הקומדיה האנושית (בלזק)

הקומדיה האנושית הוא אוסף סיפורים ורומנים מאת הסופר הצרפתי אונורה דה בלזק. הסיפורים כוללים עשרות דמויות המופיעות רובן ביותר מסיפור אחד, ומתארים את החיים בצרפת בתקופת הרסטורציה (1815) והמונרכיה של יולי (1830). בסך הכול כוללת הקומדיה האנושית 91 יצירות גמורות, בהן רומנים, נובלות ומאמרים, ועוד 46 יצירות שלא הושלמו. "הקומדיה האנושית" הוא אוסף עצום של רומנים, נובלות וסיפורים הקשורים זה בזה, מאת הסופר הצרפתי אונורה דה בלזק, שפורסם בין 1829 ל-1855. האוסף מורכב מיותר מ-90 יצירות, החוקרות את הנוף החברתי, הכלכלי והפוליטי של צרפת בתחילת המאה ה-19. האוסף מחולק לשלושה חלקים עיקריים: החלק הראשון, "מחקרי נימוסים", כולל יצירות כמו "אז'ני גרנדה" ו"אשליות אבודות", שבוחנות את חיי הבורגנות והאצולה הצרפתית. יצירות אלו מתאפיינות בתשומת לב לפרטים ובתיאורים עזים של המציאות החברתית והכלכלית של אותה תקופה. החלק השני, "מחקרים פילוסופיים", כולל יצירות כמו "עור היחמור" ו"לואי למברט", שחוקרות נושאים פילוסופיים ומטפיזיים. יצירות אלה מסומנות בשפתן הצפופה והמורכבת ובחקירתן של רעיונות מופשטים. החלק השלישי, "מחקרים אנליטיים", כולל עבודות כמו "הפיזיולוגיה של הנישואין" ו"יצירת המופת הלא ידועה", הבוחנות את הפסיכולוגיה של יחסי אנוש ואת תהליך היצירה. עבודות אלו מתאפיינות בעומק הפסיכולוגי שלהן ובחקירת המורכבות של הרגש והתשוקה האנושיים. לאורך "הקומדיה האנושית" יוצר בלזק עולם עצום ומקושר המשקף את המציאות החברתית והכלכלית של צרפת בתחילת המאה ה-19. דמויות מיצירה אחת מופיעות לעיתים קרובות ביצירה אחרת, ואירועים ביצירה אחת זוכים להתייחסות באחרות. זה יוצר תחושה של המשכיות וקוהרנטיות לאורך הקולקציה, ומאפשר לבלזק לחקור את ההיבטים הרבים של החברה הצרפתית בצורה מקיפה וניואנסית. "הקומדיה האנושית" היא יצירת מופת של ספרות המאה ה-19, ונשארה אחת היצירות החשובות והמשפיעות ביותר בקאנון הספרותי הצרפתי. חקר המורכבות של מערכות יחסים אנושיות, תשומת הלב לפרטים ולריאליזם, והיקפו העצום והקישוריות שלו ממשיכים לרתק את הקוראים והחוקרים כאחד. מאפיין חשוב נוסף של "הקומדיה האנושית" הוא חקר הפסיכולוגיה האנושית. בלזק הוקסם מהמורכבות של הרגש והתשוקה האנושיים, ורבות מיצירותיו מעמיקות בחייהן הפנימיים של דמויותיו. הוא התעניין במיוחד באופן שבו הרצונות והמניעים של אנשים מעצבים את מעשיהם, ועבודותיו חוקרות לעיתים קרובות את ההיבטים האפלים יותר של הטבע האנושי. "הקומדיה האנושית" הוא הישג מתנשא של ספרות המאה ה-19. חקר המעמד החברתי והכלכלי שלו, העומק הפסיכולוגי שלו, היקפו העצום והקשורות ההדדית שלו ממשיכים לחזק את מקומו של בלזק כאחד מגדולי הסופרים בתקופתו. שמה של היצירה נחשב כהרמז לפואמה של דנטה, "הקומדיה האלוהית". השם מוזכר לראשונה במכתב ששלח בלזק למו"ל שלו ב-1839. הקומדיה האנושית הופיעה לראשונה במהדורה אחת בשנת 1842. בהקדמה למהדורה זו כתב בלזק: "הרעיון של 'הקומדיה האנושית' היה עבורי בתחילה כמו חלום, אחד מאותם פרויקטים בלתי אפשריים שאנו מלטפים ונותנים להם לחמוק; כימרה המעניקה לנו מבט חטוף בפני האישה שלה, ומייד פורשת את כנפיה ושבה למחוזות הפנטזיה. אבל כימרה הזו, כמו רבות אחרות, נהפכה למציאות; ויש לה את הדרישות והפקודות שלה, להן חובה להישמע... היקף היריעה של התוכנית, הכוללת גם היסטוריה וגם ביקורת חברתית, ניתוח של הרוע הטמון בה, דיון על עקרונותיה, מסמיכה אותי, כך נדמה לי, להעניק ליצירה את הכותרת שתחתיה היא מופיעה כעת – הקומדיה האנושית. האם מדובר בכותרת שאפתנית מדי? האם היא לא מדויקת יתר על המידה? על זאת, כאשר היצירה תושלם לבסוף, הציבור חייב להכריע" התוכנית רחבת ההיקף של "הקומדיה האנושית" התגבשה אצל בלזק במשך תקופה ארוכה. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 הוא החל לקבץ את כתביו השונים תחת כותרות שונות: הרומנים "גובסק" ו"סראזין" שהתפרסמו באותה התקופה נועדו להיות חלק מסדרה שנקראה "תמונות מהחיים הפרטיים" (Scènes de la vie privée), שכללה מאוחר יותר, בין היתר, את הרומנים "אבא גוריו" ו"חוזה הנישואים", ואת הסיפור "קולונל שאבר". הרומן "אז'ני גרנדה" נועד להיות החיבור הראשון בסדרה "תמונות מהחיים בפרובינציה" (Scènes de la vie de province), שכללה בהמשך גם את הרומן "אשליות אבודות". בסך הכול תכנן בלזק שש סדרות של תמונות, כולל "תמונות מהחיים הפריזאיים" (Scènes de la vie parisienne), "תמונות מהחיים הפוליטיים" (Scènes de la vie politique), "תמונות מהחיים הצבאיים" (Scènes de la vie militaire) ו"תמונות מחיי הכפר" (Scènes de la vie de campagne). סדרות אלה נועדו להרכיב את החטיבה הראשונה של "הקומדיה האנושית", שלה קרא בלזק "מחקרים בחיי החברה". החטיבה השנייה נקראה "מחקרים פילוסופיים", ונועדה לכלול כתבים שאינם נוגעים ישירות בחיי החברה, כמו "עור היחמור" ו"סרפיטה". החטיבה השלישית, המצומצמת ביותר, נקראה "מחקרים אנליטיים", וכללה בסופו של דבר שני כתבים בלבד, "פיזיולוגיה של חיי נישואים" ו"הייסורים הקטנים של החיים במשותף". הרעיון לעשות שימוש בדמויות חוזרות, שישובו ויופיעו בקטעים שונים של הקומדיה האנושית, עלה בראשו של בלזק במהלך העבודה על כתב היד של "אבא גוריו". דמותו של אז'ן דה ראסטיניאק, גיבור הסיפור, כבר הופיעה קודם לכן ברומן "עור היחמור", אך שם הוצג ראסטיניאק כאיש זקן. בלזק החליט להשתמש באותה דמות, ושינה בגרסאות מאוחרות יותר של "עור היחמור" את דמותו של ראסטיניאק לצעיר פריזאי המיודד עם הדמות הראשית, ומייעץ לה כיצד להתקדם בחברה. חידוש זה של בלזק העניק לדמויות נפח וממשות שחרגו מעבר למה שהיה יכול להשיג ברומן אחד בלבד. כשדמות מוכרת מופיעה באחד הרומנים המאוחרים של בלזק, כמו הברון דה נוסינגן ב"זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת", הקוראים כבר יודעים במי מדובר, ובמקום להשקיע מאמץ בתיאור הדמות מחדש התפנה בלזק להעמיק ולחזק את קווי האופי וההתנהגות שהתווה ברומנים הקודמים. תמונות מהחיים הפרטיים בסימן החתול וההמולה (La Maison du chat-qui-pelote),‏ 1830 הנשף בפארק סו (Le bal de Sceaux),‏ 1830 הנקמה (La Vendetta),‏ 1830 משפחה כפולה (Une double Famille),‏ 1830 גובסק (Gobesck),‏ 1830 שלום בית (La Paix du Ménage),‏ 1830 הארנק (La Bourse),‏ 1832 גברת פרמיאני (Madame Firmiani),‏ 1832 ההודעה (Le Message),‏ 1832 אישה בת שלושים (La Femme de Trente Ans),‏ 1832 הגרנדיר (La Grenadière),‏ 1833 אישה עזובה (La Femme Abandonnée),‏ 1834 מחקר על אישה (Étude de femme),‏ 1835 אבא גוריו (Le Père Goriot),‏ 1835 בתה של חווה (Une fille d'Ève),‏ 1835 חוזה הנישואים (Le Contrat de Marriage),‏ 1835 האיסור (L'interdiction),‏ 1836 מיסת האתאיסט (La Messe de L'athée),‏ 1837 ביאטריקס (Béatrix),‏ 1838 מכתבים של שתי כלות (Mémoires de Deux Jeunes Mariées),‏ 1842 הפילגש שלא הייתה (La Fausse Maîtresse),‏ 1842 אלבר סווארוס (Albert Savarus),‏ 1842 מחקר נוסף על אישה (Autre Étude de Femme),‏ 1842 קולונל שאבּר (Le Colonel Chabert),‏ 1844 מיניון הצנועה (Modeste Mignon),‏ 1844 התחלה של חיים (Un Début dans la Vie),‏ 1844 אונורין (Honorine),‏ 1845 תמונות מהחיים הפריזאיים סראזין (Sarrasine),‏ 1831 פראגיס (Ferragus),‏ 1834 הדוכסית מטירת לאנז'ה (La Duchesse de Langeais),‏ 1834 הנערה עם עיני הזהב (La Fille aux yeux d'or),‏ 1835 פאצ'ינו קאנה (Facino Cane),‏ 1836 סזאר בירוטו (César Birotteau),‏ 1837 בית נוסינגן (La Maison Nucingen),‏ 1838 פקידי הממשלה (Les Employés),‏ 1838 פייר גראסו (Pierre Grassou),‏ 1839 נסיך מהבוהמה (Un Prince de la Bohème),‏ 1840 הסודות של הנסיכה מקאדיניאן (Les Secrets de la princesse de Cadignan),‏ 1840 גודיסאר 2 (Gaudissart II),‏ 1844 איש העסקים (Un homme d'affaires),‏ 1846 זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת (Splendeurs et Misères des Courtisanes),‏ 1847 הדודנית בט (La Cousine Bette),‏ 1847 הדודן פונס (Le Cousin Pons),‏ 1847 קומיקאים שלא ביודעין (Les Comédiens sans le savoir),‏ 1848 הצד האחר של ההיסטוריה בת זמננו (L'envers de l'histoire contemporaine),‏ 1848 הזעיר בורגנים (Les Petits Bourgeois),‏ 1855 תמונות מהחיים בפרובינציה הכומר מטור (Le Curé de Tours),‏ 1832 אז'ני גרנדה (Eugénie Grandet),‏ 1834 גודיסאר המופלא (L'Illustre Gaudissart),‏ 1834 המשרתת הזקנה (La Vieille Fille),‏ 1837 אספן העתיקות (Le Cabinet des Antiques),‏ 1839 פיירט (Pierrette),‏ 1840 אורסולה מירואה (Ursule Mirouët),‏ 1842 הכבשה השחורה (La Rabouilleuse, פורסם גם בשם "מוסד הרווקות"),‏ 1842 אשליות אבודות (Illusions Perdues),‏ 1843 המוזה של המחוז (La Muse du department),‏ 1843 תמונות מהחיים הפוליטיים אפיזודה תחת טרור (Un épisode sous la Terreur),‏ 1830 עניינים קודרים (Une Ténébreuse Affaire),‏ 1841 ז. מרקס (Z. Marcas),‏ 1841 הנציב של מחוז ארסיס ((Le Député d'Arcis,‏ 1847 תמונות מהחיים הצבאיים השואנים (Les Chouans),‏ 1829 תשוקה במדבר (Une Passion dans le Desert),‏ 1830 תמונות מהחיים בכפר רופא כפרי (Le Médecin de Campagne),‏ 1833 חבצלת העמקים (Le Lys dans la Vallée),‏ 1836 כומר הכפר (Le Curé de Village),‏ 1841 האיכרים (Les Paysans),‏ 1844 התליין (El Verdugo),‏ 1831 הקמיע (עור היחמור)‏ (La Peau de chagrin),‏ 1831 ישו בפלנדריה (Jésus-Christ en Flandre),‏ 1831 המתגייס (Le Réquisitionnaire),‏ 1831 הבן השנוא (L'Enfant maudit),‏ 1831 שיקוי החיים (L'Élixir de longue vie),‏ 1831 הגולים (Les Proscrits),‏ 1831 יצירת המופת הנעלמה (Le Chef-d'oeuvre inconnu),‏ 1831 אדון קורנליוס (Maître Cornélius),‏ 1832 הפונדק האדום (L'Auberge Rouge),‏ 1832 פרידה (Adieu),‏ 1832 לואי לאמבר (Louis Lambert),‏ 1832 החיפוש אחר המוחלט (La Recherche de l'Absolu),‏ 1834 דרמה בחוף הים (Un drame au Bord de la Mer),‏ 1834 המראנאים ((Les Marana,‏ 1834 סרפיטה (Séraphîta),‏ 1835 מלמוט מפויס (Melmoth réconcilié),‏ 1835 גמברה (Gambara),‏ 1837 מסימילה דוני (Massimilla Doni),‏ 1839 על קתרין דה מדיצ'י (Sur Catherine de Médicis),‏ 1842 פיזיולוגיה של חיי נישואים (Physiologie du Mariage),‏ 1829 הייסורים הקטנים של החיים במשותף (Petites misères de la vie conjugale),‏ 1846 מדיה וקבצים בנושא הקומדיה האנושית בוויקישיתוף הקומדיה האנושית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Author's Introduction to The Human Comedy, by Honoré de Balzac, translated by George Saintsbury