laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מונצף מרזוקי

מונצף מרזוקי (בערבית: المنصف المرزوقي, תעתיק מדויק: אלמנצף אלמרזוקי; נולד ב-7 ביולי 1945) הוא פעיל זכויות אדם, רופא ופוליטיקאי תוניסאי, שכיהן כנשיא תוניסיה במשך שלוש שנים. מרזוקי נולד בגרומבליה, תוניסיה. את לימודי הרפואה שלו הוא למד באוניברסיטת שטרסבורג, צרפת. ב-1979 הוא שב לתוניסיה וייסד את המרכז לקהילה הרפואית בסוסה ואת הרשת האפריקנית למניעת התעללות בילדים. בנוסף לכך גם הצטרף לליגה התוניסאית לזכויות האדם. הוא היה בדרום אפריקה כדי ללמוד אודות ביטול משטר האפרטהייד בה. ב-1991, כאשר הממשלה בראשות זין אל-עאבדין בן עלי דיכאה באלימות את התנועה האיסלמית א-נהדה (תנועת ההתעוררות) קרא מרזוקי לנשיא המכהן, בן עלי להישמע לחוק. ב-1993 היה מרזוקי אחד מהחברים המייסדים של הוועד הבינלאומי להגנה על אסירים, אולם הוא התפטר בהמשך לאחר שתומכי הממשלה השתלטו על הוועד. מרזוקי נעצר כמה פעמים בחשד לקשר עם קבוצות איסלאמיות אסורות וכן באשמה כי הוא קשור להפצת חדשות שקריות. בהמשך הוא הקים את הוועדה הערבית לזכויות האדם וב-17 ביולי 2011 הפך לחבר בחבר המנהלים שלה. בשנת 2001 הוא ייסד את הקונגרס של הרפובליקה. למרות שהארגון הוצא מחוץ לחוק בשנת 2002, המשיך מרזוקי בפעילות, כשהוא פועל מצרפת. בעקבות התפטרותו של הנשיא בן עלי בעקבות המחאות בתוניסיה, הודיע מרזוקי על חזרתו לתוניסיה ועל כוונתו לרוץ לנשיאות. מפלגתו של מרזוקי, קונגרס למען הרפובליקה (CPR) המזוהה עם המרכז-שמאל, הגיעה בבחירות למקום השני וזכתה ב-23 מושבים בפרלמנט. ב-12 בדצמבר 2011 הודיעה האספה המכוננת של תוניסיה - הגוף שנבחר למשול על המדינה ועל ניסוח החוקה החדשה, כי מרזוקי נבחר כנשיא הביניים של הרפובליקה התוניסאית, עם 155 קולות בעד, 3 קולות נגד ועוד 42 נמנעים. קולות הנמנעים היו תוצאה של חרם מצד מפלגות האופוזיציה, שטענו כי החוקה החדשה של המדינה איננה דמוקרטית. הוא מונה לתפקיד הזמני במסגרת הסכם עליו חתמה האופוזיציה עם מפלגת השלטון, המפלגה האיסלאמיסטית א-נהדה, שזכתה ב-89 מושבים. בבחירות לנשיאות שנערכו בנובמבר-דצמבר 2014 הפסיד מרזוקי לאל-באג'י א-סבסי. ביוני 2015 היה על הספינה "מריאן" שנעצרה בידי חיל הים הישראלי בעת שהשתתפה במשט לעזה. בשנת 2016, הוא מונה על ידי האיחוד האפריקאי לפקח על הבחירות לנשיאות קומורו . בנובמבר 2021, מונצף מרזוקי היה מושא לצו מעצר בינלאומי בגין סיכון ביטחון המדינה. הוא נידון שלא בנוכחותו לארבע שנות מאסר לאחר שהאשים את קייס סעיד בביצוע הפיכה. מרזוקי, אשר התגורר בפריז, אמר כי עלייתו של סעיד לשלטון הייתה הפיכה ועודד מפגינים למחות נגד הנשיא. זאת לאחר שסעיד הקפיא את פעילות הפרלמנט. הוא גם קרא שלא לקיים בתוניסיה את ועידת המדינות דוברות הצרפתית ולהעבירה למדינה אחרת. מדיה וקבצים בנושא מונצף מרזוקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מונצף מרזוקי (בערבית) מונצף מרזוקי, ברשת החברתית פייסבוק מונצף מרזוקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מונצף מרזוקי, ברשת החברתית Goodreads
השריר המתוויך הארוך

השריר המתוויך הארוך (TA: Musculus adductor longus) הוא אחד השרירים המתוויכים (מקרבים) של הירך והקדמי שבהם. כיווץ של השריר המתוויך הארוך מקרב את הירך. תחילתו של השריר המתוויך הארוך בגוף עצם החיק מתחת לרכס החיק. חלקו המרוחק של השריר נאחז לאורך החלק האמצעי של רכס הירך שלאורך גוף עצם הירך. השריר המתוויך הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני, השלישי והרביעי (L2, L3, L4) דרך הענף הקדמי של העצב הסותם. מדיה וקבצים בנושא השריר המתוויך הארוך בוויקישיתוף
בלדה לחובש

