laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סריס חמה

בהלכה, סריס חמה הוא כינויו של אדם שנולד כסריס או שהפך כזה בדרך טבעית (ולא על ידי אדם). סריס חמה מותר לנישואין לכל אדם. אישה שאין ביכולתה להרות עקב פגם מולד, בדומה לסריס חמה, נקראת בהלכה "איילונית". סריס אדם הוא כינויו של אדם שנהפך לסריס על ידי מעשה אדם, ובניגוד לסריס חמה, נאסר עליו 'לבוא בקהל' - נאסר עליו לשאת אישה כשרה, אך מותר לו לשאת גיורת. ערך מורחב – פצוע דכא וכרות שופכה נאמר בתורה: לֹא יָבֹא פְצוּעַ דַּכָּא וּכְרוּת שָׁפְכָה בִּקְהַל ה' — ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק ב' בתלמוד במסכת יבמות ביארו את הפסוק:”איזהו פצוע דכא? כל שנפצעו ביצים שלו, ואפילו אחת מהן. איזהו כרות שפכה? כל שנכרת הגיד שלו. ואם נשתייר מן העטרה אפילו כחוט השערה מקיף לכל הגיד הרי זה כשר.” אף שבתורה אין חילוק האיך נעשה סריס, אך חז"ל בתלמוד למדו שאיסור זה נאמר רק על אדם שנעשה כרות שופכה או פצוע דכא על ידי אדם, אך אדם שנעשה כך באופן מולד, הוא אינו נכלל באיסור זה והוא מותר לבוא בקהל. הראשונים נחלקו בנוגע לאדם שנפצע בידי שמים (כלומר לא בסירוס ישיר על ידי אדם) לאחר לידתו, (לדוגמה, על ידי מחלה) האם סריס כזה נחשב לסריס חמה למרות שכשנולד לא היה סריס, משום שסירוסו התרחש באופן טבעי, או שנחשב לסריס אדם, מפני שהדבר קרה לאחר לידתו. להלכה, בשולחן ערוך הובאו שתי הדעות, אך רבים מהפוסקים ובכללם בעל הפתחי תשובה פסקו שדינו כסריס חמה, ומותר לו לבוא בקהל. לדעת התלמוד אדם שהגיע לגיל עשרים וטרם הביא שתי שערות בשער הערווה, הרי הוא כסריס: תנו רבנן, איזהו סריס חמה, כל שהוא בן עשרים ולא הביא ב' שערות, ואפילו הביא לאחר מכאן, הרי הוא כסריס לכל דבריו. — תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ט, עמוד ב' לאחר מכן מונה התלמוד סימנים נוספים המלמדים על כך שאדם הוא סריס חמה: ואלו הן סימניו: כל שאין לו זקן, ושערו לקוי, ובשרו מחליק. רבן שמעון בן גמליאל אומר משום רבי יהודה בן יאיר כל שאין מימיו מעלין רתיחות. ויש אומרים כל המטיל מים ואין עושה כיפה. ויש אומרים כל ששכבת זרעו דוחה. ויש אומרים כל שאין מימי רגליו מחמיצין. אחרים אומרים כל שרוחץ בימות הגשמים ואין בשרו מעלה הבל. רבי שמעון בן אלעזר אומר כל שקולו לקוי ואין ניכר בין איש לאשה. — שם, תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ט, עמוד ב' מלבד איסור נישואים שתלוי אם האדם סריס חמה או סריס אדם, בתלמוד נזכרו דיני סריס גם בייחס לדיני ייבום וחליצה, כך למשל נזכר במשנה במסכת יבמות, שם נחלקו התנאים האם סריס אדם מתחייב לייבם וסריס חמה לא, או להפך; סריס חמה מתחייב לייבם וסריס אדם לא: אָמַר רַבִּי יְהוֹשֻׁעַ: שָׁמַעְתִּי שֶׁהַסָּרִיס חוֹלֵץ, וְחוֹלְצִין לְאִשְׁתּוֹ, וְהַסָּרִיס לֹא חוֹלֵץ וְלֹא חוֹלְצִין לְאִשְׁתּוֹ; וְאֵין לִי לְפָרֵשׁ. אָמַר רַבִּי עֲקִיבָא, אֲנִי אֲפָרֵשׁ. סְרִיס אָדָם חוֹלֵץ וְחוֹלְצִין לְאִשְׁתּוֹ, מִפְּנֵי שֶׁהָיְתָה לוֹ שְׁעַת הַכֹּשֶׁר. סְרִיס חַמָּה לֹא חוֹלֵץ וְלֹא חוֹלְצִין לְאִשְׁתּוֹ, מִפְּנֵי שֶׁלֹּא הָיְתָה לוֹ שְׁעַת הַכֹּשֶׁר. רַבִּי אֱלִיעֶזֶר אוֹמֵר, לֹא כִי, אֶלָּא סְרִיס חַמָּה חוֹלֵץ וְחוֹלְצִין לְאִשְׁתּוֹ, מִפְּנֵי שֶׁיֵּשׁ לוֹ רְפוּאָה; סְרִיס אָדָם לֹא חוֹלֵץ וְלֹא חוֹלְצִין לְאִשְׁתּוֹ, מִפְּנֵי שֶׁאֵין לוֹ רְפוּאָה. — משנה, מסכת יבמות, פרק ח', משנה ד' הערך "סריס", באנציקלופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה ב - איסור נישואין לפצוע דכא - פניני הלכה, באתר פניני הלכה, ‏2/2014 שאלות מעשיות באיסור נישואין לפצוע דכא, באתר פניני הלכה, ‏2/2014
סופו חלוושי

