laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
42 (מספר)

42 (במילים בלשון זכר: ארבעים ושניים; בלשון נקבה: ארבעים ושתיים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 41 והבא לפני 43. 42 הוא מספר מצולע (15 צלעות). 42 הוא מספר קטלן. 42 הוא מספר זרימה. 42 הוא מספר זרימה פתוח. 42 הוא מספר הרשאד (בבסיס עשרוני). 42 הוא כפולה של מספרים עוקבים. 42 הוא מספר שופע. ב-2019, לאחר מאמצים של מאות שנים, 42 נותר המספר האחרון בטווח 1 עד 100 שמצאו לו פתרון כסכום של שלושה מספרים שלמים (חיובים או שליליים), שכל אחד מהם מועלה בחזקה שלישית x 3 + y 3 + z 3 = 42 {\displaystyle x^{3}+y^{3}+z^{3}=42} . מתמטיקאי בשם אנדרו סות'לנד (Andrew Sutherland) מ-MIT כתב תוכנה יעילה יותר מזו שהייתה עד כה, על מנת שמחשב יוכל למצוא את התוצאה, ויחד עם עמיתו אנדרו בוקר (Andrew Booker) מאוניברסיטת בריסטול, מומחה לחישובים מורכבים במקביל, הם פנו למיזם charity engine(אנ'). מיזם שמגייס מתנדבים, המעמידים את מחשביהם הביתיים לשימוש בפתרון שאלות חישוביות מסובכות, כך שניתן לאגד ביחד הרבה כוח מחשוב בלא עלות, ולאחר מיליון ושלוש מאות אלף שעות מחשוב נמצאה התשובה. ( − 80538738812075974 ) 3 + 80435758145817515 3 + 12602123297335631 3 = 42 {\displaystyle (-80538738812075974)^{3}+80435758145817515^{3}+12602123297335631^{3}=42} המספר האטומי של מוליבדנום. לפעמים יש שימוש למספר זה בקשר למחשבים; למשל, הוא כלול בתחילתו של כל קובץ TIFF כדי לזהות אותו ככזה. מספר האותיות באחד משמותיו של אלוהים, לפי הקבלה. מספר ערי הלווים בארץ ישראל מלבד ערי המקלט על פי ספר יהושע, פרק כ"א. מספר הנערים שאלישע הנביא הרג ביריחו לאחר שהעליבוהו "עלה קרח, עלה קרח". אלישע קיללם ויצאו מהיער שתי דובות והרגו את הילדים. מכאן הביטוי המפורסם "לא דובים ולא יער". (מלכים ב', ב', כ"ג–כ"ה). 42 מסעות עברו בני ישראל במדבר ועל פי הבעש"ט זה מספר המסעות שעובר כל אדם מיום לידתו עד יום מותו. בברית החדשה, מציין את שלוש וחצי השנים של שלטון החיה (חזון (י"ג, 5)). 42 הוא התשובה לחיים, היקום וכל השאר, לפי סדרת ספריו של דאגלס אדמס "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה". בספרו של לואיס קרול "ציד הסנרק" (שקדם לספריו של דאגלס אדמס), האופה השאיר 42 ארגזים על המזח. (באופן כללי, למספר 42 יש חלק חשוב ביצירותיו של קרול). Level 42, שם של להקה כמחווה לספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה". "רחוב 42", סרט מוזיקלי של אולפני האחים וורנר משנת 1933. מדיה וקבצים בנושא 42 בוויקישיתוף שירלי רוזנברג-כהן, התשובה היא 42, מה השאלה? בירחון "הבטים בהוראת מדעי המחשב" (גיליון יוני 2005, עמודים 62–63) בהוצאת משרד החינוך ומטה המרכז להוראת המדעים 42, באתר MathWorld (באנגלית) 42 is the answer to the question “what is (-80538738812075974)³ + 80435758145817515³ + 12602123297335631³?”, The Aperiodical, ‏2019-09-06 (באנגלית) רבי ישראל בעל שם טוב, בעל שם טוב על התורה, פרשת מסעי, פסקה א'
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (1866–1932)

פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (בגרמנית: Feodora zu Hohenlohe-Langenburg;‏ 23 ביולי 1866 – 1 בנובמבר 1932) הייתה נסיכה גרמנית ואשתו של אמיך, נסיך ליינינגן. פאודורה נולדה ב-23 ביולי 1866 בלנגנבורג, להרמן, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולאופולדינה, נסיכת באדן, בתם של וילהלם, נסיך באדן ואליזבת אלכסנדרינה, דוכסית וירטמברג. ב-12 ביולי 1894 התחתנה פאודורה עם אמיך, נסיך ליינינגן, ממנו היו לה חמישה ילדים. בשנת 1904 מת חמיה ארנסט לאופולד, נסיך ליינינגן, ובעלה ירש את תאריו. המשפחה התגוררה בטירת וידנינגן, וב-1 בנובמבר 1932 מתה פאודורה בביתה. ב-12 ביולי 1894 התחתנה פאודורה עם אמיך, נסיך ליינינגן, ממנו היו לה חמישה ילדים: ויקטוריה, נסיכת ליינינגן (1895–1973), התחתנה עם מקסימיליאן רוזן זולמס-רדלהיים ואסנהיים. אמיך ארנסט, נסיך הכתר של ליינינגן (1896–1918), נהרג במהלך מלחמת העולם הראשונה. קרל, נסיך ליינינגן (1898–1946), התחתן עם מריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. הרמן, נסיך ליינינגן (1901–1971), התחתן עם אירינה, רוזנת שנבורן-וייסנטהייד. הסו, נסיך ליינינגן (1903–1967), התחתן עם מריה לואיזה, רוזנת נסלרודה. מדיה וקבצים בנושא פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג בוויקישיתוף פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (בגרמנית)
דז'יוגאס ברטקוס

דז'יוגאס ברטקוס (בליטאית: Džiugas Bartkus; נולד ב-7 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן ליטאי המשחק בעמדת השוער באל-בוכירייה. ברטקוס התחיל את הקריירה שלו בקובנה, בה שיחק שלוש שנים במהלכן הושאל גם לפרטיזן מינסק ודינמו ברסט מליגת העל הבלארוסית. בשנת 2012 ברטקוס חתם בסודובה מריאמפולה, אך רק בשנת 2014 הפך לשוער הבכיר של המועדון. ביולי 2016 חתם בולטה מליגת העל המלטזית לעונה אחת. ב-9 ביולי 2017 חזר לליטא וחתם בז'לגיריס וילנה. ב-13 בספטמבר 2018 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל. ב-8 בדצמבר 2018 ברטקוס הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה כאשר כבש מהרמת קרן וקבע שוויון 2-2 נגד מכבי חיפה במשחק במסגרת ליגת העל. דז'יוגאס ברטקוס, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דז'יוגאס ברטקוס, באתר Transfermarkt דז'יוגאס ברטקוס, באתר Soccerway דז'יוגאס ברטקוס, באתר National Football Teams דז'יוגאס ברטקוס, באתר FootballDatabase.eu שלום אלבז ואמור רחמני, ‏שוער חדש בשער: דז'יוגאס ברטקוס חתם בק"ש, באתר ONE‏, 13 בספטמבר 2018
אינדיאני בשמש

אינדיאני בשמש הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1981 בבימויו של רם לוי עם דורון נשר, חיים ג'רפי ומשה איבגי בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על סיפור קצר של אדם ברוך. הצילומים נעשו בבקעת הירדן ובמושבים תעוז, מסילת ציון וכסלון. הסרט זכה בפרס כינור דוד ובפרס רשות השידור כסרט הטוב ביותר באותה שנה. לאופר (דורון נשר) משרת כעוזרו של הרס"ר (רמי דנון) במחנה בבקעת הירדן לשם נשלח לאחר שסירב ללכת לקורס קצינים. הרס"ר מאוכזב מתפקודו ולאופר מוצא נחמה בחיבתה של פקידת הרס"ר, רונה (לירון נירגד). הרס"ר מטיל על לאופר ללוות עציר לבית כלא צבאי ולאופר מקבל זאת בחוסר רצון בולט. העציר הוא חייל הודי - קוצ'יני שחום עור בשם בנג'ו (חיים ג'רפי) שהרס"ר מכנה אותו בשם מבזה "אינדיאני". הרס"ר מצייד את לאופר בעוזי ובאזיקים ומורה לו לירות במקרה של בריחה. לאופר אוזק את האינדיאני