laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'וש גומז

ג'ושוע גומז (באנגלית: Joshua Gomes; נולד ב-10 בדצמבר 1983 באינדיאנפוליס, אינדיאנה) הוא כדורסלן אמריקאי שהתאזרח בכף ורדה ומשחק בעמדות הרכז והקלעי בקבוצת מכבי באר יעקב בליגה הלאומית בכדורסל בישראל, ובנבחרת כף ורדה. גובהו 1.90 מטר. גומז הוא בוגר אוניברסיטת מזרח אילינוי, עימה שיחק שלוש שנים כשבשנתו השלישית הוא קולע 16.8 נקודות (47% מטווח השלוש ו-91% מקו העונשין) ומוריד 3.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. את הקריירה הבוגרת שלו התחיל גומז בליגת העל הפולנית, בקבוצת קוזקלין, במדיה קלע כ-10 נקודות בממוצע למשחק וחתם במועדון לשנה נוספת, אולם שוחרר מהקבוצה בתחילת עונת 2007/2008. לאחר שחרורו מקוזקלין חתם גומז במועדון הישראלי בית"ר בנימינה מהליגה הלאומית אותה הוביל להישארות בליגה, כשהוא מעמיד ממוצעים של 29.7 נקודות, 5.7 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים ו-2.7 חטיפות בכ-40.3 דקות משחק (נבע מריבוי ההארכות של קבוצתו). משחק השיא שלו בעונה זו היה מול אליצור מכבי נתניה נגדה קלע 35 נקודות, הוריד 11 ריבאונדים, מסר 5 אסיסטים וחטף 5 פעמים ב-50 דקות משחק (לא ירד מהמגרש במשך כל דקות המשחק) והוביל את קבוצתו לניצחון 92-97 לאחר שתי הארכות. ביולי 2008 חתם גומז בעירוני רמת גן מליגת העל במדיה הציג יכולת מאכזבת עם 8.5 נקודות ו-2.4 ריבאונדים בכ-19.5 דקות בממוצע למשחק. משחק השיא שלו בעונה זו היה מול מכבי חיפה נגדה קלע 27 נקודות, הוריד 4 ריבאונדים וחטף 2 פעמים ב-26 דקות משחק. בעונת 2009/2010 הצטרף גומז לקבוצת אוורה (Évreux) מצרפת. בעונת 2010/2011 חזר לישראל ומשחק כיום במכבי באר יעקב מהליגה הלאומית בכדורסל. פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א דף השחקן באתר הליגה הלאומית בכדורסל דף השחקן באתר usbasket.com ג'וש גומז מצטרף לעירוני ר"ג
דקת דומייה

דקת דומייה היא אמצעי ביטוי לאבל או לצער, בדומה להנפת דגל בחצי התורן. במהלך דקת הדומייה על הנוכחים לשמור על השקט. ראשית המנהג היא בשנת 1919, אז אפשרה דקת הדומייה להחליף את רגעי התפילה המקובלים עד אז באות שיספק גם את האתאיסטים והלא-מאמינים. משכה של דקת דומייה הוא כדקה, אם כי נהוגים גם זמנים אחרים, דוגמת דקת הדומייה בבוקר יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל אשר מלווה בצפירת זיכרון ומשכה שתי דקות. במשך דקת הדומייה נהוג שכלל הנוכחים עומדים, מרכינים את ראשם ומסירים את כובעיהם, למעט חיילים. קצינים ונגדים מצדיעים. בדקות דומייה לאומיות נהוג לעצור הרמטית את התנועה בכבישים ובכלי התחבורה השונים. בכלי רכב שאין אפשרות לעמוד בהם, כדוגמת רכב פרטי, נהוג לצאת מהרכב ולעמוד דום לצידו. דקת דומייה מלווה לעיתים באמצעי כבוד אחרים: צפירת זיכרון, הפרחת יונים, צלצול פעמונים וענידת סרטים שחורים. בשנים האחרונות, בעיקר בישראל ובבריטניה, ובעיקר באירועי ספורט, הוחלפה דקת הדומייה במחיאות כפיים. יש הנוהגים להתפלל במהלך דקות דומייה. בישראל מבוטא מנהג זה על ידי אמירת פרקי תהילים לעילוי נשמת במהלך דקות הדומיה של יום השואה ושל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. קימת כבוד צפירת זיכרון דרבוקה למתים: איך ולמה החליפו מחיאות הכפיים את דקת הדומיה // מאת פיני אסקל, באתר מגזין ליברל, ‏2020-03-03 רפי ברוך, השערורייה של דקות הדומייה, באתר ynet, 30 באפריל 2018 אילן הלפרין, דקת הוקרה במקום דקת דומיה - גם בישראל?, באתר ynet, 8 בינואר 2011 Marcel Berlins, Marcel Berlins: Can applause really replace the minute's silence?, the Guardian, ‏2007-09-11 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1760

