laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יהושע גרוסברד

יהושע גרוסברד (1902 – 23 ביוני 1992) היה צייר ישראלי יליד פולין. יהושע גרוסברד נולד בשנת 1902 בסרוצק (סרוצ'ן) שבפולין הרוסית. בשנת 1911 עבר לעיירה צ'חנוב, שם למד בישיבה ועבד ביחד עם אביו בבנייה, צביעה ועיטור של בתי כנסת. בשנות ה-20 למד אמנות בווילנה ובוורשה והצטרף לאגודת הציירים היהודים בפולין. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל כמעפיל, שם הצטרף אל רעייתו, הציירת בתיה גרוסברד, והתיישב בחיפה. הוא התפרנס מעבודתו כצבעי. בשנת 1945 הצטרף לאגודת הציירים והפסלים בארץ ישראל. הוא הצטרף כחבר למפלגת מק"י. בשנת 1953 היה ממקימי כפר האמנים בעין הוד. בשנת 1955 שהה כחצי שנה בפריז בירת צרפת. בשנת 1990 עבר להתגורר בפרדס חנה. יצירותיו המוקדמות של גרוסברד, מתקופת שהותו בפולין, כמעט ולא נשתמרה. לאחר עלייתו לארץ ישראל יצר בעיקר ציורי שמן קטני ממדים. יצירותיו תיארו את הנוף העירוני של חיפה. הם מאופיינים בהדגשה של ממד האור והצבע, בהשפעת האמנות הפוסט-אימפרסיוניסטית. בשנות ה-60 החל ליצור גם מגזרות נייר ובהם מוטיבים עממיים או כאלו הלקוחים מן הספרות היהודית. 1961-1911 ישיבה, צ'חנוב, פולין 1926 ציור, אצל פרופ' מזנק, גימנסיה, צ'חנוב, פולין הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת וילנה, פולין 1928 המכון לציור ע"ש וויצ'ך גרסון (אנ'), ורשה, פולין 1958 פרס מלאך, עין הוד. פרס הרמן שטרוק, אגודת האמנים של חיפה והצפון, עיריית חיפה, על ציור השמן "סמטאות חיפה – 3 מרפסות". מגזרות נייר: מוטיבים מסורתיים; מבוא: גיזה פרנקל, הוצאת המחבר, תש"ל. (בשנות ה-80 הופיע כרך שני) רשימת הפרסומים של יהושע גרוסברד, בקטלוג הספרייה הלאומית יהושע גרוסברד, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל עבודותיו של גרוסברד מידע לאספנים אודות יהושע גרוסברד, באתר עסקי אמנות יהושע גרוסבארד באתר Geni יהושע גרוסברד, דף שער בספרייה הלאומית על יצירתו: ש. ב., קירות רגישים, דבר, 12 בינואר 1973 (תערוכה בבית האמנים בירושלים) הודעות בתי המשפט, ילקוט הפרסומים 4037 (ה' באלול התשנ"ב, 3 בספטמבר 1992), 4496. מ-מעריב עד מעריב | חולק "פרס שטרוק", מעריב, 15 באפריל 1965. סקירת הכרך הראשון: רחל אנגל, יהושע גרוסברד – באלבום, מעריב, 24 באפריל 1970.
יואב בלום

יואב בלום (נולד ב-1 בספטמבר 1978) הוא סופר ישראלי. יואב בלום נולד וגדל ברמת גן. בצה"ל שירת כמדריך בקורס בבסמ"ח (קורס ממר"ם), וכקצין היה ראש צוות פיתוח תוכנה. יואב עובד בפיתוח תוכנה במקביל לעיסוקו כסופר. כמו כן מפעיל את האתר "וורטס" - אתר שיתופי לדברי תורה. פרסם סיפורים קצרים בירחון "חלומות באספמיה" וברשת האינטרנט. ב-2007 הוציא באופן עצמאי ספר סיפורים קצרים בשם "לתת לה את הירח". עותקי הספרים הושארו במתכוון במקומות ציבוריים, והקוראים נתבקשו להעביר את הספר הלאה, או להשאירו במקום ציבורי לאחר סיום הקריאה בו. ב-2011 יצא לאור ספרו הראשון "מצרפי המקרים" בהוצאת "כתר ספרים". הספר הגיע ל"ספר זהב" (20 אלף עותקים). "מצרפי המקרים" תורגם לשלוש עשרה שפות, ביניהן אנגלית, פורטוגזית, ספרדית, צרפתית, איטלקית, גרמנית, פולנית, צ'כית, רוסית ובולגרית. בינואר 2014 יצא לאור ספרו השני, "המדריך לימים הקרובים" בהוצאת "כתר ספרים". הספר תורגם לשפות סינית מסורתית, רוסית וקוריאנית. בשנת 2016 יצא לאור ספרו השלישי, "הקבוע היחידי" בהוצאת "כתר ספרים". בשנת 2021 יצא לאור ספרו הרביעי "מה שאחרים חושבים בי" בהוצאת "כתר ספרים". בשנת 2023 יצא לאור ספרו החמישי "כהרף עין" בהוצאת "כתר ספרים". בלום נשוי ואב לשתי בנות