laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוליה סוארה

יוליה סוארה (ברומנית: Iulia Soare;‏ (5 ביולי 1920 – 24 ביולי[דרושה הבהרה] 1971), סופרת ומתרגמת יהודיה רומניה. יוליה סוארה נולדה בשם לילי זוננפלד (Lilly Sonnenfeld) בגאלאץ, רומניה ונפטרה בבוקרשט. בשנת 1946 היא סיימה את לימודי ספרות באוניברסיטת בוקרשט. בין היצירות המרכזיות שלה טרילוגיה על חיי משפחה יהודית שפורסמה במהלך סוף שנות ה-50 – תחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. בנוסף לכתיבה היא עסקה בתרגום מגרמנית. 1956 – Familia Calaff "משפחת קאלאף", על משפחה יהודית 1957 – Stendhal "סטנדל" 1962 – O plimbare la Baneasa "טיול בבנאסה" 1969 – Vărsta de bronz "גיל הארד" 1971 – Duminică frumoasa de primăvară "סוף שבוע אביבי יפה" קורות חיים (ברומנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא רומנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפח פעימה

נפח פעימה (באנגלית: Stroke volume) הוא נפח הדם המוזרם על ידי הלב במחזור פעימה אחת דרך העורקים. נפח זה שווה לנפח החדר השמאלי של הלב במצב ריפיון שריר הלב, כלומר לאחר הרפייתו, המכונה דיאסטולה, פחות נפחו לאחר התכווצות שריר הלב, סיסטולה. אצל אדם מבוגר נפח הפעימה נע בין 75 ל-155 סנטימטר מעוקב. נפח הפעימה, אם כן, מושפע ישירות מגודל החדר השמאלי ומהלב כולו, ומיכולת ההתכווצות של שריר הלב. מדדים אלו מושפעים בעיקר מאימון אירובי, אשר מצריך מהלב אספקת דם גבוהה יותר לשרירי הגוף הפועלים וכך דורש פעילות מאומצת יותר של שריר הלב, המשפרת את ביצועו ויכולת התכווצותו וגורמת לגידולו המכונה היפרטרופיה (hypertrophy). נפח פעימה גדול עוזר לעיסוק בפעילות גופנית והכרחי במיוחד לפעילות ממושכת כגון ריצות ארוכות, שחייה ממושכת ועוד. לכן, מדד זה הוא מכריע בסבולת לב ריאה, אחד המרכיבים של הכושר הגופני. אדם בעל כושר גופני גבוה וסיבולת לב ריאה טובה, הוא גם בעל נפח פעימה יותר גדול מאשר אדם שלא עוסק בפעילות גופנית או לאדם שמקצועו היא פעילות אנארובית, כמו ריצת מאה מטר. נפח הפעימה מושפע מהדופק ומשפיע עליו, בין אם במצב מנוחה או מאמץ. לאדם עם נפח פעימה יותר גדול יהיה דופק נמוך יותר מזה של אחר, בזמן ששניהם באותה דרגת מאמץ. הדבר נגרם מכך, שאם נניח שעל הלב של שניהם להזרים אותה כמות דם לגוף ביחידת זמן נתונה, הלב שכל פעימה שלו מזרימה יותר דם, יפעם פחות פעמים על מנת להגיע לאותה מכסה כמו של הלב הקטן יותר. למחלות מערכת הדם יכולות להיות השפעות על נפח הפעימה, לדוגמה: יתר לחץ דם גורם ללחץ מוגזם על דפנות הלב וכתוצאה מזה מרחיב אותו; בניגוד להתפתחות תקינה של שריר הלב, מצב זה מוביל לשריר חלש ודליל, שיכול לגרום לבעיות בתפקודו במהלך הזמן. סיבולת לב ריאה לחץ דם הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ויליאם פורסיית'

ויליאם פורסיית' (באנגלית: William Forsythe, נולד ב-30 בדצמבר 1949 בניו יורק) הוא רקדן, כוראוגרף ובמאי תיאטרון. פורסיית' החל את לימודיו בבית הספר לבלט של בלט ג'ופרי בשנת 1969. הוא רקד עם הקבוצה עד שעבר לבלט שטוטגרט. תחילת דרכו ככוריאוגרף הייתה במחזה "אולריך" בשנת 1976, שהועלה עם בלט שטוטגרט. לאחר מכן הוא הפך לכוריאוגרף הראשי של הלהקה עד שנת 1981. אז גם יצר את עבודתו המפורסמת, "Love Songs" בשנת 1979. לאחר כתיבה כעצמאי ברחבי אירופה, הוא מונה ככוריאוגרף הראשי