laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדם הראשון (ספר)

אדם הראשון (בצרפתית: Le Premier Homme) הוא ספר אוטוביוגרפי מאת אלבר קאמי. הספר, יצירתו האחרונה של הסופר, שמלאכתו לא נשלמה, נמצא בין חפציו לאחר תאונת הדרכים בה מצא את מותו ב-4 בינואר 1960. הספר ראה אור, יחד עם הערות המחבר כפי שהופיעו על גבי כתב-היד בשנת 1994 בהוצאת גלימאר. בעברית ראה הספר אור באותה שנה, בתרגומה של אילנה המרמן בהוצאת עם עובד. קאמי חיבר את הספר בכוונה לכתוב רומן אוטוביוגרפי, מפי בן-דמותו אותו כינה ז'אק. הוא מזכיר את הספר ברשימותיו שנים אחדות לפני מותו, אך עבד עליו בעיקר בשנת חייו האחרונה. לאחר התאונה נמצא תיקו של הסופר בבוץ סמוך לרכבו ובו כתב היד שהחזיק 144 עמודים כתובים בעט בכתב-יד קשה לפענוח ועם הערות רבות אותן רשם לעצמו. סמוך לאחר מכן העתיקה אלמנתו, פרנסין קאמי, את הספר במכונת כתיבה, אך גנזה את הספר. זמן רב לאחר מכן עיבדה בתו, קתרין, את החיבור, תוך תיקונים והשלמות לפי פיענוח כתב היד ורשימות מפנקס קטן אותו ערך קאמי במקביל ובו רשם הערות נוספות, והציעה אותו להוצאת גלימר. אמנם סביר להניח שלאחר עיבוד ועריכה היה הספר המוגמר יכול להיות טוב יותר מזה שראה אור, אך גם במצבו נחשב ליצירת מופת. הספר מגולל את סיפור חייו של ז'אק קורמרי, המקבילים לחייו של הסופר. ז'אק נולד בפרבר עני של אלז'יר, בן לאם אנלפביתית וחירשת למחצה. אביו נהרג במלחמת העולם הראשונה כאשר הילד היה בן שנה. הוא, אמו, אחיו ודודו חיו בדירה דלה עם סבתו השתלטנית והנבערת. בהיותו כבן 40 שב ז'אק, המתגורר בצרפת, לבקר את אמו על מנת ללמוד עוד על אביו, שאת קברו ביקר לראשונה לאחר ארבעים שנה. ברקע העלילה נמצאת העיר אלג'יר, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. עיר רב תרבותית המאוכלסת בצרפתים, ערבים, ספרדים ואחרים. למרות העוני המרוד, בו כלואים בני משפחתו ומעמדו כב"מבצר ללא גשר-הרמה", חייו של ז'אק וחבריו כילדים מתוארים כמלאי אושר: "להם היו החיים והים, העולם העניק להם את מיטב מותרותיו והם לקחו ונהגו בהם בפזרנות.". במקביל נכללים גם קטעים בהם הוא מתוסכל, כאשר עליו לעבוד בחודשי הקיץ בעבודה משרדית משעממת, בחדר סגור ובין אנשים מבוגרים. דמות מפתח בספר היא מורו של ז'אק בבית הספר היסודי, הקרוי בספר מר ברנאר. המורה המסור שם ליבו לילד הנבון בעל הפוטנציאל, ולמרות שבשכונתו היה נהוג שלאחר בית הספר היסודי יעזוב הילד את ספסל הלימודים ויסייע בכלכלת המשפחה, הצליח המורה להפעיל את כובד משקלו ולשלוח את ז'אק לבית ספר תיכון, בעזרת מלגה שבה זכה הילד. לימודיו של ז'אק בתיכון חילצו אותו מעוני ובערות ופתחו בפניו את העולם שאיפשר לו לצמוח ולגלות את כישרונו, אך מאידך גם לעזוב את אימו, אותה אהב מאוד. בסוף הספר מובא כנספח מכתב התודה האמיתי שכתב קאמי למורהו בבית הספר היסודי בשנת 1957, לאחר שנודע לו שהוא עומד לקבל את פרס נובל לספרות. Le Premier Homme, Éditions Gallimard 1994 ISBN 0-679-43937-4 אדם הראשון, תרגום: אילנה המרמן, עם עובד, 1995. הספר באתר הוצאת עם עובד (אורכב 08.05.2014 בארכיון Wayback Machine) דנה פריבך-חפץ, המלצת קריאה: "אדם הראשון" לקאמי, באתר nrg‏, 14 ביוני 2009 דניס שרביט, 'האדם הראשון' לאלבר קאמי, הרצאה מצולמת של האוניברסיטה הפתוחה במסגרת יום עיון "על גלות וגבולות" אדם הראשון, באתר OCLC (באנגלית) הפיסקה - לפי המבוא למהדורה העברית מאת אילנה המרמן עמ' 125 עמ' 51-52
יעקב הדר

