laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלזירה

אלזירה (Alzira) היא אופרה עם פרולוג ושתי מערכות, מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית מאת סלבטורה קמאראנו, המבוססת על מחזה בשם Alzire, ou les Américains מאת וולטר. הופעת הבכורה נערכה ב-12 באוגוסט 1845 בתיאטרון סן קרלו בנאפולי. האופרה התקבלה בתגובות מעורבות, ובסבב ההופעות הראשון הוצגה רק 4 פעמים. האופרה לא זכתה לביצועים רבים, בארצות הברית הועלתה לראשונה רק ב-1968 (בהפקה קונצרטנטית), ובלונדון רק ב-1970. האופרה כמעט ואינה מוצגת כיום, למעט בפרויקטים מיוחדים המציגים את כל עבודותיו של ורדי. למרות זאת, קיימות בשוק מספר הקלטות מלאות של האופרה. ילידים פרואנים גוררים את המושל הספרדי אלווארו, אל הככר במטרה להוציאו להורג. לפתע מופיע זאמורו, מנהיג אחד השבטים ודורש מהם לשחרר את אלווארו, הם נענים לדרישתו. זאמורו מספר לילידים כי גוזמאנו, בנו של אלווארו, שבה ועינה אותו עד שחשבוהו למת. אוטומבו מספר לזאמורו כי אהובתו אלזירה נשבתה עם אביה אטאליבה על ידי ספרדים, הוא קורא לילידים להתקומם. תמונה ראשונה - הככר המרכזית של לימה אלווארו מודיע כי עקב גילו המבוגר וחולשתו, הוא מעביר את השלטון לבנו, גוזמאנו. זה האחרון מכריז כי הדבר הראשון שיעסוק בו הוא עשיית שלום עם הילידים. אטאליבה תומך בגוזמאנו, והשניים מסכמים כי אלזירה תינתן לגוזמאנו כחלק מהסכם השלום. אטאליבה אומר לגוזמאנו כי אלזירה אינה מוכנה עדיין להיות לו לאישה. גוזמאנו מבין כי אהבה מהעבר עדיין מקננת בה, ולוחץ על אטאליבה לשכנע אותה להנשא לו. תמונה שנייה - מגורי אטאליבה בבית המושל כשאביה נכנס, מתעוררת אלזירה אך עדיין בהשפעת החלום שחלמה על זאמורו, למרות שהיא חושבת כי הוא מת, היא מאמינה כי הוא עדיין אוהב אותה. היא נזכרת בחלום אחר, בו ברחה מפני גוזמאנו בסירה. אטאליבה מנסה לשכנע את אלזירה להנשא לגוזמאנו, אך ללא הצלחה, כשלפתע נכנס זאמורו. בחושבה כי הוא מת, בטוחה אלזירה כי היא רואה את רוח הרפאים שלו, אך עד מהרה היא מגלה כי אהובה מעולם לא מת. השניים מתאחדים ונשבעים אמונים זה לזה. גוזמאנו מגיע ורואה את השניים יחד, הוא מורה לאסור את זאמורו ולהוציאו להורג באופן מיידי. הילידים מכריזים התקפה על לימה, ואלווארו מספר לגוזמאנו כי זאמורו הציל אותו ממוות בטוח. גוזמאנו משחרר את זאמורו, ואומר לו כי ייפגשו בשדה הקרב. תמונה ראשונה - בביצורים סביב לימה זאמורו, שהוביל מתקפה נגד הכובשים הספרדים, נשבה ומובא בפני גוזמאנו. הלה גוזר את דינו שוב למיתה. אלזירה מתערבת ומתחננת כי ירחם עליו. גוזמאנו מסכים לחון את זאמורו אם אלזירה תסכים להנשא לו. אלזירה מסכימה בחוסר רצון. תמונה שנייה - מערה בקרבת לימה הילידים המובסים חשים מושפלים ומדוכאים, אך הם שמעו כי זאמורו הצליח לברוח בתחפושת של חייל ספרדי. זאמורו מופיע, אך חש מושפל ומבוזה. כשהוא שומע כי אלזירה הסכימה להנשא לגוזמאנו, הוא נשבע לנקום ויוצא בחמת זעם אל עבר הארמון. תמונה שלישית - אולם רחב בבית המושל ברגע בו החתונה עומדת להתחיל, חייל ספרדי גוחן ודוקר את גוזמאנו. להפתעתה של אלזירה, זהו זאמורו. בכוחותיו האחרונים מספר גוזמאנו לזאמורו כי אלזירה הסכימה להנשא לו רק כדי להציל אותו, וכי הוא מוחל לזאמורו על מעשהו ומברך את הזוג. גוזמאנו מת כשאביו מברך אותו. מדיה וקבצים בנושא אלזירה בוויקישיתוף לברית מלאה של האופרה באיטלקית רשימת אריות באתר aria-database.com Alzira באתר פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי (באנגלית) Schlitzer, Franco, "Verdi's Alzira at Naples" (April 1954). Music & Letters, 35 (2): pp. 125-127.
