laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ייק ביוסי

ויליאם ג'ייקוב ביוסי (באנגלית: William Jacob Busey; נולד ב-15 ביוני 1971) הוא שחקן אמריקאי, בנו של השחקן מועמד פרס האוסקר, גארי ביוסי. מוכר בין היתר מתפקידיו בסרט הקומדיה השחורה "לא דופק חשבון" (אנ') (1994), בתור הרוצח הסדרתי ג'וני בארטלט בסרט"עיר הרשע" (אנ') (1996), בתור אייס לוי בסרטו הסאטירי של פול ורהובן "גברים בחלל" (1997), בתור קרוג בסרט המתח של טוני סקוט "אויב המדינה" (1998), בתור קייל ברנר בסרט הקומדיה "אמריקן גאי" (אנ') (2001), ובשל הופעתו בתור שון קייז בסרט המדע הבדיוני "הטורף" (2018). התפרסם גם בשל כיכובו בסיטקום "שסטה מק´נאסטי" (אנ') (1999–2000) של רשת UPN. ג'ייק ביוסי נולד ב-15 ביוני 1971 בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדל רוב שנותיו במאליבו, הוא בנם של השחקנים ג'ודי הלקנברג וגארי ביוסי. הוריו התגרשו כאשר היה בן 19; ויש לו שני אחים צעירים למחצה, אלקטרה (1993) ולוק (2010), ממערכות יחסים שונות של אביו. בגיל שבע שיחק לראשונה לצד אביו בסרט "שעת מבחן", בו גם שיחק דסטין הופמן. בשנת 1994 שיחק בדרמת הנעורים "לא דופק חשבון". בשנת 1996 התפרסם ביוסי לראשונה בקומדיית האימה של פיטר ג'קסון "עיר הרשע" בתור הרוצח ג'וני צ'ארלס בארטלט. בשנת 1997 שיחק בעיבוד הקולנועי "גברים בחלל" של פול ורהובן לרומן המלחמה הבדיוני "לוחמי החלל" בתפקיד חייל הקואליציה אייס לוי ובדרמה של רוברט זמקיס "קונטקט" בדמות הפנט הדתי ג'וזף . בשנת 1999 כיכב בסדרת הקומדיה "שסטה מק'נאסטי" (שמה שונה לאחר מכן ל"שסטה"). בשנת 2001 כיכב ביוסי בקומדיה "אמריקן גאי" בתור הפלייבוי קייל ברנר שמתערב עם חבריו מי יתחתן אחרון. בשנת 2002 שיחק את הרוצח הסדרתי הנמלט רוברט מיין במותחן האימה "זהות". בשנת 2004 גילם את השוטר טרין בקומדיה "חג המולד עם משפחת קראנק". בשנת 2015 שיחק בסרט האימה העצמאי "Most Likely to Die". בשנת 2012, לו ולחברתו אפריל האצ'ינסון נולדה בת, אוטום. מדיה וקבצים בנושא ג'ייק ביוסי בוויקישיתוף ג'ייק ביוסי, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ייק ביוסי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ייק ביוסי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ייק ביוסי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ייק ביוסי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
זכריה סיטשין

זכריה סיטשין (ברוסית: Заха́рия Си́тчин; באנגלית: Zecharia Sitchin;‏ 11 ביולי 1920 – 9 באוקטובר 2010) היה סופר יהודי אמריקאי, ישראלי לשעבר, יליד אזרבייג'ן, אשר כתב 13 ספרים, רובם רבי מכר, שתורגמו ל-25 שפות לפחות. התזה שלו בספריו, המתבססת על תרגום שלו לחרסים שומריים עתיקים, היא שהאלים הקדומים מהמיתולוגיה השומרית, היו אסטרונאוטים קדומים (חוצנים), שביקרו בכדור הארץ וקידמו את האנושות למצבה הנוכחי, על ידי מניפולציות גנטיות שעשו ב-DNA של האדם. סיטשין נולד ב-1920, למשפחה יהודית בבאקו בירת אזרבייג'ן הסובייטית. המשפחה עלתה לארץ ישראל המנדטורית, ובה הוא גדל, חי ועבד כעיתונאי וכעורך עיתונות עד גיל 32. בתקופה זו גם למד וקיבל תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת לונדון. נישא ב-1941 ונולדו לו שתי בנות. ב-1952 היגרה המשפחה לארצות הברית, התיישבה בניו יורק, ובה הוא חי וכתב עד מותו ב-2010. ב-1976 כתב סיטשין את פירושיו לכתבי שומר העתיקה, בהם טען כי תרבות חוצנית שמוצאה מכוכב לכת בשם "ניבירו" השפיעה על התפתחותה של התרבות השומרית, וכי האלים השומרים, המכונים "אנונקי", היו למעשה גזע של חוצנים. לטענתו חוצני "ניבירו" נחתו על כדור הארץ לפני