laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מריאן שארץ

מריאן שארץ (בסלובנית: Marjan Šarec; נולד ב-2 בדצמבר 1977) הוא קומיקאי, שחקן ופוליטיקאי סלובני מתנועת החירות המכהן כשר ההגנה מאז 1 ביוני 2022. כיהן כראש הממשלה התשיעי של סלובניה בשנים 2018–2020. שארץ נולד בליובליאנה ב-2 בדצמבר 1977. ב-1996 סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד באקדמיה לתיאטרון, רדיו, קולנוע וטלוויזיה (חלק מאוניברסיטת ליובליאנה). ב-2001 הוא סיים את לימודיו והחל לעבוד בתאגיד השידור הציבורי הסלובני. הוא הופיע בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית Hri-bar, ובתוכנית הרדיו Radio Ga-Ga. באותן שנים הוא גילם שלל דמויות בדיוניות ופוליטיות, ביניהן יאנז דרנובשק, קרל אריאבץ, אוסאמה בן לאדן, פידל קסטרו, אנטון רופ, ילקו קאצין, יאנז יאנשה ואנדריי באיוק. עם זאת, הדמות המפורסמת ביותר שלו באותן שנים הייתה דמותו של "איוואן סרפנטינשק" (Ivan Serpentinšek), איכר עצבני מקרניולה עלית. במקביל עבד גם כעיתונאי ועורך. ב-2010 עזב שארץ את עולם הסאטירה והצטרף לפוליטיקה. הוא התמודד לתפקיד ראש עיריית קמניק מטעם מפלגת סלובניה חיובית בהנהגת זוראן ינקוביץ'. הוא נבחר ברוב קטן. ב-2014 הוא עזב את מפלגת סלובניה חיובית והקים מפלגה חדשה שנקראה בפשטות "רשימתו של מריאן שארץ". עם מפלגה זו הוא התמודד על קדנציה שנייה בתפקיד ראש עיריית קמניק ונבחר ברוב גדול עם כמעט שני שלישים מהקולות. במאי 2017 הודיע שארץ שיתמודד בבחירות לנשיאות סלובניה שייערכו ב-22 באוקטובר של אותה שנה. בסיבוב הראשון הוא זכה ב-25% מהקולות, והמשיך לסיבוב השני מול הנשיא המכהן בורוט פאחור, אך הפסיד בו באחוזים מעטים. ביוני 2018 התמודד עם מפלגתו בבחירות הכלליות שנערכו בסלובניה וגרף 12.6% מהקולות, שהיתרגמו ל-13 חברי פרלמנט, מה שהפך את מפלגתו למפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט. הוא הצליח להקים ממשלה יחד עם מפלגות השמאל והמרכז. אף על פי שממשלתו של שארץ הייתה פופולרית מאוד בקרב הציבור הסלובני, הישגיה היו שנויים במחלוקת. כבר בשנה הראשונה לקיומה התפטרו ארבעה משריה. הממשלה הצליחה להעביר חוקים מועטים בלבד, וספגה ביקורת רבה על כך שלא יישמה את פסיקות בית המשפט העליון הסלובני. ב-27 בינואר 2020, בעקבות התפטרותו של שר האוצר שלו אנדריי ברטונצלי, הודיע שארץ על התפטרותו בטענה שעם 13 המנדטים שלו הוא אינו יכול למלא את רצון העם. יאנז יאנשה הצליח להרכיב במהירות ממשלה חדשה שהורכבה ממפלגות הימין, והושבע כראש הממשלה ב-13 במרץ. שארץ הפך ליו"ר האופוזיציה, והעביר ביקורת רבה על ממשלתו של יאנשה. הוא אף החרים את חגיגות יום העצמאות ב-2022. בבחירות שנערכו בסלובניה ב-2022, מפלגתו של שארץ לא עברה את אחוז החסימה. עם זאת, מנהיג תנועת החירות רוברט גולוב הציע לשארץ להפוך לשר ההגנה בממשלתו. שארץ קיבל את ההצעה והושבע ב-1 ביוני של אותה שנה. שבוע לאחר מכן, הצביעה אספת הרשימה שלו על איחוד עם תנועת החירות. מדיה וקבצים בנושא מריאן שארץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מריאן שארץ (בסלובנית) מריאן שארץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Marjan Šarec za predsednika države Video: Kvajdej poj, babe zoprne! ŽUPAN OBČINE Portret tedna: Marjan Šarec MMCživo: Volilni dan v sliki in besedi Pahor zmagal v šestih volilnih enotah, Šarec v dveh Izidi glasovanja za celotno Slovenij Dobrodošli na spletišču Pravno-informacijskega sistema Republike Slovenije! "Zdaj so na potezi novi, politično nepreizkušeni predsedniki strank" Avtokrat si želi vladati z odloki, demokrat pa ljudem pojasni, zakaj so (sorazmerni) posegi v človekove pravice potrebni. Jerca Korče v 24ur zvečer. V LMŠ-ju podprli združitev s stranko Gibanje Svoboda
CBBC

