laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אטרייה (כוכב)

אטרייה (Atria - ראשי התיבות של ציון באייר של הכוכב Alpha Trianguli Australis או α במשולש דרומי) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים משולש דרומי והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים בשמי הלילה. מבין הכוכבים הבהירים הוא השני בקרבתו לקוטב השמימי הדרומי אחרי מיאפלסידוס. אטרייה הוא ענק כתום בהיר עם מסה של כ-7 מסות שמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום המימן בליבתו וכעת הוא מתיך הליום לפחמן ולחמצן. רדיוס הכוכב הוא פי 130 מרדיוס השמש ועוצמת הארתו היא פי 2,400 משל השמש בתחום הנראה וכפול מכך בתוספת הקרינה בתחום התת-אדום. לאטרייה ספקטרום לא שגרתי המראה על נוכחות של יסודות שלא אמורים להמצא על כוכבים בשלב ההתפתחות הנוכחי. מקור אפשרי ל"זיהום" כזה הוא בן זוג מסיבי יותר שהתפתח מהר יותר והפך לננס לבן. על פי גילו המשוער של אטרייה, כ-45 מיליוני שנים, אם יש לו בן זוג ננס לבן, הוא אמור לפלוט קרינה אופיינית בתחום העל-סגול, אך קרינה כזאת לא נתגלתה. כמו כן, אטרייה מייצר התפרצויות של קרני X שאופייניות יותר לכוכבי הסדרה הראשית מסוג K או מסוג G, אך גם לקיומם של כוכבים כאלו לא נמצאו ראיות וייתכן שמקור הקרינה הוא התפרצויות מגנטיות על פני הכוכב עצמו. אטרייה באתר של ג'ים קלר אטרייה, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
נינה ברוש

רותי-נינה ברוש-ויק (נולדה ב-12 בנובמבר 1975) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית. ברוש נולדה וגדלה ברמת ישי. אמה יהודייה שנולדה בסין ואביה, אלכסנדר פישמן ממוצא רוסי. מצד אביה, היא נצר לשושלת הרב יהודה לייב פישמן מימון. נקראת נינה על שם סבתה. ברוש התפרסמה כדוגמנית בקמפיין גדול שעשתה לדיור. מאז עשתה קמפיינים בחו"ל לאיב סאן לורן, למיו מיו ולאן טיילור. בישראל היא הספיקה לדגמן בשביל מוסדות נחשבים כמו כיתן וראש אינדיאני. בשנת 1995 דורגה ברוש במקום ה־79 ברשימת "האנשים החזקים ביותר בעולם האופנה" של המגזין "The Face". ב־1998 היא הופיעה בסרט העצמאי "Hollywood Salome" וב־2000 בסרט "The Ice People". בשנות ה־90 הייתה ברוש נשואה לזמר דורון אייל המוכר בשם הבמה "שולץ האיום". לה בת מאיש העסקים אסי שלו, ובן מאיש העסקים אבי ויגדור. כיום מתגוררת בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא נינה ברוש בוויקישיתוף נינה ברוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נינה ברוש, באתר AllMovie (באנגלית) אורית מרלין-רוזנצוויג, ויק אוהבת להיות אנונימית, באתר Xnet‏, 21 במאי 2012 איתי יעקב, הבת של נינה ברוש (ויק) נכנסת לאופנה: "אמא דגמנה בשביל להתפרנס, אני נהנית להצטלם", באתר ynet, 24 בפברואר 2021 ynet, ברוש לבדו, איתן, באתר ynet, 30 באפריל 2007 אורית מרלין-רוזנצוויג, ויק אוהבת להיות אנונימית, באתר Xnet‏, 21 במאי 2012 https://www.imdb.com/name/nm0112462/bio אורית מרלין-רוזנצוויג, ויק אוהבת להיות אנונימית, באתר Xnet‏, 21 במאי 2012
התנועה הירוקה באיראן