והבמאי של בלט פרנקפורט בשנת 1982, והיה הכוריאוגרף של הבלט עד שנת 1984. עבודתו מאופיינת עוד מתחילת דרכו באגרסיביות. תנועות הרקדנים כוחניות על גבול איבוד שיווי המשקל, גופם נמתח ומוטה לזוויות דרסטיות וכמו מושלך מתנועה אחת לשנייה. בריקודי הדואט הרקדנים נראים כנלחמים אחד בשני יותר מאשר כתומכים. חלק מעבודותיו נוצרו ללא סיפור מלווה או דמויות בזמן שאחרות עוצבו כמחזות. Steptext ‏(1984), בלט שטוטגרט Aterballetto ‏1984), בלט שטוטגרט איבוד פרט קטן (1987), בלט פרקפורט להרשים את הצאר (1988), בלט פרנקפורט הרמן שמרמן (1992), בלט ניו יורק תיאורית איברים (1990), בלט פרנקפורט חמישייה (1993), בלט פרנקפורט טקסט ראשון (1995), הבלט המלכותי זרם משוער (1996), להקת דניאל לאריו זרם משוער 2 (1997), בלט פרנקפורט מדיה וקבצים בנושא ויליאם פורסיית' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויליאם פורסיית' ויליאם פורסיית', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויליאם פורסיית', באתר MusicBrainz (באנגלית) ויליאם פורסיית', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פורסיית'

האם התכוונתם ל... פארק פורסיית' – פארק עירוני גדול בעיר סוואנה, ג'ורג'יה פורסייט אוטונומס הולדינגס – חברת טכנולוגיה ישראלית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובנאסד"ק אישים: אמנדה פורסיית' – צ'לנית קנדית בריג'יט פורסיית' (אנ') – שחקנית סקוטית ג'ון פורסיית' (שחקן) – שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי ג'ון פורסיית' (פוליטיקאי) – מדינאי אמריקאי שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית במאה ה-19 ויליאם פורסיית' – רקדן, כוריאוגרף ובמאי תיאטרון אמריקאי פרדריק פורסיית' – סופר בריטי בתחום ספרות המתח איימי פורסיית' שחקנית קנדית ההגדה לבית פורסייט (פירושונים)
אלקיים

אלקִיִים (שם מדעי: Alcidae) היא משפחת עופות ימיים קטנים עד בינוניים בגודלם המשתייכים לסדרת החופמאים. האלקיים דומים במידה מסוימת לפינגווינים בחזותם החיצונית, וזאת בשל צבע הנוצות השחור-לבן, העמידה האנכית וכמה מהרגליהם ההתנהגותיים. למרות זאת, האלקיים אינם קרובים לפינגווינים, והחוקרים מאמינים שקרבה חיצונית והתנהגותית זו מקורה באבולוציה מתכנסת. בניגוד לפינגווינים, מיני האלקיים המודרניים מסוגלים לעוף (למעט האלקה הגדולה שנכחדה). האלקיים ניחנים ביכולת שחייה וצלילה טובה, אך הליכתם על הקרקע מגושמת. בנוסף, מכיוון שכנפיהם קצרות, יחסית, עליהם לנפנף בכנפיהם במהירות רבה כדי להצליח להתרומם באוויר. רוב האלקיים חיים בים הפתוח ומגיעים לחופים רק לשם התרבות וקינון. עם זאת, מינים מסוימים, כמו אוריה מצויה (Uria aalge), מבלים חלק ניכר מן השנה באתרי הקינון במטרה להגן עליהם מטורפים ואיומים אחרים. חלק מהמינים, כגון האוריה (Uria), מקננים במושבות גדולות מאוד על גבי מצוקים משוננים, ואילו אחרים, כגון הסוג גולמט (Cepphus), מקננים בקבוצות קטנות על גבי חופים מסולעים. תוכי הים (Fratercula) ומספר מינים אחרים מקננים במעין מאורות או שוחות קטנות. האלקיים ניזונים מדגים, ולרוב העופות הימיים היחידים המתחרים איתם על מזון הם הקורמורנים (Phalacrocoracidae). בדרך כלל, כאשר שני המינים נקלעים לאותו אזור האלקיים הם שנסוגים ופונים לחפש את מזונם במקום אחר. כנפיהם של האלקיים מתוכננות בצורה שמקלה מאוד על הצלילה, וברוב הפעמים בדרך זו