laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צמיחה (פסל)

"צמיחה" (1959) הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין. הפסל "צמיחה" עשוי ממבנה של משולשי ברזל מכופפים, היוצרים מבנה תלת־ממדי. על אף הצורה המופשטת של העבודה הצביע גדעון עפרת, בחיבורו אודות קבוצת "אופקים חדשים", על הקשר שבין הציור והפיסול של "אופקים חדשים" לבין האמנות של הקבוצה ה"כנענית" בכל הקשור לייחס אל הנוף הארץ ישראלי. הדבר מתבטא כאן בבחירת שם העבודה על ידי פייגין, המעיד על העניין בהפשטה של תנועה, לצד רמיזה על מוטיב צמחי. עותק אחד של הפסל נמצא באוסף המשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד מאוחד. עותק שני, צבוע בצבע אדום ומתוארך לשנת 1987, נמצא באוסף מוזיאון פתח תקווה לאמנות ומוצב בחזיתו. צבעו האדום של עותק זה אופייני לתקופה המאוחרת בעבודתו של פייגין, בה הרבה להגדיל יצירות מוקדמות שלו. צמיחה, 1987 ברזל צבוע מוזיאון פתח תקווה לאמנות "צמיחה" בחזית מוזיאון פתח תקווה לאמנות ראו: גדעון עפרת, "הכנעניות הסודית של "אופקים חדשים", ביקורי אמנות, 2005.
גואטמלה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גואטמלה – מדינה באמריקה המרכזית הגובלת בהונדורס בדרום מזרח, באל סלוודור בדרום, במקסיקו בצפון ובבליז בצפון-מזרח מחוז גואטמלה (El Departamento de Guatemala) – אחד מ-22 מחוזותיה של גואטמלה השוכן ברמה הררית בדרום מדינה, באזור גאוגרפי I ‏(región I o región Metropolitana) (לחצו לצפייה במפת מיקום של מחוז גואטמלה ) גואטמלה סיטי – בירת גואטמלה והעיר הגדולה במדינה, כמו גם בירת מחוז גואטמלה אנטיגואה גואטמלה – בירת מחוז סקאטפקס (Sacatepéquez); שימשה בשנים 1773-1543 עיר הבירה של הקפיטניה של גואטמלה השלטון הספרדי אז כונתה העיר "סנטיאגו דה גואטמלה" (Santiago de los Caballeros de Guatemala) הקפיטניה של גואטמלה (Capitanía General de Guatemala) – קפיטניה של האימפריה הספרדית באמריקה הספרדית; התקיימה בשנים 1821-1609, כללה שטחים נרחבים באמריקה המרכזית וידועה גם בשם "ממלכת גואטמלה" (Reino de Guatemala) (לחצו לצפייה במפה משנת 1800 ) גואטמלה (בואנוס איירס) – שמו של הרחוב בעיר בירתה של ארגנטינה, בואנוס איירס
פרס אוליבייה

פרס לורנס אוליבייה, המכונה בקיצור: פרס אוליבייה (באנגלית: Laurence Olivier Award או Olivier Award), הוא פרס שמחלקת מדי שנה אגודת התיאטרון בלונדון כדי להכיר במצוינות בתחום התיאטרון המקצועי. הפרס, על שמו של השחקן הבריטי הנודע לורנס אוליבייה, מוענק להצגות של הווסט אנד וכן הפקות אחרות אשר עולות על בימות התיאטרון של לונדון. פרסי אוליבייה מוכרים בכל העולם כאות הכבוד הגבוה ביותר של התיאטרון הבריטי ונחשבים למקבילתה של תעשיית התיאטרון לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה; במונחים של תיאטרון, הם המקבילה הבריטית של פרס טוני האמריקאי (המוענק להצגות ברודוויי) ולפרס מולייר הצרפתי. הפרסים חולקו לראשונה בדצמבר 1976. בשנת 1984, השחקן לורנס אוליבייה נתן את הסכמתו לכך שהפרס ייקרא על שמו. בשנת 1981 הטקס שודר לראשונה ב-BBC. המחזה החדש הטוב ביותר הדרמה המחודשת הטובה ביותר הקומדיה החדשה הטובה ביותר השחקן הטוב ביותר השחקנית הטובה ביותר ההופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה שחקן המשנה הטוב ביותר שחקנית המשנה הטובה ביותר המחזמר הטוב ביותר המחזמר המחודש הטוב ביותר השחקן הטוב ביותר השחקנית