laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדרס אוגוסטו מנדוסה

אנדרס אוגוסטו מנדוסה אסבדו (בספרדית: Andrés Augusto Mendoza Azevedo; נולד ב-26 באפריל 1978) הוא כדורגלן עבר פרואני ששיחק בעמדת החלוץ. אחרי שנכשלה נבחרת פרו בניסיונות ההעפלה למונדיאל 2006, נקרא מנדוסה נקרא לסגל בידי מאמן פרו לשעבר חוליו ססאר אוריבה לשני משחקי ידידות מול אקוודור ביוני 2007. הוא שותף כמחליף במשחק הראשון מול שכניו הצפוניים בו ניצחה קבוצתו, והוא פתח בהרכב במשחק השני מול אקוואדור, בו הפסידה פרו 2-0. הוא ידוע בכינויים "אל קונדור" או "לה פנתרה". ב-7 בדצמבר 2007, הוא נמצא אשם בהבאת נשים ומשקאות חריפים לבית המלון בו שהתה הנבחרת יומיים לפני משחק החוץ מול אקוואדור בו פרו הובסה בתוצאה 5-1. אירוע זה גרם להשעייתו מהנבחרת. לאחר תקופה קצרה בבוקרשט חתם במונרקס מורליה. החל מ-2014 משחק באליאנזה אוניברסידד. מדיה וקבצים בנושא אנדרס אוגוסטו מנדוסה בוויקישיתוף אנדרס אוגוסטו מנדוסה, באתר Transfermarkt אנדרס אוגוסטו מנדוסה, באתר Soccerway אנדרס אוגוסטו מנדוסה, באתר WorldFootball.net אנדרס אוגוסטו מנדוסה, באתר National Football Teams אנדרס אוגוסטו מנדוסה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיגאלי

קיגאלי (באנגלית: Kigali) היא בירת רואנדה. אוכלוסיית העיר הוערכה במיליון נפש נכון ל-2006. קיגאלי היא המרכז הפוליטי, הכלכלי, התחבורתי והתרבותי של רואנדה, והיא העיר היחידה במדינה שמספר תושביה עולה על 100 אלף. קיגאלי היא אחת מחמש יחידות-משנה אזוריות של רואנדה, במעמד השווה לזה של ארבע הפרובינציות שלהן מחולקת המדינה. העיר מחולקת לשלושה מחוזות. העיר ממוקמת מעט מדרום לקו המשווה, במרכזה של רואנדה. היא בנויה על ארבעה רכסים, על גבעות שגובהם בין 1433 ל - 1645 מטרים מעל פני הים. בתי התושבים האמידים יותר ומבני הציבור והמשרדים מתרכזים בגבעות, והתושבים העניים מתגוררים בעמקים שביניהן. העיר מוקפת בפסגות גבוהות יותר, ובהן הר קיגאלי המתנשא לגובה 1,850 מטרים, והיא מתפשטת בהדרגה בכיוונן. הרום הגבוה ממתן את השפעת קו הרוחב הטרופי, ולכן הטמפרטורות אינן עולות בדרך כלל על 25 מעלות צלזיוס. גשם יורד בעיקר בשתי עונות גשומות מובחנות, מאוקטובר עד נובמבר וממרץ עד מאי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-1000 מילימטרים. קיגאלי לא הייתה בירתה ההיסטורית של ממלכת רואנדה בתקופה שקדמה לקולוניאליזם. היא נוסדה בשנת 1907 בידי האימפריה הגרמנית ששלטה באזור זה. הגרמנים, שנוכחותם ברואנדה הייתה דלה, הקימו במקום תחנה מסחרית ובסיס צבאי. ב-1916 נכבשה רואנדה בידי הבלגים. תחת שלטונם התפתחה קיגאלי במידה מועטה, ואוכלוסייתה מנתה כמה אלפים כאשר רואנדה זכתה בעצמאות בשנת 1962. עם קבלת העצמאות הפכה קיגאלי לבירת המדינה, בזכות מיקומה המרכזי, ומאז התפתחה במהירות. רצח העם ברואנדה החל ב-7 באפריל 1994 בקיגאלי, והתפשט במהירות רבה לאזורים הכפריים. בקיגאלי נמשכו מעשי הטבח עד נפילתה בידי כוחות המורדים מן החזית הפטריוטית הרואנדית בתחילת יולי. העיר ניזוקה בלחימה, אך הנזקים הפיזיים תוקנו זמן קצר לאחר המלחמה. התחבורה הציבורית בתוך עיר נעשית על ידי מוניות ומוניות שירות, וכן מוניות-אופנוע. קיגאלי מצויה במוקד רשת הכבישים ברואנדה וקווי אוטובוס ומיניבוס מחברים אותה עם כל ערי המדינה. קווי אוטובוסים בינלאומיים מחברים את קיגאלי עם קמפאלה, בוג'ומבורה, דאר א-סלאם וניירובי, וכן עם ערים במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בעיר שוכן נמל התעופה הבין-לאומי קיגאלי שדרכו פועלות טיסות נוסעים למדינות שונות באפריקה, באסיה, באירופה ובמזרח התיכון. החל משנת 2019 מפעילה חברת התעופה הלאומית של רואנדה, רואנדאייר, טיסות נוסעים סדירות לנמל התעופה בן-גוריון בתל אביב. לצד העיר בוטרה בדרום, בה שוכנת האוניברסיטה הלאומית של רואנדה, בקיגאלי שוכנים מספר מוסדות להשכלה גבוהה: מכון קיגאלי לטכנולוגיה ומדע (Kigali Institute of Science and Technology - KIST) האוניברסיטה החופשית של קיגאלי האוניברסיטה האדוונטיסטית של מרכז אפריקה כמו כן, ממוקמים בעיר בתי הספר הלאומיים לרפואה, לסיוד ולבנקאות. בשנת 2006 קרול קרמרה הקימה בעיר מרכז לאמנות שהתפתח עם הזמן לתיאטרון הראשון בעיר. אתר התיירות המרכזי של העיר הוא אתר ההנצחה לרצח העם קיגאלי בשכונת גיסוזי שנבנה בהשראה חלקית של מוזיאון יד ושם בירושלים. האתר כולל מוזיאון עם תערוכת קבע ותערוכות מתחלפות וגן שבו נבנו קברי אחים לאלפי הנרצחים. רוב הבנייה בעיר היא מודרנית ורק מיעוט מן מבנים מהתקופה הקולוניאלית שרדו את הזמן. למרות מיעוט אתרי תיירות מובהקים, העיר אטרקטיביות לתיירים בגלל מיקומה על הגבעות, רמת הביטחון האישי הגבוהה יחסית, אפשרויות הבילוי הרבות, התשתיות הטובות, הניקיון והירק בו היא טובלת. אתר האינטרנט הרשמי של קיגאלי (באנגלית, צרפתית, קינירואנדה) קיגאלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיגאלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איסרניה (נפה)

