laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לב לשצ'נקו

לב לשצ'נקו (ברוסית: Лев Лещенко; ‏ נולד ב-1 בפברואר 1942) הוא זמר אסטרדה סובייטי ורוסי. בשנת 1983 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית. על פעילותו בתחום השירה לשצ'נקו קיבל מספר עיטורים סובייטים ורוסים. בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת. לב לשצ'נקו נולד במוסקבה למשפחת קצין בצבא האדום. אמו של הזמר נפטרה כאשר הוא היה בגיל שנה בלבד. את ילדותו הוא עבר בבסיסי צבא והמחנך שלו היה אחד מחייליו של אביו. בתקופה זו הוא היה מבקר אצל סבו שיה מנגן על הכינור ותמך במשיכת הנכד לזמר. לאחר סיום בית הספר, ניסה לשצ'קנו להתקבל לבית הספר למשחק אך לא הצליח. במשך שנה הוא עבד כעובד במה בתיאטרון בולשוי ואחר כך כמסגר במפעל. לאחר גיוסו לצבא, לשצ'נקו שירת תחילה בחיל השריון ובשנת 1962 התקבל ללהקה צבאית בה היה סולן. בשנת 1964, לאחר סיום שרותו הצבאי, הצליח לשצ'נקו להתקבל ללימודי משחק באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון. בשנת 1966 עוד בהיותו סטודנט הוא התקבל לסגל תיאטרון אופרטה במוסקבה. במשך מספר שנים הוא היה שר בתיאטרון ובמקביל החל להופיע בהופעות עם שירים. בשנים 1970–1972 הוא זכה במספר תחרויות ארציות ובינלאומיות והחל להיות פופולרי. בשנת 1975 לשצ'נקו ביצע את השיר הידוע יום הניצחון שעד היום נחשב לשיר הרשמי של חגיגות לציון ניצחון במלחמת העולם השנייה. בשנת 1980 הוא ביצע שיר בטקס הסיום של אולימפיאדת מוסקבה שזכה לפופולריות רבה. בשנת 1983 לזמר הוענק תואר אמן העם של רוסיה. לאחר תחילת הפרסטרויקה בשנת 1990 לשצ'נקו הקים סוכנות לארגון הופעות שבשנת 1992 קיבל מעמד של סוכנות ממשלתית ופועל עד היום. במקביל להופעות לשצ'נקו מלמד זימרה באקדמיה הרוסית על שם גנסין. במהלך עבודה זו הוא לימד מספר זמרים שזכו לפופולריות ברוסיה. במהלך הקריירה לשצ'קנו שר שירים רבים של אלכסנדרה פחמוטובה, דויד טוחמנוב, ויאצ'סלב דוברינין ומלחינים סובייטים ורוסים נוספים. במהלך הקריירה הוא הקליט מעל ל-20 תקליטים ותקליטורים, הראשון מהם יצאה בשנת 1975. גם כיום, בגיל 71 לשצ'נקו ממשיך להופיע. עוד בתקופת הלימודים הוא התיידד עם זמר וחקיין ולדימיר וינוקור (אנ'). בשנות ה-90 הם ארגנו סבב הופעות משותף. בשנת 2001 לשצ'נקו פרסם ספר זיכרונות. אשתו הראשונה (בשנים 1966-1976) - אלה (אלבינה) עבדאלובה (אנ') (נולדה ב-19 ביוני 1941), זמרת ושחקנית. בשנת 1978 התחתן לשצ'נקו בפעם השנייה, לזוג אין ילדים. לב לשצ'נקו ידוע כחובב ספורט ושימש כנשיא הכבוד של מועדון טריומף ליוברצי (לפני שהקבוצה עברה לסנט פטרסבורג). אוהד של מועדון הכדורגל דינמו מוסקבה, מאז דצמבר 2019 - חבר במועצה המייעצת של המועדון. מדיה וקבצים בנושא לב לשצ'נקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לב לשצ'נקו לב לשצ'נקו, ברשת החברתית אינסטגרם לב לשצ'נקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לב לשצ'נקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לב לשצ'נקו, באתר Last.fm (באנגלית) לב לשצ'נקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) לב לשצ'נקו, באתר Discogs (באנגלית) לב לשצ'נקו, באתר Songkick (באנגלית) לב לשצ'נקו מבצע את השיר "יום הניצחון", סרטון באתר יוטיוב לב לשצ'נקו מבצע את השיר "להתראות, מוסקבה" בטקס נעילה של אולימפיאדת מוסקבה 1980, סרטון באתר יוטיוב קונצרט של לב לשצ'נקו 2007, סרטון באתר יוטיוב קונצרט של לב לשצ'נקו 2012, סרטון באתר יוטיוב
מאיה ומיגל