הטובה ביותר שחקן המשנה הטוב ביותר שחקנית המשנה הטובה ביותר הישג מוזיקלי הבמאי הטוב ביותר הכוריאוגרף הטוב ביותר עיצוב התפאורה הטוב ביותר הסאונד הטוב ביותר עיצוב התאורה הטוב ביותר עיצוב התלבושות הטוב ביותר הפקת המחול הטובה ביותר הפקת האופרה הטובה ביותר הישג יוצא דופן במחול הישג יוצא דופן באופרה פרס מיוחד פרס חביב הקהל מדיה וקבצים בנושא פרס אוליבייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס אוליבייה (באנגלית) פרס אוליבייה, ברשת החברתית פייסבוק פרס אוליבייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרס אוליבייה, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים

ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים (באנגלית: Old Possum's Book of Practical Cats) הוא אוסף של שירים מאת ת"ס אליוט, על פסיכולוגיה וסוציולוגיה של חתולים, שיצא לאור על ידי Faber and Faber. ספר זה הוא הבסיס למחזמר "Cats". השירים נכתבו במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי אליוט, תחת השם הבדוי שלו "פוסום הזקן", במכתבים ששלח לילדי הסנדקות שלו. המכתבים נאספו ופורסמו בשנת 1939, בצירוף איור על הכריכה מאת המחבר, ופורסמו מחדש שוב בשנת 1940, בצירוף איוריו של ניקולס בנטלי. הספר יצא לאור בגרסאות נוספות, עם איורים חדשים מאת אדוארד גורי (1982) ואקסל שפלר (2009). ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים, באתר OCLC (באנגלית) פוסום היא חיית כיס שוכנת עצים ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רעמה

רעמה היא מונח בזואולוגיה המתאר עודף שיער בעורף, מסביב לצוואר ומתחת לגרון. אצל אריות, גודל הרעמה וצבעה משמשים כדי לאותת לזכרים אחרים מהו כושרו של הזכר, בדומה לזנבו של הטווס. אצל סוסים, אחד התפקידים של הרעמה הוא להרחיק מזיקים כגון יתושים וזבובים מעיניו של הסוס ומהחלק הקדמי של גופו, בדומה לזנב הסוס. בנוסף, הרעמה שומרת על צווארו חמים ויבש ומגנה על עיניו מהשמש. רעמה עבה יכולה לגרום לסוס להיראות גדול יותר ולהרתיע טורפים. הרעמה מונעת מטורפים להיצמד לצווארו של הסוס ולפגוע באיברים חיוניים. אזור הצוואר מותקף גם על ידי סוסים אחרים, לרוב כאשר הזכרים נלחמים על הנקבות בעונת הרבייה, לכן לזכרים נוטה להיות רעמה עבה יותר. אצל זברות, הרעמה משמשת הגנה מפני יריבים. טורפים יתקפו לרוב את אזור הצוואר, ולכן הרעמה העבה משמשת בדומה לשריון, כמו אצל סוסים. רעמה ארוכה של סוס היער השחור רעמה של זברה רעמה של אריה זאב הרעמה ג'ירף צבוע ביזון גנו חזיר יבלות עבדקן הרעמה חמור סוס פאלאבלה אריה - הרעמה מופיעה סביב כל הצוואר והעורף. סוסיים - הרעמה מופיעה מעל העורף. ג'ירף - הרעמה מופיעה מעל העורף. זאב הרעמה - הרעמה מופיעה מתחת לצוואר. שיער פרווה מדיה וקבצים בנושא רעמה בוויקישיתוף COLLEGE of BIOLOGICAL SCIENCES, UNIVERSITY OF MINNESOTA Why Do Horses Have Manes?, PetMD Graham Skinner, Why Do Horses Have Manes?, STRATHORN, ‏March 5, 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייסייד

דייסייד (באנגלית: Deicide) היא להקת דת' מטאל אמריקאית, אשר הוקמה בטמפה, פלורידה בשנת 1987. המילה דייסייד, באנגלית Deicide, משמעותה "רצח אל". בנובמבר 2003, שני אלבומיה הראשונים, Deicide ו-Legion, דורגו במקום השני והשלישי בהתאמה, ברשימת אלבומי הדת' מטאל הנמכרים ביותר, אחרי קניבל קורפס. הלהקה הוקמה ב-1987 בפלורידה תחת השם קרנג' (Carnage), אך בהמשך שונה שמה לאמון (Amon) והלהקה הקליטה שני דמואים: "Feasting the Beast" ב-1987 ו "Sacrificial" ב-1989. ב-1989, בלחץ חברת התקליטים "רוד ראנר" שונה שם הלהקה, והלהקה הוציאה את אלבומה הראשון, ששמו כשם הלהקה. הרכבה המקורי של הלהקה שרד עד 2004, אז סילק בנטון את האחים בריאן ואריק הופמן, שמאז המשיכו להשתמש בשם הקודם של הלהקה Amon. הליריקה של הלהקה מתמקדת בעיקר בשטניזם, אנטי-נצרות וחילול הקודש, מה שגרם לאיסור על הלהקה להופיע בכמה מקומות, כמו גם לתביעות ולביקורת מצד קבוצות דתיות ומצד הציבור. גלן בנטון - שירה, גיטרה בס (1987-הווה) סטיב אשיים - תופים (1987-הווה), גיטרה (2008, 2018) קווין קוויריון - גיטרה, שירה (ליווי) (2008-הווה) טיילור נורדברג - גיטרה, שירה (ליווי) (2022-הווה) בריאן הופמן - גיטרה (2004-1987) אריק הופמן - גיטרה (2004-1987) ג'ק אוון - גיטרה (2016-2004) ראלף סנטולה - גיטרה (2011-2005) כריס קנלה - גיטרה, שירה (ליווי) (2022-2019) Feasting the Beast (1987, דמו, תחת השם Amon) Sacrificial (1989, דמו, תחת השם Amon) Deicide ‏(1990) Legion ‏(1992) Once Upon The Cross ‏(1995) Serpents Of The Light ‏(1997) Insineratehymn ‏(2000) In Torment In Hell ‏(2001) Scars of the Crucifix ‏(2004) The Stench of Redemption 666 EP (2006, מיני אלבום) The Stench of Redemption ‏(2006) Till Death Do Us Part ‏(2008) To Hell With God ‏(2011) In The Minds Of Evil ‏ (2013) Overtures of Blasphemy ‏ (2018) Banished by Sin ‏ (2024) מדיה וקבצים בנושא דייסייד בוויקישיתוף דייסייד, ברשת החברתית פייסבוק דייסייד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייסייד, באתר ספוטיפיי דייסייד, באתר AllMusic (באנגלית) דייסייד, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייסייד, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) דייסייד, באתר דיזר דייסייד, באתר Discogs (באנגלית) דייסייד, באתר Songkick (באנגלית) דייסייד, באתר בנדקמפ דייסייד, באתר בילבורד (באנגלית) Blabbermouth, It's Official: CANNIBAL CORPSE Are The Top-Selling Death Metal Band Of The SoundScan Era, BLABBERMOUTH.NET, ‏2003-11-17 (באנגלית) Amon - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com Deicide - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com Owen Thomson, Deicide, The Sydney Morning Herald, ‏2006-12-01 (באנגלית) Deicide banned in Chile, web.archive.org, ‏2007-09-27 Deicide video banned in the UK, web.archive.org, ‏2008-03-29
מצודת סביליה

מצודת סביליה (בספרדית: Reales Alcázares de Sevilla - האלקסר המלכותי של סביליה) היא ארמון מלכותי בעיר סביליה שבספרד שנבנה על ידי המורים. הארמון הוכר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1987, יחד עם קתדרלת סביליה וארכיון איי הודו. בתחילה נבנה במקום מבצר על ידי הכובשים המוסלמים ב-712 על מנת להגן על נהר גואדלקיביר שעובר בעיר. מאוחר יותר, הורחב ושופץ המבנה על ידי שליטי שושלת אל-מוואחידון, והחלקים שנוספו אז מהווים דוגמה טובה לסגנון המודחאר, סגנון הבניה של המורים בספרד. אחרי הרקונקיסטה, כיבוש סביליה על ידי הנוצרים ב-1248, הפך הארמון למגורי משפחת המלוכה והוא עבר הרחבות ושיפוצים נוספים בתקופות שונות, כך שניתן לראות מגוון סגנונות בנייה: מאדריכלות הרנסאנס ועד אדריכלות נאו-קלאסית. הקומות