laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרל בניש

פֶּרְל בֶּנִיש (Pearl Benisch באנגלית, 1917 – מרץ 2017) הייתה סופרת חרדית מניו יורק, ידועה בזכות שני ספריה, "הרוח שגברה על הדרקון" ו"שאוני בלבכן". פרל בניש נולדה בקרקוב למשפחת מנדלקר אביה אריה לייב מנדלקר היה בעל בית חרושת לייצור חוטים מכותנה ואחיה הגדולים למדו בישיבות פולין. התחנכה במוסדות "בית יעקב" והייתה מתלמידותיה של שרה שנירר. בשנות השואה נמלטה משפחתה לסלומניקי שם, בעקבות הלשנה של שכנה, הוסגרה המשפחה לנאצים והוריה, ארבעת אחיה ואחותה נרצחו. בניש ניצלה כי באותו יום עבדה בקרקוב. היא גורשה לפלאשוב שם עבדה במתפרות, לאחר פירוקו של המחנה הועברה לבירקנאו ומשם לאושוויץ, היא מספרת כי מספר פעמים נגזר דינה למוות בסלקציות, באחת הפעמים חברתה רבקה הורביץ סירבה ללכת ימינה אף על פי שנבחרה לחיות והעדיפה ללכת עמה שמאלה. בהמשך ניצלו על ידי טילי טינדר שכונתה "המלאך הלבן" של אושוויץ וטוני כץ ששירתו כאחיות במחנה והן הבריחו אותן מצריף הנידונים למוות. לקראת תום המלחמה נשלחה בצעדת מוות לברגן-בלזן. היא שרדה את החיים במחנות והסלקציות למרות היותה מזת רעב ובעלת קומה נמוכה, בזכות תמיכה ושיתוף פעולה עם תשע מחברותיה ששהו עמה בכל המחנות. עשר הבנות הצעירות היו ידועות במחנה בשם ה"צנרשאפט" (בעברית ה"עשיריה") הן היו יחידה מגובשת במחנה, ומלבד דאגה זו לזו, סייעו בעניינים דתיים ואחרים במחנות. לאחר השואה עברה לניו יורק נישאה והקימה משפחה. פרל בניש נפטרה בסביבות גיל המאה, במרץ 2017. הרוח שגברה על הדרקון, הוצאת פלדהיים, 1993: ספר אוטוביוגרפי, העוסק בעיקר בחוויותיה של בניש במלחמת העולם השנייה ובמיוחד במחנות ההשמדה בהם היא שהתה. הספר מתמקד גם בתיאור של בנות בית יעקב בשואה ואת ההתמודדות שלהן בתנאים הקשים. שאוני בלבכן, הוצאת פלדהיים, 2007: יצא לאור באנגלית בשנת 2003, בשם Carry Me in Your Heart ותורגם בהמשך לעברית. מתאר את היווסדות רשת "בית יעקב" בקרקוב ואת התפתחותה לכל חלקי פולין ובהמשך לשאר אירופה ולאזורים נוספים בעולם. המחברת מספרת על חייה במחיצת מורתה שרה שנירר בעלת החזון, על מורשתה הדתית ועל הגאווה היהודית שהפיחה בתלמידות למול הזרמים האידאולוגיים שסחפו מסביב. בהמשך הספר מתוארת התמודדותן של התלמידות בשואה והשתתפותן הערה במעשי צדקה וחסד וכן התמיכה שלהן האחת ברעותה ובפליטים נוספים. הספר משמש חומר היסטורי רב השראה לתלמידות "בית יעקב", ונכלל בתוכניות הלימודים של הרשת. דייזי בנשימול, גדולים יותר ממלאכים, באתר "aish" מעיין כפיר, האישה שניצחה את הדרקון הנאצי: לזכרה של פרל בניש, אתר הידברות פרל בניש (נפטר 2017), דף שער בספרייה הלאומית יהודית תידור באומל-שוורץ, רוחקה ושתי הרבקות: מנהיגות קבוצת ה"צנרשאפט" בפלשוב, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח. Mrs. Pearl Benisch a”h, http://matzav.com, March 13, 2017 בנות גיבורות בשואה, באתר "דעת" הרוח שגברה על הדרקון, באתר "האישה היהודיה בשואה" תקציר הספר. באתר דוסי סטורי
תיאטרון סמבטיון