ובן. מתגורר בגבעת שמואל. פרס גפן (תשע"ז) על "הקבוע היחידי". פרס רטרו גפן (תשע"ח) על "מצרפי המקרים". פרס גפן (תשפ"ב) על "מה שאחרים חושבים בי". "מצרפי המקרים" היה מועמד לפרס “יסנאיה פוליאנה” עבור הספר הזר הטוב ביותר שתורגם לרוסית. מדיה וקבצים בנושא יואב בלום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יואב בלום יואב בלום, ברשת החברתית פייסבוק יואב בלום, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר וורטס בהפעלת יואב בלום יואב בלום, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל גילית חומסקי, מדריך הטרמפיסט לפנטזיה, באתר nrg‏, 24 בפברואר 2014 כרמית ספיר ויץ, הסופר שתחבבו ב-90 שניות או פחות, באתר nrg‏, 5 במרץ 2014 יואב בלום בין ספרים דיגיטליים, באתר ynet, 20 במרץ 2014 וואלה! תרבות‏, פרק ראשון: "מצרפי המקרים", באתר וואלה, 18 בינואר 2011 מערכת mako תרבות, ‏פרק ראשון: "המדריך לימים הקרובים" על ירושה מסתורית והרבה אלכוהול, באתר ‏מאקו‏, 2 בפברואר 2014 וואלה! תרבות‏, קראו את הפרק הראשון של "הקבוע היחידי" מאת יואב בלום, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2016 יוני ליבנה, ספרות עתידנית: יואב בלום מייצג דור שכותב מדע בדיוני אחר, באתר ynet, 3 בנובמבר 2017 עמרי הרצוג, יואב בלום ממשיך לספק לקוראיו ספרות פרועה, אינטליגנטית — ובעיקר מקורית, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2023 יובל אטיאס, "יכול להיות שזה הספר האחרון שלי. ומצד שני, אני אדם שפורש מכתיבה פעמיים בשבוע", באתר ישראל היום, 4 בינואר 2024 יואב בלום, פרקים מהספר "מה שאחרים חושבים בי", באתר הארץ, 17 ביוני 2021 מצרפי המקרים, באתר יואב בלום
בית חיל האוויר

בית חיל האוויר הוא מבנה ציבור בהרצליה, שנפתח לראשונה בשנת 2003. בית חיל האוויר אינו מבנה צבאי, אך הוא פועל בשיתוף פעולה עם חיל האוויר הישראלי. הוא מנוהל ומופעל בהתנדבות על ידי הוועד המנהל של "עמותת בית חיל האוויר", עמותה שלא למטרות רווח, שאינה צבאית במהותה ובפעילותה. בשותפות עם חיל האוויר, פועלת העמותה ליזום ולהפעיל מגוון פעילויות המבוססות על מורשת והישגי החיל. בית חיל האוויר ממוקם בהרצליה סמוך לספורטק הרצליה, לפארק הרצליה ולקניון שבעת הכוכבים. בית חיל האוויר משכן מספר פרויקטים הפועלים בתחומו. המרכז הלאומי לפיתוח מצוינות ומנהיגות צעירה מפעיל בו סמינרים וסדנאות חינוכיות עבור חיילים וקצינים, בני נוער ונוער שוחר תעופה. מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל פעל בעבר במבנה, ובו ערך כנסים בהשתתפות אנשי צבא ואנשי מקצוע מרחבי העולם. המכון נתן חסות למחקרים ולפיתוח חשיבה פורצת דרך בתחום התעופה והחלל. כמו כן, פועלת בו עמותת חיל האוויר, שמטרתה קידום הדור הצעיר, על ידי ארגון הרצאות וסדנאות לצעירים. בנוסף, ממוקם בו המטה המרכזי של יחידת גדנ"ע אוויר. היחידה פועלת במשותף עם עמותת בית חיל האוויר בפיתוח התכנים ויישום הפעילות בבתי ספר ברחבי הארץ. בנוסף, במבנה פועלות יחידת ענף נפגעים, יחידת המורשת של חיל האוויר ולהקת חיל האוויר. בית חיל האוויר מפעיל מערכת תמיכה ושירותי סיוע לרווחת משפחות חללי חיל האוויר. בבית חיל האוויר אולם הנצחה, המשמש כמרכז לימוד והעשרה לנוער, המבוסס על ההיסטוריה האישית של הנופלים. באולם נמצא גם מידע אודות כל אחד ואחת מהנופלים. בבית חיל האוויר מתקיימים אירועים ומפגשים חברתיים, המאפשרים שמירת קשר רציף עם בני המשפחות ואנשי החיל. בבית חיל האוויר קיימים מספר חללים: היכל אמנויות הבמה, המארח כנסים והופעות בידור, ומכיל 764 מקומות ישיבה אודיטוריום, המכיל 255 מקומות ישיבה אולם כנסים לובי כניסה גני אירועים אולם הנצחה לנופלים אתר האינטרנט הרשמי של בית חיל האוויר אתר היכל אמנויות הבמה עלון בית חיל האוויר הרצליה
