laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
The Human Radio

"The Human Radio" הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית, שיינדאון. השיר יצא לאור כסינגל שיווקי, והיה השיר השני שנחשף מאלבום האולפן השישי שלהם, Attention Attention. הוידאו קליפ שליווה את השיר יצא לאור ב-6 באפריל 2018, במקביל לשיר. השיר מהווה אזהרה מפני הסכנות הטמונות בטלפונים החכמים. סולן הלהקה, ברנט סמית, הסביר בראיון: אני לא רוצה שאנשים ישכחו כיצד להיות בני אדם ... אנחנו חיים בעולם שבו לכולם יש סמארטפונים, ואם יש לך שאלה על משהו אתה יכול לחפש ולמצוא את המידע שאתה זקוק לו. זה יכול להיות נהדר בכל מיני תרחישים. כשזה מגיע לרוח האנושית, אני לא רוצה שאנשים ישכחו איך לשוחח אחד עם השני פנים אל פנים, ולא באמצעות טקסטים. חוץ מזה, בגלל המקום אליו הגענו כחברה, לא רק בארצות הברית, אלא בכל העולם, לכולם יש דעה עכשיו. כל אחד רואה את הדברים בדרך שלו, והם רוצים להשמיע את הדעה שלהם. אתה יכול לעשות את זה עכשיו בעזרת רשתות חברתיות וכל זה. בסופו של דבר, כולנו בני אנוש. יש לנו רגשות, תחושות, מניעים, יש לנו פחדים, יש לנו דברים שמדאיגים אותנו. הווידאו קליפ מתרחש בשתי זירות במקביל. באחת מופיעה הלהקה במתחם סגור, שבמרכזו דמות אישה שמתבוננת במכשיר הסלולרי שלה באדיקות, לא ערה לכאורה ללהקה שמנגנת ושרה סביבה, כשלפעמים היא לבושה ולעיתים עירומה, והלהקה ממוקמת סביבה. המתחם חשוך, אך כל אחת מהדמויות מוארת באור חזק וממוקד. זירת ההתרחשות השנייה היא רחוב, בו צועדת אותה אישה כשהיא לבושה בשמלה צהובה שצבעה זהה לזה של עטיפת האלבום Attention Attention. האישה צועדת בשיירה עם אנשים רבים נוספים שכולם צועדים כשעיניהם נעוצות במכשירים הניידים שלהם, באוזניהם אוזניות שמחוברת למכשיר, והם אינם ערים למתרחש סביבם. בשלב מסוים האישה מרימה את עיניה מהמכשיר שבידה, ומתחילה לשים לב למתרחש סביבה. היא צועדת בינות לאנשים ומביטה בהם, מבינה שכולם נועצים את עיניהם במסך גם ברגעים אינטימיים של בילוי עם בני זוגם או עם משפחתם, במקום להיות ערים לחברה האנושית הסובבת אותם. לקראת סוף הסרטון מצטרפים אליה עוד ועוד אנשים שעוזבים את הטלפונים הניידים שלהם, שולפים את האוזניות מהאוזניים ומתחילים להביט סביבם. האישה, ובעקבותיה אנשים נוספים, מתחילה לצעוד לעבר שלט אזהרה צהוב וגדול שצבעו צהוב (כצבע שמלתה של האישה) ובמרכזו סימן קריאה שחור (למעשה, עטיפת האלבום). היא והאנשים שצועדים אחריה משליכים את הטלפונים החכמים שלהם. בסיום הקליפ נראית האישה במתחם הסגור כשהיא משליכה את הטלפון ונמלטת מהמתחם הסגור, משאירה את הלהקה מאחוריה. מילות השיר "The Human Radio" באתר Genius סרטון השיר "The Human Radio" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "The Human Radio" באתר ספוטיפיי Jon Wiederhorn, Shinedown Plugged in to Technology Overlords in 'The Human Radio' Video, April 6, 2018, Loudwire Shinedown Chart History (Hot Rock & Alternative Songs), Billboard
מלוח קיפח

