laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קורמורן קורטז

קורמורן קורטז (שם מדעי: Leucocarbo melanogenis) הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן כחול-עין האנדמי לאיי קרוזה ואיי הנסיך אדוארד שבדרום האוקיינוס ההודי ודרום האוקיינוס האטלנטי (בהתאמה). המין תואר ב-1860 בידי החוקר האנגלי אדוארד בליית אף שבעבר נחשב לתת-מין של קורמורן קיסרי. קורמורן זה מגיע לאורך 70 ס"מ עם מוטת כנפיים של 125 ס"מ בממוצע ללא הבדלים גדולים בין הזכרים והנקבות. צבע נוצותיו העליונות שחורות עם גוון ירוק עד כחלחל מתכתי על כנפיו ולעיתים הוא אף נראה בגווני חום. הבטן והחזה לבנים והראש והצוואר שחורים. הכפות ורודות בעלות קרומי שחייה והמקור אפור וארוך. מצידי האוזניים ישנם נוצות לבנות בולטות. המין מתרבה בקבוצות גדולות סביב איי קרוזה ואיי הנסיך אדוארד ורוב הזמן שוחה בים ומחפש טרף של דגים, תמנונאים, דיונונים, סרטנים וחסילונים. בעונת הרבייה הוא מקנן בזוגות מונוגמים במושבות צפופות על האיים, לרוב מאחורי צוק המגנים על המושבות מסערות חזקות. הקורמורן מצוי באזור קטן ועלול להיפגע משינויי אקלים ופגיעה במזונו. עדיין אין לו מצב שימור לפי הרשימה האדומה של IUCN. מדיה וקבצים בנושא קורמורן קורטז בוויקישיתוף קורמורן קורטז, באתר ITIS (באנגלית) קורמורן קורטז, באתר NCBI (באנגלית) קורמורן קורטז, באתר GBIF (באנגלית)
תהילים צ"ו

תהילים צ"ו הוא המזמור ה־96 בספר תהילים ולא ידוע מי חיברו. מזמור צ"ו מורכב משלושה עשר פסוקים ומחולק לשלושה חלקים: המזמור נפתח בקריאת המשורר למאזיניו לשורר שיר חדש לאלוהים: "שִׁירוּ לַה' שִׁיר חָדָשׁ שִׁירוּ לַה' כׇּל הָאָרֶץ" (א'), "שִׁירוּ לַה' בָּרְכוּ שְׁמוֹ בַּשְּׂרוּ מִיּוֹם לְיוֹם יְשׁוּעָתוֹ" (ב'). המשורר קורא לספר לכל העמים על אלוהים מכיוון ש: "כִּי גָדוֹל ה' וּמְהֻלָּל מְאֹד נוֹרָא הוּא עַל כׇּל אֱלֹהִים" (ד'), "כִּי כׇּל אֱלֹהֵי הָעַמִּים אֱלִילִים וַה' שָׁמַיִם עָשָׂה" (ה'). בחלקו השני של המזמור מזמין המשורר את העמים לתת לאלוהים כבוד, עוז, מנחה ומאשר להם לבוא לבית ה': "הָבוּ לַה' מִשְׁפְּחוֹת עַמִּים הָבוּ לַה' כָּבוֹד וָעֹז" (ז'), "הָבוּ לַה' כְּבוֹד שְׁמוֹ שְׂאוּ מִנְחָה וּבֹאוּ לְחַצְרוֹתָיו" (ח'). המשורר קורא לשומעיו להשתחוות לאלוהים ולומר לעמים: "ה' מָלָךְ אַף תִּכּוֹן תֵּבֵל בַּל תִּמּוֹט יָדִין עַמִּים בְּמֵישָׁרִים" (י'). בחלקו האחרון של המזמור מתאר המשורר כי כל היקום שמח ומתכונן כשבא אלוהים לעשות את משפט הצדק: "יִשְׂמְחוּ הַשָּׁמַיִם וְתָגֵל הָאָרֶץ יִרְעַם הַיָּם וּמְלֹאוֹ" (י"א), "יַעֲלֹז שָׂדַי וְכׇל אֲשֶׁר בּוֹ אָז יְרַנְּנוּ כׇּל עֲצֵי יָעַר" (י"ב), "לִפְנֵי ה' כִּי בָא כִּי בָא לִשְׁפֹּט הָאָרֶץ יִשְׁפֹּט תֵּבֵל בְּצֶדֶק וְעַמִּים בֶּאֱמוּנָתוֹ" (י"ג). בספר דברי הימים א', פרק ט"ז, פסוקים ח'–ל"ו, מצוטט שיר שנאמר בידי אסף בן ברכיהו ושאר הלויים בעת העלאת ארון הברית לירושלים. חלקו השני של שיר זה מקביל לפסוקים ג'-י"ג במזמור זה, בשינויים קלים. השיר המופיע בדברי הימים, לרבות הקטע המקביל למזמורנו, נאמר במלואו בפסוקי דזמרא. מזמור צ"ו הוא פרק התהילים השני הנאמר בעת קבלת שבת בחלק מהקהילת. תהילים צ"ו באתר הפיוט והתפילה שירו לה' שיר חדש - קבלת שבת ארצישראלית שירו לה' שיר חדש - בביצועם של דוד ד'אור ותומר הדדי תהילים צ"ו, באתר ויקיטקסט מדיה וקבצים בנושא תהילים צ"ו בוויקישיתוף חלקו הראשון של השיר שם מקביל לתהילים ק"ה.
קורנליה הירש

