laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יורי סמויליץ'

יורי סמויליץ' (נולד ב-20 באפריל 1991), הוא שחיין ישראלי. אלוף ישראל (בריכת 25 מטר) במשחים ל-100 מטר חופשי ול-200 מטר חופשי, שותף לשיא הישראלי לקבוצות במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ובעבר קבע מספר שיאי ישראל לנוער בבריכת 25 מטר. סיים במקום שמיני באליפות אירופה לנוער בשחייה במשחה ל-200 מטר גב. סמויליץ' התחיל להתאמן בירושלים. בגיל 16 עבר לפנימיית המחוננים בספורט בוינגייט ובגיל 18 חזר להתאמן באגודת ירושלים רבתי בהדרכתם של מנו מאי וברי אבנר. באליפות אירופה לנוער בשחייה שנערכה בבלגרד, סרביה באוגוסט 2008 סיים סמויליץ' פעמיים במקום ה-11, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.92 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.73 דקות. [1] בתחרות שחייה שנערכה בקריית ביאליק (בריכת 25 מטר) בדצמבר 2008 קבע סמויליץ' שני שיאי גילאים חדשים לגילאי 17 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.46 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.76 שניות. באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2009 זכה סמויליץ' בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.98 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש גילאי 18 חדש של 1:48.98 דקות. באליפות אירופה לנוער בשחייה שנערכה בפראג, צ'כיה ביולי אותה שנה הוא העפיל לשלב הגמר במשחה ל-200 מטר גב וסיים במקום שמיני בתוצאה של 2:03.87 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:03.63 דקות. במשחה ל-200 מטר חופשי הוא קבע שיא אישי בתוצאה של 1:52.67 דקות וסיים במקום ה-16. [2] באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-3 מלדיות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם יניב שניידר, דוד דיסקין ונמרוד שפירא בר אור בשיא ישראלי לקבוצות של 7:35.52 דקות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.82 שניות, אחרי שפירא בר אור בתוצאה המהווה את הזמן הביעי בהיסטוריה של ישראל למשחה זה ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.18 דקות. באליפות ישראל שנערכה בווינגייט באוגוסט 2011 הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם אלכס קוטליארסקי, עודד עברי ונמרוד שפירא בר אור בשיא ישראלי חדש של 7:30.18 דקות. באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2012 זכה סמויליץ' בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.80 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.27 דקות. באליפות דנמרק הפתוחה שנערכה בברונסאוי בסוף מרץ אותה שנה הוא קבע במשחה ל-200 מטר חופשי שיא אישי חדש של 1:51.98 דקורות. יורי סמויליץ' באתר Swimrankings (באנגלית)
טוני הלה

