laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולברייט

אולברייט (באנגלית: Albright) הוא שם משפחה האם התכוונתם ל... הוראס מרדן אולברייט – איש שימור הסביבה ואיכות החיים אמריקאי ויליאם פוקסוול אולברייט – ארכאולוג אמריקאי שהתמחה בארכאולוגיה מקראית טנלי אולברייט – מחליקה אומנותית ומנחת אמריקאית מדליין אולברייט – דיפלומטית אמריקאית ומזכירת המדינה של ארצות הברית לשעבר תסמונת מקון אולברייט – תסמונת גנטית
חואן פונסה דה ליאון

חואן פונסה דה ליאון (בספרדית: Juan Ponce de León; ‏1474 – יולי 1521) היה מגלה ארצות ספרדי והמושל הראשון של פוארטו ריקו. הוא הוביל את המסע האירופאי הראשון לפלורידה והעניק לה את שמה. ב-1492 השתתף דה ליאון במסעות המלחמה של ספרד נגד המורים בגרנדה. בספטמבר 1493 הוא השתתף במסעו השני של כריסטופר קולומבוס לאמריקה. האוניות הגיעו לאיים הקריביים בנובמבר 1493 וביקרו במספר איים עד שהגיעו ליעדם באי היספניולה. ב-1504 מינה אותו מושל היספניולה, ניקולאס דה אובנדו, למושל הגבולות של המחוז החדש, איגוויי (בקצה המזרחי של הרפובליקה הדומיניקנית של ימינו). ב-1505 קיבל דה ליאון אישור לייסד עיירה חדשה במחוז איגוויי, ונתן לה את השם סלבלאון דה איגוויי. בפברואר 1512 קיבל דה ליאון חוזה מלכותי בלעדי לשלוש שנים לחפש איים חדשים, "איי בנימי", שטרם התגלו צפון מערבי לאי היספניולה. הוא צייד שלוש אוניות וצוות אותן עם 200 איש שמימן מכספו הפרטי והפליג מפוארטו ריקו ב-4 במרץ 1513. ב-2 באפריל 1513 צפה באדמה אותה חשב בתחילה לאי חדש וקרא לה "פלורידה". את מסעו האחרון לפלורידה ביצע ב-1521. היה זה מסע התיישבות עם שתי אוניות ו-200 איש, כולל כומר, חקלאים, בעלי מלאכה, 50 סוסים ועוד חיות מבויתות. במסע זה הותקפו על ידי מקומיים ודה ליאון נפצע מחץ מורעל בכתפו. לאחר התקפה זו הפליג עם צוותו להוואנה שבקובה, שם מת מפצעיו כעבור מספר ימים. עלילת הסרט שובר הקופות "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" סובבת סביב מחברת עתיקה שמצאו מלחים ובה כתוב שמיקומו של "מעיין הנעורים" יימצא בספינתו האבודה של דה ליאון. מדיה וקבצים בנושא חואן פונסה דה ליאון בוויקישיתוף חואן פונסה דה ליאון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) חואן פונסה דה ליאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוז הגליל

מחוז הגליל (באנגלית: Galilee-Acre District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. המחוז כלל חמש נפות: נפת צפת נפת עכו נפת טבריה נפת נצרת נפת ביסאן המחוז כלל את יחידות הנוף עמק החולה ואצבע הגליל, הגליל העליון המערבי והמזרחי, הגליל התחתון, בקעת בית הכרם ובקעת בית נטופה. בקעת כנרות, בקעת יבנאל ועמק הירדן, עמק בית שאן, עמק חרוד, שולי עמק יזרעאל הצפוניים, מישור עכו ומישור הנעמן שבמישור החוף הצפוני. בתוכנית החלוקה לחלוקת שטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל לשתי מדינות, יהודית וערבית, שהתקבלה ב-29 בנובמבר 1947 שטחי הנפות צפת, טבריה וביסאן (בית שאן) היו רובם בשטח המדינה היהודית. שטחי נפות עכו ונצרת היו רובם בשטח המדינה הערבית כולל הערים נצרת ועכו וכן המועצה המקומית נהריה. מחוז הגליל נוצר בשנת 1921 עת חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: כנען, הגליל, שומרון, יפו, ירושלים, באר שבע ועזה. ביולי 1922 חולקה הארץ מחדש לארבעה מחוזות ומחוזות