תאוריות הקשר על מותו של אדולף היטלר

תאוריות הקשר על מותו של אדולף היטלר, קנצלר גרמניה מ-1933 עד 1945, הן תאוריות קשר הסותרות את העובדה המקובלת שהוא התאבד בפיהררבונקר ב-30 באפריל 1945. רוב התאוריות הללו נובעות ממסע של דיסאינפורמציה סובייטית. התאוריות טוענות שהיטלר ואשתו, אווה בראון, שרדו ונמלטו מברלין, ויש הטוענים שהוא נסע לדרום אמריקה. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, הבולשת הפדרלית של ארצות הברית (FBI) וסוכנות הביון המרכזית (CIA) חקרו חלק מהדיווחים, מבלי לתת בהם אמון. הגילוי משנת 2009, לפיו גולגולת בארכיון הסובייטי, אשר נטען (באופן מפוקפק) שהיא שייכת להיטלר, היא למעשה גולגולת של אישה, סייע לתדלק את תאוריות הקשר. בעוד שהטענות זכו לחשיפה מסוימת בתרבות הפופולרית, הן נתפסות על ידי היסטוריונים ומומחים מדעיים כתאוריות שוליים מופרכות. עדי ראייה ושרידיו הדנטליים של היטלר מוכיחים שהוא מת בבונקר שלו בברלין ב-1945. הנרטיב לפיו היטלר לא התאבד, אלא נמלט מברלין, הוצג לראשונה לציבור הרחב על ידי המרשל גאורגי ז'וקוב במסיבת עיתונאים ב-9 ביוני 1945, בהוראת המנהיג הסובייטי יוסיף סטלין. באותו חודש, 68% מהאמריקאים שנשאלו סברו שהיטלר עדיין בחיים. כשנשאל בועידת פוטסדאם ביולי 1945 כיצד מת היטלר, אמר סטלין שהוא חי "בספרד או בארגנטינה." ביולי 1945, עיתונים בריטיים חזרו על הערות של קצין סובייטי על כך שגופה חרוכה התגלתה על ידי הסובייטים, היא של "כפיל עלוב מאוד של היטלר". עיתונים אמריקאים חזרו גם על ציטוטים מפוקפקים, כמו זה של מפקד חיל המצב הרוסי של ברלין, שטען שהיטלר "הסתתר אי שם באירופה." דיסאינפורמציה זו, שהופצה על ידי ממשלת סטלין, היוותה קרש קפיצה לתאוריות קשר שונות, למרות המסקנה הרשמית של מעצמות המערב והקונצנזוס של היסטוריונים שהיטלר אכן התאבד ב-30 באפריל 1945. הטענות גרמו לתחייה מינורית בנאציזם במהלך כיבוש גרמניה על ידי בעלות הברית, והן היו נפוצות גם בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. באוקטובר 1945, ציטט העיתון פראנס-סואר את אוטו אבץ, שגריר הנאצים בצרפת של וישי במהלך מלחמת העולם השנייה, שאמר שהיטלר לא מת. החקירה המפורטת הראשונה של מעצמות המערב החלה בנובמבר לאחר שדיק וויט, אז ראש המודיעין הנגדי בגזרה הבריטית של ברלין, ביקש מהסוכן שלהן ההיסטוריון יו טרבור-רופר לחקור את הנושא כדי להתמודד עם הטענות הסובייטיות. ממצאיו לפיהם היטלר ובראון מתו בהתאבדות בברלין נכתבו בדו"ח ב-1946, ופורסמו בספרו בשנה הבאה. בנוגע למקרה, שיקף טרבור-רופר, "הרצון להמציא אגדות... הוא (גדול יותר) מאהבת האמת". בשנת 1946, כורה ומטיף בפטיסט אמריקאי בשם ויליאם הנרי ג'ונסון החל לשלוח סדרה של מכתבים בשם העט "פרוון מס' 1", בטענה שהוא היטלר החי ושנמלט עם בראון לקנטקי. הוא טען כי נחפרות מנהרות לוושינגטון הבירה וכי הוא יפעיל צבאות, כלי נשק גרעיניים וספינות חלל בלתי נראות כדי להשתלט על היקום. ג'ונסון הצליח לגייס עד 15,000 דולר (מעל 140,000 דולר במונחים של 2020), והבטיח תמריצים גבוהים לתומכיו, לפני שנעצר באשמת הונאת דואר באמצע 1956. במרץ 1948 דיווחו עיתונים ברחבי העולם על חשבונו של הלוטננט הגרמני לשעבר ארתור