laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון ונטימיליה

ג'ון ונטימיליה (באנגלית: John Ventimiglia; נולד ב-17 ביולי 1963) הוא שחקן אמריקאי אשר התפרסם בעיקר בזכות תפקידו כארטי באקו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס". ונטימיליה נולד בקווינס, ניו יורק, וגדל בטינק, ניו ג'רזי. בנוסף למשחקו בסופרנוס שיחק ונטימיליה במספר סרטי קולנוע בתפקידים משניים, ובמספר הופעות אורח בסדרות טלוויזיה כולל חוק וסדר ו-NYPD Blue. ב-1997 שיחק בסרט "ניאגרה, ניאגרה" ובסרט "מתחת לגשר" לצדה של מליסה לאו. ב-1998 שיחק בסרט הטלוויזיה "מלך העולם" של רשת ABC על פי ספרו של דייוויד רמניק אותו המתאגרף מוחמד עלי. בשנת 1999 שיחק בתפקיד קטן בסרט הדרמה "הבן של ישו" על פי ספרו של דניס ג'ונסון. בשנת 2012 שיחק במותחן הפשע של הישראלי אריאל ורומן, "אייסמן" לצד מייקל שאנון. בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה גזלייט. מדיה וקבצים בנושא ג'ון ונטימיליה בוויקישיתוף ג'ון ונטימיליה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון ונטימיליה, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון ונטימיליה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ון ונטימיליה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון ונטימיליה, באתר Discogs (באנגלית) ג'ון ונטימיליה, באתר HBO ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איקוולאונה

איקוולאונה או איקובלאונה (בלטינית: Icovellauna, מקלטית: "מים") היא אלה שפולחנה היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו) ובמערבה של גרמניה. מקדשים לאלה זו הוקמו במץ ובננסי (שניהם בצרפת), ומקדש נוסף התגלה בטריר (בגרמניה). המקדש שהתגלה במץ (בשנת 1879, על ידי האב מולר) היה מקדש מתומן ובמרכזו בריכה. גרם מדרגות שהקיף את מבנה המקדש ואת הבריכה, הוביל לתוך הבריכה ואיפשר למאמינים להניח בה מנחות ולשאוב ממימיה המקודשים. צורת המקדש, וכן פסלונים של האל מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית, מעידים כי מדובר במקדש מרפא, וכי איקוולאונה הייתה אלת מרפא. Miranda Green, Symbol and Image in Celtic Religious Art,Routledge, 1992 Roy A. Adkins, Handbook to life in ancient Rome, Oxford University Press US, 1998 איקוולאונה באתר celtnet
מימי רץ-ויזנברג

מימי רץ-ויזנברג (נולדה ב-1952) היא מנהלת אמנותית וכוריאוגרפית של קבוצת מחול הנושאת את שמה. רץ-ויזנברג היא בוגרת המרכז לאומנויות ”Davis Center For Performing Art” שבניו יורק, והיא השתלמה ב-"Nikolais/LouisDance Theatre Lab". יצירותיה הוצגו בפסטיבלים בעולם, למשל יצירתה "קולות" שהוצגה בפריז במופע מיוחד לרגל יום העצמאות ה-60 למדינת ישראל. היא קיבלה מענקים שונים לעסוק בכוריאוגרפיה ממשרד החינוך, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ועוד. בנוסף, יצרה כוריאוגרפיה לתיאטרון - למשל להצגת "סיפורי הרכבת" של שלום עליכם בבימויו של רמי דנון, ולהצגת "חמור ליל קיץ" בבימויו של שמואל וילוז'ני. בנוסף עיבדה את "השחף" מאת צ'כוב לתיאטרון תנועה. רץ-ויזנברג מלמדת כוריאוגרפיה ואלתור לרקדנים ושחקנים בבית הספר לאומנויות הבמה במכללת סמינר הקיבוצים בתל אביב. נשואה למלחין מנחם ויזנברג. קולות רגעים גנובים משא אשה ביצים איזון עדין כחומר ביד היוצר אשה אודות עצמה האתר של קבוצת המחול ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנהרד שלינק