בלדה לחובש הוא פזמון עברי שכתב דן אלמגור בשנת 1956, הלחין אפי נצר בשנת 1968 ועיבד שמעון כהן. הוא זכה לפרסום ולהצלחה רבה בעקבות זכייתו במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 העברי, בביצועו של יהורם גאון. הבלדה עוסקת בחייל שנפצע בשדה הקרב, וחובש צבאי חש אליו לחלצו תוך סיכון חייו שלו, וזאת למול הפצרותיו של הפצוע שישאיר אותו בשדה הקרב ויציל את עצמו. במהלך הפינוי החובש נפצע, אולם ממשיך בפינוי הפצוע עד להגעת כוחות חילוץ נוספים. בסופו של דבר, החובש מוצא את מותו עם הגעת הכוחות, ואילו חייו של הפצוע ניצלים. לאורך הבלדה מתקיים דין ודברים בין הפצוע לחובש, שמחדד את עוז נפשו של החובש שמוסר את נפשו כדי להציל את חייו של חברו. אלמגור חיבר את השיר כשהיה בן 21. כמרומז משמו, השיר שייך לסוגת הבלדה. המתח הוא נושא חשוב בבלדה והוא בדרך כלל נמצא בסיום, שהוא טרגי. בדומה לבלדות אחרות העוסקות בנושא המלחמה, גם בזו הגיבור, החובש, מוצא את מותו באופן דרמטי בסוף השיר. בריאיון סיפר נצר כי אלמגור אמר לו שהשיר לא נכתב על מקרה מסוים. עם זאת השיר דומה לכמה אירועים שקרו במציאות. כאשר הושמע השיר אחרי מלחמת ששת הימים הוא נתפס בעיני רבים באותה תקופה כמייצג של הנעלה שברוח הגבורה של החייל הישראלי, כפי שהתבטאה גם בשירים אחרים בני התקופה (לדוגמה, בשיר "גבעת התחמושת"). לאחר המלחמה התקשו משפחות שכולות להאזין לשיר וביקשו שלא להשמיעו ברדיו. בלטה פנייתם של הורי החייל שלמה אפשטיין אל מלחין השיר אפי נצר, שהיה מכר שלהם, בבקשה שיתחשב ברגשותיהם ויפעל לאי־השמעתו (פרטי נפילתו דומים מאוד למילות השיר)[דרוש מקור]. אחרים הסתייגו מן השיר בגלל דרמטיות היתר של ביצועו של גאון[דרוש מקור]. במשך שנים רבות לא הושמע השיר ברדיו, אלא רק ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, בעקבות בקשתו של נצר להסירו מהמצעד. למרות זאת נחשב השיר לאחד משיריו האהובים ביותר של יהורם גאון, ובשלושה מצעדים שונים של שיריו הוא זכה במקום הראשון – ב־1999 וב־2010 ברשת ג', וב־2004 בגלי צה"ל. השיר זכה לביצוע מחודש של שרית חדד בשנת 2016 לכבוד יום הזיכרון. כיום השיר מושמע במרבית טקסי הסיום של קורסי החובשים בבית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10). "בלדה לחובש" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "בלדה לחובש" באתר שירונט בלדה לחובש, בביצוע יהורם גאון, סרטון באתר יוטיוב חן מלול, הסיפור מאחורי 'בלדה לחובש', בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, מאי 2019 מידע על בלדה לחובש בקטלוג הספרייה הלאומית חיפוש בלדה לחובש בעיתונות יהודית היסטורית צבי לביא, "בלדה לחובש" – ראשון בפסטיבל הזמר, מעריב, 24 באפריל 1969 חן מלול, הסיפור מאחורי 'בלדה לחובש', בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, מאי 2019 רז שכניק, בלדה לשרית, באתר "ידיעות אחרונות", 7 במאי 2016
השריר המתוויך הקצר

השריר המתוויך הקצר (TA: Musculus adductor brevis) הוא אחד השרירים המתוויכים (מקרבים) של הירך. השריר ממוקם במיקום קדמי יותר מהשריר המתוויך הגדול ובמיקום אחורי יותר משריר המסרק ומהשריר המתוויך הארוך (כלומר עמוק יותר משני שרירים אלה). כיווץ של השריר המתוויך הקצר מקרב את הירך, ואף מניע אותה לכיוון כיפוף. תחילתו של השריר המתוויך הקצר בגוף עצם החיק ובענף התחתון של העצם. חלקו המרוחק של השריר נאחז לאורך החלק המקורב של רכס הירך שלאורך גוף עצם הירך ובקו המסרקי של עצם הירך (Linea pectinea femoris). השריר המתוויך הקצר מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני, השלישי והרביעי (L2, L3, L4) דרך העצב הסותם. מדיה וקבצים בנושא השריר המתוויך הקצר בוויקישיתוף
BlackBerry World