פ. מקנסן, שטען שב-5 במאי 1945 (במהלך ההפצצה הסובייטית על ברלין), הוא, היטלר, בראון ומרטין בורמן נמלטו מהפיהררבונקר בטנקים. על פי החשד, הקבוצה טסה מנמל התעופה ברלין-טמפלהוף לטונדרן, דנמרק, שם נשא היטלר נאום ולקח טיסה עם בראון לחוף. בגיליון מאי 1948 של המגזין האיטלקי "טמפו", כתב הסופר אמיל לודוויג שניתן היה לשרוף כפיל במקומו של היטלר, מה שמאפשר לו לברוח בצוללת לארגנטינה. אב בית הדין במשפט האיינזצגרופן בנירנברג, מייקל מוסמאנו, כתב בספרו משנת 1950 כי תאוריות כאלה היו "רציונליות בערך כמו לומר שהיטלר נסחף על ידי מלאכים", תוך ציון היעדר ראיות, ואישור שרידי השיניים של היטלר, וכן העובדה שלודוויג התעלם במפורש מנוכחותם של עדים בבונקר. בהפרכתו לדיווחו של מקנסן, מוסמנו מצטט סיפור אחר שלו, שבו לוטננט טס לכאורה ב-9 במאי למאלגה, ספרד, כאשר הותקף על ידי 30 לוחמי ברק מעל מרסיי (למרות שהמלחמה הסתיימה באירופה), ולכאורה, הרג את כל 33 הנוסעים מלבדו. מ-1951 עד 1972, העיתון הלאומי של המשטרה, מגזין בסגנון צהובון אמריקאי, פרסם סדרה של סיפורים שקבעו את הישרדותו של היטלר. האשמות שלא הוכחו כוללות שהיטלר הביא ילדים לעולם עם בראון בסביבות שנות ה-30 המאוחרות, ושהוא למעשה היה במצב בריאותי גופני מעולה בסוף מלחמת העולם השנייה, ושהוא ברח לאנטארקטיקה או לדרום אמריקה. בכתבה לעיתון, קצין המודיעין האמריקני ויליאם פ. היימליך טען כי הדם שנמצא על הספה של היטלר אינו תואם את סוג הדם שלו. בעקבות עשרות שנים של דיווחים סותרים אחרים, ב-1968 הוציא העיתונאי הסובייטי לב בז'מנסקי את ספרו "מות אדולף היטלר". הוא כולל דו"ח כביכול סובייטי שלאחר המוות המסיק שהיטלר מת מהרעלת ציאניד, למרות שלא תועדה נתיחה של איברים פנימיים כדי לאשר זאת ודיווחי עדי ראייה להפך. בז'מנסקי טען כי דוחות הנתיחה לא פורסמו קודם לכן "למקרה שמישהו ינסה לחמוק לתפקיד 'הפיהרר ניצל בנס'". מאוחר יותר הודה כי הוא מתנהג כ"תעמולה מפלגתית טיפוסית" וכי התכוון "להוביל את הקורא למסקנה שיריית אקדח היא חלום מקטרת או חצי המצאה וכי היטלר למעשה הרעיל את עצמו." הטענות בספר זכו ללעג על ידי היסטוריונים מערביים. בשנת 2020, ההיסטוריון ריצ'רד ג'. אוונס כתב: עבור חלק מהימין הרדיקלי זה נראה בלתי נתפס ש[היטלר] היה מת מוות כל כך פחדני ומתועב... במקרים מסוימים, לתומכי הישרדותו של היטלר יש קשרים חזקים לסצנה הנאו-נאצית, או בוגדים באמונות אנטישמיות, או שהם מעורבים בארגוני עליונות לבנה בארצות הברית הרואים בהיטלר השראה לפעילותם. בשלהי 1945, סטלין הורה על ועדה שנייה לחקור את מותו של היטלר, בין השאר כדי לחקור את השמועות על הישרדותו של היטלר. ב-30 במאי 1946, נמצא חלק מגולגולת, לכאורה במכתש בו הוצאו שרידי היטלר. הוא מורכב מחלק מעצם העורף ומחלק משתי עצמות הקודקוד. לעצם הקודקוד השמאלית הכמעט מלאה יש חור קליע, ככל הנראה פצע יציאה. בשנת 2009, בפרק של הסדרה MysteryQuest ששודרה בערוץ ההיסטוריה, בחן הארכאולוג ומומחה העצמות מאוניברסיטת קונטיקט ניק בלנטוני את שבר הגולגולת, שפקידים סובייטים האמינו שהוא של היטלר. לפי בלנטוני, "העצם נראתה דקה מאוד" עבור זכר, ו"התפרים שבהם לוחות הגולגולת מתאחדים נראו מתאימים למישהו מתחת