laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גסטרופאב

גסטרופאב (באנגלית: Gastropub) הוא הֶלחֵם המילים גסטרונומיה ופאב המעיד על שילוב בין קולינאריה לפאב. המונח החל את דרכו בבריטניה של סוף המאה ה-20 כאשר פאבים בריטיים מסורתיים החלו במכירת מנות אוכל לצד תפריט האלכוהול והתפתח עם השנים והפך לתופעה של ממש החל מתחילת שנות האלפיים כאשר החלו להתפתח גסטרופאבים ברחבי העולם. בר (עסק) טברנה פאב מדיה וקבצים בנושא גסטרופאב בוויקישיתוף גלי וולוצקי, 10 גסטרופאבים לקיץ 2010, באתר כלכליסט, 22 ביוני 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארין רייקוב

מארין ניקולוב רייקוב (בבולגרית: Марин Николов Райков; ‏נולד ב-17 בדצמבר 1960, וושינגטון הבירה, ארצות הברית) הוא פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת מעבר ושר החוץ של בולגריה במשך כחודשיים ב-2013. ב-12 במרץ 2013 לאחר התפטרותו של קודמו בויקו בוריסוב מונה רייקוב לתפקיד על ידי נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב. רייקוב כיהן פעמיים בתפקיד סגן שר החוץ של בולגריה. בין 1998 ל-2001 בממשלתו של איוון קוסטוב ובין 2009 ל-2010 בממשלתו של בויקו בוריסוב. בין 2010 ל-2013 כיהן כשגריר בולגריה בצרפת וכשגריר לא-תושב במונקו והוצב בפריז. באוגוסט 2013, לאחר שסיים את תפקידו כראש ממשלת מעבר, הוא מונה לשגריר באיטליה ולשגריר לא-תושב בסן מרינו ובמלטה עד 2018. לאחר מכן הוא מונה לשגריר בממלכה המאוחדת. רייקוב בוגר האוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית (1984). מדיה וקבצים בנושא מארין רייקוב בוויקישיתוף מר מארין ראיקוב באתר שגרירות בולגריה בלונדון (באנגלית). ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יבגני יבסטיגנייב

יבגני יבסטיגנייב (ברוסית: Евгений Евстигнеев; ‏9 באוקטובר 1926 – 4 במרץ 1992) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס ברית המועצות, ובשנת 1983 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע קיבל מספר עיטורים, כולל עיטור הדגל האדום של העמל. יבגני יבסטיגנייב נולד בניז'ני נובגורוד למשפחת פועלים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל. תקופה מסוימת הוא למד בבית הספר להנדסאים אך לאור מצב הכלכלי של המשפחה עזב את הלימודים וחזר לעבודה. במקביל ניגן בכלי נגינה שונים בחוגים. בשנת 1944 רצה לעזוב את העבודה במפעל ולהתחיל ללמוד משחק, אך הנהלת המפעל לא שחררה אותו. בשנת 1946 מנהל בית הספר למשחק המקומי ראה אותו מנגן ג'אז בבית קולנוע. לאור התרשמותו העמוקה הוא הציע ליבסטיגנייב ללמוד משחק. בשנת 1951, לאחר סיום בית הספר למשחק, החל יבסטיגנייב לעבוד בתיאטרון בעיר ולדימיר. בשנת 1954 נסע יבסטיגנייב למוסקבה והתקבל ללימודים לבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1956 סטודנטים איתם למד ארגנו סטודיו למשחק שעם הזמן התפתח לתיאטרון סוברמניק. בין מקימי התיאטרון היו גלינה וולצ'ק, אשתו הראשונה של יבסטיגנייב, שממנה נפרד בשנות ה-60. בשנת 1956 סיים יבסטיגנייב לימודי משחק והחל לעבוד בתיאטרון "סוברמניק", שהחל לפעול באותה שנה. לפופולריות כלל-ארצית זכה השחקן לאחר שהשתתף בסרט "ברוכים הבאים, או הכניסה אסורה" (Добро пожаловать, или Посторонним вход воспрещен) בשנת 1964. בשנת 1971 עבר יבסטיגנייב, יחד עם חברו אולג יפרמוב, להתיאטרון האמנותי של מוסקבה, ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים הבולטים בתיאטרון. בשנת 1973 שיחק יבסטיגנייב באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה "שבעה עשר רגעים של אביב". במהלך שנות ה-70 וה-80 היה יבסטיגנייב פעיל מאוד והשתתף בסרטים רבים (כדוגמת צוערי הצי, קדימה!), במקביל להופעות על במת התיאטרון. בסך הכול השתתף ביותר מ-100 סרטי קולנוע. יבסטיגנייב נפטר ב-4 במרץ 1992 בלונדון, במהלך המתנה לניתוח לב. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא יבגני יבסטיגנייב בוויקישיתוף יבגני יבסטיגנייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יבגני יבסטיגנייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הלב על השולחן

