laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טאי פאן (תואר)

טאי פאן (באנגלית: tai-pan; מסינית: 大班) הוא תואר בקנטונזית אשר נעשה בו שימוש בדרום סין ובהונג קונג על מנת לתאר איש עסקים זר (אירופאי) במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, לימים הפך המונח למונח מקובל בשפה האנגלית לתיאור איש עסקים העומד בראש חברה כלכלית גדולה. במהלך המאה ה-19 שימש המונח לתאר את ראשי חברות הסחר אשר סחרו בין סין לאירופה בעקבות מלחמת האופיום הראשונה ובייחוד לאנשי העסקים הבריטיים אשר פעלו במושבה הבריטית הונג קונג. השימוש הראשון המתועד במונח זה מקורו ב"קנטון רג'יסטר" (עיתון סיני באנגלית) מאוקטובר 1834. המונח שימש בעיקר על מנת לתאר את ויליאם ג'רדיין וג'יימס מאתסון ראשי חברת ג'רדיין מאתסון. המונח נודע מחוץ לסין ולעולם העסקים של דרום מזרח אסיה בעקבות סיפור קצר מאת סומרסט מוהם בשם זה, אשר פורסם בשנת 1922. המונח התפשט בעקבות ספרו של ג'יימס קלאוול משנת 1966 "טאי פאן" אשר הוסרט לסרט בשם זה בשנת 1986.
Made in Israel

Made In Israel הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של ארי פולמן שיצא להקרנה בבתי הקולנוע ב-27 בספטמבר 2001. הסרט היה מעומד ל-13 פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. כולל פרס "חביב הקהל". הסרט זכה לבסוף בשניים בלבד, פרס אופיר לצילום הטוב ביותר ופרס אופיר לפסקול הטוב ביותר. הסרט היה מועמד גם ל"פרס וולג'ין" בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2001. פסקול הסרט הולחן על ידי ברי סחרוף ויצא לאור כתקליטור בדצמבר 2001. עלילת הסרט מתחוללת "אי שם בעתיד הלא רחוק", על פי הכתובית בתחילת הסרט, ומתרחשת כולה ברמת הגולן בימים שלאחר חתימת הסכם שלום בין ישראל לסוריה. בתחילת הסרט מתחילים שני סיפורים מקבילים של שני זוגות מתנקשים הנשלחים על ידי הופמן, בן של ניצול השואה, להביא לישראל את הנאצי האחרון על מנת להביאו למשפט ראווה בישראל, וכן יש פרס על ראשו. זוג אחד של מתנקשים הם ויטלי ודודו, זוג נאהבים מרוסיה. ויטלי הוא רוצח שכיר מנוסה מאוד ששירת בצבא האדום בזמן שגם הופמן, שולח המתנקשים, שירת שם. הזוג השני הם פרח ותיקתק. תיקתק נקלע לעניין המרדף אחר הנאצי, אך פרח הוא אדם המנוסה יותר בכלי נשק. אל מול שני הזוגות האלה, גם המשטרה, מתוקף תפקידה, מבקשת להביא את הנאצי האחרון למשפט, ואף כולאת אותו בתחילת הסרט, אך זה משתחרר מהרכב שבו היה כלוא בעקבות חוסר תשומת לב של השוטרים. הסרט כולו מתאר מצב מעט סוריאליסטי, גם כלפי העתיד הלא-רחוק, בו הדמויות אינן מתנהגות ומדברות לגמרי כמו שבני אדם רגילים מתנהגים, ואף ניתן לראות בו משהו אפוקליפטי מכיוון שכמעט ולא נראים בו אנשים, מעבר לדמויות הראשיות, ולא נראים בו כלים, כלי רכב או בתים התואמים זמן כלשהו בישראל של המאה ה-21. "Made in Israel", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Made in Israel", באתר AllMovie (באנגלית) "Made in Israel", באתר ספר הקולנוע הישראלי "Made in Israel", באתר אידיבי "Made in Israel", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Made in Israel", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ‏"Made in Israel" באתר חברת ההפקה "טרנספקס" ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009, 166-169. ביקורות דוד שליט, ‏רק ב-ISRAEL, באתר גלובס, 4 באוקטובר 2001 "Made in Israel", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג", 30 בספטמבר 