laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Krita

Krita (הגייה: קְרִיטַה) היא תוכנה חופשית לעריכה גרפית ועיבוד תמונה, המתמקדת בעיקר בצביעה דיגיטלית ואיור, המבוססת על פלטפורמת KDE, ועל ספריות Calligra Suite. Krita היא תוכנה חופשית המפותחת על ידי צוות הפיתוח של KDE, ומופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. התוכנה פותחה תחילה כגרסה מבוססת Qt לתוכנת עיבוד התמונה GIMP של פרויקט גנו. Krita הופצה לראשונה כחלק מ־KOffice גרסה 1.4.0, ב־21 ביוני 2005, ועד 2009 ייעוד התוכנה היה עיבוד תמונות לכל דבר. עם זאת, החל מאותה שנה החלה התוכנה להתפתח לכיוון תוכנה המיועדת לאיור דיגיטלי, בדומה לתוכנת Corel Painter. בפיתוח Krita הושם דגש על יצירת תמונות עבודות אומנות מהבסיס ועד לתוצאה המוגמרת, בניגוד לתוכנות המאפשרות רק ביצוע מניפולציות על תמונות קיימות. כתוצאה מכך Krita הושפעה במידה מסוימת מתוכנות כגון Corel Painter, אך עדיין מספקת תכונות שונות מרוב התוכנות המקבילות לה. כך לדוגמה מפתחי Krita כללו את היכולת לעבד מפת סיביות ואיור וקטורי מצד אחד, אך בכוונה בחרו להימנע מתוספי עיבוד תמונה מתוחכמים לטובת תכונות ספציפיות יותר לציור ואיור. שם המיזם, Krita, הוא בעיקר בהשראת המילים krita (עיפרון צבע וקירטון בשוודית), ו־rita ("לצייר" בשוודית). שם המיזם מושפע גם מהאפוס ההודי העתיק מהאבהארטה, בו משתמשים במונח "קְרִיטַה" בהקשר שניתן לתרגם בתור "מושלם". KDE GIMP תוכנה חופשית אדובי פוטושופ אדובי אילוסטרייטור מדיה וקבצים בנושא Krita בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Krita (באנגלית) Krita, ברשת החברתית פייסבוק Krita, ברשת החברתית אקס (טוויטר) KritaFAQ - Krita Documentation (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלואן סטיבנס

סלואן סטיבנס (באנגלית: Sloane Stephens; נולדה ב-20 במרץ 1993) היא שחקנית טניס מקצועית מארצות הברית. בשיאה (16 ביולי 2018) דורגה בשיאה (16 ביולי 2018) במקום שלישי בעולם וכיום (10 ביוני 2019), מדורגת במקום תשיעי בדירוג ה-WTA. הישג השיא של סטיבנס, זכייה באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 2017. סטיבנס נולדה בפלנטיישן, פלורידה לסיביל סמית וג'ון סטיבנס, שהיה שחקן פוטבול מקצועי. אמהּ עודדה אותה לשחק טניס בגיל 9, ובגיל 12 הפסיקה ללמוד בבית הספר והחלה ללמוד בביתה. אביה נהרג בתאונת דרכים ב-1 בספטמבר 2009, ממש לפני תחילת אליפות ארצות הברית הפתוחה. היא השתתפה בהלווייתו של אביה בלואיזיאנה והשתתפה באליפות ארצות הברית הפתוחה. ב-2011 היא סיימה את בית הספר התיכון. סטיבנס נמצאת בזוגיות עם שחקן הכדורגל של FC טורונטו ונבחרת ארצות הברית, ג'וזי אלטידור. בתחילת 2012 סטבינס הגיעה לסיבוב השני באליפות אוסטרליה הפתוחה בו הפסידה לסבטלנה קוזנצובה (18 בעולם). בהמשך, היא הגיעה לראשונה לשלב חצי הגמר בטורניר בסבב ה-WTA, שטרסבורג, בו הפסידה לאלופת אליפות צרפת הפתוחה פרנצ'סקה סקיאבונה. היא העפילה לסיבוב הרביעי באליפות צרפת הפתוחה והגיעה לסיבוב השלישי בטורניר וימבלדון ולסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית הפתוחה. בשנת 2013 ניצחה סטיבנס בטורניר בריזביין בסיבוב הראשון את דומיניקה ציבולקובה (6-2 6-3), בסיבוב השני ניצחה את סופיה ארדוינסון (6-3 6-4), אך הפסידה בסיבוב השלישי לסרינה ויליאמס (מדורגת 3, 6-4 6-3). בטורניר הברט, היא הפסידה בשלב חצי הגמר לאלינה וסנינה (6-2 6-2). באליפות