שנת 1760 היא השנה ה-60 במאה ה-18. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. 1 בינואר 1760 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 25 באוקטובר – ג'ורג' השלישי הופך למלך בריטניה חיים פרחי, יועצם היהודי של שליטי הגליל בימי האימפריה העות'מאנית, ובמהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל (נפטר ב-1819) 15 בינואר – ז'אן פרנסואה לסואר, מלחין צרפתי (נפטר ב-1837) 10 במאי – רוז'ה דה ליל, קצין צרפתי ומלחין המנון צרפת – לה מרסייז (נפטר ב-1836) 2 בדצמבר – ג'ון ברקינרידג', סנאטור מטעם קנטקי והתובע הכללי של ארצות הברית (נפטר ב-1806) 21 במאי – ר' ישראל בעל שם טוב, מייסדה של תנועת החסידות (נולד ב-1698 לערך) 25 באוקטובר – ג'ורג' השני, מלך בריטניה (נולד ב-1683) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1760 התחילה ביום כ"ג בטבת ה'תק"ך (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-י"ב בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 366 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1760 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1760‎ נפטרים ב-1760‎ מדיה וקבצים בנושא 1760 בוויקישיתוף
נלי שפר

נלי (עמנואל) שפר (6 בדצמבר 1952 – 11 בפברואר 2024) היה צלם ישראלי. שפר נולד בתל אביב וסיים לימודי צילום טכני במכללת הדסה בירושלים, תואר שני בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ולימודי פוטותרפיה במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה בשנת 1979 פתח סטודיו לצילום בתל אביב. ב-1982 החל לעסוק בצילומי מזון עבור ספרי בישול. בשנת 1984 חבר לשף ישראל אהרוני וצילם תמונות עבור ספרו הבישול הסיני. בשנת 1988 פרסם ביחד עם אהרוני את הספר בישול איטלקי הנחשב לפורץ דרך בשל התמונות שצולמו באתרים שונים באיטליה. בעקבות הצלחת הספר הוציאו השניים לאור ספרי בישול נוספים בתחומים שונים, בהם הבישול הצרפתי ושוקי אוכל בעולם, שגם בהם שולבו תמונות מארצות המקור. במהלך השנים פורסמו תמונותיו בכ-70 ספרים, וכמו כן הוציא לאור ספרים אישיים, המשלבים טקסטים וצילומים בתחומים שונים. שפר עסק גם בצילום מסחרי עבור חברות מזון, מפרסמים וקטלוגים והרצה בתחום צילום המזון. עבודותיו במהלך השנים זיכו אותו בשבחים והקנו לו מעמד של אחד מבכירי צלמי המזון בארץ. במשך 24 שנה, צילם צילומי אוכל למדור האוכל של השף במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", עד לפרישתו ב-2014. שפר היה אחיינו של הסופר פוצ'ו, ושימש השראה לדמותו של נלי, האח הצעיר, בספרו "איה הג'ינג'ית"; היה נשוי ולו שלושה ילדים. שפר נפטר לאחר מאבק במחלה ב-11 בפברואר 2024, בגיל 71. מדיה וקבצים בנושא נלי שפר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נלי שפר (באנגלית) נלי שפר, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות פרסומיו של שפר, במגזין מסע אחר רננה פרס, אנשי האוכל - נלי שפר משה גלעד, נלי שפר: הצלם שהתחשק לאכול את התמונות שלו, באתר הארץ, 21 בינואר 2014 נלי שפר, דף שער בספרייה הלאומית נלי שפר, מבכירי צלמי האוכל בארץ, הלך לעולמו בגיל 71, באתר ynet, 12 בפברואר 2024
גושן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ארץ גושן – חבל ארץ במצרים העתיקה, הנזכרת במקרא כמקום מושבם של בני ישראל מירידתם למצרים בימי יעקב ועד יציאת מצרים גושן (יהודה) – עיר מקראית בדרום הר יהודה הנזכרת בספר יהושע מחוז גושן – מחוז במדינת ויומינג שבארצות הברית שדרות גושן – הרחוב הראשי של קריית מוצקין אישים: זוהר גושן – ישראלי יו"ר הרשות לניירות ערך, ופרופסור באוניברסיטת קולומביה ובקריה האקדמית אונו יונתן גושן-גוטשטיין – פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ליאורה גושן – קריינית רדיו ישראלית מאיה גושן – ג'ודוקא ישראלית משה גושן – ראש המועצה השלישי וראש העיר הראשון של קריית מוצקין משה גושן-גוטשטיין – בלשן וחוקר מקרא ישראלי נתן גושן – זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי
אבל רבתי