מאיה ומיגל (באנגלית: Maya and Miguel) היא סדרת אנימציה אמריקאית ממוצא היספני אשר שודרה ב-PBS Kids ובערוץ הילדים ודובבה לעברית מאיה היא ילדה סקרנית שמנסה לסדר את חיי סובביה ולפעמים גוררת את אחיה מיגל להרפתקאות, במהלך כל פרק יש בעיה, אבל מאיה ומיגל פותרים את הבעיה הזו בעזרת עזרה מחברים, הדמיות מדברות בכמה שפות ספרדיות שהם נמצאים באמריקה. מאיה : הדמות הראשית בסדרה, אחותו של מיגל, רוצה את חיי סובביה אפילו יוצאת עם מיגל הרפתקאות. מיגל : אחיה של מאיה, באחד הפרקים הוא שונא את חג האהבה עד שמאיה ופאקו מכרו כרטיסי ברכה לאנשים הלא נכונים הוא שינה את דעתו. פאקו: תוכי מקאו, חית המחמד של מאיה ומיגל. מגי : חברה של מאיה, אוהבת ספורט. קריסי : חברה של מאיה, מדברת מבטא ספרדי. אנדי : ילד חדש בשכונה, איבד את ידו ומאיה ומיגל הרחיקו אותו מאוכל ומספורט. תאו: אחד מחבריו של מיגל. רוזה וסנטיאגו: הוריהם של מאיה ומיגל. אבואליטה: סבתא של מאיה ומיגל. אתר האינטרנט הרשמי של מאיה ומיגל (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מאיה ומיגל "מאיה ומיגל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מאיה ומיגל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
עפר צפריר

עפר צפריר (נולד ב-26 ביוני 1967) הוא קצין בדרגת תת-אלוף בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כקצין שריון ראשי בזרוע היבשה (מיולי 2012 עד יולי 2013). עם גיוסו לצבא בשנת 1985 התנדב לקורס טיס. שנה לאחר מכן, לאחר שהודח מהקורס, עבר לחיל השריון. בשריון עבר צפריר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. בהמשך שימש כמ"פ, סמג"ד, ראש לשכת מפקד פיקוד הצפון, מג"ד וסמח"ט בשריון. ב-2001 מונה לקצין אג"ם של עוצבת הגליל, בהמשך שירת כקצין אג"ם של פיקוד הדרום בתקופת ביצוע תוכנית ההתנתקות, מפקד חטיבת הראל וסגן מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה. ביוני 2007 מונה למפקד חטיבה 188, אותה שיקם לאחר מלחמת לבנון השנייה והוביל במהלך מבצע עופרת יצוקה. בנובמבר 2009 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת נתיב האש. לאחר מכן שימש כמפקד המרכז לאימוני מפקדות. ביולי 2012 מונה לתפקיד קצין שריון ראשי, ושימש בתפקיד זה בין היתר במבצע עמוד ענן. ביולי 2013 הוחלף בתפקיד על ידי תא"ל שמואל אולנסקי. בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לשלושה. עפר צפריר באתר יד לשריון אמיר בוחבוט‏, קצין השריון הראשי כבר לא סומך רק על הטנק, באתר וואלה, 4 ביולי 2013. אמיר בוחבוט, הפרחים חוזרים לקנה, באתר nrg‏, 4 בנובמבר 2007. שאול נגר, 4 ביולי 2012: תא"ל עֹפר צפריר: חובה עלינו לעצב את השריון כחוד החנית של הכוח הלוחם, באתר "יד לשריון". מפקד חדש בשריון, אתר "ישראל דיפנס", ‏ 4 ביולי 2012. האלוף אייזנקוט: הדרך להרחיק מלחמות – שמירה על רמת הביצוע, אתר צה"ל, ‏ 13 ביולי 2009. "מדינת ישראל חזקה מאוד, נחושה להגן על עצמה", באתר ערוץ 7, 13 בספטמבר 2012. מתן חצרוני, כתב חדשות 2 באינטרנט, ‏קצין השריון הראשי בריאיון מיוחד: "השתדרגנו מאז מלחמת יום כיפור, אך האויב מתעצם", באתר ‏מאקו‏, 25 בספטמבר 2012. חנן גרינברג, ההתעללות בשריון: נחקר מח"ט 188; קודמו העיד, באתר ynet, 12 באוגוסט 2009. עמוס הראל, קצב האימונים גובר, מספר התאונות נותר נמוך, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2009. אמיר בוחבוט‏, קצין השריון הראשי כבר לא סומך רק על הטנק, באתר וואלה, 4 ביולי 2013. תא"ל צפריר מונה למפקד "עוצבת האש", אתר צה"ל, ‏ 19.11.2009. עידן סונסינו, תא"ל עופר צפריר נכנס לתפקידו כקצין השריון הראשי, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 3 ביולי 2012. יהונתן שר, קצין שריון ראשי חדש: "השריון ימשיך להוות מרכיב מכריע בכל מערכה", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 7 ביולי 2013. {
