laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שכיבת סמיכה

שְׁכִיבת סמיכה היא תרגיל התעמלות פיזית נפוץ, המבוסס על הפעלת כוח הכובד של הגוף כולו על המרפקים ועל הרגליים. במהלך התרגיל מיושרים המרפקים תוך דחיפת הגוף כלפי מעלה. בעת ביצוע שכיבת סמיכה נסמך הגוף הישר על הזרועות ומכאן השם: "שכיבות סמיכה". שכיבות סמיכה מיועדות בעיקר לחיזוק שרירי הידיים (שריר הזרוע התלת-ראשי), יד אחורית, הכתף (שריר הדלתא) והחזה (שריר החזה הגדול). תרגיל זה פופולרי במיוחד היות שאפשר לבצע אותו בכל מקום וללא ציוד מיוחד. בארגונים המבוססים על משמעת (כגון בית סוהר או צבא) משמש התרגיל גם כצורת ענישה. עד לא מזמן התרגיל היווה חלק מהציון הכולל של הנבחנים בבוחן בר אור בצה"ל (ביחד עם ריצה וכפיפות בטן) והוא עדיין נכלל בבוחן לחיילים עורפיים. בנוסף שכיבות סמיכה משמשות כתרגיל בסיסי במגוון ענפי ספורט כגון: פיתוח גוף, קרוספיט, התעמלות, קליסטניקס ועוד. התרגיל מתבצע בצורה הבאה: מצב התחלתי: תמיכת משקל הגוף בעזרת הזרועות והרגליים כך שנקודות המפגש עם הקרקע נמצאות בכפות הידיים ובכריות אצבעות כף הרגל. ירידה איטית קרובה כמה שיותר לרצפה (בדרך כלל עד גובה תפוח שמונח על הרצפה) ועלייה מהירה ללא נעילת מרפקים; בשלב העלייה מתרחשות התנועות הבאות: פשיטה (יישור) במפרק המרפק וכפיפה וקירוב אופקי במפרק הכתף. הגב מוחזק ישר לאורך ביצוע התרגיל; הסתכלות עם הראש כחצי מטר קדימה על מנת לאפשר זרימת אוויר טובה יותר; בעת העלייה יש להוציא אוויר ובעת הירידה להכניס. הדבר נובע מהעובדה שבתרגיל ספציפי זה פעולת השריר היא בעלייה (פשיטה של היד) והחזרה היא בירידה (כפיפת היד), בניגוד לעבודה עם משקוליות, לדוגמה; עבודה בסטים: למשל 3 סטים של 15 חזרות בכל סט; מנוחה של 30–60 שניות בין כל סט. ישנם סוגים שונים ומגוונים של שכיבות סמיכה: שכיבות סמיכה בשיפוע חיובי - הידיים והראש גבוהים יותר מהרגליים וכך זה מקל על התרגיל. בנוסף התרגיל עובד על חלקו התחתון של החזה; שכיבות סמיכה בשיפוע שלילי - הידיים והראש נמוכים יותר מהרגליים וכך זה מעמיס יותר על הידיים. בנוסף התרגיל עובד על חלקו העליון של החזה; שכיבת סמיכה בעמידת ידיים - מאמץ בעיקר את הכתפיים והשכמות, דורש איזון ידיים טוב בעמידה; שכיבת סמיכה ביד אחת - מקשה על התרגיל דורש שיווי משקל וכוח רב יותר התרגיל מאמץ בעיקר את שריר התלת ראשי ואת שרירי הכתף; שכיבת סמיכה בידיים קרובות (נקרא גם יהלום) - מעביר את העומס לשריר התלת ראשי ולכתף קדמית; שכיבת סמיכה בידיים רחוקות - מעביר את העומס לחזה. הפוש-אפ ההינדי, הידוע גם כטלטלה, הוא תרגיל כוח ליבה יעיל. כושר גופני סמוך-קום עליית מקבילים מדיה וקבצים בנושא שכיבת סמיכה בוויקישיתוף Lee, Bruce, 'Preliminaries' in The Tao of Jeet Kune Do, California: Ohara Publications, 1975, p.29 Mujumdar D.C., The Encyclopedia of Indian Physical Culture, 1950, p.460, plate 131
קירוב בורן-אופנהיימר

