laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוהאן ת'ורסטן סלין

יוהאן ת'ורסטן סלין (בשוודית: Johan Thorsten Sellin; 26 באוקטובר 1896 – 17 בספטמבר 1994) היה סוציולוג אמריקאי מאוניברסיטת פנסילבניה, פנולוג ואחד מחלוצי מדעי הקרימינולוגיה. סלין נולד באורנולדסוויק במחוז ואסטרמורלנדס בצפון שוודיה, והגיע לקנדה עם הוריו כשהיה בן 17. הוא קיבל את התואר הראשון במכללת אוגוסטנה באילינוי כאשר מלאו לו 19 והמשיך לתואר שני ותואר דוקטור בסוציולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה. הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה מ-1922 עד שפרש לגמלאות בשנת 1967. ד"ר סלין הגיע לגדולה בשנות ה-20 וה-30 עבור השימוש במחקריו בסטטיסטיקה של פעילות פלילית הן ברמה המקומית, הן ברמת המדינה והן ברמה הבינלאומית, ולאחר מכן סייע להכין את הטיוטה לחוק המאחד עקרונות איסוף לנתונים סטטיסטיים של פעילות פלילית, חוק זה חוקק בשנת 1944. בתור מומחה לסטטיסטיקה של מקרי פשע, סלין יעץ ל-FBI על עניינים סטטיסטיים, כמו כן שימש כיועץ ללשכה הממונה על מפקד האוכלוסין בנושאי סטטיסטיקה של מקרי פשע. סלין היה חבר, וכן עמד בראש פאנלים שונים של האו"ם בנושא קרימינולוגיה. ד"ר סלין היה פרופסור אורח ומרצה באוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטאות אחרות. הוא היה נשיא האגודה הבינלאומית לקרימינולוגיה בין השנים 1956–1965 ובין השנים 1949–1951 שימש כמזכיר הכללי של ועדת העונשין והסוהר הבינלאומית הממוקמת בברן, שווייץ. סלין היה העורך של רשומות האקדמיה האמריקנית למדעי המדינה ומדעי החברה במשך 39 שנים, 1929–1968. במהלך הקריירה המקצועית שלו, הוענקו לו תוארי כבוד רבים, ובהם דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת ליידן, אוניברסיטת קופנהגן והאוניברסיטה החופשית של בריסל. מרכז סלין ללימודי קרימינולוגיה ומשפט פלילי באוניברסיטת פנסילבניה נקרא על שמו. ד"ר סלין נפטר בגילמנטון, ניו המפשייר, בגיל 97. Research memorandum on crime in the depression (1937) War and crime: A research memorandum (1942) The annals of the American Academy of Political and Social Science (1943) Some current issues in penal treatment (1950) The significance of records of crime (1951) The protective code: A Swedish proposal (1957) The death penalty: A report for the Model penal code project of the American Law Institute (1959) Constructing an index of delinquency: A manual (1963) Systems of reporting "crimes known to the police" in selected foreign countries (1967) The criminality of youth (1975) חתן פרס ישראל בקרימינולוגיה לשנת תש"ע, פרופ' משה אדד פיתח והרחיב את תאוריות הענישה והבלימה של סלין (1936) בהוסיפו גורמים פסיכוביולוגיים. אדד טוען כי לא הפיגור השכלי הוביל לעבריינות אלא רצונם של המפגרים להשתייך חברתית לעבריינים כדי לזכות בעילוי עצמי בעיני עצמם. מחקרים אלה הביאו את אדד ומישל בנזש לפרסם ב-1978, ספר על האחריות הפלילית של מוגבלי האינטליגנציה ושל חולי הנפש. http://www.jstor.org/pss/1138261 Thorsten Sellin, Criminology Expert (New York Times. September 20, 1994 Charlesworth, James C. The Academy Dips Its Colors To Dr. Sellin The ANNALS of the American Academy of Political and Social Science January 1969 http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/ridc_0035-3337_1979_num_31_2_3585
