laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ה'שס"ב

ה'שס"ב (5,362) ובקיצור שס"ב – היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-27 בספטמבר 1601, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 15 בספטמבר 1602. המולד של תשרי חל ביום חמישי, 7 שעות ו-775 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנת שמיטה, ושנת 4 במחזור העיבור ה-283. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 14 (סימנה ידלוז) במחזור השמש ה-192. שנה זו היא שנת 1,533 לחורבן הבית, ושנת 1,913 לשטרות. מהרש"ך, פוסק הלכה מחכמי יוון, רב במונאסטיר ובסלוניקי. להלן לוח שנה עברי - גרגוריאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש הגרגוריאני. ערך מורחב – שנת הכז שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי. י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב ה'שס"ב
אירופה, המזרח התיכון ואפריקה

אירופה, המזרח התיכון ואפריקה (באנגלית: Europe, the Middle East and Africa ובראשי תיבות: EMEA) הוא אזור גאוגרפי המהווה יחידה ניהולית אחת בתאגידים רב-לאומיים רבים, ובמיוחד כאלה שבסיסם בארצות הברית. החלוקה המקובלת של העולם בתאגידים אלה היא: אמריקה (AMER) צפון אמריקה (NORAM) אמריקה הלטינית (LATAM) אירופה, המזרח התיכון ואפריקה (EMEA) אסיה הפסיפית ויפן (APAC או APJ) חברות רבות מפרידות את עסקיהן במערב אירופה לאזור נפרד, תוך שינוי שמו של אזור EMEA ל-EEMEA ‏ (Emerging Europe, Middle East, and Africa). ישראל, הנמצאת במזרח התיכון, נכללת אף היא ב-EMEA. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיבוק - אופרה ביידיש

הדיבוק – אופרה ביידיש (באנגלית: The Dybbuk – An Opera in Yiddish) היא אופרה מאת המלחין האמריקאי סולומון אפשטיין, על פי המחזה "הדיבוק" של ש. אנ-סקי שהוצגה בבכורה עולמית בישראל בשנת 1999. האופרה בבימוי ובהפקה של רחל מיכאלי ובניצוחו של רונן בורשבסקי עלתה בהצגות גאלה במרכז סוזן דלל ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומוקרנת מאז בעולם בגרסת די.וי.די. ככל הידוע זוהי האופרה הראשונה שנכתבה במקור ביידיש (בעבר הועלו בקהילות היהודיות אופרות ידועות בתרגום ליידיש). ההפקה הועלתה על ידי קבוצת יוצרים וזמרים צעירים, רובם ללא ידע מוקדם ביידיש לפני תחילת החזרות. המחזה הדיבוק משנת 1914 עלה במקור ביידיש, והעלאת האופרה, לקראת סוף המאה העשרים הייתה בין הסנוניות שבישרו על תחייתה של תרבות היידיש בקרב הדור הצעיר בישראל ובארצות הברית. קולו של הדיבוק, הבוקע מגרונה של לאה, הופך באופרה למשחק מתעתע של קולות. האופרה נאמנה בסגנונה המוזיקלי לתקופה שבה נכתב המחזה ברוח מלחינים כבארטוק ודביוסי, ומעניקה בד בבד מרחב מחיה למסורת המוזיקלית היהודית. "הדיבוק - אופרה ביידיש" עלתה בגרסה בימתית קאמרית ומקוצרת. הגרסה המקוצרת מתמקדת באהבתה של לאה, ובתשוקה לחוש בתשוקה. לאה, בגרסתה של הבמאית רחל מיכאלי, נאחזת בדיבוק ומגוננת עליו במקום לשתף פעולה עם אלה המנסים לגרשו. ההפקה כללה צוות של שישה זמרים, שישה שחקני תנועה, בליווי הפסנתרנית אירית רוב. בתפקיד הראשי מככבת הסופרן השוודית קמילה גריסל. לצדה: יוסף ארידן (חנן), ברכה קול (פרידה), דוד זבה (ר' עזריאל), אבי יסינובסקי (חנוך) ומורי גרוס (סנדר), והשחקנים: דורית תלמי, מיקי אנגל, סמי פיוגלר, עודד גאון, אייל הראל וחזי שוחט. בצוות: איתן שמייסר (קורפטיטור), הדסה בן חיים (הדרכת זמרים ביידיש), רחל מיכאלי (עיצוב תפאורה) עפיף אדריס (עיצוב תאורה) ודבורי טופז (עיצוב תלבושות). בשל ייחודה, זכתה האופרה לסיקור בינלאומי נרחב. מגזין האופרה החשוב "Opera Magazine" כתב ב-1999: "זהו אחד הפרויקטים המקוריים והמעניינים ביותר שנעשו השנה". ב-2014 יצא לאור באיטליה ספרה של אלומה בארדי אודות הייצוגים המוזיקליים של ה"דיבוק". הספר, בהוצאת אוניברסיטת נאפולי, שתמונת הכריכה שלו לקוחה מן ההפקה, הקדיש פרק נרחב לאופרה ולהפקה.(Aloma Bardi, Esotismi musicali del Dibbuk, Università Napoli). הדיבוק - אופרה ביידיש. טריילר פרק אודות "הדיבוק- אופרה ביידיש" מספרה האיטלקי של אלומה בארדי (תרגום לאנגלית) על האופרה באתר דוקורייטינג הדיבוק - אופרה ביידיש (תרגום לעברית) הדיבוק - אופרה ביידיש (תרגום לאנגלית) על המלחין סלומון אפשטיין הספר: ייצוגים מוזיקליים של הדיבוק מאת אלומה ברדי על "הדיבוק", באתר All About Opera
סרנו