קורנליה הירש, וריאציה: אנה (בהונגרית: Hirsch Nelly; פשט, 22 במאי 1871 – וינה, 30 ביוני 1915) הייתה מאיירת, ציירת וגרפיקאית יהודייה-הונגרייה. קורנליה (נלי) הירש נולדה במשפחה יהודית. אביה היה ליפוט הירש ארמנשי, שזכה בתואר אצולה ב-1912, והיה מנכ"ל בית הדפוס ומו"ל פרנקלין (Franklin Irodalmi és Nyomdai Rt - שהייתה אחת מהוצאות הספרים ובתי הדפוס ההונגריים הגדולים ביותר ואמה הייתה רוז'ה שוורץ. היא נולדה כבתם הבכורה של הוריה. בעלה, שמואל ראדו, היה פובליציסט שאיתו התחתנה בבודפשט ב-11 במאי 1890. כתלמידה של ברטלן סקיי השתלבה בחיי האמנות של זמנה והחלה לפרסם את יצירותיה בתערוכות בהיכל האמנות. שמה נודע באמצעות תמונותיה ואיוריה לעיתונות. בנוסף לציור פורטרטים בעבודתה, היא הנציחה גם מספר אישי ציבור ידועים. רבות מיצירותיה הופיעו בדפי "עיתון יום ראשון" (Vasárnapi Ujság). היא איירה את יצירותיהם של ז'יגמונד קמני "הקנאים" (Rajongók), את ספר השירה של ארפאד בנציק "שירי הימפי" וכן ואת שיריו של פאל דיולאי. לשמה נקשר איור של מכתב ההזמנה שנשלח לעיתונאים זרים לכבוד חגיגות המילניום (1000 שנה להונגריה) בשנת 1896. יצירותיה האחרונות שירתו למטרות צדקה: שניים מציוריה נתרמו לחיילים שהתעוורו במלחמת עולם הראשונה, ויצירה שלישית שלה "אפותיאוזת הצלב האדום", הוצגה בתערוכת הצדקה הצבאית. הובאה למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה. עיתון יום ראשון 1915/32 (תמונה) "נלי הירש" (בהונגרית). המוזיאון לאמנויות יפות. 1915. נתוניה במאגר מוזיאון הספרותי פטפי Művészeti lexikon. Szerk. Éber László. Társszerk. Gombosi György. 2. jav., bőv. kiad. Bp., 1935. Győző ny. Gyöngy Kálmán: Magyar karikaturisták adat - és szignótára 1848-2007. Karikaturisták, animációs báb - és rajzfilmesek, illusztrátorok, portrérajzolók. Budapest, Ábra Kkt., 2008. Szabó Ákos-Kállai Tibor: Magyar festők és grafikusok életrajzi lexikona. Nyíregyháza, Kállainé Virágh Irén, 1997. לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. קורנליה הירש מדיה וקבצים בנושא קורנליה הירש בוויקישיתוף A pesti neológ izr. hitközség születési anyakönyve, 648/1871. folyószám. Pesti neológ. izr. hitközség házassági anyakönyve, 193/1890. folyószám.
קלוד דדיה