טוֹני הָלֶה (Toni Halle;‏ 1890 – 2 באוגוסט 1964) הייתה מורה ומחנכת ישראלית, שהקימה יחד עם אהרן ברמן את בית הספר "תיכון חדש" בתל אביב (1937) וניהלה אותו עד מותה. טוני הלה נולדה בפרוסיה המזרחית שבגרמניה במשפחה יהודית מתבוללת. לאביה, השופט קספר הלה, נאמר, שאם ברצונו להתקדם בסולם הדרגות, כדאי שיתנצר, אך הוא דחה את ההצעה, אם כי אשתו הייתה מוכנה לכך. המשפחה עברה לברלין ושם היו הלה ואחותה חברות בתנועת הוואנדרפוגל, תנועת נוער שקידשה את גוף האדם ואת הטבע. לאחר לימודים באוניברסיטאות ברלין, פרייבורג והיידלברג (שהסתיימו עם קבלת התואר דוקטור בספרות) ובסמינר למורים, יצאה לאחר מלחמת העולם הראשונה להשתלם בפריז. עם שובה לברלין הצטרפה לחוג ציוני, שבו היו חברים גם גרשום שלום, זלמן שזר ועקיבא ארנסט סימון. על אף התנגדות אביה, שסבר כי מקומה של יהדות גרמניה בארץ זו, עלתה הלה לארץ ישראל בשנת 1925. בשנותיה הראשונות בארץ ישראל לימדה הלה בסמינר לבנות דתיות של תנועת המזרחי בירושלים, אך אופי המוסד לא תאם את השקפותיה והיא עברה לתל אביב והחלה ללמד בגימנסיה נורדיה לצד ידידה המורה מאיר בלוך. בשנת 1937 הקימה עם אהרן ברמן את בית הספר "תיכון חדש", וניהלה אותו עד מותה בשנת 1964. להלה לא היו ילדים משלה. היא ראתה בילדי אחותה ובתלמידיה הרבים את ילדיה, וכך גם התייחסה אליהם. היא הכירה את כולם בשמותיהם, דאגה לשלומם והקפידה להקנות להם ערכי מוסר לצד השכלה רחבה ומעמיקה. הלה הייתה מנהלת ומחנכת נאורה וליברלית, אך הקפידה גם על משמעת וכללי התנהגות. היא הטביעה את חותמה בתלמידיה והשפעתה ניכרת בהם עד עצם היום הזה. בין הידועים בתלמידיה: נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש, הסופרים יורם קניוק ואיל מגד, חוקרת הספרות פרופ' נורית גוברין, פרופ' עדה יונת, המוזיקולוג פרופ' יהואש הירשברג וראש מרצ חיים אורון. במשך שנים חייתה הלה ללא נישואים עם הפילוסוף גוסטב שטיינשניידר (Steinschneider;‏ 1899–1981), נכדו של החוקר מוריץ שטיינשניידר, שלא מצא את מקומו בארץ ועבד כמנקה רחוב, על אף השכלתו הרחבה וידיעותיו הרבות. השניים נישאו לבסוף כשהלה הייתה בת 68, וזאת רק כדי להבטיח ששטיינשניידר, שהיה צעיר ממנה, ייהנה מן הפנסיה שלה לאחר מותה. בשנת 1964 הכריעה אותה מחלת הלב שממנה סבלה במשך שנים. היא אושפזה בבית החולים בילינסון וכעבור חודשיים נפטרה בתל אביב. נקברה בבית העלמין דרום. אחותה אֶרנָה נישאה לסופר הגרמני-ישראלי ורנר קרפט (Kraft). בתם עליזה, ממייסדי קיבוץ צרעה שבמועצה אזורית מטה יהודה, היא אמו של האלוף נעם תיבון וסבתו של אמיר תיבון. בשנת 2007 התקבלה בעיריית תל אביב החלטה לקרוא רחוב על שמה ביפו. בשנת 2011, במלאת 75 שנה לייסוד "תיכון חדש", הותקן שלט זיכרון בכניסה לביתה בתל אביב המציין את פועלה. על השלט חתומים: עדה יונת, אלכס אנסקי, יורם קניוק, דורית ביניש, ישראל גודוביץ, דני קרוון, רן שחורי ויריב בן אליעזר. מדיה וקבצים בנושא טוני הלה בוויקישיתוף מתה טוני הלה, מנהלת "תיכון חדש", מעריב, 3 באוגוסט 1964 אביב עקרוני, עם מותה של טוני הלה, על המשמר, 14 באוגוסט 1964, המשך דורית ורבה (לימים ביניש), לדמותה של מחנכת, דבר, 13 בספטמבר 1964 הילה קובו, עשתה להם בית ספר, באתר nrg, "זמן מעריב", 25 בדצמבר 2008 Gershom Scholem, Tagebücher: nebst Aufsätzen und Entwürfen bis 1923, Vol. 2, hers. von Karlfried Gründer, Herbert Kopp-Oberstebrink und Friedrich Niewöhner, unter Mitwirkung von Karl E. Grozinger, Frankfurt am Main: Jüdischer Verlag, 2000, p. 332. "הלה, טוני", לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799–1948, עורכים יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר, תל אביב: עם עובד, תשמ"ג 1983, עמ' 171. טוני שטיינשניידר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
פיליפ, נסיך אוילנבורג

