laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאוניד לייבנזון

לאוניד לייבנזון (ברוסית: Леонид Самуилович Лейбензон‏; 26 ביוני 1879, חרקיב - 15 במרץ 1951, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. לאוניד לייבנזון נולד בשנת 1989 בחרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה רופא. בשנת 1907 המשפחה התנצרה. לאחר סיום לימודי רפואה באוניברסיטה המשפחה עברה לאזור מחוז טולה ולאוניד גדל שם. בשנת 1890 אביו הועבר לעבודה בטולה והוא המשיך לימודי בית ספר בעיר. הצלחותיו בלימודים היו בינוניים, אך הודות לזיכרון טוב הוא התעניין בהיסטוריה ובגאוגרפיה. לאחר סיום בית ספר, לייבנזון ניסה להתקבל לבית ספר להנדסה, אך נכשל במבחנים. בסופו של דבר הוא התקבל לאוניברסיטת מוסקבה במטרה בהמשך לעבור ללימודי הנדסה. בשנת 1901 לייבנזון סיים לימודים באוניברסיטה ורצה לחזור לטולה. בהמלצת אביו הוא ביקש להתקבל ללימודי הנדסה והתקבל ישירות ללימודי השנה השנייה. הוא סיים לימודים בשנת 1906. בשנים 1906–1908 לייבנזון עבד במפעל בטולה. בשנת 1908 הוא קיבל תואר שני במתמטיקה שימושית מאוניברסיטת מוסקבה. הוא החל ללמד ועבד באוניברסיטה עד לשנת 1911. בשנת 1911 במחאה למדיניות משרד החינוך קבוצת עובדי האוניברסיטה כולל לייבנזון עזבה את המוסד. לייבנזון עבד בתכנון מתקנים הנדסיים תחת ולדימיר שוחוב. בשנים 1913–1914 הוא עבד בטביליסי. בשנת 1915 הוא חזר לאוניברסיטת מוסקבה וסיים בו תואר שני נוסף. בשנת 1915 לייבנזון החל ללמד באוניברסיטת דרפט, בה קודם לפרופסור בשנת 1916 וקיבל תואר שלישי בשנת 1917. בעקבות אירועי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה לייבנזון עבר לטביליסי בה לימד באוניברסיסטה. בשנת 1920 הוא התחתן לסופיה שטרמן שהייתה רופאה. בשנת 1921 הוא מונה לפרופסור במכון הפוליטכני של באקו. בשנת 1922 לייבנזון חזר לאוניברסיטת מוסקבה ומונה לראש קתדרה למכניקה שימושית. בשנת 1934 לייבנזון החל לבצע עבודות עבור המכון האווירו-הידרודינמי המרכזי. בשנת 1936 הוא סיים פוסט-דוקטורט. ב-10 ביולי 1936 לייבנזון נעצר ושחורר בתחילת דצמבר. לאחר מספר ימים הוא נעצר פעם נוספות והוגלה לקזחסטן הסובייטית ל-3 שנים. בהיותו בגלות לייבנזון עבד כמורה בבית ספר בעיירה נידחת. מפקח בית ספר ציין ששיעוריו של לייבנזון היו ברמה מדעית נמוכה. הודות למאמצים של סרגיי צ'פליגין במאי 1939 לייבנזון טוהר מכל אשמה. הוא חזר למוסקבה והחל לעבוד במכון לחקר גאופיזיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1943 לייבנזון התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות וקיבל פרס ברית המועצות עבור ספרים בתחום מכניקה. את הפרס לייבנזון העביר לבניית מטוס קרב "ניקולאי ז'וקובסקי". עקב אירועים הקשים שעבר בחייו לייבנזון עבר פעמיים התקף לב ומשנת 1949 לא היה יכול לקום מהמיטה. הוא נפטר בשנת 1951 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י. על פעילותו בתחום המדע לייבנזון קיבל מספר עיטורים. לייבנזון כתב מספר ספרים בתחום מכניקה, חוזק חומרים, תורת האלסטיות ונושאים סמוכים. הוא היה עורך של אוסף עבודות של ניקולאי ז'וקובסקי וסרגיי צ'פליגין. ביוגרפיה (ברוסית) ספר לזכר לאוניד לייבנזון (ברוסית) לאוניד לייבנזון, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
כיכר יונאס דניאל מאייר