קלוד מיכאל דדיה (נולד ב-7 באפריל 1969) הוא כוראוגרף, רקדן, סופר ובמאי ישראלי. דדיה נולד וגדל בלוד. למד באקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים ובהמשך למד במרכז "Theater dance center" בניו יורק. בשנות ה-90 של המאה ה-20, עבד במשך מספר שנים בישראל בהם ביים וכיכב בהצגות "25 שנה לתיאטרון ירושלים", "הקרנבל של מיכל על הבמה" והמחזמר "הכל אגדה". בשנת 1993, הופיע וביים את הופעות הריקוד בהופעותיהם של יזהר כהן ודנה אינטרנשיונל. באותה השנה הפיק מופע מחול מודרני בשם "משיכות צבע" לירין שחף במרכז סוזן דלל. בין השנים 1987 עד 1995, הפיק לעיריית לוד מספר להקות מחול אשר ייצגו את העיר בפסטיבלים שונים בישראל ומחוץ לה. בשנת 1995, השתתף כרקדן הראשי במחזמר גריז שביים אורי פסטר. בעקבות מופע זה, המשיך פסטר להדריך את דדיה והובילו לפרסומו הראשוני. בשנת 1997, השתתף דדיה בבימוי המופע של להקת הבנים היי פייב ובאותה השנה ביים לסולן הלהקה אמיר פרישר גוטמן את הכוריאוגרפיה לאלבום הסולו הראשון שלו ולקליפ "כמו נוצה". בשנה לאחר מכן, הוביל להקה שבה היו בעיקר גברים שהופיעה במופעים של להקת אוף שימחעס, בנות פסיה ודנה אינטרנשיונל. בשנת 2000, ביים את הכוריאוגרפיה למופע של שרית חדד. בשנים 2000–2003, ביים והופיע במחזות הזמר "הברווזון המכוער" בכיכוב רמה מסינגר שביים סטיבן דקסטר (אנ'), מרי לו, שלגיה עם דפנה דקל, הגרסה הראשונה של מסביב לעולם בשמונים יום עם עודד מנשה וישראל קטורזה ו"הכל אגדה" עם יאיר לוטן ומיכל ינאי. בשנת 2003, הופיע דדיה במופע של ריטה בבימויו של עידו תדמור. דדיה הופיע בקלטות הילדים של רינת גבאי ובהן "פיציקט של רינת" ו"רינת בארץ המילים". החל משנת 2016 דדיה ביים את הכוריאוגרפיה של המופע החרדי "עולים לירושלים". בשנת 2016[דרוש מקור], יצא לאור הדיוידי "לרקוד עם קלוד" בה הוא שר שירים שכתב ומלמד ילדים לרקוד. את השירים חיבר עם עידן עמית ואת הלחנים הלחינה נורית הירש. באותה השנה יצר את מופע המחול "לרקוד ולא לשכוח" בו נוצרת כוריאוגרפיה בהשראת ניצולי השואה. בשנת 2020, ביים את הכוריאוגרפיה לעונה השנייה של סדרות הטלוויזיה משיח ומלכת היופי של ירושלים. את עיקר פרסומו קיבל דדיה כששפט במשך 5 עונות לא רצופות בתוכנית הריקודים רוקדים עם כוכבים עד עונתה השישית. במקביל להופעותיו, דדיה מלמד ריקוד במוסדות חינוך ובהם מכללת קיי בבאר שבע ותיכון בליך ברמת גן. משנת 2019 קלוד מביים את מופע חבורת תריג המתקיים בבנייני האומה בירושלים. דדיה הוא אף סופר ילדים. בשנת 2017, הוציא את ספרו הראשון "לילי החיפושית וגמד הצבעים" שמומן בחלקו באמצעות מימון המונים. בשנת 2019, יצא ספרו השני "יולי הידד" בהוצאת מדיה 10. דדיה מתגורר בשוהם. הוא אב לתאומות מהורות משותפת. טלוויזיה סרטי קולנוע, טלוויזיה וקלטות ילדים תיאטרון מדיה וקבצים בנושא קלוד דדיה בוויקישיתוף קלוד דדיה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קלוד דדיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלוד דדיה, בארכיון הבימה יובל אברמוביץ', תעשו לי ילד: קלוד דדיה מבקש להיות דאדי, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2008 ספיר פלח, קלוד דדיה חוזר לשפוט, אבל לא לרקוד: "הפכנו להיות רודפי רייטינג", STU-DIO מגזין לאוהבי מחול, אוגוסט 2021 קלוד דדיה באתר "הבמה" רותה קופפר, לא רוצים לרקוד עם קלוד, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2008 גיוס הכספים באתר "jumpstarter" "תקופה לא פשוטה": הכוריאוגרף הלודאי קלוד דדיה, פונה לתושבים לרכוש את ספרי הילדים שכתב, חדשות העיר באתר עיריית לוד יפעת הללי, ‏רקדניות העתיד של קלוד דדיה, באתר ‏מאקו‏, 30 באוגוסט 2009
ארל סנל

