laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יונתן דייויד

המונח "יונתן דייויד" מפנה לכאן. לערך העוסק בכדורגלן, ראו ג'ונתן דייוויד. הרב יונתן דוד דייוויד (נולד ה'תר"צ) הוא ראש ישיבת "פחד יצחק" בירושלים, ונשיא ישיבת רבי חיים ברלין בברוקלין ניו יורק. בתוארו בישיבת רבי חיים ברלין הוא נושא באופן רשמי לצד ראש הישיבה בפועל, הרב אהרן שכטר, ובתקופות קבועות בשנה בהן הוא שוהה בניו יורק, משמש בתפקידו בפועל. במקביל הוא משמש גם כראש כולל האברכים "אור אליהו" המתקיים בשכונת הר נוף לצד ישיבת "פחד יצחק". הרב דייוויד נעשה תלמיד מובהק של הרב יצחק הוטנר החל מימי נעוריו, בשעה שבא ללמוד בישיבת רבי חיים ברלין. הוא למד[דרושה הבהרה] זמן מה גם בישיבת מיר בירושלים. במשך כשנה לימד בהוראת הרב חיים קרייזווירט כיתה ח' באנטוורפן שבבלגיה. באירועי ספטמבר השחור, ב-6 בספטמבר 1970 נחטף המטוס בו שהו דייוויד ורעייתו ברוריה יחד עם הוריה בדרכם לישראל, על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין. המחבלים שחררו את החטופים שאינם יהודים, והחזיקו בחטופים היהודים למשך שבוע. לאחר שבוע שוחררו הנשים והילדים, ביניהם ברוריה ואימה, ונשלחו לקפריסין. הגברים החטופים הוחזקו בעמאן בירת ירדן, ולבסוף שוחררו בניקוסיה וחזרו לניו יורק ללילה הראשון של ראש השנה תשל"א. מספר שנים לפני פטירתו הודיע הרב הוטנר שהרבנים שכטר ודייוויד ישמשו יחד כראשי ישיבת רבי חיים ברלין. בחיי הרב הוטנר היו יושבים בכותל המזרח של הישיבה הרב שכטר מימין, הרב הוטנר במרכז והרב דייוויד משמאל. כיום, הרב דייוויד שוהה רוב הזמן בירושלים, אך מגיע לברוקלין לרובו של חודש ניסן ולחלק מחודש תשרי, ובאותם הזמנים הוא משמש כראש ישיבה שני בישיבת רבי חיים ברלין. הרב דייוויד ידוע בפרט כבקי בתורת המהר"ל מפראג. היה נשוי לרבנית ד"ר ברוריה דייוויד (נפטרה בחג הפסח ה'תשפ"ג, אפריל 2023), בתו היחידה של רבו הוטנר. אחיו הוא הרב הלל דייוויד, פוסק בברוקלין. הרב דייוויד ורעייתו ערכו את סדרת הספרים "פחד יצחק" של חמיו, הרב הוטנר. הוא סייע לאשתו בכתיבת הביוגרפיה של אביה ב"ספר הזיכרון לגר"י הוטנר". הרב דייוויד ערך את הספר "אגרות וכתבים" של הרב הוטנר ופרסם לאחר פטירתו ספר נוסף של שיחות רבו (רובן מסיכומי הרב דייוויד) בשם "מאמרי פחד יצחק". ישיבתו מפרסמת קונטרסים משיחותיו, מתוך "מאמרים" שהוא מוסר כמה פעמים בשנה. הרב חיים יצחק קפלן - משגיח ישיבת חברון ור"מ בישיבת פחד יצחק הרב יעקב אנגלנדר - ר"מ ישיבת חמד, לשעבר ר"מ בישיבת פחד יצחק הרב יונה רכניצר - ראש ישיבת טשערנוביל באלעד הרב ראובן לויכטר - משגיח רוחני, לשעבר משגיח ישיבת חברון-גאולה אהרן טייטלבוים, חטופים לירדן, בין ארץ לשמיים (ריאיון עם הרב יונתן דייויד), מרוה לצמא, ט' באב תשפ"ד, עמ' 10–14 אליעזר