ראובן ברקת

ראובן בָּרְקַת (בורשטיין) (25 באוקטובר 1906 – 5 באפריל 1972) היה חבר הכנסת ויושב ראש הכנסת ושימש כמזכ"ל מפא"י. ברקת נולד בטבריג, שבליטא. אביו הרב אברהם אהרון בורשטיין כונה ברבים "הגאון מטבריג". ברקת למד בחדר ובישיבה, ולאחר מכן בגימנסיה העברית בפוניבז' (ליטא). ברקת למד ספרות ומשפטים בסורבון (פריז) ובאוניברסיטת שטרסבורג, והיה ממייסדי "החלוץ הצעיר" ויו”ר "העברי הצעיר" בליטא. כמו כן כיהן כיו"ר ארגון הסטודנטים העבריים בגולה. ברקת עלה לארץ ישראל בשנת 1926. במאי 1951 עיברת את שמו מבורשטין לברקת. בארץ ישראל שימש ברקת בתפקידים רבים ביישוב טרם קום מדינת ישראל: מזכיר מחלקת ההתיישבות של המרכז החקלאי (בין השנים 1928–1933) מנהל מחלקת הקשרים הציבוריים ב"העברה" של רכוש יהודי גרמניה לארץ-ישראל (בין השנים 1933–1938) מזכ"ל הוועד הארצי למען החייל היהודי (בין השנים 1940–1946). בשנת 1946 הצטרף ברקת למחלקה המדינית של ההסתדרות. משנת 1949 עד התפטרותו בשנת 1960, היה חבר הוועדה המרכזת של הוועד הפועל של ההסתדרות. בנוסף נשא בתפקידים שונים בהסתדרות. בספטמבר 1949, עם הקמת מחלקת הארגון בהסתדרות, הועמד ברקת בראשה. היה גם יושב ראש המחלקה הערבית בהסתדרות, ובמהלך שנות ה-50 כיהן כראש המחלקה המדינית של ההסתדרות והיה לו חלק חשוב בכינון קשרים בין ההסתדרות לבין תנועות עממיות באסיה ובאפריקה. בנוסף היה נציג מפא"י בארגון האינטרנציונל הסוציאליסטי, ארגון בינלאומי של מפלגות סוציאל-דמוקרטיות ותנועות פועלים. באפריל 1960 הוא פרש מכל תפקידיו בהסתדרות על רקע מתיחות עם מזכ"ל ההסתדרות, פנחס לבון. במאי 1960 מונה ברקת לשגריר ישראל בנורווגיה, וכעבור שנה וחצי, הוכרז שמונה לשגריר במוסקבה. אך בינואר 1962 שב לישראל, ומונה להיות המזכיר הכללי של מפא"י, תפקיד בו כיהן בין השנים 1962–1966. בשנת 1965 נבחר לכנסת השישית מטעם המערך, ובראשית ימי הכנסת השביעית (1969) נבחר לתפקיד יושב ראש הכנסת, שבו כיהן עד יום פטירתו. בעקבות מותו הפתאומי, במהלך כהונתו כיו"ר, נערכה ישיבת אבל בכנסת במעמד נשיא המדינה, משפחתו, חברי הממשלה והכנסת. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים, ועל שמו רחובות בחולון ונתניה. עם פטירתו הוכרז על יום אבל לאומי. אשתו מרים (1912–2005), הייתה בתו של ד"ר יעקב שלום אנגל, ואחותו של הקולונל מאיר אנגל שנפטר ב-1964 מהתקף לב בעת שירותו כרב בצבא ארצות הברית במלחמת וייטנאם. במלאת שנה למותו נערך בירושלים סימפוזיון בינלאומי, על בעיות הפרלמנטיזם הדמוקרטי בזמן החדש. מדיה וקבצים בנושא ראובן ברקת בוויקישיתוף ראובן ברקת, באתר הכנסת ראובן ברקת, באתר כנסת פתוחה כרטיס הקבר של ראובן ברקת, באתר הר הזיתים מידע על ראובן ברקת בקטלוג הספרייה הלאומית חביב כנען, <<הגוש>> עוצר את ראובן ברקת, הארץ, 8 בנובמבר 1962 יאיר בוימל, יחסו של הממסד הישראלי לערבים בישראל: מדיניות, עקרונות ופעולות: העשור השני, 1958 – 1968, אתר אורנים ארכיונו האישי של ראובן ברקת שמור בארכיון מפלגת העבודה. ראובן ברקת (1906-1972), דף שער בספרייה הלאומית אישים ומוסדות, דבר, 17 במאי 1951 ראובן ברקת על התפטרותו, הארץ, 10 באפריל 1960 220 אלף חברים בהסתדרות, דבר, 21 בספטמבר 1949 כנס הקואופרציה הערבית בנצרת, הארץ, 29 באוקטובר 1958 ז. דויד, קצרות, על פרישה אחת, דבר, 22 באפריל 1960 סעיף 4 של הסוציאנטרן, הארץ, 21 ביולי 1955 לבון מגיב על הפרסומים בקשר להתפטרות ברקת, דבר, 8 באפריל 1960 ראובן ברקת - שגריר בנורבגיה, למרחב, 17 במאי 1960 ראובן ברקת ־ שגריר במוסקבה, קול העם, 17 בספטמבר 1961 ראובן ברקת שגריר במוסקבה, הארץ, 17 בספטמבר 1961 ראובן ברקת נכנס לתפקידו, דבר, 7 בינואר 1962 ראובן ברקת יוצע לתפקיד יו"ר הכנסת, דבר, 13 בנובמבר 1969 ישיבת־אבל בכנסת לזכר ראובן ברקת, על המשמר, 14 באפריל 1972 ראובן ברקת יובא הבוקר למנוחות, על המשמר, 7 באפריל 1972 ברקת יובא לקבורה היום בהר הזיתים, דבר, 7 באפריל 1972 ערן אלדר, הדרך ל-77': קריסתה של הגמוניית מפלגת הפועלים, עם עובד, 2018, עמ' 121. כרטיס הקבר של ראובן ברקת, באתר הר הזיתים דוד תדהר (עורך), "ד"ר יעקב שלום אנגל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2230 גיסו של ברקת נהרג בסייגון, מעריב, 17 בדצמבר 1964 ידיעה על מותו של קולונל אנגל, באתר הניו יורק טיימס (באנגלית) נפתח הסימפוזיון לזכר ראובן ברקת, דבר, 3 במאי 1973