laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שאבייר דירסאו

דירסאו שאבייר פרנסיסקו (בפורטוגזית: Dirceu Xavier Francisco, נולד ב-18 בדצמבר 1977), מוכר בישראל כשאבייר דירסאו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. דירסאו, יליד בקבו פריו שבמדינת ריו דה ז'ניירו, החל את הקריירה שלו בקבוצות הבוגרים החל בפלומיננסה, אחד המועדונים הגדולים בריו דה ז'ניירו. הוא שיחק שם כחמש שנים בהן זכה עם הקבוצה אליפות המחוזית. לאחר ירידת הקבוצה לליגה השנייה עבר לז'ובנטוס, קבוצה קטנה בברזיל. בזמן משחק נפצע, עזב את הקבוצה והושבת לשנה. לאחר שהתאושש מהפציעה חזר לליגה הברזילאית, לקבוצת סנטו אנדרה. בשנת 2004 הגיע דירסאו לישראל וחתם בשורות האלופה, מכבי חיפה. הוא עזר לחיפה לזכות באליפות התשיעית שלה ב-2005 ובעשירית ב-2006. הוא הצטרף למועדון כאלמוני אך הפך במהרה לאחד הקשרים האחוריים המובילים בליגת העל. באוגוסט 2007, זמן קצר לפני תחילת העונה, שוחרר ממכבי חיפה וחתם על חוזה לשלוש עונות במכבי פתח תקווה אך שוחרר לאחר עונה אחת וחזר לברזיל. מדיה וקבצים בנושא שאבייר דירסאו בוויקישיתוף שאבייר דירסאו, באתר Transfermarkt שאבייר דירסאו, באתר WorldFootball.net שאבייר דירסאו, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן, באתר מכבי חיפה און-ליין עמוד השחקן, באתר הרשמי של מכבי חיפה ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנרד מאייר

ברנרד "ברני" מאייר (באנגלית: Bernard Mayer; נולד ב-19 ביוני 1923) הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר, פעמיים סגן אלוף ארצות הברית (1948 ו-1953), פעמיים דורג במקום שלישי בעולם (1943 ו-1946) ואלוף המכביה הרביעית (1953) בהדיפת כדור ברזל. בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-27 בפברואר 1943 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.96 מטר ובתחרות שנערכה באוונסטון, אילינוי ב-11 ביוני אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 15.73 מטר ודורג במקום שלישי בעולם. בתחרות שנערכה בווסט פוינט ב-11 במאי 1946 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 16.35 מטר ודורג במקום שלישי בעולם. באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1948 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.22 מטר. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 סיים מאייר במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 17.26 מטר, 10 ס"מ פחות מג'ים פוקס היהודי ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.05 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1953 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.77 מטר. בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה מאייר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.36 מטר, לפני סטן למפרט (15.92 מטר) ומרטין אנגל (14.22 מטר), שניהם מארצות הברית. מדליית ארד, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.50 מטר, אחרי סטן למפרט (43.64 מטר) ואורי גלין מישראל (41.13 מטר). בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-13 בפברואר 1954 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 17.71 מטר. באותה העת שיא העולם היה שייך לפרי או'בריאן מארצות הברית, 18.04 מטר. הדיפת כדור ברזל: 17.26 מטר (1952) הדיפת כדור ברזל: 17.71 מטר (1954) ברנרד מאייר, באתר Track and Field Statistics (באנגלית) טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965 רק שלושת האתלטים הראשונים בכל ענף, זכו לייצג את ארצות הברית במשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם שלושת המנצחים היו אמריקאים
