laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צבי דרבקין

הרב צבי דרבקין (נולד בשנת תרצ"ג, 1933) הוא ראש ישיבת גרודנא באר יעקב וחבר מועצת גדולי התורה. נולד בארץ ישראל לרב אליהו ירוחם דרבקין, שכיהן לימים כרבה של הוד השרון, ולחנה, נכדתו של הרב אליעזר דן רלב"ג, ראש ישיבת עץ חיים. בנערותו למד בישיבת פוניבז' והתקרב לרב יוסף שלמה כהנמן, הרב מפוניבז', ולרב שמואל רוזובסקי, ראש ישיבת פוניבז'. בעת לימודיו בישיבה זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבות מצטיינים לשנת תשי"ג. בשנת תשכ"ז (1966) נקרא על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן לכהן כראש ישיבת גרודנא באשדוד, לצד הרב דב צבי קרלנשטיין. בשנת תש"ל הצטרף אליהם הרב יצחק הקר. בשנת תש"ס (סוף 1999) התפלגה הישיבה והרב דרבקין והרב הקר עברו יחד עם קבוצה מתלמידי הישיבה לקריית ישמח משה שבגני תקווה, כאשר הם זוכים לחסותה הכלכלית של הנהלת ישיבת פוניבז'. בשנת תשס"ה עברה הישיבה לבאר יעקב. בכסלו תשפ"א (סוף 2020) מונה לחבר במועצת גדולי התורה. בשנות ה-50 נישא לחיינה, בתו של שמחה זיסל שפירא. גיסיו הם: הרב ברוך שפירא, מראשי לב לאחים, הרב יוסף דיסקין, מראשי ישיבת תפארת ציון, והרב יחזקאל צויבל, שהיה ראש ישיבת תפארת יעקב בירושלים. הרב דרבקין אב לחמישה ומתגורר בקרית פוניבז' בעיר אשדוד. חתנו, הרב חיים יעקב כגן, הוא בנו של הרב הלל כגן, שכיהן במשך שנים רבות כמשגיח בישיבת גרודנא, ומכהן כיום כר"מ בישיבת תורה בתפארתה, חתנו השני הוא הרב יצחק אברמוביץ מרבני הקהילה החרדית באשדוד. אחותו שרה נישאה לרב ברוך ויסבקר, ראש ישיבת בית מתתיהו. עטרת צבי (שלושה חלקים) עטרת חן (שני חלקים). יצא לאור על ידי תלמידיו. שיעורי הגר"צ דרבקין על מסכתות סדרי נשים נזיקין ועל סדר קדשים. יצא לאור על ידי תלמידיו. צבי בן אליהו דרבקין (1933-), דף שער בספרייה הלאומית עליו ראו: רבי אליהו ירוחם דרבקין, ערכו בלקסיקון הרבני 'אישי ישראל'. טקס חלוקת פרסים לבני ישיבות נערך אתמול ע"י משרד הדתות, שערים, 16 בפברואר 1953. משה ויסברג, אחרי עשור: אלו תשעת חברי ה'מועצת' החדשים של 'דגל התורה', 4 בדצמבר 2020, באתר בחדרי חרדים
1826 בארצות הברית

1826 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 50 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'ון קווינסי אדמס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: ג'ון קלהון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 24 בינואר – נחתמת אמנת וושינגטון בין ארצות הברית לאנשי שבט המוסקוגי האינדיאנים בה הועברו חלק גדול מאדמותיהם של האינדיאנים לבעלות הממשל הפדרלי האמריקני לטובת מדינת ג'ורג'יה. 1 באפריל – הפטנט הראשון למנוע בעירה פנימית ניתן לממציא האמריקני סמואל מורי. 4 ביולי – בצירוף מקרים יוצא דופן נפטרו שני נשיאי ארצות הברית לשעבר, ג'ון אדמס ותומאס ג'פרסון, ביום היובל לחתימה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית. 3 בספטמבר – ספינת המלחמה USS Vincennes בפיקודו של ויליאם פינץ' עוזבת את הנמל של ניו יורק למסע אשר בסיומו הפכה לספינת המלחמה האמריקנית הראשונה שהקיפה את העולם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 26 בינואר – ג'וליה גרנט, אשתו של נשיא ארצות הברית יוליסס גרנט והגברת הראשונה של ארצות הברית. 4 ביולי – סטיבן פוסטר, מלחין ומשורר אמריקני. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 4 ביולי – ג'ון אדמס, הנשיא השני של ארצות הברית (נולד ב-1735) 4 ביולי – תומאס ג'פרסון, הנשיא השלישי של ארצות הברית (נולד ב-1743). ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות

מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות (באנגלית: The Death and Life of Great American Cities) הוא ספר עיון וביקורת מאת העיתונאית ג'יין ג'ייקובס. הספר נחשב לאחד החשובים ביותר בעולם על ביקורת ציבורית בנושא של תכנון עירוני במאה ה-20, ולמבשר של "תנועת העירוניות החדשה" ברחבי העולם. הספר, שיצא לאור בשנת 1961, מכיל ביקורת נוקבת כלפי קווי המדיניות של תכנון עירוני מהסגנון המודרני. ג'ייקובס, שהייתה עיתונאית ועורכת חסרת ניסיון פורמלי בתכנון, החלה לכתוב את הספר בשנת 1958 כמחאה מול המוסד התכנוני של אותה תקופה. בשנת 2008 יצא הספר לאור בעברית בהוצאת בבל, בתרגומה של מרים טליתמן, בסדרת "ארכיטקטורות" בעריכת אור אלכסנדרוביץ' ג'ייקובס טענה כי הפיתוח המודרניסטי הורס קהילות פנים-עירוניות שהיו קיימות בעיר. היא יצאה במיוחד כנגד מתכננים מהזרם הרצאיונליסטי של שנות ה-50 ושנות ה-60 (ובאופן ספציפי נגד רוברט מוזס, מחשובי המתכננים של ניו יורק באותה התקופה). ג'ייקובס טענה כי התכנון המודרניסטי דוחה את העיר, בגלל שהוא מנדה החוצה בני אדם שחיים בקהילה שמאופיינת בסיבוכיות בשכבות ובמה שנראה ממבט ראשון כמו כאוס[דרושה הבהרה]. המתכננים המודרניים השתמשו בהבנה דדוקטיבית כדי למצוא עקרונות לפיהם צריך לתכנן ערים. בין קווי מדיניות אלה, הדפוס האלים ביותר היה "חידוש עירוני (פינוי בינוי)", והדפוס הנפוץ ביותר היה ועודנו הפרדת שימושי קרקע (למגורים, לתעשייה, למסחר וכו'), וכן פרבור ופיתוח של התחבורה, הבינוי והמסחר כך שהוא מוטה לטובת שימוש מוגבר במכונית פרטית. לטענת ג'ייקובס, קווי מדיניות אלה הורסים קהילות וכלכלות מקומיות על ידי יצירה של מרחבים עירוניים מבודדים ובלתי טבעיים. במקום זאת ממליצה ג'ייקובס על מרחב עירוני צפוף הכולל עירוב שימושי קרקע ורשת רחובות צפופה ומקושרת שישמור על הייחוד שיש בכל שכונה. היא שמה דגש על מגוון, תנודתיות ויתרות כניגוד הגישה המודרניסטית של סדר ויעילות. היא מתייחסת פעמים רבות לגריניץ' וילג' בניו יורק כדוגמה לקהילה עירונית תנודתית. השפעה מרכזית אחת של הספר היא בתנופה שהוא נתן להקמת תנועה בתכנון העירוני בשם עירוניות מתחדשת. התנועה התמקדה בהתנגדות לפרבור על ידי הגדלת הצפיפות העירונית, הוצאת המכונית מהעיר ושיפור התחבורה הציבורית והתנאים להולכי הרגל. הספר היה בעל השפעה חשובה על התכנון העירוני של טורונטו בקנדה. ג'ייקובס הייתה מעורבת בקמפיין ציבורי לעצירת דרך מהירה בעיר וגרה בעיר משנת 1968 ועד מותה בשנת 2006. עד היום נחשבת טורונטו אחת הערים המטרופוליניות היחידות בצפון אמריקה שהצליחה לשמור על מספר גדול של שכונות מגורים בלב העיר. הדבר מיוחס בחלקו לכתיבתה של ג'ייקובס ולפעילות הקהילתית המקומית שלה. רקע על הספר בהוצאת בבל המדרכה פרק מתוך הספר - באתר הוצאת בבל יואב לרמן, הספר הכי חשוב בתחום תכנון הערים תורגם לעברית, עוד בלוג תל אביבי, 9 באפריל 2008 ערן טמיר טאוויל, מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות, ערסיטקטורה, 4 במאי 2008 מעין מור, בין תכנון עירוני לעלייתה הספונטנית של סולידריות חברתית, פוליטון, עיתון הסטודנטים של המחלקה למדע-המדינה באוניברסיטה העברית, 17 ביוני 2012 מותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות, באתר OCLC (באנגלית) גיא נרדי, ‏חלומות הפוכים: מדברים על עירוניות, גרים בפרברים, באתר גלובס, 4 בפברואר 2018 תמר ברגר, במוסף "ספרים", בשבחי הצפיפות, באתר הארץ, 3 ביוני 2008
1825 בארצות הברית