כיכר יונאס דניאל מאייר (בהולנדית: Jonas Daniël Meijerplein, שם המקוצר לעיתים קרובות ל-JD Meijerplein) היא כיכר באמסטרדם. מצפון, הכיכר גובלת בכיכר ויסר (Mr. Visserplein) ומדרום היא ליד "חפיר האדונים החדש" (Nieuwe Herengracht), בפארק הורטוספלאנטסון (Hortusplantsoen). גשר ואז דיאס (MS Vaz Dias, גשר 238) מחבר את הכיכר עם רחוב וספר (Weesperstraat). הכיכר שוכנת בכביש העירוני S112. הקצה הדרומי של הכיכר מתוכנן כמגרש משחקים. על הכיכר, באמצע השכונה היהודית לשעבר, נמצא בית הכנסת הפורטוגזי (Snoge) שקיים משנת 1675, לשעבר בית הכנסת הגדול בעולם. ישנם גם ארבעה בתי כנסת לשעבר של קהילת יהדות אשכנז ששימשו כמוזיאון ההיסטורי היהודי מאז 1987. הפשיטות הגרמניות הגדולות הראשונות בקרב האוכלוסייה היהודית של אמסטרדם התרחשו בכיכר יונאס דניאל מאייר. ב-22 וב-23 בפברואר 1941 רוכזו בכיכר 425 גברים יהודים והובלו למחנות הריכוז מאוטהאוזן ובוכנוואלד. פשיטות אלו היו הדחף לשביתת פברואר. בשנת 1952 חשפה המלכה יוליאנה את הפסל "עובד הרציף" לזכר שביתת פברואר. מדי שנה ב-25 בפברואר מתקיים טקס הנצחה לשביתת פברואר ליד פסל זה. הכיכר נקראה במקור "כיכר השוק של דבנטר" (Deventer Houtmarkt). במאה ה-19 שונה השם לכיכר יונאס דניאל מאייר (Jonas Daniël Meijerplein), על שם יונאס דניאל מאייר (1780–1834), עורך הדין היהודי הראשון בהולנד. ב-14 באוגוסט 1942, בתקופת הכיבוש הגרמני, שונה שם הכיכר ל"הוטמרקט" בהוראת ראש העיר ווטה (Voûte), כחלק משינוי שמות של רחובות שנקראו על שם יהודים. ב-1945, מיד לאחר השחרור, השם שונה בחזרה לכיכר יונאס דניאל מאייר. פסל עובד הרציף (De Dokwerker) בכיכר יונאס דניאל מאייר. ברקע בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם (סנוגה) משנת 1675 המוזיאון להיסטוריה יהודית כיכר יונאס דניאל מאייר בשנת 1861, שנקראה אז כיכר השוק של דבנטר כיכר יונאס דניאל מאייר Jaap Meijer: Het Jonas Daniël Meijerplein: bezinning op drie eeuwen Amsterdams Jodendom. Amsterdam: J.H. de Bussy, 1961 (יאפ מאייר: כיכר יונאס דניאל מאיירן: הרהור על שלוש מאות שנים של יהדות אמסטרדם.) מדיה וקבצים בנושא כיכר יונאס דניאל מאייר בוויקישיתוף   Alles over straatnamen. Gearchiveerd op 27 augustus 2023.
עובד הרציף

"עובד הרציף" או "הסַוָּר" (בהולנדית: De Dokwerker) הוא פסל ואנדרטה על כיכר יונאס דניאל מאייר באמסטרדם לזכר שביתת פברואר 1941. הפסל עוצב ונוצק על ידי הפסל מארי אנדריסן מטעם מועצת העירייה של אמסטרדם. הנגר בן הארלם וילם טרמץ (Termetz), שהכיר את אנדריסן לפני המלחמה, שימש כמודל לפסל ב-1951. ככל הידוע, הם פעלו יחד בהתנגדות לנאצים. המבנה הכבד של גופו של טרמץ היה המראה שמארי אנדריסן חיפש. טרמץ לא היה להוט להיות מונצח כדימוי, כי הוא ראה את שביתת פברואר כמשהו קדוש ולא היה משוכנע בצורך לעשות ממנה דימוי ויזואלי. גודפריד בומאנס שכנע אותו לשמש כמודל. לאחר מספר עיצובים בדגם גבס, הגרסה הסופית אמורה הייתה להיות מוכנה באמצע 1951. בפועל, היא הייתה מוכנה שנה לאחר מכן. פסלו של פועל הרציף נוצק בשנת 1952 במפעל הארד בינדר בהארלם. התמונה פורסמה בצילומים בעיתונות. ב-28 במרץ 1952 כתב העיתון "הארלמס דאגבלד": "מארי אנדריסן לקח עובד רציף רגיל כדי לסמל את השביתה, ובשום אופן לא דמות אידיאלית של עובד". המלכה יוליאנה חנכה את הפסל ב-19 בדצמבר 1952. מאז היה הפסל המקום המרכזי לטקס השנתי לציון שביתת פברואר ב-25 בפברואר. האנדרטה שימשה גם כנקודת ההתחלה או הסיום של הפגנות נגד גזענות במספר הזדמנויות. הפסל "עובד הרציף" לא תמיד עמד במיקומו הנוכחי. בראשיתו פנה הפסל לכיוון וטרלופליין. בשנת 1970 הועבר לכיוון בית הכנסת לצורך עבודה במטרו ובסטופרה. ביום השנה ה-24 לשביתת פברואר העניקה עיריית אמסטרדם דגם מוקטן של הפסל למוזיאון יד ושם. כיום מאוחסן הדגם במוזיאון ואינו מוצג לקהל. דגם ברונזה קטן נוסף של הסוור, שנוצר על ידי אנדריסן בשנת 1951 כטיוטה לדגם הגדול המוצב באמסטרדם, הוצב במרץ 1997 במכון ון ליר בירושלים, באירוע בהשתתפותו של ראש עיריית אמסטרדם לשעבר, וים פולק - פסל זה מוצב במקום עד היום. מדיה וקבצים בנושא עובד הרציף בוויקישיתוף "Februaristaking (1941) – Protest tegen de Jodenvervolging". Historiek.net. אורכב מ-המקור ב-2023-06-21. "Overijsselsch dagblad". נבדק ב-2021-09-07. דגם פסל ה"סוואר" מאמשטרדאם נמסר ל"יד ושם", קול העם, 26 בפברואר 1965 דניאלה שרביט ודניאל יונס, ארכיון המכון: דגם של סולידריות, אתר מכון ון ליר, 27 בינואר 2022
