laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישראל הראל

ישראל הראל (נולד בשנת 1938) הוא עיתונאי, פובליציסט, ופעיל ציבור ישראלי. מייסד מועצת יש"ע, כתב העת נקודה והמכון לאסטרטגיה ציונית. יוזם אמנת כנרת ואמנת גביזון-מדן. ישראל הראל נולד ברומניה. בשנת 1948, בגיל עשר עלה עם משפחתו לישראל והשתכן בחיפה. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. במלחמת ששת הימים ביוני 1967 לחם בקרבות בירושלים והיה בין משחררי הכותל. במלחמת יום הכיפורים, באוקטובר 1973, לחם כאיש מילואים בחטיבה 55 שבפיקוד דני מט, אשר לחמה בגזרה המצרית והייתה הראשונה לצלוח את תעלת סואץ במסגרת מבצע אבירי לב. הראל היה בין משתתפי סדר פסח תשכ"ח (1968) במלון פארק בחברון, האירוע המכונן של היישוב היהודי בחברון וקריית ארבע. במשך שנים, הראל ביקש לקדם כתיבה ספרותית של יוצרים דתיים וביקר בחריפות את הרמה הספרותית הנמוכה, לשיטתו, של "מבוע". ב-1980 ייסד את כתב העת "נקודה" והיה עורכו במשך 15 שנה. באותה שנה היה ממייסדי מועצת יש"ע ושימש היו"ר הראשון שלה עד לשנת 1995. הראל פעיל למען הקשר והשותפות בין תושביה היהודים של מדינת ישראל. כחלק מתפישה זו היה שותף להקמת פורום לאחריות לאומית אשר פעל במסגרת מרכז יצחק רבין לחקר ישראל והיה אחראי בין השאר לניסוח אמנת כנרת (2001). היה שותף לאמנת גביזון-מדן שעסקה בהסדרת יחסי דתיים-חילונים במדינת ישראל. מאמרי דעות של הראל מתפרסמים במדור הדעות של "הארץ". פרסם מאמרים בנושאים מגוונים ב"ניו יורק טיימס", ב"גארדיאן" ובעיתונים נוספים. במאמריו תקף בחריפות את "הקרן החדשה לישראל", וטען שהשם הראוי לה הוא "הקרן לישראל חדשה". הראל קורא כבר מספר שנים למתקפה יזומה של ישראל בשטחי לבנון ולכיבוש שטחים נרחבים ממנה על-מנת לסכל את האיום מצד חזבאללה. הראל משמש כיו"ר עמותת הצנחנים משחררי ירושלים, ואף כתב שני ספרים העוסקים בחטיבת הצנחנים במלחמת ששת הימים. ב-2005 הקים יחד עם יואל גולובנסקי את "המכון לאסטרטגיה ציונית" ועמד בראשו עד לשנת 2012 עת הוחלף על ידי יועז הנדל. באפריל 2015 זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות. ביוני 2019 קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן. מתגורר בעפרה. היה נשוי לשרה לבית וייספיש עד לפטירתה בשנת 2023, ונולדו להם ארבעה ילדים. בתו, ניצנית, הייתה נשואה לעיתונאי והארכאולוג שמעון ריקלין. עמוס עוז תיאר את הראל בתיעוד ביקורו ביישוב עפרה, שפורסם בספרו פה ושם בארץ ישראל. קרע בין הכיפות: חשבון נפש של דור הכיפות הסרוגות, הוצאת מודן, 1993. אבירי הלב: חטיבת הצנחנים בקרבות צליחת תעלת סואץ וכיבוש גדה המערבית, קרן חטיבת הצנחנים. שער האריות: הקרב על ירושלים בחווית לוחמי חטיבת הצנחנים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור. ישראל הראל באתר המכון לאסטרטגיה ציונית מאמרי ישראל הראל, באתר "הארץ" יאיר שלג, ‏"עתיד מדינת ישראל נישא על כתפי הציונות הדתית", בעיתון מקור ראשון, 17 בספטמבר 2018 אורלי גולדקלנג, ‏אני לא מאמין בניסים, אבל מה שחוללנו כאן ב-76 השנים האחרונות – זה פלא, בעיתון מקור ראשון, 14 במאי 2024 מכתביו "בכייה לדורות, סיבוב שני", השילוח, 4 במאי 2017 ישראל הראל, דף שער בספרייה הלאומית אביב פרנקל, הצצה נדירה: היום האחרון במלחמת יום כיפור, באתר nana10‏, 3 בספטמבר 2013. ישראל הראל, בעבועי־סרק של "מבוע", מעריב, 8 במאי 1970 הקרן להעמקת השסעים, באתר הארץ, 11 בפברואר 2010