פנחס דשבסקי

פנחס ס' דָשֶׁבְסקי (בכתיב יידי: דאשעווסקי; ברוסית: Пинхас Израилевич Дашевский;‏ 1879 – 1934?) היה סטודנט יהודי-רוסי ופעיל ציוני, שביצע ניסיון התנקשות בחייו של אחד המסיתים העיקריים לפוגרום קישינב. מעשהו הותיר רושם עז בעולם היהודי. דשבסקי נולד למשפחה יהודית מתבוללת בעיירה קוֹרוֹסְטִישֵׁב (Коростышев) שבפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בשנת 1897 הצטרף לציונות, והיה ממייסדי אגודת סטודנטים ציונית-סוציאליסטית אקטיביסטית בקייב. בשנת 1902 הגיע לעיר קובל שבווהלין שם עסק בהוראה פרטית. בעקבות פרעות קישינב (1903), שגרמו זעזוע בעולם היהודי ושבעקבותיהן נשמעו קריאות רבות להתקוממות יהודית, דאשבסקי, שתואר על ידי יוסף קרוק כ"מתבולל גמור", פרסם עם חבריו מכתב הקורא ליהודי רוסיה להתעורר להתנגדות ולהגנה עצמית. לאחר מכן, החליט דשבסקי לנקום את נקמת הנרצחים בעצמו, נסע לסנט פטרסבורג וב-4 ביולי 1903, תקף בסכין את העיתונאי האנטישמי פאוול קרושבאן (Pavel Krushevan), מבכירי האימפריה הרוסית, שהפיץ תעמולת שטנה נגד היהודים, האשים אותם במהפכנות, בבגידה, בכוונות להחריב את הנצרות הפרבוסלבית, לפגוע בצאר, וכמובן בהקפדתם של היהודים לעשות שימוש בדם נוצרי לטובת אפיית מצות לפסח. אחרי התקיפה הסגיר עצמו לידי המשטרה. דשבסקי נשפט לחמש שנות עבודת פרך, אולם עורך הדין היהודי ישראל גרוזנברג, שהיה פעיל למען זכויות היהודים ברוסיה, הצליח להמתיק את גזר דינו, ודשבסקי שוחרר מכלאו ב-1906. לאחר שחרורו דשבסקי חזר לקובל, נשא לאשה את בת העיר אנה שנקר שם נולדה להם בת יחידה בשם רוזיה. בשנת 1910 ביקר בארץ ישראל, והתקבל בלבביות על ידי היישוב. שב לרוסיה, והשלים את לימודיו כמהנדס כימי. נשאר נאמן לציונות, וכך לאחר מהפכת אוקטובר נאסר בידי השלטונות הסובייטים, הורשע בפעילות ציונית ונידון לגלות בסיביר. נפטר בכלא, בגיל 56. על שמו נקרא רחוב בעיר תל אביב. הירש לקרט שלום שוורצבארד הרשל גרינשפן מנדל זינגר, פנחס דשבסקי: פרק מגבורת ישראל בגולה, הוצאת הקונגרס היהודי העולמי, 1973. המהפכה וטרור, עמ' 176. האנציקלופדיה העברית, כרך י"ג, עמ' 222. ספר תולדות ההגנה, כרך ב', חלק ראשון, עמ' 160–161. ספר הגבורה/ישראל היילפרין, חלק ג', הוצאת "עם-עובד" תש"י, עמ' 28-35. פנחס דשבסקי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) דיוקנו (השביעי מלמעלה) (ברוסית) גילי חסקין, ההתגוננות היהודית בגולה (בעברית) ספר קובל (1957), עמ' 264–266, 476–477. יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות, תל אביב: מחברות לספרות, 1968, עמ' 112, 121
גמדות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... "גמדות" או "ננסות" היא שם לאחת מהתופעות הבאות: בעולם החי גמדות (לקות) - לקות בה פרט חי הוא נמוך באופן משמעותי מבני מינו הטקסונומי שגילם כגילו גמדות פרימורדיאלית - צורה נדירה של גמדות שגורמת לממדי גוף קטנים מאוד בכל שלב בחיים, והיא מתחילה עוד בתקופת ההריון, אצל העובר. פיגמים - עמים של אנשים בהם גובהו הממוצע של גבר בוגר נמוך ממטר וחצי. עמים אלו גרים במעבה היער פיל ננסי - אוכלוסיות של פילים בהם הפרטים נמוכים מהרגיל. אוכלוסיות אלו גרות במעבה היער בונזאי - צמחים שבהם כל פרט עבר טיפול לעיכוב גדילה גמדות איים - תהליך אבולוציוני שמקטין את הפרטים באוכלוסיות מבודדות