פיליפ פרידריך אלכסנדר, נסיך אוילנבורג והרטפלד, גראף פון זנדלס (בגרמנית: Philipp Friedrich Alexander, Fürst zu Eulenburg und Hertefeld, Graf von Sandels; ‏(12 בפברואר 1847 - 17 בספטמבר 1921) היה מדינאי, דיפלומט ואיש ציבור גרמני בתקופת האימפריה הגרמנית, בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. אוילנבורג נולד בקניגסברג למשפחת אצולה יונקרית שהייתה קשורה עם בית הוהנצולרן מזה מאות בשנים, ובניה שימשו כראשי ממשלת פרוסיה. אוילנבורג למד בגימנסיום בדרזדן, אך מלחמת אוסטריה–פרוסיה הביאה לכך שנאלץ לעזוב את לימודיו, משום שסקסוניה שבה מצויה דרזדן, הייתה לשטח אויב. הוא הצטרף לצבא פרוסיה כצוער, ולאחר מכן למד באקדמיה הצבאית בקאסל וסיים את חוק לימודיו ב-1868. הוא שירת כקצין במלחמת פרוסיה צרפת, ועוטר בצלב הברזל. לאחר המלחמה עזב את השירות הצבאי, ובמשך שנה טייל במזרח התיכון. בין 1872 ל-1875 למד באוניברסיטאות שונות והוסמך כדוקטור למשפטים. לאחר סיום חוק לימודיו הצטרף לשירות המדינה הפרוסי. בתחילה שימש כשופט, אך לאחר כשנתיים התקבל למשרד החוץ. הוא שימש בשירות החוץ הגרמני בפריז, תחת השגריר ברנהרד פון בילוב. לאחר מכן שימש כנציג פרוסיה במדינות שונות בגרמניה. ב-1893 היה לשגריר גרמניה באימפריה האוסטרו-הונגרית. בתפקידו זה שימש, בשנת 1898 כאחד מאנשי הקשר בין הקיסר וילהלם השני ובין בנימין זאב הרצל בניסיונו של הרצל לרכוש את לבו של הקיסר לרעיון הציוני. הוא שימש בתפקיד זה עד 1902. בשנת 1900 קיבל את התואר "נסיך" (Fürst). אוילנבורג היה מידידיו האישיים הקרובים, ויועציו הנאמנים של הקיסר וילהלם השני, שהיה צעיר ממנו בשתים עשרה שנים. קשריו של אוילנבורג עם הקיסר החלו לפני עליית הקיסר לשלטון, אך לאחריה ניתנה ביד אוילנבורג מידת השפעה שחרגה בהרבה מתפקידיו הרשמיים. בין היתר היה אוילנבורג בין אלו שהביאו למינויו של פון בילוב לקנצלר. בשנת 1907 יצא המו"ל של השבועון "די צוקונפט", מקסימיליאן הַארְדֶן (אנ') בהאשמות כי אוילנבורג מקיים יחסים הומוסקסואלים עם הרוזן קונו פון מולטקה, מפקדה הצבאי של העיר ברלין. מולטקה נאלץ לתבוע את הרדן, ומה שזכה לכינוי פרשת הרדן-אוילנבורג התנהלו במשך מספר שנים הליכים משפטיים בהם העידו עדים על מעשי שחיתות וזימה בחוגו הפנימי של הקיסר. לדימויו הציבורי ולמעמדו של הקיסר נגרם נזק רב, והקריירה של אוילנבורג עצמו תמה. אוילנבורג מת בשנת 1921, והוא בן 74. ברברה טוכמן, המגדל הגאה, הוצאת דביר, 2008. אהד זמורה וד"ר ראובן הכט, בתקוע השופר - הרצל, חייו ופועלו, הוצאת מולדת, 1999. מדיה וקבצים בנושא פיליפ, נסיך אוילנבורג בוויקישיתוף פיליפ, נסיך אוילנבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תעלת קיל

תעלת קיל (בגרמנית: Nord-Ostsee-Kanal, "תעלת הים הצפוני-הים הבלטי") היא תעלה מלאכותית שאורכה 98 קילומטרים המחברת את הים הצפוני עם הים הבלטי. המסע בתעלה חוסך מסע בן 460 ק"מ סביב חצי האי יוטלנד, מסע שהוא לא רק ארוך יותר, אלא גם מסוכן בשל הזרמים והסערות בים הצפוני. על פי אתר האינטרנט של התעלה, מדובר בנתיב המים המלאכותי העמוס בעולם. 43,000 ספינות עברו דרכו בשנת 2007. התעלה עוברת בשטח מדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה, בין ברונסביטל שעל הים הצפוני, וקיל שעל הים הבלטי. כבר במהלך המאה ה-18 חובר הים הצפוני עם הים הבלטי ב"תעלת האיידר" שהשתמשה בחלק מנהר האיידר ליצירת החיבור, בנתיב מים שאורכו הכולל 175 קילומטרים, ואורך התעלה המלאכותית בו 43 קילומטרים. התעלה הייתה צרה ורדודה, רוחבה היה רק 29 מטרים, ועומקה 3 מטרים, דבר שהגביל מאוד את כלי השיט העוברים בה. שילוב של צרכים מסחריים וצבאיים, הביאו ליזמה לחפירת התעלה לקראת סוף המאה ה-19. החפירה החלה ביוני 1887, ו-9,000 פועלים עבדו במשך שמונה שנים על מנת לסיים את העבודה. ב-21 ביוני 1895 חנך וילהלם השני, קיסר גרמניה את התעלה, וקרא לה על שמו. בין 1907 ל-1914 הורחבה התעלה, על מנת לאפשר מעבר של ספינות מלחמה שנבנו אחרי הדרדנוט. שני תאי שיט הותקנו בברונסביטל ובהולטנאו. לאחר מלחמת העולם הראשונה הפך חוזה ורסאי את התעלה לבינלאומית, אך הותיר אותה תחת מנהל גרמני. אדולף היטלר הלאים בחזרה את התעלה בשנת 1936.[דרוש מקור] אחרי מלחמת העולם השנייה נפתחה התעלה לתנועת כל כלי השיט. לתעלה ישנם כללים ברורים באשר לכלי השיט העוברים בה. הספינות מחולקות לשש קבוצות על פי גודלן, ובהתאם לכך עליהן לקבל הנהלת נווטים מומחים, או אף להיגרר על ידי גוררת. מדיה וקבצים בנושא תעלת קיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תעלת קיל (בגרמנית) תעלת קיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אפרים איש-כישור

