laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זאב דומניץ

זאב דוֹמנִיץ (27 בדצמבר 1902 – 27 ביוני 1976) היה מחנך, סופר ומשורר לילדים ישראלי. זאב דומניץ נולד בחנוכה תרס"ב בעיירה סטארובין שברוסיה הלבנה, רוסיה, למשפחה יהודית מסורתית. למד ב"חדר מתוקן", והשלים לימודיו בישיבת סלבודקה, שברחה לדרום רוסיה בעת מלחמת העולם הראשונה. כשהיה בן 15 פרצה המהפכה ברוסיה ובעקבותיה התלקחה מלחמת אזרחים. הוא נקלע לאזורי הקרבות שבהם השתוללו כנופיות אנטישמיות והתחוללו פרעות ביהודים. לאחר ניסיונות קשים הצליח להימלט לווילנה שם המשיך את לימודיו בסמינר למורים של "תרבות", וסיים אותו כמורה מוסמך. בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים, שם המשיך בלימודיו בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטה העברית שבהר הצופים. עם סיום לימודיו נשלח לבולגריה, לעמוד בראש מערכות החינוך והתרבות של תנועות הנוער הציוניות. הוא גם לימד שם בבתי הספר העבריים. בשנת 1934 שב דומניץ לארץ ישראל, השתקע בתל אביב ושב להוראה. הוא לימד בבתי הספר ברמת גן, בבן שמן ושימש שנים רבות כמורה בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בתל אביב. מראשית עלייתו ארצה פרסם סיפורים מחורזים, שירים לילדים, משלים מעובדים ואגדות, שאותם כינס לימים בספריו. הוא היה פסל חובב ועסק בפיסול עד שנותיו האחרונות. נפטר ב-1976, בגיל 74. הותיר את אשתו רחל. בשבי אצל בדוים (1944) — הרפתקה של בן חלוצים. פלוגת הפרטיזנים (1951) — בנו של רב מפקד על יחידת פרטיזנים מהוללת, שהפילה את חתתה על הפורעים ה"לבנים" אחרי המהפכה הרוסית טבילת אש (1956) — סיפורים מחיי שומרים ולוחמים בארץ ובגולה. ארנב השובב (1962) — סיפורים קצרים לטף. שפיריות (1965) — שירים וסיפורים מחורזים לטף. חלום התאומים (1968) — מסע חלומי בחרוזים של צעצועים שירדו לאילת. צעצועי דורון (1973) — מחרוזת סיפורים. זה קרה לשפנפן (1975) — הרפתקה מחורזת של שפנפן משועמם, שנמאס לו להיות לבדו. מחזה על פי יצירתו גד וענת נסעו לאילת, הומחז על ידי משה ברקאי, עיבוד ובימוי - יוסף אוקסנברג, תל אביב 1960. זאב דומניץ, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אוריאל אופק, ‏סופרים שהלכו לעולמם - זאב דומניץ, ספרות ילדים ונוער 9, ספטמבר 1976, עמ' 32–34 תמונת דיוקנו של זאב דומניץ כתלמיד בסמינר למורים של "תרבות" בווילנה, בארכיון בית לוחמי הגטאות זאב דומיניץ (1902-1976), דף שער בספרייה הלאומית זאב דומניץ, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
קשריר

קשריר מתאר מצבור תאים נוקשה או נפיחות קטנה נוקשה, הבולט דרך העור או שנמצא עמוק יותר מהעור. קשרירים עשויים להיות נגע בעור או ברקמות אחרות, כגון שריר, גיד או עצם (למשל קשרירים על שם הברדן בדלקת מפרקים ניוונית), ריאות, בלוטת התריס, לשון או מיתרי הקול. קשרירים הם לרוב שפירים אך יש שהם יפגעו בתפקוד האיברים שעליהם הם נמצאים. מדיה וקבצים בנושא קשריר בוויקישיתוף index: Nodule, Merck manual ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף יפת

