laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון קנינגהם גייקי

ג'ון קנינגהם גייקי (באנגלית: John Cunningham Geikie;‏ 1824–1906) היה כומר סקוטי שסייר בארץ ישראל מספר פעמים במאה ה-19, ועל סמך ביקוריו כתב את הספר "ארץ הקודש והתנ"ך", שיצא לאור בשנת 1887. גייקי נולד באדינבורו ולמד תאולוגיה בקנדה, שם פעל כמיסיונר. כאשר חזר לאנגליה שירת ככומר בכנסייה האנגלית. כתב ספרים פופולריים על נושאים מקראיים ודתיים, ביניהם: "שעות עם התנ"ך", "חייו ומילותיו של ישו". מעניינת הערכתו לעניין עתיד ההתיישבות היהודית בארץ ישראל: "איש אינו יכול לראות מראש את עתידה של ארץ ישראל. אין זה מתקבל על הדעת שמספר גדול של יהודים יחזרו אליה... עתידה של הארץ שייך כפי הנראה לי לפלחים החזקים, אם ההשגחה העליונה תשחרר אותה פעם מהמציאות המזיקה של הטורקי... ויעמידה תחת חסות מצמחת חיים של איזו מדינה נוצרית." מדיה וקבצים בנושא ג'ון קנינגהם גייקי בוויקישיתוף The Holy Land and the Bible - ספרו של קנינגהם על מסעו בארץ ישראל כתבי ג'ון קנינגהם גייקי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ארץ הקודש והתנ"ך, עמ' 502-505 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקל תיפוף

מקלות תופים הם מקלות המשמשים לתיפוף. המקלות עשויים על פי רוב מעץ, אך ישנם גם מקלות ממתכת ומפחם מעובד. מקורם של המקלות המודרניים הוא בתזמורות הצבאיות שם הומצא זוג מקלות עץ דקים כדי לתופף על תוף הסנר. צורתם של המקלות המודרניים משתנה מעט בין מקל למקל, אך הצורה הכללית נשמרת (מלבד במברשות). המקל הוא עמוד אחיד העשוי לרוב מעץ מייפל או אורן באורך של כ-41 ס"מ בממוצע. העובי של המקל משתנה מאוד בין מתופף למתופף ונקבע במידות. המבנה של המקל הוא כדלקמן: קצהו האחד של המקל הוא הראש והוא קיים בצורות רבות ושונות, החל חרוט עץ ועד לכדור פלסטיק. הראש הוא החלק בו מכים את התופים לרוב. מתחת לראש יש את צוואר המקל שצורתו היא כצוואר בקבוק, בצדו של הראש הוא דק (אפילו דק יותר מהראש) ובצד השני הוא עבה. בהמשך הצוואר נמצא המוט, שתופס כשישים אחוז מאורך המקל, באזור זה תופסים את המקל על פי רוב. הקצה הנגדי לראש של המקל הוא אחורי המקל, קטע בעובי של המוט שלעיתים מכים גם איתו בתופים, בעיקר בתוף הדוד ובסנר. ויק פירת' ואטר רגל טיפ זילדג'יאן פרו-מארק Minel Nova מקלות סנר, על אף שמם, משמשים לכל התופים במערכת תופים, הם המקלות הנפוצים והמגוונים ביותר. מקלות סנר עשויים מעץ, מפלסטיק, מפחם ומחומרים נוספים. מקלות סנר תורמים בצורה המדויקת ביותר את התיאור הכללי של המקל, ויותר משמונים אחוז מהמקלות המיוצרים בעולם הם מסוג זה. מקלות טימפני הם מקלות דקים יחסית בעלי ראש גדול במיוחד המשמשים בעיקר לנגינה על טימפני, אם כי ישנם מתופפים של מוזיקה מודרנית המשתמשים בהם לעיתים. יש מגוון רחב של מקלות טימפני המשמשים לצלילים שונים. המברשת היא צרור של סיבי מתכת המחוברים יחדיו לידית פלסטיק (לרוב). המברשת מצריכה טכניקה שונה למדי מזו של רוב המקלות, במקום רק להכות מעלה מטה במקל יש שימוש בתנועות אופקיות על גבי התוף. המברשת אופייניות מאוד לקול ג'אז ולמוזיקה לטינית.
1810 במדע

ערך מורחב – 1810 תחילת החפירות בקולוסיאום ברומא. החפירות נמשכו 5 שנים, עד לשנת 1814. האמפרי דייווי מגלה שכלור הוא יסוד כימי. הרופא הגרמני פרנץ יוזף גאל פרסם את תוצאת מחקריו על פעילות המוח. 21 ביולי: אנרי ויקטור רניו - כימאי צרפתי (נפטר ב-1878). 7 בדצמבר: תאודור שוואן - ביולוג גרמני. גילה תאי שוואן (נפטר ב-1882). 24 בפברואר: הנרי קוונדיש מדען וכימאי אנגלי (נולד ב-1731). 26 ביוני: ז'וזף מישל מונגולפייה - בין בראשונים בבניית כדור פורח. ראה האחים מונגולפייה (נולד ב-1740). מדיה וקבצים בנושא 1810 במדע בוויקישיתוף
מודול נתרי

באלגברה מופשטת, מודול נתרי הוא מודול M {\displaystyle M} המקיים את תנאי השרשרת העולה (ACC) על הסדר החלקי של יחס ההכלה על תת-המודולים שלו. תנאי זה שקול להגדרות הבאות לנתריות של מודול M {\displaystyle M} : בכל תת-קבוצה לא ריקה של תת-מודולים של M {\displaystyle M} יש איבר מקסימלי (ביחס להכלה). כל תת-מודול של M {\displaystyle M} נוצר סופית. דויד הילברט היה המתמטיקאי הראשון שהשתמש בתכונות של תת-מודולים נוצרים סופית. הוא הוכיח את משפט הבסיס של הילברט שעל פיו כל אידיאל בחוג הפולינומים ב- n {\displaystyle n} משתנים מעל שדה כלשהו נוצר סופית. למרות זאת, התכונה נקראת על שם אמי נתר. חוג נתרי הוא חוג שהוא מודול נתרי כמודול מעל עצמו. מעל חוג נתרי, כל מודול נוצר סופית הוא מודול נתרי. לכל תת-מודול K {\displaystyle K} של מודול M {\displaystyle M} , המודול M {\displaystyle M} נתרי אם ורק אם K {\displaystyle K} ו- M / K {\displaystyle M/K} נתרים (למרות שתת-מודול של מודול נוצר סופית אינו בהכרח נוצר סופית). כל מודול נתרי (או ארטיני) אפשר לפרק לסכום ישר סופי של מודולים אי-פרידים (כאלו שאי אפשר לפרק אותם לסכום ישר). אם המודול בעל אורך סופי, אז הפירוק יחיד עד כדי סדר (משפט קרול-רמק-שמידט). מודול ארטיני מודול נתרי, באתר MathWorld (באנגלית)
1811 במדע

ערך מורחב – 1811 גילוי שביט שבהמשך היה ניתן לראות במשך כ-260 ימים. זואולוג גרמני יוהאן קרל איליגר פרסם את ספרו Prodromus systematis mammalium et avium עם עדכונים של מיון עולם הטבע והכנסת מונח "משפחה". כמו כן, הוא לראשונה מגדיר חיות כיס. פטר פאלאס, זואולוג גרמני הפועל באימפריה רוסית החל בפרסום מחקריו על עולם הטבע. בניית מכונת דפוס המופעלת על ידי קיטור בלונדון על ידי ממציא גרמני פרידריך קוניג. אמדאו אבוגדרו מפרסם את עבודתו עם גילוי מספר אבוגדרו וחוק אבוגדרו. גילוי יוד על ידי כימאי צרפתי ברנר קורטו מרי אנינג, חובבת טבע אנגלית, מגלה איכטיוזאוריה מאובן. צ'ארלס בל מבדיל לראשונה בין סוגי העצבים. 11 במרץ – אורבן לה-ורייה - מתמטיקאי צרפתי. גילה את כוכב הלכת נפטון (נפטר ב-1877). 31 במרץ – רוברט בונזן, כימאי גרמני. גילה מספר יסודות חדשים (נפטר ב-1899). 21 ביוני – קרלו מטוצ'י, פיזיקאי איטלקי (נפטר ב-1868) 25 באוקטובר – אווריסט גלואה, מתמטיקאי צרפתי, מייסד תורת גלואה (נפטר ב-1832). 20 ביולי – נביל מסקלין, אסטרונום בריטי (נולד ב-1732) 20 באוגוסט – לאוי אנטואן דה בוגנוויל - גאוגרף ואיש צבא צרפתי (נולד ב-1729). 8 בספטמבר – פתר סימון פלס - זואולוג גרמני שפעל ברוסיה (נולד ב-1741). מדיה וקבצים בנושא 1811 במדע בוויקישיתוף
אל-ג'זירה (מדינה בסודאן)

