laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קירילו בודאנוב

קירילו אולכסיוביץ' בודאנוב (באוקראינית: Кирило Олексійович Буданов; נולד ב-4 בינואר 1986) הוא קצין אוקראיני בדרגת בריגדיר גנרל, המכהן החל מ-2020 כראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה, מנגנון המודיעין הצבאי האוקראיני. בודאנוב נולד ב-4 בינואר 1986 בקייב, בירת אוקראינה, תחת ברית המועצות. בודאנוב סיים את לימודיו במכון אודסה של כוחות היבשה האוקראיניים ב־2007, והחל לשרת בכוחות המיוחדים של מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה. מאביב 2014 בודאנוב לחם במלחמה בדונבאס, ובה נפצע. לפי ערוץ הטלוויזיה רוסיה-24, בודאנוב וקצינים נוספים מהמודיעין הצבאי האוקראיני, השתתפו בתקרית ליד העיר ארמיאנסק שבקרים באוגוסט 2016. ב-4 באפריל 2019, נערך ניסיון כושל להתנקש בחייו, באמצעות פיצוץ מוקש מתחת למכונית שברולט אוונדה ברחוב האקדמאי ויליאמס שבקייב. משרד התובע הכללי של אוקראינה הודיע על מעצר חשודים ובית המשפט המחוזי של גולוסייבסקי בקייב גזר על שני אזרחים רוסים 7 ו-8 שנות מאסר. ב־2018–2020 בודאנוב שירת בתפקידים מבצעיים. לאחריהם מונה לסגן מנהל מחלקה בשירות הביון החוץ של אוקראינה. ב-5 באוגוסט 2020, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי מינה את קולונל בודאנוב לראש מינהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה (מנגנון המודיעין הצבאי האוקראיני). בתפקיד זה, בודאנוב החליף את וסיל בורבה. ב-24 באוגוסט 2021 הוענקה לו דרגת בריגדיר גנרל. בנובמבר 2021 פרסם דוח מודיעין לפיו רוסיה ריכזה כוחות בגבול ובכוונתה לפלוש לאוקראינה במהלך שנת 2022. ב-12 באוקטובר 2022 שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה קבע שהוא תכנן את פיצוץ המשאית על גשר קרים. ב-21 באפריל 2023 בית המשפט לפורטובו של מוסקבה עצר אותו שלא בפניו. בודאנוב הוכנס לרשימת המבוקשים הבינלאומיים של רוסיה. ב-7 בפברואר 2024 השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה הכניס את קירילו בודאנוב לרשימת "טרוריסטים וקיצוניים". מדיה וקבצים בנושא קירילו בודאנוב בוויקישיתוף קירילו בודאנוב, ברשת החברתית פייסבוק קירילו בודאנוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קירילו בודאנוב, ביישום טלגרם קירילו בודאנוב, ברשת החברתית אינסטגרם "Персона". obozrevatel.com (ברוסית). נבדק ב-2021-11-20. "Новый руководитель ГУР отказался комментировать покушение на него". Украинская правда (ברוסית). 2020-08-12. נבדק ב-2021-11-20. Кліщук Людмила (2020-08-10). "Крим, Донбас, гібридні війни, дезінформація: новий начальник ГУР назвав завдання на посаді". novynarnia.com (באוקראינית). נבדק ב-2021-11-20. Панфилович Олег (2020-12-28). "Украинская разведка перехватила разговор сотрудников ФСБ. Они искали компромат на начальника ГУР Буданова". babel.ua (ברוסית). נבדק ב-2021-11-20. Кліщук Людмила (2021-08-25). "Залужний, Шаптала, Буданов та інші: кому Зеленський присвоїв чергові генеральські звання - Новинарня". novynarnia.com (באוקראינית). נבדק ב-2021-11-20. שחר ברדיצ'בסקי, ‏המודיעין הרוסי טוען: זה הבכיר האוקראיני שעומד מאחורי פיצוץ גשר קרים, באתר מעריב אונליין, 12 באוקטובר 2022 בית משפט במוסקבה עצר שלא בפניו את ראש מנהלת המודיעין הראשית של אוקראינה, באתר tass, ‏2023-04-21 (ברוסית) В России Буданова внесли в список «террористов и экстремистов», nv.ua (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוקראינים ובנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצי הכדור המערבי

