laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אירוס ההיכל

אירוס ההיכל (שם מדעי: Oncocyclus, אונקוציקלוס) הוא סקציה בתת הסוג אירוס (אנ') בסוג אירוס במשפחת האירוסיים. סקציה זו מכילה את המינים הנחשבים ליפים ביותר בסוג האירוסים. הקבוצה כוללת 54 מינים ברחבי העולם, כולם גדלים במערב אסיה בשלושה אזורים: ארץ ישראל וירדן, צפון לבנון ואזור הטרנס-קווקז (מפגש הגבולות בין טורקיה, ארמניה, אזרבייג'ן ואיראן). אירוסי ההיכל (אונקוציקלוס) הם צמחי שורש רב שנתיים, המתייבשים בקיץ אך מותירים קנה-שורש. הם זקוקים בדרך כלל לקרקעות מנוקזות היטב ושמש מלאה. רובם מעדיפים גם תקופה יבשה לאחר הפריחה. אירוסי ההיכל הם בעיקר מטורקיה, הקווקז ואיראן. לרובם רק פרח יחיד על הגבעול, שהוא עורקי או מנוקד. לפרח שישה עלי עטיף, שלושה עלים חיצוניים ומופשלים היוצרים היכל, ושלושה עלי עטיף פנימיים זקופים. חלק מהמינים הללו התערבבו עם אירוסים מזוקנים והם בעלי צבעים וסימנים ייחודיים. אונקוציקלוס היא מילה יוונית, כאשר אונקו משמעותה מסה, או תפזורת, ו-ציקלוס משמעותו עיגול. בשנת 1846, C.H. Siemssen השתמש לראשונה במונח 'אונקוציקלוס' ודירג את אירוסי ההיכל כסוג (טקסונומיה) בספר Botanische Zeitung. לאחר מכן, בייקר סיווג אותו מחדש כתת-סוג (טקסונומיה) ב-1877, ומאז 1914 ועד היום דייקס הגדיר את אירוסי ההיכל כסקציה. נציגי הסקציה בארץ ישראל כוללים תשעה מינים, חלקם אנדמיים לארץ ישראל, וחלקם תת-אנדמיים ומצויים גם בירדן, סוריה ולבנון. אירוס החרמון - גדל בגולן ובחרמון. אירוס נצרתי - גדל בהרי הגליל התחתון, במערב הגליל העליון ולרגלי החרמון. אירוס הדור - גדל בהרי נפתלי ובמזרח הגליל העליון. תת-מין שלו גדל בשומרון (אירוס השומרון). אירוס הגלבוע - גדל בגלבוע. אירוס שחום - גדל באזור ערד, באר שבע, ספר מדבר יהודה ומזרח שומרון. אירוס הנגב - גדל במרכז הנגב ובצפון סיני. אירוס ירוחם - גדל באזור ירוחם ודימונה. אירוס הארגמן - גדל במישור החוף, מאשדוד עד לבנימינה. אירוס וסט - גדל בחרמון. בעבר גדל גם בדרום לבנון אך נכחד שם. אירוס החרמון אירוס הדור אירוס הגלבוע אירוס נצרתי אירוס הארגמן אירוס ירוחם אירוס שחום אירוס הנגב מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (ע"ע אונקוציקלוס) (הספר בקטלוג ULI) אירוס ההיכל, באתר GBIF (באנגלית) אירוס ההיכל, באתר IPNI (באנגלית) אמיר ברנע, מסע בעקבות פריחת אירוסי ההיכל, באתר הארץ, 7 בפברואר 2019 Christopher Brickell RHS Encyclopedia of Plants and Flowers, p. 521, at Google Books Stebbings, Geoff (1997). The Gardener's Guide to Growing Irises. Newton Abbot: David and Charles. p. 18. ISBN 0-7153-0539-5. "Aril Irises". pacificbulbsociety,org. Retrieved 1 March 2016. Saad, Layla; Khuri, Sawsan (4 August 2003). "Hanging in There by a Fall – The Oncocyclus Irises of Lebanon" (PDF). orbi.ulg.ac.be. Retrieved 23 July 2014. https://books.google.co.il/books?id=PDIXAAAAYAAJ&pg=PA705&lpg=PA705&dq=%22C.H.+Siemssen%22+iris&source=bl&ots=zTURp-xS23&sig=ACfU3U3FeU0khvNgC6-yPek0dd3uin5qAw&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwjuiIn78471AhV3Q_EDHVYoCQAQ6AF6BAgZEAM#v=onepage&q=%22C.H.%20Siemssen%22%20iris&f=false Pries, Bob (11 June 2014). "Section Oncocyclus". wiki.irises.org. Retrieved 2 March 2015.
יאיר נפשי

