laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'אן בטיסט דה קוסטר

ז'אן בטיסט דה קוסטר (בצרפתית: Jean-Baptiste De Coster;‏ 1896 – 1968), היה כומר קתולי מבריסל שבבלגיה, חסיד אומות העולם. האב דה קוסטר היה חבר המסדר הישועי בבריסל וראש הקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש בבריסל. לבקשתו של בנדיקט גרינפאס, שהיה ראש מחתרת להצלת יהודים בבריסל, ולימים חסיד אומות העולם אף הוא, הסכים דה קוסטר לתת מחסה בקולג' שלו לקבוצות שמנו יהודים רבים. הצעירים שבין היהודים הורשו להשתתף בשיעורים בקולג' כדי להפחית את היעדר חינוכם עקב שנות המלחמה. חלקם הוסתרו במסווה של נזירים קתוליים. כמו כן סייע האב דה קוסטר לתת ליהודים רבים אישורי הטבלה מזויפים לנצרות כדי להצילם מגירוש, עם תחילתו של גירוש יהודי בלגיה למחנות ההשמדה בקיץ 1942. עבור יהודים אחרים סייע האב דה קוסטר במציאת מקום מסתור מחוץ לקולג'. בשנת 1975 הכיר יד ושם באב דה קוסטר כחסיד אומות העולם. מידע על ז'אן בטיסט דה קוסטר, באתר יד ושם (באנגלית) על פעילותו של גרינפאס להצלת יהודים, באתר יד ושם רקע היסטורי להצלת יהודי בלגיה בתקופת השואה, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איה קרמרמן

איה קרמרמן (נולדה ב-21 באוקטובר 1976) היא מנחת טלוויזיה ודוגמנית עבר. קרמרמן היא בתם של רחל קרמרמן-מרידור (בתו של יעקב מרידור) ויוסף קרמרמן, חבר הכנסת במשך שלוש קדנציות, שנפטר מדום לב ב-1981, בהיותה בת חמש שנים. אחותה של מלייקה קרמרמן ואחייניתה של מעצבת האופנה מיקה בשן, אשתו של הזמר יגאל בשן. למדה בבית ספר לאומנויות בתל אביב ובגיל 14 עברה ללמוד בבית ספר לאומנויות בצפון קרוליינה, ארצות הברית, במגמת בלט. בהיותה בגיל 18 החלה בקריירת הדוגמנות, והתפרסמה בעיקר כאשר החלה לשמש כתבת בתוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" יחד עם שירלי גליק. בשנת 2011 הגישה למשך מספר שבועות תוכנית בוקר בערוץ 10, לאחר אימוץ אורחות החיים החרדיים, אך החליטה לפרוש. בשנת 2015 השתתפה בעונת ה-VIP של תוכנית הריאליטי "מאסטר שף", והגיעה בגמר התוכנית למקום השלישי. בשנת 2016 הגישה לצדה של פאולה רוזנברג את העונה הראשונה של התוכנית "בייק אוף ישראל" בשידורי קשת של ערוץ 2. בשנת 2019 הוציאה לאור את ספר הבישול "מתרגשת. המתכונים. הבית. האוכל". בעלת טור קבוע במוסף "אתנחתא" של עיתון בשבע ומגישה בערוץ 20. ב-2010 חזרה בתשובה יחד עם בעלה, הצטרפה לחסידות ברסלב, והפסיקה להופיע בטלוויזיה. בתקופה זו עסקה בהרצאות על תורתו של רבי נחמן מברסלב ופעלה להחזרת נשים בתשובה. נשואה לאיש האסטרטגיה של ערוץ 14 זיו לנגר, בעברו בעל חברת קידום מכירות ומנכ"ל סוכנות הדוגמנות "לוק". לבני הזוג שישה ילדים והם מתגוררים בירושלים. איה קרמרמן, ברשת החברתית אינסטגרם איה קרמרמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית איה קרמרמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יונתן יבין, הכל הבל, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2002 סיון רהב-מאיר, חדשות 2, 3 בנובמבר 2009, פעם דוגמנית, היום מחזירה בתשובה - איה קרמרמן בגרסת גלאט כושר, באתר יוטיוב לי-אור אברבך, ‏איה קרמרמן תנחה תוכנית בוקר בערוץ 10, באתר גלובס, 25 בינואר 2011 דרור גלוברמן, אנשים, ‏"החלום הכי גדול שלי זה לעלות יחד עם משפחתי לבית המקדש", באתר ‏מאקו‏, 25 במרץ 2015 אופיר ארצי, ‏ממועדוני גייז אל בית הכנסת: המהפך של איה