נפת איסרניה (באיטלקית: Provincia di Isernia) היא נפה בצפונו של מחוז מוליזה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 1,529 קמ"ר, בירתה בעיר איסרניה ובשנת 2001 התגוררו בה 89,775 תושבים. היא גובלת בנפת ל'אקווילה ובנפת קייטי במחוז אברוצו בצפון, בנפת קמפובאסו במחוז מוליזה בדרום, בנפת קזרטה במחוז קמפניה בדרום ובנפת פרוזינונה במחוז לאציו במערב. מדיה וקבצים בנושא איסרניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איסרניה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמפובאסו (נפה)

נפת קמפובאסו (באיטלקית: Provincia di Campobasso) היא נפה בדרומו של מחוז מוליזה שבאיטליה. שטחה של הנפה חופף פחות או יותר לשטחה של נפת "קוֹנְטָּדוֹ דִּי מוֹליזֶה" ( Contado di Molise). נפת קונטדו די מוליזה התקיימה בממלכת נאפולי ובממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1840 התגוררו בה 10,071 נפש. בירת הנפה הייתה קמפובאסו. סמל נפת קונטדו די מוליזה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום נפת קונטדו די מוליזה בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 הנפה משתרעת על שטח של 2,909 קמ"ר, בירתה בעיר קמפובאסו ובשנת 2001 התגוררו בה 230,692 תושבים. היא גובלת בנפת קייטי במחוז אברוצו בצפון, בנפת פוג'יה במחוז פוליה בדרום-מזרח, בנפת בנוונטו ובנפת קזרטה במחוז קמפניה בדרום, בנפת איסרניה במחוז מוליזה במערב ובים האדריאטי בצפון-מזרח. מדיה וקבצים בנושא קמפובאסו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קמפובאסו ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוקר

סוקר הוא אדם העורך סקרים. סוקרים עובדים בדרך כלל במכון מחקר, הפועל בשירותו של מזמין הסקר, או במסגרת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. לעיתים מהווה הסקר חלק מעבודת מחקר, והסוקר הוא אחד מעורכי המחקר. את הסקר מבצע הסוקר באמצעות הטלפון ("סוקר טלפוני"), או פנים אל פנים (במקרה זה הסוקר מכונה "סוקר שטח"). הסוקר יוצר קשר עם הנסקר הפוטנציאלי, ומבקש את שיתוף הפעולה שלו. לסוקר הפועל מכוח חוק פקודת הסטטיסטיקה (למשל סוקר העורך מפקד אוכלוסין) חובה לענות. במקרים אחרים ההיענות לסוקר היא וולונטרית, ולעיתים הסוקר מציע תמורה לשם השגת שיתוף פעולה. כאשר יש שיתוף פעולה, מציג הסוקר שאלות שהוכנו מראש על ידי שולחו. על הסוקר להיות מסוגל להקריא את השאלות בבהירות וברהיטות ולכן העבודה אינה מתאימה לאדם הסובל מגמגום או מבעיות דיקציה אחרות. עבודתו מצריכה סבלנות רבה ואורך רוח, משום שעליו לחזור על אותן שאלות שוב ושוב, והוא נתקל בסירובים רבים, וחווה נטישה של מרואיינים באמצע הסקר. הסוקר הטלפוני מקבל רשימת טלפונים אקראית או רשימה של אנשים בעלי מכנה משותף (לקוחותיה של החברה שהזמינה את הסקר וכדומה) - ועליו לתעד מה הייתה תוצאתה של כל שיחה: שיחה ללא מענה, מספר שגוי, משיבון וכדומה. תוצאות הסקר מוזנות לשאלונים מודפסים, או אל מערכת מידע, וכך מועברות לשולחו של הסוקר, המבצע את ניתוח הנתונים, לרוב על ידי סטטיסטיקאי. בדרך כלל הסוקר הטלפוני כפוף לאחראי משמרת שמפקח על עבודתו, במטרה לוודא שהוא מבצע אותה כנדרש. לעיתים נערכת האזנה לשיחות הסקר, לשם בדיקת איכותן. במקרה של סוקר שטח, הפיקוח יכול להתבצע על ידי "נסקר סמוי". פעמים רבות עבודתו של הסוקר היא עבודה זמנית, לשם עריכתו של סקר מסוים. מדיה וקבצים בנושא סוקר בוויקישיתוף סוקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סקרי דעת קהל, דף שער בספרייה הלאומית
ל'אקווילה (נפה)

נפת ל'אקווילה (באיטלקית: Provincia di L'Aquila) היא נפה במערבו של מחוז אברוצו שבאיטליה. שטחה של הנפה חופף פחות או יותר לשטחה של נפת "אברוצו אולטריורה סקונדו" (באיטלקית: Abruzzo Ulteriore Secondo) .שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " אברוציום אולטרה פלומן פיסקאריה " ( Aprutium ultra flumen Piscariae) שמשמעה "אברוצו בצדו השני של נהר אטרנו-פסקארה (Fiume Aterno-Pescara)". נפת התקיימה בממלכת נאפולי ובממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1840 התגוררו בה 9,500 נפש. בירת הנפה הייתה העיר ל'אקווילה. ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי, ועקב כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה, ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת. נפת אברוצו אולטריורה סקונדו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום סמל נפת אברוצו אולטריורה סקונדו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 היא משתרעת על שטח של 5,034 קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה 297,592 נפש. בירתה של הנפה בעיר ל'אקווילה. הנפה גובלת בנפת טראמו במחוז אברוצו בצפון, בנפת פסקארה ובנפת קייטי במחוז אברוצו במזרח, בנפת איסרניה במחוז מוליזה בדרום-מזרח, בנפת פרוזינונה ובנפת רומא ובנפת ריאטי במחוז לאציו במערב. מדיה וקבצים בנושא ל'אקווילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ל'אקווילה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחש מים (קבוצת כוכבים)

