laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האקדמיה המלכותית לאמנויות

האקדמיה המלכותית לאמנויות (באנגלית: The Royal Academy of Arts; בראשי תיבות: RA) היא מוסד אמנות בריטי הנמצא בבית ברלינגטון שבכיכר פיקדילי בלונדון. האקדמיה המלכותית נוסדה כפלג שפרש מתוך אגודת האמנים של בריטניה הגדולה (אנ') לאחר סכסוך מנהיגות בין שני ארכיטקטים מובילים, סר ויליאם צ'יימברס וג'יימס פיין. לאחר שפיין זכה במנהיגות האגודה, ניסה צ'יימברס להתנקם בזוכה ובזכות קשריו האמיצים עם ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, יצר בשנת 1768 מוסד אמנותי חדש, האקדמיה המלכותית לאמנויות. האקדמיה נחנכה באופן רשמי בשנת 1769. ב-10 בדצמבר 1768 התקבלו לאקדמיה ארבעים חבריה המייסדים. סר ג'ושוע ריינולדס היה נשיא האקדמיה הראשון. האקדמיה המלכותית לאמנויות אינה מקבלת סיוע כספי מבית המלוכה או מממשלת בריטניה. אחד ממקורות הכנסתה העיקריים הוא אירוח תערוכות אמנות הפתוחות לקהל הרחב. תערוכות אלה מתאפיינות ברמתן הגבוהה, המשתווה לזו של מוסדות אמנות אחרים בלונדון, כגון הגלריה הלאומית וגלריית טייט. בשנת 2004 הוצגו בבית האקדמיה (בית ברלינגטון) פרטי האמנות הבולטים מתוך האוסף הקבוע של האקדמיה בחללי התצוגה אשר שופצו בבניין המקורי. לאקדמיה המלכותית אף בית ספר ללימודים מתקדמים באמנות, בתחומי הציור, פיסול ויצירת הדפסים. לבתי הספר מתקבל מספר קטן של תלמידים הנבחרים בזכות כישרונם ועיקר הלימודים הם במתכונת של חונכות אישית. מספר החברים המלאים באקדמיה המלכותית מוגבל ל-80. חברי האקדמיה יכולים להיות אך ורק אמנים הפעילים בבריטניה בתחומים הבאים: ציור, הדפס, פיסול וארכיטקטורה. על פי כללי האקדמיה, בין חבריה חייבים להיות לפחות 14 פסלים, 12 ארכיטקטים ו-8 יוצרי הדפסים. עד 46 חברים הם ציירים. בחירת חברים חדשים לאקדמיה נעשית בידי החברים המכהנים. מעבר לכבוד הנלווה לתואר "חבר אקדמיה", החברים מתחייבים לשרת בוועד המנהל של האקדמיה וכן בוועדות המקצועיות השונות הפועלות בה. בחירה לנשיא האקדמיה למעשה מבטיחה לנבחר תואר אבירות בריטי מאת המלכה, זאת בהנחה שהנשיא אינו מחזיק בתואר כזה בטרם נבחר. נוסף לחברי האקדמיה המלאים, מתמנים לאקדמיה אף חברים-עמיתים. הקהל הרחב יכול אף הוא להצטרף לאקדמיה במעמד של "ידידים" וזאת לאחר הרמת תרומה למוסד. תרומות אלה מהוות מקור הכנסה חשוב לאקדמיה. מדיה וקבצים בנושא האקדמיה המלכותית לאמנויות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה המלכותית לאמנויות (באנגלית) האקדמיה המלכותית לאמנויות, ברשת החברתית פייסבוק האקדמיה המלכותית לאמנויות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האקדמיה המלכותית לאמנויות, ברשת החברתית אינסטגרם האקדמיה המלכותית לאמנויות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אלירן אבני

אלירן אבני (יליד 1975) הוא פסנתרן ישראלי. אבני נולד בישראל בשנת 1975. הוא בוגר בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב בהנחייתה של מרינה בונדרנקו. הוא המשיך לימודיו בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, שם סיים תואר ראשון ושני במוזיקה בהנחיית ד"ר יוכבד קפלינסקי. הוא משלים עתה לימודי דוקטורט על ניתוח רגשות במוזיקה, בהנחיית המוזיקולוג קרל שכטר. כבר בגיל 17 זכה אבני בתחרות קלרמונט ובתחרות רחמנינוב בישראל וזכה לבצע את הקונצרט הראשון לפסנתר של רחמנינוב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה. בשנת 2005 הקליט אבני את מלוא יצירותיו לפסנתר של המלחין הישראלי אבנר דורמן. ההקלטה ראתה אור בחברת ההקלטות נקסוס. בשנת 2007 הופיע כסולן עם התזמורת הסימפונית חיפה. אבני הוא מנהל אמנותי של אנסמבל שאפל, המורכב ממוזיקאים ישראלים ואמריקאים בוגרי ג'וליארד. אתר האינטרנט הרשמי של אלירן אבני אלירן אבני, ברשת החברתית פייסבוק אלירן אבני, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלירן אבני, באתר Discogs (באנגלית) גן עדן למוזיקאים צעירים. כתבה בהארץ על תלמידים ישראלים בג'וליארד.