אוסטרליה הפתוחה, היא ניצחה בשלב רבע הגמר את סרינה ויליאמס שהייתה מועמדת לזכייה (3–6 7-5 6-4) ובכך עלתה לראשונה לשלב חצי הגמר בטורניר גראנד סלאם. בשלב חצי הגמר היא הפסידה לוויקטוריה אזרנקה (1 בעולם, 6-1 6-4). הגעתה לשלב חצי הגמר העלתה את סטיבנס לדירוג השיא שלה בקריירה, 17 בעולם. ברולאן גרוס הגיעה פעם שנייה ברציפות לשלב שמינית הגמר. בווימבלדון העפילה לשלב רבע הגמר, שם הפסידה בקרב צמוד של שתי מערכות למריון ברטולי שזכתה בסופו של דבר בתואר. באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסידה בשלב שמינית הגמר לסרינה ויליאמס. בעונה זו הרוויחה סטיבנס 1,498,608 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה. באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר 2017 זכתה סטיבנס בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על מדיסון קיז מארצות הברית (15 בעולם) בשתי מערכות (3–6, 0-6). בשלב חצי הגמר היא ניצחה את ונוס ויליאמס מארצות הברית (9 בעולם) ב-3 מערכות (1–6, 6-0, 5-7). באליפות צרפת הפתוחה שנערכה ביוני העפילה סטיבנס לראשונה בקריירה שלה למשחק הגמר, בו הפסידה לסימונה האלפ מרומניה (1 בעולם) בשלוש מערכות (3–6, 6-4, 6-1). בעקבות הישג זה היא עלתה למקום הרביעי בעולם, דירוג השיא שלה. מדיה וקבצים בנושא סלואן סטיבנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלואן סטיבנס (באנגלית) סלואן סטיבנס, ברשת החברתית פייסבוק סלואן סטיבנס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סלואן סטיבנס, ברשת החברתית אינסטגרם סלואן סטיבנס, באתר olympedia.org סלואן סטיבנס, באתר ה-WTA סלואן סטיבנס, באתר ה-ITF סלואן סטיבנס, באתר גביע הפדרציה nrg ספורט, סינדרלה: סלואן סטיבנס זכתה באליפות ארה"ב הפתוחה, באתר nrg, ‏10 בספטמבר 2017
אגודת הקדוש פיוס העשירי

אגודת הקדוש פיוס העשירי (בצרפתית, השפה בה מפורסמים פרסומי האגודה הרשמיים: Fraternité sacerdotale Saint-Pie-X, בלטינית: Fraternitas Sacerdotalis Sancti Pii X - ‏ FSSPX) היא ארגון של כמרים קתוליים שמרניים, אותה ייסד הארכיבישוף מרסל לפבר ב-1970 כתגובה שמרנית נגד ההחלטות הליברליות שהתקבלו בועידת הוותיקן השנייה (שקראה למודרניזציה ופתיחות בכנסייה כולל דיאלוג בין הכנסייה הקתולית והנצרות האורתודוקסית והפרוטסטנטית וביטול האשמת היהודים ברצח ישו). האגודה חרתה על דגלה התנגדות לכל רפורמה ודורשת לבטל את החלטות הוועידה, להחזיר את ניהול המיסה לשפה הלטינית בלבד, להשיב את החלקים מהנוסחים הליטורגיים הכוללים תביעה אל היהודים להתנצר שהוצאו מספר התפילות בעקבות הוועידה ועוד. פטרון האגודה הוא האפיפיור פיוס העשירי (כיהן בשנים: 1903-1914), שנודע בשמרנותו האדוקה ובהתנגדותו לכל רפורמה. ב-30 ביוני 1988, יחד עם בישוף ברזילאי, קידש לפבר ארבעה בישופים: טריסייה דה מלרי (Tissier de Mallerais), אלפונסו דה גלרטה (Alfonso de Galarreta), ברנרד פליי (Bernard Fellay) ומכחיש השואה ריצ'רד ויליאמסון. למחרת הכריזה מועצת הבישופים של הקוריה הרומאית שהצעד היה סכיזמטי (יוצר קרע בכנסייה) ושששת האישים המעורבים מנודים מהכנסייה הקתולית. ב-2 ביולי הוציא האפיפיור יוחנן פאולוס השני את הצו Ecclesia Dei (כנסיית האלוהים) המפציר בלפבר ואנשיו לחזור לחיק הוותיקן ומנדה אותם מן הכנסייה אם יסרבו. לשם הטיפול באגודה הוקמה אף נציבות מיוחדת בקוריה הרומאית, נציבות Ecclesia Dei. במרץ 1991, לאחר מותו של לפבר, התמנה ויליאמסון לראש