Made in England

Made in England (בתרגום חופשי: תוצרת אנגליה) הוא אלבום האולפן ה־24 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור ב־17 במרץ 1995. הפיקו אותו גרג פני וג'ון עצמו, אלבום האולפן הראשון מאז Leather Jackets (אנ') ‏(1986) ללא כריס תומאס בהפקה. הוא גם האלבום האחרון בהשתתפות נגן כלי ההקשה ריי קופר, עד חזרתו ב־"Wonderful Crazy Night" ‏(2016). בוב בירץ' (אנ') הצטרף כבסיסט באולפן ובהופעות והמשיך בתפקידו עד מותו ב־2012. "Made in England" היה האלבום הראשון של ג'ון שיצא לאור בחברת "PolyGram" (אנ'), שהוציאה אותו בלייבלים "רוקט"–"איילנד". השיר "Please" זכה לגרסת כיסוי של זמרת הבלוגראס רונדה וינסנט (אנ') וזמרת הקאנטרי דולי פרטון, לכבוד הוצאת אלבומי ההוקרה לג'ון ולטופין "Revamp" ו־"Restoration" (אנ') ב־2018. ג'ון רצה להוציא את האלבום הטוב ביותר מזה זמן, ולשם כך ניסה לשחזר את הרגלי וסביבת העבודה שלו מימי שיא הצלחתו במחצית הראשונה של שנות ה־70. הוא זנח את תכנות התופים, בו עשה שימוש נרחב באלבומי האולפן הקודמים (ובאופן בולט במיוחד באלבום האולפן הקודם, "The One") וחזר לעבוד עם המעבד פול בקמסטר, לראשונה מאז "A Single Man" שמ־1978, זאת בנוסף לעבודתו עם ריי קופר ועם הגיטריסט דייווי ג'ונסטון (אנ'). ברני טופין הוטס מקליפורניה כדי לכתוב את מילות השירים באולפן, כפי שנעשה באלבומים המוקדמים של השניים. דמיון נוסף לאלבומיו המוקדמים היה בכך שגם אלבום זה תואר כ"אלבום להקה" שבו חברי הלהקה, ובעיקר ג'ונסטון, תרמו תרומה משמעותית לצליל האלבום. ג'ון ויתר באלבום זה על שירותיו של המפיק כריס תומאס, שהשתתף בפסקול "מלך האריות", ובחר לעבוד עם גרג פני, שהיה צופה צעיר בהכנת "Goodbye Yellow Brick Road"‏. ג'ון זנח באלבום זה את מנהגו הישן להקליט את תפקידי הזמרה והפסנתר שלו ולהשאיר את כל השאר למפיק, והיה מעורב בכל תהליכי ההפקה, כולל אובר-דאבינג, תפקידי הבס והגיטרה וכדומה. היה זה משום שהרגיש שבעבר הוויתור שלו על מעורבות בהפקה גרם לתוצאות שלא היה שלם איתן: בעיות סאונד לא פתורות ושירים שהוכנסו לאלבומים אף על פי שהעדיף שלא להכניס אותם. על תפקידו המשמעותי באולפן קיבל קרדיט כמפיק במשותף עם פני. ג'ון נהנה להקליט באולפני AIR (אנ') שבלונדון: ”השמש זרחה מבעד לחלונות. [זה היה] מקום מאוד מעורר השראה לכתוב בו”, סיפר. 20 שירים הוקלטו במהלך ההקלטות, אך רק 11 נכנסו לגרסה הסופית. האלבום תוכנן להיקרא כשם הסינגל הראשון, "Believe", אך ג'ון שינה את דעתו ברגע האחרון, משום שחשב ש־"Believe" נשמע "מיסטי מדי". הוצאת האלבום התעכבה עקב ההצלחה הגדולה של "מלך האריות" (והפסקול שלו), שקדם לו. משום מכך האלבום יצא לאור כשנה לאחר הקלטתו, ועדיין קיבל רוח גבית מהצלחת הפסקול, שכללה פרסי אוסקר וגראמי שג'ון זכה בהם, ומהפרסום שזכה לו בעקבותיו. כתוצאה מכך, האלבום נכנס למקום ה־13 בהופעת הבכורה שלו בבילבורד 200 – הבכורה המוצלחת ביותר במצעד זה לאלבום של ג'ון מאז "Blue Moves" שמ־1976. האלבום הושפע ונעשו בו מחוות ללהקת "הביטלס" ולג'ון לנון: שמות שירי האלבום תוכננו מלכתחילה על ידי ברני טופין להיות כולם בני מילה אחת (למשל, "Made in England" תוכנן להיקרא "England"), השפעה מתקליט הסולו הראשון של לנון, "John Lennon/Plastic Ono Band" (בו היו כמה שירים ששמותיהם בני מילה אחת). ג'ון אמר למפיק גרג פני: ”אני רוצה את הסאונד הקולי הזה [של לנון]. אתה יודע, כמו Mother...”