laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי איראן–טאיוואן

יחסי איראן-טאיוואן הם מערכת היחסים הדיפלומטית בין המדינות טאיוואן ואיראן. לשתי המדינות היו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין 1942 ל-1971. ב-1971 הסתיימו היחסים המדיניים בין שתי המדינות ונסגרו שגרירויות, לאחר שאיראן התקרבה לסין והכירה בה כנציגת האומה הסינית באו"ם והצביעה נגד הארכת החברות של טאיוואן באו"ם. עם זאת, למועצה לפיתוח סחר חוץ של טייוואן (TAITRA) יש משרד בטהרן. בשנת 2018 איראן הייתה שותפת הסחר ה-35 בגודלה של טייוואן. הסחר בין שתי המדינות ב-2018 עמד על יותר מ-1.59 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של טייוואן לאיראן כלל פלדה, התקני אחסון ופוליוויניל כלוריד. הייצוא העיקרי של איראן לטייוואן כלל נפט, אלומיניום ופלדה. בעקבות נפילת הממשלה הלאומית הסינית ובריחתה לטייוואן, איראן לא הכירה בתחילה בעצמאותה של טאיוואן. בתקופה זו שגריר איראן ביפן היה אחראי גם על שגרירות איראן בטאיוואן. איראן הצטרפה לברית האנטי-קומוניסטית של בגדאד, וכוננה יחסים דיפלומטיים עם הממשלה בטייוואן הידועה בשם הרפובליקה הסינית. בשתי ההזדמנויות האשימה סין את איראן בסוגיה זו, אך "האימפריאליזם האמריקאי" הוצג כאשם העיקרי בעמדות שאימצה טהראן. בביקור רשמי בטאיוואן בשנת 1958, נפגש מוחמד רזה פהלווי, השאה האיראני, עם הגנרל צ'יאנג קאי-שק, נשיא טייוואן. בשנת 1966 מועצת השרים של איראן הנפיקה אישור לסחר בין איראן לסין. התחממות היחסים של איראן עם ברית המועצות, עיראק והודו בתחילת שנות ה-70, כמו גם חלוקת הודו ב-1971, עודדו את איראן ליצירת יחסים הדוקים יותר עם סין. ב-1971 ביקרה הנסיכה אשרף פהלווי ביקרה בבייג'ינג בהזמנת ממשלת סין. כמה חודשים לאחר מכן ביקרה גם הנסיכה פאטימה בסין. ההכרזה על ביקורו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בסין ב-15 ביולי 1971 סללה את הדרך לכינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין איראן לסין. בהמשך נפגשו שגרירי שתי המדינות באיסלמבאד שבפקיסטן, וחתמו על מסמכים לפיהם ישנה הכרה הדדית בין המדינות. מספר חודשים לאחר מכן המשלחת של טייוואן באו"ם סולקה, והרפובליקה העממית של סין הפכה לנציגה של סין באו"ם. איראן, שהכירה ברפובליקה העממית של סין, הצביעה בעד ההחלטה האלבנית לפיה הרפובליקה העממית תהיה הנציגה היחידה של סין, ונמנעה בהצבעה האמריקאית שהציעה רוב של שני שלישים לרפובליקה העממית, ושליש לטאיוואן, כדי לא להביך את ארצות הברית עימה הייתה בקשרים טובים. מדיה וקבצים בנושא יחסי איראן–טאיוואן בוויקישיתוף CHINESE-IRANIAN RELATIONS
Unheard

Unheard (בעברית: לא נשמע) הוא המיני-אלבום של הזמר-יוצר האירי הוזייר. המיני-אלבום יצא לאור ב-22 במרץ 2024 על ידי חברת התקליטים רוביוורקס רקורדס וקולומביה רקורדס. המיני-אלבום מורכב מארבעה שירים שלא יצאו באופן רשמי בעבר, אשר הוקלטו עבור אלבום האולפן השלישי של הוזייר, Unreal Unearth. האלבום Unheard באתר ספוטיפיי Kelly, Tyler Damara (22 במרץ 2024). "Hozier unveils Unheard EP full of previously unreleased songs". The Line of Best Fit. נבדק ב-23 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה) "Hozier announces new Unheard EP, out next week". Hotpress. 15 במרץ 2024. נבדק ב-23 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה) "Hozier announces new EP, 'Unheard'". 105.7 The Point. 15 במרץ 2024. נבדק ב-23 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה)