האגודה. ב-1 בינואר 2009 ביטל האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר את נידוי ארבעת הבישופים, צעד שגרר ביקורת עזה, בעיקר עקב ביטול הנידוי של מכחיש השואה ריצ'רד ויליאמסון. דעותיו של ויליאמסון נתמכו בין היתר על ידי פעיל אגודה נוסף פלוריאנו אברמוביץ' שבהמשך הוצא מחוץ לשורות הארגון. ב-2012, לאחר שבית משפט גרמני הרשיע את ויליאמסון בהכחשת שואה, ולאחר שסירב לחזור בו מאמירות אנטישמיות, התנערה ממנו האגודה, הדיחה אותו משורותיה ומינתה תחתיו את ברנרד פליי. הדבר פתח פתח למגעים בין האגודה לוותיקן (בפרט המועצה לדוקטרינה של האמונה), לשם מציאת הסדר לאיחוי הקרע. במרץ 2017 הודיע הארכיבישוף גואידו פוזו, ראש נציבות Ecclesia Dei בוותיקן, שקרב היום בו ייחתם הסדר עם האגודה. באפריל אותה שנה הודיע האפיפיור פרנציסקוס שטקסי נישואין שייערכו על ידי כמרי האגודה יוכרו על ידי הכנסייה. בינואר 2019 נציבות Ecclesia Dei בוותיקן סופחה לתוך הקונגרגציה (כיום דיקסטריום) לדוקטרינת האמונה. מדיה וקבצים בנושא אגודת הקדוש פיוס העשירי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגודת הקדוש פיוס העשירי אתר נציבות Ecclesia Dei בוותיקן אתר הדיקסטריום לדוקטרינת האמונה A Canonical History of the Lefebvrite Schism Pope lifts excommunications of Lefebvrite bishops, שירות הידיעות הקתולי, 27 בינואר 2009 אמיר שילה‏, למה פרש האפיפיור? בין תככי הוותיקן לזהות היורש, באתר וואלה, 11 בפברואר 2013 הודעה על הדחתו של ויליאמסון מהאגודה הודעה בדבר אגודת פיוס העשירי, רדיו הוותיקן Vatican official confirms: agreement with SSPX is close, Catholic World News, 20 במרץ 2017 New pastoral provisions for Sacrament of Marriage for SSPX, רדיו ותיקן, 4 באפריל 2017 פרנציסקוס, הכרזה על פירוק הנציבות, באתר לשכת העיתונות של הוותיקן, ‏19 בינואר 2019
פרדי דוד

פרדי דוד (נולד ב-21 בינואר 1965) הוא מאמן כדורגל ישראלי. דוד שיחק במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, אך פרש בגיל צעיר והחל לאמן במחלקת הנוער של המועדון את קבוצות הנערים השונות. בשנת 1999 מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון, והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת העל לנוער. לאחר ששימש עוזר מאמן בהפועל ראשון לציון, חזר להפועל פתח תקווה כעוזר מאמן הקבוצה הבוגרת, ובשנת 2003 מונה למאמן הקבוצה, לאחר שנקלעה לתחתית הטבלה, והציל אותה מירידה לליגת המשנה. בדצמבר 2004 פוטר מתפקידו והוחלף על ידי דרור קשטן. באמצע עונת 2004/2005 מונה למאמן מכבי הרצליה, כמחליפו של לופא קדוש, והוביל אותה כבר באותה עונה לגמר גביע המדינה, שם הפסידה למכבי תל אביב בבעיטות הכרעה. לקראת עונת 2006/2007 התפטר מתפקידו לאחר חילוקי דעות עם יו"ר הקבוצה, אריאל שיימן, אך כבר לאחר שבעה מחזורים פוטר המאמן החדש ראובן עטר, ודוד חזר לקבוצה. באותה עונה זכה עם מכבי הרצליה בגביע הטוטו, התואר הראשון בתולדות הקבוצה, לאחר ניצחון 2–1 בהארכה על הפועל כפר סבא. בקיץ 2008 חתם דוד בבני סכנין אך פוטר לאחר שלושה חודשים. באמצע עונת 2009/2010 החליף את רוני לוי כמאמן מכבי פתח תקווה, אותה אימן עד קיץ 2011, ובעונת 2011/2012 אימן את הפועל רמת גן והעפיל עמה לליגת העל. בנובמבר 2012 עזב את תפקידו. ב-18 בפברואר 2013 מונה למאמן הפועל תל אביב, כמחליפו של יוסי אבוקסיס. בהדרכתו של דוד הודחה הפועל תל אביב ברבע גמר גביע המדינה על ידי הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, ובליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי. בתום העונה סיים דוד את תפקידו בקבוצה. ב-26 בינואר 2014 שב לקדנציה רביעית כמאמן מכבי הרצליה, במקומו של תומר קשטן שפוטר. במאי 2015 עזב את המועדון. ב-8 בדצמבר 2015 חתם לעונה וחצי בהפועל קטמון ירושלים במקום אסף נימני. ב-14 בדצמבר 2016 התפטר מתפקידו. בשנת 2017 מונה דוד למנהל ספורטיבי במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, תפקיד אותו מילא עד אפריל 2020 בנו, רועי, כדורגלן גם הוא ומשחק בהפועל פתח תקווה. גביע הטוטו - מכבי הרצליה (2006/2007) גביע הטוטו בליגה הלאומית - הפועל רמת גן (2011/2012) פרדי דוד, באתר FootballDatabase.eu עמית גולדשטיין‏, מי מפחד מפרדי דוד?, באתר וואלה, 22 בפברואר 2013 דורון בן דור ואופירה אסייג, ‏עכשיו זה סופי: פרדי דוד הוא מאמן בני-סכנין, באתר ONE‏, 1 ביוני 2008 עדי סרדס, דוד פוטר, בני סכנין פנתה לבן שמעון, באתר ynet, 9 בנובמבר 2008 פרדי דוד מונה למאמן מכבי פתח תקוה, באתר וואלה, 22 בנובמבר 2009 פרדי דוד עוזב את הפועל רמת גן, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2012 אלמוג שריד, פרדי דוד: "זכות גדולה, יש להפועל ת"א עוצמה", באתר ynet, 18 בפברואר 2013 אסי ממן, ‏פרדי דוד סיכם עד תום העונה בהפועל קטמון, באתר ONE‏, 8 בדצמבר 2015 פרדי דוד התפטר מהפועל קטמון, באתר וואלה, 14 בדצמבר 2016 הפועל פתח תקוה: פרדי דוד מונה למנהל המקצועי של הבוגרים, באתר וואלה, 29 באוגוסט 2017 פרדי דוד הודיע על עזיבת הפועל פ"ת: זמן להתקדם, באתר ONE‏, 26 באפריל 2020
תתקדם

תתקדם (באנגלית: Go On) היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה לראשונה ב-8 באוגוסט 2012 ברשת NBC. יוצר הסדרה הוא סקוט סילברי ומככב בה מת'יו פרי בתור שדרן ספורט ברדיו. הסדרה משודרת בישראל מה-20 בינואר 2013 בערוץ HOT3. ב-10 במאי 2013, כחודש לאחר סיום העונה הראשונה של הסדרה, הודיעה רשת NBC כי הסדרה בוטלה ולא תשוב לעונה נוספת. הסדרה מתמקדת בראיין קינג (מת'יו פרי), שדרן ספורט ברדיו, סרקסטי, אגואיסט ומריר, שאיבד את אשתו בתאונת דרכים. לאחר שלקח חודש הפסקה לעצמו, מוכן ראיין לחזור לעבודה, אך הבוס שלו, סטיבן (ג'ון צ'ו), לא מוכן להחזיר אותו לאולפן עד שיפנה לייעוץ מקצועי. הוא מאלץ את ראיין לגשת לעשרה מפגשים של קבוצת תמיכה לפני שהוא שב לשדר. ראיין המסויג, שלא חזק ברגשות, ודאי שלא בלחשוף אותם, מוצא את עצמו בקבוצה משונה של אנשים, כל אחד עם סיפור אובדן משלו, ויש לו מטרה אחת - להיכנס, לצאת ולשוב לעבודתו במהירות המרבית. כבר בפגישתו הראשונה, ראיין משכנע את החברים לסטות משיטת הטיפול המקורית, ויוזם תחרות כדי לגלות למי יש את הסיפור הטראגי מכולם. חוסר העניין של ראיין בתהליך הריפוי מוכיח את עצמו כהסחת דעת, ולא עובר זמן רב עד שהוא מתעמת עם מנהיגתה הקפדנית של הקבוצה, לורן (לאורה בנאטי) שמזהירה אותו שאם הוא לא יתמודד עם הצער אז הוא "יתפוצץ". כשראיין שב לעבודה, הוא "מתפוצץ" כמו שלורן אמרה על ידי השלכת פירות על מכונית של שחקן פוטבול שהתראיין אצלו באותו היום מפני שהוא סימס בזמן שהוא נהג, אותה דרך בה מתה אשתו. ואז ראיין מבין את העובדה שהוא למעשה מעולם לא התמודד עם הצער, ומבין שלורן ושאר החברים עשויים להיות המפתח שלו להחלמה. ראיין קינג (מת'יו פרי): שדרן רדיו בענייני ספורט שמצטרף לקבוצת תמיכה בגלל מותה של אשתו המנוחה. לורן בנט (לאורה בנאטי): המדריכה