laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיניוואן

מיניוואן (באנגלית: Minivan), או סעונית, הוא סוג של מכונית קומפקטית המתוכננת להסעת מספר רב של נוסעים, אך אינה מיועדת לשימוש מסחרי. המונח נכנס לשימוש כשהוצגו דגמים שפותחו במקביל על ידי רנו וקרייזלר בשנות ה-80 של המאה ה-20, ומאז הפכו לכלי רכב משפחתי פופולרי. ב-1932 הציג ויליאם בושנל סטאוט (אנ') אבטיפוס של מכונית שנחשבת כמיניוואן הראשון. שמה היה "סטאוט סקאראב" והיא מעולם לא יוצרה באופן סדרתי. היא כללה חידושים רבים בשלדה ובמתלים ומאפייניה המיניוואנים כללו בין השאר שורת כיסאות שנייה שהסתובבה לאחור ושולחן. ב-1949 הציגה החברה הגרמנית DKW את הדגם שנלאסטר (Schnellaster), שרבים ממאפייניו עונים להגדרה המודרנית של מיניוואן. הוא היה בעל מרכב קומפקטי, הנעה קדמית, המושבים היו ניתנים לסידור במגוון צורות והגג היה כמעט שטוח. הוא יוצר עד 1962. לאחר מכן, הוצג בשנת 1978 דגם קונספט למיניוואן, לנצ'ה מגא-גמא בעיצובו של ג'וג'ארו, אך לא עבר לייצור סדרתי. ב-1984 שווקו שני הדגמים הראשונים שהגדירו את המונח מיניוואן: הרנו אספאס והפלימות' וויאג'ר (שווק גם תחת מותגי קרייזלר ודודג'). הם הדגימו את המבנה החדיש לאותה עת של מרכב אחוד וגבוה ללא שלדה נפרדת כברכבים מסחריים. שוק היעד לכלי רכב אלו היו משפחות מן הפרברים שביקשו למצוא תחליף לדגמי הסטיישן הגדולים, בעלי מנועי ה-V8 הלא יעילים של שנות ה-70, אך גם לא חפצו בתדמית של כלי רכב מסחריים בגודל מלא. עם זאת, חלק מהמיניוואנים המודרניים הפכו עם השנים דומים בצורתם למכוניות סטיישן. המיניוואנים גם הביאו חידוש בדמות ההנעה הקדמית, שאפשרה מבנה פשוט יותר של הרכב ומרחב פנימי משופר הודות להיעדר תעלת גל הינע לאורך הרכב. למינוואנים יש בדרך כלל כיסאות ניתנים להסרה ולסידור במגוון צורות, וכן הם ניחנים בנפח הטענה רב. כדי להתאים עצמם לתקנות זיהום האוויר של שנות ה-80, היו חייבים יצרני המיניוואנים האמריקאים לסווגם כ-"Truck" (טנדר או משאית קלה) ולכן לא ניתן היה להתקין בהם ארבע דלתות כבמכונית רגילה, דבר שהתאפשר במיניוואנים האירופאים. למיניוואנים האמריקאים הראשונים היו שתי דלתות קדמיות ודלת צד זחיחה אחת. משקלם הרב ותיבת ההילוכים האוטומטית שהותקנה בהם בדרך כלל הביאו לביצועים גרועים ויכולת תמרון קטנה. מיניוואנים כוללים בדרך כלל בין חמישה לשמונה מקומות ישיבה. לדוגמה, סיאט אלתיאה, רנו סניק ומיקרוואנים (מיניוואנים על בסיס סופרמיני) הן בעלות חמישה מקומות ישיבה (2+3). בפיאט מולטיפלה ובהונדה FR-V יש שישה מקומות (3+3). במזדה 5 האירופאית יש שישה מקומות וחצי (2+2.5+2), לפורד גלקסי יש שבעה מקומות (2+3+2), ובטויוטה סיינה יש בין שבעה (2+2+3) לשמונה (2+3+3) מקומות. לסאניאנג רודיוס זמינות גרסאות של שבעה (2+2+3), תשעה (2+2+2+3), ואחד-עשר (2+3+3+3) מושבים. ליונדאי i800 זמינות גרסאות של שלושה (3), שישה (3+3), שמונה (2+3+3), תשעה (3+3+3) ותריסר (3+3+3+3) מושבים, אך שתי הראשונות והאחרונה עשויות להיחשב כוואן מלא.