התנועה הירוקה באיראן (בפרסית: جنبش سبز ایران) הוא שמה של התנועה שקמה לאחר הבחירות לנשיאות איראן בשנת 2009, על מנת להפיל את שלטונו של מחמוד אחמדינז'אד. הצבע הירוק היה צבעו של הקמפיין של מיר-חוסיין מוסאווי, אך לאחר הבחירות הצבע הפך לצבע המאחד את אחדותם ותקוותיהם של אלו שבקשו את ביטול תוצאות הבחירות. מיר-חוסיין מוסאווי, מוחמד ח'אתמי ומהדי כרובי היו המנהיגים של התנועה. ההתרחשויות בעוצמה שקרתה כתוצאה מהתנועה הירוקה היו חסרות תקדים בהיקפן, לפחות מאז המהפכה האיראנית ב-1979. איפה הקול שלי? (פרסית: رای من کجاست؟) היה המוטו ששימש את אנשי התנועה בהפגנות. הממשלה האיראנית, שנשלטה בידי מחמוד אחמדינז'אד פרסמה תוצאות שלפיהן אחמדינז'אד לקח שני שלישים מהקולות, אך תומכי מוסאווי וכרובי, מועמדי האופוזיציה המתונה האשימו את הממשלה בזיוף הקולות. המפגינים נגד אחמדינז'אד צעקו באנגלית "Where is my vote?” בכמויות שלא נראו מאז המהפכה האיראנית, במאמץ להשיג תשומת לב בינלאומית. על אף שהממשלה האיראנית אסרה כל התאגדות של תומכי האופוזיציה בטהראן וברחבי איראן כולה, האטה את תעבורת האינטרנט, וצינזרה כלי תקשורת של האופוזיציה. אלפי איראנים צעקו את הססמא הזו תוך הפרת חוקי הרפובליקה והתעמתות עם עוצמתו של השלטון האיראני. מנהיגים ואנשי תקשורת מרחבי העולם, במיוחד מארצות הברית, טענו כי יכול להיות שהזעם מאחורי הססמא הזו יכול אפילו להצית מהפכה חדשה. הבחירות באיראן ותנועת המחאה (2009) הדרך הירוקה לתקווה אתר האינטרנט הרשמי של התנועה הירוקה באיראן ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצודת סן לורנסו

מצודת סן לורנסו (ספרדית Fuerte de San Lorenzo) היא מצודה השוכנת לחופי הים הקריבי, ממערב לפתחה של תעלת פנמה בצפונה של פנמה. המצודה הוקמה בסוף המאה ה-16 בפתחו של נהר צ'גרס (Chagres). היא נבנתה בסגנון האדריכלות הצבאית של האימפריה הספרדית שהוכתב על ידי האדריכל האיטלקי באוטיסטה אנטונלי (Bautista Antonelli). היא נכבשה על ידי הנרי מורגן בשנת 1668 ועל ידי אדוורד ורנון ב-1739. בניית המצודה ותחזוקתה נמשכו גם לאחר מכן, בשל חשיבותו הרבה של מצר פנמה לסחר האירופי. באמצע המאה ה-18 אופיין סגנון הבנייה במקום באדריכלות הנאו-קלאסית. יחד עם ביצורי העיר פורטובלו שממזרח לה, הוכרזה המצודה בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית של אונסקו. למרות ההיסטוריה האלימה שלה, חלק גדול מסן לורנצו נשמר היטב, כולל החפיר, התותחים ותאי הקמרון. המבצר משקיף על נוף רחב של הנהר והמפרץ הרחק מתחת, וזו הייתה אחת הסיבות שהספרדים בחרו לבנות שם. מדיה וקבצים בנושא מצודת סן לורנסו בוויקישיתוף Lonely Planet, Fuerte San Lorenzo
הצבא הדמוקרטי של יוון

הצבא הדמוקרטי של יוון (ביוונית: Δημοκρατικός Στρατός Ελλάδας ‏- ΔΣΕ, מוכר בעולם בראשי התיבות DSE) היה צבאה של המפלגה הקומוניסטית היוונית בזמן מלחמת האזרחים ביוון בין 1946 ל-1949. אחרי שחרור יוון מהכיבוש של גרמניה ופירוק ה-ELAS, כוח הגרילה העיקרי של הקומוניסטים, החל ביוון "צייד" אחר שמאלנים וקומוניסטים, שבמהלכו נהרגו 1289 איש, 6671 נפצעו ו-84931 נעצרו. בתנאים האלו רוב הקומוניסטים שהיו עדיין חופשיים, החלו להקים קבוצות גרילה תחת השם "קבוצות של לוחמים נרדפים". המפלגה הקומוניסטית היוונית הובילה את המאבק המזוין וב-27 בדצמבר 1946 שינתה את שמן של הקבוצות לצבא הדמוקרטי של יוון או ה-DSE. מדיה וקבצים בנושא הצבא הדמוקרטי של יוון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפארק הארכאולוגי סן אגוסטין