עמנואל בוקמן

עמנואל ("מנוס") בוקמן (בהולנדית: Emanuel ("Manus") Boekman‏ 15 באוגוסט 1889 - 15 במאי 1940) היה פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, סטטיסטיקאי, דמוגרף וטיפוגרף הולנדי. הוא היה חבר המחלקה העירונית לחינוך ותרבות (wethouder) בעיריית אמסטרדם (1931-1933, 1935-1940) ופעל למען מדיניות תרבות ממלכתית פעילה. בוקמן נולד לשושלת מוכרי ספרים יהודית והיה בנם הבכור של מאוריץ בוקמן (1869-1942), בתחילה חותך יהלומים, ושל היינטיה פרבום. בגיל 12 החל לעבוד בתור טיפוגרף. הוא התעניין בפוליטיקה והפך ליושב ראש האיגוד המקצועי של האיגוד המקצועי שלו, אגודת הטיפוגרפים הצעירים (Typografen Jongelingen Vereeniging). הוא היה חסיד הסוציאליסט ההולנדי פרדיננד דומלה ניוונהויס (Nieuwenhuis). זמנו הפנוי הוקדש ללימודים והוא הוסמך לתוארי מורה, כולל מורה לכלכלה. ב-1911 מונה בוקמן לראש מינהל רשות הנמל של אמסטרדם וב-1916 הפך לראש המחלקה לסטטיסטיקה של בנק הולנדי, ריקסוורזקרינגסבנק (Rijksverzekeringsbank (nl)), בנק ממלכתי לביטוח. בתקופה זו הפך לסופר פורה בנושאים שונים, החל מסטטיסטיקה וכלכלה ועד אבטלה ואלכוהוליזם. מ-1921 ועד מותו ב-1940 היה בוקמן חבר במועצת העיר אמסטרדם מטעם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית ההולנדית (SDAP). בשנת 1931 הפך לחבר הנהלה עירונית (wethouder) בנושאי חינוך ותרבות באמסטרדם. ב-6 ביוני 1939 קיבל בוקמן את תואר הדוקטור שלו מאוניברסיטת אמסטרדם בהנחיית פרופסור טר ון (HN ter Veen). התזה שלו, "ממשל ואמנות בהולנד" ("Overheid en kunst in Nederland"), חקרה את מדיניות התרבות ההולנדית במאה ה-19 וה-20) בנושא תוכניות להפצת תרבות על ידי המדינה והעיריות, למשל על ידי שילוב אמנות בבניין חדש, פרויקטים ומתן גישה למעמד הפועלים לאמנות. תזה זו הייתה בעלת השפעה והודפסה מחדש בשנות ה-70. כאשר הצבא הגרמני פלש להולנד במאי 1940, בוקמן עמד בתחילה על העיקרון שלו לפיו מנהלים לא צריכים לברוח. מאוחר יותר שינה את דעתו אך נתיב המילוט דרך נמל איג'מוידן לבריטניה נחסם. ביום הכניעה, 15 במאי 1940, בוקמן ואשתו התאבדו עם חבריהם, משפחתו של הפרופסור הסוציאל-דמוקרטי בוב ואן גלדרן. בשנת 1963 נוסדה קרן בוקמן, (Boekmanstichting (nl)) שנקראה על שמו, על ידי הפדרציה של אגודות האמנים (Federatie van Kunstenaarsverenigingen). הקרן היא מרכז עצמאי לחקר אמנות, תרבות ומדיניות. איור של בוקמן מאת מאייר בליקרוד (Bleekrode) מדיה וקבצים בנושא עמנואל בוקמן בוויקישיתוף E. Boekman, 1889 - 1940 באתר אוניברסיטת אמסטרדם Album Academicum (in Dutch) Boekman, Emanuel: Overheid en kunst in Nederland, Thesis University of Amsterdam, 1939 (in Dutch) G.W.B. Borrie, 'Boekman, Emanuel (1889-1940)', in Biografisch Woordenboek van Nederland. (in Dutch) Van Dulken, Hans en Jansen, Tony (red.): Het leven als leerschool. Portret van Emanuel Boekman, Amsterdam, 1989 (in Dutch) Jansen, Tony, Boekman, Emanuel, Biografisch woordenboek van het socialisme en de arbeidersbeweging in Nederland, op socialhistory.org