laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חולשת הרצון

חולשת הרצון (אקרסיה) או חולשה מוסרית הוא תרחיש התנהגותי-אנושי המתבטא בפער בין עיקרון מוסרי שאדם מחזיק ורוצה בו לבין מעשיו בפועל, המתבצעים בניגוד לאותו עיקרון. מקור 'חולשת הרצון' עקרוני לבירור מקומה של ההנעה במשפטי המוסר; האקסטרנליזם, מפריד בין ההכרה בעיקרון המוסרי לבין ההנעה לפעול על פיו ומזהה את חולשת הרצון כחריגה אתית-נורמטיבית, מקרה בלתי-מוסרי-מובהק של האפשרות להכיר בערך מוסרי כשלעצמו, גם כשאינו מיושם בפועל. לעומתו, האינטרנליזם, טוען כי ההנמקה והסכמה לערכו של עקרון מוסרי כוללת בהכרח הניעה וטעם ביישום העיקרון למעשה, וכל ביטול של עיקרון מוסרי בפועל מעיד על אי-הסכמה בדבר ערכו בכח. עבור אינטרנליסטים כסוקרטס וריצ'רד הייר חולשת הרצון היא א-מוסרית. סוקרטס כופר בקיומה והייר קובע כי היא תמיד ביטוי למצב כפייתי של אי-יכולת-נפשית פסיכולוגית, הפוטרת מאחריות מוסרית, הדיסוננס ההתנהגותי אינו על רקע ובגבולות המוסר, ואינו יוצא מן הכלל האינטרנליסטי. מבקריו של הייר כג'ון אוסטין, מצביעים על שכיחות המצבים בהם אדם מכיר בעיקרון מוסרי ואינו פועל על פיו, לא מתוך דחף או כפייה, אלא בשליטה עצמית וכניעה רצונית ליצר, בכך מערערים על הקביעה כי אין עיקרון מוסרי שאינו אינטרנליסטי, וכי כל חלש-רצון אינו אחראי למעשיו, ומעמידים בספק את ההנחה כי הפרסקריפטיביות של המילים האתיות בת תוקף חד-משמעי. דיסוננס קוגניטיבי שליטה עצמית אינהיביציה דן אריאלי על חולשת הרצון בהווה מול התמודדות עם בעיות עתידיות – הרצאה מאתר 12 דקות ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיעון השאלה הפתוחה

טיעון השאלה הפתוחה (באנגלית: The Open Question Argument) הוא הסברו של הפילוסוף ג.א. מור לשאלה כיצד כל הגדרה של מונח אתי באמצעות מונח לא אתי, היא כשל נטורליסטי. אדוארד מור מנמק באמצעות 'טיעון השאלה הפתוחה' את תפיסתו המטא-אתית, כי ה'טוב' כערך, הוא מושג פשוט, שאינו בר הגדרה משמעותית-מוּשָׂגִית, הזהה ושקולה למושג 'טוב'. פרוצדורת הטיעון: בהינתן הגדרה X למילה 'טוב', יש להציב את X בתבנית השאלה: "האם אכן כל X הוא טוב?". הגדרה X, שתספק תשובה חיובית מוחלטת לשאלה זו, תהווה הגדרה אמיתית למושג 'טוב', כשם שבהינתן "סייח הוא סוס צעיר", הטענה "אכן כל סוס צעיר הוא סייח", אמיתית. ואילו הגדרה X שלא תספק תשובה חיובית מוחלטת, מותירה שאלה פתוחה, ויש לסייג את אמיתות ההגדרה. כגון, בהינתן:"טוב הוא הנאה", וההצבה: "האם אכן כל הנאה היא טובה?", אזי, סיוג התשובה "אכן כל הנאה היא טובה" לגיטימי, ההגדרה מכילה אפשרות לסתירה ואינה טובה. מור טוען כי ניסיונות הגדרה חוזרים ונשנים למושג 'טוב', מותירים שאלה פתוחה, ולא נמצאת הגדרה שתחתום את חזרת ההצבות האינסופית, וקובע כי כְשָׁלֵי ההצבות השונות בהגדרת ה'טוב' מקורן אינו בכשל לוגי או תוכני, אלא ב'כשל הנטורליסטי' המתרחש בשל טיב ה'טוב' כערך. הטיעון מחזק את האקסטרנליזם, פערים וקשיים בניתוח שפה, ושידוליותן של הגדרות המוסר. מבקרי הטיעון, רואים בו הליך בדיקת הגדרות, החסר את ההוכחה כי אי היכולת להגדיר את הטוב, היא טאוטולוגיה, וכן אינו מקובל על האוחזים בהגדרה-מושגית-מוגמרת על מהות ה'טוב'. אלעזר וינריב,טיעון השאלה הפתוחה, בעיות בפילוסופיה של המוסר ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התקוממות (סרט)