המצויות במרחבי מחיה קטנים ממותה ננסית זנים שמוזערו בברירה מלאכותית כלב פינצ'ר ננסי פודל ננסי סוס פוני מין ננסי - מין של יצורים שהמילה "ננסי" או שמילה מקבילה לה היא חלק משמו העממי או הטקסונומי ארנב ננסי היפופוטם גמדי קורמורן גמדי שימפנזה ננסי – שם מיושן לבונובו תרבות ואמנות גמד (פנטזיה) - יצור אגדי דמוי אדם נמוך במיוחד גנום (פנטזיה) - יצור אגדי המופיע בסיפורי עמים שונים ובספרות הפנטזיה גמד (טולקין) - יצור אגדי דמוי אדם חסון וגוץ המופיע בספרי ג'ון רונלד רעואל טולקין גמד גינה - פסלון קישוט לגינה בהשראת גמדי הפנטזיה גמדים - מותג מעדני חלב לילדים מבית שטראוס אסטרונומיה ננס (כוכב) ננס צהוב – כוכב בעל 0.9 עד 1.4 מסות שמש, צבעו צהוב והוא מפיק אנרגיה באמצעות היתוך גרעיני של מימן להליום. השמש שלנו היא הדוגמה הידועה ביותר לננס צהוב ננס לבן – סוג של כוכב לאחר שפלט את מעטפתו לערפילית פלנטרית וקרס לתוך עצמו בהשפעת כוח הכבידה ננס אדום – כוכב קר וקטן יחסית שנמצא על השדירה המרכזית של דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל מטיפוס K או M ננס חום – כוכב שמסתו קטנה מהמינימום הדרוש להצתת היתוך גרעיני של מימן 1 ננס שחור – מצבו הסופי של כוכב מסוג ננס לבן, לאחר שהלה הפסיק לפלוט קרינה עקב התקררות הדרגתית
גומפותריום

גומפותריום (שם מדעי: Gomphotherium; משמעות שמו: "בהמה מרותכת". בעבר היה ידוע גם בשמות טרילופודון וטטרבולודון) הוא סוג יונק בן לסדרת הפילאים, אשר חי בתקופת המיוקן. מאבות הפילים של ימינו. התפתח מיצור קדום יותר הקרוי מריתריום. מאובניו נמצאו באירופה (צרפת, גרמניה, אוסטריה), צפון אמריקה (קנזס), אסיה (פקיסטן) ואפריקה (קניה). הוא הגיע לגובה 3.17 מטר ולמשקל של 6.7-7.4 טונות. בניגוד לפיל המודרני, היו לו ארבעה חטים - שני חטים דמויי את חפירה על הלסת התחתונה, ושני חטים על הלסת העליונה - שהיו מצופים באמייל, בניגוד לפילים בני זמננו. נראה שהחטים התחתונים שימשו אותו כדי לאסוף צמחי מים בביצות בהן חי. מדיה וקבצים בנושא גומפותריום בוויקישיתוף גומפותריום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גומפותריום, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוניון ג'ק (ארצות הברית)

היוניון ג'ק (באנגלית: Jack of the United States) הוא כינויו של קנטון הדגל האמריקאי כאשר הוא משמש כדגלון חרטום על ספינות אמריקאיות. עיצובו הוא כעיצוב הקנטון, חמישים כוכבי כסף על רקע כחול. הדגל הונף לראשונה ב-14 ביוני 1777 עת החליף את ג'ק הצי הראשון, דגל בעל 13 פסים אדומים ולבנים עליו הוטען עכסן והכיתוב "Dont Tread on Me" מתחתיו (דגל גדסדן). דגל זה הוחזר לשימוש כדגלון החרטום של הצי האמריקאי בשנת 2002 עת החלה המלחמה העולמית בטרור. כיום משמש היוניון ג'ק כדגלון החרטום של ספינות משמר החופים וארגונים ממשלתיים נוספים אשר אינם מסונפים לצי האמריקאי. 