laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זורק הדיסקוס

זורק הדיסקוס (ביוונית: Δισκοβόλος του Μύρωνα) הוא פסל יווני מהתקופה הקלאסית, שנוצר בין השנים 425–485 לפנה"ס על ידי מירון. פסל הברונזה המקורי אבד, אך מספר העתקי שיש רומיים נמצאו. הפסל מציג אתלט יווני המשתתף בתחרות זריקת דיסקוס שהייתה מקובלת מאוד במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. גובה הפסל 1.55 מטרים. פני השטח החלקים מעניקים לפסל אופי מאופק ומרוחק. תחושת התנועה נוצרת על ידי התנוחה הסיבובית בה נמצא הפסל - הפסל בחר תנועה זורמת היוצרת מעגל (צורה גאומטרית המסמלת שלמות), וכך יצר התאמה מושלמת בין תנועת הגוף של האתלט לבין צורתו של הדיסקוס, אותו הוא זורק. התנועה המתוארת בפסל אינה אפשרית במציאות. הדינמיות של הפסל, ומשחקי האור והצל שבו, מוסיפים לתחושת התנועה שבפסל. תחרויות הספורט ביוון נערכו בהקשר דתי והספורטאים היווניים באותה העת התאמנו והתחרו בעירום, דבר שבעקבותיו גם התפתחה תרבות של פיתוח הגוף. הרקע לפסל זה, המציג ספורטאי עירום הוא למעשה גם דתי וגם חברתי – תרבותי. הפסל מציג דמות אידיאלית של האדם במלוא הדרו אל מול הטבע והאלים. הפסל מסמל את תום התקופה הארכאית באמנות היוונית וראשית תקופת הפריחה הקלאסית אשר התאפיינה בשלמות הרמונית, שאיפה ליופי מושלם ואידיאליזציה של האדם. התנוחה בה פוסל האתלט אינה הפוזה הטובה והנוחה ביותר כדי לזרוק דיסקוס והייתה זו החלטת הפסל לעוות מעט את התנוחה על מנת ליצור אידיאליזציה של שאר ההיבטים. פסלו המקורי של מירון מעולם לא נמצא, ואנו יודעים עליו הודות לסופרי התקופה. הרומאי פליניוס הזקן למשל, כותב על עבודותיו של מירון, והוא מזכיר בנוסף לזורק הדיסקוס פסלים נוספים שלא שרדו, כמו "פסל פרה" ו"פסל האצן לאדאס". ההעתק הרומי נמצא באיטליה רק בשנת 1781. במהלך המאה ה-19, הפסל נשמר בקפידה במוזיאון קטן והוכנו ממנו כמה העתקים נוספים אך חלקם נעשו בחוסר דיוק. כמו כן נמצאו לו גם כמה העתקים נוספים עוד מהתקופה הרומית שגם ביניהם העתקים בלתי מדויקים. הפסל זכה לפרסום רב והפך עם השנים לסמל של שלמות האדם אך הפסל האחד שנחשב להעתק המושלם של פסלו המקורי של מירון נמצא במוזיאון הלאומי של רומא. העתקים עתיקים נוספים נמצאים במוזיאון הבריטי ובמוזיאון הוותיקן. בשנת 1937 רצה אדולף היטלר לרכוש לעצמו את הפסל הרומי. גליאצו צ'אנו שר החוץ האיטלקי במשטרו של בניטו מוסוליני הסכים בסוף למכור אותו להיטלר תמורת 5 מיליון לירות איטלקיות בשנת 1938, זאת למרות התנגדויות רבות באיטליה, בין השאר של שר החינוך האיטלקי ג'וזפה בוטאי. הפסל הוחזר לרומא בשנת 1948. זריקת דיסקוס המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה והספורט ביוון העתיקה מדיה וקבצים בנושא זורק הדיסקוס בוויקישיתוף אתר בו ניתן לצפות בתמונת הפסל מה מיוחד בפסל זורק הדיסקוס?, בתר אנציקלופדית אאוריקה
שושנת הרוחות (ספר)

