laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאג'ברן

הכפר נאג'ברן (בהונגרית: Nagyberény) שוכן במחוז שומוג', בנפת שיופוק. הכפר ממוקם כ-17 קילומטרים דרומית מזרחית לשיופוק. ניתן להגיע אליו על ידי פנייה מזרחה מכביש 65 אחרי שום, על כביש 6402, או ברכבת על קו הרכבת קאפושוואר-שיופוק. יש גם שירות אוטובוס סדיר משיופוק לנאג'ברן. הרכבת אליה פועלת לעיתים רחוקות ולאט, והישרדות הקו מוטלת בספק. התחנה המשותפת עם הכפר שום מוזנחת, יש צורך לשפץ את משטחי העץ שלה. שם היישוב מופיע לראשונה במקורות הכתובים הידועים במכתב האישור שהוציא לאסלו הראשון, מלך הונגריה לבישוף של וספרם. לאחר תבוסתו של קופאן אישטוואן הקדוש, המלך אישטוואן הראשון, מלך הונגריה יישב שבטי ברן לוחמים, שקשורים קרבת דם לבוסנים, כדי להגן על גבולות רכושו, ולפי זה, היישוב היה קיים כבר ב-998. במהלך הבנייה בתקופה האחרונה נמצאו ממצאים עתיקים אף יותר, הכלים והשלדים מעידים על נוכחות בתקופת האווארים ובתקופה הרומית המאוחרות. בחלקו הדרום מזרחי של הכפר נמצאו שרידי שתי טירות עפר, על מה שמכונה "הגבעה היהודית" וגבעת קרק, האחרונה שייכת לאחוזתה הענפה של מלכת שגשד. בנאג'ברן כבר נבנתה כנסייה לכבוד גאורגיוס הקדוש בשנת 1232, שם בשנת 1400 האפיפיור בוניפקיוס התשיעי העניק זכות יריד של מאה ימים למשך שלוש שנים. לאחר פלישת המונגולים לאירופה הגיעו מתיישבים בעלי ניסיון מתקדם בגידול גפנים. בתקופת הכיבוש הטורקי, היישוב השתייך לסנג'קים של שימונטורניה, ובכפר הוצב משמר טורקי. בפנקס האוצר הטורקי של 1571–1572 היה רשום עם 32 בתים חייבים במס, אך מאוחר יותר פחתה אוכלוסייתו. בשנים השלוות הראשונות של המאה העשרים גדל היישוב ללא הרף, במלחמת העולם הראשונה עלתה האוכלוסייה על 1,600 איש. 185 אנשי הכפר השתתפו בלחימה, 37 מהם נהרגו. יינות ברן הגיעו גם לאזורים מרוחקים. בסוף המאה ה-13 היו המיסים על היין בברן מקור הכנסה חשוב לאוצר המלך. בשנת 1404 העניק ליישוב המלך זיגיסמונד רשות לקיים שוק שבועי, שבאותה תקופה כבר קיבל אופי של עיר שוק. מריה גרדוש (במקור מרישקה גרינפלד, 1885 – 1973) הייתה סופרת, עיתונאית יהודייה-הונגרייה, ממנהיגות תנועת הנשים הסוציאליסטית. יש אנדרטה לגיבורי מלחמת העולם הראשונה-השנייה ליד הכנסייה הקתולית. לכפר יש פנסיון משלו עם מים תרמיים. המים בעלי הערך משמשים גם במרחצאות התרמיים בשיופוק. בסמוך למרכז הכפר, מאז קיץ 2010 פועלת בריכת דגים מלאכותית בשטח של 1.5 דונם באמצעות דילול מי הנחל. בכפר יש כמה כרמים ויינות מצוינים. מראש ההרים ניתן לראות את כל הדרך עד לאגן המזרחי של אגם בלטון. מעבר לגבול הדרום מזרחי של הכפר, למרגלות הגבעה היהודית שמכונה כך, ישנו מטווח ירי ספורט מודרני. האזור עשיר מאוד בציד קטן וגדול יותר. ביערות ניתן למצוא צבאים, חזירי בר ויעלים. אתר האינטרנט הרשמי של נאג'ברן (בהונגרית) מדיה וקבצים בנושא נאג'ברן בוויקישיתוף
מטרוח

