laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תחבורה בגרמניה המזרחית

הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) ירשה מערכת תחבורה הרוסה מגרמניה הנאצית. אף על פי שהתחבורה על כלל צורותיה פותחה משמעותית תחת שלטונו של היטלר, חלק גדול ממנה נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. בנוסף, מפעלים לייצור אמצעי תחבורה נלקחו על ידי הסובייטים כפיצויי מלחמה. לאחר הקמתה של המדינה החלה מערכת התחבורה להתפתח בצורה איטית. בשנות ה-60 הושקעו משאבים רבים בפיתוחה של מערכת התחבורה במדינה כחלק מהצמיחה הכלכלית הגבוהה. מחסור במשאבים לתחזוקתה הוביל להידרדרות מערכת התחבורה. נכון ל-1986 היו בה 47,214 ק"מ של כבישים מתוכם 1,561 ק"מ של כבישי עורק מהירים ("אוטובאהן"). נכון לאותה שנה היו כ-2,000,000 מכוניות נוסעים ו-238,900 מכוניות מסחריות. רוב המכוניות בגרמניה המזרחית היו מתוצרת מקומית (בעיקר טראבנט, בארקס וווטבורג. לאורך שנות ה-60 וה-70 חלה צמיחה מהירה בקצב ייצור כלי הרכב ועקב כך עלתה חשיבותם של הדרכים מהירות ("אוטובאהן") ובשנות ה-70 הושלמו כביש ברלין המזרחית-רוסטוק ודרזדן-לייפציג. מערכת הרכבות של גרמניה המזרחית, כמו כל ענפי התחבורה האחרים ניזוקה קשות. בשנות ה-60 נרשמו הישגים מרשימים כאשר הונחו מסילות רכבת רבות. ב-1986 היו 13,777 ק"מ של מסילות ברזל ומתוכם 2,523 ק"מ מחושמלות. בשנות ה-70 וה-80 נרשמו השגים מרשימים כאשר רבים מקטרי קיטור הוחלפו במנועי דיזל ומנועים חשמליים. ב-1986 38% מהמנועים כבר היו מבוססי חשמל ותוכניות קראו להגדיל נתח זה ל-60% ב-1990. הישג מרשים נוסף נרשם בתחילת שנות ה-80 עם הצגתם של אמצעים אלקטרוניים על מנת לייעל את תפעולה של מערכת הרכבות. חברת התעופה הממשלתית במדינה הייתה אינטרפלוג והיא נשאה בכל טיסות הפנים והחוץ האזרחיות. נמלי תעופה רבים נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה ושוקמו לאורך השנים. שנפלד היה נמל התעופה המרכזי של המדינה ושכן בבירה ברלין המזרחית. נמלי תעופה חשובים אחרים שכנו בלייפציג, דרזדן וארפורט. צי הסוחר מנה נכון ל-1986 446 ספינות בנות 100 טונות ומעלה. יציאת הים היחידה של גרמניה המזרחית הייתה לים הבאלטי. כל הנמלים שעל הים הבלטי נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה. הנמלים של גרמניה המזרחית (כולם בים הבלטי) היו רוסטוק, ויסמאר, שטרלזונד וזאמניץ. החשוב מכולם היה הנמל שברוסטוק. עד שנת 1957 הייתה רוב הפעילות בנמלים משותקת עקב ההרס הרב. החל מ-1957 נעשו בנמל השקעות הון מסיביות שהובילו להפיכתו לנמל הרביעי בגודלו בים הבלטי. נמל ויסמאר התמחה באשלג וחיטה ושטרלזונד בעץ. גרמניה המזרחית ירשה מערכת נתיבי שיט פנימיים שהייתה מפותחת לפני מלחמת העולם השנייה. אורכם הכולל של נתיבי השיט היה 2,538 ק"מ. נתיב שיט חשוב ביותר היה נהר האלבה. הנמלים החשובים ביותר של נתיבי השיט הפנימיים היו בברלין המזרחית, פוטסדאם, דרזדן והאלה.
Blackfield (אלבום)

Blackfield הוא מיזם הבכורה של הצמד אביב גפן וסטיבן וילסון, שני אמנים שזכו להצלחה מסחרית מרשימה במדינותיהם. השירים "Cloudy Now" ו-"Scars" הן גרסאות באנגלית לשירים של גפן: "עכשיו מעונן" (1993) ו"צלקות" (2000) בהתאמה. האלבום נמכר ביותר ממאה אלף עותקים ברחבי העולם. בעקבותיו ההרכב יצא לסיבובי הופעות באירופה וארצות הברית (סיבוב ההופעות האירופי מתועד בסרטו של מוטי קירשנבאום, "אוטובוס החלומות"). המוזיקה לשירים הולחנה על ידי אביב גפן. סטיבן וילסון - שירה, גיטרות. אביב גפן - שירה, גיטרות. דניאל סלומון - קלידים, פסנתר, קולות. ספי אפרתי - גיטרה בס. גווין האריסון, כריס מייטלנד, ירמי קפלן - תופים. Illusion Quartet - כלי מיתר. Hello נובמבר, 2003 Pain דצמבר, 2003 Blackfield מרץ, 2004 Cloudy Now מאי, 2004 מידע על האלבום Blackfield באתר MusicBrainz מידע על האלבום Blackfield באתר AllMusic האלבום Blackfield באתר Discogs ביקורת של האתר "השרת העיוור" על בלאקפילד
ויקטור סטנקולסקו

