laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוסטין סטוול

אוסטין סטוול (באנגלית: Austin Stowell; נולד ב-24 בדצמבר 1984) הוא שחקן אמריקאי, מוכר בין היתר בשל משחקו בסרטים "ויפלאש", "סיפורו של דולפין", ובשל דמותו כפרנסיס גארי פאוורס בסרטו של סטיבן ספילברג "גשר המרגלים". סטוול נולד בעיירה קנזינגטון, קונטיקט שבארצות הברית, בנם של רוברט סטוול, פועל פלדה; ואליזבת', מורה בבית ספר. הוא הצעיר מבין שלושה בנים. בשנת 2007 סיים את לימודי באוניברסיטת קונטיקט בלימודי תואר ראשון באומנויות הדרמה. בשנת 2009, קיבל סטוול את תפקידו הראשון, בעונה השנייה של סדרת הנוער של ABC Family "סודות ההתבגרות" בתור ג'סי, בן זוגה של לורן. דמותו חזרה לתפקיד אורח גם בעונה השלישית שנה לאחר מכן. בשנת 2011 שיחק את הדמות של קייל בסרט הקולנוע "סיפורו של דולפין", ובשנת 2014 שב לשחק את אותה הדמות גם בסרט ההמשך "סיפורו של דולפין 2" ובהמשך שנה זו שיחק בסרט "משתוללת" לצד סלינה גומז ובסרט הדרמה "ויפלאש" שביים דמיאן שאזל. בשנת 2013 שיחק בדרמה הביוגרפית שביים סטיבן סודרברג לרשת הטלוויזיה HBO "חיי עם ליברצ'ה", עיבוד לספרו האוטוביוגרפי של סקוט תורסון. בשנת 2015 גילם את טייס הקרב פרנסיס גארי פאוורס בסרטו של סטיבן ספילברג "גשר המרגלים". בשנת 2018 גילם את סמל פרד פולס בסרט המלחמה של ניקולאי פוגלסיג על פי תסריט של טד טלי "12 לוחמים" לצד כריס המסוורת'. בשנת 2019 החל לשחק בתור נייטלי בסדרת הטלוויזיה "מלכוד 22" ברשת הולו, המבוססת על רומן באותו שם על ידי ג'וזף הלר. בשנת 2020 שיחק את פטריק סאליבן בסרט האימה העל-טבעי "אי האשליות". בשנת 2021 לוהק לשחק את התפקיד הראשי לצד לוסי הייל בקומדיה הרומנטית "The Hating Game". היה במערכת יחסים עם השחקנית והדוגמנית נינה דוברב בשנים 2015–2016. מדיה וקבצים בנושא אוסטין סטוול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוסטין סטוול אוסטין סטוול, ברשת החברתית פייסבוק אוסטין סטוול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוסטין סטוול, ברשת החברתית אינסטגרם אוסטין סטוול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוסטין סטוול, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אוסטין סטוול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) Falcone, Amanda. ""Bridge of Spies" Actor Credits UConn for his Magnanimity". UCONN Magazine. אורכב מ-המקור ב-2017-03-19. נבדק ב-18 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה)
וולוו 142

וולוו 142 (Volvo 142) היא מכונית סלון קומפקטית, 2 דלתות, יוצרה בשוודיה על ידי יצרנית הרכב וולוו, בין השנים 1967–1974 סך הכל יוצרו 412,986 יחידות. המנוע והמפרט הטכני היו זהים לדגמי ה-וולוו 144 וה-145. סדרת "וולוו 140" החליפה את דגם האמזון (וולוו 121). המספור של סדרת וולוו 140 מורכב מ-3 ספרות, המייצגות סדרה, מספר צילינדרים ומספר הדלתות בהתאמה. וולוו 142 – מנוע 4 צילינדרים, ו-2 דלתות. וולוו 144 – מנוע 4 צילינדרים ו-4 דלתות. יוצרו 523,808 יחידות. וולוו 145 – מנוע 4 צילינדרים ו-5 דלתות. (גרסת סטיישן). מדגם ה-145 נמכרו 268,317 יחידות. הרכבת כל שלושת הדגמים הייתה בשוודיה, בלגיה, קנדה, אוסטרליה ומלזיה. דגם ה-142 לא שווק בישראל. מנועים – 4 צילינדרים בטור, 1,778 סמ"ק, הספק של 75 כ"ס, ו-90 כ"ס. מנוע 1,986 סמ"ק, הספק של 82 כ"ס ו-100 כ"ס. אורך הרכב – 4,651 מ"מ גובה – 1,440 מ"מ רוחב – 1,730 מ"מ רוחק סרנים – 2,604 מ"מ מרווח גחון – 211 מ"מ משקל – 1,130 ק"ג בלמים – דיסקים בחזית ומאחור תיבת הילוכים – ידנית 4 הילוכים, (אוטומטית 3 הילוכים). ה-142 יוצר עם חגורות בטיחות הן עבור הנהג והנוסע במושב הקדמי. מרכב – הכולל אזורי ספיגת אנרגיה מלפנים ומאחור. מערכת בלימה ייחודית שבה כל מעגל בלימה פועל על שלושה גלגלים. וולוו וולוו ÖV4 וולוו PV444 / PV544 וולוו Duett וולוו אמזון וולוו 144 וולוו 145 וולוו 164 וולוו סדרה 300 וולוו 142 (1:00), יו-טיוב וולוו 142 (0:44), יו-טיוב וולוו 142, 1971 דה-לוקס (4:08 דקות), יו-טיוב וולוו 142, (2:09 דקות), יו-טיוב וולוו 142, גרנד לוקס (3:55 דקות), יו-טיוב מדיה וקבצים בנושא וולוו 142 בוויקישיתוף וולוו 142 autoevolution.com/volvo/142 המועדון וולוו הבעלים וולוו 142
דפ"ר