מחוז מטרוח (בערבית: محافظة مطروح) הוא מחוז במצרים הממוקם בחלק הצפון-מערבי של המדינה וגובל בלוב. בירת המחוז היא מרסא מטרוח. המחוז מחולק למספר יישובים עם אוכלוסייה של כ-538,546 תושבים נכון לינואר 2023. מחוז מטרוח נמצא במדבר המערבי של מצרים (מערבית לנילוס), כולל נווה המדבר של סיווה שנודע במקדש שלו לאמון בעת העתיקה. במרכז המחוז נמצא שקע קטארה, היורד לגובה של 133 מטר מתחת לפני הים. בירת המחוז, מרסא מטרוח נודעה בתקופה התלמיית ובתקופה הביזנטית בשם פראיתוניון (Παραιτόνιον), ובתקופה הרומית בשם פראתוניום (Paraetonium). העיר הייתה הקצה המערבי של מצרים התלמיית. העיר העתיקה אפיס, כ-18 ק"מ ממערב לפראטוניום, סימנה את גבול נום, ומעבר חלפאיא (בסאלום) סימן את הגבול עם מרמריקה (האזור המזרחי של קירנאיקה). מחוז מטרוח מכיל אתרים היסטוריים רבים הקשורים למלחמת העולם השנייה. בעיר אל-עלמיין, בה התנהלו שתי מערכות קרב גדולות, בתי קברות של חיילים שנפלו מכוחות מדינות הציר ומכוחות בעלות הברית. על פי הערכות, כ-16 מיליון מוקשים,שהושתלו על ידי האירופים במהלך מלחמות העולם וכונו "גני השטן", עדיין מעכבים את הפיתוח של רוב המחוז, ומוסרים באופן תמידי. בשנת 2015, על פי הערכות אוכלוסייה, רוב התושבים במחוז התגוררו באזורים עירוניים, עם שיעור עיור של 70.6%. מתוך 447,846 תושבים המתגוררים במחוז, 316,005 חיו באזורים עירוניים, לעומת 131,841 החיו אזורים כפריים. אוכלוסיית המחוז תוארה כשמרנית מבחינה דתית. על פי הרשות הממשלתית המצרית להשקעות ואזורים חופשיים (GAFI), בשיתוף עם משרד ההשקעות (MOI), אזורי התעשייה הבאים נמצאים במחוז זה: אזור התעשייה 26 קילו הנמצא דרום-מזרחית לכביש מטרוח מדיה וקבצים בנושא מטרוח בוויקישיתוף מטרוח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Egypt names six provincial governors, mostly ex-generals". Reuters (באנגלית). 2016-09-07. נבדק ב-2023-09-07. מפקד אוכלוסין, ינואר 2023, באתר הלשכה המרכזית להתגייסות ציבורית וסטטיסטיקה (capmas) "Population Estimates By Sex & Governorate 1/1/2015" (PDF). CAPMAS. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-10-19. נבדק ב-23 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה) خارج القاهرة: ربع مليون فدان آلغام بمطروح - YouTube, web.archive.org, ‏2016-03-30 "Deepening rifts". The Economist (באנגלית). 25 ינו' 2014. ארכיון מ-2018-07-13. נבדק ב-2018-07-13. {{cite news}}: (עזרה) "Industrial Zones of Governorate". Ministry of Investment Egypt. ארכיון מ-2018-11-23. נבדק ב-23 בנובמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
גאורג בודנשץ

יוהאן כריסטוף גאורג בודנשץ (בגרמנית: Johann Christoph Georg Bodenschatz; ‏25 במאי 1717 – 4 באוקטובר 1797) היה תאולוג פרוטסטנטי גרמני שהקדיש את חייו להיסטוריה של עם ישראל ולתיאורי חיי היהודים וטקסיהם כפי שהם משתקפים במקרא. מלבד דגמים של תיבת נח ושל המשכן במדבר שיצר בודנשץ, יצירתו החשובה היא "Kirchliche Verfassung der heutigen Juden" (בתרגום חופשי: החוקים הכנסייתיים של היהודים בזמננו) כוללת תיאורים מילוליים ומאוירים של הטקס היהודי כפי שנהג בפועל במרכז גרמניה במחצית הראשונה של המאה ה-18. התחריטים בספרו, מקוריים ברובם וחלקם שימשו מאוחר יותר גם את מדפיסי ה-Jewish Encyclopedia. ג'וזף ג'ייקובס וקרופורד האוול טוי, ‏"בודנשץ, יוהאן כריסטיאן גאורג", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גאורג בודנשץ".
השכן שלי אדולף