יוסף יפת (25 בנובמבר 1922 – 3 בספטמבר 1976) היה לוחם פלמ"ח, איש צבא ומושל העיר עזה. יפת נולד בירושלים, כאחד מ-11 ילדיהם של שלמה וצבייה יפת שעלו מתימן בשנת 1916. אבי המשפחה עבד כשומר בבית החולים הדסה והאם עסקה בפעילויות התנדבות למען הקהילה. יפת למד בבית הספר "תחכמוני" ובגיל 15 התגייס לפעולות החי"ש (חילות השדה) של "ההגנה", שנועדו לשמירה על היישובים הקדמיים באזור ירושלים. בשנת 1942 גויס לפלמ"ח, למחלקה הערבית (המחלקה השחורה). בימי המאורעות נהג להסתובב בשוקי העיר ובשכונותיה הערביות, בהיותו דובר ערבית על בוריה ובעל חזות ערבית, שמע וקלט מידע ודאג להעבירו לגורמים המתאימים. בין השאר נודע כאחד ממקימי "חבורת האש". יפת היה ידוע בכינויו "יוסק'ה כל הארץ" על שום שהכיר את כל הארץ, וכל הארץ הכירה אותו. בשנת 1944 נשא את רינה לבית צביאלי, ילידת שכונת בורוכוב בגבעתיים, שהייתה חברת הקבוצה שהקימה את קיבוץ מנרה. חתונתם נערכה בתל אביב, אך חברי המחלקה הערבית ערכו את המסיבה בקיבוץ אלונים. רינה חזרה למשק ויפת חזר למשימותיו במסגרת המחלקה. ב-1 בפברואר 1948 השתחרר מהפלמ"ח והתגייס לצה"ל. לאחר הקמת המדינה, חזר למנרה ושימש כנהג האוטובוס האזורי. קו האוטובוס נסע לאורך גבול הצפון ועבר בכל היישובים שלאורכו. עם פרוץ מבצע קדש, ב-1956, חזר והתגייס לצבא, ושירת בעזה בתפקידים שונים. בזכות שליטתו בשפה הערבית, בניביה ומנהגי האוכלוסייה, הפך למקובל ואהוד על הערבים שלא פעם פנו אליו כדי שיפסוק ביניהם. בשנת 1957, עם הנסיגה מרצועת עזה, עבר לירושלים למשך שנה ולבסוף ב-1958 קבע את ביתו בבאר שבע. ב-1960 ארגן פרופסור יגאל ידין משלחת ארכאולוגית למדבר יהודה ופנה לפיקוד הדרום שישלחו לו קצין שישמש כמפקד מחנה המשלחת. יפת נשלח לשמש כקצין המחנה, ובעקבות כך נוצרה בין השניים מערכת יחסים חברית עד כי ידין סירב לקבל כל קצין אחר בפעמים הבאות. בשנת 1965 השתחרר מצה"ל, בדרגת סגן-אלוף, אך שנתיים מאוחר יותר עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שב והתגייס לצבא וחזר לעזה. יפת השתחרר סופית בשנת 1973. במשך תקופה ארוכה שימש כמושל ברצועת עזה. יוסף יפת נפטר באופן מפתיע, בירושלים בראשית ספטמבר 1976 והוא בן 53 שנה, והוכר כחלל צה"ל, משום שנפגע במהלך שירותו, ופגיעות אלו גרמו בסופו של דבר למותו. בעזה האחים לבית יפת חפירות במצדה עם דוד מימון דוד בן-גוריון במצדה עם משה דיין עם יגאל אלון ושמעון פרס עם אריאל שרון יוחאי בן נון, יוסף יפת ויגאל אלון חבורת האש עם יגאל ידין קורות החיים של יוסף יפת, באתר "יזכור" של משרד הביטחון יוסף יפת, באתר הפלמ"ח
בוני רייט (שחקנית)

בוני פרנצ'סקה רייט (באנגלית: Bonnie Francesca Wright; נולדה ב-17 בפברואר 1991) היא שחקנית קולנוע אנגלייה, הידועה בשל תפקידה כג'יני וויזלי בסדרת הסרטים "הארי פוטר". רייט נולדה בלונדון, הממלכה המאוחדת לשילה טיג וגרי רייט, מעצבי תכשיטים המנהלים חברה עצמאית בשם רייט & טיג. לבוני יש אח גדול בשם לואיס. היא למדה בבית הספר על שם המלך אלפרד בלונדון. בתחילת הקריירה שלה רייט לוהקה כג'יני ויזלי עבור סצנה קצרה בסרט הארי פוטר ואבן החכמים (2001), שהתרחשה בתחנת הרכבת קינגס קרוס. תפקידה כג'יני הפך ליותר משמעותי בהארי פוטר וחדר הסודות (2002) שבו הדמות שלה מתחילה את לימודיה בהוגוורטס ומתמודדת עם יומן סודי ביותר שמשתלט על הנשמה וההכרה שלה. תפקידה של רייט בסרט השלישי, הארי פוטר והאסיר מאזקבאן (2004), היה קטן מאוד בהשוואה לסרט הקודם, והסתכם בשורה אחת בלבד במסגרת התסריט. אולם, דמותה של ג'יני הפכה ליותר משמעותית ותומכת בסרטים הרביעי והחמישי, הארי פוטר וגביע האש והארי פוטר ומסדר עוף החול. רייט משתתפת גם בסרט השישי הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם, היכן שדמותה של ג'יני ממלאת תפקיד ראשי כמושא האהבה העיקרי של הארי בגילומו של דניאל רדקליף. במהלך הצילומים של הסרט הארי פוטר ואוצרות המוות היא החלה ללמוד באוניברסיטה לאמנויות של לונדון במטרה להמשיך בקריירת המשחק שלה, וללמוד קולנוע והפקת טלוויזיה. רייט כיכבה גם בשני סרטי טלוויזיה: Stranded ב-2002, ו-Agatha Christie: A Life in Pictures, בו גילמה את אגאתה כריסטי הצעירה. בשנת 2007 השתתפה רייט בתפקיד אורח בסדרת האנימציה של דיסני The Replacement, ודיבבה את דמותה של ונסה בפרק הפותח של העונה השנייה. באפריל 2011 התארסה עם השחקן הבריטי ג'יימי קמפבל באוור, שגילם את דמותו של גלרט גרינדלוולד הצעיר בסרט השביעי בסרטי הארי פוטר. ב-2012 נפרד הזוג. במהלך עבודתה על הסרטים יצרה קשרי חברות קרובים עם השחקניות קייטי לאונג (צ'ו צ'אנג), אוונה לינץ' (לונה לאבגוד), אפשאן אזאד (פדמה פאטיל) ואמה ווטסון (הרמיוני גריינג'ר). רייט מקדישה זמן רב למוזיקה ומנגנת על מגוון כלים כגון פסנתר, גיטרה, סקסופון, מפוחית פה וחלילית. כמו כן, רייט מקדישה זמן רב גם לספורט ומשחקת כדורגל, טניס, רכיבה, הוקי קרח וכדומה. בספטמבר 2023 ילדה רייט את בנה הראשון מדיה וקבצים בנושא בוני רייט בוויקישיתוף בוני רייט, ברשת החברתית פייסבוק בוני רייט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בוני רייט, ברשת החברתית אינסטגרם בוני רייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוני רייט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי בוני רייט, באתר AllMovie (באנגלית) בוני רייט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בוני רייט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביוגרפיה באתר Bonnie-Fan.com דף מידע על רייט באתר FilmSpot.com ביוגרפיה באתר BonnieWrightOnline.com
בוני רייט

