laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי הרפובליקה של קונגו – צרפת

יחסי הרפובליקה של קונגו–צרפת הם מערכת היחסים הנוכחית וההיסטורית בין הרפובליקה של קונגו לבין הרפובליקה הצרפתית צרפת מחזיקה בשגרירות בברזוויל וקונסוליה בפואנט נואר, ואילו הרפובליקה של קונגו מחזיקה בשגרירות בפריז. צרפת שלטה בעבר ברפובליקה של קונגו שהייתה במעמד של מושבה בין שנות ה-80 של המאה ה-19 עד להכרזת העצמאות של הרפובליקה של קונגו בשנת 1960. בעקבות קריסת הגוש הקומוניסטי העולמי, צרפת הפכה לשותפת הסחר הגדולה ביותר של הרפובליקה של קונגו. האזור הידוע כיום בשם הרפובליקה של קונגו היה תחת ריבונות צרפתית בשנות ה-80 של המאה ה-19. פייר סאבגנאן דה בראזה, שהקים את האימפריה הצרפתית, התחרה עם סוכני אגודת קונגו הבינלאומית של המלך הבלגי ליאופולד (לימים הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) על השליטה באגן נהר קונגו. בין 1882 ל-1891 נחתמו חוזים עם כל השליטים המקומיים העיקריים על הגדה הימנית של הנהר, והשיתו על אדמותיהם חסות צרפת. ב-1908 ארגנה צרפת את אפריקה המשוונית הצרפתית (AEF), הכוללת את מושבותיה של קונגו התיכונה (קונגו המודרנית), גבון, צ'אד ואובאנגואי-צ'ארי (הרפובליקה המרכז אפריקאית). ברזוויל נבחרה כבירה הפדרלית של אפריקה המשוונית הצרפתית. הפיתוח כלכלי במהלך 50 השנים הראשונות של השלטון הקולוניאלי בקונגו התמקד בהפקת משאבים טבעיים על ידי חברות פרטיות. בשנים 1924-1934 נבנתה רכבת קונגו-אושן (CFCO) במחיר אנושי ופיננסי ניכר, שפתחה את הדרך לצמיחת נמל האוקיינוס של פואנט-נואר וערים לאורך תוואי הדרך. במהלך מלחמת העולם השנייה, עברה אפריקה המשוונית הצרפתית לצד נשיא צרפת החופשית שארל דה גול, וברזוויל הפכה לבירתה הסמלית של צרפת החופשית בשנים 1940-1943. ועידת בראזוויל מ-1944 קבעה תקופה של רפורמה משמעותית במדיניות הקולוניאלית הצרפתית, כולל ביטול עבודת כפייה, הענקת אזרחות צרפתית לנושאים קולוניאליים, ביזור סמכויות מסוימות ובחירת אספות מייעצות מקומיות. קונגו נהנתה מההרחבה שלאחר המלחמה של ההוצאות הניהוליות והמנהליות הקולוניאליות כתוצאה ממיקומה הגאוגרפי המרכזי בתוך אפריקה המשוונית הצרפתית והבירה הפדרלית בברזוויל. חוק הקאדר (Loi Cadre) משנת 1956 הסתיים בהצבעה כפולה והעניק זכות ממשל עצמי חלקי עבור השטחים הבודדים בחו"ל. היריבויות האתניות יצרו אז מאבקים חריפים בין המפלגות הקונגוליות המתעוררות והציתו מהומות קשות בברזוויל ב-1959. לאחר משאל 1959, שאושר בחוקה הצרפתית החדשה, התפרקה אפריקה המשוונית הצרפתית. ארבע המושבות שהשתייכו לה הפכו לחברות אוטונומיות של הקהילה הצרפתית, ומרכז קונגו הוחלף ברפובליקה של קונגו. עצמאות רשמית ניתנה באוגוסט 1960. לאחר מתן העצמאות קיימו צרפת וקונגו מערכת יחסים ממושכת אך מאופקת, וצרפת הציעה מגוון רחב של סיוע תרבותי, חינוכי וכלכלי. המרכיב העיקרי ביחסים בין צרפת לקונגו היה ההשקעות המוצלחות ביותר של מגזר הנפט של חברת הנפט הצרפתית Elf-Aquitaine (הנקראת כיום Total), שנכנסה לקונגו ב-1968 והיא המשיכה לגדול. צרפת היא כיום השותפה החיצונית הכלכלית העיקרית של קונגו, התורמת סכומים משמעותיים של סיוע כלכלי, תוך כדי משחק בתפקיד בעל השפעה רבה. בשנת 2009 הגיע היקף הייצוא מקונגו לצרפת ל-9%, במקום השלישי בהיקף היצוא; קונגו ייבאה גם כ-21% מצרפת, מדובר באחוז הגבוה ביותר מכל מדינה אחרת. מדיה וקבצים בנושא יחסי הרפובליקה של קונגו – צרפת בוויקישיתוף שגרירות הרפובליקה של קונגו בפריז, צרפת, EMBASSYPAGES.COM שגרירות צרפת בברזוויל, הרפובליקה של קונגו, EMBASSYPAGES.COM יחסי ארצות הברית עם הרפובליקה של קונגו, באתר מחלקת המדינה של ארצות הברית United States Central Intelligence Agency, The CIA World Factbook 2010, Skyhorse Publishing Inc., 2009. (באנגלית)
אד ווד

