laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פניה פנלון

פניה פנלון (בצרפתית: Fania Fénelon; בשמה המקורי פניה גולדשטיין, 2 בספטמבר 1908, פריז – 19 בדצמבר 1983) הייתה זמרת צרפתייה וחברה בתזמורת הנשים באושוויץ. אביה היה סוחר יהודי. היא למדה באקדמיה למוזיקה ובלילות שרה במועדונים תחת השם פניה פנלון. במלחמת העולם השנייה תמכה בהתנגדות נגד הנאצים ונשלחה למחנה הריכוז אושוויץ. לקראת סוף המלחמה היא הועברה לברגן-בלזן, שם שוחררה. אחרי המלחמה נעשתה זמרת מפורסמת. עם בן-זוגה היא עברה לגור בברלין המזרחית, אך אחרי מותו חזרה לצרפת. במזרח-גרמניה לימדה בבית ספר לתיאטרון על שם הנס אוטו בלייפציג. בשנים 1973–1975 כתבה את הרומן "תזמורת הנשים באושוויץ", שהתבסס על היומנים שלה. כנגד הספר יצאו הרבה נשים אחרות, שהיו בתזמורת, בביקורת, שתיארה את אלמה רוזה באור שלילי מדי.[דרושה הבהרה] בסרטו של ארתור מילר מ-1980, תזמורת על תנאי, שמבוסס על האוטוביוגרפיה שלה, מגלמת את דמותה ונסה רדגרייב. פניה פנלון, ברשת החברתית Goodreads פניה פנלון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) על הסרט תזמורת הנשים באושוויץ רותם ליפשטיין, לנגן בפני המוות: המוזיקאית היהודיה ששרדה את אושוויץ בזכות המוזיקה, באתר הארץ, 5 בפברואר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפתים ובנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוגלין סנטוס

לוגלין סנטוס (בספרדית: Luguelín Santos; נולד ב-12 בנובמבר 1993 בבאיאגואנה) הוא אצן דומיניקני. הוא סגן האלוף האולימפי (לונדון 2012) ובעל מדליית ארד מאליפות העולם (מוסקבה 2013) בריצת 400 מטר. סנטוס רשם את הישגיו המשמעותיים הראשונים בגילאי נוער בשנת 2010, כשהשתתף באליפות מרכז אמריקה והקריביים לנוער שנערכה בסנטו דומינגו. הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והיה שותף לזכייה של הנבחרת הדומיניקנית במדליית ארד בריצת 400X4 מטר. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שנערכה במונקטון שבקנדה ב-2010 סיים במקום השישי, אך חודש מאוחר יותר, באולימפיאדת הנוער שנערכה בסינגפור, זכה בשתי מדליות זהב, הן בריצת 400 מטר והן עם נבחרת אמריקה במירוץ השליחים ל-400X4 מטר. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שנערכה בברצלונה ב-2012, במדליית זהב נוספת בריצת 400 מטר. בתחרויות הבוגרים החל סנטוס להשתתף בשנת 2011. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באותה שנה בגואדלחרה, זכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר, עם שיא אישי חדש - 44.71 שניות. בנוסף, זכה במדליית כסף גם עם נבחרת השליחים הדומיניקנית בריצת 400X4 מטרים. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול ב-2012 סיים במקום התשיעי, ולא העפיל לגמר. בתחרות שנערכה בהנגלו שבהולנד בהמשך השנה, שיפר סנטוס את שיאו והעמידו על 44.45 שניות. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סנטוס במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.46 שניות, אחרי קיראני ג'יימס מגרנדה שקבע שיא אישי חדש של 43.94 שניות ולפני לאלונד גורדון מטרינידד וטובגו (44.52 שניות). באליפות העולם שנערכת במוסקבה ב-2013 זכה סנטוס במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.52 שניות, אחרי לאשון מריט שקבע שיא אישי חדש של 43.74 שניות וטוני מק'קוויי (44.40 שניות) שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום 38 בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.13 שניות ובמקום 14 בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:03.61 דקות. באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג ב-2015 קבע שיא אישי ולאומי חדש בריצת 400 מטר - 44.11 שניות, אך סיים במקום הרביעי. ריצת 200 מטר: 20.55 שניות (2013) ריצת 300 מטר: 32.56 שניות (2012) ריצת 400 מטר: 44.11 שניות (2015) שיא הרפובליקה הדומיניקנית ריצת 400 מטר: 46.83 שניות (2012) לוגלין סנטוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לוגלין סנטוס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לוגלין סנטוס, באתר olympedia.org לוגלין סנטוס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית לוגלין סנטוס, באתר ליגת היהלום
תומאס האבר

תומאס האבר (Thomas Huber; נולד ב-14 ביולי 1955) הוא אמן וצייר שווייצרי. האבר, יליד ציריך, למד בין השנים 1977 ל-1978 בבית הספר לאומנות של בזל (גר'), ב-1979 בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון, ובין השנים 1980 ל-1983 בבית הספר לאמנות של דיסלדורף (גר'). בשנת 1992 שימש כמנהל הזמני של ה-Centraal Museum (אנ') באוטרכט. בין השנים 2000 ל-2002 שימש כיו"ר איגוד האמנים הגרמנים. בשנת 2012 נערכה לכבודו תערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית בז'נבה (אנ'). מדיה וקבצים בנושא תומאס האבר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תומאס האבר (בגרמנית) תערוכה רטרו-פרספקטיבה במוזיאון לאמנות מודרנית בז'נבה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וליקה טוריה

וליקה טוריה (טוריה הגדולה, באוקראינית: Велика Тур'я, בפולנית Tuża Wielka,ברוסית: Великая Турья) הוא כפר במערב אוקראינה, בחבל גליציה ההיסטורי, כ-15 ק"מ מצפון מזרח לעיירה בולחוב וכ-90 ק"מ ממזרח לגבול אוקראינה–פולין. היישוב נוסד ב-1578 ובשנת 2001 התגוררו בו כ-2,500 איש. יהודים חיו בכפר שנים רבות, כנראה לפחות מהמאה ה-18 והוא נקרא בפיהם טוז'ה ויילקה (שם הכפר בפולנית). ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בווליקה טוריה מאות משפחות, מתוכן כ-70 משפחות יהודיות שבבעלות רבות מהן היו חנויות (מכולת, בדים, כלי בית, סדקית), ושתי משפחות (של האחים גרול) שבבעלותן היו מנסרות, שסיפקו עצים לנגרים המקומיים ולנגרים בערים הסמוכות. רבות מהמשפחות עסקו גם בחקלאות (עצי פרי, ירקות, חיטה, כוורות, משק חי) ולמשפחות גלס היה מפעל חמאה שמכר את תוצרתו בסביבה וגם במספר ערים מרוחקות, בפולין. במרכז הכפר היו בית כנסת, מקווה ושוחט שסיפקו את צורכי הקהילה. שם גרו רוב המשפחות היהודיות ושם גם אפו את המצות בחג הפסח. הילדים היהודיים למדו יחד עם ילדי הכפר בבית ספר יסודי אוקראיני מקומי. מכיתה ו' ואילך עברו רוב הילדים ללמוד בבית ספר בעיר סטרי, כ-20 ק"מ מצפון מערב לכפר. רוב המשפחות העסיקו גם מורה פרטי, "רבי", שלימד את הילדים את ה-א"ב העברי מספר תורה. את הטקסט עצמו לימדו ביידיש. כמו יהודים רבים בסביבה גם יהודי וליקה טוריה היו דתיים, אך לא חרדים. רבים מהגברים גילחו את זקנם והלכו בימי חול בלי כיסוי ראש, אך הקפידו על קיום המצוות ובשבתות ובחגים התפללו בבית הכנסת בכפר. עד 1939 היה האזור שבו נמצא הכפר שייך לפולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו הנאצים קרוב מאוד לכפר, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב שחילק ביניהן את השליטה במזרח אירופה. מ-1939 ועד 1941 נשלט האזור על ידי ברית המועצות. השליטים החדשים ציוו על סגירת כל העסקים הפרטיים. המפעלים ובתי העסק הגדולים הולאמו ובתי העסק הקטנים נסגרו. ביוני 1941 הכריזה גרמניה מלחמה על ברית המועצות וכבשה את הכפר. היהודים בכפר חיו דורות רבים בין האוקראינים ועם רובם היחסים היו טובים מאוד. עם זאת, מדי פעם היו התפרצויות אלימות ומעשי שוד, שהתגברו מאוד עם הגעתם של הגרמנים. זמן קצר לאחר השתלטותם על האזור פקדו הגרמנים על כל היהודים בכפרים לעבור לערים ורוב יהודי וליקה טוריה עברו לבולחוב, לסטרי ולדולינה הסמוכות. זה היה סופו של היישוב היהודי בכפר. עד סוף המלחמה שרדו רק שישה יהודים מאלה שחיו בכפר עם פרוץ המלחמה, כולם בני משפחת גלס. איש מהם לא שב לגור בכפר. בולחוב מדיה וקבצים בנושא וליקה טוריה בוויקישיתוף תמונות באתר Фото Планета
אברהם אביש מפרנקפורט

רבי אברהם אביש מליסא (גם: אבוש; מפרנקפורט (פרנקפורטר); ת"נ לערך – י"א בתשרי ה'תקכ"ט) היה מרא דאתרא ואב בית דין בליסא ובפרנקפורט. שמו מפורסם כאחד מראשי האוסרים בפרשת הגט מקליווא. נולד בערך בשנת ת"נ (1690) במזריטש דליטא (כיום בפולין), שם כיהן אביו, ר' צבי הירש, כאב בית דין. אביו היה נינו של רבי אברהם חיים שור. מסופר כי בצעירותו לא נודע כבעל כישרון יוצא דופן, אך לאחר שהִרבה בתחנון ותפילה נפתחו לו שערי תורה ומאז לא פסק מלשפוע דברי תורה. למד אצל רבי שמואל מפיורדא (ה"בית שמואל"), ולאחר מכן נסע לפרנקפורט ללמוד אצל רבי נפתלי כ"ץ שהיה רב המקום באותה עת, אצלו למד גם קבלה. לאחר השרפה הגדולה שפרצה בעיר בכ"ד בטבת ה'תע"א (1711), שבגינה הושם רבי נפתלי כ"ץ במאסר, התפזרו תלמידיו של רבי נפתלי וגם רבי אברהם חזר לפולין. שם התפרנס תקופה ממכירת שמנים, עד שהחל לשמש ברבנות. למד גם אצל רבי צבי הירש ביאלה. נישא לבתו של רבי אליהו הכהן מזריטש (חתן רבו רבי שמואל מפיורדא). כיהן ברבנות בכמה קהילות עד לשנת ה'תקי"ג. האחרונה שבהן הייתה עיר הולדתו מזריטש, שבה ירש את כיסא אביו. בשנת ה'תקי"ג נפטר אחיו, רבי מרדכי, והוא נקרא לכהן תחתיו ברבנות העיר ליסא שבפולין גדול. את כהונתו כרבה של פרנקפורט החל בשנת ה'תקי"ט (1759), כמה שנים לאחר פטירתו של הרב הקודם רבי יעקב יהושע פלק (ה"פני יהושע"). בפרנקפורט כיהן כמרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה עד לפטירתו בי"א בתשרי ה'תקכ"ט (1768). עמד לימינו של רבי יהונתן אייבשיץ בפולמוס הקמיעות. ביחד עם שאר רבני פרנקפורט, היה רבי אברהם אביש מעורב בפרשת הגט מקליווא, וכרב העיר היה מראשי האוסרים, כנגד עמדת רוב רבני הדור. אולם, יש המפקפקים במידת מעורבותו של רבי אברהם אביש מליסא בפולמוס בפועל, למרות שחתמו בשמו על כל הכרוזים הוא חתום בעצמו בפועל רק על המכתב הראשון, וגם על חתימה זו הודיע רבי שמעון קופנהגן כי רבי אביש חזר בו מיד לאחר החתימה וכעס על אלו שהפעילו נגדו לחץ כבד כדי שיחתום, על ידי סילוף סיפור המעשה. אילו היה יודע אדם כמה גדול כוחה של האמת לא היה משקר לעולם. ברכת אברהם על מסכת ברכות ברכת אברהם על מסכת עירובין, מסכת פסחים ומסכת ביצה מחזה אברהם על הגדה של פסח קנה אברהם על ספר בראשית (וחנוכה) על דרך פּרד"ס עמק המלך על הרמב"ם ספר "ברכת אברהם" על שולחן ערוך אורח חיים נותר בכתב יד ספר "ברכת אברהם" על התורה ופרקי אבות (ווארשא, תרמ"ד) ספר "ברכת אברהם" על מגילת רות (ווארשא, תרצ"ד) שמואל יוסף פין, "הר"ר אברהם אבוש