קירוב בורן-אופנהיימר הוא קירוב חשוב המשמש לצורך פתרון משוואת שרדינגר עבור מולקולות. הקירוב נקרא על שם מקס בורן ורוברט אופנהיימר שהציגו אותו במאמר שפורסם בשנת 1927 תחת הכותרת Zur Quantentheorie der Molekeln (על התורה הקוונטית של מולקולות) בכתב העת Annalen der Physik. בבסיס הקירוב ההנחה כי בשל מסתו הגבוהה של גרעין האטום יחסית לאלקטרון, ניתן להפריד את המילטוניאן האנרגיה של האלקטרון מהמילטוניאן האנרגיה הקינטית של הגרעין. H = H e + T n {\displaystyle H=H_{\mathrm {e} }+T_{\mathrm {n} }\,} כאשר: H e = − ∑ i 1 2 ∇ i 2 − ∑ i , A Z A r i A + ∑ i > j 1 r i j + ∑ A > B Z A Z B R A B , T n = − ∑ A 1 2 M A ∇ A 2 . {\displaystyle H_{\mathrm {e} }=-\sum _{i}{{\frac {1}{2}}\nabla _{i}^{2}}-\sum _{i,A}{\frac {Z_{A}}{r_{iA}}}+\sum _{i>j}{\frac {1}{r_{ij}}}+\sum _{A>B}{\frac {Z_{A}Z_{B}}{R_{AB}}}\quad \mathrm {,} \quad T_{\mathrm {n} }=-\sum _{A}{{\frac {1}{2M_{A}}}\nabla _{A}^{2}}.} כאשר ניתן לפתור תחילה את המשוואה האלקטרונית בנפרד: H e χ ( r ) = E e χ ( r ) {\displaystyle H_{\mathrm {e} }\;\chi (\mathbf {r} )=E_{\mathrm {e} }\;\chi (\mathbf {r} )} ורק לאחר מכן לפתור את המשוואה גם עבור הגרעינים: [ T n + E e ( R ) ] ϕ ( R ) = E ϕ ( R ) {\displaystyle \left[T_{\mathrm {n} }+E_{\mathrm {e} }(\mathbf {R} )\right]\phi (\mathbf {R} )=E\phi (\mathbf {R} )} לקבלת הפתרון המלא של המשוואה. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'וקוב

ז'וקוב הוא שם משפחה ממקור רוסי (Жуков). האם התכוונתם ל... אלכסנדר ז'וקוב – איש צבא רוסי אלכסנדר ארקדייביץ' ז'וקוב – איש עסקים ופוליטיקאי רוסי גאורגי ז'וקוב – מצביא ופוליטיקאי סובייטי גאורגי ז'וקוב (כדורגלן) – כדורגלן קזחי-בלגי ואנקה ז'וקוב – גיבור סיפור ידוע מסיפוריו של אנטון צ'כוב
חשופית (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חשופיות – תת-סדרה של חלזונות יבשתיים חסרי קונכייה חשופיתיים – משפחה בתת-סדרת החשופיות חשופית (סוג) – סוג במשפחת החשופיתיים חשופיות ים – סדרה של רכיכות תת-מימיות
בנייה בלבנים

בנייה בלבנים היא שיטת הבנייה המסורתית והנפוצה ביותר. הבנייה בלבני אבן או אדמה התפתחה כבר במסופוטמיה ומצרים העתיקות והשימוש בשיטה זו קיים בפועל עד היום. ממחציתה השנייה של המאה ה-19 החלה הבנייה במדינות המערב לעבור בהדרגה לבנייה מלבני בטון ולבני סיליקט המשולבת באלמנטים יצוקים של בטון ופלדה (בעיקר קורות ותקרות). הבנייה בלבנים השתכללה לאורך ההיסטוריה במקביל לסגנונות האדריכלות אשר הייתה תמיד קשורה לטכנולוגיית הבנייה הקיימת. הלבנה, היא היחידה הבסיסית אשר משמשת לבניה, היא גוש קשיח אחד אשר יכולה להיות עשויה מאבן, שיש, חומר, סיליקט או בטון. יחידה בסיסית זו נועדה לעמוד במאמצי לחיצה של המסה העצמית שלהם או של התקרות והקומות שמעליהם. במקומות בהם נדרש מִפתח היוצר מאמצי כפיפה נעשה שימוש בעבר בגושי אבן גדולים או בשילוב של קרשי עץ בין הלבנים וכיום בחגורות בטון או בקורות. שיטת הבנייה הנפוצה ביותר לבניית קירויים מלבנים מאז התקופה הרומית היא הקשת. קשת הלבנים מסוגלת ליצור מפתחים בעזרת לבנים בודדות הנשענות אחת על השנייה ומעבירות את מאמצי הלחיצה אל צידי הקשת. כל סוגי הקמרונות הקיימים הם שכלולים של שיטת בנייה זו ואפשרו עם השנים קירויים מסוגים שונים ובעלי אופי אדריכלי שונה. טכנולוגיית הבנייה בלבנים הגיעה לשיאה כבר בסוף ימי הביניים עם האדריכלות הגותית. הבנייה הגותית יצרה מבנים מפוארים בעלי צורות מורכבות אשר בבסיסם הם בסך הכול מבני לבנים. היכולת ליצור מלבני אבן או מלבנים שרופות מבנים אשר נראים כאילו עשויים בתחרה היא אחד המאפיינים הייחודיים של האדריכלות הגותית של ימי הביניים. בבנייה של קירות מלבנים קיימות מאות שיטות שונות לארגון הלבנים כדי להשיג קיר יציב ובעל תכונות בידוד תרמי ואקוסטי. אופן סידור הלבנים אף יוצר מראה שונה בחזית המבנה שלה גם ערך אסתטי. לרוב, מסודרות הלבנים המלבניות בתוך נפח הקיר ובכיוון הניצב לו לסירוגין. באופן כזה הקיר חזק יותר ומתפקד כיחידה מקשית אחת כנגד המאמצים הפועלים עליו. הדבקת הלבנים זו לזו על ידי מלט מאפשרת בניית קירות דקים מבלי לאבד יציבות. שורה אפקית אחת של לבנים נקראת "נדבך", מונח המשמש גם לחיפוי אבן. כאשר בונים מלבנים בגדלים סטנדרטיים, אורך הלבנה הוא לרוב כפליים מרוחבה בתוספת המלט - כסנטימטר אחד. באופן זה ניתן להניח שורת לבנים בכיוון האורכי ומעליה שורה בכיוון הרוחבי ולשמור על משטח הקיר החיצוני שטוח. גם לבנים המסודרות לאורך הקיר בשתי שורות מקבילות מונחות בהסטה אחת יחסית לשנייה כדי לשפר את חוזק הקיר. בנייה באדמה בנייה ירוקה קשת (מבנה) אבן ראשה ואבן פינה - שתי לבנים סמליות במסורת הבנייה מלבנים אדריכלות אשורית בנייה בלבנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בנאות, דף שער בספרייה הלאומית
אדי סלוביק