הלב על השולחן הוא אלבומו ה-16 של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-18 במרץ 2013. לאחר חודשיים האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה משולשת על מכירות של למעלה מ-120 אלף עותקים. מרבית שירי האלבום הופקו מוזיקלית ועובדו על ידי יעקב למאי, ותמיר צור, כשהביצוע ל"אשאל אלוהיי" עובד במשותף על ידי ינון יהל, עופר ניסים ואסי טל. את הסינגל הראשון מהאלבום נקרא "את", בלדה שקטה בניחוח שאנסוני, נכתב והולחן בידי צ'ולי זכאי ואלי קשת לעיבוד והפקה מוזיקלית של יעקב למאי. השיר הגיע לראש מצעדי ההשמעות ברדיו ובהורדות בסלולרי, וליותר מ-7 מיליון צפיות באתר יוטיוב. למצעד השבועי של רשת ג' הגיע למקום ה-2 ובגלגלצ הגיע למקום ה-5. במצעד העשור השני של שנות ה-2000 של תחנת כאן גימל דורג השיר במקום השלישי. סטטוס מאוהב הסינגל השני מהאלבום בשם "סטטוס מאוהב". את השיר כתב רמי לב והלחין עדי לאון, ועיבוד של טל פורר. השיר הגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות השבועי ב-130 השמעות בשבוע הראשון של צאת השיר, והיה במקום הראשון במשך חודש וחצי. השיר נכנס למקום ה-9 בגלגלצ ואל המקום ה-1 במצעד של רשת ג' ושהה 4 שבועות בראש. השיר הגיע ל-3 מיליון צפיות באתר יוטיוב. לאחר צאת האלבום בלטו השירים "היא לא את", שהגיע למיליון צפיות באתר יוטיוב בשבועיים הראשונים. השיר "כל החלומות" הגיע למיליון צפיות בזמן קצר והצליח בהשמעות ברדיו. שיר הנושא של האלבום "הלב על השולחן" זכה גם הוא למיליון צפיות בזמן קצר מאוד, בין השירים הבולטים היו "אוקיינוס", "כשאת אינך","ישראל", "מנגנת את חיי", "אל תאמרי", "געגועים" והחידוש לשיר של חוליו איגלסיאס "La Nave del Olvido" ‏(ESPERA UN POCO), בגרסה העברית "אתן לך" למילים של רותם כהן אותו הפיק מוזיקלית יוסי מור. כבר בשבועיים הראשונים הגיע האלבום למעמד אלבום פלטינה כפולה על מכירות של 60-אלף מכירות וכעבור חודשיים למעמד פלטינה משולשת על מכירות של למעלה מ-120 אלף עותקים, בחודש הראשון נצפה האלבום מעל ל-400-אלף צפיות באתר יוטיוב, ושירי האלבום נצפו מעל ל-10 מיליון צפיות באתר יוטיוב. בניגוד לאלבומו הקודם של גולן "נגעת לי בלב", אלבום זה זכה לביקורות אוהדות בקרב מבקרי המוזיקה השונים. מידע על האלבום הלב על השולחן באתר MusicBrainz האזנה לאלבום "הלב על השולחן" של אייל גולן בערוץ הרשמי ב- YouTube מילים לשירי האלבום "הלב על השולחן", באתר חריף אסף נבו, ‏"הלב על השולחן": אייל גולן באלבום חדש, באתר ‏מאקו‏, 18 במרץ 2013 חגי אוזן‏, אייל גולן חושף את רגשותיו באלבום החדש, באתר וואלה, 2 במרץ 2013 אסף נבו, ‏אייל גולן בניתוח: "הלב על השולחן", באתר ‏מאקו‏, 19 במרץ 2013 בן שלו, אייל גולן, כבר לא מיסטר קלין, באתר הארץ, 4 באפריל 2013 אבי שושן, הלב על השולחן: אייל גולן משתבח עם הזמן, באתר ynet, 7 באפריל 2013 יקי הפשטיין, "הלב על השולחן": אייל גולן מאמין במותג, באתר nrg‏, 11 באוקטובר 2013
דונגית ארץ-ישראלית

