laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עופר (מושב)

עופר (עֹפֶר) הוא מושב השוכן על מורדותיו המערביים של הכרמל, השייך למועצה אזורית חוף הכרמל. המושב שוכן בליבו של יער אורנים נטוע וחורש טבעי (יער עופר). חלקו המערבי של היישוב צופה אל הים התיכון. הוקם ב-1950. מקור שמו של המושב נגזר משמו של היישוב הערבי עין ע'זאל שסמוך לחורבותיו נבנה היישוב העברי. תושביו הערביים של עין ע'זאל עזבו אותו בעקבות מבצע שוטר במלחמת העצמאות. פרוש השם הערבי הוא "עין הצבי" ועופר הוא בן הצבי וגם בן האייל. שמו של המושב עין איילה הסמוך נגזר גם כן משם היישוב הערבי. תחילתו של המושב בעמק קטן צמוד למעיין המקומי שהוא אחד מהמעיינות הבודדים בכרמל. המושב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מהודו, מקהילת יהודי קוצ'ין, קהילת הבגדדים (יהודים ממוצא עיראקי שחיו בהודו), קהילת בני ישראל ועולים מעיראק. בתחילת שנות ה-60 הצטרפו למושב עולים מפרס וכורדיסטן. כיום מתגוררים בו תושבים מכלל קהילות ישראל. בשנים הראשונות גרו התושבים במבני פח והחלו לעסוק בגידולי שדה ולעיתים אף השתמשו במימי המעיין הסמוך (עין ע'זאל) לצורכי הקיום הבסיסי. כעבור שלוש שנים הקימה הסוכנות היהודית את ראשוני המבנים ממזרח למיקום הראשוני והמושב התבסס במיקומו הנוכחי כיום, כשלושה קילומטרים ממזרח לכביש חיפה-ת"א הישן (כביש 4). בשנים הראשונות לאחר המעבר לבתי הקבע עסקו מרבית התושבים בחקלאות מקומית; בעיקר בגידולי שדה ורעיית צאן. במהלך שנות ה-70 החלו בפיתוח ענף החממות בעיקר לצורך גידולי פרחים ליצוא. בנוסף ענף הלול תפס מקום חשוב ורבים מהתושבים גידלו עופות פטם ששווקו למשחטות אזוריות. היישוב בנוי בצורה שמשית הכוללת מעגל מרכזי ובו עיקר מבני הציבור אשר ממנו יוצאות שלוחות (קרניים) שלאורכן בתי מגורי התושבים. עד לשנות האלפיים רוב תושבי המושב התפרנסו מחקלאות, ובעיקר מגידול פרחים ירקות ולולי עופות. בנוסף קיימים עדיין במושב מגדלי צאן ובקר. כיום מרבית התושבים אינם עוסקים בחקלאות ובמושב מתפתחת תיירות מקומית הכוללת מבני הארחה (צימרים) חוות רכיבה על סוסים, משקי חקלאות אורגנית ועוד. המושב שייך לתנועת הנוער הנוער העובד והלומד-חטיבת בני המושבים, בני הנוער במושב משתתפים בפעילויות השונות ועוסקים בתמיכה בקהילה. מדיה וקבצים בנושא עופר בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
מוחסן רזאי

