laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ענישה קולקטיבית

ענישה קולקטיבית (קיבוצית) היא ענישה של קבוצת אנשים בגין מעשה או סטטוס של בודדים או חלקים מתוכה. לרוב ענישה קולקטיבית מתבצעת כאשר קשה לדעת מי בדיוק ביצע את המעשה, שלעיתים אף הוגדר כ"פשע" על ידי אותו גורם שהחליט על ענישה קולקטיבית. בדיקטטורות רבות, ובמקומות בהם מונהג משטר צבאי, השימוש בענישה קולקטיבית נפוץ מאוד כתגובה לניסיונות מרד או הפיכה.[דרוש מקור] ענישה קולקטיבית של אזרחים בזמן מלחמה נחשבת לפשע מלחמה ולעיתים אף פשע נגד האנושות אשר המדינות שחתמו ואשררו את אמנת ז'נבה, התחייבו להימנע מביצועם. בסין, בזמן שושלת צ'ין, הונהג עונש קולקטיבי של בני משפחה. צ'ין שה-חואנג, הקיסר הראשון של סין, קבע שהעונש על פשעים חמורים כמו בגידה יכול להיות הוצאה להורג של כל בני משפחתו של הפושע. השימוש בעונש זה נעשה לעיתים רחוקות בלבד, אך הוא בוטל רשמית רק בשנת 1905 על ידי הממשלה של שושלת צ'ינג. בצבא הרומי נעשה שימוש בשיטת ענישה קולקטיבית בשם דקימאטיו. על פי שיטה זו, הוצא להורג חייל אחד מכל עשרה ביחידה צבאית שהיו בה בעיות משמעת. העונש בוצע גם כאשר פלוגה גילתה פחד בעת קרב. ערך מורחב – ענישה קולקטיבית ביהדות בתנ"ך ישנם תיאורים רבים של ענישה קולקטיבית, חלקם על ידי אלוהים וחלקם על ידי בני אדם. במאה ה-18 חוקקו האנגלים את חוקי הכפייה, כעונש קולקטיבי על מסיבת התה של בוסטון. ליל הבדולח הוצג כסוג של עונש קולקטיבי לא רשמי על ניסיון החיסול של ארנסט פום ראט בידי הרשל גרינשפן. לאחר מלחמת העולם השנייה הוטלו עונשים קולקטיביים על העם הגרמני כעונש על פשעי הנאצים, בין השאר במסגרת גירוש גרמנים בתום מלחמת העולם השנייה, ובמסגרת מדיניות חלוקת המזון של ארצות הברית בגרמניה הכבושה. במהלך שלטון סטלין בברית המועצות הוגלו עמים שלמים, שהוגדרו כ"אויבי הפועלים", לאזורים שונים במדינה. ביניהם צ'צ'נים, פולנים ותושבי המדינות הבלטיות. במאה ה-19 נעשה שימוש בענישה קולקטיבית במלחמות רבות, ביניהן מלחמת האזרחים האמריקנית, מלחמת הבורים, ומלחמת צרפת–פרוסיה. באמנת האג משנת 1907 תקנה 50 נקבעה: "לא יוטל עונש כללי, כספי או אחר, על האולוכסיה בגלל מעשיהם של יחידים כשאין לראותה כנושאת באחריות משותפת (יחד ולחוד) למעשים אלה." במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה נעשה שימוש רב בענישה קולקטיבית, בייחוד על ידי גרמניה הנאצית אשר השמידה כפרים שלמים כעונש על ניסיונות מרד וכדומה. דוגמה בולטת לכך היא החרבת הכפר לידיצה כעונש על חיסולו של ריינהרד היידריך. אמנת ז'נבה הרביעית שנוסחה בשנת 1949 קובעת בסעיף 33 איסור על ענישה קולקטיבית: "אדם מוגן לא ייענש על מעשה שהוא לא ביצע אישית. עונשים קולקטיביים וכל אמצעי הפחדה וטרור, אסורים. ביזה אסורה. פעולות תגמול כנגד אנשים מוגנים ורכושם, אסורים." ענישה קולקטיבית מקובלת ככלי חינוכי, בייחוד על ידי מורים בבתי ספר. כלי זה שנוי במחלוקת, ויש הטוענים שהוא אינו יעיל, או שהוא יעיל רק לטווח הקרוב. בנוסף, יש הטוענים שעונש קולקטיבי אינו מוסרי, והוא "מבוסס על כוח ולא על מוסר".[דרוש מקור] לעומתם, יש הטוענים שענישה קולקטיבית מאפשרת "ללמד את התלמידים מהי ערבות הדדית" וש"יש דברים שאי אפשר לטפל בהם באופן פרטני".[דרוש מקור] בישראל, על פי חוזר מנכ"ל משרד החינוך מאפריל 2015, יש להימנע ככל האפשר מענישה קולקטיבית. ענישה דקימאטיו אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה נקמת דם ענישה קולקטיבית ביהדות גירוש משפחות מחבלים The Nine Exterminations (族诛) Definition of "族诛" at the China Encyclopedia The laws of war as to conquered territory" by William Miller Collier, New York Times, November 29, 1914, p SM6 אמנת ז'נבה הרביעית משרד החינוך, "חוזר המנהלת הכללית - הוראות קבע", אפריל 2015. עמוד 51