האם התכוונתם ל... בוני רייט (זמרת) (Bonnie Raitt; ילידת 1949) - זמרת וגיטריסטית אמריקנית בוני רייט (שחקנית) (Bonnie Wright; ילידת 1991) - שחקנית קולנוע בריטית
פקודת הסמים המסוכנים

"פקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש], התשל"ג-1973" היא פקודה (חקיקה שמקורה בתקופת המנדט) המגבילה את העיסוק בסמים במדינת ישראל. נושאים בולטים בפקודה: סעיף 6: לא יגדל אדם סם מסוכן, לא ייצר אותו, לא יפיק אותו, לא יכין אותו ולא ימצה אותו מחומר אחר, אלא ברישיון מאת המנהל (שהוא מנכ"ל משרד הבריאות). סעיף 7: לא יחזיק אדם סם מסוכן ולא ישתמש בו, אלא במידה שהותר הדבר בפקודה זו או בתקנות לפיה, או ברישיון מאת המנהל. העונש המרבי על הפרת סעיפים אלה הוא עשרים שנות מאסר או קנס גבוה מאוד. החזקת שימוש בסם לצריכה עצמית בלבד, דינו מאסר שלוש שנים או קנס מקביל. העונש הקבוע להדחת קטינים לשימוש בסמים הוא עד עשרים וחמש שנות מאסר. הפקודה מתייחסת לעבירות הנוגעות לסמים: החזקת סם, שימוש בסם, סחר בסמים, ייבוא סמים והדחת קטינים לשימוש בסם. רשימת החומרים המוגדרים כסמים מסוכנים נמצאת בתוספת הראשונה לפקודה. הפקודה מתירה שימוש בחומרים מסוימים מתחת לכמות מוגדרת וכן שימוש רפואי. בפקודת הסמים המסוכנים של ישראל, בניגוד לחוקים דומים במדינות כמו ארצות הברית ובריטניה, אין חלוקה של הסמים לרמות מסוכנותם. יחד עם זאת, הפסיקה והציבור בישראל, עושים הבחנה בין "סמים קלים" (למשל החשיש והקנאביס) ל"סמים קשים" (למשל הרואין וקוקאין). עם זאת, פקודת הסמים המסוכנים מבדילה ומחריגה סמים בעלי שימוש רפואי, אשר ייצורם, שיווקם ואחזקתם מותרים בפיקוח ורופא יכול לרשום אותם למטופליו. התוספת הראשונה לפקודה היא רשימת החומרים שהוגדרו "סמים מסוכנים". בתוספת השנייה לפקודה מנויות כמויות הסמים, אשר הימצאות סם בכמות שמעבר להן, משמעותה עבירת סחר. כמה מהחומרים או הסמים הפסיכואקטיביים המוגדרים ב"פקודת הסמים מסוכנים" ככאלה הם נמכרים באופן חוקי, תוך פיקוח, בבתי מרקחת, ובשימוש חוקי בידי רופאים כתרופות משככות כאבים ובמטרות רפואיות אחרות בענפי רפואה שונים, בעיקר רפואת הכאב והרפואה הפליאטיבית (למשל תמצית אופיום, מורפין, פטידין, קודאין, פפברין, כו'), מתילפנידאט (ריטלין) וכמה נגזרות של אמפטמין - בשימוש בהפרעות שינה מסוימות (נרקולפסיה) ובהפרעת קשב וריכוז, קנאביס רפואי הנרשם לפי הוראות מפורטות בהתוויות רפואיות מסוימות. פקודת הסמים המסוכנים [נוסח חדש], תשל״ג–1973, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של פקודת הסמים המסוכנים, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת פקודת הסמים המסוכנים, פרק ג': עבירות, סימן א': ייצור, החזקה ושימוש, סעיף 11: החזקה מותרת. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
אדגרדו מורטארה