מוחסן רזאי מירקאא'ד (בפרסית: محسن رضایی میرقائد; נולד ב-9 בספטמבר 1954; תעתוק מדויק: מחסן רצ'אאי) הוא פוליטיקאי איראני, כלכלן ומפקד צבאי לשעבר, המכהן כיום כמזכיר המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר. לפני כן היה מפקד משמרות המהפכה האיראניים במשך 16 שנה. בבחירות לנשיאות בשנת 2009 התמודד כמועמד שמרן והגיע שלישי עם 1.7 אחוזי בחירה, כשלפניו מחמוד אחמדינז'אד והמועמד הרפורמיסטי מיר-חוסיין מוסאווי. רזאי למד הנדסת מכונות באוניברסיטת איראן למדע וטכנולוגיה לפני שנת 1979, אך החליף את לימודיו לכלכלה באוניברסיטת טהראן לאחר מלחמת איראן–עיראק, שם למד עד שנת 2001 וקיבל תואר דוקטורט. הוא היה בין מקימי אוניברסיטת האימאם חוסיין, שם הוא מלמד כיום. בנובמבר 2006 הוציא שופט ארגנטינאי צו מעצר נגד רזאי ועוד שישה בקשר לפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה, שאירע בשנת 1994. רזאי נמצא כיום ברשימת המבוקשים הרשמית של האינטרפול. צו המעצר הבינלאומי לרזאי על ידי אינטרפול (המשטרה הבינלאומית) ב-7 בנובמבר 2007 ולבקשת השופט הארגנטינאי על פשעים שגרמו למוות, ונדליזם וונדליזם בקשר עם השתתפותו בפיצוץ מרכז הסיוע היהודי וכפי מפקד משמרות המהפכה בזמן הוצאת משמרות המהפכה האסלאמית. מוחסן רזאי עדיין מבוקש על ידי האינטרפול. ממשלת ארגנטינה גינתה את החלטת הנשיא למנות סגן נשיא כלכלי של רזאי, המבוקש על ידי האינטרפול כחשוד בהפצצת המרכז הקהילתי היהודי אמיה בבואנוס איירס ב-1994. הוא התמודד גם בבחירות לנשיאות איראן שהתקיימו ב-14 ביוני 2013, והגיע למקום הרביעי עם כעשרה אחוזים מהקולות. למוחסן רזאי חמישה ילדים: שני בנים ושלוש בנות. אחד הבנים, אחמד רזאי, היגר לארצות הברית, יצא נגד מדיניות השלטון האיראני והאשים את אביו ואחרים בתמיכה בפעולות טרור. הוא שב לאיראן בשנת 2008, אבל היגר לאיחוד האמירויות ב-2011. בנובמבר 2011 נמצאה גופתו במלון בדובאי. ביום שני, 17 באוקטובר 2022, משרד החוץ הארגנטינאי קיבל את בקשת התובע המיוחד לאחר שאישר את נוכחותו של מוחסן רזאי בקטאר, ובאמצעות תיווך שגריר שלו בדוחא, פנה למשרד החוץ. חוץ קטאר. והעביר את בקשת ממשלת ארגנטינה- מדיה וקבצים בנושא מוחסן רזאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוחסן רזאי מוחסן רזאי, ברשת החברתית אינסטגרם איראן: גנרל שמרן מתון יתמודד מול אחמדי-נג'אד, באתר ynet, 22 באפריל 2009 סוכנויות הידיעות, מועמד באיראן: הנשיא הביא אותנו לסף תהום, באתר nrg‏, 27 במאי 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא איראנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1861 במדע

ערך מורחב – 1861 13 במאי – גילוי כוכב השביט C/1861 J1. ביצוע חפירות בורגינה. פרסום מחקרו של אנון דה ברי על פטריות. אדוארד סואס משאר קיום גונדוונה. 17 במאי – ג'יימס קלרק מקסוול הציג צילום צבעוני ראשון. בניית סחרחרה המופעלת על ידי קיטור. ויליאם פרויד פרסם את מחקרו על בניית אוניות. 30 במרץ – גילוי תליום על ידי ויליאם קרוקס. גילוי רובידיום על ידי רוברט בונזן וגוסטב קירכהוף. אלכסנדר בוטלרוב פרסם את התאוריה שלו על מבנה הכימי. יוסף לושמידט פרסם את מחקרו על ייצוד דו-ממדי של כ-300 מולקולות. המצאת תהליך סולווה לייצור נתרן פחמתי. גילוי שלד שלם של ארכאופטריקס פאול בקורה מזהה אזור במוח האחראי על הדיבור. תיאור ניוון שרירים על שם דושן. 15 בפברואר – אלפרד נורת' וייטהד, מתמטיקאי בריטי (נפטר ב-1947) 9 ביוני – פייר דוהם, מתמטיקאי צרפתי (נפטר ב-1916) 26 ביולי – אדיוס אלינג, מהנדס נורווגי (נפטר ב-1949) הנרי גאנט, מהנדס אמריקאי (נפטר ב-1919) 10 בנובמבר – איסידור סנט חילאייר, זואולוג צרפתי (נולד ב-1805) מדיה וקבצים בנושא 1861 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטפנוס הראשון