אפרים איש-כישור (באנגלית: Ephraim Ish-Kishor; ד' באב ה'תרכ"ג, 20 ביולי 1863 – ט"ז בתשרי ה'תש"ו, 23 בספטמבר 1945) היה מחנך, עיתונאי וסופר עברי ופעיל התנועה הציונית. נולד בשם אפרים שפינדלמן בפונימון (Poniemuń) שבפולין (כיום Panemunė, במערב ליטא). בצעירותו התחנך חינוך כללי לצד חינוך עברי. בצעירותו היגר לאנגליה, ושימש מורה לעברית במזרח העיר לונדון. שם החל גם בפעילות ציבורית לקידום הרעיון הציוני, והיה חבר באגודת "חובבי ציון" באנגליה. בשנת 1887 השתתף בעריכת העיתון הציוני היידי "המצפה". בשנת 1891 היה עורך העיתון "די יִידישע נאַציונאַלציַיטונג" ('העיתון הלאומי היהודי'), ובמסגרתו התנגד בפומבי לתוכניות הברון הירש להתיישבות יהודית שלא בארץ ישראל. בביקורו של בנימין זאב הרצל באנגליה סייע לו בכינוס האספה הראשונה במדינה של התנועה הציונית. בשנת 1896 ייסד את ארגון "המכבים הקדמונים" – ארגון מסדרי ציוני, שמטרותיו היו הושטת עזרה לחברים הנתונים בצרה, בדומה לארגונים בריטיים דומים של עזרה הדדית, ועמד בראשו (בתפקיד המצביא העליון, High Commander). בשנת 1897 השתתף כציר בקונגרס הציוני הראשון. לאחר מכן היגר לארצות הברית, שימש מורה לעברית וייסד בה את חברת הביטוח "יהודה". בשנת 1939 עלה לארץ ישראל ובשנותיו האחרונות הצטרף לצה"ר. בערב ראש השנה ה'תש"ו הדליק נרות חג בביתו ונכווה בפניו וגופו מאש שתפסה בבגדיו. ב-23 בספטמבר 1945 נפטר בבית החולים "שערי צדק" ונקבר בהר הזיתים. (קברו של איש-כישור נהרס בתקופת ירושלים החצויה וכיום מצוין בפלָטת בטון פשוטה, ללא כל שם.) בתו שולמית איש-כישור (Sulamith Ish-kishor;‏ 1896–1977) הייתה סופרת בארצות הברית. כרטיס הקבר של אפרים איש-כישור, באתר הר הזיתים ידיד, ה' איש־כישור על מצבה של חברת "יהודה" וסיכוייה הגדולים בעתיד (מתוך שיחה עם מנהל חברת-האחריות, השוהה עתה בארץ), דואר היום, 19 בפברואר 1933 F. M., Ephraim Ish-Kishor, פלסטיין פוסט, 24 בספטמבר 1945 לוית א. איש-כישור, דבר, 25 בספטמבר 1945
ליאון (מטבע)

הליאון (באנגלית: Leone) הוא ההילך החוקי של סיירה לאון מאז 1964. עד 1964 שימש במדינה השילינג של מערב-אפריקה הבריטית, שהיה ההילך החוקי בארבע המושבות של בריטניה במערב אפריקה: גמביה, סיירה לאון, ניגריה וגאנה מאז 1907. על השטר בן 1000 ליאון שבתמונה מוצגת דמותו של באי בורה (Bai Bureh) שהנהיג מרד נגד הבריטים ב-1898. מדיה וקבצים בנושא ליאון בוויקישיתוף
מנרמל