האם התכוונתם ל... אדוארד ווד – במאי קולנוע אד ווד (סרט) – סרט הקולנוע של טים ברטון על חייו של הבמאי
המשלחת היפנית לאנטארקטיקה

המשלחת היפנית לאנטארקטיקה (באנגלית: Japanese Antarctic Expedition ביפנית: 日本の南極観測) מ-1910–1912 הייתה הראשונה שיצאה לחקור את יבשת אנטארקטיקה מטעם יפן. המשלחת, שבראשה עמד לויטננט נובו שיראזה מן הצבא הקיסרי של יפן, יצאה מטוקיו באונייה קיינאן מארו בדצמבר 1910, הגיעה אל הקרח ב-26 בפברואר 1911 והפליגה הלאה, אל תוך ים רוס. בגלל המועד המאוחר מאוד בעונה האנטארקטית, לא יכלה האונייה להתקדם מעבר לאי קולמן, וחזרה לסידני, אוסטרליה לחרוף שם. במהלך העונה הבאה נעשה ניסיון שלישי להגיע לטווח ראייה של יבשת אנטארקטיקה, במטרה מוגדרת לחקור את ארץ אדוארד השביעי. בחומת הקרח הגדולה, פגשה ה"קיינאן מארו" את פראם, אונייתו של רואלד אמונדסן, שהמתינה במפרץ הלווייתנים לשובה של קבוצת הקוטב הדרומי של אמונדסן. קבוצת סיור בת שבעה אנשים מן ה"קיינאן מארו" ירדה אל חומת הקרח והתקדמה דרומה אל '50 80° דרום, שם נתקלו אנשיה בתנאי מזג אוויר קשים, שאילצו אותם לשוב על עקבותיהם. בינתיים הורידה האוניה עוד קבוצה אל חוף ארץ אדוארד השביעי לחקור את המדרונות הנמוכים של רכס המלכה אלכסנדרה. "קיינאן מארו" חזרה ליפן; היא הגיעה ליוקוהמה ב-20 ביוני 1912. מדיה וקבצים בנושא המשלחת היפנית לאנטארקטיקה בוויקישיתוף http://www.australiaforvisitors.com/japanese-antarctic-memorial-parsley-bay-sydney.html שלט המנציח את ביקור המשלחת היפנית לאנטארקטיקה במפרץ פרסלי, סידני, ב-1911 http://www.south-pole.com/p0000105.htm ,נובו שיראזה, 1946-1861
ג'וזף אייבור לינטון

ג'וזף אייבור לינטון (באנגלית: Joseph Ivor Linton‏; 2 ביולי 1900 – 1 במרץ 1982) היה דיפלומט ישראלי. נולד ברוסיה הקיסרית בראשית המאה ה-20 והיגר לאנגליה ב-1919, שם עסק בפעילות ציונית מטעם הסוכנות היהודית לארץ ישראל. עם קום מדינת ישראל כיהן כציר מטעם ישראל באוסטרליה (6 בדצמבר 1950 – 9 במאי 1952), יפן (26 בדצמבר 1952 – 1 באוגוסט 1957), תאילנד (ציר שאינו תושב, 1954-1958) ושווייץ (1958-1961). ב-1961 כיהן כראש המשלחת הישראלית לוועידת האומות המאוחדות שבסופה נחתמה אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים באוסטריה. פרש משירות החוץ הישראלי ב-1963. לינטון היה ידיד אישי של נשיא מדינת ישראל, חיים ויצמן, אותו הכיר באנגליה. לינטון סירב לפעולות התגמול של צה"ל נגד אזרחים במדינות ערב השכנות. הוא כיהן גם כמזכיר המדיני של משרד הסוכנות היהודית בלונדון. לינטון היה דיפלומט יוצא דופן. הוא לא ידע עברית, וכתב את כל הדיווחים הדיפלומטיים שלו באנגלית. הוא גם היה מאוד הפכפך ורגשני, כתוצאה מחוסר האמון שרחשו לו הממונים עליו במשרד החוץ. John Katz, Israeli-Japanese Relations 1948-1963 (Tel Aviv, 2007) VICE REGAL, הספרייה הלאומית של אוסטרליה Before Oil: Japan and the Question of Israel/Palestine, 1917-1956, היומן הפסיפי-אסייתי בהיבחרו לנשיא, דבר, 16 בנובמבר 1952
דדו זמיר

