laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרלוס גאיארדו

קרלוס גאיארדו (בספרדית: Carlos Gallardo; ‏נולד ב־22 ביוני 1966) הוא שחקן, מפיק ולעיתים גם תסריטאי ובמאי קולנוע, ממוצא מקסיקני. נוהג לשתף פעולה עם חברו, הבמאי רוברט רודריגז. גאיארדו נולד באקוניה שבצפון מקסיקו לאב מקסיקני ולאם ממוצא אירי. הוא זכה לחשיפה בסרט "אל מריאצ'י" משנת 1992, שבו גילם את התפקיד הראשי, והיה גם שותף עיקרי להפקתו ולכתיבת תסריטו. הסרט זכה להצלחה ביקורתית וידוע בשל תקציב הפקתו הנמוך, 7,000 דולר בלבד. הסרט זכה בפרס חביב הקהל לסרט דרמטי בפסטיבל סאנדנס ב-1993, וגאיארדו זכה, יחד עם רודריגז, בפרס אינדפנדנט ספיריט לשנת 1994 לסרט הבכורה הטוב ביותר. לאחר "אל מריאצ'י", היה גאיארדו מפיק שותף בסרטי ההמשך בטרילוגיית מקסיקו (שהסרט הראשון בה הוא "אל מריאצ'י"), "דספרדו" ו"היו זמנים במקסיקו", שאותם ביים רודריגז. בשני הסרטים כיכב אנטוניו בנדרס בתפקיד המריאצ'י, במקום גאיארדו, אם כי בסרט "דספרדו" הופיע גאיארדו בהופעת קמע (הופעת אורח), שבה גילם את חברו של המריאצ'י, קמפה. גאיארדו הפיק והשתתף בכתיבת התסריט של הסרט העצמאי "בנדידו" (Bandido), סרט מתח-פעולה משנת 2004. כמו כן, הפיק את סדרת הטלוויזיה הקולומביאנית משנת 2004, Me amaras bajo la lluvia. כמו כן, השתתף בסרט Curandero משנת 2005, בהפקתו של רוברט רודריגז ובבימוי אחיו, אדוארדו רודריגז, בו שיחק גאיארדו בתפקיד הראשי. ב-2007 שיחק בסרט "פלאנט טרור" בבימויו של רוברט רודריגז, בו גילם את דמות השוטר קרלוס. הייתה זו הופעתו הראשונה בסרט שביים רודריגז, מאז "דספרדו". קרלוס גאיארדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרלוס גאיארדו, באתר AllMovie (באנגלית) קרלוס גאיארדו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר על אודות גאיארדו ריאיון עם קרלוס גאיארדו משנת 2004, באתר IGN
חבורה (רפואה)

חבּורה (באנגלית: Bruise,‏ Contusion) היא מונח רפואי הבא לתאר סוג של המטומה קלה יחסית ברקמת תאי הגוף אשר בה כלי דם נימיים ולעיתים אף ורידונים (venules) ניזוקים כתוצאה מטראומה גופנית, הגורמת לדם לפרוץ לאזור הבין-רקמתי. חבורות עשויות להיות כרוכות בנזק לנימים עוריים, תת-עוריים, ברקמת השריר, או העצם. ניתן לסווג חבורות בהתאם לקוטרן: אקימוסיס (בלטינית: Ecchymosis) (בקוטר 1–3 ס"מ), ארגמנת (פורפורה) (purpura)‏ (3 מ"מ-1 ס"מ), או פטכיה (petechia)‏ (3 מ"מ>), אף שמונחים אלה עשויים להיות בשימוש גם לתיאור דימום פנימי שלא נגרם במנגנון של טראומה גופנית. חבּורה, כסוג של המטומה, היא תמיד דימום פנימי בין-רקמתי הנגרם בדרך כלל בחבלה קהה הגורמת נזק על ידי מעיכה וכוח תאוטה. טראומה גופנית אשר די בה לגרום לחבורות גופניות יכולה להתרחש בנסיבות מגוונות, כולל תאונות, נפילות, נשיכות קלות וניתוחים. מחלות מסוימות הגורמות להפרעות בקרישת הדם יכולות, או מחלות בכלי הדם, יכולות לגרום להיווצרות חבורות אף במקרי טראומה זעירה אשר לא תותיר חבּורה באדם בריא. אם הטראומה חזקה דיה כדי לגרום חתך בעור כך שדם נוזל אל מחוץ לגוף, הפגיעה לא תוגדר עוד כחבּורה אלא כדימום, אף שאותה טראומה עשויה לגרום לחבורות באזורים אחרים בגוף. חבּורות גורמות לעיתים קרובות לכאב, אולם חבּורות קטנות, בפני עצמן, אינן מסוכנות בדרך כלל. לעיתים חבּורות עשויות להיות קשות ולגרום לצורות אחרות של המטומה, עד כדי סכנת חיים, כך למשל חבּורות הנילוות לפציעות קשות, כולל שברים ודימום פנימי קשה. חומרת החבּורה תלויה בגורמים רבים, בהם בריאותן של הרקמות שנפגעו וסוגן. הטיפול