פרופסור ברנהרד שלינק (בגרמנית: Bernhard Schlink; נולד בבילפלד שבגרמניה ב-6 ביולי 1944) הוא סופר, היסטוריון, משפטן ושופט גרמני, המתגורר בברלין. שלינק למד משפטים באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטה החופשית של ברלין. הוא מכהן משנת 1988 כשופט בבית המשפט החוקתי של נורדריין-וסטפאליה ומשנת 2006 כפרופסור למשפט ציבורי ופילוסופיה של המשפט באוניברסיטת הומבולדט בברלין. הוא מחלק את זמנו בין ברלין לניו יורק. ספרו המפורסם ביותר, "נער קריאה", תורגם ליותר מ-50 שפות ועובד בשנת 2008 לסרט קולנוע בכיכובה של קייט וינסלט, שזכתה בפרס אוסקר על משחקה בו. (עם ולטר פופ), זלב: חוק(ר) פרטי (1987), תרגמה קטיה מנור, הקיבוץ המאוחד, 2008 (בסדרת "הבלש זלב" פורסמו שני ספרים נוספים שטרם יצאו לאור בעברית: ההונאה של זלב ומותו של זלב). נער קריאה (1995), תרגמה רוני לוביאניקר, זמורה ביתן, 1998 אהבות מוברחות (2000), תרגמה רוני לוביאניקר, זמורה ביתן, 2001 הדרך הביתה (2006), תרגמה חנה לבנת, זמורה ביתן, 2009. סוף שבוע אחד (2008), תרגמה חנה לבנת, הוצאת מחברות לספרות, 2010. שקרים של קיץ (2010), תרגמה חנה לבנת, הוצאת מחברות לספרות, 2013. אתר האינטרנט הרשמי של ברנהרד שלינק (בגרמנית) ברנהרד שלינק, ברשת החברתית Goodreads ברנהארד שלינק, פתיחת ספרו "הדרך הביתה", באתר הארץ, 8 באפריל 2009 שירי לב-ארי, לא מפסיק ללמוד מההיסטוריה, באתר ynet, 24 באפריל 2009 מיה סלע, עכבר העיר אונליין, ברנהארד שלינק ממשיך לחטט בעבר הגרמני, באתר הארץ, 11 בפברואר 2010 יובל אלבשן, "סוף שבוע אחד" מאת ברנהארד שלינק, הגדירו: לוחם חירות, באתר הארץ, 28 באפריל 2010 יניב מגל, ‏הסופר ברנהראד שלינק: "העול של גרמניה נעשה קל יותר מדור לדור", באתר גלובס, 16 ביולי 2013 ברנהרד שלינק (1944-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבחן וכסלר

האם התכוונתם ל... מבחן אינטליגנציה וכסלר למבוגרים מבחן אינטליגנציה וכסלר לילדים מבחן אינטליגנציה וכסלר לילדי גן
מוזיקת ליווי

מוזיקת ליווי (באנגלית: Incidental music) היא מוזיקה המלווה מחזה, תוכנית טלוויזיה, תוכנית רדיו, משחק וידאו, או כל אירוע שמרכז העניין בו אינו המוזיקה. המושג בדרך כלל לא מתייחס למוזיקה המלווה סרטים, הנקראת פסקול. מוזיקת ליווי משמשת להוספת אווירה לאירועים המתרחשים בעלילה. לדוגמה, מוזיקת ליווי יכולה לבוא ברגעים דרמטיים בעלילה, להוסיף נופך, או להצביע על סכנה מתקרבת, או שהיא יכולה לבוא בין או בסוף המערכות במחזה. ידוע שכבר בימי היוונים נוגנה מוזיקה בעת העלאת מחזות. בין היצירות המפורסמות, אפשר למצוא את אגמונט שכתב לודוויג ואן בטהובן, Rosamunde שכתב פרנץ שוברט, מוזיקה לחלום ליל קיץ של שייקספיר מאת פליקס מנדלסון-ברתולדי, מוזיקה ל-L'Arlésienne של אלפונס דודה מאת ז'ורז' ביזה ופר גינט של הנריק איבסן מאת אדוורד גריג. יצירות שזכו להצלחה רבה, כמו המצוינת לעיל, מנוגנות היום לרוב מחוץ לקונטקסט של המחזה. מדיה וקבצים בנושא מוזיקת ליווי בוויקישיתוף מוזיקת ליווי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוזיקה לדרמה, דף שער בספרייה הלאומית