בתורת החבורות, מנרמל (או נורמליזטור) של תת-חבורה H {\displaystyle H} בחבורה G {\displaystyle G} הוא תת-החבורה הגדולה ביותר של G {\displaystyle G} שבה H {\displaystyle H} נורמלית. המנרמל של תת-חבורה H ≤ G {\displaystyle H\leq G} הוא אוסף כל האיברים של G {\displaystyle G} המקיימים את התנאי x H x − 1 = H {\displaystyle xHx^{-1}=H} . במילים אחרות, אלו האיברים x ∈ G {\displaystyle x\in G} שעבורם, הצמוד x h x − 1 {\displaystyle xhx^{-1}} שייך ל- H {\displaystyle H} לכל h ∈ H {\displaystyle h\in H} , ורק עבור h {\displaystyle h} כזה. את המנרמל מקובל לסמן ב- N G ⁡ ( H ) {\displaystyle \operatorname {N} _{G}(H)} , כך ש- N G ⁡ ( H ) = { x ∈ G : x H x − 1 = H } {\displaystyle \operatorname {N} _{G}(H)=\{x\in G:xHx^{-1}=H\}} . כאשר מדובר בחבורות סופיות (ואפילו אם H {\displaystyle H} בלבד סופית), הקבוצה { x ∈ G : x H x − 1 ⊆ H } {\displaystyle \{x\in G:xHx^{-1}\subseteq H\}} שווה למנרמל. עם זאת, באופן כללי התנאי x H x − 1 ⊆ H {\displaystyle xHx^{-1}\subseteq H} חלש מתנאי השוויון, והוא מגדיר קבוצה המכילה את המנרמל, ועשויה להיות שונה ממנו. קבוצה זו סגורה לכפל, אבל אינה בהכרח סגורה לפעולת ההיפוך. לדוגמה, בחבורת Baumslag-Solitar ⟨ a , b | a b a − 1 = b 2 ⟩ {\displaystyle \langle a,b\,|\,aba^{-1}=b^{2}\rangle } , האיבר a {\displaystyle a} אינו שייך למנרמל של תת-החבורה הציקלית ⟨ b ⟩ {\displaystyle \langle b\rangle } , אף על פי ש- a ⟨ b ⟩ a − 1 ⊂ ⟨ b ⟩ {\displaystyle a\langle b\rangle a^{-1}\subset \,\langle b\rangle } . מן ההגדרה ברור ש- H ⊆ N G ⁡ ( H ) {\displaystyle H\subseteq \operatorname {N} _{G}(H)} , וש- H {\displaystyle H} היא תת-חבורה נורמלית שם. המנרמל הוא תת-החבורה הגדולה ביותר שבה H {\displaystyle H} נורמלית - כל תת-חבורה של G {\displaystyle G} המכילה את H {\displaystyle H} ושבה H {\displaystyle H} נורמלית, מוכלת במנרמל של H {\displaystyle H} . המנרמל שווה ל- G {\displaystyle G} אם ורק אם H {\displaystyle H} עצמה תת-חבורה נורמלית. האינדקס של N G ⁡ ( H ) {\displaystyle \operatorname {N} _{G}(H)} שווה למספר תת-החבורות הצמודות ל- H {\displaystyle H} . אפשר לראות בגודל המנרמל מדד ל"מידת הנורמליות" של תת-החבורה: המנרמל של H {\displaystyle H} שווה ל- H {\displaystyle H} כאשר היא רחוקה ביותר מלהיות נורמלית. באופן כללי מתקיים H ⊆ N G ⁡ ( H ) ⊆ N G ⁡ ( N G ⁡ ( H ) ) ⊆ ⋯ {\displaystyle H\subseteq \operatorname {N} _{G}(H)\subseteq \operatorname {N} _{G}(\operatorname {N} _{G}(H))\subseteq \cdots } . אם G {\displaystyle G} היא חבורת-p אז H ⊂ N G ⁡ ( H ) {\displaystyle H\subset \operatorname {N} _{G}(H)} לכל H ⊂ G {\displaystyle H\subset G} . לעומת זאת, אם P {\displaystyle P} היא תת-חבורת סילו, אז N G ⁡ ( H ) = H {\displaystyle \operatorname {N} _{G}(H)=H} לכל H ⊇ N G ⁡ ( P ) {\displaystyle H\supseteq \operatorname {N} _{G}(P)} (זו תוצאה של משפט סילו השני). המנרמל של איבר בחבורה חופשית הוא אבלי. מנרמל, באתר MathWorld (באנגלית) Magnus, Karrass and Solitar, p. 42
ליאון

האם התכוונתם ל... לי-און – מושב בעמק האלה ליאון (מטבע) – מטבע של סיירה לאון ליון – עיר בצרפת מחוז לאון – מחוז בפלורידה אישים יהודה בן מאיר הכהן הזקן – חכם אשכנזי מהמאה ה-10-ה-11 שכונה לעיתים ליאון או ליאונטין, רבו של רבנו גרשום אברהם ליאון – תאורטיקן ואקטיביסט יהודי מהזרם הטרוצקיסטי דליה ליאון – מלכת היופי של ישראל לשנת 1961 מוצי ליאון – כדורגלן ישראלי משה ליאון – ראש העיר ירושלים קובי ליאון – ספורטאי נכים ישראלי לאון אישים ששמם הפרטי הוא ליאון די ליאון
מכ"ם מפתח סינתטי