BlackBerry World (לשעבר BlackBerry App World) היא חנות אפליקציות דיגיטלית של חברת Research In Motion למכשירי בלקברי. מן החנות יכולים משתמשי בלקברי לחפש, להוריד ולעדכן אפליקציות צד-שלישי. השירות ניתן לראשונה ב-1 באפריל 2009. ב-1 באפריל 2009, במופע CTIA, הכריזה חברת RIM על תחילת פעילותה של חנות האפליקציות. ב-19 באוגוסט 2010 שוחררה גרסה חדשה, BlackBerry App World 2.0, שכללה הגדרת חשבון אישי שייפעל דרך המכשיר ודרך המחשב. ב-3 בדצמבר 2010 הודיעה החברה כי מספר ההורדות היומי של אפליקציות מהחנות הוא כ-2 מיליון אפליקציות ליום. ב-2 בפברואר 2011 שוחררה גרסה 2.1 של החנות ובה אופשרה קנייה בתוך האפליקציה. ב-22 בינואר 2012 שוחררה גרסה 3.1 של החנות. אתר האינטרנט הרשמי של BlackBerry World
אלחנני

האם התכוונתם ל... אבא אלחנני – אדריכל ישראלי, מבקר והיסטוריון של האדריכלות הישראלית אברהם חיים אלחנני – עיתונאי וסופר ישראלי אורי אלחנני – אלוף-משנה (במילואים) בצה"ל אריה אלחנני – אדריכל ישראלי, חתן פרס ישראל באדריכלות לשנת 1973
אוניברסיטת פוטסדאם

אוניברסיטת פוטסדאם (בגרמנית: Universität Potsdam) היא אוניברסיטה בעיר פוטסדאם במדינת המחוז ברנדנבורג, גרמניה. האוניברסיטה משתרעת על פני 4 קמפוסים כולל הארמון החדש בארמון סנסוסי ופארק בלבסברג. אוניברסיטת פוטסדם היא האוניברסיטה הגדולה ביותר של ברנדנבורג, ויש לה מוסדות חיצוניים רבים. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1991 כמיזוג של המכללה לחינוך של קרל ליבקנכט ומכללת ברנדנבורג, יחד עם מספר מוסדות קטנים אחרים. לאור העובדה שבסיסה של האוניברסיטה היא המכללה לחינוך, הרי שכיום עדיין מושם הדגש על הכשרת מורים. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת פוטסדאם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת פוטסדאם אוניברסיטת פוטסדאם, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת פוטסדאם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת פוטסדאם, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת פוטסדאם, ברשת החברתית LinkedIn אוניברסיטת פוטסדאם, סרטונים בערוץ היוטיוב
דיבורית

דיבורית היא התקן המאפשר לדבר בטלפון סלולרי בלי שיהיה צמוד לפניו של הדובר. לדיבורית שתי וריאציות: דיבורית המאפשרת לנהג לשוחח תוך כדי נהיגה, בלי להחזיק את הטלפון ובלי להשתמש (או כמעט בלי להשתמש) בידיו לשם הפעלת הטלפון. דיבורית אישית, המאפשרת לדבר בטלפון כשהוא מרוחק מפניו של הדובר. דיבורית במכונית מורכבת ממיקרופון הנמצא לא רחוק מראשו של הנהג, מרמקול שדרכו נשמעת שיחת הטלפון, מעריסה שבה מונח הטלפון ומחיווט ומנגנון אלקטרוני המחברים בין הטלפון ובין המיקרופון והרמקול. בדור הראשון של הדיבוריות היה החיבור בין הטלפון לדיבורית חיבור פיזי, באמצעות שקע מתאים בטלפון. כיוון שכל יצרן עיצב שקע זה בדרכו (ולעיתים בדרכים אחדות), ללא תקן מחייב, התאימה כל דיבורית רק לדגם מסוים של טלפון. בדור השני של הדיבוריות, שהתפתח בעשור הראשון של המאה ה-21 הוחלף הקשר הפיזי בקשר אלחוטי בטכנולוגיית בלוטות'. שינוי זה מאפשר לכל טלפון התומך בטכנולוגיה זו להתחבר לכל דיבורית מסוג זה. במכשיר טלפון המצויד ביכולת של חיוג קולי, נעשה גם החיוג, ליעדים המוכרים לטלפון, ללא שימוש בידיו של הנהג. בחלק מהדיבוריות משמש מקלט הרדיו שבמכונית כתחליף לרמקול של הדיבורית, כולל מעבר אוטומטי משידור רדיו להשמעת הטלפון, כאשר נכנסת שיחה או יוצאת. במדינות רבות, וישראל בתוכן, אוסרת החקיקה דיבור בטלפון סלולרי תוך כדי נהיגה, אלא אם הדיבור נעשה באמצעות דיבורית. בדומה לדיבורית במכונית, דיבורית קסדה נועדה לשימושו של רוכב אופנוע או קטנוע, כך שיוכל לדבר בטלפון סלולרי בלי להסיר את ידיו מכלי הרכב. הדיבורית מחוברת לקסדה שלראשו של הרוכב. שימוש שגרתי בטלפון סלולרי מצריך את החזקתו ביד והצמדתו לפניו של הדובר. כאשר הדובר מעוניין בשתי ידיים חופשיות גם בעת שיחה בטלפון, וכן כאשר הוא מעוניין להרחיק את הטלפון מפניו כדי לצמצם את סכנת הקרינה, עומדת לרשותו דיבורית אישית, שאותה הוא מצמיד לאזנו. הדיבורית הסטנדרטית מחוברת באמצעות חוט חשמל אל מכשיר הטלפון, ומאפשרת להרחיקו כ-50 ס"מ מהראש. ככל שמקור השידור רחוק יותר מהגוף, עוצמת השידור המגיעה אל הגוף קטנה ביחס ריבועי למרחק, כלומר - החזקת המכשיר במרחק 50 ס"מ מהראש במקום 5 ס"מ, מגדילה את המרחק פי 10 ומקטינה את עוצמת הקרינה (כלומר, שטף האנרגיה) פי 100. בדיבורית בטכנולוגיית בלוטות' (Bluetooth) מוחלף החוט המחבר את הטלפון לדיבורית בקשר אלחוטי. דיבורית זו מאפשרת להרחיק את המכשיר הסלולרי מהראש, אולם מצמידה אליו משדר אחר. מבחינת עוצמות השידור, השידור הסלולרי חזק עשרות מונים מהשידור של הדיבורית (שידור לקילומטר חזק פי 10,000 משידור ל-10 מטרים), לכן דיבורית זו יעילה בהפחתת הקרינה כמו הדיבורית הרגילה. איך לבחור דיבורית לרכב, באתר WiseBuy איך לבחור דיבורית לרכב, באתר No Risk
ארזי

