laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שגית אמת

שגית אמת (נולדה ב-19 באוגוסט 1969) היא סופרת, מחזאית ושחקנית ישראלית. שגית אמת ילידת חולון, בוגרת תיכון איילון בעיר, השתתפה במשלחת הקיץ של תנועת הצופים לארצות הברית, ולאחר שירותה הצבאי סיימה את לימודיה בבית הספר למשחק "בית צבי", ולמדה פסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה. ספרה "השחר של גאיה", השזור פרטים ביוגרפיים מתקופת נעוריה וממאבקה האישי במחלת הסרטן, זיכה אותה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער בשנת 2000 ובפרס לאה גולדברג ב-2001, ואף עובד למחזה, אותו ביים מישה לוריה בתיאטרון אורנה פורת בשנת 2002. בשנת 2016 יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים ספרה "ימים לראות", רומן למבוגרים המגולל פרקים בחייה של צעירה עיוורת. אמת זכתה בפרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול (פרס היצירה לסופרים עבריים) על ספרה זה. כתבה וביימה את המחזה "בגלל הלילה", הצגה שהחלה בשנת 2008 כהפקה שנה ג' בסמינר הקיבוצים, הוצגה כהצגה-אורחת בתיאטרון הסימטה, והחל מיוני 2012, בתיאטרון הבימה. ההצגה עוסקת בלילה האחרון בחייה של תרצה אתר, בו היא נזכרת בשלבים שונים בחייה. הייתה מועמדת לפרס המחזה במסגרת פרס קיפוד הזהב לשנת 2012. כתבה יחד עם שותפתה שירלי יובל-יאיר, מופע אישי על חייהן כנשים, שבו מופיעות שתיהן בשיר ובמשחק, הנקרא "כשתגדלי תביני". כתבה יחד עם יפעת זנדני צפריר את המחזה "חלומות של פח", שהועלה לראשונה בשנת 2010 בתיאטרון הארצי לנוער, בבימויה של זנדני צפריר. ב-2016 כתבו אמת וזנדני צפריר גם את הרוויו "מותק של פסטיבל 9" - מחזמר לילדים בעקבות שיריה של נורית הירש. לאורך השנים השתתפה כשחקנית בהצגות רבות, בהן: "שבועת האדרה", "יצרים", "החקירה", "יומולדת שמח" ב"תיאטרון צוותא", "רכבת ההצלה", "השחר של גאיה", "ילדה של שבת", "העדי של עדי", פסטיבל "פותחים מסך" בתיאטרון בית ליסין. אמת גילמה דמויות רבות גם על המסך: בשנים 1994–1997 גילמה את שולי בסדרת הטלוויזיה המצליחה איצ'ה, לצד ספי ריבלין ועליזה רוזן, הסדרה עלתה לשידור בראשית הערוץ השני עבור הזכיינית רשת. בשנת 1999 שיחקה בסרט הקולנוע "לתפוס את השמיים". בשנים 2001–2003 שיחקה בסדרה "שבתות וחגים". בשנת 2004 שיחקה אמת בסרט הקולנוע "אינקוגניטו". בשנת 2005 שיחקה בסרט הטלוויזיה "המכשפה מרחוב מלצ'ט" ובאותה שנה שיחקה בסדרה "פרשת השבוע". הופיעה כשחקנית גם בפרסומות מסחריות. מנחת סדנאות כתיבה וסדנאות ביבליותרפיה למבוגרים. אמת מתגוררת בהוד השרון, נשואה ואם לשלושה. "השחר של גאיה" (כתר, 2000) (הספר בקטלוג ULI) "חלומות פיל" (הוצאת ספרית הפועלים, 2005) (הספר בקטלוג ULI) "ימים לראות" (הוצאת ידיעות ספרים 2016) (הספר בקטלוג ULI) אתר האינטרנט הרשמי של שגית אמת שגית אמת, ברשת החברתית פייסבוק שגית אמת, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שגית אמת, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שגית אמת, דף שער בספרייה הלאומית שגית אמת, בלקסיקון הספרות העברית החדשה רשימת הפרסומים של שגית אמת, בקטלוג הספרייה הלאומית מידע על שגית אמת בקטלוג הספרייה הלאומית שגית אמת, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" שגית אמת, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) הספרים של שגית אמת, באתר "סימניה" יונית נעמן, תרצה אתר כפול 5 במחזה חדש, באתר nrg‏, 15 במרץ 2009 סמדר שיר, עיניים עצומות לרווחה, באתר "ידיעות אחרונות", 25 בינואר 2017 יעקב בר-און, ‏לא רק הבת של איצ'ה: שגיא (כך!) אמת מוציאה את ספרה השלישי, באתר מעריב אונליין, 13 במרץ 2017 שגית אמת, סיפור: "שניים", באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, ספטמבר 2018 מרב יודילוביץ', המועמדים לפרס קיפוד הזהב לשנת 2012, באתר ynet, 26 באוגוסט 2012
גן וואהל לוורדים

גן וואהל לוורדים בירושלים הוא גן ורדים ("רוזאריום") (אנ') השוכן בירושלים. הוא מהווה 'ריאה ירוקה' בלב קריית הממשלה, וסביבו מצויים מוסדות שלטון בהם משכן הכנסת, משרדי ממשלה ובניין בית המשפט העליון. התוכנית להקים גן בלב קריית הממשלה עמדה על הפרק עם תכנון הגבעה כולה בראשית שנות ה-50. אדריכלי הנוף מאיר ויקטור ויחיאל סגל נקראו לתכנן את הגן, תוך התחשבות במבני השלטון שטרם נבנו (משכן הכנסת, למשל, הוקם רק ב-1966). הגן שהוקם באותה עת נקרא 'גן הנשיא', והוא יועד לטקסים ממלכתיים בלבד, כך שלציבור לא הותרה הכניסה אליו. רק במהלך שנות ה-60, בעקבות מאבק ציבורי, נפתח הגן לקהל הרחב, ואף הותקנו בו שבילים וספסלים ציבוריים. בשנות ה-70 הוצב בגן העתק של פעמון החרות האמריקני, אולם הוא הועבר לגן פעמון הדרור שנבנה ב-1978. במהלך הכשרת הגן נתגלו בו שלוש מערות קבורה יהודיות עתיקות, שתוארכו לתקופת בית שני. המערות החצובות מעידות על קיום יישוב יהודי באזור באותה עת. ממצא ארכאולוגי נוסף בגן הוורדים הוא רצפת פסיפס שלמה מן התקופה הביזנטית. הרצפה נתגלתה בקיבוץ בית השיטה והיא מוצגת בצד השביל המוליך אל הכנסת. בשנת 1978 חיפש דוד גלעד, חבר מועצת הפרחים בישראל וחובב ורדים, מקום לארח את תערוכת הוורדים הבינלאומית, שתוכננה להתקיים בישראל ב-1981. הוא פנה לאדריכל הנוף יוסף סגל (בנו של יחיאל סגל, מתכנן הגן המקורי), ובתמיכתו של ראש העיר, טדי קולק, הוחלט להסב את גן הנשיא לגן הוורדים. הקמת הגן הסתייעה בתרומתם של ויויאן ומוריס וואהל והקרן לירושלים. הוא תוכנן בידי אדריכלי הנוף יוסף סגל, צבי דקל, אורי מילר ומאיר ויקטור. הגן משתרע על פני שטח של 81 דונמים, ונחשב לגן הייצוגי והגדול ביותר בישראל לוורדים, שכן שתולים בו כ-15,000 שיחי ורדים מ-400 זנים שונים. הוורדים בגן פזורים בחלקות על פי ארצות, ובכל חלקה ישנם שלטי הסבר על סוג הוורדים ומוצאם. בלב הפארק מצוי אגם מלאכותי קטן בעל שני מפלסים, אליו מוזרמים המים בתעלה פתוחה ממפל. האגם מהווה אטרקציה תיירותית, ומהווה חלק מפעילות הפנאי והספורט הנערכת תדיר ברחבי הגן. במזרח הפארק פועל מנחת המסוקים על שם תא"ל שמואל אלדר, המשרת את באי הכנסת. סמוך אליו שוכנת מנורת הכנסת, הכלולה אף היא בתחומי גן הוורדים. בשל מיקומו הייחודי של הגן המטופח בלב קריית הממשלה, נערכות בו מדי פעם קבלות פנים רשמיות לאורחי מדינת ישראל ועיריית ירושלים. מאידך, משמש המקום כמוקד להפגנות נגד משרדי הממשלה, ובאופן כמעט קבוע שוכנים בו אוהלי מחאה נגד השלטון. מאהל המחאה הגדול והמפורסם ביותר שאירח גן הוורדים היה נגד תוכנית ההתנתקות ב-2005. בשנת 