laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סרנדה (סרט, 1956)

סרנדה (באנגלית: Serenade) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1956 בבימויו של אנתוני מאן, עם מריו לנצה, שרה מונטייל, ג'ואן פונטיין ווינסנט פרייס בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן "סרנדה" של ג'יימס קיין משנת 1937. כמו בשאר סרטיו של לנצה הוא משחק כבחור פשוט שיש לו כשרון זמרה מלידה, מתגלה ומתפרסם, אך מסתבך בקשרי אהבה. לנצה שר בסרט קטעים מהאופרות טורנדוט, לה טראוויאטה, אותלו ועוד. בעת ההסרטה התאהבו הבמאי אנתוני מאן ושרה מונטייל ונישאו לאחר מכן. דיימון וינצנטי (מריו לנצה) עובד כפועל בכרם בקליפורניה. הוא ידוע בקולו הערב אך לא למד מוזיקה באופן רציני. בן דודו טוניו (הנרי בלוור) שהוא אמרגן, מסדר לו עבודה במועדון בסן פרנסיסקו שם מופיעים אמנים. לפני שהוא נפרד מחבריו החקלאים הוא שר להם את "לה דנצה" של רוסיני. באחת ההופעות נוכחת המיליונרית קנדל הייל (ג'ואן פונטיין) ומנהל עסקיה צ'ארלס וינתרופ (וינסנט פרייס). קנדל מטפחת אמנים צעירים המשמשים גם כמאהבים שלה וזורקת אותם לאחר זמן, וכינוייה: "שטן עם פני מלאך". כך גם עם דיימון. היא מציעה לו לימוד אצל המאסטרו מרקטלו (ג'וזף קליה) ואחר כך הופעות בבית האופרה בו היא תומכת. דיימון נשבה ברשתה ולאחר תקופת לימודים הוא מופיע בהצלחה אך קנדל זונחת אותו לטובת פסל צעיר. דיימון מופיע באותו זמן בתפקיד אותלו. הוא מתמלא חמת זעם על דסדמונה (ליצ'ה אלבנזה), בורח מהבמה, מגיע לביתה של קנדל, הורס את הפסל וטס למקסיקו. הוא מסתגר במלון בכפר סן מיגואל ולוקה במלריה. מצבו קשה ובחורה צעירה ונאה בשם חואנה (שרה מונטייל) לוקחת אותה לבית דודה מנואל (פרנק פוליה), שם היא גרה לאחר שאביה נהרג במלחמת שוורים. חואנה מטפלת בו והוא מתאושש, קולו חוזר והוא מתכנן לחזור לסן פרנסיסקו. חואנה עצובה והולכת לכנסייה. דיימון מצטרף אליה ושר את "אווה מריה" (של שוברט). חואנה מסיעה אותו לשדה התעופה ובדרך הם נתקעים בסופה עזה, מתחבקים ומחליטים להתחתן. הם מגיעים לסן פרנסיסקו ודיימון מחליט לחדש את הופעותיו. הם נפגשים בקנדל שרוצה אותה לעצמה ומתחיל מאבק בין שתי הנשים על דיימון שבסופו שולפת חואנה חרב כלפי קנדל כאילו הייתה במלחמת שוורים. חואנה נסערת, בורחת מהמקום ונפגעת מרכב חולף. דיימון מרים אותה מזועזע והיא מוכנסת לאמבולנס. דיימון ממשיך בהופעה ומקדיש לה את השיר סרנדה. טוני מודיע לו שחואנה בסדר ודיימון ממשיך בשיר בהתלהבות. "סרנדה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סרנדה", באתר AllMovie (באנגלית) "סרנדה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סרנדה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרנדה, באתר יוטיוב מריו לנצה שר סרנדה, סצנת הסיום, באתר יוטיוב מריו לנצה של "לה דנצה" מתוך סרנדה 1956, באתר יוטיוב מריו לנציה שר "אווה מריה" בסרט סרנדה 1956, באתר יוטיוב סרנדה 1956, באתר TCM
אריחים אפריודיים

