laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סלעם

סָלְעַם הוא מין המופיע ברשימות החרקים המותרים לאכילה בתורה, יחד עם הארבה. הוא מזוהה עם חטמן ענק (Truxalis Grandis), על פי מסורות שונות המופיעות בתלמוד ובכתבים מימי הביניים, וכן לפי תרגום השבעים. תמונות הסלעם תמונה ומאמר קצר על הסלעם סלעם, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סלעם, באתר GBIF (באנגלית) לדוגמה חולין ס"ו עמוד א בו הסלעם מוזכר כבעל "ראש ארוך" לפי דעה אחת. לדוגמה: הרמב"ם י"ד החזקה הלכות מאכלות אסורות פרק א - "הסלעם - והוא היוחנא הירושלמית" ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג' ארמסטרונג (כדורגלן)

ג'ורג' "ג'ורדי" ארמסטרונג (אנגלית: George "Geordie" Armstrong‏; 9 באוגוסט 1944 – 1 בנובמבר 2000) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי, ששיחק לאורך שנים רבות בארסנל. בתחילת הקריירה שלו כשחקן נוער ארמסטרונג נדחה על ידי ניוקאסל יונייטד ועל ידי גרימסבי טאון. למרות זאת הוא הצליח באוגוסט 1961 להצטרף לארסנל כשחקן נוער. בתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בעמדת החלוץ, אך תוך זמן קצר הפך לשחקן כנף. הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל הייתה ב-24 בפברואר 1962, בניצחון 1-0 נגד בלקפול. בעונת הבכורה שלו הוא היה המחליף של אלן סקירטון וג'וני מקלאוד, ובעונת 1963/1964 הוא הפך לחלק קבוע מהסגל הבכיר של ארסנל. בעונה שלאחר מכן הוא החמיץ רק שני משחקים. ארמסטרונג היה ידוע כשחקן עקבי לאורך רוב הקריירה שלו בארסנל, והוא היה ידוע בזכות האיכות והדיוק של מסירותיו, בעיטות הקרן, וריצותיו הארוכות במגרש; הוא שיחק בעיקר בצד שמאל, אך לעיתים גם בצד ימין של המגרש. לאחר שנים אחדות הוא היה אחד מהשחקנים הבודדים מתקופת בילי רייט (ביחד עם ג'ון סמלס ופיטר סטורי) שהיו חלק מהסגל של ברטי מי, שהחליף את רייט וקטע את בצורת התארים הארוכה של ארסנל. ארמסטרונג היה אחד משחקני המפתח של ההרכב שזכה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970 ובדאבל בעונה שלאחר מכן; ארמסטרונג בישל מספר שערים בעונת הדאבל, כולל הבישול לשער של ריי קנדי במשחק נגד טוטנהאם הוטספר, שהיה המשחק שבו הבטיח המועדון את זכייתו באליפות. הוא נבחר לשחקן השנה של המועדון ב-1970. ארמסטרונג שיחק בארסנל לאורך שנות ה-70, כאשר בין הזכייה בדאבל לסוף העשור המועדון לא מצליח לזכות בתואר נוסף; הוא שיחק בכל עונה כ-30 משחקים. ארמסטרונג לא שיחק רבות תחת טרי ניל, יורשו של מי, ולפיכך החליט בקיץ 1977 לעבור ללסטר סיטי תמורת סכום של 15,000 לירות שטרלינג. הוא הופיע ב-14 משחקים בעונתו היחידה בלסטר, ולפני פרישתו ב-1979 שיחק מספר משחקנים בסטוקפורט קאונטי. ארמסטרונג הופיע במדי ארסנל במשך 15 עונות מלאות, ולמשך תקופה מסוימת הוא החזיק בשיא ההופעות עבור שחקן – 621 משחקים רשמיים, מתוכן 500 בדיוק בליגה; שיאו נשבר על ידי דייוויד אולירי ועל ידי טוני אדמס. במשחקיו הוא הבקיע 68 שערים עבור ארסנל. ארמסטרונג מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה הבוגרת, אף על פי שהופיע פעמים רבות במדי הנבחרות הצעירות; אחת הסיבות העיקריות לכך הייתה שאלף רמזי, מאמן הנבחרת, לא העלה בהרכב שחקני כנף. ארמסטרונג החל לעסוק באימון לאחר פרישתו, ועבד עבור מספר מועדונים כגון פולהאם, אסטון וילה, מידלסברו, קווינס פארק ריינג'רס, אנדרבי טאון (מאמן), ופ.