ברי סימון

ברוריה (ברי) סימון זהר (נולדה ב-24 ביולי 1959) היא מעצבת שמלות כלה ומורה לריקודי בטן ישראלית. בעבר התפרסמה כרקדנית בטן וב-2004 חזרה בתשובה. סימון נולדה בחיפה למשפחה מסורתית בת תשעה ילדים יוצאת מרוקו. סימון הייתה רקדנית בטן מהמובילות והידועות בישראל בעיקר בשנות השמונים. השתתפה בין היתר בסרטי הקולנוע "כאסח" (1984), "תלווה לי את אשתך" (1989) ו"טיפת מזל" (1992). בטלוויזיה הופיעה בין היתר בתוכנית "זהו זה!" (בפרק "סרט ערבי") ובפרק הראשון של הסדרה "שכנים". כמו כן, עשתה תפקידי אורח בסרטים "אדון לאון" ו"קומפוט נעליים". ואף השתתפה בקליפ sandanya בהרכב Foreign Affair של פורטיסחרוף בשנת 1989. בשנת 2011 סימון הופיעה, והתראיינה בתוכנית התחקירים "פנים אמיתיות" בהגשת אמנון לוי. סימון השתתפה ב-2012 בעונה הרביעית של תוכנית המציאות הישראלית, "האח הגדול", ופרשה מהתוכנית ביום ה-17 של העונה. סימון הייתה נשואה שמונה פעמים, לשישה בעלים. בין היתר נישאה לפייטן יחיאל נהרי ולספר מוטי טולדנו שבעקבותיו חזרה בתשובה. נישואיה הראשונים היו ב-1974 וכעבור כחצי שנה נולד בנה היחיד זוהר. ברי סימון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ברי סימון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברי סימון, באתר ספר הקולנוע הישראלי ספי קצב, ‏"אנשים עמדו בתור בשביל לראות את ברי רוקדת", באתר ‏מאקו‏, 6 בינואר 2012 שירית טרוינר, סימון משמיים: מה עושה ברי סימון ב"אח הגדול"?, באתר nrg‏, 4 בינואר 2012 מירב הילה, ברי סימון עושה שבת, באתר ynet, 12 באפריל 2012 מיקי לוין, חוזרת בתשובה:ריאיון עם ברי סימון, באתר nrg‏, 29 בינואר 2012 איתי יעקב, ברי סימון יורה מהבטן: "כפייה זה דבר מכוער ושלילי", באתר Xnet‏, 12 ביולי 2012 סמדר שילוני, בארי סימון, מוסיף המון, באתר ynet, 28 באוקטובר 2004 קובי וליטל החיים עצמם, עונה 1, פרק 6: זוגיות, באתר חדשות 13, 25 במאי 2020 ברי סימון זהר: חצי רקדנית וחצי רבנית, באתר ‏מאקו‏, 22 בינואר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלברכט אלטדורפר

אלברכט אלטדורפר (בגרמנית: Albrecht Altdorfer; סביבות 1480 – 12 בפברואר 1538) היה צייר, חרט, ואדריכל בן המאה ה-16 אשר חי ופעל בעיקר בעיר רגנסבורג שבגרמניה. אלטדורפר נחשב למייסד, ולאחד המייצגים החשובים ביותר של סגנון אסכולת הדנובה בתקופת הרנסאנס המוקדם, אשר שילב בציוריו סצנות מתוך סיפורים היסטוריים ומתוך כתבי הקודש על רקע נוף וטבע בצבעים עשירי מבע, חל מסגנון נופי עולם. אלטדורפר נולד בעיר רגנסבורג או אלטדורף. אביו היה צייר וממנו רכש את הכשרתו הראשונית והעניין שגילה בנושא. בערך בשנת 1520 מונה לחבר מועצת העיר רגנסבורג והאדריכל הראשי שלה. בעבודותיו הראשונות ניכרה השפעתם של האמנים יאקופו דה ברברי (Jacopo de' Barbari) ואלברכט דירר. בשנת 1511 לערך יצא אלטדורפר למסע לאורך הדנובה בכיוון הרי האלפים. ההרים הגבוהים והטבע הפראי המקיף אותם השפיעו עליו עמוקות והוא הפך לצייר הראשון של ציורי הטבע והנוף בסגנון המודרני ומייסד אסכולת הדנובה בציור, אשר קבעה את הפנורמה הנופית לנושא העיקרי של הציור האמנותי. משנת 1513 שימש בשירותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה באינסברוק. במהלך התקופה הסוערת של הרפורמציה הפרוטסטנטית עסק בעיקר בתחום האדריכלות אשר השפיעה גם על ציוריו כמו בתמונה "הולדת הבתולה" (Nativity of the Virgin). בשנת 1529 צייר עבור וילהלם הרביעי דוכס בואריה את יצירתו המפורסמת ביותר "קרב איסוס" (The Battle of Alexander at Issus). במהלך השנים התעשר אלטדורפר, ועם חזרתו לרגנסבורג התמנה כחבר מועצת העיר ועסק בחיזוק הביצורים שלה. בתקופה זו היה חבר במועצת ענייני החוץ של העיר והיה מעורב בגירוש יהודי הקהילה, הריסת בית הכנסת שלה והקמת כנסייה על חורבותיו. הוא נפטר בשנת 1538 והותיר אחריו מאות ציורים, רישומים, הדפסים ותחריטי עץ חתומים וממוספרים. אלטדורפר היה מראשוני ציירי הנוף האקסקלוסיביים. הוא הפך את הנוף הטבעי לנושא העיקרי של עבודותיו. אלטדורפר אמנם שילב דמויות אנושיות, חיות ומבנים בתוך הציורים, אולם אלה שימשו בעיקר כמכויני מבט ומשלימים לנושא העיקרי והוא הטבע הפראי. אלטדורפר פיתח והרחיב את סגנון יצירתו של לוקאס קראנאך האב אשר התרכז בנופי עמק הדנובה והיערות העבותים סביבו. הוא השתמש בצבעי שמן אך גם בצבעי מים. הנוף הטבעי שימש עבורו כמכשיר ליצירת אווירה בציורים המתארים סצינות היסטוריות או אירועים המתוארים בכתבי הקודש באמצעות משחקי אור וצל או באמצעות צבעים עזים וכהים לעומת צבעים בהירים וחיוורים. בחלק מעבודותיו השתמש בקנה מידה בלתי סימטרי או בלתי מציאותי על מנת להדגיש אלמנט כלשהו באופן מובלט בציור. Norwich, John Julius (1990). Oxford Illustrated Encyclopedia Of The Arts. USA: Oxford University Press. pp. 13. ISBN 978-0198691372. Murray, Linda (1967). The High Renaissance and Mannerism. London, England: Thames & Hudson Ltd. pp. 246–247. ISBN 0-500-20162-5. Wood, Christopher S. (1993). Albrecht Altdorfer and the Origins of Landscape. The University of Chicago Press. ISBN 9780226906010. מדיה וקבצים בנושא אלברכט אלטדורפר בוויקישיתוף אלברכט אלטדורפר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלברכט אלטדורפר (בערך 1480–1538), דף שער בספרייה הלאומית https://www.ibiblio.org/wm/paint/auth/altdorfer/ אלברכט אלטדורפר, באתר Discogs (באנגלית)
שוק פטיקוט ליין

שוק פטיקוט ליין (למפת לונדון מוגדלת)   קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקס שוק פטיקוט ליין (למפת לונדון רגילה)   קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקס שוק פטיקוט ליין (למפת טאוור האמלטס רגילה)   שוק פטיקוט ליין (למפת טאוור האמלטס מוגדלת)   שוק פטיקוט ליין שוק סימטת פטיקוט או שוק פטיקוט ליין (באנגלית: Petticoat Lane Market - מילולית: שוק סימטת התחתוניות) הוא שוק אופנה והלבשה הממוקם ברחובות ונטוורת' (Wentworth Street) ומידלסקס (Middlesex Street) באזור האיסט אנד של לונדון. במקום בו ממוקם כיום השוק עברה דרך בתקופת טיודור. באותה העת נקראה הדרך בשם "סימטת החזירים" (Hogs Lane) בשל העובדה שתושבי העיר לונדון הורשו לגדל חזירים מחוץ לשטח העיר בשטחים הפתוחים שלצד הדרך. בשנות ה-90 של המאה ה-16 החלה הקמת בתי מגורים לצד הדרך, ובשנת 1608 החלו לפעול לצד הדרך דוכנים לממכר בגדים יד שנייה. במפה משנת 1608 נכתב השם "סימטת פטיקוט" - "סימטת התחתוניות". השוק הפסיק את פעולתו