13 כוכבים 14 ביוני 1777 - 1 במאי 1795 15 כוכבים 1 במאי 1795 - 3 ביולי 1818 20 כוכבים 4 ביולי 1818 - 3 ביולי 1819 21 כוכבים 4 ביולי 1819 - 3 ביולי 1820 23 כוכבים 4 ביולי 1820 - 3 ביולי 1822 24 כוכבים 4 ביולי 1822 - 3 ביולי 1836 25 כוכבים 4 ביולי 1836 - 3 ביולי 1837 26 כוכבים 4 ביולי 1837 - 3 ביולי 1845 27 כוכבים 4 ביולי 1845 - 3 ביולי 1846 28 כוכבים 4 ביולי 1846 - 3 ביולי 1847 29 כוכבים 4 ביולי 1847 - 3 ביולי 1848 30 כוכבים 4 ביולי 1848 - 3 ביולי 1851 31 כוכבים 4 ביולי 1851 - 3 ביולי 1858 32 כוכבים 4 ביולי 1858 - 3 ביולי 1859 33 כוכבים 4 ביולי 1859 - 3 ביולי 1859 34 כוכבים 4 ביולי 1861 - 3 ביולי 1863 35 כוכבים 4 ביולי 1863 - 3 ביולי 1865 36 כוכבים 4 ביולי 1865 - 3 ביולי 1867 37 כוכבים 4 ביולי 1867 - 3 ביולי 1877 38 כוכבים 4 ביולי 1877 - 3 ביולי 1890 43 כוכבים 4 ביולי 1890 - 3 ביולי 1891 44 כוכבים 4 ביולי 1891 - 3 ביולי 1896 45 כוכבים 4 ביולי 1896 - 3 ביולי 1908 46 כוכבים 4 ביולי 1908 - 3 ביולי 1912 48 כוכבים 4 ביולי 1912 - 3 ביולי 1956 49 כוכבים 4 ביולי 1956 - 3 ביולי 1960 מדיה וקבצים בנושא יוניון ג'ק בוויקישיתוף דגלון החרטום של ארצות הברית, באתר דגלי העולם (באנגלית)
ליגת העל הקפריסאית בכדורסל

דיוויזיה 1 היא ליגת הכדורסל הבכירה בקפריסין. הליגה נוסדה בשנת 1967 ומורכבת כיום מ-8 קבוצות. הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת 4 פעמים נגד כל קבוצה אחרת בשיטה של בית/חוץ, הווה אומר שבעונה הסדירה יש 32 משחקים. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב מחמישה משחקים כאשר בסופן מוכתרת האלופה. הקבוצה שמסיימת אחרונה, יורדת לליגה השנייה (דיוויזיה 2). ואותה מחליפה זו שמסיימת במקום הראשון של הליגה השנייה. האלופה הקפריסאית וסגניתה משחקות במפעל היורוצ'אלנג'. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הקפריסאית בכדורסל (ביוונית)
מוזיאון מועצת העם ומנהלתה

המונח "בית קק"ל" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו בית הקרן הקיימת על יד בית דגן. מועצת העם ומִנהלתה הוא מרכז חינוכי ומוזיאון הנמצא בבית קק"ל ההיסטורי בתל אביב, ברחוב צבי הרמן שפירא, אבי רעיון קרן קיימת לישראל. הבית עצמו הוא אתר היסטורי לאומי הכלול בפרויקט העיר הלבנה. בית קק"ל בתל אביב נבנה בשנת 1937 על ידי האדריכל בנימין אנקשטיין. הבית בנוי מאבן ירושלמית ומבטון מזוין בסגנון הבינלאומי. ב 12 באפריל 1948 החליט הוועד הפועל הציוני על הקמת מועצת העם ומִנְהלת העם, שני המוסדות המרכזיים של היישוב. מועצת העם כללה 37 חברים (הל"ז) שנבחרו מכל קצוות הקשת הפוליטית שהייתה אז בארץ והיוו למעשה את הכנסת הראשונה. מתוכם נבחרו 13 חברי מנהלת העם (הי"ג) שהיוו למעשה את הממשלה הראשונה של היישוב היהודי בארץ ישראל. שני גופים אלה ניהלו את הישיבות באולם האספות, בקומה הראשונה של בית קרן קיימת בתל אביב בין 18 באפריל 1948 ועד ל-14 במאי 1948. בראש שני הגופים עמד דוד בן-גוריון, שלימים יכריז על הקמת המדינה ויהיה לראש ממשלתה הראשון. החלטות מנהלת העם הובאו לאישור מועצת העם. שם, יומיים לפני תום המנדט ב-12 במאי 1948, נתקבלה בהצבעה ההחלטה על הכרזת העצמאות להקמת המדינה מיד עם עזיבת הבריטים, שתיקרא בשם מדינת ישראל; וכן הוחלט על ניסוח יסודותיה ועל הנוסח הסופי של מגילת העצמאות. לבסוף, עם התפשטות שמועת ההכרזה ועקב חוסר במקום בשל הגדלת מספר הנוכחים, הועבר טקס ההכרזה למוזיאון תל אביב לאמנות ששכן בבית דיזנגוף שבשדרות רוטשילד. הלוגו של המוזיאון הוא בצורת הכניסה המקומרת לבניין. בכניסה יש תערוכה על תולדות קרן קיימת ובאולם האספות מוקרנים שני חזיונות אור קוליים על תולדות קרן קיימת ועל המאורעות מהחלטת החלוקה עד הכרזת המדינה תוך הדגשה על מקומו החשוב