השכן שלי אדולף (באנגלית: My Neighbor Adolf) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה קומית, קופרודוקציה ישראלית, גרמנית וקולומביאנית משנת 2022 בכתיבה ובימוי של לאון פרודובסקי, עם דייוויד היימן ואודו קייר (אנ') בתפקידים הראשיים. העלילה מתרחשת בקולומביה בשנת 1960 כאשר ניצול שואה חושד בשכנו הגרמני שהוא בעצם אדולף היטלר. לאון פרודובסקי זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה והיה מועמד לפרס במסגרת "Piazza Grande" בפסטיבל לוקרנו. הסרט צולם בקולומביה, בתי שני השכנים נבנו במיוחד להפקת הסרט. מארק פולסקי (דייוויד היימן) הוא ניצול שואה שכל משפחתו הושמדה. הוא גר לבד בסביבה כפרית בקולומביה. השנה היא 1960 ובעיתונים מתפרסמות כתבות על חטיפת אדולף אייכמן בארגנטינה והעברתו למשפט בישראל. פולסקי מרבה להתבונן בתמונת בני משפחתו שצולמה ב-1934 מיהם רק הוא שרד. פולסקי הוא אדם בודד שמשתדל להתרחק מהסביבה. עם אנשים זרים כולל הדוור הוא משוחח דרך אשנב צר בדלת הכניסה. יום אחד מגיעה אליו אישה בשם גב' קלטרברונר (אוליביה שילהבי) (מרמז על שם של פושע נאצי ידוע - ארנסט קלטנברונר) ומתעניינת בפרטים על בניין סמוך בשביל לקוח שלה. פולסקי מתייחס אליה בכעס ובעוינות. לבית הסמוך נכנס גרמני מזוקן בשם הרמן הרצוג (אודו קייר) וכבר מההתחלה מתחיל פולסקי לריב אתו בגלל כלבו וולפי שחדר לחצרו והשאיר שם את צואתו. פולסקי היה שחמטאי מעולה ובתחרות שחמט ארצית בברלין ב-1934 עבר לידו אדולף היטלר ומאז הוא זוכר את העיניים הכחולות שלו ולא שוכח את המבט המאיים שלו. מסתבר שחלק משטח של פולסקי שייך חוקית להרצוג ופולסקי נאלץ לוותר עליו וגם על שיח הוורדים שהוא מטפח. באחד הריבים נשמטים המשקפים מפניו של הרצוג ופולסקי מביט בו ובטוח שהוא היטלר. הוא קונה ספרים על היטלר ובהם מיין קאמפף ורואה שפרטים רבים מתאימים בין הרצוג להיטלר - הגובה, הינזרות מאלכוהול, התקפי זעם וציורים הדומים מאוד לציורי היטלר. הוא פונה לשגרירות ישראל בעיר הסמוכה ונפגש עם קצינת המודיעין (כנרת פלד) המתייחסת אליו בזלזול. בינתיים מתפתחים קשרים בין פולסקי והרצוג בעיקר במשחקי שחמט. פולסקי חודר לבית הרצוג כדי למצוא עדויות, נתקל בוולפי והורג אותו. באחד הוויכוחים הם נאבקים ופולסקי מכה בגרמני עבור כל אחד מבני משפחתו שנרצח ומגלה לו שרצח את וולפי. הרצוג נשבע שאין לו קשר להיטלר וכי את הציורים הוא מצייר לבקשת קלטרברונר שמוכרת אותם לאוהדים נאצים. פולסקי חייב לברר סופית אם הרצוג צודק וזאת דרך בדיקת אשכיו שכפי שידוע בשיר המפורסם להיטלר יש רק אשך אחד. הרצוג מסכים להפשיל את מכנסיו ופולסקי רואה שלהרצוג יש שני אשכים ולכן אינו יכול להיות היטלר... כעת קצינת השגרירות לוקחת את העניינים ברצינות ואנשים מתקינים מצלמות ומכשירי האזנה בביתו. פולסקי מזהיר את הרצוג וזה מחליט לעזוב והם נפרדים בחיבוק. כעת פולסקי שוב לבד. "השכן שלי אדולף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השכן שלי אדולף", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קדימון לשכן שלי אדולף, באתר יוטיוב מאחורי הקלעים של השכן שלי אדולף, באתר יוטיוב השכן שלי אדולף, באתר אידיבי ביקורת של שמואל דובדבני על השכן שלי אדולף, באתר ynet
דימיטרי שוורדנדזה

