laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רב ייבא סבא

רב ייבא סבא היה אמורא בדור השלישי והרביעי לאמוראי בבל. רב ייבא מוזכר כמשמשו של רב, וכמשמשם של תלמידיו. מסופר, כי רב ברונא ורב חננאל ישבו יחד ואכלו סעודת מצווה, ורב ייבא סבא שימשם. כאשר סיימו לאכול החליטו כי הגיעה הזמן לברך ברכת המזון ובכך לסיים את הסעודה, ולאחר מכן ביקשו מרב ייבא ששימשם להביא לפניהם משקה לשתייה ולקינוח הסעודה. רב ייבא הזכיר להם את מאמרו של רב, שאמר שכאשר אדם מחליט לברך ברכת המזון נחשב הדבר כהחלטה לסיים את הסעודה וכהסחת הדעת מאכילת ושתיית המשקים והמאכלים, ואם ברצונם לחזור ולהמשיך את הסעודה שוב עליהם לברך על כל משקה או מאכל בסעודה ברכה ראשונה, שכן מעתה והלאה אין הם נחשבים כמאכלים שאוכלים אותם כחלק מהסעודה שאין צורך לברך לפניהם (כי הם נפטרים בברכת "המוציא"). במקום אחר מובא כי שאל שאלה את רב נחמן, ובמקום אחר מובא כי הוא היה גם תלמידו של רב חסדא. הוא למד אצל רב הונא ונחשב מגדולי תלמידיו. על כך מסופר כי כאשר רב אויא סבא שאל את רב הונא שאלה הלכתית מסוימת, השיב לו רב הונא: "עורבא פרח". לפי הסבר רש"י, רבה בר רב הונא העביר נושא במתכוון, על ידי האמירה: עורבא פרח, כלומר ראה את העורב הפורח מעלינו. לפי פירושו של רבינו חננאל, דבריו "עורבא פרח" מכוונים כלפי דבריו של אותו אמורא, שדעתו היא דעתם של ילדים המשחקים בציפורים ועורבים. לאחר שרבה בנו של רב הונא, שאל אותו לפשר הדבר, שהרי רב הונא היה מכבד את רב אויא סבא באופן מיוחד בהצביעו על גדלותו המיוחדת בתורה, הבהיר לו רב הונא כי אי ההגיון אינו בשאלה עצמה, אלא בתזמון שבו היא נשאלה, שכן השאלה הייתה קשה מאוד לעיון, והיא נשאלה בזמן שרב הונא היה עייף וחלש ולא יכול היה להשיב עליה כראוי. סיפור דומה מובא גם במסכת חולין. לפי גרסת הדקדוקי סופרים וכמסקנת הרב אהרון הימן, מדובר בטעות דפוס והמעשה היה עם רב ייבא סבא שהיה מגדולי הדור בדורו של רב הונא. חוקרי המקומות הקדושים ישראל מאיר גבאי, ישראל הרצברג והארכאולוג ד"ר יוסי סטפנסקי העלו אפשרות (כהשערה בלבד) שנקבר במערת רב אדא סבא במירון בסמוך לקבר הרשב"י. בספר הזוהר מתואר רב ייבא סבא כסוחר ישמעאלי (טייעא) הנושא סחורה על חמורו ונראה בתחילה כעם-הארץ, אך מתגלה כמקובל גדול הדורש בענייני תורת הנפש. ללא ספק מדובר בחכם אחר, מתקופת התנאים, שבוודאי לא היה תלמידם של רב נחמן ורב חסדא. חכם זה מכונה גם "סבא דמשפטים", על שם מקום הופעתו בזוהר. מכיוון שלפי דעת רוב החוקרים ספר הזוהר נכתב רק בסוף המאה ה-13, וחכם זה מופיע בזוהר בלבד, סבורים החוקרים שהוא דמות דמיונית, חבר בחוג החכמים שסביב רבי שמעון בר יוחאי. לפי רבי חיים ויטאל נקבר קרוב למירון במקום שנמצא כיום בתוך יער בעש"ט הרב אהרן הימן, "רב ייבא סבא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 532-533, באתר היברובוקס משה יהודה בלוי (עורך), "רב ייבא סבא", יחוסי תנאים ואמוראים, ברוקלין ה'תשנ"ד, עמודים תצ"ט - ת"ק, באתר היברובוקס רב ייבא סבא בספר סדר הדורות מידע על סבא דמשפטים בקטלוג הספרייה הלאומית סבא דמשפטים ב-ULI תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ע"ד, עמוד ב' לפי גרסת התולדות תנאים ואמוראים תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ג, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף מ"ט, עמוד ב'. גרסת השאילתות (מובא בתולדות תנאים ואמוראים, ושם כותב שלפי גרסתינו - רב יימר סבא). תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"ד, עמוד ב'. ראה את תוכן השאלה בערך טומאת משא תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"א, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"ד, עמוד א'. בספרו. מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל חלק ב' קבר רב ייבא סבא.