שושנת הרוחות הוא אוסף של סיפורים קצרים של הסופרת אורסולה לה-גווין שפורסם בשנת 1982. הסיפורים מסודרים לפי תמות של כיוון, אך לאו דווקא אחד מכיווני רוחות השמיים. הספר זכה בפרס לוקוס בשנת 1983. הקדמה "מחברת זרעי השיטה", ופרקים נוספים מתוך יומן האגודה של התרולינגוויסטים (1974, אחוות הכוכבים) אטלנטיס החדשה (1975, אטלנטיס החדשה) החתול של שרדינגר (1974, יקום 5) שני עיכובים על הקו הצפוני (1979, ניו יורקר) SQ (בשנת 1978) כסף קטן (1981) הדו"ח הראשון של שורדי הספינה הטרופה לקדנה מדרב (1978, אנטיוס). יומנה של הורד (1976) החמור הלבן (1980). הפניקס אינטרקום (1974) שינוי תפיסה (1974) המבוך (1975) נתיבי התשוקה (1979) הנבל של גיליאן (1977) ארצו של מלהור (1979) המים הם רבים (1976) סיפורה של האישה מספר גישות לבעיית קוצר הזמן (1979, אומני). סוּר (1982, ניו יורקר). שושנת הרוחות, באתר OCLC (באנגלית)
הדסון (נהר)

נהר הדסון (באנגלית: Hudson River) הוא נהר בארצות הברית, שמקורו בהרי אדירונדאק (Adirondack), שבצפון-מזרח מדינת ניו-יורק והוא זורם כמעט לכל אורכו במדינה זו. בהמשך מסלולו, הוא מהווה גבול מדיני בין המדינות ניו-יורק לניו ג'רזי. הוא קרוי על שם מגלה הארצות האנגלי הנרי הדסון, שהיה הראשון ששט במעלה הנהר משפכו צפונה, וחקר את סביבתו ב-1609. ההדסון זורם דרומה ליד גדתו המערבית של האי מנהטן שבעיר ניו יורק (לצד סיל הפליסיידס), ונשפך לאוקיינוס האטלנטי בין לונג איילנד וסטטן איילנד. בתקופת מלחמת העצמאות האמריקנית, נבנו באי פוליפל עוגנים למתיחת שרשרת ברזל דרך הנהר שאמורה הייתה לפגוע בספינות המלחמה הבריטיות שעלו בנהר אל תוך מדינת ניו יורק. ב-15 בינואר 2009, טיסה 1549 של יו אס איירווייז נחתה נחיתת חירום על הנהר כ-5 דקות לאחר ההמראה, בעקבות פגיעת ציפורים שגרמה להשבתת שני מנועי המטוס. בזכות תפקודו יוצא הדופן של הקברניט צ'סלי סאלנברגר, שהחליט לנחות על הנהר, ניצלו כל 155 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על המטוס. מאז 26 בדצמבר 1825, שבו נפתחה תעלת אירי, הפך נהר ההדסון לנתיב תחבורה ימית חשוב, המקשר את האוקיינוס האטלנטי באזור העיר ניו יורק עם פנים היבשת והימות הגדולות. בנוסף, מעל הנהר עובר גשר ג'ורג' וושינגטון, שמהווה נתיב תחבורה מרכזי בין מנהטן ומדינת ניו ג'רזי. באותה תקופה החלו להפליג לאורך הנהר ספינות קיטור. ספינת "הנרי אקפורד" הייתה משלימה הפלגה מניו יורק לאולבני תוך 14 שעות ועלות הכרטיס הייתה 3$. הגשר המפורסם ביותר מעל נהר ההדסון הוא גשר ג'ורג' וושינגטון המחבר את העיר ניו-יורק רבתי עם מדינת ניו-ג'רזי. הגשר השני בפרסומו, אך הארוך יותר הוא גשר טאפן-זי הנמצא מצפון לגשר וושינגטון, ומחבר בין מחוז ווסטצ'סטר למחוז רוקלנד – שניהם מחוזות של מדינת ניו יורק. מצפון לשני הגשרים הללו יש עוד מספר גשרים, קטנים בהרבה, אשר מגשרים בין מחוזות מדינת ניו יורק המזרחיים למחוזות המערביים לנהר. . בשנת 1957 נבנה גשר קיגסטון-ריינקליף. מדיה וקבצים בנושא הדסון בוויקישיתוף הדסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלורה שושן