לגיל 40". חתיכה קטנה שניתקה מהגולגולת נבדקה DNA, וכך גם דם מהספה של היטלר. נקבע כי הגולגולת היא של אישה - המספקת מזון לחוקרי קונספירציה - בעוד שהדם אושר כשייך לזכר. לא פקידים סובייטיים לשעבר ולא רוסים טענו שהגולגולת היא הראיה העיקרית, במקום זאת ציטטו שברי עצמות לסת ושני גשרי שיניים שנמצאו במאי 1945. הפריטים הוצגו לשני מקורבים של רופא השיניים האישי של היטלר, הוגו בלאשקה: עוזרו קתה האוזרמן וטכנאי השיניים הוותיק פריץ אכטמן. השניים אישרו ששרידי השיניים הם של היטלר ובראון, וכך גם בלאשקה בהצהרות מאוחרות יותר. לפי עדה פטרובה ופיטר ווטסון, יו תומאס ערער על שרידי השיניים הללו בספרו משנת 1995, אך גם העלה השערות שהיטלר כנראה מת בפיהררבונקר לאחר שנחנק על ידי עוזרו היינץ לינגה. הם ציינו ש"אפילו ד"ר תומאס מודה שאין ראיות התומכות" בתאוריה זו. איאן קרשו כתב כי "ה'תיאוריות' של יו תומאס... שהיטלר נחנק על ידי לינג'ה, ושגופת האישה נשרפה לא היה זה של אווה בראון, שנמלטה מהפיהררבונקר, הן שייכות לארץ האגדות." בשנת 2017, הפתולוג המשפטי הצרפתי פיליפ צ'רליר אישר שהשיניים באחד משברי עצם הלסת היו "בהסכמה מושלמת" עם צילום רנטגן שצולם היטלר ב-1944. חקירה זו של השיניים על ידי הצוות הצרפתי, שתוצאותיה דווחו בכתב העת European Journal of Internal Medicine במאי 2018, מצאה ששרידי השיניים היו בהחלט שיניו של היטלר. לדברי צ'רליר, "אין ספק, המחקר שלנו מוכיח שהיטלר מת ב-1945 [בברלין]." באפריל 2000 חלקי עצם הלסת והגולגולת שנשמרו בתוך שרידים הוצגו בתערוכה בארכיוני הפדרציה של רוסיה במוסקבה. מסמכי ה-FBI שהוסרו על ידי חוק גילוי פשעי המלחמה של הנאצים משנת 1998, שהחלו להתפרסם באינטרנט בתחילת העשור השני של המאה ה-21, מכילים מספר תצפיות לכאורה של היטלר באירופה, דרום אמריקה וארצות הברית, חלקם הטוענים כי שינה את מראהו באמצעות ניתוח פלסטי או על ידי גילוח שפם מברשת השיניים שלו. למרות שכמה אנשים בולטים שיערו כי היטלר יכול היה לשרוד, כולל גנרל הצבא דווייט אייזנהאואר וסגן ג'ון פיצג'רלד קנדי באמצע 1945, המסמכים מציינים כי התצפיות לכאורה של היטלר עלולות להיות לא מאומתות. ריצ'רד ג'יי אוונס מציין שה-FBI היה מחויב לתעד טענות כאלה, לא משנה כמה הן היו "שגויות או מופרעות". ב-2009 בוצעה בדיקת ה-DNA המצביעה כביכול על העובדה כי החקירות של הסובייטים היו גרועות יותר ממה שחשבו. קיים סיכוי שחיילים שקיבלו הוראות מסטלין למצוא את המיקום של היטלר היו מפוחדים מדי כדי להגיד שהם לא הצליחו לאתר את גופתו ו"אספו" מה שמצאו מול היציאה מהבונקר של היטלר, שמו בקופסה, וטענו כי אלו היו הגופות של אדולף ואווה היטלר. ב-2018 קיבלו שני מדענים גישה מהשלטונות הרוסיים לשרידיו של אדולף היטלר. הם בדקו פיסת גולגולת ואת שיניו והישוו אותם לצילומי אותם שרידים מ-1945, ולצילומי שיניים שעשו לו ב-1944, כפי שהראה התיק הרפואי של היטלר, שנמצא במשרד הבריאות הנאצי, על ידי נציגי הצבא האדום. הם הגיעו לתשובה חד-משמעית שהיטלר אכן התאבד בפיהררבונקר ב-30 באפריל 1945. ממצא נוסף של המדענים היה שלהיטלר היו שיניים קטסטרופלים ונותרו רק ארבע משיניו המקוריות בפיו והשאר נפלו בשל חוסר תזונה צמחונית, ריפלוקס