1825 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 49 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מונרו (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) עד 4 במרץ, ג'ון קווינסי אדמס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: דניאל טומפקינס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) עד 4 במרץ, ג'ון קלהון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 10 בינואר – אינדיאנפוליס הופכת לעיר הבירה של מדינת אינדיאנה. 9 בפברואר – בית הנבחרים בוחר בג'ון קווינסי אדמס כנשיא ארצות הברית. 4 במרץ – ג'ון קווינסי אדמס מושבע לנשיאות ארצות הברית. ספטמבר – העיתונאי והדיפלומט היהודי-אמריקני מרדכי מנואל נח עורך טקס מפואר בן מאות מוזמנים, רובם נוצרים וחלקם יהודים, בכנסיית סן פול שבבאפלו אשר במהלכו הכתיר עצמו נח כ"שופט ישראל" של העיר החדשה "אררט", בה קיווה להקים ארץ מקלט לעם היהודי. 26 באוקטובר – הפתיחה הרשמית של תעלת אירי, תעלה באורך 584 ק"מ אשר עברה מנהר ההדסון לימת אירי ובכך חיברה בין הימות הגדולות לאוקיינוס האטלנטי. 7 בנובמבר – נחתמת אמנת סנט לואיס אשר במסגרתה הועברו בכוח 1,400 אינדיאנים ממיזורי לקנזס. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ג'ורג' פיקט, גנרל בצבא קונפדרציית מדינות הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית, מפקד בקרב גטיסברג (נפטר ב-1875) 11 בינואר – בייארד טיילור, סופר, מבקר ספרות, מתרגם ודיפלומט (נפטר ב-1878) 7 באפריל – ג'ון גיר, מושל אינדיאנה ה-11 (נפטר ב-1900) 17 בספטמבר – לוציוס למאר, פוליטיקאי ושופט בית המשפט העליון של ארצות הברית (נפטר ב-1893) 24 בספטמבר – פרנסס הרפר, פעילה למען ביטול העבדות ופעילה חברתית, סופרג'יסטית, משוררת וסופרת אפרו-אמריקאית (נפטרה ב-1911) 8 באוקטובר – פסקל בוורלי רנדולף, רופא, מיסטיקן, סופר ומדיום (נפטר ב-1875) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 8 בינואר – איליי ויטני, ממציא ותעשיין (נולד ב-1765) 4 במרץ – רפאל פיל, צייר טבע דומם (נולד ב-1774) 11 ביוני – דניאל טומפקינס, סגן נשיא ארצות הברית ומושל מדינת ניו יורק (נולד ב-1774) 14 ביוני – פייר שארל ל'אנפן, אדריכל, מתכנן עירוני ומהנדס אזרחי יליד צרפת (נולד ב-1754) 16 באוגוסט – צ'ארלס קוטוורת' פינקני, פוליטיקאי ומועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית (נולד ב-1746) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רובי