כנען והגליל אוחדו, תוך שנפת בית שאן הועברה למחוז שומרון. ביוני 1924 אוחדו מחוזות הגליל והשומרון ליצור את מחוז צפון. מחוז הגליל הוקם מחדש בשנת 1937 עת פוצל מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה. לואיס אנדרוס, יולי - ספטמבר 1937 אלק קירקברייד, אוקטובר 1937 - מרץ 1939 מר צ'מפיון, מרץ 1939 - אפריל 1942 ג'יימס פולוק, אפריל 1942 - אוקטובר 1944 מר בלנקינסופ, דצמבר 1944 - פברואר 1945 צ'ארלס איוונס, 1945-1948 לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל: בנפת צפת היו 53,620 תושבים מתוכם 46,920 ערבים ו-6,700 יהודים. בנפת עכו היו 68,330 תושבים מתוכם 65,380 ערבים ו-2,950 יהודים. בנפת טבריה היו 39,200 תושבים מתוכם 26,100 ערבים ו-13,100 יהודים. בנפת ביסאן היו 23,590 תושבים מתוכם 16,590 ערבים ו-7,000 יהודים. בנפת נצרת היו 46,100 תושבים מתוכם 38,500 ערבים, ו-7,600 יהודים. סך הכל במחוז היו 230,840 תושבים מתוכם 193,490 ערבים ו-37,350 יהודים. מדיה וקבצים בנושא מחוז הגליל בוויקישיתוף דין וחשבון שנתי של ה.מ. הנציב העליון, דואר היום, 6 באוקטובר 1921 הסדור מחדש של המחוזות, דואר היום, 2 ביולי 1922 Official Gazette, No. 116, June 1, 1924, pp. 684–690 הנהלה מחוזית, דואר היום, 23 במרץ 1924 Dividing the Northern District for Administrative Purposes, פלסטיין פוסט, 15 ביולי 1937 מושל הגליל בתפקידו, דבר, 10 באוקטובר 1937 מינויים, הצופה, 30 במרץ 1939 נציב מחוז חיפה הועבר לנצרת, הצופה, 3 באפריל 1942 מר פולוק - מושל מחוז ירושלים, הצופה, 29 באוקטובר 1944 צפת מעלה דרישותיה לפני מושל המחוז, הצופה, 29 בדצמבר 1944 אוואנס - מושל הגליל, המשקיף, 30 במרץ 1945 פקידים בריטיים בביירות, על המשמר, 24 במרץ 1948 נתוני מפקד האוכלוסין המנדטורי 1945 לפי נפות (הסיכומים בעמוד האחרון בכל נפה)
מחוז שומרון

מחוז שומרון (באנגלית: Samaria District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. המחוז כלל שלוש נפות: נפת ג'נין נפת טולכרם נפת שכם המחוז השתרע במזרח מצפון בקעת הירדן ובמערב עד לים התיכון באזור השרון דרומית לחדרה עד צפונית להרצליה. כולל בצפון את דרומו של עמק יזרעאל, דרומה להרי השומרון הכוללים את הגלבוע וההר המרכזי באזור שכם עד לגבול הרי בית אל, החלק הצפוני של יהודה (לא כולל את הרי בית אל). ג'יימס פולוק, יולי 1939. ר. צ'ורץ', 1939-1943 מק-גיליברי, 1944-1945 מר פולר, 1945-1947 ר. ריבס, 1947-1948 חדרה נמצאת בדרום נפת חיפה והרצליה בצפונה של נפת יפו Notice regarding the Division of Palestine into six Administrative Districts, Palestine Gazette, July 1, 1939 מינויים זמניים, דבר, 28 ביולי 1939 מושל מחוז שכם במקום מר קרוסבי, המשקיף, 13 בדצמבר 1943 מסיבה לסגן המושל בנהריה, דבר, 7 בינואר 1944 מושל מחוז השומרון למזכירות הראשית, המשקיף, 6 ביולי 1945 המושל החדש למחוז השומרון - בנתניה, המשקיף, 19 ביולי 1945 מושל מחוז השומרון יוצא לחופשה, הצופה, 17 במרץ 1947 נתניה, דבר, 26 במרץ 1948
מחוז לוד