דּוֹנַגִּית ארצישראלית (שם מדעי: Cerinthe palaestina) הוא מין צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי בסוג דונגית, ממשפחת הזיפניים. דונגית ארצישראלית גדלה באזורי בתה באדמות כבדות, ואנדמית לארץ ישראל: בגולן, גליל, כרמל, שרון, הרי שומרון, מדבר שומרון, הרי יהודה ובקעת הירדן בבתי גידול בלתי מופרעים. עד מחצית המאה ה-20 הצמח היה נפוץ באזורי העמקים. הגברת והתפשטות ההתיישבות והחקלאות פגעה בבתי הגידול של הדונגית ארצישראלית. ריכוזים גדולים אפשר לראות בהר חורשן, ההר העגול, בנחל השופט, ליד גשר בנות יעקב וליד מושב כנף בדרום רמת הגולן. הצמח גבוה ויכול להגיע עד גובה של מטר אחד. העלה מכוסה בשכבת דונג ומכאן שמו. הפרח פורח בחודשים מארס-מאי בתפרחת צפופה כשהפרחים משתלשלים כלפי מטה. צבע הפרחים קרם-צהוב בהיר והם עטופים בעלי גביע סגולים בולטים. אורך עלי הכותרת כשני ס"מ. הפרח עשיר בצוף, האבקה נעשית על ידי דבורים גדולות וחרקים היכולים להגיע לעומק הפרח. בסוג דונגית קיימים 10 מינים. בארץ ישראל צומח רק המין דונגית ארצישראלית. הצמח במלואו ריכוז של צמחי דונגית ארצישראלית. צולם בהר העגול ליד מושב עמיקם מדיה וקבצים בנושא דונגית ארץ-ישראלית בוויקישיתוף דונגית ארץ-ישראלית, באתר NCBI (באנגלית) דונגית ארץ-ישראלית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דונגית ארץ-ישראלית, באתר צמח השדה דונגית ארץ-ישראלית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה דונגית ארץ-ישראלית, באתר Tropicos (באנגלית) דונגית ארץ-ישראלית, באתר GBIF (באנגלית) דונגית ארץ-ישראלית, באתר The Plant List (באנגלית) דונגית ארץ-ישראלית, באתר IPNI (באנגלית)
פור פאטה

פור פאטה (בצרפתית: Fort Paté) הוא מבצר שנמצא באי פאטה שבשפך נהר ז'ירונד כקילומטר ממערב לעיר בלאי (Blaye). פור פאטה יחד עם פור מדוק ומצודת בלאי נבנו על מנת להגן על בורדו והנמל שלה מפני שודדי ים והתקפות מצד הבריטים והספרדים. בשנת 1690 אישר לואי הארבעה עשר את בניית המבצר והבנייה החלה ב-1693. המבצר נבנה בצורה אליפטית וגובהו 12 מטר. הוא נמצא בקו ראייה הן מפור מדוק והן ממצודת בליי שיחד יוצרים את ההגנה על שפך נהר הז'ירונד. המבנה יועד לעשרים גברים, הוא בצורת טבעת, מצויד בבור מים מתוקים, קפלה וחבית אבקת שרפה. זהו מייצג הישג אדריכלי אמיתי, מכיוון שחוסר היציבות של הקרקע דרש לבנות את המצודה על אדן עץ. פור פאטה נמצא ברשימת האתרים ההיסטוריים של צרפת משנת 1935 והוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2008 כאחד מביצורי וובאן. מפת התבליט של המצודה עדיין קיימת ומוצגת במוזיאון האינוולידס בפריז. מדיה וקבצים בנושא פור פאטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פור פאטה sites-vauban.org, Fort Pâté
ברכת שככה לו בעולמו