חצי הכדור המערבי הוא חציו של כדור הארץ הנמצא ממערב לקו גריניץ', שהוא קו האורך 0° העובר ברובע גריניץ' שבלונדון, וממזרח לקו האורך 180°, שהוא קו התאריך הבין-לאומי. את חצי הכדור המערבי משלים חצי הכדור המזרחי. להבדיל מחצי הכדור הצפוני וחצי הכדור הדרומי, המופרדים זה מזה על ידי עצם גאוגרפי מהותי, קו המשווה, קו האורך 0°, המפריד בין חצי הכדור המערבי לחצי הכדור המזרחי, הוא קו שרירותי שנקבע כך שאירופה במרכז. במונחים גאופוליטיים, המונח משמש לרוב כדי להתייחס לאמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, והאיים שמסביב. בפועל, קווי אורך 20°W ו-160°E נחשבים לגבולות האזור. הכינוי משמש פעמים רבות כדי לתאר את "העולם החדש", כפי שנעשה, למשל, בשמו של מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני. בשימוש במונח במשמעות הזו, מושמטים מגבולותיו האזורים שבשוליים – חלקים מאירופה ומאפריקה שנמצאים בשוליים המזרחיים, חלקים מאסיה שנמצאים בשוליים המערביים, ואנטארקטיקה הנמצאת בשוליו הדרומיים. חצי הכדור המערבי כולל את שטחה של יבשת אמריקה, למעט חלק מהאיים האלאוטיים שנמצאים מדרום-מערב לאלסקה. בנוסף, בקצותיו של חצי הכדור נכללים הקצה המערבי של אירופה, החלק המערבי ביותר של אפריקה, האזור המזרחי הקיצוני של יבשת אסיה, שטחים מאוקיאניה, וחלק גדול מיבשת אנטארקטיקה. מרכזו של חצי הכדור המערבי ממוקם בלב האוקיינוס השקט, במפגש של קו האורך 90°W עם קו המשווה, באזור איי גלאפגוס. היבשה הקרובה ביותר לנקודה היא האי ג'נובסה (אנ'). ההר הגבוה ביותר בחצי הכדור המערבי הוא אקונקגווה שגובהו 6,960.8 מטרים (22,837 רגל), והוא חלק מרכס האנדים של ארגנטינה. הבניין הגבוה ביותר מעשה ידי אדם בחצי הכדור הוא מגדל סי אן שגובהו 553.33 מטרים, והוא ממוקם בטורונטו, קנדה. מדיה וקבצים בנושא חצי הכדור המערבי בוויקישיתוף חצי הכדור המערבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Judy M. Olson, Projecting the Hemisphere The 4 Hemispheres Of The World, WorldAtlas, ‏2021-04-19 (באנגלית אמריקאית) Western Hemisphere | Definition | Britannica, www.britannica.com (באנגלית) The New World | Boundless Art History, courses.lumenlearning.com National Geographic Society, Cerro Aconcagua, National Geographic Society, ‏2019-09-20 (באנגלית) The Tower, according to Guinness World Records, La Tour CN Tower
וסיל בורבה

וסיל ואסילוביץ' בורבה (באוקראינית: Василь Васильович Бурба; נולד ב-1 בינואר 1978, ברובנו, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא קצין צבא אוקראיני מהכוחות המזוינים של אוקראינה, שימש כראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה (2016–2020). הוא בוגר האקדמיה הלאומית של שירות הביטחון של אוקראינה עם התמקדות במשפטים. עבד בשירות הביטחון האוקראיני. במהלך יברומאידאן, עמד בראש המחלקה השנייה ("K") בשירות הביטחון האוקראיני וריכז את תחום שיתוף הפעולה עם שאר רשויות אכיפת החוק במדינה, כמו משרד התובע הכללי, משרד ההגנה, השירות הממלכתי למצבי חירום וגופי מערכת המשפט. על פי דיווחים בתקשורת המקומית, עבד עם מקורות מימון נגד המתנגדים למהפכה. על פי מסמכים שפרסם גנאדי מוסקל, הוא היה אחד המוציאים לפועל של תוכניות משרד הפנים ושירות הביטחון של אוקראינה שניסו "לנקות" את