laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'וואה הראשון

צ'ואה נבקה הראשון (בלוגנדה Chwa I Nabakka) היה הקבקה (מלך) השני של ממלכת בוגנדה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-14 אחרי קינטו קאטו. צ'ואה היה בנם של קינטו קאטו, הקבקה הראשון של בוגנדה ושל נמבי ננטוטטולולו בת שבט נגיה. הוא עלה לשלטון עם מות אביו והקים את בירת הממלכה בביגו. צ'ואה נישא לשתי נשים - נאבקיאלה נאקו מנצר פומבה ונקיוולה מנצר נגונגה ממנה נולד בנו אומולנגירה קלימרה. קלמירה הונס ממלכת בוגנדה לממלכת בוניורו על ידי אביו, שם מצא מפלט אצל דודו, אמוקמה וויניי מבוניורו. קלמירה ניהל רומן עם אחת מנשות דודו. בנו מאותה אישה נקרא קימרה והיה למלכה השלישי של בוגנדה. כהונתו של צ'ואה הייתה רצופה מאבקים פנימיים בין השושלות השונות בממלכה. לבסוף הוא ויתר על כס המלכות ועבר למגונגה. תאריך מותו ומקום קבורתו אינם ידועים. עם ירידתו מהכס עברה הממלכה תקופה של אינטררגנום שבה נאבקו מספר יורשים על השלטון. תקופה זו תמה בשנת 1374 עם עלייתו לשלטון של קבקה קימרה. רשימת מלכי בוגנדה גנאלוגיית מלכי בוגנדה
דמיטרי שאקולין

דמיטרי ויקטורוביץ' שאקולין (ברוסית: Дмитрий Викторович Шакулин יליד קירוב, 11 במאי 1968) הוא כדורסלן עבר ומאמן. שאקולין עסק בכדורסל מגיל צעיר, בזכות אביו שהיה כדורסלן ושיחק באליפות מחוז קירוב בכדורסל. בגיל 14 שאקולין עבר למוסקבה שם שיחק במספר קבוצות נוער. במהלך הקריירה שיחק בשורותיהן של מספר קבוצות ידועות, בהן דינמו מוסקבה (1985-1992, 1993-1996, 2001-2002) וקבוצת אוברלכינגן בגרמניה (1994-1995, 1998-1999). במשך עונה (1997-1998) שיחק שאקולין בצסק"א מוסקבה ובמשך שנתיים שיחק בליגה הישראלית כשחקן במכבי ראשון לציון (1999-2000). לפני שהחליט לפרוש ממשחק פעיל שיחק בשנים 2001-2002 בספרטק סנקט פטרבורג. כמאמן מקצועי, שאקולין אימן את חימקי מוסקבה (2003-2007), את דינמו מחוז מוסקבה (2008) ומיולי 2008 החל לשמש כעוזר מאמן של אטורה מסינה בצסק"א. שאקולין היה גם עוזרו של יבגני פאשוטין באליפות אירופה לנוער ב-2005 כאשר רוסיה זכתה בטורניר. בנבחרת רוסיה עבד כעוזר מאמן לדייוויד בלאט שאף הציע אותו כמועמד להחליפו לכשיעזוב את אימון הנבחרת הרוסית. היה ממלא מקום מאמן קבוצת הכדורסל של צסק"א מוסקבה מה-25 בנובמבר 2010, לאחר פיטוריו של דושקו וויישביץ' בעקבות סדרת כישלונות ביורוליג. הוא המשיך בתפקידו עד ל-28 בפברואר 2011, כשהתפטר בשל סדרת כישלונות נוספים. פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א בלאט המליץ על מחליף ברוסיה: יבגני פשוטין ודמיטרי שאקולין דושקו וויישביץ' פוטר מאימון צסק"א, למחליפו מונה שאקולין
עמי בראון