קונגו בלו

קונגו בלו הוא אלבומו השמיני של דני סנדרסון, שיצא בשנת 2005. מקור שמו של האלבום "קונגו בלו" הוא רצונו של סנדרסון לשלב בלדות ואלמנטים רומנטיים (בלו, בלוז, עצבות) לצד שירים "כבדים" יותר העושים שימוש בעבודת גיטרות דומיננטית ובמקצבים פראיים (קונגו, ג'אנגל). האלבום כולל את "שושנה" ואת "טיפה של הבנה", הסינגלים הראשונים שסנדרסון פרסם כמבצע מאז אלבומו הקודם מ-1997, הלא נודע. כל השירים באלבום נכתבו והולחנו בידי סנדרסון. האלבום מוקדש לאשתו, המעצבת נעמי סנדרסון, שהלכה לעולמה כתוצאה ממחלת הסרטן ימים ספורים לאחר פרסום האלבום. סינגל נוסף, "עוזבת למקום רחוק", פורסם זמן קצר לאחר פטירתה. האלבום הופק מוזיקלית בידי סנדרסון ורן שם טוב מלהקת איזבו, שהפיק גם שני שירים מתוך הפרויקט "תולדות המים - שירים לאחרים" שכללו את הלהיט מתוך האלבום, "בדיעבד" (בוצע בידי אריאל זילבר). כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון. דני סנדרסון - מילים, לחנים, שירה, גיטרות, קלידים רן שם-טוב - גיטרות, קלידים יונתן לוי - גיטרה בס מארק מישייב - תופים, כלי הקשה, וויברפון ב"בא בקלות" כפיר בן ליש - קולות קרן מלכה - קולות אלכסיי סובה - כינורות ב"היסטוריה" ו"מפלט אחרון", צ'לו ב"מפלט אחרון" מידע על האלבום קונגו בלו באתר AllMusic
פרנקפורטר רונדשאו

פרנקפורטר רונדשאו (בגרמנית: Frankfurter Rundschau - FR) הוא עיתון יומי בגרמנית הרואה אור בפרנקפורט ומופץ בגרסאות מקומיות וככל-ארציות שישה ימים בשבוע (פרט ליום א'). העיתון בעל אוריינטציה פוליטית ליברלית-חברתית (מרכז-שמאל); לעומת מתחרהו פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג השמרני יותר). ב 2012 פתחו בעלי העיתון בהליכי חדלות פרעון, דבר שהוביל לרכישת העיתון על ידי הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג, אך ממשיך לצאת ולנהל אתר אינטרנט באופן עצמאי. ה"רונדשאו" היה העיתון השני שקיבל רישיון הוצאה לאור בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה והראשון באזור הכיבוש האמריקאי ויצא בראשיתו באופן בלתי-סדיר 1 - 3 פעמים בשבוע. הרישיון הוענק ב-1 באוגוסט 1945 לקבוצת עיתונאים פרוגרסיביים שהורכבה מעיתונאים סוציאל-דמוקרטים, קומוניסטים ופעילים קתולים, שבמהלך המלחמה היו במחתרת הגרמנית, במחנות ריכוז ובגלות. עם פרוץ המלחמה הקרה כשנתיים לאחר מכן, אולצו העיתונאים הקומוניסטים לפרוש מהעיתון, שנשלט על ידי "אגף לביקורת המידע" של המינהל האזרחי של כוחות הכיבוש האמריקאים (ה-(Information Control Division (ICD). באוגוסט 1947 עבר העיתון להפצה מסודרת שישה ימים בשבוע. בשנת 1973 הועברה הבעלות על העיתון לקרן קרל קרולד (Karl-Gerold-Stiftung), קרן ללא כוונת רווח על שם עורכו הראשון של העיתון. בעקבות קשיים כלכליים להמשך אחזקת העיתון, השתלטה עליו ב-2003 חברת ההוצאה לאור DDVG‏ (Deutsche Druck- und Verlagsgesellschaft mbH). ב-2006 נרכש העיתון על ידי בית ההוצאה דומונט (M. DuMont Schauberg) וב-2007 הוא הושק מחדש כטבלואיד. למרות שזכה בציון לשבח בקונגרס העיתונות האירופאי ב-2011‏ לא הצליח להחזיק מעמד וניצב לפני פשיטת רגל ב-2012, דבר שהוביל לרכישתו על ידי הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג. Emil Carlebach, Zensur ohne Schere, Die Gründerjahre der 'Frankfurter Rundschau' 1945/47 ("צנזורה ללא מספריים, שנות היסוד של 'פרנקפורטר רונדשאו' 1945/47"). Frankfurt 1985, ISBN 3-87682-807-4 מדיה וקבצים בנושא פרנקפורטר רונדשאו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרנקפורטר רונדשאו (בגרמנית) פרנקפורטר רונדשאו, ברשת החברתית פייסבוק פרנקפורטר רונדשאו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דופונט רוכשת את העיתון, כתבה בדר שפיגל, 18 ביולי 2006 Frankfurter Allgemeine rescues left-leaning rival newspaper, רויטרס, 28 בפברואר 2013 הראשון היה Aachener Nachrichten פרסי קונגרס העיתונות האירופאי, 2011