אדוארד דונלד 'אדי' סלוביק (באנגלית: Edward Donald "Eddie" Slovik‏; 18 בפברואר 1920 – 31 בינואר 1945) היה טוראי בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא היה החייל האמריקאי הראשון שהוצא להורג מאז מלחמת האזרחים האמריקנית בגין עריקות. סלוביק נולד בדטרויט אשר במדינת מישיגן. כבר מנעוריו סלוביק עבר על החוק. בפעם הראשונה נעצר כשהוא בן 12, כאשר פרץ עם חברים לבית יציקה בניסיון לגנוב פליז. בין השנים 1932–1937 נתפס מספר פעמים בעוון גנבה, פריצה והפרת הסדר הציבורי. באוקטובר בשנת 1937 נשפט לתקופה בכלא ובספטמבר בשנת 1938 קיבל חנינה ושוחרר. בינואר בשנת 1939, נשלח שוב פעם לכלא בעקבות גנבת מכונית עם חברים כשהוא בגילופין. באפריל 1942 קיבל חנינה נוספת ושוחרר מן מהכלא. הוא החל לעבוד בחברת שרברבות, ושם פגש את אשתו לעתיד, אנטואנט ויסינווסקי (Antoinette Wisniewski), שעמה התחתן ב-7 בנובמבר 1942. התיק הפלילי שאותו החזיק העניק לו סטטוס של בלתי כשיר לגיוס, אך זמן קצר לאחר החתונה, שונה סיווגו והוא גויס לצבא. סלוביק החל את הטירונות ב-24 בינואר 1944 בטקסס. באוגוסט באותה שנה נשלח ללחום עם כוחות האמריקאים המוצבים בצרפת. הוא צורף לפלוגה G של החטיבה ה-109 באוגדת חיל הרגלים ה-28. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בדרך להצבה ביחידתם, סלוביק, ביחד עם חברו הטוראי ג'ון טאנקי (John Tankey), נפרדו מהפלוגה כאשר הסתתרו מהפגזה. ביום למחרת, הם הצטרפו לכוחות קנדיים לא לוחמים שעמם נפגשו ושהו בחברתם במשך שישה שבועות. חברו טאנקי שלח מכתב ליחידה בו הסביר את השתלשלות האירועים וב-7 באוקטובר הם התייצבו בחזרה לשירות. לא ננקטו נגדם כל הליכים. ביום למחרת, ה-8 באוקטובר, הודיע סלוביק למפקד פלוגתו, סרן רלף גרוט (Captain Ralph Grotte), כי הוא מפחד להצטרף לפלוגה הרובאית הלוחמת ושהוא מעוניין לעבור לתפקיד בעורף הכוחות. הוא אמר לגרוט כי יברח אם יישלח לפלוגה לוחמת ושאל אותו האם הצעד יחשב כעריקה. בניגוד לבקשתו הציב אותו גרוט בפלוגה הלוחמת והודיע לו כי אי התייצבות תחשב כעריקה משירות. יום למחרת, ב-9 באוקטובר, ניגש סלוביק אל שוטר צבאי והגיש לו פתק בו רשם כי יברח אם ישלח אל הקרב. הוא נשלח אל סגן-אלוף רוז הנבסט, שהציע לו לקרוע את הפתק ובכך לסיים את הפרשה. סלוביק סירב. סלוביק הועמד למשפט צבאי ונידון למוות. פסק הדין אושר על ידי מייג'ור גנרל נורמן קוטה, מפקד אוגדת חיל הרגלים ה-28. קוטה אמר לאחר מכן שאלה היו 15 הדקות הקשות בחייו אבל לא הייתה לו ברירה אלא לאשר את גזר הדין כדי שיוכל להמשיך להסתכל בעיני חייליו. ב-9 בדצמבר כתב מכתב בו הוא מבקש חנינה מהמפקד העליון של כוחות בעלות הברית באירופה, דווייט אייזנהאואר. אייזנהאואר דחה את בקשת החנינה, לדבריו על מנת להרתיע את חיילי ארצות הברית מעריקה בתקופה של לחימה עזה. אדי סלוביק הוצא להורג בידי כיתת יורים בשעה 10:04 ב-31 בינואר 1945, ליד הכפר סנט-מארי-או-מארי, בחבל אלזס הצרפתי. הוא היה בן 24 במותו. סלוביק נקבר בבית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים אואז-אן בצרפת, בחלקה E, חלקה המיועדת לחיילים שהוצאו להורג בגין פשעים כרצח ואונס, כשהוא החייל היחיד שהוצא להורג בגין עריקות. בשנת 1987, ארבעים ושתים שנים לאחר מותו, הוצאו עצמותיו והוא הובא לקבורה מחודשת במישיגן לצד אשתו, אנטואנט, שמתה בשנת 1979. מאז מותו הוגשו לשבעה נשיאי ארצות הברית בקשות לחון את סלוביק, אך הבקשות טרם נענו. העיתונאי האמריקאי ויליאם בראדפורד הוי (William Bradford Huie) כתב 1954 ספר העוסק בסיפורו של סלוביק. על בסיס הספר הופק ב-1974 סרט בכיכובו של מרטין שין. אדי סלוביק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שער השלשלת