קרמרמן, באתר ‏מאקו‏, 27 במרץ 2015 אורלי מירקין, אנשים, ‏איה קרמרמן: "אני מאוד מתגעגעת לטעמים מהעבר שלי", באתר ‏מאקו‏, 6 באפריל 2016 נעמה לנסקי, "אני הולכת לטלוויזיה בשביל קידוש השם. יש לי תיקון לעשות", באתר ישראל היום, 8 באפריל 2016 שירלי גליק, לשעבר חלק מהצמד איה ושירלי, מתארחת בתעשיית האופנה - מגזין אופנה שבועי מירי בן־דוד ליוי, "אני מבשלת כמו הסבתות של פעם, אבל לא היו לי סבתות כאלה", באתר "ידיעות אחרונות", 25 בפברואר 2019 אורית מרלין-רוזנצוייג, איה קרמרמן: "אני בעלת תשובה שעומדת באמצע גשר", באתר Xnet‏, 27 במרץ 2019 "אני הולכת לטלוויזיה בשביל קידוש השם. יש לי תיקון לעשות", באתר ישראל היום איה קרמרמן, "פרידה מהדוד יגאל", פורסם ב-ה' בטבת תשע"ט 13/12/18, באתר ערוץ 7 לי-אור אברבך, ‏איה קרמרמן פורשת מתוכנית הבוקר של ערוץ 10, באתר גלובס, 6 באפריל 2011 ספיר פרץ, ‏השיחה: משיקים מורשת טלוויזיונית, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2014
יאן דובראצ'ינסקי

יאן דובראצ'ינסקי (בפולנית: Jan Dobraczyński;‏ 1910, ורשה – 1994, ורשה) היה חסיד אומות העולם מהעיר ורשה שבפולין. עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין, בספטמבר 1939, היה דובראצ'ינסקי חייל בצבא פולין. לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה וברית המועצות היה דובראצ'ינסקי חבר מחתרת הארמייה קראיובה. בתקופת הכיבוש הגרמני בפולין היה דובראצ'ינסקי מנהל שירותי הרווחה בעיריית ורשה, וסייע לז'גוטה, המועצה לסיוע ליהודים, בכך שסיפק לה מסמכים מזויפים למען ילדים יהודים. במסמכים אלה הוכרו היהודים כנכים, מוגבלים ביכולותיהם או יתומים, וזאת כדי שיתאפשר להכניסם למוסדות נוצריים - בעיקר מנזרים - ושם להגן עליהם מפני פעולות הטרור של הנאצים בוורשה. בהוראת דובראצ'ינסקי ניפקו עובדיו דו"חות מזויפים ודובראצ'ינסקי החתים אותם בחותמתו הרשמית. אנשי הצוות במנזרים בהם הוסתרו ילדים יהודים ידעו ברוב המקרים כי המוסתרים הם יהודים, ולמרות זאת הסכימו לקבלם למנזרים. דובראצ'ינסקי הציל מאות ילדים יהודים בדרך זו. הוא החשיב את סיועו ליהודים כחלק ממאבקו נגד הפולש הנאצי. הוא לא ביקש תמורה מהילדים שהוסתרו או מהוריהם. הודות לאמצעי הזהירות שנקט דובראצ'ינסקי, לא התגלה על ידי הנאצים אף אחד מהילדים שהוסתרו בעזרתו. לאחר מרד ורשה של שנת 1944 נכלא דובראצ'ינסקי במחנה הריכוז ברגן-בלזן. לאחר המלחמה היה דובראצ'ינסקי קומוניסט פולני, חבר באגודת פאקס (אנ') שהוקמה מקתולים תומכי הקומוניזם. כמו כן קיבל דובראצ'ינסקי דרגת גנרל בצבא הפולני. הוא עסק בכבתיבה ופרסם מספר ספרים. על בסיס ספרים אלו צולמו סרטים. בשנת 1985 העניקה ממשלת פולין לדובראצ'ינסקי את אות הכבוד וירטוטי מיליטארי (אנ'), אות הכבוד הצבאי הגבוה ביותר שמעניקה ממשלת פולין. בשנת 1993 הכיר יד ושם בדובראצ'ינסקי כחסיד אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא יאן דובראצ'ינסקי בוויקישיתוף סיפורו של יאן דובראצ'ינסקי, באתר יד ושם (באנגלית) יאן דובראצ'ינסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישר אדריכלים

