laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Maybe I'm a Leo

Maybe I'm a Leo הוא שיר בסגנון רוק כבד מאת להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור במרץ 1972. השיר נכלל באלבום Machine Head. הריף לשיר נכתב על ידי בסיסט הלהקה רוג'ר גלובר. בריאיון למגזין "rogerglover" אמר גלובר: "כתבתי את הריף לשיר לאחר ששמעתי את שירו של ג'ון לנון "How Do You Sleep?". אהבתי את הרעיון שהריף לא מתחיל עם אקורדים נמוכים, כפי ש-99% מהריפים מתחילים". גלובר הוסיף עוד ואמר: "רוב השירים ב-Machine Head נוצרו בטייק הראשון, או לא לאחר זמן רב מזה". השיר כמעט ולא מנוגן בהופעותיה החיות של הלהקה, אולם השיר הוקלט בביצוע חי ויצא במספר אלבומי הופעות חיות שלה, כגון ב-Deep Purple in Concert. לשיר בוצעו גרסאות כיסוי רבות, ביניהן גרסאותם של פול גילברט, ואן היילן וגובט מול. מידע על היצירה "Maybe I'm a Leo" באתר מיוזיק בריינז רוג'ר גלובר בראיון באתר rogerglover, ‏ 19 בנובמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייר אסיה X

אייר אסיה X (באנגלית: AirAsia X) היא חברה לטיסות חסך מלזית, המהווה את הזרוע הבינלאומית של אייר אסיה. החברה מפעילה טיסות ארוכות טווח בין יעדים באסיה ואוקיאניה. ב-17 במאי 2007 הודיע מייסד קבוצת אייר אסיה; טוני פרננדז, על כוונת הקבוצה להפעיל טיסות זולות ממלזיה לאוסטרליה. בהודעתו ציין פרננדז, כי חברת התעופה תמנע מלפעול בנמל התעופה של סידני, עקב עלותה הגבוהה של אגרת הנחיתה בנמל. ב-10 באוגוסט 2007 טסה אייר אסיה X את טיסת הבכורה שלה מקואלה לומפור, לעיר גולד קוסט שבקווינסלנד. באוגוסט 2007 הודיעה אייר אסיה, כי סר ריצ'רד ברנסון בעלי קבוצת וירג'ין, ירכוש 20% ממניות החברה, זאת על מנת לאפשר לאייר אסיה לרכוש מטוסים רחבי גוף, הנדרשים לטיסות בטווחים אלו. נכון לפברואר 2008 מחולקות מניות החברה בין Aero Ventures המחזיקה ב-48%, קבוצת וירג'ין ואייר אסיה המחזיקות ב-16% כל אחת, וקבוצת ההשקעות היפנית Orix המחזיקה ב-20% הנותרים. בחודש יוני 2013, הונפקה החברה בבורסה המלזית. במהלך זה גייסה החברה 310 מיליון דולרים, אשר ישמשו להרחבת פעילותה באינדונזיה ובתאילנד. אייר אסיה X תאילנד (קוד יאט"א: XJ, קוד ICAO: TAX, או"ק: EXPRESS WING) - נוסדה בשנת 2014 ופועלת מנמל התעופה הבינלאומי דון מואנג שבבנגקוק. החברה מפעילה טיסות ל-7 יעדים ביפן, קוריאה הדרומית וסין. צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019: מדיה וקבצים בנושא אייר אסיה X בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר אסיה X מדיה וקבצים בנושא אייר אסיה X באתר Airliners.net פרטי צי המטוסים של אייר אסיה X, באתר airfleets.net (באנגלית) פרטי צי המטוסים של אייר אסיה X תאילנד, באתר airfleets.net (באנגלית)
יאן סירובי