אריחים אפריודיים היא קבוצה של אריחים כך שניתן להרכיב באמצעות עותקים של האריחים מהקבוצה רק ריצופים שאינם מחזוריים, כלומר שאינם בעלי דפוס שחוזר על עצמו ברציפות. תכונת האפריודיות שאליה מתייחסים היא תכונה של קבוצת האריחים. קבוצה נתונה של אריחים, במישור האוקלידי או בסביבה גאומטרית אחרת, מרכיבה ריצוף רק אם ניתן להתאים עותקים לא חופפים של האריחים מתוך הקבוצה כדי לכסות את כל המישור (או מרחב בממד גבוה יותר). קבוצה נתונה של אריחים עשויה להכיל ריצופים מחזוריים (פריודיים) כלומר, ריצופים שלא משתנים תחת אופרטור או טרנספורמציה ליניארית אחרת (לדוגמה, סריג של אריחים מרובעים הוא מחזורי). לא קשה לייצר קבוצת אריחים המאפשרים ריצוף לא מחזורי כמו גם מחזורי (למשל, אריחים מסודרים באופן אקראי באמצעות ריבוע 2 × 2 ומלבן 2 × 1 יהיו לרוב לא מחזוריים). עם זאת, קבוצת אריחים אפריודית יכולה לייצר רק ריצוף לא מחזורי. תכונה של אריחים אפריודיים היא שניתן לרצף אינסוף ריצופים שונים באמצעות הקבוצה. הדוגמה הידועה ביותר לאריחים אפריודיים היא אריחי פנרוז. ישנן כמה עשרות קבוצות של אריחים אפריודיים ידועות ומוגדרות מתמטית, ראו רשימה בוויקיפדיה האנגלית. תכונת אי-יכולת ההכרעה של בעיית הדומינו מרמזת כי אין אפשרות אלגוריתם מתמטי היכול לקבוע האם קבוצת אריחים נתונה מסוגלת לרצף את המישור או לא. Senechal, Marjorie (1996) [1995]. Quasicrystals and geometry (corrected paperback ed.). Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-57541-6. Grünbaum, Branko; Geoffrey C. Shephard (1986). Tilings and Patterns. W.H. Freeman & Company. ISBN 978-0-7167-1194-0. A set of aperiodic prototiles can always form uncountably many different tilings, even up to isometry, as proven by Nikolaï Dolbilin in his 1995 paper The Countability of a Tiling Family and the Periodicity of a Tiling Gardner, Martin (בינואר 1977). "Mathematical Games". Scientific American. 236: 111–119. {{cite journal}}: (עזרה) Gardner, Martin (1988). Penrose Tiles to Trapdoor Ciphers. W H Freeman & Co. ISBN 978-0-7167-1987-8.
אפריישקה

אפריישקה (בהונגרית: Eperjeske) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית אפריישקה קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 1,249 תושבים ובשנת 2020 רק 1,169 תושבים. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13. יהודים חיו באפריישקה במאה ה-18 ובמאה ה-19 ובכפר היה בית קברות יהודי. הכפר קיבל את שירותי הדת מקהילת מאנדוק ובשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה מדיה וקבצים בנושא אפריישקה בוויקישיתוף נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי באפריישקה תיעוד יהודי אפריישקה שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
גיירצ'קה

גיירצ'קה (בהונגרית: Győröcske) הוא כפר קטן על גדות נהר הטיסה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. הוא היישוב הקטן ביותר במחוז. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית אפריישקה קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 152 תושבים ובשנת 2020 רק 148 תושבים. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13. יהודים חיו בגיירצ'קה במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה מדיה וקבצים בנושא גיירצ'קה בוויקישיתוף הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי גיירצ'קה שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
יניסיי