שער השלשלת (בערבית: باب السلسلة, נהגה: באב א-סִלסִלה) נמצא בכותל הערבי של הר הבית, בין שער המוגרבים ושער הטהרה, ומורכב משני שערים - "שער השלשלת" ו"שער השכינה". מול השער נמצא סביל מפואר מהתקופה הממלוכית. בימי הביניים נקרא השער "שער השכינה" בגלל המסורת שבמקום זה התפללו היהודים. במסורת האסלאמית, השער נקרא על שם שלשלת שהייתה תלויה בפתחו, לה יוחסו סגולות של עשיית צדק ומשפט: הצדדים במשפט היו מגיעים בפני השלשלת ומנסים לאחוז בה. הצודק בדין הצליח, ואילו החייב בדין נכשל, שכן השלשלת הייתה מתחמקת ממנו.[דרוש מקור] בנוסף לכך שער השלשלת הוא השער ליציאת יהודים הכי קרוב לכותל המערבי. בשער השלשלת מסתיים תוואי נחל צולב, שעליו נבנה בתקופה הרומית הדקומנוס, רחוב הבנוי ממערב למזרח, עקרון אדריכלי שעל פיו נבנו ערים רומיות מתוכננות, ובכלל זאת איליה קפיטולינה בתקופה הרומית. השער וקטע הרחוב הקרוב אליו בנוי על גבי קשת וילסון. בתקופה הצלבנית נבנה השער בפאר רב על ידי האיובים. עד התקופה העות'מאנית ובעיצומה התמלא הדקומנוס הרומאי במבנים ורוחבו הוצר, והוא חולק לשני רחובות שהובילו משער יפו אל שער השלשלת והר הבית: רחוב דוד (המערבי) ורחוב השלשלת (המזרחי) הסמוך לשער. בתקופה העות'מאנית, הוא היה בעל חשיבות בשל קרבתו לשער 'המחכמה', מרכז השלטון העות'מאני, שהנתינים הגיעו אליו מרחבי הארץ. נכון לשנת 2013 השער נחשב לכניסה ראשית למתפללים מוסלמים בלבד המגיעים להר הבית. אף על פי שבדומה למרבית השערים בהר הבית (למעט שער הלל) הוא משמש כשער כניסה למוסלמים בלבד, השער משמש ליציאה של יהודים העולים להר הבית. בסמוך לשער מן הצד הימני לעולים להר הבית, נמצאת הכניסה לבית מידות מהתקופה הממלוכית, שנקרא מחכמה או 'תכנזיה', (וכיום שוכן בו בסיס משמר הגבול). ב-21 בנובמבר 2021 התרחש פיגוע ירי סמוך לשער בו נרצח יהודי. יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה, א, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשל"ט-1979. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" מדיה וקבצים בנושא שער השלשלת בוויקישיתוף על שער השלשלת, באתר עיריית ירושלים (על שער השלשלת), באתר הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית שבתי זכריה, יהודים ומוסדות יהודיים ב"רחוב השלשלת" בירושלים העתיקה, ירושלים, הוצאת צור אות, 1995, עמוד 13 Finbarr Barry Flood (2009). "An Ambiguous Aesthetic: Crusader Spolia in Ayyubid Jerusalem". Ayyubid Jerusalem. pp. 202–215. גד פרומקין, דרך שופט בירושלים, תל אביב: הוצאת דביר, תשט"ו-1955, עמ' 35.
ביורן אולבאוס