2001 אורי קליין, בין מבוכה לתקווה, באתר הארץ, 16 ביולי 2001 אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 18 אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 30 מייד אין איזראל, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2001 המועמדים לפרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2001 האקדמיה לקולנוע תעניק לראשונה פרס "חביב הקהל" לסרט ישראלי יוענק השנה, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2001 אורי קליין, איפה לעצור בין פאריס להונג קונג, באתר הארץ, 12 ביולי 2001 גידי אביבי, מתחת להר געש, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2001
הלל הלקין (סופר)

הלל דוד הַלְקין (באנגלית: Hillel David Halkin; נולד ב-1939) הוא סופר, חוקר, הוגה דעות, עיתונאי ומתרגם ישראלי-אמריקאי. הלל דוד הלקין נולד בארצות הברית לפרופ' אברהם הלקין ולשולמית, בתו של מאיר בר-אילן. דודו הוא הסופר והחוקר שמעון הלקין. בשנת 1970 עלה לישראל והתיישב בזכרון יעקב. בשנת 1977 פרסם את הספר "מכתבים לידיד יהודי באמריקה: פולמוס ציוני". הספר, המכיל אסופת מכתבים אישיים אל חבר קרוב דמיוני, מנתח את מערכת היחסים בין יהודי ישראל ליהודי התפוצות ואת זהותו של היהודי האמריקאי בן דורנו. הספר פורסם באנגלית ונכלל ברשימת רבי-המכר של "הניו יורק טיימס". כעבור זמן תורגם הספר לעברית ויצא בהוצאת עם עובד. מגוריו בזכרון יעקב הביאו את הלקין לחקור את ההיסטוריה של המושבה, ובעקבות זאת הוציא לאור את ספרו "מיתה משונה" (A Strange Death) - רומן מתח דוקומנטרי על פרשת ניל"י. בשנת 2002 הוציא הלקין את ספרו "על גדת הסמבטיון: מסע בעקבות צאצאי שבט מנשה" – פרי מחקרו האישי על השבטים היהודים האבודים, שכלל מספר נסיעות של הלקין לדרום-מזרח אסיה. הספר נכתב במקור באנגלית ותורגם על ידו לעברית. הלקין ממשיך לשמור על קשר עם העולים מ"בני מנשה" בישראל ולמהדורה העברית של הספר הוסיף אחרית-דבר על קורותיהם וקורות המחקר שלו בשנים האחרונות. הלקין עוסק בתרגום ספרות עברית ויידית לאנגלית. בין תרגומיו מעברית: כתבים משל אורי אורלב, גילה אלמגור, חיים באר, חיים ברנדויין, י"ח ברנר, מתי גולן, שולמית הראבן, גאולה כהן, א. ב. יהושע, חיים סבתו, נאוה סמל, ש"י עגנון, אלי עמיר, מרדכי זאב פיארברג, רומן פריסטר, עמוס עוז, משה קולבק, פנחס שדה, מאיר שלו, שמואל הנגיד ובן-ציון תומר. בשנת 1987 תרגם מחדש את "טוביה החולב" של שלום עליכם. כן תרגם סיפורים משל מנדלי מוכר ספרים. הלקין מפרסם בקביעות כתבות ומאמרים בנושאי תרבות, ספרות ופוליטיקה במספר עיתונים בארצות הברית ובישראל, בהם "ניו יורק סאן", "קומנטרי", "ניו ריפבליק" ו"ג'רוזלם פוסט". בעיתון "The Forward" יש לו טור שבועי בנושא שפות יהודיות, תחת שם העט "פילולוגוס". בנוסף, הוא חבר מערכת ה-"Jewish Review of Books". מכתבים לידיד יהודי באמריקה (תרגום מאנגלית: עמי שמיר), תל אביב: עם עובד, תשל"ט [1977]. על גדת הסמבטיון: מסע בעקבות צאצאי שבט מנשה (תרגום: הלל הלקין), אור יהודה: דביר, 2007 [2002]. Yehuda Halevi, New York: Nextbook/Schocken, 2010. ISBN 978-0-8052-4206-5. A Strange Death, New Milford, CT: The Toby Press, 2010. ISBN 978-1-5926-4280-9("מיתה משונה"). ?Melisande!, What Are Dreams - רומן מאמריו באתר "קיוונים" רשימת הפרסומים של הלל הלקין, בקטלוג הספרייה הלאומית הלל הלקין, דף שער בספרייה הלאומית השם הוא ציטוט מרומנסה של היינריך היינה "ג'פרי רודל ומליסנדה מטריפולי".