סופו חלוושי (בגאורגית: სოფო ხალვაში; נולדה ב-31 במאי 1986) או סופיקו חלוושי היא מוזיקאית גאורגית, שייצגה את גאורגיה באירוויזיון 2007. השיר שנבחר מתוך חמישה שירים לייצוג באירוויזיון נקרא: "חלום נבואי", והוא נבחר, ב-3 במרץ 2007, כשיר הראשון של גאורגיה בתחרות. סופו נולדה בבתומי. היא למדה לימודי פסנתר ואבוב. בשנת 2004 נבחרה כמנצחת בתחרות הזמרים הצעירים, "בית הספר נוטסה - 2004". סופיקו זכתה בפרס השלישי בתחרות המסחרית "הגל החדש" 2006 שהתקיימה ביורמלה שבלטביה. לאחר הצלחתה בלטביה היא חתמה חוזה בסוכנות הרוסית "ARS" בניהולו של המלחין הרוסי, איגור קרוטויו, וחזרה מנצחת למולדתה. שם קיבלה הצעה מיידית מערוץ הטלוויזיה הגאורגית, אימדי, לשמש כמנחת טלוויזיה בתוכנית "על גלי אימדי". השיר של חלוושי הצליח להעפיל לגמר האירוויזיון, שם הגיע למקום ה-12. מדיה וקבצים בנושא סופו חלוושי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סופו חלוושי סופו חלוושי, ברשת החברתית פייסבוק סופו חלוושי, ברשת החברתית אינסטגרם סופו חלוושי, באתר MusicBrainz (באנגלית) סופו חלוושי, באתר Discogs (באנגלית) נבחרה ב-12 בדצמבר 2006 שם השיר היה בתחילה "הסיפור שלי" והוא הוחלף לשם הנוכחי שלו
ח'אלד בולחרוז

ח'אלד בולחרוז (בהולנדית: Khalid Boulahrouz; נולד ב-28 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הבלם. מכונה "ח'אלד הקניבל" בשל יכולתו "לבלוע" כל התנגדות כלפיו. בולחרוז הוא הולנדי מוסלמי, שנולד למשפחה מרוקנית שחיה בהולנד והוא הבכור בין שמונת הילדים במשפחה. כאשר הגיע לגיל 16 נפטר אביו ומאז הוא נאלץ במקביל לקריירה המקצועית שלו לתפוס את מקום אביו ולדאוג למשפחתו. בשנת 2006 עבר בולחרוז לקבוצת צ'לסי מקבוצת המבורג. מספר חולצתו במועדון היה 9. לאחר השאלה לסביליה עבר בשנת 2008 למועדון הכדורגל שטוטגרט. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת ברונדבי. ביולי 2014 עבר לפיינורד. מדיה וקבצים בנושא ח'אלד בולחרוז בוויקישיתוף ח'אלד בולחרוז, באתר Transfermarkt ח'אלד בולחרוז, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ח'אלד בולחרוז, באתר BDFutbol ח'אלד בולחרוז, באתר WorldFootball.net ח'אלד בולחרוז, באתר National Football Teams ח'אלד בולחרוז, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל באתר Sky Sports ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון אובי מיקל

ג'ון אובי מיקל (באנגלית: Mikel John Obi; נולד ב-22 באפריל 1987) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הקשר, כשחלק גדול מהקריירה שיחק בצ'לסי ובנבחרת ניגריה. בנערותו שיחק במועדון "אייאקס קייפטאון" עד שהחל את הקריירה המקצוענית שלו ועבר לשחק במדי קבוצת לין אוסלו, זאת לאחר שהוכיח את כישוריו והוביל את נבחרת ניגריה הצעירה לניצחון על נבחרת ארגנטינה בגמר אליפות הנוער העולמית בשנת 2005. ב-2006 עבר לשחק במדי צ'לסי. בספטמבר 2022 הכריז על פרישה ממשחק פעיל. צ'לסי אליפות אנגליה (2): 2009/2010, 2014/2015 הגביע האנגלי‏ (4): 2006, 2008, 2009, 2011 גביע הליגה האנגלית (2): 2006/2007, 2014/2015 מגן הקהילה: 2009 ליגת האלופות: 2011/2012 הליגה האירופית: 2012/2013 נבחרת ניגריה בכדורגל גביע אפריקה לאומות: 2013 מדיה וקבצים בנושא ג'ון אובי מיקל בוויקישיתוף ג'ון אובי מיקל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ון אובי מיקל, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ון אובי מיקל, באתר Transfermarkt ג'ון אובי מיקל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ג'ון אובי מיקל, באתר Soccerway ג'ון אובי מיקל, באתר BDFutbol ג'ון אובי מיקל, באתר WorldFootball.net ג'ון אובי מיקל, באתר National Football Teams ג'ון אובי מיקל, באתר FootballDatabase.eu ג'ון אובי מיקל, באתר ESPN ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא ניגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנקן (ציפור)