יעקב הדר (פפר) (15 במרץ 1936 – 19 במאי 2023) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבה 4 במלחמת יום הכיפורים. הדר נולד בבני ברק, התגייס לצה"ל ב-1953 ושירת כלוחם וכמפקד מחלקה בגדוד 52 של חטיבת גבעתי. ב-1956 עבר יחד עם הגדוד הסבה לשריון. במבצע שומרון הוא השתתף כקצין בכוח חרמ"ש שחילץ את הצנחנים בחירבת צופין. שימש מדריך בקורס קציני שריון. בהמשך שירת כמפקד פלוגת טנקי AMX-13 בגדוד 9, כקצין המבצעים של חטיבה 7 וכמפקד פלוגה בהקמת גדוד 46, כגדוד שריון סדיר בחטיבה. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 9. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 86 שהשתייך לחטיבה 200 שהיה על טנקי AMX-13, סופח לחטיבה 11 ונלחם ברצועת עזה. בפברואר 1968 מונה למפקד גדוד 9 ולחם עמו במלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ, באוקטובר 1968 מונה למפקד קורס קציני שריון במקומו של עמי רדיאן שנפצע באורח קשה ממוקש. במלחמת יום הכיפורים פיקד על חטיבה 4, חטיבה ממוכנת במילואים שהתגייסה בימ"ח במחנה כורדני ונסעה על שרשראות עד לרמת הגולן. החטיבה כללה גדוד טנקי שרמן, שני גדודי חרמ"ש ופלוגת סיור, לחטיבה צורף גדוד 39, גדוד מילואים של טנקי צנטוריון מחטיבה 188, ומאוחר יותר גם גדוד צנטוריון 61 מחטיבה 205. החטיבה השתתפה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, ועצרה את הסורים במעלה גמלא. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על חטיבת הראל ובתפקידו האחרון בשירות פיקד על בית הספר לשריון (עוצבת בני חיל). במסגרת שירות המילואים שימש מספר שנים אחר כך כסגן מפקד אוגדת המילואים 880. לאחר שחרורו מונה למנכ"ל עיריית תל אביב-יפו, וכיהן בתפקיד בשנים 1976–1981. נפטר ב-19 במאי 2023. מדיה וקבצים בנושא יעקב הדר בוויקישיתוף עדות אל"ם הדר פפר - מפקד חטיבה 4, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים יעקב הדר, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון חטיבה 200, באתר יד לשריון חטיבה 4, באתר יד לשריון חטיבת הראל, באתר יד לשריון ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, השבוע (19.5.2023) הלך לעולמו יעקב (פפר) הדר, באתר פייסבוק, ‏24 במאי 2023
בקוריאני

בַּקוּריאני (בגאורגית: ბაკურიანი) היא עיירה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבדרום גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של המועצה האזורית בקוריאני בנפת בורג'ומי שבצפון-מזרח המחוז. היא הוכרזה כיישוב עירוני בשנת 1926 בתקופת גאורגיה הסובייטית. בזמן המפקד שנערך בשנת 2014, אוכלוסיית העיירה מנתה 1,879 נפש. בקוריאני היא התחנה האחרונה בקו הרכבת החשמלית בורג'ומי-בקוריאני; אורך הקו הוא 37 קילומטרים. קטע רכבת זה התווסף לרכבת גאורגיה בשנת 1902, בתקופת כהונתו של מיכאיל רומנוב כנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז. התפתחות קו מסילת הברזל השפיעה במידה רבה על התפתחות העיירה, המרוחקת כ-155 קילומטרים מהעיר כותאיסי שמצפון-מערבהּ וכ-179 קילומטרים מהעיר טביליסי שממזרחהּ. בקוריאני ממוקמת במורד הצפוני של רכס תריאלתי שבקווקז הקטן, על גדת הנהר בקוריאניסצקאלי, בגובה 1,700 מ' מעל פני הים. העיירה בנויה על קרקע שנוצרה מהתמצקות הלבה שהתפרצה מהר הגעש מוּחֵרי; העיירה נמצאת בתחתית האגן המבני של בקוריאני ולכן בדרך כלל אין בה משבי רוח. ההרים שחוסמים את הרוחות מכוסים ביער של עצים מחטניים. עם הנחת מסילת הברזל בורג'ומי-בקוריאני בשנת 1902, על מורדות הר קוֹחטַגורַה דרום-מזרחית לעיירה הוקם הגן הבוטני של בקוריאני. הגן נפתח לציבור בשנת 1910. העיירה ממוקמת באזור מעבר מהאקלים האקלים סובטרופי-לח של מערב גאורגיה אל האקלים המעורב (סובטרופי ויבשתי) של מזרח גאורגיה; בגלל הימצאותה בהרים, האוויר בעיירה צונן לרוב - החורף קר והקיץ קריר. הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר, היא 7,2- מעלות; הטמפרטורה הממוצעת של החודש החם ביותר, אוגוסט, היא 15 מעלות. הכמות הממוצעת של הגשמים בבקוריאני הוא 734 מילימטרים. מתחילת דצמבר עד סוף מרץ, הקרקע בבקוריאני מכוסה בשכבת שלג בעובי 64 סנטימטרים בממוצע שנתי. בקוריאני מוכרת כעיירת נופש של עונת החורף בעבור חובבי סקי, אך בזכות אוויר הרים היא מושכת נופשים גם בקיץ. בשנת 1932 נפתח אתר הסקי הראשון בבקוריאני; בתקופה קיומה של ברית המועצות בעיירה היו נערכות תחרויות כלל-סובייטיות בסללום, בובסליי, ביאתלון וקפיצות סקי. מרבית תשתיות הנופש וספורט החורף בבקוריאני נהרסו בשנות ה-90 של המאה ה-20, אך הן מוקמות מחדש מתחילתה של המאה ה-21. נכון לשנת 2014, בבקוריאני ישנם ארבעה מסלולים לגלישת סקי - כל אחד מהם בדרגת קושי שונה; מסלולים נוספים נמצאים בשלבי הקמה. בבקוריאני פועלים שני קווי רכבל: להר קוֹחטַגוֹרַה (באורך 1,3 ק"מ) ולמעבר ההרים צחראצקארוֹ (3,5 ק"מ); סמוך לעיירה ישנו גן בוטני של המכון הבוטני הגאורגי. האקלים בבקוריאני מיטיב עם החולים בלימפדנופתיה ובמחלות כרוניות של מערכת הנשימה (חוץ משחפת) וכן עם הסובלים מאיסכמיה. אתר הסקי והנופש בקוריאני בחורף הרכבל בבקוריאני תחנת הרכבת בבקוריאני בקוריאני מהר קוחטגורה בקוריאניסצקאלי בבקוריאני ההר הוולקני מוחרי שלט הכניסה ליישוב מדיה וקבצים בנושא בקוריאני בוויקישיתוף
ולטר פון דר פוגלוויידה

ולטר פון דר פוגלוויידה (בגרמנית: Walther von der Vogelweide (מילולית: ולטר משדה הציפורים); סביבות 1170 - סביבות 1230) היה משורר לירי גרמני ("אמן שירה"; Minnesänger) מימי הביניים. יצירתו מתחלקת לשלוש חטיבות, שירה לירית החוגגת את שמחת החיים ויפי האהבה, אותה חיבר בעיקר בראשית ימיו ועליה עיקר תהילתו; שירי מוסר המהללים את העבר ומבקרים את קלקולי הזמן והפוליטיקה ומותחים ביקורת על אישים ספציפיים ושירים המעודדים את עמידתה העצמאית והמאוחדת של אימפריית הגרמנים (האימפריה הרומית הקדושה) כנגד האפיפיור. אחד הנודעים בשיריו הוא Under der Linden ("בצל התרזה"). מוצאו ומקור משפחתו אינו ידוע. בצעירותו למד אצל ריינמר הזקן (Reinmar von Hagenau, Reinmar der Alte) ואצל פטרונו הראשון, דוכס בשם פרדריק. הייתה זו תקופה מאושרת; בתקופה זו כתב את שירי האהבה שלו ושירים המתארים את יפי הבריאה, ובהם שני שירי הספד למורו, הנחשבים לפסגת יצירתו. לאחר מותו של פרדריק החל פון דר פוגלוויידה לנדוד כפייטן נודד בין פטרונים שונים באזור טירול. חלקם לא נהגו בו כיאות והיו אף שלא שילמו לו את שכרו. פון דר פוגלוויידה הגיב על כך בשירים עוקצניים. אף על פי שהיה קתולי אדוק, צידד בפיליפ משוואביה, מלך גרמניה במאבקו בעד אחדות ועצמאות גרמנית ונגד מדינת האפיפיור. פון דר פוגלוויידה אף נכח בהכתרתו של פיליפ למלך גרמניה בעיר מיינץ ב-1198. לאחר הירצחו של פיליפ ב-1208 כתב פון דר פוגלוויידה שירי תמיכה לכבודו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונגד מועמד האפיפיור אוטו הרביעי מבראונשווייג. עם עלייתו של פרידריך לכס הקיסר, הוכר פון דר פוגלוויידה על ידי השלטון וקיבל נחלה בפרנקוניה. ב-1224 לערך עזב את החצר הקיסרית בווינה ועבר לווירצבורג, שם כתב פואמה הקוראת לנסיכים הגרמניים לתמוך במסע הצלב השישי (1228). השירים הודפסו לראשונה בספר Gedichte בשנת 1827 בעריכתו של קארל לכמן (Karl Lachmann). ב-1853 הוציא קרל שימרוק (Karl Simrock) מהדורה ובה מול כל שיר מופיע "כתיבה מחדש" שלו בגרמנית מודרנית (Übertragung). ב-1872 הוציא פרנץ פייפר (Franz Pfeiffer) מהדורה מוערת בשם Walther v. d. Vogelweide. ב-1896 הוציא ו. אליסון פיליפס (W. Alison Phillips) בלונדון תרגום של השירים לאנגלית עם הקדמה והערות בספר Selected poems of Walter van der Vogelweide. פון דר פוגלוויידה מוזכר בשתי אופרות של ריכרד וגנר, ב"טנהויזר" כאחד המתמודדים בתחרות השירה בוורטבורג וב"אמני השירה מנירנברג" כמודל של הגיבור למשורר לירי. המשורר הבריטי הנרי וודסוורת' לונגפלו כתב שיר עליו, שכותרתו היא שמו. מדיה וקבצים בנושא ולטר פון דר פוגלוויידה בוויקישיתוף ולטר פון דר פוגלוויידה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ולטר פון דר פוגלוויידה, באתר דיזר ולטר פון דר פוגלוויידה, באתר Discogs (באנגלית) ולטר פון דר פוגלוויידה, באתר Genius Under der Linden בתרגום לעברית מאת יורם ברונובסקי גישה לדפי שיריו בקודקס מאנסה (ניתן לדפדף באמצעות החצים) ערך אודותיו, במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה ערך אודותיו, באנציקלופדיה הקתולית שניים משיריו בתרגום לאנגלית אוסף ציטוטים משיריו (באנגלית ובגרמנית) ולטר פון דר פוגלוויידה, שיר: בצל התרזה, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2020 ולטר פון דר פוגלוויידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ולטר פון דר פוגלוויידה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) השיר עם כתוביות באנגלית "Walther von der Vogelweide
מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים

מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים (באנגלית: The Solomon R. Guggenheim Museum) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית המצוי בחלקה המזרחי העליון (אפר איסט סייד) של מנהטן, בעיר ניו יורק שבארצות הברית. המוזיאון הוא אחד מקבוצה של מוזיאונים שנוסדה על ידי קרן סלומון ר. גוגנהיים (אנ'), והידוע שבהם, וכן אחד המוזיאונים הידועים בעיר ניו יורק. המוזיאון נוסד בשנת 1937 ומכונה לרוב בשם "הגוגנהיים". מלבד האמנות שבתוכו, המבנה עצמו הוא יצירת אדריכלות מודרנית מרשימה, שהוכרה כאתר מורשת עולמית בתחום האמנות והתרבות על ידי אונסק"ו. בעת הקמתו נקרא המוזיאון "המוזיאון של אמנות ללא אובייקטים" - "The Museum of Non-Objective Painting". מוזיאון זה נוסד על מנת להציג לציבור אמנות מודרנית מופשטת כגון ציוריהם של וסילי קנדינסקי ופיט מונדריאן. בשנת 1959 עבר המוזיאון למשכנו הנוכחי המצוי בפינת רחוב 89 והשדרה החמישית. המבנה של המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל פרנק לויד רייט. סולומון ר. גוגנהיים עצמו לא ידע באיזה אדריכל לבחור לתכנון המוזיאון, ועל כן פנה לידידתו, הברונית הילה פון ריביי אשר בחרה ברייט היות שהוא היה הידוע באדריכלי התקופה. במקור רצה רייט לבנות במקום מבנה מרובע, הצבוע כולו באדום. הברונית רביי התעקשה שהמבנה יהיה מעוגל וצבוע בלבן. בשל צורתו הייחודית של המבנה, נחשב מבנה המוזיאון כיצירת אמנות בפני עצמה. צורתו האסימטרית הייחודית - העובדה שחלקו העליון רחב מחלקו התחתון וצורתו המעוגלת הבלתי סדירה היא מרשימה ביותר. ייחוד נוסף של המבנה הוא שכולו מכיל גלריה אחת המתעקלת במורד המבנה בשיפוע מתון. ב-2019 המבנה הוכרז, ביחד עם שבעה מבנים נוספים של רייט, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בשנת 1992 נוסף למבנה מגדל ריבועי הגבוה ממבנה הספירלה המקורי. מבקרי אמנות רבים התנגדו למבנה שתכנן רייט בטענה שהמבנה "גונב את ההצגה" מיצירות האמנות שבתוכו, וכן בשל העובדה שהיעדר החלונות מחייב שכל יצירות האמנות יוארו בתאורה מלאכותית ולא באמצעות אור חיצוני. במרץ 2020 סגר המוזיאון את שעריו באופן זמני בשל התפרצות נגיף קורונה המבנה הספיראלי שמהווה גלריה אחת שהמבקרים הולכים לאורכה. מבקרים מביטים במוצגים במורד הספירלה של המבנה. פנים המבנה מדיה וקבצים בנושא מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים (באנגלית) מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ליטל לוין, היום לפני 51 שנה: בניין מוזיאון גוגנהיים מזעזע את ניו יורק, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2010 - על-פי פרסום מ-21 באוקטובר 1959 מה מיוחד במוזיאון גוגנהיים?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה אדריכלות המאה ה-20 של פרנק לויד רייט באתר אונסק"ו (באנגלית) Pogrebin, Robin; Cooper, Michael (2020-03-12). "New York's Major Cultural Institutions Close in Response to Coronavirus". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-03-13.
איגור לולו

אלכסנדר איגור לולו (בצרפתית: Alexandre Igor Lolo; נולד ב-22 ביולי 1982 באביג'אן שבחוף השנהב) הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב המשחק בעמדת המגן הימני. התחיל את הקריירה שלו במולדת, בחוף השנהב. ב-1998 קיבל פציעת ברך קשה, אך הצליח להחלים תוך 3 שנים. שיחק באסק מימוזס עד 2003, משם עבר למועדון הבלגי בוורן. ב-2004 נהיה שחקן מטאלורג דונצק האוקראינית. משחקו הראשון בליגת העל האוקראינית נרשם ב-31 ביולי 2004 בניצחון 0:3 על שחטאר דונצק. מאוחר יותר שיחק בעוד 2 קבוצות בלגיות:בירסחוט וגנק. בספטמבר 2008 עבר לדנייפר דנייפרופטרובסק. בינואר 2009 חתם במונקו. בליגת העל הצרפתית ערך בכורה ב-7 במרץ במשחק מול ניס. ב-22 באוגוסט 2011 עבר לקובאן קרסנודאר הרוסית. ב-29 באפריל 2013 לולו נאלץ לעזוב את המועדון בשל ויכוחים בין המועדון לסוכן שלו. ב-12 ביוני 2013 חתם ברוסטוב לשנתיים. לראשונה הופיע במדי הצהובים-כחולים ב-15 ביולי בניצחון 1:2 על טרק גרוזני. ב-8 במאי 2014 לולו נכנס כמחליף בדקה ה-103 בגמר הגביע הרוסי מול קרסנודאר ובדו-קרב בעיטות ההכרעה הבקיע את שער הניצחון שהעניק לרוסטוב את הגביע. לולו שיחק בנבחרות הצעירה והאולימפית של חוף השנהב. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת חוף השנהב הבוגרת הוא ערך ב-22 במאי 2008 במשחק ידידות עם פרגוואי. כמו כן הוא השתתף ב-2 טורנירים של גביע אפריקה לאומות. קבוצתיים חוף השנהב אסק מימוזס אליפות חוף השנהב: 2003 גביע חוף השנהב: 2003 בלגיה בוורן גמר הגביע הבלגי: 2003/04 צרפת מונקו גמר הגביע הצרפתי: 2009/10 רוסיה רוסטוב הגביע הרוסי: 2013/14 מדיה וקבצים בנושא איגור לולו בוויקישיתוף איגור לולו, באתר Transfermarkt איגור לולו, באתר Soccerway איגור לולו, באתר WorldFootball.net איגור לולו, באתר National Football Teams איגור לולו, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית)