תיאו מאינץ

תיאו (תיאודור) מאינץ (1924 – 13 ביוני 2007) היה תזונאי ופעיל ציבור הן בתחומי חינוך לבריאות ותזונה נכונה והן בתחום זכויות ההומוסקסואלים, ממייסדי אגודת הלהט"ב בישראל. תיאו מאינץ נולד בשנת 1924 בגרמניה. בשנת 1936 נמלטה משפחתו מגרמניה הנאצית להולנד עקב יהדותם, ובשנת 1940, בגיל 15, עלה לארץ ישראל. בנערותו גר ולמד ברמת גן. סיים את לימודי התואר הראשון במדעי התזונה, עבד כשף בבתי מלון בתל אביב. במשך כ-40 שנה עבד בקופת חולים כללית כמפקח על מטבחים וכדיאטן, ועסק רבות בהוראת מבוגרים ובחינוך לבריאות. הוא כתב רשימות רבות בעיתונות בנושאי חינוך לתזונה והיה אחד מחלוצי חינוך הציבור לתזונה בריאה. בשנת 1956 החל בפעילותו למען ציבור הלהט"ב, יחד עם בן דודו יעקב פזי, לימים חבר הוועד המייסד של אגודת הלהט"ב. ציבור ההומוסקסואלים בישראל היה מיעוט דחוי ומופלה, שחי בסתר. באותם ימים די היה באזכור נטייתו המינית השונה של אדם על מנת שיופלה בקבלה לעבודה ולשירות בצה"ל. למרות הקשיים ארגן תיאו מאינץ מפגשים קבועים ופעילויות לציבור הלהט"ב. בשנת 1974 השתתף בפאה נוכרית ובפנים מוצללות בתוכנית הטלוויזיה של פרופסור ירמיהו יובל "השעה השלישית" לענייני חברה, שדנה אז בנושא ההומוסקסואליות והיחס אליה בישראל. בשנת 1975 היה שותף לייסוד אגודת הלהט"ב, ששמה החוקי נקרא "האגודה לשמירת זכויות הפרט", עקב סירוב רשם העמותות לכינוי עמותה בשם המתאר פעילות שנחשבה כבלתי חוקית באותו זמן. בשנת 1976 התארח עם אחרים בתוכנית הטלוויזיה "השעה השלישית". פעילות זו הייתה ראשונה מסוגה במדינת ישראל באותם זמנים, ולוותה בחששות רבים מנידוי ואף אלימות כלפי המשתתפים בתוכנית. אבי אנגל, פעיל ציבורי נוסף, הצטלם בחשיפה מלאה. כל שאר החברים חבשו פאות, קולם עוּות, וצילמו את צלליתם בלבד. תיאו מאינץ היה היחיד שהסכים שקולו לא יעוות. הראיון סבב באופן כללי על חיי הקהילה ההומוסקסואלית, על מידת השכיחות של התופעה ומקומות המפגש המקובלים. תוכנית הטלוויזיה שינתה את חייו הציבוריים של מאינץ, שזוהה במקום עבודתו ויצא למעשה מהארון. מאותו רגע ניתן לומר, שמאינץ "לא השאיר ולו אצבע אחת בארון", דבר נדיר בתקופה זו. מאינץ נבחר פעמיים לכהן כחבר בוועד אגודת הלהט"ב, נמנה עם מפעילי "יין נושן" (קבוצה להומואים מבוגרים), וכן היה פעיל בקו הלבן ובהפעלת הערבים הפתוחים באגודה בשנים 1989–1994. תיאו מאינץ לא חשש להתראיין בשמו ועם תמונות בכלי התקשורת בישראל, כולל ראיונות שהעניק לעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"העולם הזה" בשנות השמונים והתשעים. בנוסף לקח מאינץ תחת חסותו את קבוצת הו"ד (הומוסקסואלים דתיים). כמו כן, נהג להתנדב בבית אגודת הלהט"ב באופן קבוע, וטיפח את ספריית האגודה. כמו כן היה אחד מהפעילים בוועד למלחמה באיידס. בשנת 2000 פתח אילן שיינפלד את "קפה תיאו", בית קפה וחנות ספרים שנקרא על שמו של מאינץ. בית הקפה נסגר בשנת 2002. תיאו מאינץ, שחי בתל אביב החל מתקופת המנדט הבריטי, היה מקור לסיפורים על הקהילה ההומו-לסבית בימי המנדט הבריטי ובתקופה שאחרי קום המדינה. נפטר ב-13 ביוני 2007, בגיל 83. מעמד ההומוסקסואלים בישראל פרסים למצטיינים בענף המשק בקופת-חולים, דבר, 20 בפברואר 1967 מילגות ופרסים הוענקו לשישה מעובדי בקופת-חולים, דבר, 1 במרץ 1967
גלית (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גָּלְיָת – דמות מקראית גאלית – שפה עתיקה בריכת גלית – בעבר בריכת שחייה ביד אליהו, בסמוך להיכל מנורה מבטחים גל (פירושונים) גוליית (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא גלית
