laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמנדה ניוטון

אמנדה ניוטון (באנגלית:Amanda Newton ‏: 1860–1943) הייתה מאיירת בוטנית של משרד החקלאות האמריקאי (USDA) שהתמחה בצבעי מים של פירות. אמנדה אלמירה ניוטון נולדה בסביבות 1860. היא הייתה נכדתו של אייזק ניוטון, הממונה הראשון על משרד החקלאות, שמת כשהיא הייתה ילדה. מאוחר יותר בחייה, עמיתה ב-USDA, רויאל צ'ארלס סטדמן, צייר עבורה את הדיוקן של סבה. ניוטון עבדה ב- USDA בשנים 1896 עד 1928. זו הייתה תקופה שבה אזורי הפירות העיקריים בארצות הברית רק החלו להתפתח, כאשר חקלאים עבדו עם משרד החקלאות להקמת מטעים להרחבת השווקים. הצילום עדיין לא היה בשימוש נרחב כמדיום דוקומנטרי, ולכן הממשלה הסתמכה על אמנים כמו ניוטון כדי להפיק ציורים מדויקים מבחינה טכנית עבור הפרסומים שלה. ניוטון הייתה אחת מתוך יותר מ-50 מאיירים בוטניים מיומנים שנשכרו בתקופה מוקדמת זו - ביניהם אלסי לואר פומרוי, אלן אישאם שאט, רויאל צ'ארלס סטדמן ודבורה גריסקום פאסמור. ניוטון הייתה אחת הפוריות ביותר, ויצרה יותר מ־1200 ציורים בצבעי מים עבור משרד החקלאות. יצירות האמנות של ניוטון כיסו מגוון רחב של פירות ואגוזים, בעיקר תפוחים, מהם יש מאות רבות של דוגמאות. יש גם ציורים של תותים, שזיפים, הדרים, אפרסמונים, אבוקדו ודובדבנים, כמו גם פירות שעדיין לא נהוג היה לגדל בארצות הברית כמו שסק ובאובב. רוב צבעי המים שלה מציגים פרי שלם וחצי בצבע מלא; כמה (כגון ציורי תות ודובדבנים) מראים גם עלווה. הסגנון שלה מדויק ומפורט, משלב קווים נמרצים עם צבע עדין. בנוסף, החל משנת 1896 יצרה ניוטון דגמי שעווה של כ-300 דגימות של פירות שגודלו או נבדקו בארצות הברית. היא יצרה גם דגמי שעווה של פירות עבור ה-USDA ומאוחר יותר הציגה כמה מהם בתערוכת המאה של טנסי ובתערוכת הרכישה של לואיזיאנה ב-1904. לצורך התערוכה האחרונה, היא יצרה כמה מודלים המראים כיצד תנאי הסביבה, שיטות הגידול ותנאי האחסון משפיעים על מצב הפרי ותכונות השמירה עליו. הציורים המקוריים של ניוטון נמצאים כעת באוסף צבעי המים הפומולוגיים של הספרייה החקלאית הלאומית של משרד החקלאות. מדיה וקבצים בנושא אמנדה ניוטון בוויקישיתוף אמנדה ניוטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) United States. Department of Agriculture. Statistical Reporting Service, The Story of U.S. agricultural estimates, Washington, D.C. : U.S. Dept. of Agriculture, Statistical Reporting Service, 1969 Calhoun, Creighton Lee. Old Southern Apples: A Comprehensive History and Description of Varieties. Chelsea Green Publishing, 2011. "Amanda Almira Newton's watercolors", naldc.nal.usda.gov U.S. Department of Agriculture, Report of the Secretary of Agriculture for the Fiscal Year Ended June 30, 1897. Washington, D.C.: Government Printing Office, 1897.