שולמן | מגזין החג 'משפחה', גדול הדור שבחר לחיות במסתרים • פרופיל, באתר בחדרי חרדים, 12 באפריל 2017 דיון על הרב ומשנתו בפורום אוצר החכמה יונתן דוד דייויד, דף שער בספרייה הלאומית ראו בעמוד 9 הסכמת הרב דייוויד לחומש גור אריה בהוצאת מכון ירושלים. הבת של ה'פחד יצחק' ואשת ראש הישיבה, באתר בחדרי חרדים. גדול הדור שבחר לחיות במסתרים • פרופיל, באתר בחדרי חרדים, 12 באפריל 2017 נפטר בתשפ"ג, ראו כאן
אוגוסטוס (ספר)

אוגוסטוס (באנגלית: Augustus) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי ג'ון ויליאמס, העוסק בחייו של הקיסר הרומאי אוגוסטוס. זהו הרומן הרביעי והאחרון של ויליאמס. הספר בנוי בצורת רומן מכתבים, והוא מורכב כולו ממכתבים דמיוניים שכתבו אנשים המקורבים לאוגוסטוס. ישנם גם קטעי יומנים, והמחבר אף העתיק קטעים מחיבורו של טיטוס ליוויוס, וכן קטע מ-"תיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי". בין כותבי המכתבים נמנים קיקרו, ברוטוס, אנטוניוס, אוקטביה, קלאופטרה, ליוויוס, סטראבון, מאיקנס, הורטיוס וניקולאוס איש דמשק. הספר נראה כמדויק היסטורית, אולם כפי שמציין המחבר בהקדמה "אם ישנה אמת ביצירה הזאת, היא אמת בדיונית יותר מאמת היסטורית, ואהיה אסיר תודה לקוראים אם יקבלו את דברי ככוונתם - כיצירה בדיונית לגמרי." החלק הראשון של הספר מוקדש לאוגוסטוס, הנקרא בתחילה אוקטביאנוס. הוא מתאר את יחסיו עם דודו יוליוס קיסר, השולח אותו לאפולוניה כדי שלא יהיה מעורב בפוליטיקה הרומאית. לאחר מכן מתוארת דרך עלייתו לשלטון של אוגוסטוס, מלחמתו נגד ברוטוס וקסיוס ולאחר מכן נגד אנטוניוס וקלאופטרה. החלק השני מוקדש לבתו של אוגוסטוס יוליה, ההופכת בהדרגה מאשה אצילה ומכובדת, לאשה מושחתת רודפת תענוגות שאביה נאלץ לגרש אותה לאי פאנדאטריה שם היא כותבת את יומנה. החלק השלישי מורכב ממכתבים שאותם כותב אוגוסטוס בימיו האחרונים, לידידו ניקולאוס איש דמשק בהם הוא חולק את הרהוריו על מה שהמריץ אותו להפוך למנהיג רומא. בסוף הספר מובא מכתב מרופאו של אוגוסטוס אל סנקה, בו הוא מספר על מותו של אוגוסטוס, ועל כך שהמכתבים שלו לא הגיעו מעולם אל יעדם, כיוון שניקולאוס מת עוד לפני כן. ג'ון ויליאמס, אוגוסטוס, תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת ידיעות ספרים, 2013. גלית חתן, ‏אוגוסטוס, ג'ון וויליאמס, באתר גלובס, 7 במאי 2013 אריק גלסנר, על "אוגוסטוס", מאת ג'ון ויליאמס, המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 29 בינואר 2013 אירי ריקין, חשבון הנפש של אוגוסטוס, באתר הארץ, 30 במרץ 2013 עמיחי שלו, "אוגוסטוס": הצד האפל של המנהיגות, באתר ynet, 28 בינואר 2013 הספר "אוגוסטוס" באתר סימניה. אוגוסטוס, באתר OCLC (באנגלית) ג'ון ויליאמס, אוגוסטוס, הוצאת ידיעות ספרים, 2013, עמ' 7.
אאולוס פוסטומיוס אלבינוס מגנוס

אָאוּלוּס פּוֹסְטוּמְיוּס אַלְבִּינוּס מַגְנוּס (בלטינית: Aulus Postumius Albinus Magnus; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מצביא רומאי שפיקד על הכוחות הרומאיים בקרב סותול. אאולוס היה ככל הנראה בנו של ספוריוס פוסטומיוס אלבינוס מגנוס. אחיו היה ספוריוס פוסטומיוס אלבינוס. אחיו שימש קונסול בשנת 110 לפנה"ס, בתחילת מלחמת יוגורתה. ספוריוס רצה לשים קץ למלחמה במהירות האפשרית, ועל כן גייס צבא והפליג לנומידיה. אולם יוגורתה, מלך נומידיה, בכוונה תחילה נמנע מעימות חזיתי והמלחמה התארכה מעבר לצפוי. ספוריוס היה מוכרח לחזור לרומא אם היה ברצונו להיבחר כקונסול גם בשנה הבאה, ועל כן מינה את אאולוס כמפקד והפליג חזרה לאיטליה. אאולוס שרצה לעשות את מה שאחיו נכשל בו, גייס בינואר של אותה שנה את הצבא והחל לנוע לכיוון העיר סותול, שם היה האוצר המלכותי של יוגורתה. מקום העיר כיום לא ידוע. פאולוס אורוסיוס מספר שאאולוס תקף בהזדמנות זו גם את העיר קאלאמה. סותול הייתה מבוצרת היטב, ואאולוס הטיל עליה מצור. יוגורתה העמיד פנים שברצונו בשלום, וכך הצליח להסיח את תשומת לבו של אאולוס. יוגורתה כיתר בחשאי את המחנה הרומאי, ותקף אותו בקרב סותול. הקרב היה קצר ובסופו הובסו הרומאים. אאולוס נלקח בשבי. יוגורתה הסכים לשחרר אותו בתנאי שייכרת עמו חוזה שלום. אאולוס נאלץ לעבור טקס משפיל במהלכו ננעצו בקרקע שני רומחים, ורומח נוסף מעליהם, והוא וכל אחד מחייליו נאלצו לעבור תחתיהם. אאולוס צווה לעזוב את אפריקה תוך עשרה ימים, וכך אכן עשה. הוא חזר לרמא והתקבל שם בזעם. מכאן ואילך לא ידוע עליו כמעט כלום. גאיוס סאלוסטיוס קריספוס. קאטילינה, יוגורתא, קטעים מדברי הימים. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ח (1968). סאלוסטיוס, "מלחמת יוגורתה", 36. סאלוסטיוס, "מלחמת יוגורתה", 37. ישראל שצמן, הערות לתרגומה של שרה דבורצקי לסאלוסטיוס, עמ' 93, הערה 60. אורוסיוס, ספר חמישי, 15. סאלוסטיוס, "מלחמת יוגורתה", 38. ישראל שצמן, הערות לתרגומה של שרה דבורצקי לסאלוסטיוס, עמ' 94, הערה 64. סאלוסטיוס, "מלחמת יוגורתה", 39.
גביע אלדאו

גביע אלדאו (בספרדית: Copa Aldao), שנקרא גם גביע ריו דה לה פלטה (Copa Río de La Plata), או האליפות הריופלטנסית (Campeonato Rioplatense), היה תחרות כדורגל בינלאומית רשמית, ששוחקה לראשונה ב-1914 ואורגנה על ידי התאחדות הכדורגל הארגנטינאית והתאחדות הכדורגל האורוגוואית. היה זה הטורניר הבינלאומי לקבוצות החשוב ביותר ביבשת דרום אמריקה באותה העת, והשתתפו בו נציגות של שתי הליגות הבכירות ביבשת. הגביע הפגיש את אלופות ליגת העל הארגנטינאית וליגת העל האורוגוואית, תחילה במפגש אחד, ובמהדורות האחרונות - במשחקי בית וחוץ. בפרסומי CONMEBOL תחרות זו מוזכרת כאחת מהמבשרים של גביע ליברטדורס, בהיותה בין הראשונות שהפגישו באופן רשמי קבוצות ממדינות שונות בדרום אמריקה. בתחילת המאה העשרים החלו להתארגן על ידי ההתאחדויות של ארגנטינה ואורוגוואי "האליפויות הריופלטנסיות" ("campeonatos rioplatenses"), טורנירים שונים שהפגישו בין קבוצות משתי המדינות. קונפדרציית CONMEBOL מתייחסת למשחקים אלו כמשחקים הבינלאומיים-רשמיים הראשונים בין קבוצות בדרום אמריקה. ב-1905 נוסדו הטורנירים הראשונים, הקאפ טיי קומפטישן (בספרדית: Cup Tie Competition; נקרא גם "קופה דה קומפטנסייה שבלייה-בוטל", Copa de Competencia Chevallier Boutell) והקופה דה אונור קוסנייר (Copa de Honor Cousenier), שהפגישו את מחזיקות הגביעים הלאומיים הארנטינאיים "קומפטנסייה" ו"אונור", בהתאמה, עם מקבילותיהן האורוגוואיות. בעשור הבא נוסד גביע אלדאו, שהיה