laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נסיכות הונגריה העליונה

נסיכות הונגריה העליונה (בהונגרית: Felső-Magyarországi Fejedelemség; בטורקית עות'מאנית: او رتا ماجار, באותיות לטיניות: Orta Macâr, הונגריה התיכונה) הייתה מדינת וסאלים עות'מאנית קצרת מועד שנשלטה על ידי אימרה תקיי. לאחר שנחתם הסכם השלום של ואשוואר ב-1664 הייתה הנאמנות שחשו ההונגרים כלפי השושלת ההבסבורגית בדעיכה. האצולה ההונגרית לא הייתה מרוצה מסירובו של הקיסר לאופולד הראשון לנצל את הניצחון בקרב סנט גוטהארד כדי לשחרר יותר מאדמות הונגריה מהעות'מאנים, והממשל הקיסרי של הונגריה שלאחר מכן נתפס כפועל נגד האינטרסים של האצולה ההונגרית. בשנת 1671 סוכל מרד בהצלחה. עם זאת, שנה לאחר מכן הוביל מיהאי טלקי מרד מוצלח יותר. בשנת 1673 מינה הקיסר את יוהאן קספר פון אמפרינגן, המאסטר הטבטוני כמושל של הונגריה המלכותית, מה שגרם לתקיפה קשה נגד אצילים ופרוטסטנטים לא נאמנים, שהגביר עוד יותר את הטינה של האצולה ההונגרית נגד ההבסבורגים. בשנת 1680 הפך אימרה תקיי לדמות המובילה של המרד, שזכה לתמיכת ההאימפריה העות'מאנית ונסיכות טרנסילבניה. הנסיכות הוקמה ב-19 בנובמבר 1682. המדינה הסכימה לשלם 20,000 מטבעות זהב לעות'מאנים מדי שנה. בשנת 1685 הובס תקיי ב-Eperjes (‏Prešov של ימינו) והטורקים כלאו אותו בשל המשא ומתן הקודם שלו עם לאופולד ולכן ממלכתו חדלה להתקיים. Hadtörténelmi közlemények, Volume 118, Issues 3-4, Hadtörténeti Intézet és Múzeum, 2005, p. 409 Balázs Trencsényi; Márton Zászkaliczky (2010). Whose Love of Which Country?: Composite States, National Histories and Patriotic Discourses in Early Modern East Central Europe. BRILL. p. 547. ISBN 978-90-04-18262-2. István Keul (2009). Early Modern Religious Communities in East-Central Europe: Ethnic Diversity, Denominational Plurality, and Corporative Politics in the Principality of Transylvania (1526-1691). BRILL. p. 219. ISBN 978-90-04-17652-2. J. János Varga, A fogyó félhold árnyékában, Gondolat, Budapest, 1986, p. 31 "Kereszt és félhold". mek.oszk.hu.
הפיגוע בשכונת בקעה

