבה על ידו אלא על ידי נזיר אחר מן הלאורה של גרסימוס. נראה שקירילוס שילב בין כתביו סיפורים על גרסימוס, ומכאן הטעות. את הלאורה שלו הקים גרסימוס כק"מ וחצי מן הירדן, מה שפתר את בעיית המים לשתייה. עצי דקל הגדלים בסביבה הקרובה סיפקו תמרים. את ענפי התמרים לקחו הנזירים לקליעת סלים. המקום מזוהה היום מעט מזרחית למנזר דיר חג'לה, ששימר את מקום הקוינוביון. המנזר היה לאורה של נזירים מתבודדים, אך במרכזו עמד קוינוביון ובו התגוררו נזירים מתלמדים, ששירתו את המתבודדים תוך הכשרתם לחיי התבודדות. המתבודדים שהו בתאיהם חמישה ימים בשבוע, וביום שבת וראשון באו לקוינוביון לתפילה וארוחה משותפת של לחם הקודש. אלו היו חידושים של גרסימוס, והם התקבלו במנזרים נוספים. סבאס, למשל, אימץ את מנהג התפילה המשותפת בצורתה זו במנזריו. גרסימוס קבע תקנון חמור (רגולה), ובו הגביל את מזונם של הנזירים ללחם, תמרים ומים, אסר עליהם להדליק אש או אפילו נר, ואסר עליהם להחזיק ברכוש פרטי כלשהו פרט לבגדים שעל גופם וכלי המיטה שלהם. תקנון זה הפך להיות חלק מרכזי במנזרים ברחבי המדבר. נכתב כי מספר תלמידיו היה שבעים, כמו גם מספר התלמידים של סבאס, ואף של ישו עצמו. הדבר מלמד יותר מכל על הכבוד שרחשו לו ממשיכיו בנזירות ועל המקום המרכזי שתפס בתולדות נזירות המדבר. בין תלמידיו היה הנזיר קיריאקוס, שהתחנך במנזר 9 שנים. גרסימוס ראה בחיזיון את מותו של אותימיוס: דרך נס התגלה לגרסימוס כי נפשו של אותימיוס עולה השמימה עם מלאכים, והוא שיתף בידיעה את קיריאקוס. אחד הסיפורים הכי ידועים על גרסימוס הוא סיפור האריה. יום אחד הלך גרסימוס עם נזירים נוספים במדבר, כשלפתע פגש באריה. האריה שאג וכל הנזירים נסוגו בפחד. רק גרסימוס הבין כי שאגות האריה הן קריאות כאב. הוא ניגש אל האריה ושלף קוץ מאצבעו. מאותו יום האריה לא עזב את גרסימוס ועשה עבורו משימות יומיומיות במנזר. הוא אף השגיח עבורו על חמור, והואשם בטריפתו אף שלא עשה זאת, והדבר הוכח מאוחר יותר. סיפור האריה הוסב מאוחר יותר על סבאס ואף על הירונימוס. דיר חג'לה נזורה במדבר יהודה יוסף פטריך, "נזירות מדבר יהודה בתקופה הביזנטית", הוצאת יד בן צבי. יזהר הירשפלד, "המדבר של העיר הקדושה", הוצאת יד בן צבי. לאה דה סגני, "קירילוס מסקיתופוליס", הוצאת יד בן צבי. מדיה וקבצים בנושא גרסימוס בוויקישיתוף Gerasimos of the Jordan March Synaxarion
מיכאל לנדאו

מיכאל לנדאו (ברומנית: Michel Landau;‏ 7 בינואר 1895 - 20 בנובמבר 1976) היה משפטן ואיש מנהל ישראלי יליד רומניה, בצעירותו מחברי בית הנבחרים של רומניה, פעיל ציוני, בארץ ישראל - מקים כופר היישוב ומייסד מפעל הפיס. מיכאל לנדאו, בנו השביעי מבין תשעת ילדיו של מנחם-מנדל לנדאו, סוחר וגבאי בית כנסת, נולד בחרלאו, רומניה. סבו מצד אמו היה הרב ישראל איזיקזון, שהיה בעצמו פעיל בתנועות הטרום-ציוניות בחבל מולדובה. אחרי לימודים בחדר ובבית ספר יסודי, מיכאל לנדאו למד לימודי תיכון בעיר ברלאד שם היה יושב ראש מועדון צעירים ציונים. בהמשך למד משפטים באוניברסיטאות גרנובל ויאשי, קיבל תואר דוקטור למשפטים. את אשתו לעתיד הכיר מעיירת הולדתו, חרלאו. מאוחר יותר עבר לקישינב והיה מנהל העיתון היומי ביידיש "אונזער צייט" ("זמננו") והעיתון "דער ייד" ("היהודי") (ייסד אותו ביחד עם מיכאל פוסטן). כעורך דין עזר לפליטים היהודים הרבים שבאו מרוסיה הסובייטית לרומניה בדרכם לארץ ישראל. כיהן שלוש פעמים כציר בבית הנבחרים הרומני בבוקרשט מטעם מפלגת האיכרים הלאומית. בשנת 1928 הקים את המועדון הלאומי היהודי - מועדון הצירים היהודים בפרלמנט הרומני. בשנת 1930 נמנה עם מייסדי "המפלגה היהודית הרומנית" שבראשות תיאודור פישר ואדולף שטרן. עלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1935. בארץ ישראל הקים את כופר היישוב ומגבית ההתגייסות שדאגו לממן את "ההגנה". כשהוקמה מדינת ישראל היה משנה לממונה על הכנסות המדינה במשרד האוצר. סמוך לפרישתו הקים את מפעל הפיס וניהל אותו במשך 20 שנה (עד שנת 1970). כתב מספר ספרים על חייו בעיירה בה גר, ספר על תולדות הציונות ברומניה, ועל הגרלות מפעל הפיס. מפעל הפיס הקים על שמו את פרס לנדאו, המחולק מדי שנה וניתן בתחומי מדעי הרוח, מדעי הטבע והאמנויות לישראלים המובילים בתחומם. על שמו רחוב בחיפה. היה נשוי למרים לבית אַבֶּלֶס (נפטרה ב-1986) ואב לבן, חתן פרס ישראל במזרחנות, פרופ' יעקב לנדאו. מצד אשתו היה לנדאו גיסם של ד"ר ולטר אבלס (רופא, פעיל פוליטי ודיפלומט, שכיהן כמנהל מחוז ירושלים של קופת חולים כללית ובשנות ה-60 כיהן כשגריר ישראל בקולומביה ולאחר מכן כשגריר בקוסטה ריקה ובניקרגואה) ושל ד"ר שמואל שטרן-כוכבי (ממנהיגי ציוני רומניה) ודודם של פרופ' משה אבלס (חוקר מוח, חתן פרס א.מ.ת) ומשה כוכבי (ארכאולוג). חוק מלוה חובה: תשי"ג-1953, ירושלים : המדפיס הממשלתי, תשי"ד. מפעל הפיס : סקירה על מהות ופעולות אוקטובר 1951 - מרץ 1958. תל אביב: (חמו"ל, תשי"ח). קסם המספרים תל אביב : עקד, (1975). אישים וזמנים, רמת גן : מסדה, (1975). פרשת נתן ליכטר תל אביב : ברונפמן, (1976). יהודה אריאל - (ל. גולד) - בשנה העשירית למותו. (תל אביב : דפוס א’ אפרים, 1976). עיירתי הרלאו – "תמורות", סיוון-אב תשל"ו, עמ' 12-3. זיכרונות: מאבק חיי, רמת גן: מסדה, (1970). תורגם לרומנית, 1979. אישים בישראל, בעריכת אלף אבנון, ירושלים, המכון להוצאה לאור בישראל, 1966. Who's Who in Israel, edited by Peretz Dagan, Tel-Aviv, Israel Publishing House, 1952. Who's Who – Israel, edited by Peretz Dagan, Tel-Aviv, Israel Press, 1958. Who's Who – Israel, Tel-Aviv, Mamut, 1966. רשימת הפרסומים של מיכאל לנדאו, בקטלוג הספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "מיכאל לנדאו", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2951 ל. קופרשטיין, מיכאל לנדאו מספר על חייו, מעריב, 15 בינואר 1971 מיכאל לנדאו, דף שער בספרייה הלאומית הקרן ע"ש מיכאל לנדאו.
דג שמש

דג שמש (שם מדעי: Mola) הוא סוג הדגים הגדולים בעולם. הם משתייכים למשפחת דגי שמש שבסדרת הנפוחיתאים. הגדול בבני הסוג הוא דג שמש מגובשש ששוקל 1,000–2,300 קילוגרם (2,200–5,100 ליברות) ואורכו 4.6 מטרים (15 רגל). הוא בנוי בצורה עגולה עם שני סנפירים גדולים העוזרים לדג לנוע. הדג בעל עור חסר קשקשים והוא יכול לצלול לעומק רב בחיפושים תמידיים באוקיינוס אחר מזון. הם ניזונים בעיקר על מדוזות או על סלפות, אך גם מדגים קטנים וסרטנים קטנים. דג שמש מגובשש (Mola mola) דג שמש דרומי (Mola ramsayi) דג שמש ברדסי (Mola tecta) מדיה וקבצים בנושא דג שמש בוויקישיתוף דג שמש, באתר ITIS (באנגלית) דג שמש, באתר NCBI (באנגלית) דג שמש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דג שמש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דג שמש, באתר GBIF (באנגלית) animal/sunfish דג שמש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דּוֹר – פרק זמן ומי שמתקיימים במהלכו (ומונחים מושאלים) דּוֹר בדמוגרפיה ובסוציולוגיה: כלל בני האדם השייכים לשכבת גיל מסוימת, בדרך כלל בת כ-20 שנה בביולוגיה: סך כל היצורים החיים המחוברים בסדר עולה או יורד לאותה שושלת גנטית דור (פיזיקת חלקיקים) – סיווג של חלקיקי היסוד: הקווארקים והלפטונים דור (טכנולוגיה) – תקופת הזמן ורמת התחכום, הפונקציונליות והביצועים של טכנולוגיה מסוימת או של ענף טכנולוגי ספציפי בין קפיצות טכנולוגיות מקומות תל דור – תל קדום המזוהה עם העיר המקראית דוֹר (במקור דֹּאר, נקרא גם דורה ודורוס) דור (מושב) – מושב באזור הצפון, על אדמות טנטורה, סמוך לתל דור חוף דור-הבונים – רצועת חוף הכוללת את חוף הבונים ואת חוף דור (כונה בעבר חוף טנטורה) דור (אי) – אחד מאיי חוף דור ומעגן מיכאל עין דור (אתר מקראי) – יישוב עתיק בעמק יזרעאל עין דור – קיבוץ ישראלי בקרבת הזיהוי של האתר המקראי אחר "מפלגת דור – מפלגת הגמלאים החדשה", "מפלגת דור בוני הארץ" – מגלגולי מפלגת הגמלאים דור אלון אנרגיה בישראל (1988) – חברת אנרגיה דוֹרִים – עם שחי בעבר ביוון דּוּר (בוטניקה) – חלק בצמח דוור (דַּוָּר) – אדם שתפקידו להעביר מכתבים וחבילות בדואר אישים שזה שם משפחתם אבי דור – זמר ישראלי, חבר שלישיית "הופה היי" אפרת דור – שחקנית ישראלית דורית דור – סמנכ"לית בחברת צ'ק פוינט יובל דור – זמר ומלחין, חבר להקת "הכל עובר חביבי" יצחק דור – ראש ישיבת חורב ואיש ציבור מירי דור – משוררת וסופרת ילדים משה דור – משורר עברי, עורך ומתרגם עומרי דור – קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, מפקד בסיס פלמחים אישים ששמם הפרטי הוא דור דורות (פירושונים) בן דור (פירושונים)
פרתנוקרפיה

פַּרְתֵנוֹקַרְפְּיָה ובעברית, רְבִיַּת בְּתוּלִים או אַל-זֶרַע היא תהליך ייצור הפירות באופן טבעי או מלאכותי, ללא הפריה מוקדמת בשחלות. פירות מואבקים ומופרים הם בעלי זרעים ואילו פירות פרתנוקרפיים הם חסרי זרעים (על כן, נקראים בעברית פירות אַל-זֶרַע). מסתבר כי פרתנוקרפיה טבעית אינה אלא מוטציה הגורמת להפרדת תהליך התפתחות הפרי מתלותו במנגנוני הפיקוח ההורמונלי של הזרע. פרתנוקרפיה מושרית היא יצירת פירות ללא זרעים על ידי טיפולים הורמונליים חיצוניים כגון: ריסוסים באוקסין, בג'יברלין או בציטוקינין. פירות פרתנוקרפיים אינם מסוגלים להתרבות באופן עצמאי. מקרה פרטי של פרתנוקרפיה הוא גדילת פלפל קטן בתוך פלפל גדול יותר. המדענים לא הצליחו להגיע לכלל מסקנה מהו מקור התופעה, אך נפסלו ההשערות כי הדבר קשור בתנאי טמפרטורה מתאימים או בחומרים מזינים המצויים בפלפל. פלפל הגדל בתוך פלפל אחר יכול להיות מעוקם ומעוות, אך גם יכול להתפתח בצורה תקינה לחלוטין. פרתנוקרפיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אַל-זֶרַע במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית Karan Davis Cutler, Have you ever found a pepper inside a pepper?, The Christian Science Monitor, April 1, 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית חינוך לילדי עובדים

בית חינוך לילדי עובדים היה כינויים של מספר בתי ספר יסודיים שהשתייכו לזרם העובדים בחינוך. הראשון בהם נוסד ב-1923. האם התכוונתם ל... בית חינוך לילדי עובדים א' – בית ספר יסודי שנוסד ב-1924 בתל אביב כבית ספר ניסיוני שמטרתו לשלב סוציאליזם וחינוך עברי בית החינוך ע"ש א"ד גורדון – בית ספר יסודי שנוסד ב-1931 בתל אביב בית חינוך לילדי עובדים (חדרה) – בית ספר יסודי שנוסד בשנת 1934 בחדרה, כיום בית הספר הממלכתי על שם חיים ארלוזורוב בית חינוך לילדי עובדים על שם חיים ארלוזורוב (ירושלים) – כיום בית הספר הניסויי ירושלים ברחוב הלל בית הספר לילדי עובדים (נשר) – כיום בית הספר היסודי בית יהושע בנשר, נוסד ב-1928
AnyDVD

AnyDVD הוא מנהל התקן במערכת חלונות אשר מאפשרת לנטרל את כל ההגנות (הישנות והחדשות) על גבי תקליטורי DVD ו-CD לצורך גיבויים בעזרת כל תוכנת צריבה על גבי מדיות ריקות. התוכנה מסוגלת להסיר את הגבלות השיוך הגיאגרפי (regions) על גבי התקליטור ולעוקף את מגננות ההצפנה. בעזרת עדכון מיוחד, התוכנה מסוגלת גם לעשות אותו הדבר על דיסקים מסוג HD-DVD ו-Blu-ray. התוכנה עובדת ברקע במקביל לתוכנת הצריבה בה משתמשים לצורך הגיבוי. בנוסף להסרת ההגבלות הדיגיטליות, AnyDVD גם מסירה את ההגנה של Macrovision אשר נועדה במקור למנוע העתקה אנלוגית של הדיסק. מניעת העתקות אנלוגיות של הדיסקים נועדו במקור למנוע העתקה של התוכן באיכות גבוהה. AnyDVD מסוגל גם להסיר הגנות על גבי תקליטורי מוזיקה לצורך גיבוי. התוכנה פותחה על ידי חברת SlySoft אשר משרדיה ממוקמים באנטיגואה וברבודה. אתר האינטרנט הרשמי של AnyDVD תוכנת השבוע: AnyDVD פורסם באתר וואלה ב-4 במרץ 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכנסייה האתיופית

האם התכוונתם ל... הכנסייה האורתודוקסית האתיופית – הארגון הדתי הנוצרי המרכזי של אתיופיה קידאנה מהרת – מבנה כנסייה ברחוב אתיופיה ירושלים, נקרא בפי כל "הכנסייה האתיופית"
ג'ינקס

המילה ג'ינקס משמשת כמין משחק במילים לילדים ונוער. כאשר שני ילדים או יותר הוגים מילה כלשהי בו-זמנית, או מגלים כי לשניהם חפץ או בגד זהה, אחד מהם יכול לומר לאחר את מילת הקוד "ג'ינקס". בעקבות זאת על הילד האחר עשויה להיות מוטלת מטלה או הגבלה כתוצאה מכך. מטלה נפוצה היא להעניק לילד הראשון שקל על כל מילה. הגבלה נפוצה היא איסור דיבור, עד ששמו של הילד האחר מבוטא על ידי אחד מהילדים האחרים (במקרה או במתכוון). במקרה בו הילד דיבר לפני ששמו נאמר בקול - הוא מחויב להעניק ממתק, או להבדיל (בגרסאות האלימות), הוא "זוכה" למכה מהילד שקרא במילת הקוד. בישראל מוכר המשחק בשמות אחרים (ראו להלן). את המשחק אפשר לשחק כבדרך אגב, כלומר כאשר בדרך מקרה מגיעים הילדים למצב של צירוף מקרים בו ניתן להפעיל את מילת הקוד. תזמון המילה יכול להיות במשך ה-5 דקות הקרובות. עם זאת, המשחק עשוי להתחיל כרוח סערה - כעיסוק אינטנסיבי לקבוצת ילדים, לאחר שהתוודעה לאפשרויות הגלומות במשחק (השגת ממתקים). ילדים עשויים לדחוף במכוון להגעה למצב בו שניהם הוגים את אותה מילה בו-זמנית. למשל, הם עשויים לשאול שאלה שהתשובה עליה ידועה, כגון "כמה זה שתיים ועוד שתיים". מילת הקוד "ג'ינקס" עברה שינויים רבים בגלגוליה ברחבי הארץ. עם זאת, מקור המילה מאנגלית: Jinx, שמשמעה מזל רע או דבר הגורם למזל רע. מקורה של מילה זו בשפה האנגלית אינו ברור. ייתכן כי מקור המילה בשמו הלטיני של הסבראש (Jynx), ציפור המסוגלת לסובב את צווארה בכ-180 מעלות, ונחשבת כקשורה בכשפים. מקור אחר למילה הוא שיר עממי אמריקאי על קפטן ג'ינקס שמזלו רע, ועל שרשרות של מקרי ביש שהוא עובר. בישראל זכה המשחק לשמות שונים ומגוונים, אשר משתנים כתלות במקום ובתקופה, וחלקם מהווים סילוף של המילה "ג'ינקס". "מילת הקוד" אותה יש לומר בעת "הפעלת" המשחק כוללת בגרסאות שונות של המשחק את המילים "ג'ינס פרטי", "ג'ינס פרטי שלי", "טוגנים", "צ'יפס עליך", "דיפס", "צ'יק", "סטופ" (המילה האנגלית ל"עצור"), "טיפ", "טיפ פרטי", "ביס פרטי", ״סטופ ג׳ינס פרטי״, ״צ׳יפס צ׳יגלה מסטיק פרטי״, ״מסטיק פרטי״, ״צ׳יפס מסטיק פרטי״, ״נוקנוקיה״ ועוד. לעיתים מתווסף למילת הקוד גם שם של ממתק ("מסטיק בזוקה", "מקופלת") - המציין כי המפר את שתיקתו מחויב בהענקת הממתק למי שקרא במילת הקוד. פעם שלישית גלידה Barrett, Grant (16 באפריל 2008). "Jinx and padiddle". The Star. נבדק ב-12 ביולי 2013. {{cite news}}: (עזרה) McSpaden, Cheri (13 ביולי 2008). "Even Johnny Depp got jinxed". The Holland Sentinel. נבדק ב-12 ביולי 2013. {{cite news}}: (עזרה) December 17, 2006 comic strip from Big Nate in which the characters play a game of Jinx
אל באנדי

אל באנדי (באנגלית: Al Bundy) הוא דמות בדיונית מקומדיית המצבים האמריקאית "נשואים פלוס", ששודרה בשנים 1987–1997. הדמות גולמה על ידי השחקן אד אוניל. אל למד בצעירותו בתיכון על שם ג'יימס פולק, והיה שם כוכב פוטבול. לאחר שעזב הפך שמו של אל לאגדה בתיכון. אל היה אמור לקבל מלגת אתלטיקה, אך שבר את רגלו. על פי פרק 17 בעונה השלישית, הדבר קרה בשל התערבות, לפיה אל לא יוכל לקפוץ מעל למכונית שנוסעת במהירות של שמונים קילומטר לשעה. לאחר הפציעה, נאלץ אל לוותר על קריירה בתחום הספורט, והפך למוכר נעליים בחנות הנעליים של גארי, עבודה אותה הוא מתעב. אל נאלץ להתחתן עם פגי וונקר (מאחד הפרקים עולה כי הסיבה לחתונה היא שהוא הכניס אותה להיריון). לאל נולדו מפגי שני ילדים: קלי ובאד. כתוצאה משנאתו אל פגי, הוא הקים את אגודת "נו מא'אם" ("לא גברתי") - National Organization Of Man Against Amazonian Masterhood, המיועדת לאנשים שסולדים מנשותיהם. אל באנדי הוא דמות של מפסידן, ציני וממורמר. אל הוא אדם סרקסטי, השונא את חייו ואשתו, המפגין לעיתים נדירות בלבד אכפתיות כלפי ילדיו. אל נאלץ לעבוד כמוכר נעלי נשים, עבודה אותה הוא מתעב (אף על פי שהוא דואג לשמור עליה), אך מנצל אותה על מנת לפלרטט עם בחורות צעירות ויפות. את השכר המועט אותו הוא מרוויח מבזבזת פגי על חפצים חסרי תועלת. בין הנאותיו היחידות בחיים, ניתן למנות צחוק על נשים שמנות שמגיעות לחנות הנעליים וצפייה בסדרת הטלוויזיה "Psycho Dad". בנוסף לבני משפחתו, הוא בז גם לשכנתו הפמיניסטית מארסי, ולעיתים גם לועג לבעליה המתחלפים (סטיב רודס בעונות הראשונות ולאחר שעזב, גם לג'פרסון דארסי). אל נראה לעיתים קרובות עם יד אחת בתוך מכנסיו. לאל יש הרגל לשהות זמן רב בשירותים, ולרוב הוא הולך לשם עם עיתון. קרוביו של אל מתארים אותו כאדם לא היגייני וקמצן. למרות היותו דמות של מפסידן, יש לו רגעים קטנים של ניצחונות. כמו כן, על אף היותו בן 40+, הוא עדיין בכושר פיזי גבוה יחסית, ונוהג להכות את חבריה המפוקפקים של בתו, קלי ולהתקוטט במועדון החשפנות ובנסיבות אחרות. Married... with Prom Queen: Part 1, 1989-04-23, נבדק ב-2022-07-30
דו-סוכר

