laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המרכז לטניס בישראל - תל אביב

המרכז לטניס בישראל - תל אביב הוא אחד מ-18 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל. המרכז לטניס בישראל - תל אביב נפתח ב-3 באוגוסט 1991, באזור שכונת יד אליהו על מנת לסייע למשפחות דלות אמצעים בדרום תל אביב להעניק לילדיהן פעילות ספורטיבית גם אם אין ביכולתן לשלם עבורה. המנהל הראשון של המרכז היה רון סטיל ואחריו שימשו בתפקיד גם רונן בגה, גיל אלרועי, רמי זליקוביץ', דני גלי, שעיה אזר וארז גביש. משנת 2007 המנהל הוא יגאל גיפש, יליד דונצק באוקראינה ובוגר אוניברסיטת ספורט במוסקבה, שעלה לארץ בשנת 1990. במרכז הטניס קיימים 14 מגרשים מוארים, קיר אימון, חדר כושר, חדר מאמנים, מזנון וחנות ספורט. המרכז מפעיל תוכניות טניס רבות לכל הגילאים: תוכנית לגני ילדים, תוכנית פיתוח מוטורי (גילאים 4-6), תוכנית מיני טניס (6-8), תוכניות טניס לגילאים 8-18, תוכנית תחרותית, חוגי טניס וקרדיו טניס למבוגרים. במרכז גם תוכנית למען הקהילה המיועדת לילדים בעלי צרכים מיוחדים. במהלך השנים גדלו במרכז בת"א עשרות שחקנים ושחקניות שזכו בתארים של אלופי ישראל לנוער ובתחרויות ארציות רבות. הבולטים בהם הם שחר פאר, שהגיעה למקום ה-11 בעולם וגדלה במרכז מגיל 6 ועד 14 תחת הדרכתו של יגאל גיפש. גם שתי שחקניות נבחרת הפדרציה בעבר, אנה סמאשנובה וציפי אובזילר, התאמנו במשך מספר שנים במרכז. בשנת 1995 התקיים הטורניר הבינלאומי הראשון לילדים במרכז בהשתתפות משלחת ממוסקבה ושנה לאחר מכן התחרות גדלה כאשר הגיעו שחקנים משבע מדינות של חבר העמים וממדינות אירופיות נוספות. לאור ההצלחה, בנובמבר 1997 קיבלה התחרות כבר סטטוס רשמי של Tennis Europe לגילאי 14 לבנים ולבנות המקנה דירוג בינלאומי לשחקנים. התחרות הייתה לזכרו של ראש הממשלה, יצחק רבין. שחקנים ישראלים רבים החלו את דרכם המקצוענית בתחרות האירופאית בת"א, ביניהם ניתן למנות את שחר פאר ודודי סלע שזכו בתחרות. שחקנים רבים מחו"ל גם כן שיחקו על המגרשים בת"א וחלקם מפאר היום את צמרת הטניס העולמית: מרקוס בגדטיס הקפריסאי, הרוסיות מריה קירילנקו, אליסה קלייבאנובה, ורה דושבינה ואקטרינה מקרובה, הרומניה מוניקה ניקולסקו והאוקראינית אולגה סבצ'וק. המרכז לטניס בישראל - תל אביב, באתר המרכז לטניס בישראל
מצר מטוצ'קין

מצר מטוצ'קין (ברוסית: Ма́точкин Шар) הוא מצר ים ברוסיה (במחוז ארכנגלסק) בין האיים סברני ויוז'ני (אנ') של הארכיפלג נובאיה זֶמליה. המצר מקשר בין ים קארה שממזרח לו לבין ים ברנץ שמערבית לו. רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא כ-600 מטרים, עומקו כ-12 מ' ואורכו כ-100 ק"מ. המצר מכוסה קרח מרבית ימות השנה. בסביבת המצר בוצעו בשנים 1963–1990 כ-39 ניסויים גרעיניים תת-קרקעיים. צפונית לחלקו המערבי של המצר (בכֵּף סוּחוֹי נוֹס Сухой Нос (אנ') שבאי סברני) נערך ב-30 באוקטובר 1961 הניסוי הראשון והיחיד בפצצת הצאר שהוטלה בגובה 10.5 ק"מ. מדיה וקבצים בנושא מצר מטוצ'קין בוויקישיתוף אנציקלופדיה גאוגרפית: מטוצ'קין שר, באתר dic.academic.ru (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפיפת בטן