יאיר נפשי (נולד ב-15 בספטמבר 1941) הוא תת-אלוף בדימוס בצה"ל. בין יתר תפקידיו הצבאיים פיקד על, חטיבה 188 ואוגדה 440. הוא זכה לעיטור העוז על חלקו בקרבות הבלימה ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים, אז היה מפקד גדוד 74. נולד ליהודית ושלמה נפשי ב-15 בספטמבר 1941. נפשי שירת בחיל ההנדסה, במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגת הנדסה של חטיבה 7. לאחר מכן שירת בתור מפקד יחידות טנקי גישור והנדסה ובהמשך כמפקד סיירת חטיבה 7. הוא היה הראשון שמילא את תפקיד סגן מפקד גדוד 77 ולאחר מכן שירת בתור קצין אג"ם של חטיבה 188. ביוני 1972 עבר נפשי לפקד על גדוד 74 (סער) של חטיבה 188, המג"ד הרביעי של הגדוד. ערב המלחמה, קיבל גדוד 74 בפיקודו של נפשי את האחריות על צפון רמת הגולן ממוצב 111 וצפונה, בעוד שהגדוד הסדיר השני של חטיבה 188, גדוד 53, קיבל את האחריות על דרום הרמה. למרות חלוקה זו, פלוגות ומחלקות שני הגדודים התפרסו על כלל הרמה וכל גזרה פיקדה גם על כוחות מהגדוד השני. לפני המלחמה ייעד נפשי את רכס הבוסטר (צפונית לעיר קוניטרה) להיות נקודת השליטה שלו לפיקוד הגזרה הצפונית, עם פרוץ המלחמה בצהרי ה-6 באוקטובר 1973 הוא נע לשם בדהרה עם צוות הטנק שלו. מעמדתו ברכס הבוסטר פיקד נפשי על הכוחות בגזרה הצפונית וניהל את קרבות הבלימה הראשוניים, בקור רוח ובטון דיבור רגוע הקפיד נפשי לדבר ברשת הקשר עם מפקדי הפלוגות והמחלקות שבגזרתו, מודע לחשיבות נוכחותו בקשר. במהלך ארבעת הימים הראשונים למלחמת יום הכיפורים פיקד נפשי על הגזרה, תצפת על הכוחות הסורים ונלחם בגזרת צפון קוניטרה, רכס הבוסטר והר חרמונית. על פיקודו בימים אלו ועל הצלחתו בהחזקת השטח כנגד ההתקפות הסוריות, הוענק לנפשי עיטור העוז במאי 1975 על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור. ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור: סא"ל יאיר נפשי פיקד על גדודו בגזרה הצפונית של רמת-הגולן. בשעות הבלימה הקשות ביותר נלחם בעצמו במוצב, ומנע את נפילתו במשך 4 ימים. כמו כן סייע בנהול הקרב החטיבתי על ידי תצפית ודווח על שטחי הערכות האויב. במשך כל ימי-הבלימה הצליח למנוע את נפילת המובלעת של קוניטרה, אף על פי שהיה מכותר באגפים - כשהוא עצמו מסייע בנהול הקרב החטיבתי, על ידי תצפית ודווח על שטחי ההערכות של האויב. באומץ-לבו, בקור-רוחו ובכושר-מנהיגותו ליכד את יחידתו המפוזרת, הפיח בחיילים רוח-קרב ודבקות במשימה - ובכך מנע את נפילת המוצב, ששימש לאחר-מכן קרש-קפיצה בהתקפה. — אתר אכ"א לאחר המלחמה התקדם בתפקידי הפיקוד, כיהן כמפקד עוצבת ראם, מפקד חטיבה 188 בשנים 1976–1977 ומפקד אוגדה 440 במלחמת לבנון הראשונה. בשנים 1985–1988 שימש בתפקיד רמ"ט פיקוד הדרום, תחת אלוף הפיקוד אורי שגיא. בתפקידו הצבאי האחרון שימש כנספח הצבאי של ישראל בוונצואלה. לאחר שחרורו משירות צבאי נבחר נפשי למועצת העיר קריית אתא ושימש חבר הנהלת קבוצת הכדורעף הפועל קריית אתא. חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים אבירם ברקאי, על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור, ספריית מעריב, 2009. עיטור העוז שהוענק ליאיר נפשי, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל עדות סא"ל יאיר נפשי - מפקד גדוד 74, חטיבה 188, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים יאיר נפשי, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון יאיר נפשי, ‏גדוד 74 במלחמת יום הכיפורים, שריון 44, ספטמבר 2013, עמ' 18-14, באתר "יד לשריון" יום הכיפורים ההוא- יאיר נפשי חינוכית 23 ביוטיוב יאיר נפשי, החטיבה קמה מחדש כמו עוף החול, באתר ישראל היום, 9 באוקטובר 2019
ורדן