התקוממות (באנגלית: Uprising) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2001, המבוסס על סיפורו האמיתי של מרד גטו ורשה בתקופת השואה. מגולם בכיכובם של לילי סובייסקי, האנק עזריה, ודייוויד שווימר. הוקרן לראשונה כמיני-סדרה בת שני חלקים ברשת NBC. פסקול הסרט היה יצירתו האחרונה של המלחין הצרפתי, מוריס ז'אר. הסרט בוים על ידי הבמאי האמריקאי-יהודי, ג'ון אבנט(אנ'). לאחר כיבושה של פולין בידי גרמניה הנאצית רוכזו יהודי העיר ורשה באזור מיוחד המיועד למגורי יהודים, הוא גטו ורשה. כבכל הגטאות, מונה לגטו יודנראט, מועצה של יהודים אשר היו אחראים כלפי השלטון הגרמני. הסרט מגולל את הדילמות המוסריות עמן נאלץ להתמודד אדם צ'רניאקוב, ראש היודנראט בוורשה, שעליו הוטל ביצוע הוראות השלטונות הגרמנים שכללו שליחת היהודים ל"מחנות עבודה במזרח". חברי תנועות הנוער בעלות הגוון הסוציאליסטי מחליטים למרוד בגרמנים ולא לתת יד לרצח אחיהם. הם מתחילים לארגן את אנשיהם במטרה להגן על כבוד העם היהודי, אולם אדם צ'רניאקוב כמנהיג היודנראט מתנגד לפעילות זו. הסרט ממחיש את הדילמות המוסריות של חברי המחתרת בזמן ההכנות למרד: ”איך להישאר מוסריים, בחברה לא מוסרית?”. במהלך ההכנות למרד, מוברח אנטק צוקרמן לחלק הארי של ורשה במטרה לאסוף נשק עבור המחתרת היהודית על ידי שיתוף פעולה עם המחתרת הפולנית. עם קבלת ההחלטה על חיסולו של הגטו, כמתנת יום הולדת להיטלר, פותחת המחתרת היהודית באש וגורמת לנסיגתם של הגרמנים. לאחר קרבות ממושכים, עוברים הלוחמים אל הבונקר במילא 18, הגרמנים מגלים מקום מסתור זה, סוגרים את יציאותיו, ומזרימים גז רעיל אל הבונקר. רוב חברי המחתרת נהרגים והניצולים היחידים הם אלו שהצליחו לברוח אל מערכת הביוב. הארגון היהודי הלוחם מרד גטו ורשה "התקוממות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "התקוממות", באתר AllMovie (באנגלית) "התקוממות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מכפל

האם התכוונתם ל... דגש חזק – מכפל בניקוד העברי. שַׁדַּה או תַשְדִיד – מכפל בניקוד ובהגייה בערבית. הכפלת עיצור – הגיית עיצור ארוך (כפול באורכו) בשפה כלשהי. מונח בתחומי הפונטיקה והפונולוגיה, בבלשנות הכללית.
בריאן מהון

סר בריאן מָהוֹן (באנגלית Bryan Mahon;‏ 2 באפריל 1862, גולוויי, הממלכה המאוחדת – 29 בספטמבר 1930, דבלין, אירלנד) היה גנרל בריטי, מפקד אוגדה במערכת גליפולי ומפקד קורפוס בחזית המקדונית. מהון כיהן כמפקד הצבא הבריטי באירלנד עד פרוץ מלחמת העצמאות האירית. ב-1883 סיים מהון את האקדמיה הצבאית, הוסמך כקצין פרשים בדרגת סגן והוצב בגדוד ההוסרים המלכותי ה-8. במהלך מלחמת הבורים השנייה פיקד קולונל מהון על חטיבת מתנדבים דרום אפריקנים, אשר בין אוקטובר 1899 ועד מאי 1900, נלחמה בגזרת העיר מפיקנג והובילה להסרת המצור מהעיר אשר תושביה היו נתונים בסכנת רעב. במלחמת העולם הראשונה פיקד מהון על הדיוויזיה ה-10 (האירית) במערכת גליפולי ולאחר פינוי כוחות מדינות ההסכמה מחצי האי גליפולי הונחת עם כוחותיו בנמל סלוניקי, נשלח לגזרת סרביה והשתתף בקרבות המאסף במערכה על סרביה. כוח המשלוח הבריטי נחת באיחור ולא הצליח למנוע את כיבוש הממלכה הסרבית בידי כוחות מעצמות המרכז והדיוויזיה של מהון נסוגה במהירות מהגבול הסרבי כדי לייצב קו הגנה סביב העיר סלוניקי. ב-נובמבר 1915 החליף מהון את הגנרל צ'ארלס קרמייקל מונרו בתפקיד מפקד הכוח הבריטי בחזית המקדונית ותחת פיקודו של מפקד הזירה, הגנרל הצרפתי מוריס סראי פעל לביצור קווי ההגנה אל מול התקפות צבא ממלכת בולגריה. במאי 1916 מונה מהון לתפקיד מפקד הצבא הבריטי במצרים ובמקומו מונה לתפקיד מפקד ארמיית סלוניקי הבריטית, הגנרל ג'ורג' מילן. ב-1917 מונה מהון לתפקיד מפקד הצבא הבריטי באירלנד. הוא פרש מתפקידו ומשירות פעיל בצבא הבריטי בראשית 1919, עם פרוץ מלחמת העצמאות האירית. מהון נבחר לכהן כחבר הפרלמנט של אירלנד הדרומית ב-1922 וב-1925, נבחר לבית הנבחרים התחתון של אירלנד וב-1928 לבית הנבחרים העליון. מהון כיהן בתפקידו כסנטור עד ליום מותו ב-1930 והוא בן 68 שנים. מערכת גליפולי החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא בריאן מהון בוויקישיתוף אנציקלופדיה לתולדות מלחמת העולם הראשונה, "חזית סלוניקי במלחמת העולם הראשונה", באתר גוגל ספרים (באנגלית).
אלכסנדר קולארוב