יאן סירובי (בצ'כית: Jan Syrový;‏ 24 בינואר 1888 - 17 באוקטובר 1970) היה איש צבא צ'כוסלובקי, מפקד הלגיונות הצ'כוסלובקיים ברוסיה, ראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה. כיהן כראש ממשלת צ'כוסלובקיה בתקופת משבר מינכן. יאן סירובי נולד בטשביץ' ב-24 בינואר 1888. לאחר סיום בית ספר טכני שירת בהתנדבות שנה אחת בצבא האוסטרו-הונגרי. בשנת 1911 נסעה לוורשה (שהייתה אז בתחומי האימפריה הרוסית), שם למד הנדסת בניין. לאחר סיום הלימודים עבד בחברת בנייה מקומית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב אל צבא האימפריה הרוסית, כיוון שהאמין כי ניצחון של מדינות ההסכמה במלחמה יביא לשחרור מולדתו צ'כיה משלטון בית הבסבורג. תחילה שירת כטוראי ולאחר מכן הוסמך לקצונה. הוא הצטרף אל שורות הלגיון הצ'כוסלובקי מיד עם הקמתו ושירת בו כמפקד פלוגה. באחד הקרבות עם הצבא האוסטרו-הונגרי באוקראינה נפצע קשה (איבד את עינו הימנית). בסוף 1917 קודם יאן סירובי לתפקיד מפקד רגימנט בלגיון, לאחר שמרבית הקצינים הרוסים עזבו את הלגיון כתוצאה מהתפרקות הצבא הרוסי בעקבות מהפכת אוקטובר. יחד עם הלגיון הוא השתתף במלחמת האזרחים הרוסית לצד הצבא הלבן. בשנת 1919 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד הלגיונות הצ'כוסלובקיים. בשנת 1920 ניהל את מבצע פינוי של חיילי הלגינות מרוסיה לצ'כוסלובקיה. לאחר חזרתו לצ'כוסלובקיה מילא שורה של תפקידים בכירים בצבא. בשנת 1926 מונה לראש המטה הכללי של צבא צ'כוסלובקיה. בשנים 1933 – 1938 היה המפקח הכללי של הכוחות המזוינים של צ'כוסלובקיה. ב-23 בספטמבר 1938, בעיצומו של משבר מינכן, הוא מונה לראש ממשלה ולשר ההגנה על ידי הנשיא אדווארד בנש. סירובי קיבל על עצמו את התפקידים באי רצון, הוא הצהיר כי הוא חייל ולא פוליטיקאי והסכים למלא את התפקיד ראש הממשלה אך ורק לבקשתו האישית של הנשיא בנש. כראש ממשלה הוא אולץ לקבל את הסכם מינכן. בנאומו אל אזרחי המדינה הצהיר כי אין לצ'כוסלובקיה ברירה, אלא לקבל את ההסכם, לאחר שצרפת ובריטניה נטשו אותה והם נשארו לבד מול הצבא הגרמני. ב-5 באוקטובר התפטר הנשיא בנש מתפקידו וסירובי מילא באופן זמני את תפקיד הנשיא (מתוקף החוקה) עד ל-30 בנובמבר, אז נבחר אמיל האכה לנשיא. יום לאחר מכן התפטר סירובי מתפקיד ראש הממשלה, אך נשאר עדיין לכהן כשר ההגנה. סירובי היה זה שנתן את הפקודה לצבא צ'כוסלובקיה לא להתנגד לכוחות הוורמאכט שפלשו למדינה וכבשו אותה באפריל 1939. בכל תקופת הכיבוש הגרמני הוא נמנע מליטול חלק פעילות פוליטית או מחתרתית כלשהי. במא 1945, כמה ימים לאחר סיום המלחמה, נעצר סירובי והואשם בבגידה ובשיתוף הפעולה עם שלטון הכיבוש הנאצי. בשנת 1947 נערך משפט ראווה למשתפי פעולה צ'כוסלובקיים בפראג, בה נידונו סירובי ורודולף בראן (פוליטיקאי שכיהן כראש ממשלה לאחר סירובי) ל-20 שנות מאסר. בשנת 1960 הוא קיבל חנינה מהנשיא אנטונין נובוטני ושוחרר מן הכלא. הוא נאלץ לעבוד למחייתו כשומר באחד המוזיאונים של פראג, כיוון שהשלטון הקומוניסטי שלל ממנו את כל זכויות הפנסיה. רק בשנת 1967, כשכבר לא היה מסוגל לעבוד מפאת מצב בריאותי קשה, הוא החל לקבל קצבה. בראיון שנתן לעיתון מערבי ב-1968 טעון סירובי, כי נעשה לו עוול ובמשפטו הוא הואשם באשמות שווא. עוד טען שהורשע אך ורק על סמך שתי תמונות, באחת הוא לוחץ את ידו של היטלר ובשנייה הוא עומד ליד קונראד הנליין. סירובי טען כי נפגש עם שני האנשים האלו אך ורק כשכיהן כראש ממשלה בתקופה שלפני הכיבוש. הוא נפטר בפראג ב-17 באוקטובר 1970. מדיה וקבצים בנושא יאן סירובי בוויקישיתוף יאן סירובי, באתר Discogs (באנגלית)
יוחנן העשרים ואחד