ורדן (בצרפתית: Verdun, מגרמנית של ימי הביניים: Wirten) היא העיר הגדולה ביותר במחוז מז שבחבל גראנד אסט בצפון-מזרח צרפת. סביב העיר התרחש קרב ורדן, חלק מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. ורדן הוקמה על ידי הגאלים והייתה מקום מושבו של הבישוף של ורדן מאז המאה ה-4, למעט מספר הפסקות. בשנת 843 נחתם חוזה ורדן לפיו חולקה האימפריה של קרל הגדול לשלושה חלקים. בשנים 1624–1636 נבנתה מצודה גדולה על חורבותיו של מנזר חשוב. בשנת 1670 ביקר בורדן מרשל צרפת שהכין תוכנית שאפתנית לביצור העיר כולה. אף שחלק גדול מתוכניתו נבנה בעשורים הבאים, מספר אלמנטים לא הושלמו עד לאחר המלחמות הנפוליאוניות. למרות ביצורים נרחבים, ורדן נכבשה על ידי הפרוסים בקרב ורדן (1792), אבל אלו נטשו אותה לאחר קרב ואלמי. במהלך המלחמות הנפוליאוניות שימשה המצודה להחזקת שבויי מלחמה בריטים. במלחמת צרפת–פרוסיה הייתה ורדן המבצר הצרפתי האחרון שנכנע ב-1870. זמן קצר לאחר מכן החלה בניית המערכת החדשה של הביצורים בסביבות העיר. ערך מורחב – קרב ורדן בשנת 1916, במסגרת מלחמת העולם הראשונה, התרחש סמוך לורדן אחד מהקרבות המפורסמים במלחמה – קרב ורדן. במסגרת הקרב תקפו הכוחות הגרמניים את הצרפתיים בארטילריה כבדה, והתקדמו לעבר החפירות הצרפתיות תוך שימוש בלהביורים, לראשונה במלחמה זו. על אף שהכוחות הגרמניים התקדמו לאט, וכבשו את מבצר דואומון, הם לא הצליחו לכבוש את ורדן עצמה. מטרתה העיקרית של המתקפה בורדן הייתה לגרום לצבא הצרפתי "לדמם עד כניעה", אך זו כשלה, כפי שהראה מספר האבדות הנכבד בצד הגרמני. מדיה וקבצים בנושא ורדן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורדן ורדן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ורדן (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית
אוזן-גדי צהובה

אֹזֶן גְּדִי צְהוּבָּה או אֹזֶן הַגְּדִי הַצְּהוּבָּה (שם מדעי: Catananche lutea) הוא מין בסוג אוזן-גדי, צמחים חד שנתיים, ממשפחת המורכבים. אוזן-הגדי הוא צמח עשבוני. עלי הצמח מסורגים (עלה אחד בכל מפרק). שפת העלה משוננת או מסורית. בראש גבעול הפרח מצויות קרקפות צרות וארוכות, דמויות משפך. הצמח פורח בחודשים מרץ ואפריל. פרחיו דו מיניים וצבעם צהוב חיוור. לפרח קשקשי מעטפת ארוכים שצורתם כאוזן גדי, ומכאן שמו של הפרח. הזרעים הפנימיים נושאים ציצית, והחיצוניים חסרי ציצית. לצמח שלושה טיפוסי זרע - הזרעים הבהירים נובטים כעבור שנה, והזרעים הכהים נובטים לאחר מספר שנים. ביוון העתיקה נהגו להשתמש בצמח זה לצורך הכנת שיקויי אהבה[דרוש מקור]. מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) אוזן-גדי צהובה, באתר NCBI (באנגלית) אוזן-גדי צהובה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אוזן-גדי צהובה, באתר צמח השדה אוזן-גדי צהובה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אוזן-גדי צהובה, באתר Tropicos (באנגלית) אוזן-גדי צהובה, באתר GBIF (באנגלית) אוזן-גדי צהובה, באתר The Plant List (באנגלית) אוזן-גדי צהובה, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבעבועות

אבעבועות (באנגלית: Pox) הוא שמן של כמה מחלות התוקפות בני אדם, בעלי חיים וצמחים, שהמשותף לכולן הוא הופעת נקודות, כתמים או שלפוחיות בצבע אדום על-גבי הכסות (העור בבעלי חיים). האם התכוונתם ל... מחלות זיהומיות: אבעבועות רוח אבעבועות שחורות אבעבועות הפרות אבעבועות קור אבעבועות הקוף מחלות אוטואימוניות: פמפיגוס בולוס פמפיגואיד
שבעת עמודי החכמה