סטפנוס הראשון (בלטינית: Stephanus I; מת ב-2 באוגוסט 257) היה אפיפיור בין 12 במאי 254 ו-2 באוגוסט 257. לפי התיעוד המוקדם ביותר היה סטפנוס רומאי מלידה, בנו של יוביוס שמוצאו היה אולי יווני. מרבית הידע על סטפנוס מקושר ישירות או בעקיפין למחלוקת עם נובטוס, שהתנגד לגישה הסלחנית של הבישוף קיפריאנוס והאפיפיורים שבחסותו, קורנליוס ולוקיוס הראשון לטבילה מחדש של נוצרים שהתכחשו לנצרות בזמן רדיפות דקיוס (המכונים "לפסי", lapsi). המנהג העתיק כאן היה שללפסי לא תוענק טבילה חוזרת כלל אלא רק רשות להנחת הידיים בעת התפילה. סטפנוס גרס שכדי להתקבל חזרה לכנסייה באופן מלא אין צורך כלל בטבילה. עמדתו זו של סטפנוס הייתה מנוגדת לזו של הנובטיאנים, שגרסו שאין צורך בטבילה ואין לקבל חזרה את הכופרים, ולדעתם של קיפריאנוס ודיוניסיוס מאלכסנדריה, שגרסו כי יש לקבל חזרה את הכופרים אחרי טבילה מחדש. בסופו של דבר, עמדתו של סטפנוס היא שנתקבלה על דעת רוב הבישופים. הנצרות הקתולית קיבלה גישה זו, אולם בנצרות האורתודוקסית הנושא עדיין תחת מחלוקת. המסורת הנוצרית טוענת כי סטפנוס מת כמרטיר, כאשר חיילים רומיים ערפו את ראשו כאשר ישב על כיסא האפיפיור. לסיפור זה אין ככל הנראה אחיזה במציאות. מדיה וקבצים בנושא סטפנוס הראשון בוויקישיתוף אנציקלופדיה קתולית אאוסביוס פמפיליוס, היסטוריה של הכנסייה דיוניסיוס מאלכסנדריה, מכתבים לאפיפיורים סטפנוס וסיקסטוס (הופיע לראשונה בתוך: F.C. CONYBEARE, "Dionysius of Alexandria, Newly discovered letters to the Popes Stephen and Xystus," English Historical Review 25 (1910) pp. 111-114 קיפריאנוס, אגרות סטפנוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1863 במדע

ערך מורחב – 1863 תחילת חפירות באפסוס. גילוי ניקה מסמותרקיה מקס שולצה הוכיח שפרוטופלזם של חיות וירקות הם זהות. 10 בינואר – פתיחת הרכבת התחתית של לונדון פרסום פטנט על מטף. הקמת חברת Bayer 17 בפברואר – הישיבה הראשונה של הוועד הבינלאומי של הצלב האדום והסהר האדום 12 במרץ – ולדימיר ורנדסקי, ביולוג רוסי (נפטר ב-1945) 25 במרץ – סימון פלקסנר, רופא אמריקאי (נפטר ב-1946) 21 ביוני – מקס וולף, אסטרונום גרמני (נפטר ב-1932) 12 ביולי – פול דרודה, פיזיקאי גרמני (נפטר ב-1906) 16 באוקטובר – פיוטר קוזלוב, מגלה ארצות רוסי (נפטר ב-1935) 14 בנובמבר – לאו באקלנד, כימאי אמריקאי (נפטר ב-1944) 1 באפריל – יאקוב שטיינר, מתמטיקאי שווייצרי (נולד ב-1796) מדיה וקבצים בנושא 1863 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היחידה לספורט הישגי