סרנו (באיטלקית Sarno) הוא נהר קטן במחוז קמפניה שבאיטליה. אורכו 24 ק"מ, הוא נובע בגובה של 45 מטר מעל פני הים, שטח אגן ההיקוות שלו הוא כ-500 ק"מ² ונפח זרימתו 13 מ³ לשנייה בממוצע שנתי. מקורו בסמוך לעיירה סרנו והוא נשפך לים הטירני במפרץ נאפולי. הנהר עובר בקרבת ערים אחדות, ובהן פומפיי וטורה אנונציאטה (Torre Annunziata), שתי ערים שנחרבו בהתפרצות הר הוזוב בשנת 79 לספירה. הסרנו נחשב לנהר המזוהם ביותר באירופה. בשפך הנהר היה ממוקם הנמל העתיק של העיר פומפיי. מדיה וקבצים בנושא סרנו בוויקישיתוף גשרים על פני הנהר בעידן העתיק וימי הביניים -L'idronimo Sarnus nelle fonti antiche e medievali על צבעם של מי הנהר - Il fiume Sarno resta una cloaca a cielo aperto
סרצה דנגל, קיסר אתיופיה

סרצה דנגל (געז: ሠርጸ ድንግል, "ליבלוב הבתולה") היה קיסר אתיופיה, בנו של הקיסר מינאס מאשתו הקיסרית אדמס מוגסה, נולד באוגוסט 1549 בשם "יצחק" והוטבל בשם "סרצה דנגל". הוכתר כקיסר אתיופיה לאחר מות אביו ב-12 בפברואר 1563 בשם "מלכ סגד"(መለክ ሰገድ) ("לו סוגדים המושלים") בכנסיית מריאם שבטדבה שבאמהרה. סרצה מת בסאט ב-20 במרץ 1597. הוא נבחר למלך על ידי מפקדי הצבא השוואנים ובתמיכת המלכה האם. עם התבגרותו של המלך בהר נגוס יסחק, שמרד נגד אביו, הציג את עצמו בפניו, נשבע לו אמונים והשלים עמו. עם זאת, סרצה דנגל נאלץ להתמודד עם מספר מרידות נוספות: בשנת 1563 דודנו האמלמאל מרד בו ושנתיים לאחר מכן בן דוד נוסף, פאסיל, מרד בו גם כן. בשנת 1576 בהר נגוס יסחק מרד בו שוב בתמיכת האימפריה העות'מאנית. לאחר מרד זה סרצה דנגל יצא במסע צבאי אל תיגראי, מחץ את המרד, הביס והרג את הבהר נגוס ובני בריתו אוזדמיר פאשה והסולטאן מוחמד הרביעי של הרר. לאחר הניצחונות בתיגראי הוכתר מחדש באקסום בירתה העתיקה והקדושה של האימפריה האתיופית, ובכך היה הראשון שהוכתר בה מאז ימי הקיסר זרע יעקב סרצה דנגל היה ראשון קיסרי אתיופיה להתמודד עם ההגירה ההדרגתית של האורומו, שהביסו את נור אבן מוג'אהיד (יורשו של אחמד גראן) בדרכו חזרה לביתו לאחר שהביס והרג את הקיסר הקודם גלאוודיוס ב-1559 (דודו של סרצה דנגל). בשנה העשירית לשלטונו (1573), ערך מסע בדרום וניצח את האורומו בקרב ליד אגם זוואי. יצא למסע צבאי נגדם שוב ב-1578 וב-1588 . סרצה דנגל ערך מסע צבאי גם נגד ביתא ישראל ב -סמיאן בשנת 1580, ולאחר מכן שוב בשנת 1585. הוא גם יצא למסעות צבאיים נגד האגאו בשנת 1581 ובשנת 1585. תאריך נוסף הוא 22 בספטמבר. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספא (מרחצאות)