סי.בי.בי.סי (באנגלית: CBBC) הוא ערוץ טלוויזיה בריטי חינוכי לילדים ונוער בבעלות חברת BBC, שהוקם ב-11 בפברואר 2002. השם הושק ב-11 בפברואר 2002 לצד הערוץ האחות שלו, CBeebies, המשרת את הקהל מתחת לגיל 6, השם שימש בעבר למיתוג כל התוכן של Children's BBC שהועבר ב-BBC One וב-BBC Two. CBBC נבחר לערוץ השנה בטקס פרסי BAFTA לילדים בנובמבר 2008 ו-2012 ו-2015. הערוץ מונה 300,000 צופים מדי יום בממוצע. הערוץ חלק במקור רוחב פס בפלטפורמת הטלוויזיה הקרקעית הדיגיטלית עם, BBC Choice ומאוחר יותר BBC Three, והזדקקו לכך שה-CBBC ייחתם בשעה 19:00 מדי יום. ב-22 באוגוסט 2008, הוכרז כי הערוץ יהיה זמין בשידור חי באתר האינטרנט שלו החל מ-16 בספטמבר. טווח ההגעה של CBBC התרחב עוד יותר עם הוספת הערוץ בהרכב Sky באירלנד ב-12 במאי 2011. שירות השידור של הכוחות הבריטיים סיפק לצופים צעירים יותר CBBC ו- CBeebies מאז 1 באפריל 2013 כאשר הם החליפו את BFBS Kids. מדיה וקבצים בנושא CBBC בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של CBBC CBBC, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
יחסי הרשות הפלסטינית – כורדיסטן העיראקית

יחסי הרשות הפלסטינית–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדיים בין הרשות הפלסטינית לבין כורדיסטן העיראקית. לרשות הפלסטינית יש קונסוליה כללית בארביל, ולכורדיסטן העיראקית אין כל ייצוג ברשות הפלסטינית. הרשות הפלסטינית פתחה קונסוליה הכללית בארביל ב-29 בנובמבר 2011. באפריל 2009 ביקר אבו מאזן בארביל ונפגש עם נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני, והפך לראש המדינה הזר הראשון שביקר בכורדיסטן העיראקית. למרות שסאיב עריקאת התנגד נחרצות לעצמאות הכורדית והתייחס אליה כאל "חרב מורעלת נגד הערבים" במהלך משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית ב-2017, נצ'ירוואן בארזאני שלח את תנחומיו לאחר מותו של עריקאת. במהלך מלחמת חרבות ברזל ב־2023 הצהיר נצ'ירוואן ברזאני על תמיכתו במדינה פלסטינית עצמאית.כמו כן, בשנת 2023, אזור כורדיסטן שלח סיוע לעזה דרך מצרים. באפריל 2012 הוזמנה הנבחרת הכורדית בכדורגל להשתתף בתחרות הפלסטינית הבינלאומית לכדורגל של 2012. יחסי הרשות הפלסטינית – עיראק "קונסוליה כללית פלסטינית נפתחת בארביל", באתר KurdishGLOBE "KurdishGlobe- Kurdistan and Palestine bond via sports". אורכב מ-המקור ב-2014-02-24. נבדק ב-2014-01-03. Palestine opens consulate in Iraqi Kurdistan "Palestine opens consulate in Iraqi Kurdistan". ekurd.net. נבדק ב-2024-08-02. "Abbas meets Kurdish leader to strengthen ties". France 24 (באנגלית). 2009-04-14. נבדק ב-2024-08-02. "How Palestinians came to reject Kurdish demands for a homeland". "Barzani expressed condolences to Palestine and Bahrain". Shafaq News (באנגלית). נבדק ב-2024-08-02. "Kurdistan's president: Palestinians have the right to have their own state". Shafaq News (באנגלית). נבדק ב-2024-08-02. "Palestinian Consul General hails Kurdistan Region's support for Gaza". Shafaq News (באנגלית). נבדק ב-2024-08-02. "Barzani Charity Foundation to send aid to Gaza via Egypt". Shafaq News (באנגלית). נבדק ב-2024-08-02.
בתי מינסק

