laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרב קינבורן (1787)

קרב קינבורן היה קרב שהתרחש ב-12 באוקטובר 1787 בין הכוחות של האימפריה הרוסית לבין כוח של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון רוסי. הקרב התרחש במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792). מבצר קינבורן היה בין היעדים הראשונים של הטורקים במלחמה. כיבושו היה חשוב לצורך התקדמות ביבשה ומיקומו היה חשוב כמבצר שמגן על הבסיס ימי החשוב של הרוסים בחרסון. אם היה נכבש המבצר, ככל הנראה היה צורך לפנות את כל הצי מבסיסו והטורקים היו יכולים להתקדם בחופשיות יחסית לכיוון חצי האי קרים. הצי הטורקי כלל מעל 20 ספינות. בספטמבר 1787 ספינות הצי החלו בירי תותחים על המבצר. ב-12 באוקטובר בבוקר נחתו הכוחות הטורקיים. מיד לאחר הנחיתה, המפקד הטורקי נתן פקודה לנסיגת הספינות לכיוון הים והספינות המשיכו בהפגזה על המבצר. במהלך נחיתת הכוחות של הטורקים, אלכסנדר סובורוב היה בכנסייה. הוא נתן פקודה לא להפריע לנחיתת הכוחות ולתת להם להתקדם לכיוון המצודה. קור רוחו תרם רבות לביטחון יתר הקצינים. לקראת הצהריים הכוחות הטורקים התקרבו למצודה. באותה עת כ-1,500 חיילים היו בתוך המצודה וכ-2,500 חיילים היו מחוץ למבצר – כ-30 ק"מ ממנה. בהתקרבות הטורקים לחומות המצודה הרוסים החלו לירות מכל התותחים ופתחו במתקפת נגד. שתי יחידות עברו את הטורקים ותקפו אותם מהאגפים, היחידה בפיקוד אלכסנדר סובורוב עצמו יצאה מהמצודה ותקפה את הטורקים בחזית. במהלך הקרב נפצע סובורוב. במתקפה השנייה ותוך ניצול כוחות עתודה הרוסים הצליחו להזיז את הטורקים והם החלו בנסיגה תוך אבדות כבדות. לקראת שעה 10 בערב כל הכוחות הטורקים עזבו את החוף. רק כ־600 חיילים טורקים חזרו לספינות. במקביל, ספינה רוסית שהייתה באזור הצליחה להטביע שתי ספינות טורקיות. יחד עם זאת, הצי הרוסי לא השתתף באופן פעיל בהגנת המבצר והמתין בבסיס האם שלו בחרסון. קרב זה למעשה סיים את המערכה של שנת 1787 ובאותה שנה לא היו יותר קרבות משמעותיים. יקטרינה הגדולה העניקה לאלכסנדר סובורוב עיטור אנדריי הקדוש בעקבות הניצחון בקרב זה. מדיה וקבצים בנושא קרב קינבורן בוויקישיתוף תיאור הקרב (ברוסית)
אמנמחת השלישי

אמנמחת השלישי היה מלך מצרים מהשושלת השתים עשרה, ששלט בשנים 1798-1843 לפנה"ס. ירש את אביו סנוסרת השלישי. ישנם חוקרים שסבורים שהוא מלך יחד עם אביו במשך 20 שנה. שם הכתר שלו היה 'ני-מאעת-רע', שפירושו 'שייך לצדק של רע'. הוא בנה פירמידה בדחשור שנקראת הפירמידה השחורה, אך מכיוון שנוצרו בעיות הנדסיות בבנייה היא ננטשה. לקראת השנה ה-15 למלכותו הוא החל בבניית פירמידה חדשה בחווארה. הפירמידה השחורה שימשה לקבורת מספר נשים מלכותיות. מקדש הקבורה שלו בחווארה ידוע מהכתובים של הרודוטוס ודיודורוס סיקולוס כמבוך. ההיסטוריון סטרבו מהלל מבנה זה כפלא עולמי. הפירמידה שלו בחווארה כוללת אמצעי אבטחה נגד בוזזים ושודדים, אך למרות זאת היא נשדדה בעבר. בתו נפרפתח נקברה בפירמידה נפרדת שהתגלתה בשנת 1956 במרחק 2 קילומטרים דרומית-מערבית מהפירמידה שלו. לקראת סוף ימיו מלך במשותף עם בנו אמנמחת הרביעי, כפי שעולה מכתובת סלע בקונוסו שבנוביה. ישנן מספר כתובות מתקופתו ומתקופת בנו אמנמחת הרביעי שהתגלו בסיני, בעיקר בסרביט אל-ח'אדם, המתארות את כריית הטורקיז ושאר המכרות באזור. ניתן לחלק את הכתובות לשלוש קטגוריות עיקריות: כתובות שמוקדשות לאלה חתחור אסטלות אוטוביוגרפיות שמתארות פקידים שנשלחו לפקח על הכריה כתובות שמהללות את המלכים מהשושלת ה-12 חלק מהכתובות עוסקות בקשרים בין מצרים לשמיים. הכתובות מתארות את השמיים כשותפים במשלחות כרייה מצריות לסיני. ישנן כתובות וציור שמתארים את ביקורו