laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סער בנבנישתי

סער בנבנישתי (נולד ב-26 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר. בנבנישתי התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי יבנה והפועל ראשון לציון, ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב. כשסיים את גיל הנוער שוחרר בנבנישתי מהפועל תל אביב, וחתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-9 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 4–1 נגד מכבי באר שבע במסגרת גביע הטוטו. ב-10 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 6–2 נגד מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי. בנבנישתי סיים את העונה עם 27 הופעות בכל המסגרות כאשר בכולן עלה כמחליף, ועזר לקבוצה לחזור לליגת העל. בעונת 2011/2012 בנבנישתי ערך רק הופעה אחת בכל המסגרות ובתום העונה עזב את המועדון. בקיץ 2012 חזר לליגה הלאומית כאשר חתם לשלוש שנים בהפועל בני לוד. בתקופתו בלוד כבש שני שערים ב-14 הופעות ליגה. לאחר שלא היה מרוצה ממעמדו ביקש להשתחרר ולאחר שנענה בשלילה פנה בנבנישתי לבוררות על מנת להשתחרר מהמועדון. ב-20 באוגוסט 2013 קבע הבורר כי בנבנישתי שחקן חופשי. זמן קצר לאחר ששוחרר חתם בנבנישתי בהפועל רעננה, העולה החדשה לליגת העל. ב-29 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בית"ר ירושלים שהסתיים בתיקו 0–0. לאחר שפתח את עונתו הראשונה כשחקן ספסל, הפך בנבנישתי לשחקן הרכב בקבוצה, אך בתחילת עונת 2015/2016 איבד את מקומו בהרכב, וב-4 בינואר 2016 הושאל למכבי נתניה עד לסוף העונה. ב-3 במאי 2016 שוחרר מהקבוצה לאחר חילוקי דעות עם המועדון. ב-26 ביוני 2016 סיכם בבני יהודה תל אביב, ובמדיה שיחק חצי עונה. ב-18 בינואר 2017 חזר בנבנישתי לקבוצת נעוריו, הפועל תל אביב. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על הפועל אשקלון. בסך הכל שותף בעשרה משחקים עד תום עונת 2016/2017, וירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-7 בספטמבר 2017 חתם בנבנישתי בהפועל אשקלון, במדיה כבש שני שערים ב-19 הופעות בעונת 2017/2018, ובסופה ירד עמה לליגה הלאומית. ב-22 באוגוסט 2018 חתם בקבוצת הפועל קטמון ירושלים, ובעונת 2018/2019 כבש במדיה שער אחד ב-9 הופעות בליגה הלאומית. ב-10 בפברואר 2020, לאחר עונה וחצי, עבר למכבי יבנה מליגה א'. סער בנבנישתי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל סער בנבנישתי, באתר Transfermarkt סער בנבנישתי, באתר Soccerway סער בנבנישתי, באתר FootballDatabase.eu סיון גולדנברג, ‏הקלף המנצח של מנחם קורצקי: סער בנבנישתי, באתר ONE‏, 16 במרץ 2014 אלון שאול, ‏הבורר קבע: בנבנישתי חופשי, צפוי לעבור לרעננה, באתר ONE‏, 20 באוגוסט 2013 יניב טוכמן‏, שחקני מכבי נתניה שוקלים לא להופיע למשחק הליגה הקרוב, באתר וואלה, 3 במאי 2016 דוד נתן, תורג'מן ובנבנישתי סיכמו בבני יהודה, באתר ynet, 26 ביוני 2016 נדב צנציפר, סער בנבנישתי חתם בהפועל תל אביב, באתר ynet, 18 בינואר 2017 דוד בן-שימול, הפועל אשקלון החתימה את סער בנבנישתי, באתר ynet, 7 בספטמבר 2017 סער בנבנישתי חתם בהפועל קטמון, באתר כאן דרום, 22 באוגוסט 2018 אביחי דלאל, סהר בנבנישתי סיכם במכבי יבנה, באתר דאבל פס, 10 בפברואר 2020 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סער בנבנישתי".
לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין

לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Ludwig, Herzog zu Mecklenburg-Schwerin; ‏6 באוגוסט 1725 - 12 בספטמבר 1778), היה נסיך הכתר של דוכסות מקלנבורג-שוורין. לודוויג נולד ב-6 באוגוסט 1725 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לכריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין ולגוסטבה קרולינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתם של אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ומריה, דוכסית מקלנבורג-גיסטרוב. לאחר מות אביו בשנת 1756, עלה אחיו פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין לשלטון, ומכיוון שלא היו לו ילדים, התמנה לודוויג ליורש העצר של הדוכסות. אולם, לודוויג מת ב-12 בספטמבר 1778 כשאחיו היה חי, ובנו פרידריך פרנץ מונה במקומו ליורש העצר, וירש את השלטון בשנת 1785. לודוויג התחתן ב-13 במאי 1755 עם שרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, שהייתה בתו של פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד. לזוג נולדו 2 ילדים: פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1756–1837). סופיה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1758–1794). מדיה וקבצים בנושא לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין בוויקישיתוף מידע על לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עד אשר ישוב

"עד אשר ישוב" הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום המשותף של רמי קלינשטיין וקרן פלס. השיר נכתב והולחן על ידי קלינשטיין ופלס, ויצא ב-15 בדצמבר 2015. השיר יצא כסינגל ראשון מפרויקט עליו עובדים פלס וקלינשטיין מזה שנתיים. השיר מתאר סיטואציה של אם וילדיה הממתינים לשובו של האב. בשיר לא נאמר היכן נמצא האב אך משתמע ממנו שהוא משרת במילואים. השיר הגיע למקומות גבוהים במצעדים השבועיים של מדיה פורסט וכן למקום השלישי במצעד השבועי של רשת ג'. 'עד אשר ישוב', נכתב ב'צוק איתן', בשעה שהחברה הכי טובה שלי ברחה אליי עם הילדים שלה מקיבוץ בארי, כשבעלה היה במילואים בעזה. ימים קשים של דמעות וחיים של אנשים שנהרסו. באתי לרמי מפוחדת, בין הטילים, וכתבנו את השיר על אמא עם ילדים שמחכה לאבא והוא כותב לה מאוהל בעזה. — קרן פלס, ראיון משותף למוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות בריאיון לאקו 99 FM סיפרו השניים כי הביטוי "עד אשר ישוב" נאמר לראשונה על ידי בוגי יעלון במהלך מבצע צוק איתן והפך לשיר. עד אשר ישוב, בביצוע קרן פלס ורמי קלינשטיין, סרטון באתר יוטיוב עמי פרידמן, הדואט של קליינשטיין ופלס: "זו זוגיות טובה", באתר ynet, 15 בדצמבר 2015 רמי קלינשטיין וקרן פלס שרים "עד אשר ישוב". האזינו, באתר וואלה, 15 בדצמבר 2015 קרן פלס ורמי קלינשטיין - עד אשר ישוב(הקישור אינו פעיל), באתר פלייליסט, 15 בדצמבר 2015 מחממים את החורף: קרן פלס ורמי קליינשטיין מרגשים בדואט, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2015 אלון הדר, קרן פלס: "אסור לממשלה להתערב בזירת האמנות", באתר ynet, 29 בינואר 2016 אלון הדר, וביניהם, באתר ynet, 29 בינואר 2016 קרן פלס ורמי קלינשטיין ריאיון לאקו 99, 26 במאי 2016
אלי בבייב

אלי בבייב (נולד ב-1 בנובמבר 1990) הוא כדורגלן עבר ישראלי-אזרי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. בבייב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל רעננה. בקיץ 2010 הושאל להפועל מרמורק מליגה א'. ב-1 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1-2 נגד הפועל כפר שלם. כעבור שבועיים הבקיע את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 0-1 נגד הפועל ערד. בבייב שיחק במרמורק במשך שנתיים ובתום התקופה חזר לרעננה. בעונת 2012/2013 השתלב בבייב בסגל הפועל רעננה, והיה ממצטייני הקבוצה שעלתה בתום העונה לליגת העל. ב-26 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני יהודה תל אביב שהסתיים בתיקו 0-0, ובסך הכל ערך 15 הופעות בעונה זו. בעונה שלאחר מכן מונה חיים סילבס למאמן הקבוצה ובבייב הפך לשחקן הרכב קבוע. כבר במשחק הפתיחה של העונה כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0-4 נגד הפועל פתח תקווה, ובסך הכל בעונה זו כבש שלושה שערים ב-26 הופעות. בעונת 2015/2016 כבש שער אחד ב-30 הופעות בליגה, והיה שותף לעונה המוצלחת ביותר בהיסטוריה של המועדון, עת העפילה לראשונה לפלייאוף העליון. ב-25 ביולי 2017 האריך בבייב את חוזהו בעונה אחת בהפועל רעננה. ב-7 ביוני 2018 חתם בבייב לעונה אחת בסומגאיט מליגת העל האזרית, וב-14 ביולי 2019 הודיע כי ישוב לארץ ולא ימשיך בקבוצה. ב-14 באוגוסט 2019 חתם בבייב במכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית וסייע לה לחזור לליגת העל כעבור עונה. ב-15 בינואר 2021 חתם בבייב בהפועל רמת גן. ב-13 במרץ 2019 זומן לראשונה לסגל נבחרת אזרבייג'ן. ב-25 במרץ 2019 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת בתיקו 0-0 נגד ליטא במסגרת מוקדמות יורו 2020. אלי בבייב, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אלי בבייב, באתר Transfermarkt אלי בבייב, באתר Soccerway אלי בבייב, באתר National Football Teams אלי בבייב, באתר FootballDatabase.eu תום נחום, ‏משיקולים משפחתיים: אלי בבייב החליט לחזור לארץ, באתר ONE‏, 14 ביולי 2019 לאומית: אלי בבייב חתם במכבי פתח תקוה, שנפרדה מנאור פסר, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2019 תומר חבז, ‏‏לא חיכה לכפר סבא: אלי בבייב חתם בהפועל רמת גן, באתר ספורט1, 15 בינואר 2021 מואר רחמני, ‏אלי בבייב קיבל זימון רשמי לנבחרת אזרבייג'ן, באתר ONE‏, 13 במרץ 2019
מוניטור (CRA)

מוניטור (אנגלית: Clinical Research Associate; CRA) הוא מקצוע בתחום המחקר הקליני בבני אדם המתמקד במחקר רפואי. עבודת המוניטור מתבצעת במסגרות שונות כגון חברות תרופות, מכוני מחקר רפואיים וגופים ממשלתיים. מוניטור נדרש להיות בעל תואר פרא-רפואי, לרוב ישנן דרישות להסמכה רלוונטית וכן על המוניטור להיות בקיא ברגולציה המקומית. משימות המוניטור העיקריות הוגדרו על ידי ה-GCP. משימתו המרכזית של המוניטור היא לנטר את המחקר הקליני, כלומר על המוניטור לוודא כי מבצעי המחקר הקליני פועלים לפי דרישות פרוטוקול המחקר, עליו עוד לבדוק את פעילות המרכז המבצע את המחקר (בתי חולים / מרפאות), בנוסף לבצע ביקורים במרכזי המחקר, לעבור ולאשר את המידע הנאסף במהלך המחקר - CRF) Case Report Forms) (וכן עליו להיות בקשר מתמיד עם מתאמי המחקר והחוקרים הראשיים). בנוסף לכך, המוניטור אחראי להבטיח הגנה על הזכויות, הבטיחות והרווחה של המטופלים בכל המחקרים הקליניים. כמו כן, על המוניטור לוודא כי הנתונים שנאספו הם מהימנים אמיתיים ונכונים וכן שכל תופעות הלוואי במהלך המחקר הקליני מתועדות ומדווחות כנדרש. Samyuktha Ajay and Arun Bhatt, Training needs of clinical research associates, Perspectives in Clinical Research מתאמת מחקר לעומת מנטרת מחקר- תכונות לעיסוק מוצלח בתיאום מחקר קליני. מה נדרש כדי להיות מתאמת מחקר מעולה- הבדלים עיקריים בין מתאמת (SC) למנטרת מחקר (CRA).