דדו זמיר (נולד ב-1969) הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, המכהן כראש חטיבת התביעות באגף החקירות והמודיעין. זמיר נולד בערד. ב-1987 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים עד 1993. במהלך שירותו עבר קורס חובלים ושירת כסגן מפקד בסטי"ל. לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן, את התמחותו בעריכת דין עשה בפרקליטות מחוז מרכז. ב-1998 התגייס למשטרת ישראל ושירת כתובע משטרתי במרחב השפלה. בהמשך שירותו שימש ראש שלוחת התביעות במחוז במחוז מרכז וסגן ראש יחידת תביעות מרחבית במחוז. לאחר הקמת חטיבת התביעות במטה הארצי שימש בה ראש מחלקת התביעות. ב-2014 מונה קצין אגף חקירות ומודיעין במחוז מרכז. באפריל 2017 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש חטיבת התביעות. החל משנת 2018 חבר בוועדה למניעת הרשעות שווא ותיקונן, בראשות השופט בדימוס יורם דנציגר. על זמיר נמתחה ביקורת מצד נציב הביקורת על התביעה, השופט בדימוס דוד רוזן, בפרשת רפ"ק צ' וניצב רוני ריטמן, על כך שזמיר בחר להציג בפניו "תמונה חלקית, שלא לומר מגמתית". בהמשך חזר בו הנציב רוזן מהביקורת האישית נגד זמיר, וקבע כי: "אין לייחס לתנ"צ זמיר כל מניע אישי לפעולותיו בניהול התיק דנן ... והנני לחזור בי מקביעותיי אלה כנגד תנ"צ זמיר, משלא פעל על דעת עצמו, אלא בשם הארגון". זמיר נשוי ואב לשלושה. בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר. דוח הביניים של הוועדה למניעת הרשעות שווא ותיקונן, 2.9.2019 טובה צימוקי, אלי סניור, הנציב קבע: ההליך נגד רפ"ק צ' קשור לתלונה על הטרדה מצד ריטמן, באתר ynet, 11 באפריל 2021 כב׳ השופט (בדימוס) ד׳ רוזן, נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, תלונת רפ״ק צ׳ מס׳ 87/21 מיום 31/1/2021 - תיקון החלטה (14/12/2021) זיו קריסטל, רפ"ק צ', והסיפור שלא נגמר, אתר פוסטה, 16 באפריל 2021, עודכן בינואר 2022
הר קלמנסו

הר קלמנסו (באנגלית: Mount Clemenceau) הוא הר הממוקם בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה, וגובהו 3,664 מטרים. ההר הוא ההר הרביעי בגובהו בהרי הרוקי הקנדיים, וה-13 בגובהו בקולומביה הבריטית. שמו של ההר ניתן לו בשנת 1892 על ידי ארתור קולמן. במקור הוא נקרא "הר הפרמידה" (Pyramid). בשנת 1919 שונה שמו של בסקר הגבולות הבין-פרובינציאלי (the Interprovincial Boundary Survey) לשמו הנוכחי, והוא נקרא על שם ז'ורז' קלמנסו, ראש ממשלת צרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה. שמו של ההר ניתן לו רשמית ב-3 במאי 1961. הראשונים שטיפסו על הר קלמנסו היו די. בי. דורנד (D.B. Durand), ה. ס. הול (H.S. Hall), ו. ד. האריס (W.D. Harris) וה. ב. די וי. שוואב (H.B. De V. Schwab) בשנת 1923.  ההר באתר השמות הרשמי של קולומביה הבריטית מידע על ההר ההיסטוריה של גילוי ההר והטיפוס עליו באתר peakfinder וידאו של טיסה מעל הר קלמנסו וטיפוס על פסגתו נתוני מזג אוויר עדכניים וסטטיסטיקות מזג אוויר של הר קלמנסו תמונות של טיפוס על הר קלמנסו הר קלמנסו, בביצוע טיפוס על הר קלמנסו, סרטון באתר יוטיוב מידע גאוגרפי והיסטורי על ההר מידע על ההר באתר peakware הרי קולומביה הבריטית לפי גובהם ההיסטוריה של גילוי ההר והטיפוס עליו שמות אתרים בקולומביה הבריטית
אגם בואו (אלברטה)

אגם בואו (באנגלית: Bow Lake) הוא אגם קטן במערב פרובינציית אלברטה שבקנדה. האגם ממוקם במהלכו של נהר בואו, בהרי הרוקי הקנדיים, בגובה של 1,937 מטרים. האגם ממוקם דרומית לפסגת בואו, מערבית למעבר דולומיט ומזרחית לרכס ואפוטיק. מעל האגם מתנשאים קרחון ואפטה, קרחון בואו, קרחון קרואופוט, הר תומפסון ופסגת בואו.  אגם בואו הוא אחד האגמים לאורך הכביש המהיר אייספילדס המקשר בין הפארק הלאומי באנף, והפארק הלאומי ג'ספר (אגם נוספים לאורך הכביש הם אגם הקטור, אגם לואיז, אגם פיטו, אגם מיסטאיה, אגם ווטרפאול (אגם עופות המים), אגם צ'פרן (אגם חפרו) ואגם סאנוואפטה. אגם בואו הוא האגם הקרוב ביותר למוצא נהר בואו. שטחו של האגם 3.21 קמ"ר והוא אגם קרחוני שמקור מימיו בקרחון בואו. מי הקרחונים מזינים את האגם באבק סלעים הנותן לאגם צבע כחול ייחודי. אורכו המרבי של האגם 3.2 ק"מ, רוחבו 1.2 ק"מ, והוא ממוקם בגובה של 1,920 מטרים מעל פני הים. מדיה וקבצים בנושא אגם בואו בוויקישיתוף אגם בואו באתר travel alberta מידע לצלמים על אזור אגם בואו מסלולי הליכה בקרבת אגם בואו, באתר albertawow תצלום לוויין של האגם באתר mapcarta נתוני מזג אוויר עדכניים לאזור אגם בואו אגם בואו, בביצוע נופי אגם בואו, סרטון באתר יוטיוב האגם באתר mapcarta תיאור האגם
אגם בואו