נמל התעופה ציריך קלוטן

נמל התעופה ציריך קלוֹטֶן (בגרמנית: Flughafen Zürich Kloten) הוא נמל התעופה הגדול והחשוב ביותר בשווייץ, ואחד הגדולים והעמוסים באירופה, הנמל ממוקם סמוך לעיירה קלוטן כ-13 קילומטר צפונית למרכז העיר. בשנת 2015 עברו בנמל התעופה 26,281,228 נוסעים, ומועסקים בו כ-15,000 עובדים. בשנת 2010 קיבל הנמל בפעם השביעית ברציפות את פרס Skytrax, בקטגוריית שדות התעופה המובילים באירופה. בשנת 2019 זכה במקום העשירי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX. שדה התעופה נפתח בשנת 1919 כשדה תעופה צבאי, ובשנת 1932 החלה להשתמש בשדה חברת התעופה השווייצרית סוויסאייר. בשנת 1947 החלו בפרויקט VII שכלל בין היתר בניית מסלול מבטון. ביוני 1948 הושלמה בנייתו של המסלול הראשון והוא היה מצויד במערכת נחיתת מכשירים. באוגוסט 1953 נפתח מסוף נוסעים חדש, בינואר 1961 נחנך המסלול השני, בנובמבר 1975 נפתח הטרמינל הראשי, בינואר 1976 החלו בבניית המסלול השלישי, ביוני 1980 החלו בבניית תחנת הרכבת בנמל, באפריל 1986 נחנך מגדל הפיקוח החדש. בשנות האלפיים הורחב נמל התעופה בצורה משמעותית. בנמל ארבעה מסופים מחוברים לטרמינל הראשי AIRSIDE CENTER: DOCK A מחובר למסוף DOCK B באמצעות הטרמינל הראשי. DOCK B השיפוצים במסוף זה הסתיימו בנובמבר 2011, והוא משמש טיסות למדינות החתומות על אמנת שנגן. DOCK E מחובר לטרמינל הראשי באמצעות הרכבת התת-קרקעית סקאי מטרו (Skymetro), במסוף 27 גשרים. טרמינל מטענים (CARGO) ממוקם לצידו של הטרמינל הראשי, בשנת 2009 עברו דרכו 344,415 טון מטען. Skymetro רכבת תת-קרקעית המקשרת בין Airside center למסוף E באמצעות שתי מנהרות העוברות מתחת למסלול 28/10, המערכת כוללת שלוש רכבות ומסוגלת להסיע עד 4,200 נוסעים בשעה. בנמל פועלות כ-80 חברות תעופה הטסות לאירופה, אסיה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה. הנמל משמש כבסיס הפעולה המרכזי של החברות סוויס, בלאייר, Edelweiss Air, Helvetic Airways, וכבסיס משני של החברת הלו. אל על מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב. סוויס מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב. הכביש המהיר A51 מקשר את נמל התעופה לציריך. הכביש המהיר A53 מקשר את נמל התעופה לשאר הקנטונים של שווייץ. מספר רכבות פועלות בנמל, רכבת S-Bahn של ציריך, רכבת היורו סיטי (EuroCity), רכבת האינטר סיטי (InterCity), והרכבת הקלה Glattalbahn. נמל התעופה הוא גם תחנתם הסופית של מספר קווי אוטובוסים, שרותי מוניות נפוצים גם הם בנמל. בספטמבר 1963 התרסק מטוס קרוול של סוויסאייר לאחר ההמראה מנמל התעופה, בקרבת הכפר Dürrenäsch, ארגאו. בהתרסקות נהרגו כל 80 נוסעי המטוס, ביניהם 43 מתוך 217 דייריו של הכפר הומליקון (Humlikon) בקנטון ציריך. בפברואר 1969 ארעה תקיפת מטוס אל על בציריך. בפברואר 1970 התפוצצה פצצה שהוטמנה בתא המטען של מטוס קונבאייר 990 של סוויסאייר תשע דקות לאחר ההמראה מציריך לתל אביב, ארבעים ושבעה נהרגו כאשר המטוס התרסק בעת שניסה לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה. בנובמבר 2001 התרסק מטוס של חברת קרוסאייר כארבעה קילומטרים מהנמל בעת גישה לנחיתה בו. 24 מבין 33 יושביו נספו. אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה ציריך קלוטן (בגרמנית ובאנגלית) נמל התעופה ציריך קלוטן, ברשת החברתית פייסבוק נמל התעופה ציריך קלוטן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נמל התעופה ציריך קלוטן, ברשת החברתית אינסטגרם נמל התעופה ציריך קלוטן, ברשת החברתית LinkedIn נמל התעופה ציריך קלוטן, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר נמל התעופה סרטון הדמיית נמל התעופה לאחר השיפוץ (באתר הנמל) תמונות הנמל באתר Airliners.net https://www.themarker.com/amp/wallstreet/.premium-1.7064034