אבל רבתי היא אחת מן המסכתות הקטנות. לעיתים היא מכונה בלשון סגי נהור מסכת שמחות, מכיוון שהיא עוסקת בהלכות גוסס, התאבדות, הלוויית המת, דיני הספד וקבורה, ניחום אבלים ודיני אבלות. המסכת מחולקת לארבעה עשר פרקים. על פי רוב היא נדפסת בסוף סדר נזיקין שבתלמוד. חכמי התלמוד ראו אותה כברייתא, ויש ממנה הרבה מובאות בתלמוד בעיקר במסכת מועד קטן העוסקת בין השאר בדיני אבלות, בלא הזכרת שמה. אולם יש בתלמוד ציטטות ממסכת זו תנא באבל רבתי, שאינן בנוסח שבידינו. הנוסחה המקובלת הייתה משובשת במקומות רבים, והגר"א הגיה אותה רבות לפי דברי הראשונים שציטטו אותה, וכן כמנהגו לפי שיקול דעתו. בשנת תרצ"א ההדיר מיכאל היגר את המסכת לפי ארבעה כתבי יד, וקבע את הנוסח לפי המסתבר מביניהם. מהדורה מדעית אחרת של המסכת יצאה לאור על ידי דוב זלוטניק בשנת 1966. היגר בהקדמתו למסכת מראה שציטוטים רבים של הראשונים ממסכת זו אינם מצויים בנוסחאות שלפנינו. כמה וכמה פירושים התחברו על המסכת ביניהם: בנין יהושע לרבי יהושע פאלק נחלת יעקב לרבי יעקב נוימבורג שמחת יהודה לרבי יהודה נג'אר במהדורת עוז והדר נוסף גם "קובץ מפרשים" מאחרונים נוספים כמו היעב"ץ, לב חכמים, פעולת שכיר ועוד. קיימת גם מסכת "אבל זוטרתי" (=אבל קטן) שעיקרה דברי אגדה העוסקת בהלכות חולה שנוטה למות ובדברי מוסר והתעוררות וחזרה בתשובה לקראת הדין בעולם הבא, אשר ציטוטים ממנה נמצאים בספרות הגאונים ומכאן הידיעות עליה. גם היא מכונה בלשון סגי נהור שמחות זוטרתי ובמקורות אחרים שמחות דרבי חייא. היא נשתמרה בכתבי-יד ונדפסה, כמו אבל רבתי, במהדורות מדעיות. המהדורה הראשונה יצאה לאור בפרנקפורט תרמ"ט מכתב יד, ואחריה נדפסה מהדורה אחרת על ידי מיכאל היגר בניו יורק תרצ"א על פי כתבי יד נוספים. מיכאל היגר (מהדיר), מסכת שמחות, ניו יורק תרצ"א. יעקב בן שלמה הצרפתי, ספר אבל רבתי, 1540 בתוך David Kaufmann, "Le `Grand-Deuil' de Jacob b. Salomon Sarfati d'Avignon," Revue des Études Juives 30 (1895 אבל רבתי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" אבל רבתי, עם נספח: אבל זוטרתי הוא "מסכת שמחות דרבי חייה" (לפי מהמרת היגער), מוגה ומבואר על ידי אפרים פ. קמינקא, עם מבוא מאת ד״ר ישעיהו ליבוביץ, הוצאת ״העובד הדתי״, תל אביב, תש"ט, באתר היברובוקס מסכת שמחות בתוך ש"ס וילנא, ווילנא, תר"ם / 1880, באתר היברובוקס אבל רבתי, במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, כולל ניתוח מילוני מידע על אבל רבתי/מסכת שמחות בקטלוג הספרייה הלאומית תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ד, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ו, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף כ"ח, עמוד א'. נוסחת הגר"א נדפסה בשקלוב תקס"ד כשהנוסחה העיקרית היא זו של הגר"א והנוסחה הישנה נדפסה בצידי העמודים. מסכת שמחות דרבי חייא, באתר האקדמיה ללשון העברית לאחרונה שבה ונדפסה מחדש על פי כתבי יד בצפת תשס"ה בתוך ילקוט מדרשים.
פיינר

פיינר הוא שם משפחה ממקור גרמני. האם התכוונתם ל... הגר פיינר – מתאגרפת ישראלית מקצוענית חיים חפר (פיינר) – פזמונאי ישראלי חתן פרס ישראל ופרס סוקולוב יחיאל די-נור (פיינר; נודע בשם העט 'ק. צטניק') – סופר שואה ישראלי יליד פולין, ניצול מחנות ההשמדה הנאציים, שכתב ביידיש ובעברית שמואל פיינר – פרופסור להיסטוריה יהודית מודרנית באוניברסיטת בר-אילן, מופקד הקתדרה לתולדות היהודים בפרוסיה וראש מכון ליאו בק בירושלים
קרדינל (צבע)

קרדינל (באנגלית: Cardinal) הוא סוג של צבע אדום, אשר קיבל את שמו מן הגלימות אותן לובשים החשמנים הקתולים, זאת אף שהצבע שהחשמנים לובשים הוא למעשה שני. הציפור קרדינל קיבלה את שמה משמו של הצבע. ציפור קרדינל צפוני זכר, הקרוי על שם הצבע. Colors Worn By Cardinals and Bishops, Simply Catholic ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיראנו דה ברז'ראק (אישיות)

סיראנו דה ברז'ראק (בצרפתית: Cyrano de Bergerac;‏ 6 במרץ 1619 – 28 ביולי 1655) היה סופר ומחזאי צרפתי. נולד בשם הרקול סאביניין סיראנו דה ברז'ראק למשפחה פריזאית וותיקה. בימי ילדותו שהה באחוזה משפחתית בעמק שברז, דרומית מערבית לפריז, בחבל איל-דה-פראנס. למד בבית ספר בפריז. נודע כאיש חרב שהגן על כבודו באמצעות דו-קרב חרבות. שירת כחייל לוחם בשורות היחידה של אנשי גסקוניה שעמדה לרשותו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת במלחמת שלושים השנים. בנוסף השתתף בכיבוש העיר אראס מידי הספרדים ב-1640. משנה זו לערך עד 1653 היה מאהבו של הכותב והמוזיקאי שארל קופו ד'אסוסי. סיראנו היה תלמידו של הכומר הקתולי פייר גסנדי, שניסה לגשר בין תורת האטומים של אפיקורוס לבין הנצרות. כתב את הטרגדיה "מותה של אגריפינה" שהועלתה על הבמה פעם אחת בלבד ב-1640. המחזה נודה על ידי הכנסייה הקתולית ולא הורשה עוד להציגה, אך יצא לאור ב-1654. סיראנו נפצע כתוצאה מקורה שנפלה על ראשו, מה שגרם למותו ב-1655 בביתו של בן דודו בעיירה סאנווה, צפונית מערבית לפריז. סיראנו דה ברז'ראק, בן דורם של ניקולה בואלו ושל מולייר, נחל הצלחה כסופר וכמחזאי בפריז. מולייר אף שאל מערכות אחדות מהקומדיה של סיראנו "הנוקדן המרומה" (1654) כדי לכתוב מחזהו "תעלוליו של סקאפן" (1671). יצירתו המפורסמת ביותר של סיראנו היא "עולמות אחרים" - לקט סיפורים המתארים מסעות בחלל אל הירח ואל השמש. לקט זה שפורסם אחרי מותו, כולל שני חלקים: "סיפור קומי על אודות מדינות ואימפריות הירח" (1657) ו-"סיפור קומי על אודות מדינות ואימפריות השמש" (1662), ולכן לעיתים מסווג ככותב מדע בדיוני. ערך מורחב – סיראנו דה ברז'ראק (מחזה) ב-1897 פרסם המשורר אדמון רוסטאן את המחזה "סיראנו דה ברז'ראק", המתרכז באהבתו של סיראנו לרוקסאן היפה, קתרין דה סיראנו, בת דודו. המחזה עובד לקולנוע ועלה כסרט מספר פעמים, בין השאר ב-1950 שם זיכתה את השחקן חוזה פרר בפרס אוסקר, ב-1990 בכיכובו של ז'ראר דפארדיה וב-2008 בכיכובו של קווין קליין. המחזה הוצג בישראל בתיאטרון הקאמרי בכיכובו של איתי טיראן. פסל בדמותו של דה ברז'ראק מוצב בעיר ברז'ראק שבמחוז דורדון בחבל אקיטן בצרפת. סיראנו דה ברז'ראק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סיראנו דה ברז'ראק (1619-1655), דף שער בספרייה הלאומית כתבי סיראנו דה ברז'ראק בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
ג'ד מרקוריו

