laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יצחק שפירא (רופא)

יצחק שפירא הוא קרדיולוג, מנהל ודירקטור ישראלי. בשנים 1968–1971 שירת בצה"ל. בשירות המילואים הגיע לדרגת תת-אלוף[דרושה הבהרה]. בשנת 1971 החל ללמוד בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1978 קיבל שם תואר דוקטור לרפואה. את הסטאז' עשה במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר. בשנים 1978–1988 המשיך בלימודי המשך בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר. בשנת 1983 עבר קורס פיקוד ומטה בצה"ל. למד מינהל רפואי באוניברסיטת חיפה. בשנים 1979–1985 התמחה בקרדיולוגיה וברפואה פנימית במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי, ובסיום ההתמחות קיבל תעודת מומחה בקרדיולוגיה. משנת 1986 ממלא תפקידי ניהול רפואי במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי, בשנת 1992 מונה לסמנכ"ל המרכז ובשנת 2008 מונה בנוסף למנהל בית החולים השיקומי בו. בשנת 1991 מונה למרצה לקרדיולוגיה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, בשנת 1998 עלה לדרגת מרצה בכיר קליני, בשנת 2002 מונה לפרופסור חבר קליני לקרדיולוגיה, ובשנת 2010 מונה לפרופסור מן המניין קליני לקרדיולוגיה, ושימש בתפקיד זה עד 2022. במרץ 2024 מונה לדירקטור בחברת שופרסל, וב-7 באפריל 2024 מונה ליו"ר דירקטוריון החברה. משרד הבריאות הודיע ששפירא לא יוכל לכהן במקביל כיו"ר שופרסל וכסמנכ"ל איכילוב. נשוי ואב לארבעה ילדים, מתגורר בכפר ויתקין. יצחק שפירא, באתר ResearchGate פרופ' שפירא יצחק, באתר המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי שופרסל בע"מ - עדכון לגבי שינויים בהרכב דירקטוריון החברה ובהנהלת החברה, באתר "מאיה", 4 במרץ 2024; גולן חזני, האחים אמיר ממנים 6 דירקטורים לשופרסל: ביניהם - סמנכ"ל איכילוב יצחק שפירא, חזי צאיג וצילי נווה, באתר כלכליסט, 4 במרץ 2024 שופרסל בע"מ - החלטת דירקטוריון החברה בדבר שינוי בזהות יו"ר הדירקטוריון ומינוי מנכ"לים משותפים לחברה, באתר "מאיה", 7 באפריל 2024 נורית קדוש, אחרי דיון עם בית החולים: משרד הבריאות מבהיר שסמנכ"ל איכילוב לא יוכל לכהן במקביל כיו"ר שופרסל, באתר כלכליסט, 18 באפריל 2024 הצהרת דירקטור בלתי תלוי, באתר "מאיה", 23 בפברואר 2024
סיר אידוי

סיר אידוי (באנגלית: Food steamer) הוא כלי לבישול באמצעות אדים. אופן בישול זה נקרא אידוי. כְּלֵי אידוי מזון שימשו במטבחים במשך מאות שנים. הסינים הקדמונים השתמשו בכלי קיטור כדי לבשל אוכל. בחפירות ארכאולוגיות נחשפו כלי בישול חרס הידועים בשם יאן. יאן היה מורכב משני כלים, זֶנְג עם רצפה מחוררת מונח על סיר או קדירה עם בסיס חצובה ומכסה עליון. כלי האידוי הקדום ביותר מתוארך לשנת 5000 לפני הספירה לערך ונחשף באתר בנפו (Banpo). בנהר היאנגצה התחתון, סירי זנג הופיעו לראשונה בתרבות ההמודו (אנ') (5000-4500 לפנה"ס) ובתרבות הליאנגג'ו (3200-2000 לפנה"ס) ושימשו לאידוי אורז. כלי האידוי יאן נחשפו גם במספר אתרי ליאנגג'ו, כולל 3 שנמצאו באתרי צ'ואודון ולואודון בדרום ג'יאנגסו. באתר תרבות לונגשאן (3000-2000 לפני הספירה) בטיאנוונג במערב שאנדונג, התגלו 3 כלי אידוי גדולים מסוג יאן. חלק מכלי האידוי על קיטור כוללים גם מאגר איסוף מיץ המאפשר לצרוך גם את מיצי המזון. כאשר משתמשים בטכניקות בישול אחרות (למשל הרתחה), הלק גדול מרכיבי תזונה אלו עלול ללכת לאיבוד. בגלל זמן הבישול