רובי הוא כינוי חיבה לשמות ראובן ורוברט. האם התכוונתם ל... אודם – אבן חן, נקראת בלועזית "Ruby" Ruby – שפת תכנות רובי (טלנובלה) – טלנובלה מקסיקנית רובי (תוכנית אירוח) – תוכנית אירוח בהנחייתה של רובי פורת-שובל ששודרה בישראל בשנת 1994 רובי (סיפור קצר) – סיפור קצר מאת אייזק אסימוב. שוקולד רובי – סוג של שוקולד שהומצא על ידי חברת בארי קליבו השווייצרית אישים: רובי (כדורגלן) (חואן פרנססק פרר סיסיליה) (אנ') – כדורגלן ומאמן כדורגל ספרדי ג'ק רובי – רוצחו של לי הארווי אוסוואלד, החשוד ברצח קנדי מרתה רובי – פוליטיקאית אמריקאית קארל רובי – שחיין אמריקאי ריצ'רד רובי – כדורסלן אמריקאי רובי מקיואן – רוכב אופני כביש אוסטרלי בעבר רוב רובה אישים ששמם הפרטי הוא רובי
1824 בארצות הברית

1824 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 48 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מונרו (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: דניאל טומפקינס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 20 בספטמבר – ג'ים ברידג'ר מגלה את ימת המלח הגדולה – וטועה לחשוב כי הגיע לאוקיינוס השקט. 3 בדצמבר – הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1824: אף מועמד לא זכה לרוב בחבר האלקטורים, וההכרעה עברה לבית הנבחרים. 3 בדצמבר: הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1824: אף מועמד לא זכה לרוב בחבר האלקטורים, וההכרעה עברה לבית הנבחרים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 21 בינואר – תומאס ג'ונתן ג'קסון, גנרל בצבא הקונפדרציה (נפטר ב-1863). 9 במרץ – לילנד סטנפורד, איל הון, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, מייסדה של אוניברסיטת סטנפורד (נפטר ב-1893). 8 במאי – ויליאם ווקר, הרפתקן וכובש אמריקאי (הוצא להורג ב-1860). 16 במאי – אדמונד קירבי סמית', גנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (נפטר ב-1893). 16 במאי – לוי מורטון, סגן נשיא ארצות הברית ומושל מדינת ניו יורק (נפטר ב-1920). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רב כהנא (הראשון)

רב כהנא (הראשון) היה אמורא מהדור הראשון לאמוראים שנולד בבבל ועלה לארץ ישראל. יש אומרים שהיה כהן, בירושלמי הוא קרוי בדרך כלל "כהנא" לבד, בלא "רב" היה תלמידו של רב וקיבל ממנו שמועות מדורות קודמים, אך לא קיבל ממנו סברא. היה חברו של רב אסי (שהיה צעיר ממנו ושמו מוזכר תמיד אחרי רב כהנא), ויחד היו דנים עם רב בהלכה. שיטת לימודם הייתה אחרת מרב והם לא קיבלו את דעתו, ולכן פעמים רבות הם שאלו את רב שאלות בסברה, ורב שתק מכיוון שסבר שלא ניתן להסביר דברים התלויים בסברא. כך למשל הם נחלקו בדין דופן שלישית בהלכות סוכה, שמקובל כהלכה למשה מסיני שדי בטפח אחד. חכמי הגמרא נחלקו היכן להעמיד דופן זו, באופן שתיראה כחלק מהסוכה, ותשלים את מראה כדירת עראי במידת האפשר. בעוד שרב סבר שיש להעמידה ליד סיומה של אחת מהדפנות כדי שתיראה בבירור שהיא המשך של הסוכה, הקשו רב כהנא ורב אסי שיש להעמידה בקצה המקביל, בדיוק מול המקום בו נפגשות שתי הדפנות באלכסון. כאשר הקשו רב כהנא ורב אסי שאלה זו לרב, הוא שתק. לפי הסבר התוספות הסיבה לשתיקתו היא מכיוון שלא ידע מה להשיב להם. נחשב לגדול חכמי בבל, וכאשר רב בא מארץ ישראל לבבל הוא מצא אותו, ולמד ממנו שמועות שקיבל מחכמי הדור הקודם שהיו בארץ ישראל, כמו רבי יהודה הנשיא ורבי חייא, למרות שלא נחשב לתלמיד שלו, מכיוון שלא קנה ממנו את דרך הסברה ורק היה זקוק לשמועותיו. לאחר זמן קצר בו שהה עם רב בבבל, בזקנותו של רב כהנא, הוא עלה לארץ ישראל, ומסיבה זו - משערים החוקרים - כמעט לא נמצאות בתלמוד מחלוקות בינו לבין רב, בשונה מרב אסי. כאן מצא את בניו של רבי חייא, ועימם נשא ונתן בהלכה, לפעמים גם חלק על אחד מהם. בתלמוד מסופר שרב אמר לרב כהנא לפשוט נבילה בשוק ולא לומר "כהנא אנא וגברא רבה אנא", ובמקום אחר כונה רב כהנא "מסייע לכהני". יש הטוענים על פי זה שרב כהנא היה כהן, אך התוספות דחו פירושים אלו וכתבו ש"כך היה שמו". הרב אהרן הימן, "רב כהנא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תוספות, מסכת בבא בתרא, דף ס"ב, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ו, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף כ"ג, עמוד ב'. חזקיה בן רבי חייא, בתלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י', עמוד א', ובתלמוד ירושלמי, מסכת ערלה, פרק א', הלכה ה'. תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ג, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ק"ה, עמוד א' הרב אהרן הימן, "רב כהנא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תוספות, מסכת פסחים, דף מ"ט, עמוד ב'
מונה אלטחאווי

