laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
The Postal Service

The Postal Service (דה פוסטל סרביס, בעברית: שירות הדואר) היא להקה אמריקאית המשלבת אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית, אינדי ופופ. הלהקה מורכבת מהסולן בן גיברד, החבר גם בלהקה דת' קאב פור קיוטי, והמפיק ג'ימי טמבורלו. שירים אחדים מתוך האלבום הראשון שלהם, Give Up, לוו בקולות ושירה של ג'ני לואיס, מוזיקאית וסולנית הלהקה ריילו קיילי, וכמו כן, גם בקולות ושירה של המוזיקאית ג'ן ווד. כריס ואלה הפיק את אלבום הלהקה, ואף ניגן בגיטרה ופסנתר בחלק מן השירים. Give Up 18 בפברואר 2003 #114 (ארצות הברית) Such Great Heights - 2003 The District Sleeps Alone Tonight - 2003 We Will Become Silhouettes -2005 2007 - Autumn, My Love The District Sleeps Alone Tonight - 2003 Such Great Heights - 2004 Against All Odds - 2004 We Will Become Silhouettes - 2005 The District Sleeps Alone Tonight - 2006 אתר האינטרנט הרשמי של The Postal Service (באנגלית) The Postal Service, ברשת החברתית פייסבוק The Postal Service, ברשת החברתית אקס (טוויטר) The Postal Service, ברשת החברתית אינסטגרם The Postal Service, סרטונים בערוץ היוטיוב The Postal Service, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) The Postal Service, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) The Postal Service, באתר ספוטיפיי The Postal Service, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) The Postal Service, באתר Last.fm (באנגלית) The Postal Service, באתר AllMusic (באנגלית) The Postal Service, באתר MusicBrainz (באנגלית) The Postal Service, באתר דיזר The Postal Service, באתר Discogs (באנגלית) The Postal Service, באתר Songkick (באנגלית) The Postal Service, באתר Genius The Postal Service, באתר SecondHandSongs The Postal Service, באתר בנדקמפ The Postal Service, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגסילאוס

האם התכוונתם ל... אגסילאוס הראשון – מלך אגדי למחצה של ספרטה במאה ה-9 לפנה"ס אגסילאוס השני – מלך ספרטה במחצית הראשונה של המאה ה-4 לפנה"ס אגסילאוס (קסנופון) – חיבור ביוגרפי מאת קסנופון על המלך אגסילאוס השני אגסילאוס (מדינאי) – נואם ומדינאי ספרטני במאה ה-3 לפנה"ס
מהארץ לירח

מהארץ לירח (בצרפתית: De la Terre à la Lune) הוא ספר מדע בדיוני הומוריסטי שנכתב ב־1865 על ידי ז'ול ורן ואחד הראשונים שפורסמו בז'אנר זה. הספר מספר את סיפורם של שלושה אנשים אמידים החברים במועדון תותחנים בתקופה שאחרי מלחמת האזרחים האמריקנית. השלושה בונים תותח עצום הפונה אל השמיים וטסים בספינת חלל הנורית ממנו אל הירח. הסיפור יוצא דופן בכך שוורן מנסה לעשות מספר חישובים כלליים לגבי הדרישות עבור התותח. בהתחשב בכך שהמידע בתחום כלל לא היה קיים בזמנו, מפתיע לגלות שחלק מתוצאות חישוביו קרובים להפליא למציאות. למרות זאת, התסריט שיצר ורן הסתבר כבלתי אפשרי. תותח המסוגל לירות אל מחוץ לאטמוספירה, לדוגמה, יהיה מוכרח להיות ארוך מאוד או, לחלופין, יהרוג את הנוסעים על ידי התאוצה לבדה. הסיפור כולל מאפיינים רבים הדומים לתוכנית אפולו האמיתית: תותחו של ורן נקרא "הקולומביאד"; מודול הפיקוד של אפולו 11 נקרא קולומביה. צוות ספינת החלל מורכב משלושה אנשים בכל קליע. ממדיו הפיזיים של הקליע קרובים ביותר לממדיהם של תאי הפיקוד/שירות של החללית אפולו. מסעו של ורן יצא מפלורידה, בדיוק כמו כל משימות אפולו. דמותו של מישל ארדן בספר הושראה מהצלם נדאר. ג'רלד בול הוכיח בפרויקט HARP, לאחר 1961, שתותח־על מסוגל לירות קליע במשקל 180 ק"ג לגובה של 180 ק"מ ולהשיג 32 אחוזים ממהירות המילוט הנדרשת. בנוסף, במהלך סדרת הניסויים הגרעיניים בפלמבוב, נורתה דיסקית מתכת במשקל של 900 ק"ג. מיתוסים טוענים שהדיסקית הועפה לחלל, כיוון שהדיסקית הגיעה למהירות של בין פי שניים לפי שישה ממהירות המילוט. אך מדענים מאמינים שהדיסקית ניתכה באטמוספירה. תקרית זו ב־1957 נתנה תנופה לפרויקט אוריון שחקר עיצוב ספינות חלל. הספר השפיע על סרט המדע הבדיוני הראשון, "מסע אל הירח" (בצרפתית: "Le Voyage dans la Lune") שנעשה על ידי ז'ורז' מלייס. ב־1958 יצאה גרסת סרט נוספת של הספר בשם "From the Earth to the Moon". היה זה אחד הסרטים האחרונים שהופקו תחת הכותר RKO Pictures. הספר גם הפך לבסיס לסרט המבוסס בחלקו על הספר בשם "Jules Verne's Rocket to the Moon" שיצא ב־1967, סרט קומדיה בריטית קופצנית בכיכובם של ברל איבס וטרי תומאס. ביורודיסני פריז, רכבת ההרים "הר החלל" (באנגלית: Space Mountain: De la Terre à la Lune) התבססה באופן קליל על הספר, בתפאורה שדמתה לזו המתוארת בספר תוך כדי המסע, עם אפקט המחברים וספינת החלל הבלתי מאוישת שלה. המתקן כלל את ה"קולומביאד" שרותע תוך כדי פיצוץ מלא עשן בכל פעם שעובר אחד מהרכבים בסמוך, ובכך נותן לנוסעים תחושה כאילו הם נורים אל החלל. בשנת 2005 עבר המתקן שיפוצים, כחלק מתוכנית "החגיגה הגדולה ביותר בכדור הארץ" וכיום הוא נקרא "הר החלל: משימה שתיים" (אנגלית: "Space Mountain: Mission Two"). אף על פי שהמעטפת החיצונית של המתקן הושארה כשהייתה, פנים המתקן והסיפור שעומד מאחוריו שונו. בשנת 1995 ערכה הבי־בי־סי תוכנית דוקומנטרית על הקמתו של הר החלל, שנקראה בשם "לירות אל הירח". התוכנית בת 44 הדקות עקבה אחר טים דילייני וצוותו במהלך שהביא את ספרו של ז'ול ורן "מהארץ לירח", לחיים. התוכנית מראה את התפתחותה של האטרקציה, מלבטים לגבי בנייתה ועד לבדיקה וכוונון של האטרקציה הסופית, כולל הפסקול שלה. התוכנית ששודרה במקור ב־BBC2 בממלכה המאוחדת, שודרה לאחר מכן גם בערוצים שונים ברחבי העולם. המתקן אף נמצא בסמוך למתקן הליכה בשם "Les Mystères du Nautilus" המבוסס על גרסת וולט דיסני לעבודה ספרותית אחרת של ז'ול ורן, "20,000 מיל מתחת לפני הים". מהארץ לירח - בפורמט PDF. תותח החלל של ז'ול ורן ב־Encyclopedia Astronautica, ניתוח והשוואה לאפולו. גלריית תמונות, ממהדורת 1874, מספריית הסמית'סוניאן. מהארץ לירח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מקדם שבירה

מקדם שבירה הוא קבוע שמסמל תכונה פיזיקלית של חומר שקוף, המציין את השפעת סוג החומר על מעבר אור דרכו. מקדם שבירה מסומן בדרך-כלל באות n {\displaystyle n} . אחת ההגדרות של מקדם השבירה היא היחס בין מהירות האור בריק (מסומנת באות c {\displaystyle c} ) למהירות האור בחומר הנדון (מסומנת באות v {\displaystyle v} ): n = c v {\displaystyle n={\frac {c}{v}}} לדוגמה, מקדם השבירה של ריק הוא 1 (על פי ההגדרה). מקדם השבירה של אוויר קרוב מאוד ל-1 (1.0003), של מים הוא 1.33 ושל מואסניט הוא מעל ל-6.5. הגדרה נוספת קושרת את מקדם השבירה למקדם הדיאלקטרי ( ϵ r {\displaystyle \epsilon _{r}} ) ולמקדם המגנטי ( μ r {\displaystyle \mu _{r}} ) של החומר: n = ϵ r μ r {\displaystyle n={\sqrt {\epsilon _{r}\mu _{r}}}} מקדם השבירה בא לידי ביטוי בחישובים רבים בתחום האופטיקה. הוא מופיע בין השאר בחוק סנל לשבירה של אור, בנוסחת לוטשי העדשות (המאפשרת קביעה של מרחק המוקד לפי צורת העדשה והחומר ממנו היא עשויה), במאפייני סיבים אופטיים ועוד. מקדם השבירה הנתון של גז משתנה בהתאם לצפיפות ולטמפרטורה שלו. לדוגמה, אם צפיפותו קטנה, אז קטן מקדם השבירה גם כן. כמו כן, מקדם השבירה של חומר מסוים משתנה על פי אורך הגל המדובר ועוצמת האור. בחומרים במבנה של סריג תיתכן תלות של מקדם השבירה בכיוון של האור המועבר בחומר ובחומרים בעלי פעילות אופטית מקדם השבירה תלוי אף בקיטוב (ראו תופעת שבירה כפולה). ישנם חומרים שהם בעלי מקדם שבירה שלילי, כלומר שהיחס בין סינוס זווית השבירה לסינוס זווית הפגיעה הוא שלילי. חומרים אלה יכולים לגרום להחזרה מלאה בתוכם. להלן טבלה של מקדמי שבירת האור בחומרים שונים. באופן מעשי, מקדם השבירה של חומרים יהיה בעל גודל מרוכב. ניתן להציג את מקדם השבירה המרוכב באופן הבא: n ~ = n − i K {\displaystyle {\tilde {n}}=n-iK} כאשר החלק המדומה K {\displaystyle K} מתייחס לכמות הבליעה של החומר α {\displaystyle \alpha } : α = 4 π K λ {\displaystyle \alpha ={\frac {4\pi K}{\lambda }}} אופטיקה שקיפות (אופטיקה) אור מקדם דיאלקטרי מקדם מגנטיות חוק סנל תווך אופטי רשימה של מקדמי שבירה בחומרים topic/negative-refractive-index מקדם שבירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האגודה הבינלאומית לתכונות מים וקיטור (IAPWS), IAPWS R9-97:Release on the Refractive Index of Ordinary Water substance as a Function of Wavelength, Temperature and Pressure, ספטמבר 1997 (באנגלית)
אמונה (מלך)