NCP

NCP - Network Control Program הייתה מערכת פרוטוקול תוכנה, מימי ה-ARPANet אשר הובאה לידי שימוש בשנת 1970 והחליפה גרסה ישנה יותר של פרוטוקול המתואר במסמך- 1822-BBN Report - פרוטוקול 1822 שיוצר על ידי ענקית התקשורת BBN. ה-1822-BBN הוחלף, בשל היותו לא מוצלח בשילוב בהתאמה עם מספר תוכנות על אותו מחשב מארח, במיזם זה, אשר נוצר על ידי צוות מתכננים ביוטה שבארצות הברית. במאמצם ליצור פרוטוקול שיעבוד בצורה אינטגרטיבית מקודמו הצליחו המהנדסים לתכנן את ה-NCP לאחר מספר חודשי עבודה, והפרויקט הנ"ל נולד והיווה את הבסיס וההתחלה לרשת האינטרנט הקיימת היום. עד סוף 1971, היו 15 אתרים רשומים, שהשתמשו באינטרנט דרך ה-NCP, ביניהם שני תאגידים, מספר אוניברסיטאות ושלוחה של נאס"א. לבסוף בשנת 1983, הוחלפה התוכנה ב-TCP/IP שכיום נמצא בשימוש נרחב. NCP -- Network Control Program (אורכב 02.04.2019 בארכיון Wayback Machine) באתר Living Internet
אוכלי הלוטוס

אוכלי הלוטוס או הלוטופאגים (יוונית עתיקה: Λωτοφάγοι) הם דמויות מהמיתולוגיה היוונית. אוכלי הלוטוס היו, לפי המסופר, קבוצה של אנשים שחיו באי ליד חופי צפון אפריקה, ונהגו לאכול מפרחי צמח הלוטוס ומפירותיו. מזון זה נחשב לסם נרקוטי וממכר, שהשרה על צרכניו תחושה של שינה נעימה. באודיסיאה מסופר כי אודיסאוס שלח שלושה מאנשיו לסייר באי, לאחר שרוח צפונית סחפה אותם אל חופיו. השלושה פגשו באוכלי הלוטוס וטעמו מפריו ופרחיו. התברר שהצמח הממכר השפיע עליהם עד כדי אובדן הרצון לחזור למולדתם ולמשפחותיהם. אודיסאוס החליט לקחתם בכוח, ותוך שהם ממררים בבכי גרר אותם אל הספינה וקשר אותם אל ספסלי החותרים. אלפרד טניסון כתב שיר בשם "אוכלי הלוטוס". פרק בשם זה מופיע גם בספרו של ג'יימס ג'ויס "יוליסס" הכתוב במתכונת האודיסיאה. קיימות להקות מוזיקליות בשם זה, וכן שודרה באנגליה בשנות השבעים סדרת טלוויזיה בשם זה. אוכלי הלוטוס הוא גם שמו של אלבום מחווה ללהקת דד קן דאנס. בשירו האפי של הומרוס "האודיסיאה", בפרק התשיעי, אודיסאוס מספר כיצד רוחות צפוניות שליליות העיפו אותו ואת אנשיו מהמסלול כשהם מקיפים את כף מליאס, הקצה הדרומי ביותר של הפלופונסוס, שטים מערבה לאיתקה: נסחפתי משם על ידי רוחות רעות במשך תשעה ימים על הים, אבל ביום העשירי הגענו לארץ אוכלי הלוטוס, שחיים על מאכל שמקורו במעין פרח. כאן נחתנו כדי לספוג מים מתוקים, והצוותים שלנו קיבלו את ארוחת אמצע היום על החוף ליד הספינות. כאשר אכלו ושתו שלחתי שניים מחבריי לראות איזה גברים יהיו אנשי המקום, והיה להם איש שלישי תחתיהם. הם התחילו מיד, והסתובבו בין אוכלי הלוטוס, שלא פגעו בהם, אבל נתנו להם לאכול מהלוטוס, שהיה כל כך טעים, עד שאכלו ממנו והפסיקו לדאוג לבית, ואפילו לא רצו לחזור ולומר מה קרה להם, אבל הם נשארו בשביל להישאר וללעוס לוטוס עם אוכלי הלוטוס בלי לחשוב יותר על שובם; למרות זאת, למרות שהם בכו במרירות, אילצתי אותם לחזור אל הספינות והנחתי אותם מהר מתחת לספסלים. אחר כך אמרתי לשאר לעלות מיד, שמא מישהו מהם יטעם מהלוטוס ויעזוב את הרצון לחזור הביתה, אז הם תפסו את מקומם ופגעו בים האפור במשוטיהם. — הומרוס, האודיסיאה, כרך תשיעי המינוח היווני לוטוס עשוי היה להיות בין היתר בשימוש עבור המינים הבאים: צמח מהסוג נימפאה, למשל נימפאה כחולה (Nymphaea caerulea), או נימפאת הלוטוס (Nymphaea lotus). נמצא כי הנימפאה הכחולה כונתה על ידי המצרים הקדמונים "לוטוס כחול", וכי הם נהגו לשתות