מודסטינוס

הרניוס מודסטינוס (בלטינית: Herennius Modestinus) היה עובד מדינה ומשפטן רומי מהולל, תלמידו של אולפיאנוס, שפעל בסביבות שנת 250 לספירה. נראה שהוא היה יליד אחת הפרובינקיות הרומיות דוברות היוונית, או כנראה דלמטיה (אנ'). ייתכן שבין 223 ל-225 לספירה הוא היה מזכיר a libellis תחת הקיסר אלכסנדר סוורוס, ובערך בשנת 228 הוא היה פראיפקטוס ויגילום (אנ') (praefectus vigilum, מפקד משמר העיר רומא). בחוק הציטוטים (אנ') של קיסר האימפריה הרומית המערבית ולנטיניאנוס השלישי (המאה ה-5) הוא מסווג עם פפיניאנוס (אנ'), פאולוס (אנ'), גאיוס (אנ') ואולפיאנוס, כאחד מחמשת המשפטנים שדעותיהם המתועדות נחשבו מכריעות. הוא נחשב למשפטן הגדול האחרון בעידן הקלאסי של המשפט הרומי. הוא מוזכר בצו של הקיסר גורדיאנוס השלישי בשנת 240 בקשר לתשובה שנתן מודסטינוס לגורם שאליו הופנה הצו. לא פחות מ-345 קטעים בדיגסטה של קורפוס יוריס קיוויליס (המאה ה-6) לקוחים מכתביו. הוא מחברם של קובץ שאלות ותשובות ודיגסטה, שנכתב ב-12 ספרים. מדיה וקבצים בנושא מודסטינוס בוויקישיתוף Modestinus, Herennius, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
סובייט

סוֹבְיֵיט (ברוסית: Сове́т, "מועצה") היה גוף שלטוני בברית המועצות. הסובייטים היו מועצות מהפכניות שנבחרו על ידי אזרחי המדינה. בתחילת הדרך היו סובייטים נפרדים לנציגי הפועלים, האיכרים והחיילים. בהמשך הם התאחדו, ושמם הרשמי היה "סובייט של העם". ברית המועצות הייתה ברית רפובליקות שבה השלטון נתון בידי מועצות נבחרות - הסובייטים. חברי הסובייט התאספו לישיבות ופעלו בנוסף לעבודתם הרגילה. הסובייט היה יחידת הממשל הראשונית בברית המועצות, והיו לו פונקציות חוקתיות וביצועיות. בחוקת ברית המועצות שגובשה ב-1918 הוגדר הסובייט כיחידת ממשל רשמית של מקום ואזור. הסובייט הראשון הוקם בשנת 1905 בעיר איוואנובו ומטרתו הייתה ניהול השביתה במפעלי העיר. בסך הכל במהלך מהפכת 1905 הוקמו 62 סובייטים. כולם פוזרו עם דיכוי המהפכה וחבריהם הוענשו. במהלך מהפכת פברואר הסובייטים הוקמו מחדש, ולקראת מרץ 1917 פעלו כ-600 סובייטים ברמות שונות. תוך זמן קצר הם אורגנו לרמות שונות, ולמעשה היו שלטון אלטרנטיבי לממשלה. לאחר מהפכת אוקטובר הועבר השלטון במדינה לידי מועצת הסובייטים. השתלטות הבולשביקים על הסובייטים, הבסיס להפיכת ברית המועצות לדיקטטורה עריצה, גרם עם השנים להפיכת המושג 'סובייט' למלה נרדפת לעריצות, צרות אופק וקנאות. אלא שבתחילת הדרך פעלו מועצות עממיות באופן אליו כיוונו מהפכנים רבים שדגלו בהפיכתה של רוסיה לרפובליקה דמוקרטית-פרלמנטרית. מדיה וקבצים בנושא סובייט בוויקישיתוף סובייט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סובייטים (מועציות), דף שער בספרייה הלאומית ס"א סמית, המהפכה הרוסית, תל אביב, ידיעות ספרים, 2008. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רשמקול ארבעה ערוצים