כ-450 אלף שנים, והקימו מרכז גדול באזור של שומר דאז, איראן-עיראק של היום. סיטשין טען גם, כי אנשי שומר ידעו ש"ניבירו" הוא כוכב הלכת ה-12, וכי הוא מקיף את השמש אחת ל-3,600 שנים, ולפיכך הידע שלהם באסטרונומיה אודות מערכת השמש נחשב לטענתו למתוחכם במיוחד יחסית לתקופה בה חיו. סיטשין התבסס על כתבי התנ"ך כחיזוק לטענותיו בפירוש הכתבים השומריים (למשל על ספר בראשית, פרק ו', פסוקים א'–ד'). ספריו של סיטשין נמכרו במיליוני עותקים ברחבי העולם. עם זאת, רעיונותיו אינם מקובלים כלל בקרב מדענים וחוקרים באקדמיה, והם נתפסים כפסבדו מדע וכסיפורים בדיוניים שסיטשין בדה מליבו. סיטשין לא היה היסטוריון או מדען מוסמך; מתודולוגיית המחקר שלו לפיה פירש את כתבי השומרים, וכן טענותיו האסטרונומיות והמדעיות שלקו בחוסר דיוק רב, ספגו ביקורת רבה. כוכב הנפילים, תרגום: בן עמי לבבי, הוצאת עידן חדש, 2006 בחזרה לבראשית, תרגום: אסתי אורן, הוצאת שני, 1993 חייזרים קדומים אתר האינטרנט הרשמי של זכריה סיטשין (באנגלית) יומני כדור הארץ, באתר nrg‏, 29 ביוני 2006 אבי בליזובסקי, ‏2012, ניבירו, היפוך הקטבים? 20 השאלות הנפוצות שאנשי נאס"א נשאלים אודות הטענות המופצות באינטרנט * פרויקט מיוחד, באתר "הידען", 9 בנובמבר 2009 התנ"ך החייזרי (חלק א') - הפרק "כוכב הלכת ה-12", באתר האייל הקורא שי שמש, ליאור רובננקו, והרי החדשות: כוכב לכת מסתורי לא עומד להשמיד את כדור הארץ. באתר מדע גדול, בקטנה. יוני 2017 זכריה סיטשין ותאוריית האסטרונאוט הקדום, צבי יוליאן רובין זכריה סיטשין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) זכריה סיטשין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Origin of the Species, From an Alien View",‏ 8 בינואר 2010, ניו יורק טיימס
וילהלם אוסטוולד

וילהלם אוֹסְטְוַולְד (בגרמנית: Wilhelm Ostwald;‏ 2 בספטמבר 1853 – 4 באפריל 1932) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1909 "על עבודתו בנושא קטליזה, ומחקריו בשיווי-משקל ומהירות תגובה". אוסטוולד נולד בריגה (באותו הזמן בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בירת לטביה), כשני משלושת בניו של החבתן גוטפריד אוסטוולד. אחד מאחיו הוא אויגן אוסטוולד (גר'). קיבל תואר אקדמי באוניברסיטת טרטו ב-1875, ולאחר מכן לימד בטרטו (ב-1875-1881) ובריגה (ב-1881-1887). ב-1887 עבר ללייפציג, שם עבד במשך שאר חייו. מדיה וקבצים בנושא וילהלם אוסטוולד בוויקישיתוף וילהלם אוסטוולד, באתר פרס נובל (באנגלית) וילהלם אוסטוולד, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה וילהלם אוסטוולד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וילהלם אוסטוולד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי וילהלם אוסטוולד בפרויקט גוטנברג (באנגלית) וילהלם אוסטולד (1853-1932), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלן ז'ופה

אלן מארי ז'ופה (בצרפתית: Alain Marie Juppé; נולד ב-15 באוגוסט 1945) הוא מדינאי צרפתי שמרני שכיהן בתפקידו האחרון כשר החוץ של צרפת בשנים 2011 – 2012. בעבר כיהן גם כראש ממשלת צרפת, בשנים 1995 – 1997 תחת הנשיא ז'אק שיראק, וכן כשר ההגנה בשנים 2010 – 2011. לפני תפקידים אלה כיהן גם כשר החוץ בשנים 1993 – 1995, וכן כשר האוצר ודובר הממשלה בשנים 1986 – 1988. ז'ופה נמצא במחנה המתון והמרכזי של מפלגת הרפובליקנים בצרפת, ומחזיק בעמדות פרו-ארופאיות וניציות מבחינת ביטחון לאומי. בדצמבר 2004 הורשע ז'ופה בשימוש בכספי ציבור. הקריירה הציבורית שלו הושעתה כתוצאה מכך, עד אשר נבחר מחדש כראש עיריית בורדו באוקטובר 2006. לזמן קצר כיהן כשר למצב האקולוגיה והפיתוח ב-2007, אך התפטר ביוני 2007 לאחר שנכשל במרוץ לבחירה מחדש לפרלמנט באותה שנה. עד מרץ 2019 החזיק בתפקידו כראש עיריית בורדו. מדיה וקבצים בנושא אלן ז'ופה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלן ז'ופה אלן ז'ופה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איתי טרילניק, "אסור לתת למשבר הכלכלי לדרדר את הסביבה לתחתית סדר היום", באתר TheMarker‏, 23 באפריל 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסגד א-זע'יר

מסגד א-זע'יר (ערבית: المسجد الصغير, "אלמסג'ד אלצע'יר") שמשמעו המסגד הקטן שוכן בעיר התחתית בחיפה, בקצהו הדרום-מזרחי של רחוב נתנזון. המסגד נבנה כנראה בימיו של דאהר אל-עומר שהקים את "חיפה החדשה" (חיפה שבין החומות) במחצית השנייה של המאה ה-18. המסגד שכן בצידה הדרום-מזרחי של חיפה החדשה, ברובע המוסלמי קרוב לחומות העיר. מצפון-מערב למסגד שכן השוק של העיר, המסגד שימש כמקום תפילה לקונים בשוק ועוברי אורח. ממערב למסגד זה נבנה בסוף המאה ה-18 מסגד אל-ג'רינה שהיה במשך שנים רבות המסגד הראשי של העיר. מהמסגד המקורי נשארו שרידי מבנה בצורת האות ר' הכולל שני חדרים מחוברים ביניהם. בחזיתו הצפונית שלוש קשתות, מתוכם שתי קשתות המשמשות כניסה למבנה. כניסות אלה חסומות בשער מתכת. בחלקו המערבי מתנשא המינרט העגול כשקצהו העליון מסתיים בחרוט מוכסף. מתחתיו נמצאת מרפסת שממנה קרא המואזין למאמינים לבוא לתפילה. מצידו הדרום-מזרחי של המבנה נמצא פתח כניסה נוסף בצורת קשת, וכן שרידיו של סביל הנראה כמו חלון אטום. מהסביל זרמו המים ששימשו להרוות את צימאונם של עוברי האורח והמתפללים. בשנת 1948 אחרי הקרב על חיפה, עזבו תושביה המוסלמים של העיר את אזור המסגד. לאחר מלחמת העצמאות נהרסו מרבית בתיה של "העיר החדשה", תוך הקפדה על שמירת המסגדים והכנסיות ביניהם מסגד א-זע'יר. ישן מול חדש, המינרט של מסגד א-זע'יר על רקע מגדל המפרש שרידי הסביל החדרים הפנימיים מדיה וקבצים בנושא מסגד א-זע'יר בוויקישיתוף יעקב שורר, לטייל בחיפה - בין כרמל לים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2003, עמ' 39
פרדריק, נסיך ויילס

פרדריק, הנסיך מוויילס (באנגלית: Frederick, Prince of Wales;‏ 1 בפברואר 1707 – 20 במרץ 1751) השתייך לשושלת בית הנובר ולמשפחת המלוכה הבריטית. פרדריק היה בנו הבכור של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ואביו של ג'ורג' השלישי וכן סבא-רבא של המלכה ויקטוריה. הנסיך פרדריק נולד בהנובר שבגרמניה כבן למשפחת הנסיכים הבוחרים מהנובר, כתוצאה מחוק ההסדר 1701 משפחתו נבחרה לרשת את כתר בריטניה לאחר מותה של אן, מלכת בריטניה שאף אחד מילדיה לא שרד מעבר לילדות, כתוצאה מכך, עם הולדתו היה פרדריק במקום הרביעי בסדר הירושה לכתר הבריטי. ב-1714 הוריו, הנסיך ג'ורג' והנסיכה קרוליין, עזבו את גרמניה כאשר בנם הבכור היה רק בן שבע לאחר שסבו של פרדריק ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה הפך למלך בריטניה. למרות היותו של פרדריק בנו הבכור של נסיך וויילס שיועד בבואו היום לרשת את המלוכה סבו בחר להשאירו בהנובר כנציג הבכיר של משפחתו. עם מותו של סבו ועלייתו של אביו לשלטון עבר פרדריק להתגורר בבריטניה ומונה על ידי אביו לנסיך ויילס. היחסים בין פרדריק להוריו היו עוינים ולאחר שעבר לאנגליה גבר המתח בין פרדריק להוריו, והוא נהג לריב עימם באופן קבוע. בשתי הזדמנויות בהן ביקר אביו בהנובר, ולכן נעדר לכמה חודשים מבריטניה, הייתה זאת אמו של פרדריק שמונתה לעוצרת ולא פרדריק עצמו כפי שניתן היה לצפות. למרות שבצעירותו היה פרדריק ללא ספק רודף שמלות, הוא נישא לבסוף בשנת 1736 לאוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג אשר הייתה צעירה ממנו בהרבה, הפך לאיש משפחה ועבר להתגורר באחוזת קלייבדן שם גידל יחד עם אשתו את שמונת ילדיו (בתו הצעירה נולדה לאחר מותו). השאיפות הפוליטיות של פרדריק נותרו בלתי ממומשות, וזאת משום שהוא נפטר בגיל 44 בנסיבות יוצאות דופן (סיבת המוות של פרדריק מיוחסת לרוב למורסה שנוצרה בעקבות מכה בראשו מכדור קריקט או כדור טניס). פרדריק נפטר בבית לסטר שבלונדון ונקבר במנזר וסטמינסטר שבלונדון. פרדריק נסיך ויילס נפטר לפני אביו, המלך ג'ורג' השני. בשל כך, כאשר נפטר אביו ב-25 באוקטובר 1760, עבר כס המלוכה לבנו הבכור של פרדריק, ג'ורג', אשר שלט בבריטניה כמלך ג'ורג' השלישי בשנים 1760 עד 1820. פרדריק נסיך ויילס שימש כנגיד העשירי של קולג' טריניטי שבדבלין בשנים 1728 עד 1751. בשנת 1736 התחתן פרדריק עם אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ומגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, ממנה נולדו לו 9 ילדים: אוגוסטה, נסיכת בריטניה (1737–1813) ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת (1738–1820) הנסיך אדוארד, דוכס יורק ואולבני (1739–1767) אליזבת, נסיכת בריטניה (1741–1759) הנסיך ויליאם הנרי, דוכס גלוסטר ואדינבורו (1743–1805) הנסיך הנרי, דוכס קמברלנד וסטראת'רן (1745–1790) לואיזה, נסיכת בריטניה (1749–1768) פרדריק, נסיך בריטניה (1750–1765) קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה (1751–1775) מדיה וקבצים בנושא פרדריק, נסיך ויילס בוויקישיתוף פרדריק, נסיך ויילס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרדריק, נסיך ויילס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קנזו טקאדה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא טקאדה. קנזו טקאדה (ביפנית: 高田賢三, בכתיב לטיני: Takada Kenzō, ‏ 27 בפברואר 1939 – 4 באוקטובר 2020) היה מעצב אופנה יפני, שהתגורר בצרפת. מייסד "קנזו", מותג עולמי של הלבשה, בשמים ומוצרי קוסמטיקה. נולד בעיר הימג'י במחוז היוגו. מילדותו התוודע לחידושי האופנה דרך הצצה במגזינים שקראו אחיותיו. למד לתקופה קצרה באוניברסיטת קובה, אך הפסיק את לימודיו בשל חוסר עניין, בניגוד לרצון משפחתו. בשנת 1958 נרשם למכללת בונקא לאופנה בטוקיו שבדיוק פתחה את שעריה לסטודנטים גברים. בתום לימודיו, בשנת 1964, הפליג למרסיי והתיישב בשנת 1965 בפריז, אליה התקשה בתחילה להסתגל. הוא השקיע מאמצים רבים להכיר את המלייה של הברנז'ה, נכח בפרזנטציות ואף הצליח למכור כמה מהסקיצות שלו לז'אן פרו ולז'אק דלאיי. התקבל בסופו של דבר להתמחות אצל רנומא, חברה אופנתית בזמנו להלבשה מוכנה. רק בשנת 1970 הציג קנזו טקאדה את הפרזנטציה הראשונה שלו בגלריית ויוויין. במגזין "Elle" הופיע אחד המודלים שלה על השער הראשון. כעבור שנה פתח את הבוטיק הראשון שלו "ג'אנגל ג'פ" (Jungle Jap) בפסאז' שואזל ברובע השני של פריז. את הקולקציה הראשונה שלו להלבשת גברים השיק בשנת 1983. ההלבשה של קנזו התאפיינה בצבעוניות ועליזות עם שילובים לא שגרתיים של צבעים ודגמים, קיבלה לא פעם השראה מרשמי המסעות של קנזו בעולם והייתה מוגדרת כ"השפעות אסייאטיות עם שיק אירופאי". ב-1988 התחיל לשווק בשמים - הליין לנשים שכלל "קנזו דה קנזו", (הידוע כיום כ"סא סאן בו" (Ça Sent Beau), "פרפום ד'אטה" (Parfum d'été), "לה מונד אֶה בו" (Le monde est beau) ו "ל'או פר קנזו" (L'eau par Kenzo). לבקבוק הבושם הראשון לנשים עוצב סגר בצורת כותרת ורד, בעוד שבקבוק הבושם לגברים "קנזו פור אום" (Kenzo pour homme) שהושק בשנת 1991 עוצב בצורת עלה במבוק. לאחר מכן, הבושם "פלאוור ביי קנזו" (Kenzo de Kenzo) משנת 2000, הפך לבושם הדגל של החברה. ב-1999 מכר טקאדה את המותג קנזו (אנ') לקבוצת LVMH של ברנאר ארנו. עם זאת, הוא נשאר בעל המותג הנושא את שמו המלא "קנזו טקאדה". בשנת 2001 חברת "קנזו" נכנסה גם לתחום מוצרי הקוסמטיקה. בשנה זו טקאדה אף הודיע על פרישתו לגמלאות והעביר לעוזריו את הניהול של החברה. אולם, בשנת 2005 עשה הופעה מחודשת כאדריכל פנים והציג את "גוקאן קובו" - "סדנה של חמשת החושים", מותג של כלי שולחן, חפצים ביתיים ורהיטים. נפטר בצרפת ב-4 באוקטובר 2020 ממחלת נגיף קורונה 2019 בעת התפרצות נגיף הקורונה בצרפת. 1972 - הפרס של Fashion Editor Club of Japan תואר אביר המסדר לאמנויות וספרות של צרפת (הוענק לו על ידי שר התרבות ז'אק לאנג) מדיה וקבצים בנושא קנזו טקאדה בוויקישיתוף קנזו בשמים קנזו קנזו טקאדה, ברשת החברתית אינסטגרם מעצב האופנה קנזו טקאדה הלך לעולמו בגיל 81 ממחלת הקורונה, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2020
דרעא (מחוז)

מחוז דרעא (בערבית: مُحافظة درعا) הוא אחד מ-14 מחוזות סוריה, משתרע בדרום-מערבה של המדינה ויחד עם מחוז קוניטרה ומחוז א-סווידא הוא מרכיב את חורן - חבל הארץ היסטורי הנזכר כבר בתנ"ך. שטחו של המחוז הוא 3,730 קמ"ר ואוכלוסייתו הוערכה בשנת 2007 בכ-916,000 תושבים. בירת המחוז היא העיר דרעא. המחוז מחולק לשלוש נפות: נפת א-סנמין (תעתיק מדויק: אלצנמין) - בצפון המחוז. נפת איזרע (תעתיק מדויק: אזרע) - במרכז המחוז. נפת דרעא - בדרום המחוז. א-סנמין - בירת נפת א-סנמין. ח'בב - בעלת אוכלוסייה נוצרית בנפת א-סנמיין. דרעא - בירת המחוז. בוסרה - עיר עתיקה בדרום מזרח המחוז ובה אתר ארכאולוגי המהווה מוקד משיכה תיירותי. מדיה וקבצים בנושא דרעא בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דרעא Provinces of Syria ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נטליה בסטמיאנובה

נטליה פילימונובה בסטמיאנובה (רוסית: Наталья Филимоновна Бестемьянова; נולדה ב-6 בינואר 1960 במוסקבה) היא מחליקה על הקרח יהודייה סובייטית. היא אלופה אולימפית (קלגרי 1988) וארבע פעמים ברציפות אלופת עולם (1985–1988) בריקוד זוגות בהחלקה אמנותית על הקרח. חברת מועצת הקונגרס יהודי-רוסי נטליה בסטמיאנובה החלה אימוניה בהחלקה על הקרח כבר בגיל חמש. עד לשנת 1977 התחרתה בהחלקת נשים ואף זכתה בגביע ברית המועצות. לאחר מכך החלה להתאמן בהחלקה על קרח בסגנון ריקודים. יחד עם אנדריי בוקין זכתה במקום ראשון במשחקים האולימפיים ב-1988. ארבע פעמים זכתה באליפות עולם וחמש פעמים באליפות אירופה, שלוש פעמים באליפות ברית המועצות. בשנת 1983 התחתנה עם איגור בוברין, מחליק על הקרח בעצמו. לאחר סיום הקריירה הספורטיבית הופיעה בתיאטרון על הקרח. בשנים 2006–2008 הייתה מגישת תוכנית טלוויזיה בטלוויזיה רוסית ובריטית. בשנים 2011–2012 הייתה בסטמיאנובה חברה בצוות השופטים בתוכנית הטלוויזיה "גביע מקצוענים" בערוץ הטלוויזיה הארצית של רוסיה הערוץ הראשון (רוסיה). מדיה וקבצים בנושא נטליה בסטמיאנובה בוויקישיתוף נטליה בסטמיאנובה, באתר olympedia.org .http://www.rjc.ru/files/RJC_in_English.pdf "של אנשי מקצוע " ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלי פריטה

כלי הפריטה הם כלי נגינה המשתייכים למשפחת כלי המיתר. את הצליל של כלי הפריטה מפיקים בעזרת פריטה על מיתר, בעזרת האצבעות, או בעזרת המפרט. הפריטה על המיתר, גורמת למיתר לרטוט. רטט זה מועבר לרוב לתיבת תהודה ודרכה לאוויר שסביבה, דבר המפיק צליל. כלי הפריטה העיקריים במוזיקה המערבית: גיטרה, מנדולינה, נבל. כלי הפריטה העיקריים במוזיקה ההודית: סיטאר, סרוד. מספר המיתרים, אורכם וקוטרם משתנה מכלי לכלי. שינוי גובה הצליל בכלי הפריטה מתבצע על ידי קיצור אורך המיתר בדרכים שונות: הנחת אצבע (גיטרה) או חפץ אחר (גליל זכוכית או מתכת בגיטרת סלייד), דוושות (נבל) או מנופים (קאנון). מדיה וקבצים בנושא כלי פריטה בוויקישיתוף
הוכחה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הוכחה – סדרה של טענות המראה שטענה מסוימת נכונה הוכחה (לוגיקה מתמטית) – הסקה של משפט מסדרת משפטים וכללי היסק הוכחה (סרט) – סרט אמריקאי
אוריאל שלומי

אוריאל שלומי (נולד ב-1955 בתל אביב) הוא זמר מוזיקה מזרחית. אוריאל שלומי נולד למשפחה מהעדה התימנית, וגדל בשכונת התקווה בתל אביב. שלומי עזב את ביתו בגיל 17, והחל לעבוד כימאי בספינת "צים". במהלך אחת ההפלגות למערב אפריקה, הוא עלה לבמה לשיר בעידוד חבריו, ואז החליט כי ברצונו להיות זמר. לאחר שעבד בספינה במשך כ-4 שנים, החל את הקריירה המקצועית שלו כזמר והופיע תחילה במועדונים ובאירועים. ב-1985 יצא בחברת התקליטים של "האחים ראובני" אלבום הבכורה שלו, "אל המחר"". ציון שרעבי, שלמה כישור וציון שחורי כתבו את מילות השירים, רובם ללחנים יווניים. חיים חדד והגיטריסט משה בן-משה ('בן-מוש') עיבדו, ובין שירי האלבום בלטו "אלוהיי מדוע בעולם" (שחודש בסוף שנות ה-80 על ידי נתי לוי), "לילה מלילות" ו"שיר עצוב". אלבומו השני, "רקדנית הבטן" (מילים: ויויאן מוגרבי (תוהמי)), יצא בשנת 1986. יגאל חרד עיבד חלק משירי האלבום. אוריאל היה אחד ממעריציו הגדולים של זוהר ארגוב עמו הקליט אלבום דואטים בשנת 1987. ב-1987 הוציא את אלבומו השלישי: "אבינו שבשמיים", אז גם הקים את להקת "פעמי המזרח" עימה הופיע. ב-1989 יצא לאור אלבומו הרביעי "שירי נשמה" שכלל מחרוזות של שירים ים-תיכוניים וישראלים דוגמת: "רותי" ('לי כל גל נושא מזכרת'), "אני אוהב אותך לאה" ,"לו יהי", "הכניסיני תחת כנפך" ו"יצאנו אט" בעיבודים של יעקב למאי. האלבום זכה להצלחה מסחרית כבירה, אך מאידך להתעלמות תקשורתית, שהייתה אחד הגורמים המרכזיים להחלטתו להפחית בפעילותו המוזיקלית. ב-1991 הוציא את האלבום "סניוריטה שכלל לחנים יוונים, טורקיים, וכן 3 שירים מקוריים שכתבו והלחינו רוני אחיאל ויאיר אליאס. ראובן ('רובי') בן-שמעון עיבד את שירי האלבום. ב-1994, בעקבות פנייה של היוצר רוני אחיאל, הקליט את השיר "חנית" לבקשת הוריה של חנית קיקוס, בטרם נמצאה גופתה. בעקבות השיר, הוציא שלומי אלבום שלם בשם "אם את שומעת תעני" בעיבודו של בצלאל גלעדי. שלומי חזר לשיר, בעידודו של הזמר אבי פרץ, בסוף שנות ה-90 והוציא בפברואר 2003 את אלבומו "אני שר אני קיים". האלבום כלל 9 שירים, פרי עטם של פרץ, יוסי גיספן, דורון דוידסקו, רוני אחיאל, אביחי מליחי, עופר לב, ראובן אלוני ועוד. לצידם ביצע שלומי שני חידושים: מחרוזת משירי ג'ו עמר (הכוללת את השירים "אמא" ו"העני") והשיר "כשהיינו ילדים" (מילים: אורי אסף, לחן: משה וילנסקי). אבי פרץ הפיק מוזיקלית את שירי האלבום. מאז חזר להופיע, וביצע דואטים עם מיטב זמרי המוזיקה המזרחית, ביניהם אייל גולן ותמיר גל. ב-2010 הוציא את הסינגל 'זיכרון רחוק' שכתב והלחין ראובן אלוני. ב-2012, הוציא את הסינגל "טעם לחיים" שכתב אלירן צור והלחין רביב רם בן מנחם. במרץ 2018 שחרר אוריאל ביצוע מחודש לשירו המפורסם "פסנתר" בו אירח את הזמר הוותיק נתי לוי, על העיבוד המחודש אחראי יוני טלבי כשאת מילות השיר כתב אסף אטדגי, והלחין גוסטו. אוריאל שלומי - הערוץ הרשמי ביוטיוב אוריאל שלומי בפייסבוק אוריאל שלומי, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
מלבר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מלבר – אזור בדרום הודו. חוף מלבר – כינוי היסטורי לחוף הדרום מערבי של הודו מלבר (סידני) – פרוור בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. מלבר (אינדונזיה) – עיירה בדרום האי ג'אווה, אינדונזיה.
רחמים קומפורט

רחמים קומפורט (15 בינואר 1930 - 9 באוקטובר 2012) היה ניצב במשטרת ישראל. קומפורט שירת למעלה משלושה עשורים במשטרת ישראל. הוא היה מפקד תחנת אור יהודה, וראש מדור חקירות במחוז תל אביב. בשנת 1972 שימש סגן מפקד מרחב יפו. בסוף שנת 1972 הועלה לדרגת סגן ניצב. בשנים 1975–1980 היה מפקד מרחב יפו. במרץ 1980 נתמנה למפקד מרחב ירושלים וביוני 1980 הועלה לדרגת תת-ניצב. בתפקיד זה התמודד עם ההפגנות בכביש רמות ונגד החפירות בעיר דוד והשתתף בשנת 1983 בחקירת גנבת אוסף השעונים מהמוזיאון לאמנות האסלאם. בשנת 1984 השתתף אישית בחקירה לגילוי חברי ארגון ט.נ.ט וכנופיית ליפתא. לקראת סוף שנת 1984 מונה לסגן מפקד המחוז הדרומי. בשנים 1985–1990 עמד בראש מחוז דרום. בעקבות מהומות הר הבית באוקטובר 1990 ודו"ח ועדת החקירה בראשותו של צבי זמיר הקדים במספר חודשים את פרישתו. לאחר שסיים את תפקידו הובילו מסקנות הוועדה בהדרגה להקמת מחוז ירושלים תוך פיצולו ממחוז דרום. בשנת 1991 יצא קומפורט לגמלאות. נפטר ב-9 באוקטובר 2012 ונטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול. בת-אל אביר, פרידה מהמפקד המיתולוגי של משטרת ירושלים, באתר nrg‏, 14 באוקטובר 2012 נצ"מ קומפורט ימונה מפקד מרחב ירושלים, מעריב, 18 בפברואר 1980 קציני משטרה הועלו בדרגה, דבר, 18 בדצמבר 1972 רכוש גנוב נתגלה הבוקר, מעריב, 15 בנובמבר 1978 קצין משטרה התחזה לעיתונאי, דבר, 27 במאי 1979 ראובן שפירא, נצ"מ קומפורט למרחב ירושלים, דבר, 18 בפברואר 1980 ראובן שפירא, המינויים ההדשים הצפויים במשטרה הפתיעו המחוזות, דבר, 10 במרץ 1980 דרגת תנ"ץ לרחמים קומפורט, מעריב, 12 ביוני 1980 צבי זינגר, בשבת שוב התעופפו אבנים בכביש רמות, מעריב, 18 במאי 1980 החפירות בעיר דוד נמשכו ללא תקלות, דבר, 8 בספטמבר 1981 10,000 בהפגנת שחר של חרדים בירושלים, דבר, 21 ביולי 1983 אילן בכר, החשודים: רצינו להפחיד את הערבים, מעריב, 10 באפריל 1984 מחץ מבצע, מעריב, 17 באוגוסט 1984 מצבתו של קומפורט באתר Billiongraves.
Excess-3

Excess-3 (או בקיצור XS-3), היא שיטת ספירה המבוססת על עיקרון שיטת BCD, אשר הייתה בשימוש במספר מחשבים ישנים (ובהם, מחשב האניאק, שנחשב בעיני רבים למחשב האלקטרוני הראשון). בקידוד XS-3, מספרים מיוצגים כספרות עשרוניות, כאשר כל ספרה מיוצגת על ידי 4 סיביות על פי ערכה הבינארי ועוד 3 (ומכאן גם נובע שמה של השיטה). להלן הייצוג של כל ספרה עשרונית בקידוד זה: לדוגמה, כדי לקודד את המספר 721, יש לקודד כל אחת מהספרות שלו על פי הטבלה לעיל ואז יתקבל (0100 0101 1010). היתרון המרכזי בקידוד XS-3 על פני קידוד BCD פשוט הוא שמספר עשרוני יכול להיות משלים לתשע, באותו האופן כמו שמספר בינארי יכול להיות משלים לאחד, כלומר - הפיכת כל הביטים של ספרה, ייתן את הספרה המשלימה ל-9 בייצוג העשרוני. פעולת החיבור ב־XS-3 משתמשת באלגוריתם שונה מזה של BCD או של מספרים בינאריים רגילים. כאשר מחברים שני מספרים בקידוד XS-3, התוצאה אינה מספר המקודד ב־XS-3. למשל, כאשר מחברים 1 ו־0 בשיטה זו, התשובה המתקבלת היא 4 (במקום 1). כדי לטפל בבעיה, כאשר מסיימים לחבר בין המספרים, מחסרים 3 מהתוצאה אם התוצאה העשרונית גדולה מ־10, ומוסיפים 3 לתוצאה אם התוצאה העשרונית קטנה מ־10. קוד גריי
ביוגל

ביוּגֶל, ששמו העברי הוא קַרְנוֹן (באנגלית - Bugle), הוא אחד מכלי הנשיפה ממתכת הפשוטים ביותר. הביוגל עשוי מפליז כמו שאר כלי המתכת, למעשה הוא בעצם חצוצרה קטנה ללא שסתומים. מאחר שאין שום אמצעי שליטה בגובה הצלילים, העברת גובה הצליל נעשית כולה על ידי מתיחות שפתי הנגן וחוזק נשיפתו. הביוגל מוגבל לתווים שנמצאים באקורד של סולם דו מז'ור. הביוגל שימש בעבר באופן קבוע לניגון תרועות בצבא, בטקסים ממלכתיים ובמלחמות. החצוצרה והקורנית התפתחו ממנו. לפעמים מחשיבים את הקורנית כ"גרסה עם שסתומים" של הביוגל. ביוגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דגדג-אותי אלמו

דגדג-אותי אלמו (באנגלית: Tickle me Elmo) היא בובת צעצוע לילדים מתוצרת חברת "צעצועי טייקו" (Tyco Toys), המבוססת על דמותו של אלמו מסדרת הטלוויזיה לילדים רחוב סומסום. כאשר לוחצים עליה, בובת האלמו מצחקקת. כאשר לוחצים עליה שלוש פעמים רצופות, מתחילה הבובה לרעוד ולצחוק צחוק היסטרי. הבובה פותחה על ידי שני מפתחי צעצועים ותיקים - רון דוברן (Ron Dubren) וגרג היימן (Greg Hyman), והוצגה תחילה לחברת טיקו כקוף צוחק. זמן קצר לאחר מכן זכתה החברה בזיכיון לייצור צעצועים על פי סדרת רחוב סומסום, ואז ניתנה לבובה דמותו של אלמו. הבובה יצאה לשוק בארצות הברית ב-1996 והפכה במהירות לשיגעון קנייה, עד כדי כך שאירע שהורים נאבקו בהורים אחרים בחנויות על מנת להשיג בובה לילדיהם לחג המולד. עובד בחנות בקנדה אף נפצע כאשר נדרס על ידי המון קונים שראה בידיו קופסה של הבובות ושעט לעברו. מאחר שהביקוש לבובה עלה על ההיצע העלו כמה חנויות את מחירה באופן חד, עד למאות דולרים ואף יותר מזה. בראשית 1997 הוציאה חברת טיקו לשוק מספר צעצועי המשך לדגדג-אותי אלמו – כמו דגדג-אותי ארני ודגדג-אותי עוגיפלצת, שניהם מרחוב סומסום - אך הם לא זכו אף להצלחה מסחרית קרובה לשלו. בסתיו 2001 הוצאה לשוק מהדורת הפתעה של דגדג-אותי אלמו במסגרת תחרות פרסים. ב-9 בינואר 2002 הפסיקו חמש מן הבובות מסדרה זו לצחוק והודיעו למי שלחץ עליהן כי הוא זכה בפרס; הפרס הגדול ביותר עמד על 200 אלף דולר. בספטמבר 2006 הוצאה לשוק בובת דגדג-אותי אלמו חדשה על ידי חברת הצעצועים מאטל (Mattel), שרכשה את חברת טיקו. בובה זו קיבלה את השם TMX (כלומר Tickle Me (Elmo) Ten או Tickle Me Extreme). בשונה מקודמתה, בובה זו מתגלגלת על הארץ כשהיא צוחקת, הולמת באגרופה בקרקע ומתחננת אל המדגדג שיניח לה. הביקוש לבובה זו היה גדול כלקודמתה. שני צעצועי המשך יוצרו לבובה זו, גם הם בדמותם של ארני ועוגיפלצת מרחוב סומסום.