הפארק הארכאולוגי סן אגוסטין (בספרדית: Parque Arqueológico de San Agustín) הוא פארק ארכאולוגי השוכן סמוך לעיירה סן אגוסטין במחוז וילה בדרומה של קולומביה. לצידו של הפארק, המשתרע על-פני שטח של 780 דונם, שוכנים שני פארקים נוספים, והאזור ההיסטורי כולו משתרע על-פני כ-50 קמ"ר. האזור מתגאה בריכוז הפסלים המגליתים והמונומנטים הדתיים הגדול ביותר ביבשת אמריקה, ובשנת 1995 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית. בתקופה הקדם-חקלאית, החל בשנת 3300 לערך לפנה"ס ועד למאה ה-7 לפנה"ס, היה האזור מיושב בציידים-לקטים אשר ניזונו מפירות וייתכן שגם מצייד. לא ידוע דבר על מנהגיהם הדתיים והפוליטיים של תושבים אלה, אשר עיבדו אבנים באמצעות כלי בזלת בסיסיים. החקלאות הופיעה באזור במאה ה-7 לפנה"ס, תקופה המוכרת כ"תקופת הביניים". בתקופה זו גידלו התושבים אורז בשיטות פשוטות ולא נמצאו עקבות למערכת לניקוז השדות שהשתרעו על מורדות הגבעות. נמצאו שרידים של פיסול בעץ, אך לא באבן. הקבורה נעשתה בפירי קבורה אנכיים בהם הושמו חפצים בסיסיים לצד המת. החל במאה ה-1 לפנה"ס החל נוהג עיבוד זהב באזור, וזה הלך והתגבר במאות השנים שלאחר מכן. במאה ה-1 חל שינוי של ממש באזור והופיעה תרבות סן אגוסטין. צפיפות האוכלוסייה גדלה, יישובים נטושים יושבו מחדש והופיעו יישובים חדשים. האוכלוסייה עדיין גידלה בעיקר אורז, אך השטחים החקלאיים הלכו והתפשטו כדי לענות על הצרכים הגדלים. מערכת חברתית חדשה הופיעה, והכוח בה רוכז בידיהם של אנשי הדת. הארגון וההיררכיה החברתיים שהופיעו איפשרו את חציבתם ושינועם של פיסות אבן גדולות, ואת עיבודם למונומנטים מונוליתים, שחלקם עוטרו בעושר רב. מונומנטים אלה מעידים על תרבות דתית מורכבת. תרבות זו באה לסופה במאה ה-8, וייצור המונומנטים כמו גם הפיסול באבן פסקו. נראה כי בתקופה זו, לקראת שנת 1000, היגרו לאזור שבטים חדשים אשר הגיעו מאזור מישורי האמזונאס, ואלה הביאו עימם שיטות חקלאיות חדשות, סגנונות קדרות שונים וסגנון בנייה אחר. תקופה זו, המכונה "התקופה המאוחרת", נמשכה עד הכיבוש הספרדי, והיא נחשבת לפשוטה יותר מקודמתה מבחינה אמנותית וחברתית. מקומות היישוב והשדות עברו לאזורים תלולים יותר בזכות הופעת הטראסות, אך למרות התפתחות חשובה זו, מערכת הקשרים וההיררכיה החברתית הצטמצמה, הקהילות היו קטנות והתבססו על קשרי משפחה, והקשרים הרחבים יותר נוצרו רק בתקופת מלחמה והיו זמניים. לצידו של הפארק, שוכנים שני פארקים ארכאולוגיים נוספים - "אלטו דה לוס אידולוס" (Alto de los Ídolos - "רמת האלים") המשתרע על-פני שטח של 200 דונם ו"אלטו דה לאס פיידרס" (Alto de las Piedras - "רמת האבנים") ששטחו מאה דונם. שלושת הפארקים עשירים בשרידים ארכאולוגיים, שרידי דרכים, תעלות ניקוז, סימוני גבול בין חלקות חקלאיות, אתרי קבורה ורחבות מלאכותיות. האתרים החשובים בסן אגוסטין הם "לאס מסיטס" (Las Mesitas) שבו תילים מלאכותיים, מבני קבורה ופסלי אבן; "פואנטה דה לוואפאטאס" (Fuente de Lavapatas), מבנה דת מונומנטלי שנחצב באבן באפיקו של נהר; ו"בוסקה דה לאס אסטטואס" (Bosque de las Estatuas - "יער הפסלים") שבו פסלים מכל רחבי האזור. ב"אלטו דה לוס אידולוס" ניצב הפסל הגבוה באזור המתנשא לגובה של שבעה מטרים. מדיה וקבצים בנושא הפארק הארכאולוגי סן אגוסטין בוויקישיתוף Christopher P Baker, South Americas other 'Easter Island’, BBC. 10 December 2018 פסל בפארק פואנטה דה לוואפאטאס קבר בסן אגוסטין יער הפסלים
ויגו מורטנסן

