laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כאן 7.10.360

כאן 7.10.360 הוא מוזיאון וירטואלי אינטראקטיבי שנועד להנצחה ולהמחשת מאורעות טבח 7 באוקטובר 2023, שהושק במאי 2024 על ידי תאגיד השידור הישראלי לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. בבוקר יום שבת כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, שמיני עצרת ושמחת תורה, 7 באוקטובר 2023, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במתקפת פתע על ישראל. בחסות שיגור כ-4,300 רקטות, חדרו כ־6,000 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, מ-119 פרצות שונות בגדר, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,150 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ־251 אנשים, ובהם גברים, נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל, שהיו בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ־1,609 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 301 חיילים, 55 שוטרים ו־10 אנשי שירות הביטחון הכללי. בעקבות מעשי הטבח, יזם תאגיד השידור הישראלי את הקמת מוזיאון 7.10.360 לתיעוד והנצחת מאורעות 7 באוקטובר. לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, במאי 2024, השיק תאגיד השידור הישראלי את מוזיאון 7.10.360, שהינו מוזיאון וירטואלי אינטראקטיבי, של "כאן דיגיטל" בשיתוף עם חברת ההייטק AppsFlyer, וראשון מסוגו בישראל. המוזיאון מאפשר לסייר ביישובי עוטף עזה באופן וירטואלי מכל מקום בארץ ובעולם. המבקרים מתחברים לאפליקציה, ודרכה יכולים לחזות בתיעודים ממאורעות מתקפת הפתע והשלכותיה ב-7 באוקטובר 2023. המבקרים יכולים גם לשמוע ממקור ראשון את עדויות התושבים ואנשי כוחות הביטחון. במוזיאון נעשה שימוש באלפי שעות של חומרי גלם שנאספו בארכיוני התאגיד מאז פרוץ המלחמה, הכוללים: כתבות, סרטים, ראיונות והסכתים. לצידם שולבו קטעי וידאו שלא פורסמו עד אז, צילומי אבטחה, הקלטות והתכתבויות, שנאספו בתחקיר שערך צוות התאגיד בשיתוף פעולה עם הקהילות והיישובים בדרום. לאורך החודשים שלאחר השקת המוזיאון צפויים להתווסף למוזיאון קטעי ארכיון ונתונים, שישמשו בסיס למחקר עתידי וללימוד על הטבח. הניהול הטכני של המוזיאון נעשה על ידי חברת "דיסקין", שפיתחה את המוזיאון הווירטואלי של מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. אתר האינטרנט הרשמי של כאן 7.10.360 אודות כאן 7.10.360, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי ※ 100 ימי לחימה: 779 אזרחים נרצחו, 52,571 נפגעו, באתר ערוץ 7, 13 בינואר 2024 ※ עמית סגל, ‏הבקשה של פיקוד הדרום בלילה שלפני הטבח - והסירוב, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2024 ※ אלון חכמון, ‏הותרו לפרסום שמותיהם של 55 שוטרים שנרצחו במתקפת הטרור, באתר מעריב אונליין, 18 באוקטובר 2023 ※ ראיון של ראש השב"כ רונן בר לדני קושמרו, חדשות 12 – makoVOD (וידאו) לסייר בעוטף מכל מקום בעולם: המוזיאון הווירטואלי של כאן לאירועי 7 באוקטובר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 11 במאי 2024 מאיה כהן, עם קטעי וידאו שטרם פורסמו: המוזיאון הווירטואלי להנצחת 7 באוקטובר, באתר ישראל היום, 9 במאי 2024
סנט תומאס

האם התכוונתם ל... סנט תומאס (באנגלית: Saint Thomas או St. Thomas) היא ההגייה האנגלית לשמו של הקדוש הנוצרי תומאס (או תומא הקדוש). על שמו קרויים אתרים רבים: סנט תומאס (איי הבתולה) באיי הבתולה של ארצות הברית סאו טומה – אי בסאו טומה ופרינסיפה סנט תומאס (ברבדוס) סנט תומאס (ג'מייקה) סנט תומאס (אונטריו) – באונטריו שבקנדה סנט תומאס (סוונסי) בסוונסי שבבריטניה סנט תומאס (נבדה) בנבדה שבארצות הברית - עיר שקועה כנסיות הקרויות על שם הקדוש: כנסיית תומאס (לייפציג) כנסיית סנט תומאס (בלפסט) כנסיית סנט תומאס – בסאות'ארק שבלונדון כנסיית סנט תומאס (כלכותה) שבהודו מוסדות נוספים: אוניברסיטת סנט תומאס (מינסוטה) בסיינט פול במינסוטה שבארצות הברית אוניברסיטת סנט תומאס בפרדריקטון, ניו ברנזוויק שבקנדה לקדושים הנוצריים ראה - תומאס הקדוש.