האם התכוונתם ל... דירוג פסיכוטכני ראשוני – מדד הנקבע על ידי מבחן פסיכוטכני המהווה אומדן ליכולת השכלית של מועמד גיוס לצה"ל דפוס ראשון – המהדורה המודפסת הראשונה של ספר שהיה קיים קודם לכן רק בכתב יד
קרמפוס

קרמפוס היא ישות דמיונית, אשר לרוב לובשת את צורתו של שד בעל קרניים ומשמשת כאנטיתזה לסנטה קלאוס. קרמפוס הוא שד מן הפולקלור של אזור האלפים, המזוהה בעיקר כבן לווייתו של סנטה קלאוס, שתפקידו להעניש ילדים רעים במיוחד בתקופת חג המולד. שמה של הדמות נגזר מהמילה הגרמנית "krampen". הקרמפוס הוא שד מן הפולקלור של אזור האלפים. מקורו התרבותי ככל הנראה בימים שקדמו לנצרות, אך בדומה לאמונות ומנהגים פולקלוריים ודתיים אחרים, שולב עם השנים בנצרות והחל להיות מזוהה עם ניקולס הקדוש ועם חג המולד. האגדה מספרת כי הקרמפוס הוא שד הרים, אשר בדרך כלל לא מטריד את בני האדם. אך פעם בשנה, הוא יורד מן ההר ומגיע אל יישובי האדם וחוטף ילדים רעים. בגרסתו הנוצרית, הפך הקרמפוס למלווה של ניקולס הקדוש (המוכר כסנטה קלאוס) בזמן שהסב החביב בעל הצחוק המתגלגל מעופף במזחלתו מסביב לעולם בערב חג המולד. סנטה מחזיק ברשימה מסודרת, בה רשומים כל הילדים שהיו טובים (שמקבלים מתנות) וכל הילדים שהיו רעים (שמקבלים אבן). כאשר שד ההרים מוצא ילד או ילדה שהיו רעים במיוחד, הוא חוטף אותם, מכניס אותם אל תוך שק גדול ולוקח אותם איתו בחזרה למאורתו. בעבר, פעלו השלטונות והכנסייה באזור אוסטריה ובוואריה להכחיד את העיסוק בקרמפוס, אך המיתוס זכה לעדנה מחודשת, ואף מתקיימים מצעדי קרמפוס מסורתיים בשבוע הראשון של דצמבר, מדי שנה. קרמפוס מוצג גם בתרבות הפופולרית. בין היתר הופיעה דמותו במשחק הארקייד CarnEvil ובסרט קרמפוס (2015) של מייקל דוהרטי. * Ridenour, Al (2016). The Krampus and the Old Dark Christmas: Roots and Rebirth of the Folkloric Devil. Port Townsend, WA: Feral House. ISBN 978-1-62731-034-5. מדיה וקבצים בנושא קרמפוס בוויקישיתוף Who is Krampus? Explaining Santa Claus's Scary Christmas Counterpart, History, ‏2018-12-05 (באנגלית) Meet Krampus, the Christmas Devil Who Punishes Naughty Children, HISTORY, ‏2020-12-18 (באנגלית) קרמפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אור ומיה

