laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כריסטוף לייטגב

כריסטוף לייטגב (בגרמנית: Christoph Leitgeb, נולד ב-14 באפריל 1985) הוא כדורגלן עבר אוסטרי ששיחק בעמדת הקשר ברד בול זלצבורג ובשטורם גראץ. לזכותו של לייטגב 41 הופעות במדי נבחרת אוסטריה בכדורגל. בתחילת הקריירה של לייטגב, שיחק בקבוצת שטורם גראץ, שבמדיה שיחק גם בקבוצת הנוער וגם בקבוצת החובבנים. בקבוצה הבוגרת שיחק שנתיים עד שעבר ליריבה, רד בול זלצבורג, בקיץ של שנת 2007 בעבור סכום ששוער בכ-1.7 מיליון אירו. בקיץ 2019 לאחר 12 שנה חזר לקבוצת נעוריו שטורם גראץ. בתום עונת 2019/20 פרש ממשחק פעיל. לייטגב ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-23 ביוני 2006 במשחק ידידות נגד נבחרת קרואטיה. במסגרת יורו 2008 שותף לייטגב בשני משחקים מתוך שלושה. רד בול זלצבורג אליפות אוסטריה (6): 2008/09, 2009/10, 2011/12, 2013/14, 2014/15, 2015/16 הגביע האוסטרי (4): 2011/12, 2013/14, 2014/15, 2015/16 מדיה וקבצים בנושא כריסטוף לייטגב בוויקישיתוף כריסטוף לייטגב, באתר Transfermarkt כריסטוף לייטגב, באתר Soccerway כריסטוף לייטגב, באתר WorldFootball.net כריסטוף לייטגב, באתר National Football Teams כריסטוף לייטגב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אולג ילישב

אולג ויאצ'סלאווביץ' ילישב (ברוסית: Олег Вячеславович Елышев; נולד ב-30 במאי 1971) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדות החלוץ והקשר, וכיום מאמן את בקבוצת הנערים של מועדון הכדורגל לוקומוטיב מוסקבה. ילישב החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הנוער של המועדון הסובייטי בלטיקה קלינינגרד. כבר בגיל 16 הוא עלה להרכב הפותח של הקבוצה הבוגרת (אשר שיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה). לאחר שתי עונות עבר לקבוצת פאקל וורונז'. בשנת 1992, ציידי הכישרונות של קבוצת הצמרת הרוסית דינמו מוסקבה הציעו לו לעבור לקבוצתם. ילישב אומנם עבר לדינמו, אך לא מצא את מקומו בקבוצה וכעבור כמה חודשים עבר לקבוצת טקסטילשצ'יק קמישין מליגת המשנה הרוסית. בשנת 1993 הוא שיחק עם הקבוצה בליגה העליונה ובסיום העונה נכלל בנבחרת הליגה. בשנת 1994 הצטרף ילישב לקבוצת הפאר לוקומוטיב מוסקבה, במדיה שיחק שתי עונות וזכה בגביע הרוסי. בהמשך שיחק שנתיים בדרום קוריאה. בשנת 2000 הגיע לישראל וחתם בקבוצת הפועל חיפה. הוא שיחק במדי הפועל שתי עונות. בשנת 2002 שוחרר מן הקבוצה, לאחר שאחרונה נקלעה לקשיים כלכליים. ילישב שב לרוסיה. הוא חזר לשחק בקבוצת פאקל וורונז'. בשנת 2005 פרש ממשחק פעיל. הגביע הרוסי: 1996 הגביע הקוריאני: 1998 2000/1 גביע הטוטו (הפועל חיפה) אולג ילישב, באתר Transfermarkt אולג ילישב, באתר FootballDatabase.eu בתקופת שהותו בישראל נכתב שמו כ"ילשב"
עין ירקעם

עין ירקעם הוא מעיין עונתי הנובע בחלק העליון של נחל חתירה, ממזרח למכתש הגדול. המעין נובע בעיקר בחורף. בעונה זאת, עולה מפלס מי התהום אל מעל גובה הקרקע ("תמילה"). לרוב מימיו מוצפים גם במי גשם ושיטפונות, וממלאים גב גדול לעומק של עד 5 מטרים. לקראת סוף הקיץ נשארים מים מעטים רק בחלקו התחתון של הגב וחלקו העליון מתייבש, אך מי התהום של המעיין נותרים יחסית גבוהים ובעלי החיים מהאזור מצליחים להגיע אליהם עם מעט חפירה בחול. המעיין מוקף בצמחייה רבה של, בעיקר, קנה ואשל. בקיר הגדה הצפונית של הנחל חצובות מדרגות עתיקות שככל הנראה, שימשו להורדת גמלים לשתייה מהגב. בסמוך למעיין נמצא מצד ירקעם מהתקופה