דיוק קהנמוקו

דיוק פאואה קהינו מוקואה הליקוהולה קהנמוקו (באנגלית: Duke Paoa Kahinu Mokoe Hulikohola Kahanamoku; ‏ 24 באוגוסט 1890 – 22 בינואר 1968) היה שחיין ושחקן כדורמים אמריקאי. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912 ואנטוורפן 1920) ושיאן העולם במשך 10 שנים, במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. עקב ביטולה של האולימפיאדה בתקופת מלחמת העולם הראשונה (1916) נמנעה ממנו זכייה שלישית ברציפות. נוסף לכך היה שחקן קולנוע. קהנמוקו נולד בהונולולו, הוואי. ביחד עם אחיו הצעיר סמואל כונו "האחים קהנמוקו". כמוהם כונו "האחים קלילי", מיולה ומנואלה, זכו במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). שני זוגות האחים גדלו והתאמנו בהוואי. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קהנמוקו בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.4 דקות, לפני ססיל הילי מאוסטרלאסיה (1:04.6 דקות) ובן ארצו קן האשה (1:05.6 דקות), בשלב חצי הגמר הוא השווה את שיא העולם, 1:02.4 דקות. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:20.2 דקות, אחרי אוסטרלאסיה שקבעה שיא עולם חדש של 10:11.2 דקות ולפני בריטניה (10:28.6 דקות). בתחרות שנערכה בהמבורג, גרמניה 10 ימים לאחר המשחקים האולימפיים קבע קהנמוקו במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:01.6 דקות. המשחקים האולימפיים שהיו אמורים להתקיים בברלין, גרמניה בשנת 1916 לא נערכו בשל מלחמת העולם הראשונה, וכך החמיץ קהנמוקו מדליית זהב נוספת במשחה ל-100 מטר חופשי. בתחרות שנערכה בניו יורק באוגוסט 1918 שיפר קהנמוקו את שיאו העולמי במשחה ל-100 מטר חופשי והעמיד אותו על 1:01.4 דקות. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה קהנמוקו בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בפעם השנייה ברציפות בתוצאה של 1:01.4 דקות, לפני פואה קילואה (1:02.6 דקות ) וויליאם הריס (1:03.0 דקות) שניהם מארצות הברית, בשלב הגמר הראשון הוא קבע שיא עולם חדש של 1:00.4 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 10:04.4 דקות, לפני אוסטרלאסיה (10:25.4 דקות) ובריטניה (10:37.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי עם נבחרת הכדורמים של ארצות הברית. באולימפיאדת פריז (1924) זכה קהנמוקו במדליית כסף בתוצאה של 1:01.4 דקות, אחרי בן ארצו שיאן העולם ג'וני וייסמילר שקבע שיא אולימפי חדש של 59.0 שניות ולפני אחיו סמואל (1:01.8 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו בפעם השלישית בגיל 34. קהנמוקו היה שחיין מחליף בנבחרת השחייה האמריקאית לאולימפיאדות באמסטרדם 1928 ובלוס אנג'לס 1932, אך לא זכה בסופו של דבר להשתתף בהן. משנת 1925 שהה קהנמוקו בהוליווד ושיחק ב-18 סרטי קולנוע, ביניהם שלושה סרטי תעודה על חייו. בשנת 1965 זכה