laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Celebrity Deathmatch

Celebrity Deathmatch היא סדרת אנימציה סאטירית ששודרה ברשת MTV האמריקאית בין 1998 עד 2002 וברשת MTV2 בין השנים 2006 עד 2007, ולאחר מכן בשידורים חוזרים ב-MTV ברחבי העולם. בסדרה מוצגים לרוב ידוענים אמריקאים אשר מתגוששים זה עם זה בקרב עד המוות של אחד מהם או של שניהם. הסדרה ידועה באלימות גרפית במיוחד, הכוללת הרבה דם ופציעות מוקצנות (למשל, קטיעת רגלו של אחד המתחרים על ידי המתחרה השני, מתחרה שממשיך לחיות לאחר עריפת ראשו, שיפוד גופו וכו'). יוצר הסדרה הוא אריק פוגל (Eric Fogel). הפרקים הראשונים של התוכנית שודרו ב-MTV ב-1 בינואר וב-25 בינואר 1998, ותקופת השידור המקורית של הסדרה נמשכה מ-14 במאי 1998 ועד 20 באוקטובר 2002, וכללה 75 פרקים. נוסף עליהם נוצר פרק ספיישל, שלא נכלל במניית 75 הפרקים, פרק ששמו "Celebrity Deathmatch Hits Germany", ששודר ב-21 ביוני 2011. בתחילת 2003 הודיעו ב-MTV על כוונתם ליצור סרט המבוסס על הסדרה, אך בסוף השנה בוטל הפרויקט. ג'וני גומז (1998 - 2002) - אחד מצמד הפרשנים של הקרבות בתוכנית. ניק דאימונד (1998 - 2002) - אחד מצמד הפרשנים של הקרבות בתוכנית. מילס ליין - השופט של הקרבות. דבי מייטנפולס - המראיינת של התוכנית. סטיב אוסטין - מתאבק של ה-WWE ולעיתים קרובות פרשן אורח בתוכנית. אתר האינטרנט הרשמי של Celebrity Deathmatch "Celebrity Deathmatch", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Celebrity Deathmatch", באתר Metacritic (באנגלית) "Celebrity Deathmatch", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אדוארד לווה

אדוארד לווה (באנגלית: Edward (Eduard) Löwe (Loewe, Lowe);‏ ספטמבר 1794 – פברואר 1880) היה שחמטאי יהודי-בריטי. בשנת 1847 ניצח בדו-קרב את הווארד סטאונטון 5-2 אך יריבו נתן לו יתרון של רגלי ושני מסעים. במשחק רגיל ניצח דו-קרב מול יוז קנדי 7.5-6.5 בשנת 1849 והפסיד דו-קרב לפרדריק דיקון 2.5-7.5 בשנת 1851, לג'יימס האנה 8–13 בשנת 1856 ולפול מורפי 6-0 בשנת 1858. בתחרות לונדון 1849 ניצח לווה את ארתור סימונס 0–2 והפסיד לג'ורג מדלי 1.5-2.5 (בתחרות ניצח הנרי תומאס באקל). בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בלונדון בשנת 1851 הפסיד לווה למרמדיוק ויויל 0-2. (בתחרות ניצח אדולף אנדרסן). אדוארד לווה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אומדן מד כושר של לווה מידע כללי מוטי פוגל, כל משפט הוא נגיסה בכריך", באתר "פנס", מאי 2021, על "דיוקן עצמי" London (Inghilterra) Ries’ Divan 1849, באתר La grande storia degli Scacchi London (Inghilterra) Torneo Internazionale, 27/5 - 15/7 1851, באתר La grande storia degli Scacchi
שיקוף

האם התכוונתם ל... שיקוף (מתמטיקה) – העתקה של מישור המעבירה כל נקודה במקור לנקודה הנמצאת במרחק שווה מהישר, כך שהקו המחבר ביניהן מאונך לישר (כלומר הישר הוא אנך אמצעי שלו). שיקוף (בנייה) – סיתות בסיסי ופשוט שמבוצע בדרך כלל על אבן לקט. שיקוף (פסיכולוגיה) – טכניקת התערבות טיפולית המבוססת על חזרה על תוכן או רגש העולים מדברי המטופל. שיקוף בטיפול בתנועה - הוא אחת מטכניקות התערבות בטיפול בתנועה המבוססות חיקוי התנועה של המטופל. שיקוף (רפואה) – צילום רדיוגרפי דינמי, המתבצע בעזרת קרני רנטגן. שיקוף מידע שקיפות Reflection (פירושונים)
חמים וטעים

