laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הסכם האליזה

הסכם האליזה (בגרמנית: Élysée-Vertrag, בצרפתית: Traité de l'Élysée), המכונה גם הסכם הידידות נחתם ב-22 בינואר 1963 בין נשיא צרפת שארל דה גול וקנצלר גרמניה המערבית קונראד אדנאואר, לאחר סדרת מפגשים הדדים ביניהם שהחלו בספטמבר 1958, והעניק תוקף רשמי ומחייב לפיוס היסטורי בין המדינות. כתוצאה מן ההסכם מיסדו צרפת וגרמניה המערבית יחסים הדדים מחודשים אשר שמו קץ לאיבה ההיסטורית בין שני העמים. על פי ההסכם על שתי המדינות לקיים התייעצות הדדית בכל שאלה חשובה במטרה להגיע להסכמה בנוגע לדרך הפתרון המועדפת. מנהיגי המדינות יקיימו מפגשים קבועים לצורך ליבון סוגיות שונות העומדות על הפרק. כחלק מן ההסכם הוקם משרד משותף לענייני נוער, בתי ספר משותפים, ונחתמו הסכמי תאומות בין ערים, בתי ספר ומחוזות משתי המדינות. הסכם האליזה מיסד מערכת יחסים הדוקה בין צרפת וגרמניה אשר שימשה בסיס איתן לאינטגרציה בין כלל מדינות אירופה המערבית במסגרת האיחוד האירופי. בשנת 2003 וכחלק מחגיגות ארבעים השנים לחתימת ההסכם, הורחב ההסכם כך שהוקמה מועצת שרים משותפת של שתי המדינות אשר מתכנסת פעמיים בשנה, והוסכם על כתיבת ספר היסטוריה משותף, אשר ישמש את תלמידי שתי המדינות, ואשר נוסח באופן המשקף הסכמה הדדית אודות אירועים היסטוריים המשותפים לשתי המדינות. מדיה וקבצים בנושא הסכם האליזה בוויקישיתוף
ברכה זיסר

ד"ר ברכה זיסר (נולדה ב-23 באפריל 1958) היא מייסדת ומנהלת מאגר מח העצם המרכזי בישראל ובית ההחלמה "אורנית" לילדים חולי סרטן מטעם ארגון עזר מציון. כלת פרס רפפורט לנשים פורצות דרך, 2021. נולדה וגדלה בבני ברק. אביה, עקיבא גור, היה בנו של מייסד העיר יצחק גרשטנקורן וסגן ראש עיריית בני ברק. למדה בבית הספר הממלכתי-דתי מוהליבר ובתיכון הדתי העירוני בעיר. הייתה מדריכה ומרכזת בסניף בני עקיבא המקומי. שירתה בשירות לאומי במסגרתו טיפלה במשפחות אסירים ובנוער במצוקה ברמלה והתגוררה בקיבוץ שעלבים. בוגרת תואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. עבדה במשך שנתיים במעבדות בבית החולים בילינסון. לאחר מכן השלימה תואר שני ותואר שלישי בסיעוד עם התמקדות באונקולוגיה. עבדה כאחות אחראית במחלקה הפנימית בבית החולים בילינסון. בשנות ה-90 הקימה עם בעלה מוטי זיסר ובשיתוף ארגון עזר מציון, את בית ההחלמה "אורנית" לילדים ונוער חולי סרטן בפתח תקווה. כעבור כמה שנים הקימו את המאגר הלאומי לתורמי מח עצם של עזר מציון. כיום המאגר מכיל כ-1,170,000 דגימות. ייסדה עם בעלה את "קרן ברכה ומוטי זיסר", התורמת למטרות צדקה ואחזקת תורה. השניים תרמו לשיפוץ גן העיר הסמוך לעיריית בני ברק והוא נקרא "גן עקיבא" לזכרו של אביה. בשנת תשס"א (2001) הדליקה משואה ביום העצמאות. זיסר הייתה חברה בוועדת סל התרופות לשנת 2009. בשנת 2010 נבחרה זיסר בראש עשרים הנשים המשפיעות בציבור הדתי-לאומי. בשנת 2021 קיבלה זיסר את פרס רפפורט לנשים פורצות דרך בקטגוריה מפעל חיים. בשנת 1977 נישאה למוטי זיסר. במשך עשרות שנים התגוררה בבני ברק וכיום מתגוררת בשכונת בת גנים בפתח תקווה. היא אם לחמישה. בתה הבכורה, רחל, היא במאית קולנוע, בנה, דוד, השתלב בעסקי החברה המשפחתית. מדיה וקבצים בנושא ברכה זיסר בוויקישיתוף רותי קדוש, הברכה של מוטי זיסר, כתבה במעריב, מצוטטת באתר