המהפכה בפברואר 2014. בפברואר 2014 הוא מונה לממלא מקום ראש מחלקת המודיעין הנגדי בשירות הביטחון האוקראיני ובמרץ מינוי זה אושר רשמית. מאז מאי 2014 הוא השתתף בקרבות במסגרת הסכסוך המזוין במזרח אוקראינה. הוא היה אחראי על מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה. וריכז את העבודה עם כל קבוצות המודיעין הנגדי המבצעיות של שירות הביטחון האוקראיני באזור. יחד עם ולרי קונדרטיוק, בשנת 2015 הוא עבר למנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה, ולאחר מכן מונה לסגן ראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה. על ניהול מוצלח של מספר פעולות מודיעיניות באפריל 2016 הוענק לו פרס מסדר בוגדן חמלניצקי מדרגה ב', באוגוסט 2016 הוענקה לו דרגת מייג'ור גנרל. ב-15 באוקטובר 2016, בגיל 38, מונה לראש מינהלת המודיעין הראשית והיה לחבר בוועדה הבין-מחלקתית לשיתוף פעולה צבאי-טכני ומדיניות בקרת הייצוא. ב-5 באוגוסט 2020, הנשיא וולודימיר זלנסקי פיטר את בורבה מתפקידו כראש מינהלת המודיעין הראשית, לאחר חשיפת פרשת "וגנר", במהלכה נודע כי שיבש את המבצע למעצר חברי קבוצת וגנר. לאחר פרישתו, הוא עבד כפרופסור באקדמיה הלאומית של שירות הביטחון האוקראיני ומאז 2019, הוא עוסק בהסברה ומשמש כחבר במועצת עורכי הדין של קייב. ראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה, באתר מינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה האוקראיני "Новый "рулевой" разведки. Кто такой Василий Бурба". 112.ua (באוקראינית). נבדק ב-2019-08-10. Руденко Сергій (2016-10-24). "7 фактів про Василя Бурбу, нового керівника ГУР Міноборони України". Новинарня (באוקראינית). נבדק ב-2019-08-10. Клочко Тарас (2016-10-18). ""Бумеранг" Москаля. Чем всех переполошил глава ГУР Василий Бурба". depo.ua (ברוסית). נבדק ב-2019-08-10. "У военной разведки Украины - новый начальник". Информационное сопротивление (ברוסית). 2016-10-24. נבדק ב-2019-08-10. "УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №466/2016". Офіційне інтернет-представництво Президента України (באוקראינית). נבדק ב-2019-08-10. Президент представив нового начальника Головного управління розвідки Міноборони Василя Бурбу // Офіційне інтернет-представництво Президента України Ефремов Сергей (2021-05-12). "Василий Бурба". dsnews.ua (ברוסית). נבדק ב-2021-11-19.
אולכסנדר ליטוויננקו

אולכסנדר ולרייביץ' ליטוויננקו (נולד ב-27 באפריל 1972 בקייב, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי אוקראיני, המזכיר הנוכחי (מאז 26 במרץ 2024) של המועצה לביטחון לאומי ולהגנה של אוקראינה, הגוף האמון על מדיניות הביטחון הלאומי והגנת המדינה המייעץ לנשיא אוקראינה. בעבר היה ראש סוכנות הביון האוקראינית. בשנים 1994–1998 שירת כקצין בכיר ומומחה ראשי במינהל הראשי לתקשורת ממשלתית של שירות הביטחון האוקראיני. באותן שנים התחנך באקדמיית שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה. בשנים 1998–2005 מונה ליועץ בכיר, ראש מחלקה, סגן מנהל מחלקה וסגן ראשון למנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים. לאחר מכן בשנים 2005–2007 שימש כראש מחלקה, חבר ועדת המומחים במחלקה לביטחון המדינה של המועצה לביטחון לאומי והגנה. במסגרת תפקידו קודם בשנת 2007 למשרת סגן ראש מחלקת מידע ותמיכה אנליטית של שירות הביטחון של אוקראינה. משרה שמילא עד 2009. לאחר מכן במשך כשנה, 