אור ומיה היא תוכנית בוקר ישראלית בהגשת אור הלר ומיה זיו-וולף. התוכנית שימשה כתוכנית מחליפה של ערוץ 10 ושודרה מ-2016 עד ירידתה מהאוויר ב-29 בספטמבר 2017 בעקבות עזיבתה של זיו-וולף. התוכנית שודרה בימי חמישי בשעות 06:20-09:00 ובימי שישי בשעות 06:20-10:00, במסגרת "חדשות 10" ובהפקת אולפני הרצליה. התוכנית כללה מבזקי חדשות וראיונות בנושאי אקטואליה ופנאי עם אורחים ומומחים שהתארחו באולפן. התוכנית שודרה גם בימים בהם אורלי וגיא לא הגישו את תוכנית הבוקר. בעקבות שידור התוכנית "אורלי וגיא" הוחלט שבימי חמישי ושישי תוחלף התוכנית "אורלי וגיא" בתוכנית חדשה בהגשת אור הלר ומיה זיו וולף תחת השם "אור ומיה". התוכנית עלתה לאוויר ב-2016. את התוכנית הגישו אור הלר ומיה זיו וולף. בשנת 2016 ערכו את התוכנית דני ליבר ואילן שניג. במאי 2016 עזב שניג את תפקידו. בספטמבר 2017 הודיעה מיה זיו וולף כי היא עוזבת את הגשת התוכנית ואת ערוץ 10. ב-29 בספטמבר 2017 שודרה התוכנית האחרונה בהגשתה של מיה זיו וולף. התוכנית ירדה מהאוויר לאחר עזיבת מיה זיו וולף, ואור הלר החל להגיש את התוכנית "בוקר אור" בימי שישי לצד ימית סול. אורלי וגיא בוקר אור דני רופ עד 10
כריסטיאן פידלר

כריסטיאן פידלר (בגרמנית: Christian Fiedler; נולד ב-27 במרץ 1975 בברלין המערבית שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער בהרטה ברלין, ומאמן שוערים בהווה בקבוצת גרויטר פירט. פידלר החל לשחק בהרטה ברלין כאשר היה בן 15, ובשנת 1992, כאשר היה בן 17, החל לשחק בקבוצת המילואים. כעבור שנתיים עבר פידלר לשחק בקבוצה הבכירה, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה, והפך מיד לשוער הראשון בקבוצה. בעונתו השלישית בקבוצה הבכירה, 1996/97, העפיל פידלר עם הרטה ברלין לבונדסליגה. עם זאת, החל מעונת הבכורה המחודשת של הרטה ברלין בבונדסליגה, 1997/98, איבד פידלר את מקומו בהרכב הפותח לטובת השוער ההונגרי גאבור קיראי, וערך במהלך חמש עונות וחצי 25 הופעות ליגה בלבד. בתקופה זו, זכתה הקבוצה פעמיים בגביע הליגה הגרמנית, כשפידלר יושב על הספסל. במחצית העונה של 2003/04 ירש פידלר את מקומו של קיראי בהרכב, ועד לסוף העונה פתח בהרכב בכל המשחקים, כאשר הוחלף רק במחזור האחרון בדקה ה-77 על ידי קיראי, שעזב את הקבוצה בסיום העונה. את העונה הזו סיימה הרטה ברלין במקום ה-12. במהלך שלוש העונות הבאות, פידלר היה השוער הבכיר של הרטה ברלין, כאשר בעונת 2004/05 סיים עם הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה, וספג 31 שערים בלבד. נתון זה הפך את הרטה ברלין לקבוצת ההגנה הטובה ביותר בליגה באותה עונה, כאשר חבריו של פידלר להגנה היו ארנה פרידריך, מאליק פתחי, יוסיפ שימוניץ', דיק ואן ביוריק ואלכסנדר מדלונג. בעונת 2005/06 פידלר והרטה סיימו במקום השישי בבונדסליגה, והשתתפו בגביע אופ"א, בו צלחו את שלב הבתים אך הודחו כבר בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי ראפיד בוקרשט. בעונת 2006/07 סיימו הרטה ופידלר במקום העשירי בבונדסליגה, והודחו מגביע אופ"א עוד לפני שלב הבתים, מול אודנסה בולקלוב הדנית. בשתי העונות הבאות, פידלר איבד את מקומו בהרכב ושימש שוער משנה לירוסלאב דרובני. בתום עונת 2008/09 פרש פידלר ממשחק פעיל והשתלב בצוות האימון של הרטה ברלין. לפידלר 16 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת. לאחר פרישתו מונה פידלר כמאמן שוערים בקבוצתו הרטה ברלין. את התפקיד הזה מילא פידלר במשך ארבע עונות. בשנת 2013 ביצע פידלר את התפקיד בנבחרת גרמניה עד גיל 17, והחל משנת 2015 פידלר הוא מאמן השוערים של קבוצת גרויטר פירט. עם הרטה ברלין: גביע הליגה הגרמנית: 2001, 2002 מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן פידלר בוויקישיתוף כריסטיאן פידלר, באתר Transfermarkt כריסטיאן פידלר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) כריסטיאן פידלר, באתר Soccerway כריסטיאן פידלר, באתר BDFutbol כריסטיאן פידלר, באתר WorldFootball.net כריסטיאן פידלר, באתר FootballDatabase.eu כריסטיאן פידלר, באתר ESPN פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
דני רופ עד 10

