זיקה (ייבום)

זיקה הוא מושג תלמודי בהלכות ייבום השנוי במחלוקת, ומהותו קשר בין היבם (אחיו של הנפטר) ליבמה שנפלה לפניו לייבום - עוד לפני הייבום, הנובע מהקשר של היבמה לבעלה שנפטר. כאשר אדם מת בלי בנים ואשתו נופלת לפני אחיו ליבום, הדבר מסמן או מהווה קשר קלוש של נישואין בין האשה והיבם, קשור זה קרוי זיקה. במקרה שקשר כזה נוצר, דין היבם דומה לדין הבעל לעניין דיני קרובות מדרבנן, מפני השייכות לקשר האישות הרגיל. דיני אישות אלו גורמים לכך שהאשה שנופלת ליבום נחשבת במידה מסוימת כאשתו של היבם, ולכן חלים עליהם הרבה מדיני האישות שבין אשה לבעלה; אסור ליבם להתחתן עם אחותה של היבמה בחייה, או לחלופין עם אמה - גם לאחר פטירתה, כאילו הייתה אשתו. הגמרא מסבירה ש"זיקת נשואה עושה ספק נשואה", כלומר שהזיקה היא קשר שדנים אותו כספק נישואין לעניינים מסוימים. לדוגמה, אם שומרת יבם נפטרה כשיש בידה נכסים מסוימים, היבם ויורשי היבמה שמגיעים ממשפחתה יחלקו בנכסים כאילו אנו דנים באישה שספק אם נישאה. הרשב"א מסביר שבגלל שאנחנו מסתפקים אם לבסוף היבם ייבם ויממש את זיקתו או יחלוץ, הזיקה מקבלת דינים של ספק. הגמרא מביאה את מחלוקת רב ושמואל בשאלה האם יש זיקה או לא. לדעת שמואל, יש זיקה ולכן היבם יהיה אסור בקרובות היבמה מדרבנן כדין קרובות אשתו, ואילו לדעת רב אין זיקה והיבם לא נאסר בקרובות יבמתו. הרמב"ן מסביר שמחלוקתם לא האם הקשר בין היבמה ליבם קיים, ושהמחלוקת היא באופי הזיקה. לדעה שאין זיקה, הזיקה לא נובעת מהיבם, אלא שהיא מהווה המשך לקשר בין הבעל הראשון ליבמתו. לעומת זאת, לדעת מי שסובר שיש זיקה, ישנו קשר חדש שנוצר בין כל יבם ליבמה. הרב יוסף דוב סולובייצ'יק הסביר ע"פ הרמב"ן, שלפי השיטה שהזיקה נובעת מהבעל, הבעל הוא לא מי שאוסר את היבמה בקרובותיו, ולכן גם אין סיבה לגזור עליו איסורים כלפי קרובות יבמתו. אך אם היבם הוא המקור לזיקה, יש מקום לגזור מדרבנן שייאסר גם הוא מקרובות היבמה. ההנחה הפשוטה בגמרא היא כי דיני זיקה אלו יכולים רק לאסור על היבם את קרובות האשה, כאחותה או אמה, אך אין קשר האישות נחשב לגמרי כאשה נשואה, אלא הזיקה היא כמקצת אישות לעומת זאת, ישנה דעה בודדה כי קשר זיקה זה מחשיב את האשה לאשתו הגמורה של היבם, ואף מנתק אותה מקשר האישות של הראשון, ולכן גם אם הוא לא יבם לבסוף, היא נחשבת לאשתו של היבם ולא לאשתו של הראשון, ואף על פי שההלכה היא שאסור לאח לייבם אשת אח שלא היה בעולמו, כלומר שאח שנולד לאחר פטירתו של המת שנפטר ללא בנים, אסור לו לייבם את היבמה והיא נאסרה עליו עולמית, כאשר היה אח נוסף - מלבד האח הנולד - שהיבמה נפלה לפניו ליבום, נחשבת היבמה לאשתו של השני, ולכן אין אשה זו נחשבת לאשת אחיו