עמי בראון (1929 – 29 באוקטובר 2010) היה תעשיין ישראלי, מייסד קוקה-קולה בישראל, ומאספני האמנות הבכירים במדינה. בראון נולד בתל אביב כאח אמצעי בין שלושה אחים. אחיו הצעיר היה האמן איקה בראון, אשר נהרג בתאונת דרכים בגיל צעיר. בין השנים 1952–1956 הוא עבד עם טדי קולק במשרד ראש הממשלה, שם עסק בין השאר בהקמת מוזיאון ישראל. בשנת 1959, בבחירות לכנסת הרביעית, היה פעיל במפלגת רפ"י וסייע לדוד בן-גוריון. בשנת 1962 נשלח ללוס אנג'לס על מנת לנהל את סניף רשות ההשקעות של משרד האוצר וכן שימש כקונסול הכללי של ישראל. הוא החל להיכנס לעסקים ונכנס כשותף לחברה מרכזית למסחר והשקעות, אחת מחברות הנכסים הגדולות במדינה. בשנת 1968 הקים בראון את חברת קוקה קולה בישראל וכיהן כמנכ"לה. בשנת 1973 נשלח לארצות הברית על מנת לשמש בתפקיד ניהולי בקוקה קולה. בראון נחשב לאחד מאספני האמנות ישראלית החשובים ביותר, אוספו מנה עם מותו יותר מ-3,000 יצירות אותם אסף במשך חמישה עשורים. בין האמנים המיוצגים באוספו יוסף זריצקי, אביבה אורי, אריה ארוך, משה קופפרמן, יחיאל קריזה, יאיר גרבוז ומשה גרשוני. יצירות מהאוסף הוצגו במשכן לאמנות בעין חרוד. בראון הקים את הגלריה של סדנאות האמנים בירושלים ע"ש אחיו איקה בראון. כמו כן תמך בכתב העת "קו" ובכתב העת "סטודיו". בראון עזר לממן תערוכות רטרוספקטיביות, קטלוגים וספרי אמן לאמנים כמו אביבה אורי, אריה ארוך, שוקי בורקובסקי, מיכאל דרוקס, והילה לולו לין. בנוסף לאמנות אסף גם עתיקות וכן אובייקטים בעלי מסרים אנטישמיים, עבודות דמשק של אמנים יהודים מסוריה, יודאיקה וספרים. בשנת 1965 נישא לגבי ולזוג בת אחת, דנה, ציירת. בראון נפטר ב-29 באוקטובר 2010 ממחלת הסרטן, בגיל 81. הובא למנוחות בקיבוץ שפיים. גליה בר אור משוחחת על תערוכת אוסף בראון עם דליק ווליניץ, מתוך כתבה ששודרה בערוץ 2, באתר Youtube‏, 28 בפברואר 2008 דליה קרפל, מיהו עמי בראון, מאספני האמנות הבכירים בארץ. קווים לדמותו, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2009 מבחר אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון באתר המשכן לאמנות בעין חרוד סמדר שפי, גלריה, אוסף עמי בראון: אוצר בסכנה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2010 מותו של אספן, דבי לוזיה דנה גילרמן, מפרקים את האוסף, באתר כלכליסט, 6 בדצמבר 2010 אתר "Billiongraves"
אצטדיון האצטקה

אצטדיון האצטקה (בספרדית: Estadio Azteca, הגייה: אסטדיו אסטקה) הוא אצטדיון כדורגל בעיר מקסיקו סיטי שבמדינת מקסיקו. האצטדיון היה מסוגל לקלוט בשיאו כ-107,000 צופים למשחק, אולם שינויים שנערכו בו עם השנים הפחיתו את קיבולתו לכ-87,000 צופים למשחק. האצטדיון הוא אצטדיונן הביתי של קבוצת הכדורגל קלוב אמריקה וקרוס אסול, והיה בעבר האצטדיון הביתי של קבוצות הכדורגל אטלנטה ונקקסה. כמו כן, משמש האצטדיון גם כאצטדיונה הביתי של נבחרת מקסיקו.בסמוך לאצטדיון עוברת רכבת קלה, המשרתת את הצופים אשר מגיעים לאצטדיון. האצטדיון נבנה בשנת 1966 כאצטדיון אולימפי לכבוד אולימפיאדת מקסיקו סיטי, שנערכה בעיר בשנת 1968. משחק הכדורגל הידוע ביותר שנערך באצטדיון זה, היה משחק רבע הגמר בין נבחרות אנגליה וארגנטינה במסגרת מונדיאל 1986. במשחק זה נכבשו שניים מהשערים המוכרים בהיסטוריה של הכדורגל: השער שכבש דייגו ארמאנדו מאראדונה בעזרת ידו, דבר שלא הבחין בו שופט המשחק שאישר את השער. השער כונה על ידי מאראדונה עצמו בכינוי "שער יד האלוהים", כינוי שדבק בו עד היום. השער השני של ארגנטינה, שגם אותו כבש מאראדונה לאחר שכידרר לאורך חצי המגרש של האנגלים, תוך שהוא עובר בדרך כמה שחקני הגנה אנגלים בדרך לכיבוש השער. לזכר השער המרהיב נבנתה אנדרטה מחוץ לאצטדיון. כמו כן, זכה השער בתואר שער המאה, בתחרות שבה נבחר השער על ידי פיפ"א, כשער היפה ביותר שהובקע במשחקי גביע העולם בכדורגל. אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון האצטקה אצטדיון האצטקה, ברשת החברתית פייסבוק אצטדיון האצטקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אצטדיון האצטקה, ברשת החברתית אינסטגרם תמונות נוספות של האצטדיון באתר The Stadium Guide Estadio Azteca (Coloso de Santa Ursula), באתר StadiumDB
גאויה