קהנמוקו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. ב-24 באוגוסט 2015 פורסם גוגל דודל במלאת 125 שנים להולדתו. מדיה וקבצים בנושא דיוק קהנמוקו בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי דיוק קהנמוקו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי דיוק קהנמוקו, באתר olympedia.org דיוק קהנמוקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דיוק קהנמוקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דיוק קהנמוקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דיוק קהנמוקו, באתר AllMovie (באנגלית) sports123.com (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine) DUKE KAHANAMOKU (USA) 1965 Honor Swimmer, International Swimming Hall Of Fame (באנגלית) הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-125 של דיוק קהנמוקו, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
דוד בליאכר

הרב דוד בְּלֶיאָכֶר (?-אייר תש"ד) היה מגדולי תלמידיו של הרב יוסף יוזל הורוביץ ("הסבא מנובהרדוק"). נודע כמייסד ישיבות מוסר בפולין וכראש ישיבת מזריץ' (Międzyrzec Podlaski). נספה במחנה ההשמדה מיידנק. נולד במינסק, בירת רוסיה הלבנה למשפחה של תלמידי חכמים. למד בכמה ישיבות. נמשך ללימוד המוסר והיה לתלמידו של הסבא מנובהרדוק. בתחילת מלחמת העולם הראשונה עבר עם רבו לקייב, בישיבה שייסד שם רבו. לאחר פטירת ר' יוזל בתר"פ, עבר הרב בליאכר למזריץ' שבפולין והקים את ישיבת בית יוסף על שמו של רבו שהמשיכה את שיטתו המוסרית. לישיבה הגיעו מאות בחורים מכל רחבי פולין על אף הקשיים הכלכליים שהישיבה עמדה בפניהם. בעזרת תלמידיו הקים רשת של תת-ישיבות במקומות נוספים. הנאצים הרסו את מוסדות התורה במזריץ' מיד עם כניסתם למקום בפרוץ המלחמה. מרבית תלמידי מוסדות התורה נמלטו לשטח הכיבוש הסובייטי והקימו את ישיבותיהם בעיירה נימצין במחוז וילנה. הרב בליאכר ברח עם תלמידיו לבריסק שהייתה גם היא בכיבוש סובייטי, אך לאחר זמן די קצר חזר למזריץ' בגלל רדיפת הקומוניסטים את הדת ובייחוד את היהדות בהסתמכו על מאמר חז"ל: "קשה המחטיאו יותר מן ההורגו". סירב לברוח כדי לא להשאיר את שארית הפליטה במזריץ' ללא מנהיג. הוא לימד את תלמידיו במחתרת כשהישיבה מפוצלת לכמה סניפים, כדי להגדיל את סיכויי התלמידים להינצל. הרב בליאכר הצליח לפתוח מטבחים שסיפקו אוכל לכל התלמידים וכך יכולים היו להחזיק מעמד. כשהוקם הגטו במזריץ' היה למנהיגם של היהודים הנותרים, כשמצד אחד עודדם להחזיק מעמד ומצד שני הכינם למות על קידוש השם. הרב נספה עם יהודים מהקהילה ובהם מתלמידיו במיידנק. דברי בינה ומוסר - שיחות מוסר של הרב בלייכר שנרשמו מפי תלמידיו בישיבת "בית יוסף", תל אביב תש"ל. בסוף הספר נוסף קונטרס "חסדי דוד" על תולדותיו ותולדות ישיבות נובהרדוק. כן הובאו מדברי תורתו בירחונים תורניים ובספר אור המוסר. הרב אברהם רפפורט, קונטרס חסדי דוד — תולדות ר' דוד בליאכר מנהל ישיבת נוברדוק במזריטש, בתוך: דברי בינה ומוסר, תל אביב תש"ל הרב יצחק לוין, (עורך), אלה אזכרה : אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, חלק ו', "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"ה אנציקלופדיה "שמע ישראל", חלק שני עמ' 287 דוד הלחמי, חכמי ישראל יחיאל מכלשטיין, גדולי הדורות על הרב בלייכר באתר "זכור - אמונה בימי השואה" על הרב בליאכר באתר של הספר רבנים שנספו בשואה מאת פנינה מייזליש הרב בלייכר, כי מתאמצת היא, אתר תורתך לא שכחתי שם משפחתו נכתב לעיתים גם "בְּלייכֶר". תאריך הפטירה אינו יודע בוודאות. יום הזיכרון נקבע לכ"ה באייר