חומצי שסבל ממנו והתמכרותו לתרופות. חלק מהעבודות טוענות שהיטלר ובראון לא התאבדו, אלא נמלטו למעשה לארגנטינה. מסמכי CIA שהוסרו ב-3 באוקטובר 1955 דיווחו על טענות שהועלו על ידי חייל SS גרמני לשעבר בשם פיליפ סיטרואן כי היטלר עדיין בחיים, וכי הוא "עזב את קולומביה לארגנטינה בסביבות ינואר 1955". למסמך צורף תצלום לכאורה של סיטרואן ואדם שלטענתו הוא היטלר; בגב התמונה נכתב "אדולף שוטלמאיור" והשנה 1954. הדו"ח מציין גם כי לא איש הקשר שדיווח על שיחותיו עם סיטרואן, וגם תחנת ה-CIA לא הייתה "בעמדה לתת הערכה מושכלת של המידע." הממונים על מפקד התחנה אמרו לו כי "ניתן להשקיע מאמצים עצומים בעניין זה עם אפשרויות רחוקות לבסס דבר קונקרטי", והחקירה בוטלה. הספר זאב אפור: הבריחה של אדולף היטלר מ-2011 מאת הסופרים הבריטים סיימון דאנסטאן וג'רארד וויליאמס, וסרט הדוקודרמה של וויליאמס מ-2014 המבוסס עליו, מרמזים שמספר ספינות U-Board לקחו שלל נאצים ויצירות אמנות שהיו בידי הנאצים לארגנטינה, שם הנאצים נתמכו על ידי הנשיא לעתיד חואן דומינגו פרון, אשר יחד עם אשתו אווה פרון, קיבל כסף מהנאצים מזה זמן. כפי שהצהירו טענות שהתקבלו על ידי ה-FBI, היטלר הגיע לכאורה לארגנטינה, תחילה שהה בהסיינדה סן רמון (ממזרח לבארילוצ'ה), ולאחר מכן עבר לאחוזה בסגנון בווארי באינלקו, מקום מרוחק ובקושי נגיש בקצה הצפון-מערבי של אגם נאוול ואפי, קרוב לגבול צ'ילה. לכאורה, אווה בראון עזבה את היטלר בסביבות 1954 ועברה לנאוקן עם בתם, אורסולה ('אושי'), והיטלר מת בפברואר 1962. התאוריה הזו של בריחת היטלר לארגנטינה נדחתה על ידי היסטוריונים, כולל גאי וולטרס. הוא תיאר את התיאוריה של דנסטאן וויליאמס כ"זבל", והוסיף: "אין בה שום תוכן. היא פונה לפנטזיות ההזויות של חוקרי תאוריות קשר ואין לה מקום כלשהו במחקר היסטורי." וולטרס טען כי "פשוט בלתי אפשרי להאמין שכל כך הרבה אנשים יכלו לשמור על הונאה בקנה מידה גדול כל כך", ואומר שאף היסטוריון רציני לא יעניק לסיפור אמינות כלשהי. להיסטוריון ריצ'רד אוונס יש חששות רבות לגבי הספר והסרט שלאחריו. לדוגמה, הוא מציין שהסיפור על אורסולה או 'אושי' הוא בסך הכל "עדות שמיעה יד שנייה ללא זיהוי או אישור." אוונס גם מציין שדנסטן וויליאמס עשו שימוש נרחב בספר Hitler murió en la Argentina (בעברית: היטלר מת בארגנטינה) מאת מנואל מונסטריו, שהמחבר הודה מאוחר יותר שכללו "השתוללויות מוזרות" וספקולציות. אוונס טוען שאין להתייחס לספרו של מונסטריו כמקור אמין. בסופו של דבר, אוונס מבטל את סיפורי ההישרדות של היטלר כ"פנטזיות". חוקרי הסדרה לצוד את היטלר (2015–2018) של ערוץ ההיסטוריה טוענים כי מצאו מסמכים שהוסרו וראיינו עדים המעידים כי היטלר נמלט מגרמניה ונסע לדרום אמריקה בסירת U-Board. הוא ונאצים אחרים זממו אז לכאורה "רייך רביעי". תאוריות קשר כאלה של הישרדות ובריחה נדחו ברוב דעות. באופן סותר, ב-2017 הסדרה זכתה לשבחים על ידי כתב העת הלאומי של המשטרה בסגנון הצהובון, שבאופן היסטורי היה תומך בתאורית השוליים, תוך שהוא קרא לרוסיה לאפשר לעצם הלסת של היטלר לעבור בדיקת DNA. הסופר ג'יימס הולנד, שהופיע בסדרה כמומחה למלחמת העולם השנייה, הסביר כי "[אני] נזהרתי מאוד לא להזכיר בסרט