שבעת עמודי החכמה (באנגלית: Seven Pillars of Wisdom) הוא יומן מסע אוטוביוגרפי של החייל הבריטי לורנס איש ערב, אשר נכתב כאשר שימש כקצין קישור במהלך המרד הערבי שפרץ כנגד האימפריה העות'מאנית במהלך 1916 עד 1918. צ'ארלס הילס כינה את שבעת העמודים "סיפורת תחת מעטה של אוטוביוגרפיה", תוך ציון הגרסה האישית במיוחד של לורנס אודות האירועים המתוארים בספר. מדיה וקבצים בנושא שבעת עמודי החכמה בוויקישיתוף שבעת עמודי החכמה, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומיאו ויוליה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רומיאו ויוליה – מחזה מאת ויליאם שייקספיר רומיאו ויוליה (צ'ייקובסקי) – יצירה של צ'ייקובסקי המבוססת על המחזה רומיאו ויוליה (גונו) – אופרה של שארל גונו המבוססת על המחזה רומיאו ויוליה (פרוקופייב) – בלט שהולחן בידי סרגיי פרוקופייב המבוסס על המחזה רומיאו ויוליה (סרט, 1900) – סרט צרפתי בבימויו של קלמאן מוריס רומיאו ויוליה (סרט, 1908) – סרט אילם אמריקאי משנת 1908 רומיאו ויוליה (סרט, 1968) – סרט קולנוע המבוסס על המחזה בבימויו של פרנקו זפירלי רומיאו וג'ולייט – עיבוד קולנועי למחזה, בבימויו של באז לורמן, משנת 1996 הו, הו יוליה – מחזה הומוריסטי של אפרים קישון נומיאו ויוליה – סרט הנפשה בריטי מ-2011 Romeo and Juliet – שיר של להקת הרוק הבריטית דייר סטרייטס
הר קיניאטי

הר קיניאטי הוא ההר הגבוה ביותר בדרום סודאן והפסגה הגבוהה ביותר של הרי הימטונג. גובהו 3,187 מעל פני הים ונמצא בנפת איקוטוס שבמחוז אקווטוריה המזרחית, בסמוך הגבול הבינלאומי עם אוגנדה. רכס הרים זה נקרא גם לומריטי או הרי לולובאי. הנקודה הנמוכה של רכס ההרים מכוסה ביער עבות ופסגתו סלעית. אחד האירופאים הראשונים שהגיעו להר היה הבוטנאי תומאס פורד ציפ שגילה את Coreopsis chippii הגדל קרוב לפסגת ההר. מדיה וקבצים בנושא הר קיניאטי בוויקישיתוף "Mount Kinyeti". Encyclopædia Britannica. נבדק ב-2011-07-06. Kaj Vollesen (1998). Flora of the Sudan-Uganda border area east of the Nile, Part 1. Kgl. Danske Videnskabernes Selskab. p. 9. ISBN 8773042978. Paul Clammer (2005). "Sudan: the Bradt travel guide". Bradt Travel Guides. p. 5. ISBN 1841621145. Earl Edward Sherff (20 באוקטובר 1936). "Revision of the Genus Coreopsis" (PDF). Field Museum of Natural History, Chicago. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארין מורן

ארין מרי מורן (באנגלית: Erin Marie Moran; ‏18 באוקטובר 1960 - 22 באפריל 2017) הייתה שחקנית אמריקאית. מוכרת בעיקר בזכות הופעותיה בקומדיית המצבים "ימים מאושרים". מורן נולדה בעיר ברבנק שבקליפורניה. למורן שלושה אחים ושתי אחיות, ביניהם השחקנים ג'ון מורן וטוני מורן. למדה ב"תיכון צפון הוליווד". החלה את דרכה כשחקנית בגיל צעיר כאשר הופיעה בפרסומות ובסדרת הילדים "דקטרי". בגיל 9 הופיעה בקומדיה "איש האבטיח" בתפקיד ג'ניס, בתו של ג'ף גרבר. בשנת 1974 נבחרה לתפקיד ג'ואני קנינגהאם, אחותו של ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד) בקומדיית המצבים "ימים מאושרים". בזכות הצלחת התוכנית קיבלה מורן תפקיד ראשי בסדרת הבת של התוכנית, "ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י", שהתמקדה במערכת היחסים בין ג'ואני לבן דודו של פונזי, צ'אצ'י ארקולה. הסדרה בוטלה לאחר 17 פרקים (קצת יותר מחצי עונה, שנפרשה על פני שתי "עונות" של שידורים). בשנות ה-80 שיחקה בתפקידי אורח במגוון סדרות פופולריות, כולל בשישה פרקים בסדרה "ספינת האהבה", "רצח במשיכת קולמוס" ו-"Hotel". בקולנוע התפרסמה בעיקר בסרט האימה בהפקתו של רוג'ר קורמן, "גלקסיית הטרור" (1981). בשנת 1987 נישאה לרוקי פרגוסון, והם התגרשו לאחר שש שנים. בשנת 1993 נישאה לסטיבן פליישמן. הקריירה של מורן נפגעה בשל התנהגות לא יציבה, והתמכרויות לאלכוהול ולסמים. היא סיימה את חייה בקרוואן בו חייתה עם פליישמן באינדיאנה ב-22 באפריל 2017, בגיל 56, כתוצאה מסרטן הגרון. הסוף הטוב (1969) איש האבטיח (1970) גלקסיית הטרור (1981) דקטרי (1968–1969) ימים מאושרים (1974–1984) ג'ואני אוהבת את צ'אצ'י (1983–1984) ספינת האהבה (1980–1985) מדיה וקבצים בנושא ארין מורן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארין מורן ארין מורן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארין מורן, באתר AllMovie (באנגלית) ארין מורן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ארין מורן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארין מורן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Nolasco, Stephanie. Erin Moran's husband reveals her tragic final days with skin cancer. Fox News, April 25, 2017
הר אבורסיין