הם משיגים את מזונם. יכולת הצלילה משתנה בין המינים השונים, והאוריה, המיטיבה ביותר לצלול, יכולה להגיע לעומק רב מאוד של 100 מטרים. תת-משפחת Alcinae סוג אוריה (Uria) מין אוריה מצויה (Uria aalge) מין אוריה חייכנית (Uria lomvia) סוג ומין יחיד אלקה קטנה (Alle alle) סוג ומין יחיד אלקה גדולה (Pinguinus impennis) - נכחדה סוג ומין יחיד אלקה חדת-מקור (Alca torda) סוג מורלט (Synthliboramphus) מין מורלט גואדלופו (Synthliboramphus hypoleucus) מין מורלט סקריפס (Synthliboramphus scrippsi) מין מורלט קרברי (Synthliboramphus craveri) מין מורלט קשיש (Synthliboramphus antiquus) מין מורלט יפני (Synthliboramphus wumizusume) סוג גולמט (Cepphus) מין גולמט שחור (Cepphus grylle) מין גולמט יונתי (Cepphus columba) מין גולמט ממושקף (Cepphus carbo) סוג מורלט קטן (Brachyramphus) מין מורלט משויש (Brachyramphus marmoratus) מין מורלט ארך-מקור (Brachyramphus perdix) מין מורלט קיטליצי (Brachyramphus brevirostris) תת-משפחת Fraterculinae סוג ומין יחיד אלקית קסין (Ptychoramphus aleuticus) סוג אלקית (Aethia) מין אלקית מצוייצת (Aethia cristatella) מין אלקית דררתית (Aethia psittacula) מין אלקית ננסית (Aethia pusilla) מין אלקית משופמת (Aethia pygmaea) סוג ומין יחיד אלקית כחולה (Bracaramphus kasalia) סוג ומין יחיד אלקית קרנפית (Cerorhinca monocerata) סוג תוכי ים (Fratercula) מין תוכי ים אטלנטי (Fratercula arctica) מין תוכי ים מקורנן (Fratercula corniculata) מין תוכי ים פסיפי (Fratercula cirrhata) פינגווינים תוכי ים אלקה גדולה מדיה וקבצים בנושא אלקיים בוויקישיתוף אלקיים, באתר ITIS (באנגלית) אלקיים, באתר NCBI (באנגלית) אלקיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אלקיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלקיים, באתר GBIF (באנגלית) animal/auklet אלקיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פטרוס מברומיכאליס

פֶּטרוֹס מַבְרוֹמִיכָאלִיס (באנגלית: Petros Mavromichalis; ביוונית: Πέτρος Μαυρομιχάλης;‏ 1765–1848), הידוע גם בשם "פטרוביי" (Πετρομπέης), היה מנהיג המניאטים, יושבי חצי האי מאני (Mani) בדרום יוון, במחצית הראשונה של המאה ה-19 ומהאישים הבולטים במלחמת העצמאות היוונית. למשפחת מברומיכאליס (מברו-שחור, מפחיד, כלומר מיכאל המפחיד או מיכאל השחור) הייתה היסטוריה ארוכת-שנים של לחימה בטורקים, אשר שלטו באותו זמן ביוון. סבו גאורגקיס ואביו פיירוס היו בין מנהיגי מרד אורלוב. בעקבות המרד פרצו מאבקים פנימיים בין מנהיגי חצי האי מאני (Mani), ועד מהרה יצא שמעו של פטרוס הצעיר כמי שהצליח ליישב את המחלוקות ולאחד מחדש את המשפחות הלוחמות. באותה תקופה הוא גם כרת ברית עם נפוליון בונפרטה, שהתכוון לתקוף את הטורקים במצרים במתואם עם המורדים ביוון. אלא שכישלון המצביא הצרפתי בארץ הנילוס גרם לדחיית המרד ביוון. ב-1814, לאחר התארגנותם מחדש, שוב איימו המניאטים על שלומה של האימפריה העות'מאנית. הסולטאן הציע למברומיכאליס ויתורים אחדים, ובכלל זה להעניק לו את תואר הביי של מאני; צעד זה היה בבחינת הכרה רשמית במעמד האוטונומי למעשה של האזור. למרות זאת המשיך פטרוביי לארגן את הקפטאנים (capetanei, המפקדים) של הפלופונסוס לקראת המרד המתוכנן. ב-1818 נתקבל כחבר בארגון המחתרתי "פיליקי אטריה", וב-1819 תיווך בין משפחות