חמים וטעים (באנגלית: Some Like It Hot) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 1959, בכיכובם של מרילין מונרו, טוני קרטיס וג'ק למון, בבימויו של בילי ויילדר וכותב הסיפור של הסרט אוטו ליסאואר בשם הספרותי מיכאל לוגן. בשנת 2000 בחר מכון הסרטים האמריקאי סרט זה לסרט הקומי האמריקאי המצחיק ביותר בכל הזמנים. בשנת 2017, הוכתר הסרט כקומדיה הטובה בכל הזמנים, במסגרת סקר שערכה רשת בי-בי-סי בין 253 מבקרי קולנוע מ-52 מדינות.. בשנת 2022 החלו הופעות של מחזמר "חמים וטעים". העלילה מתרחשת בשנת 1929, ב"תקופת היובש" ובימים שקדמו לקריסת וול סטריט ולראשית השפל הגדול. שני נגנים, ג'ו וג'רי (קרטיס ולמון), נמלטים מהמאפיה, לאחר שהיו עדים במקרה למעשה רצח בשיקגו, המזכיר את טבח יום ולנטיין. הם נמלטים מהעיר, מתחפשים לנשים (בשמות הבדויים ג'וזפין ודפני) ומצטרפים ללהקת נשים העושה את דרכה ברכבת להופעות במלון בפלורידה. שניהם מתאהבים בדרך בחברת הלהקה "שוגר" (מונרו). מעצם היות השניים מחופשים לנשים, נוצרות שפע סצינות משעשעות. בין היתר, פנסיונר מיליונר בשם אוסגוד מתאהב בג'רי (דפני), ג'ו (ג'וזפין) מתחפש בעצמו לאיל נפט קר רוח, במטרה לכבוש את ליבה של שוגר, ובהמשך מגיעים אנשי המאפיה (בראשות "בונפארט" – מנהיג המאפיה, המגולם בידי נחמיה פרסוף) לאותו מלון, ומזהים כי הנשים המחופשות הם העדים לרצח. הסרט מסתיים כאשר ג'רי מנסה לשכנע את אוסגוד שלא יוכל להינשא לו, מסיר את הפאה וקורא: "אני גבר!". אוסגוד עונה במשפט הסיום המפורסם: "Well, nobody's perfect" ("ובכן, איש איננו מושלם"). דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "חמים וטעים", עמ' 132–134 "חמים וטעים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חמים וטעים", באתר נטפליקס "חמים וטעים", באתר AllMovie (באנגלית) "חמים וטעים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חמים וטעים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חמים וטעים", באתר Metacritic (באנגלית) "חמים וטעים", באתר אידיבי "חמים וטעים", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "חמים וטעים", באתר Prime Video (באנגלית) "חמים וטעים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חמים וטעים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אורי קליין, עכבר העיר אונליין, חמים וטעים: קומדיה על רגל אחת, באתר הארץ, 26 ביוני 2009 פיטר טונגט The Wall Street Journal, ‏"חמים וטעים" הוא הסרט המצחיק ביותר בכל הזמנים, באתר גלובס, 15 באוקטובר 2022 AFI's 100 YEARS...100 LAUGHS, באתר מכון הסרטים האמריקאי איתי שטרן, מבקרים מכל העולם בחרו את 100 הקומדיות הטובות בכל הזמנים, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקונן וולדה