ג'ד מרקוריו (באנגלית: Jed Mercurio, ברמינגהאם, 1966) הוא יוצר של סדרות טלוויזיה וסופר בריטי הכותב גם בשם העט ג'ון מאקיור (John MacUre). שירת כטייס בחיל האוויר המלכותי (הבריטי) ולמד רפואה באוניברסיטת ברמינגהאם. זכה בפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה (British Academy Television Awards) ובפרס האגודה המלכותית הבריטית לטלוויזיה (Royal Television Society). ספרו נסיקה תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בראשית שנת 2009 בהוצאת ידיעות ספרים. Cardiac Arrest, 1996–1994 The Grimleys, 2001 – 1999 Bodies, 2006–2004 מאהבה של ליידי צ'טרלי (2015) - בימוי ותסריט / סרט טלוויזיה שומר ראש, 2018 Invasion Earth: The Last Echo, Simon & Schuster Adult Publishing Group, 1999 Bodies, Random House UK, 2005 Ascent, Simon & Schuster Adult Publishing Group, 2007, נסיקה בתרגום לעברית 2009, American Adulterer, Simon & Schuster Adult Publishing Group מדיה וקבצים בנושא ג'ד מרקוריו בוויקישיתוף ג'ד מרקוריו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ד מרקוריו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ראיון באנגלית, דקה עם ג'ד מרקוריו ביקורת על ספריו, באנגלית באתר הגארדיאן שוקי בן נעים, עד גיל 20 לא תגיע לירח, על הרומן "נסיקה", באתר הארץ, 24 ביוני 2009 מתן שרון, ‏"הקהל היה מוכן לזה, הוא חיכה ל'שומר ראש'", באתר ‏מאקו‏, 6 במרץ 2019
1761

שנת 1761 היא השנה ה-61 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1761 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. ייסוד העיר חיפה. 16 במאי – ג'ון אופי, צייר בריטי (נפטר ב-1807) 16 במאי – היינריך החמישים ואחד, נסיך רויס-אברסדורף (נפטר ב-1822) 5 ביולי – לואי-לאופולד בואיי, צייר צרפתי (נפטר ב-1845) 29 באוקטובר – עקיבא איגר, מגדולי התורה הבולטים בתקופת האחרונים (נפטר ב-1837) 1 בדצמבר – מארי טוסו, פסלת, צרפתייה-אנגלייה, יסדה את מוזיאון השעווה מאדאם טוסו (נפטרה ב-1850) 2 בדצמבר – לואי-ניקולא רובר, מהנדס מכונות צרפתי, ממציא שיטת ייצור הנייר המודרנית (נפטר ב-1828) 19 במאי - אריה לייב שפירא (וילנה), אב"ד וילנה ומחבר "נחלת אריאל" ו"מעון אריות" על מסכת סופרים (נולד ב-1701) 19 במאי – אריה לייב שפירא (וילנה), אב"ד קהילת וילנה ומחבר "נחלת אריאל" ו"מעון אריות" על מסכת סופרים (נולד ב-1701) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1761 התחילה ביום ז' בשבט ה'תקכ"א (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-כ"ה בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1761 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1761‎ נפטרים ב-1761‎ מדיה וקבצים בנושא 1761 בוויקישיתוף
פיליפ הרווחה