ביורן אולבאוס (בשוודית: Björn Kristian Ulvaeus, נהגה "בְּייֶן"; נולד ב-25 באפריל 1945) הוא מוזיקאי שוודי, מחברי להקת הפופ השוודית אבבא. אולבאוס נולד בעיר גטבורג, אך את ילדותו עבר בוסטרוויק. עם תום שירותו הצבאי ניגש ללימודים אקדמיים באוניברסיטת לונד, שם למד מנהל עסקים ומשפטים. את דרכו המוזיקלית החל אולבאוס בשנת 1966, עת הצטרף להרכב הוטנני סינגרס, שם גם הכיר את שותפו המוזיקלי לעתיד בני אנדרסון, ששימש כקלידן ההרכב. בעת צילומי תוכנית טלוויזיה הכיר אולבאוס את אנייטה פלטסקוג, לימים אשתו, שהייתה אז בת 19. זמן קצר לאחר מכן, הכיר אנדרסון את אנני-פריד לינגסטד - הצלע הרביעית באבבא. בשנת 1969 החלה אבבא לפעול ולהצליח בעולם כולו. אולבאוס ואנדרסון שימשו בלהקה כנגנים, כמלחיני השירים וככותביהם, בעוד שנשותיהם משמשות כזמרות. עם פירוק הלהקה המשיכו השניים לעבוד יחדיו ופנו ליצירת מחזות זמר. השניים כתבו שלושה מחזות: "שח-מט" (1984), "כריסטינה מדובמולה" (1995) ו"מאמה מיה!" (2003). אולבאוס אף הקים את להקת המחווה ביורן אגיין בשנת 1988. בשנת 1971 נשא אולבאוס את פלטסקוג לאשה, ובהמשך נולדו לשניים שני ילדים. בשנת 1980 הצמד התגרש, על אף שהסכים להמשיך ולשתף פעולה במסגרת הלהקה. בהמשך, בשנת 1981, נשא אולבאוס את מבקרת המוזיקה לנה שלרכה (Källersjö), ולשניים נולדו שתי בנות. אולבאוס הוא חבר פעיל ובולט בסניף השוודי של האיגוד ההומניסטי והאתי הבין-לאומי, ותיאר את עצמו כ"אגנוסטי נוטה לאתאיזם". מדיה וקבצים בנושא ביורן אולבאוס בוויקישיתוף ביורן אולבאוס, ברשת החברתית פייסבוק ביורן אולבאוס, סרטונים בערוץ היוטיוב ביורן אולבאוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביורן אולבאוס, באתר AllMovie (באנגלית) ביורן אולבאוס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ביורן אולבאוס, באתר ספוטיפיי ביורן אולבאוס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) ביורן אולבאוס, באתר Last.fm (באנגלית) ביורן אולבאוס, באתר AllMusic (באנגלית) ביורן אולבאוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ביורן אולבאוס, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) ביורן אולבאוס, באתר Yandex.Music (ברוסית) ביורן אולבאוס, באתר Discogs (באנגלית) ביורן אולבאוס, באתר SecondHandSongs ביורן אולבאוס, באתר DNCI ביורן אולבאוס, בארכיון הבימה ABBA Interview: Björn Ulvaeus On Making ABBA's Timeless Hits, סרטון בערוץ "Rick Beato", באתר יוטיוב (אורך: 37:31)
המנון קוריאה הצפונית

אאגוקגה הוא שם ההמנון הלאומי של צפון קוריאה. הוא גם מכונה "תנו לבוקר להאיר" על פי הבית הראשון. לפני שנוסדה קוריאה הצפונית היה לחלק הצפוני של קוריאה המנון זהה לזה של הדרום. קוריאה הצפונית אימצה לחיקה את ההמנון החדש בשנת 1947. המילים נכתבו על ידי פאק סייונג והמנגינה הולחנה על ידי קים וונגיון. מדיה וקבצים בנושא המנון קוריאה הצפונית בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון קוריאה הצפונית" באתר מיוזיק בריינז המנון קוריאה הצפונית, באתר YouTube
דגל האיטי