בתקופת המגפה הגדולה של לונדון בשנת 1665. בשלהי המאה ה-17 התיישבו באזור השוק מתיישבים הוגנוטים, ואלה עסקו בעיקר בצביעת צמר ובתפירת בגדים. החל מאמצע המאה ה-18 הפך האזור למרכז ליצור בגדים, והרחוב הפך לשוק הבגדים העיקרי של העיר. בשנת 1830 שונה שם הרחוב לרחוב מידלסקס (שמו הנוכחי), אולם כינויו נותר בשימוש עד ימינו. לאחר שנת 1882 החלו להתיישב באזור מהגרים יהודים רבים שברחו מהפוגרומים שאירעו ברוסיה ובפולין. מהגרים עניים, שחלק גדול מהם עסקו בחייטות ברוסיה ופולין, השתלבו בתחום הטקסטיל, ייצור הבגדים והמסחר בבגדים שפעל באזור, והשוק המשיך לשגשג. אופיו ה"יהודי" של השוק בא לידי ביטוי בפעולת השוק בימי ראשון בשבוע (ואף ביום חג המולד - המהווה יום חג בממלכה המאוחדת), ואי פעילות בימי שבת. רשויות העיר לונדון התנגדו לפעולת השוק והפריעו את פעולתו. רק בשנת 1936 נחקק חוק של הפרלמנט הבריטי שהסדיר את פעילות השוק. בשנות ה-70 של המאה ה-20 התיישבה באזור השוק אוכלוסייה שמוצאה מאסיה. מדיה וקבצים בנושא שוק פטיקוט ליין בוויקישיתוף ההיסטוריה של רחוב מידלסקס
נתניאל פאלמר

נתניאל בראון פאלמר (באנגלית: Nathaniel Brown Palmer;‏ 8 באוגוסט 1799 - 21 ביוני 1877) היה ימאי, ציד כלבי ים, מגלה ארצות ומתכנן ספינות אמריקאי. פאלמר נולד בקונטיקט ומגיל צעיר היה קשור לסחר ימי. בגיל 21 כבר פיקד על מפרשית מדגם סלופ. המפרשית, 14 מטר בלבד ארכה, נקראה "הארו" (Hero) ובסוף שנת 1820 הפליג פאלמר עמה לאוקיינוס הדרומי, דרומה מאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים בחיפוש וציד כלבי ים שפרוותם הייתה יקרת ערך והניבה רווחים עצומים. ב-17 בנובמבר היו פאלמר ואנשיו האמריקאים הראשונים שחזו בחצי האי האנטארקטי, לאחר שהמקום התגלה שנה קודם לכן על ידי האדמירל הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן והבריטים אדוארד ברנספילד וּויליאם סמית. פאלמר הפליג לאורך חצי האי ממערב וניסה לבדוק אפשרות למעבר בין חצי האי לבין היבשת (מתוך הנחה שזהו אי) אך נתקל בחסימת קרח ולא הצליח להכריע האם מדובר באי או בחצי אי. ב-1964 אושר השם "ארץ פלמר" על ידי ועדת שמות בינלאומית כשמו הרשמי של דרום חצי האי. כן היה במסעו זה בין מגלי איי אורקני הדרומיים. לאחר ששב לארצות הברית עסק בסחר ימי, בעיקר עם סין והפליג בנתיבי שיט רבים של התקופה. במהלך מסעותיו הכניס פאלמר שכלולים לספינות ותכנן תיקונים שיאפשרו מסע מהיר יותר ויותר. כך היה בין מפתחי דגם ספינת המפרש המהירה ביותר, ה-"קליפר", שרק ספינות הקיטור היו מהירות ממנה. ב-1843 היה קברניטה של ספינת הסוחר המהירה "פול ג'ונס" (Paul Jones) שקבעה תחת ניהוגו שיא בהגיעה מבוסטון להונג קונג ב-111 יום בלבד. פאלמר פרש לביתו בסטנינגטון, קונטיקט, כבעל ספינות סוחר ונפטר בן 78. בנוסף לדרום חצי האי האטלנטי נקרא על שמו ארכיפלג פאלמר - ארכיפלג האיים הסמוך ממערב לחצי האי, תחנת ניסיונות אנטארקטית (Palmer Station 64°03′27″S 064°03′11″W﻿ / ﻿64.05750°S 64.05306°W﻿ / -64.05750; -64.05306) ושברת הקרח האנטארקטית RV Nathaniel B. Palmer. מפרץ הארו באיי שטלנד הדרומיים נקרא על שם ספינתו. ביתו הוכרז ב-1996 כאתר מורשת לאומי של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא נתניאל פאלמר בוויקישיתוף ההיסטוריה של הגילויים באנטארקטיקה ביוגרפיות של חוקרי קוטב ערך באנציקלופדיית כדור הארץ מסעה של "הארו" נתניאל פאלמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מקש Ctrl