המסכנה של קבוצת התמיכה. סטיבן (ג'ון צ'ו): הבוס והחבר הכי טוב של ראיין, שמאלץ אותו לפנות לייעוץ. אן (ג'ולי וויט): לסבית המצטרפת לקבוצת התמיכה בשביל לנסות להתמודד עם מותה של בת זוגה. יולנדה מיטסאווה (סוזי נקמורה): רופאה המצטרפת לקבוצת תמיכה בשביל להתגבר על ארוסה שעזב אותה. אואן לואיס (טיילר ג'יימס ויליאמס): מצטרף לקבוצת תמיכה בגלל אחיו שעשה תאונת סקי והוא בתרדמת, אואן הוא ביישן מאוד בהתחלה, אך מתחיל לצאת מהקונכייה שלו ולהיפתח מאז שראיין הצטרף לקבוצה. מר K. (ברט גלמן): בן אדם מסתורי ומוזר ששמו הפרטי הוא בנימין, נכנס לקבוצה בשביל להתמודד עם אבל אך אף אחד לא שואל אותו יותר מדי שאלות בעניין כי הם קצת מפחדים ממנו. סוניה (סרה בקר): חברה בקבוצת תמיכה המתאבלת על מות החתול שלה. קארי (אליסון מילר): העוזרת של ראיין בעבודה. פאוסטה (טוניטה קסטרו): מקסיקנית, חברה בקבוצת תמיכה שמתאבלת על מותם של אביה ואחיה. דני (סת' מוריס): חבר בקבוצת תמיכה, חייל משוחרר שאשתו בגדה בו עם גבר אחר וכתוצאה מזה נכנסה להריון וילדה בן. ג'ורג' (ביל קובס): עיוור, חבר בקבוצת תמיכה. ג'ייני (כריסטין וודס): אשתו המנוחה של ראיין שמתה בתאונת דרכים בשל כתיבת הודעת SMS תוך כדי הנהיגה. וויאט (הייז מקארתור): ארוסה של לורן מדריכת קבוצת התמיכה. סימון (פייפר פראבו): חברה פופולרית לשעבר בקבוצת התמיכה, נכנסה לקבוצה בגלל פציעה שגרמה לה להפסיק בקריירת הריקוד שלה. לורן מדריכת קבוצת התמיכה לא מחבבת אותה בנוסף מפתחת מערכת יחסים רומנטית עם ראיין. אתר האינטרנט הרשמי של הסדרה (באנגלית) "תתקדם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תתקדם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תתקדם", באתר Metacritic (באנגלית) "תתקדם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סנסנה (אתר מקראי)

סַנְסַנָּה הייתה עיר בדרום נחלת יהודה בתקופת המקרא. העיר מוזכרת בספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ל"א כעיר שירשו שבט יהודה ביחד עם הערים צקלג ומדמנה. יש הסוברים שמקור השם סנסנה הוא על שם החלק מעץ התמר הנקרא סַנְסַן או סַנְסַנָּה, כפי שניתן ללמוד מהפסוק בשיר השירים "אָמַרְתִּי אֶעֱלֶה בְתָמָר אֹחֲזָה בְּסַנְסִנָּיו", ישנם כמה פרשנויות באיזה חלק מדובר. יש הסוברים שמדובר בראש הדקל הנראה ככיפה, ויש הסוברים שזו הבליטה הנותרת לאחר כריתת ענף מדקל. המקום זוהה עם חירבת א-שמסאניאת, אתר גדול מן התקופה הישראלית במרחק 16 ק"מ בקירוב מצפון מזרח לבאר שבע, בקצה השלוחות הדרומיות של הרי יהודה. זיהוי זה מסתייע בזיהויה של מדמנה עם ח'רבת אם דימנה השכנה. היום מזוהה סנסנה כ-2 ק"מ דרומית מזרחית מהנקודה בה שוכן היישוב סנסנה היום. בספר יהושע, פרק י"ט, פסוק ה' ובספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק ל"א לא מוזכרת סנסנה ובמקומה מוזכר מקום בשם "חצר סוסה" אולי אירעו חילופים אלה בגלל הדמיון בין סנסנה לסוסה. חורבות ונוף בראש הגבעה בורות בחירבת א-שמסאניאת חורבות על הגבעה של חירבת א-שמסאניאת חורבות מבנה בחירבת א-שמסאניאת מדיה וקבצים בנושא סנסנה בוויקישיתוף מגילת שיר השירים, פרק ז', פסוק ט'. עוד על החילוף סנסנה-שמסמאת, ניתן למצוא אצל יוחנן אהרוני, ארץ ישראל בתקופת המקרא: גאוגרפיה היסטורית, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, תשמ"ח, עמ' 100 אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, כרך ה, ירושלים: מוסד ביאליק, 1968, עמ' 1069 שמואל אחיטוב, יהושע, רעננה: האוניברסיטה העברית בירושלים עם עובד י"ל מאגנס, 1995, מקרא לישראל: פירוש מדעי למקרא, עמ' 381 יוחנן אהרוני, כתובות ערד, ירושלים: מוסד ביאליק, 1986, עמ' 62