מַלּוּחַ קִפֵּחַ (שם מדעי: Atriplex halimus) הוא מין של שיח רב שנתי בסוג מלוח, ממשפחת הסלקיים. גובה השיח 50–200 ס"מ, העלים ביצתיים ובשרניים מעט. צבע העלים ירוק אפרפר, ועליהם שערות דקיקות. הליבלוב באביב ובקיץ, הפריחה בסתיו. הפרחים הזכריים נפרדים מהנקביים. הפרחים קטנים מאוד, ירקרקים, ומואבקים על ידי הרוח. משרעת התפוצה ים-תיכונית וסהרו-ערבית. צומח בערוצי נחלים במדבר, ובמלחות. בישראל נפוץ בנגב, במדבר יהודה, בבקעת הירדן ובמישור החוף. הצמח עמיד ביותר למליחות הקרקע, בין היתר בזכות מנגנון המאפשר לו להוציא את עודפי המלח לשערות שעל פני העלה. לאחר זמן, מתות השערות, והמלח נשאר בהן. השערות המתות הנשארות על העלה, מגנות על הצמח מהתייבשות. עלי המלוח הקיפח משמשים כמאכל לדרי המדבר. העלים הטריים משמשים כמרכיב בסלטים, והמבושלים משמשים במרקים. ערכו התזונתי הרב, גרם למלוח שישמש אף כצמח מרעה חשוב, ולעיתים זורעים אותו במיוחד למטרה זו. מלוח קיפח הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית. מדיה וקבצים בנושא מלוח קיפח בוויקישיתוף מלוח קיפח, באתר ITIS (באנגלית) מלוח קיפח, באתר NCBI (באנגלית) מלוח קיפח, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מלוח קיפח, באתר צמח השדה מלוח קיפח, באתר צמחיית ישראל וסביבתה מלוח קיפח, באתר Tropicos (באנגלית) מלוח קיפח, באתר GBIF (באנגלית) מלוח קיפח, באתר The Plant List (באנגלית) מלוח קיפח, באתר IPNI (באנגלית) מלוח קיפח, באתר למטייל
יהדות קרתגו

ישנם מספר מקורות עתיקים שעל פיהם משערים חוקרים בני זמננו שייתכן כי מספר קהילות יהודיות חיו בעיר קרתגו. השערה אחת גורסת כי לאחר חורבן בית ראשון קבוצות יהודים שגלו מארץ ישראל השתקעו באי ג'רבה. לפי יוסף בן מתתיהו היהודים תושבי ג'רבה והסביבה סייעו לפיניקים להקים את קרתגו, או לחלופין, יתיישבו לצידם עקב קשריהם הטובים בארצות האם שלהם, כפי שמתואר גם במקרא. לאחר מכן, כאשר חרבה קרתגו במלחמה הפונית השלישית, התגיירו רוב תושביה הפיניקים. תאוריה זו מתרצת את סיבת היעלמותם התמוהה של תושבי קרתגו הפיניקים מן האזור. לפי ספר יוסיפון, טיטוס יישב כ-50,000 יהודים בצפון אפריקה, ואבן ח'לדון (1332–1406), בן תוניסיה בעצמו, ציין כי נתקל במספר שבטים ברברים שהתגיירו. בתלמוד הירושלמי מופיעים ארבעה רבנים שהיו רבני העיר קרתגו. אם כי קיימת טענה כי התלמוד התכוון להזכיר את הרבנים של הקהילות היהודיות בספרד הסמוכה. (אנ') אלפרד לואי דלאטר, ארכאולוג צרפתי, חשף נקרופוליס בו נתגלו סממנים יהודיים (דוגמת שופר, מנורה, ואתרוג) המתוארכים לתחילת המאה ה-3, בעיירה בתוניסיה. מקורות נוספים טוענים כי כשגייסריק מלך הונדלים בזז את רומא, הוא לקח את כלי המקדש אל בירתו החדשה קרתגו. קרתגו אף מוזכרת בתלמוד הירושלמי: מצור ועד קרתגו, העמים מכירים את ישראל ואת אביהם שבשמים אבל מצור מערבה ומקרתגו מזרחה לא יודעים האומות לא את ישראל ולא את אביהם שבשמים — תלמוד ירושלמי סברה נוספת היא כי תרשיש המוזכרת בתנ"ך היא העיר קרתגו. לטענה זו יש מספר התנגדויות מפי חוקרים הטוענים כי העיר תרשיש הייתה באזור חצי האי האיברי. Binder, 2012, עמ' 17 לואיס פלדמן, 42, Studies in Hellenistic Judaism, 1996, עמ' 195 יהודי לוב בתקופה העתיקה ובתקופה העות'מאנית | מרכז מורשת יהדות לוב Selzer, עמ' 69 סיימון דובנוב, History of the Jews: From the Roman Empire to the early medieval period, כרך 2, Associated University Press, 1968, עמ' 213. (באנגלית) ארקדיו דל קסטילו, Tarshish in the book of Jonah, פיטרס
גלובוס הזהב על שם קרול ברנט