בחבּורות קלות, שאינן בראש, הוא מזערי ועשוי לכלול מנוחה, קרור אתר החבּורה בקרח, חבישה והרמת האיבר הפגוע. במידה והנפגע סובל כאב, ייתכן שימוש במשככי כאבים, ומאוחר יותר בעת תהליך ההחלמה, תרגילי מתיחה קלים. קירור אתר החבּורה בקרח והרמת האיבר הפגוע מוקדם ככל האפשר לאחר הפגיעה עשוי להפחית במידה רבה ולעיתים אף למנוע נפיחות על ידי הגבלת זרימת הדם לאזור הפגוע ומניעת דימום פנימי. מנוחה ומניעת פגיעה חוזרת הכרחיים להחלמה מהירה. מריחת משחה המכילה מוקפוליסכריד (mucopolysaccharide polysulfuric acid) עשויה לזרז את תהליך ההחלמה. שינויי הצבע שחלים בחבּורה בזמן ההחלמה נובעים מהשינויים ביוכימיים שקורים בה. בתחילה, תאי מקרופאג יסתננו לרקמה הפגועה ויבלעו את תאי הדם האדומים שנמצאים בה. תהליך זה מלווה באנזימים שהופכים את ההמוגלובין לבילירובין ומעניק לחבּורה צבע כחול-ירקרק. לאחר כמה ימים, הבילירובין יהפוך להמוסידרין, ושוב הצבע ישתנה לגוון חום זהבהב. קונטוזיה ריאתית טיפול בחבּורה (באנגלית) חבורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יוסי בוגן

יוסי בוגן (נולד ב-10 בספטמבר 1962), טניסאי שולחן בעבר, 8 פעמים אלוף ישראל ליחידים, יותר מכל שחקן טניס שולחן ישראלי אחר. השתתף ב-6 אליפויות עולם (נובי סאד 1981, טוקיו 1983, גטבורג 1985, דורטמונד 1989, צ'יבה שביפן 1991 וגטבורג 1993) כשחקן בנבחרת ישראל. בוגן החל לשחק בטניס שולחן כבר בגיל 11 בקבוצת הפועל רמת גן בליגה הארצית לבוגרים. בגיל 15 שיחק בליגה הלאומית לבוגרים כשחקן מן המניין. בשנת 1977 בגיל 15 צורף לנבחרת ישראל בה שיחק עד גיל 32. בגיל 17 זכה לראשונה עם הפועל רמת גן באליפות ישראל לקבוצות בבוגרים. בשנת 1982 זכה בוגן בתואר אלוף ישראל לבוגרים בפעם הראשונה. באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1985 ניצח בוגן במסגרת הקבוצתית ב-15 משחקים לעומת 8 הפסדים, הייתה זו אליפות העולם הטובה ביותר שלו. הוא ניצח את ז`אן מישל סאייב שהיה אז אלוף אירופה לנוער. בשנת 1993 פרש מנבחרת ישראל בטניס שולחן. בסך הכל זכה בוגן בתואר אלוף ישראל בטניס שולחן 8 פעמים (1982, 1983, 1985, 1986, 1987, 1988, 1993, 1994). בסך הכל זכה בוגן בתואר אלוף ישראל בטניס שולחן לנוער 3 פעמים. בסך הכל זכה בוגן 13 פעמים באליפות ישראל לקבוצות, 13 פעמים בגביע המדינה, מתוכן 7 פעמים ברציפות זכיות בדאבל, עם קבוצתו הפועל רמת גן. יוסי בוגן באתר איגוד טניס שולחן בישראל דף השחקן של יוסי בוגן אלופי ישראל - גברים, באתר www.itta.co.il (בעברית)
איש הרמזור

איש הרמזור (בגרמנית: Ampelmännchen) הוא דמות שהייתה נפוצה על רמזורים להולכי רגל בגרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה הוא הפך לסמל נפוץ גם במערב ולאחד הסמלים החיוביים שזוהו עם המדינה הקומוניסטית לשעבר. הדמות עוצבה על ידי מרקוס הֶקהאוזן (Heckhausen) לאחר שחקר את מקרי המוות בתאונות דרכים שהתרחשו בגרמניה המזרחית בין השנים 1955–1960 והגיע למסקנה שפעמים רבות התאונה נגרמה מכיוון שהולך הרגל לא היה מסוגל לראות את הרמזור כהלכה, במיוחד במזג אוויר חורפי. כפתרון הוא עיצב את ה-Ampelmännchen, שדמותו רחבה ובולטת יותר מאשר זו שהייתה נמצאת על הרמזורים עד אז. הרמזורים הראשונים עם דמות ה-Ampelmännchen הותקנו באונטר דן לינדן שבברלין ב-1969 ובמשך השנים הפכו לעיצוב הסטנדרטי של רמזורים להולכי רגל בגרמניה המזרחית. לאחר האיחוד העיצוב הוחלף בעיצוב המערבי הסטנדרטי שהיה מקובל במערב, אולם בשנות התשעים, בעקבות לחץ של תושבי גרמניה המזרחית לשעבר, העיצוב הוחזר לשימוש ואף זכה להופיע על רמזורים בשטחי גרמניה המערבית לשעבר. כמו כן, ה-Ampelmännchen הפך לחלק מגל מוצרי האוסטלגיה. Helen Pidd, Hats off to Ampelmännchen, 50 today, The Guardian