סמל אסטוניה

סמל אסטוניה הוא סמלה הרשמי של הרפובליקה האסטונית. הסמל מציג מגן זהב שעליו שלושה אריות כחולים שלשונם וטפריהם אדומים, פוסעים כשראשם פונה לעבר הצופה. הסמל מעוטר בענפי אלון מוזהבים. ואלדמאר השני מלך דנמרק כבש את צפון אסטוניה במאה ה-13 ושלושת האריות נכללו בסמל העיר טאלין, ששמשה מאז ועד היום כבירת בירת אסטוניה. סמלה של דנמרק כולל גם הוא שלושה אריות. יקטרינה הגדולה העניקה סמל דומה לגוברניית אסטוניה באימפריה הרוסית ב־4 באוקטובר 1788. הריגיקוגו (הפרלמנט של אסטוניה) אימץ סמל דומה ב־19 ביוני 1925. עם כיבוש אסטוניה על ידי ברית המועצות ב-1940 והפיכתה לרפובליקה סובייטית הונהג סמל אחר והסמל הנוכחי הושכח ונאסר לשימוש. הסמל הנוכחי המשיך לשמש את ממשלת אסטוניה הגולה. סמל המדינה והדגל ההיסטוריים הוחזרו לשימוש ב-7 באוגוסט 1990 והוכרו בחוק כסמל והדגל הלאומיים של אסטוניה ב־6 באפריל 1993. סמל העיר טאלין סמל גוברניית אסטוניה דגל אסטוניה המנון אסטוניה מדיה וקבצים בנושא סמל אסטוניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא אסטוניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוריק זאדאר

בוריק פונטמיקה זאדאר (בקרואטית: Košarkaški klub Borik) היא קבוצת כדורסל קרואטית מהעיר זאדאר, המתמודדת בליגה הקרואטית השנייה. הקבוצה הוקמה בשנת 1974 בבית ספר לכלכלה בעיר. השתתפה בליגה רשמית אזורית לאחר שנתיים. וכבר בעונה הראשונה העפילה לליגה המחוזית של דלמטיה, בה זכתה בגביע ובאליפות בשנת 1984. קבוצת הנוער של המועדון זכתה פעמיים באליפות יוגוסלביה לנוער (1987, 1988). בתחילת שנות ה-90 הוקם בית ספר לכדורסל במועדון. ובעונת 1994/95 החלה הקבוצה להשתתף בליגה הקרואטית הבכירה. בעונת 2004/05 הגיעה עד לחצי גמר הגביע הקרואטי. בעונת 2010/11 הושג הניצחון הגדול בהיסטוריה של הקבוצה הוא מול ציבונה זאגרב 63-86, והקבוצה סיימה במקום החמישי וקיבלה הזמנה מפיב"א אירופה להשתתף במסגרת היורוצ'לנג', אך סירבה מסיבות תקציביות. בסיום עונת 2011/12 נשרה לליגה השנייה לאר שסיימה אחרונה בפלייאוף התחתון. הכינוי של הקבוצה הוא "פונטמיצ'ארי". מאז עונת 2009/2010, יושב ראש המועדון הוא מירקו יוסיץ'. הקבוצה מארחת בהיכל הספורט יאזין שנבנה בשנת 1967 ומכיל 3,200 מקומות ישיבה. ההיכל שימש עד שנת 2008 גם את היריבה העירונית ק.ק. זאדאר. קרואטיה מירו דונדוב קרואטיה אנטה קראפיץ' קרואטיה אנטה דוגון קרואטיה איב איבנוב סרביה פטאר מאריץ' בוריק זאדאר, ברשת החברתית פייסבוק היסטוריית הקבוצה באתר זאדאר-ספורט (בקרואטית)
נקודת ההונאה