בחדרי חרדים, 24 ביולי 2002 ריאיון עם ברכה זיסר, באתר ארגמן בריאיון עם רבקי גולדפינגר רוני לינדר-גנץ, ברכה זיסר, אשתו של מוטי זיסר: "הכסף לא עלה לנו לראש", באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2009 עפרה לקס, עניין אישי - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 17 במאי 2012 דנה ויס, ‏בני הזוג זיסר מספרים על המשבר: "נותרנו בלי כלום", באתר ‏מאקו‏, 3 במאי 2014 עזר מציון - המאגר הלאומי לתורמי מח עצם, באתר www.ami.org.il דר׳ ברכה זיסר, עזר מציון, באתר חדשות 13, 2 בנובמבר 2020 ועדת סל התרופות החדשה תחל עבודתה בחודש הבא, באתר www.makorrishon.co.il סיפור הצלחה: 20 הנשים המשפיעות בישראל, מחלקה ראשונה Rappaport Prize, www.rappaport-prize.org.il
Waterloo Lily

Waterloo Lily הוא האלבום הרביעי של להקת קרוואן שיצא על ידי דרם רקורדס בשנת 1972. זהו האלבום היחיד בו הופיע הקלידן סטיב מילר. הקלידן הביא לאלבום תחושה ג'אזית יותר אשר גם ניחן באלבום הקודם. השיר "The Love in Your Eye" הפך לשיר מבוק בהופעות הלהקה. עטיפת האלבום לקוחה מציורו של ויליאם הוגארת. כל השירים נכתבו על ידי ריצ'רד סינקלייר, פאי הסטינגס וריצ'רד קוהלן מלבד "Songs And Signs" (סטיב מילר). פאי הסטינגס - גיטרות ושירה סטיב מילר - פסנתר חשמלי, פסנתר כנף, אורגן האמונד וצ'מבלו חשמלי ריצ'רד סינקלייר - גיטרה בס, שירה ריצ'רד קוהלן - תופים משתתפים נוספים ג'ימי הסטינגס - חליל צד לול קוקסהיל - סקסופון פיל מילר - גיטרה מלוה מייק קוטון - חצוצרה בארי רובינסון - אבוב מידע על האלבום Waterloo Lily באתר MusicBrainz האלבום Waterloo Lily באתר Discogs
רונין (מארוול קומיקס)

רונין (באנגלית: Ronin) הוא שמן של מספר דמויות בדיוניות של אנטי גיבור המופיעות בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת New Avengers #11 מנובמבר 2005, ונוצרה בידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר ג'ו קסאדה. ביפנית, הכינוי "רונין" מתייחס לסמוראי ללא אדון, לוחם בודד. עד כה חלקו בנטל רונין ארבע דמויות - מיה לופז, קלינט בארטון, אלכסיי שוסטקוב ואריק ברוקס. לופז, צעירה בעלת לקות שמיעה אך גם רפלקסים מחודדים, הייתה הראשונה לנטול את זהות רונין, כדי לחקור את פשר מעשיו של הסמוראי הכסוף ביפן. בארטון הוא השני לנטול את הזהות לאחר שהצטרף מחדש לקבוצת האוונג'רס החדשים עם סיום מלחמת האזרחים של מארוול, אך מאז נטש את הזהות וחזר לזהותו כהוקאיי. השלישי שהופיע תחת הזהות של רונין מתגלה כבעלה לשעבר של האלמנה השחורה. הוא מתחיל לרצוח מרגלים והופך את מוקינגבירד ואת האלמנה השחורה למטרותיו. לאחרונה, אריק ברוקס נטל את זהות רונין. נכון ל-2016, אף דמות אינה עוטה את זהות רונין. בגרסת אולטימייט מארוול מופיעה דמות נוספת החולקת בזהותו של רונין - מארק ספקטור, שרונין היא אחת מזהויותיו הרבות. ספקטור השתמש בזהות זו כדי להסתנן לשירותיו של קינגפין. זה האחרון אומר לרונין שכדי להוכיח את עצמו עליו להביא אליו את ספיידרמן. השחקן ג'רמי רנר, המגלם את דמותו של הוקאיי בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, נוטל את זהותו של רונין בסרט הקולנוע "הנוקמים: סוף המשחק". דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוון רגנר