היחידה לספורט הישגי היא הזרוע המקצועית של הוועד האולימפי בישראל. תפקידיה ליישם את מדיניות הוועד האולימפי, לקבוע קריטריונים להשתתפות במשחקים האולימפיים וכן לתחרויות מרכזיות כאליפויות עולם ואליפויות אירופה, ולדאוג להכנתם המקצועית של הספורטאים לתחרויות. בנוסף, שמה לה למטרה לסייע לאיגודי הספורט לתכנן את הכנות הספורטאים, בטווח הארוך ובטווח הקצר, לפקח עליהן ולבקר אותן, לנתח אימונים ותחרויות, ולסייע למאמנים ולאנשי המקצוע הפועלים בסביבת הספורטאים. כן מעניקה היחידה תגמול כספי לספורטאים שעמדו בקריטריונים שהציבה. היחידה הוקמה בעקבות אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בידי הוועד האולימפי, רשות הספורט והחינוך הגופני וההתאחדות לספורט בישראל, במטרה לשפר את הישגי של המשלחות הישראליות למשחקים, ולשפר את רמת המקצועיות. עד 1997 עמד בראשה איציק בן מלך, לאחר מכן עמד בראשה יעקב סנדלר, ומאז 2004 עומד בראשה גילי לוסטיג. היחידה נוהגת לאמץ קריטריונים קשים יותר מהקריטריונים הבינלאומיים, במטרה להביא לכך שרק המצטיינים שבספורטאים ישתתפו במשחקים. ראש היחידה גילי לוסטיג נימק מדיניות זו: ”ספורטאים בינוניים משפיעים לרעה על איכות המשלחת... כל יום תחרות שבו ספורטאים ישראלים נכשלים מוריד את הריכוז, את המיקוד ואת המורל. הכפר האולימפי הוא מקום קטן וכל שינוי באווירה משפיע על התוצאות ביום שאחריו. אתה חייב שיהיו שם ספורטאים טובים, עם רצח בעיניים, שלא באים רק כדי לחוות חוויה, אלא כדי להביא מדליה, או להשאיר מאחוריהם את הנשמה בניסיון להשיג אותה. בעניין הזה צריך ללמוד מהקופץ במוט אלכס אוורבוך, שעם כל הניסיון שלו מעולם לא השתתף בטקס פתיחה. הוא מגיע להתחרות, ויום אחרי התחרות עוזב, כדי לא להשפיע על שאר הספורטאים. זו המקצוענות שאנחנו מחפשים, וברגע שאתה מתפשר על משהו נחות יותר, אתה מחבל במאמץ של כולם”. מאז הוקמה היחידה לספורט הישגי השתפרו הישגי הספורטאים הישראלים במשחקים: באולימפיאדת ברצלונה (1992) הייתה יעל ארד לספורטאית הישראלית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, ובאולימפיאדת אתונה (2004) היה גל פרידמן לאלוף האולימפי הישראלי הראשון. יחד עם זאת, על מדיניות היחידה נמתחה גם ביקורת, מאחר שהיא מונעת את השתתפותם של ספורטאים צעירים, שעצם ההשתתפות יכול לסייע להם בעתיד. היחידה לספורט הישגי באתר הוועד האולימפי בישראל היחידה לספורט הישגי באתר מכון וינגייט ניר וולף, תפסיקו לספור מדליות, באתר ישראל היום, 28 ביולי 2016 ההתאחדות פורקה ב-1995 ובמקומו הוקמו איגודי ספורט עצמאיים רועי בית לוי, שומר הסף, באתר הארץ, 17 ביולי 2008 רועי בית לוי, הדרוויניזם של היחידה לספורט הישגי התמוטט , באתר הארץ, 15 באוגוסט 2008
יאנוש פאליקוט

יאנוש פאליקוט (פולנית: Janusz Marian Palikot; נולד ב-26 באוקטובר 1964) הוא פוליטיקאי פולני ואיש עסקים. פאליקוט למד פילוסופיה באוניברסיטת וורשה, שם סיים תואר ראשון ושני. טרם כניסתו לפוליטיקה היה איש עסקים ופתח חברה שעסקה בייצור משקאות אלכוהוליים. נבחר לראשונה לסיים בספטמבר 2005, מטעם מפלגת המצע האזרחי. בשנת 2010 פרש מהמפלגה והקים מפלגה מחדשה, "תנועת פאליקוט", בעלת מצע ליברלי ואנטי-קלרקלי, אשר זכתה בעשרה אחוז ממושבי הפרלמנט בשנת 2011. פאליקוט תומך הפרדת הכנסייה הקתולית מהמדינה בפולין, חיזוק זכויות הנשים והומוסקסואלים, לגליזציה של המריחואנה ובליברליזם כלכלי. במאי 2012, הודיע באופן פומבי, כי החליט לוותר על השתייכותו לכנסייה הקתולית, צעד שנוי במחלוקת במדינה שבה 90% מהתושבים משתייכים לכנסייה הקתולית. פאליקוט הצמיד הודעה כתובה על כך לשער הכנסייה הפרנציסקנית בקראקוב ומיד לאחר מכן מסר הודעה רשמית לאמצעי התקשורת. מאשתו הראשונה, מריה נווינסקה, הוא אב לשני בנים. התגרש ואחר כך נישאה למוניקה קובאט, ממנה הוא אב לבן ובת. מדיה וקבצים בנושא יאנוש פאליקוט בוויקישיתוף יאנוש פאליקוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רומן פריסטר, כתב "הארץ" בוורשה, הכוכב העולה בפולין והקרב על הצלב, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2011 - ראיון ל"הארץ" גרדיאן והלן פיד, הפיראטים של אירופה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2011 רומן פריסטר, פוליטיקאי פולני ויתר על השתייכותו לכנסייה הקתולית, ועורר סערה, באתר הארץ, 20 במאי 2012
אמבה אלגי