את תמצית הפרחים, שהיא בעלת השפעה נרקוטית בשל החומרים הפסיכואקטיביים שבה, ומביאה את המשתמשים בה לתחושת אופוריה ולהזיות. למרות שדווקא נימפאת הלוטוס זכתה לשם "לוטוס", הרי שמתמונות של ציורי קיר מצריים הוברר כי הצמח אותו צרכו היה נימפאה כחולה. צמחי מספוא ממשפחת הקטניות, כגון מינים של תלתן - (Trifolium fragiferum), גרגרנית יוונית (Trigonella foenum-graecum), ומינים מהסוג דבשה (Melilotus). המין Lotus corniculatus - מהסוג לוטוס. מין של אפרסמון - Diospyros lotus . המין שיזף השיח (Ziziphus lotus), ממשפחת האשחריים. המין מיש דרומי ממשפחת הקנאביים. מדיה וקבצים בנושא אוכלי הלוטוס בוויקישיתוף אוכלי הלוטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארטוסתנס ופסאודו-סקילקס (מהמאות השלישית והרביעית לפנה"ס בהתאמה) מזהים את ארץ אוכלי הלוטוס עם האי ג'רבה השייך לתוניס. λωτός, בלקסיקון יווני-אנגלי שושנות המים, נכתב על ידי אופיר תומר, מחלקת צמחי מים, אקווה-גן
אפרים גור

אפרים גור (נולד ב-1 בספטמבר 1955) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם המערך ולאחר מכן מטעם הליכוד, כיהן כסגן שר במשרד התחבורה והתקשורת. גור נולד בשם אפרם גוֹרֶלִישוילי (בגאורגית: ეფრემ გორელიშვილი) בעיירה קולאשי בנפת סמטרדיה שבמחוז אימרתי גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). בשנת 1972 עלה לישראל. הוא התגורר בעיר אשדוד ופתח סוכנות ביטוח יחד עם אברהם נניקשווילי. ג'קי בן-זקן עבד בסוכנות הביטוח שלו ולאחר בחירתו של גור ב- 1988 לכנסת השתים עשרה מטעם המערך מינה הלה את בן-זקן לעוזרו הפרלמנטרי. בפרשת התרגיל המסריח ערק מסיעת המערך לתמיכה בקואליציה בראשות הליכוד. כיהן כסגן שר התקשורת במשך כחצי שנה (1990), ולאחר מכן כסגן שר התחבורה (1990-1992). נבחר לכנסת השלוש עשרה ברשימת הליכוד. הוא היה בין יוזמי חוק סל הקליטה שאושר בשנת 1994. לקראת הבחירות לכנסת ה-14 פרש מהליכוד, בעקבות שיבוצו במקום לא ריאלי, הצטרף לממשלת פרס והקים רשימה בראשותו. הרשימה זכתה לאלפי קולות, אך לא עברה את אחוז החסימה. מזכיר מפלגת העבודה באשדוד יו"ר המועצה הציונית באשדוד יו"ר מועצת המנהלים של המרכזים הקהילתיים יו"ר התאחדות עולי ברית המועצות יו"ר "דרך" - אגודת שוחרי העתיד של יהודי גאורגיה בכיר באגודת ידידות ישראל-גאורגיה מ"מ ראש עיריית אשדוד. כיום גור מתגורר ברוסיה. הקים חברה לסחר ולהובלה של נפט עם אברהם נניקשווילי. מדיה וקבצים בנושא אפרים גור בוויקישיתוף אפרים גור, באתר הכנסת אפרים גור, באתר כנסת פתוחה עזרא ינוב, עולי גרוזיה זוכרים אותו לטובה, מעריב, 23 בספטמבר 1986 גילי יודילוביץ', יום יהדות גרוּזיה יערך כל שנה בסוכות, מעריב, 2 באוקטובר 1985 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כדורגלן השנה בברית המועצות

כדורגלן השנה בברית המועצות (ברוסית: Футболист года в СССР) היה פרס שנתי, שחולק בשנים 1964-1991 על ידי השבועון הסובייטי "פוטבול" (ברוסית:Футбол) לכדורגלן המצטיין במהלך בעונה בליגת העל הסובייטית. הענקת התואר נקבעת לפי הצבעת עיתונאי הספורט בברית המועצות. הענקת הפרס הופסקה עם פירוק ברית המועצות. כדורגלן השנה ברוסיה
היקום על פי הפיסיקה המודרנית