שחשבתי שהיטלר או בורמן ברחו. כי הם לא ברחו." ברומן ההרפתקאות "על גג העולם" (1949) מאת דאגלס דאף, קבוצה של קצינים נאצים נמלטים עם מנהיגם (כביכול היטלר עצמו) ומתכננת להפציץ ערי בירה ברחבי העולם בנשק גרעיני ממעוזם בטיבט. בנובלה "הנובלה לסן קריסטובל מ-AH" מ-1981 מאת ג'ורג' סטיינר, היטלר שורד את סוף המלחמה ונמלט לג'ונגל האמזונאס, שם הוא נמצא ונשפט על ידי ציידי נאצים 30 שנה מאוחר יותר. ההגנה של היטלר היא שמאחר שישראל חייבת את קיומה לשואה, הוא באמת הנדיב של היהודים. ברומן הברקוט (1987), היטלר בורח מברלין בכוונה כדי להגיע לדרום אמריקה, אך נתפס בחשאי על ידי קומנדו סובייטים מובחרים בהוראת סטלין. הוא נכלא במוסקבה ומאוחר יותר מוצא להורג. בפרק של משפחת סימפסון משנת 1995, "בארט נגד אוסטרליה", בארט סימפסון מתקשר לבואנוס איירס, ולו עונה אדולף היטלר הקשיש. במשחק הווידאו פרסונה 2: חטא חף מפשע משנת 1999, מופצת שמועה שהיטלר ניצל על ידי חיילי עילית וברח עם אותם חיילים לאנטארקטיקה, וכתוצאה מכך "הגדוד האחרון" הזה השתלט על העיר סומארו. שלא כמו רוב התיאורים של הישרדותו של היטלר מעבר ל-1945, זה למעשה לא נכון בהקשר של הסיפור; הסיפור נוגע לשמועות שהופכות למציאות, וה"היטלר" שהמפלגה נלחמת בו מתגלה כניארלתוטפ במסווה. בסרט האנימה של CGI תורמוס השלישי: הראשון (2019), האינטרפול מפיץ שמועה מזויפת הקובעת שהיטלר חי בברזיל, במטרה לפתות את חסידיו הקנאים של אננארבה מהמחבוא. בסדרת הטלוויזיה של אמזון פריים וידאו משנת 2020 ציידים, מתגלה ב-1977 שאדולף היטלר ואווה בראון חיים בארגנטינה. בספר הוא חזר ולאחר מכן בסרט הוא חזר היטלר שב מן המתים ומגלה כיצד גרמניה השתנתה ב-70 שנות היעדרותו מהמדינה. Evans, Richard J. (2020). The Hitler Conspiracies: The Third Reich and the Paranoid Imagination. London: Allen Lane. ISBN 978-0241413463. שבר הגולגולת נותר לא מקוטלג עד 1975. הפתולוג המשפטי הצרפתי פיליפ צ'רליר הצהיר מאוחר יותר, "כאשר מבצעים [בדיקה] של הגולגולת, יש לך סיכוי של 55 אחוז לקיים את המין הנכון". לפי מאמר מדעי שחיבר בשיתוף פיליפ צ'רליר, קשה לקבוע את המין כיוון שני גורמים: התחממות חמורה כתוצאה מצריבה, שעלולה הייתה להפחית את עובי הגולגולת, והיעדר הקווים הנוכליים. זה גרם לסגן נשיא ארכיון המדינה הרוסי לומר: "אף אחד לא טען שזו הגולגולת של היטלר". יו טרבור-רופר כתב שהוא הסביר לאייזנהאואר, שהחל לפקפק במותו של היטלר לאחר שנפגש עם המרשל הסובייטי ז'וקוב, שמותו של היטלר אושר על ידי עדי ראייה - כאשר השרידים הגופניים אינם ניתנים להשגה פשוט משום שהם נשרפו כמעט לחלוטין לאפר. ההיסטוריונים אנטוני ביוור ופיליפ צ'רליר הצהירו על תמיכתם בבדיקת DNA כזו, תוך שהם מאשרים ששרידי השיניים בהחלט שייכים להיטלר. "יתכן שהיטלר – אצל פראנקו", דבר, 10 ביוני 1945 Robert Philpot, ‘Hitler lived’: Scholar explores the conspiracies that just won’t die, באתר The Times of Israel, ‏2 במאי 2019 Stern, Marlow (16 בנובמבר 2015). "Hitler's Final Days Revealed: Eyewitnesses Recount the Nazi's Death in Unearthed Footage". The Daily Beast. {{cite web}}: (עזרה) רויטרס ויונייטד פרס, היטלר