ברכת שככה לו בעולמו היא ברכה מברכות הראייה. ברכה זו נתקנה בעת מפגש עם אדם נאה מאוד או בעת מפגש עם בעל חיים או צמח היפים באופן מיוחד ומעוררים התפעלות ממראם. ברכה זו נזכרה בתלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ח, עמוד ב', שם נאמר כי יש לברך כשרואה בריות או אילונות טובות: ”ראה בריות טובות ואילנות טובות אומר ברוך שככה לו בעולמו”. וכן נזכרה בתלמוד ירושלמי: ”ראה אפילו חמור נאה או גמל נאה אומר: ברוך שכך לו בריות נאות בעולמו”. נחלקו הפוסקים, האם יש לברך ברכה זו בשם ומלכות, או ללא שם ומלכות, כפי שמופיע במקורות הקדומים[דרושה הבהרה]; וכן נחלקו, האם יש לברך כיום ברכה זו. המצדדים בברכה ללא שם ומלכות מנמקים זאת בכך שההגדרה ל"בריות נאות" היא סובייקטיבית ותלויה בהרגשתו של המברך, ולא מצינו ברכות כאלה במקומות אחרים. לעומתם, המצדדים בברכה עם שם ומלכות מנמקים כך בזאת שכל ברכה שאינה נאמרת בשם ומלכות אינה נחשבת לברכה כלל, וממילא, גם כאשר תיקנו את הברכה הזאת, התכוונו שיש לברכה בשם ומלכות. להלכה, פסק השו"ע כי ”הרואה אילנות טובות ובריות נאות אפילו עובד כוכבים או בהמה אומר ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם שככה לו בעולמו”, וכי אין לברך ברכה זו פעם נוספת אלא אם כן ראה בריה נאה יותר ממנה. בניגוד לשיטתו, פסקו ה"חיי אדם" וה"משנה ברורה" שבימינו אין לברך את ברכה זו בשם ומלכות, כי אין אנו מעריכים כאשר אנו רואים בריה יפה. הרב עובדיה יוסף והרב אליעזר מלמד סבורים שיש לברך ברכה זו כיום בשם ומלכות. מהפסוק "ובוצע ברך - נאץ ה'" לומדים שאין לברך ברכת השבח על דברים שבאו לעולם באיסור, כך שלמשל אין לברך ברכת שהחיינו על פירות כלאיים. על פי כלל זה, נחלקו הפוסקים האם מותר לאדם לברך בראותו ממזר נאה. הרב יעקב עמדין כתב לברך, והרב ישראל יעקב חגיז כתב שלא לברך, וכך הכריעו הרב עובדיה יוסף והרב אליעזר מלמד. במסכת עבודה זרה מסופר על רבן גמליאל, שראה אישה גויה נאה ביותר ואמר: ”מה רבו מעשיך ה'”. והקשו בתלמוד על רבן גמליאל מאיסור הסתכלות בערווה. וענו בתלמוד, שרבן גמליאל ראה את האשה במקרה, כאשר פנה מרחוב אחד לרחוב אחר, ולא הספיק לעצום את עיניו. על ההבדלים בין ברכת האילנות לברכת שככה לו בעולמו באתר מכון התורה והארץ. תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ח, עמוד ב'. תלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה, פרק א'. שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רכ"ה, סעיף י'. משנה ברורה, סימן רכ"ה, סעיף קטן ל"ב, ושער הציון לג. ברכת "שככה לו בעולמו" - אתר הלכה יומית מהגאון רבי יצחק יוסף שליט"א הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה, ברכות, פרק ט"ו - ברכות הראיה, יב – בריות יפות ואילנות ח"א סג ח"א ס, רסה יביע אומר חלק ה אורח חיים סימן יט, אות ד. ראיית אנשים ובריות משונות | בית המדרש | שיעורי תורה, באתר ישיבה תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף כ', עמוד א'. ובתלמוד ירושלמי פרק הרואה סוף הלכה א'. מובא שגם בירך עליה "שככה לו בעולמו" ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מייק רוסמן

מייק רוסמן (באנגלית: Mike Rossman), שנולד ב-1 ביולי 1955 היה מתאגרף מקצוען יהודי אמריקאי, אלוף העולם במשקל קל כבד. מייק רוסמן נולד בעיירה טרנסוויל בניו ג'רזי כבנם של אמריקאי ממוצא איטלקי ואם יהודייה. לאחר שהתחיל להתאגרף בגיל 14 החליט אביו להחליף את שם בנו ממיכאל אלברט דה פיאנו (Michael Albert DePiano) לשם מייק רוסמן (רוסמן היה שם משפחת אימו), כדי להדגיש את יהדותו לצרכים מסחריים. מאותן סיבות כונה "The Kosher Butcher" ו-"The Jewish Bomber". לשם הדגשת יהדותו מייק רוסמן נושא קעקוע של מגן דוד על זרועו ועל המכנסים שלו רקום מגן דוד. רוסמן הצטיין באגרוף החובבני וצוין כ"מתאגרף השנה" בשנת 1977, כשבמאזנו היו 20 ניצחונות מתוך 23 קרבות. הוא עבר לאיגרוף המקצועני ובשנת 1978 זכה באליפות העולם במשקל קל-כבד לאחר שניצח את המתאגרף הארגנטיני ויקטור גאלינדז. בתקופה זו היה משקלו 85 קילוגרמים וגובהו 186 סנטימטרים. ב-1979 בקרב גומלין, ניצח גאלינדז וזכה בחזרה בתוארו. הקריירה המקצוענית של רוסמן הסתיימה בשנת 1983 עם מאזן של 44 ניצחונות, 7 הפסדים ו-3 קרבות שהסתיימו ללא הכרעה. מייק רוסמן, באתר BoxRec המפציץ היהודי, מעריב, 19 בפברואר 1979
שוקר חשמלי

