laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חלסטים

חלסטים (ברוסית: Хлысты) היו בני כת שפרשו מהנצרות האורתודוקסית באימפריה הרוסית ופעלו בין המאה ה-17 לתחילת או מחצית המאה ה-20. החלסטים (קראו לעצמם גם בני האלוהים או אנשי האלוהים) התפרסמו במנהג הסיגוף העצמי באמצעות שבטים וחבלים. מייסד הזרם היה עריק מצבא הצאר בשם דנילה פיליפוביץ' (Данила Филиппович) מקוסטרומה, שהגדיר עצמו כ"האל שחזר פעם שנייה". הוא שלל את ספרי הקודש והערצת הקדושים חוץ מאשר את פולחן מריה יולדת האל (תיאוטוקוס). לשם הכת יש מספר פירושים אפשריים, ייתכן שהשם הגיע מהמילה הרוסית לשוט ( "хлестать") על שם הסיגוף העצמי של בני הכת וייתכן שזה שיבוש מכוון של המילה כריסטו (ישו). דנילה פיליפוביץ' הכריז ש"ילד" את איבן סוסלוב, ה"ישו" שלו, ועוד 12 שליחים. הנשים של הכת נקראו "יולדות אל" (Богородица). לחסידי הכת יכלו להיות מספר רעיות "רוחניות" ו"אחיות" בוגורודיצות. הכת הוצאה מחוץ לחוק על ידי פיוטר הגדול. החלסטים התארגנו בקבוצות הקרויות "ספינות" שכללו בין 20 ל-100 גברים. למרות העובדה שהכת הוצאה מחוץ לחוק, ומספר התאים של חברי הקבוצה התמעט, נותרו בתחילת השלטון הסובייטי תאים פעילים במקומות הרחוקים יחסית ממרכז השלטון ובהם טמבוב, סמרה, אורנבורג, צפון הקווקז ואף באוקראינה. החלסטים דגלו בצמחונות, פרישות וסיגוף באמצעות שבטים וחבלים במטרה לחקות את מה שעבר על ישו בדרכו אל הצליבה. היה להם ריטואל הקרוי ראדנייה (радения) שהוביל אותם לאקסטזה ולעיתים הסתיים באורגיה. על פי אמונת החלסטים בין השמיים ובין הארץ יש תנועה ותקשורת מתמדת. הכוחות בשמיים הם: האל האב. הבן (ישו) ורוח הקודש. מרים, אם ישו (יולדת האל). המלאכים הראשיים (ארכאנגלים). השרפים, שהם מלאכים בדרג שבין הארכנגלים ובין הכרובים. הכרובים, שהם מלאכים חשובים. מלאכים מהשורה. ישו נחשב למכובד מכולם, כי הוא יכול ללבוש דמות בשר ודם בכל זמן ובכל מצב ויכול לבחור לו כל גוף שהוא חפץ בו. לחלסטים יש נוסח חדש של עשרת הדברות, ואלה הן: אני האל שהנביאים חזו, ירדתי אל הארץ שנית כדי לגאול את האנושות ואין אל אחר חוץ ממני. לא יכולה להיות ואין צורך לחפש תורה אחרת שאינה התורה שלנו. המשיכו לשמור על הארגון בו אתם מאורגנים. שמרו את מצוות האל להיות ציידי היקום. אל תבצעו את החטא הגופני. אל תתחתנו ואלה שכבר נשואים צריכים לחיות עם נשותיהם כאח עם אחותו. אל תבטאו מילים טמאות ואל תזכיר את שם השטן. אל תלכו לחתונות ולחגיגות והתרחקו מצרכני המשקאות המשכרים. אל תגנבו דבר ואם מישהו גנב אפילו קופייקה היא תונח על קודקודו במשפט אחרית הימים ויסלח לו רק לאחר שהיא תותך באש על ראשו. את מצוות האל יש לשמור בסוד ולא לספר אפילו לאבא או לאמא, וגם אם תוכה בשוט או תיכווה באש - יש לסבול. עבור זאת, המאמינים, כמו המרטירים הישנים של האמונה, יקבלו את מלכות השמיים ועל הארץ סיפוק רוחני. בקרו האחד אצל רעו, שמרו על הכיבוד בלחם ומלח, עשו אהבה ואת מצוותי תשמרו. התפללו לאלוהים! האמינו ברוח הקודש. את המצוות האלה "חשף" איבן סוסלוב והן מחליפות את עיקרי אמונת הכנסייה הנוצרית. סקופצים מדיה וקבצים בנושא חלסטים בוויקישיתוף הפקולטה לתאולוגיה אורתודוקסית של אוניברסיטת בוקרשט ברומנית. Хлысты ברוסית