יוחנן העשרים ואחד (בלטינית: Ioannes XXI; סביבות 1215 - 20 במאי 1277) היה אפיפיור מ-8 בספטמבר 1276 ועד מותו, שמונה חודשים לאחר מכן. נולד בליסבון בשם פדרו ז'וליאו (Pedro Julião) והיה האפיפיור היחיד מפורטוגל. מזוהה עם המלומד פדרו הספרדי (ראו להלן). למרות מספור שמו, היה האפיפיור ה-19 בשם "יוחנן" בשל טעות שנפלה במניית האפיפיורים בליבר פונטיפיקליס, ספר האפיפיורים. נולד בין 1210 ל-1220, ככל הנראה בליסבון. למד באוניברסיטת פריז או באוניברסיטת מונפלייה ועסק ברפואה, תאולוגיה, לוגיקה, פיזיקה, מטפיזיקה ודיאלקטיקה ברוחו של אריסטו. אם הוא אכן המלומד הידוע כפדרו הספרדי, הרי שבין 1245 ל-1250 לימד באוניברסיטת סיינה וחיבר את חיבורו החשוב ורב ההשפעה על הלוגיקה, Summulae logicales magistri Petri Hispani (ענייני הלוגיקה של מאסטר פטרוס הספרדי) או ה-Tractatus. כן מיוחסים לו (בשם פדרו הספרדי) 15 ספרי רפואה, הידוע שבהם Thesaurus pauperum ("אוצר עני"). לאחר מכן שהה בחצר אפונסו השלישי, מלך פורטוגל בגוימרס (Guimarães) כיועץ דתי. לאחר מכן כיהן כראש בית הספר של ליסבון, בו עסק בלוגיקה של אריסטו וחיבר ספר על ריבוע התנגדויות (שיטה לתיאור המצבים הלוגיים האפשריים בין ארבע טענות). סביב 1271 היה לרופאו האישי של האפיפיור גרגוריוס העשירי, שמינה אותו ב-1273 לארכיבישוף בראגה ומיד לאחר מכן לקרדינל-בישוף של פרסקטי ("בישופות טוסקולום"). ב-8 בספטמבר 1276 נבחר לאפיפיור. במהלך כהונתו הקצרה הפך החלטה של ועידת ליון השנייה (הוועידה האקומנית הארבע-עשרה), אשר חייבה בידוד מוחלט של חברי הקונקלווה וקבעה קיצוב במזון ומשקה המסופק לחברי חבר הקרדינלים הבוחר, על מנת לצמצם את זמן התלבטויותיהם. בהשפעת הארכיבישוף של פריז, אטיין טאנפייה (Tempier), תמך בפסילת העיסוק הפילוסופי המנותק מעבודת האל ובכך תרם לבלימת הפריחה בפילוסופיה ובמדעים שפרחה במאה ה-13 באוניברסיטאות אירופה. הוא ניסה לארגן מסע צלב משותף עם הכנסייה האורתודוקסית, אך נכשל ושלח מיסיונרים למונגולים של הוולגה, במחשבה לנצרם ולצרפם במסע משותף נגד האסלאם, הוא לא הספיק לראות בכישלון שליחותו זו בטרם נהרג, כאשר חלק מהגג באגף החדש בארמונו קרס. ערך מורחב – פדרו הספרדי פדרו הספרדי (Petrus Hispanus) היה מחברו של ספר הלימוד המרכזי בלוגיקה באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטאות ימי הביניים בכלל עד המאה ה-17, ה-Summulae logicales magistri Petri Hispani (ענייני הלוגיקה של מאסטר פטרוס הספרדי) או ה-Tractatus. הוראת המילה Hispanus כפולה ויכולה להתייחס הן לספרד המדינה והן לחצי האי האיברי כולו (הכולל גם את פורטוגל). לפיכך, הדעה הרווחת היא שיש לזהות את "פדרו הספרדי" האלמוני, שהיה סמכות נכבדה בדורו, עם פדרו ז'ולינו. המתנגדים למסורת זו הם הספרדים הטוענים שמדובר במלומד חבר המסדר הדומיניקני מקסטיליה. חוקרים מודרניים נוטים לתמוך בדעה שאכן פדרו היה חבר המסדר הדומיניקני ולכן אינו יוחנן העשרים ואחד. ערך באנציקלופדיה הקתולית פדרו הספרדי באנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה יוחנן העשרים ואחד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'אק לה גוף, ימי הבינים בשיאם, דביר, 1993, עמ' 220-1 ז'אק לה גוף, ימי הבינים בשיאם, דביר, 1993, עמ' 198 פדרו הספרדי באנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה, ר' הערה 2
בקדש

בַּקְדָשׁ (בערבית: بكداش) היא גלידרייה מפורסמת מאוד בעולם הערבי הממוקמת בדמשק, בירת סוריה. החנות נוסדה בשנת 1885 בשוק אל-מחמודייה בעיר העתיקה של דמשק. הגלידרייה ידועה בזכות ה-"גלידה הערבית" הקרויה: "בוזה" הנמכרת בחנות, אשר מפורסמת בכל רחבי העולם הערבי, שבזכותה מגיעים אליה גם תיירים המבקרים בסוריה. עקב מלחמת האזרחים הסורית, בקדש העתיקה את פעילויותיה לעמאן. גלידה מסטיק מדיה וקבצים בנושא בקדש בוויקישיתוף רותם מימון, גלידה קרה בלב הגיהינום: המוסד הסורי שלא נכנע למלחמה, מספק נחמה מתוקה לירדנים, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקטור ז'דנוביץ'