היקום על פי הפיסיקה המודרנית הוא ספר מדע פופולרי מאת יורם קירש. הספר יצא לאור ב-2006 בהוצאת עם עובד בשפה העברית. הספר מציג סקירה ייחודית של התפתחות הפיזיקה מתחילתה ועד לתקופתנו. בספרו מסביר קירש את מרבית התאוריות של הפיזיקה, מהפיזיקה הקלאסית ועד לפיזיקה המודרנית כולל תורת המיתרים וקוסמולוגיה. הפרקים בספר מסודרים בצורה כרונולוגית כדי להביא לקורא את ההתפתחות ההיסטורית של הנושא עם הדגשה על האישים והרעיונות המרכזיים. הנושאים מועשרים בהצגת המהפכות הפילוסופיות אשר גרמה הפיזיקה ובהן תורת היחסות ומהות הזמן, תורת הקוונטים והוודאות במדע ועוד. המחבר, יורם קירש, כתב גם את הספר "ציידי החלקיקים" ביחד עם פרופסור יובל נאמן, אשר יצא לאור ב-1981 בהוצאת מסדה, תורגם לאנגלית ולשפות נוספות, זכה לכמה וכמה מהדורות והפך לקלסיקה בתחום המדע הפופולרי. חלק מתחילת הספר, באתר "טקסט" צבי ינאי, התפתחות הפיסיקה כהתרחקות מתמדת מהשכל הישר, באתר הארץ, 4 ביולי 2006
ראסינג באפוסם

ראסינג באפוסם היא קבוצת כדורגל מהעיר באפוסם שבמרכז קמרון. ראסינג באפוסם זכתה ארבע פעמים באליפות קמרון ופעם אחת בגביע הקמרוני. הקבוצה הודחה מהליגה הקמרונית הבכירה בעונת 2006. אלופת קמרון:4 1989, 1992, 1993, 1995 הגביע הקמרוני: 1996 ליגת האלופות האפריקאית: 2005 - סיבוב ראשון גביע אפריקה לאלופות: 4 הופעות 1990: רבע-גמר 1993: סיבוב שני 1994: סיבוב שני 1995: פרשה בסיבוב הראשון גביע אפריקה למחזיקות גביע: הופעה אחת 1997 - הודחה מהסיבוב הראשון ז'רמי מטיאס צ'אגו דוד אמבה ג'אסטין וומפור ליבריה זח ראחאן קראנגר ליבריה אלויסיוס וולה פניה וינסנט אנגונגנג אריק באסומבנג מארק אמבואה מדיה וקבצים בנושא ראסינג באפוסם בוויקישיתוף פרופיל, באתר Soccerway
בית טיודור

המונח "טיודור" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו טיודור (פירושונים). המונח "שושלת טיודור" מפנה לכאן. לערך העוסק בסדרת טלוויזיה על שושלת זו, ראו שושלת טיודור (סדרת טלוויזיה). בית טיודור (באנגלית: House of Tudor) הייתה שושלת שליטים אנגלית ממנה יצאו חמישה מלכים ששלטו בממלכת אנגליה משנת 1485 ועד 1603. שלושת המלכים הבולטים בשושלת (הנרי השביעי, הנרי השמיני ואליזבת הראשונה) סייעו במידה ניכרת להפיכתה של אנגליה ממדינה אירופאית ממוצעת בימי הביניים למדינה מרכזית בתקופת הרנסאנס. בימיו של הנרי השמיני התנתקה הממלכה מרומא, המלך הפך לראש הכנסייה האנגליקנית והחלה סדרת מלחמות דת ממושכות, אשר נסתיימו סופית עם האמנציפציה הקתולית ב-1829. הנרי השביעי הנרי השמיני אדוארד השישי ג'יין גריי 'מלכת תשעת הימים' מרי הראשונה אליזבת הראשונה ריצ'רד השלישי היה מלך בלתי אהוד. את שלטונו ביסס לאחר רציחתם של אחייניו הנסיכים אדוארד החמישי, ואחיו דוכס יורק, שהיו בני שתים עשרה ותשע. גם לאחר רצח הנסיכים לא שקט ריצ'רד והחל במסע הרג בו הרג את גדולי תומכיו לאחר שהעלה נגדם חשדות אמיתיים, או מדומים. העם האנגלי לא היה יכול עוד לשאת אדם זה וציפה למושיע. אך מלחמות השושנים הכריתו למעשה את מרבית ענף לנקסטר, ומספרם של בעלי טענה ראויה לכתר היה מועט מאוד. כך היה הנרי השביעי לטוען הראשי לכתר מטעם בית לנקסטר. הנרי שהה בבריטני בלוויית חבורה של אצילים גולים, שמספרם הלך וגדל ככל שמשטרו הרודני והכושל של ריצ'רד המשיך בהקזת הדמים באנגליה. בחודש אוגוסט 1485, לאחר שזכה בתמיכת משפחתה של אלמנת המלך אדוארד הרביעי, נחת הנרי בוויילס בראש צבאו וצעד לאנגליה בלוויית דודו, ג'ספר טיודור. ויילס הייתה באופן מסורתי מאחז של תומכי בית יורק, והנרי אסף צבא של 5,000 חיילים ועלה צפונה. בצפון, הביס הנרי את ריצ'רד השלישי בקרב בוסוורת', במהלכו החליפו אחדים מתומכיו המרכזיים של ריצ'רד השלישי את נאמנותם, ואחרים נטשו את שדה הקרב. הקרב סיים למעשה את "מלחמות