ויקטור אטאנאסיה סטנקולסקו (ברומנית: Victor Atanasie Stănculescu;‏ 10 במאי 1928 – 19 ביוני 2016) היה גנרל רומני בעל 4 כוכבים ומי שהיה שר בממשלת רומניה בין השנים 1989–1991. ויקטור סטנקולסקו כיהן בממשלת רומניה כשר לכלכלה לאומית מדצמבר 1989 (הממשלה הראשונה שהוקמה לאחר המהפכה הרומנית של 1989) עד 16 בפברואר 1990 ומיום זה ואילך עד ל-29 באפריל 1991, כשר ההגנה הלאומית. מעת שסיים תפקידו כשר להגנה לאומית כיהן זמן קצר כשר התעשייה. לאחר מכן עבר לשוק הפרטי ועבד במספר תפקידים בקבוצת באלי (Balli-Group Ltd) בלונדון ובוקרשט. לסטנקולסקו היה תפקיד מפתח בתקופת המהפכה הרומנית, הן בניסיונות להחנקתה בראשיתה בטימישוארה והן באירועי בוקרשט שם שכנע את צ'אושסקו לעזוב. בתחילת המהפכה סטנקולסקו היה סגן שר במשרד ההגנה ונשלח על ידי שר ההגנה לטימישוארה כדי לדכא את המהפכה. בשובו מטימישוארה לבוקרשט פנה למפקד בית חולים צבאי, שהיה חברו וביקש שיגבס לו רגל על מנת שיוכל להתחמק מהמתרחש. למרות הגבס, הוא התייצב לקריאתו של צ'אושסקו ולאחר מות שר ההגנה מונה לתפקיד במקום השר המת. ויקטור סטנקולסקו הועמד לדין על חלקו באירועי טימישוארה (בתקופת המהפכה), הורשע ונידון למאסר ממושך, אך הצליח להביא לביטול הרשעתו ולאחר עיכובים ממושכים נפתח משפטו מחדש בשנת 2006 והרשעתו הושרה מחדש ב-2007. ב-2008 נדחה ערעורו והוא נשלח לרצות 15 שנות מאסר. במאי 2014, לאחר ריצוי חמש שנות מאסר, שוחרר על תנאי. סטנקולסקו נישא לאלנה פופה (Elena Popa) ב-1952 ולזוג בת אחת. אשתו התאבדה בדצמבר 2003 ובמכתב שהשאירה האשימה את רדיפתו הלא מוצדקת לדעתה. המהפכה הרומנית (1989) Marquis Who's Who, 2006. מדיה וקבצים בנושא ויקטור סטנקולסקו בוויקישיתוף Stănculescu: Mi-am pus piciorul în ghips pentru a nu mă duce la Ceauşescu (ברומנית)
אבן שושן

אבן-שושן הוא שם משפחה עברי, עברות של השם הלועזי רוזנשטיין. האם התכוונתם ל... אברהם אבן-שושן – מילונאי ובלשן עברי, חתן פרס ישראל ללשון. מחבר מילון אבן שושן מילון אבן-שושן – מילונו העברי-עברי המפורסם של אברהם אבן-שושן רבי יוסף בר שלמה אבן-שושן – מחכמי ספרד, בדור השביעי (1135-1205). יוספה אבן-שושן – מחזאית ובמאית ישראלית, נכדתו של אברהם אבן-שושן שלמה אבן-שושן – מתרגם עברי, עורך וסופר, אחיו של המילונאי אברהם אבן-שושן רבי שלמה בר יוסף אבן-שושן – מחכמי ספרד, בדור השביעי (1221). רבי שמואל בר יוסף אבן-שושן – מחכמי ספרד, בדור העשירי, משורר.
בית בובות (צעצוע)