רַאס מֶקוֹנֵן ווֹלְדֵה מִכַּאֶל מלקוט (8 במאי 1852 - 21 במרץ 1906) הידוע גם כ״אבא קאגנוו״ היה מצביא ומושל חבל הררג שבאתיופיה, ואביו של טפרי מקונן (ידוע יותר בשם היילה סלאסי). אביו היה הפיטאוורארי וולדה-מיכאל מלקוט מקונן השתייך לשושלת הסולומונית דרך אימו טגנוורק שהייתה בתו של המלך השוואני סהלה סלאסי, ובכך היה בן דודתו של הקיסר מניליק השני. נולד בדרפו מריאם שליד העיר אנקובר, בגיל 14 אביו לקחו לחצר מנליק השני שבזמנו היה מלך שוואה וביניהם נוצר קשר הדוק. מקונן התחתן עם יאשימבט עלי שהייתה חצי אורומו וחצי גורגית ויותר מאוחר לאחר מותה התחתן עם אחייניתה של הקיסרית טאיטו. בזמן הכיבושים הגדולים של הקיסר מנליק השני ראס מקונן פיקד על הכוחות שנכנסו לאזור הררג ואוגדן ולאחר כיבושם הוא מונה על ידי הקיסר לראס הרר (דוכס הרר), יותר מאוחר ראס מקונן היה ראש הפיקוד המערבי בהתרחבות ותפקידו היה להרחיב את גבולות האימפריה האתיופית מערב לכיוון הנילוס הלבן בכיבושיו הצליח לספח את כל אזור בנישנגול-גומאז דהיום וכוחתיו הגיעו עד הנילוס הלבן בסודאן וזאת בתקופת המירוץ לאפריקה. תפקידים אחרים שמילא בין היתר הם המצביא הראשי של מנליק במלחמת איטליה-אתיופיה הראשונה כולל הקרב המכריע באדווה, דיפלומט ודה פקטו שר החוץ. מושל מחוז תיגראי (1903–1906) לאחר שמושל המחוז ראס מנגשה זה הנהיג מרד. כמושל הררג הוא קיבל את המשורר הצרפתי ארתור רמבו ופרס עליו את חסותו ושניהם נהפכו חברים טובים. בשנת 1902 ראס מקונן נכח בהמלכתו של מלך בריטניה אדוארד השביעי ולאחר מכן ערך סיבוב ביקורים בגרמניה, צרפת והאימפריה העות'מאנית ובעקבותיהם קיבל מספר תארים שביניהם אות לגיון הכבוד הצרפתי. מנישואיו הקודמים לראס מקונן נולד בן בשם יאלמה מקונן שהיה בעל תואר דאג'זמץ שיירש אותו בתור מושל הררג ב-1906 שאותו יירש מאוחר יותר בנו האחר של ראס מקונן ראס טפרי (היילה סלאסי). ראס מקונן נחשב ליורש אפשרי של מנליק, אך נפטר ממחלת הטיפוס ב-1906 לאחר שערך מסע בין הרר לאדיס אבבה. בנו, טפרי מקונן, ירש חלק מנכסיו וכישוריו ונעשה לימים הקיסר היילה סלאסי. מדיה וקבצים בנושא מקונן וולדה בוויקישיתוף אלכסנדר בולטויץ', עם צבאו של מנליק השני, עמוד 2.
רמונאס שישקאוסקאס

רמונאס שישקאוסקאס (ליטאית: Ramūnas Šiškauskas; ‏נולד ב־10 בספטמבר 1978) הוא כדורסלן עבר ליטאי אשר שיחק בעמדות הקלע והפורוורד והיה אחד משחקני הכדורסל הטובים באירופה ובנבחרת ליטא. גובהו של שישקאוסקאס הוא כ-1.98 מטר. שישקאוסקאס יליד קייסדורס שבליטא הסובייטית החל את קריירת הכדורסל שלו בגיל 13 בקבוצה המקומית של העיר, שם שיחק עד גיל 18. בעודו בן 18 מאתר כישרונות מקבוצת סאקאלי התרשם מהשחקן והחתים אותו בקבוצה. לאחר שתי עונות עבר לריטאס וילנה, בה זכה שלוש פעמים באליפות הליגה הליטאית, ונבחר לשחקן הטוב ביותר (MVP) של הליגה. לאחר שש עונות עזב את ליטא ועבר לבנטון טרוויזו האיטלקית, איתה זכה באליפות איטליה, אך לאחר עונה עזב בשל קשיים אישיים. לאחר שחוזר על ידי קבוצות יורוליג רבות, חתם לבסוף בפנאתינייקוס היוונית, איתה זכה באליפות יוון וביורוליג. עונה לאחר מכן עבר לשחק בצסק"א מוסקבה הרוסית, בה זכה באליפות רוסיה, ושנה שנייה ברציפות ביורוליג, לאחר ניצחון בגמר על מכבי תל אביב. בנבחרת ליטא שישקאוסקאס החל לשחק בשנת 2000. במסגרת הנבחרת הוא הספיק לזכות במדליית זהב באליפות אירופה 2003, ובמדליית ארד באליפות אירופה 2007. בקיץ 2012 הודיע שישקאוסקאס על פרישה ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא רמונאס שישקאוסקאס בוויקישיתוף פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משבר ברלין

האם התכוונתם ל... הסגר על ברלין – מצור סובייטי על ברלין בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 משבר ברלין השני – משבר דיפלומטי בתקופתו של חרושצ'וב
מגן האמונה

