laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תעודת ארי

תעודת ארי (בגרמנית: Ariernachweis) היה מסמך בגרמניה הנאצית שאישר כי אדם היה חבר בגזע הארי המשוער. סמוך לאחר עליית הנאצים לשלטון, החל מאפריל 1933, הנפקת התעודה נדרשה מכל העובדים והפקידים במגזר הציבורי, לרבות חינוך, על פי החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי. זו הייתה גם דרישה עיקרית לאזרחות ברייך השלישי עבור אלה שהיו ממוצא גרמני או דם קשור (הגזע הארי) ורצו להפוך לאזרחי הרייך לאחר שחוקי נירנברג נחקקו בשנת 1935. "שוודי או אנגלי, צרפתי או צ'כי, פולני או איטלקי" הוגדרו "קרוב משפחה" שנכלל תחת "הגזע הארי" האיראנים נחשבו גם לארים לאחר צו מקבינט היטלר מ-1936, שהכריז על האיראנים כ"ארים טהורי דם". היו שני סוגים עיקריים: קליינר אריארנאכווייס (תעודה ארית פחותה) היה אחד מ: שבע תעודות לידה או טבילה (או שילוב של שניהם) (האדם, הוריו וסביו) ושלוש תעודות נישואים (הורים וסבים וסבתות) או הוכחות מוסמכות לכך: תעודת ייחוס ארי (דרכון אב קדמון פשוטו כמשמעו) תעודת ייחוס ארי, טבלת גנאלוגיה מוסמכת שיא ארי גדול (תעודה ארית) נדרש לעמידה בדרישות הרייכסארבהופגץ (חוק מורשת מקרקעין) וחברות במפלגה הנאצית. תעודה זו הייתה צריכה להתחקות אחר אילן היוחסין המשפחתי עד 1800 וקציני אס.אס עד 1750 לקציני אס.אס. על פי הרגולציה המחמירה במיוחד של חוק זה שכללה את המטרה של "שמירה על טוהר הדם הגרמני", הזכאים היחידים היו אלה שיכלו להוכיח (עד ה-1 בינואר 1800) כי "לאף אחד מאבותיהם ולא לאבותיהם לא היה דם יהודי או צועני". בין היתר, התעודה הארית עדיין מוכרת כיום על ידי הרשויות הגרמניות כהוכחה לאזרחות, שכן היא מכילה נתוני לידה ונישואין מאושרים רשמית, הנחשבים כתחליף למסמכים מקוריים מתאימים. מישלינג (אנשים ממוצא מעורב) תעודת ייחוס ארי טוהר הדם חוקי נירנברג חוק אזרחות הרייך Cornelia Schmitz-Berning, Vokabular des Nationalsozialismus, p. 61 (בגרמנית) Horst Seidler, Andreas Rett, Das Reichssippenamt entscheidet: Rassenbiologie im Nationalsozialismus, p. 97 (בגרמנית) Arischer Abstammung (deutschblütig) ist demnach derjenige Mensch, der frei von einem, vom deutschen Volke aus gesehen, fremdrassigen Blutseinschlage ist. Als fremd gilt hier vor allem das Blut der auch im europäischen Siedlungsraume lebenden Juden und Zigeuner, das der asiatischen und afrikanischen Rassen und der Ureinwohner Australiens und Amerikas (Indianer), während z.B. ein Engländer oder Schwede, ein Franzose oder Tscheche, ein Pole oder Italiener, wenn er selbst frei von solchen, auch ihm fremden Blutseinschlägen ist, als verwandt, also als arisch gelten muß, mag er nun in seiner Heimat oder in Ostasien oder in Amerika wohnen oder mag er Bürger der U.S.A. oder eines südamerikanischen Freistaates sein. (בגרמנית) Asgharzadeh, Alireza (2007). "Iran and the Challenge of Diversity: Islamic Fundamentalism, Aryanist Racism, and Democratic Struggles". Palgrave Macmillan., p. 92. Quotation in German: "Reinhaltung des deutschen Blutes"; in: Isabel Heinemann. Rasse, Siedlung, deutsches Blut, Wallstein Verlag, 1999, ISBN 3-89244-623-7, p. 54 Quotation in German: "wer unter seinen Vorfahren väterlicherseits oder mütterlicherseits kein jüdisches oder farbiges Blut hat"; in: Isabel Heinemann. Rasse, Siedlung, deutsches Blut, Wallstein Verlag, 1999, ISBN 3-89244-623-7, p. 54
פסגת שולץ