ישר אדריכלים הוא משרד אדריכלים ישראלי בינלאומי, אשר נוסד על ידי האדריכל יצחק ישר בשנת 1956. נכון ל-2023 זהו משרד האדריכלים הרביעי בגודלו בישראל על פי דירוג דן אנד ברדסטריט 2014. בשנותיו הראשונות של המשרד, תכנן האדריכל יצחק ישר שכונות, בנייני מגורים ומבני ציבור מודרניסטים ידועים, כגון מוזיאון תל אביב לאמנות ובניין מקסיקו באוניברסיטת תל אביב (בשיתוף אדר' דן איתן) ודיזנגוף סנטר (בשיתוף אדר' עליזה טולדו). מבנים אלה זיכו אותו בפרס רכטר (1972) ובפרס רוקח (1967, 1984). בשנת 1986 הצטרף למשרד בנו של יצחק ישר, אדריכל אבנר ישר, אשר העביר את הדגש לבניה בצפיפות גבוהה. המשרד כיום עוסק במגוון תחומי האדריכלות (מגורים, משרדים, מסחר, תב"ע), ומזוהה בעיקר עם מגדלי מגורים ומשרדים בתל אביב רבתי, כגון מגדל רוטשילד 1 ומגדל W בתל אביב. בעל המשרד הוא אדריכל אבנר ישר. שותפיו הם אלעד יהודה (מנכ״ל), יונתן גרוסוסר, יואב מיכאל ואביב אלנבוגן. נכון ל-2023 מונה המשרד 118 עובדים מקצועיים, ביניהם 106 אדריכלים ותשעה שותפים, והוא ממוקם בתל אביב. מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, בשיתוף דן איתן בית התפוצות, תל אביב, בשיתוף אלי גבירצמן בניין מקסיקו, אוניברסיטת תל אביב, בשיתוף דן איתן דיזנגוף סנטר, תל אביב, בשיתוף עליזה טולדו מגדלי דוד, תל אביב, בשיתוף אורי זרובבל מגדל רוטשילד 1, תל אביב מגדל W, פארק צמרת, תל אביב מגדל נוה נוף, בת ים שוק בצלאל, תל אביב השוק הסיטונאי, תל אביב GINDI LOVE TLV, תל אביב מגדלי דה וינצ'י, תל אביב אתר האינטרנט הרשמי של ישר אדריכלים אדריכלי החלומות: אבנר ישר, באתר Xnet‏, 12 בדצמבר 2012 אפרת בראשי‏, כשהצפיפות הופכת ליתרון: ראיון מיוחד עם אדריכל המגדלים של ישראל, באתר וואלה, 5 במאי 2014 נעמה ריבה, הזוכה בפרס ע"ש יצחק ישר: עובדת במשרד של בנו, האדריכל אבנר ישר, באתר Xnet‏, 24 במרץ 2015 דיאנה בחור ניר, "מגדלים לא מיועדים למיליונרים. המדינה צריכה לעודד אנשים רגילים לעבור אליהם", באתר כלכליסט, 12 בנובמבר 2016 מיכאל יעקובסון: תקועים באיילון? אולי תגורו מעליו: מתחם הענק שישנה את דרום תל אביב, 13 במרץ 2018, xnet "אז מה אם אני משרת של יזמים?" האדריכל אבנר ישר לא נבהל מהביקורת, באתר הארץ, 20 בינואר 2021 דירוג ישר אדריכלים, באתר Duns
גביע הזהב 1991

גביע הזהב של CONCACAF ‏1991 נערך בין 28 ביוני ל-7 ביולי 1991 בארצות הברית, והיה הטורניר הראשון של גביע הזהב, והמהדורה ה-11 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. התחרות נוהלה על ידי CONCACAF, הגוף המנהל של הכדורגל הצפון-אמריקני. הפעם האחרונה בה התנהלה אליפות צפון אמריקה הייתה בשנת 1971, ומאז ועד לטורניר גביע הזהב, הנבחרת שסיימה ראשונה בבית ההעפלה לטורניר המונדיאל החזיקה בתואר אלופת צפון אמריקה. הנבחרת המארחת, ארצות הברית, הפכה בתום התחרות לנבחרת הראשונה שזוכה בגביע הזהב, לאחר שגברה במשחק הגמר על הונדורס בדו-קרב פנדלים שהסתיים בתוצאה 4–3, לאחר 0–0 בתום ההארכה. שמונה הנבחרות שהשתתפו בטורניר חולקו לשני בתים בני ארבע נבחרות כל אחד. הנבחרות שסיימו בשני המקומות הראשונים בכל בית העפילו לשלב חצי הגמר. שלב זה, וכן שלב הגמר, התנהלו בשיטת נוקאאוט במשחק בודד. מלך השערים: מקסיקו בנג'מין גלינדו (4 שערים) השחקן המצטיין: ארצות הברית טוני מאולה
כוויצת דופיטרן