העליונות עדיין משמשות למגורי משפחת המלוכה הספרדית. במצודה מערכת חדרים גדולה מקושטים ובנויים במגוון סגנונות, חצרות פנימיות ובהן בריכות נוי וגנים. אולם פיליפ ה-2 חזית ארמון פדרו ה-1 "מרחצאות הגבירה מריה" תקרת אולם השגרירים האלקסר שימש כאתר צילום של חצר מלך ירושלים בסרט "מלכות שמיים" (Kingdom of Heaven) מ-2005. ב-1962 שימש האלקסר כאתר צילום בסרט "לורנס איש ערב". האלקסר שימש כאתר צילום עבור "גני המים של דורן" בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". מדיה וקבצים בנושא מצודת סביליה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מצודת סביליה
ורה מרצקאיה

ורה מרצקאיה (ברוסית: Вера Петровна Марецкая;‏ 31 ביולי 1906 – 17 באוגוסט 1978) הייתה שחקנית תיאטרון סובייטית. היא זכתה בתואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1949, זכתה ארבע פעמים בפרס סטלין ובתואר גיבור העמל הסוציאליסטי. ורה מרצקאיה נולדה בבארוויחה, מחוז מוסקבה. להוריה לא היה שום קשר עם האמנות והם לחצו על ביתם שתמשיך לימודים באוניברסיטת מוסקבה. בניגוד לרצון הוריה היא הגישה מועמדות למספר בתי ספר למשחק והתקבלה לבית הספר ליד תיאטרון וכטנגוב. היא סיימה את לימודיה בשנת 1924 והתקבלה לסטודיו אותו ניהל הבמאי יורי זבדסקי. במשך כל חייה היא עבדה בתיאטראות בהם הוא היה במאי. בשנת 1924 הם התחתנו אך התגרשו לאחר מספר שנים. בשנת 1925 השחקנית הצטלמה לראשונה בקולנוע אצל יאקב פרוטזנוב. בהמשך של אותה שנה היא הצטלמה אצלו בסרט "התופר מטורז'וק" שזכה להצלחה גדולה ברחבי ברית המועצות. היא המשיכה להצטלם בסרטים עד לשנת 1969. תקופת הזהר שלה הייתה בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50. באותה תקופה היא זכתה 4 פעמים (1942, 1946, 1948 ו-1951) בפרס סטלין עבור משחקה בקולנוע ובתיאטרון. היא הייתה בין השחקניות המובילות של התיאטרון והייתה פופולרית מאוד בעקבות סרטי הקולנוע בהם השתתפה. לורה מרצקאיה היו חיים אישיים לא פשוטים. במהלך הטיהורים הגדולים הוצאו להורג שני אחיה ואחות נוספת נשלחה למאסר. לאחר ריצוי העונש אסור היה לה להתגורר בקרבת מוסקבה. בהיותה בת 18 התחתנה מרצקאיה אך זמן קצר לאחר לידת בנם, עזב בעלה, יורי זבדסקי, את המשפחה ועבר לגלינה אולנובה. בשנת 1940 השחקנית התחתנה בפעם השנייה, אך בשנת 1943 נהרג בעלה בקרבות מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו היא גדלה בנוסף לשני ילדיה גם את ילדי אחיה. בסוף שנות ה-40 נפרד יורי זבדסקי מגלינה אולנובה ועזר רבות לורה מרצקאיה. ביתה של השחקנית מנישואים לבעלה השני התחתנה אך כעבר מספר שנים התאבד בעלה. בעקבות כך ביתה של מרצקאיה אושפזה בבית חולים לחולי נפש. בעקבות האירועים הקשים חלתה ורה מרצקאיה ואובחן אצלה גידול במוח. לאחר מספר ניתוחים היא חזרה להופיע אך לא הייתה יכולה לעבוד כמו בעבר. היא נפטרה ב-17 באוגוסט 1978 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא ורה מרצקאיה בוויקישיתוף ורה מרצקאיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ורה מרצקאיה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ורה מרצקאיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יד לתעשייה הצבאית

"יד לתעשייה הצבאית" (1987) הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין. הפסל "יד לתעשייה הצבאית" הוא פסל מופשט עשוי ברזל צבוע אדום. הקומפוזיציה של הפסל מורכבת משני עמודים המקבילים זה אל זה. העמודים מתעקלים כלפי צד אחד וחלקם העליון מתרחב, דבר המעניק לפסל דינמיות. מבין העמודים פורצת צורה מעוגלת, ביומורפית. הפסל נבנה במקום בו שכן בשנות ה-30 של המאה ה-20 מפעל לייצור גופים של רימוני יד ורובים של ארגון ההגנה. הוא מבוסס על פסל הנחושת "עין צופיה" (1962), הנמצא באוסף מוזיאון באר שבע. פייגין שמר על הקומפוזיציה הכללית של הפסל אולם בחר להשמיט פרטים שונים, כגון המבנה הפנימי של הצורה המעוגלת. מדיה וקבצים בנושא יד לתעשייה הצבאית בוויקישיתוף
יורי זבדסקי

יורי אלכסנדרוביץ' זָבָדְסקי (ברוסית: Ю́рий Алекса́ндрович Зава́дский; ‏12 ביולי 1894, מוסקבה– 5 באפריל 1977, מוסקבה) היה שחקן ובמאי תיאטרון רוסי וסובייטי. הוא זכה פעמיים בפרס סטלין, הוענק לו התואר אמן העם (1948) וכן פרס לנין (1965) ועיטורים נוספים, בהם גיבור העמל הסוציאליסטי (1973). זבדסקי נולד במוסקבה. בשנת 1913 הוא התחיל ללמוד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מוסקבה. במקביל הוא למד ציור, ומשנת 1915 החל ללמוד משחק אצל יבגני וכטנגוב. בשנת 1918 הכיר את מרינה צבטייבה, שהקדישה לו קובץ שירים. בשנים 1920-1924 היה זבדסקי שחקן ובמאי בתיאטרון וכטנגוב, ולאחר פטירת וכטנגוב בשנת 1922 נבחר ליו"ר מועצת התיאטרון. בשנים 1924-1931 הוא היה שחקן של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. במקביל, החל משנת 1924 ועד 1936, עמד בראש סטודיו שבו שיחקו תלמידיו ורה מרצקאיה, פאינה רנייבסקאיה, רוסטיסלב פליאט, ניקולאי מורדבינוב. בשנת 1924 נישא לשחקנית ורה מרצקאיה. בשנות ה-30 לזוג נולד בן, אך זמן קצר לאחר לידתו זבדסקי עזב את אשתו לטובת הרקדנית גלינה אולנובה. בשנות ה-20 שיחק במספר סרטי קולנוע. בשנים 1932-1935 כיהן זבדסקי כבמאי הראשי של תיאטרון הצבא האדום במוסקבה, ובשנת 1936 נשלח להיות במאי בתיאטרון העירוני החדש בעיר רוסטוב על דון. בשנת 1940 הוא חזר למוסקבה והועמד בראש תיאטרון על יד מועצת העיר. בתיאטרון זה אסף את רוב תלמידיו, וניהל אותו עד יום מותו. הוא העלה על במתו מספר הצגות מוצלחות, שעבורן הוענקו לו פרס סטלין ופרס לנין. את ההצגה האחרונה העלה על הבמה בשנת 1969, בהיותו בן יותר מ-70. בסוף שנות ה-40 נפרד זבדסקי מגלינה אולנובה, אך לא התגרש באופן הרשמי. החל בשנת 1940 לימד זבדסקי בבית הספר למשחק במוסקבה ובשנת 1947 הועלה לדרגת פרופסור. זבדסקי נפטר ב-5 באפריל 1977 ונטמן ליד אמו. יורי זבדסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יורי זבדסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) יורי זבדסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יורי זבדסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אזהרת רווח

אזהרת רווח (באנגלית: Profit Warning) היא הודעה המיועדת למשקיעים בבורסה, שאותה מכריזה חברה ציבורית. החברה מזהירה כי היא עלולה שלא לעמוד בתחזיות הרווח שאותן הציגה בפני המשקיעים, או שנחזו לגביה על ידי אנליסטים המסקרים את החברה בשוק ההון, בדיווח שאותו היא תמסור במועד הקרוב, וזאת על מנת שהללו יהיו מודעים להשלכות השקעתם בזמן שהם קונים או מוכרים את ניירות הערך של החברה. לעיתים התוצאה של הודעה כזו היא ירידה בשערי המניות של החברה או עלייה בתשואות האג"ח שהנפיקה. מסירת אזהרת רווח היא נוהג של חברות הנסחרות בבורסות בעולם המערבי אותה הם מפרסמים בסמוך לפרסום דוחות כספיים. בדרך כלל מדובר בתחזית הכוללת הערכות לגבי ההכנסות והרווח הנקי של החברה, במסגרת תחום מסוים, בדיווח הקרוב. התחזית מקובלת כגורם מרכזי בהחלטה של משקיע אם לרכוש את ניירות הערך של אותה חברה. אם קיים חשש סביר שהחברה לא תעמוד בתחזית, או שהתוצאות תהיינה בגבול הנמוך שלהן. בדין הישראלי לא מופיע הביטוי "אזהרת רווח" אלא "אזהרה" אשר חייבת להופיע בדוח הדירקטוריון המצורף לדוחות הרבעוניים והשנתיים, בהתקיים "סימני אזהרה" שהם תנאים מסוימים בפעילות החברה. הפרסום לגבי אזהרה זו מתבצע מכוח תקנה 10(ב)14(א) לתקנות בדבר פרסום דוחות תקופתיים ומידיים, לפיה הדירקטוריון מחויב לבחון סימני אזהרה לגבי נזילות או גירעון בהון חוזר ולהתריע על כך. לפי תקנה 36 לתקנות ניירות ערך בדבר פרסום דוחות תקופתיים ומיידיים, יש לפרסם דוח מיידי ובו "פרטים דבר כל אירוע או עניין החורגים מעסקי התאגיד הרגילים בשל טיבם, היקפם או תוצאתם האפשרית ואשר יש להם או עשויה להיות להם השפעה מהותית על התאגיד...", ובכלל זה השפעה על הרווח. אחת השאלות המרכזיות בעניין אזהרת רווח היא מהו התזמון הנכון לדווח למשקיעים אודות אזהרת רווח לחברה: מתי מתגבש הלכה למעשה אצל חברה מידע מהותי המחייב דיווח על פי חוק ניירות ערך ותקנותיו והאם היה צורך להקדים את מועד פרסום אזהרת הרווח למועד מוקדם יותר על מנת להזהיר את המשקיעים? מתי יש לראות במידע אודות אירוע עתידי בחיי החברה, אשר אין ודאות ביחס להתרחשותו, כמידע מהותי החייב בדיווח למשקיעים והאם יש לראות במידע כחייב בדיווח רק שעה שהתגבש וניתן לכמת את משמעותו הכספית? פרסום מאוחר מדי עלול לגרום למשקיע לספוג הפסדים שניתן היה להימנע מהם. פס"ד מלכה נ' אפריקה ישראל להשקעות בע"מ דן בסוגיית מועד התגבשותו של מידע בחברה המחייב דיווח לציבור. השופט ח'אלד כבוב דן באריכות בשאלת התזמון ומיישם את הפסיקה האמריקנית בנושא זה בקובעו כי יש לבדוק קיומם של שני מבחנים: האחד, מבחן התוחלת - הקרוי גם מבחן הסבירות/העוצמה: מהותיות המדיע נקבעת בהתבסס על שקלול עצמת השפעתו של האירוע הצפוי העל החברה עם הסתברות להתממשות אותו אירוע צפוי בכל רגע נתון. השני, מבחן ההסכמה העקרונית - לפיו יש לאתר סף מוקדר "קו בוהק" - Bright Line אשר ממנו ואילך חוצה האירוע את נקודת האל חזור והמידע אודותה אירוע הופך למהותי. בפסק הדין מדובר היה בבקשה לאישור תובענה ייצוגית, בקשה אשר נדחתה משום שהתובע לא הרים את הנטל להוכיח כי במועד מוקדם יותר למועד פרסם אזהרת הרווח היה המידע מהותי החייב בדיווח. תקנות ניירות־ערך (דו"חות תקופתיים ומיידיים), התש"ל באתר רשות ניירות ערך ת"צ 28110-09-12 מלכה נ' אפריקה ישראל להשקעות בע"מ ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כל המילים השמחות

כל המילים השמחות הוא אלבומו השישי של הזמר משה פרץ, אשר יצא לאור ב-4 באוגוסט 2013. באחת הכתבות סיפר פרץ על הייחודיות באלבום הזה, שרובו נעשה באולפנו הפרטי וכמו כן זכו חלק משיריו לעיבודים מוזיקליים של פרץ עצמו. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "אולי הלילה", אותו פרץ כתב, הלחין ועיבד מוזיקלית, נחשף לראשונה בגמר עונת העשור של "כוכב נולד", ובסיכום שנת תשע"ג הוכרז כשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו. לאחר האירוסין עם בת זוגו, ירדן גוזלן, הוציא פרץ את הסינגל השני מהאלבום, "הראשונה", אותו כתב נעם חורב ללחן של לורן בנג'מין. את השיר "הראשונה" הקדיש פרץ לארוסתו בהקדשה מיוחדת לכבוד חתונתם. כעבור כמה חודשים הוציא פרץ את השיר "הטעם הישן" כסינגל