laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארנסט טולר

ארנְסט טוֹלֶר (בגרמנית: Ernst Toller;‏ 1 בדצמבר 1893 – 22 במאי 1939) היה מחזאי וסופר יהודי-גרמני אשר נודע בעיקר בזכות מחזותיו האקספרסיוניסטיים ובזכות כהונתו כנשיא הרפובליקה הסובייטית הבווארית, במשך שישה ימים באפריל 1919. טולר נולד בזָאמוֹטשין (Samotschin) שבפרובינציית פוזנן במזרח הקיסרות הגרמנית (כיום שאמוצ'ין (Szamocin) שבפולין) למשפחה יהודית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת בחזית המערבית משך שלושה עשר חודשים. לאחר תקופה זו הוא סבל מהתמוטטות פיזית ונפשית, אשר היוותה מאוחר יותר את ההשראה למחזהו הראשון טרנספורמציה. טולר היה מעורב בהקמת הרפובליקה הסובייטית הבווארית בשנת 1919, יחד עם אנרכיסטים מובילים, בהם ב. טראוון וגוסטב לנדאואר ועם קומוניסטים. הוא כיהן כנשיא הרפובליקה בין 6 ל-12 באפריל. הרפובליקה הופלה על ידי כוחות הימין, וטולר נאסר בשל חלקו ברפובליקה. בזמן שישב בכלא השלים את כתיבתן של יצירות רבות, בהן המחזות "איש ההמונים" (Masse Mensch), "שוברי המכונות", "הינקמאן הגרמני" (Der deutsche Hinkemann) וכן שירים רבים. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 גלה טולר ללונדון, ומשם המשיך לסדרת הרצאות בקנדה ובארצות הברית, בניו יורק נשאר עד התאבדותו בתלייה ב-22 במאי 1939, בעיקר עקב דיכאון קשה (אחיו נשלחו למחנות הריכוז) וחובות כספיים. נעורים בגרמניה; עברית: צבי קדמי, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תש"ד. ספר הסנוניות, תרגום: אהרן ברנר, הוצאת חנות הספרים, 2017. מדיה וקבצים בנושא ארנסט טולר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארנסט טולר (בגרמנית) ארנסט טולר, ברשת החברתית Goodreads יוסף קרוק, הטרגדיה של דורנו (אוטו באואר וארנסט טולר), דבר, 26 בפברואר 1954 ארנסט טולר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארנסט טולר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ארנסט טולר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Fisher, Oscar (באוגוסט 1939). "The Suicide of Ernst Toller". New International, Vol. 5, No. 8. נבדק ב-22 באפריל 2009. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף כהן

הרב יוסף כהן (תרע"ז 1917 – י"א בשבט תשס"א, 4 בפברואר 2001) היה אב בית דין בירושלים, ולאחר מכן דיין בבית הדין הרבני הגדול. נולד בירושלים לשמואל דוד ושרה רבקה כהן. למד בישיבת עץ חיים אצל הרב איסר זלמן מלצר וכן אצל הרב צבי פסח פרנק. נישא לבתו של תנחום פרנק, שהיה מזכיר בבית הדין בירושלים, בנו של הרב צבי פסח פרנק וחתנו של שלמה שטמפפר. בשנת תשט"ז (1956) מונה לדיין בבתי הדין האזוריים, כיהן כאב"ד בירושלים, ולאחר מכן התמנה לדיין בבית הדין הרבני הגדול. היה ראש מחלקת הדיינות במכון הרי פישל וערך את ספרי הלכה פסוקה שהוציא המכון. במשך שנים עסק בכתבי סב אשתו, הרב פרנק, והוציאם לאור בתוספת הערות. התגורר בשכונת גאולה בירושלים. בנו הוא הרב דוד כהן, ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. דברי יוסף שיעורים בהלכה ובאגדה שנתן במכון הרי פישל ובבית הכנסת משכן ישראל. ח"א על התורה וההפטרות, ח"ב על המועדים, בהוצאת מכון הרי פישל, ירושלים תשס"ג דברי יוסף שיעורים במכון הרי פישל על שולחן ערוך אבן העזר וחושן משפט, ב"כ, מכון הרי פישל, ירושלים תשנ"ח-תשס"ד ספר התשובה הערות נרחבות על הלכות תשובה לרמב"ם וראשונים אחרים בתחום זה, ג"כ, ירושלים תשמ"ב-תשנ"ב עטרת צבי, מדרשים ומאמרי חז"ל על ההפטרות שליקט צבי גולדברג, ועליהם עיונים והערות של הרב כהן, ב"כ, ירושלים תשנ"ד-תשנ"ה הררי קודש - הערות על "מקראי קודש" לרב צבי פסח פרנק, המכון להוצאת כתבי הרב פרנק. ספר התשובה : שולחן ערוך על הלכות תשובה הרמב"ם ושאר ראשונים, עם הערות וביאורים בארי בשדה, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשפ"א 2021. 2 כרכים. כמו כן ערך חלק מכרכי הלכה פסוקה, על סדר שולחן ערוך חושן משפט, בהוצאת מכון הרי פישל. יוסף כהן, דף שער בספרייה הלאומית יוסף כהן באתר GRAVEZ כתבי מינוי לדיינים בבתי-הדין הרבניים (העתקים), באתר ארכיון המדינה, עמ' 8 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד כהן (ראש ישיבה)