מגן האמונה או מגינת האמונה (בלטינית: Fidei defensor, באנגלית: Defender of the Faith ובצרפתית: Défenseur de la Foi) הוא תואר כבוד בו נעשה שימוש על ידי בתי מלוכה שונים, ובעיקר על ידי המלוכה הבריטית מאז המאה ה-16. התואר הוענק למלך אנגליה הנרי השמיני ב-17 באוקטובר 1521 על ידי האפיפיור ליאו העשירי, כאות כבוד על כך שכתב את הספר "ההגנה על שבעת הסקרמנטים" (Assertio Septem Sacramentorum) אשר דן בקדושת מוסד הנישואין בנצרות וקבע את מעמדו העליון של האפיפיור על כל הנוצרים. ספר זה נכתב על מנת להאבק ברפורמציה שהחלה באותה עת בצפון אירופה וברעיונותיו של מרטין לותר. בשנת 1530, בעקבות החלטתו של הנרי השמיני להתנתק מהכנסייה הקתולית, להפסיק לקבל את מרותה של רומא ולעמוד בראש כנסייה עצמאית - הכנסייה האנגליקנית - הודיע האפיפיור כי הוא מבטל את התואר, והורה על החרמתו של הנרי השמיני, אולם בשנת 1544 קבע הפרלמנט האנגלי כי התואר יישאר כחלק מתוארו של המלך, בשל היותו "מגן האמונה" של הכנסייה האנגליקנית שהוא עומד בראשה ומגן עליה מפני הקתוליות. בין השנים 1653–1659, תקופת שלטונם של אוליבר קרומוול וריצ'רד קרומוול לא נשאו השנים את התואר, אולם לאחר השבת בית המלוכה (הרסטורציה) שבו המלכים להשתמש בתואר. כיום מהווה התואר חלק מתארו הרשמי של המונרך הבריטי ונושא אותו צ'ארלס השלישי. התואר מופיע על כל מטבעות הממלכה המאוחדת בצורת הקיצור "F D" או "FID DEF" מאז שנת 1714. בשנת 1849, בתקופת שלטונו של המלך ג'ורג' הראשון הוחלט להוריד את הקיצור ממטבע הפלורין, אולם בעקבות מחאה רבה הושב התואר למטבע. במרבית ממלכות חבר העמים הבריטי המונרך אינו נושא את התואר, ובמקום מילות התואר נקרא המונרך "בחסד האל" ("by the Grace of God"). בחלק ממדינות חבר העמים הבריטי פסק השימוש בתואר בשל הפיכתן לרפובליקות (דרום אפריקה ואירלנד), ובפקיסטן פסק השימוש בתואר בשנת 1953 בשל היות המדינה מוסלמית (בעוד שהתואר מתייחס למגן האמונה הנוצרית). רק בממלכה המאוחדת, קנדה וניו זילנד נושא המונרך את התואר "מגן האמונה". בשנת 1811 בעת שאנרי כריסטוף הכריז על עצמו כמלך האיטי הוא קרא לעצמו בתואר "Défenseur de la Foi" - "מגן האמונה" בצרפתית. כמו כן, התואר בצרפתית מהווה חלק מתוארו הרשמי של צ'ארלס השלישי מלך קנדה, מאחר שבקנדה השפה הצרפתית היא שפה רשמית. מגן האמונה באתר האנציקלופדיה הקתולית מגן האמונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תוארי שליטי האיטי
ראש חבר העמים הבריטי