סוון רגנר (גרמנית: Sven Regener; נולד ב-1 בינואר 1961) הוא הסולן וכותב הטקסטים של להקת Element of Crime. בנוסף הוא סופר מצליח אשר כתב שלושה רומנים. ספרו, מר להמן, היה לרב-מכר בגרמניה ותורגם לשפות רבות, בהן גם לעברית. רגנר נולד בעיר ברמן, מערב גרמניה. ב-1985 היה רגנר אחד מהמייסדים של להקת הרוק אלמנט אוף קריים, חברי ההרכב היו ממערב ברלין, רגנר היה הזמר, כותב הטקסטים של הלהקה, נגן גיטרה, חצוצרה ופסנתר. הלהקה זכתה להצלחה בעולם וגם בישראל, בה הופיעו ב-1991 במועדון הליקוויד בתל אביב. את הופעה זו חיממה הזמרת גלית פלורנץ עם להקתה "מונטאז'". אלמנט אוף קריים שרה את שיריה באנגלית ובגרמנית והיא נחשבה ללהקת גל חדש חשובה. הלהקה פעילה עד היום והקליטה ארבעה עשר אלבומים ויותר משלושים סינגלים. שם הלהקה Element of crime לקוח מסרט שיצר הבמאי הדני לארס פון טרייר ב-1984. סיפרו הראשון של רגנר "מר להמן" יצא לאור ב-2001. הספר עוסק בחייו של פרנק, צעיר בן 30 אשר חבריו מכנים אותו באופן סאטירי "מר להמן" כדי לציין את אישיותו המגובשת והרשמית לטעמם. העלילה מתרחשת במערב ברלין ב-1989 כלומר הימים האחרונים לפני נפילת החומה המפרידה בין מערב ומזרח גרמניה. רגנר מתאר את נפילת החומה מנקודת המבט של "מר להמן" שהוא צעיר העובד, מבלה ומתגורר במערב ברלין ודרך שלל דמויות צבעוניות אחרות. הספר היה לרב-מכר ותורגם לשפות רבות. ספריו הנוספים של סוון רגנר, התבססו גם הם על דמותו של "מר להמן". כיום מתגורר הסופר בברלין. מר להמן, הוצאת מטר, מגרמנית: טלי קונס, 2008 מדיה וקבצים בנושא סוון רגנר בוויקישיתוף סוון רגנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סוון רגנר, באתר AllMovie (באנגלית) סוון רגנר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סוון רגנר, באתר MusicBrainz (באנגלית) סוון רגנר, באתר Discogs (באנגלית) סוון רגנר, באתר Songkick (באנגלית) דויד פרץ כותב על אלמנט אוף קריים מנשה סעד, בגן־עדן, לצד לוטה למטה - אלמנט אוף קריים - הפשע משתלם״ - יבוא: פונוקול, חדשות, 22 בנובמבר 1990 עמית שהם, למה ואיך ונדרס פספס, חדשות, 6 ביוני 1991 מועדון ליקוויד שנות התשעים גלית פלורנץ במופע חימום לאלמנט אוף קריים.Element Of Crime, סרטון בערוץ "גלית פלורנץ", באתר יוטיוב (אורך: 42:04), 9 בנובמבר 2014 בועז כהן, ‏הספר "מר להמן" שחיבר סוון רגנר ייצא לאור בקרוב בעברית, באתר גלובס, 13 במאי 2008 עופר אדרת, ברלין, מוריצפלאץ, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2008
פאן-טאן

פאן-טאן או פאנטאן (בסינית: 番摊) הוא משחק הימורים סיני עתיק. משחק הפאן-טאן הוא משחק הימורים בעל דמיון לרולטה. המשחק הוחלף עם הזמן במשחקי קזינו מודרניים ומשחקים סיניים מסורתיים, כגון מה-ג'ונג. המשחק היה אהוב על סינים אמריקאים במשך שנים רבות. בספרו המפורסם של ג'ייקוב ריס (1890, "How the Other Half Lives") הוא תיאר את חוויותיו מסלון משחקים כזה שנמצא בצ'יינהטאון. הצ'יינהטאון בסן פרנסיסקו היווה מקום למספר רב של בתי פאן טאן במאה ה-19. שוטר עיר לשעבר כתב ב-1889 שמקום היו כ-50 חדרי משחק. פאן-טאן עדיין משוחק במספר קזינואים במקאו. במרכז שולחן כלשהו מסומן מרובע או מונח כלי מתכת מרובע, וארבעת צידי המרובע מסומנים במספרים אחת, שתיים, שלוש וארבע. ה"בנקאי" מניח על השולחן, בנוכחות השחקנים, כמות אקראית של כפתורים, חרוזים, מטבעות, גרגירי