סבסטיאן ויירה

דייגו סבסטיאן ויירה גלאין (בספרדית: Diego Sebastián Viera Galaín נולד ב-7 במרץ 1983 בפלורידה שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אתלטיקו ג'וניור ברנקייה הקולומביאנית. ויירה החל את הקריירה שלו בנסיונל האורוגוואית שם שיחק 58 משחקים ולאחר שנתיים במועדון עבר לויאריאל הספרדית ושיחק במדיה 75 משחקים. לאחר שהגיע דייגו לופז לקבוצה הוא הפך לשוער הראשון, וויירה ירד לספסל. בתום עונתו הרביעית בקבוצה עבר ללאריסה מליגת העל היוונית ובסיום העונה עבר לקבוצת ג'וניור הקולומביאנית. לזכותו של ויירה 15 הופעות בנבחרת אורוגוואי. סבסטיאן ויירה, באתר Transfermarkt סבסטיאן ויירה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) סבסטיאן ויירה, באתר Soccerway סבסטיאן ויירה, באתר BDFutbol סבסטיאן ויירה, באתר WorldFootball.net סבסטיאן ויירה, באתר National Football Teams סבסטיאן ויירה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא אורוגוואי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נער קריאה

נער קריאה (בגרמנית: Der Vorleser) הוא רומן מאת הסופר הגרמני ברנהרד שלינק, שראה אור בשנת 1995. הספר זכה בפרסים ספרותיים רבים, תורגם ליותר מ-50 שפות, והיה לספר הגרמני הראשון שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הספר תורגם לעברית על ידי רוני לוביאניקר ויצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן ב-1998. במוקד הספר רומן בין חנה, אישה צעירה שעובדת ככרטיסנית בחשמלית, לבין מיכאל, נער צעיר ממשפחה אינטלקטואלית. האנה מטפלת במיכאל בחוליו, ולאחר שהוא מבריא ממחלתו שולחת אותו אימו להודות לאישה שעזרה לו. רומן מתפתח בין השניים, ובמהלכו מבקשת חנה ממיכאל להקריא לה ספרים שונים בעת המפגשים ביניהם. לאחר זמן מה מתאכזב הנער לגלות, שהאישה עזבה בפתאומיות את הדירה שבה גרה, מבלי לומר לו דבר. מאוחר יותר, בהיותו סטודנט למשפטים, הוא מגלה באקראי שהנאהבת שלו הייתה שומרת בשרות האס אס והוצבה במחנה ריכוז לא רחוק מאושוויץ, וכי היא עומדת למשפט על פשעים נגד האנושות. במהלך העדויות בבית המשפט, נחשפים פרטים מפתיעים על התנהגותה של האנה במהלך שירותה המזכירים את התנהגותה כלפי מיכאל, כגון הגנה על אסירות חלשות, הקראת סיפורים על ידי האסירות שהוכנסו לחדרה, ולאחר מכן שילוחן אל מותן, בהליך של סלקציה שביצעה בעצמה. במהלך המשפט מבין מיכאל שחנה היא למעשה אנאלפביתית, ומגבלה זו היא המניע למעשים רבים בחייה, וכי בושתה מהיותה אנאלפביתית וניסיונה להסתיר זאת, מובילים אותה לקבל על עצמה במודע אשמה בלעדית על מעשי רצח שביצעו גם השומרות האחרות, וכתוצאה מכך נפסק לה עונש מאסר עולם. כעשר שנים לאחר המשפט מחליט מיכאל לשלוח לה סיפורים מוקלטים. חנה לומדת לראשונה בחייה לקרוא ואף לכתוב באמצעות הסיפורים המוקלטים. היא שואלת ספרים מספריית בית הסוהר ולומדת קריאה תוך האזנה להקראתו של מיכאל. בסופו של דבר היא גם שולחת אליו מכתבים, אך לא זוכה למענה. מיכאל ממשיך לשלוח הקלטות ובזה מתמצה הקשר ביניהם. במשך שנות ריצוי עונשה של חנה, נישא מיכאל ונולדת לו בת. אך נישואים אלו אינם מחזיקים מעמד ובני הזוג מתגרשים. כעבור 18 שנה, לקראת סיום תקופת מאסרה, מבקר מיכאל את חנה