רשמקול ארבעה ערוצים או טייפ 4 ערוצים היה הפתרון הצרכני הראשון להקלטה והשמעה של קול בארבעה ערוצים. סרטי הקלטה מוקלטים מראש בפורמט זה הוצגו בארצות הברית על ידי חברת ההקלטות Vanguard ביוני 1969. מכשירים מיוחדים להשמעת סרטים כאלה הוצגו על ידי יצרנים של מכשירי אלקטרוניקה בערך באותו זמן. טייפ 4 ערוצים היה מכשיר צרכני, או ביתי, המבוסס על מערכות ההקלטה הרב-ערוציות המקצועיות שהיו יקרות יותר וגדולות בהרבה, ונבנו עבור אולפני הקלטות עד 1954. מכשירי ארבעה ערוצים מקצועיים השתמשו בסרט הקלטה ברוחב אינץ' או חצי אינץ' ובמהירות של 15 או 30 אינץ' לשנייה (IPS) להקלטת סאונד באיכות גבוהה. המחירים של מכשירי ארבעה ערוצים לצרכן היו גבוהים למדי אך עדיין סבירים. משתמשים ביתיים החשיבו את איכות הסאונד שהתקבלה למצוינת באותה תקופה. להקלטות היה יחס אות לרעש גבוה יחסית והקלטות אפשרו השמעה מלאה "בדידה" של ארבעה ערוצים עם הפרדת ערוצים טובה יחסית. על מנת לשמור על עלויות משתלמות ככל האפשר, מכשירים ביתיים פעלו במהירויות איטיות יותר והשתמשו ברוחבי סרט צרים יותר בהשוואה למכשירים מקצועיים. המכשירים הביתיים חסרו לעיתים גם חלק מהתכונות של המכשירים המקצועיים. הפורמט של טייפ 4 ערוצים, לא הצליח מסחרית ולא אומץ באופן נרחב. חברות ההקלטה הפסיקו ברובן למכור סרטי הקלטה עם הקלטות של 4 ערוצים לקראת סוף שנות ה-70. עם הירידה בפופולריות של סרטי הקלטה מוקלטים בעלי ארבעה ערוצים, יצרניות האלקטרוניקה המשיכו לייצר את מכשירי ההקלטה לשוק חדש. בשנת 1972 הציגה TEAC את מכשירי ההקלטה הביתיים הראשונים בעלי ארבעה ערוצים עם Simul-Sync, שהיו בעלי יכולת אובר-דאבינג. מוזיקאים השתמשו בהם כבסיס לאולפני הקלטות ביתיים ויצרו לראשונה הקלטות דמו ביתיות מתוחכמות. חלק מהקלטות אלו גם שוחררו באופן מסחרי לציבור. כל ארבעת הרצועות משמשות בכיוון אחד בטייפ של ¼ אינץ', כשהן מתנגנות במהירות של ½7 IPS (פי שניים ממהירות ¾3 IPS של סוגי טייפ סלילים רבים אחרים). לסרטי הקלטה של ארבעה ערוצים יש רק תוכנית מוזיקה אחת והם "חד צדדיים" בניגוד לשני הצדדים של סרטי הקלטה סטריאופוניים המיועדים לצרכן. תצורת הרצועה המיוחדת והמהירות הגבוהה יותר של סלילי ארבעה ערוצים מוקלטים פירושה שאורך סרט ההקלטה גדול פי ארבעה מסרט הקלטה סטריאופוני דומה שהוקלט ב-¾3 IPS. לארבעת המסלולים הבדידים לחלוטין היה רוחב פס מלא (בניגוד למחסניות Q8 שהיה להן טווח תדרים מוגבל יותר). קלטות ארבעה ערוצים השתמשו במהירות גבוהה יותר ורוחב סרט גדול יותר מאשר Q8. סרטי הקלטה של ארבעה ערוצים או הקלטות סלילים ביתיות עם ארבעה ערוצים אינם תואמים למכשירי סטריאו דומים. כאשר ההקלטות הללו מושמעות במכשירי סטריאו ניתן לשמוע רק שניים מתוך ארבעת הערוצים בכל פעם. רשמקול קלטת שמע קלטת שמונה רצועות "Quadraphonic open reel tape (Q4) (1969 – mid 1970s)". Museum of Obsolete Media. 2013-08-11. נבדק ב-10 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Vanguard 'Surround Stereo' Quad Reels - The First Commercially Available Quad Product, QuadraphonicQuad Home Audio Forum, ‏2021-06-06 (באנגלית אמריקאית) Lowell Cross, Electronic Music, 1948-1953, Perspectives of New Music 7, 1968, עמ' 32–65 doi: 10.2307/832425 HiFi/Stereo Review's TAPE RECORDER ANNUAL 1968 Publisher: Phillip. T. Hefferman, Editor: William Henderson p.2 The Rebirth of Quad, The Absolute Sound (באנגלית אמריקאית) "The Official 'Factory-Made' Reel to Reel Tape Thread". Theartofsound.net. נבדק ב-2016-05-16. "Sony TC-788-4 on". Thevintageknob.org. נבדק ב-2016-05-16.