והטמפרטורה המופחתים בהשוואה לשיטות בישול אחרות, אידוי נחשב לאחת הדרכים הטובות ביותר לשמור חומרים מזינים במזון. כמה חומרים מזינים אחרים מסופקים טוב יותר במזון מבושל מאשר גולמי. גזר מבושל, פטריות, אספרגוס, כרוב ופלפלים מספקים יותר נוגדי חמצון אם הם מבושלים או מאודים. גם שיטת הבישול חשובה - לגזר, קישואים וברוקולי היו רמות גבוהות יותר של קרוטנואידים כשהם מבושלים או מאודים מאשר כשהם מטוגנים. מזונות מטוגנים בשמן עמוק הם מקורות לרדיקלים חופשיים, שעלולים לפגוע בתאי הגוף. עם זאת, חלק מהוויטמינים וחומרי הזנה רגישים לחום. אוניברסיטת מישיגן אומרת שכאשר פירות או ירקות מבושלים בטמפרטורות גבוהות או לפרקי זמן ארוכים, נוטריינטים רגישים לחום כמו ויטמינים מקבוצת B, ויטמין C נוטים יותר להיהרס. "האידוי מאפשר לשמור על יותר מהחומרים התזונתיים בהשוואה להרתחה, מכיוון שחלק מהחומרים התזונתיים עוברים למי ההרתחה והתהליך לא מתרחשת באותה מידה באידוי. בעוד ששניהם משתמשים במים כמנגנון בישול, הירקות מוטבעים לחלוטין במים בהרתחה ואילו באידוי, הירקות מונחים מעל המים (וללא מגע איתם, ומאפשרים לאדים המופקים לרכך אותם תוך שמירה יותר של הערכים התזונתיים. החיסרון העיקרי של הרתחת הירקות הוא שחלקם, כמו ברוקולי, כרוב, תרד, אפונה, שעועית וקייל, מכילים ויטמינים מסיסים במים, שמתמוססים במים וכך נזרקים המון ויטמינים עם המים ברגע שהם מבושלים. כשהמים הרותחים משנים את צבעם בזמן הבישול, זה על פי רוב הוויטמינים שיוצאים מהירק. . עיבוד מזון רשימת מכשירי בישול רשימת כלי בישול רשימת מזונות מאודים סיר אידוי במבוק סיר לחץ סיר אורז סירו, סיר אידוי מחרס מדיה וקבצים בנושא סיר אידוי בוויקישיתוף Chen, Cheng-Yih (1995). Early Chinese Work in Natural Science. Hong Kong: Hong Kong University Press. p. 198. מסת"ב 962-209-385-X. Cheng, Shihua. "On the Diet in the Liangzhu Culture," in Agricultural Archaeology, 2005, No. 1:102–109. pp. 102–107. ISSN 1006-2335. Underhill, Anne P. (2002). Craft Production and Social Change in Northern China. New York: Kluwer Academic/Plenum Publishers. pp. 156 & 174. מסת"ב 0-306-46771-2. "Does Heat Destroy Nutrients in Fruits & Vegetables?". נבדק ב-28 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) Which Is Healthier: Steaming Or Boiling? (מה בריא יותר: אידוי או הרתחה?) Steaming v/s Boiling Vegetables- Which is a Better Option? Is Steaming or Boiling Better בלוג cooking
התעשייה הקיבוצית

התעשייה הקיבוצית בישראל מתייחסת לסך כל הפעילויות התעשייתיות המתקיימות בתוך הקיבוצים, אשר הן קהילות חקלאיות שיתופיות. המאפיין הבולט של התעשייה הקיבוצית הוא האינטגרציה בין עקרונות השיתוף והקהילתיות המאפיינים את החיים בקיבוץ, לבין יזמות ופעילות תעשייתית בשוק החופשי. המפעלים הקיבוציים מגוונים בתחומי פעילותם, וכוללים תעשיות קלות וכבדות, אגרו-טכנולוגיה, תעשיית מזון, טכנולוגיה גבוהה ועוד. במהלך השנים, התעשייה הקיבוצית התפתחה והתרחבה וכיום מונה מעל ל-250 מפעלים, עם מחזור שנתי של כ-40 מיליארד שקלים. היא נחשבת לאחד מהגורמים המרכזיים בכלכלת הקיבוצים, והשפעתה ניכרת גם בכלכלת ישראל כולה. התפתחות התעשייה הקיבוצית כללה גם את הקמת מפעלים אזוריים, המהווים שיתוף פעולה בין מספר קיבוצים לצורך ייצור משותף, ותרמה להתמודדות עם אתגרי הייצור והשיווק בסדר