הביזנטית ששימש כנקודת אבטחה. שביל ישראל עובר בעין ירקעם. למקום ניתן להגיע רגלית מחניון קטן הצמוד לכביש 206, ממנו ישנה ירידה בשביל המסומן בירוק לאורך כ-500 מטרים, עד למדרגות החצובות היורדות למעין. בהתאם להנחיות רשות הטבע והגנים, אסורה לינה באתר. זאת, על מנת לאפשר לחיות לפעול בו בשעות החשיכה. עם זאת, חניון לילה נמצא ממש בסמוך ליד הכביש. בקירו הצפוני של הנחל יורדות מדרגות חצובות מן השביל שמעל למעוק עד לקרקעיתו. אלו הן מדרגות עתיקות, שנחצבו כדי שגמלים יוכלו להגיע אל נקודות הנביעה ואל הגב הגדול. המפלים והמעוק בעין ירקעם התפתחו בנקודות המעבר של אפיק הנחל מתחום סל הקרטון והצור מגיל הסנון, אל גג שכבת הגיר הקשה מגיל הטורון. סדרת המפלים דמויי המרזב, שגובהם כ-10 מטרים, יצרה כאן בראש המעוק מעין אולם גבוה ועגול, דמוי טאבון. במקום מעין קלחת סגורה של סלעים, שנוצרה כתוצאה משחיקת תשתית הגיר שבקרקעית הנחל על ידי מי שיטפונות. מהקלחת נמשך נקיק קצר ועמוק, שבקרקעיתו, מכתשת גדולה ועמוקה המחזיקה מי שיטפונות. מהסדקים שבקירות הקלחת נובעים מים, המזינים לאחר תקופות גשומות פלג מים לאורך הנקיק. מדיה וקבצים בנושא עין ירקעם בוויקישיתוף עין ירקעם, באתר החברה להגנת הטבע עין ירקעם, באתר "טיולי - תיירות בארץ" משה גלעד, הנגב מלא חיות. כמעט כולן נסתרות ממטיילים, באתר הארץ, 18 ביוני 2023 הבאר המסורתית ומתקני השאיבה של פעם, באתר המידע של מדרשת שדה בוקר כל מקום ואתר, משרד הביטחון אנציקלופדיה מפה, הוצאת אינציקלופדיות, 2001 מדריך ישראל החדש, משרד הביטחון, 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי ניו זילנד – פקיסטן

יחסי ניו זילנד–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין ניו זילנד לבין פקיסטן. היחסים בין שתי המדינות כוננו במאה ה-21. פקיסטן מיוצגת בניו זילנד בוולינגטון בעוד שניו זילנד מיוצגת בקוסוליית כבוד בקארצ'י. ניו זילנד הייתה צד בהחלטת ראש ממשלת קליפורניה להחזיר את פקיסטן למועצת חבר המדינות לאחר החזרת הממשל האזרחי במאי 2008. שר החוץ והמסחר בניו זילנד, פיל גוף, ביקר בפקיסטן בסוף שנת 2004. בשנת 2005 ביקר נשיא פקיסטן פרובז מושראף את ראש הממשלה הלן קלארק בניו זילנד. במהלך שיחותיו עם מנהגי ניו זילנד, הציע מושארף לחזק את הקשרים בין שתי המדינות, בעיקר בתחומי החינוך, טכנולוגיה, תקשורת, מידע, חקלאות ומוצרי חלב. ניו זילנד יצרה תוכנית להכשרת מוקשים בעיר קואטה בפקיסטן. באוקטובר 2005, בעקבות רעידת אדמה הרסנית, הודיעה שר הסיוע של מרילנד כי המדינה תכפיל את תרומת הסיוע במיליון וחצי דולר. הטלוויזיה הפקיסטנית שיבחה את ניו זילנד ואת תרומתה. כעשרה ארגונים לא ממשלתיים בניו זילנד קיבלו תרומות מהציבור לסיוע הקורבנות בפקיסטן. כמו כן, ראיי ג'וליאן (מנכ"ל המועצה לפיתוח בינלאומי) שיבח את ניו זילנד וציין כי "התגובה של ממשלת זילנד והציבור לטרגדיות של סוף השבוע בפקיסטן כבר מצוינות". בנובמבר 2005 דיווח הצלב האדום של ניו זילנד כי התרומות הגיעו לסך 620,000 דולר. בשנת 2004, ייצאה ניו זילנד סחורה בשווי 24.4 מיליון דולר אל פקיסטן. עד שנת 2007 שווי הסחורה הגיע ל-85 מיליון דולר. פקיסטן ייצאה סחורה בשווי 67.7 מיליון דולר ניו זילנדי. רוב הייצוא של ניו זילנד מורכב ממשאבים כגון מוצרי חלב, מוצרי צמר ומוצרי בעלי חיים אחרים, בעוד שפקיסטן מייצאת בעיקר מוצרי הלבשה. בשנת 1990 חתמו שתי הממשלות על הסכם סחר. כחלק מהסכם זה, שני הצדדים יצרכו לקיים את פגישת ה-JTC (ועדת המסחר הפדרלית של ניו זילנד). הפגישה הראשונה התקיימה במרץ 2002 שבה הועלו דיונים על מנת לשפר את השיתוף הכללי בין שתי המדינות. "New Zealand FM calls on Musharraf". DAWN.COM (באנגלית אמריקאית). 