בתי מינסק היא שכונה בירושלים. השכונה הוקמה בידי אנשי כולל מינסק בשנים ה'תרנ"ז-ה'תרנ"ח, 1897-1898. השכונה ממוקמת בין שכונת כנסת ישראל ב' לבין רחוב בצלאל. שמה הרשמי של השכונה היה "בית הלוי" על שם משפחת הלוויים זלדוביץ' שאביה כיהן בנשיאות כולל מינסק בליטא. כולל מינסק היה אחד הכוללים שפעלו בירושלים, בשל מצוקת הדיור של חברי הכולל, פנו לתורמיו של הכולל במינסק וביקשו את עזרתם לרכישת מגרש ובניית בתים עבור החברים. בחג הפסח של שנת ה'תרנ"ז, בביתו של רבה של יהדות מינסק הרב אליעזר רבינוביץ וביוזמת נפתלי משכיל לאיתן, הוכרזה מגבית מיוחדת למטרה זו. ארבעת אלפי רובלי הכסף שנאספו במגבית זו סייעו לרכישת הקרקע, שטח של 'עשרת אלפים אמה' בין שכונת כנסת ישראל ב' ובין רחוב בצלאל. במקביל נרכש כרם מבעליו הערביים כדי לסלול דרך בין 'בתי מינסק' ובין שכונת מזכרת משה, דרך זו נקראה בהמשך רחוב הנצי"ב. עם הקמת השכונה נבנה במרכזה בור לאגירת מים, שהניב לכולל מינסק רווחים בשנת הבצורת של 1900 כאשר יתרת המים שנאגרה בבור נמכרה לתושבי מזכרת משה. בראשית קיומה של השכונה נבנתה בה שורת בתים ובה דירות לעניים מחברי הכולל. בהמשך, כעבור עשרות שנים, נבנו בכונה עוד דירות שנמכרו בדמי מפתח כמקור הכנסה לכולל מינסק. פרשת בנייתם של בתי מינסק, בתוך: משה עקיבא דרוק, שלשה דורות בירושלים, ירושלים תשל"ח, עמ' 65–70 בנימין קלוגר, ירושלים שכונות סביב לה, ירושלים תשל"ט - בתי מינסק תרנ"ז, עמ' 151
טירת דינוור

טירת דינֶוור (בוולשית: Castell Dinefwr) הייתה טירה שהוקמה במאה ה-10 ושימשה את כס ממלכת דהייברת', כיום במחוז קרמרת'נשייר שבדרום ויילס. על פי המסורת רודרי הגדול הקים טירת דינוור לאחר שכבש את האזור סביב שנות 817, נכדו הוול ד'ה קבע בה את כס ממלכת דהייברת' אותה יסד. במאה ה-12 ריס אפ גריפיד' ירש את הממלכה ושיפץ את הטירה משמעותית, מבנה הטירה הנראה כיום מזוהה עם תקופתו של אפ גריפיד' או של בנו ריס גרג. העדויות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר הן מתקופת ריס בסוף המאה ה-12, אך ייתכן שמבנה עץ או אבן קדמוים יותר שולבו בטירה החדשה. הטירה נכבשה על ידי הצבא האנגלי ב-1277 והיא נותרה בשימוש עד המאה ה-15, כאשר נבנה בית ניוטון על שטחי האחוזה והטירה נותרה ריקה. בסוף המאה ה-17 שוקמו חלקים מהטירה לשימוש מגורים כבית קיץ, אך היא ננטשה סופית בסוף המאה ה-18 לאחר שניזוקה משריפה ומאז היא עומדת נטושה כחלק מאחוזת ניוטון הסמוכה. כיום הטירה נמצאת בבעלות Cadw האמונה על שימורה, בנוסף היא מוגדרת כבניין רשום מדרגה I. הוול ד'ה ממלכת דהייברת' Roger Thomas, Castles in Wales, Wales Tourist Board & Automobile Association, 1988. טירת דינוור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ההיסטוריה של הטירה באתר 'Castle Wales'. אודות הטירה באתר 'eCastles'.
שדה התעופה העירוני אטקינסון