ויגו מורטנסן (באנגלית: Viggo Mortensen; נולד ב-20 באוקטובר 1958) הוא שחקן קולנוע, משורר, צייר, צלם ונגן ג'אז אמריקאי, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "סימנים של כבוד" משנת 2008, ועל משחקו בסרט "הספר הירוק" משנת 2018. ידוע גם בזכות גילום דמותו של אראגורן בסדרת סרטי "שר הטבעות". מורטנסן נולד בניו יורק, לוויגו מורטנסן האב, ממוצא דני, ולגרייס, ממוצא אמריקני. הוא הבכור מתוך שלושה בנים. גדל בילדותו במנהטן, ובנעוריו נדד עם משפחתו לוונצואלה, לדנמרק ולבסוף התיישבו בארגנטינה שם עבד אביו בתחום החקלאות. כשהיה בן 11 הוריו התגרשו, והוא ואחיו הקטנים חזרו עם אמו לארצות הברית וגרו במדינת ניו יורק. בשנות ה-20 המוקדמות שלו חזר לניו יורק והחל ללמוד משחק ב"סדנת התיאטרון של וורן רוברטסון". זכה ב"פרס מבקרי דרמלוג" עבור הופעתו במחזה "בנט" של תיאטרון חוף לוס אנג'לס. תפקידו הקולנועי הראשי הראשון היה ב-1985; הוא גילם את אחיו האמישי של אלכסנדר גודונוב בסרט "העד". בהמשך הופיע מורטנסן בסרטים רבים, בהם "הרץ האינדיאני", "להתלבט", "הנבואה", "שר הטבעות" (בתפקיד אראגורן), "דרכו של קרליטו", "כוננות מיידית", "דיוקנה של גברת", "שני פנים לינואר", "ג'י איי ג'יין", ״היסטוריה של אלימות״, "הדרך", "שיטה מסוכנת" ו"הספר הירוק". יצוין שבנוסף לכך, הסרט "רצח מושלם" בו שיחק, לווה אף בהצגת עבודת האמנות שלו. בשנת 2016 שיחק ויגו בדרמה הקומית "קפטן פנטסטיק", ועל תפקידו בה זכה בפרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר. בשנת 2023 ביים, הפיק, כתב, הלחין ואף כיכב מורטנסן בסרט המערבון "The Dead Don't Hurt" מורטנסן הציג את ציוריו בתערוכות ובגלריות בלוס אנג'לס ובניו יורק. בתערוכת הצילומים הראשונה בה הציג הייתה ב"גלריית רוברט מאן" בניו יורק, ובהמשך הציג צילומים וציורים ב"גלריית נתיב 16" (2001-2002) בלוס אנג'לס וב"קרן לאמנות מודרנית" באתונה. הוא הוציא מספר אלבומי שירה וג'אז. כמו כן פרסם מספר ספרים ובהם: "Ten Last Night" (שירה, 1993), "Recent Forgeries" (שירה, ציור וצילום, 1998) ו"SignLanguage" (צילומים ואיורים, 2002). מורטנסן התחתן עם זמרת הרוק קריסטינה קרונקה, וב-1988 נולד בנו, הנרי מורטנסן. ב-1992 נפרד מורטנסן מאשתו, והשניים התגרשו ב-1997. מדיה וקבצים בנושא ויגו מורטנסן בוויקישיתוף ויגו מורטנסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויגו מורטנסן, באתר AllMovie (באנגלית) ויגו מורטנסן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ויגו מורטנסן, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ויגו מורטנסן, באתר Metacritic (באנגלית) ויגו מורטנסן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ויגו מורטנסן, באתר AllMusic (באנגלית) ויגו מורטנסן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ויגו מורטנסן, באתר Discogs (באנגלית) ויגו מורטנסן, באתר בילבורד (באנגלית) אתר על ויגו מורטנסן(הקישור אינו פעיל) אמיר קמינר, בדרך אל האושר, באתר ynet, 9 בפברואר 2011 אמיר קמינר, ויגו מורטנסן: "רוב הסרטים היום מחורבנים", באתר ynet, 28 ביולי 2016 ישי קיצ'לס, הענק הירוק, באתר ישראל היום, 24 בינואר 2019
לאונרדו לורדאן

לאונרדו לורדאן או לאונרדו לורדאנו (באיטלקית: Leonardo Loredan או Leonardo Loredano; ‏16 בנובמבר 1436 - 12 ביוני 1521) היה הדוכס ה-75 של ונציה. לורדאן כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1501, ועד פטירתו. בתקופת שלטונו התרחשה המחלוקת בין ונציה לבין ליגת קמבריה. לאחר מותו של האפיפיור אלכסנדר השישי, בשנת 1503, השתלטה ונציה על טריטוריות בצפונה של מדינת האפיפיור. עם בחירתו של האפיפיור יוליוס השני כיורשו של אלכסנדר, ציפתה ונציה כי האפיפיור (שכונה "הוונציאני" (Il Veneziano) בשל תמיכתו בוונציה) יאשר את הסיפוח של הטריטוריות, אולם לאחר המינוי, ובמפתיע, הורה האפיפיור על נידוייה של לה סרניסימה ותושביה, ויצר ברית עם צרפת, האימפריה הרומית הקדושה ומדינות אחרות כנגד ונציה. בעקבות קרב אגנאדלו איבדה ונציה שטחים רבים באיטליה, ולאחר נפילת פדובה הייתה העיר ונציה עצמה בסכנת כיבוש. במקביל בשנת 1509 נערך קרב דיו, אשר במסגרתו הביס הצי הפורטוגזי את הצי העות'מאני והצי הממלוכי (אשר נתמכו על ידי ונציה) ובכך שבר את המונופולין הוונציאני על הסחר בתבלינים מהמזרח הרחוק שעבר דרך מצרים ודרך ונציה. לורדאן איחד את תושבי ונציה בפני הסכנות, והצליח להביא לכיבושה מחדש של פדובה ולכריתת הסכם שלום במסגרתו ויתרה ונציה על השטחים שאיבדה אולם שבה להיות בת ברית של האפיפיור אשר יצא למלחמה באותה עת כנגד צרפת. כאשר ניצחון האפיפיור על צרפת נראה בלתי נמנע, הפר האפיפיור את הסכם השלום עם ונציה. בתמורה, כרתה ונציה הסכם עם לואי ה-12, מלך צרפת, והצליחה לכבוש מחדש את הטריטוריות שהפסידה, ואף הכריחה את האפיפיור לשלם את חובותיו למשפחת לורדאן - בסך של 500,000 דוקטים. דיוקן הדוג'ה לאונרדו לורדאן מעשה ידי ג'ובאני בליני ידוע בהיותו אחד הדיוקנים הראשונים אשר צוירו כאשר נשוא הדיוקן מביט הישר קדימה אל הצופה, ולא ניצב בפרופיל (כמקובל בימי הביניים). מדיה וקבצים בנושא לאונרדו לורדאן בוויקישיתוף לאונרדו לורדאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דיוקן הדוג'ה לאונרדו לורדאן

