laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה בנימין הלוי אשלג

הרב שלמה בנימין הלוי אשלג (ה' בטבת תר"ע; 17 בדצמבר 1909 - ז' בכסלו תשמ"ד; 13 בנובמבר 1983) היה מקובל, בנו ומפיץ תורתו של הרב יהודה ליב אשלג בעל ה"סולם". נולד בפולין לרב יהודה ליב אשלג ולרבקה רויזא. בשנת ה'תרפ"ב (1922) עלה לארץ ישראל יחד עם אביו וגר בירושלים. למד בישיבות תורת אמת, חיי עולם ועץ חיים. כמו כן למד בישיבת "בית יוסף" מאסכולת נובהרדוק הליטאית, ולמד בחברותא עם ראש הישיבה הרב הלל ויטקינד. בשנת תרצ"ה נשא את אהובה ליבא האזה, בתו של הרב דוד אהרן האזה מחסידות סוכטשוב. לאחר נישואיו, על פי הוראת אביו, החל למסור שיעורים בחכמת הקבלה. בשנת ה'ת"ש (1940) הוציא לאור כתב עת בשם "האומה". כתב העת שיצא לאור בגיליון אחד בלבד, הוגדר כ"דו-שבועון בין-מפלגתי" והובאו בו ממאמריו של אביו. זמן קצר אחר הופעת העיתון אסרה משטרת המנדט הבריטי על המשך הפצתו, באשמת קידום עמדות קומוניסטיות. בשנת תש"ג ייסד אביו שיעור קבוע בקבלה לתושבי העיר חיפה, ואת מסירת השיעור הפקיד בידיו. הוא היה יד ימינו של אביו בהוצאת פירוש הסולם והפצתו, והוסיף לעסוק בכך אחרי מות אביו, יחד עם אחיו ברוך שלום אשלג ודודו יהודה צבי ברנדויין. בשנת תשכ"א הקים בית מדרש בבני ברק ללימוד חכמת הקבלה. הוא מסר בבית מדרשו שיעורים יומיים בספר הזוהר עם פירוש הסולם. כמו כן הקים ישיבה לבחורים וכולל אברכים שעסקו גם בחכמת הקבלה. בית המדרש פעיל עד היום בניהול בנו, הרב שמחה הלוי אשלג. מלבד השיעורים בבית מדרשו נהג הרב אשלג למסור שיעורים בקבלה ברחבי ישראל, בין השאר ייסד שיעורים בירושלים ובחברון. בקריית ארבע ייסד כולל אברכים שחילקו את לימודם, חצי יום לתורת הנגלה וחצי יום לתורת הנסתר. הוא עצמו היה בא, אחת לשבוע, למסור שיעורים לאברכי הכולל. כמו כן היה מוסר שיעורים במערת המכפלה עצמה. הקפיד הרב אשלג על "נוי סוכה", והיה מקים בחצר ביתו סוכה מיוחדת ביופייה ונכללו בה תצוגות אמנותיות שונות. בימי חג הסוכות והיו רבים מתושבי בני ברק נוהרים לסוכתו כדי ליהנות מיופיה. נפטר בז' בכסלו תשמ"ד, ונקבר בהר המנוחות, סמוך לציונו של אביו בעל הסולם. על מצבתו נכתב שהיה הוא זה שגרם לאביו לחבר את פירוש הסולם על ספר הזוהר, בעקבות שאלה ששאל אותו בחכמת הקבלה. שאלה זו הובילה את אביו לפרש את ספר הזוהר בשפה השווה לכל איש. ב-2003 הוציא מכון "עטרת שלמה" את הקובץ "ספר עטרת שלמה-חנוכה" - ליקוט משיחותיו שהעביר בשנים תשל"ה-תשמ"ג. בנו הבכור, הרב יחזקאל יוסף אשלג, שהקים בית מדרש ברחוב אבן עזרא בבני ברק בנו, הרב שמחה אברהם אשלג, המנהל את הבית המדרש ברח' שד"ל וידוע כ"בודק הכתובות" הרב עקיבא הלוי אורצל, מייסד קבוצת הלימוד "עטרת שלמה אשלג" ללימוד חכמת הקבלה הרב יהודא ליאון אשכנזי הרב אורי שרקי הרב ירחמיאל ויס הרב אהרון קוך כ"ק מרן אדמו"ר ר' שלמה בנימין הלוי אשלג זצוקלה"ה, באתר מרכז תורני מהרי"ל אשלג אתר האינטרנט של קבוצת לימוד חכמת הקבלה "עטרת שלמה אשלג" בחסות ופיקוח הרב עקיבא הלוי אורצל "האומה" בויקיטקסט מיכה אודנהיימר, דרך הקבלה אל הקומוניזם, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2004 אתר האינטרנט של מרכז תורני מהרי"ל אשלג מתוך "שביל הפרד"ס" - עלון שבועי תורני בהוצאת מרכז תורני מהרי"ל אשלג
קאו