רוח הטרור

רוח הטרור (בצרפתית: L'esprit du terrorisme) הוא ספר שנכתב על ידי ז'אן בודריאר (Jean Baudrillard), אשר מנסה לתאר את הרקע לפיגועי 11 בספטמבר. בספר מציג בודריאר ניתוח שונה מזה של סמואל הנטינגטון, שהובא בספרו "התנגשות הציביליזציות". בודריאר טוען בספר כי הגורם לפיגועי 11 בספטמבר איננו התנגשות בין ציוויליזציות, אלא קריסה של הציוויליזציה המערבית. הספר מכיל את תרגום מסתו של בודריאר, "רוח הטרור", שפורסמה בלה מונד ב-3 בנובמבר 2001, פחות מחודשיים לאחר הפגיעה במגדלי התאומים. הספר כולל גם את ספרו Power Inferno משנת 2002 שהכיל שלושה מאמרים על הטרור, הגלובליזציה והקפיטליזם, שלטון המדיה והסימולציה והם רקוויאם למגדלי התאומים, היפותזות על הטרור ואלימות הגלובלי. לגרסתו העברית של הספר מצורפת אחרית דבר אודות מחשבתו של בודריאר מאת ד"ר אייל דותן מאוניברסיטת תל אביב. בודריאר סופר ארבע מלחמות עולם: מלחמת העולם הראשונה אשר שמה קץ לעידן הקולוניאליזם. מלחמת העולם השנייה אשר שמה קץ לנאציזם. מלחמת העולם השלישית, היא המלחמה הקרה, אשר שמה קץ לקומוניזם. מלחמת העולם הרביעית היא המלחמה בין הסדר העולמי החדש לבין הטרור. בודריאר כותב על טרור חדש עם נשק חדש בו הטרוריסטים מסווים עצמם בחיי היום יום האמריקניים ומשתפים בטרור את מותם. בנוסף לכלי הנשק של המערכת עומד לרשותם הנשק הפטאלי, כך כותב בודריאר, של מותם המכפיל לאין סוף את פוטנציאל ההרס. אמצעי התקשורת המציגים את תוצאות הטרור בפני הצופים הרבים מגבירים מאוד את עוצמתם. לדעת בודריאר הטרור הוא בן זמנה של הגלובליזציה והוא אמצעי נגד היאוש והבושה של מוטבי הגלובליזציה והכניעה של התרבות לטכנולוגיה הדורסנית. היאוש נובע, כך הוא חושב, מן המימוש של כל התשוקות ומן השפע שאין לו משהו שישמש משקל נגד ומן הפתרון האלים לסכסוכים. הפגיעה במגדלי התאומים לדעת בודריאר הייתה בעיקר פגיעה סימבולית. זאת למרות הפגיעה הפיזית הממשית בבניינים ומותם של אלפי אנשים. הבניינים סימלו את המערב של הקפיטליזם, של הדיגיטציה והבינאריות, של מערכת סגורה המתענינת רק בעצמה, כדברי בודריאר. מסמל העוצמה הכלכלית של המערב הפכו מגדלי התאומים לסמל הפגיעות של המערב. הנורא מכל לדעת בודריאר הוא ההשפלה וחוסר היכולת להחזיר. בודריאר פיתח תאוריית פיתוי בה השפעת הצדדים מובילה לקיצוניות או לאיפוס. הפיתוי הוא משחק היכול להיות בדמות דו-קרב, חיזור גורלי, משחק פוקר בסכומי עתק, נקמת דם ועוד. כל צד מנסה להביא את הצד השני לכדי סכנת חיים. המרחבים המוגנים והמסכות לחומרים מסוכנים שישראל הפעילה למשל במלחמת המפרץ היה בהם כדי לפתות את סדאם חוסיין לירות טילי סקאד עם ראשי נפץ כימיים ולמזלה של ישראל הוא לא נענה לאתגר ולא ירה לעבר ישראל נשק כימי. בודריאר מבדיל בין פיתוי חם, פטאלי שהמוות קשור בו לבין פיתוי קריר, בידורי כמו דו-קרב שהמשתתפים בו לבושים בגדי מגן, כמו הימורים בסכומים גבוהים אך מוגבלים, וכמו תוכניות מציאות בטלוויזיה שלא ניתן להגיע בהן לכדי מוות. באג 2000 איים לשתק את העולם ופיתה אותנו להשקיע כחמש מאות מיליארד דולר במה שהתברר כאיום לא כל כך מסוכן ולא מאוד משמעותי. אירועי ה-11 בספטמבר היו פיתוי חם ופטאלי למלחמת העולם הרביעית, היא המלחמה בטרור. הטרור מפתה את המערכת ואת החברה המערבית להתפרצות ולעודף פעילות הרסני שסופו קריסה. התגובה של ארצות הברית לפיתוי הזה היה הפעלת כח רב בלי להצליח להשיג תוצאות ניכרות, תוך פגיעה בזכויות האזרח, וכן גרימת גל נגדי של טרור עולמי. ז`אן בודריאר, רוח הטרור בהוצאת רסלינג 2004. תרגום לעברית אמוץ גלעדי, עריכה מדעית: דרור משעני, 103 עמודים. רוח הטרור - סקירה של הספר באתר שוונג ז`אן בודריאר, רוח הטרור, בהוצאת רסלינג 2004 ז`אן בודריאר, רוח הטרור, האוניברסיטה הפתוחה