נקודת ההונאה (2001) הוא מותחן שנכתב על ידי הסופר דן בראון. הספר עוסק בהונאת-ענק, מערכת בחירות לנשיאות ארצות הברית ובכישלונותיה של סוכנות החלל האמריקאית – נאס"א. מרבית עלילת הספר אורכת 24 שעות, והיא מתרחשת בוושינגטון ובקרחון מילן (הקוטב הצפוני) לסירוגין. הספר עוסק בתגלית מדהימה המתגלה על ידי נאס"א, סוכנות החלל האמריקאית, שנמצאת במשבר מזה שנים. הספר עוסק בשני נושאים עיקריים: נאס"א מגלה מטאוריט, המלא במאובני חרקים; זוהי התגלית המדהימה ביותר מזה 100 שנה, כיוון שזו הוכחה לצורות חיים מחוץ לכדור הארץ. העם האמריקאי לא מרוצה מתמיכת הממשל ב"בזבזנות-יתר" כספי המסים המוענקים לנאס"א, וזאת לאור הפרויקטים הכושלים שלה. במצב בו הוסרה כמעט כל התמיכה מהבית הלבן ומנאס"א, לא קשה לסנאטור סקסטון לנצל זאת, בהיותו מתמודד לנשיאות ארצות הברית, מול הנשיא הנוכחי – זאק הרני. לאחר שמדענים אזרחיים ידועי שם, אותם שלח נשיא ארצות הברית לקוטב הצפוני לאמת את הממצא המדהים, חושדים שמדובר בתרמית, ומוצאים ראיות הגורמות להם לפקפק בממצאים, כוח דלתא נשלח לחסלם. רובו של הספר עוסק בין היתר במרדף של הכוח במטרה לחסל את המדענים שהצליחו להימלט על נפשם, בדרכים מוזרות ומלאות מזל, וכמו כן על חשיפת האמת מאחורי ההונאה, שלב אחר שלב. גם כאן, זהותו המפתיעה של המושך בחוטים מתגלת רק לקראת הסוף. כמו בספריו האחרים של דן בראון, גם בספר זה ישנם שני גיבורים מרכזיים, גבר ואישה, שישנה ביניהם התחלה של יחסים רומנטיים, ומספר רב של התנקשויות וניסיונות לרצח. כדרכו, בראון הולך על הגבול הדק שבין המדע לבידיון, ומנסה להביא דברים אל גבול האבסורד: צוללת גרעינית שמחלצת את המדענים מעל גוש הקרח באזור הקוטב הצפוני, רגע לפני שהם קופאים למוות, והתפרצות געשית תת-מימית שמתרחשת בדיוק בזמן הקריטי, וגורמת למותו של הנבל. חיבתו של בראון למדע וטכנולוגיה מופיעה גם בספר זה, באופן בו הוא מביא את החידושים הטכנולוגים האחרונים, גם כאלו שספק אם עברו את שלב האב טיפוס. בספר ישנה ביקורת לא מועטה על גופים שונים בחברה האמריקנית: על התנהלותה השלומיאלית והבזבזנית של נאס"א; על כוחם המופרז והזדוני של השירותים החשאיים של ארצות הברית; על התנהלות יחידות צבאיות שמוצגות באור שלילי, הגובל בפשעים של ממש ובחיסול של חפים מפשע למען מטרה צודקת; ועל התנהלותה המושחתת של המערכת הפוליטית האמריקנית, עם ניצוץ של תקווה לאנשים ישרים שאינם מוכנים לטבול ברפש. רייצל סקסטון – מנתחת מידע העובדת בלא"מ (הלשכה הלאומית לאיסוף מידע). בתו של הסנאטור סדג'וויק סקסטון. מייקל טולנד – אוקייאנוגראפר ומפיק מפורסם של סרטי תעודה מדעיים. זאכארי (זאק) הרני – נשיא ארצות הברית הנוכחי. רץ לקדנציה שנייה. סדג'וויק סקסטון – סנאטור בארצות הברית, הרץ לנשיאות מול זאק הרני. אביה השנוא של רייצל סקסטון. גבריאל אש – העוזרת האישית של הסנאטור סקסטון. ויליאם פיקרינג – ראש הלשכה הלאומית לאיסוף מידע. קורקי מרילנסון – אסטרופיזיקאי מוכשר. מרג'ורי טנץ' – יועצת בכירה לנשיא ארצות הברית זאק הרני. לורנס אקסטרום – המנהל של נאס"א. דלתא 1, דלתא 2 ודלתא 3 – מתנקשים מטעם כוח דלתא. הספר תורגם לעברית על ידי בועז וייס, ומכיל 413 עמודים, והוצא לאור על ידי מודן בשנת 2005. נקודת ההונאה, באתר OCLC (באנגלית)
וורסקלה פולטבה