אילן גרין

אילן גרין (ידוע גם כ"גרין"; נולד ב-1963) הוא מוזיקאי ישראלי, ממקימי להקת נקמת הטרקטור עמה ניגן בין השנים 1989–2004 והיה שותף ל-7 אלבומים של הלהקה, מעצב גרפי, מעצב אתרים, אומן סאונד, בונה כלי נגינה ומרצה. גרין מלחין ומשתתף בהצגות, מופעי מחול, מיצגים ועוד (בין השאר עם להקת מחול בת-שבע, תמר רבן, פסטיבל עכו, הזירה הבין-תחומית, קבוצת תיאטרון רות קנר ועוד). הוא מייסד ומנהל את "המחלקה למוזיקה חדשה" בבית הספר לאמנות מוסררה, ירושלים (2003). גרין מרצה במגוון מקצועות מוזיקליים: אמנות הסאונד, בניית כלי נגינה, הדרכת הרכבים, סינתזה, הנחיית פרויקט גמר ועוד. מנהל מוזיקלי פסטיבל מוסררה מיקס. גרין היה שותף במספר הרכבים הרכבים: דורלקס סדלקס ובדיסק דום (1993–1997). "קרכצ", הרכב העוסק ברעש, צלילים אלקטרוניים ואקוסטיים חיים (1999–2009). "גרין", בה כתב, הלחין ושר את כל השירים (2011–2013). "קולות הלוויים" - פרויקט במסגרתו בנה ועיצב מחדש כלי נגינה מתקופת בית המקדש (2008). מעצב גרפי (בעיקר בתעשיית המוזיקה: אביב גפן, טיפקס, ירמי קפלן, כנסיית השכל, משינה ועוד) בשנת 2013 הקים עם חברים לדרך את "עמותת מוזה" (המוזיקאים העצמאים) ששמה לה למטרה לאגד את המוזיקאים העצמאים בישראל, לייצגם ולהיאבק למען שמירה על זכויותיהם. בשנת 2014 כתב מוזיקה להצגה "אמסטרדם בלוג" בפסטיבל עכו ומוזיקה למחול "סוד האינסוף של נועה". בשנת 2016 יזם ואצר את פסטיבל "אינסטרומנטה" לבוני כלי נגינה במוזיאון יפו. בשנת 2020 הוציא סינגל בשם "ביל גייטס". 2009 "מפת סאונד אחוזת בית", תערוכה קבוצתית, ביאנלה לאמנות ART_TLV 2009, ת״א. אוצרים: מעיין שלף ומיכאל גדליוביץ׳. 2010 "מפת סאונד פתח-תקווה", מוזיאון פ״ת לאמנות, פ״ת. אוצרת: דרורית גור-אריה. 2011 "על פי מקורות זרים", תערוכה קבוצתית, המרכז לאמנות דיגיטלית, חולון. אוצר: גלעד מלצר. 2013 "Ars Electronica, "Ars Campus IL, לינץ. תערוכה קבוצתית, אוצרות: יעל אילת ולילך שטיאט. 2014 "צינור השמע", תערוכה קבוצתית, הגלריה החדשה במוסררה, י-ם. אוצר: יוני ניב. 2017 "SOUND", תערוכה קבוצתית, מוזיאון העיצוב, חולון. אוצרות: לילך שטיאט וענת ספרן. עם נקמת הטרקטור: 1990 - נקמת הטרקטור 1991 - קיר 1992 - זכות הצעקה 1995 - ארונות מטבח 1996 - מטבח אקוסטי 1999 - טעות של הירח 2002 - לאן הולכים פתאום כולם סולו: 1996 - "לאן נעלם החושך כשמדליקים את האור" 2004 - "תקליט קטן" 2009 - "קולות הלוויים" 2012 - "כנסו כנסו" 2022 - 13 אחר: 1996 - דום, עם דורלקס סדלקס אתר האינטרנט הרשמי של אילן גרין אילן גרין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אילן גרין, דף שער בספרייה הלאומית אילן גרין, באתר בנדקמפ גרין ביוטיוב קרכצ נדב מנוחין‏, גרין חוזר: "לא מתגעגע לנקמת הטרקטור", באתר וואלה, 23 בדצמבר 2011 איילת קליין כהן, נקמת הטרקטור בתעשייה: גרין למען המוזיקה, באתר nrg‏, 19 במרץ 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון טוקסברי

ג'ון וולטר בירדסלי טוקסברי (באנגלית: John Walter Beardsley Tewksbury;‏ 21 במרץ 1876 – 24 באפריל 1968) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 5 מדליות מאולימפיאדה אחת, מהן 2 זהב. טוקסברי נולד באשלי, פנסילבניה. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה רפואת שיניים וסיים את התואר בשנת 1899. בשנים 1898 ו-1899 הוא זכה באליפות ה-IC4A ‏(Intercollegiate Association of Amateur Athletes of America) בריצת 110 יארד וריצת 220 יארד. באולימפיאדת פריז (1900) זכה טוקסברי ב-5 מדליות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב בריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 22.2 שניות, לפני נורמן פריצ'רד מהודו (22.8 שניות) וסטנלי רולי מאוסטרליה (22.9 שניות) ובריצת 400 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש נוסף של 57.6 שניות, לפני הנרי טוזי מצרפת (58.3 שניות) וג'ורג' אורטון מקנדה. מדליות כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.1 שניות, אחרי אלווין קריינזלין מארצות הברית (7.0 שניות) ולפני רולי (7.2 שניות) ובריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות, אחרי פרנק ג'רוויס מארצות הברית (11.0 שניות) ולפני רולי (11.2 שניות), בשלב חצי הגמר הוא השווה את שיא העולם בתוצאה של 10.8 שניות ומדליית ארד בריצת 200 מטר משוכות, אחרי קריינזלין (25.4 שניות) ופריצ'רד (26.6 שניות). לאחר שפרש טוקסברי מהשתתפות בתחרויות, הוא פתח קליניקה פרטית לרפואת שיניים בטנקהנוק שבפנסילבניה. הוא נפטר בשנת 1968 בגיל 92, היה האתלט האחרון ששרד מאולימפיאדת פריז. ריצת 100 מטר: 10.8 שניות (1900) ריצת 200 מטר: 22.1 שניות (1898) ריצת 400 מטר משוכות: 57.6 שניות (1900) מדיה וקבצים בנושא ג'ון טוקסברי בוויקישיתוף ג'ון טוקסברי, באתר olympedia.org ג'ון טוקסברי, באתר Track and Field (גברים) ג'ון טוקסברי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המכשולים בתחרות לריצת 400 מטר מכשולים הורכבו מעמודי טלפון. המכשול האחרון היה של מים כמו בריצת 3000 מטר מכשולים, כיום.