גודל גדול יותר. התחלתה של התעשייה הקיבוצית מצוינת בקום מפעלים גדולים בסוף שנות ה-30, כיוזמה אוטונומית של הקיבוצים ובמקרים מסוימים, כיוזמה של פעילי התנועה הקיבוצית. עם זאת, התיעוש לא נתפס כמטרה מוצהרת של מנהיגות התנועה הקיבוצית עד לשנות השבעים, כאשר במקרים רבים הנהגה קיבוצית התנגדה או הססה לקדם את התפתחותו. בשנת 1960, התפתח דגם חדש של תעשייה קיבוצית עם הקמת "מפעלים אזוריים", שהם שותפויות בין קיבוצים. הדרישה להקמת מפעלים אזוריים גדלה עם ההתמקדות בייצוא יבולים והצורך בבתי קירור, אריזה וטכנולוגיות נוספות. המפעלים האזוריים דרשו כוח אדם רב, שרובו נשכר מהסביבה הקרובה, והם הציגו תכונות קפיטליסטיות משמעותיות. בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים, הקיבוצים נכנסו לתקופה של שינוי דורי וחידוש. המנהיגות החדשה שאפה ליישם חידושים טכנולוגיים וארגוניים, ולפתח "תעשייה חכמה" שתתמוך בכלכלת הקיבוץ. עם זאת, הרבה מהמפעלים הקיבוציים נוהלו כבר לפי עקרונות קפיטליסטיים, מה שהוביל למאבק אנשי האסכולה החדשה לשמרנים - בין אלו שראו בתיעוש הזדמנות לחזק את הקיבוצים, לבין אלו שחששו מההשפעות השליליות שלו על עקרונות השיתוף והשוויון. מאז שנות התשעים, התעשייה הקיבוצית עברה תהליך של הפרטה, תהליך ששינה את המבנה הכלכלי והחברתי של הקיבוצים. ההצלחה הכלכלית של המפעלים נרכשה לעיתים קרובות במחיר של התרחקות מעקרונות הקיבוץ השיתופיים. הדס מגן, ‏כך הפכו הקיבוצים לסחורה הכי חמה בשוק, באתר גלובס, 16 באוקטובר 2021 שלומית לן, ‏איך הפך מפעל קיבוצי כושל לאימפריה שעושה אקזיט שלישי בחצי מיליארד דולר, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2022 איגוד התעשייה הקיבוצית מהצלחה להפרטה, באתר בִמקוֹם - אתר הקיבוצים לצעירים
יחזקאל סטימצקי

יחזקאל סטימצקי (16 בינואר 1900 – 5 בספטמבר 1983) היה יזם עסקים ישראלי ומייסד רשת חנויות הספרים סטימצקי, אחת מהרשתות המובילות וההיסטוריות בתחום מכירת הספרים בישראל ובעל חזון קוסמופוליטי ששאף להפיץ ספרות בארצות ערב. יחזקאל סטימצקי נולד ברוסיה למשה והיגר לגרמניה ב-1920 לאחר המהפכה הקומוניסטית. בברלין, למד משפטים וכלכלה באוניברסיטה ועבד בהוצאת הספרים אולשטיין. הוא השתייך לתנועת החלוץבמהלך עבודתו זו פגש את זאב ז'בוטינסקי, מנהיג המפלגה הרוויזיוניסטית, והחל ידידות עמוקה איתו. בגיל 25 לאחר ביקור בארץ ישראל, החליט סטימצקי להשתקע בירושלים ופתח את חנות הספרים הראשונה שלו ברחוב יפו בירושלים. מאוחר יותר שיתף פעולה עם מפעיל חנויות ספרים מקומי בשם פליקס נגלר והקים חנות בחיפה ומאוחר יותר גם בתל אביב. בשנות ה-20 וה-30, הרשת התרחבה גם לערים בארצות ערב כמו אלכסנדריה, קהיר, דמשק, ביירות ובגדאד, תחת השם "סטימצקי מידל איסט אייג'נטס". המציאות הפוליטית בארצות המזרח התיכון והפרעות שפקדו את האזור בשנות ה-30 וה-40, כולל הלאימות של חנויות הספר ב-1948, הביאו לסגירת חנויותיו בארצות ערב והשאירו אותו עם שלוש חנויות בישראל בלבד. למרות התמודדות עם הקשיים, סטימצקי הצליח להרחיב את רשת חנויות הספרים בישראל. ב־1963 הוא ממנה את בנו ערי סטימצקי למנהל הרשת מאז התמקדה הרשת במכירת ספרים בעברית והפכה לאחת המובילות בתחום. הוא נפטר בשנת 1983 בגיל 83 ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. בשנת 2006 מכר בנו, ערי סטימצקי, את הרשת לקרן ההשקעות מרקסטון. הרשת המשיכה להתפתח ולהרחיב את פעילותה גם לתחומים נוספים מעבר לספרים. כרטיס קבר: יחזקאל סטימצקי » הר הזיתים, ירושלים, באתר הר הזיתים, ירושלים בעיטת קרן - המשבר של סטימצקי, באתר ערוץ 7 נדב שרגאי, חנות ספרים קטנה - ומטריפה, באתר ישראל היום הארץ, הספרן מבגדאד, באתר הארץ, 7 במאי 2008 דורית דגן, כבר לא רק ספרים: הסיפור של סטימצקי, באתר ynet, 25 בדצמבר 2016
