laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ליקוטי עצות

ליקוטי עצות הוא חיבור תורני, המבוסס על הספר ליקוטי מוהר"ן של רבי נחמן מברסלב. הספר חובר על ידי תלמידו רבי נתן שטרנהרץ. הספר נערך בשנת תקפ"ו (1826) כהשלמה לעריכת הספר "קיצור ליקוטי מוהר"ן" (שנערך בשנת תקס"ה). מטרת הספר היא להוציא עצות מעשיות מתוך הספר ליקוטי מוהר"ן ושיחותיו של רבי נחמן, ולסדרם לפי נושאים על מנת להקל על מי שקשה עליו הלימוד בליקוטי מוהר"ן. הספר נתפס כספר קל שהקריאה בו זורמת ושוטפת, בניגוד לספרים עמוקים ומורכבים יותר בחסידות ברסלב. מכאן נובעת הפופולריות הרבה שלו. כותרת המשנה של הספר מעידה על כך שמדובר בליקוט של רעיונות קצרים, וכך נכתב בה: "ספר ליקוטי עצות – דרכים ישרים ועצות נפלאות, עצת ה' אשר לעולם יעמודו, הנובעים ממעיין היוצא מבית ה' מתורתו של רבנו הקדוש רבי נחמן מברסלב, לעורר ולהקיץ, לחזק ולקרב את כל אדם, מכל מקום שהוא, להנטותו לתחייה, להחלימו ולרפאו ולהחיותו בחיים אמיתיים ונצחיים, לשים לו שארית לנצח נצחים." הספר מסודר על פי סדר האלפבית. בהקדמה כותב רבי נתן על החיבור שמי ש"חס על נפשו באמת" ישים לב לחיבור הקטן הזה שהוא "מעט הכמות ורב האיכות". הערך הראשון הוא אמת ואמונה, ואחר כך בין היתר אכילה, הכנסת אורחים, ארץ ישראל, בושה, כעס, כבוד ועוד, עד לערך האחרון שהוא תמימות. רבי נחמן אמר פעם "נכספתי להמשיך את העולם אל העשייה" מתוך כוונה כי הביצוע הוא תכלית התאוריה והמעשה מטרת הלימוד. ספר ליקוטי עצות מאפשר ללומדים לקבל עצות מעשיות אשר נגזרות מהתאוריות כפי שהן מופיעות בצורה מופשטת בליקוטי מוהר"ן. בשנים מאוחרות יותר הוציא תלמידו של רבי נתן, רבי נחמן מטשערין, את הספר במהדורה שנייה, ובה הוסיף להוציא עצות גם משאר ספריו של רבי נחמן. הספר נקרא "ליקוטי עצות מהדורא בתרא". בהמשך לקח ר' נחמן מטשערין את אותו עיקרון של ר' נתן והחיל אותו גם לגבי ספרי רבו ר' נתן בעצמו, וכתב ארבעה כרכים של עצות למעשה היוצאות מספרו של ר' נתן "ליקוטי הלכות". הספר נקרא בשם "אוצר היראה". בדפוסים מאוחרים, לוקטו שלושת ליקוטי העצות (ליקוטי עצות של ר' נתן, ליקוטי עצות מהדורא בתרא ואוצר היראה של ר' נחמן מטשערין) לספר אחד, ונקראו בשם "ליקוטי עצות המשולש". על בסיס הספר "ליקוטי עצות" של ר' נתן, נכתב ביידיש הספר "עצות המבוארות", על ידי נינו של רבי נחמן, רבי שמשון ברסקי. בספר זה מבאר ומסביר המחבר ביידיש את דברי רבי נחמן הכתובים בעברית. כיוון שספר זה מהווה גם ביאור ולא רק תרגום, הוא תורגם בחזרה לעברית. הספר מככב בסצנת מפתח ברב המכר "מקימי" שכתבה נועה ירון-דיין (בהוצאת עם עובד). הגיבורה עלמה פותחת את הספר באקראי ומוצאת בו תשובות לרבות מהשאלות שמטרידות אותה. הזמר יוסף קרדונר הלחין קטעים מתחילת הספר בשירו "דע לך שכל רועה ורועה.." טקסט מלא להורדה באתר אזמרה. מכון אב"ן שתיה עיון בספרי רבי נחמן, מאמרים ועוד. ספר ליקוטי עצות לרבי נתן מברסלב (טקסט מלא) באתר אשובה
מדליית השירות המצוין של משמר החופים