ארל וילקוקס סנל (באנגלית: Earl Wilcox Snell;‏ 11 ביולי 1895 – 28 באוקטובר 1947) היה איש עסקים ופוליטיקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של אורגון כמזכיר המדינה של אורגון, וכמושל אורגון ה-23 מ-1943 ועד למותו בהתרסקות מטוס. ארל סנל נולד בחווה ליד העיירה הקטנה אולקס שבאורגון. הוא גדל בעיר ארלינגטון שבאורגון, התחנך בבתי ספר ציבוריים ולמד במכון הטכנולוגי של אורגון, אך מבלי לסיים לימודי תואר. לאחר לימודיו הוא היה לשותף בעסק למכירת מכוניות בארלינגטון. לאחר שירות צבאי במלחמת העולם הראשונה הוא התיישב בעיר קונדון הסמוכה, שם הוא נשא לאישה את אדית ולשונס, ולשניים נולד בן אחד. סנל הוציא לאור את העיתון המקומי והיה לבעלים היחידים של סוכנות מכירת רכב בארלינגטון. עיסוקים אלו היו המרכזיים במשך כל ימי חייו, ובהמשך הוא הרחיב את עסקיו לגידול בקר ולבנקאות. חצוצרן הג'אז הנודע דוק סוורינסן (אנ'), שמוצאו גם מארלינגטון, סיפר בראיון שהוא נהג לחיות עם סנל ועם רעייתו במהלך תקופות הקיץ כאשר היה ילד. הוא סיפר שסנל העניק לו את כלי הנגינה הראשון שלו, חצוצרה צבאית, והשפיע עליו רבות. כאשר כיהן סנל כמושל הוא נהג לקחת עמו את סוורינסן לקפיטול המדינתי. לאחר שהיה חבר מועצת העיר ארלינגטון, נבחר סנל לתקופת הכהונה הראשונה מבין ארבע כחבר בית הנבחרים של אורגון, ובתקופת הכהונה האחרונה הוא כיהן כיושב ראש הבית. ב-1934, על אף ניצחונם של הדמוקרטים באורגון, שקודם לכן נשלטה על ידי הרפובליקנים, נבחר סנל כמזכיר המדינה של אורגון, תפקידו בו הוא כיהן בשנים 1935–1943. בשל הגבלת כהונה, נמנע מסנל להיבחר לכהונה נוספות כמזכיר המדינה, והוא החליט להתמודד מול המושל המכהן מטעם מפלגתו שלו, צ'ארלס ספראג בבחירות המקדימות של המפלגה. הוא זכה לתמיכה מאיגוד מוכרי המכוניות של אורגון, הצליח בהתמודדות, ובבחירות הכלליות הוא זכה ב-78 אחוזים מהקולות. ב-11 בינואר 1943 הושבע סנל כמושל אורגון ה-23. תקופת כהונתו של סנל עמדה בסימן של צעדים לקידום הסביבתנות, מיזמי עבודות ציבוריות ותוכניות רווחה ברוח מדיניות הניו דיל הפדרלית, ויוזמות שנועדו לקדם את החקלאות, תעשיית העץ והתעשייה כדי להרחיב את כלכלת אורגון. ב-1946 נבחר סנל לכהונה שנייה כמושל ברוב של כשני-שלישים של הקולות. ב-28 באוקטובר 1947, בשעה 10 בערב, יצאו סנל, מזכיר המדינה של אורגון, רוברט ס. פארל הבן, ונשיא הסנאט של אורגון, מרשל י. קורנט, יחד עם הטייס קליף הוג במטוס ביצ'קראפט בוננזה מקלמאת' פולס שבאורגון. הם התכוונו לנחות באזור הנחיתה שבקולמן לייק בדרכם לחווה שבבעלותו של אוסקר קיטרדג' בעמק ורנר ליד העיירה לייקוויו. המטוס התרסק מדרום-מערב לדוג לייק וכל נוסעיו נהרגו. הלוויה ממלכתית נערכה לסנל, פארל וקורנט בקפיטול של סיילם, וסנל נטמן בפארק הזיכרון בלקרסט שבעיר. קורנט, כנשיא הסנאט, היה הראשון בסדר הירושה למשרת המושל, ולפיכך, ב-30 באוקטובר, לאחר שהתגלו שרידי המטוס והגופות, הושבע ג'ון יוברט הול, מתוקף תפקידו כיושב ראש בית הנבחרים, כמושל אורגון הבא. ארל סנל באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ארל סנל באתר The Political Graveyard (באנגלית) ארל סנל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארל סנל, באתר האנציקלופדיה של אורוגון (באנגלית)
מצעד 68' צועד לאחור

"מצעד 68' צועד לאחור" (1999) הוא מיצב מאת הצלם הישראלי שוקה גלוטמן. העבודה "מצעד 68' צועד לאחור" מבוססת על שידור הטלוויזיה של מצעד צה"ל, שהתקיים ביום העצמאות ה-20 של מדינת ישראל (1968). היא הוצגה לראשונה בתערוכת היחיד של גלוטמן "כאן גרים בכיף מר פואטי ומר פאתטי", שהתקיימה במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2000 (25/2/00-27/5/00). המיצב מכיל שחזור של סלון דירה ישראלית משנות ה-60 של המאה ה-20, שבמרכזה מכשיר טלוויזיה המקרין את מצעד צה"ל. לבד מריהוט מן התקופה, המכיל ה"סלון" גם פריטים שונים המבססים זהות לאומית-ציונית ישראלית, כגון כרכי האנציקלופדיה העברית, תרמיל פגז שבתוכו ענף של כותנה. ספרים של ש"י עגנון ויוסף חיים ברנר, צלחת מתכת ועליה דיוקן של משה דיין, שר הביטחון בתקופת מלחמת ששת הימים, תקליט של מלחמת ששת הימים, קרמיקה תעשייתית ישראלית, פסלוני גמלים מעץ זית ועוד. סרט הווידאו של המצעד, שאורכו 10:21 דקות, מתחיל במוזיקה של "מארש צה"ל" וההכנות למצעד, המשודרות בשחור-לבן ומתוארות על ידי הקריין יורם רונן. כאשר מתחיל המצעד, המשודר בצבע, מתברר כי המצעד צועד לאחור. לאחר סיום המצעד, חוזר השידור לשחור-לבן ומתאר את סיום האירוע. הווידאו יוצר הזרה פארודית של האירוע, באופן המערער על המיליטריזם הישראלי שאחרי מלחמת ששת הימים. מאז היווצרה, התערוכה הוצגה מספר פעמים. בין היתר היא הוצגה בתערוכות "שישה ימים ועוד ארבעים שנה" (2007) במוזיאון פתח תקווה לאמנות, בתערוכה "לידת העכשיו: שנות השישים באמנות ישראל (2008), שהתקיימה במוזיאון אשדוד לאמנות. בשנת 2017 הוצג הווידאו בתערוכה "המון שנים טובות – חדר זיכרון" במשכן לאמנות עין חרוד. עותק של הסרט נמצא כיום באוסף מוזיאון ישראל, והוא הוצג שם לראשונה בתערוכה "הווה מתמשך" בשנת 2021. מצעד 1968 צועד לאחור, סרטון באתר יוטיוב המצעד שצועד לאחור, באתר של טלי תמיר
פסגת הד (אנטארקטיקה)

פסגת הד (באנגלית: Head Peak) היא פסגה ברכס מילן שבהרי ויקטורי, באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. פסגת הד ממוקמת במקפא הקרחוני (névé) של קרחון פרל הארבור. פסגת הד ממוקמת 6 קילומטרים מזרחית לפסגת לה קוטור. שמה של הפסגה ניתן לה על ידי המחלקה הדרומית (the Southern Party) של משלחת הסקר הגאולוגית לאנטארקטיקה של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition בראשי תיבות: NZGSA) שחקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963. זהו שם תיאורי - הפסגה הזכירה למשלחת צורת ראש, באנגלית Head. כמו כן, הפסגה ממוקמת סמוך לראשו של קרחון פרל הארבור.
פסגת הד

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה פסגת הד (אנטארקטיקה) – פסגה ברכס מילן בהרי ויקטורי באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה ניו זילנד פסגת הד (ניו זילנד) – פסגה בחבל אוטאגו באי הדרומי של ניו זילנד
צ'ארלטון תי. לואיס

צ'ארלטון תומאס לואיס (באנגלית:Charlton Thomas Lewis, ‏ 25 בפברואר 1834 – 26 במאי 1904) היה מילונאי, בלשן ועורך דין אמריקאי, מומחה בלימודים קלאסיים הידוע בייחוד כמחבר מילונים לטינים-אנגליים. צ'ארלטון תומאס לואיס נולד בווסט צ'סטר, פנסילבניה כבנם של ג'וזף ג'. לואיס ומרי לואיס, לבית מיינר (Miner). הוא סיים בשנת 1853 לימודיו באוניברסיטת ייל. אחרי לימודים נוספים לצורך בניית קריירה של כומר של הכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית, בשנים 1856–1857 כיהן לואיס כפרופסור באוניבסיטה הממלכתית הנורמלית בבלומינגטון, אילינוי ובשנים 1858–1861 היה פרופסור ליוונית באוניברסיטת טרוי (ניו יורק) שהייתה קשורה לכנסייה המתודיסטית. בשנים 1863–1864 היה סגן נציב להכנסות פנים של ארצות הברית. הוא התחיל לעבוד כעורך דין בניו יורק בשנת 1865. למשך שנה ב-1870–1871 כיהן העורך מנהלי של העיותן איוונינג פוסט שהופיע בניו יורק. ב-1871 חזר לעבוד בעריכת דין, התמחה בחוק הביטוח ושימש למשך שנים רבות כיועץ משפטי של חברת ביטוח גדולה בניו יורק. בשנים 1898–1899 כמרצה לביטוח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת קורנל. לואיס שימש כיושב ראש איגוד בתי הסוהר של ניו יורק ויושב ראש האיגוד הממלכתי לעזרה סוציאלית של מדינת ניו ג'רזי. בשנת 1861 התחתן לואיס עם ננסי די. מקקין. ב-1885 התחתן בשנית עם מרגרט פ. שרארד. צ'רלטון לואיס נפטר בשנת 1874 במוריסטאון, ניו ג'רזי, בעקבות מנינגיטיס במוח ובחוט השדרה. 1861 - Gnomon of the New Testament, תרגום מגרמנית לפי יוהאן אלברכט בנגל 1870 - יחד עם דייוויד מילר A History of Germany, from the earliest times (ב-1890 - בהוצאת הרפר ואחיו 1879 - יחד עם צ'ארלס שורט - A Latin Dictionary שנודע כHarper's Latin Dictionary 1889 - Latin Dictionary for Schools 1890 - An Elementary Latin Dictionary מדיה וקבצים בנושא צ'ארלטון תי. לואיס בוויקישיתוף כתבי צ'ארלטון תי. לואיס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צ'ארלטון תי. לואיס".
מאנס