אמבה אלגי הוא אמב (מבצר הררי המסתמך על תצורה גאולוגית שכיחה באתיופיה, בצורת הר שולחן המוקף במצוקים תלולים), בצפון אתיופיה, במחוז תיגראי. האמב שולט על הדרך בין העיר מקלה דרומה לעיר מאיצ'ו. בשל מיקומו האסטרטגי היה האמב זירה למספר קרבות חשובים בהיסטוריה האתיופית. הפעם הראשונה בה מופיע שמו של ההר בכתובים הייתה במהלך המאה ה-15 כאשר קיסר אתיופיה באדה מריאם הראשון הוביל מסע צבאי כנגד שבט בשם דובאה ששלט באזור והפריע לנתיבי התחבורה. בתחילת המאה ה-19 השתמש הראס וולדה סלאסי במצודה שעל ההר על מנת לכלוא את גברה גורו, אחיו של סבגדיס שמרד כנגדו. הדרך שסללו הבריטים במהלך המשלחת הצבאית לאתיופיה (1868), מהחוף אל אמבה מריאם, עברה ליד אמבה אלגי. בפברואר 1889 לחם ראס אלולה אנגדה בראס סיום גברה, ובקרב זה נפצע אנגדה. ערך מורחב – קרב אמבה אלגי (1895) הקרב התרחש במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה בדצמבר 1895. ב-7 בדצמבר הביסו האתיופים כוח איטלקי של 2,350 חיילים שהובל על ידי פייטרו טוסלי, וב-8 בדצמבר, גירש הקיסר האתיופי מנליק השני את כוחותיו של הגנרל האיטלקי אורסטה ברטיירי. לאחר התבוסה נסוגו האיטלקים מאמבה אלגי ומגונדר כולה, למבצר מקלה שעליו צר מנליק במשך חמישה עשר ימים. הקרב השני של אמבה אלגי נערך במסגרת המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה. מתחילת שנת 1941 פתח הצבא הבריטי באמצעות יחידות מצבא הודו הבריטית ועמם כוחות מצבא דרום אפריקה, צבא צרפת החופשית ויחידות נוספות של לוחמי גרילה אתיופים המכונים כוח גדעון במערכה כנגד האיטלקים שהחזיקו באתיופיה, סומליה ואריתריאה. בתנועת מלקחיים איגפו כוחותיו של הגנרל ויליאם פלאט את האיטלקים מצפון, וכוחותיו הדרום אפריקאים של הגנרל אלן קנינגהם את האיטלקים מדרום. האיטלקים נסוגו והתבצרו במבצר אמבה אלגי, שם חצבו מצודה במנהרות באבן הטבעית. תחת פיקודו של המשנה למלך האיטלקי, הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה ניהלו האיטלקים במקום קרב מגננה. בתחילת מאי החלו הבריטים לתקוף מצפון, והקיפו את ההר מצידו המזרחי והמערבי. ב-14 במאי הצטרפו אליהם הכוחות הדרום אפריקאים מדרום, וההר הוקף מכל עבריו. הבריטים תכננו לתקוף את המצודה באופן חזיתי, אך פגז שפגע פגיעה ממוזלת במצבור דלק, הביא לזיהום מי השתייה בדלק, ולכניעת מגני ההר ב-15 במאי. ב-1943 התקיים ליד אמבה אלגי הקרב האחרון ב"מרד וויאנה" שכוון כנגד שלטונו של היילה סלאסי. המורדים כבשו את מקלה והמשיכו דרומה אל ההר, בו נתקלו בעשרת אלפים חיילים של ממשלת אתיופיה. בין 18 בספטמבר ל-6 באוקטובר 1943 ניסו המורדים, בהנהגת בלאטה היילה מריאם רדה לכבוש את עמדות חיילי הממשלה בהר, אך לא עמדו בפני הפגזות הארטילריה של הצבא הבריטי שסייע לסלאסי, ובסופו של דבר התפזרו. מדיה וקבצים בנושא אמבה אלגי בוויקישיתוף
מוחמד לטיף

מוחמד לטיף (בערבית: محمد لطيف; 23 באוקטובר 1909 - 17 במרץ 1990) היה כדורגלן מצרי. הוא שיחק בקבוצות א-זמאלכ ממצרים וריינג'רס מסקוטלנד, וכן בנבחרת מצרים בכדורגל. לטיף סייע לנבחרת מצרים להעפיל למונדיאל 1934, וכבש שלושה שערים נגד נבחרת ארץ ישראל במוקדמות. הוא אף שיחק במשחקה היחיד של מצרים במונדיאל זה, בשלב שמינית הגמר, נגד הונגריה. בין 1920 ל-1935 שיחק בא-זמאלכ, וב-1935, לאחר המונדיאל, הובא לריינג'רס על ידי מאמנה הסקוטי של נבחרת מצרים ג'יימס מקריי. בעונת 1935/6 שיחק במשחקו היחיד בליגה הסקוטית, במשחק מול היבס (Hibs). בין 1936 ל-1945 שיחק שוב בא-זמאלכ. ב-1936 נכלל בסגל נבחרת מצרים ששיחק במשחקים האולימפיים בברלין. שנים לאחר משחקו נגד נבחרת ארץ ישראל התגייס לצבא המצרי והשתתף בקרבות מלחמת העצמאות באזור כיס פלוג'ה, שבו כותר כוח של הצבא המצרי בעקבות מבצע יואב. לטיף היה אחד מהחיילים המצרים שנשבו על ידי חיילי צה"ל, וכשאלה זיהו את השחקן שהצטיין נגד נבחרתם, שחררו אותו מיד למצרים. לאחר פרישתו ממשחק פעיל שימש לטיף מאמן בא-זמאלכ. מוחמד לטיף, באתר olympedia.org Dr.Tarek Said's Homepage - Egyptian Soccer History WORLD CUP 1934 - QUALIFYING Zinda 31 August 2004 Scottishleague.Net Sfaqs "Mohamed Latif Biography and Statistics". Sports Reference. אורכב מ-המקור ב-2016-03-09. נבדק ב-2009-08-06. אשר גולדברג, מוקדמות המונדיאל - הניסיון הראשון, באתר הארץ, 30 ביוני 2002
וריד מתלה המעי העליון

וריד מתלה המעי העליון (TA: vena mesenterica superior), הנקרא גם לפי ראשי התיבות באנגלית SMV, הוא כלי דם המנקז דם מהמעיים. בסיומו, מאחורי צוואר הלבלב, הוא חובר לווריד הטחול (vena splenica, vena lienalis) ושניהם יוצרים את וריד שער הכבד. וריד מתלה המעי העליון נמצא לימינו של עורק מתלה המעי העליון, שמקורו מאבי העורקים הבטני. ורידים המתמזגים אל וריד מתלה המעי העליון מנקזים את המעיים הדקים, המעי הגס בחלקו, הקיבה, הלבלב והתוספתן. הם כוללים את הבאים: וריד הקיבה והפדר הימני ורידי התריסריון והלבלב התחתונים ורידים מהמעי הריק (jejunum) ורידים מהמעי העקום (ileum) וריד המעי הגס האמצעי - המנקז את המעי הגס הרוחבי וריד המעי הגס הימני - המנקז את המעי הגס העולה וריד המעי הקום והמעי הגס פקקת של וריד מתלה המעי העליון היא יחסית נדירה, אולם מהווה סיבה משמעותית לאירוע איסכמי של מתלה המעי ויכולה להיות קטלנית. כ-10% עד 15% מהאירועים האיסכמיים הם כתוצאה מפקקת כאמור. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דמפסי

דמפסי (Dempsey) הוא שם משפחה שמקורו אירי ומשמעותו גאה. האם התכוונתם ל... ג'ו דמפסי – שחקן אנגלי ג'ק דמפסי – מתאגרף אמריקני מיילס דמפסי – גנרל בריטי מרטין דמפסי – גנרל אמריקני פטריק דמפסי – שחקן אמריקאי קלינט דמפסי – כדורגלן אמריקאי
אלברטו בורי

אלברטו בורי (באיטלקית: Alberto Burri;‏ 12 במרץ 1915 – 15 בפברואר 1995) היה פסל וצייר איטלקי אבסטרקטי. נולד בצ'יטה די קאסטלו שבאומבריה. ב-1940 סיים בורי לימודי רפואה מאוניברסיטת פרוג'ה ושימש כרופא צבאי במלחמת העולם השנייה. הוא נעצר על ידי כוחות בעלות הברית בתוניסיה והושם במחנה מעצר בטקסס בשנת 1943, שם שהה כ-18 חודשים ושם גם החל לצייר. הוא שוחרר בשנת 1946 ועבר לרומא, שם המשיך להתגורר עד סוף חייו. הוא הציג ברומא תערוכת יחיד ראשונה בשנת 1947 ב-Galleria La Margherita. תחילה צייר בורי באופן פיגורטיבי, אולם כמו רבים מבני דורו באיטליה פנה אל עבר הציור המופשט. יחד עם ג'וזפה קאפוגרוסי (אנ'), אטורו קולה (צר') ואמנים נוספים חתם על מנשר של קבוצה בשם Origine, אשר הייתה בו קריאה לאסתטיקה לא-פיגורטיבית. בורי נודע בשימוש בחומרים לא שגרתיים ביצירותיו כמו זפת, פומיס, פלסטיק תעשייתי, ברזל, צמר שרוף, פחיות ישנות מפח, ויוטה. יצירתו מושפעת מזרמים כמו האבסטרקציה לירית, האקספרסיוניזם המופשט האמריקאי והטאשיזם האירופאי. אחת מיצירותיו המפורסמות היא סדרת ה-Sacchi (שקים), אותה החל ליצור בשנת 1949 והיא מורכבת משקי יוטה התפורים בגסות זה לזה. מדיה וקבצים בנושא אלברטו בורי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלברטו בורי אלברטו בורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלברטו בורי, באתר Discogs (באנגלית) Laura Cumming, Alberto Burri: Form and Matter – review
לוצ'ו פונטנה

לוצ'ו פונטנה (באיטלקית: Lucio Fontana; 19 בפברואר 1899 – 7 בספטמבר 1968) היה צייר, פסל ותאורטיקן איטלקי. הוא מוכר בזכות סגנון הספטיאליזם (אנ'), שהוא נחשב למייסדו ובזכות קשריו לקבוצת הארטה פוברה. לוצ'ו נולד ברוסאריו שבסנטה-פה שבארגנטינה להורים איטלקים. אביו, לואיג'י, היה פסל, צייר וארכיטקט. לוצ'ו בילה את ילדותו במילאנו שבאיטליה, אולם חזר לארגנטינה בשנת 1905, שם התגורר עד שנת 1922. בנעוריו החל לעזור לאביו בפיסול ואחר כך החל לפסל בעצמו. בשנת 1926 השתתף לראשונה בתערוכה בארגנטינה. בין השנים 1928 ל-1930 למד ב-Accademia di Brera שבמילאנו. הוא למד שם אצל הפסל אדולפו ווילדט (Adolfo Wildt), והוא הושפע ממנו רבות. במהלך מלחמת העולם השנייה חזר לארגנטינה והקים שם בית ספר לאמנות בשם Academia Altamira יחד עם כמה מחבריו. בשנת 1948 חזר לאיטליה. הציג בביאנלה לאמנות בסאו פאולו ובביאנלה של ונציה. לאחר מותו נערכו רטרו-פרספקטיבות לעבודותיו על ידי אוסף פגי גוגנהיים, במרכז ז'ורז' פומפידו, מדיה וקבצים בנושא לוצ'ו פונטנה בוויקישיתוף דף המוקדש לעבודותיו באתר המוזיאון לאמנות מודרנית לוצ'ו פונטנה, באתר MusicBrainz (באנגלית) לוצ'ו פונטנה, באתר Discogs (באנגלית)
ישראל במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)

המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) היו הפעם ה-14 שבה השתתפה משלחת ישראלית במשחקים הפאראלימפיים, מאז החלה את השתתפותה במשחקים בשנת 1960. ישראל דורגה במקום 45 עם 8 מדליות בסך הכל מהן 1 זהב, 2 כסף ו-5 ארד. במשלחת הישראלית 25 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפים. (בסוגריים - השיוט הגרוע שאינו נחשב בדירוג הכולל) האתר הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים בלונדון
קיסמאיו

קיסמאיו (בסומלית: Kismaayo; בערבית: كيسمايو) היא עיר נמל בחופה הדרום מערבי של סומליה. העיר היא העיר השלישית בגודלה בסומליה, והנמל הוא אחד החשובים בקרן אפריקה. העיר נמצאת בסמוך לשפך נהר הג'ובה. בין השנים 2006-2012 העיר לא הייתה בשליטתה של הממשלה המרכזית הסומלית, אלא היוותה מרכז לארגונים איסלאמיים, ביניהם "א-שבאב" שפרש מהממשלה המרכזית. בספטמבר 2012 הצבא הלאומי הסומלי וכוחות AMISOM (משלחת האיחוד האפריקאי לסומליה) כבשו מחדש את העיר מידי א-שבאב. עד לשנת 2002 גרו בעיר כ-200,000 אזרחים, אך בשל הקרבות והשתלטות ארגונים איסלאמיים קיצוניים רבים מהם עזבו את העיר, וב-2009 התגוררו בעיר 70,000 תושבים בלבד. נכון ל-2017 אוכלוסיית העיר מונה 166,667 תושבים. מדיה וקבצים בנושא קיסמאיו בוויקישיתוף קיסמאיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שלוש מדינות לעם אחד אתר סיקור ממוקד ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וסט ג'ט