מדליית השירות המצוין של משמר החופים (CGDSM) היא עיטור צבאי של משמר החופים של ארצות הברית, שמוענק לחיילים על "שירות ראוי במיוחד לממשלה הטומן בחובו אחריות גדולה." לפני תאריך זה, חברי משמר החופים שנמצאו ראויים זכו במדליית השירות המצוין של הצי המהווה מקבילה לעיטור של משמר החופים. מדליית השירות המצוין של משמר החופים מקבילה למדליית השירות המיוחד של הצבא ולמדליית השירות המיוחד של חיל הים. העיטור אושר על ידי הקונגרס ב-4 באוגוסט 1949. מדליית השירות המיוחד של משמר החופים מוענקת לכל חייל שנמצא ראוי בזכות שירות מיוחד לממשלת ארצות הברית שנשא בחובו אחריות רבה. ניתן להעניק את המדליה גם לכל לחיילים בזרעות האחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית על פעילות שנעשתה עם משמר החופים האמריקני. הפעולה שבזכותה זוכה החייל בעיטור חייבת להיות חריגה ועל פועלו של החייל להיות מעל המצופה ולתרום באופן מהותי להצלחת פעולה או פרויקט גדול. העיטור מוענק בדרך כלל לקציני דגל בכירים, כמו מפקד משמר החופים. עם זאת, אין בכך כדי למנוע את הענקת המדליה לכל חייל העומד בתנאי הזכאות. הסמכות להענקת המדליה נתונה כיום למזכיר ביטחון המולדת. בעבר הסמכות הייתה נתונה למזכיר התחבורה (1967–2003) ולמזכיר האוצר (עד 1966). עיטור בצבע זהב בחזיתו מוטבעת תמונה של ספינת המכס הראשונה והכיתוב "U.S. COAST GUARD” בראש העיטור ו-"DISTINGUISHED SERVICE" בתחתית. בגב העיטור סמל משמר החופים ומקום לחריתת שם המעוטר. הענקות חוזרות של העיטור מסומנות על ידי כוכבי זהב המתווספים לעיטור. האדמירל ג'ונתן גרינרט – ראש המבצעים הימיים. האדמירל אלפרד סי ריצ'מונד, מקבל הראשון של המדליה, 1961. הגנרל ריצ'רד מאיירס, יו"ר המטות המשולבים. הגנרל פיטר פייס, יו"ר המטות המשולבים, 2005. הגנרל נורמן שוורצקופף הבן, מפקד מבצע סערת המדבר, 1991. הגנרל אריק שינסקי מפקד צבא ארצות הברית. הגנרל קולין פאוול יו"ר המטות המשולבים. קצין משנה ראשי של משמר החופים ריק טרנט, החוגר הראשון שזכה במדליה, 1998. עיטורי הכוחות המזוינים של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא מדליית השירות המצוין של משמר החופים בוויקישיתוף על העיטור, באתר המכון להרלדיקה עיטורי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, בספר החוקים של הקונגרס Armed Forces Information Service (1992). Armed Forces Decorations and Awards (PDF). Department of Defense. p. 6. United States Coast Guard (15 באוגוסט 2016). "Coast Guard Military Medals and Awards Manual COMDTINST M1650.25E" (PDF). Department of Homeland Security. נבדק ב-5 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) Eric Trent - Recipient -, valor.militarytimes.com (באנגלית)
לנה

לנה (ברוסית: Лена) הוא נהר גדול בסיביר, רוסיה. זהו הנהר התשיעי באורכו בעולם. הדלתה שלו קפואה 7 חודשים בשנה. אורכו כ-4,400 ק"מ. הלנה הוא מקור חשוב לדיג לתושבי האזור. חלק מהאזור שהנהר עובר בו מוגדר כשמורת טבע. זרימת הנהר מתחילה בהרי הבאיקל, לא רחוק מימת באיקל, בשמורת הטבע לנה, והוא זורם מערבה לכיוון קאטשוג (Katshug) ואז צפונה (עד למפגש עם וילוי) ולבסוף צפון מזרחה. הוא עובר בעיר יקוטסק. כיוון שהנהר קפוא, משתנה ספיקתו משמעותית: מ-2,800 מ"ק/שנייה בינואר ל-66,500 מ"ק/שנייה ביוני. הנהר קפוא מאוקטובר עד יוני ובזמן זה הוא משמש ככביש. במאי הנהר מפשיר. ההצפה בשנת 2001 הציפה את העיר לנסק. כינויו של לנין לקוח משם הנהר. מדיה וקבצים בנושא לנה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ארלס ויליאם ג'פריס