2004-08-19. נבדק ב-2018-03-26. NewsLibrary.com - newspaper archive, clipping service - newspapers and other news sources, nl.newsbank.com NewsLibrary.com - newspaper archive, clipping service - newspapers and other news sources, nl.newsbank.com "Musharraf on New Zealand visit" (באנגלית בריטית). 2005-06-17. נבדק ב-2018-03-26. "Hope for trade boost from Musharraf visit". NZ Herald (בNew Zealand English). 2005-06-15. ISSN 1170-0777. נבדק ב-2018-03-26. "New Zealand doubles Pakistan earthquake aid". The Beehive (באנגלית). נבדק ב-2018-03-26. "Pakistan: Earthquake crisis". ReliefWeb (באנגלית). נבדק ב-2018-03-26. Khan, Mubarak Zeb (2012-04-06). "Pakistan wants FTA with NZ". DAWN.COM (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-26.
פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט

פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Friedrich August, Fürst von Anhalt-Zerbst;‏ 8 באוגוסט 1734 - 3 במרץ 1793), היה נסיך אנהלט-צרבסט בין השנים 1747–1793, ואחיה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. פרידריך אוגוסט נולד ב-8 באוגוסט 1734 בשטטין, לכריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט וליוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ, בתם של כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ואלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך. בשנת 1747 מת אביו כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, ופרידריך אוגוסט ירש את נחלותיו ותאריו, אולם בשל היותו קטין שלטה אמו כעוצרת עד לבגרותו. בשנת 1750 הוא הצטרף לצבא הקיסרי, ומונה לקצין ברגימנט הקירסירים ה-11. בשל תמיכתו במלחמת שבע השנים באוסטריה, הוא נאלץ לברוח מהנסיכות לאחר פלישה פרוסית, והוא עבר להתגורר בבזל. ב-17 במאי 1753 התחתן פרידריך אוגוסט עם קרולינה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של מקסימיליאן מהסן-קאסל ופרדריקה שרלוטה מהסן-דרמשטאדט, אך לא היו לו ילדים ממנה. ב-27 במאי 1764 התחתן פרידריך אוגוסט בשנית עם פרדריקה אוגוסטה סופיה מאנהלט-ברנבורג, בתם של ויקטור פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג וסופיה אלברטינה פרדריקה מברנדנבורג-שוודט, אך גם ממנה לא היו לו ילדים. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית תמך פרידריך אוגוסט בממלכת בריטניה הגדולה, ואף קיבל תגמולים מהם על תמיכתו. בשנת 1776 הוא הכריז על סובלנות דתית ברחבי הנסיכות. בעקבות סכסוך הוא עזב את בזל, ועבר להתגורר בלוקסמבורג. ב-3 במרץ 1793 מת פרידריך אוגוסט, ומאחר שלא היו לו ילדים חולקו שטחי הנסיכות בין הנסיכויות האחרות של בית אסקניה. מדיה וקבצים בנושא פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט בוויקישיתוף
הכל לטובה (שיר של סטטיק ובן-אל תבורי)