האם התכוונתם ל... בית ספר מאנס למוזיקה – קונסרבטוריון למוזיקה בניו יורק אלכסנדר מנס – פיזיקאי ומטאורולוג ישראלי דייוויד מאנס – כנר ומנצח יהודי-אמריקאי קלרה מאנס – מוזיקאית ומורה למוזיקה אמריקאית, אשתו של דייוויד מאנס מנס מאן
ריד מילר

ריד מילר (באנגלית: Reid Miller; נולד ב-27 בנובמבר 1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. מילר נולד בצ'טנוגה, טנסי ב-27 בנובמבר 1999. בילדותו עברה המשפחה למערב טקסס. תפקידו הראשון היה בשנת 2014 בפרק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "About a Boy". באותה שנה שיחק בשלושה סרטים קצרים. בשנת 2015 מילר שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "Get Educated" ונתן את קולו למשחק הווידאו "G Rated Fight Club ". באותה שנה שיחק בתפקידים ראשיים בסדרת הטלוויזיה "The Fourth Door" ובמיני סדרה "Playhouse of Cards". בשנת 2016 התארח בפרק בסדרת המתח מחשבות פליליות ובסדרה, "Mr Student Body President". בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Play By Play". משנת 2018 עד 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "נערה ושמה ג'ו". בשנת 2019 התארח בסדרת את. בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט ג'ו בל. בסרט מגלם ריד את בנו של ג'ו בל (מארק וולברג), ג'יידן. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ו בל, אדם שיצא לטיול ברחבי ארצות הברית כדי להעלות את המודעות לבריונות עקב התאבדות בנו ג'יידן, שהיה קורבן לבריונות הומופובית. ריד מילר, ברשת החברתית אינסטגרם ריד מילר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Christi Carras, Variety, Variety, ‏2 באפריל 2018 Kevin Slane, "Mark Wahlberg got ‘as thin as possible’ for new movie".
אלכסיי יגורוב