נהר גאויה (בלטבית: Gauja, באסטונית: Koiva jõgi) הוא נהר הזורם בלטביה ובאסטוניה, ומהווה גבול בין המדינות. מסלול זרימתו הוא מצפון-מזרח לאורך 18 ק"מ, לאחר מכן הוא פונה לכיוון דרום מערב, ונשפך לים הבלטי במפרץ ריגה לא רחוק מהעיר ריגה. על הנהר ממוקמות מספר ערים חשובות, בהן צסיס וולמירה. באזור שבין ולמירה לבין הכפר מוריאני, הנהר זורם בפארק לאומי גאויה. בשטח הפארק נשמרו שרידים של מספר מבצרים מימי הביניים. למרות שהנהר זורם במישור הוא ידוע כנתיב פופולרי לתחרויות רפטינג, בשל שינויי הנתיב התכופים וקיום מקטעי אשד רבים הכוללים שיפועים תלולים. מקור המים העיקרי הוא הפשרת שלגים (35-40%). מקורות נוספים הם גשמים ומקורות תת-קרקעיים. בתקופת החורף הנהר מכוסה בקרח. רוחב הנהר כ-20–30 מטרים, ובקרבת הים הרוחב מגיע לכ-80–100 מטרים. מדיה וקבצים בנושא גאויה בוויקישיתוף
יוסף מרכוס

יוסף מרכוס (2 באוגוסט 1886, גרמניה – 2 ביולי 1961, ישראל) היה מחנך יהודי ומייסד תנועת הנוער היהודית-גרמנית בלאו-וייס. בשנת 1907 הקים מרכוס בגרמניה את "איגוד המשוטטים" (Wanderverein) בברסלאו, ובשנת 1912 הקים את תנועת בלאו וייס. בשנת 1917 נישא לאמנית קטה אפרים מרכוס, ועם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עלו בני הזוג לארץ ישראל. בארץ הוא שימש כעורך דין ומשנת 1948 היה יועץ משפטי במשרד הפנים. בנם המשותף הוא החלילן אפרים מרכוס. Pädagogen- Pastoren- Patrioten: Biographisches Handbuch zum Druckgut für Kinder und Jugendliche von Autoren und Illustratoren aus Mecklenburg-vorpommern von den Anfängen bis einschließlich 1945, Stephan Sehlke יוסף מרכוס, באתר BillionGraves ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוקומוטיב (אגודת ספורט)