דיוקן הדוג'ה לאונרדו לורדאן (באיטלקית: Ritratto del doge Leonardo Loredan) הוא דיוקן מעשה ידי האמן האיטלקי מתקופת הרנסאנס ג'ובאני בליני, משנת 1501, המתאר את הדוג'ה לאונרדו לורדאן. הדיוקן מוצג כיום בגלריה הלאומית, בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. הדיוקן מתאר את לורדאן כשהוא לבוש בבגדי השרד הטקסיים שלו, ולראשו הקורנו (corno), כתר הדוג'ים. ניתן לזהות את לורדאן בשל דמיונו בדיוקן לדיוקנו בציורים אחרים שצוירו בתקופת כהונתו. החתימה המופיעה על התמונה היא: IOANNES BELLINVS, שמו של בליני בלטינית. על פי המסורת הוונציאנית, נהגו הדוג'ים להזמין דיוקן רשמי שלהם כשהם לובשים את הכתר המסורתי ואת הבגדים הטקסיים. הסצנה המופיעה בציור דומה לפסלים של חצי הגוף העליון (פרוטומה), שהיו מקובלים בעת שהיצירה צוירה (תוך ניסיון לחקות את הפיסול הרומי). יחד עם זאת, דיוקן זה יוצא דופן וחדשני בכך שנשוא הדיוקן מישיר מבטו קדימה לעבר הצופה, וזאת בניגוד לנוהג שהיה מקובל לכל אורך ימי הביניים, לצייר את נשוא הדיוקן בפרופיל. תמונה זו פרסמה את בליני, והביאה לפופולריות שלו בוונציה. מדיה וקבצים בנושא דיוקן הדוג'ה לאונרדו לורדאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דיוקן הדוג'ה לאונרדו לורדאן
שמואל רהבר

שמואל רהבר (12 במאי 1929 – 10 בנובמבר 2012) היה מדען יהודי-פרסי שגילה את הקשר בין רמת המוגלובין מסוכרר לרמת הגלוקוז בדם. בדיקה זאת חשובה מאוד באבחנת מחלת הסוכרת. רהבר נולד למשפחה יהודית בשנת 1929 בעיר המדאן (אחמתא המקראית), איראן. הוא קיבל תואר ברפואה מאוניברסיטת טהראן בשנת 1953 ותואר דוקטור (PhD) באימונולוגיה בשנת 1963 מאותה אוניברסיטה. מ-1953–1960 רהבר פעל כרופא קליני בערים אבאדאן וטהראן. אחרי קבלת תואר דוקטור הוא הצטרף כפרופסור חבר בחוג לאימונולוגיה באוניברסיטת טהראן. בשנת 1968 נסע רהבר לארצות הברית, לבית ספר לרפואה על שם אלברט איינשטיין של ישיבה יוניברסיטי. שם, יחד עם הלן ראני, הוא גילה שיש קשר בין רמת המוגלובין מסוכרר (HbA1c) לריכוז הגלוקוז בדם לאורך זמן (חודשים אחרונים). רהבר חזר לטהראן בשנת 1969 וקיבל משרה של פרופסור מן המניין. בשנת 1970 הוא מונה לראש החוג לביולוגיה שימושית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טהראן. לאחר המהפכה האסלאמית ב-1979 הוא היגר לארצות הברית ושימש כפרופסור באוניברסיטאות אמריקאיות שונות. לאחר פטירתו בשנת 2012 הכריזה "אגודת הסוכרת האמריקאית" (American Diabetes Association) כי היא תחלק פרס שנתי על שמו לזכרו. ביוגרפיה של רהבר (בפרסית) חכם ההלכה בפרסית Rahbar S, Blumenfeld O, Ranney HM (1969). "Studies of an unusual hemoglobin in patients with diabetes mellitus". Biochem. Biophys. Res. Commun. 36 (5): 838–43.
מינסטרל