אלכסיי יגורוב (ברוסית: Алексей Егоров;‏ 1776 – 22 בספטמבר 1851) היה צייר רוסי, שרטט ופרופסור לציור היסטורי. הוא נלקח בשבי על ידי קוזקים בילדותו ולאחר מכן התגורר בבית היתומים במוסקבה. מעט ידוע על מוצאו, אם כי, בהתבסס על כמה מזיכרונותיו המוקדמים, האמינו שהוא ממוצא קלמיקי. בשנת 1782, הוא נרשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל איוואן אקימוב וגריגורי אוגריומוב. הוא סיים את לימודיו ב-1797 והיה לאקדמאי ב-1803, ונשלח לעבוד ברומא ונכנס לתחום השפעתו של וינצ'נזו קמוצ'יני, אשר שיבח את פשטות העיצוב והצבע שלו. בהיותו גדול גוף יותר מהאיטלקי הממוצע, הוא זכה לכינוי "הדוב הרוסי". משערים שהאפיפיור פיוס השביעי ביקש ממנו להישאר כצייר חצר, אך הוא סירב להצעה בנימוס. ב-1807 הוא חזר לסנט פטרסבורג והפך לעוזר פרופסור באקדמיה. הוא גם נתן שיעורי ציור פרטיים לאליזבת אלכסייבנה ואלכסנדר הראשון, שהעניקו לו כינוי, "הנודע", לאחר שהשלים פרסקו עם למעלה ממאה דמויות ("שגשוג עולמי") בצארסקויה סלו במשך 28 יום. כאדם בעל אמונה דתית עמוקה, הוא תמיד ראה בציוריו הדתיים את יצירתו החשובה ביותר, אם כי הוא הפיק דיוקנאות של אנשים רבים באצולה לצורך פרנסה ומעמד. אביה של אשתו היה הפסל איוון מרטוס. כמורה, הוא ניסה להיות חבר וגם חונך באותה העת, ולעיתים רחוקות דיבר בצורה עניינית וקצרה, בדרך כלל עם מורים מאותה תקופה. כאבא, הוא סירב להעניק לבנותיו חינוך והיה ביקורתי מאוד כלפי המחזרים שלהן, וגירש אחד מהם מהבית כשחשד שהוא שייך לבונים החופשיים, פשוט בגלל הדרך שבה הוא השתמש בסכין והמזלג שלו. בשנת 1840, הוא הודח על ידי הצאר ניקולאי הראשון, שלא היה מרוצה מהתמונה של השילוש הקדוש שצייר עבור קתדרלת קתרין. עם זאת, הוא קיבל 1,000 רובל בשנה כפנסיה. למרות הניתוק מהאקדמיה, תלמידיו לשעבר עדיין הגיעו אליו כדי לקבל הדרכה, להביע את דעותיו על יצירותיהם החדשות ולהביא את תלמידיהם לייעוץ. כתוצאה מכך, הוא הצליח להישאר עסוק עד סוף חייו. עם זאת, הוא נעשה קמצן, חשדן ומוזר בדרך כלל. הוא היה אביו של האמן אבדוקים אלכסייביץ' אגורוב. פיודור סולנצב היה בין תלמידיו. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי יגורוב בוויקישיתוף Работы на сервере, www.artonline.ru Kenneth, Alexei Yegorov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) Знаменитые россияне 18-19 веков. Биография и портреты (Famous Russians of the 18th and 19th Centuries. Biographies and Portraits) — Saint Petersburg, Лениздат, (1996), pg.764. Maria Kamenskaya, Воспоминания (Memories): Художественная литература, (1991) Evdokim Alekseevich Egorov | British Museum, archive.ph, ‏2021-05-08
איוואן אקימוב

איוואן אקימוב (ברוסית: Иван Акимов‏; 22 במאי 1755 – 15 במאי 1814) היה צייר רוסי בסגנון קלאסי. אביו היה טיפוגרף ומדפיס בשירות המדינה. בגיל עשר, לאחר מות אביו, איוואן כתב מכתב לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, וביקש להתקבל אליה למרות עוניו. המכתב הצליח, להשפיע והוא התקבל. מ-1765 עד 1773 ולמד אצל אנטון לוסנקו. במהלך השנים 1773 עד 1778, הוא קיבל מלגה ללימודים באיטליה, בדרך עבר בפריז ואביניון ולאחר מכן בג׳נובה ובולוניה, שם נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות של בולוניה. עם זאת, הוא מצא שההוראה שם לא ענתה על הצרכים שלו, ולאחר פניות רבות שלא נענו מהאקדמיה, הוא עבר לרומא ללא רשות. הוא הגיע לשם רק כדי לגלות שה"אקדמיה" שלהם היא באמת אגודה של אמנים עם סטודנטים פרטיים. הודות להמלצה של אציל רוסי שהתגורר באיטליה, הוא הצליח להיכנס לשיעורים של פומפאו בטוני. בהוראת האקדמיה הקיסרית, הוא סיים את הקורס בבולוניה. לאחר מכן חי ברציפות ברומא, ונציה ופירנצה. ב-1779 חזר לסנקט פטרבורג והפך למרצה באקדמיה. שלוש שנים מאוחר יותר, הוא זכה בתואר אקדמאי על ציורו של הרקולס שורף את עצמו על מדורה. ב-1785 הוא קודם לדרגת פרופסור חבר, וב-1791 מונה למנהל מפעל השטיחים הקיסרי. הוא גם לימד ציור את בנותיו של הצאר פאבל הראשון. שלוש שנים לאחר מכן, הוא התמנה למנהל משנה של האקדמיה ולבסוף הפך למנהל בשנת 1800. בשנים הבאות, הוא פנה לצייר סצנות היסטוריות, תחת השפעת הלחץ הפטריוטי מהמלחמה עם נפוליאון. אף שהוא אינו נחשב לאמן מהמעלה הראשונה, היה לו כישרון מיוחד בהוראה והייתה לו השפעה רבה על הציור ההיסטורי הרוסי. בין תלמידיו הידועים ביותר נמנים אנדריי איוואנוב, ואסילי שבייב ואלכסיי יגורוב. הוא גם היה ממייסדי ההיסטוריוגרפיה של האמנות הרוסית, החל במאמרו "מידע היסטורי קצר על כמה אמנים רוסים" במהדורת 1804 בצוואתו הוריש 15,000 רובל לאקדמיה. הטבילה של הנסיכה אולגה, 1792 סוויאטוסלב חוזר מהדנובה למשפחתו בקייב, 1773 הרקולס בצומת דרכים, 1801 פרומתאוס מפסל בהוראת מינרווה, 1775 מדיה וקבצים בנושא איוואן אקימוב בוויקישיתוף איוואן אקימוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Русские художники. Акимов Иван Акимович., www.artsait.ru "אקימוב" (Акимов), המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון
שלום אייגר