באיג'י (עיראק)

בַּאיג'י (בערבית: بيجي) היא עיר בצפון עיראק המונה כ-200,000 תושבים. באיג'י ממוקמת כ-210 ק"מ מצפון-מערב לבגדאד, על הדרך הראשית למוסול. באיג'י היא מרכז תעשייתי חשוב והיא ידועה במזקקות הנפט שלה, הגדולות בעיראק. בנוסף נמצאת בעיר תחנת כוח גדולה. היא ממוקמת על צומת חשוב של רשת מסילות הרכבת בעיראק. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ביוני 2014 נכבשה העיר לחלוטין על ידי לוחמי המדינה האסלאמית והייתה בידיהם כ-5 חדשים עד לשחרור כ-70% ממנה בסוף נובמבר על ידי כוחות הביטחון העיראקיים, כחודש לאחר שהחליטה ארצות הברית להשתתף בהפצצות אוויריות על מטרות טרור. באפריל 2015 נכבשה חזרה מזקקת הנפט הגדולה במדינה על ידי כוחות הביטחון. ביוני באותה שנה שוחררה העיר על ידי הכוחות העיראקים מידי ארגון הטרור. מדיה וקבצים בנושא באיג'י בוויקישיתוף רויטרס, קרב מכריע בעיראק: דאעש מגן על הדרך למוסול, באתר nrg ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בעיראק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוזן בלייקלי

סוזן בלייקלי (באנגלית: Susan Blakely; נולדה ב-7 בספטמבר 1948) היא שחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה בסדרת דרמה לשנת 1976 על משחקה במיני סדרה "איש עשיר, איש עני" בסרט "סיפורה של אן ג'יליאן". בלייקלי נולדה בעיר פרנקפורט שבגרמניה למרי לואיז, מורה לאומנות ולקולונל לארי בלייקלי ששירת כקצין מבצעי אמריקאי בגרמניה. היא גדלה באל פאסו והחלה את דרכה כדוגמנית ב"סוכנות הדוגמנות פורד". בלייקלי למדה במשך שנה אחת "באוניברסיטת טקסס", היא למדה משחק בבית הספר אולפן השחקנים. בלייקלי הגיעה להוליווד בתחילת שנות ה-70 כאחת הדוגמניות הבולטות והמצליחות ביותר בארצות הברית. החלה את דרכה כשחקנית בסרט האסונות המצליח "המגדל הלוהט" בתפקיד פאטי דאנקן ג'ונס ולצידו של סילבסטר סטאלון בתחילת דרכו בדרמות "שליטי הרחוב" ו"קאפון". בלייקלי זכתה לביקורות מהללות ולפרסום בשנת 1976 בזכות משחקה במיני סדרת הדרמה "איש עשיר, איש עני" בתור ג'ולי פרסקוט, אשתו של היזם העסקי העשיר רודי ג'ורדס (פיטר שטראוס). בלייקלי זכתה על הופעתה בתפקיד ג'ולי פרסקוט בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה והועמדה פעמיים לפרס אמי. ב-1979 שיחקה בלייקלי בסרט האסונות "שדה תעופה 79" בתפקיד הכתבת מגי וולאן. בשנת 1981 גילמה בלייקלי את אווה בראון זוגתו של אדולף היטלר (אנתוני הופקינס) בדרמה הביוגרפית של רשת CBS "הבונקר". בלייקלי הועמדה בשנית לפרס גלובוס הזהב בשנת 1984 על תפקידה הביוגרפי בתור השחקנית והמגישה פרנסס פרמר בדרמה " Will There Really Be a Morning?". ב-1987 הופיעה בלייקלי בסרטו של מנחם גולן "מעבר לשיא" בתפקיד כריסטינה אשתו של נהג המשאית לינקולן הוק (סילבסטר סטאלון). ב-1990 שיחקה בהפקת טלוויזיה מצליחה נוספת, "התקרית" לצידו של וולטר מתאו. בלייקלי נשואה למפיק הקולנוע סטיב ג'פה. המגדל הלוהט (1974) שליטי הרחוב (1974) דווח למפקח (1975) קאפון (1975) שדה תעופה 79 (1979) Blood & Orchids‏ (1986) - סרט טלוויזיה מעבר לשיא (1987) אמא שלי היא אשת זאב (1989) תחלום חלום קטן (1989) פרח בר (1991, סרט