צ'ארלס ויליאם ג'פריס (באנגלית:Charles William Jefferys ‏; 25 באוגוסט 1869 – 8 באוקטובר 1951) היה צייר, מאייר, סופר ומורה קנדי, הידוע בעיקר כמאייר היסטורי. ג'פריס נולד ברוצ'סטר באנגליה. הוא עבר עם משפחתו תחילה לפילדלפיה, אחר כך להמילטון, אונטריו, ולבסוף לטורונטו בסביבות 1880. שם למד בבית הספר ועבד בחברת הליתוגרפיה של יורק בין השנים 1885–1890. בין השנים 1889 - 1892 עבד ג'פריס ב"גלובוס טורונטו" כמאייר ואמן. הוא הפיק יצירות אמנות עבור כמה חברות דפוס. בשנים 1893 עד 1901 עבד ב"ניו יורק הראלד ". בשובו לטורונטו, הפך למאייר ספרים. ג'פריס יצר סדרת איורים ומאמרים עבור שבועון הכוכבים של טורונטו, אשר פורסמו בשנת 1920 כפרקים דרמטיים של סיפורה של קנדה. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר על ידי ממשלת אונטריו לאיור ספר לימוד היסטוריה בבתי הספר הציבוריים של אונטריו בקנדה, שנכתב על ידי ג'ורג' רנג. יחד עם אייבור לואיס ואמנים אחרים, ג'פריס הקים את מועדון האמנות הגרפית (שלימים נקרא החברה הקנדית לאמנות גרפית), שהפכה בשנות הארבעים לאחת מקבוצות האמנים העיקריות בקנדה. כמו כן, בין השנים 1912 עד 1939 לימד ציור ורישום במחלקה לאדריכלות באוניברסיטת טורונטו. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא הוזמן על ידי מחלקת תיעוד המלחמה בקנדה לצייר חיילים מתאמנים. לג'פרי היה עניין בהיסטוריה והוא הפיק תיאורים מדויקים ומוקפדים של חיי קנדה המוקדמים. האוסף הידוע ביותר של ציוריו ההיסטוריים הוא של שלושת הכרכים "גלריית התמונות של ההיסטוריה הקנדית" (1942-1960). בשנת 1926 הוא הצטרף לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות. הוא גם היה חבר באגודת האמנים אונטריו ובאגודת ציירי צבעי מים הקנדיים. זמן קצר לאחר מותו של ג'פריס בשנת 1952, יותר מ -1,000 מציוריו נמכרו לחברת הנפט המלכותית, אשר תרמה את האוסף בשנת 1972 לספרייה ולארכיונים בקנדה. ג'פריס קיבל פרסים רבים, כולל תואר דוקטור לשם כבוד למשפטים מאוניברסיטת קווינס בשנת 1934. בית ספר תיכון ציבורי בטורונטו, נקרא על שמו. עבודות שלו נמצאות באוסף האמנות של הקולג' הצבאי המלכותי בקנדה הגלריה הלאומית של קנדה, ובגלריה לאמנות של אונטריו. בפארק יורק מילס ואלי הותקן פסל של ג'פריס, שיצר אדריאן אליסון. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס ויליאם ג'פריס בוויקישיתוף כתבי צ'ארלס ויליאם ג'פריס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Bradfield, Helen (1970). Permanent Collection. Toronto: McGraw Hill. David Tatham (2006). North American Prints, 1913-1947: An Examination at Century's End. Syracuse University Press. p. 76 Paul Simpson-Housley; Glen Norcliffe (1 September 1992). "3". A Few Acres of Snow: Literary and Artistic Images of Canada. Dundurn. pp. 27, 38. Torontoist, Historicist: Sketching Cultural Nationalism, Torontoist, ‏2009-07-18 Dominick Grace, Eric Hoffman, The Canadian Alternative: Cartoonists, Comics, and Graphic Novels, Univ. Press of Mississippi, 2017-11-20, ISBN 978-1-4968-1512-5. (באנגלית) Scott Kennedy, Toronto Local History 3-Book Bundle: Don Mills / 200 Years at St. John's York Mills / Willowdale, Dundurn, 2017-03-04, ISBN 978-1-4597-3832-4. (באנגלית)
דן תופיק