ראש חבר העמים הבריטי (באנגלית: Head of the Commonwealth, בצרפתית: Chef du Commonwealth, באפריקאנס: Hoof van die Statebond) הוא תואר מלכותי של העומד בראש חבר העמים הבריטי בו חברות 53 מדינות, שהוא באופן מסורתי (אך לא בהכרח) מלך הממלכה המאוחדת. המלך ג'ורג' השישי היה הראשון לשאת בתואר זה, כיום מחזיק בו צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. ראש חבר העמים הבריטי אינו משמש כראש המדינה של מדינות חבר העמים הבריטי (אלא רק של ממלכות חבר העמים הבריטי, אולם בעל התואר נושא תואר זה לכל חייו ומסמל את חבר העמים הבריטי על מדינותיו. אין לנושא התואר סמכות ממשית בקביעת המדיניות של חבר העמים הבריטי. תואר זה אינו נתון לבית המלוכה הבריטי, אלא ניתן אישית לאליזבת השנייה, והיה יכול להינתן, תאורטית, לאחר מותה של אליזבת, לאדם אחר (שאינו בהכרח המונרך של הממלכה המאוחדת), אולם בעקבות ועידת אדינבורו (ראו להלן) הוא ניתן עם מותה לבנה - צ'ארלס השלישי. בדיון שנערך בוועידת אדינבורו של חבר העמים הבריטי בשנת 1997 הגיעו ראשי המדינות להסכמה, שהתואר צריך להינתן לאותו אדם הנבחר כמונרך בממלכות חבר העמים הבריטי. ראש חבר העמים משמש למעשה סמל של חבר העמים הבריטי, ומשתתף בוועידות החבר, במשחקי חבר העמים הבריטי (הנערכים מדי ארבע שנים), וביום חבר העמים הבריטי (יום שני, השני בכל חודש מרץ) הוא נושא נאום לאזרחי מדינות חבר העמים הבריטי. נהוג שראש חבר העמים נוכח בפגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי (CHOGM). החלטת לונדון משנת 1949 אשר נוסחה על ידי ראש ממשלת קנדה, לואי סן-לורן, קבעה כי המונרך יהא הסמל של חבר העמים הבריטי - ואף מדינות שלא היו ממלכות חבר העמים הבריטי, בהתאם להחלטה זו, רואים בראש חבר העמים אך ורק ראש החבר, ולא ראש המדינה, דבר שאפשר למדינות שהן רפובליקות (כגון הודו שהפכה לרפובליקה בשנת 1950) להישאר בחבר העמים. בשנת 1952 עם עלייתה לשלטון של אליזבת השנייה, היא הפכה לראש חבר העמים. רק בשנת 1953 הוסף התואר לתארה הרשמי של אליזבת השנייה, ובאותה שנה הועבר חוק בשבע ממלכות חבר העמים באותה עת אשר קבע כי לתארה של המלכה יתווסף התואר "מלכת ממלכת [שם הממלכה] והארצות והטריטוריות האחרות שלה. ראש חבר העמים". בדצמבר 1960 עוצב דגל המלכה אליזבת השנייה אשר נועד לסמל את המלכה בתפקיד זה (ולא בתפקידה כמלכת הממלכה המאוחדת). בדגל זה נעשה שימוש בעת שאליזבת השנייה ביקרה במדינות חבר העמים או ממלכות חבר העמים, ואף כאשר הייתה בבית מארלבורו שבלונדון - הבניין הראשי של חבר העמים הבריטי, הונף עליו דגל זה ולא הנס המלכותי (דגל אליזבת השנייה כמלכת הממלכה המאוחדת). אתר האינטרנט הרשמי של ראש חבר העמים הבריטי (באנגלית) Queen of [Realm] and her other Realms and Territories, Head of the Commonwealth דגל המלכה אליזבת השנייה באתר משפחת המלוכה הבריטית (באנגלית)
יו קנדי

יו קנדי (באנגלית: Hugh Alexander Kennedy;‏ 1809 - 22 באוקטובר 1878) היה שחמטאי בריטי. קנדי היה קצין בצבא הבריטי ושחמטאי מוביל בלונדון. בשנת 1844 הפסיד בדו-קרב להווארד סטאונטון 3-8. בשנת 1845 הוא חבר להווארד סטאונטון במסגרת שני משחקים ששוחקו באמצעות הטלגרף מול קבוצת שחקני שחמט שהורכבה מהנרי תומאס באקל, ג'ורג' ווקר, ויליאם אבנס, פריגל וטוקט בלונדון. משני המשחקים הפסידו אחד וסיימו בתיקו בשני. קנדי הפסיד בדו-קרב לאליהו ויליאמס +2 -4 =0 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), ולאדוארד לווה +6 -7 =1 בשנת 1849. שני הדו-קרבות התקיימו בלונדון. קנדי השתתף בתחרות הבינלאומית הגדולה שהתקיימה בלונדון, וסיים במקום השישי. הוא ניצח את קארל מאיה בסיבוב הראשון עם שני ניצחונות. בסיבוב השני הפסיד למרמדיוק ויויל שסיים בסופו של דבר במקום השני בתוצאה +3 -4 =1. בסיבוב השלישי ניצח את ג'יימס מאקלו 0–4 ולבסוף הפסיד ליוז'ף סן +0 -4 =1. בשנת 1862 הפסיד במשחק הטלגרפי הבינלאומי הראשון, נגד סרפינו דובואה. מדיה וקבצים בנושא יו קנדי בוויקישיתוף יו קנדי, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אומדן מד כושר של קנדי I grandi matches fino al 1849, באתר La grande storia degli Scacchi World Chess Championship - 1851 London Tournament, באתר Mark Weeks ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאפולי (כדורסל)