המונח "שוקר" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו שוקר (פירושונים). דוגמאות למהלומים קומפקטיים להגנה עצמית שׁוֹקֶר חַשְׁמַלִּי (מַהֲלוֹם) הוא נשק אל הרג, המשמש לניטרול באמצעות מכת חשמל על ידי שיבוש תפקוד השרירים השטחיים ו/או על ידי גרימת כאב, מבלי לגרום לפציעה משמעותית לזה שעליו מופעל הנשק. מהלומים הנמצאים בשימוש כוחות ביטחון במשטרה, ביחידות צבאיות וביחידות אחרות השוקר הנמצא בשימוש הוא מסוג "אקדח טייזר" (המכונה גם "אקדח שוקר" או פשוט כ"טייזר"), היכול לפעול ממרחק של כמה מטרים בודדים מהמטרה. במשטרה השוקר משמש למטרות של פיזור מפגינים[דרוש מקור], טיפול בגורמים אלימים ולנטרול פושע במקרים בהם הוא מתפרע ולא מפסיק לזוז. בצבא השוקר משמש כאשר תופסים מחבל[דרוש מקור], כאשר נגמרים הכדורים בנשק או כאשר המטרה נמצאת בטווח קרוב (עד 2.5 מטרים). ביחידות כגון ימ"מ, SWAT, GIGN, GSG-9, SAS ועוד, מייעדים את השוקר למקרים כגון חטיפת בני ערובה, מרדפים מטווח קצר ולחימה בשטח בנוי (במבנים קטנים כגון חדרי דירה). ברוב מדינות העולם (בהן ישראל) השוקר נמצא בדגם הסטנדרטי[דרושה הבהרה] לצורך הגנה עצמית מטווח אפס ממקרים של שוד, אלימות, תקיפה, פיגוע דקירה ועוד. נכון לאוקטובר 2015, נשיאת שוקר חשמלי במרחב הצבורי מותרת. עם זאת ישנם מקומות (כמו קניונים, בתי משפט, בתי חולים וכו') אשר מגבילים נשיאת שוקר חשמלי בכניסה אליהם, ולעיתים ניתן להפקידו בכניסה. זרם חשמלי טייזר ההשפעות הפיזיות של הנשק (באנגלית) מידע על הנשק (באנגלית)
דנייפרוגס

דנייפרוגס (ברוסית: Днепровская гидроэлектростанция имени В. И. Ленина, ДнепроГЭС) היא תחנת כוח הידרואלקטרית שנבנתה על הנהר דנייפר והופעלה בשנת 1932. היא הייתה מסמלי התיעוש של ברית המועצות וממשיכה לפעול עד היום. עם הפעלתה הספקה היה כ-500 מגוו"ט והיא הייתה בין הגדולות בעולם באותה תקופה. הספק יחידות הייצור המותקנות עתה באתר מגיע לכ-1,500 מגוו"ט (18 יחידות בהספקים שונים). במשך שנים שיט ספינות בנהר הדנייפר היה בעייתי עקב אשדים על הנהר באזור העיר זפוריז'יה. במהלך המאה ה-19 היו תוכניות רבות לשיפור המצב ויצירת נתיב למעבר בטוח של אוניות. בשנת 1920, במסגרת תוכנית גואלרו, סוכם על הצורך בהסדרת השיט באזור ובניית תחנת כוח הידרואלקטרית. החלטה עקרונית על הנושא התקבלה על ידי ולדימיר לנין עוד בשנת 1921. תוך זמן קצר החלו הכנות לתכנון מפורט של הפרויקט ובשנת 1927 החלו עבודות באתר. תכנון הפרויקט בוצע על ידי מהנדסים סובייטים בשיתוף פעולה עם מומחים מארצות הברית. רוב הציוד שהותקן בתחנת הכוח הובא מגרמניה ומארצות הברית. במהלך הבנייה באתר הייתה נוכחת קבוצת יועצים אמריקאים שיעצו במהלך הבנייה והרכבת הציוד. להקמת הסכר היה צורך להציף שטחים משמעותיים ולפנות כמה אלפי תושבים. אורך הסכר מגיע לכ-1,200 מ'. בעקבות הקמת הסכר נוצר מאגר מים בשטח של 420 קמ"ר. היחידה הראשונה לייצור חשמל הופעלה בשנת 1932 ובשנת 1939 הגיעה תחנת הכוח להספק המתוכנן. סיום הבנייה אפשר מעבר אוניות על נהר הדנייפר ואספקת חשמל למפעלי תעשייה שונים באזורים הסמוכים לתחנת כוח. בטקס חגיגי לפתיחת המתקן השתתפו ראשי ברית המועצות והתחנה נקראה על שם לנין. למומחים האמריקאים שהשתתפו בבניית המתקן הוענקו עיטורי הדגל האדום של העמל. בניגוד לאתרי בנייה אחרים בשנות ה-30, בבניית המתקן לא השתתפו אסירי גולאג. בשיא הבנייה עבדו באתר מעל 30 אלף פועלים. ליד המתקן נבנתה שכונה לבוני ועובדי התחנה, שחוברה עם העיר זפוריז'יה בשדרה שאורכה כ-12 ק"מ. ב-18 באוגוסט 1941 פוצצו חיילים סובייטים חלק מהסכר והציוד באולם יחידות הייצור. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו כ-1500 חיילים גרמנים שהיו באזור ותושבים רבים טבעו. לפיצוץ הסכר נדרשו כ-6 טון חומרי נפץ. הפיצוץ איפשר לעצור את התקדמות הצבא הגרמני באזור, אולם בקיץ 1942 הצליחו הגרמנים לחדש את פעילות התחנה בהספק מופחת. בסתיו 1943 פוצצו הגרמנים הנסוגים את הסכר פעם נוספת. הם תכננו להשתמש לפיצוץ בכ-300 טון חומרי נפץ. הדבר היה יכול להביא לאסון אזורי משמעותי. חיילי הצבא האדום הצליחו לנטרל חלק משמעותי של הנפצים ולמנוע פיצוץ כה גדול. עבודות שיקום הסכר ותחנת הכוח החלו בשנת 1944 ונמשכו עד לשנת 1950. כמו בתחנה המקורית, בתחנת הכוח המחודשת הותקנו יחידות ייצור מתוצרת אמריקאית. במהלך שנות ה-50 בוצע חידוש הציוד במתקן והספק תחנת הכוח עלה ל-650 מגוו"ט. בשנות ה-60 הוקמה תחנת כוח נוספת דנייפרוגס-2 והספק כולל של יחידות הייצור באתר גדל לכ-1500 מגוו"ט. המתקן מחובר למערכת החשמל הארצית באמצעות קווים במתח 154 קילוולט ו-330 ק"ו. בשנת 2008 החל חידוש הציוד והחלפת יחידות הייצור הישנות. מאמר על בניית דנייפרוגס (ברוסית) סרטון עם תיאור דנייפרוגס, סרטון בערוץ "Eugene A.", באתר יוטיוב (אורך: 01:06)
טויו איטו