ראש הרשות המבצעת של הונג קונג

ראש הרשות המבצעת של הונג קונג (באנגלית: Chief Executive of Hong Kong; בסינית: 香港行政長官) הוא נשיא המועצה המבצעת של הונג קונג, והעומד בראש ממשלת האזור המיוחד של הונג קונג. משרה זו באה להחליף את תפקידו של מושל הונג קונג בעקבות העברת השליטה במושבה מבריטניה לידי סין העממית. סמכויות נושא משרה זו נקבעו בחוק יסוד הונג קונג אשר נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1997 עם העברת השליטה. מאז 1 ביולי 2022, מכהן בתפקיד ג'ון לי קא-צ'יו (אנ'). בהתאם לסעיף 44 לחוק היסוד, ראש הרשות המבצעת חייב להיות אזרח סין, שגילו מעל גיל 40, וכן הוא חייב להיות תושב קבע של הונג קונג, ללא אזרחות זרה, וכן עליו להתגורר בהונג קונג במשך תקופה רצופה העולה על 20 שנים. סעיף 47 לחוק היסוד קובע כי על ראש הרשות להיות אדם ישר המוקדש לביצוע חובותיו. ראש הרשות המבצעת נבחר בבחירות על ידי גוף של 1,500 אלקטורים, הנבחרים מתוך 28 מחוזות בחירה פונקציונליים. בבחירות הראשונות שנערכו, בשנת 1996 כלל חבר האלקטורים 400 אלקטורים בלבד. גוף זה הורחב בשנת 2002 ל-800 ול-1,200 בשנת 2010. מספר האלקטורים הורחב ל-1,500 בעקבות שינוי שיטת הבחירות בשנת 2021. בהתאם לסעיף 46 לחוק, ראש הרשות מכהן 5 שנים, ואינו רשאי לכהן יותר משתי תקופות כהונה רצופות. ראש הרשות המבצעת עומד בראש ממשלת הונג קונג. עליו להנהיג את ממשלת הונג קונג, לבצע את חוקיה, לחתום על החוקים ולדאוג להציע ולהביא לאישור תקציב האזור במועצה המחוקקת של הונג קונג. ראש הרשות ממנה את המועצה המבצעת של הונג קונג ובעלי משרות נוספות - כגון שופטים. כמו כן ראש הרשות נותן חנינות ומקצר עונשים של מורשעים. במקרה בו ראש הרשות המבצעת אינו יכול למלא את תפקידו באופן זמני, משמשים כממלא מקומי המזכיר הכללי לענייני מנהלה של הונג קונג ( Secretary for Administration of Hong Kong), מזכיר האוצר (Financial Secretary of Hong Kong) ומזכיר המשפטים (Secretary for Justice) ברוטציה ביניהם, בהתאם לסעיף 53 לחוק היסוד. במקרה בו ראש הרשות אינו יכול למלא מקומו באופן קבוע, נערכות בחירות ביום הראשון הראשון, 120 ימים לאחר המועד שבו ראש הרשות לא היה יכול היה לבצע את תפקידו. משרדו של ראש הרשות ממוקם בקומה החמישית של בניין משרדי הממשלה המרכזי. ראש הרשות הראשון, טונג צ'י הווא העדיף להתגורר בביתו ולא להתגורר בבית הממשלה בו התגורר מושל הונג קונג. ראש הרשות השני, דונלד צאנג שב להתגורר בבית הממשלה. מושל הונג קונג ראש הרשות המבצעת של מקאו מדיה וקבצים בנושא ראש הרשות המבצעת של הונג קונג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראש הרשות המבצעת של הונג קונג
קלאוסטרופוביה

קְלַאוּסְטְרוֹפוֹבְּיָה (על פי האקדמיה ללשון העברית: בַּעַת סֶגֶר) היא פוביה ממקומות סגורים, כגון חדר קטן בלי חלון, מעלית, מטוס, תא מטען של רכב או מנהרה. קלאוסטרופוביה מוגדרת כהפרעת חרדה וסממניה מתחילים להופיע בגילאי הילדות או בגיל ההתבגרות. לקלאוסטרופוביה קיימת סממן אחד מרכזי, והיא פחד ממקומות סגורים, כגון חדרים קטנים, חדרי בדיקות MRI ו-CAT, מכוניות, אוטובוסים, מטוסים, רכבות, מנהרות, מערות תת-ימיות, מרתפים, מעליות ומערות. להיות סגור או המחשבה על