laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרצון הכללי

הרצון הכללי (בצרפתית: volonté générale) הוא מושג מתוך הפילוסופיה הפוליטית של ז'אן-ז'אק רוסו, המופיע בספרו "על האמנה החברתית" אשר יצא לאור בשנת 1762. מושגי המפתח 'הרצון הפרטי' ו'הרצון הכללי' מייצגים את הבידול הקיים בין האינטרס של היחיד לאינטרס הכולל של החברה. רוסו מייחס חשיבות גדולה למושג הרצון הכללי. מושג זה מייצג על פי רוסו את סך כל ה"רצונות הפרטיים", שיש לכל הפרטים אשר שותפים באמנה החברתית. רצון זה אינו ניתן לחלוקה, ולא ניזון מהשפעות זרות של האינטרסים הפרטיים בחברה. החירות של היחיד באה לידי ביטוי ברצון הכללי. הפרטים בחברה מוסרים את עצמם ואת כל זכויותיהם לידי הגוף הציבורי, כך שבסופו של התהליך, לא מסר בעצם אף אחד את עצמו לשום אדם. הפרט אמנם מאבד את חירותו הטבעית, אך זוכה בחירות ממוסדת. הנחת היסוד הבסיסית של רוסו בכל הקשור לרצון הכללי, היא כי אדם מסוגל לוותר על שיקוליו האנוכיים ולפעול למען טובת הכלל. בסופו של דבר זו גם טובתו שלו. אחד המשפטים היותר שנויים במחלוקת בספרו של רוסו, האמנה החברתית, הוא המשפט שבו טוען רוסו כי במידה שיהיה מישהו "שימאן להישמע לרצון הכללי, יכריחהו לכך הגוף כולו. דבר זה אין פירושו אלא זה שיכריחוהו להיות חופשי". יש הרואים במשפט זה יסוד טוטליטרי עד כדי היווצרותה של דמוקרטיה טוטליטרית, כפי שתיאר ההיסטוריון יעקב טלמון. ברם, יש לו גם היבט חיובי מאוד בכל הקשור לתפיסתו האופטימית של רוסו בכל השייך לעניין טובתו של כל פרט באותה חברה אידיאלית שהוא הגה. בתפיסתו של רוסו אדם חופשי הוא אדם החי על פי התבונה ונשמע לרצון הכללי. החוק במדינתו הוא ביטוי לרצון הכללי. רוסו ראה בחוק ערך מקודש המשמש כמחסום השומר על הפרט במדינה מפני שרירות לבו של השלטון. בני האדם כולם משרתים למעשה אחד את השני אבל אין להם אדון. אמנה חברתית הצהרת זכויות האדם והאזרח משפט הטבע עוצמה פוליטית שלטון החוק הרצון הכללי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדיום

האם התכוונתם ל... מדיום (תקשור) – אדם בעל יכולת לחזות דברים הנסתרים מהחושים, או אדם המתיימר להיות בעל יכולת שכזו תווך (בלועזית: "מדיום") – בפיזיקה, חומר דרכו יכולים להתפשט גלים מדיום – צורת היחיד של מדיה מדיום (סדרה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית מדיום (M) – יחידת מידה לגודלם של חפצים (חולצות, כוסות משקה ועוד), המייצגת גודל בינוני מדיום – דרגת צלייה לבשר, המייצגת צלייה בינונית – יותר מאשר Rare ופחות מאשר Well Done מדיום (אתר אינטרנט) – פלטפורמת פרסום מקוונת המדיום – אופרה מאת ג'אן קרלו מנוטי
קדנצה (הרמוניה)