קאו (בסינית: kaō ,花押) הוא חותם או חתימה מעוצבת המשמש כתחליף לחתימה רגילה. הקאו הופיע לראשונה בסין בזמן שושלת טאנג, ונכנס לשימוש ביפן במהלך תקופת הייאן. על אף שהשימוש בהם נעשה פחות נפוץ לאחר תקופת אדו, כיום הם ממשיכים לשמש פוליטיקאים ואנשי ציבור. קריאה וזיהוי קאו מסוים דורש לרוב ידע מיוחד, וספרים רבים הוקדשו לנושא זה. קליגרפיה טורה Kakusen mochiduki (望月 鶴川) (ביוני 2005). 花押のせかい (The World of Kaō). Chōyōkai. ISBN 4903059037. {{cite book}}: (עזרה) Satō Shin'ichi (佐藤 進一) (בספטמבר 2000). 花押を読む (Reading Kaō). Heibonsha Library. ISBN 4582763676. {{cite book}}: (עזרה) Yu Kamisima上島 有 (בדצמבר 2004). 中世花押の謎を解く―足利将軍家とその花押 (Cracking the Riddle of Kaō from the Middle Ages: The Ashikaga Shogunate and their Kaō). Yamakawa Publishing. ISBN 4634523302. {{cite book}}: (עזרה)
גלן דייוויס

רונלד גלן דייוויס (באנגלית: Ronald Glen Davis; נולד ב-1 בינואר 1986 בבאטון רוז', לואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי שגובהו 2.06 מטר. שיחק בעמדות פאוור פורוורד וסנטר, בבוסטון סלטיקס עמה זכה באליפות, באורלנדו מג'יק ובלוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA. כמו כן שיחק גם בקבוצת סיינט ג'ונס אדג' מליגת הכדורסל הקנדית. דייוויס למד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, ב-2006 נבחר לשחקן השנה על ידי מאמני ה-SEC (חטיבת המכללות אלייה משתייכת לואיזיאנה). באותה עונה הוביל את המכללה שלו להופעה ראשונה מאז 1986 בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל. במשחק חצי הגמר הפסידה הקבוצה ל-UCLA (אוניברסיטת קליפורניה לוס אנג'לס) כשדייוויס הוביל את קבוצתו עם 17 נקודות. ב-20 במרץ 2007 דייוויס נבחר בדראפט ה-NBA על ידי הסיאטל סופרסוניקס (כיום האוקלהומה סיטי ת'אנדר), והועבר מיד בטרייד ביחד עם ריי אלן לבוסטון סלטיקס תמורה לוולי זרביאק, דלונטה וסט והבחירה ה-5 באותו דראפט ג'ף גרין. בעונתו הראשונה (2007-2008) שיחק דייוויס 70 משחקים (פתח בחמישייה פעם אחת) שותף ב-13.6 דקות בממוצע למשחק וקלע 4.5 נקודות. בפלייאוף של אותה עונה שיחק 17 משחקים, קלע רק 2.3 נקודות ושותף ב-8 דקות בלבד, אך זכה עם בוסטון סלטיקס באליפות ה-NBA כשהסלטיקס ניצחו את הלוס אנג'לס לייקרס. בעונתו השנייה, 2008/2009, שיחק דייוויס 76 משחקים (פתח בחמישייה 16 פעמים) קיבל 21.5 דקות בממוצע וקלע 7 נקודות למשחק. בפלייאוף הגיע עם הסלטיקס לחצי גמר אזור המזרח בו הודחו על ידי האורלנדו מג'יק. באותה סדרה נגד המג'יק דייוויס אף קלע סל ניצחון לסלטיקס במשחק החמישי. ממוצעיו ב-14 משחקי הפלייאוף היו 15.8 נקודות ב-36.4 דקות בממוצע למשחק. בעונתו השלישית בסלטיקס, 2009/2010, דייוויס נפצע ובסלטיקס הוחתמו הרבה שחקנים שמשחקים בעמדה שלו כמו קווין גארנט, קנדריק פרקינס, ראשיד וולאס, שלדן ויליאמס וטוני גפני ובעקבות זאת שיחק רק 54 משחקים ופתח רק באחד. גם ממוצעיו ירדו, כשב-17.3 דקות בממוצע הוא קלע 6.3 נקודות. בפלייאוף של אותה עונה הוא שיחק ב-24 משחקים ופתח בחמישייה באחד, וממוצעיו עמדו על 7.3 נקודות ב-20.1 דקות. דייוויס היה שותף בפלייאוף הזה לעליה שנייה בשלוש שנים של הסלטיקס לגמר ה-NBA, שבו הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס. ב-12 