הפיגוע בשכונת בקעה היה פיגוע דקירה שבוצע ב-21 באוקטובר 1990, ב' בחשוון ה'תשנ"א בשכונת בקעה בו נרצחו 3 יהודים (החיילת איריס אזולאי, האמן אלי אלטרץ ולוחם בימ"מ צ'רלי שלוש). המחבל, עאמר סעיד סאלח אבו סירחאן מהכפר עובידייה (נפת בית לחם מזרחית לבית לחם), הגיע ב-5:30 בבוקר לשכונת בקעה כשהוא מצויד בסכין כשאת מסע הרצח החל בסביבות 6:45 ברחוב יאיר 2 שם נתקל בחיילת איריס אזולאי, שהייתה בדרכה לתחנת האוטובוס. אבו סירחן קרא 'אללה אכבר' התנפל עליה ורצח אותה בדקירות. משם המחבל המשיך דרומה, ופצע פציעה שטחית את ראשו של עמיקם קובנר בן ה-13 (נכדו של הסופר אבא קובנר). לאחר זמן קצר נתקל המחבל באמן אלי אלטרץ שיצא מביתו ברחוב אפרים 4 עם עציצים בידיו, והיה בדרכו למשתלה שהקים מספר שנים קודם סמוך לביתו. המחבל צעק 'אללה אכבר' ודקר אותו מספר דקירות למוות תוך שאלטרץ מנסה להימלט לכיוון הבניינים הסמוכים תוך שהוא קורא לעזרה. השוטר צ'רלי שלוש (צוער ביחידה המיוחדת למלחמה בטרור) שמע את הצעקות ורץ מביתו שברחוב שמשון, כשהוא חמוש באקדח, לרחוב גדעון הסמוך. בצומת הרחובות גדעון ואפרים, הבחין שלוש במחבל הערבי מולו כשהסכין שלופה בידו. שלוש צעק לעברו להוריד את הסכין אך המחבל החל להתקרב לעברו. בשלב זה ירה שלוש שתי יריות באוויר אך המחבל המשיך לרוץ לעברו. שלוש ירה ברגלו הימנית של המחבל אך לאחר שלא עצר ירה שוב ברגלו השמאלית, מעל הברך. המחבל, שלא עצר, הגיע לשלוש והשניים החלו להאבק כשתוך כדי מאבק נפלו ארצה ואקדחו של שלוש נשמט מידיו. בשלב זה דקר אותו המחבל בלבו וגרם למותו המיידי. מייד לאחר הרצח השתלטו מספר אזרחים וחייל בחופשה שהיו במקום על המחבל. במקום הפיגוע בצומת הרחובות גדעון ואפרים הוקמה אנדרטה וגן קטן לזכר 3 הנרצחים. אנדרטה נוספת הוקמה במקום הירצחה של החיילת איריס אזולאי ברחוב יאיר 2. פעולותיו של השוטר שלוש, שלא חיסל את המחבל בעל ה"אמצעי וכוונה", אלא ירה תחילה באוויר ולעבר רגליו, העלו, באותם ימים של האינתיפאדה הראשונה, את השאלה מתי נכון וראוי להשתמש בנשק מול מחבלים. המקרה של שלוש נלמד כדוגמה בכל התנהלות של נוהל מעצר חשוד כאשר יש סכנה ממשית, כמו שעמדה בפני שלוש, ברור שיש לבצע ירי לפלג גוף עליון של המחבל בכדי לנטרלו, וזאת כאשר יש ברשותו אמצעי קר או חם וכוונה לפגוע. שלוש קיבל את עיטור האומץ של משטרת ישראל. הג'יהאד האסלאמי וכוח 17 לקחו אחריות על הפיגוע. בחקירתו, הודה המחבל כי ביצע את הפיגוע כנקמה על מהומות הר הבית ב-1990. המחבל, עאמר אבו סרחאן, שוחרר ב-2011, לאחר 21 שנה, במסגרת עסקת שליט. יוסי לוי ואילנה באום, הרוצח דקר וזעק 'אללה אכבר', מעריב, 22 באוקטובר 1990 אלי היה בעל משתלה שהקים לא רחוק מביתו יהודה גולן, צ'רלי שלוש. לוחם הימ"מ: פתח באש לפי ההוראות, מעריב, 22 באוקטובר 1990 אמנון סטרשנוב, "צדק תחת אש - המערכת המשפטית באינתיפאדה", הוצאת ידיעות אחרונות, 1994, עמ' 170-169 שי לוי, ‏זאת הסיבה שסיפור הגבורה מהאינתיפאדה הראשונה חזר לכותרות, באתר ‏מאקו‏, 13 באוקטובר 2015 נינה פוקס, הלוחם שנרצח כי לא וידא הריגה: "שילם בחייו כדי שאחריו לא יקרו מקרים כאלה", באתר ynet, 9 בדצמבר 2021 אורן כהן, הגי'האד האיסלאמי מחוץ לחוק, חדשות, 30 באוקטובר 1990 יוסי לוי, 'החלטתי לנקום ביהודים' אמר הרוצח לחוקריו, מעריב, 22 באוקטובר 1990
יאן ואלטייה דה-רו