חי?, באתר בעיתון על המשמר, ‏31 ביולי 1945 היטלר חי - בגרמניה?, באתר בעיתון הארץ, ‏2 בספטמבר 1945 Wahlquist, Calla (2015-08-05). "Peter Abetz points to positive legacy of his high-ranking Nazi great-uncle". The Guardian (באנגלית). נבדק ב-2022-02-04. MI5 staff (2011). "Hitler's last days". Her Majesty's Security Service website. נבדק ב-24 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) Hitt, Tarpley (2020-05-22). "The Kentucky Miner Who Scammed Americans by Posing as Hitler With 'Invisible Spaceships'". The Daily Beast (באנגלית). נבדק ב-2022-04-01. "Police Gazette's First New 'Hitler Is Alive' Article Since 1972". National Police Gazette (באנגלית אמריקאית). 21 ביולי 2017. נבדק ב-2022-05-15. {{cite web}}: (עזרה) "Hitlers letzte Reise". Der Spiegel (בגרמנית). 1992-07-19. נבדק ב-2021-03-06. What The Hitler Conspiracies Mean, History News Network "Adolf Hitler Part 01 of 04". FBI Records: The Vault (באנגלית אמריקאית). p. 4. נבדק ב-18 ביולי 2019. {{cite web}}: (עזרה) Osborn, Andrew (28 בספטמבר 2009). "Adolf Hitler suicide story questioned after tests reveal skull is a woman's". The Telegraph. אורכב מ-המקור ב-3 בדצמבר 2012. {{cite news}}: (עזרה) תבנית:Registration required Goñi, Uki (27 בספטמבר 2009). "Tests on skull fragment cast doubt on Adolf Hitler suicide story". The Guardian (באנגלית). London. נבדק ב-29 באוקטובר 2021. {{cite news}}: (עזרה) "Russians insist skull fragment is Hitler's". CNN (באנגלית). 11 בדצמבר 2009. נבדק ב-29 באוקטובר 2021. {{cite news}}: (עזרה) "DNA Test Sparks Controversy Over Hitler's Remains". ABC News (באנגלית). 9 בדצמבר 2009. נבדק ב-20 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Lusher, Adam (20 במאי 2018). "Adolf Hitler really is dead: scientific study debunks conspiracy theories that he escaped to South America". The Independent. נבדק ב-11 בספטמבר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Selk, Avi (20 במאי 2018). "Scientists say Hitler died in WWII. Tell that to 'Adolf Schüttelmayor' and the Nazi moon base". The Washington Post. נבדק ב-4 במאי 2022. {{cite news}}: (עזרה) ג'יילס מילטון, הערות שוליים מרתקות מן ההיסטוריה, עמ' 243 איתן לשם, חוקרים שבחנו את שרידיו של היטלר שללו את הקונספירציות ואישרו כי התאבד, באתר הארץ, 22 במאי 2018 "Nazi War Crimes Disclosure Act". National Archives and Records Administration. 15 באוגוסט 2016. נבדק ב-2022-05-04. {{cite web}}: (עזרה) "FBI – Adolf Hitler". FBI.gov. 10 באפריל 2011. אורכב מ-המקור ב-10 באפריל 2011. נבדק ב-2022-05-04. {{cite web}}: (עזרה) Wright, Andy (2016-08-17). "Why are Photos Showing Hitler in Disguise Found in a U.S. Government Archive?". Atlas Obscura (באנגלית). נבדק ב-2022-05-04. Stilwell, Blake (21 בינואר 2016). "These declassified FBI files raise questions about Hitler's death in