אַמוּנָה או אַמוּנַש היה מלך החתים בין השנים 1550–1530 לפנה"ס. הוא היה בנו של זידנתה הראשון קודמו. זאת הייתה הפעם הראשונה מזה שני דורות שהמלוכה החתית עברה בירושה מאב לבנו, אם כי בנסיבות לא כל כך טבעיות מפני שאמונה רצח את אביו לפני שירש את כסאו. ככל הנראה בתקופת שלטונו איבדה ממלכת החתים שטחים נרחבים. מסמכים עתיקים שנשתמרו מעידים שאמונה בזז את העיר נשש אולם נאלץ להילחם נגדה שוב כמה שנים מאוחר יותר. מסופר על עוד מלחמות שערך אמונה, בין היתר נגד זִלְפַּה ושַתִיוַרַה/שתיורש (שתי ערים בלב ממלכת החתים שמיקומם טרם התגלה), אַרְזַוַה במערב אנטוליה, אַדַנִיָה (עיר מרכזית בקיליקיה) מה שמצביע על ניסיונותיו להחזיר שטחים שאבדו לממלכה. לאמונה הייתה משפחה ענפה ולפי דעת רוב החוקרים הוא הגיע לזִקנה מופלגת. הוא מת בשנת 1530 לפנה"ס. בנו חוזיה הראשון ירש אותו. Micheal Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991. אמונה, באתר על מלכי החתים החתים, באתר היסטוריית העולם שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט. אהרון קמפינסקי, חתושה – בירת האימפריה החיתית, קדמוניות ח, 1975, עמ' 17
דין וחשבון

דּוּחַ וכן דּוּ"חַ הם ראשי תיבות של "דין וחשבון", ביטוי שמשמעותו תיאור דברים שנאמרו או נעשו. האם התכוונתם ל... דּוּחַ – מסמך המסכם חקירה בהקשר מוגדר דּוּ"חַ חניה – המונח השגור בישראל להודעה על תשלום קנס בגין עבירת חניה "דין וחשבון" (ביהדות) – עמידה למשפט בפני ה' ביום הדין מבצע דין וחשבון – היה מבצע צבאי בגבולה הצפוני של מדינת ישראל בשנת 1993
בן נון

האם התכוונתם ל... יהושע בן נון – מנהיג בני ישראל אביהו בן-נון – המפקד ה-11 של חיל האוויר הישראלי יגאל בן נון – היסטוריון ישראלי באוניברסיטת תל אביב, חוקר יהדות מרוקו ושורשי יהוה יוחאי בן נון – המפקד ה-6 של חיל הים הישראלי יואל בן נון – מרבני הציונות הדתית יוכי בן-נון – פסיכולוגית התפתחותית ורפואית ישראלית יוסי בן נון – פסנתרן ומלחין תיאטרון יוסף רפאל בן נון – מרבניה הספרדיים של יפו בסוף המאה ה-19 מירית בן נון – אמנית ישראלית עודד בן נון – במאי ותסריטאי ישראלי עליזה בן-נון – דיפלומטית ישראלית, שגרירת ישראל בהונגריה ובצרפת מבצע בן נון: מבצע בן נון א' – התנהל ב -25 במאי 1948 מבצע בן נון ב' – התנהל ב -30 במאי 1948 כפר בן נון – כפר בעמק איילון בנון
שלמה סיטנוביצר