הרב דוד כהן (נולד בכ"ט באדר ה'תש"י, 18 במרץ 1950) הוא ראש ישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים, ומראשי ישיבת מאור התורה בעיר. חבר מועצת גדולי התורה של מפלגת דגל התורה. נולד בירושלים, לרב יוסף כהן שהיה אב"ד בירושלים ודיין בבית הדין הרבני הגדול, ולאסתר, בתם של תנחום בן הרב צבי פסח פרנק ושושנה בת שלמה יצחק שטמפפר. למד בישיבת תפארת צבי ובישיבת חברון. לאחר נישואיו התגורר ביישוב תפרח במשך כשנה. בשנת תשל"ט החל לכהן כר"מ בישיבת עטרת ישראל. בשנת ה'תשמ"ח, בעצה אחת עם הרב שך, מונה כר"מ בישיבת חברון, יחד עם הרב שלמה כץ. בכך נוצר תקדים של מינוי ר"מים שאינם מבני המשפחה של ראשי הישיבה, לראשונה מאז ייסוד הישיבה. לאחר פטירת ראש הישיבה הרב אברהם פרבשטיין, בשנת תשנ"ז, התמנו השניים לעמוד בראשות הישיבה, יחד עם בנו של הרב פרבשטיין, הרב משה מרדכי פרבשטיין. אחת לשבוע הוא מוסר שיעור כללי בישיבת מאור התורה. בקיץ תשע"ד מונה לנשיא ישיבת תורת זאב בירושלים, לצד ראש הישיבה הרב ברוך סולובייצ'יק, עם מעברה לבית שמש הפסיק את תפקידו שם. באב תשע"ב מונה לחבר למועצת גדולי התורה של דגל התורה. נשוי לאסתר לבית פרבר ואב לשמונה. מתגורר בשכונת הבוכרים בירושלים. בנו, צבי פסח, הוא חתנו של הרב משה מרדכי חדש. שיטת לימודו מושפעת בין היתר מהרב נחום פרצוביץ והרב משה שמואל שפירא, והיא מתאפיינת בדיוקים בדברי הראשונים. לצד הלמדנות הישיבתית עוסק הרב כהן בתחום האגדה והוא פרסם כמה ספרים בנושא. הוא נחשב לבעל ידע בתורת הגר"א והרמח"ל והוציא עם בנו את ביאור הגר"א על שיר השירים. הוא מוסר 'ועדים' בספר דרך ה' בביתו לבני הישיבה. מדה טובה – על מסכת בבא קמא פרק מרובה, כולל קונטרס מדה מרובה וקונטרס מילי דמיטב, תשנ"א ימי חנוכה – ליקוטים מתורת רבותינו גדולי הדורות, עם ביאורים, הארות ועיונים, תשס"ה ביאור הגר"א: שיר השירים, תשס"ח לדוד מכתם – שיעורים על מסכת יבמות (נכתב ונערך על ידי תלמידו שמעון כהן), תשס"ג לדוד מכתם – שיעורים על מסכת בבא מציעא (נכתב ונערך על ידי תלמידו שמעון כהן), תשס"ט זמן שמחתנו – על חג הסוכות ימי הפורים – על פורים חוקת הפסח – שיעורים על מסכת פסחים (נכתב ונערך על ידי תלמידו שמעון כהן) הוצאות שבת – שיעורים על מסכת שבת (נכתב ונערך על ידי תלמידו שמעון כהן) קיום שטרות – על סוגיית שטרות במסכת כתובות מזמור לדוד – מאמרים על סדר פרשיות השבוע ומועדי השנה התשע"ב מאמר החכמה – הארות על ספרו של הרמח"ל, בנושא תפילות ראש השנה. בשלם סוכו – שיעורים על מסכת סוכה תשע"ד תשלומי נדרים – שיעורים על מסכת נדרים תשע"ח הוצאת השבת – שיעורים על מסכת שבת תשע"ח משכיל לדוד – מאמרים על ספר דרך ה' תשע"ז ספר תמורת איל, חידושים על מסכת קידושין מאת הרב אברהם יהודה לייב פעסין, עם הגהות הרב דוד כהן. מונסי : הוועד להוצאת כתבי רבינו, תשפ"א. לקח דוד- ליקוט שיחות על ענייני פרשיות השבוע והמועדים תשפ"ב חמדת ימים- מאמרים על מעלת השבת מראש צורים- מאמרים על סדר פרשיות השבוע ומועדי השנה זמן חרותנו- על חג הפסח רשפי אש - שיחות וועדים לפי סדר פרשיות התורה משיעורי הרב דוד כהן, לצפייה באתר בינינו דוד בן יוסף כהן (1950-), דף שער בספרייה הלאומית הגר"ד כהן בנאום ים המלח באתר המחדש
נחום אריאלי