או השתתפותו של 'אחיו של נסיך רצנו,חבדד' במכרות המצריים. חבדד מגיע לסרביט אל-ח'אדם רכוב על חמור שמובל על ידי אדם. לחבדד, חוץ משמו השמי, ישנם מאפיינים שמיים בציור, כגון צבע עור צהוב, חצאית קצרה והוא נראה חמוש. ישנן כתובות שמצינות שמות של פקידים שאחראים על השמיים. ישנו ציון של מספר השמיים ששותפים למשלחות, הנע בין 10 ל-20 שמיים. בהשוואה לשאר האנשים ששותפים למשלחת זהו מספר קטן יחסית, ויכול להיות שהם שימשו כמדריכי שטח ומתווכים עם האוכלוסייה המקומית. ניתן ללמוד מהכתובות ומציורי הקיר כי בתקופתו של אמנמחת השלישי ובנו אמנמחת הרביעי היה שיתוף פעולה שמי-מצרי בכריה בסיני, שיתוף שהפיק רווחים לשני הצדדים. מדיה וקבצים בנושא אמנמחת השלישי בוויקישיתוף אמנמחת השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קלטת שמע

קלטת שֶמע (באנגלית: Compact audio cassette וכן Musicassette ובקיצור MC; בלעז: קָסֶטַה) היא מארז מלבני העשוי פלסטיק שבתוכו סרט מגנטי, המשמשת להקלטה או להשמעת קול באמצעות רשמקול קלטות. את קלטת השמע הציגה חברת פיליפס בשנת 1963 כמדיום להקלטה ולהשמעה של מלל ולשימוש כדיקטפון. עקב הנוחות בשימוש וממדיה הקטנים החלו להשתמש בקלטת להקלטה ולהשמעת מוזיקה. השימוש הנרחב בקלטת זו החל בסביבות שנת 1968 והתרחב עם השנים. דחיפה חזקה בשימוש הייתה בשנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר שחברת סוני הציגה ב-1979 את הווקמן לקלטות (Sony Walkman) - מכשיר השמעה קטן כמעט בגודל של קלטת עם אוזניות שאיפשר לשמוע מוזיקה בכל מקום. קלטת השמע שימשה להקלטה אישית ומסחרית, וכן להפצה מסחרית של מוזיקה, לצד התקליט שקדם לה ולתקליטור שבא אחריה. השימוש בקלטות אלו היה נפוץ מאוד בעבר, למרות חסרונותיהן: האיכות הבסיסית של ההקלטה וההאזנה נמוכה בקלטת השמע (ראו שימושים נוספים בהמשך) ומכילה בדרך-כלל רעשים לבנים. איכות השמע עלולה להיפגם בקלות בעקבות אחסון לא נכון והשמעות חוזרות ונשנות של הקלטת. הסרט המגנטי רגיש לשחיקה ונוטה להיקרע, בהוציאו כך את הקלטת מכלל שימוש. (בשימוש ביתי היו מי שנהגו להדביק את הסרט הקרוע באמצעות לק ציפורניים ולהחזיר כך את הקלטת לשימוש, תוך ויתור על קטע מההקלטה). מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 חלה ירידה בשימוש בהן. צריבת התקליטורים הפכה נפוצה, והיו לתקליטורים יתרונות רבים: הצליל איכותי הרבה יותר ואינו מתדרדר עם השימוש, התקליטורים אמינים יותר ומאפשרים דילוג לשירים בקלות ובזריזות. לאחר שהמכירות הגיעו לשפל בעשור הראשון של המאה ה-21, חווה הענף התעוררות נוסטלגית, המקבילה לזו שמתרחשת בענף תקליטי הוויניל. יצרנית הקלטות הגדולה בארצות הברית[דרושה הבהרה] דיווחה כי שנת 2014 הייתה השנה הטובה ביותר לחברה מאז הוקמה ב-1969. שימוש נוסף לקלטת נעשה במחשבים הביתיים הראשונים בשנות ה-70 כאשר השתמשו בקלטות שמע לשם אגירת נתוני מחשב או תוכנות זאת כתחליף זול וזמין לתקליטון. הנתונים נרשמו כצלילים אנלוגיים ברשמקולים רגילים על גבי הקלטת, והושמעו למחשב כצלילים כמו צלילי הפקס. הקלטת מלל בדיקטפון ובמזכירה אלקטרונית. קלטת בממדי אורך סטנדרטיים עם סרט המאפשר הקלטה למשך: ארבעים וחמש דקות שישים דקות תשעים דקות מאה עשרים דקות (סרט דק שנקרע בנקל) קלטות נורמל (הקלטות הפחות איכותיות, אך הנפוצות יותר בגלל מחירן הזול יחסית) קלטות כרום (איכותיות יותר מקלטות נורמל. פחות רעשים לבנים, לוכדות יותר פרטים במיוחד בתדרים הגבוהים) קלטות מטאל (הקלטות האיכותיות ביותר, אך דורשות גם ציוד ההקלטה איכותי מאוד כדי להפיק מהן את המיטב, ובתנאים כאלה הן אף יכולות להתקרב לאיכות שמע של תקליטור) קלטות קטנות לטייפ מנהלים קלטות שקצות סרט ההקלטה שלהן מחוברים (שימשו למזכירות אלקטרוניות). קלטת וידאו דפנה ארד, הכינו את העפרונות: הקסטות חוזרות, באתר הארץ, 6 בינואר 2015 צח יוקד, הטרנד המוזיקלי הבא שמסתובב כאן כבר 40 שנה, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2018 קלטת שמע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניצן פינקו, נפטר המהנדס לו אוטנס, ממציא הקלטת, באתר הארץ, 16 במרץ 2021 "This Company Is Still Making Audio Cassettes and Sales Are Better Than Ever". Bloomberg.com (באנגלית). 