ק מולנר מהליגה השלישית בנורווגיה (מאמן). ארמסטרונג אימן את נבחרת כווית בין 1988 ל-1989. הוא חזר לאנגליה זמן קצר לפני הפלישה העיראקית לכווית שבעקבותיה פרצה מלחמת המפרץ, והצטרף לארסנל כמאמן קבוצת המילואים, תפקיד שבו החזיק עד מותו. בזמן שעבד בארסנל ארמסטרונג דאג להגעתם של שחקנים צעירים כגון סטיב מורו, ריי פארלור ופול דיקוב. ב-31 באוקטובר 2000 הוא התמוטט כתוצאה מדימום מוחי פתאומי בזמן אימון; הוא מת בבוקר יום המחרת בבית החולים המל המפסטד. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' ארמסטרונג בוויקישיתוף ג'ורג' ארמסטרונג, באתר Transfermarkt ג'ורג' ארמסטרונג, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ג'ורג' ארמסטרונג, באתר ארסנל הספד באתר הגרדיאן תמונות וביוגרפיה באתר sporting-heroes.net מחווה לארמסטרונג באתר arsenal-land
ג'ימי אשקרופט

ג'יימס "ג'ימי" אשקרופט (באנגלית: James "Jimmy" Ashcroft;‏ 12 בספטמבר 1878 – 9 באפריל 1943) היה שוער כדורגל אנגלי. אשקרופט נולד בליברפול, והחל את קריירת המשחק שלו במועדונים מקומיים. במשך תקופה קצרה הוא שיחק כשחקן חובב באברטון, לפני שעבר לגרייבסנד יונייטד מהפוטבול ליג הדרומית ב-1899. אשקרופט הפגין יכולת גבוהה במדי גרייבסנד, וכתוצאה מכך משך את תשומת הלב של וולוויץ' ארסנל מהפוטבול ליג, וביוני 1900 הוחתם שם על חוזה מקצועני. אשקרופט ערך את הופעת הבכורה נגד ברטון סוויפטס ב-15 בספטמבר 1900; המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל בתוצאה 0 - 1, אך אשקרופט נותר שחקן הרכב קבוע באותה עונה ובעונה שלאחר מכן. בעונת 1901/1902 אשקרופט שמר על שער נקי ב-17 משחקי ליגה מתוך 34, כולל שיא מועדון של שישה משחקים ברציפות; המועדון סיים במקום הרביעי בליגה השנייה, ובמקום השלישי בעונה שלאחר מכן. אשקרופט לא ספג שער ב-20 משחקים בעונת 1903/1904 שבה העפיל המועדון לליגה הבכירה, ובעונת 1904/1905 השלים רצף שיא של 154 משחקים רצופים במדי ארסנל. בעונת 1905/1906 ועונת 1906/1907 העפיל המועדון לחצי גמר גביע ה-FA עם אשקרופט בשער, והוא הופיע בשלושת משחקיה של נבחרת אנגליה באליפות הבית הבריטית של 1906. אנגליה ניצחה פעמיים והפסידה פעם אחת, וחלקה את התואר עם נבחרת סקוטלנד. אשקרופט הוא השחקן הראשון של ארסנל שהופיע במדי הנבחרת האנגלית. בסך הכל הופיע אשקרופט במדי ארסנל ב-303 משחקים במשך שמונה עונות. הוא הועבר לבלקברן רוברס ב-1908 על מנת להקל על הבעיות הכספיות שפקדו את ארסנל באותה תקופה. במדי רוברס הוא שיחק בכ-120 משחקים, הגיע לחצי גמר גביע ה-FA בעונת 1910/1911, וזכה באליפות בעונה שלאחר מכן. ב-1913 הוא שוחרר מבלקבורן ללא תמורה כספית. אשקרופט לא הצליח למצוא קבוצה חדשה, ונאלץ לפרסם מודעה בעיתון The Athletic News. בסופו של דבר אשקרופט חתם בטרנמיר רוברס, שבמדיה שיחק עונה אחת לפני שכל משחקי הכדורגל המקצועיים הושהו בגלל מלחמת העולם הראשונה; ככל הנראה אשקרופט פרש מכדורגל בתקופה זו. הוא מת ב-1943 בגיל 64. Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who, Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4 השיא הושווה על ידי אלכס מנינגר ב-1998 רק טום פארקר מחזיק ברצף ארוך יותר ג'ימי אשקרופט, באתר Transfermarkt ג'ימי אשקרופט, באתר WorldFootball.net ג'ימי אשקרופט, באתר National Football Teams ג'ימי אשקרופט, באתר FootballDatabase.eu
ג'ק באטלר