דן סלח תופיק (28 במאי 1955 – 4 במאי 2021) היה פרופסור לביוכימיה במחלקה למדעים ביומולקולריים של מכון ויצמן למדע וסגן יו"ר המועצה המדעית של המכון. חתן פרס א.מ.ת. לביוכימיה לשנת 2020. היה חוקר בעל שם עולמי בתחום הביוכימיה ופורץ דרך בחקר האבולוציה של חלבונים. דן תופיק נולד בירושלים בשנת 1955. אביו אלברט ושני דודיו היו בעלי חברת "אתי (אחים תופיק ירושלים) חברה לרכב", שעסקה ברכב ובנדל"ן כבר מגיל צעיר גילה עניין במדע ובכימיה. הוא שירת כקצין בחיל האוויר הישראלי, השתחרר בדרגת רב-סרן, והיה סמג"ד במילואים. אחר כך, עבד בחברה המשפחתית. נהרג ב-4 במאי 2021 בתאונת טיפוס בקרואטיה. בשנת 1988 קיבל תואר ראשון בכימיה ובביוכימיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1990 קיבל תואר שני בביוטכנולוגיה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית, ובשנת 1995 קיבל תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע, בהדרכת מיכאל סלע וזליג אשחר. במשך שנתיים עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' ובמרכז MRC להנדסת חלבונים (אנ'), ולאחריהן היה עמית מחקר בכיר בסידני ססקס קולג' (אנ') ובמרכז MRC להנדסת חלבונים. בשנת 2001 הצטרף לסגל האקדמי של מכון ויצמן למדע. עסק במחקר של אבולוציה של חלבונים, אנזימים ואנזימים מלאכותיים. בין היתר, שקד על פיתוח אנזים שמפרק ביעילות גז עצבים. תופיק זכה בפרסים רבים על עבודתו המדעית. בין השאר הוענקו לו : 2007 - פרס ויצמן למדעים מדויקים "על עבודותיו החדשניות שהביאו להבנה מעמיקה של מבנה האנזימים, ופעולותיהם ושל תהליכי היצירה שלהם בטבע, ועל פיתוח שיטות ליצירת אנזימים חדשים מאנזימים ידועים בתהליכים דמויי אבולוציה". 2013 - פרס המצוינות ע"ש אלי הורוביץ מטעם חברת "טבע". 2020 - פרס א.מ.ת. לביוכימיה, "על תרומתו להבנת הקשר בין המבנה והתפקיד של חלבונים לבין התפתחותם האבולוציונית, ועל פיתוח מערכות לאבולוציה מכוונת בתאים מלאכותיים". דן תופיק, באתר גוגל סקולר דן תופיק, באתר Justia רשימת פרסומים של דן תופיק, באתר dblp Dan S. Tawfik Group Site, מכון ויצמן למדע (באנגלית) פרופ' דן סלח תופיק , זוכה פרס אמת 2020 במדעי החיים - ביוכימיה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:03) דן תופיק, באתר "מסע הקסם המדעי" של מכון ויצמן למדע דן תופיק, באתר "הידען" דן תופיק, "חוקרים פרטיים": וידויו של חוקר אנזימים, באתר ynet, 9 בנובמבר 2019 יהל עצמון, דן תופיק: החוקר שהבין חלבונים, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 6 במאי 2021 פרופ' דן תופיק ז"ל באתר פרס א.מ.ת.. לימים הוקמו בשטח שהיה שלהם מגדלי הבירה הודעה בטוויטר, 5 במאי 2021 Tawfik, Dan, University of Cambridge נפטר, פרופ' דן תופיק, החוקר שהבין חלבונים, באתר ynet, 6 במאי 2021 הזוכים בפרס ויצמן עד כה, באתר של עיריית תל אביב-יפו פרופ' דן תופיק זכה בפרס המצוינות על-שם אלי הורביץ, מטעם חברת טבע, באתר של מכון ויצמן למדע פרופ' דן תופיק, באתר פרס א.מ.ת.
בלואה

בלואה (בצרפתית: Blois) היא עיר בצרפת, הממוקמת על גדות נהר הלואר, ונמצאת בין אורליאן לבין טור. העיר בלואה מוזכרת לראשונה על ידי גרגוריוס מטור בימי המאה ה-6. ב-1171 אירעה בעיר עלילת הדם בבלואה, עלילת דם כנגד הקהילה היהודית המקומית שהביאה למותם של כ-31 יהודים. ב-1429 ז'אן ד'ארק השתמשה בבלואה כבסיס לפעולותיה במהלך המצור על אורליאן. בשנת 1440 ולאחר שחרורו מהשבי, החליט שארל הראשון, דוכס אורליאן לעבור לארמון בלואה. רבים מתושבי העיר היו קלוויניסטים, כאשר ב-1562 וב-1567 הייתה העיר זירת מאבקים בין הקלוויניסטים לבין יתר התושבים בעיר, שהיו תומכי הכנסייה הקתולית. אנרי השלישי, מלך צרפת בחר בבלואה כמקום המפגש של אספת המעמדות וב-1588 הביא לרציחתם של אנרי הראשון, דוכס גיז ושל אחיו, לואי, ששימש כארכיבישוף של ריימס. זמן קצר לאחר מכן, מתה גם אשתו של אנרי השני מלך צרפת, קטרינה דה מדיצ'י. בתקופת הרנסאנס הצרפתי הראשון שופצו הטירות המלכותיות של הטירה שהייתה בבלואה. בלואה נכבשה במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הצבא הגרמני ב-18 ביוני 1940, אך באוגוסט 1944 שוחררה העיר על ידי חיילים אמריקאים. ערך מורחב – טירת בלואה הטירה המלכותית של בלואה נחשבת אנדרטה היסטורית מאז 1845. היא מציגה את האומנות הצרפתית החל מהמאה ה-13 עד המאה ה-17. סביב ארמון בית המשפט נמצאים ארבעה אגפים המהווים דוגמה ייחודית להתפתחות האדריכלות. בנוסף ההיסטוריה של טירות הלואר המאופיינת בריבוי הסגנונות, מעוררת את זכרונם של שבעה מלכים ועשר מלכות צרפת. המבנה הוקם במאה ה-13 ואז, בתקופת שלטונו של המלך לואי במאה ה-16, הארמון נבנה מחדש והפך למבנה רומנטי יותר, מה שהקנה לו אלמנטים של יוקרה ואלגנטיות. הקירות צבועים בסגנון הרנסאנס והקלאסיציזם. דפוסים רבים מהם שרדו עד היום. בשל אירועים מסתוריים ונסיבות מסתוריות למוות המלכים, הכוח עבר למלך אנרי. אשתו קטרינה דה מדיצ'י עסקה בקונספירציות מורכבות בממלכה שגרמו למות המלכים הקשורות ברעלים. הבניין אפילו שמר על חדרה בו בישלה את שיקוייה הרעילים. בהמשך החל אחיו הצעיר של לואי השלישי להתגורר בטירה, הוא נשלח לשם מכיוון שהוא היה נגד המלך. הוא גם עשה מאמצים רבים לקישוט הקירות והריהוט, יצר מבני חוץ חדשים וספרייה ענקית. ביתו של הקוסם הצרפתי מהמאה ה-19, ז'אן רובר-אודן הוסב לימים למוזיאון הציבורי היחיד באירופה שמאגד אוספים של אבזירי קסמים. איטליה אורבינו, מארקה, איטליה (מ־1999) מדיה וקבצים בנושא בלואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלואה (בצרפתית) בלואה, ברשת החברתית פייסבוק בלואה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בלואה, ברשת החברתית אינסטגרם בלואה, ברשת החברתית LinkedIn בלואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בלואה (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית "The Chateau de Blois & St Nicholas Cathedral, Blois from the River Loire | Artware Fine Art". www.artwarefineart.com (באנגלית). נבדק ב-2017-08-05. The Martyrs of Blois Smith, John, Holland (1973). "Travel signposts, Paris Museum of Magic". אורכב מ-המקור ב-2 במרץ 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Keck, Gayle, Washington Post, And Now for Paris' Next Trick". The Washington Post. 12 ביוני 2005. נבדק ב-23 באפריל 2010. {{cite news}}: (עזרה)
קארוי לוי