כוויצת דופיטרן או מחלת דופיטרן (באנגלית - Dupuytren's contracture ; ‏ Dupuytren's disease) היא התעבות לייפתית של חיתולית כף היד (Palmar Fascia), העוטפת את גידי כף היד והאצבעות. המחלה גורמת להתכווצות קבועה של האצבעות וחוסר יכולת ליישר אותן. המחלה נקראת על שם הכירורג הצרפתי גיום דופיטרן (1777–1835), שתיאר אותה ב-1831. תסמיני המחלה מופיעים בתחילה בזרת ובקמיצה, על פי רוב, ועשויים להתפשט לשאר האצבעות ולכף היד. ניתן לחוש בתופעת ההתעבות של הגידים באמצעות מגע, אליו עשוי להתלוות עקצוץ מקומי. על פי רוב, נקבעת האבחנה על פי המידה שבה מצליח הנבדק לשטח את כף ידו כנגד שולחן באופן מלא ("בדיקת שולחן"). המחלה נפוצה אצל גברים ביחס של 1:10 לעומת נשים, ושכיחה בעיקר בארצות צפון-מערב אירופה (עובדה שהעניקה לה את הכינוי "מחלת הויקינגים" או "היד הקלטית"). למחלה מרכיב גנטי משפחתי, ועל פי רוב תתפרץ לאחר גיל 40. לייפת עשויה להופיע במוקדים נוספים, כמו בפין (מחלת פיירוני) או בכף הרגל, כתחלואה נלווית. המחלה שכיחה יותר אצל חולי סוכרת, אלכוהוליזם ושחמת הכבד. הטיפול השמרני נועד למקרים קלים בשלביה הראשונים של המחלה, והוא כולל הקרנה והזרקת סטרואידים או חמרים המכילים את האנזים "קולגנאז", אשר מפרק את סיבי הקולגן. הטיפול הניתוחי מיועד למקרים מתקדמים בהם יש פגיעה בתפקוד כף היד. יש שתי שיטות טיפול: טיפול זעיר פולשני על ידי חתך קטן והכנסת מחט המפרידה את רקמת החיבור מהגידים (Needle Aponeurotomy). היתרון הוא צלקת קטנה, זמן החלמה קצר ולרוב אין צורך בטיפול בריפוי בעיסוק. החיסרון הוא אפשרות פגיעה בגידים או בעצבים תחושתיים של כף היד. טיפול ניתוחי המשחרר את כל הגידים על ידי כריתת רקמת החיבור הפתולוגית והסרתה או חיתוכה (Dupuytren's Fasciotomy/Fasciectomy). היתרון הוא שיפור גדול יותר בתנועת האצבעות לעומת שיטת המחט, החיסרון הוא זמן החלמה ארוך וצורך בטיפול בריפוי בעיסוק ממושך. יש חזרת המחלה עד ל-50% מהמנותחים תוך מספר שנים. ברוב המקרים נעצרת המחלה בפגיעה בזרת ובקמיצה ומאפשרת עדיין תפקוד של היד ללא צורך בניתוח. הניתוח אמנם משפר את התפקוד אבל מספר מחקרים הראו שיש חזרת המחלה עד 50% במנותחים. מדיה וקבצים בנושא כוויצת דופיטרן בוויקישיתוף כוויצת דופיטרן, באתר Medscape התכווצות דופיטרן, מחלת דופיטרן, באתר The Medical ניתוח בכוויצת דופיטרן, באתר "אסותא" הזרקת קולגנאזה בכוויצת דופיטרן כוויצת דופיטרן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנה אן

אנה אֵן (בגרמנית: Anna Ehn;‏ נולדה ב-1931, וינה) היא חסידת אומות העולם מווינה, אוסטריה. לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, גורשה אילונה כץ (לימים פרידמן - Illona Katz-Friedman) בת ה-13 מהונגריה לווינה עם אמה וששת אחיה ואחיותיה, במסגרת קבוצת יהודים מדברצן שבהונגריה שגורשו לווינה לשם ביצוע עבודות כפייה. עם התגברות הפצצות האוויר של בעלות הברית על וינה, חויבו היהודים המגורשים לנקות את הרחובות מנזקי ההפצצות. באחד הימים בהם הייתה אנה אן בת ה-13 בדרכה למיסה, פנתה אליה כץ ברחוב וביקשה ממנה מזון. אן נתנה לה מזון, וכך עשתה גם בימים שלאחר מכן. כשאחותה הגדולה של כץ נפצעה בהפצצות ואושפזה בבית חולים שהיה תחת פיקוח האס אס, ביקשה כץ מאן להציל את אחותה מגירוש למחנה השמדה. אן ניגשה לבית החולים, פנתה לסגל בית החולים שהיה כפוף לאס אס, והצליחה להביא לשחרורה של האחות מאשפוז ולשכנה בביתה-שלה. בעשותה זאת חשפה אן את עצמה כתומכת ביהודים, וסיכנה את חייה. אחותה של כץ שהתה בביתה של אן במשך שלושה חודשים. לקראת סוף המלחמה הועברה קבוצת היהודים, ובתוכה בני משפחת כץ, למאוטהאוזן. כץ ואחותה שרדו את השואה. לאחר השואה היגרה כץ לישראל. ב-1978 הכיר יד ושם באנה אן כחסידת אומות העולם. אנה אן, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטריה ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנה אן".