פיירסטורם

פיירסטורם (באנגלית: Firestorm, "סופת אש") זהו שמן של מספר דמויות בדיוניות של גיבורי-על המופיעות בחוברות הקומיקס ליגת הצדק ביקום DC קומיקס. פיירסטורם המקורי (רוני ריימונד ומרטין שטיין) הופיע לראשונה בחוברת Firestorm, The Nuclear Man #1 ממרץ 1978 ונוצר על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר אל מילגרום. מרטין שטיין הופיע לבדו כפיירסטורם בחוברת Firestorm, The Nuclear Man Vol.2 #100 מאוגוסט 1990, ונוצר על ידי הכותב ג'ון אוסטרנדר והמאייר טום מנדרייק. ג'ייסון ראש הופיע כפיירסטורם השלישי בחוברת Firestorm Vol.3 #1 מיולי 2004, ונוצר על ידי הכותב דן ג'ולי. פיירסטורם הוא האלטר אגו אותו חלקו שלושה צמדים - רונלד "רוני" ריי ריימונד (המזוהה ביותר עם הדמות) ומרטין שטיין; ריימונד, שטיין ומיקאיל ארקדין; וכן ריימונד וג'ייסון ראש. דמותו נבדלת משאר גיבורי-על בכך ששני אנשים רגילים מתמזגים יחדיו לצורך יצירתו בעזרת "מטריצת פיירסטורם" המיוחדת. במקור, תלמיד התיכון רונלד ריימונד והפיזיקאי זוכה פרס נובל מרטין שטיין נלכדו בתאונה גרעינית שאיפשרה להם להתמזג יחדיו לכדי פיירסטורם, האיש הגרעיני. מכיוון ששטיין היה מחוסר הכרה במהלך התאונה, ריימונד הוא זה שנוטל את השליטה על פיירסטורם בעוד שטיין משמש כקול ההגיון שלו. דו-השיח התמידי בין השניים היה לאבן הדרך שסללה את מיטב הרפתקאותיהם. את שני חצאיו של פיירסטורם - רוני ריימונד ומרטין שטיין - מגלמים השחקנים רובי אמל וויקטור גרבר בסדרת הטלוויזיה "הפלאש", ולוק רודריק גילם את דמותו של ג'ייסון ראש. גרבר שב לגלם את הדמות בסדרת ההמשך "אגדות המחר" בעוד השחקן פראנז דרמה מגלם בסדרה את דמותו של ג'פרסון "ג'קס" ג'קסון, חציו החדש של שטיין, אשר הופיע לראשונה בפרק בעונתה השנייה של "הפלאש". מרטין שטיין נהרג בפרק הקרוסאובר "משבר בארץ-X", ואיתו אבד פיירסטרום. אתר האינטרנט הרשמי של פיירסטורם (באנגלית) דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס דף הדמות בפרויקט ויקיה של DC קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זסטפוני

זֵסטָפּוֹנִי (בגאורגית: ზესტაფონი) עיר תעשייתית בנפת זסטפוני, במחוז אימרתי שבגאורגיה, המשמשת כמרכז המנהלתי של הנפה. עד שנת 1921 נקראה קווירילה. אוכלוסייתה מונה 20,814 (נכון ל-2014). הוכרזה לעיר בשנת 1926. בעבר הייתה זסטפוני מרכז של המחוז ההיסטורי מַרגווֵתִי בתוך מחוז אימרתי ההיסטורי. כיום העיר מהווה את המרכז הדתי של האיפרכיה של מרגוותי (הכנסייה הגאורגית). זסטפוני ממוקמת בקצה המזרחי של מישור קולכתי על שתי גדותיו של נהר הקווירילה. העיר היא מרכז תעשייתי חשוב עם מפעל להפקת סגסוגת ברזל ומנגן המעבדות עפרות מנגן מהעיר הסמוכה, צ'יאתורה. העיר, הממוקמת בשפלת קולחתי באזור בעל אקלים טרופי למחצה עם חורפים קרים יחסית עם טמפרטורה ממוצעת של 4 °C- מעלות בינואר וקיצים חמים עם טמפרטורה ממוצעת של 24 °C באוגוסט. האזור הכפרי מסביב לעיר הוא אזור גדול גפנים. קבוצת הכדורגל המקומית, מועדון הכדורגל של זסטפוני המשחקת בליגת העל הגאורגית, זכתה פעמיים באליפות ליגת העל הגאורגית, בעונה 2010/11 ובעונה 2011/12. העיר זסטפוני והעיירה השכנה שורפני הן מרכזים תעשייתיים. המפעל להפקת סגסוגת ברזל ומנגן, המעבד עפרות מנגן, מגיע ברכבת מצ'יאתורה העוברת בעמק נהר הקווירילה. תעשייה זו מספקת כ-6% מתצרוכת המנגן בעולם. מפעל