הר אבורסיין הוא הר במרכז אפריקה על גבול דרום סודאן והרפובליקה המרכז-אפריקאית. גובהו 1,113 מטר מעל פני הים והוא נמצא בתחום השיפוט של מחוז Haute-Kotto ברפובליקה המרכז-אפריקאית ומחוז מערב בחר אל-ע'זאל בדרום סודאן. Collins maps listing ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסדה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מסדה – שמה של מצדה בחלק מהספרות העברית והלועזית מסדה (פואמה) – יצירתו של המשורר יצחק למדן. נכתבה בשנות ה-20 של המאה ה-20 מסדה – קיבוץ מדרום לכנרת הוקם בשנת 1937 ונושא את שמה של הפואמה "מסדה" מסדה (הוצאת ספרים) – הוקמה ב-1929 על ידי ברכה פלאי רחוב מסדה – רחוב בשכונת הדר הכרמל בחיפה ובו תחנה של הכרמלית טביעת האוניה מסדה – מסדה הייתה ספינת משא ישראלית שהייתה שייכת לקואופרטיב הספנות אופיר וטבעה ב-28 במרץ 1950
הכרמל האי-נראה

הכרמל האי-נראה: שירים הוא אוסף שירים של המשוררת הישראלית זלדה, אשר ראה אור בתשל"א 1971 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. כותר הספר, שיריו וביטויים שטבעה בו זלדה, זכו לציטוט בחברה הישראלית. זלדה הקדישה את הספר לזכרו של אישהּ, חיים מישקובסקי. הכרמל האי-נראה [בעניו היו שרות] בתור הילדוּת פרי חדש הימים הבוערים [נפשם בקשה כלי כסף] בחיק העשבים בכה גשם שיורד בהרי השמש השמש האירה ענף לח כי האור שעשועי אל תרחק אתה שותק אלי כאשר הייתָ פה [אני בביתי שוכבת] [אפילו השקדיות נטשו את השקט הרך] דו-שיח פראי השמש עומדת אצלי השיר הראשון בקובץ, אשר שמו כשם הקובץ – הכרמל האי-נראה – עוסק בשאלת החיים וחוויית היופי, אל מול תחושת החידלון של האדם ביקום, וההכרה בבואו האפשרי של המוות. השיר מתחיל במילים: "כאשר אמות / לעבור למהות אחרת – / ייפרד הכרמל האי-נראה / שהוא כולו שלי,/ כולו תמצית האושר,/ שמחטיו, אצטרובליו, פרחיו וענניו / חקוקים בבשרי". השיר בחיק העשבים בכה נכתב ב-1963 על חייו ומותו בהתאבדות של לוי נויפלד ששמו נקשר לפרשת סטולרו-יכמן-צ'צ'קס; בניגוד לדעה שרווחה אז במשטרה ובתקשורת בישראל, האמינה זלדה בחפותו, שהתבררה לאחר מותו. אברהם בלאט, שירת הבית הישן - זלדה, באתר דעת "כאשר אמות לעבור למהות אחרת": האם זלדה היא משוררת נשכחת?, באתר הארץ, 3 באפריל 2004 דפנה שחורי, הכרמל האי-נראה, בעקבות האסון בכרמל, באתר bananot "כאשר אמות לעבור למהות אחרת": האם זלדה היא משוררת נשכחת?, באתר הארץ, 3 באפריל 2004 בן שלו, שנתם היפה של הנידחים במוסיקה העברית, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2011 ראו על השיר: רחל הולנדר-שטיינגרט, זלדה - שירה - פגישה, באתר דעת, מתוך: זהות: כתב עת ליצירה יהודית ג, קיץ תשמ"ג ראו מלל: דו-שיח פראי, באתר tzura.
אצטדיון גאון