כפיפת בטן (ברבים: כפיפות בטן) היא תרגיל התעמלות פיזית נפוץ, המבוסס על הפעלת מסתו של פלג הגוף העליון על שריר הבטן כנגד כוח הכבידה. כפיפות בטן מיועדות לחזק בעיקר את קבוצת שרירי הבטן הכוללים את: שריר הבטן הישר, שריר הבטן המלוכסן החיצוני, שריר הבטן המלוכסן הפנימי והשריר הרחב בטני. תרגיל זה פופולרי היות שאפשר לבצע אותו בכל מקום וללא ציוד מיוחד. בארגונים המבוססים על משמעת (כגון בית סוהר או צבא) משמש התרגיל גם כצורת ענישה. עד לא מזמן התרגיל היווה חלק מהציון הכולל של הנבחנים בבוחן בר אור בצה"ל (ביחד עם ריצה ושכיבות סמיכה). התרגיל מתבצע בצורה הבאה: מצב התחלתי: בשכיבה על הגב על הקרקע כאשר הברכיים כפופות. עלייה איטית של הגו לכיוון ברכי המתעמל (עד כמה שניתן) וירידה איטית ומבוקרת חזרה (גב ישר); שמירה על מקום הרגליים ללא תזוזה; בעת העלייה יש להוציא אוויר ובעת הירידה להכניס. הדבר נובע מהעובדה שבתרגיל ספציפי זה פעולת השריר היא בעלייה (כיפוף הבטן) והחזרה היא בירידה (ירידה למצב של שכיבה), בניגוד לעבודה עם משקוליות, לדוגמה; עבודה בסטים: למשל 5 סטים של 40 חזרות בכל סט; מנוחה של 30–60 שניות בין כל סט. ישנם סוגים שונים של כפיפות בטן: כפיפות בטן כאשר רגליו של המתאמן (החל מהברך ומטה) מונחות על כיסא וזה תחליף לקיפול הרגליים; כפיפות בטן כאשר רגליו של המתאמן (החל מהברך ומטה) מאונכים ליתר הרגל כך שהם מונחות באוויר (דבר זה מפעיל לחץ נוסף על שרירי הבטן ומעצים את האפקט של התרגיל); כפיפות בטן בשילוב תנועת רוטציה בעמוד השדרה יגדילו את מעורבותם של שריר הבטן המלוכסן החיצוני ושריר הבטן המלוכסן הפנימי. ישנם דרכים רבות ומגוונות למיקום הידיים בעת התרגיל: כפיפות בטן כאשר כפות ידיו של המתאמן מונחות מאחורי אוזניו; כפיפות בטן כאשר כפות ידיו של המתאמן מונחות מאחורי צווארו; כפיפות בטן כאשר כפות ידיו של המתאמן מונחות באוויר; כפיפות בטן כאשר כפות ידיו של המתאמן מונחות מאחורי ראשו; בעוד כפיפת בטן היא תרגיל דינמי לשרירי הבטן, קיימים גם תרגילים סטטיים לאותה קבוצת שרירים, כגון פלאנק. ביצוע נכון של כפיפת בטן מחזק את שרירי הבטן בגוף, משטיח את הבטן מבחינה אסתטית ומונע בעיות בריאותיות באזור.[דרוש מקור] בנוסף, כדי לייצר יציבה נכונה עלינו לחזק את הבטן כך שתתמוך כראוי בעמוד השדרה המותני ותייצר מתח שרירי שימנע עומס יתר. העומס עלול להביא לגרימת נזק ומתבטא באי-נוחות, במתח שרירי ובהמשך בכאב ובמוגבלות. ביצוע כפיפות בטן בצורה לקויה עלול גם כן לגרום נזק לגוף שלנו ברצפת האגן ובגב התחתון. אין זה אומר שלא צריך בכלל לעשות כפיפות בטן, אך כן יש לעשות זאת בצורה נכונה ובמידה, ולהוסיף לחיזוק הבטן תרגילים רבים אשר מייצבים את הבטן בצורה איזומטרית. כושר גופני המדריך המרוכז לחיזוק שרירי הבטן, פיטנסופיה, 20 באפריל 2020 המדריך המלא לכפיפות בטן באתר יוטיוב שי לב, ‏אל תעבדו סתם: כך תבצעו כפיפות בטן כמו שצריך, באתר ONE‏, 24 ביולי 2020 נועם מנור, כפיפות בטן - הבהרות ותשובות, באתר ynet, 31 באוקטובר 2018 מידע בנושא בוחן בר אור fit4 פשוט להתאמן | ידע מקצועי | מאמרים | חשיבות שרירי הבטן, באתר fit4 - פשוט להתאמן
נסי לרה

נסי לרה (באלבנית: Nasi Lera; נולד ב-22 בספטמבר 1944 בקורצ'ה, אלבניה) הוא סופר אלבני. לרה למד לשון וספרות אלבנית ועובד בעיר טירנה כמתרגם וכעורך בהוצאת ספרים פרסם בין השאר את קובצי הסיפורים "השלג האחרון" (1972), "ימים במאה הזו" (1979), "הרכבת נסעה לעבר הסופה" (1986) ואת הרומנים "הדם של אפריל" (1981) ו"ליל הבכורה" (1990). אחד מסיפוריו שתורגם לעברית ראה אור בעיתון "מעריב" וסיפור אחר פרי עטו התפרסם בעיתון "הארץ". נסי לרה, ברשת החברתית Goodreads נסי לרה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נסי לרה, ציפורני הלילה, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלקין

האם התכוונתם ל... שמעון הלקין – סופר ומשורר שמואל הלקין – משורר ומחזאי יהודי-סובייטי אברהם הלקין – היסטוריון יהודי-אמריקאי הלל הלקין (סופר) – סופר, מתרגם, עיתונאי והוגה דעות יהודי-אמריקאי הלל הלקין (רופא) – פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב אלקין (פירושונים) הנקין
אילדפונסו פלקונס

אילדפונסו פלקונס דה סיירה (בספרדית: Ildefonso Falcones de Sierra; נולד בברצלונה, 1959) הוא סופר ספרדי, ועורך דין. מחבר הרומנים ההיסטוריים: "הקתדרלה ליד הים", "היד של פאטימה", ו"המלכה היחפה" (La reina descalza). ספרו הראשון "הקתדרלה ליד הים" (2006) עוסק בקטלוניה בימי הביניים, והיה לספר הנמכר ביותר בספרד בשנת 2007. ספרו השני "היד של פאטימה", שנכתב על רקע מרד המוריסקים (1568) ובעקבותיו גירוש המוריסקים (1609), היה אף הוא לרב-מכר; ביום ההפקה, 10 ביוני 2009, נמכרו 50,000 עותקים מהספר. המהדורה העברית של ספריו יצאה לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בנערותו היה פלקונס אלוף בקפיצות ראווה, אך קריירת הרכיבה שלו הסתיימה עם מותו של אביו בגיל 17. פלקונס משמש כעורך דין מומחה למשפט אזרחי. הוא מתגורר כיום בברצלונה, עם אשתו וארבעת ילדיהם. הקתדרלה ליד הים (בספרדית: 2006, בעברית: 2008). הספר תורגם ללמעלה מ-30 שפות. ונמכר ביותר מ-2 מיליון עותקים. היד של פאטימה (בספרדית: 2009, בעברית: 2011) המלכה היחפה (בספרדית: La reina descalza‏, 2013, בעברית 2013) יורשי הארץ (בספרדית: 2016, בעברית: 2018)(בספרדית הספר נקרא: Los herederos de la tierra) - ספר ההמשך לספרו הקתדרלה ליד הים. בשנת 2010 נקרא על שמו רחוב בכפר חובילס (Juviles) שבגרנדה, בו מתרחש חלק מרכזי מעלילת ספרו "היד של פאטימה". מדיה וקבצים בנושא אילדפונסו פלקונס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אילדפונסו פלקונס אילדפונסו פלקונס, ברשת החברתית Goodreads האתר הרשמי של אילדפונסו פלקונס בגרסתו האנגלית ספריו של אילדפונסו פלקונס דה סירה, בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית ספריו של אילדפונסו פלקונס דה סירה, בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה ריאיון עם פלקונס (בספרדית) ריאיון עם אילדפונסו פלקונס דה סיירה, וביקורת על ספרו (באיטלקית) הספרים של אילדפונסו פלקונס, באתר "סימניה" אילדפונסו פלקונס דה סירה (1959-), דף שער בספרייה הלאומית הקתדרלה ליד הים, הרומן הנקרא ביותר בשנת 2007. אידלפונסו פלקונס סוחף עם "היד של פאטימה". שם הספר הוא משחק מילים על שמה של פאטימה, אהובת גיבור הספר, הרננדו; והתכשיט המכונה "היד של פטימה" (בכינויו המקובל: חמסה). מחבר "היד של פאטימה" השתתף בטקס קריאת רחוב על שמו, באתר העיתון הספרדי "אידיאל". (בספרדית). ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרק שוורץ

מרק שוורץ (בפולנית: Marek Szwarc‏; 9 במאי 1892 – 28 בדצמבר 1958) היה צייר ופסל יהודי-פולני משומד שפעל בצרפת. שוורץ נולד בזגייז' פולין למשפחה ציונית ובילדותו קיבל חינוך מסורתי. למד בגימנסיה בלודז' ואחרי כן מ-1910 עד 1914 חי שוורץ ולמד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. הוא התגורר ב- La Ruche יחד עם חיים סוטין, ומרק שאגאל. הוא ייסד יחד עם צ'ייקוב וליכטנשטיין את כתב העת היהודי הראשון לאמנות מחמדים. ב-1913 הציג את הפסל הראשון שלו, "חוה", בסלון הסתיו. בין השנים 1914 ו-1917 הוא סייר ברוסיה, בין השאר גם באודסה. שם נפגש ובילה בחוג הספרותי של מנדלי מוכר ספרים, אחד