ג'ון דניס "ג'ק" באטלר (אנגלית: John Dennis "Jack" Butler;‏ 14 באוגוסט 1894 - 5 בינואר 1961) היה כדורגלן אנגלי. באטלר נולד בקולומבו (כיום בסרי לנקה) לזוג אנגלי, ובילדותו חזר להתגורר עם הוריו בבריטניה. כשחקן נוער הוא הופיע במדי דרטפורד ופולהאם ת'רסדיי, לפני שחתם בפולהאם ב-1913 ועבר לארסנל ב-1914. בעונתו הראשונה בארסנל הוא שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ולאחר מכן פרצה מלחמת העולם הראשונה. באטלר התגייס לארטילריה המלכותית, שירת בצרפת בזמן המלחמה, וחזר לארסנל עם תום המלחמה. בזמן חזרתו באטלר היה בגיל המתאים לשחק בסגל הבוגר, ולאחר חידוש משחקי הכדורגל המקצועניים הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-15 בנובמבר 1919 נגד בולטון וונדררס. בתחילת הקריירה שלו בבוגרים הוא שיחק בתפקיד קשר מרכזי; הוא התחרה על חולצת ההרכב הראשון עם המגנים המרכזיים כריס באקלי ואלכס גרהאם, אך בעונת 1924/1925 הפך לשחקן קבוע, ובאותה עונה שיחק בכל משחקי המועדון בליגה מלבד שלושה. ב-8 בדצמבר 1924 הוא ערך את הופעתו הראשונה והיחידה במדי נבחרת אנגליה במשחק נגד נבחרת בלגיה. באטלר היה שחקן הרכב קבוע במדי ארסנל בארבע העונות הבאות, ובטורניר גביע ה-FA של 1927 הוא שיחק בכל המשחקים עד הגמר, שבו הפסיד המועדון לקארדיף סיטי בתוצאה 0 - 1. ב-1925 שינה הרברט צ'פמן את מערך המשחק של ארסנל מ-2-3-5 ל-"‏WM", כתגובה לשינוי בחוק הנבדל; הקשר המרכזי המרכזי עבר לשחק בהגנה כאשר הבלמים משמשים "מעצור". למרות שבאטלר שיחק בצורה משביעת רצון בעמדה זו החליט המאמן הרברט צ'פמן להחליפו בהרבי רוברטס בעונת 1929/1930. באטלר עזב את ארסנל בקיץ 1930. הוא שיחק ב-296 משחקים במדי המועדון, והבקיע שמונה שערים. הוא הצטרף לטורקי יונייטד למשך שתי עונות, ולאחר מכן עבר לאמן את המועדון הבלגי רויאל דארינג. באטלר אימן את נבחרת בלגיה במונדיאל 1938, ולא הצליח לעבור עם נבחרתו את הסיבוב הראשון. לאחר מכן הוא עבד במשך תקופה קצרה בלסטר סיטי, ולאחר מכן אימן את טורקי יונייטד (1946–1947), קריסטל פאלאס (1947 - 1949) וקולצ'סטר יונייטד (1953–1955). הוא מת ב-1961 בגיל 66. George Allison (ed.) (1914). Arsenal Football Club Officialhandbook for Season 1914-15, Arsenal Football Club. N/A. Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who, Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4. ג'ק באטלר, באתר Transfermarkt ג'ק באטלר, באתר Soccerway ג'ק באטלר, באתר WorldFootball.net ג'ק באטלר, באתר National Football Teams פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
חאנים מונגולים

אחרי שהצליח לאחד את השבטים המונגולים, נבחר טמוצ'ין בקורילטאי בשנת 1206 לעמוד בראש האימפריה המונגולית המתהווה וקיבל את התואר ג'ינגיס חאן. ג'ינגיס היה החאן הגדול או הח'אקאן של האימפריה. כבר במהלך חייו הקצה ג'ינגיס שטחים לבניו ולקרובי משפחתו אחרים. הקצאות אלו נודעו כאולוס (Ulus). אחרי מותו של ג'ינגיס בשנת 1227 ירש אותו בתפקיד הח'אקאן בנו השלישי אוגדיי. לאימפריה המונגולית היו עוד שני חאנים גדולים נוספים, גויוק בנו של אוגדיי, ומונגקה, בנו של טולוי, שהיה בנו הצעיר של ג'ינגיס חאן. אחרי מותו של מונגקה, פרצה מלחמת אזרחים על השליטה באימפריה בין שניים מאחיו של מונגקה, קובלאי חאן ואריק בוק. היא נקראת מלחמת האזרחים הטולויית על שם טולוי אביהם. מלחמת האזרחים הביאה לקריעתה של האימפריה. שליטי האולוסים ניצלו זאת והפכו לשליטים עצמאיים בתחומי שלטונם. האולוסים הפכו לחאנויות אוטונומיות. היו מספר חאנויות אבל אחרי כמה שינויי היערכות פנימיים התבססו בסופו של דבר ארבע חאנויות עיקריות, הידועות כיום בשמות שושלת יואן, צ'אגאטאי, אורדת הזהב ואילחאן. ג'ינגיס חאן (1206-1227) טולוי (בפועל) (1227-1229) אוגדיי חאן (1229-1241) טורגנה חאטון (עוצרת) (1241-1246) גויוק חאן (1246-1248) אוגול גאימיש (עוצרת) (1248-1251) מונגקה חאן (1251-1259) מנדוחאי חאטון (1479-1510) שושלת יואן הוא שמה הסיני של הח'אנות המונגולית, שכללה את קובלאי חאן ואת יורשיו אחריו. באופן רשמי נחשבו קובלאי ויורשיו לחאנים הגדולים של האימפריה, אך למעשה היו הח'אנויות האחרות עצמאיות לחלוטין. השליטים המונגולים של שושלת יואן היו קיסרי סין ואחרי שהצליחו להכניע את שושלת סונג איחדו את כל סין תחת שלטונם. שושלת יואן הודחה בסופו של דבר על ידי שושלת מינג. השמות להן הם השמות הסיניים הקיסריים של בני שושלת יואן ובסוגריים מצוינים השמות המונגולים. סצ'ן חאן (קובלאי) (1280-1294) צ'נגזונג חאן (טמור אולג'ייטו) (אנ') (1295-1307) ווזונג חאן (קאיסחאן קולוג) (אנ') (1307-1311) רנזונג חאן (איוברוואדה) (אנ') (1311-1320) יינגזונג חאן (גגן) (אנ') (1320-1323) יסון טמור חאן (אנ') (1323-1328) ראגיבה חאן (אנ') (1328) חוטוטו חאן (חושילה) (אנ') (1328-1329) ג'איאטו חאן (טו טמור) (אנ') (1329-1332) רינצ'יבל חאן (אנ') (1332) אוחטו חאן (טון טמור) (אנ') (1333-1370) מנדוחאי חאטון (מנדוחאי סצ'ן חאטון, המלכה מנדוחאי החכמה) (1479-1510) אורדת הזהב זו הייתה חאנאט שהקים באטו חאן ממרכז אסיה ועד מזרח אירופה, חאנאט זו החלה לקבל את האסלאם ממחצית השנייה של המאה ה-13 אורדת הזהב; הייתה חאנאט שהקים באטו חאן באטו חאן (Batu Khan) ברקה חאן (Berke) אוזבק חאן (Öz Beg Khan) ג'אניבק חאן (Jani Beg) ברדי בק חאן (Berdi Beg) טוכטמיש חאן (Tokhtamysh) קוצ'וק מוחמד חאן (Küchük Muhammad) מורתדה חאן (Murtadha) השושלת האילח'אנית היא הח'אנות שהקים הולגו חאן באזור איראן ועיראק לאחר שנשלח לכבוש את לב העולם המוסלמי על ידי אחיו מונגקה. הולאגו ויורשיו אחריו, הכירו בסמכות הנומינלית של החאן הגדול במזרח, גם אחרי התפרקות האימפריה אולם היו למעשה עצמאיים לכל דבר ועניין. הולאגו חאן (1256-1265) אבאקה חאן (אנ') (1265-1281) אחמד טקודר (אנ') (1281-1284) ארע'ון (אנ') (1284-1291) גאיח'טו (אנ') (1291-1295) באידו (אנ') (1295) ע'אזאן חאן (אנ') (1295-1304) אולג'ייטו (אנ') (1304-1316) אבו סעיד (אנ') (1316-1335) ארפה קאון (אנ') (1335-1336) היסטוריה של מונגוליה חאן
TLV

האם התכוונתם ל... נמל התעופה בן-גוריון – TLV הוא קוד IATA של נתב"ג תל אביב – קיצור לשם העיר TLV - עושים את תל אביב – סדרת טלוויזיה ישראלית TLV (מועדון) – מועדון לילה תל אביבי שפעל בין השנים 2013–2000 TLV Fashion Mall – מרכז קניות בתל אביב TLV (פרוטוקול תקשורת נתונים) – סוג של פרוטוקול תקשורת נתונים
קונאל, מלך הפיקטים

קונאל או קונאל מק טאידג (באנגלית: Conall mac Taidg - "קונאל בנו של טאידג"; נפטר ב-807 לערך) היה מלך הפיקטים, בין השנים 787 ועד שהודח בשנת 789. פרטים מועטים ביותר ידועים על כהונתו. קונאל מוזכר פעמיים ב"דברי ימי אירלנד" וכן מוזכר ברשימת מלכי הפיקטים. ב"דברי ימי אלסטר" מוזכר קונאל פעמיים - האזכור הראשון מתייחס לשנת 789 בה התרחש קרב בו הובס קונאל בנו דל טאדק וברח, וקאוסטנטין ניצח. האזכור השני מתייחס לשנת 807 בה מסופר על מותו של קונאל בקן טייר (קינטייר). ברשימות המלכים המאוחרות יותר (נכתבו כמאה שנים מאוחר יותר - במהלך המאה התשיעית) מוזכרים שני מלכים בשם קונאל - קונאל קואם וקונאל נוסף - אחיו של קונאל הראשון. מלכים אלה מלכו בין דומנל מק קאוסטנטין ואביו קאוסטנטין מק פרגוסה. ה"דואן אלבאנאך" מציין כי בין דומנל וקאוסטנטין מלכו שני מלכים, אחים, בשם קונאל - אולם ככל הנראה מדובר במלכי דאל ריאטה ולא במלכי פורטריו, או ייתכן שאחד היה מלך דאל ריאטה והשני מלך פורטריו אשר הובס על ידי קאוסטנטין, שמלך אחריו, או, שלאחר תבוסתו נותר קונאל מלך דאל ריאטה לבדה, ואילו קאוסטנטין היה למלך פורטריו. דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך
היכלי ענ"ג

היכלי ענ"ג - ארגון נשות גור היא תנועת נוער בישראל המיועדת לבנות חסידות גור, לתנועה 10 סניפים ברחבי ישראל וכן מרכז הדרכה ארצי בבני ברק, ובו חומרים, תוכניות ופעולות למדריכות. התנועה הוקמה ב-6 בנובמבר 2002, א' בכסלו תשס"ג. בשנת 2006 הצטרפה היכלי ענ"ג למועצת תנועות הנוער בישראל (מת"ן). חזון התנועה נשען על עקרונותיה של חסידות גור, כפי שעוצבו על ידי גדולי הדורות שקדמו ובהם אדמו"רי חסידות גור לדורותיהם. התנועה מאמינה שניתן להשיג יעדים אלו באמצעות החינוך הבלתי פורמלי המוקנה תוך כדי חוויות, מעודד פתיחות ומאפשר ניצול כישורים ויכולות שאינם באים לידי ביטוי בחינוך הפורמלי. פרופיל התנועה (אורכב 28.09.2013 בארכיון Wayback Machine) באתר מת"ן יוסף פונד, הקבצו צעירי יהודה: תנועות הנוער והצעירים של אגודת ישראל, ירושלים: כרמל, תשפ"ג. רשימת מזכ"לי תנועות הנוער 2007 באתר מינהל חברה ונוער של משרד החינוך.
ביף סטרוגנוף

ביף סטרוגנוף או בקר סטרוגנוף (ברוסית: Бефстроганов) הוא מאכל בשר בקר מהמטבח הרוסי, בו הבשר מוגש ברוטב של שמנת חמוצה. מקור המאכל ברוסיה במאה ה-19, והוא נפוץ בכל רחבי העולם. המאכל נקרא על שם משפחת סטרוגנוב העשירה, אולם לא ברור מדוע מקושר המאכל למשפחה זו. המאכל נקרא, ככל הנראה, על שם הדיפלומט פאבל סטרוגנוב או על שם אלכסנדר גריגורייביץ' סטרוגנוף מאודסה. בספר בישול משנת 1861 מאת ילנה מולוחובץ, נזכר תבשיל בשם "בקר סטרוגונוף בחרדל" (Govjadina po-strogonovski, s gorchitseju) בו מושרות קוביות בקר (לא רצועות), מטוגנות, ומוגשות ברוטב חרדל וציר בקר בתוספת מעט שמנת חמוצה. במתכון זה אין את הבצלים והפטריות המקובלים כיום. במתכון משנת 1912 נזכר רוטב עגבניות. בגרסה משנת 1938 ב"לארוס גסטרונומיק", מדובר ברצועות בשר בתוספת בצלים וחרדל או רוטב עגבניות. לאחר נפילת השלטון הצארי ברוסיה, הוגש המתכון בשם זה במסעדות בסין שבהן סעדו בעיקר גולים רוסיים וגולים מאירופה. לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע המתכון, שהפך לחביב בקרב אנשי צבא ששירתו בסין שלפני המהפכה הקומוניסטית, לארצות הברית, וזכה לפופולריות רבה בשנות ה-50. המתכון פופולרי גם בברזיל בה הוא מכונה "estrogonofe". אחת הגרסאות הברזילאיות כוללת קוביות או רצועות ביף (בדרך כלל פילה מיניון) עם רוטב עגבניות, בצלים, פטריות וקרם שמנת טרופה סמיכה מאוד. קיימת גם גרסה נפוצה בה מחליפים את הבקר ברצועות בשר עוף (הנקראות "פריקסה" במסעדות מסוימות בברזיל). בדרך כלל מלווה הסטרוגונוף בברזיל גם במנת אורז לבן. הסטרוגונוף הוא כה פופולרי בקרב אנשי מעמד הביניים העירוני בברזיל, עד כדי כך שפועלות שם אף רשתות מזון מהיר (לדוגמה "Strogonophy's") המוקדשות לסטרוגונוף באגפי המזון בקניונים. קיימות בברזיל וריאציות רבות - עם או בלי יין, עם תירס מתוק, עם קטשופ במקום רוטב עגבניות, קטשופ עם חרדל, עם חסילונים ועוד. כיום מקובלת הגרסה שבה מטגנים רצועות בקר עם פטריות, רוטב עגבניות וציר בקר, ומגישים ברוטב עגבניות עם שמנת חמוצה. מדיה וקבצים בנושא ביף סטרוגנוף בוויקישיתוף שרי אנסקי, טעם החטא, באתר nrg‏, 1 במרץ 2002 ביף סטרוגונוף - מתכון באתר מטעמים (לא כשר) ביף סטרוגונוף - מתכון על בסיס חלב סויה (כשר) אייל שני - הביף של סטרוגנוף, באתר וואלה