חג הקורבן

חג הקורבן (בערבית: عيد الأضحى; תעתיק חופשי: עיד אל-אד'חא; תעתיק מדויק: עִיד אלְאַצְ'חא; מכונה גם "החג הגדול"; בערבית: العيد الكبير; תעתיק: עיד אל-כביר) הוא חג מוסלמי ודרוזי המציין את המועד לקיום החג' - העלייה לרגל למכה, שמתקיימת באותו שבוע. חג הקורבן נחגג החל מהיום העשירי של חודש ד'ו אל-חיג'ה (החודש האחרון בלוח המוסלמי) ונמשך ארבעה ימים. הוא נחשב לחג הגדול והחשוב ביותר בשנה. כל מוסלמי מחויב לקיים את החג' לפחות פעם אחת בחייו, בשבוע חג הקורבן. העלייה לרגל עצמה נמשכת כשבוע, וחג הקורבן מציין את אחד השיאים בטקסים הנהוגים בה. אלו שמקיימים את החג בביתם מקיימים טקס דומה לזה הנהוג באותו יום בעיר מכה, שעיקרו הקרבת קורבנות של טלה והכנת בשרו למאכל בסעודת החג של המקריב ומשפחתו או כתרומה לעניים. גם הדרוזים חוגגים את חג הקורבן בתאריך זהה לחג המקביל אצל המוסלמים, אם כי מנהגי החג אצל הדרוזים שונים. גם אצל הדרוזים חג הקורבן הוא החג החשוב ביותר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מקובל לקשר את החג לסיפור עקדת בנו של אברהם. שם החג, "חג הקורבן", נובע גם הוא מן הקשר לסיפור העקידה המתואר בקוראן וכחלק מהאמונה המוסלמית והדרוזית. סיפור העקדה המופיע בקוראן דומה מאוד לסיפור עקדת יצחק המתואר בתורה, אך לא נאמר שם במפורש איזה מבניו של אברהם נעקד. כיום רוב המוסלמים מאמינים שמדובר בישמעאל. בסורת א-צאפאת, פסוקים 101–107, מסופר כי הנביא אבראהים (אברהם), המאמין באללה, חלם כי הוא שוחט את בנו ומעלה אותו כקורבן לאלוהים. הוא סיפר לבנו את החלום, והבן השיב לאביו שעליו לראות בחלומו ציווי מהאל, ולהקריב אותו לעולה. אבראהים מיהר להגשים את החלום שחלם, הלך להר ערפאת וביקש לשחוט את בנו כדי להוכיח את חוזק אמונתו באלוהים. אלוהים ראה זאת ושלח לו כבש, אותו שחט אבראהים במקום את בנו. עלייה לרגל למכה, בה התרחש סיפור העקידה לפי המתואר בקוראן. צום ביום שלפני החג (שנקרא "יום ערפה" או "וקפת ערפה"). תפילת חג ביומו הראשון של החג. קניית בגדים חדשים לכל המשפחה וחגיגות משפחתיות וקהילתיות (בחמולות). קריאת פסוקים מהקוראן בבתי הקברות. שחיטת כבש (או בהמה אחרת) והכנת בשרו למאכל בחג. לפי האמונה, יש לחלק את הקורבן לשלושה חלקים: חלק למקריב, חלק למשפחתו, וחלק לעניים. רוב המוסלמים נוהגים לאכול בחג בשר, לזכר הקורבן, אולם יש משפחות שמכינות בו מאפים וממתקים, כמו עוגות עגולות ממולאות בתמרים, כעכים ממולאים בשקדים ובוטנים, עוגות שמנת, עוגיות וכו'. חג הקורבן נחגג על-ידי מוסלמים (ערבים, צ'רקסים ואחרים) ודרוזים בישראל. על-פי חוקי העבודה בישראל, עובדים החוגגים את חג הקורבן זכאים להיעדר ממקום עבודתם בארבעת ימי חופשת החג - ומבלי שייפגע שכרם. מדיה וקבצים בנושא חג הקורבן בוויקישיתוף באִסלאם - עיד אלאַדֿחַא, חג הקורבן, מתוך סדרה על החגים המרכזיים בדתות האברהמיות, באתר מט"ח סוכנויות הידיעות, שתיקת הכבשים: צפו בחג הקורבן בעולם המוסלמי, באתר ynet, 6 בנובמבר 2011 מידע על חג הקורבן באתר הספרייה הלאומית מידע על חג הקורבן בקטלוג הספרייה הלאומית עקידת יצחק וישמעאל במקורות האסלאמיים, באתר חיכמה - התוכנית ללימוד ערבית חג הקורבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עיד אל אדחא (חג הקורבן), באתר כל זכות
מי רצח את הארי?