העם וביאליק. הוא גם התגורר בקייב שם התיידד עם הסופרים האוונגרדים שם בראשות דוד ברגלסון. בזמן מלחמת העולם הראשונה חזר שוורץ לפולין. ב-1919 הוא נפגש והתחתן עם אשתו גווינה שהייתה סופרת. בשנה זו חבר לאמנים אחרים, בראשות משה ברודרזון והיה חלק מיונג יידיש בלודז'. אחרי המלחמה הוא חזר אתה לפריז. עד מלחמת העולם השנייה גר שוורץ בפריז ויצירותיו שכללו פיסול וציור נמכרו לאספנים בגרמניה, פולין וארצות הברית וכן על ידי כמה מוזיאונים. בתקופה זאת שבין המלחמות, יצר כמה יצירות בולטות ומקוריות בנחושת מרוקעת שהוצגו בסלון טווילרי (Salon des Tuileries) והיו נושא למונוגרפיה מאת לואי ווסל (Louis Vauxcelles). כשפולין נפלה ב-1939 התנדב שוורץ לצבא הפולני הגולה ואחרי כיבוש צרפת הוא נמלט עם הצבא הפולני לסקוטלנד בעוד שמשפחתו נמלטה דרך ליסבון לאנגליה. בתקופה זו הוא צייר סדרה של איורים בעט ודיו המתארים את חיי היום-יום של חבריו החיילים. אחרי המלחמה הוא חזר לפריז עם אשתו ובתו טרסקה טורס ששירתה בצבא צרפת החופשית בפיקודו של הגנרל שארל דה גול. היא פרסמה שני ספרים שעסקו, ברובם, בחיי אביה. אחרי המלחמה הקדיש שוורץ את רוב זמנו לפיסול באבן ועץ וליציקה בארד. כמה מיצירות אלה נתרמו למוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות (Musée d'art et d'histoire du judaïsme). מרק שוורץ נפטר בפתאומיות בפריז בגיל 66. אשתו גווינה נפטרה גם היא בפריז ב-1973 ב-2010 פורסמו זיכרונותיו שהוכתבו על ידו לאשתו ב-1954 בשם מרק שוורץ: זיכרונות בין שני עולמות (Marek Szwarc: Memoires entre deux mondes). יצירתו של שוורץ מזוהה בסגנונה, ברובה, עם אסכולת פריז. היא עוסקת, לרוב, אבל לא רק בנושאים מקראיים מן הברית הישנה והברית החדשה. המוטיבים האחרונים באו לידי ביטוי אחרי המרתו לקתוליות ב-1919 בגיל 27 אך הוא מעולם לא התלבט בקשר לזהותו כיהודי. דבר זה מודגם במאמרו "היסוד הלאומי באמנות היהודית" שפורסם בכתב העת הספרותי ביידיש ליטערארישע בלעטער בוורשה באפריל 1925. שוורץ ראה באמנות פיגורטיבית ככלי להגדיר מחדש תרבות יהודית על העברת האמנות מהמקודש לחילוני. הוא ראה באמנות יהודית כזאת כשפה בינלאומית הנגישה לכולם. אחרי שחזר למערב אירופה חזר ליהדות הוא הציג בשוודיה, אוסטריה, צרפת, קנדה, בלגיה, פולין. יצירותיו מוצגות במוזיאונים, באולמות ציבוריים ובאוספים פרטיים בפולין, ישראל, מונטריאול, ארצות הברית ואנגליה. Marek Bartelik, Models of freedom: the Young Yiddish group in Lodz, 1919-1921. In: R. Washton Long, M. Baigell,and M. Heyd (eds). Jewish dimensions in modern visual culture: antisemitism, assimilation, affirmation. Waltham, Ma.: Brandeis University Press, 2010 מדיה וקבצים בנושא מרק שוורץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרק שוורץ יונג יידיש, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) יצירות של מרק שוורץ Bartelik, Models of freedom, p. 226 Marek Bartelik, Early Polish Modern Art: Unity in Multiplicity
בלנדי פווזיו

בלנדי פווזיו (באלבנית: Blendi Fevziu; נולד במאי 1969) הוא סופר ומנחה אלבני. בלנדי פווזיו נולד בטירנה במאי 1969; למד לשון וספרות באוניברסיטת טירנה. הוא היה בין המובילים של הפגנות הסטודנטים בסוף 1991. פווזיו עבד במשך שנים אחדות כעיתונאי בביטאון מפלגת "האיחוד הדמוקרטי". פרסם, בין השאר, את הספרים "מאה חיילים" (1992), "מסד בלי פסל" (1994) ו"חציו האחר של העולם" (1996). בלנדי פווזיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרויקט המוח האנושי