דגל האיטי (בצרפתית: Drapeau d'Haïti; בקריאולית האיטית: Drapo Ayiti) הוא דגלה המדיני והצבאי של האיטי ביבשה ובים, הוא אומץ בגרסתו המוקדמת בשנת 1803 והגרסה החדשה שלו הכוללת גם את סמל האיטי אומצה ב-25 בפברואר 1986. הדגל הוא ביקולור המורכב משני פסים אופקיים: כחול ואדום ובמרכזו נמצא מרובע לבן עליו נמצא סמלה של האיטי, הגרסה האזרחית שלו חסרה את הסמל. העיצוב הנוכחי שימש לראשונה את הרפובליקה של האיטי תחת הנשיא אלכסנדר פטיון בשנת 1806. דגל האיטי הוא אחד משמונה דגלים לאומיים המשלבים בתוכם את סמלה של המדינה. הדגל הוא אחד מארבעה דגלים לאומיים של מדינות החברות באו"ם המציגים אקדח. הדגל הראשון של האיטי נוצר לראשונה ב-18 במאי 1803 במהלך מרד העבדים בהאיטי. המורדים הסירו את הפס הלבן מהטריקולור הצרפתי, והשתמשו ביתר כדגלם. על פי גרסאות אחרות, הייתה זו החייטת קתרין פלון שהסירה את הפס הלבן מהטריקולור הצרפתי. בעקבות הכרזתו של ז'אן-ז'אק דסאלין בהיותו קיסר האיטי, נכתבה חוקה חדשה ב-20 במאי 1805, בה שונו צבעי הדגל לשחור ואדום. בשנת 1806, כשאלכסנדר פטיון עלה לשלטון, צבעיו של הדגל חזרו להיות כחול ואדום. לאחר מכן שמו אותם לרוחב והוסיפו את סמל האיטי על מרובע לבן במרכז הדגל. בין השנים 1964–1986 צבעיו של הדגל חזרו להיום אדום ושחור. הדגל אז כלל את הסמל, אך צבעי הדגלים בו שונו לשחור. באולימפיאדת ברלין ב-1936 הופתעו המשלחות של האיטי ושל ליכטנשטיין לגלות שדגלן זהה. ליכטנשטיין מיהרו להטעין את דגלם בכתר המייצג את בית המלוכה, בעוד שהאיטי התמהמה ורק ב-1986 הוטען הדגל בסמל המדינה. הדגל לפני מרד העבדים הדגל בין השנים 1803–1804 הדגל בין השנים 1804–1806 הדגל בין השנים 1811–1814 הדגל בחלקה הצפוני של האיטי בין השנים 1814–1820 הדגל בחלקה הדרומי של האיטי בין השנים 1806–1820, ושל כל האיטי בין השנים 1820–1849 הדגל בין השנים 1849–1859 הדגל בין השנים 1859–1964 הדגל בין השנים 1964–1986 הדגל משנת 1986 קתרין פלון יום הדגל של האיטי סמל האיטי המנון האיטי דגל ליכטנשטיין (בעבר הדגל של האיטי ודגל זה היו זהים) מדיה וקבצים בנושא דגל האיטי בוויקישיתוף דגל האיטי, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל האיטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) CIA - The World Factbook --Liechtenstein, web.archive.org, ‏2012-09-16
בריסטול פייטר

בריסטול פייטר (אנגלית: Bristol Fighter) היא מכונית-על אקסקלוסיבית בריטית המיוצרת במספרים מזעריים על ידי יצרנית הרכב חברת בריסטול מאז שנת 2004. מבנה הקופה בעל דלתות הכנף עוצב על ידי מקס בוקסטורם ומקנה למכונית את היכולת להגיע למהירות מרבית של 337 קילומטר לשעה. בבריסטול פייטר הבסיסית מותקן מנוע V-10 בנפח שמונה ליטרים המבוסס על מנוע משודרג של דודג' וייפר שהספקו 525 כוחות סוס ב-5,600 סיבובים לדקה. בנוסף לדגם הבסיסי, מייצרת בריסטול את הפייטר S, דגם משופר של הפייטר הבסיסית בו המנוע הוא בעל 612 כוחות סוס. תיבת ההילוכים מגיעה בשתי תצורות שונות לבחירת הלקוח. שישה הילוכים ידנית או ארבעה הילוכים אוטומטית. המכונית מאיצה מ-0 ל-60 מייל לשעה (כ-97 קילומטר לשעה) ב-4 שניות. משקל המכונית הוא 1,475 קילוגרם. מחיר המכונית היה בשנת 2005 ‏229,125 לירות שטרלינג או 256,150 עבור הפייטר S. בשנת 2006 הכריזה בריסטול על יצור פייטר-T, גרסה משודרגת לפייטר-S. הפייטר-T היא בעלת מנוע V10 מוגדש טורבו המסוגל להפיק 1,012 כוח סוס. היצרן טוען כי מהירותה המרבית היא "מעל ל-430 קמ"ש" אולם היא מוגבלת אלקטרונית ל-362 קילומטר לשעה. הפייטר-T הראשונה נמסרה בספטמבר 2007. הספק מנועה היה גבוה מהבוגאטי ויירון שהחזיקה בשיא של 1,001 כוח סוס מ-2005, אך נמוך מהספק המנוע של ה"שלבי סופר-קאר איירו TT" האמריקנית, שהספקה בשנת 2007 עמד על 1,182 כוח סוס, והיא אף החזיקה בשיא המהירות למכוניות סדרתיות (נמדדו 412 קמ"ש רשמית על ידי גינס ב-2007. ב-2010 השיא חזר לגרסה משופרת של הויירון). בריסטול 400 בריסטול 401 בריסטול 402 בריסטול 403 בריסטול 404 בריסטול 405 בריסטול 406 בריסטול 407 בריסטול 408 בריסטול 409 בריסטול 410 בריסטול 411 בריסטול 412 בריסטול 603 מדיה וקבצים בנושא בריסטול פייטר בוויקישיתוף הכרזת הפייטר T
נחל זוויתן