ויקטור ז'דנוביץ' (ברוסית: Виктор Францевич Жданович; ‏27 בינואר 1938) הוא סייף עבר סובייטי. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות מהן כולם זהב וכן אלוף עולם בעל 3 מדליות זהב. בנוסף לכך ז'דנוביץ' זכה באליפות ברית המועצות מספר פעמים. ז'דנוביץ' נולד בלנינגרד. הוא החל להתאמן בסייף בגיל 15. בשנת 1963 הוא סיים את לימודיו במכון לספורט בלנינגרד והוסמך למאמן. לאחר סיום ההופעות ז'דנוביץ' היה מאמן ראשי בסיף של אגודת ספורט "דינמו" ובשנים 1977-1987 היה ראש נבחרת ברית המועצות ברומח. בשנת 1956 ויקטור ז'דנוביץ' נכלל בנבחרת האולימפית של ברית המועצות השתתפה במשחקי מלבורן. בחצי גמר הנבחרת הפסידה לנבחרת הונגריה ולכן חזרה ללא מדליות. בשנת 1959 התגבשה נבחרת ברית המועצות בה בנוסף לז'דנוביץ' היו מארק מידלר, יורי סיסיקין, הרמן סבשניקוב ויורי רודוב. נבחרת זו זכתה באותה שנה אליפות העולם (זכתה עוד מספר פעמים עד לשנת 1963). בשנת 1960 היא הגיעה לאולימפיאדת רומא וזכתה בתחרות הקבוצתית. בנוסף לכך, ז'דנוביץ' זכה בתחרות אישית וקיבל מדליית זהב נוספת. ז'דנוביץ' היה סייף סובייטי ראשון שזכה במדליית זהב אישית בתחרות עולמית. גם באולימפיאדת טוקיו הנבחרת בהרכב דומה זכתה בתחרות קבוצתית. בתחרות אישית ז'דנוביץ' הפסיד בחצי גמר. ויקטור ז'דנוביץ', באתר olympedia.org
קוסייר (סוריה)

קוסייר (בערבית: القصير; בתעתיק מדויק: אלקציר) היא עיר במערב סוריה הנמצאת במחוז חומס. העיר שוכנת כ-35 ק"מ מדרום לחומס באזור הררי, בגובה 540 מטר מעל פני הים, המשקיף על גבול סוריה-לבנון. מיקומה של העיר, על הדרך שבין הבירה דמשק לחוף הים התיכון ובסמוך לגבול סוריה-לבנון, מקנה לה חשיבות אסטרטגית. קוסייר היא העיר הקרובה ביותר לחומות העיר העתיקה קדש, הידועה בזכות קרב קדש שנערך בסמוך לה בשנת 1274 לפנה"ס. הגאוגרף המוסלמי יאקות אל-חמאווי ביקר בעיר בתחילת המאה ה-13, בתקופת שלטון השושלת האיובית, וציין כי בעיר קיים חאן גדול המוקף בגנים. בשנת 1832, בתקופת כיבוש מוחמד עלי, מפקד הכוחות אבראהים פאשא התארח בעיר. לאחר נסיגת הכוחות המצרים נותרו מספר משפחות מצריות בעיר אשר מצאו בה מזג אוויר נוח ואפשרות לפיתוח חקלאי. חלק מתושבי העיר השתתפו במלחמת האזרחים בסוריה והתקוממו נגד משטרו של בשאר אל-אסד. אל העיר נמלטו אף עריקים מצבא סוריה. בתקופה שבין פרוץ מלחמת האזרחים, באפריל 2011, לבין 13 בפברואר 2012, נהרגו בעיר למעלה מ-70 תושבים. מאז נובמבר 2011 נתונה העיר למצור של צבא סוריה. ב-13 בפברואר 2012 השתלטו כ-400 חיילים ואנשי מליציות התומכות בשלטון על בית החולים המרכזי בעיר ובניין העירייה. בניין העירייה הפך למטה כוחות הצבא בעיר. מאותה עת החלו צלפים יורים ברחובות וחיי העיר שותקו למעשה. ב-9 ביולי 2012 השתלטו כוחות צבא סוריה החופשית על בניין העירייה והרסו אותו במטרה למנוע בו שימוש עתידי למטרות צבאיות. החל מחודש יולי הייתה העיר בשליטה של כוחות צבא סוריה החופשית למעט בית החולים ומספר עמדות שליטה סביב העיר. ב-4 באפריל 2013 פתח צבא סוריה במתקפה בקוסייר במטרה להשתלט על העיר ועל הכפרים הסמוכים לה. הקרבות בעיר ובסביבותיה, שבהם השתתפו גם לוחמי חזבאללה, נמשכו למעלה מחודשיים, ובסופם השתלט צבא סוריה על העיר. בשנת 1970 חיו בקוסייר 9,240 תושבים. בהתאם לנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה בשנת 2004 היו בעיר 29,818 תושבים. בשנת 2011 העריך ה-BBC כי בעיר חיים כ-40 אלף תושבים. נכון לחודש מאי 2013 חיו בעיר כ-25,000 אזרחים. האלא ג'אבר, כך כבש חיזבאללה את קוסייר עבור אסד, באתר nrg‏, 10 ביוני 2013
Dangerous Dave