משה ביטון

משה ביטון (נולד ב-18 בנובמבר 1982 בבת ים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. ביטון החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי יפו ובגיל 15 עבר לקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה. בעונת 2001/2002 שיחק בקבוצת הבוגרים של מכבי פתח תקווה ולאחר מכן עבר לקבוצת בית"ר ירושלים, שם שיחק שנתיים, אך לא שותף במשחקים רבים. בעונת 2005/2004 הוא עבר לקבוצת בני יהודה, שם הצטיין, ובתקופה זו ערך 4 הופעות בנבחרת ישראל. לקראת עונת 2006/2007 הצטרף למכבי תל אביב. כעבור שנה חזר ביטון לבני יהודה, והיה מלך השערים של הקבוצה בעונת 2007/2008, ובכך עזר לה בהישארותה בליגה. ביוני 2011 חתם ביטון בהפועל חיפה. בקיץ 2012 חזר ביטון לקבוצת נעוריו מכבי יפו מליגה א', במדיה שיחק עד אוקטובר 2013. משה ביטון, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל משה ביטון, באתר Transfermarkt משה ביטון, באתר National Football Teams משה ביטון, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכוכב של לורה (סרט)

הכוכב של לורה (בגרמנית: Lauras Stern) הוא סרט הנפשה גרמני משנת 2004, המבוסס על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת קלאוס באומגרט. הסרט הופק ובוים על ידי הבמאים פייט דה ריקר ותילו רות'ריק, והופץ על ידי חברת האחים וורנר. הסרט תורגם ודובב לעברית. לורה היא ילדה כפרית שעוברת עם משפחתה לגור בעיר הגדולה, למורת רוחה. בלילה הראשון בדירתה החדשה היא רואה כוכב נופל, רצה לחפש אותו ומוצאת אותו בפארק. אחד מקודקודיו של הכוכב נשבר כשפגע בקרקע, ולורה לוקחת אותו לביתה ומחברת את הקודקוד עם פלסטר. לורה ואחיה הצעיר טומי מגלים שהכוכב הקטן הוא יצור חי עם כוחות קסומים, אך ככל שהזמן עובר והכוכב נשאר בכדור הארץ, הכוכב נחלש והזוהר שלו דוהה. לורה, יחד עם אחיה ועם שכנה מקס, מוצאת בסופו של דבר דרך לשלוח את הכוכב הקטן בחזרה לחלל. "סרט הילדים והנוער הטוב ביותר" בגרמניה לשנת 2005 מקום ראשון בקטגוריית "סרטים או סרטונים מונפשים" בפרס חבר השופטים המבוגרים לשנת 2005 בפסטיבל סרטי הילדים הבין-לאומי בשיקגו (אנ') אתר האינטרנט הרשמי של הכוכב של לורה "הכוכב של לורה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הכוכב של לורה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Lauras Stern • Deutscher Filmpreis, Deutscher Filmpreis (בגרמנית) "Chicago International Children's Film Festival – Awards List 2005" (PDF). facets.org. נבדק ב-2 באוגוסט 2023. {{cite web}}: (עזרה)
מצר אירבה