אלְ-גַ'זִירַה (בערבית: ولاية الجزيرة) היא אחת מ-15 המדינות בסודאן. המדינה נמצאת בין הנילוס הכחול והנילוס הלבן במזרח האזור המרכזי של סודאן. שטחה כ-28,000 קמ"ר, ואוכלוסייתה המשוערת כ-5,000,000 נפש בשנת 2017. שמה של המדינה בא מהמילה הערבית לחצי אי. וואד מדאני היא בירת המדינה. המדינה משתרעת על אזור מאוכלס הניתן לעיבוד חקלאי. מעט מאוד ידוע על האזור עד לימי הביניים. האזור שהוא שטחה הדרומי של נוביה היה חלק מהממלכה הנוצרית של אלודיה בימי הביניים, ולאחר מכן הפך לחלק מממלכת סנאר של בני הפונג' המוסלמים. בשנת 1925 החל השלטון הקולוניאלי הבריטי-מצרי המשותף ב"תוכנית ג'זירה", שמטרתה ליישב את האזור ולפתחו. סכר סנאר ומספר רב של תעלות השקיה נבנו. אל-ג'זירה הפכה לאזור החקלאי החשוב והמרכזי בסודאן, ובה למעלה מ-10,000 קילומטרים רבועים מעובדים. החקלאות באזור הולאמה על ידי סודאן העצמאית בשנות ה-50. בתחילה התבססה החקלאות על גידול כותנה, אך בשנות ה-90 החל גידול מאסיבי של דגן, שנטל שליש מהאדמה שהוקצתה בתחילה לכותנה. ביוני 2024 התרחש טבח ואד אל-נורה במהלכו נרצחו כ-100 אזרחים. מדיה וקבצים בנושא אל-ג'זירה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אל-ג'זירה אל-ג'זירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1812 במדע

ערך מורחב – 1812 המצאת סולם מוס בן עשר דרגות למדידת קשיות של מינרלים. 12 בפברואר: נפוליאון מאשר תחילת שימוש בשיטת מדידה חדשה – תחילת שיטת המטר. 25 במאי – כתוצאה מפיצוץ במכרה באנגליה נהרגו 96 פועלים. אוגוסט – תחילת שרות פעיל של אוניית קיטור בקו סדיר. 12 באוגוסט – תחילת שרות סדיר של קטר באנגליה. פרסום ספרו של פייר-סימון לפלס Théorie analytique des probabilités עם יסודות של סטטיסטיקה. חקר ה־Pterodactylus על ידי סמאול טומס פון סאמרינג פרסום ספרו של ז'ורז' קיווייה Recherches sur les ossemens fossiles de quadrupèdes תחילת הוצאה לאור של New England Journal of Medicine תיאור ראשון של דלקת התוספתן על ידי ג'יימס פרקינסון 9 ביוני: יוהאן גוטפריד גאליי, אסטרונום גרמני (נפטר ב-1910). 24 בפברואר – אטיין מלוס, פיזיקאי צרפתי (נולד ב-1775) 10 ביולי – קרל ווילדנאו, בוטנאי גרמני (נולד ב-1765) .
וולפגנג ריהם

וולפגנג ריהם (בגרמנית: Wolfgang Rihm;‏ 13 במרץ 1952 – 27 ביולי 2024) היה מלחין גרמני. ריהם נולד ב-1952 בקרלסרוהה. בשנת 1972 סיים את הלימודים בתאוריה של המוזיקה ובהלחנה באוניברסיטת פרייבורג למוזיקה. ביצוע הבכורה של יצירת הביכורים שלו, "מורפוניה" בפסטיבל דונאואשינגן בשנת 1974 העלה את הקריירה שלו כדמות משמעותית בחוגי המוזיקה החדשה באירופה על דרך המלך. היו שראו ביצירותיו המוקדמות של ריהם, המשלבות טכניקות בנות-זמננו עם ההפכפכות הרגשית של גוסטב מאהלר והתקופה האקספרסיוניסטית המוקדמת של ארנולד שנברג, מרד נגד דור האוונגארד של בולז, שטוקהאוזן (שהיה מורו בשנים 1972–1973) ואחרים, וגישה זו הובילה למספר רב של הזמנות בשנים הבאות. בסוף שנות ה-70 וראשית ה-80 נקשר שמו בתנועה שנקראה "פשטות חדשה". יצירתו עוד פורצת דרכים חדשות באקספרסיוניזם, אם כי השפעתם של לואיג'י נונו, הלמוט לכנמן ומורטון פלדמן, בין השאר, ניכרת לא מעט בסגנונו. בשנת 1979 כתב אופרה קאמרית דרמטית, "יאקוב לנץ", על פי מחזה של גאורג ביכנר (כמו "ווצק" של אלבן ברג). בסימפוניה השלישית משנת 1977 השתמש בטקסטים של פרידריך ניטשה וארתור רמבו, שביצירתו עשה שוב שימוש ב"פרידה" משנת 1988, שהקדיש לשטוקהאוזן ביום הולדתו ה-60, יצירה למקהלה, מקהלה מדברת ו-22 נגנים. ריהם היה מלחין פורה ביותר, שחיבר מאות פרטיטורות. רבות מיצירותיו לא הוקלטו עד כה. לא תמיד הוא רואה ביצירה גמורה את המילה האחרונה על נושא – לדוגמה, היצירה... Ins Offene משנת 1990 נכתבה כולה מחדש ב-1992 ואז שימשה כבסיס לקונצ'רטו לפסנתר Sphere משנת 1994, שתפקיד הפסנתר שלו מצא את מקומו ביצירה Nachstudie לפסנתר סולו (גם היא מ-1994). בשנת 2002 כתב ריהם גרסה חדשה של Nachstudie בשם Sphäre nach Studie, לנבל, שני קונטרבסים, פסנתר וכלי הקשה, וכן גרסה חדשה של Sphere, בשם Sphäre um Sphäre, לשני פסנתרים והרכב קאמרי. עוד יצירות חשובות הן שתים-עשרה רביעיות מיתרים, האופרות Die Hamletmaschine מן השנים 1983–1986, לטקסט של היינר מילר ו-Die Eroberung von Mexico מ-1987–1991, המבוססת על טקסטים מאת אנטונין ארטו, יותר מעשרים מחזורי-שירים, האורטוריה Deus Passus משנת 1996, היצירה Jagden und Formen מן השנים 1995–2001 וסדרת יצירות תזמורתיות בשם הכולל Vers une symphonie fleuve התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק השמיעה לא מזמן בביצוע בכורה את יצירתו של ריהם, שהוזמנה בשנת 2004, "עוד שני פרקים". בשנות ה-80 של המאה ה-20, ניהל ריהם את קורסי הקיץ בדרמשטאדט, ולאחר תקופת פרישה שהוקדשה להלחנה, הוא עמד בראש המכון למוזיקה מודרנית בקונסרבטוריון של קרלסרוהה וכיהן כמלחין הבית בפסטיבל לוצרן ובפסטיבל זלצבורג. בשנת 2001 העניקה לו צרפת אות כבוד של "Officier dans l’Ordre des Arts et des Lettres". מדיה וקבצים בנושא וולפגנג ריהם בוויקישיתוף וולפגנג ריהם, ברשת החברתית Goodreads וולפגנג ריהם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וולפגנג ריהם, באתר AllMovie (באנגלית) וולפגנג ריהם, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וולפגנג ריהם, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) וולפגנג ריהם, באתר ספוטיפיי וולפגנג ריהם, באתר Last.fm (באנגלית) וולפגנג ריהם, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט וולפגנג ריהם, באתר AllMusic (באנגלית) וולפגנג ריהם, באתר MusicBrainz (באנגלית) וולפגנג ריהם, באתר דיזר וולפגנג ריהם, באתר Discogs (באנגלית) וולפגנג ריהם, באתר Songkick (באנגלית) וולפגנג ריהם, באתר Genius וולפגנג ריהם, באתר טיידל (באנגלית) וולפגנג ריהם, באתר Composers21 (באנגלית) וולפגנג ריהם, באתר Universal Edition (ארכיון) (באנגלית) ראיון עם וולפגנג ריהם, באתר Sospeso (ארכיון) (באנגלית)
הפרופסור המטורף (סרט, 1996)

הפרופסור המטורף (באנגלית: The Nutty Professor) הוא סרט קולנוע אמריקאי קומי בכיכובו של אדי מרפי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1996, בבימויו של טום שאדיאק והוא מבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 1963 בבימויו ובכיכובו של ג'רי לואיס. הסרט זכה להצלחה בקופות וקיבל ביקורות חיוביות. הסרט זכה בפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-69. שרמן קלאמפ (אדי מרפי) הוא ביוכימאי, שמן באופן קיצוני, שמנסה ליצור תרופת הרזיה. אחרי שהוא מתאהב בצעירה בשם קרלה, הוא נכנע ללחץ החברתי ומתחיל בדיאטה כדי להצליח בחיזוריו אחריה. הדייט הוא במועדון סטנד-אפ, שם קומיקאי בשם רג'י וורינגטון מעליב את שרמן בגלל משקלו, והוא נאלץ לעזוב את המועדון. שרמן, שכל משפחתו שמנה באופן קיצוני, לא מצליח לרדת במשקל. הוא פוחד שקרלה לא תתאהב בו בגלל משקלו ומחליט לבלוע את תרופת ההרזיה שלו עצמו, למרות שהיא עדיין בשלבי ניסוי ואסורה לשימוש. התרופה מצליחה אך משפיעה על אישיותו באופן לא רצוי. הוא הופך לאיש רזה ומאוד מושך מבחינה מינית, אך הופך גם לאדם גס ושחצן. שרמן אט אט