טלוויזיה) כנגד רצונה: תאונה בבולטימור (1992) המאהב הנשוי שלה (2000) נקודת האפס (2000) Hate Crime ‏ (2005) השכנה המושלמת (2005) פארק גריזלי (2008) הצ'יוואווה מבוורלי הילס 2 (2011) איש עשיר, איש עני (1976) הבונקר (1981) התקרית (1990) מסדר החיים (2007) מדיה וקבצים בנושא סוזן בלייקלי בוויקישיתוף סוזן בלייקלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סוזן בלייקלי, באתר AllMovie (באנגלית) סוזן בלייקלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אוגוסט אברדינג

אוגוסט אֶבֶרדינג (בגרמנית: August Everding‏; 31 באוקטובר 1928, בוטרופ, גרמניה – 26 בינואר 1999, מינכן) היה במאי אופרה ומנהל אופרה גרמני. אברדינג למד באוניברסיטאות בון ומינכן, שם החלה הקריירה שלו בשנות ה-50. משנת 1968 ואילך עבד כבמאי בהמבורג, וב-1977 חזר למינכן, שם התמנה למפקח הכללי של האופרה הממלכתית של בוואריה. בשנים הבאות עבד כבמאי גם בביירוית, בדויטשה אופר ברלין ובאופרה של ציריך. בשנת 1988 שופץ תיאטרון פרינצרגנטן בחסותו ובהנחייתו ונפתח מחדש כתיאטרון ובית אופרה. במבנה שוכנת גם האקדמיה הבווארית לתיאטרון. הפקותיו עלו על בימות על בתי האופרה החשובים בעולם: האופרה של וינה, פסטיבל זלצבורג, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, לה סקאלה במילאנו, האופרה הלירית של שיקגו, מטרופוליטן אופרה בניו יורק, האופרה של סן פרנסיסקו ואופרה אוסטרליה בסידני. בשנות ה-80 וה-90 ראיין מספר רב של זמרי אופרה מפורסמים בטלוויזיה הגרמנית, בהם האנס הוטר, קרלו ברגונצי, אוטו אדלמן, אסטריד ורניי, גונדולה ינוביץ, קרל רידרבוש, בירגיט נילסן, ארמגרד זיפריד, מרתה מדל, גוסטב נידלינגר, האנס הופף, האנס זוטין, פרנץ קראס ויוזף גריינד. ברבים מן הראיונות האלה אפשר לצפות עכשיו ביוטיוב בגרמנית. רבות מן ההפקות הקלאסיות הוקלטו על גבי DVD, בהן "הנזל וגרטל" (1981) (דויטשה גרמופון B000AXSKB8) וחליל הקסם (דויטשה גרמופון B000ASAEQW אברדינג נטה לחשיבה מהפכנית ואינדיבידואלית בתחום התיאטרון, והיה לכך ביטוי בעבודתו. אוגוסט אברדינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוגוסט אברדינג, באתר AllMovie (באנגלית) אוגוסט אברדינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוגוסט אברדינג, באתר Discogs (באנגלית) August Everding interview by Bruce Duffie פרינצגרגנטן מינכן
אברהם אלואיל

אברהם אַלוַאיל (1 ביולי 1939 – 20 בספטמבר 2014) היה אדריכל ישראלי. אלואיל (Allweil) נולד ב-1 ביולי 1939 בתל אביב, בנו של המהנדס אשר אלואיל, שהיה מבכירי המהנדסים בארץ, מתכנן ראשי במשרד השיכון, מרצה בכיר בטכניון ומקים מרכז הבנייה הישראלי, ואחיינו של הצייר אריה אלואיל. הוא למד בתיכון עירוני א' ולאחר מכן למד אדריכלות בטכניון כעתודאי. אחרי שחרורו עבד במשרדי אדריכלים בישראל ומחוצה לה חזר לארץ ועבד במשרדו של האדריכל תאודור קיסלוב, שתכנן מבנים רבים באילת באותן שנים. במסגרת עבודתו אצל קיסלוב היה אחראי על תכנון בית ספר תיכון בעיר והשתתף בתכנון מלון נפטון. ב-1967 פרש מהמשרד של קיסלוב ופתח משרד עצמאי. "הבית המדברי" באילת היה הפרויקט העצמאי הראשון שלו והפרויקט הבולט והמשמעותי ביותר שתכנן לאורך חייו המקצועיים כאדריכל. את הבניין השלים ב-1971. הבניין האקלימי פורץ הדרך זכה לפרסום רב בעיתונות המקצועית. חוץ מהבית המדברי, תכנן מודלים של בתי ספר וגני ילדים שנבנו בכל הארץ עבור חברת "מבט" – שהתמחתה בבנייה טרומית. כך גם תכנן מודל לאולם ספורט ומודל לבית מגורים מטיפוס "בריטיש קוטג'" שמקבצים שלו נבנו ברמת חן ובעתלית. ב-1990 עם כניסת המחשב, סגר את משרדו ועבד בפרויקטים