מצר אירבה, הנקרא גם מצר אירבן (באסטונית: Kura kurk; בלטבית: Irbes jūras šaurums; בליבונית: Sūr meŗ) הוא מצר ים המקשר בין מפרץ ריגה במזרח לים הבלטי במערב. מצפון למצר נמצא האי האסטוני סארמאה ומדרום נמצא חבל קורלנד הלטבי. אורכו 55 קילומטרים ורוחבו המינימלי 27 קילומטרים. עומקו המזערי 5 מטרים והמרבי – 35 מטרים. המצר קופא בעונת החורף. בחלקו הלטבי של המצר נערכו עבודות להעמקת המים במטרה לאפשר לספינות גדולות לעבור. באוגוסט 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התרחש במצר קרב מפרץ ריגה. בקרב לחם צבא הקיסרות הגרמנית נגד הצי הבלטי של האימפריה הרוסית. גם ביולי 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה התרחש במצר קרב. עד היום שקועים במימי המפרץ מוקשים ימיים. ב־4 במאי 2018 עלתה ספינת התענוגות "מונה ליזה" על שרטון בסמוך למפרץ, בתחום המים הטריטוריאליים של לטביה. מפרץ ריגה סארמאה קרב מפרץ ריגה תבנית:Cita web ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירורי

אירורי (ביפנית :囲炉裏 ,居炉裏) הוא אח יפני מסורתי שמוזן בפחמי עץ. אירורי משמש לחימום הבית ולבישול אוכל, זהו בעצם בור מרובע, מצופה אבן ברצפה, מצויד בשקע מתכוונן - נקרא ייזאיקאגי (自在鉤) ובאופן כללי מורכב ממוט ברזל בתוך צינור חזרן – שמשמש להגבהה או להנמכה של הסיר או הקומקום התלויים באמצעות ידית מחוברת, אשר לרוב מעוצבת דקורטיבית בצורת דג. היסטורית שימש האירורי כמקור העיקרי של חימום ותאורה למגורים, וסיפק גם מקום לבשל, לייבש בגדים ולשמש כמקום התכנסות משותף. אירורי אירורי שבשימוש אירורי קטן ייזאיקאגי אירורי בחדר המתנה של תחנת רכבת, 2010 מדיה וקבצים בנושא אירורי בוויקישיתוף Fahr-Becker (2001), p196
לוץ שוורין פון קרוזיק

יוהאן לודוויג "לוץ" גראף שוורין פון קרוזיק (בגרמנית: Johann Ludwig "Lutz" Graf Schwerin von Krosigk ;‏ 22 באוגוסט 1887 – 4 במרץ 1977) היה פוליטיקאי גרמני שמרני שכיהן בממשלות גרמניה האחרונות של רפובליקת ויימאר ולאחר מכן כשר האוצר במהלך כל תקופת שלטון המפלגה הנאצית. לאחר התאבדותו של יוזף גבלס, שימש בתפקיד ראש השרים במסגרת ממשלת פלנסבורג, שהתיימרה לשלוט בגרמניה בשבועות הראשונים של מאי 1945. קרוזיק נולד בתור יוהאן לודוויג פון קרוזיק בראטמנסדורף שבממלכת סקסוניה אך נודע בשמו הפרטי "לוץ", קיצור חיבה של השם לודוויג. למד משפטים ומדע המדינה בהאלה, בלוזאן ובאוניברסיטת אוקספורד ובמלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני, הגיע לדרגת אובר-לויטננט (סגן) ועוטר בצלב הברזל. ב-1918 נשא קרוזיק לאישה את הברונית ארנגרד פון פלטנברג, איתה היו לו ארבעה בנים וחמש בנות. ב-1925 אומץ על ידי דודו הרוזן אלפרד פון שוורין ואימץ בעצמו את שם המשפחה שוורין פון קרוזיק כך שלאחר מות דודו הפך לרוזן פון שוורין. מאחר שתוארי האצולה חוסלו על ידי רפובליקת ויימאר, הוסיף את התואר "גראף" (רוזן) לשמו החוקי, והפך ליוהאן לודוויג גראף שוורין פון קרוזיק. בתור שמרן שאינו משתייך לאף מפלגה, שוורין פון קרוזיק, התמנה לשר האוצר על ידי פרנץ פון פאפן ב-1932 והמשיך בתפקידו לבקשת הנשיא, פאול פון הינדנבורג, תחת קורט פון שלייכר והמשיך בכהונתו לכל אורך תקופת השלטון של המפלגה הנאצית. במסגרת תפקידו, פון קרוזיק חתם על מספר חוקים בשנת 1933 שסילקו את יהודי גרמניה מן החיים הכלכליים. הוא היה אחד מן המארגנים את ניצולם הכלכלי של השטחים הכבושים על ידי גרמניה במזרח בזמן מלחמת העולם השנייה. כבר ב-1945 התייחס בטורים בעיתונות ל"מסך הברזל" היורד וחוצה את יבשת אירופה, מונח אותו שאל מנאומיו האנטי-סובייטים של יוזף גבלס ושלבסוף הועתק גם על ידי וינסטון צ'רצ'יל. ב-1 במאי 1945, בעקבות התאבדותו של יוזף גבלס, התמנה לתפקיד ראש השרים בממשלת פלנסבורג (ממשלה זמנית של בכירים בממשל הנאצי, שניסו לקיים רציפות שלטונית לאחר התאבדותו של היטלר) על ידי הנשיא קרל דניץ. דניץ ושוורין פון קרוזיק ניסו לנהל משא ומתן לשביתת נשק עם בעלות הברית המערביות תוך כדי המשך הלחימה נגד צבא הסובייטי, אבל הממשלה לא הוכרה על ידי בעלות הברית והתפרקה כאשר חבריה נתפסו על ידי כוחות בריטיים ב-23 במאי 1945 בפלנסבורג. פון קרוזיק נשפט באפריל 1949 במשפט השגרירים, נמצא אשם בביזת רכושם של מגורשים יהודים, הורשע כפושע מלחמה ונידון לעשר שנות מאסר. הוא עצמו קיבל את חומרת העונש בטענה שמדובר בעונש צודק על מצפונו שקהה וסומם. הוא ריצה את עונשו בכלא לנדסברג, אולם שוחרר כבר בינואר 1951 במסגרת גל חנינות. שנים מאוחר יותר כתב שוורין פון קרוזיק מספר ספרים על מדיניות כלכלית, ואף שתי גרסאות של זכרונותיו. שוורין פון קרוזיק הלך לעולמו בגיל 89 בעיר אסן. ביוגרפיה באתר מוזיאון ברלין (בגרמנית) לוץ שוורין פון קרוזיק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לוץ שוורין פון קרוזיק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פונקציית קרמייקל

פונקציית קרמייקל, המסומנת ב-λ(n), נותנת את הסדר של חבורת הכפל של המספרים השלמים מ-1 עד n-1 ביחס לחיבור מודולו n. במילים אחרות, היא נותנת את מספר המספרים השלמים הקטנים מ-n שחופפים ל-1 מודולו n. a m ≡ 1 ( mod n ) {\displaystyle a^{m}\equiv 1{\pmod {n}}} פונקציית קרמייקל קשורה קשר הדוק לפונקציית אוילר, המסומנת ב-φ(n), נותנת את מספר המספרים השלמים הקטנים מ-n שחופפים ל-1 מודולו n. ההבדל בין שתי הפונקציות הוא שפונקציית אוילר סופרת רק מספרים זרים ל-n, בעוד שפונקציית קרמייקל סופרת את כל המספרים הקטנים מ-n שחופפים ל-1 מודולו n. הטבלה הבאה מציגה את 36 הערכים הראשונים של פונקציית קרמייקל λ ופונקציית אוילר φ. ערכים שונים מודגשים. רשימה של מספרים אלו זמינה ב-OEIS: A033949. מדיה וקבצים בנושא פונקציית קרמייקל בוויקישיתוף פונקציית קרמייקל, באתר MathWorld (באנגלית)
מחוז זאייצ'אר

מחוז זאייצ'אר (בסרבית: Зајечарски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה, הממוקם במזרח המדינה. בירת המחוז היא זאייצ'אר. שטח המחוז 3,623 קילומטרים רבועים. גבולותיו: מחוז בור בצפון, בולגריה במזרח, מחוז פירוט בדרום, מחוז נישאבה בדרום־מערב ומחוז פומוראביה בצפון־מערב. נכון לשנת 2022, במחוז מתגוררים 96,715 תושבים. במחוז 5 יישובים עירוניים ו־168 כפרים. להלן גרף התפתחות האוכלוסייה במחוז: אוכלוסיית המחוז קטנה כמעט פי 2 בין השנים 1961 ו־2022. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2011, ההרכב האתני של המחוז כלל את הקבוצות הבאות: במחוז נולדו 3 מקיסרי רומא: גלריוס (שנולד בארמון גלריוס בגמיזגראד (רומוליאנה) הנמצא במחוז), מקסימינוס דאיה וליקיניוס. אתר האינטרנט הרשמי של מחוז זאייצ'אר (בסרבית ובאנגלית) מדיה וקבצים בנושא מחוז זאייצ'אר בוויקישיתוף "2011 Census of Population, Households and Dwellings in the Republic of Serbia" (PDF). stat.gov.rs. Statistical Office of the Republic of Serbia. נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Population by ethnicity and sex, by municipalities and cities". נבדק ב-14 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה)
מישהו לסמוך עליו