בכלא. לאכזבתו הוא פוגש אישה מבוגרת שנראית לו זקנה. לקראת שחרורה, מבקשת מנהלת בית הכלא ממיכאל לדאוג לחנה, והוא נעתר לכך. אלא שבבוקר יום שחרורה מתאבדת חנה בתלייה. מיכאל, שהגיע כדי לקחתה לדירה שהכין לה, שומע ממנהלת בית הסוהר שהיא עסקה בקריאת ספרים רבים של ניצולי שואה בולטים, כמו אלי ויזל, פרימו לוי, תדיאוש בורובסקי. למיכאל לא נותר אלא לממש את צוואתה, שבה ציוותה את כספה לבתה של ניצולת השואה ששרדה, מה שמוביל למפגש בין מיכאל לבין הבת הניצולה. בשנת 2008 עובד הספר לסרט ההוליוודי "נער קריאה" בכיכובם של רייף פיינס וקייט וינסלט. נער קריאה, באתר OCLC (באנגלית)
סקיפ ג'יימס

נחמיה קרטיס "סקיפ" ג'יימס (אנגלית: Nehemiah Curtis "Skip" James‏; 9 ביוני 1902 - 3 באוקטובר 1969) היה מוזיקאי, גיטריסט ופסנתרן אמריקאי. נחמיה ג'יימס נולד בבטוניה, מיסיסיפי. לצד רוברט ג'ונסון היה מהמוזיקאים המשפיעים ביותר בסגנון הדלתא בלוז. סקיפ ג'יימס בלט בקול הטנור שלו ובסגנון הנגינה הייחודי שלו. כמו נגני בסגנון "בטוניה" אחרים לרבות ג'ימי דאק הולמס הוא למד ניגון בסגנון זה אצל הנרי סטאקי. בשנת 1931 השתתף סקיפ באודישן שנערך בעיירה ג'קסון מיסיסיפי. האודישן נערך בחנות מוזיקה המקומית, ומטרתו הייתה לאתר זמרים ונגנים מקומיים. משנתגלה כישרונו נשלח סקיפ לאולפני חברת פאראמונט בעיר גרפטון (אנ') שבוויסקונסין. באותה תקופה אולפני ההקלטות שכנו במפעלי רהיטים, ומרבית יצרני התקליטים היו בעצם יצרני רהיטים. הסיבה לכך הייתה שהגראמופון שהיה מכשיר להשמעת מוזיקה היה גם רהיט. מחזור השירים שהקליט סקיפ ג'יימס בולט בייחודו המוזיקלי גם בשל סגנונו של סקיפ ג'יימס, וגם בשל העובדה שהאוסף הוא מהביטויים הייחודיים של מוזיקת הבלוז. בין השירים שהקליט היו I'm So Glad,Devil Got My Woman ו Special Rider Blues. רוב השירים סקיפ ג'יימס לווה את עצמו בגיטרה לאחר מכן הקליט מחזור נוסף כאשר בו הוא מנגן בפסנתר. מעט מאוד עותקים של התקליט הופצו. השפל הגדול שפקד את ארצות הברית הפך את התקליט למצרך נחוץ פחות עוד יותר, מה שגרם לחברת פאראמונט לגנוז את הפצת התקליט. מאוכזב מכך שתקליטו נגנז ומכך שהקריירה המוזיקלית שלו נקטעה נטש ג'יימס את המוזיקה וחזר לדת. הוא הפך, בעקבות אביו לאיש דת בפטיסטי. את השנים הבאות בלה בחברת אביו, בטקסס ורק בשנות הארבעים המאוחרות חזר לביתו בבטוניה שבמיסיסיפי שם שקע בחייו ולמעשה אבד מהעולם המוזיקלי. ב-1964 אספן בלוז בשם ג'ון פאהי גילה את סקיפ ג'יימס ולקח אותו לפסטיבל הפולק של ניופורט. לרבים גילויו מחדש של סקיפ ג'יימס היה התגשמות חלום. באותו שנה חולצו מהעבר גם סן האוס ומיסיסיפי ג'ון הארט. גילויים המחודש נתן תנופה מחודשת למוזיקת הבלוז. בשנים שלאחר מכן סקיפ ג'יימס וזמרים אחרים הקליטו מספר תקליטים. בשנים אלה הקליט סקיפ ג'יימס גרסאות מחודשות לחלק משיריו הישנים (לדוגמה- Cherry Ball Blues, Hard Time Killing Floor Blues), ביצועים לשירי בלוז מפורסמים כגון Catfish Blues, וכן מספר שירים חדשים, כשהבולטים מביניהם הם Crow Jane ו-Center Blues, שנכתב על תקופת שהותו בבית חולים בוושינגטון. בהקלטות מתקופה זו ניכרת הידרדרות ביכולת הטכנית בנגינה של ג'יימס. ג'יימס חלה במחלת הסרטן וזה היה אחד ממחזורי ההקלטות האחרונים שלו. מדיה וקבצים בנושא סקיפ ג'יימס בוויקישיתוף