טויו איטו (ביפנית: 伊東 豊雄; נולד ב-1 ביוני 1941) הוא אדריכל יפני, מן האדריכלים הבולטים ביותר הפועלים כיום. זכה במדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA) בשנת 2006 ובפרס פריצקר לשנת 2013. איטו נולד בסיאול להורים יפניים ב-1 ביוני 1941. שנתיים לאחר מכן עבר איטו ליפן עם אמו ושתי אחיותיו. את הכשרתו המקצועית רכש באוניברסיטת טוקיו שם סיים את לימודיו בשנת 1965. עד 1969 עבד במשרדו של האדריכל קיונורי קיקוטאקה (Kiyonori Kikutake) ולאחר מכן פתח משרד עצמאי בטוקיו תחת השם Urbot, קיצור השם Urban Robot. בשנת 1979 שינה את שם משרדו ל"טויו איטו ושותפיו". בשנותיו הראשונות התמקד בתכנון בתי מגורים פרטיים, כשהבתים הבולטים שתכנן הם White U מ-1976 ו-Silver Hut מ-1984. המבנה הראשון שהקנה לו פרסום היה "מגדל הרוחות" - מתקן תשתית שנועד לשרת את הרכבת התחתית אותו השלים ב-1986. הפתרון המקורי והייחודי שהעניק למבנה הטכני, משך תשומת לב רבה ואיטו החל להשיג עבודות במגזר הציבורי. בשנת 2001 השלים את הפרויקט שהביא לו פרסום בינלאומי - בניין המדיאטק בעיר סנדאי (Sendai Mediatheque), עליו זכה בתחרות פומבית במקום הראשון בשנת 1995. בשנת 2013 כשהוא מתכנן פרויקטים גדולים ומשמעותיים בכל רחבי העולם, זכה איטו בפרס פריצקר לאדריכלות על זה שסרטט את מגדל torre realia BCN אשר נמצא בברצלונה. מגדל הרוחות ביוקוהמה בניין המדיאטק בסנדאי גלריית סרפנטיין בלונדון מדיה וקבצים בנושא טויו איטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טויו איטו (ביפנית) האתר הרשמי של משרד טויו איטו ושותפיו מיכאל יעקובסון: טויו איטו הוא חתן פרס פריצקר לאדריכלות 2013, מרץ 2013, Xnet. טויו איטו באתר פרס פריצקר אפרת קיסוס: טרזן בג’ונגל עולם המדיה, בניין ודיור, 2001 טויו איטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עדני מלך סקסוניה