מונה אלטחאווי (בערבית - منى الطحاوي; נולדה ב-1 באוגוסט 1967) היא עיתונאית מצריה עצמאית העובדת בארצות הברית. אלטחאווי נולדה בפורט סעיד שבמצרים בשנת 1967. היא סיימה לימודי תואר שני בעיתונאות באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. מתחילת שנות התשעים עבדה כעיתונאית עבור סוכנות רויטרס בקהיר ובירושלים. אלטחאווי הייתה העיתונאית הערבית הראשונה שעבדה עבור סוכנות מערבית בישראל. כן כתבה עבור "הגרדיאן" ו-U.S. News & World Report. בשנת 2000 עברה לארצות הברית. בין שנת 2002 ל-2004 ערכה את הגרסה הערבית של אתר האינטרנט הבינלאומי "Women's eNews", העוסק בזכויות נשים. בין שנת 2004 ל-2006 כתבה עבור העיתון "א-שרק אל-אווסט" היוצא לאור בלונדון ונמצא בבעלות סעודית, עד שעבודתה הופסקה, לטענתה, בשל כך שהייתה ביקורתית מדי כלפי המשטר במצרים. לאחר סיום עבודתה ב"א-שרק אל-אווסט", המשיכה אלטחאווי בעבודה כעיתונאית עצמאית, ועתה היא כותבת עבור עיתונים שונים ברחבי העולם, כמו גם ברשת האינטרנט, בדרך כלל בנושאים הקשורים במצרים ובעולם הערבי, לרבות נושאי זכויות אדם ונושאי זכויות נשים. כתבות מפרי עטה התפרסמו בעיתונים כ"וושינגטון פוסט", "הניו יורק טיימס", "הרלד טריביון", "כריסצ'ן סיינס מוניטור" ו"מיאמי הרלד". היא בעלת טור בעיתונים "טורונטו סטאר", "ג'רוסלם רפורט" וה"פוליטיקן" הדני. אלטחאווי מרבה להתראיין בתחנות רדיו וטלוויזיה בארצות הברית, והיא גם נואמת בציבור, באוניברסיטאות ובפנלים העוסקים בנושאי מצרים, המזרח התיכון, פמיניזם והרפורמה בעולם הערבי. אלטחאווי זכתה במספר פרסים על עבודתה העיתונאית, ובהם פרס אנה לינד על כתיבה עיתונאית בין תרבותית במזרח התיכון בו זכתה בשנת 2010, פרס סמיר קסיר לחופש העיתונות המוענק על ידי האיחוד האירופי בו זכתה בשנת 2009 ופרס אליאב-סרטאווי, המוענק לעיתונאי התורם בעבודתו להבנה טובה יותר בין העמים במזרח התיכון בו זכתה בשנת 2009. בספרה "מטפחות והמנונים" שיצא לאור בשנת 2015, חושפת אלטחאווי כיצד הותקפה בידי המפגינים בכיכר א-תחריר במהלך המהומות בקהיר. בפברואר 2018 אישה מוסלמית מפקיסטן כתבה פוסט בפייסבוק בו טענה שעברה הטרדה מינית בזמן החג' במכה. בעקבות הפוסט שיתפו נשים נוספות אירועים דומים שחוו, בצירוף ההאשטאג MosqueMeToo#, בהן אלטחאווי שסיפרה על הטרדות מיניות שהתרחשו בזמן החג' כאשר הייתה בת 15 והתגוררה עם משפחתה במכה. בשנת 2020 החלה אלטחאווי לפרסם מאמרים אישיים ופרשנות פוליטית באתר אינטרנט אישי בשם Feminist Giant. Foulards et hymens (Documents) (French Edition) Amazon.com Jun 11, 2015. מדיה וקבצים בנושא מונה אלטחאווי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מונה אלטחאווי מונה אלטחאווי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מונה אלטחאווי, ברשת החברתית Goodreads מונה אל-תהווי, האדם הבודד ביותר בעולם (מאמרה של אלטחאווי שזיכה אותה בפרס אליאב-סרטאווי, הופיע במקור בג'רוסלם רפורט ב-2 במרץ 2009). ג'קי חוגי, גילוי לא נאות, באתר nrg‏, 29 ביוני 2006 http://www.nytimes.com/2006/06/19/opinion/19iht-edelta.2004685.html הודעה לעיתונות על זכייתה של אלטחאווי בפרס אנה לינד הודעת האיחוד האירופי על זכייתה של אלטחאווי בפרס סמיר קסיר הודעה לעיתונות על זכייתה של אלטחאווי בפרס אליאב-סרטאווי לשנת 2009 הספר יצא לאור [1]בהוצאת AMAZON
ימת המלח הגדולה