שלמה סיטנוביצר (Solomon Sitnovitzer‏; 1916–2007) היה שרטט במקצועו, מנהיג ציוני יהודי רומני, מנידוני משפטי הציונים ברומניה. סיטנוביצר נולד בחוטין שבבסרביה. מצעירותו היה פעיל בקן בית"ר. בשנת 1936 עבר לבוקרשט והיה מפקד גדוד בית"ר הצעירה. בתקופת שואת יהודי רומניה נשלח לעבודות כפייה בהרי הקרפטים. לאחר מלחמת העולם השנייה שב לבוקרשט ובינואר 1945 נבחר לנציב בית"ר ברומניה. סיטנוביצר נעצר ביולי 1950 בעוון פעילות ציונית ולאחר חקירות קשות היה אחד הנאשמים במשפטי הציונים ברומניה, במהלך השנים 1953–1954 ונידון ל-15 שנות מאסר. בתקופת מאסרו בבית הכלא ערך למען האסירים עיתון בשם "הפתיל". הוא שוחרר בשנת 1956 אך נעצר מחדש בשנת 1959. שנה לאחר מכן שוחרר והתחתן עם ניצולת אושוויץ בשם דורה הכט. בשנת 1962 עלה לישראל ובהמשך היה לנשיא אגודת אסירי ציון וערך את "ספר קהילת חוטין". אורי דרומי, עשר שנים בכלא - בעוון ציונות, באתר הארץ, 3 ביולי 2007 מודעת האבל של "ברית אסירי ציון מרומניה" שלמה שיטנוביצר - חייו ופועלו(הקישור אינו פעיל)
ויליאם שיירר

ויליאם לורנס שיירר (באנגלית: William Lawrence Shirer;‏ 23 בפברואר 1904 – 28 בדצמבר 1993) היה עיתונאי והיסטוריון אמריקאי, הידוע במיוחד בזכות ספרו "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי". ויליאם שיירר נולד בשיקגו ב-1904 כבנו של עורך דין. ב-1925, בעת סיור בפריז, נתקבל לעבודה במערכת האירופית של עיתון אמריקאי נפוץ, למד את השפות העיקריות של מערב אירופה והפך לכתב חוץ. ב-1934, שנה אחרי עליית הנאצים לשלטון, הגיע שיירר ככתב חוץ לברלין. לאורך תקופת שהותו שם עקב שיירר מקרוב אחר התפתחותו של הרייך השלישי, מתקופת ההתבססות בשלטון ועד לשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה. ב-1937 גויס שיירר על ידי אדוארד מורו להיות שדר של רשת השידור CBS בברלין, והשידורים של השניים מאירופה הביאו הן לפרסומם האישי, והן להגברת העניין של הציבור האמריקני בנעשה ביבשת. שיירר למד להכיר היטב את הנפשות הפועלות ברייך השלישי ואת המהלכים ההיסטוריים המתרחשים בו. הנאצים צנזרו חלקים רבים מכתבותיו ומשידוריו. שיירר היה עד אישי לחלק מן ההתרחשויות החשובות של אותן שנים וסיקר אישית את הסכם הכניעה הצרפתי בקרון רכבת בקרחת יער ביער קומפיין סמוך לקומפיין, מצפון-מזרח לפריז, ב-21 ביוני 1940. בדצמבר אותה שנה שב שיירר לארצות הברית. עם שובו לארצות הברית פרסם שיירר ב-1941 את פרקי יומנו מתקופת שהותו בגרמניה הנאצית בספר בשם "יומן ברלין". הוא המשיך לעבוד ב-CBS. אחרי המלחמה גילה עמדות ביקורתיות כלפי מדיניות החוץ של ארצות הברית, וכלפי דוקטרינת טרומן. עמדותיו הבלתי מקובלות גרמו לתוכנית שלו ב-CBS לאבד את נותן החסות שלה. כשלא נמצא לנותן החסות מחליף נפגעו תנאי שכרו של שיירר, והוא הרגיש שהרשת לא נותנת לו גיבוי, ופרש. הפרשה גרמה גם לקץ ידידותו עם מורו, שהיה באותה תקופה סגן נשיא הרשת. ב-1960 פרסם שיירר את ספרו רחב היריעה "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי", שנחשב במשך שנים לסקירה המקיפה והממצה ביותר של הרייך השלישי שיצאה לאור באנגלית. לשונו הבהירה ותיאוריו הססגוניים של שיירר הקנו לספר פופולריות מתמשכת גם בגרסתו העברית (הוצאת שוקן, 1961, שני כרכים). כיום הועם במידה מסוימת זוהרו של הספר כתיאור חשוב של תקופת הרייך השלישי, גם בגלל חולשות הקיימות בספר המקורי, וגם בגלל מקורות חשובים שנחשפו רק אחרי צאתו של הספר, ולא עמדו לרשות שיירר. תיאור הלוך הרוחות בגרמניה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, המתבסס על "יומן ברלין" של שיירר עצמו, הוא עדיין בעל חשיבות, בזכות היותו של שיירר עיתונאי ושדר שפעל בעת התרחשות האירועים ובמקום התרחשותם. תיאורי אירועים ששיירר לא נכח בעת התרחשותם, עם זאת, לוקים מאוד בחסר ויש בהם נטייה להסתמכות מופרזת על מקורות ראשוניים שאמינותם מפוקפקת, או ססגוניות יתרה. במיוחד, ראויה לציון הסתמכותו כמעט ללא הסתייגויות על יומניהם ותאוריהם של אישים כקורט שושניג, הרוזן צ'אנו, אריך רדר, פרנץ הלדר, אלברט שפר או יומניו החלקיים של יוזף גבלס (לפני פרסומם המלא ב-1991), שהיחס אליהם היום ספקני ומסויג יותר. ספר זכרונותיו של שיירר "מסע במאה העשרים" הופיע בשני חלקים בין 1976 ו-1984. ב-1979 פרסם שיירר ספר זכרונות נוסף והוא "גנדי: לזכרו", שהתבסס על ראיונות שערך שיירר בשנות השלושים עם מהטמה גנדי. נוסף על אלו פרסם שיירר שני ספרי תעודה נוספים (על סקנדינביה ועל נפילת הרפובליקה הצרפתית השלישית), ושלושה ספרים בדיוניים. שיירר נפטר ב-1993, בגיל 89, ונקבר בעיר לנוקס שבמסצ'וסטס. מדיה וקבצים בנושא ויליאם שיירר בוויקישיתוף ויליאם שיירר, ברשת החברתית Goodreads ויליאם שיירר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם שיירר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויליאם לורנס שירר (1904-1994), דף שער בספרייה הלאומית
קתדרלת במברג

