סעודה מפסקת

סעודה מפסקת היא הסעודה האחרונה הנאכלת לפני יום תענית מלא ביהדות. ישנן רק שתי תעניות המתקיימות יממה שלמה, משקיעת החמה עד צאת הכוכבים למחרת: יום כיפור ותשעה באב. לשתי הסעודות מאפיינים שונים לגמרי, בהתאם למאפיינים ייחודיים לכל צום. הסעודה המפסקת נקראת כך מכיוון שהיא ה'מפסיקה' את האכילה, ולאחריה מתחיל צום. יום הכיפורים הוא יום טוב, והתענית שבו איננה תענית אבל ועצב אלא תענית שמטרתה תשובה. בגלל היותו יום טוב, חז"ל הדריכו להתכונן אל הצום בצורה טובה ושמחה, תוך אכילת סעודה טובה ודשנה בערב הצום, כתחליף לסעודה שאינה מתקיימת ביום כיפור עצמו. חז"ל מבססים באופן דרשני את הצורך באכילה בערב הצום על הפסוק הבא (ויקרא כג, לב): "שַׁבַּת שַׁבָּתוֹן הוּא לָכֶם וְעִנִּיתֶם אֶת-נַפְשֹׁתֵיכֶם; בְּתִשְׁעָה לַחֹדֶשׁ בָּעֶרֶב, מֵעֶרֶב עַד-עֶרֶב, תִּשְׁבְּתוּ שַׁבַּתְּכֶם". היממה ביהדות מתחילה בערב, וכך צום יום הכיפורים מתחיל בתחילת יום י' בתשרי, כלומר – בלילה. לפיכך, העובדה שהפסוק מכנה את תחילת הצום "תשעה לחודש בערב" – מעוררת תמיהה. על תמיהה זה חז"ל דורשים (בבלי ברכות, ח, ב): וכי בתשעה מתעניין? והלא בעשרה מתעניין! אלא לומר לך: כל האוכל ושותה בתשיעי – מעלה עליו הכתוב כאילו מתענה תשיעי ועשירי. דבר זה שנאמר על כל ערב יום הכיפורים (כלומר – יום ט' בתשרי), מקבל ביטוי מוגבר בסעודה המפסקת, שהיא האחרונה לפני הצום. אמרו חכמים להתפלל מנחה (הכוללת וידוי) לפני הסעודה המפסקת כדי להספיק לחזור בתשובה "שמא ייחנק בסעודה קודם שיתודה.". בקרב יוצאי לוב ותוניס יש מנהג לאכול ריבת חבושים, הריבה מסמלת את המתקת הדין, והחבוש – את כל החבושים (אסירים בלשון חז"ל). בנוסף חלק מיהודי לוב וסביבתה נהגו לאכול "בולו" שהינו לחם מתוק עם פירות יבשים, ומלבד היותו משביע ונתינת תחושה של "סעודת מעט יום טוב" הוא גם נועד לסמן את המתקת הדינים (שהינם הפירות החבויים בתוך הבצק). בנוסף במרבית קהילות לוב מנהג זה נהוג גם ובעיקר במוצאי הכיפור. בחלק מקהילות המגרב נהגו לאכול קוסקוס עם רימון המסמל את המתקת הדינים והיות ערב יום כיפור "מעט יום טוב". האשכנזים נוהגים לאכול "קרעפלאך" – כיסוני בצק ממולאים בבשר. הבשר מסמל את עולם החומר שאחראי לחטאים או את הדין, והבצק העוטף – את התקווה ל"כיסוי" החטאים ברחמי שמים. היו שנהגו להכין בערב החג, חלות עגולות בדמות עופות עם כנפים, משום שלפי המסורת, ביום כיפור דומים ישראל למלאכים. בשונה מיום הכיפורים, תשעה באב הוא יום אבל, והוא שיאה של תקופת אבל ארוכה – ימי בין המצרים. לפיכך, אופייה של הסעודה המפסקת בערב תשעה באב, שונה מאוד מאופייה של הסעודה בערב יום הכיפורים. נאסר על פי חז"ל לאכול בסעודה זו יותר מתבשיל אחד, נאסרה אכילת בשר, (אף למי שנוהג לאכול בשר בכל תשעת הימים) ונאסרה שתיית יין. הגבלות אלו אמורות רק על סעודה מפסקת הנערכת לאחר חצות היום. בערב תשעה באב שחל בשבת אין נוהגות כל הגבלות, מאחר שבשבת אין נוהגים מנהגי אבלות בגלוי. רוח העצבות השורה בימים אלו, הכתיבה למנהגי אבלות מעבר להלכה הבסיסית. הרמב"ם, לדוגמה, מתאר את מנהג החכמים בתקופתו: חסידים הראשונים, כך הייתה מידתן – ערב תשעה באב מביאין לו לאדם לבדו פת חרבה במלח, ושורה במים ויושב בין תנור לכיריים ואוכלה; ושותה עליה קיתון של מים בדאגה ובשיממון ובכייה, כמי שמתו מוטל לפניו. וכזה ראוי לחכמים לעשות, או קרוב מזה; ומימינו לא אכלנו ערב תשעה באב תבשיל, אפילו תבשיל של עדשים, אלא אם כן היה בשבת. — (משנה תורה, הלכות תעניות, פרק ה, הלכה ט) הראשונים מזכירים מנהגים נוספים, ביניהם: הימנעות מאכילה בקבוצה כדי לא להתחייב בזימון (שהוא מבטא סעודת רעות, שזהו דבר משמח). אכילת ביצה, כדרך האבלים. אכילת פת או ביצה עם מעט אפר, זכר לחורבן. בערב תשעה באב נהגו יהודי איראן ובעוד קהילות לאכול מאכלי עדשים וביצה קשה הטבולה באפר כסמל לאבלות, לפי ש"אפר" הוא היפוך המילה "פאר", כדי לסמל את הצער על חורבן המקדש. הערכים "סעודה מפסקת (ערב יום הכפורים)" ו"סעודה מפסקת (ערב תשעה באב)", באנציקלופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה רמב"ם הלכות תשובה ב, הלכה ז חגים ומועדים | מרכז מורשת יהדות לוב, באתר מרכז מורשת יהדות לוב, ראו בדף הערת: "מתכונים לחגים תשרי" אברהם יצחק שפרלינג, טעמי המנהגים ומקורי הדינים, חלק ראשון, לעמבערג תרפ"ח, עמ' פז, באתר היברובוקס אברהם יצחק שפרלינג, טעמי המנהגים ומקורי הדינים, חלק ראשון, לעמבערג תרפ"ח, עמ' פו, באתר היברובוקס פירוש אשל אברהם (בוטשאטש) על השולחן ערוך סימן תקנ"ב סעיף ו' בהג"ה: המנהג המוזכר בראשונים הוא לטבול פת באפר, אולם נהגו ישראל לטבול ביצה קשה באפר. עיין שם הטעם יהודי איראן: הנהגה, חברה ותרבות עורך/כים: שאול רגב, מאת-אסתר שקלים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2017, עמוד 194 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.