בידיים והם נכנסים לרכב פורד אסקורט נהוג בידי החייל אטיאס (משה איבגי) שלא מפסיק לדבר ולהעיר. הם נוסעים בהרי יהודה והאינדיאני מבקש מלאופר לעצור כדי לבקר את משפחתו. לאופר מהסס ובניגוד לעצת הנהג הוא מסכים לבקשתו. הם נכנסים למושב ובנג'ו נפגש עם אשתו מולימה (ריקי אליה), אישה כנועה לרצונות בעלה. לאופר שמגיע מתל אביב מסתובב במושב ורואה ישראל שלא הכיר - שחיטת תרנגולות בחוץ, צעירים שחומי עור מובטלים משחקים בקלפים, שליח חב"ד שמפציר בו להניח תפילין ועוד. לבסוף נעלם האינדיאני ולאופר המודאג מחפש אותו בידיעה שאם לא ימצא אותו יכנס הוא לכלא. לבסוף הוא מוצא אותו במרכז הכפר מוקף בצעירים חסונים שלפי פקודתו יכולים להרוג אותו אך האינדיאני שהושפע מהמחווה של לאופר ולא רוצה שלאופר ייכנס לכלא במקומו, מסכים לחזור למכונית ולאופר מחבר עצמו לאינדיאני באזיקים. היחסים ביניהם עולים ויורדים אבל לבסוף מתחוור להם למרות הבדלי התרבות ביניהם שיש בהם משהו משותף ושהצבא לא מתנהג כלפיהם כראוי. לבסוף הם מגיעים לכלא הצבאי ולאופר משחרר את האינדיאני ומוסר אותו לשוטר הצבאי. האינדיאני משתחרר מהשוטר הצבאי ובורח לשמחתו של לאופר, בידיעה שלאופר לא יואשם בכך. "אינדיאני בשמש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אינדיאני בשמש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אינדיאני בשטח, באתר אישים איתי חרל"פ, ‏טעויות בשמש : קריאה בדרמת הטלוויזיה אינדיאני בשמש, מכאן י"ז, ספטמבר 2017, עמ' 319–339 הערב בטלוויזיה - סרט מקורי: "אינדיאני בשמש", מעריב, 12 בינואר 1981
תאונת אוטובוס התיירים בכביש 12

תאונת אוטובוס התיירים בכביש 12 התרחשה ב־16 בדצמבר 2008, כאשר אוטובוס שהיה מלא בנוסעים תיירים הידרדר מכביש 12 בקרבת אילת והתהפך במדרון שלידו. בתאונה, מהחמורות שאירעו בישראל, נהרגו 24 בני אדם ונפצעו 27. התאונה התרחשה בשעה 15:00 לערך. נהג האוטובוס אסף בנמל התעופה עובדה קבוצה של 49 סוכני נסיעות מהעיר סנקט פטרבורג שברוסיה, שהגיעו לביקור בישראל והיו בדרכם לבית מלון באילת. אליהם הצטרף מדריך טיולים, ובסך הכל נמצאו על האוטובוס 51 איש. האוטובוס נסע בכביש 12 לכיוון דרום עד למחסום צבאי בעין נטפים, ולאחר בדיקה עבר אותו והמשיך בנסיעה אל אילת. לפניו נסע אוטובוס נוסף. כארבעה קילומטר אחרי המחסום ביקש נהג האוטובוס האחורי לעקוף את האוטובוס שלפניו. הכביש באותו מקום היה דו סטרי ובעל נתיב אחד לכל כיוון, בעל שיפוע כלפי מטה ובו עקומות. המהירות המותרת באותו מקום הייתה 80 קילומטר לשעה. האוטובוס עבר לנתיב הנגדי, האיץ עד למהירות של 98 קילומטר לשעה ועקף את האוטובוס שלפניו, אך החל להתחכך במעקה הבטיחות שלשמאלו. הנהג איבד את השליטה באוטובוס, שהתהפך שמאלה מעבר למעקה הבטיחות. האוטובוס התגלגל מספר פעמים במדרון שמעבר למעקה הבטיחות כשחלק מהנוסעים מועפים אל מחוץ לו. לבסוף נעצר בתחתית המדרון, כשהוא מוטל על צידו השמאלי. כתוצאה מן ההתהפכות נהרגו במקום 20 מיושבי האוטובוס והיתר נפצעו, רבים מהם באופן קשה. ארבעה מהפצועים מתו מפצעיהם בהמשך. למקום התאונה הוזעקו כ-40 אמבולנסים של מגן דוד אדום, צוותי רפואה של צה"ל ומסוקים. הם העבירו את הנפגעים לבית החולים יוספטל באילת. חלק מהפצועים הועברו לבתי חולים אחרים. ההרוגים הועברו לנמל אילת לשם זיהוים. בעקבות התאונה שיגרה ממשלת רוסיה לישראל שני מטוסים ובהם קרובים של הנפגעים