הפרס על שם קרול ברנט הוא פרס גלובוס הזהב למפעל חיים, שמחולק על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. הפרס מוענק לאישים שהטביעו חותם משמעותי בתעשיית הטלוויזיה וחולק לראשונה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-76 בשנת 2019. הזוכה הראשונה היה קרול ברנט, ומכאן שמו של הפרס. הזוכה הצעיר ביותר בפרס היה היוצר ראיין מרפי, שבשנת זכייתו (2023) היה בן 57. הזוכה המבוגר ביותר היה המפיק נורמן ליר, בגיל 98 ב-2021. נכון לשנת 2023, ארבעה אישים קיבלו את הפרס: שתי נשים ושני גברים. אתר האינטרנט הרשמי של גלובוס הזהב על שם קרול ברנט דודי כספי, הלילה: טקס גלובוס הזהב ה-76, באתר ישראל היום, 6 בינואר 2019 מערכת כאן חדשות, גלובוס הזהב 2020: פרס מפעל חיים יוענק לאלן דג'נרס, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 5 בנובמבר 2019 אלון פרוכטר, עונת הפרסים החלה: "הכתר" כבש את גלובוס הזהב, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 במרץ 2021 דביר רשף, ספילברג, "הלוטוס הלבן" ו"רוחות אינישרין" הם הזוכים הגדולים בגלובוס הזהב 2022, באתר ynet, 11 בינואר 2023
אשליות חיוביות

אשליות חיוביות (באנגלית: Positive Illusions) הן תפיסות ואמונות חיוביות ולא מציאותיות שיש לאנשים כלפי עצמם או כלפי האנשים הקרובים אליהם. אשליות חיוביות הן סוג של הונאה עצמית או האדרה עצמית, והן מונעות מהצורך של הפרט לשמור על הערכה עצמית חיובית ככל האפשר, או להימנע מאי-נוחות זמנית. ישנן שלושה אשליות כלליות: אפקט מעל הממוצע, הטיית תגובה אופטימית, ואשליית השליטה. המונח "אשליות חיוביות" נטבע לראשונה על ידי טיילור ובראון בשנת 1988. כמו תפיסות אנושיות רבות, התפיסה העצמית נתונה לאשליות. אשליות חיוביות נתפסות בדרך כלל כאחת ההשפעות של האדרה עצמית, וכפונקציה של חיזוק ההערכה העצמית. ייתכן שהדבר נובע מהרצון של הפרט לראות את עצמו בצורה חיוביות יותר בהשוואה לקבוצת השווים שלו. מחקרים מצאו כי לסביבה המוקדמת יש תפקיד חשוב בהתפתחותן של אשליות חיוביות, וכי אנשים שגדלו בסביבות מטפחות נתונים יותר לאשליות מאשר אלו שגדלו בסביבות קשות. ממצאים אלה שוכפלו על פני הקשרים רבים ונמצא כי האשליות עמידות מאוד בפני טיפול. למרבה האירוניה, כאשר אנשים מתוודעים לקיומן של אשליות אלה, הם בדרך כלל נוטים להחשיב את עצמם כפחות פגיעים אליהם בהשוואה לאחרים. בספרות המקצועית קיימת מחלוקת בין גישות הרואות אשליות חיוביות כתופעה שכיחה ונורמלית ומדגישות את החלק החיובי וההסתגלותי שבה, לבין גישות המדגישות כי באשליות חיוביות קיים אספקט שלילי של עיוות מציאות, הנתפס כפוגע בהסתגלות. תאוריית ההשוואה החברתית אפקט ביטחון יתר ריאליזם נאיבי (פסיכולוגיה) תאוריית התפיסה העצמית האדרה עצמית גרנדיוזיות Shelley E. Taylor, Jonathon D. Brown, Illusion and well-being: A social psychological perspective on mental health., Psychological Bulletin 103, 1988, עמ' 193–210 doi: 10.1037/0033-2909.103.2.193 Peter M. Lewinsohn, Walter Mischel, William Chaplin, Russell Barton, Social competence and depression: The role of illusory self-perceptions., Journal of Abnormal Psychology 89, 1980, עמ' 203–212 doi: 10.1037/0021-843X.89.2.203 Emily Pronin, Thomas Gilovich, Lee Ross, Objectivity in the Eye of the Beholder: Divergent Perceptions of Bias in Self Versus Others., Psychological Review 111, 2004, עמ' 781–799 doi: 10.1037/0033-295X.111.3.781 Ryan T. McKay, Daniel C. Dennett, The evolution of misbelief, Behavioral and Brain Sciences 32, 2009-12, עמ' 493–510 doi: 10.1017/S0140525X09990975 ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדם מריוט

אדם מריוט (בצרפתית: Edme Mariotte; ‏1620–1684), כומר ופיזיקאי צרפתי. ממיסדי האקדמיה הצרפית למדעים. את רוב שנות חייו העביר מריוט בדיז'ון, בה כיהן כראש מנזר "מרטין סוס ביון". בשנת 1660 גילה את הכתם העיוור בעין האדם ובשנת 1676 קבע את חוק בויל-מריוט. בשנת 1733 התפרסמה המהדורה הראשונה של כתביו (Histoire et memoires de l'Academie) שהכילו מגוון מאמרים בפיזיקה כגון: תנועת נוזלים, "טבע הצבעים", "צלילי החצוצרה", הברומטר, נפילה של גופים, מתיחות, נקודת הקיפאון של המים ועוד. עבודותיו של אדם מריוט (Oeuvres de Mariotte) יצאו בשני כרכים בשנת 1717 וכללו ארבעה מאמרים, שפורסמו בפריז (שלושת הראשונים פורסמו בין השנים: 1676–1679). במאמרו השני: De la nature de l'air ("טבע האוויר"), מתוך קובץ המאמרים בפיזיקה (Essais de physique), חקר מריוט את תורת הגזים והגיע לגילוי כי, מכפלת הנפח בלחץ של כמות קבועה של גז אידיאלי בטמפרטורה קבועה היא קבועה. זאת ידוע כחוק בויל-מריוט אשר התגלה על ידי רוברט בויל כ-16 שנים מוקדם יותר. אולם, מריוט הגיע לתוצאות מדויקות יותר בעקבות המצאת מכשיר הקרוי "בקבוק מריוט". במאמרו הרביעי, מריוט דן ומעלה סוגיות, שהתקבלו מתוך ניסוייו הרבים, במחקרים על הקשת בענן, הילות, החזרה ושבירה של קרני אור והסברים לתופעות פיזיולוגיות של צבע. כמו כן, במאמר זה פרסם מריוט את גילויו על הכתם העיוור שבעין האדם. שני מאמריו האחרים עסקו בחישובים של תופעות שונות במכניקה של גופים, תצפיות ומחקר בתחום המחזוריות של הטבע, לרבות חילופי החומרים שבטבע ופוטוסינתזה. מדיה וקבצים בנושא אדם מריוט בוויקישיתוף אדם מריוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
2023 במוזיקה

בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך 2023 ונוגעים לעולם המוזיקה. הבאגלז בלר קריד אן סינק אנטי-פלאג פאניק! אט דה דיסקו קיס The Mamas Walk the Moon 10 בינואר – אנגליה ג'ף בק, גיטריסט רוק (נולד ב-1944) 12 בינואר – ארצות הברית ליסה מארי פרסלי, זמרת-יוצרת (נולדה ב-1968) 15 בינואר – גאורגיה וחטנג קיקבידזה, זמר (נולד ב-1938) 18 בינואר – ארצות הברית דייוויד קרוסבי, זמר-יוצר רוק ופולק (נולד ב-1941) 28 בינואר – ארצות הברית טום ורליין, זמר ומוזיקאי (נולד ב-1949) 8 בפברואר – ארצות הברית ברט בכרך, פסנתרן ומלחין (נולד ב-1928) 2 במרץ – ארצות הברית ויין שורטר, סקסופוניסט ומלחין ג'אז (נולד ב-1933) 27 במרץ – ישראלאתיופיה אמהוי צגה-מרים גברו, פסנתרנית ומלחינה (נולדה ב-1923) 2 באפריל – ארצות הברית סימור שטיין, מנהל מוזיקלי (נולד ב-1942) 16 באפריל – ארצות הברית אחמד ג'מאל, פסנתרן ג'אז (נולד ב-1930) 19 באפריל – ישראל יהונתן גפן, משורר ופזמונאי (נולד ב-1947) דרום קוריאה מונבין, זמר (נולד ב-1998) 20 באפריל – ישראל משה שטרן, חזן (נולד ב-1935) 25 באפריל – ארצות הברית הארי בלפונטה, מוזיקאי (נולד ב-1927) 1 במאי – קנדה גורדון לייטפוט, זמר פולק ופזמונאי (נולד ב-1938) 5 במאי – גרמניהארצות הברית כריס סטראכוויץ, מפיק מוזיקלי (נולד ב-1931) 6 במאי – גרמניהישראלארצות הברית מנחם פרסלר, פסנתרן (נולד ב-1923) 19 במאי – אנגליה אנדי רורק, מוזיקאי (נולד ב-1964) 24 במאי – ארצות הברית טינה טרנר, זמרת (נולדה ב-1939) 27 במאי – ישראל מרדכי רכטמן, מוזיקאי, נגן בסון, מעבד, מנצח ומורה למוזיקה (נולד ב-1926) 2 ביוני – ישראל מנשה לב-רן, מנהל מוזיקלי ומנצח תזמורת (נולד ב-1946) 5 ביוני – ברזילארצות הברית אסטרוד ז'ילברטו, זמרת ג'אז (נולדה ב-1940) 12 ביולי – ארצות הברית אנדרה ואטס, פסנתרן ופרופסור למוזיקה (נולד ב-1946) 16 ביולי – אנגליה ג'יין בירקין, זמרת (נולדה ב-1946) 21 ביולי – ארצות הברית טוני בנט, זמר (נולד ב-1926) 26 ביולי – אירלנד שינייד או'קונור, זמרת (נולדה ב-1966) 8 באוגוסט – ארצות הברית סיקסטו רודריגז, זמר-יוצר פולק (נולד ב-1942) 9 באוגוסט – קנדה רובי רוברטסון, מוזיקאי, זמר-יוצר, מלחין וכותב מילים (נולד ב-1943) 16 באוגוסט – איטליה רנאטה סקוטו, זמרת אופרה (נולדה ב-1934) 22 באוגוסט – איטליה טוטו קוטוניו, זמר, מלחין וכותב (נולד ב-1943) 1 בספטמבר – ארצות הברית ג'ימי באפט, מוזיקאי, זמר רוק, פופ וכותב שירים (נולד ב-1946) 4 בספטמבר – ארצות הברית סטיב הארוול, מוזיקאי (נולד ב-1967) 6 בספטמבר – ארצות הברית ריצ'רד דייוויס, בסיסט ג'אז (נולד ב-1930) 11 בספטמבר – ישראל דדי גראוכר, זמר חסידי (נולד ב-1961) 12 בספטמבר – אנגליה רוג'ר ויטאקר, זמר, פזמונאי ומוזיקאי (נולד ב-1936) 22 בספטמבר – אוסטריה פטר הורטון, זמר, כותב, מלחין וגיטריסט (נולד ב-1941) 16 באוקטובר – רוסיה גנאדי גלדקוב, מוזיקאי (נולד ב-1935) 17 באוקטובר – ארצות הברית קרלה בליי, מוזיקאית ג'אז חופשי, מלחינה, פסנתרנית, מעבדת מוזיקלית ומובילת הרכבי ביג בנד (נולדה ב-1936) 26 באוקטובר – ארצות הברית גואה גיל, מוזיקאי, תקליטן ורמיקסר (נולד ב-1951) 2 בנובמבר – רוסיה יורי טמירקאנוב, מנצח (נולד ב-1938) 18 בנובמבר – ארצות הברית דייוויד דל טרדיצ'י, מלחין (נולד ב-1937) הקלטת השנה: "About Damn Time" – ליזו אלבום השנה: Harry's House – הארי סטיילס שיר השנה: "Just Like That" – בוני רייט תגלית השנה: סמארה ג'וי מקום 1: לורן – "Tattoo" שוודיה מקום 2: קרייה – "Cha Cha Cha" פינלנד מקום 3: נועה קירל – "Unicorn" ישראל מקום 4: מרקו מנגוני – "Due vite" איטליה מקום 5: אלסנדרה – "Queen of Kings" נורווגיה מדיה וקבצים בנושא 2023 במוזיקה בוויקישיתוף
Maneater (שיר של Hall & Oates)

Maneater הוא סינגל של הצמד האמריקאי Hall & Oates, מתוך אלבום האולפן ה-11 שלהם, H2O. השיר הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 ב-18 בדצמבר 1982. הוא נשאר במקום הראשון במשך ארבעה שבועות, יותר מהסינגל של הצמד "Kiss on My List" משנת 1980, שנשאר במקום הראשון במשך שלושה שבועות. ג'ון אוטס הסביר שטבעי להניח שהמילים עוסקות באישה, אבל השיר נכתב במקור "על ניו יורק של שנות ה-80. הוא עוסק בחמדנות, קמצנות ועושר מקולקל. אבל יש לנו את זה בסביבה של בחורה כי זה יותר קשור. זה משהו שאנשים יכולים להבין. זה מה שאנחנו עושים כל הזמן". הקליפ של השיר נפתח עם אישה (אלכסנדרה דאנקן) שצועדת, והלהקה מנגנת באולפן. האישה מוצגת בשמלת מסיבות יחד עם יגואר שחור. מידע על היצירה "Maneater" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Maneater" באתר יוטיוב Fenton, Will. "15 Best Hall & Oates Songs of All Time (Greatest Hits)". middermusic. The song features a memorable saxophone solo by Charles DeChant and a catchy synth-pop melody, backed by a funk-influenced rhythm section. "Hall and Oates' 'I Can't Go For That' isn't about what you think it's about; neither is 'Maneater'". Something Else!. 24 במרץ 2014. נבדק ב-27 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה)
ג'רג' פישר

ג'רג' פישר (בהונגרית: Fischer György; בגרמנית: Georg Fischer;‏ בודפשט, 12 באוגוסט 1935 – קלן, 25 באוקטובר 2020) היה פסנתרן יהודי-הונגרי, מנצח, גיסה של השחקנית פלורה קאדאר, אחיו הצעיר של צלם הקולנוע וצלם העיתונות פטר פישר, ואחיינו של המנצח שאנדור פישר, בן דודם של אדם פישר איוואן פישר. ג'רג' פישר נולד במשפחה יהודית כבנם של המהנדס פאל פישר, ושל לולה באדר. אחיו הגדול היה צלם הקולנוע וצלם העיתונות פטר פישר, בעלה של פלורה קאדאר. דודו של ג'רג' פישר היה המנצח שאנדור פישר, ובני דודיו היו אדם פישר ואיוואן פישר. ג'רג' פישר היה בן 10 כשאביו נפטר בסוף מלחמת העולם השנייה ב-1945. אמו נישאה בשנית, בעלה השני היה אנדור סבני (1900–1969). אחיו ואשתו, פלורה קאדאר, התגוררו ב"חדר המשרתים" בדירת הוריהם של בני הזוג פישר במהלך נישואיהם, בעוד ג'רג' פישר התגורר עם דודם, שאנדור פישר ועם בני דודיו, אדם ואיוואן פישר. ג'רג' פישר החל את לימודי המוזיקה המתקדמים שלו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. הוא ואחיו ברחו מהונגריה ב-1956 במהלך המרד ההונגרי. הוא עזב כבר בנובמבר מייד בתחילת המרד. לאחר מכן המשיך את לימודיו האוניברסיטאיים באוניברסיטת מוצרטאום בזלצבורג. כאסיסטנט של הרברט פון קאראיאן, ניצח על האופרות של מוצרט חליל הקסם והחטיפה מן ההרמון באופרה של וינה. פישר הפך למומחה ביצירותיו של מוצרט, וניצח על אופרות אלה בקלן, מינכן ובאמריקה הדרומית. פישר הפך למנצח הראשי של האופרה של קלן, שם ניצח על "מחזור מוצרט" עטור שבחים, שהופק על ידי ז'אן פייר פונל (אנ') והחל בחסדו של טיטוס ב-1969, שהיה אחד מהישגיו הרבים עם האופרה. הוא עזב את האופרה ב-1990 והמשיך להופיע בינלאומית. פישר ניצח על האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, כולל דון ג'ובאני של מוצרט, אידומניאו וחליל הקסם בדרום אמריקה; תחבולות נשיות (אנ') של דומניקו צ'ימרוזה באוקספורד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבריטניה עם האופרה הלאומית הוולשית בקרדיף ב-1973; חזר לכך עושות כולן ולנישואי פיגרו של מוצרט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלונדון ב-1979 עם הבכורה בבריטניה של מיטרידיט של מוצרט בפסטיבל קמדן. הוא ניצח על התזמורת הקאמרית האנגלית משנת 1980 וערך את הופעת הבכורה שלו באופרה האוסטרלית בעונת 1987–1988, וכן ניצח על "כך עושות כולן" בשנת 1990. הוא ניצח על דון ג'ובאני גם באופרה של ונקובר ב-1988. אשתו הראשונה הייתה זמרת האופרה הסלובקית לוצ'יה פופ. לאחר גירושיהם, הוא נשא את הכנרית האמריקאית אידה בילר, אך אף אחד מהנישואים לא נולדו ילדים. ג'רג' פישר התגורר בקלן, שם פרש כמנהל מוזיקלי של האופרה של קלן. Cummings, David M. (2000). Fischer, György (באנגלית). International Who's who in Music and Musicians' Directory (in the Classical and Light Classical Fields 2000/2001 Volume One (Seventeenth Edition). Cambridge: International Biographical Centre/Melrose Press. p. 200. נבדק ב-2016-10-30. "György Fischer" (באנגלית). Oxford Dictionary of Music. מדיה וקבצים בנושא ג'רג' פישר בוויקישיתוף ג'רג' פישר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'רג' פישר, באתר Discogs (באנגלית) ג'רג' פישר, באתר Bach Cantatas Website "Fisher Péter (Fischer)" (בהונגרית). Geni. "Peter Fisher's work lives on" (באנגלית). The Jewish Chronicle Online. 2013-03-21. "Ida C Bieler & Gyorgy J Fischer" (באנגלית). Ancestry.