פיליפ הרווחה (בפלמית: Philippe Herreweghe; נולד ב-2 במאי 1947) הוא מנצח בלגי בולט בתחום הביצוע האותנטי. ממייסדיו של קולגיום ווקאלה חנט ומנהלו המוזיקלי. הרווחה, יליד גנט, שילב בשנות לימודיו באוניברסיטת גנט לימודים במדע הרפואה ובפסיכיאטריה עם השכלה מוזיקלית בקונסרבטוריון של גנט, שם למד פסנתר אצל מרסל גאזל, המלווה של יהודי מנוחין. באותה תקופה גם החל לעסוק בניצוח וב-1970 ייסד יחד עם כמה סטודנטים עמיתים באוניברסיטת חנט את קולגיום ווקאלה חנט, במקביל הפסיק את לימודי הרפואה. ניקולאוס הרנונקור וגוסטב ליאונהארדט עמדו מיד על גישתו המוזיקלית, התרשמו ממנה והזמינו אותו ואת ה"קולגיום ווקאל גנט" להצטרף אליהם בהקלטותיהם למחזור המלא של קנטטות באך. גישתו של הרווחה למוזיקת בארוק זכתה להכרה מצד רבים, ובשנת 1977 ייסד עוד הרכב בפריז, "לה שאפל רויאל", לביצוע מוזיקה מתור הזהב הצרפתי. מאז יזם את הקמתם של עוד כמה קבוצות והרכבים, שעמם עלה בידו ליצור רפרטואר, המקיף יצירות מתקופת הרנסאנס עד למוזיקה עכשווית: "האנסמבל הווקאלי האירופאי", שהתמחה בפוליפוניה של הרנסאנס, ו"תזמורת דה שאנס אליזה", שנוסדה בשנת 1991 כדי להשיב לחיים את רפרטואר התקופה הרומנטית והקדם-רומנטית בכלים מקוריים. הרווחה ידוע בעיקר כמנצח של יוהאן סבסטיאן באך, המלחין הגרמני שכתב למעלה מאלף יצירות. חוקרי באך מן השורה הראשונה רואים בו כיום את האב המייסד של נוהג הביצוע האותנטי של יצירות בארוק, התנועה למען נגינה בכלים מקוריים ואחד הפורים ביותר באמני ההקלטה של חברת ההקלטות "הרמוניה מונדי", ששמו מתנוסס על יותר מששים אלבומים. פיליפ הרווחה ניצח, בהופעות אורח, על מספר רב של תזמורות נודעות, בהן תזמורת הקונצרטחבאו מאמסטרדם, תזמורת סטאוונגר, הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת הרדיו ההולנדית, התזמורת הקאמרית מאהלר, הפילהרמונית של ברלין והפילהרמונית של וינה, והפילהרמונית הפלמית המלכותית. פיליפ הרווחה היה המנהל האמנותי של "פסטיבל הקדושים" ב-1982 ונבחר למוזיקאי האירופאי של שנת 1990. בשנים 1998 עד 2002 היה הרווחה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן, וכיום הוא נושא בתואר המנצח העליון (Hoofddirigent) של התזמורת. מוצרט, רקוויאם, "קולגיום ווקאל" ו"לה שאפל רויאל", הרמוניה מונדי, 1997 באך, מגניפיקט, "לה שאפל רויאל", הרמוניה מונדי, 1999 באך, מתאוס פסיון, "קולגיום ווקאל", הרמוניה מונדי, 1999 ראמו, Les Indes Galantes, "לה שאפל רויאל", מוזיק ד'אבור, 2000 באך, יוהנס פסיון, "קולגיום ווקאל, הרמוניה מונדי, 2003 בטהובן, הסימפוניה התשיעית, הרמוניה מונדי, 2003 ברהמס, רקוויאם גרמני Philippe Herreweghe Goldberg, The Early-Music Portal. Accessed February 16, 2007. Philippe Herreweghe Biographies-Orchestre des Champs-Élysées. Accessed February 16, 2007. Philippe Herreweghe. allmusic. Accessed February 16, 2007. Philippe Herreweghe (born in 1947), choral and orchestral conductor. .be - Belgium Federal Portal. Accessed February 16, 2007. Philippe Herreweghe Royal Flemish Philharmonic. Accessed November 17, 2007 מדיה וקבצים בנושא פיליפ הרווחה בוויקישיתוף פיליפ הרווחה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פיליפ הרווחה, באתר ספוטיפיי פיליפ הרווחה, באתר AllMusic (באנגלית) פיליפ הרווחה, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיליפ הרווחה, באתר דיזר פיליפ הרווחה, באתר Discogs (באנגלית) פיליפ הרווחה, באתר Songkick (באנגלית) קורות באתר התזמורת
החיטה צומחת שוב