תיאטרון סמבטיון היה תיאטרון סאטירי שהוקם על ידי השחקנים מרדכי בן זאב וזאב ברלינסקי ופעל בשנים 1957–1960. התיאטרון הסאטירי המטאטא נסגר ב-1954 ומאז לא הייתה בימה עברית לסאטירה. זאב ברלינסקי ועמיתו מרדכי בן זאב רצו להקים תיאטרון כזה אך היו קשורים לעבודתם בתיאטרון הקאמרי. בסוף 1956 פוטר ברלינסקי מהקאמרי ובעקבות זה הגיש בן זאב מכתב התפטרות לתיאטרון. השניים החלו לאסוף חומר לתיאטרון החדש. בתחילה ביקשו לתת לתיאטרון את השם שש בש אבל לבסוף החליטו על השם סמבטיון על שם הנהר האגדי אשר בכל ימות השבוע הוא רותח, גועש וזורק אבנים גדולות כך הם רצו - שהתיאטרון החדש יהיה סמל להצלפה ולביקורת בכל תחומי החיים, ברוח טובה ובהומור דק. התוכנית הראשונה נקראה "הצילו, שרפה ב-14 בתים", כללה מערכונים ופזמונים. את הקטעים הפוליטיים כתבו אפרים קישון, יוסף הייבלום, יגאל מוסינזון, גבריאל דגן ויעקב בר נתן. את הפזמונים חיבר יחיאל מוהר והם בוצעו על ידי ג'טה לוקה. במאי הצגה היה דוד ברגמן, במאי להקת הנח"ל לשעבר. הצגת הבכורה התקיימה ביולי 1957 בבית ציוני אמריקה והתקבלה בהתלהבות. לאחר ההצלחה הראשונה באו הוצגו התוכניות: "ש.ב." (נובמבר 1957), "זלמן יש לו משקפיים" (מרץ 1958), "דבר אל הקיר" (אוגוסט 1958), "תן חיוך" (ינואר 1959), "השד יודע" (מאי 1959), "עמוד על הראש" (אוקטובר 1959). שחקנים רבים הצטרפו לתוכניות השונות כמו: גילה אלמגור, שמעון ישראלי, רחל אטאס, אריק איינשטיין, יוסי פרוסט, גאולה נוני, שושיק שני, צדוק סביר ועוד. לכותבים הצטרפו דן אלמגור, דידי מנוסי, יורם מטמור ועוד. למלחינים הצטרפו פרנק פלג, יוחנן זראי, אריה לבנון, סשה ארגוב ועוד. לאחר שהתיאטרון הקאמרי עבר לאולם נחמני, התמקם הסמבטיון במרתף קולנוע מוגרבי. השחקן גדעון שמר ביים את מרבית התוכניות. אשתו הצעירה נעמי שמר כתבה מספר פזמונים לסמבטיון שחלקם נחלו הצלחה. לשמעון ישראלי היא כתבה את "הלילה הולך בשדרות" ולרחל אטאס, יוסי פרוסט ואריק איינשטיין היא כתבה את "מצעד האביב. בתור במה זעירה לסאטירה הגיבו בסמבטיון על אירועים אקטואליים. כשהתפוצצה פרשת הפורץ הנוצץ, שרה רחל אטאס את השיר "שיתפוצץ - זאת סיסמת החוג הנוצץ" (אלמגור/פלג). כשמספר "בני טובים" נתפסו בקלקלתם, שרו רחל אטאס ושמעון ישראלי על "עשרה בני טובים" (מנוסי/זראי, בהשראת עשרה כושים קטנים). לתוכנית "תן חיוך" כתב דן אלמגור את השיר "הכומתה", המתייחס לטבח כפר קאסם, אך השיר נפסל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות. לאחר שלוש שנים התדרדר מצב התיאטרון והוחלט על תוכנית חדשה בשם "מסיבת קוקטייל" שכללה מערכונים מאת ברטולט ברכט, אנטון צ'כוב ומיכאל זושצ'נקו. התוכנית נכשלה והתיאטרון ניאלץ להיסגר. בן זאב הכריז על פשיטת רגל ונאלץ לקבל הגנה מבעלי החוב. הקאמרי סירב לקבלו בחזרה והוא נאלץ להצטרף לשמעון דז'יגאן ולהופיע ביידיש עד שנקלט בתיאטרון חיפה. מרדכי בן זאב: זאב במה, הוצאת נוצה וקסת, 1988 שש-בש להומור, דבר, 14 ביוני 1957 עופרה אליגון, השרפה לא כובתה, דבר, 2 באוגוסט 1957 זלמן יש לו משקפיים-בתיאטרון סמבטיון, דבר, 20 במרץ 1958 זלמן יש לו משקפיים-בתיאטרון סמבטיון, דבר, 23 במרץ 1958 תן חיוך-בתיאטרון הסמבטיון, דבר, 23 בינואר 1959 מסיבת קוקטייל -בסמבטיון, דבר, 23 במרץ 1960 להקה סאטירית חדשה בתל־אביב, למרחב, 27 במאי 1957 ש. יהודה, אבל קלעו למטרה!, קול העם, 2 באוגוסט 1957 מצעד האביב - רחל אטאס ויוסי פרוסט שיתפוצץ - רחל אטאס עשרה בני טובים-רחל אטאס ושמעון ישראלי יהודה בלכר, זוֹ כל תורת הַיְחָסִים: יום הולדת לדן אלמגור, בבלוג "עונג שבת", 17 ביולי 2020
אינאל גטיגז'ב