דני רופ עד 10 היא תוכנית בוקר יומית ישראלית בהנחייתו של דני רופ. התוכנית שודרה החל משנת 2016 עד 20 בספטמבר 2017 בערוץ 10. התוכנית שודרה בשידור חי לאורך כל השבוע בין השעות 10:00-09:00 במסגרת חדשות 10 ובהפקת אולפני הרצליה. היא כללה מבזקי חדשות, וראיונות בנושאי אקטואליה ופנאי עם אורחים ומומחים שמתארחים באולפן. במהלך שידור התוכנית נהג דני רופ להזמין את הצופים להיכנס לדף הפייסבוק של התוכנית, בו צולם האולפן אף במהלך שידור הפרסומות. הצופים נקראו להגיב בדף התוכנית לאייטמים המשודרים. בעקבות הצלחת התוכנית "אורלי וגיא" הוחלט שרצועת הבוקר של ערוץ 10 תוארך בשעה נוספת, מהשעה 9 עד השעה 10. דני רופ, שהגיש בעבר את "בוקר אור", נבחר להגיש את התוכנית החדשה תחת השם "דני רופ עד 10". התוכנית עלתה לאוויר ב-2016. את התוכנית הגיש דני רופ בימים ראשון עד רביעי, כאשר בימי חמישי החליפה אותו לירון ויצמן שהגישה את התוכנית תחת השם "בוקר אור עד 10". באוגוסט 2017 עזבה לירון ויצמן את הגשת התוכנית, בעקבות מעבר התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" ל"קשת". ב-20 בספטמבר 2017, ערב ראש השנה תשע"ח, שודרה התוכנית האחרונה, בעקבות עליית התוכנית "לבחור נכון" באותה שעה.
הרוסים

הרוסים היא סדרת טלוויזיה קומית ששודרה בערוץ 10 החל מ-4 בנובמבר 2016. הסדרה נוצרה על ידי ארם רבינוביץ' ולב ברודינסקי (שמשחקים גם תפקידים ראשיים בסדרה), הופקה על ידי טדי הפקות ובמאי הסדרה היה רובי דואניאס. דימה וולדימיר, שני אחים רוסים המתגוררים בכרמיאל ביחד עם סבא וסבתא, מנסים להתפרסם בתור ראפרים בכל דרך אפשרית ולהשתלב בחברה הישראלית למרות הפערים התרבותיים, הרוסיות והזרות המובהקת. דימה האח הבוגר בטוח שיש להם הכל בשביל להפוך לכוכבי ראפ מהשורה הראשונה. הוא חולם להפוך לסלב עם אחיו, לכבוש את הקהל הישראלי ובמיוחד את סימה, אהובת נפשו. ולדימיר צעיר מדימה בשנתיים אך תלוי בו לחלוטין. מסתכל על העולם דרך עיניים של ילד. תמים, נאיבי, הולך כמו עיוור אחרי אחיו ואפילו עזב את לימודי הכינור שלו כדי להפוך לראפר. שני האחים תלויים אחד בשני, לא יכולים להסתדר לבד. בדרך הצופים פוגשים דמויות המלוות את הראפרים ומרכיבות את עולמם בכרמיאל. הסבתא, טיפוס קשוח ומיושן, מנסה להוציא להם את הראפ מהראש ולחנך את הנכדים לפי הערכים הרוסיים הנוקשים, אך בגלל אופיים החולמני של הראפרים והפערים זה לא מסתדר כפי שהיא רוצה. הסבא הוא ההפך המוחלט מהסבתא. לא מנסה לחנך אף אחד, רק רוצה שיעזבו אותו בשקט ולצפות בטלוויזיה. במדרחוב בכרמיאל הם פוגשים את סימה הקוסמטיקאית (חן אמסלם), בעלת קליניקה פרטית, שנמצאת בהליכי גירושין מבעלה איציק, דימה מאוהב בה אהבה חד צדדית לחלוטין. ליטל (רוני דלומי), המוכרת במעדניה, מאוהבת קשות בוולדימיר אך ולדימיר לא שם לב לכך, מפני שדימה משכנע אותו שהיא רוצה דווקא אותו. לראפרים יש עוד חבר - יבגני מטאל. יבגני רק ממלמל בצורה לא ברורה והראפרים הם היחידים שמצליחים להבין אותו. בכל פרק הראפרים יוצאים להרפתקה חדשה, בניסיון להכיר ולהתקרב עוד צעד בדרכם להשתלב בחברה הישראלית. דבר שכנראה לעולם לא יקרה. ארם רבינוביץ - דימה לב ברודינסקי - ולדימיר רוני דלומי - ליטל חן אמסלם - סימה רמי ורד - ראובן פאר קובי פרג' - הרב ביטון אנטה היימן - סבתא צ'רנובסקי יצחק פקר - סבא סמיון יוסי ירום - יבגני מטאל מתן לקס - אושר הגדול רמי ורד - ראש עיריית כרמיאל דיאנה גולבי -בתפקיד עצמה, מוצגת בפרק האחרון כדודניתו של הצלם שלהם. שליו בן מוחה-לירן אתר האינטרנט הרשמי של הרוסים "הרוסים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרוסים", באתר אידיבי "הרוסים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הרוסים בהופעה - https://www.youtube.com/watch?v=EO_d7xEzjIg https://www.youtube.com/watch?v=32Jnpjc4kuM
אצטדיון בניטו ויימרין