אצטדיון גאון היה אצטדיון כדורגל ששכן בשכונת יפו א' בסוף רחוב נס לגויים. האצטדיון, שהכיל כ-4,000 מקומות ישיבה, הוקם ב-1977 על חורבותיו של מגרש "הפחים" ושימש כמגרשה הביתי של מכבי יפו, ששיחקה בליגה הבכירה. האצטדיון נקרא על שם הנדבן נסים גאון ורעייתו רנה, שתרמו סכום כסף נכבד ומימנו את שיפוצו. ב-2007 עבר האצטדיון לידיו של כונס נכסים. ב-2009 רכשה עיריית תל אביב-יפו את המגרש, וביולי אותה שנה עלו דחפורי העירייה על המגרש והרסו אותו. כיום קיימת שם גינה ציבורית גדולה ובעתיד אמורים להיבנות במקום בנייני מגורים. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון גאון בוויקישיתוף דני רכט, מגרש הפחים של מכבי יפו / איצטדיון ניסים גאון, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" תמונות מהאצטדיון טקס קריאת אצטדיון מכבי יפו על שם נסים ורנה גאון 1979 תמונות נוספות מהטקס תמונות נוספות מהטקס אלעזר לוין, לראשונה: 1,279 דירות מחיר למשתכן בת"א, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 בינואר 2018
אנדרטת עוצבת סער

אנדרטת חטיבה 7 (עוצבת סער) הוא אתר הנצחה לזכר חללי חטיבה 7 (סער) שנפלו במערכות ישראל השונות. האתר ממוקם לצד כביש 87 ליד צומת קצרין דרום (קצביה) במרכז רמת הגולן, באזור האימונים והלחימה של החטיבה. בכניסה לאתר נמצא שער עם שני עמודי בטון ושם המקום. האתר מורכב משער כניסה הנושא את סמל החטיבה וכתובת המדגישה את תרומתו של דוד עזריאלי, מלוחמי החטיבה בימיה הראשונים במלחמת העצמאות, קודם שירד מהארץ לקנדה. בהמשך רחבה המשמשת מגרש חניה ולטקסים. במרכז האתר מוצבת בימת בטון עליה נמצא טנק שוט מטאור, מהסוג ששירת את החטיבה במשך עשרות שנים. לצד הטנק נמצאים תרנים המשמשים לטקסים באתר, יחד עם סמלי החטיבה. על מפלס גבוה יותר הצופה לבימת הטקסים מוצבים ארבעה טנקים: שרמן, שוט קל (צנטוריון) ומרכבה סימן 2 אשר שירתו את החטיבה בעבר, וגם טנק T-34 של צבאות ערב. מעט צפון-מזרחית מהמפלס שוכן טנק T-55, גם כן של צבאות ערב. בנוסף לעצי האקליפטוס שגדלים סביב האתר, נשתלו גם עצי זית. מבנה המורשת שהוקם בחלק העליון של האתר נחנך בשנות ה-90 וכלל חדר התייחדות עם חללי החטיבה, אולם תצוגה ואולם הרצאות, אך הוא נעזב וננטש. בשנת 2023 שופץ המבנה ונפתח בספטמבר באותה שנה. לחטיבה 7 קיים אתר הנצחה נוסף וותיק יותר בפארק ההנצחה בלטרון, בדומה ליחידות שריון נוספות. במת האתר המרכזית בחלקו התחתון שני מפלסי האתר ושלושת הטנקים המוצגים שלושת הטנקים מהכיוון ההפוך הכתובת בקדמת האנדרטה ארבעת הטנקים הנוכחיים במפלס העליון חטיבה 7 אנדרטת עוצבת סער (לטרון) מדיה וקבצים בנושא אנדרטת עוצבת סער בוויקישיתוף אתר מורשת והנצחה לחללי חטיבה 7, צומת קצרין דרום - תיאור האנדרטה באתר "יזכור"
איריס קול

איריס קול (נולדה ב-9 באפריל 1970) היא שדרנית רדיו, מנחת טלוויזיה, סופרת ומשוררת ישראלית. נולדה ברמת גן. שירתה בצה"ל בהיאחזות נח"ל. לאחר שחרורה מהצבא, למדה משחק בבית צבי. קול התחילה את הקריירה בכתיבת טור רכילות שבועי במגזין "פנאי פלוס". בהמשך הגישה פינה שעסקה בתוכניות טלוויזיה חדשות, במסגרת התוכנית "חוזרים על ארבע" של ירון דוידוב ב"רדיו ללא הפסקה". בהמשך קיבלה תוכנית רדיו שבועית משלה בתחנה זו, "איריס לא גומרת", שכללה ייעוץ למאזינים בנושאי זוגיות ומיניות. ב-1999 עברה להגיש ב"רדיו ללא הפסקה" תוכנית ראיונות בשם "איריס קול", שעסקה בזוגיות, יחסי הורים וילדים, יחסים חברתיים ועוד. באותה שנה הגישה לראשונה תוכנית הטלוויזיה משלה ברשת. בהמשך הגישה תוכנית בענייני אהבה ב"ערוץ בריזה" במסגרת Yes הטלוויזיה בלוויין. ב-2008 הייתה אחת מארבע מגישות התוכנית "השאלון" בערוץ SHE של yes, שנסגר לאחר שנה אחת. באותה שנה השתתפה גם בתוכנית "סדרת חינוך" בערוץ 2 בנושאי חינוך ילדים. מ-2008 מגישה קול את תוכניתה מדי ערב ברדיו 103FM (רדיו ללא הפסקה), בה היא מראיינת זמרים, שחקנים ואנשי ברנז'ה למיניהם בנושאי תרבות, מוזיקה, פנאי וסגנון חיים. באוקטובר 2020 השיקה את ספרה הראשון "ציפור לא ממציאה שמיים", ספר שירים שנכתב בעקבות משבר מחשבת שווא שעברה. בשנת 2024 הוציאה אלבום באותו השם בו נכללות הקלטות של עשרה שירים מתוך הספר המבוצעים על ידי קול עצמה ועל ידי אריק סיני, דן תורן, שולי רנד, עמיר לב והדר גולדמן. קול נשואה לדרור חליבה, איש הייטק, ולהם שלושה ילדים, בת דודתה היא השחקנית מיכל טראוריג. מדיה וקבצים בנושא איריס קול בוויקישיתוף איריס קול, ברשת החברתית פייסבוק איריס קול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איריס קול, באתר "רדיו ללא הפסקה" איריס קול, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ליאור זאבי, קולה של איריס: ביקור בית אצל איריס קול, באתר nrg‏, 16 ביוני 2009 יובל אברמוביץ', הקול כלול, באתר ישראל היום, 27 ביוני 2014 איריס קול תחליף את ורדה רזיאל ז'קונט, באתר ynet, 27 באפריל 2008 שגיא בן נון‏, "הייתי בגיהנום ואני יודעת את מחיריו. איריס של היום היא התוצאה של מה שקרה", באתר וואלה, 29 במאי 2024
דון מוסט

דונלד מוסט (באנגלית: Donald Most; נולד ב-8 באוגוסט 1953) הוא שחקן יהודי אמריקאי. התפרסם בעיקר בזכות תפקידו בקומדיית המצבים המצליחה "ימים מאושרים". מוסט נולד וגדל בשכונת פלטבוש ברובע ברוקלין. למד ב"אוניברסיטת ליהיי", אך נשר לאחר לפני השנה הראשונה שלו, כדי לנסוע לקליפורניה ולעסוק במשחק. מוסט החל את דרכו בקומדיית המצבים המצליחה "ימים מאושרים" והתפרסם בה בתפקיד ראלף מאלף, חברו של ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד) . מוסט הופיע לצידו של רון הווארד גם בעיבוד הטלוויזיוני לספר "הרפתקאותיו של האקלברי פין" בתפקיד טום סוייר. בנוסף שיחק בטלוויזיה גם בסדרות "Glee" ו"ספינת האהבה" ודיבב בסדרות האנימציה "מבוכים ודרקונים" ו"זאב צעיר". בקולנוע התבלט בעיקר בסרטים "החיים בשידור חי" ו"באק הווארד הגדול". למוסט שתי בנות מאשתו השחקנית מורגן הארט. מדיה וקבצים בנושא דון מוסט בוויקישיתוף דון מוסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דון מוסט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
מעיין אברהם אבינו

מעיין אברהם אבינו הוא מעיין שכבה עמוק, בגובה 7 מטר, בתחומי היישוב היהודי בחברון. לפי ממצאים ארכאולוגיים, המעיין מתוארך לתקופת האבות[דרוש מקור], ומכאן שמו. המעיין נמצא לרגלי תל חברון, והוא נכלל ב"שביל חברון המקראית". המעיין סבל מהתנכלויות הכוללות מחיקה של שילוט המוביל אליו, וריסוס כתובות גרפיטי פוליטיות. באוקטובר 2017, בעת שרחצו שם שני ילדים, זרק מחבל סלע על ראשו של אחד מהם. הילד פונה מהמקום לבית החולים, ובתגובה החליט היישוב היהודי במקום לפתח את המעיין, הציב שלטים והקים במקום פרגולה שנהרסה על ידי הצבא בנימוק שהבנייה לא אושרה. סמוך למעיין יש עמדה של חיילי צה"ל. מעיין שרה אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד - מאת משה קוסטה, בערך: מעיין אברהם אבינו, בהוצאת ספריית בית אל, 2008. מדיה וקבצים בנושא מעיין אברהם אבינו בוויקישיתוף מעיין אברהם, באתר "מאחורי ההר" מעיין אברהם אבינו, חברון - מפה טופוגרפית של מעיין אברהם אבינו וסביבתו, באתר www.vider.co מעין אברהם אבינו, באתר www.syt.co.il כתובות רוססו במעיין 'אברהם אבינו' בחברון, באתר ערוץ 7, 15 בדצמבר 2011 ""חבר צעק, זרקו עליך אבן": בן ה-12 שנפצע מסלע שהשליך מחבל מספר • צפו". חרדים10. 2017-10-23. נבדק ב-2017-10-29.
אורי כוכבא