של מקום זה בהקמת המדינה. במלאת 40 שנה למדינת ישראל הוחלט לשפץ את הבניין ולפתוח את המוזיאון. המרכז החינוכי והמוזיאון עוסק בסיפור של פיתוח ארץ-ישראל ופועלה של קק"ל. במקום קיים ארכיון המאפשר כתיבת עבודות בנושא הקמת המדינה. הם מעוצבים בצבעי כחול לבן. צבעי דגל ישראל. במקום נמצאים גם אוספים ייחודיים של בולי קק"ל ושל "הקופסה הכחולה". ב-22 ביולי 2019 אישר דירקטוריון הקק"ל את הפיכתו של בית קק"ל בתל אביב למלון בוטיק. טבלת הקדשה בכניסה למוזיאון מועצת העם ומנהלתה ארון חשמל בחצר מוזיאון מועצת העם ומנהלתה, המעוצב בצורת קופת קרן קיימת אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון מועצת העם ומנהלתה - אתר קק"ל מרכז חינוכי ומוזיאון מועצת העם ומינהלתה, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל אלעד בצלאלי ודקלה ליאני, מרכז חינוכי ומוזיאון מועצת העם ומינהלתה, מדריך לאתרי המורשת, 2019, עמ' 163 דניאל רוט-אבנרי, תל אביב: בית קק"ל ההיסטורי יוסב למלון בוטיק, באתר ישראל היום, 23 ביולי 2019
תחנת הרכבת ברלין זידקרויץ

תחנת הרכבת זידקרויץ (בגרמנית: Berlin Südkreuz; זידקרויץ - מילולית: "צלב (צומת) הדרום") היא תחנת רכבת בברלין בירת גרמניה. התחנה נפתחה במקור ב-1898 ומשמשת כתחנת מעבר בין קו הטבעת של רכבת האס-באן של ברלין, לקווי הרכבת האזוריים. שמה המקורי של התחנה היה תחנת פאפהשטראסה, על שם הרחוב הסמוך שנקרא על שמו של הגנרל הפרוסי אלכסנדר אוגוסט וילהלם פון פאפה. הרציף המשמש את קו הטבעת נחנך ב-1 בינואר 1901. התחנה מילאה תפקיד משמעותי בתפיסת הקווים הארוכים של חברת הרכבות הגרמנית, שהחליטה להפוך אותה לצומת הרכבות המרכזי בדרום ברלין. שמה של התחנה שונה כדי שיעיד על מרכזיותה, בדומה לתחנות אוסטקרויץ במזרח העיר ווסטקרויץ במערב העיר. עבודות הבנייה בתחנה סבלו מעיכובים רבים, בין היתר בשל התנגדות התושבים באזור, ופתיחת התחנה מחדש נדחתה משנת 2000 עד ל-28 במאי 2006, במקביל לפתיחת התחנה המרכזית החדשה במרכז ברלין. כיום משמשת התחנה כמסוף של רכבות ICE (אנ') להמבורג וללייפציג. מדיה וקבצים בנושא זידקרויץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרכבת ברלין זידקרויץ (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא תחנות רכבת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדל הפעמונים של איוואן הגדול

מגדל הפעמונים של איוואן הגדול (ברוסית: Колокольня Ивана Великого) הוא מגדל פעמונים הניצב במרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. המגדל הוא הגבוה במבני הקרמלין ומתנשא לגובה של 81 מטרים. עד למאה ה-19 זה היה הבניין הגבוה בעיר. במגדל הוצבו 34 פעמונים. לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה המגדל נבנה בסמוך לקתדרלת העלייה, קתדרלת המלאך מיכאל וקתדרלת הבשורה, בצידה המזרחי של כיכר הקתדרלות, במיקום הנחשב לנקודה המרכזית של העיר מוסקבה. בשנת 1329 הוקם באתר בו נמצא כיום המגדל, מגדל הפעמונים הראשון העשוי אבן, בעיר מוסקבה. מגדל זה היווה חלק מכנסיית איוואן של הסולם אשר כונתה "כנסיית איוואן של הסולם, אשר מתחת לפעמון". בעקבות מותו של איוואן השלישי (המכונה "איוואן הגדול") בשנת 1505 הורה בנו, ואסילי השלישי על הקמת מגדל פעמונים חדש להנצחת זכר אביו. המגדל הוקם בין השנים 1505 - 1508 על יסודות מגדל הפעמונים