סקיפ ג'יימס, ברשת החברתית פייסבוק סקיפ ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סקיפ ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סקיפ ג'יימס, באתר MusicBrainz (באנגלית) סקיפ ג'יימס, באתר Discogs (באנגלית) סקיפ ג'יימס, באתר Songkick (באנגלית) סקיפ ג'יימס, באתר Genius סקיפ ג'יימס, באתר SecondHandSongs סקיפ ג'יימס, באתר בנדקמפ סקיפ ג'יימס, באתר בילבורד (באנגלית) "Hard Time Killin' Floor Blues", סרטון באתר יוטיוב "Cherry Ball Blues", סרטון באתר יוטיוב "Cypress Grove Blues", סרטון באתר יוטיוב "22-20 Blues", סרטון באתר יוטיוב "Yola My Blues Away", סרטון באתר יוטיוב Year Of the Blues Radio Series אוסף תוכניות רדיו מוקלטות בנושא מוזיקת הבלוז, הפרק ה-9 מוקדש לתחיית הבלוז בשנות השישים ביוגרפיה ערן סבאג, ‏"חיים של אחרים" על סקיפ ג'יימס, באתר iCast‏, 16 במרץ 2010 ערן סבאג, "חיים של אחרים" על סקיפ ג'יימס‏, 9 ביוני 2014 סקיפ ג'יימס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חטיפה (כדורסל)

בכדורסל מתרחשת חטיפה כאשר שחקן הגנה גורם בפעולתו, באופן חוקי, למעבר הכדור לקבוצתו שלו. חטיפה תיזקף לזכות שחקן ההגנה כאשר גרם לאיבוד הכדור באמצעות הדיפת הכדור אל עבר שחקן מקבוצתו, או כאשר לקח את הכדור בעצמו והשתלט עליו. חטיפה יכולה להתבצע בעת מסירה בין שחקני ההתקפה, או בעת כדרור של שחקן התקפה. אם החוטף ביצע עבירה בעת החטיפה, תישרק לחובתו עבירה והחטיפה תיחשב כלא הייתה. בכל התקפה בה נרשמת חטיפה לזכות שחקן הגנה, יירשם במקביל איבוד כדור לחובת שחקן ההתקפה שגרם לאיבוד הכדור. במקרים בהם נחטף הכדור בעת ניסיון זריקה של שחקן ההתקפה, תירשם לזכות השחקן המגן חסימה, ולא חטיפה. חטיפת כדור בדרך כלל דורשת דריכות גבוהה, זריזות ויכולת תגובה מהירה. היתרון המשמעותי שבחטיפות כדור הוא ההתקפות המתפרצות שהן מייצרות פעמים רבות. עם זאת, ניסיונות חטיפה יכולים גם לפגוע בהגנת הקבוצה, והם סוג של הימור, מאחר שניסיון חטיפה כושל עלול להוציא את שחקן ההגנה מעמדת הגנה יציבה ובכך לפנות את שחקן ההתקפה לזריקה פנויה או חדירה לסל. ליגת ה-NBA וליגת ה-ABA החלו לתעד חטיפות רק החל מעונת 1973/1974. שיאן החטיפות ב-NBA הוא ג'ון סטוקטון, שרשם לאורך הקריירה 3,265 חטיפות בסך הכול, כולם במדי יוטה ג'אז. ממוצע החטיפות למשחק הגבוה ביותר שייך לקלע אלווין רוברטסון, שחטף 2.71 פעמים בממוצע למשחק לאורך הקריירה. לרוב, שחקנים נמוכים מעמדות הרכז והקלע מצטיינים בחטיפות בזכות זריזותם, אך גם שחקנים בעמדות אחרות עשויים להצטיין כחוטפים. לאורך השנים הובילו את טבלת החוטפים העונתית של ה-NBA מספר שחקנים בעמדות הפורוורד, דוגמת ריק בארי (1975), סקוטי פיפן (1995), ג'רלד וולאס (2006) וקוואי לאונרד (2015). הסנטר האקים אולאג'ואן, שחטף לאורך הקריירה 2,162 פעמים, מדורג במקום השמיני בטבלת החוטפים ב-NBA, והפאוור פורוורד קארל מלון (2,085) מדורג עשירי. שני שחקני NBA בלבד תועדו כשחטפו 11 פעמים במשחק בודד - לארי קינון (26 בדצמבר 1976) וקנדל גיל (3 באפריל 1999). רישום חטיפות ב-NBA החל בעונת 1973/1974. הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2020/2021. השחקנים הפעילים מודגשים. מדריך הסטטיסטיקות של פיב"א, באתר הרשמי של הארגון מדריך הסטטיסטיקות של ליגת המכללות האמריקאית טבלת המובילים בממוצע חטיפות למשחק ב-NBA, באתר basketball-reference.com מובילי טבלת החטיפות לאורך הקריירה ב-NBA, באתר basketball-reference.com מובילי טבלת החטיפות בעונה אחת ב-NBA, באתר basketball-reference.com