פיוס אדגרדו לוי מורטַארַה (27 באוגוסט 1851 - 11 במרץ 1940) היה נזיר אוגוסטיני איטלקי. מורטרה נולד למשפחה יהודית, אך נטבל לנצרות בסתר על ידי המשרתת. כשהדבר נודע הוצא מביתו בכח בגיל שש על ידי משטרת הוותיקן. פרשת חטיפתו גרמה לסערה בקרב יהודי אירופה ובקרב חוגים ליברליים באירופה ובארצות הברית. אדגרדו מורטארה היה בנו של סוחר יהודי מבולוניה, אז במדינת האפיפיור שבאיטליה. בגיל שנתיים, בזמן שלקה במחלה קשה, הוטבל בסתר לנצרות הקתולית על ידי מוריסי, משרתת נוצרית של המשפחה, מתוך אמונתה שבכך היא תציל את הילד. טבילה על ידי איש זר במקרה חירום שבו לא היה סיפק להביא את הנטבל לפני כומר, כמו סכנת חיים עקב מחלה, הוכרה על ידי הכנסייה כתקפה לכל דבר ולפיכך היה מורטרה קתולי לפי הנצרות. כשהיה אדגרדו כבן שש, סיפרה מוריסי את דבר הטבילה לרשויות. החוק אסר על גידול של קתולי בידי לא-קתולים, וב-24 בינואר 1858 הגיעה המשטרה ולקחה את הילד מידי הוריו כדי שיחונך על ידי הכנסייה. כל מאמצי המשפחה להחזיר את הילד לידיהם נכשלו. ב-1859 יצא משה מונטיפיורי לרומא על מנת להביא לשחרורו של הילד, אולם בקשתו, יחד עם כל שאר הבקשות, נדחתה על ידי האפיפיור פיוס התשיעי. בבגרותו של מורטארה הוא שינה את שמו לפיוס, ונכנס למסדר האוגוסטיני. במהלך הזמן הפך מורטארה לחבר בעל מעמד חשוב במסדר. ב-1870 נאם לפני ועידת הוותיקן הראשונה, ופעל כמיסיונר בגרמניה ובניו יורק, וקיבל את התואר "מיסיונר אפיפיורי". ב-1879 הורשה על ידי הכנסייה לחדש את קשריו עם משפחתו היהודית. מורטארה מת במנזר בלגי ב-1940. חשיבותה של חטיפתו של מורטארה והשפעתה חרגו מעבר לחייו וחיי משפחתו. הפרשה התפרסמה ברחבי העולם וגרמה לחוגים התומכים בחופש דת ובערכים ליברליים להביע מחאה בכל רחבי אירופה וארצות הברית. המחאות נגד פעולות אלה של הכנסייה אף הוגשו באופן רשמי על ידי מספר ממשלות אירופיות (בהם פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ונפוליאון השלישי, קיסר צרפת) ומאוחר יותר גם נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט. השפעתה של הפרשה על העולם היהודי הייתה רבה. פרשה זו אף היוותה אחת מהסיבות להקמת "כל ישראל חברים". זהו המקרה הראשון לאחר האמנציפציה שבו הייתה אפשרית מחאה רשמית ופומבית של יהודי איטליה. המחבר דייוויד קרצר כתב את הספר "חטיפתו של אדגרדו מורטרה", המבוסס על המקרה ובשנת 2016 יצאה לדרך הפקת סרט על המקרה בבימויו של סטיבן ספילברג, על פי תסריט של טוני קושנר ובכיכובם של מארק ריילנס ואוסקר אייזק. חטיפתו של אדגרדו מורטרה, מאת דייוויד קרצר. אדגרו מורטרה, דף שער בספרייה הלאומית רו אורנים, The Jewish Boy Who Was Secretly Baptized and Kidnapped by the Church, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, נובמבר 2018 רו אורנים, הילד היהודי שהוטבל בסתר ונחטף בידי הכנסייה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, פברואר 2019
בולרו (ריקוד)

בולרו (Bolero) הוא ריקוד וסגנון מוזיקלי עממי שמקורו בספרד. נרקד בזוגות בליווי קסטנייטות. הקצב איטי, והמשקל שלושה רבעים. הבולרו המפורסם ביותר נכתב על ידי צ'ייקובסקי, כחלק מ"אגם הברבורים". הבולרו של ראוול נכתב תחילה כבלט אך כיום הוא מושמע בעיקר כיצירה קונצרטית. ה"בולרו" בנוי סביב נושא יחיד, שמתחיל בכלי בודד חרישי וחוזר שוב ושוב בכלי נגינה שונים, מתגבר והולך, עד שכל התזמורת מנגנת אותו לסיום גרנדיוזי של היצירה. בולרו (סוגה) מדיה וקבצים בנושא בולרו בוויקישיתוף בולרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחול ובנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורמולה 1 עונת 1989