וורסקלה פולטבה (באוקראינית: Ворскла Полтава) הוא מועדון כדורגל אוקראיני מפולטבה, המשחק בליגת העל האוקראינית. הישג השיא של המועדון היה זכייה בגביע האוקראיני בעונת 2008/09. הקבוצה הוקמה ב-1955 ביוזמתו של מיכאיל סטאחורסקי, מזכ"ל הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית של אוקראינה. בעת שהוקמה הקבוצה נקראה קולחוזניק. ב-1965 זכתה הקבוצה בגביע אוקראינה הסובייטית, והחלה להיקרא בשם "קולוס". ב-1968 הקבוצה נקראה סלסטרוי ואחר כך סטרויטל. ב-1984 הקבוצה נקראה וורסקלה. החל מעונת 1991 שיחקה הקבוצה בליגת המשנה האוקראינית, שם שיחקה עד להעפלתה לליגת העל האוקראינית בשנת 1996. בעונת הבכורה שלה בליגה האוקראינית, סיימה הקבוצה במקום השלישי וקיבלה את הזכות התמודד במפעלים האירופאיים לראשונה בתולדותיה. כמו כן, בעונה זו הצליחה וורסקלה לגבור בתוצאה 4:3 על דינמו קייב והייתה לקבוצה האוקראינית הראשונה בתולדות הליגה שהבקיעה 4 שערים לדינמו קייב. במאי 2009 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר הגביע האוקראיני אחרי ניצחון על מטאליסט חרקוב ובגמר הקבוצה ניצחה את שחטאר דונצק וזכתה בגביע האוקראיני, שהיה לתואר הראשון שלה מאז 1965. בשלבי המוקדמות של הליגה האירופית הפסידה הקבוצה לבנפיקה ליסבון 5:2 בסיכום הכללי. בעונת 2010/2011 סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה האוקראינית ובעונת 2011/2012 העפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית והוגרלה מול פ.צ. קופנהגן, סטנדרד לייז' והנובר 96. זהו הישגה הטוב ביותר של הקבוצה מאז ההעפלה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א בעונת 2000/2001. מלבד הישגים אלה הסתיימו הופעותיה של הקבוצה באירופה בהדחה בסיבוב המוקדמות השני, בעונת 1996/1997 על ידי אנדרלכט מבלגיה בגביע אופ"א ובעונת 1998/1999 על ידי פורטונה סיטארד מהולנד בגביע האינטרטוטו. בעונת 2019/2020 העפילה לגמר הגביע האוקראיני אך הפסידה לדינמו קייב בדו-קרב פנדלים. גביע אוקראינה (1): 2009 גביע אוקראינה הסובייטית (1): 1965 אוקראינה סרגיי בלנצ'וק אוקראינה אנדריי פיאטוב אוקראינה איוואן ירמצ'וק אלבניה ארמנד דלקו אלבניה דבטיק צורי סרביה יוואן מרקוסקי ברית המועצות יורי רזניק טורקמניסטן סרגיי צ'ויצ'נקו לוקסמבורג אוליביה טיל מדיה וקבצים בנושא וורסקלה פולטבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וורסקלה פולטבה פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
שמואל בן-דוד

שמואל בן-דוד (דוידוב) (באנגלית: Shmuel Ben David;‏ י"ד באדר ב' ה'תרמ"ד 3 בנובמבר 1884 – כ"ג בכסלו ה'תרפ"ח, 17 בדצמבר 1927) היה צייר ואמן ארץ-ישראלי יליד בולגריה. שמואל בן-דוד נולד בסופיה שבבולגריה בשם שמואל דוידוב. הוא למד בבית הספר אליאנס של כל ישראל חברים בבולגריה ובגימנסיה ממשלתית. את לימודי האמנות החל באקדמיה לאמנות בסופיה, שם היה תלמידו של בוריס שץ. עם הקמת בית ספר בצלאל עלה בן-דוד לארץ ישראל, בהזמנתו של שץ, והיה אחד מן התלמידים במחזור הראשון של בית הספר. בבית הספר עבד במחלקת השטיחים כתלמיד בכיר ואחר כך כמורה. בשנת 1907 נבחר לראש ועד התלמידים והעובדים של "בצלאל". בשנת 1909 החל ללמד פרספקטיבה ועיטור בבית הספר. בשנת 1907 נשא לאשה את יהודית בת נחמן קיפֶּר מרוסיה (אחותו של המחנך משה נחשון (קיפר)), לבני הזוג נולדו שלושה ילדים. בשנים 1912–1913 למד באקדמיה ז'וליאן בפריז. עם שובו מצרפת חזר והמשיך להורות ב"בצלאל" ובמקומות נוספים כגון הגימנסיה העברית רחביה, בבית המדרש למורים העברי ובבית-הספר לבנים בירושלים. במהלך שנות העשרים של המאה ה-20 היה חבר באגודת אמנים עברית ואף היה היו"ר וחבר הוועד של האגודה. שער לחוברת גלויות בעיצוב בן-דוד דיוקן אישה, לא מתוארך שמן על בד, גובה 39 ס"מ, אורך 25 ס"מ אוסף פרטי נער תימני, 1910-1908 בקירוב הדפס-אבן גלויה (1917 בקירוב) עם נוסח הצהרת בלפור דיוקן אשה, 1927-1909 הדפס-אבן דיוקן נער (1927-1909) הדפס סטנסיל מתפללים ליד הכותל המערבי (1927-1906) אפליקציה ורקמה מדיה וקבצים בנושא שמואל בן-דוד בוויקישיתוף שמואל בן-דוד, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל דוד תדהר (עורך), "שמואל בן-דוד (דוידוב)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3384 בצלאל, עבודותיו של שמואל בן דוד בבצלאל קטלוג(הקישור אינו פעיל), בצלאל קטלוג
אולימפיאדת אתונה (1906)

אולימפיאדת אתונה (1906) היא אולימפיאדה שנחשבה באותו הזמן, כאולימפיאדה הרביעית לכל דבר והשנייה שנערכה באתונה. המשחקים נערכו בין 22 באפריל ל-2 במאי והשתתפו בהם 840 ספורטאים (834 גברים ו-6 נשים). היה זה אירוע חגיגי לציון עשור למשחקים האולימפיים בעידן המודרני. הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בה, אך משנת 1948 אינו מחשיב אותה יותר במניין האולימפיאדות. אף על פי שמדליות הוענקו בה, הן לא נספרות במניין המדליות הרשמי של המשחקים האולימפיים ואינן מוצגות עם אוסף המדליות במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ. משחקים אלו נחשבים למוצלחים למדי, בניגוד לאלו שנערכו ב-פריז 1900, סנט לואיס 1904 ו-לונדון 1908. היו אלה המשחקים הראשונים שכל המשתתפים בהם היו רשומים בוועד האולימפי של כל מדינה. טקס הפתיחה, היה אירוע נפרד במשחקים, שבו לראשונה צעדו המשתתפים לתוך האצטדיון עם דגלי מדינתם. במשחקים אלו היה הכפר האולימפי הראשון בזפיון. במשחקים עצמם דגלי המדינות של המנצחים הונפו אל על. בטקס הנעילה שהיה אף הוא אירוע נפרד, נטלו חלק 6,000 תלמידים, והוא נחשב כטקס הנעילה הראשון בעידן המודרני. ערך מורחב – אתלטיקה באולימפיאדת אתונה (1906) האתלט ריי יורי (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בשתי מדליות זהב בקפיצה לגובה מהמקום ובקפיצה לרוחק מהמקום והגן על תואריו משתי האולימפיאדות הקודמות (הוא צבר 8 מדליות זהב). לאחר מכן, הוא הוסיף עוד שתי מדליות זהב מלונדון 1908 (10 מדליות זהב). הישג זה (8 מדליות זהב אישיות מ-3 אולימפיאדות רשמיות), שני להישג של השחיין מייקל פלפס מארצות הברית בצבירת מדליות זהב אישיות (13). האתלט מרטין שרידן (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-5 מדליות, מהן 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס ומדליות כסף בקפיצה לגובה מהמקום, בקפיצה לרוחק מהמקום ובזריקת אבן (6.4 ק"ג). האתלט בילי שרינג (קנדה (1868-1921) קנדה) עבר להתאמן ביוון כחודשיים לפני המשחקים, על מנת להתרגל לתנאים הסביבתיים. המאמץ נשא פרי והוא זכה במדליית זהב בריצת המרתון. הנסיך גאורגיוס ליווה אותו בסיבוב האחרון של הריצה. האתלט פיטר אוקונור (הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת) שזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת ובמדליית כסף בקפיצה לרוחק, במחאה על צירופו למשלחת הבריטית, הוא הניף את הדגל האירי על התורן, שנשמר על ידי אתלטים ואוהדים אירים ואמריקאים. האתלט פול פילגרים (ארצות הברית ארצות הברית) זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר, הישג שחזר על עצמו רק באולימפיאדת מונטריאול (1976) על ידי אלברטו חואנטורנה מקובה. ערך מורחב – שחייה באולימפיאדת אתונה (1906) השחיין הנרי טיילור (הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת) זכה ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדיה וקבצים בנושא אולימפיאדת אתונה בוויקישיתוף Grasso, John, Bill Mallon, and Jeroen Heijmans. Historical dictionary of the Olympic movement. Rowman & Littlefield, 2015. Page 42