פרקדו

פרקדו (בלעז: PercaDu) הוא צמד נגני כלי הקשה ישראלי. הצמד נוסד ב-1996 על ידי תומר יריב ועדי מורג, וזכה מאז להצלחה הן בישראל והן ברחבי העולם. הצמד זכה בפרסים רבים בתחרויות מוזיקה בינלאומיות רבות, הופיע בפסטיבלים שונים בארץ ובעולם (בין השאר בפסטיבל ישראל) ואף הלחין ומבצע את המוזיקה במחזה של תיאטרון בית ליסין. הצמד מופיע בקונצרטים רבים בישראל ובעולם, הן באופן עצמאי והן בשיתוף פעולה עם תזמורות נחשבות. הנגנים תומר יריב ועדי מורג נפגשו בשנת 1996 בסדנת המוזיקה של אלון בור, נגן כלי ההקשה הראשון של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בהנחייתו של בור הקימו את צמד פרקדו, ששמו נגזר מהמילים "Percussion" (הקשה) ו-"Duo" (צמד). כבר בתחילת דרכו זכה הצמד להערכה רבה בארץ ובעולם. זכייה במקום הראשון בתחרות הבינלאומית הנחשבת של Percussive Arts Society בארצות הברית הביאה לפרסום הצמד בעולם ופתחה בפניו דלתות רבות. יריב ומורג התקבלו ללימודים בכיתת הסולנים היוקרתית של האקדמיה המלכותית בקופנהגן, אותם סיימו השניים בשנת 2002. בהמשך הדרך זכה הצמד בפרסים רבים נוספים בישראל ובעולם, כגון פרס השופטים ופרס חביבי הקהל בתחרות הבינ"ל לכלי הקשה בלוקסמבורג, פרס תחרות המוזיקה הקאמרית של האקדמיה למוזיקה של תל אביב ופרס הצטיינות של שר החינוך והתרבות. בשנת 2001 הצמד אומץ על ידי המרכז למוזיקה ירושלים והופק לראשונה תקליטור של יצירותיו. הצמד מופיע ברחבי הארץ והעולם, הן בקונצרטים עצמאיים והן באירועים שונים. הצמד השתתף מספר פעמים בפסטיבל ישראל. בנוסף להופעותיו הרגילות, הצמד מופיע יחד עם תזמורות שונות ברחבי העולם. בשנת 2006 הצמד הוזמן על ידי המנצח זובין מהטה להופיע כסולנים בקונצרט של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ביצירה שהוזמנה במיוחד עבורם אצל המלחין אבנר דורמן. בעקבות שיתוף פעולה זה הוזמן הצמד להופיע בשנת 2007 בקונצרט דומה יחד עם תזמורת פסטיבל וורביה ובמרץ 2009 יחד עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בקונצרט דומה בניצוחו של זובין מהטה בקרנגי הול. הצמד הלחין את המוזיקה למחזה "אקווה" של תיאטרון בית ליסין, ומבצע אותה במהלך ההצגה על הבמה. שיתוף פעול זה הקנה לצמד את המועמדות לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2008 בקטגוריית מלחין השנה. הצמד מעביר כיתת אמן למוזיקה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. צמד פרקדו מנגן על למעלה מ-50 כלי הקשה שונים, ובפרט במרימבות שנבנו במיוחד בשבילם, מערכות תופים, דרבוקות וכלי הקשה מסורתיים מתרבויות שונות ברחבי העולם. במהלך ההופעות עובר הצמד בין הכלים השונים, לעיתים אף במהלך הנגינה של אותה היצירה. הרפרטואר של הצמד כולל יצירות קלאסיות שעובדו למרימבה ולכלי הקשה, וכן יצירות עכשוויות שנכתבו במיוחד לכלים אלו. חלק מהיצירות שמבצע הצמד נכתבו במיוחד בשבילו ובשיתוף עמו. יריב ומורג אף כתבו מספר יצירות בעצמם ועיבדו יצירות קלאסיות לנגינה בכלי הקשה. פרקדו - אתר הבית(הקישור אינו פעיל) פרקדו, באתר "הבמה" נעם בן זאב, פרקדו: מערכת יחסים עם תוף מרים, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2009 פרקדו, אתר התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק מרב יודילוביץ', מחווה ממאסטרו מהטה, באתר ynet, 11 במרץ 2009 מועמדים לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2008, אתר פרס התיאטרון הישראלי