יאן ואלטייה דה-רו (בהולנדית: Jan de Roo‏; דצמבר 1903 – 27 בדצמבר 1988;‏ Aaltje de Roo‏; 4 בנובמבר 1921 – 11 באוגוסט 1982) היו זוג הולנדים נוצרים חסידי אומות העולם שהסתירו בביתם בתקופת השואה תינוק יהודי והצילו אותו. יאן ואלטייה (אלי) היו זוג הולנדים שחיו בחווה בצפון הולנד במחוז פריסלנד בכפר בלייה (Blija). לזוג לא היו ילדים. בתקופת מלחמת העולם השנייה, הזוג היה בקשר עם המחתרת ההולנדית, והסכים להחביא בביתם ילדה יהודיה. הם הסכימו להסתיר באופן זמני תינוק יהודי עד אשר יימצא לו מקום מסתור קבוע, אך כעבור מספר ימים נקשרו אליו והודיעו למחתרת שאין צורך למצוא לתינוק מקום מחבוא אחר. התינוק, בני סמואל בנדיקטוס, היה בנו של סמואל (סם) בנדיקטוס, שנעצר על ידי הנאצים באמסטרדם בפברואר 1941, נשלח לבוכנוולד, ובהמשך למאוטהאוזן - משם לא שב. אלמנתו לואיזה (לאה), שהייתה אז בהריון ילדה באוגוסט 1941 את בנה וקראה לו על שם אביו. כשגברה הסכנה, הצליחה לואיזה למצוא עבור בנה התינוק מקום מסתור בעזרת ידידה ההולנדי וחבר המחתרת וילם לודייזן, שסידר גם לאם לואיזה מקום מסתור אחר, לאחר שנאלצה להיפרד מהתינוק. יאן ואלי טיפלו במסירות בתינוק, שהובא אליהם על ידי המחתרת בזהות בדויה בשם קרל ורסטיג מרוטרדם, על אף שידעו שהתינוק יהודי. הם נהגו לספר לאנשי הכפר שקרל הוא פליט מרוטרדם ודאגו להוסיפו לאלבום המשפחתי כבנם. אלי נהגה לסרוג לבני התינוק בגדים. מדי פעם, למרות הסכנה שבדבר, הצליחו להעביר לאמו לואיזה תמונות ומכתבים ולבשר לה ששלומו טוב בעזרת המחתרת. בני חונך חינוך נוצרי ודיבר רק את השפה המקומית הפריזית מערבית. בסיום המלחמה, לואיזה (אמו הביולוגית של בני), שהסתתרה בניימכן, ביקשה להתאחד עם בנה, שהיה כמעט בן 4 שנים. היא לקחה את בני לדירתה בניימכן, אך לנוכח קשיי ההסתגלות היא החזירה אותו לשנה נוספת לבני הזוג דה-רו ונהגה להגיע לבקר אותו בחופשות. בני גדל בהולנד והתגייס לצבא ההולנדי. ב-1961 עלה לישראל לבדו ואמו לואיזה עלתה ב-1978. במשך כל השנים שמר על קשר חם עם יאן ואלי דה-רו וקרובי משפחתם. בעקבות עדותו של בני ביד ושם, החליטה הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם להכיר ביאן ואלטייה דה-רו כחסידי אומות העולם ב-7 בספטמבר 2020. שמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ירושלים. טקס הענקת התעודה התקיים ב-3 במאי 2023 בהולנד בנוכחות משפחת הניצול.. יאן ואלטייה דה-רו, באתר יד ושם (באנגלית) שמואל ברוך דה חודה, באתר המאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, יד ושם תיק מס' M.31.2/13979, המחלקה לחסידי אומות העולם, יד ושם PELLE NUMAN, Zo werden de Yad Vashem-onderscheidingen postuum uitgereikt aan vijf Friese echtparen in Leeuwarden. 'Heldhaftige redders die niet wegliepen van anderen', ‏3 במאי 2023
עיר מקלט (סרט, 2013)

עיר מקלט הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2013 בכתיבתו ובבימויו של עמיקם קובנר, עם נבו קמחי, לנה אטינגר, אושרי כהן ורותם זיסמן כהן בתפקידים הראשיים. הצילומים החלו ב-2011 ובתחילה אמור היה הסרט להיקרא בשם "הפסקת אש". העלילה היא על מערכת יחסים מורכבת בין זוג חילוני לזוג דתי החולקים דירה אחת, במהלך מלחמת לבנון השנייה בתל אביב שהפכה עיר מקלט לרבים שהגיעו מהצפון המופגז. דרך הקונפליקטים ומערכות היחסים הנרקמות בין הדמויות, משתקפים המתחים והפערים שקיימים בחברה הישראלית: דתיים – חילונים, ימנים – שמאלנים. הסרט היה מועמד לפרס ג'ורג' הקדוש בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי במוסקבה (2014). בועז (נבו קמחי) וילי (לנה אטינגר) הם זוג נשוי הגר בתל אביב. הם מתפרנסים מחנות למכירת ציפורים ומספרת כלבים. אין להם ילדים, ולאחר מספר ניסיונות נכנסה ילי להריון, אך החליטה לעבור הפלה בשבוע 24 לאחר שנתגלה מום לב מסובך בעובר. עובדה זאת משפיעה על הזוגיות שלהם. הימים הם ימי מלחמת לבנון השנייה וילי מחליטה להזמין זוג מהצפון המופגז. מגיע אליהם זוג צעיר – מוטי (אושרי כהן) וקרן (רותם זיסמן כהן). קרן נמצאת בהיריון מתקדם, דבר שמעכיר את מצב רוחם של בועז וילי. בארוחה מבקש מוטי כלים חד פעמיים בגלל הכשרות. הוא מתחיל להתווכח עם בועז על המלחמה. לבועז יש דעות ליברליות שמאלניות והוא מדבר על הפסקת המלחמה וחתירה לשלום בעוד שמוטי דוגל בדעות ימניות שצריך להחריף את המלחמה כי אין עם מי לדבר. מוטי מצטרף לילי בריצות והם מתחילים להתקרב. הוא צעיר יותר מבועז וזה מסתכל על שניהם בזעם. בעזרת ידידו אמנון (אייל רוזלס) הוא מוצא למוטי עבודה כנהג הסעות במשרד הביטחון. כל זאת כדי להרחיק אותו מילי. לבסוף קרן יולדת בן ובועז וילי מסתכלים על הזוג הצעיר והתינוק בקנאה. "עיר מקלט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עיר מקלט", באתר ספר הקולנוע הישראלי "עיר מקלט", באתר אידיבי "עיר מקלט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לעיר מקלט, באתר יוטיוב עיר מקלט, בספר הקולנוע הישראלי עיר מקלט, באתר אישים הפסקת אש, באתר "הבמה" שני גורקביץ'‏, אושרי כהן על הסט של "הפסקת אש": "קצת מהכל בסרט אחד", באתר וואלה, 6 במאי 2011
הנשיקות שלי

"הנשיקות עליי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. הוא יצא לאור ב-12 באוקטובר 2020, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב על ידי אדם, לצד יונתן קלימי ותמר יהלומי, שגם הפיקו אותו. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-4.2 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-12 באוקטובר, יום צאת השיר. זהו סרטון מילים אנימטורי שהופק על ידי AVOXVISION. נכון לאפריל 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-13 מיליון צפיות. הנשיקות שלי, בביצוע עומר אדם, סרטון באתר יוטיוב הנשיקות שלי - Single
ציפור בלי שמיים

"ציפור בלי שמיים" (מוכר גם בשם "כל הלילות") הוא שיר של הזמרת הישראלית אופק נחמן, שפורסם כסינגל ב־20 בפברואר 2023. עידן רייכל ואבי אוחיון כתבו והלחינו אותו. עידן רייכל כתב על בחירתו בנחמן לבצע את השיר: מהרגע שהשיר נכתב, הרגשתי שהזמרת צריכה להיות מישהי עם עומקים פנימיים וקול מיוחד, שיכולה להפוך את השיר לשלה. לפעמים הקסם הזה קורה דווקא עם מישהי שבקולה אין גיל, אין צליל של תקופה – אלא משהו שמזכיר שירה עמוקה של זמרות פאדו מפורטוגל, או זמרות עממיות מספרד. כיף שיש לנו אחת כזו, אופק, שתישאר איתנו לעוד הרבה שנים. — עידן רייכל, 2023 נחמן אמרה שהשיר נתון לפרשנות, ושהוא ”משקף הרבה מהיופי של מוזיקה – מאופקת ומציפה”. עוד אמרה: ”להתמסר לתהליך של הפקת השיר, ליצור ולהגיע לרגע הזה שהשיר בחוץ, פשוט שווה הכול. אני חושבת ששאיפה של כל אומן זה לרגש ולגעת במקומות הכי אישיים ופרטיים ואם הצלחתי לעשות את זה עם "ציפור בלי שמיים", אין מספק מזה”. אופק נחמן — זמרה עידן רייכל — בס, כלי הקשה, ביטים, קלידים, תכנותים, קולות מתן דרור — ביטים, קלידים, תכנותים ג'וקה פריניאן – כלי הקשה נוספים עידן שניאור — גיטרות מור אוזן – גיטרה נוספת הפקה מוזיקלית ועיבוד – מתן דרור ועידן רייכל מיקס – מתן דרור מאסטרינג – ארן לביא סרטון השיר "ציפור בלי שמיים" באתר יוטיוב מילות השיר "ציפור בלי שמיים" באתר שירונט נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־17 באפריל 2023 ציפור בלי שמיים (כל הלילות), באתר יוטיוב, 20 בפברואר 2023, בדיקה אחרונה ב־16 באפריל 2023 אופק נחמן / ציפור בלי שמיים, באתר הליקון ארומה מיוזיק, 20 בפברואר 2023, בדיקה אחרונה ב־16 באפריל 2023 המצעד השבועי של מדיה פורסט, שירים מובילים – רדיו – ישראלי, 2023, שבוע 14, באתר מדיה פורסט, בדיקה אחרונה ב־16 באפריל 2023
אנדרו אלן

אנדרו אלן (באנגלית: Andrew M. Allen; נולד ב-4 באוגוסט 1955, ריצ'בורו, פנסילבניה) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. אנדרו אלן נולד בעיירה ריצ'בורו שבפנסילבניה. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד באוניברסיטת וילאנובה אותה סיים בשנת 1977 עם תואר בהנדסת מכונות. לאחר הלימודים אלן סיים קורס טיס במסגרת חיל הנחתים של ארצות הברית והוצב בשנת 1980 בבסיס החיל כטייס "מקדונל דאגלס F-4 פנטום" עד לשנת 1983 ואז עבר ל-"מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט" ושירת עד לשנת 1986. בשנת 1987 הוא קיבל הסמכה לטייס ניסוי. בסך הכול הוא ביצע כ-6000 שעות טיסה ב-30 מטוסים שונים. בשנת 1987 אלן נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות והיה חלק של צוות טכני במרכז החלל ג'ונסון. בשנת 1992 הוא השתתף במשימת STS-46 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (לורן שרייבר היה מפקד צוות). המשימות העיקריות של הטיסה היו פעילויות שקשורות עם חללית European Retrievable Carrier (EURECA) שפותחה על ידי סוכנות החלל האירופית וחללית Tethered Satellite System (TSS-1) שפותחה על ידי סוכנות החלל האיטלקית. בשנת 1994 הוא השתתף במשימת STS-62 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (ג'ון קספר היה מפקד צוות). המשימה נשאה עימה את מערכת לחקר חוסר כבידה USMP-02 ובנוסף לכך בוצעו ניסויים בתחום ביולוגיה. במשימת STS-75 בקיץ 1996 הוא היה מפקד צוות מעבורת החלל קולומביה. המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין Tethered ולבצע ניסויים בתחומים שונים. לאחר פרישה מנאס"א בשנת 1997 אלן השתלב בתעשייה פרטית. בשנת 2004 הוא סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת פלורידה. מדיה וקבצים בנושא אנדרו אלן בוויקישיתוף קורות חיים
קריסטוף