מאבד שליטה על גופו, והדמות של באדי לאב משתלטת עליו. שרמן נאלץ להילחם בבאדי כדי לקבל שליטה על עצמו, לחזור למצבו הנורמלי ולמנוע נזק בלתי הפיך לגופו. בסופו של דבר, שרמן חוזר לשליטה עצמית, משלים עם העובדה שאין פתרונות בזק לבעייתו וממשיך לפתח את התרופה באופן האיטי והזהיר בו מקובל לפתח תרופות. להפתעתו של שרמן, קרלה, שזוכה להכיר את שרמן לעומק מתאהבת בו בשל אישיותו והשמנת היתר שלו אינה מפריעה לה. המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד "הפרופסור המטורף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הפרופסור המטורף", באתר נטפליקס "הפרופסור המטורף", באתר AllMovie (באנגלית) "הפרופסור המטורף", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הפרופסור המטורף", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הפרופסור המטורף", באתר Metacritic (באנגלית) "הפרופסור המטורף", באתר אידיבי "הפרופסור המטורף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
משה מישאלוף

משה (מושיקו) מישאלוף (נולד ב-14 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הקשר אחורי והבלם, וכיום משמש כמנכ"ל ארגון שחקניות ושחקני הכדורגל בישראל. מישאלוף החל לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב בגיל שש, והיה קפטן קבוצת הנוער בשנים 2000–2002. מישאלוף זכה עם קבוצת הנוער בשתי אליפויות ובגביע אחד, עלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2002 וזכה עמה באליפות בעונת 2002/2003. באותה עונה שובצה מכבי תל אביב ב"בית המוות" של ליגת האלופות, יחד עם אייאקס, באיירן מינכן ויובנטוס, ומישאלוף שותף בכל משחקי הקבוצה בליגת האלופות. בעונת 2004/2005 זכה עם קבוצתו בגביע המדינה. בעונת 2006/2007 החל לשמש כקפטן הקבוצה. בעונת 2008/2009 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, ובתום העונה עזב את המועדון. ביוני 2009 חתם באפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית, ובינואר 2010 עבר לפאפוס, גם היא מאותה ליגה. במשחקו הראשון בפאפוס כבש שער אחד ובישל שער נוסף. בקיץ 2010 חתם לעונה אחת בבית"ר ירושלים, ושותף ב-27 משחקים במהלך העונה. בעונה העוקבת חתם בהפועל עכו. במשחקו הראשון בקבוצה כבש שער בניצחון 2–0 על בני יהודה תל אביב. בעונת 2015/2016 הוא מונה לקפטן הקבוצה, והמשיך לשחק במדיה גם לאחר ירידתה לליגה הלאומית. בעונת 2016/2017 העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל. במהלך העונה הפך מישאלוף ל"מנודה" על ידי הקבוצה, וסולק מאימוני הקבוצה. בתום העונה עזב את הקבוצה, ולאחר מאבק משפטי של שנתיים בבית דין לעבודה קיבל כ-800 אלף ש"ח בהסכם פשרה. בעונת 2017/2018 שיחק בהפועל רמת השרון מהליגה הלאומית. בעונת 2018/2019 שיחק בהפועל אום אל-פחם מליגה א', סייע לה להעפיל לליגה הלאומית ופרש ממשחק פעיל, בגיל 35. במאי 2019 נבחר מישאלוף לתפקיד מנכ"ל ארגון שחקניות ושחקני הכדורגל בישראל. מתוקף תפקידו, חבר מישאלוף בארגון FIFPro העולמי, ופועל לסייע לשחקני ושחקניות הכדורגל במענק מלגות, מתן ייעוץ משפטי וקיום קורסים שונים להכנה לקראת החיים שאחרי הפרישה. למישאלוף תואר ראשון בחינוך, חברה וספורט ממכללת הקריה האקדמית אונו. בנוסף, סיים קורס דירקטורים חיצוניים (בכיר). מישאלוף נשוי לאוראל, עורכת דין, ואב לתאומים – בן ובת. מדיה וקבצים בנושא משה מישאלוף בוויקישיתוף משה מישאלוף, ברשת החברתית LinkedIn משה מישאלוף, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל משה מישאלוף, באתר Transfermarkt משה מישאלוף, באתר Soccerway משה מישאלוף, באתר FootballDatabase.eu איתן גליקמן, עכו: מישאלוף קפטן, חלוץ מהונדורס נבחן, באתר ynet, 4 באוגוסט 2015 עמית גולדשטיין‏, העוולה החדשה: סיפורה ההזוי של קבוצת המנודים של הפועל עכו, באתר וואלה, 14 ביולי 2017 מיכאל וייסרמן, ‏‏סוף הסאגה: הפועל עכו תשלם למשה מישאלוף 800 אלף ש"ח, באתר ספורט1, 15 בנובמבר 2018 מושיקו מישאלוף מונה למנכ"ל ארגון שחקני הכדורגל, באתר ONE‏, 23 במאי 2019 יאיר צוקר, ‏"ליום שאחרי הפרישה": ארגון שחקני ושחקניות הכדורגל יזם מסלול לימודים אקדמי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 בספטמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאגר אשכול

מאגר אשכול, או מתקן אשכול, הוא מתקן ישראלי לטיפול במי שתייה, המשמש לוויסות וסינון מי המוביל הארצי, העורק הראשי של מפעל המים הארצי של מדינת ישראל. המתקן ממוקם בבקעת בית נטופה שבגליל התחתון, מצפון לכביש 77 ושמורת יער סוללים, מצפון מזרח למחלף המוביל, ממזרח ליישוב ביר אל-מכסור, ומדרום ליישוב חנתון. המתקן נקרא על שמו של לוי אשכול, ראש הממשלה השלישי של ישראל, וממקימיה של חברת "מקורות". המתקן כולל שני מאגרי מים גדולים, מתקן סינון והכלרה, ומרכז מבקרים של חברת מקורות, חברת המים הלאומית של מדינת ישראל, המתפעלת את המתקן. מטרתו של המאגר הראשון הוא לשקע את כל הפסולת במים ולטהרם לשתייה. מהמאגר הראשון זולגים באיטיות מים אל המאגר השני, שתפקידו הוא לווסת את מימי המוביל הארצי. אחרי שהמים יוצאים משני המאגרים הם עוברים טיהור נוסף בכלור וסינון כדי להביאם לדרגה של מי שתייה. מרכז המבקרים מציע הסבר מפורט על תהליך הפיכת המים הנשאבים מהכנרת למים ראויים לשתייה, ועל משק המים והשפכים בישראל. כמו כן קיימת מהמרכז תצפית על המאגרים. לפי התוכנית המקורית של המוביל הארצי (של הייז) הייתה בקעת בית נטופה מוצפת והופכת למאגר מרכזי, בנפח השווה לרבע מהכנרת לערך. בשנות החמישים והשישים המוקדמות עמד בה סכר בגובה 45 מטרים. לבסוף התקבלה תוכנית של ג'ון ס' קוטון, והסכר כיום משולב במאגרים[דרוש מקור]. מאגר אשכול וכביש 77. צולם לכיוון מזרח מתקני טיהור במאגר אשכול מבט מן האוויר, 2014 (ויקיאוויר) מבט מן האוויר, 2014 (ויקיאוויר) מאגר אשכול וכפר מנדא ברקע מדיה וקבצים בנושא מאגר אשכול בוויקישיתוף מרכז המבקרים באתר אשכול ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאדל קריק

סאדל קריק (Saddle Creek) היא חברת תקליטים עצמאית הממוקמת באומהה, נברסקה, ארצות הברית. החברה הוקמה על ידי רוב ננסל ומייק מוגיס בשנת 1993 בשם Lumberjack Records. החברה נקראת על שמה של דרך סאדל קריק, רחוב החוצה את צדה המזרחי של העיר אומהה (בדומה לאולפני אבי רוד ששמם נגזר משם הרחוב בו הם נמצאים), בו החלה סצנה שבין חבריה נמנים קונור אוברסט (אז אמן סולו, היום חבר בלהקה ברייט אייז), טים כשר (אז חבר בלהקה סלואודאון וירג'יניה, היום חבר בלהקות קרסיב והגוד לייף), ועוד. יחדיו, הם היו ידועים בצורה לא רשמית כ"קריקרס" ("Creekers"). סאדל קריק הופיעה לראשונה על עלון שהזמין את קוראיו "לבלות ערב עם סאדל קריק" (לאחר מכן שימש המשפט ככותרת ה-DVD של הלייבל). בשנת 1998 ג'סטין אוברסט, אחיו של קונור אוברסט, תפס את מקומו של מייק מוגיס, כאשר מוגיס עבר לעסוק יותר ויותר בהקלטת והפקת אלבומים. סאדל קריק ממשיכה להיות חברת התקליטים המובילה בסגנון המוזיקלי שנקרא "צלילי אומהה", המאופיין בנגיעות של מוזיקת הקאנטרי. הגדרה