maintained by the International Institute of Social History (in Dutch) Jansen, Tony en Rogier, Jan: Kunstbeleid in Amsterdam, 1920-1940: Dr. E. Boekman en de socialistische gemeentepolitiek, Nijmegen, SUN, 1983. (in English) Maas, Harro: A pragmatic intellectual. Dutch Fabians, Boekman and cultural policy in the Netherlands, 1890-1940, International Journal of Cultural Policy 12(2006)2, 151-170 (in Dutch), C. e.a.: Van Boekman tot Schimmelpennink. De kleine geschiedenis van een boekhandel op de Weteringschans, 2003
משחק הנסיכה והמפלצת

משחק נסיכה ומפלצת הוא משחק חתול-ועכבר המשוחק על ידי שני שחקנים בתחום סגור. תיאור המשחק מופיע בספר Differential Games של רופוס אייזקס (מתמטיקאי) (אנ'): מפלצת אינטליגנטית מנסה ללכוד נסיכה בחדר חשוך לחלוטין, שצורתו אינה מוגבלת אך ידועה לנסיכה ולמפלצת. המפלצת מודעת לגבול הלכידה שלה, מרחק קטן יחסית לגודל החדר, שבו תוכל לתפוס את הנסיכה. המפלצת נעה במהירות קבועה, בעוד לנסיכה חופש תנועה מלא. המטרה: למצוא את הזמן הדרוש למפלצת ללכוד את הנסיכה. השאלה הייתה בעיה פתוחה ידועה, עד שנפתרה על ידי שמואל גל בסוף שנות ה-70. האסטרטגיה האופטימלית שלו עבור הנסיכה היא לעבור למיקום אקראי בתחום ולהישאר במנוחה לפרק זמן, שאינו קצר מדי ולא ארוך מדי, לפני שהיא עוברת למיקום אקראי אחר, בלתי תלוי, וחוזר חלילה. אסטרטגיית החיפוש האופטימלית המוצעת עבור המפלצת מבוססת על חלוקת החדר למספר רב של מלבנים צרים, בחירת מלבן באקראי וחיפוש בו באופן מסוים. לאחר זמן מה בחירת מלבן אחר באקראי ובאופן בלתי תלוי, וחוזר חלילה. ניתן לשחק במשחק הנסיכה והמפלצת על גרף שנקבע מראש. ניתן להוכיח כי עבור כל גרף סופי קיימת אסטרטגיית חיפוש מעורב אופטימלית. המשחק הזה נפתר באופן בלתי תלוי על ידי סטיב אלפרן (אנ') ומיכאיל זליקין (אנ') עבור הגרף הפשוט המורכב מלולאה אחת (מעגל). קיים אומדן מקורב לערך המשחק על מרווח היחידה (גרף עם שני צמתים עם קישור ביניהם). המשחק אינו פשוט כפי שניתן שנראה ממבט ראשון. אסטרטגיית החיפוש האינטואיטיבית שבה מתחילים בקצה אקראי ו"מטאטאים" את כל התחום במהירות מרבית מבטיחה תוחלת זמן לכידה של 0.75, אך אינה אופטימלית. על ידי שימוש באסטרטגיית חיפוש מתוחכמת יותר, ניתן להפחית את זמן הלכידה הצפוי בכ-8.6% תורת המשחקים R. Isaacs, Differential Games: A Mathematical Theory with Applications to Warfare and Pursuit, Control and Optimization, John Wiley & Sons, New York (1965), PP 349-350. S. Gal, SEARCH GAMES, Academic Press, New York (1980). Gal Shmuel (1979). "Search games with mobile and immobile hider". SIAM J. Control Optim. 17 (1): 99–122. doi:10.1137/0317009. A. Garnaev (1992). "A Remark on the Princess and Monster Search Game" (PDF). Int. J. Game Theory. 20 (3): 269–276. doi:10.1007/BF01253781.(הקישור אינו פעיל, April 2018) M. Chrobak (2004). "A princess swimming in the fog looking for a monster cow". ACM SIGACT News. 35 (2): 74–78. doi:10.1145/992287.992304. S. Alpern (1973). "The search game with mobile hiders on the circle". Proceedings of the Conference on Differential Games and Control Theory. M. I. Zelikin (1972). "On a differential game with incomplete information". Soviet Math. Dokl. S. Alpern, R. Fokkink, R. Lindelauf, and G. J. Olsder. Numerical Approaches to the 'Princess and Monster' Game on the Interval. SIAM J. control and optimization 2008. L. Geupel. The 'Princess and Monster' Game on an Interval.