להיות סגור במקום מסוים יכולה לעורר חרדה בקרב הלוקים בקלאוסטרופוביה. כאשר מידת החרדה (PPO) גוברת, הבנאדם עלול להתחיל לחוות: הזעה או/ו-צמרמורת דופק מואץ ועלייה בלחץ הדם סחרחורת התעלפות קור מפחד פה יבש היפרוונטילציה גלי חום רעד "פרפרים" בבטן בחילה כאב ראש חוסר תחושה תחושת חנק לחץ בחזה / כאבים בחזה וקשיי נשימה דחף להשתמש בשירותים בלבול או חוסר התמצאות פחד מנזק או מחלה קלאוסטרופוביה, בדומה לחרדות אחרות, ניתנת לטיפול באמצעות טיפול פסיכולוגי או תרופתי. הטיפול המקובל לקלאוסטרופוביה הוא טיפול התנהגותי, אשר במסגרתו נחשף המטופל באופן הדרגתי למושא הפוביה שלו. בתחילה נחשף המטופל לחללים גדולים בעלי חלונות בליווי המטפל ולאחר מכן החלל שבו שוהה המטופל לפרק זמן מסוים, קטן, ובשלב מסוים המטפל עוזב את המטופל. הטיפול הוא ממושך ובעל מספר מפגשים שבהם יש חזרות על השהייה בחדרים, לעיתים נעזר המטופל בתרופות הרגעה שונות, ובו-בזמן המטפל מבצע סוגסטיה במטופל. הטיפול עשוי להסתייע בטכניקות הרפיה שונות, דמיון מודרך או היפנוזה. הטיפול עשוי להסתיים ברמות שונות של הצלחה, החל בהיעלמות מוחלטת של ההפרעה וכלה בהצלחה חלקית המספקת מהבחינה התפקודית, קרי - הצלחת הטיפול מתבטאת ביכולתו של המטופל להתמודד עם חרדתו ולשהות בחללים קטנים לפרקי זמן שונים אך מספיקים כדי שיוכל לנהל חיים רגילים ולשהות בחללים סגורים כגון מטוסים ומעליות. אגורפוביה קלאוסטרופיליה בַּעַת סֶגֶר במילון פסיכולוגיה (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דייוויד לואיס

דייוויד לואיס (1924 - 9 באוגוסט 2011) היה יזם ואיש עסקים בריטי-יהודי. יחד עם אחיו ברנרד (אנ') היה הבעלים של חברת ההחזקות LTG ‏ (Lewis Trust Group), אחת מחברות האחזקות הגדולות בבריטניה. עיקר עסקיו של לואיס התרכזו בתחום המלונאות. הוא היה הבעלים בפועל של רשת המלונות "ישרוטל" בישראל ובילה חלק גדול מזמנו בישראל. לואיס גדל בלונדון למשפחה של סוחרי פירות וירקות. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר המלכותי על מפציץ (מאז ועד לשנותיו האחרונות הטיס היה לאחד מתחביביו העיקריים). לאחר המלחמה החל יחד עם שלושת אחיו, גודפרי, ג'ופרי וברנרד, לפתח את עסקי הירקות והמזון של המשפחה בצפון לונדון וב-1948 הם פתחו את "Lewis", חנות להלבשת נשים במזרח לונדון. במשך 10 שנים ביססו האחים לואיס את עסקיהם ופתחו רשת חנויות שמוקמו בין היתר בברייטון בהאל ובגלאזגו שבסקוטלנד. ברבות השנים, לאחר שצברו הון רב, גם כתוצאה מעסקה מוצלחת של רכישת חוב, ולאחר ששניים מהאחים פרשו ממעורבות בעסקי המשפחה, התמקד דייוויד בתחום המלונאות בעוד שברנרד נשאר בתחום המסחר וההלבשה. ערך מורחב – ישרוטל בשנת 1980 יצר שר התיירות, גדעון פת, קשר עם לואיס בניסיון לשכנע אותו להשקיע בישראל. לאחר ביקור שערך באילת, בימים בהם היו בה מלונות מעטים, הוא זיהה את הפוטנציאל התיירותי העצום והחליט להשקיע בעיר. צעדה הראשון של ישרוטל באילת היה הקמתו של "מלון המלך שלמה", שהיה פורץ דרך ולראשונה הציג מלון המעניק לאורחיו את כל צורכיהם תחת קורת גג אחת: מסעדות, ברים, חנויות, בידור וחוויות אירוח ייחודית.