פלורה שושן (נולדה ב-20 במאי 1955) היא אשת ציבור וראש מועצת מצפה רמון בשנים 2013-2006. פלורה שושן נולדה בבוז'עד שבמרוקו לדוד ורחמה פרץ ועלתה לישראל ב-1956. שושן כיהנה בתפקיד ראש מועצת מצפה רמון, החל מ-2006, לאחר שכיהן בו בעלה, סמי שושן. היא נבחרה ברוב של 50.8% מקולות הבוחרים, לאחר מערכת בחירות שעוררה עניין יחסי, לאור היותה אחותו של עמיר פרץ, שר הביטחון דאז. לאחר הבחירות, לא הצליחה שושן למצוא רוב בקרב חברי המועצה להעברת התקציב לשנת 2007, ומשרד הפנים שקל להדיחה ולמנות ועדה קרואה. אולם, לאחר שימוע, הוחלט להשאירה בתפקיד, ולפזר רק את מליאת המועצה. בשנת 2008, זכתה בבחירות המקומיות בשנית. בבחירות שנערכו באוקטובר 2013, התמודדה שושן בבחירות המקומיות מול אל"ם (מיל') רוני מרום, והפסידה. התמודדה פעם נוספת מול מרום בבחירות 2018, והפסידה אחרי שקיבלה כ-20% מהקולות. לקראת בחירות 2024, הודיעה כי תתמודד פעם נוספת, אך הפסידה לאליה וינטר אחרי שקיבלה כ-38% מהקולות. שושן היא פעילה פמיניסטית חברתית וחברה בתנועת אחותי - למען נשים בישראל. בעבודת התזה[דרוש מקור], היא חקרה את המעבר של נשים למצפה רמון, כפי שהוא נתפס בעיניהן, מתוך חוויותיהן האישיות. היא בחנה את תחושת האובדן החברתית והתרבותית הקשורה לפריפריאליות של העיירה, לריחוק המשמעותי ממרכזים עירוניים, ואת קשיי ההסתגלות ביחס לשירותים, כגון השכלה וקניות שהיו עבורן בעבר ברורים מאליהם, והפכו עם המעבר והריחוק קשים להשגה. נשים ראשונות בתפקידים ציבוריים בישראל ענת ברשקובסקי, מצפה רמון: האחות של פרץ תחליף את בעלה, באתר ynet, 18 באוקטובר 2006 יובל אזולאי, שושן מועמדת להדחה, אבל מרגישה מנהיגה לדוגמה, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2007 אילנה קוריאל, מצפה-רמון: פלורה שושן תמשיך לכהונה שנייה, באתר ynet, 14 בנובמבר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שר הטבעות - דמויות

הספר שר הטבעות, אשר נכתב על ידי ג'. ר. ר. טולקין, מכיל אוסף רב של דמויות הלוקחות חלק בעולם הקסום המתואר בספר. בערך זה יוצג ריכוז של הדמויות הראשיות בספר. מדיה וקבצים בנושא שר הטבעות - דמויות בוויקישיתוף
עדנים (כפר נוער)

עדנים (למפת מערב הנגב מוגדלת)   עדנים (למפת מערב הנגב רגילה)   עדנים (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עדנים (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עדנים עֲדָנִים הוא כפר נוער בצפון הנגב אשר הוקם ב-2006 בסמוך לקיבוץ בית קמה הנמצא בתחום השיפוט של מועצה אזורית בני שמעון. בכפר הנוער שוכנים בתנאי פנימייה צעירים וצעירות בגילאים 12 עד 18 בעלי קשיים נפשיים ורגשיים. בכפר ארבעה מבנים מרכזיים המשמשים מקום מגורים לשוהים בו ומרחבים ירוקים מסביב. בנוסף, בכפר קיים בית בוגרים אשר נותן מענה לחניכים בשנתם האחרונה בפנימייה, כיתה יב', ובמטרה לפתח עצמאות בקרב החניכים. כפר הנוער מופעל על ידי עמותה בשם "עדנים: עמותה לקידום ולטיפול באוכלוסיות נוער מיוחדות". הכפר נמצא תחת פיקוח ממשלתי של משרד הרווחה ומתגוררים בו כ-70 נערים ונערות. עדנים נבנה בסיוע קרן רש"י, קרן וינברג' יהדות מונטריאול והמוסד לביטוח לאומי, וממומן בעיקר על ידי מימון ממשלתי ותרומות. מדיה וקבצים בנושא עדנים בוויקישיתוף אתר כפר הנוער "עדנים" מידע על "עדנים" מתוך אתר "מקום מיוחד" מנכ"ל משרד רה"מ - אקדם את כפר הנוער "עדנים" חברת רד תקשורת תורמת חדר מחשבים לילדי "עדנים" ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שאול (סדרת טלוויזיה)

שאול היא קומדיית מצבים אשר שודרה בערוץ 3 בכבלים בשנת 2002. הסדרה התמקדה בעלילותיו של שאול (מגולם על ידי דוב'לה גליקמן), בעליה של חנות פרחים המתגורר בקומה שמעל לחנות. דמותו של שאול מבוססת על דמות אותה גילם גליקמן בתחילת שנות התשעים בפרסומות של "דפי זהב". שאול (דב גליקמן): מוכר חמניות נוירוטי. סוזי (סיגלית פוקס) ניצה (שירה עמידן-אברמוביץ') גרינשפן (דביר בנדק) גרגורי (אלכסנדר סנדרוביץ'): עולה מברית המועצות, רופא ממורמר שנאלץ לעבוד כמוכר פרחים בחנות של שאול משום שלא הצליח למצוא בישראל עבודה כרופא. ראפיק (ישי קרני) "שאול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שאול", באתר אידיבי "שאול", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית TheMarker digital, סיטקום חדש בערוץ 3: "שאול פרחים" בכיכובו של דבל'ה גליקמן, באתר TheMarker‏, 28 באוקטובר 2001
ולנטינוס

ולנטינוס (ביוונית: Οὐαλεντῖνος, בלטינית: Valentinus;‏ 100–160) היה תאורטיקן נוצרי גנוסטי יליד מצרים שפעל ברומי וייסד את הזרם ולנטיניזם. ולנטינוס נולד בדלתה של הנילוס, בפרבוניס (Phrebonis) והתחנך באלכסנדריה, בתקופה בה היה בה מרכז נוצרי חשוב. הוא היה לתלמיד של תאודס (Theudas), שבעצמו היה תלמיד של פאולוס. בשנת 136 עבר ולנטינוס לרומי ופעל שם תחת היגינוס, שהיה הבישוף של רומי (תפקיד שהתפתח לאחר מכן לאפיפיור). ולנטינוס הצטיין בהטפותיו ולדברי טרטוליאנוס ציפה להתמנות לבישוף אחרי היגינוס והתאכזב מאוד כשהתמנה אניקטוס. לאחר מינוי אניקטוס חל קרע בין ולנטינוס ובין הכנסייה והוא פיתח את תורתו, הוולנטיניזם. הוא עבר לקפריסין, שם המשיך ללמד ולהרחיב את עדת חסידיו. הוא מת בשנת 160 או 161. ולנטינוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הקו הירוק (ביירות)