פרויקט המוח האנושי (HBP) הוא מיזם מחקר מדעי אשר מטרתו היא לבנות גישה חדשה לחקר המוח. חלק מגישה זו מהווה הניסיון לרכז ולחבר את המידע על המוח ולדמות את המוח באמצעות מחשבי על. זאת כדי להבין טוב יותר כיצד חלקיו של המוח יוצרים, במשותף, מוח מתפקד. הפרויקט נולד בעקבות פרויקט המוח הכחול ויעדו הוא יצירת מודל ממוחשב של רשת בקליפת המוח של היונק. פרויקט המוח האנושי מתכוון גם לדמות במחשב טיפולים תרופתיים, ולבנות טכנולוגיה המבוססת על מבנה מוח. פרויקט מוח האדם החל באוקטובר 2013, המיזם מתואם על ידי פרופסור הנרי מרקרם, ממכון המוח והתודעה במכון הטכנולוגי בלוזאן, שווייץ, וממומן על ידי האיחוד האירופי. תקציבו מסתכם בכמיליארד אירו. למיזם שלוש מטרות עיקריות: שילוב והדמיית נתונים על מוח האדם. ביסוס נתונים והבנת מחלות נירולוגיות ופסיכיאטריות. תכנון ובניה של מחשבי עתיד בהשראת המוח. המיזם כולל מאות חוקרים מ־135 מוסדות, שבהם שותפות 26 מדינות. בפרויקט לוקח חלק גם צוות ישראלי ובראשם פרופסור עידן שגב מהאוניברסיטה העברית המתמחה בחישוביות עצבית. מוח מוח (קוגניציה) בינה מלאכותית רשת עצבית מלאכותית רשת עצבית מדיה וקבצים בנושא פרויקט המוח האנושי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרויקט המוח האנושי פרויקט המוח האנושי, ברשת החברתית פייסבוק פרויקט המוח האנושי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרויקט המוח האנושי, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ניפר היקס, להבין את עצמנו: הושק פרויקט חקר המוח האנושי הגדול בעולם, 8.10.2013, באתר פורבס ישראל הנרי מרקרם, מדעי העצב – פרויקט המוח האנושי, 24.9.2012, באתר כתב העת סיינטיפיק אמריקן ישראל ליאור דטל, מיזם ענק לחקר המוח האנושי שנולד בישראל יתוקצב ב־1.2 מיליארד יורו, באתר TheMarker‏, 28 בינואר 2013 עידו אפרתי, מדענים מכל העולם נגד פרויקט המוח האנושי של האיחוד האירופי, באתר הארץ, 17 ביולי 2014
לירז דרור

לירז דרור (נולדה ב־10 בינואר 1991) היא דוגמנית ישראלית. דרור נולדה בקיבוץ רביבים שבנגב, שסבתה וסבה היו ממקימיו במהלך שנות השלושים. אמה, לינדה עלתה מאנגליה. לה שני אחים גדולים. בגיל 10 עברה עם משפחתה למושב העובדים ניר משה שבדרום. בגיל 13 התגלתה על ידי סוכנת הדוגמניות, אסתריקה נגיד, שקישרה אותה עם סוכנות "רוברטו" בה דרור יוצגה. בשירותה בצה"ל, שירתה כמש"קית הדרכה במשטרה הצבאית. ב-2009 דגמנה דרור בקמפיין משקפי שמש סתיו/חורף של המותג האמריקאי "קרולינה הררה". ב-2011 שימשה כפרזנטורית קולקציית הקיץ של חברת האופנה הישראלית "גליק". מאז 2012 דרור שמישה כאחת הפרזנטוריות של מותג האופנה הישראלי "קסטרו". באותה שנה נבחרה גם לשמש כ"נערת תפוזינה" – הישראלית הראשונה שהתקבלה לתפקיד, על אף שהחברה ישראלית. דרור הצטלמה להפקת אופנה למגזינים בינלאומיים "Elle", "ווג", "גרצייה" ו"גלאמור", וכיכבה על שערים של מגזינים בינלאומיים כגון "מקסים" "קוסמופוליטן" ו"מארי קלייר". בין היתר הצטלמה גם לחברות הבינלאומיות,: "טרוסארדי", ניוואה, זארה", "איב סן-לורן", "מוסקינו", "ולנטינו" ו"לבנטון". בשנת 2012 דורגה על ידי המגזין "פורבס ישראל" במקום השביעי מבין הדוגמניות המרוויחות בישראל, עם הכנסות של כ-580 אלף ש"ח. בשנת 2013 דורגה במקום הרביעי באותו דירוג של "פורבס ישראל", כשהכנסותיה נאמדו בכ-2.2 מיליון ש"ח. בשנת 2013 טסה לאנגליה לדגמן לצילומי תכשיטים מ"בית פברז'ה". ב-2014 