קבוצת הכוכבים נחש מים היא קבוצת הכוכבים הגדולה ביותר מבין 88 הקבוצות והיא משתרעת לאורך יותר מ-100° מראשה ועד לקצה זנבה. אף על פי כן, זו קבוצה לא מרשימה במיוחד ובה רק שני כוכבים עם בהירות נראית בדרגה מתחת ל-3. הקבוצה היא אחת מ-48 הקבוצות שהוגדרו על ידי תלמי. α בנחש מים (אלפארד) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה. זהו ענק כתום שבהירותו הנראית היא מדרגה 2. γ בנחש מים הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה. זהו ענק צהוב עם בהירות מדרגה 3. R בנחש מים הוא ענק אדום ומשתנה מירה, שבהירותו נעה בין דרגה 4 לדרגה 10 במחזוריות של 386 ימים. U בנחש מים הוא כוכב משתנה לא-סדיר איטי בצבע אדום שבהירותו משתנה בין דרגות 5 ו-6. ε בנחש מים הוא כוכב כפול המורכב מכוכב צהוב בבהירות מדרגה 3 ובן זוג כחול מדרגה 7. M48 הוא צביר פתוח בהיר יחסית המכיל כ-80 כוכבים בבהירות מדרגה 9 וחלשים יותר, המסודרים בצורת משולש. M68 הוא צביר כדורי הנמצא במרחק של כ-33,000 שנות אור וניתן לצפייה באמצעות משקפת. גלקסיית גלגל הרוח הדרומית (M83) היא גלקסיית מוט ספירלית הנמצאת במרחק כ-15 מיליון שנות אור מכדור הארץ ושייכת לקבוצת M83 שנקראת על שמה. הגלקסיה בהירה יחסית וניתן לראותה באמצעות משקפת. NGC 3242 היא ערפילית פלנטרית בבהירות מדרגה 9. הערפילית נראית בטלסקופ כדיסקה בצבע כחול-ירקרק ומכונה "הרוח של צדק" בשל המראה הדומה לכוכב הלכת כפי שהוא נראה בטלסקופ. ESO 510-G13 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-150 מיליון שנות אור מכדור הארץ. ענן האבק המשווני מעוקם במידה משמעותית, דבר היכול לציין ש-ESO 510-G13 הושפעה על ידי גלקסיה אחרת. אם זה המקרה, גלקסיה זו תספק הדגמה מצוינת לעיוותים שנגרמים על ידי גלקסיות המשפיעות אחת על השנייה. במיתולוגיה היוונית זוהתה הקבוצה עם הידרה - המפלצת מרובת הראשים שחוסלה על ידי הרקולס באחת מ-12 המטלות שלו. באגדה אחרת היא זוהתה עם נחש המים שהביא העורב כאשר נשלח על ידי אפולו להביא מים בגביע מהנהר אך התמהמה בדרכו וחיפש תירוץ לאיחור. אפולו, שכעס על האיחור ועל השקר, קיבע כעונש את העורב, הגביע ונחש המים כקבוצות כוכבים סמוכות בשמים. מדיה וקבצים בנושא נחש מים בוויקישיתוף נחש מים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דייוויד וייט

דייוויד וייט (אנגלית: David K. Wyatt‏; 21 בספטמבר 1937 - 15 בנובמבר 2006) היה היסטוריון אמריקאי, שהתמחה בנושאי דרום-מזרח אסיה, במיוחד בתאילנד. ספרו תאילנד: היסטוריה קצרה (Thailand. A Short History) מהווה ספר יסוד על ההיסטוריה של תאילנד בשפה האנגלית. נולד בפיצ'בורג שבמסצ'וסטס וגדל באיווה. וייט למד פילוסופיה באוניברסיטת הרווארד, שם הוא קיבל את התואר הראשון שלו ב-1959. הוא המשיך ללמוד באוניברסיטת בוסטון, שם הוא קיבל מאסטר בהיסטוריה בשנת 1960. הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קורנל ב-1966. לפני סיום לימודי הדוקטורט הוא קיבל משרה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון שם הוא לימד עד 1968. לאחר שנת הוראה באוניברסיטת מישיגן הוא שב למחלקה להיסטוריה שבאוניברסיטת קורנל ב-1969, ושירת במשך זמן מה כראש המחלקה, שם הוא נותר עד לפרישתו בשנת 2002. באוקטובר 2005 הוא מכר את ספרייתו המכילה 15,000 כרכים לאוסף מזרח אסיה של אוניברסיטת אוהיו. וייט אובחן ב-1995 כחולה בטרשת נפוצה והמשיך לעבוד במרץ עד למותו. הוא נפטר מכשל בתפקוד ריאותיו ומכשל בתפקוד הלב במעון מרפא באיתקא שבניו יורק. הוא הותיר אחריו את אשתו אלין וילסון וייט ושלושה בנים. The Politics of Reform in Thailand, 1969 Thailand: A Short History, 1984, 2003. ISBN 978-0-300-08475-7 Siam in Mind, 2002. ISBN 978-974-7551-72-3 הוא אף תרגם מספר ספרים מתאית לאנגלית. דייוויד וייט, ברשת החברתית Goodreads ספרייתו של וייט באוניברסיטת אוהיו הודעה על פטירתו בדה ניישן הודעת פטירה, בניו יורק טיימס
לווייתן (קבוצת כוכבים)