דוד דוידוף

דוד דוידוף (נולד ב-1 ביולי 1937) הוא כדורגלן עבר ישראלי ומאמן כדורגל ששיחק ואימן בקבוצת בית"ר ירושלים. דוידוף החל לשחק בקבוצת הנוער הירושלמית בית"ר יהודה. לאחר שהרשים את המאמן אגון פולק, הוא זומן לקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים כשהוא בגיל 16. בשנת 1955 ערך את משחק הבכורה שלו במדי הקבוצה, במשחק דרבי מול הפועל ירושלים, כשהוא מתופקד בעמדת הקיצוני השמאלי, עמדה בה שיחק לאורך מרבית שנותיו כשחקן. לאחר שהתגייס לצה"ל פגש את הכדורגלן נחום סטלמך, שלימד אותו את רזי תורת הנגיחות בכדור. דוידוף התאמן וליטש את טכניקת הנגיחה שלו, שהפכה לסימן ההיכר שלו כשחקן. הוא הצטיין בניתור גבוה, ונגיחות עוצמתיות מהן הרבה לכבוש שערים. לימים כונה בתקשורת "ראש הזהב", בדומה לכינויו של סטלמך עצמו. את אחד משערי הנגיחה המפורסמים שלו, כבש במשחק ידידות באצטדיון ימק"א מול הקבוצה הצרפתית טולוז, כשניתר לכדור שהגביה לעברו הקשר אהוד פדרמן. במדי בית"ר ירושלים שיחק דוידוף אחד עשר עונות, בהן כבש 45 שערי ליגה, והוא משיאני כובשי השערים של המועדון בכל הזמנים. דוידוף שיחק לפרק זמן קצר בקבוצת בית"ר תל אביב, כשזאת נאבקה על חייה בליגה הראשונה. לאחר פרישתו ממשחק, התבקש על ידי יושב ראש קבוצת בית"ר ירושלים, ראובן ריבלין, להקים מחלקת ילדים למועדון. דוידוף אימן שחקנים דוגמת אלי אוחנה, אבי כהן, סמי מלכה, משה בן ארוש, אהוד אשש ועוד. בעונת 1982/1983 שימש דוידוף כמאמן הקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים, ולאחריה חזר לאמן במחלקות הנוער והילדים של המועדון. דוד דוידוף הוא אביו של במאי הקולנוע והטלוויזיה עודד דוידוף. דור בלך‏, דוידוף: "אני מקווה שהקהל של בית"ר יתמוך בתהליך בנייה", באתר וואלה, 24 באפריל 2009
יאשינובקה

יאשינובקה (בפולנית: Jasionówka, נקרא: [jaɕɔˈnufka], יאשונובקה; ביידיש: יאַשינעווקע) היא עיירה במחוז מונקי (אנ'), בחבל פודלסיה שבצפון-מזרח פולין. השוכנת בתחום השיפוט של גמינה יאשינובקה. העיירה ממוקמת כ-16 קילומטרים מזרחית לבירת המחוז, מונקי (אנ'), ו-33 קילומטרים צפונית לבירת החבל, ביאליסטוק. נכון ל-2006 אוכלוסיית העיירה מנתה במשוער, 860 אנשים. ביאשינובקה התקיימה קהילה יהודית גדולה. בין רבני הקהילה היו רבנים מפורסמים, מהם: רבי אריה ליב ילין מחבר "יפה עיניים"; רבי יוסף זכריה שטרן (1851-1860, בערך), רבי גבריאל זאב מרגליות (עד 1879), ורבי תנחום גרשון ביליצקי (מ-1887 עד פטירתו במרץ 1941). חתנו, הרב בנימין מרקוס היה רבה האחרון של העיירה לפני השמדת יהודיה בשואה. לפני מלחמת העולם השנייה נמנו ביאשינובקה כ-1,300 יהודים, שהיוו אחוז גבוה (כ-70%) מכלל האוכלוסייה, וניהלו בה חיי מסחר ותרבות. בסוף הקיץ של 1939, עם כיבוש מערב פולין בידי הגרמנים, גדל מספר היהודים בעיירה בשל זרם הפליטים שהגיע מאזורי הכיבוש. לקראת סוף ספטמבר, כבש הצבא האדום את העיירה והחיל בה את תנאי החיים הסובייטיים, תוך שהוא עוצר ומגלה "יסודות בורגניים" מקרב החברה המקומית, חלקם יהודים. ב-27 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיירה, ובאותו יום חוללו בה פוגרום בעזרת מקומיים. בפוגרום נשרפו בתי יהודים רבים ונרצחו עשרות. הוקם בעיירה גטו ואליו הובאו יהודים נוספים מעיירות באזור. בסך הכל שהו ביאשינובקה בתקופת קיום הגטו קרוב ל-3000 יהודים. בעיירה הוקם יודנראט, שטיפל בחיי האוכלוסייה וגייס יהודים לעבודות כפייה. בינואר 1943 נמלטו צעירים יהודים רבים מיאשינובקה לגטו ביאליסטוק. חיסול גטו יאשינובקה התבצע ב-25 בינואר 1943. רוב היהודים שנותרו בעיירה (כ-2000) גורשו לטרבלינקה, ומעטים