דימיטרי שוורדנדזה (בגאורגית: დიმიტრი შევარდნაძე;‏ 1 בדצמבר 1885–1937) היה צייר גאורגי, אספן אמנות, שנרצח במהלך הטיהורים הגדולים של סטלין. שוורדנדזה נולד בבַּחְוִוי (גאו'), כפר קטן במחוז גוריה שבמערב גאורגיה, אז חלק מהאימפריה הרוסית. הוא התחנך באקדמיות לאמנות של סנקט פטרבורג ומינכן. עם שובו לגאורגיה בשנת 1916, הוא הקים והנהיג את אגודת האמנים הגאורגים. הוא עזר גם בהקמת הגלריה הלאומית לאמנויות יפות (1920) ואת האקדמיה הלאומית לאמנויות של טביליסי (אנ') (1922). הוא עיצב בכמה הצגות אופרה ותיאטרון וסרטים, וכן עיצב לוגו רשמי של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. ב-1937 התכוון המנהיג הקומוניסטי של גאורגיה הסובייטית, לברנטי בריה, להרוס כנסייה מימי הביניים בטביליסי, אך נתקל בהתנגדות עיקשת של קבוצת אינטלקטואלים גאורגים בראשות דימיטרי שוורדנדזה. בריה השיב לבקשותיהם, שבוודאי יספיק לשמר דגם מוקטן של הכנסייה כדי שאנשים יוכלו לראות אותה במוזיאון, ואז אמר לשווארדנדזה באופן פרטי שאם יוותר על מאמציו להציל את הכנסייה הוא ימונה למנהל המוזיאון העתידי. האמן סירב ולבסוף נכלא והוצא להורג. עם זאת הכנסייה נשתמרה. מדיה וקבצים בנושא דימיטרי שוורדנדזה בוויקישיתוף דימיטרי שוורדנדזה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Ami Knight (אנ') (1993), Beria: Stalin’s First Lieutenant, page 84. Princeton University Press, ISBN 0-691-01093-5 ‏(הספר בקטלוג ULI)
הקסמה

הקסמה (באנגלית: Enchantment) הוא מונח בספרות הפנטזיה שמשמעותו היא השפעה ואף שליטה על אדם אחר באמצעות קסם כגון אמירת לחש מפורש או באמצעות קסם אישי על-טבעי (למשל: יופי שמיימי או קול ערב במיוחד). דמויות של נשים רבות, חלקן טובות וחלקן מכשפות או מפלצות, אופיינו ביכולת הקסמה. כך לדוגמה הסירנות מהמיתולוגיה היוונית הקסימו ימאים בקולן הערב וגרמו למותם. בלגנדריום של טולקין העלפית הנאווה והאדירה גלדריאל הייתה בעלת יופי כה רב, שבכוחה היה להקסים אנשים ולגרום להם לאהוב ולהעריץ אותה. במשחק התפקידים "מבוכים ודרקונים" קיים לחש בשם "הקסמה" המאפשר למכשף לשלוט ביצור דמוי-אדם למשך פרק זמן מסוים, התלוי בדרגתו של מטיל הלחש. ישנם גזעים ומפלצות שלהם יכולת הקסמה טבעית, רובם מבוססים על מיתולוגיות או יצירות פנטזיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלי מסכות

"בלי מסכות" היא סדרת ספין אוף קצרה בת 4 פרקים של סדרת הנוער "זיגי". בכל פרק יש יום אחד בחייהם של אמיתי הרמן, שיר זוארץ, שירה לוי ושירלי לוי. הסדרה עלתה בשנת 2022, כמה ימים לפני עליית העונה השלישית של הסדרה המקורית. הסדרה מספרת על כוכבי זיגי שמצלמים יום אחד בחייהם. אמיתי הרמן – משחק בסדרת המקור את דורי/זיגי. הפרק שלו הוא הפרק השלישי, שם הוא מספר שהוא עבר לתל אביב עם שני חברים שלו, אחרי זה פגש שני ילדים גם עם ויטיליגו ושאל אותם על הסדרה, ואחרי זה הלך לביקור להוריו. שיר זוארץ – משחקת בסדרת המקור את תמוז. הפרק שלה הוא הפרק האחרון (הרביעי), שם היא מספרת שהיא הלכה לשיעור פיתוח קול, אחרי זה הלכה לאימון טניס, אחרי זה הלכה לאולפן הקלטות, ואז לבית שלה חזרה. שירלי לוי – משחקת בסדרת המקור את מיקי. הפרק שלה הוא פרק הבכורה (הראשון) שם היא מספרת שהיא הלכה לכתבה ברשת 13, לאחר מכן הלכה לשיעור משחק, ואחרי זה בערב במסעדה עם חברי קאסט הסדרה המקורית. שירה לוי – משחקת בסדרת המקור את נטע. השתתפה בפרק השני, שם סיפרה כי הלכה לאימון כושר, לאחר מכן לראות את פרק הבכורה של העונה השלישית של סדרת המקור עם סבא שלה, ולאחר מכן ללכת למשחק כדורגל של אח שלה. הסדרה שודרה בין הימים 23 בפברואר עד 8 במרץ 2022. הסדרה נגמרה בעונתה הראשונה.
קרופורד האוול טוי