המנגן הוא המפעל הגדול ביותר בגאורגיה. בשנת 1998, ייצר המפעל 35,000 טון מנגן-צורני (silicomanganese) ו-11,000 טון סגסוגת מגנזיום פחם. זה היה נמוך בהרבה מהשיא הקודם של ייצור 110,000 טון של סגסוגות מבוססות מנגן. בפברואר 2006, רכשה את המפעל חברת המסחר הבריטית סטמקור (Stemcor). התעשייה האחרת באזור זסטפוני-שורפני הם: מוצרי חשמל וכבלי נחושת ואלומיניום. בתקופת השלטון הסובייטי בגאורגיה ייצרו באזור גם חומרים חסיני אש, שיש ובגדים. זסטפוני היא גם מרכז גדול גפנים וייצור יין. זני הגפנים הידועים של האזור הם בעיקר צִיצקָה וצוֹלִיקַאוּרִי. העיר שוכנת על הכביש מספר 1 הגאורגי (ს1) שהוא הכביש המהיר הראשי של גאורגיה. הכביש הוא כביש בינלאומי השייך לרשת הכבישים E שבאירופה (E97). סכר חדש על נהר הקווירילה נמצא בבניה. העיר זסטפוני נזכרת לראשונה בכתובים בשנות ה-60 של המאה ה-16. שם העיר נגזר מהעובדה שהעיר משתרעת על שתי גדות נהר הקווירילה. המילה פּוֹני (ფონი) פירושה מעבר או מעבר חוצה וזֵדָה פּוֹנִי המעבר העליון או הגדה העליונה. שם זה שימש את המקומיים שהתגוררו במקום וגם את הנוסעים שביקרו במקום בימי קדם. בשנות ה-20 של המאה ה-19, הוצב בעיר צבא של קוזקים. שמה של העיר באותם ימים היה קווירילה, עם שם הנהר שחצה אותו. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שונה שם העיר לג'וּרֵ'לִי, על שם מהפכן גאורגי מפורסם. רק מאוחר יותר שונה שם העיר בחזרה לשמה המקורי זסטפוני. ליטא טאורגה, ליטא ישראל קריית ביאליק, ישראל אוקראינה זפוריז'יה, אוקראינה אסטוניה אלווה, אסטוניה אתר האינטרנט הרשמי של זסטפוני מדיה וקבצים בנושא זסטפוני בוויקישיתוף
קליטה (עלייה לארץ ישראל)

קליטה היא התהליך שבו עולה חדש מסתגל לחברה ולתרבות בישראל. מאחר שהעלייה לארץ ישראל היא מונח מרכזי בתרבות היהודית, פעילות זו ניצבת במקום מרכזי בסולם העדיפויות של ממשלת ישראל. בעידוד עלייתם של יהודים לישראל מטפלים שליחי עלייה מטעם הסוכנות היהודית, המוצבים בקהילות גדולות של יהודים. בקליטתם של עולים חדשים בישראל מטפל, מאז הקמתו, המשרד לקליטת עלייה ולפני כן הטיפול היה מפוזר בין גורמים שונים והעיקרי הייתה הסוכנות היהודית. הסוכנות היהודית, בתקופה בה טיפלה בקליטת העלייה, הייתה מספקת לעולים החדשים, שהגיעו לישראל, ציוד ביתי מינימלי, שולחן, כיסאות ומיטות סוכנות עם מזרני קש. מרכז קליטה הוא מוסד מגורים בו זכאים לדור עולים חדשים מיד לאחר עלייתם לישראל. לימוד השפה הוא חלק מתהליך הקליטה. אולפן עברית הוא בית ספר ללימוד אינטנסיבי של השפה העברית. האולפן נועד להקל על שילוב מהיר ככל האפשר של העולה במדינה ועל התערותו החברתית, התרבותית והכלכלית בה. להשגת מטרה זו נלמדת עברית ברמה המאפשרת קיום שיחה, קריאה והבנה בסיסית של השפה. בנוסף, אולפנים רבים מלמדים גם נושאי תרבות ישראלית, היסטוריה וגאוגרפיה. רוב העולים זכאים גם למגוון הטבות ולסיוע כלכלי, המתבטא בסל קליטה, סיוע בשכר דירה, דמי קיום, פטור ממכס או החזר מכס ועוד. קליטת עלייה היא תהליך מאתגר גם לעולים וגם לקולטים. הרגשות המעורבים באים לידי ביטוי בתרבות הישראלית, בין השאר בביטויים כגון "ישראל אוהבת עלייה ולא אוהבת עולים", בבדיחות עדתיות, ובמערכון "עולים חדשים" של אריק איינשטיין ואורי זוהר מהתוכנית לול (1973), בו כל דור של עולים מתקבל בלעג וחשש על ידי הוותיקים - העולים מהעליות הקודמות. ב-2016 הוכרז ז' במרחשוון כ"יום העלייה" - יום הצדעה לעולים החדשים. במסגרת ציון היום לראשונה בכנסת, חברי כנסת שיבחו את "אלו שעזבו הכל, התגברו על כל הקשיים והגשימו את החזון הציוני והתנ"כי", וקראו לישראלים