אינאל ארסנוביץ' גטיגז'ב (ברוסית: Инал Арсенович Гетигежев; נולד ב-13 במאי 1987 בנרטקלה שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת המגן בטורפדו ז'ודינו. ערך את הבכורה שלו בליגת העל ב-2006 בלוקומוטיב מוסקבה. ב-2008 שיחק בהשאלה בליגה הלאומית, תחילה ברוסטוב, אחר כך בטורפדו מוסקבה. ב-19 במרץ 2009 עבר לניז'ני נובגורוד. ב-2010 הפך לשחקן של קבוצה מאותה עיר - וולגה ניז'ני נובגורוד. ב-15 ביוני 2012 חתם על חוזה ברוסטוב ל-4 שנים. ב-22 ביוני 2013 עבר לרובין קאזאן. מדיה וקבצים בנושא אינאל גטיגז'ב בוויקישיתוף אינאל גטיגז'ב, באתר Transfermarkt אינאל גטיגז'ב, באתר Soccerway אינאל גטיגז'ב, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית) דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אינאל גטיגז'ב".
אולגה נזרובה

אולגה נזרובה (ברוסית: Ольга Назарова; נולדה ב-1 ביוני 1965) היא אצנית סובייטית בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת שלוש מדליות, מהן שתיים זהב, אלופת עולם ושיאנית עולם הנוכחית (2017) בריצת שליחות 4x400 מטר. נזרובה נולדה בטולה שבמחוז טולה. באליפות העולם הראשונה באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 סיימה נזרובה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.76 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אליטה יורצ'נקו, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:19.50 דקות, אחרי מזרח גרמניה (3:18.63 דקות) ולפני ארצות הברית (3:21.04 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.20 שניות. באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה נזרובה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה וקבעה שיא עולם חדש של 3:15.17 דקות (שיא העולם הנוכחי 2017), לפני ארצות הברית (3:15.51 דקות) ומזרח גרמניה (3:18.29 דקות). הזמן הבילתי רשמי שנמדד לה היה 47.82 שניות. מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.90 שניות, אחרי בת ארצה בריזגינה (48.65 שניות) ופטרה שרזינג ממזרח גרמניה (49.45 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 49.11 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:18:43 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.15 דקות) וגרמניה (3:21:25 דקות). באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם ילנה רוזינה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:20.20 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.92 דקות) ובריטניה (3:24.23 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.69 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה נזרובה במקום 18 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.83 שניות. בסך הכל זכתה נזרובה ב-3 תוארי אליפות ברית המועצות בריצת 400 מטר, בשנים 1987, 1988 ו-1992. ריצת 400 מטר: 49.11 שניות (1988) ריצת 400 מטר: 52.76 שניות (1987) אולגה נזרובה, באתר olympedia.org אולגה נזרובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אולגה נזרובה, באתר Track and Field (נשים)
קונץ

האם התכוונתם ל... קסם או תחבולה שם משפחה ממקור גרמני (Kunz) אישים: דין קונץ (Dean Koontz) - סופר אמריקאי סטיבן קונץ – סופר אמריקני הכותב ספרי מתח ומלחמה מסוגת המותחן הטכנולוגי סמואל קונץ (Samuel Kunz) - שומר ממוצא גרמני במחנה ההשמדה בלז'ץ בתקופת השואה שנאשם במעורבות בהריגת יהודי המחנה. שטפן קונץ – כדורגלן עבר גרמני מקומות: רפובליקת קונץ' (Conch Republic) - מדינה לכאורה הנמצאת בדרומם של איי הקיז