קרופורד האוול טוי (באנגלית: Crawford Howell Toy; ‏23 במרץ 1836 – 12 במאי 1919) היה חוקר עברית אמריקאי ומרצה לספרות מקראית. מעורכי האנציקלופדיה היהודית. טוי נולד בנורפוק שבווירג'יניה. סיים את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה ב-1856 ואחר כך למד באוניברסיטת ברלין בין השנים 1866–1868. הוא שימש תחילה פרופסור לעברית בסמינר התאולוגי הבפטיסטי (בגרינוויל שבדרום קרוליינה ומאוחר יותר בלואיוויל שבקנטקי) ובשנת 1880 התמנה כפרופסור לעברית ולשפות מזרחיות באוניברסיטת הרווארד. The History of the Religion of Israel: An Old Testament Primer. Boston: American Unitarian Association, 1882. Quotations in the New Testament. Charles Scribner's Sons, 1884. Judaism and Christianity: A Sketch of the Progress of Thought from Old Testament to New Testament. Boston: Little, Brown, 1891. Esther as Babylonian Goddess. Boston: Houghton Mifflin, 1898. A Critical and Exegetical Commentary on the Book of Proverbs. New York: Scribner's, 1899. The Book of the Prophet Ezekiel. New York: Dodd, 1899. Introduction to the History of Religions. Boston: Ginn, 1913. מידע על קרופורד האוול טוי בקטלוג הספרייה הלאומית טוי, קרופורד האוול, ערכו במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, באתר ויקיטקסט באנגלית (באנגלית) כתבי קרופורד האוול טוי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכאיל אבילוב

מיכאיל אבילוב (ברוסית: Михаи́л Ави́лов) (6 בספטמבר 1882 – 14 באפריל 1954) היה אמן באימפריה הרוסית וצייר סובייטי ומחנך לאמנות בלנינגרד. פרופסור ממכון רפין לאמנויות, זוכה פרס סטלין, אמן העם של הפדרציה הרוסית, נחשב לאחד הנציגים המבריקים של האמנות הסובייטית, שמילא תפקיד חשוב בהקמת בית הספר לציור בלנינגרד. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקרב שלו. מיכאיל איבנוביץ' אבילוב נולד ב-6 בספטמבר 1882 בסנט פטרסבורג. בשנים 1893-1903 למד בבית הספר לציור של החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, ולאחר מכן בסטודיו הפרטי של האמן, ליאון דמיטרייב-קבקזסקי. בשנים 1904–1910 למד אבילוב באקדמיה הקיסרית לאמנויות כתלמידם של פרנץ רובאו וניקולאי סמוקיש. משנת 1908 החל להשתתף בתערוכות אמנות. מיכאיל אבילוב לחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר מהפכת אוקטובר של 1917, אבילוב לימד בבית הספר לציור ולעידוד האמנויות בפטרוגרד, ולאחר מכן במכללה לאמנות תעשייתית ובאקדמיה לאמנויות. ב-1932 הוא היה ממייסדי איגוד האמנים הסובייטיים של לנינגרד. בשנת 1943, אבילוב זכה בפרס סטלין על ציור הקרב שלו "דו-קרב פרסבט עם צ'לוביי בשדה קוליקובו". כמו כן הוענק לו מסדר הדגל האדום של העבודה. בשנת 1953 זכה אבילוב בתואר הכבוד של אמן העם של הפדרציה הרוסית. הוא היה חבר באקדמיה לאמנויות של ברית המועצות. מיכאיל אבילוב נפטר ב-14 באפריל 1954, בשנת השבעים ושתיים לחייו. הוא נקבר בבית הקברות ניקולסקויה בשטח של אלכסנדר נבסקי לברה בלנינגרד. ציוריו נמצאים במוזיאון הרוסי, בגלריית טרטיאקוב, ובמוזיאונים לאמנות ובאוספים פרטיים ברוסיה, אוקראינה, יפן, סין, צרפת, אנגליה ומדינות נוספות. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל אבילוב בוויקישיתוף מיכאיל אבילוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Художники народов СССР. Биобиблиографический словарь. Т. 1. М., Искусство, 1970. С.42-43. Sergei V. Ivanov. Unknown Socialist Realism. The Leningrad School. Saint Petersburg, NP-Print Edition, 2007. P.12, 13, 19, 356, 361-363, 367, 370, 371, 378-385, 388, 390, 392, 395, 447. The Leningrad School of Painting. Essays on the History. St Petersburg, ARKA Gallery Publishing, 2019. P.340.
פרננדו השלישי

האם התכוונתם ל... פרננדו השלישי, מלך קסטיליה פרננדו השלישי, מלך נאפולי פרננדו השלישי, מלך סיציליה פרננדו השלישי, מלך נווארה פרדיננד השלישי
קוראים לי ונדטה

קוראים לי ונדטה (באיטלקית: Il mio nome è vendetta) הוא סרט גנגסטרים איטלקי משנת 2022, שהופק על ידי Colorado Film שבבעלות Rainbow S.p.A. הסרט עוקב אחר איש מאפיה בכיר לשעבר המנסה לחזור למוטב, אולם נרדף בידי עברו. איג'יניו סטראפי, אחד ממפיקי הסרט ומנכ"ל Rainbow S.p.A, שיתף שבשנת 2024 תחל העבודה על הפקת המשכון לסרט זה. סנטו רומיאו (אלסנדרו גסמן) הוא מתנקש בכיר במאפיה האיטלקית, אשר החליט לחזור למוטב. הוא מקים משפחה, ומגדל בת בשם סופיה (ג'ינוורה פרנצ'סקוני), שאינה מודעת לעברו. אולם כאשר סופיה מעלה צילום אקראי שלו לרשתות החברתיות, אויביו מהעבר מוצאים אותו. דון אנג'לו לו ביאנקו (רמו ג'ירון), מנהיג משפחת פשע חזקה שרומיאו רצח את אחד מבניו, שולח מתנקשים חסרי רחמים שרוצחים את אשתו וגיסו של רומיאו. כעת רומיאו נאלץ לשוב לשורשיו מתוך מטרה כפולה לנקום את אובדנו ולשמור על חייה של סופיה. "קוראים לי ונדטה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קוראים לי ונדטה", באתר נטפליקס "קוראים לי ונדטה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קוראים לי ונדטה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אילריה רברינו, Iginio Straffi, il Re Mida degli schermi: “Così i nuovi Gormiti e le sirene salveranno il mondo (del cinema)”, באתר הוליווד ריפורטר, 25 בספטמבר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל שור (ספורטאי)

שמואל (שמוליק) שור הוא שחקן טניס שולחן פאראלימפי ישראלי. שור משחק טניס שולחן מגיל צעיר והוא חבר בית הלוחם בתל אביב. השתתף במספר רב של טורנירים עולמיים וזכה ביותר מ-30 מדליות, עיקרן במסגרת טורניר זוגות, לרבות מדליית זהב באליפות גרמניה הפתוחה לשנת 2006 ומדליית זהב באליפות ספרד הפתוחה לשנת 2014. בשנת 2008 היה בדירוג השיא שלו במקום השישי בעולם בדרגת נכות 7. שלוש פעמים השתתף באליפות העולם בטניס שולחן: בשנת 2006 זכה עם זאב גליקמן במדליית ארד, בשנת 2009 התחרה שוב יחד עם גליקמן ובשנת 2014 התחרה יחד עם דני בוברוב. השתתף במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008): בתחרויות היחידים לא התקדם משלב הבתים ובתחרות הזוגות התחרה עם זאב גליקמן והם הפסידו בתחרות על מדליית הארד. מדיה וקבצים בנושא שמואל שור בוויקישיתוף פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) שמואל שור, באתר איגוד טניס שולחן העולמי שמואל שור באתר איגוד טניס שולחן העולמי
שבע נשים ותעלומה