קָדֶנְצָה (מלטינית: cadentia, "נפילה") היא מהלך הרמוני בן שני אקורדים לפחות החותם משפט מוזיקלי, חטיבה מוזיקלית, פרק או יצירה שלמה. ישנן גם קדנצות קצביות, שהן מקצב החותם קטע. הקדנצות מאפשרות למאזין לדעת מתי נגמר כל משפט, או קטע, ומתי הוא הולך להמשך, ניתן להשוות אותן לפיסוק. ישנן קדנצות "חלשות" או "חזקות" הקובעות אם המנוחה מהתנועה ביצירה היא רק רגעית, או שהיא מסמנת את סיומו של המשפט. את כח הקדנצה ניתן לקבוע על פי תחושת הסיום שהיא נותנת, התלוי במידה רבה במיקום שלה בתוך המקצב ובצורה והסוג שלה. לקצב הרמוני יש השפעה גדולה על הקדנצה. ישנם מספר סוגים של קדנצות מקובלות, אשר מושתתות על מהלכים הרמוניים מובהקים: קדנצה אותנטית: מהלך הרמוני מדרגה V לדרגה I (דומיננטה -> טוניקה). קדנצה זו נחלקת לשני סוגים: קדנצה אותנטית מושלמת, שבה שני האקורדים מובאים במצב יסודי, כלומר, תו היסוד שלהם נמצא בקו הבס, וכמו כן בדרגה הראשונה חייב צליל היסוד להופיע אף בקו הסופרן, וקדנצה אותנטית בלתי מושלמת, הנחלקת בתורה לשלושה סוגים: לא מושלמת בדרגת בסיס, ההבדל היחיד של קדנצה זו מהמושלמת הוא שהסופרן הוא לא בתו הבסיס של האקורד אלא בטרצה או בקווינטה, קדנצה לא מושלמת בהיפוך בה לפחות אחד האקורדים מובא באחד ההיפוכים. וקדנצה בלתי מושלמת מושהה, שהטון המוביל בדומיננטה מושהה. חצי קדנצה או אתנח דומיננטי: כל קדנצה המסתיימת על הדרגה ה-V, בין אם קודמת לה הדרגה השנייה, הרביעית, הראשונה או דומיננטה שניונית. למעשה כל אקורד המוליך לחמישית יכול לעבוד במסגרת חצי קדנצה (גם למשל אקורד גרמני) שהיא חלשה יותר מהקדנצה האותנטית, ומהווה רק עצירה קצרה. קדנצה פְּלָגאלית: מהלך הרמוני מדרגה IV לדרגה I (סובדומיננטה -> טוניקה). מכונה גם "קדנצת אמן" בגלל שהיא נפוצה בהרמון של הטקסט "אמן" בשירים דתיים ובתפילה. ישנם חוקרי מוזיקה, כגון ויליאם קאפלין, הטוענים שהקדנצה הפלגאלית לא קיימת כיוון שהיא לא נותנת תחושה של סיום, אלא רק מרחיבה את הטוניקה. קדנצה מדומה (cadenza d'inganno) נקראת גם סיום מדומה, קדנצה בסופו של משפט מוזיקלי, אשר עוברת לרוב מהדרגה ה-5 בסולם, הדומיננטה, לכל דרגה בעלת אופי של טוניקה, שאינה I. באופן טיפוסי, המעבר הוא לדרגה ה-6 בסולם, אך גם המעבר לשנייה אם היא מינורית, או לרביעית במצב סקסט, נפוץ למדי. הקדנצה המדומה מאופיינת כמתח מוזיקלי שלא נפתר למקום ה"טבעי", שהוא בעצם הטוניקה של הסולם, ועל כן שמה. לאחר הקדנצה המדומה לרוב תבוא קדנצה רגילה שתוביל בחזרה לדרגה הראשונה, ול"נחת" בהרמוניה. בתקופה הקלאסית, ובייחוד ביצירותיו של מוצרט הסיום המדומה היה רמז מקדים לסוף הקטע. בסימפוניה התשיעית של מאהלר, בפתיחה של הפרק האחרון, ישנו רצף ארוך של קדנצות מדומות, מחמישית לרביעית סקסט. סוג נוסף של קדנצה מדומה היא הקדנצה המתחמקת, בה הדרגה החמישית ניתנת במצב סקונד אקורד כשהבס הוא הספטימה של האקורד. קדנצה פיקארדית: מכונה לעיתים "פיקרדיאנית". בתקופת הבארוק נפוצה האפשרות לסיים יצירה או פרק הכתובים בסולם מינורי, באקורד עם טרצה גדולה, כלומר באקורד מז'ורי. מדיה וקבצים בנושא קדנצה בוויקישיתוף קדנצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קַדֶּנְץ - מַהֲלָךְ הַרְמוֹנִי הַמַּכְשִׁיר אֶת הַסִּיּוּם. בַּקּוֹנְצֶרְטִים נִתָּן לַסּוֹלִיסְט מָקוֹם בַּקַּדֶּנְץ לְהַבְלִיט אֶת כֹּחֹו בְּטֶכְנִיקָה. מִלּוֹן לְמוּסִיקָה לוֹעֲזִי עִבְרִי מֵאֵת מְנַשֶּׂה רַבִינָא, הוצאת מִזְמוֹר, תֵּל אָבִיב, תרצ"ח 1938
מקס אוגוסט צורן