2015-09-01. נבדק ב-2020-12-04., באתר בלומברג ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקרל

מקרל הוא שם קיבוצי למספר סוגי דגים ממשפחת הקולייסיים. ישנו שבט בשם מקרלים אמיתיים (Scombrini) ובו 2 סוגים: מַגּוֹבָן (Rastrelliger) וקוֹלְיָס (Scomber). אלו דגי מאכל חשובים עם בשר בעל אחוז גבוה של שומן ולפיכך הם מבין דגי המאכל העיקריים ברחבי העולם. פילה מקרל נמכר בקופסאות שימורים בדומה לטונה וסרדינים, וגם נהוג להכין מבשרם סשימי. בשר הדגים הטרי מתקלקל בקלות על ידי זיהום חיידקי ויכול לגרום להרעלת Scombroid (הנקראת על שם משפחת הקוליסיים בלועזית). דגי המקרל מצויים בכל הימים באזורים הטרופי והסובטרופי. רוב המקרלים הם דגי ים עמוק אך יש גם מינים החיים במים רדודים ונדוגים לצד מזחים. לדגי המקרל סנפירים בחלקי הגוף העליון והתחתון ולרוב הם מכוסה קשקשים קטנים מאוד המאופיינים בקשקשת קטנואידית - קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, עם זאת לחלק מהמקרלים אין קשקשת כלל. גדלם מגיע בין 20 ס"מ וקילוגרם אחד עד לטונית מוארכת שאורכה 250 ס"מ ומשקלה עד 83 ק"ג. דגים נוספים המכונים בשם מקרל כוללים מיני צניניתיים (בעיקר דגי הטרכון), גמפיליים והקסגרמיים. כמו כן בני סדרת דמויי עמלץ מכונים "כרישי מקרל", עקב תזונת כרישים אלה על דגי מקרל. טונה מדיה וקבצים בנושא מקרל בוויקישיתוף מקרל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאמר מפורט על המקרל (באנגלית) הערך מקרל ב"אנציקלופדיית העולם החדש" (באנגלית) עובדות תזונתיות (באנגלית) דיג מקרל (באנגלית)
משה ויינברג (מתאבק)

משה (מוני) ויינברג (19 בספטמבר 1939 – 5 בספטמבר 1972) היה מתאבק ישראלי ומאמן נבחרת ההיאבקות של ישראל, היה חבר המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן (1972), ונרצח על ידי מחבלים פלסטינים בטבח מינכן. משה ויינברג, יליד חיפה, היה בן יחיד להוריו אליעזר והניה. בילדותו נפטר אביו, אמו היגרה לגרמניה והוא גדל אצל סבתו. השכן של בית סבתו, ארווין בקר (1908–2000), שהיה מתאבק לשעבר מגרמניה, הציג בפניו את ספורט ההיאבקות והפך למאמן שלו. ויינברג החל את קריירת ההיאבקות המקצועית שלו באגודת הפועל חיפה. במשך שמונה שנים היה אלוף נוער ובוגרים בהיאבקות בסגנון חופשי ובסגנון יווני-רומי. הוא ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות וזכה במדליית ארד במכביה השישית (1961) ובמדליית זהב במכביה השביעית (1965). לאחר שירותו בצה"ל למד במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט, ולאחר מכן הצטרף לסגל החינוכי והמינהלי של המכון. אימן את קבוצת ההיאבקות של הפועל תל אביב ואת הנבחרת הלאומית. בין חניכיו היו אליעזר חלפין ומרק סלבין, שנרצחו עמו במינכן. בסביבות 4.30 בבוקר 5 בספטמבר 1972 נכנסה חוליית מחבלים פלסטינים מארגון ספטמבר השחור לכפר האולימפי במינכן ופרצה לבניין בו שכנה המשלחת הישראלית. הישראלי הראשון בו נתקלו היה ויינברג, שגר בדירה מס' 1 יחד עם שישה מאמנים ושופטים ישראליים נוספים (ויינברג כנראה נמצא מחוץ לדירה כאשר המחבלים נכנסו לבניין). כשהבין שמדובר בפיגוע טרור, ניסה ויינברג