laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חמד, מלך בחריין

חמד בן עיסא אָאל ח'ליפה (בערבית: حمد بن عيسى آل خليفة; נולד ב-28 בינואר 1950) הוא מלך בחריין מאז 14 בפברואר 2002. לפני כן שימש כאמיר של המדינה מאז מות אביו, עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה, האמיר הקודם של בחריין ב-1999. חמד נולד ב-28 בינואר 1950 בעיר מנאמה שבבחריין לעיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה, האמיר הקודם של בחריין. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה ולאחר מכן בפנימיות צבאיות בבריטניה ובארצות הברית. בשנת 1999 ירש את אביו בתפקיד האמיר, ומינה את בנו סלמאן לנסיך הכתר של ממלכת בחריין. עם עלייתו לשלטון הנהיג חמד שורה של רפורמות בבחריין וקידם את זכויות האדם במדינה. הוא שחרר אסירים פוליטיים, העניק זכות הצבעה לנשים וערך בחירות לפרלמנט. הרפורמות זכו לשבחים מארגון זכויות האדם הבינלאומי אמנסטי. הוא ידוע ביחסו האוהד ליהודים במדינתו. בשנת 2002 לאחר שבחריין הוכרזה כממלכה הוכתר אאל ח'ליפה למלך. בספטמבר 2010 דיווחו הרשויות בבחריין כי עצרו התארגנות שיעית באשמת פעילות טרור וניסיון הפיכה כנגד בית המלוכה המשתייך למיעוט הסוני במדינה. חמד מטפח את העיסוק בענפי ספורט שונים בנסיכות, בהם: גולף, טניס, דיג, כדורגל ומרוצי סוסים. לחמד ארבע נשים ושנים עשר ילדים. ב-14 בפברואר 2011, בהשראת האביב הערבי, התחילו הפגנות אלימות וקטלניות ברחבי המדינה, בהן נהרגו יותר מ-95 אנשים. בעקבותן הבטיח המלך רפורמות, שביצוען שנוי במחלוקת בין הצדדים. במהלך דצמבר 2014 הורה למנות מועצת שורא חדשה, בה יכהנו תשע נשים (שתיים פחות מהמושב הקודם), ביניהן נוצרייה ויהודייה. מועצת השורא החדשה אינה כוללת חברים במשפחת המלוכה. מדיה וקבצים בנושא חמד, מלך בחריין בוויקישיתוף The Monarchy, באתר שגרירות בחריין בארצות הברית ("Embassy of the Kingdom of Bahrain to the United States") (באנגלית) Bahrain: Promising human rights reform must continue‏ רועי נחמיאס, מלך בחריין: ניסיון ההפיכה השיעי - "סוג של טרור", באתר ynet, 5 בספטמבר 2010
בדר

בדר (Bader) הוא שם בעל הפירושים הבאים: שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו ספר-מנתח. שם ממקור ערבי (بدر), שפירושו "ירח מלא". האם התכוונתם ל... אישים אנדראס באדר – ממייסדי כנופיית באדר-מיינהוף אנה בדר – קופצת למים מגובה רב גרמניה גרשם באדר – סופר ועיתונאי עברי ויידי דאגלס באדר – טייס קרב בריטי טריף בדר – רופא וקצין צה"ל יוחנן בדר – חבר הכנסת, על שמו חוק בדר-עופר ליאנה בדר – סופרת פלסטינית מנחם בדר – חבר הכנסת בכנסת הראשונה פאול באדר – מפקד בוורמאכט במלחמת העולם השנייה אל-בדר מוחמד אל-בדר – מלך ממלכת תימן באדר שייח' באדר – כפר ערבי לשעבר בשטח ירושלים שייח' באדר (סוריה) – עיר במחוז טרטוס שבסוריה מלחמות קרב בדר – קרב בין מוחמד ובין שבט קורייש בשנת 624 מבצע בדר – מבצע חציית תעלת סואץ על ידי הצבא המצרי בפתיחת מלחמת יום הכיפורים בדר (אנ') – עיר במטרופולין קהיר שנקראה על שם המבצע בית הסוהר בדר – בית סוהר מצרי רקטות בדר 1 – (בערבית: بدر 1, באנגלית: Badr-1) היא רקטה מסוג ארטילריה רקטית מתוצרת עצמית של צבא תימן (אנ') בשימוש החות'ים בתימן בדר 3 – (בערבית: بدر 3, באנגלית: Badr-3) היא רקטת קרקע-קרקע שיוצרה לראשונה באיראן הנושאת חומר נפץ של 250 ק"ג
דאוד תורכי

דאוד סמעאן תורכי (בערבית: داوود تركي; 8 באוקטובר 1927 - 8 במרץ 2009) היה משורר ופעיל פוליטי קומוניסטי ערבי-ישראלי. הורשע בבגידה במדינה ב-1972 לאחר שהתגלה כי עמד בראש רשת ריגול וחבלה נרחבת. תורכי נולד בכפר מע'אר שבגליל ב-1927 למשפחה נוצרית, ובהיותו תינוק עבר עם משפחתו לחיפה, שם גדל. דאוד עבד בחברה בריטית לייבוא ולמד אנגלית וצרפתית. עוד בתקופת המנדט הבריטי, אימץ תורכי עמדות מרקסיסטיות ופלסטיניות-לאומיות, והיה חבר המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. עמדותיו של דאוד תורכי בנושא הפתרון המדיני לסכסוך הישראלי-פלסטיני היו תמיכה בחזון מדינה אחת חילונית ודמוקרטית בכל שטחי פלשתינה-א"י המעניקה שוויון זכויות מוחלט לכל תושביה (יהודים כערבים). לאחר הקמת מדינת ישראל ב-1948, הצטרף למפלגה הקומוניסטית הישראלית, מק"י, אף שהתנגד לתמיכתה בחלוקת הארץ לשתי מדינות, וכן לנאמנותה העיוורת לברית המועצות. עקב אכזבתו מעמדות מק"י פרש תורכי מן המפלגה, יחד עם קבוצת חברים ערבים מסניף חיפה. ב-1964 הצטרף יחד עם חבריו פורשי מק"י לתנועת מצפן. בעקבות תמיכתה של מצפן ברשימתו של אורי אבנרי, העולם הזה - כוח חדש, בבחירות לכנסת השישית בשנת 1965, החליט דאוד לפרוש מן התנועה, כיוון שמצעה של רשימתו של אבנרי לא דגל בשוויון חברתי וכלכלי. לאחר מלחמת ששת הימים, הקצינו עמדותיו של תורכי, והוא השתכנע שיש צורך בפעולה אלימה כדי לקדם את המטרות שבהן האמין. ב-1968 יצר קשר עם חביב קהוואג'י, פעיל ארגון אל-ארד שגלה לקפריסין. תורכי הקים רשת ענפה של פעילים, שמטרותיה ריגול לטובת אויבותיה של ישראל, מצרים וסוריה, וביצוע מעשי חבלה ביום פקודה. הרשת עמדה בקשרים עם ארגון הפת"ח ועם המודיעין המצרי והסורי, והייתה מאורגנת בעשרה תאים. בין פעיליה היו בדואים וגם ישראלים יהודים, תומכי השמאל הקיצוני, ובהם אודי אדיב. הרשת העבירה מידע מודיעיני לידי סוריה, ואנשיה אגרו כלי נשק ואמצעי חבלה והתאמנו בנשק. תורכי, יחד עם אדיב וחברים אחרים ברשת, המשיך במקביל בפעילות פוליטית גלויה במסגרת "החזית האדומה", פלג מאואיסטי שהתפצל ב-1971 מארגון מאבק. הרשת הייתה נתונה למעקב השב"כ מאז 1970. ב-1972 נעצר תורכי יחד עם 60 פעילים נוספים, וב-1973 נידון ל-17 שנות מאסר. הוא שוחרר ב-1985 במסגרת עסקת ג'יבריל. לאחר שחרורו, התפרסם ספר שירים שכתב בכלא, "רוח המאבק" (ريح الجهاد), וכן ספר זכרונותיו. לאחר שחרורו, ועד לפטירתו, שב תורכי להתגורר בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה. ריגול בקרב ערביי ישראל מדיה וקבצים בנושא דאוד תורכי בוויקישיתוף עקיבא אור, מהפכה ברוטאלית(הקישור אינו פעיל), אתר הגדה השמאלית (במת שמאל) חשיפת רשת החבלה שהנהיג דאוד תורכי, אתר השב"כ דוד מרחב, רשימת זיכרונות לאחר מותו של דאוד תורכי תמצית תולדות מצפן, אתר "מצפן" אלה מרגלים מסוכנים, מעריב, 2 באפריל 1974
ח'ליפה בן סלמאן אאל ח'ליפה

ח'ליפה בן סלמאן אָאל ח'ליפה (בערבית: خليفة بن سلمان آل خليفة; 24 בנובמבר 1935 – 11 בנובמבר 2020) היה ראש ממשלת בחריין הראשון. ח'ליפה כיהן כראש ממשלת בחריין מאז קבלת עצמאותה ב-1971 מבריטניה, כשמונה על ידי אחיו, האמיר עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה. הוא היה ראש הממשלה שכיהן בתפקידו במשך התקופה הארוכה ביותר. עם שינוי החוקה ב-2002, הוא איבד את מרבית כוחו לאחיינו מלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה, שיכול למנות ולפטר שרים ומחוקקים בפרלמנט. היה ידוע כאדם העשיר ביותר במשפחת המלוכה הבחריינית (העשירה גם כך), וכאחד מהסוחרים המשפיעים ביותר בבחריין. ב-11 בנובמבר 2020 מת ח'ליפה בגיל 84 במאיו קליניק שברוצ'סטר, מינסוטה. מדיה וקבצים בנושא ח'ליפה בן סלמאן אאל ח'ליפה בוויקישיתוף ראש ממשלת בחריין, הוותיק ביותר בעולם, מת בגיל 84, באתר וואלה, 11 בנובמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא בחריין ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גול

האם התכוונתם ל... שער (ספורט) (נקרא גם "Goal", מאנגלית) - מונח מתחום הספורט גול (חברת תעופה) – חברת תעופה ברזילאית גוזו – אי במלטה ששמו הפיניקי העתיק היה "גול" גול! (סרט) – סרט דרמת ספורט גול! 2 – סרט דרמת ספורט, המשך לסרט גול! גול! 3 – סרט דרמת ספורט, המשך לסרט גול! 2 גול (מגזין) – ירחון ספורט שיצא בישראל בסוף שנות ה-80 אישים: איוואן גול – משורר יהודי-גרמני-צרפתי שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20 ג'וזף גרפטון גול – ביולוג אמריקאי עבדוללה גול – נשיא טורקיה האחד עשר צ'ארלי גול – רוכב אופניים לוקסמבורגי אלגול
אסמאעיל עומאר גואלה

אסמאעיל עומר גואלה (בסומלית: Ismaaciil Cumar Geelle; בערבית: اسماعيل عُمر جليه; נולד ב-27 בנובמבר 1947) הוא נשיאהּ השני של ג'יבוטי, המכהן בתפקיד מאז 1999, אז החליף את דודו חסן גולד אפטידון. גואלה נולד בדירה דאווה, בנו של עמר גואלה. תחת חסותו של דודו, נשיאהּ הראשון של ג'יבוטי, החל גואלה את דרכו בשירות המודיעין המיוחד. כשפרש דודו מהנשיאות, הוא סימן את גואלה ליורשו, בבחירות שככל הנראה זויפו, אך זכו לתמיכתה הלא מסויגת של צרפת. בדצמבר 2000 פיטר את מפכ"ל המשטרה יאסין יאבה. זמן קצר לאחר מכן ניסה יאבה להוציא לפועל הפיכה כושלת. בבחירות לנשיאות שנערכו בג'יבוטי ב־8 באפריל 2005 היה גואלה מועמד יחיד, ולאחר שזכה ל־100% מקולות המצביעים הושבע לכהונה של שש שנים. הוא נבחר מחדש לתפקידו בבחירות בשנת 2011, 2016 וב־2021. לאחר בחירות של 2011 פרצו במדינה מהומות ומשטרה פירה אותם בכוח תוך הריגת מספר אזרחים. מדיה וקבצים בנושא אסמאעיל עומאר גואלה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דליטה מוחמד דליטה

דְלֵיטָה מוחמד דְלֵיטָה (בערבית: دليطة محمد دليطة; נולד ב-12 במרץ 1958) הוא ראש ממשלת ג'יבוטי לשעבר אשר כיהן בשנים 2001-2013. למד בקהיר ובאלג'יריה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1981 חזר דליטה לג'יבוטי. בשנת 2000 התמנה לשגריר באוגנדה. בשנת 1997 התמנה לשמש כנשיא המדינה באתיופיה. דליטה הוא חבר מפלגת האספה העממית הפרוגרסיבית, שכיהן כראש ממשלה מ-7 במרץ 2001 עד 1 באפריל 2013. הוחלף על ידי עבד אל-קאדר כמאל מוחמד. בשנת 2014 דיליטה מונה לשליח המיוחד של האיחוד האפריקני ללוב. מדיה וקבצים בנושא דליטה מוחמד דליטה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמונה לאלף

שמונה לאלף (באיטלקית: otto per mille) הוא חוק איטלקי, המאפשר למשלם מס הכנסה לקבוע לאיזה גוף המספק שירותי דת, רווחה או תרבות להעביר 8 פרומיל ("שמונה לאלף") ממס ההכנסה האיטלקי (IRPEF‏ - Imposta sul reddito delle persone fisiche) שהוא משלם. החוק אינו מחייב את הממלאים דו"ח למס ההכנסה למלא סעיף זה, ובפועל שיעור המצהירים על יעד התרמה אינו עולה בממוצע על 40%. החוק קובע שבמקרה זה תחולק יתרת הסכום לפי אותו היחס שנקבע בין אלו שכן מילאו את הסעיף. שניים מהגופים הרשאים לקבל תרומה על פי חוק זה, התנועה הוולדנסית, והכנסייה של האסיפות של אלוהים באיטליה (Assemblee di Dio in Italia) מסרבים לקבל חלק זה ומוכנים לקבל תרומות רק מאלו שהצהירו על כך במפורש בטופס. במקור החלה הממשלה האיטלקית בראשות בניטו מוסוליני לשלם משכורת חודשית לאנשי הכמורה הקתוליים על פי ההסכמים הלטרניים שנחתמו ב-1929 עם הכס הקדוש. משכורת זו באה כפיצוי על הלאמת רכוש הכנסייה לאחר איחוד איטליה. משכורת זו הייתה מכונה "קונגרואה" (congrua). עם השנים החל להתערער מעמדם של ההסכמים הלטרניים. כך, למשל, קבעה החוקה הרפובליקנית של איטליה ב-1946 כי באיטליה יהיה שוויון בין כל בני האדם בלא קשר לדתם, ובכך השמיטה את הבסיס החוקי להיותה של הדת הקתולית דת המדינה, כפי שנקבע בהסכמים הלטרניים. ב-1984 הוחלט לבצע רוויזיה בהסכמים הלטרניים. משא ומתן שהתנהל בין נשיא איטליה, בטינו קראקסי, לבין הקרדינל אגוסטינו קסרולי, האחראי על ענייני החוץ בוותיקן, הוביל להסכם חדש שנחתם ב-18 בפברואר 1984. על פי ההסכם נקבע כי תמיכת המדינה בכנסייה תעשה דרך חלוקת חלק מהכנסותיה (8 פרומיל) לכנסייה ולארגוני דת או רווחה אחרים. חוק ה"שמונה לאלף" נחקק ב-20 במאי 1985. בשנים שבאו אחר כך חתמה ממשלת איטליה הסכמים דומים עם ארגוני דת נוספים. ארגון הקהילות היהודיות באיטליה הצטרף להסכם ב-1996, ונכון לשנת 2009 זכאים שישה ארגוני דת ליהנות מהסכם זה. ממשלת איטליה מנהלת מגעים עם ארגוני דת נוספים, ובהם בודהיסטים הינדואיסטים ומורמונים, לשם צירופם להסדר זה. ההצהרה הרשמית של משרד האוצר האיטלקי לשנת 2004 מפרטת שבעה מוטבים שזכו לקבל כסף על פי חוק זה: בשנת 2008 הסכום ששולם בצורה זו היה יותר ממיליארד אירו.
חלוקה מנהלית של פורטוגל

עד לשנת 2003 פורטוגל הייתה מחולקת למחוזות (distritos, דישטריטוש), מועצות עירוניות (municípios, מוּנִיסִיפִיוש) ומועצות מקומיות (Freguesias, פרֶגֶזִיאָש). למחוזות לא היה מעמד פוליטי כלשהו אך בראש כל מחוז עמד מושל ולידו משרד המושל. בשנת 1998 הוחלט לחלק את המדינה למרחבים (regiões, רז'יאוֹינש. בצורת יחיד - região, רז'יאו) ולתת להם מעמד פוליטי. החלטה זו לא מומשה במלואה אבל המונח "מחוז" כיחידה מנהלית הלך ונעלם. בשנת 2009 כל הפונקציות של משרד המושל עברו לגופים ממשלתיים אחרים. במקביל החל הליך הדרגתי של הקמת "אזורים מטרופולינים" ו-"מועצות בין-קהילתיות". הליך זה הסתיים בשנת 2013 כאשר הסתיים הליך הקמת 21 מועצות בין-קהילתיות. בנוסף לכך המשיכו להתקיים 2 אזורים מטרופולינים ו-2 אזורים אוטונומיים שהם מחוץ לפורטוגל היבשתית. לצרכים סטטיסטיים בלבד קיימת חלוקה למרחבים מדיה וקבצים בנושא חלוקה מנהלית של פורטוגל בוויקישיתוף http://www.portalautarquico.pt/pt-PT/eleicoes-ccdr/
אנדמן

האם התכוונתם ל... איי אנדמן וניקובר – איים המהווים טריטוריית איחוד בהודו ים אנדמן – ים באוקיינוס ההודי מין אנדמי – מין טקסונומי, המוגבל בתפוצתו לאזור גאוגרפי מסוים וקטן יחסית, הביטוי נגזר משמו של האי אנדמן, בו נצפתה ודווחה לראשונה התופעה.
אילון סולן

אילון סולן (נולד ב-1969) הוא מתמטיקאי ישראלי פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב וסופר מדע בדיוני. תחומי עיסוקיו העיקריים הם תורת המשחקים, תהליכים סטוכסטיים ותורת המידה. מחקריו מתמקדים במשחקים חוזרים. סולן החל את לימודיו לתואר הראשון בשנת 1989 באוניברסיטה העברית בירושלים, במתמטיקה ומדעי המחשב. לאחר מכן, עבר לאוניברסיטת תל אביב, שם קיבל את התואר השני שלו (M.Sc) במתמטיקה. נושא התזה שלו היה - "Discounted Stochastic Games". את תואר הדוקטור קיבל מהאוניברסיטה העברית, בתחום המחקרי של תהליכים סטוכסטיים. כיום הוא מנהל את תוכנית ״בנו ארבל״ של אוניברסיטת תל אביב. סולן פרסם כמעט 200 מאמרים לאורך שנותיו כחוקר, והשתתף בכתיבת ספרים, כגון הספר "תורת המשחקים / משלר זמיר סולן", בהוצאת מאגנס, יחד עם שמואל זמיר ומיכאל משלר. מדיה וקבצים בנושא אילון סולן בוויקישיתוף אילון סולן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אתר אישי דף הבית של פרופסור סולן, באתר אוניברסיטת תל אביב. צפייה מקדימה בספרו "תורת המשחקים" אילון סולן, דף שער בספרייה הלאומית הוציא את זוג הספרים "הקיסר הבא" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קווסאקי (עיר)

קווסאקי (ביפנית: 川崎市) היא עיר השוכנת במחוז קנאגאווה, קאנטו שביפן. העיר ממוקמת בין יוקוהמה לטוקיו, שתי הערים הגדולות ביותר ביפן. קווסאקי מחזיקה ברצועת אדמה של כ-30 ק"מ דרומית לנהר הטאמא, שמתפצל לטוקיו. קווסאקי מחולקת ל-7 חלקים שכל אחד מהם נקרא "קו". ה"קו" של העיר הם: אסאו-קו, ה"קו" המערבי ביותר. טאמא-קו, נקרא על שם נהר הטאמא. מיאמא-קו. טאקאטסו-קו. נאקאהרה-קו. סאיואי-קו. קווסאקי-קו, ה"קו" המזרחי ביותר והגדול ביותר מבחינת שטח. ב-1 ביולי 2021 אוכלוסיית העיר היא 1,541,772 איש והצפיפות בה היא 10,781 לקילומטר מרובע, נתון שמעמיד אותה כשנייה בגודלה במחוז קנאגאווה, ובמקום השביעי בין ערי יפן. אוכלוסיית העיר גדלה רבות במאה ה-20. בשנת 1920 הייתה העיר מדורגת במקום ה-46 מבחינת אוכלוסייה והיו בה 21,391 תושבים. בשנת 1930 דורגה העיר במקום ה-19 עם כ-104,000 תושבים ובשנת 1970 היו בעיר 973,000. שטח העיר הוא 144.35 קמ"ר שכוללים את האיים המלאכותיים שבבנייה במפרץ טוקיו ומיועדים למגורים. יפן נאקאשיבטסו, יפן (מאז 9 ביולי 1992) יפן פוג'ימי, יפן (מאז 22 באפריל 1993) יפן נהה, יפן (מאז 20 במאי 1996) קרואטיה רייקה, קרואטיה (מאז 23 ביוני 1977) ארצות הברית בולטימור, ארצות הברית (מאז 14 ביוני 1979) הרפובליקה העממית של סין שן-יאנג, הרפובליקה העממית של סין (מאז 18 באוגוסט 1981) אוסטרליה וולונגונג, אוסטרליה (מאז 18 במאי 1988) בריטניה שפילד, בריטניה (מאז 30 ביולי 1990) אוסטריה זלצבורג, אוסטריה (מאז 17 באפריל 1992) גרמניה ליבק, גרמניה (מאז 12 במאי 1992) קוריאה הדרומית בוצ'און, קוריאה הדרומית (מאז 21 באוקטובר 1996) מדיה וקבצים בנושא קווסאקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קווסאקי (ביפנית, באנגלית, בסינית מפושטת, בסינית מסורתית, בקוריאנית, בפורטוגזית, בספרדית ובפיליפינית) קווסאקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קווסאקי, ברשת החברתית אינסטגרם קווסאקי, סרטונים בערוץ היוטיוב העיר בוויקיטרוול (אנגלית) קווסאקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנשי

בֶּנְשִׂי (בסינית: 本溪; בפין-יין: Běnxī) היא נציבות עירונית במזרח מחוז ליאונינג שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. היא גובלת עם בירת המחוז שניאנג ופושון מצפון, ליאויאנג (אנ') ממערב, דאנדונג (אנ') מדרום ומחוז ג'ילין ממזרח. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 1,326,018 תושבים, מתוכם 865,215 בשטח האורבני. העיר נחנכה כמרכז תעשיית ברזל בשנת 1915. חברת הברזל והפלדה של בנשי ("בנגנג") היא המעסיקה הגדולה ביותר בעיר והרביעית בגודלה בכל סין. המעסיק השני בגודלו בעיר היא התעשייה לכריית פחם. בעבר הייתה קיימת בעיר בעיית זיהום חמורה בעקבות ייצור מתכת וכריית פחם, עם ההאטה בשנים האחרונות בתעשיית המתכת והפחם בעיית הזיהום החלה לפחות בהדרגה. בכפיפות לעיר יש ארבעה רבעים מנהליים ושני מחוזות אוטונומיים. כמו כן כפופים לעיר 25 מחוזות, 40 כפרים ועיירות, 229 מועצות מקומיות ו-289 מועצות כפריות. הפארק הלאומי השוכן בעיר, "מנהרת המים", היא תעלת המים התת-קרקעית הארוכה ביותר באסיה. התעלה החלה להיווצר לפני חמישה מיליון שנים, בתעלה יכולים המבקרים לשוט בסירות ולחקור את התעלה. התעלה כל כך גדולה שיש בה מזח ונמל מתחת לאדמה. בתעלה יש נטיפים, זקיפים וסלעים יוצאי דופן. במרחק של 35 קילומטרים ממרכז העיר, יש מערה שבתוכה זורם נהר באורך של כ-3 קילומטרים, בעומק של 2 מטרים, ושרוחבו מספיק ללפחות 20 סירות ששטות במקביל. גם במערה זו יש זקיפים, נטיפים, וצורות סלעים מיוחדות. ארצות הברית פאוריה, אילינוי, ארצות הברית קנדה ברמפטון, אונטריו, קנדה מדיה וקבצים בנושא בנשי בוויקישיתוף אתר העירייה הרשמי אתר המחוז China: Liáoníng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרזה מקרטחנה

תרזה מקרטחנה (בספרדית: Teresa de Cartagena;‏ 1425 – ?) הייתה נזירה קתולית בספרד במאה ה-15, בת למשפחת מראנוס ואחת מחלוצות המחשבה הפמיניסטית בעולם. הביוגרפיה המדויקת של תרזה לוטה בערפל, אך ידוע לנו כי הייתה נכדתו של שלמה הלוי מבורגוס, אשר המיר את דתו לנצרות ב-1390 ובת למשפחת סנטה-מריה-קרטחנה – משפחת המומרים בעלת ההשפעה הגדולה ביותר בספרד של ימי-הבינים המאוחרים. לאחר שהוטבל לנצרות, נודע סבה בשם פבלו דה-סנטה-מריה, ובשנת 1412 הפך לבישוף של בורגוס. בשנת 1440 הצטרפה תרזה למסדר הפרנציסקני בבורגוס כנזירה, אך נאלצה לעבור בין מנזרים שונים, בשל העוינות של חלק מחברי המסדר כלפי נזירים ונזירות בעלי עבר של מומרים. בין השנים 1453–1459, איבדה את שמיעתה והפכה לחירשת, כנראה בעקבות מחלה. תרזה כתבה את החיבור הראשון שלה Arboleda de los enfermos ("חורשת החלשים באמונתם"), שנים לאחר התחרשותה, ובחיבור היא מצביעה על החרשות כסוג של מתת-אל אשר אפשר לה לחיות בבדידות כמעט מוחלטת. בהינתן לה השקט המוחלט, היה באפשרותה לשמוע את דברי-האל. הטקסט כולו מופנה לקהל נשי, ובמהלכו פונה תרזה אל "הגברת החסודה", שהייתה כנראה חואנה דה-מנדוזה, אשתו של המשורר והפוליטיקאי הספרדי גומז מנריק (Gómez Manrique). ה-Arboleda נקרא במיוחד בין הגברים אנשי המנזרים והמסדר (למרות ניסיונה של תרזה "לנטרל" את קוראיה הגברים), וזכה לביקורות צוננות: רבים הופתעו מעצם יכולתה של נזירה חרשת לכתוב, במיוחד מאחר שבאותן שנים, חרשות נחשבה בעולם הנוצרי כמקבילה לפיגור. אחרים לא האמינו שאישה יכולה לכתוב ברמה כזו, והאשימו אותה בהעתקה (ואולי גם עברה כבת למשפחת מומרים, היה חלק מהעניין). כתגובה לביקורות, כתבה תרזה את חיבורה השני Admiracion operum Dey ("הערצה לפעולות האל"). בהקדמה לספר, פונה תרזה שוב אל הגברת החסודה, ומסבירה כי אין שום סיבה שאלוהים, אשר נתן לגברים את יכולת הכתיבה, ימנע את אותה יכולת מן הנשים; העובדה שגברים מרגישים שהכתיבה טבעית להם, נובעת רק מן המסורת. לימוד ותרגול הכתיבה לנשים, יוכיחו כי זו פעולה טבעית גם עבורן. כהגנה על אשמת הפלגיאריזם, הצהירה תרזה כי אלוהים בלבד הוא הלוחש על אוזנה: .. Rather, this alone is the truth: that God of all knowledge, Lord of all virtues, Father of mercy, God of everyconsolation, He who consoles us in all our tribulation, He alone consoled me, He alone taught me, He alone read (to) me. He inclined His ear to me when I, besieged with great anguish and adrift in a deep sea of misfortunes, called upon Him with the Prophet, saying, “Save me, O God: for the waters are come in even unto my soul” [Psalm 68:2]. (Seidenspinner-Núñez, 102-3) ב-Admiracion, מדגישה תרזה את כוחן של נשים ואת הטוהר, העומק והרוחניות דווקא בחייהן בבית, שהרי הפנימי תמיד נעלה על החיצוני, הטפל והלוחמני של הגברים. תרזה דוחה את הטענה שהנשים הן מין חלש או נחות, ואף נותנת דוגמאות מכתבי הקודש (היא הייתה כנראה הראשונה שהשתמשה בדוגמה של יהודית, אשר הצליחה לחסל את האויב שצבא שלם של גברים לא יכול לו). כתביה של תרזה נערכו על ידי המעתיק הספרדי פדרו לופז דל-טריגו, בשנת 1481. הוא גם זה שפרסם את זהות "הגברת החסודה", אך לא סיפר לנו אם תרזה עדיין הייתה בחיים בעת פרסום חיבוריה. :The Writings of Teresa de Cartagena: Translated with Introduction, Notes, and Interpretive Essay. Trans. Dayle Seidenspinner-Núñez. Cambridge: D.S. Brewer, 1998 http://www.ub.edu/duoda/diferencia/html/en/primario12.html https://web.archive.org/web/20081205062435/http://home.infionline.net/%7eddisse/cartagen.html
אשד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אשד – מקטע בנהר בו שיפוע זרם הופך תלול אש"ד – שמה הקודם של חברת אגד אשד (בית חרושת) – בית חרושת לשימורים בקיבוץ אשדות יעקב אישים ששם משפחתם אשד: אלי אשד – סופר ועיתונאי ישראלי חגי אשד – עיתונאי וסופר ישראלי, חבר מערכת "דבר" חיים אשד – ממייסדי תוכנית החלל הביטחונית של ישראל נגה אשד – מוזיקאית וסופרת ישראלית עופר אשד – כדורסלן הפועל חולון ונבחרת ישראל עמיחי אשד – קצין משטרה ישראלי שמעון אשד – מפקדו השני של משמר הגבול עידו אשד – איש תקשורת ופרשן ספורט משה אשד – לוחם פלמ"ח, ממגלי דרך בורמה, מחלוצי ענף התיירות בישראל.
פלאו בלאוגרנה

פלאו בלאוגרנה (קטלאנית: Palau Blaugrana) הוא אולם ספורט הנמצא בברצלונה, קטאלוניה, שבספרד. האולם מכיל 7,585 מקומות ישיבה והוא משמש לכדורסל, לכדוריד, להוקי גלגיליות ולכדורגל באולמות. פלאו בלאוגרנה ממוקם בין המיני אסטדי והקאמפ נואו. הפלאו בלאוגרנה נפתח ב-1971 והיו בו 5,696 מקומות ישיבה, ובשנת 1994 הוא הורחב ל-7,585 מקומות. הפלאו בלאוגרנה שימש גם באולימפיאדת 1992 לענפים ג'ודו, טאקוונדו והוקי גלגיליות. החל מעונה 2017/2018, האולם מיועד להריסה כחלק מתוכנית השדרוג לאצטדיון קאמפ נואו וסביבתו. בשטחו של האולם יוקם חניון תת-קרקעי עם 5000 מקומות ועליו מבני משרדים. גם אצטדיון מיני אסטדי מיועד להריסה ובשטחו ייבנה אולם חדש לכדורסל שיכיל 12,000 מקומות. העבודות צפויות להסתיים עד עונה 2019/2020. בעקבות המצב הכלכלי הרע של ברצלונה בעידן הנשיא ברתומיאו נדחו העבודות והן צפויות להתחיל בעונת 2023/2024 אתר האינטרנט הרשמי של פלאו בלאוגרנה (בקטלאנית) מדיה וקבצים בנושא פלאו בלאוגרנה בוויקישיתוף פלאו בלאוגרנה באתר הרשמי של ברצלונה כרטיסים, אירועים ומחירים HOK Reveals Design Details for FC Barcelona’s New Palau Blaugrana Arenaמתאריך 16 במרץ 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסטינו נפוליטנו

מסטינו נפוליטנו הוא שמו של גזע כלבים. אלכסנדר מוקדון קיבל במתנה שני כלבים, שתיאורם תואם כמעט לחלוטין את המסטינו. כלבים אלה התלוו למסעות הכיבוש של היוונים ושמרו על בתיהם. עם עליית האימפריה הרומית אומצו על ידי הרומאים ככלבי מלחמה ולקרבות זירה (נגד כלבים, שוורים, אריות ואף בני אדם). במסעותיהם של הלגיונות הרומאים התפשט הגזע לשאר אירופה, התערבב עם גזעים מקומיים והותאם לתנאי האזור. עם נפילת האימפריה הרומית הפך לכלבם של פשוטי העם. במאה ה-18 הפך לכלב השמירה והתקיפה של המאפיה הנפוליטנית ("הקאמורה"), והיא שהעניקה לכלב את שמו. ב-1946 נערכה תערוכת הכלבים הראשונה של הגזע ופורסם תקן הגזע הראשון. למסטינו פרווה קצרה וצבעה יכול להיות: שחור, אפור או חום, לעיתים עם נקודות לבנות בחזה או בקצות האצבעות. גובה זכר 65-75 ס"מ, נקבה 60-70 ס"מ. משקל 50-95 ק"ג. תוחלת חיים: 10 שנים. בסדרת סרטי הארי פוטר מגולם פנג, כלב הציד של רובאוס האגריד על ידי כלב מסטינו נפוליטנו. מדיה וקבצים בנושא מסטינו נפוליטנו בוויקישיתוף
סוליימן טיחיץ'

סוליימן טיחיץ' (26 בנובמבר 1951 – 25 בספטמבר 2014), היה אחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה (2002–2006) ויו"ר הנשיאות (2004, 2006), כנציג הבוסניאקי של הפדרציה. טיחיץ' נולד ב-26 בנובמבר 1951 בבוסנסקי שאמץ בצפון בוסניה. הוא שירת כדיפלומט במשרד החוץ הבוסני בשנים 1994 עד 1999. הוא גם קיבל תואר במשפטים מטעם אוניברסיטת סרייבו והיה לעו"ד. הפך לחבר ומייצג העם הבוסני בנשיאות בשנת 2002 והיה ליושב ראש הנשיאות ב-2004 וב-2006. טיחיץ' היה אחד החברים המייסדים של מפלגת הפעולה הדמוקרטית ונבחר ליושב ראש שלה ב-2001, במקום אלייה איזטבגוביץ'. מדיה וקבצים בנושא סוליימן טיחיץ' בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא בוסניה והרצגובינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת פולין בכדורסל

נבחרת הכדורסל הלאומית לגברים של פולין מייצגת את מדינתה בתחרויות בינלאומיות. נבחרת פולין נחשבה בשנות ה-60 של המאה ה-20 לאחת הנבחרות הטובות באירופה. הישג השיא שלה היה מקום שני באליפות אירופה בכדורסל 1963. בנוסף, סיימה הנבחרת 3 פעמים במקום השלישי באליפויות אירופה (בשנים 1939, 1965, 1967). נבחרת הכדורסל של פולין השתתפה 6 פעמים במשחקים האולימפיים והישג השיא שלה היה מקום רביעי בשנת 1936, ופעמיים באליפות העולם בכדורסל בשנת 1967 ו-2019, בהן סיימה במקום החמישי והשמיני. כיום, נבחרת פולין נחשבת לנבחרת בינונית למדי באירופה ובעולם.הדירוג הנוכחי של נבחרת פולין ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-16 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. סגל הנבחרת בטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר): מדיה וקבצים בנושא נבחרת פולין בכדורסל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת פולין בכדורסל דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א