ימת המלח הגדולה (באנגלית: Great Salt Lake) היא ימה מלוחה חסרת מוצא, הנמצאת בחלקה הצפוני של מדינת יוטה בארצות הברית. איש המערב הראשון שהגיע אל הימה היה ג'ים ברידג'ר בשנת 1824. האגם משתרע על שטח של כ-4,400 קמ"ר, והוא האגם הגדול ביותר בארצות הברית ממערבית למיסיסיפי. גובה פני המים הממוצע הוא כ-1,280 מטר מעל לגובה פני הים. אורכה של ימת המלח הגדולה הוא 120 ק"מ, רוחבה 45 ק"מ, ועומקה המרבי בערך 10 מטר. סולט לייק סיטי, בירת יוטה, שוכנת בקרבת חופו המזרחי של האגם. שלושה נהרות זורמים אל הימה ומספקים כ-1.1 מיליון טונות של משקעים בכל שנה. בשל הריכוז הגבוה של המלח בימה, אנשים יכולים לצוף בקלות במי הימה. הימה היא שריד קטן לימת בונוויל הפרהיסטורית, ימה גדולה אשר השתרעה על פני שטח של כ-50 אלף קמ"ר במהלך עידן הקרח. בשל הדמיון שלה לים המוות בישראל, זכתה ימת המלח הגדולה לכינוי "America's Dead Sea" (ים המוות האמריקאי); ואחד משלושת הנהרות, אשר מזינים את הנהר, נקרא "ג'ורדן" (Jordan, נהר הירדן). רמת המליחות בימה היא פי 5 מבאוקיינוס, מה שלא מאפשר קיום חיים לדגים ויצורים רבים אחרים. הנהרות שמזינים את הימה ממלאים אותה במינרלים הכוללים מלחים, ומאחר שאין למים מוצא, הם מתאדים עם השמש החמה של יוטה והמלחים נשארים באגם ומצטברים, כך לאורך שנים נוצרה ימה מלוחה. באזורים מסוימים, אחוז המלח כל כך גבוה שבני אדם יכולים לצוף, באופן דומה לים המלח. אגם המלח העצום על סף קריסה, באתר N12‏, 12 בינואר 2023 כריסטופר פלאוול, ניו יורק טיימס, "אנחנו עומדים על פי התהום, וזה מחריד", באתר הארץ, 15 ביוני 2022 ימת המלח הגדולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
זיידל

זיידל (בגרמנית: Seidel) הוא שם משפחה נפוץ ממקור גרמני. מקורו באזור שלזיה ופירושו "מתיישב" או "מתנחל". האם התכוונתם ל... אנטון זיידל – מנצח הונגרי הלל זיידל – חבר הכנסת ופעיל ציוני משה זיידל – חוקר מקרא ובלשן
1823 בארצות הברית