שעועית יבשים וכדומה, אותם הוא מכסה בקערת מתכת (המכונה "טאן קוי"). לאחר ששלב זה הושלם, השחקים מהמרים ושמים את כספם על אחד, או יותר, מארבעת הצדדים שעליו רוצים להמר. כשכל ההימורים מונחים במקומם, הקערה מוסרת והדילר משתמש במקל חזרן ומתחיל להוציא את הפריטים מאמצע השולחן, כל פעם ארבעה בבת אחת, עד לאחרונים. כשמגיעים לסוף רואים, לפי החופן האחרון, מהו המספר המנצח: בכלי נשארים n פריטים (1–4), ומי ששמו את כספם בצד n ניצחו. סכום הניצחון נקבע על פי אחוז סיכוי הזכייה פחות עמלה. טריק שלושת הקלפים מדיה וקבצים בנושא פאן-טאן בוויקישיתוף חוקי המשחק היסטוריית ההימורים של סינים בארצות הברית פאן-טאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מועלם

מועלם הוא שם משפחה ממקור ערבי שפירושו: "מורה". האם התכוונתם ל... דוד מועלם – שופט בדימוס ומוזיקולוג ישראלי מזל מועלם – עיתונאית ופרשנית פוליטית ישראלית וליד אל-מועלם – דיפלומט סורי יהודה מועלם – רב ומקובל, מראשי ישיבת פורת יוסף לורנס מועלם – קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף צלח מועלם – אחד מחטופי דמשק שולי מועלם-רפאלי – פוליטיקאית ישראלית, חברת הכנסת ה-19 והכנסת ה-20 ברשימת "הבית היהודי" יסמין מועלם – זמרת-יוצרת ישראלית ינון מועלם – מוזיקאי ישראלי
רפה נוי (שפה)

רפה נוי היא שפה אוסטרונזית המדוברת באי הפסחא. רפה נוי היא שפה משנית באי הפסחא, ורבים מדובריה המבוגרים והצעירים הם גם דוברי ספרדית. יש הטוענים כי רק 800 אנשים בלבד הם דוברים שוטפים של השפה[דרוש מקור]. בשפת הרפה נוי ישנם כעשרה עיצורים וחמש תנועות. כל התנועות יכולות להיות קצרות או ארוכות, ורוב העיצורים ניתנים לשמיעה. שפת רפה נוי משתמשת בכתב הלטיני, והיא שפת VSO‏ (verb–subject–object), כלומר סדר המשפט מורכב מהפועל בתחילת המשפט, לאחר מכן הנושא, ולבסוף שם העצם. ספירה של מספרים בשפה כוללת ספרות מ-1 עד 10, וכל מספר גבוה יותר נאמר בשפה הטהיטית. שפת רפה נוי היא מבודדת באופן יחסי, והיא קרובת משפחה של השפה המאורית שמדוברת בניו זילנד. מעט מאוד ידוע על השפה לפני המגע עם אירופאים - קיים תיעוד של מילים מהשפה בביקור של הספרדים באי ב-1770, רובן מקבילות למילים בשפה הפולינזית מטהיטי, אך חלקן אינו מוכר. רב החובל ג'יימס קוק ביקר באי ארבע שנים אחר-כך. בין אנשי הצוות היה מתורגמן מטהיטי, שאומנם זיהה כמה מילים מפולינזית (17 נכתבו), אבל לא היה מסוגל לשוחח עם ילידי האי. הבריטים גם תיעדו בצורה נכונה את המספרים. בשנות ה-60 של המאה ה-19 החלו פשיטות של סוחרי עבדים מפרו על איים באוקיינוס השקט שהגיעו עד למיקרונזיה, וכיוון שאי הפסחא היה יעד קרוב מאוד הוא במהרה הפך למטרה עיקרית. בדצמבר 1862 כשמונה ספינות וצוותיהם חטפו באלימות כ-1,000 מקומיים לעבודה בחקלאות במכרות הגואנו. רבים מתו ממחלות. לאחר מחאה של הבישוף של טהיטי ולחץ של הקונסול הצרפתי בפרו דחסו הפרואנים את החטופים שנשארו בחיים לספינה קטנה שנשלחה להחזירם לאי הפסחא. מחלת אבעבועות שחורות פרצה בדרך ורק כ-15 בני אדם בלבד הגיעו בחיים לאי. המחלה התפרצה באי ואוכלוסיית המקום כמעט נמחקה. בשנת 1886 ערך האמריקני ויליאם תומסון, באי מחקרים במשך כ-12 ימים, ובין הנתונים שאסף היה לוח השנה של ילידי האי. סבסטיין אנגלרט, כומר צ'יליאני ממוצא גרמני, שחי באי משנת 