לחשוב מבין הטורנירים הללו מאחר שהפגיש בין אלופות ליגות העל של שתי המדינות, ומכיוון ששרד לאורך זמן - הגביע המשיך להיות משוחק גם עם בוא עידן המקצוענות, בשנות השלושים, ועד לאמצע שנות החמישים של המאה העשרים, לסירוגין. הגביע נתרם על ידי ד"ר ריקרדו אלדאו, נשיא התאחדות הכדורגל הארגנטינאית, ומכאן אחד משמותיו של הטורניר. כיום מוצג הגביע במוזיאון של ריבר פלייט, הזוכה האחרונה בגביע. בשנת 1923 שוחק טורניר דומה בשם "קופה קמפאונטו דל ריו דה לה פלטה" על ידי אלופות ליגת ההתאחדות הפורשת בארגנטינה והליגה הפורשת באורוגוואי. בשנים 1942 ו-1957 הפיינליסטיות היו ריבר פלייט ונסיונל, ובשנתיים הללו לא שוחקו משחקי הגומלין שתוכננו, אך גם לא הוכרזו הזוכות רשמית. למרות זאת, יש המוסיפים תואר אחד לכל אחת בגין שנים אלו (לאור ניצחונן במשחק הראשון). בשנים 1945 ו-1946 שוחק גם טורניר מקביל לסגניות האלופות בארגנטינה ובאורוגוואי בשם קופה דה קונפרטרנידד אסקובר-חרונה (Copa de Confraternidad Escobar-Gerona). לאחר 1957 סירבו האלופות להשתתף בתחרות עקב אילוצי לוח זמנים. תחרויות בעלות אופי דומה שהתקיימו בשנים 1997, 1998, 2013 ו-2014 נחשבות לידידותיות, לא רשמיות (והוא הדין לצמד מפגשים בין אלופות המדינות בשנת 1946). מדיה וקבצים בנושא גביע אלדאו בוויקישיתוף מאז ייסוד קופה אמריקה ב-1916 ועד לשנת 1939, זכו בו רק אורוגוואי (7 פעמים), ארגנטינה (5) וברזיל (2), ובאחרונה לא התקיימה ליגה כלל ארצית עד 1959 ספרה של קונמבול, "50 שנות גביע ליברטדורס של אמריקה", כרך 1 עמוד 12.
Direct Hits

Direct Hits הוא אלבום אוסף של להקת הרוק האמריקאית הקילרס. האלבום יצא לאור ב-11 בנובמבר 2013 דרך חברת התקליטים איילנד רקורדס, והוא כולל סינגלים מארבעת אלבומי האולפן של הלהקה, ושני שירים חדשים נוספים: "Shot at the Night" ו-"Just Another Girl", שהופקו על ידי M83 וסטיוארט פרייס. בשנת 2013, במהלך סיבוב ההופעות Battle Born World Tour של הלהקה לקידום אלבומה הרביעי Battle Born, החלה הלהקה בהקלטת חומרים חדשים. השיר "Shot at the Night", שיצא לאור כסינגל הראשון מהאלבום, הופק על ידי אנטוני גונזלס מהלהקה M83, שהשתתף גם בסיבוב ההופעות השלישי של הלהקה Day & Age World Tour. סטיוארט פרייס, שבעבר עבד עם הלהקה על אלבום האולפן השלישי שלה Day & Age ועל השיר "Miss Atomic Bomb" מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Battle Born, הפיק את השיר "Just Another Girl" שיצא לאור כסינגל השני מהאלבום. לדברי סולן הלהקה, ברנדון פלאוורס, במקור שם האלבום תוכנן להיות Cream. פלאוורס סיפר בריאיון לאינדפנדנט כי "השם שהוצע תחילה, Cream, היה הרעיון שלי. הרעיון לשם הגיע משמו של אלבום האוסף הקודם שלנו, Sawdust (באנגלית: נסורת), שכלל שירי בי סייד, לכן היה הגיוני לקרוא לשירים הטובים ביותר שלנו Cream (באנגלית: קצפת)". מידע על האלבום Direct Hits באתר MusicBrainz מידע על האלבום Direct Hits באתר AllMusic האלבום Direct Hits באתר Discogs ג'ורדן באסט, The Killers to release hits compilation featuring two new songs - listen, פורסם ב-NME ב-16 בספטמבר 2013 קרייג מקלין, The Killers: 10 years of unashamedly killer tunes, פורסם באינדפנדנט ב-8 בנובמבר 2013 מידע על Direct Hits, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Direct Hits, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Direct Hits, באתר המצעד הגרמני מידע על Direct Hits, באתר המצעד הנורווגי מידע על Direct Hits, באתר המצעד הספרדי מידע על Direct Hits, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון
חמזה בארי

חמזה בארי (באנגלית: Hamza Barry; נולד ב-15 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת הקשר בויילה בולקלוב ובנבחרת גמביה. בארי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה בליגה הבכירה בגמביה, והפך במהרה לאחד מהכישרונות הבולטים במדינתו. ב-10 ביוני 2012, עוד בטרם חגג את יום הולדתו ה-18, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בהפסד 1–2 לטנזניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. בקיץ 2013 הגיע בארי למלטה וחתם בוולטה מליגת העל המלטזית . ב-18 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–1 נגד מוסטה. שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו, בהפסד 2–3 נגד פאולה היברניאנס. בתום עונת 2013/2014 זכה עם המועדון בדאבל ובתואר "ספורטאי השנה בגמביה". בקיץ 2014 ביקשה חטאפה מהליגה הבכירה בספרד להשאילו, אולם לבסוף נפלה העסקה עקב סירובה של ולטה למעבר. בעונת 2014/2015 סיימה קבוצתו במקום השני בליגה המלטזית, וחמזה הבקיע 12 שערים בכל המסגרות וזכה בתואר "השחקן הצעיר של השנה במלטה". בקיץ 2015 הגיע בארי לישראל ונבחן בקבוצת מכבי חיפה, אך לבסוף חתם במכבי נתניה. ב-16 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר פתח בהרכב בניצחון 2–0 נגד הפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו וכבש את שערו הראשון בישראל. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב הקבוצה בהפסד 0–1 למכבי פתח תקווה. ב-12 בספטמבר 2015 כבש את שערו הראשון בליגת העל, במשחק מול הפועל תל אביב באצטדיון בלומפילד שהסתיים בתיקו 1–1. ב-3 בפברואר 2016 חתם בארי עד תום העונה בהפועל תל אביב. ארבעה ימים לאחר מכן כבר פתח בהרכב הקבוצה, במשחק הדרבי מול מכבי תל אביב שהסתיים בתיקו 1–1, ובסך הכל עד תום עונת 2015/2016 ערך 12 הופעות במדי הפועל תל אביב. ב-31 באוגוסט 2016 חתם בארי בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, ובעונתו הראשונה במועדון כבש שלושה שערים ב-27 הופעות ליגה. בסיום העונה האריך את חוזהו בשלוש שנים נוספות, ובעונת 2017/2018 כבש שני שערים ב-31 הופעות. באפריל 2022 בארי הצטרף לקבוצת המילואים של לוס אנג'לס גלאקסי. נכלל בסגל נבחרת גמביה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023. חמזה בארי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל חמזה בארי, באתר Transfermarkt חמזה בארי, באתר Soccerway חמזה בארי, באתר National Football Teams חמזה בארי, באתר FootballDatabase.eu Hamza Barry will stay with Valletta F.C., באתר הרשמי של ולטה, 22 ביולי 2014 רז אמיר, ‏חמזה בארי הצטרף באופן רשמי למכבי נתניה, באתר ONE‏, 13 באוגוסט 2015 ארז נעמן, ‏חמזה בארי חתם עד סוף העונה בהפועל ת"א, באתר ONE‏, 3 בפברואר 2016 CAF announces Final Squad List for TotalEnergies Africa Cup of Nations Cote d'Ivoire 2023 באתר הרשמי של קונפדרציית_הכדורגל_של_אפריקה, 6 בינואר 2024 (באנגלית)
הוגאן

האם התכוונתם ל... האלק הוגאן – מתאבק ושחקן אמריקאי הארולד הוגאן – דמות קומיקס בוסקו הוגאן – שחקן אירי כריס הוגאן – שחקן פוטבול אמריקאי לארי הוגאן – מושל מרילנד מייקל הוגאן – שחקן קולנוע קנדי פול הוגאן – שחקן וקומיקאי אוסטרלי הוגאן (נאוואחו) (אנ') – בית מסורתי אצל נאוואחו
אוסטפלד

האם התכוונתם ל... אורנה אוסטפלד – כדורסלנית עבר ומאמנת כדורסל אילן אוסטפלד – עיתונאי לשעבר ויועץ תקשורת צבי חרמון – נציב בתי הסוהר, נולד כהרמן אוסטפלד
קרופניק