להכות את המחבלים, ואחד מהם ירה בו ופצע אותו בלחיו. לאחר שהמחבלים השתלטו על יתר הדיירים בדירה 1, חוץ מאחד שהצליח לברוח (טוביה סוקולסקי), נלקח ויינברג הפצוע על ידי המחבלים כדי לעזור להם למצוא את שאר הספורטאים הישראלים. ויינברג שמר על ראש צלול למרות פציעתו, ודילג על דירה 2 הסמוכה, בה שכנו חמישה ספורטאים בענפי הסיוף, קליעה ואתלטיקה. בזכותו של ויינברג לא התגלו החמישה על ידי המחבלים והצליחו לצאת מהבניין ולהינצל. ויינברג הוביל את המחבלים לדירה 3, שבה שכנו המתאבקים ומרימי המשקולות. כנראה שהוא קיווה שלספורטאים החזקים יהיה סיכוי טוב יותר להילחם במחבלים. אבל ששת הספורטאים ששכנו בדירה 3 הופתעו בשנתם ונתפסו על ידי המחבלים. כאשר הם הובילו את הספורטאים מדירה 3 אל דירה 1, ויינברג שוב ניסה לתקוף את המחבלים, והצליח להכות עד עילפון אחד מהם. אחד המתאבקים, גד צברי, ניצל את המהומה ונמלט בריצה מהירה דרך חניון תת-קרקעי כאשר הוא מתחמק מיריות המחבלים. הם הרגו את ויינברג בצרור יריות, והשליכו מחוץ לבניין את גופתו העירומה והמגואלת בדם, למען יראו וייראו. ויינברג היה בכך לקורבן הראשון מתוך אחד-עשר של הטבח. ויינברג נקבר בפתח תקווה. ספד לו חיים בר-לב: משה ויינברג הגיע לשיאים שכל ספורטאי חולם עליהם. בלילה הנורא ההוא ניצב מוני וחסם בגופו את דרכם של המחבלים, ורק כדוריהם הכריעו אותו..." — מתוך אתר "מכון וינגייט" היה נשוי לדליה ויינברג אלופת ישראל בהתעמלות. לאחר גירושיהם הוא נישא למרים (מימי) שאף היא הייתה מתעמלת מצטיינת ונולד להם בן, שהיה בן ארבעה שבועות בעת האסון. בנו, גורי ויינברג, הוא שחקן ישראלי שגילם את דמות אביו בסרט מינכן בשנת 2005. מדיה וקבצים בנושא משה ויינברג בוויקישיתוף משה ויינברג, באתר olympedia.org דף לזכר משה ויינברג, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה דף לזכרו, באתר הוועד האולימפי בישראל התנדב לרכז חינם חוג ההיאבקות במכון וינגייט, דבר, 6 בספטמבר 1972 משה ויינברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) משה ויינברג באתר GRAVEZ
קורי היים

קורי איאן היים (באנגלית: Corey Ian Haim;‏ 23 בדצמבר 1971 – 10 במרץ 2010) היה שחקן קנדי-יהודי, שנודע בעיקר בשל מספר סרטים וסדרות טלוויזיה בהן כיכב כנער בשנות ה-80. היים נולד בטורונטו, קנדה. הוא בנם של ג'ודי, ישראלית לשעבר, וברני, איש מכירות קנדי ממוצא יהודי. בילדותו למד בקורס למשחק, ובשנים 1982-1986 כיכב בסדרת הטלוויזיה הקנדית "The Edison Twins". תפקידו הקולנועי הראשון היה בסרט "בן בכור" לצד שרה ג'סיקה פרקר. ב-1985 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "קליע הכסף", המבוסס על ספרו של סטיבן קינג, וגילם את מרטי, ילד נכה שהורג כומר שהפך לאיש-זאב. באותה שנה הופיע בסרט "הרומן של מרפי", לצידה של סאלי פילד. פריצתו הגדולה הייתה בסרט "לוקאס" ב-1986, בו כיכב בתפקיד הראשי וזכה לביקורות חיוביות. ב-1987 כיכב בסרט הערפדים הנודע "נשיכות קטנות", בסרט הופיע גם קורי פלדמן, עמו שיתף פעולה במספר תפקידים בהמשך. כן הופיע היים בסרטים: "מעריץ אלמוני" לצידה של קלי פרסטון, "נהיגה במבחן" (1988), "מעקב גורלי" (1988) ו"חלום שהתגשם" (1989). בתקופה זו גם הוציא סרט וידאו תיעודי על חייו, בשם "Corey Haim: Me, Myself, and I". בשנות ה-90 הופיע היים במספר סרטים, בהם "חבורת הרולר בליידס" (1991), "חלום שהתגשם 2" (1995), ו"תואר בחבלה" (1996), אותו גם הפיק. בנוסף הופיע במספר סרטים שיצאו ישירות לווידאו, וכן במשחק הווידאו "Double Switch". ב-1997 הכריז על פשיטת רגל. בשנות ה-2000 ניסה לחזור לשחק בתפקידים משניים בסרטים, ובמקביל החל תהליך גמילה מסמים. ב-2006 הקים עם ידידו קורי פלדמן את הצמד "The Two Coreys", ויחד העלו ב-2007 תוכנית ריאליטי-אימפרוביזציה בשם זה, שליוותה את חייהם של השניים. ב-2008 החליטה רשת הטלוויזיה האמריקאית A&E, בה שודרה התוכנית, על הפסקת שידורה באמצע העונה השנייה; בתקופה זו סירב פלדמן להמשיך להופיע עם היים עד שלא יעבור גמילה מהתמכרותו החוזרת לסמים. היים המשיך להופיע במספר סרטים, בהם תפקיד אורח בסרט "קראנק: מתח גבוה" (2009). ב-10 במרץ 2010 אושפז עקב לקיחת מנת יתר של תרופות מרשם, שהתגלתה מאוחר יותר כדלקת ריאות שהחמירה עקב חוסר טיפול. בבית החולים ברבנק, קליפורניה היים נפטר באותו יום, בגיל 38. אתר האינטרנט הרשמי של קורי היים קורי היים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קורי היים, באתר AllMovie (באנגלית) קורי היים, באתר Box Office Mojo (באנגלית) קורי היים, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קורי היים, באתר MusicBrainz (באנגלית) קורי היים, באתר Discogs (באנגלית) השחקן קורי היים הלך לעולמו, באתר ynet, 10 במרץ 2010 קורי היים, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קלציום אסקורבט

קלציום אסקורבט היא תרכובת שנוסחתה CaC12H14O12. היא מלח הסידן של חומצה אסקורבית. כתוספת מזון, הוא מסומן במספר E כ־E302. אחד השימושים שלו הוא שמירת הטריות של תפוחים, כך שלא יהפכו לכהים במהירות. הוא מיועד גם כתוספת מזון לוויטמין C לאנשים הסובלים מרגישות לחומציות במערכת העיכול. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ייסון ריטר

ג'ייסון מורגן ריטר (באנגלית: Jason Morgan Ritter; נולד ב-17 בפברואר 1980) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, אשר היה מועמד לשני פרסי אמי. ריטר הוא בנם של השחקנים ג'ון ריטר וננסי מורגן. ידוע בעיקר בשל תפקידו הראשי בסדרה "האירוע" ובשל הופעתו בסדרה "ג'ואן מארקדיה". ריטר נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. הוריו הם שחקנים ננסי מורגן וג'ון ריטר. סבו וסבתו מצד אביו, היו זמר הקאנטרי מקס ריטר והשחקנית דורותי פיי. לאחר הגירושין של הוריו, נישא אביו לשחקנית איימי יסבק. לריטר יש שלושה אחים, ביניהם השחקן טיילר ריטר. בתיכון הוא למד עם השחקן סיימון הלברג שגם לאחר מכן הפך לשותף בחדר שלו בבית הספר טיש לאומנויות מאוניברסיטת ניו יורק, שם למד וסיים תואר ראשון בתיאטרון. לאחר מכן למד ריטר באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה אשר בלונדון, אנגליה. בשנת 1990 שיחק לראשונה בסרט הטלוויזיה "החולם של עוץ: הסיפור של ל. פרנק באום", אודות חיו של ליימן פרנק באום, סופר הקוסם מארץ עוץ. בסרט גילם הארי ניל באום, בנו של ליימן שאותו גילם אביו של ריטר, ג'ון ריטר. בשנת 2004 השתתף בסרט "בקול גדול" לצד הילרי דאף בתור פול, אחיה של טרי. ב-2005 הופיע בסרט "סיפורים קצרים על אהבה" בתפקיד אוטיס מק'קי. ב-2006 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "הכיתה" (מאת דייוויד קריין ובן זוגו ג'פרי קלאריק). הסדרה ירדה מהמסך ב-2007 לאחר עונה אחת בלבד. בשנת 2008 יצא הסרט "Good Dick" אותו ריטר הפיק ובו כיכב יחד עם חברתו, מריאנה פלקה, אשר גם ביימה וכתבה את התסריט. בספטמבר אותה שנה, הגיע ריטר לישראל יחד עם חברתו מריאנה פלקה להקרנת הסרט "Good Dick" במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים שהתקיים ברחובות. בנוסף באותה שנה, שיחק בסרט "W." את ג'ב בוש, המושל ה-43 של פלורידה ואחיו של ג'ורג' ווקר בוש. בשנת 2009, שיחק בסרט "העסקה". ב-2010, ג'ייסון ריטר שיחק בסדרת המדע הבדיוני "האירוע" ("The Event") בתפקיד שון ווקר. בשנים 2012–2016 דיבב ריטר בסדרת האנימציה "גרוויטי פולס" של ערוץ דיסני, את דמותו של דיפר. בין השנים 2015-2016 שיחק את דמותו של פרדריק בסדרה הקומית "פרק זמן אחר".