שלומי אייגר (נולד ב-25 ביולי 1976) הוא ספורטאי ספורט נכים פאראלימפי. אייגר נפצע בגיל תשע בתאונת משחק עם מאגר נשק שנמצא בקרבת מקום מגוריו בבת ים. בתאונה נפגע אנושות מטיל לאו שגרמה לקטיעת רגלו. בצעירותו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים של איל"ן בענפי ספורט שונים והתמקצע בתחום השחייה. לקראת המשחקים הפאראלימפיים של 1992, בגיל 15 צורף לנבחרת ישראל בשחייה. במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם חנוך בודין, שלמה פינטו וערן שמש בתוצאה של 4:19.38 דקות, אחרי ארצות הברית (4:13.23 דקות) וגרמניה (4:14.13 דקות). נוסף לכך, סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.69 דקות, במקום 26 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 31.46 שניות ובמקום 28 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.27 דקות. במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) סיים במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 29.64 שניות, במקום 18 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.16 דקות, במקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.27 דקות, במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם חנוך בודין, רון בולוטין ואוריאל מוזס בתוצאה של 4:52.94 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, ביחד עם חנוך בודין, רון בולוטין, אוריאל מוזס וערן שמש בתוצאה של 4:17.69 דקות. כיום אייגר עובד רשות הטבע והגנים, מדריך רכיבה בעמותת אתגרים, מרצה לבני נוער ולמבוגרים, נשוי ואב לשלוש בנות. שלום אייגר, ברשת החברתית פייסבוק פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) מפגיעת טיל ברגל למדליה אולימפית, פודקאסט "כנגד כל הסיכויים", 8 באוגוסט 2021 שרה פרידמן, שלומי התעקש לחלק השוקולדים בעצמו, מעריב, 23 בפברואר 1986. שרה פרידמן, נעצר חשוד באחזקת הנשק על הגג, מעריב, 6 בפברואר 1986
רדאוץ

רדאוץ (/rə'dəuʦʲ/) (ברומנית: Rădăuţi; בגרמנית: Radautz; בהונגרית: Radóc; ביידיש: ראַדאװיץ או ראדוויץ בפולנית: Radowce; באוקראינית: Радівці) היא עיר במחוז סוצ'אבה, בבוקובינה שברומניה, שנוסדה במאה ה-15. העיר ממוקמת בין הנחלים סוצ'אבה וסוצ'ביטה, בגובה 375 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות הנרשמות בדרך כלל ברדאוץ בממוצע שנתי, נמוכות משאר חלקי רומניה. הממוצע השנתי נע בין 6 ל-8 מעלות צלזיוס. הטמפרטורות בקיץ מגיעות ל-21-27 מעלות, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה ב-1956 הייתה 32.9-. ב-1958 נמדדה טמפרטורת שיא של 37 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים ברדאוץ גבוהה מיתר האזורים ברומניה ונעה בין 670-750 מילימטר בממוצע. חצי מכמות המשקעים יורדת באביב ובסתיו. ערך מורחב – קהילת יהודי רדאוץ טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-5,600 יהודים, שהיוו כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. כשרומניה נכנסה למלחמה נגד ברית המועצות כבת ברית של גרמניה הנאצית, בוצעו ביהודיה מספר פוגרומים מאורגנים, והם רוכזו בגטו שהוקם בה, אליו הובאו אלפי יהודים שגורשו מיישובים שונים בבוקובינה. באוקטובר 1941 גורשו 9,169 יהודי הגטו שבעיר למחנות ולגטאות בטרנסניסטריה, בהם רובם המוחלט נספו. בסיום המלחמה, ולאחר עליית השלטון הקומוניסטי ברומניה, הולאמו נכסי היהודים בעיר בידי המשטר, ומרבית היהודים ששרדו את המלחמה לא שבו לעיר. אביגדור אריכא דן פגיס מיצי לוקר מדיה וקבצים בנושא רדאוץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רדאוץ רדאוץ (Rădăuti), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם על העיירה מתוך פנקסי הקהילות במרכז שואה (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) של אתר עיריית פתח-תקווה רדאוץ (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית ראו כאן.