מחוזות פולין

מחוזות פולין (בפולנית: Powiat; צורת הריבוי: powiaty) היא החלוקה האדמיניסטרטיבית השנייה בגודלה (אחרי הפרובינציות, ומעל הגמינה) בפולין כיום. ב-16 הפרובינציות של פולין יש כיום (נכון ל-2008) 379 מחוזות, כולל 65 ערים שאינן נכללות במחוז כלשהו, אלא בעלות שלטון עצמאי. החלוקה למחוזות מקורה עוד מימי האיחוד הפולני-ליטאי במאה ה-16 ואף קודם לכן. עם חלוקת פולין בסוף המאה ה-18, בכל אחד מחלקיה של המדינה החילו צורת השלטון הנהוגה במדינה שהוא סופח אליה, כך שבחלקיה הגרמניים של המדינה נהגה שיטת הקרייס, ובחלקיה הרוסיים של המדינה - האוזד. עם כינונה מחדש של הרפובליקה הפולנית השנייה חודשה שיטה זו, עד שנת 1975, אז בוטלו המחוזות, לטובת 49 פרובינציות קטנות. לאחר הקמת הרפובליקה הפולנית השלישית, הוקמו מחדש המחוזות, ב-1 בינואר 1999. שם המחוז נקבע בדרך כלל על פי שם בירת המחוז (לפעמים למחוז יש יותר מבירה אחת, ואז שם המחוז מורכב משמות שתיהן), או על שם של רכס הרים וכדומה שבשטח המחוז. סמכויות המחוז מוגבלות יחסית, ומתמקדות בעיקר בניהול בתי הספר העל-יסודיים, תחזוקת חלק מן הכבישים, מערכת הבריאות, היתרי בנייה ורישוי כלי רכב. המחוז מנוהל על ידי מועצה נבחרת, שבראשה עומד מנהל (starostwo powiatowe, מילולית: זקן המחוז). בערים ראש העיר ומועצת העיר הם גם ראשי המחוז. לעיתים, מושב מועצת המחוז נמצא מחוץ לשטח המחוז. למשל, במחוז פוזנן, מושב המחוז הוא בעיר פוזנן, אף שהעיר עצמה היא במחוז נפרד ממחוז פוזנן עצמו, מחוז פולין הגדולה. לכל מחוז בפולין יש סמל רשמי ייחודי משלו. עיט חד-ראשי בצבע לבן על רקע אדום עם שימוש בזהב. סמל טיפוסי של מחוזות בפולין קטן ופולין גדול עיט חד-ראשי בצבע צהוב על רקע תכלת. סמל טיפוסי של מחוזות בשלזיה ואופולה עיט חד-ראשי בצבע שחור על רקע צהוב, לצד מחצית מכוסה במשבצות אדומות-לבנות. סמל טיפוסי של מחוזות בשלזיה תחתית דרקון בצבע אדום עומד על גלי הים על רקע לבן. סמל טיפוסי של מחוזות בפומרניה ופומרניה המערבית עיט דו-ראשי בצבע אדום-שחור על רקע צהוב. סמל טיפוסי של מחוזות בקויאוויה-פומרניה חיית בר בצבע לבן על רקע אדום. סמל טיפוסי של מחוזות בלובלין. השימוש בצבע הירוק, המייצג את היערות של מזרח פולין, אופייני גם לפודלסיה צלב פטריארכלי בצבע צהוב על רקע כחול. סמל טיפוסי של מחוזות בשוויינטוקז'יסקיה מדיה וקבצים בנושא מחוזות פולין בוויקישיתוף Baza Demografia: Stan ludności 2014, Ludność stan w dniu 30 VI, Ludność według płci, wieku, województw i powiatów, małopolskie
פלורה טאלין