מקס אוגוסט צורן (Max August Zorn נולד ב-6 ביוני 1906 בקרפלד, גרמניה, נפטר ב-9 במרץ 1993 בבלומינגטון, אינדיאנה, ארצות הברית) היה מתמטיקאי גרמני אמריקאי. צורן עסק באלגברה, בתורת הקבוצות ובאנליזה נומרית. התפרסם בעיקר בשל הלמה של צורן, למה שימושית במיוחד השקולה לאקסיומת הבחירה. כיהן כפרופסור באוניברסיטת אינדיאנה משנת 1946 ועד מותו. צורן היה נגן גיטרה נלהב. תמונה שלו מנגן בגיטרה תלויה בבניין הפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת אינדיאנה. מדיה וקבצים בנושא מקס אוגוסט צורן בוויקישיתוף מקס אוגוסט צורן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מקס אוגוסט צורן, באתר MacTutor (באנגלית) מקס אוגוסט צורן, באתר dblp מקס אוגוסט צורן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה קרסו

משה קרסו (26 באפריל 1885 ~ 1962) היה איש עסקים ישראלי ממוצא יווני אשר את עיקר הונו עשה מייבוא כלי רכב. משה נולד בסלוניקי למשפחה שמוצאה מסביבות אגם קומו (שם המשפחה קרסו משמר את שם עיירת מוצאם carasso, כ-50 ק"מ מצפון לעיר קומו, כיום בתחומי שווייץ). אביו היה סוחר סיטונאי ובעל מכולת וממנהיגי קהילת סלוניקי. בילדותו קיבל משה חינוך מסורתי והיה פעיל באגודה הציונית קדימה. בגיל 14 קיבל לידיו את ניהול המכולת המשפחתית כיוון שאביו החליט להקדיש את זמנו ללימוד תורה. ב-1914 נשא לאשה את ציפורה (פלומבה), לזוג נולדו שני בנים: חיים (1914) ואריה (1915). ב-1917 עברה המשפחה לפיראוס ושם התרחבו עסקי המסחר הענפים של משה והוא הפך לאחד מעשירי העיר. בפיראוס נולדו גם מרים, ובלה (אמו של איש העסקים יוסף דוד חכמי). ב-1924, עקב מלחמת יוון–טורקיה, עלו בני המשפחה לארץ ישראל והשתקעו ביפו. ילדי המשפחה, שידעו עברית עוד מבית הוריהם, נשלחו ללמוד בגימנסיה הרצליה. בשנת 1933 נכנס קרסו אל תחום עסקי הרכב, אז עלה לארץ מאלכסנדריה שבמצרים יצחק ארדיטי, שקיבל את זיכיון הייבוא והשיווק של חברת ג'נרל מוטורס בארץ ישראל. הוא פתח בשדרות ירושלים (רחוב קינג ג'ורג' דאז) ביפו סוכנות שיווק מכוניות פרטיות בשותפות עם משה שנקראה "מואיז קרסו, מחלקת מכוניות". ב-1935 ייסד עם ידידו ליאון רקנאטי את בנק דיסקונט. בשנת 1945 הקים עם בניו את חברת "משה קרסו ובניו בע"מ" אשר עסקה בייבוא חלקי חילוף לרכבים, משאיות, אוטובוסים. בשנת 1947 היא החלה לייבא כלי רכב מתוצרת "הילמן" הבריטית. ב-1948 קיבלה החברה את הזיכיון למכירת מכוניות רנו במדינת ישראל הצעירה, במקום היבואן הערבי של רנו שנמלט מן הארץ. מניותיו בקבוצת קרסו חולקו בין ארבעת ילדיו בחלקים שווים. השתתף בהעלאת חלק מיהודי סלוניקי, שהיו פועלי הספנות הראשונים בנמל תל אביב כיהן כשופט בבית המשפט העברי לשלום, התאגדות פנים-יהודית ליישוב סכסוכים בתל אביב-יפו כיהן כנשיא התאחדות עולי יוון. על משה - מאתר חברה קדישא תומר הדר, חיים קרסו: "כשהאצ"ל החרים לנו אוטו", באתר כלכליסט, 7 במאי 2008
רב פפי

רב פפי היה אמורא בבלי בדור החמישי. מגדולי תלמידיו של רבא. חבר ובר-פלוגתא של רב פפא ושל רב הונא בריה דרב יהושע. מתלמידיו היו רב אשי ורב ירמיה מדפתי. על משפחתו לא נמסרו פרטים רבים. ידוע שהיה חתנו של רבי יצחק נפחא. היה מצוי בקרבתו של ראש הגולה. רבו המובהק של רב פפי היה רבא, והוא מסר מאמרים הלכתיים רבים בשמו. הרב אהרן הימן, "רב פפי", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ג, עמודים 1032-1031, באתר היברובוקס תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"י, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף צ"ג, עמוד א'; מסכת פסחים, דף ז', עמוד א'; ועוד. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמוראים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית השבעה