השושנים" הארוכה בין בית יורק לבית לנקסטר. טענתו של הנרי לכתר הייתה שנויה במחלוקת, כיוון שמוצאו היה מנכד ממזר של אדוארד השלישי, אך מרבית הטוענים האחרים לכתר כבר היו בין המתים, או חלשים מכדי לקרוא עליו תיגר. לאחר עלייתו לשלטון דאג הנרי השביעי תחילה לביסוס כוחו. נותרו מעט טוענים אחרים לכתר לאחר מלחמת האזרחים הארוכה (כגון פרקין וורבק שהתחזה לדוכס יורק, אחיו הצעיר של אדוארד החמישי שנעלם במצודת לונדון), שזכו בתמיכתם של אצילים ממורמרים. לבסוף הצליח הנרי השביעי לבסס את שלטונו, בין היתר באמצעות פילוג בין האצילים וחתירה תחת כוחם. מעשהו הראשון היה להכריז על עצמו כמלך מהיום שקדם לקרב בוסוורת', ובכך דאג כי אלה שלחמו נגדו יוכרזו כבוגדים מבחינה חוקית, ולפיכך ראויים להוצאה להורג. דרך נוספת בה נקט הנרי לביסוס שלטונו, הייתה לעמוד בהבטחתו להינשא לאליזבת מיורק, בתו הבכירה של אדוארד הרביעי, והשניים נישאו ב-18 בינואר 1486 במנזר וסטמינסטר. נישואין אלה העניקו לו זכות נוספת לכתר בשל קו הירושה של אליזבת (אם כי ישנה טענה כי אדוארד עצמו נולד כממזר), וסימלו את קץ מלחמות השושנים, ואת איחוד השושנה הלבנה של בית יורק עם השושנה האדומה של בית לנקסטר לכלל סמלו של בית טיודור - שושנה לבנה המשולבת בשושנה אדומה. משנת 2007 עד שנת 2010 שודרה סדרת טלוויזיה בשם שושלת טיודור, העוסקת בחייו של הנרי השמיני וחלק משושלת טיודור. הסדרה הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב. שושנת טיודור מדיה וקבצים בנושא בית טיודור בוויקישיתוף בית טיודור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאליף קייטה (קבוצת כדורגל)

מועדון הכדורגל סאליף קייטה (צרפתית: Jeunesse Sportive Centre Salif Keita) הוא מועדון כדורגל מהעיר במקו בירת מאלי. קבוצת הכדורגל של המועדון לא זכתה באף תואר במאלי (אליפות או גביע), אך שניים משחקניה הפכו לשחקני מפתח בנבחרת מאלי, סיידו קייטה ומחמדו דיארה. המועדון נוסד על ידי כדורגלן העבר סאליף קייטה, שנחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים בהיסטוריה של מאלי, וקרוי על שמו. הקבוצה הופיעה פעם אחת במפעלים האפריקאיים, בעונת 1999 בגביע CAF, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון. מחמדו דיארה מחמדו דיאלו סיידו קייטה מינטו דוקורה קולי קאנטה ג'יבריל סידיבה ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נתיב נוסף

נתיב נוסף היה ספק מידעון (ניוזלטר), ספק כתב עת דו-חודשי מטעם האגודה לשמירת זכויות הפרט (מאוחר יותר נוסף לשם "למען לסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים; כיום אגודת הלהט"ב), שיצא לאור בשתי תקופות במרווחי זמן לא קבועים: בשנים 1981-1986 (26 גיליונות) ובשנים 1990 עד 1994.(12 גיליונות) בסך הכל יצאו לאור כ-38 גיליונות. הניוזלטר הראשון של האגודה לשמירת זכויות הפרט, "ריש גלי", הפסיק להופיע כנראה בינואר 1978 (גיליון 15). לאחר הפסקת הופעתו האגודה שלחה לחברים דפי מידע בהם היה מידע חיוני על פעילות האגודה וקצת חדשות רלוונטיות מהארץ ומהעולם, אבל הורגש צורך בביטאון נרחב יותר בו ניתן יהיה לפרסם רשימות, סיפורים קצרים ושירים. מושיקו (היום סתיו) רוזנבאום ודני ריטר לקחו על עצמם להוציא ניוזלטר/כתב-עת חדש, ורוזנבאום היה העורך הראשון שגם בחר בשם. חברי המערכת כללו את אושרי לעד נטע-אב (עורך משנה), דני ריטר, מיכאל קונסטנטין, אבי בן-צבי וא. בן-מנחם. הגיליון הראשון יצא ביולי 1981. בשנים 1982 ו-1983 העורך היה שלומי פטיה, וחברי