סוצ'טה ספורטיבה נאפולי באסקט (באיטלקית: Società Sportiva Basket Napoli) הייתה קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר נאפולי שבדרום איטליה, שהשתתפה בעבר בליגת העל. המועדון נוסד ב-1999, במקומו של מועדון כדורסל מהעיר פוצ'ולי הסמוכה. בשנת 2002 עלה לליגה הראשונה ומאז לא ירד המועדון ליגה. בעונת 2005/06 זכה בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון בגמר מול לוטומטיקה רומא. ובליגה הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף. בתחילת עונת 2006/07 הפסיד בגמר הסופרקאפ האיטלקי לקבוצת בנטון טרוויזו. בהמשך העונה המועדון הגיע לשיאו, כאשר הגיע לשלב טופ 16 של היורוליג. בשנת 2008, המועדון הואשם בזיוף מסמכים שבגינו הורחק מהליגה הראשונה. והקבוצה החלה את דרכה בליגות הנמוכות. הגביע האיטלקי: זכייה (1): 2006 יורוליג: טופ 16: 2006 מדיה וקבצים בנושא נאפולי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאפולי נאפולי, ברשת החברתית פייסבוק נאפולי, ברשת החברתית אינסטגרם חגי סגל, איטליה: נאפולי וקאפה אורלנדו הורחקו מהליגה, שתמנה העונה 16 קבוצות, באתר nrg‏, 20 בספטמבר 2008
פבלובה

פבלובה (Pavlova) הוא קינוח עשוי מרנג אפוי הנקרא על שם רקדנית הבלט אנה פבלובה. מקורו של הקינוח אינו ברור. בעוד שבאוסטרליה טוענים כי הקינוח נוצר לראשונה במלון אספלנדה בפרת', אוסטרליה בשנת 1935, קית' מוני, אשר כתב ביוגרפיה על חייה של פבלובה, טוען כי המתכון נוצר על ידי שף במלון בוולינגטון, ניו זילנד בשנת 1926, בעת שפבלובה ביקרה במקום. ספר בישול ניו זילנדי משנת 1933 מחזק את הגרסה הניו זילנדית של המאורעות. יחודו של הקינוח הוא בכך שמוסיפים לקצף הביצים סוכר, וניל, חומץ ומלח, פעולה היוצרת מרנג קשה מבחוץ ורך מבפנים. נוהגים להגיש את הפבלובה עם פירות טריים (תות שדה, אפרסק, פסיפלורה וקיווי), וכן עם קצפת. איטון מס קראנאכאן ענר צלאל, מגזין "שף", כך תכינו את הפבלובה המושלמת, באתר ynet, 30 ביוני 2003 חן שוקרון, ‏מתוקים שלי: הפבלובה המושלמת, באתר ‏מאקו‏, 8 באוקטובר 2012 מתכון לפבלובה באתר "השף הלבן" מתכון לפבלובה באתר "השולחן" מאיפה באה הפבלובה?, באתר אנציקלופדית אאוריקה The surprising truth about pavlova's origins - מאתר ה-BBC
ג'ורג' ווקר

ג'ורג' ווקר (באנגלית: George Walker;‏ מרץ 1803 - אפריל 1879) היה שחמטאי וסופר בריטי. בשנת 1845 ווקר חבר לקבוצת שחקני שחמט שהורכבה מהנרי תומאס באקל, ויליאם אבנס, פריגל וטוקט במסגרת שני משחקים ששוחקו באמצעות הטלגרף מול שני השחמטאים הווארד סטאונטון ויוז קנדי בלונדון. משני המשחקים ניצחו אחד וסיימו בתיקו בשני. בשנת 1846 ניצח דו-קרב מול דניאל הארוויץ 7-5. ווקר השתמש בטור השחמט שלו בעיתון Bell's Life כדי לקדם את ארגון התחרות הבינלאומית שארגן בלונדון, בשנת 1851. אדולף אנדרסן ניצח בתחרות זו. The Celebrated Analysis of A D Philidor A New Treatise on Chess A Selection of Games at Chess played by Philidor Chess Made Easy Chess Studies מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' ווקר בוויקישיתוף Books and Writers - Chess Books 1749-1875, web.archive.org, ‏2008-06-16 ג'ורג' ווקר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בריטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דנילו גלינארי