1935 ועד 1969, הוציא לאור מילון רפה נוי - ספרדי בשנת 1948 בניסיון לשמר את מה שנשאר מהשפה הישנה. כיום מאמינים שכתב הרונגו-רונגו מייצג את שפת הרפה נוי העתיקה. האי מוגדר טריטוריה במעמד מיוחד של צ'ילה. רוב התושבים כיום הם מהגרים מצ'ילה הדוברים ספרדית בלבד. השפעת השפה הספרדית היא משמעותית בצורת דיבור הרפה נוי המודרנית של היום. פחות ופחות ילדים לומדים את השפה בגיל צעיר כיוון שהם מאמינים שלספרדית ישנה חשיבות גבוהה יותר, ועם הזמן מילים מסוימות התמזגו בין שתי השפות. מידע על השפה מילון רפה נוי ישן אוצר מילים בשפה מילים מרפה נוי מיקי מקיארה על רפה נוי באתרו
האימפריה האויגורית

האימפריה האויגורית הוקמה במהלך המאות ה-8 וה-9 לספירה באזור צפון סין של היום, בהנהגתו של העם האויגורי. האויגורים הם עם עתיק יומין ממוצא טורקי, אשר שוכן באזור צפון מערב סין מזה מאות רבות, החל כנראה מהמאה ה-4 לספירה. בניגוד לעמים נוודים אחרים, כדוגמת המונגולים לפני ג'ינגיס חאן, האויגורים הושפעו רבות מהתרבות החקלאית העשירה של צפון סין, דבר שהעלה את כוחם וחשיבותם. במהלך המאה ה-9 לספירה, כ–400 שנה טרם עלייתו לשלטון של ג'ינגיס חאן, הקימו האויגורים אימפריה נרחבת באזור צפון סין, שהייתה בשעתה אחת הגדולות באזור. אחת ההשפעות של התרבות הסינית על האויגורים הייתה מבחינה דתית – כאשר בראשיתם האמינו האויגורים באחת מהדתות הסיניות הדומות, טרם גיבוש הבודהיזם המודרני. עם זאת, במהלך המאה ה-9 ואילך, החלו רבים מהאויגורים להאמין בנצרות, בגרסתה האשורית המוקדמת, ובכלל זאת אימצו לעצמם את הכתב הארמי. אף כי לאחר התמוטטות האימפריה שלהם, במהלך המאה ה-12, התאסלמו חלקים גדולים מהאויגורים, הכתב הארמי עוד נשאר בשימושם. במהלך כיבושיו של ג'ינגיס חאן במאה ה-13, הסתפחו האויגורים לאימפריה המונגולית, אף שלא איבדו לחלוטין את זהותם הנפרדת, אשר במידה רבה שרירה וקיימת עד ימינו אנו. בין ההשפעות הגדולות של האויגורים על המונגולים ניתן לציין את הכתב הארמי – אשר אומץ על ידי ג'ינגיס חאן ככתב הרשמי המונגולי, ובמהלך השנים נודע ככתב המונגולי. כמו כן, המונגולים אימצו מנגנונים מנהליים רבים מהאויגורים, אשר נבעו הן מניסיונם בניהול אימפריה בעבר, והן מההשפעה הסינית עליהם. מנגנונים אלו שימשו ברחבי האימפריה המונגולית בהצלחה רבה, ותרמו רבות ליציבותה ולמהירות התפשטותה. אויגורים מדיה וקבצים בנושא האימפריה האויגורית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'או בוגזה

ג'או בוגזה (ברומנית: Geo Bogza;‏ 6 בפברואר 1908 - 14 בספטמבר 1993) היה עיתונאי, עורך, משורר וממייסדי סוגת הרפורטז'ה הספרותית ברומנית. ג'או נולד בכפר בלז'וי (Blejoi), באזור פלוישט, ברומניה, כבנו של אלכסנדרו בוגזה ואח צעיר של אלכסנדרו בוגזה (מוזיקאי ופילוסוף רומני) ואח מבוגר יותר של ניקולאה בוגזה, ששינה בהמשך שמו לראדו טודוראן. ג'או בוגזה למד בבית הספר היסודי בפלוישט מ-1915 עד 1919. בהמשך למד בבית הספר הימי בגאלאץ ובקונסטנצה עד שנת 1925. ב-1926 התיישב בבושטנאר, בעמק הפרחובה וכבר ב-1928 ניהל וערך את כתב העת Urmuz (אורמוז). בין השנים 1929 - 1933 כתב בכמה מכתבי העת של התקופה וביניהם Vremea (העת), Cuvîntul liber (המילה החופשית), Unu (אחד), Bilete de papagal (כרטיסים של תוכי) ו-Azi (היום). בתקופה זו הופיעו שני כרכי שירה שלו, Jurnal de sex (יומן סקס) ב-1929 ו-Poemul invectivă (פואמה פוגענית). חלק משיריו, בעלי התוכן הפרובוקטיבי, גררו האשמה בפורנוגרפיה וכמה מעצרים עד לזיכויו בבית המשפט. מדיה וקבצים בנושא ג'או בוגזה בוויקישיתוף