[דרוש מקור] לאחר "מלון המלך שלמה" המשיכה "ישרוטל" להתפתח באילת והחלה לנהל ולהקים מלונות נוספים, כאשר כל אחד מהם מבודל מהאחר ומעניק סגנון חופשה שונה. בין השאר, "ישרוטל" הייתה הראשונה [דרוש מקור] שפתחה מלון בסגנון "הכל כלול" עם מלונות "לגונה" ו"ספורט קלאב". נכון לסוף 2010 החזיקה הרשת ב-19 מלונות ברחבי ישראל. קינג דייוויד: הבעלים של ישרוטל אופטימי, ריאיון עם לואיס במעריב רינה רוזנברג, דיוויד לואיס, הבעלים של מלונות ישרוטל, הלך הלילה לעולמו, באתר TheMarker‏, 9 באוגוסט 2011 Special Report: Rags to riches at River Island, סאנדיי טיימס, 26 בפברואר 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקאלה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סקאלה – סרגל המציין טווח של ערכים Scala – שפת תכנות המשלבת בין תכנות פונקציונלי לתכנות מונחה-עצמים לה סקאלה – בית אופרה השוכן בעיר מילאנו שבאיטליה סקאלה (איטליה) – עיירה באיטליה סקאלה (פולין) – עיירה בפולין סקאלה פודילסקה – עיירה באוקראינה (גליציה המזרחית) אישים: ארווין סקלה – כדורגלן אלבני ליליה סקלה – שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-אוסטרית נביו סקלה – כדורגלן ומאמן כדורגל איטלקי פלמיניו סקאלה – שחקן קומדיה דל'ארטה ומחזאי איטלקי ראו גם: סקאל סקאלי סקלי סקולה
הואיל ויכול לנתקו

במשפט העברי, הואיל ויכול לנתקו היא סברא האומרת, כי כאשר אדם אוחז חפץ בצורה חלקית, אך בכוח אחיזה חלקית זו יש לו שליטה מוחלטת על כל החפץ, כך שהוא יכול למשוך את כל החפץ לרשותו, נחשב הדבר כאילו החפץ ברשותו. במסכת בבא מציעא רצה האמורא רבי אבהו לומר, כי המגביה חפץ בצורה חלקית, והחלק השני מוגבה על ידי אדם אחר - דבר הגורם בעייתיות בקניין הגבהה אותו הוא מבקש ליישם (שכן קניין הגבהה הוא מעשה קניין הנגרם על ידי שמורה ומראה כי החפץ הנקנה הוא בשליטתו וברשותו), ניתן לומר כי הקניין חל אף על פי שחציו השני הוא ביד אחר, מכיוון שהוא יכול לנתקו מאחיזת האחר במשיכה קלה, כך שאין אחיזת האחר גורמת בעייתיות בקניינו. הגמרא, מגיעה למסקנא, כי הלכה זו של רבי אבהו אינה נכונה כלל ואולי אף לא אמרה מעולם, שכן כאשר חפץ מסוים מוגבה בחלקו השני ביד אחר, נמצא שאין לפנינו כלל מעשה הגבהה, כי מהותו של מעשה הגבהה הוא שכולו יהיה מוגבה מהמקום האחר בו הוא היה; ואילו כאן, חלקו עדיין נמצא ועומד ביד השני האוחזו. למרות זאת, פוסק הרמב"ם, כי מהגמרא ניתן להסיק ש"יכול לנתקו" היא סברא נכונה מצד עצמה ובכוחה להסיר את הבעייתיות שבאחיזת האחר מצד היותה מורה על החיסרון בבעלותו, שהרי "יכול לנתקו" אומר כי בכוחו להסיר את אחיזת האחר מהחפץ בקלות ואם כן כל החפץ למעשה ברשותו, אלא שבקניין הגבהה יש בעיה צדדית אחרת, והיא החיסרון שבעצם קניין ההגבהה, שהרי חפץ שנמצא ביד אחר אינו מוגבה כלל. על פי את פוסק הרמב"ם, כלל בהלכות קניין חליפין. כאשר אדם מקנה לחבירו בגד כדי לקנות תחתיו דבר אחר - שזה הוא מהות קניין החליפין, גם אם הקונה אינו אוחז את הבגד לחלוטין, כך שהוא לא לגמרי ברשותו, אם הוא יכול לנתקו - די בכך. חכמי התוספות חלוקים על הרמב"ם, והם סבורים של "יכול לנתקו" אין כל משמעות הלכתית. על פי זה הם פוסקים הלכה כזו: אדם הקונה חפץ בקניין משיכה, ומכניס אותו לרשותו, ואדם אחר אוחז בחפץ בצורה שהוא יכול לנתקו, אין אחיזת האחר מפריעה לקניינו