בהר"ר צבי הירש", כנסת ישראל א, ורשה תרמ"ז, עמ' 20, באתר היברובוקס דוד הלחמי, רבי אברהם אבוש אב"ד פרנקפורט, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קמ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) נתן רפאל אוירבך, "שני הספדים מרבני משפחת אויערבך על רבי אברהם מליסא זצ"ל", ירושתנו ז (תשע"ד), עמ' פז–קיד, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) (הספדי רבי צבי הירש אוירבך ובנו רבי אביעזרי זליג). אברהם אבוש בן צבי הירש (1690 בערך-1768), מפרנקפורט דמיין, דף שער בספרייה הלאומית עיינו בתולדותיו שבספר אהל אברהם. (ראו במאמרו של שלמה טל בירחון "סיני). תורת המידות בשמו. קטעים מהחיבור העוסקים להלכות תפילין נדפסו בצירוף תולדותיו בעץ חיים (צאנז), ו (טבת תשס"ג), עמ' נז–סב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארו (אמן)

ארו (Erró; נולד ב-19 ביולי 1932) הוא הכינוי של האמן האיסלנדי גומנדור דומנדסון (Guðmundur Guðmundsson), אשר נודע ביצירות בסגנון הפופ ארט והפוסט-מודרני, וביצירות בעלות מסר פוליטי. לאחר שלמד באיסלנד, בגיל 20 התקבל לאקדמיה לאמנות של אוסלו, נורווגיה. בשנת 1954 למד באקדמיה של פירנצה, ובהמשך ברוונה, שם התרכז בטכניקת הפסיפס. בשנת 1958 עבר לפריז, שם התקבל על ידי הסוריאליסטים המקומיים בזרועות פתוחות. בשנת 1963 נסע ארו לראשונה לניו יורק ובא במגע עם פופ ארט שהגיע לאופנה באותה תקופה. ארו גר בפריז למעלה מחמישים שנה. בדרך כלל הוא מבלה חלק מהחורף בתאילנד ובקיץ הוא נשאר בביתו בפורמנטרה שבספרד. אחת מסדרות הציורים המפורסמות שלו עוסקת בדימויים של מאו דזה-דונג. ארו היה נשוי לאמנית מרים בת-יוסף עד למותה ב-2023, ואב לבן. מדיה וקבצים בנושא ארו בוויקישיתוף ראיון עמו, סרטון באתר יוטיוב (באנגלית) ארו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Erró, artmuseum.is (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנים ובנושא איסלנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חלמיש (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חלמיש (יישוב) – התנחלות בשומרון צור (סלע) – אבן המכונה חלמיש אגודת חלמי"ש – ארגון חרדי חלמיש (חברה) – חברה ממשלתית עירונית לדיור לשיקום ולהתחדשות שכונות בתל אביב יפו אישים אביבה חלמיש – היסטוריונית ישראלית גל חלמיש – כדורסלן ישראלי איסר חלמיש – איש המחלקה הערבית של פלמ"ח, ואיש הממשל הצבאי של צה"ל יובל חלמיש – קצין בצה"ל משה חלמיש – פרופסור לקבלה באוניברסיטת בר-אילן צוריאל חלמיש – חוקר תורת הראי"ה קוק ועורך תורני שונות חלמיש כור-אש – אחת הדמויות המרכזיות בסדרת הספרים המרכזית של ספרי רומח הדרקון
מוחמד מנאע

מוחמד מנאע (בערבית: محمد مناع) המוכר בכינוי אבו אלעז (נולד ב-8 במאי 1941) כיהן כמזכיר וכראש המועצה מקומית מג'ד אל כרום. מוחמד מנאע נולד, גדל והתחנך בכפר מג'ד אל כרום, למד בבית הספר החקלאי בכפר ראמה. נשוי לסועאד, ואב לשמונה: עביר, עזיז, רולא, ערין, ענאיאת, גאלי, חסנא ו- רוחי מנאע. לאחר הקמת המועצה המקומית מג'ד אל כרום כיהן מוחמד מנאע בשנים 1963–1978 כמזכיר המועצה מקומית מג'ד אל כרום. ב-7 בנובמבר 1978 נבחר מוחמד מנאע לראשונה לראשות המועצה המקומית מג'ד אל כרום ברוב קולות של 83.5%. ב־25 באוקטובר 1983 נבחר לקדנציה שנייה. ב־28 בפברואר 1989 נבחר לקדנציה שלישית. בתפקיד ראש המועצה הוא הטביע חותמו באופן בולט על היישוב, אופיו והתפתחותו. בין