האם התכוונתם ל... אגם בואו (אלברטה) – אגם בפרובינציית אלברטה שבקנדה אגם בואו (ניו המפשייר) – אגם במדינת ניו המפשייר שבארצות הברית
אגם בואו (ניו המפשייר)

אגם בואו(באנגלית: Bow Lake) הוא גם הממוקם במחוזות סטאפורד ורוקינגהאם במזרח מדינת ניו המפשייר, שבארצות הברית. אורכו המרבי של האגם 4.5 ק"מ, רוחבו המרבי 1.9 ק"מ, שטחו של האגם 4,649 דונמים. עומקו הממוצע של האגם 3 מטרים, ועומקו המרבי 20 מטרים. האגם נמצא בגובה של 157 מטרים מעל פני הים. באגם מצויים שבעה איים בעלי שמות: האי בנט (Bennett Island); האי לון (Loon Island); האי לונג (Long Island); האי ביץ' (Beech Island); האי פיין (Pine Island); האי ריי (Rye Island); והאי יורק (York Island); וכן מספר איים חסרי שמות. האגם נשפך אל נהר איסנגלאס, הזורם מזרחה והנשפך אל נהר קוצ'קו ונהר פיסקטאקווה, הנשפך אל האוקיינוס האטלנטי. סכר אגם בואו מבט אגם בואו מהר פרקר מדיה וקבצים בנושא אגם בואו בוויקישיתוף מפת אגם בואו, באתר מדינת ניו המפשייר אגם בואו, בביצוע תצלומי אוויר של אגם בואו, סרטון באתר יוטיוב אתר חופי רחצה בניו המפשייר, מידע מהמשרד לאיכות הסביבה של ניו המפשייר משרד הציד והדגה של ניו המפשייר
ספריית דוד ששון

