מועדון תרבות הדיון - דיבייטינג של האוניברסיטה העברית

מועדון הדיבייטינג של האוניברסיטה העברית הוא ארגון סטודנטים באוניברסיטה העברית בירושלים, הפועל בתחומי תרבות הדיון והדיבייט התחרותי. בפן התחרותי, המועדון הוא בין המובילים בישראל (במסגרת התחרויות של ליגת הדיבייט הישראלית), וחבריו אף מעפילים באופן קבוע לשלבים המתקדמים של אליפות אירופה ואליפות העולם. המועדון נוסד בשנת 1984 ביוזמת פרופסור אדי קאופמן, שכיהן באותה עת כמנהל מכון טרומן לקידום השלום, במטרה לקדם את תרבות הדיון בישראל. הרעיון עלה לאחר רצח אמיל גרינצווייג, שקאופמן ביקש לייצור מסגרת בה אנשים מכל קצווי הקשת הפוליטית יוכלו להיפגש ולדון בנושאים שנויים במחלוקת, בוויכוח סובלני בצורת דיבייט. בוויכוח הראשון השתתפו יוסי ברנע מהצד הימני של המפה הפוליטית ונעם קמינר מהצד השמאלי. נושא הדיון היה "משא ומתן עם אש"ף - כן או לא". בשנים הראשונות לפעילותו היה מועדון הדיבייטינג היחיד שפעל בקביעות בישראל. עם התפתחות התחום בישראל, החל להשתתף במסגרת התחרויות של ליגת הדיבייט הישראלית ובאליפות העולם בדיבייטינג לאוניברסיטאות. המועדון מנהל פגישה שבועית קבועה לאורך תקופת הלימודים האקדמית, וכן פגישות ארעיות נוספות בתקופת הלימודים ומחוץ לה. ככלל, הפגישות מתמקדות בביצוע ובלימוד של דיבייט פרלמנטרי בריטי. בנוסף מארגן המועדון אירועים לציבור האוניברסיטה העברית בתחום תרבות הדיון, כגון הרצאות של אנשי רוח ואנשי ציבור, דיונים ציבוריים, ודיונים מונחים בין המועמדים לבחירות לאגודת הסטודנטים באוניברסיטה. משלחות של המועדון מתמודדות באופן קבוע באליפות העולם בדיבייטינג לאוניברסיטאות, באליפות אירופה בדיבייטינג לאוניברסיטאות, ובכל תחרויות הדיבייט האוניברסיטאיות בישראל. המועדון הוא אחד ממייסדי מועצת הדיבייט הארצית, והוא מארח תחרות ארצית בכל שנה. חברי המועדון ובוגריו עוסקים בהוראת רטוריקה ודיבייט בבתי ספר ובמוסדות להשכלה גבוהה. המועדון פועל באוניברסיטה כתא סטודנטים, ונמצא בחסות דיקנאט הסטודנטים של האוניברסיטה. התנהלותו הפנימית מתבצעת באופן דמוקרטי, כאשר חברי המועדון הקבועים בוחרים יושב ראש וחברי הנהלה לתקופה של שנה. בחירות אלו, שהן ישירות וחשאיות, מתקיימות לקראת סוף השנה האקדמית. אליפות העולם בדיבייטינג לאוניברסיטאות: 2002 טורונטו: רואי ויזנר ויהושע גורטלר זכו בגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה), ורואי ויזנר זכה בתואר הדובר המצטיין בקטגוריית ESL. נעמי קריגר ואלי נוברשטרן עלו לשלב חצי-הגמר ESL. רואי ויזנר זכה באליפות העולם בנאום בציבור, תחרות נלווית לתחרות זו. 2003 סטלנבוש: נעמי קריגר ואלי נוברשטרן עלו לשלב שמינית-הגמר הפתוח (אנגלית כשפת אם), ודורגו ראשונים בקטגוריית ESL. רובי ציגלר ואור קרויזר עלו לשלב חצי-הגמר ESL (נמנע בפועל מחמת תקלה טכנית). 2007 ונקובר: אלחנן מילר ורענן אייכלר התחרו בגמר ESL, ודורגו ראשונים בקטגוריה זו. 2016 סלוניקי: איתן הר-עוז ובנג'י קלמן עלו לשלב שמינית-הגמר הפתוח (אנגלית כשפת אם). 2017 האג: טל מנדלסון ורועי שולמן עלו לשלב רבע-הגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה). 2018 קייפטאון: אילאי קרשדט ורועי שולמן זכייה בגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה). 2021 קוריאה: ליאור סוקול ותמר בן מאיר עלו לשלב שמינית-הגמר הפתוח (אנגלית כשפת אם). אליפות אירופה בדיבייטינג לאוניברסיטאות: 2002 חיפה: נעמי קריגר ואלי נוברשטרן זכו בגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה). רובי ציגלר שפט בגמר הכללי. 2005 קורק: נדב קדם ואופיר רייך עלו לשלב חצי-הגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה). רובי ציגלר שפט בגמר ESL. 2007 איסטנבול: מאיה קרבטרי ומלי גרבר עלו לשלב רבע-הגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה). 2011 גולוויי: ירדן אוליברו וחנן צידור עלו לשלב רבע-הגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה). 2014 זגרב: רועי שולמן וארי אייזקס עלו לשלב חצי-הגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה). 2015 וינה: רועי שולמן וארי אייזקס עלו לשלב רבע-הגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה). 2016 ורשה: איתן הר-עוז ובנג'י קלמן עלו לשלב חצי-הגמר הפתוח (אנגלית כשפת אם), וטל מנדלסון ונטע קנת עלו לשלב חצי-הגמר ESL (אנגלית כשפה שנייה). 2020 אסטנה: מרים קלמן ונטע קנת התחרו בגמר הפתוח (אנגלית כשפת אם). 2021 מדריד: ליאור סוקול ותמר בן מאיר התחרו בגמר הפתוח (אנגלית כשפת אם). אליפות ישראל בדיבייט לאוניברסיטאות: 1998: תומר טרבס ונועם גרינברג. זכייה. 1999: יהושע גורטלר ותומר טרבס. זכייה. 2000: רואי ויזנר ויהושע גורטלר. זכייה. 2004: אור קרויזר וליטל הלמן. זכייה. 2014: רחלי רמברנדט ואיתן הר-עוז. עלו לשלב הגמר. 2015: רועי שולמן ואיתן הר-עוז. עלו לשלב הגמר. 2016: בנג'י קלמן ורתם קס. עלו לשלב חצי-הגמר. 2017: טל מנדלסון ונטע קנת. עלו לשלב הגמר. 2020: מרים קלמן ונטע קנת עלו לשלב הגמר. 2021: ליאור סוקול ותמר בן מאיר עלו לשלב הגמר. שרה ליבוביץ, בעד, נגד, נמנע, מעריב, 12 במרץ 1984