2003 לאחר צעדת האמהות כמשפחות חד הוריות שיצאה ממצפה רמון בהנהגת ויקי קנפו, הוקם מאהל מחאה בגן עצמו שפעל במשך מספר חודשים. אל המאהל הזה עלו ברגל אמהות נוספות. בעקבות מחאה זו בוצעו תיקוני חקיקה בחוק הביטוח הלאומי ששיפרו במעט את מצבן. האגם שבמרכז הגן מפל המים המלאכותי בגן הוורדים אובליסק בגן הוורדים ילד מריח ורד בגן הוורדים רצפת הפסיפס בגן וואהל מנחת הכנסת בגן הוורדים רחבת יוסף חקשורי בקצה גן הוורדים מנורת הכנסת לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה מנורת הכנסת מדריך ישראל החדש , הוצאת ידיעות אחרונות, משרד הביטחון וכתר. ירושלים, כרך 12 עמוד 107. מדיה וקבצים בנושא גן וואהל לוורדים בוויקישיתוף הריאה הירוקה של ירושלים (גן וואהל לוורדים) (גלריית תמונות) גן וואהל לוורדים, באתר עיריית ירושלים גן וואהל לוורדים, באתר iTravelJerusalem תמונות מגן הוורדים בירושלים גן ווהל לורדים - סיכום באנגלית זאב וילנאי, ירושלים החדשה וסביבתה, 1976 גן וואהל לוורדים, באתר עיריית ירושלים
אולד פיית'פול

אולד פיית'פול (באנגלית: Old Faithful Geyser, כלומר "הזקן הנאמן") הוא גייזר באגן הגייזרים העילי שבפארק הלאומי ילוסטון, שנחשב לגייזר המפורסם בעולם. שמו ניתן לו בשנת 1870, וכך היה לגייזר הראשון בפארק בעל שם. הוא נקרא כך משום שהוא מתפרץ בהתמדה בתדירות גבוהה מאוד. הסיבה לכך היא שכמויות מים קבועות זורמות במרווחי זמן קבועים לתוך מאגרי המים של הגייזר, והוא אינו חולק את מאגר המים שלו עם שום גייזר אחר. גובהו כ־2,240 מטרים מעל פני הים. בהתפרצויותיו, הגייזר פולט בין 14 ל־32 אלף ליטרים של מים רותחים לגובה של 30 עד 55 מטר למשך דקה וחצי עד חמש דקות. גובה ההתפרצות הממוצע שלו הוא 44 מטרים. נרשמו יותר מ־137,000 התפרצויות כאלו של הגייזר. הוא אינו הגייזר הכי גבוה או גדול בפארק (התואר הזה שמור לגייזר ספינת הקיטור), אך הוא הפופולרי ביותר בגלל תדירות ההתפרצויות הגבוהה שלו. מרווח הזמן בין התפרצויותיו של הגייזר הוא כ־65 עד כ־92 דקות כשהממוצע הוא 91 דקות. בהתאם למשך ההתפרצות האחרונה, ניתן להעריך את מועד ההתפרצות הבאה, עד כדי סטייה של כ־10 דקות. בין השנים 1983 ל־1994 הורדו ארבעה גשושים ומכשירי וידאו עם אמצעי מדידה של לחץ וטמפרטורה אל הבריכה של הגייזר. הטמפרטורה שהתקבלה בעומק של 22 מטר הייתה 118 מעלות צלזיוס. מכשירי הווידאו הורדו לעומק של כ־13 מטר כדי לראות את התעלה. חלק מהתהליכים נצפו בזמן יצירת ערפל. הסיבה לכך היא שהאוויר הקר מלמעלה, בתוספת האוויר החם מלמטה, יצרו מטען טעון של מים שהתרחב מלמטה ויצר קיטור ומים חמים מאוד בתעלה בטמפרטורה הנדירה של 129 מעלות צלזיוס. אולד פיית'פול (קליפורניה) מצלמת רשת של הגייזר אולד פיית'פול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Old Faithful Geyser, Montana State University (ארכיון)
Cygwin