הכל לטובה הוא שיר שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הצמד הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי. השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2017. השיר עוסק בנוסטלגיה ובגעגועים לילדות. בהשוואה לשירים קודמים של השניים, השיר "הכל לטובה" פחות קצבי. בנוסף, בשיר זה לא הוזכרו שמותיהם של סטטיק, בן-אל תבורי וג'ורדי (המפיק המוזיקלי) כבשירים אחרים שלהם. בתחילת הווידאו קליפ מצולמים סטטיק ובן-אל באזור עתידני בסגנון הסרט מטריקס, כאשר הצבעים השולטים הם צבעים קודרים. בין לבין מופיעות תמונות ילדות שצולמו בטכניקת צילום המזכירה תמונות מן העבר. כמו בקליפים אחרים של סטטיק ובן-אל, גם בקליפ זה משתתף ג'ורדי. את הקליפ ביים רומן בוצ'אצקי. נכון למרץ 2023 צבר הקליפ כ־27.5 מיליון צפיות ביוטיוב. השיר הגיע למקום ה-26 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ט. מילות השיר באתר שירונט "הכל לטובה": ג'ורדי מדבר על הלהיט החדש(הקישור אינו פעיל) באתר רשת סטטיק ובן אל פונים לווייב הרגוע עם "הכל לטובה" באתר טיים אאוט 22 באוקטובר 2017 התמונות המסתוריות של סטטיק ובן אל, באתר ‏מאקו‏, 22 באוקטובר 2017 נדב מנוחין‏, "הכל לטובה" של סטטיק ובן אל: כשהפרודיה מקדימה את המציאות, באתר וואלה, 22 באוקטובר 2017 גל אוחובסקי, ‏אז "הכל לטובה" זה שיר טוב או לא?, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2017 לדף השיר באתר הספרייה הלאומית עמי פרידמן ודלית רצ'שטר, אתם בחרתם: "שני משוגעים" של עומר אדם הוא שיר השנה, באתר ynet, 6 בספטמבר 2018
יחסי מצרים – ניו זילנד

יחסי מצרים–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין מצרים לבין ניו זילנד. ההיסטוריה המשותפת הקצרה של מצרים וניו זילנד התבטאה בכך ששתי המדינות היו חלק מהאימפריה הבריטית. הקשר הרשמי הראשון בין מצרים לניו זילנד היה במלחמת העולם הראשונה. כאשר באוקטובר 1914 נחתו כוחות משלחת של ניו זילנד במצרים וסייעו לכוחות הצבא להדוף מתקפה עות'מאנית על תעלת סואץ. לאחר המלחמה, בפברואר 1922, קיבלה מצרים את עצמאותה מבריטניה. במהלך מלחמת העולם השנייה חזרו כוחות ניו זילנד למצרים על מנת להילחם בהסתננות ופלישת גרמנים ואיטלקים. מבצע זה נקרא "המערכה במדבר המערבי". במאי 1941, ביקר ראש ממשלת ניו זילנד, פיטר פרייזר במצרים על מנת לבקר את הכוחות ואנשי המדינה. כוחות הצבא של ניו זילנד השתתפו בכמה קרבות במצרים, כולל הקרבות באל-עלמיין ב-1974 נקבעו יחסים דיפלומטיים בין מצרים לניו זילנד וב-1974 פתחה מצרים שגרירות בוולינגטון, אך השגרירות נסגרה ב-1988. בנובמבר 2007, במהלך ביקור של ראש הממשלה, הלן קלארק במצרים, ניו זילנד פתחה שגרירות בקהיר. ב-2010 בעקבות פתיחת השגרירות הניו זילדית בקהיר, נפתחה מחדש השגרירות המצרים בוולינגטון. בינואר 2015, ביקר שר החוץ הניו זילנדי, מארי מקאלי במצרים ונפגש עם הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי. בשנת 2015, הסחר בין מצרים וניו זילנד הסתכם בסכום של כ-341 מיליון דולר. היצוא העיקרי של מצרים לניו זילנד כולל: כלי רכב, הלבשה, שטיחים ודשנים בעוד שהיצוא של ניו זילנד אל מצרים כולל: מוצרי חלב, ביצים, דבש, מוצרי אוכל ומוצרים מן החי. The National Archives, The National Archives - Exhibitions & Learning online - British Battles, www.nationalarchives.gov.uk (באנגלית) Not specified, Scene in Maadi, Egypt, during Prime Minister Peter Fraser's visit to the Middle East during World War 2 | National Library of New Zealand, natlib.govt.nz, ‏1939-01-01 (באנגלית) "Opening of NZ Embassy Cairo - Evening Reception". The Beehive (באנגלית). נבדק ב-2018-03-26. "New Zealand and Peaceful Conflict Resolution". The Beehive (באנגלית). נבדק ב-2018-03-26. New Zealand, www.mfa.gov.eg Mutual Visits-SIS, www.sis.gov.eg (באנגלית) New Zealand | Product | Exports | to Egypt, Arab Rep. 2015 | WITS | Data, wits.worldbank.org (באנגלית)