אגודת הספורט הרוסית "לוקומוטיב" (ברוסית: Российское физкультурно-спортивное общество «Локомотив», РФСО Локомотив) היא התאחדות הספורט של עובדי הרכבות ומסילות הברזל ברוסיה שהוקמה ב-1922 בשם מועדון מהפכת אוקטובר. ב-1931 הפכה לאגודת רכבת קאזאן-מוסקבה על שם מסילות הברזל שבקו זה. ב-1936 על פי הנחיה בין משרדית של משרד התחבורה, האגודה החלה לשאת את השם לוקומוטיב. ב-1987 האגודה שינתה את המבנה שלה באופן ניכר בעקבות פירוק אגודות רבות בברית המועצות במתכונתה הנוכחית, האגודה נרשמה במשרד המשפטים הרוסי ב-23 באפריל 1999. האגודה שמה לה למטרה לקדם את הספורט לסוגיו בקרב עובדי הרכבות והתחבורה ברוסיה. היא מאגדת את כל מועדוני הספורט של לוקומוטיב ברוסיה. לוקומוטיב ירוסלבל - זכתה שלוש פעמים באליפות רוסיה בהוקי קרח (1997, 2002-2003) והעפילה לגמר היורוליג ב-1998 לוקומוטיב בלגורוד-בלגורייה - מועדון כדורעף רוסי מצליח; זכה 7 פעמים באליפות הרוסית, 6 פעמים בגביע הרוסי ופעמיים בליגת האלופות. לוקומוטיב קובאן, בעבר לוקומוטיב מינרלני וודי ולוקומוטיב רוסטוב. הקבוצה זכתה בגביע הרוסי בשנת 2000 ובעונות 2001, 2002 סיימה במקום השלישי בליגת העל הרוסית בכדורסל. לוקומוטיב מוסקבה - קבוצת הכדורגל העיקרית, זכתה באליפות הרוסית ב-2001 וב-2002 והעפילה לשמינית גמר ליגת האלופות. לוקומוטיב מוסקבה (רוגבי) - קבוצת הרוגבי לוקומוטיב מוסקבה, זכתה 9 פעמים באליפות רוסיה ברוגבי ו-12 פעם בגביע. לוקומוטיב מוסקבה (הוקי קרח) - מועדון הוקי קרח מוסקבאי שהתקיים בשנים 1949-1982 והוקם מחדש ב-1983. הקבוצה זכתה בגביע שפנגלר ב-1967 כשהישג השיא שלה באליפות היה מקום שלישי ב-1960. לוקומוטיב מוסקבה (כדורגל חופים) - אלופת רוסיה, פעמיים ברציפות. לוקומטיב ניז'ני נובגורוד - מועדון כדורגל רוסי המשחק בליגה הרוסית השנייה, השתתף מספר עונות בליגה הבכירה, כשהישג השיא היה מקום 6 באליפות 1992. לוקומוטיב יקטרינבורג - מועדון כדורעף שזכה פעם אחת באליפות (1989) ו-3 פעמים בגביע לוקומוטיב נובוסיבירסק - מועדון כדורעף רוסי שהישג השיא שלו הוא גמר הגביע הרוסי ב-2009 לוקומוטיב סנקט פטרבורג - מועדון כדורגל מהעיר סנקט פטרבורג, צפון רוסיה. לוקומוטיב סופיה - מועדון כדורגל מהעיר סופיה, בירת בולגריה. לקבוצה זו אין קשר עם האגודה הרוסית. לוקומוטיב טביליסי - מועדון כדורגל מהעיר טביליסי. הקבוצה הוקמה על ידי האגודה כאשר היא פעלה בכל תחומי ברית המועצות לוקומוטיב אסטנה - מועדון כדורגל מהעיר אסטנה. הקבוצה הוקמה על ידי האגודה כאשר היא פעלה בכל תחומי ברית המועצות צסק"א מוסקבה (אגודת ספורט) אתר האינטרנט הרשמי של לוקומוטיב
וולאס ארתור

ואלאס ארתור (Wallace Arthur; נולד ב-30 במרץ 1952 בבלפסט) הוא חוקר בתחום ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית ופרופסור באוניברסיטה הלאומית של אירלנד, גאלווי. ארתור הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אלסטר ודוקטורט מאוניברסיטת נוטינגהאם. הוא עורך מייסד (ביחד עם שון קרול ורודולף ראף) של כתב העת Evolution & Development. בספרו ", Creatures of Accident: The Rise of the Animal Kingdom" משנת 2006, הוא מסביר את עמדתו מדוע תהליכים אבולוציוניים נוטים לקדם את המורכבות של היצורים החיים. המכונה הירוקה, גלילאו, 1993. Mechanisms of Morphological Evolution: 1984, Wiley . Theories of Life: Darwin, Mendel and Beyond, New York & Hammondsworth, U.K: 1987, Penguin A Theory of the Evolution of Development: 1988, Wiley The Origin of Animal Body Plans: 1997, Cambridge University Press Biased Embryos and Evolution: 2004, Cambridge University Press Creatures of Accident: The Rise of the Animal Kingdom: 2006, Hill & Wang (Farrar, Straus & Giroux) דף אישי באתר האוניברסיטה הלאומית של אירלנד. ראיון עמו ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרים תבורי

אפרים תבורי (פופיק) (באוקראינית: Ефраїм Табурі; ט"ז באלול תר"ס, 10 בספטמבר 1900 - ו' בניסן תשי"ז, 7 באפריל 1957) היה פוליטיקאי ישראלי וחבר הכנסת הראשונה והשנייה. תבורי נולד בטולצ'ין שבאימפריה הרוסית וקיבל חינוך מסורתי וכללי. היה פעיל בתנועה הציונית-סוציאליסטית ובשל כך נעצר על ידי השלטונות הסובייטיים. ב-1924 עלה לארץ ישראל, עבד בעיריית תל אביב והיה מזכיר מפלגת אחדות העבודה בתל אביב מ-1927, וחבר מועצת פועלי תל אביב מ-1929. נשא לאשה את רות לונדון, ונולדה להם בת יחידה אסתר (אסתר ארדיטי 1931–2005). כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י בשנים 1949–1955. תבורי היה אחד מחברי הכנסת שהתנגדו נמרצות לחוקה, בטענה שחוקה פורמלית היא חסרת משמעות. בדיון שנערך בכנסת ב-13 במאי 1950 אמר: "גם בלי חוקה פורמלית תהיה מדינה דמוקרטית ומתוקנת ולא יהיה מה להתבייש, לא מפני סוריה שיש לה קונסטיטוציה וגם לא מפני רוסיה..." הוא הוסיף ודיבר גם על סכנה של "...תבערה גדולה מאוד, מלחמת דת ומלחמת אידאות". תבורי נפטר ב-7 באפריל 1957 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. זאב שנקר אמר עליו: "מראשית בואו ארצה ב-1924 קבע את דרכו - דרך פועל, סולל, חופר, בונה ויוצר, כשלעצמו- לא הלך בגדולות, לא התהדר, לא התעטר, אף כי ידיעותיו מרובות ומגוונות ולשונו בפולמוס שנונה וקולמוסו בידו- סגולותיו שהכשירוהו לתפוס עמדה חשובה בציבור".[דרוש מקור] בית התרבות "בית תבורי" בתל אביב נקרא על שמו. לאחר מותו התגלעה מחלוקת בין אלמנתו ובין פילגשו בנושא הקצבה. הוחלט שהאלמנה תקבל את הקצבה מהכנסת והמפלגה תדאג לקצבה עבור הפילגש. אפרים תבורי, משער אל שער, הוצאת מועצת פועלי תל אביב-יפו, תשי"ט אפרים תבורי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אפרים תבורי, באתר הכנסת אפרים תבורי, באתר כנסת פתוחה אפרים תבורי (1900-1957), דף שער בספרייה הלאומית מצבה על קברו אפרים תבורי באתר GRAVEZ ירון לונדון, "לו הייתי פיראט - זיכרונות", הוצאת כתר, 2014 עמוד 78
ספרות מרוקאית

ספרות מרוקאית היא ספרות שנכתבה על ידי מרוקאים, בדרך כלל בשפות ערבית (בניב המרוקאי), שפות ברבריות או בצרפתית. ניצני הספרות המרוקאית בתחילת האלף השני לספירה, בתקופת שלטון האלמורבידים (1040 - 1147). שני סופרים בולטים במיוחד בתקופה זו הם קאדי עיאד ואבן באג'ה. בתקופה זו נכתב "רוצ' אלקרטאס", כרוניקת מרוקו. אחרי שנת 1086 השפיעו גם שליטי בית אומיה על הספרות. פריחה ספרותית נוספת התרחשה במהלך תקופת שלטון אל-מוואחידון. בתקופה זו פעלו אבן רושד, אבו טפיל ואבן זהר. בין הסופרים הבולטים בני זמננו: דריס שרייבי וטאהר בן ג'לון. מדיה וקבצים בנושא ספרות מרוקאית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקהלה

מקהלה היא קבוצה של זמרים, המבצעים יחד מוזיקה ווקאלית. בנוסף למקהלה הנפוצה בעלת ארבעה קולות (סופרן, אלט, טנור ובס), ישנם סוגים רבים של מקהלות: קיימות מקהלות נשים, המתחלקות לקולות סופרן ואלט, ואלה מתחלקים, לפי הצורך, לסופרן ומצו סופרן, אלט ראשון ושני. מקהלות גברים מורכבות מטנור ובס, ואלה מתחלקים לפי הצורך לטנור ראשון ושני, בריטון ובס. יש מקהלות חובבים ששרות מתווים ואחרות, השרות משמיעה בלבד, בדרך כלל משום שרבים מן החברים אינם קוראים תווים. במקהלות מקצועיות יש דרישה לקריאת תווים, סולפג'. מקהלות ברמה גבוהה מוכשרות לשירת א-קפלה – שירה ללא ליווי. מקהלה יכולה להופיע בליווי פסנתר בלבד, או עם כל הרכב שהוא, לפי המלחין או המעבד, מכלי בודד ועד תזמורת מלאה, עם זמרי סולו או עם מקהלת ילדים. שירה בקולות אחדים יוצרת הרמוניה בין הקולות השונים. דוגמה לכך הם הכוראלים של באך, אם כי הם נכתבו לקול ועוגב. מוזיקה מקהלתית מוקדמת יותר נכתבה בקונטרפונקט, כמו למשל המוזיקה של המאה ה-16. דוגמה למוזיקה כזאת הם המוטטים והמדריגלים של ג'ובאני פלסטרינה, שנכתבו בשלושה עד חמישה קולות לפי חוקים נוקשים ומחייבים. בישראל פועלות מקהלות רבות, וזה כמה שנים שקיים בישראל בית ספר למקהלה, המכשיר זמרי מקהלות לשירה ברמה גבוהה. במקהלה בעלת שני קולות קיים קול הסופרן, וקול האלט. מקהלה כזו יכולה להיות מקהלת נשים, או ילדים לפני התחלפות הקול. במקהלה בעלת שלושה קולות קיימים הקולות סופרן, מצו ואלט. מקהלות לשלושה קולות מיועדת לנשים, ילדים לפני התחלפות הקול וגברים השרים גבוה (פלצ'טו). במקהלה בעלת ארבעה קולות קיימים קולות סופרן, אלט, טנור ובס. זו המקהלה הנפוצה ביותר. לעיתים מקהלה זו שרה עם ליווי פסנתר, ולעיתים לא, משום שבמקהלה בעלת ארבעה קולות יש מספיק קולות כדי ליצור אקורד והרמוניה. בתקופת הבארוק שרה מקהלה זו בכנסייה, בליווי עוגב, כאשר מקהלה זו שרה שירים, בדרך-כלל נעשה עיבוד לארבעה קולות. כל מקהלה יכולה לבצע שירים בעיבוד מתאים, אך לא כל מקהלה יכולה וראויה להופיע ביצירות מוזיקליות, באולם קונצרטים או באופרות. כל מקהלה בת ארבעה קולות יכולה להתחלק בשעת הצורך לשישה קולות ואף לשמונה או שנים-עשר, ביצירות המחייבות זאת ובהתאם לגודל המקהלה. במקהלה בעלת שישה קולות קיימים סופרן, מצו סופרן, אלט, טנור, בריטון ובס. בתי אופרה מחזיקים מקהלות משלהם, המשתתפות בהפקות במשך העונה. כך גם חלק מן התזמורות. רשימת מקהלות האירוויזיון למקהלות מקהלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מקהלה, באתר Discogs (באנגלית)
קרם פרש

קרם פרש (מצרפתית: crème fraîche) הוא מוצר חלבי, דומה לשמנת חמוצה המכיל בין 30% ל-45% שומן ובעל pH של כ-4.5. הוא מיוצר על ידי התססה של חיידקים, אך סמיך יותר וחמוץ פחות משמנת חמוצה. טעמו שמנתי, חלבי ומתוק עם ארומה חמצמצה. קרם פרש נפוץ כרוטב במנות אחרונות, כיוון שאינו מתפרק בבישול הוא משמש להקרמה והעשרת מרקים וקדרות. משתמשים בו גם כתחליף לשמנת חמוצה וכתחליף לחמאה במריחה על לחם. מקור המוצר בצרפת, אך כיום ניתן למצוא אותו במדינות רבות, לרבות בישראל. מדיה וקבצים בנושא קרם פרש בוויקישיתוף ענבל קליין, שובו של הקרם פרש (או שלא), באתר ynet, 24 במאי 2006
קתדרלת סלוודור דה אווילה

קתדרלת סלוודור דה אווילה (בספרדית: Catedral del Salvador de Ávila) היא קתדרלה באווילה שבקסטיליה הישנה בספרד. הקתדרלה נחשבת לאחת הקתדרלות הגותיות הראשונות בספרד. הקתדרלה תוכננה כקתדרלה-מבצר כאשר האפסיס שלה משמש כצריח בחומות העיר. היא מוקפת במספר בתים מפוארים, מעין ארמונות קטנים, החשובים שבהם הם: ארמון הערב, ארמון המלך הפעוט, ארמון הואלדרבאנוס, שהיו אחראים להגנת Puerta de los Leales ("שער הנאמנים") שידוע גם כ-La Puerta del Peso de la Harina ("שער דרך הקמח"). הקתדרלה, כאמור, בנויה בסגנון גותי ונחשבת לקתדרלה הגותית הראשונה בספרד. היא מכילה קווי דמיון לבזיליקת סן-דני שבפריז, הכנסייה הגותית הראשונה. ההיסטוריונים אינם יודעים מתי החלה בניית הקתדרלה, כאשר ישנן שתי תאוריות בנושא. הראשונה טוענת שאלוואר גרסיה החל את בנייתה ב-1091 בתוך השרידים של כנסיית המושיע שנהרסה עקב מתקפות המוסלמים ושהמלך אלפונסו השישי, מלך קסטיליה גייס את הכסף הדרוש לבנייתה. היסטוריונים אחרים טוענים שהיא פרי עבודתו של המאסטרו פרושל ונבנתה במהלך המאה ה-12, בזמן אכלוסה מחדש של קסטיליה הישנה שהונהג בידי ריימונד מבורגונדי. חלקים מהמאה ה-13 בקתדרלה כוללים את הקומות הראשונות של המגדלים והספינות המשניות. מהמאה ה-14 נכללים הקומות השניות של המגדלים, הקלויסטר, הקמרונות והתמיכות הדואות. הקתדרלה הושלמה במאה ה-15. ב-1475 נוסף לקתדרלה שעון מכני מאת חואן גואס. האפסיס של הקתדרלה משולב בחומות אווילה מדיה וקבצים בנושא קתדרלת סלוודור דה אווילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת סלוודור דה אווילה
עקעקים