ד"ר קארוי לוי, (בשמו הבדוי כסופר קארוי דניאל, בהונגרית: Lőwy Károly; טימישוארה, 24 בנובמבר 1925 – קלוז'-נאפוקה, 6 בדצמבר 2018), היה רופא ילדים יהודי-הונגרי טרנסילבני, חוקר, מומחה רפואי, מתרגם, בעלה של מאיה לוי נשיץ, אביו של ד"ר דניאל לוי (כימאי). קארוי לוי סיים את בית הספר התיכון ואת בית הספר לרפואה בעיר הולדתו (1951). הוא היה רופא ראשי לרפואת ילדים בקלוז'. במשך עשר שנים הוביל את מכללת "אדם וטבע" של האוניברסיטה הפתוחה בקלוז'-נאפוקה יחד עם לאסלו פיי והקריא את כתביו בתוכנית ההונגרית של רדיו קלוז'-נאפוקה עד לביטולה. תחומי מחקר שלו היו: איגניקה והחינוך וההגנה על מתבגרים. כתביו הראשונים פורסמו בכתב העת "הט" (Hét) (1970). מאמריו ומחקריו הופיעו בטורים של כתבי העת "תקופתנו" (Korunk) במגזין "טבע, אדם, מדע, טכניקה" TETT (Természet, Ember, Tudomány, Technika), הוא היה מחבר מדור הייעוץ הרפואי של "האישה העובדת", של "שנתון תקופתנו" (1983), בנושאים: הגנה וחינוך של מתבגרים (1986) ועל נזקי הרעש (1989). "אחדות החיים" הופיע בתרגומו (מצגת של הפיזיולוג הצרפתי קלוד ברנאר, עם מחקר מבוא. (טיקה, 1975). שלום, דוד דוקטור! תשובות לספקות של הורים אכפתיים ודאגנים; קריטריון, בוקרשט, 1990 טנצי יודעת הכל. הערת לבריאות ילדים עבור מחנכים, מורים והורים ; מועצת ספרי הלימוד בטרנסילבניה, קלוז'-נאפוקה, 1998 קארוי דניאל: הוורדים של הדוד מישי. סיפורים קצרים ; חדשות טרנסילבניה, קלוז'-נאפוקה, 2000 עם או בלי סוכר? הוצאת אבל, קלוז'-נאפוקה, מסת"ב 973-7741-44-7 הילד חולה, מה עלי לעשות? הערת בריאות ילדים למחנכים, מורים והורים ;קלוז'-נאפוקה, 2005 קארוי דניאל: במעבר בקלוז'-נאפוקה; קלוז'-נאפוקה, 2010 צבעוני אחד; 2013. ISBN 978-973-114-176-3 רק עוד דקה אחת; קלוז'-נאפוקה, מסת"ב 978-973-114-208-1 לקסיקון ספרותי הונגרי ברומניה: סיפורת, כתיבה ציבורית, ספרות מדעית. 1994. ISBN 973-26-0369-0 הונגרי ברומניה מיהו מי: 1997. אוראדיה, 1996. המאמר על קארוי לוי ראה עמ' 368. ISBN 973-97980-0-4 אלבום אמיקורום ד"ר קארוי לוי (קארוי דניאל (עורך דניאל לוי); קלוז'-נאפוקה, 2015. ISBN 978-973-114-209-8 Oral history interview with Károly Löwy - Collections Search מדיה וקבצים בנושא קארוי לוי בוויקישיתוף
אנגרה (נהר)