נהר יֶנִיסֵיי (מרוסית: Енисе́й; בטובאנית: Улуг-Хем, אוּלוּגּ-חֶם; בחקסית: Ким суғ, קִים סוּגֿ) הוא מרכזה של מערכת הנהרות הגדולה ביותר שנשפכת לאוקיינוס הקרח הצפוני. הנהר זורם מאזור מונגוליה צפונה אל ים קארה, ומנקז את רוב מרכז סיביר. אורכו בנתיב יניסיי-אנגרה-סלנגה הוא 5,539 קילומטרים, החמישי באורכו בנהרות העולם ושביעי בספיקתו[דרושה הבהרה], 19,600 מ"ק לשנייה. אזור מעלה הנהר עשיר באשדות ונוטה להצפות, ועל כן האוכלוסייה בו מועטה. במרכזו נבנו על הנהר סכרים גדולים המפיקים חלק נכבד מתצרוכת האנרגיה של רוסיה, חלקם נבנה בעבודת כפייה. היניסיי ממשיך את מהלכו בטייגה השוממת, שם נשפכים אליו נהרות רבים, עד שהוא נשפך (דרך מפרץ יניסיי) לים קארה בטונדרה הקפואה כליל יותר ממחצית השנה. היניסיי מתחיל בשני פלגים עיקריים. "בולשוי יניסיי", היניסיי הגדול, הזורם בהרי סייאן וה"מאלי יניסיי", היניסיי הקטן, הזורם מעמק דרחד במונגוליה. מחקרים גאולוגיים והידרולוגיים הראו כי היציאה הצרה מעמק דרהט נחסמה בקרח בתקופות של טמפרטורה עולמית נמוכה, ביוצרה אגם גדול כאגם חובסגול הסמוך. כשנסוגו הקרחונים, פרצו החוצה כ-500 קמ"ק של מים שגרמו כנראה להצפות חמורות. שני הפלגים זורמים מערבה ומתמזגים בעיר קיזיל. לאחר מכן נפגש הערוץ עם נהר הקמצ'יק וממשיך מהלכו בהרי סייאן המערביים עד שהוא יוצא אל הערבה האירואסייתית (ה"סטפה"). קטע זה אורכו כ-700 קילומטרים. בקטע זה הוקמו על היניסיי סכרים רבים, ובהם סכר סייאנו-שושנסקייה בסייאנסק (גובהו 242 מטר). הסכר הושלם ב-1989 ותחנת הכוח שלו מפיקה 6400 מגאווט לתעשיית האלומיניום. 100 קילומטרים במורד הזרם הנהר מתמזג עם נהר האבאקאן בעיר באותו שם. בהמשך הוא עובר כ-10 ק"מ מנהר צ'ולים, יובלו של האוב, וחולף בעיר קרסנוירסק, המהווה תחנה חשובה של הרכבת הטרנס סיבירית ועיר נמל גדולה. בסמוך אליה גם הוקם סכר הידרואלקטרי. 70 קילומטרים במורד הזרם מקרסנוירסק שוכנת העיר הסודית ז'לזנוגורסק שבה פותחו לווייני ריגול ונשק גרעיני. העיר אינה מצוינת במרבית המפות ולא ברורה מידת הזיהום הגרעיני שהיא פולטת לנהר. 200 ק"מ הלאה, ליד העיר סטרלקה, נשפך אל היניסיי נהר האנגרה, המנקז את ימת באיקל. נהר הקאז נשפך אל היניסיי 300 ק"מ במורד הזרם מסטרלקה, שם גם מתחבר היניסיי לאוב בתעלת האוב-יניסיי ונהר הקט. באזור זה מתרחב ערוץ הנהר, נשפכים אליו נהרות רבים נוספים (בפרט הטונגוסקה הסלעית והטונגוסקה התחתונה בעיר טורוחנסק) ואיים רבים פזורים בו. צפונית מטורוחנסק מתחילה הטונדרה, בה קפוא הנהר למעלה ממחצית השנה. הצטברות הקרח עלולה לגרום להצפות בשל חסימה דמוית סכר, ועל כן משתמשים לעיתים בחומרי נפץ על מנת לפתוח ערוצי זרימת מים בנהר. העיר האחרונה על הנהר היא דודינקה שליד נורילסק, שממנה פועלת ספינת נוסעים לקרסנוירסק. באזור זה רוחב שפך הנהר הוא 50 קילומטר ו-250 הקילומטרים האחרונים של נתיבו נשמרים פתוחים לשיט על ידי שוברות קרח. מדיה וקבצים בנושא יניסיי בוויקישיתוף יניסיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קומורו (הונגריה)

קומורו (בהונגרית: Komoró) הוא כפר על גדות נהר הטיסה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה, כ-10 קילומטרים ממפגש הגבולות עם אוקראינה וסלובקיה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קומורו קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 1,428 תושבים ובשנת 2020 רק 1,216 תושבים. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13. יהודים חיו בקומורו במאה ה-18 ובמאה ה-19. החל משנת 1867 הייתה הקהילה כפופה לקהילת מאנדוק, בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה מדיה וקבצים בנושא קומורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קומורו נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי קומורו שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
פנייה