הרוח שגברה על הדרקון

הרוח שגברה על הדרקון הוא ספר מאת הסופרת פרל בניש, שיצא לאור בניו יורק ב-1991 בהוצאת פלדהיים. ב-1993 תורגם לעברית, והוא אחד מרבי-המכר של ההוצאה. הוא מהספרים הראשוניים באוטוביוגרפיות על השואה שנכתבו במגזר החרדי. מחברת הספר היא בוגרת רשת בתי הספר "בית יעקב". בספר היא מתארת את היווסדות הרשת ואת חייה במחיצת מורתה שרה שנירר. בנוסף מתוארת התמודדותן של התלמידות בקרקוב, פולין, במהלך השואה, השתתפותן במעשי צדקה וחסד, והתמיכה שלהן זו בזו ובפליטי השואה. הסופרת מתארת את החוסן שהן שואבות מחינוכן ברוח היהדות, ומתוארים סיפורי גבורה של נשיאה בעול ושותפות בתנאים הקשים של השואה. בחלק נכבד מהספר מתארת המחברת את התמודדותה במחנות, ואת היווצרותה של קבוצה של עשר בנות ששמרו זו על זו וראו בעצמן משפחה. הן היו ידועות במחנה בשם ה"צנרשאפט" (בעברית ה"עשיריה"). עשר הבנות היו בגילאים 16–24, ולרובן הייתה היכרות מוקדמת זו עם זו. תשע מהן היו חרדיות, תלמידותיה של שרה שנירר. הספר מרחיב על מנהיגות העשירייה - רבקה אנגלרד (הופמן) ואחותה לובה אנגלרד (לינדנבאום), רבקה הורוביץ ורחל שנצר, הבוגרות מבין הבנות ששימשו כמורות במקומות שונים עוד לפני פרוץ המלחמה, והיו בעלות השכלה רחבה וכריזמה. העשירית הייתה רגה לאוב, בעלת רקע חילוני, אלמנה ואם לילד כבן חמש שהסתתר במחנה, התשע "אימצו" אותה ועזרו לה להחביא את בנה ותמכו בה לאחר שנתפס ונרצח. בניש מספרת כי מספר פעמים היא נשלחה בסלקציות לצד השמאלי שהוביל למוות, וחברתה רבקה הורביץ משכה אותה שוב ושוב לתחילת התור. הבנות, שחלקן עבדו במטבחים, גנבו מעת לעת אוכל אותו חילקו בין כל בנות הבלוק, לפני פסח הן הגניבו קמח מהמטבחים ואפו מצות, ואת חלקן הצליחו להבריח למחנה הגברים שבו שהו רבנים. עשר הבנות תמכו זו בזו לאורך שנות המלחמה, בשלושה מחנות השמדה - פלאשוב, אושוויץ וברגן-בלזן. הן עשו מאמצים כבירים להישאר ביחד, למרות הזדמנויות שנקרו בפני אחדות מבנות הקבוצה להציל את עצמן, כל עשר בנות החבורה הצליחו להישאר בחיים עד לשחרור ברגן-בלזן, לאחר השחרור מתה אחת מהעשירייה, אסתר קופרברג, מטיפוס. היא מתארת גם את מורתה הצעירה צילה אורליאן (בעתיד הרבנית צילה סורוצקין) שהייתה סלע איתן במחנה, ונודעה באומץ ובתעוזה שלה וזכתה להערכה אפילו מהשובים הגרמניים. בסוף פרקים מובא בספר כמין הערת שוליים, המצוין "בשולי הדברים" ובו היא כותבת על קורותיהם של המובאים בפרק לאחר המלחמה. שם הספר מתייחס לאגדה מעברה של העיר קרקוב, על דרקון, שהוא מפלצת יורקת אש שהתגוררה במקום. הסופרת מתארת בספרה כיצד רוח התורה והגאווה היהודית גוברת על ה"מפלצת". בראש הספר ישנו מכתב תודה על הספר מהרבנית מגור, ציפורה אלתר. את המבוא לספר כתבה ד"ר יהודית רוזנבאום (גרינפלד) ממורותיה של בניש, מורה צעירה שעברה מפרנקפורט וניהלה את סמינר הקיץ הראשון של בית יעקב בהרי הקרפטים, בשנות ה-30 עברה ללונדון וניהלה את התיכון היהודי הראשון בו. הרוח שגברה על הדרקון, באתר "האישה היהודיה בשואה" בנות גיבורות בשואה, באתר "דעת" תמר רותם, אבל הגיבור לא יכול לאבד את אמונתו, באתר הארץ, 14 בינואר 2006 יהודית תידור באומל-שוורץ, רוחקה ושתי הרבקות: מנהיגות קבוצת ה"צנרשאפט" בפלשוב, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח. לאחר השואה שלוש המנהיגות הללו הקימו מוסדות, והיו מחלוצות מוסדות החינוך החרדי שלאחר השואה. חיברה את הספר גלות באפרים ירוקים, אתר זכור. ראו עליה כאן.