2009–2010, היה יועץ למנהל המכון לבעיות ביטחון לאומי במועצה לביטחון לאומי והגנה. בשנים 2010–2014 היה סגן מנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים. מ-4 באפריל 2014 עד 13 באוגוסט 2019 שימש כסגן מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה. מ-13 באוגוסט 2019 עד 23 ביולי 2021 שימש כמנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים ורכש את אמונו של הנשיא וולודימיר זלנסקי כמומחה בכיר לענייני מודיעין, שמינה אותו בקיץ 2021 לעמוד בראש שירות ביון החוץ של אוקראינה, סוכנות הביון הממשלתית. הוא פרופסור במכון ליחסים בינלאומיים על שם טאראס שבצ'נקו והאוניברסיטה הלאומית של קייב (1998–2007, 2010–2014). מדיה וקבצים בנושא אולכסנדר ליטוויננקו בוויקישיתוף "УКАЗ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ №303/2021 "Про призначення О.Литвиненка Головою Служби зовнішньої розвідки України"" (באוקראינית). Офис Президента Украины. 2021-07-23. ארכיון מ-2021-07-23. נבדק ב-2021-07-23. Константин Гончаров (2021-07-23). "Зеленский сменил руководителя Службы внешней разведки". УНИАН. ארכיון מ-2021-07-23. נבדק ב-2021-07-23. Виктория Полякова (2021-07-23). "Зеленский назначил Александра Литвиненко главой внешней разведки Украины". РБК. ארכיון מ-2021-07-23. נבדק ב-2021-07-23.
PD-14

PD-14 (מנוע פרספקטיבי עם דחף של 14 טון) הוא מנוע טורבו-מניפה תעופתי עיקרי ממשפחת מנועי טורבו רוסיים מבטיחים מדור 5 ו-5+ עם דחף המראה מ-9 עד 18 טון. פותח על ידי תאגיד בניית המנועים המאוחד והוא מנוע הטורבו הראשון שנוצר בפדרציה הרוסית. עלות הפיתוח מוערכת ב-70 מיליארד רובל, מתוכם 35 מיליארד הוקצו מהתקציב הפדרלי. כמו כן, יוצא לדרך פרויקט עם מנוע PD-8 עם דחף של 8 טון ותוכנית של מנועי PD-35 עם דחף המראה של 20 עד 50 טון. ההסכם לייצור מנועי PD-14 נחתם ב-2006. פיתוח המנוע החל בשנת 2008, ניסויי הרצה הראשונים התקיימו בשנת 2012, מבחני הטיסה הראשונים - בשנת 2015. באוקטובר 2018, הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית הנפיקה למנוע תעודת רישוי המאשרת את מוכנותו של המוצר לייצור ותפעול סדרתי. הטיסה הראשונה במטוס MC-21-310 התקיימה בדצמבר 2020. האישור לייצור סדרתי התקבל בפברואר 2021. השימוש המסחרי הראשון במנועי PD-14 מתוכנן עבור מטוסי MS-21-310 בשנת 2022. משפחת מנועי PD-14 מיועדת להתקנה על מטוסים רוסיים מדגמי MS-21 ו-SSJ, כמו גם פוטנציאל להתקנה על מטוסים מדגם: An-148, Tu-204, Tu-214, Tu-334, Be-200, Il-76MD-90A, Il-78M-90A, Il-106, Il-96-300, Il-96-400T, Il-276 ומטוס CR929. כמו כן נוצר מנוע תעשייתי PD-14GP-1 / GP-2 עבור מתקני טורבינות גז ויחידות להובלת גז; בנוסף החל פיתוח מנוע PD-12V להתקנה על מסוקים. מנוע PD-14 בתערוכת ILA Berlin Air Show. מנוע מטוס בתערוכת התעופה הבינלאומית בז'וקובסקי. 2013. אחת מטיסות המבחן במטוס Il-76LL משדה התעופה ראמנסקויה, 28 בדצמבר 2015. CFM International CFM56 ו- CFM International LEAP-X Pratt &amp; Whitney PW1000G PS-90A מדיה וקבצים בנושא PD-14 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של PD-14 מטוס ה-Il-276 יצויד במנוע PD-14 // 7new.ru, 4.11.2017 מדוע PD-14 הוא מנוע פורץ דרך בתעשיית המטוסים הרוסית // aviation21.ru, 22.04.2019 Дмитрий Козлов (16 באפריל 2012). "ПД-14 создаётся практически всеми авиадвигателестроителями России" (ברוסית). АвиаПорт.ru. ארכיון