"הַחִטָּה צוֹמַחַת שׁוּב" הוא שיר אבל וזיכרון שנכתב בשנת 1974 על ידי דורית צמרת, חברת קיבוץ בית השיטה, בעקבות ההלם והאבל הכבד שאחזו בקיבוץ בית השיטה עם נפילתם של 11 מבניו במלחמת יום כיפור. שיר זה הוא אחד השירים המזוהים ביותר עם שירי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. השיר הולחן בשנת 1978 על ידי חבר קיבוץ שער הגולן, חיים ברקני, ומילותיו עובדו והותאמו אל הלחן. השיר מתאר את נוף עמק חרוד בו שוכן הקיבוץ, הכולל עצי חרוב, זית ואת מראה הגלבוע, ותמה כביכול על אדישותו של הנוף היפה ("ואל ערבו העמק נאסף / ביופי שעוד לא היה כמוהו"), אל השכול, האובדן וכאב חסרונם של הנעדרים ("אתם אינכם ולא תוכלו לשוב.../ אך החיטה צומחת שוב"). השיר מתאר את הנוף המקומי הנשקף מחלון ביתה של המחברת, כשבמקביל הוא גם כלל-ישראלי ונוגע בדימויי תנ"ך, וכן מאזכר דימויים אוניברסליים ("ועל הדשא ילד וכלבו / מואר החדר ויורדים לילות"). האזכורים מלווים בתחושות תימהון ובכאב שאין לו תקנה. במקביל, השיר מבטא תקווה לעתיד, ומתאר את המשכיות העולם עם כל הטוב שבו, חרף האובדן. השיר נשלח להלחנה לנעמי שמר, אשר העבירה אותו לחיים ברקני וכתבה לו "השיר יפיפה, אבל קשה. מדובר בבנים שלא חזרו. אינני מסוגלת נפשית להתמודד עם השיר ואני מעבירה אותו אליך. יש בו חומר נפצי רגשי רב אבל אני תקווה שאתה עם רגישותך לנושא תוכל לנסות וגם להצליח.". השיר התפרסם תחילה בעיבודו של אילן גלבוע ובביצוע להקת הגבעטרון. ב-1983 הקליטה אותו חוה אלברשטיין בעיבודו של מנחם ויזנברג לתקליטה "נמל הבית". בין המבצעים הנוספים של השיר: רוחמה רז, אסף נגל, דודו זכאי, דפנה ארמוני, להקת צעירי תל אביב, אחינועם ניני, דוד דאור, שלומית אהרון, מירי מסיקה, איה כורם, דורית פרקש, קרן פלס ולהקת "האשקולית" של בית השיטה. במלאת 100 שנים לדגניה א' ולתנועה הקיבוצית הופיע אלבום אוסף שכלל שירים של בני התנועה הקיבוצית, ונקרא בשם השיר. כמו כן, בול יום הזיכרון ה'תשע"ה (2015) הוקדש לשיר זה. בשנת 2023 הוציא ירמי קפלן גרסת כיסוי לשיר במסגרת 50 שנה למלחמת יום הכיפורים. בעקבות מתקפת הפתע על ישראל בשנת 2023, הקליטו חברי הגבעטרון גרסה חדשה לשיר לכבוד חברי הקיבוצים שבתיהם נחרבו במתקפה, ושנאלצו לעזוב את קיבוצם ולעבור למגורים זמניים עד לסיום המלחמה ושיקום הקיבוצים. בגרסה החדשה, שהגה אורי רביץ, הם החליפו מספר מילים לנוסח ”זה לא אותו הנגב, זה לא אותו הבית, אתם אינכם ומוכרחים לשוב”. בדצמבר אותה שנה שי המבר הוציאה ביצוע מחודש לשיר. "החיטה צומחת שוב" באתר בית לזמר העברי דף השיר באתר קיבוץ בית השיטה דף השיר באתר "סיפורו של שיר" עם סיפורי הנופלים אתם אינכם ולא תוכלו לשוב, הזמן הירוק, 7 באוקטובר 2008 (תערוכת ציורים בהשראת השיר, לרגל 80 שנה לבית השיטה) זהר קיזלר, פרשנות לשיר, המדרשה באורנים יובל ניב, מחברת 'החיטה צומחת שוב': "איך קורה עדיין שמלחמה פורצת שוב?", באתר Xnet‏, 29 ביולי 2014 דורית צמרת, אז מה אם החיטה צומחת שוב, באתר הארץ, 14 במאי 2019 דורון קורן, כל שורה בשיר הארצישראלי המושלם של דורית צמרת היתה טעונה באבל ופריחה, באתר הארץ, 7 בינואר 2023 דוד אסף‏, שדות שפוכים במצפה חרובים: משהו על 'החיטה צומחת שוב', בבלוג "עונג שבת", 22 בספטמבר 2023 אוהד סופר, תולדות השיר המרגש ונסיבות כתיבתו, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 25 במרץ 2024 לפי נתוני אקו"ם בול החיטה צומחת שוב, באתר דואר ישראל מאיה נחום שחל, "אתם אינכם ומוכרחים לשוב": הסיומת המצמררת לשיר האיקוני, באתר כלכליסט, 21 בנובמבר 2023 החיטה צומחת שוב - אוקטובר 2023, בביצוע להקת הגבעטרון, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב
כפר דאן

כַּ֫פַר דָאן (בערבית: كفر دان) הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון שנמצא כ-3 ק"מ צפונית-מערבית לג'נין. היישוב מונה, נכון לשנת 2006, כ-5,115 תושבים מוסלמים.[דרוש מקור] מקור השם אינו ידוע. זאב וילנאי מביא גרסה נוספת לשם הכפר: כפר אדאן. גרעין הכפר שוכן על אתר שהיה מיושב בתקופה הרומית ומאז תקופת הערבית הקדומה ואילך. פרופסור יואל אליצור מזכיר את האמור בתלמוד הירושלמי על "רבי יוסי דכפר דן" (מכפר דן). שדרש בהלכות בית שאן, שאינה רחוקה מהכפר הנוכחי. צבי מסיני כותב שיש בכפר יקב קטן השייך לחמולת "אבו פָארוּק", לדבריו שם משפחה שעשוי להצביע על מקור שומרוני. שטח הכפר הוא 7,328 דונם, 7,292 דונם אדמות פרטיות ו־28 דונם מושע. רוב האדמות החקלאיות נמצאות במישור שמצפון מזרח לכפר, עד גדר ההפרדה. בעבר גידלו סוגים שונים של גידולי שדה וכיום יש גם חממות רבות. את המים מפיקים התושבים מספר מעיינות בוואדי חסן (לאורך הכביש מבורקין לאל-יאמון הסמוכים) וכן מעשרות בארות שנחפרו באדמות החקלאיות שבמישור. זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, עם עובד, 1976, עמ' 3725 ייתכן שמדובר בקיצור של ال (סימן היידוע) בסמיכות לשם המקובל دان (דאן) לקסיקון מפת, ארץ ישראל, יובל אלעזרי, 2005 תלמוד ירושלמי, מסכת דמאי, פרק ב', הלכה א' צבי מסיני, ההתחברות - בעיית ארץ ישראל שורשיה ופתרונה, הוצאת ליעד, 2014, עמ' 74 Palestine Remembered, كفر دان - Kafr Dan - כפר דאן, Palestine Remembered Palestinian Central Bureau of Statistics, Census 2017, 2018, עמ' 64 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפר ראעי

כפר ראעי (בערבית: كفر راعي) הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון, הממוקם 18 ק"מ דרום-מערבית לג'נין. היישוב מונה, נכון לשנת 2006, כ-7,819 תושבים מוסלמים.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא כפר ראעי בוויקישיתוף מפת האזור 1918 (באנגלית) עם סימון הכפר, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיית'לון

מֵיתַ'ל֫וּן (בערבית: ميثلون) הוא כפר[דרושה הבהרה] פלסטיני בשומרון, הממוקם 28 ק"מ דרומית מג'נין. היישוב מונה, נכון לשנת 2006, כ-7,006 תושבים מוסלמים. הכפר מיית'לון שוכן בצפון השומרון, ומשתייך לנפת ג'נין של הרשות הפלסטינית. היישובים הסמוכים הם סנור, סיריס וג'ודידה מדרום, עקאבה ממזרח, סיר וא-זבאבדה מצפון מזרח, ומיסיליה מצפון. הכפר ממקום על הקצה המערבי של עמק סנור, שהופך בשלהי החורף לאגם עונתי. זהו היישוב הגדול ביותר מבין שבעת היישובים השוכנים לצידי העמק, והוא מחזיק בחלק הארי של אדמותיו הפוריות. הגובה הממוצע של הכפר הוא 385 מטר מעל פני הים. הגרעין העתיק של הכפר בן 18 דונמים, והיישוב מחזיק סה"כ ב-12,495 דונמים. ערך מורחב – ח'רבת ח'ייבר צפון-מזרחית מהכפר נמצא ח'ירבת ח'ייבר, אתר ארכאולוגי השוכן על גבי גבעה בגובה 423 מטרים מעל פני הים. במקום נמצאו שרידי תל מבוצר, יסודות בניינים, קבר ומאגרי מים חצובים בסלע. Environmental Profile for the West Bank: Jenin District. Applied Research Institute-Jerusalem. 1996. p. 70. Zertal, 2004, p. 245 Merkel, 2002, p. 150. Zertal, 2004, p. 244 Granott, Abraham (1952). The Land System in Palestine: History and Structure. Kyre and Spotthwoode. p. 192. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.