התערוכה העולמית של ברצלונה (1888)

התערוכה העולמית של ברצלונה (בקטלנית: L'Exposició Universal de 1888) הייתה התערוכה העולמית הראשונה שהתקיימה בספרד. התערוכה, שהתקיימה בין 8 באפריל ל-9 בדצמבר, נתנה דחיפה ופרסום לתנועת המודרניסטה באדריכלות ולהפיכתה של ברצלונה לעיר מודרנית מובילה. התערוכה התקיימה בפארק המצודה בעיר. שער הכניסה לתערוכה, "שער הניצחון" והקפה-מסעדה "טירת שלושת הדרקונים" (כיום המוזאון הזואולוגי), העשויים לבנים אדומות, ניצבים עד היום. השימוש בלבנים, חומר זול, פרקטי, קטלאני מקומי וצבעוני, גילם את התפיסה החדשנית שייצגו אדריכלי ברצלונה באותה עת. אחד מביתני התערוכה, ביתן "החברה הטרנס-אטלנטית", תוכנן על ידי האדריכל הנודע אנטוני גאודי, שהיה בראשית דרכו. ארמונות התצוגה של האמנויות והתעשייה אכלסו מבנים ששימשו קודם לכן מבנים צבאיים (המצודה והארסנל) וכיום הם בית הפרלמנט של קטלוניה. בנוסף ניצבת עד היום בפתח נמל ברצלונה אנדרטת כריסטופר קולומבוס שהוקמה לכבוד התערוכה. לכבוד התערוכה הושלמה סלילתן של השדרות המרכזיות של שכונת אישמפלה: שדרת גרסיה (Passeig de Gràcia) המקשרת בין כיכר העיר הראשית, כיכר קטלוניה, לבין העיר העתיקה של גרסיה שהפכה להיות חלק מברצלונה ושדרת דיאגונל - השדרה החוצה את העיר באלכסון (Avinguda Diagonal). כן הושלמו שדרות לה רמבלה והפָּרָלֵל. הצלחת התערוכה, שהפטרונית שלה הייתה העוצרת מריה כריסטינה ויזמיה בפועל היו עילית הבורגנות של קטלוניה, סייעה ליצירת קשרים טובים בין הבורגנות הקטלאנית לבית המלוכה, וזאת תוך מחאות נציגי מעמד הפועלים והרפובליקאים. שער הניצחון בברצלונה, כיום טירת שלושת הדרקונים, כיום אנדרטת קולומבוס, כיום שער הניצחון, 1888 טירת שלושת הדרקונים, 1888 הצבת אנדרטת קולומבוס על כנה, 1888 תכנון עירוני של ברצלונה דף התערוכה באתר עיריית ברצלונה (באנגלית) ההיסטוריה של התערוכה בקטלנית, תרגום גוגל זמין לאנגלית באתר
ZPP

במדעי המחשב, ZPP (ראשי תיבות של Zero-Error, Probabilistic, Polynomial Time.) הוא שמה של מחלקת סיבוכיות, שאחת מהגדרותיה המקובלת היא כמחלקת כל בעיות ההכרעה עבורן קיימת מכונת טיורינג הסתברותית שתמיד מחזירה תשובה נכונה, ותוחלת זמן הריצה שלה היא פולינומית. במילים אחרות, זוהי מחלקת כל הבעיות עבורן קיים אלגוריתם לאס וגאס אשר פותר אותן. כאשר עוסקים בסיבוכיות זמן ריצה, מחלקת הבעיות שידוע להן פתרון דטרמיניסטי בזמן פולינומי מסומנת ב-P. זמן הריצה הפולינומי של הפתרון נחשב לזמן ריצה סביר (בעוד שזמן ריצה שאינו פולינומי אלא גדול יותר נחשב כבר לבלתי סביר). דטרמיניסטיות הפתרון פירושה שהאלגוריתם שפותר את הבעיה תמיד יפעל על קלט מסוים באותה הצורה. אחת הדרכים להרחיב את המחלקה היא באמצעות שימוש באלגוריתמים הסתברותיים. אלו אלגוריתמים שבמהלך ריצתם יכולים לערוך הגרלות ולפעול בצורה הסתברותית על פי תוצאותיהן. קיימות בעיות רבות שניתן לפתור ביעילות בצורה זו אך טרם ידוע להן פתרון דטרמיניסטי יעיל. אחת הגישות בחישוב הסתברותי היא להתיר לאלגוריתם לטעות לפעמים, אך לוודא שהטעות תהיה קטנה מאוד. בגישה זו מתקבלות המחלקות BPP ו-RP, ואלגוריתמים מסוג זה מכונים אלגוריתמי מונטה קרלו. המחלקה ZPP נובעת מגישה שונה: הדרישה היא שהאלגוריתם תמיד יחזיר תשובה נכונה, אך ייתכן שיידרש לו זמן שאינו פולינומי כדי להגיע לתשובה זו. עם זאת, מאלגוריתם לבעיה ב-ZPP נדרש כי הזמן הממוצע שידרוש האלגוריתם אם יופעל פעמים רבות יהיה פולינומי, כך שהאלגוריתם עדיין יהיה יעיל בממוצע. יש לשים לב כי הדרישה היא שזמן הריצה יהיה פולינומי בממוצע על כל קלט. כלומר, שלא יהיו קלטים "בעייתיים" שעבורם זמן הריצה של האלגוריתם תמיד לא יהיה פולינומי. ל-ZPP קיימות כמה הגדרות שונות ושקולות: כפי שתואר לעיל, ניתן להגדיר את ZPP בתור מחלקת כל בעיות ההכרעה שקיימת מכונת טיורינג הסתברותית שפותרת אותן בתוחלת זמן ריצה פולינומית ואינה טועה. ניתן להגדיר את ZPP בתור מחלקת כל בעיות ההכרעה שעבורן קיימת מכונת טיורינג הסתברותית הפועלת בזמן פולינומי ובעלת שלוש תשובות אפשריות: "כן", "לא" ו"לא יודע". הדרישה היא שהמכונה תמיד תענה את התשובה הנכונה או "לא יודע", ושההסתברות שהמכונה תחזיר "לא יודע" היא לכל היותר 1/2 (המספר 1/2 הוא שרירותי). קל להיווכח שההגדרה הזו גוררת את הקודמת: אלגוריתם לפתרון הבעיה בתוחלת זמן ריצה פולינומית מתבסס על הפעלת המכונה בעלת שלוש התשובות האפשריות שוב ושוב עד אשר מוחזרת תשובה שאינה "לא יודע" (הדבר יקרה בתוחלת זמן פולינומית). דרך נוספת להגדיר את ZPP היא בתור חיתוך המחלקות RP ו-Co-RP. המחלקה RP היא מחלקת כל הבעיות שקיימת להן מכונת טיורינג הסתברותית שעונה "לא" תמיד אם התשובה הנכונה היא "לא", ועונה "כן" בהסתברות חיובית וקבועה כלשהי (למשל 2/3) אם התשובה הנכונה היא "כן", בתוחלת זמן ריצה פולינומית. Co-RP מוגדרת בצורה דומה, עם היפוך תפקידי ה"כן" וה"לא". מכאן קל לראות שהחיתוך מוכל בZPP: בהינתן בעיה בחיתוך, אלגוריתם ZPP עבורה מתבסס על הפעלת אלגוריתם ה-RP של הבעיה עבורה, ואחר כך הפעלת אלגוריתם ה-Co-RP שלה. אם אלגוריתם ה-RP ענה "כן", ניתן לענות "כן". אם אלגוריתם ה-RP ענה "לא" יש להפעיל את אלגוריתם ה-Co-RP. אם הוא ענה "לא" ניתן לענות "לא", ואחרת יש להפעיל את התהליך שוב. מובטח כי תתקבל תשובה נכונה בתוחלת זמן ריצה פולינומי.
אוניברסיטה פתוחה

אוניברסיטה פתוחה היא אוניברסיטה אשר איננה דורשת מתלמידיה תעודות על לימודים קודמים או מעבר מבחני קבלה לצורכי קבלה למסלולי הלימוד לתואר ראשון שהיא מציעה. בדרך כלל הלימודים בה מתקיימים בטכניקה של למידה מרחוק. ברוב המוחלט של האוניברסיטאות בעולם הלימודים מתקיימים בעיקר בצורה של הוראה פרונטלית, כלומר התלמידים נפגשים עם המורה בכיתת לימוד שבקמפוס האוניברסיטה, ושומעים הרצאה מפיו. אופי זה של הלימודים דורש מהמוסד האקדמי להגביל את מספר התלמידים הלומדים בו בהתאם למשאבים הפיזיים המאפשרים הוראה, למשל מספר הכיתות. באוניברסיטה פתוחה נעשה עיקר הלימוד בביתו של התלמיד, באמצעות ספרי לימוד שמספקת לו האוניברסיטה הפתוחה, וכן באמצעות כלים נוספים ללמידה מרחוק, כגון משדרי רדיו וטלוויזיה (או תחליפיהם בצורת קלטות אודיו ווידאו), שיחות ועידה ועוד. השימוש בהוראה פרונטלית באוניברסיטה פתוחה מצומצם יותר, ובנוי בדרך כלל על מספר מרכזי לימוד המפוזרים במקומות שונים ובנוסף על כיתות לימוד המושכרות ממוסדות שונים, כגון בתי ספר, מה שמאפשר גמישות רבה במספר התלמידים הלומדים בו זמנית. התפתחות האינטרנט הפכה אותו לכלי חשוב של למידה מרחוק, וצמצמה את מרכזיותו של הדואר כאמצעי לתקשורת בין הסטודנט לאוניברסיטה. אוניברסיטה פתוחה, בדומה לאוניברסיטה רגילה, משמשת להכשרתו של הסטודנט לתואר אקדמי – בדרך כלל תואר ראשון, אך גם תואר שני. האוניברסיטה של דרום אפריקה עוסקת בלמידה מרחוק מאז שנת 1946. אוניברסיטת פיניקס אשר שמה דגש על הלמידה המקוונת, ממוקמת בארצות הברית. האוניברסיטה הפתוחה בבריטניה היא מהגדולות בקטגוריה זו, ונוסדה בשנת 1969. בגרמניה נוסדה אוניברסיטה פתוחה בשנת 1974 (האוניברסיטה של האגן). בישראל נוסדה האוניברסיטה הפתוחה בשנת 1974 והחלה בהכשרת תלמידים ב-1976, ולומדים בה עשרות אלפי סטודנטים. האוניברסיטה הפתוחה בישראל Weinbren, Daniel, The Open University: A History, Manchester University Press, 2014 About the OU, The Open University UK אודות האוניברסיטה הפתוחה, באתר האוניברסיטה הפתוחה בישראל
פרדוקס המספרים המעניינים

פרדוקס המספרים המעניינים הוא פרדוקס מילולי, הנובע מהניסיון לסווג את המספרים הטבעיים למספרים "מעניינים" ו"לא מעניינים". המספר הקטן ביותר בעל תכונה מסוימת נחשב למעניין. למשל, 1 מעניין משום שהוא המספר הטבעי הקטן ביותר, 2 מעניין בתור המספר הראשוני הראשון, 1,729 מעניין בתור המספר הקטן ביותר שניתן לבטאו כסכום של שתי חזקות שלישיות בשתי דרכים שונות, וכדומה. נניח שיש מספרים לא מעניינים. אם כך, הקבוצה של המספרים הטבעיים שאינם מעניינים אינה ריקה, ולכן (לפי עקרון הסדר הטוב) חייב להיות בקבוצה איבר מינימלי; עצם העובדה שאיבר זה הוא הקטן ביותר מבין כל המספרים הלא-מעניינים - היא מעניינת כשלעצמה, ועל כן מקומו בקבוצת המספרים המעניינים, ולא בקבוצת המספרים הלא-מעניינים. הוכחנו, אם כך, שכל המספרים מעניינים. הבעיה הנעוצה בלב הפרדוקס היא המושג "מעניין", שאינו מוגדר היטב. ניתן, למשל, לטעון שהיות מספר כלשהו הקטן ביותר בקבוצת הלא-מעניינים אינה הופכת אותו למעניין. יתר על כן, לא ניתן מבחינה מתמטית להגדיר "מספר מעניין" בצורה כזו שאיבר שנמצא בקבוצת המספרים הלא-מעניינים יהיה מספר מעניין בעצמו, מבלי שבהגדרה עצמה תהיה סתירה. הדבר נובע מצורתה המעגלית של ההגדרה: המספר שאנו מוצאים בהוכחה בדרך השלילה הוא מעניין אם הוא לא-מעניין וגם הוא הקטן ביותר מבין הלא-מעניינים. מבחינה לוגית, אמירה זו דומה לאמירה "A הוא B אם A הוא לא B" שהיא סתירה. התייחסות עצמית מסוג זה ידועה במיוחד בפרדוקס השקרן. הפרדוקס של ברי What's Special About This Number? Manon Bischoff, The Most Boring Number, Scientific American Magazine 328(6), 2023, עמ' 76
פטרוכימיה

פטרוכימיה היא ענף תעשייתי העוסק בהפקה וייצור מוצרים כימיים שמקורם בעיקר בדלקים מאובנים, כגון נפט, גז טבעי או פחם, ולעיתים אף מביומסה, כגון תירס או קנה סוכר. מוצרים פטרוכימיים מסווגים לשלוש קבוצות בהתאם למבנה הכימי שלהן: אולפינים - כגון אתילן ופרופילן, שהם חומרי גלם חשובים של כימיקלים תעשייתיים ומוצרי פלסטיק. ארומטים - כגון בנזן, שהם חומרי גלם לצבעים וחומרי ניקוי סינתטיים. גזים סינתטיים שהם תערובות של פחמן חד-חמצני ומימן המשמשים לייצור אמוניה ומתנול. אתן אלקן קסילן פרופן טולואן בנזן אתאן מפעלים פטרוכימיים בישראל בע"מ תרכובות ברום חיפה כימיקלים גדיב תעשיות פטרוכימיה בע"מ כרמל אולפינים בע"מ - היצרנית הבלעדית בישראל של אתילן, פוליאתילן צפיפות נמוכה ופוליפרופילן. גדות פטרוכימיה דור כימיקלים מדיה וקבצים בנושא פטרוכימיקלים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנהלת העם

מִנְהֶלֶת העם הייתה הקבינט של היישוב שהוקם לקראת הכרזת המדינה לנהל את ענייני היישוב והמלחמה. מנהלת העם הוקמה על פי החלטה של הוועד הפועל הציוני ב־12 באפריל 1948 לקראת הכרזת המדינה, לשם ניהול ענייני היישוב וניהול המערכה הצבאית, בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות שהתחוללה באותה עת. במנהלת העם היו 13 חברים והם: דוד בן-גוריון – יושב הראש, משה שרת (אז שרתוק), אליעזר קפלן, דוד רמז, פרץ ברנשטיין, יצחק גרינבוים, מרדכי בנטוב, אהרן ציזלינג, הרב יהודה לייב מימון (אז פישמן), פנחס רוזן (אז פליכס רוזנבליט), משה שפירא, בכור-שלום שטרית, הרב יצחק מאיר לוין. חברי מנהלת העם נבחרו מבין חברי מועצת העם בת 37 החברים שהוקמה באותו מועד לתפוס את מקומה של המועצה המלכותית, שבשמה שלטה בריטניה בארץ ישראל המנדטורית. בניגוד למועצת העם, במנהלת העם לא היו נציגים קומוניסטים או רוויזיוניסטים (עיקרון שיישומו נקרא בהמשך בלי חרות ומק"י). הישיבה הראשונה של מנהלת העם התקיימה ב-18 באפריל 1948 בבית קק"ל בתל אביב, שם התקיימו כל ישיבות המועצה עד ה-14 במאי 1948, יום תום המנדט הבריטי. בישיבה השנייה שהתקיימה ב-26 באפריל 1948 הוחלט על חלוקת התיקים. תיקי המפתח היו: שר הביטחון – דוד בן-גוריון (בנוסף לתפקידו כיושב ראש), שר החוץ – משה שרת, שר הכספים – אליעזר קפלן. ב-12 במאי 1948, באחד הכינוסים האחרונים של מנהלת העם בבית קק"ל, דנו בהצעתו של מזכיר המדינה האמריקאי, הגנרל ג'ורג' מרשל (שהוועד הערבי העליון דחה אותה כבר), בה הפציר בהנהגת היישוב לדחות את ההכרזה על הקמת המדינה ולהכריז על הפוגה של 3 חודשים במלחמה, לאור אזהרתו כי אם תוכרז המדינה יתקפו אותה צבאות ערב ויכריעו אותה בשל חולשת צבאות היישוב היהודי למול הצבאות הסדירים של מדינות ערב, וכן כי המצב עלול להוביל למלחמה כלל-אזורית. לבסוף נתקבלה ההכרעה על הכרזת המדינה, שתיקרא בשם "מדינת ישראל", במועד שנקבע, עם תום המנדט הבריטי ב־14 במאי. ההיסטוריונים חלוקים לגבי הסוגיות שעמדו להצבעה משום שהפרוטוקול אבד או הועלם ונותרו ממנו שרידים בלבד. לפי תיאור אחד, שמקורו בספרו של זאב שרף מזכיר הממשלה הזמנית, ההחלטה להכריז על המדינה עברה בעקבות לחצו של דוד בן-גוריון, ועל חודו של קול. לעומתם יש חוקרים כדוגמת מרדכי נאור ויגאל עילם הטוענים כי ההצבעה במינהלת העם לא הייתה על עצם הכרזת המדינה אלא בנושא אחר – האם לקבוע מראש את גבולותיה על פי גבולות החלוקה, הצעה שנפלה בהצבעה וכי כול הנוכחים הסכימו על ההכרזה. הצעת ההפוגה נדחתה אף היא. יום לפני הכרזת המדינה שלחה מנהלת העם הזמנות סודיות למוזמנים, בהן הם נתבקשו להגיע ביום שישי, 14 במאי 1948 בשעה 15:30 למוזיאון תל אביב לאמנות, ששכן אז בבית דיזנגוף בשדרות רוטשילד, לשם קיום טקס הכרזת העצמאות. במגילת העצמאות שקרא דוד בן-גוריון בטקס, שהייתה מגילת היסוד של מדינת ישראל, הוכרז בין היתר כי מנהלת העם הופכת להיות לממשלה הזמנית של המדינה ומועצת העם הופכת להיות למועצת המדינה הזמנית, המוסד המחוקק של המדינה. הממשלה הזמנית ממשלת ישראל הראשונה זאב שרף, שלושה ימים, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1959 מרדכי נאור, יום רביעי הגדול, באתר הארץ, 1 במאי 2006