פייר מוו-דה-סרנה

פייר מוו-דה-סרנה (בצרפתית: Pierre des Vaux de Cernay) היה נזיר ציסטרציאני הנחשב אחד המתעדים העיקריים של מסע הצלב האלביגנזי בתחילת המאה ה-13. פייר השתייך למנזר וו-דה-סרנה ששרידיו נמצאים כיום במחוז איוולין, שבצפון צרפת (ממערב לפריז). ידוע כי השתתף בחלקו הראשון של מסע הצלב הרביעי יחד עם דודו, גי דה-וו-סרנה, שהיה אב המנזר שלו מ-1181. ידוע שפייר הגיע לפחות עד זאדאר שנכבשה ב-1202. ב-1207, בזמן שגי שימש כמטיף, הובא גי על ידי סימון הרביעי דה מונפור במטרה שיטיף כנגד הקתרים. לאחר מכן, ב-1212, הוא מונה לבישוף של קרקסון. פייר תיעד את מסע הצלב האלביגנזי בספר ששמו "Albigensis Historia" המהווה מקור עיקרי למסעות, בייחוד לתקופה שבין 1203 ובין 1208, אך עוסק גם במאורעות מאוחרים יותר. התיעוד נרשם בין 1212 ובין 1218 כאשר פייר היה נוכח בחלק מהמסעות. כתבי פייר מוו-דה-סרנה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פייר מוו-דה-סרנה".
מלחמת השפות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מלחמת השפות – מלחמת השפות בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 למען הנהגת העברית הפולמוס על מעמד היידיש בספרות – המאבק בפריחה מחודשת של ספרות היידיש - סוף המאה ה-19 מלחמת השפות הפינית – המלחמה על מקומה של השפה השוודית בפינלנד עליית השפה הצרפתית בבריסל – מלחמת השפות בבלגיה המחאות בטאמיל נאדו כנגד שפת ההינדי – מלחמת השפות בהודו כנגד שפת ההינדי
סלע אדם

סלע אדם הוא איון הממוקם כחצי קילומטר ממערב לחוף בת ים. על שמו נקרא החוף הגדול בעיר, "חוף הסלע". האיון הוא בליטה בטבלת גידוד – שריד לרכס כורכר קדום שנהרס בתהליך שחיקה וסחיפה הנקרא גידוד. עד להקמת שוברי הגלים בשלהי שנות ה-60, ניתן היה להגיע אל הסלע רק בשחייה או בשיט. שובר הגלים הוקם על ידי ערימת אבנים גדולות, כדי להגן על חופה של בת ים, וסלע אדם הוצב במרכזו. שחייה אליו הייתה ועודנה פעילות נפוצה בקרב המתרחצים. כעשרה מטרים ממערב לסלע אדם נמצא סלע נוסף, שטוח, המכונה "האי". לעיתים המתרחצים קופצים מאזור סלע אדם ושוחים אל אותו אי. כיום משולב הסלע בשוברי הגלים. חוקר טבע ומדריך טיולים יהודה זיו כותב עליו: ”הדרומית בשוניות יפו, מול חוף בת־ים, מכונה בערבית 'חג'ר־אדם' -'סלע אדם' (הראשון). האגדה מספרת עליו כי הדגים בים התיכון באים לכאן להקות-להקות, נושקים לסלע וממשיכים בדרכם”. באופן מסורתי מונף בראש הסלע דגל ישראל. סלע אדם בשנת 1967 סלע אדם, 2011 שירו של אלון אולארצ'יק, "בת ים", אשר נכתב על ידי אלדד זיו מזכיר את הסלע: ”הדגים שממול סלע אדם / כשבאנו לים בשבת / אמרו גם אנחנו בת-ימים / אמרו והשפילו מבט”. סלע אדם | ספטמבר 2019–פברואר 2020 סלע אדם בשנת 1967, צילום: יעקב אגור, בעמוד הפייסבוק של "השקמה", ‏26 ביולי 2016 יובל אלעזרי, ארץ ישראל - לקסיקון מפה, תל אביב תשס"ג (2003), עמ' 92. יהודה זיו, תרמיל־צד: אתרים ושבילים במבט שני, ירושלים תשמ"ח (1988), בפרק "הנסים שבים".
