קרב מילאי (260 לפנה"ס)

קרב מילאי ניטש ב-260 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, בין ציי רומא וקרתגו. מילאי (ביוונית: Μυλαι, בלטינית: Mylae), כיום מילאצו, היא עיר בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה. ייחודו של הקרב בהופעתו של כלי נשק חדש בזירה הימית – ה"עורב" (בלטינית: corvus). הרומאים, שהיו חסרי ניסיון בקרבות ימיים, הצליחו בעזרת גשר ההשתלטות להביא לידי ביטוי את יתרונם בלוחמת פנים אל פנים ולנצח זו הפעם הראשונה בתולדותיהם את אוניותיה של המעצמה הימית החזקה במערב הים התיכון. המלחמה הראשונה בין רומא לקרתגו, הנקראת 'המלחמה הפונית הראשונה' (264 - 241 לפנה"ס), פרצה כתוצאה ישירה של התערבותן הצבאית במלחמה שניהל היירון, שליט סירקוסאי, נגד מסנה. הייתה זו הפעם הראשונה בה יצא צבא רומאי אל מחוץ לגבולות איטליה. לאחר הניצחון על חילות סירקוסאי וקרתגו בקרב מסאנה (264 לפנה"ס), וניצחון שני על צבא קרתגו בקרב אגריגנטום (261 לפנה"ס), החליט הסינאט הרומאי לשנות את מטרות המלחמה ולכבוש את האי סיציליה כולו שהיה תחת שליטה קרתגית. מאחר שהאויב שלט בים והמלחמה נערכה מחוץ לגבולות איטליה, נפנו הרומאים לבניית צי מלחמתי, כי לא החזיקו צי מלחמתי עד אז. אוניות המלחמה נדרשו לא רק לאבטחת העברת הצבא והאספקה אל זירת הלחימה בסיציליה, אלא גם לניתוק הקשר הימי החיוני בין קרתגו לבסיסיה במערב האי. הרומאים נעדרו ידע וניסיון בלוחמה ימית ולא כל שכן בבניית אוניות, ועל כן הטילו את המשימה על חרשי אוניות ואנשי-ים מהערים הימיות בנות-בריתן באיטליה (socii navales). האוניות נבנו ככל הנראה בייצור סדרתי ברומא עצמה, לדברי פוליביוס לפי דוגמת חמש-חתרית קרתגית שעלתה על החוף ונפלה בשבי הרומאים. בקיץ 260 לפנה"ס השיקו הרומאים בתוך שישים יום 100 חמש-חתריות (קווינקוורמות) ו-20 תלת-חתריות (טרירמות). אלפי החותרים שגויסו לצי החדש אומנו במתקני חתירה בחוף. לוקיוס אנאוס פלורוס, ההיסטוריון הרומאי בן המאה ה-2 לספירה, כותב כי "המהירות הרבה בה בנו <הרומאים> את ציים הייתה סימן לניצחון... עד כי נראה שלא ידי אדם היו במעשה עשיית העצים לאוניות, אלא מתנת האלים." ערך מורחב – קרב ליפארה בעוד הצי הרומאי מתארגן, יצא כוח חלוץ בן 17 אוניות בפיקוד הקונסול גנאיוס קורנליוס סקיפיו אסינה אל מסאנה (מסינה) כדי לערוך את ההכנות למעבר הצבא והצי. הכוח הותקף במפתיע על ידי שייטת קרתגית בת 20 אוניות בעודו בתוך נמל ליפארה, באיים האיאוליים. הרומאים, שהיו חסרי ניסיון בקרבות ימיים, נאחזו בהלה, הפקירו את אוניותיהם ונמלטו לחוף. קורנליוס סקיפיו, שהופתע אף הוא ונותר בלי אנשיו, הסגיר את עצמו לקרתגים. כשנודעה ברומא מפלתו של סקיפיו, הוזעק הקונסול השני, גאיוס דואיליוס, מפקד כוחות היבשה, ומיד הוחל בהכנות לקרב ימי, כי ידעו הרומאים אל-נכון, שהצי הקרתגי יעשה כל שביכולתו למנוע את מעבר הצבא הרומי מאיטליה אל סיציליה. פוליביוס מספר כי "מאחר שאוניותיהם דלות-מבנה וכבדות-תנועה היו, הציע להם מישהו כסיוע לקראת ההתנגשות את המכונות אשר נקראו לאחר מכן "עורבים" (κόραξ‏, korax, בלטינית corvus)". הכנתם ואופן השימוש בהם היו כדלקמן: "בחרטום האונייה הוצבה קורה עגולה, שאורכה עשרים וארבע רגל ואורך הקוטר שלה שלושה טפחים. בראש הקורה היה גליל ומסביב לה סולם, אשר קרשים נקבעו עליו בערב. רוחב הסולם ארבע רגל ואורכו שלושים ושש רגל. פתח מוארך (אליפטי) שבתוך הקרשים חבק את הקורה מהרגל השתים עשרה (של האורך). בשני הצדדים היה מעקה לכל האורך והוא הגיע עד גובה הברך. בקצהו הותקן מעין קרס ברזל מחודד, שבראשו נשא טבעת. מכשיר זה דמה מאוד לזה שהאופים משתמשים בו (לרדיית הלחם מן התנור). לטבעת זו נקשר חבל, שבשעת ההתנגשות ירימו בו את הגשר, ובעזרת הגליל שבראש הקורה יפילוהו על הסיפון של אוניית האויב; בין על חרטומה (כנגד ניגוח בדופן) ובין על צדה וכי אז סובבו את המכונה תחילה כנגד ההתקפה הממשמשת ובאה (לשבירת המשוטים ולשיתוק תנועת האונייה). משנתקע הגשר בקרשי הסיפון, מתקשרות האוניות באורח הדדי. אם תפלגנה האוניות דופן מול דופן, יפלשו מכל הצדדים (לאונית הקרתגים) ואם (תתקיף) בחרטומה, יסתערו דרך הגשר בשני טורים צפופים. הראשונים שבהם יושיטו לפניהם את מגיניהם ויגנו על החזית, והבאים אחריהם יבטיחו את הצדדים בהעמידם את קצה מגיניהם הגדולים על המעקה. משסיימו כך את כל ההכנות ההכרחיות, ציפו לבוא הזמן של הקרב הימי." החידוש היה לא באופן הלחימה אלא באמצעי הלחימה. הוא נועד לסכל את התקפות הניגוח של אוניות הקרתגים, כך שמיד עם התקרבות אחת מאוניותיהם אל אונייה רומאית על מנת לנגחה, יוכלו החיילים הרומאים שעל סיפונה להקדים תרופה למכה, לפשוט על סיפון האונייה הקרתגית ולהביא לידי ביטוי את עדיפותם המספרית ואת כוחם בקרב פנים-אל-פנים. כשנשלמו ההכנות לקרב הימי, מסר דואיליוס את הפיקוד על כוחות היבשה לידי הטריבונים הצבאיים ויצא עם אוניות המלחמה אל סביבות מילאי. פוליביוס מספר, כי "בראות הקרתגים את הרומאים, עלו עליהם עם מאה ושלושים אוניות, חדורי שמחה ועליצות, כי נקלו הרומאים בעיניהם עקב אי בקיאותם. ובהפליגם נגדם לא חשבו אפילו כי כדאי להיערך בתבנית קרב, אלא ראו בהן שלל בטוח." משהתקרבו אל המערך הרומאי, השתוממו אומנם למראה המכונות המוזרות המתנשאות מסיפוני החרטום של יריביהם, אך מאחר שהיו בטוחים בניצחונם, הסתערו האוניות הראשונות מיד ובלא היסוס. בכל פעם שהתנגחה אונייה רומית ביריבתה, הפילו המלחים שעל הסיפון את ה"עורבים", האוניות נאחזו זו בזו מבלי יכולת להיפרד, והחיילים הרומאים למודי-הקרבות הכריעו את אויביהם בחרבותיהם. באופן זה הצליחו הרומאים ללכוד 30 חמש-חתריות ושבע-חתרית אחת, שהייתה אונית-המפקד של הצי הקרתגי. חניבעל עצמו הצליח למלט את נפשו בסירה. האוניות הקרתגיות האחרות עצרו את הסתערותן וניסו בתמרונים מהירים לחמוק מגשרי ההשתלטות ולהנחית התקפות ניגוח על הירכתיים והדפנות של אוניות הרומאים. אלא שהרומאים עמדו מוכנים מכל עבר וגם התקפה זו נכשלה. בסופו של דבר נסוגו הקרתגים, כשהם מותירים מאחור 50 מאוניותיהם שנפלו שלל לידי הרומאים. הרומאים, שעד כה קנו את פרסומם בקרבות יבשה בלבד, נחלו במילאי את ניצחונם הראשון בקרב ים גדול. ניצחון זה סלל את הדרך להשתלטותם על סיציליה, נחלתם הראשונה שמחוץ לאיטליה, ולמיגורה של קרתגו - המעצמה הימית החזקה ביותר באגן המערבי של הים התיכון. ואשר לגשר ההשתלטות עצמו, פוליביוס מזכיר את השימוש ב"עורבים" פעם נוספת, בתיאורו את הקרב הימי בין הקרתגים לרומאים ליד אקנומוס ב-256 לפנה"ס, ומאז הם אינם נזכרים יותר במקורות ההיסטוריים. סביר להניח, כי הרומאים זנחו אותם בשל כובד משקלם והפעלתם המסורבלת. מצבת ניצחון, המנציחה לדורות את ניצחונו של דואיליוס, שרדה לימינו ונמצאת במוזיאון הקפיטוליני. זהו עמוד שיש, מקושט בפסלים בדמות אילי-ניגוח של אוניות האויב, ומכאן שמו בלטינית columna rostrata. העמוד נושא בבסיסו את הכתובת הלא שלמה הבאה: "...ובעת היותו קונסול חולל <דואיליוס> מעשה-גבורה באוניות בים, והוא הראשון אשר צייד ואימן צוותים וציים של אוניות-מלחמה; ובעזרת אוניות אלה הנחיל תבוסה בלב-ים לציים הפוניים ולחילותיהם למודי-המלחמה של הקרתגים לעיני חניבעל מצביאם הראשי. ועם עיקר הצי המלחמתי לכד אוניות על צוותן כדלקמן: שבע-חתרית אחת, שלושים חמש־חתריות ותלת־חתריות, שלוש־עשרה הוא טיבע. הזהב שנלקח שלל: 3,600 ... הכסף שנלקח שלל (שווה ערך למטבע הרומית)...2,100,000... כמו כן היה הוא הראשון אשר העניק לעם מתנת מלקוח מקרב ימי, והראשון אשר הוביל קרתגים בני- חורין בתהלוכת ניצחון...". פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991. שש, מאיר. "מן הטכניקה הימית הקלאסית - גשר הנחיתה (Corvus)". חיפה, תורן - דפים לבית צים, מס' 42, 1963. עמ' 19–20. (כולל תרגום לעברית של פוליביוס.) e-text בפרויקט בן יהודה. Remains of Old Latin, Translated by E. Warmington. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1940. Vol. IV. Digitized copy in HathiTrust. Florus, Epitome of Roman History. Translated by E. S. Forester. Cambridge MA, Harvard University Press and London, William Heinemann, 1929. Digitized copy in LacusCurtius. מאיר שָׂשׂ. המערכה על הימים - תולדות העוצמה הימית. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991. (כולל תרגום לעברית של פוליביוס.) e-text בפרויקט בן־יהודה. Lazenby, J.F., The First Punic War. Stanford, Stanford University Press, 1996. Morrison, J.S. with contributions by J.F. Coates. Greek and Roman Oared Warships. Oxford, Oxbow Books, 1996. Wallinga, H.T., The Boarding-Bridge of the Romans. Groningen, Djakarta, J.B. Wolters, 1956. Workman-Davies, Bradley. Corvus - a review of the design and use of the Roman boarding bridge during the First Punic War, 264-241 BC. Self published book by Lulu.com, 2006. מדיה וקבצים בנושא קרב מילאי בוויקישיתוף Columna Rostrata C. Duilii קרב מילאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פוליביוס, 1.20.1-2. Lazenby (1996), p. 60. Lazenby (1996), p. 64. פוליביוס, 1.20.15: "כאשר ניגשו בפעם הראשונה להעברת כוחותיהם למסנה ... התקיפו אותם הקרתאגים בזמן המעבר, ואונייה אחת בעלת סיפון (חמש-חתרית) התקדמה מרוב להיטות עד כדי כך, שעלתה על שרטון ונפלה בידי הרומאים. אז השתמשו באונייה זו כדוגמה לבניית כל הצי." בתרגום בנימין שימרון. על הקמת הצי הרומאי ואימון החותרים: פוליביוס, 1.20.10-21.3; Lazenby, pp. 63-66. Florus, Epitome de Tito Livio, 1.18.7. פוליביוס, 1.21.4-7. פוליביוס, 1.23.1. פוליביוס, 1.22.3. דברי פוליביוס על נחיתות האוניות מעוררים קושי, כי הוא מספר קודם לכן (1.20.15) שהצי הרומי נבנה לדוגמת חמש-חתרית קרתגית שעלתה על החוף ונפלה לידיהם בתחילת המלחמה, והרי הקרתגים הצטיינו במבנה אוניותיהם ובהשטתן. לדעת Lazenby (1996), p. 66, n.6 אפשר ליישב את הסתירה אם מקבלים את האפשרות שחרשי האוניות האיטלקים לא הצטיינו במלאכתם כמו בוני האוניות הקרתגים, ולכן החמש-חתריות הרומיות נפלו באיכותן. פוליביוס, 1.22.4-11 בתרגום מאיר שָׂשׂ. Morrison (1996), p. 45. פוליביוס, 1.23.3 בתרגום מאיר שָׂשׂ. פוליביוס, 1.23.4-10. מאיר שָׂשׂ (1991), עמ' 130. Remains of Old Latin, Vol. IV, 128-131.