הישן. מגדל הפעמונים שנבנה כלל שני מפלסים בהם ניצבו פעמונים. בשנת 1600, בהוראת בוריס גודונוב הוגבה המגדל לגובהו הנוכחי והיה למגדל הגבוה ביותר בעיר מוסקבה. על פי צו של הצאר נאסרה בניית מבנים הגבוהים מהמגדל. בין השנים 1523–1543 נבנה בצמוד למבנה מגדל הפעמונים של העלייה בתכנונו של האדריכל האיטלקי פטרוק מאלי פרייצין. מדיה וקבצים בנושא מגדל הפעמונים של איוואן הגדול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל הפעמונים של איוואן הגדול מידע רשמי באתר Kremlin.ru
כיכר הקתדרלות

כיכר הקתדרלות (ברוסית: Соборная площадь – סובורניה פלושד) היא הכיכר המרכזית של הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה. הכיכר הוקמה במאה ה-15 והיוותה הכיכר המרכזית של העיר. הכיכר נקראת על שם שלוש הקתדרלות המקיפות אותה: קתדרלת העלייה לשמיים, קתדרלת המלאך מיכאל וקתדרלת הבשורה. בנוסף ממוקמות בכיכר ארמון הפאות, כנסיית הנחת הגלימה וכנסיית שנים עשר השליחים. הגדול שבמבני הכיכר הוא מגדל הפעמונים של איוואן הגדול, המפריד בין הכיכר לבין כיכר איוואנובסקיה. בכיכר נערכו תהלוכות ההכתרה ותהלוכות הלוויה של הדוכסים הגדולים של מוסקבה ושל הצארים של מוסקבה (עד מעבר הבירה לסנקט פטרבורג). כיום נערכת בכיכר תהלוכת ההשבעה של נשיא רוסיה. כמו כן נערכים בכיכר טקסים דתיים בחג המולד ובחג הפסחא. מדיה וקבצים בנושא כיכר הקתדרלות בוויקישיתוף
קתדרלת הבשורה

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה קתדרלת הבשורה (ברוסית: Благовещенский собор; בתעתיק: "בלאגובשצ'נסקי סובור") היא קתדרלה במערב כיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין, במוסקבה, בירת רוסיה. הכנסייה מוקדשת לבשורה (על פי הנצרות, ההודעה שהביא המלאך גבריאל למרים מאת האל, ובה נמסר לה כי היא הרה וכי תלד את ישו). קתדרלת הבשורה הוקמה על מנת לשמש כקתדרלה הראשית עבור הצאר. אב הכנסייה היה הכומר המוודה של משפחת הצאר מאז הקמת הכנסייה עד העברת הבירה לסנקט פטרבורג, ובעת שבני משפחת הצאר שהו במוסקבה. הכנסייה הוקמה בכיכר הקתדרלות בין השנים 1484–1489, באתר בו ניצבה קודם לכן כנסייה עתיקה שנבנתה בשנת 1416, שאף היא ניצבה במקום של כנסייה קדומה יותר, שנבנתה בראשית המאה ה-14. בעת הקמתה היו לכנסייה שלושה גגות כיפתיים (קופולות). שניים מהם נבנו בשנת 1572 לערך. סביב המבנה היו חדרי מבואה. בין השנים 1562–1564 נבנו מחדש ארבעת חדרי המבואה כקפלות צדדיות. במהלך המאה ה-16 עוטרו כניסות המבנה מכיוון צפון ומכיוון מערב בשערי אבן לבנים, בסגנון הרנסאנס האיטלקי. דלתות הברונזה שהוצבו עוטרו בזהב. רצפת הקתדרלה עוטרה במאה ה-16 באבני ישפה שהובאו מרוסטוב, וקירות הקתדרלה עוטרו בציורי קיר במהלך המאות ה-15 - ה-17. האיקונוסטזיס כולל איקונות מהמאות ה-14 - ה-17 מעשה ידי אנדרי רובליוב, תאופנוס היווני ופרוקור. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת הבשורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת הבשורה הפרסקאות המעטרים את האיקונוסטזיס שבקתדרלה הפרסקאות המעטרים את הקתדרלה ד"ר אולג אוליאנוב, הפרסקאות מעשה ידי רובלב בכנסיית הבשורה שבקרמלין
גלן תיאודור סיבורג

גלן תיאודור סיבורג (באנגלית: Glenn Theodore Seaborg, בשוודית: Glenn Teodor Sjöberg; ‏19 באפריל 1912 - 25 בפברואר 1999) היה כימאי אמריקאי ממוצא שוודי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1951 (במשותף עם אדווין מקמילן), "על התגליות בתחום הכימיה של היסודות הטרנס-אורניים". הוא מוכר בעיקר בזכות עבודתו בגילוי ותיאור תכונות של רדיואיזוטופים רבים ובשל חלקו בגילוי יסודות רבים, בהם פלוטוניום (והאיזוטופ שלו Pu-239), אמריציום, קיריום, ברקליום, קליפורניום, איינשטייניום, פרמיום, מנדלביום ונובליום. סיבורג נולד באישפמינג, מישיגן בשנת 1912. בשנת 1934 סיים תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ושלוש שנים מאוחר יותר, ב-1937, קיבל את הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא המשיך את מחקריו בברקלי בתחילה במשרת פוסט-דוקטורט ולאחר מכן כחבר סגל במחלקה לכימיה, בשנת 1945 התמנה לפרופסור. בין השנים 1942 ו–1946, עבד סיבורג באוניברסיטת שיקגו, שם עסק במחקר גרעיני, כימי ופיזיקלי, הקשור לפרויקט האנרגיה האטומית של ארצות הברית. בשנת 1958 התמנה לנשיא אוניברסיטת ברקלי. סיבורג מונה על ידי הנשיא קנדי לתפקיד יושב ראש הוועדה לאנרגיה אטומית בשנת 1961 והחזיק בו עד 1971. לאחר מכן חזר לברקלי כדי לנהל שם את מעבדת לורנס. בסוף שנת 1998, בעודו בבוסטון במסגרת פגישה של האגודה האמריקנית לכימיה, סבל סיבורג משבץ, דבר שגרם למותו שישה חודשים מאוחר יותר, ב-25 בפברואר 1999, בביתו בלפאייט. סיבורג זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1951, יחד עם הפיזיקאי האמריקאי אדווין מקמילן, על "מנהיגותם בפיתוח הכימיה הגרעינית והאנרגיה האטומית", ובשנת 1959 קיבל את פרס אנריקו פרמי. סיבורג זכה במדליית פרקין לשנת 1957. בשנת 1991 זכה במדליה הלאומית למדעים. בשנת 1997 הודיעו ב"איחוד הבינלאומי לכימיה טהורה ושימושית" כי היסוד בעל מספר אטומי 106 יכונה על שמו – סיבורגיום (Sg). הייתה זו הפעם הראשונה בה נקרא יסוד כימי על שמו של אדם בעודו בחיים. כוכב הלכת המינורי 4856 Seaborg נקרא על שמו. מדיה וקבצים בנושא גלן תיאודור סיבורג בוויקישיתוף גלן תיאודור סיבורג, באתר פרס נובל (באנגלית) גלן תיאודור סיבורג, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה גלן תיאודור סיבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גלן תיאודור סיבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) (4856) Seaborg In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_4753. ISBN 978-3-540-29925-7. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסטודון

מַסְטוֹדוֹן (שם מדעי: Mammut; ידוע בעיקר בשם "Mastodon": מיוונית: מסטוס - חזה, אודונטס - שיניים) הוא סוג יונק נכחד ממשפחת הממוטיים שבסדרת הפילאים שחי מסוף תקופת המיוקן עד להכחדת המינים האחרונים בסוף הפליסטוקן. מאובנים רבים של מסטודונים נמצאו ברחבי העולם. המין הצעיר והידוע ביותר הוא Mammut americanum, שניצוד בידי הפלאו-אינדיאנים בצפון אמריקה ונכחד בסוף תקופת הקרח האחרונה. המסטודון היה דומה לפילים המודרניים ולממותה, אך היה פרימיטיבי יותר וגופו היה מכוסה פרווה. שיניו היו גדולות וקשיחות אך נראה שהוא לא היה יכול לעכל עשב, דבר שצימצם את תחומי מחייתו. מבנה אוזניו דמה לאלה של פיל אסייתי והוא היה נמוך מעט מהפילים. עם זאת הוא עדיין הגיע לגובה של מעל 3 מטר וחלק מהמינים הגיעו למשקל 11 טון. המסטודון הוא המאובן הלאומי של