ממשלת מישוסטין השנייה

ממשלת מישוסטין השנייה (ברוסית: Второе Правительство Мишустина) היא ממשלת רוסיה בראשות מיכאיל מישוסטין, המכהנת ממאי 2024, בתקופת הקדנציה החמישית של ולדימיר פוטין כנשיא הפדרציה הרוסית. ב־10 במאי 2024, הנשיא ולדימיר פוטין הציע לדומה הממלכתית למנות לקדנציה נוספת את מיכאיל מישוסטין לתפקיד ראש הממשלה. באותו יום קיימה הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ישיבה שהוקדשה לאישור מועמדותו של ראש הממשלה ואישרה את מיכאיל מישוסטין בתפקיד. 375 צירים הצביעו בעד מישוסטין כראש הממשלה, 57 נמנעו (חברי המפלגה הקומוניסטית), לא היו הצבעות נגד. לאחר מכן חתם פוטין על צו הממנה את מיכאיל מישוסטין לראש ממשלה. במסגרת מינוי הקבינט החדש נערכו שינויים מינוריים במבנה הממשלה, בין היתר השירות הפדרלי לשיתוף פעולה צבאי-טכני הועבר מאחריות משרד ההגנה של רוסיה לאחריות לשכת נשיא רוסיה. 6 שרים מתוך 21 שרי הממשלה הקודמת הוחלפו, בעוד שאר השרים שמרו על משרתם. המינוי הדרמטי ביותר היה מינויו של הכלכלן אנדריי בלואוסוב לשר ההגנה של רוסיה, במקום סרגיי שויגו, שמונה למזכיר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה. מדיה וקבצים בנושא ממשלת מישוסטין השנייה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ממשלת מישוסטין השנייה (ברוסית) "פוטין מינה את מישוסטין לתפקיד ראש הממשלה". “RIA Novosti”. (ברוסית). 2024-05-10. "הדומה הממלכתית אישרה את מישוסטין כראש ממשלה". “RIA Novosti”. (ברוסית). 2024-05-10. "פוטין חתם על צו הממנה את מישוסטין לראש ממשלה". "RIA Novosti". (ברוסית). 2024-05-10. צו של נשיא הפדרציה הרוסית מיום 10 במאי 2024 מס' 319 "אודות יושב ראש ממשלת הפדרציה הרוסית." http://government.ru/news/51570/ http://government.ru/news/51571 גיא אלסטר‏, בעיצומה של המלחמה באוקראינה: פוטין מחליף את הצמרת הביטחונית שלו, באתר וואלה, 12 במאי 2024 Госдума утвердила Мишустина премьер-министром. משמש גם כמזכיר הממשלה
הר ארנבת

הר ארנבת (באנגלית: Mount Lepus) הוא רכס הררי באנטארקטיקה. הרכס חצוי לשניים על ידי גיא עמוק. הוא ממוקם בין קרחון מילט וקרחון ברטרם, כ-20 ק"מ מזרחית לנקודת וייד על חוף ארץ פאלמר שבאנטארקטיקה. שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, על שמה של קבוצת הכוכבים ארנבת. מדיה וקבצים בנושא הר ארנבת בוויקישיתוף מידע על ההר ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קפסולת טנון

קפסולת טנון (באנגלית: Tenon's capsule, גם: מעטפת גלגל העין) הוא קרום דק העוטף את גלגל העין מעצב הראייה אל לימבוס הקרנית, מפריד אותו מהשומן האורביטלי ויוצר שקע בו הוא נע. המבנה נקרא על שמו של ז'אק-רנה טנון (1724–1816), מנתח ופתולוג צרפתי. המשטח הפנימי של הקפסולה חלק ומופרד מהמשטח החיצוני של לובן העין על ידי חלל הלימפה הפריסקלרלי (אנ'). חלל לימפה זה רציף עם החללים התת-דוראליים והתת-עכבישיים וחוצה אותו על ידי פסים עדינים של רקמת חיבור המשתרעת בין הקפסולה ללובן העין. הקפסולה מחוררת מאחור על ידי עצבים ומתמזגת עם מעטפת עצב הראייה ועם לובן העין מסביב לכניסה של עצב הראייה. מלפנים הוא נצמד ללחמית, ושני המבנים מחוברים לאזור הריסי של גלגל העין. הקפסולה של טנון מחוררת על ידי הגידים של שרירי העין ומשתקפת לאחור על כל אחד מהם כמעטפת צינורית. המעטפת של השריר האלכסוני העליון (אנ') נישאת עד לגלגלת הסיבית של אותו שריר, וזו שעל השריר האלכסוני התחתון (אנ') מגיעה עד לרצפת המסלול. ההתפשטות משריר רקטוס עליון (אנ') משתלבת עם הגיד של שריר העפעף העליון (אנ'). זה החלל שנמצא בין לובן העין (Sclera) לקפסולה. צ'ארלס בארט לוקווד (אנ') תיאר עיבוי של החלק התחתון של קפסולת טנון, שאותה כינה הרצועה המתיחה של העין, החלק המעובה תלוי כמו ערסל מתחת לגלגל העין, מורחב במרכזו וצר בקצוותיו המחוברים לעצם הדמעות ועצם הלחי בהתאמה. 