המהומות בגוג'ראט (2002)

המהומות בגוג'ראט או הפוגרום בגוג'ראט הן סדרה של מהומות דתיות שהתרחשו במדינת גוג'ראט שבהודו בין 27 בפברואר ל-2 באפריל 2002. שיאן היה בימים לאחר שריפת רכבת נוסעים. המהומות החלו ב-27 בפברואר כש-59 נוסעים, רובם הינדים, נשרפו למוות כאשר מספר קרונות ברכבת עלו באש בעיר גודרה. הנוסעים ברכבת היו בדרכם לבנות מקדש הינדי על בסיס מסגד באבור שנהרס עשור קודם לכן במהומות אלימות בסכסוך איודיה. החל מסוף שנות השישים של המאה הקודמת התפרצו מהומות בין הרוב ההינדי למיעוט המוסלמי בגוג'ראט. בעקבות שריפת הרכבת, התרחשו התפרצויות של אלימות בחלק ניכר ממחוזות גוג'ראט וברחבי הודו, נגד המיעוט המוסלמי במהלך אותה השנה. במהלך המהומות נהרגו בין כאלף איש, רובם מוסלמים, ונפצעו כ-15,000 איש. אלפי בתים וחנויות של מוסלמים נהרסו או נשרפו. ממשלת גוג'ראט הואשמה בכך שהיא לא עשתה מספיק כדי למנוע את המהומות, וכי היא אף עודדה אותן. ממשלת גוג'ראט הכחישה את ההאשמות. בזמן המהומות, ראש השרים של גוג'ראט בזמן המהומות היה נרנדרה מודי, לימים ראש הממשלה. המהומות התפרצו בעקבות הצתת הרכבת בעיר גודרה במדינת גוג'ראט ב-27 בפברואר 2002. 59 נוסעים, רובם הינדים, נהרגו בשרפה. מאמינים באל ראמה נסעו במצוות השיווה הינדו פרישד, ארגון לאומני הינדי, לאירוע דתי. בגודרה פרץ ויכוח בין נוסעי הרכבת לרוכלים ברציף. הוויכוח התפתח לאלימות ומסיבות לא ברורות פרצה דליקה וארבעה קרונות עלו באש. ממשלת גוג'ראט הקימה ועדת חקירה של אדם אחד שנחשב למקרוב לראש השרים של גוג'ראט, מודי. בעקבות ביקורת ציבורית, צורף שופט בית משפט העליון לוועדה. מספר ועדות עצמאיות שחקרו את האירוע טענו, כמעט באופן ודאי, שהדלקה הייתה תאונה ולא אירוע שתוכן מראש. בשנת 2005, חקירה של ממשלת הודו מצאה כי השריפה הייתה תאונה ולא נגרמה על ידי מוסלמים. הדו"ח הוא אחד ממספר תחקירים שנערכו על התאונה. בפברואר 2011, בית המשפט הרשיע 31 בני אדם וזיכה 63 אחרים וקבע כי הפרעות במוסלמים היו "מזימות מתוכננת מראש". מבין המורשעים, 11 נידונו למוות ו-20 האחרים למאסר עולם. ראש השרים נרנדרה מודי הכריז כי ההתקפה על הרכבת הייתה מעשה טרור. כן האשים את התקשורת על שביקרו את התנהלות הממשלה בזמן המהומות עיתונים מקומיים וחברי ממשלת המדינה השתמשו בהצהרה כדי להסית לאלימות נגד הקהילה המוסלמית בטענה, שלא הוכחה, כי המתקפה על הרכבת בוצעה על ידי ה-ISI, סוכנות הביון של פקיסטן באמצעות מוסלמים מקומיים. סיפורים שקריים הודפסו גם על ידי עיתונים מקומיים שטענו שמוסלמים חטפו ואנסו נשים הינדיות. שר בממשלתו של מודי (Haren Pandya) העיד כי מודי הורה לגורמים רשמיים לא לנקוט פעולה נגד מתפרעים. יום לאחר שריפת הרכבת, החלו התקפות על קהילות מוסלמיות. באחמדאבאד מתו 11 מוסלמים כשהמון הינדי שרף את הבתים על יושביהם. המשטרה לא הגיע לחלץ את המוסלמים מפני ההמון. לאלימות היה פן מגדרי מובהק. נשים מוסלמיות נאנסו, נרצחו וגופתיהן הושחתו. ההערכה היא שכ-250 נשים נאנסו אונס קבוצתי ונרצחו. לפחות במקרה אחד, נער מוסלמי אולץ לשתות נפט ולבלוע גפרור דולק. אהסאן ג'פרי (Ehsan Jafri), פוליטיקאי מוסלמי מבוגר