נַחַל זָוִיתָן (בערבית: ואדי זוואתין (נחל הזוויות) או וואדי זוויתניין (נחל הזווית הכפולה)) הוא נחל איתן באזור רמת הגולן שאורכו כ־26 ק"מ. מקור השם של הנחל הוא בתפניות החדות במסלול עמק הנחל. הנחל ניזון ממעיינות קטנים שזורמים לאפיקו בחלקו העליון ומתחיל ברכס בשנית באוכף שבין הר חוזק לבין הר קורטם. לכל אורכו מפלים קטנים ובריכות מים. מבריכת מים בראש מפל הזוויתן, בריכה שבה משושים גדולים. הנחל נשפך בסופו לנחל משושים. לנחל מסלול מטויל המחולק לחלק עילי שאורכו כ-8 ק"מ ולחלק תחתי שאורכו כ-6 ק"מ. בראשית המסלול המטויל שתי בריכות ענק בגובה של כ-8 מטר שתיהן, ולאחר כמה מאות מטרים נופלים מימי הזוויתן מגובה של כ־25 מטרים לבריכת מים נוספת עמוקה יותר. לאחר מכן מתחתר הנחל בקניון עמוק, הקרוי "הנקיק השחור" ובו חובבי הסנפלינג גולשים. בתחתיתו ממשיך הנחל עם מספר בריכות עד לחיבורו עם נחל משושים, בחלקו האחרון והמתון יותר של הנחל ישנו מעיין שכבה הקרוי "עין נטף" על שם שמימיו מטפטפים ויורדים בצורת חצי גורן, ומהם נשרכות שערות שולמית ועוד. המצולעים האופייניים נוצרו תוך כדי התקררות זרמי לבה לאחר התפרצות געשית. צורת המצולע המשוכלל מתקבלת כאשר פני הלבה מתקררים ומתכווצים, לעומת פנים הלבה אשר עודו לוהט ומוסיף לנוע. הבדלי הטמפרטורה בין החלק החיצוני והפנימי של הלבה גורמים לסידוק המעטה החיצוני. בהמשך, מהתפתחות סידוק זה נוצרת צורת המצולעים המשוכללים הנחשפים בערוצי הנחלים. גובה העמודים מגיע לכ־5 מטרים, כאשר רובם בעלי חמש, שש, ולעיתים אף שבע צלעות. קוטרו של כל עמוד בין 30 ל־40 ס"מ. במדרונות נחל זוויתן צומחים אלון תבור, אלה אטלנטית, אשחר רחב-עלים, דנדנה רפואית, הרדוף הנחלים, חשפונית עדינה, לבנה רפואי, עבקנה שכיח, שיח-אברהם, שערות שולמית, שקד קטן-עלים, שרכרך ריחני ותאנה. בסמוך לאפיק הנחל אותרו שרידים רבים של בתי כנסת מתקופת התלמוד, בין היתר בחורבת זוויתן, בחורבת זמימרה, בחורבת עסליה ובחורבת קצביה. נחל זוויתן הוא חלק משמורת הטבע יער יהודיה. השמורה הוקמה בשנת 2006. בתאריך 2 ביוני 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל, פרצו שרפות בשמורה בעקבות ירי מלבנון לאזור קצרין, בהן עלו באש כ-10,000 דונם בערך ביהודיה ובזוויתן. השריפה חוללה נזק משמעותי לשמורת הטבע יער יהודיה כולל חלק מערוץ הזוויתן, זוויתן עליון, חלק מהנקיק השחור ועוד שטחים של מישורי עשב ומסלולי טיול. נחל משושים שמורת יער יהודיה נחל יוסיפון קצרין ונחל זוויתן עליון, באתר למטייל זוויתן תחתון ובריכת המשושים, באתר למטייל נחל זוויתן, באתר רשות ניקוז ונחלים כינרת יעקב שקולניק ויעל לרנר, נחל זוויתן עילי – המלצה למסלול טיול בשמורת טבע יער יהודיה, באתר רשות הטבע והגנים, ‏11 בדצמבר 2019 יעקב שקולניק ויעל לרנר, נחל זוויתן תחתי – המלצה למסלול טיול בשמורת טבע יער יהודיה, באתר רשות הטבע והגנים, ‏11 בדצמבר 2019 כ-10,000 דונם נשרפו השבוע ברמת הגולן, באתר רשות הטבע והגנים, ‏3 ביוני 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא רמת הגולן ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ינישים