אפרים מנדלסון

אפרים מנדלסון (נולד ב-1967) הוא זמר חסידי ואיש עסקים ישראלי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מנדלסון נולד בישראל בשנת ה'תשכ"ז (1967) למשפחה מחסידות צאנז. כיום מתגורר מנדלסון בבית שמש. את דרכו המוזיקלית החל בגיל צעיר כזמר אירועים. בשנת 1997 הפיק את אלבומו הראשון שזכה לפרסום בזכות הלהיט "כאייל תערוג" שביצע עם ילד הפלא עמית ליסטוונד. ומאז הפיק מספר אלבומים שזכו להצלחה. משנת 2000 - 2003 היה מנדלסון פעיל בסבב הופעות נרחב שהתחיל בישראל ואירופה יחד עם המוזיקאי הרב שמואל שפירו. מנדלסון מנהל את ארגון "שמחינו" המפיק אירועי זמר בבתי סוהר ובבתי חולים. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 פרש מנדלסון מהעבודה האינטסיבית במוזיקה. 'רק על אבינו' (1997) 'הוי דן' (2000) 'לשיר בקול נעים' (2003) מלפני אוריאל (עם דודי הרץ, 2004) 'התרגשות' (2006) מנגינות הנשמה (2008) 2 אלבומים 'שירי נפשי' (2012) ניגוני חסידי צאנז 'כי בא מועד' (2005) בתפילה לימים נוראים הופעה חיה עם אויף שימחעס המעוררים 1 חברים שרים קרליבך 2 אהבת עולם (2007) מתוך שמחה שולחן השבת (חיים בנט) שעה עם משה לאופר מדיה וקבצים בנושא אפרים מנדלסון בוויקישיתוף אפרים מנדלסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) אפרים מנדלסון, דף שער בספרייה הלאומית יוסי אושרי, אפרים מנדלסון חוזר עם אלבום חדש: שירי נפשי, באתר חסידיניוז ביוגרפיה: "שמואל שפירו שיתף את מנדלסון בסבב הופעות נרחב באירופה ובעיקר בצרפת" (עברית, שם) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שאוני בלבכן

שאוני בלבכן הוא ספר מאת פרל בניש, המספר את קורות חייה ומורשתה הייחודית של שרה שנירר, מייסדת תנועת "בית יעקב". הספר משמש חומר היסטורי רב השראה לתלמידות "בית יעקב", ונכלל בתוכניות הלימודים של הרשת. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2003, בשם Carry Me in Your Heart. בשנת 2007 יצא לאור תרגומו לעברית בהוצאת פלדהיים. הספר מתאר את היווסדות רשת "בית יעקב" בקרקוב ואת התפתחותה לכל חלקי פולין ובהמשך לשאר אירופה ולאזורים נוספים בעולם. המחברת מספרת על חייה במחיצת מורתה שרה שנירר בעלת החזון, על מורשתה הדתית ועל הגאווה היהודית שהפיחה בתלמידות למול הזרמים האידאולוגיים שסחפו מסביב. בהמשך הספר מתוארת התמודדותן של התלמידות בשואה והשתתפותן הערה במעשי צדקה וחסד וכן התמיכה שלהן האחת ברעותה ובפליטים נוספים. היא מתארת את החוסן שהן שואבות מחינוכן ברוח התורה וכמו כן היא מספרת על נשיאה בעול ושותפות בתנאיה האיומים של השואה. בספר לכל אורכו מכנה בניש את שרה שנירר "פראו שנירר" הכינוי שכינו אותה תלמידותיה, הספר מכיל בנוסף פרטים ביוגרפיים רבים על שנירר עצמה. השם שאוני בלבכן מבוסס על דבריה של שרה שנירר לתלמידותיה, שאין היא מעוניינת בהנצחה אלא בכך שתשאנה אותה ואת מורשתה בלבן. תקציר הספר. באתר דוסי סטורי ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בדיקות במתודולוגיה זריזה