שפת סימון

שפת סימון (באנגלית: Markup language) היא שפת מחשב המשמשת לתיאור מידע נלווה לטקסט, תמונות או מידע חזותי אחר. המידע הנלווה יכול לציין, למשל, את דרך התצוגה של המידע החזותי, כמו למשל, צבע, גופן וגודל של טקסט. בנוסף, המידע הנלווה יכול לציין סוגי שדות של המידע החזותי, ואת המבנה ההיררכי שלו. למשל, שפת סימון יכולה לציין למילים, את סוג המידע אליו הן מתייחסות (שמות אנשים, מקומות, שמות עצם, וכו') ולמשפטים את סוג המשפט (שאלה, תשובה, אמת, שקר, מנגינה, הטעמה). לרוב מופיע המידע הנלווה של שפת הסימון בתוך אותו קובץ של המידע החזותי עצמו, משולב בתוכו. שפות סימון שימשו בתחום הדפוס במשך מאות שנים. עורכים סימנו על גבי כתבי יד את סוגי הפונטים, גדליהם, ושאר פרמטרי העיצוב של כתב היד. האדם שהיה מסדר את אותיות הדפוס היה פועל על פי ההנחיות בשפת הסימון. בעידן המוקדם של המחשב שימשו שפות סימון, דוגמת LaTeX, כותבי מסמכים בעיצוב המסמכים שלהם. עם השנים, פותחו ממשקים חזותיים שאפשרו למשתמשים לציין את העיצוב שהם מעוניינים בו בלא לדעת את ההוראות בשפת הסימון המשמשות לציון העיצוב. בעידן האינטרנט, מועבר מידע חזותי במקרים רבים בליווי מידע נלווה בשפת הסימון המסייע לתוכנות במחשב המקבל את המידע להשתמש בו. למשל, שפת הסימון HTML מורה למחשב של הגולש באינטרנט, כיצד להציג את המידע החזותי הנשלח אליו לתוך הדפדפן בו הוא נמצא (גודל, מיקום הטקסט יחד עם שאר האלמנטים וכו'). שפת הסימון RSS מציינת למקבל המידע את זמן עדכונו על מנת שיוכל להבדיל בין מידע ישן לחדש. שפת סימון איננה מוגבלת לתיאור מידע טקסטואלי בלבד, ויכולה לתאר גם תמונות (SVG) או מידע גאוגרפי (כדוגמת GML או GEORSS). מדיה וקבצים בנושא שפת סימון בוויקישיתוף שפת סימון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפות סימון מסמכים, דף שער בספרייה הלאומית
אריה ביבי

אריה ביבי (נולד ב-28 באפריל 1943) הוא מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר, בעבר כיהן כנציב בתי הסוהר וחבר הכנסת ה-18 מטעם סיעת קדימה. נולד בבגדאד בירת עיראק, לנזימה ולג'ורג'י ביבי. בשנת 1950 עלתה משפחתו לישראל ויושבה במעברת "עמישב" שבפתח תקווה. החל את שירותו בצה"ל בחטיבת הצנחנים, והמשיך בתפקידים מגוונים. לאחר שחרורו הצטרף למשטרת ישראל ושירת במשמר הגבול, כקצין אג"ם במשטרת נמל התעופה בן-גוריון, ומפקד נפת עזה וצפון סיני. מתוקף תפקידו זה פיקד בשנת 1982 על הכוח המשטרתי במהלך פינוי ימית. בינואר 1984 מונה למפקד משטרת נתב"ג, וסמוך לאחר מכן הועלה לדרגת ניצב משנה. ביולי 1985 נתמנה למפקד מרחב ירקון ובהמשך היה למפקד מחוז ירושלים בדרגת תת-ניצב. בתקופת כהונתו אירעו מהומות הר הבית בשנת 1990, בהם נהרגו 17 ערבים בעת שכוח משטרתי פרץ להר הבית. בהמשך הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף כוח אדם. בשנת 1993 מונה לנציב בתי הסוהר, ושירת בתפקיד זה עד שנת 1997. לאחר מכן כיהן כיו"ר הרשות למלחמה בסמים ויו"ר הוועדה הקרואה בלוד. בשנת 2004 היה בין החותמים על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובע שהתכנית חיונית לביטחון ישראל. בשנת 2009 נבחר לכנסת, לאחר שהוצב במקום ה-26 ברשימת "קדימה" לבחירות לכנסת השמונה עשרה. בראשית כהונתו הקים את השדולה למען השוטרים והסוהרים ומשפחותיהם. היה חבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וכן שימש ממלא מקום בוועדת החוץ והביטחון. במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון לחוק הביטוח הלאומי לפיו חייל משוחרר שעבד בעבודה מועדפת ונקרא לשירות מילואים במהלך תקופת עבודתו לא יידרש להשלים ימים אלה כדי לקבל מענק. באוקטובר 2012 עזב את המפלגה והצטרף לליכוד במסגרת מהלך לפילוג קדימה. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה התמודד בפריימריס של הליכוד, ונבחר למקום לא ריאלי, כשהוצב במקום ה-59 ברשימת הליכוד-ביתנו ולא נבחר לכנסת. ב-29 במאי 2017 מונה על ידי שר העבודה והרווחה חיים כץ לתפקיד מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר. בוגר תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ביבי מתגורר בפתח תקווה, נשוי להלנה ביבי, קצינה בכירה לשעבר במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר, ואב לשניים. בתו היא לימור ביבי, שופטת בית משפט המחוזי בתל אביב. במהלך כהונתו יזם ביבי מספר חוקים ותיקוני חוקים, ובהם: חוק איסור הכנסת טלפון סלולרי לכיתות, שנדחה על ידי הכנסת. הצעת חוק p/18/2390 - חובת גילוי לצרכן על מכר של חמץ בימי חג הפסח, אך לא הביא אותה כלל להצבעה בקריאה טרומית. אתר האינטרנט הרשמי של אריה ביבי אריה ביבי, באתר הכנסת אריה ביבי, באתר כנסת פתוחה כרטיס ביקור – אריה ביבי, בערוץ כנסת באתר יוטיוב אריה ביבי, ברשת החברתית פייסבוק סנ"ץ אריה ביבי מפקד נפת עזה וצפון סיני במשטרה, דבר, 5 במאי 1981 דן ארקין, אריה ביבי - מפקד נתב"ג, מעריב, 9 בינואר 1984 מינויים במשטרה, מעריב, 19 באפריל 1984 אלי דנון, נצ"מ אריה ביבי - מפקד מרחב ירקון, מעריב, 17 ביולי 1985 אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004 ירון אברהם, ‏ח"כ אריה ביבי עוזב את קדימה לליכוד, באתר ‏מאקו‏, 22 באוקטובר 2012 אריה ביבי - מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר, באתר ערוץ 7 (ארכיון) רויטל חובל, לאחר התערבות בעלה, אשתו של מזכיר הממשלה לא קודמה בוועדה למינוי שופטים, באתר הארץ, 12 ביוני 2017
שבת הואיל והותרה הותרה

שבת הואיל והותרה - הותרה הוא כלל הלכתי בהלכות ערובין, ולפיו הזמן הקובע לגבי מצב מסוים בכל משך השבת הוא זמן כניסת שבת, ואם המצב השתנה לאחר מכן במהלך השבת - אין לשינוי משמעות, ואנו רואים כאילו המצב עומד באותו אופן בו עמד בשעת כניסת שבת. כך שאם בכניסת שבת דבר מסוים היה מותר - הוא נשאר בהיתרו לכל משך השבת, ואם היה אסור בכניסת השבת - נשאר באיסורו לכל השבת. כלל זה נאמר רק במקרים בהם ישנם שינויים משניים במחיצות המקיפה את רשות היחיד, או שיש שינוי בדברים שאינם נוגעים לעצם המחיצות. אולם כאשר יש שינוי משמעותי במצב המחיצה, כגון עירוב שנקרע או כותל ששימש למחיצה בין רשות היחיד לכרמלית או לרשות הרבים ונפל - אין אומרים את כלל זה. כלל זה בתוקף רק לגבי אותה השבת שבעת כניסתה היה המצב מתוקן, אולם לא לגבי שבתות אחרות, ולא לגבי שינויים שאירעו בימות החול. עירוב חצרות, שמשמש לשיתוף רשויות היחיד בבעלות שונה על מנת להתיר את טלטול החפצים