קניה במלחמת העולם השנייה

מעורבותה של המושבה הבריטית של קניה במלחמת העולם השנייה (בסוואהילית: Vita vya Pili vya Dunia) החלה עם הכרזת המלחמה על גרמניה הנאצית על ידי האימפריה הבריטית בספטמבר 1939. אף על פי שחלק מהלחימה עם הכוחות האיטלקים התרחשה בקניה עצמה מיוני 1940 עד פברואר 1941, היא נותרה לנכס כלכלי חשוב עבור בעלות הברית וגם תרמה מספר משמעותי של חיילים להילחם בשורות צבא הבריטי. קניה גובלת במזרח אפריקה האיטלקית ועד לצפון, ובתחילת המלחמה חששו שהצבא האיטלקי הגדול בהרבה יתקדם לתוך קניה כפי שעשה לתוך סומלילנד הבריטית. רובאי המלך האפריקנים (KAR), שהיו אחראים להגנה על כל מזרח אפריקה הכבושה על ידי הבריטים עם חיל הגמלים של סומלילנד וכוח ההגנה של סודאן, מנו רק 2,900 איש בשנת 1939, לעומת 250,000 החיילים הקולוניאליים האיטלקים באזור. בצורת בשנים 40–1939 וכישלון יבולים נלווה, שנודע בזמנו כ"הרעב האיטלקי", עודדו גם קנייתים מהאקמבה החקלאית במזרח קניה, שלא הצטרפו באופן מסורתי לצבא במספרים גדולים, להתגייס. מי שהוגדר כאויב זר במושבה נכלא או הושם תחת פיקוח. בעוד החשש מפלישה רחבת היקף לא התממש, פלישות קטנות יותר לקניה נערכו בתיאום עם מבצעים דומים נגד סודאן. בקיץ 1940, קניה ראתה קרבות בין כוחות חבר העמים הבריטי לבין איטליה. הפעולה הראשונה של המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה הייתה הפצצה איטלקית של בסיס חיל האוויר רודזיה הדרומית בואג'יר שבקניה ב-13 ביוני. חיילים איטלקים התקדמו מאתיופיה לתוך מויאלה וכבשו את "פורט הרינגטון" לאחר קרבות קשים. עד סוף יולי הם התקדמו כמעט 100 ק"מ (62 מייל) לתוך קניה וכבשו את בונה ואת דאבל, ובכך עצרו את התקדמותם בשל חששות ממצב האספקה הירוד. אזורים אלה נשארו בשליטה איטלקית עד ששוחררו בפברואר 1941 כחלק מהמתקפה של בעלות הברית על מזרח אפריקה האיטלקית. ב-6 בספטמבר 1940, ליד ליבוי, הותקף טור של הבריגדה המזרח אפריקאית ה-2 בפיקוד בריטי והושמד חלקית על ידי כוח של בנדה וחיל רגלים קולוניאלי איטלקי: זו הייתה הפעולה הראשונה בה היו מעורבים כוחות קרקע דרום אפריקאים במלחמת העולם השנייה הכוחות הבריטים הגיבו מאוחר יותר בהתקפה ראשונה על הכפר הסומלי קניתי אל-וואק, אבל לא הצליחו. לדברי אריגו פרטקו, בונה זכורה מבחינה היסטורית כנקודת החדירה העמוקה ביותר של הצבא האיטלקי לקניה במהלך המלחמה. העיר נכבשה ביולי 1940 וחיל מצב איטלקי קבוע מהסומלים מהאזור נשאר שם עד סוף ינואר 1941. מלינדי הייתה אחת משתי הערים הגדולות היחידות בקניה שהופצצו על ידי מטוסים איטלקיים. זה קרה ב-24 באוקטובר 1940, כאשר נמל מלינדי נפגע, ולאחר אירוע זה הוצבו כוחות בעלות הברית בעיירה עד סוף המלחמה. לאחר ההצלחה החלקית של חטיבת החי"ר הדרום אפריקאית ה-1 נגד האיטלקים