יתר פעולותיו: הרחיב את תחום השיפוט ל-9,252 דונם, אושרה תוכנית המתאר הראשונה של היישוב, הקים את בית הספר התיכון "אל שאג'ור", הקים בית ספר חטיבת הביניים, נבנה האגף הצפוני של הבית בספר היסודי עומר בן אל-ח'טאב, הספרייה העירונית, אולם הספורט שהיה בין הראשונים במגזר הערבי, מגרש כדור הרגל העירוני, הקמת מערכת הביוב והניקוז הראשונה ביישוב, העברת כביש 85 דרומה מהיישוב וסיפוח שטח של כ־300 דונם לתחום היישוב לצורך פיתוחו. תקופה כהונתו התאפיינה בפיתוח מסיבי של היישוב בכל התחומים, חינוך, ספורט, תכנון ובניה, פעילות תרבות ופנאי, בסיום תקופת כהונתו הראשונה לא היה אף מבנה שכור על ידי המועצה. לאחר סיום כהונתו הראשונה, המועצה המקומית מג'ד אל כרום, נקלעה לקשיים כספיים כבירים ולהיעדר ניהול תקין. בשל כך הוחלט על ידי הממשלה בשנת 2003 על איחוד היישובים בענה, דייר אל-אסד, מג'ד אל כרום תחת מועצה מקומית משותפת בשם אלשג'ור, לצורך הבראתם מהגרעון. אך בנובמבר 2008 אישרה הכנסת חוק המבטל את האיחוד. החל מ-1 בדצמבר 2008, שב המצב לקדמותו. בבחירות חדשות למועצות המקומיות הנפרדות שהתקיימו ב-18 באוגוסט 2009, התמודד מוחמד מנאע לראשות המועצה לאחר לחץ ציבורי מהתושבים להתמודד על מנת להחזיר עטרה ליושנה ליישוב, ובכך נבחר מוחמד מנאע לתפקיד ראש המועצה מג'ד אל כרום לקדנציה רביעית. בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו באוקטובר 2013, החליט מוחמד מנאע לאחר עשייה של 50 שנה בתפקיד ציבורי, לא להתמודד לראשות המועצה, ופעל לאחווה ואחדות בין המועמדים הצעירים, ואף יזם מהלך אחדות בין המועמדים בכך שהגיע ביחד עם שאר המועמדים אצל על כל מועמד באספה הכללית שקיים במהלך תקופת הבחירות. תוצאות הבחירות לשנת 1978, ילקוט פרסומים 2492 מיום 15.12.1978 עמוד 466 http://www.nevo.co.il/law_html/Law10/YALKUT-2492.pdf 2=תוצאות הבחירות לשנת 1983, ילקוט פרסומים 2492 מיום 15.12.1978 עמוד 466 http://www.nevo.co.il/law_html/Law10/YALKUT-2492.pdf 3=תוצאות הבחירות לשנת 1989, ילקוט פרסומים 2492 מיום 15.12.1978 עמוד 466 http://www.nevo.co.il/law_html/Law10/YALKUT-2492.pdf 4=بمبادرة ابو العز..كافة المرشحين سيحضرون اجتماعات بعضهم البعض. http://www.mjdna.com/Article.php?ID=9232
סטיבן סולומון

סטיבן סולומון (באנגלית: Steven Solomon; נולד ב-16 במאי 1993) הוא אצן אוסטרלי-יהודי, בעל מדליית ארד מאליפות העולם באתלטיקה לנוער ומקום שמיני באולימפיאדת לונדון 2012 בריצת 400 מטר. סולומון נולד בסנט לאונרדס שבסמוך לסידני. אף שנולד למשפחה יהודית, למד בבית ספר פרטי אנגליקני. בגיל 6 החל לשחק כדורגל במועדון "הכח" המקומי. בשנת 2009 השתתף במכביה ה-18, כקפטן נבחרת הנוער של אוסטרליה. במהלך 2009 החל סולומון להפגין יכולות גם באתלטיקה. הוא שבר את שיא אליפות בתי הספר בריצת 200 מטר, שנקבע ב-1959, קבע שיא אליפות גם בריצת 400 מטר, וגם ניצח בתחרות הקפיצה לרוחק לגילאי 16, וזכה במדליית הארד בריצת 100 מטר משוכות. בפעם הראשונה בה התחרה בריצת 400 מטר משוכות, שבר את שיא ניו סאות' ויילס בריצה זו. בשלהי אותה שנה, בתחרות לגילאי 17, זכה גם במדליית זהב בריצת 400 מטר ובמדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות. באותה שנה השתתף לראשונה גם בתחרות בינלאומית, אליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה במונקטון שבקנדה, במסגרת נבחרת השליחים האוסטרלית ל-400X4 מטרים. הנבחרת סיימה במקום הרביעי. בשנת 2011 השתתף סולומון לראשונה באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בטגו. הוא השתתף רק במירוץ השליחים ל-400X4 מטרים, בו סיימה נבחרת אוסטרליה במקום העשירי. באותה שנה זכה לראשונה באליפות אוסטרליה בריצת 400 מטר, הישג עליו חזר גם ב-2012. באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בברצלונה ב-2012 זכה סולומון במדליית הארד, לאחר שקבע שיא אישי חדש בריצת 400 מטר, 45.52 שניות. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים סולומון במקום שמיני בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.14 שניות. בשלב חצי הגמר קבע שיא אישי חדש של 44.97 שניות, שיפור לשיאו בלמעלה מחצי שנייה בתוך פחות מחודש. בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-19 זכה סולומון במדליית כסף בריצת 400 מטר, בתוצאה של 46.24 שניות, אחרי דונלד סנפורד מישראל. מדיה וקבצים בנושא סטיבן סולומון בוויקישיתוף סטיבן סולומון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטיבן סולומון, באתר olympedia.org סטיבן סולומון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית סטיבן סולומון, באתר ליגת היהלום סטיבן סולומון, באתר Track and Field (גברים) סטיבן סולומון באתר מועדון הספורט Randwick Botany Harriers אורן אהרוני, מכביה: זהב לאברבוך, שיא ישראלי לסנפורד, באתר ynet, 24 ביולי 2013
תכשיטים במקרא

תכשיטים מסוגים שונים הוזכרו במקרא, בשמם המקראי: "עֶדִי", "תפארת", ו"כלי תפארת". ההתקשטות הייתה התנהגות שכיחה אצל המין האנושי מאז שוכני המערות, ושרידים מתכשיטיהם נמצאו בחפירות ארכאולוגיות. בתנ"ך מוזכרים תכשיטים רבים לאברי הגוף השונים, שהיו בשימוש אצל נשים ואצל גברים. הם הוכנו ממגוון חומרים מכל הסובב את האדם: מאבנים ומתכות: כסף, זהב, מהצומח ובעלי חיים, מחומרים טבעיים וחומרים מעובדים כגון בד ומתכות מורכבות. החושן היה תכשיט פולחני אשר נמסר לכהן הגדול, מדור לדור. לחש פנינה ציץ צניף קשורים רדיד התכשיטים נוצרו מחפצים שונים, חלקם שנמצאו בסביבה הטבעית וחלקם שהוכנו עבור בניית התכשיט. בהם: שרוכים ממגוון חומרים (המניכא הוא שרוך שעליו השחילו חרוזים). חרוזים ממגוון חומרים, שהרונים - קישוטים בצורת סהר, ירח; ושביסים - קישוטים בצורת שמש; שניהם קשורים בראשיתם לפולחן כוחות הטבע. בגדי כהונה מנחם סוליאלי, משה ברכוז (עורכים), לכסיקון מקראי, א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 685–688. אברהם אבן-שושן, קונקורדנציה חדשה לתורה נביאים וכתובים, ירושלים: הוצאת המִלון החדש, 2000. יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974. נעמי עמית, תכשיטים בתקופת המקרא, באתר מטח תכשיטים במקרא, באתר מקראנט ראו: ספר ישעיהו, פרק ג', פסוק י"ח. ספר יחזקאל, פרק ט"ז, פסוק י"ז. ספר שמות, פרק כ"ט, פסוק ו'. ספר זכריה, פרק ט', פסוק ט"ז. מגילת שיר השירים, פרק ג', פסוק י"א. לוי יצחק רחמני, עדי, עמ' 686. ספר במדבר, פרק ל"א, פסוק נ'. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ס"ד, עמוד א' http://toraumada.blogspot.com/2016/07/Matot-ancient-jewelry.html מנחם סוליאלי, משה ברכוז (עורכים), לכסיקון מקראי, א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 686. תכשיטים מתל אל עגול : נטיפות, באתר מטח. ספר יחזקאל, פרק ט"ז, פסוק י"א. לוי יצחק רחמני, הערך: עדי,לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 688-685.