נמל התעופה העירוני אטקינסון נמצא שלושה מיילים צפונית־מערבית לפיטסבורג, במחוז קרופורד, קנזס, ארצות הברית. נמל התעופה הוקם כשדה התעופה של פיטסבורג באפריל 1940. ב-1942 השתלט חיל האוויר של ארצות הברית על שדה התעופה והשתמש בו כבסיס (רמה 1) שדה תעופה להכשרת טייסים. הוא הוקצה למרכז ההדרכה של חוף המפרץ של USAAF (לימים פיקוד אימוני טיסה מרכזי). שדה התעופה ערך אימון טיסה בסיסי על ידי McFarland Flying Service. מכשירי ה-Fairchild PT-19 היו המאמנים העיקריים שבהם נעשה שימוש. היו לו גם כמה מטוסי PT-17 Stearman וכמה P-40 Warhawks . בית הספר לטיסה הפעיל גם שני שדות תעופה נלווים באזור המקומי. שדה התעופה הושבת ב-20 באוקטובר 1944, והוא הוכרז על עודף ב-1946. האחריות עליו ניתנה למנהל נכסי המלחמה ולבסוף נרכשה על ידי העיר פיטסבורג. שדה התעופה ראה טיסות של חברות תעופה מ-1954 עד 1960: מטוסי Douglas DC-3 טסו בין Wichita, קנזס וסנט לואיס דרך פיטסבורג, ג'ופלין, ו-Springfield, MO. שדה התעופה משתרע על 3 קילומטר רבוע ונמצא בגובה 288 מטר מעל פני הים. בשדה התעופה ישנם שני מסלולי אספלט. בשנה שהסתיימה ב-23 ביוני 2009, פעלו בנמל התעופה 23,600 מטוסים, 64 בממוצע ביום: 99.6% תעופה כללית ו-0.4% צבאיים. 38 מטוסים. מאנינג, תומאס א' (2005), "היסטוריה של פיקוד החינוך וההכשרה האווירית, 1942–2002". משרד להיסטוריה ומחקר, המטה, AETC, Randolph AFB, טקסס29991467, באתר OCLC (באנגלית) שו, פרדריק ג'יי (2004), איתור אתרי בסיס חיל האוויר, מורשת ההיסטוריה, תוכנית היסטוריה ומוזיאונים של חיל האוויר, חיל האוויר של ארצות הברית, וושינגטון די.סי.1050653629, באתר OCLC (באנגלית)OCLC 57007862 , 1050653629 "2011–2015 NPIAS Report, Appendix A" (PDF). National Plan of Integrated Airport Systems. Federal Aviation Administration. 4 באוקטובר 2010. אורכב מ-המקור (PDF, 2.03 MB) ב-2012-09-27. {{cite web}}: (עזרה) timetableimages.com, Ozark Airlines timetables ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שדה התעופה העירוני אטקינסון".
עונת 1992/1993 בליגת המשנה ההולנדית

עונת 1992/1993 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-37 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, נאק ברדה, פנלו והירנפיין העפילו לליגה הראשונה. על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, 15 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, פנלו, דה חראפסחאפ ודן האג ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 העפילה לליגה הראשונה. החל מעונה זו שונתה שיטת הפלייאוף ובוטלה שיטת הדירוג, ובמקומה הונהגה שיטת פלייאוף חדשה. הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 שובצו לשני בתי פלייאוף יחד עם הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל, בבית הפלייאוף שובצו שתי קבוצות מליגת המשנה וקבוצה אחת מליגת העל, אשר שיחקו צמד משחקים כנגד 2 היריבות בבית, 4 בסך הכל ובסיומן הראשונה בכל בית זכתה בכרטיס לעונה הבאה בליגה הראשונה. לטלסטאר הורדו שתי נק' מכיוון שלא הופיעה למשחק נגד RBC 6 קבוצות הרכיבו את שלב הפלייאוף, 4 הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 ו-2 קבוצות מליגת העל ממקומות 16 ו-17 שתי המנצחות בשלב הפלייאוף, אחת מכל בית העפילה לעונה הבאה בליגת העל   העפילה מליגת המשנה   ירדה מליגת העל   נשארה בליגת המשנה
שומונטל

שומונטל (בצרפתית: Chaumontel) היא קומונה במחוז ואל ד'אויסי שבחבל איל-דה-פראנס בצרפת. היישוב שוכן בצפון המחוז כ-30 ק"מ מפריז על כביש RD-316. בקרבת היישוב עוברות מספר מסילות ברזל שמאפשרות לתושבי היישוב להגיע לעבודה בפריז בנוחות. היישוב הוזכר לראשונה במאה ה-11. בשנת 1147 האזור עבר לשליטה של מנזר ששייך להמסדר הבנדיקטי במונמארטר. הכנסייה הראשונה של כפר נבנתה בשנת 1148, אך כיום שרידיה נמצאים מחוץ לשטח היישוב. כנסיית היישוב נבנתה במהלך המאה ה-13. שיפוץ נרחב של המבנה נעשה במהלך המאה ה-16. "ארמון שומונטל" הוא בין הבניינים הבולטים ביישוב. הוא נבנה בשנת 1560. בשנים 1700-1737 הוא היה בבעלות של משפחת קונדה. חקלאי היישוב פיתחו סוג אגס בשם Besi de Chaumontel. במהלך מלחמת העולם השנייה כומר היישוב אנטואן קוריז'ה פעל להצלת יהודים ועל פעילותו זכה בתואר חסיד אומות העולם. בשנת 1975 מספר תושבי היישוב לראשונה עבר אלף תושבים. הוא לא משתנה מאז תחילת המאה ה-21 ונמצא ברמה של כ-2350. תושבי היישוב מקבלים שירותים משפטיים וממשלתיים שונים מיישוב גונס הסמוך. מדיה וקבצים בנושא שומונטל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שומונטל (בצרפתית) נתווני היישוב באתר משרד הפנים הצרפתי
גביע אוקיאניה לאומות 2000