וכן רופאים וציוד רפואי. נהג האוטובוס שהיה מעורב בתאונה הועמד למשפט פלילי בבית המשפט המחוזי בבאר שבע. הוא הורשע בעבירות של הריגה, גרימת חבלה חמורה ופציעה ובפברואר 2014 נדון לשמונה שנות מאסר, למאסר על תנאי ולפסילה ממושכת של רישיון הנהיגה. בפברואר 2016 דחה בית המשפט העליון פה אחד את ערעור הנהג על ההרשעה והעונש ואת ערעור המדינה על העונש. במקום התאונה הוצבה אנדרטה לזכר הנספים. יהודית זילברשטיין ואילן מציק, אוטובוס התהפך בדרום: 25 נהרגו ועשרות נפצעו, באתר Nrg, ‏16 בדצמבר 2008, באתר מקור ראשון אסון האוטובוס בדרום: 25 הרוגים, 33 פצועים, באתר כלכליסט, 16 בדצמבר 2008 "המקום נראה כמו שדה קרב", באתר ערב ערב באילת פסק הדין של בית המשפט העליון בערעור הנהג והמדינה, באתר הרשות השופטת מספרי ההרוגים והפצועים הם על פי האמור בפסק הדין של בית המשפט העליון בנוגע לתאונה. תצלום ומיקום האנדרטה באתר עמוד ענן
אוגוסטה, נסיכת נסאו-אידשטיין

אוגוסטה, נסיכת נסאו-אידשטיין (בגרמנית: Augusta von Nassau-Idstein‏; 17 באוגוסט 1699 - 8 ביוני 1750) הייתה נסיכה גרמנייה ואשתו של קרל אוגוסט, נסיך נסאו-ויילבורג. אוגוסטה נולדה באידשטיין ב-17 באוגוסט 1699, לגאורג אוגוסט, רוזן נסאו-אידשטיין ולהנרייטה דורותיאה מאטינגן-אטינגן, בתם של אלברכט ארנסט הראשון, רוזן אטינגן-אטינגן וכריסטינה פרדריקה מווירטמברג. ב-17 באוגוסט 1723 התחתנה אוגוסטה עם קרל אוגוסט, נסיך נסאו-ויילבורג, ממנו נולדו לה 6 ילדים. ב-8 ביוני 1750 מתה אוגוסטה בקירכהיימבולאנדן, והיא בת 51 שנים. ב-17 באוגוסט 1723 התחתנה אוגוסטה עם קרל אוגוסט, נסיך נסאו-ויילבורג, ממנו נולדו לה 6 ילדים: הנרייטה מריה דורותיאה מנסאו-ויילבורג (1724) הנרייטה אוגוסטה פרדריקה מנסאו-ויילבורג (1726–1757) פוליקסנה לואיזה וילהלמינה מנסאו-ויילבורג (1728–1732) כריסטיאנה לואיזה שרלוטה מנסאו-ויילבורג (1730–1732) לואיזה פוליקסנה מנסאו-ויילבורג (1770–1828), התחתנה עם זימון אוגוסט, רוזן ליפה-דטמולד קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג (1780–1857), התחתן עם קרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו מדיה וקבצים בנושא אוגוסטה, נסיכת נסאו-אידשטיין בוויקישיתוף אוגוסטה, נסיכת נסאו-אידשטיין אוגוסטה, נסיכת נסאו-אידשטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ראזיה

ראזיה (בצרפתית: Razzia) הוא סרט דרמה עלילתי מרוקאי באורך מלא, שבוים על ידי נביל עיוש ונכתב על ידיו יחד עם מרים טוזאני, השחקנית הראשית של הסרט. הסרט מספר על עבדאללה, יטו ועוד מספר דמויות הנפגשים בקזבלנקה, שם אורח החיים המדוני מתנגש בכל מיני דרכים במסורת המוסלמית של העיר. הסרט מציג אהבה אבודה, תשוקה אסורה וחלומות שבירים במרוקו של ימינו, ועוסק באופי של התושבים מקזבלנקה משנת 1942. הסרט הוקרן לראשונה ב-9 בספטמבר 2017 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו שבקנדה. בישראל הסרט הוקרן לראשונה ב-22 בספטמבר 2018 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-34‏. שפות הסרט הן ערבית, צרפתית וברברית ואורכו כ-119 דקות. בשנת 2018, הסרט היה מועמד למועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-90, אך לבסוף אינו נבחר‏. הסרט מתחיל בשנת 1982 בהרי האטלס, שם המורה עבדאללה, עקב לחץ של נציגי השלטון, צריך להפסיק ללמד בשפה הברברית בה מדברים תושבי המקום. שהוא מרגיש מאוכזב, מבואס וכאוב, הוא מחליט להיפרד מאהובתו יטו ולעזוב את המקום. הסרט ממשיך בשנת 2015, בה עבדאללה, יטו ועוד מספר דמויות נפגשים בקזבלנקה, שם אורח החיים המודרני מתנגש בכל מיני דרכים במסורת המוסלמית של העיר. סלימה (מרים טוזאני) - אישה יפה, עצמאית ושוברת מוסכמות. מסייה ג'ו (אריה וורתהאלטר) - בעל בית קפה יהודי שנקרע בין עברו לשאיפות שלו. עבדאללה (אמינה אנאג'י) - מורה, עקב בעיות עם השלטון הוא עזב את הרי האטלס ואת אהובתו, יטו. יטו (סעדיה לדיב) - אהובתו של עבדאללה. חאקים (עבדלילה ראשיד) - זמר ומעריץ של הזמר פרדי מרקיורי. אינז (דוניה בינבין) - נערה מתבגרת בת עשרה. בורגנית ובעייתית. 2017: פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי (מועמדות) 2017: פרס הקרנת הבכורה של השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי (מועמדות) 2017: פרס עבור הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי (מועמדות) 2017: פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי (מועמדות) 2017: פרס חבר המושבעים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דובאי (מועמדות) "ראזיה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ראזיה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Toronto: Director Nabil Ayouch's 'Razzia' Is a Response to Intolerance,‏ Vourlias, באתר "Variety"‏, 14 בספטמבר 2017 ראזיה, באתר "פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה" פסטיבל הסרטים בחיפה ייפתח מחר, וזה מה שמחכה לכם, שי אילן, באתר "כלבו – חיפה והצפון", 21 בספטמבר 2018 Oscars 2018: Le dernier film de Nabil Ayouch représentera le Maroc, באתר "lesiteinfo"‏, 15 בספטמבר 2017 Nabil Ayouch’s ‘Razzia’ is Morocco’s Foreign-Language Academy Awards Entry,‏ MARTIN DALE, באתר "Variety",‏ 16 בספטמבר 2017 אוסקר 2018/19: כל המתמודדים בקטגוריית הסרט הטוב ביותר בשפה זרה – חלק ג', אור סיגולי, באתר "סריטה", 22 בספטמבר 2018
וולדמאר, נסיך ליפה

וולדמאר, נסיך ליפה (בגרמנית: Woldemar Fürst zur Lippe;‏ 18 באפריל 1824 – 20 במרץ 1895) היה השליט של נסיכות ליפה משנת 1875 עד מותו. וולדמאר נולד ב-18 באפריל 1824 בדטמולד, והיה הילד השלישי של לאופולד השני, נסיך ליפה ואמיליה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של גינטר פרידריך הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וקרולינה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט.ב-9 בנובמבר 1858 התחתן וולדמאר בקרלסרוהה עם סופיה, נסיכת באדן, בתם של וילהלם, נסיך באדן ואליזבת אלכסנדרינה, דוכסית וירטמברג, אך לא היו להם ילדים. בשנת 1875 מת אחיו לאופולד השלישי, נסיך ליפה, ווולדמאר עלה לשלטון במקומו. בשנת 1892 השתתף וולדמאר ממפגש בברלין יחד עם וילהלם השני, קיסר גרמניה ושאר שליטי גרמניה. אחרי שהקיסר תיאר את הריבונים האחרים כווסלים שלו, קטע וולדמאר את נאומו באופן חריג ואמר, "לא, אדוני, לא וסלים שלך, אלא בעלי הברית שלך, אם אתה רוצה". זה נראה כמו קטילת שאיפות הקיסר להיות "קיסר גרמניה" במקום "הקיסר הגרמני". ב-20 במרץ 1895 מת וולדמאר בדטמולד, ואחיו אלכסנדר, נסיך ליפה עלה לשלטון במקומו. מאחר שאחיו היה חולה נפש, הוקמה עוצרות בליפה, בשל המגבלות החוקיות