בית בובות הוא בית מיניאטורי, בדרך כלל בקנה מידה של 1:12, ובו אביזרים ורהיטים מיניאטוריים. בתי בובות למשחק ילדים הם בדרך כלל בקנה מידה של 1:6. בתי בובות עשויים לרוב עץ, קרטון או פלסטיק. בית הבובות מגיע בדרך כלל יחד עם בובות ורהיטים בגודל תואם. הוא יכול גם להכיל חפצים ביתיים ממוזערים כמו ספרים, כלי אוכל ועוד. בית הבובות הומצא במאה ה-17 בגרמניה כמשחק לילדי עשירים היות שהוא נבנה ביד באופן קפדני ביותר, לעיתים אף כהעתק מיניאטורי של הבית בו חיה המשפחה. ערך מורחב – תחביב ישנם בתי בובות המגיעים אל הלקוח כשהם מוכנים ומקושטים. כמו כן, קיימת אפשרות להזמין בית בובות מותאם אישית על פי רצון הלקוח. יש גם אנשים המעצבים ובונים את בית הבובות שלהם בעצמם ברוח "עשה זאת בעצמך". באופן דומה, גם את האביזרים הנלווים אפשר לקנות בעיצוב מוכן, להזמין באופן מותאם אישית או להכין לבד. ישנן תערוכות בהן ניתן להציג את בתי הבובות לראווה ולהציעם למכירה. פעמים רבות תערוכות אלו כוללות שיעורים וסדנאות הקשורות להכנה של בית בבובות ואביזרים נלווים. בנוסף קיימים אתרי אינטרנט ופורומים העוסקים בנושא. יש המפרסמים תמונות של בתי הבובות שלהם באופן מקוון. ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עוזי ושות'

עוזי ושות' הוא טור סאטירי יומי שנכתב בתחילה בשם 'דעתו של עוזי' על ידי בנימין תמוז בעיתון הערב של הארץ "יום יום" מ-1948 עד 1949 והמשיך אותו עמוס קינן ב"הארץ" מ-1949 עד 1952 בשם 'עוזי ושות. לאחר קינן הפסיק לכתוב את הטור (בעקבות פרשת הנחת פצצה בביתו של שר התחבורה) כתב את הטור אריה זיו מ-1952 עד 1954. הטור נכתב מנקודת מבטו של ילד (רעיון שנלקח מהעיתון הסאטירי הגרמני "זימפליציסימוס") והיה יוצא דופן בתקופתו בשימוש בשפה צברית צעירה. גיבורי הטור, בנוסף לעוזי, היו ירחמיאל המפא"יניק (ממנו נוצרה כנראה מילת הגנאי 'ירחמיאליות'), אל. גאוני ממפ"ם, זרח קלונימוס הכהן ממאה שערים, ד"ר יור. פרידריך וילהלם בראונשוויגר הציוני-גרמני, נביא החורבן מחירות ועוד. בטור הייתה בקורת רבה כלפי שלטון מפא"י ותופעות שונות בחברה הישראלית, כגון שחיתות, רדידות תרבותית ופערים חברתיים. שתי אסופות שיצאו של הטור: דעתו של עוזי (1949) מבחר מטוריו של תמוז. בשוטים ועקרבים (1952) מבחר מטוריו של קינן. הטור הראשון שפורסם ב'הארץ' 23.9.1949 אריאנה מלמד, לעוזי היה מותר, באתר ynet, 14 בדצמבר 2007 צור ארליך, עמוס, עוזי ושות'
אברהם רותם

אברהם רותם (29 במאי 1934 - 21 בנובמבר 2006) היה אלוף בצה"ל, ממפקדי חיל השריון הישראלי. רותם נולד בקיבוץ גשר וגדל באשדות יעקב. הוא התגייס לצה"ל ב-1952 ושירת בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש מפקד מחלקת טנקים. השתחרר מצה"ל, אך חזר לשירות קבע ב-1959. היה מג"ד 126 בחטיבה 520 במלחמת ששת הימים ובמבצע כראמה בו קיבל את עיטור המופת. ב-1972 מונה למפקד חטיבה 401. במלחמת יום הכיפורים היה סגנו של האלוף משה פלד בפיקוד על אוגדה 146 (עוצבת המפץ). פיקד על אוגדה 440, לאחר מכן המשיך לתפקיד מפקד אוגדה סדירה 252. בין השנים 1975 ל-1978 היה ראש מחלקת הדרכה באגף המטה הכללי ובמקביל פיקד על עוצבת עמוד האש, בשנת 1984 פרש מצה"ל. נפטר ב-21 בנובמבר 2006 בגיל 72. אברהם רותם, בדק בית בטירה, הוצאת "מערכות", 2007. עיטור המופת שהוענק לאברהם רותם, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל אברהם רותם, ‏בדק בית בטירה, מערכות ינואר 1978 אברהם רותם, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון עיטור המופת, סא"ל אברהם רותם, באתר הגבורה אתר "Billiongraves" תיקי רותם, ‏רותם שלי, שריון 25, מרץ 2007, עמ' 54, באתר "יד לשריון"
Rainbow (אלבום של איומי האמסאקי)

Rainbow הוא אלבומה השישי של הזמרת היפנית איומי האמסאקי. ארבעה סינגלים מתוכו הוצאו בשנת 2002 וכולם העפילו למקום הראשון במצעד הסינגלים השבועי ביפן. האלבום עצמו, ובו 15 שירים, הוצא לאור ב-18 בדצמבר 2002 וטיפס לראש מצעד האלבומים השבועי של "אוריקון", שם שהה 22 שבועות. סך כל מכירותיו של האלבום התקרב לשני מיליון עותקים. מידע על האלבום Rainbow באתר MusicBrainz מידע על האלבום Rainbow באתר AllMusic האלבום Rainbow באתר Discogs
חאמיד כרזאי

חאמיד כרזאי (בפשטו: حامد کرزي; תעתיק מדויק: חאמִד כרזַי; נולד ב-24 בדצמבר 1957 בקנדהר) הוא פוליטיקאי אפגני, נשיא אפגניסטן בשנים 2001–2014. בשנת 2004 היה מנהיג אפגניסטן הראשון שנבחר בבחירות נשיאותיות דמוקרטיות. כרזאי נולד למשפחה פתאנית שנמנתה עם תומכיו של מוחמד זאהיר שאה, מלכה האחרון של אפגניסטן. בשנים 1979–1983 למד מדע המדינה באוניברסיטת הימאצ'ל בהימאצ'ל פרדש שבהודו, ואחר כך עבר לפקיסטן; שם עסק בגיוס כספים למוג'אהידין, שנלחמו נגד הפלישה הסובייטית. בשנת 1992, לאחר נפילת השלטון הפרו-סובייטי, התמנה כרזאי לסגן שר החוץ בממשלתו של בורהנודין רבאני. בתחילת דרכו של הטליבאן, בשנות ה-90 של המאה ה-20, נמנה כרזאי עם תומכיו, אך מאוחר יותר חזר בו. לאחר הדחתו של רבאני ב-1996 הציעו לו ראשי הטליבאן לשמש שגריר אפגניסטן באו"ם. כרזאי סירב ויצא לגלות בפקיסטן; שם עסק בניסיונות להחזיר את המשטר המלוכני לאפגניסטן. בהיותו בפקיסטן נישא לזינאט, גינקולוגית במקצועה. ב-14 ביולי 1999 נרצח אביו של כרזאי, כנראה בידי אנשי טליבאן, והוא נשבע לנקום ולהביא להפלת משטרם. לאחר פיגועי 11 בספטמבר חברו נאמני כרזאי לאנשי מוג'אהידין, ובעידודה הפעיל של ארצות הברית החלו לפעול להפלת משטר הטליבאן. ב-5 בדצמבר 2001 הם חתמו על הסכם בון, המסדיר הקמת ממשל זמני בראשות כרזאי. ב-19 ביוני 2002 הוא הושבע כ"נשיא הממשל האפגני הזמני". ב-9 באוקטובר 2004 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בתולדות אפגניסטן. כרזאי גבר על 22 מועמדים, וניצח ב-21 מתוך 34 מחוזות. היותו נשיא מכהן בפועל, המוכר בציבור הרחב, הקנתה לו יתרון בבחירות אלו, כמו גם התמיכה שקיבל מממשל בוש, שכללה גם שימוש באמצעי התחבורה של הצבא האמריקאי במהלך הקמפיין. הוא הושבע לנשיאות ב-7 בדצמבר אותה שנה, בטקס שנערך בקאבול בנוכחות זאהיר שאה ודיק צ'ייני. כרזאי נהג בזהירות מאז נבחר לנשיא, ולא ערך רפורמות מרחיקות לכת. הוא החל בשיקום הצבא, והכלכלה האפגנית החלה להתאושש במהירות, אם כי היא עדיין נסמכת על סיוע חיצוני. יחד עם זאת, שליטתו האפקטיבית של השלטון המרכזי נשארה בעיקר באזור קאבול, ובמחוזות הרחוקים הוא הורגש פחות. ארגוני זכויות אדם טענו כי במחוזות מסוימים ממשיכים לנהוג בנשים באותו האופן בו נהג בהן הטליבאן[דרוש מקור]. החולשה בפריפריה היא גם אחד הגורמים לכך שממשלו של כרזאי לא נהג ביד תקיפה כנגד מגדלי האופיום, ובשנת 2004 הוא אף דחה הצעה אמריקאית לרסס את שדות הפרג במדינה. בשנת 2009 התמודד כרזאי על כהונה שנייה כנשיא, וניצח לאחר שקיבל מעט יותר מ-50% מהקולות. זמן קצר לאחר הבחירות הועלו טענות על זיופים, ובלחץ אמריקני הסכים כרזאי לקיים בחירות חוזרות. עם זאת, ימים ספורים לפני הבחירות החוזרות החליט יריבו, עבדאללה עבדאללה, לפרוש מהמירוץ, וכרזאי הוכרז כנשיא. בתקופה שקדמה לכהונתו כנשיא ניצל כרזאי משני ניסיונות התנקשות, ומניסיון נוסף במהלך כהונתו. ב-5 בספטמבר 2002 ירה לעברו מתנקש בעת ביקור בקנדהאר, ב-16 בספטמבר 2004 החטיא טיל את מסוקו, וב-10 ביוני 2007 ניסה הטליבאן להתנקש בו בגאזני. בעת שנשא נאום מול קהל מבוגר, נורו 12 טילים שחלקם נחתו כ-200 מטר בלבד מהקהל. כרזאי לא נפגע והוטס במהירות מהמקום לאחר שסיים את הנאום. ב-29 בספטמבר 2014 הסתיימה כהונתו של כרזאי. מדיה וקבצים בנושא חאמיד כרזאי בוויקישיתוף חאמיד כרזאי, ברשת החברתית פייסבוק חאמיד כרזאי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חאמיד כרזאי, ברשת החברתית אינסטגרם חאמיד כרזאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האתר הרשמי של נשיא אפגניסטן צבי בראל, אמן בפעולה, באתר הארץ, 9 באפריל 2010 וושינגטון פוסט, ‏"בובה אמריקנית": נשיא אפגניסטן לשעבר העניק ראיון אמיץ ממקום מעצרו בקאבול, בעיתון מקור ראשון, 12 בינואר 2023
סלחרד

סָלֶחַרְד (ברוסית: Салехард, במקור סליה-חרד, בשפת ניינץ - "יישוב על המפרץ"), עיר בצפון-מערב סיביר שברוסיה. סלחרד היא המרכז המנהלתי של המחוז האוטונומי של ימאלו-ננץ שבמחוז טיומן. נכון לשנת 2021, מנתה אוכלוסיית העיר כ-51 אלף תושבים. העיר נמצאת בחוג הקוטב הצפוני והיא ככל הנראה העיר היחידה בעולם הנמצאת בדיוק על קו רוחב זה. העיר מרוחקת כ-1982 ק"מ ממרכז החבל טיומן, וכ-2436 ק"מ מהבירה מוסקבה. סמוך לעיר מעברו השני של הנהר יושבת העיירה Labytnangi אליה מגיע קו הרכבת ממוסקבה. נסיעה בקו זה נמשכת שלושה ימים. העיר נוסדה ב-1595 כמבצר על נהר האוב. שמה המקורי היה אובדורסק, על שם הנהר. בסוף המאה ה-18 הפך המבצר ליישוב עירוני רגיל. תושבים רוסיים ראשונים החלו להגיע לעיר משנת 1820 ואילך. בשנת 1930 הפך היישוב למרכז המנהלתי של המחוז. ב-1933 שונה שם העיר לשמה הנוכחי, והיישוב הוכרז כעיר ב-1938. מדיה וקבצים בנושא סלחרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלחרד סלחרד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמנטיקה לקסיקלית

סמנטיקה לקסיקלית היא העיסוק במשמעויותיהן של מילים, להבדיל מסמנטיקה רפרנציאלית, העוסקת במשמעויות ביטויים שלמים. משמע - בדרך בה משמעויות מילים במשפט חוברות למשמעות שלמה אחת. בין השאר עוסקת הסמנטיקה הלקסיקלית בדרך בה אנו יוצרים קטגוריות מחשבתיות, תכונותיהן של קטגוריות אלו, והמידה בה אותן תכונות נחוצות על מנת שהמושג יישאר אותו מושג. אחת מתכונות המילה "כלב", למשל, היא "חיה בעלת ארבע רגליים". עם זאת, כולנו מסוגלים לזהות כלב פיסח ככלב, ולא כחיה שונה לגמרי. משמעות הדבר היא שתכונות מסוימות הכרחיות פחות ("בדרגת פרוטוטיפיות נמוכה", כהגדרתה של אלינור ראש) מאשר תכונות אחרות. שאלות נוספות הן הדרך בה מידע זה מאוחסן (האם, למשל, אנו חושבים על מונחים מסוימים באופן חזותי יותר מאשר מופשט?), והקשר בין מילים מסוימות לשדה הסמנטי שלהן. חשיבות הסמנטיקה הלקסיקלית, אם כך, אינה נעוצה אך ורק בפן מסוים של חקר השפה, אלא אף בדרך בה אנו חושבים, מקטלגים ויוצקים משמעות לקטגוריות. נרדפות (Synonymy) - יחס של זהות או קרבה במשמעות של שתי מילים (דהיינו, למסומן אחד יש כמה מסמנים). נרדפות מלאה (full synonymous) מתקיימת כאשר לשתי מילים יש משמעות זהה בכל הקשר. כלומר, ניתן להחליף מילה אחת בשנייה בלי לשנות את המשמעות של המשפט. יחס של נרדפות מלאה הוא נדיר. נרדפות חלקית מתקיימת כאשר יש בין המילים הבדל במשלב, בדנוטציה, בקונוטציה או בקולוקציה. נרדפות בהקשר מתקיימת כאשר ניתן להחליף בין מילים רק בהקשר מסוים. ניגודיות (Antonymy) - יחס של משמעות הפוכה בין שתי מילים (לדוגמה: חום וקור). מבדילים בין ניגודיות מילונית לבין ניגודיות בהקשר. פוליסמיה (Polysemy מילולית: ריבוי משמעויות) היא מצב שבו מילה אחת בעלת שתי משמעויות או יותר. לרוב קל לזהות קשר סמנטי בין המשמעויות, אך לעיתים הוא נעלם במהלך הזמן וניתן להתחקות אחריו רק במחקר בלשני. הומונימיה (Homonym מילולית: אותו שם) היא מצב שבו למילים שונות יש כתיב והגייה זהים, כלומר הן גם הומוגרפיות וגם הומופוניות. הומונימיות נוצרת בדרך כלל כתוצאה מתהליכים לשוניים שאיחדו שתי מילים שונות בצורתן או בהגייתן לכדי שתי מילים זהות. לכן אחד הכלים לזהות הומונימיות הוא לבדוק את האטימולוגיה של המילים. היכללות (Hyponymy) היא מצב שבו המרחב הסמנטי של מילה אחת נכלל במרחב הסמנטי של מילה אחרת, כלומר מילה כללית מכילה מילים שהן מקרה פרטי שלה, סוג שלה. לדוגמה: צהוב, סגול ולבן הם סוגים של צבע. שפה מדיה וקבצים בנושא סמנטיקה לקסיקלית בוויקישיתוף
פנויים פנויות