זימברו קישינב

מועדון הכדורגל זימברו קישינב (במולדובנית: FC Zimbru Chișinău) הוא מועדון כדורגל מולדובני מבירת מולדובה, קישינב. המועדון זכה באליפות המקומית שמונה פעמים והוא אחד משני המועדונים המעוטרים במדינה יחד עם שריף טירספול. המועדון נוסד בשנת 1947. "דינמו" (1947—1949) "בורבסטניק" (1950—1957) "מולדובה" (1958—1965, 1967—1971) "אבינטול" (1966) "ניסטרו" (1972—1990) "זימברו" (1991—ואילך) אחרי היווסדותה שיחקה הקבוצה בליגות המשניות בליגות הסובייטיות. תחת השם בורבסטניק, זכתה הקבוצה לעלות לליגה הבכירה בשנת 1955. שנה אחר-כך, 1956, המועדון זכה בהישגו הטוב ביותר בהיסטוריה שלו, מקום שישי בליגה הבכירה. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בגביע הסובייטי הוא העפלה לרבע הגמר בשנת 1963. אחרי מספר עונות בתחתית הטבלה ירדה הקבוצה לליגת המשנה ב-1964. הקבוצה שיחקה זמן ממושך בליגה השנייה, ובתקופה זו נקלעה למאבקי ירידה ב-1971 והעפילה לליגה הבכירה ב-1973 וב-1982. בשני המקרים הקבוצה ירדה בחזרה לליגת המשנה לאחר עונה אחת. אחרי ירידת ליגה ב-1986, שיחקה הקבוצה שנתיים בליגה השלישית, וזכתה בטורנירים אזוריים פעמיים. בשנת 1988 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת המשנה ושיחקה בה עד לפירוק ברית המועצות. עם פירוק ברית המועצות והקמת ליגת העל המולדובית בשנת 1992, היה זימברו המועדון הדומיננטי והחזק ביותר בכדורגל המולדובי של שנות ה-90, כאשר זכה בשמונה אליפויות בתוך תשע עונות. בתחילת המאה ה-21 נחלש כוחו של המועדון, ושריף טירספול הפכה לקבוצה הבכירה במולדובה. זימברו זכתה חמש פעמים בגביע המולדובי שש פעמים, ופעמיים נוספות העפילה למשחק הגמר. ההופעה המוצלחת ביותר של זימברו בגביע אופ"א הייתה בעונת 1995/1996, כאשר הגיעה עד לסיבוב השני. זימברו הגיע פעמיים לסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, בעונת 1999/2000 ובעונת 2000/2001 אליפות מולדובה (8): 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000 הגביע המולדובי (6): 1997, 1998, 2003, 2004, 2007, 2014 הסופר קאפ המולדובי (1): 2014 ברית המועצות פבל צ'באנו ברית המועצות ולדימיר צינקלר ברית המועצות איגור דוברובולסקי מולדובה אלכסנדרו קורטיאנו מולדובה סרגיי קלשצ'נקו מולדובה יוג'ין סידורנקו מדיה וקבצים בנושא זימברו קישינב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זימברו קישינב זימברו קישינב, ברשת החברתית פייסבוק זימברו קישינב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זימברו קישינב, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu פירוש המילה "זימברו" הוא ביזון ברומנית.
אלכסיי קולצוב

אַלֶכְּסֵיי וַסִילְיֶוִיץ' קוֹלְצוֹב (ברוסית: Алексе́й Васи́льевич Кольцо́в‏; 15 באוקטובר 1809 – 29 באוקטובר 1842) היה משורר רוסי שכונה ברנס הרוסי. שיריו, המושמים תכופות בפי נשים, הם שירים מסוגננים על חיי האיכרים ומתארים בצורה אידיאלית את העבודה החקלאית. קולצוב אסף באופן רציני פולקלור רוסי שהשפיע רבות על שירתו. הוא הלל את האיכרים הפשוטים, את עבודתם ואת חייהם. רבים משיריו הולחנו על ידי מלחינים כמו דארגומיז'סקי, מוסורגסקי ורימסקי-קורסקוב. הוא נולד בוורונז' כבן של סוחר בקר. לאחר שלמד פחות משנתיים בבית ספר מקומי (1818–1820), עזב אלכסי את לימודיו משום שאביו דרש את עזרתו בעסקיו. קולצוב עבר, קנה ומכר בקר; ובינתיים, כתב שירים בסתר מאביו. הפרסום הרציני הראשונה של שירתו התרחשה ב-1831, כאשר ניקולאי סטנקביץ' (אנ'), משורר ופילוסוף ממוסקבה, פרסם כמה שירים ב"ליטרטורנאיה גאזטה" (עיתון ספרותי) עם הקדמה קצרה. ב-1835 יצא לאור קובץ השירה הראשון שלו. קולצוב נסע לעיתים קרובות לעסקים לסנקט פטרבורג ולמוסקבה, שם פגש את בלינסקי, שהפך למנטור שלו, וכן את וסילי ז'וקובסקי, פיוטר ויאזמסקי (אנ'), ולדימיר אודויבסקי (אנ') ואלכסנדר פושקין, שפרסם את אחד משיריו של קולצוב בכתב העת שלו "סוברמניק". אביו של קולצוב שלט באופן מתמיד ואכזרי בחייו, ודיכא את הכתיבה היצירתית של אלכסיי ואת חייו האישיים. נחלש מדיכאון ושחפת שנמשכה שנה, נפטר קולצוב ב-1842 בגיל 33. הוא נקבר בוורונז'. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי קולצוב בוויקישיתוף Алексей Кольцов – стихи – השירים של אלכסיי קולצוב במקור ברוסית אלכסיי קולצוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסיי קולצוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכסיי קולצוב, באתר Discogs (באנגלית)
ג'ורג' וודס

ג'ורג' וודס (באנגלית: George Woods;‏ 11 בפברואר 1943 - 30 באוגוסט 2022) היה אתלט אמריקאי שזכה ב-2 מדליות כסף אולימפיות (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) בהדיפת כדור ברזל. כמו כן קבע וודס שיא עולם באולמות במקצוע זה. ג'ורג' וודס נולד ב-1943 בעיר פורטאג'ויל (אנ'), מיסורי כבן יחיד לג'ורג' ר' וודס ובוני לבית גריפין ובגיל צעיר עברה המשפחה לעיר סילקסטון (אנ'), מיסורי. בנעוריו למד בבית הספר התיכון של סילקסטון (אנ') והיה מעורב בנבחרת האתלטיקה של בית הספר ואף קבע שיא של בתי הספר התיכוניים של מיסורי בהדיפת כדור ברזל שלא נשבר עד היום. עם סיום התיכון החל וודס ללמוד באוניברסיטת דרום אילינוי (אנ'). וודס הגיע אומנם למקום ראשון בהדיפת כדור ברזל בתחרויות לקראת המבחנים האולימפיים של נבחרת ארצות הברית אך באולימפיאדות עצמן (מקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976) קטף רק שתי מדליות כסף. וודס זכה בתחרויות להדיפת כדור ברזל באליפות ארצות הברית באתלטיקה בשנים 1967, 1968, 1969 ו-1973. לאחר פרישתו מקריירת הספורט מונה וודס ליועץ קבלה ויועץ אקדמי באוניברסיטת דרום אילינוי (אנ') עד פרישתו ב-2001. באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה וודס במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.12 מטר אחרי רנדי מטסון מארצות הברית (20.54 מטר) ולפני אדוארד גושין מרוסיה (20.09 מטר). באולימפיאדת מינכן זכה וודס במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.17 מטר אחרי ולדיסלב קומר מפולין (21.18 מטר) ולפני הרטמוט בריזניק ממזרח גרמניה (21.14 מטר). בתחרות אתלטיקה באולם שנערכה באינגלווד, קליפורניה קבע וודס תוצאה של 22.02 מטר בהדיפת כדור ברזל שהיוותה שיא עולם באולם והחזיק מעמד 11 שנה. נכון ל-2022 התוצאה מדרגת אותו במקום ה-14 בדירוג העולמי. באולימפיאדת מונטריאול הגיע וודס למקום השביעי בתוצאה של 20.26 מטר. וודס נישא ב-1962 לג'יין ולזוג נולדו 2 ילדים (אנדרו וליסה). נפטר ב-2022 והובא למנוחות בעיר אדוארדסויל (אנ') שבאילינוי. ב-2007 נבחר וודס להיכל התהילה הלאומי לספורט (אנ') מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' וודס בוויקישיתוף ג'ורג' וודס, באתר olympedia.org ג'ורג' וודס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ג'ורג' וודס, באתר sports-reference.com (אורכב) ג'ורג' וודס, באתר worldathletics.org ג'ורג' וודס, באתר trackfield ג'ורג' וודס, באתר usatf.org ג'ורג' וודס, באתר nsidethegames.biz מכיוון שהשיא נקבע באולם הוא אינו רשום כשיא עולם רשמי הדיפת הזהב של וודס ב-1974 בה קבע שיא עולם באולם, סרטון באתר יוטיוב נפטר ג'ורג' וודס בגיל 79, באתר ukdaily.news הספד לג'ורג' וודס, באתר legacy.com ג'ורג' וודס, באתר היכל התהילה