ספריית דוד ששון היא ספרייה מפורסמת ואתר מורשת במומבאי, הודו, בשורת ראמפרט, ממול לקאלה גהודה. בספרייה כ-70,000 ספרים, אוסף גדול של ספרים עתיקים נדירים מאוד, ובה נכתבה הטיוטה הסופית של החוקה ההודית בידי ד"ר ב. ר. אמבדקאר. מיקומה של הספרייה, במרכזו של רובע עסקים, הופך אותה אטרקטיבית לסטודנטים העובדים באזור. הרעיון של ספריה הממוקמת במרכז העיר נולד במחשבותיו של אלברט ששון, בנו של הפילנתרופ היהודי הבגדדי הנודע דוד ששון. הבניין עוצב על ידי הארכיטקטים ג'יי קמפבל וג'י אי גוסלינג עבור משרד סקוט מקללאנד ושות' במחיר 125,000 רופיות. דוד ששון תרם 60,000 רופיות, והשאר סופק על ידי ממשלת נשיאות בומביי. הבניין, אשר בנייתו הסתיימה ב-1870, בנוי מאבן מלד צהובה, בדומה לקולג' אלפינסטון, לבנייני הצבא והצי ולמלון ווטסון הסמוכים, ומעוצב בסגנון גותי ונציאני. מעל לאכסדרת הכניסה ישנו פסל-ראש של דוד ששון. פסל שיש זה היה מודל העבודה של האמן תומאס וולנר לפסלו של ששון העומד בחזית המדרגות של ספריית דוד ששון. הפסל בחזית המדרגות, שהושלם ב-1865, הוזמן על ידי סר הנרי ברטל פריר, מושל בומביי וחבר אישי של הפסל וולנר. תרומות הגיעו מן הקהילה היהודית, מסוחרים ומחברים באנגליה. בבניין פועלת גם חנות האופטיקאים לונד ובלוקלי. תחילתה של הספרייה בעובדים האירופיים שעבדו במטבעה ובמספנה הממשלתיות אשר פתחו מוסד למכונאות ב-1847 על מנת לספק חינוך טכני למבוגרים וכדי לארגן הרצאות. כאשר רצו לבנות מוזיאון וספריה ב-1863, התגייס דוד ששון, בנקאי מוביל במומבאי, למימון המבנה. הם עבדו בשטחים מושכרים עד שעברו לבניין משלהם תודות לנדיבותו של סר דוד ששון. הבניין קיבל את השם הספרייה וחדר הקריאה על שם דוד ששון. ב-1996, במסגרת אירוע 150 שנה לספרייה, בוצע גיוס כספים נרחב למימון עבודת טיפול בנזקים שנגרמו לבניין. ב-2004, לאחר שמונה שנים, הסתבר שגם באזורים בהם לא אותרו נזקים ישנו צורך בטיפול דחוף, וגישת השיפוץ השתנתה מתיקונים נקודתיים לטיפול כולל במבנה. לשם כך נדרש תקציב גדול מזה שגויס. ביולי 2016 הייתה הספרייה עדיין במצב מבני מדורדר, עד כדי טפטוף מים מן התקרה, ועדיין זקוקה לתקציב לשם עבודות שיקום. הספרייה מתקיימת מתרומות ציבור ומדמי חבר, אולם הסכומים אינם מספיקים לשיפוץ. בנוסף לזה קטן לאחרונה מספרם של המנויים-לכל החיים, ונשיא הספרייה, ויוקאנאנד אג'גאונקר התפטר ממשרתו לאחר 25 שנים בתפקיד, לאחר שהוועדה המנהלת של הספרייה דחתה את הצעתו לצרף את עמותת קאלה גהודה למאמץ גיוס הכספים מאחר שזו רצתה לקיים במבנה פסטיבל מטעמה. הבניין שופץ לאחרונה ב-2011 רציפי ששון מדיה וקבצים בנושא ספריית דוד ששון בוויקישיתוף הספרייה וחדר הקריאה על שם דוד ששון - האתר הרשמי Sneeha Nair (17 January 2011), "Let Colaba Charm you", Hindustan Times; Retrieved on 25 January 2011. TIFR Mumbai pages sourced from article by Kaumudi Marathe of Times of India, 12 November 1995. Steggles, Mary Ann; Barnes, Richard (2011). British Sculpture in India: New Views and Old Memories. Norfolk: Frontier. p. 206. ISBN 978-1-872914-41-1. Narayan, Govind (2009). Govind Narayan's Mumbai: An Urban Biography From 1863. Anthem Press. p. 366. ISBN 9781843313052. http://www.davidsassoonlibrary.com/index.php?action=history http://indianexpress.com/article/cities/mumbai/mumbai-150-year-old-landmark-david-sassoon-library-lacks-funds-for-its-restoration-2890442/
יחסי ארצות הברית – הרפובליקה של קונגו

יחסי ארצות הברית–הרפובליקה של קונגו הם יחסים בינלאומיים בין ארצות הברית והרפובליקה של קונגו. הרפובליקה של קונגו הוכרה על ידי ארצות הברית עם קבלת עצמאותה, ב-15 באוגוסט 1960. צ'ארלס דייוויד גנאאו שימש כשגריר קונגו הראשון לארצות הברית בתחילת שנות ה-60. היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית והרפובליקה של קונגו הושעו בין השנים 1968–1977 בעת השלטון המרקסיסטי במדינה. בשנת 1977 שוקמו היחסים וארצות הברית פתחה שגרירות בבירה ברזוויל, אולם היחסים נשארו קרירים עד תום השלטון הסוציאליסטי במדינה. בשנות ה-80 חלה התחממות הדרגתית ביחסי הרפובליקה של קונגו עם מדינות המערב, כולל ארצות הברית. נשיא קונגו דניס ססו-נגוסו קיים ביקור מדיני בוושינגטון בשנת 1990, שם הוא התקבל על ידי הנשיא ג'ורג' ה. וו. בוש. בשנת 1991 הפכה קונגו למדינה דמוקרטית, ובעקבות כך השתפרו יחסי המדינות, וארצות הברית אף סייעה לדמוקרטיזציה של המדינה, ולקיום מערכת בחירות תקינה. בשנת 1992 נסע המועמד לנשיאות, פסקל ליסאאובה, לוושינגטון ונפגש עם גורמים רשמיים, כולל עוזר מזכיר המדינה לענייני אפריקה הרמן ג'יי כהן. אחרי הבחירות באוגוסט 1992, הביע הנשיא ליסאאובה עניין בהרחבת יחסי המדינות, הגברת הסיוע האמריקני לפיתוח המדינה ולהקמת אוניברסיטה חילופית גדולה יותר. עם פרוץ המלחמה במדינה בשנת 1996, נסגרה השגרירות האמריקנית במדינה ועברה לקינשאסה, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנת 2001 הורשו אנשי השגרירות לנסוע לברזוויל לתקופות מסוימות, וכתוצאה מכך חודשו היחסים בין המדינות. ב-2003 וב-2004 נמשכה פעילות זו, וביולי 2004 החלה בניית מתחם חדש לשגרירות ארצות הברית בברזוויל. בינואר 2009 חודשו היחסים והשגרירות נפתחה מחדש, וכיום משתפות המדינות פעולה במגוון תחומים. מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – הרפובליקה של קונגו בוויקישיתוף ההיסטוריה של יחסי ארצות הברית–הרפובליקה של קונגו ["Congo: décès de Charles Ganao, ancien Premier ministre de Lissouba". Jeuneafrique.com. 2012-07-06. Retrieved 2012-07-15 "Congo: décès de Charles Ganao, ancien Premier ministre de Lissouba"]. Jeuneafrique.com. 2012-07-06. Retrieved 2012-07-15
סעדיה