האם התכוונתם ל... אגוטה קריסטוף – סופרת שווייצרית אלכסנדר קריסטוף – רוכב אופני כביש נורווגי ניקולס קריסטוף – עיתונאי ופובליציסט אמריקאי קריסטוף – דמות בזיכיון "לשבור את הקרח" כריסטוף
קורפוס התקיפה החמישי (סוריה)

קורפוס התקיפה החמישי הוא קורפוס של הצבא הסורי אשר הוקם בנובמבר 2016 בסיוע נרחב ומימון של הצבא הרוסי על בסיס יחידות מתנדבים ומיליציות מקומיות. בניסיון להגדיל את ההשפעה הישירה של הכוחות הרוסים על הצבא הסורי, היועצים הרוסים בשטח הקימו באוקטובר 2015 את הקורפוס הרביעי ככוח תקיפה דינמי המושתת על שיטות לחימה רוסיות ועל בסיס מתנדבים ומיליציות סוריות התומכות בשלטון. בפועל הקורפוס הרביעי לא עמד בציפיות ונותר עם כוחות מצומצמים בעיקר כמסגרת הגנתית שיחידותיה מוצבים כחיילות מצב בבסיסים ואתרים אסטרטגיים. כשנה לאחר מכן הקימו הרוסים את קורפוס התקיפה החמישי עם מעורבות רוסית גדולה בהרבה, כולל מימון מלא של רוסיה ושילוב קצינים רוסים בשורות הקורפוס, מפקדו הראשון אף היה לוטננט-גנרל ולרי אספוב שנהרג מאש מרגמות בספטמבר 2017 מעט לאחר שקיבל את הפיקוד על הקורפוס החדש. עם היווסדו של הקורפוס בנובמבר 2016, המטרה הייתה לגייס לשורותיו בעיקר עובדי מדינה (הפטורים משירות צבאי) ואחרים שיתגייסו מרצון עם המשכורות הגבוהות יחסית, במימון רוסי, שהובטחו לחיילי הקורפוס. בפועל שורות הקורפוס מולאו בעיקר על ידי לוחמי מיליציות ובעיקר מאזור דרום סוריה בהן בריגדות בעת', חטיבת אל-קודס, ציידי דע"ש, בזי המדבר, רגימנט כוחות הצי המיוחדים, ואחרים. בשונה מקורפוסים אחרים בצבא הסורי, הקורפוס החמישי אינו מתחלק לדיוויזיות, אלא מפקד על שבע חטיבות וכן מספר המשרתים בו בפועל נמוך מהנהוג עם כ-15,000 חיילים נכון ל-2019 (כשליש מכוח האדם בקורפוסים אחרים). חטיבה 1 - באזור מזרח מחוז חומס. חטיבה 2 - באזור צפון מערב מחוז חמה בערים הנוצריות נחרבה וסוקלביה. חטיבה 3 - באזורי דרום סוריה. חטיבה 4 - מורכבת כמעט לחלוטין מכוחות חטיבת הבעת'. חטיבה 5 - באזור מחוז אידליב. חטיבה 6 - סביב אידליב וחמה חטיבה 7 - סביב העיר דיר א-זור. חטיבה 8 "חטיבת אריות המלחמה" - הוקמה ב-2019 על בסיס מורדים לשעבר, מפקדתה בבצרה א-שאם, מזרח מחוז דרעא. גרגורי ווטרס, The Lion and The Eagle: The Syrian Arab Army’s Destruction and Rebirth, ‏18 ביולי 2019, 'MEI'. The Syrian Military Establishment in 2019: Sectarianism, Militias and Foreign Investment, עמ' 95–101, ‏1 ביולי 2019, מרכז עומרן למחקרים אסטרטגים. Russian operation goes offshore in Syria, ‏17 באוגוסט 2020, 'Ridl.io'. נכון למאי 2019, מתוך The Syrian Military Establishment in 2019, עמ' 101. Russian operation goes offshore in Syria, ‏17 באוגוסט 2020, Ridl.io.
מחוז לואיזיאנה