בפיתוח תוכנה זריז מבצעים פיתוח איטרטיבי ואינקרמנטלי של תוכנה, המבוסס על רעיון של זריזות וגמישות הפיתוח. יש חשיבות לזריזות וגמישות על פני ניתוח ואפיון מפורט. הכלי אשר משמש לתיעוד הדרישות הוא סיפור משתמש. כלי זה הוא מתומצת וקצר. חוץ ממנו לא קיימים עוד כלים לתיעוד הדרישות. בבדיקות תוכנה מבוססות פיתוח זריז נעזרים במידע של מקרי בדיקה עסקיים, הן בשביל בדיקות והן בשביל תמיכה בפיתוח כפיצוי על חוסר האפיון המפורט. תפקיד הבודקים העיקרי הוא לקחת סיפור משתמש ולהפוך אותו לבדיקות על ידי יצירת מקרי בדיקה. רוב הבדיקות האלו עוברות אוטומציה ונשמרות כדי לאפשר בדיקות רגרסיה. בדיקות מסורתיות נעשות מול קוד שנכתב עם האפיון המפורט, אך הם לא קיימים בפיתוח זריז. לא ניתן לערוך בדיקות מסורתיות בלי ספציפיקציות, ולכן עריכת בדיקות מסורתיות במתודולוגיה זריזה אינו אפשרי. סיפורי משתמש הם קצרים, מועטים ולא תמיד מספיקים למפתחים כדי להבין את הדרישות הפונקציונליות במלואן. בגלל שאין דרישות מפורטות, ואין גם ספציפיקציות בפיתוח תוכנה זריז מקרי הבדיקה העסקיים (הנקראים גם ספציפיקציות ניתנות להרצה), משמשים גם לבדיקות רגרסיה, וגם כעזרה לפיתוח. Sprint 0: שלב שמבוצעת בו הכנה, וגם קונפיגורציה של סביבה ומסגרת הבדיקות. Iteration: כולל מספר sprint אשר כוללים פונקציונליות שנחשבת ציון דרך לעסק. sprint i: כל שלב נבחרים סיפור משתמש בעלי עדיפות גבוהה. הבודקים והמפתחים עובדים במקביל וקיימת תקשורת ביניהם ובין המנתח העסקי. release: נקודה שבה מסתיימת פיתוח האיטרציה והפונקציונליות הנדרשת. UAT: כאן צריך לבדוק את התוצר של האיטרציה. המשתמש או הלקוח צריך לבדוק את התוצר. מקרי הבדיקה העסקיים עוזרים לאשר לו את טיב התוצר. בדיקות ידניות יכולות להתבצע כהכנה לשלב זה. בודק תוכנה: לוקח ובונה מקרי בדיקה עסקיים. מכיוון שסיפורי משתמש הם בעלי אינפורמציה מועטה הוא עובד צמוד עם מנתח עסקי או מומחה דומיין, כדי ליצור מקרי בדיקה טובים. הבודק צריך להגדיל ראש ולכסות כמה שיותר תסריטים. את מקרי הבדיקה הוא כותב במסגרת עבודה של בדיקות. מקרי בדיקה עסקיים: מקרי בדיקה המוסברים במונחים של תחום העסק הנקראים גם "ספציפיקציות ניתנות להרצה". מסגרת העבודה של בדיקות מאפשרת להפוך את הבדיקות לאוטומטיות. כדי לעשות זאת הבדיקות נכתבות בסביבת העבודה, ובאמצעות ה FIXTURES מחוברות עם קוד האפליקציה. לבסוף ניתן להריץ את הבדיקות מול האפליקציה (Application Under Test), ולהחזיר תוצאות. קיימות מספר מסגרות בדיקה כגון FIT, Fitness, Concordian ועוד. Fixtures: נכתבים במסגרת הבדיקות מטרתם היא לקשר בין המקרי בדיקה העסקיים ל AUT. בדרך כלל יש צורך בידע תכנותי כדי ליצור אותם, אך לא תמיד לבודק יש ידע כזה. המפתח: בפיתוח תוכנה זריז אין דרישות פונקציונליות מפורטות, לכן המפתח נעזר במקרי בדיקות עסקיות. הוא יוצר יחידת בדיקה בדומה ליצירתם בפיתוח מונחה בדיקות. בדיקות אלו הופכות לאוטומטיות על ידי כלים כמו JUnit . יש צורך במקרי בדיקה עסקיים שיכסו מספיק מקרים אפשריים כך שיהיה למפתחים אינפורמציה, וגם הבדיקה תהיה מספיק טובה. בדרך זו ניתן לעשות אוטומציה למקרי בדיקה עסקיים ובדיקות יחידה אשר ביחד משמשים לבדיקות רגרסיה מתמשכות. הרבה בדיקות מסובכות וקשות ליישום ולכן חלק מהבדיקות לא עוברות אוטומציה וחלקן מבוצעות ידנית בסוף sprint. סיפור משתמש מנתח עסקי פיתוח תוכנה זריז בדיקות תוכנה Russell O'Brien, Agile Testing Explained 2011, agile testing with lisa crispin(הקישור אינו פעיל),
ואצלב פילאר