פזארו אה אורבינו (נפה)

נפת פזארו אה אורבינו (באיטלקית: Provincia di Pesaro e Urbino) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,892 קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה 351,216 נפש. בירתה של הנפה בעיר פזארו. הנפה גובלת בנפת רימיני ובנפת פורלי-צ'זנה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת אנקונה במחוז מארקה בדרום-מערב, בפרוג'ה במחוז אומבריה בדרום, בנפת ארצו במחוז טוסקנה בדרום ובים האדריאטי במזרח. הנפה כוללת 59 קומונות, אחרי שבשנת 2016 חלק מהשטח הועבר לנפה שכנה. מדיה וקבצים בנושא פזארו אה אורבינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פזארו אה אורבינו ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממסר

מִמסר או מגען הוא התקן המכיל מפסק וסליל. כאשר זורם זרם בסליל, הסליל יוצר שדה מגנטי, הגורם לתנועה המועברת למפסק, והמפסק עובר ממצב למצב בהתאם לסוג הממסר. בין חיבורי הסליל לחיבורי המפסק מתקיימת הפרדה גלוונית. NO - כאשר אין מתח על סליל הפיקוד מצבו פתוח (Normally Open) NC - כאשר אין מתח על סליל הפיקוד מצבו סגור (Normally Closed) ממסר מסוג XPXT - ביטוי המתאר את מספר הערוצים ואת מספר אפשרויות החיבור של כל ערוץ, לדוגמה SPST - ערוץ אחד בו אפשרות חיבור אחת, DPDT - בו שני ערוצים, וכל אחד מחובר ללא מתח ליציאה א' ותחת מתח ליציאה ב'. כמו כן קיימים 3PDT וכו'. ממסר צעד - ממסר שכל הופעת מתח על סליל הפיקוד הופכת את מצבו. מופעל זרם. "ננעל" (סליל בודד) - ממסר כזה אינו דורש מעבר זרם קבוע, אלא מעבר זרם לזמן קצר הופך את מצבו עד למעבר זרם בכיוון ההפוך. "ננעל" (שני סלילים). ממסר "עלה" (reed) - בו הרכיב המושפע מהשדה המגנטי הוא המוליך עצמו, והוא דק מאוד (בדומה לעלה של הקלרינט או המפוחית) - ולכן זרם ההפעלה הדרוש הוא קטן ביותר. מובן שממסר זה גם עשוי למתג זרמים קטנים ביותר, ושימושו העיקרי הוא בבידוד שהוא מספק בין מעגל זרם הפיקוד למעגל זרם היציאה. ממסר מצב מוצק (Solid State Relay) - הוא למעשה מבודד אופטי, לרוב בעל יציאת TRIAC או FET דו כיווני, והשימוש במושג ממסר נובע רק מהדמיון בתפקוד. Vladimir Gurevich "Electric Relays: Principles and Applications" CRC PRESS, New York, 2005, 794 p - Israel Electric Corp, מדיה וקבצים בנושא ממסר בוויקישיתוף מבנה ותמונות ממסר ממסר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרמו (נפה)

נפת פרמו (באיטלקית: Provincia di Fermo) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 784.22 קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה 166,218 נפש. בירתה של הנפה בעיר פרמו. הנפה גובלת בנפת מצ'רטה במחוז מארקה בצפון, בנפת אסקולי פיצ'נו במחוז מארקה בדרום ובים האדריאטי במזרח. מדיה וקבצים בנושא פרמו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרמו ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוטא סובסקריפטום