האם התכוונתם ל... אישים אליזבת פנייה – שחקנית אמריקאית ויקטור הוגו פנייה – רוכב אופניים קולומביאני חאבייר פניה – סוכן לשעבר של הרשות למלחמה בסמים בארצות הברית חואן מנואל פנייה – כדורגלן בוליביאני מרקוס אלונסו פניה – כדורגלן ספרדי לאסלו פנייה – משורר יהודי-הונגרי מייקל פניה – שחקן אמריקאי מיקשה פנייה – סופר הונגרי-יהודי פדריקו פניה – פוליטיקאי אמריקאי קרלוס אלברטו פניה – כדורגלן מקסיקני אחר פניה (מיתולוגיה) (אנ') – דמות מן המיתולוגיה המאורית
SWR

האם התכוונתם ל... Südwestrundfunk – רשת השידור של דרום-מערב גרמניה יחס גלים עומדים – Standing Wave Ratio תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה – SWR Sinfonieorchester
פסגת שרווין (אנטארקטיקה)

פסגת שרווין (באנגלית: Sherwin Peak) היא פסגה בחלקו הצפוני של רכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה. גובהה של הפסגה 2,290 מטרים מעל פני הים; פסגת שרווין היא ההר ה-860 בגובהו באנטארקטיקה. הפסגה ממוקמת לגדתו המזרחית של קרחון אוטאגו. הפסגה ממוקמת 9 קילומטרים דרומית - מזרחית להר צ'יוורס. הפסגה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרי טלורומטר, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960 – 1962. שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הפסגה נקראת על שמו של ג'יימס אס. שרווין (James S. Sherwin), מדען יונוספירה, בתחנת אמריקה הקטנה V, בשנת 1958. פסגת שרווין באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה פסגת שרווין באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור פסגת שרווין פסגת שרווין באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים) פסגת שרווין באתר mindat מזג אוויר עדכני בפסגת שרווין (לרבות נתוני שקיעת/זריחת שמש/ירח עדכניים) תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור פסגת שרווין נתוני מזג אוויר היסטוריים עבור פסגת שרווין סטטיסטיקות מזג אוויר עבור פסגת שרווין ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע על גובה הפסגה
פסגת שרווין

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה פסגת שרווין (אנטארקטיקה) – פסגה בחלקו הצפוני של רכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה ארצות הברית פסגת שרווין (קליפורניה) – הר במחוז מומו, במדינת קליפורניה שבארצות הברית
הארמייה השמינית (האימפריה העות'מאנית)

הארמייה השמינית של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: Sekizinci Ordu) הייתה ארמיית שדה של הצבא העות'מאני. היא הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה. ביוני 1917 הקים אנוור פאשה את קבוצת ארמיות ילדרים (המכונה גם קבוצת צבא הרעם) בפיקודו של הגנרל הגרמני אריך פון פאלקנהיין, וחיזק אותה עם עודפי יחידות עות'מאניות שהועברו מגליציה, רומניה ותראקיה. לאחר הקמת קבוצת ארמיות ילדרים הועברו כוחות מהותיים לסוריה ולארץ ישראל, שם המשיכה להחזיק בהגנות הארמייה הרביעית. בארץ ישראל כבר היו הדיוויזיות ה-3, ה-7, ה-16, וה-54, בזמן שהדיוויזיות ה-26, ה-27, וה-53 הועברו במהלך הקיץ. הדיוויזיות ה-3, ה-7 ה-16 וה-26 נלחמו במערכה בגליפולי ודיוויזיית הפרשים ה-3 נלחמה במערכות הקווקז. ב-2 באוקטובר 1917 הוא הפעיל את הארמייה השמינית החדשה, בפיקודו של פרידריך קרס פון קרסנשטיין, ופרס אותה יחד עם הארמייה השביעית, בפיקודו של מוסטפא כמאל אטאטורק תחת קבוצת ארמיות ילדרים. שבע דיוויזיות חי"ר ודיוויזיית פרשים אחת שכבר שירתו באזור, הוכפפו לארמייה השמינית. הם היו דיוויזיות החי"ר ה-3, ה-7, ה-16, ה-26, ה-27, ה-53 וה-54 ודיוויזיית הפרשים ה-3. בינואר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא: הארמייה השמינית, (פריק סבט פאשה) הקורפוס ה-22 הדיוויזיה ה-3, הדיוויזיה ה-7, הדיוויזיה ה-20 הדיוויזיה ה-16 הדיוויזיה ה-54 דיוויזיית הפרשים הקווקזית ה-2 בספטמבר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא: הארמייה השמינית, (פריק סבט פאשה) הקורפוס ה-22 הדיוויזיה ה-7, הדיוויזיה ה-20 קבוצת אגף שמאל (אוברסט גוסטב פון אופן) הדיוויזיה ה-16, הדיוויזיה ה-19 קורפוס אסיה הגרמני דיוויזיית הפרשים הקווקזית ה-2 בנובמבר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא: הארמייה השמינית, (סמירנה) הקורפוס ה-17 הדיוויזיה ה-58 הקורפוס ה-21 הדיוויזיה ה-57 Erickson Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, pp. 159, 171, Ottoman Army Effectiveness in World War I: a comparative study Routledge Press, 2007, ISBN 978-0-203-96456-9 p. 115 Erickson Ottoman Army Effectiveness in World War I: a comparative study Routledge Press, 2007, ISBN 978-0-203-96456-9 p. 102 Erickson Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 172 Edward J. Erickson, Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 171. Edward J. Erickson, Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 181. Edward J. Erickson, Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 197. Edward J. Erickson, Ordered to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 202.
עבדאללה שלייפר