כוס כימית

כוס כימית היא כלי המשמש לערבוב, לאידוי, לחימום ולמדידת נוזלים. על פי רוב היא גלילית בצורתה ובעלת תחתית ישרה. רוב הכוסות הכימיות מצוידות בפייה, המאפשרת לרוקנן בקלות מתכולתן. נפח הכוס נע בין מיליליטרים בודדים למספר ליטרים. הכלי נכנס לשימוש בשנת 1453. (א) כוס כימית שהכניס לשימוש ג'ון ג'וזף גריפין שגובהה גדול פי 1.4 מקוטרה. כוס זו היא הנפוצה ביותר. (ב) כוס כימית הנקראת על שמו של ברצליוס, שגובהה גדול פי שניים מקוטרה. כוס זו משמשת בעיקר לטיטרציה. (ג) בכוס זו נעשה שימוש גם בתהליך הגיבוש וגם על מנת לחמם בה פריטים אחרים. הכוס הכימית נבדלת מבקבוקוני מעבדה ("קולבה") בכך שדפנותיה ישרות ואנכיות למשטח שעליו היא מונחת. יוצאת מכלל זה היא הכוס הכימית המכונה "כוס פיליפ". הכוסות הכימיות מיוצרות מזכוכית (כיום בעיקר מזכוכית בורוסיליקט), אך לעיתים גם מפלסטיק (בעיקר מפוליאתילן, פוליפרופילן, טפלון) וממתכות (פלדת אל-חלד, אלומיניום). הכוס הכימית מסומנת בשנתות, שאין בכוחן לשמש למדידה מדויקת, אך נועדו לאפשר הערכת נפח גסה. על מנת להגן על תכולת הכוס, ניתן לכסותה על ידי כוס גדולה יותר או באמצעות זכוכית שעון. האפשרות השנייה בטיחותית יותר. אביק אמפולה ארלנמייר מדיה וקבצים בנושא כוס כימית בוויקישיתוף
נימי דו-ימי

נִימִי דּוּ-יַמִּי (שם מדעי: Nemipterus randalli) הוא דג ממשפחת הנימיים שתפוצתו הטבעית באוקיינוס ההודי וים סוף, ולאחרונה היגר לים התיכון ומתפשט בו בקצב מהיר. נימי דו-ימי חי באזורים חוליים ובוציים בסמוך לקרקע בעומקים שבין 22–200 מטרים באזורי חיותו המקוריים ובים התיכון בעומקים של 30–80 מטרים. ניזון מרכיכות, דגיגים ושאר יצורים ימיים שמצליח ללקט מקרקעית הים. אורכו המקסימלי של הדג מגיע ל-25 ס"מ אולם נפוץ באורך 15 ס"מ. צבעו אדמדם, קצה חלקו העליון של סנפיר הזנב מאורך יותר מחלקו התחתון, ומסתיים במעין חוט דקיק וקצר. נימי דו-ימי נצפה לראשונה בים התיכון של ישראל בשנת 2006, ובמפרץ איסכנדרון שבטורקיה בשנת 2008. הדג הגיע בהגירה לספסית, מים סוף דרך תעלת סואץ אל הים התיכון, וכיום הדג נפוץ ביותר בים התיכון, באזור הלבנט, ומהווה בו נציג יחיד למשפחת הנימיים. כיום הוא הדג הדומיננטי ביותר בדיג המכמורת בים התיכון של ישראל. ערכו המסחרי של הדג התגבר וכיום הפך לחלק בלתי נפרד מהדיג המסחרי. כיום הוא הדג הנתפס ביותר בדיג פיתיונות ספורטיבי בעומקים של 30 עד 83 מטר מול חופי ישראל של הים התיכון לאחר שדחק את המולית האדומה (ברבוניה) שהייתה נפוצה מאוד בעבר באזורי המחיה הנוכחיים של הנימי דו-ימי בים התיכון. בשפה עממית הדג נקרא ג'רבידה אילתית, ברבון, ברבידה או סנפנים (ברבים). מדיה וקבצים בנושא נימי דו-ימי בוויקישיתוף נימי דו-ימי, באתר ITIS (באנגלית) נימי דו-ימי, באתר NCBI (באנגלית) נימי דו-ימי, באתר FishBase (באנגלית) נימי דו-ימי, באתר GBIF (באנגלית) נימי דו-ימי מאתר הוועדה המדעית לחקר הים התיכון - CIESM. (באנגלית) גיל ססובר, איך הפך הברבון לאחד הדגים הנפוצים ביותר בים שלנו?, באתר הארץ, 31 במרץ 2016 צפריר רינת, בתוך שני עשורים: המינים הפולשים השתלטו על הדגה, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2019 נִימִי דּוּ-יַמִּי באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית נימי דו-ימי מאתר הוועדה המדעית לחקר הים התיכון - CIESM אוניברסיטת תל אביב, תשע"ב, 2011 בדצמבר 25 onlinelibrary -Age and growth of the Randall’s threadfin מהגרים לספסים בשלל דיג המכמורת בישראל – שינויים בשני העשורים האחרונים תחום הים התיכון- מאתר 'המארג - התוכנית הלאומית להערכת מצב הטבע בישראל'