Dangerous Dave (בעברית ידוע יותר בשם "דייב", או "דייב המסוכן") הוא משחק מחשב משנת 1988. הוא פותח בשביל Apple II ו-DOS בתור דוגמה למשחק שצורף כמאמר על GraBASIC. מטרת המשחק להגיע אל הדלת לאחר קבלת הגביע, אך ישנם מספר מכשולים, בהם אש, מים ומפלצות. במשחק 10 מסכים גלויים ו-4 נוספים מוסתרים. מספר הפעמים שניתן להיפסל הוא מוגבל. כל פסילה מופיעה בצורת ראשו של דייב. במשחק קיים רק נשק אחד - אקדח. בכל שלב דייב מופיע בלי הנשק וצריך לאסוף אותו כדי לקבל את היכולת להשתמש בו. האקדח יורה כדורים בודדים ואף על פי שהם בלתי מוגבלים בכמותם לא ניתן לירות ירייה נוספת עד שהירייה הקודמת פגעה בחפץ או יצאה מטווח הראייה. במשחק קיים רק אביזר אחד - ג'ט-פק. בעזרת הג'ט-פק דייב יכול לעוף ולחצות מכשולים שאותם לא היה מצליח לעבור בלעדיו. הג'ט-פק ניתן לשימוש לזמן מוגבל. כשאוספים אותו הדלק מיוצג על ידי פס אדום. בתום הדלק הג'ט-פק נעלם. לאורך השנים פותחו מספר משחקים בסדרה: Dangerous Dave (1988) Double Dangerous Dave (1990) Dangerous Dave in Copyright Infringement (1990) Dangerous Dave (1990) Dangerous Dave GS (1990) Dangerous Dave in the Haunted Mansion (1991) Dangerous Dave's Risky Rescue (1993) Dave Goes Nutz! (1993) Dave - Android (2015) Dangerous Dave, באתר מסע אל העבר Dangerous Dave in the Deserted Pirate's Hideout!, באתר PCGamingWiki (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילם דה פש

וילֶם דה פֶש (בהולנדית: Willem de Fesch;‏ נטבל ב-26 באוגוסט 1687, אלקמאר, הולנד – 3 בינואר 1761, לונדון) היה נגן כינור וירטואוז ומלחין הולנדי. דה פש היה תלמידו של קרל רוזייה (גר'), שהיה סגן הקאפלמייסטר של העיר בון. דה פש נשא לאישה את בתו של רוזייה, מריה אנה רוזייה. דה פש היה פעיל באמסטרדם בין 1710 ל-1725. משנת 1725 עד 1731 שירת כקאפלמייסטר בקתדרלת אנטוורפן. אחרי כן עבר ללונדון שם ניגן כסולן בקונצרטים וכנגן כינור בתזמורתו של הנדל בשנת 1746. בשנים 1748–1749 ניצח על תזמורות שניגנו בגני מרילבון. הוא לא הופיע עוד אחרי שנת 1750. יצירותיו כוללות אורטוריות כמו "יהודית" (1732) ו"יוסף" (1746), וכן מוזיקה קאמרית, קונצ'רטי ויצירות קוליות. שתי האורטוריות נחשבו אבודות עד שנת 1980. אז נמצא עותק בכתב-יד של "יוסף" באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. המוזיקה של דה פש הושפעה מהאיטלקים, במיוחד אנטוניו ויוואלדי, ומהנדל. 6 סונאטות לשני כינורות, אופוס 1 6 סונאטות לשני צ'לי, בסונים או ויולים, גם הן ממוספרות כאופוס 1 (הקול התחתון ממוספר ולכן יכול לתפקד כקונטינואו) 6 סונאטות לשני צ'לי, בסונים או ויולים, אופוס 2 6 קונצ'רטי, 4 לכלי מיתר ולקונטינואו, ו-2 לאבוב, שני כינורות ולקונטינואו, אופוס 3 12 סונאטות: 6 לכינור וקונטינואו, ו-6 לשני צ'לי, אופוס 4 6 קונצ'רטי: 4 ל 2 חלילים, מיתרים וקונטינואו, 2 לכלי מיתר ולקונטינואו, אופוס 5 6 סונאטות לכינור/חליל ולקונטינואו, אופוס 6 10 טריו סונאטות ל 2 חלילים או כינורות ולקונטינואו, אופוס 7 6 סונאטות לכינור ולקונטינואו, אופוס 8 6 סונאטות ל 2 חלילים, אופוס 9 8 קונצ'רטי גרוסי, אופוס 10 "שעשועים מוזיקליים" - 30 דואטים ל 2 חלילים, אופוס 11 12 טריו סונאטות ל 2 חלילים או כינורות ולקונטינואו, אופוס 12 6 סונאטות לצ'לו ולקונטינואו, אופוס 13 מיסה ברוויס "יהודית" -אורטוריה "יוסף" - אורטוריה "אהבה וידידות" - סרנאטה 20 קנצונטות לסופרן, כינור/חליל/מנדולינה וקונטינואו שירים Frans Van den Bremt/Rudolf A. Rasch, "Willem de Fesch", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed May 19, 2008), (subscription access) מדיה וקבצים בנושא וילם דה פש בוויקישיתוף וילם דה פש, באתר AllMusic (באנגלית) וילם דה פש, באתר MusicBrainz (באנגלית) וילם דה פש, באתר Discogs (באנגלית)
Pictures of Home