משנת 1870. וולדמאר הורה בצוואתו כי העוצרות תינתן לאדולף, נסיך שאומבורג-ליפה, גיסו של קיסר גרמניה. בעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין אדולף, נסיך שאומבורג-ליפה מבית שאומבורג-ליפה לבין ארנסט השני, רוזן ליפה-ביסטרפלד מבית ליפה-ביסטרפלד. בשנת 1897 הכריע בית המשפט הקיסרי בלייפציג, בראשות אלברט, מלך סקסוניה, שהנסיכות תעבור להיות תחת העוצרות של ארנסט. בשנת 1904 מת ארנסט, ובנו לאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד ירש את נחלותיו ותאריו, וכמו כן ירש את העוצרות על נסיכות ליפה. בשנת 1905 מת אלכסנדר, נסיך ליפה, וכמה חודשים לאחר מכן החליט בית המשפט הקיסרי שלאופולד יקבל את הנסיכות. מדיה וקבצים בנושא וולדמאר, נסיך ליפה בוויקישיתוף וולדמאר, נסיך ליפה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Huberty, Michel; Giraud, Alain; Magdelaine, F. and B. (1979). L'Allemagne Dynastique, Tome II. France: Laballery. p. 337. ISBN 2-901138-02-0. "Death of Prince of Lippe". New York Times. 1895-03-21. p. 5. "The Indiscretions Of The Many Sided Kaiser". New York Times. 1909-04-12. p. SM9. Beéche, Arturo E. (באוקטובר 2006). "A Headless House? The Dynastic Dispute of the House of Lippe". European Royal History Journal (LIII): 13. {{cite journal}}: (עזרה)
מרטין ווצ'יץ'

מרטין ווצ'יץ' (במקדונית: Мартин Вучиќ; נולד ב-7 באוגוסט 1982) הוא זמר מקדוני. ווצ'יץ נולד בסקופיה ומגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה, הוא ניגן בתופים והשתתף במספר פסטיבלי מוזיקה לילדים, הוא גם למד באקדמיה למוזיקה בסקופיה, ב-1999 הצטרף ללהקת הפופ "Arija" וב-2002 עזב את הלהקה על מנת להתמקד בקריירת סולו. ב-2002 זכה במקום השני ב-Ohrid Fest, פסטיבל מוזיקה באוחריד עם השיר "Rano mi e da se vrzam" ובנוסף הוכתר שירו לשיר הפופולרי במדינה לשנת 2002, באותה שנה השתתף גם בפסטיבל בודווה בסרביה ומונטנגרו שם זכה בפרס העיתונאים והמבקרים, ב-2004 נבחרה במקדוניה ל"זמר השנה". הוא נבחר לייצג את מקדוניה באירוויזיון 2005 עם השיר "Make My Day" שם עלה לגמר ולבסוף סיים במקום ה-17, במהלך אירוויזיון 2006 הגיש את תוצאות ההצבעה של מקדוניה ושם גם שר למנחה מריה מנונוס את השיר "Maria Me Ta Kitrina". אתר האינטרנט הרשמי של מרטין ווצ'יץ' מרטין ווצ'יץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרטין ווצ'יץ', באתר MusicBrainz (באנגלית) מרטין ווצ'יץ', באתר Discogs (באנגלית) מרטין ווצ'יץ', באתר Discogs (באנגלית) כתבה אודות מרטין ווצ'יץ' (במקדונית)
ג'ונג קאנג

ג'ונְג קָאנְג (בסינית מסורתית ומפושטת: 仲康, בפין-יין: zhòng kāng.) היה המלך הרביעי של שושלת שיה, השושלת הראשונה בהיסטוריה הסינית על פי המסורת. ג'ונְג קָאנְג היה בנו של המלך צ'י משיה, אחיו הצעיר של טָאי קָאנְג, ואביו של שְׂיָאנְג משיה. על פי רשומות הבמבוק, ג'ונְג קָאנְג עלה לשלטון בשנה שסימנה 己丑, ובירתו הייתה בגֶ'נְשׂוּ'ן. בשנה השישית לשלטונו מינה ג'ונְג קָאנְג את נסיך קוּנְווּ (昆吾)  לראש ממשלתו. בשנת שלטונו השביעית הוא מת, ובנו שיאנג הכריז על בירה חדשה בשָׁאנְגְצְ'יוֹ, בתמיכת נסיך פִּי. רשומות הבמבוק גם טוענות כי בחודש החמישי בשנה החמישית לשלטונו היה ליקוי חמה. מאחר ששבטי שִׂי וחֶה אשר שימשו האסטרונומים המלכותיים באותה תקופה הזניחו את חובותיהם ושקעו בשתייה לשוכרה, הם לא חזו את הליקוי, והבהלה התפשטה בעם. ג'ונְג קָאנְג שלח את הרוזן מיִין להעניש את האחראים על האסטרונומיה על התרשלות בביצוע תפקידם. כך מתוארים הדברים בפרק "מסע העונשין של יִין" (胤征) בקלאסיקה של המסמכים, ומלווים שם בנאומו של הרוזן מיִין לאנשיו טרם היציאה להתקפה. הסיפורים העממיים מוסיפים גוון פוליטי לדברים: כידוע, קודמו של ג'ונְג קָאנְג במלוכה, אחיו הגדול טאי קאנג, הזניח את שלטונו ולבסוף איבד אותו כאשר מרד בו חוֹאוּ יִי, הקשת האגדי ומנהיג הברברים מן המזרח. על מנת שלא לשקוע במלחמות ירושה בקרב האצילים, הציב חוֹאוּ יִי את ג'ונְג קָאנְג בתור המלך החדש, כאשר זה משמש שליט-בובה שנשלט על ידו. המלך החדש נדרש להפסיק לדרוש מעמו של חוֹאוּ יִי את המס ששילמו עד כה לממלכת שיה, ואף לשלם להם בעצמו מס בשיעור כפול מזה. באשר לתקיפת האסטרונומים, כאן הגרסאות העממיות הופכות להיות ספקולטיביות אפילו יותר. יש הטוענים כי שבטי שִׂי וחֶה מרדו בשלטון זה, וחוֹאוּ יִי וג'ונְג קָאנְג עושה דברו השתמשו בטיעון ההתרשלות בתפקיד כדי להצדיק פעולה נגדם. גרסאות אחרות טוענות טענה הפוכה: ג'ונְג קָאנְג חיפש דרך להשתחרר מאחיזתו של חוֹאוּ יִי, ולכן כאשר הרגיש חזק מספיק מצא תירוץ לתקוף את בני בריתו של חוֹאוּ יִי, שבטי שִׂי וחֶה. על פי גרסה זו התקיפה נכשלה, ובעקבותיה נחלשה בריאותו של ג'ונְג קָאנְג, בין אם מסיבות נפשיות ובין אם בגלל שהוחזק במעצר בית בידי חוֹאוּ יִי, והיחלשות זו היא שהביאה בסופו של דבר למותו. בתקופת שושלת צ'ינג העלה לראשונה המלומד צְווֵי יִי ספקות באשר להיותו של ג'ונג קאנג דמות היסטורית אמיתית, בהתבסס על מבנה שמו שלטענתו אינו תואם לשמות התקופה ואינו תואם למאורעות התקופה. The Shape of the Turtle: Myth, Art, and Cosmos in Early China מאת Sarah Allan באוסף 崔东壁遗书
סויוז T-9

סויוז T-9 (ברוסית: Союз Т-9) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-28 ביוני 1983 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן לעגינה עם סאליוט 7, כשעל סיפונה משלחת מס' 2 לתחנת החלל. ולדימיר ליאחוב - מפקד אלכסנדר אלכסנדרוב - מהנדס טיסה ולדימיר טיטוב - מפקד גנאדי סטרקאלוב - מהנדס טיסה "סויוז T-9" שוגרה ב-27 ביוני 1983 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. בהתאם לתוכנית ב-29 ביוני בוצע עגינה בתחנת החלל "סאליוט 7". העגינה עברה ללא תקלות. צוות החללית עבר לתחנת החלל והחל לפעול בהתאם לתוכנית משלחת מס' 2 לתחנת חלל זו. חללית "סויוז T-9" נותרה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. ב-16 באוגוסט היא שינת המיקום עגינה וחוברה מחדש לתא עגינה קדמי. ב-23 בנובמבר 1983 החללית נותקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה. הנחיתה עברה ללא בעיות. עם עזיבת צוות חללית של תחנת החלל הסתיימה פעילות משלחת מס' 2 ותחנת החלל עברה למשטר לא מאויש. כ-25 שעות לאחר השיגור חללית "סויוז T-9" התחברה לתחנת החלל "סאליוט 7". הצוות עבר לתחנת החלל ובכך החלה פעילות סדירה של משלחת מס' 2. החל מ-10 במרץ לתחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען לא מאוישת TKS ששוגרה תחת שם "קוסמוס 1443". צוות החללית החל בהעברת הציוד לתחנת החלל. בין היתר יתר הועבר פאנל סולארי. ב-16 באוגוסט בוצע שינוי מיקום עגינה של חללית "סויוז T-9" במטרה לאפשר עגינת חללית מטען חדשה. ב-19 באוגוסט לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 17 והיא התחברה לתא עגינה אחורי. עם החללית הגיע כ-2,300 ק"ג מטען. במהלך תדלוק מערכת מדחפים של תחנת החלל מערכת זו נפגעה. כתוצאה מכך לא היה ניתן להעפיל אותה. ב-23 באוגוסט תא נחיתה של חללית TKS הועמסה ב-350 ק"ג מסמכים וציוד לא נחוץ ושוחררה לנחיתה בכדור הארץ. הנחיתה עברה בהצלחה. ב-17 בספטמבר חללית פרוגרס 17 התנתקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה. ב-19 בספטמבר יחידה מסלולית של חללית "TKS" התנתקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה. ב-26 בספטמבר כמה שניות לפני השיגור התרחשה תקלה בחללית מאוישת "סויוז T-10-1". השיגור הופסק. כתוצאה מכך בוטל ביקור של הצוות בתחנת החלל. תוכנית פעילות משלחת מס' 2 עודכנה בהתאם. ב-22 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס 18 והיא התחברה לתא עגינה אחורי. עם החללית הגיע כ-2,300 ק"ג מטען. ב-1 בנובמבר ליאחוב ואלכסנדרוב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-3 שעות. במהלך פעילות זו פורק פאנל סולארי ישן והותקן פאנל סולארי חדש. לאחר התקנתו הספק מיוצר גדל ב-25%. ב-3 בנובמבר ליאחוב ואלכסנדרוב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-3 שעות. במהלך פעילות זו פורק פאנל סולארי ישן והותקנה יחידה נוספת לפאנל סולארי חדש. לאחר התקנתו הספק מיוצר גדל ב-800 ו"ט נוספים. ב-4 בנובמבר בוצע שינוי גובה מסלול של תחנת החלל בעזרת מדחפי חללית מטען. ב-13 בנובמבר חללית פרוגרס 18 התנתקה מתחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה. ב-23 בנובמבר 1983 חללית "סויוז T-9" נותקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה. הנחיתה עברה ללא בעיות. עם עזיבת הצוות תחנת החלל עברה למשטר לא מאויש. מדיה וקבצים בנושא סויוז T-9 בוויקישיתוף נתונים מאנציקלופדיית החלל נתוני המשימה פעילות משלחת מס' 2
סויוז T-10

סויוז T-10 (ברוסית: Союз Т-10) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-8 בפברואר 1984 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 7 עם צוות משלחת מס' 3. לאוניד קיזים - מפקד ולדימיר סולוביוב - מהנדס טיסה אולג אטקוב - קוסמונאטו חוקר יורי מלישב - מפקד גנאדי סטרקאלוב - מהנדס טיסה הודו ראקש שרמה - קוסמונאטו חוקר ולדימיר ואסיוטין - מפקד ויקטור סביניך - מהנדס טיסה ולרי פוליאקוב - קוסמונאטו חוקר "סויוז T-10" שוגרה ב-8 בפברואר 1984 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 31 בעזרת משגר סויוז U. בהתאם לתוכנית ב-9 בפברואר בוצע עגינה בתחנת החלל "סאליוט 7". העגינה עברה ללא תקלות. צוות החללית עבר לתחנת החלל והחל לפעול בהתאם לתוכנית משלחת מס' 3 לתחנת חלל זו. חללית שימשה חללית חירום לצוות. ב-3 באפריל 1984 לתחנת החלל הגיע חללית סויוז T-11 לביקור של כשבוע. לאחר סיום התוכנית הם נכנסו לחללית "סויוז T-10" וחזרו איתה לכדור הארץ. הנחיתה עברה ללא בעיות בשטח של קזחסטן של כיום. הקוסמונאטים שהגוע חלל בחללית "סויוז T-10" חזרו לכדור הארץ על סיפון החללית סויוז T-11 לאחר השלמת תוכנית של משלחת מס' 3 שפעלה 236 ימים. מדיה וקבצים בנושא סויוז T-10 בוויקישיתוף נתונים מאנציקלופדיית החלל נתוני המשימה