קתדרלת במברג, או בשמה המלא Bamberger Dom St. Peter und St. Georg, היא אחד המבנים הידועים והחשובים בגרמניה ונקודת הציון המפורסמת ביותר של העיר במברג מאז השלמתה במאה ה-13. הקתדרלה שייכת לנצרות הקתולית והיא מושב הארכיבישוף של במברג. הקתדרלה הראשונה נבנתה ב-1004 בידי הקיסר היינריך השני ונחנכה ב-6 במאי 1012. קתדרלה זו נהרסה בחלקה בשריפה ב-1081. הקתדרלה החדשה, שנבנתה על ידי אוטו מבמברג, נחנכה ב-1111 אך לא הושלמה עד המאה ה-13, בה קיבלה את צורתה הרומנסקית. הקתדרלה בנויה בסגנון רומנסקי מאוחר ובה פיסול גותי מוקדם שהושפע מזה בקתדרלת שארטר ולו נודעה חשיבות רבה במחקר האמנות הגותית. הקתדרלה ידועה גם בזכות 4 מגדליה, המעוטרים בצריחי פירמידה רב צלעית חלקים בצבע ירוק בהיר. אורך הקתדרלה הוא 94 מטר, רוחבה 28 מטר וגובהה 26 מטר. גובה 4 מגדליה הוא 81 מטר כל אחד. ראוי לציון בה הוא קבר השיש של המייסד ואשתו, הקיסרית קניגנדה (Cunigunde), שנחשב ליצירת מופת של הפסל טילמן רימנשניידר (Tilman Riemenschneider), שנעשה בשנים 1499–1513. עוד פסל ידוע במיוחד הוא פסל הפרש שנקרא "הפרש של במברג" (Bamberger Reiter). הפסל כנראה מתאר את המלך ההונגרי אישטוואן הראשון ומתוארך לסביבות 1225 עד 1237. בקתדרלה נקבר בן העיר, האפיפיור קלמנס השני. קברו הוא קבר האפיפיור היחיד מצפון להרי האלפים. הפרש של במברג פסל הסינגוגה מדיה וקבצים בנושא קתדרלת במברג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת במברג מידע על הקתדרלה מידע ותמונות
הפשט הדתי