האם התכוונתם ל... אישים: סעדיה גאון (רס"ג) – מגאוני בבל סעדיה אבן דנאן (רס"ד) – משורר, בלשן, פרשן מקרא, דיין וכרוניקן יהודי ספרדי-צפון אפריקאי בן המאה ה-15 סעדיה תלמיד הגר"א – רב ליטאי מתלמידי הגר"א, מחבר "מעשה רב" אודי בן סעדיה – במאי תיאטרון ישראלי אחר: "סעדיה: שורשים במולדת" – סרט קצר ישראלי משנת 1951 נחל סעדיה – נחל איתן באזור רכס הכרמל סעדה סעד סעד (משפטים) אישים ששמם הפרטי הוא סעדיה
אדי הלפרן

אדמונד (אדי) נוּנֶק הַלפֶּרן (9 במאי 1921, קרקוב, פולין – 17 בנובמבר 1991, תל אביב, ישראל) היה מלחין ועורך מוזיקלי יהודי-פולני-ישראלי. אדמונד נונק הלפרן נולד בשנת 1921 בעיר קרקוב שבפולין (גליציה). בגן הילדים הכיר את נתן גרוס (לימים במאי ישראלי), שהיה לחברו. למד נגינה בפסנתר, קומפוזיציה וכן ג'אז סימפוני. בשנת 1940 זכה בתחרות קומפוזיציה שנערכה בלבוב. באותה שנה הוגלה מזרחה לברית המועצות ונכלא במחנה עבודה. בסוף שנת 1942 הגיע לעיר סמרקנד, ושם למד קומפוזיציה ותזמור אצל פרופ' רותברג. באותה תקופה הקים שתי להקות, שהורכבו מפליטים פולנים ורוסים. לאחר המלחמה, ב-1946, שב לפולין ללימודיו באוניברסיטת קרקוב, וחיבר מוזיקה מוזיקה לתיאטרון "גרוטסקה" (Groteska). נסע להמשיך את לימודיו בפריז, ובשנת 1951 עלה לישראל הצעירה. בשנים 1953–54 למד קומפוזיציה אצל אלכסנדר בוסקוביץ'. הלפרן כיהן כמנהל המחלקה למוזיקה ברשות השידור בתל אביב במשך שנים, עד פרישתו לגמלאות ב-1986. בנוסף, לימד מוזיקה ואסתטיקה של המוזיקה בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן. היה נשוי לסוזנה (זולה) לבית פְריסט ( 1926–2012) עד מותו, ואב לשני בנים: דורון וגדעון (גידי). אדי הלפרן נפטר בתל אביב בשנת 1991, בגיל 70. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הלפרן הלחין מוזיקה לתיאטרון (תיאטרון זווית ותיאטרון הבימה), מוזיקה לסרטים ומוזיקה לתוכניות רדיו. הוא חיבר את המוזיקה לסרט מעשה במונית (1956) והמרתף (1963). בין יצירותיו: קונצ'רטינו לסקסופון אלט (1965); "סיפורים קצרים" לתזמורת סימפונית (1972); "עדות" ("טסטימוניום", Testimonium) למצו-סופרן, לקריין, למקהלה ולתזמורת (1975); "שירים של ילדים מאושרים" למקהלת ילדים ולאנסמבל קאמרי (1977); "מבוא לרמב"ם" לתזמורת סימפונית (1978); ושיר לאבוב ולפסנתר (1985). כמה מיצירותיו הנציחו את השואה, בהן: "תזמורת אושוויץ מנגנת" (Auschwitz Orchestra;‏ 1970), שכללה עדויות מוקלטות על אודות מחנה אושוויץ וזיכרונותיהם של ניצולים, ו"מילים על מצבת אושוויץ" לתזמורת (Auschwitz, Epitaph;‏ 1983). עיבודיו התזמורתיים לשירים ישראליים מצטיינים ברעיונות הרמוניים מקוריים, "נועזים" ולא שגרתיים לתקופתם ותזמור רגיש ורב גוני. ניתן לשמוע זאת בעיבודיו לשירים "הלילה הולך בשדרות" (כתבה והלחינה נעמי שמר), "שיירת הרוכבים" (כתבה נעמי שמר והלחין שמעון ישראלי) ו "סתם יום של חול" (כתב יוסי גמזו והלחין שמעון ישראלי). אדי הלפרן, באתר זמרשת אדי הלפרן, דף שער בספרייה הלאומית אדמונד הלפרן באתר מאגרי המידע הפתוחים של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות רשימת הפרסומים של אדי הלפרן, בקטלוג הספרייה הלאומית לעיתים נכתב "Eddie". הקבר של אדמונד נונק הלפרן בבית הקברות קריית שאול, באתר BillionGraves. Natan Gross, Who are You, Mr. Grymek?; translated by William R. Brand, London: Vallentine, Mitchell, 1969, p. 7. הספר (במקור Kim pan jest, panie Grymek?) ראה אור גם בתרגום עברי: "מי אתה, אדון גרימק?". הקבר של סוזנה (זולה) הלפרן בבית הקברות קריית שאול, באתר BillionGraves; סוזנה (זולה) הלפרן: מודעת אבל באתר "אבלים". Peter Grandenwitz, The Music of Israel: From the Biblical Era to Modern Times, 2nd ed., Portland, Or.: Amadeus Press, 1996, p. 303.
מפעל אופ-אר