הרפו

האם התכוונתם ל... הרפו - כינויו של דוד אברהמסון, מוזיקאי-יוצר וזמר רוקנ'רול-קאנטרי הארפו מרקס – אחד מהאחים מרקס, שנודע בנגינתו בנבל
סרט ביוגרפי

סרט ביוגרפי (גם: ביוגרפיה קולנועית, ובהשאלה מאנגלית: בִּיוֹפִּיק – Biopic, הלחם של הצירוף Biographical picture) הוא סרט קולנוע או טלוויזיה הממחיז את חייה של דמות אותנטית, אדם או קבוצת בני אדם אמיתיים בעלי חשיבות היסטורית, שאותם מגלמים שחקנים. הסרט מתאר את חיי הדמויות, תוך שימוש בשמות אמיתיים והקפדה על דיוק היסטורי. אולם, ייתכנו שינויי פרטים מסוימים משיקולים אומנותיים של יוצרי הסרט, כגון: לצורך העצמת המתח בסיפור, הצגת האירועים מנקודת מבטה של הדמות הראשית, וכדומה. לרוב, סרט דרמה היסטורית יהיה דומה למדי לסרט ביוגרפי, אך בניגוד לסרט ביוגרפי בז'אנר זה מסתמכים פחות ופחות על הדיוק ההיסטורי ומתמקדים יותר במאורע ההיסטורי עצמו, לפעמים אפילו על ידי הצבת דמויות שמעולם לא התקיימו במרכז ההתרחשות כדי להדגיש דברים מסוימים מהאירוע ההיסטורי עצמו. לעיתים נוטים לסווג סרטים תחת שתי הקטגוריות בגלל הדמיון הרב שבהן, ובאמת קשה למצוא את הגבול שבין סרט ביוגרפי לסרט דרמה היסטורי. סרט תיעודי הוא סרט שמתאר את המציאות כמו שהיא ומתעד את האירועים בזמן שהם קורים (ועל כן שמו של הז'אנר). סרטים תיעודיים הם חסרי תסריט ולרוב נוחלים בדרישה של נייטרליות ואובייקטיביות (למעט דוקו-אקטיביזם), בניגוד לזאת, סרטים ביוגרפיים הם מתוסרטים והסרט יכול להיות מוטה ולא אובייקטיבי באופן שבו הוא מציג את הדמויות השונות או הנושאים השונים שבהם הסרט עוסק. לעיתים, נוטים סרטים ביוגרפיים לשנות פרטים היסטוריים או ביוגרפיים, אי דיוקים אלו יכולים לנבוע ממספר סיבות (כאשר הם מכוונים): הטיית דעת הקהל - למשל בהצגת דמויות מסוימות באור שלילי/חיובי בהתאם לרוח הסרט, הצגת הדברים מנקודת מבטה של דמות ספציפית, הדגשה של אירוע או מקום. העברת מסר - מסר זה יכול להיות פוליטי, פילוסופי או כל עמדה אקטיביסטית אחרת. קונפליקט - יצירת קונפליקט שלא היה קיים במציאות או הגזמה של קונפליקט שהיה פעוט יחסית כדי ליצור דרמה, מתח ועניין בקהל. מגבלת זמן - כדי שהסרט יוכל לעמוד במגבלות הזמן הסטנדרטיות עליו להשמיט אירועים מסוימים שחשיבותם ליוצרי הסרט פחותה לעומת חשיבותם של אירועים אחרים. ישנם גם אי דיוקים לא מכוונים, בדרך כלל אי דיוקים אלו נובעים מטעות או ממחקר שגוי. לורנס איש ערב (1962) פטון (1970) גנדי (1982) אמדאוס (1984) - מבוסס על סיפור חייו של המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט שבע שנים בטיבט (1997) - מבוסס על סיפור חייו של מטפס ההרים האוסטרי היינריך הארר לינקולן (2012) תאווה לחיים - על וינסנט ואן גוך. בתו של כורה פחם (1980) - מבוסס של האוטוביוגרפיה של זמרת הקאנטרי לורטה לין יונה (2014) מבוסס על הביוגרפיה של המשוררת יונה וולך אופנהיימר (סרט) (2023) מבוסס על רוברט אופינהיימר ופצצת האטום רומן ביוגרפי דרמה היסטורית ביוגרפיה אוטוביוגרפיה מדיה וקבצים בנושא סרט ביוגרפי בוויקישיתוף אורי קליין, האם חיים מרתקים הם ערובה לביוגרפיה קולנועית טובה?, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2017 סרטים ביוגרפיים, דף שער בספרייה הלאומית דנה קסלר, הביוגרפיה הקולנועית של מוריסי מסתמנת כאכזבה, באתר כלכליסט, 24 ביולי 2017 אמיר בוקן, הזוכה באוסקר הבא? ראינו את הסרט הכי מדובר השנה, באתר ynet, 26 בספטמבר 2020 Cathrine Shoard, Selma is 100% historically accurate but Imitation Game just 41.4%, says study. The Guardian, November 28, 2016 מאיה מזרחי, מבוסס על סיפור אמיתי, באתר אפוק טיימס ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארסנל טולה (כדורסל)

