laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמצעי תחבורה

המונח "רכב" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו רכב (פירושונים). אמצעי תחבורה הם כלים ומכונות המשמשים להסעה של נוסעים או שינוע משא באמצעות האדם, מנוע או על ידי בעל חיים. אמצעי תחבורה יכולים לפעול ביבשה (אופניים, קורקינט, סקייטבורד, אופנוע, מכונית, משאית, אוטובוס, רכבת, נגמ"ש), בים (אופנוע ים, סירה, ספינה, צוללת, גלשן), באוויר (כדור פורח, מטוס, מסוק, ספינת אוויר) ובחלל (טיל, מעבורת חלל). המכנה המשותף לכל אמצעי התחבורה הוא היותם מקלים על האדם בהעברתו או בהעברת חפציו ממקום למקום. אם כי, חפץ המשמש למטרה זו אך הוא אינו בעל הגדרות מסוימות נוספות, דוגמת עגלת קניות או מזוודה על גלגלים, לא ייחשבו לאמצעי תחבורה. אמצעי תחבורה המובלים על ידי בעלי חיים ידועים מאז החל האדם לביית את בעלי החיים, ואף קודם לכן. אחד מאמצעי התחבורה הראשונה שהומצאו על ידי האדם הקדמון, עוד בטרם המצאת הגלגל הייתה מזחלת שנמשכה על ידי בני אדם, ולמעשה בני אדם היו אמצעי ההנעה הראשון של אמצעי התחבורה. מאוחר יותר, עם ביותם של בעלי חיים כגון סוסים, פילים, חמורים ואף כלבים החלו להשתמש בהם כדי להניע אמצעי תחבורה, למרות זאת, גם כיום, משמשים בני אדם ככלי להנעת אמצעי תחבורה (ראו לדוגמה: ריקשה). למרבית אמצעי התחבורה היבשתיים כיום ישנם גלגלים או זחל. ישנם גם אמצעי תחבורה יבשתיים שאינם פועלים על עקרונות אלה, ובדרך כלל אינם מיוצרים בייצור רחב היקף ומיועדים לשימושים ייחודיים (כגון אמצעי תחבורה סרטניים, שנועדו לאפשר תנועה בשטחים סלעיים על גבי כוכבי לכת או אסטרואידים או רחפות שפועלות על לחץ אוויר). בעולם המערבי, מרבית אמצעי התחבורה כיום הם אמצעי תחבורה מכניים, היינו אמצעי תחבורה המונעים באמצעות מנועים. מנועים אלה מופעלים הן על ידי שריפת דלקים (פחם, דלק, עץ, גז ומימן), והן על ידי חשמל, לחץ אוויר ואמצעים סולריים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. רכב כלי רכב כלי רכב לא ממונעים כלי רכב מונעי אדם כלי רכב מונעי חיה כלי רכב מנועיים כלי רכב גלגליים כלי רכב זחליים כלי רכב משוריינים ציוד מכני הנדסי כלי רכב מסילתיים כלי רכב אמפיביים כלי טיס כלי טיס מנועיים כלי טיס חסרי כנף כלי טיס בעלי כנף כלי טיס בעלי כנף מסתובבת כלי טיס חסרי מנוע כלי שיט כלי שיט מנועיים כלי שיט מעל פני המים כלי שיט מתחת לפני המים כלי שיט חסרי מנוע חלליות בהלכה היהודית, נסיעה בכלי רכב ממונעים נחשבת מלאכה, ולפיכך הנסיעה בהם בשבתות ובימים טובים אסורה למעט מקרים של "פיקוח נפש" בהם מותר לחלל את השבת כדי להציל חיים. בטיחות בתחבורה מדיה וקבצים בנושא אמצעי תחבורה בוויקישיתוף כלי רכב, דף שער בספרייה הלאומית ו - הנסיעה לבית חולים - פניני הלכה מאת הרב אליעזר מלמד, באתר פניני הלכה ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טחבים

המונח טחבים (שם מדעי: Bryophytes) מתייחס לקבוצה של צמחים פרימיטיביים, רב-תאיים ויבשתיים, שאינם וסקולריים. בעבר התייחסו לקבוצה כדרגה היררכית במיון הטקסונומי, אולם מחקרים פילוגנטיים הראו שזוהי קבוצה פרפילטית, המורכבת משלוש קבוצות מונופילטיות: טחבי כבד (Marchantiophyta) טחבי קרן (אנתוצרוטה, Anthocerotophyta) טחבי עלים (Bryophyta) בשיטת המיון הישנה, קבוצת הטחבים כונתה Bryophyta, אולם תחת המיון החדש מקובל לכלול תחת שם זה רק את טחבי העלים (Bryophyta sensu stricto). ישנם מינים שמגיבים על התארכות היום, בכך שהם נכנסים לתרדמה לקראת הקיץ. ישנם מיני שרך הגדלים בין טחבי עלים הכולאים אבק על גבי התשתית האטומה כמעט למים ובכך מכשירים