אוניברסיטה קלוז'-נאפוקה (מועדון כדורסל)

מוביטלקו קלוז'-נאפוקה (ברומנית CS Mobitelco Cluj-Napoca) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר קלוז'-נאפוקה המתמודדת בליגה הרומנית וביורוקאפ. הקבוצה נוסדה בשנת 1947 והשתתפה לראשונה בליגה הראשונה בשנת 1966. השנים החזקות של הקבוצה היו בשנות ה-90 כשזכתה ב-3 אליפויות רצופות וגביע אחד. בעונת 2010/11 זכתה באליפות הרביעית כשניצחה בגמר הפלייאוף את קבוצת אססופט פלוישט 2-4. הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 1994. בין היתר השתתפה ב: גביע ספורטה, יורוקאפ צ'לנג' והיורוצ'לנג'. בעונת 2006/07 הגיעה עד לרבע גמר היורוקאפ צ'לנג' והפסידה לאפולון לימסול בסיכום שני מפגשים. הליגה הרומנית: אליפות (9): 1992, 1993, 1996, 2011, 2017, 2021, 2022, 2023, 2024 מקום שני: 1959, 1962, 1991, 1994, 2006, 2008, 2010 הגביע הרומני: זכייה (7): 1995, 2016, 2017, 2018, 2020, 2023, 2024 גמר: 2006 רומניה גאורגה מורשאן ניו זילנד ליאון הנרי רומניה הוריה דמיאן רומניה מירצ'ה קריסטסקו רומניה מרצ'ל צנטר ארצות הברית זאק הנקינס דף הקבוצה באתר Eurobasket.com ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפת אם

שפת אם או שפה מקורית היא השפה שאדם לומד ראשונה. בהתאם, אדם יכול להיות מכונה דובר שפה מסוימת כשפת אם. מקור השם בכך שלרוב לומד ילד את יסודות השפה במשפחתו, פעמים רבות מאמו. גרסה אחרת למקור השם היא שזו שפת המקור או שפת המולדת־האם או שפת הארץ. באנגלית המונח "First language" (שפה ראשונה), מדגיש את הראשוניות של שפת האם בסדר הכרונולוגי של למידת השפות אצל הפרט. שפת אם היא לרוב השפה בה הדובר מיומן יותר מבכל שפה אחרת. לרוב, שפה יכולה להיחשב שפת אם רק אם נרכשה לפני תום גיל העשרה או תפסה את המקום המרכזי בלימודיו ובחינוכו של הדובר. ישנם מקרים בהם אנשים גדלים בסביבה רב לשונית, שבה מדברים בשתי שפות או יותר. לדוגמה, בניהם של מהגרים עשויים לשלוט ברמה גבוהה גם בשפה המדוברת בביתם וגם בשפה המדוברת בסביבתם. במדינות מסוימות, נהוגות שתי שפות במקביל והלומד עשוי להיחשף לשתיהן בביתו ובלימודיו במקביל. גילאי הינקות והילדות המוקדמת הם תקופה קריטית לרכישת שפת אם באופן מלא ושוטף. לאחר מכן תהליכי רכישת השפה הופכים להיות מאומצים ומוגבלים יותר במידת היעילות שלהם. לרוב, ניתן להגדיר את שפת האם של דובר מן ההיבט הפונקציונלי כשפה שבה הוא מונה (סופר), חושב, חולם ומדבר. לעיתים, ישנה הבחנה בין שפת החשיבה והדיבור לבין שפת הכתיבה. דוגמאות נודעות לכך: המשורר חיים נחמן ביאליק, שנהנה משליטה מושלמת בכתיבה בעברית, חשב ואף העדיף לדבר ביידיש, כמוהו כחלק גדול מן הסופרים והמשוררים בעברית בתחילת המאה העשרים; הסופר ולדימיר נבוקוב,, שלט באופן מושלם ברוסית וגם באנגלית, אך שפת האם שלו הייתה כנראה הרוסית. אפרים קישון, הומוריסטן ישראלי יוצא הונגריה, שהיה כבר בן 25 כאשר פגש לראשונה בשפה העברית, טען באחת ההומורסקות שלו כי הוא מתקשה להאמין כי אפשר לספור בשפה אחרת מלבד הונגרית. קישון כתב גם בספרו "סליחה שניצחנו" על מדינת ישראל: "זוהי הארץ היחידה בעולם שבו האם לומדת את שפת האם מפי הבנים". שלמה יידוב, זמר יהודי יליד ארגנטינה, שר בשירו המפורסם "חולם בספרדית": "אני חושב ואני כותב בעברית בלי קושי ואוהב לאהוב אותך בעברית בלעדית. זאת שפה נהדרת, לא תהיה לי