הַפֶּשֶׁט הדתי או זרם העובדים הדתי היה תת-זרם בחינוך בישראל בשנים הראשונות לקום המדינה, אשר הוקם בשנת 1949 כחלק מזרם העובדים. זרם זה היה שייך לסיעת "העובד הדתי" בהסתדרות, והיה מקורב למפא"י. הוא שאף לחינוך דתי ברוח תנועת הפועלים. בין מקימי זרם זה היו ישעיהו ליבוביץ ופרופסור בנימין זאב פרנקל. הזרם עורר את כעסה של תנועת המזרחי, אליה השתייכו מרבית בתי הספר הדתיים, והמחלוקות שליוו אותו היו מהגורמים לנפילת הכנסת השנייה. נגד תת-הזרם נטען כי הוא מחנך בעיקר לערכי תנועת העבודה, והחינוך הדתי בו משני בלבד. הפשט הדתי בוטל בשנת 1954 עם אישור חוק החינוך הממלכתי, ובתי הספר של תת-הזרם אוחדו לתוך החינוך הממלכתי דתי. שיטת הזרמים בחינוך אייל כפכפי, 'הפשט הדתי: הסיכוי שאבד', מדינה ממשל ויחסים בינלאומיים, 31, קיץ-סתיו תש"ן, עמ' 77–100 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנסיית פאולוס ופטרוס הקדושים

האם התכוונתם ל... כנסיית פאולוס ופטרוס הקדושים (וישהראד) כנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים (אוסטנדה)
ארנון נגלר

ארנון נגלר (נולד ב-25 בפברואר 1953) הוא מדען ישראלי. פרופסור לרפואה ומנהל המערך ההמטולוגי, השתלת מח עצם ובנק דם חבל הטבור המרכז הרפואי שיבא, תל-השומר. פרופ' נגלר נחשב מהמובילים בתחום השתלות מח עצם. נולד בחיפה כבנם הבכור של בנימינה (מורה) ויצחק (מנהל בכור תעשיות), למד בבית הספר היסודי "בארי" ואחר כך ב"תיכון עירוני ג'" בנווה שאנן בחיפה. נגלר סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ב-1977. נגלר נשוי בשנית, אב וסב. התמחה במרכז הרפואי רמב"ם ברפואה פנימית ובהמטולוגיה ובהמשך בהשתלות מח עצם באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית (1990-1986). בנוסף, לפרופ' נגלר תואר שני אותו סיים בהצטיינות בביולוגיה של התא והמערכה ההמטולוגית מאוניברסיטת תל אביב 1984. נגלר הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב. בשטח השתלות מח עצם נחשב נגלר מהמובילים בתחום ובעל שם ומוניטין בינלאומיים.[דרוש מקור] נגלר היה חבר בצוות שהמציא את השתלות מח העצם המודרניות לאחר טיפול כימותרפי במינון נמוך, השתלות המבוססת על אימונותרפיה, שגרם למהפכה עולמית בשטח ההשתלות. שיטה שמאפשרת לבצע השתלות מח עצם ולהציע ריפוי לחולים עד גיל 75. תחומי התעניינותו של נגלר כוללים בין השאר השתלות מח עצם במחלות ממאירות כולל סרטן דם-לוקמיה, מיאלומה ולימפומה וכן טיפולים אימונולוגיים בעזרת תאים קוטלים טבעיים (תאי NK). נגלר ביצע את השתלת הדם הטבורי הראשונה בישראל ב-1994 והקים את בנק דם חבל הטבור הראשון בישראל, ב-1996. במהלך הקריירה שלו, זכה לפרסים ומענקים רבים במשך השנים, כולל פרס מהאיגוד האמריקאי להשתלות מתורמים זרים NMDP) 2004) ופרס מטעם האיגוד האמריקאי להשתלות (ASBMT). נגלר חיבר כ-400 מאמרים וכ-40 פרקים. הוא חבר בוועדות, באיגודים ובמערכות עיתונים מדעיים בינלאומיים רבים ומייעץ לחברות ביוטכנולוגיה. פרופ' ארנון נגלר, באתר ynet, 27 בספטמבר 2004 מדריך נייטרלי אודות בנקאות דם טבורי רשימת מאמרים של פרופסור נגלר
יוהאן קספר פון סיסיניון

האלוף יוהאן קספר פון סיסיניון או יוהאן קספר דה סיסיניון (Johan Caspar von Cicignon‏ 1625 לערך - 1696) היה קצין לוקסמבורגי. סיסיניון נולד באוֹבֶּרוָואמְפָּאך (Oberwampach), עיירה קטנה בצפון לוקסמבורג, בערך בשנת 1625. בשנת 1657 הוא נעשה קצין בדנמרק. בשנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-17 הוא הפך למפקד במצודת בֶּרְיֶינְהוּס (Bergenhus Fortress) שבנורווגיה. בתפקידו זה, הוא היה מעורב בקרב ווֹיֶן (Battle of Vågen) ב-1665, כשצי אנגלי קטן התקיף צי הולנדי חשוב בנורווגיה, לאחר שהסתתרו במפרץ ברגן. ב-1681 הוא נשלח לטרונדהיים שבנורווגיה כדי לפקח על הבנייה מחדש של העיר לאחר שריפתה. סגנון הבארוק של סיסיניון הוא עדיין הסגנון הדומיננטי בבניין העיר. ישנן אנדרטאות לזכרו בטרונדהיים ובאוברוואמפאך. מדיה וקבצים בנושא יוהאן קספר פון סיסיניון בוויקישיתוף
זידנתה הראשון

זִידַנתַה או זִידַנְתַש הראשון היה מלך החתים בין השנים 1560–1550 לפנה"ס. הוא היה חתנו של חנתילי הראשון ואף עזר לו להשתלט על כס המלוכה על ידי רציחת המלך הקודם, מורשילי הראשון בכך שלקראת סוף חייו של מורשילי הראשון, רצח זידנתה את כל בניו של המלך ואת כל משרתיהם, מה שהבטיח לחנתילי את המלוכה. בהיותו מלך, לקח זידנתה הראשון לאשה את בתו של חנתילי הראשון כך שאילן היוחסין נשמר מהצד הנשי. זידנתה הראשון נרצח בשנת 1550 לפנה"ס על ידי בנו ויורשו אמונה. Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991. זידנתה הראשון, באתר על מלכי החתים החתים, באתר היסטוריית העולם שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
רומליה המזרחית

רומליה המזרחית (בולגרית Източна Румелия, טורקית עות'מאנית Rumeli-i Şarki, טורקית Doğu Rumeli, יוונית Ανατολική Ρωμυλία) הייתה מחוז (וילאייט) עצמאי באימפריה העות'מאנית שבירתה בפלובדיב שבבולגריה, ואשר קמה בתראקיה ב-1878, לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית ומכוח הסכמות קונגרס ברלין. רומליה המזרחית התקיימה דה פקטו עד שנת 1885, מועד בו סופחה לבולגריה. רומליה המזרחית השתרעה בתראקיה הצפונית והקיפה את השטח המישורי שבעמק הנהר מריצה וקטע משפלת חוף הים השחור, בין הרי הבלקן מצפון, הרי רודופי מדרום-מערב והרי ילדז (Yıldız Dağları - "הרי הכוכב") מדרום-מזרח. השם "רומליה המזרחית", ולא תראקיה הצפונית, ניתן לישות בעקבות התעקשותם של נציגי בריטניה בקונגרס ברלין, והתבסס על שמה העות'מאני של תראקיה. בעקבות המלחמה הסכימה רוסיה לחוזה סן סטפנו שנחתם ב-3 במרץ 1878. בהסכם זה הכירו העות'מאנים באוטונומיה של בולגריה על רוב תראקיה, אך הוא בוטל ארבעה חודשים בלבד לאחר מכן בקונגרס ברלין. לפי סעיף 13 להסכמות קונגרס ברלין, הוענקה לרומליה המזרחית אוטונומיה מנהלית במסגרת האימפריה העות'מאנית, שהמשיכה להיות הריבון באזור. המושל הכללי במחוז היה נוצרי אשר מונה על ידי השלטון העות'מאני בהסכמת מעצמות אירופה. כעשרים כפרים של מוסלמים-בולגרים (פומקים) בהרי רודופי סירבו להכיר בריבונותה של רומליה המזרחית, והקימו את הרפובליקה הפומקית. ב-6 בספטמבר 1885 סופחה רומליה המזרחית לבולגריה ושנה לאחר מכן הכירו בכך גם העות'מאנים, ולפי חוק מינה הסולטאן את "נסיך בולגריה" כמושל הכללי של רומליה המזרחית. ה-6 בספטמבר היה ליום חגה הלאומי של בולגריה. במקביל שבו כפרי הרפובליקה הפומקית והצטרפו לאימפריה העות'מאנית. על פי הסכם בוקרשט (1886), שסיים את מלחמת בולגריה–סרביה (1885), נקבע שרק נסיך בולגרי יוכל להיות מושל רומליה המזרחית. בשנת 1908 הוכרז על איחוד רומליה המזרחית עם נסיכות בולגריה באופן רשמי, וזמן קצר אחרי כן הוכרז על הקמת ממלכת בולגריה. מדיה וקבצים בנושא רומליה המזרחית בוויקישיתוף
יותם הקסם

יותם הקַסָּם (בפולנית: Kajtuś czarodziej - קאיטוש המכשף) הוא שמו של התרגום הראשון לעברית של ספר הילדים של יאנוש קורצ'אק שהופיע במקורו בשפה הפולנית בשנת 1934. הספר מגולל את סיפורו של ילד שובב אשר רוצה להפוך לקוסם. הילד מתחיל להתאמן בקסמים ומגלה כי אכן יש לו כוחות לחולל קסמים ולשנות את המציאות. הילד חי חיים כפולים, כלפי חוץ כילד רגיל, ובלבו פנימה קוסם בעל כוחות נסתרים. לאחר שהוא מגזים בהפעלת כוחותיו ומעורר מהומה רבתי בעיר הבירה "ליש" (שניתן לזהות בה את ורשה), הוא מגורש ממנה. המשך הספר מתאר את מסע נדודיו של יותם. הספר מבטא את היכולת הנסתרת, פורצת הגבולות, של רוח האדם, ומנגד את הגבולות והמגבלות שמציבים בפניה הטבע והבריאה. הספר תורגם לעברית לראשונה על ידי המשורר והמתרגם יוסף ליכטנבום בהוצאת "עם עובד" בשנת 1944, כאשר דבר הירצחו של יאנוש קורצ'אק (היהודי-פולני) ביחד עם תלמידיו כבר היה ידוע בארץ. הספר היה חביב מאוד על ילדי שנות הארבעים והחמישים. מהדורות נוספות מתרגום זה הופיעו בשנות השישים והשבעים. בשנת 1987 הופיע בהוצאת "עם עובד" תרגום חדש של הספר שנעשה בידי הסופר ניצול השואה אורי אורלב. בתרגום זה מופיע הגיבור בשמו המקורי "קאיטוש המכשף", שהוא גם הכותר של הספר. בעבור תרגום זה זכה אורלב בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער לשנת 1988. מאיירת: אורה איתן הספר תורגם לאנגלית ויצא לאור בשנת 2012. יותם הקוסם, תרגם יוסף ליכטנבום, הוצאת עם עובד תל אביב, 293 עמודים, 1944. עלילות יותם הקוסם, תרגם יוסף ליכטנבום, אייר אריה מוסקוביץ', הוצאת נ. טברסקי תל אביב, 302 עמודים, 1955. יותם הקסם, תרגם יוסף ליכטנבום, רשומים אורה איתן, הוצאת עם עובד תל אביב, 174 עמודים, 1964. הודפס שוב בשנים 1969, 1974 ו-1978. קאיטוש המכשף, תרגם אורי אורלב, הוצאת עם עובד תל אביב, 208 עמודים, 1987. קיטוש הקוסם, תרגמה יוכבד פרימן, איורים חובב רשלבך, הוצאת זמורה ביתן תל אביב, 323 עמודים, 2000. קאיטוש המכשף או יותם הקסם?, אתר "דףדף" רות קנר על יותם הקסם בפרויקט הגיבור שלי, ב"המוסף" אלי אשד, "יותם הקסם -"קאיטוש המכשף" של יאנוש קורצ'אק בהקשר אידאולוגי פוליטי ומקומו בספרות הילדים העולמית", באתר "המולטי יקום של אלי אשד", הופיע בכתב העת "ספרות ילדים ונוער" גיליון מס' 13, 4 מרץ 2013. יותם הקסם, באתר OCLC (באנגלית) IBBY, IBBY Honour List (1988), 1988, p.24.
שערי קיליקיה

שערי קיליקיה (בטורקית: Gülek Boğazı – "מעבר גילק") הם מעבר ההרים העיקרי בהרי הטאורוס בדרום טורקיה, ומחברים את מישור צ'וקורובה (Çukurova) שלחופי הים התיכון עם רמת אנטוליה שבמרכז אסיה הקטנה. בעת העתיקה עברה דרך צרה דרך שערי קיליקיה, אשר יכלה לשמש לתנועת בני אדם ופרדות, אך לא לכלי רכב, ואלכסנדר הגדול עבר דרכם בשנת 333 לפנה"ס בדרכו דרומה לפני קרב איסוס מול הפרסים. המעבר שימש גם את השליח פאולוס הקדוש בדרכו צפונה לגלטיה ואת אבירי מסע הצלב הראשון. כיום עוברים מסילת רכבת והכביש המהיר E-90 דרך שערי קיליקיה. מדיה וקבצים בנושא שערי קיליקיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טורקיה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסכם קופנהגן

הסכם קופנהגן היה הסכם שלום שנחתם ב־27 במאי 1660 בקופנהגן, וציין את סיום המלחמה הצפונית הקטנה בין שוודיה לברית של דנמרק-נורווגיה והאיחוד הפולני-ליטאי. יחד עם הסכם רוסקילד (Roskilde), הוא סיים תקופה של לוחמה וקבע את הגבולות בין דנמרק, נורווגיה ושוודיה, שתקפים עד היום. חוזה קופנהגן, שנחתם ב־27 במאי 1660, החזיר את פונן ואת בורנהולם לדנמרק ואת טרנדלג לנורווגיה. מחוזות יבשת לשעבר של דנמרק ממזרח לאורסונד, עם זאת, נותרו חלק משוודיה. כתוצאה מהשלום, האצולה הדנית, שלא תמכה במאמץ המלחמתי הדני, הפכה לשעיר לעזאזל להפסדי המדינה. הסכם קופנהגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Editors of Encyclopaedia Britannica, Treaty of Copenhagen Denmark, Norway, and Sweden [1660], ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.