שונים למשרד אדריכלות הנוף יהלום-צור (ליפא יהלום היה אחיה של אמו) וגם במשרדו של האדריכל אברהם יסקי. בסוף פרש לגמרי מהמקצוע והשקיע את זמנו בהמצאת פטנטים שונים – תחום בו החל לעסוק כבר בעת שירותו הצבאי כקצין בחיל ההנדסה. לאורך השנים פרסם מגוון מאמרים בעיתונות המקצועית. אלואיל התגורר בתל אביב. היה נשוי עד מותו לרחל. נפטר ב-2014, בגיל 75. בנו הוא האדריכל מאיר אלואיל. מיכאל יעקובסון: סקירה על הבית המדברי באילת, באתר 'חלון אחורי', 25 בנובמבר 2014. מיכאל יעקובסון, הבית המדברי הביא לאילת בשורה קרירה, אך המדינה קטעה את הניסוי, באתר Xnet‏, 5 בפברואר 2019 Portable Shelter/מכסה אישי מתקפל, ממציא: Avraham Allweil, רשם הפטנטים בארצות הברית, מנוע Google Patents צוואות, ילקוט הפרסומים 6915 (י"ט בחשוון התשע"ה, 12 בנובמבר 2014), 837. אתר "Billiongraves"
סמואל אינקום

סמואל אינקום (באנגלית: Samuel Inkoom, נולד ב-1 ביוני 1989) הוא כדורגלן גנאי המשחק באקרה הארטס אוף אוק בעמדת המגן הימני. אינקום התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סקונדי האסאקאס. לאחר שנה עבר לאסאנטה קוטוקו, ב-26 באפריל 2009 הוא חתם בפ.צ. בזל ל-3 שנים. ב-12 ביולי 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בהפסד 2-0 נגד סנט גאלן. בסיום העונה זכה עם המועדון בדאבל. ב-23 בינואר 2011 אינקום חתם בדניפרו תמורת 5.3 מיליון אירו. ב-6 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד טאבריה סימפרופול. ב-30 באוקטובר 2011 הוא קיבל כרטיס צהוב שני לאחר שהיה אמור להיות מוחלף על ידי איבן שאקוב והוא השאיר את החולצה שלו על המגרש, אינקום הורחק והחילוף לא בוצע. בפברואר 2013 אינקום הושאל לבסטיה. בינואר 2014 הושאל לפלטניאס. בספטמבר 2014 אינקום שוחרר מדניפרו, וחתם בדי.סי. יונייטד. ב-11 ביוני 2015 חתם בבואבישטה הפורטוגזית לשלוש שנים. בינואר 2021, אינקום חתם בטורפדו כותאיסי. ב-2022 עבר לאקרה הארטס אוף אוק. בצעירותו, אינקום שיחק בנבחרת הנוער של גאנה וזכה עימה בשנת 2009 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ובאליפות אפריקה לצעירים בכדורגל. ב-20 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה במשחק ידידות נגד תוניסיה. פ.צ. בזל אליפות שווייץ: 2010 הגביע השווייצרי: 2010 נבחרת גאנה אליפות אפריקה לצעירים בכדורגל: 2009 גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2009 מדיה וקבצים בנושא סמואל אינקום בוויקישיתוף סמואל אינקום, באתר Transfermarkt סמואל אינקום, באתר Soccerway סמואל אינקום, באתר WorldFootball.net סמואל אינקום, באתר National Football Teams סמואל אינקום, באתר FootballDatabase.eu
ננדו הפונה

ננדו הפונה (שם מדעי: Rhea pennata; מכונה גם ננדו קטן וננדו דרווין) הוא מין של עוף בלתי־מעופף, הקטן מבין שני המינים בסוג ריאה. הוא מצוי באלטיפלנו ובפטגוניה שבדרום אמריקה, במדינות ארגנטינה, צ'ילה, בוליביה ופרו. הננדו מכונה "ñandú petiso" (ננדו קטן) או "ñandú del norte" (ננדו צפוני) בארגנטינה, שם נמצאת רוב אוכלוסייתו. מקור שמו של הסוג, ננדו, הוא בגוארני; בה משמעותו עכביש. ייתכן כי הוא כונה כך בגלל הרגלו להנמיך ולפרוש את כנפיו בעת ריצה. גובהו כ־90 עד 100 ס"מ, ואורכו הוא כ־92 עד 100 ס"מ; משקלו הוא כ־15 עד 28.6 ק"ג. ככל המינים בסדרה, לננדו ראש קטן ומקור קצר, בעוד רגליו וצווארו ארוכים. כנפיו ארוכות יותר משל שאר מיני העופות בעל־סדרת העופות המפותחים חסרי השיניים, ומאפשרות לו לרוץ מהר יחסית; הוא עשוי להגיע למהירות של 60 קמ"ש, מה שמאפשר לו לברוח בקלות מטורפים. על רגליו יש טפרים חדים, שמשמשים להגנה