פסגת שולץ (באנגלית: Shultz Peak) היא פסגה חדה באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. הפסגה ממוקמת 11 קילומטרים מדרום להר ארמיטייג'. הפסגה מתנשאת מעל החלק הצפוני של קרחון מוסון. הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית. שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1964 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הפסגה נקראת על שם לוטננט וילארד אי. שולץ (Willard E. Shultz), מצי ארצות הברית, שהיה קצין אספקה בתחנת המחקר מקמרדו בשנת 1962.
נועם אימבר

נועם אימבר (נולד ב-19 במרץ 1998) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי,זוכה פרס אופיר. אימבר נולד וגדל בכפר סבא. אביו שימש מנהל תעסוקה בהוסטל שיקומי, ומכיוון שעבד פעמים רבות גם בחגים, אימבר התלווה אליו בתור ילד לעבודה. בגיל 8 התחיל ללמוד משחק ב"בימת הנוער כפר סבא", במטרה להתמודד עם קשיים חברתיים שחווה. סיים את לימודי התיכון במגמת תיאטרון בתיכון כצנלסון בשנת 2016. כשהתגייס לצה"ל קיבל מעמד של אמן פעיל ושירת בתפקיד אחראי מועדון. לאחר שחרורו החל ללמוד בבית הספר למשחק ניסן נתיב. בשנת 2016 גילם את הדמות עמרי גרינבוים בסרט מעבר להרים ולגבעות. בשנת 2017 גילם את הדמות דולב בסדרה אילת. בשנת 2019 גילם את הדמות רואי בסרט הבית ברחוב פין. בשנת 2020 גילם את הדמות אורי בסרט הנה אנחנו של ניר ברגמן לצד שי אביבי, תפקיד שזיכה אותו בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנת 2021 גילם את הדמות פלג רוזן בסרט פול ספיד. בשנת 2024 גילם את הדמות מוישי קרליבך, בסרט בחורים טובים 2. בשנת 2018 גילם את הדמות דניאל בסדרה זאת וזאתי של גיתית פישר, ואת הדמות רועי בסדרה מצולמים של שלישיית מה קשור. בשנים 2021–2024 גילם את הדמות יוגב בסדרה המפקדת. בשנת 2023 גילם את נתן בסדרה שישה אפסים. אימבר השתתף בהצגות "מגדלור" ו"המבול" שהועלו במסגרת פסטיבל עכו ובהצגה "סטריאוטיפ" במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר. נועם אימבר, פרי כפרי, באתר Perry kafry "גם אני בחיים האמיתיים עוד לא יודע מי אני עד הסוף", באתר www.makorrishon.co.il תומר קמרלינג, ‏מדיניות האש הקטנה, באתר ‏מאקו‏, 17 בפברואר 2022
הפיגוע בשגרירות ישראל באקוודור

הפיגוע בשגרירות ישראל בקיטו היה פיגוע טרור שהתרחש ב-26 בנובמבר 1982 בשגרירות ישראל בקיטו שבאקוודור. בפיגוע נרצחו שלושה בני אדם. בשעות הבוקר של 26 בנובמבר 1982 נראה צעיר עם מזוודה נכנס לשגרירות הישראלית בקיטו. עדי ראייה סיפרו כי האדם החל להוציא מקלות דינמיט, אשר אותם הוא הצית והניח בכניסה לשגרירות אשר נמצאת בקומה השלישית. מישהו באותו הזמן הפעיל את האזעקה של הבניין, וקרא לישראלים שנמצאו בשגרירות לברוח החוצה. הצעיר הטיל את הפצצה וברח. השוטרים ויסנטה חימנס ומנואל חימנס נשלחו לבניין על מנת לבצע סילוק פצצות. השוטרים הצליחו להסיר את הפצצה ממיקומה והצליחו להביא את הפצצה 4.6 מטרים מהכניסה כאשר הפצצה התפוצצה. ויסנטה חימנס, אשר נשא את הפצצה בידיו, נהרג במקום. מנואל היה בדרכו אל וינסנטה כאשר הפיצוץ אירע, וגרם לכך שהוא נפצע קשה. אישה שעמדה בסמוך הושלכה אל הקיר מעוצמת הפיצוץ, אך ספגה רק פציעות קלות. בנוסף לכך עוצמת הפיצוץ גרמה לאישה שנמצאה בדירה שכנה ליפול מהחלון שבקומה השנייה, וכתוצאה מכך היא נהרגה. מנואל חימינז נלקח לבית החולים עקב פציעותיו, ושם נקטעו שתי רגליו. הוא מת מפצעיו זמן קצר לאחר מכן. לאחר הפיגוע הקבוצה ¡Alfaro Vive, Carajo! (אנ') נשאה באחריות על הפיגוע, אף על פי כן השלטונות באקוודור פסלו בהמשך אפשרות זו בשל מבנה הפצצה, ובמקום זאת הגיעו למסקנה כי ככל הנראה מדובר בפיגוע שהוצא לפועל על ידי גורמים במזרח התיכון. הרשויות באקוודור סבורים שהפיגוע בוצע בהקשר של הסכסוך בדרום לבנון. מספר חודשים לאחר מכן השגרירות הותקפה שוב, אך הפעם לא היו נפגעים ורמת הנזק לא הייתה קשה כמו רמת הנזק שנגרמה בפיגוע הראשון. הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה ערך זה הוא קצרמר בנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפיגוע בגלידריה בכיכר ציון

הפיגוע בגלידריה בכיכר ציון אירע ב-13 בנובמבר 1975, כאשר התפוצץ מטען חבלה בכיכר מרכזית בעיר ירושלים. המטען הונח בעגלת מזוודות על ידי חמושים ערבים והתפוצץ מחוץ לגלידריה בכיכר ציון בסביבות השעה 19:00. חלונות ראווה רבים בסמוך למקום הפיגוע ניזוקו כתוצאה מעוצמת הפיצוץ. שישה בני נוער נרצחו בפיגוע, בהם שלושה בנים ושלוש בנות. 42 בני אדם נפצעו בפיגוע, בהם שני תיירים מארצות הברית והולנד. כל הפצועים טופלו במרכז הרפואי שערי צדק. שתי ארגונים פלסטינים, שהיו מבוססים באותה העת בלבנון - הפת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, נשאו באחריות לביצוע הפיגוע, אשר אותו הם בחרו להוציא לפועל שלושה ימים לאחר קבלת החלטת 3379 של העצרת הכללית של האו"ם וביום השנה של הנאום אותו נשא יאסר ערפאת בפני האו"ם. לטענת ההיסטוריון ריצ'רד חסדי הפיגוע בוצע על ידי הפת"ח והכוונה הייתה שהוא יתקיים ביום השנה לנאום. טוביה מנדלסון, 6 הרוגים ו־42 פצועים בפיצוץ במרכז ירושלים, דבר, 14 בנובמבר 1975 אש"ף: אנחנו, דבר, 14 בנובמבר 1975 ברוך מאירי, אמצעי ביטחון חדשים בבירה בעקבות הפיצוץ; עשרות חשודים נחקרו; אחדים נותרו במעצר, מעריב, 14 בנובמבר 1975 ערך זה הוא קצרמר בנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצר האפאצ'ים

מבצר האפאצ'ים (באנגלית: Fort Apache) הוא מערבון אמריקאי בשחור-לבן משנת 1948 בבימויו של ג'ון פורד, עם ג'ון וויין, הנרי פונדה, שירלי טמפל וג'ון אגר בתפקידים הראשיים. זה הראשון בטרילוגית המערבונים של פורד-וויין ולאחריו הופקו "היא ענדה סרט צהוב" (1949) ו"ריו גראנדה" (1950). זה סרטו הראשון של ג'ון אגר (אנ') והוא משחק כאן לצידה של אשתו דאז שירלי טמפל. התסריט מבוסס על הסיפור "טבח" של ג'יימס וונר בלה (אנ') שפורסם ב"The Saturday Evening Post" ב-1947 זה המערבון הראשון שמציג את הילידים האינדיאנים בצורה מכובדת ואוהדת יותר. ג'ון פורד זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר וארצ'י סטאוט זכה בפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל לוקרנו. פרנק נאג'נט היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה על התסריט. לוטננט קולונל אוון סרסדיי (הנרי פונדה) מגיע עם בתו פילדלדפיה "פיל" (שירלי טמפל) ל"מבצר האפאצ'ים" כדי לקבל פיקוד על המקום. סרסדיי הוא קצין ותיק ומוערך ממלחמת האזרחים האמריקאית וקיווה שיקבל קידום לאחריה ולא להיות מוצב במקום מבודד. הוא בוגר וסט פוינט והועדף על קפטן קירבי יורק (ג'ון וויין) שהיה אמור לקבל את הפיקוד על המבצר ולהחליף את קפטן סם קולינגווד (ג'ורג' אובראיין). פיל מתאהבת בלוטננט מייק אורורקה (ג'ון אגר) בנו של רב-סמל הבסיס מיקי אורורקה (וורד בונד). האב ממוצא אירי הצטיין במלחמת האזרחים ובעקבות זאת הצליח בנו להיכנס לווסט פוינט. סרסדיי מתנגד לקשר של פיל אתו כי הוא ממעמד נמוך ממנה. סרסדיי הוא שחצן, יהיר ולא מתחשב בעצות של אחרים ובעיקר של יורק. יורק נפגש עם מנהיג האפאצ'ים קוצ'יס (אנ') (מיגואל אינקלן) בעזרת המתורגמן מספרדית סרג'נט בופור (פדרו אלמנדריז) ומגיע אתו להסכם אך סרסדיי היהיר והמתנשא לא מקבל את ההסכם ומחליט לצאת למלחמה נגד קוצ'יס. ביציאה לקרב מותח יורק ביקורת על תוכניתו של סרסדיי לניהול הקרב. סרסדיי מורה לו לעזוב ואתו עוזב גם אורורקה. סרסדיי ולוחמיו נכנסים למארב של האפאצ'ים שעורכים בהם טבח. יורק ואורורקה מצליחים לחזור למבצר. כמה שנים לאחר מכן מארח יורק כמפקד המבצר עיתונאים בחדרו כשעל הקיר תמונה גדולה של "הגיבור" אוון סרסדיי והוא מספר בשבחו. פיל ומייקל התחתנו ויש להם ילד קטן. מדיה וקבצים בנושא מבצר האפאצ'ים בוויקישיתוף "מבצר האפאצ'ים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מבצר האפאצ'ים", באתר נטפליקס "מבצר האפאצ'ים", באתר AllMovie (באנגלית) "מבצר האפאצ'ים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מבצר האפאצ'ים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מבצר האפאצ'ים", באתר אידיבי "מבצר האפאצ'ים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מבצר האפאצ'ים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קדימון למבצר האפאצ'ים, באתר יוטיוב סצנת הנשף במבצר האפאצ'ם, באתר יוטיוב אימוני הפרשים במבצר האפאצ'ים, באתר יוטיוב הסבר על הסרט, באתר יוטיוב מבצר האפאצ'ים, באתר TCM
CEC Bank

סי.אי.סי בנק (באנגלית: CEC Bank) הוא מוסד פיננסי מוביל ברומניה המספק שירותי ביטוח ושירותים פיננסיים לכ-2.7 מיליון לקוחות. המטה הראשי של הבנק נמצא בעיר בוקרשט ומלבדו מפעיל הבנק מעל ל-1300 סניפים ברחבי רומניה. נכון לשנת 2020 מעסיק המוסד כ-6,200 ונמצא בבעלות מלאה של ממשלת רומניה. בנק סי.אי.סי הוקם בשנת 1864 על ידי אלכסנדרו יואן קוזה, כחמש שנים לאחר איחוד נסיכויות הדנובה. בשנת 1875, החל הבנק בבניית המטה המרכזי בעיר בוקרשט. בשנת 1900, חנך הבנק את המטה החדש בארמון סי.אי.סי (Palatul CEC). בזמן מלחמת העולם השנייה, הנהלת הבנק ונכסיה הועברו לעיר יאשי לאחר שבוקרשט נכבשה על ידי הנאצים. בשנת 2005, החל הבנק לשווק פתרונות אשראי ללקוחותיו. בשנת 2006, נכשל ניסיון ההפרטה של הבנק לאחר שההצעה בסך 560 מיליון יורו שהציע הבנק הלאומי של יוון לא תאמה את ציפיותיה של ממשלת רומניה. בחודש 2008, החליפה החברה את שמה לסי.אי.סי בנק (CEC Bank) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה. בחודש 2013, הפך לבנק הגדול ביותר לאחר שהפעיל כ-1090 סניפים ברחבי רומניה. מדיה וקבצים בנושא CEC Bank בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של CEC Bank CEC Bank, ברשת החברתית פייסבוק CEC Bank, ברשת החברתית אינסטגרם Profitul brut al CEC Bank scade în 2009 la 19 mil. lei, faţă 32 mil. …, archive.ph, ‏2013-04-16 CEC Bank, Brandient, ‏2017-08-03 (באנגלית אמריקאית) dentsu, dentsu (באנגלית) Palatul CEC devine muzeu de arta, 9AM (באנגלית) 150 years of CEC Bank historical activity, The Romania Journal (באנגלית בריטית) Ziare si Reviste - Informatii utile din Romania si din strainatate, Ziare si Reviste (באנגלית אמריקאית)
אריקסן

האם התכוונתם ל... כריסטיאן אריקסן – כדורגלן דני נלי אריקסן – ציירת אנגליה סוזן אריקסן – דוגמנית גרמנייה פריה בהה אריקסן – דוגמנית דנית אריקסון
ארמון CEC

ארמון סי.אי.סי (ברומנית: Palatul CEC; באנגלית: CEC Palace) הוא ארמון מהמאה ה-19 הממוקם בעיר בוקרשט, מול המוזיאון הלאומי להיסטוריה של רומניה (אנ'). הארמון משמש כמטה הראשי של בנק סי.אי.סי (CEC Bank). הארמון תוכנן על ידי האדריכל הצרפתי פול גוטרו (רו') ובנייתו נעשתה בפיקוח האדריכל הרומני יון סוקולסקו (רו'). בנייתו של הארמון הושלמה בשנת 1900 והוא הפך למטה המרכזי של בנק סי.אי.סי.. בשנת 2009, מרגרטה נסיכת רומניה חגגה בארמון את יום הולדתה ה-60 ומדי שנה מארח את אירוע הצדקה שלה. מדיה וקבצים בנושא ארמון CEC בוויקישיתוף ארמון CEC בנק - בוקרשט, באתר Discovery4u CEC Palace (Palatul CEC) - Shichor, www.shichor.co.il CEC Palace, Visit Bucharest, ‏2019-10-25 (ב־) romaniainsider, Bucharest Centennial: The C.E.C. Palace, a landmark of the changing capital, Romania Insider, ‏2018-07-04 (באנגלית) THE MONARCHIST INITIATIVE: Crown Princess Margarita Celebrated 60th Birthday, THE MONARCHIST INITIATIVE, ‏2009-04-01 FRMR - Fundatia Regală Margareta a României, Fundația Regală Margareta a României (ב־)
רימון (כתב עת)

רִמּוֹן היה כתב העת האמנותי הראשון שיצא לאור בעברית. כתב העת פורסם בברלין מ-1922 עד 1924 מייסדי כתב העת היו בני הזוג רחל ומארק וישניצר, ילידי רוסיה והיסטוריונים בהשכלתם, שהיגרו לברלין ב-1921. הם גייסו למשימה את בעל ההון אליהו פאינסון ואת אלכסנדר קוגן מגדולי המו"לים היהודים-רוסים שהיגר גם הוא לברלין. העיתון עסק בשני תחומים: אמנות בעריכת רחל, וספרות בעריכת מארק וברוך קרוא ויותר מאוחר משה קליינמן. על העריכה הגרפית היו אמונים פרנציסקה ברוך וארנסט בהם(גר'). העיתון יצא בתקופת פריחה של תרבות עברית בברלין של אחרי מלחמת העולם הראשונה. היהודים הרוסים בברלין קראו עברית, אך דיברו ביניהם גם רוסית ויידיש, ולכן בני הזוג וישניצר החליטו להוציא לאור כתב עת תאום לרימון - 'מילגרוים', ביידיש (תרגום של רימון ליידיש). בין היוצרים שכתבו מאמרים ספרותיים לרימון נמצאו שאול טשרניחובסקי, אביגדור המאירי, ש"י עגנון, חיים נחמן ביאליק ובנימין ברלוי. מיכה יוסף ברדיצ'בסקי פרסם חלק (כנראה) מעבודת הדוקטורט שלו בשם "מוסר ויופי". בד בבד עם הוצאת העיתונים, הוציאה לאור חבורת רימון שבעה כותרים (לעיתים בשלוש וארבע שפות) ובסה"כ 12 ספרים. שאיפותיהם של מייסדי העיתון להוציא לאור עיתון איכותי גם ברמה החומרית כשלה אל מול המציאות. ב-1924 החליטו המייסדים לסגור את העיתונים וסה"כ יצאו לאור שישה גליונות של רימון ושישה גליונות של מילגרוים. מדיה וקבצים בנושא רימון בוויקישיתוף עיון בגליונות רימון באתר "עיתונות יהודית היסטורית" של הספרייה הלאומית כתב העת "רימון" – "מילגרוים", באתר הספרנים, ‏2 בינואר 2017 דוד תדהר (עורך), "משה קליינמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 345 עופר אדרת, סיפורה של פרנציסקה ברוך, המעצבת הנשכחת שעיצבה את הסמלים הבולטים של מדינת ישראל, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2015 גיל וייסבלאי, כתב העת "רימון": מתוק לחך ותאווה לעיניים, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2012 אבידב ליפסקר, שיר אדום \ שיר כחול: שבע מסות על שירת אורי צבי גרינברג ושתיים על אלזה לסקר שילר, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010, עמ' 40 מנוחה גלבוע, ‏רמון מילגרוים: כתב עת אמנותי יוצא דופן בצורתו ובתוכנו הופיע בברלין בעברית וביידיש לפני 70 שנה, קשר 14, 1993
נאמור

נאמור (בצרפתית: Namur, בהולנדית: Namen, בוולונית: Nameûr) היא בירת אזור ולוניה ובירת המחוז נאמור בבלגיה. נכון לשנת 2005 מנתה העיר 106,757 תושבים. שטח העיר: 175.69 קמ"ר. צפיפות: 607.69 תושבים לקמ"ר. העיר ממוקמת כ-65 ק"מ דרומית מזרחית לבריסל בנקודת מפגש הנהרות סמברה ומז, ובהצטלבות מסילות הברזל שבין בריסל ולוקסמבורג ובין ליל ולייז'. בשל מיקומה כפתח לאזור הארדנים היא משמשת מרכז תיירות חשוב. העיר נוסדה כנקודת סחר חליפין בתקופה הקלטית. היא נפלה בידי הרומאים לאחר שיוליוס קיסר ניצח את השבטים הקלטיים המקומיים. בימי הביניים נודעה נאמור בשל הטירה המשקיפה על האזור, שנבנתה על ידי המלכים המרובינגים. במאה העשירית הפכה העיר לבירת רוזנות נאמור. ב-1242 נפלה בידי רוזן פלנדריה, וב-1429 נמכרה על ידי ז'אן השלישי, הרוזן האחרון של נאמור, לפיליפ השלישי דוכס בורגונדיה. ההיסטוריה של נאמור רצופה במלחמות בגלל מיקומה האסטרטגי. ב-1692 נפלה בידי לואי הארבעה עשר מלך צרפת, אך ב-1695 נכבשה על ידי ויליאם השלישי מאוראנז'. ב-1746 היא הותקפה על ידי כוחותיו של לואי החמישה-עשר מלך צרפת, אך ב-1748 היא נמסרה לשלטון אוסטריה. ב-1792 נכבשה על ידי צבא המהפכה של צרפת, אך ב-1815 נמסרה להולנד בהתאם להסכמי קונגרס וינה. ב-1830 הפכה נאמור לחלק מבלגיה העצמאית. במלחמות העולם הראשונה והשנייה נפלה בידי הגרמנים וסבלה נזקי מלחמה כבדים. נאמור היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב. ענפי התעשייה העיקריים: ייצור מכונות ופלדה, עיבוד עורות, חרסינה, זכוכית ונייר. ספינות נהר המשמשות להובלת סחורות משייטות דרך מרכז העיר על הנהר מז. אתר התיירות העיקרי היא מצודת נאמור שנבנתה על ידי וובאן, המהנדס הצבאי של לואי הארבעה-עשר מלך צרפת. המצודה הייתה בסיס צבאי של הקומנדו הבלגי עד 1977, ומאז היא פתוחה לתיירים. ממרומי המצודה נשקף נוף מרהיב על כל הסביבה. הקתדרלה סנט אובן בעלת הכיפה הקלאסית מן המאה ה-18 נבנתה במקום שבו הייתה כנסייה עתיקה מן המאה ה-11. אינדונזיה באנדונג, אינדונזיה קנדה קוויבק סיטי, קנדה סרביה סובוטיצה, סרביה צרפת בורק-אן-ברס, צרפת יפן אוגאקי (אנ'), יפן ארצות הברית בלמונט (אנ'), ארצות הברית ארצות הברית לפאייט, ארצות הברית איטליה אמפולי, איטליה רומניה קלוז'-נאפוקה, רומניה שוודיה טיארפ (אנ'), שוודיה מדיה וקבצים בנושא נאמור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאמור (בצרפתית) נאמור, ברשת החברתית פייסבוק נאמור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאמור, ברשת החברתית LinkedIn נאמור, סרטונים בערוץ היוטיוב נאמור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תל אביב (סרט)

תל אביב הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של מרט פרחומובסקי, אשר יצא לאקרנים בשנת 2021, עם יותם גוטל ומיטל נר בתפקידים הראשיים. הסרט זכה בפרס סרט הביכורים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. מיכאל (יותם גוטל) ודנה (מיטל נר) הם זוג נשוי בשנות השלושים לחייהם, המתגוררים בתל אביב ומתמודדים עם אתגרים כלכליים, אישיים ומקצועיים שהעיר הגדולה מזמנת. בביקור אצל גינקולוג מקבלים השניים בשורה מטלטלת: העובר שברחמה של דנה אינו מתפתח בקצב המצופה, והם צריכים לחזור לבדיקה נוספת אחרי חמישה ימים כדי לדעת אם יהיה להם תינוק או שיצטרכו לעבור הפלה. עלילת הסרט מתרחשת בחמשת הימים של ההמתנה, שמאלצת את מיכאל ודנה לבחון מחדש את החיים והזוגיות שלהם. במשך הימים האלה עוברים השניים שורה של מפגשים, טלטלות ותובנות בין האתרים המוכרים יותר ופחות של תל אביב, מה שמוביל אותם לשינוי יסודי בחייהם. יותם גוטל - מיכאל מיטל נר - דנה גל אמיתי - אמיר נעמה פרייס - יעל ענת עצמון - אודליה, אמא של מיכאל אוהד שחר - אוהד ניר שטראוס - דוד, אח של מיכאל לאון מורוז - לאון אילן רוזנטל - מגלם את עצמו מרט פרחומובסקי - ירון צילומי הסרט יצאו לדרך באופן עצמאי, ללא תמיכה ציבורית, באוקטובר 2019, ונמשכו 7 ימים בלבד. בהמשך, קיבל הסרט תמיכה מקרן יהושע רבינוביץ. בספטמבר 2021 השתתף הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה וזכה בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר. במאי 2022 השתתף הסרט בפסטיבל ממות' לייקס (אנ') בארצות הברית וזכה בפרס הסרט בינלאומי הטוב ביותר ובפרס הקהל. "תל אביב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תל אביב", באתר ספר הקולנוע הישראלי ביקורת מאת חנה בראון, באתר Jerusalem Post (באנגלית) ביקורת מאת נחום מוכיח, באתר הבמה ביקורת מאת מרלין וניג, באתר פורטפוליו נירית אנדרמן, סרטו של ערן קולירין "ויהי בוקר" הוא הזוכה הגדול בפסטיבל הקולנוע חיפה, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2021 Caleb Hammond, Tel Aviv and The Civil Dead Lead Mammoth Lakes Film Festival Awards, MovieMaker Magazine, ‏2022-05-31 (באנגלית אמריקאית)
אן רייס

אן רייס (באנגלית: Anne Rice;‏ 4 באוקטובר 1941 – 11 בדצמבר 2021) הייתה סופרת אמריקאית. רייס כתבה 30 ספרים מצליחים שעסקו ברובם בערפדים. ספריה של רייס עקבו אחר חייהם של הערפדים ואחר הצדדים ה"אנושיים" יותר שלהם. ספריה זכו להצלחה רבה והגדירו מחדש את דמות הערפד בספרות עבור מעריצים רבים. שניים מספריה עובדו לקולנוע: ראיון עם הערפד ומלכת הארורים. בין ספריה שתורגמו לעברית: "הערפד ארמאן", "פנדורה", "משרת העצמות" ועוד. היא נולדה בשם הווארד אלן פרנסס או'בריין (Howard Allen Frances O'Brien) בניו אורלינס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית אדוקה ממוצא אירי. לה שלוש אחיות. ביומה הראשון בבית הספר שאלה אותה נזירה לשמה, והיא החליטה להגיד ששמה הוא "אן" למרות שזה לא היה שמה. אמה לא תיקנה אותה כי היא הבינה ששמה המקורי גרם לה למבוכה. רייס, שהתחנכה כקתולית, עזבה את הכנסייה בנעוריה ונעשתה אתאיסטית. ב-1998 שבה להיות קתולית, ואף כתבה מספר ספרים ברוח דתית. ב-2010 הודיעה שחדלה להיות נוצרייה. אן רייס הייתה אלמנתו של המשורר סטן רייס, לו הייתה נשואה בשנים 1961–2002. נולדו להם בת ובן, בנם הפך לסופר נודע בזכות עצמו - כריסטופר רייס. נפטרה ב-11 בדצמבר 2021. מדיה וקבצים בנושא אן רייס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אן רייס אן רייס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אן רייס (1941-2021), דף שער בספרייה הלאומית אן רייס, ברשת החברתית פייסבוק אן רייס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אן רייס, ברשת החברתית Goodreads אן רייס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שירלי גל, הערפדים שלה, זוהרים ונחשקים, העניקו לה חיי נצח. פרידה מהסופרת אן רייס, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרטין לותר קינג (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מרטין לותר קינג – ממובילי המאבק לשוויון זכויות לאפרו־אמריקאים, חתן פרס נובל לשלום מרטין לותר קינג האב – כומר אמריקאי ופעיל זכויות אדם, אביו של מרטין לותר קינג מרטין לותר קינג השלישי – פעיל זכויות אדם אמריקאי, בנו של מרטין לותר קינג
ישראל וינשטוק

הרב ד"ר יִשְׁרָאֵל (רוֹלִיק) וַיִנְשְטוֹק (בגרמנית: Israel Weinstock; ח' סיוון תרס"ט, 28 במאי 1909, ברודי, האימפריה האוסטרו-הונגרית – י"ד בחשוון ה'תשמ"א, 24 באוקטובר 1980, ירושלים) היה מקובל, מגדולי חוקרי ראשית הקבלה, רב, וכן פעיל ציוני בתנועת המזרחי, וחבר הנהלת הקרן הקיימת לישראל . ישראל וינשטוק נולד בברודי שבאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה חסידית המתייחסת ישירות לר' ישראל מרוז'ין. סבו, רבי חיים דוד מנזון היה נכדו של ר' ישראל מרוז'ין ואף גדל והתחנך על ברכיו. ב-1916 המשפחה עברה אל בירת האימפריה וינה. עוד בהיות צעיר לימים זכה לסמיכה וצוין כגאון ועילוי.[דרוש מקור] לאחר מכן השלים את השכלתו בבית המדרש לרבנים בווינה, וכן קיבל תואר ד"ר באוניברסיטת וינה, על מחקריו בנושאי ראשית הקבלה. בשנת 1939, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, נמלט עם משפחתו לאנגליה. עם הגיעם לאנגליה נלקח אביו למעצר, בהיותו אזרח של מדינת אויב. בהמשך התמנה וינשטוק לרב הקהילה היהודית ברובע המפסטד בלונדון. לאחר קום המדינה עלה ארצה, ועמד בראש המחלקה הדתית של הקרן הקיימת לישראל, וכן היה מראשי תנועת המזרחי בירושלים. במקביל היה פעיל בקהילות החסידיות שהתייחסו לחסידות רוז'ין, וניסה לשמור על אחדותן. בשנת 1980 נפטר וינשטוק בירושלים ונטמן בבית הקברות סנהדריה. וינשטוק חקר רבות את ראשית הקבלה, ועל רקע זה התעמת לא מעט עם גרשם שלום. מחקריו התמקדו בנוסחם של החיבורים הראשונים של הקבלה: ספר יצירה, ספר הבהיר, וכתבי קבלה רבים שהופיעו באירופה בימי הביניים, וכן בשאלת חיבורם וזמנם. לא את כל כתביו הספיק להוציא לאור. לדוגמה, ספרו על פירוש על ספר יצירה של רבי אברהם אבולעפיה, המיוחס לראב"ע, עוסק רובו ככולו בהוכחה משכנעת שאת הספר כתב אברהם אבולעפיה בכוונת מכוון כאילו היה חיבורו של רבי אברהם אבן עזרא. על זהויו זה חלק משה אידל וקרא לה "טענה תמוהה". וינשטוק החל לכתוב מגיל צעיר יחסית ולא פסק עד למותו. מרבית חיבוריו הם בתחום הקבלה היהודית. וינשטוק ערך, ההדיר, וכתב ספרים ומאמרים, מהם: במעגלי הנגלה והנסתר: מחקרים בתולדות הפילוסופיה והמסתורין בישראל, מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ל. טמירין, מקורות ומחקרים בקבלה וחסידות, שני כרכים, ירושלים תשל"ב. פירוש ספר יצירה, פירוש על ספר יצירה לר' אברהם אבולעפיה עם הערותיו והגהותיו של וינשטוק. רשימת המאמרים של ישראל וינשטוק באתר רמב"י מידע על וינשטוק ישראל בקטלוג הספרייה הלאומית בתו מרים התחתנה עם צבי מזא"ה (נולד ב־1946) אסטרופיזיקאי ישראלי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. בנם חגי מנהל את המחלקה הכירורגית בביה"ח הדסה הר הצופים. אחיו, יואב מזא"ה עו"ד ומרצה בכיר בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו המתמחה בדיני משפחה ובקניין רוחני. נח זבולוני, "הרגו" את הרב, באתר מאמרי רנ"ז ראו משה אידל, 'ספר יצירה' ופירושיו בכתבי ר' אברהם אבולעפיה ושרידי פירושו של ר' יצחק מבדרש והשפעתם, מתוך כתב העת תרביץ, הערה 55 בעמוד 11 של המאמר (481 בכתב העת). אידל מפנה לשני עמודים בלבד בתוך הספר: פירוש ספר יצירה מיסודו של רבי אברהם אבולעפיא, מוסד הרב קוק, ירושלים תשמ"ד, עמ' .24-23
טראמפ טאואר

האם התכוונתם ל... מגדל טראמפ העולמי – גורד שחקים בשדרה הראשונה, ניו יורק בניין טראמפ – גורד שחקים בוול סטריט 40, ניו יורק (ידוע לעיתים גם כטראמפ טאוור) מגדל עלית – גורד שחקים עתידי בצומת עלית, רמת גן (נקרא בעבר טראמפ פלאזה טאוור)