יוטא סובסקריפטום (בלטינית Iota subscriptum, ביוונית ὑπογεγραμμένη) באורתוגרפיה הפוליטונית של השפה היוונית היא צורת כתיבה של האות יוטא כקו אנכי קצר מתחת לתנועה. יוטא זו שימשה ב"דיפתונגים ארוכים" ביוונית עתיקה, כלומר בדיפתונגים שהתנועה הראשונה בהם ארוכה: ᾳ, ῃ ו- ῳ. לפני הנהגת הרפורמות של אֶוּקְלֵיידֶס והוספת האותיות Ω ו- Η לאלפבית היווני-אטי (403-402 לפנה"ס), לא הייתה כל דרך להבחין בין תנועות ארוכות לקצרות ביוונית אטית. הדיפתונגים של היוונית הקלאסית ΑΙ ΕΙ ΟΙ היו מורכבים מתנועה ומן האות יוטא, בין אם התנועה הייתה ארוכה ובין אם קצרה. בין אמצע המאה ה-5 לפנה"ס לאמצע המאה ה-4 לפנה"ס החלו רוב הדיפתונגים ביוונית לאבד את רכיבם השני. הגיית ηι החלה מתמזגת עם הגיית ει ביוונית אטית ועם הגיית ι ביוונית קוינה. עם הזמן נהגתה ה- αι הארוכה באותו אופן כמו α ארוכה, ו- ωι באותו אופן כמו ω. היעלמות הדיפתונגים בשפה היוונית והתמזגות הפונמות של דיפתונגים ארוכים עם פונמות של תנועות אחרות ביוונית הובילו לביטול ה- ι הסופית מהדיגרפים שקודם לכן ייצגו דיפתונגים ארוכים. היוטא התחתית נוצרה בתקופה הביזנטית, כדי למלא את חסרונה של ι שהופיעה בעותקי כתבי יד קדומים; אך היא נכתבה מתחת לתנועה ולא בצדה, על מנת לציין את העובדה כי כבר אז לא נהגתה. בשנים האחרונות רווח הנוהג לצטט ולתרגם שמות ביוונית כשהיוטא נמצא לצד התנועה ולאו דווקא מתחתיה: יוטא זו נקראת בשם יוטא אדסקריפט (ביוונית: προσγεγραμμένη). לעיתים מודפס האדסקריפט בגודל גופן קטן מעט מן התנועה שלפניו. מדיה וקבצים בנושא יוטא סובסקריפטום בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות ובנושא יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרצ'לו מלפיגי

מרצ'לו מלפיגי (באיטלקית: Marcello Malpighi; ‏ 10 במרץ 1628 - 29 בנובמבר 1694) היה רופא איטלקי, על שמו קרויות מספר תכונות פיזיולוגיות. מלפיגי נולד בקרבלקורה שבאיטליה, וגדל בחווה של הוריו, עד שנכנס לאוניברסיטת בולוניה, כאשר היה בן 17. בזמן שהוא למד פילוסופיה, הוריו מתו, ובגלל שהיה הבן הבכור במשפחה, הוא נאלץ לקחת אחריות ולטפל בעסקי המשפחה. מלפיגי חזר לאוניברסיטת בולוניה לאחר שנתיים, והחל ללמוד רפואה בשנת 1653. מלפיגי השתמש במיקרוסקופ בשביל ללמוד על העור, על הכליות, ובשביל השוואה בכבד. הוא העצים והגדיל עד מאוד את הידע על האמבריולוגיה. השימוש במיקרוסקופ עזר לו לתאר את התפתחות האפרוח כאשר הוא עוד בתוך הביצה, ולגלות שהחרקים (הוא השתמש בעיקר בתולעת המשי) לא משתמשים בריאות כדי לנשום, אלא משתמשים בגומות קטנות הנמצאות על גבי העור שלהם כדי לנשום. מלבד זאת, מלפיגי היה הראשון שהצליח לזהות את הנימים, ולכן הוא גילה את הקישור בין הוורידים לעורקים, דבר שויליאם הארווי לא הצליח לעשות. מלפיגי נחשב למייסד האנטומיה המיקרוסקופית, ולהיסטולוג הראשון. הרבה מבנים אנטומיים מיקרוסקופיים קרויים על שמו, כגון רובד עור (רובד מלפיגי), ושני גופיפי מלפיגי-איבר (מצויים בנפרון שבכליות אצל בעלי חוליות) בכליות. כמו כן נקראו על שמו צינוריות מלפיגי, הנמצאות במערכת הצואה של רמשים למיניהם. מרצ'לו מלפיגי גילה גם את רשת הנימים המחברות בין העורקים ובין הוורידים ובכך הניח את התשתית העובדתית לתורתו של ויליאם הארווי ותרם לגילוי מחזור הדם. מלפיגי היה פרופסור באוניברסיטאות בולוניה ופריז. בשנת 1669, התקבל כחבר כבוד בחברה המלכותית של לונדון. מוריי ברומברג, ד"ר ג'יי גרין, ד"ר בראתר ק. ג'יימס, רוברט ליפטון, מאה אנשי מדע, תל אביב: הוצאת הדר, 1967, עמ' 104–107 מדיה וקבצים בנושא מרצ'לו מלפיגי בוויקישיתוף מרצ'לו מלפיגי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מרצ'לו מלפיגי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ד"ר יוחאי וולף, היום לפני: האיש שראה הכל בקטן, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 29 בנובמבר 2016