הקפטאנים העיקריות והביא לברית רשמית ביניהן. ב-17 במרץ 1821 הניף פטרוביי את נס המרד באראופולי (Areopoli), ובכך ניתן למעשה האות לתחילת מלחמת העצמאות היוונית. ב-23 במרץ נכנסו חייליו אל העיר קלמאטה (Kalamata) ושחררוה. לאחר קיץ 1822 פרש פטרוביי מן הלחימה, בהותירו את הפיקוד על חייליו בידי בניו, ששניים מהם נהרגו בקרבות. הוא המשיך לפעול כמתווך כל אימת שהתעוררו מחלוקות בין הקפטאנים, ושימש כמנהיג הסנאט של מסיניה, מועצת המנהיגים הראשיים של המרד. פטרוביי ניסה גם לקבל סיוע מן המערב, ושיגר מכתבים אחדים למנהיגים ולפילהלנים באירופה ובארצות הברית. עם סיום מלחמת העצמאות נעשה פטרוביי חבר הסנאט היווני הראשון בראשותו של יואניס קפודיסטריאס. לאחר זמן קצר פרצה מחלוקת בין שני האישים על רקע התעקשותו של קפודיסטריאס להקים ממשלי מחוזות המבוססים על מינויים פוליטיים, שיחליפו את מערכת הנאמנויות המשפחתיות המסורתית. אחיו של פטרוס, טסאניס, הנהיג את המרד נגד המושל הממונה של לקוניה (Lakonia); שני האחים הוזמנו לפגישה עם קפודיסטריאס כדי לשאת ולתת לכאורה על פתרון המשבר, אך נאסרו מיד עם הגיעם. מתאו בבית הכלא ניסה פטרוס להגיע להסדר עם קפודיסטריאס, אך הלה סירב. בסופו של דבר יושב המשבר באמצעים מסורתיים יותר: ב-27 בספטמבר 1831 התנקש קונסטנטינוס, אחיו של פטרוס, בחיי קפודיסטריאס. פטרוס גינה בפומבי את הרצח. לאחר רצח קפודיסטריאס מסרו המעצמות הגדולות את השלטון על יוון לידי המלך אותון, שיחסו לקפטאנים היה ידידותי הרבה יותר. פטרוס נבחר לסגן נשיא מועצת המדינה ומאוחר יותר לסנאטור. הוא מת באתונה ב-17 בינואר 1848 ונקבר ברוב כבוד ופאר. מדיה וקבצים בנושא פטרוס מברומיכאליס בוויקישיתוף
אלכסנדרו רובוט

אלכסנדרו רובוט (שם לידה: אלתר רוטמן; ברומנית: Alexandru Robot‏; י' בשבט ה'תרע"ו, 15 בינואר 1916 – ה'תש"א או ה'תש"ב, 1941) היה סופר, משורר ועורך יהודי-רומני. רובוט נולד בבוקרשט שברומניה בשם אלתר רוטמן. כישוריו הספרותיים התגלו בגיל צעיר מאוד. בשנת 1932 הוא פרסם את ספר שיריו הראשון. באותה תקופה הוא התפרסם גם בעיתונות לילדים לצד פריקלה מרטינסקו. בשנת 1935 אלכסנדרו רובוט עבר לקישינב והחל לעבוד במערכת העיתון "ויאצה בסרביאי" (חיי בסרביה) ובמהרה היה לעורך הראשי. אחרי סיפוח האזור לברית המועצות הוא נותר בקישינב והמשיך לעבוד בעיתונות הסובייטית. הוא נעלם באוגוסט 1941 ונמנה בין קורבנות שואת יהודי רומניה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 מספר יצירות שלו הוצאו לאור מחדש במולדובה וברומניה. 1932 - Apocalips terestru ("אפוקליפסה של העולם הזה") 1936 - Somnul singurătăţii ("שנת הבדידות") Music-hall ("מיוזיק הול") ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתיו לואיס

מתיו דייוויד לואיס (באנגלית: Matthew David Lewis; נולד ב-27 ביוני 1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. לואיס התפרסם במיוחד בזכות תפקידו כנוויל לונגבוטום בסדרת סרטי הארי פוטר המבוססים על סדרת הספרים המצליחה של ג'יי קיי רולינג. לואיס נולד בלידס שבחבל יורקשייר שבאנגליה לאדריאן ולינדה לואיס. יש לו שני אחים גדולים: כריס שהוא עורך טלוויזיה ואנתוני שהוא שחקן ומוזיקאי. הוא למד בתיכון הקתולי סנט מרי. מאז שהיה בן חמש לואיס משחק. הוא התחיל מקטעים קצרים ששודרו בטלוויזיה, תוכניות טלוויזיה, ותוכניות דיון. בין השנים 1995–2000 הוא הופיע במספר