זו הולכת ומאבדת מדיוקה, כתוצאה מהשתלבותם של צלילים אלקטרוניים, כגון אלו של הלהקות הפיינט וברוקן ספינדלס החתומות בחברה. הצליל האקלקטי של חברת התקליטים מוסבר במקצת על ידי ההיסטוריה שלה; רבים מחבריה המקוריים למדו יחדיו באותו בית הספר. "לייבל אח" של סאדל קריק הוא הלייבל טים לאב, שהוקם על ידי קונור אוברסט בשנת 2004. בשנת 2002 צירפה חברת התקליטים לשורותיה את להקה ריילו קיילי, שמקורה לא באומהה אלא בלוס אנג'לס. על אף שלבסוף הלהקה עזבה את החברה ועברה לחברת תקליטים עצמאית משל עצמה. עוד אמנים מחוץ לנברסקה אשר חתומים בחברה הם אריק בקמן (צפון קרולינה), ג'ורג'י ג'יימס (וושינגטון), טו גאלאנטס (סן פרנסיסקו) ולאחרונה טוקיו פוליס קלאב (קנדה). בשנת 2005 יצא הסרט התיעודי "לבלות ערב עם סאדל קריק", המתעד את עשר השנים הראשונות של החברה. הסרט מכיל ראיונות מורחבים עם הלהקות החתומות בחברה, קטעי ארכיון ותיעוד של הופעות חיות נדירות. ב-8 ביוני 2007, החברה פתחה מקום התכנסות משלה בשם "סלואודאון" (על שם הלהקה סלואודאון וירג'יניה), אשר ממוקם במרכז העיר אומהה, נברסקה, ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא סאדל קריק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאדל קריק (באנגלית) סאדל קריק, ברשת החברתית פייסבוק סאדל קריק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאדל קריק, ברשת החברתית אינסטגרם סאדל קריק, סרטונים בערוץ היוטיוב
ניירות זיגלסקי

ניירות זיגלסקי הוא כינויה של שיטת "הניירות המנוקבים", המאפשרת לפענח הודעות אניגמה מוצפנות. השיטה שימשה את המפענחים הפולנים בביורו שיפרוב לפני מלחמת העולם השנייה וכן את הקריפטוגרפים הבריטים בבלצ'לי פארק במהלך המלחמה. הכינוי "ניירות זיגלסקי" ניתן לשיטה כיוון שהומצאה על ידי קריפטוגרף פולני בשם הנריק זיגלסקי, באוקטובר 1938. השיטה כרוכה בהצמדת מספר ניירות שכל אחד מהם מכיל שבכה של חרירים במיקומים שונים. יש ליישר את הניירות אחד ביחס לשני ואז להאיר במנורה מתחת לניירות. כך נפסלו מספר רב של צירופי מפתחות אפשריים של האניגמה. אם התצורה הייתה נכונה ואם היה מספיק מידע, היה נותר פתח אחד שהוביל לפענוח. בדומה לשיטת "קטלוג הכרטיסים" של מריאן רייבסקי, הייתה שיטת ה"ניירות המנוקבים" בלתי תלויה במספר חיבורי התקעים. ייצור הניירות על ידי הביורו שיפרוב נעשה על ידי המתמטיקאים-קריפטוגרפים עצמם, תוך שימוש בסכיני גילוח ועל כן ארך זמן רב. עד ה-15 בדצמבר 1938 הסתיים רק שליש מהעבודה. בתאריך זה הכניסו הגרמנים לשימוש את הרוטורים IV ו-V וכך האריכו את משך העבודה שנדרשה על מנת לייצר את הניירות פי עשרה, שכן כעת נדרשו פי עשרה יותר ניירות עבור 60 צירופים אפשריים של רצפים במכונת אניגמה שבה בוחרים שלושה מתוך חמשת הרוטורים. בסוף שנת 1939, כחודש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שיתפו הפולנים את צרפת ובריטניה בהישגי פיענוח צופן האניגמה. שיטת ניירות זיגלסקי הייתה חלק מהמידע שחשפו הפולנים בפני שתי המדינות. בבלצ'לי פארק נעשה ייצור שתי קבוצות של הניירות באופן ממוכן. הממונה על האגף שהיה אמון על הייצור היה ג'ון ג'פריס. הניירות כונו בבלצ'לי "נטס" (בעברית:רשתות) אולם לאחר מכן הם כונו "ניירות ג'פריס". ייצור קבוצת הניירות הראשונה הסתיים בדצמבר 1939, וב-28 בדצמבר 1939, הועבר חלק מהקבוצה השנייה לקריפטוגרפים הפולנים, שהספיקו לברוח מפולין הכבושה ל"PC Bruno" שבפאתי פריז. ייצור הניירות שעוד נותרו הסתיים ב-7 בינואר 1940 והם שוגרו לצרפת על ידי אלן טיורינג מיד לאחר מכן. הקריפטוגרף מריאן רייבסקי מעיד: "בעזרתם המשכנו לפענח את המפתחות היומיים של האניגמה." הניירות אפשרו לפולנים לבצע את פיענוח האניגמה הראשון שלהם בזמן המלחמה כבר ב-17 בינואר 1940. במאי 1940 שינו הגרמנים פעם נוספת את נוהלי קידוד מפתחות ההודעות (למעט באזור נורווגיה). לאחר מכן הפכו הניירות לחסרי תועלת לחלוטין. מכונת ה"בומבה" שתוכננה על ידי מריאן רייבסקי מכונת ה"בומב" הבריטית שהתבססה על הבומבה. פיצוח האניגמה. כרטיס ניקוב. אפליקציית JavaScript להמחשת פעולת "ניירות זיגלסקי" השכפול הפולני של האניגמה אודות האניגמה (באתר ה NSA) פרצת האבטחה של האניגמה המודיעין והאניגמה www.enigmahistory.org תקציר היסטורית המחשבים בין השנים 1930 ל-1939 Ralph Erskine, "The Poles Reveal their Secrets: Alastair Denniston's Account of the July 1939 Meeting at Pyry", pp. 294-305, Cryptologia 30(4), December 2006 Ralph Erskine, "Breaking Air Force and Army Enigma", p. 53 in Action this Day, edited by Ralph Erskine and Michael Smith, 2001 Rejewski, in Kozaczuk's Enigma 1984, p. 243; more from him about the perforated sheets, on pp. 287-89 and elsewhere
אולגה נויווירת

אולגה נויווירת (בגרמנית: Olga Neuwirth; נולדה ב-4 באוגוסט 1968) היא מלחינה אוסטרית, כלת פרס וולף למוזיקה לשנת 2021. נויווירת, ילידת גראץ, החלה למוד נגינה בחצוצרה בגל שבע. בהמשך למדה הלחנה באקדמיה למוזיקה ואומנויות הביצוע של וינה, אצל אריך אורבנר, במקביל ללימודים במכון האלקטרואקוסטי.את התיזה שלה כתבה על המוזיקה לסרט של אלן רנה "עד כלות הנשימה" L'amour a mort. משנת 86–1985 למדה מוזיקה ואמנות בקונסרבטוריון למוזיקה בסן פרנסיסקו אצל אלינור ארמה. משנת הלימודים 94–1993 למדה אצל טריסטן מארי ועבודתה עם "אירקאם" הניבה יצירות כמו "...!risonanze?..." לויולה ד'אמורה. בשלב מוקדם יותר בקריירה שלה הזדמן לנויווירת לפגוש את המלחין האיטלקי לואיג'י נונו, שהיה שותף להשקפותיה הפוליטיות הרדיקליות - לדבריה, לפגישה זו הייתה השפעה משמעותית על חייה. יצירות קאמריות רבות של נויווירת יצאו בחברת ההקלטות קאירוס. נויווירת ואלפרידה ילינק חברו יחדיו ליצירת אופרה על פי סרטו של דייוויד לינץ' "כביש אבוד", Lost Highway שמשולבים בה חומרי שמע וחזות, לצד אלקטרוניקה אחרת. הצגת הבכורה העולמית הייתה בגראץ ב-2003, בנגינת ה"קלאנגפורום וינה" וביצוע אלקטרוניקה של IEM. הצגת הבכורה של האופרה בארצות הברית הייתה בקולג' אוברלין. הופעות נוספות היו בתיאטרון מילר של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בהפקת קונסרבטוריון אוברלין וההרכב למוזיקה בת זמננו של אוברלין. ההקלטה של חברת קאירוס קיבלה את פרס "דיאפזון הזהב". בשנת 2021 הוענק לה פרס וולף למוזיקה. מדיה וקבצים בנושא אולגה נויווירת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולגה נויווירת (בגרמנית) אולגה נויווירת, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אולגה נויווירת, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אולגה נויווירת, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט אולגה נויווירת, באתר AllMusic (באנגלית) אולגה נויווירת, באתר MusicBrainz (באנגלית) אולגה נויווירת, באתר Discogs (באנגלית) אולגה נויווירת, באתר Songkick (באנגלית) איזי נבו, גבישים, RNA ומוזיקה פופולרית: פרסי וולף 2021, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 9 בפברואר 2021