סולימאן עבדאללה שלייפר (בערבית: سليمان عبدالله شليفر; באנגלית: Suleiman Abdallah Schleifer; במקור: מרק שלייפר; נולד ב-1935 בלונג איילנד, ניו יורק) הוא מומחה בולט למזרח התיכון, עיתונאי ומפיק, עמית בכיר במכון לחקר מדיניות החוץ של ארצות הברית (אנ') ובמוסד המלכותי אאל אל-בית לחשיבה איסלאמית (אנ') בעמאן בירת ירדן. שלייפר הוא יהודי-אמריקאי שהמיר את דתו לאסלאם ודבק בזרם הסופי. שלייפר נולד למשפחה יהודית אמריקאית חילונית בלונג איילנד. למד באוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1956 קיבל תואר ראשון במדעי המדינה. בתחילת דרכו כסטודנט היה פעיל בתנועות מרקסיסטיות ובשלב כלשהו גילה עניין בתרבות האיסלאמית והתאסלם, אז חבר לזרם הסופי באסלאם. ב-1965 היה שלייפר העורך הראשון של הג'רוזלם סטאר ("The Jerusalem Star") הירדני שראה אור בשפה האנגלית (ובהמשך שינה את שמו לפלסטין ניוז. ב-1967 התמנה לעוזר המערכת של הניו יורק טיימס בירושלים ולאחר מכן לכתב המיוחד של העיתון בירושלים, ואחר כך בעמאן. בין השנים 1968–1972 שימש כתב המזרח התיכון של מגזין החדשות הצרפתי הפאן-אפריקני "Jeune Afrique" (אנ'). ב-1974 החל לנהל את לשכת NBC בקהיר תפקיד בו שירת עד 1983. בקהיר הכיר את איימן א-זוואהירי והיה לידידו. הוא הקים את מרכז כמאל עדאם באוניברסיטה האמריקאית בקהיר ושימש מנהלו הראשון בין השנים 1985–2005. מאז הוא משמש פרופסור אמריטוס ועמית בכיר במוסד. ב-2004 היה שלייפר המפיק הבכיר של הסרט התיעודי "חדר בקרה" (אנ') העוסק בערוץ אל ג'זירה וביחסיו עם פיקוד מרכז של ארצות הברית. ב-2006–2007 ניהל את לשכת אל ערביה בוושינגטון די. סי. מאז הוא ממשיך לפרסם טורים בתחומי התמחותו בכל גופי התקשורת בהם עבד. שלייפר נשוי לסופרת האמריקאית טייבה חסן אל-שריף (גר'), צאצאית של מוחמד אחמד (הנודע בכינויו "המהדי המשוגע"). הם מתגוררים לחלופין במצרים ובאנגליה. לורנס רייט, המגדלים הגבוהים: 11 בספטמבר, אלקאעידה וכישלון המודיעין האמריקני, כנרת זמורה ביתן, 2007. לפי אינדקס בסוף הספר ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עבדאללה שלייפר".
פסילוטים

פסילוטים (שם מדעי: Psilotaceae) היא משפחה יחידה בסדרת הפסילופיטים שהם צמחים וסקולריים חסרי זרע. במשפחה זו ישנם רק 2 סוגים: Psilotum וTmesipteris. אלו שרכים נמוכים בעלי קצוות צהובים והם נפוצים באוסטרליה, ניו זילנד וניו קלדוניה. מדיה וקבצים בנושא פסילוטים בוויקישיתוף פסילוטים, באתר ITIS (באנגלית) פסילוטים, באתר NCBI (באנגלית) פסילוטים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פסילוטים, באתר Tropicos (באנגלית) פסילוטים, באתר GBIF (באנגלית) פסילוטים, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית

האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית הוא אגודה מדעית העוסקת בפסיכיאטריה ביולוגית (Israeli Society of Biological Psychiatry). האיגוד הוקם בשנת 1995. יושבת ראש האיגוד היא ד"ר רננה איתן. בוועד המרכזי של האיגוד חברים נציגים מכלל בתי החולים והאוניברסיטאות בישראל. הוועד המרכזי מורכב מלפחות שמונה מחברי/ות האיגוד, בהם לפחות ארבעה רופאים/ות וארבעה חוקרים בסיסיים. האיגוד מקיים כנסים שנתיים וימי עיון בנושאים שונים. בנוסף על כך, האיגוד מעניק פרסים למחקרים, עבודות מדעי יסוד ופרס שנתי במשותף עם המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה בישראל (NIPI). באתר האיגוד, מוגדרות מטרותיו: קידום המחקר הביולוגי ויישומו הקליני בפסיכיאטרייה ובמדעי היסוד הקרובים לה. שילוב קלינאים וחוקרים בנושאי הנוירולוגיה והפסיכו-ביולוגיה במחקר הפסיכיאטרי והנוירופסיכיאטרי. יצירת קשרים בין מדענים העוסקים בשטחי התעניינות של הפסיכיאטרייה הביולוגית. ייזום וארגון הרצאות, סימפוזיונים, כנסים מדעיים, השתלמויות ופעולות מדעיות בשטח הפסיכיאטרייה הביולוגית, הנוירולוגיה, הפסיכו-ביולוגיה ותחומים נלווים. ייצוג הפסיכיאטרייה הביולוגית כלפי המוסדות הרלוונטיים בארץ ובעולם. טיפוח שיתוף פעולה עם חברות/אגודות ישראליות אחרות העוסקות בנושאים בעלי עניין לחברי האיגוד. להלן רשימת יושבי ראש האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית: יוסף זוהר - 1996 - חיים בלמקר - 2002-2004. גיל זלצמן - 2005- המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה בישראל (NIPI) והאיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית מעניקים מדי שנה פרס למחקר משולב קליני ובסיסי בנושא חקר מחלות מוח: 2018 - 2019 – 2020 – ד"ר אילנה פלוב וד"ר עשהאל לובוצקי האגודה למדעי הפסיכולוגיה אתר האינטרנט הרשמי של האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית, ברשת החברתית פייסבוק מטרות האיגוד, באתר Israeli Society of Biological Psychiatry פרס למחקר משולב קליני בסיסי בשיתוף עם המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה בישראל, באתר ISBP
יפעת גדות