ארסנל טולה (ברוסית: Арсенал Тула) הוא מועדון כדורסל רוסי מהעיר טולה. הקבוצה שיחקה בליגת העל הרוסית, והיה אחד ממועדוני הכדורסל הבודדים שהיווה תחרות אמיתית לקבוצות הצמרת של הליגה. הישג השיא שלו היה מקום שלישי ב-1999, כשמעליו רק צסק"א מוסקבה ואוטודור סראטוב. המועדון נוסד בשנת 1997 ופורק ב-2005 בשל קשיים פיננסיים רבים. בהמשך פעילות המועדון חודשה והוא שיחק בליגה הרוסית השנייה עד עונת 2019/2020, עת הוחלט לאסור את השתתפות הקבוצה בליגה, עקב מכירת משחקים. הקבוצה הוקמה ב-1997 כמועדון כדורסל בחסות מפעל התחמושת של טולה. המועדון הוקם על בסיס שחקני קבוצת צסק"א סמרה. כבר בעונותיה הראשונות בליגה הבכירה היוותה הקבוצה תחרות רצינית לקבוצות צמרת כצסק"א מוסקבה, אוניקס קאזאן, אוראל גרייט, ולוקומוטיב. בעונת 1998/99 הקבוצה העפילה עד למקום השלישי, לאחר שגברה בסדרת משחקים על קבוצת אוראל גרייט פרם שסיימה במקום הרביעי. הקבוצה סבלה מקשיים פיננסיים וחובות לאורך כל שנות קיומה ובעונת 2004/05 נאלצה להכריז על פשיטת רגל והיא התקשתה להתמודד במסגרת הליגה ופורקה סופית. ב-2004 הוקמה קבוצת הכדורסל טולה-שצ'יוקינו-אזוט (Тула-ЩёкиноАзот), שהיא מועדון הכדורסל היחידי כיום שמייצג את מחוז טולה. בעונת 2019/2020, הוחלט לאסור את השתתפות הקבוצה בליגה, עקב מכירת משחקים. ארסנל טולה - מועדון הכדורגל באותו השם ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוליפמוס

פּוֹליפֵמוֹס (ביוונית עתיקה: Πολύφημος) הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית. פוליפמוס הוא קיקלופ ובנו של אל הים פוסידון. הוא מתגורר בגפו במערה באי הקיקלופים ועוסק ברעיית צאן. באודיסיאה מסופר שאודיסאוס וחבריו מגיעים לאי הקיקלופים ונכנסים למערתו של פוליפמוס ללא רשותו. הם אוכלים חלק ממוצרי המזון שמצאו במערה ומחכים לבואו של פוליפמוס. כאשר פוליפמוס שב לביתו ומבחין באורחים הלא רצויים שמבקשים ממנו עזרה בהתאם למנהג הכנסת האורחים היווני – הוא לועג לבקשתם תוך שהוא בז לאלים, לוכד שניים מחבריו של אודיסאוס ואוכלם. למחרת בבוקר פוליפמוס יוצא לרעיית הצאן, לאחר שטרף עוד שניים מהם. בינתיים אודיסאוס וחבריו מכינים דוקרן מאלתו ומסתירים אותה. כאשר פוליפמוס חוזר לביתו הוא טורף עוד שניים מהאסירים. אודיסאוס מציע לו יין שפוליפמוס מקבל ברצון והם משוחחים, אודיסאוס אומר ששמו הוא "אף אחד לא" (ביוונית השם דומה לאודיסאוס). כאשר פוליפמוס נרדם שולפים אודיסאוס וחבריו את הדוקרן ומשתמשים בו כדי לנקר את עינו האחת. פוליפמוס פותח בצרחות שמושכות את תשומת לבם של הקיקלופים השכנים, אולם מכיוון שהוא צועק כי "אף אחד לא" (שמו הבדוי של אודיסאוס) פוגע בו, יתר הקיקלופים מניחים שהוא פשוט חולה ונוטשים את המקום. כאשר הוא פותח את מערתו כדי לצאת, אודיסאוס ואנשיו מתחבאים בתוך צמרו של אחד מהאיילים, ומצליחים לחמוק מידיו הבוחנות של הקיקלופ שמחפש אותם. בשעה שהם נמלטים בספינתם אודיסאוס מוסר לקיקלופ את שמו האמיתי ופוליפמוס הכעוס מטיח לכיוון ספינתם סלע ענק שמחטיא אותה במעט. באינאיס לוורגיליוס איניאס וחבריו מגיעים לאי הקיקלופים ופוגשים ביווני מאיתקה, אחד מרעיו של אודיסאוס שננטש באי כאשר יתר חבריו עזבו. הוא מספר לאיניאס על המפגש של אודיסאוס ופוליפמוס. הם מבחינים בפוליפמוס כאשר הוא יוצא לרעות את עדרו ולרחוץ את פצעו בים וממהרים להימלט תוך שפוליפמוס מבחין בהם ומזעיק את בני מינו הקיקלופים. תיאורו של ורגיליוס את פוליפמוס הוא הרבה יותר אוהד: בעוד הומרוס מתאר אותו כיצור זדוני שבז לאלים ושמח לטרוף בני אדם חסרי ישע שבאו לביתו כאורחים וורגיליוס מתאר אותו כנכה גלמוד ואומלל שנחמתו היחידה בחיים היא בבעלי החיים שבעדרו שגם משמשים לו כחבריו היחידים. הומרוס, אודיסיאה, ספר תשיעי ורגיליוס, אינאיס, ספר שלישי מדיה וקבצים בנושא פוליפמוס בוויקישיתוף פוליפמוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראש ממשלת איטליה

ראש ממשלת איטליה (רשמית: נשיא/יושב-ראש מועצת השרים של איטליה; באיטלקית: Presidente del Consiglio dei Ministri) הוא התפקיד הביצועי הבכיר ביותר בפוליטיקה של איטליה. התפקיד נוצר ב-17 במרץ 1861 ולראש ממשלת איטליה הראשון מונה קמילו בנסו די קאבור. אף שראש ממשלת איטליה הוא הדמות הפוליטית הבכירה במדינה, סמכויותיו מוגבלות יחסית לעמיתיו במדינות השכנות, כך למשל לראש ממשלת איטליה אין סמכות לפטר שרים או להביא לפיזור הפרלמנט, כשצעדים אלה חייבים לקבל אישור בהצבעת הממשלה. המשרד הוקם על פי סעיפים 92 עד 96 בחוקה של איטליה. ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא הרפובליקה לאחר הבחירות הכלליות. ראש ממשלת איטליה הנוכחית היא ג'ורג'ה מלוני, והיא מכהנת בתפקיד החל מ-22 באוקטובר 2022. מלוני היא האישה הראשונה לשמש בתפקיד זה באיטליה. תפקיד ראש הממשלה כונן לראשונה במדינה שקדמה לאיטליה, בממלכת סרדיניה. המועמד לתפקיד היה ממונה על ידי המלך, והיה אחראי לניהול מערכת פוליטית יציבה. ב-60 השנים הראשונות לקיומו של התפקיד (1861–1901), הוחלפו כ-37 ראשי ממשלה. כיוון שכך, ביקש בניטו מוסוליני, שהתמנה ב-1922 לתפקיד, לבטל את היכולת של הפרלמנט לבצע הצבעת אי-אמון ובכך לבסס את כוחו על רצון המלך והמפלגה הפאשיסטית הלאומית בלבד. עם ההכרזה על כינון הרפובליקה האיטלקית בשנת 1946, תפקיד ראש הממשלה זכה להכרה חוקתית, אך חוסר-היציבות המסורתי המשיך להתקיים ובמהלך 63 השנים האחרונות הוחלפו כ-38 ראשי ממשלה, על אף שרק 30 אנשים כיהנו בתפקיד. ראש הממשלה רשאי למנות שרים, רק לאחר שקיבל את אישור הנשיא. על פי סעיף 95 לחוקה האיטלקית נקבע כי "ראש הממשלה מכוון ומתאם את הפעילות של שרי הממשלה". לעיתים קרובות פעילות ראש הממשלה מתבטאת יותר בתיווך בין המפלגות השונות בקואליציה של הרוב, במקום לכוון את פעילות מועצת השרים. בנוסף לראש הממשלה סמכות מוגבלת יותר בשל העובדה, שלפחות רשמית, הוא אינו יכול לפטר את שרי הממשלה. ארמון קיגי (Palazzo Chigi) ברומא משמש כמעונו הרשמי של ראש ממשלת איטליה. ראש ממשלת איטליה, הוא הדמות הפוליטית הבכירה ביותר במדינה. הוא עומד בראש הרשות המבצעת ומוביל את הממשלה. למרות חשיבותו, סמכויותיו מוגבלות יחסית לעומת ראשי ממשלה במדינות אחרות באירופה, והן נגזרות מהחוקה האיטלקית וממערכת היחסים המורכבת בין הרשויות השונות במדינה. ראש הממשלה הוא זה שממליץ לנשיא הרפובליקה על הרכב הממשלה, כלומר מינוי השרים השונים לתפקידיהם. מוביל את קביעת המדיניות הממשלתית בכל התחומים, החל ממדיניות פנים וחוץ ועד למדיניות כלכלית וחברתית. מייצג את איטליה בעולם, משתתף בפסגות בינלאומיות ומנהל משא ומתן עם מנהיגים זרים. אחראי על פעילותם של השרים ועל יישום המדיניות הממשלתית. יכול להציג הצעות חוק בפני הפרלמנט, אך אישורן הסופי תלוי בהצבעה של שני בתי הפרלמנט. בעת משברים, כגון משברים כלכליים או משברים פוליטיים, ראש הממשלה אחראי על ניהול המצב והטיפול במשבר. ממונה על הסוכנות למודיעין וביטחון חוץ (AISE) של איטליה ולו היא כפופה. מדיה וקבצים בנושא ראש ממשלת איטליה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראש ממשלת איטליה ראש ממשלת איטליה, ברשת החברתית פייסבוק ראש ממשלת איטליה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ראש ממשלת איטליה, ברשת החברתית אינסטגרם ראש ממשלת איטליה, סרטונים בערוץ היוטיוב
חסידות קאליש

חסידות קאליש הייתה חסידות שפעלה במאה ה-19, ענף מחסידות פרמישלאן. החסידות נוסדה בעיירה קאלוש בגליציה המזרחית (כיום אוקראינה) שכונתה בפי היהודים קאליש. רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן היה מראשוני תלמידי הבעל שם טוב ולאחר פטירתו בשנת תק"כ החל לכהן באדמו"רות, נפטר בשנת תקל"ג. לאחר פטירתו בניו החלו לכהן באדמו"רות. בנו הבכור רבי אהרן אריה לייב בפרמישלאן ובנו השני רבי דוד, האדמו"ר הראשון בקאלוש. לאחר פטירת רבי דוד נקרא בן אחיו רבי אהרן לייב מפרמישלאן, רבי יצחק למלא את מקומו. לאחר פטירתו רבי ישראל לייפר מילא את מקומו. נפטר בכ"ה באדר תר"מ. ממלא מקומו רבי יצחק לייפר מקאליש (השני), אחיו רבי יהודה התגורר אף הוא בקאליש. בן נוסף של רבי יצחק מקאליש, רבי דוד אייזקסון, החל לכהן ברבנות ואדמו"רות ברומאן. אחריו כיהן חתנו, רבי יצחק, בנו של אחיינו רבי אהרן לייב מנדבורנא, עד לפטירתו בשנת 1908. אחריו כיהן בנו רבי שלמה אייזיקסון, חתנו של רבי מאיר מקרעטשניף, עד לפטירתו בשנת ת"ש (1940). בנו, רבי מאיר איזקסון, חתנו של רבי איתמר מנדבורנא, כיהן כתקופה לאחר המלחמה ברבנות רומאן, ולאחר מכן כיהן באדמו"רות רומאן בארצות הברית. בניו של רבי מאיר הם: רבי חיים שלום, האדמו"ר מנדבורנה פילדלפיה. רבי שלמה, האדמו"ר מפאסעייק. רבי מרדכי יששכר בער, ממלא מקום אביו ומכהן כאדמו"ר מרומאן. רבי יוסף רוזנבוים (נפטר בכ"ג באב תשע"ט) בן רבי ישכר בער מסטרוז'ניץ הקים חצר בשם קאליש בארצות הברית, בשכונת פלטבוש שבברוקלין. בשנת תשע"ז קנה 'קונטרי' לחסידות בהרי הקטסקילס שבניו יורק. בנו רבי יחיאל מיכל הקים (בחיי ותחת נשיאותו של אביו) תלמוד תורה לילדים וישיבה לבחורים בבורו פארק. בניו האחרים של רבי יוסף - רבי משה יהושע מקאליש (תפארת ישכר) ויליאמסבורג, ורבי יצחק מסאטינוב. רבי מרדכי יצחק לייפער, בן רבי אהרן יחיאל מנדבורנה צפת וחתנו של רבי דוד משה רוזנבוים מקרעטשניף, הקים חצר בשם קאליש ברמת בית שמש. יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 45.
שלה

שֵׁלָה הוא דמות מקראית, בנם של יהודה ובת שוע ואבי משפחת הַשֵּׁלָנִי. אביו יהודה היה בנם של יעקב ולאה, ואמו הייתה ”בַּת אִישׁ כְּנַעֲנִי וּשְׁמוֹ שׁוּעַ” (בראשית, ל"ח, ב'). הוא היה להם הבן השלישי, לאחר ער ואונן, ונאמר עליו כי ”וְהָיָה בִכְזִיב בְּלִדְתָּהּ אֹתוֹ” (שם, פסוק ה'), שפירושו כנראה הוא ששלה נולד במקום בשם "כזיב", שיש המזהים אותו עם אכזיב שבשפלת יהודה. ער, אחיו הבכור של שלה, נשא אישה בשם תמר, אך מת לפני שהספיק להעמיד ממנה צאצאים. לפי מנהג הייבום, במקרים שכאלה אחיו של הבעל המת צריך לעבר את האלמנה, והילד נחשב כבנו של הבעל המת. בהתאם לכך יהודה דורש מאונן לייבם את תמר, אך אונן לא רצה להוליד בנים שלא יהיו שלו, ושפך את זרעו ארצה, לכן אלוהים הרג גם אותו. כעת שלה, האח היחיד שעודו חי, היה אמור לייבם את תמר ולהקים זרע לאחיו; אך אביו יהודה חשש שאם יינשא שלה לתמר, הוא ימות בדומה לאחיו הגדולים, ולפיכך הוא סירב לתת אותה לו - בתחילה באומרו ששלה עודו צעיר מכדי לשאת את תמר, אך גם ”כִּי גָדַל שֵׁלָה, וְהִוא לֹא נִתְּנָה לוֹ לְאִשָּׁה” (בראשית, ל"ח, י"ד). כך שלה נותר היחיד מבניה של בת שוע שנשאר בחיים, ובהמשך ירד למצרים עם כל משפחת יעקב, והוליד צאצאים משלו: בְּנֵי שֵׁלָה בֶן יְהוּדָה: עֵר אֲבִי לֵכָה, וְלַעְדָּה אֲבִי מָרֵשָׁה, וּמִשְׁפְּחוֹת בֵּית עֲבֹדַת הַבֻּץ לְבֵית אַשְׁבֵּעַ, וְיוֹקִים, וְאַנְשֵׁי כֹזֵבָא, וְיוֹאָשׁ וְשָׂרָף אֲשֶׁר בָּעֲלוּ לְמוֹאָב, וְיָשֻׁבִי לָחֶם, וְהַדְּבָרִים עַתִּיקִים. הֵמָּה הַיּוֹצְרִים, וְיֹשְׁבֵי נְטָעִים וּגְדֵרָה, עִם הַמֶּלֶךְ בִּמְלַאכְתּוֹ יָשְׁבוּ שָׁם. — ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים כ"א–כ"ג לפי מפקד בני ישראל בערבות מואב, אחת מהמשפחות המרכיבות את שבט יהודה היא ”מִשְׁפַּחַת הַשֵּׁלָנִי” (במדבר, כ"ו, כ'), מבניו של שלה. המשפחות האחרות בשבט יצאו מפרץ וזרח, אותם ילדה תמר ליהודה. על פי דברי הגמרא (בבא בתרא צא ב), "יוֹאָשׁ וְשָׂרָף" הם מחלון וכליון ממגילת רות, ילידי בית לחם (מכאן "וְיָשֻׁבִי לָחֶם") שנישאו לנשים מואביות (רות וערפה), ואם כך הרי שאלימלך ובניו הם ממשפחת השלני. שמו של שלה מתפרש כשם סמלי המורה על אחריתו, מן השורש של"ה (אשליה). סמליות זו מתקשרת גם למקום הולדתו כזיב, מן השורש כז"ב (כָּזָב או תוחלת שנכזבה).
חסידות באניא

חסידות נדבורנה באניא היא חסידות רומנית, ענף מחסידות נדבורנה. האדמו"ר הראשון היה רבי דוד לייפר, בנו של רבי ישכר בער מסאטמר, בנו של רבי מרדכי לייפר מנדבורנה. רבי דוד לייפר מנדבורנה באניא שבמרמרוש נולד בשנת תרנ"א. כמנהג בית נדבורנא כיהן באדמו"רות. נרצח בשואה בשנת ט"ז בסיוון תש"ד עם שלושה מילדיו. רבי אהרן יחיאל מנדבורנה צפת. חתן הרב זאב וולף הלוי טירנואר. הוא פתח בית מדרש בשם "נזר הקודש" נדבורנה צפת.[דרוש מקור] נפטר בב' בסיוון תש"ס. רבי יששכר בער (-אדר ב' תשס"ה). כיהן כאדמו"ר מנדבורנה הרמנשטאט. היה חתנו של רבי לוי יצחק לייפער מנדבורנה אראד. רבי מרדכי לייפר מבאניה. בניו של רבי אהרן יחיאל לייפר מנדבורנה צפת: רבי חיים אלתר דוד מנדבורנה-חיפה. חתנו של רבי אלחנן הלפרין. למד בישיבת צאנז בנתניה ומכהן כאדמו"ר מנדבורנא בחיפה. רבי מרדכי יצחק מנדבורנה-קאלוש, חצר חסידית שהקים ברמת בית שמש. חתנו של רבי דוד משה רוזנבוים מקרעטשניף. רבי ישכר בער פנחס מנדבורנה-צפת. ממלא מקום אביו. חתנו של רבי שמעון נתן נטע בידרמן מלעלוב. רבי משה מאיר מנדבורנא-באניא. חתנו של רבי חיים צבי עהרנרייך אב"ד שאמלוי בארצות הברית. בעל בית מדרש בשכונת הבוכרים בירושלים. בני רבי יששכר בער מנדבורנא הרמנשטאט: רבי מרדכי לייפר מנדבורנא באניה בבורו פארק. רבי מאיר לייפר מליז'נסק בבורו פארק (ת"ש, 1940 - י"ב באלול תשפ"א, 2021). בני רבי מרדכי מבאניה: רבי דוד לייפר מבאניה-מונרו. רבי מאיר מנשה לייפר (-תשי"ג, 1953 - ה' באייר תשפ"א, 2021) מבאניה-מונסי (חתן רבי אברהם שמואל טברסקי מפאלטישאן). רבי יעקב יצחק אייזיק לייפר. משה ויסברג, ערב שבת: הרבי מליז'ענסק זצ"ל הלך לעולמו - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 21 באוגוסט 2021 משה ויסברג, לאחר ייסורים: האדמו"ר מבאניא זצ"ל הלך לעולמו - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 18 באפריל 2021 משה ויסברג, מיוחד: הסרטונים של הרבי החדש שכבשו את ניו יורק החסידית - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חרדים, 23 באפריל 2021
בחזרה לעתיד: המשחק

בחזרה לעתיד: המשחק (באנגלית: Back to the Future: The Game) הוא משחק וידאו משנת 2010 המבוסס על טרילוגיית בחזרה לעתיד. המשחק פותח על ידי חברת Telltale Games בשיתוף עם יוניוורסל. בוב גייל, אחד מהיוצרים של טרילוגיית הסרטים המקורית, סייע לחברת Telltale Games בכתיבת עלילת המשחק. על אף שמייקל ג'יי פוקס וכריסטופר לויד, אפשרו למפתחים להשתמש בדמותם במשחק, רק לויד סיפק את קולו לתפקיד של דוק בעוד שאת דמותו של מרטי מדבב איי.ג'יי לוקאסיו. המשחק מפוצל לחמישה פרקים אשר זמינים בפלטפורמות משחקים מרובות - הפרק הראשון יצא ב-22 בדצמבר 2010 עבור Microsoft Windows ו-Mac OS X. בהמשך יצא הפרק הראשון לפלטפורמות פלייסטיישן 3 ואייפד. פרקים 2 עד 5 יצאו במהלך החודשים פברואר עד יוני של שנת 2011 כאשר הפרק האחרון יצא ב-23 ביוני 2011. עלילת המשחק מתחילה במאי 1986, שישה חודשים לאחר אירועי הסרט בחזרה לעתיד 3. בעוד גיבור הסדרה מרטי מק'פליי מנסה להסתגל לחיים ללא חברו הטוב, המדען אמט "דוק" בראון, משום מקום מגיחה מכונת הזמן ובה כלב הצאן האנגלי של דוק "איינשטיין". רמזים בתוך מכונת הזמן מובילים את מרטי לגלות כי דוק היה בתחילה תקוע בשנת 1931, בעת תקופת היובש בארצות הברית, וכי לאחר שנעצר בחשד להצתת מסבאה, דוק נרצח על ידי כנופיית גנגסטרים בראשות קיד טאנן, אביו של יריבו המושבע של מרטי ביף טאנן והבעלים של המסבאה שנשרפה. בעקבות כך מרטי מחליט להשתמש במכונת הזמן כדי להציל את חייו של דוק ולהחזירו להווה. מדיה וקבצים בנושא בחזרה לעתיד: המשחק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בחזרה לעתיד: המשחק קדימון קצר למשחק - פורסם באתר יוטיוב קדימון ארוך למשחק - פורסם באתר יוטיוב ביקורת: בחזרה לעתיד פרק 1 - פורסם באתר vgames.co.il בחזרה לעתיד: המשחק, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
האקלברי פין (אנימה)

האקלברי פין (ביפנית: ハックルベリィの冒険) היא סדרת אנימה יפנית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1976 בהשראת הספר "הרפתקאותיו של האקלברי פין" מאת מארק טוויין. בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1993–1994. עלילת הסדרה מתרחשת בשנות השלושים של המאה ה-19, בעיירה קטנה בדרום ארצות הברית לפני ביטול העבדות. העלילה מתחילה זמן קצר לאחר סיום המאורעות המתוארים בהרפתקאותיו של תום סויר. אביו השתיין של האקלברי פין חוזר לעיירה, חוטף אותו וכולא אותו. האקלברי בורח וגורם לבריחתו להיראות כאילו נרצח על ידי כנופיית פושעים. הוא שט על רפסודה לאי הקרוב לעיירתו, שם הוא פוגש את ג'ים, עבד שחור שברח מגבירתו בסיועו של טום. בשל צירוף המקרים של רציחתו של האקלברי ובריחתו של ג'ים העיירה משתכנעת שג'ים רצח את האקלברי. ג'ים והאקלברי יוצאים למסע של בריחה וגילוי עצמי על גבי רפסודה לאורך נהר המיסיסיפי ובדרכם הם עוברים הרפתקאות רבות, ופוגשים באנשים שונים. "האקלברי פין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האקלברי פין", באתר Animenewsnetwork (באנגלית)