אליפות רוסיה בהוקי קרח

אליפות רוסיה בהוקי קרח (ברוסית: Чемпионат России по хоккею с шайбой) היא אליפות המדינה בהוקי קרח ומתייחס לתחרויות ההוקי הקרח הבכירות ברוסיה כאשר הסופרליגה הרוסית בהוקי קרח (רוסית: Российская хоккейная Суперлига) הייתה יורשת אליפות ברית המועצות בהוקי קרח והייתה הליגה הגבוהה מבין ליגות ההוקי קרח ברוסיה בשנים 1996 - 2010. קודם לכן פעלה ליגת ההוקי הבינלאומית (Межнациональная хоккейная лига) בשנים 1992 - 1996. לאחר הקמת ליגת ההוקי הקונטיננטלית הוענק תואר אלופת רוסיה לקבוצה הרוסית עם ההישג הטוב ביותר בפלייאוף גביע גגארין. החל מעונת 2014/2015 תואר אליפות רוסיה מוענק לקבוצה הרוסית הטובה ביותר במסגרת העונה הסדירה. מעונת 2015/2016 הוחלט להעניק בחזרה את תואר אלופת רוסיה לקבוצה הרוסית עם ההישג הטוב ביותר בפלייאוף גביע גגארין. לקראת עונת 2024/2025 הוחלט כי אלופת רוסיה תהיה אלופת ליגת VHL, זאת בעקבות סכסוך בין פדרציית ההוקי לליגת KHL. במהלך שנות קיומה גרפה את רוב תוארי האליפות מטאלורג מגניטוגורסק ודינמו מוסקבה, עם 6 אליפויות כל אחת. הערות: הנתונים כוללים את אליפות חבר המדינות 1991—1992 ואליפות ליגת ההוקי הבינלאומית בשנים 1992—1996 ואליפות רוסיה וליגת העל הרוסית בהוקי קרח בשנים 1997—2007. גביע רוסיה בהוקי קרח (Кубок России по хоккею с шайбой) היה טורניר הוקי קרח שנערך במשך 3 שנים על ידי פדרציית ההוקי הרוסית ובו נטלו חלק מועדוני הוקי קרח מקצוענים מרוסיה. מדיה וקבצים בנושא אליפות רוסיה בהוקי קרח בוויקישיתוף פדרציית ההוקי הרוסית כל אלופות רוסיה באתר Fanatfoot.ru בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה הוחלט שהקבוצה הרוסית עם מירב הנקודות בליגה הסדירה תוכתר כאלופת רוסיה, נוסף להענקת גביע היבשת בעונת 2015 הוחלט שהקבוצה הרוסית עם מירב הנקודות בליגה הסדירה תוכתר כאלופת רוסיה, נוסף להענקת גביע היבשת
פיקולו

פיקולו (מאיטלקית: Piccolo, "קטן", קיצור של Flauto Piccolo, "חליל קטן"; על אף שבאיטלקית מודרנית נקרא ottavino והמילה "פיקולו" הוראתה כל כלי נגינה קטן, כך למשל "קלרינט-פיקולו") הוא סוג קטן של חליל צד העשוי ממתכת או מעץ הובנה, ואורכו כמחצית מאורכו של החליל הרגיל וצליליו גבוהים באוקטבה מאלה של החליל. היות שצליליו של הפיקולו גבוהים מצלילי החליל (ומצלילי כל כלי הנשיפה מעץ), הם מבריקים וחזקים יותר ומשמשים בתזמור על מנת להכפיל את צלילי הכינורות. משום שקולו של כלי זה חזק ביחס לחליל, יש רק פיקולו אחד או שניים בתזמורת סימפונית רגילה, ואילו חלילי צד יש לרוב שניים ויותר (בתזמורת סימפונית המנגנת יצירות ספציפיות כמו "פולחן האביב" מאת סטרווינסקי מנגנים שני פיקולו וארבעה חלילי צד). הפיקולו, שבתחילה היה ללא מנגנון לחצנים, התפתח מחליל שהשימוש הנפוץ בו היה בצעדה יחד עם תוף מצעדים בקרנבל של בזל, ששורשיו במאה ה-16. אנטוניו ויוואלדי חיבר כבר במאה ה-17 קונצ'רטי (RV 443, 445) ל"חליל קטן" (flautino; חלילית קטנה מתקופת הבארוק) המותאמים לנגינה בפיקולו התזמורתי המודרני.. גאורג פרידריך הנדל שילב פיקולו באופרה "רינלדו" (1711). ז'אן-פיליפ ראמו שילב אף הוא פיקולו בתזמורת אופרות שחיבר. מלחיני מוזיקה קלאסית כגון וולפגנג אמדאוס מוצרט, יוזף היידן, פראנץ אנטון הופמייסטר, מיכאל היידן ופרנץ קסאפר זיסמאייר כתבו תפקידים לפיקולו ביצירות סימפוניות ובימתיות מן המאה ה-18. הפיקולו המודרני בנוי באופן דומה לחליל צד, כצינור צר (בקוטר של כ-2 