פנויים פנויות (פו"פ) הם גברים ונשים שאינם נשואים או שאינם נמצאים במערכת יחסים רומנטית. בדרך כלל מתלווה למונחים פנוי או פנויה הקשר של חיפוש או המתנה פאסיבית לבן או לבת זוג. פנויים ופנויות מהווים קבוצה נרחבת באוכלוסייה, בני גילים שונים, מצבם האישי עשוי להיות רווק, גרוש או אלמן (ומקביליהם הנשיים), ולעיתים ניתן גם לכלול בהם גם נשואים הנמצאים בהליכי פרידה או גירושים (פרודים). אף על פי שאין תחום גילאים מוגדר שניתן להכליל בקבוצה זו, אפשר להניח כי הפנוי או הפנויה עד אמצע שנות ה-20 לחייהם, לא ייכללו בהגדרת פנוי או פנויה, אם כי הדבר תלוי גם בקבוצת האוכלוסייה אליה הם משתייכים. כך למשל, בחברה דתית, קבוצות הפו"פ מתגבשות כבר בגיל צעיר יותר. פנויים ופנויות המחפשים דרך להתקשר עם בני זוג, עושים זאת בדרכים שונות, ובהן: משרדי שידוכים, אתרי היכרויות באינטרנט, מדורי היכרויות בעיתונים, היכרויות אישיות יזומות. כמו כן קיימים מועדוני היכרויות המקיימים טיולים משותפים, מסיבות, וערבי מפגש חברתיים. תופעת הפו"פ מקבלת ביטוי נרחב באמצעי התקשורת. בין היתר במדורי ייעוץ בעיתונים, בסדרות טלוויזיה כמו סקס והעיר הגדולה או בתוכניות מציאות כמו דאבל דייט, קחי אותי שרון, הרווק. בירושלים העתיקה הייתה תקנה משנת תק"ז (1707) כי רווק מעל גיל 20 לא יגור בתוך ירושלים, אולם תקנה זו אינה נהוגה בירושלים המודרנית, גם לא בקרב דתיים. שנג נו קרן צוריאל הררי, לונלי פלאנט, באתר כלכליסט, 22 במרץ 2012 אריאל הורוביץ, זה לא הם, זה אנחנו, מקור ראשון, מוסף "שבת", 6 באוגוסט 2017 קובי נחשוני, הרב יעקב יוסף: רווק מבוגר? עזוב את ירושלים!, באתר ynet, 3 במאי 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Live at the Troubadour 1969

Live at the Troubadour 1969 הוא אלבום הופעה חיה של הזמר טים באקלי. האלבום הוקלט בזמן הופעה במועדון הטרובדור שבלוס אנג'לס ב-3 וה-4 בספטמבר, 1969. טים באקלי – גיטרה, שירה לי אנדרווד – גיטרה ראשית ג'ון באלקין – באס קארטר קולינס – תופי קונגה ארט טריפ – תופים מידע על האלבום Live at the Troubadour 1969 באתר MusicBrainz האלבום Live at the Troubadour 1969 באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדכי בשארי