אקטאה (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית, המונח אקטאה או אקטאיה (ביוונית עתיקה: Ἀκταία, "השוכנת על החופים", מ-ἀκτή, "חוף הים") עשוי להתייחס לדמויות הבאות: אקטאה, הנראידה של החוף הסלעי. 50 נימפות הים הללו הן בנותיהם של נראוס ודוריס האוקיינידית. אקטאה ואחיותיה האחרות ניחמו את תטיס כשזעקה באהדה על צערו של אכילס על ידידו ההרוג פאטרוקלוס. אקטאה, נסיכת לוב (אנ'). הייתה אחת מהדנאידות (אנ'), בנותיהם של המלך דנאוס (אנ') ופיאריה (אנ'). היא נישאה ורצחה את בן דודה פריפאס (אנ'), בן איגיפטוס (אנ') בליל כלולותיהם בפקודת אביה. אקטאה, שמה הקודם של אטיקה, שמלכה הראשון היה אקטאוס (אנ'). שמה שונה לכבודה של אתיס (אנ'), בתו של המלך קרנאוס (אנ') מאתונה. קרניי (1951). האלים של היוונים. לונדון: תמזה והדסון (אנ'). עמ' 64 רוברט אי בל (אנ'). נשים מהמיתולוגיה הקלאסית: מילון ביוגרפי. ABC-CLIO (אנ'). עמ' 4. ISBN 9780874365818 היגינוס (אנ'), פאבולות הומרוס, איליאדה, 18.41; אפולודורוס, ביבליותקה, 1.2.7; הסיודוס, תאוגוניה, 240 תרזה ביין (2013). אנציקלופדיה של פיות בפולקלור ובמיתולוגיה העולמית. McFarland, Incorporated, Publishers. עמ' 11, 12. ISBN 9780786471119 הומרוס, איליאדה 18.39-51 אפולודורוס, ביבליותקה, 2.1.5 פאוסניאס, 1.2.6 אקטאה, באתר אקדמיק (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סבאוס

סבאוס (בלטינית: Sebeos; בארמנית: Սեբեոս) היה בישוף והיסטוריון ארמני מהמאה ה-7. מעט ידוע על המחבר, אולם חתימה על החלטת ועידת הכנסייה הרביעית של דווין (אנ') בשנת 645 אומרת: "הבישוף סבאוס מבגראטוניס", וחוקרים מזהים אותו עם סבאוס ההיסטוריון. לכתביו יש ערך כאחד המקורות הבודדים ששרדו בשלמותם המספקים כרוניקה של ארמניה והטריטוריות הסובבות אותה במאה ה-6. ההיסטוריה של סבאוס מכילה תיאורים מפורטים מתקופת השליטה הסאסאנית בארמניה (אנ') ועד לכיבוש המוסלמי של ארמניה (אנ') בשנת 661. ההיסטוריה שלו פורסמה לראשונה בשנת 1851 באיסטנבול. "היסטוריה של הרקליוס", המתעדת אירועים מסוף המאה ה-5 ועד שנת 661, יוחסה לו. היא כוללת שני חלקים. החלק הראשון (פרקים 1–6) מתחיל עם היסוד המיתולוגי של ארמניה עם האגדה של הייק (אנ') ובל, ועובר להיסטוריה בת זמנו עם ההתקוממות העממית בהנהגתו של של ורדן השני ממיקוניאן (Vardan II Mamikonian) נגד פרס בשנות ה-70 של המאה ה-6. בחלק השני הוא מספר על המאבקים והבריתות בין פרס לביזנטיון, ובין היתר גם על כיבוש ירושלים על ידי הפרסים. בחלקים האחרונים של החיבור, סבאוס מתאר את עלייתו של כוח מדיני וצבאי חדש, הישמעאלים (כלומר הערבים) בשנת 622 לספירה. חלק זה מתאר כיצד הקים מוחמד לראשונה קהילה של ישמעאלים ויהודים על סמך מוצאם המשותף מאברהם; הערבים דרך ישמעאל, והיהודים דרך יצחק. משם השיגו הישמעאלים הישגים טריטוריאליים דרמטיים, כולל ניצחונם על השושלת הסאסאנית, והתיאור נכנס לחלוקת הצבאות הישמעאליים ולהתחלת הפתנה הראשונה (אנ') (מלחמת אזרחים בעולם האסלאמי). הוא מקשר את ההתפתחויות הללו לארמניה. הוא מפסיק את תיאורו עם סוף הפתנה הראשונה, כאשר מועאויה הראשון עושה שלום. The Armenian History attributed to Sebeos, translated, with Notes, by R. W. Thomson, historical Commentary by J. Howard-Johnston, Assistance from T. Greenwood (Translated Texts for Historians), 2 Volumes, Liverpool 1999 T. Greenwood, "Sasanian Echoes and Apocalyptic