סירת קרח

סירת קרח (נקראת באופן מסורתי יאכטת קרח או ספינת קרח) היא כלי שיט הנתמכת במחליקי מתכת ומפרשים לשם החלקה על משטחי קרח. במשך מאות שנים סירות אלה שימושו במדינות קרות בזמן החורף לשם הובלת אנשים וסחורות, וכיום עיקר השימוש בהן הן לצורכי ספורט ונופש. את אחד המחלקים ניתן להזיז כדי לנהג את הסירה. במקור, כלי שיט כאלה היו סירות בעלות מבנה תומך, שרכבו על ההמחליקיים והובלו עם להב אחורי, כמו עם הגה רגיל. ככל שהתפתחו ספינות הקרח, המבנה הפך למסגרת עם מושב או תא טייס עבור המלח של ספינת הקרח, שנשען על הלהבים, וההיגוי הועבר לחזית. בגלל התנגדותן הנמוכה לתנועה קדימה מעל קרח, סירות הקרח מסוגלות לנוע בהירות העולה על 100 קילומטרים בשעה. תודות למהירותן, שימשו הסירות להובלת אנשים בתקופות הקרח במדינות קרות, כאשר נהרות ותעלות מים היו קופאים ומשמשים כנתיבי תעבורה למחליקים, ואילו הדרכים קשות למעבר בגלל השלג. סירות הקרח משמשות כיום הן לבילוי והן למרוצים. כלי שיט למרוצים בדרך כלל נושאים אדם אחד. פעילות דומה, הפלגה ביבשה, משתמשמשת כלי שיט הדומים לסירות קרח, שיש להן גלגלים במקום מחליקיים. בתרבות נזכרות סירות קרח בספר "מחליקי הכסף" של מרי מייפס דודג' שם הן מחליקות לצד אנשים מחליקים בתעלות הולנד ומשמשות להובלת נוסעים בדומה למונית שירות. מדיה וקבצים בנושא סירת קרח בוויקישיתוף
החבובות: האחוזה הרדופה

החבובות: האחוזה הרדופה (באנגלית: Muppets Haunted Mansion) הוא סרט טלוויזיה מוזיקלי בהשתתפותן של החבובות, המבוסס על המתקן "הטירה המכושפת" בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. זהו הסרט הראשון של החבובות לחג ליל כל הקדושים. הסרט עוקב אחרי גונזו ופפה שנכנסים לטירה המכושפת ללילה אחד ומתמודדים עם הפחד הגדול שלהם. הסרט הופק על ידי Soapbox Films ו-The Muppets Studio והופץ בדיסני+ ב-8 באוקטובר 2021. בישראל, הסרט שוחרר ב-16 ביוני 2022 יחד עם השקת השירות בארץ; מאוחר יותר באותה שנה, נוסף לו דיבוב עברי. גונזו ופפה נסעו להתמודד מול הפחד הגדול של גונזו אל הטירה המכושפת שם גר הקוסם האהוב על גונזו, מקגאפין הגדול, אשר נעלם לפני 100 שנים. כאשר הנהגת (איווט ניקול בראון) הגיעה לשם, גונזו ופפה יצאו אל הטירה שם הם פגשו את הקברן (דארן כריס) וכלבו יחד עם רוחות נוספות וראשי פסלים מזמרים. "הרוח המארח" (ויל ארנט) אמר לגונזו שהוא הוזמן ללילה אחד אם הוא יצליח לשרוד, אחרת הוא ופפה יישארו שם לנצח. כאשר גונזו ציין שהוא לא פוחד מדבר, פפה פחד ונבהל מכל דבר מפחיד באחוזה. לאחר שפגשו את מאדאם פיגוטה (מיס פיגי), גונזו ופפה הגיעו לאולם עם מלא רוחות שמחות אשר הזכירו את חבריהם החבובות (קרמיט הצפרדע, פוזי הדב וכו'), המארח לפתע הגיע וסיפר לגונזו שהדרך לגבור על פחדיו הוא בחדר 999. כאשר גונזו הלך לחדר, פפה פגש את קונסטאנס האטצ'אווי (טראג'י פ. הנסון), שם היא מתכננת להתחתן איתו על מנת להורגו כפי שעשתה לבעליה הקודמים. גונזו נלכד בחדר 999 (שהוחלף במהרה למספר "666") ומתמודד עם הפחד הגדול שלו, שאף אחד לא אוהב אותו אם הוא לא עושה דברים מסוכנים. בעקבות זאת, גונזו מתחיל להזדקן, לאחר שנזכר בשיחה עם קרמיט מוקדם יותר, הבין גונזו שהוא יכול להיות גדול שהוא יכול להיות גונזו וחזר להיות עצמו הצעיר. המארח בירך את גונזו על ההתמודדות על פחדיו ואמר לו שהוא חופשי לעזוב את הטירה לפני זריחת השמש, אך לאחר שהבין כי פפה בצרות, סירב גונזו