אחרת, אך בלילה, בלילה אני חולם עוד בספרדית". להלן רשימת שפות העולם השכיחות, מדורגות לפי מספר דוברים ברמה של שפת אם. הנתונים הובאו מאתר Ethnologue שמבוסס על מידע מ-"Ethnologue: Languages of the World" בהוצאה של ארגון SIL International. הרשימה מעודכנת למהדורה 22, אשר יצאה בפברואר 2019, אך המספרים לכל שפה בנפרד יכולים להסתמך על נתונים ישנים יותר. בדירוגי שפות אחרים, השפה סינית והשפה ערבית יכולות להחשב כקבוצת שפות (macrolanguage ISO 639) במקום כשפות בפני עצמן, ויכולות להופיע השפות השכיחות באותה הקבוצה: מנדרינית ו-ערבית מצרית, בהתאם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. להשלים עמודה "משפחת שפות / ענף" (או להסירהּ). שפה טבעית אימפריאליזם לשוני רכישת שפת אם לינגואה פרנקה שפת בית דוברות ילידית בהוראת שפות איתי להט, ביידיש זה נשמע יותר טוב, באתר כלכליסט, 26 באוגוסט 2010 "Summary by language size" (באנגלית). SIL International. נבדק ב-2019-02-28. שפת אם, דף שער בספרייה הלאומית Hensch, T. K. (2003). Controlling the critical period. Neuroscience research,47(1), 17-22.
סקווירה

סקווירה (באוקראינית: Сквира, ברוסית: Сквира, ביידיש: סקווער) היא עיירה באוקראינה הנמצאת בסמוך לקייב הבירה. התייחסות כתובה ראשונה לעיירה, ניתן למצוא בשנת 1390, אך ישנם ארכאולוגים הסבורים כי העיר עתיקה יותר. לאחר האיחוד הפולני-ליטאי משנת 1569 השתייכה סקווירה לפולין. בשנת 1591 העניק מלך פולין זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין לנסיך קייב זכות להחזיק בסקווירה ובסביבתה ולבנות לו ארמון בה. בשנת 1648 כאשר מרדו האוקראינים בפיקודו של בוגדן חמלניצקי בשלטון הפולני השתלט על העיירה לזמן קצר גדוד מאנשיהם. במסמכים משנת 1736 נזכרת סקווירה ככפר שנמסר בחכירה לחוכרים יהודים. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1765 נמנו בה 124 בתי אב, מהם 51 יהודיים. בשנת 1775 גרו בעיירה 116 יהודים, בשנת 1784 גרו בה 204 יהודים. בשנת 1797 התגוררו בסקווירה 2,000 תושבים. התושבים עסקו באותה עת בעיקר במסחר. לקראת סוף המאה ה-19 כבר מנתה העיירה 18,000 תושבים, שזהו גם מספר תושבי העיירה בעשור הראשון של המאה ה-21. בראשית המאה ה-19 פעל בעיר רבי נפתלי צבי, נכדו של רבי צבי בן הבעל שם טוב. בהמשך נוסדה מצאצאיו שושלת חסידית הנקראת חסידות סקווירא, המשתייכת לשושלת טשרנוביל. השושלת ממשיכה להתקיים בניו יורק, בה הקימה שכונה הנקראת ניו סקוויר (סקווירה החדשה). בשנת 1856 נולד למשפחה חסידית בסקווירה אשר צבי גינצברג שלימים נקרא בשם העט "אחד העם", והיה לאחד מראשי הוגיה של הציונות, ומייסד הזרם והוגה הרעיונות של הציונות הרוחנית, ומהחשובים במנסחי הזהות היהודית החילונית-לאומית. בגיל 12 העתיק אביו את מגורי המשפחה לאודסה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הוקמה הרפובליקה העממית של אוקראינה, קצרת הימים. בתקופה זו, בשנים 1917 – 1920, נערכו 6 פוגרומים ביהודים, בעיקר על ידי אנשיו של סימון פטליורה. בין המעשים נגד היהודים נמנו בין השאר מעשי אונס, שריפת בתים ושוד רכוש או השמדתו. בפרעות אלו נרצחו בסקווירה 191 יהודים. לאחר הפרעות פקדה את סקווירה מגפה בה מצאו את מותם יהודים רבים נוספים ויהודי העיר נמלטו לערים אחרות כקייב, אודסה ובילה צרקווה. בראשית שנות העשרים, לאחר השתלטות ברית המועצות על אוקראינה (למעט חלקה המערבי ולמעט בוקובינה), נמצאה סקווירה תחת שלטון סובייטי שדיכא את חופש הפרט ואסר על פעילות דתית, פוליטית ועסקית. בתקופה זו היו היהודים שליש מתושבי העיירה. בשנת 1939 גרו בסקווירה 2,243 יהודים. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה נכבשה סקווירה בספטמבר 1941. ב-20 בספטמבר 1941 נורו למוות על ידי האיינזצגרופן, לתוך בורות הריגה 850 מיהודי העיר. לאחר ימים אחדים נורו למות 140 יהודים נוספים. בשנת 1960 היו בעיירה כ-500 יהודים. מדיה וקבצים בנושא סקווירה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקווירה סקווירה במפה(הקישור אינו פעיל) באתר mapru תמונות מהעיירה באתר tutbuv.com אלכסנדר קרוגלוב (רו'), סקווירה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1602–1603), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) סקווירה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
סולטאני

סולטאני (בטורקית: Sultani) היה מטבע זהב עות'מאני במשקל 3.45 גרם, אשר הוטבע לראשונה בתקופת הסולטאן מהמט השני במאה ה-15. הוטבע גם במִטבעות במצרים, טריפולי ואלג'יריה. לסולטאני היו שמות רבים; הוא נקרא אַלְטוּן (כלומר זהב, או זהוב), וגם אשרפי או שריפי, פלוֹרִי או פלוֹרִין, ו-שַאהִי. במקורות העבריים נקרא המטבע: אדום זהב, ובראשי תיבות: א"ז, ו-פֶּרַח. מטבעות עות'מאניים מטבעות ארץ ישראל אריה קינדלר, מטבעות ארץ-ישראל : אוסף בנק ישראל, ירושלים : הוצאת כתר, תשל"א-1971. מדיה וקבצים בנושא סולטאני בוויקישיתוף ראו למשל: איגרת ר' חיים ב"ר טוביה כ"ץ מווילנא, מצפת (1810), בתוך: אברהם יערי (עורך), אגרות ארץ ישראל, רמת גן, הוצאת מסדה, 1971, עמ' 339. איגרת בני הישיבה בירושלים, (ה'רפ"א 1521), בתוך: אברהם יערי (עורך), אגרות ארץ ישראל, עמ' 163, 171. ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהוד מדינתא (מטבע)

יהוד מדינתא (במקור המקראי: יהֻד מְדִינְתָּא), הוא כינויה של קבוצת מטבעות כסף זעירים מטיפוסים שונים, במשקל 0.15 עד 0.75 גרם, שהוטבעו על ידי יהוד מדינתא, רשות הממשל העצמי היהודי בארץ ישראל בחבל יהודה בשלהי המאה ה-6 לפנה"ס, בזמן התקופה הפרסית בארץ ישראל. על המטבעות מופיעה המילה ("יהד") באלפבית עברי עתיק. בחלק מהמטבעות מופיעה אות ד של האלפבית הארמי לצד אותיות י', ה' של האלפבית העברי העתיק . מכאן מסיקים שהמטבעות הוטבעו בתקופה של מעבר בין תצורה אחת לשנייה. בחלק מהמטבעות אף מופיעה המילה יהד בכתיב מלא: "יהוד". השם "יהד" מציינת את פחוות יהוד מדינתא. בתחילת התקופה ההלניסטית מופיעות כבר מטבעות עם הכיתוב "יהדה", המקבילה העברית של "יהד" הארמית. דימויי המטבע הם עיט או בז בצד ימין, ודימוי שושן צחור מצד שמאל. במטבע יהוד מדינתא אחר הוטבעו ינשוף ודיוקן של שליט. שני הפריטים, הזואולוגי והבוטני, נלקחו מהנוף הארצישראלי, אף שנודעו כסמלים (במיוחד דימוי הציפור) בתרבות אזור הסהר הפורה ואגן הים התיכון, כמו גם על גבי מטבעות, כמו הדרכמה היוונית. במטבע אחר נראה אל ישוב על גלגל מכונף, ודיוקן בצד השני. בתרבות הישראלית של המאה ה-20, יוצג המטבע הקדום במטבע השקל שהנפיקה מדינת ישראל; השקל מצטט את הדימוי של שושן צחור, כפי שהוטבע במטבע יהוד מדינתא. מטבעות ארץ ישראל שקל מרדכי נרקיס, מטבעות ארץ ישראל, ירושלים : הוצאת מוסד ביאליק, תרצ"ו-תרצ"ט-1938. אריה קינדלר, מטבעות ארץ-ישראל : אוסף בנק ישראל, ירושלים : הוצאת כתר, תשל"א-1971. לאו קדמן, אריה קינדלר, המטבע בארץ-ישראל : ובעמים ימי קדם ועד ימינו, תל אביב, הוצאת דביר ולדעת, 1963. יעקב משורר, אוצר מטבעות היהודים, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח-1997. יעקב משורר, הצד השלישי של המטבע, (עורכת: חנה עמית), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ו-2006. יעקב משורר, שני מטבעות "יהד" יוצאי דופן, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה כה, 1996, עמ' 434–437 מדיה וקבצים בנושא יהוד מדינתא בוויקישיתוף מטבעות יהוד מדינתא, באתר צל מטבע יהוד מדינתא, באתר מט"ח אוריאל רפפורט, שלומית ירון, מכורש עד אלכסנדר: תולדות ישראל בשלטון פרס, עמ' 134, באתר גוגל ספרים שושן צחור שקל חדש אחד, בימין העתק השושן הצחור והכיתוב "יהד" מהמטבע הקדום יעקב משורר, שני מטבעות "יהד" יוצאי דופן, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה כה, 1996, עמ' 437 אוריאל רפפורט, שלומית ירון, מכורש עד אלכסנדר: תולדות ישראל בשלטון פרס, עמ' 134, באתר גוגל ספרים
איגואנה מצויצת

איגואנה מצויצת או איגואנת גלאפגוס יבשתית (שם מדעי: Conolophus subcristatus) היא מין זוחל המשתייך למשפחת האיגואניים ואנדמי לאיי גלאפגוס שבמימי האוקיינוס השקט כאלף קילומטר ממערב לאקוודור. איגואנות מצויצות מצויות באיים שונים בארכיפלג ובהם פרננדינה, איזבלה, סנטה קרוס, צפון סימור ודרום פלאסה. האיגואנה המצויצת מתאפיינת במורפולוגיה שונה באיים השונים שבהן היא מתקיימת. האיגואנה המצויצת צמחונית ועיקר תזונתה על חלקיו השונים של הקקטוס האופייני לאיי גלאפגוס. יחד עם זאת ידועים מקרים של תזונה מזדמנת מן החי כגון על ידי טרף חרקים. מעריכים כי תוחלת החיים של האיגואנה המצויצת היא 50-60 שנה. האיגואנה המצויצת מגיעה לבגרות מינית באיים השונים בין גיל 8 לגיל 15 שנה. עם התעברותה נודדת הנקבה לאזור חולי על מנת לקנן. היא מטילה 2-25 ביצים, הבוקעות כעבור 3-4 חודשים. באי דרום פלאסה מתרבה האיגואנה המצויצת גם עם קרובת משפחתה הנקראת איגואנה ימית. צאצאי הכלאיים הם עקרים. מעריכים כי באיי גלאפגוס חיות בין 5,000 ל-10,000 איגואנות מצויצות והן נמצאות בסכנת הכחדה. מדיה וקבצים בנושא איגואנה מצויצת בוויקישיתוף איגואנה מצויצת, באתר ITIS (באנגלית) איגואנה מצויצת, באתר NCBI (באנגלית) איגואנה מצויצת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) איגואנה מצויצת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איגואנה מצויצת, באתר GBIF (באנגלית) איגואנה מצויצת אוכלת קקטוס, סרטון באתר יוטיוב איגואנה מצויצת באתר הרשימה האדומה של IUCN
החזקה טיפולית

האם התכוונתם ל... החזקה טיפולית מרסנת – טכניקה יישומית בה אוחזים באדם אחר על מנת לרסנו ולסייע לו להירגע החזקה בטיפול - מצב בו בתהליך של פסיכותרפיה מנסה המטפל ליצור תחושת הגנה, ביטחון ואמון של המטופל
הנשקייה המלכותית (הממלכה המאוחדת)

הנשקייה המלכותית (באנגלית: Royal Armouries) היא המוזיאון הלאומי של הממלכה המאוחדת לכלי נשק ושריון, ונשקייה שפעלה באנגליה החל מימי הביניים. המוזיאונים של הנשקייה המלכותית הם המוזיאון העתיק ביותר בממלכה המאוחדת ואחד העתיקים בעולם. הנשקייה המלכותית בעלת אחד האוספים הגדולים ביותר של כלי נשק ושריון בעולם, ומהווה חלק מהאוסף הלאומי של הממלכה המאוחדת הכולל את אוסף כלי נשק ושריון, אוסף הארטילריה הלאומי ואוסף כלי הירייה הלאומי. היא גם מופקדת כשומרת ההיסטוריה של מצודת לונדון. שנים היה המוזיאון ממוקם ב"מגדל הלבן" שבמצודת לונדון אך בשנים האחרונות פוצל ורובו הועבר למקומות אחרים. שלושת המוזיאונים המציגים כיום את אוסף הנשקייה המלכותית הם: מספר פריטים מוצגים גם בלואיוויל, קנטקי, בארצות הברית בשיתוף פעולה עם מוזיאון ההיסטוריה הבינלאומי פרזייר. הנשקייה המלכותית היא אחד המכונים העתיקים של מצודת לונדון ותפקידה המקורי היה