דנילו גלינארי (באיטלקית: Danilo Gallinari; נולד ב-8 באוגוסט 1988 בסנט'אנג'לו לודיג'נו שבאיטליה) הוא כדורסלן איטלקי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד במילווקי באקס מליגת ה-NBA. גלינארי החל את קריירת המשחק שלו בגיל 15 במועדון הכדורסל קאסלפוסטרלנג'ו. תוך מספר חודשים בודדים חתם על חוזה ארוך טווח לשבע שנים במועדון הפאר האיטלקי ארמאני מילאנו. גלינארי נשלח לאדימסון פאביה, קבוצה מהליגה השנייה באיטליה על מנת לצבור ניסיון, הוא הפך לכוכב במועדון וזכה בתואר השחקן האיטלקי הטוב ביותר בליגה השנייה. ב-2006 החליט מאמן מילאנו, אטיליו קאג'ה, להחזירו לקבוצה בשל פציעתם של כמה משחקני המועדון. בשנתו הראשונה זכה בתואר השחקן הטוב ביותר מתחת לגיל 22, ובשנתו השנייה זכה בתואר הכוכב העולה של היורוליג לעונת 2007/08. ב-2008 נבחר גלינארי בדראפט ה-NBA על ידי ניו יורק ניקס, בבחירה השישית. בניקס שיחק גלינארי עבור המאמן מייק ד'אנטוני, עמיתו לשעבר של אביו בעת ששיחקו השניים באולימפיה מילאנו. בעונתו הראשונה ב-NBA מיעט לשחק בשל כאבים בגבו, אך בעונתו השנייה זכה למקום קבוע בחמישיית הקבוצה וקלע 15.1 נקודות בממוצע למשחק. ב-22 בפברואר 2011 הועבר לדנוור נאגטס בטרייד שכלל גם את ריימונד פלטון, כרמלו אנתוני וצ'אנסי בילאפס. במהלך שביתת השחקנים ב-NBA שבתחילת עונת 2011/2012 חזר לשחק עבור אולימפיה מילאנו, והספיק להשתתף במדיה בשבעה משחקי יורוליג בטרם הסתיימה השביתה. בינואר 2012 חתם על הארכת חוזה בדנוור לשלוש עונות נוספות. באפריל 2013 נפצע ונאלץ לעבור ניתוח ברצועה הצולבת הקדמית אשר השבית אותו ממשחק לאורך כל עונת 2013/2014. ביולי 2017 הועבר ללוס אנג'לס קליפרס כחלק מטרייד משולש בו הייתה מעורבת גם אטלנטה הוקס. בעונת 2017/2018 שיחק ב-21 משחקים בלבד בשל פציעות שונות. ב-10 ביולי 2019 נשלח לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, כחלק מטרייד אשר העביר לקליפרס את פול ג'ורג'. בנובמבר 2020 סיכם על חוזה לשלוש עונות עבור כ-61.5 מיליון דולר באטלנטה הוקס, והועבר אליה בעסקת "החתמה והעברה" (Sign and Trade). ביולי 2022 חתם בבוסטון סלטיקס, אך בספטמבר נפצע ונעדר למשך כל העונה, מבלי שהספיק לשחק בשורות הקבוצה. ב-22 ביוני 2023 הועבר בטרייד לוושינגטון ויזארדס. מדיה וקבצים בנושא דנילו גלינארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דנילו גלינארי (באיטלקית ובאנגלית) דנילו גלינארי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר היורוליג הנאגטס מצרפים את חמישה שחקנים בטרייד עם הניקס והטימברוולבס, באתר הקבוצה, 22 בפברואר 2011 הקליפרס מצרפים את גלינארי, באתר הקבוצה, 6 ביולי 2017 הת'אנדר מצרפים את גלינארי וגילג'ס-אלכסנדר, באתר הקבוצה, 10 ביולי 2019 גלינארי סיכם על חוזה באטלנטה, באתר ESPN,‏ 21 בנובמבר 2020 אטלנטה מצרפת את גלינארי, באתר הקבוצה, 24 בנובמבר 2020
אנטגוניסט (דמות)

