laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שרפות

מערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שרפות (באנגלית Modular Airborne FireFighting System ובראשי תיבות MAFFS) היא יחידה עצמאית המשמשת לכבאות אווירית וניתנת להטענה על מטוס C-130 הרקולס. המערכת מאפשרת כיבוי שרפות מן האוויר, תכונה החשובה למשל בשרפות יער, שלעיתים קרובות אין גישה אליהן מן הקרקע. המערכת ניתנת להטענה על כל מטוס הרקולס מדגם E או H המצויד במערכת הטענה מסוג USAF 463L. בשעת הצורך ניתן אפוא להסב לכיבוי שרפות מטוסים צבאיים המשמשים ביומיום למשימות אחרות. המערכת מורכבת מחמישה מכלי לחץ בעלי קיבולת כוללת של 10,000 ליטר מעכב בעירה נוזלי ובנוסף אוויר דחוס לפליטת הנוזל בלחץ. משקל המערכת כ-5 טון. המערכת ניתנת להטענה על מטוס ההרקולס על ידי צוות מיומן תוך זמן של בין ארבע לשש שעות. MAFFS2 הוא דגם משופר של המערכת, המצויד במכל לחץ אחד גדול, קיבולת נוזל גדולה יותר של 13,000 ליטר, וזמן הטענה קצר יותר (עקב דחיסת האוויר שתתבצע באוויר במקום על הקרקע) של בין שעה אחת לארבע שעות. המערכת פותחה על ידי חברת FMC Corporation בשנת 1970, בעקבות שרפות הענק במחוז סן דייגו, בקליפורניה. טיסת המבחן הראשונה הייתה בשנת 1971. המערכת מיוצרת על ידי חברת Aero Union. הדגם הראשון של MAFFS2 נבנה בשנת 2007, ונכנס לשימוש בשנת 2008. המערכת נמצאת בשימוש משמר היערות האמריקאי, חיל האוויר הברזילאי וחיל האוויר המלכותי התאילנדי. מדיה וקבצים בנושא מערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שרפות בוויקישיתוף ראיון (באנגלית) על מערכת ה-MAFFS,‏Colonel Bryan Allen, 146th airlift wing, California air national guard אתר משרד ההגנה של ארצות הברית
זכריני

זִכְרִינִי (נקרא גם: זִכְרִיָה; שם מדעי: Myosotis) הוא סוג של צמח בעל פרחים, השייך למשפחת הזיפניים. בסוג זה כ-50 מינים בעולם, חלקם נפוצים גם בארץ ישראל. הזכריני פורח על פי רוב באביב, פרחיו בדרך כלל כחולים ולפעמים לבנים או ורודים. מקור השם המדעי Myosotis מיוונית, ופירושו אוזן של עכבר - בעקבות צורת העלה. בשפות אירופאיות שונות ידוע הצמח יותר בכינוי שמשמעותו "אל תשכח/י אותי" ומכאן גם שמו העברי. בשפה הצרפתית מכונה הפרח בכינויים רבים כשהנפוץ שבהם, Ne m'oubliez pas, הפך לכנויו בשפות נוספות (כגון גרמנית: Vergissmeinnicht ואנגלית: Forget me not). הסוג זכריני מגוון מאוד ובין 50 המינים השונים שלו יש לעיתים הבדלים ניכרים, אולם לרובם פרחים שטוחים וקטנים (בקוטר סנטימטר אחד או פחות) בעלי חמישה עלי כותרת בצבע כחול, לבן או ורוד עם מרכז צהוב. זהו צמח חד-שנתי או רב-שנתי, בעל מערכת שורשים פסיבית על פי רוב. זכריני מופשל (Myosotis refracta Boiss) - צמח חד שנתי הפורח בתכלת או לבן בחודשים אפריל או מאי. בישראל נפוץ בחרמון. זכריני זקוף עוקצים (Myosotis stricta) - צמח חד שנתי הפורח בחודשים מאי, יוני. נפוץ בישראל בחרמון ובמישור החוף. זכריני מאונקל (Myosotis uncata) - צמח חד שנתי הפורח בחודשים מרץ, אפריל, מאי. נפוץ בישראל בחרמון ובמישור החוף. זכריני מסועף (Myosotis ramosissima) - צמח חד שנתי הפורח בחודשים אפריל, מאי. בישראל נפוץ בחרמון ובמישור החוף. Myosotis alpestris - המין האלפיני של זכריני. הוא פרח הסמל של מדינת אלסקה. Myosotis scorpioides - מין אירופאי ואסייתי הנפוץ גם בצפון אמריקה ובאזורים נוספים. פרחיו כחולים. הזכריני מופיע בפולקלור, באגדות ומוזכר בתרבות של עמים שונים באירופה, במקרים רבים כסמל של זיכרון או נאמנות. לפי אגדה אחת, ישו ישב על ברכי אימו ואמר שברצונו שהדורות הבאים יוכלו גם הם לראות את עיניה של אימו. הוא נגע בעיניה ואז נופף מעל האדמה ופרחי זכריני הופיעו. מכאן שמו של הפרח.[דרוש מקור] על פי אגדה גרמנית, אלוהים נתן שם לכל הפרחים, כאשר פרח אחד קטן קרא: "אל תשכח אותי, אלוהים!", אלוהים השיב: "כך יקרא שמך". לפני הצטרפותם בשנת 1949 לקנדה, אנשי ניופאונדלנד השתמשו בפרח לציון זכרם של חללי מלחמותיהם. השימוש הזה לא פסק לחלוטין גם בימינו. הבונים החופשיים משתמשים בפרח כסמל זיכרון לחבריהם אשר היו לקורבנות הנאצים. הפרח משמש לציון מאה שנה לרצח העם הארמני 1915–1923. הסופר הנרי דייוויד תורו כתב על יופיים הצנוע של פרחי זכריני. בספרות העברית נקרא הצמח זִכְרִיָה, והוא מופיע בשירו של חיים נחמן ביאליק "קומי צאי": "יחד נפליג אל השדה... ואלקטה שם זכריות". הפרח הוא הפרח המסמל את מדינת אלסקה שבארצות הברית. הנרי הרביעי מלך אנגליה אימץ את הפרח כסמל בזמן שהיה בגלות ב-1398. הפרח המשיך לשמש כסמל המלך גם לאחר חזרתו בשנה לאחר מכן. בסרט לא תשכח ליאו (צ'נינג טייטום), מתלוצץ עם פייג' (רייצ'ל מקאדמס) (אשר עברה תאונה שמחקה את זיכרונה), באומרו שהיא הייתה צריכה להביא את סוג הפרחים האלו כאות התפייסות עם הוריה. מדיה וקבצים בנושא זכריני בוויקישיתוף זכריני, באתר ITIS (באנגלית) זכריני, באתר NCBI (באנגלית) זכריני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זכריני, באתר צמחיית ישראל וסביבתה זכריני, באתר Tropicos (באנגלית) זכריני, באתר GBIF (באנגלית) זכריני, באתר IPNI (באנגלית) זכריני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יעקב עציון, זכרייה, זכריני או אוזן העכבר, אקדם (ידיעון האקדמיה ללשון העברית) 58, 2017 זכריני, באתר "צמחיית ישראל וסביבתה" Sanders, Jack. The Secrets of Wildflowers: A Delightful Feast of Little-Known Facts, Folklore, and History.Globe Pequot, 2003. ISBN 1585746681. ISBN 978-1585746682
תנועות אחוריות

תנועות אחוריות הן תנועות אשר בעת הפקתן מיקום הלשון הוא הקרוב ביותר לגב חלל הפה. בתוך התנועות האחוריות קיימת קבוצה של תנועות כמעט אחוריות אשר בעת הגייתן הלשון ממוקמת כמו בתנועות האחוריות רק מעט קדימה יותר. תנועה אחורית, סגורה, בלתי-מעוגלת [ɯ] תנועה אחורית, סגורה, מעוגלת [u] תנועה אחורית, חצי-סגורה, בלתי-מעוגלת [ɤ] תנועה אחורית, חצי-סגורה, מעוגלת [o] תנועה אחורית, אמצעית, בלתי-מעוגלת [ɤ̞] תנועה אחורית, אמצעית, מעוגלת [o̞] תנועה אחורית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת [ʌ] תנועה אחורית, חצי-פתוחה, מעוגלת [ɔ] תנועה אחורית, פתוחה, בלתי-מעוגלת [ɑ] תנועה אחורית, פתוחה, מעוגלת [ɒ] תנועה כמעט אחורית, כמעט-סגורה, מעוגלת [ʊ] קובוץ ושורוק מייצגים תנועה אחורית, סגורה, מעוגלת. חולם וקמץ קטן מייצגים תנועה אחורית, אמצעית, מעוגלת.
פלטיאל

האם התכוונתם ל... פלטיאל (שיר) – שיר שנכתב על ידי חיים חפר ומשה וילנסקי אישים: פלטיאל בן ליש – דמות מקראית, בעלה של מיכל בת שאול לאחר נישואיה הראשונים לדוד פלטיאל בן עזן – דמות מקראית, נשיא שבט יששכר (במדבר, ל"ד, כ"ו) פלטיאל הנגיד – נגיד הקהילות היהודיות במזרח וראש השרים בממלכתו של הח'ליף אבו תמים אל מואיז פלטיאל דייקן – חוקר משפט עברי וחתן פרס ישראל למדעי המשפט פלטיאל מקלף – טייס ותעשיין, מקים מפעל אלתא מערכות ומחלוצי ההיי-טק הישראלי שם משפחה: אורה פלטיאל – פרופסור במחלקה להמטולוגיה בבית החולים האוניברסיטאי הדסה, עין-כרם ג'וליוס פלטיאל – ניצול שואה יהודי-נורווגי דוד פלטיאל – מתאגרף יהודי-נורווגי אחימעץ בן פלטיאל – היסטוריון ופייטן יהודי-איטלקי, מחבר "ספר היוחסין" המוכר בשם ("מגילת אחימעץ") שמואל בן פלטיאל – בנו של פלטיאל הנגיד, שר הכספים והמסים באיטליה בממלכתו של הח'ליף אבו תמים מעד אל-מועיז
אלן האטון

אלן האטון (באנגלית: Alan Hutton; נולד ב-30 בנובמבר 1984 בגלאזגו, סקוטלנד) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת המגן הימני. האטון הצטרף לגלאזגו ריינג'רס ב-4 בספטמבר 2010 והחל לשחק בקבוצות המילואים והנוער של המועדון. ב-22 בדצמבר 2002 האטון ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים נגד פרטיק ת'יסל במסגרת ליגת העל הסקוטית. היה זה המשחק הראשון והאחרון של האטון בעונה זו. ב-23 במרץ 2004 כבש האטון את השער הראשון שלו בקבוצת הבוגרים, בעונה זו היו לו 11 הופעות במדי הקבוצה. האטון ביסס את מעמדו בקבוצה והיה שחקן הרכב קבוע עד שנת 2008 בה עבר לטוטנהאם הוטספר מהליגה האנגלית בסכום שמוערך ב-9 מיליון לירות שטרלינג. בתחילת עונת 2009–2010 הושאל האטון לסנדלרנד ובתום העונה חזר לשורות ההוטספר. באוגוסט 2011 עבר לאסטון וילה בשורותיה חתם על חוזה ל-4 שנים. ב-22 בדצמבר 2012 הושאל לנוטינגהאם פורסט מליגת המשנה האנגלית. ב-29 בינואר 2013 הושאל למיורקה הספרדית עד לסוף העונה. ב-28 בפברואר 2014 הושאל לבולטון וונדררס מהליגה האנגלית השנייה. בסוף עונת 2018/2019 שוחרר מאסטון וילה. ב-19 בפברואר 2020 הכריז על פרישה ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא אלן האטון בוויקישיתוף אלן האטון, באתר Transfermarkt אלן האטון, באתר Soccerway אלן האטון, באתר BDFutbol אלן האטון, באתר WorldFootball.net אלן האטון, באתר National Football Teams אלן האטון, באתר FootballDatabase.eu
סקסטוס קורנליוס דקסטר

סקסטוס קורנליוס דקסטר (בלטינית: Sextus Cornelius Dexter) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה השנייה. הוא עמד בראש הצי הרומאי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על חלקו בדיכוי המרד. כתובת הקדשה של קנטוריון מהלגיון השני טריאנה, מסאלדאי (saldae) שבפרובינקית מאוריטניה, מתארת את הקריירה של סקסטוס קורנליוס דקסטר. הוא יליד הקולוניה סלדאי, בפרובינקיה מאוריטניה. הוא התחיל את שירותו הצבאי בשנת 122 כמפקד של הקוהרטה החמישית ריטורום בפרובינקיה בריטניה, טריבון צבאי של הלגיון השמיני אוגוסטה בפרובינקיה גרמניה עילית, מפקד של האלה אוגוסטה גמינה בפרובינקיה קפדוקיה. לאחר מכן מונה למפקד של הצי הרומאי הסורי, תוך שעל חלקו הוא קיבל עיטורים צבאיים מידי אדריאנוס. לאחר המרד הוא מונה כפרוקורטור של נאופוליס במצרים, ולאחר מכן הפך להיות שופט באלכסנדריה. בתפקידו האחרון הוא מונה לפרוקורטור של פרובינקיית אסיה. סקסטוס קורנליוס דקסטר עוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על השתתפותו בזמן מרד בר כוכבא כמפקד הצי הסורי. מנחם מור טוען כי העיטורים הצבאיים של דקסטר אינם הולמים מפקד צי, ולכן דקסטר השתתף בתור מפקד האלה אוגוסטה גמיניה, ורק לאחר המרד הוא מונה בגלל הצטיינותו למפקד הצי הסורי. ורנר אק לעומתו טוען כי מסדר התפקידים בכתובת עולה בבירור כי דקסטר היה מפקד הצי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועל זה הוא קיבל את העיטורים הצבאיים שלו, כמו כן מצורת הכתב חייבים לתארך את הכתובת המקוטעת למאה השנייה לספירה, ולכן היא שייכת למרד בר כוכבא. כמו כן טוען אק כי בהסתמך על הכתובות והאותות הצטיינות של קורנליוס דקסטר, יש שלושה אתרים אפשריים שבהם הוא עשוי היה להצטיין בימי מרד בר כוכבא: בכנרת, בים המלח או בים התיכון. Werner Eck, Hadrian, the Bar Kokhba Revolt, and the Epigraphic Transmission, in Bar Kokhba reconsidered, Peter Schäfer (editor), Tibingen: Mohr: 2003, pp. 163-164 מדיה וקבצים בנושא סקסטוס קורנליוס דקסטר בוויקישיתוף Sextus Cornelius Dexter באתר Légion VIII Augusta CIL VIII, 08934 = ILS 1400 הוא מוזכר בדיפלומה צבאית רומית מחודש יולי, שנת 122 לספירה המציינת כי הוא היה מפקד הקוהרטה: R. S. O. Tomlin,‘Roman Britain in 2007 III: Inscriptions’, Britannia 39, 2008, pp. 381–384 no. 18, figs. 17–18 CIL VIII, 08925 CIL III 00553 CIL VIII, 08934 = ILS 1400: Donis donato miltaribus a division Hadriano ob bellum Iudaicum מנחם מור, 'הצבא הרומי בפרובינקיה יודיאה בשנים 132-135 לסה"נ', יוון ורומא בארץ-ישראל (1989), עמ' 128-129; ראו גם: מנחם מור, 'עוצמתו והיקפו של מרד בר-כוכבא : עיון מחודש', לאוריאל (תשסו), 2005, עמ' 78–79; וגם: Jarrett, M. 1972, 'An album of equestrians from North Africa in the Emperor's service', Ep. Stud. 9, pp. 173, no. 48 Werner Eck, 'Hadrian, the Bar Kokhba Revolt, and the Epigraphic Transmission', in 'Bar Kokhba reconsidered', Peter Schäfer (editor), Tibingen: Mohr: 2003, pp. 163-164
יונתן קולבר

יונתן קולבר (נולד ב-19 בפברואר 1962 בקנדה) הוא איש עסקים ישראלי. ששימש כמנכ"ל כור תעשיות בין השנים 1998 ל-2006 ויו"ר ECI Telecom. קולבר הוא אחד משני ילדיו של הסנטור הקנדי ליאו קולבר. אביו הוא בעליה של חברת ההשקעות קלארידג' קנדה. קולבר למד מזרחנות באוניברסיטת הרווארד וכן למד ערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. בשנת 1989 קולבר הגיע לישראל כנציג של איש העסקים צ'ארלס ברונפמן, שותפו של אביו בקנדה. כשהיה בן 27 החליט קולבר לעשות עלייה ועשה שירות צבאי מקוצר בן כשבועיים. הוא מונה לתפקיד נשיא חברת קלארידג' ישראל שהקים ברונפמן והחזיק ב-15% ממניותיה. בשנת 1997 רכשה החברה את קונצרן כור מידי קבוצת שמרוק בעבור רבע מיליארד דולר. במרץ 1998, החליף קולבר את בני גאון בתפקיד מנכ"ל החברה. במהלך הכהונה של קולבר העבירה החברה את המיקוד שלה מתעשיות מסורתיות לתעשיות מידע והיי-טק. אולם בעקבות המשבר בתעשיית ההיי-טק סבלה החברה מהפסדים קשים, בעיקר עקב הפסדי חברת ECI. כיום הוא שותף בקרן הפרייבט אקויטי הישראלית ויולה. בשנת 2019 מונה ליושב ראש חברת פנאקסיה המייצרת קנאביס רפואי. במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע העמיד קולבר ערבות בסך ארבעה מיליון שקלים עבור מפלגת תקווה חדשה. עקב כך הוגשה עתירה לבית המשפט העליון בשל חשד לניגוד עניינים בקידום לגליזציית הקנאביס על ידי חברי הכנסת של המפלגה. אורן רוזן, אלה תולדות יונתן קולבר, באתר TheMarker‏, 4 ביוני 2001 אורה קורן, דיוקנו של מי שנחשב בשנות ה-90 לילד הפלא של המשק הישראלי, באתר TheMarker‏, 23 ביוני 2006 פרופיל באתר ynet ביוגרפיה הדס מגן, שלומית לן, ‏האם יונתן קולבר חוזר למרכז העניינים במשק הישראלי?, באתר גלובס, 2 בפברואר 2012 שלומית לן, ‏שני עשורים אחרי השמדת הערך האדירה בכור, ילד הפלא חוזר לקדמת הבמה. מה הוא מתכנן?, באתר גלובס, 11 ביולי 2019 אורה קורן, יונתן קולבר משוכנע שאי.די.בי יכולה לכבוש את העולם, באתר TheMarker‏, 23 ביוני 2006. מעריב, ‏קולבר: נשנה את התוכנית האסטרטגית של גאון בכור, באתר גלובס, 18 בינואר 1998 גאון יאמר לברונפמן: אני עוזב תוך חצי שנה, באתר גלובס, 11 במרץ 1998 ורד שרון-ריבלין, ‏יונתן קולבר, "כור" - המנהל הגרוע של שנת 2001, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2001 גלי וינרב, ‏מצטרף לענף הקנאביס: יונתן קולבר מונה ליו"ר פנאקסיה ישראל, באתר גלובס, 25 במרץ 2019. עתירה לעליון: "גדעון סער ושרן השכל בניגוד עניינים", באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2022.
סבטלאנה חורקינה

סבטלאנה וסילייבנה חורקינה (ברוסית: Светлана Васильевна Хоркина; נולדה ב-19 בינואר 1979 בבלגורוד, רוסיה) היא מתעמלת רוסייה בעבר. אלופה אולימפית בעלת 7 מדליות אולימפיות מהן 2 זהב מ-3 אולימפיאדות בהן השתתפה (בפרק זמן בו נערכו שלושה שינויים בחוקי הניקוד של ההתעמלות (Code of Points), היא בעלת 20 מדליות באליפויות עולם בהתעמלות מהן 9 זהב, 8 כסף ו-3 ארד. חורקינה ידועה גם בשל הריקוד רב ההבעה שלה, הקושי הרב והיצירתיות של תרגיליה. חורקינה המיתמרת לגובה של 1.65 ס"מ היא גבוהה הרבה מעבר למקובל עבור ענף הספורט שלה. היא ידועה בשל תנועותיה הארוכות והאלגנטיות, בתחילת דרכה ניסו לרפות את ידיה מעיסוק בהתעמלות בשל גובהה, אולם בסיועו של מאמנה כל השנים בוריס פילקין, היא יצרה תנועות שמתאימות לגובהה ומנצלות את כוחה. על שמה קרויים שמונה תנועות בקוד ניקוד התעמלות מכשירים (Artistic Gymnastics Code of Points). המכשיר בו הצטיינה ביותר היה המקבילים המדורגים, בהם היא זכתה בשני תארים אולימפיים וחמש אליפויות עולם בשנים 1995–2001. היא גם המתעמלת הראשונה שזכתה בשלושה תוארי קרב-רב באליפויות עולם. חורקינה זכתה לפחות במדליית זהב אחת בכל אליפות עולם ומשחקים אולימפיים בהם השתתפה בין השנים 1995 ל-2003. מדיה וקבצים בנושא סבטלאנה חורקינה בוויקישיתוף סבטלאנה חורקינה, ברשת החברתית אינסטגרם סבטלאנה חורקינה, באתר olympedia.org סבטלאנה חורקינה, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית סבטלאנה חורקינה בפדרציה הבינלאומית להתעמלות סבטלאנה חורקינה (פורטוגזית) רשימת הישגים תחרותיים העמוד של סבטה אתר בלתי רשמי של סבטלאנה חורקינה מולטימדיה של חורקינה אתר לא רשמי של סבטלאנה חורקינה אנה קסל, "פגוש את הדיוות הרוסיות החדשות", גארדיאן, 3 ביוני 2007 "חורקינה נוסעת למילאנו", intlgymnast.com‏, 18 במרץ 2009
פרחיה בק

פרחִיה בֶּק (Pirhiya Beck;‏ 11 במרץ 1931 – 28 באוגוסט 1998) הייתה חוקרת אמנות קדומה ופרופסור בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב. בק נולדה ב-11 במרץ 1931 בסוקל שבפולין וגדלה בטרטקוב (Tartakow). בגיל ארבע הגיעה עם אמה לארץ ישראל, וכעבור שנתיים עלה גם אביה והמשפחה התיישבה בהרצליה. פרחיה למדה בבית ספר יסודי בהרצליה ובתיכון חדש בתל אביב. עם סיום התיכון שירתה כחצי שנה בשירות לאומי בקיבוץ ארז. אחר כך למדה בסמינר גורדון להוראה בחיפה. בהמשך למדה לתואר שני בלימודי מקרא וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולפרנסתה עסקה בהוראת עברית במעברת הר טוב שליד בית שמש. בשנת 1955 נטלה חלק בחפירות השניות שנערכו בחצור. בין השנים 1958–1960 השתתפה עם עוזה זבולון ורות עמירן בכתיבת הספר "הקראמיקה הקדומה של ארץ-ישראל" (יצא בהוצאת מוסד ביאליק). בשנת 1961 השתתפה בחפירה הראשונה שנערכה בערד. בין השנים 1962–1963 עבדה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב. בשנת 1963 החלה את לימודי הארכאולוגיה באוניברסיטת שיקגו, אולם נאלצה להפסיק את לימודיה בעקבות מחלה. שנה לאחר מכן המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה אצל אדית פורדה (Edith Porada), היסטוריונית ידועה של אמנות המזרח הקדום. בשנת 1967 סיימה שם את הדוקטורט, שכותרתו הייתה "Problems in the Glyptic Art of Palestine". עם חזרתה ארצה החלה ללמד באוניברסיטת תל אביב. בשנות ה-70 השתתפה בחפירות תל אפק (אנטיפטריס), במתחם לביאה (ח'רבת לַוִיֶה) וב"פרויקט ארץ גשור", מיזם ארכאולוגי שנערך בראשותו של הארכאולוג משה כוכבי, מטעם אוניברסיטת תל אביב, ששם לו למטרה לחקור את ארץ ממלכת גשור בחמישה אתרים מרכזיים מתקופות הברונזה והברזל (מתחם לביאה, גלגל רפאים, תל הדר, תל עין גב ותל סורג). בין השנים 1985–1989 שימשה כראש החוג לארכאולוגיה. בשנת 1991 הוענק לה פרס שימל על תרומתה לארכאולוגיה. עירית ציפר, Professor Pirhiya Beck (1931-1998): in memoriam, באתר החוג לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב פרחיה בק (1931-1998), דף שער בספרייה הלאומית מנפרד ביטאק, כשהנסיך האמורי ינכאל היה מלך באפק, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2001 רן שפירא, החומות האדירות לא מנעו את הכיבוש, באתר הארץ, 6 ביולי 2004 דוד רפ, חתול הבר מרמת הגולן, באתר הארץ, 1 במאי 2003
הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה

הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה היא עמותה ישראלית הפועלת למען עליית שארית הפלשמורה מאתיופיה לישראל. נשיא העמותה הראשון היה השופט בדימוס מאיר שמגר. מרכז הוועד הוא הרב מנחם ולדמן. בוועד חברים אישי ציבור מגוונים שונים של האוכלוסייה. הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה, באתר "גיידסטאר ישראל" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטוס רחב גוף

מטוס רחב גוף (באנגלית: Wide body aircraft) הוא מטוס נוסעים שרוחבו יותר מ-5 מטרים, ובתא הנוסעים שלו יותר ממעבר אחד. ברוב המטוסים רחבי הגוף סידור המושבים הוא בין שבעה לעשרה בשורה, המאפשרים קיבולת של 200–600 נוסעים למטוס. במקור תוכננו המטוסים על מנת לאפשר נוחות מקסימלית לנוסעים, אולם ממניעים כלכליים מנצלות חברות התעופה את רוחב המטוס להכנסת מושבים נוספים. תכנון המטוסים רחבי הגוף החל בסוף שנות ה-50, כשנכנסו לשירות מטוסי הנוסעים הסילוניים דאגלס DC-8 ובואינג 707. חברות התעופה דרשו מטוסים גדולים לטווחים ארוכים כדי להוזיל את עלויות התפעול. בשנת 1970 נכנס לשירות בואינג 747 שכלל סיפון כפול, אחריו נכנסו לשירות מקדונל דאגלס DC-10 ולוקהיד L-1011, ובשנת 1972 הציגה איירבוס את האיירבוס A300. משנות ה-80 פותחו מטוסים רחבי גוף ברוב יצרניות המטוסים המובילות: מקדונל דאגלס (כיום בואינג) פיתחה את MD-11. איירבוס את איירבוס A310, איירבוס A330, איירבוס A340 ואיירבוס A380. בואינג את בואינג 767, ו-בואינג 777. ויצרנית המטוסים הרוסית איליושין, את האיליושין IL-86 ואיליושין IL-96. בין יתרונות המטוסים רחבי הגוף: הפעלת מספר קטן של מטוסים בקווים צפופים, מהירות העלייה והירידה מהמטוס קצרה משמעותית על ידי המעבר הכפול, ותא המטען גדול משמעותית במטוסים אלו. בין חסרונות המטוסים: הפעלת מטוסים רחבי גוף כלכלית רק בקווים עמוסים, מטוסים אלו גם צורכים מסלול המראה ארוך יותר. למספר מטוסים רחבי גוף שימושים נוספים בהם: הובלות מעבורות חלל, שליטה ובקרה, מטוס תדלוק ומטוס כיבוי (Tanker 910 ו-אוורגרין 747 סופר-טנקר). במדינות רבות משתמשים במטוסים רחבי גוף להטסת הנשיא לדוגמה, בארצות הברית בואינג 747 המכונה אייר פורס 1, ברוסיה מטוס אילושין IL96 המכונה המטוס הנשיאותי של רוסיה. יצרניות המטוסים איירבוס ובואינג מתחרות ביניהן על ייצור מטוס רחב גוף עתידי, איירבוס מייצרת את האיירבוס A350 שנכנס לשירות בתחילת 2015 בחברת קטאר איירווייז, ובואינג מייצרת את הבואינג 787 שנכנס לשירות ב-2011. נכון לאוקטובר 2015, לאיירבוס A350 יש 770 הזמנות, ולבואינג 787 למעלה מ-1100 הזמנות. מטוס צר-גוף אתר איירבוס אתר בואינג
מיכאל הולר

מיכאל (מייק) הולר (1931 - 7 ביוני 2005) היה עיתונאי, איש רדיו וטלוויזיה ישראלי. הולר שירת כאיש קבע בחיל הים. הוא החל את דרכו בקול ישראל לאחר שהשדרן משה טימור אירח אותו כמה פעמים בתוכנית המתיחות "זהירות מיקרופון". עם הזמן עבר למחלקת החדשות ואחר כך שימש ככתב הפלילים והמשטרה. כמו כן שידר בגלי צה"ל. הגיש ברשת ב' תוכנית בנושאי מיסטיקה בשם "אחוז החסימה". במשך שנים ארוכות שימש הולר ככתב הפלילים של קול ישראל. לאחר פרישתו, הנחה בערוץ 33 את התוכנית "על טי.וי", שעסקה במרפאים ותופעות על טבעיות. הוא הגיש את התוכנית "הזקן והים" בערוץ 8, שבה נפגש עם ימאים, ארכאולוגים, דייגים, צוללנים ואנשים הקשורים בדרכים שונות לים. הולר היה נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2005, בן 74 במותו. נקבר בבית הקברות בקריית שאול. ynet, נפטר העיתונאי הוותיק מייק הולר, באתר ynet, 8 ביוני 2005 מייק הולר הלך לעולמו בגיל 74, באתר וואלה, 8 ביוני 2005 נפטר העיתונאי מייק הולר באתר nrg העיתונאי מייק הולר הובא למנוחות, באתר הארץ, 9 ביוני 2005 פס קול ישראל - 80 שנה לשידור העברי - מייק הולר, סרטון באתר יוטיוב מידע על מיכאל הולר בקטלוג הספרייה הלאומית מיכאל הולר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיפורת בזק

סיפורת בזק (flash fiction) היא סוגה ספרותית של סיפורים קצרים במיוחד. כיוון שאבחנתו כסגנון נבדל היא חדשה יחסית, אין הסכמה מקובלת לשמו בעברית, ויש המכנים אותו גם "קטע" או "סיפור". סיפורת הבזק החלה את דרכה עוד במשלי איזופוס. המפורסמים שבכותביה הם אנטון צ'כוב, קפקא, ה.פ. לאבקרפט, ארנסט המינגוויי, ארתור סי. קלארק, קורט וונגוט ועוד. סיפורת הבזק החלה לתפוס תאוצה רק בעידן הפוסט מודרני בעיקר בגלל האינטרנט ודרישתו לטקסטים קצרים ותמציתיים. מגזינים וירטואליים היו הראשונים ש"הדפיסו" את הסיפורים החדשים. סיפורת בזק פורסמה גם במגזינים מודפסים. פרס המיקרו שנוצר לראשונה בשנת 2007, הוא הפרס הראשון המוקדש אך ורק לסיפורת בזק. בישראל מעטים הסופרים שהוציאו לאור ספרים המורכבים מסיפורת בזק, ביניהם נמנים אתגר קרת ואלכס אפשטיין. ההבדל בין סיפורת בזק לסיפור קצר או מספר, הוא שאף על פי שסיפורת בזק כוללת בתוכה אלמנטים קלאסיים של סיפור – דמות ראשית, קונפליקט, מכשולים, סיבוכים וסיום - מספר המילים המוגבל בה מאלץ את הכותב לעיתים קרובות להשאיר חלק מהאלמנטים הללו בלתי כתובים - מוחבאים או מובנים בתוך הסיפור עצמו. ניתן לראות עיקרון זה בשיאו בסיפור בן שש מילים: “למכירה, נעלי תינוק, מעולם לא ננעלו." הסיפור הזה הגיע למקום השני בתחרות הסיפור עד 140 תווים (נוסח טוויטר). סיפור הבזק "הדינוזאור" של אאוגוסטו מונטרוסו: "כשהתעורר, הדינוזאור עוד היה שם". סיפור בזק של פרדריק בראון: "האיש האחרון בעולם ישב לבדו בחדר. לפתע נשמעה דפיקה בדלת.". רשימת ז'אנרים ספרותיים סיפור קצר ליטל לוין, הדגם המוקטן של הסיפור הקצר: רומן באורך שתי שורות בלבד, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2012 English Ph. D., English B. A., What Is Flash Fiction, Anyway?, ThoughtCo (באנגלית)
בנו גיטר

ברנהרד (בנו) גיטר (8 במאי 1919 – 6 בדצמבר 2004) היה איש עסקים ישראלי, מייסד קונצרן כלל ויועץ אישי לשלושה שרי אוצר. גיטר נולד בשנת 1919 באמסטרדם, בן לחנה (ג'ני) ונתן גיטר, משפחה שהיגרה מפולין ועשתה את הונה בעסקי עורות ופרוות. הוא סיים בהולנד לימודי תיכון ולימודי הכשרה מקצועית ובשנת 1938 הצטרף לעסק המשפחתי. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, בעת שהחל החיסול הסופי של יהדות הולנד, נמלטו בנו גיטר, אחיו שמעון ויעקב והאם ג'ני, מהולנד דרך בלגיה, צרפת וספרד, והצליחו להגיע לארגנטינה אל אב המשפחה, נתן גיטר, שנתקע שם בראשית 1940 בנסיעת עסקים. בארגנטינה הצטרף לעסקי התעשייה והמסחר המשפחתיים. בשנת 1954 עלתה משפחת גיטר לישראל והייתה מעורבת בהשקעות בתחומים שונים בהם תיירות ומסחר. בשנת 1959 ייסד את הבנק לפיתוח ולמשכנתאות בשותפות עם בנק דיסקונט. גיטר שימש כיו"ר חבר המנהלים של חברת דלק ושל מפעלי נייר אמריקאיים בחדרה וסגן יו"ר בנק לפתוח התעשייה בישראל. גיטר היה המייסד של קונצרן כלל ושימש כנשיאו הראשון. גיטר הוביל את כלל להיות חברה ההשקעות הגדולה ביותר בארץ בתחומי התעשייה, היצוא, המסחר והנדל"ן. גיטר כיהן כיו"ר הוועד המנהל ולאחר מכן כיו"ר מועצת המנהלים של החברה. גיטר שימש כיועץ אישי של שרי האוצר פנחס ספיר, שמחה ארליך ויגאל הורוביץ. בשנת 1986 ייסד גיטר יחד עם אהרון דוברת את חברת ישא"ל - חברת השקעות ישראל-אמריקה הלטינית. החברה רכשה נדל"ן וקרקעות, בין השאר קרקעות במתחם הקאנטרי קלאב ליד מחלף גלילות. גיטר פעל גם בתחומי הפילנתרופיה, במיוחד בנושא ההשכלה הגבוהה. הוא היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית, הטכניון ומכון ויצמן. בשנת 1979 נבחר ליו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב ובשנת 1990 נבחר ליו"ר חבר הנאמנים הבינלאומי של האוניברסיטה וכיהן בתפקיד זה עד למותו. הוא הקים את "קרן נתן בן שמשון" (הקרויה על שם אביו) אשר מעניקה מלגות למחקר לסטודנטים ולבניית מבנים רבים בתחומי החינוך, התרבות, הרפואה והרווחה. בשנת 2000 הוענק לו תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב. בתו, אריאלה גיטר, נפטרה בשנת 1972, כשהיא בת ארבע עשרה. הוא הנציח את זכרה על ידי העמדת תרומה גדולה להקמת בית אריאלה, הספרייה הציבורית הגדולה של תל אביב. בשנת 1997 יצא בהוצאת שוקן ספרו האוטוביוגרפי "סיפור חיים (אוטוביוגרפיה)" (בשיתוף עם הסופרת יהודית רותם). גיטר התגורר בצפון תל אביב. אחיו, שמעון גיטר, היה פרופסור לרפואה ומהמייסדים של הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. השאיר אחריו שתי בנות. "הבשר היקר של גיטר", פרק בספר "המיוחסים: אצולת-ההון של ישראל", מאת: שלמה פרנקל ושמשון ביכלר, הוצאת כדים, 1984, עמ' 45-39 דן עמיר (אסף וערך), שנות דור ודור - היסטוריה משפחתית של לאה (לבית נויבואר) וזיגי (שמעון) גיטר