מרדכי בשארי (נולד ב-21 ביולי 1942) הוא פיזיקאי ישראלי, ששימש כמנכ"ל ומדען ראשי במשרד התקשורת ובמשרד המדע. בשארי נולד ברחובות. הוא סיים לימודי מוסמך באוניברסיטה העברית ב-1966. במהלך לימודיו הוא היה פעיל באגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית. הוא קיבל דוקטורט במכון ויצמן בשנת 1968 על מחקר בתחום פיזיקת חלקיקים. במהלך לימודיו קיבל פרס של מפעל הפיס לתלמידים מצטיינים במכון ויצמן. בבחירות לעיריית רחובות בשנת 1983, עמד בשארי בראשות רשימה מקומית בשם "ארגון שכונות רחובות" (אש"ר) שנתמכה על ידי תמ"י והתמודד לראשות העיר. רשימתו זכתה בשלושה מתוך 17 מושבים במועצת העיר והוא קיבל 22% מהקולות בסיבוב הראשון ותמך בנציג המערך לקראת הסיבוב השני. משנבחר יחזקאל הרמלך מהליכוד לראשות העירייה הוא הצטרף לקואליציה ומונה לממלא מקום ראש העיר. אולם באמצע 1984 הסתכסך בשארי עם ראש העיר לאחר שבשארי אישר שורה של העלאות דרגה של עובדי עירייה בעת שראש העיר היה בחוץ לארץ, וכשראש העיר חזר הוא סירב לאשר את העלאות הדרגה. בשארי עבר לאופוזיציה שפעלה להצר את צעדיו של ראש העיר. בשנים 1990–1995 כיהן כמדען הראשי במשרד התקשורת. במאי 1991 ביקש השר רפאל פנחסי למנות את בשארי לחבר בדירקטוריון בזק. ביוני 1991, לאחר שמועמדו של עקיבא אטון לליו"ר דירקטוריון בזק ירדה מהפרק עלה שמו של בשארי כמועמד לתפקיד. בסוף 1991, לאחר שהמועמדות סוכלה על ידי שר האוצר יצחק מודעי, מונה בשארי לממלא מקום מנכ"ל משרד התקשורת. בנוסף, מונה בשארי בשנת 1992 לדירקטור בחברת בזק. בפברואר 1992 מונה בשארי לממלא מקום יו"ר מועצת המנהלים של רשות הדואר. בשנת 1997 מונה למנכ"ל משרד המדע ואף למדען הראשי במשרד בפועל. בשנת 2001 מונה שוב למדען הראשי במשרד התקשורת. שימש יו"ר המועצה הלאומית לקשר ולאלקטרוניקה ועוד. בנוסף שימש כחבר במועצה לתכנון לאומי וכלכלי. על בשארי ב-NFC פיסיקה, על המשמר, 23 ביוני 1966 נציגי סיעת הליכוד נבחרו בראש הסתדרות הסטודנטים, מעריב, 30 ביוני 1965 היום - הענקת תעודות ד"ר ומוסמך במכון וייצמן, דבר, 8 במאי 1969 סטודנט מיפאן בין מקבלי פרס מפעל הפיס, מעריב, 19 באוגוסט 1968 רחובות, דבר, 27 באוקטובר 1983 המערך הקים קואליציה באשדוד לקראת הסיבוב השני, דבר, 3 בנובמבר 1983 תוצאות הבחירות לראשות המועצה המקומית רחובות, ילקוט הפרסומים 2991, 4 בדצמבר 1983, עמ' 690 היום סיבוב שני בבחירות - ברחובות, דבר, 8 בנובמבר 1983 הרמלך: "ניצלו את העדרי נדי להעניק הטבות לעובדים", חדשות, 9 ביולי 1984 גיל יודילוביץ', הרמלך מסרב לאשר הטבות שכר בעיריה, מעריב, 18 ביולי 1984 זהבה מזס, האופוזיציה ברחובות הדיחה שניים מסגניו של ראש העיריה, מעריב, 29 באוגוסט 1985 רחובות, מעריב, 23 באוקטובר 1985 רחובות, מעריב, 12 בפברואר 1986 מהפכה דתית שקטה במשרד התקשורת, חדשות, 1 במאי 1991 טל שחף, מאבק על מינוי מקורבים בין מודעי לפנחסי מעכב מינויים לדירקטוריון בזק, מעריב, 29 במאי 1991 מתחדש המאבק על מינוי מקורבי שרים ליו״ר בזק, מעריב, 25 ביוני 1991 טל שחף, פרופ׳ בשארי מועמדו של פנחסי לראשות בזק, מעריב, 2 ביולי 1991 טל שחף, אחרי 5 חודשים יש ל"בזק" יו״ר דירקטוריון – משה הבא, מעריב, 29 בנובמבר 1991 מחלקת עסקים, מעריב, 24 בפברואר 1992 מירב לוי,השר ריבלין מינה את ד"ר מרדכי בשארי למדען הראשי במשרד התקשורת בפעם השנייה, NFC, 2 ביולי 2001
הטרילוגיה הניו-יורקית

הטרילוגיה הניו-יורקית (אנגלית: The New York Trilogy) הוא מקבץ של שלוש נובלות שנכתבו על ידי הסופר האמריקאי פול אוסטר: עיר מזכוכית (1985), רוחות-רפאים (1986) והחדר הנעול (1986). שלוש הנובלות קובצו מאוחר יותר לכרך אחד. הנובלה הראשונה, עיר מזכוכית, עובדה לכדי רומן גרפי – אשר יצא לאור ב-1994 ובמהדורה מחודשת בשנת 2004 (פורסם תרגום לעברית ב-2008). במהדורה המחודשת כתב ארט ספיגלמן את ההקדמה. אף שהסיפורים נכתבו בסוגת ספרות הבלשים, לרוב משייכים אותם לזרם הפוסט מודרניסטי. הסיפור הראשון, "עיר הזכוכית", סובב סביב דמותו של סופר אלמן ובודד שמתחזה לבלש פרטי ועוקב אחר אב שהשתחרר מהכלא, לבקשת בנו. תוך כדי המעקב נהיה הסופר אובססיבי יותר ויותר לעבודתו ובעקבות כך הוא מאבד את כל רכושו. לבסוף מתברר לו כי האדם אשר אחריו עקב (וציפה במשך חודשים ארוכים שיופיע במקום מסוים) התאבד לפני חודשיים וגם בנו (ששכר את שירותיו) נעלם ולא נמצא בדירתו. בסוף הסיפור מתגלה כי המספר הוא איש שמצא מחברת ובה כל קורותיו של הסופר, אך כיום אין איש יודע היכן הוא נמצא. הסיפור חוקר שכבות של זהות ומציאות: פול אוסטר, המחבר של הסיפור; "המחבר" המדווח על המתרחש במציאות; "פול אוסטר הסופר" - דמות בתוך הסיפור; "פול אוסטר הבלש" - דמות שקיומה בסיפור מוטלת בספק. הסיפור השני, "רוחות רפאים", מתאר בלש פרטי הנקרא "כחול" שעוקב אחר אדם הנקרא "שחור" עבור מעסיקו, הקרוי "לבן". המעקב נמשך חודשים רבים שבמהלכם הולכת דעתו של הבלש ומתערערת ובהדרגה הוא מאבד כל קשר עם חייו הקודמים. אט אט מתחילה האמת מאחורי כל הפרשה להתגלות לבלש, אך רק בסופו של הסיפור מתברר כי "שחור" ו"לבן" הם אותו האדם, סופר הכותב סיפור על כך ש"כחול" צופה בו. בסוף הסיפור מתרחש גם מאבק בין הבלש ובין "שחור" ו"לבן" שבו הבלש מכה למוות את מעסיקו ומושא המעקב שלו ולאחר מכן משתחרר מכבלי הפרשה, ויוצא אל חייו החדשים. שמן כל הדמויות הראשיות בסיפור זה הם שמות צבעים שונים. הסיפור השלישי, "החדר הנעול", מספר על סופר שחסרה לו היצירתיות לכתוב ספר בדיוני. כשחבר קרוב מילדותו נעלם ומשאיר לו את ההחלטה האם לפרסם את כתביו (אף על פי שלא התראו שנים רבות) נסחף גיבור הסיפור אל תוך חייו הישנים של חברו ולבסוף לוקח את אשתו ובנו, וחי מכספי התמלוגים מהספרים שכתב חברו (אשר זוכים להצלחה גדולה). בהמשך הסיפור מתברר כי אותו חבר חי וכי הוא ברח מחייו הקודמים ובחר בגיבור הסיפור לאיש שיחליף אותו. תגלית זאת מערערת את הסופר ולא נותנת לו מנוח עד שהוא יוצא למסע מחקר בעקבות חברו הנעלם (לא ברור אם במטרה להרוג אותו או רק לברר למה ברח). לבסוף נפגשים השניים אך בפגישתם לא מתגלה הרבה מלבד לכך שהסופר מקבל מחברו מחברת ובה ההסבר על בריחתו ויתר מעשיו. הסופר קורא את המחברת כולה אולם הוא לא מצליח להבין דבר; אך בתמונה האחרונה של הסיפור נראה כי למרות זאת הוא יצליח להמשיך בחייו. לקראת סוף הסיפור מתגלה לקוראים כי גיבור הסיפור הוא כביכול המחבר של שלושת חלקי הטרילוגיה. בסיפור משתמש אוסטר בחלקים רבים מחייו שלו בתיאור מעשיו של החבר הנעלם. שם הסיפור הוא מחווה לתת-סוגה מפורסמת בספרות הבלשים - תעלומת החדר הנעול (לרוב מדובר בניסיון למצוא פתרון לפשע שהתרחש בחדר נעול כשאיכשהו הפושע נמלט). דוד גורביץ', ‏הבלש כגיבור תרבות: ספרות, קולנוע, טלוויזיה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2013, פרק י"א - דיוקנו של בלש כ"אמן התענית": "הטרילוגיה הניו-יורקית" של פול אוסטר, עמ' 270–289. קישורים לדיונים על הספר - באנגלית הטרילוגיה הניו-יורקית, באתר OCLC (באנגלית)