בדצמבר 2011 הועבר דייוויס במסגרת טרייד לקבוצת אורלנדו מג'יק. ב-21 בפברואר 2014 שוחרר מהמג'יק בתמורה לתשלום שארית חוזהו. ב-24 בפברואר 2014 חתם דייוויס בלוס אנג'לס קליפרס, בשורותיה שיחק עד ספטמבר 2015, אז הפך לשחקן חופשי, כאשר פציעת קרסול השביתה אותו לכתריסר שבועות. בספטמבר 2018 סיכם דייוויס בזדאר הקרואטית, אך עזב את הקבוצה בטרם חתם בשל חילוקי דעות עם הנהלת המועדון. ב-5 בדצמבר 2018 חתם דייוויס בקבוצת סיינט ג'ונס אדג' מליגת הכדורסל הקנדית. דייוויס מכונה "ביג בייבי" בשל הניגוד בין ממדי גופו הגדולים ופניו הילדותיים. בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד מדיה וקבצים בנושא גלן דייוויס בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל השחקן באתר NBA פרופיל השחקן באתר לואיזיאנה סטייט
סוטוקו

הקיסר סוטוקו (ביפנית: Sutoku-tennō 崇徳天皇, נולד ב-7 ביולי 1119 − 14 בספטמבר 1164) היה הקיסר ה-75 של יפן, בהתאם לרשימה המסורתית של קיסרי יפן. שלטונו נמשך משנת 1123 עד שנת 1142. טרם עלייתו לכס הקיסרות, שמו הפרטי היה אקיהיטו (顕仁). הערה: על אף שהתעתיק לעברית של שמו של קיסר זה זהה לתעתיק שמו הפרטי של הקיסר הנוכחי של יפן, הקנג'י שונה: הקיסר סוטוקו, לשעבר הנסיך אקיהיטו (顕仁) הוד מעלתו הקיסר, לשעבר הנסיך אקיהיטו (明仁) סוטוקו היה בנו הבכור של הקיסר טוֹבָּה. מספר טקסטים עתיקים טוענים כי למעשה היה בנו של סבו של טובה, הקיסר שירקאווה. לצד התאריך מופיעים התאריכים לפי לוח השנה היפני 25 בפברואר 1123 (הואן 4, היום ה-28 של החודש הראשון): בשנה ה-25 לשלטונו של טובה (鳥羽天皇25年) הוא ויתר על כס הקיסרות, והירושה עברה לבנו בן החמש. 1123 (הואן 4, החודש השני): הקיסר סוטוקו עולה לכס השלטון. 1128 (דאיג'י 3, החודש השלישי): טאיקֵן-מוֹן אין, אמו של סוטוקו, מורה לבנות את מנזר אנשו-ג'י, אחד בסדרת "מקדשי הנדר הקדוש" אשר נבנו בפקודה קיסרית. 17 באוגוסט 1135 (הונן 1, היום השביעי של החודש השביעי): הקיסר לשעבר שירקאווה נפטר בגיל 77. 1141 (אייג'י 1, החודש השלישי): הקיסר לשעבר טובה מגלח את ראשו ומצטרף למנזר בגיל 39. בשנת 1151, סוטוקו מורה על כתיבת שיקָה וואקַשוּ (詞花和歌集, "אוסף פרחים מילוליים"), אנתולוגיה קיסרית של שירי וואקה. בשנת 1156, לאחר כישלון דיכוי מרד הוגן, הוא הוגלה לפרובינציית סָנוּקי (כיום מחוז קגאווה באי שיקוקו). שלטונו של הקיסר סוטוקו נמשך 18 שנים. מקום קבורתו של סוטוקו ידוע, וכיום הוא מוקר במקדש שינטו לזכרו בקגאווה, שם נמצא המאוזולאום שלו, הנקרא shiramine no misasagi. לאחר ויתורו על כס הקיסרות וגלותו, הקדיש סוטוקו את חייו לנזירות. הוא העתיק מספר כתבים עתיקים והציע אותם לחצר הקיסר. מתוך חשש כי הכתבים מקוללים, החצר דחתה אותם. נאמר כי סוטוקו חש מושפל והתנכר לחצר, וכאשר היה על ערש דווי הפך לאונריו—רוח נוקמת. כל הקורות בהמשך, מנפילת קרנה של חצר הקיסר, עליית כוחם של הסמוראים, בצורת וחוסר שקט פנימי יוחסו לרדיפותיו. לחלופין, נאמר שהוא הפך לטֵנגוּ, סוג של שד דמוי כלב מהפולקלור היפני. מדיה וקבצים בנושא סוטוקו בוויקישיתוף סוטוקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הייזל מקקליון