מפעל אופ-אר (קיצור של אופקים־ארגנטינה, באנגלית: Of-Ar) היה מפעל טקסטיל באופקים. המפעל הוקם בשנת 1961 ונסגר בשנת 1986. מאז עומד המבנה נטוש באזור התעשייה של העיר. אופקים הוקמה בשנת 1955 ושוכנו בה עולים ממדינות צפון אפריקה ומאסיה. מפעל הטקסטיל הוקם בשנת 1961 על־ידי משקיעים יהודים מארגנטינה והעיירה אופקים נבחרה למקום שבו יוקם המפעל. שם המפעל מורכב משילוב המילים אופקים-ארגנטינה (אופ-אר). את המפעל תכננו האדריכלים אשר גליברמן, יצחק רפופורט וצבי פרנקל. המפעל כלל מבנה משרדים ואולם יצור רחב בו הועסקו מרבית העובדים. המפעל עסק בתחום הטקסטיל וכלל יצור חוטים מכותנה גולמית ויצור בדים. המפעל פעל 24 שעות ביממה בשלוש משמרות והעסיק רבים מבני המקום. בשיאו עבדו במקום כ-450 עובדים. אופ-אר היה אחד ממפעלי התעשייה הראשונים בעיירה המתפתחת והייתה לו חשיבות רבה בפרנסת התושבים. לאחר מלחמת ששת הימים הועסקו במפעל פועלים פלסטינים מרצועת עזה בשל השכר הנמוך יותר ששולם להם. בשנות ה-80 נקלע המפעל לקשיים כלכליים, בדומה לענף הטקסטיל כולו בישראל, בעקבות ביטול מכסי המגן על ענף הטקסטיל ועלות היצור הגבוה בארץ ביחס למזרח הרחוק ולמקומות אחרים בעולם, ובעלי המפעל רצו לסגור אותו. בינואר 1981 פתחו העובדים בשביתה בעקבות מכתבי פיטורים שנשלחו אליהם. העובדים התבצרו במפעל, כביש הגישה אל העיירה נחסם ומספר מפעלים נוספים בעיירה שבתו לאות הזדהות. ב-14 בינואר באותה שנה הפגינו כ-500 מעובדי המפעל ותושבי היישוב מול משכן הכנסת בירושלים בהפגנה סוערת בה נפגעו חמישה אנשים ומספר מפגינים נעצרו. לבסוף הוסר איום הסגירה בעקבות תמיכה כלכלית מהמדינה אך היצור צומצם. בסופו של דבר נסגר המפעל בשנת 1986 ועובדיו פוטרו. מבנה המפעל ננטש ונותר שומם. לאורך השנים הועלו מספר רעיונות לשימוש במבנה כמרכז תרבות ופנאי עבור תושבי העיר, אולם המקום נותר שומם. נכון לספטמבר 2020 המפעל נטוש וחלקו משמש מחסן ומפעל חומרי ניקוי. בשנת 2020 הועלתה תוכנית להקמת מתחם מסחר ותעסוקה במבנה, תוך שימור המבנה עם שינויים קלים בחזית. שני בר-און, אורגים קהילה – עובדים באופקים, 1981-1955, הוצאת מאגנס, 2013 מדיה וקבצים בנושא מפעל אופ-אר בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון, סיור אדריכלי באופקים: זהות מקומית מפתיעה, באתר Xnet‏, 17 באוקטובר 2011 מפעל אופ-אר, סרטון באתר יוטיוב שני בר-און, הליכה במדבר, באתר ערב רב, 20 במרץ 2012 שני בר-און, אורגים קהילה, עמ' יג'. תוכנית להקמת מרחב קהילתי וחממה תרבותית ריאיון עם ג'וזף דדון לגבי מפעל אופ-אר "פלטפורמה", אוקטובר 2013 עופר יוגב, מפעל אופ-אר, נאמנגב, גיליון מס' 30, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, ספטמבר 2020
אורחותיך למדני

אורחותיך למדני הוא ספר שאלות ותשובות בן עשרה חלקים מאת מחבר עלום שם העוסק בנושאים בארבעת חלקי השולחן ערוך: אורח חיים, אבן העזר, חושן משפט, יורה דעה. כמו כן, הספר עוסק בסוגיות נוספות מכלל חלקי התורה, ובשאלות אקטואליות המתחדשות בחיי היום יום. הספר בנוי מאלפי שאלות ותשובות שנשלחו אל המחבר לכתובת דואר אלקטרוני. תוך מספר שבועות היה המחבר משיב תשובה מפורטת לכל שאלה, או תגובה לכל מאמר או ספר שהועבר אליו. מחבר הספר שומר על עילום שם, אך מקובל לומר שהוא מתגורר בחוץ לארץ, ולטענת הרב איתם הנקין – בלונדון. הספר הופץ עד כה בעשרות אלפי עותקים ובחינם. הסכמות לספרים קודמים קיבל המחבר מהרב עובדיה יוסף ומהרב מרדכי אליהו. הוא הציג אותן גם בספר זה, ללא אזכור שמו ושם הספרים להם ניתנה ההסכמה. מבין השואלים ניתן למנות אברכים חרדים, פרופ' סודי נמיר (ממפוני גוש קטיף), מכון לרבני יישובים בקריית ארבע שבכל ספריהם מובאים הערותיו, ובכללם ספריהם של הרב משה ביגל והרב איתם הנקין, הרב אוריאל שלמוני, הרב אברהם דרעי. אברכים מישיבת מרכז הרב, ישיבת תורת החיים, ישיבת הר המור, ישיבת בת ים וממקומות נוספים. פסקיו הובאו בספרי הרב עובדיה יוסף, בספרי "ילקוט יוסף" של בנו הרב יצחק יוסף, בספר "נשמת אברהם" של הרב פרופ' אברהם שטיינברג, בירחון "אור תורה", בכתב העת "המעין". ובמקומות נוספים. מחבר השו"ת הוציא בעבר את הספר 'הדריכני באמתך' על טעמי המצוות ויסודי התורה. אתר האינטרנט הרשמי של אורחותיך למדני הספרים להורדה - חלק א, חלק ב, חלק ג, חלק ד, חלק ה, חלק ו, חלק ז, חלק ח, חלק ט הדריכני באמתך להורדה הרב גמליאל רבינוביץ, גם אני אודך - תשובות בעל אורחותיך למדני א, תש"פ, באתר אוצר החכמה דיון על האורחותיך למדני, פורום אוצר החכמה דיון על האורחותיך למדני, פורום בחדרי חרדים. דביר עמר, רב הנעלם, באתר ערוץ 7, 23 בספטמבר 2017 הרב אברהם סתיו, הלכה בלי רוח, באתר ערוץ 7, 22 במרץ 2018 מעיין כפיר, מיהו הרב המסתורי הידוע בשם ’אורחותיך למדני’?, באתר הידברות, ‏באוגוסט 2017 מאמרים של מחבר ספר אורחותיך למדני, באתר ספריית אסיף רב הנעלם, באתר ערוץ 7 אתר מכון שלמה אתר ישיבת שעלבים הסביר את ההלכה לעומקה – בפשטות אתר ערוץ 7 מתוך אתר אוצר החכמה אתר בית הכנסת שלי מה יעשו היום בבית המקדש?, אתר ישיבה. מאמרו של הרב דביר אזולאי בכתב העת 'אסיף' בדין שומע כעונה ראו חזו"ע ברכות עמ' קנח ובמקומות נוספים בחזו"ע, וכן בשו"ת יביע אומר ראו ילקוט יוסף אוצר דינים לאשה, תשס"ה, עמ' קיח בהערה, ובילקוט יוסף או"ח כרך ב' מהדורה תשס"ד עמ' קמד, ובח"ג עמ' תפב ותקז ובחלק ד' מהדורה תשס"ד עמ' תקה-תקו ספר נשמת אברהם חלק או"ח הערות על מאמרו של הרב יעקב אריאל בהלכות שבת אתר ישיבת שעלבים ראו את דברי הרב יוסף צברי מו"צ בחניכי הישיבות ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולוו T6

וולוו T6 (באנגלית: Volvo T6) היא מכונית ספורטיבית, המוגדרת כמכונית קונספט בסגנון רטרו, אשר הוצגה על ידי יצרנית המכוניות השוודית וולוו בשנת 2005. 2 מושבים מנוע 6 צילינדרים, מגדש טורבו כפול מנוע אחורי צמיגים קדמיים: רוחב - 8.5 אינץ', קוטר - 20 אינץ' צמיגים אחוריים: רוחב - 10 אינץ', קוטר - 22 אינץ' וולוו T6 וולוו T6 - תמונות כולל תמונת מנוע (אורכב 01.12.2017 בארכיון Wayback Machine) וולוו T6 (2:38 דקות), יוטיוב וולוו T6 (0:40 דקות), יוטיוב וולוו T6 (0:49 דקות), יוטיוב וולוו T6 רודסטרtopgear.com/car-news/tgs-guide-concepts-volvo-t6-roadster וולוו T6conceptcarz וולוו T6 - תרשיםranwhenparked