אשר טננבוים

הרב אשר טננבוים (ה' בניסן תש"א, 2 באפריל 1941 – ט"ז בשבט תשע"ג, 27 בינואר 2013) היה מנהל ועד הישיבות ורבה של שכונת גבעת שאול בירושלים. נולד בירושלים, מצד אביו דור רביעי בארץ ישראל, בנו של הרב משה דוד טננבוים, שהיה מנהל ועד הישיבות במשך כחמישים שנה. למד בישיבת עץ חיים בירושלים ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. נישא לשפרה, בתו של מנחם פרוש. לאחר נישואיו למד בישיבת מיר בירושלים. בשנת תשכ"ח (1968), בהיותו בן 27, התמנה כרבה של שכונת גבעת שאול בירושלים מטעם המועצה הדתית. בשנות ה-70 הקים את בית מדרש "ברכת מנחם" בשכונה, לכבודו של חותנו מנחם פרוש, במרתף בנין, ובשנות ה-90 הועבר בית המדרש למבנה מרווח והחליף את שמו ל"משכן באב"ד". תחת הנהלתו של הרב הורחב בית המדרש במהלך השנים, נבנו בו מקווה וספרייה תורנית עשירה עד שהפך לבית מדרש מרכזי בשכונה. בכסלו תשנ"ד (נובמבר 1993), לאחר פטירת אביו, התמנה על ידי הרב שך, נשיא ועד הישיבות, למלא את מקום אביו בניהול ועד הישיבות. ייצג את הישיבות המאוגדות בוועד הישיבות מול השלטונות ורשויות הצבא. במסגרת תפקידו היה חותם על טופסי הדיחוי של בני הישיבות לצה"ל, ומאשר את היותם בני ישיבות, ועומדים בקריטריונים של תורתו אומנותו, הרב טננבוים היה ידוע בקפדנותו לבדוק האם מבקש הדיחוי אכן תלמיד ישיבה, ורק אז הסכים לחתום על התצהיר. היה בקשר הדוק עם ראשי אכ"א וטיפל במקרים של בחורי ישיבה שהתעוררו אצלם בעיות מול שלטונות הצבא. פרסם את הוראותיו של הרב שך בנושאים שונים הקשורים לעולם הישיבות וכן תקנות מיוחדות לבחורי הישיבות ובהן האיסור להוציא רישיון נהיגה, כאשר הוחלט כי תלמיד ישיבה שיוציא רישיון, אינו זכאי למעמד בן ישיבה מועד הישיבות. היה מרבה להתייעץ עם הרב שך בנושאים השונים שעלו על הפרק, והיה מגיע רבות למעונו לצורך כך. לאחר פטירת הרב שך היה נועץ ברב אלישיב. בשנת תשנ"ט (1999) התמנה כחבר בוועדת טל שדנה בסוגיית גיוס בני ישיבות והדיחוי משירות בצה"ל הניתן להם מתוקף הסדר תורתו אומנותו. לאחר שהתברר כי בחוק טל נכללו סעיפים חדשים המשנים את ההסדר שהיה קיים מאז קום המדינה, נמנע מלחתום על מסקנות הוועדה ועל פי דרישת הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב משה שמואל שפירא, ורבנים נוספים, ותחת זאת צירף "חוות דעת יחיד" ובה דרש להותיר את ההסדר שהיה עד אז ללא שום שינוי. בשל פעילותו זו, זכה למכתבי תמיכה מאותם חברים במועצת גדולי התורה. כמו כן סירב להשתתף בישיבות ועדת כץ שהכינה את החוק להגשתו לכנסת, ותחתיו השתתף נציג אחר של ועד הישיבות. בשנת תש"ע חלה במחלת הסרטן, ולאחר שלוש שנים שבהן נאבק במחלתו נפטר. נקבר בהר המנוחות בירושלים. לאחר פטירתו מינה הרב שטיינמן את חתנו הרב חיים אהרן קאופמן למלא מקומו בוועד הישיבות. אחיו, יצחק מתתיהו טננבוים, הוא עורך המודיע. חתנו הרב חיים אהרן קאופמן מכהן כרב בית הכנסת משאת בנימין בשכונת מעלות דפנה בירושלים. חתנו הרב עקיבא פרנקל, בנו של הרב איסר פרנקל, רבה של שכונת בבלי בתל אביב, הוא דיין. בנו הרב דב מאיר, חתנו של הרב יצחק