ב-2017, כיכב בסדרה "Kevin Probably Saves the World". בשנת 2018 השתתף בסרט "הסיפור",המבוסס על סיפורה האמיתי של ג'ניפר פוקס, אשר בגיל 13 עברה אונס והתעללות מינית מצד מאמן הריצה שלה. ג'ייסון ריטר שיחק בתפקידו של ביל המאמן. ב-2019, דיבב את דמותו של רידר בסרט "לשבור את הקרח 2". בין השנים 1999–2013, היה ריטר במערכת יחסים עם השחקנית הסקוטית מריאנה פלקה. השניים הכירו כאשר למדו יחד בבית הספר למשחק. בשנת 2017, התארס ריטר לשחקנית מלאני לינסקי לאחר ארבע שנות זוגיות. בדצמבר 2018, נולדה לזוג בת. מדיה וקבצים בנושא ג'ייסון ריטר בוויקישיתוף ג'ייסון ריטר, ברשת החברתית פייסבוק ג'ייסון ריטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ייסון ריטר, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ייסון ריטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ייסון ריטר, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ייסון ריטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ייסון ריטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) מירב קריסטל, השחקן ג'ייסון ריטר מגיע לארץ, באתר ynet, 14 בספטמבר 2008
לארי סנגר

לורנס מארק "לארי" סנגר (באנגלית: Lawrence Mark "Larry" Sanger; נולד ב-16 ביולי 1968) הוא פילוסוף אמריקאי, ממייסדי ויקיפדיה, ממייסדי נופדיה ועורכה הראשון וכן מייסדה של אנציקלופדיית סיטיזנדיום. משמש כמנכ"ל קרן תקני הידע. סנגר נולד בבלוויו, וושינגטון, לאביו, ביולוג ימי שחקר עופות ימיים ולאמו שהייתה עקרת בית. גדל באנקורג', אלסקה. עוד בצעירותו התעניין בפילוסופיה. הוא בעל תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת ריד קולג' אותו קיבל בשנת 1991 וכן תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת המדינה של אוהיו אותו קיבל בשנת 2000. סנגר היה מעורב בעבודה על אנציקלופדיות מקוונת מאז החל האינטרנט. בין היתר שימש עורך ראשי של אנציקלופדיית נופדיה, בין השנים 2001 עד 2002 שימש כמארגן התוכן הראשי של ויקיפדיה וכעורך פעיל ראשי של אנציקלופדיית סיטיזנדיום. סנגר הגה את הרעיון שמאחורי ויקיפדיה. הצעתו של סנגר ליישם אנציקלופדיה מבוססת ויקי הוביל להקמתה של ויקיפדיה, בתחילה כפרויקט משלים לנופדיה. סנגר היה עורך ראשי בתחילת דרכה של ויקיפדיה וכתב חלק ניכר מדפי המדיניות המקוריים של ויקיפדיה. לאחר שעזב את הפרויקט, לימד סנגר פילוסופיה באוניברסיטת אוהיו וכן עבד עבור Encyclopedia of Earth. ב-15 בספטמבר 2006 הכריז סנגר על הקמת סיטיזנדיום אותו השיק ב-25 במרץ 2007. סיטיזנדיום מייצג מאמץ להקים אנציקלופדיה אמינה. סנגר שואף לגרום לכך שמודל האנציקלופדיה המקוונת יהיה אמין יותר. סנגר מעביר הרצאות ברחבי העולם על האינטרנט וכתיבה ברשתות חברתיות. בנוסף כותב ספרים, יועץ בנושאי קהילות מקוונות שיתופיות וכותב בלוג. סנגר עזב את ויקיפדיה בשנת 2002 ומאז ועד היום נוהג לבקר במידה רבה את מיזם ויקיפדיה. לטענתו המקור לחוסר האמינות של ויקיפדיה הוא, בין היתר, בכך שלא ניתנת עדיפות למומחים בתחומים השונים. סנגר האשים את ויקיפדיה על נטייה לצד השמאלי במפה הפוליטית. במאמר שפרסם בבלוג שלו בחודש יוני 2021 ושזכה לתפוצה נרחבת ולהדים רבים, כתב סנגר על הנטייה השמאלית המובהקת בחלק מהערכים בוויקיפדיה באנגלית. הוא הביא מספר דוגמאות כיצד ערכים על נבחרי ציבור דמוקרטים או על הפריצה לקפיטול מוצגים באופן חד-צדדי ומהווים ההפך ממדיניות הנייטרליות של ויקיפדיה (NPOV) כפי שמופיעה בדפי המדיניות שלה.. מדיה וקבצים בנושא לארי סנגר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לארי