מנחם בורישו

מנחם בּוֹרֵישׁוֹ (ביידיש: מנחם באָרײשאָ; ברוסית: Менахем Борейшо; באנגלית: Menachem Boreisho)‏ (1888, בריסק, בלארוס – 1949, ניו יורק) הוא שם העט של מנחם גולדברג, שהיה משורר יידיש, מחזאי ועיתונאי. שיריו הראשונים של בורישו, שנחשב נדפסו בעיתונות היידיש בשנת 1905. והוא היגר לארצות הברית בשנת 1914, תוך כדי מלחמת העולם הראשונה. ספר שיריו הראשון נדפס באמריקה בשנת 1916. מנחם בורישו פרסם למעלה מעשרים כרכים ביידיש: שירה, פואמות וביקורת אמנות. הפואמות שלו על פולין זכו בשעתו לתפוצה נרחבת בעולם היהודי. לעברית תורגמו רק שניים מספריו. פולין, פואמה, תרגם אביגדור גרינשפאן, תל אביב 1940. המהלך (ביידיש: "דער גייער"), פרקי חיים, תרגם יעקב שופט, תג, תל אביב, 1995. על נהרות, תרגם שמשון מלצר, בתוך האנתולוגיה גם משירי בורישו. כתבי מנחם בורישו בפרויקט בן-יהודה מנחם בורישו, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) מנחם בורישו (1888-1949), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אסא – ממלכי יהודה יוסף אסא – אדריכל ומתכנן ערים ישראלי ירחמיאל אסא – איש ציבור ישראלי מנוח אסא – כדורגלן ישראלי אס"א – איגוד ספורט סטודנטיאלי הר אסא – מהרי אילת אישים ששמם הפרטי הוא אסא
Nacra 17

Nacra 17 (עברית: נָקְרַה 17) היא קטמרן ביצועים שמשמש לתחרויות והחל מאולימפיאדת 2016 ישמש כדגם אולימפי. הסירה תוכננה בשנת 2011 והוכנסה לייצור בשנת 2012. במאי 2012 נבחר הדגם על ידי איגוד השיט הבינלאומי לשמש כדגם אולימפי באולימפיאדת 2016 ו-2020. בתחרויות אלו יתחרו פעם ראשונה במתכונת מעורבת, הצוות יורכב מבן אחד ומבת אחת. מאז ייצורו נכנס הדגם לסבבי התחרויות הבינלאומי, גם כן כדגם מעורב. ביולי 2013 נערכה אליפות העולם הראשונה בדגם זה, בהולנד, בה השתתפו כ-65 צוותים. מדיה וקבצים בנושא Nacra 17 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Nacra 17 עמוד הדגם ב-ISAF ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברימאט

ברימאט (בצרפתית: Brumath) היא קומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי. אגנו נמצאת 13 ק"מ דרום-מערבית לאגנו ו-17 ק"מ צפון-מערבית לבירת המחוז שטרסבורג. העיר נמצאת בין שתי הערים הגדולות במחוז בא-רן שטרסבורג ואגנו. ממערב לעיר עובר כביש מהיר A4 שמחבר את אלזס עם פריז. בעיר עצמה זורם נהר הזורן בדרכו אל עבר הריין. ברימאט מופיעה לראשונה במפה של תלמי במאה השנייה בשם Brokomagos ובמפת פויטינגר בשם Breucomagus. במאה השמינית מופיע השם Brocmagad ובמאה העשירית Bruomade. בשנת 1165 השם הופך ל-Brumat שבהמשך עובר לשם הנוכחי Brumath. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. העיר ברימאט היא אחת הערים הבודדות באלזס שמיושבות ברציפות במשך 5,000 שנה. היא שימשה כבירת הטריבוקים, שבט גרמאני שישב באלזס. לאחר מפלת אריוביסטוס על ידי יוליוס קיסר, הרומאים התירו לטריבוקים להתיישב על הגדה הימנית של הריין ומקום מושבם, היום מחוז בא-רן, נקרא Civitas Tibocorum ועיר בירתם Brocomagus. העיר נכבשה מידי הרומאים ב-365 על ידי הסואבים. בעת החדשה עברה העיר את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת. מדיה וקבצים בנושא ברימאט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברימאט (בצרפתית) Encyclopédie de l'Alsace, t. 11 : Rhin-Strasbourg, Publitotal, 1985(בצרפתית)
אוניברסיאדת בלגרד (2009)

אוניברסיאדת הקיץ ה-25 נערכה בבלגרד, סרביה ב-2009; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות כדורסל ובהתעמלות נערכו בבלגרד ארנה. על מיקום המשחקים הוחלט בשנת 2005 כאשר על הזכייה התמודדו גם פוזנן ומונטריי. במשחקים השתתפו כ-6,300 ספורטאים. בנוסף לבלגרד, חלק מהתחרויות נערכו בערי הסביבה. באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-15 ענפי ספורט: אתלטיקה (46 תחרויות), ג'ודו (18 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (8 תחרויות) והתעמלות מכשירים (14 תחרויות)), טאקוונדו (21 תחרויות), טניס (7 תחרויות), טניס שולחן (7 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורעף חופים (2 תחרויות), כדורגל (2 תחרויות), סיף (12 תחרויות), קפיצה למים (12 תחרויות), קשתות (10 תחרויות) ושחייה (40 תחרויות). סך הכול הוענקו 669 מדליות, מתוכן 76 לרוסיה. יבגניה קנייבה מרוסיה, זכתה ב-5 מדליות זהב. המשלחת הישראלית כללה 32 ספורטאים. הספורטאים הישראלים זכו בשתי מדליות: – אירה ריסנזון זכתה במדליית כסף בהתעמלות אמנותית – גיא ברנע זכה במדליית ארד בשחייה, במשחה ל-50 מטר גב (25.09 שניות) מדיה וקבצים בנושא אוניברסיאדת בלגרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיאדת בלגרד
כחלון השיזף

כַּחְלוֹן הַשֵּׁיזָף (שם מדעי: Tarucus rosacecus, שם עברי קודם כחליל השיזף) הוא פרפר יום ממוצא אפריקאי המשתייך למשפחת הכחליליים. כחלון השיזף מעופף בקרבת עצי השיזף (Ziziphus). המין הוגדר על ידי פרטים שנמצאו בשנת 1885 באלכסנדריה. המין ידוע כמין נודד והוא דוגמה לחדירה סודאנית של מיני כחלילים אפרוטרופים אשר השתקעו באזורים ערבתיים שחונים לאורך השבר הסורי אפריקאי באזורי הערבה והנגב. שם הסוג Tarucus ניתן על שמה של משפחת Taruca מסביליה. שם המין rosaceus, מלטינית "ורדרד", מתייחס לגוון הברק הנוטה לוורדרד של כנפי הפרפר. כחלון השיזף הוא פרפר קטן. הוא מתאפיין בדו-פרצופיות או דו-צורתיות זוויגית. הזכרים כחולים-סגולים והנקבות חומות אפורות. אין הבדל בין זכרים לנקבות בחלקן התחתון שהוא בהיר בגוון קרמי ומעוטר בכתמים שחורים. בקצה הכנף התחתונה ישנם מחושים מדומים וכתמים המדמים עיניים כדי להשלות טורפים פוטנציאלים אשר ינסו לתפוס חלק זה של הפרפר - זה האחרון ינוס במהרה ויינצל, לא פעם תוך אובדן חלק מכנפו. הפרפרים הבוגרים מעופפים סביב ענפי השיזף ממרץ ועד אוקטובר. תפוצת כחלון השיזף: מחלקיה היובשניים של אפריקה ועד הודו, ובכלל זה: צפון אפריקה, מזרח אפריקה, מצרים, ירדן, ישראל, ערב הסעודית, איראן ועד צפון מערב הודו בישראל הוא מצוי בעיקר באזור הערבה והנגב: בבקעת הירדן, מדבר יהודה, עין גדי, דרום מערב השפלה והאזורים שונים של הנגב. כחלון השיזף מעמיד כמה דורות בשנה. הביצה בתחילה בעלת גוון כחול, המשתנה לירוק ולבסוף ללבן. קוטרה כחצי מ"מ. הזחל הבוקע מהביצה צבעו ירוק והוא מעט שעיר. הזחלים פותחים חלונות בעלי השיזף וצבעם התואם לצבעי העלים מקנה להם הסוואה. בדומה למיני כחלילים רבים גם כחליל השיזף מקיים קשר סימביוטי עם נמלים. הזחלים מפרישים נוזל מתוק עשיר בסוכרים אשר מושכים נמלים, אלה מלקקות את טל הדבש, בתמורה הן מעניקות לזחלים הגנה צמודה מפני טורפים ומזיקים. בדומה לגלמי מיני כחליליים רבים גם גולם כחלון השיזף הוא מטיפוס גולם החגורה. גלמי הסתיו נכנסים לדיאפאוזה של חודש-חודשיים עד לימי האביב מין כחליל המעופף בקרבת עצי השיזף הוא כחלון הבלקן שלעיתים מזוהה בטעות ככחלון השיזף. דובי בנימיני, מדריך הפרפרים בישראל, כתר, 2002, מהדורה שישית 2010, עמ' 178–179. דובי בנימיני, גינת הפרפרים בישראל, כתר, 2009, עמ' 207. יצחק איזנשטיין, פרפרי ארץ ישראל, הוצאת המחבר, 2003, עמ' 223. יצחק איזנשטיין, על פרפרים וצמחים בישראל, הוצאת משרד הביטחון, עמ' 126 -128. יעקב עופר, נלך אל הנמלה, הוצאת יובל עופר 2000, עמ' 58- 59. מדיה וקבצים בנושא כחלון השיזף בוויקישיתוף כחלון השיזף, באתר NCBI (באנגלית) כחלון השיזף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כחלון השיזף, באתר GBIF (באנגלית) תצפיות פרפרים - אתר דיווח ומידע "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 178 Mediterranean Tiger Blue "גינת הפרפרים" מאת דובי בנימיני, 2009, עמ' 207 כחליל השיזף באתר של שדה בוקר (הקישור אינו פעיל, 12 באפריל 2021) כחליל השיזף באתר פרפרי ארץ ישראל של עוז בן יהודה מאמר של אופיר תומר בביטאון של אגודת חובבי הפרפרים בישראל, מס' 26, מאי 2009 "פרפרי ארץ ישראל" מאת יצחק איזנשטיין, 2003 עמ' 223 "פרפרי ארץ ישראל " מאת יצחק איזנשטיין, 2003, עמ' 223 "גינת הפרפרים" מאת דובי בנימיני, 2009, עמ' 178 "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 207 "נלך אל הנמלה" מאת יעקב עופר, הוצאת יובל עופר 2000, עמ' 58 - 59
פיומיצ'ינו

פיומיצ'ינו (באיטלקית: Fiumicino) היא קומונה בפרוורי רומא במחוז לאציו שבאיטליה, שוכנת על גדת תעלת הטיבר, לחוף הים הטירני. הקומונה מפורסמת בשל נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י, השוכן בתחומה. מדיה וקבצים בנושא פיומיצ'ינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיומיצ'ינו ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיאון גוגנהיים (פירושונים)

השם "מוזיאון גוגנהיים" יכול להתייחס למספר רב של מוזיאנים המנוהלים על ידי קרן סולומון ר. גוגנהיים, שהקים סולומון ר. גוגנהיים: האם התכוונתם ל... מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים – בניו יורק, שבארצות הברית אוסף פגי גוגנהיים – בוונציה, שבאיטליה מוזיאון גוגנהיים בילבאו – בבילבאו, שבספרד מוזיאון גוגנהיים אבו דאבי – באבו דאבי, שבאיחוד האמירויות הערביות מוזיאון דוייטשה גוגנהיים ברלין – בברלין, שבגרמניה מוזיאון גוגנהיים הרמיטג' – בלאס וגאס, שבנבדה
מפולת בוץ

מפולת בוץ היא תופעה בה כמויות גדולות של בוץ מתדרדרות וגולשות במהירות במורדות הרים, בדרך כלל כתוצאה מכמויות של מים החודרים לבוץ ומדללים אותו. ישנם מספר גורמים שונים העשויים לזרז את המפולת: גשמים כבדים, שלג שנמס, או זרימות מואצות של מי תהום שעלולים לעורר תנועה של אדמה בסביבות ההר. גם קדיחה באזור עשויה ליצור תזוזות בהר ובכך לזרז את המפולת. המפולת בדרך כלל מהירה, ויכולה להגיע למהירות של עד 80 קמ"ש. המפולות המהירות ביותר נובעות בדרך כלל כתוצאה מגשמים כבדים או הפשרת שלג פתאומית. במקרים כאלו, זרמי הבוץ מהירים ביותר וסוחפים אחריהם סלעים ופסולת המסוגלים לגרום לנזק רב, כמו לחסום כבישים, לקבור כלי תחבורה תחתיהם ואף להחריב כפרים שלמים ולגרום לפגיעה בחיי אדם. במקרים מסוימים, עקב צמיגות הבוץ, ההתדרדרות היא אטית. מפולת להאר התנזלות קרקע מדיה וקבצים בנושא מפולת בוץ בוויקישיתוף Landslides & Debris Flow, Ready topic/mud-slide מפולת בוץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה ובנושא אסונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.