laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רנה מיחליץ'

רנה מיחליץ' (בסלובנית: Rene Mihelič; נולד ב-5 ביולי 1988) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת הקשר בקאלסדורף מליגת העל הסלובנית. מיחליץ' התחיל את הקריירה שלו במריבור ועד מהרה הפך לשחקו הרכב בקבוצה הבוגרת. בקיץ 2010 חתם בנסיונל מדיירה מליגת העל הפורטוגזית, בה לא מצא את מקומו ובינואר 2013 הושאל ללבסקי סופיה הבולגרית עד לסיום העונה. את עונת 2013/2014 מיחליץ' התחיל כשחקן חופשי עד שבאוקטובר 2013 חתם בזאברץ' הסלובקית עד שעבר בינואר 2014 לדברצן ההונגרית במדיה שיחק במשך עונה וחצי. ב-1 בספטמבר 2015 הגיע מיחליץ' לישראל וחתם ל-3 שנים בהפועל רעננה מליגת העל. מיחליץ' שיחק שנה וחצי במועדון, וב-2 בפברואר 2017 שוחרר מהקבוצה בעקבות קשיי התאקלמות של אשתו. לאחר תקופה קצרה בריגה מליגת העל הלטבית, הגיע מיחליץ' לליגת העל ההודית, וביולי 2017 חתם בקבוצת צ'נאיין. באוגוסט 2018 חתם בקבוצת דלהי דינמוס. ב-29 באפריל 2019 מיחליץ' חתם בפרסיב באנדונג מליגת העל האינדונזית. ב-15 בינואר 2021, מיחליץ' חתם בסוטייסקה ניקשיץ' מליגת העל המונטנגרית. בקיץ 2021 מיחליץ' חתם בקאלסדורף. ב-22 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה במשחק ידידות נגד מונטנגרו שנגמר בתוצאה 1-1 כאשר הוא בן 19, חודש ו-17 ימים ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שרושם דקות משחק בנבחרת. בסך הכל ערך שלוש הופעות במדי הנבחרת באותה שנה. מדיה וקבצים בנושא רנה מיחליץ' בוויקישיתוף רנה מיחליץ', באתר Transfermarkt רנה מיחליץ', באתר Soccerway רנה מיחליץ', באתר WorldFootball.net רנה מיחליץ', באתר National Football Teams רנה מיחליץ', באתר FootballDatabase.eu שירי אלג'ם, ‏הקשר רנה מיחליץ' חתם ל-3 שנים בהפועל רעננה, באתר ערוץ הספורט, 1 בספטמבר 2015 חלון ההעברות נסגר: טל בן חיים הבלם נשאר במכבי תל אביב, באתר וואלה, 2 בפברואר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רנה מיחליץ'".
צמרן חום

צמרן חום (שם מדעי: Lagothrix lagotricha) הוא מין צמרן ממשפחת קופי עכביש והוא קוף שעיר וגדול ואחד מהמינים הגדולים ביותר של קופים רחבי אף. על אף שמו, לצמרן פרווה אפורה כהה. הצמרן החום חי בקבוצות קטנות ביערות האמזונאס במדינות קולומביה, אקוודור, פרו וברזיל. זהו קוף גדול שיכול להגיע לאורך 70 ס"מ ולמשקל 5–7 ק"ג. הוא בעל זנב ארוך ושעיר, מתפתל והוא יכול להיאחז בעזרתו. הוא בעל פרווה עבה וצמרירית, שנתנה לו את שמו והיא אפורה כהה עם פנים חומות והידיים ורודות וחזקות עם אחיזה טובה בענפים. קופים אלה אינם נפוצים והם יותר איטיים מקרובי משפחתם. הם צמחוניים ואוכלים בעיקר עלים ופירות על העצים וגם זרעים וחסרי חוליות. הם ממעטים מאוד לרדת לקרקע היער. קופים אלו נעשים נדירים יותר ויותר והם בסכנת הכחדה כתוצאה מכריתה של יערות הגשם. מדיה וקבצים בנושא צמרן חום בוויקישיתוף צמרן חום, באתר ITIS (באנגלית) צמרן חום, באתר GBIF (באנגלית) צמרן חום באתר הרשימה האדומה של IUCN
בלוניה

