שלמה נקדימון

שלמה נקדימון (קָאמינקר; נולד ב-29 ביולי 1936) הוא עיתונאי ישראלי ופרשן פוליטי, חוקר תולדות היישוב והמדינה. פרסם ספרים ובהם מחקרים מקיפים על אירועים ופרשיות בתולדות היישוב והמדינה. שימש יועץ תקשורת של ראש הממשלה מנחם בגין. חתן פרס ישראל בתחום תקשורת ותקשורת חזותית לשנת ה'תשפ"ד (2024). נולד בחיפה בשנת 1936 ובגיל צעיר עבר לתל אביב. אביו, יצחק אשר קאמינקר, היה חלוץ שעלה ארצה מגליציה המזרחית. בארץ ישראל נמנה עם מייסדי פועלי אגודת ישראל, ונשא פנקס חבר מס' 1. על שמו נקרא משעול בפתח תקווה. בשירותו הצבאי בפרקליטות הצבאית, היה דובר לא רשמי של בתי הדין הצבאיים. עם שחרורו מהצבא, החל לכתוב ב"רימון", שבועון שהקים השב"כ, בניסיון לפגוע ב"העולם הזה". לאחר מכן, עבר לעיתון "חרות", וב-1965, עם סגירת "חרות" עבל ל"ידיעות אחרונות", ככתב לענייני ההסתדרות, וזמן קצר אחר כך, ככתב ופרשן פוליטי. נקדימון התמחה בעריכת תחקירים על הנעשה בזירה הפוליטית והמפלגתית ובדרכי קבלת ההחלטות בממשל, והוא חתום על עשרות סקופים וראיונות בלעדיים. סקופים כמו, חשיפת מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית שלהבת פריאר[דרושה הבהרה], פרסום הפרוטוקולים הסודיים של הדחת לוי אשכול מכהונתו כשר הביטחון, פרשת סיוע ישראל לכורדים, תהליך קבלת ההחלטות לפני מלחמת יום הכיפורים, ספור התאבדותו של השר אברהם עופר, וראיון עם מפתח פצצת הגרעין העיראקי, חיידיד חמזה, בארצות הברית. בימי "פרשת לבון", חדר נקדימון בהיחבא לאולם תיאטרון אהל בתל אביב, שבו נערכה ב-4 בפברואר 1961 ישיבת מרכז מפא"י, שבה הודח פנחס לבון מתפקידו כמזכ"ל ההסתדרות, ומסר דיווח של עד ראייה מתא מיזוג האוויר להתרחשות זאת, שהייתה סגורה לתקשורת. הוא הועמד לדין על "חדירה לאולם סגור", אך יצא זכאי בדין לאחר שבית המשפט מצא כי "אין להשיב על ההאשמה". בשנים 1978–1980, בתקופת המשא ומתן על הסכם השלום עם מצרים, שימש נקדימון כיועץ תקשורת לראש הממשלה מנחם בגין, וגם יצא למצרים כאורחו הרשמי של בגין. באפריל 2024 הודיע שר החינוך יואב קיש כי נקדימון הוא חתן פרס ישראל בתקשורת לשנת ה'תשפ"ד (2024). אברהם תהומי היה סגן מפקד סניף "ההגנה" בירושלים, מייסד האצ"ל ומפקדו הראשון, והיה מעורב בחיסולו של המנהיג החרדי יעקב ישראל דה האן בשנת 1924, שנחשב הרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל. תהומי חי באחרית ימיו בהונג קונג. נקדימון ראיין את תהומי בהונג קונג ב-1983 וב-1984 בנושא רצח דה האן. בראיונות עמו, לא הודה תהומי במפורש כי הוא האיש שירה באקדח בדה האן, אך נטל על עצמו את האחריות לביצוע הרצח, שהיה מוצדק בעיניו כמשימה לאומית, שחובה היה לבצעה. לדבריו, המשימה הוטלה עליו על ידי יצחק בן-צבי, יושב ראש הוועד הלאומי, יוסף הכט המפקד הארצי של ההגנה, וזכריה אוריאלי, מפקד סניף ההגנה בירושלים. לעומת זאת, חשף נקדימון מסמך בחתימת תהומי, שבו הוא מאשר את השתתפותו האישית בהתנקשות. פרס סוקולוב לתקשורת הכתובה לשנת 1993, על ספרו "תמוז בלהבות", המתאר את סיפור תקיפת הכור האטומי בעיראק בשנת 1981. פרס לחקר ביטחון ישראל מטעם מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים 1995, על מחקרו "חור שחור – ישראל, ארצות הברית, עיראק 1981–1991". בשנת 2008 (ה'תשס"ח), ביום העצמאות ה-60 של מדינת ישראל, הוענק לנקדימון תואר יקיר העיר תל אביב על "תרומה ייחודית בתחום העיתונות, התקשורת, הפרשנות, המחקר, העיון והספרות". בשנת 2010 זכה בתעודת הוקרה מטעם המועצה להנצחת זכרם ופועלם של נשיאי ישראל וראשי ממשלה במשרד ראש הממשלה, על "מפעל חיים מתמשך להנצחת פועלו ומורשתו של ראש הממשלה מנחם בגין". התעודה הוענקה על ידי נשיא המדינה שמעון פרס וראש הממשלה בנימין נתניהו.    