יחיאל קריזה

יחיאל קריזה (בפולנית: Yehiel Krize ‏ 26 במאי 1909 - 1 במאי 1968) היה צייר ישראלי יליד פולין. בשל נטייתו להפשטה זוהה עם חברי קבוצת "אופקים חדשים", הגם שמעולם לא השתייך רשמית לקבוצה זו. קריזה נולד וגדל במשפחה יהודית בעיירה טורק שבמרכז פולין. בשנת 1923 עלה לארץ ישראל עם אמו, שני אחיו ושתי אחיותיו והתיישב בשכונת מקור חיים בירושלים. בשנת 1924 התאחדו בני המשפחה עם האב יצחק, איש תנועת המזרחי, שהקים בית מלאכה לאריגת כאפיות. עקב קשיי פרנסה המשפחה עברה המשפחה לשכונת הצריפים בפתח תקווה, שם האב עבד כקבלן צבעות. בצעירותו כחלוץ עבד יחיאל בפרדסים בבנימינה. בצעירותו עסק לפעמים באריגה, דבר שעל פי עדותו השפיע על סגנונו. ביחד עם פנחס אברמוביץ, אותו הכיר בבנימינה, התקרב אל עולם האמנות והחל לצייר בסטודיו של יוסף זריצקי בתל אביב. הוא למד אצל אביגדור סטימצקי ונסע ללימודים בפריז. בשנת 1933 התחתן עם רות קובלסקי, קרובת משפחה מרוחקת שהעלה אותה ארצה מפולין שנתיים קודם לכן באמצעות סרטיפיקט נישואים שהיה דרוש כדי שתוכל לעלות לארץ בתקופת השלטון הבריטי. עם הגיעה לארץ ביטלו את הסרטיפיקט ונישאו רשמית בשנת 1933. לזוג נולדה בת יחידה בשם תמר. בשנת 1942 הציג ב"תערוכת השמונה", שהוצגה בבניין "הבימה". בשנים 1947–1948 זכה פעמיים בפרס דיזנגוף לאמנות. ציוריו המוקדמים אבדו ולמעט יוצא מן הכלל אחד או שניים, ציורי נוף שנעשו בצבעי מים, יצירותיו המוכרות לנו נעשו בצבעי גואש מאמצע שנות הארבעים ואילך. לאורך כעשר שנים מצייר קריזה את מראות חיפה, טבריה, צפת ויפו ואת מציאות היום יום בהן. העבודות הן על נייר בפורמט אופקי ומתארות דמויות יום יומיות בנוף עירוני דחוס. אט אט פונה יצירתו לכיוון הפשטה הולכת וגוברת. משנת 1958הוא עובר לצייר בצבעי שמן על בד. הפורמט גדל והופך בדרך כלל לאנכי, והצבעים מתבהרים עד שמרבית שטח הבד מכוסה בגווני לבן. זאת בעקבות שהות בת כשבעה חודשים בניו יורק. על אף ידידותו של קריזה עם אמני אופקים חדשים וקרבתו הרעיונית אליהם, לא הצטרף קריזה מעולם באופן רשמי לקבוצה. זאת ככל הנראה משום חששו ממרותו של יוסף זריצקי ורצון לשמור על חירות אמנותית מוחלטת. אי לכך הציג בשורותיה כאמן אורח פעם אחת ויחידה בתערוכה העשירית שלה ביולי 1963 (הציג שלוש עבודות). בביקורות האמנות מן התקופה הרבה חיים גמזו לשבח את השימוש החופשי בצבע ביצירותיו. בשנות השישים הציג במסגרת תערוכות קבוצת +10 שאורגנו על ידי רפי לביא. קריזה נפטר בתל אביב-יפו מסיבוכים של גידול במוח בשנת 1968. 1947 פרס דיזנגוף, תל אביב 1937 רח' אלנבי 31, תל אביב 1947 מוזיאון תל אביב, תל אביב 1952 ביתן האמנים, ירושלים 1952 ביתן האמנים, תל אביב-יפו 1952 בית האמנים, חיפה 1953 "בניין המרכזי" (אלנבי 49), תל אביב-יפו 1954 אולם האמנות, חיפה 1955 ביתן האמנים, תל אביב-יפו 1958 מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו 1959 ניו יורק, ארצות-הברית 1960 המוזיאון העירוני, בית צבי, רמת גן 1961 מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו 1963 מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו 1965 קונסטהאנדל קריקהאר, אמסטרדם, הולנד 1969 תערוכת זיכרון, מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה 1969 תערוכת זיכרון, בית יד לבנים, פתח תקווה 1970 תערוכת זיכרון, מוזיאון ישראל, ירושלים 1971 גלריה ג'ולי מ., תל אביב-יפו 1987 מוזיאון ישראל, ירושלים 1992 גלריה רוזנפלד, תל אביב-יפו 2010 המשכן לאמנות על שם חיים אתר, עין חרוד גבריאל תדמור, ברוך אורן, יחיאל קריזה 1909-1968 - תערוכת זיכרון, מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה, בית יד-לבנים, פתח תקווה, 1969. גבריאל טלפיר, 100 אמנים בישראל, הוצאת גזית, תל אביב, 1971. גילה בלס, אפקים חדשים, פפירוס רשפים, 1980. יחיאל קריזה, בעריכת : יונה פישר, מוזיאון ישראל, ירושלים, תשמ"ח, 1987. 12 אמנים - מבט שני, אירית הדר, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006. דליה קרפל, "מכחול ולבן", הארץ, 2 ביולי 2010. יחיאל קריזה - מאוסף גבי ועמי בראון, גליה בר אור (אוצרת), משכן לאמנות עין חרוד, 2010. יחיאל קריזה, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל מידע לאספנים אודות יחיאל קריזה, באתר עסקי אמנות פועל־פרדס מצייר פרדסים: "תמונות מן הפרדס" – מאת י. קריזה, מעריב, 6 בספטמבר 1957 יחיאל קריזה, דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" ראו: אברמוביץ, פנחס, זיכרונות חיי, חמו"ל, תיק פנחס אברמוביץ, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, עמ' 34-41 ראו: ספרו של יונה פישר, 1987, עמ' 10 ראו: ספרה של גילה בלס על אופקים חדשים, עמ' 163 ראו: ספרה של גילה בלס, ד"ר חיים גמזו: ביקורות אמנות, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2006, עמ' 361-363.