Expectations: A Re-Evaluation of the Armenian History attributed to Sebeos", Le Muséon 115, Fasc. 1–2 (2002) 323–397 Agop Jack Hacikyan, The Heritage of Armenian Literature, Wayne State University Press, 2002, vol. II, Sebeos, pp. 81-93 סבאוס, היסטוריה (תרגום לאנגלית) הקדמת המתרגם ל"היסטוריה" של סבאוס (באנגלית) Sebeos, אנציקלופדיה איראניקה (באנגלית) Hacikyan, The Heritage of Armenian Literature, vol. II, pp. 81-82 Hacikyan, The Heritage of Armenian Literature, vol. II, p. 81 Hacikyan, The Heritage of Armenian Literature, vol. II, p. 82
חתול כנעני

חתול כנעני הוא גזע של חתול שבוית בגרמניה, אך מקורו בירושלים, ישראל. גזע החתולים נקרא על שם כנען, ארץ קדומה בלבנט שאבותיו של חתול זה שהו בה. במקור, אבותיו אכן הסתובבו באזור הלבנט, וייתכן כי מקורתיו של החתול בתת-המין חתול בר אפריקני. לחתולים הכנענים עדיין יש אינסטינקטים המשותפים לחתולי בר, והם גזעי חתולים מבויתים חדשים באופן יחסי. גזע חתולים זה נקרא גם "ניסיוני" (Experimental), כי הביות שלהם הוא מתמשך. האמנית הגרמנייה-ישראלית דוריס פולצ'ק נחשבת למייסדת גזע החתולים הכנעניים. בשנות ה-70, פלוצ'ק שילבה בין חתולי בר ילידיים לאזור ירושלים, חתולי חבש וחתולי בנגל בשביל לקבל את החתול הכנעני. כתוצאה מהביות שביצעה דוריס, ניתן היה לשמר את הגודל והאישיות של החתול הכנעני בכך שיהיה דומה לגודל של חתולי בר, אך תוך השרשרת תכונות חברתיות וחיוביות יותר כלפי בני אדם. מבייתים רבים התלהבו מהגזע הכנעני והוא נשלח לגרמניה ולארצות הברית להמשך ביותו. לחתול הכנעני תוכניות רבייה במקומות אלו. הגזע נרשם על ידי איגוד החתולים העולמי רק בשנת 2000. דוריס פולצ'ק נפטרה בשנת 2002. הגזע הכנעני הוא שרירי ואתלטי בגופו, וגם גדול באופן יחסי מחתולי בית אחרים. הוא בעל פרווה קצרה וגסה עם צבעים מנומרים, זנב שרירי וארוך וכפות רגליים קטנות. משתמשים רבים הנתקלים בחתול הכנעני, גם מדווחים כי האוזניים שלו גדולות ושרירות ביחס לגזעים אחרים, ובנוסף מרוחקות אחת מן השנייה. צבע העיניים של החתול הכנעני הוא ירוק עד צהוב, אך כשנהיה מבוגר, כמעט תמיד צבע העיניים שלו יהפכו לירוקות (או צהוב-ירוק). החתול הכנעני, בדומה לחתולי חבש ובנגל, ספורטיבי ופעיל מאוד. החתול הכנעני אוהב לקפץ בין מקומות וגופו שרירי ואתלטי, ולכן גידולו דורש שטח רב לעשיית פעילות ספורטיבית. מסיבה זאת, הגזע הכנעני לא מומלץ לגידול אצל בעלי דירה או שטח קטן. מומלץ לגדל את החתול הכנעני בסביבה בו יש לו עצים לטפס עליהם, או בסביבה עם חיות טרף, כמו חצר. החתול הכנעני לא מיילל הרבה, אך רק במידת הצורך. לחתול הכנעני אינטליגנציה גבוהה לעומת גזעים אחרים, הוא לומד מהר ולרוב מזהה כשמדברים איתו. החתול הכנעני הוא עצמאי כמעט לחלוטין, הוא לא דורש הרבה תשומת לב למעט טיפוח פרווה ואוכל מזין. אין הנחיות מיוחדות לטיפול בו. החתול הכנעני בעל תוחלת חיים ממוצעת של 12 עד 15 שנים. Kanaani, zoobonus.ua (באנגלית) חתול כנעני - גזעי חתולים, באתר Petnet Michael Broad LLB, ARPS, Kanaani cat (באנגלית בריטית) WCF - World Cat Federation, wcf.info Lisa Selvaggio, Kanaani Cat Breed Information and Pictures - PetGuide, Petguide.com, ‏2016-12-07 (באנגלית)
וולטר דייל מילר