מכ"ם מִפְתָּח סינתטי (באנגלית: Synthetic Aperture Radar, בראשי תיבות: SAR) הוא מכ"ם המותקן על מטוס או לוויין ועושה שימוש בשיטות מורכבות של עיבוד נתונים על מנת לאחד נתונים של מספר שידורים עוקבים לכדי תמונה אחת. שיטה זו מנצלת את תנועת המטוס או הלוויין בפרקי הזמן שבין השידורים כדי לדמות ביצועי מכ"ם בעל אנטנה גדולה בהרבה. מכ"ם מפתח סינתטי מאפשר קבלת דימות ברזולוציה גבוהה מאוד של פני השטח הנסקר והעצמים הנמצאים עליו. המכ"ם מאפשר איסוף מודיעין צבאי בכל מזג אוויר, ומיפוי מפורט של כדור הארץ ושל כוכבי לכת אחרים. בעשור השני של המאה ה-21 הוקמו חברות פרטיות שמספקות נתונים מלווייני עם מכ"ם מפתח סינתטי - Capella Space ו-ICEYE. בתצורה אופיינית, אנטנה בודדת המותקנת על מטוס נע משדרת סדרה של דפקים הנקלטים ומעובדים לאות משולב (סינתטי) המדמה תוצר של אנטנה ארוכה בהרבה מהגודל הפיזי של האנטנה הקיימת (ואף מאורכו של המטוס עצמו). עיבוד הנתונים מתבצע במערך מחשוב רב־עוצמה המסתייע בהתמרת פורייה ונמצא על גבי המטוס עצמו או בתחנה קרקעית. עבודה בכל מזג אוויר – מכיוון שניתן לעבוד באורכי גל ארוכים שכמעט אינם נבלעים בעננים. עבודה לאורך כל שעות היממה (יום ולילה). דיוק שאיננו תלוי בטווח – כתוצר לוואי מהאינטגרציה, בניגוד למטרות "רגילות" מכ"מיות או אופטיות, אין התבדרות עם הטווח ומתקבל דיוק, תאי רזולוציה שווים לכל טווח. רזולוציה גבוהה – מכיוון שהאנטנה הסינתטית גדולה, ולכן כיווניותה טובה, ניתן לקבל תאי רזולוציה קטנים מאוד (חצי מטר עד כדי 10 ס"מ). חדירה קרקעית באורכי גל ארוכים אינו יכול לראות מטרות נעות. העיבוד מבוצע דרך אינטגרציה על זמן ארוך, בהנחה שהמהירות העצמית ידועה. לכן מטרות נעות נמרחות או אף יוצאות מחוץ לתמונה. דורש כושר עיבוד נתונים גבוה. דורש מידע מפורט על התנועה העצמית, ובפרט צורות טיסה ספציפיות. יצירת מטרות עצמיים (בדגש על מזג אוויר) מיפוי בדיקת תפיסות לפני תקיפה מיפוי תשתיות או תופעות תת-קרקעיות אינטרפרומטריה – השוואת תמונות עוקבות (לאחר מספר דקות/שעות) ניתן להבחין בשינויים קטנים בסדר גודל מהרזולוציה, למשל צעדים בקרקע רכה. ISAR – שימוש ב־SAR על מטרות נעות תוך הנחת מודל תנועה. SAR בטיסה חופשית – ולא רק בטיסה ישרה ואופקית. המכ"ם של מטוס הקרב F-16I ("סופה") כולל מוד SAR מטע"ד SAR ל־F-4 פנטום ו־F-15. לווייני SAR, כדוגמת טכסאר ואופק 10 מדיה וקבצים בנושא מכ"ם מפתח סינתטי בוויקישיתוף מכ"ם מפתח סינתטי, דף שער בספרייה הלאומית
ברית השמאל הציוני סוציאליסטי

ברית השמאל הציוני סוציאליסטי הייתה מפלגת שמאל בעלת צביון ציוני. המפלגה הוקמה בשנת 1969 על ידי קבוצת חברים בראשותו של יעקב ריפתין שפרשו ממפ"ם על רקע התחברותה של האחרונה עם מפלגת העבודה לשם הקמת המערך מה שהיה נראה להם כנטייה לימין המפה הפוליטית. המפלגה תמכה בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 ומבחינה פוליטית הייתה מקורבת לרק"ח בדעותיה. המפלגה השתתפה בשתי מערכות בחירות להסתדרות, וריפתין נבחר פעמיים לוועד הפועל של ההסתדרות, בבחירות לכנסת השביעית ב-1969 רצה כחלק מרשימת השלום שלא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. לאחר מותו של ריפתין הלכה המפלגה וגוועה. יגאל לביב, רקוויאם לברית-השמאל דני פתר, לב בצד שמאל, עמ' 159, 183-184 משה סנה, איזה ברית? - איזה שמאל?, דבר, 25 ביולי 1969; המשך ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפרד

אלפרד (Alfred) הוא שם פרטי המקובל במספר שפות שמקורו באנגלית ומשמעותו עצה. האם התכוונתם ל... אלפארד – הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נחש מים אלפרד הגדול – מלך אנגליה מ-871 ועד 899 אייל אלפרד – מין בסוג אייל רוסה המצוי בפיליפינים אלפרד פניוורת' – משרתו של באטמן אלפרדו – רוטב מהמטבח האיטלקי פטוצ'יני אלפרדו – מנת פסטה מהמטבח האיטלקי אלפי אישים ששמם הפרטי הוא אלפרד
התקופה הקלאסית