המערכת (בתקופות שונות) כללו את שלומי חורש, דני לחמן, יונתן דנילוביץ, אמציה כ"ץ, דני בר-דוד, שמואל עינב, שלמה מנע, הדר גרד, רמי כהן, שי בית הלחמי, עמית קמה, ורדה רזיאל ויזלטיר, חזי לסקלי, יעקב ערבה, יונה קרנץ ומוטי מזרחי. שמעון רישר היה האחראי לגרפיקה הקבוע לפחות מגיליון 5 ועד לגיליון 18, ואחר-כך לא היה כנראה מאייר קבוע. הגיליון האחרון בתקופה הראשונה (גיליון 26) יצא באפריל 1986. בעיות ארגוניות באגודה לשמירת זכויות הפרט ומשבר האיידס הביאו ככל הנראה להפסקת הוצאת הביטאון עד 1990. ב-1990 התחדשה הוצאת הביטאון בעקבות הרוח החדשה שנשבה במפרשי האגודה לשמירת זכויות הפרט. את הגיליונות הראשונים ערכו במשותף ליאורה שדה, רון בן עזרה, שרון נאמן והדר נמיר. מגיליון 4 (קיץ 1991) העורכת הייתה ליאורה מוריאל, שנמנתה עם יושבי ראש האגודה. בין חברי צוות הכותבים נמנו גם דן לחמן, ליאורה שדה, רון בן עזרה, שרון נאמן, הדר נמיר, גילן מרקוס, דוד ארליך ורפי ניב (שם עט של רפי אפלר-ח'טאב). הוצאתו לאור של כתב העת "נתיב נוסף" הסתיימה לאחר ארבע שנות פעילות. כשנה וחצי לאחר סיום הפצתו החל לצאת לאור הירחון "הזמן הוורוד". בניגוד לעיתון "מגעים", שיצא באותה תקופה ופנה במובהק לגברים; ולעיתון "קל"ף חזק", שפנה לנשים, התאפיין "נתיב נוסף" בעיסוק בתכנים שנחשבו למיינסטרים, כגון אקטואליה, פוליטיקה, איידס, וההימצאות בתוך "הארון". העיתון פנה באופן מוצהר לאנשי התרבות והרוח, ולא דווקא לאדם הפשוט, וייתכן שזו הסיבה לאי הצלחתו לאורך זמן. עם זאת היה "נתיב נוסף" ראשון מסוגו, ורשם הישגים למען הקהילה במעורבותו. דוגמה למאבק ציבורי שבו נחל העיתון הצלחה היה המאבק הציבורי בקק"ל על אפלייתם בהסתרת תורמים מקרב קהילות הלהט"ב בעולם. בשנת 1979 נשתלה ביער להב חלקת יער על ידי פעילי להט"ב מרחבי העולם, שתרמו לקק"ל. השלט שהוצב בשנת 1979 הוסר לאחר זמן קצר, וקק"ל התנגדה להצבתו מחדש, עד לחשיפת העניין על ידי המגזין "נתיב נוסף". הגיליון הראשון יצא לאור בשנת 1990, כשנתיים לאחר שבוטל, בתיקון מס' 22 לחוק העונשין, הסעיף האוסר על משכב זכר. האווירה במדינת ישראל כלפי הומוסקסואליות הייתה חשדנית ועוינת במקרים רבים, ודי היה באזכור נטייתו המינית השונה של אדם על מנת שיופלה בקבלה לעבודה ובשירות בצה"ל. לאור זאת בולט ייחודו של "נתיב נוסף" בראשוניותו, ככתב העת הראשון מסוגו בעברית שדן בגלוי בנושאים להט"ביים. גליונות נתיב נוסף, באתר אגודת הלהט"ב
ביקי

בּיקי הוא כינוי שדבק ביהודים ההרריים, ולעיתים גם ביהודי גאורגיה, לפחות עד סוף המאה התשע עשרה, על ידי היהודים הרוסים שהתיישבו בקווקז, והפך לכינויים גם בפי הלא יהודים. יהודי ההר ראו בכינוי זה עלבון חריף. משמעות הכינוי ביקי אינו ברור לגמרי. ידוע כי הראשונים שעשו שימוש בכינוי היו היהודים הרוסים שהגיעו לקווקז, ולכינוי הייתה משמעות שלילית. רוב היהודים הרוסים שהתיישבו בקווקז, וסיגלו לעצמם את הלשון הרוסית, ראו את עצמם כחלק מהאוכלוסייה הרוסית השליטה. הם בזו לתושבים המקומיים וליהודי ההרים. חוקר הקווקז המזרחי מסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים, י. קוזובסקי ציין כי היהודים הרוסים "רואים בהם פראים ומכנים אותם ביקי". חוקר אחר מאותה תקופה ציין כי היהודים הרוסים בקווקז, שרובם בעלי מלאכה בורים למחצה, ו"אינטליגנטים" שלא השלימו את חוק לימודיהם, מואסים ביהודים ההרריים ומכנים אותם ביקי. במשך השנים נשתכחה משמעותו הראשונית של הכינוי ולא הייתה ברורה אף ליהודים הרוסים עצמם. נעשו ניסיונות