של האדם הקונה את החפץ, שכן כשם ש"יכול לנתקו", אינה מחשיבה את החפץ ברשותו של האוחז, כך היא לא יכולה להפריע לאדם אחר לקנות את החפץ. במקום אחר פוסקת הגמרא, כי אדם הנותן לאשתו גט, ולאחר שנתן את הגט בידה לשם גירושין, הוא אוחז עדיין את הגט בצורה שהוא יכול לנתקו מידה, היא לא מגורשת, שכן על הגט להיות ”ספר כריתות” - כלומר ספר ומסמך הכורת אותה ממנו לחלוטין, ואם היא עדיין קשורה אליו בשעת נתינת הגט, אין הגט נחשב ל"ספר כריתות". על פי הסבר הקצות החושן. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ל"ג, עמוד ב'.
בוקלאריוס

בוקלאריוס (בלטינית: Bucellarius ובריבוי Bucellarii, ביוונית: Βουκελλάριοι) היו קבוצות של חיילים בקיסרות הרומית ובאימפריה הביזנטית בראשית ימי הביניים, אשר שימשו כמשמר או שומרי ראש של נכבדים. יחידות אלו לא מומנו על ידי המדינה אלא על ידי גנרלים, דומיסטיקים(אנ'), מושלים או בעלי מעמד גבוה אחרים והיו בני משק ביתם. אדונים בעלי השפעה אלו ציידו את חייליהם בכלי נשק וסוסים ודאגו להאכילם ולשלם את משכורתם. יחידות אלו היו בעיקרן יחידות קטנות, אולם במהלך מלחמות אזרחים או בתקופות אנרכיה, היו יכולות לגדול לסדר כוח של אלפי לוחמים. בדרך כלל היו צבאות פרטיים אלו מצוידים טוב יותר, מאומנים טוב יותר ובעלי מוטיבציה גבוהה יותר מאשר הצבאות הסדירים של אותה תקופה. החיילים ביחידות אלו היו אנשים חופשיים (בני חורין) שהצטרפו לצבאו של רם המעלה מרצונם החופשי. במהלך המאה ה-6, במהלך המלחמות שנלחם עבור יוסטיניוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית העסיק בליסאריוס קרוב ל-7,000 לוחמי בוקלארי. באותה תקופה הבוקלארי שולבו בתוך הצבא הרומי כך שהמונח בוקלארי שימש ללא אבחנה לתיאור חיל פרשים, בין אם היה זה חיל פרשים פרטי ובין אם היה זה חיל פרשים של הצבא הסדיר. במקביל לבוקלארים, היה אצל הגרמאנים מעמד בני לוויה שנקראו גפולג (Gefolge) או גפולגשפט (Gefolgschaft), בני הלוויה של הנסיך (Fürst). מעמדם היה תלוי במעמדו של המלך או הנסיך לו שימשו בני לוויה, בקרב היו נוהגים להקריב חייהם במטרה להגן על הנסיך. על פי טקיטוס בספרו גרמאניה, הבושה הגדולה ביותר שיכלה להיות לבן לוויה כזה הייתה השארותו בחיים לאחר מות המלך. אצל הפרנקים היה מושג הקומיטטס מקביל למושג הבוקלאריוס או הגפולגשפט במובן צבאו הפרטי של אדם נעלה. בדומה לכך, האנטרוסטיונס (לטינית: Antrustiones) היו חברי המשמר האישי של המלכים המרובינגים. אלו היו אנשים חופשיים, צעירים נושאי נשק, בדרך כלל בני אריסטוקרטיה, שהיוו בני לוויה ומשמר אישי של המלך, סעדו על שולחנו והיו מוגנים על ידי סעיפים מיוחדים בחוק הסאלי. במאה ה-8, כאשר האימפריה הביזנטית פוצלה על פי שיטת ה"תימות" הצבאית (Theme system), אחת מהתמות הייתה בוקלריה באזור פפלגוניה, גלטיה ופריגיה ובירתה הייתה אנקרה. היא נקראה כך על שם הגותים תושביה, שהיו ידועים כבוקלאריאי. באפוס "ביאוולף" מתואר המנהיג הטוב כמי שמעניק מתנות לנאמניו, ובתמורה הם באים לעזרתו ברצון כאשר הם נדרשים לכך (שורות 20-25) ומכאן שמערכת יחסים דומה הייתה קיימת גם אצל הגותים בסקנדינביה, טרם הנדידה לאירופה. במהלך ימי הביניים הפכו הבוקלאריוס לפָּמַלִיָה(אנ') ובמרחב הסלבי לדרוזינה(אנ'). Facebook, www.facebook.com