1823 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 47 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מונרו (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: דניאל טומפקינס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) אוגוסט – מלחמת אריקארה: עימות מזוין נערך בין אנשי השבט האינדיאני אריקארה בצבא ארצות הברית ליד נהר מיזורי. זה היה העימות הצבאי הראשון שהתקיים באזור המישורים הגדולים בין כוחות צבא ארצות הברית לכוחות האינדיאנים. 8 בספטמבר – נחתמת אמנת מולטרי קריק בין הממשל האמריקני וראשי השבט האינדיאני סמינול אשר ישבו באזור בו נמצאת כיום מדינת פלורידה. לפי האמנה נאלצו אנשי שבט סמינול לעבור לשמורה במרכז פלורידה. 2 בדצמבר – נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו מכריז על דוקטרינת מונרו בנאום לקונגרס 17 במרץ – וולטר גרשם, מדינאי אמריקני בכיר (נפטר ב-1895) 23 במרץ – סקיילר קולפקס, סגן נשיא ארצות הברית ויו"ר בית הנבחרים (נפטר ב-1885) 10 במאי – ג'ון שרמן, מזכיר האוצר ומזכיר המדינה של ארצות הברית. כיהן גם כסנאטור וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אוהיו והיה מיוזמי החקיקה להגבלת קרטלים ומונופולים. (נפטר ב-1900)
1822 בארצות הברית

1822 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 46 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מונרו (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: דניאל טומפקינס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 9 במרץ – צ'ארלס גרהם מניו יורק רושם פטנט על השיניים התותבות 30 במרץ – הקונגרס מחליט על מיזוג מזרח פלורידה עם מערב פלורידה לכדי טריטוריית פלורידה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 27 באפריל – יוליסס ס. גרנט, הנשיא ה-18 של ארצות הברית (נפטר ב-1885) 18 במאי – מת'יו בריידי, צלם עיתונות אמריקאי (נפטר ב-1896) 4 באוקטובר – ראת'רפורד בירצ'רד הייס, הנשיא ה-19 של ארצות הברית (נפטר ב-1893) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1821 בארצות הברית

1821 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 45 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מונרו (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: דניאל טומפקינס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 10 ביולי – ארצות הברית מקבלת את השליטה על שטחי פלורידה, אותם רכשה מספרד 10 באוגוסט – מיזורי הופכת למדינה ה-24 בארצות הברית פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 16 בינואר – ג'ון ברקינרידג', סגן נשיא ארצות הברית (1861-1857) (נפטר ב-1875) 13 ביולי – נייתן בדפורד פורסט, גנרל בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקאית ולאחר המלחמה מנהיג הקו קלוקס קלאן (נפטר ב-1877) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1820 בארצות הברית

1820 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 44 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מונרו (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: דניאל טומפקינס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 3 ו-6 במרץ – במסגרת פשרת מיזורי נאסרה בחוק העבדות בטריטוריות הלא מאורגנות והותרה העבדות במיזורי וארקנסו. 15 במרץ – מיין מצטרפת לארצות הברית בתור המדינה ה-23 7 באוגוסט – מפקד האוכלוסין האמריקאי לשנת 1820 קובע כי אוכלוסיית תושבי ארצות הברית מונה כ-9,638,453 בני אדם, ושמתוכם 1,538,022 היו עבדים. 17 בנובמבר – קפטן נתניאל פאלמר (Nathaniel Palmer) הוא האמריקאי הראשון שמגיע ליבשת אנטארקטיקה 3 בדצמבר – הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1820: הנשיא המכהן ג'יימס מונרו מנצח בבחירות 15 במרץ: מיין מצטרפת לארצות הברית בתור המדינה ה-23 3 בדצמבר: הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1820: הנשיא המכהן ג'יימס מונרו מנצח בבחירות פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 8 בפברואר – ויליאם שרמן, גנרל אמריקני, מהמפקדים הבולטים של צבא ארצות הברית (צבא הצפון) במלחמת האזרחים האמריקנית (נפטר ב-1891) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 15 בפברואר – וליאם אלרי, מדינאי ושופט אמריקני (נולד ב-1727) 26 בספטמבר – דניאל בון, חלוץ אמריקני (נולד ב-1734) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריה רגב

