laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מעבר החצייה של שיבויה

מעבר החצייה של שיבויה (ביפנית: 渋谷スクランブル交差点) הוא מעבר החצייה העמוס בעולם, הנמצא בשיבויה בטוקיו שביפן. מעבר החצייה נמצא בסמוך ליציאת האצ'יקו של תחנת הרכבת שיבויה. מעבר החצייה הוא מעבר חצייה לכל הכיוונים, כולל באלכסון, וכלי הרכב נעמדים כדי לאפשר מעבר הולכי הרגל. בסמוך למעבר החצייה נמצא פסלו של האצ'יקו, הכלב הנאמן, שמשמש נקודת מפגש מפורסמת. על המבנים הנשקפים ממעבר החצייה מצויים שלושה מסכי ענק המציגים פרסומות, לצד שלטי פרסומות סטטיים. בשל התנועה הרבה במקום והפרסומות שבו, נהוג להשוות אותו לכיכר טיימס בניו יורק. מעבר שיבויה הוא מעבר החצייה העמוס בעולם, והוא מאפשר חצייה בו זמנית של 2,500 איש. המקום נחנך ב-1973. בסמוך לצומת שיבויה נמצא כלבו שיבויה 109. למעבר החצייה של שיבויה אזכורים תרבותיים רבים, והוא מופיע בין היתר בתוכניות טלוויזיה וסרטים בהם "אבודים בטוקיו", "מהיר ועצבני 3" ו"האויב שבפנים: החיים שאחרי". מדיה וקבצים בנושא מעבר החצייה של שיבויה בוויקישיתוף אי-פי, בפריז מגדל אייפל, בקהיר הפירמידות, ובטוקיו? מעבר חציה, באתר הארץ, 24 ביוני 2019
רובוטיכאן

רובוטיכאן בע"מ היא חברת הזנק ישראלית פרטית המפתחת רובוטים אוטונומיים (בעיקר רחפנים) לשימושים צבאיים ואזרחיים. משרדי החברה שוכנים בפארק התעשייה בעומר. החברה נוסדה בשנת 2013 על ידי חגי בלשאי (מנכ"ל), ים גבע (מדען ראשי), אלי בן אהרון (יו"ר) ודויד שפיר. החברה רשומה בישראל ולה משרדים ואולם יצור בפארק התעשייה בעומר. החברה החלה את דרכה כחברה לשירותי הנדסה בתחום הרובוטים. במהלך השנים צברה החברה ידע ופיתחה מוצרים ייחודיים. רובוטיכאן צמחה כחברה במימון עצמי ולא גייסה מימון חיצוני. נכון לעשור השלישי של המאה ה-21 החברה מציעה שירותי הנדסה ופיתוח, מפתחת ומייצרת מוצרים בתחום הרובוטיקה. ה־Rooster (תרנגול) הוא שילוב של רחפן ורובוט מתגלגל. הייעוד העקרי שלו הוא סריקה של חללים שהגישה אליהם קשה או מסוכנת. נמצא בשימוש יחידות מיוחדות של צה"ל. בתחום האזרחי הרובוט משמש לסריקת חללים מזוהמים (קרינה או גזים רעילים) או קשים לגישה (גשרים, תעלות וכדומה). מוצר תוכנה המשמש לאימון ותרגול בהפעלת הרובוטים של רובוטיכאן ורובוטים אחרים העומדים בתקן ROS2 (פרוטוקול לשליטה ברובוטים בזמן אמת). ה־Sphera מציגה סביבת עבודה תואמת לסביבה המבצעית בה יפעל הרובוט. המוצר נמכר כחלק ממערכת ה־Rooster או כמוצר נפרד. רחפן אוטונומי מהיר המיועד לסייע לכוחות שיטור בהגעה מהירה לאזורי אסון והעברת מידע ליחידות העורפיות. בנוסף, הרחפן נועד לנטרל איומים מרחפנים עוינים. על פי הפרסומים, בשנת 2024 החברה מכרה לצבאות נאט"ו ולצה"ל 50 מערכות בהיקף של עשרות מיליוני שקלים. כל מערכת כוללת שלוש יחידות Rooster ויחידת שליטה ובקרה המאפשרת לשלוט בשלושת הרחפנים (יחידת Sphera). About us, אתר Robotican (באנגלית אמריקאית) Bootstrapping Definition, Strategies, and Pros/Cons, Investopedia (באנגלית) התרנגול – רחפן רובוטי היברידי חדש תוצרת "רובוטיכאן" בשימוש צה"ל בלחימה ברצועת עזה | Israel Defense, באתר www.israeldefense.co.il, ‏2024-01-18 What Is ROS2?, Wind River (באנגלית) Ariel Grossman, Israeli Startup Unveils ‘First Responder’ Drones For Accident Sites, NoCamels, ‏2023-07-19 (באנגלית אמריקאית) אלמס, דין שמואל (2024-06-24). "טכנולוגיית יירוט הרחפנים הרוסית החדשה שקיימת גם בישראל". Globes. נבדק ב-2024-08-24. איל בוגוסלבסקי, רובוטיכאן מכרה עשרות מערכות רובוטיות לצבאות נאט”ו ולצה”ל בהיקף של עשרות מיליוני שקלים, באתר israeldefense, ‏3.9.2024