ס"מ) שארכו כ-30 ס"מ, העשוי בדרך כלל ממתכת או מעץ הובנה, ולאורכו שישה נקבים הנסגרים ונפתחים על ידי מנגנון מורכב של לחצנים (המכונים "קלפות") ומנופים, אשר קרוי על שם ממציאו, מנגנון תאובלד בהם. הלחצנים עשויים גם הם ממתכת, ובתחתיתם שכבת לבד המצופה בעור-דג או חומר סינתטי אחר המונע בריחת אוויר בהסגרם. לחליל ישנה פייה המיועדת לנשיפה, העשויה לרוב ממתכת. בעבר היו נפוצים פיקולו במפתח רה במול, אולם כיום הכלי נפוץ במפתח דו. הפיקולו נכלל כמעט תמיד בתזמור סימפוני החל מן המאה ה-19 והוא חבר קבוע בתזמורת הסימפונית, כאשר לעיתים מוקצים לו קטעי סולו. ג'ון פיליפ סוזה חיבר קטע סולו לארבעה כלי פיקולו בטריו הסוגר את המארש כוכבים ופסים לנצח. ברפרטואר קיימות יצירות לפיקולו סולו וסונטות לפיקולו ופסנתר מאת מלחינים מן המאה ה-20 כסמיואל אדלר, קרלהיינץ שטוקהאוזן (שחיבר גם את היצירה Zungenspitzentanz לפיקולו, סינתיסייזר וכלי הקשה) ועוד. בנוסף לקונצ'רטי של ויואלדי קיימים קונצ'רטי לפיקולו ולתזמורת מאת מלחינים מודרניים כגון לואל ליברמן, פיטר מקסוול דייוויס ואבנר דורמן. יצירה נוספת היא החמישייה לפיקולו ורביעיית מיתרים מאת גרהם ווטרהאוס (1989). Gippo, Jan (ed.). The Complete Piccolo: A Comprehensive Guide to Fingerings, Repertoire, and History, second edition, foreword by Laurie Sokoloff; contributing editors, Therese Wacker, Morgan Williams, and Tammy Sue Kirk. Bryn Mawr: Theodore Presser Company, 2008. ISBN 1-59806-111-9 מדיה וקבצים בנושא פיקולו בוויקישיתוף A tiny instrument with a tremendous history: the piccolo פיקולו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Piccolo (Flautino) Concerto, for piccolo (or recorder/flute), strings & continuo in C major, RV 443, Allmusic
MHL

MHL היא ליגת ההוקי לצעירים של רוסיה (ברוסית: Молодёжная хоккейная лига) ולמעשה הליגה הצעירה של קבוצות ההוקי קרח הרוסיות. הליגה הוקמה ב-26 במרץ 2009 ומנוהלת על ידי פדרציית ההוקי הרוסית. במשחקים משתתפים שחקנים עד לגיל 20. בפברואר 2010 הוענק לליגה מדליית זהב מטעם IIHF על תרומה משמעותית לקידום ההוקי קרח והתפתחות ההוקי קרח ברוסיה בקרב הנוער. אלופת הליגה זוכה בגביע חרלמוב. האליפות נפתחה ב-4 בספטמבר 2009 במשחק בין דינמו מוסקבה לקבוצת הנוער של צסק"א: הצבא האדום מוסקבה. החל מ-2010 זהו מבנה הליגה: האליפות נערכת בשני שלבים, כשבשלב הראשון קבוצות מכל דיוויזיה משחקת משחק בית ומשחק חוץ מול יריבות אחרות כשהליגה נערכת במתכונת דומה לזו של ה-KHL. היא מחולקת לחטיבה מזרחית ולחטיבה מערבית שבכל אחד מהם דיוויזיה המכילה קבוצות מאזור מסוים. החטיבה המערבית — כוללת את מערב רוסיה, ולטביה החטיבה המזרחית — מזרח מרכז רוסיה, קזחסטן, סין ארבע הקבוצות הטובות מכל דיוויזיה משתתפות בשלב השני של האליפות הכולל שלבי הכרעה בכל חטיבה - רבע, חצי וגמר - כשמנצחת הפלייאוף היא אלופת החטיבה, אלופת המערב או, לחלופין, אלופת המזרח - אלופת כל חטיבה מתחרות בגביע חרלמוב, שהוא גמר הליגה וטורניר המכריע למי מוענק תואר אלופת הליגה הצעירה. נכון לעונת 2023/2024 ערך מורחב – גביע חרלמוב סמל הליגה בשנים 2009–2019. סמל הליגה בעונת 2020/2021 ליגת ההוקי הרוסית הצעירה. אתר האינטרנט הרשמי של MHL MHL, ברשת החברתית אקס (טוויטר) MHL, ביישום טלגרם MHL, ברשת החברתית אינסטגרם MHL, ברשת החברתית טיקטוק MHL, ברשת החברתית VK MHL, סרטונים בערוץ היוטיוב בעונת 2009/10 התמודדו קבוצת הנוער של דינמו וקבוצת הנוער של אם.וה.דה, שריף בלאשיחה. לאחר המיזוג בין קבוצת דינמו למועדון ההוקי אם.וה.דה קבוצת הנוער שינתה את שמה ל"שריף" והתמקמה בעיר טבר. מעונת 2011/12 ועד עונת 2016/17 הקבוצה נקראה בשם אם.וה.דה בלאשיחה. בעונת 2017/18 שינתה את שמה לקבוצת הנוער של דינמו