האם התכוונתם ל... ערער ארזי – עץ מחטני ירוק עד ממשפחת הברושיים ארזי - כפר במחוז דרום לבנון אישים ששמם ארזי: אלברט ארזי – פרופסור לשפה וספרות ערבית אלי ארזי – קצין משטרה ישראלי אסתר שאקי-ארזי – משוררת ישראלית אפי ארזי – יזם הייטק ישראלי יהודה ארזי – ממפקדיה הבולטים של "ההגנה" ירדנה ארזי – זמרת ישראלית ירון ארזי – תסריטאי, במאי, עורך תסריט ויוצר טלוויזיה ישראלי ראובן ארזי – איש ציבור ישראלי ארז (פירושונים)
מארב טק"א

מארב טק"א הוא הצבה של סוללת טילי קרקע אוויר או חלק ממנה כמארב במיקום זמני במטרה ליירט מטוסי אויב שצפויים לחלוף בנתיב סמוך תוך ניצול הפתעה לטייס. סוללות טילי הקרקע הם מכלולים מורכבים שבהם בדרך כלל מרכז שליטה ופיקוד, מכ"מי גילוי, משגרים, טילים, אמצעים מכניים להחלפת טילים ומערך טכני ולוגיסטי תומך. מורכבות המכלולים, גודלם הפיזי ופגיעותם להתקפה יבשתית או אווירית מחייבות הצבתן בבסיסי קבע. בבסיס הקבע מבנים קשיחים ומחפורות להגנה על חלקי המערכות, תותחי נ"מ כנגד תקיפת מטוסים מנמיכי טוס וכן מערך תמיכה שוטפת בצרכים הטכניים המיוחדים הדרושים לתחזוקתה המורכבת. מיקום בסיסי הקבע בשילוב מעטפת היירוט של הטילים יוצר "מפת כיסוי אזורית" של מערך הטק"א (המכונה בשם אמ"ט - אזור מוכה טילים). מפת הכיסוי שימושית בעת תכנון נתיבי טיסות בגיחות מבצעיות לשטח מדינת אויב או בסיורי שגרה בקרבת גבולות המדינה. טקטיקה של "דילוג" סוללה לאתר חלופי זמני משנה את מפת הכיסוי וחושפת מטוסי אויב לירי טילים. מנגד, כרוך דילוג של סוללה בהנעה של כלים כבדים, להשבתה של הסוללה עד לפריסתה לאתר הזמני ובחזרה לאתר הקבע וחושפת אותה לסיכון אם מיקומה החדש יתגלה על ידי האויב. למארבי טק"א מאפיינים שנועדו להגדיל את סיכויי הפלת מטוסי האויב ולהגדיל שרידותו כדלקמן: בדרך כלל ידלגו סוללות לטווח יירוט בינוני שהן ניידות מצד אחד ובעלות טווח יירוט משמעותי. ידלג חלק קטן והכרחי של הסוללה בלבד (מרכז השליטה והבקרה, ומשגר אחד או משגרים בודדים וכוחות טכניים הכרחיים). זאת במטרה לצמצם סיכויי חשיפה, צימצום בסיכון לחלקי סוללה מסוימים וחסכון במאמץ לוגיסטי. הדילוג והפריסה נעשים בשעות הלילה במטרה לצמצם את סיכויי הגילוי של המארב והקטנת אי כשירותה בשעות היום. בזמן הדילוג ולאחר התמקמות המארב, נשמרת דממת אלחוט ונמנע השימוש במכ"ם הגילוי עד להתראת הבקרה האווירית בדבר חדירת מטוסי אויב לתחום היירוט. באתר הזמני מוסווים רכיבי הסוללה באופן שיקשה על איתורם בתצלומי אוויר, בין צמחייה, לצד מבנים ואף מתחת לענפי עצים. לאחר ירי טיל או לאחר חשיפה אחרת יחזרו בדרך כלל רכיבי הסוללה אל אתר הקבע. איתור מארבי טק"א יכול להיעשות במספר אמצעים: פענוח תצלומי אוויר איכון שידורי מכ"ם (אם המארב מפעיל את המכ"מים שברשותו) איכון שידורי קשר אלחוטי של הכוחות במארב
הישרדות