ביניהם, שנאכל באמצע השבת - מותר להמשיך ולטלטל במקום מכח כלל זה, כאילו היה העירוב קיים. (ואף מותר לכתחילה לאוכלו באמצע השבת) כותל בין שתי חצרות, שלא עירבו ביניהם עירוב חצרות, ונפל באמצע השבת, כך שעכשיו נוצרה חצר אחת גדולה ומשותפת שלא השתתפו בה בעירוב חצרות - מותר לטלטל בה אף שלא השתתפו בעירוב חצרות, מכח כלל זה, ומכיוון שמחיצה שנפלה הפרידה בין שתי רשויות מאותו סוג (שתי רשויות היחיד) ולא בין רשויות נפרדות. עירוב המקיף שטח עירוני והופך אותו לרשות היחיד אחת גדולה, שנקרע במהלך השבת - השטח המוקף אינו נחשב יותר רשות היחיד, היות שזו מחיצה גמורה שהפרידה בין רשות היחיד לכרמלית. לחי המשמש להתיר מבוי בטלטול (תיקון חצרות ומבואות), שנפל באמצע השבת - נאסר לטלטל במבוי לאחר נפילת הלחי, היות שהלחי נחשב כמחיצה. דין זה הוא גם במקרה וניטלה הקורה, המשמשת לאותה מטרה כמו הלחי. פסי ביראות שהוקמו סביב באר מים שיבשה באמצע השבת - המחיצות שנעשו סביבה בטלו, היות שזה היתר מיוחד רק לצורך שאיבת מים מהבאר. (וכן במקרה ההפוך, באר יבשה ששפעה מים באמצע השבת - מותר לשאוב ממנה מים, אם הייתה מוקפת בפסי ביראות) ערוך השולחן סימן שעד סעיף א ערוך השולחן אורח חיים שסח סעיף ז ערוך השולחן אורח חיים שעד סעיף ב ערוך השולחן אורח חיים שסה סעיף טו ערוך השולחן אורח חיים שסה סעיף כד הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
בתי הורנשטיין

בתי הורנשטיין (כתיב אחר מקובל "בתי אורנשטיין") היא שכונת חצר חרדית בירושלים, בין שכונת אחווה וזיכרון משה, ליד כיכר השבת. השכונה נוסדה בשנת ה'תרס"ח (1908). היא נקראת על שם הרב דובער הכהן הורנשטיין (נפטר ב-1918) שתרם את הכסף לשכונה עבור חסידים עניים מכולל ווהלין. הוא לא היה אדם עשיר ולמעשה תרם את כל הונו למטרת קניית המגרש והקמת השכונה. השכונה מורכבת משתי חצרות, "הגבוהה" בדרום-מזרח ו"הנמוכה" בצפון-מערב. הכניסה אל השכונה היא דרך שער בכיכר השבת הפונה אל "החצר הגבוהה" התחומה מדרום על ידי המבנה הגדול של הישיבה ובית המדרש של חסידות בויאן וחסידות באבוב ודרך סמטת-מדרגות בין בניין הישיבה לבין שכונת אחוה. החצר הנמוכה גובלת בבניין ישיבת חיי עולם המהווה את גבול שכונת אחווה. החצרות רחבות-ידיים יחסית, גדלים סביבן מספר עצים ושיחים (כהגנה על צנעת הפרט) והבתים שסביבן חד-קומתיים ומקנים תחושה כפרית, מראה יוצא דופן בצפיפות השוררת בסמוך, בריכוזים החרדיים במרכז ירושלים. הבתים והקרקע הם נכס השייך לכולל, כל הדיירים הם חסידים חברי הכולל ומשלמים שכר דירה. ההכנסות משכר הדירה מוקדשות בחלקן לתחזוקה שוטפת של הנכסים ובחלקן לקרן עבור כלות וחתנים עניים. בשכונה קיים מראשיתה מקוה גדול שהיה למקוה המרכזי לסביבה, הכולל גם מקוה לטבילת כלים. הרב משה צבי נריה סיפר שהחזן המפורסם יוסל'ה רוזנבלט טבל במקוה זה בביקורו בארץ. בשכונה גרו, בין היתר, צאצאי ניסן ב"ק ובהם האמן יצחק ב"ק, בני משפחת טפרברג (מיקבי אפרת) וחכמים רבים. שבתי זכריה, שכונות בירושלים : א. שכונת "אחוה", ב. "בתי הורנשטיין" של "כולל ווהלין"(הקישור אינו פעיל), ירושלים, תשס"ד 2004 יהושע בן אריה, ירושלים מחוץ לחומות, העיר החדשה, ירושלים תשמ"ח עמוד 297 יצחק שפירא, ירושלים מחוץ לחומות ירושלים תש"ח עמוד 85 דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים תקופות וסגנונות - שכונות ומבני ציבור יהודיים מחוץ לחומות 1860 - 1914, ירושלים 1983 עמודים 19, 27, 30 תפילת השבת האחרונה של יוסל'ה רוזנבלט ז"ל