Pictures of Home הוא שיר בסגנון רוק כבד מאת להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור ב-מרץ 1972, ונכלל באלבומם המפורסם Machine Head. השיר מאופיין בפתיחת תופים אופיינית לאיאן פייס, ובנגינת ריפי גיטרה מהירים ומלאי עוצמה, ובסולואים של גיטרה בס. המילים נכתבו על ידי איאן גילן בעת ששכב בביתו עקב מחלה. לאורך השנים סירב בעקשנות גיטריסט הלהקה ריצ'י בלקמור לבצע את השיר בהופעות החיות, אולם מאז פרישתו ב-1994, והחלפתו על ידי סטיב מורס, השיר הפך לפופולרי בהופעותיה החיות של הלהקה, ואף היה השיר הפותח במסע ההופעות "Rapture of the Deep tour" ב-2006. אינגווי מלמסטין - באלבומו, Inspiration בשנת 1996. בראון רוג'ו - באלבומו, Perversiones בשנת 2003. ג'ון לורד - באלבומו, Live בשנת 2011. בלאק לייבל סוסייטי - באלבום המחווה לדיפ פרפל, Re-Machined: A Tribute to Deep Purple's Machine Head בשנת 2012. מידע על היצירה "Pictures of Home" באתר מיוזיק בריינז ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Never Before

"Never Before" הוא שיר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור כסינגל במרץ 1972, ולאחר מכן באלבום Machine Head בדצמבר והגיע למקום ה-35 בבריטניה. השיר הוא הסינגל היחידי מהאלבום מלבד Smoke on the Water, שאף הוא יצא כסינגל. הלהקה הפיצה עם השיר וידאו קליפ. לשיר בוצעו גרסאות כיסוי על ידי אמנים שונים, ביניהם גרי בארדן (אנ')‏, Kings of Chaos (אנ') ו-Out of Phase (אנ'). השיר כמעט ולא מבוצע על ידי הלהקה בהופעותיה החיות, וההקלטה היחידה של השיר בביצוע חי הוא באלבום ההופעה "Deep Purple in Concert". השיר בוצע במסע ההופעות שהלהקה ערכה לכבוד האלבום "Machine Head", שם ביצעה את כל שירי האלבום. איאן גילן - שירה ריצ'י בלקמור - גיטרה רוג'ר גלובר - גיטרה בס ג'ון לורד - קלידים איאן פייס - תופים מידע על היצירה "Never Before" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Never Before" באתר SecondHandSongs Steffen Hung, Deep Purple - Never Before, hitparade.ch הווידאו קליפ של השיר, באתר YouTube מתוך אתר AllMusic ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האינאן

הָאיְנָאן (בסינית: 海南, בפין-יין: Hăinán; פירוש מילולי: הים הדרומי) הוא אי טרופי גדול ומחוז מדרום לחופי הרפובליקה העממית של סין. שטח האי הוא בן 35,191 קמ"ר, אוכלוסייתו נאמדת בכ-10 מיליון נפש. בירתו היא העיר הָאיְקוֹאוּ (海口/Hăikŏu). בשל אקלימו וחופיו הטרופיים, מהווה האי אתר תיירות פופולרי בקרב אזרחי סין. בייחוד בחורף, כשהטמפרטורה הממוצעת בו היא 21°C. הקיץ בו מתחיל במרץ ומסתיים בנובמבר, ובחודשים אלו האי חם ולח. סופות טייפון פוקדות אותו לפחות פעם בשנה, בדרך כלל בין מאי לאוקטובר. תושביו המקוריים של האי הם בני לי (黎族/Lízú) ובני מיאו (הְמונג) (苗族/Miáozú), אך כיום רוב תושביו הם בני האן. באי מתגוררים כמה אלפי בודהיסטים וכמה אלפי מוסלמים (רובם בני חווי). נוכחות מיסיונרית בעבר הביאה לקיומם של כמה עשרות אלפי נוצרים, הן קתולים והן פרוטסטנטים. בתחום המחוז נמצאים איי פאראסל, שעליהם השתלטה דה-פקטו הרפובליקה העממית של סין, אך גם טאיוואן ווייטנאם טוענות לבעלות עליהם. האינאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי מיאמי

נמל התעופה הבין-לאומי של מיאמי (באנגלית: Miami International Airport) הוא נמל התעופה העיקרי באזור דרום פלורידה, וממוקם כ-13 ק"מ ממרכז העיר מיאמי. נמל התעופה משמש כבסיס לחברות התעופה אמריקן איירליינס, LAN איירליינס, פדקס אקספרס, ו-UPS. בשל מיקומו, משמש הנמל כשער לטיסות בין ארצות הברית, למדינות אמריקה הלטינית והקריביים. כמו כן, מיקום הנמל משמש רבים לטיסות קונקשן בין אירופה לדרום אמריקה. בעבר השתמשו בנמל כבסיס חברות התעופה: בראניף אינטרנשיונל איירווייז, איסטרן איירליינס, אייר פלורידה, נשיונאל איירליינס, פאן אמריקן וורלד איירווייז, יונייטד איירליינס, ואיבריה איירליינס. בשנת 2011 דורג שדה התעופה במקום הראשון בארצות הברית בתנועות מטוסים, ובמקום השני במספר הנוסעים בטיסות בינלאומיות (אחרי JFK). בשנת 2011 עברו בנמל התעופה 38,314,389 נוסעים, נתון הממקם את השדה במקום ה-12 בארצות הברית, וה-25 בעולם. נמל התעופה הוא העמוס ביותר במדינת פלורידה, ומטפל במטענים בינלאומיים יותר מכל נמל תעופה אחר בארצות הברית. אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי מיאמי (באנגלית) נמל התעופה הבין-לאומי מיאמי, ברשת החברתית פייסבוק נמל התעופה הבין-לאומי מיאמי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נמל התעופה הבין-לאומי מיאמי, ברשת החברתית אינסטגרם נמל התעופה הבין-לאומי מיאמי, סרטונים בערוץ היוטיוב מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי של מיאמי באתר Airliners.net
צבי ג'וריני

צבי ג'וריני (בּוֹגוֹמוֹלְני) (1885, סורוקה, בסרביה, רוסיה – 24 בינואר 1960, תל אביב) היה זמר אופרה ישראלי. צבי הירש (הרשל) בן מוניש בוגומולני נולד בעיירה סורוקה שבבסרביה, רוסיה. בנעוריו עזב את עיירתו ונסע ללמוד זמרה וקומפוזיציה בקונסרבטוריון. שירת בצבא כמורה לזמרה ומנצח על תזמורת צבאית. במלחמת העולם השנייה נסע לאיטליה להמשיך בלימודי זמרה. באיטליה החל להופיע עם גדולי הזמרים דאז, ואימץ לעצמו את שם הבמה "ג'וריני". לאחר מכן היה לזמר באופרה הממלכתית של רומניה (אנ') שבבוקרשט. ב-1923 ביטל חוזה הופעות באופרה הממלכתית בעקבות פנייתם של אנשי הבמה מהיישוב מרדכי גולינקין ומרים ברנשטיין-כהן לבוא לארץ ישראל ולהשתתף בהקמת האופרה הארצישראלית. הוא עלה ארצה והיה למעמודי התווך של האופרה של גולינקין, הן כסולן והן כמנהל הסטודיו שליד האופרה, שהכין את הזמרים הארצישראליים. ב-1927 נסע לסיבוב בערי ארצות הברית וליווה את שליחי המוסדות הלאומיים. הופיע מעל במות האופרות הגדולות באירופה ובדרום אפריקה. ג'וריני חיבר שירים ולחנים שהושרו בפי זמרים והועלו על גבי תקליטים. בשנותיו האחרונות שקד על מחקר וחיבור לחנים לפי מקור הזמר הישראלי העממי, שנותרו בכתובים. התגורר ברחוב אדוארד ברנשטיין 11 בתל אביב. תואר כ"איש נלבב, בעל שיחה נעימה ומתובלת הומור עסיסי ועממי". צבי ג'וריני נפטר בינואר 1960, בגיל 74. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר את אשתו פרימה ואת בנו היחיד, גדעון ג'וריני, ומשפחתו. אלמנתו פְּרומָה נפטרה ב-1976. בנו גדעון (שהיה המושל הצבאי של יריחו לאחר מלחמת ששת הימים) נפטר ב-1992. צבי ג'וריני, באתר זמרשת צבי ג'וריני, דף שער בספרייה הלאומית ג. ש–ה, לזכר נעדרים: צבי ג'וריני, דבר, טור 1, 22 בפברואר 1960 צבי ג'וריני באתר חברה קדישא ת"א–יפו. בבית המשפט המחוזי בתל-אביב–יפו, דבר, 19 במאי 1960. דוד ויניצקי, ביסארביה היהודית במערכותיה בין שתי מלחמות העולם: 1914–1940, כרך ב, ירושלים: הספרייה הציונית, תשל"ג, עמ' 596. ג. ש–ה, לזכר נעדרים: צבי ג'וריני, דבר, טור 1, 22 בפברואר 1960. צבי ג'וריני, דבר, מודעת אבל, 26 בינואר 1960. פרימה גוריני באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
ססנה איירקראפט קומפני