Cygwin היא חבילת תוכנה שפותחה במקור על ידי Cygnus Solutions, על מנת לאפשר למערכת ההפעלה חלונות להתנהג בצורה דומה למערכת יוניקס. תוכנות שהוסבו ל־Windows על ידי Cygwin רצות בצורה אופטימלית במערכות Windows NT, וחלקן גם יכולות לרוץ בצורה משביעת רצון במערכות Windows 9x. כיום, Cygwin מפותחת על ידי צוות המפתחים של Red Hat ואחרים כתוכנה חופשית. Cygwin כוללת ספרייה שמיישמת את פקודות המערכת של תקן POSIX בעזרת פקודות מערכת של חלונות, כלי פיתוח מבית GNU (כגון GCC ו־GDB) כדי לאפשר פיתוח תוכנה בסיסי, וכן מספר גדול של כלי יוניקס נפוצים. החבילה לא מאפשרת להריץ יישומי לינוקס על חלונות, ויש צורך לבנות את התוכנות מקוד המקור שלהן כדי שיפעלו תחת חלונות. חברת Red Hat מפיצה את Cygwin תחת רישיון GPL, אך עם סעיף המחייב שתוכנות המשתמשות ב־Cygwin יהיו תחת רישיון של קוד פתוח. החברה גם מאפשרת לרכוש רישיון מסחרי שמתיר להפיץ תוכנה קניינית אשר מבוססת על Cygwin. Cygwin החלה את דרכה ב־1995 כפרויקט של סטיב צ'מברלין, מהנדס ב־Cygnus, ששם לב שחלונות NT ו־95 משתמשות בפורמט לקובצי אובייקטים שכבר היה בשימוש ב־GNU, ושממילא GNU עצמה תומכת במחשבים מבוססי x86. כך, לפחות בתאוריה, ניתן היה לנתב את GCC כדי שהוא יהדר עבור חלונות. תאוריה זו הוכחה כנכונה ושימשה כבסיס לאב־הטיפוס של Cygwin. השלב הבא היה לפתח גרסה של GCC שתרוץ על מערכות Windows, מה שדרש פונקציונליות רבה של יוניקס, כך שהפתרון היה "לתרגם" קריאות של יוניקס לפקודות בחלונות. עד 1996 מפתחים נוספים הצטרפו לפרויקט, והיה כבר ברור ש־Cygwin תהיה דרך נוחה לספק את הכלים של Cygnus למערכות Windows (קודם לכן השתמשו ב־DJGPP). בסביבות 1998, Cygnus החלה להציע את Cygwin כחבילה נפרדת העומדת בזכות עצמה. מדיה וקבצים בנושא Cygwin בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Cygwin (באנגלית) אתר הבית של פרויקט Cygwin
מגרש הפועל

האם התכוונתם ל... מגרש קטמון – מגרשה הביתי של קבוצת הפועל ירושלים משנות ה-50 עד שנות ה-80. אולם אוסישקין – האולם הביתי של קבוצת הפועל תל אביב עד 2006.
יוגנד

יוּגֶנְד (Jugend, גרמנית: נעורים), או בשמו המלא: יוּגֶנְד: שבועון מינכנאי מאויר לאמנות ולחיים (בגרמנית: Jugend: Münchner illustrierte Wochenschrift für Kunst und Leben) היה שבועון לספרות ואמנות שייסד גאורג הירת. "יוגנד" (שנקרא לעיתים קרובות גם "דִי יוגנד", ביידוע) יצא לאור במינכן בשנים 1896–1940. אחרי מותו של הירת החליף אותו פרנץ שנברנר (Schoenberner) כמוציא לאור. בין העורכים הראשיים היו ד"ר האנס א' הירש, ד"ר תיאודור ריגלר וד"ר וולפגנג פֶּצֶט. ה"יוגנד" נתן את שמו לאסכולת יוגנדסטיל באמנות ובאדריכלות, מה שמצביע על חשיבותו הרבה של כתב העת במפנה המאה העשרים. ועם זאת, לא ניתן לצמצם את תוכנו של "יוגנד" ואת דרכו האמנותית בשיא תהילתו לכותרת "יוגנדסטיל" בלבד. לצד איורים ועיטורים בסגנון מודרני, ניתנה גם במה חשובה לטקסטים סאטיריים וביקורתיים. החל ממלחמת העולם הראשונה הפך "יוגנד" בהדרגה לעיתון גרמני-לאומני ובווארי-פטריוטי, בדומה לתהליך שעבר על כתב העת "זימפליציסימוס", ועקב כך איבד מחשיבותו והפך לעיתון פרובינציאלי. תהליך זה נפסק רק ב-1927, משנתמנה פרנץ שנברנר (שכתב גם בזימפליציסימוס) כעורך ראשי ופתח את כתב העת בפני אמנים מהדור הצעיר; אז התחילו להופיע בו טקסטים של קורט טוכולסקי ואריך קסטנר ורישומים של ג'ורג' גרוס. סופרים ואמנים אחרים שיצירותיהם התפרסמו ב"יוגנד" היו קרל ארנולד, מקסים גורקי, ארנסט ברלאך ומקס ברנשטיין. אחרי 1933 יישר "יוגנד" קו עם מדיניות המפלגה הנאצית. למרות זאת, ב-1940 הוא הפסיק להופיע. מדיה וקבצים בנושא יוגנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוגנד (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של יוגנד אתר האינטרנט הרשמי של יוגנד
פרדניזון

פרדניזון (באנגלית: Prednisone) היא תרופה סינתטית, קורטיקוסטרואידית, הניטלת בדרך כלל במתן פומי או תוך שריר עורי. התרופה משמשת לטיפול במצבים רפואיים רבים. האפקט העיקרי של פרדניזון הוא תגובה פרמקולוגית אנטי-דלקתית רב מערכתית, על ידי אפקט גלוקוקורטיקואידי. פרדניזון הוא קדם-תרופה: בכבד הפרדניזון הופך לפרדניזולון שהוא הסטרואיד הפעיל. פרדניזון יעיל במיוחד בדיכוי מערכת החיסון. כלומר, הוא תרופה מדכאת-חיסון, בה משתמשים לצורך דיכוי התגובה הדלקתית של הגוף או הפחתתה. הוא משמש במחלות אוטואימוניות, מחלות דלקתיות חריפות שאינן ממקור זיהומי (לדוגמה אסתמה ריאתית), מניעת דחיית שתל ועוד. הפרדניזון הומצא בראשית שנות ה-50, על ידי ארתור נוביל במעבדות חברת התרופות שרינג (Schering). ב-1955 פרסם עם חבריו כי החומר פעיל פי 3 עד 4 מקורטיזון והידרוקורטיזון. נוביל הראה שחלק גדול מתופעות הלוואי של קורטיזון, אגירת מים, עליית לחץ דם, והחלשות שרירים, יכולים להימנע על ידי חימצון מולקולת הקורטיזון לפרדניזון.[דרוש מקור] התרופה שווקה לראשונה על ידי שרינג באמצע שנות השישים. בנטילה ממושכת של מעל 7 ימים, נוצרת תופעה של דיכוי בלוטת האדרנל, מצב שבו הגוף לא יכול לייצר קורטיקוסטרואידים אנדוגניים. החוסר ביצור אנדוגני גורם לתלות בהמשך אספקת הפרדניזון על ידי הנוטל. מסיבה זאת ועוד, יש להמעיט בנטילת קורטיקוסטרואידים. במקרה של נטילה ממושכת ישנה חשיבות קריטית להורדה הדרגתית במינון לפני ההפסקה המוחלטת. הפסקה חדה של נטילת פרדניזון לאחר תקופה ממושכת עלולה להוביל למחלת אדיסון המופיעה בצורה חריפה, מצב המסכן חיים. תופעות לוואי לטווח קצר: תחושת ריחוף וסחרור קל, עליה ברמות גלוקוז בדם, בצקות, הפרעות שינה ולעיתים נדירות מאוד מאניה. תופעות לוואי לטווח ארוך: תסמונת קושינג, תחושת רעב וצמא, שתן לעיתים קרובות, השמנה מוגזמת, דלדול עצם, גלאוקומה, קטרקט, סוכרת סוג II, דיכאון בזמן ההפסקה וסיכון מוגבר להתקף לב. הוראות הנוגעות לתופעות לוואי שיש לשים אליהם תשומת לב יתרה: אולקוס - לכן יש לקחת פרדניזון על קיבה מלאה או בלוויית כדורים למניעת חומציות בקיבה. זיהום - פרדניזון מחליש את יכולת הגוף להגיב לזיהומים ולכן אסור בזמן זיהום. אינסומניה - על מנת לחקות את משטר הסטרואידים האנדוגני מומלץ ליטול את התרופה בבוקר. טיפול הורמונלי קורטיזול מדיה וקבצים בנושא פרדניזון בוויקישיתוף עלון לצרכן של פרדניזון H. L. Herzog, A. Nobile, S. Tolksdorf, W. Charney, E. B. Hershberg, P. L. Perlman, M. M. Pechet, New Antiarthritic Steroids, Science 121, 1955-02-04, עמ' 176–176 doi: 10.1126/science.121.3136.176 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דדווד