עדני מלך סקסוניה (שם מדעי: Pteridophora alberti) הוא מין של עדני האנדמי לגינאה החדשה, הידוע בעיקר בשל נוצותיו הארוכות והצהובות הצומחות מפניו ומשמשות לחיזור. עדני מלך סקסוניה הוא יחיד בסוגו הטקסונומי, הנקרא Pteridophora. שמו של עדני מלך סקסוניה ושמו המדעי alberti ניתנו לו כמחווה למלך אלברט, מלך סקסוניה (חי בשנים 1828 - 1902). גם שמה של אשתו הונצח במין אחר של עדני. העדני נקרא "קיסאבה" על ידי המקומיים, שם המחקה את קריאתו החזקה של הזכר. הוא ניזון מפרוקי-רגליים, פירות וחרקים. אורכו של הזכר הוא 22 ס"מ. צבעו של הזכר הוא שחור וצהוב, עם קשתית חומה כהה, מקור שחור, רגליים חומות-אפורות, פה בצבע ירוק-טורקיז. שתי "קרניים" (נוצות ארוכות) צומחות ממצחו ומונחות משני צדי גופו. אורכן כ-50 ס"מ וצבען כחול-אמייל. הן ניתנות להנעה והרמה על ידי הזכר ומשמשות להרשמת נקבות בטקסי החיזור. נוצות אלה היו כל כך מוזרות, עד שכאשר הובא פוחלץ ראשון של העוף לאירופה, חשבו המומחים שהוא זיוף. העדני חי בגובה של 1,400–2,850 מ' מעל פני הים. אף על פי שהזכרים ניצודים עבור נוצותיהם היפות, שבשימוש עבור טקסים, עדני מלך סקסוניה נפוץ יחסית בכל חלקי תפוצתו, ולכן מדורג במצב "ללא חשש" ברשימה האדומה של ארגון IUCN. הזכרים הבוגרים מאוד טריטוריאליים, והזכר שומר על הנחלה שלו ממקום גבוה, בדרך כלל מצמרות עצים גבוהים, ושר כדי להורות על כך שהנחלה שלו. בשנת 1996 סר דייוויד אטנבורו תיעד לראשונה את טקס החיזור של העדני. מדיה וקבצים בנושא עדני מלך סקסוניה בוויקישיתוף עדני מלך סקסוניה, באתר ITIS (באנגלית) עדני מלך סקסוניה, באתר NCBI (באנגלית) עדני מלך סקסוניה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עדני מלך סקסוניה, באתר GBIF (באנגלית) ציפור גן עדן מלך סקסוניה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנריקו טוזלי

אנריקו טוזלי (באיטלקית: Enrico Toselli;‏ 13 במרץ 1883 - 15 בינואר 1926) היה מלחין ופסנתרן איטלקי. כבר בגיל צעיר הוא החל קריירה מוצלחת כפסנתרן במרבית בירות אירופה ובאמריקה הצפונית. מאוחר יותר התיישב בעיר הולדתו פירנצה ועסק בהלחנה והוראה. טוזלי נודע בחוגי האצולה באירופה כשנישא בשנת 1907 ללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה - גרושתו של פרידריך אוגוסט השלישי, המלך האחרון של סקסוניה. לזוג נולד בן אחד והם התגרשו בשנת 1912. הוא הלחין שתי אופרטות ושירים. מכל יצירותיו נודע רק השיר סרנדה (באיטלקית-Serenata Rimpianto) אופוס 6 מס' 1. השיר מושר בשפות שונות על ידי טנורים רבים, כגון מריו לנצה, בנימינו ג'ילי, ריכרד טאובר, חוזה קאררס, פרי קומו ועוד. כמו כן יש עיבודים רבים לתזמורת בהרכבים שונים. טוזלי שייך לקבוצת מלחינים שנודעו רק בזכות יצירה אחת שלהם. מדיה וקבצים בנושא אנריקו טוזלי בוויקישיתוף אנריקו טוזלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנריקו טוזלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנריקו טוזלי, באתר Discogs (באנגלית) הסרנדה של טוזלי בביצוע מריו לנצה באתר יוטיוב הסרנדה של טוזלי בביצוע אנדרי ריו ותזמורתו באתר יוטיוב
ארז'וויליק

ארז'וויליק (בליטאית: Eržvilkas, ארז'ווילקס; בפולנית: Erzwiłki, אז'ווילקי; ברוסית: Эржвилки, ארז'ווילקי; בגרמנית: Erschwilken, ארשווילקן; ביידיש: ערזוויליק) היא עיירה במחוז טאורגה שבמערב ליטא. לפי מסורת מקומית, מקור שמה של העיירה הוא במילים "סוס הרבעה" (eržilas) ו"זאב" (vilkas) בליטאית. לפי מסורת זו, כאשר הגיעו הצלבנים לעיירה הם כבשו את הטירה המקומית. בעל הטירה לבש עור של זאב, הסתובב בקרב סוסיהם של הצלבנים, שרעו בדשא לפני הטירה, וריחה של פרוות הזאב הבריח את הסוסים. הצלבנים יצאו מהטירה כדי ללכוד את סוסיהם הבורחים וכך ניצלה הטירה. בעיירה מרכז שירותי בריאות, מחלבה, ספריה, כנסייה ומצבה לזכר "מגיני החירות הליטאיים". באזור אתר קבורה מהמאות ה-9 עד ה-13. העיירה עצמה מתועדת במסמכים מהמאה ה-16. במאה ה-17 נבנתה בה הכנסייה הראשונה, שהייתה עשויה מעץ. כנסייה זו שופצה במאות ה-18 וה-19, והורחבה ב-1907. ב-1847 נפגעה העיירה בשריפה, ובעת המרד הפולני של 1863-1864 ("מהפכת נובמבר") כבש אותה צבא המורדים לתקופה קצרה. בסוף המאה ה-19 נפתחו בעיירה בית חולים, בית מרקחת והוספיס ובשנות השלושים של המאה ה-20 הוקם בעיירה מפעל לניצול אנרגיית המים. בתקופת השלטון הקומוניסטי הייתה צורת ההתיישבות המרכזית בעיירה חווה קולקטיבית. ב-1941 פונו חלק מתושבי העיירה עקב פלישת הגרמנים לברית המועצות. לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו חלק מתושבי העיירה על ידי שלטונות ברית המועצות עקב חשד לפעילות אנטי קומוניסטית. לפני מלחמת העולם השנייה חיו בארז'וויליק כ-180 יהודים שקיימו בית ספר עברי, ספרייה ובית מדרש. הגרמנים כבשו את העיירה ביוני 1941 וביולי ריכזו את היהודים בגטו. בספטמבר 1941 גורשו יהודי ארז'וויליק למחנה ריכוז ומשם הובלו ליער ונרצחו בירי. מדיה וקבצים בנושא ארז'וויליק בוויקישיתוף "ארז'וויליק", באתר JewishGen (באנגלית) ארז'וויליק (Eržvilkas), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), ארז'ווילקס, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1051–1052), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוב עזאם

ג'ורג' וָדִיע "בוב" עזאם (בשפות אירופיות: Bob Azzam, בערבית: جورج وديع "بوب" عزام, 24 באוקטובר 1925 - 24 ביולי 2004) היה זמר ממוצא לבנוני, שהיה פעיל בעיקר במערב אירופה. הוא שר שירים במספר שפות, כגון ערבית וצרפתית, ופעמים רבות היה משלב שפות אחדות באותו שיר. הלהיט הגדול ביותר שלו הוא "יא מוסטפא, יא מוסטפא" (يا مصطفى, يا مصطفى, Chérie je t'aime, chérie je t'adore, como la salsa del pomodoro), שבו שילב מילים גם באיטלקית, לצד הערבית והצרפתית. חייו הפרטיים של עזאם אינם מתועדים היטב. ידוע כי הוא נולד במצרים, אך אפילו זהותה של עיר הולדתו שנויה במחלוקת בין המקורות. ברבים מהמקורות כתוב כי הוא נולד או לפחות גדל באלכסנדריה, וסביר שהדבר נכון, משום שבתקופת ילדותו הייתה זו עיר שבה מרבית האנשים שלטו בשפות אחדות, והוא אכן שר, מגיל צעיר, בשפות רבות. עזאם התפרסם באיטליה בשנות החמישים, ועיקר להיטיו (כמו "זה כתוב בשמיים" - c'est écrit dans le ciel) התפרסמו בצרפת בשנות השישים. הוא לא נרתע גם מביצוע שירים של אחרים, בסגנונות מגוונים ובשפות רבות. כך, למשל, ביצע את Rain, rain go away,של G. Shayne ושל N. Regney, בסגנון הרוקנרול, באנגלית וגם בג'אז באיטלקית. הוא הוציא עשרות תקליטים - רבים מהם מיני-אלבומים, עם ארבעה או שישה שירים. היו לו לפחות שלושה אלבומים מלאים. השיר "יא מוסטפא" זכה לביצועים רבים בשפות רבות. עם מבצעיו בעברית נמנו נסים גרמה ואתי אנקרי. בסוף שנות השישים רכש עזאם מועדון לילה בז'נבה. נפטר במונקו ב-2004. בוב עזאם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוב עזאם, באתר MusicBrainz (באנגלית) בוב עזאם, באתר Discogs (באנגלית) היגיון בשיגעון, זאב גלילי ראו הכיתוב תחת אזור הווידאו More on Bob Azzam & "Mustapha" KANZ AL-TUHAF (CASKET OF RARITIES) על פי הירחון טיים חרסונסקי מיוזיק, הו, שאנז אליזה, הרגעים הקסומים של צרפת - אמנים שונים (הליקון) מוזיקת עולם Bob Azzam & His Orchestra, Last.fm Bob Azzam & His Orchestra :: The Last Time / Berimbau, אתר האקווריום הדיסקוגרפיה של עזאם, אתר "אנציקלופדיסק" אתר discogs