נחום אריאלי (א' בטבת תרצ"א, 21 בדצמבר 1930 - ה' באב תשס"א, 25 ביולי 2001) היה פרופסור למחשבת ישראל, הוגה דעות, סופר ומשורר. בעל תואר ד"ר לפילוסופיה. נולד וגדל בירושלים לרב יצחק אריאלי. למד בישיבת פוניבז' ובישיבת חברון. נישא לרות חנה לפין, נכדתו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי. לאחר נישואיו למד במכון הרי פישל. למד פילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1973 קיבל תואר שני ובשנת תשל"ו קיבל תואר ד"ר בנושא "משנתו הפילוסופית של ר' שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ)". פרסם מספר ספרי הגות ומחקר, וכמו כן רומנים היסטוריים. את כתב היד של ספרו הראשון "שישה היכלות", רומן היסטורי על חיי הרמח"ל, הגיש בשנת 1960 לתחרות פרס אשר ברש, וזכה לשבחם של השופטים. מאז שנות ה-50 פרסם אריאלי שירים, סיפורים ורשימות בעיתונות הדתית בישראל. היה בקשר קרוב עם קרובת משפחה של אשתו, המשוררת זלדה. לימד שנים רבות כפרופסור מן המנין במחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן. נפטר בה' באב תשס"א, 25 ביולי 2001. לאריאלי היו שישה ילדים. בתו יעל וילנר היא שופטת בית המשפט העליון, ובנו אבי (אביגדור) היה ראש המחלקה היהודית בשב"כ. אוצר הרמב"ם: דברי מחשבה ואגדה: אבות – לשון הקודש, תל אביב: דביר, 1955, תשט"ו אוצר הרמב"ם: דברי מחשבה ואגדה: מידות – תשובה, תל אביב: דביר, 1956, תשט"ז תורת העיקרים של הרמב"ם, ירושלים, תשל"א, 1971 משנתו הפילוסופית של ר' שמעון בן צמח דוראן, הרשב"ץ, ירושלים, תשל"ו, 1977 האדם החדש, תל אביב: עקד, תש"מ, 1980 מן הלוגוס אל המיתוס ב"מדינה" לאפלטון, תל אביב: יחדיו, תשמ"ז, 1987 המחשבה היהודית בימי הביניים: המשך או מפנה, ירושלים, תשנ"ה, 1995 שישה היכלות – על חיי הרמח"ל, תל אביב: מסדה, תשכ"א, 1961 המקלט – סיפור ממלחמת העצמאות, תל אביב: אותפז, תשכ"ח, 1968 אחרון הצוחקים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ד, 1973 העולם האבוד של רפאל ברגר, תל אביב: עקד, תש"מ, 1980 ילדי השתיקה, תל אביב, ספריית פועלים, תשמ"ו, 1986 חוות החוטאים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ד, 1993 מדיה וקבצים בנושא נחום אריאלי בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של נחום אריאלי, בקטלוג הספרייה הלאומית דב שוורץ, נחום אריאלי: יחיד נגד הזרם, דעת 50/52, 2003, עמ' ז' - י"ג (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) נחום אריאלי, דף שער בספרייה הלאומית נחום אריאלי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מכּתביו: רבי יהודה הלוי כאיש הלכה, אתר דעת אחר, סיפור קצר, אתר דעת השער הפתוח, סיפור, אתר דעת רשימת בוגרי האוניברסיטה העברית, דבר, 21 ביוני 1973 מדברי השופטים: "ברוב בקיאות, בכשרון נרטיבי ניכר, בסיוע כנפיים מטיבות טוס של דמיון פיוטי עשיר בצבעים, מוליך אותנו המחבר בשבילים הנפתלים ונסוכי הערפל של מבוך הנסתר, עד שמביא אותנו אל מקורותיו ההיסטוריים והמסורתיים, הרגשיים והפילוסופיים. הרצאת הדברים מרוכזת וחסכנית, והלשון לשון של תלמידי חכמים, הולמת יפה את רוחם ותוכם". נחום אריאלי באתר GRAVEZ הודיה כריש חזוני, א', המחנך מהחטיבה, באתר מקור ראשון, ‏י"ב במרחשון ה'תשע"ט
יעקב דוד אילן