בית השבעה הוא בניין בשכונה הערבית בית חנינא בצפון ירושלים, בו מתגוררות משפחות יהודיות. ב-1968 התיישבו במתחם שבע משפחות יהודיות. ההתיישבות נחשבת לאחת הנחשוניות במזרח ירושלים לאחר איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים. בתקופה זאת כבר התגוררו מספר משפחות יהודיות בבתים שכורים בתחומי שועפאט ובית חנינא, אולם בית השבעה היה הגדול והמאוכלס מביניהם. בערב חג השבועות תשכ"ח איתרו את המבנה חמש משפחות שהיו מיוצאי הארגונים ברית החשמונאים ולח"י. הבניין, שהיה לפני סיום בנייתו עם פרוץ מלחמת ששת הימים, היה בבעלות אחד מבני משפחת אל-כורד שהתגורר בכווית ועל כן הבניין הוכרז כ"רכוש נטוש". בנייתו הסתיימה במימון האפוטרופוס לנכסי נפקדים והוא הושכר לשבע משפחות המתיישבים היהודים (ברמץ, אייכנבאום, בן דב, גרינברג, צור, יכין וניניו). המבנה נמצא בסמוך למקומה של המושבה נווה יעקב ("כפר עברי"), שתושביה נסוגו ממנה באישון לילה במלחמת העצמאות. כעבור כעשר שנים, לאחר עליית הליכוד לשלטון, הדירות נמכרו למשפחות שהתגוררו בבניין באותה העת. עד להקמת שכונת נווה יעקב, בית השבעה היה הבית הצפוני בירושלים שבו התיישבו יהודים לאחר מלחמת ששת הימים. בליבו של ראש הממשלה, לוי אשכול נשמרה פינה חמה להתיישבות בצפון ירושלים, מימיו כעלם צעיר לצד ברל כצנלסון, יעקב פת ואחרים בקבוצת העבודה הראשונה שעלתה ב-1912 לעטרות, שכנתו של 'כפר עברי'. כך שהשתדלותם של דיירי הבית, עת ביקר אשכול במקום בסמוך לאכלוסו, להפקעת כל השטחים של 'כפר עברי' שנתפסו על ידי ערבים נענתה בחפץ לב. שנה אחר כך הופקעו אלפי דונמים וב-1970 החלה הקמתה של שכונת נווה יעקב החדשה, כחלק משרשרת שכונות הטבעת שהוקמו בירושלים המשוחררת לאחר מלחמת ששת הימים, צפונית מזרחית ל'כפר עברי', הנקודה שננטשה במלחמת העצמאות. דיירי הבית כמעט ולא סבלו מהתנכלויות שכניהם הערבים בשכונה, וחלקם אף זכו לכבוד מיוחד מצד השכנים, בהם שמעון ברמץ, שכּוּנה בפיהם "מוכתר הכפר". בשנת 1988 הצטרפו לדיירי בית השבעה ורד ואלי גורודצר במקום בני הזוג אייכנבאום - ענבר, שהיו הרוח החיה בין מקימי גבעון החדשה ועברו להתגורר שם עד לפטירתם. במבנה המשיכו להתגורר שש משפחות, בהן עזרא יכין, ויעל בן דב אלמנתו של שבתי בן דב, אלי וצילה צור ואדריאנה ואלחנן ינאי. הבית הוזכר בסרט התיעודי "מקום משלהן" של נעם דמסקי, כאופציה להתיישבות של סטודנטיות במזרח ירושלים. בסרט נפגשת אחת מהמארגנות עם יעל בן דב. שרה ברנע, סוף עונת החשמונאים, 9 בפברואר 2009, אתר nrg מתוך דברים לזכרה של רחל ענבר, מהמתיישבות הראשונות במקום. "אמנה", גיליון 20 נדב שרגאי, ממשלת ישראל מציגה: יו"ש אין. ירושלים אאוט., ישראל השבוע, ישראל היום, 17.2.23, עמ' 15-14 יואל יעקובי, חשמונאים בזמן הזה, באתר ערוץ 7, 6 בדצמבר 2007 אילת כהנא, הלוחמת הירושלמית - ראיון עם יעל בן דב, באתר "מים", 2002
רבי חנניה בן עקשיא