שכיהן בלוק סבהה מטעם מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, הוצא מביתו עירום ולאחר מכן נרצח, בותר ונשרף. נטען שהמהומות תוכננו ונוהלו ברובם על ידי ראשטריה סוויאמסווק סאנג, ארגון ימני הינדי לאומי שתפעל צוותים של גברים חמושים שפשטו על אזורים בהם גרו מוסלמים ולעיתים קרובות נשאו רשימות בוחרים ומסמכים רשמיים אחרים שהובילו אותם לבתים ולחנויות. כ-1,000 בני אדם, רובם מוסלמים, נהרגו. כ-20,000 בתים ועסקים מוסלמים נפגעו, חלקם נשרפו ו-360 מקומות תפילה נהרסו, וכ-150,000 בני אדם ברחו מבתיהם. ההערכה היא כי 200 שוטרים מתו בזמן שניסו לשלוט באלימות, וארגון Human Rights Watch דיווח כי מעשי גבורה בוצעו על ידי הינדים, דאליטים ואחרים שניסו להגן על המוסלמים מפני האלימות. כ-4000 תלונות הוגשו, אך חקירות והעמדה לדין של המעורבים בהתפרעויות עוכבו. לאחר יותר משנתיים של שחרור חשודים התערב בית המשפט העליון של הודו, העביר תיקים מרכזיים לבית המשפט העליון של בומביי והורה למשטרה לפתוח מחדש אלפיים תיקים שנסגרו. בעקבות ההוראה מבית המשפט העליון, המשטרה פתחה כמעט 1,600 תיקים מחדש, עצרה 640 חשודים ופתחה בחקירה נגד יותר מ־40 שוטרים שלכאורה לא עשו מאמץ לחקור את התלונות שהוגשו להם. ב-2012 הורשעה מאיה קודנאני, אשר כיהנה בממשלו של מודי כשרה בשנים 2007–2009, כי השתתפה בטבח בנארודה פאטייה, אשר אירע כחלק מהמהומות האלימות שאירעו ב-2002. קודנאני הייתה הן האישה הראשונה, הן הראשונה מבין חברי הפרלמנט ההודי, אשר הורשעה במקרה הקשור למהומות. בעוד שבתחילה הודיע ממשלו של מודי כי הוא מבקש שיוטל על קודנאני עונש מוות, בסופו של דבר חנן אותה הממשל ב-2013 והסתפק בכך שקודנאני תרצה עונש מאסר. בסוף 2013, בית המשפט העליון דחה עצומה שהוגשה בשם אשתו של הפוליטיקאי המוסלמי, אהסאן ג'פרי, שנרצח במהומות וביתו נשרף, לתבוע את מודי על תפקידו בהתפרעויות בגוג'ראט. בית המשפט לא מצא ראיות לאחריות פלילית של ראש השרים. פנייה לבית העליון בנושא נעשתה גם בשנת 2011 ו-2012. על אף שזוכה על ידי בית המשפט, מודי נתפס כמי שליבה את האלימות האנטי-מוסלמית במהומות. כתוצאה מכך במשך כ-10 שנים נאסרה עליו הכניסה לבריטניה, ארצות הברית ומדינות מערב אירופה. בשנת 2005 סורבה בקשתו של מודי לקבלת ויזה לארצות הברית בנימוק שהוא היה אחראי להפרה חמורה של חופש דת. Celia W. Dugger (2002-03-02). "MORE THAN 200 DIE IN 3 DAYS OF RIOTS IN WESTERN INDIA (Published 2002)" (באנגלית). נבדק ב-2023-08-11. Parvis Ghassem-Fachandi, Pogrom in Gujarat: Hindu nationalism and anti-Muslim violence in India, Princeton, N.J. Woodstock: Princeton University Press, 2012, עמ' 1-2, ISBN 978-0-691-15177-9 Ellis-Petersen, Hannah; correspondent, Hannah Ellis-Petersen South Asia (2023-02-14). "What is the BBC Modi documentary and why is it so controversial?". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-08-12. "Is SIT hiding proof in Gujarat riots case?". The Times of India. 2013-07-18. ISSN 0971-8257. נבדק ב-2023-08-11. "Death for 11, life sentence for 20 in Godhra train burning case". The Times of India. 