יפעת גדות (נולדה ב-1963) היא משוררת ועיתונאית ישראלית. יפעת נולדה בגבעתיים. מגיל צעיר כתבה שירה. אך שיריה החלו להתפרסם רק בגיל מאוחר יותר בכתבי עת ובשלושה ספרים פרי עטה. שיריה התפרסמו בעיתונים שונים, ביניהם עיתון הארץ, ידיעות אחרונות ומעריב, בכתבי עת רבים ובמספר אנתולוגיות. הגישה את תוכנית הרדיו "אגדות לילה" ברדיו אפילוג. שיריה הוצגו גם בכתב עת מקצועי לפסיכולוגיה ובתערוכות. במשך כ-15 שנה סיקרה את תחום בריאות ורפואה באתר החדשות ניוז 1 וכיום משמשת בו כעורכת מאמרים וכתבות. בעבר עסקה גם בעיצוב פנים ובשותפות עם אחותה ניהלה את "עיצוב בתקצוב", ואת "ריפרש" שעסקו בעיצוב פנים וייעוץ בתחום. בשנת 2022 הוציא המוזיקאי אילן וירצברג אלבום, שנקרא בשם ספרה "בתוך הרעש הגדול", עם שיר הנושא ושירים נוספים הכלולים בו. גדות היא בתה של האמנית בלהה פרבר. היא חברה באגודת הסופרים, מתגוררת ברמת-גן, ואמא לשני ילדים. שלמה עם שבר, בעריכת יהודית מליק-שרון, הוצאת בת-אור, 2017 מרחק בטוח מהחוף, בערירת דורי מנור, הוצאת פרדס, 2019 בתוך הרעש הגדול, בעריכת דורי מנור, הוצאת קתרזיס, 2021 מדיה וקבצים בנושא יפעת גדות בוויקישיתוף יפעת גדות, ברשת החברתית פייסבוק יפעת גדות, ברשת החברתית אינסטגרם שירים מאת יפעת גדות בכתב העת ליריקה שני שירים של יפעת גדות שהולחנו על-ידי המוזיקאי אילן וירצברג באלבום "קלים כמו ענן" ראיון עם דניאל דריי. רדיו תל אביב אורנה ליברמן. תלולית של מילים. ניוז 1 עליס בליטנטל, כוחו המאגי של הפיוט שיר מאת יפעת גדות שהולחן על-ידי דורון שור השיר "ילד של ילד שלי" בספר "בגדות האפשר: אנתלוגיית הריון ולידה" בהוצאת קתרזיס השירים "מעט יותר" ו"חשיפה" בקפסולה - אסופת שירים בנושא תשוקה השיר "בתוך הפחד" בגיליון 19 של "בין סגול לתכלת "כלואה" בכתב העת "ליריקה" "שירי חולשה ופחד שהם כח" בכתב העת קול ההמון. בעריכת ד"ר ניקולא יוזגוף-אורבך השיר "עלה ברוח" בכתב העת "בכיוון הרוח שירים נבחרים מתוך הספר "בתוך הרעש הגדול" מאת יפעת גדות בעריכת דורי מנור. בכתב העת יונה שחורה. בעריכת אלי יונה השיר "לנוע" באסופת שירים בסימן יום ההשראה הבינלאומי בעריכת ציפי שחרור סיפורה של גדות "אולי אצמיח פרח" נבחר בתחרות הסיפור הקצר של אינדיבוק ונכנס לספר '63 הנבחרים' של אינדיבוק השיר "שלמה עם שבר" במאמר של הפסיכולוג הקליני רועי סמנה באתר "בטיפולנט". השיר "חשיפה" בתערוכת תערוכת 'למרוט או למרוד' של "הקומה השישית - מרחב מפגש, למידה ותרבות למטפלים" כאן חדשות. אילן וירצברג - בתוך הרעש הגדול. 12 ביולי 2022 עמוד האלבום בבנק קמפ של אילן וירצברג. לדברי המוזיקאי "המשוררת יפעת גדות הוציאה השנה ספר שירים שנקרא ״בתוך הרעש הגדול״ שמאוד דיבר אלי ומצאתי בו ארבעה שירים שמתאימים לי להלחנה והם בעצם היו הקטליזטור לעוד פרץ של יצירתיות שהביא אותי לעשיית אלבום זה". יוסף כהן-אלרן. סדוקה. על "שלמה עם שבר" חגי קמרט על הספר "שלמה עם שבר" איתן קלינסקי על הספר "שלמה עם שבר" ניקולא יוזגוף אורבך, לכרוך את הנפש בתכריכי עור שתוקפם פג: עיון בספר 'מרחק בטוח מהחוף' ליפעת גדות בן שלו, אילן וירצברג: "פחדתי להופיע, כאילו הקהל הוא כיתת יורים", באתר הארץ, 26 בינואר 2021
מחלף כרמיאל מערב

מחלף כרמיאל מערב הוא מחלף המחבר את כביש 784 לכביש 85 וממוקם מערבית לעיר כרמיאל. המחלף נבנה כדי ליצור הפרדה מפלסית בין מסילת עכו - כרמיאל לכביש 784 (מפגש מספר 300) אשר יצר פקקים רבים באזור משגב וכרמיאל ותאונות דרכים קטלניות. הקמת המחלף תוכננה לפני הקמת הרכבת, ונתקלה בהתנגדויות מצד הרשויות המקומיות בכפר בענה ובכרמיאל. במהלך תכנון המחלף, הושמעו ביקורות כי התהליך הועכב ממניעים פוליטיים. למרות זאת, המכרז לבניית המחלף פורסם ביולי 2018 והעבודות החלו בספטמבר שלאחר מכן. הבנייה הושלמה ביוני 2021 ועלתה כ-400 מיליון ש"ח. מפגשי כביש–מסילה בישראל מדיה וקבצים בנושא מחלף כרמיאל מערב בוויקישיתוף אחיה ראב"ד, צפון מתעורר: השלמת מחלפים, הרחבת כבישים וזכיינית חדשה למטרונית, באתר ynet, 1 בינואר 2021 עדי חשמונאי, לא בנו מחלף - כי אלה "לא ערים ליכודיות", באתר ישראל היום, ‏26 בנובמבר 2017 הקמת מחלף בצומת כבישים 85 ו-784 בהתאם לתת"ל 17 א', באתר נתיבי ישראל בשורה לסובלים מהרכבת בכרמיאל: הפקקים יטופלו, באתר ynet, 20 בספטמבר 2018 כך נראים 400 מיליון ש"ח: הושלם מחלף כרמיאל מערב, באתר זהר.נט, ‏24 ביוני 2021
הארמייה התשיעית (האימפריה העות'מאנית)

הארמייה התשיעית של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: Dokucuncu Ordu) הייתה ארמיית שדה של הצבא העות'מאני. היא הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה. ביוני 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא: הארמייה התשיעית, (מירליבה יאקאפ Şevki פאשה) הקורפוס הקווקזי ה-1 (מירליבה מוסה קזם קראבקיר) הדיוויזיה הקווקזית ה-9, הדיוויזיה הקווקזית ה-10, הדיוויזיה ה-15 הקורפוס ה-4 (מירליבה עלי איסאן פאשה) הדיוויזיה ה-5, הדיוויזיה ה-11, הדיוויזיה ה-12 חטיבת פרשים עצמאית בספטמבר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא: הארמייה התשיעית, (מירליבה יאקאפ Şevki פאשה) הדיוויזיה הקווקזית ה-9, הדיוויזיה הקווקזית ה-11, הדיוויזיה ה-12, חטיבת פרשים עצמאית בנובמבר 1918 הייתה בנויה באופן הבא: הארמייה התשיעית, (מירליבה יאקאפ Şevki פאשה) הדיוויזיה הקווקזית ה-3 (אחלציחה) הדיוויזיה הקווקזית ה-9 (דרומית לארזינג'אן) הדיוויזיה הקווקזית ה-10 (באטום - מעבר לקונסטנטינופול) הדיוויזיה הקווקזית ה-11 (חוי) הדיוויזיה הקווקזית ה-36 (מהארמייה השלישית, גומרו) הדיוויזיה ה-12 (סרדראבאד) חטיבת פרשים עצמאית באפריל 1919 קיימו Şevket Turgut Pasha, Cevat Pasha ו- Kavaklı Mustafa Fevzi Pasha פגישה חשאית בקונסטנטינופול. הם הכינו דו"ח בשם "שבועת השלישייה" ("Üçler Misâkı") והחליטו להקים את הפיקוח הצבאי להגנה על המולדת. בסוף אפריל הגיש Kavaklı Mustafa Fevzi Pasha את הדוח הזה לשר המלחמה irakir Pasha. ב-30 באפריל 1919 אישרו משרד המלחמה והסולטאן מהמט השישי את ההחלטה בדבר הקמת פקחי צבא שהתקבלו על ידי ראש המטה הכללי ולאחר מכן פיקוח כוחות הארמייה הראשונה (המוצבת בקונסטנטינופול, קוואקלי מוסטפא פווזי פאשה), קבוצת ארמיות ילדרים (שהוצבה בקוניה, מרסיני כמאל פאשה, לימים פיקוח הארמייה השנייה), פיקוח כוחות הארמייה התשיעית (המוצבת בארזורום, מוסטפא כמאל פאשה, לימים פיקוח הארמייה השלישית). בנוסף, יוקם הפיקוח על הכוחות הצבאיים ברומליה (נוראדין איברהים פאשה) והקורפוס ה-13 יהיה תחת הנהלת משרד המלחמה. במאי 1919 נבנה הפיקוח הצבאי כדלקמן: פיקוח כוחות הארמייה התשיעית ("Dokuzuncu Ordu Kıt'aatı Müfettişliği", ארזורום, מפקד: מירבלה מוסטפא כמאל פאשה, ששמה שונה כפיקוח הארמייה השלישית ב-15 ביוני 1919) הקורפוס ה-3 (סיוואס, Miralay Refet Bey) הדיוויזיה הקווקזית ה-5 הדיוויזיה ה-15 הקורפוס ה-15 (ארזורום, Mirliva מוסה קזם קראבקיר) הדיוויזיה הקווקזית ה-3 הדיוויזיה הקווקזית ה-9 הדיוויזיה הקווקזית ה-11 הדיוויזיה ה-12 Edward J. Erickson, Order to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 188. Edward J. Erickson, Order to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 197. Edward J. Erickson, Order to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 202.