הקו הירוק (בערבית: خط أخضر, תעתיק מדויק: ח'ט אחצ'ר) היה קו הפרדה אשר חילק את בירת לבנון, ביירות, לשני חלקים לפי חלוקה עדתית בתקופת מלחמת האזרחים הלבנונית. קו זה, נקבע באופן לא-רשמי עם תחילתה של מלחמת האזרחים בשנת 1975 והוא חדל מלהתקיים עם סיום המלחמה בשנת 1990. העיר אוחדה זמנית בשנת 1984 וקו הפרדה זה בוטל, אך האיחוד לא החזיק זמן רב והעיר חולקה מחדש. ה"קו הירוק" חילק את ביירות לשני חלקים: החלק המזרחי - המאוכלס ברובו בנוצרים והחלק המערבי - המאוכלס ברובו במוסלמים ובו גם שכנו מחנות הפליטים הפלסטיניים. החלק המזרחי, נשלט על ידי המיליציה המרונית "הכוחות הלבנוניים" אשר מרבית לוחמיה נמנו עם לוחמי "הפלנגות הנוצריות" ואילו מערב העיר נשלטה על ידי פלגים של אש"ף. השכונות השיעיות בחלקו הדרומי של מערב ביירות נשלטו על ידי מיליציות שיעיות, בתחילה המיליציה "אמל" של האימאם מוסא א-צדר הנחשבת למתונה וחילונית יותר ומאוחר יותר על ידי חזבאללה, שהוקמה במהלך מלחמת האזרחים על ידי משמרות המהפכה האיראניים ונחשבת למיליציה קיצונית. על אף ששתי הקבוצות אשר שלטו בצידו המערבי של הקו הירוק, השיעים הלבנונים והפלסטינים, היו מוסלמים בדתם הם התחרו זה בזה על שליטה מלאה בחלק המערבי של העיר. מאוחר יותר, השיעים אף נלחמו בינם לבין עצמם על שליטה בדרום ביירות במלחמת המחנות. במהלך לחימה זו, גברה תמיכת האוכלוסייה השיעית בדרום ביירות בחזבאללה ושליטת המיליציה ברבעים השיעיים התחזקה, על חשבון אמל אשר נחלה מפלה ואיבדה תומכים רבים. בשנת 1987, לאחר הרצחו של רשיד כראמי, התמנה מישל עאון המרוני לתפקיד ראש ממשלת לבנון וזאת על אף שלפי האמנה הלבנונית, תפקיד זה שמור למוסלמי סוני. מינויו של עאון חילק גם את השלטון בעיר: נוצריי מזרח ביירות, קיבלו על עצמם את עאון כראש הממשלה אך המוסלמים, תושבי מערב העיר, התנגדו למהלך וראו בו הפרה של האמנה הלבנונית, כך נוצר מצב בו עאון היה לסמכות ראש הממשלה במזרח ביירות בלבד. מאוחר יותר בשנה זו נכבש החלק המערבי של העיר על ידי צבא סוריה. בשכונות הקרובות לקו הירוק התרחשו קרבות הצלפים הקשים ביותר בכל מלחמת האזרחים ובקרב קו ההפרדה פעלו גורמי טרור אסלאמיים רבים, בין השאר, החל ארגון הטרור חזבאללה את פעילותו הטרוריסטית בירי צלפים על אזרחים נוצרים שעברו בקרבת הקו הירוק, ושכונות אלו ספגו פגיעות והרס רב. המעבר בין שני צדי קו ההפרדה היה קשה ומסוכן ורבים נהרגו בדרכם מירי צלפים. בתום מלחמת האזרחים בלבנון החלה ממשלת לבנון לפעול לשיקום העיר וכללה בפעולות שיקום אלו גם את השכונות הקרובות לקו ההפרדה, אשר קיבלו את השם "שכונות הקו הירוק" בעגה המקומית. על אף מאמצי השיקום הרבים, שכונות אלו טרם שוקמו סופית ובחלקן אף מבנים הרוסים כליל. לאחר מלחמת האזרחים, התפתחה בלבנון "תיירות מלחמה" והשכונות ההרוסות בקרבת הקו הירוק מהוות את אחד מהאתרים הבולטים בסוגת תיירות זו, ובהן ניתן שרידים בולטים ביותר למלחמת האזרחים. קו ההפרדה עבר בשכונות מרובות עצים וצמחייה ועל כך קיבל את השם "הקו הירוק". קו ההפרדה הירוק על מפת ביירות חשיפה לצפון: לדעת כדי להבין - ישראל ושכנותיה מצפון, אתר סנונית מידע על הקו הירוק באתר "אלמשרק" (אנגלית)
דייוויד סויר

דייוויד סויר (באנגלית: David Soyer;‏ 24 בפברואר 1923 – 25 בפברואר 2010) היה צ'לן אמריקאי. סויר נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה והחל לנגן בפסנתר בגיל תשע. בגיל אחת-עשרה החל לנגן בצ'לו. אחד ממוריו הראשונים היה דיראן אלקסניאן. בהמשך למד אצל עמנואל פויירמן ופבלו קזאלס. הופעתו הפומבית הראשונה הייתה עם תזמורת פילדלפיה בניצוחו של יוג'ין אורמנדי בשנת 1942, ב"שלמה" של ארנסט בלוך. למוזיקה קאמרית רחש אהבה מיוחדת. הוא היה חבר מייסד של רביעיית גוארנרי בשנת 1964 וניגן ברביעייה עד לפרישתו בשנת 2002. כחבר ברביעיית גוארנרי ניגן עם רבים מגדולי הנגנים בעולם, ביניהם: ליאונרד רוז, ארתור רובינשטיין, פנחס צוקרמן ורביעיית בודפשט. סויר ניגן בביצוע בכורה את הסונאטה לצ'לו סולו של זולטאן קודאי, באולם מועצת העיר במנהטן. כמו כן, ניגן גם את הסונאטה לצ'לו סולו של המלחין האמריקאי ג'ורג' קראמב בהופעת בכורה בניו יורק. לפני שהצטרף לרביעייה ניגן במקומות שונים, בין היתר עם "תזמורת הצבא" במלחמת העולם השנייה ולאחר מכן עם התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוחו של ארטורו טוסקניני. סויר כיהן בסגל המורים של מכון קרטיס למוזיקה, בית הספר מנהטן למוזיקה ובית הספר למוזיקה ג'וליארד. הוא לימד רבים מן הצ'לנים והמוזיקאים החשובים ביותר בימינו. את עונות הקיץ הוא עושה בהוראה ונגינה בפסטיבל מרלבורו בוורמונט. בשנותיו האחרונות חי סויר במנהטן שבניו יורק, שם גם נפטר ב-25 בפברואר 2010, יום לאחר יום הולדתו ה-87. דייוויד סויר, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייוויד סויר, באתר Discogs (באנגלית)
פיטר ויילי

פיטר ויילי (באנגלית: Peter Wiley, נולד ב-1955) הוא צ'לן ומורה לצ'לו. בגיל 13 החל את לימודיו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה ושם למד אצל דייוויד סויר. בגיל 20 התמנה לצ'לן ראשי של התזמורת הסימפונית של סינסינטי, אחרי שנה בתזמורת פיטסברג. ויילי קיבל מענק קריירה מטעם קרן אוורי פישר והיה מועמד, עם שלישיית בוזאר, לפרס גראמי בשנת 1998. כחבר בשלישיית בוזאר, ניגן ויילי ביותר מאלף קונצרטים, חלקם עם התזמורות הגדולות בעולם. הוא עומד בקשר עם פסטיבל מרלבורו מאז 1971. כמו כן, הוא חבר אמן בסגל התוכנית "כוכבים עולים" של קאראמור ולימד בקונסרבטוריון למוזיקה של סינסינטי, מאן קולג' למוזיקה ובית הספר למוזיקה של מנהטן. כיום הוא חבר בסגל המורים של קונסרבטוריון בארד למוזיקה ומכון קרטיס למוזיקה. ויילי נמנה עם חברי רביעיית גוארנרי, שם החליף בשנת 2002 את דייוויד סויר עם פרישתו, ורביעיית הפסנתר "אופוס אחד". פיטר ויילי, באתר AllMusic (באנגלית) פיטר ויילי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיטר ויילי, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שראג

שֵראג (בנורווגית: Kjerag) הוא הר במערב נורווגיה המתנשא לגובה 1,110 מטרים מעל גובה פני הים וצופה לליספיורד (אנ'). על ההר קיים סלע עגול ענק בשם שראגבולטן (אנ') אשר תקוע בבקע צר בהר בגובה 1,000 מטרים הישר מעל פיורד ליס. מטיילים רבים אשר מגיעים למקום בוחרים לעמוד על הסלע לצורך צילום תמונה, אף על פי כן מטיילים רבים לא עולים על הסלע מתוך חשש לחייהם. שראג הפך ליעד תיירותי פופולרי למדי במשך השנים האחרונות. תיירים רבים בוחרים ללכת לשם משום שצוק כס המטיף הפך להיות מתוייר מדי, חלק באים כדי להצטלם על השראגבולטן. כמו כן הצוק הפך ליעד תיירותי מבוקש במיוחד עבור קופצי בסיס וחובבי צניחה חופשית כאשר תיירים רבים מגיעים מרחבי העולם במיוחד לשם כך אל ההר. הר שראג הוא גם יעד פופולרי למטפסי הרים. דרכים תלולות מובילות לפיסגתו והן מומלצות למיטיבי לכת. הדרך היחידה בה ניתן להגיע אל הצוק כרוכה בהליכה רגלית ממגרש החניה של כשעתיים עד שלוש לכל כיוון. מגרש החנייה ממוקם כשעת נסיעה מהעיר סטוונגר כאשר ההגעה כרוכה גם בשייט במעבורת. צוק כס המטיף מדיה וקבצים בנושא שראג בוויקישיתוף על הר שראג באתר נורווגיה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של נורווגיה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משאבת השרירים

משאבת השרירים או משאבת השרירים הוורידית מתארת מנגנון הפועל להזרמת דם מרקמות הגוף ללב, המבוסס על מערכת שסתומים בוורידים ועל כיווצם של שרירי שלד. למשאבת השרירים חלק חשוב ביצירת החזר ורידי (כמות הדם המגיעה לעליה הימנית) ללב שתפוקתו תלויה בו. כיווצי החדר השמאלי של לב האדם מזרימים דם דרך העורקים לרקמות. תפוקת הלב, קרי כמות הדם שהוא מזרים ביחידת זמן, תלויה בכמות הדם המגיעה לעליה הימנית של הלב באותה יחידת זמן. כמות הדם המגיעה לעליה הימנית מכונה ההחזר הורידי. מרבית הלחץ שיוצר הלב בעורקים אובד לאורכם ולאורך הנימים, כך ששאריתו המגיעה לוורידים אין בכוחה להניע את הדם בחזרה ללב. בעיה גדולה במיוחד קיימת בוורידי הגפיים התחתונות, שמשקל עמודת הנוזל המופעל עליהם (מפאת הפרש הגבהים בין הלב לכפות הרגליים בזמן עמידה) יכול ליצור לחץ הידרוסטטי של 90 מילימטר כספית. לאורך הוורידים בגוף, ממוקמים שסתומים חד כיווניים המאפשרים תנועת דם לכיוון הלב בלבד. חלק מהוורידים עצמם, הוורידים העמוקים, נעים לאורכם של שרירי שלד. כאשר שרירי השלד מתכווצים, נסחט הדם מתוך הוורידים העמוקים ונע לכיוון היחידי שמאפשרים לו השסתומים, דהיינו לכיוון הלב. בדרך זו, פעולות יומיומיות כגון הליכה, ריצה ואף כיווצים קלים של שרירי היציבה של הרגליים, מספקות את הכוח המניע את הדם מהגפיים התחתונות (ומיתר רקמות הגוף) בחזרה ללב כנגד הלחץ ההידרוסטטי. פעולה רציפה של משאבת השרירים, תפחית את הלחץ בוורידי הרגליים ל-25 מילימטר כספית ואף לפחות מזה. בעוד שאי הפעלתה של משאבת השרירים ולו לפרק זמן קצר כדי מחצית דקה, תאפשר ללחץ ההידרוסטטי להעלות את הלחץ בוורידים ל-90 מילימטר כספית. פעולתה התקינה של משאבת השרירים תלויה בתפקודם של שסתומי הוורידים. הללו עלולים להפסיק לתפקד אם הלחץ הורידי גבוה מדי לאורך זמן. לחץ ורידי גבוה, הנוצר בעת הריון, באנשים העומדים זמן ממושך או באנשים הנמנעים מלכווץ את שרירי הרגליים (למשל אנשים עם גפה תחתונה מגובסת), גורם להתרחבות של הוורידים ולאי ספיקה של השסתומים. הללו חסרים את היכולת להתאים עצמם לרוחב החדש של הוורידים. עם אובדן התפקוד של משאבת השרירים, גדל עוד יותר הלחץ הוורידי בגפיים התחתונות ונוצרות דליות ורידים ובצקות. הטיפול הפשוט ביותר במקרה של תת-תפקוד של משאבת השרירים, הוא הרמת הרגליים לגובה הלב. גם הפעלת שרירי הרגליים במצבי סיכון, יכולה להפחית את הלחץ הורידי ברגליים ולמנוע את התרחבות הוורידים. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי. מדיה וקבצים בנושא משאבת השרירים בוויקישיתוף
שלישיית בוזאר

שלישיית בוזאר (בצרפתית: Beaux Arts Trio, שלישיית אמנוית יפות) היא שלישיית פסנתר ידועת שם. הופעת הבכורה של ההרכב הייתה ב-13 ביולי 1955 בפסטיבל המוזיקה ברקשייר, הידוע כיום כמרכז המוזיקה טנגלווד. הקונצרט האחרון שלהם היה בלוצרן, שווייץ ב-6 בספטמבר 2008. במשך יובל שנים זכתה השלישייה להערכה רבה על הופעותיה, הן באולמות הקונצרטים והן בהקלטות. שלישיית בוזאר הקליטה את כל רפרטואר שלישיות הפסנתר התקני. בשנת 2005 חגגה השלישייה את שנת היובל להיווסדה בהוצאת שני תקליטורים מיוחדים, הראשון מכיל את תקליטיה הפופולריים ביותר בשנות הקלטותיה הארוכות (בחברת פיליפס) והשני הוא אוסף יובל של מוזיקה חדשה (בחברת ורנר). במהלך קיומה הממושך, ליכד את השלישייה החבר המייסד, הפסנתרן מנחם פרסלר. חברי השלישייה המקוריים בעת הקמתה בשנת 1955 היו: פסנתר: מנחם פרסלר כינור: דניאל גילה צ'לו: ברנרד גרינהאוס מאז השתנה הרכבם מספר פעמים ונוספו לו: כינור: איזידור כהן (1968~), אידה קאוואפיאן (1992~), יונג אוק קים (1998~), דניאל הופ (2002~) צ'לו: פיטר ויילי (1987~), אנטוניו מנזס (1998~) מדיה וקבצים בנושא שלישיית בוזאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שלישיית בוזאר (באנגלית) שלישיית בוזאר, באתר AllMusic (באנגלית) שלישיית בוזאר, באתר MusicBrainz (באנגלית) שלישיית בוזאר, באתר Discogs (באנגלית) שלישיית בוזאר, באתר Songkick (באנגלית) שלישיית בוזאר באתר IDAGIO ( באנגלית ) יוטיוב, שלישיית פסנתר מס' 1, אופוס 32, מאת אנטון ארנסקי, בביצוע שלישיית בוזאר ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אונורה דומייה

אונורה דומייה (בצרפתית: Honoré Daumier; ‏ 26 בפברואר 1808 – 10 בפברואר 1879) היה צייר, קריקטוריסט ופסל צרפתי. דומייה נולד בשנת 1808 במרסיי, וכבר בצעירותו הראה נטייה בולטת לאמנות, שאביו ניסה לדכא ללא הועיל על ידי שליחתו לעבודה, תחילה כנער עזר ושליחויות למוציא לפועל (huissier de justice) ואחר כך אצל סוחר ספרים. בתחילת דרכו דומייה עסק באמנות הליתוגרפיה ויצר לוחות עבור מוציאים לאור של מוזיקה ואיורים למודעות. אלו לֻוו ביצירות אנונימיות בסגנון Charlet, בהן הפגין התלהבות לאגדה הנפוליאונית. בזמן שלטונו של לואי פיליפ, ייסד צ'ארלס פיליפון (Charles Philipon) את המגזין הקומי הקריקטורה. דומייה הצטרף לסגל המגזין, שכלל אמנים כמו אשיל דבריה (Achille Devéria), דני אוגוסט מארי ראפט (Denis Auguste Marie Raffet) וז'אן גרנדוויל, והתחיל לצייר תמונות סאטיריות (כדוגמת "במעלה מדרגות היכל המשפט") על חולשות הבורגנות, השחיתות של מערכת המשפט, והממשלה המגושמת שאינה כשירה לתפקידה. קריקטורה שלו, שהציגה את המלך כ"גרגנטואה", הביאה למאסרו למשך שישה חודשים בכלא Ste Pelagic בשנת 1832. הוצאתו לאור של הקריקטורה נפסקה זמן קצר לאחר מכן, אך פיליפון סיפק שדה מערכה חדש לפעילותו של דומייה כשייסד את ההסריוארי (אנ'). דומייה אייר למגזין זה את הקריקטורות החברתיות שלו, בהן הוא לועג לבורגנות בדמותו של רוברט מאקאיר, גיבור מלודרמה פופולרית מאותה תקופה. סדרה נוספת שלו 'L'histoire ancienne', כוונה נגד הפסאודו-קלאסיציזם שאחז באמנות של אותה תקופה. בשנת 1848 יצא דומייה שוב במסע פוליטי, עדיין בשירות הסריוארי, אותו עזב בשנת 1860 אך שב אליו בשנת 1864. למרות יצירתו המקיפה בתחום הקריקטורות (רשימת הליתוגרפיות של דומייה שהורכבה בשנת 1904, מנתה לא פחות מ-3,958 תבניות ליתוגרפיה), מצא זמן להמריא לרמות גבוהות יותר של ציור. תמונת "ישו והשליחים" שלו מוצגת ברייקסמוזיאום באמסטרדם, ותמונות "השומרוני הטוב", "דון קישוט וסנשו פנשה", "הלעג לישו" ואחרות, נמצאות באוסף לונידס בדרום קנזינגטון. כצייר, דומייה, אחד מחלוצי הריאליזם, הקדים את זמנו, ולא זכה להצלחה עד שנת 1878 - שנה לפני מותו. אז אסף מ. דוראנדרואל את יצירותיו של דומייה והציג אותן בגלריות שלו והראה את התחום הרחב של גאוניותו של האדם שכונה "מיכלאנג'לו של הקריקטורה". בזמן התצוגה שהה דומייה, שהיה אז כבר עיוור לחלוטין, בבית כפרי בוואלמונדיו, שהועמד לרשותו על ידי הצייר קאמי קורו, שם מת בשנת 1879. תערוכה חשובה של יצירותיו נערכה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בשנת 1900. גבריאל טלפיר, אונורה דומיה - חייו ויצירתו, הוצאת גזית, תל אביב, תשי"א, 1951. אתר העוסק בדומייה - חייו ויצירותיו, ביבליוגרפיה ותצוגות נעה שפיגל, כך הגחיך דומייה, אבי הקריקטורה המודרנית, את הבורגנות האירופית, באתר הארץ, 22 במאי 2016 ארנה בן-נפתלי, אנשי המשפט של אונורה דומייה, המשפט, כרך א', עמ' 297–301 אונורה דומייה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אונורה דומייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אונורה דומיה (1808-1879), דף שער בספרייה הלאומית כתבי אונורה דומייה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)