עמיקם רוטמן

עמיקם רוטמן (נולד ב-7 באוקטובר 1945) הוא עורך תוכניות, שדרן רדיו, תסריטאי, עיתונאי, ומרצה לתקשורת. היה בעל הטור האישי הראשון ברדיו ומאבות הסגנון האישי הפתוח של שידורי הרדיו מתחילת שנות השבעים של המאה ה-20. עמיקם רוטמן נולד בהרצליה לברכה ומאיר רוטמן (פועל בניין ועוזרת לגננת). בשירותו הצבאי עבר קורס קציני חי"ר והיה מפקד מחלקה. השתחרר בדרגת סרן אחרי שירות קבע כקצין הדרכה. למד מדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים, התחיל לעבוד ברדיו בשנת 1971 ככתב. פרש מקול ישראל באמצע שנת 2011. מתגורר ביישוב לוטם בגליל. בבעלות המשפחה מסעדת "רוטמן" שפועלת במקום. נשוי ואב לארבעה. לאחר מסכת עימותים עם הרשויות החליט רוטמן לסגור (זמנית) את המסעדה והוא ורעייתו יצאו לחופשה ארוכה (ללא מועד שיבה) באי יווני. שם,לדבריו, הוא חולם להקים מבשלת בירה. שימש כתב חדשות ברדיו, עורך ומפיק יומני חדשות והגיש את היומן "בחצי היום". כתב תסריטים לסרטים דוקומנטריים בשירות הסרטים הישראלי ובטלוויזיה החינוכית ("מקום קבורתו"). רוטמן היה בעל הפינה האישית הראשונה באמצע שנות השבעים - "השבוע שעובר" - מבט אישי על השבוע ששודר מדי יום שישי לקראת השעה שתיים בצהריים. הוא ערך והגיש תוכניות לילה ("תחנה", "ערב טוב מירושלים", ועוד.) הנחה אירועי זמר ומופעים ("ערב שירי נעמי שמר") וערך תוכניות דוקומנטריות של מעקב אחרי אירועים והקלטות בשטח ("שעה קטנה"). היה בין חבורת העיתונאים שכתבו במקומון הירושלמי הראשון "ירושלתון". לימים כתב גם טור אישי שנקרא "טור" במקומון "כל העיר" והיה בין מקימי העיתון "חדשות" (עורך מדורים בעמודים הפנימיים וכותב רשימות). הוא ערך והגיש את מהדורת החדשות הראשונה של הטלוויזיה בכבלים בחברת הטלוויזיה בכבלים "גוונים" ששידרה מראשון לציון. הוא כתב גם במקומונים: "על השרון", ו"לעניין". שידר מבזקי חדשות בגלי צה"ל ותוכנית סקירת עיתונות בבוקר בשנת 1995. ערך תקליט על ביקור סאדאת בירושלים. ("44 שעות בירושלים") ב"קול ישראל" גם ערך והגיש את תוכנית סקירת העיתונות "אור ראשון" (הוא גם בעל זכות היוצרים על שם התוכנית). היה מרצה לתקשורת וניהל סדנאות רדיו במכללת עמק יזרעאל, מכללת נתניה, ומכללת ספיר. תוכנית הרדיו האחרונה שערך נקראה "אלה החיים" ובה בין היתר הייתה משודרת שיחה שלו עם עצמו כראיון ערוך מהאולפן ומטלפון, מה שאפשר להגדיר כחידוש שאין לו אח ורע בשידורים. רוטמן זכה ל"פרס רשות השידור על תוכניות דוקומנטריות" מידי המנכ"ל גדעון לב ארי בסוף שנות השבעים על התוכנית "שעה קטנה". אלה החיים, הוצאת עולם חדש, 2014 מדיה וקבצים בנושא עמיקם רוטמן בוויקישיתוף עמיקם רוטמן, ברשת החברתית פייסבוק משה נגבי, לרגל פרישתו של עמיקם רוטמן מרשות השידור, באתר העין השביעית, 1 במאי 2011 הילה אלפרט, איש הרדיו עמיקם רוטמן מוציא ספר זיכרונות, באתר ישראל היום, 28 במרץ 2014 יעקב בר-און, מתברר שאפשר לחיות בלי חדשות: איש התקשורת שעזב הכל ועבר לגליל, באתר מעריב השבוע, 25 בפברואר 2015 אהרון ברנע מראיין את עמיקם רוטמן בתוכנית "מחוץ לזמן" של ערוץ הכנסת, באתר יוטיוב, 7.8.16 פס קול ישראל - 80 שנה לשידור העברי - עמיקם רוטמן, סרטון באתר יוטיוב עמיקם רוטמן, איש כמו מאירק'ה, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2015