לעזוב את הטירה והחליט להציל את חברו. בעזרתו של הפמוט של המארח, מצא גונזו את פפה ועצר את החתונה ושניהם ברחו מהטירה ברגע שהשמש זרחה. המארח פגש אותם בשער הטירה וחשף שהוא עצמו מקגאפין הגדול, ובירך את גונזו אשר עשה את מה שהוא לא היה יכול לעשות, לגבור על פחדיו. הנהגת אספה אותם מהטירה וקרמיט התקשר אליהם לארוחת הבוקר. כאשר קרמיט שאל אם הם יוכלו להביא גם את חבריהם לארוחה, ראו גונזו ופפה את שלושת הרוחות (שמנסות לתפוס טרמפ מהמתקן הטירה המכושפת) וצרחו בבהלה. ויל ארנט – הרוח המארח / מקגאפין הגדול איווט ניקול בראון – נהגת דארן כריס – קברן טראג'י פ. הנסון – קונסטאנס האטצ'אווי ג'ון סטיימוס – עצמו אדוארד אסנר – קלוד (אחת מהופעתו האחרונה של אסנר לפני מותו באוגוסט 2021) ג'יני מאי – מוד כריסי מץ – הארייט אלפונסו ריביירו – פרד דני טרחו – יואט סאשיר זאמאטה – מרי סקיי ג'קסון ג'ף קיגלי – דוד תאדור ג'סטינה מקאדו קרייג רובינסון פאט סג'אק דייב גולז – גונזו ביל ברטה – פפה מלך החסילונים אתר האינטרנט הרשמי של החבובות: האחוזה הרדופה "החבובות: האחוזה הרדופה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החבובות: האחוזה הרדופה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החבובות: האחוזה הרדופה", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "החבובות: האחוזה הרדופה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) החבובות: האחוזה הרדופה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
Paradox Interactive

Paradox Interactive היא חברה עצמאית לפיתוח והפצה של משחקי וידאו, אשר החלה לפעול בשנת 1995 והפכה לחברה עצמאית בשנת 2005. החברה החלה לפעול בשוודיה כחטיבה של "Target Games", חברה לייצור משחקי לוח שהחליטה להרחיב את תחום פעילותה לתחום משחקי וידאו. בשנת 1999 החברה נקלעה לבעיות פיננסיות וחטיבת משחקי וידאו הופרדה ל-Paradox Entertainment. בשנים 2000–2003 מספר משחקי וידאו לרבות Airfix Dogfighter פותחו על ידי החברה. בשנת 2004 הוחלט להפריד תחום זה מחברת האם והוקמה חברה חדשה בשם Paradox Interactive. מאז 2004 החברה ממשיכה לפעול בפיתוח משחקים חדשים אך גם פועלת בתחום הפצת משחקי וידאו שפותחו על ידי מפתחים אחרים. בשנת 2013 היקף הפעילות גדל ומספר עובדי החברה הגיע ל-100. בין הצלחות החברה מאותה תקופה היה הסכם על הפצת משחק Cities: Skylines. המשחק הופץ לראשונה בשנת 2015 ועד לשנת 2019 הופצו כ-6 מיליון העתקים. בשנת 2014 הוחלט לפתוח סטודיו נוספת לפיתוח משחקים והיא נפתחה באומאו. החל משנת 2016 החברה נשכרת בבורסה לניירות ערך. בשנת 2017 נפתחה סטודיו נוספת במלמו. היא מתחמה בהסבת משחקים קיימים למשחק מובייל. במקביל נרכשו מספר חברות שמפתחות משחקי וידאו שממקומות מחוץ לשוודיה. נכון לשנת 2020 בבעלות החברה תשע מרכזי פיתוח, חלקם מחוץ לשוודיה. מדיה וקבצים בנושא Paradox Interactive בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Paradox Interactive אתר האינטרנט הרשמי של Paradox Interactive (באנגלית) Paradox Interactive, ברשת החברתית פייסבוק Paradox Interactive, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Paradox Interactive, ברשת החברתית אינסטגרם Paradox Interactive, ברשת החברתית VK Paradox Interactive, סרטונים בערוץ היוטיוב Paradox Interactive, ערוץ באתר Twitch.tv
ליאון קונסטנטינובסקי