בלוניה (בפולנית: Błonie) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, השוכנת כ-18 ק"מ מערבית לוורשה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, ככפר בבעלות משפחת האצולה מאזובייצקי. בסוף המאה ה-14 הוענקו ליישוב זכויות עיר, והעיירה הפכה למרכז מסחר ומלאכה אזורי. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיירה כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית, ועם תחילת המאה ה-19 החלה העיירה להתפתח. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-15. לאחר מכן נאסרו מגורי יהודים בעיירה, והיישוב היהודי בה חודש רק בשנת 1862 עם ביטול המגבלות. לפני מלחמת העולם הראשונה היוו יהודי בלוניה מחצית מכלל אוכלוסיית העיירה, במהלך הקרבות ולאחר הכיבוש הרוסי החוזר, נרצחו חלק מיהודי העיירה והוצרו צעדי הנשארים. כמעט כל יהודי העיירה נאלצו לעזוב אותה. בשנת 1920, בזמן המלחמה הפולנית-סובייטית, הואשם רב העיירה אפרים פישל שפירא בהאשמת שווא של סיוע לצבא האדום, והוצא להורג. בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה, ופעלו בה המפלגות הציוניות השונות, ובראשן המזרחי. כמו כן, פעלה בעיירה אגודת ישראל. בשנים אלו נמנו בעיירה כ-1,260 יהודים, כרבע מסך תושביה. בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה בלוניה בידי הגרמנים, ועם כניסתם אליה, שדדו את חנויות ובתי היהודים, וחטפו יהודים לעבודות כפייה. זמן קצר לאחר מכן מונה בעיירה יודנרט, שנצטווה לספק לגרמנים את דרישותיהם מהקהילה. בחודשים הראשונים לכיבוש הגיעו לעיירה מאות פליטים יהודים שגורשו מיישובי הסביבה, והיודנרט המקומי התגייס לעזרתם. בסתיו 1940 הוקם בעיירה גטו, שבראשית 1941 נמנו בו כ-2,100 יהודים, שסבלו מתנאי מחיה קשים. באמצע פברואר 1941 חוסל הגטו בעיירה, ויושביו הועברו לגטו ורשה, ממנו שולחו בקיץ 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה. בית העלמין היהודי בעיירה נהרס בידי הגרמנים. מדיה וקבצים בנושא בלוניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלוניה בלוניה באתר מרכז מורשת יהדות פולין בלוניה (Błonie), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "בלוניה", באתר השטעטל הווירטואלי "בלוניה", באתר JewishGen (באנגלית) ויטולד מדיקובסקי ומרטין דין (אנ'), בלוניה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 364–366), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) להרחבה על חורבן יהדות בלוניה במלחמת העולם הראשונה ועל התנכלות האוכלוסייה המקומית והצבא הרוסי לקהילה, ראו: ש. אנ-סקי, חורבן היהודים בפולין, גליציה ובוקובינה (תרגם: ש"ל ציטרון), ברלין: הוצאת שטיבל, תרפ"ט–1929. עמ' 62–67.
תחש גמדי

תחש גמדי (שם מדעי: Trichechus pygmaeus) הוצע כמין על ידי מארק ואן רוסמלן, חוקר פרימטים מאוניברסיטת אמסטרדם. להפרידו מתחש הנהרות האמזוני, הקרוב אליו, ושהוגדר שנים כתת מינו, מכך אמור להזכירו בתכונותיו, ובמקום מחייתו, ממדיו קטנים וקומפקטיים ביחס למינים אחרים ממשפחת התחשאים: משקלו לא עולה על 60 ק"ג כשאורכו מגיע ל-130 ס"מ. למעשה, המין הקטן ביותר ממשפחת התחשאים. הוא ניזון בעיקר מצמחי מים. ארגון הIUNC אינו מכיר בו כמין נפרד. תחש גמדי, באתר GBIF (באנגלית) כתבה על התחש הגמדי (באנגלית) International Union for Conservation of Nature (2008). ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס אגדת יורוליג