הנס במקר

הנס במקר (בגרמנית: Hans Böhmcker; באד שווארטאו, 6 בנובמבר 1899 – 18 באוקטובר 1942) היה סנטור נאצי בליבק ונציג שלטונות הכיבוש הנאציים באמסטרדם תחת נציב הרייך של הולנד הכבושה ארתור סייס-אינקווארט. במקר היה בנו של עורך דין ליד ליבק. ראש העיר הנאצי של ברמן, יוהאן היינריך במקר, היה בן דודו. לאחר מלחמת העולם הראשונה למד משפטים באוניברסיטת גיאורג-אוגוסט והיה חבר ביחידת סטודנטים שהתארגנה בגטינגן (Korps Brunsviga Göttingen) לפעולות אלימות. הוא סיים את לימודיו, הוסמך כעורך דין ולאחר מכן הפך לשופט בליבק. בתחילת 1933 הפך לחבר ב-NSDAP וב-8 ביוני 1933 מונה לסנטור, בעל תפקיד מנהלי במשפטים. מ-1940 עד 1942 עבד תחת נציב הרייך סייס-אינקווארט בהולנד. במקר שימש כנציג גרמניה הנאצית באמסטרדם. משרדו היה הבניין שבו שוכנת כיום הקונסוליה הכללית של ארצות הברית. הוא היה אחראי ליישום הצעדים האנטי-יהודיים בהקשר של השאלה היהודית. הוא יישם את רישום היהודים והורה על הקמת המועצה היהודית באמסטרדם ב-12 בפברואר 1941. ב-2 באוקטובר 1941 כתב במקר לממונה עליו סייס-אינקווארט: "בזכות תקנה 6/41, כל יהודי הולנד כעת בכיסנו". בספטמבר 1941 נרשמו 140,000 יהודים. עם זאת, במקר נקרא להיות ראש עיריית ליבק לפני הגירושים הראשונים של יהודי הולנד ביולי 1942. הוא היה מעורב בסקנדל עקב שחיתות, כשאשתו גנבה כספים מהמוסד הנאצי NSV בזמן שעבד בהולנד, והתאבד באוקטובר 1942. מדיה וקבצים בנושא הנס במקר בוויקישיתוף
רבי שמעון בן עקשיא

רבי שמעון בן עקשיא היה תנא שזמנו אינו ידוע, יש המשערים שהיה בזמן התנא בן עזאי. במשנה הוא מופיע פעם אחת בלבד. מאמרו במשנה עוסק בהבדל בין זקנים העוסקים בתורה לבין אלו שאינם. ייתכן שהיה אחיו של רבי חנניה בן עקשיא - תנא שאף הוא מופיע במשנה פעם אחת בלבד וגם זמנו שלו אינו ידוע. יש משערים שרבי שמעון היה בדור הרביעי לתנאים (ראשית המאה ה-2 לספירה). אך ההוכחה אינה חד-משמעית. דבריו במשנה: ”"רבי שמעון בן עקשיא אומר, זקני עם הארץ, כל זמן שמזקינין, דעתן מיטרפת עליהן, שנאמר "מסיר שפה לנאמנים וטעם זקנים ייקח". אבל זקני תורה אינן כן, אלא כל זמן שמזקינין, דעתן מתיישבת עליהן, שנאמר "בישישים חכמה ואורך ימים תבונה"”. כלומר זקנים העוסקים בתורה גם בזקנותם זוכים ליישוב הדעת, לעומת זקנים עמי ארצות, שדעתם נטרפת עליהם. בתלמוד (מסכת שבת דף קנב עמוד א) מובאת מימרא זהה מאד לדבריו של רבי שמעון בן עקשיא, אך היא מובאת כברייתא ולא כמשנה ומובאת בשם רבי ישמעאל ברבי יוסי: ”"רבי ישמעאל ברבי יוסי אומר: תלמידי חכמים, כל זמן שמזקינין - חכמה נתוספת בהם, שנאמר: בישישים חכמה וארך ימים תבונה. ועמי הארץ, כל זמן שמזקינין - טפשות נתוספת בהן, שנאמר מסיר שפה לנאמנים וטעם זקנים יקח"”. הרב אהרן הימן, "רבי שמעון בן עקשיא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 507, באתר היברובוקס ספר יוחסין השלם, מאמר ראשון, אות ש'. יחיאל היילפרין, סדר הדורות, עמ' ערך 'ר' שמעון בן עקשיא'. משנה, מסכת קנים, פרק ג', משנה ו' אינצקלופדיה לתוארי כבוד בישראל, ערך 'זקני תורה'. משנה, מסכת מכות, פרק ג', משנה ט"ז
אברהם הכהן (באבא רבי)

הרב אברהם הכהן (באבא רבי) (? - ה'תע"ה, 1715) היה דיין ופוסק בתוניסיה, אב בית הדין וראש רבני תוניסיה בראשית המאה השמונה עשרה, לצידו של רבי צמח צרפתי. שנת לידתו והסמכתו אינם ברורים, אולם ידוע ששימש בדיינות כראש רבני תוניסיה עד פטירתו בשנת תע"ה-1715. קיימת סברה שהוא אבי משפחת הכהן יצחקי. בין צאצאיו ניתן למנות את רבי יוסף הכהן יצחקי הדיין. ורבי אברהם הכהן יצחקי בעל משמרות הכהונה הבא אחריו בתפקיד הרב הראשי היה בנו רבי שמואל הכהן. ספר מלכי תרשיש דף קצ"א. ספר תולדות חכמי תוניס דף רי"א שאלה לגבי רבותינו במאה ה17., באתר ישיבת כסא רחמים FROM BERDICHEV TO VITEBSK, Hebrew Union College Press, 1993-05-01, עמ' 106–111
וואנגום-סונג

וואנגום-סונג (קוריאנית: 왕검성) הייתה עיר הבירה של גוג'וסון בין השנים 194 עד 108 לפני הספירה. היא ידועה גם כוואנגהום-סונג (קוריאנית: 왕검성; 王險城). תיאוריה אחת טוענת שהבירה הייתה סביב העיר המודרנית פיונגיאנג בהתבסס על הרישומים של הסאמגוק יוסה והסאמגוק יאגי. כמה מקורות דרום קוריאנים טוענים שהוא ממוקם איפשהו סביב ליאודונג (אנ') (סין הנוכחית). בסאמגוק יוסה כתוב שבספר ווי (אנ') כתוב שדנגון קבע את בירת ממלכתו באסדאל (אנ'), וגם מצוטט שם מספר היסטוריה אבוד בשם גוגי (古記) שדנגון בחר בפיונגיאנג כבירת האומה. 왕검성 (王儉城) (בקוריאנית). אנציקלופדיה של התרבות הקוריאנית (אנ') ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיל משמר הגבול המצרי

חיל משמר הגבול המצרי הוא חיל צבאי הכפוף לצבא מצרים. על החיל מוטלת משימת ההגנה על גבולות היבשה והים של מצרים. החיל מופקד על הגנת תעלת סואץ ועצירת תנועת מהגרים בלתי חוקיים, הברחות, סחר בבני אדם ובחומרים בלתי חוקיים אל מצרים וממנה. החל משנת 2020 הועבר החיל לשליטת משרד הפנים של מצרים. על פי הסקירה הצבאית של IISS (אנ'), נכון לשנת 2020 חיל משמר הגבול המצרי מנה כ-25,000 חיילים ב-18 רגימנטים גבוליים, עם נשק קל בלבד. משמר הגבול המצרי אחראי לאבטחת מעל 6000 ק"מ של גבולות יבשתיים וימיים. הם פועלים בשיתוף פעולה עם הכוחות המזוינים המצריים למניעת הסתננות. למשמר הגבול יש אחריות מיוחדת באבטחת גבול רצועת עזה באורך כ-13 ק"מ, שבו ישנן מנהרות רבות שדרכן הכניסו סמים, נשק וחמושים למדבר סיני. חיל משמר הגבול המצרי נוסד במקור כחיל הגבול בשנת 1878. בשנת 1917, בניהולו של הסולטן חוסיין כאמל, המחלקה לניהול גבולות וחופים הוקמה כתת-מחלקה של משרד האוצר המצרי, ותחתיה נוסדה משמר הגבול. בשנת 1939, משמר החופים הופרד למשרד המלחמה, לאחר מכן הוא היווה את הבסיס להקמת הצי המצרי המודרני. ב-6 ביולי 1972 נוצר פיקוד משמר הגבול ממיזוג המחלקות האחרות, והוא הועבר לצבא המצרי, והצטרף מחדש למשמר החופים ולמשמר הגבול. משמר הגבול המצרי השתתף במלחמת העולם השנייה, כולל עצירת ניסיון החבלה במסילת הרכבת מטרוח-אלכסנדריה באזור שפוקח על ידי חיילים גרמנים. החיל אף הפיל מטוס של מדינות הציר ותפסו את הטייס שלו. במלחמת ששת הימים, משמר הגבול המצרי שבה חיילים ישראלים בנמל אלכסנדריה, וכן סייע בנסיגת הכוחות המצריים מסיני באמצעות סירות דיג והשתתפות בקרב על ראס עלישי. חברים בולטים לשעבר במשמר הגבול המצרי: הנשיא מוחמד נגיב. מפקד חטיבת הגבול בשנים 1942-1943. מנהל כוח הגבול המלכותי בין השנים 1950-1952. הנשיא מוחמד אנואר אל-סאדאת. קצין בגדוד "גבול אותות" בשנים 1941-1942. שר ההסברה מוחמד עבד אל-קאדר חאתם. שירת במנהלת הגבול בין השנים 1940-1945. שר ההגנה מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי. קצין מודיעין של מינהל הגבול בשנים 1941-1945. עוזר מנהל מודיעין במינהל הגבול בשנים 1952-1954. The Sinai Insurgency Part 5; The Underground Economy - International Review, International Review, ‏18 בפברואר 2019 [Reuters, Exclusive: Militants, weapons transit Gaza tunnels despite Egyptian crackdown, ‏21 באוגוסט 2014 The Sinai Insurgency Part 5; The Underground Economy - International Review], International Review, ‏18 בפברואר 2019 قوات حرس الحدود العين الساهرة لتأمين حدود مصر حرس الحدود.. حصن يحمي مصر على طول 6 آلاف كيلو
