laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סרבית

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה סרבית היא שפה סלאבית דרומית המדוברת במספר מדינות יוגוסלביה לשעבר, בעיקר בסרביה ובבוסניה והרצגובינה וכמו כן במונטנגרו, קרואטיה ובקהילות סרביות ברחבי העולם. דובריה המגדירים עצמם כדוברי השפה הסרבית הם בעיקר סרבים – תושבי סרביה ותושבי רפובליקה סרפסקה. הסרבית מבוססת על ניב-אב המשותף גם לשפות הקרואטית והבוסנית, הנקרא סרבו-קרואטית. סרבית היא אחת הדוגמאות הבודדות לשפה המשתמשת בשתי שיטות כתב בו-בזמן. שתי מערכות אלפבית, הלטיני והקירילי, משמשות לכתיבת השפה ונפוצות בסרביה בכל תחומי החיים, ורוב הסרבים שולטים בשתיהן. הכתיב הסרבי עקבי מאוד, ומבוסס על העיקרון של "אות לצליל", דהיינו, "כתוב כפי שהנך מדבר וקרא כשם שכתוב". העיקרון יושם על ידי ווק סטפנוביץ' קראג'יץ', בלשן סרבי והמוציא לפועל של רפורמת השפה הסרבית במאה ה-19. במובנים רבים, סרבית היא ניב של השפה הסרבו-קרואטית, וזהה כמעט לגמרי לקרואטית ולבוסנית: הדקדוק זהה בכל גרסאות השפה, הן מבחינה מורפולוגית והן מבחינה תחבירית, והשוני מסתכם בחלק מאוצר המילים ובאיות. סרבו-קרואטית RTS :: Srpski jezik govori 12 miliona ljudi
ליטוש

ליטוש הוא פעולת גימור הגורמת להחלקה של פני שטח. לעיתים המטרה היא ליצור שטח בעל תכונות של מראה, כלומר החזרת אור מלאה עם פיזור נמוך ככל האפשר. הדרך הנפוצה להשגת הגימור היא ליטוש מכני – שפשוף פני השטח בגרגרים של חומר קשה. לדוגמה, מתכת ועץ ניתן ללטש עם נייר זכוכית – שהוא נייר שעליו מודבקים גרגרי זכוכית, אולם אבני חן וקרמיקות שונות, שהן בדרך כלל קשות מזכוכית, וגם מתכות, נהוג ללטש בעזרת גרגרי סיליקון קרביד או יהלום. ליטוש מכני נפוץ הוא דיסקה מסתובבת (ראו תמונה), שעליה מונח נייר עם גרגרים קשים, או בד שמוספג בתמיסה עם הגרגרים. לעיתים הליטוש אינו מכני, למשל ליטוש באמצעות חומר איכול או באמצעות לייזר. איכות פני שטח (אופטיקה) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיל

כַּיִל (בלועזית: טִיטֶר) הוא שיטה לביטוי ריכוז באמצעות מיהול סדרתי. ערך הכיל הוא המיהול הגבוה ביותר עבורו הקריאה עודנה חיובית. לדוגמה, עבור דגימה ששמונת המיהולים פי שניים הראשונים שלה נותנים קריאה חיובית, ערך הכיל הוא 1:256. אף על פי שהכיל מוצג בצורת שבר, ככל שהמכנה גדול יותר, כך הריכוז של החומר גבוה יותר, כי למעשה נדרש מיהול גבוה יותר על מנת להשיג קריאה שלילית. בסרולוגיה נעשה שימוש בכיל על מנת להביע באופן כמותי רמה של נוגדנים נגד אנטיגן מסוים. שיטת ELISA היא אמצעי נפוץ למדידת כיל נוגדנים. טיטרציה ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פליפה החמישי, מלך ספרד