אנגרה (רוסית: Ангара מבוריאטית: אנגאי, אנגרה, מילולית: "פתוח") הוא נהר הזורם בדרום-מזרח סיביר שברוסיה. מוצאו מימת באיקל ליד ההתיישבות ליסטבינקה והוא נשפך לנהר יניסיי בסמוך לסטרלקה כ-40 קילומטרים דרום-מזרחית ללסוסיבירסק. הנהר עובר בשני מחוזות של רוסיה: מחוז אירקוטסק ומחוז קרסנוירסק, בו הוא מתנקז לתוך היניסיי. על גדות הנהר נמצאות הערים אירקוטסק, אנגרסק (מרכז זיקוק ועיבוד נפט), בראטסק ועוד. נהר אנגרה הוא אחד המקורות הגדולים בעולם לאנרגיה הידרואלקטרית, והוקמו עליו ארבעה סכרים הידרואלקטריים - באירקוטסק, בבראטסק, באוסט-אילימסק ובבוגוצ'ני - להפקת חשמל המיועד בעיקר לתעשייה הכבדה. אחד מהם, סכר בראטסק, יוצר את האגם המלאכותי הגדול בעולם, אגם בראטסק, ומזין תחנת כוח הידרואלקטרית בעלת תפוקה של כ-4,500 מגאוואט, מהגבוהות בעולם. האגמים המלאכותיים שנוצרו עקב הקמת הסכרים, גרמו להצפת התיישבויות, כפרים ואזורים חקלאיים לאורך הנהר. עקב ההשפעה השלילית על התושבים בסמוך לנהר, ספגה בניית הסכרים ביקורת מכיוונם של מספר אינטלקטואלים סובייטים ובהם הסופר האירקוטסקי וולנטין רספוטין. ניתן להבחין בביקורת זו בספריו: להתראות למטיאורה וסיביר, סיביר. בנוסף, מהווה הנהר מקור חשוב לדיג. על התיישבות לחוף האנגרה בתקופת סטלין מסופר ברומן "זוליכה פוקחת עיניים" מאת גוזל יכינה. מדיה וקבצים בנושא אנגרה בוויקישיתוף אנגרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דף הספר באתר הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Sehnsucht (שיר של ג'ימי מקוליס)

"Sehnsucht" (בעברית: "געגוע") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר היווני ג'ימי מקוליס. השיר ייצג את אוסטריה באירוויזיון 1961. השיר נכתב והולחן על ידי ליאופולד אנדרייביץ'. בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומד מקוליס ששר על השמחה שתהיה בליבו אם אהובתו תחזור אליו. "Sehnsucht" אף פעם לא הוקלט על ידי מקוליס, ולכן לא יצא כסינגל מעולם. ב-1961 הודיעה רשות השידור האוסטרית כי מקוליס נבחר לייצג את אוסטריה באירוויזיון 1961, עם השיר "Sehnsucht", שנבחר על ידי ועדה מקצועית של רשות השידור. ב-18 במרץ 1961, השיר בוצע על ידי מקוליס באירוויזיון. מקוליס שובץ שלישי בסדר ההופעות, לפני פינלנד ואחרי מונקו. השיר הגיע למקום ה-15 והאחרון, ביחד עם הנציג הבלגי. "Sehnsucht" at diggiloo.net ESC History 1961
אדרופ