רבי חנניה בן עקשיא היה תנא שזמנו אינו ידוע. במשנה הוא מופיע פעם אחת בלבד, וכן פעם נוספת בתוספתא. מאמרו בתוספתא עוסק בפרטים מסוימים בהלכות הקורבנות - היכן בדיוק מניחים את חלקי הקורבן המוכנים להקרבתם - ונראה שהייתה בידו מסורת על כך מזמן בית המקדש השני. מאמר הלכתי נוסף שלו מופיע במסכת סופרים. ייתכן שהיה אחיו של רבי שמעון בן עקשיא - תנא שאף הוא מופיע במשנה פעם אחת בלבד וגם זמנו שלו אינו ידוע. יש משערים שרבי חנניה היה בדור הרביעי לתנאים (ראשית המאה ה-2 לספירה), על סמך שמות החכמים שהוזכרו במשנה בסמוך לדבריו. אך ההוכחה אינה חד-משמעית: אין דיאלוג בין תנאים אלו, והקשר בין דבריהם רופף. כך דברי רבי חנניה מובאים כהמשך לדברי תנאים מהדור הרביעי והשישי, רבי שמעון ורבי שמעון בנו של רבי יהודה הנשיא. דברי רבי שמעון בן עקשיא מוזכרים כהמשך לדברי תנאים מהדור השני, רבי יהושע בן חנניה ושמעון בן עזאי. מסורת מימי הביניים[דרוש מקור] מזהה את קברו ליד כפר חנניה. דבריו במשנה מפורסמים: ”רצה הקדוש ברוך הוא לזכות את ישראל, לפיכך הרבה להם תורה ומצוות, שנאמר: ”ה' חָפֵץ לְמַעַן צִדְקוֹ, יַגְדִּיל תּוֹרָה וְיַאְדִּיר”.” משמעות הדברים היא: הקדוש ברוך הוא חייב את עם ישראל במצוות רבות יותר מאשר את יתר בני נח. בעוד בני נח מצווים רק בשבע מצוות, ישראל מצווים בתרי"ג מצוות. רבי חנניה מסביר שמטרתו של הקב"ה בריבוי המצוות הייתה "לזכות את ישראל". הקושי העולה בדברים אלה, הוא שריבוי המצוות והגדלת הדרישות עלולים להביא לחיוב ולא דווקא לזכות, ומפורסם פירושו של הרמב"ם למשנה זו, לפיו די בכך שאדם יקיים מצווה אחת בשלמות המעשה ובשלימות הכוונה לשם שמים כדי שיזכה לעולם הבא, וריבוי המצוות וגיוונם מאפשר לכל אדם למצוא מצווה אחת שאותה הוא יכול לקיים כראוי. פרסומה של משנה זו בא בעקבות המנהג לקרוא אותה לאחר לימוד תורה שבעל פה בציבור. בקהילות יוצאי אשכנז נהוג בשבתות הקיץ לקרוא בכל שבת פרק ממסכת אבות, ובסופו לומר את מאמרו של רבי חנניה, ובקהילות עדות המזרח ואחרות נוהגים רבים לומר את המשנה בסיום כל לימוד משותף בציבור. הסיבה לכך היא, שאמירת קדיש דרבנן לאחר הלימוד מותנית בכך שהלימוד יכלול "אגדה", כלומר, דרשה המבהירה פסוק במקרא. לפיכך, הלומדים חלק מן התורה שבעל פה, ורוצים לחתום את הלימוד באמירת קדיש - אומרים את המשנה הזו, הכוללת פסוק ופירושו. בנוסף לכך נאמרת משנה זו בקהילות עדות המזרח לאחר תפילת מוסף בשבת, לפני אמירת אין כאלוהינו. הרב אהרן הימן, "רבי חנניה בן עקשיא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 507, באתר היברובוקס משנה, מסכת מכות, פרק ג', משנה ט"ז בשקלים ג יח מסכת סופרים פרק ה', הלכה ה' משנה, מסכת קנים, פרק ג', משנה ו' ספר יוחסין השלם, מאמר ראשון, אות ש'. ספר יוחסין, שם. משנה, מסכת מכות, פרק ג', משנה ט"ז ספר ישעיהו, פרק מ"ב, פסוק כ"א תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ט, עמוד א': "אמן יהא שמיה רבא דאגדתא". זוהי הגדרת המונח "אגדה" בלשון חז"ל. שולחן ערוך הרב, חלק אורח חיים, סימן נ"ד, סעיף ד'; ברכי יוסף, חלק אורח חיים, סימן נ"ה, סעיף קטן א'.
סנג'אי גופטה