מחוז לוד (באנגלית: Lydda District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר לוד. המחוז כלל שתי נפות: נפת רמלה נפת יפו נפות יפו ורמלה היוו בתחילה את מחוז יפו. ביולי 1922 חולקה הארץ לארבעה מחוזות בלבד ומחוז יפו אוחד עם מחוז ירושלים ליצירת מחוז ירושלים-יפו. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחדו מחוז יפו וירושלים ומחוז הדרום. ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו שכלל את נפות יפו ורמלה, ומחוז עזה הכפרי. מחוז ירושלים-יפו: רונלד סטורס, 1920-1925 מחוז הדרום: קמפבל, 1931-1926 רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, 1931-1939 מחוז לוד: רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, 1939-1943 ר.ה. צ'רץ', 1944 ללויד פיליפס (ממלא מקום), 1945 גריג (ממלא מקום), 1945-1946 וויליאם רידר מקגיי, 1946-1947 סטיבנסון (ממלא מקום) מר פולר, 1947-1948 דין וחשבון שנתי של ה.מ. הנציב העליון, דואר היום, 6 באוקטובר 1921 הסדור מחדש של המחוזות, דואר היום, 2 ביולי 1922 בממשלה המחוזית, דבר, 19 באוגוסט 1925 New Partition of Districts, פלסטיין בולטין, 21 בספטמבר 1925 [ http://www.nevo.co.il/law_html/law21/PG-e-0900.pdf Notice regarding the Division of Palestine into six Administrative Districts], Palestine Gazette, July 1, 1939 Supplement No. 2 to the Palestine Gazette extraordinary of 1st July, 1939 Supplement No. 2 to the Palestine Gazette extraordinary of December 30, 1939 מינויים, דואר היום, 12 בדצמבר 1926 מושל ירושלים התחיל במשרתו, דואר היום, 18 באוקטובר 1931 נציב מחוז הדרום במושבות יהודה, דואר היום, 8 בדצמבר 1931 מושל מחוז שכם במקום מר קרוסבי, המשקיף, 13 בדצמבר 1943 מ"מ הנציב העליון בעירית ת"א ובנמל, המשקיף, 5 ביולי 1945 סגן המושל מסייר בשכונות יפו, המשקיף, 14 באפריל 1946 גריג למזכירות הראשית, המשקיף, 22 בספטמבר 1946 ביקור מושל המחוז בקריית עבודה, דבר, 9 בינואר 1947 אריאב אצל המושל, המשקיף, 8 במאי 1947 יום ערבי לועדה, דבר, 25 ביוני 1947 מושל לוד החדש בעיריית ת"א, המשקיף, 22 ביולי 1947 מושל המחוז הבריטי בא להפרד מעוזריו בת"א, מעריב, 11 במאי 1948
מחוז עזה

מחוז עזה (באנגלית: Gaza District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר עזה. המחוז כלל שתי נפות: נפת עזה נפת באר שבע בשנת 1921, כשחולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: היו באר שבע ועזה מחוזות נפרדים. ביולי 1922 אוחדו מחוזות באר שבע ועזה ליצור את מחוז הדרום שכלל את נפות עזה, באר שבע וחברון. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחד מחוז הדרום עם מחוז יפו וירושלים. באוקטובר 1926 הוצאה נפת ירושלים ממחוז ירושלים-יפו והדרום והייתה לגליל נפרד. באוקטובר 1931 הועברה נפת חברון ממחוז דרום למחוז ירושלים. בסוף 1938 מונה מושל מחוז נוסף במחוז הדרום שהיה אחראי על נפות באר שבע ועזה. ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו, ומחוז עזה הכפרי. בספטמבר 1940 צורפו למחוז עזה היישובים העבריים, יבנה, גן יבנה, בצרון, כפר ורבורג, באר טוביה ונגבה. מחוז הדרום (עזה, באר שבע, חברון): אברמסון, 1922-1925 מחוז הדרום (מיפו דרומה): קמפבל, 1931-1926 רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, 1931-1939 מחוז עזה: בקסטון באלארד, 1940-1943 וויליאם רידר מקגיי, 1943-1946 ללויד פיליפס, 1946-1947 ו. קלמנס ר. טורן טורן דין וחשבון שנתי של ה.