הייזל מקקליון (באנגלית: Hazel McCallion;‏ 14 בפברואר 1921 – 29 בינואר 2023) הייתה פוליטיקאית קנדית אשר כיהנה כראש העיר של מיסיסוגה באונטריו, העיר השישית בגודלה בקנדה. מקקליון התמנתה לתפקיד בשנת 1978 והיא כיהנה בו 36 שנים ברציפות מאז ועד 2014, כאשר פרשה לגמלאות. היא הייתה אחת מראשי הערים בעלי תקופות הכהונה הרצופות הארוכות בעולם. היא ניצחה ב-12 מערכות בחירות במהלך כהונתה. הייזל ג'ורנו (לימים מקקליון) גדלה בקוויבק. עבדה בחברה מסחרית במונטריאול והתבקשה במסגרת עבודתה לעבור לטורונטו. נישאה לסם מקקליון והם עברו להתגורר בסטריטסויל, שהפכה אחר כך לחלק ממיסיסוגה. בני הזוג ייסדו עיתון מקומי. לזוג נולדו שלושה ילדים. סם מקקליון נפטר בשנת 1997 לאחר מחלת אלצהיימר. הייזל מקקליון נבחרה לתפקיד ראש עיריית סטריטסויל בשנת 1970 וכיהנה בו עד שנת 1973. בשנת 1978 נבחרה לתפקיד ראש עיריית מיסיסוגה. מקקליון קיבלה את תפקיד ראש העיר, תקופה קצרה אחרי שהוחלט בשנת 1974 לצרף את העיירות פורט קרדיט וסטריטוויל לעיר. מיסיסוגה הייתה אז עיר קטנה בפרברים של טורונטו. בימי כהונתה עברה העיר מהפכה. היא משכה אליה אוכלוסייה רבה, הוקם בה מרכז עיר עם בניינים רבי קומות וחברות רבות עברו אליה. מקקליון ניצחה על תהליך זה תוך הקפדה על איזון תקציבי ומניעת גירעונות. מדיניותה ואופייה הביאו רבים להשוותה למרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה. הצלחתה הפוליטית והישגיה בפיתוח העיר הקנו לו מעמד ויוקרה ציבוריים והיא הייתה אחת מראשי הערים הנודעים ביותר בקנדה. היא זכתה לשלל פרסים בינלאומיים על פעליה. נפטרה ב-29 בינואר 2023. מדיה וקבצים בנושא הייזל מקקליון בוויקישיתוף הייזל מקקליון, באתר ראשי ערים ריק מרסר מהטלוויזיה הקנדית מראיין את הייזל מקקליון, באתר יוטיוב
נחום טייט

נחום טייט (באנגלית: Nahum Tate;‏ 1652 - 30 ביולי 1715) היה משורר, מחזאי ולבריתן אירי. טייט נולד בדבלין, אירלנד ולמד בטריניטי קולג' לפני שעבר ללונדון. בשנת 1678 הופק המחזה הראשון שלו, "ברוטוס מאלבה". במהלך שנות ה-80' של המאה ה-17 כתב עוד שבעה מחזות, בעיקר עיבודים של יצירות קיימות. הלברית של דידו ואניאס, האופרה היחידה המושרת כולה של הנרי פרסל, עוצבה על פי "ברוטוס מאלבה". האופרה, שהוצגה כנראה ב-1689 בפנימייה לבנות אצולה בצ'לסי בניהולו של ג'ושיאס פריסט, נועדה על פי סימנים שונים להצגה בחצר המלך. העלילה הדחוסה מדי התאימה, על אף מגרעותיה, למלודיות ולרצ'יטאטיבים עתירי ההבעה של פרסל. עיצוב דמותו של אניאס לוקה אמנם בחסר, אבל דווקא חיסרון זה מבליט ביתר שאת את דמותה הטרגית של דידו. הפרולוג המושר, שהקדים את האופרה עצמה בהפקת הפנימייה ואבד לאחר זמן, היה כנראה בעל משמעות פוליטית מרומזת וסביר להניח, שכך גם האופרה עצמה, בשל נטייתו הפוליטית הברורה של טייט והשימוש המתבקש בעלילות אניאס בקרתגו לרמיזות על המתרחש בחצר המלוכה. עם זאת, בפרק הזמן המשוער של כתיבת האופרה, בין 1684 ל-1689, היה רצוף אירועים רבים כל כך בבית המלוכה האנגלי - מות צ'ארלס השני, הדחת ג'יימס השני והכתרת ויליאם ומרי - שקשה לעמוד על כוונתו המדויקת של טייט. צ'ארלס גילדון (Charles Gildon) השתמש הן באופרה והן בפרולוג בעיבוד שלו למידה כנגד מידה של שייקספיר, שהוצג בשנת 1700. טייט מונה למשורר החצר ב-8 בדצמבר 1692 ומכאן ואילך היו ידיו מלאות בכתיבת טקסטים מתאימים לימי חג ואירועים שונים. כמה מכתביו, בהם מזמור חג המולד "ועיני הרועים