וסט ג'ט (באנגלית: WestJet) היא חברת תעופה לטיסות חסך קנדית המפעילה רשת של טיסות פנים וטיסות בינלאומיות ליעדים בארצות הברית, מקסיקו, האיים הקריבים ואירופה. החברה היא חברת התעופה השנייה בגודלה בקנדה (אחרי אייר קנדה), כשהיא מטיסה בממוצע 66,000 נוסעים בכ-777 טיסות ליום. בשנת 2017 הטיסה החברה מעל ל-24 מיליון נוסעים. החברה נוסדה בשנת 1996 כשלרשותה 3 מטוסי בואינג 737-200 משומשים. לאחר תקופת זמן החליפה החברה את המנכ"ל והציעה לציבור לקנות חלק מן החברה ב-10$ למנייה. בעקבות שינוי שחל בתעופה האזרחית בקנדה הרחיבה את החברה את יעדיה לכל רוחבה של קנדה, ומאוחר יותר גם לארצות הברית, מקסיקו והאיים הקריבים. בשנת 2006 האשימה אייר קנדה את וסט ג'ט בריגול תעשייתי, החברה הודתה ושילמה לאייר קנדה פיצוי בגובה חמישה וחצי מיליון דולר קנדי. בשנת 2013 פתחה החברה קו טרנס אטלנטי ראשון בין סנט ג'ונס לדבלין. צי המטוסים של החברה, נכון לדצמבר 2020: בכל מטוסי הבואינג של החברה הותקנו מסכים אישיים לצפייה בתשלום בטלוויזיה בשידורים חיים של החברות: Global TV, CTV, CBS, Citytv, Treehouse TV, ABC, NBC, CBC, TSN. בכל מטוסי החברה פועלת התוכנית "קנה במטוס", המאפשרת לנוסעים לקנות אוכל, שתייה ומשקאות אלכוהול. מדיה וקבצים בנושא וסט ג'ט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וסט ג'ט (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של וסט ג'ט (בצרפתית) וסט ג'ט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מדיה וקבצים בנושא וסט ג'ט באתר Airliners.net fleet "2017 westjet annual report". {{cite web}}: Check |url= value (עזרה)(הקישור אינו פעיל) fleet "2017 westjet annual report". {{cite web}}: Check |url= value (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
מחנה המעצר מזרעה

מחנה המעצר מזרעה הוקם והופעל על ידי ממשלת המנדט מצפון לעכו, ושימש לכליאתם של אסירים ועצירים מנהליים. מחנה המעצר נוסד בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ושימש למעצר, בצווים מנהליים, של חברי כנופיות ערביות, נתיני אויב וחשודים בריגול. באביב 1940 החלה כליאתם של אסירים יהודים במחנה, ולעיתים נכלאו בו גם מעפילים. ב-1940 נכלאו בו מ"ג אסירי ההגנה ושלושים ושמונה אסירי קורס המפקדים של האצ"ל. האסירים שוכנו בצריפים, שכל אחד מהם הכיל 25 אסירים. עם העצורים במחנה נמנו אנשי לח"י יצחק שמיר ואליהו גלעדי (שהצליחו לברוח מהמחנה ב-1942), נפתלי לובינצ'יק, מתתיהו שמואלביץ', הרצל עמיקם, נתן ילין-מור ועמנואל הנגבי, אנשי בית"ר ערי ז'בוטינסקי והלל צור, מעפילים אבא ברדיצ'ב ושולמית שמיר (שהכירה במחנה מעצר זה את בעלה, יצחק שמיר). מחנה המעצר נסגר בדצמבר 1942, ואסיריו הועברו למחנה המעצר בלטרון. כיום פועל במקום המרכז הרפואי לבריאות הנפש - מזרע. יהושע כספי, ‏בתי הסוהר בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, קתדרה 32, יולי 1984