בהתקפה נוספת של מוצב הגבול אל ווק ב-16 בדצמבר 1940, הורה הגנרל אלן גורדון קנינגהם על התקפה מלאה על האיטלקים במזרח קניה. בימים האחרונים של ינואר 1941 תקפו שתי חטיבות דרום אפריקאיות של דיוויזיית הרגלים הדרום אפריקאית הראשונה את ממרסביט שבשליטת איטליה שבקניה. אולם לפני שהתקדם לדרום אביסיניה, נאלץ הגנרל ג'ורג' ברינק להגן על האגף המערבי שלו ולמנוע מקורות מים מהאיטלקים. מסיבה זו, ב-16 בינואר תקפו רובים רכובים של המלכה הבריטית (מהחטיבה השנייה), פלוגת המכוניות המשוריינת מספר שתיים, סוללת השדה SA12 ושתי פלוגות לא סדירות את שרשרת הבארות באל יבו ובאל סרדו שבמחוז הגבול הצפוני של קניה.[דרוש מקור] לאחר ארבעה ימים של לחימה קשה, על סף המתקפות שנתמכו על ידי חיל האוויר הדרום-אפריקאי, נאלצו האיטלקים להתרחק מאל יבו בליל 17 בינואר ובשעות אחר הצהריים של 18 בינואר, גדוד חיל השדה השני, שהוזז מהמילואים של החטיבה, נכנס לאל סרדו והוא ננטש. כאשר מקורות המים היחידים באזור היו בידי הדרום אפריקאים, ההתקדמות לתוך אביסיניה עשויה להתחיל. ב-18 בפברואר נכנסו כוחות חבר העמים הבריטי לדרום אתיופיה וכבשו את עיר המבצר מגה. שתי החטיבות הדרום אפריקאיות פתחו אז בתנועת אגפים כפולה על האזור. לאחר קרב שנמשך שלושה ימים, שבו רבים מהדרום אפריקאים (שהיו מצוידים בתנאים טרופיים) סבלו מחשיפה בגלל הגשמים העזים והטמפרטורות הקפואות כמעט. עם זאת ממערב לאגם רודולף, הבריגדה המזרח אפריקאית ה-25 של בריג. ויליאם אוון צעד על נמראפות' במטרה לכבוש את העיירה קאלאם הסמוכה לגבול אתיופיה-קניה. התנגדותם של בני שבט מריל הפרו-איטלקיים המקומיים באזור הייתה כה עזה, עד שהבריגדה נאלצה להפסיק את התקדמותה ולעבור למגננה. לבסוף, מויאלה כ-110 ק"מ דרומית-מזרחית למגה, על הגבול בין קניה לאתיופיה נכבשה ב-22 בפברואר על ידי סיור של כוחות לא סדירים אביסיניים שצורפו לדיוויזיה הדרום אפריקאית. בינתיים, ב-24 בינואר, הכוח העיקרי של אלן גורדון קנינגהם, כולל הדיוויזיה ה-11 (המזרח אפריקאית) מייג'ור-גנרל (H. E. de R. Wetherall) והדיוויזיה ה-12 (המזרח אפריקאית) (מייג'ור-גנרל אלפרד ריד גודווין אוסטן), פלשו לסומליה האיטלקית מחופי קניה. במהלך המלחמה, קניה הייתה אחת מזירות הגיוס החשובות ביותר לצבא הבריטי באפריקה. במהלך המלחמה גויסו 98,240 קנייתים כאסקרים לרובי המלך האפריקאים, שהיוו 30% מכוחה הכולל של היחידה. הרוב המכריע של החיילים מקניה, שרובם היו מתנדבים, היו ברובם המכריע שחורים, אולם מדיניות ההפרדה הגזעית ברובי המלך האפריקאים וביחידות קולוניאליות אחרות גרמה לכך שהם נשלטו על ידי קצינים לבנים ומש"קים. השחורים לא הצליחו להתעלות מעל דרגת קצין הצו הצבאי. חיילים קנייתים שירתו במערכה המוצלחת במזרח אפריקה נגד האיטלקים, כמו גם בקרב על