בשנת 2012 זכה בפרס מפעל חיים משותף לאגודת העיתונאים בתל אביב, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב, כ"מי שמצטיין שנים רבות בעשייה עיתונאית ותקשורתית עשירה ומעמיקה. הישגיו לאורך השנים הקנו לו מקום של כבוד בהיסטוריה של מדינת ישראל ובעולם התקשורת, והוא משמש דוגמה לדורות רבים של עיתונאים". בשנת 2013 זכה בפרס מטעם המועצה להנצחת זכרם ופועלם של נשיאי ישראל וראשי ממשלה במשרד ראש הממשלה, על כתיבת החיבור "חיים הרצוג: מודיעין ודיפלומטיה במדינה בדרך, 1936–1948". הפרס הוענק על הנצחת זכרו של נשיא המדינה השישי חיים הרצוג על ידי נשיא המדינה שמעון פרס וראש הממשלה בנימין נתניהו. בשנת 2024 זכה בפרס ישראל בתחום תקשורת ותקשורת חזותית. נקדימון נשוי לזהבה, בעבר בכירה בפרקליטות מחוז תל אביב, אב לשני בנים. בנו, עורך הדין ישגב נקדימון, משמש היועץ המשפטי לחברת החדשות, ובעברו כיהן לתקופה קצרה כשופט בית משפט השלום רמלה. דה האן – הרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל (נכתב ביחד עם שאול מייזליש). הוצאת מודן, 1985. הבנק – יצירתו של בנימין זאב הרצל סיפורו של אוצר התיישבות היהודים. הוצאת מלוא, 2003. אלטלנה, הוצאת עידנים, 1978 – סיפורה של אונית הנשק של אצ"ל שעלתה באש תותחי צה"ל, ומלחמות היהודים במהלך מלחמת העצמאות. לקראת שעת האפס, הוצאת רמדור, 1968 – סיפור תקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים. אחרי, הוצאת מוקד, 1968 – סיפור חייהם של שישה מבכירי מפקדי צה"ל במלחמת ששת הימים. סבירות נמוכה, הוצאת רביבים, 1982 – סיפור הרקע למלחמת יום הכיפורים ותוצאותיה. תמוז בלהבות, הוצאת עידנים, 1986 – סיפור תקיפת הכור האטומי בעיראק בשנת 1981. תקווה שקרסה - הקשר הישראלי-כורדי 1963–1975, הוצאת משכל, 1996. בגין (בשיתוף עם אביעזר גולן), הוצאת עידנים, 1978 – סיפור חיים אלבומי על חייו של מנחם בגין לוחם יהודי: חיים הרצוג - חייל ומפקד (בעריכת שלומי חסקי ומיכאל הרצוג), ידיעות ספרים, 2021 – ביוגרפיה של חיים הרצוג מדיה וקבצים בנושא שלמה נקדימון בוויקישיתוף מרדכי נאור, העיתונאי נקדימון, באתר העין השביעית, 17 בנובמבר 2011 יוסי מזרחי, ‏פרשת הריגול שהובילה להצבעה באו"ם, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2013 אורן פרסיקו, "אני רוצה שכולכם תהיו נקדימון", באתר העין השביעית, 23 ביוני 2014 אהרן ברנע מראיין את שלמה נקדימון בתוכנית "היו ימים" של ערוץ הכנסת, באתר YouTube, ‏31 באוגוסט 2016 יואב בירנברג, האיש שהיה שם, באתר "ידיעות אחרונות", 27 ביולי 2021 מנדי דיקשטיין, שעה וחצי בחדרו של הרבי, באתר חב"ד אינפו, ראיון מתוך שבועון בית משיח, ‏4 במרץ 2021 מכתביו סדאם עוד כאן, באתר ynet, 14 בינואר 2001 העבר של הקריה: שיעורי מחול במשרד האוצר, באתר ynet, 10 באוקטובר 2005 גם ב-81' פרס הזהיר מקטסטרופה, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2012 הפוליטיקאי החרדי שהסתכסך עם מועצת גדולי התורה, באתר הארץ, 24 באפריל 2013 שלמה נקדימון (1936-), דף שער בספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "יצחק אשר קאמינקר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2809. יואב בירנברג, האיש שהיה שם, באתר "ידיעות אחרונות", 27 ביולי 2021 תמר טרבלסי חדד, חתן פרס ישראל לתקשורת: העיתונאי שלמה נקדימון, באתר ynet, 8 באפריל 2024 יקירי תל אביב יפו, תשס"ח, עמ' 15], באתר עיריית תל אביב. פרס מפעל חיים לנחמיה שטרסלר ושלמה נקדימון, באתר הארץ, ‏6 בנובמבר 2012 מיה סלע, פרס להנצחת נשיאים וראשי ממשלות לשלמה נקדימון, באתר הארץ, ‏12 במאי 2013