ברנלי

ברנלי (באנגלית: Burnley) היא עיר במחוז לנקשייר שבצפון-מערב אנגליה. אוכלוסייתה מונה כ-74,000 נפש. ברנלי צמחה כעיירה תעשייתית לאורך המאה ה-19, וכלכלתה סבבה בעיקר סביב תעשיית הטקסטיל (בעיקר אריגת סיבי כותנה). נוכח הדעיכה הניכרת בתעשייה, ישנו שיעור גבוה של אבטלה בעיירה. ברנלי זכתה לתשומת לב לאומית ביוני 2001 נוכח התפרעויות על רקע מתיחות גזעית בין לבנים ואסייתיים ועוני רב השורר בקרבם. כ-5,500 תושבים ממוצא דרום-אסייתי מתגוררים בברנלי, רובם באזורים העניים ביותר. אחד מהאזורים הללו, דיינזהאוס, נחשב לאחד הנחשלים בבריטניה מבחינה סוציו-אקונומית. ברנלי מוגדרת כאחד מבסיסי כוחה של המפלגה הבריטית הלאומית, מפלגה ימנית קיצונית בפוליטיקה הבריטית. בינואר 2023 יצא בנטפליקס הסרט "הבנק של דייב", המבוסס על סיפור אמיתי שהתרחש בעיר. מועדון הכדורגל ברנלי, המייצג את העיר תחת הכינוי "הסגלגלים" (The Clarets), הוא אחד מאבותיה המייסדים של הפוטבול ליג. הקבוצה נוסדה בשנת 1883 ונכון לעונת 2023/2024 משתתפת בליגת פרמייר ליג, הליגה הבכירה באנגליה. מדיה וקבצים בנושא ברנלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברנלי ברנלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאיה בניטה, הבנק של דייב: סיפור מתוק על חלום שהתגשם, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2023 Fatima Aziz, Every Burnley location in Netflix's new biopic Bank of Dave, lancs.live, ‏21 בינואר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Seven Seas of Rhye

"Seven Seas of Rhye" (בתרגום מילולי: "שבעת הימים של ריי") הוא שיר של להקת קווין שנכתב על ידי פרדי מרקיורי, סולן הלהקה. השיר הופיע בגרסה מוקדמת ואינסטרומנטלית באלבום Queen שיצא בשנת 1973 ובגרסתו הסופית באלבום Queen II שיצא בשנת 1974. Rhye היא ממלכה דמיונית שמרקיורי ואחותו, קשמירה, המציאו בצעירותם. לא ניתן לדעת בוודאות למה התכוון מרקיורי כשכתב את השיר אך סביר לשער שמדובר בחייזר או בכוח עליון שבא לכבוש את הממלכה Rhye, אולי בשל כפירת המקומיים בעיני אותו הכובש. ייתכן שהשיר הוא ביקורת על סיפור סדום ועמורה, שרומז על כך שנטיות מיניות הן חלק מחטאיהם של אנשי הערים הללו. כמו רבים משיריו של מרקיורי, השיר מסתורי וקיימת האפשרות כי אין כל כוונה נסתרת מאחורי המילים. נכון לדצמבר 2022, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-78 מיליון. מידע על היצירה "Seven Seas of Rhye" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Seven Seas of Rhye" באתר AllMusic סרטון השיר "Seven Seas of Rhye" באתר יוטיוב קישור לשיר (עם מילים) מאתר YouTube ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוברבה זאגרב