הגבעה המזרחית

הגבעה המזרחית היא אחת משתי גבעות עליהן השתרעה ירושלים בתקופת בית שני, ועליה שכנו הר הבית, המילוא ועיר דוד. בעוד שלגבי הגבעה המערבית קיימת מחלוקת בין החוקרים אם הייתה כלולה בשטחה של ירושלים בתקופת בית ראשון הרי שלגבי הגבעה המזרחית אין כל ספק בכך. ממצאים שבידי החוקרים מראים כי הגבעה המזרחית יושבה בחלקה, כבר בתקופה הכלקוליתית. הגבעה המזרחית היא גבעה צרה ומוארכת, הממוקמת בין שני גיאיות, האחד, מזרחית לה הוא נחל קדרון, והשני ממערב גיא הטירופיאון. אורכה של הגבעה הוא כ-350 מטר, ורוחבה כ-105 מטר, כך ששטחה כולל המדרונות התלולים שמשני עבריה הוא כ-50 דונם. בתחתית הגבעה המזרחית, נובע מעיין הגיחון, שהוא מקור מים רב שנתי, היחיד הזמין באזור, וכפי הנראה קרבתו היא הסיבה להקמתה של העיר על גבעה זאת. בימי בית ראשון ובית שני, הייתה הגבעה המזרחית החשובה והמרכזית מבין השתיים, ואכן דוד המלך קבע בה את מושבו, ושלמה בנה עליה את בית המקדש. גליה דורון, ירושלים בימי בית ראשון, מט"ח - המרכז לטכנולוגיה חינוכית הקביעה כי דוד שם את מושבו בגבעה המזרחית, מתבססת על השם עיר דוד, ועל השערתה של ד"ר אילת מזר כי "בית האבן הגדול" הוא ארמונו של דוד ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרונסון

אהרונסון או אהרנסון (בכתיב לועזי: Aaronson,‏ Aaronsohn,‏ Aronson) הוא שם משפחה שפירושו "בן אהרן". האם התכוונתם ל... משפחת אהרנסון – ממייסדי זכרון יעקב אהרן אהרנסון – מדען, ראש מחתרת ניל"י אלכסנדר אהרנסון צבי אהרנסון רבקה אהרנסון שמואל אהרנסון שרה אהרנסון – מראשי ניל"י חוות אהרנסון אירווינג אהרונסון (Aaronson) - פסתרן ג'אז ומוביל ביג בנד יהודי אמריקאי אליוט ארונסון – פסיכולוגי יהודי אמריקאי, מפתח שיטת "ג'יגסו" (Jigsaw) ג'ון ארונסון (Aronson) - פוליטיקאי אמריקאי, מושל מונטנה ג'יימס אהרונסון (Aronson) - עיתונאי יהודי אמריקאי מן השמאל זלמן יצחק אנֹכי (ז. י. אנכי; אהרונסון) - סופר עברי ויידי חיים אהרונסון – ממציא יהודי-ליטאי בן המאה ה-19 יהושע משה אהרונסון – רב בפתח תקווה, מחבר שו"ת 'עלי מרורות' לב ארונסון (Aronson) - צ'לן, מורה לצ'לו ומלחין לואי ארונסון (Aronsohn) - בנקאי ופוליטיקאי ליברלי יהודי גרמני מארק אהרונסון – אסטרונום אמריקאי מאיר אהרנסון – מחובבי ציון בחרקוב, בסוף ימיו בתל אביב, אחיו של הרב שלמה מאיר אהרונסון – אוצר אמנות ישראלי רות אהרונסון בארי – מתמטיקאית יהודייה אמריקאית, שנודעה בעבודה בתורת הגרפים והומומורפיזם שלמה אהרונסון: שלמה אהרונסון (היסטוריון) – היסטוריון ישראלי שלמה הכהן אהרונסון – רבה הראשון של תל אביב, אחיו של מאיר אהרנסון שלמה אהרונסון (אדריכל נוף) – אדריכל נוף ישראלי בן אהרן אהרונוביץ' ארונסון
פרננדו דה לה רואה