ואצלב פילאר (נולד ב-13 באוקטובר 1988 בחלומץ נאד צידלינואו) הוא כדורגלן צ'כי בינלאומי, המשחק כקשר בויקטוריה פלזן. לזכותו 22 הופעות במדי הנבחרת הצ'כית. פילאר החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הראדץ קראלובה, קבוצת נעוריו, בה שיחק בין השנים 2009-2011. בקרלובה, הופיע ב-64 משחקים בהם כבש 12 שערים. לקראת עונת 2011–2012, הושאל לקבוצת ויקטוריה פלזן, לאחר שבעונה שלפני כן זכה המועדון באליפות ראשונה בליגת העל הצ'כית. אחרי שסירב לחתום רשמית במועדון בנובמבר 2011, פילאר דיווח לתקשורת על חתימתו בוולפסבורג הגרמנית. בינואר 2012, בתום מחצית עונה מרשימה במדי האלופה הצ'כית היוצאת הוכרז רשמית בתקשורת המקומית, שפילאר יעבור לשחק בשורותיה של וולפסבורג עם סיום טורניר הגמר של יורו 2012, בו נוטלת חלק הנבחרת הצ'כית. לאחר שנפצע ולא שיחק במהלך העונה, הושאל ב-2013 לקבוצת פרייבורג. במדי הנבחרת הצ'כית, ערך פילאר את הופעת הבכורה שלו ב-4 ביוני 2011. את שערו הבינלאומי הראשון כבש ב-11 בנובמבר 2011, בניצחון 0–2 על נבחרת מונטנגרו במסגרת משחקי פלייאוף ההעפלה לטורניר הגמר של יורו 2012. הוא כבש את שערה הראשון של נבחרת צ'כיה בטורניר יורו 2012, שער מצמק בהפסד 1–4 לרוסיה, והוסיף שער במשחק השני של צ'כיה, בניצחון 1–2 נגד יוון. מדיה וקבצים בנושא ואצלב פילאר בוויקישיתוף ואצלב פילאר, ברשת החברתית פייסבוק ואצלב פילאר, באתר Transfermarkt ואצלב פילאר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ואצלב פילאר, באתר Soccerway ואצלב פילאר, באתר WorldFootball.net ואצלב פילאר, באתר National Football Teams ואצלב פילאר, באתר FootballDatabase.eu
משה ארד

משה ארד (15 באוגוסט 1934 – 25 באוקטובר 2019) היה דיפלומט ישראלי, כיהן כשגריר ישראל במקסיקו ובארצות הברית. ארד נולד ברומניה, בה עבר בילדותו את מלחמת העולם השנייה. ב-1950 עלה לישראל. שירת בצה"ל בחיל התותחנים ובשירות המילואים לחם כקצין תותחנים במלחמת סיני ובמלחמת ששת הימים. סיים תואר ראשון במדע המדינה וביחסים בינלאומיים ותואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד בחטיבה המדינית של משרד החוץ. בתחילת שנות השישים הושאל למשרד המשפטים ושימש כדובר הנהלת בתי המשפט וב-1964 מונה לדובר ומנהל לשכת שר המשפטים. ב-1968 כיהן כדובר שגרירות ישראל בלונדון. בתפקידיו הבאים כיהן כקונסול בניו יורק, כציר הסברה בשגרירות ישראל בוושינגטון, כמנהל לשכת מנכ"ל משרד החוץ, כסמנכ"ל משרד החוץ לענייני הסברה וכמפקח הכללי על שירות החוץ. במלחמת לבנון הראשונה כיהן כנציג משרד החוץ בביירות. ב-1983 מונה לשגריר ישראל במקסיקו, כיהן בתפקיד במהלך רעידת האדמה הגדולה באזור מקסיקו סיטי בספטמבר 1985, שבה נרשמו מעל 10,000 הרוגים, ונשלחה משלחת של צה"ל לסיוע לנפגעים. על שירותו זכה לעיטור הכבוד הגבוה ביותר המוענק לאזרחים זרים מממשלת מקסיקו. ביולי 1987 מונה לשגריר ישראל בארצות הברית וכיהן בתפקיד עד 1990. לאחר שירותו במשרד החוץ שימש בשנים 1992–1993 כמנכ"ל משרד התקשורת תחת השר משה שחל. בשנים 1993 עד 2003 כיהן כסגן נשיא לקשרים בינלאומיים של האוניברסיטה העברית. ב-2012 כיהן כיו"ר חבר הנאמנים של מכון טרומן באוניברסיטה. כמו כן כיהן כדירקטור במועצות מנהלים של חברות רבות במשק הישראלי בהן אלביט מערכות, בזק, בנק כללי לישראל, קשת, פ.י.ב.י. אחזקות ודיסקונט השקעות. ב-2014 זכה לעיטור יקיר ירושלים. בנו הוא האדריכל מיכאל ארד שנבחר לעצב את האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר בעיר ניו יורק. השגריר משה ארד – יקבל את אות יקיר ירושלים על פעילות ציבורית, אתר עיריית ירושלים משה ארד, לשעבר שגריר ישראל במקסיקו ובארה"ב, נפטר בגיל 85, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 28 באוקטובר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פטר ייראצ'ק