גילרו

גילרו היא חברה ישראלית לייצור ושיווק ופלים, גביעי גלידה וקישוטי עוגה, שנוסדה בירושלים על ידי משפחת גלברד בשנת 1950, וכיום ממוקמת בבית שמש. יוסף גלברד נולד בשנת 1918 בעיר צ'לדז בפולין, למשפחה שעסקה בתחום האפייה במשך דורות רבים. בצעירותו שרד את מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ. לאחר מלחמת העולם השנייה ומשהולאם בית המאפה של משפחתו על ידי המשטר הקומוניסטי, ראה פוטנציאל השתקמות בגרמניה המעורערת והיגר למדינה. בגרמניה נחשף לראשונה לתעשיית הקפואים, במסגרת היכרותו עם יצרני ציוד רכב אשר פיתחו שיטה תעשייתית לייצור גלידה. גלברד רכש מספר מכונות ועלה לישראל, בה התאחד עם אחיו וגיסו, והשלושה החליטו להקים מפעל לייצור גביעי גלידה. שם המפעל נקבע להיות גילרו כשילוב השמות גלברד ורוזנמן והוא הוקם תחילה בשכונת רוממה בירושלים. המפעל עבד כבר בשנות החמישים תחת מדיניות הצנע שהונהגה בישראל, אז ייצר המפעל גביעי גלידה לשוק המקומי בלבד, באמצעות כמויות קצובות של קמח ושמן. בשנת 1973 הועבר המפעל לגבעת שאול. מייסדי המפעל הלכו לעולמם בתחילת שנות השמונים. בשנת 1988 הוקמה החברה מחדש בבית שמש תחת ניהולו של אבי גלברד המנהל אותה עד היום. במפעל 17 פסי ייצור לוופלים, גביעי גלידה, רולים ממולאים בקרם, וקישוטי עוגות שונים. בזכות אימוץ טכנולוגיות ופיתוח תהליכי אוטומציה, רצפת הייצור במפעל ממוחשבת וחומרי הגלם עוברים בה ללא מגע יד אדם. לאורך השנים המפעל התפתח וכיום גביעי הגלידה בייצורו משווקים בערוצים רבים בישראל ובעולם: לענקיות תעשיית הגלידה דוגמת נסטלה ויוניליבר. לגלידריות רשתיות ופרטיות ולנקודות מכירה של גלידות כמו אלה של רשת מקדונלד'ס. לצריכה ביתית, תחת מותג הבית "עלמה" או בעבור מותגים אחרים כמו אסם ושופרסל. נוסף על ופלים קלאסיים, בגילרו מיוצרים גם ופלים מעלי ופל בלגי, פרי פיתוח של המפעל, המיועד לקהל המעדיפים דומיננטיות של הוופל. תחום קישוטי העוגה במפעל התפתח גם הוא; בשנת 2006 חלה צמיחה משמעותית בפעילות גילרו כאשר החברה רכשה את עוגרפיקס, חברה שעוסקת בייצור ובשיווק בין-לאומי של דפים אכילים ודיו אכיל אשר מאפשרים הדפסה במדפסת רגילה. השילוב בין הפטנט של עוגרפיקס לבין טכנולוגיות הייצור של גילרו הוליד את המפעל הגדול בעולם לייצור דפים אכילים, ובו קו מוצרים ייחודיים המשווקים לרחבי העולם; דפי סוכר להדפסה במידות ובצורות שונות, מחסניות דיו אכיל, דפי שומן מיוחדים להדפסה על שוקולד, והדפסות אכילות של דמויות פופולריות, הנמכרות ברשתות השיווק ולאפייה ביתית. בשנת 2016 רכשה גילרו גם את מפעל קישוטי העוגות ההולנדי Cake Art. על רקע המודעות הגוברת להיבטים בריאותיים בצריכת המזון, והתפתחות העדפות שונות של צרכנים, מרבית מוצרי גילרו פותחו גם בגרסאות חדשות, וכיום לחברה מתכונים נטולי חלב או נטולי גלוטן, גרסאות ללא סוכר וכן מוצרים אורגניים. מוצרי גילרו נושאים אישור כשרות בהשגחת בד"ץ העדה החרדית ירושלים, וכן אישורי GMP, ISO, ו - HACCP. המפעל חבר באיגוד יצרני המותגים הפרטיים הבינלאומי PLMA. מדיה וקבצים בנושא גילרו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גילרו ד"ר אדם רויטר, יצואנים יוצאי דופן: הכירו 10 חברות מצליחות, באתר ynet, 11 בנובמבר 2012 "גילרו נבחרה על ידי רשת Mercadona הספרדית כספקית הבלעדית של הדפסי עוגה אכילים". E-food. 2017-10-19. נבדק ב-2018-03-26.
הקיוסק הראשון של תל אביב

הקיוסק הראשון של תל אביב הוקם בשנת 1910 בצומת הרחובות שדרות רוטשילד והרצל, והיה פורץ-הדרך של העיר תל אביב, בדרכה מפרוור שקט למרכז הכלכלי של המדינה. בתחילה סירב ועד העיר להקמת הקיוסק, משום שאחוזת בית הייתה אמורה להיות שכונה ללא בתי עסק, אך לבסוף בישיבת ועד תל אביב בא' בסיוון תר"ע אושרה פתיחת קיוסק קטן, בתנאי שמידותיו של המבנה יהיו 2 על 2 מטרים, שימכרו בו רק משקאות קלים, והוא ייסגר בשעה 11 בלילה. רק לאחר מכן התיר הוועד למכור במקום גם משקאות חריפים. זה היה הקיוסק הראשון והיחיד בתל אביב עד שנת 1920, עת הוקמו שני קיוסקים נוספים. את הקיוסק בנה אדם בשם קסילוב, ותכנן אותו האדריכל יוסף ברסקי. הוא נבנה בצורת משושה, והיה עשוי מעץ. לידו הוקם הפנס הראשון בתל אביב. הקיוסק נבנה ליד ביתו של מייסד העיר תל אביב וראש העירייה הראשון, מאיר דיזנגוף. בקיוסק הוגשו משקה גזוז, מיץ צוף וברד מתוק. הקיוסק שימש כמקום מפגש מרכזי, וכן כנקודת יציאה למפגשים רומנטיים. בשנות ה-20 מכר קיסילוב את הקיוסק לסוחר בשם פוגל. פוגל נרצח בשנות ה-30, והזכויות להפעלת המקום נרכשו על ידי האחים שור. לאחר מותם של האחים חזרו זכויות ההפעלה לעיריית תל אביב. בימי העלייה הרביעית נפתחו בתל אביב קיוסקים רבים, ועלייה זו אף כונתה "עליית הקיוסקים". בשנת 1989 נהרס הקיוסק לגמרי. לאחר שיחזור שלו ובנייתו מחדש נפתח שוב בשנת 2004 ובו הוצג חלק מהתפריט הנוסטלגי של פעם. יובל קרני, הקיוסק הראשון של ת"א חוזר, באתר ynet, 18 במאי 2004 הקיוסק הראשון באתר עיריית תל אביב-יפו. גילי מלניצקי, סיפורו של הקיוסק הראשון בתל אביב, באתר TheMarker‏, 28 בדצמבר 2017
חדקן האגם

חדקן האגם (שם מדעי: Acipenser fulvescens) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים החי באמריקה הצפונית. אורכו של חדקן זה עולה על 2.2 מטרים (7.2 רגל) ומשקלו 108 ק"ג. צבעו ורדרד-חום והוא בעל קשקשים גרמיים לאורך צידיו וגבו. השלד שלו עשוי סחוס והוא בעל חוטם גדול הפונה כלפי מעלה. החדקן שוחה בבדידות או בקבוצות קטנות בנהרות ואגמים כולל בנהר המיסיסיפי ובימות הגדולות וכן בנהרות קטנים יותר עד למיסיסיפי ואלבמה בדרום ארצות הברית. הוא שוחה לאורך הקרקעית ובולע חרקי מים, עלוקות ושאר תולעים. דגים נמצאים בתזונתו רק לעיתים רחוקות. כמה חוקרים חושבים שחדקנים אלה הביאו לאגדה על האוגופוגו מאגם אוקנגן בקנדה. מדיה וקבצים בנושא חדקן האגם בוויקישיתוף חדקן האגם, באתר ITIS (באנגלית) חדקן האגם, באתר NCBI (באנגלית) חדקן האגם, באתר FishBase (באנגלית) חדקן האגם, באתר GBIF (באנגלית) חדקן האגם באתר הרשימה האדומה של IUCN
יחסי יפן – ניו זילנד

יחסי יפן–ניו זילנד הם היחסים שבין יפן לבין ניו זילנד. היחסים החלו לאחר מלחמת העולם השנייה. כיום, יפן היא שותפה מסחרית גדולה עם ניו זילנד. בשנת 1985, יפן וניו זילנד חתמו על הסכם "אשרת עבודה וחופשה" שבו שתי המדינות מאפשרות למטיילים ולתיירים במדינות לעבוד על מנת לממן את הוצאות הנסיעה שלהם. ניו זילנד הייתה אחת מארבע המייסדות של תוכנית ההחלפה וההוראה של יפן, שהוקמה בשנת 1987 על ידי ממשלת יפן. בשנת 2010, לאחר שהתרחשה רעידת האדמה בניו זילנד, סייעה יפן בשליחת כוחות צבא וציוד. שנה לאחר מכן, כאשר התרחשה רעידת האדמה והצונאמי בטוהוקו, ממשלת ניו זילנד תרמה כ2 מיליון דולר לצלב האדום היפני על מנת לתמוך ולסייע בציוד