פרס אגדת יורוליג (באנגלית: Euroleague Basketball Legend Award) הוא פרס המוענק על ידי חברת היורוליג לכוכבי ליגת היורוליג הגדולים ביותר בכל הזמנים. הזוכים בפרס, שחולק לראשונה בשנת 2013, מוכרזים רשמית כ"אגדות יורוליג". פאפאלוקאס זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג נבארו זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג שישקאוסקאס זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג אין ראוי ממנו: שאראס יוכרז כ"אגדת יורוליג", באתר ערוץ הספורט, 9 בפברואר 2015 דיאמנטידיס זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג טורצ'אן זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג איבקוביץ' זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג אור שקדי‏, שמעון מזרחי נכנס להיכל התהילה של היורוליג, באתר וואלה, 27 בנובמבר 2018 מזרחי זוכה בפרס "אגדת יורוליג", באתר היורוליג Felipe Reyes to be named Euroleague Basketball Legend, באתר eurohoops.net Spanoulis honored as newest Euroleague Basketball Legend, באתר היורוליג Vujcic joins exclusive company as a Euroleague Basketball Legend, באתר היורוליג
אופוסום עכבר רובינסון

אופוסום עכבר רובינסון (שם מדעי: Marmosa robinsoni) הוא מין של אופוסום דרום אמריקאי הנפוץ ביערות הגשם הטרופיים. חי במרכז אמריקה, במדינות בליז, טרינידד וטובגו, גרנדה, הונדורס, פנמה, פרו, קולומביה, ונצואלה, ואקוודור והוא נפוץ בחלקים שונים של היער. תת-מיניו הם: Marmosa robinsoni robinsoni Marmosa robinsoni chapmani Marmosa robinsoni fulviventer Marmosa robinsoni grenadae Marmosa robinsoni isthmica Marmosa robinsoni luridavolta Marmosa robinsoni ruatanica Marmosa robinsoni simonsi פרוותו היא בצבע חום קינמון. בטנו צהובה וצבעו של הגב נע בין אדמדם עד לאפור. הראש בהיר יותר משאר הגוף. יש לו עיניים גדולות ביותר והן מוקפות ב"מסיכה" שחורה עד לאף הוורוד. זנבו ארוך יותר מגופו והוא יכול להיתלות בעזרתו וכן ידיים בעלות כריות אחיזה. אורכו של האופוסום 26–28 ס"מ ומשקלו עד 110 גרם והוא בין הקטנים שבאופוסומים. האופוסום חי ביערות גשם עד גובה של 2,500 מ' וכן ביערות נשירים יותר, ביצות מנגרובים וסוואנות טרופיות. האופוסומים מחפשים בין הענפים פירות וחרקים ולעיתים אוכלים גם פירות של קקטוסים. נקבות בהיריון שניזונות היטב עולות במשקל פי 3 מהזכרים כך שאזורים עם שפע אוכל הם מבוקשים. האופוסומים הם יחידאים ויתקפו אופוסום שייכנס לטריטוריה שלהם. האופוסומים ממליטים 6–14 צאצאים לאחר היריון של 14 ימים בלבד. הנקבה ממליטה אותם בתור קן נטוש חור בעץ או גבעול בננה ומגדלת אותם בתוך הכיס שלה עד התבגרותם. מצב השימור של המין ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא אופוסום עכבר רובינסון בוויקישיתוף אופוסום עכבר רובינסון, באתר ITIS (באנגלית) אופוסום עכבר רובינסון, באתר NCBI (באנגלית) אופוסום עכבר רובינסון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אופוסום עכבר רובינסון, באתר GBIF (באנגלית) אופוסום עכבר רובינסון באתר הרשימה האדומה של IUCN
יגור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יגור – קיבוץ בצפון ישראל מחלף יגור – מחלף בעמק זבולון נחל יגור – נחל באזור הכרמל עמית יגור – שחקנית ישראלית יגר
זליקמן מבינגא