אצטדיון בניטו ויימרין (בספרדית: Estadio Benito Villamarín) הוא אצטדיון בעיר סביליה שבספרד. האצטדיון משמש כאצטדיון הביתי של קבוצת ריאל בטיס מהלה ליגה הספרדית ומכיל 60,721 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון הרביעי בגודלו בספרד. אצטדיון בניטו ויימרין נבנה בשנת 1929 לקראת התערוכה האיברית-אמריקנית שהתקיימה בסביליה באותה שנה. משחק הכדורגל הראשון שנערך באצטדיון היה משחק בין-לאומי בין נבחרת ספרד לנבחרת פורטוגל. בשנה שלאחר מכן, ריאל בטיס החלה לארח את משחקיה הביתיים במגרש. בתצורה הראשונית שלו האצטדיון הכיל 18,000 מושבים. בשנת 1948 נגרם נזק משמעותי לאצטדיון לאחר הצפה של נהר הגוודלקיביר הסמוך. בשנת 1958 בוצע השיפוץ הראשון באצטדיון, ובשנת 1961 נרכש על ידי ריאל בטיס. השדרוג המשמעותי הראשון לאצטדיון בוצע לקראת מונדיאל 1982, אז הוגדל מספר המושבים ל-47,500. במהלך הטורניר נערכו באצטדיון שני משחקים במסגרת שלב הבתים. לאחר הטורניר האצטדיון נשאר ללא שינויים משמעותיים, עד שבשנת 1998 החליטה הנהלת ריאל בטיס לחדש את האצטדיון כמעט לגמרי, ונבנו עוד שני יציעים תלת-קומתיים אשר נוספו ליציע התלת-קומתי הקיים. בשנת 2016 נהרס היציע הדרומי, אשר החל להיבנות מחדש במתכונת דומה לשני היציעים התלת-קומתיים שנבנו מחדש בשיפוץ שהחל בשנת 1998. הסתיימו בשנת 2017, כשאחריהן גדלה תכולת האצטדיון ל-60,721 מקומות ישיבה. כמו כן, הוחלפו המושבים בכל היציעים באצטדיון. באצטדיון נערך גמר הגביע הספרדי לעונת 2018/2019. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון בניטו ויימרין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון בניטו ויימרין אצטדיון בניטו ויימרין באתר מועדון הכדורגל ריאל בטיס ההיסטוריה של האצטדיון באתר Estadios De Espana האצטדיון באתר The Stadium Guide האצטדיון באתר World Stadiums "EL ESTADIO BENITO VILLAMARÍN" (בספרדית). ריאל בטיס. נבדק ב-25 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) New features for Benito Villamarín Stadium, באתר הרשמי של בטיס
עונת 1975/1976 בלה ליגה

עונת 1975/1976 הייתה העונה ה-45 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-6 בספטמבר 1975 והסתיימה ב-16 במאי 1976. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15–17 עברו בסוף העונה לליגת משנה. מליגת המשנה עלו סביליה, ריאל אוביידו, וראסינג סנטנדר. ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-17 בתולדות המועדון. גרנדה, ריאל אוביידו וריאל חיחון ירדו לליגת משנה בסוף העונה. "פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק לקיני מריאל חיחון שכבש 18 שערים ב-34 משחקים. "פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק למיגל אנחל גונסאלס סוארס מריאל מדריד שספג 23 שערים ב-32 משחקים. פרס דון בלון הוענק לראשונה בסוף העונה על ידי העיתון דון בלון. הספרדי המצטיין – מיגל אנחל גונסאלס סוארס, ריאל מדריד הזר המצטיין – יוהאן ניסקנס, הולנד הולנד ברצלונה מאמן העונה – מיליאן מיליאניץ', יוגוסלביה יוגוסלביה, ריאל מדריד נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
קלוד ריינס

קלוד ריינס (באנגלית: Claude Rains;‏ 10 בנובמבר 1889 - 30 במאי 1967) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי. קלוד ריינס נולד בלונדון ב-1889 אביו, פרדריק ריינס, היה שחקן תיאטרון. הוא למד את הצדדים הטכניים של עבודת התיאטרון בהיותו עוזר למנהל במה. ב-1913 אחרי שהופיע לראשונה בארצות הברית, חזר לאנגליה והתגייס לגדוד הסקוטי, במלחמת העולם הראשונה נפגע מהתקפת גזים, והיה עיוור בעין ימין כל חייו. סר הרברט בירבוהם טרי, מייסד האקדמיה המלכותית לדרמה, הכיר בכשרונותיו ומימן את שיעורי שיפור הדיבור שהיה זקוק להם. בשנים שאחר המלחמה ביסס את עצמו כשחקן תיאטרון וגם הופיע לראשונה בקולנוע בסרט אילם בריטי "בנה את ביתך". בשנות ה-20 היה ריינס מורה באקדמיה המלכותית לדרמה, ובין תלמידיו היו ג'ון גילגוד ולורנס אוליבייה. אחת מתלמידותיו, איזבל ג'ינס, הייתה לאשתו הראשונה. בסוף שנות העשרים נסע שוב לארצות הברית והופיע בתיאטרון בניו יורק. הקריירה ההוליוודית שלו החלה ב-1932 כשעשה מבחן בד עבור יוניברסל סטודיו. בזכות קולו הערב התקבל להופעתו הראשונה בסרט מדבר "האיש הבלתי נראה". בשנים הבאות היה אחד השחקנים העסוקים בחברת האחים וורנר. הוא שיחק במגוון תפקידים והיה במיטבו כשגילם דמויות של נבלים. בשנת 1939 התאזרח בארצות הברית. ריינס לא זכה מעולם בפרס האוסקר על אף שהיה מועמד לאוסקר ארבע פעמים. המועמדויות היו על תפקידיו ב"מר סמית הולך לוושינגטון", "מר סקפינגטון", בעלה הנאצי של אינגריד ברגמן בסרטו של אלפרד היצ'קוק "הנודעת", ותפקידו הידוע ביותר קפטן רינו, מפקח המשטרה המושחת ב"קזבלנקה". ב-1946 היה לשחקן הראשון שדרש וקיבל מיליון דולר על תפקיד בסרט "קיסר וקלאופטרה" בו גילם את דמותו של יוליוס קיסר. ב-1951 חזר להופיע בהצלחה בברודוויי וזכה בפרס הטוני על הופעתו ב"חשיכה בצהריים" (Darkness at Noon). בשנים האחרונות לחייו הופיע בטלוויזיה (הבולטת בהופעותיו הייתה בסדרת "אלפרד היצ'קוק מציג"). הוא המשיך להופיע בסרטים עתירי תקציב כמו לורנס איש ערב ו"הסיפור הגדול ביותר". ריינס נפטר בשנת 1967 בלקוניה שבניו המפשייר. קלוד ריינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלוד ריינס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קלוד ריינס, באתר AllMovie (באנגלית) קלוד ריינס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קלוד ריינס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קלוד ריינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) All Things Claude אתר המוקדש לקלוד ריינס קלוד ריינס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קלוד ריינס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מייק גלאגר

מייקל ג'ון גלאגר (באנגלית: Michael John Gallagher; נולד ב-3 במרץ 1984) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת ויסקונסין בשנים 2024-2017. גלאגר נולד במדיסון שבויסקונסין. ב-2006 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וערבית באוניברסיטת פרינסטון. לאחר הלימודים התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, שירת במשך שבע שנים בצבא עד שחרורו ב-2013 דרגת קפטן. הוא בוגר קורס קציני מודיעין של הנחתים ובמהלך שירותו ביצע שני סבבים קרביים במהלך מלחמת עיראק כמפקד צוות מודיעין במחוז אל-אנבר שבעיראק. הוא שירת בצוות הערכה במטהו של מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית דייוויד פטראוס, במרכז ללוחמה בטרור (NCTC) ובמנהל לאכיפת (חוקי) הסמים (DEA). במהלך שירותו סיים תואר שני בהצטיינות באסטרטגיית מודיעין מהאוניברסיטה הלאומית למודיעין, תואר שני בלימודי ביטחון ותואר שני בממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון. לאחר שחרורו השלים לימודי דוקטורט ביחסים בינלאומיים וממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון. כותרת הדיסטרציה שלו שעוסקת במלחמה הקרה היא: "Changing the Course; the Sources of Strategic Adjustment". בשנים 2013–2015 שימש כיועץ לענייני המזרח התיכון, צפון אפריקה ולוחמה בטרור עבור חברי המפלגה הרפובליקנית בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית וכיועצו של יושב ראש הוועדה בוב קורקר. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 שימש היועץ לענייני ביטחון לאומי במטה הבחירות של מושל ויסקונסין סקוט ווקר שהתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית. עד בחירתו לקונגרס עבד בחברת האנרגיה "Breakthrough Fuel". בנובמבר 2016 נבחר לנציג המחוז השמיני של ויסקונסין בבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר שזכה לרוב של 63%. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת. הוא נבחר גם בבחירות 2020 וגם בבחירות 2022. בזמן שכיהן בקונגרס ה-118 של ארצות הברית, גלאגר היה יושב ראש הוועדה המיוחדת של בית הנבחרים לתחרות עם המפלגה הקומוניסטית הסינית. הוא היה דמות מכריעה בהתנגדות להדחתו של מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית אלחנדרו מיורקס בפברואר 2024, מה שהיה לצנינים בעיני חברי מפלגתו. ימים לאחר מכן הודיע כי לא יתמודד לתקופת כהונה חמישית. חודש אחר כך הכריז כי יעזוב את הקונגרס ב-19 באפריל 2024. מאוחר יותר דחה את התפטרותו ל-20 באפריל כדי שיוכל להצביע בעד מתן סיוע חוץ לישראל, אוקראינה וטאיוואן. התפטרותו נכנסה לתוקף ב-25 באפריל 2024. מדיה וקבצים בנושא מייק גלאגר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייק גלאגר מייק גלאגר, ברשת החברתית פייסבוק מייק גלאגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייק גלאגר באתר בית הנבחרים של ארצות הברית מייק גלאגר באתר votesmart.org מייק גלאגר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Meet The Academically Inclined Marine Running For Congress אתר הרדיו הציבורי של ויסקונסין, 1 בנובמבר 2016 Mike Gallagher wins 8th Congressional District, גרין ביי פרס גאזט, 9 בנובמבר 2016
דרוראים

דרוראים (שם מדעי: Passerida) היא אינפרא-סדרה של ציפורי שיר מתת-סדרת דמויי-דרור. בתוך קבוצה זו מצויה משפחת הדרוריים וממנה שם הקבוצה. ציפורים אלו קטנות יותר מהעופות מאינפרא-סדרת העורבאים. הן בעלות מקורים שונים, גדלים שונים והרגלים שונים אחד מהשני. חלקן ניזונות בעיקר מזרעים, אחרות בעיקר מחרקים, חלקן אוכלי כל וחלק ניזונים מצוף פרחים. רבים ממיני ציפורים אלה נפוצים מאוד והן מעופפות בלהקות גדולות היכולות לחסל לעיתים יבולים שלמים. מינים אחרים חיים בבדידות או בזוגות מונוגמיים. בעיקרון רוב הציפורים הן מונוגמיות. ציפורים אלו משמיעות קולות צייצניים ודקים, ולכן רבות מהן קיבלו שמות הקשורים לשירה. השירה היא דרכם של הזכרים למשוך בנות זוג ולהרתיע יריבים שונים. שפמתן Calendulauda africanoides Icterus icterus אדמונית אירופית Promerops gurneyi Copsychus saularis Cecropis semirufa מדיה וקבצים בנושא דרוראים בוויקישיתוף דרוראים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
פוקסיה מגלנית