ססנה איירקראפט קומפני (באנגלית: Cessna Aircraft Company) ידועה בשם ססנה, היא יצרנית מטוסים אמריקאית המבוססת בעיר ויצ'יטה שבקנזס. החברה ידועה במטוסי הטורבו פרופ והמנהלים שהיא מייצרת. ססנה היא חברת בת של תאגיד טקסטרון. ססנה-185 סקייוואגן הוא מטוס אבטיפוס של מטוסי הצסנה האזרחים והוא המריא ב-1960 וכמה צבאות בעולם קנו אותו. ב-1968 קנה חיל האוויר הישראלי מטוסי ססנה 206 (אנ') והמשטרה העבירה לחיל האוויר מטוסי צסנה 180 (אנ'). הצבא השתמש במטוסי צסנה שלו במלחמת לבנון הראשונה למטרות תובלה של ציוד וכוח אדם. רוב השנים עשו בו שימוש למטרות אימון טייסים. מדיה וקבצים בנושא ססנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ססנה איירקראפט קומפני (באנגלית, בספרדית ובגרמנית) ססנה איירקראפט קומפני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ססנה איירקראפט קומפני, ברשת החברתית אינסטגרם צסנה 180, 206, באתר חיל האוויר הישראלי ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארק מידלר

מארק מידלר (ברוסית: Марк Мидлер; ‏24 בספטמבר 1931 – 31 במאי 2012) היה סייף יהודי-סובייטי. אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב וכן אלוף עולם במסגרת קבוצתית בעל 5 מדליות זהב. בנוסף לכך הוא ככה במדליות ארד וכסף אישית באליפויות העולם. כמן כן מידלר זכה באליפות ברית המועצות מספר פעמים. בשנת 1983 מארק מידלר נכלל באולם התהילה של הספורט היהודי. מארק מידלר נולד במוסקבה. תחילה הוא רצה להיות כדורגלן כמו אביו ששיחק בקבוצת דימנו מוסקבה. למרות זאת הוא ביחד עם חברו החל את אימוני סיף בשנת 1943. בשנת 1953 הוא סיים את לימודיו במכון לספורט במוסקבה והוסמך למאמן. לאחר סיום ההופעות מידלר היה מאמן סיף וחניכיו זכו במדליות זהב באולימפיאדות ובאליפויות האולם. מידלר היה חבר נבחרת הסיף של ברית המועצות בשנים 1951–1967. בתקופה זו הנבחרת אלמונית של הסייפים הסובייטים הפכה למובילה בתחום. באולמפיאדת 1952 הנבחרת הסובייטית לא הצליחה לעבור את השלב המוקדמות אך רכשה ניסיון חשוב. מארק מידלר נכלל גם בנבחרת האולימפית של ברית המועצות שהשתתפה במשחקי מלבורן. בחצי גמר הנבחרת הפסידה לנבחרת הונגריה ולכן חזרה ללא מדליות. בשנת 1959 התגבשה נבחרת ברית המועצות בה בנוסף למידלר היו ויקטור ז'דנוביץ', יורי סיסיקין, הרמן סבשניקוב ויורי רודוב. נבחרת זו זכתה באותה שנה אליפות העולם (זכתה עוד מספר פעמים עד לשנת 1966). בשנת 1960 היא הגיעה לאולימפיאדת רומא וזכתה בתחרות הקבוצתית. גם באולימפיאדת טוקיו הנבחרת בהרכב דומה זכתה בתחרות קבוצתית. באולימפיאדות שנערכו בשנים 1980, 1992, 1996 ו-2000 מארק מידלר היה מאמן ראשי של הנבחרת. נפטר ב-31 במאי 2012. מארק מידלר, באתר olympedia.org דף אישי באולם התהילה של הספורט היהודי מארק מידלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)