מהראן אבו ריא

מהראן אבו ריא (בערבית: مهران ابو ريا; נולד ב-22 בינואר 1983) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הפועל בני בענה מליגה ב'. אבו ריא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני סכנין, ובשנת 2002 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בסיום עונת 2005/2006 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, ואבו ריא חתם בהפועל פתח תקווה. בתום העונה ירדה פתח תקווה לליגה הלאומית, ואבו ריא חזר לסכנין שחזרה לליגת העל. ב-21 במאי 2011 הבקיע את שער הניצחון שהשאיר את הקבוצה בליגת העל, במשחק נגד בית"ר ירושלים. ב-1 ביוני 2011 חתם אבו ריא לשלוש שנים בעירוני קריית שמונה, אך חוזהו בוטל לאחר שהתגלה שהוא סובל מפציעה. לאחר שנה וחצי שלא שיחק, החל אבו ריא להתאמן עם קבוצת הפועל עכו בינואר 2012, ולקראת עונת 2012/2013 הצטרף לסגל ושיחק שנתיים במועדון. בקיץ 2014 חתם אבו ריא בהפועל חיפה, במדיה שותף רק בשלושה משחקי גביע הטוטו ומשחק אחד בליגה, ובינואר 2015 שוחרר מהקבוצה. ב-5 בינואר 2016, לאחר יותר משנה שלא שיחק, חתם אבו ריא בשבאב אל-ח'דר מליגת העל הפלסטינית. ב-22 ביולי 2016 חזר לכדורגל הישראלי וחתם בהפועל אכסאל מליגה א'. ב-21 בנובמבר 2017 חתם אבו ריא בקבוצת צעירי כפר כנא מליגה ב', וב-14 בינואר 2018 חזר לליגה א' וחתם בעירוני טבריה. בקיץ 2019 חתם בהפועל בני ערערה מליגה א'. ב-20 באוקטובר 2019 אבו ריא חתם בצעירי כפר כנא. מהראן אבו ריא, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מהראן אבו ריא, באתר Transfermarkt מהראן אבו ריא, באתר Soccerway הדס גרינברג‏, עירוני קרית שמונה: מהראן אבו ריא חתם לשלוש שנים, באתר וואלה, 1 ביוני 2011 שלום אלבז, ‏מהראן אבו ריא דורש מסכנין וק"ש 930 אלף ש"ח, באתר ONE‏, 17 בינואר 2012 שלמה וייס‏, מהראן אבו ריא חתם בשבאב אלח'דר הפלסטינית: "רוצה לזכות באליפות", באתר וואלה, 5 בינואר 2016 קובי פורטל, מהראן אבו ריא חתם בהפועל איכסל, באתר דאבל פס, 22 ביולי 2016 פרסום ראשון: מהראן אבו ריא סיכם בצעירי כפר כנא, באתר ligga‏, 21 בנובמבר 2017 קובי פורטל, מהראן אבו ריא חתם בעירוני טבריה, באתר דאבל פס, 14 בינואר 2018
לחץ סטגנציה

במכניקת הזורמים, לחץ סטגנציה (בעברית: לחץ־עֶמֶד) הוא לחץ השורר בנקודת הסטגנציה של נוזל, כלומר, הנקודה בה מהירות הנוזל היא 0 וכל האנרגיה הקינטית האגורה הופכת כולה לאנרגיה המשרה לחץ. לחץ סטגנציה נקרא גם לחץ פיטו משום שהאופן בו הוא נמדד היא דרך צינור פיטו. לחץ הסטגנציה ניתן לחישוב על פי משוואת ברנולי. בחישוב עבור נוזל לא דחיס מתקבל כי: P stagnation = 1 2 ρ v 2 + P static {\displaystyle P_{\text{stagnation}}={\tfrac {1}{2}}\rho v^{2}+P_{\text{static}}} כאשר: P stagnation {\displaystyle P_{\text{stagnation}}} הוא לחץ הסטגנציה ρ {\displaystyle \rho \;} היא צפיפות הנוזל v {\displaystyle v} היא מהירות הנוזל P static {\displaystyle P_{\text{static}}} הוא הלחץ הסטטי. במצב בו הלחץ ההידראולי בנקודה מסוימת בנוזל מתאפס גם כן אז נקודת הסטגנציה בנקודה זו היא נקודה שבה הלחץ הוא הלחץ הכולל. למרות זאת במקרים אחרים השוני בין הלחץ הכללי מלחץ הסטגנציה הוא שלחץ כללי הוא סכימה של לחץ הסטגנציה ולחץ הנוצר כתוצאה מכבידה. P total = 0 + P stagnation {\displaystyle P_{\text{total}}=0+P_{\text{stagnation}}\;} בזרימה דחיסה (כלומר, אם הצפיפות אינה קבועה), לחץ הסטגנציה משתווה ללחץ הכללי רק במקרה בו הזורם מגיע לסטגנציה בשיווי משקל באופן