מועדון הכדורגל פלורה (באנגלית: MTÜ JK FC Flora; ידוע בשם פלורה טאלין) הוא מועדון כדורגל אסטוני שנוסד בשנת 1990. פלורה היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר באליפות ליגת העל האסטונית. לאורך השנים היא תרמה שחקנים רבים לנבחרת הלאומית, ואף גידלה במחלקת הנוער המוצלחת שלה שחקנים רבים בעלי קריירה מוצלחת מחוץ לאסטוניה. שחקנים אלה כוללים את מארט פום, אנדרס אופר, רייו פירוג'ה ורגנר קלאבן. המועדון אף פיתח שחקנים שהמשיכו והביאו הצלחות גם למועדונים אסטונים אחרים. המועדון נוסד בשנת 1990. בעונתו הראשונה הוא שיחק בליגה השנייה של אליפות הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה. במועדון שיחקו אז בעיקר שחקני טלינה לוביד לשעבר. ב-1994, פלורה זכתה באליפות ליגת העל האסטונית הראשונה שלה תחת נסיבות שנויות במחלוקת, כאשר התאחדות הכדורגל האסטונית החליטה לפסול את המוליכה טבלטה טאלין בשל האשמות על קביעת המשחק, שמעולם לא הוכחו. התואר הוכרע במשחק פליי-אוף על האליפות, לאחר שנורמה טאלין ופלורה סיימו עם אותו מספר נקודות. עם זאת, כמחאה על פסילתה של טבלטה, נורמה החליטה להעלות למגרש את שחקני הנוער שלה, והפסידה את המשחק 2:5. פלורה שמרה על תואר האליפות גם בעונה שלאחר מכן. בקיץ של 1998, פלורה, שזכתה בעונה שלפניו באליפות השלישית שלה, הפתיעה כאשר ניצחה את מילאן, קבוצה מרובת שחקנים עולים בכדורגל האירופי. בסיום עונת 1999 היא סיימה במקום השלישי בלבד בליגה האסטונית, הנמוך ביותר שלה. בשנת 2001 היא חנכה את אצטדיונה החדש, א. לה קוק ארנה, ולאחר מכן זכתה בשלוש אליפויות רצופות עד עונת 2003. מאז הקבוצה לא זכתה באליפות, וב-2005 סיימה במקום הרביעי, הנמוך שלה אי פעם, אם כי היא המשיכה לגדל שחקנים מוכשרים, שזכו בתואר השחקן המצטיין של הליגה האסטונית. בעונת 2005/2006 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה הפסידה לקבוצת אסביירג מדנמרק והודחה מהטורניר. הקבוצה שיחקה בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה הפסידה לקבוצת יורגודן משוודיה והודחה מהטורניר. בעונת 2013/2014 הקבוצה שיחקה במוקדמות הליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה הפסידה לקבוצת קוקסי מאלבניה והודחה מהטורניר. היא זכתה באליפות אסטוניה בעונת 2017 (ה-11 במספר) ובעקבות כך קיבלה את הזכות להשתתף בעונת 2018/19 בליגת האלופות והוגרלה במוקדמות נגד הפועל באר שבע לה הובסה ונוצחה בסיכום שני המשחקים 7:2 והודחה. היריבות העיקריות של פלורה הן לבדיה טאלין ו-TVMK טאלין, כל שלוש הקבוצות מהעיר האסטונית הגדולה טאלין. האצטדיון הביתי של פלורה הוא א. לה קוק ארנה שנפתח ב-2001 עם 9,300 מושבים והורחב בהדרגה כך שב-2018 יש בו כ-15,000 מושבים. מתחם האצטדיון מכיל מגרשי אימונים רבים עם דשא טבעי אך גם דשא סינתטי, כולל מגרש אימונים מקורה. נכון לדצמבר 2008.‏ שחקנים מודגשים עדיין משחקים בפלורה טאלין. ליגת העל האסטונית (15): 1993/94, 1994/95, 1997/98, 1998, 2001, 2002, 2003, 2010, 2011, 2015, 2017, 2019, 2020, 2022, 2023 הגביע האסטוני (7): 1994/95, 1997/98, 2007/08, 2008/09, 2010/11, 2012/13, 2015/16 הסופר קאפ האסטוני (9): 1998, 2002, 2003, 2004, 2009, 2010, 2012, 2014, 2016 מדיה וקבצים בנושא פלורה טאלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלורה טאלין פלורה טאלין, ברשת החברתית פייסבוק פלורה טאלין, ברשת החברתית אינסטגרם פלורה טאלין, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu fcflora.ee, "A. Le Coq Arena" Kõik FC FLORA mängijad - FC Flora