האם התכוונתם ל... מופע מינסטרל – סוג של מופע בידור בו הופיעו לבנים מחופשים כאפרו-אמריקאים מילה נרדפת למשורר נודד (בארד) או טרובדור
טונגוסקה תחתונה

נהר טונגוסקה תחתונה (ברוסית: Нижняя Тунгуска) הוא נהר במזרח סיביר שברוסיה, הזורם ממזרח לצפון-מערב עד למפגש עם נהר יניסיי באזור העיר טורוחאנסק. בחורף, מאוקטובר ועד מאי הנהר מכוסה קרח. בחודשי הקיץ בנהר עוברות ספינות המביאות אספקה ליישובים לאורך הנהר. בשלב התכנון נמצא פרויקט הקמת תחנת כוח הידרואלקטרית על הנהר. זו צפויה להיות תחנת כוח הידרואלקטרית הגדולה ברוסיה וייתכן אף הגדולה בעולם. שלב ראשון של תחנת הכוח צריך להיות בהספק של כ-10,000 מגוו"ט (הספק של כל תחנות הכוח בישראל הוא כ-12,000 מגוו"ט). בשלב סופי הספק יכול להגיע לכ-20,000 מגוו"ט. כתוצאה מהקמת התחנה ייווצר אגם חדש בשטח של כ-10 אלף קמ"ר ויהיה צורך להעביר למקום מגורים חדש כ-8,000 אלף תושבים. הקמת המתקן צפויה להתחיל בשנת 2010 וימשך 18 שנים. יחד עם זאת, המחלוקת לגבי ההשלכות הסביבתיות של הפרויקט טרם הסתיימה. מדיה וקבצים בנושא טונגוסקה תחתונה בוויקישיתוף טונגוסקה תחתונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פונקציית זיווג

במתמטיקה, פונקציית זיווג היא תהליך המקודד באופן ייחודי שני מספרים טבעיים למספר טבעי יחיד. כל פונקציית זיווג יכולה לשמש בתורת הקבוצות על מנת להוכיח כי לקבוצת המספרים השלמים ולקבוצת המספרים הרציונליים עוצמה זהה לעוצמה של הטבעיים. פונקציית זיווג היא פונקציה פרימיטיבית רקורסיבית חד-חד-ערכית ועל: π : N × N → N {\displaystyle \pi :\mathbb {N} \times \mathbb {N} \to \mathbb {N} } פונקציית הזיווג של קנטור היא פונקציית זיווג π : N × N → N {\displaystyle \pi :\mathbb {N} \times \mathbb {N} \to \mathbb {N} } מוגדרת כדלהלן: π ( k 1 , k 2 ) := 1 2 ( k 1 + k 2 ) ( k 1 + k 2 + 1 ) + k 2 {\displaystyle \pi (k_{1},k_{2}):={\frac {1}{2}}(k_{1}+k_{2})(k_{1}+k_{2}+1)+k_{2}} כאשר מחשבים פונקציית זיווג על המספרים k 1 , k 2 {\displaystyle k_{1},k_{2}} נהוג לסמן את התוצאה באמצעות סוגריים זוויתיים ⟨ k 1 , k 2 ⟩ {\displaystyle \langle k_{1},k_{2}\rangle } . ניתן להכליל את הפונקציה הנ"ל לפונקציית הווקטור של קנטור π ( n ) : N n → N {\displaystyle \pi ^{(n)}:\mathbb {N} ^{n}\to \mathbb {N} } כדלהלן: π ( n ) ( k 1 , … , k n − 1 , k n ) := π ( π ( n − 1 ) ( k 1 , … , k n − 1 ) , k n ) {\displaystyle \pi ^{(n)}(k_{1},\ldots ,k_{n-1},k_{n}):=\pi (\pi ^{(n-1)}(k_{1},\ldots ,k_{n-1}),k_{n})} בהינתן z {\displaystyle z} עבורו z = ⟨ x , y ⟩ = ( x + y ) ( x + y + 1 ) 2 + y {\displaystyle z=\langle x,y\rangle ={\frac {(x+y)(x+y+1)}{2}}+y} , נמצא את x , y {\displaystyle x,y} . נגדיר: w = x + y t = w ( w + 1 ) 2 = w 2 + w 2 {\displaystyle {\begin{aligned}w=x+y\\t={\frac {w(w+1)}{2}}={\frac {w^{2}+w}{2}}\end{aligned}}} אז מתקיים z = t + y {\displaystyle z=t+y} . נפתור את המשוואה הריבועית w 2 + w − 2 t = 0 {\displaystyle w^{2}+w-2t=0} הנובעת מהגדרת t {\displaystyle t} , ונקבל w = 8 t + 1 − 1 2 {\displaystyle w={\frac {{\sqrt {8t+1}}-1}{2}}} , מאחר ש- w ≥ 0 {\displaystyle w\geq 0} . נשתמש בכך שמתקיים t ≤ z = t + y < t + ( w + 1 ) = ( w + 1 ) 2 + ( w + 1 ) 2 {\displaystyle t\leq z=t+y<t+(w+1)={\frac {(w+1)^{2}+(w+1)}{2}}} . הפתרון של אי-שוויון זה הוא w + 1 > 8 z + 1 − 1 2 {\displaystyle w+1>{\frac {{\sqrt {8z+1}}-1}{2}}} . נקבל: w ≤ 8 z + 1 − 1 2 < w + 1 {\displaystyle w\leq {\frac {{\sqrt {8z+1}}-1}{2}}<w+1} מכך נובע w = ⌊ 8 z + 1 − 1 2 ⌋ {\displaystyle w=\left\lfloor {\frac {{\sqrt {8z+1}}-1}{2}}\right\rfloor } . כעת נחשב: t = w 2 + w 2 ( x , y ) = ( w − y , z − t ) {\displaystyle {\begin{aligned}t={\frac {w^{2}+w}{2}}\\(x,y)=(w-y,z-t)\end{aligned}}} מצאנו זוג יחיד המקיים π ( x , y ) = z {\displaystyle \pi (x,y)=z} , לכן π {\displaystyle \pi } חד-חד-ערכית ועל. פונקציית זיווג, באתר MathWorld (באנגלית)
חיחון