ליאון קונסטנטינובסקי (1946 – 22 באוקטובר 2021) היה כדורגלן, ששיחק בעמדת החלוץ ומאמן ישראלי. קונסטנטינובסקי זוהה בעיקר עם קבוצת מכבי רמת עמידר, בה גדל והיה אחד מכוכבי הקבוצה לאורך שנות ה-60 וה-70, ובהמשך אימן אותה. ליאון קונסטנטינובסקי גדל במחלקת הנוער של מכבי רמת עמידר, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת באמצע שנות ה-60. הקבוצה נשארה ברוב שנותיו כשחקן בליגה א' (ליגת המשנה דאז) ולא הצליחה להעפיל לליגה הבכירה. פרשה שהעיבה על הקריירה שלו בשנים אלו הייתה בראשית שנות ה-70 כאשר כמה משחקני קבוצת רמת עמידר, ביניהם קונסטנטינובסקי, נמצאו אשמים במכירת משחקים למהמרי טוטו. בעקבות הפרשה הוקמה ב-1971 ועדת חקירה ממלכתית, ועדת עציוני, שבדקה את נושא השחיתות בכדורגל בישראל. בתחילה הורחקו השחקנים לצמיתות מכל קשר לענף, אך לאחר ערעור הומתק עונשם והם הורחקו ל-5 שנים בלבד. לאחר מכן חזר קונסטנטינובסקי בפועל לשחק ב-1973 לאחר שקיבל חנינה מבית הדין. בינואר 1975 עבר קונסטנטינובסקי לשחק בשורותיה של מכבי תל אביב אצלה שיחק עד 1976 לאחר מכן פרש ממשחק פעיל. ב-1976 חזר למכבי רמת עמידר כמנהל הקבוצה ולאחר מכן מונה למאמן הקבוצה. בהמשך אימן בעיקר בליגה השנייה ונחשב למאמן מצטיין בליגה זו כשהעלה 7 קבוצות לליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז), ביניהן: הפועל רמת גן (בשתי עונות שונות), הכח מכבי רמת גן, מכבי רמת עמידר, בני יהודה תל אביב ומכבי יבנה. עובדה זו הקנתה לו את הכינוי "קבלן העליות" בליגה השנייה. בהמשך ירד לאמן קבוצות בליגות נמוכות יותר, ואימן עד שנת 2000. עקב שם משפחתו הארוך, נהגו במדורי הספורט לכתוב את שמו "ליאון ק.", ובעקבות זאת כונה כך גם על ידי שדרי הספורט. בשנים האחרונות לחייו סבל קונסטנטינובסקי ממחלה וב-22 באוקטובר 2021 לאחר ארוחת הערב עם משפחתו, נפטר בביתו שבבת ים, בגיל 75. הומתק עונשם של 3 שחקני מכבי רמת-עמידר, עיתון ⁨⁨מעריב⁩⁩, 14 ספטמבר 1971 חנינה שלא במקומה מאת מרדכי רינקובסקי, עיתון ⁨⁨דבר⁩⁩, 20 אפריל 1973 אשר גולדברג‏, שחקן ומאמן העבר ליאון קונסטנטינובסקי הלך לעולמו בגיל 75, באתר וואלה, 22 באוקטובר 2021
קורה (אתר שיגור)

אתר שיגור הטילים "קורה" (ברוסית: Ракетный полигон Кура́) הוא אתר ניסוי לשיגור טילים של חיל החלל של כוחות האוויר והחלל הרוסיים. האתר ממוקם בחצי האי קמצ'טקה, באזור הכפר קליוצ'י (קליוצ'י-20), 500 ק"מ צפונית לפטרופבלובסק-קמצ'טסקי, באזור נטוש ביצתי על נהר אוזרניה. המטרה העיקרית היא קליטת ראשי נפץ של טילים בליסטיים לאחר שיגורי ניסוי ואימונים, שליטה בנתוני כניסתם לאטמוספירה ובדיוק הפגיעה. האתר נבנה ב-29 באפריל 1955 ובמקור נקרא בשם הקוד "קאמה". הוקמה תחנת בדיקה מדעית נפרדת, שהוקמה על בסיס מכון מחקר מספר 4 בכפר בולשבו, פרברי מוסקבה. פיתוח בסיס האימונים החל ב-1 ביוני 1955 על ידי כוחות גדוד מכ"ם נפרד שהוצמד אליו. תוך זמן קצר נבנו העיירה הצבאית קליוצ'י-1, רשת כבישים, שדה תעופה ומספר מבנים מיוחדים. האתר ממשיך לתפקד ונשאר אחד המתקנים הסגורים ביותר של כוחות הטילים האסטרטגיים. בבסיס פרוסים: יחידה 25522 (תחנת בדיקה מדעית נפרדת 43), יחידה 73990 (מתחם מדידה נפרד 14), יחידה 25923 (בית חולים צבאי), יחידה 32106 (משרד מפקד תעופה), יחידה 13641 (טייסת תעופה מעורבת נפרדת). באתר משרתים למעלה מאלף קצינים וחיילים וכ-240 מגויסים. כדי לנטר את אתר