עקעקים הוא שמם של מספר סוגים של ציפורי שיר ממשפחת העורביים הכוללים ארבעה סוגים: עקעק (Pica), עקעק כחול (Urocissa), עקעק ירוק (Cissa) ועקעק תכול (Cyanopica). על פי מחקרים גנטיים, העקעקים אינם יוצרים קבוצה מונופילטית, ונראה שמראם הדומה התפתח באופן בלתי תלוי. מין נוסף הדומה לעקעקים הוא העקעק האוסטרלי, אשר אינו שייך למשפחת העורביים, ונקרא כך על ידי המתיישבים הלבנים באוסטרליה בשל דמיונו לעקעק הזנבתן, הנפוץ ביבשת אירופה. ב-2023 דווח כי חוקר ציפורים ראה קינים של עופות מים בהולנד שהכילו חלקים ממגבי שמשה של מכוניות, משקפי שמש, פרחים מפלסטיק, ועוד. הוא הופתע כשבחן קן מוזר שהתגלה באנטוורפן, בלגיה ב-2021. זה היה קן של עקעק זנבתן (Pica pica), ומחלקו העליון בלטו קוצים ארוכים וחדים של דוקרנים. משפחת עורביים (Corvidae) סוג עקעק (Pica) מין עקעק זנבתן (Pica pica) מין עקעק קוריאני (Pica sericea) מין עקעק צהוב-מקור (Pica nuttalli) מין עקעק שחור-מקור (Pica hudsonia) סוג עקעק כחול (Urocissa) מין עקעק כחול טאיוואני (Urocissa caerulea) מין עקעק כחול אדום-מקור (Urocissa erythrorhyncha) מין עקעק כחול צהוב-מקור (Urocissa flavirostris) מין עקעק לבן-כנף (Urocissa whiteheadi) מין עקעק-כחול סרי לנקה (Urocissa ornata) סוג עקעק ירוק (Cissa) מין עקעק ירוק מצוי (Cissa chinensis) מין עקעק ירוק הינדו-סיני (Cissa hypoleuca) מין עקעק ירוק ג'אווה (Cissa thalassina) מין עקעק ירוק בורניאי (Cissa jefferyi) סוג עקעק תכול (Cyanopica) מין עקעק תכול מצוי (Cyanopica cyanus) מין עקעק איברי (Cyanopica cooki) Bird nests made from anti-bird spikes, Het Natuurhistorisch Nieuws, ‏11 July 2023 ד"ר יונת אשחר, עקעקים ועורבים נצפו כשהם בונים את קיניהם מדוקרנים נגד ציפורים, אותם הורידו מגגות סמוכים, באתר מכון דוידסון, ‏16 באוגוסט 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס פרנץ קפקא