איזואנטרופי בשימושים רבים בזרימה דחיסה, אנתלפיית הסטגנציה או טמפרטורת הסטגנציה היא גורם משפיע על נקודת לחץ הסטגנציה. לחץ הסטגנציה הוא הלחץ הסטטי שקיים בנוזל כאשר הוא בשווי משקל. בהנחת תהליך איזוטרופי מפיתוח משוואה בזרימה דחיסה ניתן להגיע לקשר: p t p = ( 1 + γ − 1 2 M 2 ) γ γ − 1 {\displaystyle {\frac {p_{t}}{p}}=\left(1+{\frac {\gamma -1}{2}}M^{2}\right)^{\frac {\gamma }{\gamma -1}}\,} בהנחת תהליך איזוטרופי לחץ הסטגנציה יכול להיות מחושב מיחס טמפרטורת הסטגנציה לטמפרטורה הסטטית: p t p = ( T t T ) γ γ − 1 {\displaystyle {\frac {p_{t}}{p}}=\left({\frac {T_{t}}{T}}\right)^{\frac {\gamma }{\gamma -1}}\,} כאשר: p t {\displaystyle p_{t}} הוא לחץ הסטגנציה p {\displaystyle p} – לחץ סטטי T t {\displaystyle T_{t}} – הלחץ הסטטי γ {\displaystyle \gamma } – יחס קיבולי החום משוואה זו תקפה רק בעבור גזים אידיאליים. בעבור נוזלים עם אותם תכונות מניחים שהתכונות של קיבול החום אינן משתנות עם שינוי הטמפרטורה. לחץ־עֶמֶד במילון הנדסה כימית [כימיה] (תשמ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
רפאל מאירון

רפאל מאירון (1927 - 11 בדצמבר 2008) היה אתלט ישראלי, אלוף ישראל (1953 ו-1955), שיאן ישראל, ובעל מדליית ארד מהמכביה הרביעית (1953) ביידוי פטיש ובעל מדליית ארד מהמכביה השלישית (1950) בזריקת דיסקוס. מאירון נולד בלטביה, בנם של דוד ורשל מאירסון. באליפות הפועל שנערכה ביוני 1950 קבע מאירון ביידוי פטיש שיא הפועל חדש של 33.0 מטר,, שיפור לשיאו של אברוצקי מכפר סבא (30.81 מטר). שיא זה החזיק מעמד שבעה חודשים ונשבר על ידי פנחס פולונסקי (34.91 מטר). בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכה מאירון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, ביידוי פטיש בתוצאה של 32.33 מטר, אחרי פנחס פולונסקי (32.96 מטר) ולפני לוי מבלגיה (30.13 מטר). מדליית ארד, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 34.78 מטר, אחרי סטן למפרט מארצות הברית (36.59 מטר) ומרקוס מדרום אפריקה (36.23 מטר). בתחרות שנערכה במרץ 1951 ניצח מאירון בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.62 מטר, לפני דב זעירא מחיפה (35.37 מטר) וסיים שני ביידוי פטיש בתוצאה של 36.58 מטר, אחרי פנחס פולונסקי שקבע שיא ישראלי חדש של 41.80 מטר. בתחרות שנערכה בתל אביב באפריל 1952 קבע מאירון ביידוי פטיש שיא אישי חדש של 42.00 מטר, לפני פנחס פולונסקי 41.05 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביולי 1953 זכה מאירון במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 39.30 מטר, לפני יריבו המושבע לענף פנחס פולונסקי (37.80 מטר). בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכה מאירון במדליית ארד, ביידוי פטיש בתוצאה של 1.18 מטר, אחרי מרטין אנגל (49.87 מטר) וציטרון (47.72 מטר), שניהם מארצות הברית. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב ביוני 1955 זכה מאירון במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 38.76 מטר, לפני רבינוביץ' מברית מכבים עתיד (33.15 מטר). יידוי פטיש: 42.00 מטר (1952) ספורט - אתלטיקה קלה, על המשמר, 12 ביולי 1953 רפאל מאירון, במקום 29 ברשימת 50 הטובים ביותר בכל הזמנים ביידוי פטיש בישראל, באתר של איגוד האתלטיקה בישראל צילום הקבר של רפאל מאירון חמישה שיאים של הפועל באתלטיקה קלה, מעריב, 24 ביוני 1950 פ. פולונסקי מכפר חיים זרק את הפטיש - 34,91 מ', על המשמר, 14 בינואר 1951 דבר הספורט - במכביה, דבר, 1 באוקטובר 1950 דבר הספורט - 3 שיאים ל"הפועל" באתלטיקה קלה, דבר, 18 במרץ 1951 דבר הספורט - שלל שיאי אתלטיקה קלה - במפגש "פנרבאחצ'ה" - "הפועל", דבר, 17 באפריל 1952 ספורט - אתלטיקה קלה, על המשמר, 12 ביולי 1953 נשברו ארבעה שיאי מכבי עולמי ושיא מכביה, חרות, 23 בספטמבר 1953 אליפות ישראל באתלטיקה קלה ריכזה משתתפים מעטים קושניר קפץ לרוחק - 7.04 מ', על המשמר, 19 ביוני 1955 באליפות ישראל שנערכה ביום ו' ואתמול בת"א, דבר, 19 ביוני 1955
