מצבת מישע

מַצֶּבֶת מֵישַׁע היא מצבת זיכרון שמתוארכת לסביבות 840 לפנה"ס, שהוצבה מטעם מישע, מלך מואב, בעיר דיבון שבעבר הירדן. המצבת מתארת כיצד כמוש, אלוהי המואבים, כעס על עמו ולכן הרשה לממלכת ישראל לכבוש אותם, אך לבסוף אפשר למישע למרוד בישראל בתקופת שלטונם של מלכי שושלת בית עמרי, לנצח ולהחזיר את השטח לממלכת מואב. מישע מתאר גם מבנים רבים שבנה. המצבת כתובה בכתב עברי קדום. המצבה התגלתה בשנת 1868, והיא מהווה את אחד הגילויים החשובים בארכאולוגיה של תקופת המקרא בשל היותה העדות החוץ-מקראית הראשונה למתואר בתנ"ך. המצבה נמצאת כיום במוזיאון הלובר שבפריז. המצבה עשויה אבן בזלת והסיתות על פניה עבודת אומן. גובהה כמטר ורוחבה כ-60 ס"מ. בכתובת השתמרו 34 שורות מתוך 36 השורות שככל הנראה היו קיימות בה. היא כתובה באלפבית פיניקי-עברי ולשונה מואבית, שפה קרובה לעברית המקראית. בין מילה למילה מפרידה נקודה, ובין משפט למשפט מפריד קו. בימי עמרי ואחאב היה מישע כפוף לישראל, ולאחר מות אחאב נאמר: ”וּמֵישַׁע מֶלֶךְ מוֹאָב הָיָה נֹקֵד וְהֵשִׁיב לְמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל מֵאָה אֶלֶף כָּרִים וּמֵאָה אֶלֶף אֵילִים צָמֶר. וַיְהִי כְּמוֹת אַחְאָב וַיִּפְשַׁע מֶלֶךְ מוֹאָב בְּמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל”. ואכן, בכתובת מספר מישע על התקופה בה מואב הייתה משועבדת לישראל, על השחרור מעול השיעבוד, על כיבוש ערים בתחום ממלכת ישראל ועל מפעלי הבנייה הכבירים שביצע בארצו. המצבה פורסמה בקהילה המדעית המערבית ובעולם כולו בשנת 1868 על ידי הכומר והמיסיונר האנגליקני פרדריק אוגוסטוס קליין (אנ'). במסעותיו בעבר הירדן המזרחי התרועע עם הבדואים שם, והם גילו לו על קיומה של מצבת אבן עתיקה הנושאת כתובת שאיש אינו יודע לקרוא. הם הובילו אותו למקום ליד הכפר דיבאן שבעבר הירדן המזרחי (30 ק"מ מזרחית לים המלח מול עין גדי) ושם הוא ראה מצבה מאבן בזלת מלוטשת בגודל של מטר על שבעים סנטימטר אשר אף על פי שעמדה גלויה תחת כיפת השמים – דבר קיומה נשמר בסוד מפני שאר התיירים והמטיילים האירופאים שסיירו באזור. השמועה על אודות הגילוי הגיעה לאוזני הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו, שדאג להשיג העתק נייר גבס של הכתובת. במהלך יצירת ההעתק פרצה קטטה בין הבדואים ושליחי גנו נמלטו על נפשם כשההעתק ניזוק תוך כדי מנוסתם. לאחר מכן עירב גנו את השלטון העות'מאני שילחץ על הבדואים למכור לו את הכתובת. הבדואים בזעמם על התערבות העות'מאנים – ניפצו את הכתובת לרסיסים. גנו הצליח להשיג חלק מהשברים, וצ'ארלס וורן הצליח להשיג שני שברים נוספים, ובצירוף ההעתק הצליח גנו לשחזר את מרבית הכתובת והאבן הועברה למוזיאון הלובר שבפריז. גילוי המצבה ופיענוח הטקסט נחשבים לאבן דרך בהתייחסות המדעית למקרא: זוהי העדות החוץ-מקראית הראשונה לתיאור המופיע במקרא. בנוסף, במצבת מישע מופיעים שמות מדויקים מהתקופה, המוזכרים גם בתנ"ך - לרבות השם "אראל-דודה", שיש המפרשים אותו כאזכור דוד המלך בהתייחסות לממלכת יהודה. גילוי זה שינה את ההנחה שהייתה נפוצה בקרב חוגים מסוימים באותם הימים שהמקרא הוא יצירה חשמונאית מאוחרת, מעשייה יהודית אשר אינה משקפת כל אמת היסטורית. גילוי זה עודד ניסיונות נוספים למציאת הוכחות ארכאולוגיות לתיאורים המקראיים. הכתובת ידועה בסימון KAI 181. השלמות המפענחים באות בסוגריים מרובעים: [ ], ואילו פירושי מילים בביאורים. מילים רבות במצבה נקטעות בשל מעבר שורה, ולכן יש לשים לב שכאשר שורה נגמרת, ייתכן שהמילה האחרונה בה ממשיכה בשורה שלאחריה. אָנֹךִ מֵשַׁע בֶּן כְּמֹשְ[יָת] מֶלֶךְ מֹאָב הַדִּ יבֹנִי. אָבִי מָלַךְ עַל מֹאָב שְׁלֹשִן שַׁת וְאָנֹךִ מָלַכְ תִּי אַחַר אָבִי. וָאַעַשׂ הַבָּמַת זֹאת לִכְמֹש בַּקִּרְחֹה בָּמַ[ת יֵ] שַׁע כִּי הֹשִעַנִי מִכָּל הַמְּלָכִן וְכִי הֶרְאַנִי בְּכָל שׂנְאַי. עָמְרִ י מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל, וַיְעַנֵּו אֶת מֹאָב יָמִן רַבִּן, כִּי יֶאֱנַף כְּמֹש בְּאַרְ צֹה. וַיַחֲלִיפֹה בְּנֹה וַיֹּאמֶר גַּם הֻא: אֲעַנֵּו אֶת מֹאָב. בְּיָמַי אָמַר כֵּ[ן]. וָאֵרֶא בֹּה וּבְבֵתֹה. וְיִשְׂרָאֵל אָבֹד אָבַד עֹלָם. וַיִּרַשׁ עָמְרִי אֶת אֶרֶ ץ מְהֵדְבָא, וַיֵּשֶׁב בָּהּ יָמֵהֻ וַחֲצִי יְמֵי בְּנֹה אַרְבָּעִן שַׁת, וַיְשִׁ בֶהָ כְּמֹש בְּיָמַי. וָאֵבֶן אֶת בַּעַלְמְעֹן וָאַעַשׂ בָּה הָאַשׁוּח. וָאֵבֶן אֶת קִרְיָתֵן. וְאִשׁ גָּד יָשַׁב בְּאֶרֶץ עֲטָרֹת מֵעֹלָם. וַיִּבֶן לֹה מֶלֶךְ יִ שְׂרָאֵל אֶת עֲטָרֹת. וָאֶלְתַּחֵם בַּקִּר וָאֹחֲזֶהָ, וָאֶהֱרֹג אֶת כָּל הָעָם [..מ הַקִּרְיַת לִכְמֹש וּלְמֹאָב. וָאֵשְׁבְּ מִשָּׁם אֶת אֲרִאֵל דָּוִדֹה, וָאֶסְ חֲבֵהֻ לִפְנֵי כְּמֹש בַּקִּרְיַת. וָאֹשִב בָּהּ אֶת אִשׁ שָׁרֹן וְאֶת אִשׁ מָחֳרָת. וַיֹּאמֶר לִי כְּמֹש: לֵךְ אֱחֹז אֶת נְבֹה עַל יִשְׂרָאֵל. וָאֶ הֱלֹךְ בַּלֵּלָה וָאֶלְתַּחֵם בָּהּ מִבְּקֹעַ הַשַּׁחֲרִת עַד הַצָּהֳרֵם וָאֹחֲ זֶהָ, וָאֶהֱרֹג כֻּלָּהּ, שִׁבְעַת אֲלָפִן גְּבָרִן וְגֻרִן וּגְבָרֹת וְגֻרֹ ת וּרְחָמֹת, כִּי לְעַשְׁתָּר־כְּמֹש הֶחֱרַמְתִּהָ. וָאֶקַּח מִשָּׁם אֶ[ת כְּ] לֵי יַהֲוֶה וָאֶסְחַבְהֵם לִפְנֵי כְּמֹש. וּמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל בָּנָה אֶת יַהַץ וַיֵּשֶׁב בָּהּ בְּהִלְתַּחֲמֹה בִּי, וַיְגָרְשֵׁהֻ כְּמֹש מִפָּנַי. וָ אֶקַּח מִמֹּאָב מָאתֵן אִשׁ כָּל רָשֵׁהֻ וָאֶשָּׂאֵהֻ בְּיַהַץ וָאֹחֲזֶהָ לָסֶפֶת עַל דִּיבֹן. אָנֹךִ בָּנִתִי קִרְחֹה, חֹמַת הַיַּעֲרֵן, וְחֹמַת הָעֹפֶל. וְאָנֹךִ בָּנִתִי שְׁעָרֶיהָ וְאָנֹךִ בָּנִתִי מִגְדְּלֹתֶהָ, וְאָ נֹךִ בָּנִתִי בֵּת מֶלֶךְ, וְאָנֹךִ עָשִׂתִי כִּלְאֵי הָאַשְׁ[וָח לְמַ]יִן בְּקֶרֶב הַקִּר. וּבֹר אֵן בְּקֶרֶב הַקִּר בַּקִּרְחֹה. וָאֹמַר לְכָל הָעָם: עֲשׂוּ לָ כֶם אִשׁ בֹּר בְּבֵתֹה. וְאָנֹךִ כָּרִתִי הַמִּכְרְתַת לַקִּרְחֹה בְּאַסִּרֵ י יִשְׂרָאֵל. אָנֹךִ בָּנִתִי עֲרֹעֵר, וְאָנֹךִ עָשִֹתִי הַמְסִלַּת בָּאַרְנֹן. אָנֹךִ בָּנִתִי בֵּת בָּמֹת כִּי הָרֻס הֻא. אָנֹךִ בָּנִתִי בֶּצֶר כִּי עִיִּן [הִא בְּאִ]שׁ דִּיבֹן חֲמִשִׁן, כִּי כָּל דִּיבֹן מִשְׁמַעַת. וְאָנֹךִ מָלַכְ תִּ[י ..] מְאַת בַּקִּרִן אֲשֶׁר יָסַפְתִי עַל הָאָרֶץ. וְאָנֹךִ בָּנִתִ [י מְהֵ]דְבָא, וּבֵת דִּבְלָתֵן וּבֵת בַּעַלְמְעֹן, וָאֶשָּׂא שָׁם אֶת ...] צֹאן הָאָרֶץ. וְחַוְרֹנֵן יָשַׁב בָּה ב[... ...וַיֹּ]אמֶר לִי כְּמֹש: רֵד הִלְתַּחֵם בְּחַוְרֹנֵן. וָאֵרֶד [וָאֶלְתַּחֵ ם בַּקִּר וָאֹחֲזֶהָ וַיְשִׁבֶ]הָ כְּמֹש בְּיָמַי. ועל [ ] משם עש[ ...]שת שדק ואנ[כ... אנוכי שלושים שנה הבמה מצודת העיר במפלת שונאי ימים רבים הוא אחאב במפלתו לְעולם מאגר מים ואלחם בעיר ואחזתי בה שביתי גיבור במואבית, ראו שמואל ב', כ"ג, כ' אולי גבור מלכות יהודה מבית דוד שבא לסייע לישראלים שם מקום נבו, משבט ראובן לילה גורים – ילדים גורות, ילדות עלמות בתולות האל הכפול עשתר־כמוש בהלחמו מאתיים ראשיה או העניים שלה – רשיה בנוסף את העיר את מביצורי העיר המצודה את את המגדלים שלה בית המלך את סכר למאגר מים העיר מפעל מים לעיר כלומר בעזרת אסירי ישראל את את הדרך בית במות את עיים=הרוסים הושיב בדיבון חמשים משפחות, או: אנשי דיבון חמושים נשמעת לי, או: משמר צבאי סיפחתי את דבלתיים מהכתובת ניתן ללמוד כי עצמאותה של מואב באה לקיצה בימי עמרי, שיצא למסע כיבושים בארץ המישור של מואב ("מהדבא"). לא נאמר בכתובת שעמרי כבש גם את חבל הדיבון בו ישבו מלכי מואב, מישע ואביו. מישע גם לא מספר על כיבוש דיבון וערוער על ידו מאוחר יותר כאשר מרד בישראל. מסתבר, שעמרי הסתפק בהטלת מרות על מלך מואב שישב בדיבון. השעבוד נמשך כל ימי עמרי ו"מחצית" ימי אחאב. יש להניח, שמרד מישע בא בשעה שגבר לחץ הארמים על ישראל. תחילה הבטיח מישע את הקשר בין חבל מואב אשר מדרום לארנון ובין חבל דיבון, על ידי ביצור ערוער ובניית המסילות בארנון. הוא חיזק את עיר מושבו ("קרחה") והכשיר את העיר לעמידה ממושכת במצור. אחאב לא התפנה לתקוף את מואב והסתפק בביצור יריחו: ”בְּיָמָיו בָּנָה חִיאֵל בֵּית הָאֱלִי אֶת-יְרִיחֹה בַּאֲבִירָם בְּכֹרוֹ יִסְּדָהּ וּבִשְׂגוּב צְעִירוֹ הִצִּיב דְּלָתֶיהָ כִּדְבַר ה' אֲשֶׁר דִּבֶּר בְּיַד יְהוֹשֻׁעַ בִּן-נוּן” (מלכים א', ט"ז, ל"ד), החולשת על המעבר אל ערבות מואב וארץ המישור. בקרב קרקר נגד שלמנאסר השלישי, לא נזכר מישע בין בעלי הברית לצדו של אחאב. עם מות אחאב ברמות גלעד פרץ מישע צפונה והשתלט על ארץ עטרות, בית דבלתיים ויהץ. משם התקדם אל ארץ מידבא וכבש אותה, את בצר ואת נבו, היושבת על הדרך ממידבא אל ערבות מואב. מישע גם דאג ליישב באוכלוסייה מואבית יישובים שכבש. בסופה של הכתובת מזכיר מישע מסע שערך לחורנים, בדרום מואב. אף על פי שהשורות האחרונות מקוטעות, ניתן להבין מהן שמישע הצליח להשיב את חורנים למואב (אולי מיד אדום), וכך החזיר מישע למואב כמעט את כל היקף הממלכה כפי שהייתה בעבר, מקצה ים המלח בדרום ועד ערבות מואב בצפון. בשורות ה-12 וה-13 נאמר: ”וָאֵשְׁבְּ מִשָּׁם אֶת אֲרִאֵל דָּוִדֹה, וָאֶסְחֲבֵהֻ לִפְנֵי כְּמֹש בַּקִּרְיַת.” לפי אחת הפרשנויות, הכוונה היא שמישע שבה בעטרות שופן שבנחלת שבט גד, המזוהה עם ח'רבת עטרוז, את גיבור ("אֲרִאֵל", גיבור במואבית; ראו שמואל ב', כ"ג, כ') ממלכת יהודה שנשלטה בידי בית דוד, שבא לסייע לממלכת ישראל (יהושפט, מלך יהודה בתקופת מישע, עמד בקשרי ידידות וקשרי משפחה עם אחאב מלך ישראל). ההיסטוריון והפילולוג הצרפתי אנדרה למר (אנ') טען, על סמך פענוח העתקי הגבס של הכתובת שנעשו לפני שנותצה, כי בחלק השבור שבסוף המצבה כתובות המילים הבאות: ”וְחַוְרֹנֵן יָשַׁב בָּהּ בֵתְ[דָּ]וִד [...וַיֹּ]אמֶר לִי כְּמֹש: רֵד הִלְתַּחֵם בְּחַוְרֹנֵן”. אם פענוח זה נכון, מישע מספר כי בני ממלכת יהודה (ממלכת בית דוד) ישבו בחורנים, והוא נצטווה על ידי כמוש לכבוש מהם את השטח. צורת קריאה זו מהווה לכאורה הוכחה חשובה ביותר לקיומו של דוד ההיסטורי כמייסד שושלת המלוכה ביהודה, ושל יהודה עצמה כממלכה בעל פרישה טריטוריאלית רחבה, פרטים השנויים במחלוקת במחקר. ב-2019 ישראל פינקלשטיין, נדב נאמן ותומאס רמר ערערו על פענוחו של למר כמוטעה, וטענו כי הקריאה "בת[ד]וד" שגויה: לדידם ניתן לראות בכתובת רק את האות בי"ת, אחריה שתי אותיות חסרות, סימן הקו המציין סיום משפט, ולאחריו את האותיות ו"ו ודל"ת השייכות למשפט הבא, כלומר: "וחורנן. ישב. בה. ב[--] | וד[...]". לפיכך, יש להשלים בשבר זה שם בן שלוש אותיות של מלך המתחיל בבי"ת, וההשלמה הנכונה לדעתם היא בלק. הכתובת מקיר-מואב כתובת מלכותית מואבית כתובת תל דן ארכאולוגיה מקראית רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית רשימת כתובות כנעניות וארמיות שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, ירושלים: מוסד ביאליק, 1992. שלמה מורג, "מישע — עיונים בתכונות לשון של להגים עבריים קדומים", בתוך: ארץ ישראל, ה', תשי"ט, עמ' 138–144. חיים רוזן, העברית שלנו: דמותה באור שיטות הבלשנות, תל אביב: עם עובד, תשט"ז 1945–1946, עמ' 7. – (ניתוח לשוני של מצבת מישע והשוואה למבנה הלשונות השכנות) חיים רבין, בערך: כתובת מישע – הלשון, אנציקלופדיה מקראית ד, ירושלים תשכ"ג, עמ' 926–929. חיים רבין, שפות שמיות: פרקי מבוא, הוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית ומוסד ביאליק, ירושלים תשנ"א (1991: ISBN 965-342-575-7), עמ' 71–75. – (תיאור הלשון המואבית ופקסימיליה של מצבת מישע). Rev. F. A. Klein, "The Original discovery of the Moabite stone", Quarterly statement – Palestine Exploration Fund, No. VI, 1870, London. pp. 281-283. [דיווח מהכומר שפרסם את דבר קיום המצבה על השתלשלות הגילוי] Joshua Blau, "Short Philological Notes on the Inscription of Mesha", in: Ma`rav 2/2 (1979-80), pp. 143-157. John Andrew Dearman, Studies in the Mesha inscription and Moab. Atlanta, Ga.: Scholars Press 1989. ISBN 1555403565. michael langlois, "The Kings, The City, and the House of David on the Mesha Stele in Light of New Imaging Techniques" (לחיזוק נכונותה של הקריאה "בית דויד" בכתובת מישע). J.C.L. Gibson, "Inscriptions in Moabite", in: Textbook of Syrian Semitic Inscriptions, vol 1, Oxford 1975, pp. 71-84 Franz Praetorius, "Zur Inschrift des Meša`", in: Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft 59 (1905), pp. 33-35; 60 (1906), p. 402. André Lemaire, “House of David” Restored in Moabite Inscription, BAR 20:03 (May/June 1994). Biblical Archaeology Society (סקירה מדוקדקת של השתלשלות הגילוי ודיון בשאלת אזכורו של דוד בכתובת) מצבת מישע, דף שער בספרייה הלאומית [Mesha_Stele מצבת מישע], באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) שארית קדומים, המליץ, גיליון מס' 15, 25 באפריל 1870 [כתבה על השתלשלות גילוי מצבת מישע, נכתב עם פרסום דבר הכתובת] יוסף ניצן, יהושפט נבו, כתובות ארכאולוגיות מתקופת המקרא: כתובת מישע, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח חגי משגב, כתובת מישע, בערוץ היוטיוב של בית אבי חי, 26 באוגוסט 2024 למואבים הייתה גרסה משלהם לכתב הפיניקי, השונה במקצת בין הגרסה שהייתה נהוגה בממלכות יהודה וישראל, אולם מצבה זו לא נכתבה בגרסה המואבית ספר מלכים ב', פרק ג', פסוק ד' ראו סטיבן ל. מקנזי, King David: A Biography (excerpth), הניו יורק טיימס. ראו גם כאן את מאמרו של פרופ' מייקל לנגלואה המחזק את נכונות הקריאה "בית דויד" בכתובת מישע. התגלית הארכיאולוגית שמוכיחה את קיומו של המלך התנכ"י?, באתר וואלה, 11 ביוני 2019