תשתית סופגת מים לצמחי השרך. בישראל זוהו כ-260 מינים של טחבים, רובם (כמאתיים) טחבי עלים. הם גדלים בעיקר בבתי גידול לחים ומוצלים, ולכן שכיחים בעיקר באזורי חורש מפותח בצפון הארץ. תיאור מפורט של פלורת הטחבים של ישראל מופיע בכרך הטחבים של הפלורה פלשתינה (ראו להלן). המדע העוסק בחקר הטחבים נקרא בּרִיוֹלוגיה (Bryology). Ilana Herrnstadt, Chaia Clara Heyn, The Bryophyte Flora of Israel and Adjacent Regions, Flora Palaestina Series, The Israel Academy of Sciences and Humanities, 2004 טחבים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הלל ביטון רוזן

הלל ביטון רוזן (נולד ב-21 באוגוסט 1991) הוא עיתונאי ישראלי, כתב לענייני צבא וביטחון ומגיש בערוץ עכשיו 14. נולד וגדל בירושלים. את שירותו בצה"ל עשה בגדוד צבר של חטיבת גבעתי. סיים תואר ראשון בפוליטיקה ותקשורת במכללה האקדמית הדסה ירושלים. ב-2015 נבחר למשך שנתיים כיו"ר אגודת הסטודנטים במכללה, ושימש כחבר נשיאות התאחדות הסטודנטים ונציג מטעם הארגון בוועד המנהל של עמותת "איסתא ליינס". במשך מספר שנים ניהל את המסעדות הירושלמיות "ג'קו סטריט" ו"וופל פקטורי". את תחילת דרכו הטלוויזיונית החל כאורח קבוע בתוכנית "האולפן הפתוח" בערוץ 20. בדצמבר 2019 נכנס ככתב קבוע בערוץ. כחמישה חודשים לאחר מכן הוביל את משדר יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בערוץ, ובמסגרת השידור ראיין את רה״מ בנימין נתניהו. לאחר מכן, התמנה לתפקיד הכתב הפוליטי-מדיני. במהלך תקופת הקורונה קיבל בנוסף את תפקיד כתב הבריאות. בעקבות כתבה שלו שייחסה ליקויים תברואתיים קשים למשחטת "עוף הגליל" בקריית שמונה הגיש המפעל תביעת לשון הרע נגד ערוץ 20. התביעה הסתיימה בגישור שבו חויב ערוץ 20 לפצות את המפעל ב-18 אלף ש"ח, למחוק את הכתבה, להכחיש את תוכנה ולהתנצל על הפרסום. מאוגוסט 2020 ביטון רוזן מגיש את מהדורת מוצאי שבת "שבוע טוב ישראל". החל מספטמבר 2021 עבר לתפקיד כתב לענייני צבא וביטחון של ערוץ 14, במקום תפקידו ככתב מדיני ופוליטי. במאי 2024 קיבל, לצד כ-70 אנשי עיתונות נוספים, תעודת הוקרה מועדת פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה על אומץ לב, חושים עיתונאיים מחודדים ואנושיות בעקבות עבודתו ב-7 באוקטובר. הלל ביטון רוזן נשוי ומתגורר בירושלים. הוא מנהל אורח חיים מסורתי. מדיה וקבצים בנושא הלל ביטון רוזן בוויקישיתוף ציטוטים בנושא הלל ביטון רוזן בוויקיציטוט הלל ביטון רוזן, ברשת החברתית פייסבוק הלל ביטון רוזן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הלל ביטון רוזן, ביישום טלגרם הלל ביטון רוזן, באתר ערוץ 20 ראיון מיוחד שקיים הלל ביטון רוזן עם ראש ממשלת ישראל לשעבר בנימין נתניהו, באתר ערוץ 20 חשיפה של הלל ביטון רוזן על ארגוני הקרן החדשה לישראל חשיפה של הלל ביטון רוזן: התמלילים המלאים של חקירת ליאת בן ארי שירת כמפקד תחת פיקודו של זיו שילון. ראו כותרת לכתבה מתאריך 12/04/2020. טמוזרטי, שירן, ממנהל מסעדות בירושלים למגיש בערוץ 20: סיפור ההצלחה של הלל ביטון רוזן | כל העיר, באתר כל העיר, ‏24.12.21 אורן פרסיקו, מסתבר שלא כל התרנגולות נראות אותו דבר, באתר העין השביעית, 30 באוקטובר 2021; ההתנצלות מפי הלל ביטון רוזן, באתר טוויטר, 8 בנובמבר 2021 פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה יוענק ליותר מ-70 עיתונאים ואנשי תקשורת, בהם צלמי "ישראל היום | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-05-29 אביה טובי, ‏מזל טוב: כתב ערוץ 14 התארס, באתר כיפה, 3 באוגוסט 2023
עונת 2021/2022 ביורופקאפ

עונת 2021/2022 ביורופקאפ היא העונה השביעית של המפעל השני בחשיבותו של תחרות פיב"א לקבוצות כדורסל השנייה לאחר ליגת האלופות בכדורסל אם היא כי נחשבת לרביעית בחשיבותה לאחר היורוליג והיורוקאפ. העונה נפתחה ב-27 בספטמבר 2021 במשחקי המוקדמות והסתיימה בצמד משחקי גמר ב-20 ו-27 באפריל 2022 ובסופם זכתה בשאקשהיר קולג'י לאחר ניצחון כפול על פלקנסטרו רג'אנה. בעונה זו השתתפו בשלב הבתים 32 קבוצות, כאשר 14 העפילו ישירות לשלב הבתים, 6 קבוצות שהעפילו משלב המוקדמות, 4 מהזוכות בבתי המוקדמות ו-2 מהמפסידות בגמר המוקדמות בעלות המאזן הטוב ביותר. אליהן הצטרפו 12 קבוצות שנשרו משלב המוקדמות של עונת 2021/2022 בליגת האלופות. העפילה לליגת האלופות ולא תשחק ביורופקאפ הגרלת שלב המוקדמות נערכה ב-18 באוגוסט 2021 בגרמניה. 3 הקבוצות שבדרג ה' התחילו את המוקדמות בשלב הראשון יחד עם 3 מ-4 המדורגות בדרג ד', שאר הקבוצות התחילו בשלב השני. 4 הקבוצות שניצחו בשלב הגמר של המוקדמות העפילו לשלב הבתים. ארבע המנצחות בשלב זה העפילו אל שלב הבתים, בנוסף גם שתי המפסידות בהפרש הסלים הטוב יותר העפילו . העפילה לליגת האלופות מנצחת מוקדמות א' מנצחת מוקדמות ב' מנצחת מוקדמות ג' מנצחת מוקדמות ד' לשלב זה העפילו 32 קבוצות שחולקו ל-8 בתים בני 4 קבוצות. 14 קבוצות שהעפילו ישירות, 12 קבוצות שהודחו משלבי המקודמות בליגת האלופות ו-6 קבוצות שהעפילו משלב המוקדמות. בסבב זה שיחקו הקבוצות בשני סבבים כנגד כל קבוצה, 6 משחקים בסך הכל, אשר בסיומם העפילו הקבוצות במקומות 1 ו-2 בכל בית לשלב הבתים השני. שתי הקבוצות שסיימו ראשונות בשלב הבתים הראשון, העפילו לשלב בתים שני - הטופ 16 (סך הכל 16 קבוצות), והן חולקו לארבעת הבתים הבאים. קייב בסקט לא הצליחה להופיע למשחק נגד פלקנסטרו רג'אנה עקב התפרצות קורנה בקבוצה ולאחר שתי דחיות, נקבע כי הקבוצה הפסידה 20-0 בהפסד טכני בעקבות השעיית כלל הקבוצות הרוסיות מפיב"א אל שלב הפלייאוף העפילו הקבוצות שסיימו במקומות 1 ו-2 בשלב הטופ 16, משחקי רבע, חצי וגמר הטורניר יערכו בשיטת משחקי בית חוץ ובסיכום שתי המשחקים נקבעה המנצחת, בשלב רבע הגמר שיחקו המנצחות בשיטת הצלבה כאשר מנצחת סדרת המשחקים 1 שיחקה נגד מנצחת סדרה 4. אוטודור סראטוב שהעפילה מראש בית יב' הודחה מהמפעל עקב החלטת פיב"א להשעיית כלל הקבוצות הרוסיות בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022., במקומה שובצה באקן ברס שסיימה במקום ה-3 והיא שובצה נגד מוניצ'יפל אוראדיה כאשר ה-2 בבית בשאקשהיר קולג'י שובצה כ-1 כנגד ספורטינג ליסבון. בעונה זו השתתפו בשלב הבתים 2 קבוצות ישראליות: הפועל גלבוע גליל שהעפילה ישירות לשלב הבתים בעקבות מיקומה בליגת העל (2) והפועל אילת שהודחה משלב המוקדמות של ליגת האלופות. 2 קבוצות נוספות השתתפו בשלב המוקדמות אך לא העפילו: הפועל חיפה שהעפילה לשלב המוקדמות השני בעקבות מיקומה בליגה (5) והאלופה היוצאת עירוני נס ציונה שהעפילה לשלב המוקדמות השני עקב אי יכולתה לארח את משחקי ליגת האלופות והירשמן של הפועל גלבוע גליל והפועל חיפה אשר סיימו במיקום גבוה ממנה בליגה. מדיה וקבצים בנושא עונת 2021/2022 ביורופקאפ בוויקישיתוף פירוט התחרות באתר התחרות הוועד הפועל של פיב"א אירופה מקבל החלטות חשובות בעקבות אירועים באוקראינה
קמפוס סאלס

מנואל פראז דה קמפוס סאלס (בפורטוגזית: Manuel Ferraz de Campos Sales‏, 15 בפברואר 1841 - 28 ביוני 1913) היה פוליטיקאי ומדינאי ברזילאי, שכיהן כנשיא הרביעי של ארצו. סאלס שימש בתפקידים רבים במהלך חייו, ביניהם עורך דין, נציג מחוזי (3 פעמים), ראש הנבחרים, שר המשפטים, סנטור וכן מושל מדינת סאו פאולו בין השנים 1894 ו-1897. הוא נבחר להיות נשיאה הרביעי של רפובליקת ברזיל, וכיהן בתפקיד בין השנים 1898 ו-1902. בתקופתו חלו בברזיל רפורמות כלכליות מחמירות וקפדניות. יליד קמפינאס, סאו פאולו, בתקופת האימפריה הברזילאית, קמפוס סאלס למד ועסק במשפטים לפני שנבחר לסגן המושל המחוזי של מחוז סאו פאולו מטעמה של המפלגה הליברלית בשנת 1867. הוא הפך לחבר מארגן במפלגה הרפובליקנית הפדרלית בסאו פאולו בשנת 1871, ונבחר לייצג את המפלגה בפרלמנט המחוזי בשנת 1881 ולייצג את המחוז באספה הכללית (הפרלמנט של האימפריה הברזילאית) בשנת 1885. הוא היה רהוט, עקרוני ולעיתים נחשב לשועל פוליטי. קמפוס תמך בהפלת המונרכיה בראשות פדרו השני, קיסר ברזיל והקמת רפובליקה פדרלית במקומה שתדמה בממשלתה למוסד השלטוני בארצות הברית. בשנת 1889 ביצע דאודורו דה פונסקה הפיכה צבאית שהדיחה את המונרכיה והקימה משטר צבאי שהכריז על הקמת הרפובליקה הברזילאית הראשונה שהייתה למדינה פדרלית. עם הקמת הרפובליקה שימש קמפוס סאלס כשר המשפטים בממשלתו של דאודורו דה פונסקה ובנה את הבסיס המנהלי והשיפוטי של הרפובליקה החדשה. לאחר שהתמודד עם הסכסוכים הפוליטיים בשנות ה-90 של המאה ה-19, הוא נבחר לנשיא בשנת 1898 והחליף את הנשיא הקודם, פרודנטה דה מוראיס, בהנהגת המפלגה הרפובליקנית הפדרלית. ממשלתו ידועה בעיקר בזכות שחזור יציבות כלכלית במדינה לאחר משבר שקדם לה ויצירת התהליך המדיני שאפיין את הרפובליקה עד 1930. קמפוס נבחר לנשיאות ברזיל באווירה של מרידות אזוריות ופוליטיקה מפלגתית שברירית, קמפוס סאלס הכריז על עצמו עם בחירתו מעל הפוליטיקה מפלגתית. הוא ביטא את מדיניות המושלים, בה ממשלות מושלי מדינה מכהנות סיפקו צירים לקונגרס הפדרלי שהיו נאמנים לצורך הלאומי ולא המדיני של הקונגרס הפדרלי בתמורה לאי התערבות בענייני פנים של המדינות. בהסתמך בכבדות על חוזקותיהן הכלכליות והדמוגרפיות של המדינות הגדולות, הסתובבה המערכת הפוליטית סביב סאו פאולו ומינאס ז'ראיס במה שנודע בתור "רפובליקת הקפה בחלב"; שתי מדינות אלו היו המייצרות הראשיות של הקפה והחלב והיו בעלות תפקיד מרכזי בכלכלה הלאומית, מה שהוביל לשליטתן על הפוליטיקה הלאומית במשך מספר עשורים. הדדיות זו יצרה היררכיה של אינטרסים ונאמנות משתלבים שהיה תקף ממועצות מקומיות ועד לממשל הלאומי הנשיאותי. במשבר הכלכלי המאופיין באינפלציה ובספקולציות משתוללות, שכונה בפורטוגזית "אנצ'ילמנטו", קמפוס סאלס העדיף את השיקום הפיננסי בראש סדר העדיפויות של הממשל הברזילאי הפדרלי. כשהוא מחוזק מ"הלוואת המימון" שעליה ניהל משא ומתן עם משפחת רוטשילד, ביצעה הממשלה מדיניות מטבע של דפלציה, קיצצה בהוצאות, נטשה את העבודות הציבוריות הגדולות (התשתיות הלאומיות למיניהן), הגדילה מיסים ומכסים והדגישה את חשיבותה של החקלאות על פני התעשייה. על אף אי פופולריות ניכרת במדיניותו, עד שנת 1902 שיקמה מדיניות זאת של קמפוס את האוצר הלאומי ואת מעמד המטבע הברזילאי. לקראת הבחירות בשנת 1902, סאלס פרש מהפוליטיקה ואת מקומו בראשות המפלגה הרפובליקנית פדרלית החליף רודריגס אלווס, שלאחר ניצחון בבחירות של 1902 הפך לנשיא היורש של קמפוס סאלס. סאלס יצא לאחר מכן לגמלאות ושב להתגורר במדינת סאו פאולו. הוא נפטר בסנטוס, מדינת סאו פאולו, בשנת 1913. מדיה וקבצים בנושא קמפוס סאלס בוויקישיתוף קמפוס סאלס, אנציקלופדיה (באנגלית) קמפוס סאלס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אילן ליבוביץ

האם התכוונתם ל... אילן ליבוביץ (פוליטיקאי) – חבר כנסת בכנסת ה-16 אילן ליבוביץ (שחקן) – שחקן וזמר ישראלי
נבחרת סרביה בכדורסל נשים

נבחרת סרביה בכדורסל נשים היא נבחרת כדורסל נשים המייצגת את סרביה. הנבחרת היא אלופת אירופה המכהנת. עד לשנת 1994 התחרתה הנבחרת כחלק מנבחרת יוגוסלביה בכדורסל נשים. הדירוג הנוכחי של נבחרת סרביה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-9 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, עלייה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. הנבחרת משתתפת באליפות אירופה בכדורסל נשים מאז שנת 1995. הנבחרת השתתפה בכל התחרויות עד לשנת 2009, אך לא הצליחה הנבחרת לעבור את שלב רבע הגמר. בשנת 2011 לא הצליחה להעפיל. בשנת 2015 זכתה לראשונה באליפות לאחר שגברה בגמר על נבחרת צרפת. בשנת 2021 זכתה באליפות בפעם השנייה, לאחר שגברה שוב על נבחרת צרפת. הנבחרת הצליחה להעפיל לאליפות העולם בכדורסל נשים רק פעמיים: בשנת 2002 ובשנת 2014, בה דורגה במקום השמיני, הדירוג הגבוה ביותר עבור הנבחרת. הנבחרת העפילה לראשונה למשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בחצי הגמר הפסידה סרביה לנבחרת ספרד. לאחר מכן ניצחה את נבחרת צרפת בקרב על מדליית הארד. באולימפיאדת טוקיו (2020) סיימה הנבחרת במקום הרביעי לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ארצות הברית ולנבחרת צרפת בקרב על המקום השלישי. מדיה וקבצים בנושא נבחרת סרביה בכדורסל נשים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת סרביה בכדורסל נשים נתונים מאתר פיב"א דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א רענן וייס, בפעם השנייה בתולדותיה: סרביה זכתה ביורובאסקט לנשים, באתר ynet, 27 ביוני 2021
לאוניד קוראבליוב

לאוניד קוראבליוב (ברוסית: Леонид Куравлёв‏; 8 באוקטובר 1936 – 30 בינואר 2022) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי סובייטי. לאוניד קוראבליוב נולד במוסקבה למשפחת פועל במפעל של תעשייה אווירית וספרית. בשנת 1941 אימו הואשמה בבגידה ונשלחה לסיביר ואחר כך מחוז מורמנסק. לאוניד הצעיר בילה איתה מספר שנים. היא קיבלה רשות לחזור למוסקבה רק בשנת 1951. קוראבליוב לא היה תלמיד מצטיין וקשה במיוחד היה לו עם מדעים מדויקים. בהמלצת בת דודתו הוא ניסה להתקבל למכון לקולנוע על שם גרסימוב, אך בשנת 1953 לא התקבל ורק בשנת 1955 החל בלימודי משחק. בשנת 1960 הוא סיים את הלימודים. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 קוראבליוב הצטלם לסרטים רבים, אך לפופולריות גדולה הוא זכה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר הצטלם לסרטים "איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו" (1973), "שבעה עשר רגעים של אביב" (1973), "אפוניה" (1975), "מימינו" (1977). בסך הכול הוא שיחק בעשרות סרטים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוא צולם לסרטים כמו "הספר מסיביריה" ו"נס רוסי". בין סרטיו האחרונים היה "גמביט טורקי" (2005). במשך שנתיים הוא היה מנחה של תוכנית טלוויזיה על ספרים חדשים. לאוניד קוראבליוב היה נשוי לנינה קוראבליובה אותה הכיר כאשר היא הייתה בת 13 והוא בן 16. הם היו נשואים 52 שנים עד שהיא נפטרה בשנת 2012. מאז ועד למותו, קוראבליוב כמעט ולא הופיע בציבור. בשנת 1977 הוענק לו תואר של אמן העם של הפדרציה הרוסית ובשנת 2012 עיטור ההצטיינות למען המולדת. בשנת 2016 על פעילותו בקולנוע צולמו מספר סרטי תעודה שהוקרנו בערוץ הראשון הרוסי. קוראבליוב מת ב-30 בינואר 2022 מדלקת ריאות. מדיה וקבצים בנושא לאוניד קוראבליוב בוויקישיתוף לאוניד קוראבליוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאוניד קוראבליוב, באתר AllMovie (באנגלית) לאוניד קוראבליוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לאוניד קוראבליוב, באתר Discogs (באנגלית) קורות חיים(ברוסית) לאוניד קוראבליוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עץ התלייה

עץ התלייה (באנגלית: The Hanging Tree) הוא מערבון אמריקאי משנת 1959 בבימויו של דלמר דייבס, עם גרי קופר, מריה של, וקרל מלדן בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן "עץ התלייה" מאת דורותי ג'ונסון (אנ') משנת 1957. העלילה מתרחשת בעיירת כורי זהב במונטנה בתקופת "הבהלה לזהב". זה סרטו הראשון של ג'ורג' סי. סקוט. השיר "The Hanging Tree", שהולחן על ידי ג'רי ליווינגסטון ומושר בסרט על ידי מרטי רובינס, הפך ללהיט והיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. יש לו גרסת כיסוי מפורסמת עם פרנקי ליין. ד"ר ג'וזף פריאר (גרי קופר) מגיע ביחד עם שיירת מחפשי זהב לעיירת הכורים סקאלקריק במונטנה בשנת 1873. פריאר הוא גם מהמר ואקדוחן. הוא מגיע למקום לאחר שמצא את אשתו ואחיו שניהלו רומן מאחורי גבו, מתים כתוצאה מרצח והתאבדות. מרוב כעס הוא שרף את הבית בו נמצאו. בדרך הוא עובר ליד "עץ התלייה" עליו תולים אנשים שההמון חושב שעברו עבירה שבגינה מגיע להם לינץ'. רון (בן פיאזה) הוא בחור צעיר שניסה לגנוב זהב ממקום הכרייה. הכורה פרנצ'י (קרל מלדן) הבחין בו וירה לעברו. רון נפצע בכתפו אך הצליח לברוח ולמצוא מחסר אצל ד"ר פריאר שבתמורה לטיפולו הפך אותו למשרתו. חולים רבים באים לקבלת טיפול אצל פריאר. אחד האויבים הגדולים שלו הוא גראב (ג'ורג' סי. סקוט), רופא אליל שפריאר גוזל את פרנסתו. הוא מגיע עם אנשיו לביתו של הרופא ומגורש משם ביריות אקדח. כרכרה ובה מהגר משווייץ ובתו אליזבת מאלר (מריה של), מותקפת על ידי שודדים. האב נהרג ובתו מצליחה להימלט וכל הכורים מחפשים אחריה עד שפרנצ'י מוצא אותה. היא במצב קשה כתוצאה מהתייבשות וכוויות. פריאר מעביר אותה לביתו של טום פלואנס (קרל סוונסון) למגינת ליבה של אשתו עדנה (וירג'יניה גרג) שחוששת שמתפתח קשר בלתי צנוע בין הרופא ואליזבת. לאחר טיפול והחלמה חוזר מאור עיניה של אליזבת. היא מתאהבת ברופא, אבל הוא דוחה אותה בגלל עברו. אליזבת מחליטה ביחד עם רון לפתוח שותפות כרייה עם פרנצ'י. את הכסף למימון היא משיגה על ידי מכירת ענק שלה לטום פלואנס. היא אינה יודעת שאת הכסף האמיתי מממן לה ד"ר פריאר. הם מתחילים לבנות את מתקן הכרייה, אבל לא מוצאים זהב ומתחילים להתייאש בעיקר פרנצ'י שמטריד מינית כל הזמן את אליזבת. עדנה מגלה לה שכל הכסף הגיע מכיסו של הרופא ואליזבת מתעמתת אתו על כך. לבסוף לאחר רעידת אדמה קלה נחשפים מרבצי זהב גדולים במקום, והם אוספים אותם ומגיעים לעיירה. פרנצ'י מחלק זהב ושתייה לכל הכורים שמשתכרים ומעלים באש מבנים בעיירה. הוא מתלבש יפה ומגיע לביתה של אליזבת כדי לאנוס אותה. ברגע האחרון מגיע למקום ד"ר פריאר ומתעמת עם פרנצ' עד שלבסוף הוא הורג אותו ומשליך את גופתו מהצוק לרגלי ההמון. באותו רגע מגיע למקום גראב, קורא לרופא רוצח ומשלהב את ההמון לתפוס אותו ולעשות בו לינץ' בצורה תלייה על "עץ התלייה". כשהעניבה על צווארו מגיעים למקום רון ואליזבת. אליזבת פונה לכורים ומחלקת להם זהב וויתור על זכותה במרבץ הזהב. ההמון מסתלק, רון מורד את עניבת החנק ופריאר ואליזבת מתחבקים. מדיה וקבצים בנושא עץ התלייה בוויקישיתוף "עץ התלייה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עץ התלייה", באתר AllMovie (באנגלית) "עץ התלייה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עץ התלייה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לעץ התליה, באתר יוטיוב עץ התלייה, באתר TCM מרטי רובינס שר עץ התלייה, באתר יוטיוב
רייזנר

האם התכוונתם ל... ארנסט רייזנר – אנטומאי הגרמני קרום רייזנר – הקרום הווסיטיבולרי או הקיר הווסטיבולרי – רקמת תאים הנמצאת בתוך איבר השבלול שבאוזן הפנימית, קרוי על שם ארנסט רייזנר ג'ורג' אנדרו רייזנר – ארכאולוג אמריקאי שפעל בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית הנס יאקוב רייזנר – מהנדס, מתמטיקאי ופיזיקאי גרמני פתרון רייזנר-נורדסטרום – אלקטרו-ואקום של משוואות השדה של איינשטיין-מקסוול, על שם הנס יאקוב רייזנר וגונר נורדסטרום יאיר רייזנר – פרופסור במחלקה לאימונולוגיה במכון ויצמן למדע
קאלושמיין

קאלושמיין (בהונגרית: Kállósemjén) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קאלושמיין קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 4,206 תושבים ובשנת 2020 רק 3,475 תושבים. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-15. יהודים ראשונים התיישבו בקאלושמיין באמצע המאה ה-18. רבים מהם התפרנסו מחקלאות, מקצתם עסקו במסחר זעיר ובמלאכה. בית הכנסת הוקם במחצית השנייה של המאה ה-19. הילדים היהודים למדו ב"חדר" וב"תלמוד תורה". בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי דעות בין חרדים למשכילים בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868, הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. במקום היו חברה קדישא, בית כנסת, מוסדות חינוך ובית קברות יהודי. במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות תשעה מיהודי קאלושמיין. לאחר המלחמה פשטו חיילים הונגרים ששבו מהחזית ובריונים מקומיים על בתי היהודים ושדדו את רכושם. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם פשתה האנטישמיות בכפר ואפילו משטרת קאלושמיין הטרידה את היהודים בתואנות שוא, כמו הפקעת מחירים ומכירת מצרכים ללא רישיון. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה הוחלט על גיוס יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית ובשנת 1941 בוצע הגיוס בקאלושמיין באלימות רבה. מתוך 25 משפחות יהודיות שחיו אז במקום גויסו 30 גברים והם נשלחו ככח עזר לצבא ההונגרי, שלחם לצד הגרמנים בחזית המזרח, רובם נספו בשדות המוקשים בחזית אוקראינה. אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 הועברו יהודי קאלושמיין לגטו נירג'האזה ובסוף מאי 1944 שולחו כמאה יהודי קאלושמיין למחנה ההשמדה אושוויץ. בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 107 חברים, מנהיג הקהילה הוא אברהם דויטש, ורב הקהילה הוא אדולף לוי. קאלושמיין בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 467–468 קאלושמיין, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 354. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא קאלושמיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאלושמיין "קאלושמיין", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת קאלושמיין, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי בקאלושמיין מיקום בית קברות יהודי נוסף בקאלושמיין שכבר לא קיים תיעוד יהודי קאלושמיין שנרצחו בשואה דף קהילת קאלושמיין מתוך מפקד קהילות הונגריה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
המישור ההונגרי הקטן

המישור ההונגרי הקטן או אלפולד הקטן (בהונגרית: Kisalföld, בסלובקית: Malá dunajská kotlina, בגרמנית: Kleine Ungarische Tiefebene) הוא מישור (אגן טקטוני), ששיטחו הוא כ -8,000 קמ"ר בצפון-מערב הונגריה, דרום-מערב סלובקיה, ומזרח אוסטריה. זהו חלק מהמישור הפאנוני המשתרע על רוב חלקי הונגריה. גבולות המישור ההונגרי הקטן הם הקרפטים מצפון, גבעות באקון - ורטש בדרום, במזרח גבעות גרצ'ה והרי לייטה ובמערב שיפולי הרי האלפים. בהונגריה המישור כולל את רוב מחוזות ג'יור-מושון-שופרון וואש ואת החלק המערבי של קומארום-אסטרגום ווספרם . המישור נחצה לשניים על ידי הדנובה המתפצלת לזרועות רבות בין ברטיסלבה ובין קומארנו, זרועות היוצרות איים גדולים, אי השיפון הגדול ואי השיפון הקטן. יובליו העיקריים הם הנחלים ואה, ראבה, רבקה ומרקל. אזורים זעירים יותר של האלפולד הם האגן מארצאל, סיגטקז, ראבאקז, האגן נויזידל, זאווינקל, הנשאג, המישור מושון, מישור קומארום-אסטרגום ו-האי ז'יטני . האזורים השכנים - המישור שופרון-ואש, קמנשהאט וגבעות שטיריה מסווגים לפעמים כשייכים לאלפולד הקטן, אך הגאוגרפים ההונגרים והאוסטרים משתמשים במונח במשמעות צרה יותר. המישור היה אזור חשוב לחקלאות מאז התקופה הנאוליתית. חלקו הדרומי השתייך לחבל פאנוניה הרומאי בין המאות ה-1 וה-5, ומאוחר יותר התגוררו בו עמים גרמאנים וסלאבים, ובערך משנת 900 גם הונגרים. מאז שנת 1000 בערך האזור הפך לחלק מממלכת הונגריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה חולק האלפולד הקטן בין הונגריה, צ'כוסלובקיה ואוסטריה. בשנות התשעים סלובקיה בנתה סכר ותחנת כוח גדולה בגבצ'יקובו. גבולות החבל אינם חופפים גבולות לשוניים, במיוחד בחלק הצפוני של המישור שבו ההונגרים מהווים את הרוב בשני המחוזות הדרומיים ביותר Dunajská Streda ו- Komárno, ומיעוט בשאר המחוזות. ישנן גם קבוצות קטנות יותר של קרואטים באזור הגבול של שלוש המדינות. ערים חשובות באזור הן Győr (HU), Komárom (HU), Komárno (SK), Dunajská Streda (SK), Nové Zámky (SK) ו- Mosonmagyaróvár (HU). אלפולד הגדול אגן משקעים שְׁפֵלָה המישור ההונגרי הקטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מופשט פוסט-ציורי

מופשט פוסט-ציורי הוא מונח שטבע מבקר האמנות קלמנט גרינברג ככותרת לתערוכה שאצר במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס בשנת 1964. התערוכה הציגה לאחר מכן גם במרכז האמנות ווקר ובגלריית האמנות של אונטריו (כיום: גלריית האמנות של אונטריו). גרינברג זיהה תנועה חדשה בציור שמקורה באקספרסיוניזם המופשט של שנות הארבעים והחמישים, אך היא נוטה "להעדיף פתיחות או בהירות" בניגוד למשטחי הצבע הצפופים של האקספרסיוניזם המופשט. בתערוכה הציגו 31 אמנים, שכללו את וולטר דארבי בנארד, ג'ק בוש, ג'ין דייוויס, תומאס דאונינג, פרידל דזובאס, פול פיילי, ג'ון פרן, סם פרנסיס, הלן פרנקנטלר, סם גיליאם, אל הלד, אלסוורת' קלי, ניקולס קרושניק, אלכסנדר ליברמן, מוריס לואיס, ארתור פורטסקיו מקיי, האוורד מארינג, קנת' נולנד, ז'ול אוליצקי, ריי פארקר, דייוויד סימפסון, אלברט סטדלר, פרנק סטלה, מייסון וולס, אמרסון וולפר, ועוד מספר אמנים אמריקאים וקנדיים שהפכו לידועים בשנות השישים. מבין אמני האמנות העכשווית בדור שקדם לתערוכה, האמן האמריקאי בארנט ניומן זוהה כמי שחזה מראש "כמה ממאפייני המופשט הפוסט ציורי", מושג שהפך למטבע לשון בשנות השישים. כאשר הציור המשיך לנוע לכיוונים שונים בהתאם לרוח החדשנות של התקופה, בתחילה תוך התרחקות ממסורת האקספרסיוניזם המופשט, המונח "מופשט פוסט ציורי" הוחלף בהדרגה על ידי שמות של תנועות אחרות, כגון המינימליזם, Hard edge painting, הפשטה לירית וציור שדות צבע. אסכולת הצבע של וושינגטון חיבורו של גרינברג במסגרת התערוכה list of artists in the exhibition Retrieved August 17, 2010 Edward Lucie-Smith, Lives of the Great Twentieth Century Artists, New York, Rizzoli, 1986; p. 257. "SBMA: exhibitions > current > Colorscope: Abstract Painting 1960-1979". Sbmuseart.org. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. נבדק ב-2010-08-17.