מי רצח את הארי? (באנגלית: The Trouble with Harry) הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה שחורה בבימויו של אלפרד היצ'קוק. תסריט הסרט מבוסס על נובלה בעלת אותו שם של ג'ק טרוור סטורי משנת 1950. הסרט הוקרן לראשונה על ידי אולפן הקולנוע "סרטי פרמאונט" בשנת 1955, אך זכויות הסרט נקנו על ידי "סרטי יוניברסל" בשנת 1984. בסרט משחקים אדמונד גוון, ג'ון פורסיית', שירלי מקליין וג'רי מאת'רס. זוהי הופעתם הקולנועית הראשונה של מקליין ומאת'רס. הסרט מגולל את סיפורה של עיירה באזור ורמונט, שביער הסמוך לה מתגלה גופתו של הארי וורפ. במהלך הסרט נחשדים שלושה אנשים שהרגו את הארי: קפטן אלברט וויז (אדמונד גוון) שיצא לציד באותו אזור ובאותו בוקר שבו גופתו של הארי נמצאה, ג'ניפר רוג'רס (שירלי מקליין), אשתו בנפרד של הארי, שמסיבותיה שלה סירבה להיפגש איתו וחבטה בראשו, ואייבי גרייבלי (מילדרד נטוויק), שהותקפה על ידי הארי והכתה אותו בראשו עם נעל עקב. במהלך הסרט ג'ניפר, וויז וגרייבלי קוברים ומוצאים מקברו את גופתו של הארי בעזרת הצייר סאם מרלו (ג'ון פורסיית') תוך כדי ניסיון להתחמק בחקירותיו של סגן השריף קלווין וויגס (רויאל דאנו). לבסוף מתברר על ידי בדיקת רופא הכפר, ד"ר גריינבאו (דווייט מארפילד), שהארי נפטר מהתקף לב ללא שום קשר לאף אחת מהדמויות החשודות. אדמונד גוון - קפטן אלברט וויז ג'ון פורסיית' - סאם מרלו שירלי מקליין - ג'ניפר רוג'רס מילדרד נטוויק - אייבי גרייבלי מילדרד דאנוק - גברת וויגס ג'רי מאת'רס - ארני רוג'רס רויאל דאנו - קלווין וויגס פארקר פאנלי - המיליונר בארי מאקולון - הקבצן דווייט מארפילד - ד"ר גריינבאו למרות שזוהי אחת מקומדיות הבודדות של אלפרד היצ'קוק הסרט נחל אכזבה יחסית בקופות בארצות הברית. אולם הסרט הוקרן לאורך זמן רב בצרפת, ברומא ובממלכה המאוחדת. הסרט נודע בעיקר עקב הדיאלוגים הישירים והבוטים ביותר יחסית לשנות ה-50. במהלך הסרט סאם מרלו (ג'ון פורסיית') מציעה לג'ניפר רוג'רס (שירלי מקליין) שהוא יצייר אותה בעירום. בנוסף סאם רומז לג'ניפר מספר פעמים על יחסי מין. גופתו של הארי גולמה על ידי פיליפ טרוקס. הסרט היה מועמד לשני פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר מכל סוג והשחקנית הזרה הטובה ביותר עבור שירלי מקליין. אלפרד היצ'קוק היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר של איגוד הבמאים האמריקאי. בשנת 2005 הסרט היה מועמד ביחד עם סרטים נוספים של היצ'קוק כמו "החבל", "פסיכו", "האיש שידע יותר מדי", "חלון אחורי" וכדומה לפרס הלווין בקטגוריית ה-DVD הטוב ביותר של השנה. מדיה וקבצים בנושא מי רצח את הארי? בוויקישיתוף "מי רצח את הארי?", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מי רצח את הארי?", באתר נטפליקס "מי רצח את הארי?", באתר AllMovie (באנגלית) "מי רצח את הארי?", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מי רצח את הארי?", באתר Metacritic (באנגלית) "מי רצח את הארי?", באתר אידיבי "מי רצח את הארי?", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
תאונת גויאניה

תאונת גויאניה הייתה תאונה גרעינית שהתרחשה בעיר גויאניה שבברזיל ב-13 בספטמבר 1987. התאונה החלה כתוצאה מגנבה של מרכיב רדיותרפיה מבית חולים נטוש בעיר. המרכיב הכיל צסיום-137, חומר רדיואקטיבי, בתוך תרכובת צסיום כלורי. המרכיב התגלה לאחר מכן באתר פסולת ומשך את תשומת לבו של בעל האתר, דבאר אלפס פריירה, שהביא אותו לביתו והזמין קרובים, שכנים וחברים להסתכל על האבקה שזהרה באור כחול. חלקי המקור נלקחו בידיים ונמסרו לאנשים נוספים כמתנות, והוא עבר בין אנשי הסביבה במשך יותר משבועיים. כ-112,000 איש נבדקו בחשד לחשיפה רדיואקטיבית ואצל 249 מתוכם נמצאו כמויות גדולות של חומר רדיואקטיבי. ארבעה אנשים מתו באירוע. ליידה דס נווס פריירה (Leide das Neves Ferreira) (בת ה-6) בעקבות ספיגת 6 גריי. היא נקברה בארון קבורה עשוי פיברגלס מצופה עופרת על מנת למנוע קרינה. למרות זאת ביום הקבורה בבית הקברות נערכו מהומות שנועדו למנוע את קבורתה. גבריאלה מריה פריירה (Gabriela Maria Ferreira) (בת ה-37), אשתו של בעל אתר הפסולת, בעקבות ספיגת 5.7 גריי. ישראל בפטיסטה דוס סאנטוס (Israel Baptista dos Santos) (בן ה-22). עבד אצל פריירה ופירק את העופרת של המקור. ספג 4.5 גריי. אדמילסון אלווס דה סואוזה (Admilson Alves de Souza) (בן ה-18) שגם כן טיפל במקור. ספג 5.3 גריי כל החפצים אשר זוהמו בצסיום נקברו באתר מחוץ לעיר אשר לפי הערכות יהיה מאושר לשימוש בני אדם בעוד כשלוש מאות שנים. התאונה משכה את תשומת הלב הבינלאומית. עד אז דרישות שיווק והובלה של חומרים רדיואקטיביים לא היו נוקשות. בעקבות האירוע הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בשיתוף פעולה עם ארגונים בינלאומיים הכניסה לשימוש תקנה מספר 115 שבין השאר הקשתה דרישות בטיחות למקורות רדיואקטיביים. בברזיל בעקבות כך כל מקור מתועד מהפקתו ועד קבורתו הסופית. מדיה וקבצים בנושא תאונת גויאניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואי מרשל

לואי מרשל (באנגלית: Louis Marshall; ‏14 בדצמבר 1856 - 11 בספטמבר 1929) היה מגדולי מנהיגי יהדות ארצות הברית. בחייו היה פעיל תאגידי וחוקתי, עורך דין לזכויות אזרחיות ופוליטיות, ומגשר. מרשל היה ראש הקהילה היהודית, ועבד על מנת להבטיח חופש דתי, פוליטי ותרבותי לכל קבוצות המיעוט. הוא היה ממייסדי הוועד היהודי-אמריקני ופעל למען זכויות, ואף על פי שלא היה ציוני הוא תמך בהצהרת בלפור ובהקמת הסוכנות היהודית המורחבת. מרשל האמין בתנועה לשימור הטבע (Conservation movement), והיה אחד מהיוזמים שהביאו להקמתה מחדש של מכללת היערנוּת של מדינת ניו יורק בסירקיוז. מרשל נולד בסירקיוז, ניו יורק להורים מהגרים מגרמניה. אביו הגיע ב-1849 מבוואריה, ואימו הגיעה מוירטמברג ב-1853. מרשל היה המבוגר מבין ששת הילדים. היו לו אח אחד וארבע אחיות. מגיל צעיר ידע מרשל גרמנית ודיבר עם אמו רק בשפה זו. לאחר מכן למד אנגלית ולימד עצמו יידיש. לאחר שסיים את לימודי המשפטים הצטרף מרשל לעורך הדין ויליאם רגר. מאוחר יותר הוא החל לעבוד עם חברו לכיתה סמואל אונטרמאייר. ב-6 במאי 1895, הוא נישא לפלורנס, בת דודתו של שותפו סמואל. לזוג נולדו ארבעה ילדים: ג'יימס, רות, רוברט וג'ורג. ב-1905, מונה מרשל ליושב ראש בית המדרש לרבנים באמריקה. ב-1906, הוא הקים עם חבריו יעקב שיף וסירוס אדלר את הוועד היהודי-האמריקאי. ב-1914, מרשל היה חלק מהצוות המשפטי שייצג את ליאו פרנק, שהואשם ברצח של נערה בת 14 בבית החרושת לעפרונות אותו ניהל. הוא יזם את הערעור לבית המשפט העליון של ארצות הברית. בנוסף הוא היה פעיל בתחום זכויות האזרח והגנה על מיעוטים מטעם ארגון NAACP. בסוף מלחמת העולם הראשונה, השתתף מרשל בועידת השלום בפריז (1919) כנשיא הוועד היהודי-האמריקאי וכסגן נשיא של הקונגרס היהודי האמריקאי. הוא נלחם בהצעה של המרכז לסטטיסטיקה אמריקאית להגדיר את היהודים כגזע. על אף שהיה חלוק בדעותיו עם פוליטיקאים ציונים, הוא סייע בהקמתה של מדינת ישראל. לנוכח עליית כוחם של הנאצים בגרמניה בשנות ה-20, העריך מרשל ב-1924 שאין "שמץ של סיכוי שתוכניתם [של הנאצים] תתבצע אי פעם ולו במידה מועטה שבמועטה". מרשל הגדיר עצמו כרפובליקני. מרשל נפטר ב-1929, בעת שנכח בכנס ציוני בציריך, שווייץ, על אף שהגדיר עצמו אנטי-ציוני. הוא הגיע לכנס על מנת לקיים את המפגש הראשון של הסוכנות היהודית שהוקמה על ידו ועל ידי חיים ויצמן. הוא נטמן בבית הקברות היהודי בברוקלין "שדות שלם". בערים סירקיוז ותל אביב, יש רחובות על שמו של מרשל, ובברוקלין יש בית ספר יסודי על שמו. מדיה וקבצים בנושא לואי מרשל בוויקישיתוף לואי מרשל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לואי מרשל (1856-1929), דף שער בספרייה הלאומית גולי נאמן ערד, אמריקה, היהודים ועליית הנאציזם, עמ' 95.