הרב יעקב דוד אילן (נולד בי"ט בסיון תשי"ד,20 ביוני 1954) הוא מרבני ישיבת כנסת יצחק חדרה, עוסק בעריכת תורת הראשונים ומשמש עורך ראשי של תלמוד בבלי מהדורת שוטנשטיין. עורך בכיר במוסד הרב קוק וחתן פרס הרב קוק לספרות תורנית. נולד וגדל בבני ברק לרב מרדכי אילן, שהיה אב"ד בתל אביב, ולשרה, בתו של הרב יצחק אריאלי. למד בישיבת פוניבז' בבני ברק. נישא לצביה פרג, בתו של הרב משה מאיר פראג מירושלים (חתנו של הרב חיים יהודה לייב אוירבך). לאחר פטירת אביו נרתם להשלים את מפעלו התורני של אביו - "כנסת הראשונים", שבו אסף וכינס את חידושי תורתם של הראשונים הפזורים על מסכתות התלמוד וערך אותם על סדר קדשים. בד בבד החל לעסוק בעריכת כתבי הראשונים והוציא לאור סדרת ספרי הראשונים מתוך כתבי יד, להם צירף מבואות, מקורות וביאורים. הספרים יצאו לאור בהוצאת מוסד הרב קוק. בשנת תשמ"ז זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית, ובשנת תשס"ח (2008) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית. כיום הוא משמש עורך ראשי של מהדורת ש"ס שוטנשטיין, ר"מ בישיבת כנסת יצחק חדרה, ומוסר חבורות על סדר קדשים בישיבת אור ישראל. מוסר שני שיעורים שבועיים (חלקם משודרים בקול הלשון) בסוגיות הלכתיות הקשורות לפרשת השבוע. מאמריו של הרב אילן מתפרסמים בכתבי עת שונים כמוריה והאוצר. משא יד - שיעורי הלכה על סדר פרשיות התורה, ארבעה כרכים. קובץ על יד – שיעורים והערות על פרקים במסכתות התלמוד, שני כרכים. סדרת ספרי כנסת הראשונים על מסכתות: מנחות חלק א וחלק ב, מעילה ותמורה. סדרת ספרי חידושי הרשב"א על מסכתות: כתובות, עירובין, חולין, שבועות. סדרת ספרי שיטה מקובצת על מסכתות: זבחים, מנחות, כריתות, מעילה, בכורות, תמיד, תמורה וכעת יוצא במהדורה מורחבת על ידי מוסד הרב קוק. חידושי הריטב"א על מסכת בבא בתרא. פירושי רבנו חננאל על מסכת יומא ופסחים שני חלקים (יחד עם הרב דוד מצגר). תוספות הרא"ש מסכת סוכה ועוד כרך על יבמות. תוספות שאנץ על מסכת בכורות (בני ברק: הוצאת מכון כנסת הראשונים, תשל"ג. מהדורה שנייה תשנ"ז באתר היברובוקס) יעקב דוד בן מרדכי אילן, דף שער בספרייה הלאומית מאמרים של הרב יעקב דוד אילן, באתר ספריית אסיף
קתרין קוסט

קתרין קוסט (בצרפתית: Catherine Cusset; ‏נולדה ב־16 במאי 1963) היא סופרת צרפתייה ממוצא יהודי. קוסט, ילידת פריז, זכתה ב-2008 בפרס גונקור לבני נוער על הספר "Un Brillant Avenir" ("עתיד מזהיר") העוסק בקורותיה של אישה צעירה ילידת רומניה המהגרת לארצות הברית, כשברקע מתוארים שינויים היסטוריים העוברים על רומניה עם עלייתו ומפלתו של המשטר הקומוניסטי ושל השליט הרומני צ'אושסקו. קוסט פרסמה תשעה רומנים, רובם ככולם עוסקים בנושאים דומים: משפחה, תשוקה, והקונפליקט התרבותי שבין צרפת לארצות הברית. ספריה תורגמו לשפות רבות. אחיה הוא הפילוסוף פרנסואה קוסט. מדיה וקבצים בנושא קתרין קוסט בוויקישיתוף קתרין קוסט, ברשת החברתית Goodreads ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלגרד ארנה