Beady Eye

Beady Eye ("עין דמוית חרוז") הייתה להקת רוק אנגלית שהוקמה ב-2009 על ידי ליאם גלאגר והורכבה מכל חברי להקת אואזיס מלבד אחיו של ליאם, נואל. ב-25 באוקטובר 2014 הכריז ליאם גלאגר בטוויטר שהלהקה התפרקה. ב-28 באוגוסט 2009, להקת אואזיס אמורה הייתה להופיע בפריז, צרפת. דקות לפני ההופעה, עזב נואל את המקום לאחר ריב עם אחיו הצעיר, ליאם. כתוצאה מכך הלהקה ביטלה את הופעתה, ואת שלוש ההופעות הבאות שהיו מתוכננות לה. מאוחר יותר באותו יום, פרסם נואל את ההודעה הבאה באתר הלהקה: זה בא עם צער מסוים ועם הקלה עצומה לבשר לכם שאני עוזב את אואזיס הערב. אנשים יכולים לכתוב ולהגיד מה שירצו, אבל אני פשוט לא יכול לעבוד עם ליאם יום אחד נוסף. מעריצי הלהקה עוד קיוו שנואל יחזור בו, מאחר שריבים בין האחים היו עניין שכיח בלהקה, אך הודעה זו סימנה למעשה את פירוקה של אואזיס ואת הקמתה של Beady Eye על ידי חבריה הלהקה הנותרים ובראשם ליאם. חברי הלהקה התלבטו רבות בקשר לשמה של הלהקה החדשה, כשלבסוף הגה ליאם את השם Beady Eye שהיה מקובל על שאר החברים. מיד לאחר בחירת שמה, הלהקה הקימה אתר אינטרנט ובו תמונה של חברי הלהקה בזמן עבודתם על חומרים לאלבום. להקת Beady Eye התחילה לעבוד רשמית על האלבום בנובמבר 2009, וב-15 בינואר 2010 פרסמה הלהקה את שירה הראשון, Bring The Light, אשר נכתב בשיתוף כל חברי הלהקה ושוחרר להורדה בחינם. לאחר מכן, חשפה הלהקה את שם האלבום החדש - Different Gear, Still Speeding ("הילוך אחר, עדיין מאיצה"), המרמז על עזיבתו של נואל את הלהקה. והודיעה שישוחרר ב-28 בפברואר. לפני הוצאת האלבום לאור, הלהקה הוציאה עוד שני סינגלים - Four Letter Word, שיצא כקידום לאלבום, ו-The Roller, שבמקור היה אמור להיות באלבום "Heathen Chemistry" של אואזיס אך לא נכלל בו בסוף. הסינגל, שייצא באופן רשמי ב-11 בינואר, כבר הועלה לYouTube על ידי ערוץ הלהקה ב-6 בינואר, ווידאו קליפ לשיר הועלה 4 ימים לאחר מכן. ב-3 במרץ 2011 קיימה הלהקה את הופעתה הראשונה בגלאזגו, סקוטלנד. Different Gear, Still Speeding BE Bring The Light Four Letter Word The Roller Flick of the Finger Second Bite of the Apple Shine a Light\The World's Not Set in Stone Soul Love\Iz Rite מדיה וקבצים בנושא Beady Eye בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Beady Eye Beady Eye, ברשת החברתית פייסבוק Beady Eye, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Beady Eye, ברשת החברתית אינסטגרם Beady Eye, סרטונים בערוץ היוטיוב Beady Eye, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Beady Eye, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Beady Eye, באתר ספוטיפיי Beady Eye, באתר Last.fm (באנגלית) Beady Eye, באתר AllMusic (באנגלית) Beady Eye, באתר MusicBrainz (באנגלית) Beady Eye, באתר דיזר Beady Eye, באתר Discogs (באנגלית) Beady Eye, באתר Songkick (באנגלית) Beady Eye, באתר בילבורד (באנגלית) ליאם גלאגר מכריז ש-Beady Eye התפרקה נואל גלאגר עוזב את אואזיס תמונתה הראשונה של הלהקה Beady Eye, שיר באתר יוטיוב Beady Eye, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב