קטלוג יצירות קלאסיות

קִטְלוּג יצירות מוזיקה קלאסית הוא כלי עזר בעזרתו ניתן לזהות יצירות באופן מוסכם, כך שיתאפשר דיון, מחקר ושיח על אודותיהן. שיטת הקטלוג הנפוצה והאמינה ביותר ליצירות שנכתבו מאז תחילת המאה ה-19 היא שיטת ה"אופוס" (יצירה). בשיטה זו ניתן מספר סידורי ליצירות של כל מלחין, בדרך כלל על פי סדר יצירתן או סדר פרסומן. מספור אופוס הוא מספור סידורי ליצירות מלחין (לכל מלחין בנפרד). המילה "אופוס" (Opus) משמעה בלטינית יצירה, כך ש- op. 5, למשל, משמעו יצירה מספר 5. בדרך כלל מספר האופוס מציין את הסדר הכרונולוגי של הלחנת היצירות על ידי המלחין או את סדר פרסומן. לכלל זה יש לא מעט יוצאים מן הכלל. מספר אופוס יכול לשמש לציון יצירה או לציון פרסום המאגד מספר יצירות. בתחילת המאה ה-17, כשמלחינים החלו לפרסם יצירות, מספרו המוציאים לאור את היצירות שפרסמו, כך שניתן יהיה להבדיל בין יצירה אחת לרעותה. אחת היצירות המוקדמות ביותר שקוטלגו כך היא Op. 1 (אופוס 1) של היינריך שיץ (Heinrich Schütz) שפורסמה בשנת 1611. שיטת מספור אופוס אינה יעילה עבור יצירותיהם של חלק מהמלחינים. דבר זה נכון במיוחד עבור מלחינים שחיו לפני המאה ה-19 ועבור מלחינים שלא פרסמו יצירות רבות. במאה ה-17, לדוגמה, מלחינים פרסמו יצירות אצל מו"לים שונים בכל מדינה. המו"לים האלו נתנו לכל יצירה מספר אופוס על-פי סדר הפרסום אצלם, וכך יצירותיו של מלחין מתקופה זו יכולות להיות ממוספרות באופן לא מסודר ולא אחיד ולהקשות על זיהוי היצירות. לדוגמה, חלק מיצירותיו של מוצרט פורסמו ולכן יש להן מספרי אופוס. דוגמה אחת היא שלושת הקונצ'רטי לפסנתר, #11-13, K.413-415 אשר הולחנו בשנת 1783, ופורסמו בווינה שלושתם כאופוס 4. ההצלחה המסחררת גרמה למוצרט לפרסם את הקונצ'רטו לפסנתר #5, K. 175 שהולחן בשנת 1773, אך הקונצ'רטו פורסם באותה שנה כאופוס 7, כיוון שהיצירות של מוצרט מוספרו בצורה לא אחידה, אין משתמשים במספור 'אופוס' ביצירותיו. דוגמה נוספת, שונה במקצת, היא סיפורן של יצירותיו של המלחין לואיג'י בוקריני (Luigi Boccherini). בוקריני היה מלחין פורה עם פרסומים רבים, לכן לרוב היצירות מספור אופוס של המו"ל, אך מספרים אלו לא משקפים את הסדר הכרונולוגי של ההלחנה. במקביל, בוקריני מספר את יצירותיו בעצמו ונתן להן אף הוא מספרי אופוס. לכן, לרבות מיצירותיו שני מספרי אופוס. ככל שיצירות נלמדות ומנותחות כך גדל הצורך בקטלוג יסודי, שלם ומקיף שלהן. כשהקטלוגים הנוצרים נכללים בלימודי ביוגרפיה, או משמשים כבסיס לפרסום מאמרים, שיטת המספור שמשמשת את המלומד היא חשובה, כדי ליצור שפה משותפת בין מלומדים שונים. למרות החשיבות של שיטת מספור מוסכמת והתפוצה הרבה של שיטת האופוס, השיטה אינה מתאימה לכל המקרים, כאמור לעיל. לא תמיד היא אמינה או בעלת משמעות, ולפעמים היא אינה קיימת כלל. לכן נוצרים לעיתים קטלוגים עצמאיים מאוחרים ליצירות של מלחין. רשימות יצירות אלה מוכרות לכל מי שנתקל באזכור של יצירת המוזיקה קלאסית. כך מספור 'BWV' משמש ליצירותיו של באך ורשימת קכל מקטלגת את יצירותיו של מוצרט. דוגמה אחרת היא של יצירותיו של בוקריני שהוזכר לעיל. התייחסות ליצירה בעזרת מספור אופוס יוצרת בעיה של כפילות. לכן, הקטלוג הנושאי של יצירות בוקריני, שעובד על ידי איב ז'ראר (Yves Gérard) ופורסם בשנת 1969, משמש לרוב בעבודות של מלומדים וכזיהוי להקלטות שמע. לאספן מוזיקה קלאסית שאוהב לעקוב אחר מצב היצירות באוסף שלו, רשימות אלה יכולות לספק דרך יעילה מאוד לקיטלוג היצירות שברשותו. הטבלה הבאה מבארת בקצרה את הקיצורים המשמשים בהקלטות קול לזיהוי עבודות ספציפיות. לעיתים הקיצורים מציינים את שם המלחין, ובמקרים אחרים את שם המו"ל שפרסם את רשימת היצירות. ישנן שיטות קטלוג רבות, ולא כולן מיוצגות בטבלה. מטרת הטבלה כאן היא לציין את שיטות המספור הנפוצות.