בלגרד ארנה (בסרבית: Београдска арена; מטעמי חסות מסחרית ידועה בשם שטארק ארנה, בסרבית: Штарк арена, ומקודם – קומבנק ארנה, Комбанк арена) הוא אולם מקורה רב תכליתי בפאתי העיר בלגרד, סרביה. האולם הוקם במשך שנים רבות והקמתו כללה הפסקות בנייה רבות עד שהושלם בסופו של דבר בשנת 2004. מאז פתיחתו הוא הפך לאחד מהאולמות המקורים הגדולים והמפוארים באירופה והוא חבר ארגון ה-"European Arenas Association". מבנה האולם, הנמצא בבעלות העיר בלגרד, מתפרס על פני שטח של 48,000 מ"ר. תכולתו הרשמית של האולם היא 20,000 צופים, אם כי האולם מסוגל להכיל עד כ-25,000 צופים, בהתאם לסוג האירוע המקיים בו. הרעיון לבנות אולם ספורט גדול בבלגרד נולד בשנת 1989 והבנייה תוכננה להסתיים בשנת 1994, בה בבלגרד הייתה אמורה להתקיים אליפות העולם בכדורסל. הבנייה החלה בשנת 1992 באזור הנקרא "בלוק 25" ברובע "נובי בלגרד" שבעיר. עקב האירועים האלימים שפרצו ביוגוסלביה בראשית שנות ה-90, פיב"א שללה מיוגוסלביה את זכות האירוח והפרויקט הוקפא. פרויקט הבנייה הופשר בשנת 1998 כאשר בלגרד הייתה אמורה לארח את אליפות העולם בטניס שולחן והבלגרד ארנה היה צפוי להיות האולם המרכזי בתחרות זו. אך גם במקרה זה הבנייה הוקפאה שנית עקב הפצצות נאט"ו על העיר בלגרד כחלק ממלחמת קוסובו. עם שוך הקרבות בשנת 2000 ותנופת הבנייה מחדש בעיר, חודשה גם הבנייה של האולם עד אשר הוא הושלם סופית בשנת 2004. לאחר בנייתו, הפך הבלגרד ארנה לאולם המקורה הראשי של בלגרד וסרביה כולה. אירוע הפתיחה של אולם זה היה הדיאמונד בול של פיב"א בשנת 2004 ומיד אחריו הוא אירח את שלבי הגמר של יורובאסקט 2005. קבוצות הכדורסל הראשיות של העיר, הכוכב האדום בלגרד ופרטיזן בלגרד, המשחקות את משחקי הבית שלהן בהיכל פיוניר, נוהגות להעביר לבלגרד ארנה משחקים מרכזיים שאותם הן מארחות. במספר מקרים נשברו שיאי נוכחות באירועים שנערכו בבלגרד ארנה. שיא הצופים במשחק יורוליג נשבר בשנת 2009 כאשר 22,567 איש צפו במשחקה של פרטיזן נגד פנאתינייקוס בשלב הטופ-16. כשנה לאחר מכן נשבר השיא בשנית במשחקי הפלייאוף נגד מכבי תל אביב אשר נכחו בהם כ-24,000 צופים בממוצע. בגמר הליגה העולמית לשנת 2009 בין נבחרות הכדורעף של סרביה וברזיל נקבע שיא הצופים למשחק במפעל עם 22,680 צופים. הארנה מארח גם אירועי תרבות, קונצרטים והופעות של אומנים בינלאומיים. תחרות אירוויזיון 2008 נערכה בבלגרד ארנה אף היא. אתר האינטרנט הרשמי של בלגרד ארנה Комбанк Арена- Профил Комбанк Арене שיא של 22,567 צופים במשחק יורוליג, באתר ערוץ הספורט, 6 במרץ 2009 ‏מכבי הפסידה 81:73 לפרטיזן שעלתה ליתרון 1:2 בסדרה, באתר nrg‏, 30 במרץ 2010
וינסנט גרדניה

וינסנט גרדניה (באנגלית: Vincent Gardenia;‏ 7 בינואר 1920 – 9 בדצמבר 1992) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אמי ופרס הטוני. היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידיו בסרטים "פעימות לב" ו"מוכת ירח". גרנדיה נולד בעיר נאפולי בשם וינצ'נזו סקוניאמיליו, בנם של אליזה ג'נארו וגרנדיה סקוניאמיליו. הוריו היגרו לארצות הברית כאשר היה בן שנתיים והתיישבו בברוקלין שבניו יורק. הוא הופיע בילדותו בהרכב משחק איטלקי-אמריקאי בשכונות האיטלקיות של ניו יורק. גרנדיה החל לשחק באופן מקצועי בגיל 28 במופעי אוף ברודוויי. ב-1961 שיחק בסרט "אדי פלסון" בתפקיד קטן של ברמן. התפקיד שהיווה את נקודת המפנה בקריירה של גרנדיה לטענתו היה הסרט "רוצחים קטנים". ב-1972 זכה גרנדיה בפרס הטוני על תפקידו במחזה "השבוי בקומה ה-14". ב-1973 שיחק בדרמת הספורט "פעימות לב" וגילם את מאמן קבוצת הבייסבול בסרט דאטש שאל, על תפקידו הועמד גרנדיה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא השתתף לאחר מכן בתור השריף "הונסנט פיט" הארטמן בקומדיית העיתונות של בילי ויילדר "כותרת ראשית" ובתור השוטר פרנק אוצ'ה בדרמת הפשע "משאלת מוות" החוקר את מקרי הרצח, הופיע באותו תפקיד גם בסרט ההמשך. ב-1986 השתתף גרנדיה בקומדיה המוזיקלית "חנות קטנה ומטריפה" בדמותו של מר גראביס משניק הבעלים העצבני של חנות הפרחים בסרט. ב-1987 הועמד גרנדיה בפעם השנייה לפרס האוסקר בקטגוריה המשנית על הופעתו בקומדיה "מוכת ירח" שם גילם את קוסמו אביה של לורטה קאסטוריני (שר). בהופעתו הקולנועית האחרונה ב-1991 בקומדיה "הסופר" הוא גילם את לו קריטסקי הגדול אביו של לואי (ג'ו פשי). מלבד הופעותיו בסרטי קולנוע, שיחק גרנדיה גם בסדרות הטלוויזיה "הכל נשאר במשפחה" בעשרה פרקים ו"המופע של מרי טיילר מור", זכה ב-1990 בפרס אמי על תפקידו בסרט "Age-Old Friends". גרנדיה נפטר בשנת 1992 מהתקף לב בבית מלון שבפילדלפיה, נקבר ב"בית הקברות סיינט צ'ארלס" שבכפר פארמיג'דייל, לונג איילנד. אדי פלסון (1961) רוצחים קטנים (1971) העיירה שהפסיקה לעשן (1971) פעימות לב (1973) משאלת מוות (1974) כותרת ראשית (1974) נערה בהזמנה (1980) משאלת מוות 2 (1982) חנות קטנה ומטריפה (1986) מוכת ירח (1987) מגעים בהזדמנות (1989) סופר (1991) קנדי (1983) מדיה וקבצים בנושא וינסנט גרדניה בוויקישיתוף וינסנט גרדניה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וינסנט גרדניה, באתר AllMovie (באנגלית) וינסנט גרדניה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וינסנט גרדניה, באתר MusicBrainz (באנגלית) וינסנט גרדניה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תמר גלבץ, קולנוע - יא ירח, מה עשית - "מוכת ירח״ (1987), במאי: נורמן ג'ואיסון. שחקנים: שר, ניקולאס קייגי, כל העיר, 25 במרץ 1988
שמואל פוירשטיין