דוברבה זאגרב (בקרואטית: KK Dubrava Zagreb) הוא קבוצת כדורסל קרואטית משכונת "דוברבה" בעיר זאגרב, המשחקת בליגת העל הקרואטית. המועדון הוא הרביעי מהעיר זאגרב בליגה הקרואטית הבכירה. הקבוצה הוקמה בשנת 1976 והשתתפה בליגה הקרואטית הראשונה בשנים 1986–1989, שהייתה באותה עת ליגה של ליגת העל היוגוסלבית. בעונת 1993/94 החלה להשתתף בליגת העל הקרואטית. בעונת 1999/00 תחת השם "בנסטון", הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף על האליפות והפסידה לציבונה זאגרב. בתחילת עונת 2000/01, נחתם הסכם חסות עם חברת "דונה". בעונת 2005/06 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, אך חזרה לאחר עונה אחת. ההשתתפות הראשונה של הקבוצה במסגרת אירופאית הייתה בגביע קוראץ' בעונת 1996/97 במשחק מול מכבי ראשון לציון. הקבוצה המשיכה להשתתף ברציפות בגביע קוראץ' עד שנת 2002. הקבוצה מארחת באולם הספורט בשכונת דוברבה, המכיל 1,800 מקומות. קרואטיה דליבור בגאריץ' קרואטיה זוראן פלאניניץ' קרואטיה פיליפ קרושלין קרואטיה איגור מאריץ' קרואטיה סלאבן רימאץ' אתר האינטרנט הרשמי של דוברבה זאגרב
דוד מיכאל שר

דוד מיכאל שר (4 באוגוסט 1925 - 28 באוקטובר 2001) היה מנהל מחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר ומחלוצי המחקר הגינקולוגי בישראל. שר נולד בלידס, אנגליה, ועלה לישראל בשנת 1950. שירת בחיל הרפואה ולאחר מכן עבד בבתי החולים "שערי צדק" ו"הדסה" בירושלים. היה ממקימי מחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי ע"ש שיבא ברמת גן ב-1964, וניהל את המחלקה בין השנים 1969–1995. במקביל הצטרף לאוניברסיטת תל אביב ועסק בחקר העובר. יחד עם חוקרים ממכון ויצמן ואוניברסיטת תל אביב פיתח מכשיר המאבחן את בשלות העובר בכל שלב של התפתחותו. בנוסף, פיתח עם מדענים ממכון ויצמן מכשיר לניטור פעימות הלב של העובר. עסק בשאלות של אתיקה רפואית הקשורות לחייו המתהווים של העובר ברחם, על פי ההלכה והמשפט האנגלי והאירופי. פעל לבחינת עוצמתה המותרת של בדיקת אולטרה סאונד רפואית המותרת בהריון, וכתוצאה מכך הקים ארגון הבריאות העולמי ועדה לנושא, שפרופ' שר היה חבר בה. היה שותף, יחד עם פרופ' ליאו זקס וד"ר מתילדה דנון ממכון ויצמן, למחקר בתחום קביעת מין העובר באמצעות בדיקת מי שפיר. עד סוף ימיו שקד על פיתוח שיטות הקושרות בין תגליתו בתחום קביעת מין העובר לבין פיתוח מכשור מדעי המאפשר מעקב אחר התפתחות העובר ברחם. יסד את התשתית לתוכנית להפריה חוץ-גופית, ואחד מתלמידיו, פרופ' שלמה משיח, הוביל את היחידה שבניהולו להיות בין המתקדמות בעולם בתחום זה. משנת 1982 עמד בראש החוג למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת תל אביב. כיהן כיו"ר האגודה הישראלית למיילדות והיה חבר הוועדה לאתיקה של ההסתדרות הרפואית שעסקה בבעיות המוסריות הכרוכות בהפריה חוץ-גופית, בהזרעה מלאכותית ובפונדקאות. בשנת 1979 קיבל תואר של חבר בקולג' המלכותי לגינקולוגיה. וב-1982 קיבל את תואר יקיר העיר רמת גן. הניח אשה, שלושה בנים ושישה נכדים. מדיה וקבצים בנושא דוד מיכאל שר בוויקישיתוף אורי דרומי, טובת העובר(הקישור אינו פעיל), וואלה!, 21 בנובמבר 2001 אתר "נשמה"
ברונו לוננפלד