מישהו לסמוך עליו (באנגלית: You Can Count on Me) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2000 בבימויו של קנת' לונרגן שגם כתב את התסריט ומשתתף בו, עם לורה ליני ומארק ראפלו בתפקידים הראשיים. העלילה היא על אם יחידנית בעיירה קטנה ועל יחסיה המורכבים עם בנה, אחיה ושני גברים. לורה ליני הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וקנת' לונרגן היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר וזכה בפרס סטלייט לתריט המקורי הטוב ביותר, לפרס בפסטיבל הסרטים סאנדנס ולפרסים נוספים. סמי (סמנתה) פרסקוט (לורה ליני) היא אם יחידנית הגרה עם בנה בן השמונה רודי, (רורי קאלקין), בעיירה קטנה בשם סטוקוויל. היא עובדת לפרנסתה כפקידת הלוואות בבנק המקומי שכעת הגיע לשם מנהל חדש בשם בריאן אוורט (מת'יו ברודריק). היא גרושה מרודי (ג'וש לוקאס) ורודי הצעיר אינו מכיר את אביו. יש לה אח צעיר בשם טרי (מארק ראפלו), הוריהם נהרגו בתאונת דרכים ודרכיהם נפרדו. טרי הסתבך בפלילים, ישב בכלא ואינו מוצא את מקומו בעולם. לאחר ריב עם חברתו שילה (גבי הופמן), הוא זקוק לכסף ומודיע לסמי שהוא בא אליה לביקור. טרי מספר לה על צרותיו והיא מרחמת עליו ומזמינה אותו לגור אתם ולהשגיח על רודי לאחר שהוא אומר לה שאפשר לסמוך עליו. היא מנהלת יחסים אינטימיים עם בוב (ג'ון טני) שמציע לה נישואין אך היא מסרבת ובו זמנית היא מנהלת יחסים אינטימיים עם הבוס שלה, בריאן. טרי מספר לה על אובדן אמונתו בדת וסמי מזמינה את הכומר רון (קנת' לונרגן) לשוחח איתו. טרי נכשל בתפקידו, פעם אחת הוא לוקח את רודי למועדון סנוקר והשריף דריל (אדם לפברה) מגלה זאת לסמי ופעם אחת הוא לוקח את רודי לפגוש את אביו שמתנכר לו. פגישה זו נגמרת במכות ובמעצר של טרי. היא מבקשת מטרי לעזוב אך לפני שהוא נפרד, הם מתפייסים. "מישהו לסמוך עליו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מישהו לסמוך עליו", באתר AllMovie (באנגלית) "מישהו לסמוך עליו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מישהו לסמוך עליו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מישהו לסמוך עליו", באתר Metacritic (באנגלית) "מישהו לסמוך עליו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט, באתר יוטיוב הפגישה הראשונה, באתר יוטיוב הפגישה הטראומטית בין רודי לאביו המתנכר, באתר יוטיוב הפרידה, הסצנה הסופית, באתר יוטיוב
שצ'ירין

שצ'ירין (ביפנית: 七輪; מילולית "שבעה גלגלים") הוא גריל פחמים יפני קטן. שצ'ירין הוא מילה מורכבת המורכבת מהתווים 七 ( shichi או nana, "שבעה") והתו 輪 (rin או wa, "גלגל", "לולאה" או "טבעת") . סיפור פופולרי קושר את ה"רין" במילה שיצ'ירין לערך המטבע של תקופת אדו, מטבע האחד - רין (אם כי אות שונה, 厘). מספרים שהשצ'ירין היה דרך משתלמת לבשל ארוחה מכיוון שכמות הפחמים שהייתה הדרושה לכל הדלקה עלתה רק שבעה רין. השצ'ירין הוא תנור בישול קל משקל, קומפקטי וקל להזזה. רוב השצ'ירינים המודרניים מיוצרים מגושים מוצקים של אדמה דיאטומית שנכרתה ממרבצים. גושי אדמה אלה נחצבו לאחר מכן ביד או עוצבו במכונה לפני שהותכו בכבשן והודבקו בחומרי מתכת. חלק מהשיצ'ירין מיוצרים עם מבנה קרמי כפול מבפנים ומבחוץ. פחם עץ משמש בעיקר לדלק. אומרים ששצ'ירין מיוצר בערך באותו אופן היום כמו בתקופת אדו, אם כי גם גרסאות קרמיקה וגם גרסאות של אדמה דיאטומית היו נפוצות. הצורה היא בעיקרה גלילית, מרובעת או מלבנית, וגם הגודל משתנה. באזור קנסאי הם ידועים גם בשם kanteki. באמריקה הצפונית, תנורים קטנים לבישול ברביקיו הדומים לשצ'ירין מכונים היבאצ'י או "בסגנון היבאצ'י", אשר ביפנית מתייחס למכשיר חימום קטן שאינו משמש בדרך כלל לבישול. הוצע ההסבר שהגרילים הללו שווקו באופן מבלבל כ"היבאצ'י" כאשר הם הוצגו באמריקה הצפונית. המילה "היבאצ'י" משמשת גם (בצורה שגויה) בחלקים מסוימים של ארצות הברית, כדי להתייחס לבתי סטייקים יפניים או למסעדות טפניאקי של "צלחת ברזל". פחם משמש בדרך כלל כדלק לשצ'ירין. לבישול בחוץ משתמשים בפחם שחור. כשהוא בתוך הבית, בינצ'ו-טאן עדיף. בינצ'ו-טאן הוא סוג של פחם לבן, שמפיק פחות ריח בעת השריפה ויכול להמשיך לבעור בחום במשך זמן רב יותר. יש לו גם פחות סיכוי להתלקח בצורה מסוכנת. כחלופה זולה יותר, ניתן להשתמש בפחם נסורת. מדיה וקבצים בנושא שצ'ירין בוויקישיתוף "七輪". Gogen yurai jiten. 語源由来辞典. נבדק ב-1 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) THE MAKING （７８）七輪ができるまで (באנגלית), אורכב מ-המקור ב-2021-12-14, נבדק ב-2021-10-01 「大野城市歴史資料展示室解説シート民俗No.14　民具１（食生活にかかわる民具）」大野城市教育委員会 (אורכב 02.10.2011 בארכיון Wayback Machine) 英語の「Hibachi」は火鉢じゃなかった exciteニュース 2005年6月2日
רפאל חייא פונטרימולי

הרב רפאל חייא פונטרימולי היה רב באזמיר, מדפיס, ומחבר הספר מעם לועז על מגילת אסתר. נולד לחיים בנימין פונטרימולי, מחבר ספר פתח הדביר ובנו של חייא פונטרימולי, מחבר שו"ת צפיחית בדבש. נישא לנהמא סול קאדין, שנפטרה בט"ו בטבת ה'תרס"ג. הקים בית דפוס באזמיר שם הדפיס בין השאר את ספרו קדושת היום. כמו כן הדפיס את ספרו של הרב חיים שונשול, שמחה לאיש. נפטר בגיל 39 ביום כ"ז בתמוז שנת ה'תר"ל (1870), ונקבר באזמיר. כחודש לאחריו נפטר אחיו הגדול, הרב ישעיה יוסף פונטרימולי, שניהם בחיי אביהם. תשובה ממנו נדפסה בספר אשר לשלמה לרבי שלמה יפה אשכנזי (דף ג ע"א - דף ה ע"ב). כמו כן, אביו, הרב חיים בנימין פונטרימולי, מזכירו מספר פעמים בספרו פתח הדביר. ספר מעם לועז דיקלארו על מגילת אסתר (בלאדינו; אזמיר תרכ"ד, סאלוניקו תרכ"ז, קונסטנטינאפולה תרנ"ט): ספר בסדרת הספרים ילקוט מעם לועז, ובו פירוש על מגילת אסתר. הספר תורגם בידי הרב שמואל קרויזר ונדפס כחלק מילקוט מעם לועז. קדושת היום (אזמיר תרי"ח ותר"ם). שני פרקי מוסר בלאדינו; לראש השנה - על מעשה העקדה וליום הכיפורים על מעשה יונה הנביא. שבחי האר"י זלה"ה שלושה פרקי מוסר שאינם משבחי האר"י הידועים. קדושת היום, אזמיר תרי"ח, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית קדושת היום, אזמיר תרי"ח, סריקה נוספת, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית קדושת היום, אזמיר תר"ם, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית מעם לועז אסתר, אזמיר תרכ"ד, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית (סריקה נוספת באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל) מעם לועז אסתר, שאלוניקי תרכ"ז, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית המרכז לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב,A World Beyond: Jewish Cemeteries in Turkey 1583-1990, אזמיר, Gurcesme, lot no. h-4 Stone no. 117. הרב אברהם פאלאג'י, אברהם את ידו, כרך א, אזמיר, תרמ"ו, דרוש ו' להספד. למשל: הרב חיים בנימין פונטרימולי, פתח הדבר, כרך ג, אזמיר, תרל"ג, דף קי"ח ע"א. דב הכהן, אוצר הספרים בלאדינו 1490–1960: ביבליוגרפיה מחקרית מוערת, 2022, עמ' 182–193 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר") דב הכהן, אוצר הספרים בלאדינו 1490–1960: ביבליוגרפיה מחקרית מוערת, 2022, עמ' 204 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")