ייצור שריון עבור מלכי אנגליה. ב-1535 ביקר איש רם מעלה זר בנשקייה ושילם על מנת לצפות באוסף השריונות שלה. כבר בזמנו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה, הנשקייה הקימה תצוגה קבועה; "הנשקייה הספרדית" שכללה גם מכשירי עינויים ואת "שושלת המלכים" - שורה של פסלי עץ המייצגים את מלכי אנגליה. תצוגה זו הפכה למוזיאון הראשון בבריטניה. מ-1414, מצודת לונדון הפכה לביתו של מאסטר-גנרל החימוש (Master-General of the Ordnance) ולאחר מכן מנהלת החימוש (Board of Ordnance) שהיו אחראים על הספקת נשק הן לצבא בריטניה והן לצי המלכותי. הסדנה שבמצודת לונדון נטלה חלק בפיתוח, ייצור ואחסון של מגוון רחב של כלי נשק עד שמנהלת החימוש בוטלה ב-1855. עם זאת, האוסף ההיסטורי נשאר. ניתן היה להציג רק חלק קטן מהאוסף במבנים שבתוך מצודת לונדון, וב-1995 הועבר רוב אוסף הארטילריה לפורט נלסון בהמפשייר וב-1996 הועברו רוב כלי הנשק הקלים והשריונות ל"מוזיאון הנשקייה המלכותית" החדש שנפתח בלידס. מה שנותר במצודת לונדון הם פריטים הקשורים ישירות למצודה ולהיסטוריה שלה. חוק המורשת הלאומית 1983 קבע שהנשקייה המלכותית היא גוף ציבורי לא-מחלקתי, שממומן בידי המחלקה לתרבות, מדיה וספורט. מדיה וקבצים בנושא הנשקייה המלכותית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנשקייה המלכותית הנשקייה המלכותית, ברשת החברתית פייסבוק הנשקייה המלכותית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הנשקייה המלכותית, ברשת החברתית אינסטגרם הנשקייה המלכותית, סרטונים בערוץ היוטיוב הנשקייה המלכותית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תמונות הנשקייה המלכותית הרשמיות בפליקר קבוצות המוקדשות לנשקייה המלכותית בפליקר ובהן תמונות: http://www.flickr.com/groups/royalarmouries/ http://www.flickr.com/groups/leeds-royal-armouries/ http://www.flickr.com/groups/1263480@N22/ "Royal Armouries official website - About Us". אורכב מ-המקור ב-2009-09-04. נבדק ב-8 באוקטובר 2009. {{cite web}}: (עזרה) "Tower of London". אורכב מ-המקור ב-2011-05-14. נבדק ב-29 בספטמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה) "History of the Royal Armouries" (PDF). 8 באפריל 2008. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-09-26. נבדק ב-29 בספטמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה) "Royal Armouries Library, London: Royal Armouries and Office of Ordnance". נבדק ב-29 בספטמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה)
אייפוד נאנו

אייפוד נאנו (באנגלית: iPod Nano) הוא נגן מדיה דיגיטלי שנוצר ועוצב על ידי אפל. הדור הראשון של המכשיר בסוף שנת 2005 היה המחליף של האייפוד מיני. האייפוד נאנו מבוסס על זיכרון פלאש ויצאו עד כה 7 דורות שונים למכשיר. הדור הנוכחי בעל יכולת "מולטי- טאץ'" וצורתו מלבן. האייפוד נאנו הוצג לראשונה בספטמבר 2005. האייפוד נאנו משלב את האפשרויות של האייפוד קלאסיק ושל האיפוד מיני. הוא יועד להחליף את האייפוד מיני, שייצורו הופסק באותו היום. החלפתו של המיני הפתיעה את העיתונות ואתרי המעריצים של אפל באינטרנט לגמרי, על אף שהיו לפני כן שמועות על אייפוד חדש מבוסס על זיכרון פלאש. אולם, על הפסקתו של המיני לא הייתה שום התראה מוקדמת. העבודה על הנאנו החלה רק תשעה חודשים לפני שהושק. הנאנו כולל גרסה מוקטנת של המסך הצבעוני וגלגל הכפתורים של הקלאסיק. למסך יש אותה הרזולוציה של הקלאסיק. הסוללה ושאר החלקים הפנימיים הוקטנו, כמו המיני. לאחר מכן הוכרזו דורות עם תמיכה במולטי טאץ', סוללה משופרת ומסך 2.5 אינץ' מדיה וקבצים בנושא אייפוד נאנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייפוד נאנו