גביע אוקיאניה לאומות 2000 היה הטורניר החמישי של גביע אוקיאניה לאומות. הטורניר התקיים בעיר פפאטה שבטהיטי. בטורניר השתתפו שש נבחרות, שחולקו לשני בתים. שתי המדורגות ראשונות בכל בית העפילו לשלב הפלייאוף. נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם השלישית בתולדותיה אחרי שגברה 0–2 במשחק הגמר על ניו זילנד. בעקבות הזכייה, זכתה אוסטרליה לייצג את התאחדות אוקיאניה בגביע הקונפדרציות 2001. טרם הטורניר, שתי הנבחרות המובילות בדירוג פיפ"א מתוך 12 הנבחרות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה היו אוסטרליה וניו זילנד, והן העפילו אוטומטית לטורניר הגמר. יתר הנבחרות שיחקו בטורנירי גביע מלנזיה וגביע פולינזיה, ושתי המוליכות מכל טורניר העפילו לטורניר הגמר והשלימו את תמונת שש הנבחרות. הטורניר התקיים בעיר סובה שבפיג'י. הנבחרת המארחת פיג'י סיימה ראשונה בטבלת הבית, אך משכה את השתתפותה בטורניר הגמר עקב ההפיכה שהתחוללה במדינה באותה השנה, ואת מקומה תפסה ונואטו, שסיימה במקום השלישי והצטרפה לסגנית, איי שלמה, בטורניר הגמר. הטורניר התקיים בעיר בה נערך טורניר הגמר, פפאטה שבטהיטי. הנבחרת המארחת טהיטי העפילה מהמקום הראשון במאזן מושלם של ארבעה ניצחונות, ואיתה העפילה נבחרת איי קוק. שש הנבחרות שהעפילו לטורניר הגמר חולקו לשני בתים בני שלוש נבחרות כל אחד. בשלב זה נפגשו הנבחרות ביניהן בסיבוב אחד. בתום שלב הבתים, המשיכו שתי המובילות בכל בית אל חצי גמר הטורניר, ששוחק במתכונת של משחק בודד. המנצחות המשיכו למשחק הגמר, והמפסידות התמודדו ביניהן על המקום השלישי. כל משחקי הטורניר נערכו בסטאד פאטר שבפפאטה.
סייפצ'ארג'

סייפצ'ארג' בע"מ (באנגלית: SafeCharge) היא חברת פינטק ותשלומים בינלאומית, המספקת שירותי תשלום לעסקים. מייסד החברה הוא טדי שגיא. החברה הונפקה בשנת 2014 בבורסת לונדון, עד שבאוגוסט 2019 נרכשה בשנת 2019 נמכרה החברה לענקית הפינטק Nuvei תמורת 889 מיליון דולר. בשנת 2006 הקימו טדי שגיא ודוד אבגי את חברת סייפצ'ארג', ורשמו אותה באיי הבתולה הבריטים. לפני ההנפקה, החזיק שגיא בכ-90% ממניות החברה, וביתר המניות 10% החזיק אבגי, ב-31 במרץ 2014 הנפיק שגיא את חברת הסליקה ב-Alternative Investment Market (שוק משנה של הבורסה לניירות ערך בלונדון המאפשר לחברות קטנות יותר להנפיק מניות עם מערכת רגולציה גמישה יותר). בהנפקה זו גייסה SafeCharge‏ 126 מיליון דולר אמריקני, לאחר ההנפקה הצטמצם אחזקתו של שגיא בחברה לכ-68%. SafeCharge נסחרה בבורסת AIM בלונדון לפי שווי שוק של כ-530 מיליון דולר, הפעילה פלטפורמת תשלום עבור עסקים, ואיפשרה למעלה מ-150 שיטות תשלום שונות. ב-22 במאי 2019 נרכשה החברה בידי החברה הקנדית Nuvei בשווי העסקה שהוערך בכ-889 מיליון דולר. הרווח של טדי שגיא מהחברה מאז הקמתה הגיע לכ-2.5 מיליארד שקלים. לחברה משרדים בכ-30 מדינות ברחבי העולם. רותי לוי, האקזיט הענק של טדי שגיא: סייף-צ'ארג' נמכרת תמורת 889 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 22 במאי 2019 טלי ציפורי, ‏טדי שגיא מנפיק חברה בשווי של 368 מ' ד' אחרי הכסף, באתר גלובס, 10 במרץ 2014 טלי ציפורי, ‏חברת הסליקה של טדי שגיא, SafeCharge, גייסה 126 מ' ד', באתר גלובס, 31 במרץ 2014 ערן אזרן, SafeCharge מקבוצת טדי שגיא: הרווח הנקי המתואם עלה ב-122% ל-21.3 מ' ד', באתר TheMarker‏, 26 במרץ 2015
יורמן

יורמן הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... סולו יורמן – מנהל ויועץ אמנותי, מפיק ומנהל אישי ישראלי עדי יורמן – כדורגלנית ישראלית פנחס יורמן – עיתונאי ישראלי ודובר מפלגת רפ"י
שלושה עשר חיים