חַנְקָן (שם מדעי: Lanius) הוא סוג עוף ממשפחת החנקניים, בסדרת ציפורי שיר. החנקנים לוכדים חרקים, ציפורים או יונקים קטנים ומשפדים אותם על קוצים - בעיקר אלו של השיזף. שיטה זו מסייעת להם לבתר את הטרף לפיסות קטנות יותר, וגם לשמור אותו במעין "מזווה" שאליו יוכלו לחזור במועד מאוחר יותר. הסבר אחר לתופעה הוא שמדובר בדוגמה של עקרון ההכבדה אותו טבע הזואולוג אמוץ זהבי. נמצא כי פעמים רבות הטרף מאבד את ערכו כמזון ולכן ייתכן שמטרת השיפוד היא לפרסם את הזכר שיצר אותה ולהגדיל את סיכוייו להיבחר על ידי נקבת החנקן. מקורם המאונקל מותאם לאכילת בשר, אך הם אינם עופות דורסים אמיתיים, ואין להם טופרים חזקים להחזקת טרפם. גודלם של החנקנים 15–36 ס"מ, בעלי ראש גדול וזנב ארוך. פס שחור החוצה את הלחי הוא מאפיין מובהק של בני הסוג. ברוב המינים צבעי הזכר עזים יותר. רוב החנקנים מעדיפים שטחים פתוחים, ואפשר לראותם אורבים לטרפם מנקודות תצפית גבוהות, כגון צמרות עצים או עמודי חשמל. הם עטים על הטרף מלמעלה, ולוכדים אותו במעופם או על הקרקע. בסוג מינים רבים שתפוצתם באפריקה ובאירואסיה, ושני מינים מצויים בצפון אמריקה. אין נציגים של סוג זה בדרום אמריקה או באוסטרליה. חנקנים מאזורים צפוניים וממוזגים נודדים, המינים הדרומיים יציבים. בישראל שבעה מיני חנקן, רובם חולפים. מספר המינים יכול להיות אף גדול יותר, לפי שיטות מיון נפרדות לכמה תת-מינים של חנקן. Lanius tigrinus Lanius bucephalus Lanius collurio חנקן ערבות (Lanius isabellinus) - בישראל הוא חולף וחורף נדיר אך קבוע חנקן טורקסטני (Lanius phoenicuroides) - בישראל הוא חולף נדיר למדי, בעיקר בדרום הארץ Lanius cristatus חנקן אדום-גב (Lanius collurioides) - בישראל הוא חולף נפוץ Lanius gubernator Lanius souzae Lanius vittatus חנקן חלוד-גב (Lanius schach) - בישראל הוא נצפה פעם בודדת ב-1982 Lanius tephronotus Lanius validirostris חנקן שחור-מצח (Lanius minor) - בישראל הוא חולף שכיח, נפוץ יותר בנדידת הסתיו חנקן לודוויקיאנוס (Lanius ludovicianus) חנקן גדול (Lanius excubitor) - בישראל הוא יציב מצוי חנקן חיוור (Lanius excubitor pallidirostris), תת-מין של חנקן גדול חנקן דרומי (Lanius meridionalis) Lanius sphenocercus Lanius excubitoroides Lanius cabanisi Lanius dorsalis Lanius somalicus Lanius mackinnoni Lanius humeralis Lanius collaris Lanius newtoni חנקן אדום-ראש (Lanius senator) - בישראל הוא חולף, מקייץ, ומקנן מצוי למדי; הנפוץ מבין מיני החנקנים בארץ חנקן נובי (Lanius nubicus) - בישראל הוא חולף מצוי למדי, ומקייץ ומקנן שכיח מדיה וקבצים בנושא חנקן בוויקישיתוף חנקן, באתר ITIS (באנגלית) חנקן, באתר NCBI (באנגלית) חנקן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חנקן, באתר GBIF (באנגלית) חשבתם שרק הישראלים משפדים? כתבה ווידאו מאתר החברה להגנת הטבע סרטי וידאו של חנקנים ‎ באתר Internet Bird Collection אורי גורפיין, חנקן גדול, באתר המרכז לטיפוח ציפורי הבר בחצר ובגינה
פיקדילי