ברונו לוננפלד (נולד ב-17 בפברואר 1927) הוא פרופסור לרפואה, ממציא התרופה פרגונאל המשמשת לטיפולי פוריות, מקים המכון למדעי החי באוניברסיטת בר-אילן, היה המדען הראשי של משרד הבריאות ומדען אורח במכון ויצמן. לוננפלד נולד בווינה. בשנת 1967 הקים את המכון למדעי החי באוניברסיטת בר-אילן. שימש במשך שנתיים כמדען ראשי של משרד הבריאות, ובמשך שלוש שנים היה מדען אורח במכון ויצמן. כתב 19 ספרים וכ-400 מאמרים רפואיים, והוא נושא בעיטורי כבוד רבים של ממשלות, אקדמיות למיילדות ואנדוקרינולוגיה, אקדמיות מדעיות וגם אותות מיוחדים משלל מדינות. עורך את כתב העת "The Aging Male", שמוציאה לאור החברה העולמית לחקר הזדקנות הגבר "Issam", ארגון שלוננפלד הקים ועומד בראשו. אחד משני בניו הלך בדרכו: פרופ' איתן לוננפלד הוא גינקולוג ביחידה להפריה חוץ גופית בבית החולים סורוקה בבאר שבע. נרי לבנה, מיליון ילדים שלי, באתר הארץ, 29 במאי 2002 גלית יצחק-אוגנוב, פרופ' ברונו לוננפלד זכה בפרס בינלאומי על מפעל חייו בתחום הפוריות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 בנובמבר 2002
חצות היום (הלכה)

חצות היום הוא ציון זמן בהלכה לשעה המדויקת שבין הנץ החמה לשקיעת החמה, כאשר השמש נמצאת בדיוק בין מזרח למערב. הזמן שבין הנץ החמה לשקיעת החמה מחולק ל-12 שעות זמניות, ובסוף השעה השישית חל חצות היום. לאחר חצות היום מתחיל זמן בין הערביים. זמן חצות היום אינו חל בשעה קבועה לפי השעון הרגיל, אלא משתנה מיום ליום לפי עונות השנה, הסיבה לכך היא משום שפרק הזמן של 24 שעות בשעון רגיל הוא פרק זמן קבוע ואחיד, ואילו כדור הארץ משלים הקפה סביב עצמו בפרק זמן שמשתנה במהלך השנה. לעיתים ישלים כדור הארץ סיבוב סביב עצמו ב־23 שעות ו־59 דקות, ולעיתים ב־24 שעות ודקה, ולכן ייתכן שיחול זמן חצות יום אחד ב־12:00 ולמחרתו ב־12:01, מכיוון שהשמש חזרה להיות מעל נקודת החצות רק כעבור 24:01 שעות, או כעבור 23:59 שעות. אמנם לכל תאריך גריגוריאני קיים זמן חצות קבוע לכל שנה ושנה. [יצוין כי גם ה-24 שעות שלנו מבוססות על זמן הסיבוב השלם של כדור הארץ, אלא שהן מייצגות את משך זמן הסיבוב הממוצע של כדור הארץ, לעומת זמן חצות שתלוי בזמן הסיבוב המעשי בכל יום ויום]. ההשתנות העונתית של זמן חצות, אינה נוגעת רק לזמן חצות עצמו, אלא גורמת, בנוסף לגורמים אחרים, להשתנות יום יומית של כל זמני היום בהלכה. וזאת מכיוון שכל זמני היום תלויים בזמן סיבוב כדור הארץ סביב עצמו. זמן חצות משתנה אף לפי המיקום הגאוגרפי, משום שהשמש נמצאת מעל כל נקודה גאוגרפית בזמן אחר, ואף שינוי זה נוגע לכל זמני היום. אמנם קיים הבדל בין זמן חצות לשאר הזמנים, בכך שזמן חצות משתנה רק בין קווי האורך, כלומר שלכל קו אורך זמן חצות משלו. אך אינו משתנה בין קווי הרוחב, כלומר שבשתי נקודות המצויות בשני קווי רוחב שונים אך באותו קו אורך יהיה זמן חצות שווה. זאת לעומת שאר זמני היום שמשתנים גם בין קווי האורך וגם בין קווי הרוחב. להרב משה פיינשטיין שיטה ייחודית שזמן חצות היום אינו משתנה במשך השנה. על כל פנים, שיטה זו לא נתקבלה חוץ משכונת הלואר איסט סייד, אתריה דהרב פיינשטיין. לחצות היום השלכות הלכתיות רבות. ביניהן: עד חצות אפשר בדיעבד להתפלל תפילת שחרית (ולפי דעת רבנן לכתחילה). מחצות מתחיל מעיקר הדין זמן בין הערביים, שבין היתר הוא זמן הקרבת קרבן תמיד של בין הערביים. בשבת חובה לטעום לפני חצות היום. בתשעה באב חלק ממנהגי האבלות מפסיקים בחצות היום. בערב פסח מחצות היום ניתן להתחיל לשחוט את קרבן הפסח. כמו כן חלים כל איסורי חמץ מהתורה. אגרות משה או"ח א:כד הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.