שבע נשים ותעלומה (באיטלקית: 7 donne e un mistero) הוא סרט בלשי איטלקי משנת 2021. הסרט הוא רימייק איטלקי, לסרט הצרפתי 8 נשים, משנת 2002, שבעצמו מבוסס על מחזה באותו השם מאת רוברט תומאס. הסרט מספר את סיפורן של שבע נשים שנלכדות בתוך אחוזה מבודדת בעיצומה של סופת שלגים. אב המשפחה נרצח, וכולן חשודות. שבע נשים נלכדות יחד באחוזה מבודדת בעיצומה של סופת שלגים. למרבה הזוועה, מתגלה שאב הבית נרצח באכזריות. הנשים מוכרחות לגלות מי מביניהן היא הרוצחת, אולם המשימה הופכת לבלתי אפשרי כאשר בהדרגה מתברר שכל אחת מהנשים מסתירה לפחות סוד אחד, אם לא יותר. שבע הנשים הן: מרגריטה (מרגריטה ביי), אשתו של אבי המשפחה, סוזנה (דיאנה דל בופלו), בתו הבכורה, קתרינה (בנדטה פורקרולי) בתו הצעירה, חמותו אוגוסטינה (סברינה אימפציאטורה), גיסתו רקלה (אורנלה ואוני), ורוניקה (מיקלה רמאצוטי), חברת ילדותו הוותיקה שהופיעה לפתע, ומריה המשרתת (לואיזה רניירי). אתר האינטרנט הרשמי של שבע נשים ותעלומה "שבע נשים ותעלומה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שבע נשים ותעלומה", באתר נטפליקס "שבע נשים ותעלומה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שבע נשים ותעלומה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבי בן-שמחון

אבי בן-שמחון (נולד ב-1972) הוא ספורטאי פאראלימפי. בן-שמחון גדל בכרמיאל. הוא קטוע רגל. בשנות התשעים התחיל לשחק כדורסל כיסאות גלגלים במסגרת בית הלוחם בחיפה והוא נחשב קלע מצטיין. בהמשך שיחק תקופה בספרד והיה חבר נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים. השתתף במשחקי גביע המדינה ובאליפות אירופה. בשנת 2000 הוא הוזמן על ידי המאמן אליעזר קלינה להצטרף לנבחרת ישראל בכדורעף נכים. יחד עם הנבחרת הלאומית השתתף במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000). הנבחרת התחרתה בכדורעף בעמידה ולא העפילה מעבר לרבע הגמר. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) יובל פייס, למרות המלחמה ההיא, באתר ynet, 8 באוקטובר 2000
Christmas (אלבום של שר)

Christmas, המכונה גם Cher Christmas, הוא אלבום האולפן העשרים-ושבעה של הזמרת האמריקאית שר. הוא אמור לצאת לאור ב-20 באוקטובר 2023 בהוצאת חברת התקליטים האחים וורנר. זה האלבום הראשון שלה עם חומרים מקוריים מזה עשר שנים, מאז Closer to the Truth (2013), כמו גם אלבום החג הראשון שלה. ביולי 2023, שר רמזה לראשונה על תוכניות להוציא את אלבום חג המולד והודיעה שהיא כבר עובדת על חומרים עבורו. בטוויטר היא שיתפה שהיא מעולם לא רצתה לעשות אלבום חגיגי אך הוא יצא "טוב כמו כל תקליט" שהיא עשתה. בריאיון ל-Good Morning Britain בספטמבר, שר הביעה את גאוותה אודות האלבום, ואמרה שזה "לא אלבום חג המולד של אמא שלך" אלא אלבום של Cher Christmas. ב-7 בספטמבר חשפה שר את עטיפת האלבום, בליווי כיתוב ששואל את הקוראים אם הם רוצים לחלוק איתה את חג המולד הקרוב. העטיפה כוללת צילום פשוט של הזמרת מוקפת בקישוטי חג המולד. היא נראית לבושה בחולצה לבנה ובג'ינס בצבע כחול משופשף. הפרויקט כולל הופעות אורח של דארלין לאב, מייקל בובלה, טייגה, סינדי לאופר וסטיבי וונדר. שר שיתפה את ההתרגשות שלה מהעובדה שיש בו "מיליוני אנשים שותפים" ושהיא מעולם לא הוציאה אלבום עם דואטים. לדבריה, ההחלטה לצרף אמנים אורחים הייתה "ברגע האחרון". האלבום Christmas באתר אפל מיוזיק 'Christmas' באתר פינקניוז Will Stroude, Cher unveils Christmas album artwork as she launches first-ever festive record, PinkNews | Latest lesbian, gay, bi and trans news | LGBTQ+ news, ‏2023-09-07 (באנגלית אמריקאית) Cher reveals new Christmas album cover ahead of first-ever festive record | Virgin Radio UK, virginradio.co.uk, ‏2023-09-08 (באנגלית) Michael Major, Photo: Cher Unveils Christmas Album Cover; Get a First Listen, BroadwayWorld.com (באנגלית) "Cher's Christmas album is coming: Here's what we know" Cher reveals cover of first-ever Christmas album: 'Can we say Merry Chermas now?', USA TODAY (באנגלית אמריקאית) Michael Major, Cher's Christmas Album to Feature Darlene Love, Michael Bublé & More; October Release Date Set, BroadwayWorld.com (באנגלית) Hugh McIntyre, Cher Drops a Very Gay Cover for Her Christmas Album, Metro Weekly, ‏2023-09-08 (באנגלית אמריקאית)
יחסי בנגלדש – דרום אפריקה