הצליחו להימלט ליערות בסביבה ולהסתתר בהם. מדיה וקבצים בנושא יאשינובקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאשינובקה יסיונובקה (Jasionówka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, יאשונובקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 897–899), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) "יאשינובקה", באתר השטעטל הווירטואלי "יאשינובקה", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת יהודי יאשינובקה באתר בית התפוצות נתונים סטטיסטיים רשמיים של ממשלת פולין (מעודכנים ל-2014) על פעילות הפרטיזנים בני יאשינובקה ביערות אזור ביאליסטוק, ראו: ספר יזכור לקהילת טיקטין, בספריית העיר ניו יורק, עמ' 501-502. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליזבת אבג

אליזבת אבג (בגרמנית: Luise Wilhelmine Elisabeth Abegg;‏ 1882 – 1974), הייתה מתנגדת לנאצים וחסידת אומות העולם מגרמניה. אבג הייתה בתו של עורך הדין הגרמני יוהאן פרידריך אבג ואשתו מרי קרולין אליזבת אבג. היא נולדה בסטרסבור שבאלזס והתחנכה בהשראת מורשתו של אלברט שווייצר. היא למדה בין השנים 1912–1916 באוניברסיטת שטרסבורג (אנ') היסטוריה ולימודים קלאסיים וכן באוניברסיטת לייפציג, שם קיבלה את תואר הדוקטור לפילוסופיה. בשנת 1924 עבדה כמורה להיסטוריה בבית ספר לבנות בברלין. היא הייתה פעילה חברתית וקהילתית במזרח ברלין, בארגון למען צעירים וצעירות בעלי מוגבלויות. היא הייתה בקשרים עם פעילים במפלגות השמאל הליברליות בגרמניה של ויימר. אבג לחמה עם מורים וסטודנטים אחרים נגד אפליית הסטודנטים היהודיים במוסדות החינוך באזורה. בשנת 1935, לאחר שסירבה להישבע את שבועת הנאמנות להיטלר, התעמתה עם מנהלת בית הספר, סומנה על ידי הרשויות ב"בלתי אמינה מבחינה פוליטית" והועברה ממשרתה. היא הייתה בקשר עם קבוצת מתנגדי המשטר הנאצי של רובינסון ושטרסמן (גר'). בשנת 1938 נחקרה על ידי הגסטפו על קשריה עם תאולוגים מתנגדי המשטר הנאצי. בשנת 1941 השמיעה בכיתה בה לימדה ביקורת על המשטר הנאצי, ועקב כך אולצה לפרוש סופית מהוראה. אבג הציעה עזרה לידידתה, אנה הירשברג, אך זו סירבה להצעת העזרה ובשנת 1942 גורשה לאושוויץ, שם נרצחה ב-1944. גירושה של הירשברג הניע את אבג למעורבות בסיוע ליהודים הנרדפים. אבג הקשיבה לשידורי ה-BBC בסתר וכך למדה על רצח היהודים בשטחים הכבושים במזרח אירופה. היא הסתירה 12 יהודים בדירה בה חיו אמה ואחותה ג'ולי. אבג השתמשה בכרטיסי קיצוב המזון האישיים שלה, במטרה לשפר את תזונתם של יהודים אלה. עוד מכרה אבג את תכשיטיה כדי לאפשר את הברחתו של יהודי לשווייץ. בינואר 1943 ביקרה אבג יהודיה בשם ליזלוטה פרלס (Liselotte Perles) ואחייניתה בת התשע סוזי (Susie) שגורשו לבית יהודים בברלין, לאחר גירוש כל יושביהם היהודיים של בתי ילדים אחרים למחנות ההשמדה במזרח, ושכנעה אותה להסתתר עם אחייניתה. פרלס ואחייניתה עשו כך, וניצלו מהגירוש שהתבצע זמן קצר לאחר מכן. עם מכריה ושותפיה לסיוע ליהודים, רבים מהם קווייקרים, הסתירה אבג כ-80 יהודים - רובם זרים מוחלטים - או סייעה להסתרתם. רובם של יהודים אלה ניצלו מרצח בשואה. את פעילותה עשתה אבג למרות הסיכון שהיה כרוך בעובדה שחלק משכניה היו נאצים פעילים. לאחר המלחמה עבדה אבג כמורה עד לפרישתה. היא הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית בגרמניה והייתה פעילה בתנועה הקווייקרית בברלין. חלק מהניצולים נותרו עמה בקשר גם לאחר המלחמה, וביקרו אותה במשותף בשנת 1957, לרגל יום הולדתה ה-75. בשנת 1967 הכיר יד ושם באבג כחסידת אומות העולם. בשנת 2004 נקרא רחוב על שמה בשכונת מואביט בברלין. Tec, Nechama. When Light Pierced the Darkness: Christian Rescue of Jews in Nazi-occupied Poland. New York: Oxford UP, 1986. Print. מדיה וקבצים בנושא אליזבת אבג בוויקישיתוף אליזבת אבג באתר יד ושם (באנגלית) Allgemeines zu Elisabeth-Abegg-Straße