ספא (spa) הוא כינוי לטיפול במים על ידי טבילה במימי מעיינות, בבריכות מלאכותיות או באמבטיות. טיפול כזה, הנעשה במים מינרלים, מכונה גם בלנאותרפיה (Balneotherapy). בשם ספא מכונה גם אתר המציע טיפול כזה. כיום מקובל לעשות ספא לא רק כחלק מטיפול רפואי אלא גם למטרות נופש. בנוסף לרחיצה מציעים אתרי ספא רבים טיפולים פיזיותרפיים המבוססים על מגוון של מכשירים חשמליים, סוגי עיסוי שונים, תרגילי התעמלות, הדרכה לתזונה נכונה ועוד. מקור המונח ספא בשם העיר הבלגית ספא (Spa). הסובלים ממחלות הנגרמות מהיעדר ברזל נהגו לשתות ממי המקום מאז ימי הביניים. במים הייתה כמות מסוימת של תחמוצת ברזל (Iron oxide). בישראל ספא הפך למקור בילוי לזוגות, לנשים, לגברים ולקבוצות. כיום נהוג לבלות בספא באווירה של רומנטיקה ונרות. הליכה עם בן או עם בת הזוג למרכז ספא הפכה למתנה מקובלת לימי נישואין, לימי הולדת וכו'. מאז ימי קדם, ייחסו לטבילה במימי מעיינות סגולות לריפוי מחלות ומכאובים שונים. כך למשל, בתקופה הרומית היה מקובל מאוד להתרחץ בבתי מרחץ ובמעיינות מרפא. בתקופת ימי הביניים עברו המרחצאות לשליטת הכנסייה הנוצרית, והשימוש בהם פחת. הרעיון להשתמש באמבטיות לצורכי רפואה גרם במאה ה-16 לפריחת ערים כמו סאמרסט (Somerset) באנגליה. בשנת 1571 גילו את סגולות המרפא של העיר יורקשייר. שם גם נבנה אתר הריפוי הראשון באנגליה - הרוגייט (Harrogate). מעיין חם ערי הספא הגדולות של אירופה מדיה וקבצים בנושא ספא בוויקישיתוף ספא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תכנון מכניזמים (תורת המשחקים)

תכנון מכניזמים הוא תחום בתורת המשחקים, בעל יישומים בכלכלה. בעוד שתורת המשחקים נוטה לחקור את התנהגות השחקנים במנגנונים קיימים, ענף תכנון המכניזמים (המכונה לעיתים תורת המשחקים ההופכית), נועד לבנות משחקים אשר יגרמו לשחקניהם להתנהג באופן הרצוי למארגן המשחק. מטרות מארגן המנגנון יכולות להיות שונות - רווח מרבי (כמו למשל בבעיית המכירה הפומבית), מיקסום תועלת המשתתפים (בקביעת מדיניות ממשלתית) ועוד. התורה מספקת לו כלים לבנות מנגנונים אשר יאפשרו לו להשיג את מטרתו בלי להניח שיתוף פעולה של המשתתפים. (להם אינטרסים שונים משלו) כדוגמה למנגנון למיקסום תועלת המשתתפים במכירה פומבית, ניתן להתבונן במנגנון מכרז מחיר שני. ב-15 באוקטובר 2007 הודיעה הוועדה לבחירת פרס נובל לכלכלה כי חתני פרס נובל לשנת 2007 הם הכלכלנים האמריקנים פרופ' ליאוניד הורביץ מאוניברסיטת מינסוטה, פרופ' אריק מסקין מאוניברסיטת פרינסטון ופרופ' רוג'ר מאירסון מאוניברסיטת שיקגו. הם זכו בפרס על פיתוחים בתחום עבור מוסדות כלכליים. התאוריה פותחה על ידי פרופ' הורוביץ, ושוכללה ויושמה על ידי הפרופסורים מסקין ומאירסון. האתר הרשמי של ועדת פרס נובל לכלכלה לשנת 2007 ההודעה לעיתונות של ועדת פרס נובל לכלכלה לשנת 2007 ההודעה לציבור של ועדת פרס נובל לכלכלה לשנת 2007 בפורמט PDF
גרמניה (פירושונים)

גרמניה היא המדינה המאוחדת של הלאום הגרמני האם התכוונתם ל... גרמניה המערבית (1949–1990) – מדינה שהתקיימה על שטחה המערבי של גרמניה גרמניה המזרחית (1949–1990) – מדינה שהתקיימה על שטחה המזרחי של גרמניה גרמניה הנאצית (הרייך השלישי; 1933–1945) – גרמניה תחת שליטת המפלגה הנאצית רפובליקת ויימאר (1918–1933) – רפובליקה גרמנית סוציאליסטית שהתקיימה מסוף מלחמת העולם הראשונה ועד עליית הנאצים הקיסרות הגרמנית או האימפריה הגרמנית (הרייך השני; 1871–1918) – מדינת לאום מאוחדת שסופה בהתפטרות הקייזר וילהלם השני האימפריה הרומית הקדושה (הרייך הראשון; המאה ה-9 – המאה ה-19) – ישות מדינית שהתקיימה במרכז אירופה ובמערבה לאורך ימי הביניים לאורך קרוב לאלף שנה, מחלוקת פרנקיה המזרחית (החלק המזרחי של האימפריה הפרנקית) בהסכם ורדן (843) ועד פירוקה בשנת 1806 לאחר קרב אוסטרליץ גרמאניה – הכינוי הרומי לארץ שממזרח לנהר ריין אחר: גרמניה (ספר) (אנ') – חיבור אתנוגרפי מאת טקיטוס (סביב שנת 98), המתאר את השבטים הגרמאניים שמחוץ לקיסרות הרומית גרמניה (האנשה) – האנשה של האומה הגרמנית או העם הגרמני, שנפוצה בעידן הרומנטיקה ואביב העמים גרמניה (ציור) – ציור מפורסם מאת פיליפ פייט משנת 1848, המתאר האנשה של גרמניה, אשר עיטר את אולם האספה הלאומית של פרנקפורט ונחשב להאנשת האומה הגרמנית עד מלחמת העולם הראשונה גרמניה (חברת תעופה) – חברת תעופה גרמנית גרמניה (אפקוט) – ביתן גרמניה הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.
JFK

האם התכוונתם ל... ג'ון פיצג'רלד קנדי – הנשיא ה-35 של ארצות הברית נמל התעופה הבינלאומי ניו יורק קנדי – אחד משלושת נמלי התעופה הגדולים של העיר ניו יורק ונמלה הבינלאומי הראשי JFK תיק פתוח – סרט קולנוע משנת 1991 JFK אולימפס ריגה – מועדון כדורגל מהעיר ריגה
רנואר

האם התכוונתם ל... אישים: פייר-אוגוסט רנואר – צייר צרפתי ז'אן רנואר – במאי קולנוע צרפתי חברות: רנואר (מותג) – רשת חנויות אופנה ישראלית
מרקומנים

המרקומנים (באנגלית: Marcomanni) היו שבט גרמאני, קרוב לוודאי מקבוצת השבטים השוואבית. מקור שמם הוא ככל הנראה בביטוי גרמני עתיק הנובע מהמילים - Mark + Mann, שמשמעותו היא אנשי ספר. המרקומנים התיישבו באזור נהר המיין, זמן קצר לאחר 100 לפנה"ס. לאחר ניצחונו של דרוסוס עליהם ב-9 לפנה"ס הם עברו, בראשות מנהיגם מארובודוס, לבוהמיה. בבוהמיה ייסד מארובוס ברית שבטים גדולה, שהפכה לממלכה רבת עוצמה, עד שאפילו אוגוסטוס, קיסר רומא, ראה אותה כאיום לרומא. למרות חוזקה של ממלכה זו, היא התפוררה כמעט לגמרי לאחר המלחמה עם הכרוסקים בראשותו של ארמיניוס ב-17 לספירת הנוצרים בה נחל צבאו של מארבודוס תבוסה מרה, והוא עצמו נאלץ להימלט לאיטליה. במאה ה-2 כרתו המרקומנים ברית עם כמה שבטים נוספים למלחמה נגד רומא. הם נלחמו בזמנם של הקיסרים הרומיים דומיטיאנוס, טראיאנוס ואדריאנוס. מאבק זה הגיע לשיאו בשנת 168 בערך, כאשר המרקומנים פלשו לפאנוניה (כיום הונגריה), כבשו אותה לאחר ניצחון גדול בקרב קרנונטום, ולאחר מכן פלשו לאיטליה. למרות ניצחונותיהם הראשונים הצליח מרקוס אורליוס, הקיסר הרומאי, להדוף אותם ונלחם בהם עד יום מותו. המלחמות תמו עם מותו ומות שני מפקדי המשמר הפרטוריאני ומכונות בשם "המלחמות המרקומניות". המרקומנים כרתו ברית שלום עם בנו של מרקוס אורליוס, הקיסר קומודוס, בשנת 180, אך המשיכו להתגרות מדי פעם ברומאים על ידי חציית נהר הדנובה. מדיה וקבצים בנושא מרקומנים בוויקישיתוף מרקומנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סמרו

סמרו (באינדונזית: Semeru), הוא ההר הגבוה ביותר באי ג'אווה באינדונזיה ואחד מהרי הגעש הפעילים בעולם. מורדות ההר, הנישא לגובה של 3,676 מטר במזרח האי, תלולים והוא מהווה חלק ממסיב טנגר (Tengger), הכולל גם את הר הגעש ברומו. להר פעילות געשית ענפה. מאז שנת 1818 תועדו בהר 55 התפרצויות, כאשר כתוצאה מעשר מהן אף היו הרוגים. מאז שנת 1967 נמצא ההר במצב של התפרצות כמעט רציפה. בדצמבר 2021 התפרץ ההר מספר פעמים וגרם ל-57 הרוגים ההר מהווה אתר טיפוס פופולרי, יחד עם זאת הטיפוס על ההר מסוכן. בשנת 1969 נהרג סו הוק ג'י, פוליטיקאי אינדונזי משאיפת גז רעיל כאשר טיפס על ההר. על פי המיתולוגיה המקומית הגיע ההר לאידונזיה מהודו. אגדה שהועלתה על הכתב במאה ה-16 מציינת שההר שכן תחילה בחלקו המערבי של האי, אך בשל משקלו החל האי לנטות ולכן הועבר ההר לחלקו המזרחי. אגדה זו מסבירה את שרשרת האיים לאורך דרום האי, אשר נוצרו בעת מעבר ההר מזרחה, ואת הקלדרה שבראשו, אשר אף היא נוצרה בעת התמוטטות שאירעה במהלך המעבר. מדיה וקבצים בנושא סמרו בוויקישיתוף אתר Global Volcanism Program הידיעות, סוכנויות (2021-12-05). "התפרצות הר הגעש באינדונזיה: 14 נהרגו, כפרים כוסו באפר". Ynet. נבדק ב-2021-12-05.
רפאל בש