אַדְרוּפּ (בגרמנית: Addrup) הוא כפר במחוז קלופנבורג (אנ'), בסקסוניה התחתונה, בגרמניה. אדרופ גובל בכפרים גוט לאגה (גר'), אופטלו (זא'), בוורן (גר'), קלהורן (זא') ושטאדטסהולטה (זא'), שהם חלק מעיריית אסן (אולדנבורג) (אנ'). במזרח, אדרופ גובל בלישה (גר') בעיריית באקום (אנ') במחוז פכטה (אנ'). ממוקם על גבול המחוזות קלופנבורג ופכטה, אדרופ נמצא במרכז אולדנבורג מינסטרלנד (אנ'). ההוכחה הכתובה הראשונה לקיומו של אדרופ מתוארכת ל-950, שם נקרא הכפר בתחילה אדהטורפה (בגרמנית: Adathorpe). בשנת 1340 השם שונה ל-אדורפה (בגרמנית: Addorpe, ב-1376 הוא נקרא Adorpe). בימי הביניים הקים הרוזן של טקלנבורג בית משפט חופשי באדרופ. מאוחר יותר היה הכפר חלק מבישופות מינסטר, מדוכסות אולדנבורג, ממחוזו האמס העליון (אנ') בצרפת הנפוליאונית, לאחר מכן חלק מהדוכסות הגדולה של אולדנבורג, מהמדינה החופשית אולדנבורג, ומגאו וזר-אמס (אנ'). מאז 1946, אדרופ הוא חלק ממדינת גרמניה של סקסוניה התחתונה. בשנת 1987 בנו אנשי אדרופ את "גופלפלאץ" (בגרמנית: Göpelplatz), כיכר כפר עם ביתן ומגרש משחקים לילדים. קלמנס גרוסה מאקה (גר') (בגרמנית: Clemens große Macke‏, נולד ב-19 ביולי 1959), חבר לשעבר בלנדטאג של סקסוניה התחתונה קספר הנרי בורגס (אנ') (באנגלית: Caspar Henry Borgess‏, 1 באוגוסט 1826 – 3 במאי 1890), בישוף של דטרויט מדיה וקבצים בנושא אדרופ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדרופ אדרופ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Addrup.de: אתר Addrup.de: היסטוריה Essen-Oldb.de: אדרופ Addrup.de: גופלפלאץ
קוסמודרום פלסצק

קוסמודרום פלסצק (רוסית: Космодром Плесецк, רשמית: הקוסמודרום הניסויי הממלכתי הראשון של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, 1-й Государственный испытательный космодром Министерства обороны Российской Федерации) הוא אחד מנמלי החלל החשובים ברוסיה, ונמצא בטייגה, במחוז ארכנגלסק שברוסיה, כ-800 ק"מ ממוסקבה. במקור יועד האתר לשיגור טילים בליסטיים בין-יבשתיים, אך לאחר שנחשף קיומו, שונה ייעודו מבסיס לטילים בליסטיים לאתר שיגור לחלל. בנייתו של האתר החלה בשנת 1957 ומאז 1992 משמש כאתר השיגור המרכזי של חיל החלל הרוסי. מסילת הברזל של היישוב פלסצק שימשה כדי להוביל חלקי טילים וציוד נוסף לקוסמודרום. ליד קוסמודרום פלסצק הוקמה עיירה בשם מירני שתפקידה היה לשרת את צורכי אתר השיגור (תחזוקה, ביצוע שיגורים, בקרה וכו'). רק ב־1983 הודתה ברית המועצות באופן רשמי בקיומו של האתר. עד 1997 התבצעו באתר יותר מ־1500 שיגורים לחלל, יותר מבכל אתר שיגור בעולם. האתר משמש בעיקר לשיגור לוויינים צבאיים. עקב שיפור המצב הכלכלי ברוסיה יש כיום עלייה במספר השיגורים לחלל מהקוסמודרום. בני אדם אינם משוגרים מקוסמודרום פלסצק אלא מקוסמודרום בייקונור, או מנמל החלל ווסטוצ'ני (בתכנון עתידי). באתר קיימים 2 כני שיגור פעילים לשיגור משגרים מדגם "סויוז" ו"אנגרה". סמל נמל החלל עד 2019. מבנה המנהלה בקוסמודרום אתר השיגור פלסצק, תצלום של מטוס ביון אמריקאי משנת 1967 רקטת ציקלון-3 משגרת לוויין מטאור-3 (פלסצק, 15 באוגוסט 1991. שיגור המשגר סויוז, 2 במרץ 2016. כן השיגור של קוסמודרום פלסצק, 24 במרץ 2016 כן השיגור, 2017. מדיה וקבצים בנושא קוסמודרום פלסצק בוויקישיתוף הדף הרשמי באתר רוסקוסמוס ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המשכן לאמנות בית מאירוב

"המשכן לאמנות בית מאירוב" היא גלריה לאמנות הממוקמת בחולון. הגלריה נפתחה בשנות ה-60 של המאה ה-20 בביתם של יהודה מאירוב (1875–1963) ורעייתו פרידה (לבית מאירוביץ) (?–1967), הוריו של שאול אביגור. בני הזוג עברו להתגורר בחולון בשנת 1936 בקירוב, לאחר פרישתו של מאירוב מ-"בנק בעלי בתים". בתקופת הקמת המדינה שימש הבית כנקודת תצפית של ההגנה. לאחר מותו של מאירוב הפכה הקומה העליונה של הבית לגלריה. בשנת 1973 שופץ הבית, ששמו שונה ל"משכן לאמנות חולון", ולחלל התצוגה נוספה גם הקומה התחתונה. מדיה וקבצים בנושא המשכן לאמנות בית מאירוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשכן לאמנות בית מאירוב המשכן לאמנות בית מאירוב, ברשת החברתית פייסבוק כיום שטחי מקוה ישראל הם חלק מפארק אריאל שרון ראו: דוד תדהר (עורך), "יהודה ליב מאירוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 138 וגם: יהודה ליב מאירוב, דבר, 4 ינואר 1963, עמ' 14 ראו: "פרידה מאירוב למנוחות", על המשמר⁩⁩, 5 דצמבר 1967, עמ' 6 ראו: רחל אנגל, "משכן לאמנות בחולון", מעריב⁩⁩, 23 מרץ 1973, עמ' 64 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסטריה באירוויזיון 1961

אוסטריה באירוויזיון 1961 השתתפה עם השיר "Sehnsucht", שבוצע על ידי הזמר היווני ג'ימי מקוליס. זו הייתה השתתפות החמישית של אוסטריה בתחרות הזמר של האירוויזיון. רשות השידור האוסטרית בחרה באופן פנימי את מקוליס לייצוג המדינה. כשבוע לאחר חשיפת הנציג, רשות השידור חשפה את השיר האוסטרי לאירוויזיון 1961, "Sehnsucht", שנכתב על ידי ליאופולד אנדרייביץ'. רשות השידור האוסטרית בחרה את פרנק פורסל למנצח על השיר. ב-18 במרץ 1961 בוצע השיר על ידי מקוליס באירוויזיון. מקוליס שובץ שלישי בסדר ההופעות, לפני פינלנד ואחרי מונקו. השיר הגיע למקום ה-15 והאחרון, ביחד עם הנציג הבלגי. ESC History 1961 Eurovision 1961 Results: Voting & Points
לאריסה יאפיקינו

לאריסה יאפיקינו (באיטלקית: Larissa Iapichino; נולדה ב-18 ביולי 2002) היא קופצת לרוחק איטלקייה. יאפיקינו נולדה באיטליה, בתם של קופצת הרוחק האנגלייה-איטלקייה פיונה מיי ושל הקופץ במוט ומאמן האתלטיקה האיטלקי ג'יאני יאפיקינו. באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בבורוס ב-2019 זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.58 מטר. באוגוסט 2020 זכתה באליפות איטליה בתוצאה של 6.32. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2021 סיימה במקום החמישי בתוצאה של 6.59 מטר. בפברואר 2021 זכתה באליפות איטליה באולם בתוצאה של 6.91 מטר, שיא עולם עד גיל 20 ותוצאה השווה לשיא הלאומי לבוגרות שקבעה אימה ב-1998. ביוני 2021 זכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות איטליה באצטדיון בתוצאה של 6.42 מטר. ביוני 2022 זכתה בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 6.64 מטר. במרץ 2023 זכתה במדליית כסף באליפות אירופה באולם וקבעה שיא איטליה של 6.97 מטר. אצטדיון: 6.95, יולי 2023 אולם: 6.97 מטר, מרץ 2023, שיא איטליה. מדיה וקבצים בנושא לאריסה יאפיקינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאריסה יאפיקינו (באנגלית) לאריסה יאפיקינו, ברשת החברתית אינסטגרם לאריסה יאפיקינו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עלים לתרופה

ספר עלים לתרופה הוא לקט בעל יותר מחמש מאות מכתבים שכתב ר' נתן שטרנהרץ (ממשיך דרכו של רבי נחמן מברסלב) לתלמידיו, ידידיו, חסידיו, ובפרט לבנו רבי יצחק. הספר במתכונתו המוכרת כיום הוא חיבור של שני ספרים שיצאו לאור בעבר וקיבצו את מכתביו של רבי נתן, האחד בשם "עלים לתרופה" והשני בשם "מכתבי מוהרנ"ת". את המכתבים קיבץ וערך תלמידו של ר' נתן, ר' נחמן מטשערין. במהדורות החדשות נדפסו בנוסף 9 מכתבים של רבו, רבי נחמן מברסלב, וגם מכתבים שכתב בנו רבי יצחק מצפת לאחר עלייתו לארץ ישראל. שמו של הספר הוא על-פי הפסוק בספר יחזקאל מז, יב "וְעַל הַנַּחַל יַעֲלֶה עַל שְׂפָתוֹ מִזֶּה וּמִזֶּה כָּל-עֵץ-מַאֲכָל, לֹא יִבּוֹל עָלֵהוּ וְלֹא יִתֹּם פִּרְיוֹ, לָחֳדָשָׁיו יְבַכֵּר כִּי מֵימָיו מִן-הַמִּקְדָּשׁ הֵמָּה יוֹצְאִים; וְהָיָה פִרְיוֹ לְמַאֲכָל וְעָלֵהוּ לִתְרוּפָה". הנחל מרמז על נחמן מברסלב שאמר על עצמו "ועכשיו יש נחל נובע מקור חכמה" (גם כאן נעשה שימוש בפסוק מספר משלי, פרק ח', פסוק י"ד) וה"עלים לתרופה" רומזים למכתבים אלו, אשר מיועדים לחיזוקם הרוחני של חסידי ברסלב[דרוש מקור]. מכון אב"ן שתיה עיון בספרי רבי נחמן, מאמרים ועוד. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.