מחוז לואיזיאנה, היה ייעוד רשמי וזמני של ממשלת ארצות הברית לחלק של רכישת לואיזיאנה שלא אורגן בטריטוריית אורלינס (החלק של רכישת לואיזיאנה מדרום לקו 33, שהוא כיום גבול מדינות ארקנסו - לואיזיאנה). המחוז התקיים רשמית מ-10 במרץ 1804 עד 4 ביולי 1805, אז אוגד כטריטוריית לואיזיאנה. האזור שמצפון לארקנסו של ימינו מכונה בדרך כלל לואיזיאנה עילית. למחוז לואיזיאנה של ארצות הברית היו שני גלגולים: הראשון, כמחוז צבאי בניהול פדרלי (10 במרץ 1804 - 30 בספטמבר 1804); לאחר מכן כטריטוריה מאורגנת (1 באוקטובר 1804 - 4 ביולי 1805) בשטח השיפוט של טריטוריית אינדיאנה. מחוז בשם דומה "מחוז לואיזיאנה" היה גם בעבר חטיבה מנהלית תחת השלטון הספרדי והצרפתי. בחקיקה שנחקקה ב-31 באוקטובר 1803, הקונגרס קבע הוראות לממשלה זמנית של השטח שנרכש מצרפת. הנשיא הוסמך להשתמש בכוחות צבאיים כדי לשמור על הסדר, אם כי השלטון האזרחי המקומי היה אמור להמשיך כפי שהיה תחת השלטון הצרפתי והספרדי. שלטון צבאי זה היה בתוקף מ-10 במרץ 1804 — התאריך הרשמי של ההעברה מידי צרפת (המכונה יום שלושת הדגלים) — עד 30 בספטמבר 1804. בשלב זה, המחוז חולק עוד יותר לחמש חטיבות או מחוזות מנהליים: ניו מדריד, קייפ ג'יררדו, סט.ג'נבייב, סנט צ'ארלס וסנט לואיס. עמוס סטודארד שירת בתקופה זו כמפקד המחוז. ב-26 במרץ 1804 חוקק הקונגרס חקיקה אשר נכנסה לתוקף ב-1 באוקטובר 1804, שהרחיבה את סמכותם של המושל והשופטים של טריטוריית אינדיאנה לספק סמכות שיפוט זמנית על מחוז לואיזיאנה. מאוחר יותר באותה שנה, מושל טריטוריית אינדיאנה, ויליאם הנרי הריסון, והשופטים הטריטוריאליים דייוויס, גריפין וונדנברג כוננו בית משפט בבירת המחוז של סנט לואיס וחוקקו חוקים לאזור. ב-4 ביולי 1805, מחוז לואיזיאנה הוגדר מחדש כטריטוריית לואיזיאנה (1805–1812), כאשר הוא כונן ממשלה טריטוריאלית משלו, בדגם של טריטוריית אינדיאנה. על פי תנאי החוק להקמת הממשלה הזמנית, היו אמורים המושל והשופטים של טריטוריית אינדיאנה להיפגש פעמיים בשנה בסנט לואיס. עם זאת, המתיישבים ממערב לנהר המיסיסיפי התלוננו בחריפות על ההסדר. ההתנגדות הוצגה על ידי: מחאות על מדיניות שאינה מכירה במענקי הקרקע הקודמים של ספרד (כולל רכוש השייך לדניאל בון); התנגדויות למדיניות לפינוי מתיישבים מקרקע בציפייה לאזורים שיינתנו לאינדיאנים אמריקאים — שהיו אמורים להיות מועברים ממערב לנהר המיסיסיפי; אי הסכמה ליישום המשפט המקובל כאשר הקרקע נשלטה קודם לכן על ידי המשפט האזרחי; ויכוחים על הטלת מיסים חדשים; חוסר שביעות רצון מהיעדר הוראות לחינוך הרוב דובר הצרפתית; ויכוח סוער על החשש שהוראות פקודת צפון-מערב האוסרות על בעלות על עבדים ייושמו באזורים שבהם הותרה עבדות באופן היסטורי; החששות שהבירה הטריטוריאלית של אינדיאנה, וינסנס, הייתה במרחק של יותר מ-180 מיילים מבירת המחוז, סנט לואיס. אזרחים נסערים של מחוז לואיזיאנה נפגשו בסנט לואיס בספטמבר 1804 כדי לחתום על הצהרה רשמית במחאה על הסיפוח. בין החותמים היו אוגוסט צ'וטו. אירוע בולט בתקופה זו היה החתימה על הסכם סנט לואיס, שבו ויתרו השבטים האינדיאנים סאק ופוקס על צפון מזרח מיזורי, צפון אילינוי ודרום ויסקונסין לארצות הברית. טינה על הסכם זה גרמה לשבטים לעמוד לצד הבריטים במהלך מלחמת 1812 בפשיטות לאורך נהרות מיזורי, אוהיו ומיסיסיפי ועוררה את מלחמת הבלאק הוק ב-1832. ב-3 במרץ 1805, הקונגרס חוקק חקיקה המארגן את מחוז לואיזיאנה לתוך טריטוריית לואיזיאנה, החל מ-4 ביולי 1805. השלטון הטריטוריאלי היה מאורגן בדומה לזה של טריטוריית אינדיאנה.
ז'ול דופרה