שלישי מתוך האלבום כאשר גם אותו כתב הלחין ועיבד מוזיקלית. במהלך מרץ 2013 יצא הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "חלמתי", אותו כתב יוסי בן דוד, הלחין נדב אסולין ועיבד אבי גוטמן. במהלך הקיץ הביא פרץ לאוזני המאזינים את הלהיט הקיצי "מול כל העולם", כסינגל חמישי, אותו כתב, הלחין, ביצע ביחד עם ליאור נרקיס. כחודשיים אחרי צאת הסינגל החמישי יצא האלבום המלא "כל המילים השמחות", שלטענתו של משה פרץ, נקרא על שם השיר שהוא הכי מתחבר אליו באלבום. האלבום מכיל מספר הפתעות, כהרגלו של משה פרץ. ברשימת השירים ניתן למצוא דואט עם מצטיינת מחזור ב' של "בית הספר למוזיקה", אגם בוחבוט, "ילדה קטנה". כמו כן, האלבום מכיל שיתופי פעולה חדשים עם מספר יוצרים, ביניהם טל שגב שכתב והלחין את השיר "גר בליבך", יועץ זנדני שכתב את השיר "אלוהיי שבשמיים", וצ'ולי זכאי ושי ראובני שחזרו לעבוד עם פרץ וכתבו לו את השיר "מתח באוויר". מידע על האלבום כל המילים השמחות באתר MusicBrainz
גל אראל

גל אראל (נולד ב-9 ביולי 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. וכיום עוזר מאמן הפועל חיפה. אראל גדל בשכונת קריית חיים בחיפה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. ובשנת 2006 היה חלק מסגל קבוצת הנוער שזכתה באליפות תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה. ב-23 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול הפועל רמת גן במסגרת גביע הטוטו. אראל החל להשתלב במשחקי הקבוצה בליגה הלאומית, ובתום העונה עלה עם הפועל חיפה לליגת העל. בהופעת הבכורה שלו בליגת העל כבש את שערו הראשון בקריירה, לאחר שעלה כמחליף במשחק מול מכבי נתניה ב-22 באוגוסט 2009 וכבש את שער הניצחון בדקה ה-80. לאחר מכן הפך לשחקן הרכב קבוע בהפועל חיפה, ובמדיה שיחק ארבע עונות בליגת העל וכבש 16 שערים בכל המסגרות. בעונתו האחרונה בקבוצה זכה עמה בגביע הטוטו. ביולי 2013 חתם לארבע עונות בקבוצת הפועל באר שבע. ב-21 בספטמבר כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, בניצחון 2–1 על הפועל עכו. ב-3 בפברואר 2015 הושאל להפועל פתח תקווה עד לסיום העונה. אראל כבש שער אחד במדי הקבוצה בעונה זו, בהפסד 2–3 לבני סכנין, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. ב-2 באוגוסט 2015 חתם אראל בקבוצת ז'ימנסטיק טרגונה מהליגה השנייה בספרד, אך שותף רק בארבעה משחקי ליגה במדי הקבוצה, וב-10 בפברואר 2016 חתם לעונה וחצי בזבישה בידגושץ' מהליגה השנייה בפולין, עמה הגיע לחצי גמר הגביע הפולני, ובמדיה כבש שער אחד ב-12 הופעות ליגה עד תום העונה. בקיץ 2016 חזר אראל לישראל וחתם בהפועל רעננה. ב-9 בינואר 2017 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית, ובתום העונה העפיל עמה העפיל לליגת העל. לקראת עונת 2017/2018 חזר אראל לקבוצת נעוריו הפועל חיפה, ובעונה זו כבש ארבעה שערי ליגה ב-23 הופעות, והיה שותף להצלחתה של הקבוצה להעפיל לפלייאוף העליון, עת סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב בניצחון 3–1 במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים. בתחילת עונת 2018/2019 זכה עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים, כאשר כבש את הפנדל המכריע בניצחון על האלופה הפועל באר שבע. בעונה זו כבש אראל חמישה שערי ליגה, כולם בפנדלים. בעונת 2019/2020 הבקיע גל אראל 6 שערים שוב כולם בפנדלים . בעונת 2020/2021 כבש אראל עוד שלושה שערים בפנדלים