איש שלג

איש שלג או בובת שלג (בעבר נקרא גם גולם-איש) היא דמות עשויה שלג שבוניה משווים לה צורת אדם. בניית בובות שלג בחורף היא עיסוק פופולרי בקרב ילדים. איש שלג נבנה לרוב מכדור שלג גדול כגוף. כדור שני (ולעיתים קרובות שלישי) קטן יותר ממוקם מעליו כראש. איברים נוספים, כמו עיניים, אף ופה, עשויים לרוב מפחם, אצטרובלי ברוש, אבנים קטנות או כפתורים. לעיתים משתמשים בירקות לסימון איברי הפנים באיש השלג, כגון פרוסות מלפפון כעיניים, חתיכת גזר כאף ופרוסת עגבנייה כפה. כמו כן, נהוג להוסיף כפתורים על הכדורים התחתונים כדי שבובת השלג תיראה כאילו היא לובשת חולצה. לעיתים מוסיפים גם כובע – לרוב סיר הפוך וצעיף. בירושלים נערכת בכל שנה שבה יורד שלג, תחרות בניית בובות שלג בגן סאקר. בראש צוות השיפוט עומד ראש העיר. כדור שלג פיסול בקרח מדיה וקבצים בנושא איש שלג בוויקישיתוף כתבנו, שלג ירד ברחבי הארץ, דבר, 29 בינואר 1950 רועי ינובסקי, 30 ס"מ שלג בירושלים: "העיר הכי יפה בלבן", באתר ynet, 20 בפברואר 2015
הרייט ג'ייקובס

הרייט ג'ייקובס (1813 או 1815 – 7 במרץ 1897) הייתה פעילה לביטול העבדות וסופרת אפרו-אמריקאית שהאוטוביוגרפיה שלה, "אוטוביוגרפיה של שפחה", שפורסמה ב-1861 תחת השם הבדוי לינדה ברנט, נחשבת כיום ל"קלאסיקה אמריקאית". היא נולדה לעבדות באדנטון (אנ'), בקרוליינה הצפונית, והוטרדה מינית על ידי המשעבד שלה. כאשר איים למכור את ילדיה אם לא תיכנע לרצונו, היא הסתתרה בחלל קטן מתחת לגג בית סבתה, נמוך כל כך שלא יכלה לעמוד בו. לאחר ששהתה שם שבע שנים, היא הצליחה לבסוף לברוח לצפון החופשי, שם התאחדה עם ילדיה ג'וזף ולואיזה מטילדה ואחיה ג'ון ס. ג'ייקובס. היא מצאה עבודה כאומנת ויצרה קשר עם רפורמיסטים מתנגדי עבדות ועם פמיניסטיים. אפילו בעיר ניו יורק, חירותה הייתה בסכנה עד שהמעסיק שלה הצליח לשלם לבעליה החוקיים. במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית ומיד לאחריה, היא נסעה למחוזות בקונפדרציית המדינות של אמריקה שנכבו בידי מדינות האיחוד יחד עם בתה, ארגנה עזרה וייסדה שני בתי ספר לעבדים נמלטים ומשוחררים. מדיה וקבצים בנושא הרייט ג'ייקובס בוויקישיתוף הרייט ג'ייקובס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי הרייט ג'ייקובס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיורנצה קוסוטו

פיורנצה קוסוטו (באיטלקית: Fiorenza Cossotto) היא זמרת מצו סופרן איטלקייה. אבירת הצלב הגדול OMRI. נולדה ב-22 באפריל 1935 בקרשנטינו, בפיימונטה, ליד טורינו. סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון ג'וזפה ורדי בטורינו. זכתה בתחרות של תיאטרו לה סקאלה, שם התקיימה הופעת הבכורה שלה, ב-22 בדצמבר 1956 במלאך האש. לאחר הזכייה בצעה סדרה ארוכה של תפקידי משנה מתילד "הדיאלוגים של הכרמליטיות", סוזוקי "מאדאם באטרפליי", סיבל "פאוסט", פננה "נאבוקו", פרציוסילה" כוחו