מסעותי עם ורה

מסעותי עם ורה הוא ספר מאת אדית זק שיצא לאור בתחילת 2011 בהוצאת מטר. הספר מספר את סיפור ילדותה, נערותה, בגרותה של ורה, בת למשפחת מהגרים שאיבדו את משפחותיהם הקודמות במחנות ריכוז ובנו משפחה חדשה, פרק ב' של חייהם שבמסגרתו נולדה ורה. הספר נפתח במשאלת לב של ורה. היא רוצה להיות מישהי אחרת. היא רוצה אמא צעירה וחייכנית שמתאפרת ולובשת בגדים יפים והיא רוצה להיות ישראלית, צברית, חבר'המנית, אשה שעובדת מחוץ לבית ובערב היא חוזרת ועוד יש לה זמן וכוח לצאת ולשיר שירים עם החברים. היא מקשיבה לסיפורים של אמה ואחותה ששרדה מפרק א' של האם. הן מספרות לה על חיים בארץ אחרת, בעולם אחר שחלקו על פלנטה אחרת. אבל בסיפורים יש "חורים" ואת החורים האלה ורה מנסה למלא. היא חוקרת את אמה ואת אחותה, שואלת שכנים, מתבוננת בחיים של אחרים ומקשיבה לסיפורים שמספרים אנשים שבאים לבקר אותם בבית ובכל יום היא מוסיפה עוד חלק לפאזל שהיא בונה. הספר בנוי משני נרטיבים המדלגים בין עבר והווה שמתערבבים זה בזה. העבר מסופר כ"סיפורים לפני השינה" ודרכם אנחנו מגלים שלאמא ולאבא היו פעם חיים אחרים, שלאמא של ורה היו פעם שלוש ילדות ולאבא הייתה רק אשה, שסבתא שלה הייתה בעלת בית מרזח וכל המשפחה נידתה אותה. שפעם הייתה משפחה גדולה ושמחה ועכשיו יש משפחה קטנה ועצובה. כדי לברוח מהעצב ורה משחקת במשחק "כאילו", היא ממציאה לעצמה עולם משלה, שם יש נשים יפות ומטופחות שמדיפות ריח של בושם יקר והן מעשנות סיגריה עם פומית והן מושכות את כל המבטים של כל הגברים בסביבה. כשהיא מתבגרת ורה זונחת את משחקי ה"כאילו" ומתפנה להיות נערה טיפוסית בחברת הישראלית של שנות השישים. היא מתאהבת, היא הולכת לתנועה ואחר כך לחברה סלונית, היא רוקדת והיא שרה והיא מתאמצת להיות כמו כולם. אבל אנחנו מגלים שהיא אף פעם לא נערה ישראלית טיפוסית כמו שהיא חושבת שנערה צריכה להיות. מלבד הסיפורים הרבים שמופיעים כתמונות-תמונות, הספר מציג תיאורים של מגוון אנשים שוורה פוגשת בבית ומחוצה לו ושל מערכות יחסים רב-גווניות בין הדמויות השונות. השאלה המרחפת באוויר לכל אורך הספר היא השאלה שוורה דנה בה באופן עקיף כל יום, האם יש לה זכות להתקיים בלי לשמר בתוכה בכל רגע את הטראומה שהיא לא חוותה ישירות? שיגעון השואה וחייהם של המהגרים חייהם של מהגרים שהגיעו מאירופה אחרי השואה עוברים כחוט השני בתוך הספר ומחוללים שינויים בחיי הדמויות. אניקה ומרטין נוקטים בשיטת ההדחקה וה"שיכחה", הם מתקיימים בהווה ויורדים לארצות הברית כדי לחפש חיים חדשים וזהות חדשה. האם שרי לעומתם לא מפסיקה לספר על מה שהיה פעם, איך החיים נראו "לפני שהכל התחיל" ואיך הם היו והווים "אחרי שהכל נגמר." האב וילי חי בין הסיפורים של האם והקיום במסגרת משפחתית לוחצת ולחוצה בין הניסיונות החוזרים ונשנים שלו לחיות חיים בוהמיינים של יצירה וחופש אישי, אבל הוא איננו מצליח להשתחרר באמת. הנושא שחוזר פעמים רבות הוא היחסים בין משפחות המהגרים שהגיעו מאירופה ובין המשפחות הישראליות שנולדו כאן או הגיעו לכאן בגיל צעיר והם "צברים" לכל דבר. אלה האחרונים מגלים בורות, חשיבה סטריאוטיפית וחוסר סובלנות מופגן ביחס ל"אחר." עלית קרפ, שני ספרים בקצרה מסעותי עם ורה ואישה אחת, באתר הארץ, 27 באפריל 2011 עמליה תמיר, מנגינת הלב: על "מסעותי עם ורה", באתר nrg‏, 2 במרץ 2011 באתר של הוצאת מטר מוסף "שבת" – המוסף לספרות של 'מקור ראשון' - ביקורת מאת ורדה פוקס