זילברשטיין, מכהן כר"מ בישיבת קריית מלך, בנו הרב יעקב, ממלא את מקומו כרב בית הכנסת משכן באב"ד. הרב אשר טננבוים בבלוג "תולדות ושורשים". לוי יצחק הירושלמי, האיש שמאחורי 20 אלף בני הישיבות, מעריב, 6 בינואר 1989. משה ויסברג, יו"ר ועד הישיבות • הגאון רבי אשר טננבוים זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 27 בינואר 2013 הפרדס - No. 69 Vol. 9 1995 June -, באתר היברובוקס אנשיל פפר, ח"כ יוסי כץ הקפיא הדיונים על חוק טל, באתר הארץ, 12 בפברואר 2002 פרוטוקול הישיבה כאן
פורדו

פורדו (בפרסית: فردو) הוא כפר בפרובינציית קום שבאיראן, כ-50 ק"מ דרומית לעיר קום. כפר זה, הממוקם באזור הררי, הוציא מתוכו את מספר החללים הגדול ביותר באופן יחסי במהלך מלחמת איראן–עיראק. על-פי נתונים שהתפרסמו באתרים האיראנים, נפלו במהלך מלחמת איראן–עיראק (1988 - 1980) 151 חללים מבני כפר קטן זה, המונה פחות מ-1,000 תושבים. שמו של הכפר מבוסס על המילה "פרדוס" (Ferdows), שמשמעותה בפרסית "גן עדן". בספטמבר 2009, נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד הודיע לסבא"א על מתקן להעשרה גרעינית הנמצא בבנייה באזור העיר קום. האתר נקרא על שם הכפר הקטן פורדו. כמה אתרים איראניים דיווחו כי שלטונות איראן החליטו לכנות את מתקן פורדו להעשרה גרעינית בשם "פורדו" לאו דווקא בשל קרבתו לכפר פורדו אלא דווקא מסיבות סמליות. מדיה וקבצים בנושא פורדו בוויקישיתוף ההגייה בפרסית: פוֹרְדוֹ. אלף, 5 אוקטובר ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיאמונד די

ג'וזף קירקלנד (באנגלית Joseph Kirkland; נולד ב-1969), ידוע גם בשם הבמה דיאמונד די (Diamond D), הוא ראפר ומפיק מהברונקס שבניו יורק, ארצות הברית ואחד מהמייסדים של D.I.T.C. דימונד די התחיל את הקריירה שלו עוד בתחילת שנות השמונים כדי ג'יי של Jazzy Jay ואז התחיל להתאמן על יכולות שלו כמפיק עד שהתחבר עם Master Rob וביחד איתו הקימו את Ultimate Force, עם דימונד כמפיק ומאסטר רוב כראפר. Jazzy Jay החתים אותם ל-Strong City והם התחילו לעבוד על האלבום הראשון שלהם I'm Not Playin שהיה אמור לצאת בשנת 1990 אבל לא יצא בסופו של דבר. האלבום ראה אור יום בסופו של דבר בשנת 2007 אחרי שTraffic Entertainment קנו את הזכויות שלו. Ultimate Force התפרקו ודימונד המשיך להפיק לLord Finesse (באלבום הראשון שלו והשני) ו-.Showbiz and A.G והצטרף ל D.I.T.C והוציא לאור את האלבום הראשון שלו Stunts, Blunts and Hip Hop בשנת 1992 ביחד עם Diamond D And The Psychotic Neurotics. האלבום הפך לקלאסיקה מהר מאוד והוכתר כאחד האלבומים היותר מוצלחים של D.I.T.C. דימונד די המשיך להפיק להרבה אנשים כמו:Fat Joe, אקזיביט, KRS-One, אאוטקאסט, אפאצ'י ועוד הרבה אומנים אחרים. דימונד די לאט לאט הפך לבין המפיקים הכי מבוקשים של ניו יורק. בשנת 1997 הוא הוציא לאור את האלבום השני שלו Hatred, Passions and Infidelity שלא התקבל טוב כמו הקודם אבל גם זכה לביקורות חיוביות לרוב. אחרי האלבום הזה הוא לקח הפסקה ארוכה מאוד מראפ והתחיל להתרכז בהפקות ועבד כמעט עם כל התעשייה. הוא חזר לראפ בשנת 2003 והוציא לאור את האלבום השלישי שלו Grown Man Talk ששוחרר באופן עצמאי תחת הלייבל שלו Diamond Mine Records. ובשנת 2005 הוא הוציא לאור מיקסטייפ רשמי בשם The Diamond Mine. בשנת 