Ctrl (נכתב לעיתים Ctl, קיצור של Control) הוא מקש במקלדת מחשב שפעולתו על פי רוב מגיעה לידי ביטוי בהקשה משולבת עם מקש נוסף (לדוגמה Ctrl+Alt+Delete). בממשקים שונים עשויה הקשת Ctrl לגרום להקלדת תו גג. מיקום המקש פיזית עשוי להשתנות, אך על פי רוב הוא קיים באחד או בשני צדי מקש הרווח שבתחתית המקלדת. במערכות ההפעלה חלונות, KDE וב-GNOME קיימים שילובי המקשים הבאים: CTRL+X = גזירה CTRL+C = העתקה CTRL+V = הדבקה CTRL+S = שמירה CTRL+P = הדפסה CTRL+A = בחירת כל התוכן CTRL+F= חיפוש בטקסט CTRL+W= סגירת כרטיסייה CTRL+J= להיכנס להיסטוריית ההורדות CTRL+Z= בטל פעולה אחרונה CTRL+Y= בטל את CTRL+Z האחרון CTRL+B= הדגשת טקסט מסומן CTRL+I= הפיכת טקסט מסומן לנטוי CTRL+U= הפיכת טקסט מסומן למסומן בקו CTRL+R= רענן את דף האינטרנט CTRL+T= פתח כרטיסיית אינטרנט חדשה CTRL+SHIFT+T= שחזר כרטיסייה סגורה CTRL+SHIFT+D= צור סימניה לכל הכרטיסיות CTRL+SHIFT+Q= סגור כרטיסייה (כמו CTRL+W) CTRL+N= פתח חלון חדש CTRL+SHIFT+N= פתח חלון גלישה בסתר גלגלת-עכבר+CTRL= התקרב/התרחק CTRL+TAB= החלפת חלונות CTRL+SHIFT=עבור לצד אחר של הטקסט מקשי קיצור מדיה וקבצים בנושא מקש Ctrl בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפטון (מיתולוגיה)

במיתולוגיה הרומית נפטון (בלטינית: Neptunus) היה אל הים, מקבילו הרומי של האל היווני פוסידון. כיוון שכוחם הצבאי של הרומאים היה בעיקר כוח צבאי יבשתי, ברומא העתיקה לא נודעה לנפטון חשיבות רבה, והוא תואר כאל חלש ולא דומיננטי. "נפטונוס" היה האל האיטלקי הקדום של מים, נחלים ומעיינות, והחל משלהי המאה ה-5 לפנה"ס הוא זוהה עם פוסידון. המיתוסים הרומיים המתארים את דמותו של נפטון, מוצאו ומעלליו שאובים כולם מן המיתולוגיה היוונית. בין היתר, תואר נפטון כחי בארמון ששכן בקרקעית הים, ושהיה עשוי כולו זהב, אלמוגים ואבני חן, וכרוכב במרכבה הרתומה לסוסים בעלי זנב דג (היפוקמפוס). הוא יוצג, על פי רוב, מחזיק טריידנט (קלשון בעל שלוש שיניים), ששימש גם ככלי נשקו. נפטון הוא אחד מארבעה אלים רומיים אשר יש להקריב למענם שור. שלושת האחרים היו אפולו, מרס ויופיטר. על שמו של האל הרומי קרוי כוכב הלכת השמיני במרחקו מן השמש, נפטון, שנתגלה ב-23 בספטמבר 1846. בניגוד ליוונים שהוקירו וכיבדו עד מאוד את פוסידון, הרומאים תיארו את נפטון בעיקר כאל הסוסים ("נפטון אקוויסטר"; Neptune Equester). נפטון נחשב לפטרונם של מרוצי הסוסים, ועל כן אחד ממקדשיו הוקם ליד קרקס פלמיניוס, מסלול המרוצים הרומי. זהו המקדש היחיד שנבנה לנפטון ברומא, והוא מתוארך לשנת 206 לפני הספירה. המקדש שוחזר על ידי הקונסול הרומי גנאוס דומיטיוס אהנוברבוס, בשנת 40 לפני הספירה, באירוע שתואר על מטבע שנטבע על ידי הקונסול באימפריה הרומית. בנוסף, נבנתה בשדה מרס בזיליקת נפטוני, אשר הוקדשה לקרב אקטיום, על ידי אגריפס. בזיליקה זו דחקה מקדש ישן יותר בשדה, שאף הוא החליף מזבח עתיק. במקדש שם נערכת הנפטונאליה, יום החג החשוב ביותר של נפטון, בשיא הקיץ (בדרך כלל ב-23 ביולי). תאריך החג מעיד על כך שנפטון היה אל מקורות המים בתקופות של בצורת וחום. מזרקת נפטון בגני בובולי מזרקת נפטון בפטרהוף מזרקת נפטון במדריד מזרקת נפטון בכיכר הסיניוריה מזרקת נפטון מאת אדריאן דה פריס בארמון פרדריקסבורג בהילרוד מזרקת נפטון בברלין מזרקת נפטון בארמון שנברון מזרקת נפטון בזלצבורג מזרקת נפטון מאת ג'יאמבולוניה בבולוניה מזרקת נפטון בפיאצה נאבונה מזרקת נפטון בנאפולי פוסידון מדיה וקבצים בנושא נפטון בוויקישיתוף נפטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, פרק טז: הדת הרומית, עמ' 327. Macrobius Saturnalia III 10,4 Cassius Dio 17 fragment 57. 60 as cited by L. Richardson jr. A New Topographical Dictionary of Ancient Rome 1992 p. 267. Ball Platner, Samuel; Ashby, Thomas (1929), A Topographical Dictionary of Ancient Rome, "Basilica Neptuni", London: Oxford University Press Dumézil 1977 p. 340, who cites Livy Ab Urbe Condita Libri XXVIII 11, 4. Bloch 1981 p. 347 n. 19. "C'est-à-dire au plus fort de l'été, au moment de la grande sécheresse, et qu'on y construisaient des huttes de feuillage en guise d'abris contre le soleil" (Cadotte 2002:342, noting Sextus Pompeius Festus, De verborum significatu [ed. Lindsay 1913] 519.1) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרוב הג'יידיט

כרוב הג'יידיט (בסינית: 翠玉白菜; בפין-יין: Cuìyù Báicài) או כרוב ג'יידיט עם חרקים הוא פסל ג'יידיט מגולף בצורת ראש כרוב סיני עם ארבה וחרגול מוסווים בעלים. פסל זה הוא חלק מאוסף מוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי בירת טאיוואן. אורכו של הפסל 18.7 ס"מ ועוביו 5.07–9.1 ס"מ. ג'יידיט הוא מינרל מקבוצת הקלינופירוקסן והוא נחשב כסוג של ירקן – אבן חן יקרה למחצה. לירקן יש מעמד מיוחד בתרבות הסינית, אף שהסינים לא הכירו את הג'יידיט בטרם החל יבוא שלו מבורמה בתחילת המאה ה-19 (תקופת שושלת צ'ינג). אבן הירקן בה גילפו הסינים קודם לכן הייתה בנויה מהמינרל נפריט. קשיותו של הג'יידיט נעה בין 6 ל-6.5 בסולם מוס, ולכן גילוף בו תובע כמות ניכרת של זמן ומאמץ. כתוצאה מכך נדרש עקרון מנחה של תכנון קפדני, במטרה ליישם את המאמץ הקטן ביותר על-מנת להגיע לתוצאה הטובה ביותר. הגישה האמנותית הנובעת מעקרון תכנוני זה היא התאמת תכונות החומר, כלומר: אימוץ התכונות הטבעיות של החומר – דוגמת צורה או צבע – במטרה להגיע לתוצאה הרצויה, ובכך לחסוך זמן ומאמץ. המפתח להצלחת עיקרון זה הוא איזון בין המאפיינים הטבעיים לאפקטים מלאכותיים. תגליף "כרוב הג'יידיט" הוא דוגמה טובה לעבודה על-פי גישה זו. החלקים הלבנים והירוקים של פיסת הג'יידיט, הדרגות השונות של שקיפות והברק הטבעי שלה עוצבו לצורות חיות של עלי הכרוב הסיני ושל החרגול והארבה המסתתרים בין העלים. הכרוב הסיני הלבן מסמל את טוהרהּ של כלה. החרקים המגולפים בפסל – חרגול וארבה – ידועים ביכולת הרבייה שלהם ומהווים סמל לפוריות וברכה לריבוי בנים לכלה הטרייה. הפסל – שבו מגולמים עושר חומרי, אמנות נשגבת ורמז מבשר-טובות – מבטא את ההרמוניה האסתטית של שלושתם, והופך אותם לבעלי ערך רב יותר. "כרוב ג'יידיט עם חרקים" אינו הכרוב היחיד באמנות הסינית. קיימים פסלי וכלי כרוב נוספים שגולפו בג'יידיט בתקופת שושלת צ'ינג. הפסל שיצר את "כרוב הג'יידיט" אינו ידוע. התגליף הוצג במקורו בכניסה לארמון יונג-הו (Yung-ho, "שלום נצחי") בעיר האסורה בשנת 1889, כחלק מהנדוניה של ג'ין פיי (Jin Fei) – פילגשו בת ה-15 של