קבוצת הכוכבים לוויתן היא קבוצה גדולה על קו המשווה השמימי באזור של קבוצות "מים" נוספות כמו הנהר, דגים ודלי. τ בלווייתן הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב במרחק של 11.7 שנות אור הנראה לעין בבהירות מדרגה 3.5, אחד הכוכבים הקרובים ביותר והדומים ביותר לשמש. מירה (ο בלווייתן) הוא הכוכב המשתנה הראשון שהתגלה. הכוכב משנה את בהירותו במחזוריות של 331 ימים ונע בין דרגה 3, אז ניתן לראותו בעין, לדרגה 9, אז ניתן לראותו בטלסקופ בלבד. השתנותו של הכוכב התגלתה בשנת 1596 על ידי האסטרונום ההולנדי דוד פבריציוס וחיזקה את המהפכה הקופרניקית שסתרה את הטענה שהשמים אינם משתנים. דנב קאיטוס, מכונה גם דיפדה (β בלווייתן) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה עם בהירות מדרגה 2. מנקר (α בלוויתן) הוא ענק אדום משתנה לא-סדיר איטי עם בהירות מדרגה 2.5. גליזה 65 הוא כוכב כפול המורכב מזוג ננסים אדומים עם בהירות כוללת מדרגה 12 במרחק של כ-8.7 שנות אור. זו אחת ממערכות הכוכבים הקרובות ביותר למערכת השמש. GJ 1005 (נקרא גם LHS 1047) הוא כוכב כפול אשר כולל שני ננסים אדומים, המערכת ממוקמת במרחק של 19.58 שנות אור (6 פארסק) מכדור הארץ. בקבוצה נמצאות מספר גלקסיות: M77 היא הבהירה שבהן, זו גלקסיה ספירלית עם בהירות מדרגה 9 סמוך ל-δ בלווייתן. NGC 247 היא גלקסיה ספירלית נוספת עם בהירות מדרגה 9, שנמצאת כ-3 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב דנב קאיטוס. גלקסיית הפסל, שאמנם שייכת לקבוצת הכוכבים פסל, נמצאת כ-7 מעלות מדרום לדנב קאיטוס, סמוך מאוד לגבול עם קבוצת הכוכבים לווייתן. בהירותה מדרגה 7 כך שאפשר לראותה באמצעות משקפת. במיתולוגיה היוונית הקבוצה מסמלת את מפלצת הים שאליה הקריבו את אנדרומדה לפני שניצלה בידי פרסאוס. במיתולוגיה המסופוטמית הקבוצה סימלה את תיאמת - אלת הים הקדמון. מדיה וקבצים בנושא לווייתן בוויקישיתוף לווייתן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אספו

אֶסְפּוֹ (בפינית: Espoo; בשוודית: Esbo) היא העיר השנייה בגודלה בפינלנד, עם אוכלוסייה של כ-270,000 איש, והיא מהווה חלק ממטרופולין הלסינקי. שטחה הוא 528 קמ"ר, מתוכם 312 קמ"ר הם קרקע והשאר מים. מקור השם "אספו" בשמו השוודי של הנהר אספו, והוא הוזכר לראשונה ב-1431. שרידים ארכאולוגיים מעידים שהיה שם יישוב כבר באמצע האלף ה-4 לפנה"ס. התושבים הראשונים הגיעו לאזור לפני כ-9,000 שנים, אך יישוב קבוע הוקם רק במהלך המאות ה-12 וה-13. מקורה של דרך-המלך, העוברת באספו בדרכה מסטוקהולם לויבורג שברוסיה, הוא במאה ה-13. הבניין העתיק ביותר בעיר הוא קתדרלת אספו שהוקמה בסביבות 1480. האזור המנהלי של העיר התהווה סביב הקתדרלה ותחנת הרכבת. גוסטב ואסה, מלך שוודיה הורה על הקמת מגורים מלכותיים עבורו בעיר בשנת 1556. הקמת מצודת סואומלינה משכה אף היא תושבים למקום. ב-1920 אספו הייתה רק עיירה קטנה של כ-9,000 תושבים, מרביתם דוברי שוודית, ופרנסתם העיקרית הייתה חקלאות. בשנות ה-40 וה-50 החלה אספו לגדול במהרה ונהפכה לעיר תעשייתית, ו ב-1972 הוכרזה רשמית כעיר. מ-1945 מרבית תושבי העיר היו דוברים פינית. שם העיר נגזר מעצי הצפצפה (בשוודית: äspe) המצויים לאורך גדות הנהר. יישובים קדומים ששרידיהם מצויים במקום הם Espaby או Espoby. סמל העיר עוצב בידי האמן קאי קאיאנדר ואושר בידי משרד הפנים הפיני ב-10 בנובמבר 1955. הסמל מכיל פרסת סוס ומעליה כתר, שניהם בצבע זהב על רקע כחול. בעיר יש חמישה רבעים מרכזיים, שהנודע מכולם הוא טפיולה (Tapiola), ניסיון ראשון מסוגו בתכנון עיר פינית. הרעיון היה לבנות עיר בתוך סביבה טבעית, שהנוף הטבעי והבניינים יהיו משולבים בה זה בזה. שתיים מעבודותיו של האדריכל אלבר אלטו נמצאות בעיר: אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה ומרכז התרבות. את אולם הכינוסים Dipoli של האוניברסיטה תכנן ריימה פייטילה. בנוסף, יש בעיר מספר גדול של חברות היי-טק, ביניהן, המטה הראשי של נוקיה. גם יוצרי "אנגרי בירדס" של חברת "רוביו" יושבים בעיר. מרכז התערוכות WeeGee - תוכנן בידי האדריכל הפיני אארנו רוסוורי. המרכז הוא בית לארבעה מוזיאונים: המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון העיר אספו, מוזיאון הצעצועים והמוזיאון להורולוגיה. מוזיאון Gallen-Kallela - מוזיאון המשלב תערוכות אמנות ותצוגות המציגות את החיים בפינלד בעבר. מוזיאון הרכב של אספו - תערוכה הכוללת כלי רכב עתיקים שונים. Espoon vanha kirkko - קתדרלה שנבנתה בשנת 1485. אתר האינטרנט הרשמי של אספו אספו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) History of Espoo, https://web.archive.org/web/20210120045555/https://www.espoo.fi/en-US/City_of_Espoo/Information_about_Espoo/History Images and logos of espoo, https://www.espoo.fi/ מרכז תערוכות של WEEGEE (בפינית) מרכז התערוכות באספו, באתר tripadvisor.com אתר המוזיאון מוזיאון הרכב של אספו הקתדרלה העתיקה באספו ערך זה הוא קצרמר בנושא פינלנד ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילן חת