מסדר הדיאקוניסות

מסדר הדיאקוניסות (בגרמנית: Diakonisches Werk) הוא מסדר אחיות (כעין נזירות) פרוטסטנטי. המסדר הוקם ב-1836 על ידי הכומר תיאודור פלינדר בקייזרסוורת (Kaiserswerth) הסמוכה לדיסלדורף (אנ'), גרמניה. אחת המדריכות הראשונות בבית החולים ומוסד ההכשרה שהקים הייתה פלורנס נייטינגייל, מייסדת ענף הסיעוד המודרני. המסדר מתייחס כמודל היסטורי אל מסדר אחיות מן התקופה הביזנטית, ממנו הוא שואב סמלים והצדקה תאולוגית. הדיאקוניסות (מיוונית: διακονος - דיאקונוס, מילולית: נותנות סעד גופני ונפשי) הן אחיות המקדישות עצמן לריפוי וסיעוד לחולים וחסרי ישע, תוך דגש על הדרכה דתית נוצרית בנוסף לסיוע הגופני. הן מתפקדות כאחיות, מורות ומטפלות בחשוכי-מרפא בבתי-חולים ובתי-יתומים של המיסיון הפרוטסטנטי. הן אינן נזירות כיוון שאין נזירות בעדה הפרוטסטנטית והן רשאיות להתחתן ואינן נודרות נדרים. לפי מודל קייזרסוורת משהתחתנה אחות היא יוצאת מן המסדר ואינה רשאית לחזור אליו, במודל האמריקאי משרתות במסדר גם נשואות. לפי מודל קייזרסוורת אין לאחיות הכנסה והן מקבלות תקציב מהמסדר. במודל האמריקאי האחיות מקבלות שכר צנוע. כל המסדרים מקפידים על הכשרה של מספר שנים במוסד להכשרת אחיות. ההכשרה היא במקצועות סיעוד או הוראה והכשרה תאולוגית. מדיהן בשירות יומיומי - שמלות בצבע תכלת ובטקסים חגיגיים - שמלה שחורה עם צווארון לבן או חולצה שחורה עם צווארון לבן וחצאית לבנה. מסדרי אחיות דיאקוניסות נפוצו מאז אמצע המאה ה-19 ברחבי העולם הפרוטסטנטי, רובם לפי המודל של קייזרסוורת. בשנת 1851 נוסד הפלג המזרח-תיכוני של המסדר בשלוחת המיסיון הפרוטסטנטי בירושלים, תחת ניהולו של תיאודור פלינדר עצמו. המסדר הקים את בית היתומות טליתא קומי, את בית החולים הגרמני, בתחילה בעיר העתיקה בירושלים ולאחר מכן ברחוב הנביאים, וכן רשת ענפה של בתי ספר ומוסדות חסד בכל רחבי המזרח התיכון. ב-1889 נוסד המסדר בארצות הברית. ב-1851 הקים המסדר מבנה ראשון בעיר העתיקה בירושלים (ליד מתחם כנסיית המשיח), ששימש במשך שנים כבית חולים ומרכז מיסיונרי. בשנת 1894 העתיק בית החולים את משכנו לרחוב הנביאים, למבנה המשמש היום את בית החולים ביקור חולים. המבנה המקורי בעיר העתיקה עוד קיים, ומשמש את בני הקהילה המרונית, שרכשו את המבנה מידי הדיאקוניסיות. בית חולים נוסף שהוקם בירושלים בשלהי המאה ה-19 עבור מסדר הדיאקוניסות היה "בית החולים למצורעים עזרת ישו" - לימים בית החולים הנסן. בית חולים זה עבר מאוחר יותר למסדר האחים הבורומאיים. בשנות ה-60 של המאה ה-19, הוקם על ידי המסדר ברחוב המלך ג'ורג', בית יתומות לנערות נוצריות - בית טליתא קומי. אחות מפורסמת מהמסדר שהתגוררה בירושלים היא רוזטה יקל, שנישאה למוזס וילהלם שפירא, זייפן העתיקות הנודע וילדה לו שתי בנות. שלוחת המסדר בארצות הברית זוכה להצלחה רבה. המסדר משגר אחיות לכל רחבי העולם. אלכס כרמל, התיישבות הגרמנים בארץ ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית. הוצאת האוניברסיטה העברית, 1973 Florence Nightingale, The Institute of Kaiserswerth on the Rhine, for the Practical Training of Deaconesses, 1851 מדיה וקבצים בנושא מסדר הדיאקוניסות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מסדר הדיאקוניסות (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של מסדר הדיאקוניסות (באנגלית) מסדר הדיאקוניסות, ברשת החברתית פייסבוק מסדר הדיאקוניסות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מסדר הדיאקוניסות, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר הבית של המסדר (באנגלית) תולדות המסדר בארצות הברית (אורכב 05.12.2007 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית)
ספירט לבן

ספירט לבן, הידוע גם בשם "ממס סטודארד" ו"טרפנטין מינרלי", הוא נוזל שקוף מבוסס פרפין, העשוי מתרכובות אליפטיות ומתרכובת אליציקלית. החומר משמש בתעשיית הדבקים, צמיגים, גומי, להסרת שומנים ועוד. בשנת 1924, פיתחו עובדי ניקוי יבש בשם ויליאם סטודארד (William Joseph Stoddard) ולויד ג'קסון (Lloyd E. Jackson), במעבדה ממס חדש לניקוי יבש, במטרה להחליף את הממסים הדליקים מבוססי הנפט שנעשה בהם שימוש בתקופה זו. בשנת 1928 החל השימוש לניקוי יבש בחומר החדש, שנקרא גם "ממס סטודארד", על שם מפתחו. שיטת ניקוי יבש באמצעות ספירט לבן הפכה לשיטה העיקרית לצורכי ניקוי יבש בארצות הברית, משנות ה-20 המאוחרות של המאה ה-20, ועד לשנות ה-50 המאוחרות של אותה מאה. ספירט לבן משמש בתעשיית הצבע והלכה, חומרי שימור לעצים, מוצרי אספלט, וכחומר ניקוי לנשק קל. במערב אירופה, 60% מצריכת החומר משמשת בתעשיית הצבע והורנית (לכה). ספירט לבן הוא הממס הנפוץ ביותר בתעשיית הצבע. שימוש ביתי של החומר (בשמו "טרפנטין מינרלי") הוא בניקוי מברשות צבע לאחר השימוש. ישנם שלושה סוגים של ספירט לבן. הסוגים השונים מתייחסים ל: יכולת הסרה של גפרית (סוג 1), מקור החומר (סוג 2) והידרוגנציה (סוג 3). ספירט לבן הוא אחד המרכיבים העיקריים בתרסיס השימון הנפוץ WD-40. ספירט לבן מסווג בעיקר כחומר העלול לגרום לגירויים. החומר כמעט ואינו מזיק בנשימת האדים שלו, במגע עם העור ובבליעה. למרות זאת, חשיפה ממושכת לחומר עלולה לגרום לדיכאון במערכת העצבים המרכזית, אשר עלולה להתבטא בפגיעה בקואורדינציה ובתגובות איטיות. חשיפה לחומר בריכוז גבוה בחלל לא מאוורר עלולה לגרום לבחילה, סחרחורת, עייפות ועוד, ועלולות לגרום בסופו של דבר לאיבוד הכרה. בליעה של החומר גורמת לסכנה בדרכי הנשימה. חשיפה ארוכה לחומר, או חשיפה חוזרת ונשנית לחומר עלולה לגרום לגירויים בעור ולמחלות עור. כאשר יש צורך במגע ממושך עם החומר, יש להגן על העור באמצעות כפפות ושטיפת העור לאחר המגע. חשיפה חד פעמית לחומר לא תגרום, על פי רוב, לפגיעה בעור. חשיפה לחומר בריכוז ממוצע של 240 מיליגרם למטר מעוקב במשך 13 שנה, תגרום לפגיעה במערכת העצבים המרכזית. מכיוון שצבע מכיל כמות גדולה של ספירט לבן, ישנם צבעים הסובלים מפגיעה במערכת העצבים. ספירט לבן יכול לפגוע במקורות מים, אך לא פוגע בסביבה בצורה חמורה. בכל מקרה, יש להימנע משפיכת החומר בצורה לא מבוקרת.