רבי אהרן הלוי ציון, המוכר בכינויו רבי זעליקמן בינגא (לעיתים: מהר"ז בינגא או בונגא; מהר"ז אופנהיים; מהר"ז סגל ומהר"ז אנדרנך; נפטר בסביבות שנת ה'ר"ל, 1470), היה רב מאחרוני הראשונים באשכנז. רבה של בינגא (אנ'). מחותנו ותלמידו המובהק של מהרי"ל. נחשב לאחרון המחברים ההלכתיים במערב גרמניה בתקופת הראשונים. נולד לרב נתן ב"ר יצחק מצאצאי רבי יקר הלוי מקלוניא. אבי אמו היה רבי מנחם ציוני מחבר הספר "ציוני" על התורה. למד מפי אביו וזקניו ומפי המהרי"ל, מלבדם היה גם תלמידם של רבי אנשיל ורבי זוסקינט מקלוניא, של רבי יצחק ארוויילר ושל רבי זלמן בונא. כיהן משנת ה'ר"ד, 1444, כרבה של בינגא, בשנות ה-50 של המאה ה-15 ישב זמן מה בוורנקבורט, ובראשית שנות ה-60 עבר לגור באופנהיים, אז דבק בו הכינוי "מהר"ז אופנהיים". בין תלמידיו: מהר"ם מינץ, רבי מנחם בכרך ורבי זלמן קיצינגן. רבני הדור שאחריו כינו אותו בתארים מופלגים, וגם בן דורו רבי ישראל איסרלן בספרו "תרומת הדשן" (סי' רנג) מכנה אותו "שר התורה". בשנת ה'רי"ד, 1454, ניסה להוביל ביחד עם רבי מנחם מן בכרך שורה של תקנות וגזירות חדשות על קהילות אשכנז, אך היוזמה נתקלה בהתנגדות של רבנים אחרים ובהם תלמידו מהר"ם מינץ, ר' נתן אפשטיין ואחרים. ספרו יצא לאור מכתב ידו רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 בירושלים. הרב נפתלי יעקב הכהן, "זעליגמאן הלוי ציון", אוצר הגדולים אלופי יעקב, חיפה, תשכ"ז–תש"ל, חלק ג, עמודים רו-רז, באתר היברובוקס ספרו הרבנים בנימין זאב נויזץ, משה חנינא ניימן וישראל מרדכי פלס (מהדירים), מהר"ז בינגא: חידושים ביאורים ופסקים לרבנו זעליקמן מבינגא, עם מבוא לתולדותיו. ירושלים: מכון ירושלים, תשמ"ה, באתר אוצר החכמה אהרן בן נתן הלוי ציון, דף שער בספרייה הלאומית כל הכינויים על שם ערים ועיירות בהן התגורר וכיהן כרב. ישראל יובל, חכמים בדורם, הוצאת מאגנס תשמ"ט, עמ' 195. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זליקמן מבינגא".
ניאיגטה (מחוז)

מחוז ניאיגטה (ביפנית: Niigata-ken 新潟県) הוא מחוז באזור צ'ובו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר ניאיגטה. עד רסטורציית מייג'י במחצית השנייה של המאה ה-19 התחלק האזור של מחוז ניאיגטה של היום בין שטחי מחוזות אצ'יגו וסדו. במהלך תקופת סנגוקו איחד הדאימיו אואסוגי קנשין את שני המחוזות למחוז אחד תחת שליטתו, ואף הפך למנהיג שבט אואסוגי. העיר ניאיגטה, בירת המחוז, היא העיר הגדולה ביותר ביפן השוכנת לחופו של ים יפן, והייתה עיר הנמל הראשונה לחופי ים יפן שנפתחה לסחר עם מעצמות זרות, לאחר פתיחת יפן למערב על ידי קומודור מת'יו פרי ב-1854. מאז מילאה העיר תפקיד חשוב בסחר בין יפן לבין רוסיה וקוריאה. בשנות ה-60 וה-70 עבר מחוז ניאיגטה עבודות תשתית ותחבורה רבות שסייעו לפיתוחו, בהן בניית רכבת מהירה ותחנת כוח הידרואלקטרית, הודות לפעילותו של קקואיי טנאקה, פוליטיקאי יליד המחוז, וראש ממשלת יפן בשנות ה-70. למחוז ניאיגטה רצועת חוף באורך 240 קילומטרים, לאורך חופי ים יפן, ושטח המחוז כולל גם את האי סדו. המחוז מתחלק לארבעה אזורים: אזור ג'וּאֶצו בדרום, צ'וֹאֶצו במרכז, קַאֶצו בצפון, והאי סדו. שיפכו של נהר שינאנו, הארוך ביותר ביפן, נמצא במחוז וכרבע מכלל שטחי המחוז מוקדשים לפארקים לאומיים. כלכלת מחוז ניאיגטה נשענת בעיקר על חקלאות, והמוצר העיקרי הוא אורז. מחוז ניאיגטה הוא המחוז השני ביפן בייצור אורז, אחרי מחוז הוקאידו. בסביבת העיר אואונומה מגדלים את זן האורז קושיהיקרי, הנחשב לאיכותי ביותר ביפן. כפועל יוצא מגידול אורז, מחוז ניאיגטה גם מפורסם בייצור מוצרי אורז, כגון סאקה ופריכיות אורז. בנוסף, משגשגת במחוז גם תעשיית הפרחים, ובייחוד שושנים, צבעונים ואזליאות. במחוז נמצאו מצבורי נפט, אך לא בכמות המאפשרת עצמאות ליפן, והמדינה עדיין תלויה בייבוא מבחוץ. בעבר פעל באי סדו מכרה זהב, אך הוא נסגר ב-1989, ובסנג'ו וצובמה ישנם מכרות כסף פעילים. במחוז ניאיגטה 20 ערים: מדיה וקבצים בנושא ניאיגטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניאיגטה (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של ניאיגטה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של ניאיגטה (בסינית מפושטת) אתר האינטרנט הרשמי של ניאיגטה (בסינית מסורתית) אתר האינטרנט הרשמי של ניאיגטה (בקוריאנית) אתר האינטרנט הרשמי של ניאיגטה (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של ניאיגטה (במונגולית) אתר האינטרנט הרשמי של ניאיגטה (בוייטנאמית) ניאיגטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניאיגטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של מחוז ניאיגטה אתר מידע תיירותי על מחוז ניאיגטה
מירה ליבס