של גורל", מדלנה "ריגולטו", מדלון "אנדריאה שנייה", במשך כשלוש שנים. בנוסף, בצעה גם תפקידים נוספים כמו קרובינו בנישואי פיגארו ג'ובאנה סימור באנה בולנה" בפסטיבל וקספורד ב-1958, שזיכה אותה בשבחים רבים מהמבקרים האנגלים. התכונות שבאו לידי ביטוי בהופעה ההיא פתחו לה בהחלט את הדלתות לקריירה מזהירה. ב-1959 היא בצעה הופעת הבכורה שלה בקובנט גארדן בלונדון בתור נריס ב"מדיאה", לצד מריה קאלאס. ב-1960 היא נקראה להחליף ג'ולייטה סימיונטו ב"אאידה" בארנה של ורונה. החלה בהרחבה הדרגתית של הרפרטואר: "לה ג'וקונדה" ברצלונה 1960, "לה פבוריטה" RAI 1960, "אדריאנה לקוברר", רומא 1962, "דון קרלו" לוזאן 1962, "הטרובדור" ברצלונה 1962, "אבירות כפרית", ונציה 1963, "וכרמן". בשנת 1961, החלפתה של ג'ולייטה סימיונטו פתחה לה את דלתות לה סקאלה כגיבורה, שם היא זכתה להערכה משמעותית ב"לה פבוריטה", והחלה להופיע באופן קבוע במשך שלושים שנה במילאנו. היא חנכה את עונת 1962 עם הטרובדור. ב־1964 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה באופרה הלירית של שיקגו בלה פבוריטה ובשנת 1968 במטרופוליטן בניו יורק בתור אמנריס באאידה. היא שרה במטרופוליטן במשך עשרים שנה בתפקידים ראשיים. אף על פי שהופיעה בתפקידים המפורסמים ביותר ברפרטואר של המאה התשע-עשרה, קוסוטו לא הזניחה, במיוחד בתחילת הקריירה שלה, את הרפרטואר של המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 (הנישואים הסודיים, סרסה, לוסיו סילה, אבן הבוחן, פרצה קוראת לגנב, הכומר מאוהב, Varrone e Perrica", בני קפולט ובני מונטגיו והעכשווי, כולל הביצועים הראשונים של La donna è mobile מאת ג'אן פרנצ'סקו מאליפיירו (סקלה הקטנה 1957), בית הספר לנשואות של Virgilio Mortari מילנו. The Treasure Island מאת Vieri Tosatti בולוניה,1958) ותחייתו של Il cordovano מאת Goffredo Petrassi ומאברה מאת איגור סטרווינסקי מילנו 1960. קולה אפשר לה להגיע לצלילים הגבוהים בטבעיות מרבית (משמעותית, בהקשר זה, האבולי של דון קרלו והאורבנו של ההוגנוטים) ולהצטיין גם בז'אנר הקולוראטורה (סינדרלה) מדי פעם, גם אם רק בתקליט, היא לקחה על עצמה כמה קטעי סופרן, כמו ליידי מקבת של ורדי ו-Marchesa del Poggio in Un giorno di Regno. היא גם הקליטה רסיטל המוקדש לאריות הסופרן של ג'וזפה ורדי. היא המשיכה בקריירה שלה עד 2005, אז הופיעה באחות אנג'ליקה בבלגיה. הייתה נשואה לבס איבו וינקו. אבירת הצלב הגדול של מסדר הרפובליקה של איטליה (OMRI) 2 ביוני 2014. Cavaliere di gran croce dell'Ordine al merito della Repubblica italiana — 2 giugno 2014 קצינה במסדר הכבוד של מסדר הרפובליקה האיטלקית (OMRI) 2 ביוני 1992. Grande ufficiale dell'Ordine al merito della Repubblica italiana — 2 giugno 1992 https://www.quirinale.it/onorificenze/insigniti/199375 מדיה וקבצים בנושא פיורנצה קוסוטו בוויקישיתוף פיורנצה קוסוטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיורנצה קוסוטו, באתר AllMusic (באנגלית) פיורנצה קוסוטו, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיורנצה קוסוטו, באתר Discogs (באנגלית) Cossotto Sig.ra Fiorenza
אורלנד סטין לומיס