פיקדילי (באנגלית: Piccadilly) הוא רחוב ברובע הסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון, הממלכה המאוחדת. רחוב פיקדילי עובר ממערב למזרח כשהוא מתחיל בפינת הייד פארק ומסתיים בכיכר פיקדילי. הרחוב נמצא על חלק מכביש ה-A4, בחציו המערבי הרחוב מהווה את הגבול הצפוני של גרין פארק. לאורכו נמצאות תחנות הרכבת התחתית פינת הייד פארק, גרין פארק ופיקדילי סירקוס, הוא גם מעניק את שמו לקו פיקדילי. פיקדילי נחשב לאחד הרחובות הישרים והרחבים יותר בלונדון ולאורכו ישנם מספר אתרים חשובים. עד למאה ה-17 נקרא פיקדילי "רחוב פורטוגל", כמחווה לקתרינה, נסיכת פורטוגל, אשתו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה. השם פיקדילי ככל הנראה נובע מחייט בשם רוברט טיילור אשר בנה את ביתו ברחוב בשנת 1612, הוא עשה את כספו ממכירת צווארוני פיקדיל. החל משנת 1660 והרסטורציה של המלוכה, החל כל האזור המערבי של לונדון בתנופת פיתוח ורחוב פיקדילי החל להתעצב בתור רחוב אופנתי בלב השכונות החדשות המתפתחות. בית אפסלי שגרירות יפן מלון ריץ (לונדון) בית ארלינגטון בית ברלינגטון האקדמיה המלכותית לאמנויות כנסיית סינט ג'יימס פיקדילי בית האמבט ("Bath House") מדיה וקבצים בנושא פיקדילי בוויקישיתוף
יוון הגדולה

יוון הגדולה (בלטינית: Magna Graecia) הוא אזור ההתיישבות היווני בדרום איטליה מהמאה ה-8 לפנה"ס. הוא כולל את התחום בו מוגדרים היום המחוזות הבאים של איטליה: בזיליקטה, שנקראה בעבר "לוקניה" על שם העם ששכן בה, קלבריה, פוליה וחלקים מקמפניה ומסיציליה. בתחילה הוקמו מושבות בחוף הדרומי של איטליה למהגרים חסרי קרקע אשר חיפשו מקום חדש להתנחל בו. במרוצת הזמן המושבות הפכו לערי חוף והיו לתחנות מסחר לסוחרים מיוון ארץ האם לבין התושבים ב"יוון הגדולה". החשובות שבמושבות הפכו לערים, אשר קרויות היום בשמות: בארי, ברינדיזי וטאראנטו. המתיישבים הביאו לחלקו הדרומי של חצי האי האיטלקי את התרבות היוונית, ושרידי המבנים מאותה תקופה מצויים באזור עד היום. על אף שרבים מהיוונים שבדרום איטליה עברו רומניזציה במהלך העת העתיקה וימי הביניים, עד היום נותרו כיסים של תרבות ושפה יוונית, בין היתר בשל הגירה מתמשכת בין דרום איטליה ויוון. דוגמה אחת לכך היא תושבי פוליה, שחלקם עדיין שומרים על שפה ומנהגים יוונים. עם נפילת קונסטנטינופול ב-1453 החלו אצילים ביזנטיים, דוברי יוונית לחפש מקלט באיטליה. יוונים חזרו מחדש לאזור עם המאות ה-16 וה-17 לאחר כיבוש חצי האי הפלופונסי מידי ונציה, על ידי האימפריה העות'מאנית. אירוע גדול נוסף בסופו מספר גדול של יוונים חיפשו מקלט במקומות אלו הוא המצור על קורוני ב-1534. יוונים מקורוני, שנקראו גם קורוניאנים, הביאו עמם רכוש רב, וקיבלו הרשאות מיוחדות ופטורים מתשלום מיסים. יוונים אחרים שהיגרו לאיטליה הגיעו מחצי האי המאני ונקראו מניוטים. הם ידועים במסורות הצבאיות שלהם ובנקמות הדם שלהם, שנמשכות במקרים רבים עד היום. מקדשים בפסטום, קמפניה פסיפס בקאולוניה, קלבריה המקדש של הרה במטאפונטו, בזיליקטה מטבעות מהמאה ה-5 לפנה"ס, טאראנטו סיטולה (אנ') מפוליה מהמאה ה-4 לפנה"ס עם ציור בסגנון הדמות האדומה (אנ') (אנ') המתאר שתי דמויות אחת יושבת דיוניסוס (?) ושנייה מחזיקה מראה וסאטיר מחזיק לפיד בידו האחת ומוזג מתוך אונוצ'ו (אנ') בידו השנייה באוסף יוון הגדולה במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי Luca Cerchiai, Lorena Jannelli, Fausto Longo, Lorena Janelli, 2004. The Greek Cities of Magna Graecia and Sicily (Getty Trust) ISBN 0-89236-751-2 T. J. Dunbabin, 1948. The Western Greeks A. G. Woodhead, 1962. The Greeks in the West מדיה וקבצים בנושא יוון הגדולה בוויקישיתוף מפה Italy rediscovers Greek heritage, BBC, 2005 יוון הגדולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוון הגדולה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קשר רידולפי