2020–2021 BCSC Basic and Clinical Science Course™, www.aao.org A. Roth, H. Mühlendyck, Ph De Gottrau, [The function of Tenon's capsule revisited], Journal Francais D'ophtalmologie 25, 2002-11, עמ' 968–976 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ארז'בט וזר

ארז'בט וזר (במקור וינטר, בהונגרית: Vezér Erzsébet;‏ בודפשט, 23 בינואר 1915 – בודפשט, 5 ביולי 2003) הייתה היסטוריונית ספרות יהודייה-הונגריה, מורה לספרות. דודה היה ארנה וינטר מהנדס כימי וממציא. היא קנדידטית במדעי הספרות (דוקטורט .CSc) ספריה הרבים והן מחקריה פורסמו לאורך כמעט שבעה עשורי יצירתה. וזר הייתה מן הבולטות של היסטוריוני הספרות ההונגריים. ארז'בט וינטר נולדה במשפחה יהודית כבתם של שאנדור וזר (וינטר) (1879–1957), פקיד ושל תרזיה פְלֶש (1886–1965). היא השלימה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) בין השנים 1932 לבין 1937. בין השנים 1937-1946 הייתה כתבנית במפעלי גנץ לקרונות רכבת (בשל יהדותה לא הייתה יכולה ללמד). בשנת 1941 קיבל תעודת הוראה. בין השנים 1946–1948 היה תועמלנית במרכז התעשייה הכבדה ובין השנים 1948–1950 היה תועמלנית במרכז סחר החוץ של התעשייה הכבדה. בשנת 1950 עבד כמרצה במשרד החינוך הציבורי. בין 1952 ל-1953 הייתה מורה. בין 1954 ל-1957 הייתה מלקטורית בהוצאת הספרים האקדמית. במשך שש השנים הבאות, היא הייתה עמית מחקר במכון ללימודי ספרות של האקדמיה ההונגרית למדעים. בין 1963 לבין 1972 הייתה מנהלת המוזיאון הספרותי פטפי. היא פרשה ב-1972. בין 1973 ל-1974, הייתה בעלת מלגת IREX בניו יורק. משנת 1990 הייתה חברת נשיאות של החברה למדעי החברה. היא פרסמה 8 כרכים. כתביה פורסמו ב- Élét és Irodalom Kritika Nagyvilág בנדק אלק (מחקר, 1937) זיכרונות (ראיונות, 1967) לאור יצירותיו והווידויים של אנדרה אדי (1968) האם אני חי בלבבות צעירים? וידויים על אדי (1969) חייו והקריירה של אנדרה אדי (מונוגרפיה, 1969) הערות ומכתבים מהמערב (עריכה, 1975) חייה של אנה לסנאי (מונוגרפיה, 1979) חוג יום ראשון (מחבר שותף, 1980) ספר זיכרונות ביבו (מחבר שותף, 1980) דורות של קרוא וכתוב (כרך דוקומנטרי, 1986) ג'רג' לוקאץ': חי את החשיבה. ביוגרפיה בקלטת (עם אישטוואן ארשי, כרך ראיון, 1989) אנדרה אדי (1995) "הייתי רוצה להראות את עצמי" (1999) אני חושב על אדי. 125 שירים על אנדרה אדי ; עם. ועורך. ארז'בט וזר, אישטוואן מארוטי; מוזיאון לספרות פטפי, בודפשט, 2002 ממרחק אל העכשיו. עדויות על אנדרה אדי. ארז'בט וזר ואישטוואן מארוטי; החברה ההונגרית להיסטורייה של הספרות, בודפשט, 2002 (ספריית החברה ההונגרית להיסטוריית הספרות) צלילים ישנים שנשמרו. ראיונות נבחרים ; עם כמה, הודעה לעיתונות. המוזיאון לספרות פטפי, בודפשט, 2004 קנדידטית למדעי הספרות (1969) עיטור מסדר הכוכב של הרפובליקה של הונגריה (1990) מדליית הזיכרון של פאל דמן (1994) צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1995) פטר הרמן : מי זה מי 2002 CD-ROM, Biográf Kiadó מסת"ב 963-8477-64-4 מי זה מי בספרות ההונגרית? הוצאת Könyvkuckó, בודפשט, 1999 מסת"ב 9-638157-91-7 היסטוריונית הספרות ארז'בט וזר הלכה לעולמה ביוגרפיה באתר Litera.hu סופרים הונגרים בני זמננו נפטרה ארז'בט וזר "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 1278/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-01.
ולרי לובנובסקי

ולרי וסילייביץ' לובנובסקי (ברוסית: Вале́рий Васи́льевич Лобано́вский;‏ 6 בינואר 1939 – 13 במאי 2002) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוקראיני, הידוע בעיקר כמי שהוביל את דינמו קייב, ספינת הדגל של הכדורגל בברית המועצות, להישגים רבים בליגה המקומית ובמסגרת האירופאית. כמו כן אימן את נבחרת ברית המועצות בשני מונדיאלים (1986 ו-1990) וביורו 1988. לובנובסקי נולד בקייב והחל את דרכו כשחקן בדינמו קייב המקומית. תפקידו על המגרש היה בכנף-שמאל והוא הרבה להבקיע שערים. לאחר שבע שנים בדינמו, בהן זכה באליפות ברית המועצות ובגביע הסובייטי, הוא שיחק עוד שלוש שנים בצ'רנומורץ אודסה ושחטאר דונצק, לפני שפרש בגיל 29. לזכותו עמדו 71 שערים ב-253 משחקים ואף שתי הופעות בינלאומיות במדי נבחרת ברית המועצות. כשנה לאחר הפרישה מונה למאמנה של דנייפר דנייפרופטרובסק, והעלה אותה לליגה הבכירה. ב-1974 עבר לדינמו קייב לקדנציה הראשונה שלו מתוך שלוש, שבסך הכול התפרשו על פני 21 שנים. דינמו בהובלת לובנובסקי שמה קץ לדומיננטיות הרוסית בכדורגל הסובייטי, כשזכתה ב-8 אליפויות ו-6 גביעים. היא הייתה הקבוצה הסובייטית הראשונה שזכתה בתואר אירופי, גביע אירופה למחזיקות גביע ב-1975, ואף חזרה על ההישג ב-1986. בין הקדנציות בדינמו, ולעיתים גם במקביל להן, אימן לובנובסקי את נבחרת ברית המועצות בשלוש תקופות. האחרונה שבהן הייתה המוצלחת ביותר, בה הגיעה הנבחרת לסיבוב השני של מונדיאל 1986 ולגמר יורו 1988, בו הפסידה להולנד. לאחר כישלון הנבחרת במונדיאל 1990 והתפרקות ברית המועצות עזב לובנובסקי את הנבחרת ואת דינמו, שאיבדה את שחקניה המובילים שעזבו למערב אירופה. בשנים הבאות אימן את נבחרות איחוד האמירויות הערביות וכווית. ב-1997 החלה הקדנציה האחרונה שלו בדינמו קייב, שנקלעה למשבר. הקבוצה הורחקה מאירופה כעונש על ניסיון שוחד, וגמגמה גם בליגה האוקראינית. תחת לובנובסקי יצאה הקבוצה מהתקופה הקשה, זכתה בחמש אליפויות רצופות ואף הגיעה לחצי גמר ליגת האלופות ב-1999. ניסיון כושל להוביל את נבחרת אוקראינה למונדיאל 2002 לא מנע ממנו מלקבל, לאחר מותו משבץ מוחי באותה שנה, את עיטור "גיבור אוקראינה", הכבוד הגדול ביותר שיכול לזכות לו אזרח המדינה. ללובנובסקי הייתה השפעה גדולה על אנדריי שבצ'נקו, שנחשב לגדול הכדורגלנים האוקראינים, שהתפתח בדינמו קייב תחתיו בסוף שנות ה-90. ב-2003, לאחר שזכה בליגת האלופות במדי מילאן, טס שבצ'נקו לקייב והניח את מדליית המנצחים על קבר מאמנו הנערץ. מדיה וקבצים בנושא ולרי לובנובסקי בוויקישיתוף ולרי לובנובסקי, באתר Transfermarkt ולרי לובנובסקי, באתר WorldFootball.net ולרי לובנובסקי, באתר National Football Teams ולרי לובנובסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ולרי לובנובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלי שווידלר, ‏מאמן אוקראינה: ספק אם שבצ'נקו ישחק, באתר ONE‏, 14 באוגוסט 2005
יורי שטרק

יורי בוריסוב שטרק (בבולגרית: Юрий Борисов Щерк, נולד ב-10 באוקטובר 1962, פלובדיב, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא דיפלומט בולגרי אשר בין השנים 2011–2013, כיהן כשגריר בולגריה בישראל, ובין השנים 2017–2019 כיהן כסגן שר החוץ של בולגריה. יורי שטרק נולד בפלובדיב. הוא רכש תואר ראשון בהצטיינות בחוק הבינלאומי במכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה. בהמשך סיים את התכנית להכשרת דיפלומטים באוניברסיטת סטנפורד, ורכש תואר מוסמך אוניברסיטה במדע המדינה באוניברסיטת רוברט שומן בשטרסבורג. ב-1989 הצטרף לשירות החוץ הבולגרי, ונמנה עם הצוות שהכין את כניסת בולגריה למועצת אירופה. בין השנים 2001–2005 כיהן כשגריר בולגריה למועצת אירופה, בין ינואר 2011–ינואר 2013 כיהן כשגריר בולגריה בישראל, ובין 2013–2017 כיהן כשגריר האיחוד האירופי באוזבקיסטן. ב-12 במאי 2017 מונה לסגן שר החוץ של בולגריה, באפריל 2019 מונה לשגריר בולגריה במרוקו, ובנובמבר 2020 מונה לנציג בולגריה למוסדות האו"ם בז'נבה (אנ'). בין השנים 2021–2022 כיהן כסגן נשיא מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם. שטרק נשוי ואב לילד. ראיון עם שגריר בולגריה בישראל, מר יורי שטרק, 14 בפברואר 2011, באתר "כולנו בולגרים", אוחזר ב-13 במאי 2024 Decree No. 434 of 18.12.2012 on the release of Yuri Borisov Shterk from the post of Ambassador, באתר lex.bg (בבולגרית). Bulgaria's Yuri Sterk Appointed EU Ambassador to Uzbekistan, באתר novinite.com (באנגלית).
דן ספיר

דן ספיר (י"ב בטבת ה'תרצ"ט, 3 בינואר 1939 – י"ב בתשרי ה'תשל"ד, 8 באוקטובר 1973) היה סגן אלוף בצבא הגנה לישראל. לחם כלוחם מילואים במלחמת ששת הימים ועוטר בעיטור המופת ובמלחמת יום הכיפורים בה נהרג. דן נולד בקיבוץ גת למאיר ולאה. ב-1957 התגייס לגדוד 13 של חטיבת גולני. ב-1959 סיים קורס מ"כים ופיקד על מחלקה בבית הספר למ"כים של חטיבת גולני. וב-1960 השתחרר משירות קבע. בשירות מילואים שירת בגדוד 54 בחטיבת חי"ר 11. עד 1965 פיקד על מחלקה רובאית בשנת 1965 מונה למפקד פלוגה בגדוד, בתפקיד זה שימש עד 1968. במלחמת ששת הימים כיהן כמפקד פלוגה, ולחם בחזית המצרית במלחמת ששת הימים בקרבות לכיבוש רצועת עזה. הוביל את הפלוגה בקרב על מוצב אל-קובה ונפצע ברגלו בקרב, ספיר סירב להתפנות ופונה רק כעבור יומיים לטיפול רפואי. על גבורתו ומעשיו קיבל צל"ש אלוף מאלוף פיקוד הדרום, ישעיהו גביש. באפריל 1973 הומר הצל"ש לעיטור המופת אותו קיבל מדוד אלעזר. תיאור המעשה: ביום כ"ו באייר התשכ"ז (5 ביוני 1967), שימש סרן דן ספיר מפקד פלוגה בכיבוש מוצב אל־קובּה (ברצועה). חלק מהכוח של הפלוגה נפגע תוך כדי תנועה ונשאר מאחור. סרן דן ספיר התקדם עם שלושים חיילים תחת הפגזה אל היעד, חילק את כוחו לשניים, והסתער על היעד. הוא נע בראש כוח, טיהר את התעלות והעמדות תוך לחימה קשה ונפצע ברגלו, אך המשיך בלחימה. כשאזלה תחמושתו, קיבל תחמושת מחייליו והשתמש בתחמושת של האויב להמשך הלחימה. כאשר הלחימה נעצרה על ידי אש מבונקר אויב, לקח "בזוקה", התרומם מעל לתעלה, ירה, פגע בבונקר והמשיך את הסתערותו עד גמר הכיבוש. הוא פינה פצועים, קיבל טיפול, ורק כעבור יומיים הועבר לבית החולים. — דוד אלעזר, ראש המטה הכללי, דברי ההסבר לעיטור ניסן התשל"ג אפריל 1973 לאחר המלחמה בין השנים 1968–1969, שימש כסגן מפקד גדוד 54 ועבר הסבה לשריון. בין השנים 1969–1971 פיקד על גדוד חרמ"ש 86 בחטיבה 204. ב-1972 מונה למפקד גדוד טנקים 429 בחטיבה 500 והועלה לדרגת סגן אלוף. במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית המצרית. במתקפת הנגד של 8 באוקטובר לחם נגד כוחות מצריים בקרבות על רכס "חמוטל". במהלך הקרב ספג הטנק שלו פגיעה ישירה והוא נהרג ב-8 באוקטובר 1973. אחיו יוסי נהרג בקרבות כמה שעות לפניו. בשוך הקרבות גופתו לא אותרה והוא הוכרז כחלל מערכות ישראל שמקום קבורתו לא נודע. לאחר כחצי שנה אותרה גופתו והוא נקבר בבית העלמין בקיבוץ גת. דן ספיר באתר יזכור
ג'יימי דרייבן

ג'יימי דראבן (באנגלית: Jamie Draven נולד; ג'יימי דונלי ב-14 במאי 1978) הוא שחקן אנגלי. יליד מחוז מנצ'סטר הדרומי של ווית'נשאו, דרייבן הוא הצעיר מבין שלושה בנים. בשלב מוקדם בחייו הוא חשב להיות כדורגלן אבל פנה למשחק בגיל 16. מאוחר יותר הוא עבר ללונדון כדי להגשים את שאיפותיו להתמקד במשחק, אף על פי שלא הייתה לו הכשרה תיאטרלית וללא קורות חיים ניסיון. הוא שינה את שמו לג'יימי דרייבן, והוא היה בן 19 עם רק כמה תפקידים קטנים לזכותו כשזכה בתפקיד מרכזי בדרמת הטלוויזיה Butterfly Collors בשנת 1999. בשנת 2000 שיחק בסרט המצליח, בילי אליוט. בסרט מגלם דרייבן את אחיו של בילי אליוט (ג'יימי בל). הוא עבד עם השחקנית אלכס ריד במספר הזדמנויות, כולל עונות הראשונה והשנייה של סדרת הטלוויזיה Ultimate Force. ג'יימי דרייבן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יימי דרייבן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימי דרייבן, באתר AllMovie (באנגלית)
בעלעזר הראשון מצור

בעלעזר הראשון היה מלך הממלכה הפיניקית צור בשנים 946 – 930 לפני הספירה. הוא ירש את כסאו של אביו חירם הראשון מצור ולאחר מותו ירש אותו בנו אבדסטראטוס (אנ'). הוא היה בן זמנם של מלכי ממלכת ישראל המאוחדת דוד ושלמה. המידע היחיד לגביו בידינו מגיע מהציטוט הבא של מנאנדרוס מאפסוס אצל יוספוס בספרו נגד אפיון במות המלך חירם, בעלעזר בנו לקח את הממלכה, הוא חי ארבעים-ושלושה שנים ומלך שבע שנים, אחריו מלך בנו אבדסטראטוס התיארוך של בעלעזר מחושב לפי התיארוך של אביו חירם. J. Liver, “The Chronology of Tyre at the Beginning of the First Millennium B.C.” Israel Exploration Journal 3 (1953) 119-120. F. M. Cross, “An Interpretation of the Nora Stone,” Bulletin of the American Schools of Oriental Research 208 (1972) 17, n. 11. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוריס לב

בוריס דוידוביץ' לב (ברוסית: Борис Давидович Лев;‏ 1911 – 1971) היה גנרל יהודי-סובייטי בצבא האדום, גיבור ברית המועצות. בוריס לב נולד בכפר טישובקה שבפלך חרסון שהייה אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום נמצא הכפר בתחומי מחוז קירובוהראד של אוקראינה) למשפחה יהודית קשת יום. למד בבית ספר יסודי ולאחר מכן בבית ספר מקצועי בעיר דנייפרופטרובסק. עבד כפקיד במחלקת כוח אדם בעיריית קירובוגראד. ב-1933 התנדב לשירות הצבאי. בשנת 1935 סיים קורס קציני קשר. שירת כמפקד מחלקה ובהמשך כסגן מפקד פלוגת קשר במחוז הצבאי של קייב. בשנת 1939 נשלח למונגליה, שנטל חלק בקרב חלקין גול. ב־1940 החל לימודים באקדמיה צבאית במוסקבה. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה הופסקו הלימודים ובוריס לב נשלח אל החזית. הוא מונה לראש מדור מבצעים במטה דיוויזיה מס' 287. הדיוויזיה לחמה במסגרת חזית בריאנסק. באוקטובר 1941 נקלע הדיוויזיה עם שאר יחידות החזית אל הכיתור הגרמני. בוריס לב הצליח עם כוח של כמה עשרות חיילים לצאת מן הכיתור ולסגת לכיוון מוסקבה. לאחר התארגנות מחדש הוא מתמנה לראש מטה של רגימנט מס' 496. במהלך הקרב על מוסקבה לקח חלק בקרבות לשחרור העיר יילץ. על תפקודו בקרבות אלו עוטר בעיטור הכוכב האדום. ב־19 בדצמבר 1941 נהרג מפקד הרגימנט ובוריס לב מונה לממלא מקום המפקד. הוא מילא את התפקיד במשך 4 חודשים. באפריל 1942 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד רגימנט המשמר ה-4. הוא הוביל את הרגימנט במהלך המערכה במרחב וורונז'-וורושילובגרד ובקרב קורסק. ב-21 בספטמבר 1943, במהלך קרב דנייפר, צלח בוריס לב יחד עם הפלוגה הקדומנית מהרגימנט שלו את נהר הדנייפר באזור צ'רנוביל. לאחר הצליחה תפסו חייליו ראש גשר בגדה המערבית. הוא ארגן קווי הגנה בראש הגשר, ארגן והיביל את צליחת הנהר על ידי שאר יחידות מהרגימנט שלו. במהלך מספר ימים פיקד על קרבות הבלימה ומנע מהכוחות הגרמנים להשתלט על אזורי הצליחה עד להגעת הכוחות העיקריים של דיוויזיית המשמר ה-6. על פעולות אלו ועל הגבורה והתעוזה שלו במהלך הקרב עוטר בוריס לב בתואר גיבור ברית המועצות. באוקטובר 1943 נפצע קשה ואושפז בבית החולים למשך מספר חודשים. לאחר שהחלים - הועלה לדרגת פודפולקובניק (סגן אלוף) ומונה לסגן מפקד דיוויזיה מס' 172 בחזית האוקראינית הראשונה. נטל חלק בקרבות לשחרור פרוסקורוב ובמבצע לבוב-סנדומייז'. באוקטובר 1944 הועלה לדרגת פולקובניק ומונה למפקד דיוויזיה מס' 309, אליה פיקד עד סוף המלחמה. השתתף במבצע ויסלה-אודר, מתקפת שלזיה התחתית ובמצור על העיר ברסלאו. לאחר המלחמה עבר ללמד באקדמיה צבאית על שם פרונזה במוסקבה. היה מדריך בכיר ובהמשך ראש קתדרה לטקטיקה. בשנת 1958 הועלה לדרגת גנרל-מיור. באוגוסט 1970 סיים את שירותו הצבאי מסיבות בריאותיות. נפטר ב־20 בנובמבר 1971. נקבר בבית העלמין ווסטריאקובסקויה. בוריס לב עוטר בעיטורים הבאים: תואר גיבור ברית המועצות, עיטור לנין, 3 עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה שלישית, עיטור קוטוזוב מדרגה שנייה, 2 עיטורי הכוכב האדום. ביוגרפיה של בוריס לב באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית) ביוגרפיה באתר המוקדש ליהודים, לוחמי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה (ברוסית)
מרדכי ביסטריצקי

הרב מרדכי ביסטריצקי (נולד בט"ו בחשוון תשל"ו[דרושה הבהרה]) הוא רב קהילת חב"ד בצפת, חבר בבית דין רבני חב"ד ומנהל מחלקת הכשרות של רבנות צפת. נולד בשכונת קראון הייטס לאסתר שולמית ולרב לוי ביסטריצקי, כעבור כמה חודשים נשלחו הוריו על ידי הרבי מלובביץ' לארץ ישראל והתיישבו בעיר צפת, למד בישיבת חב"ד בקריית גת, בשנת תשנ"ה[דרושה הבהרה] נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים ב-770[דרושה הבהרה], לאחר שנתיים נסע לשליחות בישיבה חב"ד במילאנו ולאחר שנה חזר ל־770 עד החתונה. לאחר נישואיו עם ביילא וילנקין מכפר חב"ד החל לכהן כרב מושב שדה אליעזר ור"מ בישיבת צעירי השלוחים בצפת. לאחר פטירת אביו התמנה לרב קהילת חב"ד בצפת, אחראי על מחלקת הכשרות, העירובין והמקוואות בצפת על ידי הרבנות בצפת, וחבר ועד הכשרות של הרבנות הראשית לישראל. במקביל הוא עומד בראש בד"ץ תכלית ההידור המעניקה כשרות בבשר שחיטת ליובאוויטש בחברת עוף ירושלים. הועלו טענות כנגדו על חוסר הקפדה בכשרות, ובעקבות זאת בעלי עסקים בצפת בחרו בהכשרים אחרים, אך הרב ביסטריצקי התנה את תעודת הכשרות הרגילה בכשרות המהדרין שלו ובעקבות זאת נפתחה בדיקה במשרד הדתות. ב-2023 לקח הרב ביסטריצקי חלק בהפגנות נגד מעונות המכללה האקדמית בצפת בטענה שהמעונות ישמשו גם סטודנטים ערבים. בתמוז תשפ"ד מונה לכהן כחבר בבית דין רבני חב"ד. תרומת הארץ - קיצור הלכות תרומות ומעשרות 'שחיטת ליובאוויטש', היבטים מעשיים בעידן המתועש והטכנולוגי - תוך התמקדות בדרישות רבותינו נשיאנו לקט ציונים והערות לשולחן ערוך אדמו"ר הזקן על הלכות שבת (סימנים רס-ש) 380 עמודים, בהוצאת קה"ת לקט ציונים והערות לשו"ע אדמו"ר הזקן דיני רפואה ופיקוח נפש בשבת (סימן שכח) המנגיש את ההלכה למציאות של היום, עם השוואות בין אדמו"ר הזקן למשנה ברורה ועוד פוסקים אחרונים זאת תורת הצניעות, לקט הלכות בנושאי