פוקסיה מגלנית (שם מדעי: Fuchsia magellanica; מכונה גם פוקסיית הקוליבריים), היא מין של צמח בעל פרחים בסוג פוקסיה ממשפחת נר הלילה, המצוי באזור הדרומי של הרי האנדים באמריקה הדרומית. מין זה גדל בתנאי האקלים הממוזג של ארגנטינה וצ'ילה, מקו הרוחב 32 ° 50 עד למצר מגלן. המין הובא לאוסטרליה והתאזרח שם במדינות אוסטרליה המערבית, אוסטרליה הדרומית, ניו סאות' ויילס, ויקטוריה וטסמניה. הפוקסיה קרויה על שם פרדיננד מגלן. תת-שיח זה יכול לגדול עד לגובה ורוחב של 3 מטר באקלים ללא כפור, ועד לגובה ורוחב של מטר וחצי באזורים קפואים. הצמח פורח למשך תקופה ארוכה ומתאפיין בפרחים קטנים דמוי צינור המשתלשלים מטה; צבעי הפרח המצויים הם אדום וסגול, ויש גם גוני ורוד לבנדר ולבן. הווריאציה בצבעי הפוקסייה המגלנית משתנית באופן עקבי על פני הטווח הטבעי שלה, ולמרות תפיסה מוטעית בעבר, אין זנים שמוכרים מדעית על ידי הבוטנאים המובילים בתחום. בדיקות אבקה שנערכו במערב האוקיינוס השקט על ידי חברי אגודת מיני הפוקסייה המערביים, הראו כי כמעט כל הפוקסיות המגודלות בגינות הן כלאיים של מספר מינים. הפרחים השמוטים של המין הם מקור מזון אטרקטיבי עבור הקוליבריים, והצמח הוא גורם חשוב בתזונת הפודו הדרומי. הפוקסיה המגלנית והזנים שלה נפוצים באופן נרחב אצל משתלות וגננים כצמח נוי. הפוקסיה נשתלת בעיקר בגני נוי באקלים ממוזג וסובטרופי, ובמרפסות, פטיו או בתוך קונסרבטוריונים (ביתנים סגורים גדולים). פוקסיה זאת עמידה יותר לקור לעומת מינים אחרים מאקלים טרופי, ואפילו במקרים שיש כפור קשה רק העלים העליונים ימותו. הפוקסיה המגלנית מאוד רגישה לאקרית מסוימת המכונה אקרית הפוקסיה (Aculops fuchsiae); מוצאה של אקרית זאת בחוף המערבי של ארצות הברית והיא הופצה בטעות לברזיל בשנת 1980. האקרית הופיעה מספר פעמים על הצמחים הללו בצרפת, באיי התעלה ובבריטניה, אך עם זאת היא אינה מצליחה לשרוד בטמפרטורות נמוכות מ-5 °C - כך שההדברה שלה נעשית בקלות. לפוקסיה המגלנית מספר זנים: מולינה (Molinae) - צבע לבנדר עם פרחים לבנים. ריצארטוני (Riccartonii) - עלים ירוקים כהים עם ברק ברונז'ה חלוש. כסוף-גב (versicolor) - קטן, עלים אפורים-ירוקים, סומק ורוד בגיל צעיר. פרחים אדומים וסגולים. גראקיליס (gracilis) - עלים קטנים, מבנה ענף מקושת יותר. ואריגאטה (Variegata) - קטן, עלים עם קצוות בצבע קרם, פרחים ארגמניים-סגולים. אאורה (Aurea) - עלים אדומים עם סימונים בצבע זהב וברונז'ה. פרחים סגולים. פוקסיה מגלנית, באתר ITIS (באנגלית) פוקסיה מגלנית, באתר NCBI (באנגלית) פוקסיה מגלנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פוקסיה מגלנית, באתר Tropicos (באנגלית) פוקסיה מגלנית, באתר GBIF (באנגלית) פוקסיה מגלנית, באתר The Plant List (באנגלית) פוקסיה מגלנית, באתר IPNI (באנגלית)
ביזון המישורים

המונח "ביזון הערבה" מפנה לכאן. לערך העוסק במין ביזון נכחד, ראו ביזון הסטפה. ביזון המישורים (שם מדעי: Bison bison bison) הוא תת-מין של ביזון אמריקני, יונק צמחוני ממשפחת הפריים ומשבט הבקר. הוא קטן יותר מתת-המין ביזון היערות. הביזון הוא בעל חיים גדול החי בערבות המרעה של אמריקה הצפונית. בעבר מילאו ביזונים אלו את כל רחבי המישורים הגדולים בצפון אמריקה שהעניקו להם את שמם, אך עקב ציד מתמשך אוכלוסייתם הידלדלה עד שהם כמעט נכחדו. כיום הביזונים השתקמו, אך אוכלוסייתם קטנה משהייתה בעבר. זכרי הביזונים חומים ובעלי קרניים חדות ושחורות וגיבנת אפורה על ראשם ועורפם ורעמת שיער המשתלשלת על הרגליים הקדמיות. הנקבות קטנות יותר מהזכרים, אך די דומות להם. הצעירים בעלי פרווה זהובה. עדרים אלה מצויים כיום בקרבה לסיכון עקב פגיעה ממחלות של פרות שהתפראו. הם גם בסכנה של אובדן מקומות מחייתם לטובת בנייה ומרעה. מדיה וקבצים בנושא ביזון המישורים בוויקישיתוף ביזון המישורים, באתר ITIS (באנגלית) ביזון המישורים, באתר NCBI (באנגלית) ביזון המישורים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.