פרננדו דה לה רואה (בספרדית: Fernando de la Rúa;‏ 15 בספטמבר 1937 – 9 ביולי 2019) היה עורך דין ופוליטיקאי ארגנטינאי, שכיהן כראש הממשלה של מחוז בואנוס איירס וכנשיא ארגנטינה בין 10 בדצמבר 1999 ל-21 בדצמבר 2001. דה לה רואה נבחר ב-1999 לנשיאות ארגנטינה עם סיום כהונתו של קרלוס מנם. היה נציג המפלגה השמאלנית-מרכזית "אליאנס". דה לה רואה התפטר ב-2001, לאחר שנתיים בתפקיד, בעקבות המשבר הכלכלי הכבד שפקד את המדינה. במשך השנים דה לה רואה נרדף על ידי חיובים ותביעות רבות, והואשם ברצח של השופט קלאודיו בונאדיו במרץ 2007, בפסק הדין שבוטל כעבור שנה. פרננדו נולד לאלאונורה ברונו ואנטוניו דה לה רואה בעיר קורדובה, ולמד בגימנסיה הצבאית המקומית לפני הכניסה לאוניברסיטה הלאומית של קורדובה, שממנה השיג את התואר שלו במשפטים. הוא בנו של שופט ותומך ותיק באיחוד האזרחי הרדיקלי (UCR), דה לה רואה היה מעורב בפוליטיקה כבר מגיל צעיר, ולשירות הציבורי נכנס בשנת 1963 כיועץ לשר לענייני הפנים של הנשיא ארטורו איליה. הוא התחתן עם אגנס פרטינה בשנת 1970, ונולדו לו שלושה ילדים, ביניהם אנטוניו דה לה רואה, יזם שהיה מאורס לכוכבת הפופ המפורסמת שאקירה. דה לה רואה הופיע לראשונה בזירה הפוליטית הלאומית בשנת 1973, כשנבחר לסנאט הארגנטיני, בתור המייצג של העיר בואנוס איירס. כמה חודשים לאחר מכן הוא רץ למשרת סגן הנשיא כשותף לפעיל ה-UCR הוותיק - הפוליטיקאי ריקרדו בלבין, בבחירות בחודש ספטמבר של אותה השנה. הם הובסו על ידי המנהיג חואן פרון ברוב מוחץ. ריצתו לסגן הנשיא בגיל 36 (גיל צעיר יחסית), זיכו אותו בכינוי גנאי של אחד שעדיין עם מוצץ או בובה ביד. הוא למד משפט פלילי באוניברסיטה של בואנוס איירס לאחר שהושעה מהקונגרס בהפיכה הארגנטינאית של 1976, וכתב ארבעה ספרים על התאוריה המשפטית. מוקדם יותר למרות התמיכה שהעניק לו ריקרדו בלבין, דה לה רואה הובס על ידי ראול אלפונסין בבחירות על המועמדות לנשיאות UCR בשנת 1983. פרננדו נבחר לבית התחתון על ידי בוחריו בעיר בואנוס איירס בשנת 1991, והוחזר שוב לסנאט בבחירות מיוחדות ב-1992, מה שהביא אותו לכותרות העיתונים. הוא הפך לראש העיר הראשון שנבחר בבחירות בעיר בואנוס איירס ב-30 ביוני 1996. עקב טיפולו המסור בהעלמות מס הרכוש הכרוניות בעירו, דה לה רואה זכה למוניטין של בן אדם יעיל בעירו, ולכן פיטוריו של הנשיא קרלוס מנם באותה התקופה סייעה לו בריצתו לנשיאות ארגנטינה שבה גם זכה בבחירות שהתקיימו ב-24 באוקטובר 1999, שבהן הביס בלי בעיות את מועמד מפלגת השלטון, הנגיד אדוארדו דודאל. פרננדו דה לה רואה התמנה לנשיא ארגנטינה ב-10 בדצמבר 1999. בשנת 2000, פרננדו פרסם התנצלות ממלכתית רשמית על תפקידה של ארגנטינה בסיוע לבריחתם של פליטים נאצים. פרננדו נפטר בבואנוס איירס ב-9 ביולי 2019. הותיר אחריו אישה - אגנס פרטינה, ושלושה ילדים - אגוסטינה, אנטוניו ופרננדו. סלובקיה גרנד צלב של מסדר הצלב הלבן הזוגי (2001) מדיה וקבצים בנושא פרננדו דה לה רואה בוויקישיתוף פרננדו דה לה רואה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) New York Times (September 26, 1999) International Who's Who. 2004. Europa Publications, 2003. Noticias, September 6, 1991. Slovak republic website, State honours : 1st Class in 2001 (click on "Holders of the Order of the 1st Class White Double Cross" to see the holders' table)
סגולה (מגזין)