וולטר דייל מילר (באנגלית: Walter Dale Miller;‏ 5 באוקטובר 1925 – 28 בספטמבר 2015) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית ה-29 בשנים 1993–1995. הוא הושבע לתפקידו מתוקף היותו סגן מושל המדינה, תפקיד בו הוא כיהן החל מ-1987, בעקבות מותו של המושל ג'ורג' ס. מייקלסון בהתרסקות מטוס בעת כהונתו. מילר הושבע לכהונתו בגיל 67, ולפיכך עד היום הוא המבוגר ביותר מבין מושלי דקוטה הדרומית לדורותיהם. וולטר דייל מילר נולד בעיירה ויופילד שבדקוטה הדרומית, ליד החווה של משפחתו, בה הוא חי ועבד במשך כל ימי חייו. הוא למד בבית הספר למכרות וטכנולוגיה של דקוטה הדרומית, אך לא סיים את לימודיו. בנוסף לעיסוק בחקלאות, היה מילר נשיא חברת ביטוח החיים הלאומית של דקוטה בשנים 1970–1985. בשנים 1967–1986 כיהן מילר כחבר בית הנבחרים של דקוטה הדרומית. מתוכן, בשנים 1975–1978 ושוב ב-1986, הוא שימש כראש סיעת הרוב בבית. בשנים 1981 ו-1982 הוא היה יושב ראש הבית. במהלך תקופת כהונתו כמחוקק, הוא גם כיהן כיושב ראש הזמני, עוזר מנהיג הרוב, ומצליף הרוב. בבחירות לנשיאות של 1984 היה מילר יושב ראש מסע הבחירות של רייגן ובוש בדקוטה הדרומית, ובבחירות של 1988, הוא היה יושב ראש שותף של מסע הבחירות של בוש וקווייל. מילר כיהן כסגן מושל דקוטה הדרומית מ-1987 ועד למותו של המושל ג'ורג' ס. מייקלסון בהתרסקות מטוס ב-19 באפריל 1993, ואז הוא הושבע במקומו כמושל דקוטה הדרומית וכיהן בתפקיד עד תום תקופת כהונתו המתוכננת של מייקלסון ב-7 בינואר 1995. בבחירות למשרת המושל של 1994 נוצח מילר על ידי המושל לשעבר ביל ג'נקלו, שנבחר לתקופת כהונה נוספת. ב-1943 נשא מילר לאישה את מרי רנדל, ולשניים נולדו ארבעה ילדים. מרי נפטרה ב-1989, וב-1993 נישא מילר בשנית לפטריסיה קלדוול, ובכך הוא היה ראשון מושלי המדינה שנישא בעת כהונתו. היו לו שני ילדים חורגים. פטריסיה קלדוול מילר התמודדה ב-2010 ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מבקרת המדינה. היא שימשה כסגנית מזכיר המדינה, וב-2014 התמודדה ללא הצלחה על מועמדות הרפובליקנים למשרת מזכיר המדינה של דקוטה הדרומית. לאחר תום כהונתו כמושל, המשיך מילר לעסוק בחקלאות מצפון לעיר ניו אנדרווד, בגבול שבין מחוזות מיד ופנינגטון, והתגורר באופן חלקי בעיר פורט פיר, שם הוא היה מעורב בפעולות שדלנות ובעסקנות חקלאית. וולטר דייל מילר נפטר ב-28 בספטמבר 2015, בגיל 89, בעת שעשה בביקור בדאלאס, טקסס. הוא נטמן בבית הקברות של ויופילד. וולטר דייל מילר באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) וולטר דייל מילר באתר Trail of Governors (באנגלית) וולטר דייל מילר באתר The Political Graveyard (באנגלית) וולטר דייל מילר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Sitting on the Moon

"Sitting on the Moon" (בעברית: "יוֹשֵׁב עַל הַיָּרֵחַ") הוא שיר שהוקלט על ידי הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה, מתוך אלבום האולפן השישי שלו, A Posteriori (2006). את השיר כתב, הלחין, הפיק וביצע המפיק המוזיקלי הגרמני-רומני מיכאל קרצו, שייסד את הפרויקט המוזיקלי. במהלך העשור השני של המאה ה-21 זכה השיר לעדנה מחודשת כאשר פורסמו עשרות רמיקסים שונים שלו; אחד מהם זכה להצלחה בין-לאומית וצבר למעלה מאחד-עשר מיליון צפיות בסך הכול ביוטיוב. במקור, נוצר רמיקס אחד בלבד עבור "Sitting on the Moon" כחלק מגרסת "פרייבט לאונג' רמיקס" שיצאה עבור A Posteriori. A Posteriori הפך לאלבום הראשון של אניגמה שהוקלט באולפן ההקלטות הנייד החדש של המפיק המוזיקלי הגרמני-רומני מיכאל קרצו. במסגרת ההקלטות, הוחלט כי קרצו יקליט בעצמו את "Invisible Love", "Sitting on the Moon" ו-"Goodbye Milky Way". הוא היה היחיד שהקליט את שירי האלבום, פרט להשתתפות משנית של לואיזה סטנלי ואנדרו דונלדס. "Sitting on the Moon" נחשב לשיר קינה בו נעשה שימוש במוטיבים של הירח וכדור הארץ – ישיבתו של הדובר על הירח תוך צפייה בכדור הארץ מתארת את תחושת הבדידות והריחוק שהוא חש והדבר מתבטא גם בשורות: ”אני יושב על הירח / צופה בכוכב כחול, שלום / מסתכל מסביב / מסתובב ללא קול / היכן את?”