מ. הנציב העליון, דואר היום, 6 באוקטובר 1921 הסדור מחדש של המחוזות, דואר היום, 2 ביולי 1922 New Partition of Districts, פלסטיין בולטין, 21 בספטמבר 1925 החליפות בממשלת ירושלים, דואר היום, 10 בנובמבר 1926 שנויים בהנהלת המחוזות, דבר, 9 במרץ 1932 מושל נוסף למחוז הדרום, דבר, 1 בדצמבר 1938 Notice regarding the Division of Palestine into six Administrative Districts, Palestine Gazette, July 1, 1939 Supplement No. 2 to the Palestine Gazette extraordinary of 1st July, 1939 Supplement No. 2 to the Palestine Gazette extraordinary of December 30, 1939 צורפו למחוז עזה, המשקיף, 26 בספטמבר 1940 שאלת אברמסון במורשון, דואר היום, 2 ביולי 1922 מינויים, דואר היום, 12 בדצמבר 1926 מושל ירושלים התחיל במשרתו, דואר היום, 18 באוקטובר 1931 נציב מחוז הדרום במושבות יהודה, דואר היום, 8 בדצמבר 1931 22290 לירה לקרן המטוסים, דבר, 26 באוגוסט 1940 מר ביילי מושל ירושלים, הצופה, 9 במרץ 1943 הנציב מבטיח לערוך חקירה, משמר, 4 בספטמבר 1946 גריג למזכירות הראשית, המשקיף, 22 בספטמבר 1946 שניים שיצאו וחזרו, מעריב, 3 ביולי 1949 מינויים בשלטון האזרחי בארץ, דבר, 27 באוקטובר 1946 בבאר שבע, המשקיף, 22 ביוני 1947 סגן מושל מחוז השומרון מר קלמנס, דבר, 5 בספטמבר 1947 פקידי ממשלה גבוהים יצאו לחופשה ממושכת, המשקיף, 25 בספטמבר 1947 מושל חדש למחוז עזה, דבר, 4 בפברואר 1948
חוסיין אל-חוסייני

חוסיין סלים אל-חוסייני (בערבית: حسين سليم الحسيني, תעתיק: חסין סלים אלחסיני; ? – מאי 1918) היה ראש עיריית ירושלים מטעם השלטון העות'מאני החל משנת 1909 ועד מותו ב-1918, בתקופת המנדט הבריטי. נודע בכינויו חוסיין ביי. חוסיין אל-חוסייני, בן למשפחת חוסייני, נולד בירושלים בסביבות אמצע המאה ה-19. אביו, סלים אל-חוסייני, היה איש ציבור נכבד בשלטון המקומי וכיהן אף הוא בתפקיד ראש עיריית ירושלים בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19. חוסיין אל-חוסייני קיבל את תפקיד ראש העיר בשנת 1909, ובמהלך כהונתו עסק נמרצות בפיתוח התשתיות בעיר. תחת הנהגתו רוצפו רחובות העיר העתיקה, שופרו שירותי הניקיון והתברואה, והחל ביצועו של פרויקט ביוב שמומן בחלקו בידי יהדות התפוצות. מאמצי הפיתוח שלו זכו להערכת תושבי העיר המוסלמים, הנוצרים והיהודים. בריאיון לעיתון המצרי "אל-אקדאם" במרץ 1914 עמד על ההבחנה שבין הציונות, שאינה מאיימת על "פלסטין", לבין ההתיישבות היהודית בפועל בה המהווה סכנה אמיתית, ומחייבת הטלת מגבלות מסוימות על מכירת קרקעות ליהודים. החל מ-1915 עמד חוסיין אל-חוסייני גם בראש ארגון הסהר האדום, שבצד התפקיד הרפואי שמילא בשנות מלחמת העולם הראשונה קידם הבנה בין ערבים ויהודים בעיר. עם כיבוש ירושלים בידי הבריטים בדצמבר 1917, מסר ראש העירייה חוסיין אל-חוסייני רשמית את כניעת העיר לכוחות הבריטים, בשורת טקסי כניעה שנערכו במקום הידוע כיום ככיכר אלנבי (בשכונת רוממה). הוא לקה בדלקת ריאות בעקבות העמידה הממושכת בקור וברוח, ואושפז בבית החולים שערי צדק, שם זכה לביקורו של הגנרל אדמונד אלנבי שהגיע לקבל ממנו את הכניעה הרשמית. הוא נפטר במאי 1918. אחיו, מוסא כאזם אל-חוסייני, מונה למחליפו בראשות העיר. מדיה וקבצים בנושא חוסיין אל-חוסייני בוויקישיתוף ישראל ברטל, בין התחדשות לשמרנות: ירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית (יחידה 9 בקורס ירושלים לדורותיה), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ז–2017, עמ' 76. אביבה חלמיש, ירושלים בתקופת המנדט הבריטי (יחידה 10 בקורס ירושלים לדורותיה), האוניברסיטה הפתוחה, תשפ"א–2020, עמ' 76.