ובכך הפך לשיאן ישראל בכיבוש פנדלים רצופים ללא החטאה, 14 פנדלים בליגה ועוד 2 פנדלים בגביע רצופים. שיא שהוחזק החזיק מעמד 61 שנה. בסיום עונת 2022/2023 פרש ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן הפועל חיפה. הפועל חיפה מחזיקת גביע הטוטו: 2012/13 גביע המדינה: 2017/2018 אלוף האלופים: 2018 מדיה וקבצים בנושא גל אראל בוויקישיתוף גל אראל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל גל אראל, באתר Transfermarkt גל אראל, באתר Soccerway גל אראל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt יגאל ברמן, ‏המלאך של הנגב: הפריצה של גל אראל בב"ש, באתר ONE‏, 6 באוקטובר 2013 גידי ליפקין, ‏גל אראל חתם לשנתיים בחימנסטיק הספרדית, באתר ONE‏, 1 באוגוסט 2015
הגירוש הגדול של מרץ

הגירוש הגדול של מרץ - שם למבצע של משרד לביטחון המדינה הסובייטי באסטוניה הסובייטית, לטביה הסובייטית וליטא הסובייטית במהלכו גורשו כ-100 אלף אזרחים לסיביר. המבצע נערך במרץ 1949. בעקבות מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה לאורך חוף הים הבלטי הוקמו מדינות עצמאיות אסטוניה, לטביה וליטא. בשנת 1940 כתוצאה מסיכומים של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב לשטחי מדינות אלו הוכנסו יחידות של הצבא האדום, משטרים דמוקרטיים הוחלפו בממשלות תומכות בברית המועצות ובסופו של תהליך המדינות סופחו לברית המועצות. כבר בתחילת יוני 1941 בוצע גירוש המוני של אזרחים לסיביר. במהלך מלחמת העולם השנייה השטח נכבש על ידי ורמאכט. תושבים לא מעטים הצטרפו לצבא הנאצי ולחמו נגד הצבא האדום. לאחר קריסת המשטר הנאצי ביערות הסתתרו מתנגדי הכיבוש הסובייטי ומספר שנים הם ניהלו מאבק מזוין נגד השלטון. בהתאם להחלטת הממשל הסובייטי מ-29 בינואר 1949 החלו הכנות לגירוש איכרים מבוססים ומשפחותיהם, משפחות מתנגדי המשטר, תומכי מתנגדי המשטר וכו'. ב-12 במרץ הוצא צו שר הפנים של ברית המועצות על ביצוע הגירוש. המבצע היה באחריות משרד לביטחון המדינה בראשות ויקטור אבאקומוב ומשרד הפנים היה היחידה המסייעת. לצורך המבצע לאזור הובאו יחידות צבא נוספות בהיקף של כ-10 אלף חיילים. הגירוש עצמו בוצע על ידי יחידות של 9-10 איש שכללו שלושה סוכני ק.ג.ב, 2 חיילים ו-4-5 פעילים מקומיים. בניגוד למבצע גירוש של יוני 1941 המשפחות לא הופרדו וכול חברי המשפחה הובאו לאותו מקום הגליה. בסך הכול גורשו כ-94 אלף אזרחים, מתוכם 72% נשים וילדים. מאסטוניה גורשו 21,000 אזרחים, מלטביה 42,000 אזרחים ומליטא 31 אלף אזרחים. היקף המגורשים הגיע לכ-2-3% מכלל אוכלוסיית הרפובליקות. רוב הגירוש התרחש ב-25 במרץ, והשלמות קטנות התבצעו בימים לאחר מכן. כל המגורשים חתמו על מסמך לפיו קיבלו מעמד תושב מיוחד ללא זכות לחזור ועונש של 20 שנות עבודת פרך אם ינסו לברוח. הם היו צריכים להתייצב במשרד מקומי של משרד הפנים פעם בחודש. המגורשים התיישבו במחוז אמור, מחוז אירקוטסק, מחוז קרסנויארסק, מחוז נובוסיבירסק, מחוז אומסק ומחוז טומסק. בהתאם לצו של הסובייט העליון קיבלו 75 עובדי מערכת הביטחון את עיטור הדגל האדום, ועוד 17 אנשים קיבלו עיטורים אחרים על הצטיינות בביצוע הגירוש. לאחר פטירת יוסיף סטלין בשנת 1953 וקבלת הרשאה לחזור בשנת 1957 החל לזרום זרם חוזרים מסיביר ועד לתחילת שנות ה-60 חזרו כל המגורשים שנותרו בחיים. לפי הערכה כ-12% מהמגורשים נפטרו. בתחילת המאה ה-21 נערכו באסטוניה משפטים נגד מבצעי הגירוש, והם נשפטו למספר שנות מאסר.