שלושה עשר חיים (באנגלית: Thirteen Lives) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2022 בבימויו ובהפקתו של רון הווארד, המבוסס על חילוץ הנערים מהמערה בתאילנד בקיץ 2018. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-29 ביולי 2022 ועלה לשירות ההזרמה "פריים וידאו" ב-5 באוגוסט 2022. ערך מורחב – חילוץ הנערים מהמערה בתאילנד ב-23 ביוני 2018 נכנסו שנים עשר חברי קבוצת נערים בכדורגל, בגילאי 11–16, ועוזר המאמן שלהם, בן 25, למערת טאם לואנג נאנג נון (אנ') בצפון תאילנד. הם נלכדו בעומק המערה לאחר שהכניסה למערה הוצפה בפתאומיות כתוצאה מגשם שוטף שירד באזור. החיפושים אחרי הנעדרים החלו לאחר שפקח של הפארק הלאומי הודיע לרשויות אודות הנערים הנעדרים, אחרי שראה את חפציהם בכניסה למערה. ב-2 ביולי 2018 בשעה 22:00, אחרי שעברו דרך מעברים צרים ומים בוציים, גילו צוללנים בריטיים את הנעדרים, כולם בחיים, במרחק של 4 ק"מ מפתח המערה. ב-8 ביולי החל מבצע חילוץ הנערים. באותו יום חולצו ארבעה נערים מהמערה, למחרת חולצו ארבעה נוספים, ויום לאחר מכן, ב-10 ביולי, חולצו ארבעת הנערים האחרונים ומאמנם, ובכך הושלם בהצלחה מבצע חילוץ כל הלכודים. יותר מ-1,000 אנשים היו מעורבים במבצע החילוץ, כולל צוותים מיחידת אריות הים המלכותיים של תאילנד, בריטניה, סין, מיאנמר, לאוס, אוסטרליה, שוודיה, וארצות הברית. ויגו מורטנסן – ריק סטנטון קולין פארל – ג'ון וולנתן ג'ואל אדגרטון – ריצ'רד האריס טום בייטמן – כריס ג'וול פול גליסון – ג'ייסון מלינסון ג'וש הלמן – מ'ייגור הודג'ס באפריל 2020 דווח כי במאי הסרט יהיה רון הווארד, על פי תסריט של ויליאם ניקולסון. חודש לאחר מכן רכשה "מטרו גולדווין מאייר" את הזכויות לסרט. ב-29 במרץ 2021 החלו צילומי הסרט באוסטרליה ובתאילנד. שלושה עשר חיים, ברשת החברתית פייסבוק שלושה עשר חיים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שלושה עשר חיים, ברשת החברתית אינסטגרם "שלושה עשר חיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שלושה עשר חיים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שלושה עשר חיים", באתר Metacritic (באנגלית) "שלושה עשר חיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שלושה עשר חיים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Mike Fleming Jr, Mike Fleming Jr, Town Hot For Ron Howard-Directed Thai Cave Rescue Drama ‘Thirteen Lives;’ William Nicholson Script, Deadline, ‏2020-04-30 (באנגלית אמריקאית) Mike Fleming Jr, Mike Fleming Jr, MGM Wins Auction For ‘Thirteen Lives,’ Ron Howard-Directed Thriller About Thai Cave Rescue, Deadline, ‏2020-05-04 (באנגלית אמריקאית) Tom Grater, Tom Grater, Ron Howard’s Thai Cave Rescue Film ‘Thirteen Lives’ Heads To Australia For March Shoot, Deadline, ‏2020-11-27 (באנגלית אמריקאית) Thirteen Lives, Production List | Film & Television Industry Alliance, ‏2020-12-14 (באנגלית אמריקאית)
איבו ואן דאם