מחוז ירושלים (המנדט)

מחוז ירושלים (באנגלית: Jerusalem District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר ירושלים. המחוז כלל שלוש נפות: נפת ירושלים נפת רמאללה נפת חברון רונלד סטורס, 1920–1925 אדוארד קית'-רוץ' 1926–1931 קמפבל, 1931–1937 מקלרן, 1937 אדוארד קית'-רוץ', 1937–1943 מוריס ביילי, 1943 ג'יימס פולוק, 1944–1948 Mr. Keith-Roach deputy commissioner of Jerusalem, פלסטיין בולטין, 7 בנובמבר 1926 קיתרוטש נתמנה נציב מחוז הצפון, דבר, 16 בספטמבר 1931 מושל ירושלים התחיל במשרתו, דואר היום, 18 באוקטובר 1931 שנויים בהנהלת המחוזות, דבר, 9 במרץ 1932 מר קמפבל יצא, דבר, 21 באפריל 1937 מסיבת פרידה ליוצאים, דבר, 13 בדצמבר 1937 מר קיתרוטש - מושל ירושלים, דבר, 10 בדצמבר 1937 מר קיתרוטש מתפטר, הצופה, 21 בפברואר 1943 מר ביילי מושל ירושלים, הצופה, 9 במרץ 1943 מת מושל ירושלים לשעבר, הצופה, 4 בינואר 1944
מחוז חיפה (המנדט)

מחוז חיפה (באנגלית: Haifa District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר חיפה. המחוז כלל נפה אחת בלבד: נפת חיפה. מחוז חיפה נוצר בשנת 1921 תחת השם מחוז כנען, עת חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות. ביולי 1922 חולקה הארץ מחדש לארבעה מחוזות ומחוזות כנען והגליל אוחדו. מחוז חיפה הוקם מחדש ביולי 1937 עת הופרד מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה. מחוז הצפון: סטיוארט סיימס, 1925 אברמסון, 1925–1927 ארנסט מדריק קולביל, 1927–1931 מר מקלרן (ממלא מקום) 1931 אדוארד קית'-רוץ' 1932–1937 מחוז חיפה: מוריס ביילי, 1938–1939 ג'יימס פולוק, 1939–1942. באפריל 1942 עבר לכהן כמושל מחוז הגליל. אלפרד לאו, 1942–1948 דין וחשבון שנתי של ה.מ. הנציב העליון, דואר היום, 6 באוקטובר 1921 הסדור מחדש של המחוזות, דואר היום, 2 ביולי 1922 Dividing the Northern District for Administrative Purposes, פלסטיין פוסט, 15 ביולי 1937 Appointments, פלסטיין בולטין, 19 ביוני 1925 בקור נציב הצפון בטבריה, דואר היום, 23 ביולי 1925 חגיגת פרידה למושל הצפון, דבר, 8 ביולי 1927 מושל מחוז הצפון, דואר היום, 16 בנובמבר 1927 נציב מחוז הצפון יוצא את הארץ, דבר, 22 באפריל 1931 בנציבות המחוז, דואר היום, 9 באפריל 1931 מר קיתרוטש – מושל ירושלים, דבר, 10 בדצמבר 1937 מר ביילי – נציב המחוז, דבר, 17 ביוני 1938 מר פולוק במקום מר ביילי בחיפה, דבר, 1 באוקטובר 1939 נציב מחוז חיפה הועבר לנצרת, הצופה, 3 באפריל 1942 שינויים בשלטון מחוז חיפה, דבר, 3 באפריל 1942 המושל מר לאו נפרד מהיישוב, דבר, 13 במאי 1948
נחל רוקד

נַחַל רַקָּד או נחל רוֹקַד (בערבית: نهر الرقاد - נַהְר אלרֻקַאד או وادي الرقاد - ואדי אלרקאד, הידוע גם בשם נחל אֶ-רַקַד) הוא נחל המסמן את גבולה המזרחי של רמת הגולן. נחל רוקד הוא הנחל הארוך ביותר מבין נחלי רמת הגולן, 74 ק"מ אורכו והוא מהווה את הגבול הטבעי שלה. הנחל מתחיל את מהלכו במורדות הדרומיים של הר חרמון, צפון מזרחית לכפר הסורי ג'וּבַּתַּא אלְ-חָשַבּ שסמוך לקוניטרה. ערוץ הנחל מקביל לגבול מדינת ישראל עם סוריה. מקוניטרה ממשיך