יחסי בנגלדש–דרום אפריקה הם היחסים הבילטרליים בין בנגלדש לדרום אפריקה. לבנגלדש יש נציבות עליונה בפרטוריה. הנציבות העליונה של דרום אפריקה בקולומבו אמונה על היחסים עם בנגלדש. שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי. בנגלדש אסרה על אזרחיה מלהגיע לדרום אפריקה כל זמן שהאפרטהייד חל בה, וקיימה קשרים עימה רק לאחר ביטולו כשנלסון מנדלה נבחר לנשיאות. בהשבעתו, נכח שר החוץ הבנגלדשי. ב־10 בספטמבר 1994 מיסדו המדינות את הקשרים ביניהן. ב־27 בפברואר 1995 פתחה בנגלדש נציבות עליונה בפרטוריה. נכון ל-2015, דרום אפריקה, קניה, סודאן ומאוריציוס הן המדינות היחידות באפריקה שמדרום לסהרה שעימן דרום אפריקה מקיימת יחסים דיפלומטיים. ב־2015, דרום אפריקה, קניה, מאוריציוס וסודאן, היו המדינות היחידות מדרום לסהרה שהיו בהן נציגויות דיפלומטיות בנגלדשיות. 300 אלף בנגלים חיים בדרום אפריקה, רובם מבקשי מקלט. רבים מהם הקימו חנויות בדרום אפריקה. ב־2014 הייצוא מדרום אפריקה לבנגלדש נאמד ב־852 מיליון ראנד דרום-אפריקאי. הייצוא של בנגלדש לדרום אפריקה נאמד ב־745 מיליון ראנד דרום-אפריקאי. Bangladesh moves to boost trade ties with Africa, באתר "Dhaka Tribune", מאורכב מ-19 ביולי 2017 (באנגלית) South Africa’s townships - a magnet for entrepreneurs, באתר "BBC" (באנגלית) "SA to strengthen relations with Bangladesh, Nepal". South African Government News Agency (באנגלית). 18 באוגוסט 2015. נבדק ב-12 בפברואר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
מיכאל אליצור

מיכאל אליצור (26 באפריל 1921 – 27 בדצמבר 2003) היה דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל באוסטרליה ואוסטריה. אליצור נולד בלייפציג שבגרמניה ב-1921. כאשר עלתה המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, עלה אליצור לארץ ישראל המנדטורית, והחל ללמוד בגימנסיה הרצליה. לאחר סיום לימודיו ב-1939 יצא להכשרה בקיבוץ אלונים, וב-1942 הצטרף לקיבוץ חמדיה. שירת במשטרת היישובים העבריים. ב-1946 הצטרף אליצור לבית ספר לדיפלומטיים שהקימה המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ולאחר סיום לימודיו יצא ללונדון כשליח "פאטווא", אגודה ציונית להעלאת בעלי מקצוע, עד 1949. ב-1949 מונה למזכיר שני בצירות ישראל בלונדון, תפקיד בו החזיק עד ל-1952. שירת במספר משרות במשרד החוץ מ-1952 ועד 1958, כיועץ בנציגות ישראל באו"ם (1958–1961) ובשגרירות ישראל ביאנגון (1961–1963). ב-1963 ו-1964 למד במחזור הראשון של המכללה לביטחון לאומי. ב-1974 מונה לשגריר ישראל באוסטרליה ושגריר לא-תושב בפיג'י, טונגה ופפואה גינאה החדשה, תפקיד בו החזיק עד ל-1979. ב-1983 מונה לשגריר ישראל באוסטריה ולסבא"א. בעקבות מינוי קורט ולדהיים לנשיא אוסטריה ב-1986 החזירה ישראל אותו מווינה ולא מינתה שגריר אחר עד ל-1990. חלה ומת במהלך ביקור באוסטרליה בדצמבר 2003. משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ, ירושלים: הוצאת כרמל, תשפ"א 2021, עמ' 382–383 מיכאל אליצור – הנצחה, באתר משרד החוץ מיכאל אליצור, שגריר ישראל, על המשמר, 8 במרץ 1974