‏. השיר "Latitude" התבסס על שירי "הביטלס" "You've Got to Hide Your Love Away" ו־"For No One", ומשום כך נעשתה פנייה לג'ורג' מרטין, שגם היה הבעלים של אולפני AIR (אנ'), שם הוקלט האלבום, בבקשה לבצע את עיבודי הקרנות וכלי הקשת בשיר, פנייה לה נענה מרטין בחיוב. אקורד הפתיחה של "Made in England" הוא מחווה לשיר "הביטלס" "A Hard Day's Night" והפזמון של "Please" מזכיר במכוון את "Please Please Me"‏. ג'ון טען שהמוזיקה של "Believe" היא "לנונית". ג'ון ביצע את "Believe" בהופעת בכורה בערב הראשון של סיבוב ההופעות שלו עם ריי קופר בפיניקס שבאריזונה, חמישה חודשים לפני היציאה הרשמית של הסינגל. "Believe" הגיע למקום ה־15 בבריטניה ולמקום ה־13 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית, והיה הסינגל היחיד מהאלבום שהגיע לטופ 20 במצעד זה. במהלך נובמבר, ג'ון הופיע בברזיל, ארגנטינה, צ'ילה, פרו, שווייץ, פולין, צרפת, איטליה, בריטניה ויפן, ובארצות נוספות חודשיים לאחר מכן. כמה משירי האלבום נכללו ברשימת השירים של סיבוב ההופעות, בכללם "Believe", ‏"Made in England", ‏"Pain", ‏"Lies" ו־"Blessed". הסיום המקורי שתוכנן לשיר "Belfast" היה שג'ון שר את השורה האחרונה, "Belfast". בריאיון למגזין המעריצים "East End Lights", סיפר המעבד פול בקמסטר שהוא חשב שלשיר מתאים סיום מרומם יותר וכתב את סיומת השיר, שנשמעה לדעתו "כאילו נוגנה בפאב אירי בהמשך הדרך". נמסר שג'ון היה חשדני בתחילה לגבי הרעיון, אך בקמסטר סיפר שהוא שינה את דעתו לאחר שהקשיב לקודה שכתב, ואישר אותה לגרסה הסופית. כחלק מקידום האלבום, ג'ון וטופין ערכו ערב חתימות נדיר במגדלי טאוור בלוס אנג'לס. ויליאם רלמן, מבקר "AllMusic", כתב ש"ג'ון נשאר ג'וקבוקס מוזיקלי: ל־'Please' יש ריף גיטרה מאנפף שנשמע כמו 'המחפשים' מסביבות 1965, בעוד שהקלידן האורח פול קאראק מביא תחושת בוקר טי (אנ') מלאת סול ל־'Man'". רלמן מציין ש"ההשפעה הקולית המרכזית של ג'ון נשארת, כרגיל, ג'ון לנון, במיוחד בסינגל הראשון, 'Believe', שבו גם המילים מהדהדות את הנימה של כמה מבלדות הסולו של לנון". לגבי כותב המילים, ברני טופין, מציין רלמן שבאלבום הזה הוא אישי באופן שחורג מהרגלו, וש"ג'ון לא משקיע יותר מדי עבודה בניסיון להעביר את התחושה של המילים, אף כי הוא נשמע זועם וכבד ראש לסירוגין, כפי הנדרש מהמילים, אם כי אף פעם לא באופן שמפריע לזרימה המלודית". רלמן מוסיף שכרגיל טופין מעוניין יותר בצליל של המילים מאשר במשמעות שלהן, אך במקרה הזה זה דווקא לטובה. מארק קארו מ"שיקגו טריביון" כתב שג'ון נכנס לשלב האולטרא מקצועני בקריירה שלו, "בו כל אלבום מגיע מלא בסימני ההיכר שלו: מלודיות ועיבודים במלוא פריחתם, וקול חזק ובטוח. הבלדות לרוב נוהגות לפי התבנית של 'Don't Let the Sun Go Down on Me' ‏[...] 'Believe' נשמע כמו אחד האפוסים שלו משנות ה־70 [...] ‏'Man' מוסיף כמה נגיעות גוספל לנוסחה. השירים הקצביים לרוב מוכיחים שלהקת נגני אולפן שמכניסים את עצמם לסערת חושים זה לא שווה לרוק אנד רול", אף כי רלמן מחריג מהקביעה הזאת את שיר הנושא, אותו הוא מציין לטובה, בין השאר כי ג'ון באופן חריג מגלה בו רגשות, לאחר שברוב המקרים הוא כופה את שאר הרגשות שלו בסביבה סטרילית. ג'ים רייברן מדזרט ניוז (אנ') כותב שבשמיעה ראשונה הוא חש ששמע כל אחד מהשירים בעבר, אך "זה לא רע. למעשה, זה טוב", מכיוון שהוא אוהב את מה ששמע מג'ון בעבר. לדעת רייברן רוב השירים מזכירים בסגנונם את שירי אלבום האולפן הקודם, "The One", שלדעתו ניתן לטעון לגביו שהוא האלבום הטוב ביותר של ג'ון מאז שנות ה־70. רייברן שיבח את "Pain", שלדעתו בעל פוטנציאל להיות שיר הופעות גדול. על "Belfast" הוא כותב שיש בו "הרבה תזמורת והרבה חומר טוב". ל־"Man" יש "נגיעות בלוז". ל־"Lies" "סגנון קופצני