אלכסנדר קולארוב (בקירילית: Александар Коларов; נולד ב-10 בנובמבר 1985 בבלגרד) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. קולארוב החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון המקומי הסרבי צ'וקריצ'קי סטנקום, ובפברואר 2006 חתם ב-OFK בלגרד. הוא שיחק שם עונה וחצי, וזכה לתשומת לבם של מאתרי כישרונות מטעם לאציו מהסרייה א'. הוא עבר לקבוצה האיטלקית בקיץ 2007 תמורת 800,000 אירו. הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בתיקו מול רג'ינה ב-30 בספטמבר 2007. בעונתו השנייה בלאציו ביסס את מעמדו כמגן השמאלי הבכיר, במהלכה הבקיע מספר שערים למרות היותו שחקן הגנה, ואף זכה עם לאציו בגביע האיטלקי ובסופר קאפ האיטלקי. בתחילת עונת 2009/2010 החליף את מספר חולצתו מ-3 ל-11 כהוקרה לכוכב הסרבי סינישה מיכאילוביץ', ששיחק לפניו בלאציו. ב-24 ביולי 2010, חתם בשורותיה של הקבוצה האנגלית, מנצ'סטר סיטי, תמורת 16 מיליון ליש"ט. במדיה זכה בחמישה תארים. ב-22 ביולי 2017 קולארוב חתם לשלוש שנים ברומא בעבור סכום של 5 מיליון יורו. ב-29 בספטמבר 2018, הוא כבש שער בניצחון 1–3 על קבוצתו בעבר והיריבה העירונית, לאציו, והפך לשחקן השני בלבד בהיסטוריה של הדרבי של רומא, שכבש בדרבי עבור שתי הקבוצות של העיר רומא. ב-8 בספטמבר 2020 חתם קולארוב באינטר מילאנו לעונה אחת. קולארוב היה חלק מנבחרת סרביה הצעירה שהעפילה לגמר היורו עד גיל 21 לשנת 2007 בהולנד. בשנת 2008 נכלל בסגל הנבחרת הסרבית שהשתתפה באולימפיאדת בייג'ינג. באותה שנה ערך גם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת. קולארוב סייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 2018, ואף כבש בבעיטה חופשית בניצחון 0–1 על קוסטה ריקה, אך נבחרת סרביה לא צלחה את שלב הבתים. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר קולארוב בוויקישיתוף אלכסנדר קולארוב, ברשת החברתית אינסטגרם אלכסנדר קולארוב, באתר Transfermarkt אלכסנדר קולארוב, באתר Soccerway אלכסנדר קולארוב, באתר BDFutbol אלכסנדר קולארוב, באתר WorldFootball.net אלכסנדר קולארוב, באתר National Football Teams אלכסנדר קולארוב, באתר FootballDatabase.eu קולארוב משלים את מעברו לרומא
דייגו גודין

דייגו רוברטו גודין לאל (בספרדית: Diego Roberto Godín Leal) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הבלם. בטרם החל לשחק כדורגל, היה גודין שחיין. הוא קבע מספר שיאי גילאים לאומיים, שחלקם עודם עומדים בתוקפם. בגיל 15 החל לשחק כדורגל, ואת הקריירה המקצועית שלו החל ב-2003, בקבוצת אתלטיקו סרו בליגת העל האורוגוואית. תחילה שיחק כחלוץ, אך בהמשך עבר לעמדת הבלם. בשנת 2006 הצטרף לנסיונל, ולאחר עונה אחת חתם על חוזה לחמש שנים במועדון הספרדי ויאריאל. בשנת 2010 הצטרף לאתלטיקו מדריד, ובעונת 2011/2012 זכה עמה בליגה האירופית לאחר ניצחון 0–3 במשחק הגמר על אתלטיק בילבאו. בשנת 2013 הוארך חוזהו עד ל-2018. בעונת 2013/2014 זכה עם אתלטיקו באליפות הליגה הספרדית, כאשר במחזור האחרון הבקיע בנגיחה את שער השוויון במשחק נגד ברצלונה שהעניק את האליפות לאתלטיקו. גודין הבקיע שער גם בגמר ליגת האלופות 2014, בו הפסידה אתלטיקו לריאל מדריד. ב-1 ביולי 2019 עזב את אתלטיקו מדריד וחתם באינטר מילאנו לשלוש שנים, תמורת 4.5 מיליון אירו לעונה. ב-24 בספטמבר 2020 הצטרף גודין לקליארי מהסרייה א' בחוזה לשלוש שנים. ב-12 בינואר 2022 חתם לשנה אחת באתלטיקו מיניירו. במדי הקבוצה ערך שבע הופעות בכל המסגרות. ב-21 ביוני 2022 חתם לשנה וחצי בוולס סארספילד. ב-27 ביולי 2023 הודיע על פרישה מכדורגל. גודין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי כשהיה בן 19 בלבד, במשחק נגד נבחרת מקסיקו במסגרת הקופה אמריקה בשנת 2007.[דרושה הבהרה] הוא נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי למונדיאל 2010. במונדיאל 2014 הבקיע את שער הניצחון נגד איטליה שהעלה אותה לשמינית הגמר. נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי בטורניר מונדיאל 2022. אתלטיקו מדריד הליגה האירופית (2): 2011/2012, 2017/2018 אליפות ספרד: 2013/2014 גביע המלך הספרדי: 2012/2013 הסופר קאפ האירופי (3): 2010, 2012, 2018 הסופר קאפ הספרדי: 2014 אתלטיקו מיניירו הסופר קאפ הברזילאי: 2022 נבחרת אורוגוואי קופה אמריקה: 2011 מדיה וקבצים בנושא דייגו גודין בוויקישיתוף דייגו גודין, ברשת החברתית פייסבוק דייגו גודין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייגו גודין, ברשת החברתית אינסטגרם דייגו גודין, באתר Transfermarkt דייגו גודין, באתר Soccerway דייגו גודין, באתר BDFutbol דייגו גודין, באתר WorldFootball.net דייגו גודין, באתר National Football Teams דייגו גודין, באתר FootballDatabase.eu דייגו גודין, באתר ESPN אתלטיקו מדריד זכתה באליפות ספרד, באתר וואלה, 17 במאי 2014 רשמית: דייגו גודין חתם באינטר, באתר ynet, 1 ביולי 2019 שתי אגדות ביום אחד: דויד סילבה ודייגו גודין פורשים מכדורגל, באתר וואלה, 27 ביולי 2023 Se confirmó la lista de convocados para la Copa Mundial de Catar 2022, באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האורוגוואית, 10 בנובמבר 2022 (בספרדית)
גינאה ביסאו במשחקים האולימפיים

גינאה ביסאו משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). איש מהספורטאים שייצגו אותה במשחקים לא הגיע להישג משמעותי. גינאה ביסאו מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. הוועד האולימפי של גינאה ביסאו הוקם ב-1992 והוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1995. גינאה ביסאו במשחקים הפאראלימפיים גינאה ביסאו במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא גינאה ביסאו במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף
סשה סטויאנוביץ'

סשה סטויאנוביץ' (בסרבית-קירילית: Caша Cтojaновић; נולד ב-21 בינואר 1983) הוא כדורגלן סרבי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ראדניצ'קי ניש עד ליולי 2020. סטויאנוביץ' החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל ראדניצ'קי ניש, ובמקביל שיחק בנבחרות הצעירות של סרביה. בגיל 18 עבר למועדון ההולנדי פ.ס.וו. איינדהובן, אך לא זכה לשחק במדיה, ובמהלך התקופה הושאל לקבוצת מועדון הכדורגל איינדהובן ולאחר ששוחרר מפ.ס.וו שיחק עונה נוספת בפ.צ. איינדהובן. לאחר מכן עבר לרוסנדאל, אף היא מליגת העל ההולנדית. בעונת 2009/2010 שיחק באריס לימסול מליגת העל הקפריסאית, וירד עמה לליגת המשנה. באותה עונה הבקיע 7 שערים. בקיץ 2010 הגיע לישראל וחתם בהפועל חיפה, במדיה שיחק עונה אחת. בקיץ 2011 עבר לשחק באתניקוס אחנס מליגת העל הקפריסאית, וכעבור שנה חזר לקבוצת נעוריו ראדניצ'קי ניש, במדיה שיחק שנתיים נוספות. לקראת עונת 2014/2015 חתם באוניברסיטאטה קלוז' מליגת העל הרומנית. בינואר 2015 חתם בהכוכב האדום בלגרד. הוא שיחק במרכז השדה לצד מיטשל דונלד ובסוף העונה הקבוצה זכתה באליפות. בסוף העונה הוא חזר למועדון בעיר ניש בו התחיל את הקריירה. הכוכב האדום בלגרד אליפות סרביה: 2015/2016 סשה סטויאנוביץ', באתר Transfermarkt סשה סטויאנוביץ', באתר Soccerway סשה סטויאנוביץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סשה סטויאנוביץ'".
הפיג'מות בקפה קר סול

קפה קר-סול היא סדרת בת של "הפיג'מות". העונה הראשונה מתרחשת לאחר עונתה הרביעית של "הפיג'מות", כאשר הדמויות המוכרות מגיעות לעבוד בבית קפה. העונה השנייה מתרחשת לאחר העונה החמישית של "הפיג'מות" על אף שהיא עלתה לשידור בטלוויזיה לפניה. העלילה מתמקדת באילן, עודד וקובי שבאו הישר מתל אביב לראשון לציון לעזור לימית לפתוח מחדש את העסק המשפחתי הכושל שלה: "קפה קר סול" ומנהל המקום הוא דוב'לה שפיץ פיצול אישיות של קובי פרג'. במשך הסדרה חבורת הפיג'מות עובדים בפינת הקפה של דוד של ימית סול. הסדרה היא סדרת קומדיה. ד'ובלה שפיץ (קובי פרג') - דמות חדשה של קובי, מנהל בית הקפה, ידוע כעצבני במיוחד, הסלוגן המוכר שלו הוא:"אתה יודע מי אני?! אתה יודע עם מי אני עבדתי?!", אותו אומר בדרך כלל לאחר שמישהו מעצבן אותו. קובי פרג' - עובד בתור מלצר במסעדה. בגלל בעיות תקציב, קובי היה יכול להרשות לעצמו רק דמות אחת: ד'ובלה שפיץ. הוא מופיע יותר מקובי עצמו. אילן רוזנפלד- עובד בתור מלצר במסעדה. הבנות חולות עליו. הוא וליאת היו חברים למעט זמן ונפרדו. עודד פז- עובד בתור שף ומלצר במסעדה. לא השתנה כלל, ועדיין טיפש. גרי מנדלבאום (יניב פולישוק) - השתנה מעט. התלונן פחות על שפרה ובצורה אירונית גרי כבר לא מעסיק את השלישייה כשוטפי כלים. והחל מהעונה השנייה עזר לד'ובלה שפיץ בניהול העסק כדמות ראשית. ימית סול - לא השתנתה כלל. הקפה שייך לדוד שלה בראשון לציון ורוצה לפתוח את העסק מחדש והשלישייה עזרה לה. עובדת בתור מארחת ומלצרית. עזבה את המסעדה ובאה מחליפה ואז היא שבה, בעונה ה-2 לא השתתפה כלל והביאו לה מחליפה מ"הפיג'מות": דנה פרידר. דנה פרידר (עונה 2) - עובדת בתור מלצרית ומארחת. הופיעה החל מהעונה ה-2, המחליפה של ימית לאחר שעזבה. נתן קופרמן (יובל סגל, עונה 1) - הופיע בשישה פרקים. ועזר לעודד במטבח בתור הסו -שף שלו. נתן כמעט ולא התבכיין בסדרה. ליאת אור (ליאת הר לב, עונה 1) - השתתפה ברעיון של השלישייה מלצר מזמר והגיע עד הגמר וניצחה. החליפה את ימית כי היא עזבה את המסעדה למעט זמן ואז היא שבה. היא ואילן היו חברים למעט זמן ונפרדו. שאול לוטקר (יעקב בקר, עונות 1–2) - מבקר מסעדות ובתי קפה. לא מרוצה מהשירות של המקום. (הופיע בתפקיד אורח פרקים "מבקר המסעדות" חלקים א', ב'. ג ו- ד ובעונה השנייה פרק 10 "נקמתו של שאול לוטקר"). מר לטין (סימון רוזנפלד, עונה 2) - הופיע בתפקיד אורח בפרק "שח-מט" בעונה השנייה פרק 3. מר לטין מגלם חירש שמוכר בפרק זה מחזיקי מפתחות. דוד של ימית - {רק שומעים עליו} מנהל את העסק המשפחתי שלהם בעבר. "האחים דה גמה" "הפיג'מות" "מנדלבאום בלש פרטי" "הפיג'מות במופע של דובל'ה" "הפיג'מות בקפה קר סול", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קפה קר-סול, באתר ynet
גאורגה מורשאן

גאורגה דימיטרו מורשאן (ברומנית: Gheorghe Dumitru Mureşan; נולד ב-14 בפברואר 1971) הוא כדורסלן עבר רומני. מורשאן ומאנוט בול הסודני הם שני השחקנים הגבוהים ביותר ששיחקו אי פעם בליגת ה-NBA. הגובה של שניהם הוא 2.31 מטר, אך בניגוד לבול ענקיותו של מורשאן נובעת מבעיה בבלוטת יותרת המוח וגובהם של שני הוריו הוא שגרתי. מורשאן נולד למשפחה ענייה בעיר טריטני במחוז קלוז' והחל לשחק כדורסל באוניברסיטת קלוז'. בשנת 1992 החל לשחק בצורה מקצוענית בקבוצת פו אורטז מליגת העל הצרפתית בכדורסל, והפך אטרקציה מיידית לאוהדים. בשנת 1993 נבחר במקום ה-30 בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת וושינגטון בולטס, בשורותיה הוא שיחק שנה, ובעקבות פציעות מרובות חזר לקבוצתו הקודמת בצרפת. לאחר שפתח את העונה בפו אורטז, וחזר לוושינגטון, נבחר מורשאן לשחקן המשתפר של העונה כשרשם ממוצעים של 14.5 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-2.26 חסימות למשחק, ובנוסף הוביל את הליגה באחוזי קליעה מהשדה עם 58.4% בעונת 1995/1996. בעונה העוקבת, עונת 1996/1997, המשיך מורשאן להוביל את הליגה באחוזי קליעה מהשדה, כשקלע 60.4% בממוצע למשחק. בשנת 1998 עבר מורשאן לקבוצת ניו ג'רזי נטס במדיה שיחק שנתיים, אך שותף רק ב-31 משחקים. לקראת סיום הקריירה שלו, חזר מורשאן לצרפת, וסיים את הקריירה שלו בקבוצה בה החל, פו אורטז. מורשאן שיחק עם המספר 77 לאורך הקריירה לו, כהתייחסות לגובהו (7 פיט ו-7 אינץ'). בשנת 1998 כיכב מורשאן, לצידו של בילי קריסטל, בסרט הקומדיה "הענק שלי". מורשאן גם השתתף בקליפ של אמינם בתפקיד פיתום. ב-11 במרץ 2007 שיחק מורשאן במדיה של מרילנד גרינהוקס מליגת ה-ABA כחלק מהרכב הכדורסל הגבוה בהיסטוריה, היה זה משחקו הראשון בקריירה של מורשאן בו הוא לא היה השחקן הגבוה ביותר על המגרש, כששיחק לצידו של סון מינגמינג הסיני, הגבוה ממנו בחמישה סנטימטרים (2.36 מטר). מדיה וקבצים בנושא גאורגה מורשאן בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN דף השחקן באתר ה-NBA מורשאן בפרסומת ל-ESPN גאורגה מורשאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Land Of The Giants", Deadspin.com. March 21, 2007
דיאגוראס ממלוס

דיאגוראס ממלוס (ביוונית: Διαγόρας ὁ Μήλιος; בן המאה ה-5 לפנה"ס) היה משורר לירי וסופיסט יווני, שנודע כאתאיסט מוצהר. נולד באי מלוס (אחד האיים הקיקלאדיים), והגיע לאתונה ב-423 לפנה"ס. אריסטופאנס במחזהו העננות תיאר את דיאגוראס כאישיות מפורסמת. על פי האנציקלופדיה הביזנטית "סודא" הפילוסוף דמוקריטוס שילם כופר נפש כדי לשחרר את דיאגוראס מן השבי אחרי שב-416 האי מלוס נפל בידי אלקיביאדס במרוצת המלחמה הפלופונסית. לפי מקור זה, דיאגוראס הפך לתלמידו של דמוקריטוס, אך אין בידינו אישור לכך מכל מקור אחר. ב"סודה" נכתב גם כי בימי נעוריו דיאגוראס נודע כמשורר לירי. ההיסטוריון דיודורוס סיקולוס כתב כי ב-415 נתבע דיאגוראס לדין על ידי המפלגה הדמוקרטית באתונה באשמת כפירה באלים - מה שגרם לו להימלט מאתונה ולמצוא מקום מקלט בקורינתוס. דיאגוראס נמצא אשם והוטל עליו עונש מיתה. הובטח פרס לכל מי שיביא את ראשו לאתונה ופרס כפול לכל מי שיביא אותו לשם חי. על פי ה"סודה" הוא מת בקורינתוס. דיאגוראס היה אחד הפילוסופים שתקפו את האלים של אתונה. קיקרו, בן המאה הראשונה לפנה"ס, סיפר כי אחד מידידיו של דיאגוראס ניסה לשכנעו בקיומם של האלים בהציגו בפניו את צלמיהם של אנשים שאותם האלים הצילו מטביעה בים - מה שגרם לדיאגוראס להשיב כי עדיין לא ראינו את צלמיהם של האנשים הרבים שנספו בין שברי אוניות. קיקרו המשיך וסיפר כי כאשר דיאגוראס היה על ספינה שעמדה לטבוע, המלחים היו משוכנעים כי נוכחותו הביאה עליהם את זעמם של האלים, ודיאגוראס השיב להם כי ספינות רבות שהוא לא נמנה עם נוסעיהן טבעו גם הן. הסופר הנוצרי אתנאגורס מאתונה, בן המאה ה-2 לספירה, האשים את דיאגוראס באתאיזם באומרו כי לא זו בלבד שהכריז כי האלים אינם קיימים, אלא גם ניתץ את פסל העץ של הרקולס והשתמש בעצים כדי להרתיח את הלפת שלו. בתקופתו של דיאגוראס תורת הספקנות החלה לקעקע את יסודותיה של האמונה העממית באלים. כעדות לכך ישמשו משפטם של אלה שניתצו את פסליו של הרמס ומחזותיו של אריסטופאנס שמהם השתמע כי הזלזול באלים מזיק לחינוכם של בני הנעורים. דיאגוראס נמנה עם הפילוסופים הקדם סוקרטיים שניסו להסביר את המציאות הסובבת אותנו בחוקי הטבע ללא צורך בהתערבות אלוהית. הוא טען כי אין בנמצא אלים כלל, ותמך בגישתה של האסכולה האטומיסטית מייסודם של לוקיפוס ושל תלמידו דמוקריטוס שגרס כי האמונה באלים מקורה בפחד מתופעות הטבע. Marek Winiarczyk, Diagoras of Melos: A Contribution to the History of Ancient Atheism, GmbH: Walter de Gruyter GmbH & Co KG, 2016
נומידיה