לסייע בהכנסת אורחים. מגשימי תקוותנו פרויקט תגלית מעברה מיזוג גלויות מחאות דיור בישראל העולים הם גשמי ברכה, ומזניקים את ישראל ליתרון דמוגרפי וכלכלי, אתר הכנסת, 8.11.2016 העולים החדשים, בביצוע אריק איינשטיין ואורי זוהר ("לול", 1973), סרטון באתר יוטיוב רשימת מאמרים על קליטה באתר רמב"י עולים חדשים נקלטים בקיבוץ, מרכז ההסברה, ארכיון שפילברג, 1957 (התחלה 7:03) קליטת עליה: עברית קשה שפה, היסטוריום: רגע היסטורי למורים ותלמידים, המרכז ללימודי רוח בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיר גחטן

מאיר מרום גחטן (נולד ב-5 בנובמבר 1957) שירת כתת-אלוף בצה"ל, בין היתר כקצין שריון ראשי, כמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה וכמפקד עוצבת סיני. גחטן גדל ולמד ברמת השרון. עם גיוסו לצבא בשנת 1975 שובץ בחיל השריון. בשריון עבר גחטן הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים, והשתתף במבצע ליטני. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים וכמ"פ. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 71 ולחם במלחמת לבנון. בשנים 1987–1985 שימש גחטן כמפקד גדוד 71 והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון. בתפקידו הבא שימש כסמח"ט חטיבה 188, ולאחר מכן כראש ענף שריון במרכז הלאומי לאימונים ביבשה. לאחר מכן הועלה לדרגת אל"ם ושימש כמפקד חטיבת מרכבות הפלדה. בשנים 1994–1992 שימש גחטן כמפקד חטיבה 188. עם סיום תפקיד זה הועלה גחטן לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת סיני. בשנים 2000–1997 שימש גחטן כקצין שריון ראשי ולאחר מכן כמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה. בשנת 2002 מונה לנספח צה"ל בסינגפור. לאחר תפקיד זה השתחרר מצה"ל. לאחר מלחמת לבנון השנייה ביצע גחטן, בשירות מילואים, את התחקירים המבצעיים אודות מהלכי אוגדה 366 במלחמה, ומתח על מפקדה תא"ל ארז צוקרמן ביקורת קשה. לאחר שחרורו מצה"ל עסק גחטן במתן ייעוץ ביטחוני ואימונים צבאיים לכוחות ביטחון בגיאורגיה תא"ל מאיר גחטן, באתר "יד לשריון". עמוס הראל, תא"ל גרשון יצחק מונה למפקד אוגדת הגדה, באתר הארץ, 12 ביוני 2001. עמוס הראל, מפקד האוגדה צוקרמן מתפטר: "נכשלתי במלחמת לבנון", באתר הארץ, 1 ביוני 2007. יוסי מלמן, הבוננזה החדשה, באתר הארץ, 22 במאי 2008. ראובן לייב, על סוחרי הנשק הישראלים והייעוץ הביטחוני, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 במאי 2008. יצחק דנון, ‏הסיוע הביטחוני לגיאורגיה מגיע לביהמ"ש: איש עסקים ישראלי טוען שנושל מרווחים בעסקה, באתר גלובס, 14 בינואר 2009
באט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... באט – המטבע של תאילנד אישים: אייל באט – מלחין, פסנתרן ומעבד ישראלי מייק באט (אנ') – זמר, פזמונאי ומוזיקאי אנגלי ניקי באט – כדורגלן אנגלי בהט (פירושונים) בט
שבי בן ברוך

שאר ישוב (שבי) בן ברוך (נולד ב-4 באפריל 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל. שבי בן ברוך נולד בארץ ישראל, בן לזוג מורים, פנינה ויוסף בן ברוך, ולו אח מבוגר ממנו ואחות צעירה ממנו. כשהיה בן 12 נסע עם משפחתו לשליחות של שלוש שנים בשוודיה. כשחזר לישראל הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב, בעקבות האחים משה ודני בורסוק, שלמדו עמו בבית הספר תיכון חדש. מאמנו הראשון של בן ברוך בקבוצת הנוער היה שלמה פוליאקוב, ולצידו שיחקו בקבוצה דוד פרימו ויחזקאל חזום. בשנת 1962 עלה בן ברוך לקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, ובמהרה השתלב בהרכב שכלל את רחביה רוזנבוים, גדעון