האם התכוונתם ל... קרופניק (משקה) – סוג של משקה אלכוהולי הנפוץ בעיקר בפולין ובליטא קרופניק (מרק) – מרק גריסים מזרח-אירופאי ליאוניד קרופניק – כדורגלן עבר אמריקאי-ישראלי ברוך קרופניק (קרוא) – עיתונאי, סופר ומתרגם ישראלי קפטן קרופניק – דמות בדיונית בסדרת משחקי פיפוש
אלכס קיניונס

אלכס לאונרדו קיניונס מרטינס (בספרדית: Alex Leonardo Quiñónez Martínez;‏ 11 באוגוסט 1989 – 22 באוקטובר 2021) היה אתלט אקוודורי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) בריצת 200 מטר, שיאן אקוודור בריצות 100 מטר ו-200 מטר. קיניונס נולד באסמראלדאס. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה, מקסיקו ב-2011 סיים במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.86 שניות ובמקום חמישי בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא לאומי חדש של 39.76 שניות. באליפות האיברו-אמריקה באתלטיקה שנערכה בברקיסימטו, ונצואלה ב-2012 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.33 שניות ובריצת 200 מטר בשיא לאומי חדש של 20.34 שניות. מדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום שביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.57 שניות. בשלב רבע הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 20.28 שניות. באליפות דרום אמריקה שנערכה בקרטחנה, קולומביה ב-2013 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.22 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.44 שניות, וסיים במקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר. בתחרות שנערכה בבוגוטה באותה שנה קבע בריצת 100 מטר שיא לאומי חדש של 10.09 שניות באליפות העולם שנערכה במוסקבה 2013 סיים במקום 15 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.55 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 20.47 שניות ועלה לשלב חצי הגמר מהמקום התשיעי ובמקום 44 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.50 שניות. במשחקים הדרום אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה ב-2014 זכה קיניונס במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.66 שניות ובמדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.39 שניות. באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג 2015 הוא פסל בריצת 200 מטר. במשחקי דרום אמריקה שנערכו בקוצ'במבה, בוליביה ב-2018 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.93 שניות ומדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.09 שניות. באליפות העולם בריצות שליחים שנערכה ביוקוהמה, יפן ב-12 במאי 2019 סיים במקום עשירי בריצת שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 1:27.22 דקות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה פרו ב-9 באוגוסט אותה שנה זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.27 שניות. באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-1 באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 19.98 שניות, אחרי נואה ליילס מארצות הברית (19.83 שניות) ואנדרה דה גראס מקנדה (19.95 שניות). באליפות העולם בריצות שליחים שנערכה בחוז'וב, פולין ב-2 במאי 2021 סיים במקום רביעי בריצת שליחים 4x200 מטר בשיא לאומי חדש של 1:24.89 דקות. נרצח ביריות בגואיאקיל ב-22 באוקטובר 2021. ריצת 100 מטר: 10.09 שניות (2013) ריצת 200 מטר: 19.87 שניות (2019) מדיה וקבצים בנושא אלכס קיניונס בוויקישיתוף אלכס קיניונס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אלכס קיניונס, באתר olympedia.org אלכס קיניונס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אלכס קיניונס, באתר Track and Field (גברים) נורה ונרצח: אלמונים התנקשו בחייו של האצן האולימפי, באתר ynet, 23 באוקטובר 2021
יורי לוגביננקו

יורי לוגביננקו (ברוסית: Юрий Логвиненко, נולד ב-22 ביולי 1988) הוא כדורגלן קזחי המשחק באקטובה בעמדת הבלם. לוגביננקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אקטובה. בגיל 18 הצטרף לקבוצה הבוגרת ובמהירות השתלב בה והפך לשחקן הרכב. בעונתו השנייה במועדון זכה באליפות הראשונה שלו בקריירה. ב-17 באוגוסט 2013 ערך את הופעתו ה-172 בליגה במדי המועדון ובכך הפך לשיאן ההופעות של המועדון בליגה. ב-31 בינואר 2021, לוגביננקו חתם ברוטור וולגוגרד מליגת העל הרוסית, אך שוחרר ממנה כעבור חודשיים. ב-5 במאי 2021, לוגביננקו חזר לקדנציה שנייה באקטובה. ב-23 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן בהפסד 5-0 לרוסיה. ב-1 ביוני 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-5 נגד קירגיזסטן. יורי לוגביננקו, באתר Transfermarkt יורי לוגביננקו, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יורי לוגביננקו, באתר Soccerway יורי לוגביננקו, באתר WorldFootball.net יורי לוגביננקו, באתר National Football Teams יורי לוגביננקו, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנן איסרוביץ'

חנן איסרוביץ' הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש בתפקידו האחרון כראש מחלקת הגנה בסייבר באגף התקשוב. קודם לכן שימש מפקד ממר"ם. איסרוביץ' התגייס לצה"ל בפברואר 1992 והחל את שירותו בקורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב ליחידת שמשון. ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב ליחידת שמשון ומונה למפקד צוות, ולקח חלק במבצעים מיוחדים ובלחימה בטרור הפלסטיני ברצועת עזה בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבת הנח"ל. לאחר מכן מונה למפקד סיירת נח"ל בין השנים 2000–2002, והוביל אותה בלחימה נגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 50, והוביל אותו במהלך מלחמת לבנון השנייה, את תפקידו סיים בשנת 2006. בשנת 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד ממר"ם, ושימש בתפקיד עד שנת 2015. בשנת 2015 מונה לראש מחלקת הגנה בסייבר באגף התקשוב. מפקד ממר"ם: "הנחת העבודה היא שבזמן מלחמה ניתקף במרחב הסייבר", אתר חיל הקשר והתקשוב, 21 במאי 2014. יוסי הטוני, ‏אל"מ חנן איסרוביץ', מפקד ממר"ם: "ללא מערכות מידע, צה"ל יודע לעשות פחות", באתר "אנשים ומחשבים", 20 במרץ 2014. יוסי הטוני, ‏סא"ל חנן איסרוביץ' ימונה למפקד ממר"ם; יחליף את אל"מ נועם רוזנפלד, שמונה לרמ"ח, באתר "אנשים ומחשבים", 30 בינואר 2013. יואב זיתון, "האויב יעדיף לפגוע במחשבים מאשר בטנקים", באתר ynet, 28 באוגוסט 2015 אריאלה רינגל־הופמן, "נא להכיר: האנשים שיובילו את צה"ל ביובל ה־75 למדינה", ידיעות אחרונות המוסף לחג,‏ 24 באפריל 1998, עמוד 19, "אישרוביץ התגייס בפברואר ,'92הלך לקורס טיס, הודח אחרי חצי שנה והלך ל"שמשון." כשהיחידה התפרקה כבר היה קצין. את הבחירה, למעשה, עשה בשלב הזה. הוא בחר בנח"ל". סתיו שפיר, "מבוא ליחסים בינלאומיים", במחנה, 4 בנובמבר 2005, עמוד 12, "את שירותו הצבאי הוא התחיל ביחידת מסתערבים לאחר שנפל מקורס טיס. בתפקידו האחרונים פיקד על פלוגות בגדוד". הארץ, הרוגי הפיגועים בסיני, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2004. יהונתן בניה, ‏האזינו: הצצה לחדר המבצעים שישלוט במלחמה העתידית, באתר גלי צה"ל, 5 בספטמבר 2014. מפקד חדש לממר"ם, "ישראל דיפנס", 31 בינואר 2013. יעקב כץ ואמיר בוחבוט, "קוסמי הנשק", כנרת זמורה ביתן, 2017, עמודים 250-251.
אוסקר פון הוטייה

אוסקר אמיל פון הוטייה (בגרמנית: Oskar Emil von Hutier;‏ 27 באוגוסט 1857 – 5 בדצמבר 1934) היה גנרל גרמני שפיקד על דיוויזיה, על קורפוס ואחר כך על ארמייה בחזית המזרחית ובחזית המערבית. פון הוטייה נולד בארפורט שהשתייכה לממלכת פרוסיה, למשפחה בעלת מסורת צבאית ארוכה, סבו שירת בצבא הצרפתי, ואילו אביו צלסטין היה קולונל בצבא הפרוסי. ב-1875 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1912 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-1. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון הוטייה מפקד דיוויזיית המשמר ה-1 שהייתה חלק מהארמייה השנייה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב על המארן. ב-4 באפריל 1915 מונה פון הוטייה למפקד הקורפוס ה-21 שהיה חלק מהארמייה העשירית בחזית המזרחית. ב-2 בינואר 1917 מונה פון הוטייה למפקד פלגת הארמייה D. ב-22 באפריל 1917 מונה פון הוטייה למפקד הארמייה השמינית ופיקד עליה במבצע אלביון ובכיבוש ריגה. ב-22 בדצמבר 1917 הוטל על פון הוטייה להקים את הארמייה ה-18 בחזית המערבית. באביב 1918 השתתפה הארמייה בפיקודו במתקפת האביב כחלק מקבוצת הארמיות של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, ובתחילה זכתה להישגים נאים, אך לבסוף נבלמה. בסוף קיץ 1918 הותקפה הארמייה על ידי מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים, ובשל כך נאלצה לסגת צפונה זמן קצר לפני סיום המלחמה. עם חתימת הסכם שביתת הנשק הסיג פון הוטייה את כוחותיו באופן מסודר לשטחי הקיסרות הגרמנית ובראשית 1919 פרש משירות צבאי. לאחר המלחמה היה פון הוטייה נשיא ליגת הקצינים הגרמניים עד מותו. פון הוטייה נפטר בברלין ב-5 בדצמבר 1934. פון הוטייה היה נשוי לפאני לודנדורף, ממנה היו לו 3 ילדים. הגדול אוסקר נפצע קשה בקרב ורדן ב-1916. פור לה מריט מסדר העיט האדום עם כתר וכוכב מסדר הכתר, דרגה שנייה עם כוכב צלב הברזל דרגה שנייה (1914) צלב הברזל דרגה ראשונה (1914) הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא הגנרל אוסקר פון הוטייה בוויקישיתוף
גיא שילון

גיא שילון (נולדה בשנת 1997) היא אלופת ישראל בשחיה במשחה ל-200 מטר גב (2013). שילון התאמנה בקבוצת מכבי פארק מים רעות בהדרכתו של כרמל לויתן, בשנת 2014 עברה לקבוצת הפועל ירושלים. באליפות קומן (אליפות מדינות הים התיכון בשחייה לנוער) שנערכה בקפריסין ביוני 2011 זכתה שילון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:21.93 דקות. בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטרבזון טורקיה בסוף יולי אותה שנה סיימה שילון במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי לגילאי 14 ו-15 חדש של 2:19.94 דקות (הנוכחי, 2015), במקום 13 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.07 דקות, במקום 19 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:34.94 דקות ובמקום 20 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.48 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט 2013 זכתה שילון במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.20 דקות, אחרי אנה וולצ'קוב ממכבי חיפה (2:17.55 דקות) ולפני דר רז ממכבי קריית אונו (2:22.67 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.09 דקות, מקום שמיני במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 32.21 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.57 דקות. באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפוזנן, פולין ביולי 2013 סיימה שילון במקום 16 במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:19.61 דקות, במקום 25 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.79 דקות ובמקום 37 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 31.29 שניות חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה שילון בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:18.83 דקות, לפני שחר מנחם חברתה לקבוצה (2:21.72 דקות) וטל קידרון מכבי קריית ביאליק (2:22.75 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש נוסף של 1:04.83 דקות, אחרי עמית עברי מהפועל עמק חפר (1:03.13 דקות) ולפני מיכל ליברמן מהפועל עירוני הוד השרון (1:04.94 דקות). באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2014, זכתה שילון במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:14.24 דקות, אחרי עמית עברי שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:08.51 דקות ולפני שחר מנחם (2:15.65 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.33 דקות ובמקום שישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.17 שניות. באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה זכתה שילון במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.27 דקות, אחרי אנה וולצ'קוב (1:04.98 דקות) ומיכל ליברמן (1:05.09 דקות). וסיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:21.18 דקות ולא הצליחה להגן על תוארה. באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בדצמבר אותה שנה, סיימה שילון במקום רביעי, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:14.93 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.13 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 1:05.08 דקות ומקום שמיני במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:03.69 דקות. גיא שילון, באתר Swimrankings (באנגלית) שחיה: גיא שילון זכתה בזהב בקפריסין, באתר nrg‏, 25 ביוני 2011