התמודדה בתוכנית המציאות הישראלית "זוג מנצח VIP" בערוץ 10, וסיימה במקום השני ביחד עם בן-זוגה, איציק פינטו. בשנת 2015 נבחרה לפרזנטורית של מותג האופנה הבריטי "Ted Baker". בשנת 2016 טסה לארצות הברית על מנת לדגמן למותג ההלבשה התחתונה האמריקאית "ויקטוריה'ס סיקרט" בתצוגה השנתית של החברה, אך דרור לא צלחה את שלבי הניפוי האחרונים באודישנים לכך. בשנת 2017 הצטלמה בניו יורק לקמפיין הלבשה תחתונה של רשת החנויות הבריטית "מרקס אנד ספנסר". חתמה גם בסוכנות הדוגמנות One Management, שייצגה בין השאר גם דוגמניות בינלאומיות כגון בר רפאלי ואימאן. ב-3 באוקטובר 2013, לאחר כשבע שנות זוגיות, התחתנה עם בן זוגה, איציק פינטו. לירז דרור, ברשת החברתית אינסטגרם לירז דרור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הכירו את לירז דרור!, באתר "קסטרו מגזין", 15 בפברואר 2012 תמי שמש-קריץ, נותנת גז: לירז דרור מסתערת על תעשיית האופנה, באתר nrg‏, 20 באפריל 2012 הדס בשן, "אני נראית מאוד מאוד ממוצעת", באתר mako‏, 1 בינואר 2016 מאיה פולק, פני הדרור, באתר מגזינה ערן סויסה, שומרת מרחק, באתר ישראל היום, 16 ביוני 2016 הכירו את לירז דרור!, באתר "קסטרו מגזין", 15 בפברואר 2012 נותנת גז: לירז דרור מסתערת על תעשיית האופנה, באתר "nrg מעריב", 20 באפריל 2012 תמי שמש-קריץ, נותנת גז: לירז דרור מסתערת על תעשיית האופנה, באתר nrg‏, 20 באפריל 2012 עומר טל, לירז דרור: פעם לא היה לי חוש אופנתי, באתר Xnet‏, 24 במרץ 2014 נועה אורון, 7. לירז דרור, באתר פורבס ישראל, 15 בינואר 2013 גלית עדות, הדוגמנית שמרוויחה 2.2 מיליון שקל בשנה ורובכם לא מזהים, באתר פורבס ישראל, 13 ביוני 2013 (לדירוג המלא ראו רשימה זו) לירז דרור התחתנה, באתר ynet, 3 באוקטובר 2013
עקב (הנעלה)

עקב הוא בליטה בגב הנעל הנמצא מתחת לעקב כף הרגל. עקבים משמשים לשיפור האיזון בנעליים והגבהת הנעל, אך גם לשם מטרות דקורטיביות. עקבים אינם המצאה מודרנית. להפך, לעקבים היסטוריה ארוכה ועשירה, בעבור נשים כמו גם גברים. אף על פי שנעלי עקב נצפו בציורי קיר מצריים עתיקים בקברים ובמקדשים, האזכור המוקדם ביותר של גברים או נשים הנועלים עקבים מגיע מפרס העתיקה. נהוג לחשוב כי קטרינה דה מדיצ'י הייתה הראשונה לנעול עקבים לחתונתה עם דוכס אורלינס ב-1533. היא נעלה עקבים שיוצרו בפירנצה, וכתוצאה מכך, נעליים איטלקיות הפכו לנורמה בקרב נשות החצר הצרפתית. עם זאת, אזכור זה מוטל בספק, מאחר שתחילת התפתחות העקבים משוערת לשנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-16 (זאת בהתבסס על ראיות חזותיות ופיסות קיימות). סביב שנת 1660, סנדלר בשם ניקולס לסטג' עיצב נעלי עקב עבור לואי הארבעה עשר. כמה מהן היו בעלות עקבים שאורכם עלה על 10 סנטימטרים, ועוטרו בסצנות קרב שונות. "נעלי לואי" הפכו לבסוף אופנתיות בקרב נשים. היום, המונח משמש לתיאור סוג ספציפי של נעלי עקב, דומות לאלו שננעלו על ידי מאדאם דה פומפדור, פילגשו של לואי החמישה עשר (נקראות גם "עקבי פומפדור"). הנטייה האופנתית לעקבים נמוכים לקראת סוף המאה ה-18 הושפעה רבות מהמהפכה הצרפתית: במהלך המהפכה, עקבים גבוהים נקשרו בעושר, ומאחר והעם ביקש להימנע מתצוגה של שפע הופסקה מכירת עקבים ברבים מן השווקים. עד תחילת המאה ה-19 היו העקבים באופנה עבור שני המינים. על אף שנעלי עקב או מגפיים ננעלו לעיתים קרובות יותר על ידי נשים, בתקופות ומקומות מסוימים הם נחשבו לסטנדרט גם במלתחה הגברית, הן מסיבות פרקטיות הן כאביזרים אופנתיים. רוכבים מונגולים היו בין הראשונים להשתמש בעקבים במטרה למנוע מרגליהם להחליק מהארכופות. ידוע גם כן כי השוחטים המצרים נעלו עקבים גבוהים כדי שלא לדרוך ישירות בפסולת. הפרעונים והאצילים במצרים העתיקה נעלו עקבים כייצוג לכוח ועוצמה. שחקנים בתפקידים טרגיים בדרמה היוונית העתיקה נהגו לנעול את הבסקין, מגף גבוה שעוצב על מנת לשוות להם גובה לעומת שאר השחקנים. הרומאים, גברים כמו גם נשים, נעלו סנדלים עם עקבי פלטפורמה, שנועדו למנוע מהנועל לדרוך בבוץ והזוהמה ברחוב. גטה, נעליים המבוססות על רעיון דומה, קיימות עדיין ביפן היום. למגפי הבוקרים האמריקאיים, שפותחו לראשונה במאה ה-19 ופופולריים גם היום בחלקים מסוימים בארצות הברית, יש עקב כפול שמטרתו למנוע מרגל הרוכב להחליק מן הארכוף. עקבי פלטפורמה היו פופולריים במיוחד בקרב גברים לאורך שנות ה-70 (של המאה ה-20). מדיה וקבצים בנושא עקב בוויקישיתוף
צא מזה

המונח "נראה אותך" מפנה לכאן. לערך העוסק בסדרת טלוויזיה אמריקאית, ראו נראה אותך (סדרת טלוויזיה). צא מזה (בעונה השנייה נקראה: נראה אותך) הוא שעשועון ריאליטי קומי, טלוויזיוני ישראלי אשר שודר בערוץ 2 בזכיינית קשת בשתי העונות הראשונות. לאחר פיצול ערוץ 2 העונה השלישית משודרת בערוץ 12. העונה הרביעית של התוכנית עלתה ב-16 באפריל 2022. את הפורמט בגרסתו הישראלית הגה יגאל שילון ומנחים אבי נוסבאום ושי גולדשטיין (שהוחלף בעונה השלישית בעדי אשכנזי) בשעשועון מצלמה נסתרת שמשתתפיו נקלעים אליו לגמרי במקרה. עם הגעת המשתתף למקום הוא מופנה לחדר צדדי שם מציעים לו המנחים להשתתף במשחק, ללא ידיעת בת או בן זוגו. במהלך המשימה עליו להישמע להוראותיהם ולמלא אחריהם בקפידה. במידה שיעמוד במשימות שיוטלו עליו, יוכל המתמודד להרוויח אלפי שקלים. הפורמט מתרחש במקום ציבורי; בעונה הראשונה – מסעדות, בעונה השנייה – בתי מלון, ובעונה השלישית שילוב של מסעדות ומקומות אירוח. דירוג הזכייה הוא 500 שקלים לאחריו 1,000 שקלים, 2,500 שקלים, 5,000 ועשרת אלפים שקלים. לאחר הגעה לסכום זכייה של 2,500 שקלים ומעלה קיימת נקודת יציאה, בה ניתן לצאת מההשתתפות ולצבור את סכום הזכייה, במידה והמשתתף בחר לצאת שלא בנקודת יציאה, או במידה והפרטנר גילה את ההשתתפות במשחק ו/או גילה את קיומה של האוזניה, המשתתף מפסיד את הכסף ויוצא מן המשחק. העונה הראשונה – עונת בתי הקפה ומסעדות, שודרה בשנת 2010, בסוף שנת 2013 עלתה עונה שנייה – עונת בתי המלון ובסוף 2021 עלתה העונה השלישית - עונה משלבת. פורמט התכנית עורר עניין בינלאומי, נמכר על ידי קשת אינטרנשיונל בין השנים 2010–2020 לעשרות מדינות תחת השם Deal With It, ושודר ברבות מהן, בין היתר בטורקיה, קנדה, גרמניה, יוון, רומניה, ברזיל ופרו. ב-2013, עלה השעשועון באדפטציה אמריקאית ברשת TBS, וזכה להצלחה, כשבפרק ההשקה צפו למעלה מ-2 מיליון איש. ב-2019, עלה בגרסה איטלקית ב-Canale Nove, בגרסה אסטונית ב-Kanal 2, ובגרסה סלובנית ב-Planet TV. בינואר 2020, הפורמט הופק ושודר בעונה חדשה לאחר מספר שנים בערוץ Televisa המקסיקני. ב-13 בספטמבר 2021 חזרה התכנית לעונה השלישית, בהנחיית אבי נוסבאום ועדי אשכנזי, ושוב נקראת "צא מזה". אתר האינטרנט הרשמי של צא מזה "צא מזה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צא מזה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אתר נראה אותך לי-אור אברבך, ‏השעשועון "נראה אותך" של קשת זוכה להצלחה בפסטיבל מיפ, באתר גלובס, 15 באפריל 2010 רועי גולדנברג, ‏השעשועון "נראה אותך" של קשת ויגאל שילון נמכר לרשת TBS, באתר גלובס, 13 בינואר 2013 אלכסנדר כץ, השקה מוצלחת ל"נראה אותך" בארה"ב: יותר מ-2 מיליון איש צפו בתכנית ב-TBS, באתר אייס, 22 ביולי 2013 לי-אור אברבך, ‏הפורמטים של "חטופים" ו"נראה אותך" נמכרו לברזיל, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2013 ערן סויסה, מותחים ונהנים: עדי אשכנזי חוזרת למסך, באתר ישראל היום, 17 במאי 2021
פרננדו ארבאל

פרננדו ארבאל (בספרדית: Fernando Arrabal; נולד ב-11 באוגוסט 1932) הוא סופר, מחזאי ומשורר ספרדי. ארבאל נולד בעיר מֱלִיַה שבמרוקו הספרדית, וכיום הוא אחד היוצרים הספרדים החשובים ביותר, אף על פי שמאז שנת 1958 ואילך הוא מתגורר בפריז. בחמש שנות חייו הראשונות התגוררה המשפחה במלייה. בין השנים 1937 ו-1940 התגוררה משפחתו בסיודד רודריגו (מחוז קסטיליה ולאון), העיר בה היה כלוא אב המשפחה הרפובליקני. משפחתו עברה למדריד בשנת 1940, ותשע שנים לאחר מכן נטש ארבאל הצעיר את המוסד שבו עבר הכשרה כמועמד לפנימייה הצבאית של חיל האוויר. לאחר מכן עבד במפעלי נייר בוולנסיה ובמדריד והתחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת מדריד. עם כישלון מחזהו הראשון השתקע בפריז ובשנת 1966 הקים את תנועת הפאניקה. למרות פרסומו בעולם היה יוצר אלמוני לגמרי במולדתו בזמן שלטונו של פרנסיסקו פרנקו. לאחר מות הרודן בשנת 1975 ביקר היוצר לעיתים קרובות בספרד, אולם תדמית הילד הרע ומחולל השערוריות דבקה בו והקשתה על התקבלותו בחוגי התרבות והספרות של ארצו. ביקורתו החברתית ותפישותיו הפסימיות באשר לדרך העולם וליחסי אנוש מבוססות על אירועים טראומטיים המוצאים ביטוי ביצירה דרמטית. ארבאל כתב 12 רומנים. אחדים ממחזות ארבאל הועלו בישראל: "פנדו וליז" ו"פיקניק בשדה הקרב" בתיאטרון הפרסה בבימויו של דויד לוין. "בית-קברות למכוניות" בתיאטרון האוהל בבימויה של עדנה שביט. "הארכיטקט והקיסר" בתיאטרון הבימה בבימויו של דויד לוין. "פנדו וליז" וגם "פיקניק בשדה הקרב", בתיאטרון באר שבע בבימויו של תאודור תומא 1974-75. "אופני הנידון / גן-העדן האבוד" בקבוצת התיאטרון בבימויו של דודי מעיין. "מכתב אהבה" בתיאטרון הבימה בבימויו של איציק ויינגרטן. פרט למחזות כתב ארבאל גם רומנים כגון: "בעל בבל" "המגדל הלוּם הברק" "ארבאל חוגג את טקס הבלבול" "הבתולה האדומה" "ניו יורק של ארבאל" "אבן הטירוף" אחדים מספריו ראו אור קודם בתרגומם הצרפתי, ורק לאחר מכן הופיע המקור הספרדי. דרכי הביטוי הייחודיות לו, מקוריותו ודימוייו מאפיינים גם את הרומנים וגם את המחזות שכתב. בשנות ה-70 התפרסם היוצר גם בזכות עיסוקו בקולנוע ושלושת הסרטים שביים הם "יחי המוות" (1971), "אלך כמו סוס משוגע" (1973) ו"גֶרְנִיקָה" (1975). בשנת 2003 ראה אור בהוצאת כרמל ובתרגום רמי סערי הספר "בעל בבל / מכתב אהבה", הכולל תרגום עברי של הרומן "בעל בבל" ושל המחזה "מכתב אהבה" שבוצע בבכורה עולמית בתיאטרון הבימה. מדיה וקבצים בנושא פרננדו ארבאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרננדו ארבאל (באנגלית, בצרפתית, בספרדית ובאיטלקית) פרננדו ארבאל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרננדו ארבאל רואיס, בתרגום רמי סערי, אבי, באתר הארץ, 14 בינואר 2003 פרננדו ארבאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרננדו ארבל (1932-), דף שער בספרייה הלאומית María Paz Grillo Torres, Guía selecta de obras dramáticas, Editorial Fundamentos, 2000, ISBN 978-84-245-0838-8. (בספרדית) CLAUDEL Y KAFKA Teatro, Hebraica.biz (בספרדית)