סנגר (באנגלית) לארי סנגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לארי סנגר, סרטונים בערוץ היוטיוב לארי סנגר, הבלוג הרשמי לארי סנגר, ברשת החברתית Goodreads דף המשתמש של סנגר בוויקיפדיה האנגלית About Dr. Larry Sanger, Knowledge Standards Foundation, ‏2019-09-24 (באנגלית אמריקאית) Larry Sanger Blog (באנגלית אמריקאית) ויקיפדיה מוטה קשות, באתר LARRYSANGER.ORG - הבלוג של לארי סנגר (באנגלית), ‏14 במאי 2020 לארי סנגר, ויקיפדיה חד צדדית מתמיד, באתר LARRYSANGER.ORG - הבלוג של לארי סנגר (באנגלית), ‏30 ביוני 2021 לארי סנגר, ויקיפדיה מוטה לצד אחד יותר מאשר בעבר, באתר מידה
קרב אסיאגו

קרב אסיאגו, או מתקפת טרנטינו, היה מתקפה גדולה של צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית נגד הצבא האיטלקי במלחמת העולם הראשונה בין התאריכים 15 במאי–10 ביוני 1916. המתקפה הצליחה בהתחלה אבל הצבא האיטלקי הצליח להדוף את האוסטרים ולהחזירם לנקודת ההתחלה. ב-23 במאי 1915 הכריזה איטליה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית, והצבא האיטלקי החל מיד במתקפות נגד האוסטרו-הונגרים, בעיקר בחזית נהר האיזונצו. מפקד הצבא האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, החל לתכנן מתקפה גדולה נגד האיטלקים אותה כינה בשם "משלחת עונשין" (Strafexpedition), כדי להעניש את איטליה, בעלת הברית לשעבר, על בגידתה בברית המשולשת בין איטליה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה. הצנדורף תכנן מתקפה גדולה באזור טרנטינו, משם עתיד היה הצבא האוסטרו-הונגרי להתקדם לעבר עמק הפו ולסגור על הצבא האיטלקי הערוך בעמק האיזונצו. בצורה כזאת הוא תכנן להוציא את איטליה מהמלחמה במתקפה אחת. הצנדורף ביקש מעמיתו הגרמני, גנרל אריך פון פאלקנהיין, שיאפשר לו להעביר כוחות אוסטרו-הונגריים מחזית גליציה לטירול ולהחליפם בכוחות גרמניים, אבל פלקנהיין סירב היות שבאותה תקופה לא הייתה גרמניה עדיין במלחמה עם איטליה. אי לכך, הצנדורף החליט לבצע את המתקפה בעצמו – הוא ריכז כוח גדול של 300 גדודים ו-2,000 תותחים. מנגד, קיבל הרמטכ"ל האיטלקי, לואיג'י קאדורנה, דו"חות מודיעין על ההתקפה האוסטרו-הונגרית ופקד על מפקד הארמייה הראשונה, רוברטו ברוזטי, לנקוט מיד קו הגנה, אך האחרון התעלם מכך ובחר לפתוח בהתקפות מקומיות. ב-15 במאי 1916 פתחו האוסטרו-הונגרים בהפגזה ארטילרית גדולה של 2,000 תותחים, ומיד לאחריה החלה הסתערות של חיל הרגלים לאורך חזית של 50 ק"מ. האיטלקים הופתעו מהסתערות זו, ובימים הראשונים האוסטרו-הונגרים התקדמו יפה, בהתחשב במבנה ההררי של החזית. ב-29 במאי 1916 האוסטרו-הונגרים כבשו את אסיאגו והתקרבו לעיירת המחוז ויצ'נצה, עת כל הצבא האיטלקי עמד לפני כיתור. המצב היה קריטי, אך קאדורנה התעשת, והודות למערכת מסילות ברזל טובה, הצליח לשנע כוחות מחזית איזונצו לחזית טרנטינו ולעצור את התקדמות האוסטרו-הונגרים. ב-4 ביוני 1916 פתחה האימפריה הרוסית בהתקפה בגליציה, והצנדורף נאלץ להפסיק את המתקפה באיטליה ולהעביר כוחות נגד הרוסים. ב-10 ביוני 1916 נסתיים קרב אסיאגו והאיטלקים הצליחו להחזיר את החזית לגבולות שלפני הקרב. לאוסטרו-הונגרים היו בקרב 15,000 הרוגים, 75,000 פצועים ו-15,000 שבויים ונעדרים. לאיטלקים היו 12,000 הרוגים, 80,000 פצועים ו-50,000 שבויים. קאדורנה זכה לתהילה על תפקודו בקרב אסיאגו. תהילתו אף גדלה לאחר שהצליח לכבוש מספר חודשים אחר כך את העיר גוריציה בקרב השישי על האיזונצו. הוא הודח לאחר התבוסה בקרב קפורטו. הצבא האיטלקי ניסה לשפר עמדות ואת קו החזית בקרב הר אורטיגרה ביוני 1917 נהדף באבדות כבדות. ראש הממשלה אנטוניו סלנדרה אולץ להתפטר ובמקומו מונה פאולו בוזלי, שהודח אף הוא לאחר המפלה בקרב קפורטו. האוסטרו-הונגרים לא יזמו התקפות נוספות עד להתקפתם המשותפת עם הגרמנים בקרב קפורטו. מדיה וקבצים בנושא קרב אסיאגו בוויקישיתוף