אריה (אריק) רגב (16 בפברואר 1933 – 26 ביולי 1968, ליד פצאל, בקעת הירדן) היה אלוף-משנה בצה"ל, מפקד חטיבת הבקעה, אשר נהרג בקרב בעת מרדף אחר חוליית מחבלים פלסטיניים, ביחד עם סרן גד מנלה מקיבוץ תל יצחק. בהתקלות נהרגו שמונה מחבלים ואחד נפצע ונלכד. רגב נולד באמשינוב שבפולין וכשהיה בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בקיבוץ איילת השחר. את לימודיו התיכוניים עשה בבית ספר עמל בחדרה. התגייס לצה"ל בשנת 1950, שירת בגדוד 890 והשתתף בפעולות התגמול. באוקטובר 1956 מונה למפקד פלוגה ו' בגדוד 890. פיקד על הפלוגה במלחמת סיני, במסגרתה השתתפה בצניחת הכוחות במעבר המיתלה. ב-1961 מונה למפקד גדוד 890 של חטיבת הצנחנים. ב-1967 מונה רגב לקצין אג"ם של פיקוד המרכז ובתפקיד זה לחם במלחמת ששת הימים. ב-1968 מונה למח"ט הבקעה. במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן פעלו אל"ם רגב וסרן מנלה נגד חוליות אשר חצו את נהר הירדן וחדרו לגדה המערבית. הם הפעילו צורת קרב חדשה, שנקראה "מרדפים". בשיטת קרב זו הופעלו כוחות ניידים של חי"ר במסוקים ובזחל"מים. המרדפים התנהלו בתנאי שטח ומזג אוויר קשים. מרגע שאותרה חוליית מחבלים, נעו גששים עם הכוחות כדי לעקוב אחרי המסתננים. כשאותרו היו כוחות צה"ל מכתרים אותם וקוראים להם להיכנע. אם סירבו היו נכנסים איתם לקרב מטווח קרוב. ב-26 ביולי 1968 הוביל רגב מרדף אחר שמונה מחבלים באזור פצאל. במהלך קרב נהרג (יחד עם סרן גד מנלה). בהלווייתו ספד לרגב משה דיין, שאמר בין היתר: "בדורנו נוצרים את האומה הצעירים שבבנינו. הם מקדישים לה את חייהם אשר טרם חיו, ומפלסים את דרכה לתקופה בדמם הניגר. אריק רגב היה מן הנבחרים במפקדנו הצעירים… העז בין האמיצים, הראשון בין הפורצים… מדינת ישראל שקמה במלחמה, לא זכתה, זה למעלה מ-20 שנה, להשיב את חרבה לנדנה. מלחמת העצמאות, פעולות התגמול, מערכת סיני, מלחמת ששת הימים ועתה המלחמה בטרור. מלחמה באה אחר מלחמה. קרב רדף קרב. אין אנו נפרדים מהנופלים, כי לא נוכל לעמוד במשימתנו ללא האמונה, המסירות והמופת, הזוהרים אלינו מגלי העפר של טובי חברינו, הנופלים לידנו." לזכרו נכתב על ידי חיים חפר השיר "האיש מן הבקעה", אשר הולחן ועובד על ידי מוני אמריליו. על שם שני המפקדים של צה"ל הוקם מושב ארגמן. שם היישוב ניתן לו בידי רחבעם זאבי אלוף פיקוד מרכז בזמן הקמתו, והוא מורכב מראשי תיבות שמם ארג = אריה רגב, גמן = גד מנלה. מחנה אריה, הבסיס של חטיבת הבקעה והעמקים, נקרא על שמו. קיימים על שמו רחובות בנתניה ובקריית אתא. קורות החיים של אריה רגב, באתר "יזכור" של משרד הביטחון אלי לנדאו, אל"מ רגב וסרן מנלה נפלו בקרב, מעריב, 28 ביולי 1968 אריק רגב, באתר חטיבת הצנחנים דברים לזכרו מתוך הספר: "המרדף של הצנחנים", מתוך אתר חטיבת הצנחנים. אמיר אורן, כשאריאל שרון כמעט בכה, באתר הארץ, 8 בינואר 2011 זאב צחור, "בעיני הבנים" פרק שביעי - מדיני, באתר "מדבר ציוני", 30 בדצמבר 2012, ההספד המלא מופיע בספרו של משה דיין, "אבני דרך", עמ' 537–538 נדב שרגאי, אפקט החממה, באתר ישראל היום, 10 באפריל 2017