נומידיה הייתה ארץ הנומידים הברברים וממלכה עתיקה באפריקה הצפונית שהפכה ברבות השנים לפרובינקיה רומית ששכנה בין לוב, תוניסיה, מרוקו ואלג'יריה המודרניות. לאחר תבוסת קרתחדשת, הריסתה והכרזתה כשטח מקולל בשנת 143 לפנה"ס (במהלך המלחמה הפונית השלישית) נותרה נומידיה הממלכה החשובה ביותר בצפון אפריקה. עליה שלט יוגורתה, המלך הברברי הפופולרי ונכדו של מסיניסה, מלכה הראשון של הממלכה. לצידו של יוגורתה שלט על החלק המזרחי והעני יותר של הממלכה אחיו החורג ובן דודו אדהרבעל. ב-112 לפנה"ס, תוך כדי התעלמות מפורשת מההחלטה הרומית לחלק את הממלכה לשניים, תקף יוגורתה את אחיו החורג. במהלך הלחימה הרגו כוחותיו של יוגורתה סוחרים איטלקיים ועוררו את זעם רומי. אמנם שוחד ששלח יוגורתה לרומים צינן מעט את הרוחות וגרם לכך שיקבל הסכם שלום במקום התקפה רומית, אך כאשר זומן לרומא כדי להסביר את תנאי ההסכם, התפתה המלך הברברי לרצוח יריב פוליטי, ואיבד את כל תמיכתו מרומא. בכך פרצה המלחמה שתהיה ידועה בשם מלחמת יוגורתה. לאחר תבוסת נומידיה במלחמה עם תפיסתו של יוגורתה (106 לפנה"ס לערך) בשבי, ניתן מערבה של הממלכה לבוככוס מלך מאוריטניה וסופח לממלכתו, בעוד שאר שטחה של נומידיה הושאר תחת שלטון נסיכים נומידיים מקומיים. מעמדה של הממלכה השתנה כאשר פרצה מלחמת האזרחים בין קיסר לפומפיוס, וכך, ב-46 לפנה"ס, השתנה שמה לפרובינקיית "אפריקה נובה". ב-30 לפנה"ס הומלך לשלטון הממלכה יובה השני, בעלה של קלאופטרה סלנה (בתם של מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה) ובנו של מלכה הקודם של נומידיה, יובה הראשון. המלך הצעיר לא הצליח להשתלט על הממלכה וב-25 לפנה"ס, זמן קצר בלבד לאחר הכתרתו, נשלח למאוריטניה והוכתר כמלך שם. רק בשנת 193 לספירה, תחת הקיסר ספטימיוס סוורוס, הופרדה הממלכה מהפרובינקיה הרומית ונשלטה על ידי פרומגיסטראט אימפריאלי. לאחר עליית דיוקלטיאנוס לשלטון היא אף הפכה לאחת משבע הפרובינקיות של בישופות אפריקה ושמה שונה ל"נומידיה קירטנסיס". הממלכה החדשה-ישנה עברה תהליך רומניזציה נרחב ועריה הורחבו. בשנת 428 פלשו אליה הוונדלים והממלכה החלה לרדת מגדולתה, במקביל לתהליך מדבור טבעי שעברה. נומידים מאוריטניה העתיקה מדיה וקבצים בנושא נומידיה בוויקישיתוף נומידיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נאו-אימפרסיוניזם