אותות אור

"אותות אור" (1979) הוא הדפס שיצר האמן ישראלי אברהם אופק. ההדפס "אותות אור" נוצר בשנת 1979 בטכניקה של דפוס רשת בסדנת ההדפס ירושלים. הוא מבוסס על סדרה של פעולות אמנותיות בהן הקרין האמן אותיות עבריות בעזרת השתקפות אור במראה על גבי מבנים או בטבע. בכך הפך אופק את הבלתי-מוחשי לניתן לצפייה. בתצלום המשועתק בהדפס זה מופיע האמן כשהוא אוחז לפניו בד לבן בצורת מפרש, שעליו מוקרנת האות א - המקושרת בעבודותיו ל"אור, אדמה, אש ואריה". ראו: עומר, מרדכי, תיקון, הגלריה האוניברסיטאית ע"ש גניה שרייבר, תל אביב, 1998, עמ' 138
איירין פלשיטה

איירין פלשיטה (בליטאית: Airinė Palšytė; נולדה ב-13 ביולי 1992) היא אתלטית ליטאית, סגנית אלופת אירופה (אמסטרדם 2016) בקפיצה לגובה ואלופת אירופה באולם (בלגרד 2017). פלשיטה נולדה בווילנה, בת לאם ששיחקה כדורעף ואב כדורסלן ששיחק בין השאר בז'לגיריס קובנה, בז'לגיריס וילנה ובריטאס וילנה. שני אחיה אף הם כדורסלנים. בשנים 2008 ו-2009 סיימה שנייה בתחרות הקפיצה לגובה באליפות ליטא באתלטיקה וב-2010 זכתה לראשונה בתואר בתוצאה של 1.78 מטר, היא זכתה פעמים נוספות בתואר ב-2011 וב-2013. ב-2010 זכתה במדליית כסף באליפות העולם מתחת לגיל 20. ב-2011 זכתה במדליית כסף באוניברסיאדת שנג'ן בתוצאה של 1.96 מטר והשוותה בכך את שיא ליטא במקצוע זה. באליפות אירופה באתלטיקה 2012 העפילה לגמר בו סיימה במקום התשיעי בתוצאה של 1.89 מטר. באולימפיאדת לונדון סיימה במקום ה-11 בגמר בתוצאה של 1.89 מטר. באליפות העולם באתלטיקה מתחת לגיל 23 שהתקיימה ב-2013 זכתה במדליית כסף לאחר שהשוותה את שיא האישי של 1.92 מטר. באליפות העולם באותה שנה סיימה במקום ה-12 בגמר. ב-2014 שיפרה את שיאה האישי ל-1.98 מטר, היא סיימה במקום ה-13 באליפות אירופה ולא עברה את שלב המוקדמות באליפות העולם באולם. ב-2015 סיימה רביעית באליפות אירופה באתלטיקה באולם בתוצאה של 1.94 מטר וזכתה במדליית זהב באוניברסיאדת קוואנגג'ו. ב-2016 זכתה במדליית כסף באליפות אירופה בתוצאה של 1.96 מטר, יחד עם מירלה דמירבה מבולגריה ולאחר המנצחת רות בייטייה מספרד. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיימה במקום ה-13. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 זכתה במדליית זהב בשיא ליטא של 2.01 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום השביעי בתוצאה של 1.92 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 1.96 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 1.97 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2019 לא העפילה לגמר. מדיה וקבצים בנושא איירין פלשיטה בוויקישיתוף איירין פלשיטה, ברשת החברתית פייסבוק איירין פלשיטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איירין פלשיטה, ברשת החברתית אינסטגרם איירין פלשיטה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי איירין פלשיטה, באתר olympedia.org איירין פלשיטה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית איירין פלשיטה, באתר ליגת היהלום איירין פלשיטה, באתר Track and Field (נשים)
תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט

תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט (באנגלית: The Lives of Christopher Chant) הוא ספר פנטזיה לילדים ונוער, שנכתב בידי הסופרת הבריטית דיאנה וין ג'ונס. ספר זה הוא חלק מסדרת הספרים העולמות של קרסטומנסי, העוסקת בעולם הדומה למציאות אך בעל מאפיינים קסומים, שבו תמיד יש אדם הנושא בתואר "קרסטומנסי", אשר אחראי למנוע שימוש בכשפים לרעה בעולמו שלו ובעולמות המקבילים הרבים. הספר תורגם לעברית מיד לאחר הספר הראשון בסדרה, חיי קסם, אף שבאנגלית הוא יצא רביעי. מבחינה כרונולוגית, "תשע הנשמות" מתרחש ראשון. ברוב ספרי הסדרה, הקרסטומנסי המכהן הוא כריסטופר צ'אנט, שספר זה מספר על ילדותו. כריסטופר צ'אנט הוא ילד בעל יכולת קסומה - הוא מסוגל לנדוד בשנתו אל עולמות אחרים. כאשר דודו ראלף מגלה את היכולת הזאת, הוא משכנע את כריסטופר להשתתף בסדרה של ניסויים יחד עם סוכן בשם טקרוי. במהלך הניסויים מסייע כריסטופר להעברת חבילות שונות מהעולמות האחרים. דודו ראלף זקוק לו מאחר שכריסטופר מסוגל להישאר מוצק בעולמות האחרים יותר מכל אדם אחר. אביו של כריסטופר, שלא אוהב את דוד ראלף, בטוח שלבנו יש יכולות קסם. הוא שולח אותו למומחה, המגלה כי כריסטופר הוא קוסם רב עוצמה - בתנאי שאינו נוגע בכסף. לאחר מכן, כריסטופר נשלח אל טירת קרסטומנסי, שם מספר לו רב המג גבריאל דה וויט כי יש לו תשע נשמות והוא מיועד להיות הקרסטומנסי הבא. כריסטופר לא רוצה להיות הקרסטומנסי הבא, והוא מעדיף לבלות את זמנו בחברת טקרוי בעולמות האחרים. באחד העולמות הוא פוגש ילדה שהיא התגלמותה החיה של האלה האכזרית אשת. הוא מתחבר איתה ואף מביא לה ספרי קריאה העוסקים בילדות רגילות שהולכות לפנימייה. אשת החיה מתלהבת מהספרים ורוצה לבוא לעולמו של כריסטופר, אך כריסטופר מסרב לעזור לה. כריסטופר מאבד את הנשמות שלו בקצב מסחרחר, וכצעד מנע לוקח ממנו גבריאל נשמה אחת ונועל אותה בכספת. זמן קצר לאחר מכן מתגלה כי דוד ראלף הוא בעצם "הצל", מבריח מיומן שבעזרתו של כריסטופר הבריח חומרים מסוכנים מעולמות אחרים. טקרוי נלכד בידי עובדי הטירה, אך מחפה על כריסטופר ומסתיר את חלקו באירועים. אשת החיה מצליחה להגיע אל עולמו של כריסטופר, וכריסטופר מסתיר אותה מעובדי הטירה ומתכנן לשחרר את טקרוי. דוד ראלף מצליח לחטוף את גבריאל ולפזר את נשמותיו ברחבי העולמות המקושרים, וצבאה של האלה אשת מגיע אל עולמו של כריסטופר וצר על הטירה. טקרוי, אשת החיה וכריסטפור יוצאים למסע רוח כדי למצוא את נשמותיו של גבריאל. הם מוצאים אותן בעולם הידוע בכינוי 11, ושם נושאים ונותנים בעבורן עם שליט המקום. לבסוף מוחזר גבריאל למקומו, ואשת החיה נשארת לגור עם כריסטופר, שמקבל עליו את תפקידו לעתיד כקרסטומנסי. הספר באתר כתר הספר "תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט", באתר "סימניה" תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט, באתר OCLC (באנגלית)
אליפות ישראל באתלטיקה 1955

אליפות ישראל באתלטיקה נערכה בין התאריכים 17 - 18 ביוני 1955 בתל אביב. רינה ויינרייך ממכבי תל אביב, זכתה בשתי מדליות זהב וקבע שיא ישראלי חדש בריצת 100 מטר. אהובה קראוס מהפועל רחובות, זכתה בשתי מדליות זהב אולגה וינטנברג ממכבי חיפה, זכתה בשתי מדליות זהב דוד קושניר מהפועל יזרעאל, זכה בשלוש מדליות זהב וקבע שיא ישראלי חדש בקפיצה לרוחק. אריה קלינשטוב-נווה ממכבי צפון תל אביב, זכה בשלוש מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. אליפות ישראל באתלטיקה קלה ריכזה משתתפים מעטים קושניר קפץ לרוחק - 7.04 מ', על המשמר, 19 ביוני 1955 באליפות ישראל שנערכה ביום ו' ואתמול בת"א, דבר, 19 ביוני 1955 בירגר וויקלונד (שוודיה שוודיה) סיים ראשון (33.04.6 דקות)
גאון על הירקון

גאון על הירקון הוא אלבומו של הזמר יהורם גאון, שיצא בשנת 1995 בהפקה מוזיקלית של דני מוסקו. בשנת 1995 הוציא יהורם גאון את האלבום "גאון על הירקון" שכולל הקלטות חדשות לשירי שלישיית גשר הירקון שהוא עצמו היה חבר בהרכב הראשון שלה. האלבום יצא על גבי תקליטור (CD) וקלטת כרום. עיבודים: שירים: 1–3 - אלדד שרים, שירים: 4–6 - עמיקם קימלמן, שירים: 9–10 - אורי חודורוב, שיר 7 - ננסי ברנדס, שיר 8 - אורי קריב, שיר 11 - ירון גוטפריד, שיר 12 - ירוסלב יעקובוביץ'. בקלטת: שירים: 1–6 - צד 1, שירים: 7–12 - צד 2. הפקה מוזיקלית, ניהול וארגון הקלטות: דני מוסקו. תופים וכלי הקשה: רן ורד. (מלבד: "סרנדה לך" ו-"כשאור דולק" - תופים: רוני הולן). גיטרות (קלאסית, חשמלית, ספרדית, אקוסטית, גיטרה 12 מיתרים): אבי סינגולדה. גיטרה בס: אריה וולניץ. פסנתר, אורגן האמונד: ירון גוטפריד. אלט סקסופון: עמיקם קימלמן. טנור סקסופון: ניצן עין-הבר. חצוצרות: דורון סילשי, דני מוסקו, אריק דוידוב. טרומבון: גיל וולפוס, ויטלי אסטרין. באס טרומבון: שי סביר. אקורדיאון: איתן שפירא, עוזי רוזנבלט. בוזוקי: סטאלוס (ב-"הכל בגלל האהבה"). קרנות: דייוויד דותן, מייקל סלטקין (שניהם ב-"איפה הפרחים"). קלרינטים: מיכל באך, שלי דייוויס (שתיהן ב-"איפה הפרחים). מיתרים: ירון פרנסקי, מירון שוורץ, לב אוצ'יטל, ולדימיר בוגדנובסקי, מרינה גולדפלד, פאבל רשקובסקי, גריגורי ינובסקי, דוד גיחוקיצה, מריאן שוורצבארט, מישה מילנר, אמה מילמן. ליווי קולי: שמיניית ווקאל (ב-"לילה בחוף אכזיב"), מקהלת העבריים מדימונה (ב-"איזה יום יפה") סינטיסייזר Yamaha WX7: ירוסלב יעקובוביץ' (ב-"איילת אהבים"). זמרת אורחת: קרן הכט (ב-"איילת אהבים"). יצוג וניהול אישי: "טבת הפקות". מפיק: יהודה רביבו. הוקלט באולפני "סיגמא", 1995. עריכה דיגיטלית: דודי רוזנטל. טכנאי הקלטה ומיקס: גיל בראון. טכנאי הקלטה: גרי גני. תאום הפקה: אייל לב. עוזרת הפקה: מירב לחיאני. יחסי ציבור: גיל שפר. עיצוב גרפי: יגאל רפפורט. תודה ליוסי אלפי. שם המלחין שגוי. המלחין הוא וסיליס קרפטאקיס
סטיב מאלוביק

סטיבן לורנס "סטיב" מאלוביק (באנגלית: Stephen Lawrence "Steve" Malovic; 21 ביולי 1956 – 12 במרץ 2007) היה כדורסלן אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הפורוורד. מאלוביק נולד בקליבלנד, אוהיו. שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דרום קליפורניה ובקבוצת הקולג' של סן דייגו סטייט. נבחר בסיבוב השביעי בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת הפיניקס סאנס. בעונת 1979/1980 שיחק 39 משחקים בקבוצות ה-NBA וושינגטון בולטס, סן דייגו קליפרס (כיום הלוס אנג'לס קליפרס), ודטרויט פיסטונס. בעונת 1980/1981 יצא לשחק באירופה והצטרף לקבוצת הליגה האיטלקית השנייה סטלה אזורה מהעיר רומא. בקיץ 1981 הצטרף לקבוצת ריאל מדריד על מנת להשתתף במסגרתה בטורניר הגביע הבין יבשתי בסאו פאולו, וזכה עימה בגביע. בעונת 1981/1982 הגיע מאלוביק לישראל והצטרף לקבוצת הפועל רמת גן, בשורותיה שיחק גם בעונות 1983/1984 ו-1984/1985. בעונת 1985/1986 חזר לשחק באיטליה בקבוצת רג'ו קלבריה, אך שיחק במסגרתה רק 4 משחקים. בשנים 1986–1988 עם חזרתו לישראל שיחק באליצור נתניה. בעונת 1988/1989 הצטרף לקבוצת הפועל גליל עליון ושיחק בשורותיה 3 עונות, ב-1991/1992 שיחק בבית"ר תל אביב, ולאחר עונה שב לגליל עליון למשך שלוש עונות נוספות. בעונת 1992/1993 היה שותף לאליפות הקבוצה כשחקן חמישייה, וקטע רצף של 23 אליפויות רצופות של מכבי תל אביב. בגיל 40 עבר לקבוצת בני הרצליה ובתום העונה פרש ממשחק. מאלוביק שיחק בישראל במעמד מתאזרח לאחר שהתגייר היה ידוע בקליעתו הטובה מחצי מרחק, על אף גובהו הרב. הוא שיחק בליגה הישראלית 242 משחקים, וקלע 2594 נקודות בסך הכל. היה נשוי לישראלית ושיחק בישראל במעמד מתאזרח. לאחר פרישתו חזר לארצות הברית, התיישב בפרבר של פיניקס, והיה לאיש עסקים. מאלוביק שסבל מבעיות בקצב הלב מת כתוצאה מדום לב בחודש מרץ 2007. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA אמיר בוגן, איפה הם היום? בעולם הבא, באתר ynet, 6 ביולי 2007 ליבנת אריה, סטיב מאלוביק הלך לעולמו. עמית גל: "היה לו כוח מרגיע", באתר הארץ, 15 באפריל 2007 ברוריה ביגמן, מאלוביק התגייר ב-83 אך בפיב"א הוא עדיין זר, מעריב, 20 באפריל 1986 שגיא ניר‏, מת כדורסלן העבר סטיב מאלוביק, באתר וואלה, 13 באפריל 2007 סטיב מאלוביק מת בגיל 51, באתר ynet, 13 באפריל 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטונוב An-24

אנטונוב An-24 (באוקראינית / רוסית: Антонов Ан-24) הוא מטוס נוסעים צר-גוף מתוצרת יצרנית המטוסים אנטונוב, המסוגל לשאת כ-44 נוסעים. המטוס מצויד בשני מדחפים המונעים במנועי טורבו-פרופ (Turboprop). טיסת הבכורה התקיימה ב-20 באוקטובר 1959. רוסיה מפתחת מטוס איליושין Il-112 שאמור להחליף את המטוס אנטונוב An-24. מטיסת הבכורה ב-1959 ועד הפסקת ייצורו ב-1979 נבנו כ-1284 יחידות מכל הדגמים, נכון ל-2014 133 מטוסים מדגם זה עדיין בשירות בחברות תעופה מסוימות בעיקר במדינות חבר העמים ובאפריקה. הוא נועד להחליף את האיליושין Il-14 לטיסות קצרות ובינוניות, עם כושר נחיתה במסלולים קצרים ואף משובשים. בשל השלדה החזקה וכן כושר הביצוע שלו, ה AN-24 מותאם לביצוע הרבה משימות משניות בנוסף להטסת נוסעים, כגון צילום-מיפוי. עיקר הייצור הסדרתי של המטוס התבצע בקייב במפעל Aviant של חברת אנטונוב, שם יוצרו כ-895 מטוסים, הייצור הופסק ב-1979. הייצור המשיך בסין, שם גורמים מורשים בונים את ה-Xian [Yunshuji] Y7 (אנ') והדגם Xian MA60 (אנ') אשר מהווים דגם משופר של ה-An-24. אנטונוב תאונות המעורבות עם המטוס (אנ') מדיה וקבצים בנושא אנטונוב An-24 בוויקישיתוף על המטוס והמפרט הטכני. ז'פרוזיה - קייב עם המטוס, סרטון באתר יוטיוב ✈ russianplanes.net ✈ наша авиация, russianplanes.net
משה מלמד (צייר)

משה מלמד (1921–1987) היה צייר ואומן קליגרפיה ישראלי. מלמד עלה לישראל בשנת 1941 מהונגריה ובתחילת דרכו בישראל התגורר בקיבוץ ניצנים. עם הקמת מדינת ישראל, כתושב קיבוץ ניצנים עליו השתלטו כוחות מצריים, הוא נשבה על ידיהם יחד עם עוד עשרות תושבים נוספים. במהלך שביו הוא נפצע והובהל על ידי הצבא המצרי לבית חולים מקומי על אדמת מצרים. באותו בית חולים אושפז גם המלך המצרי פארוק הראשון. המלך דרש שמלמד יצייר פורטרט שלו עוד במהלך אשפוזו. בתחילת שנת 1949 שוחרר מלמד ועמו עוד עשרות של שבויים ושבויות, מרביתם בני ובנות קיבוץ ניצנים. במהלך השנים עבר מלמד להתגורר בעיר נתניה. מאז היה מלמד בן 4 הוא אובחן כילד פלא בתחום הציור. התפתחותו כצייר בוגר התאפיינה במרחב גדול של יצירות ונושאים ובכללם: ציורי דיוקנאות של פוליטיקאים, מצביאים ומוזיקאים. ציורי הקמת המדינה והאפיון שלהם בנוף הישראלי, ציורי קהילות חרדיות, רבנים ועוד. כמו כן, מעת לעת היה מאייר עבור מערכות עיתונים בישראל. חומרי הציור בהם השתמש היו מגוונים ובכללם: צבעי שמן, אקריליק, פסטל וצבעי מים. חייו של מלמד התאפיינו בהסתגרות שהקשתה לעקוב אחר יצירתו ופועלו. הוא נפטר בגיל 67 בנתניה. לאחר לכתו התגלה בביתו אוצר של מאות יצירות אמנות שיצר, אותן ביצע על סוגי חומרים שונים וזמינים, כגון: דפים, בריסטולים, קרטונים, לוחות מתכת וקנבס. משה מלמד, ציור של ניצנים בשבי, מתוך אתר משואה משה מלמד, ציור שבוי ישראלי במצרים, אוסף יד ושם משה מלמד, ציור דיוקנו של ניצול השואה וההיסטוריון אריה בן-מנחם, אוסף יד ושם
מי-רן מנקס

מֵי-רַן מֵנְקֵס (נולדה ב-1 בספטמבר 1989) היא מנחת טלוויזיה, דוגמנית ושחקנית ישראלית. מנקס נולדה וגדלה בחיפה, למדה בתיכון חוגים וסיימה את לימודיה ב-2007. אמה, אתי פנקס (ברנט), היא מרצה לעברית במכינה באוניברסיטת חיפה ומוזיקאית. אביה, אבי הוא איש עסקים מתחום ההייטק. יש לה שתי אחיות צעירות. בשנים 2011–2012 דגמנה לרשת האופנה הישראלית קסטרו. בשנים 2012–2014 דגמנה לקמפיינים של חברת האופנה הישראלית TNT. ב-2014 דגמנה עבור רנואר, דלתא, גוטקס, ולמוצרי טיפוח מבית Schwarzkopf. ב-2015 דגמנה לחברת מגנוליה, והוכתרה כאחת מהכוכבים המבטיחים של השנה של מגזין פנאי פלוס. ב-2016 כיכבה על שערים של כתבי עת ישראלים, ביניהם "מגזינה" ו"מנטה", נבחרה כפרזנטורית של מיזם האופנה "Get Style" באינטרנט, והצטלמה לקמפיין של רשת "דזיגוואל" הספרדית. בשנים 2017–2018 הייתה מנקס פרזנטורית של רשת האופנה הישראלית "זיפ" לצד דין מירושניקוב, עמיתה לסדרה "תאג"ד". ב-2018 השתתפה בישראל בקמפיינים של Aerie (מבית אמריקן איגל), ושל דיזל. שוברי גלים (2015) – מנקס הצטרפה לעונה שנייה של הסדרה בערוץ הילדים בתפקיד אסיה, לצד גפן ברקאי ויהונתן בשן. הבנים והבנות (2015) – הנחיה לצד שירן סנדל. חדשות הבידור (2015–2016) – הנחית מהדורת ימי חמישי, לצד ירדן הראל. צינור לילה (2015–2017) – הגשת פינות לצד גיא לרר. תאג"ד (2016) – בתפקיד התצפיתנית אוריין שיינברג, לצד שירה נאור. שאטו עין כרם (2017) – בתפקיד דין דין. החברים של נאור (2017) – תפקיד אורח בדמות של פעילה צמחונית. זה הדיבור (2023) – פינה קבועה בתוכניתו של דני רופ. ב-2022 שיחקה את דמותה של "אליק", התפקיד ראשי בסרט "החבר השמן שלי" לצדו של צחי סדן. הסרט זכה בפסטיבל חיפה בפרס סרט הביכורים ובפרס השחקן. החל מ-2012 מתגוררת בתל אביב. היא צמחונית. בשנים 2015–2016 הייתה בזוגיות עם השחקן רום ברנע. החל משנת 2022 היא נמצאת במערכת יחסים עם איש ההייטק אסף פורת, לו התארסה בשנת 2023. ביולי 2024 הכריזה בחשבון האינסטגרם שלה כי היא בהריון ראשון מי-רן מנקס, ברשת החברתית פייסבוק מי-רן מנקס, ברשת החברתית אינסטגרם מי-רן מנקס, ברשת החברתית טיקטוק מי-רן מנקס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מי-רן מנקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מי-רן מנקס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מי-רן מנקס, באתר ספר הקולנוע הישראלי ניר וולף, נישקתי בחורה, באתר ישראל היום, 16 במרץ 2017 נועה לביא, השחקנית חשפה את דם הווסת שלה: "דם בסרטי מלחמה כן, אבל של נשים מאיים עליכם?", באתר ynet, 3 במרץ 2021 עמית ביטון, “איך לא מלמדים אותנו את זה בבית ספר?”- מי-רן מנקס והווסת באתר are, דצמבר 2021 עמית שאטו, מי-רן מנקס: "יופי זה ממש לא הכל בחיים", באתר פרוגי, 12 ביוני 2015 מלי זיידמן, עולה מהמים, ניזונה מהאדמה: מי-רן מנקס מציגה את ה־DIY לחיים שלה, באתר ynet, 31 ביולי 2016 מיכל טראורי ורעות מתתיהו־ארגון, בתופים ובמחולות: הכוכבים המבטיחים של 2015, באתר ynet, 24 במאי 2015 שער "מגזינה", ינואר 2016 שער "מנטה", אוגוסט 2016 נאוה סילוורה‏, קארה בריקוד סוער, מי-רן בקמפיין בינלאומי: רגעי הסטייל של השבוע, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2016 ליהי עטר בכר‏, הזוגיות החדשה של כוכבי תאג"ד, באתר וואלה, 19 בפברואר 2017 גיל משעלי, ‏זוג חדש: מירן מנקס ורום ברנע ביחד, באתר ‏מאקו‏, 26 ביולי 2015 שבת של חגיגות: השחקנית מי-רן מנקס התארסה, באתר מעריב אונליין, 2 בספטמבר 2023