חיחון (בספרדית: Gijón; באסטורית: Xixón) היא עיר נמל בקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד. אוכלוסייתה מונה כ-275 אלף נפש, יותר מכל עיר אחרת בנסיכות אסטוריאס. סימנים ראשונים להתיישבות בני אדם באזור חיחון, עוד מהתקופה הפרה-היסטורית, התגלו באזור מונטה דבה שם קיימת מערכת של תילים ובאזור מונטה ארו שם התגלו בשנת 1990 דולמנים מן התקופה הנאוליתית. בתקופת האימפריה הרומית שימשה כעיר מחוז חשובה, והנמל שלה שימש ספינות שעברו בים הקנטברי. קבוצת הכדורגל של העיר היא ספורטינג חיחון, שבילתה מעל ל-40 עונות בליגה הספרדית הראשונה. אצטדיון הקבוצה, "אל מולינון", הוא הוותיק ביותר בספרד (הוקם ב-1908). צבעי הקבוצה הם בהתאם לצבעי דגל העיר, אדום ולבן. קבוצת הכדורסל של חיחון משחקת בליגה השלישית. מקסיקו פוארטו ואיארטה, מקסיקו רוסיה נובורוסיסק, רוסיה צרפת ניורט, צרפת קובה הוואנה, קובה ארצות הברית אלבקרקי, ניו מקסיקו, ארצות הברית אלג'יריה טינדוף, אלג'יריה אתר האינטרנט הרשמי של חיחון (באסטורית, בספרדית ובאנגלית) אתר התיירות של חיחון חיחון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שץ

האם התכוונתם ל... שליח ציבור (בראשי תיבות: ש"ץ) – כינוי לחזן בית הכנסת, המייצג את הקהל בתפילתו לאלוהים. ש"ץ או שץ הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שפירושו כאמור "שליח ציבור". כמו כן, זהו שם משפחה גרמני, שפירושו "אוֹצָר". נגזרת מש"ץ או שאץ יכול להיות שם המשפחה היהודי שצמן. אישים ששם משפחתם שץ או ש"ץ: אבנר שץ – סופר ומשורר ישראלי אלברט שץ – ביולוג יהודי-אמריקאי אנג'ליקה שץ – בתו מנישואיו הראשוניים של בוריס שץ, ציירת ומבקרת אמנות אורנה שץ אופנהיימר – חוקרת ישראלית העוסקת בהכשרת מורים ומחקר איכותני נרטיבי בוריס שץ – צייר ופסל יהודי, יליד ליטא, יוזם ומייסד "בצלאל" בירושלים; אביהם של זהרה שץ ובצלאל שץ בצלאל שץ – פסל וצייר ישראלי; בנו של בוריס שץ, אחיה של זהרה שץ ובעלה של לואיז שץ בריאן שץ – פוליטיקאי יהודי-אמריקאי גרשון שץ – ממייסדי תנועת בית"ר העולמית וממייסדי הסתדרות העובדים הלאומית דנה שץ – יוצרת, תסריטאית, פזמונאית ועורכת סדרות טלוויזיה ישראלית זהרה שץ – פסלת ישראלית כלת פרס ישראל לציור ופיסול; בתו של בוריס שץ ואחותו של בצלאל שץ טליה מירון-שץ – חוקרת בתחום קבלת החלטות רפואיות, פרופסור חבר בקריה האקדמית אונו לואיז שץ – אמנית ישראלית, אשתו של בצלאל שץ סוניה שץ – מפעילות לח"י, מראשונות ארגון י.ע.ל צבי שץ – סופר עברי יליד רוסיה, אשר נרצח ביפו בשנת תרפ"א עם הסופר י"ח ברנר וחבורתו קלמן שץ – ראשון המייסדים של קיבוץ אשדות יעקב, מראשוני החקלאים בישראל קרלה ג'יי שץ – נוירוביולוגית, הראשונה לקבל תואר פרופסור מאוניברסיטת הרווארד בארצות-הברית רותי שץ – במאית, מפיקה, תסריטאית ועורכת קולנוע שאול שץ – סופר, צייר ומורה לאמנות ישראלי
קירגיזסטן במשחקים האולימפיים