נאו-אימפרסיוניזם הוא ביטוי שהציע פליקס פנאון ב-1886 כדי לתאר תנועה אמנותית שהונהגה על ידי ז'ורז' סרה. יצירתו של סרה, "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט", נחשבת ליצירה הראשונה שהופיעה תחת תנועה אמנותית זו. בתקופה זו, שיא האמנות הצרפתית, ציירים רבים חיפשו אחר שיטות חדשות. חברי התנועה נמשכו לציור נופים וחופים. הטכניקה הנפוצה ביותר תחת תנועה זו הייתה הפוינטיליזם. רבים מחברי התנועה היו מזוהים עם האנרכיזם ושילבו רעיונות חברתיים ופוליטיים בעבודתם. בזמן הופעתה של התנועה, סרה ומאמיניו הציעו לעדן את הדפוס האימפולסיבי והאינטואיטיבי של ציירי האימפרסיוניזם. נאו-אימפרסיוניסטים השתמשו ברשתות גדולות של נקודות על מנת להשרות לתחושת סדר. סרה התייחס גם לתפיסת האור והצבע. התפתחות תאוריית הצבע בסוף המאה ה-19 הייתה חלק חשוב בעיצוב הסגנון הנאו-אימפרסיוניסטי. ספרו של אוגדן רוד, כרומטיקה מודרנית, הציע שקיימות התנהגויות שונות בהתאם לצבע ולאור. במקום לערבב בין שני צבעים, השתמשו הנאו-אימפרסיוניסטים בצבעים נקיים בנקודות ובאמצעות טכניקת הנקודות (הפוינטיליזם) הם הצליחו לשלוט בגוון הצבע. לפני טביעת המונח על ידי פליקס פנאון, הוצעו שמות נוספים לתיאור התנועה: כרומולומינריזם - מונח שהוצע על ידי ז'ורז' סרה. המונח התייחס לעובדת היות המחקר בנושא הצבע והאור כמרכזי בסגנון הציור. המונח כמעט ולא נמצא בשימוש בימינו. דיוויזיוניזם - מונח שנפוץ יותר בימינו. המונח מתייחס לשימוש המיוחד בצבעי יסוד על מנת ליצור גוונים שונים. בתחילת התנועה, הנאו-אימפרסיוניסטים לא התקבלו בברכה בעולם האמנות ובציבור. ב-1886, כשסרה הציג לראשונה את עבודתו המפורסמת, "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט", היו בעיקר ביקורות רעות עליה. היו שתיארו את היצירה כ"אנדרלמוסיה" או כ"שערורייה". כיוון שהתנועה הייתה ממשיכה של האימפרסיוניזם, היא ספגה את הביקורת שספגו האימפרסיוניסטים וגם ביקורת נוספת שהתבססה על פקפוק בשיטות החדשות שהציעה. קאמי פיסארו, 1889 תאו ון ריסלברג, 1888 הנרי אדמונד קרוס, 1900 ז'ורז' למן, 1891/2 צ'ארלס אנגרנד, 1887 ז'ורז' סרה, 1889 ‏ Floyd, Ratliff (1992). Paul Signac and Color in Neo-Impressionism. New York, New York: Rockefeller University Press. Hutton, John G. (2004). Neo-impressionism and the Search for Solid Ground: Art, Science, and Anarchism in Fin-de-siècle France. Baton Rouge, Louisiana: Louisiana State University Press. Ward, Martha (1996). Pissarro, Neo-impressionism and the Spaces of the Avante-Garde Chicago, Illinois: Chicago University Press. Haslett, Carrie (2002). Neo-impressionism: Artists on the Edge. Portland, Oregon: Portland Museum of Art. מדיה וקבצים בנושא נאו-אימפרסיוניזם בוויקישיתוף נאו-אימפרסיוניזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אגתוניסי

אגתוניסי (ביוונית: Αγαθονήσι) הוא אי הממוקם בצפון האיים הדודקאנסיים, השייכים ליוון. האי ממוקם במזרח הים האגאי. תושבי האי מכנים את האי בשם "גידארו". באי שני יישובים: מגאלו כוריו (הכפר הגדול) בו מתגוררים (נכון לשנת 2011) 168 תושבים ומיקרו כוריו (הכפר הקטן), בו מתגוררים 17 תושבים. באי אין מעיינות טבעיים. שיא גובהו של האי 209 מטרים מעל פני הים, ושטחו 13.5 קמ"ר. האי היה מיושב בתקופות קדומות והיה חלק מהאימפריה הביזנטית, והאימפריה העות'מאנית. במהלך מרבית התקופה העות'מאנית האי לא היה מיושב עד ראשית המאה ה-19. בשנת 1922 האי נתפס על ידי כוחות צבא איטלקיים, ואלה נותרו באי עד תום מלחמת העולם השנייה עת עבר האי לידי יוון. אוכלוסיית האי בשנים האחרונות: עיקר כלכלת האי מתבססת על הדיג. כ-800 תיירים מבקרים באי מדי שנה. מדיה וקבצים בנושא אגתוניסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגתוניסי ההיסטוריה של האי תיאור האי