קשר רידולפי (Ridolfi plot) היה ניסיון בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-16 להפיל מכסאה את אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, ולהכתיר במקומה את דודניתה, מרי מלכת הסקוטים. על פי תוכנית הקושרים, הדוכס מאלבה - מפקד הכוחות הספרדים בארצות השפלה - היה אמור לנחות באנגליה בראש חיל משלוח של 10,000 חיילים ולחבור לכוחות מקומיים שיגייסו הקושרים האנגלים. התערבותם הגלויה של הספרדים בענייניה הפנימיים של אנגליה נבעה משרשרת של מעשי איבה שפרצו בין אנגליה לספרד בעקבות מסעות השוד של פרנסיס דרייק. כמו כן, הפיצול שחל בעולם הנוצרי, בעקבות צמיחתה של תנועת הרפורמציה שיזם מרטין לותר ולאור החלפת הזרם הנוצרי באנגליה מנצרות קתולית לנצרות פרוטסטנטית, עורר את התנגדותם של הספרדים הקתולים. הקשר נחשף על ידי אנשי השירות החשאי הבריטי שבראשם עמד סר פרנסיס וולסינגהם, והמלכה אליזבת כלאה את דודניתה למשך תשע עשרה שנה, ולאחר מכן הוציאה אותה להורג באשמת השתתפות בקשר. הקשר נקרא על שמו של בנקאי, רוברטו די רידולפי, שתיווך בין הצדדים.
הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו

הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו (באנגלית: Prince Edward, Duke of Edinburgh; נולד בשם אדוארד אנטוני ריצ'רד לואיס ב-10 במרץ 1964) הוא בנם של המלכה אליזבת השנייה והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, וה-14 בסדר הירושה לכתר הבריטי. מאז נישואיו בשנת 1999 נשא הנסיך בתואר "רוזן וסקס", וב-2023 הוענק לו התואר "דוכס אדינבורו". הנסיך אדוארד הוא הצעיר מבין ארבעת ילדיהם של המלכה אליזבת השנייה והנסיך פיליפ. הנסיך אדוארד התחתן עם סופי רייס-ג'ונס, בעלת משרד יחסי ציבור, ב-19 ביוני 1999. נולדו להם שני ילדים: ליידי לואיז וינדזור (נולדה ב-8 בנובמבר 2003) ג'יימס, רוזן וסקס (נולד ב-17 בדצמבר 2007) הנסיך אדוארד ידוע בעיקר הודות להפקותיו ולהופעותיו הטלוויזיוניות. כבן בית המלוכה, נוטל הנסיך חלק פעיל בפעילויות השונות המוטלות על בני הבית, ובתמורה מוענקת לו על ידי המלכה קצבה שנתית של 141,000‏£. במהלך העשור השני של המאה העשרים ואחת, הוא הרחיב את פעילותו ונטל על עצמו חלק מחובותיו של אביו, בשל גילו. ביום הולדתו ה-55, ב-10 במרץ 2019, העניקה לו המלכה תואר נוסף, רוזן פורפר, המתייחס לעיירה הסקוטית פורפר (Forfar). ביום הולדתו ה-59 העניק לו המלך צ'ארלס השלישי את התואר דוכס אדינבורו, שבו החזיק אביו הנסיך פיליפ. לפי המסורת בבית המלוכה, מוענק לבנו של המלך או לבנה של המלכה השולטת תואר דוכס בעת חתונתו. מסורת זו נשמרה כשאחיו הגדול, הנסיך אנדרו, קיבל את התואר דוכס יורק כשנישא לשרה פרגוסון. לקראת חתונתו של אדוארד הודיע הארמון שהתואר שיוענק לו הוא רוזן בלבד. באופן דומה, כשנולדה בתו לואיז, פורסם כי היא תיקרא ליידי לואיז וינדזור (תואר הכבוד לבתו של רוזן), ולא הוד מעלתה המלכותית, הנסיכה לואיז מווסקס, התואר לו זכאים נכדיו של השליט. לאחר מותו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, ירש את תוארו בנו הבכור, צ'ארלס, ועם עליית צ'ארלס לכס המלכות, התמזג התואר עם הכתר. במרץ 2023, חודשיים לפני טקס ההכתרה המתוכנן של צ'ארלס, יצר המלך מחדש את תואר הדוכס מאדינבורו, והעניק אותו לאחיו. התואר ניתן לו לימי חייו בלבד, ובנו ג'יימס לא יירש אותו, אלא רק את התואר רוזן וסקס. מדיה וקבצים בנושא הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו (באנגלית) הנסיך אדוארד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ילקוט הכזבים