מישיגן. הלהקה האמריקאית מסטודון קרויה על שמו. בספרו של ז'ול ורן: מסע אל בטן האדמה מוזכר עדר מסטודונים. אחת הדמויות בסדרה מייטי מורפין פאוור ריינג'רס הוא מסטודון אמריקאי באחד מפרקי הסדרה דינוזאורים נראה מסטודון. בקתדרלת סטפנוס הקדוש באוסטריה מוצג במגדל הצפוני שער הקרוי "שער הענק" ("ריזנטור" או "Riesentor"), בשל עצם של מסטודון שהייתה תלויה מעליה בעבר. מסטודון נראה בסרט מ-1992 "Doctor Mordrid". המסטודון נראה בסדרת ה-BBC: העולם החדש הפראי, במפלצות שפגשנו ובענקי עידן הקרח. המסטודון הופיע במספר משחקי מחשב: עולם היורה: המשחק, Jurassic Park Builder ו-Zoo Tycoon 2, בחלק על החיות הנכחדות. שלד של אם וגור מהמין Mammut pacificus פסל מסטודון בנובה סקוטיה מסטודון במוזיאון להיסטוריה של הטבע איור מ-1920 של מסטודון שחזור של מסטודון מדיה וקבצים בנושא מסטודון בוויקישיתוף מסטודון, באתר NCBI (באנגלית) מסטודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מסטודון, באתר GBIF (באנגלית) מסטודון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעיין כפיר

מעיין כפיר (בערבית: عين الكبيرة, תעתיק: עין אל כבירה, תרגום: המעיין הגדול) הוא מעיין שכבה קדום הסמוך להתנחלות אלון מורה. ככל הנראה, כבר בשלהי תקופת בית שני השתמשו תושבי הסביבה השומרונים במעיין (זאת לפי ממצאים של חרסים שנמצאו במקום החל מתקופה זו).[דרוש מקור] ליד המעיין קיימת ניקבה עתיקה מהתקופה הביזנטית ולצידה בריכה, ששימשו להגברת זרימת המים. אורך הניקבה כ-70 מטר, היא מצופה אבנים מסותתות ומקורה בקשתות ובקמרונים מחודדים מאבן. כמו כן, ישנם שרידים עתיקים של אמת מים שהובילה מים לעיר שכם ו-5 ברכות גדולות (כ-100 קוב כל אחת). גובה קמרונות הנקבה נע בין 1 ל-2 מטרים ורוחבה כחצי מטר. משערים כי הסיבה להשקעה הרבה בנקבה למרות ספיקת המים הנמוכה של המעיין היא העובדה שהמעיין הוא מקור המים היחיד הנובע במורדותיו המערביים של הר כביר וכתוצאה מכך היה בעל חשיבות לתושביהם הקדומים של הכפרים סאלם, בית דג'ן, דיר אל-חטב ועזמוט. ב-2009 שופצו המעיין וסביבתו בידי תושבי אלון מורה. במסגרת השיפוץ נבנתה ללא אישור בריכת בטון, ניטעו סביבה עצים והוקמו שולחנות פיקניק. שיפוץ המעיין נעשה לזכרו של אבנר כפיר חזי, חייל צה"ל תושב אלון מורה, שנהרג בלבנון בדרך לבופור ב-19 במרץ 1997, בעת ששימש חובש קרבי ובעקבות השיפוץ החלו התושבים לכנות את המעיין "עין כפיר". בנובמבר 2010 הרס המנהל האזרחי את הבריכה. באפריל 2011 במהלך אירועי חול המועד פסח נחנכה בריכה חדשה וגדולה יותר במיקום מאושר ומוסדר, במרחק 50 מטר מהבריכה הקודמת. פסיפס ליד המעיין נקבת עין כפיר שלט הסבר בכניסה לנקבה משה קוסטה, אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד, ספריית בית אל, 2008 מפת טיולים וסימון שבילים 6-5 - בקעת הירדן ומזרח השומרון. בהוצאת "הועדה לסימון שבילים בישראל". תמונות ועדכונים על המעיין תמונה של המעיין ומידע נוסף האם הבריכה ב"עין כפיר" היא כמו מקוה? - שו"ת עם הרב אליקים לבנון - יום חמישי, 15 אוקטובר 2009; הנקבה בעין כבירה באתר "לבן כתום לבן" הנקבה בעין כבירה נקבת עין כבירה, באתר "חלקת השדה", מרכז סיור ולימוד אלון מורה פנינת נוף - עין כפיר באתר אלון מורה יאיר אלטמן, נהרסה אנדרטה לא חוקית לזכר חייל בשומרון, באתר ynet, 25 בנובמבר 2010 [1]