ז'ול לואי דופרה (בצרפתית: Jules Louis Dupré;‏ 5 באפריל 1811 – 6 באוקטובר 1889) היה צייר צרפתי, מהאישים הראשיים של אסכולת ציירי הנוף של ברביזון. אם תאודור רוסו מייצג את ההיבט האפי של ציור שירת הטבע, דופרה הוא המייצג החזותי של ההיבטים הטרגיים והדרמטיים שלו. דופרה נולד בנאנט. הוא הציג לראשונה בסלון בשנת 1831, ושלוש שנים לאחר מכן זכה במדליה. באותה שנה הגיע לאנגליה שם התרשם מהגאונות של ציורי ג'ון קונסטבל. מכאן ואילך הוא למד כיצד לבטא תנועה בטבע. הוא התרשם מהמחוזות סביב סאות'המפטון ופלימות', על מרחבי המים, השמים והאדמה הרחבים והרצופים שלהם. אלה נתנו לו הזדמנויות טובות לחקור את התנועה הסוערת של ענני סערה ואת תנועת העלווה המונעת על ידי הרוח. הוא מונה לקצין של לגיון הכבוד הצרפתי ב-1848. הוא הראה העדפה לשימוש באפקטים דרמטיים של שקיעה, שמים וים סוערים כנושאי ציוריו. בשלב מאוחר בחייו שינה את סגנונו, והגיע לפשטות רבה יותר בהרמוניות הצבע שלו. בין העבודות העיקריות שלו ניתן למנות את הבוקר והערב בלובר, ואת חציית הגשר המוקדם באוסף וואלאס.. בתו תרז-מארת-פרנסואה הפכה גם היא הפכה לציירת. נוף עם עדר בקר טחנת רוח ערב בחוף הצרפתי בקר במרעה מדיה וקבצים בנושא ז'ול דופרה בוויקישיתוף ז'ול דופרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Environs de Plymouth - Rehs Galleries' biography on Jules Dupré and an image of his early painting Environs de Plymouth. Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. Works by or about Jules Dupré in libraries (WorldCat catalog)
Juice

האם התכוונתם ל... Juice (שיר) – סינגל שהוקלט על ידי הראפרית-זמרת האמריקאית ליזו ‏Juice (סרט, 1992) (אנ') – סרט קולנוע בכיכוב עומאר אפס וטופאק שאקור JUICE (גשושית) – גשושית שפותחה על ידי סוכנות החלל האירופית לשם חקר כובכ הלכת צדק ושלושה מירחיו ג'וס מיץ
Voice Mate

Voice Mate (נקרא בעבר Quick Voice ו-Q Voice) היא עוזרת וירטואלית שזמינה כאפליקציה מובנית עבור טלפונים חכמים שונים של LG. האפליקציה משתמשת בממשק משתמש בשפה טבעית כדי לענות על שאלות, להציע המלצות ולבצע פעולות על ידי העברת בקשות לשירותי אינטרנט שונים. Voice Mate מבוססת על העוזרת האישית של Maluuba. חלק מהיכולות של Voice Mate כוללות קביעת פגישות, פתיחת אפליקציות, הגדרת אזעקות, עדכון אתרי רשתות חברתיות כמו פייסבוק או טוויטר וניווט. Voice Mate מציע גם ריבוי משימות יעיל. אמזון אלקסה קורטנה Google Assistant סירי מייקרופט ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיגוע מכונית התופת ליד שוק מחנה יהודה

פיגוע מכונית התופת ליד שוק מחנה יהודה התרחש ביום חמישי, 2 בנובמבר 2000, ד' בחשוון ה'תשס"א, כחודש לאחר תחילת האינתיפאדה השנייה, על ידי מחבלים פלסטינים שפוצצו מכונית תופת ליד שוק מחנה יהודה בירושלים. בפיצוץ נרצחו שני ישראלים, ועשרה נפצעו, רובם במצב קל. בשעה שלוש אחר הצהרים (יום ה') התפוצצה מכונית תופת, מאזדה 323 גנובה, ברחוב שומרון שבשכונת אוהל משה שבנחלאות ליד שוק מחנה יהודה, ליד הצומת עם רחוב אגריפס. בפיצוץ נרצחו שני יהודים ועשרה נפצעו, רובם במצב קל. הנרצחים הם איילת השחר לוי, בתו של השר לשעבר יצחק לוי, בת 27, ועו"ד חנן לוי, תושב ירושלים בן 33. פקח של עיריית ירושלים רשם דו"ח למכונית התופת דקות ספורות לפני הפיצוץ, אולם לא הבחין בדבר חשוד. ארגון הג'יהאד האיסלמי נטל אחריות על הפיגוע. ההודעה פורסמה בטלוויזיה של החזבאללה. החזבאללה והג'יהאד קבעו, בפגישה שהתקיימה בשבוע שעבר[דרושה הבהרה] בדמשק, לשתף פעולה בביצוע פיגועים נגד מטרות ישראליות. במשרדי הג'יהאד בעזה סירבו להתייחס לאירוע ומלשכתו של עבדאללה א-שאמי, ראשי הג'האד ביהודה ושומרון, סירבו לאשר או להכחיש את הידיעה. נשיא הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, אמר כי הרשות הפלסטינית מתנגדת לחלוטין לפיגוע מכונית התופת. מדיה וקבצים בנושא פיגוע מכונית התופת ליד שוק מחנה יהודה בוויקישיתוף מכונית תופת בירושלים - שני הרוגים ישראלים, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2000 מכונית תופת בירושלים: 2 הרוגים ו-10 פצועים, באתר ynet, 2 בנובמבר 2000 אילת השחר לוי זל, באתר laad.btl.gov.il חנן לוי זל, באתר laad.btl.gov.il מכונית תופת בירושלים - שני הרוגים ישראלים, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2000 עלי ואקד, בכיר בג'יהאד האיסלאמי: יותר קל לנו לבצע פיגועים, באתר ynet, 5 בנובמבר 2000
אגוארדיינטה

אגורדיינטה (בפורטוגזית: Aguardente, בספרדית Aguardiente) הוא סוג של אלכוהול מזוקק המכיל בין 29% ל-60% כוהל בנפח. מונח זה יכול להתייחס למשקאות חריפים העשויים מחומרי גלם שונים. מקורו בדרך כלל בחצי האי האיברי (פורטוגל וספרד) ובאמריקה האיברית (מדינות דוברות ספרדית ופורטוגזית של אמריקה). המילה היא תרכובת של מילים מהשפות האיבריות עבור "מים" (agua בקסטיליה; aigua בקטלאנית; água בפורטוגזית; auga בגליצית) ו"בוער" או "לוהט" (ardiente בקסטיליה; ardent בקטלאנית; ardente בפורטוגזית ובגליצית). המקבילה באנגלית היא "firewater" או "מי אש" בעברית. אגוארדינטים הם משקאות אלכוהוליים חזקים, המתקבלים על ידי תסיסה ובהמשך זיקוק של תירוש מסוכר, ירקות או תערובות של השניים. זוהי הרמה הגנרית ביותר; אגוארדינטים מבוססי פירות כוללים כאלה העשויים מתפוזים, ענבים, בננות או מדרוניו ("תפוח קנה"). אלה המבוססים על דגנים עשויים להיעשות על בסיס דוחן, שעורה או אורז, מסלק, או תפוחי אדמה. חלק מהמשקאות בשם aguardiente או דומים הם ממקור שונה (פירת ענבים, קני סוכר); למשקאות אחרים מאותו מקור עשויים להיות שמות שונים (קליירין, ברנדי). בברזיל, משקה המכונה קשאסה או פינגה, נחשב לאגארדינטה, העשוי מקנה סוכר. לקשאסה, יש שני זנים: לא מיושן (לבן) ומיושן (זהב). הקשאסה הלבנה מבוקבקת בדרך כלל מיד לאחר הזיקוק ונוטה להיות זולה יותר. הוא משמש לעיתים קרובות להכנת קאיפירינה ומשקאות אחרים שבהם קשאסה היא מרכיב מהותי. קשאסה כהה, הנתפסת בדרך כלל כזן ה"פרימיום", מיושנת בחביות עץ. באופן מסורתי. גרוג, הידוע גם כגרוגו (שמקורו באנגלית grog), הוא משקה אלכוהולי מכף ורדה, אגוארדינטה העשוי מקנה סוכר. הייצור שלו הוא מלאכותי ביסודו. בצ'ילה, אגורדיינטה הוא משקה אלכוהולי של 45% ומעלה (משקאות עם מעל 55% אלכוהול אינם חוקיים שם). והוא נעשה על ידי זיקוק של שאריות הענבים, בעיקר הקליפות והעיסה (hollejo) בתוספת הגבעולים (escobajos) והזרעים, שנשארו מייצור יין לאחר כבישת הענבים. הוא משמש להכנת מספר משקאות חריפים אחרים בטעמים, כמו המורטאדו, enguindado וליקר דה אורו. בקולומביה, אגורדיינטה הוא ליקר בטעם אניס המופק מקנה סוכר, פופולרי באזור האנדים. על ידי הוספת כמויות שונות של זרעי אניס מתקבלים טעמים שונים המובילים לשיווק נרחב ותחרות עזה בין המותגים. לאגורדיינטה יש 24%-29% אחוזי אלכוהול. הם נמכרים גם ליקרים אחרים בטעם אניס הדומים לאגורדיינטה, אך בעלי אחוז אלכוהול נמוך יותר. בחוף הקריבי יש משקה דומה הנקרא "קוקוצ'ו". בקוסטה ריקה יש לו 30% אלכוהול ובעל טעם נייטרלי. מדיה וקבצים בנושא אגוארדיינטה בוויקישיתוף אגוארדיינטה – כשאתם צמאים לקצת יותר Odell, Kat (ביולי 2019). "Why Colombia's National Drink Could Be Your New Summer Go-To". Vogue. נבדק ב-19 באוקטובר 2021. {{cite web}}: (עזרה)