במסגרת פורמולה 1 של שנת 1989 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה הצרפתי אלן פרוסט ובאליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן-הונדה. בעונה זו, היו פרוסט ואיירטון סנה חברים לקבוצת מקלארן, אולם יריבים מרים האחד לשני. באמצע העונה, הוביל פרוסט בכעשרים נקודות על סנה, אך משלב זה, סנה החל לצמצם את הפער. כשלושה מרוצים לסיום, היה סנה זקוק לניצחונות בשלושת המרוצים כדי לשמור על סיכוייו. הוא ניצח בראשון מהשלושה, אך המרוץ הלפני אחרון נחקק בזכרונם של אוהדי פורמולה 1 רבים: סנה ופרוסט זינקו מהשורה הראשונה כשסנה היה בראש. פרוסט עקף אותו מיד עם הזינוק ופתח פער קטן. לאחר כשלושים הקפות, הוביל פרוסט בכחמש שניות על סנה. אולם תוך מספר הקפות נוסף, צימצם סנה את הפער ונצמד לפרוסט. בהקפה ה-47, ניסה סנה לעקוף את פרוסט. פרוסט "סגר" את כיוון העקיפה, המכוניות נתקלו זו בזו והחליקו קדימה לכיוון חוץ למסלול (בפניית "שיקיין"). מנועי המכוניות נכבו ופרוסט יצא מהרכב. אולם סנה חיכה לנציגי המרוץ, אלה דחפו אותו, הוא חזר למסלול ובתצוגת נהיגה מרשימה, הצליח סנה לעקוף את אלה שהיו שוב לפניו ולסיים את המרוץ במקום הראשון. אלא שבסיום המרוץ, החליט נשיא ה-הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) (האגודה האחראית בין השאר על מרוצי פורמולה 1) לפסול את סנה כיוון שלא השלים את פניית ה"שיקיין" בזמן ההתנגשות. נהגים רבים טענו לאחר מכן שנסיעה לכיוון הפניה כדי להשלים אותה הייתה מחייבת את סנה לנסיעה נגד כיוון התנועה דבר שהיה מסכן מאוד את כל הנהגים. המרוץ האחרון היה גשום ביותר ופרוסט פרש לאחר הקפה אחת מסיבות בטיחותיות. סנה הוביל במהלך רוב המרוץ, אך התנגש ב'סמן אחורי' (מכוניות המפגרות ביותר מהקפה שלמה) ונאלץ לנטוש. הוא קיווה לזכות במרוץ ושערעור הקבוצה על פסילתו במרוץ הקודם יתקבל. בכך איבד למעשה סנה כל סיכוי לאליפות ופרוסט הוכתר לאלוף. בעונה זו, בוצעו מספר שינויים תקנוניים לצורך שיפור הבטיחות וכן נאסר על שימוש במנועים בעלי מגדש טורבו. בעונה זו נלקחו בחשבון רק 11 התוצאות הטובות ביותר של כל נהג. עוד 18 נהגים סיימו ללא נקודות אליפות. הערה: התוצאה בסוגריים מציינת את סך הנקודות שצבר הנהג. התוצאה בלא סוגריים מציינת את הנקודות שנלקחו בחשבון עבור האליפות בהתאם לתקנון. 4 קבוצות נוספות השתתפו באליפות אך לא זכו באף נקודת אליפות. מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1989 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
ג'יימס ג'ול