הנחל במגמה דרומה באפיק רדוד שליו ורגוע, מכאן מקור ההשראה לשמו, נהר אל-רקאד (رقاد) - הנחל "המְּנוּמְנָם". לאחר שהנחל חוצה את כביש רָפִיד-שֵׁיח' מַסְכִּין, חותר הנחל בכיסוי הבזלת ובקירטון הרך שמתחתיו. חתירה זו נראית בבירור ליד הכפר הסורי עין דַ´כַּר (عين ذكر) שם הוא יורד במפל אל תוך גיא עמוק וצר שמצוקי בזלת נראים בראש גדותיו ומתלולי קירטון עזים יורדים מהם אל הערוץ. בשלב זה גם יובליו עם גאיות צרים ומפלים ככל שהם מתקרבים אליו ויורדים אליו ב"עמקים תלויים". במקום שבו נפסקת שורת הרי הגעש, משנה נחל רקד את כיוונו לכיוון דרום-מערב, כיוון השיפוע הכללי של הגולן, ומתחתר בקניון בזלת שאורכו כ-20 ק"מ. בחלקו הדרומי של האפיק ולאורך כ-6 קילומטר הדרומיים ביותר של האפיק זורם הרוקד בתוך שטח שבשליטת מדינת ישראל ונשפך לירמוך בנקודת המפגש של הגבולות בין שלוש המדינות, ירדן, ישראל וסוריה. כיוון שמסוכן לטייל באזור הנחל יש צורך באישור ביטחוני מיוחד כדי להיכנס אליו ולטבול בו. מושב מיצר מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידעת הארץ, חרמון, גולן, כרך א. יצחקי גל. איל שפירא, הישראלים שיצאו לטיול ב"נחל האסור" בגבול סוריה, 1 בנובמבר 2021, באתר וואלה! רמת הגולן (הפרק "הגבול המזרחי") ערך זה הוא קצרמר בנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הופמן לה רוש

הופמן לה רוש תעשיות פרמצבטיות (באנגלית: F. Hoffmann–La Roche Ltd.) היא חברת תרופות שווייצרית. בשנת 2017 דורגה כחברת התרופות בעלת ההכנסה השנייה בגדולה בעולם. החברה נוסדה בשנת 1896 בבזל, שווייץ ומונה 85,000 עובדים ב-150 מדינות (2014). היא עוסקת במחקר, פיתוח, ייצור ושיווק של תרופות. כחברה ביו-טכנולוגית מהגדולות בעולם, הביאה רוש לפריצות דרך רפואיות משמעותיות והיא מובילה בתחום האונקולוגיה, המטולוגיה, ריאומטולוגיה, השתלות, אנמיה ומחלות וירליות. אסטרטגיית שירותי בריאות מותאמים-אישית (Personalized healthcare strategy) של חברת רוש מיועדת לספק תרופות וכלי אבחון אשר יאפשרו שיפור משמעותי בבריאות החולים, בהישרדותם ובאיכות חייהם. עשרים וארבע תרופות שפותחו על ידי חברת רוש כלולות ברשימות של ארגון הבריאות העולמי כתרופות חיוניות, ביניהן אנטיביוטיקה מצילת חיים, תרופות נגד מלריה וכימותרפיה. [1] רוש השקיעה 8.9 מיליארד פרנקים שווייצריים בהסכמי מחקר ופיתוח [R&D] ודיווחה על היקף מכירות של כ-47.5 מיליארד פרנקים שווייצריים. חברת ג'ננטק, בארצות הברית, נרכשה במלואה על ידי חברת רוש ומהווה חלק מהקבוצה. חברת רוש מחזיקה ברוב המניות של חברת שוגאי פרמצבטיקה, ביפן. [2] מדעני החברה זכו בשני פרסי נובל[דרוש מקור], ולחברה הסכמי מחקר ופיתוח ובריתות אסטרטגיות עם שותפים רבים, כולל בעלות על חברת ג'ננטק ורוב בבעלות של חברת שוגאי. בשנת 2001 רכשה חברת התרופות השישית בגדולה בעולם נוברטיס, הממוקמת אף היא בעיר בזל, 20% מהופמן לה רוש. בשנת 2018 חברת רוש רכשה את החברה Foundation Medicine המתמחה בבדיקות דם מיוחדות. במרץ 2020 קיבלה חטיבת האבחון של החברה אישור FDA למערכת לבדיקת SARS-CoV-2 המסוגלת לאבחן בין 1,400 ל-8,800 דגימות בתוך 24 