איבו ואן דאם (בספרדית: Ivo Van Damme; ‏ 21 בפברואר 1954 – 29 בדצמבר 1976) היה אתלט בלגי, סגן אלוף אולימפי (מונטריאול 1976) בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר, ואלוף אירופה באולם (מינכן 1976) בריצת 800 מטר. ואן נולד וגדל בבריסל שבבלגיה. הוא שיחק כדורגל עד גיל 16, ולאחר מכן עבר לאתלטיקה. הפריצה שלו התרחשה בשנת 1976, כאשר סיים במקום הרביעי בריצת 800 מטר באליפות אירופה עד גיל 20. באליפות אירופה באולם שנערכה בחודש מרץ בקטוביץ שבפולין זכה ואן דאם במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:50.1 דקות, אחרי גרהרד שטול מגרמניה המזרחית (1:49.8 דקות) ולפני ולדימיר פומורנייב מברית המועצות (1:50.2 דקות). באליפות אירופה באולם שנערכה בחודש פברואר במינכן שבגרמניה זכה ואן דאם במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.2 דקות, לפני יוזף שמיד מגרמניה המערבית (1:49.8 דקות) ומילובן סאביץ' מיוגוסלביה (1:49.9 דקות). באולימפיאדת מונטריאול שנערכה בחודש יולי במונטריאול שבקנדה זכה ואן דאם במדליית כסף בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:43.86 דקות, אחרי אלברטו חואנטורנה מקובה שקבע שיא עולם (1:43.50 דקות) ולפני ריק ווליוטר מארצות הברית (1:44.12 דקות). הוא זכה במדליית כסף גם בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.27 דקות, אחרי ג'ון ווקר מניו זילנד (3:39.17 דקות) ולפני פול-היינץ ולמן מגרמניה המערבית (3:39.33 דקות). ב-29 בדצמבר 1976 מת ואן דאם בתאונת דרכים באורנז' שבצרפת, כאשר היה בדרכו לביתו ממרסיי. מדיה וקבצים בנושא איבו ואן דאם בוויקישיתוף איבו ואן דאם, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי איבו ואן דאם, באתר olympedia.org איבו ואן דאם, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית איבו ואן דאם, באתר Track and Field (גברים)
גביע אוקיאניה לאומות 1998

גביע אוקיאניה לאומות 1998 היה הטורניר הרביעי של גביע אוקיאניה לאומות. הטורניר התקיים בעיר בריזבן שבאוסטרליה. בטורניר השתתפו שש נבחרות, שחולקו לשני בתים. שתי המדורגות ראשונות בכל בית העפילו לשלב הפלייאוף. נבחרת ניו זילנד זכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה אחרי שגברה 1–0 במשחק הגמר על אוסטרליה המארחת. בעקבות הזכייה, זכתה ניו זילנד לייצג את התאחדות אוקיאניה בגביע הקונפדרציות 1999. טרם הטורניר, שתי הנבחרות המובילות בדירוג פיפ"א מתוך 12 הנבחרות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה היו אוסטרליה וניו זילנד, והן העפילו אוטומטית לטורניר הגמר. יתר הנבחרות שיחקו בטורנירי גביע מלנזיה וגביע פולינזיה, ושתי המוליכות מכל טורניר העפילו לטורניר הגמר והשלימו את תמונת שש הנבחרות. הטורניר התקיים בעיר אספיריטו סנטו שבונואטו. פיג'י העפילה מהמקום הראשון בטבלת הבית, והנבחרת המארחת ונואטו העפילה מהמקום השני אל טורניר הגמר. הטורניר התקיים באיי קוק. טהיטי העפילה מהמקום הראשון במאזן מושלם של ארבעה ניצחונות, ואיתה העפילה הנבחרת המארחת, איי קוק. שש הנבחרות שהעפילו לטורניר הגמר חולקו לשני בתים בני שלוש נבחרות כל אחד. בשלב זה נפגשו הנבחרות ביניהן בסיבוב אחד. בתום שלב הבתים, המשיכו שתי המובילות בכל בית אל חצי גמר הטורניר, ששוחק במתכונת של משחק בודד. המנצחות המשיכו למשחק הגמר, והמפסידות התמודדו ביניהן על המקום השלישי. כל משחקי הטורניר נערכו בלאנג פארק שבבריזבן.
א-רובע אל-ח'אלי

א-רֻבּע אל-ח'אלי (בערבית: الربع الخالي, "הרֶבע הריק"; תעתיק מדויק: אלרֻבּע אלח'אלי) הוא אזור מדברי בדרום חצי האי ערב המהווה חלק מן המדבר הערבי ונחשב לימת החולות (erg) הרציפה הגדולה בעולם. א-רובּע אל-ח'אלי משתרע על שטח של כ-600 אלף קמ"ר. רובו בגבולות ערב הסעודית ומיעוטו בתימן, בעומאן ובאיחוד האמירויות הערביות. האזור דמוי מלבן שאורכו כ-1200 ק"מ ורוחבו כ-500 ק"מ. גובהו במערב מגיע לכ-600 מ' מעל פני הים, והוא משתפל כלפי מזרח עד לגובה של כ-180 מ'. מדבר א-רובּע אל-ח'אלי שוכן באגן גאולוגי סדימנטרי (אנ'), הנתון בתוך הלוח הערבי, ופניו ברובם מכוסים בחוליות. א-רובּע אל-ח'אלי הוא מהאזורים הצחיחים ביותר בעולם. הוא אינו מיושב, ואף לא נחקר במלואו. המסעות המתועדים הראשונים של בני אירופה בתוככי א-רובּע אל-ח'אלי היו אלה של ברטרם תומאס ב-1930 ושל סנט ג'ון פילבי (אנ') ב-1932. וילפרד תסיגר חצה את האזור פעמיים בשנים 1946–1950 ופרסם את רשמיו בספרו מ-1959 "חולות ערב" (אנ'). חציית מדבר א-רובּע אל-ח'אלי היא אתגר לספורטאים ולהרפתקנים המנסים לעבור בו בהליכה, ללא תמיכה חיצונית ובמשך זמן קצר ככל האפשר. מעריכים שבמרחביו טמונים מרבצי נפט וגז אדירים. ב-1948 התגלה בחלקו הצפון-מזרחי שדה הנפט הנחשב לגדול בעולם – שדה גוואר. שדות נפט וגז משמעותיים נמצאים בדרום-מזרח האזור בגבולות עומאן ואיחוד האמירויות, בהם שדה שייבה (אנ'). מדיה וקבצים בנושא א-רובע אל-ח'אלי בוויקישיתוף א-רובע אל-ח'אלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משירי ארץ אהבתי (אלבום)

משירי ארץ אהבתי הוא אלבום של הזמרת חוה אלברשטיין שיצא בשנת 1970 והוא בין המפורסמים באלבומיה. האלבום כולל מספר שירים שהפכו לקלאסיקות: "משירי ארץ אהבתי", "ימינה, שמאלה והלאה", "שחמט", "אליעזר בן-יהודה" ו"כל יום אני מאבדת". שיר הנושא של האלבום, משירי ארץ אהבתי (מוכר גם במילותיו הראשונות: מְכוֹרה שלי) הוא שיר מאת המשוררת לאה גולדברג. השיר התפרסם לראשונה בשנת 1951 בכתב העת הספרותי "אורלוגין" של אברהם שלונסקי כחלק ממחזור של שלושה שירים, לצד "בארץ אהבתי השקד פורח" ו"בארץ אהבתי האביונה". בהמשך נדפס השיר בספר שיריה "ברק בבוקר" (ספרית פועלים, תשט"ו 1955). בשנת 1970 הולחן השיר על ידי דפנה אילת לבקשתה של אלברשטיין, עובד על ידי אלכס וייס ובוצע על ידי אלברשטיין. השיר זכה למספר גרסאות כיסוי ובשנת 2018, בטקס הדלקת המשואות בחגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל, הושר בפי שרית חדד. ימינה, שמאלה והלאה, מאת המשוררת לאה נאור הולחן על ידי נחום היימן ועוסק בתהיה בת אלפי השנים של בני האדם בשאלות כמו היכן נמצא האושר, האהבה וכן הפחד והתוגה. כל יום אני מאבדת (בחור יפה ברחוב) מאת המשוררת רימונה די-נור הולחן על ידי משה וילנסקי ועוסק בתשוקתה של אשה לגברים ובכמיהתה לבן זוג. שחמט נכתב על ידי חנוך לוין, והולחן בידי אלכס כגן. הוא נכלל בקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה", שהוצג לראשונה באוגוסט 1968, כשנה לאחר מלחמת ששת הימים, אך התפרסם בביצועה של אלברשטיין. השיר מותח ביקורת על השליטים השולחים את החיילים לקרב תוך שהם אדישים לגורלם. בהמשך בוצע השיר על ידי זמרים נוספים - אבי טולדנו, יהודה פוליקר, דניאלה ספקטור ורונה קינן. אליעזר בן-יהודה נכתב על ידי ירון לונדון, והולחן על ידי מתי כספי. השיר הוא לכבודו של מחיה השפה העברית, אליעזר בן-יהודה. השיר, בעיבודו של אלכס וייס, הוקלט על ידי חוה אלברשטיין בבית המורה בתל אביב, שם הוקלטו תוכניות המקור של קול ישראל. השיר זכה להשמעות רבות ברדיו וצעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל וגלי צה"ל בסביבות אוגוסט–אוקטובר 1970 (בשיאו, ב-14 בספטמבר, הגיע למקום השלישי), המלון נכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי משה וילנסקי, השיר עוסק בדרך אלגורית בדרך בה הולך כל אדם אל מותו. היי רות הוא שיר מאת יורם טהרלב, לפי הלחן של ג'ון לנון ופול מקרטני לשיר "Hey Jude". שירי האלבום באתר discogs.com האלבום משירי ארץ אהבתי באתר Discogs משירי ארץ אהבתי באתר הספרייה הלאומית; יונתן ריגר, ‏"ידעתי שזה השיר של חיי", באתר ‏מאקו‏, 9 במרץ 2018 - ריאיון עם חוה אלברשטיין; במקור, מתוך סדרת הכתבות "שירים עד כאן" ששודרה ב"אולפן שישי". כך על פי הכיתוב באלבום "משירי ארץ אהבתי"; מובא בדף אליעזר בן יהודה באתר "פזמונט". הפזמון הצועד בראש, מעריב, 17 בספטמבר 1970; אליעזר בן יהודה באתר "פזמונט".