שמואל פוירשטיין (1926 – כ"א באלול ה'תשע"ח 1 בספטמבר 2018) היה איש חינוך, מרצה בכיר בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן שימש המפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך. שימש בשנות השבעים והשמונים כמנהל בית הספר התיכוני הדתי "יבנה" בחולון. נולד ברומניה לאהרון ובתיה פוירשטיין. בשנת 1945 עלה לארץ ישראל, והתיישב במושב נחלים שליד פתח תקווה. במשך שנים רבות היה מרצה בכיר בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן וריכז את התוכנית להכשרת מורים. כמו כן שימש כמפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך. נחשב אבי שיטת העיון וההעמקה בבחינות הבגרות. היה נשוי ואב לשלוש בנות. אחיו היה פרופ' ראובן פוירשטיין. גיסו היה פרופ' יעקב רנד. לדעת פוירשטיין, בחינת הבגרות אינה משקפת רק את התקופה שלפני הבחינה, אלא את הדרך שעשה התלמיד כל השנים בלימוד התנ"ך. התכלית היא שהתלמיד יהפוך לאדם לומד, ולא רק שיעבור את הבחינה. הוא הציע שבמקצועות הקודש לא יהיו בחינות בגרות כלל, אך הצעתו לא התקבלה. דרכים במקרא ובהוראתו (יחד עם משה ארנד), 1997. עפרה לקס, בעיות בהבנת המקרא - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 19 בפברואר 2004 שמואל פוירשטיין (1926-2018), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טאלהיים

האם התכוונתם ל... טאלהיים – עיירה בבאדן-וירטמברג תאלהיים – עיירה בסקסוניה
דוד אלטמן

דוד אלטמן (1941 – 20 בדצמבר 2021) היה סגן נשיא המכללה האקדמית נתניה, סגן נשיא ומנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן. אלטמן נולד בישראל לשלמה ולפעשה אלטמן, בתו של הרב צבי פסח פרנק. נקרא על שם חותנו של הרב פרנק, הרב דוד שפירא. בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן וסגן נשיא האוניברסיטה, תחת פרופ' עמנואל רקמן. כמו כן נשא במספר תפקידים ציבוריים, ובהם מנכ"ל קרן תל אביב לפיתוח. שימש כעוזרו של משה דיין בתקופת כהונתו בכנסת. בשנת 2007 מונה לסגן נשיא מכללת נתניה, וכמו כן הוא שימש סגן יושב ראש המרכז לדיאלוג אסטרטגי שעל יד המכללה. אלטמן נפטר ב-20 בדצמבר 2021. היה תושב רמת גן ואב לבן ובת ובעל תואר ראשון במדעי הרוח. מדיה וקבצים בנושא דוד אלטמן בוויקישיתוף דוד אלטמן, ברשת החברתית פייסבוק אתר האינטרנט הרשמי של דוד אלטמן בארכיון האינטרנט מידע על דוד אלטמן בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוברסולם

אוברסולם (בגרמנית: Obersulm) היא עיר במחוז היילברון במדינת באדן-וירטמברג, שבגרמניה, 12 קילומטר מזרחית להיילברון. היא הוקמה בשנת 1970 כתוצאה ממיזוג הערים העצמאיות לשעבר אייכלברג, אשנאאו, סולצבאך, ויילר, ווילסבאך ואפאלטראך. מקור השם מתייחס למיקומו הגאוגרפי בחלק העליון ("אובר") של עמק הנהר הקטן "סולם" (Sulm). באפאלטראך ישנו בית כנסת מהמאה ה-19 אשר עבר שחזור. מדיה וקבצים בנושא אוברסולם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוברסולם באתר alemannia-judaica ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלאכת עשיית שתי בתי נירין

מְלֶאכֶת הָעוֹשֶׂה שְׁתֵי בָּתֵּי נִירִין (וגם שְׁנֵי בָּתֵּי נִירִין) היא מלאכה מל"ט מלאכות שבת. בעבר, נהוג היה לסרוג ולארוג בטכניקה, שבה הניחו שורות של חוטים זה לצד זה, כשראש כל אחד מהחוטים מחובר לכלי שנקרא "בית ניר", ושימש ליישור החוטים שלא יתפזרו. לאחר מכן העמידו שורה אחרת של חוטים בכיוון הנגדי, וארגו אותם יחד. לפי שיטת רש"י מלאכת עשיית בתי שתי נירין, היא הכנסת שתי חוטין, לתוך מקומם בכלי האריגה. לפי שיטת הרמב"ם ורבי מנחם המאירי מלאכה זו, היא עשיית נפה או כברה או סל או סבכה או סריגת מיטה בחבלים. כוונתם, לכאורה, היא, שכאשר החל העושה לעשות את הכלי, ויצר בו שני חורים שנוצרו כתוצאה מסריגת השתי והערב, הוא עבר על איסור זה. אך גדולי פרשני הרמב"ם, פירשו שגם כוונת הרמב"ם היא כרש"י. מלאכת מיסך מלאכת אורג מידע על מלאכת עשיית שתי בתי נירין בקטלוג הספרייה הלאומית משנה, מסכת שבת, פרק ז', משנה ב'. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ע"ג, עמוד א'. משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ט', הלכה ט"ז. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ע"ג, עמוד א'. ראו אורה ושמחה שם. המגיד משנה והלחם משנה. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חליצה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חליצה – מצווה מהתורה המוטלת על אחיו של אדם שמת ולא הותיר בן או בת אחריו חליסה (حليصة, מתועתק גם כח'ליצה או חליצה) - שכונה בחיפה דמי חליצה – תשלום עבור הבאת יין למסעדה; מתייחס לשליפה או הוצאה של פקק שעם מבקבוק חולץ פקקים – מכשיר לחליצת פקקי שעם שן חולצת – התקן בכלי ירייה לחליצת תרמיל כדור מבית הבליעה רצה והחליצנו – ברכה הנוספת לברכת המזון בשבת חלוצה (פירושונים)
אירוסים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אירוסין – כינוי עדכני לסגירת קשרי שידוכין אירוסין – כינוי לקידושין בתלמוד אירוסים (ציור) – ציור של וינסנט ואן גוך אירוס – צמח נוי
בוגרת

בהלכה, בוגרת היא אשה בגיל שלמעלה משתים עשרה וחצי שנים. החל מגיל זה היא נחשבת כעומדת בפני עצמה, ואינה ברשות אביה עוד, כפי שהייתה קודם לגיל זה, למרות שטרם נישאה. כמו כן היא אינה נחשבת עוד בתולה שלמה (בניגוד לנערה), אף אם טרם קיימה יחסי אישות. בניגוד לקטנה ונערה, לאב אין בעלות ממונית על מעשי ידיה של בתו בוגרת, הוא לא יכול להפר את נדריה, ואינו זוכה במציאתה. הוא אף לא יכול למוכרה כאמה עבריה. על פי התורה, בוגרת, אף אם טרם קיימה יחסי אישות, אינה נחשבת עוד לבתולה גמורה. ישנה מחלוקת תנאים בשאלה האם כהן גדול (המצווה לשאת רק בתולה) יכול להתחתן עם בוגרת בתולה. רבי מאיר סבור שהמילה "בבתוליה" (במקום "בתולה") בא למעט בתולה חלקית, ולפי רבי אלעזר ורבי שמעון ההפך הוא הנכון, המילה בבתוליה (במקום "בתולה") באה לרבות נישואי בוגרת, היות שאינה בתולה לחלוטין. בנוסף, אדם הנושא בוגרת, אינו יכול לטעון לקידושי טעות, אם טוען על פי עצמו שהבוגרת אינה בתולה, כל זמן שאין עדות שזינתה. הראשונים חלוקים בנושא, לפי שיטת התוספות מדובר כאשר האדם טוען טענת "פתח פתוח", כלומר אדם יכול לחוש אם האשה אותה הוא נושא קיימה יחסי אישות עם גבר אחר, או שזו לה הפעם הראשונה והיא עדיין בתולה, וזאת על ידי תחושת קרום הבתולים בשעת הביאה הראשונה (תחושה המכונה 'פתח פתוח מצאתי'). לפי שיטת רבינו חננאל ההפך הוא הנכון; האדם יכול לטעון את טענת פתח פתוח, אך לא יכול לטעון "טענת דמים", שמשמעה שלא נמצאו דם כתוצאה מקריעת קרום הבתולים בשעת הביאה הראשונה, ומכאן שנבעלה לגבר זר, וזאת, מכיוון שלעיתים כלים דמיה של בתולה, ובשעת נישואיה אין לה כבר את דמי הבתולים, אף שטרם קיימה יחסי אישות (במקרים בהם האדם נאמן על פי עצמו, הנאמנות מתבססת על הכלל אין אדם טורח בסעודה ומפסידה, כלומר לאחר שאדם טרח לשאת אשה והוציא הוצאות לצורך כך, אנו מתייחסים לטענותיו כנכונות). לדעת רבי אלעזר בתלמוד הירושלמי, מעת שבגרה האשה לא ניתן לטעון עליה לא טענת 'פתח פתוח' ולא טענת 'דמים'. יש אומרים שלכל הדעות, כאשר הבתולה הבוגרת כבר בגרה והגיעה לסביבות גיל עשרים, אין עליה לא טענת 'פתח פתוח' ולא טענת 'דמים'. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף נ"ט, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ט', עמוד א' תוספות ד"ה האומר. תלמוד ירושלמי, מסכת כתובות, פרק א', הלכה א'. 'ראש אריה' סימן כ'.
דש

האם התכוונתם ל... דש – רצף אותיות שמשמש בעברית הארכאית לעיתים, בהשפעת הגרמנית (Dsch) לתעתוק עיצור בתר-מכתשי, מחוכך שורק, קולי דש בית השקעות – חברה להשקעות פיננסיות. מלאכת דש – אחת מהל"ט מלאכות האסורות בשבת. דש (ביגוד) – חלק בבגד סיכת דש – סיכה שעונדים בדש הבגד
התופעה האנושית

התופעה האנושית (בצרפתית: Le Phénomène Humain) הוא ספר מאת הפילוסוף והכומר הישועי הצרפתי פייר טייאר דה שארדן. בספרו מתאר דה שארדן את האבולוציה כתהליך שמוביל למורכבות גדלה והולכת, המסתיימת באיחוד התודעות. הספר הושלם ב-1930 אך הודפס ב-1955 בשל התנגדות הכנסייה הקתולית, שראתה בפרסומו פגיעה בתפיסתה האורתודוקסית. בספר מציג דה שארדן את האבולוציה כתהליך שמוביל להגדלת המורכבות. מהתא הבודד לבעל החיים החושב, תהליך של התמקדות פיזיקלית מוביל למודעות גדלה והולכת. הופעתו של ההומו ספיינס מציינת את תחילתו של עידן חדש, בו כוחה של המודעות להפנות את עוצמתה כלפי עצמה מעלה את המין האנושי לדרגה חדשה. באבולוציה של המינים לפי דה שארדן, זהות משותפת מתחילה להתפתח עם העלייה בהחלפת מידע. הידע נצבר ומועבר ברמות גבוהות והולכות של עומק ומורכבות. דבר זה מוביל להעצמה נוספת של המודעות וליצירתה של שכבת חשיבה שעוטפת את כדור הארץ. דה שארדן כינה שכבה זו נוספירה, מושג שהוטבע לראשונה על ידי ולדימיר ורנדסקי. הנוספירה היא המודעות המשותפת של המין האנושי, רשת המחשבות והרגשות שאליה כולם מחוברים. התפתחות המדע והטכנולוגיה יוצרת התרחבות של ההשפעה האנושית ומאפשרת לאדם להיות נוכח בו זמנית בכל קצה של העולם. כך הופכת האנושות לקוסמופוליטית ומותחת ממברנה מאורגנת לרוחבו של כדור הארץ. דה שארדן מתאר את התופעה הזו כ"מבצע פסיכולוגי עצום, מגה-סינתיזה". הרחבתה המהירה של הנוספירה דורשת הרחבה חדשה במימד הפסיכי. בראייתו של דה שארדן, האבולוציה תגיע לשיאה בנקודת האומגה, סוג של מודעות-על. שכבות של מודעות יתאחדו באומגה, יתמזגו עם שכבות אחרות ויצרו מודעות שניתן לראותה כאלוהים. דה שארדן הדגיש שכל מודעות פרטית תישאר מודעת לעצמה גם בסופו של התהליך, אך תהיה מאוחדת במודעות המורכבת שתיווצר. בשנת 2005 יצא הספר בתרגומו של יותם ראובני בהוצאת נמרוד. התופעה האנושית (באנגלית) אברהם וולפנזון, חומר, רוח ואדם – בתפיסה דתית-מדעית, דבר, 22 באפריל 1965, המשך התופעה האנושית, באתר OCLC (באנגלית)