מ-2012-07-30. {{cite web}}: (עזרה) "Генконструктор Иноземцев о двигателе ПД-14, вернувшем Россию в высшую лигу мировой авиации". ТАСС. נבדק ב-2021-08-18. "Семейство двигателей ПД тягой 9—18 тонн". www.pmz.ru. נבדק ב-2021-08-18. "ПД-14: пять фактов о новом российском двигателе". rostec.ru. נבדק ב-2021-08-17. Объём финансирования программы ПД-14 составит 70 млрд руб. // aviaport.ru "«Широкий спектр применения»: как российская промышленность создаёт новые авиационные двигатели". RT на русском (ברוסית). נבדק ב-2021-08-18. "Двигатель ПД-35: большая тяга к небу". rostec.ru. נבדק ב-2021-08-18. "Пик российского авиастроения: почему самолёт МС-21 с отечественным двигателем ПД-14 так важен". Трешбокс.ру (ברוסית). נבדק ב-2021-08-18. "Первый пошел: о полете лайнера МС-21-310 с двигателями ПД-14". rostec.ru. נבדק ב-2021-08-18. "Ростех получил разрешение на серийное производство двигателей ПД-14". rostec.ru. נבדק ב-2021-08-18. "Авиакомпании получат первые МС-21 в 2022 году". ТАСС. נבדק ב-2021-08-18. Ahilles86. "Отечественному авиадвигателю для МС-21 нашли «наземное» применение". Репортёр (ברוסית). נבדק ב-2021-08-17. Прототип двигателя для нового российского бомбардировщика сделают за 32 млрд рублей
אולכסנדר זובקוב

אולכסנדר זובקוב (באוקראינית: Олександр Валерійович Зубков; נולד ב-3 באוגוסט 1996) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הקשר בשחטאר דונצק. זובקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק דונצק ובגיל 15 הצטרף לזו של שחטאר דונצק. ב-15 במאי 2016 זובקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד זוריה לוהנסק. בקיץ 2018 זובקוב הושאל למריופול, במדיה כבש 8 שערים ב-22 משחקי ליגה. בקיץ 2019 זובקוב הושאל לפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית. את העונה סיים כמלך שערי הקבוצה עם 9 שערים ב-28 משחקי ליגה, דבר שהוביל את ראשי המועדון לרכוש את כרטיס השחקן שלו תמורת כ-1.5 מיליון אירו. זובקוב היה שותף להעפלה של פרנצווארוש לשלב הבתים של ליגת האלופות עונה לאחר מכן. ב-5 באוגוסט 2022 חזר לשחטאר קבוצת נעוריו וחתם בה לחמש עונות. בצעירותו, זובקוב שיחק בנבחרות הצעירות של אוקראינה. ב-7 באוקטובר 2020 זובקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד אוקראינה. נכלל בסגל נבחרת אוקראינה לטורניר יורו 2024. אולכסנדר זובקוב, ברשת החברתית אינסטגרם אולכסנדר זובקוב, באתר Transfermarkt אולכסנדר זובקוב, באתר Soccerway אולכסנדר זובקוב, באתר WorldFootball.net אולכסנדר זובקוב, באתר National Football Teams אולכסנדר זובקוב, באתר FootballDatabase.eu Сергій Ребров оголосив склад національної команди України на підготовчий збір і товариські матчі перед Євро-2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האוקראינית, 16 במאי 2024 (באוקראינית)
פלורנס הרדינג

פלורנס הרדינג (באנגלית: Florence Harding‏; 15 באוגוסט 1860 – 21 בנובמבר 1924), אשת נשיא ארצות הברית וורן הרדינג, הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1921–1923. פלורנס הייתה בתו של עמוס קלינג (Amos Kling), איש עסקים עשיר. פלורנס מייבל נולדה במאריון שבאוהיו בשנת 1860. השכלתה האקדמית הייתה השכלה מוזיקלית שנרכשה בקונסרבטוריון של סינסינטי. בגיל 19 פלורנס ברחה מהבית ונישאה בסתר לחבר ילדות שלה - הנרי דה וולף (Henry De Wolfe), אולם היסטוריונים לא מוצאים את תעודת נישואיהם ומשערים שהם היו ידועים בציבור בהתאם לחוקי מדינת אוהיו (נישואי משפט מקובל). דה וולף היה אלכוהוליסט ובזבזן, וזמן קצר לאחר הולדת בנם - מרשל יוג'ין דה וולף, פלורנס עזבה את בעלה ושבה לעיר מאריון. בני הזוג התגרשו בשנת 1886 ופלורנס שבה לשם נעוריה. פלורנס סירבה לגור בבית הוריה, שכרה חדר עבורה ועבור בנה, והשתכרה באמצעות מתן שיעורי פסנתר לילדי השכונה בה התגוררה. אביה, שהתנגד למגוריה כגרושה, הציעה לה לשוב לגור בביתו, בתמורה לכך שהילד יגדל כבנם של הוריה. בשל קשיי הפרנסה נאלצה פלורנס להסכים להצעה. אחת מתלמידיה של פלורנס הייתה צ'אריטי הרדינג, אחותו הבכורה של וורן הרדינג שהיה באותה עת הבעלים של עיתון מקומי יומי - מאריון דילי סטאר. הרדינג החליט להינשא לפלורנס בשל קשריו ועושרו של אביה, והזוג נישא בשנת 1891. לא נולדו להם ילדים, אולם בנה של פלורנס מנישואיה הראשונים נהג להתגורר בביתם מעת לעת. פלורנס החלה לעבוד במחלקת הפרסום בעיתון שם נחלה הצלחה, בעת שבעלה החל לעשות בפוליטיקה, ובמהרה נבחר לסנטור. בשנת 1920 היה הרדינג מועמד לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית, ואשתו פעלה רבות למען בחירתו. לאחר בחירתו של בעלה, פתחה פלורנס את הבית הלבן לאירועים ציבוריים, לאחר שהיה סגור לקהל ולא נערכו בו אירועים ציבוריים בשל מחלתו של הנשיא וילסון. פלורנס הייתה מארחת למופת, ויזמה אירועים רבים כגון מסיבות גן לוותיקי מלחמת העולם הראשונה. במסיבות הפוקר שערך הנשיא בספריית הבית הלבן נהגו בני הזוג לשתות אלכוהול, על אף האיסור של התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית. פלורנס נסעה עם בעלה במהלך מסעו ברחבי המדינה בקיץ 1923, והייתה לצידו עת נפטר בסן פרנסיסקו שבקליפורניה באוגוסט 1923. לאחר מות בעלה, שאפה פלורנס להישאר באחוזת פרנדשיפ - אחוזת חברתה אוולין ולש מקלין, אולם בשל מחלתה שבה למריון שבאוהיו, שם נפטרה בנובמבר 1924 ממחלת הכליות ממנה סבלה. פלורנס הרדינג נקברה בקבר זמני, לצד בעלה, ולאחר השלמת הקמת קבר הרדינג במריון בשנת 1927 הועברו גופות שניהם והוטמנו באנדרטה. מדיה וקבצים בנושא פלורנס הרדינג בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הבית הלבן. ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות פלורנס הרדינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פלורנס הרדינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כף בלו (אנטארקטיקה)

כף בלו או קייפ בלו (באנגלית: Cape Bellue) היא לשון יבשה, בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה. הכף מהווה את הצד הצפוני של הכניסה למפרץ דארבל, המהווה את הקצה המערבי של חצי האי סטרשר. הכף מפרידה בין חוף גרהאם, שמצפון מזרח לכף, לבין חוף לובה, שמדרום מערב לכף. הכף התגלתה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908 – 1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו. הכף מופתה לראשונה (באופן גס) על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את האזור בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1935 בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל. במהלך המיפוי נקראה הכף בטעות "כף אוונסן" (Cape Evensen). הכף מופתה בייתר דיוק בהסמך על צילומי אוויר שצולמו על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE), וכן מופתה על הקרקע על ידי משלחת סוקרים מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) במהלך עונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957, אשר יצאה מ"האי דיטייל". שארקו נתן לכף את שמה. הכף נקראה על שמו של האדמירל ז'אן בלו (Jean Bellue), שהיה המפקח על המספנה בעיר שרבור שבצרפת. • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, PP 168, 179, 184, 185 • National Imagery and Mapping Agency 2002, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, PP 146 - 147 • Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, PP 362, 364 כף בלו באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כף בלו באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה כף בלו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
קסם של הורים - מוזר למדי

קסם של הורים - מוזר למדי (באנגלית: The Fairly OddParents: Fairly Odder) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית המשלבת הנפשה ממוחשבת עם לייב אקשן, המבוססת על סדרת ההנפשה של ניקלודיאון "קסם של הורים". הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה פרמאונט+ ב-31 במרץ 2022. בישראל, הסדרה עלתה לשידור בערוץ TeenNick ב-9 באוקטובר 2022 עם כתוביות בעברית. בינואר 2023, הסדרה הוסרה מפרמאונט+, כמו כן מהאתר הרשמי של ניקלודיאון בארצות הברית. עלילת הסדרה מתרחשת שנים לאחר סיום הסדרה המקורית ומגוללת את קורותיהם של בת דודתו של טימי טרנר, ויויאן "ויו" טרנר, ואחיה החורג החדש, רוי רג'לנד, בזמן שהם מנסים לשרוד בדימסדייל בעזרת סנדקי הפיות שלהם, וונדה וקוזמו. אודרי גרייס מרשל – ויויאן "ויו" טרנר אימוג'ן קוון – זינה זקריאס לורה בל באנדי – רייצ'ל רג'לנד ראיין-ג'יימס האטנאקה – טיי טרנר טיילר ולדיס – רוי רג'לנד קיילב פירס – טימי טרנר מרי קייט וילס – ויקי קרלוס אלזראקוי – דנזל קרוקר דארן נוריס – קוזמו סוזן בלייקסלי – וונדה הפקת הסדרה הוכרזה רשמית בפברואר 2021, כשנמסר כי את הסדרה יפיקו בוץ' הארטמן, יוצר הסדרה המקורית, פרד זייברט וכריסטופר ג'יי נובאק. ב-8 בנובמבר 2021, נמסר על ליהוקם של אודרי גרייס מרשל, אימוג'ן קוון, לורה בל באנדי, ראיין-ג'יימס האטנאקה וטיילר ולדיס. עוד נמסר כי סוזן בלייקסלי ודארן נוריס ישובו לדבב את דמויותיהם של וונדה וקוזמו, בהתאמה, לאחר שדיבבו אותם בסדרה המקורית. צילומי הסדרה החלו ביולי 2021. "קסם של הורים - מוזר למדי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קסם של הורים - מוזר למדי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קסם של הורים - מוזר למדי", באתר Metacritic (באנגלית) "קסם של הורים - מוזר למדי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Marco Vito Oddo (November 8, 2021). "The Fairly OddParents Live-Action Reboot Series Will Release in March, Reveals Showrunner". Collider. Retrieved November 12, 2021. Peter White (February 24, 2021). "Nickelodeon's Dora The Explorer & The Fairly OddParents Get Live-Action Series Remakes On Paramount+". Deadline Hollywood. Retrieved September 23, 2021. Samuel Gelman (April 20, 2021). "Fairly OddParents Live-Action Reboot Gets Summer Filming Date". CBR. Retrieved September 23, 2021. "Nickelodeon Begins Production on New The Fairly OddParents Series for Paramount+, Combining Live-Action and Animation" (Press release). Nickelodeon. July 12, 2021. Retrieved November 12, 2021 – via The Futon Critic.
Like I Do (שיר של כריסטינה אגילרה)

Like I Do (בעברית: כמו שאני עושה) הוא שיר של הזמרת כריסטינה אגילרה אשר יצא כסינגל הרביעי מתוך אלבומה השישי, Liberation, בהשתתפות הראפר גולד-לינק. השיר יצא לאור ב-7 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. לשיר לא יצא וידאו קליפ רשמי, אך יצא לו קליפ מילים בערוץ היוטיוב הרשמי של אגילרה כשבועיים לאחר צאת השיר. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-61. סרטון השיר "Like I Do" באתר יוטיוב כריסטינה אגילרה, אנדרסון פאאק, סאנג היאון לי, ג'ונתן פארק, טיילה פארקס, וויטני פיליפס, דנת'וני קרלוס Christina Aguilera - Like I Do (Audio) ft. GoldLink, נבדק ב-2021-11-24 Christina Aguilera - Like I Do (Lyric Video) ft. GoldLink, נבדק ב-2021-11-24 61st Annual GRAMMY Awards, GRAMMY.com, ‏2018-12-06 (באנגלית) "Indonesian Top Digital Songs Chart by LIMA / June 8th, 2018". LIMA. 8 ביוני 2018. אורכב מ-המקור ב-2018-06-12. נבדק ב-25 בינואר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Like I Do / Christina Aguilera TIDAL". Tidal. נבדק ב-6 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
פורד ברזיל

פורד ברזיל (בפורטוגזית: Ford Motor Company Brasil Ltda,) היא חברה לייצור ומכירת מכוניות שהוקמה בשנת 1919 כחברת בת של חברת "פורד". מכירת תוצרת "פורד" בברזיל החלה עוד בשנת 1904. בשנת 1919 הוחלט על הקמת חברת בת שתרכז מכירות של פורד מודל T במדינה. בשנת 1921 בסאו פאולו נפתח מפעל להרכבת מכוניות. בשנת 1953 החלה פעילות של מפעל הגדול חדש בסאו פאולו. בשנת 1957 החל ייצור מלא של משאית מדגם Ford F-600. תחילה רק 40% מהחלקים היו מיוצרים בברזיל. בשנת 1958 המפעל החל בייצור מנועים. בשנת 1967 החברה קיבלה שליטה על סניף של חברת ויליס בברזיל לרבות שילוב המפעל של ויליס בפסי ייצור של פורד ברזיל. בין המכוניות שהיו מיוצרות במפעל היה ויליס אירו וג'יפ ויליס. כמו כן בשנת 1967 החל ייצור דגם פורד גלקסי. בשנות ה-70 של המאה ה-20 מפעלי החברה החלו בייצור של פורד קורסל שזכה לפופולריות גדולה בדרום אמריקה. בשנת 1974 נפתח מפעל חדש לייצור מנועים בעיירה ליד סאו פאולו. בהמשך במפעלי החברה היו מיוצרים מכוניות מדגם פורד מאבריק ופורד אסקורט. בשנת 1987 סוכם על איחוד החברה עם נציגות של פולקסווגן בברזיל והקמת חברה חדשה AutoLatina, כאשר בידי "פורד ברזיל" היו 41% ממניות החברה החדשה. מכירות המכונית המשותפת בשם Ford Verona החלה בשנת 1989. בשנת 1990 החל ייצור של פורד ורסאי. בשנת 1994 סוכם על פירוק השותפות. במהלך המאה ה-21 "פורד ברזיל" המשיכה בהתרחבותו ואף הוקם מפעל חדש בהשקעה של 4 מיליארד דולר. לחברה היה חלק משמעותי בכך שברזיל הגיע למקום השישי בהיקף ייצור מכוניות ואף עברה את צרפת. בשנת 2019 הוחלט לסגור את מפעלי החברה. סגירת המפעלים החלה בשנת 2020. ב-12 בינואר 2021 חברת האם פורד הכריזה שבכוונה לסגור באופן מלא כל המפעלים. באופן מיידי רוב מפעלי החברה נסגרו. המפעל היחיד שהמשיך בייצור מכוניות היה מפעל שמייצר דגם Troller T4 שנרכש על ידי פורד ברזיל בשנת 2007. גם במפעל זה מתוכננת הפסקת הייצור במהלך שנת 2022. מדיה וקבצים בנושא פורד ברזיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורד ברזיל (בפורטוגזית) פורד ברזיל, ברשת החברתית פייסבוק פורד ברזיל, ברשת החברתית אינסטגרם פורד ברזיל, ברשת החברתית טיקטוק פורד ברזיל, ברשת החברתית LinkedIn פורד ברזיל, סרטונים בערוץ היוטיוב