סגולה הוא ירחון ישראלי להיסטוריה ציבורית, היוצא לאור החל מאפריל 2010. הירחון עוסק בהיסטוריה של עם ישראל ובהיסטוריה כללית, מתוך תפיסה שלעם ישראל חלק חשוב בהיסטוריה העולמית ובתהליכים ההיסטוריים המובילים את האנושות. המגזין יוצא לאור מדי חודש. מהדורה מקבילה בשפה האנגלית יוצאת לאור אחת לחודשיים. המגזין היה חלק מקבוצת "תכלת תקשורת" עד ראשית 2019, ומאז הוא עיתון עצמאי. המגזין, בהיקף של כ-80 עמודי כרומו, כולל כארבע כתבות גדולות, המתמקדות בתופעות חברתיות, באירועים היסטוריים או בדמויות עבר. הכתבות העוסקות בדמויות עבר ממשיכות את סדרת "דיוקן עם", שעשרים פרקיה הראשונים פורסמו בעיתון "מקור ראשון". במגזין מתפרסמים מדורים קבועים: "בימים ההם" – אירועים היסטוריים שהתרחשו באותו חודש "קצרים" – חדשות בחקר ההיסטוריה והארכאולוגיה "ההיסטוריה חוזרת" – התבוננות על אירועים אקטואליים מתוך פרספקטיבה היסטורית "ראו אור" – פירוט חודשי של ספרים שיצאו לאחרונה "ביקורת ספרים" – סקירה מעמיקה יותר של חיבור אחד – ספר עיון או פרוזה – בנושא היסטורי "הצד השלישי של המטבע" – הסיפורים ההיסטוריים הגלומים במטבעות יהודיים עתיקים ומטבעות בני זמננו "מנבכי הארכיון" – על מסמכים מהארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי "מסע בזמן" – הצעה למסלולי טיולים בארץ ישראל ההיסטורית "בזמן אמת" – ראיונות עם אנשים שעושים היסטוריה "עוד חוזר הניגון" – סיפור הרקע שמאחורי שירים עבריים "אמנות ההיסטוריה" – על אמנים ואמנות בהקשר יהודי-היסטורי "תשבצים וחידות" – באוריינטציה היסטורית בנוסף מתפרסמת ביקורת מחזות, סרטים ותערוכות הקשורות להיסטוריה יהודית. המו"ל הוא שלמה בן-צבי. את המהדורה העברית ערך יואב שורק, אחריו שימש כעורך ד"ר איתמר ברנר וכיום העורך הוא ד"ר עמית עסיס. את המהדורה האנגלית עורכת שרה ג'ו בן-צבי, אשת המו"ל. בין הכותבים: תמר הירדני, ד"ר ניר מן, הרב יעקב מדן, ראובן גפני, ד"ר חגי משגב, ד"ר ימימה חובב, חיותה דויטש ותהילה ביגמן. בין המאיירים: מנחם הלברשטט, מושיק גולסט, נחמיה בעז, שי צ'רקה, מישל קישקה, ונעם נדב. אתר האינטרנט הרשמי של סגולה חיליק ברקוביץ, ‏המגזין החדש שיחליף את עיתון 'נקודה': "סגולה", באתר "סרוגים", 26 באפריל 2010 עידן יוסף, יצא לאור: מגזין היסטוריה חדש מבית מקור ראשון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 באפריל 2010
אלתר

אלתר (נכתב גם אלטר) הוא שם משפחה שפירושו "זקן". לפעמים שם המשפחה הוא טופונים, שמתייחס למקום מסוים, כגון עיר ששמה כולל את המילה "אלט". לעיתים ניתן כשם פרטי כסגולה לאריכות ימים למי שאחיו נפטרו בינקותם או מוסף כשם נוסף לחולה כסגולה לבריאות, בעיקר אצל יהודים ממוצא אשכנזי. בנוסף, שם זה מצוי אצל משפחות אשכנזיות כשם משפחה. האם התכוונתם ל... אישים ששם משפחתם אלתר משפחת אדמו"רי גור: אברהם מרדכי אלתר – האדמו"ר מגור, מכונה ה"אמרי אמת". יהודה אריה ליב אלתר – האדמו"ר מגור, מכונה ה"שפת אמת" על שם ספרו. יעקב אריה אלתר – האדמו"ר מגור הנוכחי, בנו של ה"לב שמחה". יצחק מאיר אלתר – האדמו"ר הראשון מגור, מכונה "חידושי הרי"ם". ישראל אלתר – האדמו"ר מגור, מכונה ה"בית ישראל". מנחם מנדל אלתר – בנו של ה"שפת אמת", נספה בשואה. משה בצלאל אלתר – בנו של ה"שפת אמת", נספה בשואה. נחמיה אלתר – בנו של האדמו"ר מגור יהודה אריה לייב אלתר, כיהן כראש ישיבת שפת אמת בירושלים. פינחס מנחם אלתר – האדמו"ר מגור, מכונה ה"פני מנחם". שאול אלתר – ראש ישיבת שפת אמת, בנו של ה"פני מנחם". שמחה בונים אלתר – האדמו"ר מגור, מכונה ה"לב שמחה". אברהם אלתר – עורך דין ישראלי. אורי (רוברט ברנרד) אלטר – מתרגם התנ"ך לאנגלית בת זמננו. אלון אלטרס – סופר, משורר ומתרגם ישראלי. אריה אלטר – כדורגלן ישראלי. דורית דיאנה אלטר סלינגר – כיהנה כממונה על רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון במשרד האוצר וכן כיהנה כמנכ"לית