הינישים (בגרמנית: Jenische, בלוקסמבורגית: Jéinechen, באנגלית: Yenish, בצרפתית: Yéniche, ברומנית: Ienişi), המכונים גם גַבּוֹרים (Gabori) או צוענים לבנים הם קבוצה אתנית אירופאית של נוודים נוצרים החיים בארצות אירופאיות שונות. הינישים נחשבים לצוענים ונבדלים מהם בגוון עורם הבהיר יותר. מוצא הינישים לא ידוע, אך משערים שהוא אירופאי. הינישים עצמם מייחסים את מוצאם לקלטים. בשפת הינישים יש גם מספר מילים לקוחות מעברית ומיידיש ובנוסף לכך, לבושם דומה ללבוש היהודים החרדים, יש קבוצה השומרת שבת כיום המנוחה ויש המגדלים זקנים ופאות, לכן היו שהעלו את ההשערה שמוצאם מהסוחרים היהודים הנוודים, אך השערה זו אינה זוכה לתמיכה רבה. ההיסטוריונים מעלים את האפשרויות שמוצא הינישים בעריקים שווייצרים ממלחמת שלושים השנים (1618-1648) או ממלחמת האיכרים הגרמנית (1524-1526). בגרמניה חיים כ-200,000 ינישים, בעיקר בדרום מערב וכ-29,000 ממשיכים בחיי הנוודות בעזרת קרונות הנגררים על ידי מכוניות. בשווייץ חיים כ-50,000 ינישים ורק כ-3,500 ממשיכים בחיי הנוודות. בשווייץ הם הוכרו כמיעוט לאומי. באוסטריה חיים כ-35,000 ומתוכם רק 10% ממשיכים בחיי נוודות. בהונגריה יש 60,000 ובבלארוס 11,000, אך במדינות אלה לא ידועה החלוקה בין הנוודים למי שהתיישבו ישיבת קבע. בבלגיה נספרו בשנת 1990 7000 נוודים. בצרפת, הולנד ולוקסמבורג מספרם אינו ידוע. ברומניה יש כ-800,000 צוענים, אך אין נתונים על גודל הקבוצות השונות. Jenische (בגרמנית)
המנון קוריאה הדרומית

אאגוקגה הוא ההמנון הלאומי של קוריאה הדרומית, על אף שאין הוא מוכר ככזה מבחינה חוקית. משמעות השם היא "השיר הפטריוטי". על פי הדעה הרווחת המילים נכתבו בשנת 1896 על ידי יון חיהו, פוליטיקאי או על ידי אן צ'אנג-הו, מחנך ומנהיג שדגל בחירות. במקור, מנגינת ההמנון הייתה שיר עם סקוטי בשם "אולד לנג סיין" שהגיע לקוריאה הדרומית על ידי מיסיונרים אמריקנים. בעת טקס ליסוד קוריאה הדרומית ב-15 באוגוסט 1948, בדיוק שלוש שנים לאחר השחרור מהשלטון היפני, הוחלפה המנגינה הסקוטית על ידי הסיום של קוריאה פנטסיה שהולחן בשנת 1935 על ידי אהן אאק-טאה. ההמנון החדש אומץ מאוחר יותר על ידי הנשיא סינגמן רי בשנת 1948. מאז מות המלחין אהן אאק-טאה בשנת 1965, זכויות היוצרים של המנגינה נשמרו עד שנת 2015. שתי קבוצות כדורגל מקצועיות נתבעו על ידי בעלי זכויות היוצרים בשל השמעה צבורית של השיר בשנת 2003. . המילים שנכתבו במאה ה-19 נמצאות ברשות הציבור. מדיה וקבצים בנושא המנון קוריאה הדרומית בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון קוריאה הדרומית" באתר מיוזיק בריינז הסמלים הלאומיים, באתר נשיא קוריאה הדרומית (באנגלית) MP3 애국가 1~4절 (중,고,대학부용) היסטוריה של ההמנון שנכתבה על ידי הממשל הדרום קוריאנית הפרת זכויות יוצרים על ידי שתי קבוצות כדורגל בשנת 2003
דגל סיירה לאון

דגל סיירה לאון אומץ רשמית ב-27 באפריל 1961. הדגל הוא טריקולור בצבעים ירוק, לבן וכחול. הירוק מסמל את החקלאות, ההרים והמשאבים הטבעיים. הכחול מסמל את התקווה שהנמל הטבעי בפריטאון יתרום לשלום בעולם. הלבן מסמל אחדות וצדק. סמל סיירה לאון המנון סיירה לאון מדיה וקבצים בנושא דגל סיירה לאון בוויקישיתוף סיירה לאון, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל סיירה לאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל פפואה גינאה החדשה

דגל פפואה גינאה החדשה אומץ רשמית ב-1 ביולי 1971. במשולש התחתון מופיע קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי על רקע שחור; במשולש העליון מופיעה צללית של ציפור גן עדן בצבע צהוב על רקע אדום. מעצבת הדגל הייתה סוזן הוהומה (Susan Huhume), תלמידת בית ספר תיכון בת 15, אשר זכתה בתחרות לאומית שנערכה לקביעת עיצוב הדגל. אדום ושחור היו באופן מסורתי צבעים שבטיים של שבטי פפואה. שחור, לבן ואדום היו צבעי דגל האימפריה הגרמנית ששלטה באי קודם לשנת 1918. ציפור גן העדן מסמלת את האי ומופיעה גם על סמל פפואה גינאה החדשה. דגל זה מכיל את הריכוז השני בגודלו של הצבע השחור (אחרי דגל לוב) – 48.1% ממנו צבועים בשחור. סמל פפואה גינאה החדשה המנון פפואה גינאה החדשה מדיה וקבצים בנושא דגל פפואה גינאה החדשה בוויקישיתוף פפואה גינאה החדשה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל פפואה גינאה החדשה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.