סנג'אי גופטה (אנגלית: Sanjay Gupta; נולד ב-23 באוקטובר 1969) הוא נוירוכירורג, מרצה לרפואה באוניברסיטת אמורי והכתב הרפואי הראשי של רשת CNN. נולד וגדל בעיר נובי במישיגן, פרבר של דטרויט. הוריו הגיעו למישיגן מהודו, ועבדו כמהנדסים במפעל של פורד. גופטה קיבל תואר ראשון במדעים ביו-רפואיים באוניברסיטת מישיגן באן ארבור ותואר MD ברפואה מאוניברסיטת מישיגן בשנת 1993. הוא סיים התמחות בנוירוכירורגיה בשנת 2000. ב-6 בינואר 2009, הוצע לגופטה תפקיד הרופא הראשי (Surgeon General) של ממשלת ארצות הברית בממשלו של ברק אובמה. במרץ החליט גופטה לוותר על התמודדות על המשרה. בשנת 2003 נשלח גופטה לסקר את ההיבטים הרפואיים של הפלישה האמריקאית לעיראק מטעם רשת CNN. הוא גם הגיש את "סימני חיים", תוכנית טלוויזיה בת חצי שעה שעוסקת בעולם הרפואה ברחבי העולם. על עבודתו בסיקור הוריקן קתרינה בשנת 2006 זכה בפרס אמי. בשנת 2007 פרסם את ספרו "צעירים לנצח"; הוא ספר מדע פופולרי העוסק בשאלה כיצד ניתן להאט את ההזדקנות ולהאריך את משך החיים הבריאים. ב-2008 הספר יצא לאור בעברית בהוצאת מטר. בשנת 2009 פרסם את ספרו השני "לרמות את המוות", גם הוא תורגם לעברית על ידי אמיר מרמור בהוצאת ידיעות ספרים; הספר מתאר אנשים שהצליחו "לרמות" את המוות ושרדו בניגוד לכל היגיון. בשנת 2012 פרסם את ספרו השלישי "Monday Mornings" תחת חברת הוצאת גרנד סנטרל, העוקב אחר חייהם של חמישה מנתחים בבית החולים הכללי מסצ'וסטס כשהם פורצים את גבולות היכולות שלהם ומתעמתים עם הכשלים האישיים והמקצועיים שלהם. בשנת 2015 הספר עובד לסדרת טלוויזיה באותו שם ברשת TNT. דייוויד אי קלי הוא היוצר, גופטה שימש כמפיק בפועל של הסדרה לצד קלי. היא בוטלה לאחר עונה אחת. גופטה נשוי ואב לשלוש בנות. מדיה וקבצים בנושא סנג'אי גופטה בוויקישיתוף סנג'אי גופטה, ברשת החברתית פייסבוק סנג'אי גופטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סנג'אי גופטה, ברשת החברתית אינסטגרם סנג'אי גופטה, ברשת החברתית פייסבוק סנג'אי גופטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סנג'אי גופטה, ברשת החברתית אינסטגרם סנג'אי גופטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סנג'אי גופטה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סנג'אי גופטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביוגרפיה באתר CNN הבלוג של סנג'אי באתר CNN דף אישי באתר אוניברסיטת אמורי רינת ספיבק, ‏מולטי-טסקינג: "זה כמו לקבוע פגישות במקומות שונים ולא לקחת בחשבון את זמן הנסיעה ביניהן", בעיתון מקור ראשון, 14 בספטמבר 2023 Gupta opts out of surgeon general consideration - CNN.com, edition.cnn.com (באנגלית)
רודרמן

האם התכוונתם ל... איליה רודרמן – לוחם טאקוונדו ישראלי ג'יי רודרמן – פילנתרופ ופעיל חברתי אמריקאי, המכהן כנשיא קרן משפחת רודרמן דוד רודרמן – היסטוריון יהודי אמריקני יעקב יצחק רודרמן – ראש ישיבה אמריקני קרן משפחת רודרמן – קרן פילנתרופית פרטית הפועלת לשילוב אנשים עם מוגבלויות בכל תחומי החיים והחברה ולחיזוק הקשר בין ישראל לקהילה היהודית בארצות הברית שניאור זלמן רודרמן – עיתונאי ישראלי שירה רודרמן – רעייתו של ג'יי רודרמן ומנכ"לית קרן משפחת רודרמן תוכנית רודרמן – תוכנית ללימודי יהדות ארצות הברית באוניברסיטת חיפה רודמן
השאם אבן עבד אל-מלכ

השאם אבן עבד אל-מלכ (נכתב גם הישאם; בערבית: هشام بن عبد الملك; 691 – 6 בפברואר 743), היה הח'ליפה העשירי בשושלת בית אומיה. השאם, שירש את הח'ליפות מאחיו יזיד השני, עלה לשלטון בשנת 724 ומלך עד מותו בשנת 743. השאם קיבל מאחיו ממלכה עתירת בעיות, אך הוא היטיב לטפל בהן, ובכך איפשר את הגעתה של הממלכה האסלאמית המאוחדת לשיאה. בימיו התפשטה הממלכה עד לחופי האוקיינוס האטלנטי והרי הפירינאים במערב, ונהר אינדוס וגבולה של סין במזרח. יחד עם זאת, בימי השאם הסתיימה תקופת השגשוג של שושלת בית אומיה. השאם היה הרביעי מבניו של עבד אל-מלכ שעלה לשלטון, וזכה מצד ההיסטוריונים הערבים להכרה כאחד מהמדינאים הגדולים בשושלת האומיית. קסר אל-חייר אל-ע'רבי מדיה וקבצים בנושא השאם אבן עבד אל-מלכ בוויקישיתוף כתבי השאם אבן עבד אל-מלכ בפרויקט בן-יהודה השאם אבן עבד אל-מלכ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפה פיזית