טיש ואמציה לבקוביץ' הוותיקים. ב-16 בנובמבר 1963 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, במשחק מול הפועל טבריה באצטדיון בלומפילד שהסתיים בתיקו 3-3. ב-25 במאי 1965 כבש צמד שערים בניצחון 1-2 על מכבי חיפה. בעונת 1965/1966 זכה עם הפועל תל אביב לראשונה באליפות המדינה, תחת הדרכתו של המאמן דוביד שווייצר, כשלצידו מככבים בקבוצה, בין היתר, שייע פייגנבוים, ג'ורג' בורבה ושים בן יהונתן. בן ברוך כבש שלושה שערי ליגה בעונה זו, כולל שער הניצחון מול הפועל באר שבע בדקה ה-80. בשנת 1967 זכה עם הקבוצה באליפות אסיה לקבוצות. בן ברוך, שחזר לשחק לאחר פציעה ארוכה, נכנס למשחק הגמר מול אלופת מלזיה כמחליף בדקה ה-65, וסייע להפועל תל אביב להפוך לזוכה הראשונה במפעל. בעונת 1968/1969 זכה עם הפועל תל אביב באליפות נוספת, תחת הדרכתו של רחביה רוזנבוים, ששיחק עמו בעבר והפך למאמן הקבוצה. בנוסף לשחקנים ששיחקו לצידו לאורך כל שנות ה-60, בעונה זו כיכבו בקבוצה גם הצעירים רוני קלדרון, קיקו רחמינוביץ' ונחמן קסטרו. בן ברוך כבש שני שערי ליגה בעונה זו, ובעונה שלאחר מכן הגיע עם הפועל תל אביב שוב לגמר אליפות אסיה, אך הפעם הפסידה הקבוצה לאלופת איראן, וסיימה במקום השני בטורניר. ב-10 באפריל 1971 כבש בן ברוך את שערו האחרון בקריירה, בניצחון 6–1 על מכבי שעריים במסגרת גביע המדינה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 27. בסך הכל כבש בן ברוך 16 שערים במדי הפועל תל אביב, מתוכם 13 בליגה. לזכותו של בן ברוך 7 הופעות בנבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-28 בנובמבר 1964, במשחק ידידות מול נבחרת יוגוסלביה שנערך באצטדיון בלומפילד. ב-26 באוקטובר 1966 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק בקופנהגן. לאחר פרישתו מכדורגל הפך לרואה חשבון. הפועל תל אביב אליפות: 1965/1966, 1968/1969 אליפות אסיה לקבוצות: 1967 שבי בן ברוך, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל שבי בן ברוך, באתר Transfermarkt שבי בן ברוך, באתר National Football Teams שבי בן ברוך, באתר FootballDatabase.eu נתוני נבחרות באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אריה לבנת, השבוע בו הוכתרה הפועל תל אביב לאלופת אסיה, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2011 שבי בן ברוך, באתר "ויקיפועל"
אלכס דימיטריאדס

אלכס דימיטריאדס (באנגלית: Alex Dimitriades; נולד ב-28 בדצמבר 1973) הוא שחקן אוסטרלי. דימיטריאדס נולד בסידני וגדל בארלווד. הוריו היגרו מיוון, והוא היה הצעיר מבין שלושה אחים. רבים מהתפקידים אותם גילם היו של אוסטרלים ממוצא יווני, ובכלל זה גם תפקידו הראשון, בסרט "The Heartbreak Kid"‏ (1993), בו גילם את התפקיד הראשי. ב-1994 גילם דמות דומה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "תיכון הלבבות השבורים", שהייתה ספין אוף של הסרט. ב-1995 השתתף בסדרת הטלוויזיה "Blue Murder", וב-1998 גילם שוטר ממוצא יווני בסדרת המשטרה "הצד הפראי" לצד אבי קורניש. ב-1998 שב למסכי הקולנוע, כשגילם את דמותו של צעיר הומוסקסואל ממשפחה יוונית-שמרנית, בסרט "Head On". על תפקידו זה זכה בפרס המבקרים האוסטרלים בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס מוסד הקולנוע האוסטרלי. בשנת 2001 היה מועמד לפרס מוסד הקולנוע האוסטרלי בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "La Spagnola". בשנת 2002 שב לגלם דמות שוטר, בסדרת הטלוויזיה "Young Lions". באותה שנה השתתף לראשונה בסרט הוליוודי, "ספינת רוחות". ב-2005 השתתף בסרט הוליוודי נוסף, "הג'יגולו מת מצחוק 2: ג'יגולו אירופאי", וב-2008 השתתף בסרט היווני "To gamilio party". באותה שנה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה "Underbelly" שעסקה במלחמות הכנופיות במלבורן. בשנת 2011 גילם דמות נוספת של אוסטרלי ממוצא יווני, בסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "הסטירה". על תפקידו בסדרה זכה דימיטריאדס בפרס מוסד הקולנוע האוסטרלי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, וכן היה מועמד לפרס לוגי. בשנת 2014 שיחק בסרט הטלוויזיה של הערוץ האוסטרלי ABC,‏ "Carlotta", ביוגרפיה על קרלוטה (אנ') כוכבת קברט טרנסג'נדרית ידועה מניו סאות' ויילס. בשנת 2015 שיחק בדרמה "Ruben Guthrie" לצד ברנטון ת'ווייטס, וגילם את המורה מאט באשיר במיני-סדרת הדרמה "המנהל". בשנת 2016 השתתף לצד אנה טורב בסדרת הטלוויזיה - המותחן הפוליטי "עיר סודית" ברשת Fox Showcase האוסטרלית ובהפצה בינלאומית בנטפליקס. ב-2019 שב לשחק בעונתה השנייה של הסדרה. בשנת 2017 שיחק לצד הוגו ויבינג בסדרת הדרמה "שבעה סוגי עמימות" של רשת ABC האוסטרלית; וזו מבוססת על ספר באותו שם מאת אליוט פרלמן. בשנת 2018 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ארצות הגאות", סדרת מקור של שירות נטפליקס. שיחק גם במיני-סדרת הדרמה "הבכי", הפקה משותפת בין אוסטרליה לבריטניה, בתפקיד הבלש פיטר אלכסיאדס. בשנת 2020 שיחק לצד הארייט וולטר ופרנסס או'קונור בסדרת הדרמה "The End" בדמותו של ד"ר ניקוס לומידיס. בשנת 2021 גילם את קירק גילברט בסדרת הדרמה "גרייס המופלאה" מבית ערוץ 9. בשנת 2022 החל לשחק בתור קוסטה פניגיריס בסדרת הטלוויזיה "התייר" של רשת ה-BBC. בנוסף לקריירה הקולנועית והטלוויזיונית, הופיע דימיטריאדס מספר פעמים על בימות התיאטרון. בין המחזות בהם השתתף: "האישה עם עיני הכלב" (2004), "קיסר סידני" (2006)", "שומר הלילה" (2007) ומחזה המבוסס על הסרט "איש הגשם" (2010). מדיה וקבצים בנושא אלכס דימיטריאדס בוויקישיתוף אלכס דימיטריאדס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכס דימיטריאדס, באתר AllMovie (באנגלית) אלכס דימיטריאדס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
איגור ריבק

איגור מיכאילוביץ' ריבק (באוקראינית: Ігор Михайлович Рибак; ‏21 במרץ 1934 – 28 בספטמבר 2005) היה מרים משקולות אוקראיני ממוצא יהודי, שייצג את ברית המועצות. אלוף אולימפי (מלבורן 1956) ואלוף אירופה במשקל עד 67.5 ק"ג. ריבק נולד בחרקוב. באליפות ברית המועצות בהרמת משקולות שנערכה בשנת 1956 זכה ריבק במדליית כסף במשקל של עד 67.5 ק"ג, לאחר שהרים 375.0 ק"ג במצטבר: לחיצה - 110 ק"ג, הנפה - 115 ק"ג ודחיקה - 150 ק"ג. באליפות אירופה בהרמת משקולות שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בסוף יוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשקל של עד 67.5 ק"ג, לאחר שהרים 382.5 ק"ג במצטבר: לחיצה - 112.5 ק"ג, הנפה - 120 ק"ג ודחיקה - 150 ק"ג. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ריבק במדליית זהב בהקמת משקולות במשקל של עד 67.5 ק"ג, לאחר שקבע שיא אולימפי חדש של 380 ק"ג במצטבר: לחיצה - 110 ק"ג, הנפה - 120 ק"ג ודחיקה - 150 ק"ג, לפני בן ארצו רוויל חבוטדינוב (372.5 ק"ג: 125 ק"ג, 110 ק"ג, 137.5 ק"ג) וקים צ'אנג-הוי מקוריאה הדרומית (370.0 ק"ג: 107.5 ק"ג, 112.5 ק"ג, 150 ק"ג). בסוף שנות ה-50 סיים ריבק את לימודיו והחל לעבוד כרופא ספורט. איגור ריבק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי איגור ריבק, באתר olympedia.org
נאצ'ו מונראל

איגנסיו מונראל אראסו (בספרדית: Igancio Monreal Eraso; נולד ב-26 בפברואר 1986) הוא כדורגלן עבר ספרדי אשר שיחק בעמדת המגן השמאלי והבלם. נאצ'ו מונראל גדל בפמפלונה והצטרף לקבוצת מחלקת הנוער של העיר, אוסאסונה. ב-22 באוקטובר 2006 ערך מונראל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אוסאסונה בהפסד 0–1 לוולנסיה. הוא סיים את עונת 2006/2007 עם 10 הופעות בליגה, ו-2 הופעות במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. לאחר שקבוצתו העפילה באותה עונה לגביע אופ"א, רשם 4 הופעות ועזר לקבוצתו לעלות לחצי גמר המפעל, שם הודחו על ידי סביליה. בעונת 2007/2008 הפך מונראל לשחקן הרכב בכיר יחד עם תוצרת נוספת של מחלקת הנוער, סזאר אספיליקווטה. באותה עונה הופיע ב34 משחקים. ב-10 ביוני 2011 חתם מונראל על חוזה לחמש שנים במאלגה תמורת 6 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בקבוצה נאבק עם אליסאו על המקום בהרכב, והיה שחקן משמעותי להעפלתה של מאלגה לליגת האלופות לראשונה בתולדותיה. מונראל כבש את השער היחיד שלו לטובת מאלגה בניצחון 2–3 על מאיורקה ב-27 בינואר 2013. ב-31 בינואר 2013 חתם מונראל בארסנל על חוזה לארבע שנים תמורת 8 וחצי מיליון אירו, וערך את הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–1 על סטוק סיטי. מונראל כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-16 במרץ, בניצחון 0–2 על סוונסי סיטי. ב-31 באוגוסט 2019 חזר מונראל לאחר שש וחצי שנים לספרד, וחתם בריאל סוסיאדד. ב-16 באוגוסט 2022 הודיע על פרישה מכדורגל. ב-2007 זומן לראשונה לנבחרת ספרד עד 21. הוא פתח בכל המשחקים במסגרת יורו 2009 לנבחרות צעירות, לאחר שנבחרתו הודחה כבר בשלב הבתים. ב-6 באוגוסט 2009 זומן מונראל בפעם הראשונה לנבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות נגד נבחרת מקדוניה. הוא נכנס כמחליף בדקה ה-75 באותו משחק, בו ניצחה ספרד 2–3. מדיה וקבצים בנושא נאצ'ו מונראל בוויקישיתוף נאצ'ו מונראל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאצ'ו מונראל, באתר Transfermarkt נאצ'ו מונראל, באתר Soccerway נאצ'ו מונראל, באתר BDFutbol נאצ'ו מונראל, באתר WorldFootball.net נאצ'ו מונראל, באתר National Football Teams נאצ'ו מונראל, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן באתר הרשמי של ארסנל עמוד השחקן באתר הפרמייר ליג מיכאל יוכין‏, תותחן לא צפוי: כך נאצ'ו מונריאל הפך לסקורר המפתיע של ארסנל, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2018
לואי ה-13 של רמי מרטן

לואי ה-13 של רמי מרטן (בצרפתית Louis XIII de Rémy Martin) הוא משקה אלכוהולי מסוג קוניאק שמיוצר על ידי חברת רמי מרטן. המשקה מיוצר מענבים שמגיעים מהקומונה קוניאק ממחוז שראנט שבחבל פואטו-שראנט שבצרפת. גילאי האו-דה-וי של המשקה נעים מ-40 ל-120 שנות יישון בחביות מעץ אלון מזן לימוזין. בקבוק בנפח 750 מיליליטר של לואי ה-13 יכול לעלות עד 34 אלף דולר. בשנת 2008 יצאה גרסה מיוחדת בשם "פנינה שחורה" המונה כ-786 בקבוקים שעוצבו במיוחד על ידי אמני חברת Baccarat מקריסטל שחור ופלטינה. בסרט הקולנוע "קוקטייל", בריאנן פלניגן ודאג קוגלין מתערבים על בקבוק לואי ה-13. הסרט "100 שנים - הסרט שאתם לא תראו" הופק בשיתוף פעולה עם החברה המייצרת את הקוניאק. מדיה וקבצים בנושא לואי ה-13 של רמי מרטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לואי ה-13 של רמי מרטן האתר הרשמי של המשקה יונית נפתלי, ‏אלכוהול לחלום עליו, באתר ‏מאקו‏, 15 בספטמבר 2008 גיא גיסר‏, עם הפנים קדימה, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2005