אברהם סכנין

אברהם (אברשה) סכנין (1 בינואר 1905, כ"ד בטבת תרס"ה – 17 במאי 1986, ח' באייר תשמ"ו) היה סגן ראש עיריית חיפה, חבר מועצת העיר, יקיר העיר חיפה ואסיר ציון. אברהם סכנין נולד בשם אברשה סכנין בפולטבה שבאימפריה הרוסית. בשנת 1920, כתלמיד בגיל 15, הצטרף לתנועה הציונית. שנתיים לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 החלו רדיפות נגד התנועה הציונית. בהיותו חבר ועד גלילי של הנוער הציוני וסטודנט באוניברסיטת חרקוב להנדסה נעצר ב-2 בספטמבר 1924 בעיר חרקוב באוקראינה, מחוסר הוכחות שוחרר אחרי שלושה חודשים בבית הסוהר באוקראינה. אחרי מספר חודשים עזב את לימודיו באוניברסיטה בחרקוב ונסע לפי הוראות של הנוער הציוני לויניצה וביקר בעשרות מקומות, בהם הייתה פעילות של הנוער הציוני. בשנת 1925 נבחר כחבר המרכז של הנוער הציוני המורכב מ-5 חברים, שמושבו היה בעיר מוסקבה. שנת 1925 הייתה שנת השיא של הנוער הציוני כאשר היו לנוער הציוני למעלה מ-5,000 חברים. במרץ 1926 נאסר בלנינגרד, בוועידה של תנועת הנוער הציוני שבה השתתפו כ-20 צירים מאזורי ברית המועצות. שני חברי המרכז של התנועה הציונית מישה ויסברג ואברהם סכנין נאסרו לכשלוש שנים בכלא בסיביר ללא משפט. אחרי מאסרו, במאי 1929 גורש לאשחבד. במשך כמה חודשים לאחר שסירב לתת הצהרה שהוא עוזב את התנועה הציונית גורש לאזור אסיה התיכונית למשך שבע שנים יחד עם אסירי ציון נוספים. בשנת 1933, הוא הגיע לעיר טשקנט, שבה היו נפגשים עם אסירי ציון אחרים. בעיר זו הוא הכיר את מסיה דרביצקי, אסירת ציון גם היא והתחתן איתה. בשנת 1935 נולדה בתו, ומסיה ובתו קיבלו רשות לעזוב את ברית המועצות לארץ ישראל, אך סכנין לא קיבל רשות ללוות אותן לארץ ישראל ונשאר במקום מאסרו בטשקנט, כשסיכויו להצטרף למשפחה היו קלושים. רק ב-1936 קיבל רשות לצאת מברית המועצות לארץ ישראל, לאחר 7 שנות מאסר. סכנין הגיע לארץ ישראל באפריל 1936. כשהגיע לארץ ישראל החל המרד הערבי הגדול. בשנתו הראשונה בארץ ישראל החל לעבוד כפועל בניין והתגורר בחיפה, אך בגלל מצב בריאותו עזב את עבודתו כפועל בניין והחל לעבוד בטכניון שבחיפה. אחרי תקופה קצרה התמנה תחילה כמזכיר הכספים ואחר כך כסגן מנהל בית הספר המקצועי של הטכניון, שבו עבד עד מאי 1964. בשנת 1937 החל את פעולתו הציבורית, כחבר מפא"י ומספר שנים היה חבר הוועד בטכניון העברי. כנציג המפלגה נבחר למרכז הסתדרות הפקידים. בשעת הפילוג במפלגת פועלי ארץ ישראל הצטרף לסיעה ב והיה חבר מרכז האחדות ומפלגת העבודה במשך השנים 1955 עד 1986. עם הקמת מפלגת העבודה הישראלית נבחר כחבר המרכז וגם למזכירות וללשכת המפלגה במחוז חיפה. בשנת 1955 נבחר לראשונה למועצת העיר חיפה. במאי 1964 נבחר כסגן ראש העירייה וכיהן בתפקיד זה עד פברואר 1974 בתחילה כסגנו של אבא חושי אחר כך של משה פלימן וגם של ירוחם צייזל בזמן שהיה ראש עיריית חיפה לאחר שמשה פלימן נפטר. בינואר 1978, קיבל אזרחות כבוד של העיר חיפה. כיהן כנשיא מועצת קליטת העלייה של עיריית חיפה עד פטירתו בשנת 1986. נקבר בבית הקברות היהודי חוף הכרמל. בשנת 1988 נקרא על שמו רחוב בשכונת רמת אלון שבחיפה. סכנין היה נשוי למסיה ואב לאילנה (שהייתה לימים חברת מועצת עיריית חיפה) ולגדעון. אמציה פלד, רחוב סכנין, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
אולאף ביאלאנד

אולאף ביאלאנד (בנורווגית: Olav Bjaaland ‏ 5 במרץ 1873 – 8 ביוני 1961) היה אלוף סקי נורווגי מטלמרק. בשנת 1911 היה בין חמשת האנשים הראשונים שהגיעו אל הקוטב הדרומי כחלק ממשלחת הקוטב הדרומי בהנהגת רואלד אמונדסן. אולאף ביאלאנד נולד במורגדאל שבמחוז טלמרק בנורווגיה. במפנה המאה, היה ביאלאנד, יחד עם האחים המסטפייט, בין טובי גולשי הסקי בנורווגיה. בשנת 1902 זכה בפרס בפסטיבל הסקי של הולמנקולן, שהוא עד ימינו אלה באירוע הקלאסי בסקי הנורדי. ב-1909 הוזמן ביאלאנד, יחד עם עוד חמישה גולשים, להתחרות בצרפת עם טובי הגולשים באירופה. בנסיעה זו פגש ביאלאנד במקרה את רואלד אמונדסן; חוקר הארצות המצליח הזמין את ביאלאנד, כגולש סקי, להצטרף למשלחתו המתוכננת אל הקוטב הצפוני. ביאלאנד נפעם, ובטוח עדיין שהם יוצאים אל הקוטב הצפוני, יצא מאוסלו ב-7 ביוני 1910. כשנודע לו, שבמקום צפונה הם בדרכם דרומה להתחרות על כיבוש הקוטב הדרומי כנגד רוברט פלקון סקוט, הריע ביאלאנד: "הידד, זה אומר שאנחנו נגיע לשם ראשונים!" על השתתפותו במשלחת, קיבל ביאלאנד את מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), אות הוקרה נורווגי שייסד המלך הוקון השביעי בשנת 1912, כגמול למשתתפי משלחת הקוטב הדרומי של אמונדסן. ביאלאנד היה נגר מוכשר ומיומן. יחד עם סטוברוד בנה את הצריף במפרץ הלווייתנים בו דרו חברי המשלחת, בזמן שיתר האנשים עסקו בהעברת צידה אל המצבורים, והצליח להפחית את משקל המזחלות, שנקנו באוסלו כשהן כבר מורכבות (סקוט קנה מזחלות מאותו סוג למשלחת טרה נובה, אלא שבאלה שלו לא נעשו שום שינויים), מ-88 ק"ג ל-22 ק"ג, בלי להפחית באופן ניכר מעמידותן. במסע המזחלות בפועל ממפרץ הלווייתנים אל הקוטב וחזרה, היה ביאלאנד לעיתים קרובות החלוץ, שגלש בראש הקבוצה כדי לספק לכלבי המזחלות משהו לרוץ בעקבותיו. הוא נודע ביכולתו לגלוש כך, שהעקבות שהשאיר אחריו יצרו בשטח קווים ישרים כמעט לחלוטין. ב-14 בדצמבר, במרחק 27 ק"מ בלבד מן הקוטב, היה ביאלאנד נרגש כיתר חבריו. "עכשיו אנחנו יכולים לראות את הקוטב מונח לפנינו, ואני כבר יכול לשמוע את חריקת הציר, אבל בבוקר נשמן אותו. כולנו נרגשים. האם נראה את הדגל האנגלי? רחמי האל עלינו! אינני מאמין שזה יקרה." כתב ביומנו. אחרי שובם מכיבוש הקוטב, ביקש אמונדסן מביאלאנד לצאת עמו צפונה לחקור את המעבר הצפון-מזרחי, אבל הוא דחה את ההצעה. ב-1912 זכה ביאלאנד במדליית הולמנקולן, אחת המדליות הגבוהות ביותר שגולש סקי יכול לזכות בהן. לאחר זמן חזר לטלמרק והקים סדנה מצליחה לייצור מגלשי סקי, בכסף שלווה מאמונדסן. בשנת 1952, במורגדאל, הדליק ביאלאנד את המשואה באולימפיאדת החורף. בשנת 1961 הלך ביאלאנד לעולמו בגיל 88; מבין החמישה שהגיעו אל הקוטב הדרומי, הוא האריך ימים ביותר, והיה היחיד שזכה לראות את השיפורים שהשיגה השנה הגאופיזית הבינלאומית באנטארקטיקה, בהם בניית הבסיס הקבוע בקוטב הדרומי, שנקרא התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט לכבוד מפקדו במשלחת. מדיה וקבצים בנושא אולאף ביאלאנד בוויקישיתוף 50th Anniversary of Amundsens Expedition Bjaaland lights Torch 1952 Olympics Games Holmenkollen medalists – click Holmenkollmedaljen for downloadable pdf file * Holmenkollen winners since 1892 – click Vinnere for downloadable pdf file Rainer-K. Langner, "Scott & Amundsen", English translation by T. Beech, Haus Publishing, 2007, ISBN 978-1-905791-08-8, P. 16] Langner, p.124 Langner, p. 193
קורוסטישיב

קורוסטישיב (באוקראינית: Коростишів; ברוסית: Коростышев, קורוסטישב; ביידיש: קאָרשעוו) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, על גדות נהר טטריב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. תחילתה של קורוסטישיב ביישוב מהמאה ה-6, ואזכורה הראשון בכתבים הוא משנת 1499, עת הייתה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1779 הוענקו לקורוסטישיב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה בשטחי האימפריה הרוסית. העיר קורוסטישיב מוקפת ביערות ובנחלים ומרוחקת כשעת נסיעה מקייב. עד אסון צ'רנוביל, הייתה קורוסטישיב יעד תיירותי במיוחד לתושבי קייב הסמוכה. במערב העיר, על גדת נחל טטריב, מצוי בית הבראה גדול בשם "סנטוריום יער טטריב" שנחשב לאחד מבתי ההבראה הגדולים באוקראינה. במערב העיר מצויה מחצבת גרניט ישנה שהתמלאה במים ומשמשת כאתר שיט ודיג. בשנים האחרונות, ירד היקף היקף התיירות באזור למרות שלא נמדדו כמויות קרינה חריגות. בעיר פעלו אדמו"רים משושלת קוריסטשוב, שראשה היה רבי משה טברסקי בנו של "המגיד מצ'רנוביל". דודו של רבי משה (חתן סבו רבי מנחם נחום מצ'רנוביל), רבי אברהם בן רבי צבי, כיהן כמגיד מישרים בעיר. המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק נישא לבת הקהילה היהודית בעיר ועבר להתגורר בה בשנת 1893. בשנת 1897 נמנו בעיר 4,160 יהודים, כמחצית מתושביה. בשל פוגרומים שהתרחשו בעיר בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, ובשל תהליכי עיור בתקופה הסובייטית, עזבו את העיר קרוב למחצית מיהודיה, ובד בבד, סגרו השלטונות את כל בתי הכנסת בה. ב-9 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, שריכזו תוך זמן קצר את היהודים שנותרו בה לגטו שהוקם בה. מעת לעת פשטו הגרמנים על הגטו, וביצעו בו מעשי שוד ורצח, כאשר בסוף יולי הוצאו להורג 40 יהודים מהעיר באשמת קשר עם פרטיזנים. בסוף אוגוסט - תחילת ספטמבר 1941 נרצחו בין 1,200 ל-2,000 היהודים מהגטו המקומי עם יתר היהודים מיישובי הסביבה. לאחר השואה חזרו היהודים לעיר ובית הכנסת נפתח מחדש בשנת 1946. בשנת 1953 נעצר השוחט באשמת יצירת קשר עם ארגון אמריקאי ובית הכנסת עצמו נסגר בשנות סוף החמישים. כמו עוד ערים במחוז ז'יטומיר, כמו בקורוסטן ואוברוץ', התקיימה בעיר פעילות יהודית עד סוף תקופת ברית המועצות ומרבית חברי הקהילה עלו לישראל בתחילת שנות התשעים. בשנת 2017 ידוע על כ70 יהודים המתגוררים בעיר. מדיה וקבצים בנושא קורוסטישיב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קורוסטישיב קורוסטישב (Korostyshev), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קורוסטישיב", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), קורוסטישב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1538–1539), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קושיצה (פולין)

קוֹשִיצֶה (בפולנית: Koszyce) הוא כפר במחוז פרושוביצה שבפרובינציית פולין קטן בפולין, על גדות נהר שצ'רניאווה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1328, ובשנת 1374 הוענקו לו זכויות עיר. במאה ה-16 הגיע היישוב לשיא התפתחותו, אך באמצע המאה ה-17 הוחרב בידי השוודים. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869, עקב היותו מוקד של מרד ינואר, נשלל מהיישוב מעמדו העירוני. יהודים הורשו להתגורר ביישוב רק בשנת 1862, בשל הגדרתו עד אז כעיר כנסייתית, ועם התיישבותם במקום, נטלו חלק ניכר בפיתוחו הכלכלי. עד מהרה התקיימה ביישוב קהילה עצמאית, עם בית כנסת ובית עלמין. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-900 יהודים, כמחצית מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ופעילות של חוגים חסידיים. ב-5 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים. בימים אלו נמלטו מהיישוב יהודים רבים מזרחה, ובד בבד, הגיעו אליו פליטים יהודים רבים ממערב פולין. בסוף 1939 נמנו ביישוב כ-1,000 יהודים, רובם פליטים, ועליהם הטילו הגרמנים גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, שהומר בהמשך בסרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, החרמת רכוש, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה. בשנת 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו. בסוף אוגוסט-תחילת ספטמבר 1942 גורשו יהודי הגטו, יחד עם כל יהודי נפת מייחוב, למחנה ריכוז בסלומניקי, שם הוחזקו תחת כיפת השמיים, תוך רצח הקשישים והחולים. ב-7 בספטמבר 1942 גורשו מהמחנה רוב יהודי היישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ, כאשר חלקם, שעברו סלקציה, הועברו למחנה עבודה בפרוקוצ'ים שליד קרקוב. כמה עשרות יהודים שהושארו בקושיצה לאיסוף ולמיון רכוש המגורשים ביישוב, נרצחו ב-7 בנובמבר 1942 בגטו מייחוב. לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שעוד הסתתרו בקושיצה, וב-12 בנובמבר 1942 הוציאו להורג את 7 היהודים האחרונים שאיתרו ביישוב. כמה ימים לאחר מכן נתפסו עוד 10 יהודים בכפר מלקובצה, הסמוך לקושיצה, ואלו נורו במקום. מדיה וקבצים בנושא קושיצה בוויקישיתוף קושיצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין קושיצה (Koszyce), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קושיצה", באתר השטעטל הווירטואלי
סדנה

האם התכוונתם ל... סטודיו – חדר עבודה של אמן בית מלאכה (סדנה) – מקום מלאכתו של האוּמן, בעל המקצוע סדנה (מקום לימוד) סדנה (קורס קצר מועד) – קורס מעשי קצר מועד סדנה (מיתולוגיה) – אלת הים במיתולוגיה האינואיטית הגרה במעמקים הקרים של אוקיינוס הקרח הצפוני סדנה (גוף טרנס-נפטוני) – גרם שמים הקרוי על שם האלה היוונית ומצוי בדיסק המפוזר סדנה (תיאטרון אלתור) – תיאטרון אלתור סדנה (תיאטרון נוער) – תיאטרון נוער בחיפה סדנאות הבמה – מיזם תיאטרון בתל אביב
א. ת. זונלייטנר

אָלוֹאִיס תֵאוֹדוֹר זוֹנְלַיְטְנֶר (בגרמנית: Alois Theodor Sonnleitner‏; 25 באפריל 1869 - 2 ביוני 1939) היה שם העט של הסופר והמחנך הגרמני ממוצא בוהמי אָלוֹאִיס טְלוּצְ'הוֹז' (בצ'כית: Alois Tlučhoř). טלוצ'הוז' נולד בדאשיצה שליד פרדוביצה שבבוהמיה למשפחת איכרים בוהמיינים. את שנות לימודיו עשה כחניך במנזר בנדיקטיני בעיר מלק שעל נהר הדנובה. בווינה למד בלשנות וחינוך והמשיך בהשתלמות לתואר דוקטור. לפרנסתו עבד בבית ספר אזרחי בווינה, כמורה ואחר כמנהל. לצד כתיבתו הפדגוגית והסוציאליסטית, פרסם טלוצ'הוז' גם שירים ומעשיות. לפרסום בינלאומי זכה תחת שם העט א. ת. זונלייטנר, בטרילוגיה שלו "ילדי המערות". הטרילוגיה, שנועדה לילדים ולנוער, כוללת את הספרים: "ילדי המערות בעמק הנעלם", שיצא לאור ב-1918, "ילדי המערות בבניין הקורות", שיצא שנה לאחר מכן, ו"ילדי המערות בבניין האבנים", שיצא ב-1920. טלוצ'הוז' מת בפרכטולדסדורף, ליד וינה. אלויס טלוצ'הור, דף שער בספרייה הלאומית א. ת. זונלייטנר, באתר Discogs (באנגלית)
חסינטו בנאבנטה

חסינטו בנאבנטה (בספרדית: Jacinto Benavente Martínez;‏ 12 באוגוסט 1866 – 14 ביולי 1954) נחשב למחזאי הגדול ביותר של ספרד במאה ה-20, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1922. בנאבנטה היה בן יחיד לאב שהיה רופא נודע (פסל לזכרו הוצב באחד מגני מדריד). בנאבנטה למד משפטים, אך לאחר מות אביו בשנת 1885, החליט להקדיש את חייו לספרות. הוא ערך מסעות, כמנהל קרקס וכשחקן וביקר ברוסיה, צרפת, גרמניה ואנגליה. בשנת 1913 התקבל לאקדמיה הספרדית. הוא אהב ילדים וייסד תיאטרון ילדים ונוער. את כל הפרסים שקיבל במהלך חייו, תרם לקרן להגשת ארוחת בוקר לתלמידים. בשנים 1908–1912 כתב בעיתון אל אימפרסיאל. מאמריו קובצו לאחר מכן בחמישה כרכים. בנאבנטה ערך כתב עת בשם חיי הספרות ונתן בו דריסת רגל לסופרים צעירים. בשנת 1920 מונה למנהל התיאטרון הספרדי הלאומי. בנאבנטה ניסה להיבחר לפרלמנט הספרדי, אך ללא הצלחה. הוא לא נישא מעולם, ומחקר חייו עולה כי היה הומוסקסואל. בשנת 1922 הוענק לו פרס נובל לספרות על "החייאת המסורת המפוארת של הדרמה הספרדית". לאחר מכן ארגן להקת תיאטרון וערך איתה סיורים בצפון ודרום אמריקה. הממשלה הספרדית (בתקופתו של פרנקו) העניקה לו אותות כבוד לרוב. בנאבנטה כתב מעל 170 מחזות ואפילו בגיל 87 חיבר חמישה מחזות חדשים בשנה אחת. השקפת עולמו הייתה פסימית והוא הצטיין בשנינות מרירה. הוא הושפע ממולייר. בשנת 1892 פרסם מחזות רומנטיים, בהם ניכרת השפעתו של שייקספיר. וכעבור שנה פרסם ספר שירים. המחזה הראשון שהוצג בהצלחה, נכתב על ידו בגיל 28, בשנת 1896. ביצירתו יש ארבע קבוצות עיקריות: סאטירות חברתיות כדוגמת אנשים ידועים (1896) מחזות אלגוריים כדוגמת משחק האינטרסים (1907) מחזות פסיכולוגיים כדוגמת הגברת באהבה (1908) מחזות לילדים כדוגמת הנסיך שלמד הכול מתוך ספרים (1919) על בסיס המחזה שלו "האישה לא אהובה" צולמה טלנובלה אקאסיה. בנוסף ליצירתו המקורית הוא גם עסק בתרגום יצירותיהם של שייקספיר ושל מולייר לספרדית. מדיה וקבצים בנושא חסינטו בנאבנטה בוויקישיתוף חסינטו בנאבנטה, באתר פרס נובל (באנגלית) חסינטו בנאבנטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי חסינטו בנאבנטה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) חסינטו בנאבנטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) חסינטו בנאבנטה (1866-1954), דף שער בספרייה הלאומית חסינטו בנאבנטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חסינטו בנאבנטה, באתר Discogs (באנגלית) Villena, Luis Antonio de (ed.) (2002), Amores iguales. Antología de la poesía gay y lésbica, Madrid: La Esfera, ISBN 84-9734-061-2 (בספרדית) Garzón, Juan Ignacio García (14 July 2004), La paradoja del comediógrafo, ABC.es (בספרדית)
קיברצי

קיברצי (באוקראינית: Ківерці, בפולנית: Kiwerce, קיברצה) היא עיר במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, כ-12 ק"מ צפונית מזרחית ללוצק, על גדות נהר פרודניק, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. קיברצי נוסדה בסוף המאה ה-19, אך ממטבעות רומאיים קדומים שנמצאו בה, נראה שאתרה היה מיושב עוד במאה ה-3 לפני הספירה. התפתחותו של היישוב קשור לפיתוח רשת מסילות הברזל האזורית שזה גם הייתה סיבה להקמתו בסביבות 1870. במהלך מלחמת העולם הראשונה התנגדו תושבי היישוב לחיילים האוסטרים שכבשו אותו. בהתאם להסכם ריגה משנת 1921 נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1951 הוענק ליישוב מעמד עירוני, ומאז התפתח באופן משמעותי. בין מלחמות העולם ישבו בקיברצי כ-200 יהודים, כשליש מתושביה באותה עת, והתקיימה בה פעילות ציונית, שכללה גן ילדים עברי וקיבוץ הכשרה. בספטמבר 1939 נכבשה קיברצי בידי הסובייטים. ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה קיברצי בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו שהוקם בה, בו נרצחו עד אביב 1942 עשרות גברים יהודים. ב-21 במאי 1942 רצחו הגרמנים את כ-270 היהודים שנותרו בגטו, מהם כ-240 נשים וילדים, ובסוף שנת 1942 נרצחו אחרוני היהודים ביישוב, קבוצת רופאים שהוחזקה במקום. בפברואר 1944 שוחררה קיברצי בידי הצבא האדום. מדיה וקבצים בנושא קיברצי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיברצי קיברצי, ברשת החברתית פייסבוק קיברצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין קיוורצה (Kiwerce), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קיברצי", באתר השטעטל הווירטואלי אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), קיברצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1379–1380), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)