חסוי (אדם)

חסוי הוא אדם שאינו יכול לדאוג לענייניו (באופן קבוע או זמני) או לחלק מהם, ואין מי שמוסמך ומוכן לדאוג לענייניו במקומו. בעבר, גם אדם אשר מונה לו אפוטרופוס נקרא "חסוי", ביטוי המוחק את משמעותו כאדם. מאז התיקון ה-18 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות ב-2016, המונח החוקי הרשמי הוא "אדם אשר מונה לו אפוטרופוס". בישראל החוק המגדיר ומסדיר את ענייניהם של החסויים הוא חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962. החוק המקורי הגדיר בסעיף 80 כי "חסוי" הוא מי שבית המשפט מינה לו אפוטרופוס, או מי שבית המשפט רשאי למנות לו אפוטרופוס על אף שעדיין לא נתברר האם הוא זקוק לאפוטרופוס על פי חוק זה. כאמור למעלה, המינוח הרשמי נמחק מסעיף 80 ב-2016. הערה: המונח חוסה המוגדר בחוק הגנה על חוסים, תשכ"ו-1966 איננו זהה למונח חסוי. אור קשתי, במקום לתת לאפוטרופוס לשלוט בחיי אדם, בית המשפט מעדיף מודל של שיתוף, באתר הארץ, 17 באפריל 2015 אך נותר (לפי סעיף 80ב) לגבי הוראה בחיקוק הנוגעת לאדם חסוי כמשמעותו בחוק זה כנוסחו ערב פרסומו של חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 18), התשע"ו-2016 כ"מי שבית המשפט מינה לו אפוטרופוס לפי סעיף 33 או מי שבית המשפט רשאי למנות לו אפוטרופוס כאמור, והוא אף אם עדיין לא הוברר אם התקיימו התנאים למינוי, והכול לפי העניין". משרד המשפטים, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, הסבר על תיקון 18 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, באתר gov.il, ‏27 ביוני 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
ספר מצוות גדול

המונח "סמ"ג" מפנה לכאן. לערך העוסק בסיירת של משמר הגבול הישראלי, ראו סיירת משמר הגבול. ספר מצוות גדול (סמ"ג) הוא ספר הלכה המבאר את יסודות תרי"ג מצוות לפי התלמוד והפוסקים. הספר נכתב בידי רבי משה מקוצי בשנת 1250 (ה' אלפים י') והודפס לראשונה בשנת 1488. הספר מחולק לשני חלקים: מצוות עשה ומצוות לא תעשה. הרמב"ם היווה מקור מרכזי עבור רבי משה בכותבו את ספרו. דברי הרמב"ם מצוטטים כמעט בכל עמוד מעמודי הספר אם כי לאו דווקא באזכור שמו של הרמב"ם לצדם, ורבי משה הוסיף לכל הלכה את מקורם בדברי חז"ל. שני ספרים נוספים המהווים מקור עיקרי לסמ"ג הם ספר יראים וספר התרומה. כמו כן מוזכרים בספר דברי חז"ל ודברי ראשונים נוספים מצרפת ואשכנז. הטור מביא את דבריו לעיתים, והבית יוסף מביא את דבריו רבות, ואף לעיתים פוסק כמותו בשולחן ערוך. רבי משה כותב בהקדמה לחיבורו שבעקבות דרשות על קיום מצוות שמסר בציבור הרבה אנשים ביקשו ממנו לכתוב יסודות לתרי"ג מצוות. לאחר שסירב מספר פעמים ראה מראה בחלום, וכך הוא מתאר: "בתחילת האלף השישי בא אלי עניין מראה בחלום: "קום עשה ספר תורה משני חלקים". ואתבונן על המראה, והנה השני חלקים לכתוב ספר מצוות עשה בחלק אחד וספר מצוות לא תעשה בחלק שני. ולכן הנני משה בן יעקב נתתי את פני לחבר שני הספרים..." — הקדמה לספר רבי משה מוסיף עוד בהקדמה שהוא כתב את הספר כדי לתת כלי עזר לרוצים לקיים את מצות תלמוד תורה בשלמות. פירושים רבים נכתבו על ספר זה, ביניהם הערות של רבי אייזיק שטיין, ופירושיהם של הרב אליהו מזרחי ומהרש"ל, וכן הספר "ברית משה" שנכתב על יד רבי משה חיים בן רבי אברהם אהרן. הספר המפורסם ביותר שנכתב על "ספר מצוות גדול" הוא ספר מצוות קטן שנכתב על ידי רבי יצחק מקורביל כקיצור של הספר, עם הגהות של רבנו פרץ שנדפסו איתו ואף התערבבו במקרים רבים עם גוף דבריו, וכן עם הגהות נרחבות מאת רבי משה מציריך המכונות הסמ"ק מצוריך. קיצור ספר מצוות גדול מאת רבי אפרים