קצבי". "Latitude" ו־"Please" לדעתו מתאימים שניהם להיות סינגלים ושירי הופעה גדולים. רייברן מסכם שהוא אוהב את הסגנון הישן של ג'ון שבו בשירים רבים משולבת תזמורת, עם הרבה יותר גיטרה שמשולבת עם הפסנתר. ”זה עשוי לקחת כמה האזנות לרכוש את הטעם, אבל ברגע שאתם נותנים לזה הזדמנות, קרוב לוודאי שתשימו אותו [האלבום] באותו מעמד איכותי של 'The One'”. קן טאקר מ"אנטרטיינמנט ויקלי" כתב שב־"Believe" ג'ון "נשמע כן", ו'הצליח שוב לנצח את הבנאליות המדהימה של מילותיו של ברני טופין וליצור בלדת פופ קליטה". בלדות פופ קליטות הן הכישרון של ג'ון, אבל ”'Made in England' מתפקד כקורס רענון באלטוניה: הוא מסכם בעצם כל שלב בקריירה שלו ומאלץ מאזין להעריך מה האיש [...] מסוגל לעשות”. טאקר מזכיר בחיוב את חזרתו של פול בקמסטר, וכותב כי כאשר עבודתו מוּחלת על הלחנים המפולפלים של ג'ון, היא "יוצרת כמה רגעים נעימים: 'Please' מנגן כמו בלדת ביטלס מוקדמת, ויש תמציתיות עפיצה ל־'House' שהופכת אותו לאחד משירי אני־בודד־בבקשה־חבק־אותי הטובים ביותר של ג'ון". טאקר מציין גם את "Pain" כשיר בולט. באופן כללי מציין טאקר שהאלבום מוצא את ג'ון ב”כושר טוב, לעזאזל. כרגיל, זאת העבודה של הפזמונאי שלו שנראית רופסת”, ומוסיף שהוא "מיואש מטופין", אך מחמיא שוב לג'ון. רוברט הילברן מ"לוס אנג'לס טיימס", כותב שבאלבום ”הקלאסי הזה” ג'ון וטופין היו שיטתיים בהתקרבות לאלבומי ציוני הדרך שלהם משנות ה־70 יותר מאשר כל האלבומים שמאז "Blue Moves" שמ־1976. הוא מתאר את האלבום כעבודה בעלת ”תשוקה ותכלית”, וכותב שברובו הוא ”מלהיב ומעולה”. במגזין "מוזיקה & מדיה" נכתב כי המפיק גרג פני ”הניח את הבסיס הקולי המושלם להלך עליו”, וש"הבלדה המפוארת 'Believe' כבר שימשה כשטיח האדום שעליו הוא פסע הישר לזרועותיהם של עורכי המוזיקה. מי ייתן והוא יחזור על כך עם 'Latitude', הרצועה ה'פנית' ביותר, שכמו כן ג'ורג' מרטין עיבד אותה". פיטר גלווין מ"רולינג סטון" כתב שמאז "Blue Moves" שמ־1976, חוסר היציבות של ג'ון גרם להתייחס אליו על בסיס שיר אחר שיר. ”אז איזו הפתעה שאלבומו ה־32 של ג'ון, 'Made in England', מחזיק כסט שירים גמור, מגובש, שהתמה שמונחת ביסודם – ההשלמה שבאה עם ההזדקנות – מנוסחת תכופות באופן יפה”. את השיר "Please" מתאר גלווין כ"מקסים", שיר "סקסי ורומנטי ככל שיר רית'ם אנד בלוז איטי מלוכלך ומרושע". הוא מוסיף שהאלבום יותר מבוסס גיטרה מאשר כל אלבום מאז "Rock of the Westies" ‏(1975), ושיש בו ”בלתי אמצעיות שהייתה חסרה הרבה זמן במוזיקה של ג'ון” (הוא מציין שהרבה מהאלבום הוקלט חי באולפן). ”ל־'Latitude' קצב קאנטרי קליל שהוא הן פשוט הן מתעתע. השיר פוגע והזמרה הנוגעת ללב של ג'ון מזכירה כמה מעבודותיו הקוליות הטובות ביותר”. גלווין מציין שירים קצביים יותר, כמו "Pain" ושיר הנושא, ש”שואלים משהו מהחספוס של פופ גיטרה אלטרנטיבי, אף שהחיוניות שלהם היא ג'ון מובחר המזכיר קלסיקות כמו Saturday Night's Alright for Fighting (אנ') ו־The Bitch Is Back (אנ')”. בנוגע למילים (אותן כתב טופין), גלווין מבקר את הבנאליות והקלישאות שבכמה שירים, אף שלדעתו על פי רוב טופין "פעל כשורה" עם ג'ון. גלווין מסכם שחרף הבעיות האלה האלבום הוא ”בסדר באופן מפתיע”, אחד שמראה מוזיקאי ”המחויב מחדש להתחבר למהות הזרימה היצירתית שלו”. מילות השירים נכתבו על ידי ברני טופין, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי אלטון ג'ון. במהלך ההקלטות הוקלטו 20 שירים, רבים מהם הושמטו מהעריכה הסופית: "Building a Bird", ‏"Leaves", ‏"Hell", ‏"Skin", ‏"Tick-Tock", ‏"Undone", ‏"Red", ‏"Live