2007 ראה אור יום האלבום שלו ביחד עם מאסטר רוב בשם I'm Not Playin שנתן הצצה נדירה לימים הראשונים של דימונד די בתעשייה ואחד האורחים באלבום היה Fat Joe שעשה את הבכורה שלו בראפ באלבום הזה (היה אמור להיות שנת 90). האלבום הרביעי של דימונד די יצא בשנת 2008 בשם The Huge Hefner Chronicles ויצא תחת הלייבל Babygrande Records ובניגוד לאלבומים הקודמים הוא התרכז יותר בראפ ולא הפיק כמעט באלבום הזה והשאיר את העבודה למפיקים אחרים. Stunts, Blunts and Hip Hop - 1992 Hatred, Passions and Infidelity - 1997 Grown Man Talk - 2003 The Huge Hefner Chronicles - 2008 ביחד עם Ultimate Force: I'm Not Playin' - 2007 מיקסטייפים רשמיים: The Diamond Mine - 2000 דיאמונד די, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיאמונד די, באתר AllMusic (באנגלית) דיאמונד די, באתר MusicBrainz (באנגלית) דיאמונד די, באתר Discogs (באנגלית) דיאמונד די, באתר Songkick (באנגלית)
חי-בר כרמל

שְׁמוּרַת חַי-בָּר כַּרְמֶל הוא מוסד זואולוגי מסוג חי בר שנוסד על ידי רשות שמורות הטבע במטרה להגן ולהשיב לטבע בעלי חיים שחיו בעבר בצפון ישראל. חי בר כרמל נמצא בהרי הכרמל בצפון ישראל, והוא המקביל בעל האקלים הים תיכוני של חי בר יטבתה שבערבה. בשנת 1973 החלו לגדר שטח שמורה לחי בר כרמל באגן נחל גלים. שמורת חי-בר כרמל משתרעת על שטח של כ-6,000 דונם. מחי-בר כרמל שוחררו לטבע היחמור הפרסי ואייל הכרמל שנעלמו מנוף הארץ. מנהל המוסד הוא הזואולוג בן רוזנברג. סלמנדה מצויה - הדו חיי היחיד בחי בר. צבי ארץ-ישראלי - הפרטים המוחזקים בחי-בר כרמל הם צבאים שנמצאו אצל אזרחים שהחזיקו בהם בניגוד לחוק. הצבי הארץ-ישראלי הוא בעל חיים שעתידו בסכנה ויש לפעול כדי שישרוד. הפרטים מהחי-בר מושבים לטבע בהדרגה, ואוכלוסיית הצבאים בארץ מוערכת, נכון למאי 2015 בכ-3,000 פרטים המרוכזים בעיקר בגולן, בגליל, ובהרי יהודה. יחמור פרסי - היחמורים משוחררים לטבע מאז 1996. תחילה הועברו למכלאת אקלום בנחל כזיב, וכיום הם משוחררים גם בנחל שורק בהרי יהודה, בהר סאסא באזור המירון ואף בחרמון. במכלאה הם שוהים כחודש, ואז משוחררים אל השטח הטבעי שמסביב כשהם נושאים משדר ואפשר לעקוב אחריהם. שיעור אוכלוסיית היחמור הפרסי בישראל הוא כ-240 פריטים נכון לשנת 2019 (כ-200 פרטים הנמצאים בצפון הארץ וכ-40 באזור נחל שורק). עז הבר הכריתית - הפרטים הגדלים בחי-בר כרמל אינם מיועדים להשבה לטבע. כבש מופלון - הפרטים הגדלים בחי-בר כרמל אינם מיועדים להשבה לטבע. אייל הכרמל - אייל הכרמל שוחרר בהצלחה בהר חורשן ורמת הנדיב בכרמל, התפשט גם לאזור מישור הכרמל. נשר מקראי - הנשר חי בישראל אך נמצא בסכנת הכחדה ולכן הוחלט להקים גרעין רבייה בשביל הנשרים. עיטם לבן-זנב - העיטם חי בישראל אך מצא את עצמו בסכנת הכחדה ולכן הוקם גרעין רבייה בשביל העיטם. שאול ובר, החי בר בכרמל - החזון שהפך למציאות, הוצאת רשות הטבע והגנים, 2019. מבצע קיפוד, העונה השלישית צולמה שם. בעלי חיים שנעלמו מארץ ישראל קטגוריה:עופות שחדלו לקנן בישראל קטגוריה:בעלי חיים בסכנת היעלמות מארץ ישראל בעלי חיים המושבים לנוף הארץ שמורת טבע השבת בעלי חיים לטבע אתר האינטרנט הרשמי של חי-בר כרמל שמורת טבע חי בר בכרמל, באתר רשות הטבע והגנים חי בר כרמל באתר סנונית חי בר כרמל באתר zooinstitutes.com