מפה פיזית היא מפה המציגה מידע על אודות פני השטח של יבשת, מדינה או אזור מסוים. המונח מקובל כדי להבחין בין מפה כזו לבין מפה מדינית, המציגה את חלוקת היבשת למדינות ומבליטה את גבוליהן, או מפות נושאיות שונות, כגון מפות אקלים ומשקעים, מפות מחצבים, מפות צפיפות אוכלוסייה גובהם ועוד. מפה פיזית כוללת ייצוג של תבליט פני השטח, בדרך כלל באמצעות שימוש במידרג צבעים המייצגים גבהים שונים, וכן סימון מרכיבים עיקריים בנוף וציון שמותיהם, כגון נהרות ונחלים, רכסי הרים ופסגות, עמקים, מישורים וכדומה. לעיתים כוללת המפה הפיזית גם מרכיבים של תכסית פני השטח, כגון יערות, מדבריות, סוואנה, וכן ציון ערים גדולות, מסילות ברזל וכבישים ראשיים. גאוגרפיה פיזית ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרסו

האם התכוונתם ל... משפחת קרסו – מן המשפחות העשירות בישראל, יבואני רנו וניסאן רפי קרסו – רופא וידוען ישראלי כץ וקרסו – קומדיה של טעויות מז'אנר סרטי הבורקס של שנות ה-70
שריון קשקשים

שריון קשקשים הוא שריון גוף המורכב מקשקשים (דמויי קשקשי בעלי חיים) - פיסות מתכת מוארכות, בדרך כלל בצורת מלבנים, עלים או טיפות מים, התפורות על מעיל מרופד. תפקידו של שריון הקשקשים היה להדוף פגיעות נשק קר. הקשקשים סודרו כך שכל אחד מהם כיסה את הבא אחריו, וכך החץ היה צריך לחדור מספר שכבות של קשקשים על מנת לפצוע את הלוחם. עם פיתוח שריונות מתקדמים יותר כגון שריון השרשראות ושריון הלוחות נזנח שריון זה בהדרגה וננטש לחלוטין עם המצאת הנשק החם. שריון הקשקשים ידוע עוד מהעת העתיקה והוא השריון הראשון שנעשה בו שימוש במתכת להגנת הלוחם. לפני המצאתו השתמשו בדרך כלל במעיל מרופד מעור או מבד עבה. בגלל מחירה הגבוה של המתכת בעת העתיקה והידע הטכני הרב שנדרש לייצור שריונות מסוג זה, השתמשו בו בתחילה רק באזורים מפותחים דוגמת אשור או מצרים. עם הזמן פותחו טכנולוגיות יעילות יותר לעיבוד מתכות והשריון נפוץ בכל רחבי העולם העתיק. הסקיתים השתמשו בטכניקה זו להרכבת פיסות מתכת אף על הקסדות והמגנים. שריון זה היה מסורבל למדי ולא גמיש במיוחד ולכן נזנח בתקופה מאוחרת יותר לטובות שריונות אחרים, דוגמת שריון השרשראות. הפעם הראשונה ששריון קשקשים מוזכר במקרא היא בסיפור על גוליית, ענק פלשתי שיצא ללחום בדוד המלך (ספר שמואל א', פרק י"ז, פסוק ה'). חיל רגלים כבד חיל פרשים כבד מדיה וקבצים בנושא שריון קשקשים בוויקישיתוף
בולין

משפחת בולין (אנגלית: Boleyn) הייתה משפחת אצילים בתקופת בית טיודור. האם התכוונתם ל... אן בולין – אשתו השנייה של הנרי השמיני, מלך אנגליה מרי בולין – אחותה של אן, שהייתה פילגשו של הנרי השמיני לפני נישואיו לאן ג'ורג' בולין, הוויקונט השני מרוצ'פורד – אחיהן של אן ומרי ג'יין בולין – אשתו, "ליידי רוצ'פורד" תומאס בולין, הרוזן הראשון מווילטשייר – אביהם של אן, מרי וג'ורג' אליזבת בולין, הרוזנת מווילטשייר ומאורמונד - אשתו של תומאס בולין (Bolin) אוסקר ריי בולין – רוצח סדרתי ואנס אמריקאי ג'יין בולין (שופטת) – עורכת דין ושופטת אמריקאית אתרים בולין גראונד – אצטדיון הבית של מועדון הכדורגל וסטהאם יונייטד. מכונה גם אפטון פארק.
מוישה ונטילטור

מוישה ונטילטור הוא סרט בבימויו של אורי זוהר, המבוסס על המחזה "גלגוליו של מוישה ונטילטור" שהועלה בלהקת פיקוד הצפון ב-1955 ונכתב על ידי יעקב מגבלות-פיינגולד. הסרט צולם בשחור-לבן בישראל בשנת 1966. כוכב הסרט, מוישה ונטילטור (בגילומו של יעקב בודו), הוא חייל הדוגל בחיסכון בכל מצב – דבר הגורם לו להיזרק מתפקיד לתפקיד בצבא. חסכנותו הכפייתית גורמת לשיבוש בפעילותו של מרגל עוין, בסילוק המפות והחומרים החשאיים, וזאת ללא כל כוונה ממשית. סרט זה הוא הראשון בהשתתפותם של חברי שלישיית הגשש החיוור והוא מלווה במספר שירים שמבוצעים על ידיהם, ובהם "עוזי עוזי" ו"מה הוא עושה לה". דמותו של מוישה ונטילטור נוצרה על ידי יעקב מגבלות (פיינגולד) מורה לתיאטרון, מחזאי ובמאי, ממקימי להקת פיקוד דרום וכותב התוכנית הראשונה שהעלתה להקת דרום - "קזבלנקה עולה בדרגה". המערכון "גלגוליו של מוישה וינטלטור" נכתב תוך שבוע ימים בלבד בבית חולים הדסה בירושלים בו אושפז יעקב מגבלות ולאחר מכן בוים תוך כמה שבועות והועלה כתוכנית מהתלה, כפי שהופיע על התכניה הראשונה בלהקת פיקוד צפון בכיכובו של יעקב בודו. המחזה זכה להצלחה גדולה והועלה מאות פעמים בכל רחבי הארץ. מאוחר יותר הועלה המחזה גם על בימת תיאטרון זירה ו"התיאטרון העממי" ושוב, בגילומו של יעקב בודו, כשדמותו של מוישה ונטילטור הפכה לסימן ההיכר שלו. את הצגת התיאטרון הפיק אברהם דשא (פשנל) שהיה שותף גם בהפקת הסרט. ההצלחה בתפקידו כמוישה ונטילטור הובילה את בודו לתפקידים נוספים על הבמה הישראלית. מבקר הקולנוע זאב רב נוף כתב עם יציאת הסרט כי הוא רואה בו את "הולדת הקולנוע הישראלי סוג ב', בלי יומרנות אבל ברמה בינלאומית." "מוישה ונטילטור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מוישה ונטילטור", באתר ספר הקולנוע הישראלי "מוישה ונטילטור", באתר אידיבי "מוישה ונטילטור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מוישה ונטילטור", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית זאב רב נוף, זהר של פארסה צבאית, דבר, 8 באפריל 1966 צילומי הסרט מוישה ונטילטור, 1965, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השירות החשאי הדרום-אפריקני

השירות החשאי הדרום-אפריקני (באנגלית: South African Secret Service,‏ SASS) היה שמה של סוכנות הביון הדרום אפריקנית שהייתה אחראית למודיעין חיצוני אזרחי ולסיכול ריגול בשירות עצמו. בראש הארגון עמד מנכ"ל שהיה חבר בוועדת תיאום המודיעין הלאומית והשירות היה מדווח לה. הארגון היה כפוף למשרד לשירותי מודיעין. הארגון נסתר מעין הציבור וזהות מבצעיו נשמרה בחשאיות רבה ורק ידוע שהארגון התמקד במאבק בטרור ונלחם בהשפעתו של ארגון אל-קאעידה במדינה. השירות החשאי של דרום אפריקה נוסד ב-1995 לאחר הבחירות הדמוקרטיות במדינה כיורשו של שירות הביון הלאומי של שלטון האפרטהייד. סוכנות הביון הלאומית (NIA) הייתה המקבילה לארגון האחראית למודיעין פנים. שני הארגונים - SASS ו-NIA הוקמו מכוח חוק הביון 1994. בשנת 2009 הגוף פורק ומוזג אל תוך סוכנות ביטחון המדינה והפך למחלקת החוץ של הארגון. ערך זה הוא קצרמר בנושא דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חרש (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חרשות – לקות המתבטאת באובדן חלקי או מלא של יכולת השמיעה. תרבות החירשים – מכלול ההתנהגויות והערכים שהתגבשו בקהילת החירשים. שפת סימנים – תקשורת בין חירשים. חרש, שוטה וקטן – מושג הלכתי. אומן – בעל מקצוע מיומן ומומחה בתחומו: חרש עץ – נגר. חרש ברזל או חרש מתכת – נפח. חרש אופן – בית החרושת הראשון בישראל לייצור אופניים. הכתיב המקראי למילה חרס חורש