. לאחר מכן, הוא זועק: ”היכן את? אני יושב על הירח, היכן את? אני מתגעגע... אני מתגעגע אלייך”. מטרת השורה היא להדגיש את הגעגוע שהוא חש כלפי מושא אהבתו שאיננה עוד. השיר נחתם בשורות: ”היכן את? אני יושב על הירח, היכן את? אני מתגעגע... אני מתגעגע אלייך”. פרק זמן לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-8 מיליון השמעות. ב-29 ביולי 2016, עשר שנים מיציאתו המקורית של השיר הוחלט להעלות את קליפ המילים הרשמי שלו לערוץ היוטיוב של אניגמה. סרטון השיר "Sitting on the Moon" באתר יוטיוב Release group “A posteriori” by Enigma - MusicBrainz, musicbrainz.org Enigma - Sitting On The Moon (ExBlack Remix), נבדק ב-2024-04-15 Enigma "Sitting On The Moon" Piotr Sounder Lewandowicz [Remix], נבדק ב-2024-04-15 ENIGMA - SITTING ON THE MOON (EXBLACK REMIX 2021), נבדק ב-2024-04-15 Sitting On The Moon (Boca Junior Remix), נבדק ב-2024-04-15 Enigma – Sitting on the Moon, נבדק ב-2024-04-15 A Posteriori, 2006-09-16, נבדק ב-2024-04-15 A Posteriori (Private Lounge Remix), 2007-01-01, נבדק ב-2024-04-15 Enigma - Sitting On The Moon (Official Video), נבדק ב-2024-04-15
אנטיוכוס הנזיר

אנטיוכוס הנזיר (ביוונית: Άντίοχος ό Μοναχός, אנטיוכוס מונכוס; פעל במאה ה-7), הידוע גם כאנטיוכוס ממר סבא (Αντίοχος Σαβαΐτης), היה נזיר וסופר נוצרי. אנטיוכוס ככל הנראה נולד ליד אנקירה באסיה הקטנה (כיום אנקרה, טורקיה). הוא חי תחילה כמתבודד, ולאחר מכן הפך לנזיר וארכימנדריט של הלאורה המפורסמת של מנזר מר סבא במדבר יהודה. הוא היה עד לפלישה הפרסית לארץ ישראל בשנת 614, ולטבח של 44 מחבריו על ידי הבדואים. בשנת 619, חמש שנים לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי ח'וסרו השני מלך פרס, נכבשה אנקירה ונחרבה על ידי הפרסים, מה שאילץ את הנזירים של מנזר אטלין השכן לעזוב את ביתם, ולעבור ממקום למקום. מכיוון שלא היו יכולים לשאת עמם ספרים רבים, ביקש אב המנזר אוסטאתיוס מחברו אנטיוכוס לחבר קיצור של כתבי הקודש לשימושם, וגם תיאור קצר על מות הקדושים (המרטירים) של 44 הנזירים של סבאס. בהיענות לבקשה זו כתב אנטיוכוס חיבור הידוע בשם "הפנדקטים של כתבי הקודש" (ב-130 פרקים, שהמתרגם הלטיני טעה וחשב זאת למספר הדרשות). זהו אוסף של משפטי מוסר, שאוב מהכתובים ומסופרים כנסייתיים מוקדמים. פרק המבוא של ה"פנדקטים" מספר על מות הקדושים של הנזירים; הפרק האחרון שלו מכיל רשימה של כופרים משמעון הקוסם ועד לחסידיו המונופיזיטים של סוורוס מאנטיוכיה (אנ'). הספר הוא בעל ערך מיוחד בשל קטעי היצירות שנמצאים בו, שאינם קיימים עוד; לסופר היה עניין, שלא היה רווח אז, בספרות הנוצרית הקדומה. אנטיוכוס גם כתב אקסומולוגסיס (Exomologesis) או תפילה, שבה הוא מספר על הסבל שפקד את ירושלים מאז הפלישה הפרסית, ומתחנן לרחמי אלוהים לרפא את תחלואיה הרבים של עיר הקודש. נראה כי יצירות אלו נכתבו בתקופה שבין כיבוש ארץ ישראל על ידי ח'וסרו לבין כיבושה מחדש על ידי הקיסר הביזנטי הרקליוס בשנת 628. בליטורגיה האורתודוקסית המזרחית (אנ') מיוחסת לאנטיוכוס אחת התפילות. הועלתה ההשערה כי אנטיוכוס היה אותו אדם כמו הנזיר ממנזר מר סבא סטרטגיוס (אנ'), שכתב תיאור של כיבוש ירושלים בידי הפרסים, אולם זה לא הוכח. Antiochus of Palestine, האנציקלופדיה הקתולית "Small Compline".