נוספים לפרש את משמעות הכינוי. יש שפרשו את הכינוי "ביקי" או "ביק" ביחיד, כשיבוש התואר "בֶּק" הבאה לציין אציל או נסיך. אולם השערה זו לא סבירה כיוון שיהודי ההרים, מעולם לא השתייכו, על פי הידוע, לשכבה של אצולה, ולא היה בהם אצילים או נסיכים בעת הכיבוש הרוסי את האזור. אחרים העלו את הסברה כי מדובר בראשי תיבות של "בני ישראל קדושים", אולם גם השערה זו אינה סבירה לנוכח יחסי הניכור וההסתייגות מצד היהודים הרוסים כלפי אחיהם ההרריים, ובוודאי שיהודי ההרים לא היו רואים בכינוי זה עלבון חריף. החוקר מרדכי אלטשולר, מעריך כי בכינוי זה התמזגו המשמעויות השליליות של המילה הרוסית כמו גם במובנה ביידיש. המובן הישיר של המילה "ביק" ברוסית (Бык) הוא שור, ובהשאלה עקשנות ובריאות. היהודים הרוסים שהגיעו לקווקז היו דוברי יידיש, ושור ביידיש הוא "אָקס", המציין בהשאלה אדם טיפש. כיוון שיהודי רוסיה בקווקז עברו לדבר בשפה הרוסית, הם תרגמו לרוסית את המילה אקס עם משמעותה המושאלת מיידיש. מכאן שהכינוי ביק סימל אנשים בריאים טיפשים ועקשנים, ותאור זה תואם את האופן בו ראו היהודים הרוסים בקווקז את יהודי ההרים. ומכאן גם ניתן להבין את העובדה שיהודי ההרים ראו בכינוי זה עלבון. הכינוי ביקי היה אחד מסממני היחס של היהודים הרוסים האשכנזים שהגיעו לקווקז במאה התשע עשרה. יחסם היה יחס מתנשא, רבים מהם בזו ולעגו לאחיהם ההרריים ופגעו קשה בכבוד והגאווה שלהם, שהם תחושות עמוקות אצל עמי הקווקז ויהודי ההרים בתוכם. על פגיעה זו הגיבו היהודים ההרריים בהאשמות כוללניות ובכינויי גנאי. הם האשימו את יהודי רוסיה, שנקראו בפיהם "האשכנזים" (აშქენაზიმები אשכֶּנַזימֶבּי בפי הגאורגים), כי הם רמאים וראוי להתרחק מהם, וכינו אותם "ממזרים", "משומדים" ועוד. מרדכי אלטשולר (1990), יהודי מזרח קאווקאז: תולדות היהודים ההרריים מראשית המאה התשע-עשרה, עמ' 468-471, ISBN 9652350311 היהודים בקוקז, מחזיקי הדת, 10 במאי 1901 צבי כשדאי, מכתבי מסע, הצפירה, 1 בספטמבר 1898 איליה אניסימוב (1888), יהודי ההרים, עמ' 173, (ברוסית) מרדכי גליק, מכתבים מקוקז, המליץ, 26 בפברואר 1900
Sic transit gloria mundi

Sic transit gloria mundi (תעתיק לעברית: סיק טרנזיט גלוריה מונדי) הוא ביטוי לטיני שפירושו "כך חולפת תהילת עולם". ברומי - בעת מצעד הניצחון, ניצב לצידו של המצביא המנצח על המרכבה עבד אשר החזיק כתר זהב מעל ראשו ולוחש לו "זכור את המוות" ("ממנטו מורי"), כלומר "זכור כי אתה בן־תמותה") או בנוסח אחר בעל אותה משמעות, "כך חולפת תהילת עולם". בעבר, בעת טקס כניסה לתפקיד של אפיפיור חדש, החזיק נזיר פיסת פשתן בוערת לרגליו של האפיפיור והכריז בפניו: "Sancte Pater, sic transit gloria mundi" ("אבי הקדוש, כך חולפת לה תהילת עולם"). תהליך זה חזר על עצמו שלוש פעמים במהלך הטקס. האזכורים הראשונים של הפולחן הזה בוותיקן מגיעים עד למאה ה-13 בכתבים של אִיתְיֵן הדומיניקני מבורבון. הכהן וההיסטוריון הוולשי אדם איש אוּסק מדבר על כך אף הוא בטקס ההכתרה של האפיפיור אינוקנטיוס השביעי בשנת 1404. הפולחן פסק בזמן יוחנן פאולוס הראשון, שוויתר על הזכות לתספורת ולהכתרה. הפולחן שאב השראה מהביזנטים שהיו מביאים לקיסר עצמות ואפר אדם, ומטרתו הייתה להזכיר לסמכות הנוצרית הגדולה, קרי האפיפיור, שגם הוא אינו אלא אדם, ולנוכח עובדה זו, חייב הוא להישמר מיוהרה וגאווה. מדיה וקבצים בנושא Sic transit gloria mundi בוויקישיתוף Sic transit gloria mundi, סרטון באתר יוטיוב: אחת ההכרזות מתוך הכתרת יוחנן העשרים ושלושה