Like Horses", גרסה חלופית ל־"Belfast" וגרסה חלופית ל־"Believe". גרסה של "Live Like Horses" נכללה באלבום האולפן הבא, "The Big Picture". ‏"Red" יצא לימים באלבום האוסף הצרפתי (שהיה אלבום צדקה לאיידס), "Sol En Si". את "Building a Bird" הקליט נייג'ל אולסון (אנ') לתקליטור שהוציא ב־2001 (ביפן בלבד) "Move the Universe"‏. אלטון ג'ון – זמרה וזמרת רקע, פסנתר (1–7, 9–11), הרמוניום (7), קלידים (8), עיבוד כלי מיתר (9). ג'ון כתב והקליט בשלושה כלי מקלדת: Yamaha grand, ‏Bösendorfer grand ופסנתר חשמלי רולנד. גאי בבילון– קלידים, תכנות וזמרת רקע (8), עיבוד כלי מיתר (9) טדי בורוויקי – אקורדיון (6) פול קאראק (אנ') – אורגן האמונד (9) דייווי ג'ונסטון (אנ') – גיטרה, מנדולינה, בנג'ו, זִמרת רקע (8) בוב בירץ' (אנ') – גיטרה בס, זִמרת רקע (8) צ'רלי מורגן (אנ') – תופים ריי קופר – כלי הקשה פול ברנן – חמת חלילים, חליל צד (6) דרמוט קרהאן – כינור (6) פול בקמסטר – עיבוד תזמורתי, ניצוח (1, 3, 4, 6) ג'ורג' מרטין – עיבודי כלי קשת וקרנות יער וניצוח (7) גאווין רייט (אנ') – כנר ראשי (6), ניצוח (9) ‏The London Session Orchestra – תזמורת (1, 3, 4, 6, 7, 9) אלטון ג'ון – מפיק גרג פני – מפיק, מיקסינג ג'ון אינגולדסבי– הקלטה, מיקסינג אנדי סטריינג' – עוזר מקליט כריס בלמן – מאסטרינג ב"ברני גרונדמן מאסטרינג" (אנ') (הוליווד, קליפורניה) אדריאן קולי – תיאום אולפן סטיב בראון – תיאום אלבום פט מילס – טכנאי תופים וגיטרה ביל האריסון – טכנאי כלי הקשה גרג גורמן – צילום Wherefore Art? – עיצוב ג'ון ריד (אנ') – ניהול מיקומי שיא במצעדים שבועיים נבחרים מידע על האלבום Made in England באתר MusicBrainz האלבום Made in England באתר Discogs מתנה מדייווי ג'ונסטון. Elizabeth J. Rosenthal, His Song: The Musical Journey of Elton John, מהדורה ראשונה, Billboard Books, 2001, עמ' 383–392, ISBN 0-8230-8893-6 ‏Made In England – ‏25 עובדות כיפיות ל־25 שנים (במידת הצורך יש ללחוץ על "CONTINUE TO SITE"), באתר eltonjohn.com, ‏20 במרץ 2020, בדיקה אחרונה ב־29 בדצמבר 2021 Claude Bernardin & Tom Stanton, Rocket Man: Elton John From A - Z, Paperback edition, Praeger, 1996, עמ' 148–149, ISBN 0-275-95698-9 ‏‘Made In England’: Elton John’s ‘Refresher Course In Eltonia’, באתר udiscovermusic.com, ‏17 במרץ 2021, בדיקה אחרונה ב־29 בדצמבר 2021 William Ruhlmann, ביקורת "AllMusic", באתר AllMusic, בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 מארק קארו, ביקורת "שיקגו טריביון", באתר שיקגו טריביון, ‏30 במרץ 1995, בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 Jim Rayburn, ‏MADE IN ENGLAND EVOKES OTHER SONGS THAT FANS KNOW AND LOVE, באתר דזרט ניוז (אנ'), ‏7 באפריל 1995, בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 Ken Tucker, ביקורת EW, באתר אנטרטיינמנט ויקלי, ‏31 במרץ 1995, בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 רוברט הילברן, ‏Record Rack: John-Taupin Teach the Lessons of Loss, באתר לוס אנג'לס טיימס, ‏19 במרץ 1995, בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 מוזיקה ומדיה 1 באפריל 1995 עמ' 9 – "New Releases: Albums" (PDF), באתר World Radio History (מוזיקה & מדיה), בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 פיטר גלווין, ביקורת "רולינג סטון", באתר רולינג סטון, 2 בפברואר 1998, בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 היסטוריית גראמי של אלטון ג'ון, באתר גראמי, בדיקה אחרונה 20 בדצמבר 2021 ‏23rd American Music Awards, באתר rockonthenet.com, בדיקה אחרונה ב־31 בדצמבר 2021 היסטוריית ג'ון בבילבורד הוט 100, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־28 באוקטובר 2021 היסטוריית ג'ון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־8 בנובמבר 2021 היסטוריית ג'ון במצעד 40 השירים למבוגרים, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־6 בנובמבר 2021 היסטוריית ג'ון במצעד 40 שירי המיינסטים, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־8 בנובמבר 2021 הסינגל "Believe" במצעד הסינגלים הקנדי, מגזין RPM (אנ') גיליון 6889 על ידי Library and Archives Canada (אנ'), 17 באפריל 1995 באתר bac-lac.gc.ca, בדיקה אחרונה ב־9 בנובמבר 2021 מצעד הסינגלים של חברת המצעדים הרשמית בשבוע של 5 במרץ 1995 – 11 במרץ 1995, באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה ב־9 בנובמבר 2021 הסינגל "Believe" – דירוג במצעד אירופה הוט 100 (קובץ PDF), באתר World Radio History (מוזיקה & מדיה), כרך 12, מס' 12, ‏25 במרץ 1995, עמ' 15, בדיקה אחרונה ב־10 בנובמבר 2021 הסינגל "Believe" – דירוג במצעד הצרפתי, באתר lescharts.com, בדיקה אחרונה ב־10 בנובמבר 2021 היסטוריית ג'ון במצעד שירי הדאנס קלאב , באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־16 בנובמבר 2021 היסטוריית ג'ון במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־16 בנובמבר 2021 מצעד הסינגלים של חברת המצעדים הרשמית בשבוע של 21 במאי 1995 – 27 במאי 1995, באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה ב־16 בנובמבר 2021 ‏Eurochart Hot 100 Singles (קובץ PDF), באתר Music & Media (אנ'), כרך 12, מס' 23, ‏ 10 ביוני 1995, עמ' 19, בדיקה אחרונה ב־28 בנובמבר 2021 הסינגל "Made in England" במצעד הסינגלים הקנדי, מגזין RPM (אנ') גיליון 7762 על ידי Library and Archives Canada (אנ'), באתר bac-lac.gc.ca, בדיקה אחרונה ב־28 בנובמבר 2021 היסטוריית ג'ון במצעד הסינגלים הבריטי, באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה ב־6 בדצמבר 2021 המצעד האוסטרי, באתר austriancharts.at, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד האוסטרלי, באתר australian-charts.com, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד האירופי Eurochart hot 100, ‏Nielsen Business Media, Inc, "בילבורד" 15 באפריל 1995, באתר ארכיון האינטרנט, עמ' 41, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 היסטוריית אלטון ג'ון בבילבורד 200, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 היסטוריית אלטון ג'ון במצעד הבריטי (לשונית "Albums"), באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד הגרמני, באתר offiziellecharts.de, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 "בילבורד" 22 באפריל 1995, באתר גוגל ספרים, עמ' 67, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד ההולנדי, באתר dutchcharts.nl, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד ההונגרי, באתר mahasz.hu, בדיקה אחרונה ב־15 באוקטובר 2021 המצעד הבלגי – ולוניה, באתר ultratop.be, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד היפני, באתר oricon.co.jp, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד הנורווגי, באתר norwegiancharts.com, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד הניו זילנדי, באתר charts.nz, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד הספרדי (בילבורד 22 באפריל 1995, עמ' 67), באתר גוגל ספרים, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד הפורטוגלי (בילבורד 15 באפריל 1995, עמ' 41), באתר ארכיון האינטרנט, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 Pennanen, Timo, Sisältää hitin - levyt ja esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972, הלסינקי: Sisältää hitin - levyt ja esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972, 2006, עמ' 280, ISBN 9789511210535 המצעד הבלגי – פלנדריה, באתר ultratop.be, בדיקה אחרונה ב־26 בדצמבר 2021 המצעד הקנדי Top Albums/CDs - Volume 61, No. 10, באתר ארכיון האינטרנט, 10 באפריל 1995, אורכב ב־17 באוקטובר 2017, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 המצעד השוודי, באתר swedishcharts.com, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 המצעד השווייצרי, באתר hitparade.ch, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 המצעד האוסטרי השנתי, באתר austriancharts.at, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 המצעד הגרמני השנתי, באתר offiziellecharts.de, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 המצעד הבלגי השנתי – ולוניה, באתר ultratop.be, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 המצעד הבלגי השנתי – פלנדריה, באתר ultratop.be, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 המצעד הצרפתי השנתי (1995), באתר ארכיון האינטרנט, אורכב ב־9 בפברואר 2012, בדיקה אחרונה ב־15 באוקטובר 2021 אוסטריה – פלטינה, באתר ifpi.at, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 מכירות בארצות הברית, באתר RIAA, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 בריטניה – זהב, באתר איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 הסמכה בגרמניה – זהב, באתר musikindustrie.de, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 הסמכה ביפן – זהב, באתר nztop40.co.nz, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 Oricon Album Chart Book: Complete Edition 1970–2005, Roppongi, Tokyo: Oricon Entertainment, 2006, ISBN 4-87131-077-9 ניו זילנד – זהב, באתר nztop40.co.nz, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 ספרד – פלטינה ‏Solo Exitos 1959–2002 Ano A Ano: Certificados 1991–1995, בהוצאת Iberautor Promociones Culturales, ‏ISBN ‏8480486392, עמ' 13, באתר mediafire.com, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 פלטינה בצרפת, באתר infodisc.fr, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 מכירות בצרפת, באתר וייבאק מאשין, אורכב מה מקור ב־28 בדצמבר 2010, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 קנדה — פלטינה כפולה, באתר musiccanada.com, בדיקה אחרונה ב־27 בדצמבר 2021 הסמכה בשוודיה – זהב (PDF), באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מה מקור ב־16 ביוני 2011, בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 מכירות בשווייץ, באתר swisscharts.com, בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 הסמכות פלטינה באירופה – 1996, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מה מקור ב־24 בדצמבר 2013, בדיקה אחרונה ב־28 בדצמבר 2021 ג'פרי דון, מכירות בעולם – "בילבורד" כרך 107 מס' 31 עמ' 3, באתר ארכיון האינטרנט, ‏5 באוגוסט 1995, אורכב מה מקור ב־27 בנובמבר 2020, בדיקה אחרונה ב־30 בדצמבר 2021