המונח "יריב" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו יריב (פירושונים). אַנְטָגוֹנִיסְט (יוונית: Ανταγωνιστής; מילולית: מתנגד, מתחרה) היא הדמות הראשית ביצירה ספרותית, קולנועית או תיאטרלית, שמתנגדת לגיבור הראשי – הפרוטגוניסט. ייתכן שקיימות דמויות רבות המקשות על הגיבור, אך רק אחת מהן, לעיתים זאת שעומדת בראשן ולעיתים הדמות המפריעה ביותר לגיבור – היא האנטגוניסט. בדרך כלל המונח "נבל" מתייחס לאנטגוניסט, אך לא כל דמות המתנגדת לגיבור היא נבל, ולא כל נבל הוא אנטגוניסט, וישנם סרטים (בעיקר סרטי אימה), שבהם דווקא הדמויות הראשיות הם נבלים. בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. משום שהאינטרסים של הגיבור הם לרוב חיוביים, האנטגוניסט הראשי של סדרה או סרט הוא לרוב מרושע, אך לא בכל סרט או ספר. האנטגוניסט לרוב אינטליגנטי, ערמומי ושאפתן, תכונות שמאפשרות לו לצבור כוח ולתכנן מזימות רחבות היקף. רצונותיהם של הגיבור והאנטגוניסט כמעט תמיד מנוגדים - אם האחד רוצה שדבר מה ייעשה האחר מעוניין למנוע זאת. האנטגוניסט הוא בעל עוצמה - בין אם עוצמתו היא פיזית, אינטלקטואלית, מושגת באמצעות שליטה בכוחות על-טבעיים, או באמצעות שימוש בדמויות רבות אחרות שעובדות עבורו. סופרים רבים נוטים ליצור קווי דמיון בין האנטגוניסט והפרוטוגוניסט כדי להראות שאותם כישורים, תכונות וקורות חיים - יכולים לשמש לטובה או לרעה. כמו כן, שימוש זה הוא אמצעי אמנותי כדי להביע סימטריה בין שני הצדדים בסיפור העלילה. כך, למשל, לורד וולדמורט, האנטגוניסט מסדרת ספרי הפנטזיה "הארי פוטר", מוצג כדומה להארי פוטר עצמו, מכיוון שהוא הטביע בהארי חלק מתכונותיו, אך הארי עושה בחירות שונות מוולדמורט במהלך עלילת הסיפור. גיבור אנטגוניסט ידוע אחר בספרות הוא יאגו, הנבל התככן שהסית את אותלו הגיבור הטוב במחזהו של שקספיר, כנגד דסדמונה, עד שהביאו לידי כך שרצח אותה על לא עוול בכפה. פרוטגוניסט נבל-על מדיה וקבצים בנושא אנטגוניסט בוויקישיתוף אנטגוניסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב רוזנבוים

יעקב רוזנבוים (ינואר 1924 - 19 בינואר 2015) היה צייר ישראלי. רוזנבוים נולד בבית ציירים בעיר סובלקי שבפולין. אביו ואחיו הבכור עסקו בציור, והנחילו מקצוע זה גם לצעיר המשפחה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 נכנסו הגרמנים לעירו, נישלו את כל בני משפחתו מביתם ומרכושם והגלום לגטו לוקוב. יעקב רוזנבוים חווה כנער צעיר את אימי השואה, בנדודים ובהימלטות בדרכים לא דרכים, ובעבודת כפייה. עם סיום המלחמה הגיע רוזנבוים בסיוע הג'וינט עם קבוצת ניצולי שואה לאיטליה. השאיפה ללמוד ציור ולהיות צייר, שליוותה אותו מילדותו, התעוררה בו מחדש והוא נרשם ללימודים באקדמיה לאומנות חופשית ברומא. הוא עלה לארץ בשנת 1949 והתיישב בירושלים, שבה גידל את משפחתו ושם צייר את עבודותיו הרבות. צילה של השואה קיים ביצירות רבות שלו בצורת אסוציאציות או בצורה סמלית, והוא נתן לצל זה ביטוי שנולד מתוך דחפים פנימיים עמוקים. עבודותיו זכו לאהדה ממבקרי אומנות דוגמת יונה פישר שכתב: "ציוריו של רוזנבוים נמצאים במחצית הדרך בין הנוף המסוגנן לבין ההפשטה הקונסטרוקטיבית, ירושת הקוביזם. מעלתו הגדולה של רוזנבוים שהוא מצייר כאילו לא ציירו כך לפניו. צבעוניותו חריפה ועירנית יותר מן המקובל, היא שומרת על זיקה ברורה אל הטבע ובעיקר אל הנוף". רוזנבוים נפטר ב-19 בינואר 2015. 1957 - בית ההסתדרות בירושלים מועצת הפועלים 1959 - בית האומנים בירושלים 1962 - בית האומנים בירושלים 1964 - גלריה "עזרי" בירושלים 1965 - גלריה "צמרינסקי" בתל אביב 1965 - פרנקפורט גרמניה 1967 - בית האומנים בירושלים 1970 - תערוכת הדיוקן הבינלאומי בפריס 1971 - בית האומנים בירושלים 1972 - דרום אפריקה 1972 - מוזיאון "יד לבנים" פתח תקווה 1976 - מוזיאון "יד לבנים" פתח תקווה. 1961 - מוזיאון ישראל 1965 - מוזיאון עירוני "בית עמנואל" 1966 - מוזיאון ת"א 1967 - מוזיאון בת ים עם הפסל אברמסון 1971 - ארצות הברית 1971 - חתני פרס ירושלים – תיאטרון ירושלים 1998 - חתני פרס ירושלים – גלריה עירונית ירושלים. יעקב רוזנבוים זכה בפרס ירושלים לציור בשנת 1977, עשור לאיחוד העיר.