אילן חת (נולד ב-12 באפריל 1939) הוא פרופסור אמריטוס למיקרוביולוגיה ונשיאו התשיעי של מכון ויצמן למדע. אילן חת נולד בחיפה, למד בבית הספר "חוגים" והיה חבר גרעין "גדיש" של תנועת הצופים. שירת בנח"ל המוצנח ובשירות המילואים בחטיבה 55. לחם ונפצע בעמק דותן במלחמת ששת הימים. למד מיקרוביולוגיה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1969 התמנה למרצה באוניברסיטה העברית, ובהמשך קודם לדרגת פרופסור מן המניין בפקולטה לחקלאות. הוא כיהן כמנהל המייסד של "מרכז מינרבה לביוטכנולוגיה חקלאית" (1983–1986), דיקן הפקולטה לחקלאות (1986–1989) ובמשך עשור כסגן נשיא האוניברסיטה יושב ראש הרשות למחקר ופיתוח. במרוצת השנים, היה חת פרופסור אורח באוניברסיטאות הרווארד, קורנל ורטגרס בארצות הברית ובאוניברסיטאות לונד וגטינגן באירופה. מחקריו התפרסמו 390 מאמרים וזיכו אותו בשלושים פטנטים הרשומים על שמו. חת הועסק גם כמדען בכיר בחברת דופונט ושימש יועץ מדעי לאיחוד האירופי ולנאט"ו. בשנים 2001–2006 כיהן חת כנשיא מכון ויצמן למדע. מאז סיום תפקידו במכון ויצמן עוסק פרופ' חת בייעוץ לחברות שונות ושימש כדירקטור חיצוני בחברת מכתשים אגן. מאז שנת 2010 ועד לשנת 2016 שימש פרופ' חת כסגן המזכיר הכללי של איחוד מדינות הים התיכון (UFM - Union for the Mediterranean), המקושר לאיחוד האירופי, שם היה אחראי לתחום ההשכלה הגבוהה והמחקר. מאז 2008 מכהן גם כיו"ר הקרן לבריאות וסביבה. עבודותיו המוקדמות של חת עסקו בטיהור מים בעזרת חיידקים. כמו כן השתתף במחקרים על שימוש בחיידקים לזיהוי סמים. במחקריו היה חת לחלוץ בחקר ההדברה הביולוגית של מחלות צמחים, באמצעות שימוש במיקרואורגניזמים ידידותיים לסביבה. עבודתו המדעית של חת זיכתה אותו לאורך השנים בפרסים רבים ובהם: פרס רוטשילד לחקלאות (1990), תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לונד בשוודיה (1991), פרס המחקר על שם מקס פלאנק (1994), פרס ארימה למיקרוביולוגיה יישומית (1996), פרס ישראל לחקר החקלאות (1996), פרס וולף (1998) ופרס א.מ.ת (2003), וקיבל אות כבוד מנשיא גרמניה. בשנת 1998 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2006 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. בשנת 2011 זכה בפרס בובליק מטעם האוניברסיטה העברית. בשנת 2014 עוטר פרופ' חת באות לגיון הכבוד הצרפתי, ובשנת 2015 התקבל כחבר האקדמיה האירופאית למדעים. ב-2015 גם קיבל אות כבוד של האוניברסיטה הבינלאומית סנט ג'ון בטורינו, איטליה. אילן חת נכלל ברשימת 70 החוקרים והמלומדים אזרחי ישראל שתרמו תרומת פורצת דרך בתחומי המחקר שלהם ב-70 שנות קיומה של המדינה; הרשימה הוצגה מטעם פרויקט משותף של אוניברסיטת תל אביב וקרן Milner Global Foundation. מדיה וקבצים בנושא אילן חת בוויקישיתוף עמוד הבית של חת באוניברסיטה העברית (באנגלית) קורות חייו באתר פרס א.מ.ת כרטיס אישי של אילן חת, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים חותם אישי: אילן חת, סרטון באתר יוטיוב העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, מעריב, 21 באוגוסט 1969 פגיעה בחיידקים המטהרים את המים, דבר, 11 ביולי 1971 הצליחו לטהר מים בעזרת חומר מגנטי, מעריב, 20 באוגוסט 1976 חיידקים למלחמה בסוחרי סמים, דבר, 30 ביולי 1973 הדברה ביולוגית של פטריה מזיקה בקרקע, דבר, 17 במאי 1979 מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה הודעת שגרירות צרפת בישראל על הענקת אות הכבוד לפרופ' חת חוגגים 70 שנה למדינת ישראל עם 70 מדענים ישראלים, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2018
דודס

דודס הוא משחק המבוסס על משחק כדור הבסיס האמריקאי, ולפיכך מצריך שתי קבוצות. כלי המשחק הם כפיס עץ קצר, המחודד משני קצותיו, וקרש ארוך יותר ושטוח. אחד מחברי הקבוצה שב"בית" מניח את הכפיס הקצר על הקרקע, וחובט בו באמצעות המקל הארוך כדי שיתרומם. משהתרומם הכפיס באוויר, מנסה החובט לחבוט בו שנית, הפעם למרחק. בגרסה אחרת של המשחק, מגיש החובט את הכפיס כפי שמגישים באמצעות מטקה. מטרת החובט להספיק לעבור ארבע תחנות מסומנות מראש הנמצאות במרחק של כ-20 מטר זו מזו ולחזור חזרה הביתה, לפני שחברי הקבוצה השנייה, קבוצה ה"שדה", יספיקו להביא את הכפיס חזרה לבסיס. שחקן שלא יצא מבסיס הבית לאחר שלושה ניסיונות חבטה, מכיוון שניסיונות החבטה שלו היו חלשים, והכפיס הוחזר מהר מדי לבית, או שחשש שכך יקרה, נקרא "שרוף". אם הוחזר הכפיס לבית בעת ששחקן היה בדרכו בין שתי תחנות, השחקן שהיה בדרך נשרף. אם נתפס הכפיס באוויר, החובט שרוף. שחקן שחבט ולא הספיק לרוץ את כל התחנות נשאר "תקוע" בתחנה האחרונה אליה הגיע. שחקן כזה רשאי להמשיך לרוץ בפעם הבאה שיוצא לדרך שחקן מקבוצתו. השחקן שחבט מספיק חזק כדי לאפשר לשחקנים תקועים להגיע חזרה הביתה נקרא "מציל". הקבוצות מתחלפות בתפקידיהן לאחר שכל חברי הקבוצה שבבית סיימו את תורם. קבוצה מפסידה אם כל שחקניה תקועים או שרופים. מחנכים התנגדו למשחק בכפיס העץ בגלל הסכנות הפיזיות הטמונות בו, שעיקרן פגיעה בעיניים. משחק בכדור טניס במקום במקל קצר. המחבט עשוי להיות מקל של מטאטא. במסגרת פעילויות שיעורי אימון גופני בבית הספר המשחק מכונה בית-שדה או (ארבע) תחנות. הכינוי הקפות רווח באמצע המאה העשרים. בחיפה של שנות השלושים עד שנות השישים של המאה העשרים המשחק כונה כדור הקפה, וקבוצת השדה הייתה צריכה להביא את הכדור לתחנה הבאה (או לאחת התחנות הבאות) של השחקן הרץ, ולא לבסיס. כדור חלופי לכדור טניס היה כדור פינג פונג מגומי מלא שנטבל בנפט או בטרפנטין כדי שיתנפח. גרסה מפתח תקווה. כהכנה למשחק מציירים בגיר קו ולידו מעגל. החובט עומד על הקו, קורא "מוכנים?" וחובט בכפיס באמצעות המקל הארוך. יתר המשתתפים מנסים לתפוס את הכפיס, המכונה בולבול. תפס שחקן את הכפיס בעודו באוויר - החובט נפסל, והתופס הופך לחובט במקומו. נחת הכפיס על הקרקע - הראשון שהצליח להגיע אל הכפיס ולזרוק אותו חזרה לתוך המעגל המצויר, פוסל את החובט ותופס מקומו. נחת הכפיס מחוץ למעגל, מותר לחובט להרחיק את הכפיס מן המעגל באמצעות המקל הארוך. מטקות (משחק ילדים) שפה עברית משחקי ילדים בדיאלקט ירושלמי. יעקב וייס בספרו "ילדות נשכחת, הווי ונוסטלגיה בסמטאות חיפה"
נייטיביזם

האם התכוונתם ל... נייטיביזם (מדע המדינה) – עמדות סוציו-פוליטיות המוצגות על ידי קבוצות של "ילידים", כתגובה תוקפנית והגנתית אל מול שטף הגירה. נייטיביזם (פסיכולוגיה) – תפישה על פיה כישורים או יכולות מסוימים הם 'טבעיים'.
תספיג

האם התכוונתם ל... תספיג דנ"א - Southern Blot תספיג רנ"א – Northern blot תספיג חלבון – Western blot תספיג חלבון קושר – Southwestern blot תספיג נקודתי – Dot blot
גדעון הירש

גדעון הירש (6 בפברואר 1960 – 19 בדצמבר 2008) היה מנכ"ל הוועד למלחמה באיידס, ומהמעטים בתקופתו בישראל שחיו בגלוי כנשאי נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס. גדעון הירש נולד ברמת גן, לשאול וחנה הירש, שהייתה היועצת המשפטית והאישה הראשונה בדרגת ניצב במשטרת ישראל. הירש הוא בוגר בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, 1978, בוגר תואר ראשון בחוגים לפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, 1987 וכן בוגר בית-הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, 2004. עוד קודם לכן למד לתואר שלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד הסמוכה לסן פרנסיסקו, שם, לאחר שנדבק בנגיף, היה פעיל בראשית שנות ה-90 בארגונים שנאבקו במחלה, עוד קודם לגילוי קוקטייל התרופות, שרק בעקבותיו הפכה האיידס ממחלה סופנית למחלה כרונית. הירש שיקם את הוועד למלחמה באיידס, שהיה שרוי במשבר ניהולי קשה, מאז נכנס לתפקידו כיו"ר הנהלת העמותה, בשנת 2004 ולאחר מכן כמנכ"ל העמותה, משנת 2005 ועד מותו. אמו, חנה הירש, התאבדה בפברואר 1994. אביו, שאול הירש, נטל אף הוא את חייו ביריית אקדח בינואר 2002. בריאיון למוסף הארץ במאי 2007 התייחס להתאבדות הוריו, וציין שהוא תומך בזכות להתאבדות במצבי חיים מסוימים, ואמר שאין לו אושר ועדנה ואף הדרך שבה הוא מתאר לעצמו שיסתיימו חייו. שנה לאחר מכן, ב-19 בדצמבר 2008, נמצא הירש בדירתו שביפו ללא רוח חיים. אסתי אהרונוביץ', אני נושא עימי, באתר הארץ, 9 במאי 2007 הרצאה של ד"ר גדעון הירש שצולמה בכנס הקנאביס, סרטון באתר יוטיוב אבי כהן ודורון קופרשטיין, מנכ"ל הוועד למלחמה באיידס נמצא מת בדירתו, באתר ynet, 19 בדצמבר 2008 רונן טל, לא האיידס הרג אותו, באתר nrg לזכרו של ד"ר גדעון הירש, באתר הוועד למלחמה באיידס אסתי אהרונוביץ', אני נושא עמי, באתר הארץ, 9 במאי 2007 רונן טל, ‏תנו לנו לחנך אתכם מחדש, באתר גלובס, 24 בינואר 2008 נועה קושרק, יו"ר ועד המלחמה באיידס התאבד בדירתו, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2008