הצלה. באוקטובר 2012, קומודור הצי המלכותי של ניו זילנד, ג'ון מרטין, ביקר את הצבא הימי של יפן ושיבח את פעולותיו. כיום, הפורום העסקי הבינלאומי של ניו זילנד, שהוקם בשנת 2006, על ידי חברות הייצוא הגדולות בניו זילנד, הוא אחד מהגורמים העיקריים והמרכזיים להסכם הסחר החופשי עם יפן. כיום, יפן היא שותפה מסחרית גדולה עם ניו זילנד. שתי המדינות אשררו את הסכם השותפות הכלכלית האזורית המקיפה שנכנס לתוקף בינואר 2022. מדיה וקבצים בנושא יחסי יפן – ניו זילנד בוויקישיתוף The Working Holiday Programmes in Japan, Ministry of Foreign Affairs of Japan (ביפנית) Embassy of Japan in New Zealand, www.nz.emb-japan.go.jp (באנגלית) Sabin, Brook (2011-03-14). "New Zealand USAR team arrive in Japan". Newshub (באנגלית). נבדק ב-2018-03-26. "Support for Japan". The Beehive (באנגלית). נבדק ב-2018-03-26. NZEmbassy.com, ‏2012-03-31 Ministry of Foreign Affairs of Japan, The date of the entry into force of the Regional Comprehensive Economic Partnership Agreement, November 3 2021 Yen Nee Lee, "World’s largest trade deal will come into force in January. The U.S. won’t be part of it", CNBC, November 3 2021
מקיני

מקיני (באנגלית: McKinney) היא עיר בטקסס, ארצות הברית הממוקמת כ-51 ק"מ מצפון לדאלאס. זוהי העיר ה-19 בגודלה בטקסס וה-147 בארצות הברית. אוכלוסיית העיר בשנת 2017 הוערכה בכ-168,358 תושבים. בשנת 2014 כתב העת Money דירג את מקיני כ"מקום הטוב ביותר למגורים באמריקה". העיירה נוסדה בשנת 1848, וכשנה לאחר מכן נתרמו לה אדמות רבות מאחד מבעלי הקרקעות המקומיים. בשנה זו התגוררו בעיירה כ-35 תושבים. במשך 125 השנים הראשונות שלה, מקיני שימשה כמרכז המסחרי העיקרי של המחוז. מקיני שימשה מקור לחומרים חקלאיים רבים כגון קמח, כותנה, תירס וכו'. לאחר שנת 1880 נבנה בה גם בית אופרה. בשנת 1912 התגוררו כ-4,700 תושבים בעיר. בשנת 1953 התגוררו בעיר כ-10,000 תושבים, ופעלו בה כ-355 עסקים. מקיני המשיכה להיות מרכז מסחרי למוצרים חקלאיים עד סוף שנות ה-60. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-131,117 תושבים. הגיל החציוני הוא 33. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר היא 63,366 דולר. כ-4.9% מהמשפחות ו-8.5% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני. בתחילת המאה ה-21 מקיני התאפיינה באחוז צמיחה גבוה במיוחד, אחד מהגבוהים ביותר בארצות הברית. ההרכב הגזעי של האוכלוסייה הוא 74.8% לבנים, 10.5% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 4.1% אסייתים, ו 3.2% דיווחו על שני גזעים או יותר. המעסיקה המרכזית בעיר היא ריית'יאון. מועצת העיר מורכבת משבעה נציגים. שני חברי מועצה וראש העירייה נבחרים על ידי כלל תושבי העיר, בעוד שארבעת הנוספים נבחרים בארבעה מחוזות בחירה. מדיה וקבצים בנושא מקיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקיני (באנגלית) מקיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נינה שנק פון שטאופנברג

אליזבת מגדלנה "נינה" פון שטאופנברג (בגרמנית: Elisabeth Magdalena "Nina" Schenk Gräfin von Stauffenberg‏; 27 באוגוסט 1913 - 2 באפריל 2006) הייתה אשתו של קלאוס שנק פון שטאופנברג, שהיה דמות מפתח בקשר העשרים ביולי נגד המשטר הנאצי בגרמניה. נינה נולדה ב-27 באוגוסט 1913 בקובנה שבאימפריה הרוסית, תחת השם אליזבת מגדלנה פון לרננפלט. אביה היה הפוליטיקאי והגנרל גוסטב פרייהר פון לרננפלט (1871-1944) ואמה הייתה אנה פריין פון שטאקלברג (1880-1945), אצילה גרמנית-בלטית. ב-1930 היא פגשה לראשונה את קלאוס שנק פון שטאופנברג במפגש של האריסטוקרטיה הגרמנית. במפגשים כגון אלו, היה שטאופנברג - הקצין הצעיר ויפה התואר בעל הגינונים האציליים, פופולרי מאוד. עם זאת, נינה העידה שבתחילה חשה רתיעה מפניו מכיוון שסברה שהוא יהיר. רק בהמשך פינתה הרתיעה את מקומה לאהבה. הם נישאו בדצמבר 1933 בקתדרלת במברג. קלאוס הופיע לחתונה לבוש במדי צבא וחבוש קסדה. הוא טען ש"להתחתן פירושו לשרת בתפקיד". בעקבות נישואיה, קיבלה נינה את התואר "רוזנת שטאופנברג". נולדו להם חמישה ילדים: ברתולד מריה, היימראן, פרנץ-לודוויג, ולריה וקונסטנצה. אף על פי שמשפחתה של נינה הייתה לותרנית, הילדים גודלו כקתולים על פי דרישת משפחתו של קלאוס. קלאוס היה אב ובעל קפדן ובלתי מתפשר, ודרש מאשתו וילדיו סדר, דיוק ומשמעת. הוא לא התיר לנינה להשתתף בחייו, וכאשר הגיעו חבריו לבקרו ביקש ממנה לעזוב את הבית או להישאר בחדר השינה. עם זאת, הוא היה קשור ומסור מאוד למשפחתו, וחזר לבקר את נינה בכל הזדמנות שיכל. קלאוס שיתף את נינה בדעותיו נגד המשטר הנאצי. לאחר שהוא נפצע במהלך המערכה בצפון אפריקה, היא הגיעה לבקר אותו בבית החולים. הוא אמר לה: "את יודעת, אני מרגיש שאני חייב לעשות משהו עכשיו, להציל את גרמניה." היא הייתה שותפה לכל תוכניותיו להפלת המשטר הנאצי, ותמכה בו לאורך כל הדרך. ב-20 ביולי 1944 יצא לדרכו קשר העשרים ביולי אשר קלאוס עמד בראשו. בעקבות כישלון הקשר, הוצא קלאוס להורג. אולם השלטון הנאצי לא אמר די בכך. היינריך הימלר הצהיר ש"משפחתו של הרוזן שטאופנברג תיעקר מהשורש". היא נלקחה לחקירה יחד עם הוריה, אולם העמידה פנים שהיא אינה יודעת דבר על מעשיו של בעלה: "העמדתי פנים כאילו אני עקרת בית קטנה וטיפשה, שמתעניינת רק בילדים, בחיתולים ובכביסה מלוכלכת". למרות זאת, וחרף העובדה שהיא הייתה בהריון עם בתה החמישית קונסטנצה, היא נלקחה למאסר במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק. נודע לה שגם אמה נכלאה באותו מחנה, אולם לא ניתן להן לראות זו את זו. ילדיה נלקחו ממנה וגודלו בבתי יתומים. הורו להם לשכוח את הוריהם וניתן להם שם המשפחה "מייסטר" (Meister). ימים ספורים לפני סיום המלחמה היא שוחררה, ולאחר מסע קצר ברחבי גרמניה ההרוסה הצליחה לאסוף את כל ילדיה. בשל האנגלית המעולה שבפיה, היא סייעה למקומיים לתקשר עם הצבא האמריקני. היא נפטרה בבמברג ב-2 באפריל 2006 בגיל 92. ביוגרפיה מקיפה שלה התפרסמה על ידי בתה ב-2008. מדיה וקבצים בנושא נינה שנק פון שטאופנברג בוויקישיתוף נינה שנק פון שטאופנברג בספרייה הלאומית הגרמנית (בגרמנית) כתבה על מותה של שטאופנברג דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 217. דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 218. קונסטנטין פיצגיבון, 20 ביולי, הקשר נגד היטלר, מאנגלית: דפנה לוי, הוצאת מערכות, 1980. עמ' 38. דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 217 311. דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 287. דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, ידיעות ספרים, 2009. עמ' 299. Eine loyale, starke Frau