שער האריות

שער האריות (בערבית: باب الأسباط, : "באב אלאסבאט" - "שער השבטים") הוא אחד משערי חומת העיר העתיקה של ירושלים. הוא קרוי כך בשל תבליטי שני זוגות חיות הטרף משני צדדיו, המזכירים אריות. יש הטוענים כי מדובר בברדלסים, שנחשבו בטעות לאריות וקיבעו בכך את השם המוכר. השער נבנה בין השנים 1538–1539, יחד עם שיפוץ ובניית חומות העיר העתיקה על ידי הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון. בשנת 1865 הוכנס קו טלגרף לעיר העתיקה דרך שער האריות. בשנת 1913 רבו המקרים בהם ערבים יידו אבנים בסביבות השער על נושאי המטה בהלוויות יהודיות. בסוף ימי השלטון העות'מאני ובתחילת ימי השלטון הבריטי התקיימה ליד השער תחנת משטרה קטנה. במלחמת ששת הימים פרצו הצנחנים לעיר העתיקה דרך השער. זאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של ירושלים שצבא פורץ אל העיר מכיוון מזרח (בעוד הכיבושים האחרים היו מצד צפון, הנוח יותר מבחינה טופוגרפית). במהלך הפריצה נופצו דלתות השער, והן שוקמו לאחר שנתיים, בפברואר 1969. השער ממוקם בחומה המזרחית בחלקה הצפוני, והוא מוביל אל רחוב "שער האריות" שברובע המוסלמי של העיר העתיקה. בסמוך לצידו החיצוני של השער שוכן בית קברות מוסלמי. השער שימש כיציאה הראשית לכיוון הר הזיתים ולבית הקברות היהודי שעליו. התהלוכה של חגיגות נבי מוסא עברה גם היא דרך שער האריות. גם בחזרה מנבי מוסא התקיימה תהלוכה משער האריות להר הבית. השער משמש ככניסה ראשית לעיר העתיקה עבור מוסלמים המבקשים להגיע אל מתחם הר הבית, ועבור צליינים המגיעים אל הויה דולורוזה. שני זוגות האריות החקוקים על חזית השער, היו סמלו של הסולטאן הממלוכי ביברס (1223-1277). וככל הנראה הם נקבעו בשער בשימוש משני לאחר שנלקחו מאכסנית עולי רגל מוסלמים שהקים ביברס בסמוך למקום ואשר נהרסה. אגדה עממית קושרת את הופעתם של האריות בשער בחלום מבעית שחלם הסולטאן סולימאן הראשון, ובו נגלו לו אריות כבירים העומדים לטרפו. לאחר שחזר החלום מספר פעמים, הבין הסולטאן שזהו עונש שעלול לבוא עליו משום שלא טרח לבצר ולמגן את ירושלים כהלכה, ובעקבות כך הוא הזדרז להקים את החומה, וקבע את האריות באחד משעריה, זכר לחלום. השער ידוע בשמות נוספים: "שער השבטים" שהיה שגור בעיקר בקרב הנוצרים בא לו משיבוש שמו הערבי "أسباط" ("אסבאט"). "שער יהושפט" על שם כך שהוא פונה אל עמק יהושפט שבנחל קדרון המצוי למרגלותיו. שער סטפנוס הקדוש. בדומה לשער שכם, קיימת בקרב הנוצרים מסורת בדבר סקילתו של הקדוש מחוץ לשער. מסורת זו נדדה משער שכם לשער האריות ושוב לשער שכם. בערבית הוא קרוי גם "باب ستنا مريم" (באב סיתנא מרים, שער גבירתנו מרים, שהייתה אמו של ישו), על שם מקום המרחץ שהקים הסולטן סולימאן הראשון שנמצא מיד אחרי הכניסה לשער מכיוון מערב. "באב גת שמנא", על-שם גת שמנים שבנחל קידרון, בה נאספו תלמידי ישו "באב אל ע'ור" (שער הבקעה), "באב אריחא", שער יריחו "באב ברכת בני איסראיל", על שם בריכות ישראל הסמוכות. במאה ה-19 כונה גם בפשטות "שער המזרח". ממרץ 1976 עד החלפתו בשקל ישן ב-1980, הופיע שער האריות על שטר של 5 לירות. מדיה וקבצים בנושא שער האריות בוויקישיתוף מפת "רחוב שער האריות" וסביבתו שימור שער האריות, באתר רשות העתיקות מגדל הלבנון צופה פני ירושלים, הלבנון, 30 ביוני 1865 ירושלים, דבר הצריך תיקון, מוריה, 28 בנובמבר 1913 חדוש תחנת משטרה בעיר העתיקה, דואר היום, 4 ביוני 1928 דניאל בלוך, שוחררה ירושלים העתיקה, דבר, 8 ביוני 1967 יוסף צוריאל, דלתות שער האריות יוחלפו מחר בחדשות, מעריב, 10 בפברואר 1969 החקירה בענייני הפרעות, דואר היום, 27 במאי 1920 נבי מוסה, דבר, 28 באפריל 1929 חוזרים מנבי מוסה, דואר היום, 3 במאי 1929 חוגגי נבי מוסה חוזרים, דבר, 29 באפריל 1932 د. يوسف سعيد النتشة, باب الأسباط. 945/1538-1539, المكتب الفني لبرنامج اعمار البلدة القديمة في القدس עזרת סופרים, המליץ, 8 במאי 1889 אברהם משה לונץ, התשובה להשאלה ע"ד כותל המערבי, השקפה, 12 בדצמבר 1906 חיים מיכל מיכלין, ארץ ישראל, דואר היום, 21 בנובמבר 1921 د. يوسف سعيد النتشة, باب الأسباط. 945/1538-1539, المكتب الفني لبرنامج اعمار البلدة القديمة في القدس אזיע, הלבנון, 27 בנובמבר 1872 ברוכים הבאים בשם ה', חבצלת, 6 במאי 1887