דו-סוכר (בלועזית: דיסכריד – Disaccharide) הוא פחמימה המורכבת משתי מולקולות של חד-סוכר. הדו־סוכרים נוצרים לרוב על ידי תגובות דחיסה (קונדנסציה) של חד-סוכרים. סיווגם מתבצע על פי מולקולות החד-סוכר שמהן הם בנויים ועל פי טיב הקשר בין שתי אבני הבניין – מספרי הפחמנים המחוברים והאיזומריה – אלפא או בטא. ניתן לפרק דו-סוכר לחד-סוכרים המרכיבים אותו על ידי הידרוליזה. בדומה לחד-סוכרים, הדו-סוכרים הם לרוב מתוקים, מסיסים וגבישיים. חלקם מתקבלים כתוצאה מפירוק רב-סוכרים. הדו-סוכרים הנפוצים בטבע הם: סוכרוז (סוכר לבן) – מורכב ממולקולת גלוקוז ומולקולת פרוקטוז. לקטוז (סוכר חלב) – מורכב ממולקולת גלוקוז ומולקולת גלקטוז. מלטוז (סוכר לתת) – תוצר פירוק של עמילן המורכב משתי מולקולות גלוקוז המחוברות בקשר 1–4 אלפא. טרהלוז – מצוי במספר פטריות ומורכב משתי מולקולות גלוקוז המחוברות בקשר 1–1 אלפא. צלוביוז – תוצר פירוק תאית המורכב משתי מולקולות גלוקוז המחוברות בקשר 1–4 בטא. מדיה וקבצים בנושא דו-סוכר בוויקישיתוף דו-סוכר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC), IUPAC - disaccharides (D01776), goldbook.iupac.org Professor Patricia Shapley, Disaccharides -, ‏2012 Pratiksha Chaudhary, Disaccharides: Definition, classification, examples, and 4 reliable function, ‏February 3, 2023 What happens to disaccharides during digestion?, Sugarnutrition resource center, ‏17 March 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולדז'יך ניידלי

אולדז'יך ניידלי (בצ'כית: Oldřich Nejedlý‏; 26 בדצמבר 1909 – 11 ביוני 1990) היה כדורגלן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת החלוץ עבור נבחרת צ'כוסלובקיה. ניידלי שיחק במדי נבחרתו במונדיאל 1934 ובמונדיאל 1938. הוא היה אחד מהמבקיעים הבולטים בטורניר שנערך ב-1934 עם חמישה שערים. הישג זה זכה להכרה רשמית מפיפ"א בנובמבר 2006, לאחר שקודם לכן נזקפו לזכותו ארבעה שערים, ובכך הוא היה המבקיע המצטיין ביחד עם אנג'לו סקיאביו מנבחרת איטליה ואדמונד קונן מנבחרת גרמניה. ניידלי הבקיע שני שערים נוספים ב-1938, ובסך הכל כבש 29 שערים במדי הנבחרת. ברבע גמר מונדיאל 1938 הוא שבר את רגלו במהלך אחד המשחקים האלימים ביותר בתולדות הטורניר נגד ברזיל, פציעה שגמרה לו את הקריירה. ניידלי שיחק במרבית הקריירה שלו עבור קבוצת ספרטה פראג, ובסך הכל הבקיע במדיה 162 שערי ליגה. הוא זכה עימה ב-4 תוארי ליגה וגם בגביע מיטרופה של 1935. ספרטה פראג אליפות צ'כוסלובקיה (4): 1932, 1936, 1938, 1939 גביע מיטרופה: 1935 נבחרת צ'כוסלובקיה סגנית מונדיאל 1934 אישיים כדור הארד של המונדיאל: 1934 נעל הזהב של המונדיאל: 1934 (5 שערים) מדיה וקבצים בנושא אולדז'יך ניידלי בוויקישיתוף אולדז'יך ניידלי, באתר Transfermarkt אולדז'יך ניידלי, באתר National Football Teams אולדז'יך ניידלי, באתר FootballDatabase.eu ביוגרפיה של ניידלי באתר אוהדים של ספרטה פראג (בצ'כית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.