קלטת

האם התכוונתם ל... קלטת שֵׁמַע ("קָסֶטַה") – מארז מלבני עשוי פלסטיק שבתוכו סרט מגנטי, המשמש להקלטה או להשמעת קול באמצעות רשמקול קלטות קלטת וידאו ביתית – VHS‏ (Video Home System), תקן להקלטת אות וידאו על קלטת של סרט מגנטי קלטת לוהטת – כינוי לסרט ביתי המתעד יחסי מין קלטת נתונים (אנ') סרט מגנטי – סרט ארוך, עשוי מחומר פלסטי, שבו חומר הניתן למגנוט המיועד להקלטת אותות אנלוגיים או דיגיטליים
סטניסלאב פוניאטובסקי

סטניסלאב אוגוסט פוניאטובסקי (בפולנית: Stanisław August Poniatowski;‏ 17 בינואר 1732 - 12 בפברואר 1798) היה מלך פולין ודוכס של הדוכסות הגדולה של ליטא האחרון בין השנים 1764–1795. סטניסלאב פוניאטובסקי נולד לסטניסלאב פוניאטובסקי שהיה מושל קרקוב ולקונסטנציה צ'ארטורייסקה ממשפחת צ'ארטורייסקי הידועה בפולין, באחוזה משפחתית בוולצ'ין (כיום מחוז ברסט של בלארוס). בשנת 1752 נבחר לסיים ובלט שם כנואם מוצלח. בבסיס קידום הקריירה שלו היו קשרים משפחתיים. בשנת 1755 הוא נשלח לסנקט פטרבורג כעוזר של שגריר אנגליה. כבר באותה שנה, בתמיכת יליזבטה, קיסרית רוסיה ושר החוץ שלה אלכסיי בסטוז'ב-ריומין הוא קיבל תפקיד של שגריר סקסוניה. בחצר הקיסרית הוא פגש את הנסיכה יקטרינה והם התאהבו, ומקשר זה נולדה להם ילדה. באוקטובר 1763 מת אוגוסט השלישי, מלך פולין, ובתמיכת הכוחות הרוסים, ב-7 בספטמבר 1764 הוא נבחר למלך של האיחוד הפולני-ליטאי. ההכתרה הרשמית התקיימה בוורשה ב-25 בנובמבר 1764. כבר בתחילת שלטונו הוא נתמך על ידי מפלגה שהתבססה על חברי משפחתו, ובתמיכתם הוא הצליח להעביר בסיים מספר רפורמות שלטוניות. התלות ברוסים הייתה חזקה מאוד. בלחץ השגריר הרוסי ניקולאי רפנין הוא נאלץ להעביר מספר חוקים. כתוצאה מכך החל מאבק מזוין בין תומכיו למתנגדיו. פוניאטובסקי נתמך על ידי צבא של האימפריה הרוסית. בשנת 1770 מתנגדיו כבשו את ורשה וסטניסלאב פוניאטובסקי נעצר על ידם. הרוסים סכמו על ברית סודית עם פרוסיה ואוסטריה והמשיכו במלחמה. בסופו של דבר, מדינות שלחמו בפולין הצליחו להכריע את המערכה שהסתיימה בשנת 1772 בחלוקת פולין הראשונה. מחוסר ברירה פוניאטובסקי נאלץ לאסוף את הסיים ולאשר את ההסכם. בשנת 1783 הוא התחתן. היו לו 8 ילדים מ-3 נשים שונות. צאצאיהם טוענים כיום לכתר של האיחוד הפולני-ליטאי. בשנת 1788 נבחר סיים חדש עם רוב ברור למפלגה הפטריוטית שדגלה בשחרור התלות מהאימפריה הרוסית. בשנת 1791 אושרה חוקה חדשה שפוניאטובסקי תמך בה. מיד לאחר אישור החוקה החלה מלחמה פנימית חדשה באיחוד. מתנגדיו נקשרו ליקטרינה הגדולה וכוחותיה פלשו לתחום הממלכה. לאחר מספר קרבות והצטרפות פרוסיה ללחימה תומכי החוקה הובסו וסוכם על החלוקה השנייה של פולין. בשנת 1794 פרץ מרד קושצ'ושקו. בשנת 1795 המרד הסתיים בקריסה מוחלטת של המדינה. היא חולקה בפעם השלישית, וב-25 בנובמבר 1795 פוניאטובסקי נאלץ להתפטר. הוא נלקח לסנקט פטרבורג והתגורר שם על חשבון מלגה שקיבל מיקטרינה הגדולה. עם פטירתו הוא נטמן בכנסייה הקתולית בעיר סנקט פטרבורג. בשנת 1938 גופתו הועברה למקום הולדתו. בהמשך שטח זה הועבר לברית המועצות וקברו נשדד. בשנת 1988 השרידים המעטים שנותרו הועברו לפולין, ובשנת 1995 הוא הוטמנו מחדש בקתדרלת יוחנן הקדוש בוורשה. סטניסלאב פוניאטובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטניסלאב פוניאטובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סטניסלב ה-2 אוגוסט, (1732-1798), מלך פולין, דף שער בספרייה הלאומית