הניסוי, ארצות הברית מחזיקה תחנת תצפית קבועה "תחנת ארקסון", הממוקם במרחק 935 קילומטרים מאתר הניסוי, באי שמיה. הבסיס מצויד במכ"מים ובכלי טיס כדי לצפות בניסויי טילים. אחד מהמכ"מים הללו, "קוברה דיין", נוצר ב-1977 במיוחד למטרה זו. ב-1 ביוני 2010 הוצא אתר הניסוי מאחריות כוחות הטילים האסטרטגיים ונכלל במבנה חיל החלל, זהו אתר בת של קוסמודרום פלסצק ומהווה תחנת מחקר מדעית נפרדת. Lenta.ru ITAR-TASS על בניית הבסיס (ברוסית) Структура : Министерство обороны Российской Федерации
מיקלוש בנצה

מיקלוש בנצה (בהונגרית: Bencze Miklós; בודפשט, 19 ביוני 1911 – דותן, אלבמה, 24 בינואר 1992) היה זמר אופרה (בס) יהודי-הונגרי-אמריקאי. מיקלוש בנצה היה תלמידו של מיקלוש לנדוואי. בשל יהדותו הותר לו להופיע בתקופת השואה רק בפני קהל יהודי במסגרת פעילות האומנות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. אחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1947 המשיך את לימודיו במלגה אצל הטנור האיטלקי יליד פירנצה מנפרדי פולברוסי (Manfredi Polverosi) באיטליה. הוא התקבל לבית האופרה של בודפשט בשנת 1946, שם ערך את הופעת הבכורה שלו כפרנדו (ורדי: הטרובדור). הוא נשאר חבר בלהקה עד 1957, אז ניצל את המרד ההונגרי וברח לארצות הברית, שם שיחק לראשונה על במת פטפי קצרת הימים בניו יורק, לאחר מכן קיבל מענק של קרן רוקפלר והופיע בקרנגי הול בניו יורק. בעודו ממשיך בקריירה האופראית שלו בבתי אופרה מרכזיים בתפקידים כמו Sparafucile, Leporello, Don Basilio ו-Mephisto, הוא קיבל תפקיד כמורה וכ"אמן תושב" (Artist-in-residence) באוניברסיטת ביילור בוואקו, טקסס. ב-1964 קיבל משרה דומה באוניברסיטת מיסיסיפי. בין תלמידיו נמנו זמרים ומורים בולטים רבים. לבסוף, ב-1977, פרש מהבמה ולימד פיתוח קול במכללת וואלאס קהילתית בדותן, אלבמה. בנצה היה באסיסט מוכשר ואמיתי, שר הכול, החל מדמויות בופו (בופו, פשוטו כמשמעו "מצחיק", אלה הם תפקידי בס ליריים שדורשים מזמר הבס בופו טכניקת קולורטורה מוצקה, יכולת לשירת טפטוף ואיכויות טונאליות בשלות אם רוצים להביאם לתוצאה מקסימלית. הם בדרך כלל האנטגוניסט המפרגן של הגיבור/הגיבורה או השוטה הקומי באופרות בל קנטו) ושר גם עד לתפקידי בסו קנטנטה (Basso cantante שפירושו "בס שר". באסו קנטנטה הוא קול גבוה ולירי יותר. הוא מופק באמצעות הפקת קול ווקאלי איטלקי יותר, ובעל ויברטו מהיר יותר, מאשר המקבילה הגרמנית/האנגלו-סכסונית הקרובה לו ביותר, הבס-בריטון). אלמנתו הקימה קרן ופרס לזמרי בס צעירים הונגרים בשם לוח ההנצחה של מיקלוש בנצה. צ'ייקובסקי: יבגני אונייגין – הנסיך גרמין גונו: פאוסט – מפיסטופלס מאיהאוס: המשמר הצעיר – אנדריי וולקו מוצרט: נישואי פיגארו – ד"ר ברטולו מוצרט: דון ג'ובאני – לפורלו מוסורגסקי: בוריס גודונוב – קצין משמר הגבול טיבור פולגר: המבקשים – Baltafy רוסיני: הספר מסביליה – דון בזיליו ורדי: הטרובדור – פרנדו ורדי: ריגולטו – Sparafucile ורדי: נשף המסכות – טום ורדי: אוטלו – לודוביקו ורדי: פלסטף – פיסטולה לקסיקון תיאטרון הונגרי מסמכיו בארכיון בודפשט הבירה לוח זיכרון מיקלוש בנצה 1956 ואנשי האופרה 2. פטר ורנאי: לקסיקון האופרה. בודפשט, 1975. הוצאת מוזיקה. ISBN 9633301076 המכון למורשת לאומית. מיקלוש בנצה מדליית מיקלוש בנצה "Adatai a Nemzeti sírkert oldalon". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04.
מזרח בנגל

מזרח בנגל (בנגלית: পূর্ববঙ্গ אורדו: مشرقی بنگال) הייתה פרובינציה של הדומיניון של פקיסטן שכיום בשטח בנגלדש. הייתה לה גישה למפרץ בנגל, וגבלה בהודו ובבורמה (כיום מיאנמר). בירתה הייתה דאקה. חלוקת הודו, שחילקה גם את בנגל לפי קבוצות אתניות ודתיות, ייסדה את מזרח בנגל. היא הייתה הפרובינציה הכי מאוכלסת באיחוד הפקיסטני. הפרובינציה שינתה את שמה למזרח פקיסטן בעקבות תוכנית יחידה אחת שהועלתה על ידי מוחמד עלי בוגרה בשנת 1955. בין השנים 1905 ו-1911, פרובינציה בשם בנגל המזרחית ואסאם התקיימה בהודו הבריטית. הליגה המוסלמית של כל הודו הוקמה באותה השנה. הליגה המוסלמית אימצה את החלטת לאהור ב-1940, שקראה להקמת מדינות מוסלמיות במערב ובמזרח הראג'. הליגה זכתה בבחירות בבנגל בשנת 1946. סר חוואג'ה נזימודין, ראש ממשלת בנגל לשעבר, היה ראש השרים הראשון של מזרח בנגל לאחר החלוקה. נזימודין היה חבר בכיר בליגה המוסלמית ואחד מ"האבות המייסדים" של פקיסטן. ב-1948, המושל הכללי של פקיסטן מוחמד עלי ג'ינה ביקר במזרח בנגל. כשנאם בפני סטודנטים באוניברסיטת דאקה, הוא סירב להעלות את מעמדה של השפה הבנגלית לשפה רשמית או פדרלית. הסירוב עורר מחאות מזרח בנגליות כנגד ממשלתו. כשג'ינה נפטר באותה השנה, חוואג'ה נזימודין נהפך למושל הכללי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. למזרח פקיסטן היו כ-39,121,673 תושבים בשנת 1947, מתוכם כ-26,720,102 היו מוסלמים, שהיוו כ-68.3% מהאוכלוסייה, כ-11,736,501 היו הינדים שהיו 30% מהאוכלוסייה. קבוצות מיעוט (כגון נוצרים ובודהיסטים) היו רק 665,068 (1.7%) ממספר התושבים הכולל. מזרח פקיסטן בנגלדש חלוקה מנהלית של פקיסטן מערב פקיסטן מדיה וקבצים בנושא מזרח בנגל בוויקישיתוף "אוכלוסייה", באתר Banglapedia ערך זה הוא קצרמר בנושא בנגלדש ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרולינה בטלהיים-גומפרץ

קרולינה בטלהיים-גומפרץ (בהונגרית: Bettelheim-Gomperz Caroline; פשט, 1 ביוני 1845 – וינה, 13 בדצמבר 1925) הייתה זמרת אופרה (אלט) ופסנתרנית יהודייה-הונגרייה (לעיתים קרובות מבלבלים בינה לבין בת דודתה, הזמרת קרולינה בטלהיים (1842–1906)). קרולינה בטלהיים נולדה במשפחה יהודית בפשט בממלכת הונגריה והגיעה עם משפחתה לווינה כילדה צעירה. היא למדה לנגן בפסנתר אצל קרל גולדמארק. כבר בגיל שמונה הופיעה כפסנתרנית, וערכה קונצרטים קבועים בין גיל שתים עשרה לארבע עשרה. אז גילה מוריץ לאופר, מורה לפיתוח קול ידוע באותה תקופה את כישורי השירה והמשחק שלה. הוא דיבר איתה ושיכנע את הילדה שהתכוננה להיות אמנית אינסטרומנטלית שתמשיך על על הבמה. הוא לימד את בטלהיים במשך שנתיים. בגיל שש עשרה, לאחר הופעה מוקדמת, התקבלה לאופרת החצר (כיום שמה האופרה של וינה), שם ב-13 במאי 1861, הופיעה לראשונה כאחת הכוהנות באופרה של גלוק איפיגניה בטאוריס. לאחר תפקידים קטנים, בדצמבר 1862, בגיל שבע עשרה וחצי, היא שרה את Azucena (ורדי: הטרובדור). שיאה של הקריירה הקצרה שלה היה התפקיד של סליקה באפריקאית של מאיירבר. בנוסף להופעות האופרה, היא הופיעה גם בערבי שירים ובאורטוריות, לפעמים כפסנתרנית. קרולינה בטלהיים הגיעה לתיאטרון הוד מלכותו (His Majesty's Theatre) בלונדון, ללייפציג ולפרנקפורט. באאכן הופיעה עם פרנץ ליסט בקונצרט לזכר בטהובן. בשיא הקריירה שלה, בשנת 1867, נישאה ליוליוס ריטר פון גומפרץ (1823–1909), תעשיין, נשיא לשכת המסחר והתעשייה של ברנו, חבר בבית העליון של אוסטריה. הבעל עמד על כך שבטלהיים תפסיק להופיע בפומבי, ולכן אשתו הופיעה אך ורק בקונצרטים ביתיים. בפרידתה היא קיבלה את התואר "זמרת חצר" באופרה של וינה. בווילה שלהם בדבלינג פועל כיום בית הספר למוזיקה של העיר וינה. גליק: איפיגניה בטאוריס – כוהנת מאיירבר: האפריקאית – סליקה מוצרט: חליל הקסם – ילד שלישי רוסיני: וילהלם טל – הדוויג ורדי: הטרובדור – אזוצ'נה וגנר: ההולנדי המעופף – מרי מדיה וקבצים בנושא קרולינה בטלהיים-גומפרץ בוויקישיתוף אייזנברג, לודוויג: Großes biographisches Lexikon der Deutschen Bühne im XIX. Jahrhundert אנציקלופדיה יהודית Oesterreichisches Musiklexikon לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. קרולינה בטלהיים. "Wien Geschichte Wiki". אורכב מ-המקור ב-2014-11-13. Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 "A Hainisch/Gomperz-villa története". אורכב מ-המקור ב-2014-11-09.
ביג מאמא 2

ביג מאמא 2 (באנגלית: Big Momma's House 2) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2006, המשמש כסרט המשך ל"ביג מאמא" משנת 2000. הסרט מתרחש 6 שנים לאחר הסרט הראשון בו מלקולם טרנר עכשיו נשוי לשרי פירס ואב חורג לטרנט, בסרט זה נאלץ לחזור לתחפושת של ביג מאמא כשמרטפית לשלושת ילדיה של ליה פולר, מולי המתבגרת, קארי האמצעית ואנדרו הקטן, על מנת לרגל אחר אביהם טום פולר, אשר עובד בסודיות בתור האקר מחשבים. בהמשך הוא לומד בתור ביג מאמא מה זו אחריות כלפי המשפחה ואיך להיות אבא למופת. "ביג מאמא 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ביג מאמא 2", באתר נטפליקס "ביג מאמא 2", באתר AllMovie (באנגלית) "ביג מאמא 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ביג מאמא 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ביג מאמא 2", באתר Metacritic (באנגלית) "ביג מאמא 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
וילהלם היינריך פרסטלה

וילהלם היינריך פרסטלה (בגרמנית: William Henry Prestele ‏; 13 באוקטובר 1838 – 16 באוגוסט 1895) היה אמן בוטני הידוע בליטוגרפיות ועבודות צבעי מים שלו שהוזמנו על ידי משרד החקלאות האמריקאי. פרסטלה נולד ב-13 באוקטובר 1838 בדרמשטאדט, גרמניה, לפרנץ יוזף מרטין פרסטלה וקרולינה ראס. המשפחה היגרה לאמריקה ב-1843, והתיישבה תחילה בניו יורק ואחר כך באיווה. אביו, ג'וזף פרסטלה, היה גם צייר וליטוגרף של פרחים ופירות ולפני שהיגרו היה גנן ראשי של המלך לודוויג הראשון מבוואריה, כמו גם אמן צוות בגן הבוטני המלכותי במינכן. מאביו למד את אומנויות צבעי המים והליטוגרפיה. בסוף שנות החמישים עבר פרסטלה לניו יורק, ובשנת 1861 הצטרף לצבא האיחוד בגדוד מתנדבים מניו יורק. הוא נפצע בקרב אנטיאטם ב-1862 ובילה את שארית תקופת שירותו בהתאוששות בבית חולים. בסביבות 1863, הוא התחתן עם אישה אירית בשם אן, ואיתה נולדו לו שלושה ילדים - מרגרט (1864), פרנסס (בערך 1869), ואמה (1870) - לפני שאן מתה ב-1871 או 1872. בשנת 1867, בגיל 29, ויליאם נשכר להכין סדרה של לוחות לצמחים על ידי הבעלים של משתלת אילינוי, פרנקלין קלסי פיניקס. הוא העביר את משפחתו מניו יורק לבלומינגטון, אילינוי, לצורך פרויקט זה. לא ידוע האם הלוחות מהפרויקט הזה שרדו, אך כתבה במהדורה מגזין גננות החודשי באוגוסט 1869 שיבח אותן מאוד: "לפנינו מוצגת חתיכת פרי ... שהוכנה על ידי וילהלם פרסלה. אנחנו נוהגים להעריץ את האמנות האירופית ולעיתים קרובות ייחלנו שהאמריקאים יוכלו להתחרות בה בהצלחה. עכשיו יש לנו את האמנות הזאת כאן. מעולם לא ראינו משהו מבוצע כל כך טוב". כאשר מערכת היחסים הזו הסתיימה ב-1871, ויליאם נכנס לזמן קצר לעסקים עם ל.ב. ליטלפילד, ופרסם לוחות של פירות ופרחים. ב-1875 העביר את משפחתו לאיווה, לא הרחק מהקהילה בה גדל, והתחתן עם אשתו השנייה, סוזנה גפלר. עם סוזנה, שמתה ב-1882, נולדה לו בת, ליליאן. הוא התקיים כליטוגרף באיווה סיטי ועסק במקצוע זה במשך עשור לערך. ב-1 באוגוסט 1887, הוא מונה לאמן הראשון בצוות של החטיבה הפומולוגית שהוקמה באותה העת במחלקת החקלאות של ארצות הברית בוושינגטון הבירה. הוא עבד מדגימות חיות וצמחים מיובשים ועשה סקיצות צבעוניות של פרטים. לאחר מכן פרסטלה השתמש בציורי הפרטים האלה כדי ליצור ציור בגודל טבעי של המין. ציוריו של פרסטלה ידועים בטבעיותם ובתשומת הלב לדיוק הבוטני. למעלה ממאה מציורי המים של ענבים ופירות אחרים מוחזקים באוסף צבעי המים הפומולוגיים של הספרייה החקלאית הלאומית. הוא מת בארלינגטון, וירג'יניה ב-16 באוגוסט 1895, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. מדיה וקבצים בנושא וילהלם היינריך פרסטלה בוויקישיתוף Wilhelm Heinrich (William Henry) Prestele Papers | NAL Special Collections, specialcollections.nal.usda.gov Drawings From Nature (באנגלית) Smithsonian Magazine, How to Trademark a Fruit, Smithsonian Magazine (באנגלית) White, James J., and Erik A. Neumann. "The Collection of Pomological Watercolors at the U.S. National Arboretum". Huntia: A Journal of Botanical History 4:2 (January 1982), pp. 103–104. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וילהלם היינריך פרסטלה".
פרס אסתר רבינוביץ

פרס אסתר רבינוביץ לספרות ילדים הוא פרס ליצירה ספרותית בשיר או בפרוזה המיועדת לילדים עד גיל 10 שניתן מטעם סמינר אורנים. הפרס חולק בשנים 1968 ועד 1978. הפרס נתרם על ידי המחנכת, הסופרת ועורכת כתב העת "הד הגן" אסתר רבינוביץ ובעלה משה סיסטר מרצה לתנ"ך בסמינר הקיבוצים. הפרס ניתן לספר שיצא לאור בשנתיים האחרונות לפני מועד חלוקת הפרס. סכום הפרס של אלפיים לירות חולק אחת לשנתיים בחודש אדר. אפרים תלמי, "פרסים בספרותנו לילדים", ספרות לילדים ונוער, חוברת ב', חשוון תשל"ה. "משוט בעולם :פרסים בספרות הילדים "ספרות ילדים ונוער חוברת ג (טו)מרץ 1978 חולק פרס אסתר רבינוביץ לספרות ילדים, על המשמר, 4 באפריל 1968 מבחר ספרי העונה בהוצאת ספרית פועלים, מעריב, 16 באפריל 1973