ג'יימס פרסקוט ג'ול (באנגלית: James Prescott Joule;‏ 24 בדצמבר 1818 בקרבת מנצ'סטר, אנגליה – 11 באוקטובר 1889 בקרבת לונדון) היה פיזיקאי ומתמטיקאי, מנסח חוק שימור האנרגיה. ג'ול נולד במנצ'סטר, אנגליה לבעל מבשלת שיכר עשיר. הוא חונך בבית ובגיל 16 החל ללמוד אצל הכימאי הבריטי הידוע ג'ון דלטון. כבעל הון ופנאי הקים ג'ול מעבדה בבית אביו והחל לעסוק במחקרים עצמאיים במקביל לעבודתו בבית המלאכה המשפחתי. ב-1838 פרסם את הראשון מבין מאמריו המדעיים המרובים. בין השאר כיוון שלא זכה להשכלה אקדמית, התעלמו מדעני בריטניה מתגליותיו הראשונות, והחברה המלכותית הבריטית סירבה לפרסם את מאמריו. אבל לא עברו שנים רבות בטרם התגלה ג'ול ככוח שאין להתעלם ממנו, הוא נעשה עמית בחברה המלכותית, ואף זכה בעיטור הגבוה ביותר שלה. בשנים 1885–1887 פרסם את כל מחקריו בספר עב כרס. ג'ול גילה בניסוייו כי החום, האנרגיה המכנית, האנרגיה החשמלית וכיוצא באלה, אינם אלא צורות שונות של תופעה אחת, וכולם בני המרה זה לזה. בנוסף, ג'ול קבע גם את היחס בין העבודה ואנרגיה. יחידת האנרגיה והעבודה ג'ול, במערכת הבינלאומית של יחידות מידה, קרויה על שמו. כבר בנעוריו המציא התקן שנקרא בפיו "מכונה אלקטרומגנטית" - מנוע חשמלי פרימיטיבי - ובאמצעותו התחיל לבדוק את היחס בין האנרגיה לעבודה. הוא גילה כי ניתן לבטא את היחס בין העבודה לחום בנוסחה מתמטית המכילה גורם קבוע. ב-1843 פרסם מאמר שבו הציג את ערכו של גורם קבוע זה, שנקרא בפיו: "שווה הערך המכני של חום". כשהוכיח כי אפשר להמיר כל עבודה לחום, קבע ג'ול כי החום הוא צורה של אנרגיה, ואין הוא תלוי בטיבו של החומר המתחמם. ג'ול הורה כי בתנאים המתאימים אפשר להמיר כל צורה של אנרגיה לצורה אחרת, ובכך פילס את הדרך לאחד מחוקי היסוד החשובים של הפיזיקה – חוק שימור האנרגיה, או החוק הראשון של התרמודינמיקה - הקובע כי אי אפשר ליצור אנרגיה או להשמידה, אלא רק להמירה מצורה לצורה. ב-1852 גילה ג'ול, עם עמיתו ויליאם תומסון, כי אם מאפשרים לגז להתפשט בלא שיעשה כל עבודה חיצונית, יורדת הטמפרטורה שלו (אפקט ג'ול-תומסון), גילוי זה היה בעל ערך מרכזי לפיתוח טכנולוגיות הקירור. ב-1870 זכה ג'ול במדליית קופלי. יחידות מידה על שם אישים מדיה וקבצים בנושא ג'יימס ג'ול בוויקישיתוף איתי נבו, מבשל הבירה ששינה את הפיזיקה, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 24 בדצמבר 2018 ג'יימס ג'ול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס ג'ול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רבים מבטאים את שם משפחתו של המדען גַ'אוּל, כפי שאכן בוטא בעבר השם על ידי בני המשפחה.
רוברט ד'אגילו

רוברט ד'אגילו (בקטלאנית: Robert d'Aguiló; בערך 1100 – 1154 או 1157) או רוברט בורדט (Robert Bordet) היה אביר נורמני ששימש כנסיך טרגונה (príncep de Tarragona; לטינית princeps Tarraconensis) בין 1129 ועד מותו. ד'אגילו היגר לקטלוניה בשנות העשרים של המאה ה-13 ושירת אצל אלפונסו הראשון, מלך אראגון. ב-1124 הוא מונה כמושל טודלה אשר נכבשה זמן קצר לפני כן במסגרת הרקונקיסטה, ושימש בתפקיד זה משך שנתיים. ב-14 במרץ 1129 מינה אותו המלך לנסיך טרגונה והוא קיבל עליו את הסמכויות החילוניות בעיר. אירוע זה סימן את חידושו של היישוב בעיר בידי הנורמנים. בפיקוחו של הארכיבישוף של טרגונה שעבר לברצלונה הקים ד'אגילו את טירתו במגדל הפרטוריום הרומי בעיר, והחל לקומם את הריסות העיר ולהתאימה שוב למגורים. ב-1146 שב הארכיבישוף לעיר, דבר שסימן את תחילת המאבק בינו לבין ד'אגילו. ב-1149 העניק ד'אגילו לעיר מגילת זכויות ומינה את בנו גיים ד'אגילו (Guillem d'Aguiló) למושלה של העיר. שנתיים לאחר המינוי, ב-1151, מסר הארכיבישוף של טרגונה את זכויותיו בעיר למלך, אך ד'אגילו סירב לקבל זאת. בנוסף, רוזן ברצלונה התערב גם הוא בנעשה בעיר, ועד מהרה התדרדר המצב למאבק מזוין שהסתיים לאחר מותו של ד'אגילו בהתנקשות בארכיבישוף על ידי גיים ד'אגילו ובן נוסף של רוברט ובהגליית הנורמנים למיורקה ב-1171.
פרטוריום

הפרטוריום (לטינית Prætorium או Prœtorium או Pretorium - מיוונית "פרטוריון" - מפקדה צבאית) היה מבנה ששימש כמפקדת הלגיון ובו שכן אוהלו או מבנהו של מפקד הכוח הצבאי. הפרטוריום קיבל את שמו מתואר הפראיטור שהוענק למפקד הצבא הרומי, ושכן במחנה הרומי המבוצר. בתקופת הרפובליקה הרומית התגוררו מגיניהם של הקונסולים או של מפקדי הכוח הצבאי בפרטוריום. מאוחר יותר שימש הפרטוריום כמקום מגוריו של מושל הפרובינקיה ולעיתים אף כמקום מגוריו של הקיסר. בתקופת האימפריה הרומית החל המושג מתייחס לכל ארמון או וילה רומית. מאחר שבפרטוריום עסק הפראיטור בעשיית משפט וצדק, בשפות מסוימות, כמו בצרפתית, מתאר המושג את אולם הדיונים בערכאות משפטיות, ובהשאלה את מבנה בית המשפט כולו. בירושלים מכונה בשם זה מקום מושבו של הנציב הרומי פונטיוס פילטוס בו על פי המסורת הנוצרית נשפט ישוע והורשע ולאחר מכן נשלח לצליבה. מדיה וקבצים בנושא פרטוריום בוויקישיתוף
גן מדווח