שלא היה בעולמו לגבי האח הנולד, ומותר לה לבם אותה, במקרה שהיא תפול לפניו ליבום בפעם אחרת. לעומת זאת, כאשר לא אותו יבם ייבם את היבמה אלא אח אחר, אין דיני זיקת היבמה לאחר האחר חלה לגבי היבם, מכיוון שכך הוא דין הזיקה, שכל אחד מהיבמים כאשר הוא מייבם אין משפיעה עליו זיקת היבמה לאחר גם במקרה שאחד מהאחים מת, נחשבת זיקת היבמה אליו כזיקת אישות, ולכן אם אשתו הייתה ערווה לאחת מהאחים, נחשבת היבמה לצרת ערווה. ולמרות שאם הוא לא מת, אין היבמה נחשבת לצרת ערווה, מכיוון שזיקתו של אח אחד אינה משפיעה על האח האחר כל זמן ששניהם בחיים, כאשר הוא מת משפיעה זיקתו על האחר ואוסרת עליו לייבם את היבמה אם על ידי הזיקה היא נעשית לצרת ערווה יש המסבירים זאת בנימוק שכאשר הוא מת מתגברת הזיקה מכיוון שאז היא עומדת ליבום מחמת האח השני ובכך מתגברת קשר האישות שביניהם. ישנן דעות בתלמוד כי גם אם יש קשר נישואין של זיקה, הדבר קיים רק כאשר יש אח אחד שעליו מוטלת המצווה, אך כאשר ישנם שני יבמים לא ניתן לקשר קשר זיקה ביניהם מכיוון שקיומם של שני יבמים כשני בעלים הוא דבר בלתי אפשרי שהרי אין אפשרות הלכתית לקשר זוגי בין אשה לשני אנשים, אך למרות זאת יש הסוברים שגם במצב כזה יש זיקה, המוטלת על האח הבכור שעל עיקר המצווה. בעוד שסוג הזיקה הרגיל מוגדר בגמרא כ"זיקה", ישנה דעה המיוחסת לפי רב אושעיא - לרבי שמעון, כי "זיקה ככנוסה", כלומר שהדבר נחשב כאילו כבר נישאה עמו כליל מהתורה, ואין נחשב עוד אישות המת, אלא אישות היבם. אם כי נחלקו הראשונים אם הדבר אמור רק לעניין היבום, או גם לעניינים אחרים. דעתו של התוס' רי"ד היא שהדבר אמור רק לגבי דיני הזיקה והיבום, שנחשבת אשת המת ולא אשת החי, אך אין זו אישות גמורה, ולכן אין הזיקה מחילה איסורי קרובות מהתורה אך הרשב"א סובר כי האישות היא אישות גמורה, ואם הזיקה הייתה דין מהתורה היא הייתה אוסרת את היבם בקרובות האשה, ומכך מוכיח הרשב"א כי דיני הזיקה הם מדרבנן הערך "זיקה", באתר ויקישיבה (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם) לח;ב מנגנון החלוקה מדויק נתון במחלוקת ב"ש וב"ה בדף לח;א חידושי הרשב"א על מסכת יבמות, דף לח;ב יח;ב חידושי הרמב"ן על מסכת יבמות, דף נא;א, ד"ה "ומדר"ג סבר" יוסף דוב סולובייצ'יק, רשימות שיעורים, תשע"א(2010), עמ' ריז-רכא רש"י. רבי אושעיא בדעת רבי שמעון בן יוחאי, בדף י"ח ע"ב. ראו רש"י על תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ל', עמוד א', ד"ה טעמא דגירש. רש"י ביבמות ל' ע"ב ד"ה זו היא למעוטי מאי. כדעת רב אושעיא בשם רשב"י. ראו עטרת שמואל. חידושי רבי נחום עמ' ק"צ בשם רבי ברוך בר לייבוביץ. בדף מ"א. על פי הסברו של רבי נחום פרצוביץ שם.