הים השחור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הים השחור – ים בין-יבשתי השוכן בין דרום-מזרח אירופה ובין אסיה הקטנה מחוז הים השחור – אחד משבעה מחוזות טורקיה צי הים השחור – צי רוסי הממוקם בים השחור הרי הפונטוס – רכס הרים בצפון-מזרח טורקיה; נקראים גם "הרי הים השחור" "הים השחור" – אזור בעיר מוגדישו סביבו נערך קרב מוגדישו הים השחור – סדרת טלוויזיה טורקית
קראמטורסק

קראמטורסק (אוקראינית: Краматорськ) היא עיר במחוז דונצק שבמזרח אוקראינה. במאה ה-18 החלו להתיישב ביישוב קוזקים. בשנת 1868 חובר היישוב לקו מסילת הברזל, והוקמה בו תחנת הרכבת קראמטורסקיה. בשנת 1878 הוקם ביישוב בית חולים, ובשנת 1897 הוקמו בו סניף דואר ראשון ובית מרקחת. שנה מאוחר יותר חובר היישוב לטלגרף. ב-17 ביולי 1932 קראמטורסק קיבלה מעמד של עיר, וחמש שנים מאוחר יותר החל לפעול בעיר טרמוואי. ב-2 באוקטובר 1941, במהלך מבצע ברברוסה, הופצצה העיר לראשונה בידי הגרמנים, וב-28 באוקטובר 1941 נכבשה על ידם. בתקופת הכיבוש הטילו הגרמנים גזירות שונות על יהודי העיר, וריכזו אותם בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה. כתוצאה מרעב, ממגפות וממעשי התעללות, מתו רבים מיושבי הגטו, ועד ה-26 בינואר 1942 נרצחו כל יושביו בידי הגרמנים. ב-5 בפברואר 1943 נהדפו הכוחות הגרמנים מן העיר. אך כעבור כשלוש שבועות נכבשה שוב על ידם במהלך קרב חרקוב השלישי. ב-6 בספטמבר 1943 שוחררה העיר סופית על ידי הצבא האדום. באפריל 2014 העיר הפכה לאחד המרכזים של מלחמת האזרחים באוקראינה. כמו ברוב הערים במחוז דונצק , גם כאן התמרדו התושבים נגד הדחת הנשיא במסגרת היברומאידאן. בעקבות ההתמרדות תקף צבא אוקראינה את העיר עד שב-5 ביולי 2014 כוחות הבדלנים הפרו-רוסים נסוגו, ועל בניין העירייה הונף דגל אוקראינה. העיר הפכה למרכז הניהולי הזמני של מחוז דונצק, בעקבות האירועים סביב המלחמה בדונבאס והשתלטות הבדלנים על בירת החבל, דונצק. הרכב אוכלוסיית קראמטורסק לפי לאום ב-2001: מדיה וקבצים בנושא קראמטורסק בוויקישיתוף "קראמטורסק", באתר JewishGen (באנגלית) קרמטורסק (Kramatorsk), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), קראמטורסק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1771–1772), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קראמטורסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://donetskstat.gov.ua/census/census
אדמירליות (פירושונים)

אדמירליות (באנגלית: Admiralty) האם התכוונתם ל... מפקדות הצי: האדמירליות – מפקדת הצי המלכותי הבריטי בממלכת אנגליה ואחר כך בממלכה המאוחדת עד 1964 מנהלת האדמירליות (האימפריה הרוסית) (Адмиралтейств-коллегия) – הגוף העליון האחראי לניהולו של הצי הרוסי הקיסרי באימפריה הרוסית; נוסד ב-1718 על ידי פיוטר הגדול והתקיים עד 1802; מטהו שכן בבניין האדמירליות בסנקט פטרבורג אדמירליות גרמנית (Kaiserliche Admiralität) – שמה של מפקדת הצי הקיסרי הגרמני בשנים 1889-1872 בקיסרות הגרמנית אדמירליות ברפובליקה ההולנדית עד סוף המאה ה-18: אדמירליות אמסטרדם אדמירליות רוטרדם אדמירליות פריסלנד אדמירליות Noorderkwartier אדמירליות זיילנד מקומות שנקראו על שמה של האדמירליות הבריטית: אי האדמירליות: אדמירליות (אי) – אי ששטחו 4,264 קמ"ר