סדרות טלוויזיה שהפיקה רשת ה-BBC. בשנת 2000 נבחר לואיס לתפקיד של נוויל לונגבוטום בסדרת סרטי הארי פוטר. הוא שיחק את דמותו של נוויל במשך הסרטים. עבור התפקיד של נוויל, הובלטו השיניים של לואיס, והוא נעל נעליים שהיו גדולות עליו בשתי מידות. בנוסף, הונחו חתיכות פלסטיק מאחורי אוזניו כדי לגרום להן לבלוט יותר. במהלך הצילומים של הסרט "הארי פוטר ומסדר עוף החול", הלנה בונהם קרטר, שמשחקת את דמותה של בלטריקס לסטריינג', קרעה בטעות את עור התוף של לואיס כשהיא תקעה את השרביט שלה באוזנו. בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית "ללכת בדרכך" לצד אמיליה קלארק וסם קלאפלין. הסרט מבוסס על רומן באותו שם שנכתב על ידי ג'וג'ו מויס. ב-2018, שיחק בסרט "טרמינל" בכיכובה של מרגו רובי ובסדרה "חברות". ב-2020, שיחק בסדרה "כל היצורים גדולים כקטנים" את דמותו של יו. ב-29 במאי 2018 נישא לאנג'לה ג'ונס באיטליה לאחר שהיו מאורסים מנובמבר 2016. הזוג הכיר ב"חגיגת הארי פוטר השנתית" באתר הנופש יוניברסל אורלנדו. הוא משמש כסגן הנשיא לקרן הצדקה של לידס יונייטד. מדיה וקבצים בנושא מתיו לואיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מתיו לואיס מתיו לואיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מתיו לואיס, ברשת החברתית אינסטגרם מתיו לואיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מתיו לואיס, באתר AllMovie (באנגלית) מתיו לואיס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Steve Daly Updated July 13, 2007 at 04:00 AM EDT, Bonham Carter: I think I took my sadism a bit too literally, EW.com (באנגלית)
VOD

האם התכוונתם ל... וידאו על פי דרישה – באנגלית: Video On Demand, שירות אינטראקטיבי של תכנים לממירי הטלוויזיה. מחלה חסימתית של ורידי הכבד – באנגלית: Veno-Occlusive Disease, סיבוך כתוצאה מהשתלת מח עצם. מהירות התפוצצות – באנגלית: Velocity of detonation, המהירות בה חזית גל ההלם עוברת דרך חומר הנפץ בעת פיצוץ.
מרצ'ל ברסלשו

מרצ'ל ברסלשו (ברומנית: Marcel Breslaşu; נולד כמרצ'ל ברסליסקה; 19 בספטמבר 1903 – 29 בספטמבר 1966) היה מלחין, משורר, סופר ומתרגם יהודי-רומני. מרצ'ל ברסלשו נולד בבוקרשט תחת השם מרצקל ברסליסקה. סיים לימודי התיכון בתיכון "ספירו הארט" בבוקרשט, למד בהמשך באקדמיה למוזיקה (הקונסרבטוריון) בבוקרשט ובמקביל גם בפקולטה למשפטים. את לימודי המשפטים סיים בפריז עם תואר דוקטור. אף בעת היותו בפריז למד הלחנה אצל וונסאן ד'אנדי בסכולה קנטורום הידועה. בשובו לרומניה עסק זמן קצר בעריכת דין, בעו את זמנו הפנוי הקדיש לכתיבה ולהלחנה. התחיל את דרכו בכתיבה בכתב עת לילדים יהודים. כתב בהמשך שירים ליריים ותירגם מהשירה הצרפתית והגרמנית. בשנת 1934-1938 כתב והלחין בהשראת התנ"ך אורטוריית חילונית "שיר השירים" שבוצעה על במת האופרה בבוקרשט. היה בעל השקפות קומוניסטיות ולאחר עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה כיהן בתפקידים אחראיים בתחום התרבות והספרות - במסגרת אגודת הסופרים, כמו כן כיהן כראש המחלקה להוראה במניסטריון האמנויות והמדע. בשנות ה-1950 בדומה להרבה מעמיתיו כתב שירים בסגנון ריאליסטי סוציאליסטי לכבוד מאבק הפרולטריון, ובניית החברה החדשה. בתקופת הפוסט סטליניסטית ערך בין השנים 1961–1963 את כתב העת החדש ושהפך ליוקרתי, "המאה ה-20", המוקדש לספרות העולם. ברסלאשו היה פרופסור ודקאן ב"מכון (בית הספר הגבוה) לתיאטרון על שם יון לוקה קאראג'אלה". הוא כתב גם ספרות ילדים, בעיקר סביב דמות בשם "בונדוצ'ל". הוא ידוע גם במשלי החיות ובאפיגרמות שכתב פעמיים הוענק לו פרס המדינה, בשנים 1957 ו-1962. שורשים וסער - אנטולוגיה של סופרים יהודים בשפה הרומנית בעריכת ק. א. ברתיני, א. ב. יפה ודורה ליטמן -ליטאני, הוצאת הספרים "עקד", תל אביב, 1972 שירים מאת מרצ'ל ברסלשו, באתר "cerculpoetilor.net" (ברומנית) שורשים וסער - ע' 499. הפרס החשוב ביותר שהוענק בתקופה הקומוניסטית ברומניה
שומרה (מבנה)

השוֹמֵרַה היא מבנה שמירה קדום המשמש להגנה על החלקה החקלאית בעונה בה היא מעובדת, לעיתים קרובות בכרמי ענבים. השומרה היא לרוב בעלת שתי קומות, שהתחתונה מהן בנויה מקירות עבים העשויים מאבני גוויל, ומשמשת לאחסון של הענבים והעליונה הייתה בעצם סוכת-שמירה, ובה הוצב השומר על החלקה ועל התפוקה החקלאית. הודות לקירות העבים בקומה התחתונה (עובי הקיר יכול להגיע אף למטר) הטמפרטורה בחדרי השומרה נמוכה יחסית לחוץ והענבים, שבתנאים רגילים תוססים די מהר, נשמרים טריים. בעונת הבציר היה נהוג לעיתים שהפועלים, או אפילו כל המשפחה תעבור לגור זמנית בשומרה, כדי לחסוך את ההליכה הביתה בבוקר ובערב. בארץ ניתן לראות שומרות רבות בהרי ירושלים ובאתרים בהם נשארו שרידים של חקלאות עתיקה. ביהודה ושומרון ישנן עדיין שומרות רבות פעילות וניתן לראות בהן שומר או מנעול. רעיון השומרה מוזכר מספר פעמים בספרי הנביאים (למשל ישעיהו ה' ב') מה שמלמד על שייכותה לתרבות באותה תקופה. הרעיון מוזכר גם בברית החדשה (הבשורה על-פי מרקוס י"ב א'). חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל תיארו בשנות ה-70 של המאה ה-19 את השומרות כ"שריד נוסף לאדריכלות היהודית (הקדומה)", וציינו כי מדובר כמבנים חזקים וגסים שניתן למצוא בסמוך לגתות ולקברים חצובים בסלע. השם "שומרה" מופיע לראשונה בספרות חז"ל ובשנת 2016 אישרה אותו האקדמיה ללשון העברית כחלופה למילה 'בודקה', ביתן שמירה או מבנה שמירה. מגדל (שומרה) בכרם, הספרייה הווירטואלית של מטח מגדלים (שומרות) בכרם, הספרייה הווירטואלית של מטח Conder and Kitchener, 1881, SWP III, p. 443 ראו כאן באתר האקדמיה: http://hebrew-academy.org.il/2015/05/31/בודקה-בוטקה/ אתר האקדמיה ללשון: http://hebrew-academy.org.il/2015/05/31/בודקה-בוטקה/
אריה אבישר

אריה אבישר (1926 – 6 במרץ 1968) היה מורה ומחנך, התנדב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, והיה פעיל עלייה אחריה. לחם במלחמת העצמאות והקים את בית הספר תדמור למלונאות. אבישר נולד בשכונת בית הכרם בירושלים, בוגר בית חינוך לילדי העובדים. למד במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין והיה מורה ומחנך. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי יחד עם המתנדבים מהיישוב העברי בארץ ישראל. הוא הוצב כקורפורל בפלוגת מובילי המים 148 ובשמה הרשמי "PAL) water tank)". בראשית הקמתה פעלה במדבר המערבי בצפון אפריקה. הפלוגה נטלה חלק ב"מבצע אוואלאנש", נחיתת בעלות הברית בספטמבר 1943 בחוף סלרנו, דרומית לנאפולי באיטליה. ב-2 בספטמבר 1944 היה בכוח שחצה את נהר הארנו וכבש את פיזה. אחד מתפקידי יחידת מובילי המים היה לשקם את מערכת מי השתייה של העיר. במסגרת תפקידו זה הסתובב ברחבי העיר כולה, אסף יהודים שניצלו ודאג להעבירם לפירנצה. בהגיעו לרומא, אחרי שבעלות