הקיסר גוואנגשו (光绪帝‏, 1871–1908) שעברה להתגורר בארמון באותה שנה. התגליף היה אחד מתוך כ-1.17 מיליון פריטים באוסף מוזיאון הארמון בעיר האסורה. בשל סכנת הפלישה היפנית בשנת 1933 פונו מרבית הפריטים החשובים מהאוסף, והוחזרו לנאנג'ינג בתום מלחמת העולם השנייה. אולם, כאשר החל להתחוור לממשלה הלאומנית שהקומוניסטים עומדים לנצח במלחמת האזרחים הסינית, הוחלט להעביר את הפריטים החשובים ביותר – בהם "כרוב הג'יידיט" – למוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי. "כרוב הג'יידיט" נחשב ליצירת מופת, גם מפני שהוא בולט במסורת ארוכה של יצירת שלמוּת אידיאלית בגילוף ירקן, וגם בגלל גילו הצעיר – יחסית לפריטים אחרים באוסף. הפסל נחשב לאחד משלושת הפריטים החשובים ביותר באוסף, לצד "אבן בשר החזיר" – פסל קטן שגולף מג'ספר מפוספס, ו"מאו גונג דינג" – קדירת ארד גדולה ששימשה לצורכי פולחן, שניהם משושלת צ'ינג. "כרוב הג'יידיט" היה המועמד המוביל לתואר "האוצר הלאומי" בסקר מקוון שנערך בשנת 2011, על-אף מחלוקת שהתעוררה שנתיים קודם לכן, כאשר נודע כי עותקים שלו שנמכרו בחנות המזכרות יוצרו בסין ולא בטאיוואן. מחלוקת זו הובילה להעלאת הצעת-חוק כי כל המזכרות הנמכרות על ידי סוכנויות ממשלתיות ייוצרו בטאיוואן. מדיה וקבצים בנושא כרוב הג'יידיט בוויקישיתוף חשיבות הירקן בסין גילוף בירקן כלי קיבול שגולף מג'יידיט כעלי כרוב מקורו של כרוב הג'יידיט ג'ין פיי "כרוב הג'יידיט" בוול סטריט ג'ורנל "אבן בצורת בשר" קדירת "מאו גונג דינג" סקר "האוצר הלאומי" 'Jadeite Cabbage' relabeled על הצעת החוק
הציירים הגדולים

הציירים הגדולים (באנגלית: Old Master) הוא מונח בלתי פורמלי המשמש לכינוי של הציירים האירופאים אשר פעלו לפני שנת 1800, ואשר מתייחס לכל סוגי עבודתם כגון: ציור, הדפס או תחריט עץ. בדרך כלל מדובר על ציירים שהיו בעלי מקצוע מעולים ומוכרים בתקופתם, חברי הארגון המקצועי, ה"גילדה", המקומית של אומנותם, ועצמאים בעבודתם. במאות ה-18 וה-19 התייחסו לתקופת היצירה של הציירים הגדולים כמתחילה סביב שנת 1450–1470. הציירים בתקופות קדומות יותר כונו "פרימיטיביים". מילון אוקספורד האנגלי התייחס בתחילת המאה ה-20 לציירים הגדולים כאל כל מי שקדם לתקופה המודרנית כלומר אלה שפעלו בין המאות ה-13 ועד ה-17. בהולנד מתייחסים במונח לציירים מתקופת "תור הזהב" של הציירים ההולנדים. בדרזדן קיים מוזיאון הציירים הגדולים והוא המוזיאון היחיד המשתמש במונח באופן רשמי כחלק משמו, המחזיק עבודות של ציירים שקדמו לתקופת הבארוק. היסטוריונים של האמנות ממעטים להשתמש במושג בטענה כי הוא מעורפל מדי. לעומת זאת המונח נמצא בשימוש נרחב אצל סוחרי האמנות, ובתי המכירות הפומביות על מנת ליצור הבחנה וחשיבות מדורגת ליצירות הנמכרות. תקופת טרום הרנסאנס - צ'ימבואה, ג'וטו, דוצ'ו, סימונה מרטיני, סטפנו די ג'ובאני, ז'אן פוקה תקופת הרנסאנס המוקדם - פיליפו ברונלסקי, לורנצו גיברטי, דונטלו, פרה אנג'ליקו, מזאצ'ו, לאונה בטיסטה אלברטי, פיליפו ליפי, פיירו דלה פרנצ'סקה, דונטו ברמנטה, בוטיצ'לי, דומניקו גירלנדיו הרנסאנס העילי והוונציאני - לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, רפאל, אנטוניו דה קורג'ו, ג'ובאני בליני, ג'ורג'ונה, טיציאן הרנסאנס הצפוני - יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג, הירונימוס בוש, אלברכט דירר, אלברכט