צניעות אורי גרין, האל"ף בי"ת של הרב מרדכי ביסטריצקי, בקהילה פלוס עמ' 10 מנחם גרונות, האיש על המשמר, צפת בתנופה עמ' 7-18 ישראל הרשקוביץ, כשרות שצופה קדימה, המודיע מנחם זיגלבוים, "אנשים אחים אנחנו", בית משיח מענדי קורטס, "הזכות והאחריות", רב־שיח עם החברים שנוספו בקיץ ה'תשפ"ד, כפר חב"ד 2071 (ה' באב תשפ"ד), עמ' 24–35 דיני והלכות פרוזבול, COL לקט ציונים והערות לשו"ע אדמו"ר הזקן דיני רפואה ופיקוח נפש בשבת - סימן שכ"ח (א-י), סימן שכ"ח (יא-כד), סימן שכ"ח (כה-נה), סימנים שכז, שכט, של (א-ח). 'עדה קדושה' לארץ הקודש, מגזין 'תחיינו' גיליון 3 שבט תשע"ו עמוד 28. שמו מופיע על לוגו הכשרות של העיר הרב ביסטריצקי - חבר ועדת כשרות של הרבנות הראשית, באתר חב״ד און ליין הנחשבת לכשרות מהודרת מאד אצל חסידי חב"ד בכללות אבר לוטן, צפת: בעלי עסקים נגד משגיח הכשרות, באתר mynet‏ העמק, 12 באוגוסט 2010 סערה בחב"ד צפת: הרב נגד חבר המועצה - רדיו קול חי, באתר רדיו קול חי, ‏3 בספטמבר 2015 ההפגנה הגזענית נגד מעונות הסטודנטים בצפת; חרדים דורשים לסלק את המכללה מהעיר - זו הדרך, באתר זו הדרך, ‏23 בנובמבר 2023 מסמך ההחלטה נחשף: כך מונו 9 הרבנים החדשים לבית הדין, באתר חב״ד און ליין רבני בית דין רבני חב"ד בארץ הקודש התכנסו - בהרכבם החדש, באתר חב״ד און ליין יצא-לאור: ספרו הראשון של הרב מרדכי ביסטריצקי, באתר חב״ד און ליין חדש על המדף: לקט ציונים והערות, ו"היום יום" בצרפתית, באתר חב״ד און ליין יצא בכמה חלקים, ויצא כספר בקרוב קונטרס חדש: "זאת תורת הצניעות" ● להורדה, באתר חב״ד און ליין
בוריס ברקנהיים

בוריס ברקנהיים (ברוסית: Борис Моисеевич Беркенгейм‏; (25 באפריל 1885, דאוגבפילס - 23 באפריל 1959, מוסקבה) היה כימאי סובייטי ממוצא יהודי. ברקנהיים נולד בשנת 1885 בדאוגבפילס (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בלטביה) למשפחה יהודית. אביו היה סוחר. אימו הייתה בעלת שורשים מגרמניה וקרובת משפחה של קארל מרקס לאחר לידתו המשפחה עברה למוסקבה. לאחר סיום בית ספר עם מדליית זהב, בירקנהיים החל לימודי כימיה באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1905 בעקבות השתתפות בפעילות סטודנטים נגד השלטון הוא נעלץ לעזוב רוסיה ועד לשנת 1910 התגורר בהיידלברג. בשנת 1910 הוא חזר לרוסיה וחידש את הלימודים. לאחר קבלת התואר הוא המשיך לעבוד באוניברסיטה בתור חוקר. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוא עבד במעבדה של הצלב האדום בחזית הלחימה. ביחד עם אחיו אברם ברקנהיים הוא פעל על תכנון מסכת גז. לאחר סיום המלחמה ברקנהיים החל ללמד כימיה בקייב. בשנת 1921 עם הקמת אוניברסיטת מינסק ברקנהיים מונה לפרופסור וראש אקדמיה לכימיה אי-אורגנית. הוא עבד במינסק עד שלנת 1927. בשנת 1927 ברקנהיים עבר למוסקבה ועבד במספר מוסדות להשכלה גבוהה בעיר. הוא היה ראש אקדמיה לכימיה אי-אורגנית באוניברסיטת מוסקבה. בשנים 1927-1934 ברקנהיים היה חבר צוות שעבד על "אנציקלופדיה טכנית" ב-10 כרכים. הוא כתב רוב המאמרים שקשורים לכימיה. ברקנהיים נפטר בשנת 1959 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה ביוגרפיה נתונים ביוגרפיים של המשפחה מקום קבורה