רפאל בש (8 בינואר 1913 – 10 במרץ 2000) היה מפעילי מפא"י ומפלגת העבודה וההסתדרות, חבר הכנסת מטעם מפא"י בשלהי כהונת הכנסת הראשונה (1951), מזכ"ל המפלגה (1954–1956) ומזכיר מחוז תל אביב שלה (1962–1966), חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות ויו"ר המרכז לתרבות ולחינוך שלה (1966–1977). רפאל בש נולד בשנת 1913 בלטביה. בשנת 1930, בהשפעתו של אלעזר גלילי, הגיע לעיירתו רז'יצה, החל בש לפעול כמדריך בתנועת הנוער הציונית "נצ"ח" (נוער צופי חלוצי). בשנת 1938 עלה לארץ ישראל. עד שנת 1956 היה חבר קיבוץ כפר בלום. ב-1944, בהיותו גזבר המשק, הביאו ברל כצנלסון לירח העיון של ההסתדרות ברחובות. בשנות ה-40 החל בפעילות במוסדות מפא"י, ובשנת 1950 נבחר למזכיר מחלקת הנוער של המפלגה. בבחירות לכנסת הראשונה שובץ במקום ה-78 ברשימת מפא"י לכנסת ולא נכנס בתחילה לכנסת. בשלהי כהונת הכנסת ולאחר סדרת התפטרויות הושבע במאי 1951 כחבר הכנסת במקומו של יוסף מיכאל לם. תקופת כהונתו הייתה קצרה בשל פיזורה המוקדם של הכנסת, ובש, שהספיק לכהן פחות מארבעה חודשים, לא מונה לחבר בוועדות הכנסת. בראש מחלקת הנוער עמד עד שנת 1953. בשנים 1954–1956 כיהן כמזכ"ל המפלגה ובשנים 1962–1966 היה מזכיר מחוז תל אביב במפא"י. בש היה חבר מזכירות מועצת הפועלים של תל אביב, וכן חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות (שלוש קדנציות) ויו"ר המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות עד דצמבר 1977. פרסם מאמרים פובליציסטיים ב"דבר" וב"הפועל הצעיר". בשנת 1975 ראה אור ספרו "הוָויוֹת חברה". בש נפטר בשנת 2000, בגיל 87. הוויות חברה, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשל"ה. רפאל בש, באתר הכנסת רפאל בש, באתר כנסת פתוחה כלי הסברה מודרניים: ריאיון עם רפאל בש, דבר, 4 ביולי 1969 דוד ליפקין, התפקיד העיקרי – הדאגה לדמות העתודה: שיחה עם רפאל בש, יו"ר המרכז לתרבות ולחינוך, דבר, 3 בדצמבר 1968, המשך מפרי עטו: לטפח המפעל התרבותי-חינוכי של ההסתדרות, דבר, 18 בדצמבר 1977 שיחות מעריב | עבודה – לרפואה, מעריב, טורים 2–3, 4 במרץ 1962. חילופי גברי בראשות המרכז לתרבות ולחינוך, דבר, 29 בדצמבר 1977. אברהם וולפנזון, ספר חדש | מחשבה מדינית וחינוכית, דבר, 6 באוגוסט 1975. ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מהר"ם א"ש

בכינוי מהר"ם א"ש נודעו שני רבנים שפעלו בהפרש של כמאה שנים, אם כי השימוש בכינוי נעשה בעיקר כלפי המאוחר מביניהם. האם התכוונתם ל... מאיר איזנשטט – תלמיד חכם ופוסק פולני, שפעל בסוף המאה ה-17 וחציה הראשון של המאה ה-18. חיבר את השו"ת "פנים מאירות" מאיר איזנשטטר – תלמיד חכם, מנהיג ופוסק הונגרי, שפעל בחציה הראשון של המאה ה-19. חיבר את השו"ת "אמרי אש"
החשב הכללי (ישראל)

בישראל, אגף החשב הכללי (חשכ"ל) במשרד האוצר, שהעומד בראשו קרוי אף הוא החשב הכללי, אחראי על ביצועו הלכה למעשה של תקציב המדינה. שליטתו בניהולם השוטף של נכסי המדינה, של הוצאותיה ושל חובה, מקנה לו ולעומד בראשו השפעה מרכזית ורחבה על פעילות הממשלה. החשב הכללי המכהן הוא יהלי רוטנברג. החשב הכללי אחראי על ביצוע תקציב המדינה, ולפיכך כל הוצאה כספית של משרד ממשלתי מחייבת את אישור חשב המשרד, שהוא נציגו של החשב הכללי (ישנו חשב לכל משרד, כך למשל קיימים "חשב משרד הבריאות", "חשב משרד החוץ" וכן הלאה). כל חוזה שבו מתקשרת המדינה טעון גם הוא את חתימת החשכ"ל וכן רכש המתבצע עבור הממשלה עצמה. עוד אחראי האגף על ניהול נכסי המדינה ובפרט על הפרטתם, על מימון החוב הלאומי (באמצעות היחידה לניהול החוב הממשלתי) על ניהול צי הרכב הממשלתי, על ניהול הנכסים והבינוי הממשלתי, על כל מיזמי התקשוב של הממשלה ומערכות המידע שלה ועוד. חוק הביקורת הפנימית התשנ"ב-1992, מסמיך את החשב הכללי (באמצעות המבקר הפנימי של אגף החשב הכללי, הנתון למרותו) להיות "אחראי לביקורת הפנימית על ביצוע תקציב המדינה ביחידות החשבות והכספים של משרדי הממשלה". המידה הראויה של התערבות פעילה שעל החשכ"ל לנקוט בתוקף סמכותו זו, אשר מצד אחד משרתת את חשיפת השחיתויות ושיפור טוהר המידות בממשלה, ומצד שני עלולה להקשות על הממשלה הריבונית בביצוע מדיניותה, עמדה במרכז המחלוקת סביב כהונתו של ירון זליכה בתפקיד זה, מחלוקת שאף הייתה במידה רבה לאישית. כחלק מאגף החשב הכללי נמצאת היחידה לחשבונאות ודיווח אשר אמונה על הטמעת מערך התקינה החשבונאי הבינלאומי למגזר הציבורי IPSAS, עריכת הדוחות הכספיים המאוחדים של ממשלת ישראל הכוללים: משרדי ממשלה, חברות ממשלתיות, תאגידים סטטוטוריים, השקעות בשותפויות עם המגזר הפרטי PPP וקרנות VC, הקמת מערך ניהול הסיכונים התפעוליים, בראש היחידה עומד החשבונאי הראשי. אתר החשב הכללי האוגדן - מאגר ידע לניהול קשרי עמותות וממשל מיסודה של עמותת מנהיגות אזרחית חוק הביקורת הפנימית, התשנ"ב-1992, באתר משרד האוצר
מעלה (זווית)

מעלה היא יחידת מידה למדידת גודל של זווית. במעגל יש 360 מעלות (מספר זה נקבע על פי שיטת הספירה הבבלית), כלומר מעלה אחת היא זווית שגודלה 1/360 של המעגל. סימנה של מעלה הוא °, ולכן ניתן לכתוב "זווית של 90°", במקום "זווית של 90 מעלות". המעלה נחלקת ל-60 דקות, כלומר דקה שווה לחלק ה-1/60 של מעלה. יחידה זו ידועה גם כ"דקת מעלה" או דקת קשת, וניתן לחלק אותה, אנלוגית לזמן, ל-60 שניות קשת, כלומר שנייה שווה לחלק ה-1/60 של דקה, או לחלק ה-1/3600 של המעלה. הסימון הפורמלי לדקה הוא בעזרת התו prime (′, בעברית נקרא "תג"), המופיע מצד ימין של המספר. לדוגמה, 15 דקות ייכתבו כך – 15′. באופן דומה מסומנת שנייה על ידי התו double prime (″, בעברית נקרא "תגיים"). לדוגמה 25 שניות ייכתבו כך – 25″. לעיתים קרובות משתמשים באפוסטרוף ובמירכאות כתחליפים בגלל זמינותם במקלדת, אף שתווים אלה מופיעים בעברית משמאל למספר ולא מימין לו. כדור הארץ מסתובב סביב צירו דרך הקטבים 15 דקות של קשת בכל דקה אחת של זמן. דקת קשת אחת של כדור הארץ בקו המשווה היא בערך מיל ימי אחד. יחידות מידה נוספות למדידת גודל של זווית הן הגראד, הרדיאן והאלפית. יחידת הרדיאן אינה שרירותית כמו המעלה, ולכן היא מקובלת יותר במתמטיקה, ואילו האלפית משמשת בעיקר בטיווח. מעלה שווה 180/π רדיאנים. זוויות נפוצות בשימוש הן 360° שהן מעגל שלם, 180° – חצי מעגל, 90° – זווית ישרה, 45° – חצי זווית ישרה, 60° – כיוון שהקוסינוס שלה הוא 1/2, 30° משום שהסינוס שלה הוא 1/2. אורך גאוגרפי רוחב גאוגרפי ° סימן המעלה מעלה, באתר MathWorld (באנגלית)
דניאל איילה פרס

דניאל איילה פרס (בספרדית: Daniel Ayala Pérez;‏ 21 ביולי 1906 – 20 ביוני 1975) היה כנר, מנצח ומלחין מקסיקני. פרס, יליד אבאלה שבחצי האי יוקטן, למד כינור אצל רוואלטאז והלחנה אצל צ'אבס, מנואל מ. פונסה, ויסנטה ט. מנדוסה, קאנדלאריו אואיסר וחוליאן קאריו בקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה במקסיקו סיטי משנת 1927 עד 1932. זמן מה השתכר למחייתו בנגינה במועדון הלילה "סלון מחיקו", אתר שהתפרסם כעבור זמן ביצירתו הנודעת של אהרן קופלנד. ב-1934 הקים, יחד עם המלחינים סלבדור קונטרראס, בלאס גאלינדו וחוסה פאבלו מונקאיו, את "קבוצת הארבעה". משנת 1931 היה כנר שני בתזמורת הסימפונית של מקסיקו בניצוח צ'אבס, וניצח במשך שנתיים על מקהלה במורליה, אך בשנת 1940 חזר למולדתו יוקטן, לכהן שם כמנצח תזמורת המשטרה במרידה. בשנת 1942 ייסד את תזמורת Típica Yukalpetén, המבצעת יצירות של מלחינים בני יוקטן בעבר ובהווה. בשנת 1944 התמנה למנצח התזמורת הסימפונית של מרידה לאחר התחדשותה ולמנהל הקונסרבטוריון של יוקטאן. ב-1955 עבר לוורקרוז לקבל עליו את ניהול בית הספר למוזיקה במקום ובמקביל עבד ב"מכון לאמנויות" של וראקרוס. בשנת 1975 מת בחלפה. כמלחין, הצלחתו הגדולה הראשונה הייתה בפואמה סימפונית בשם Uchben X'coholte משנת 1933. פירוש השם הוא "בבית קברות עתיק" בשפת המאיה. יצירתו השאפתנית ביותר היא הבלט "בן המאיה", אבל הפואמה הסימפוניה "טריבו" (1934) היא אולי יצירתו הנודעת ביותר, הודות להקלטה משנת 1956 של התזמורת הסימפונית הלאומית עם לואיס הררה דה לה פואנטה. משנת 1944 ואילך תפסו הניצוח וחובות הניהול יותר ויותר מזמנו, והוא הלחין מעט, יחסית. "בן מאיה" (El hombre maya) משנת 1939 "מערת השטן" (La gruta diabólica) משנת 1940 "חמישה קטעים ילדותיים" לתזמורת מיתרים (1933) "טריבו", פואמה סימפונית (1934) "בערבה" "הנחש השחור" "ריקוד האש" "נוף" (Paisaje) סוויטה (1935) "נופי מקסיקו" (Panoramas de México) סוויטה (1936) סונורה וראקרוס יוקטן "המסע שלי בצפון אמריקה" (Mi viaje a Norte América) סוויטה (1947) סויטה וראקרוסאנה (1957) קונצרטינו לפסנתר ותזמורת (1974) "בבית קברות עתיק" (Uchben X'coholte) לסופרן ותזמורת קאמרית (1931) ארבעה שירים לסופרן ופסנתר (1932) "הצרצר" (El grillo), למילים מאת דניאל קסטניידה, לסופרן, קלרינט, כינור, פסנתר ורעשן (1933) "שיר גשם של בני המאיה" (U kayil chaac) לסופרן ותזמורת קאמרית עם כלי הקשה מקומיים (1934) "הדייגים מסרי" (Los pescadores Seris)) לקול ותזמורת קאמרית עם כלי הקשה מקומיים (1938) "הרקדניות מיאגואי" ( Los danzantes Yaqui) לקול ותזמורת קאמרית עם כלי הקשה מקומיים (1938) "סוויטת ילדים" ( Suite infantil ) לסופרן ותזמורת מיתרים (1938) "רדיוגרמה" (1931) רביעיית מיתרים (1933) "חלונות שבורים" (Vidrios rotos) לאבוב, קלרינט, בסון, קרן ופסנתר (1938) Alvarez Coral, Juan. "Daniel Ayala Pérez". Compositor [Sociedad de Autores y Compositores de México] 40 (July) 22–23. Alvarez Coral, Juan. 1993. Compositores mexicanos. Sixth, enlarged edition. México: EDAMEX, 1993. ISBN 9-684-09109-5 Slonimsky, Nicolas. 1945. Music of Latin America. New York: Thomas Y. Crowell Company. Stevenson, Robert Murrell. 1952. Music in Mexico: A Historical Survey. New York: Crowell . דניאל איילה פרס, באתר AllMusic (באנגלית)
מעלה

האם התכוונתם ל... מַעֲלָה – מונח באתיקה, ראו מידות טובות מַעֲלֶה (דרך) – דרך משופעת המתגברת על הבדלי גובה גאוגרפיים בתוואי המאפשר מעבר דרכו מַעֲלָה (מתמטיקה; יחידות מידה וסימנן) מעלה – החזקה הגבוהה ביותר המופיעה בפולינום מעלה – יחידת מידה לטמפרטורה, ראו יחידות מידה לטמפרטורה מעלה (זווית) – יחידת מידה למדידת גודל של זווית מעלת אורך – יחידת מידה המגדירה את האורך הגאוגרפי, ראו קו אורך מעלת רוחב – יחידת מידה המגדירה את הרוחב הגאוגרפי, ראו קו רוחב מעלה (סימן) – סימן המעלה ° (משמש הן לטמפרטורות והן לזוויות) ארגונים ומקומות בישראל מַעֲלָה - עסקים מנהיגים אחריות חברתית – עמותה המקדמת את נושא האחריות החברתית של עסקים בישראל מַעֲלֶה - המרכז לציונות דתית – עמותה להפצת רעיונות הציונות הדתית מַעֲלֶה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה – בית ספר לקולנוע בירושלים בית הספר מעלה – בית ספר דתי שפעל בירושלים מעלה (כתב עת) – כתב עת לביקורת ספרות אחר הוד מעלתו (אנ') – צורת פנייה רשמית לבן אצולה הוד מלכותו (אנ') מעלות (פירושונים) מאלה (בירת האיים המלדיביים)
חוסה פאבלו מונקאיו

חוסה פאבלו מונקאיו (בספרדית: José Pablo Moncayo, ‏29 ביוני 1912 – 16 ביוני 1958) היה מלחין ומנצח מקסיקני, שחיבר מוזיקה קלאסית בעלת אופי לאומי. מונקאיו נולד בגואדלחארה, חאליסקו, מקסיקו. כנער למד נגינה בפסנתר ובהמשך נרשם לקונסרבטוריון של מקסיקו סיטי, שם המשיך בלימודי פסנתר אצל אדוארדו ארננדס מונקאדה(אנ'), הרמוניה אצל קאנדלאריו אואיסר והלחנה אצל קרלוס צ'אבס. במשך זמן קצר, בשנת 1942, למד גם אצל המלחין האמריקאי אהרן קופלנד. אחת ממשרותיו המקצועיות הראשונות של מונקאיו הייתה כנגן כלי הקשה בתזמורת הסימפונית המקסיקנית, ששמה שונה בהמשך לתזמורת הסימפונית הלאומית של מקסיקו. בשנים 1949 עד 1954 היה למנצח אותה תזמורת. מונקאיו היה חבר ב"קבוצת הארבעה", שאותה ייסד בשנת 1934 עם עוד שלושה חברים - בלאס גאלינדו, סלבדור קונטרראס ודניאל איילה פרס. מטרת הקבוצה הייתה לקדם את רוח הלאומיות של המוזיקה המקסיקנית. המוזיקה שלו עושה שימוש רב במלודיות, מקצבים והרמוניות, שמקורם במוזיקה העממית של מקסיקו. יצירתו הנודעת ביותר של מונקאיו עודנה הפנטזיה התזמורתית הססגונית שלו, "אואפאנגו" (1941), אבל מכלול יצירתו כולל עוד יצירות רבות באיכות גבוהה, אם גם מפורסמות פחות. בין אלה האופרה שלו "המולאטית מקורדובה" (1948); "קירות ירוקים" לפסנתר סולו (1951); הקטעים התזמורתיים Amatzinac לחליל צד ורביעיית מיתרים (1935), סימפוניה (1944), סינפונייטה (1945) ו"חורשות" (1954); הבלט "ארץ הסערה" (1958) ו"מנחה לסרוואנטס" לשני אבובים ותזמורת מיתרים (1947). Barce, Ramón. 1992. "José Pablo Moncayo." Ritmo, no. 631 (April): 44–45. Miranda-Pérez, Ricardo. 1990. "Muros Verdes and the Creation of a New Musical Space." Latin American Music Review / Revista de Música Latinoamericana 11, No. 2 (Autumn): 281–85. Slonimsky, Nicolas. 1945. Music of Latin America. New York: Thomas Y. Crowell Company. Stevenson, Robert. 1952. Music in Mexico: A Historical Survey. New York: Crowell. Torres-Chibras, Armando Ramon. 2002. "José Pablo Moncayo, Mexican Composer and Conductor: A Survey of His Life with a Historical Perspective of His Time." DMA diss., University of Missouri, Kansas City. Ann Arbor, MI: University Microfilms International. ISBN 0-493-66937-X Torres-Chibrás, Armando. 2009. José Pablo Moncayo: Mexico's Musical Crest. Cologne: LAP Lambert Academic Publishing. Zepeda Moreno, José Kamuel. 2005. Vida y obra de José Pablo Moncayo. Guadalajara, Jalisco, México: Gobierno de Jalisco, Secretaría de Cultura. מונקאיו מת במקסיקו סיטי. חוסה פאבלו מונקאיו, באתר AllMusic (באנגלית) חוסה פאבלו מונקאיו, באתר MusicBrainz (באנגלית) חוסה פאבלו מונקאיו, באתר Discogs (באנגלית)