אורלנד סטין לומיס (באנגלית: Orland Steen Loomis;‏ 2 בנובמבר 1893 – 7 בדצמבר 1942) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית עד 1934, ולאחר מכן המפלגה הפרוגרסיבית, שכיהן כחבר אספת המדינה של ויסקונסין בשנים 1929–1931, לאחר מכן ועד 1935 כחבר הסנאט המדינתי, ובשנים 1937–1939 כתובע הכללי ה-28 של ויסקונסין. ב-1942 נבחר לומיס כמושל ויסקונסין, אך נפטר טרם השבעתו לתפקיד. אורלנד סטין לומיס נולד בעיר מאוסטון שבוויסקונסין. הוא למד בריפון קולג', וב-1917 קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. ביוני 1918 הוא נשא לאישה את פלורנס מארי אלי, ולשניים נולדו שלושה ילדים. במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא ארצות הברית והוצב בצרפת במסגרת חיל המשלוח של ארצות הברית. לאחר המלחמה הוא שב למאוסטון ועסק בעריכת דין. בשנים 1922–1931 הוא היה פרקליט העיר. ב-1928 נבחר לומיס לאספת המדינה של ויסקונסין, וכיהן בה במשך שנתיים. ב-1930 הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ויסקונסין, וכיהן בו במשך ארבע שנים. ב-1934 הצטרף לומיס למפלגה הפרוגרסיבית של ויסקונסין, יחד עם רבים מחברי הסיעה הפרוגרסיבית של המפלגה הרפובליקנית. במקום להתמודד לתקופת כהונה נוספת בסנאט, הוא התמודד מטעם המפלגה החדשה למשרת התובע הכללי של המדינה, אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה בהפרש של 10,000 קולות. לאחר הפסדו זה, הוא קיבל מינוי כמנהל המדינתי של מנהל החשמול הכפרי, ושימש בתפקיד זה במשך שנתיים. ב-1936 הוא התמודד שוב על משרת התובע הכללי, והפעם ניצח בבחירות המקדימות ובבחירות הכלליות. הוא כיהן שנתיים בתפקיד, ובבחירות של 1938 הוא נוצח בבחירות הכלליות בניסיונו להתמודד על תקופת כהונה שנייה כתובע הכללי. ב-1940 התמודד לומיס בבחירות על משרת מושל ויסקונסין מול המושל המכהן, הרפובליקני ג'וליוס הייל, ונוצח בהפרש של 12,000 קולות. ב-1942 הוא התמודד שוב, והפעם הביס את הייל בהפרש של 100,000 קולות. ב-7 בדצמבר 1942, כחודש לאחר ניצחונו בבחירות, וכחודש לפני מועד השבעתו המתוכנן לתפקיד, נפטר אורלנד סטין לומיס במדיסון כתוצאה מהתקף לב פתאומי. במקומו הושבע סגן המושל המכהן, שנבחר לתקופת כהונה נוספת, הרפובליקני וולטר סמואל גודלנד, שכיהן את כל תקופת הכהונה המתוכננת של לומיס. לומיס נטמן בבית הקברות מאוסטון-אוקווד שבעירו. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי. קטע מכביש 36 המדינתי של ויסקונסין שעובר במחוז מילווקי קרוי על שמו. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1752 אורלנד סטין לומיס באתר The Political Graveyard (באנגלית) אורלנד סטין לומיס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) togetherweserved.com – 1LT Orland Steen Loomis. "Parties and Elections". The Wisconsin Blue Book 1935 (Report). Wisconsin Legislative Reference Bureau. 1935. p. 547. Parties and Elections". The Wisconsin Blue Book 1937 (Report). Wisconsin Legislative Reference Bureau. 1937. pp. 351. Ohm, Howard F.; Bryham, Leone G., eds. (1940). "Parties and Elections". The Wisconsin Blue Book 1940 (Report). Wisconsin Legislative Reference Bureau. p. 610. "Painting - Orland S. Loomis". Wisconsin Historical Society.