גן מדווח הוא רצף גנטי המוחדר ליד או בתוך רצף של גן אותו חוקרים מעוניינים לחקור. לרוב, תפקידו של הגן המדווח הוא להראות בצורה איכותית או כמותית את נוכחות וביטוי הגן הנחקר. גנים מדווחים הנמצאים בשימוש נפוץ הם Emp (עמידות לאנטיביוטיקה) ו-GFP (פלואורסצנציה ירוקה). כדי להחדיר גן מדווח אל אורגניזם, מחברים החוקרים גן מדווח וגן נחקר בתוך רצף DNA מהונדס גנטית, אשר מוחדר אל התא או האורגניזם. כאשר התאים הנחקרים הם תאים חיידקיים או אוקריוטיים, הדבר נעשה בדרך כלל באמצעות החדרה של DNA מעגלי הנקרא פלסמיד. ישנה חשיבות לשימוש בגן מדווח אשר אינו מתבטא באורגניזם הנחקר באופן טבעי, וזאת מאחר שהתבטאות הגן משמשת כסמן לכך שהחדרתו של הפלסמיד עם הגן הנחקר אל התא הצליחה. מדיה וקבצים בנושא גן מדווח בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הקברות הפרוטסטנטי ביפו

בית הקברות הפרוטסטנטי ביפו הוא בית קברות קטן ובלתי פעיל ששימש את הקהילה הפרוטסטנטית הקטנה ביפו במאה ה-19. בית הקברות נמצא בקצה סמטה המסתעפת מרחוב יפת, בסמוך לבית מספר 19, מאחורי בית הספר הסקוטי טביתא. אדמת בית הקברות שייכת לכנסייה האנגליקנית בירושלים, והיא נרכשה במרץ 1842, ביוזמתו של הבישוף מיכאל שלמה אלכסנדר, שהגיע לארץ ישראל זמן קצר לפני כן. הקבורה בבית הקברות החלה באותה שנה, עת נקברו בו שבעה ספנים בריטים אשר נספו בטביעת אונייה בריטית סמוך לעיר. בבית הקברות שרדו 30 קברים מזוהים וארבעה שרידי קברים, והמקום מוזנח. הבריגדיר גנרל האנגלי אדוארד תומאס מיצ'ל - מיצ'ל היה קצין בכיר בחיל התותחנים המלכותיים שהצטיין בקרבות שונים באירופה. בשנת 1840 הוא נשלח בראש משלחת צבאית בריטית למזרח התיכון, כדי לסייע לטורקיה במלחמתה נגד איברהים פחה המצרי שפלש לארץ ישראל ב-1831 והשתלט עליה. לאחר שנסוג איברהים פחה מעכו למצרים דרך מישור החוף, יצא מיצ'ל עם יחידתו לרדוף אחריו. בהיותם ליד העיירה מג'דל (כיום בתחום העיר אשקלון) ירד גשם ומיצ'ל שכב לישון בבגדים רטובים וחלה. הוא הובא ליפו ושם מת בשנת 1841. תחילה נקבר במצודת סידני סמית, לימים בית החולים הצרפתי שבצידו השני של רחוב יפת. בסוף שנות ה–70 של המאה ה–19 הועברה גופתו לבית הקברות. המצבה עשויה לוח שיש רחב ועליו חקוקות שתי שורות בטורקית עות'מאנית לאמור: ”קבר צר זה מכיל את גופתו של האיש ששמו הלך לפניו בחייו”, וכתובת ארוכה באנגלית, ובה רשום בין היתר: ”מוקדש לזכר הבריגדיר גנרל אדוארד תומאס מיצ'ל מהתותחנים המלכותיים. מפקד הכוחות של הוד מעלתה הבריטית בסוריה, חבר של מסדר האמבט, מפקדה של איזבלה הקתולית ואבירי פרדיננד הקדוש ושל קרלוס השלישי מספרד; אשר מת ביפו ב-24 בינואר 1841 בגיל 54. הוא ניחן במעלות רמות ואציליות, בשירות ארוך ומזהיר, וביחס חם מכל אלה שהכירוהו.” הרופא תומאס הודג'קין שמת ביפו ב-4 באפריל 1866, בעת שליווה את השר משה מונטיפיורי בסיורו השישי בארץ ישראל. הוא היה ידידו ורופאו האישי של מונטיפיורי, וזה הקים על קברו מצבה מגרניט מלוטש בצורת אובליסק. על המצבה חרוט בלטינית המשפט ”דבר לא היה זר לו”. ביאטריס (בטסי) מנגאן - מייסדת בית החולים האנגלי ביפו. נפטרה בשנת 1885 ג’ין ווקר-ארנוט - מייסדת בית הספר טביתא הסמוך, אשר נפטרה בשנת 1911. האב ג'ורג קלארק ושני בניו הקטנים, חברי הכת של ג'ורג אדמס (מייסד המושבה האמריקאית ביפו) שנפטרו זמן קצר לאחר הגיעם ליפו מארצות הברית. מצבתה של ג’ין ווקר-ארנוט מצבותיהם של מיצ'ל והודג'קין מצבתו המטה ליפול של אדוארד תומאס מיצ'ל תקריב - מצבתו של הודג'קין זאב וילנאי: תל אביב -יפו, הוצאת אחיעבר, 1965 שמואל גילר: קבורה נוצרית כפולה ביפו. 'עתמול' 225. מדיה וקבצים בנושא בית הקברות הפרוטסטנטי ביפו בוויקישיתוף דליה קרפל, האנשים שמנסים לשמר את קברו של הרופא תומס הודג'קין ביפו, באתר הארץ, 1 במרץ 2014 ״והם עלו על מרכבה״ - פרק על מותו וקבורתו של תומאס הודג׳קין בתוכנית ״מינהר הזמן״ בתאגיד השידור הישראלי ״כאן״
פרוקטואוסוס הקדוש

פרוקטואוסוס הקדוש (בקטלאנית Sant Fructuós‏; מת בשנת 259) הוא קדוש נוצרי ומרטיר ושימש כבישוף הראשון של טאראקו הרומית, כיום טרגונה בקטלוניה שבצפון-מזרח ספרד. פרוקטואוסוס ושניים מכוהניו, אוגוריוס ואולוגיוס, נאסרו ב-16 בינואר 259 בעת רדיפות הנוצרים בתקופת הקיסר ולריאנוס (253-260). הם נחקרו ולאחר שאישרו את אמונתם הנוצרית נדונו למוות. ב-21 בינואר 259 הועלו השלושה על המוקד באמפיתיאטרון בטאראקו. הם נקברו בבית הקברות הנוצרי המוקדם, סמוך לנהר פרנקולי בעיר, אך המיקום המדויק של קבריהם אבד. במקום קמה בזיליקה על שמו של פרוקטואוסוס הקדוש אך זו נהרסה במאה ה-8. גם באמפיתיאטרון נבנתה במאה ה-6 בזיליקה ויזיגותית שנשאה את שמו והיא ניצבה במקום עד שנהרסה במאה ה-12. סיפור מותם של פרוקטואוסוס ושני כוהניו (Passio Fructuosi - הפסיון של פרוקטואוסוס) תועד על ידי אלמוני והשתמר, והוא נחשב למסמך הנוצרי המוקדם ביותר בחצי האי האיברי. מדיה וקבצים בנושא פרוקטואוסוס הקדוש בוויקישיתוף
טקלה הקדושה

טקלה הקדושה היא קדושה נוצרייה מהתקופה הנוצרית המוקדמת, והיא הייתה מחסידיו של השליח פאולוס הקדוש במאה ה-1. טקלה הקדושה איננה נזכרת בברית החדשה, והמידע אודותיה מגיע מהספר החיצוני הנוצרי (אפוקריפה) מעשי פאולוס וטקלה, שנכתב, ככל הנראה, במאה ה-2. לפי מעשי פאולוס וטקלה, הייתה טקלה בתולה אצילה מקוניה, שהאזינה לדרשותיו של פאולוס והצטרפה אליו. משפחתה וארוסה נידו אותה בשל כך, והיא נידונה למוות בשל אמונתה. בדרך נס היא ניצלה משריפה על המוקד על ידי סערה, ויצאה עם פאולוס לפיסידיה. לאחר מותו חיה בקטסיפון והגיעה לגיל מופלג. טקלה הקדושה זכתה למעמד חשוב בנצרות האוריינטלית, ונחשבה למופת ולדגם לאישה הנוצרייה המאמינה. עוד תוארה כשווה לשליחים וכראשונת השליחים בין הנשים. פולחנה רווח בעיקר בקטסיפון, קוניה ובניקומדיה (כיום איזמיט בצפון-מערב טורקיה). פולחנה התפשט גם למערב אירופה החל במאה ה-4. טקלה הקדושה היא הקדושה מגנה של העיר טרגונה בקטלוניה שבצפון-מזרח ספרד, ויום חגה, 23 בספטמבר, ניצב במרכזן של חגיגות סנטה טקלה (Festes de Santa Tecla). לחגיגות אלה מסורת ארוכת שנים ומקורן במאה ה-11. חשיבותן גדלה והן קיבלו את דמותן הנוכחית בעקבות חגיגות ותהלוכות רחוב מלוות בריקודים ובמוזיקה, שנערכו בעיר ב-1321, כששרידי ידה של הקדושה הגיעו לעיר. בעיר ניצבת כנסייה המוקדשת לקדושה. האסטרואיד 586 Thekla (אנ') שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמה. מדיה וקבצים בנושא טקלה הקדושה בוויקישיתוף אתר פסטיבל סנטה טקלה בטרגונה