פליפה החמישי, מלך ספרד (בספרדית: Felipe V de España;‏ 19 בדצמבר 1683 – 9 ביולי 1746) היה מלך ספרד בין השנים 1700 ל-1746. פליפה החמישי, הידוע גם כפיליפ דוכס אנז'ו, היה המלך הספרדי הראשון לבית בורבון. פליפה נולד בורסאי ב-19 בדצמבר 1683 ללואי, הדופן הגדול, בנם של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ומריה תרסה, נסיכת ספרד, בתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד. אמו הייתה מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה, בתם של פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה, ואנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה. עם לידתו קיבל פיליפ את התואר דוכס אנז'ו, שם שליווה אותו תכופות טרום היותו למלך. עם מותו בשנת 1700 של מלך ספרד קרלוס השני ללא יורשים, צפה ועלתה שאלת הירושה. כנכדה של אחות המלך, מריה תרסה, הייתה לפיליפ עדיפות בקבלת הירושה, אך גם קרל, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נעשה טוען לכתר. בנסיבות אלו פרצה ב-1701 מלחמת הירושה הספרדית, בה השתתפו צרפת, בריטניה ומדינות נוספות. המלחמה הסתיימה ב-1713 בהסכם אוטרכט. פיליפ הוכתר כפליפה החמישי מלך ספרד, אך נשללה ממנו הטענה לכתר צרפת, וכך נפתרה סוגיית איחוד צרפת וספרד שאיימה על חלק מהמדינות באירופה. ספרד גם ויתרה על האי מנורקה ועל מצר גיברלטר לטובת בריטניה. ארצות השפלה הדרומיות, נאפולי וחלק מדוכסות מילאנו נמסרו לקיסרות האוסטרית, וסרדיניה וחלק אחר מדוכסות מילאנו נמסרו לבית סבויה. כך נחלשה אחיזתה של ספרד באירופה, והאיום הפוטנציאלי על בריטניה ופורטוגל פחת. פליפה, שלקה בהתקפי מניה דיפרסיה ודיכאון, ויתר על כתרו ב-1724 לטובת בנו לואיס, אך חזר לכהן כמלך עקב מותו של זה באותה שנה. מחלתו של פליפה מנעה ממנו לתפקד, ובשנים אלה דאגה רעייתו השנייה, אליזבטה פארנזה מפארמה, לנהל את הממלכה, כמו גם לתארים מלכותיים לילדיה, קרלוס (דוכס פארמה בין השנים 1732–1735, ואחר כך מלך נאפולי וסיציליה), פליפה (דוכס פארמה מ-1735), ומריאנה ויקטוריה (מלכת פורטוגל). בתקופתו הייתה ספרד מעורבת במלחמת הירושה הפולנית בשנים 1733 עד 1738, שבעקבותיה קיבל בנו, הדוכס קרלוס, לימים קרלוס השלישי, מלך ספרד, את השליטה בנאפולי ובסיציליה. בתקופתו של פליפה פרצה גם מלחמת אוזנו של ג'נקינס, מלחמה שנערכה באיים הקריביים בין בריטניה לספרד בשנים 1739 ו-1742, ונפסקה עקב מלחמה גדולה יותר שפרצה באירופה – מלחמת הירושה האוסטרית. פליפה מת ב-1746, בעיצומה של מלחמה זו. אחריו עלה לשלטון בנו, המלך פרננדו השישי. המלך העדיף את המסחר של ספרד עם רכושו האמריקאי. במהלך סחר אטלנטי זה הופיע דמויות חשובות של ההיסטוריה הימית של ספרד, ביניהם אמארו פרגו. המלוכה נהנתה לעיתים קרובות מהפרטינר בפשיטותיו המסחריות. ב-2 בנובמבר 1701 התחתן פליפה עם מריה לואיזה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה ואן מארי ד'אורליאן, ממנה היו לו 4 ילדים: לואיס (1707–1724). פליפה (1709). פליפה (1712–1719). פרננדו (1713–1759). ב-24 בדצמבר 1714 התחתן פליפה עם אליזבטה פארנזה, בתו של אודוארדו פארנזה, נסיך הכתר של פארמה ודורותיאה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, ממנה היו לו 6 ילדים: קרלוס (1716–1788). מריאנה ויקטוריה (1718–1781). פליפה (1720–1765). מריה תרסה רפאלה (1726–1746). לואיס (1727–1785). מריה אנטוניה פרננדה (1729–1785). פליפה החמישי, מלך ספרד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פליפה החמישי, מלך ספרד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פליפה ה-5, (1683-1746), מלך ספרד, דף שער בספרייה הלאומית בעת הכתרתו למלך ספרד, לא היה פיליפ דובר ספרדית. El corsario de Dios. Documentos sobre Amaro Rodríguez Felipe (1678-1747)
GSLV

GSLV - Geosynchronous Satellite Launch Vehicle ,משגר לוויינים מפיתוח וייצור הודי, מופעל על ידי הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO). המשגר מיועד לשגר לוויינים למסלול גאוסטציונרי, בגובה 36,000 ק"מ מעל קו המשווה של כדור הארץ. הדגם "Mark II", המצוי בשירות מסוגל לשגר מטע"ד בעל מסה של 2,450 ק"ג למסלול זה. דור שלישי של המשגר נמצא בשימוש בשם LVM-3. GSLV הוא משגר לוויינים תלת שלבי, בעל ארבעה מאיצים המונעים בדלק נוזלי. שיפור ניכר בביצועי המשגר על פני המשגר ההודי PSLV מושג על ידי שימוש במנוע קריוגני (השורף מימן נוזלי וחמצן נוזלי) לשלב השלישי. השלב הראשון מכיל דלק במשקל של 129 טון. בנוסף, ארבעה מאיצים ניתקים המונעים בדלק נוזלי היפרגולי (ניצת במגע) מקיפים את השלב הראשון. השלב השני מופעל על ידי דלק נוזלי במשקל של 37.5 טון. הדחף המיוצר על ידי שלב זה הוא כ־720 קילו-ניוטון. השלב השלישי מונע על ידי מנוע קריוגני השורף מימן נוזלי וחמצן נוזלי. המשגרים ראשונים עשו שימוש במנועים מפיתוח רוסי, אולם הארגון ההודי לחקר החלל מקדיש מאמץ ניכר לרכישת יכולת ייצור עצמית של מנועים קריוגניים, שישולבו בשיגורים הבאים של המשגר. הדור הראשון GSLV Mark I ניצל מרכיבים תוצרת רוסיה. במקור הוא היה יכול להביא למסלול מטען של 1,500 ק"ג. לאחר ביצוע שיפורים המטען גדל ל-1,800 ק"ג. הדור השני GSLV Mark II ניצל מרכיבים תוצרת הודו. הוא היה יכול להביא למסלול מטען של 2,500 ק"ג כבר בגרסה הראשונה. נכון ל־12 באוגוסט 2021, משגרים ממשפחת ה־GSLV ‏(Mk I ו־Mk II) ביצעו 16 שיגורים, והביאו ל־10 הצלחות, ארבעה כישלונות ושני כישלונות חלקיים. כל השיגורים התרחשו ממרכז החלל סאטיש דאוון (SDSC) בסריהריקוטה. מהשגר מדגם "Mk I" סיים את פעילותו. מדיה וקבצים בנושא GSLV בוויקישיתוף נתונים על המשגר באתר ISRO "GSLV-D1 Mission". ISRO. אורכב מ-המקור ב-2007-10-05. נבדק ב-2007-10-04. "GSLV-D2 Mission". ISRO. אורכב מ-המקור ב-2009-03-14. נבדק ב-2007-10-04. "EDUSAT mission". ISRO. אורכב מ-המקור ב-2007-10-11. נבדק ב-2007-10-04. "INSAT-4CR successfully placed in orbit". Times of India. ארכיון מ-2007-10-15. נבדק ב-2007-10-04. "GSLV-F04 Launc Successful - Places INSAT-4CR in orbit". ISRO. אורכב מ-המקור ב-2009-03-01. נבדק ב-2007-10-04.
אגף כוח האדם

אגף כוח האדם (בראשי תיבות: אכ"א, נקרא בעבר אגף משאבּי אנוש) במטה הכללי של צה"ל, הוא הגוף המתכנן והמתאם את פעילות הצבת כוח האדם ותנועתו, הטיפול במשאבּי האנוש של הצבא, התכנון מול תקינת אגף התכנון ותנאי השירות של הפרט. בשנים 2004–2008, עת כהונתו של אלעזר שטרן כראש האגף, נקרא האגף אגף משאבּי אנוש (אמ"ש); ביולי 2008, עם כניסתו לתפקיד של מחליפו אבי זמיר, שונה שם האגף לשמו הקודם - אגף כוח האדם. ראש אכ"א הוא אלוף יניב עשור, מונה לתפקיד ב-21 בפברואר 2021. מבנה אגף כוח האדם הנוכחי מתבסס על מטה המורכב מחטיבות (בדומה ללהקים שבמטה זרוע האוויר והחלל והמספנים שבמטה זרוע הים), מפקדות קציני החיל הראשיים העוסקים בבניין-הכוח שבתחום מקצועיותם, ויחידות עצמאיות אחרות. המבנה ההיררכי של החטיבות, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, מורכב ממחלקות, ענפים ומדורים. מפקד אגף כוח האדם הוא ראש האגף, קצין בדרגת אלוף. תחתיו נמצא מטה אגף כוח האדם, הגוף העוסק בניהול השוטף של האגף ותהליכי בניין הכוח בו. בראשות מטה האגף עומד קצין בדרגת תת-אלוף. בנוסף, לאגף כפופות חטיבות, אשר גם עליהן מפקד קצין בדרגת תת-אלוף. חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם מהווה את היחידה הראשית באגף, ולצידה פועלות חטיבת הפרט וחטיבת הסגל. שני גופים עיקריים נוספים הם מחלקת משא"ן ולוגיסטיקה ומחלקת נפגעים ובטיחות בדרכים. לאגף כוח האדם כפופים ארבעה חילות: חיל משאבי האנוש אשר חייליו מתפעלים היבטים רבים מפעילות האגף, חיל המשטרה הצבאית, חיל החינוך והנוער והחיל הכללי. בראשות כל אחד מחילות אלו עומד קצין בדרגת תת-אלוף. בסוף 2017 הוקמה מנהלת החרדים הצבאית לשיפור הטיפול באוכלוסייה זו. לראש המטה של אגף כוח האדם כפופה יחידת מופת (המחלקה לשירותי הפרט, הפרישה והתשלומים). עמוס ירון, רוח המפקד, ידיעות ספרים, 2022, עמודים 161-131 מדיה וקבצים בנושא אגף כוח האדם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגף כוח האדם אגף כוח האדם, ברשת החברתית פייסבוק אגף כוח האדם, ברשת החברתית אינסטגרם אורנה ברביבאי ורום לירז, ‏המעבר מניהול כוח אדם לניהול משאבי אנוש - לקחים מהלחימה, מערכות 402, אוגוסט 2005 אודות אגף כוח האדם, באתר צה"ל
טרינידד (אי)

טרינידד (Trinidad משמעות השם: 'שילוש', מתוך הביטוי הנוצרי השילוש הקדוש) הוא האי הגדול והמאוכלס ביותר מבין 23 איים המרכיבים את מדינת טרינידד וטובגו. האי טרינידד הוא הדרומי מבין האיים הקריביים, וממוקם כ-11 קילומטרים מחופה הצפוני של ונצואלה. שטחו של האי טרינידד הוא 4,768 קמ"ר. ערך מורחב – היסטוריה של טרינידד וטובגו בני האדם התיישבו באי לראשונה, ככל הנראה, בשנת 3000 לפני הספירה. האי, הקרוב יחסית לחופים הצפוניים של דרום אמריקה (אזור ונצואלה של ימינו), ידע כמה גלי הגירה או פלישות של קבוצות אינדיאנים מאזור ונצואלה. האחרונים שבהם, בני ארווק ובני קאריב, התיישבו בו בסביבות שנת 1300. האירופאי הראשון שגילה את האי היה כריסטופר קולומבוס, במסעו השלישי בשנת 1498. הספרדים נתנו לאי את השם טרינידד, "השילוש", על-שם השילוש הקדוש לנצרות. טרינידד היה תחת שליטה ספרדית עד 1797 (הבריטים תקפו את האי, וכתוצאה מכך היה בשליטתם החל משנת 1802), אך יושב בעיקר על ידי צרפתים ועבדיהם האפריקניים. הגן הבוטני המלכותי הוקם בפורט אוף ספיין, שנוסדה בשנת 1818. מדיה וקבצים בנושא טרינידד בוויקישיתוף האתר הרשמי של טרינידד וטובגו טלוויזיית טרינידד וטובגו נעם סלע, ‏הקרנבל בטרינידד-טובאגו, באתר GoTravel "Railroad Map of Trinidad". World Digital Library. 1925. נבדק ב-2013-10-25. ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של הקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שעון שחמט

שעון שחמט הוא אביזר המשמש למדידת וקציבת הזמן של מתמודדים בתחרויות שחמט. שעון שחמט מורכב משני שעונים הפועלים לסירוגין - כשהאחד פועל השני עומד. לאחר ששחקן מבצע את המהלך שלו הוא לוחץ על הלחצן שלו (הלחצן הקרוב אליו) ובכך מפעיל את שעון יריבו ומפסיק את השעון שלו. הזמן המוקצב לשחקנים הוא בהתאם לחוקים המוסכמים בתחרות הרלוונטית, אך בכל מקרה, לשני השחקנים מוקצב זמן שווה (למעט משחק שובר שוויון ארמגדון). השעון יכול להכריע את המשחק: אם לאחד השחקנים נגמר הזמן בשעונו יחשב לו הדבר להפסד ויריבו יחשב למנצח. בעזרת שעון השחמט ניתן לשחק בקצבים שונים: קלאסי - מעל שעה. הקצב הקלאסי הנפוץ הוא שעה וחצי לכל שחקן פלוס שלושים שניות עבור כל מהלך. מהיר (אקטיבי) - בין 15 ל 25 דקות. בזק (בליץ) - בין 3 ל 5 דקות. ברוב תחרויות הבליץ קצב הזמן הוא 3 שניות לכל צד פלוס 2 שניות עבור כל מהלך. ישנם קצבי זמן בהם יש תוספת זמן עבור כל מהלך. לדוגמה ישנו קצב זמן קלאסי נפוץ בו לכל שחקן יש שעה וחצי, ובעבור כל מהלך נוספים לשעונו עוד 30 שניות. בשנת 1883 תומאס ברייט ווילסון וג'וזף הנרי בלקבורן המציאו את שעון השחמט האנלוגי (עד אז שיחקו שחמט ללא הגבלת זמן). בשנת 1975 הומצא לראשונה שעון שחמט דיגיטלי. כיום משתמשים בתחרויות רק בשעון הדיגיטלי. הזמן הנותר לכל שחקן מופיע בצורה דיגיטלית, ובניגוד לשעוני העבר, ניתן לקבוע במדויק כמה זמן נותר לכל שחקן. בשעונים הדיגיטליים המודרניים ישנן אופציות רבות (לדוגמה, ניתן לבדוק בלחיצה על השעון, כמה מסעים ארך כל המשחק). מדיה וקבצים בנושא שעון שחמט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התזמורת הסימפונית של ונצואלה

התזמורת הסימפונית של ונצואלה (בספרדית: Orquesta Sinfónica Venezuela) נוסדה על ידי קבוצה בת 26 נגנים מקצועיים, שמאסטרו אמיליו סוחו כינס יחדיו אחרי התפרקות הפילהרמונית הלאומית בינואר 1929. מפגש הנגנים התקיים ב-15 בינואר 1930 באקדמיה לדקלום מוזיקלי בקראקס (ששמה כיום הוא "חוסה אנחל לאמאס"). בין הנלהבים ביותר לרעיון היו הכנר אסקאניו נגרטי, החלילן סימון אלברס והוויולן לואיס קלקאניו. אחרי שהתגברה על מכשולים שונים, הופיעה התזמורת בקונצרט הפומבי הראשון שלה ב-24 ביוני 1930, שהוקדש, לפי התוכניה, ל"עובדי הציבור הבכירים של המדינה, לאמנים, לסופרים ולחברה התרבותית עד מאוד של קראקס". כבר מראשיתה בשנת 1930 קצרה התזמורת תגובות חיוביות, לא רק מצד קהל מאזיני הקונצרטים אלא גם בחוגי מוזיקאים, אנשי רוח ופוליטיקאים. לכבוד הגבוה ביותר זכתה התזמורת כשהוכרזה, ב-1980, "נכס אמנותי של האומה". במסלולה הארוך הופיעה התזמורת הסימפונית של ונצואלה באתרים רבים בארצה: התיאטרון הלאומי של קראקס, התיאטרון העירוני של קראקס, הקונכייה האקוסטית של בלו מונטה, האאולה מגנה של האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה, הפוליאדרו דה קראקס; כמו כן, מאז שנות ה-50 יוצאת התזמורת לסיורי קונצרטים במדינות אחרות באמריקה ובאירופה. בשנות ה-60 וראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 השתדל פדרו אנטוניו ריוס ריינה, נשיא האגודה, להשיג משכן קבוע לתזמורת. מאמציו נשאו פרי ועל אף מותו הפתאומי חנכה התזמורת הסימפונית של ונצואלה את ביתה החדש ב-19 באפריל 1983, בקונצרט מרגש באולם הקונצרטים על שם ריוס ריינה במרכז התרבות טרסה קארניו. בשנת 1989 לכבור 75 שנים לשיר Alma llanera הפופולרי הוא הוקלט על ידי התזמורת. Venezuela Symphony Orchestra history התזמורת הסימפונית של ונצואלה, באתר MusicBrainz (באנגלית) התזמורת הסימפונית של ונצואלה, באתר Discogs (באנגלית) Venezuela Symphony Orchestra official site http://www.sincopa.com/classic/artist_class/orq_osv.htm Venezuela Symphony Orchestra discography
יואכים ניקולאס אגרט

יואכים ניקולאס אגרט (בשוודית: Joachim Nicolas Eggert; ‏22 בפברואר 1779 - 14 באפריל 1813) היה מלחין ומנצח שוודי. יואכים ניקולאס אגרט נולד ב-1779 בגינגסט על ריגן, בזמנו חלק מפומרניה השוודית. אגרט החל לנגן בכינור בגיל צעיר מאוד. הוא המשיך בלימודי המוזיקה בסטראלזונד, במקצועות הכינור וההלחנה. בראשית המאה ה-19 נוספו למקצועות אלה לימודי תאוריה של המוזיקה בבראונשווייג ובגטינגן, אצל ניקולאוס פורקל. בשנת 1802 התמנה למשרתו הראשונה כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בתיאטרון החצר של שוורין. כעבור שנה היה לכנר בתזמורת החצר המלכותית של שוודיה. עד מהרה קיבל הזמנות ראשונות ליצירות מוזיקליות. ב-1807 התמנה לחבר באקדמיה השוודית המלכותית למוזיקה; באותה שנה הופיע לראשונה בניצוח. בין 1808 ל-1812 עבד כקאפלמייסטר של תזמורת החצר המלכותית. אגרט נפטר ב-14 באפריל 1813 בעיירה תומסטורפ, גוטלנד המזרחית, שוודיה. מותו, בהיותו בן 34, נגרם ממחלת השחפת. יצירותיו העיקריות היו אופרות, קנטטות, דרמות מוזיקליות וסימפוניות. כמו כן חיבר יצירות רבות בהזמנת תזמורת חצר המלוכה השוודית. הוא הביא יסודות של הקלאסיקה הווינאית אל התרבות המוזיקלית של שוודיה. במסגרת פעילותו כקאפלמייסטר שילב לראשונה יצירות של בטהובן ברפרטואר הקונצרטים השוודי. עוד קנה לו מוניטין כשניצח על הביצועים הראשונים בשוודיה של "עונות השנה" מאת היידן וחליל הקסם של מוצרט. אופרות המורים בספרד Svante Sture och Märta Leijonhufvud סימפוניות סימפוניה מס' 1 בדו מינור סימפוניה מס' 2 בסול מינור Skjöldebrand סימפוניה מס' 3 במי במול מז'ור סימפוניה מס' 4 בדו מז'ור יואכים ניקולאס אגרט, באתר ספוטיפיי יואכים ניקולאס אגרט, באתר MusicBrainz (באנגלית) יואכים ניקולאס אגרט, באתר Discogs (באנגלית) מאמר על אגרט מאת המוזיקולוג הישראלי אבישי קלאי יואכים ניקולאס אגרט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הביוגרפיה של יואכים ניקולאס אגרט מאת המוזיקולוג הישראלי אבישי קלאי.
טאראסק

הטאראסק (tarrasque) הוא מפלצת אגדית הקשורה לסיפורה של מַרְתָּא הקדושה. כמו כן, זהו השם בו כינו הצרפתים ששלטו אז בווייטנאם יצור ימי אגדי שנטען כי חי במימי מפרץ הא לונג. בשנת 2008 הכיר ארגון אונסק"ו בתהלוכות שבהן נישאים פסלי ענק (כולל טאראסק) בערים בצרפת ובלגיה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית. אגדה מספרת כי הטאראסק היה מפלצת ששכנה באזור נרלוק (Nerluc) שבפרובאנס, וזרעה הרס רב באזור. הטאראסק היה סוג של דרקון בעל שש רגליים קצרות, גוף דמוי שור המכוסה בשריון צב, בזנב מקושקש שבקצהו היה עוקץ של עקרב ובעלת ראש של אריה. נטען שמוצאו של הטאראסק הוא מאזור גלטיה. מלך נרלוק תקף את הטאראסק עם אביריו וקטפולטות, ללא הועיל, עד אשר מַרְתָּא הקדושה הקסימה את המפלצת בעזרת מזמורים ותפילות, והובילה את המפלצת המאולפת חזרה לעיר. התושבים, שנבעתו מהמפלצת, תקפו אותה. המפלצת לא יכלה להתנגד ונהרגה בעיר. אז מַרְתָּא הטיפה לתושבים והמירה רבים מהם לנצרות. תושבי העיר שהתנצרו, בצערם על שעשו למפלצת המאולפת, שינו את שם העיר לטאראסקון. סיפורו של הטאראסק דומה לסיפור "היפה והחיה" או "קינג קונג". גם כאן אישה הוליכה שולל והחלישה את המפלצת, שנהרגה כשהוחזרה לציוויליזציה. בכל יום ראשון אחרון של חודש יוני, נערך פסטיבל לזכר הטאראסק וטארטרין, הדמות הראשית בספרו של אלפונס דודה, "טארטרין מטאראסקון". במשחק מבוכים ודרקונים הטאראסק הוא המפלצת החזקה ביותר, ולמעשה קיימים דיונים בשאלה האם ניתן להרוג טאראסק וההגדרה המילונית שלו במשחק היא בלתי ניתן להבסה. הטאראסק ידוע כמפלצת קלאסית, אחת ויחידה, בעלת מאפיינים פיזיים גבוהים לעומת יכולות מנטליות ירודות במיוחד. הטאראסק אינו מחונן באינטליגנציה גבוהה, אך חמוש בשיניים, טפרים, קרני נגיחה וזנב, כאשר כלי נשקו העיקרי הוא הנשיכה, אשר עוצמתה עולה על כל התקפת נשיכה הקיימת בעולם החי. לאחר נשיכה טאראסק מסוגל לבלוע בשלמות כל יריב בגודל ענק או פיל אפריקני. הטאראסק יכול להפיל אימה על כל יצור אשר מביט בו תוקף או מסתער, ולעיתים הוא מסוגל לרוץ מהר מכל אדם, למרות שמהירותו לרוב נמוכה משל האדם הממוצע. לטאראסק יש יכולת הגנה גבוהה מפני קסם, ולמעשה כל השפעות הקסם שאינן אזוריות (קליעים, קרניים וחרוטים, אך לא כדורי אש או סופות קרח) נהדפות מעורו המלוטש כזכוכית. אם לטאראסק נגרם נזק, הוא לרוב יהיה מסוגל לחדש את איבריו ולרפא מפצעיו. מעבר להכל, לטאראסק יש חושים חדים ביותר.
ביטשהורן

ביטשהורן (Bietschhorn) הוא הר בגובה 3,934 מטר, ברכס הרי האלפים, הנמצא בקנטון ואלה בשווייץ. ההר הוכרז בשנת 2001 כחלק מאתר מורשת עולמית ביחד עם קרחון אלטש והר יונגפראו. לא כל שטח ההר נכלל בהכרזה המקורית, אך בהחלטה שהתקבלה ב-2007 הורחב אתר המורשת העולמית כך שכל שטחו של הר ביטשהורן נכלל. ביטשהורן מוקף בעמק לוטשנטל מצפון, ועמק נהר הרון מדרום. חלקו המזרחי ממשיך לעבר קרחון אלטש ושרשרת הרים הכוללת את הר אלטשהורן (4,195 מטר) והר פינסטרארהורן (4,274 מטר) הכלולים בשטח אתר המורשת העולמית. הראשונים להעפיל לפסגת הביטשהורן ב-13 באוגוסט 1859 היו לזלי סטיבן עם מדריכיו אנטון זיגן, יוהאן זיגן ויוזף אבנר. הם העפילו להר מכיוון צפון וכעבור שמונה שנים עשו זאת חלקם שוב מכיוון מערב. כיום מהווה ההר אתר טיפוס למטפסי הרים ברמת קושי בינונית עד קשה. כיוון הטיפוס המקובל ביותר הוא מצפון דרך לטשנטל, אף שקיימות אפשרויות טיפוס מכיוון כל רוחות השמיים. מדיה וקבצים בנושא ביטשהורן בוויקישיתוף ביטשהורן באתר SummitPost (באנגלית) תמונות מטיפוס על ביטשהורן (בגרמנית)
מוזמביק (אי)

האי מוזמביק (פורטוגזית Ilha de Moçambique) הוא אי השוכן בין מצר מוזמביק למפרץ מוסוריל (Baía de Mossuril) בנפת נמפולה (província de Nampula) בצפון-מזרח מוזמביק. האי שימש משך כ-400 שנים כנמל פורטוגזי חשוב באוקיינוס ההודי וכבירת המושבה הפורטוגזית של מוזמביק. הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1991. האי שנוצר מאלמוגים משתרע על שטח של 1.5 קמ"ר בלבד והוא ארוך וצר - אורכו כ-3 ק"מ ורוחבו נע בין 200 ל-500 מטר. כמעט כל שטחו בנוי והוא מחובר אל היבשה בגשר צר שאורכו כ-3 ק"מ והמותר לנסיעה לכלי רכב פרטיים בלבד. האי מחולק לשני חלקים - בחלקו הצפוני, "עיר האבן" (cidade de pedra), כ-400 מבנים הכוללים את עיקר אתרי העניין באי, ובחלקו הדרומי, המכונה "עיר הקנים" (cidade de macuti), כ-1,200 מבנים רעועים העשויים מקירות קנים או מכוסים בגג קנים. באי שוכנים מצודה, כנסיות וקפלות (ראו להלן), וכן מספר מסגדים ומקדש הינדו. באי מתגוררים כ-14,000 תושבים, עובדה שמשמעותה, לאור ממדיו הצנועים, היא שצפיפות האוכלוסייה בו עומדת על יותר מ-9,000 איש לקמ"ר. האי שימש כנמל וכמספנה ערביים זמן רב לפני שואסקו דה גאמה פקד אותו ב-2 במרץ 1498. דה גאמה התקבל על ידי המקומיים ושליטם בסבר פנים יפות, שכן סברו שהפורטוגזים הם מוסלמים. הפורטוגזים ביססו באי נמל ובסיס ימי ב-1507, וזה היה לאחד הנמלים החשובים בדרכם להודו. קפלת גבירתנו דה בלוארטה (Nossa Senhora de Baluarte) מ-1522 נחשבת למבנה האירופי העתיק באי ובחצי הכדור הדרומי כולו. ב-1558 נבנה מבצר סאו סבסטיאו (Fortaleza de São Sebastião) בקצהו הצפוני של האי, והוא היה לבירת מזרח אפריקה הפורטוגזית ולמוקד מסיונרי חשוב. בשנים 1607 ו-1608 נהדפו התקפות הולנדיות על האי, והוא שמר על מעמדו כנמל חשוב בדרך לאסיה שדרכו עברו, בין היתר, זהב, שנהב ותבלינים. המושבה במקום החלה לשקוע בסוף המאה ה-17, אך זכתה לפריחה מחודשת במאה שלאחר מכן בזכות הפיכתה למרכז לסחר עבדים. עם פתיחתה של תעלת סואץ ירדה חשיבותו של האי לחלוטין. ב-1898 הוא איבד את מעמדו כבירה לטובתה של לורנסו מרקס, כיום מפוטו בירת מוזמביק. באמצע המאה ה-20 נפגע גם מעמדו של האי כנמל, כאשר את מקומו ירש נמל נקאלה (Nacala) הסמוך. מדיה וקבצים בנושא מוזמביק בוויקישיתוף תמונות מהאי מוזמביק היסטוריה של האי מוזמביק (פורטוגזית) מוזמביק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טאץ' עליז לסטרייט שיעיז

טאץ' עליז לסטרייט שיעיז היא תוכנית מציאות אמריקאית אשר שודרה בין השנים 2003–2007, הצליחה במפתיע, וזכתה בפרס אמי בשנת 2004. בסדרה מככבים חמישה הומואים מוצהרים. לכל אחד מהם תחום אחריות והתמצאות שונה. החמישייה, המכונה "החמישה המדהימים" (Fab Five), מגיעה כל פעם למועמד אחר שפתוח לקבלת מהפך מבחינת מראה, כיוון חיים, ריהוט דירתו וכדומה. בתחילת הסדרה התמקדו רק בגברים הטרוסקסואלים, והחל מהעונה השלישית גם נשים וגברים הומוסקסואלים השתתפו בתוכנית (בעקבות כך קוצר השם ל-"טאץ' עליז"). בפברואר 2018 עלתה לאוויר ברשת נטפליקס גרסה מחודשת לסדרה בשם "עין קווירית", בכיכובה של חמישייה חדשה. טד אלן (אנ'): "מומחה בישול ויין", לרוב מלמד את המועמד מה לבשל לאהוביו, למשפחתו או לאנשים שירצה להרשים. ג'יי רודריגז (אנ'): "איש תרבות", מקשר את המועמד עם עולם התרבות הסובב אותו; לרוב מעביר את המועמד חוויה משמעותית בקשר לעיסוקיו או תחביבו. קרסון קרסלי (אנ'): "סטייליסט", לוקח את המועמד לקניות בגדים ומנסה ליצור עבורו תחכום וגיוון אופנתי. טום פילישיה (אנ'): "מעצב פנים", מרהט עבור המועמדים את דירותיהם או משרדיהם. קאיין דאגלס (אנ'): "טיפוח" – מטפל בתספורות, בטיפולי פנים ויופי. מדיה וקבצים בנושא טאץ' עליז לסטרייט שיעיז בוויקישיתוף "טאץ' עליז לסטרייט שיעיז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טאץ' עליז לסטרייט שיעיז", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טאץ' עליז לסטרייט שיעיז", באתר Metacritic (באנגלית) "טאץ' עליז לסטרייט שיעיז", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) BravoTV Official website TV Series Finale - cancellation details נדב מנוחין‏, סינדרלה דומעת: "עין קווירית" בונה מפגשים מעצימים ומצמיחים, באתר וואלה, 1 ביולי 2018 Queer Eye review
טאבי

טאבי (בקאנג'י - 足袋) הם גרביים יפניים מסורתיים. הם מגיעים עד הקרסול ובעלי הפרדה בין הבוהן לשאר האצבעות. הם נלבשים על ידי שני המינים, ביחד עם גטה וזורי, ופריטי הנעלה מסורתיים נוספים. טאבי הם גם חלק מהותי מהלבוש היפני המסורתי - ביחד עם הקימונו. הצבע הרגיל של הטאבי הוא לבן, וטאבי לבנים נלבשים באירועים רשמיים, כמו טקס התה היפני. גברים לובשים לעיתים טאבי כחולים או שחורים בנסיעות. קיימים גם טאבי צבעוניים, והם נלבשים בעיקר על ידי נשים וילדים. בנאים, חוואים, גננים, נהגי ריקשות ועובדים אחרים נוהגים ללבוש סוג של טאבי שנקרא ג'יקה-טאבי (地下足袋, טאבי שנוגעים באדמה). ואראז'י מדיה וקבצים בנושא טאבי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חד-קרן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חד-קרן – יצור אגדי מהמיתולוגיות של אירופה העתיקה וימי הביניים חד-קרן (הארי פוטר) חד-קרן (קבוצת כוכבים) חדשן חדקרן – מין של לווייתן החד-קרן הוורודה הבלתי נראית – אלה של דת פארודית המשמשת לסאטירה של אמונות תאיסטיות חד-קרן (כלכלה) – סטארט אפ בבעלות פרטית ששוויו מוערך במיליארד דולר ומעלה חדקרן הוצאה לאור – הוצאה המוציאה לאור ספרים בנושאי רוחניות חד קרן (שיר) – שיר שהוקלט על ידי הזמרת מאיה בוסקילה, יצא לאור ב-2022 החד-קרן (סדרת טלוויזיה) (אנ') - קומדיית מצבים אמריקאית משנת 2019. ראו גם Unicorn (שיר של נועה קירל) – סינגל שהוקלט על ידי הזמרת נועה קירל, וייצג את ישראל באירוויזיון 2023 וזכה במקום השלישי.