בן אברהם, נדפס על ידי יהושע הורביץ בקובץ על יד תשס"ד, וכספר נפרד בהוצאת מאגנס, וכן קיצור סמ"ג אשר יצא לאור על ידי סבסטיאן מינסטר יש אומרים שהוא גם מחברו ויש אומרים שהוא רק המוציא לאור, ומחבר אלמוני או רבי אברהם סבע. צ' מלאכי, פירושים לסמ"ג וסמ"ק, קריית ספר מא (תשכ"ו), 392-396 ספר מצוות גדול מהדורת דפוס וינציה, באתר hebrewbooks. ספר מצוות הגדול, מהדורת פרבר, חלק א' מצוות עשה, חלק ב' מצוות לא תעשה, באתר hebrewbooks. ספר מצוות גדול עם פירוש ברית משה, טקסט דיגיטלי באתר ספריא ישראל תא שמע, דברים על הסמ"ג על הקיצור סמ"ג ועל ספרות הקיצורים", בתוך: רבי אברהם בן אפרים, קיצור ספר מצות גדול, ירושלים תשס"ד, באתר אוצר החכמה עמ' 13–21. קום עשה ספר תורה משני חלקים, לבירור כוונות רבי משה מקוצי בכתיבת הסמ"ג, יהודא גלינסקי, המעיין, תשרי תשנ"ה. י"ד גלינסקי, "ולהיות לפניך עבד נאמן כל הימים – פרק בהגותו הדתית של רבי משה מקוצי", דעת, 24 תשנ"ט, עמ' 13-31. י. וולף, "להשפעת הסמ"ג על התרבות האשכנזית בשלהי ימי הביניים" סידרא, טו, תשנ"ט, עמ' 31-49. צילום כתב יד פרמא 3278 של ספר המצוות הגדול, באתר כתיב, של הספריה לאומית. סמ"ג מהדורת מכון ירושלים מכון שלמה אומן לא תעשה חלק א, מבוא עמ' 17-18 ראו פירוט כאן. ראו צ' מלאכי, פירושים לסמ"ג וסמ"ק, קרית ספר מא (תשכ"ו), 392-396
חוסה

חוֹסֶה, על פי חוקי מדינת ישראל, הוא קטין שלא מלאו לו 14 שנה או מי שמפאת נכות, ליקוי בשכלו או זקנה אינו מסוגל לדאוג לצורכי חייו (סעיף 1 לחוק ההגנה על חוסים, תשכ"ו-1966). חוק ההגנה על חוסים מכיל הוראות שמטרתן להגן על חוסים מפני ניצול וכן להגן על שלומם. הערה: המונח חסוי, שאותו מסדיר חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, אינו זהה למונח חוסה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. חוק הנוער (טיפול והשגחה) חוק טיפול בחולי נפש מיכאל שינדלר וישראל דורון, ניתוח היחס שבין חוק ההגנה על חוסים לחוק לטיפול בחולי נפש משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 5עמוד 55, 2013 חוק ההגנה על חוסים, באתר כל זכות חוק ההגנה על חוסים, תשכ"ו-1966, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
גסטון סלווטורה

גסטון סלווטורה (בספרדית: Gaston Salvatore) היה סופר צ'יליאני בגרמנית. גסטון סלווטורה הוא צאצא של משפחה איטלקית בצ'ילה, הוא אחיין של סלבדור איינדה. אחרי שלמד בצ'ילה משפטים, היגר בשנת 1965 לגרמניה. הוא למד סוציולוגיה ומדע המדינה בברלין והיה פעיל כחבר קרוב של רודי דוצ'קה בתנועת הסטודנטים של שנות ה-60 של המאה ה-20. מאז 1969 הוא חי באיטליה. סלווטורה קיבל מספר פרסים ספרותיים על יצירותיו. "מותו של ביכנר", 1972 "הקיסר הסיני", 1980 "סטלין", 1985 "קינג קונגו", 1991 "ונציה", 1995 "הזמנה לאבדון", 2000 מדיה וקבצים בנושא גסטון סלווטורה בוויקישיתוף השוואה בין שייקספיר לבין סלווטורה
אזור תעשייה ניצני שלום

ניצני שלום (למפת נתניה מוגדלת)   ניצני שלום (למפת נתניה רגילה)   ניצני שלום (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניצני שלום (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניצני שלום אזור התעשייה ניצני שלום (נקרא גם אזור תעשייה מסילה) הוא אזור תעשייה הממוקם בין כביש 6 לעיר טולכרם, בסמוך למחלף ניצני עוז, ובצמידות לגדר ההפרדה. אזור התעשייה הוקם בשנת 1985 ועובדים בו כ-600 פועלים פלסטינים במפעלים ישראלים. אזור התעשייה נמצא ממזרח לגדר ההפרדה ולקו הירוק וגדר נוספת מפרידה בינו לבין העיר טול כרם. למתחם כניסה ממערב המיועדת לישראלים, וכניסה ממזרח המיועדת לפלסטינים. כבשאר שטחי יהודה ושומרון, חוקי העבודה של ישראל אינם חלים במקום (אלא אם הוסכם אחרת, במפורש או במשתמע). פועלים פלסטינים שעבדו במקום התלוננו על תנאי עבודה גרועים, שכר מתחת לשכר המינימום, רשלנות מצד המעסיקים שמובילה לתאונות עבודה והזנחה של נפגעי תאונות עבודה. בשטח מתחם אזור התעשייה שוכנים שרידי מבני תחנת הרכבת טול כרם, שפעלה ממלחמת העולם הראשונה ועד 1948, והייתה נקודת מעבר בין מסילת השומרון למסילה המזרחית (שפעלו ברוחב פסים שונים). בתחילת אירועי האינתיפאדה השנייה נשרף כליל אזור התעשייה, אך שוקם לאחר מכן. באוגוסט 2002 נרצח במקום עובד ישראלי ממושב עולש שעבד באזור התעשייה. באפריל 2008 נרצחו קצין הביטחון של אזור התעשייה ומאבטח נוסף בפיגוע ירי. בראשית העשור השני של המאה ה־21 הועבר שטח אזור התעשייה לתחומה המוניציפלי של מועצה אזורית שומרון בצו אלוף. עם זאת, המועצה אינה מספקת שירותים מוניציפליים במקום ואינה גובה ארנונה. אזור תעשייה ניצני שלום בבלוג "לא למות טיפש" מאת עידן לנדו, 24 בספטמבר 2014 טלי חרותי סובר, "אני עובד לצד יהודי. הוא מקבל את כל הזכויות – אני לא מקבל כלום", באתר TheMarker‏, 4 ביוני 2015 איתי רום, ‏הגרסה התעשייתית של המאחזים הבלתי-חוקיים בשטחים, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2009 גדי אלגזי, כובשים, מתנחלים, מנצלים, באתר "העוקץ", 20 באוקטובר 2010 סימון קורקוס, מה קוראים ההולנדים, באתר הארץ, 12 באפריל 2007 שני לדני נכפת ונורה בראשו מטווח קרוב, באתר ynet, 1 באוגוסט 2002 רענן בן צור ואפרת וייס, 2 הרוגים בפיגוע ירי באזור התעשייה ליד ניצני עוז, באתר ynet, 25 באפריל 2008
מנואל דה פדרולו

מנואל דה פדרולו אי מולינה (בקטלאנית: Manuel de Pedrolo i Molina‏; 1 באפריל 1918 – 26 ביוני 1990) היה סופר, משורר, מחזאי ומתרגם קטלאני. היה ידוע בעיקר ככותב רומנים, אבל כתב גם מחזות, שירים ומאמרי הגות בסגנונות שונים – ריאליזם, מדע בדיוני, תיאטרון האבסורד ואחרים. כתב בשפה הקטלאנית למרות המגבלות שהוטלו על השפה בתקופת הדיקטטורה של פרנסיסקו פרנקו והביע הזדהות עם תנועות השמאל שתמכו בעצמאות קטלוניה. פדרולו נולד בשנת 1918 בעיירה ארניו (l'Aranyó) אזור סגארה (Segarra) במחוז ליידה בקטלוניה. את ילדותו בעיר טארגה (Tarrega). אימו מתה כאשר היה ילד קטן. אביו חינך אותו ביד קשה וטיפח בו אופי קשוח, אך גם תמך ביצירתו ומימן את הוצאת ספר השירה הראשון שלו. בשנת 1943 התחתן והשתקע בברצלונה. עסק בעבודות שונות, בין היתר בחנות פירות, סוכנות ביטוח וסוכנות ידיעות, אבל כבר אז החל לכתוב. לקראת סוף שנות הדיקטטורה הגביר את קצב כתיבתו. ספרו הידוע ביותר - "כתב-מכונה של המקור השני" (Mecanoscrit del segon origen) יצא לאור לראשונה ב-1974. זהו רומן מדע בדיוני, על נערה ונער ששורדים מתקפה של חייזרים על כדור הארץ. הספר נכלל בתוכנית הלימודים של בתי ספר תיכוניים בקטלוניה וזוכה לפופולריות בקרב קוראים צעירים ומבוגרים. הספר זכה למהדורות רבות, תורגם למספר שפות ועובד לסדרת טלוויזיה. פדרולו תרגם לקטלאנית יצירות של ז'אן-פול סארטר, ויליאם פוקנר וג'ון דוס פסוס. בשנת 1979 הוא זכה בפרס הכבוד של הספרות הקטלאנית Perfil biogràfic de Manuel de Pedrolo, Carme Ballús. Mecanoscrit del segon origen, Edicions 62, Barcelona 2006 מדיה וקבצים בנושא מנואל דה פדרולו בוויקישיתוף מוסד פדרולו Manuel de Pedrolo i Molina, באתר האנציקלופדיה הקטאלנית הגדולה (בקטאלנית) מנואל דה פדרולו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מנואל דה פדרולו, ברשת החברתית Goodreads