בארכיפלג אלכסנדר שבאלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle), ארצות הברית (לחצו לצפייה במפה ); ממוקם מדרום לג'ונו, בירת אלסקה איי אדמירליות – ארכיפלג של 18 איים מצפון לחופי פפואה גינאה החדשה בארכיפלג ביסמרק שבדרום-מערב האוקיינוס השקט (לחצו לצפייה במפה ); קרויים לעיתים גם "איי מאנוס" על שמו של האי הגדול בארכיפלג – מאנוס Manus יו אס אס איי אדמירליות (CVE-99) – נושאת מטוסים לליווי (Escort carrier) מסדרת "קזבלנקה" של צי ארצות הברית; הושקה ב-10 במאי 1944 (לחצו לצפייה בתמונה ); קרויה על שמם של איי אדמירליות אי האדמירליות (נונאווט) – אי ארקטי בלתי מיושב ששטחו 171 קמ"ר בטריטוריית קנדה נונאווט, השוכן במצר ויקטוריה (במפרץ אלברט אדוארד), בסמוך לאי ויקטוריה אינלט האדמירליות (Admiralty Inlet) – מצר ים במדינת וושינגטון בארצות הברית, המחבר את מצר חואן דה פוקה עם מפרץ פיוג'יט (לחצו לצפייה במפה בהולנדית ) מפרץ האדמירליות (ניו זילנד) – מפרץ בחלקו צפוני האי הדרומי בניו זילנד קשת האדמירליות – מבנה בלונדון שנבנה על פי הוראת המלך אדוארד השביעי לזכר אמו, המלכה ויקטוריה הרי האדמירליות – רכס הרים בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה אדמירלטי (הונג קונג) מקומות שנקראו על שם האדמירליות של האימפריה הרוסית: מספנות האדמירליות (Адмиралтейские верфи) – אחת המספנות הוותיקות (נוסדה בידי פיוטר הגדול ב-1704) והגדולות ביותר של רוסיה, הממוקמת בסנקט פטרבורג בניין האדמירליות – בניין בסנקט פטרבורג, המשמש כיום כמטהו של הצי הרוסי אחר: האדמירליות ההולנדית (צארסקויה סלו) – שלושה מבני "פולי" בפארק יקטרינה של צארסקויה סלו (לחצו לצפייה בתמונה )
וינצ'נצו פג'ולו

וינצ'נצו פג'ולו (באיטלקית: Vincenzo Fagiolo;‏ 5 בפברואר 1918 – 22 בספטמבר 2000) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם. פג'ולו נולד בסניי (Segni) שליד לאציו באיטליה. הוא התחנך באוניברסיטה כנסייתית וקיבל תואר דוקטור בתאולוגיה ובמשפט קאנוני. הוא הוסמך לכמורה במרץ 1943 ועבד בדיוקסיה של רומא. בתחילת שנות השישים היה יועץ מיוחד לוועידת הוותיקן השנייה. בשנת 1971 מינה אותו האפיפיור פאולוס השישי לתפקיד ארכיבישוף. פג'ולו היה קרדינל ובשנת 1990 מינה אותו האפיפיור יוחנן פאולוס השני לתפקיד בכיר בקוריה הרומאית, בו היה אחראי על טקסטים חקיקתיים. בתפקיד זה כיהן פג'ולו עד 1994.[דרושה הבהרה] ביום בו רוכזו יהודי רומא כדי לשלחם למחנות הריכוז, ב-16 באוקטובר 1943, יום שנודע בשם "השבת השחורה", נמלט צעיר יהודי בשם מיכאל טליאקוצו (Tagliacozzo) מהאס אס ומצא מקלט בביתה של מורתו לספרות. ב-22 באוקטובר נמלט עקב התעוררות חשדותיהם של שכניה. פג'ולו נתן לו מקלט בשטח הוותיקן, שהיה בעל חסינות דיפלומטית, ושכנע את הממונה עליו, פייטרו פאלאציני, לסייע לו בהצלתו של טליאקוצו. השניים העניקו מחסה לטליאקוצו עד פברואר 1944. יהודים נוספים מצאו מקלט באותו מקום. טליאקוצו נמלט עקב פשיטת כוחות של איטליה הפשיסטית ומצא מקלט אצל הכומר הבפטיסטי דניאל קופרטינו (Cupertino), ממנהיגי הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי בעיר. באפריל 1944 נמלט טליאקוצו שוב, ושב לשטח החסות של הוותיקן, שם שהה בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו עד שחרור העיר בידי בעלות הברית ב-5 ביוני 1944. בשנת 1983 הכיר יד ושם בפג'ולו כחסיד אומות העולם וכן בכומר קופרטינטו, באשתו תרזה ובקרדינל פלאציני. מדיה וקבצים בנושא וינצ'נצו פג'ולו בוויקישיתוף סיפורו של וינצ'נצו פג'ולו, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.