1 במרץ 2011. אורכב מ-המקור ב-8 ביולי 2012. נבדק ב-15 במרץ 2014. {{cite news}}: (עזרה) Genocide in Gujarat: Patterns of violence, Asian Human Rights Commission (באנגלית אמריקאית) "Timeline of the Riots in Modi's Gujarat". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2014-04-06. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-08-12. Manas Dasgupta, Muslim mob attacked train: Nanavati Commission, web.archive.org, ‏2008-09-27 Godhra verdict: 31 convicted, 63 acquitted, NDTV.com, ‏March 01, 2011 "My govt is being defamed, says Modi". The Tribune. 10 במרץ 2002. ארכיון מ-5 בדצמבר 2021. נבדק ב-28 ביוני 2014. {{cite news}}: (עזרה) News Desk, Twenty years on: Revisiting the 2002 Gujarat pogrom, The Siasat Daily, ‏2022-03-01 (באנגלית אמריקאית) Manu Joseph (2012-02-15). "Shaking Off the Horror of the Past in India (Published 2012)" (באנגלית). נבדק ב-2023-08-14. Ellis-Petersen, Hannah; correspondent, Hannah Ellis-Petersen South Asia (2023-04-20). "Indian court acquits 69 people of murder of 11 Muslims during 2002 Gujarat riots". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-08-14. Tarushi Aswani, ‘They Burnt My Parents Alive’: Gujarat Riots Still Haunt Victims, thediplomat.com, ‏April 21, 2022 (באנגלית אמריקאית) Soma Chaudhuri, Merry Morash, Building Empowerment, Resisting Patriarchy: Understanding intervention against domestic violence among grassroots women in Gujarat, India, CrimRxiv, 2019-04-05 doi: 10.21428/cb6ab371.01255a6e Kabir, Ananya Jahanara, Feminism, literature and rape narratives: violence and violation, pbk. ed, New York, NY: Routledge, 2011, Routledge research in postcolonial literatures, עמ' 146, ISBN 978-0-415-89668-9 Filkins, Dexter (2019-12-02). "Blood and Soil in Narendra Modi's India". The New Yorker (באנגלית אמריקאית). ISSN 0028-792X. נבדק ב-2023-08-14. Y. C. Rosser, Curriculum as destiny: forging national identity in India, Pakistan, and Bangladesh, 2003 "Court orders Gujarat riot review" (באנגלית בריטית). 2004-08-17. נבדק ב-2023-08-16. "Gujarat riot cases to be reopened" (באנגלית בריטית). 2006-02-08. נבדק ב-2023-08-16. Gardiner Harris and Hari Kumar, Stiff Sentence for Former Gujarat Minister, India Ink, ‏2012-08-31 (באנגלית) Lakshmi, Rama (2023-05-19). "Indian court convicts former state minister in deadly 2002 anti-Muslim riots". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2023-08-16. Sruthi Gottipati, For Modi, Clean Chit or Long Fight Ahead?, India Ink, ‏2012-04-11 (באנגלית) How many ‘clean chits’ for Modi?, South Asia@LSE, ‏2014-03-26 UK government ends boycott of Narendra Modi, באתר the Guardian, ‏22 באוקטובר 2012 (באנגלית)