פטר ייראצ'ק (צ'כית: Petr Jiráček; נולד ב-2 במרץ 1986) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר. לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן כדורגל. ייראצ'ק החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת נעוריו באניק סוקולוב, בה שיחק בקבוצת הבוגרים בין השנים 2006-2008. לאחר מכן, עבר לשחק בשורותיה של ויקטוריה פלזן, עימה זכה גם באליפות היסטורית בליגת העל הצ'כית בעונת 2010–2011 במדי פילזן שיחק ב-100 משחקי ליגה, בהם כבש 11 שערים. לאחר עונת האליפות, בדצמבר 2011, חתם במועדון הבונדסליגה וולפסבורג על חוזה לארבע שנים. פטר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצ'כית בספטמבר 2011, במשחק נגד נבחרת סקוטלנד. שערו הבינלאומי הראשון היה במסגרת משחק הפלייאוף על ההעפלה לטורניר הגמר של יורו 2012, משחק שבו צ'כיה ניצחה 0–1 את מונטנגרו. במהלך טורניר היורו 2012 עצמו, כבש ייראצ'ק שני שערים חשובים עבור נבחרתו, אחד בניצחון 1–2 מול יוון, והשני בניצחון 0–1 מול פולין, הנבחרת המארחת, שער שבזכותו הנבחרת הצ'כית העפילה כנגד כל התחזיות לשלב רבע הגמר של הטורניר. מדיה וקבצים בנושא פטר ייראצ'ק בוויקישיתוף פטר ייראצ'ק, באתר Transfermarkt פטר ייראצ'ק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) פטר ייראצ'ק, באתר Soccerway פטר ייראצ'ק, באתר WorldFootball.net פטר ייראצ'ק, באתר National Football Teams פטר ייראצ'ק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt הידיעה באתר הקבוצה
אשר מדינה

אשר מדינה (נולד בשנת תשל"ה, 1975) הוא עיתונאי ופובלציסט ישראלי חרדי. נולד ברמת גן, בוגר ישיבת "עטרת ישראל" בירושלים. את כתיבתו העיתונאית החל בעיתון "חדשות שלנו" בבני ברק, בהמשך ניהל את מחלקת האקטואליה ברדיו "קול חי". לאחר מכן מונה כעורך ברשת "קו עיתונות דתית", ולאחר מכן עבד גם בעיתון "בקהילה", בתחילה ככתב פוליטי ולאחר כמה שנים החל לכתוב טור סיכום השבוע בעיתון. לצד זה כתב מדי שבוע טור סאטירי שבו שילב קטעי הומור לתוך אירועים אקטואליים. לאחר כמה שנים קיבץ את טוריו לספר לך תבנה מדינה. במקביל שימש כיועץ לראש עיריית בני ברק. בשנת 2008 עזב את העיתון "בקהילה" ועבר לצוות הכותבים המייסד של העיתון "המבשר". היה כתב פוליטי וסיקר את הכנסת. בשנת 2010 מונה לתפקיד עורך המוסף השבועי של "המבשר", שם הוא כותב מדי שבוע טור פובליציסטי. בדצמבר 2014 פרש מעבודתו בעיתון לטובת דוברות מפלגת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-20. לאחר הבחירות החל לשמש כמזכיר סיעת ש"ס בכנסת. בשנת 2012 נטש דיון באמצע צילומי תוכנית בהנחיית אלון גל עבור ערוץ 2 שעסקה בנושא הגזענות כלפי המזרחים מאחר שלטענתו הושמעו בה ססמאות גזעניות. במאמר שפרסם אחרי האירוע האשים מדינה את עורכי התוכנית הטלוויזיונית עצמם בגזענות. מאוגוסט 2017 הוא משמש כעורך משנה בעיתון של תנועת ש"ס הדרך. מאמרים של אשר מדינה, באתר בחדרי חרדים יאיר טוקר, ‏חגיגת בר המצווה לבנו של אשר מדינה מזכיר סיעת ש"ס • גלריה, באתר כיכר השבת, 14 באוגוסט 2015 ישי כהן, ‏אשר מדינה החל לכהן כמזכיר סיעת ש"ס בכנסת, באתר כיכר השבת, 11 במאי 2015 העיתונאי החרדי עזב את האולפן וכתב טור 'גזעני', באתר בחדרי חרדים, 23 באפריל 2012