קירגיזסטן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לילהאמר (1994), ובמשחקי הקיץ השתתפה לראשונה באולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אז, התחרו הספורטאים הקירגיזים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team). הספורטאי הראשון שזכה במדליה אולימפית לזכותה של קירגיזסטן הוא הג'ודוקא איידין סמגולוב, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000), בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה המוצלחת ביותר מבחינתה של קירגיזסטן. המתאבק קנאטבק בגלייב זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל של עד 66 ק"ג בסגנון יווני-רומי, לאחר שהפסיד בשלב הגמר לצרפתי סטיב גנו, ואילו רוסלן טיומבנבייב זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. מתאבק נוסף, באזאר באזארגורוייב, שהתחרה בסגנון חופשי בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג, וסיים במקום הרביעי, לאחר שהפסיד ליריב יפני, אך בהמשך זכה במדליית ארד בעקבות הרשעת זוכה מדליית הזהב. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה מרים המשקולות איזאט ארטיקוב במדליית ארד, אך היא נשללה ממנו מיד לאחר מכן, לאחר שהתברר כי נטל חומרים אסורים. באותם משחקים סיימו המתאבקים ארסן ארלייב ואייסולו טיניבקובה במקום החמישי, והג'ודוקא יורי קרקובצקי סיים במקום השביעי. באולימפיאדות החורף לא הגיעו הספורטאים הקירגיזים להישגים משמעותיים. המשלחות הקירגיזיות מנו עד כה רק ספורטאי אחד או שניים בכל אולימפיאדה. באולימפיאדת לילהאמר, שהייתה הראשונה בה השתתפה קירגיזסטן העצמאית, איחרה הספורטאית היחידה, הביאתלטית יבגניה רופל, להגיע לטקס הפתיחה, ואת דגל קירגיזסטן נשא בטקס אזרח נורווגי, ששימש כמתורגמן המשלחת. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: קירגיזסטן במשחקים הפאראלימפיים קירגיזסטן במשחקים האולימפיים לנוער ברית המועצות במשחקים האולימפיים המשלחת המאוחדת במשחקים האולימפיים מדיה וקבצים בנושא קירגיזסטן במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-18 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-18 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
מלטה במשחקים האולימפיים

מלטה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אמסטרדם (1928), עוד בהיותה מושבה בריטית. היא השתתפה לסירוגין בעוד שלוש אולימפיאדות עד אולימפיאדת רומא (1960), ולראשונה השתתפה כמדינה עצמאית באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). מאז נעדרה מהמשחקים רק עוד פעם אחת. למשחקי החורף שלחה נציגה ראשונה באולימפיאדת סוצ'י (2014). מרבית הספורטאים שייצגו את מלטה במשחקים הגיעו להישגים נמוכים למדי. ערב אולימפיאדת טוקיו (2020), אף ספורטאי מלטזי לא זכה במדליה אולימפית. להישג הגבוה ביותר הגיע הקלע ויליאם צ'טקוטי, שהשתתף בתחרויות הירי בצלחות חרס באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בתחרויות אלה, שבהן ששת הראשונים העפילו לשלב הגמר, סיים צ'טקוטי במקום השישי, אך חלק אותו עם שלושה קלעים נוספים. בשובר שוויון ביניהם דורג במקום השלישי, ובכרטיס לשלב הגמר זכה האוסטרלי ראסל מארק. בדירוג הכללי דורג צ'טקוטי במקום השמיני. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים צ'טקוטי במקום התשיעי. נבחרת הכדורמים של מלטה השתתפה באולימפיאדת אמסטרדם. היא העפילה לשלב רבע הגמר לאחר ניצחון 1-3 על לוקסמבורג, אך הובסה בידי נבחרת צרפת 16-0, והודחה. מלטה במשחקים הפאראלימפיים מלטה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא מלטה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי של מלטה