the Führerbunker". Business Insider (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-05-04. {{cite web}}: (עזרה) Trevor-Roper, Hugh (2002) [1947]. The Last Days of Hitler. London: Pan Macmillan. pp. xlvi–xlvii. ISBN 978-0-330-49060-3. McIntyre, Niamh (2017-03-25). "JFK thought Hitler could have survived Second World War, his diary reveals". The Independent (באנגלית). נבדק ב-2022-04-20. "FBI – Adolf Hitler Part 01 of 04 – File No 105-410". vault.fbi.gov. נבדק ב-3 בספטמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) רוברט פילפוט, היטלר מת, והפעם זה סופי בהחלט (כנראה), באתר זמן ישראל, 12 ביולי 2019 ה-FBI חקר עדות: "ראיתי את אדולף היטלר אחרי המלחמה בבואנוס איירס", באתר וואלה, 27 במאי 2019 האם היטלר ביים את מותו או התאבד באמת?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה אדולף היטלר חי או מת? מדענים הגיעו לתשובה חד משמעית, באתר וואלה, 28 במאי 2018 אסף גולן, סוף לקונספירציות סביב מותו של היטלר?, באתר ישראל היום, 23 במאי 2018 Magness, Josh (31 באוקטובר 2017). "Did Hitler escape Germany for Colombia, South America? Memos from JFK files show CIA considered it". Miami Herald. נבדק ב-18 ביולי 2019. {{cite web}}: (עזרה) "#HVCA-2592" (PDF). CIA.gov. אורכב מ-המקור (PDF) ב-11 בפברואר 2017. נבדק ב-5 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) הבריחה הגדולה: כל העדויות לכך שהיטלר לא מת בבונקר, באתר ‏מאקו‏, 2 במרץ 2018 Simon Dunstan, Gerrard Williams, Grey Wolf: The Escape of Adolf Hitler, New York: Sterling Publishing, 2011, p. 290. Thorpe, Vanessa (26 באוקטובר 2013). "Hitler lived until 1962? That's my story, claims Argentinian writer". The Observer. נבדק ב-31 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) Walters, Guy (28 באוקטובר 2013). "Did Hitler flee bunker with Eva to Argentina, have two daughters and live to 73? The bizarre theory that's landed two British authors in a bitter war". Daily Mail. London. אורכב מ-המקור ב-2013-10-28. נבדק ב-28 במאי 2014. {{cite news}}: (עזרה) Anderson, John (10 בנובמבר 2015). "One Industry That Capitalizes On America's Hitler Fascination". Fortune. נבדק ב-11 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Lowry, Brian (5 בנובמבר 2015). "TV Review: 'Hunting Hitler'". Variety. נבדק ב-2022-05-12. {{cite web}}: (עזרה) Conroy, Tom (10 בנובמבר 2015). "'Hunting Hitler,' don't follow this trail". Media Life Magazine. אורכב מ-המקור ב-2016-04-01. נבדק ב-2022-05-12. {{cite web}}: (עזרה) Beevor, Antony (2009-10-11). "Opinion | Hitler's Jaws of Death". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-05-18. James, Holland [@James1940] (29 ביולי 2020). "Crikey, I'm sorry if I gave that impression. I was certainly interested in learning more about how Nazis escaped,…" (Tweet). נבדק ב-2022-05-25 – via Twitter. {{cite web}}: (עזרה)