האם התכוונתם ל... התקופה הקלאסית (מוזיקה) – התקופה בין השנים 1750 ו-1820, לאחר תקופת הבארוק ולפני התקופה הרומנטית אדריכלות קלאסית – שם כולל לסגנונות אדריכליים שאפיינו את אזור הים התיכון בעת העתיקה במשך תקופה של כאלף שנה התקופה הקלאסית באמנות – תקופה הכוללת את אמנות יוון העתיקה ואמנות אטרוסקית יוון הקלאסית – תקופה היסטורית בת כ-150 עד 200 שנה בתולדות יוון העתיקה שתחילתה במאה ה-5 לפנה"ס וסופה במאה ה-4 לפנה"ס התקופה הקלאסית (יוון ורומא) – מושג המופיע בהיסטוריוגרפיה שנכתבה במערב לתיאור ימי הזוהר של יוון ורומא העת העתיקה קלאסיציזם
קירגיזית

קירגיזית (Кыргыз тили, Кыргызча, قىرعىزچا, قىرعىز تىلى, [Kyrgyz tili, Kyrgyzça]) היא שפה טורקית ושפתה הרשמית של קירגיזסטן. השפה דומה לרוב לאלטאית ורחוקה יותר מקזחית. כיום, רוסית היא עדיין השפה העיקרית בערים הראשיות, כגון בישקק ואילו השפה הקירגיזית ממשיכה להישמט בעיקר בקרב הדור הצעיר. הקירגיזית מדוברת בפי כ-4 מיליון איש בקירגיזסטן, סין, אפגניסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, טורקיה, אוזבקיסטן, פקיסטן ורוסיה. הקירגיזית נכתבה באלפבית פרסי עד אמצע המאה ה-20, אז שונה הכתב לקירילי. לאחר התפרקות ברית המועצות, כאשר הכריזה קירגיזסטן על עצמאות, הוצע לעבור לאלפבית לטיני, אך הרעיון לא מומש וכיום השפה עדיין נכתבת בכתב קירילי. להלן האלפבית הקירגיזי בגרסתו הקירילית, הערבית והלטינית: מאנאס מילון משפטים בקירגיזית קירגיזית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Ferdinand, S. & Komlósi, F. 2016. Vitality of the Kyrgyz Language in Bishkek". IJORS 5-2, pp.210-226. נבדק ב-10 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
חשבון נוסטרו

נוֹסְטְרוֹ (מלטינית: Nostro, "שלנו". על פי האקדמיה ללשון העברית: חֶשְׁבּוֹן עַצְמִי), הוא חשבון בנק אשר בו מנוהל תיק ההשקעות של חברה, המנהלת גם כספים עבור לקוחות אחרים. באמצעות חשבון כזה מבצעת החברה פעולות קניה ומכירה של ניירות ערך עבור עצמה. בחשבון זה לא ניתן לבצע פעולות עבור לקוחות החברה, שחשבונותיהם צריכים להיות מופרדים לחלוטין מחשבון הנוסטרו. גם הניהול השוטף של תיק הנוסטרו אמור להיות מופרד מניהול חשבונות הלקוחות, ומנוהל על ידי אנשי מקצוע שאינם מעורבים בניהול תיקים אחרים. נוסטרו הוא גם כינוי לחשבון הבנק שבו מנהל הבנק את תזרים העובר ושב שלו, הוא החשבון ממנו משולמת הריבית על הפקדות הלקוחות ואליו מוזרמות תנועות ריבית החובה מחשבונותיהם. בעוד ובעולם השימוש במונח הוא בעיקר לפעילות בנקאית במישור הפיקדונות, בשוק ההון המקומי ההתייחסות היא בעיקר לחשבונות ניירות הערך של בתי השקעות אשר עוסקים גם בניהול השקעות באמצעות ניהול תיקי השקעות, ניהול קרנות נאמנות, ניהול כספי גמל ופנסיה וכן לחשבונות העצמיים של חברי הבורסה, בנוסף לבנקים. בעבר היו בבנקים ניגודי עניינים אפשריים בין חשבונות נוסטרו ללקוחות, אולם רפורמת בכר הפחיתה את הריכוזיות של המערכת הבנקאית בשוק ההון והביאה לסיום הבעלות של הבנקים על קופות גמל וקרנות נאמנות. בשנים האחרונות נתקל שוק ההון במספר מקרים בהם נחקרו בתי השקעות, כגון בית ההשקעות פסגות, על ידי רשות ניירות ערך, בחשד שעשו שימוש לרעה בנוסטרו על מנת להשיא רווחים בצורה שאינה כשרה שיצרה ניגוד אינטרסים בין פעילות ההשקעות העצמית לבין ניהול כספם של העמיתים. [1] שי אספריל והדר רז, ציידי הכסף, באתר כלכליסט, 11 בפברואר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרובאנס

פְּרוֹבַאנְס (בצרפתית: Provence; באוקסיטנית: Provença) הוא אזור גאוגרפי בדרום צרפת, לשעבר פרובינקיה רומית וכיום חלק מחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. האזור נמצא דרומית לחבל בורגונדי וגובל בים התיכון מדרום ובאיטליה ממזרח. האזור כולל באורח מסורתי את הנפות (départements) ואר, ווקלוז, בוש-דו-רון, וכן חלקים מנפות אלפ-מאריטים ואלפ-דה-אוט-פרובאנס. פרובאנס התפרסם בין השאר באתריו ההיסטוריים והתיירותיים, במטבח הפרובנסאלי הייחודי וביינותיו המשובחים. מתיישבים יוונים מאסיה הקטנה ייסדו את העיר מאסאליה (מרסיי של היום) בשנת 600 לפנה"ס, ובהמשך הקימו עוד מושבות מסחר לאורך החוף. במקביל פלשו הקלטים לפנים הארץ, והתערבבו בתושבים הליגורים הקדומים של האזור. המרכז הקלטי-ליגורי היה העיר אָנטרְמוֹן. במאה השנייה לפני הספירה הפכה רומא את חבל פרובאנס לפרובינקיה רומית, ומכאן שמו של האזור. העיר המרכזית בפרובאנס היא מרסיי. ערים ידועות נוספות: אקס-אן-פרובאנס, אביניון, נים וארל. ערך מורחב – יהדות פרובאנס כבר בתחילת האלף השני לספירה בתקופת ימי הביניים הייתה יצירה יהודית מקורית בפרובאנס. באותה העת התגורר בפרובאנס, בעיר נרבונה, רבי משה הדרשן אשר ליקט וחיבר ספרי מדרשים על התורה. יש להבחין בין 'פרובאנס' - מחוז מגוריהם של 'חכמי פרובאנס' שממערב לנהר הרון, לבין מחוז הידוע כיום כ'פרובאנס' שממזרח לרון, באזור שבין דרום האלפים מניס ועד אביניון. במחוז זה פרחו במאה ה-15 ארבע הקהילות במסגרת 'מדינת האפיפיור' והם: אביניון, קארפנטרה, קאבאליון ול'איל-סור-לה-סורג. ליהודי פרובנס נוסח תפילה ומנהגים ייחודיים רק להם, נוסח פרובנס. בימי הביניים, סביב המאות 12–14, פרחה קהילה יהודית גדולה ותוססת הקרובה בתרבותה ליהדות ספרד, שיצרה הגות ופרשנות מקרא מיוחדת, עסקה בפילוסופיה וגם בקבלה. עם יוצריה המרכזיים נמנים המאירי, הרד"ק, רלב"ג, רבי יהונתן הכהן מלוניל, רבנו זרחיה הלוי (בעל המאור), הראב"ד, בנו ר' יצחק סגי נהור ועוד רבים. יהודי פרובאנס דיברו בשפה מקומית - פרובנסלית יהודית. שפה זו קרובה מאוד לצרפתית, אך כוללת גם אלמנטים רבים מספרדית עקב הקרבה הגאוגרפית לספרד. בניגוד ליהודי צרפת שגורשו ממנה באופן סופי בשנת 1394, יהודי פרובנס נשארו עד לשנת 1501 בה גורשו כמעט כל יהודי פרובנס. בארבע ערים בלבד נשארו יהודים, כיוון שהיו תחת שלטון האפיפיור, שלא גירש את היהודים מארצו. המנהגים ונוסח התפילה של יהודי פרובנס השתמרו בארבע ערים אלו עד לדור האחרון. רבים ממגורשי ספרד היגרו לפרובנס (כמו למשל משפחתו של ההיסטוריון היהודי ר' יוסף הכהן הרופא) דבר שהפר את האיזון בין ההשפעה הספרדית לבין ההשפעה הצרפתית על המנהגים של היהודים שנשארו וקירב אותם יותר למנהגים הספרדיים. אף על פי כן, מנהגים עתיקים רבים נשתמרו בקרב יהודים אלו. אביטל ענבר, "50 התענוגות של פרובאנס", הוצאת שטיינהרט שרב, 2017 אביטל ענבר, התענוגות של פרובנס, הוצאה עצמית, תל אביב, 2000 ב.ז בנדיקט, מרכז התורה בפרובאנס, אסופת מאמרים, מוסד הרב קוק, ירושלים תשמ"ה רונית סבירסקי, "ניחוחות פרובאנס", באתר Photour המדריך המלא - פרובאנס, באתר מסע אחר יוסף ג'קסון, בעקבות נפוליאון: פרובאנס שלא הכרתם, באתר ynet, 5 בינואר 2015 שירי הדר, MUST: המקומות שחובה לראות בפרובאנס, באתר ynet, 14 בפברואר 2018 ניקולס דלבנקו, הניו יורק טיימס, האזור שקפא בו הזמן: הקסם של מחוז פרובנס בצרפת, באתר הארץ, 1 בינואר 2019 יובל בן־עמי, פרובאנס הסמויה מן העין, באתר כלכליסט, 8 באפריל 2019 פרובאנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרובנס (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית