laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרירי ליבה

שרירי ליבה הם השרירים שתומכים בעמוד השדרה ומייצבים את הגוף - שרירי הבטן, הגב והאלכסונים. הם נחשבים "מחוך תומך" לעמוד השדרה, רצפת האגן, הסרעפת, המולטיפידוס והשריר הרחב בטני. המושג "שרירי ליבה" נפוץ בקרב אנשי מקצוע דוגמת מאמנים אישיים, פיזיותרפיסטים, מדריכי פילאטיס ומומחים לפעילות גופנית וכושר גופני. שרירי הליבה משפיעים על איזון לחצים הפועלים על עמוד השדרה, ועל הלחץ התוך בטני, מקשרים בין פלג הגוף התחתון לעליון, אחראים ליציבות הגוף, ושומרים על איברי הבטן והאגן. שרירי הליבה הם שרירים המקיפים את חלל הבטן מכל כיווניו: מקדימה ובצדדים מצויים שרירי הבטן (להם 4 שכבות שונות), מאחור שרירי הגב והישבן ובפרט השרירים העמוקים של הגב התחתון, מלמעלה מצויה הסרעפת ומלמטה מצויים שרירי רצפת האגן. אחד השרירים השטחיים המצוי מקדימה נקרא הישר-הבטני (Rectus Abdominis) והוא זה שיוצר את ה"קוביות" בבטן. הקוביות הן למעשה הצטלבויות גידיות על פני השריר, וקיימות אצל כולם גם אם לא רואים אותן. שריר המצוי מאחור הישר הבטני ומהווה גם כן שריר ליבה, נקרא הרחב הבטני (Transversus Abdominis) ותפקידו למשוך את הבטן פנימה מקדימה אך גם מהצדדים. שריר זה מחובר באמצעות רקמת חיבור עבה לשרירי הגב העמוקים מאחור - ובשילוב העובדה שהוא פרוס לרוחב הבטן ולא לאורך כמו הקודם, הוא מהווה חגורה תומכת לגב שמסייעת בהפחתת עומסים, ייצוב תנועה בין חוליות, ושיפור התנועתיות של עמוד השדרה. שרירי הגב העמוקים מהווים חלק מהקיר האחורי של הליבה ותפקידם ייצוב תנועתי של חוליות עמוד השדרה. שרירי הליבה אחראים לאחיזה הנכונה של הגוף בעת פעילות גופנית. כאשר שרירי הליבה חלשים, הסיכוי לפציעות גדל. ומנגד, חיזוק שרירי הליבה מביא לאיזון ויציבות הגוף וכן ליכולות ביצוע תנועות יומיומיות, כמו הליכה, ריצה, עלייה במדרגות ועוד באופן נכון. קיימים תרגילים רבים שמיועדים לחזק את שרירי הליבה, אולם ההתייחסות הכללית היא בארבעה תרגילים בלבד, לבטן, לגב, לאלכסונים ולבטן התחתונה. מדובר בתרגילים, שעובדים עם משקל הגוף ואינם מצריכים כל אביזר חיצוני. תרגילים שניתן לבצעם בכל מקום - בבית, במשרד או בפארק. שרירי הבטן השונים - שרירים אלו מהווים את הקיר הקדמי שלנו. שרירים אלו פועלים במישורי תנועה שונים, חלקם בעלי כיוון אופקי או אנכי וחלקם אלכסוניים. לרוב הרצון שלנו מהגוף הן מורכבות ובעלות מספר מישורי תנועה. שרירים אלו מאפשרים תמיכה תלת־ממדית. מולטיפידוס - זה שמו של אחד השרירים העמוקים והחזקים ביותר בקבוצת זוקפי הגב והוא זה שמהווה את הקיר האחורי. שריר זה נמצא לכל אורך עמוד השדרה, יוצא מחוליה אחת, לעבר החוליות שמעליה. מאחר ששריר זה קצר מאוד, אין לו יכולת לייצר מספיק כוח לתנועה ומשמש בעיקר כשריר מייצב אשר שומר על עמוד השדרה במנח תקין ומאפשר הורדת עומס מהחוליות. שרירי הירך האחורי - מהווים גם הם חלק מהקיר האחורי. שרירים אלו בעלי תפקיד מרכזי ביישור הירך, אך מסייעים בשמירת מנח האגן מאוזן ומונעים קריסה של האגן בנשיאת משקל על רגל אחת. הסרעפת - שריר הנשימה העיקרי ובעל חשיבות מרכזית בשמירה על הלחץ התוך בטני. מהווה את הקיר העליון של הקופסה. דרך הנשימה המומלצת היא נשימה סרעפתית בה הסרעפת יורדת למטה, זאת בניגוד לנשימה דרך בית החזה בה הוא זה שמתרחב. רצפת האגן - קבוצת שרירים אשר נמצאים בתחתית חלל הבטן, מהווים תפקיד בשליטה על הסוגרים ומהווים את התחתית של הקופסה. מהם שרירי הליבה?, באתר Kassai מכשירים ואביזרים לפילאטיס וכושר ערן מנגל, מה חשוב לדעת כדי להמע מפציעות אמיר הייטנר, לשיפור הריצה: 4 תרגילים לחיזוק שרירי הליבה, באתר ynet, 8 באוקטובר 2015 אור לוין, 4 תרגילים לחיזוק שרירי הליבה ומדוע הם חשובים לספורטאים
לאה עוז

לאה עוז (26 ביוני 1965, כ"ט בסיוון ה'תשכ"ה – 29 בדצמבר 1996, י"ט בטבת ה'תשנ"ז) הייתה שדרנית רדיו ומנחת טלוויזיה ישראלית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נולדה כלאה אוזבכר לישראל אוזבכר. היה לה אח. בילדותה השתתפה בפעילות "בימת הנוער" ברחובות, שהפעילה איה לביא. הייתה בזוגיות עם חיים צינוביץ' ולאחר מכן נישאה לצדוק מלר. השניים חיו בכפר אביב עד יום מותה. בגיל 31 שמה קץ לחייה. נקברה בבית העלמין הישן ברחובות. בשנים 1985–1988 הגישה את התוכנית "לא על הלוף לבדו" בגלי צה"ל. בין השנים 1990–1993 הגישה את התוכנית "סיאנס" ברשת ג'. בשנים 1994–1996 הגישה את התוכנית "קולה של אמא" בגלי צה"ל ובמקביל את התכנית ״גלגלאה״ בגלגל״צ. בשנים 1987–1988 הנחתה נקודת שידור בתוכנית הטלוויזיה "רואים 6/6" בטלוויזיה החינוכית. ב-1991 הנחתה בערוץ הראשון את תוכנית הטלוויזיה "עד פופ". היא פוטרה מהגשת התוכנית אחרי זמן קצר. מיכל ניב לאה עוז, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית טל פרי, לאה עוז שולפת מהמותן, באתר מעריב, ‏29 ביולי 1988⁩ עירית לינור, לאן נעלמה לאה עוז, באתר חדשות, ‏23 באוגוסט 1989 ברגעים אלו: העיר רחובות מצדיעה למייסדת בימת הנוער ויקירת העיר, איה לביא המשיקה את ספרה "בימת הנוער שלי", באתר "חדשות אפס שמונה" "סיאנס" עם לאה עוז - התוכנית האחרונה ברשת ג', 1993 עמית שהם, הגר רם, לאה עוז פוטרה מעד פופ, באתר חדשות, ‏4 ביוני 1991 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עקרון המקסימום (תורת הפוטנציאל)

במתמטיקה, במיוחד בתורת הפוטנציאל, עקרון המקסימום הוא תכונה של משוואות דיפרנציאליות חלקיות מסוימות, ספציפית מהטיפוס האליפטי והפרבולי. באופן כללי, העיקרון טוען כי המקסימום של פונקציית הפתרון בתחום נתון מושג תמיד על השפה של התחום. באופן ספציפי יותר, עקרון המקסימום החזק גורס כי אם המקסימום של פונקציה מושג בפנים התחום, אז היא חייבת להיות קבועה בתחום. עקרון המקסימום החלש טוען, לעומת זאת, שאמנם ערך המקסימום חייב להימצא על שפת התחום, אך הוא עשוי להופיע מחדש בפנים התחום פעמים נוספות. המשפט הוא במובן מסוים מסקנה ממשפט הערך הממוצע של גאוס. לעקרון יש השלכות פיזיקליות מעניינות, שכן הפוטנציאל החשמלי בריק מקיים את משוואת לפלס, ולכן נובע ממנו כי לא ניתן ללכוד חלקיק טעון בשיווי משקל יציב על ידי שדות אלקטרוסטטיים (שדות נייחים), אם כי ניתן ללכוד אותו בריק באמצעות שדות אלקטרודינמיים (ראו גם מלכודת פאול). פונקציות הרמוניות הן דוגמה קלאסית לה עקרון המקסימום החזק תקף. באופן פורמלי, אם f היא פונקציה הרמונית, אז f לא יכולה להיות בעלת מקסימום מקומי מובהק בתוך תחום של פונקציה#תחום ההגדרה שלה. במילים אחרות, או ש-f היא פונקציה קבועה, או שבעבור כל נקודה נתונה x 0 {\displaystyle x_{0}} בפנים התחום, קיימות נקודות אחרות הקרובות באופן שרירותי ל- x 0 {\displaystyle x_{0}} שהפונקציה f מקבלת בהן ערכים גדולים יותר: תהי f פונקציה הרמונית המוגדרת על תת-קבוצה קשירה פתוחה D של המרחב האוקלידי Rn. אם x 0 {\displaystyle x_{0}} היא נקודה ב-D כך ש-: f ( x 0 ) ≥ f ( x ) {\displaystyle f(x_{0})\geq f(x)} בעבור כל הנקודות x בסביבת הנקודה x 0 {\displaystyle x_{0}} , אז הפונקציה f היא קבועה על D. עקרון המקסימום החלש בעבור פונקציות הרמוניות הוא מסקנה פשוטה מן החשבון האינפיניטסימלי הקשור בפתרון משוואת לפלס. המרכיב המרכזי בהוכחה הוא העובדה שלפי ההגדרה של פונקציות הרמוניות, הלפלסיאן של f הוא אפס. לפיכך, עבור פונקציות המוגדרות על תחום מישורי, כל נקודה קריטית של f היא בהכרח נקודת אוכף (משטח קמור-קעור); אחרת לא ייתכן שסכום הנגזרות השניות של f יהיה אפס (שתי הנגזרות השניות חייבות להיות בעלות סימן מנוגד). עבור פונקציות המוגדרות על מרחב מממד גבוה יותר מקבלים שלפחות שתי נגזרות שניות (לפי שתי קואורדינטות שונות) הן בעלות סימן מנוגד. עקרון המקסימום החזק נשען על למת הופף, וההיוריסטיקה לו מסובכת יותר. עקרון המקסימום באנליזה מרוכבת
כיכר יוניון (ניו יורק)

כיכר יוניון (באנגלית: Union Square) או פארק כיכר יוניון (Union Square Park) היא כיכר (שבמרכזה מצוי גן עירוני) הנמצאת במפגש הרחובות ברודוויי ובאורי (Bowery) באי מנהטן שבעיר ניו יורק. אזור זה של העיר תוכנן ונבנה במהלך המאה ה-19. הכיכר מצויה בין הרחובות 14, מזרח כיכר יוניון, 17 ומערב כיכר יוניון. כמו כן הכיכר נמצאת במפגש הרחובות ברודוויי, השדרה הרביעית וברוורי. בכיכר נמצאת תחנת רכבת תחתית מרכזית. בקרבת הכיכר נמצאת יוניון סקוור קפה. מסביב לכיכר נמצאת השכונות פלאטאיירון בצפון, צ'לסי במערב, גריניץ' וילג' ואוניברסיטת ניו יורק בדרום וגרמסי במזרח. אזור הכיכר תוכננה והכיכר הוקמה במהלך המאה ה-19. באפריל 1861 לאחר נפילת פורט סמטר נערכה בכיכר עצרת למען האיחוד - העצרת הגדולה ביותר שנערכה באמריקה הצפונית עד לאותה עת, בה הונף הדגל אשר הורד מתורן המצודה. במרכז הכיכר נמצא פסלו של ג'ורג' וושינגטון מעשי ידי הפסל הנרי קירק בראון. הפסל נחנך בשנת 1856. בשנת 1986 נוסף לכיכר פסלו של מהטמה גאנדי. מדי יום שני, רביעי, שישי ושבת נערך בכיכר שוק איכרים בו מביאים איכרי ניו אינגלנד ומדינת ניו יורק את תוצרתם. בשוק נמכרים בעיקר ירקות ומוצרי מזון ביתיים כגון ריבות ורטבים ביתיים. הפארק הוא אתר פופולרי להפגנות פוליטיות - בעיקר הפגנות מצד השמאל האמריקאי והפגנות אנטי מלחמתיות. לאחר מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר הפכה הכיכר מקום התרכזות מרכזי של הבעת הצער ופעילויות שלום - אנשים רבים הדליקו נרות בכיכר והניחו זרי פרחים ונערכו בה עצרות רבות. מדיה וקבצים בנושא כיכר יוניון בוויקישיתוף ההיסטוריה של כיכר יוניון, אתר מחלקת הפארקים והפנאי של עיריית ניו יורק. כיכר יוניון אחרי אירועי ה-11 בספטמבר
גנצרוסקה

גנצרוסקה (בהונגרית: Göncruszka) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גנצרוסקה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-726 תושבים בשנת 2007 עד 686 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-5%). היהודים הראשונים התיישבו במקום בסוף המאה ה-18. והקהילה נוסדה בראשית המאה ה-19 ובמקום נבנה בית כנסת ויש בו עד היום בית קברות. בשנת 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, הועברו כל היהודים לגטו בקאשה, משם נשלחו לאושוויץ. אחרי המלחמה חזרו לגונצרוסקה ניצולים מהמחנות ובשנת 1946 היו רק 13 יהודים בכפר. מדיה וקבצים בנושא גנצרוסקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גנצרוסקה(בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי קהילת גנצרוסקה, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" "גנצרוסקה", באתר JewishGen (באנגלית) מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018 בית הקברות בגנצרוסקה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
הייצה

הייצה (בהונגרית: Hejce) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הייצה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-333 תושבים בשנת 1990 עד 194 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-41%). בהייצה חיו מעט יהודים. מדיה וקבצים בנושא הייצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הייצה(בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018 מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
נערת המחר

נערת המחר (באנגלית: The Girl from Tomorrow) היא סדרת מדע בדיוני אוסטרלית לילדים, בת 24 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1992. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בשנת 1993. בשנת 3000 האנושות הצליחה לבנות חברה אוטופית משגשת, שלווה, שוחרת שלום ומתקדמת מבחינה טכנולוגית לאחר מאות שנים של סכסוכים אלימים, כולל אירוע קטסטרופלי המכונה "האסון הגדול" אשר אירע בשנת 2500, ואשר כמעט השמיד את כדור הארץ כולו. הסיבה המדויקת לאותו האירוע הקטסטרופלי נותרו בגדר תעלומה ורבים מעוניינים לגלות כיצד הדבר קרה על מנת להבטיח שאסון דומה לא יתרחש שוב בעתיד. על מנת לחקור את הסיבות שהובילו לאירוע הקטסטרופלי ההוא, מדען בשם ברונו מפתח מכונת זמן המכונה "כמוסת הזמן". ברונו בוחר בטוליסטה שתהיה הנוסעת בזמן הראשונה אשר תשתמש במכונת הזמן על מנת לחזור לשנת 2500 ולאסוף שם את המידע החיוני הנחוץ בשביל לגלות מה בדיוק הוביל לאותו האירוע הקטסטרופלי. עם זאת, כאשר טוליסטה מגיעה באמצעות מכונת הזמן לשנת 2500 היא נתפסת על ידי פושע אימתני משנת 2500 בשם סילברת'ורן. סילברת'ורן מבין ממנה שבני האדם בעתיד לא נושאים יותר כלי נשק, ובעקבות כך הוא מחליט להשתמש במכונת הזמן על מנת לצבור כוח וממון רב בשנת 3000. עם זאת, בהמשך הוא מגלה כי על אף שבשנת 3000 אין לאף אחד כלי נשק, הנשק שלו לא מסוגל בפני מכשירי ה"מתמר" אותו מרכיבים כל תושבי העתיד על ראשם ובעזרתם הם מסוגלים להזיז חפצים ולרפא אנשים באופן טלפתי. בעקבות כך סילברת'ורן חוטף את אלנה, תלמידתה הצעירה של טוליסטה, ולוקח אותה כבת ערובה בחזרה אל העבר באמצעות כמוסת הזמן, שם הוא מקווה להשיג יתרון אסטרטגי על יתר בני האדם. עם זאת, לאחר שהם חוזרים בזמן לשנת 1990, אלאנה מצליחה להימלט מסילברת'ורן. בהמשך היא מתיידדת עם הנערה האוסטרלית ג'ני אשר מסייעת לה להסתגל לחיים בתקופה אשר איננה מוכרת לה, וכמו כן מסייעת לה לאתר את "כמוסת הזמן" על מנת שהיא תוכל לחזור באמצעותה לשנת 3000. ג'ני ואלאנה מגלות בהמשך שסילברת'ורן משתמש בכמוסת הזמן על מנת לצבור כוח וממון רב באמצעות הידע הרב אשר מצוי במאגר הנתונים של כמוסת הזמן. בעקבות כך אלאנה וג'ני מחליטות שהן חייבות לסכל את מזימותיו של סילברת'ורן וחייבות להחזיר לאלנה את השליטה על כמוסת הזמן על מנת שהיא תצליח לחזור לעתיד. קת'רין קאלן בתפקיד אלנה מליסה מרשל בתפקיד ג'ני קלי ג'ון הווארד בתפקיד סילברת'ורן ג'יימס פינדלי בתפקיד פיטי קלי הלן אוקונור בתפקיד איירין קלי אנדרו קלארק בתפקיד ג'יימס רוני הסדרה צולמה במיקומים שונים ברחבי העיר סידני הן עבור העולם העתידני של שנת 3000 והן עבור האירועים שמתרחשים בשנת 1990. בעקבות הצלחת הסדרה הופקה בשנת 1992 סדרת ההמשך "The Girl from Tomorrow Part II: Tomorrow's End" (אנ'). עלילת סדרה ההמשך ממשיכה מאותו המקום בו עלילת הסדרה המקורית הסתיימה. "נערת המחר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נערת המחר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
רומנוס כותב ההמנונים

רומנוס כותב ההמנונים (ביוונית: Ῥωμανὸς ὁ Μελωδός, רומנוס מלודוס) היה כותב המנונים יווני-סורי שפעל במהלך המאה השישית. רוב המידע על רומנוס מקורו בספרות נוצרית. בנוסף לכך הוא הוזכר על ידי משורר מהמאה השמינית ובסודא. ככל הנראה הוא נולד למשפחה יהודית מחומס ומדמשק. בהיותו ילד צעיר הוא התנצר, אך לא ברור האם הוריו התנצרו ביחד אתו. בהמשך בוא עבר לביירות ושירת בכנסייה. כאשר הוא עבר לקונסטנטינופול רומנוס החל לשרת בכנסייה הגדולה. לפי המסורת, בתחילה הוא לא נחשב למשורר או זמר טוב. אומנם במהלך תפילה בכנסייה בקונסטנטינופוליס הוא התבקש לקרוא על הבמה. הופעתו הייתה גרועה ביותר והוא לא היה מרוצה ממנו. בהיותו ישן לאחר ההופעה הוא ראה את מריה הקדושה שציוותה עליו לאכול את הנייר שבידיה. בבוקר הוא כתב את השיר הראשון שלו שזכה להצלחה גדולה. בסך הכל הוא כתב כ-1000 יצירות מהם כ-60–80 שרדו עד היום. בין היצירות שלפי השערה נכתבו על ידו, ניתן למנות גם טרופריון הפסחא. מדיה וקבצים בנושא רומנוס כותב ההמנונים בוויקישיתוף רומנוס כותב ההמנונים, באתר MusicBrainz (באנגלית) רומנוס כותב ההמנונים, באתר Discogs (באנגלית) הגיית השם ביוונית: רומנ֫וס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
הקורפוס השלישי (ארצות הברית)

הקורפוס השלישי (באנגלית: III Corps) הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, המלחמה הקרה ובמלחמת עיראק, ובסיסו ממוקם בפורט הוד, טקסס והוא כפוף לפיקוד כוחות צבא ארצות הברית. ב-16 במאי 1918 הוחלט על הקמת הקורפוס, ובמהלך הקמתו הוצב הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הצרפתית השביעית לצורך אימוניו. לאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הצרפתית העשירית, ולחם עימה במהלך הקרב השלישי על האן. בספטמבר הצטרף הקורפוס לארמייה הראשונה, ולחם תחת פיקודה במתקפת מז-ארגון עד סוף המלחמה. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נשאר הקורפוס כמה חודשים באירופה, ובמהלך 1919 פורק הקורפוס. ב-18 בדצמבר 1927 הוקם הקורפוס מחדש כפיקוד הדרכה, ולאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, הוא שימש במיוחד כדי להכשיר את הדיוויזיות החדשות שהוקמו,. לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור (דצמבר 1941) נותר הקורפוס השלישי כדי להגן על החוף המערבי האמריקני כנגד פלישה יפנית. בספטמבר 1944 נחת הקורפוס, בפיקודו של ג'ון מיליקין, בשרבור שבצרפת, והוכפף לארמייה התשיעית. במשך שישה שבועות התארגן הקורפוס, וכן סייע למערכת אקספרס הכדור האדום, ולאחר מכן הוכפף לארמייה השלישית באזור ורדן. הקורפוס השתתף בתקיפת מבצר ז'אן ד'ארק באזור מץ, וב-13 בדצמבר כבש את המבצר. במהלך הקרב על הבליטה הצטווה הקורפוס לנוע צפונה לעבר בסטון, וב-26 בדצמבר חבר הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-26, ה-80 והמשוריינת ה-4, לכוחות שהיו נצורים בבסטון. לאחר מכן הוכפף הקורפוס לארמייה הראשונה, וב-9 במרץ 1945 כבשו כוחות מהדיוויזיה המשוריינת ה-9 שהייתה תחת פיקודו את גשר רמאגן. בשל אופיו ההססני הודח מיליקין מהפיקוד על הקורפוס, והוחלף בג'יימס ואן פליט, אשר פיקד על הקורפוס במהלך כיבוש כיס הרוהר, ולאחר מכן התקדם דרך בוואריה עד שנצטווה לעצור על הגבול האוסטרי. ב-10 באוקטובר 1946 פורק הקורפוס, אולם ב-15 במרץ 1951, במהלך מלחמת קוריאה, הוקם הקורפוס מחדש, אבל פורק שוב ב-5 במאי 1959. ב-1 בספטמבר 1961 הוקם הקורפוס מחדש, ובמהלך משבר ברלין השני הוא הוצב ככוח לפריסה מהירה, ובמהלך מלחמת וייטנאם פיקח על האימונים והפריסה של יותר מ-137 יחידות המיועדים לדרום-מזרח אסיה. יחידות מהקורפוס נשלחו לפעולות בגרנדה, פנמה והונדורס. במהלך מלחמת המפרץ נשלחו כמה מיחידות הקורפוס לעיראק, ובשנים שלאחר מכן נשלחו יחידות הקורפוס לפעולות בסומליה, בוסניה-הרצגובינה ובקוסובו. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נשלח הקורפוס לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, וכיום הקורפוס מוצב בפורט הוד, טקסס. מטה הקורפוס ממוקם בפורט הוד, טקסס, וכפופים לו היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-1 דיוויזיית הפרשים ה-1 הדיוויזיה המשוריינת ה-1 הדיוויזיה ה-4 הקורפוס ה-3
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-49

טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-49 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך ב-23 באפריל 1996, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1995. הסרט "על תבונה ורגישות" של אנג לי זכה בפרס הסרט הטוב ביותר. על תפקידן בסרט זכו אמה תומפסון בפרס השחקנית הראשית, וקייט וינסלט בפרס שחקנית המשנה. הסרט "הדוור" בבימויו של מייקל רדפורד זכה בפרס הסרט הטוב ביותר שאינו בשפה האנגלית, פרס הבימוי, ופרס המוזיקה. נייג'ל הות'ורן זכה בפרס השחקן הראשי על הופעתו בסרט "טירופו של המלך ג'ורג'". כמו כן זכה הסרט בפרס הסרט הבריטי הטוב ביותר. טים רות' זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בדמות ארצ'יבלד קנינגהם בסרט "רוב רוי". 3/14 טירופו של המלך ג'ורג' : השחקן הטוב ביותר, הסרט הבריטי הטוב ביותר, איפור ועיצוב השיער 3/12 על תבונה ורגישות : השחקנית הטובה ביותר, הסרט, שחקנית המשנה 3/7 לב אמיץ : הצילום הטוב ביותר, עיצוב התלבושות, הסאונד 3/5 הדוור : הבמאי הטוב ביותר, הסרט הזר, המוזיקה 2/3 החשוד המיידי : העריכה הטובה ביותר, התסריט המקורי 1/2 טריינספוטינג : התסריט המעובד הטוב ביותר טקס פרסי אוסקר ה-68 טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-49, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Emma Thompson adds Bafta to Oscar trophies". The Independent (באנגלית). 22 באפריל 1996. {{cite web}}: (עזרה)
Ralf-Stetysz

Ralf-Stetysz היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חברת ההנדסה הפולנית K. Rudzki i S-ka (אנ') (שם רשמי: Konstanty Rudzki & Co. Ltd) בשיתוף "Automobiles Ralf Stetysz" אשר יוצרה בין השנים 1924 - 1929 בפולין. בסך הכול נבנו כ-200 מכוניות. בשנת 1924 החל סטפן טישקביץ' הקים חברה בה תכנן את הדגם "Ralf-Stetysz" במפעל "Automobiles Ralf Stetysz" (מוקם בעיר "Boulogne-Billancourt" (אנ') ליד פריז). שם המפעל היה ראשי תיבות של (בפולנית: "Rolniczo Automobilowo-Lotnicza Fabryka Stefana Tyszkiewicza". לאחר שמספר אבות טיפוס הוצגו בתערוכת המכוניות בפריז (אנ'), בשנת 1926 ובשנת 1927 הוחל בשיתוף פעולה עם חברת ההנדסה הפולנית K. Rudzki i S-ka (אנ'). את גוף הרכב ייצרה חברת המטוסים "Plage i Laśkiewicz" (אנ') מלובלין. למכונית היו 4 דלטות. מנוע בנזין היה ממוקם בקדמת האוטו. בשנת 1929 השתתף דגם "Ralf-Stetysz" בראלי מונטה קרלו. בשנת 1929 מפעל בפולין בו בוצע הרכבת המכונית נשרף כליל כולל מכוניות שעוד לא מנסרו ללקוחות. בעלי מניות לא הסכימו להשקיע סכומים לשיקום המפעל וחברה נסגרה. "Stetysz TA" - הורכב מנוע 4 צילינדרים. "Stetysz TC" - הורכב מנוע 6 צילינדרים. דגם "Ralf-Stetysz", בתמונה מעצב הדגם Stefan Tyszkiewicz (אנ') דגם "Ralf-Stetysz" בפרסומת של היצרן (ינואר 1928) מדיה וקבצים בנושא Ralf-Stetysz בוויקישיתוף Ralf-Stetysz, סרטון באתר יוטיוב Ralf-Stetysz, סרטון באתר יוטיוב תיאור המכונית דגם "Ralf-Stetysz" web.archive.org/web/20160807202016
בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה

בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה (באיטלקית: Santa Croce in Gerusalemme בלטינית: Basilica Sanctae Crucis in Hierusalem; מילולית: "הצלב הקדוש בירושלים") היא כנסייה (בזיליקה) ברובע אסקווילינו ברומא. זו היא "כנסייה טיטולרית", כלומר התפקיד של כומר הכנסייה מוענק לחשמן בוותיקן. על פי המסורת נוסדה הכנסייה ב-325 על מנת לשכן שרידי קדושים שהובאו מירושלים על ידי הלנה הקדושה, אמו של קונסטנטינוס, כולל חלק מן הצלב האמיתי עליו נצלב ישו. לפי מסורת זו, על קרקע הכנסייה פוזר עפר שהובא מירושלים, כך ששריד "הצלב הקדש" שבה נמצא על אדמת ירושלים ולפיכך הוא "אין ג'רוזלמה": בירושלים. בימי הקיסר אלאגבאלוס (ראשית המאה השלישית) שימש האתר כמקום פולחן לאל סול אינוויקטוס. לאחר 325 הייתה במקום קפלה שהוקדשה להלנה ושם המקום היה Heleniana או Sessoriana. במאה השמינית הקדיש גרגוריוס השני בזיליקה במקום. הבזיליקה שופצה והורחבה על ידי האפיפיור לוקיוס השני, ששירת בה ככומר לפני היבחרו לתפקיד ב-1123. החשמן פדרו גונסאלס דה מנדוסה (Pedro González de Mendoza; כיהן כחשמן וכומר הכנסייה בשנים 1478–1495) גילה בכנסייה את לוח העץ שהותקן מעל לצלב עליו נצלב ישו. אלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה הזמין ב-1601 מפטר פאול רובנס את הציור "הלנה עם הצלב האמיתי" עבור הבזיליקה. רובנס יצר גם טריפטיך בנושא הצלב למזבח הקפלה, שני חלקים ממנו מוצגים כיום בגראס שבצרפת, החלק השלישי אבד. בשנת 1623, עם הכתרתו של האפיפיור אורבנוס השמיני, נלקח חלק עץ גדול משרידי הצלב האמיתי לבזיליקת פטרוס הקדוש. כשבבזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה נותרו רק שלושה כפיסי עץ קטנים. הכנסייה כיום נבנתה כחלק מצוואתו של בנדיקטוס הארבעה עשר לאחר 1740, במסגרת שיקום ושיפוץ זה שונתה חזית הכנסייה ועוצבה בסגנון הבארוק הרומאי והוקם מבנה הפנים של המבואה (אטריום) האליפטית שלה, וזהו המבנה כיום. כן נסללו רחובות חדשים בעיר, על מנת לחבר את הכנסייה לבזיליקות הפטריארכליות בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו ובזיליקת סנטה מריה מג'ורה, על מנת לפתח דרך לעולי הרגל. ב-1930 הוקמה קפלת שרידי הקדושים (Cappella delle Reliquie) ובה מוצגים, לפי המסורת הנוצרית, לוח העץ שהותקן מעל הצלב (Titulus Crucis או ה-Elogium); שני קוצים מעטרת הקוצים שהונחה על ראשו של ישו במהלך הפסיון של ישו; מסמר מן המסמרים שהצמידו את ישו לצלב; שלושה כפיסי עץ מן הצלב האמיתי ושריד אצבע של תומאס הקדוש. ג'רארדו קצ'נמיצ'י דל אורסו (לימים האפיפיור לוקיוס השני) - 1123–1144 קוזימו דה מיורטי (אינוקנטיוס השביעי) - 1389–1404 מרקלו קרוויני דגלי ספאנוקי (מרקלוס השני) - 1540–1555 אלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה 1580–1598 פרוספרו לורנצו למברטיני (בנדיקטוס הארבעה עשר) - 1728–1740 מדיה וקבצים בנושא בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה אתרי קודש ברומא
יצחק גאגולה

יצחק גאגולה (נולד ב-1 בינואר 1964 בשם איסק גאגולאשווילי, בגאורגית: ისააკ გაგულაშვილი) הוא חבר הכנסת לשעבר מש"ס, יליד גאורגיה, גר ברחובות, נשוי ואב לחמישה. שירת בצה"ל באוגדת עזה. הוא בעל תואר במשפטים מהקריה האקדמית אונו. לקראת הבחירות לכנסת ה-15 שובץ במקום ה-18 ברשימת ש"ס לכנסת ה-15, ולאחר הבחירות בהן זכתה ש"ס ל-17 מנדטים (אך אריה דרעי ששובץ במקום הראשון פרש עוד לפני השבעת הכנסת), נכנס לכנסת ה-15 וכיהן כחבר בוועדות הכנסת, הכלכלה, העלייה, החינוך והתרבות ובוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת. גאגולה, שנחשב כמשתייך למחנה תומכי אריה דרעי, לא שובץ ברשימת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-16 ב־2003. גאגולה כיהן כסגן נשיא הקונגרס העולמי של יהדות גרוזיה. נבחר מטעם סיעת אמונה במשפט לחבר מועצת מחוז מרכז של לשכת עורכי הדין בישראל. יצחק גאגולה, באתר הכנסת יצחק גאגולה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יצחק גאגולה, באתר כנסת פתוחה רשימות של יצחק גאגולה, חדשות מחלקה ראשונה אלי ג'אן, ‏דרעי או ישי: חברי הכנסת של ש"ס בדילמת חייהם, באתר כיכר השבת, 14 באוקטובר 2012 'אמונה במשפט': אתם פוגעים בשם הטוב, באתר כל הזמן, ‏16 במאי 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולטר רוברטסון

וולטר רוברטסון (באנגלית: Walter M. Robertson;‏ 15 ביוני 1888 - 22 בנובמבר 1954) היה קצין בכיר בצבא ארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא זכה בעיטור הצבאי השני הגבוה ביותר, צלב השירות המצוין, על הנהגתו את הדיוויזיה ה-2 במהלך הקרב על הבליטה בדצמבר 1944. וולטר מלוויל רוברטסון נולד ב-15 ביוני 1888, לוויליאם וולטר רוברטסון ולמרי פאני (לבית פטיט). הוא למד בבית הספר המרכזי של המדינה המרכזית ולאחר מכן באוניברסיטת אוקלהומה, שם הוא לקח עבודה מיוחדת בהנדסה. רוברטסון למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק וסיים את הלימודים ב-12 ביוני 1912, תוך שהוא מקבל דרגת לוטננט משנה. רבים מחבריו לכיתה ווסט פוינט הפכו מאוחר יותר לגנרלים במלחמת העולם השנייה. לדוגמה: וייד הייסליפ, ג'ון שירלי ווד, וולטון ווקר, ריימונד בארטון, הארי מלוני, גילברט קוק, סטיבן צ'מברלין, ארצ'יבלד ארנולד, אלברט בראון, רוסקו קרופורד, ויליאם וילבור, ברדפורד צ'יינוות', רוברט ליטלג'ון, סידני ספולדינג, פרנקלין סיברט, תומאס הייז, ויליאם וויבר, ויליאם הובסון, ג'ון לואיס, דבנפורט ג'ונסון, ויליאם מוריסי ומילארד הרמון. השירות הצבאי הראשון שלו היה במחנה שפילד, הוואי, שם הוא נשאר עד 1915. אחר כך שירת זמן מה בפרסידיו של סן פרנסיסקו, לפני שהועבר לנוגאלס, אריזונה, שם שירת כקצין הממונה על אימוני 800 חיילים ו-53 קצינים לתפקיד מיוחד. לאחר מכן הוא הועבר לבית הספר לקצינים שהוקם במחנה בילס בטקסס, לפני שנשלח לצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה במאי 1918. לאחר המלחמה שירת רוברטסון עם כוחות הכיבוש בגרמניה עד 1920. בין המלחמות הוא פיקד על יחידות שונות בחיל הרגלים, ובשנת 1940 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-9. מדצמבר 1941 עד מאי 1942 היה רוברטסון סגן מפקד הדיוויזיה ה-2, ולאחר מכן הוא מונה למפקדה. ביוני 1944 נחת רוברטסון עם הדיוויזיה ה-2 בנורמנדי, ופיקד עליה במהלך המערכה בנורמנדי, הקרב על ברסט, הקרב על הבליטה ובמהלך פלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה. ביוני 1945 מונה רוברטסון למפקד הקורפוס ה-15, והחליף את בן כיתתו, לוטננט גנרל וייד הייסליפ. הקורפוס היה חלק מכוחות הכיבוש באוסטריה ואחר כך בגרמניה. במרץ 1946, הקורפוס ה-15 פורק, ורוברטסון מונה לראש ועדת הפיקוח של בעלות הברית בבולגריה. הוא נשאר שם עד ספטמבר 1947, אז מונה לסגן מפקד הארמייה השישית בפיקודו של מארק קלארק. הוא פרש מפיקוד זה ב-30 ביוני 1950. לאחר הפרישה מהצבא, רוברטסון מונה למנהל ההגנה האזרחית של קליפורניה והוצב בסקרמנטו. הוא שירת בתפקיד זה עד 22 בנובמבר 1954, כאשר הוא מת פתאום בגיל 66 שנים. הוא נקבר בבית בית הקברות הלאומי ארלינגטון. רוברטסון היה נשוי, אבל לא היו לו ילדים. מדיה וקבצים בנושא וולטר רוברטסון בוויקישיתוף וולטר רוברטסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Biography of Major General Walter Melville Robertson (1888–1954)". generals.dk. 2010-07-04. נבדק ב-2013-01-31. "Valor awards for Walter Melville Robertson". militarytimes.com. 2010-07-04. אורכב מ-המקור ב-2012-05-08. נבדק ב-2013-01-31. "World War II Unit Histories & Officers". unithistories.com. 2010-07-04. נבדק ב-2013-01-31. "United States Military Academy, Class of 1912" (PDF). digital-library.usma.edu. 2010-07-04. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-09-28. נבדק ב-2013-01-31. "World War II Unit Histories & Officers". unithistories.com. 2010-07-04. נבדק ב-2013-01-31.