טופה

אבני טופה הן סוג של אבני גיר שנוצרות כאשר מינרלים של סידן פחמתי נושרים מתוך המים בנהרות או אגמים לא מחוממים. מעיינות חמים מחוממים גיאותרמית מייצרים לפעמים מרבצי פחמן דומים (אך פחות נקבוביים), הידועים כטרוורטין. טופה מכונה לפעמים טרוורטין (מטאוגן). אין לבלבל אותו עם טרוורטין מעיינות חמים (תרמוגן). כמו כן, אין לבלבל טופה, שהיא אבן גירנית, עם טוף, סלע געשי נקבובי בעל אטימולוגיה דומה שלעיתים נקרא גם "טופה". מדיה וקבצים בנושא טופה בוויקישיתוף Pentecost, A. (2005). Travertine. Dordrecht, Netherlands: Kluwer Academic Publishers Group. ISBN 1-4020-3523-3.
ג'ון וינינג

ג'ון מידלטון וינינג (באנגלית: John Middleton Vining‏; 23 בדצמבר 1758 – פברואר 1802) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדובר, במחוז קנט, דלאוור. הוא היה חבר הקונגרס הקונטיננטלי מדלאוור, וחבר במפלגה הפדרליסטית, שכיהן בעצרת הכללית של דלאוור וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור ארצות הברית מדלאוור. וינינג נולד ב-23 בדצמבר 1758 בדובר שבמושבת דלאוור, והיה בנם של ג'ון ופיבי וינקופ וינינג. אביו היה עורך דין ובעל קרקעות בולט ומצליח, שהיה יושב ראש האספה הקולוניאלית והשופט הראשי של דלאוור. הוא גם היה חברו הטוב של סיזר רודני, ששימש כסנדק לבנו ג'ון. אביו של וינינג נפטר כשבנו היה בן אחת עשרה, וממנו ירשו ג'ון ואחותו הון רב. ב-29 בנובמבר 1790, בזמן שהיה חבר בית הנבחרים בניו יורק, הוא התחתן עם אנה מריה סיטון, משוררת, מוזיקאית ובתו של ויליאם סיטון מניו יורק. היא השתלבה היטב במעגל החברתי של וינינג, ונולדו להם ארבעה בנים, ג'ון, ויליאם, בנג'מין וצ'ארלס, אך היא מתה בטרם עת בשנת 1800. וינג למד משפטים תחת ג'ורג' ריד בניו קאסל, דלאוור, והתקבל ללשכת עורכי הדין של דלאוור ב-1782, והחל לעסוק בכך בדובר. בגלל עושר וחשיבות משפחתו הוא נבחר שלוש פעמים לייצג את דלאוור בקונגרס הקונטיננטלי. הוא נבחר לראשונה ב-8 באפריל 1784, וכיהן עד 27 באוקטובר 1786, אם כי, כמו רבים מבני דורו, נוכחותו הייתה לא סדירה. לאחר מכן הוא נבחר לישיבות 1787/88 ו-1788/89 של בית האספה של דלאוור. בבחירות מיוחדות ב-7 בינואר 1789, הביס וינינג ארבעה מועמדים אחרים כדי לזכות בבחירות כחבר היחיד מדלאוור לבית הנבחרים הראשון של ארצות הברית. שנתיים לאחר מכן הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה. למרות שהוא הגיע באיחור של שבועות לכל מושב, הוא היה מחוקק נמרץ ומצפוני, שהצביע באופן עקבי בעד הממשל, ובמיוחד בעד מנהל חזק. הוא כיהן בשלושים ושמונה ועדות בקונגרס האמריקני הראשון, כולל הוועדה ששוקלת את התיקונים המוצעים הראשונים לחוקה, והוועדה המשותפת לחוקים. עמדותיו של וינינג היו בדרך כלל קונסטרוקטיביסטיות רופפות, או כדעותיו של המילטון. לפיכך, הוא העדיף מאוד את ההנחה הפדרלית של חובות המלחמה המהפכניים של המדינה. בוויכוח על מיקומה של בירה לאומית, הוא ביקש להקים בווילמינגטון, דלאוור, אבל ברגע שזה הפסיד, תמך במעבר מיידי לפילדלפיה, ובבנייה מאוחרת יותר של עיר על נהר הפוטומק. ב-1793 חזר לדובר, דלאוור כסנאטור המדינה, אך עד מהרה נבחר לסנאט האמריקאי. הוא שירת שם חמש שנים, מ-4 במרץ 1793, עד להתפטרותו ב-19 בינואר 1798, ובעקבות כך פרש מהחיים הציבוריים. וינינג מת בדובר בפברואר 1802 ונקבר בקבר לא מסומן בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית של ישו בדובר. וינינג היה גבר נאה, ידידותי ובולט למשפחה בולטת ועשירה. הוא תואר כ"צבעוני", דובר ש"נאם במטפורה מפוצצת", אך גם כ"נואם מוכשר" ו"לא מדבר בשפה מתלהמת". אחותו, מרי, שהייתה בת לוויה תכופות של אנתוני ויין, גרה עם וינינג, ויחד הם אירחו לעיתים קרובות ובשפע. בגלל הכנסת האורחים והנדיבות הזו הוא נודע בתור "חיית המחמד של דלאוור". אבל הוא בילה את הונו וסבל מאלכוהוליזם, ומות אשתו, והדרדר במהירות למוות כשהוא מרושש בטרם עת. אחותו הקדישה את עצמה לגידול ארבעת בניו של וינינג, אך גם הם מתו צעירים, תוך שנה מפטירתה ב-1821. אליזבת מונטגומרי ב"זכרונותיה בווילמינגטון" כתבה: "כישרונותיו המבריקים, שלא ניזונו מיישום, קמלו בניצנים. עצלות ונדיבות הולידו פזרנות שבזבזה את הרכוש שלו". מדיה וקבצים בנושא ג'ון וינינג בוויקישיתוף ג'ון וינינג באתר הקונגרס של ארצות הברית ג'ון וינינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון וינינג, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
וולטר סמואל גודלנד

וולטר סמואל גודלנד (באנגלית: Walter Samuel Goodland;‏ 22 בדצמבר 1862 – 12 במרץ 1947) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כראש עיריית רסין ה-40 בשנים 1911–1915, כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1927–1934, כסגן מושל המדינה בשנים 1939–1943, ומתוקף תפקידו זה הושבע כמושל ויסקונסין ה-31 במקומו של אורלנד סטין לומיס, שנבחר ב-1942 לתפקיד, אך נפטר טרם השבעתו. גודלנד כיהן כמושל מינואר 1943 ועד מותו. וולטר סמואל גודלנד נולד בכפר שרון שבוויסקונסין. הוא היה עורך דין והחזיק בבעלותו עיתון. הוא היה הבעלים של עיתון בעיר איירון מאונטיין שבמישיגן. כבחור צעיר הוא בילה זמן ברכס גוגביק. הוא הגיע לאזור והחל לעסוק בעריכת דין בעיר וייקפילד שבמישיגן. שם הוא הקים את העיתון וייקפילד בולטין, אחד העיתונים הראשונים באזור. בהמשך הוא הקים את העיתון איירונווד טייס, שאותו הוא מכר במאי 1895. בשנים 1911–1915 כיהן גודלנד כראש עיריית רסין. בשנים 1927–1934 הוא כיהן כחבר הסנאט של ויסקונסין. בשנים 1939–1943 הוא כיהן כסגן מושל ויסקונסין. ב-1942 נבחר גודלנד לתקופת כהונה נוספת כסגן המושל. ב-7 בדצמבר אותה שנה נפטר המושל הנבחר אורלנד סטין לומיס לפני שהושבע לתפקידו. בית המשפט העליון של ויסקונסין פסק שגודלנד יכהן במקומו כמושל ויסקונסין, ודחה את עתירתו של המושל הקודם ג'וליוס הייל שטען שהוא צריך להמשיך ולכהן בתפקידו. ב-1944 נבחר גודלנד כמושל בזכות עצמו, וב-1946 נבחר לכהונה שלישית. וולטר סמואל גודלנד נפטר בעת כהונתו במדיסון ב-12 במרץ 1947, כתוצאה מהתקף לב, בגיל 84. בעת פטירתו הוא היה המושל המבוגר ביותר שכיהן אז בכל אחת ממדינות ארצות הברית. הוא נטמן בבית הקברות גרייסלנד שברסין. על שמו נקראו בניין בבית החולים לחולי נפש מנדוטה, בית ספר יסודי ברסין, ופארק במחוז דיין. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1752-1754 וולטר סמואל גודלנד באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) וולטר סמואל גודלנד באתר The Political Graveyard (באנגלית) וולטר סמואל גודלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
נתנאל סמית'

נתנאל סמית' (באנגלית: Nathaniel Smith‏; 6 בינואר 1762 – 9 במרץ 1822) היה עורך דין, סוחר בקר, שופט ופוליטיקאי מהמאה ה-19. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט וכשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט. סמית' נולד ב-6 בינואר 1762 בוודברי שבמושבת קונטיקט, והיה בנם של ריצ'רד סמית' ואניס (הורד) סמית'. הוא למד בבתי הספר המשותפים ועסק בעיסוקים חקלאיים. הוא גם היה סוחר בקר. סמית' למד בבית הספר למשפטים של ליצ'פילד. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1787. סמית' החל את עריכת הדין בוודברי. בשנת 1789 הפך סמית לחבר בבית הנבחרים של קונטיקט, וכיהן בבית הנבחרים של המדינה עד 1795. הוא נבחר כמועמד פדרליסט לקונגרס הרביעי והחמישי, כיהן מ-4 במרץ 1795 ועד 3 במרץ 1799. הוא סירב להיות מועמד למינוי מחדש ב-1798. סמית שימש כחבר במועצת העוזרים של קונטיקט מ-1799 עד 1804. הוא שירת בסנאט של קונטיקט מ-1800 עד 1805. סמית היה פרקליט המדינה של מחוז ליצ'פילד בשנת 1805. בשנת 1806 הוא הפך לשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט. הוא שמר על תפקיד זה שלוש עשרה שנים. הוא גם היה ציר בוועידת הרטפורד בין השנים 1814–1815. סמית' מת בוודברי ב-9 במרץ 1822. הוא קבור בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית. סמית' התחתן עם רות בנדיקט סמית'. נולדו להם שני ילדים, הרייט ג'יי סמית' ונתנאל בנדיקט סמית'. סמית' היה אחיו של נייתן סמית', סנטור ארצות הברית מקונטיקט, ודודו של טרומן סמית', סנטור ארצות הברית מקונטיקט. נתנאל סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית) נתנאל סמית', באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "Nathaniel Smith". Litchfield Historical Society. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Nathaniel Smith". Connecticut State Library. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Nathaniel Smith". Connecticut State Library. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Rep. Nathaniel Smith". Govtrack.us. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Nathaniel Smith (1762-1822)". The Political Graveyard. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Kilbourn, Dwight Canfield (1909). The Bench and Bar of Litchfield County, Connecticut, 1709-1909: Biographical Sketches of Members, History and Catalogue of the Litchfield Law School, Historical Notes. Dwight Canfield Kilbourn. p. 291. "SMITH, Nathaniel, (1762 - 1822)". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Smith family of Connecticut". The Political Graveyard. נבדק ב-1 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Fay, John William and Herbert M Linen (1915). The Cyclopædia of American biography, Volume 5. Press Association Compilers.
נייתן סמית'

נייתן סמית' (באנגלית: Nathan Smith‏; 8 בינואר 1770 – 6 בדצמבר 1835) היה סנטור אמריקאי מקונטיקט. נייתן סמית' נולד בוודברי, מושבת קונטיקט, והיה בנם של ריצ'רד ואניס (הורד) סמית'; אחיו של נתנאל סמית' ודודו של טרומן סמית'. הוא קיבל חינוך צנוע. הוא למד משפטים עם אחיו ובבית הספר למשפטים ליצ'פילד ב-1790; התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1792, והחל לעסוק במקצועו בניו הייבן. בשנת 1808 קיבל סמית' תואר מאסטר לשם כבוד מייל. הוא גם היה חבר של קולג' וושינגטון, שלימים נודע בשם טריניטי קולג' בהרטפורד, קונטיקט. סמית' היה תובע של מחוז ניו הייבן מ-1817 ועד מותו ב-1835. הוא גם היה ציר לוועידה החוקתית של המדינה ב-1818. בשנת 1825, הוא היה מועמד לא מוצלח למושל קונטיקט, אך מונה לתובע של ארצות הברית במחוז קונטיקט, וכיהן ב-1828 וב-1829. סמית', שנבחר כרפובליקני לאומי לסנאט של ארצות הברית, כיהן מ-4 במרץ 1833 ועד מותו. הוא היה בן 63 כשתפס את מקומו בסנאט האמריקני, והיה אחד החברים המכהנים המבוגרים ביותר בגוף זה. סמית' מת בוושינגטון הבירה ב-6 בדצמבר 1835. הנשיא ג'קסון והקבינט שלו השתתפו בהלוויה של סמית' בלשכת הסנאט והתקיים גם טקס הלוויה גדול בניו הייבן. הוא נקבר בבית הקברות ברחוב גרוב, ניו הייבן, קונטיקט. מדיה וקבצים בנושא נייתן סמית' בוויקישיתוף נייתן סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית) נייתן סמית', באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "Nathan Smith". Litchfield Historical Society. נבדק ב-12 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Nathan Smith". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-12 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Nathan Smith". Govtrack US Congress. נבדק ב-12 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Nathan Smith". The Political Graveyard. נבדק ב-12 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה)
אליאס פרקינס

אליאס פרקינס (באנגלית: Elias Perkins‏; 5 באפריל 1767 – 27 בספטמבר 1845) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט. פרקינס נולד בליסבון, מושבת קונטיקט ב-5 באפריל 1767. הוא סיים את לימודיו במכללת ייל ב-1786. לאחר מכן למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בניו לונדון, קונטיקט. פרקינס היה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט בשנים 1795–1800, 1814 ו-1815 ושימש כיו"ר הבית בשנים 1798 ו-1815. הוא היה עוזר שופט של בית המשפט של מחוז ניו לונדון בשנת 1799 ושופט ראשי של אותו בית משפט בשנים 1807–1825. הוא נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לקונגרס השביעי וכיהן בו מ-4 במרץ 1801 עד 3 במרץ 1803. לאחר מכן שב לעסוק בעריכת דין והיה חבר בסנאט של קונטיקט בשנים 1817–1822. הוא היה ראש עיריית ניו לונדון מ-1829 עד 1832. הוא מת בניו לונדון ב-27 בספטמבר 1845 ונקבר בבית הקברות סידר גרוב. אליאס פרקינס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) אליאס פרקינס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דוד ברגר

האם התכוונתם ל... דוד ברגר (ספורטאי) (דוד מרק ברגר; 1944–1972) – מרים משקולות ישראלי שנרצח במינכן דוד ברגר (היסטוריון) (David Berger‏; יליד 1943) – אקדמאי אמריקאי העוסק בתחום לימודי היהדות דייוויד ברגר (פוליטיקאי) (David Berger‏; יליד 1950) – עורך דין, פוליטיקאי, דיפלומט ומנהל ספורט יהודי–קנדי
הרי אדירונדאק

הרי אדירונדאק (באנגלית: Adirondak Mountains) הוא רכס הרים בצפון מזרח מדינת ניו יורק. הם משתרעים לאורך של 260 קילומטרים, ושטחם כ 13,000 קמ"ר. הרכס מכיל יותר מ-100 פסגות, כולל הר מרסי, שהוא הנקודה הגבוהה ביותר במדינת ניו יורק, בגובה של 1,629 מטר, והר וויטפייס (Whiteface) בגובה 1,483 מטר, שהוא אתר פופולרי לסקי, וטיולים. בהרי אדירונדאק יש 46 פסגות מעל 1,200 מטר (4,000 רגל) המהוות יעדי טיול פופולריים. ההרים נמצאים בתוך פארק אדירונדק, שהוא אזור שימור גדול בצפון מדינת ניו יורק. בהרים יש מעל 200 אגמים שניתנו להם שמות, ויותר מ־3,000 אגמים קטנים יותר, בריכות וגופי מים אחרים. בין האגמים ישנו את אגם פלאסיד, שבו נערכו אולימפיאדות החורף של שנת 1932 ו־1980, ואגם דמעת העננים שהוא המקור הגבוה ביותר של נהר ההדסון. לפי המחקר העדכני, הרי אדירונדאק נוצרו (ועדיין גובהים) לפני כ 100 מיליון שנה, כאשר לוח סלע עתיק (בן יותר ממיליארד שנה) עבר מעל לאזור פעיל שדוחף אותו כלפי מעלה. ההרים והאגמים שבהם קיבלו את צורתם הנוכחית לאחר המסת הקרחונים האחרונה שארעה לפני כ 10,000 שנה. מדיה וקבצים בנושא הרי אדירונדאק בוויקישיתוף https://visitadirondacks.com/sites/default/files/2024-05/___Hiking%202024%20(1%29.pdf https://olympics.com/en/olympic-games/lake-placid-1932 https://olympics.com/en/olympic-games/lake-placid-1980 https://blogs.agu.org/geospace/2018/06/26/new-study-offers-new-evidence-for-how-the-adirondack-mountains-formed/ http://www.adirondackalmanack.com/2009/11/sea-serpents-in-the-adirondacks-you-bet.html ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אמריקה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.