דדווד (אנגלית: Deadwood) היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית מבית HBO שמתארת את קורותיו של המחנה "דדווד" באזור הגבעות השחורות של טריטוריית דקוטה, מערב ארצות הברית, בסביבות שנת 1876. המחנה הוקם לאחר גילוי זהב באזור, והיה בית למחפשי הזהב הרבים. הסדרה מתארת את מחנה הספר ב"מערב הפרוע", בעודה מתמקדת בזונות, בבעלי הבארים ובמהגרים. הסדרה מבוססת בחלקה על דמויות היסטוריות ואירועים אמיתיים. בעונה הראשונה בולטים סיפוריהם של סת בולוק וסול סטאר, שמגיעים לדדווד מעיר אחרת כדי להקים בה חנות כלבו. אל דדווד מגיעים באותה תקופה, ובאותה שיירה, ביל היקוק הפראי, קלמיטי ג'יין וצ'ארלי אטר, בדומה להתרחשויות ההיסטוריות. בעונה השלישית מתמקדת הסדרה במאבק של המחנה דדווד נגד השלטונות שמנסים להפוך אותה לעיר משלמת מיסים. "דדווד" הייתה מועמדת לשבעה פרסי אמי וזכתה בשניים. הסדרה הייתה ידועה בשימוש רב בניבולי פה: שלוש עונותיה יחד עומדות על קצב ממוצע של 1.54 חזרות על המילה "fuck" בדקה. סת' בולוק (טימותי אוליפנט): בולוק מגיע לעיירה במטרה להקים חנות כלבו, אולם במהרה ממונה לאיש החוק של דדווד ומאוחר יותר לשריף. הוא מנהל רומן עם אלמה גארט. אל סוורינג'ן (איאן מקשיין): סוורינג'ן הוא הבעלים של הבר המרכזי בעיר ולמעשה מנהל את העיירה. סול סטאר (ג'ון הוקס): ה"יהודי" של דדווד. מגיע עם בולוק לדדווד כדי להקים חנות כלבו, ובהמשך מקים גם בנק. אלמה גארט (מולי פארקר): מגיעה למחנה עם בעלה, שרכש שטחי כריית זהב. אחרי רציחתו, נשארת במחנה. טריקסי (פאולה מלקומסון): זונה במסבאה של אל סוורינג'ן, שהופכת למאהבת של סול סטאר. אתר האינטרנט הרשמי של דדווד "דדווד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דדווד", באתר AllMovie (באנגלית) "דדווד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דדווד", באתר Metacritic (באנגלית) "דדווד", באתר HBO Max (באנגלית) "דדווד", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "דדווד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלי אשד, שם מת ביל היקוק: דדווד המערב הפרוע, באתר אימגו, 18 בספטמבר 2006 עידו ישעיהו‏, "דדווד": אחת הסדרות הטובות בתולדות הטלוויזיה זכתה סוף סוף לסיום, באתר וואלה, 2 ביוני 2019 מספר ה"fuck"-ים ב"דדווד", "וסט וירג'ינה סרף ריפורט"
החבלים המנהליים (קראיה) של רוסיה

המונח "קראיים של רוסיה" מפנה לכאן. לערך העוסק ביהדות הקראית ברוסיה, ראו קראי מזרח אירופה. הפדרציה הרוסית מורכבת מ-83 סובייקטים פדרליים. תשעה מתוכם מוגדרים כחבלים מנהליים ("קְרָאִי", ברבים: "קְרָאיָה"; ברוסית: край, רבים: края́). אלטאי קמצ'טקה חברובסק קרסנודאר קרסנויארסק פרם פרימורסק סטברופול עבר הבאיקל מחוזות (אובלסטי) של רוסיה מחוזות פדרליים של רוסיה רפובליקות של רוסיה מדיה וקבצים בנושא החבלים המנהליים של רוסיה בוויקישיתוף
אס"א

אס"א (ראשי תיבות: איגוד ספורט אקדמי) הוא איגוד ספורט שהוקם בשנת 1952 עבור סטודנטים ועל ידי סטודנטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים - עדין טלבר (טיילהבר), עמיאל ריקליס, מהטכניון בחיפה - שלמה חן ומביה"ס למשפט וכלכלה בת"א - עמרם רזיאל. זאת במטרה ליצור אצל סטודנטים ואנשי אקדמיה מודעות לספורט ולפעילות גופנית ואתגר לעשייה ופעילות. הארגון מקיים פעילות ביותר מ-20 מוסדות להשכלה גבוהה בישראל, יוזם מפעלי ספורט ואף מתמודד בתחרויות בינלאומיות. הארגון מאגד 13 סניפים בכל רחבי הארץ. אס"א היה שותף למספר רגעים חשובים בספורט הישראלי והשיג הישגים בתחרויות בינלאומיות. מסיבה לא ברורה, רשאים ליטול חלק בתחרויות אך ורק סטודנטים בפועל בעלי כרטיס סטודנט לשנת הלימודים של אותה השנה. ואילו מרצים וחברי סגל הוראה במוסדות להשכלה גבוהה ממודרים מתחרויות אלו. כיום, יו"ר אס"א הוא ויקו חדד המכהן משנת 2013. מייסדי אס"א הציבו מערכת עקרונות, המהווה עד היום את אבן היסוד של פעילות האיגוד: אס"א הוא איגוד הספורט האקדמי בישראל, מטרתו לארגן, לפתח ולנהל פעילויות ספורטיביות בקרב הסטודנטים בארץ ולטפח את רעיון הספורט בין בוגרי המוסדות להשכלה גבוהה. טיפוח רעות ויחסי גומלין בין האגודות והסניפים החברים בעמותה ובין העמותה לבי מרכזי הספורט האחרים ולהתאחדויות הספורט השונות בישראל וגופים אחרים. ארגון תחרויות בין ארציות והידוק הקשרים הבינלאומיים של העמותה וחבריה. החברות באס"א פתוחה בפני כל הסטודנטים, הבוגרים וחברי הסגל במוסדות להשכלה גבוהה ובמכללות. הפעילות הספורטיבית של אס"א באה עתה לידי ביטוי במישורים הבאים: חוגי ספורט בענפים שונים מתקיימים בכל המוסדות להשכלה גבוהה והולכים ומתרחבים מדי שנה בשנה. עשרות אלפי סטודנטים עוסקים בספורט במהלך שנת הלימודים והיחידות לחינוך גופני ולספורט באוניברסיטאות מעמידות לרשותם את מיטב המאמנים והמורים. אס"א מרחיב משנה לשנה את היקף התחרויות הבינלאומיות, בהן משתתפים ספורטאיו, יוזם מפעלים בינלאומיים ומעודד את המכללות השונות לפתח קשרי ספורט עם קבוצות סטודנטים מהעולם הרחב. הארגון מקיים פעילות רחבה לכל אורך השנה בענפים רבים. גם בעלי התפקידים השונים במוסדות אס"א ונציגי האיגוד במוסדות ספורטיביים אחרים מתחלפים לעיתים קרובות על בסיס עקרון הרוטציה. התחומים בהם פועל אס"א: הפרסים לזוכים: כל ספורטאי שידורג בקבוצה שתזכה במקום הראשון יקבל מדליית זהב ותעודה. ובמקום השני-תעודה ומדליית כסף. אתר האינטרנט הרשמי של אס"א
פוליני

האם התכוונתם ל... פוליני (יישוב) – עיירה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה פוליני (מחוז משנה) – מחוז משנה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה פוליני-מונראשה – קומונה בצרפת מאוריציו פוליני – פסנתרן איטלקי
פרמיית סיכון

פרמיית סיכון, או סתם פרמיה (בעברית: דמי ביטוח) בתורת המימון, היא הפער בין תוחלת התשואה של שתי חלופות מימוניות, האחת חסרת סיכון והשנייה מסוכנת. הפרמיה היא התשואה העודפת המינימלית שדורש אדם כלשהו בתמורה ללקיחת הסיכון העודף הגלום בחלופה המסוכנת. הפרמיה היא מונח-על, שמשמש מספר תתי-תחומים בעולמות הכלכלה, המימון, הביטוח ושוק ההון. ישנה פרמיה בשוק הביטוח, פרמית סיכון של מדינה, פרמית סיכון של חברות עסקיות ומניות, פרמיה בעולם האופציות והנגזרים ובעוד תחומים רבים. המשותף לכל הפרמיות השונות הוא שהן מבטאות את התמורה שדורשים ומקבלים לוקחי הסיכונים תמורת השתתפותם בשווקים השונים, דהיינו לקיחת הסיכון. דוגמה אחת לפרמיה היא פרמיית הסיכון של מדינת ישראל, דהיינו התמורה העודפת שדורשים המשקיעים הזרים תמורת השתתפותם בסיכוני המשק הישראלי וממשלתו. את פרמיית הסיכון של מדינת ישראל נהוג לחשב כהפרש בין התשואה על איגרות החוב ארוכות הטווח של ממשלת ישראל (אג"ח שקלי ל-10 שנים) לאג"ח בעלות מח"מ (משך חיים ממוצע) דומה של ממשלת ארצות הברית. כאשר ברגע נתון, נסחרות הראשונות במחיר המגלם תשואה של 6%, והאחרונות בתשואה של 5%, נהוג לציין שפרמיית הסיכון של ישראל (בהשוואה לארצות הברית הנחשבת "חסרת סיכון") עומדת על 1%. באופן דומה ניתן לחשב פרמיית סיכון ריאלית, לאחר חיסור הפרש האינפלציות השונות בהתאמה. כתבי אופציה סחירים, כגון אלה הנסחרים בבורסה התל אביבית, מגלמים בדרך כלל במחירם פרמיה, במובן זה שגם כאשר הם "בתוך הכסף", כלומר, לו פקעו באותו רגע, היה מקבל המשקיע תמורה חיובית על כספו, מחירם עולה על ההפרש בין מחירי הפקיעה שלהם למחיר נכס הבסיס שממנו הם נגזרים. כאשר ברגע נתון, למשל, נסחר מדד תל אביב 125 במחיר של 1000 נקודות, וכתבי האופציה מסוג "קול" לפי מחיר 1000 נסחרים במחיר (חיובי) כלשהו, מהווה מחיר זה פרמיית סיכון, שניתן לראותה כפרמיה שדורשים כותבי האופציה תמורת הסיכון שהם לוקחים על עצמם, שמא יעלה המדד. אולם על מחירי האופציות משפיעים גורמים שונים, ולא ניתן להסבירם בשלמותם על ידי התייחסות לפרמיית סיכון לבדה.
פשפשאים

פשפשאים או שׁוֹנֵי-כָּנָף (שם מדעי: Hemiptera) היא סדרה במחלקת החרקים בעלי גלגול חסר המונה כ-80 אלף מינים. בישראל ידועים כ-800 מינים. שוני-כנף הם סדרה במחלקת החרקים אשר מאופיינת בגפי פה המשמשים למציצת נוזלים. גודלם נע ממ"מ אחד ועד 100 מ"מ. הם ניזונים בדרך כלל ממוהל צמחים או נוזלי גוף של בעלי חיים, שהם מוצצים בעזרת גפי הפה הדוקרניות וחדק בעל 2–4 פרקים. הלסתות האמצעיות והעליונות הן דוקרנים שייעודם הוא ניקוב השכבה החיצונית בצמח או בעור בעלי החיים. חיבור הלסתות יוצר שני צינורות: האחד משמש למציצת נוזלים והשני להפרשת רוק המכיל חומרי קרישת דם ואנזימים המסייעים בתהליך העיכול במקרה של הפשפש. תחום המחיה של שוני-כנף מגוון מאוד וניתן למצוא אותם ביבשה, על פני המים ואף בתוך המים. עדויות מאובנים ראשונות לסדרה ניתן לראות כבר מתחילת תור הפרם בעוד הפשפשים הופיעו רק בתור הטריאס. שמם הלטיני – hemi (=חצי) + pteron (=כנף) – מתאר את המבנה של כנפי החפייה שהן קשות בבסיסן אך בעלות קרום ממברני בסופן. אף על פי ששם זה אינו מתאר נאמנה את כל הפרטים בסדרה זו, לאחר שהוחלט לצרף לסדרה את אחידי כנף ( ציקדות וכנימות ) שהם בעלי כנפיים ממברניות אחידות. באופן מסורתי נהוג היה לחלק סדרה זו לשתי תת-סדרות. אחידי הכנף (Homoptera) ופשפשים (Heteroptera); החלוקה התבססה על הבדלים בכנפיים ומבנה החדק. כיום מקובל לחלק את הסדרה לארבע תת-סדרות לאחר שהוחלט כי משפחות אחידי הכנף אינן קרובות זו לזו כפי שחשבו תחילה. פשפשים (Heteroptera) ציקדות (Auchenorrhyncha) כנימות (Sternorrhyncha) Coleorrhyncha – סדרה הכוללת משפחה אחת שאיננה קיימת בישראל. מדיה וקבצים בנושא פשפשאים בוויקישיתוף פשפשאים, באתר ITIS (באנגלית) פשפשאים, באתר NCBI (באנגלית) פשפשאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פשפשאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פשפשאים, באתר GBIF (באנגלית) פשפשאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלבום שוני-כנף מישראל באתר החרקים של ישראל. "סדרת אחידי כנף" באנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 126 מילון בעלי חיים: סדרות החרקים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית אנציקלופדה של האנטמולוגיה (קטע שפתוח לציבור)