האם התכוונתם ל... יכולות אנושיות והקנייתן כישורי הישרדות – הישארות בחיים במצבים קיצוניים הישרדות, התחמקות, התנגדות ובריחה – תוכנית אימוני מילוט של מחלקת ההגנה של ארצות הברית (DoD) המכינה את הכוחות המזוינים למצבי הישרדות ונפילה בשבי דניס הישרדות – אמנות לחימה משולבת ישראלית שפותחה על ידי ד"ר דניס הנובר תוכניות טלוויזיה הישרדות (תוכנית טלוויזיה אמריקאית) – תוכנית מציאות אמריקאית הישרדות (תוכנית טלוויזיה ישראלית) – תוכנית מציאות ישראלית המבוססת על התוכנית האמריקאית הגיבור האחרון (תוכנית טלוויזיה רוסית) – תוכנית מציאות רוסית המבוססת על "הישרדות" האמריקאית
ריי בולג'ר

ריימונד ואלאס "ריי" בולג'ר (באנגלית: Raymond Wallace "Ray" Bolger; ‏10 בינואר 1904 – 15 בינואר 1987) היה בדרן, רקדן, שחקן קולנוע ומגיש תוכנית טלוויזיה אמריקאי. זכור במיוחד בתפקידו כדחליל בסרט הקוסם מארץ עוץ. נולד למשפחה אירית-קתולית בדורצ'סטר, פרבר של בוסטון. כבר מגיל צעיר ביקש להיות אמן וודוויל. הוא התחיל את הקריירה שלו כרקדן בצמד סטנפורד ובולג'ר וב-1926 הופיע בתיאטרון פאלאס בניו יורק, היכל הוודוויל הגדול והמרכזי של התקופה. בשנות השלושים הופיע על בימות ברודוויי. ב-1930 נשא לאשה את גוונדולין ריקארד (Gwendolyn Rickard), לזוג לא היו ילדים. ב-1936 הוחתם כשחקן קולנוע באולפני MGM. הוא הופיע בסרט זיגפלד הגדול בתפקיד עצמו ומיד לאחר מכן התבקש לגלם את איש הפח בסרט "הקוסם מארץ עוץ". בולג'ר סירב לתפקיד וביקש להבחן לתפקיד הדחליל, בו זכה לבסוף. לאחר מספר סרטים ב-MGM עבר בולג'ר ל-RKO. במקביל לעבודה בסרטים הופיע בולג'ר כרקדן סטפס בניו יורק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס ל-USO (United Service Organizations), התגייסות פרטית של אזרחים לטובת המאמץ המלחמתי, והופיע בפני חיילים. כן הופיע במחזמר של יונייטד ארטיסטס "Stage Door Canteen"‏, הפקת בידור שנועדה בעיקר להפצה לחיילים. בשנות החמישים עבד במקביל כשחקן במחזות זמר בברודוויי וכמגיש טלוויזיה. בברודוויי השתתף בהפקות מצליחות כגון Life Begins at 8:40, On Your Toes, By Jupiter, All American, ו- ?Where's Charley, עבור תפקידו במחזמר זה זכה בפרס טוני לשחקן ראשי במחזמר. בטלוויזיה הנחה כמה מתוכניות "שעת הקומדיה של קולגייט" ב-NBC ולאחריהן, בעונת 1954–1955 הנחה תוכנית אישית: "The Ray Bolger Show". בהמשך הופיע בתפקידים קטנים בסרטים ובתוכניות טלוויזיה, בין היתר הופיע בתפקיד אורח בפרק של "בית קטן בערבה". ב-1985 הופיע בקטע ריקוד בסרט "That's Dancing", יחד עם לייזה מינלי, בתה של כוכבת "הקוסם מארץ עוץ", ג'ודי גרלנד, במחווה לסרט זה. נפטר מסרטן בלוס אנג'לס, חמישה ימים לאחר יום הולדתו ה-83. מדיה וקבצים בנושא ריי בולג'ר בוויקישיתוף ריי בולג'ר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריי בולג'ר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ריי בולג'ר, באתר AllMovie (באנגלית) ריי בולג'ר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריי בולג'ר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריי בולג'ר, באתר Discogs (באנגלית) ריי בולג'ר במסד הנתונים IBDB (באנגלית) ריי בולג'ר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Stage Door Canteen", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
לאורך הנהר בשעת פסטיבל צ'ינגמינג