עצמית. נוצותיו חומות ומנוקדות בלבן. צבעי גופה של הנקבה דהויים יותר, ויש לה פחות כתמים לבנים על גבה. נוצותיהם של ננדו צעירים חומות, ולא מוכתמות בלבן; נוצותיהם מתחלפות 3–4 שנים לאחר היוולדם. ננדו הפונה הוא עוף חברתי, ומורכבות קבוצות שלו שכוללות 3–50 פרטים ממגדרים שונים ובגילאים שונים. למרות זאת, הננדו שומרים מרחק מסוים זה מזה, ואם ננדו אחד מתקרב לאחר יותר מדי, הננדו שהתקרבו אליו יפתח בתצוגת הרתעה, שכוללת הטלת הראש קדימה ושריקה. תזונתו של ננדו הפונה מורכבת בעיקר מחומרים צמחיים, בין השאר שורשים, פירות, זרעים ועלים; אך הוא ניזון לעיתים גם מבעלי חיים קטנים, כמו לטאות, חיפושיות וחגבים. הננדו כמעט ולא שותה, מכיוון שאת רוב הנוזלים הדרושים לו הוא מקבל ממזונו. עונת הרבייה של הננדו אינה קבועה. הזכרים פוליגמיים, ולכל זכר יכולות להיות 2–12 נקבות. הם מתחרים על טריטוריות בעזרת מעופים קצרים, ולאחר מכן הם מחזרים אחרי הנקבות, על ידי ריצה עם כנפיים פתוחות לכיוונן. כשהזכר הצליח לאסוף כמה נקבות, הוא מבצע איתן "טקס חיזוק הקשרים": הוא רץ סביבן ומשמיע קריאות שונות. בסופו של תהליך החיזור הנקבות מטילות 5–55 ביצים צהובות־ירקרקות ליד קינו של הזכר. הזכר מעביר את רובן לתוך הקן, אך משאיר חלק מהן מחוצה לו. הביצים שנשארו בחוץ נרקבות, ומושכות זבובים; אותם אוכלים זכר הננדו ולאחר מכן גם הגוזלים. תקופת הדגירה נמשכת 30–44 ימים. ישנם שלושה תת־מינים: R. p. garleppi - מצוי בפונה של דרום־מזרח פרו, דרום־מערב בוליביה וצפון־מערב ארגנטינה. R. p. tarapacensis - מצוי בפונה של צפון צ'ילה. R. p. pennata - מצוי בערבות הפטגוניות של ארגנטינה וצ'ילה. מדיה וקבצים בנושא ננדו הפונה בוויקישיתוף ננדו הפונה, באתר ITIS (באנגלית) ננדו הפונה, באתר NCBI (באנגלית) ננדו הפונה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ננדו הפונה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ננדו הפונה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ננדו הפונה, באתר GBIF (באנגלית) ננדו הפונה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אליפות צרפת בטניס 1925

אליפות צרפת 1925 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר בפריז. התחרות התחילה ב-28 במאי והסתיימה ב-6 ביוני. זו הייתה התחרות ה-30 מאז ייסודה והראשונה בה אושרה השתתפות אזרחים זרים. בעקבות כך, התחרות התווספה לרשימת 4 תחרויות הראשיות של העונה - גראנד סלאם. באליפות זו בלטו טניסאים מצרפת שזכו בכל התארים: סוזן לנגלן זכתה בתחרות נשים, זוגות נשים וזוגות מעורבים. רנה לקוסט זכה בתחרות גברים וזוגות גברים. בתחרות זו השתתפו 84 טניסאים שחולקו ל-4 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן: פט ספנס (דרום אפריקה (1910–1928) דרום אפריקה), הודח בסיבוב השלישי ז'אן וושר (בלגיה בלגיה), הודח בחצי גמר ז'אן בורוטרה (צרפת צרפת), הפסיד בגמר פ. רסטרפו (קולומביה קולומביה), הודח בסבב השלישי רנה לקוסט (צרפת צרפת), ניצח בתחרות צ'ארלס אשלימן (שווייץ שווייץ), הודח בסיבוב השני ניקולס מישו (רומניה רומניה), הודח בסיבוב השלישי סידני ג'ייקוב (בריטניה בריטניה), הודח בחצי גמר ז'אק בריניון (צרפת צרפת), הודח בסיבוב השלישי אנרי קושה (צרפת צרפת), הודח ברבע גמר פול פרה (צרפת צרפת), הודח ברבע גמר אנטואן ז'נטיין (צרפת צרפת), הודח בסיבוב השני אדוארדו פלקר (ספרד ספרד), הודח ברבע גמר לאונס אסלנגול (ארמניה ארמניה), הודח בסיבוב השלישי ריימונדו מורלס (ספרד ספרד), הודח בסיבוב השלישי אנדרה גובר (צרפת צרפת), הודח ברבע גמר בגמר התחרות נפגשו ז'אן בורוטרה (צרפת צרפת) ורנה לקוסט (צרפת צרפת). רנה לקוסט ניצח ב-3 מערכות ובכך זכה באליפות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות וימבלדון. בתחרות הנשים השתתפו 60 טניסאיות. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג: סוזן לנגלן (צרפת צרפת), זכתה בתחרות איבון בורז'ואה (צרפת צרפת), הודחה ברבע גמר ?? סימון פסמאר (צרפת צרפת), הודחה ברבע גמר הלן קונטוסטבלוס (יוון יוון), הודחה בחצי גמר מרגריט ברוקדי (צרפת צרפת), הודחה בחצי גמר דידי ולאסטו (צרפת צרפת), הודחה בחצי גמר ז'אן ווסאר (צרפת צרפת), הודחה בסיבוב השלישי במשחק הגמר סוזן לנגלן (צרפת צרפת) ניצחה את קיטי מקיין (בריטניה בריטניה) בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות וימבלדון. בתחרות השתתפו 15 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. במשחק הגמר ז'אן בורוטרה ורנה לקוסט (צרפת צרפת) נפגשו עם הזוג הצרפתי הנוסף אנרי קושה וז'אק בריניון וניצחו אותם ב-5 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון. בתחרות השתתפו 15 זוגות. בגמר סוזן לנגלן ודידי ולאסטו (צרפת צרפת) שיחקו נגד הזוג הבריטי אוולין קולייר וקיטי מקיין (בריטניה בריטניה) וניצחו אותן בשלוש מערכות. באותה שנה סוזן לנגלן ניצחה גם באליפות וימבלדון אך עם פרטנרית אחרת. בתחרות השתתפו מספר זוגות. בגמר התחרות נפגשו סוזן לנגלן וז'אק בריניון (צרפת צרפת) עם זוג צרפתי נוסף דידי ולאסטו ואנרי קושה וניצחו אותם ב-2 מערכות. באותה שנה סוזן לנגלן ניצחה גם באליפות וימבלדון אך עם פרטנר אחר. תחרות נשים תחרות גברים האתר הרשמי של אליפות צרפת הפתוחה
איגואלה

איגואלה דה לה אינדפנדנסיה (בספרדית: Iguala de la Independencia), או בקיצור איגואלה, היא עיר במדינת גררו במקסיקו. איגואלה נמצאת במרחק של 102 קילומטרים מצ'ילפנסינגו, בירת מדינת גררו. באיגואלה ישבו ילידים במשך מאות שנים לפני הכיבוש הספרדי של מקסיקו במאה ה-16. במהלך השלטון הקולוניאלי איגואלה צברה חשיבות רבה שכן היא הייתה בדרך בין מקסיקו סיטי, בירת מלכות המשנה של ספרד החדשה ועיר הנמל אקפולקו, כך שהסחורות שהגיעו לנמל עברו דרכה. ב-1821, לקראת סוף מלחמת העצמאות של מקסיקו, שני הפלגים של המורדים המקסיקנים, אחד בהנהגת אגוסטין דה איטורבידה ואחד בהנהגת ויסנטה גררו, התכנסו בעיר וחתמו על תוכנית איגואלה. בתוכנית נקבעו מספר עקרונות באשר למדינה הצפויה לקום וכן צבאות הפלגים אוחדו ל"צבא שלוש הערבויות" שנועד להגן על העקרונות בתוכנית. ב-26 בספטמבר 2014 נחטפו 43 סטודנטים להוראה לאחר שהפגינו בעיר. החטיפה גררה הפגנות בכלל מקסיקו והביאה בין היתר לפרישתו של אנחל אגירה, מושל מדינת גררו בזמן החטיפה. כלכלת העיר מסתמכת על תעשייה, גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול דורה, אגוזי אדמה, עגבניות ושומשום. איגואלה נמצאת על הכבישים הפדרליים 95, המקשר בין מקסיקו סיטי ואקפולקו, ו-51, המקשר את איגואלה אל מדינות מיצ'ואקאן וחליסקו ממערב לגררו. מדיה וקבצים בנושא איגואלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איגואלה איגואלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טריפטמין

טריפטמין הוא אלקלואיד מונואמיני שנמצא בצמחים, פטריות, וחיות. הוא מכיל טבעת אינדול ודומה במבנהו לחומצה האמינית טריפטופן, וממנה נובע שמו. טריפמין נמצא בכמויות שונות במוחם של יונקים, ומאמינים כי הוא משחק תפקיד כנוירומדולטור או נוירוטרנסמיטר. מבנהו הכימי של הטריפטמין הוא הבסיס לקבוצה של תרכובות המכונה טריפטמינים. הקבוצה כוללת הרבה תרכובות ביולוגיות פעילות, ביניהן נוירוטרנסמיטרים וסמים פסיכדליים (למשל 5-HO-DiPT). מדיה וקבצים בנושא טריפטמין בוויקישיתוף