מירה (מרים) לִיבֶּס (5 בדצמבר 1913 - 14 בספטמבר 2003) הייתה אמנית וקדרת ישראלית, ילידת האימפריה הרוסית. מרים ליבס לבית ליבוביץ נולדה בריגה, האימפריה הרוסית (כיום לטביה), בשנת 1913. אביה, צבי הירש, היה סוחר עצים. אחיה היו אסתר רייפנברג, שלמה לבב וחנה זילברטל. דודניה היו הפילוסופים ישעיהו ונחמה ליבוביץ. בשנת 1919, בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה, נמלטה המשפחה לברלין, גרמניה. למרות שהמשפחה הייתה דתית, נשלחה לבית ספר כללי ואף הייתה פעילה בתנועת נוער ציונית. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון עלתה לארץ ישראל. עם זאת שבה לאירופה, שם למדה כשנתיים קרמיקה בפריז ובפראג. עם שובה, באזור שנת 1935, הצטרפה למפעל הקרמיקה "כד וספל" שנוהל על ידי חוה סמואל ופאולה אהרונסון בראשון-לציון. באותה עת התגוררה בתל אביב והייתה קרובה אל הצייר אריה ארוך, שאף יצר בעזרתה במדיום זה. בשנת 1940 נישאה למתרגם וחוקר הספרות יוסף גרהרד ליבס. לאחר נישואיהם התגוררו בני הזוג כשנה בפרדס חנה, ולאחר מכן התיישבו בירושלים. בשנת 1952 הקימה סטודיו לקרמיקה שמוקם ברחוב אגרון (אז "ממילא"), שם עבדה תקופה ארוכה גם הדסה אופנבכר, אותה הכירה בעת עבודתה ב"כד וספל". בעבודתן המשותפת יצרה אהרונסון את רוב עבודת האובניים, בעוד ליבס הייתה אחראית על החיפוי והכנת הגלזורות. בספטמבר 1976 הציגה מיצירותיה בביתן הקרמיקה שבמוזיאון ארץ ישראל בנה הוא חוקר היהדות והמתרגם יהודה ליבס ובתה הייתה תמר ליבס. תבנית:גלריה מדיה וקבצים בנושא מירה ליבס בוויקישיתוף מירה ליבס באתר "מוזאון ישראל - מרכז המידע לאומנות ישראלית" ראו: ציפר, עירית, "'בסיס בריא ליצירות הדור הצעיר' - לדמותה של מסורת הקדרות הישראלית", בתוך: צצולה, מרק (אוצר), הביאנלה השלישית לקרמיקה ישראלית, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב, 2005, עמ' 111 ראו: דבר, 10 בספטמבר 1976
דגל ארבע הפרובינציות

דגל ארבע הפרובינציות (באנגלית: Four Provinces Flag) הוא דגל המשלב את דגלי ארבע פרובינציות אירלנד ההיסטוריות, לנסטר, אלסטר, מנסטר, וקונכט. הדגל משמש כייצוגם של ארבע הפרובינציות באירועי ספורט ואירועים נוספים. מדיה וקבצים בנושא דגל ארבע הפרובינציות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפי בן שטרית

רפאל (רפי) בן שטרית (נולד ב-2 בינואר 1966) הוא פוליטיקאי ישראלי. כיהן כראש עיריית בית שאן בשנים 2013–2018. בן שטרית נולד בבית שאן, למד בבית ספר תחכמוני ובתיכון אורט דתי בעיר. ב-1984 התגייס לצה"ל ושירת כקצין קשר באגף המודיעין. הוא רב-סרן במילואים. לאחר שחרורו למד חינוך והוראה במכללת אורנים אך לא סיים את התואר. הוא עבד כרכז הדרכה ונוער עירוני במתנ"ס בבית שאן, מדריך בכפר הנוער של "אמונה" בעפולה וכמנהל המדרשה להעמקת הזהות היהודית בכפר הנוער הדתי. ב-1999 מונה לרכז מחוז הצפון של תנועת בני עקיבא. ב-2009 מונה למנהל הפנימייה של כפר הנוער "נווה עמיאל" בשדה יעקב. בתחום הפוליטי היה חבר במפלגת הליכוד, שימש יו"ר הנהלת סניף הליכוד בבית שאן וחבר מרכז הליכוד. ב-2003 נבחר למועצת העיר בית שאן, כיהן כממלא מקום וסגן ראש העיר ופוטר על ידי ראש העיר. ב-2008 הקים את תנועת "בית שאן החדשה" והתמודד במסגרתה בבחירות המוניציפליות לראשות העיר ולמועצה. התנועה זכתה לשני מושבים במועצה ובן שטרית כיהן כיו"ר האופוזיציה במועצת העיר. באוקטובר 2013 ניצח בבחירות את ראש העיר המכהן ז'קי לוי ברוב של 50.5%. ב-21 בנובמבר 2017 הודיע על פרישה מהליכוד ומעבר לכולנו בראשות משה כחלון עקב אכזבתו מיחס שרי הליכוד. בבחירות 2018 הפסיד לז'קי לוי, שהתמודד שוב מטעם הליכוד וקיבל 63.26% מהקולות. רשימתו של בן שטרית קיבלה 2 מנדטים בבחירות אלו. לאחר מכן הצטרף למפלגת תקווה חדשה – אחדות לישראל של גדעון סער. בבחירות 2023 התמודד לראשות העירייה אך בהמשך פרש וחבר ליריבו ז'קי לוי לריצה משותפת. בן שטרית נשוי בשנית ואב לחמישה. בנו אלרואי שירת כלוחם ביחידת האיסוף הקרבי 414 בבסיס נחל עוז, ונהרג בקרבות מתקפת הפתע על ישראל באוקטובר 2023. מדיה וקבצים בנושא רפי בן שטרית בוויקישיתוף רפי בן שטרית, ברשת החברתית פייסבוק רפי בן שטרית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רפי בן שטרית באתר תוכנית בית שאן החדשה mynet, בחירות מקומיות 2013: בית שאן, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 16 ביוני 2013 אלי סבתי, ראש עיריית בית שאן התחתן: ראיון זוגי, באתר mynet‏ העמק, 16 באוגוסט 2015 טלי חרותי-סובר, קורות החיים המשופצים של ראש העיר בית שאן, באתר הארץ, 14 באפריל 2016 יוסי וקנין, ראש עיריית בית שאן רפי בן שטרית: לא חושש להתמודד שוב מול ז'קי לוי, באתר mynet‏ העמק, 6 בנובמבר 2016 שלומית צור, ‏"שרי הליכוד מחרימים את בית שאן כי העזתי לנצח את ג'קי לוי", באתר גלובס, 30 באוקטובר 2017 טלי חרותי-סובר, קורות החיים המשופצים של ראש העיר בית שאן, באתר הארץ, 14 באפריל 2016 רועי רובינשטיין ומורן אזולאי, משפחת לוי חוזרת: סגן שר השיכון ניצח בבית שאן, באתר ynet, 31 באוקטובר 2018
טויאמה (מחוז)

מחוז טויאמה (ביפנית: Toyama-ken 富山県) הוא מחוז באזור צ'ובו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר טויאמה. במחוז טויאמה שוכן הכפר גוקאיאמה, שיחד עם הכפר ההיסטורי שירקאווה-גו שבמחוז גיפו מהווים אתר מורשת עולמית. לפני רסטורציית מייג'י נקרא המחוז מחוז אצ'ו, אך לאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 קיבל המחוז את השם ניאיקווה. ב-1876 אוחד המחוז עם מחוז אישיקווה, אך ב-1881 בוטל המיזוג, והמחוז קיבל את שמו הנוכחי. מחוז טויאמה גובל במחוזות הבאים: ניאיגטה בצפון-מזרח, אישיקווה במערב, נאגנו בדרום-מזרח, גיפו בדרום, וים יפן מצפון. 30% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים. במחוז נמצא ההיבשתי היחיד במזרח אסיה מחוץ לרוסיה, שהתגלה בשנת 2012. במחוז טויאמה 10 ערים: בשנת 2014 ייצר מחוז טויאמה 2.5% מכלל האורז שעובד ביפן באותה שנה. תעשיית האורז במחוז מנצלת את שפע מקורות המים הזורמים במחוז, הנובעים בהר טטה, ומספר תחנות כוח הידרואלקטריות נבנו בנהרות המחוז. בנוסף, תעשיית הדייג משגשגת לאורך חופי ים יפן. מחוז טויאמה ידוע אף בשל תעשיית התרופות ההיסטורית שלו, שמובילה גם היום את שאר תעשיות המחוז, ואחריה נמצאות תעשיית ייצור חלקי אלקטרוניקה (עבור רובטים תעשייתיים ומיכון), ותעשיית המתכת (אלומיניום, נחושת וכו'). הרפובליקה העממית של סין ליאונינג, הרפובליקה העממית של סין ברזיל סאו פאולו, ברזיל ארצות הברית אורגון, ארצות הברית רוסיה מחוז פרימוריה, רוסיה מדיה וקבצים בנושא טויאמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טויאמה (ביפנית, באנגלית, בסינית, בקוריאנית, ברוסית ובפורטוגזית) טויאמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טויאמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האתר הרשמי של מחוז טויאמה First glaciers in Japan recognized
לודוויג פון פלקנהאוזן

לודוויג אלכסנדר פרידריך אוגוסט פיליפ פון פלקנהאוזן (בגרמנית: Ludwig Alexander Friedrich August Philipp Freiherr von Falkenhausen;‏ 13 בספטמבר 1844 – 4 במאי 1936), היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ואחר כך על ארמיות בחזית המערבית. פון פלקנהאוזן נולד ב-13 בספטמבר 1844 לפרידריך וילהלם פון פלקנהאוזן (גר') שהיה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי ולאשתו קתרין לבית רואנט, בגובן שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1862 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג השנייה, במלחמת אוסטריה–פרוסיה ובמלחמת פרוסיה צרפת. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1895 מונה למנכ"ל משרד המלחמה, בשנת 1897 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2, ובשנת 1899 מונה למפקד הקורפוס ה-13 (וירטמברג). בשנת 1902 פרש פון פלקנהאוזן מהצבא, ועבד על מחקרי מדע צבאיים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון פלקנהאוזן ב-18 באוגוסט 1914 למפקד קורפוס התחלופה שהיה חלק מהארמייה השישית ולחם בחזית המערבית. ב-18 בספטמבר 1914 הפך הקורפוס שבפיקודו לפלגת הארמייה A - פלקנהאוזן, שהגנה באזור לורן, במקום הארמייה השישית שהועברה צפונה. על הצלחתו בקרבות קיבל פון פלקנהאוזן ב-23 באוגוסט 1915 את העיטור פור לה מריט, וב-15 באפריל 1916 קיבל פון פלקנהאוזן תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. ב-17 באפריל 1916 עבר פון פלקנהאוזן לפקד על מפקדת הגנת החופים, ופיקד עליה עד ה-28 באוגוסט 1916. ב-28 באוגוסט 1916 מונה פון פלקנהאוזן למפקד הארמייה השישית במקום רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה שעבר לפקד על קבוצת הארמיות רופרכט. ב-9 באפריל 1917 הותקפה הארמייה השישית בידי כח בריטי-קנדי משולב בקרב רכס וימי, במהלך קרב אראס. הארמייה בפיקודו של פון פלקנהאוזן ספגה יותר מ-20,000 אבדות ונהדפה מן הרכס, אותו החזיקו הגרמנים קרוב לשלוש שנים, לאחור. בעקבות הכישלון בקרב רכס וימי, הודח גנרל פון פלקנהאוזן מתפקידו כמפקד הארמייה, ובתחילת מאי 1917 מונה למושל הכללי של בלגיה במקום גנרל מוריץ פון ביסינג, ושימש בתפקיד זה עד לסיום המלחמה. בנובמבר 1918 לאחר שביתת הנשק, פרש פון פלקנהאוזן משירות צבאי. פון פלקנהאוזן נפטר בגרליץ ב-4 במאי 1936 והוא בן 92 שנים. הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא הגנרל לודוויג פון פלקנהאוזן בוויקישיתוף
קבוצת העשור של היורוליג (2000–2010)

קבוצת העשור של היורוליג (2000–2010) (באנגלית: Euroleague Basketball 2000–10 All-Decade Team) מורכבת מעשרת השחקנים הבולטים בליגת היורוליג בעשור הראשון לקיומה, בין השנים 2000–2010. חברת היורוליג, שיזמה את הרכבת הקבוצה, פרסמה רשימה של 50 מועמדים, מתוכם נתבקשו אוהדי היורוליג וחברי תקשורת נבחרים להצביע ל-10 השחקנים הראויים ביותר להיכלל בקבוצת העשור. הצבעת 35 חברי התקשורת היוותה 75% משקלול הקולות, והצבעת האוהדים היוותה את ה-25% הנותרים. ההכרזה על נבחרי קבוצת העשור התפרסמה ב-15 במרץ 2010, עם סיום שלב הטופ 16 של עונת 2009/2010. להלן רשימת 40 השחקנים אשר הוצגו כמועמדים לקבוצת העשור, אך לא נבחרו אליה: מלבד קבוצת העשור הרשמית, פרסמה ליגת היורוליג גם את תוצאות בחירת האוהדים לקבוצה. התקבלו בסך הכול 125,000 הצבעות אוהדים מרחבי העולם, בנוסף ל-1.25 מיליון הצבעות מקוונות. מתוך השחקנים שבחרו האוהדים, ארבעה בלבד נכללו גם בקבוצת העשור עצמה. להלן תוצאות הצבעת האוהדים (נבחרי קבוצת העשור מודגשים): דיאן בודירוגה – 72,130 קולות שארונאס יאסיקביצ'יוס – 70,317 קולות רמונאס שישקאוסקאס – 56,687 קולות ארווידאס סאבוניס – 47,235 קולות דיאן טומשביץ' – 46,373 קולות ניקולה פקוביץ' – 43,777 קולות מילוש וויאניץ' – 40,295 קולות ארווידאס מצייאוסקאס – 39,778 קולות מרכוס בראון – 39,702 קולות דימיטריס דיאמנטידיס – 39,299 קולות ההזמנה של ליגת היורוליג להצבעת האוהדים, באתר היורוליג ההכרזה על קבוצת העשור, באתר talkbasket.net
פלגת הארמייה A (האימפריה הגרמנית)

פלגת הארמייה A הייתה פלגת ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית. ב-18 בספטמבר 1914 הוקמה פלגת הארמייה A על בסיס קורפוס התחלופה, בפיקודו של גנרל לודוויג פון פלקנהאוזן. פלגת הארמייה הגנה באזור לורן, במקום הארמייה השישית שהועברה צפונה. ב-17 באפריל 1916 מונה גנרל פון פלקנהאוזן למפקד מפקדת הגנת החופים, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל קרל לודוויג ד'אלזה. ב-4 בינואר 1917 פרש גנרל ד'אלזה מהצבא, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל ברונו פון מודרה. במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של אלברכט, דוכס וירטמברג. ב-9 ביוני 1918 מונה גנרל פון מודרה למפקד הארמייה הראשונה, ובמקומו מונה למפקד הארמייה ב-6 באוגוסט 1918 גנרל יוהנס פון אבן שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה. ב-11 בנובמבר 1918 עם שביתת הנשק, פורקה פלגת הארמייה. ב-10 בדצמבר 1914, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות: בסוף המלחמה, כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות: לודוויג פון פלקנהאוזן (17 בספטמבר 1914 - 17 באפריל 1916) קרל לודוויג ד'אלזה (17 באפריל 1916 - 4 בינואר 1917) ברונו פון מודרה (4 בינואר 1917 - 9 ביוני 1918) יוהנס פון אבן (6 באוגוסט 1918 - 11 בנובמבר 1918) החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה