laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליפות ברזיל בכדורגל 1986

אליפות ברזיל בכדורגל 1986 הייתה הפעם ה-30 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-30 באוגוסט 1986 והסתיימו ב-25 בפברואר 1987. בתחרות השתתפו 80 קבוצות. זאת בעיקר מסיבות פוליטיות - קונפדרציית הכדורגל הברזילאית רצתה לקבל תמיכה של הקבוצות הקטנות. כמו כן, בכוונת הקונפדרציה היה לכלול מעבר בין הליגות בעונה הקרובה. 80 קבוצות נבחרו לפי המפתח כדלקמן: בתים 1-4: 19 קבוצות החזקות של התחרויות של עונות הקודמות. 22 קבוצות בהתאם לתוצאות של אליפויות מדינות ברזיל 1985. משתתפי משחק הגמר של העונה הקודמת - 1985 מנצח תחרות סרייה ב' 1985. לשלב השני העפילו 6 קבוצות מכל בית ו-4 קבוצות הטובות נוספות. בתים 5-8: במקור היו צריכים לכלול 24 קבוצות. אומנם בגלל מחלוקת עם הקבוצות ופדרציה של מדינת ריו דה ז'ניירו בסופו של דבר בבתים אלו נכללו 36 קבוצות. לשלב השני היו צריכים להעפיל רק מנצחי הבתים. בסך הכל לשלב השני היו צריכים להעפיל 32 קבוצות. אומנם במהלך מחלוקת שהתפתחה בין הקבוצות ואיומים לפנות לבית משפט בסופו של דבר שלב ב' כלל 36 קבוצות. הם אורגנו ב-4 בתים ושיחקו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. ארבע קבוצות מכל בית העפילו לשלב השלישי. שלבי הגמר (שמינית הגמר, רבע הגמר, חצי הגמר והגמר) נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. במהלך שלבי הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במהלך שלבי הגמר, במידה ומפגש כפול לא נתן הכרעה, הקבוצה עם הישג טוב יותר בשלב הקודם העפילה להמשך התחרות. סאו פאולו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השנייה בתולדות המועדון. סאו פאולו - 8 ריו דה ז'ניירו - 6 פרנמבוקו - 4 מינאס ז'ראיס - 2 ריו גראנדה דו סול - 2 פרנה - 2 באהיה - 2 סיארה - 2 גויאס - 2 מאטו גרוסו דו סול - 2 סנטה קטרינה - 2 פארה - 2 פאראיבה - 2 אלגואס - 1 אמזונאס - 1 ריו גראנדה דו נורטה - 1 אספיריטו סאנטו - 1 פיאאוי - 1 סרז'יפה - 1 מרניאו - 1 המחוז הפדרלי של ברזיל - 1 מאטו גרוסו - 1 קודמה בעקבות הישג טוב יותר בשלב הבתים משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס קארקה, שחקנה של סאו פאולו כבש 25 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות. קארקה, שחקנה של סאו פאולו זכה גם בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה. נתונים מאתר rsssf נתונים מאתר futpedia
בצרה (מחוז)

מחוז בצרה (מבוטא בסרה, בערבית: محافظة البصرة) הוא מחוז בדרום עיראק. המחוז גובל בכווית בדרום ובאיראן בצפון-מזרח. עיר הבירה של המחוז היא בצרה, שעל שמה נקרא המחוז. בשנת 1920, לאחר תבוסתה של האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה, השתלטה בריטניה על עיראק. בזמן המנדט הבריטי על מסופוטמיה חלוקתה הפנימית של עיראק אורגנה מחדש ובכך נוצר המחוז במתכונתו הראשונה. השלטון הבריטי נמשך עד שנת 1932, כאשר הוקם בית המלוכה העיראקי. הציבור השיעי בבצרה ובמדינה כולה סבל מאוד תחת שלטונו של סדאם חוסיין בשנים 1979-2003. בזמן מלחמת המפרץ החל מרד בעיר בצרה, לאחר שהובטח למורדים סיוע מארצות הברית. בסופו של דבר אכן פרץ מרד עממי אלים, אך הסיוע האמריקאי לא הגיע. מורדים הצליחו לכבוש את העיר לימים ספורים, עד שהשלטון שב וכבש את העיר. בסופו של דבר, רבים מהמורדים הוצאו להורג ברחובות. בשנת 2003 הפך המחוז למוקד לחימה מרכזי במלחמת עיראק. באזור התקיימו קרבות רבים בין כוחות בריטיים לכוחותיו של הגנרל העיראקי עלי חסן אל-מג'יד. בקיץ 2006 פרצו מהומות אלימות בין עיראקים חילוניים למוסלמים שיעים. מספטמבר ועד דצמבר 2007 נסוגו הכוחות הבריטיים מהמחוז. רוב הנפט בעיראק מופק בשטח המחוז. נמל אום קאסר הוא נמל מים עמוקים היחיד בעיראק והוא השני בחשיבותו לאחר נמל בצרה. מדיה וקבצים בנושא בצרה בוויקישיתוף צבי בראל, בקרקע זורם נפט, מעל האדמה נשטפים בתים ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של עיראק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נעם ענבר (תזמורת צה"ל)

נעם ענבר (נולד ב-1979) הוא ציר בנציגות ישראל במלבורן האמון על נושא התרבות והחינוך. בין השנים 2013-2018 כיהן כמנצחה הראשי של תזמורת צה"ל. נעם ענבר הוא בוגר בית הספר למוסיקה על שם בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב בניצוח ומוזיקולוגיה, ובוגר התוכנית לניהול תרבות ואמנות בפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב. לנעם ניסיון רב בבניית קונצרטים גם עבור קהלים שאינם ישראליים. הרכבים מוזיקליים בהדרכתו יצגו את צה"ל ואת מדינת ישראל בעולם, ותזמורת צה"ל בניצוחו הופיעה הן בחו"ל והן בפני משלחות זרות שהתארחו בארץ, עם רפרטואר ועיבודים שהותאמו על ידו במיוחד עבור קהלים אלו. נעם עוסק רבות גם בחינוך מוזיקלי. הוא בנה קורסים וסדנאות בנושא עיבוד מוזיקלי ובמשך מספר שנים לימד עיבוד באוניברסיטת מלבורן שבאוסטרליה, ולאחר מכן גם בישראל. הוא יצר שיתופי פעולה עם תזמורות נוער מישראל ומחו"ל, וניהל אודיציות לבני נוער במגוון כלי נגינה וכן בשירה. נעם למד ניצוח ותזמור אצל פרופ' נעם שריף, עיבוד תזמורתי אצל יצחק גרציאני, עיבוד מקהלתי אצל ד"ר נחום אמיר וקומפוזיציה אצל פרופ' יצחק סדאי. נעם בוגר בית הספר למוסיקה ע"ש בוכמן-מהטה של אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה, שם למד ניצוח ומוזיקולוגיה. כמו כן, הוא בוגר התכנית לניהול תרבות ואמנות של בית הספר לניהול באוניברסיטת תל אביב. נעם עובד כעת על השלמת כתיבת תיזת הדוקטורט שלו במוזיקה. נעם גדל ברעננה והוא בוגר מגמת המוזיקה של תיכון "מור מטרו ווסט" רעננה. את דרכו המוזיקלית החל בגיל צעיר כתלמיד בשלוחה הישראלית של בית הספר למוסיקה "ימאהה". ב-29 ביולי 2013, מונה ענבר למנצח תזמורת צה"ל והחליף את מיכאל יערן שקדם לו. עם מינויו הוענקה לו דרגת ייצוג של רב-סרן. בתפקידו כמנצח תזמורת צה"ל היה אמון על איתור ומיון הנגנים בשלב מועמדותם לגיוס. הוא ניצח על תזמורת צה"ל בטקסי קבלות פנים, בטקסים ואירועים ממלכתיים, בעצרות ובקונצרטים, והכין את התזמורת לקראת אירועים אלה. בנוסף, כתב עיבודים תזמורתיים וערך עיבודים מספריית תזמורת צה"ל כדי להתאימם להרכבים המשתנים. ענבר ניהל את פעילויות ההעשרה המוזיקלית והפיתוח המקצועי לחיילי התזמורת, כגון: הרכבי נגינה, קורסים, סדנאות, כיתות אמן ועוד. מדיה וקבצים בנושא נעם ענבר בוויקישיתוף מנצח חדש לתזמורת צה"ל – רב-סרן נעם ענבר, באתר ערוץ 7, 8 באוגוסט 2013 תזמורת צה"ל בפסטיבל תזמורות במוסקבה 2016 נעם ענבר באתר השגרירות למוזיקה יהודית נעם ענבר, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרופו

אַפְּרוֹפּוֹ הוא חטיף תירס מלוח ופריך בצורת קונוס. מקור השם אפרופו הוא מצרפתית (à propos) ופירושו הוא "דרך אגב". החטיף מיוצר על ידי חברת General Mills, אשר מייצרת ומשווקת את החטיף בארצות הברית תחת המותג Bugles. General Mils מוכרת את חומר הגלם של חטיף התירס כשהוא אפוי במקצת, והחברה הרוכשת מטגנת ומשווקת. החטיף שווק לראשונה בשלושה טעמים בארצות הברית בתחילת 1966. בישראל החלה חברת אסם בשיווק האפרופו החל מ-1986. אסם השיקה אותו בתחילה כחטיף שפונה בעיקר לנשים. אפרופו מוגש לעיתים לצד מטבלי גבינה שונים. בשנת 2011 יצא אפרופו בטעם חדש: איטליאנו. ב-2012 החל שיווקו של אפרופו בטעם חמוץ-חריף ובשנת 2013 החלה אסם בשיווק אפרופו בשני טעמים נוספים: צרפתי (טעם בצל-שמנת) וספרדי (בצל מקורמל). ישנם גם טעמים נוספים, פוטטו (תפוח אדמה) ואורז. מדיה וקבצים בנושא אפרופו בוויקישיתוף אפרופו, ברשת החברתית פייסבוק אפרופו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אפרופו, ברשת החברתית אינסטגרם אפרופו, סרטונים בערוץ היוטיוב à propos, באתר larousse.com אפרופו, באתר אסם-נסטלה אסם משקיעה 2 מיליון שקל במיצוב מחדש לאפרופו, באתר ynet, 29 בספטמבר 2002 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון קולינס (כדורסלן)

ג'ון מרטין קולינס השלישי (באנגלית: John Martin Collins III; נולד ב-23 בספטמבר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA. קולינס נולד בלייטון שביוטה. שני הוריו שירתו בצבא, והוא גדל בגואם, בטורקיה, באיי הבתולה (עם הורי אמו), במדינת וושינגטון ובווסט פאלם ביץ' שבפלורידה. בנעוריו התגרשו הוריו, והוא נותר עם אמו. בתקופת לימודיו בתיכון נבחר לכדורסלן השנה בפלורידה בתיכונים דרג 4A. בשנים 2015–2017 שיחק בליגת המכללות בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וייק פורסט. בשנתו הראשונה היה שחקן מחליף וקלע 7.3 נקודות בממוצע למשחק. בשנתו השנייה פתח בכל 33 משחקי הקבוצה והשיג ממוצעים של 19.2 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק. וייק פורסט הודחה בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות. בתום העונה נבחר לחמישיית העונה ולשחקן המשתפר של ליגת ה-ACC. לאחר שתי עונות החליט לוותר על המשך לימודיו באוניברסיטה והעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA. בדראפט 2017 נבחר קולינס במקום ה-19 על ידי אטלנטה הוקס. לאורך עונת הרוקי שלו קלע 10.5 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בעונה הבאה היה הקלעי המוביל של ההוקס עם ממוצע של 19.5 נקודות למשחק. בנובמבר 2019, לאחר חמישה משחקים בעונת 2019/2020, הושעה קולינס על ידי ליגת ה-NBA מ-25 משחקים, בשל נטילת הורמון גדילה. ב-7 ביולי 2023 הועבר בטרייד ליוטה ג'אז עבור רודי גיי. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קולינס בוויקישיתוף ג'ון קולינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ון קולינס, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר אוניברסיטת וייק פורסט קולינס מושעה מ-25 משחקים בשל נטילת הורמון גדילה, באתר ESPN,‏ 5 בנובמבר 2019
ג'ון קולינס

האם התכוונתם ל... ג'ון קולינס (כדורגלן) – כדורגלן סקוטי ג'ון קולינס (כדורסלן) – כדורסלן אמריקאי ג'ון קולינס (קוקטייל) – קוקטייל עם ג'ין, מיץ לימון וסודה
אביעד פוהורילס

אביעד פּוֹהוֹרִילֵס (נולד ב-3 בנובמבר 1965) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כפרשן בערוץ הספורט. אביעד פוהורילס נולד ביפו, וגדל בחולון. שיחק בקבוצת הנערים בכדורסל של הפועל חולון, בהדרכתו של פיני גרשון. תפקידו הראשון בתקשורת היה ככתב ספורט בעיתון מעריב בשנת 1983, לפני גיוסו לצה"ל. שירת בצה"ל בחיל הקשר, המשיך לכתוב במעריב וסיים לעבוד בעיתון בשנת 1989. בשנים 1989–2004 היה כתב בעיתון ידיעות אחרונות, והיה במשך 10 שנים בעל הטור "אזור הצבע". ככתב העיתון חשף את זהות המחזיק בגביע שנעלם בתום משחק גמר הגביע בשנת 1947 ומקום הימצאו לא נודע משך שנים. בשנת 2004 חזר לעיתון מעריב ככתב ספורט ועבד בו עד לסגירתו בשנת 2014. בנוסף, הוא שימש כמבקר הטלוויזיה של העיתון. בשנת 2011 הוא מונה לכתב והפרשן הסביבתי של העיתון. ככתב מעריב הוא יזם את הבאתו של אריק איינשטיין לכתוב טור במעריב. לאחר מותו של איינשטיין פורסם טורו היחיד שהספיק לכתוב, שאותו ערך פוהורילס. בשנת 2008 שודר בערוץ 10 סרטו התיעודי "להיות איתך אבי נמני" בו התלווה פוהורילס במשך שנה שלמה לאבי נמני כשחקן מכבי תל אביב בשנתו האחרונה כשחקן. בשנת 2013 שודר בערוץ 1 של רשות השידור סרטו השני "הקרב האחרון של אריק זאבי" בו שימש גם כבמאי. בסרט זה התלווה לאריק זאבי בהכנות שלו לקראת האולימפיאדה בלונדון, בה הפסיד בסיבוב הראשון. בשנת 2014 עבר לכתוב באתר האינטרנט nrg. פוהורילס שימש כעורך התוכנית עושים ספורט בגלי צה"ל במשך עשר שנים, והגיש את התוכנית במשך שנה אחת יחד עם אלי ישראלי. בנוסף, שימש כפרשן ספורט בערוץ 1 של רשות השידור, ומשמש כיום כפרשן בערוץ הספורט. בנוסף הוא מנחה אירועי שבתרבות. בסך הכל סיקר פוהורילס 2 אולימפיאדות ו-5 מונדיאלים. ב-2017 יצא לאור ספרו "100 הכדורגלנים הישראלים הגדולים בכל הזמנים". בספטמבר 2017 החל לכתוב ב"ישראל היום". ב-2023 החל לשדר 2 פודקאסטים מבית All•in - "אדוני, גבירתי, ראש העיר", ו"חברים מספרים על אריק" לציון 10 שנים למותו של אריק איינשטיין. לפוהורילס תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה. מתגורר בתל אביב ואב לשתיים. מדיה וקבצים בנושא אביעד פוהורילס בוויקישיתוף אביעד פוהורילס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספורט - אביעד פוהורילס, באתר nrg לי-אור אברבך, אביעד פוהורילס יהיה הפרשן הסביבתי של "מעריב", באתר גלובס, 6 בדצמבר 2011 אלכסנדר כץ, נפרדים מאריק איינשטיין: שעות לפני שנפטר - הוא שייף את הטור ל'מעריב', באתר אייס, 27 בנובמבר 2013 אביעד פוהורילס, סיימתי לערוך את הטור של אריק, ונסעתי לבי"ח, באתר nrg‏, 26 בנובמבר 2015 "להיות איתך אבי נמני": הערב הסרט בערוץ 10, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2008 חמי אוזן‏, אבי נמני - עכשיו הסרט, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2007 דורון ברוש, "הקרב האחרון של אריק זאבי": ללא קלישאה, עשיר רגש, עשיר ביטוי, באתר מעריב, 30 במרץ 2013 מערכת וואלה ספורט‏, אריק זאבי: "איך הפסדתי לחרא הזה?", באתר וואלה, 24 במרץ 2013 אלכסנדר כץ, לאחר עשור ב'מעריב': אביעד פוהורילס מצטרף לאתר NRG של 'מקור ראשון', באתר אייס, 9 באוגוסט 2014 שבתרבות בהנחיית העיתונאי – אביעד פוהורילס, באתר המועצה אזורית גן רווה, 26 במרץ 2017 חברים מספרים על אריק, באתר Apple Podcasts (בהולנדית)
ניקולא תג'ר

ניקולא (ניסים) תג'ר (באנגלית: Nicola Tagger; נולד ב-30 במאי 1930) הוא זמר טנור אופראי יהודי איטלקי, ישראלי לשעבר. ניסים תג'ר נולד ב-1930 בפאזארדז'יק שבבולגריה. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל עם עליית הנוער, אחרי ששהה עשרה חודשים במחנה מעצר בקפריסין, לשם גורשו בני הנוער על ידי הבריטים לאחר מסע בן 10 ימים מבולגריה. עם הגעתו לארץ, הצטרף להכשרה בקבוצת גבע. כעבור שנתיים, עלו לארץ גם בני משפחתו. יחד עם חבריו מההכשרה בגבע הצטרף לקבוצת אורים בנגב והיה ממקימי הקיבוץ. השתתף במלחמת העצמאות. תג'ר חי בישראל עד שנת 1953 ולאחר מכן, היגר לאיטליה והשתקע בה. תג'ר החל את לימודי המוזיקה שלו בשנות ה-50 בתל אביב, אצל רחל רוזה רוזנשטיין ושר באופרה הישראלית בניהול אדיס דה פיליפ. הוא השלים את לימודיו במילאנו, אצל מאסטרו בינטי (Binetti). את הופעת הבכורה שלו באיטליה ערך ברומא בשנת 1956, בתפקיד דוכס מנטואה ב"ריגולטו" מאת ורדי. הוא הופיע בתפקיד זה ב-300 הופעות ברחבי תבל. כעבור כמה חודשים שר ב"מאדאם באטרפליי" עם רינה ג'ילי, בתו של בנימינו ג'ילי. הוא הופיע בכל בתי האופרה הגדולים באיטליה: לה סקאלה במילאנו, תאטרו קומונאלה די פירנצה, תיאטרון סן קרלו בנאפולי ובאופרה של רומא ב"מרחצאות קרקלה". בישראל שר תג'ר, גם בעברית, בשנת 1969, ב"מזמורים" של בן-ציון אורגד, בניצוח גארי ברתיני, עם "האנסמבל הקאמרי הישראלי"; עשר שנים מאוחר יותר, באופרה "שאול בעין דור" מאת יוסף טל וכן, באורטוריה "יורם" מאת פאול בן-חיים. הוא אף הופיע בפני חיילי צה"ל במספר הופעות שאורגנו על ידי "הוועד למען החייל". ניקולא תג'ר הקליט תקליטים רבים והופיע גם מחוץ לאיטליה, בתיאטראות החשובים באירופה וברחבי העולם. בין היתר, באמסטרדם, ברלין, דרזדן, דיסלדורף, אדינבורו, פרנקפורט, בואנוס איירס ושיקגו. הרפרטואר שלו כלל 84 יצירות. מתוכן, ב-14 יצירות היה המבצע הראשון. כמו כן, הוא הופיע במספר רב של קונצרטים הכוללים מוזיקה סימפונית וקאמרית. בהיותו בן 58, פרש מהופעות. מאז, הוא עוסק בהוראת פיתוח קול במילאנו ומחוצה לה. תלמידיו הם זמרי אופרה מהמזרח הרחוק, אירופה, ישראל ועוד. תג'ר, המתגורר במילאנו, הוא אלמן. אשתו הראשונה ואם בנו היחיד הייתה ציירת. מבנו, שנפטר בגיל צעיר, יש לו נכד ונכדה, הגרים בוארזה. אשתו השנייה של תג'ר הייתה זמרת אופרה איטלקייה. בן דודו הוא זמר האופרה רפאל אריה. Nicola Tagger, תוכנית ב"קול המוסיקה" עם ניסים,ניקולא תג'ר בעריכתו ובהגשתו של מתי זיתי אלבוים Mati Zeiti-Elboim, סרטון באתר יוטיוב מפתח סול-ברוך אסקרוב - 27.03.20 (ריאיון עם ניקולא תג'ר שהתקיים בנובמבר 2019), בערוץ קול המוסיקה של כאן. TAGGER, Nicola | Tamino Autographs Tagger, Nicola WorldCat Identities Tagger, Nicola (1930– ), Tenor – BMLO אוּלִי כהן, אהבת שאול לאילאיל, בבלוג "לונדון קולינג" של בועז כהן, 24 במאי 2014; במקור, מתוך הירחון "את", אוגוסט 1975 תג'ר ב"ריגולטו", בית האופרה של יוהנסבורג, 1971, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 5:06) האנסמבל הקאמרי הישראלי – מזמורים, בן ציון אורגד (1969) יוסף טל, שאול בעין דור - אופרה קונצרטנטית לקריין, מצו-סופרן, טנור, בריטון ולתזמורת קאמרית (1955), מאי 2016, המכון למוסיקה ישראלית; מתוך אתר האינטרנט של יוסף טל Oratorio "Yoram" by Paul Ben Haim (חלק א'), בביצוע תזמורת רשות השידור, סרטון באתר יוטיוב Oratorio "Yoram" by Paul Ben Haim (חלק ב'), בביצוע תזמורת רשות השידור, סרטון באתר יוטיוב
הוא חזר

הוא חזר (בגרמנית: Er ist wieder da) הוא רומן סאטירי גרמני רב-מכר מאת טימור ורמש, העוסק באדולף היטלר. הספר, שהוא רומן הביכורים של המחבר, יצא לאור בשנת 2012 בהוצאת Eichborn Verlag. בשנת 2015 יצא לאקרנים סרט גרמני באותו השם. קו העלילה עוסק באדולף היטלר, המתעורר ב-2011 במגרש ריק בברלין, המתגלה כגן שהיה מחוץ לפיהררבונקר. הוא חסר כל ידע על מה שקרה לאחר התאבדותו ב-1945. חסר בית וחסר כול, היטלר מפרש את כל מה שהוא רואה וחווה בשנת 2011 מתוך השקפת העולם הנאצית — למשל, הוא מניח כי הטורקים בגרמניה הם אינדיקציה שקרל דניץ שכנע את טורקיה להצטרף למדינות הציר, והוא חושב שוויקיפדיה נקראת על שם Wikinger ("ויקינגים"). בעודו תר בחנות עיתונים אחר הביטאונים הנאציים החביבים עליו, הוא מבחין בתאריך המופיע באחד העיתונים ונוכח כי חלפו כמעט 70 שנה מאז האירועים האחרונים שנחקקו בזיכרונו. בעל החנות משוכנע כי ניצב לפניו שחקן מוכשר המצליח לגלם נאמנה את דמותו של היטלר וכך גם כל עוברי האורח, כולם מזהים אותו, אך אף אחד לא מאמין שהוא היטלר; במקום זאת, הם חושבים שהוא קומיקאי או שחקן מתודי.  היטלר מתאקלם היטב בגרמניה החדשה ולומד לשלוט באמצעי המדיה, כגון האינטרנט, כדי לקדם את משנתו הנאצית. הוא מופיע בתוכנית האירוח הקומית בשם "היי אחי!", ומציג שם את דעותיו בצורה פרועה. קטעי וידאו שלו כועס זוכים להצלחה מסחררת ב-YouTube, וכשחקן הוא מגיע למעמד של סלבריטי מודרני. העיתון "בילד" מנסה להשמיץ אותו, אך נתבע על ידי ערוץ הטלוויזיה ונאלץ להלל אותו. דווקא הציבור הנאו-נאצי, שסבור כי ה"חקיין" פוגע בכבודו של מנהיגם, תוקף אותו באופן פיזי וגורם לאשפוזו בבית חולים. האהדה הציבורית כלפיו גוברת, הוא מנצל את הפופולריות שלו כדי לחזור לפוליטיקה, ונראה כי דרכו של היטלר בחזרה אל הזירה הפוליטית נסללת בבטחה. הספר תומחר במחיר €19.33, כאזכור מכוון לעלייתו של היטלר לשלטון ב-1933. עד לחודש מרץ בשנת 2014 נמכרו 1.4 מיליון עותקים של הספר בגרמניה לבדה. הספר עצמו תורגם ל-41 שפות שונות (בעברית בהוצאת סלע מאיר).  הספר הופק לסרט גרמני באותו השם שהקרנת הבכורה שלו נעשתה ב-8 באוקטובר 2015. הסרט בוים על ידי דויד וננדט. כחלק משיווק הסרט, השחקן שגילם את היטלר הופיע בדמותו במספר ערים גרמניות, כולל אתרי צילום הסרט בברנדנבורג ובברלין, בודק את תגובות הציבור; לפחות הופעה אחת הייתה קרובה למפגן של המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה. הוא חזר (סרט) מדיה וקבצים בנושא הוא חזר בוויקישיתוף German Comic Novel About Hitler Becomes Bestseller, at Algemeiner Journal; published 7 January 2013; retrieved 16 December, 2013 Connolly, Kate (5 בפברואר 2013). "Adolf Hitler novel tops German bestseller list but divides critics". הגרדיאן. London. נבדק ב-16 בדצמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) "Germany asks: is it OK to laugh at Hitler?". The Observer. 23 במרץ 2014. נבדק ב-25 במאי 2014. {{cite news}}: (עזרה) Hesse, Heiko (25 באוקטובר 2014). "Wirbel um Auftritt von Hitler-Double". Märkische Allgemeine. נבדק ב-22 באוגוסט 2015. {{cite news}}: (עזרה) Jaafar, Ali (5 בנובמבר 2014). "Hitler Sightings In Berlin? Constantin Trots Out Look-Alike For 'Borat'-Esque 'Look Who's Back'". Deadline. נבדק ב-22 באוגוסט 2015. {{cite news}}: (עזרה)
לודוויג פישר

לודוויג פישר (בגרמנית: Ludwig Fischer; ‏16 באפריל 1905 - 8 במרץ 1947), היה מושל מחוז ורשה בפולין הכבושה. פישר נולד בקייזרסלאוטרן בחבל הריינוס בגרמניה להורים קתולים, והתחנך בבית ספר יסודי ובתיכון בעיר. בצעירותו למד פישר משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטאות מינכן, היידלברג ווירצבורג, ולאחר מכן עסק במשפטים בקייזרלאוטרן ובמינכן. בנוסף פישר היה דובר אנגלית וצרפתית. פישר הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1926, ובשנת 1929 הצטרף לס"א והגיע בו לדרגת גרופנפירר. בנובמבר 1937 מונה פישר לחבר הרייכסטאג. באוקטובר 1939 מונה פישר למושל מחוז ורשה בפולין הכבושה, ומילא תפקיד זה עד לנסיגת הגרמנים מהאזור בינואר 1945. בחודשים אפריל-מאי 1943 היה פישר גם ממלא מקום מושל מחוז לובלין. פישר היה אחראי להקמת גטו ורשה בנובמבר 1940, ולהקמת גטאות אחרים במחוז ורשה. הוא גילה מעורבות רבה ביותר בארגון פעולות טרור נגד היהודים והפולנים במחוז ובחיסול הגטאות בשנים 1942–1943. בינואר 1945 ברח פישר עם משפחתו לגרמניה, וב-10 במאי אותה שנה נעצר על ידי צבא ארצות הברית. בשנת 1946 הוסגר פישר לפולין, שם נשפט על פשעיו, וב-8 במרץ 1947 הוצא פישר להורג בתלייה. מדיה וקבצים בנושא לודוויג פישר בוויקישיתוף לודוויג פישר באתר יד ושם
סטלה לוי

סטלה לוי (1924 – 19 ביולי 1999) הייתה קצינת ח"ן ראשית וחברת הכנסת. לוי נולדה בסוריה, ועלתה לארץ ישראל בשנת 1929. גדלה בחיפה ולמדה בבית הספר הריאלי בעיר. בנעוריה הצטרפה לארגון ההגנה ובכך החלה שירות של שלושה עשורים בגופי הביטחון. בשנת 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התגייסה לוי לחיל הקשר של הצבא הבריטי במסגרת חיל העזר לנשים. לאחר המלחמה עבדה כראש לשכה במטה הבריטי בחיפה. עם קום המדינה התגייסה לצה"ל וב-1948 סיימה את קורס הקצינות הראשון ומונתה לקצינת ח"ן בחטיבת כרמלי. עם תום מלחמת העצמאות עברה קורס מפקדות גדודים ובשנת 1951 מונתה לקצינת ח"ן של פיקוד הצפון ולאחר מכן לסגנית קצינת ח"ן ראשית. בשנת 1964 מונתה לוי לתפקיד קצינת ח"ן ראשית, ובמרץ 1965 הועלתה לדרגת אלוף-משנה. לוי התנגדה לשירות קרבי של החיילות, אך ראתה בחיוב את השפעות השירות הצבאי על החיילות וטענה ש”אישה ששרתה בצבא מפתחת ומגבשת יותר את אישיותה והדבר משפיע לחיוב על תפקידיה העתידיים”. עם סיום תפקידה כקצינת ח"ן ראשית בשנת 1970 נשלחה לוי לשרת כנספחת בשגרירות ישראל בוושינגטון, שם הייתה אחראית בין השאר על הקשר עם ארגוני הנשים בארצות הברית. בשנת 1974 שבה לוי לארץ, פרשה מצה"ל, השתתפה בהקמת המשמר האזרחי במשטרת ישראל, ושירתה בו עד 1976. בשנת 1977 נמנתה על מקימי מפלגת ד"ש. בבחירות הפנימיות לקביעת רשימת המפלגה לבחירות לכנסת התשיעית הגיעה למקום ה-17 והייתה האישה במקום הגבוה ביותר ברשימה. עם התפרקות המפלגה הצטרפה לוי לסיעת שינוי, וכיהנה כמזכירת סיעת ש"י בכנסת. בפברואר 1981, בעקבות התפטרות סטף ורטהיימר, נכנסה לוי לכנסת וכיהנה מספר חודשים עד לפיזור הכנסת. לאחר מכן מונתה לנציבת קבילות הציבור בעיריית רמת השרון, תפקיד בו כיהנה עד לפטירתה. כמו כן כיהנה לוי כחברה בוועד הפועל הציוני וחברת ההנהלה הישראלית בקונגרס היהודי העולמי. בשנת 1997 הוענק לה תואר יקירת העיר רמת השרון, ובשנת 2022 אף נקרא רחוב בעיר על שמה. סטלה לוי, באתר הכנסת סטלה לוי, באתר כנסת פתוחה אסתר הרליץ, סטלה לוי, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) הצדעה למפקדת, מעריב, 12 במאי 1967 קצינת ח"ן ראשית אל"ם סטלה לוי מארחת בבה"ד 12 את ראש הממשלה לוי אשכול, יצחק רבין, אריק שרון, עזר ויצמן ואחרים, סרט בערוץ YouTube של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון תנ"ץ א. לוי ואל"מ סטלה לוי - למפקדת המשמר האזרחי, דבר, 9 בספטמבר 1974 סא"ל סטלה לוי נתמנתה לקצינת ח"ן ראשית, מעריב, 6 באפריל 1964 מ. פלד אלוף; סטלה לוי - אל"מ, מעריב, 29 במרץ 1965 מפקדת הח"ן איננה מאמינה שתפקידה של האשה הוא להלחם, מעריב, 30 באוקטובר 1967 רבקה כצנלסון, הצבא - הכנה טובה יותר לחיים, דבר, 31 בדצמבר 1975 חוה גרינבאום זלצר, סטלה מתאקלמת בתפקידה בואשינגטון, דבר, 8 בפברואר 1971 אריה ארד, 20 המקומות הראשונים בד"ש, דבר, 20 במרץ 1977 טוטו כנסת של סטלה לוי, מעריב, 30 ביוני 1980 ורטהיימר נפרד מהכנסת, דבר, 19 בפברואר 1981 יקירי העיר רמת השרון בשנים 1990 - 1999 שרון אונליין, רמת השרון מנציחה את סטלה לוי ז"ל, באתר שרון אונליין, ‏2022-11-08
זניט סנקט פטרבורג (קטרגל)

מועדון הקטרגל זניט סנקט פטרבורג (רוסית: Мини-Футбольный клуб «Зенит» Санкт-Петербург) הוא מועדון קטרגל מהעיר סנקט פטרבורג, שהיה קיים בשנים 1993–1999. בשנים 1993–1995 נקרא "פולסייה". ההישג הגבוה ביותר באליפויות רוסיה הוא הגעה למקום הרביעי בעונות 1996/97 ובעונת 1998/99. המועדון נוסד בשנת 1993 תחת השם "פולסייה". בעונת 1994/95 הקבוצה לליגת העל בקטרגל. בעונת הבכורה שלה בליגה החלה להיקרא "זניט". מאמן הקבוצה היה יורי רודנב, שמאוחר יותר היה למאמן דינמו מוסקבה. בעונת 1995/96 "זניט" סיימה במקום 13, אך בעונה הבאה סיימה במקום רביעי וזו היה הישג השיא של המועדון. באותן שנים שיחקו בשורותיה שחקני קטרגל כמו סרגיי איבנוב, פאבל סטפאנוב, אנדריי סולוביוב וולדיסלב שצ'וצ'קו, אשר מאוחר יותר היו כוכבים בתחום כדורגל האולמות ברוסיה.  בעונת 1997/98 הקבוצה סיימה במקום החמישי. עונה לאחר מכן "זניט" סבלה מבעיות כלכליות, אך למרות זאת הצליחה לשוב ולקחת את המקום הרביעי. עם זאת, בעונה הבאה הקבוצה כבר חדלה מלהתקיים. ביוני 2017, גזפרום הכריזה על כוונתה להקים מחדש את מועדון הקטרגל זניט. אך יוזמה זו לא יושמה בפועל. Тренер «Политеха»: о возможном создании МФК «Зенит» узнал только сегодня утром
סטיבן שוורץ

סטיבן לורנס שוורץ (באנגלית: Stephen Lawrence Schwartz; נולד ב-6 במרץ 1948) הוא תמלילן ומלחין לתיאטרון מוזיקלי אמריקאי יהודי. שוורץ נולד למשפחה יהודית בעיר ניו יורק, בנם של שילה לורנה (לבית סיגל), מורה, וסטנלי לאונרד שוורץ, איש עסקים. הוא גדל באזור וויליסטון פארק במחוז נסאו, ניו יורק, שם סיים את לימודיו בתיכון Mineola ב-1964. בזמן שלמד באוניברסיטת קרנגי מלון, שוורץ הלחין וביים גרסה מוקדמת של פיפן (שכותרתה Pippin, Pippin) עם קבוצת התיאטרון Scotch'n'Soda. שוורץ סיים את לימודיו באוניברסיטת קרנגי מלון ב-1968 עם תואר ראשון בדרמה. במרוצת קריירה שנמשכת למעלה מארבעה עשורים כתב שוורץ מחזות זמר מצליחים כמו גודספל (1971), פיפין (1972) ומרשעת (2003). הוא כתב שירים למספר סרטים מצליחים, ביניהם פוקהונטס (1995), הגיבן מנוטרדאם (1996), נסיך מצרים (1998, מילים ומוזיקה) ומכושפת (2007). שוורץ זכה בפרס דרמה דסק על תמלילי שירים יוצאים מהכלל, שלושה פרסי גראמי, שלושה פרסי אוסקר והיה מועמד לשישה פרסי טוני. הלחין וביים את המחזמר נסיך מצרים (2020) המבוסס על סרט האנימציה באותו השם. מדיה וקבצים בנושא סטיבן שוורץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטיבן שוורץ (באנגלית) סטיבן שוורץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיבן שוורץ, באתר AllMusic (באנגלית) סטיבן שוורץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטיבן שוורץ, באתר Discogs (באנגלית) סטיבן שוורץ, באתר Songkick (באנגלית) סטיבן שוורץ (1948-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.