מדגסקר ובמערכה על בורמה, לצד כוחות ממערב אפריקה. הקנייתים שירתו גם בצי המלכותי הבריטי וחלק מהאנשים שירתו גם בחיל האוויר המלכותי. נייג'ל גריי ליקי, מש"ק לבן ששירת ברגימנט רובאי המלך האפריקנים, קיבל לאחר מותו את צלב ויקטוריה על אומץ לבו במזרח אפריקה. בשנת 1942 עבר כל הצי המזרחי הבריטי לקילינדיני שליד מומבסה שבקניה, לאחר שבסיסו הוקמו בקולומבו שבציילון הוא הפך למאוים על ידי היפנים. הלשכה המשולבת של המזרח הרחוק, מוצב של מרכז שבירת הקוד הבריטי בבלצ'לי פארק, הועברה גם היא לבית ספר לשעבר בקילינדיני ב-1942, שם עבדה על פענוח הקודים הימיים היפניים. קניה גם נתנה את שמה לסיירת בריטית ששירתה במהלך המלחמה, אם כי היא לא תרמה ישירות לצוות שלה. קניה הייתה מקור חשוב לתוצרת חקלאית באימפריה הבריטית, וסיפקה כמויות משמעותיות של תה וטבק. באופן מסורתי, הרמות הקניתיות (שבהן התרכזה רוב החקלאות של המושבה) נשלטו על ידי איכרים לבנים. דרישות גדולות יותר לתוצרת חקלאית במהלך המלחמה גרמו לשלטונות הקולוניאליים להורות ל-200,000 פועלים קניתים לחיות ולעבוד על אדמות בבעלות לבנים עד סוף המלחמה ב-1945. מספר ניכר של חיילים איטלקים שנשבו במהלך המערכה במזרח אפריקה נכלאו במחנות בקניה, שם שימשו לפרויקטים של תשתיות אזרחיות. בין העצורים בקניה היה הסופר האיטלקי פליצ'ה בנוצי, שניסה להימלט ב-1943 על ידי טיפוס על הר קניה, אך לאחר מכן נכנע מחדש לבריטים. הוא פירט את חוויותיו בספרו "אין פיקניק על הר קניה" (1947). ההתגייסות הכלכלית של קניה במהלך המלחמה הובילה לרמה חסרת תקדים של עיור במדינה, והגדילה את אוכלוסיית מומבסה וניירובי בשיעור של עד 50%. חיילים קניתים שחזרו הביתה לאחר המלחמה נטו הרבה פחות לקבל את רדיאניות הגזענות שהיו קיימות במדינה לפני המלחמה. חיילים קניתים שחזרו גם מצאו את עצמם מתחרים עם מהגרים הודים על משרות נדירות, ומצבם היה מעט טוב יותר מאשר לפני המלחמה. כאשר הוסר האיסור על אקטיביזם פוליטי בשנת 1944, הוקם באוקטובר 1944 איגוד המחקר האפריקאי של קניה (KASU) כמפלגה פוליטית כלל-ארצית כדי לנהל קמפיין למען עצמאות מהבריטים והקמת מדינה רב-אתנית. אף על פי שחיילים קנייתים מעטים הצטרפו למפלגה עצמה, רבים היו פעילים בתנועה למען עצמאות שהגיעה לשיאה במרד מאו מאו ב-1952. מדיה וקבצים בנושא קניה במלחמת העולם השנייה בוויקישיתוף Killingray & Plaut 2010, p. 25. Killingray & Plaut 2010, p. 7. Killingray & Plaut 2010, p. 61. Petacco 1995, p. 46. Moyse-Bartlett 2012, p. 485. Klein II, p. 114 "BBC - WW2 People's War - Timeline". Killingray & Plaut 2010, p. 44. "Mombasa was Base for High-level U.K. Espionage" (באנגלית). Coastweek.com. Killingray & Plaut 2010, p. 21. Killingray & Plaut 2010, pp. 220–221.