אוסטריה (בית אוכל)

אוֹסְטֶרִיָה (באיטלקית: Osteria) היה במקור באיטליה מקום שהגיש יין ואוכל פשוט (פונדק). לאחרונה הדגש עבר לאוכל, אך התפריטים נוטים להיות קצרים, כאשר הדגש שוב הוא על התמחויות מקומיות כמו פסטה ובשר או דגים על האש, המוגשים לרוב בשולחנות משותפים. בתי האוכל אוסטריה נוטים להיות זולים, והם מתמקדים גם באירוח אחרי העבודה ובכיבודי ערב. בתי האוכל אוסטריה שונים מאוד זה מזה כיום: חלקם מגישים רק משקאות ולקוחות רשאים להביא אוכל משלהם, אחרים שמרו על קהל לקוחות בעיקר גברים, בעוד שאחרים הגיעו לסטודנטים ואנשי מקצוע צעירים. חלקם מספקים מוזיקה ובידור אחר. דומים לבתי האוכל אוסטריה הם הבוטיליריות (Bottiglierie), שם הלקוחות יכולים לקחת בקבוק או קנקן למילוי מחדש מהחבית, ו"אנוטקה" (enoteche), שמשמש לתיאור סוג מיוחד של חנות יין מקומית או אזורית שמקורה באיטליה, שבדרך כלל מתגאה במגוון ואיכות היין שלה. באמיליה-רומאניה ממוקמות שלוש מהאוסטריות האיטלקיות העתיקות ביותר: "אוסטריה דל סולה" ו"אוסטריה דל קפלו" בבולוניה, ו"אוסטריה אל ברינדיזי" בפרארה, שהוקמה בין המאות ה-14 וה-15. גן של אוסטריה טיפוסית בקסטלו רוגנזוולו, ונטו, איטליה גן של אוסטריה בג'ומגליו, בקנטון דובר האיטלקית טיצ'ינו, שווייץ אוסטריה באמנות: הציור שלקרל בלוךמשנת 1866 באוסטריה רומאית מהגלריה הלאומית של דנמרק, קופנהגן אוסטריה באמנות: אלכסנדר לוריוס (1793–1823) ציור שמן מ-1820, אוסטריה רומאית מוזיאון פורי לאמנות (בפינית: Porin taidemuseo, בשוודית: Björneborgs konstmuseum). מוזיאון פורי לאמנות הוא מוזיאון לאמנות עכשווית ומודרנית בפורי (בשוודית: Björneborg), פינלנד. טראטוריה Riley, Gillian (2007). The Oxford Companion to Italian Food. Oxford, UK: Oxford University Press. ISBN 9780198606178. OCLC 87771396. משמעות החלק הראשון של המילה, oste, היא 'פונדקאי, בעל־בית' ומקורו, כמו מקור המילה האנגלית host, במילה הצרפתית העתיקה oste, שמשמעותה 'בעל־בית, פונדקאי, מארח'. "Osteria del Sole" (באיטלקית). Bologna Welcome. נבדק ב-28 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה)
אמצע החיים (סרט)

אמצע החיים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2024 בבימוי של דני רייספלד ויריב הורוביץ, עם צחי הלוי, חן אמסלם, שלום אסייג ומורן גרוס בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הספר אין "שם" לאהבה של דודי גודר (2014) ומתאר אנשים באמצע חייהם שחווים חזרה בתשובה וחזרה בשאלה. הסרט לא היה מועמד בשום קריטריון לפרס אופיר. יוצריו טוענים כי הסיבה היא שחלק מחברי האקדמיה מתנגדים להשתתפות "קרן שומרון" בהפקת הסרט. רוב צילומי הסרט נערכו בחוות גבעות עולם בשומרון. אחינועם (חן אמסלם) היא אם לשתי בנות במשפחה חרדית שמחליטה לחזור בשאלה ולקחת את בנותיה אתה. אחותה שרי (מורן גרוס) גם כן חוזרת בשאלה, נשואה ליונתן (צחי הלוי) טייס בחברה אזרחית ואם לנעמה. אחינועם מגיעה אליה בבקשה להיות אצלה כמה ימים ולהסתדר אך שרי מסרבת לקבל אותה. אחינועם מסתובבת עם בנותיה והן ישנות ברחוב עד ששירותי הרווחה לוקחים את הבנות ממנה. אחינועם מסתובבת רעבה ברחובות עד שפוגשים אותה נסים (שלום אסייג) וחברו שמואל (יניב סוויסה), שניהם חוזרים בתשובה. הם מציעים לאחינועם להצטרף לחווה שלהם בשומרון שם הם משקמים בני נוער אבודים. אחינועם מסכימה מסתובבת ברחובות ומשכנעת בנות להצטרף אליהם. היא עצמה נשארת חילונית. היחסים בין שרי ליונתן אינם יציבים והוא בוגד בה כל הזמן עם דיילות. שרי לוקה בסרטן צוואר הרחם ומצבה מידרדר. היא משוכנעת שזה בגלל שבגדה באחותה ומשכנעת את יונתן להגיע לחווה. יונתן שמצבו הנפשי מידרדר ננזף קשות על ידי אביו (דוד גודר) שהוא טייס בכיר ומושעה זמנית מטיסות. שניהם נפגשים בחווה עם אחינועם שעדיין חילונית אך הם עוברים תהליך של חזרה בתשובה ומחליטים להשתקע בחווה. שמואל פרוד מאשתו ומאוהב באחינועם ורוצה להציע נישואים. נסים מחליט לפטר את אחינועם והיא עוברת לגור אצל יונתן ושרי בחווה. מצבה של שרי מידרדר והיא נפטרת. אחינועם מחליטה להישאר עם יונתן ולטפל בנעמה. אביו של יונתן מגיע לחווה ומתפייס אתו. נסים מורה ליונתן לסלק את אחינועם מבחינה דתית-מוסרית. יונתן נתון בדילמה האם להחליט כמצוות נסים והדת או לפי מצפונו? והוא מגיע להחלטה (ללא ספוילר). "אמצע החיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמצע החיים", באתר אידיבי אמצע החיים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קדימון לאמצע החיים, באתר יוטיוב אמצע החיים - מאחורי הקלעים, באתר יוטיוב דוד גודר על אמצע החיים, באתר יוטיוב קטע מהסרט, באתר יוטיוב הבאזז:אמצע החיים, באתר יוטיוב https://www.youtube.com/watch?v=o3pr8kWnPVY&t=260s,דודי גודר על הסרט טענה לחרם מצד אנשי האקדמיה - מעריב, 13/8/23
סקילנדיס

סקילנדיס או קינדזיאוקס (בליטאית: Skilandis או Kindziukas) היא נקניק ליטאי בשל העשוי מבשר, שומן, מלח, פלפל ושום. הבשר הטחון נדחס באופן מסורתי לתוך קיבת חזיר או לתוך שלפוחית השתן, אך כיום עשוי להיות ממולא גם לתוך דברים אחרים. הנקניק מיובש ומעושן קר. תחילתה של סקילנדיס לפחות במאה ה-16. המילה סקילנדיס עצמה מוזכרת במסמכים ממקומות שונים ברחבי הדוכסות הגדולה של ליטא כבר במאות ה-18-16. המונח Lietuviškas skilandis מוגן כהתמחות מסורתית מובטחת. במקור הוצע המונח Skilandis, אך בעקבות הליך התנגדות לאומי, שונה השם ל-Lietuviškas skilandis. מדיה וקבצים בנושא סקילנדיס בוויקישיתוף צ'ירטה זאומאגן רשימת נקניקיות רשימת מזונות מעושנים האגיס Juozas Kudirka (1991). The Lithuanians: an ethnic portrait. Lithuanian Folk Culture Centre. p. 29. נבדק ב-10 בפברואר 2012. {{cite book}}: (עזרה) Wedliny Domowe: Kindziuk "Art of Taste > Lithuania > Skilandis". Slow Food Foundation. נבדק ב-22 בפברואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Lithuanian cuisine". www.2015expo.lt. נבדק ב-17 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Commission Regulation (EU) No 29/2010 of 14 January 2010". Official Journal of the European Union. 14 בינואר 2010. נבדק ב-9 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Commission Implementing Regulation (EU) 2016/657 of 27 April 2016 entering a name in the register of traditional specialities guaranteed (Lietuviškas skilandis (TSG))". European Union. נבדק ב-27 באפריל 2016. {{cite web}}: (עזרה)