פרס פרנץ קפקא הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה, החל משנת 2001 לסופר המצטיין. את הפרס מעניקים עיריית פראג (עיר מגוריו של פרנץ קפקא) ואגודת פרנץ קפקא. הפרס מוענק בסוף אוקטובר ועמו מוענק סכום כספי של עשרת אלפים דולר, תעודה ופסלון ברונזה. הקריטריונים לזכייה בפרס כוללים יצירה בעלת "אופי הומניסטי ותרומה לסבלנות תרבותית, לאומית, לשונית ודתית". הפרס יכול להיות מוענק לכל סופר חי, בכל גיל ומכל לאום. על ספר אחד לפחות של היוצר להתפרסם בשפה הצ'כית. הפרס זכה לעניין ומידה של יוקרה באמצע שנות ה-2000 בשעה שזוכי הפרסים בשנים 2004 ו- 2005 זכו בפרס נובל לספרות: אלפרידה ילינק ב-2004 והרולד פינטר ב-2005. 2001: פיליפ רות, ארצות הברית 2002: איוואן קלימה, צ'כיה 2003: פטר נדש, הונגריה 2004: אלפרידה ילינק, אוסטריה 2005: הרולד פינטר, בריטניה 2006: הארוקי מורקמי, יפן 2007: איב בונפוא, צרפת 2008: ארנושט לוסטיג, צ'כיה 2009: פטר הנדקה, אוסטריה 2010: ואצלב האוול, צ'כיה 2011: ג'ון באנוויל, אירלנד 2012: דניאלה הודרובה, צ'כיה 2013: עמוס עוז, ישראל 2014: יאן ליין-קה, סין 2015: אדוארדו מנדוזה, ספרד 2016: קלאודיו מגריס, איטליה 2017: מרגרט אטווד, קנדה 2020: מילן קונדרה, צ'כיה (חי בצרפת) אתר האינטרנט הרשמי של פרס פרנץ קפקא Franz Kafka Prize goes to Czech writer Daniela Hodrová, literalab, ‏2012-05-25
אדה טרבאי

אדה טרבאי (בהונגרית: Tarbay Ede; ‏3 במרץ 1932 – 9 בנובמבר 2019) היה סופר, משורר, מתרגם ומחזאי יהודי-הונגרי זוכה פרס אטילה יוז'ף (הפרס הספרותי הממלכתי הגבוה בהונגריה). אדה טרבאי נולד בבודפשט. אביו, יוז׳ף טרבאי, היה יליד מזקבשד, אימו יוספה שמש, ילידת ג׳ולה-פהרבר. אדה טרבאי התחיל את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת אטווש לוראנד, והמשיך באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט. כבר במהלך לימודיו התחיל לפרסם סיפורים, שירי ילדים ותרגומים. עם סיום לימודיו ב-1957 הוא התחיל לעבוד כדרמטורג בתיאטרון מישקולץ. בין 1959 ל-1965 הוא עבד במחלקת הנוער של הטלוויזיה ההונגרית. מ-1965 עד 1974, ובין 1979 ל-1992 היה דרמטורג בתיאטרון הבובות הלאומי. במהלך השנים הללו, פרסם מעל 30 ספרי ילדים, והיה שותף ליצירת כמה מסדרות הטלוויזיה הפופולריות ביותר לילדים. מ-1993 עד 2002, הוא לימד ספרות ילדים במכללה להוראה בז׳מבק, ובמקביל, התחיל לפרסם ספרי שירה. מלבד ספרי הילדים והשירה הרבים, יצירתו הענפה כוללת תסריטים, תסכיתים וספרי עיון. אדה טרבאי זכה לפרסים ספרותיים רבים, ביניהם פרס יוז׳ף אטילה, ופרס סטפנוס. בנו, דוד טרבאי, הוא סופר ומתרגם. מדיה וקבצים בנושא אדה טרבאי בוויקישיתוף אדה טרבאי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אודות אדה טרבאי(הקישור אינו פעיל) (בהונגרית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רג'ינה ברט

רג'ינה בְּרֶט (Regina Brett, נולדה ב-31 במאי 1956) היא עיתונאית ובעלת טור בעיתון The Plain Dealer, העיתון הראשי של העיר קליבלנד במדינת אוהיו שבארצות הברית ומגישת תוכנית רדיו. הייתה בין המועמדים הסופיים לפרס פוליצר בתחום הביקורת בשנים 2008 ו-2009. כתבה את הספר "חמישים לקחי חיים" (God Never Blinks: 50 Lessons for Life's Little Detours). במהלך הקריירה שלה פרסמה אלפי טורים. בשנת 1998 היא חלתה בסרטן השד ותיארה את חייה לאחר גילוי המחלה ותהליך הטיפולים בכתבות שזכו לפרס עיתונאי. ברט זכתה בפרסים ובהם פרס פטיש הכסף (Silver Gavel Award) מטעם ארגון עורכי דין בארצות־הברית. טור שפרסמה במלאת לה חמישים, תחת הכותרת "חמישים לקחי חיים" (Fifty Life Lessons), צוטט באינטרנט, ואף תורגם ברובו לעברית, תחת הכותרת "40 הלקחים שהחיים למדו אותי". רג'ינה ברט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.