רואות", עודם כלולים בספרי מזמורים בני ימינו. מרגרט לורי וקרטיס פרייס: "נחום טייט", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין מדיה וקבצים בנושא נחום טייט בוויקישיתוף נחום טייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נחום טייט, באתר MusicBrainz (באנגלית) נחום טייט, באתר Discogs (באנגלית) נחום טייט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Nahum Tate | English writer | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
תלמה

האם התכוונתם ל... תלמה (פילוסופיה) – פילוסופיה דתית שפיתח הקוסם והסופר אליסטר קראולי תלמה (מותג) – מותג ישראלי בבעלות חברת יוניליוור ישראל תלמה ולואיז – סרט דרמה אמריקני משנת 1991 תלמ"ה – התנועה להיכחדות מרצון של האנושות תלמה (סרט, 2017) (אנ') – סרט נורווגי משנת 2017 בבימויו של יואכים טרייר (אנ') תלמה (סרט, 2024) – סרט אמריקאי בבימויו של ג'וש מרגולין תלמה ילין (בית ספר) תלמי אישים ששמם הפרטי הוא תלמה
טרנצ'ין (מחוז)

מחוז טרנצ'ין הוא אחד משמונה המחוזות של סלובקיה. הוא ממוקם בצפון מערב סלובקיה וגובל במערבו עם צ'כיה. שטח המחוז 4502 קמ"ר והוא מחולק לתשע נפות בהן התגוררו נכון לדצמבר 2009 599,214 תושבים. הערים הראשיות במחוז טרנצ'ין הן טרנצ'ין (56,514 תושבים), פריבידזה (50,351 תושבים), פובזסקה ביסטריצה (41,697 תושבים), דובניצה נאד ואהום (25,000 תושבים) ופרטיזנסקה (24,000 תושבים). המחוז כולל מישור רחב ידיים בו עובר נהר הואה והרים המקיפים אותו. כ-49% משטח המחוז מכוסה ביער. מחוז טרנצ'ין הוא המחוז השני מבחינת התפתחות כלכלית ותל"ג לאחר מחוז ברטיסלאבה והוא גם שני בצפיפותו עם צפיפות של כ-133 נפש לקמ"ר. במחוז יש תעשייה מפותחת בתחומי המזון, כימיקלים, תעשייה פטרוכימית, גומי, תעשיית עץ ומכונות. בתקופה הקומוניסטית היה בטרנצ'ין תעשיית נשק מפותחת של ברית ורשה שנסגרה לאחר קריסת ברית המועצות. תיירות הוא גם מרכיב חשוב בכלכלת המחוז. האזורים בעמק הואה במחוז טרנצ'ין ובמחוז ז'ילינה נחשבים למעוזים של לאומנות סלובקית. מדיה וקבצים בנושא טרנצ'ין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרנצ'ין Demografické východiská Trencin Jonathan Reuvid, Doing Business with Slovakia, pages 39-40 Snežana Trifunovska, Minorities in Europe: Croatia, Estonia and Slovakia, page 169 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלוק אקקצ'ה

הלוק אקקצ'ה (בטורקית: Haluk Akakçe;‏ 1970 – 9 באוקטובר 2023) היה אמן עכשווי טורקי שפעל בניו יורק, יצר ציורי קיר, עבודות אנימציה ניסיונית ווידאו ארט. אקקצ'ה נולד באנקרה שבטורקיה. סיים תואר ראשון בארכיטקטורה מאוניברסיטת בילקנט שבאנקרה, ואחר כך למד בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון. עבודותיו מוצגות במוזיאון החדש לאמנות עכשווית, במוזיאון ישראל ובמרכז ווקר לאמנות (Walker Art Center). בנובמבר 2006 הוצגה ברחוב ראשי בלאס וגאס "השמיים הם הגבול". זהו מיצג וידאו העשוי מ-12.5 מיליון נורות LED צבעוניות ולצורך הצגתו הוחשך כל הרחוב. אקקצ'ה נפטר ב-9 באוקטובר 2023 מסרטן הריאות בביתו ברובע נישאנטשי (Nişantaşı) באיסטנבול. מיצירותיו (באנגלית) ביוגרפיה (באנגלית) ראיון עמו על היצירה "השמיים הם הגבול" (באנגלית) https://www.cumhuriyet.com.tr/kultur-sanat/unlu-sanatci-haluk-akakce-hayatini-kaybetti-2128227 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנים ובנושא טורקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי גולדשטיין

צבי גולדשטיין (נולד ב-21 בינואר 1947) הוא אמן פלסטי ישראלי, פרופסור בבצלאל. גולדשטיין נולד ב-1947 בטרנסילבניה שברומניה ועלה לישראל עם משפחתו ב-1958. הוא למד באקדמיה לאמנות בצלאל בין השנים 1966 ל-1969 ובאקדמיה לאמנות יפה במילאנו, איטליה (Accademia di Belle Arti) בין השנים 1969 ל-1972. לאחר שהייה של עשר שנים במילאנו חזר ב-1978 לישראל. עבודותיו נכללות באוספי אמנות מרכזיים בארץ ובעולם ובכללם מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל ומרכז פומפידו שבצרפת. ב-2010 השתתף בתערוכה "שלושה אמנים, אוסף אחד" לרגל פתיחתו המחודשת של מוזיאון ישראל, שבה התבקשו אמנים לאצור תערוכה מכל אוספי המוזיאון. התערוכה שאצר, תחת הכותרת "רדוף חפצים", כללה כ-400 חפצים מלווים ב-62 קטעי שירה ופרוזה מספרו של גולדשטיין "Room 205#" אשר יוצרים ביניהם קשרים אסוציאטיביים. ב-2004 יצא לאור הרומן שלו בשפה האנגלית "על נייר", בהוצאת הספרים הגרמנית ולטר קניג. כמו כן הוציא בהוצאה ספר שירים באנגלית, "Room 205#". ב-2008 זכה בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית בישראל מטעם משרד המדע, התרבות והספורט. בהחלטת השופטים נאמר, "הענקת הפרס לגולדשטיין מהווה הכרה ציבורית והוקרה לא רק לפועלו הפרטי ולאמירה ערכית רבת משמעות, אלא גם לפועלו בהוראה: 30 שנותיו כמורה משפיע במחלקה לאמנות בבצלאל ביססו את מעמדו של גולדשטיין כ'נוכחות' בשדה האמנות הישראלית". גולדשטיין נמנה עם חותמי העצומה של "יש גבול" בעת מלחמת לבנון הראשונה ונכלא עקב סירובו לשרת בה, לאחר שנשלח לשמור על עצירים בכלא אנצאר בלבנון. ב-2013 זכה גולדשטיין בפרס א.מ.ת בתחום ציור ופיסול בקטגוריית תרבות ואמנות. ב-2016 זכה בפרס רפפורט בקטגוריית אמן ישראלי. מדיה וקבצים בנושא צבי גולדשטיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צבי גולדשטיין צבי גולדשטיין, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל מרב יודילוביץ', פרס מפעל חיים לאמן צבי גולדשטיין, באתר ynet, 30 בנובמבר 2008 צבי גולדשטיין הוא הזוכה בפרס למפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית לשנת 2008 פרופ' צבי גולדשטיין, באתר פרס א.מ.ת צבי גולדשטיין, דף שער בספרייה הלאומית Refusenik!: Israel's soldiers of conscience, Peretz Kidron פרופ' צבי גולדשטיין, באתר פרס א.מ.ת צבי גולדשטיין ויפעת בצלאל הם זוכי פרס רפפורט לאמנים ישראלים לשנת 2016, באתר ערב רב, 9 במרץ 2016
אבי וייס (רב)

אַבְרָהָם חַיִּים יוֹסֵף הַכֹּהֵן (אָבִי) וַיְס (נולד ב-24 ביוני 1944) הוא רב אמריקאי המשתייך לזרם האורתודוקסיה הפתוחה, תת-זרם ליברלי ביותר בתוך האורתודוקסיה המודרנית. עמד בראש בית הכנסת "המכון העברי ריברדייל" שברובע הברונקס בניו יורק והיה נשיא ומייסד ישיבת חובבי תורה. נולד בניו יורק, בנם של הרב משה ומרים וייס. בשנת 1964, היה מראשוני הפעילים שהצטרפו ליעקב בירנבאום במאבק למען יהודי ברית המועצות, והיה ממייסדי ארגון הסטודנטים SSSJ (Students Struggle for Soviet Jewry). מאז ועד שנות ה-90 הפגין עבור מטרות יהודיות וישראליות רבות בארצות הברית ובעולם. אחת מההפגנות הידועות הייתה נגד המנזר הכרמליתי במחנה ההשמדה אושוויץ. במהלך מלחמת המפרץ הפגין נגד שר החוץ המערב גרמני הנס-דיטריך גנשר שביקר בישראל. וייס משתייך לצד הליברלי של זרם האורתודוקסיה המודרנית. הוא מכנה את שיטתו "אורתודוקסיה פתוחה". מאז שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הפך בית הכנסת שלו למוקד משיכה בימי חג ומועד גם למאות ישראלים חילוניים שהתגוררו בריברדייל וסביבתה[דרוש מקור]. הוא תומך במעורבות רבה יותר של נשים בתחומים שבציבור האורתודוקסי שמורים לגברים, כגון תפילת נשים ופסיקת הלכה בידי נשים. ביוני 2009 הסמיך הרב וייס את תלמידתו, שרה הורביץ, לתואר "מהר"ת" (מנהיגה הלכתית רוחנית תורנית). בפברואר 2010 שינה את התואר ל"רבה" ("Rabba"). בעקבות ביקורת ציבורית שנמתחה על המהלך התחייב וייס שלא יסמיך תלמידות נוספות לתואר זה. בנוסף, הוא הקים ישיבה מתחרה לישיבה יוניברסיטי בשם "ישיבת חובבי תורה". בשנת 2013 הודיעה הרבנות הראשית לישראל שלא תקבל עדות שלו על יהדות ומצב משפחתי של אדם, בנימוק שקיים ספק ביחס ל"מידת מחויבותו להלכה היהודית הנהוגה והמקובלת". הרבנים דוד סתיו, שלמה ריסקין, יהודה גלעד ואחרים התייצבו לצדו של הרב וייס. בעקבות הסערה שהתעוררה ולאחר מאבק משפטי, הודיעה הרבנות הראשית לרב וייס שתכיר במסמכים החתומים על ידו. ביוני 2013 פרש מתפקיד נשיא ישיבת חובבי תורה וביולי 2015 פרש גם מתפקיד רב בית הכנסת שייסד. "האורתודוקסיה הפתוחה" הוכרזה כתנועת כפירה על ידי מועצת גדולי התורה באמריקה ומרכז רבני אירופה. אמיתי פריימן, ביטי רואי, שרגא בר-און: אורתודוקסיה פתוחה – ראיון עם הרב אבי וייס, דעות 67, אתר נאמני תורה ועבודה. קובי נחשוני, הרבנות: ספק אם הרב אבי וייס נאמן להלכה, באתר ynet, 1 בינואר 2014 יאיר אטינגר, הרבנות נגד רב אורתודוקסי מוביל בארה"ב: "לא מחויב להלכה היהודית", באתר הארץ, 3 בינואר 2014 הרבה (מהר"ת) שרה הורוביץ-החלום הפך למציאות באתר קולך "“Rabba” Sara Hurwitz Rocks the Orthodox", מתוך אתר heebmagazine קובי נחשוני, הרב סתיו נגד הרבנות: להכיר ברב אבי וייס, באתר ynet, 2 בינואר 2014 עו"ד אסף בנמלך, רצף התכתבויות סביב סוגיית ההכרה ברב אבי וייס, באתר נאמני תורה ועבודה, ‏נובמבר 2013 יאיר אטינגר, הרבנות הראשית שינתה את עמדתה: תכיר ברב הליברלי־אורתודוקסי אבי וייס, באתר הארץ, 16 בינואר 2014 כתבה על הודעת הפרישה מבית הכנסת ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תלאתאת

ת'לאת'את (כנראה מערבית: ثلاثات, מהמילה שמשמעותה שלוש) הן לבני אבן קטנות יחסית (אורך 54 ס"מ, גובה 27 ס"מ, עובי 27 ס"מ) ששימשו בתקופת פרעה אחנתון לבנייתם של המקדשים לאל אתון בכרנך ועמארנה. כאשר אחנתון רצה לבנות מקדשים רבים במהירות, לא היה לו הזמן הדרוש לחצוב, להוביל ולהציב גושי אבן גדולים כמקובל באותה תקופה. לכן בנה קירות מצופים בלבני ת'לאת'את, אותם גילפו בצורות שונות וציירו ציורים שונים להאדרת המלך והאל. לבנים אלו היו קלות לייצור וקלות לניוד והצבה. חלק ניכר מהלבנים פורקו בתקופה מאוחרת יותר (תקופתם של חרמחב ורעמסס השני) ושימשו שימוש משני כחומר מילוי וכחומר לבניה. פירוק הקירות גרם לאבדן הציורים ומאחר והלבנים בגודל זהה קשה לאתר לאיזה ציור הם שייכים ולשחזר ציורים אלו, אם כי אגיפטולוגים הצליחו לשחזר את הפאזל של ציורים אחדים. קיר הבנוי מלבני ת'לאת'את באתר www.usu.edu Akhenaten worshipping scene: Talatat מתוך המאמר Ancient Egypt באתר euler.sle.edu ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארון קריקסטיין

ארון קריקסטיין (באנגלית: Aaron Krickstein; נולד ב-2 באוגוסט 1967 באן ארבור, מישיגן, ארצות הברית) הוא טניסאי עבר יהודי-אמריקאי, ששיחק כמקצוען בסבב ה-ATP מ-1983 ועד 1996. נחשב לאחד מהטניסאים היהודים הגדולים בכל הזמנים. בשיאו דורג במקום השישי בסבב ה-ATP. קריקסטיין מחזיק עד היום בשני שיאים עולמיים בסבב ה-ATP – הזוכה הצעיר ביותר בטורניר ATP (שיא שקבע בטורניר רמת השרון) והטניסאי הצעיר ביותר שדורג בעשיריה הראשונה בדירוג ה-ATP. היה מוכר בסבב ה-ATP כשחקן בעל כושר גופני וסיבולת מעולים שסייעו לו רבות במשחקים ארוכים, וזאת אף על פי שנאלץ להתגבר על סדרת פציעות בשלב קריטי בקריירה שלו. קריקסטיין החל לשחק טניס בגיל 6. הוא התבלט בטורנירים של בתי ספר בארצות הברית, וכבר בגיל 16 זכה באליפות ארצות הברית עד גיל 18 כאשר הוא גובר על שחקנים מבוגרים ממנו. מיד לאחר מכן הפך למקצוען. טורניר ה-ATP הראשון שבו זכה קריקסטיין היה טורניר ריקליס-אייזנברג ברמת השרון כאשר גבר בגמר שנערך ב-15 באוקטובר 1983 על כריסטוף זיפף מגרמניה. בכך הפך קריקסטיין לזוכה הצעיר ביותר בטורניר ATP בגיל 16 ו-74 ימים – שיא בו הוא מחזיק עד היום. הוא הגן על תוארו ב-1984 כשגבר בגמר על שחר פרקיס. ב-13 באוגוסט 1984, כאשר היה בן 17 ו-9 ימים בלבד, נכנס קריקסטיין לראשונה לעשיריה הראשונה בדירוג ה-ATP, כשדורג במקום התשיעי בעולם. בכך קבע שיא נוסף בסבב ה-ATP כטניסאי הצעיר ביותר שדורג בעשיריה הראשונה בעולם. גם בשיא הזה הוא מחזיק עד היום. באמצע שנות ה-80, כאשר היה בשלב של נסיקה בקריירה המקצוענית שלו, סבל קריקסטיין מסדרה ארוכה של פציעות שעיכבו את התקדמותו ודירדרו את דירוגו. בין השאר נפגעו בפרק זמן קצר כפות רגליו, ברכיו ומפרקי ידיו, ובנוסף נדרס על ידי מונית בניו יורק ב-1987. למרות כל זאת, חזר קריקסטיין לצמרת הגבוהה של הסבב ונודע כ"איש ברזל" בעל סבולת עילאית. הוא חזר 10 פעמים מפיגור 2:0 במערכות כדי לנצח ב-5 מערכות (שיא ATP נוסף, בו הוא מחזיק במשותף עם בוריס בקר, רוג'ר פדרר ואנדי מארי), ובסך הכל ניצח ב-27 מתוך 35 משחקים בקריירה שלו שנמשכו 5 מערכות. סגנון המשחק שלו התבסס על מהלכים ארוכים ומכות מדויקות מהקו האחורי. הישגיו הגדולים ביותר בטורנירי גראנד סלאם היו חצאי הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1989 ובאליפות אוסטרליה הפתוחה ב-1995. קריקסטיין שיחק בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית בין השנים 1985 ו-1987, וכמו כן שיחק בנבחרת ב-1990 שם סייע לנבחרתו לעלות לחצי הגמר עם שני ניצחונות ביחידים על שחקני נבחרת צ'כוסלובקיה. ארצות הברית המשיכה וזכתה בגביע דייוויס, ללא קריקסטיין. 1983: רמת השרון 1984: בוסטון 1984: רמת השרון 1984: ז'נבה 1989: סידני 1989: לוס אנג'לס 1989: טוקיו 1992: יוהנסבורג 1993: דרבן מדיה וקבצים בנושא ארון קריקסטיין בוויקישיתוף ארון קריקסטיין, באתר ה-ATP ארון קריקסטיין, באתר ה-ITF ארון קריקסטיין, באתר גביע דייוויס