חברת S&P מעלות. דניאל אלטר – במאי ומפיק ישראלי. ויקטור אלטר – ממנהיגי תנועת הבונד בפולין. ישראל אלטר (חזן) – חזן ומלחין הנחשב לאחד מגדולי "תור הזהב" של החזנות האשכנזית מניו יורק ארצות הברית). משה יעקב אלטר – משורר יידי. נפתלי אלטר – במאי ומפיק ישראלי. רוני אלטר – זמרת ישראלית, בתו של נפתלי אלטר. פירושים נוספים אלטר אגו – האני האחר. אלתר ספרים – חברה להוצאה לאור וחנות ספרים בבני ברק. אלטר ברידג' – להקת הארד רוק אמריקאית אשר הוקמה בשנת 2004 באורלנדו פלורידה. אלטר דו שאו – כפר ברזילאי. אלטער בחור – כינוי בציבור החרדי האשכנזי לבחור ישיבה שנשאר רווק. רבי אלתר – כוכב ילדים. האלטר – שם משפחה שמקורו מאלתר או אלטר. משפחת אלתר (קטגוריה) אישים ששמם הפרטי הוא אלתר אישים ששמם הפרטי הוא אלטר אלתרמן (פירושונים) אלט, במאגר שמות המשפחה של אנו – מוזיאון העם היהודי
משהד (מועצה מקומית)

משהד (בערבית: مشهد) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1960. העיר משהד הוקמה על חורבות העיר המקראית גת חפר, אשר על פי המוזכר בספר מלכים ב, י"ד, הייתה עירו של יונה הנביא. קבר יונה הנביא מצוי כיום במתחם מסגד א-נבּי יונַס. הכפר נזכר במפקד האוכלוסין העות'מאני של שנת 1596 בשם "משהד יוניס", ונכלל בנפת טבריה, סנג'ק צפת. בכפר נמנו 31 משקי בית ו-6 רווקים, כולם מוסלמים. הם שילמו מס קבוע של 20% על תוצרת חקלאית, הכוללת חיטה ושעורה, עצי פרי, גינות ירק, מטעים וכן על עיזים ו/או כוורות; סך הכל 865 אקצ'ה. כל ההכנסות הלכו לווקף. זאב וילנאי כתב ב"מדריך הגליל", משנת 1954, כי קברו של הנביא יונה באתר ידוע מהמאה ה-4. בימי הביניים היו יהודים רבים מבקרים בו ומשתטחים על קברו. הנוסע רבי פתחיה מרגנסבורג בקר במקום בשנת 1180 וכתב על שומר הקבר: ”וכשהיהודים באים הוא מקבל אותם בסבר פנים יפות, ואומר להם: יונה בן אמתי יהודי היה. לכך ראוי לכם לאכול משלו – ומאכיל הפירות ליהודים”.[דרוש מקור] קיימות מספר דעות לגבי מקור שמו של היישוב משהד: משהד מלשון שהיד (עברית=קדוש) ובו קברו את הלוחמים (השהידים) שנפלו בקרב קרני חיטין בין כוחות הצבא של סלאח א-דין לבין הצלבנים בשנת 1187. משהד מילה בערבית שפרושה סצנה או תצפית, ומנקודה זו צפה סלאח א-דין בקרב קרני חטין. הכפר נקרא "משהד", מהמילה "שהיד" – שמובנה קדוש – על שם קברו הקדוש של יונה. בקרבתו חורבה בשם חירבת א-זרע – מקומה של גת-חפר המקראית. במאה ה-16, הכפר נזכר בשם "משהד יוניס" במפקד האוכלוסין העות'מאני. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים במשהד 8,906 תושבים (מקום 186 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.0%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 77.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,246 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). מדיה וקבצים בנושא משהד בוויקישיתוף אתר המועצה המקומית פרופיל משהד נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. לטבלת הדירוג המלא. מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן). הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 188 Note that Rhode, 1979, p. 6 writes that the register that Hütteroth and Abdulfattah studied from the Safad-district was not from 1595/6, but from 1548/9 פרופיל משהד באתר הלמ"ס
אזור ניאגרה

אזור ניאגרה (באנגלית: Regional Municipality of Niagara; מוכר בלשון הדיבור בשם Niagara Region) שבדרום אונטריו בקנדה משתרע על שטח של 1,854 קמ"ר בין ימת אונטריו בצפון לבין ימת אירי בדרום. באזור מתגוררים כחצי מיליון איש, והוא מרכז תיירותי וחקלאי חשוב. אזור זה נחשב "ארץ היין" של קנדה, ומרוכזים בו מטעי גפנים רבים מהם מייצרים יינות לכל העולם. בצפון האזור משתרעת רצועה צרה של הרי הניאגרה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מפלי ניאגרה – המפלים האדירים מושכים מיליוני תיירים מדי שנה. סמוך למפלים הוקמה עיר בשם דומה הכוללת בתי מלון רבים, מוזיאונים ואתרי בילוי לכל המשפחה. ניאגרה און דה לייק – עיירה המשמרת את אופייה ההיסטורי. סנט קתרינס (St. Catharines) – העיר הגדולה באזור. מתגוררים בה 131,989 אלף איש (2006). נהר ניאגרה – הנהר הארוך משמש כגבולו המזרחי של האזור ומפריד בין קנדה לבין ארצות הברית. תעלת וולנד – תעלת אוניות בין ימת אונטריו וימת אירי שנחפרה כדי לעקוף את מפלי ניאגרה. מדיה וקבצים בנושא אזור ניאגרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אזור ניאגרה מפה מפורטת של האזור ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומאן רוקי

רומאן רוקי (בצרפתית: Romain Rocchi; נולד ב-2 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. רוקי גדל באקדמיה של קאן הצרפתית, ובתחילת שנות ה-2000 הוקפץ לסגל הבוגרים. בעונת 2002 נמכר רוקי לפריז סן-ז'רמן, שם שיחק שנתיים בליגת העל הצרפתית תחת הדרכתו של המאמן לואיס פרננדז. בשנת 2004 הושאל לקבוצת בסטיה, במדיה כבש שער אחד ב-24 הופעות, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השנייה. לאחר מכן חתם רוקי באז'אקסיו, וגם עמה ירד לליגת המשנה, אך נשאר בקבוצה ושיחק במדיה שנתיים נוספות בליגת המשנה. בשנת 2008 חתם בקבוצת מץ מאותה הליגה. לאחר שנכשלה קבוצתו האחרונה בהעפלה לליגה הראשונה עזב רוקי את צרפת לראשונה בקריירה, ובקיץ 2010 הגיע לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב בהמלצתו של מאמנו לשעבר ומאמן נבחרת ישראל, לואיס פרננדז. רוקי הובא לקבוצה שזכתה בדאבל בעונה הקודמת ולקראת ההשתתפות בליגת האלופות בעונת 2010/2011 חיפשה מחליף לביברס נאתכו שעזב. רוקי התברר כשחקן הגנתי יותר מנאתכו ולא הצליח למלא את מקומו. הוא העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, אך בליגה שותף בשלושה משחקים בלבד בעונת 2010/2011, ולאחר כחצי עונה שוחרר מהמועדון. רוקי חזר לצרפת בינואר 2011 וחתם בקבוצת ארל. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה השנייה בצרפת, ובליגה זו שיחק שנתיים במדי הקבוצה. בקיץ 2013 חזר למץ. בעונת 2013/2014 שותף ב-33 משחקים והיה שותף להעפלתה של הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה בצרפת, אך בעונה שלאחר מכן שותף בשלושה משחקים בלבד בליגה הבכירה, וביוני 2015 שוחרר מהמועדון ופרש ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא רומאן רוקי בוויקישיתוף רומאן רוקי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל רומאן רוקי, באתר Transfermarkt רומאן רוקי, באתר Soccerway רומאן רוקי, באתר BDFutbol רומאן רוקי, באתר FootballDatabase.eu רועי גלדסטון, רומאן רוקי: אני נותן הכל על המגרש, זה האופי שלי, באתר ONE, ‏3 ביולי 2010 תומר יצחק‏, לא בדיוק כוכב רוקי, באתר וואלה, 13 ביולי 2010 לי בוץ, רוקי חתם על חוזה לשנתיים בהפועל ת"א, באתר ynet, 1 ביולי 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.