שעות. בישראל הוקמה נציגות של החברה בשם רוש פרמצבטיקה בע"מ בשנת 1999 והיא מעסיקה כ-100 עובדים. כמו כן השקיעה בקרן "פונטיפקס", קרן הון סיכון הגדולה בישראל לתחום מדעי החיים. בשנת 2010, רכשה את חברת מדינגו הישראלית, שפיתחה משאבת אינסולין ממוזערת לחולי סוכרת, תמורת 170 מיליון דולר. מדיה וקבצים בנושא הופמן לה רוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הופמן לה רוש הופמן לה רוש, ברשת החברתית פייסבוק הופמן לה רוש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הופמן לה רוש, ברשת החברתית אינסטגרם הופמן לה רוש, ברשת החברתית LinkedIn הופמן לה רוש, סרטונים בערוץ היוטיוב Who are the top 10 pharmaceutical companies in the world? (2018) אמיר אייזנברג, ‏חברת התרופות נוברטיס רוכשת 20% מהופמן לה רוש ב-2.77 מיליארד דולר , באתר גלובס, 17 במאי 2001 FDA grants Roche coronavirus test emergency green light within 24 hours, ‏13 במרץ 2020 (באנגלית). פז וייסמן, ענקית הפארמה רוש רותמת את קרן פונטיפקס לחיפוש השקעות חדשות בישראל, באתר הארץ, 8 ביוני 2009 יורם גביזון, רווח ההון של אלרון ממכירת מדינגו: 58 עד 81 מיליון דולר, באתר הארץ, 13 באפריל 2010
וילה סארגו

וילה סארגו (Villa Sarego) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה (בסנטה סופיה במחוז ורונה). הווילה השוכנת קילומטרים אחדים מצפון-מערב לוורונה, הוזמנה על ידי האדון מרק-אנטוניו סארגו, שהיה בעל מחצבה לאבני גיר. זו ודאי הסיבה שרוב הבנייה שלה עשויה באבן גיר מסותתת (בעוד שמרבית הווילות הפלאדיאניות האחרות בנויות לבנים ומטויחות, וגם פרטי הבנייה, כגון עמודים, כותרות, כרכובים וכדומה, מכוירים בטיח). הווילה נבנתה בשנות השישים של המאה השש-עשרה. וילה סארגו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". מהשוואה עם התוכנית של פלאדיו שהתפרסמה בספרו עולה שרק כמחצית מן הבניין הוקמה, אך יש המשערים שלא התכוונו לבנות מעבר לכך. תוכנית הבניין שונה מכל מה שמקובל בווילות האחרות של פלאדיו. חלקו העיקרי של הבניין היא חצר רבועה גדולה. במקור הייתה מתוכננת להיות מוקפת עמודים, אך רק שלושה מתוך ארבעת הצדדים הוקמו. החצר מוקפת בעמודים קולוסאליים (עמודים שגובהם כגובה שתי קומות, ולא כמקובל – כדי קומה אחת בלבד). לעמודים בסיסים אטיים וכותרות בסדר האיוני התומכים בארכיטרב מדורג ובאפריז המעוטר בזמורות מתפתלות. העמודים בנויים מחוליות, וקצותיהן מסותתות למשעי לשם התאמתן זו לזו, אך פניהן נותרו מחוספסים בסגנון המכונה רוסטיקלי (rustica - "כפרי"). פלאדיו עשה כבר קודם שימוש בסיתות אבן מחוספס (למשל בחזית האחורית של וילה פיזאני בבניולו), אך החזות כאן מיוחדת ומפתיעה. לבניין שתי קומות. בקומה השנייה שני אולמות גדולים, הניצבים זה מול זה. חצר קדמית עם סטיו עמודים, ואכסדרה חצי עגולה בירכתי המבנה, המופיעים בתוכנית המבנה, לא בוצעו. אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 161-160. Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 239-241. מדיה וקבצים בנושא וילה סארגו בוויקישיתוף ספר שני, פרק 15, עמ' 86.
1871

שנת 1871 היא השנה ה-71 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1871 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 18 בינואר – אוטו פון ביסמרק ווילהלם הראשון מכריזים בוורסאי על הקמת הרייך השני, ולמעשה איחוד גרמניה מאחדים את גרמניה 28 בינואר – נחתם הסכם שביתת הנשק בין גרמניה לצרפת שסיים את מלחמת צרפת–פרוסיה 17 בפברואר – צבא פרוסיה כובש את פריז 18 במרץ – ההמונים כובשים את פריז ומכריזים על הקמת הקומונה הפריזאית 21 במרץ – העיתונאי הנרי מורטון סטנלי יוצא למסעו בחיפוש אחר דייוויד ליווינגסטון 26 במרץ – הקומונה הפריזאית מוכרזת באופן רשמי בפריז 27 במרץ – משחק הרוגבי הבינלאומי הראשון מתקיים בין נבחרות אנגליה וסקוטלנד 1 באפריל – חוקה חדשה מאומצת על ידי האימפריה הגרמנית 26 באפריל – אסון קריסת המקווה באודסה – שש מנשות הקהילה היהודית באודסה נהרגו ורבות אחרות נפצעו 10 במאי – מלחמת צרפת–פרוסיה נגמרת בכישלון צרפתי והקמת הקיסרות הגרמנית 30 במאי – הקומונה הפריזאית נופלת 20 ביולי – קולומביה הבריטית מצטרפת לקונפדרציה של קנדה 28 בספטמבר – חוק הרחם החופשי בברזיל – שלב נוסף בתהליך ביטול העבדות במדינה 8 באוקטובר – השרפה הגדולה של שיקגו 28 באוקטובר – הנרי מורטון סטנלי ודייוויד ליווינגסטון נפגשים בכפר אוג'יג'י 10 בנובמבר – הנרי מורטון סטנלי מאתר את דייוויד ליווינגסטון באוג'יג'י סמוך לאגם טנגניקה ומברכו במשפט המפורסם: "ד"ר ליווינגסטון, אני משער?" 4 בפברואר – פרידריך אברט, מדינאי גרמני, נשיאה הראשון של רפובליקת ויימאר (נפטר ב-1925) 25 בפברואר – לסיה אוקראינקה, מהמשוררות והסופרות החשובות ביותר בספרות האוקראינית (נפטרה ב-1913) 5 במרץ – רוזה לוקסמבורג, מנהיגה קומוניסטית בגרמניה (נרצחה ב-1919) 10 ביולי – מרסל פרוסט, סופר צרפתי (נפטר ב-1922) 19 באוגוסט – אורוויל רייט, חלוץ תעופה (נפטר ב-1948) 27 באוגוסט – תאודור דרייזר, סופר אמריקני (נפטר ב-1945) 30 באוגוסט – ארנסט רתרפורד, פיזיקאי ניו זילנדי (נפטר ב-1937) 27 בספטמבר – גרציה דלדה, סופרת, משוררת ומחזאית איטלקייה, כלת פרס נובל לספרות (נפטרה ב-1936) 2 באוקטובר – קורדל הול, מדינאי אמריקאי (נפטר ב-1955) 14 באוקטובר – אלכסנדר זמלינסקי, מלחין, מנצח ופסנתרן (נפטר ב-1942) 25 באוקטובר – ישעיהו ברשדסקי, סופר עברי בתקופת התחייה (נפטר ב-1908) 30 באוקטובר – פול ואלרי, משורר צרפתי (נפטר ב-1945) 8 בנובמבר – נחמיה אנטון נובל, רב אורתודוקסי מודרני, דרשן והוגה דעות יהודי גרמני (נפטר ב-1922) 9 בנובמבר – פלורנס סאבין, מדענית רפואית אמריקאית (נפטרה ב-1953) 17 בדצמבר – אליעזר לָזָרוּס גולדשמידט, חוקר יהדות ומזרחן יהודי-ליטאי, מתרגם התלמוד הבבלי לגרמנית (נפטר ב-1950) 18 במרץ – אוגוסטוס דה מורגן, מתמטיקאי ולוגיקן בריטי (נולד ב-1806) 11 במאי – ג'ון הרשל, אנגלי שהיה מתמטיקאי, אסטרונום, כימאי ומחלוצי הצילום (נולד ב-1792) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1871 התחילה ביום כ' בטבת ה'תרל"א (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-ח' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1871 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1871 במדע‎ ילידי 1871‎ נפטרים ב-1871‎ מדיה וקבצים בנושא 1871 בוויקישיתוף