לאורך הנהר בשעת פסטיבל צ'ינגמינג (בסינית: 清明上河圖) הוא ציור פנורמי שצויר על ידי גָ'אנְג דְזֶה-דְווָאן (Zhang Zeduan 1145–1085) ומכונה, לאור מרכזיותו בתרבות הסינית, "המונה ליזה הסינית". הציור מציג את חייו בבירת שושלת סונג, העיר דליאנג, בזמן פסטיבל צ'ינגמינג (清明節 – אחד מחגי האביב). בציור, שאורכו 528 ס"מ ורוחבו 24.8 ס"מ, 814 בני-אדם, 170 עצים, 60 בעלי-חיים, 30 מבנים, 28 סירות ו-20 כלי תחבורה שונים החושפים בפרטי פרטים את החיים בעיר ופרבריה ובנהר החוצה אותם. צידו הימני של הציור מוקדש לחיי הכפר ואילו צידו השמאלי מוקדש לחיי העיר. לאורך השנים היה הציור בידיים פרטיות, כאשר בשנת 1945 נרכש, ומאז נשמר במוזיאון הארמון שב"עיר האסורה" בבייג'ינג. בנוסף קיימים כ-30 גרסאות נוספות של הציור, שצוירו לאורך השנים ורובם נראים במבט ראשון דומים למקור, אולם הפרטים בהם שונים (לבוש, פעולות האנשים וכו'), והם נשמרים במוזיאונים שונים ובאוספים פרטיים. בזמן תערוכת האקספו 2010 בשאנגחאי הוצג, על מסך של 30 מטר, סרטון תלת-מימד של הציור. מדיה וקבצים בנושא לאורך הנהר בשעת פסטיבל צ'ינגמינג בוויקישיתוף ערך הציור, במוזיאון הלאומי הסיני גרסה דיגיטלית של הציור, שהוצגה בתערוכת אקספו 2010 בשאנגחאי Along the River During the Qingming Festival במוזיאון הווירטואלי הסיני ציור וירטואלי באתר מוזיאון הארמון הלאומי ציור אינטראקטיבי (אורכב 06.06.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר אוניברסיטת הרווארד לאורך הנהר בזמן פסטיבל צ'ינגמינג באתר אוניברסיטת קולומביה Keith Bradsher, China’s Mona Lisa’ Makes a Rare Appearance in Hong Kong. July 3, 2007. The New York Times.
זבולון חרל"פ

הרב זבולון חרל"פ (ת"ר, 1840 בערך – ט' בשבט תרנ"ח, 1898) היה רב ודיין בירושלים, חבר בית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין. אביו של הרב יעקב משה חרל"פ. נולד בווילקובישק שבליטא לרב יצחק וחיה חרל"פ. בשנת תר"י (1850), בהיותו כבן 10, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והם התיישבו בירושלים. למד בישיבת עץ חיים והוסמך לרבנות. היה תלמידו של הרב נחום לעווי משאדיק. הוא נישא לחיה רייזל בת הרב יוסף לויט מאמדור, ולאחר פטירתה נשא לאשה את אחותה מרים. היה בין ראשוני המתיישבים בשכונת משכנות ישראל בירושלים. שימש כספרא דדיינא בבית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין, ולימים התמנה כדיין בבית הדין. כמו כן היה הממונה של כולל סובאלק בירושלים. בנו מאיר חיים נפטר בחייו, ולזכרו הוציא את הספר "מאורי חיים" על ספר משלי. מתלמידיו: הרב ישעיהו חשין, מחבר הספר "דברי ישעיהו". נפטר בירושלים, בט' בשבט תרנ"ח, עשרה ימים לאחר פטירת הרב יהושע לייב דיסקין. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. לזכרו ייסד בנו, הרב יעקב משה חרל"פ, את בית המדרש "בית זבול" בשכונת "שערי חסד". לאחר פטירת רבי יעקב משה עבר בית המדרש לביתו, בו הוא שוכן עד היום ובו פועל כולל אברכים. הרב יעקב משה חרל"פ קרא לסדרת ספריו "בית זבול" על שם אביו, ו"מי מרום" על שם אמו מרים. לרב זבולון נולדו ארבעה בנים מאשתו הראשונה חיה רייזל: הרב יצחק אליעזר (1858 - 1914) ממונה כולל סובאלק ומבוני בית הכנסת החורבה, הרב יוסף דוד זאב, הרב ניסן יהודה לייב ובנו מאיר חיים שנפטר בחייו. מאשתו השנייה מרים נולד הרב יעקב משה חרל"פ. מאורי חיים - על ספר משלי, ירושלים תרנ"א. דוד תדהר (עורך), "זבולון חרל"פ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1250 'חרל"פ, ר' זבולון ב"ר יצחק', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 51 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1249).
יצחק מאיר חרל"פ

הרב יצחק מאיר חרל"פ (י"א בתמוז תרצ"א, 26 ביוני 1931 – כ"ח באלול תשנ"א, 7 בספטמבר 1991) היה רבה של יקנעם עילית ורב קונצרן אסם. נולד בראשון לציון, לרבקה סרקא, בת הרב אברהם דב שקול ולרב חיים זבולון חרל"פ. למד בישיבה הקטנה "אור התלמוד" בתל אביב (שפעלה מטעם היכל התלמוד), ולאחר מכן בישיבת לומז'ה בפתח תקווה וישיבת חברון בירושלים, וכן בישיבת בית זבול של משפחתו. בהיותו בן פחות מ-18 הוסמך לרבנות על ידי הרב איסר זלמן מלצר, ולאחר מכן על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב אליהו ראם. בשנת 1951 נישא למנוחה, בת הרב יצחק אפשטיין, שלימים כיהנה כראש מועצת יקנעם עילית. לאחר נישואיו שימש כרב בית כנסת בירושלים. בשנת תשט"ז (1955), בהיותו כבן 24, מונה כרבה של יקנעם עילית. היה פעיל בתחומי הדת ביישוב והיה מרכז ארגון רבני עמק זבולון. לימים פרש מהרבנות ביקנעם בעקבות כתבי אישום שהוגשו נגדו, ועבר להתגורר בירושלים. היה רבם של המושבים שורש ובית מאיר באזור ירושלים. מונה כרב הקונצרן אסם ושימש בתפקידו עד פטירתו בגיל 60. בנו, הרב יעקב משה חרל"פ, מונה תחת אביו כרב קונצרן "אסם" ושימש בתפקיד זה יותר משלושים שנה. בן נוסף, הרב אליהו חרל"פ, שימש כרב מחוז ירושלים של משטרת ישראל. דוד תדהר (עורך), "הרב יצחק מאיר חרל"פ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4106 צבי אלגת, "והיא תמשול בך": הרבנית מיקנעם יצרה תקדים, מעריב, 24 בפברואר 1967 מועצת יקנעם תובעת לשפוט את הרב המקומי על שימוש שלא כדין בכספים, דבר, 11 בנובמבר 1968, עמ' 8; הרב חרל"פ מיקנעם נאשם בהפרת אימונו של הציבור, מעריב, 30 במאי 1969, עמ' 3
חיים זבולון חרל"פ

הרב חיים זבולון חרל"פ (א' באייר תרס"ב, 8 במאי 1902 – כ"א בתמוז תשכ"ו, 9 ביולי 1966) היה רבה הראשי של ראשון לציון כארבעים שנה. מחבר ספרים ודרשן. נולד בירושלים לרב יעקב משה חרל"פ ולפסיה בת הרב מיכל ורניקובסקי. למד בישיבת עץ חיים, בישיבת "הרב דובער מנישביץ" שנוסדה בידי מנישביץ, ובישיבת מרכז הרב, אצל אביו ואצל הרב קוק. הוסמך לרבנות על ידי הרב קוק והרב איסר זלמן מלצר. בשנת תרפ"א נישא לרבקה, בת הרב אברהם דב שקול. היה בין מייסדי חברת "נחלת ישורון" בירושלים לשם גאולת אדמות בירושלים. תחת ניהולו רכשה החברה אדמה על הר הצופים. בשנת תרפ"ד (1924) התמנה לרב בסג'רה, וכעבור שנה התמנה לרבה של ראשון לציון ופעל בה במשך כארבעים שנים. היה פעיל בחיי הדת המושבה, ייסד בה חברות ללימוד תורה בשם "תפארת חיים", סייע להקמת מוסדות חינוכיים, וליווה את הפיכתה לעיר. כן השתתף בכינוסים דתיים ותורניים ארציים. היה ציר באספה הבוחרת של הרבנות הראשית לארץ ישראל. פרסם מאמרים תורניים, מודעות ומכתבים בנושאים שעל סדר, בבמות ציבוריות רבות. הרב חרל"פ נפטר בפתאומיות בערב שבת, כ"א בתמוז תשכ"ו, בהיותו כבן 64. הוא נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים. בשנת 1991 נקרא רחוב בעיר ראשון לציון על שמו. לרב חיים זבולון ואשתו רבקה סרקא (בת הרב אברהם דב שקול) נולדו שני בנים ושבע בנות. ביניהם: הרב יצחק מאיר חרל"פ - רבה של יקנעם. אהובה, נישאה לבן דודה - הרב ניסן מאיר פייביל זק"ש. חוה ברז"ל נישאה לצבי ברז"ל. מעין חיים - על התורה: חלק א': ספר בראשית, באתר היברובוקס נחלי חיים - ביאורי הלכות ובמיוחד במצוות התלויות בארץ וענייני שביעית, באתר היברובוקס באר חיים - הלכה ודרוש, באתר היברובוקס האור, באתר היברובוקס דברים משמו על יום העצמאות ומדינת ישראל נדפסו בחוברת 'מי חכם וישמור אלה' בהוצאת מכון 'איי הי"ם'. דוד תדהר (עורך), "הרב חיים זבולון חרל"פ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1301 הרב ר' חיים זבולון חרל"פ ז"ל, "אור המזרח", כרך ט"ז, חוברת א' (נ"ה), תשרי-כסלו תשכ"ז, עמ' 64-63 חרל"פ חיים זבולון, באתר מוזיאון ראשון לציון הרב ח. ז. חרל"פ, דבר, 10 ביולי 1966, עמ' 5 נפטר הרב חיים זבולון חרל"פ, הצופה, 10 ביולי 1966, עמ' 1; הרב חיים זבולון חרל"פ הובא למנוחות בירושלים, שם, 11 ביולי 1966, עמ' 1; הרב חרל"פ למנוחות, דבר, 11 ביולי 1966, עמ' 8
משפחת חרל"פ

משפחת חרל"פ היא משפחה יהודית עתיקה, שהוציאה מתוכה רבנים, מלומדים ואנשי ציבור רבים. פירוש השם חרל"פ הוא ראשי התיבות: חייא ראש לגולי פורטוגל (או פולין). מקור המשפחה הוא ממשפחת בני חייא (בן חיים), המתייחסת ישירות למשפחת מלכי יהודה, דרך ראשי הגלות מבבל. על פי מגילת יוחסין שנשתמרה במשפחה, היא מיוחסת לדוד המלך. ראש המשפחה, חייא, היה בנו של אחד מבני חזקיה בן דוד ראש הגולה, שברחו לספרד בעקבות הירצחו של אביהם. בהמשך שימשו בני חייא בחצרות מלכי ספרד ופורטוגל, כגזברים, רופאים ומצביאים. חייא היה משורר, המהדיר של דיוואן "מחנה יהודה" - הוא אוסף שיריו של רבי יהודה הלוי. למשפחה היה רכוש רב בערים לרידה וסרגוסה וכן אחוזות בדרום פורטוגל. בני המשפחה בנו את בית הכנסת הגדול בליסבון. פטרונים לספרות עברית, הם מימנו וסיבסדו את ההדפסה הראשונה של ספר הכוזרי של יהודה הלוי. עם גירוש ספרד ופורטוגל התפזרו בני משפחת אבן יחייא בכל מרחב הים התיכון: בטורקיה, יוון ואיטליה. מצפון איטליה הגיעו חלק מצאצאי המשפחה לעיירה טיקוצ'ין שבפולין, שם שונה שמה לחרל"פ. בשנת תר"י (1850) עלה לארץ ישראל מהעיירה וולקוביסק שבפלך גרודנו השכן (בימינו חלק מבלארוס) הרב יצחק חרל"פ יחד עם בתו ובנו זבולון חרל"פ, ומהם התפתח הענף של משפחת חרל"פ בירושלים. ענף נוסף של המשפחה עלה בשנת תר"ן (1890) ובראשו עמד אפרים חרל"פ ממייסדי המושבה רחובות. חרל"פ היה מראשי המושבה, מהנדסה הראשון וכן ממייסדיו של ארגון "אגודת אחים" אשר דאג לרווחתם של פועלי המושבה בכל תחומי החיים. על פי מסורת המשפחה, בזמן שעגנה האונייה ליד אחד האיים בים האגאי עלתה אשתו של הרב יצחק חרל"פ אל החוף עם שני ילדיה כדי לרכוש מזון. הם אחרו לשוב והאונייה הפליגה בלעדיהם והגיעה לאי סמוך. כעבור זמן קצר הופיעה אונייה אחרת, לקחה את האם ושני ילדיה אל האי הסמוך, הם שבו אל האונייה והמשיכו בהפלגתם לארץ ישראל, והאונייה השנייה נעלמה מן האופק. אנציקלופדיה יודאיקה, ערך "אבן יחיא" דברי הימים לבני חייא, מאת אליקים כרמולי ספר תולדות חרל"פ (פרק xxv), באנגלית. נסיכות בני דוד חרל"פ או: לגולת. The Book of Destiny – Toledot Charlap – Chapter XXV (באנגלית) The Origin of the Surname Charlap – מקור השם חרל”פ (באנגלית ועיברית) הייחוס של משפחת חרל"פ לדוד המלך מוזכר בהקדמה של ספריו של הרב אפרים אליעזר צבי הירש חרלפ (חרל"פ), ומפורט בספרו של דוקטור ארתור מנטון. אפרים אליעזר צבי הירש חרלפ (חרל"פ) היה רב במזריטש בראשית המאה ה-19. אליעזר היה סבו של אפרים צבי חרל"פ, ממיסדי העיר רחובות; ואחיו של הרב יצחק חרל"פ, שהיה סבו של הרב יעקב משה חרל"פ. The Kuzari book and the ibn Yahya family (באנגלית)