אלטדורפר, פיטר ברויגל האב מנייריזם - ג'ורג'ו וזארי, ג'וזפה ארצ'ימבולדו, ג'אמבולוניה, אל גרקו, קאראווג'ו תקופת הבארוק - פטר פאול רובנס, ארטמיזיה ג'נטילסקי, יאקוב יורדאנס, ניקולא פוסן, אנתוני ואן דייק, דייגו ולאסקס דה קואיאר, קלוד לורן בני "תור הזהב" ההולנדי - פרנס הלס, רמברנדט, דוד טנירס הבן, יאקוב ואן רויסדאל, יאן ורמיר סגנון הרוקוקו - אנטואן ואטו, פרנסואה בושה, ז'אן אונורה פרגונאר ניאוקלסיקה ורומנטיזם - ז'אק-לואי דויד, ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, פרנסיסקו דה גויה, ויליאם בלייק, אנטואן-ז'אן גרו, תומאס גיינסבורו, ג'ון קונסטבל, ויליאם טרנר מאסטרו - המונח המקביל במוזיקה https://the-easel.com/essays/vivid-stories-from-the-old-painting-masters/ https://www.christies.com/departments/old-master-and-early-british-paintings-70-1.aspx Lucie-Smith, Edward, The Thames & Hudson Dictionary of Art Terms, p. 152, 2003 (2nd edn), Thames & Hudson, World of Art series, ISBN 0500203652
Caps lock

Caps lock (מילולית: נעילה לאותיות גדולות, caps הוא קיצור של capitals) הוא מקש במקלדת המחשב הגורם לכך שהקלדה על מקשים של אותיות לטיניות תיצור קלט שלהן כאותיות גדולות (למשל A). בחלק מהמחשבים לחיצה על המקשים Shift בצירוף Caps lock תגרום לכך שקלט של האותיות הלטיניות יהיה אות קטנה (למשל a) בברירת מחדל. הקשה על המקש כשהמחשב אינו במצב Caps lock, תכניס אותו למצב זה, ולחיצה נוספת תוציא אותו מהמצב. ישנן תוכנות שבעת בקשה להכנסת סיסמת משתמש, מזכירות לוודא שהמחשב אינו במצב Caps lock, כדי למנוע הכנסת סיסמה שגויה, אם הסיסמה הנכונה כוללת אותיות לטיניות קטנות. בדרך כלל קיימת נורית LED, שדלוקה כאשר המחשב במצב Caps lock. הנורית עשויה להיות באחד מהמקומות הבאים: על המקש עצמו מעל מקשי ה־Scroll lock או ה־Num Lock במחשבים ניידים קיימת לעיתים הנורית לצד המסך מדיה וקבצים בנושא Caps lock בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגרת רשות

בהלכה, איגרת רשות היא בעיקרה מכתב חולין אישי. מספר שיטות נאמרו בעניין מהי "איגרת רשות": איגרת שאילת שלום- אדם כותב איגרת לחברו ובה שואל לשלום חברו. איגרת צווי השלטון - איגרת שבה מתפרסם צו השלטון. איגרת מינוי הניתנת לאיש שהוסמך להיות דיין. ניתנת על ידי בית הדין הרבני הגדול. בתלמוד ישנו דיון האם מותר לקרוא באיגרת רשות בשבת, והאם מותר לכתוב איגרת כעין זו בחול המועד. להלכה נפסק שמותר לכתוב איגרת רשות בחול המועד. הראשונים נתנו כמה טעמים להיתר הכתיבה. לדעת הרמב"ם הוא משום שאין אדם מדקדק בתיקון הכתיבה והיא נחשבת כמעשה הדיוט הערך "אגרת רשות", באתר ויקישיבה משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק ז', הלכה י"ד. ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקש Fn

Fn ‏ (Fn) הוא מקש במקלדות מחשבים בעלי פריסת מקשים קומפקטית (בדרך-כלל לפטופים ונטבוקים). המקש מהווה מקש קיצור לשליטה במולטימדיה. יכולות מקש ה-FN כוללות בדרך כלל חיבור המחשב למסך חיצוני, שינוי התאורה ועוצמת הקול, הרצת קובצי מולטימדיה קדימה ואחורה, מתן אפשרות לשימוש ברשת אלחוטית, וכדומה. שם המקש הוא קיצור של המילה האנגלית Function - פונקציה. מדיה וקבצים בנושא מקש Fn בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.