הברית כבשו את העיר, פתח מחדש בעיר את בית הספר העברי ע"ש Vittorio Pollaco וריכז בו 350 תלמידים. אבישר נטל חלק פעיל בשיקום יהדות פירנצה, הוא פתח מחדש את בית הספר היהודי בפירנצה. מחוסר מורים תפקד כמנהל בית הספר וצוות המורים כלל את אנשי פלוגת מובילי המים וחיילים יהודיים אחרים שהיו בעיר והיו בעלי כישורים להוראה ולהדרכת נוער. לאבישר הייתה מחלוקת עם הרב המקומי בנושא מהות החינוך שניתן לתלמידים. החינוך כלל הכנה לטקסים המקובלים בחגי ישראל וביצועם בפומבי על-פי הנוהג בהתיישבות העובדת בארץ ישראל, בעוד הרב היה מעוניין בטקסים על פי המסורת בלבד. אבישר היה בין מארגני עליית שארית הפלטה במסגרת לגלית (להבדיל מאנשי עלייה ב' שהתמקדו בעלייה הבלתי לגלית). בתום המלחמה המשיך לעסוק בפעילות חינוכית באיטליה לפליטים שהגיעו ממזרח אירופה לשם כך, יחד עם חבריו מהחבורה הפקיע בטוסקנה את וילה בנצ'יסטה בפייזולי ששימשה את תנועת הנוער הפשיסטית. חלק ניכר מפעולות ההצלה של אבישר וחבריו היו איתור ילדים יהודים ברחבי טוסקנה, בכפרים ובמנזרים. על מקרה אחד מסופר בלקסיקון חסידי אומות העולם שפרסם על ידי יד ושם . על הצלתם קבלה אם המנזר מריה מדלנה (Mother Superior Maria Maddalena Cei) מSuore Serve di Maria SS. Addolorata בשנת 1997 את אות חסיד אומות העולם. בין הניצולות היו 12 ילדות מפולין ומבלגיה. במלחמת העצמאות, השתתף בפריצה לעיר העתיקה של ירושלים יחד עם כוחות "ההגנה". הוא נמנה עם מפקדי הרובע היהודי ונפצע מירי. עקב פציעתו פונה מהרובע ולא נפל בשבי, כמו שאר הלוחמים ברובע. בספטמבר 1948 נישא לחנה לבית הרפז, חברת פלמ"ח ילידת ירושלים. אחרי הקמת מדינת ישראל ביצע שליחויות מטעם המדינה בדרום אפריקה ובברזיל. הצטרף לצוות הבכיר של משרד התיירות ומונה למנהל מחלקת ההדרכה, אשר ניסתה להסדיר באופן רשמי את רישוי העוסקים בתיירות. פתח את בית הספר הראשון למלונאות בית הספר המרכזי לתיירות - תדמור, בהרצליה, אשר נקרא על שמו לאחר מותו. אבישר הובא למנוחות בהר המנוחות. יד לזכרו הוצבה בגן של בית הכנסת הגדול של פירנצה. בארכיון הציוני מצויים מכתבים ששלח לידידתו בארץ. במכתבים מובאים חוויות צבר ישראלי, בן 19, אשר לראשונה בא במגע עם הגולה. מועדים וזמנים - אריה אבישר, ספר עזר מנוקד לבתי הספר העבריים בדרום אפריקה המחלקה לחינוך של הקק"ל, הפדרציה הציונית באפריקה הדרומית, יוהנסבורג תשי"ד 1954, 320 עמוד עם ציורים הבה נגילה / זר שירים לקטן ולגדול, אריה אבישר, ועד החינוך בדרום אפריקה, תשי"ד אריה אבישר, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים אריה אבישר באתר GRAVEZ חנה אבישר (הרפז), באתר הפלמ"ח 57 מכתבים מאת אריה אבישר אל רות קורץ, ידידה, בעת שרותו בבריגדה באיטליה תיק : A546/1 הארכיון הציוני המרכזי
ר"מ

המונח "רב מלמד" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו רב מלמד (פירושונים). ר"מ בהקשר המודרני הוא תוארו של רב המלמד תלמוד בישיבה. במקורה שימשה המילה כראשי תיבות של "ריש מתיבתא" (בארמית: ראש ישיבה). לעיתים נקרא הר"ם גם בתואר מגיד שיעור. מכונה גם-מג״ש. תפקיד הר"מ בישיבות חרדיות בעיקר מסתכם בהוראת התלמוד. עם זאת, פעמים רבות - בעיקר בישיבות לצעירים - תפקידו של הר"מ רחב הרבה יותר, והוא משמש גם כיועץ רוחני וכאוזן קשבת לתלמידים, בדומה למשגיח. באופן כללי ישנה התנגדות בציבור החרדי להכשרת ר"מים מבחינה פדגוגית. בישיבות קטנות לאומיות ובישיבות תיכוניות, הר"מים הם מלמדי התלמוד אך גם המחנכים בפועל, ואילו שאר המורים (גם למקצועות קודש אחרים) אינם נושאים תואר זה. בדרך כלל הר"מים בישיבות אלו הם בעלי השכלה פדגוגית. הפירוש המקובל לראשי התיבות בישיבות אלו הוא "רב מחנך". בישיבות הגבוהות ובישיבות ההסדר של הזרם הדתי לאומי אפשר למצוא גם ר"מים לתנ"ך ור"מים לאמונה ולמחשבת ישראל. ישנן ישיבות, כמו ישיבת רבנו יצחק אלחנן, שהר"מים הבכירים בהן, שאינם ראשי הישיבה, מקבלים את התואר "ראש ישיבה ב... ". על בסיס התואר נוצר התואר חצר"מ (חצי ר"מ), לתיאור בעלי תפקידים דומים בישיבה הנמצאים במשרה חלקית או המשמשים כעוזרים לר"מים. ראש ישיבה משגיח מרדכי בר-לב, הישיבה התיכונית ושיטת תורה עם דרך ארץ, בתוך "תורה עם דרך ארץ" הו' אונ' בר-אילן תשמ"ז, עמודים 248–250. "על עלבונה של תורה", מכתב הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, עליו חתומים עוד רבנים מהמגזר החרדי. בתוך קובץ "לחושבי שמו" - פ"ב. קובץ גליונות לפרשת האזינו וחג הסוכות, באתר "בינינו", ‏ה'תשע"ו, עמ' 61-62 ראו, יהושע יגל, ניב המדרשיה תשל"א עמודים קמא-קמו ראו למשל צוות ורבני הישיבה, באתר ישיבת ההסדר ראשון לציון; אלפון צוות, באתר ישיבת נחלת ישראל. במוסדות אחרים מקובל הכינוי רמ"ש (למשל אלפון צוות, באתר ישיבת מקור חיים). ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא ישיבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יקותיאל גורדון

ר' יקותיאל בן יהודה ליב גורדון (נפטר לאחר 1742) היה תלמידו ואיש סודו של הרמח"ל. נולד בווילנה ועבר לאיטליה כדי ללמוד רפואה באוניברסיטת פדובה. שם פגש את רמח"ל, ולמד ממנו תורה וקבלה. ר' יקותיאל אף שקל לעזוב את לימודי הרפואה כדי להקדיש עצמו ללימוד תורה כרבו, אך הרמח"ל הורה לו כי ימשיך בלימודי הרפואה. בהמשך חייו פעל ר' יקותיאל רבות לטיהור שמו של הרמח"ל, ואף השיג את הסכמת הגאון מווילנה לספרי הרמח"ל.[דרוש מקור] ר' יקותיאל גורדון היה הראשון שפרסם את המגיד של רמח"ל, בכך ששלח מכתב אודות המגיד לר' מרדכי יפה מווינה וכך בעצם התחיל הפולמוס אודות רמח"ל וכתביו. מסופר, כי ר' יקותיאל הצר על כך מאוד ומשמיים שלחו את המגיד לומר לו כי מה' יצא הדבר[דרוש מקור] ר' יקותיאל היה אחד ממעתיקי כתבי רמח"ל והיה חותם ליד "קיויתיאל" (המצפה והמקוה לאלהים). לאחר שרמח"ל עזב את פדובה בשנת 1735 והחבורה התפוררה, שב ר' יקותיאל לפולין והקים שם חבורה, הם התבדלו מהחברה ולבשו בגדים מיוחדים. ר' יקותיאל היה ממפיצי קבלת הרמח"ל לפולין ולליטא, ויש משערים שממנו קיבל ברוך שיק משקלוב את רעיונות תורת הקבלה.[דרוש מקור] האריך ימים ונפטר מעל לגיל 80 בהיותו בוונציה.[דרוש מקור] ר' יקותיאל כתב מספר ספרים, רק מעט יצאו לאור. שאר כתבי היד נמצאים באוניברסיטה העברית. מכתביו: ויכוח מר ינוקא ומר קשישא - עריכה של מאמר הוויכוח של רבו. מראה מוסר. ספר משלוח מנות (חידות מגלה) - פיוט בנושא מגילת פורים. כתוב כולו בראשי התיבות "מגילה". פירוש המצוות - כשמו. 'גורדון, יקותיאל בן לייב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 137-138 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1335-1336). "יקותיאל בן ליב גורדון", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) מראה המוסר. משלוח מנות. יקותיאל בן יהודה ליב גורדון, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.