ילקוט הכזבים הוא אוסף סיפורים שנערך על ידי דן בן אמוץ וחיים חפר ופורסם בשנת 1956 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. האוסף זכה להצלחה גדולה ונחשב לאחד ממייצגיה החשובים ביותר של תרבות הפלמ"ח. הספר כולל 167 "כזבים" שנבחרו מתוך קרוב ל-400 סיפורים. לבד מחפר ובן אמוץ, תרמו לילקוט גם חיים לבקוב שתואר כאלוף מספרי הכזבים בארץ, וכן שאול ביבר (תחת הכינוי "עופר"), ירוחם כהן, חיים זינגר, מוסה פינקל ואחרים. בהקדמה מציין בן אמוץ את הקשר בין כזב וצ'יזבט (האחרון ננטש, כאשר "ותיקי ההסתדרות וכותבי מאמרים ראשיים, החלו פתאום להשתמש בו בפזרנות מדאיגה, בחוסר דייקנות ובהפקרות") ומסביר את ההבדל בין שקר, מתיחה וכזב: שקר הוא כשאיש אינו יודע את האמת פרט למספר עצמו. מתיחה היא שכולם יודעים את האמת, פרט לקורבן המתיחה. כזב הוא כשכולם יודעים שהסיפור אינו אלא שקר ובכל-זאת מוכנים לחזור ולשמוע אותו שוב ושוב. — דן בן אמוץ הספר מחולק למספר פרקים ששמותיהם מעידים, במידת מה, על נושאי הכזבים, למשל: 'מעשים שהיו', 'מתיחות', 'שיטות ופטנטים' וכיוצא בזה. שמו של כל סיפור הופיע במהדורה המקורית בכתב רש"י. הלב של מישקה (מתוך "מעשים שהיו"): קלמן אומר שמישקה בריא מאד, אבל יש לו הרבה כדורים לבנים והדם שלו מתקרש בקושי. איך הוא יודע את זה? פעם אחת קיבל מישקה דקירה בשיעור לכידון. הדם לא הפסיק לנזול לו. קשרו לו פור-באי-טו וזה לא עזר. שלחו אחד שיביא את הרופא. עד שהרופא בא נשאר למישה מכסימום שני ליטר דם בכל הגוף. עד שבא האמבולאנס נגמר לו כל הדם. כל הדרך לבית החולים הלב שלו עבד על ריק. עיקר הספר עוסק בהווי הפלמ"ח ובישראל של שנות ה-40 של המאה ה-20. גיבוריו, בהם ג'ורי (חיים גורי), עבד (עובד מיכאלי), פלח ואבו ליש, מתאמנים, מתעמתים עם הבריטים והערבים, חיים בגרעינים, מחזרים אחר בחורות, מתחככים באושיות היישוב ומציקים זה לזה. עם זאת, חלק מהסיפורים עוסקים גם בצה"ל הצעיר. ילקוט הכזבים נחשב לאחד מתוצריו התרבותיים המובהקים של הפלמ"ח, מה גם ששני עורכי הספר שירתו בו. הספר מציג חלק ממה שכונה על ידי חיים גורי "תרבות המעגל", ישיבה סביב מדורה תוך שירה וחזרה אינסופית על אותם צ'יזבטים, כשאלו מתייחסים לחוויותיהם וליחסים ביניהם. ציטוטים מהספר נכנסו לשיח הישראלי, ובהם "אתם נוער אתם? אתם חרא!" (אברהם שפירא ב-"נאום קצר"), "אני מתקלח פעם בחורף, אם צריך או לא צריך" ("כיתת המלוכלכים") ורבים נוספים. בשירו של יהונתן גפן, "יכול להיות שזה נגמר", מוזכר ילקוט הכזבים כאחד מסמלי דור הפלמ"ח. בשירו של דני סנדרסון, "היא חולה", מוזכר ילקוט הכזבים כאחד הניסיונות של החולה להתעודד. המהדורה המקורית, 1956, הוצאת הקיבוץ המאוחד. מעוטר באיורי שחור-לבן זעירים פרי עטו של המאייר ז'אן דוד. מהדורה שנייה "עממית", 1979 - מהדורה מורחבת, עם 30 כזבים חדשים. האיורים במהדורה זו הם תחריטים כלליים ללא קשר לתוכן וללא זכויות יוצרים. מהדורה מחודשת, מוערת ומצוירת, 2009 - המהדורה בפורמט אלבומי, כללה 12 כזבים נוספים שהוסיף חיים חפר מזכרונו, וכן ציורי צבע והערות מאת דני קרמן המבארות אירועים, שמות אישים ומקומות ומונחי סלנג שכבר אינם בשימוש. על ילקוט הכזבים במרכז מידע פלמ"ח כרמית ספיר ויץ, תרבות הסמוך: המהדורה החדשה של "ילקוט הכזבים" מעוררת שאלות, באתר nrg‏, 9 באוקטובר 2009 רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: זה נוער זה?, באתר nrg‏, 8 באוקטובר 2009 שירי לב-ארי, ‏הקופירייטרים של הציונות, באתר גלובס, 10 בנובמבר 2009 מילים לשיר "יכול להיות שזה נגמר" של אריק איינשטיין, באתר שירונט מילים לשיר "היא חולה" של דני סנדרסון, באתר שירונט
חגי קדושים נוצרים