אורי כוכבא (8 בפברואר 1910 – 23 בנובמבר 2001) היה חבר קיבוץ נען, אמן ומנהל ארכיון יד טבנקין. כוכבא נולד בשם ואלטר קוֹך (Walter Koch) בעיר ליסא (Lissa) שבגרמניה. למד ארכיטקטורה בשטוטגרט. היה פעיל בתנועה הציונית, ועלה לארץ ישראל בשנות ה-30. ב-1934 הצטרף לקיבוץ נען, והיה חבר בו עד יום מותו. ב-1938 נשלח להולנד כדי להכשיר בני נוער לעלייה לארץ במסגרת תנועת החלוץ. עם פלישת הגרמנים להולנד במהלך מלחמת העולם השנייה נעצר כנתין מדינת אויב (פלשתינה-א"י) ונשלח למחנה מעצר. בסיום המלחמה במאי 1945 שוחרר ונישא לעדינה לבית ון-קובורדן, שאותה הכיר בעת פעילותם בתנועה הציונית. בשנת 1957 יצא שוב לגרמניה המערבית להדריך בני נוער יהודי. לאחר חזרתו היה פעיל בקיבוץ וב-1976 החל לעבוד בסמינר אפעל של הקיבוץ המאוחד והיה מנהל ארכיון יד טבנקין. כוכבא נפטר בקיבוצו ב-23 בנובמבר 2001. כוכבא היה אחיהם של שמעון אבידן (1911–1994), מייסד ומפקד חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות ורכז הביטחון של הקיבוץ הארצי ושל חנה. הוא היה גיסו של יהודה שמעוני (לואי ון-קובורדן), מבכירי חברת אל על וקצין המבצעים שלה, שהיה מאלו שסייעו לצוות המוסד שלכד את אייכמן. אשתו עדינה (1917–2008) הייתה אלמנתו של יואכים סימון (שושו) (1919–1943), לוחם המחתרת היהודית שהתאבד לאחר שנאסר על ידי הנאצים ועונה קשות. אורי ועדינה השאירו אחריהם שלושה בנים: יכין, קברניט באל על ואמן מוערך; יוסף, איש היי-טק בכיר; ובן מאומץ - אפרים, שהוריו נספו בשואה - חבר קיבוץ נען; נכדים ונינים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כוכבא היה אמן מוערך. מירב פעילותו השקיע בציור ובנגינה (קלרינט בעיקר). את פעילותו כצייר החל בעת היותו עצור במחנות בגרמניה, ואכן רוב יצירותיו תרם לבית לוחמי הגטאות. גם לאחר שחרורו המשיך באמנות הציור בסטודיו בקיבוץ. בנו יכין ממשיך את מסורתו. המחתרת החלוצית בהולנד הכבושה, ליקטה ועיצבה עדינה כוכבא, ערכה והביאה לדפוס רנה קלינוב, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ט 1969. נען, ארבעים שנה: אלבום, עריכה והכנה: יוסקה רבינוביץ, ואורי כוכבא, נען: הוצאת הקיבוץ, תש"ל-תשל"א 1970. מבריח הגבולות הגרמני יואכים סימון (שושו) עמירם ברקת, 60 שנה אחרי השואה, הבן חולם לקבור את אביו בארץ, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2005 האתר של יכין כוכבא חלקה של אל על במבצע לכידת אייכמן – אחרי 47 שנים ארכיון בית לוחמי הגטאות. ניתן לצפות באתר ביצירות של כוכבא מימי מעצרו בגרמניה. ארכיון בית לוחמי הגטאות. ניתן לצפות בכלי עבודתו של כוכבא במחנה המעצר (גלופות לינולאום, כלי גילוף). הקבר של אורי כוכבא בנען, באתר BillionGraves ארכיון יד טבנקין מאגד בתוכו חומר רב על התנועה הקיבוצית (כל ארכיון הקיבוץ המאוחד), תנועות ההכשרה השונות, תנועת החלוץ, תנועות נוער וכן ארכיונים אישיים אשר ניתנו לו על ידי אנשים פרטיים. "אורי כוכבא, שלוש דמויות" באתר "בית לוחמי הגטאות ע"ש יצחק קצנלסון". משפחת כוכבא עדין מכבדת ומשמרת את זכרו של שושו בקיבוץ נען.