לוח חגי הקדושים הנוצרים הוא שיטה מסורתית נוצרית לחלוקתה של השנה הליטורגית לימי חג, על ידי שיוכו של כל יום בשנה לקדוש נוצרי או למספר קדושים ("קדוש היום" או "יום הקדוש", אנגלית Saint's day, איטלקית Santo del giorno). מקורה של השיטה בימיה המוקדמים של הנצרות עת נהוג היה להנציח קדושים מעונים ביום מותם. כשגדל מספרם של הקדושים לקראת תחילת ימי הביניים, צוין קדוש אחד לפחות בכל יום בשנה. במסורות מסוימות שונה יומם של קדושים מסוימים וחלקם הושמטו לחלוטין מלוח החגים. לוח חגי הקדושים משתנה מכנסייה לכנסייה ועשוי לכלול שינויים גם על בסיס מקומי. יש קדושים שלהם משויכים יומיים או יותר בשנה הליטורגית. לוח השנה של חגי הקדושים הנוצרים שולב בחגים הנוצריים הנייחים והניידים העיקריים, ובשל תנועתם של החגים הניידים קורה כי ימי חג של קדושים נוצרים חלים בימי חג עיקריים שונים בשנים שונות. יש הממשיכים ונוהגים לפי המסורת העתיקה של ציון יום בשנה לפי הקדוש שזהו יום חגו. בכנסייה האורתודוקסית ובכנסיות קתוליות מסוימות, מקובל לעיתים לבחור את שמו של ילד בהתאם לקדוש שיומו מצוין ביום לידתו, הטבלתו או חתימתו. במדינות רבות חוגגים הנוצרים את יום השם, שבו מציינים את יומו של הקדוש שאת שמו הם נושאים באופן מיוחד, בדומה ליום הולדתם. מרטיר מדיה וקבצים בנושא חגי קדושים נוצרים בוויקישיתוף Calendar of saints ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוות יאיר

האם התכוונתם ל... חַוֹּת יָאִיר (אתר מקראי) – שמו המקראי של אזור מיושב בגלעד חוות יאיר (יישוב) – התנחלות ליד נופים הקרויה גם על שם האתר המקראי חַוֹת יאיר (ספר) – ספרו של הרב יאיר חיים בכרך
שפל

האם התכוונתם ל... גאות ושפל – תופעה שבה גובה מי הים, "עולים" או "יורדים" מעל לגובה המסומן במפה. שפל כלכלי – מושג במקרו-כלכלה, שמשמעותו האטה בצמיחה של משק. שפל (Scheffel) - יחידת מידה היסטורית גרמנית. שאפל
ריכרד אדולף ז'יגמונדי

ריכרד אדולף ז'יגמונדי (הונגרית: Richárd Adolf Zsigmondy;‏ 1 באפריל 1865 – 23 בספטמבר 1929) היה כימאי אוסטרו-גרמני ממוצא הונגרי, שעסק בחקר קולואידים. הוא זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1925 "על הדגמת האופי ההטרוגני של תרכובות קולואידיות והשיטות בהן השתמש". מכתש ז'יגמונדי בירח קרוי על שמו. ז'יגמונדי נולד בווינה לאירמה פון סקמארי ואדולף ז'יגמונדי האב, מדען שהמציא כלי ניתוח בתחום רפואת השיניים. אביו של ז'יגמונדי מת בגיל צעיר ב-1880, ואמו דאגה לחינוכו. בתיכון גילה עניין במדעי הטבע, בפרט בכימיה ובפיזיקה, והחל לבצע ניסויים במעבדה הביתית שלו. הקריירה האקדמית שלו החלה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת וינה, אך תוך זמן קצר עבר לאוניברסיטה הטכנית של וינה, ומאוחר יותר לאוניברסיטת מינכן במטרה ללמוד כימיה. במינכן מורהו היה פון מילר, ושם גם החל בקריירת המחקר שלו. הוא חזר לאוסטריה ב-1893 למשרת פרופסור חבר בגראץ. בתקופה זו בגראץ ביצע את עבודתו המדעית החשובה ביותר, על כימיה של קולואידים. בשנים מאוחרות יותר עבד על הידרוסול (תרחיף) זהב, ופיתח את אולטרמיקרוסקופ החרך. ב-1903 נישא ללורה לואיז מילר, ונולדו לזוג שתי בנות, אן-מארי וקאתי. בשנת 1925 נישאה אן-מארי לד"ר אריך היקל, לימים פיזיקאי וכימאי פיזיקלי נודע. הקריירה המדעית של ז'יגמונדי נמשכה בגטינגן שבגרמניה ב-1908, שם היה לפרופסור לכימיה, מנהל המכון לכימיה אי-אורגנית, ובה עבד עד סוף הקריירה המקצועית שלו. ב-1925 זכה ז'יגמונדי בפרס נובל לכימיה, על עבודתו בתחום הקולואידים בתקופת פעילותו בגראץ. אוניברסיטת גטינגן נקלעה לקשיים כלכליים חמורים בעקבות מלחמת העולם הראשונה, וכספי המענק שהתלוו לפרס סייעו מאוד לז'יגמונדי להמשיך במחקריו. ז'יגמונדי מת ב-1929 בגטינגן. מדיה וקבצים בנושא ריכרד אדולף ז'יגמונדי בוויקישיתוף ריכרד אדולף ז'יגמונדי, באתר פרס נובל (באנגלית) ריכרד ז'יגמונדי, באתר NNDB. קולואידים והאולטרמיקרוסקופ, ספרו של ז'יגמונדי על המצאתו ושימושיה, בתרגום לאנגלית משנת 1914, להורדה חופשית. ריכרד אדולף ז'יגמונדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריכרד אדולף ז'יגמונדי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קריסטל

האם התכוונתם ל... גביש – חומר מוצק בעל צורה גאומטרית טבעית בדולח – סוג של זכוכית מתאמפטמין (קריסטל מת') - סם ממריץ שכינוי הרחוב שלו הוא "קריסטל" קריסטל (משקה) – חברה המייצרת משקאות קלים קריסטל פאלאס – מועדון כדורגל אנגלי קריסטל אייג' – להקת דת' מטאל שוודית קריסטל (קומיקס) – דמות בדיונית של גיבורת-על בחוברות מארוול קומיקס, משתייכת לגזע הבלתי אנושיים קריסטל קרינגטון - דמות בדיונית מאופרת הסבון "שושלת", אשר גולמה על ידי לינדה אוונס מבוך הקריסטל – שעשועון טלוויזיה מפרצון קריסטל – מפרצון בארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה אישים: בילי קריסטל – במאי, שחקן, תסריטאי, מפיק וקומיקאי יהודי-אמריקני ד"ר בתיה קריסטל - מנהלת מחלקת נפרולוגיה במרכז הרפואי לגליל ג'ורג' קריסטל – מתמטיקאי סקוטי זוקי קריסטל – כוריאוגרפית, מורה לתנועה וציירת יהודייה חנן קריסטל – עיתונאי, פרשן פוליטי, פרשן ספורט ומרצה ישראלי טלי קריסטל – פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה לינדה קריסטל – שחקנית ארגנטינאית-אמריקאית. מרקו קריסטל – כדורגלן עבר אסטוני סילביה קריסטל – שחקנית הולנדית קריסטל ברנרד (אנ') – שחקנית וזמרת אמריקאית כל הערכים שמתחילים ב"קריסטל" כל הערכים שמכילים "קריסטל" בשם שלהם
תאודור סוודברג

תאודור (תה) סוודברג (בשוודית: Theodor Svedberg; ‏30 באוגוסט 1884 - 25 בפברואר 1971) היה כימאי שוודי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1926 "על עבודתו במערכות מפוזרות" (קולואידים). סוודברג, יליד יבלה, קיבל תואר בוגר בשנת 1905, מוסמך ב-1907, ודוקטור לפילוסופיה ב-1908, כולם מאוניברסיטת אופסלה. הוא קיבל משרת עוזר הוראה באוניברסיטה בשנת 1905, ומשרת מרצה בשנת 1907. ב-1909 קיבל, במינוי מיוחד, משרת מרצה ומדגים בכימיה פיזיקלית, וב-1912 היה לפרופסור לכימיה פיזיקלית. הוא המשיך לעבוד באוניברסיטה עד לפרישתו בשנת 1949. היה נשוי ארבע פעמים, ונולדו לו 12 ילדים, שישה בנים ושש בנות. הוא נפטר בארברו. עבודתו של סוודברג בתחום הקולואידים תמכה בתאוריות התנועה הבראונית שהוצגו על ידי איינשטיין והגאופיזיקאי הפולני מאריאן סמולו'צובסקי. במהלך עבודתו זו, פיתח את הטכניקה של אולטרה-צנטריפוגה אנליטית, והפגין את יכולתה להפריד בין חלבונים טהורים. היחידה סוודברג (המסומנת באות "S"), יחידת זמן המונה ‎10-13 sec‎, או 100fsec, קרויה על שמו. מדיה וקבצים בנושא תאודור סוודברג בוויקישיתוף תאודור סוודברג, באתר פרס נובל (באנגלית) תאודור סוודברג, באתר NNDB תאודור סוודברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)