laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ליגה לאומית (סרט)

ליגה לאומית (באנגלית: Major League) הוא סרט קומדית ספורט משנת 1989 בבימויו של דייוויד ס. וורד. הסרט מתאר את סיפורה של קבוצת הבייסבול קליבלנד אינדיאנס (גרסה בדיונית של קליבלנד גארדיאנס), אשר הבעלים החדשה שלה מעוניינת להעביר את הקבוצה לעיר אחרת. כדי להצדיק זאת, היא בונה קבוצה כושלת, אך השחקנים, בהובלתו של המנג'ר לו בראון, מפתיעים את כולם ומצליחים להשתפר ולהתחרות על המקום בפלייאוף. הסרט גרף 75 מיליון דולר ברחבי העולם מתקציב של 11 מיליון דולר והוליד שני סרטי המשך אך אף אחד מהם לא חזר על הצלחת הסרט המקורי. הסרט מתמקד בקבוצת הבייסבול קליבלנד אינדיאנס שמתקשה להצליח. הבעלים החדשה, רייצ'ל פלפס (מרגרט וויטון), רוצה שהקבוצה תיכשל כדי שתוכל להעביר אותה למיאמי. היא מחתימה שחקנים גרועים במיוחד כמו ריק ווהן (צ'ארלי שין), פדרו סרנו (דניס הייסברט) וג'ייק טיילור (טום ברנג'ר), אך למרות הציפיות, הקבוצה מתחילה להצליח ולגרום להפתעות בליגה. צ'ארלי שין בתפקיד ריק "ווילד ת'ינג" ווהן טום ברנג'ר בתפקיד ג'ייק טיילור וסלי סנייפס בתפקיד וילי מייס הייז קורבין ברנסן בתפקיד רוג'ר דורן רנה רוסו בתפקיד לין ווסלי מרגרט וויטון בתפקיד רייצ'ל פלפס ליגה לאומית קיבל ביקורות חיוביות בעיקר בזכות ההומור והאנרגיה של צוות השחקנים. הסרט הפך לפולחן בקרב חובבי ספורט, במיוחד בתחום הבייסבול. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 83%, וב-Metacritic ציון של 62 מתוך 100. "ליגה לאומית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ליגה לאומית", באתר נטפליקס "ליגה לאומית", באתר AllMovie (באנגלית) "ליגה לאומית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ליגה לאומית", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ליגה לאומית", באתר Metacritic (באנגלית) "ליגה לאומית", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "ליגה לאומית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אלי עזה

אלי עזה הוא מאחז שהוקם סמוך לקיבוץ ארז על ידי פעילי ימין המבקשים לכבוש את רצועת עזה ולהקים בה התנחלויות. המאחז פונה מספר פעמים. המאחז "אלי עזה" הוקם על ידי פעילי ימין השייכים לציונות הדתית. ניסיון ההתיישבות הראשון היה באמצע יוני 2024 סמוך לקיבוץ ארז. המאחז פונה לאחר מספר ימים על ידי פקחי רשות מקרקעי ישראל. הנקודה השנייה הייתה על גדות נחל שקמה, קרוב לנתיב העשרה, ופונתה לאחר כשבוע על ידי משטרת ישראל. במהלך הפינוי נעצרו חמישה פעילי ימין, מתוכם שלושה קטינים. אחד העצורים הואשם באיומים ובקשירת קשר לביצוע פשע, ושוחרר בתנאים מגבילים. המאחז פונה לפחות ארבע פעמים. באמצע ספטמבר 2024 נבנה המאחז מחדש על שטח קרקע פרטי ליד הכניסה לקיבוץ ארז. הרב דוד פנדל, ראש ישיבת אפיקי דעת בשדרות, הגיע לביקור במאחז והביע תמיכה בתוכנית הטרנספר ובהקמת התנחלויות ברצועת עזה. כמו כן ביקרו במאחז והביעו תמיכה חבר הכנסת אריאל קלנר, וחברי הכנסת לשעבר משה פייגלין ואריה אלדד. הודיה כריש חזוני, ‏"הציבור מבין שניצחון יושג רק דרך התיישבות יהודית בעזה", בעיתון מקור ראשון, 2 בספטמבר 2024 פלד ארבלי, ‏רק הגיעו וכבר הולכים: ההתיישבות החדשה "אלי עזה", שהוקמה בעוטף עזה, פונתה, באתר מעריב אונליין, 2 ביולי 2024 חולמים לגור בעזה: פעילי הימין שהקימו סמוך לגבול את מאחז אלי עזה, באתר i24NEWS, ‏16 בספטמבר 2024 שני ליטמן, ההתנחלות בעזה הולכת ומתבשלת. מאחז חדש כבר קם ליד הגבול, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2024 נקודה חדשה בעוטף עזה: כ-100 פעילים התיישבו ב"אלי עזה" ופונו ע"י כוחות הביטחון, סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 03:42), 30 ביוני 2024 ישראל שפירא, ‏מאחז "אלי עזה" בגבול הרצועה זכה לחיזוק חרדי מפתיע, באתר כיכר השבת, 5 בספטמבר 2024 ציוץ של רוית מטרסו ברשת החברתית אקס (טוויטר), 20 בספטמבר 2024 דביר עמר, הרב דוד פנדל: אין סיבה בעולם שלא נוכל לגור בעזה, באתר ערוץ 7, 6 באוגוסט 2024
נשיא על הכוונת (סרט)

נשיא על הכוונת (באנגלית: The Day of the Jackal) הוא סרט מותחן פוליטי בריטי-צרפתי משנת 1973, בבימויו של פרד זינמן. הסרט מבוסס על הספר נשיא על הכוונת של פרדריק פורסיית' משנת 1971 ועוקב אחר סיפורו של מתנקש שכיר המכונה "התן", שנשכר להתנקש בחייו של נשיא צרפת, שארל דה גול בקיץ 1963. העלילה מתארת את המרדף אחר המתנקש מצד כוחות הביטחון הצרפתיים, המנסים למנוע את ההתנקשות בזמן. הפקה משותפת של בריטניה וצרפת, בסרט מככב אדוארד פוקס בתור התן, עם מייקל לונסדייל, דרק ג'קובי, טרנס אלכסנדר, מישל אוקלייר, אלן באדל, טוני בריטון, סיריל קיוזאק, מוריס דנהם ודלפין סייריג. את הפרטיטורה המוזיקלית הלחין ז'ורז' דלרו. הסרט זכה לביקורות חיוביות והמשיך לזכות בפרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (ראלף קמפלן) ובנוסף חמש מועמדויות נוספות לפרס באפט"א (כולל הסרט הטוב ביותר והבימוי הטוב ביותר), שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות אחת לאוסקר. הסרט הכניס $16,056,255 בקופות צפון אמריקה. מכון הקולנוע הבריטי דירג אותו כסרט הבריטי ה-74 בגודלו במאה ה-20. ב-22 באוגוסט 1962, ארגון המחתרת המיליטנטי OAS, שזועם על ידי ממשלת צרפת שהעניקה עצמאות לאלג'יריה, מנסה להתנקש בחיי הנשיא שארל דה גול. ניסיון ההתנקשות נכשל, והותיר את דה גול וכל פמלייתו ללא פגע. בתוך שישה חודשים, מנהיג ה-OAS, ז'אן בסטיאן-ת'ירי ועוד כמה חברים נתפסים ובסטיאן-ת'ירי ומוצאים להורג. הסרט מתאר את התכנון והביצוע של התנקשות מתוכננת בנשיא צרפת שארל דה גול. גיבור הסרט, המכונה "הצייד", נבחר למשימה בגלל מיומנויותיו הגבוהות. במקביל, כוחות הביטחון הצרפתיים מנסים להתחקות אחריו ולסכל את מזימתו. נשיא על הכוונת נחשב לאחד המותחנים הקלאסיים של שנות ה-70, וזכה לשבחים על בימויו המותח והעוצמתי. הסרט קיבל ביקורות חיוביות רבות על תיאור הריאליסטי של המרדף. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 90%, וב-Metacritic ציון של 80 מתוך 100. "נשיא על הכוונת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נשיא על הכוונת", באתר AllMovie (באנגלית) "נשיא על הכוונת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נשיא על הכוונת", באתר Metacritic (באנגלית) "נשיא על הכוונת", באתר אידיבי "נשיא על הכוונת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא נשיא על הכוונת בוויקישיתוף British Film Institute - Top 100 British Films (1999).
לוח השנה ההיג'רי השמשי

לוח השנה ההיג'רי השמשי הוא לוח השנה הרשמי של איראן. לוח זה הוא לוח שנה שמשי, והוא הלוח האיראני הדומה ביותר ללוח הגרגוריאני, המתבסס על מסלול כדור הארץ סביב השמש. לוח השנה ההיג'רי הנפוץ יותר הוא לוח השנה ההיג'רי הירחי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הלוח מתחיל ביום השוויון במרץ, כפי שנקבע על ידי החישוב האסטרונומי עבור מרידיאן הזמן הסטנדרטי של איראן (שהוא 52.5°E, UTC+03:30 ) ויש בו שנים של 365 או 366 ימים. לוח השנה ההיג'רי השמשי נפוץ באסלאם השיעי, ואילו לוח השנה ההיג'רי הירחי נפוץ באסלאם הסוני . היום הראשון של לוח השנה ההיג'רי השמשי היה יום השוויון האביבי, 18 במרץ 622 לספירה. לוח השנה נקרא "לוח ההיג'רי" מכיוון שזו הייתה השנה שבה המוסלמים מאמינים שמוחמד יצא ממכה למדינה. אירוע זה מכונה ההיג'רה (מלשון הגירה בעברית). שנה זו נחשבת בדרך כלל על ידי המוסלמים כשנה הראשונה לאסלאם . לוח השנה השמשי האיראני העתיק הוא מבין לוחות השנה העתיקים בעולם, כמו גם לוח השנה השמשי המדויק ביותר בשימוש כיום. מכיוון שהלוח משתמש בחישוב אסטרונומי לקביעת השוויון האביבי, אין לו שגיאה מהותית הוא קדום יותר מלוח השנה ההיג'רי הירחי המשמש את רוב המוסלמים (המכונה במערב הלוח האסלאמי); למרות ששניהם סופרים מההיג'רה. הלוח ההיג'רי השמשי משתמש בשנות שמש ומחושב על פי "שנת ההיג'רה", ולוח ההיג'רי הירחי מבוסס על חודשי ירח, ומתוארכים ל"יום ההיג'רה" המשוער. כל אחד משנים עשר החודשים של לוח השנה ההיג'רי מתכתב עם גלגל המזלות, ובאפגניסטן השתמשו בשמות המזלות לחודשים. במקומות אחרים שמות החודשים זהים ללוח השנה הזורואסטרי. בששת החודשים הראשונים יש 31 ימים, בחמישה הבאים יש 30 ימים, ובחודש האחרון יש 29 ימים בשנים חסרות, אך 30 ימים בשנים מעוברות. ראש השנה האיראני הקדום, הנקרא נורוז, חל תמיד ביום השוויון במרץ. נורוז נחגג על ידי קהילות במגוון רחב של מדינות מהבלקן ועד מונגוליה. נכון להיום לוח השנה ההיג'רי השמשי משמש רשמית רק באיראן. "پيمانه کردن سال و ماه از ديرباز تا کنون در گفتگو با دکتر ايرج ملک پور" [Measuring the year and month for a long time until now in a conversation with Dr. Iraj Malekpour] (בפרסית). BBC Persian. נבדק ב-2013-07-06. "دقیق ترین تقویم جهان، هدیه خیام به ایرانیان" [The most accurate calendar in the world, Khayyam's gift to Iranians] (בפרסית). BBC Persian. נבדק ב-2013-07-06. "پژوهش‌های ایرانی | گاهشماری تقویم جلالی" [Iranian Studies & # 124; Glory Calendar Timeline]. Ghiasabadi.com. 25 בספטמבר 2007. נבדק ב-2013-07-06. {{cite web}}: (עזרה) Shaikh, Fazlur Rehman (2001). Chronology of Prophetic Events. London: Ta-Ha Publishers Ltd. pp. 51–52. Marom, Roy (Fall 2017). "Approaches to the Research of Early Islam: The Hijrah in Western Historiography". Jamma'a. 23: vii.
רוג'ריוס מסלרנו

רוג'ריוס (לפני 1140 - בערך 1195; נקרא גם Rogerius Salernitanus, Frugard, Roger Frugardi, Roggerio Frugardo, Rüdiger Frutgard ו- Roggerio dei Frugardi) היה מנתח מהעיר סלרנו שכתב ספר על רפואה בשם "הפרקטיקה של הכירורגיה" ( Practica Chirurgiae ) הספר ידוע גם בשם (Chirurgiae Magistri Rogerii ) ונכתב ככל הנראה בין השנים 1180 ל-1170, אם כי יש השערה כי נכתב מאוחר יותר משנת 1230. הספר שכתיבתו הושפעה גם מהרפואה בעולם האיסלאמי של ימי הביניים ובסיוע העריכה של תלמידו גידו ד'ארצו הצעיר מרשימות הרצאות בבית הספר לרפואה של פארמה, והוא הטקסט הכירורגי העתיק ביותר בתרבות המערבית. עבודתו של רוג'ריוס שמרה על המסורת החזקה של בית הספר לרפואה של סלרנו, הקיימת מאז המאה התשיעית, שהייתה חלוצה בחקר האנטומיה והכירורגיה . הספר שפרסם של רוג'ריוס כתוב בשפה ברורה, קצרה ומעשית, היא גם לא עמוסה בציטוטים ארוכים שנגזרו מעבודות רפואיות אחרות של התקופה. הספר כתוב בצורה מסודרת מבחינה אנטומית ומוצגת על פי סיסטמטיזציה פתולוגית - טראומטית, כוללת טיפול מומלץ קצר לכל מחלה. רוג'ריוס היה צופה עצמאי והיה הראשון שהשתמש במונח זאבת כדי לתאר את המחלה על תסמיניה המיוחדים. הוא המליץ על חבישה המבוססת על שימוש באלבומין ביצה עבור פצעי הצוואר, ולא האמין שניתן לשקם עצבים, כאשר הם קטועים, אם כי הוא חשב שהם ללא ספק עשויים להתאחות. וכן הוא ממליץ, בין היתר, שבמקרה של פציעות מעיים, יש לתפור את הפצע לאחר שהוחדרה מעליו צינורית של פקעת סמבוק. [10] עבודתו של רוג'ריוס הייתה הטקסט הראשון של ימי הביניים בנושא כירורגיה ששלט בתחומו בכל אירופה, והוא שימש באוניברסיטאות החדשות בבולוניה ובמונפלייה. עבודתו של רוג'ריוס נשמרה רלוונטית על ידי המהדורה החדשה (1250) שנעשתה על ידי תלמידו רולנדו דה פארמה, פרופסור בבולוניה. לעבודה נוספו הגהות מאוחרות יותר שכללו עדכונים ורבים מכתבי היד הללו כוללים איורים מפוארים המפרטים את הטיפול הרפואי. עד המאה ה-13, ערים רבות באירופה דרשו מהרופאים לעבור כמה שנות לימוד או הכשרה לפני שהם יוכלו להתאמן. לכירורגיה היה מעמד נמוך יותר מהרפואה הטהורה, עד שרוג'ריוס חיבר את החיבור שלו, שהניח את היסודות לספרות העניפה של המדריכים הכירורגיים המערביים, שהשפיעו על הענף עד לעת החדשה. עיבודים ליצירתו של רוג'ריוס מסלרנו הפכו בסיס לפרסומים רפואיים אחרים כמו ב"רולנדינה" מאת תלמידו של רוג'ריוס רולנד מפרמה וב"Chirurgia" מאת יוהנס ג'מאטוס מסלרנו המנתח והרופא וילהלם בורגנסיס. שהיה רופאו האישי של של המנהיג הצבאי סיימון דה מונפורט הוא נשא הרצאות בבית הספר לרפואה במונפלייה על הניתוח וריפוי הפצעים של רוג'ריוס מסלרנו. ספרו של רוג'ריוס מסלרנו שימש כבסיס לכתב יד של המנתח מהווזר בצורת פירושים בספרו. בסוף המאה ה-14, שידוע לחוקרים בשם לייפציג רוג'ר גלוס (Leipzig Roger Glosse) הכלול בכתב יד מס. 1224 בספריית אוניברסיטת לייפציג, פורסם בשפה הגרמנית ועיבוד משלים על ידי מחבר לא ידוע. קבוצת הטקסטים הנרחבת, שעלתה מספר הלימוד של רוג'ריוס והורכבה מעיבודים לטקסט המקורי של רוג'ר ("רוג'רינה" משנת 1180) ומהדורתו השנייה ("רולנדינה", בסביבות 1240) מהמאות ה-12 עד ה-14, היא המכונה "הגלוס של רוג'ריוס" או ה"קומפלקס של רוג'ריוס". בסביבות 1250, מחבר מסלרנו ריכז את התוכן של הטקסט המקורי של רוג'ר והגלוס של רוג'ריוס . Leonard D. Rosenman, The Chirurgia of Roger Frugard (2002). "היסטוריה של הרפואה - בית הספר של סלרנו", אתר New Advent מדיה וקבצים בנושא רוג'ריוס מסלרנו בוויקישיתוף
סלמה (סרט)

סלמה (באנגלית: Selma) הוא סרט דרמה היסטורית משנת 2014 בבימויה של אווה דוברני, העוסק במאבקו של מרטין לותר קינג למען זכויות האזרח בארצות הברית. הסרט מתמקד במצעדים מסלמה למונטגומרי ב-1965, שנועדו לקדם את זכות ההצבעה לשחורים במדינות הדרום. הסרט שואב את כוחו מהמשחק המרשים של דייוויד אוילאו בתפקיד קינג ומציג את המאבקים הפוליטיים והחברתיים שהובילו לשינוי חקיקתי משמעותי. סרט מככבים השחקנים דייוויד אוילובו בתור קינג, טום ווילקינסון בתור הנשיא לינדון ב. ג'ונסון, טים רות' בתור ג'ורג' וואלאס, כרמן איג'ו בתור קורטה סקוט קינג, וקומון בבל. סלמה הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע האמריקאי ב-11 בנובמבר 2014 תחילה בהקרנה מוגבלת בארצות הברית ב-25 בדצמבר ולאחר מכן יצא לקהל הרחב בקולנוע ב-9 בינואר 2015, חודשיים לפני יום השנה ה-50 לצעדה. הסרט יצא לאקרנים מחדש ב-20 במרץ 2015 לכבוד 50 שנה לצעדה ההיסטורית. הסרט היה מועמד לסרט הטוב ביותר וזכה בשיר המקורי הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-87 . הוא גם קיבל ארבע מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, כולל הסרט הטוב ביותר - דרמה, הבמאי הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר, וזכה בפרס השיר המקורי הטוב ביותר. הסרט מתאר את תהליך הארגון וההובלה של הצעדות מסלמה למונטגומרי, שבהן נאבק מרטין לותר קינג ג'וניור להבטיח את זכות ההצבעה לשחורים במדינות הדרום. האירועים הדרמטיים שהתרחשו במהלך הצעדות הללו עזרו להעביר את חוק זכות ההצבעה בארצות הברית. דייוויד אוילאו בתפקיד מרטין לותר קינג ג'וניור כרמן אג'וגו בתפקיד קורטה סקוט קינג טום וילקינסון בתפקיד לינדון ג'ונסון הסרט זכה לשבחים על הבימוי והמשחק, במיוחד של דייוויד אוילאו, ועל ההצגה הריאליסטית והמרגשת של המאבק לזכויות האזרח. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 99%, וב-Metacritic ציון של 88 מתוך 100. "סלמה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סלמה", באתר נטפליקס "סלמה", באתר AllMovie (באנגלית) "סלמה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סלמה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סלמה", באתר Metacritic (באנגלית) "סלמה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Kryn, Randy (1989). "James L. Bevel: The Strategist of the 1960s Civil Rights Movement". In Garrow, David (ed.). We Shall Overcome: The Civil Rights Movement in the United States in the 1950s and 1960s. Brooklyn, NY: Carlson Publishing Inc. pp. 517–536. ISBN 0926019023. Randy Kryn, "Movement Revision Research Summary Regarding James Bevel" (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), published by Middlebury College, October 2005. "Golden Globe: 'Birdman,' 'Boyhood' and 'Imitation Game' Top Nominations". Variety. 11 בדצמבר 2014. ארכיון מ-6 בינואר 2015. נבדק ב-11 בדצמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה)
דנה כוכבי

דנה כוכבי (נולדה ב-2007) היא שחמטאית ישראלית בדרגת אמנית פיד"ה לנשים. בספטמבר 2024 ייצגה את ישראל באולימפיאדת השחמט ה-45, וזכתה במדליית זהב אישית בלוח המילואים (החמישי) והייתה ליחידה בתחרות שניצחה את כל משחקיה (8). נכון לאוקטובר 2024, כוכבי נמצאת בשיא כושרה ומדורגת במקום העשירי בין הנשים בישראל, לפי מד כושר. כוכבי החלה לשחק שחמט בגיל 9, והחלה לשחק ולהתאמן במועדוני שחמט בעקבות אחיה הגדול, אורי כוכבי (כיום אמן בינלאומי). היא לומדת בתיכון גני אוהל ברמת גן, משחקת במועדון השחמט העירוני אטיוד רמת גן, ומאמניה הם רב-אמן אורי קובו ואמן בינלאומי דוד גורודצקי. כוכבי הייתה חברת נבחרת ישראל בשחמט לאולימפיאדת השחמט 2024, שנערכה בבודפשט, שבהונגריה. היא שיחקה בלוח המחליפות (החמישי), וניצחה בכל שמונת משחקיה, וקיבלה מדליית זהב אישית. דנה כוכבי, באתר פיד"ה (באנגלית) שרון כידון, בת ה-17 שזכתה בזהב באולימפיאדת השחמט: "תמיד שמחה לעלות עם דגל ישראל", באתר ynet, 24 בספטמבר 2024 מלכה משלנו: דנה כוכבי מרמת גן זכתה בזהב באולימפיאדה בהונגריה | חדשות רמת גן גבעתיים NEWS, באתר חדשות רמת גן גבעתיים NEWS, ‏25 בספטמבר 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרביח'א

תרביח'א (בערבית: تربيخا) היה כפר ערבי, שיעי, בגליל המערבי לפני קום מדינת ישראל. היישוב נבנה על בסיס היישוב הצלבני, שנקרא (במסמכים כתובים בלטינית): Tarrebresca. בצד הדרומי של הכפר נמצאו שלושה סרקופגים, ברכת מים "חצי עגולה", בורות מים וקברים עתיקים - חצובים בסלע. הכפר, כמו כל האזור, עברו לשליטת האימפריה העות'מאנית בשנת 1517. הכפר בנהיה (הנפה) של תבנין תחת המחוז (ליווא) של צפת, וגרו בו 88 תושבים. בסוף המאה התשע-עשרה תואר הכפר כבנוי מאבן ושוכן על רכס. האוכלוסייה הוערכה כ-100תושבים שחיו מגידול זיתים. בתקופה זו הייתה תרביח'א חלק ממחוז ביירות. ערך מורחב – שבעת הכפרים הכפר היה אחד משבעה כפרים מתואליים בגליל שאי הבהירות לגבי מעמדם ומעמד תושביהם לאחר סיום המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, משום המחלוקת על תיחום שטחי המנדט הבריטי והמנדט הצרפתי בצפונה של ארץ ישראל, הוסרה, עם אשרורו של הסכם ניוקומב-פולה האנגלו-צרפתי ב-1924 על ידי חבר הלאומים בו נקבע שהכפרים בשטח ארץ ישראל המנדטורית. הכפר נכלל בשטח ההמחוז הצפוני - עכו. בכפר היו שני מסגדים ובמפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1931 נמנו בו כ-150 בתים. בשנת 1938 נפתח בכפר בית ספר יסודי לבנים. בשנת 1945 מנתה אוכלוסיית הכפר 1,000 נפש ושטח היה 18,563 דונם, שמתוכם: הכפר עצמו היה בנוי על 112 דונם, שטח מעובד היה 3,823 דונם והיתר, רוב השטח - 14,628 דונם, היו אדמות בּוּר. האוכלוסייה ושטחי האדמה כוללים את השטחים והאוכלוסייה של הכפרים "נבי רובין" ו"סורוח" שהיו צמודים לתרביח'א. במקום הוקמה מצודת טגארט, מדגם מצדית, במסגרת סלילת כביש הצפון והקמת גדר הצפון בעת המרד הערבי הגדול. במלחמת העצמאות, ב-30 באוקטובר 1948, הכפר נכבש, במסגרת מבצע חירם, על ידי גדוד 91 מחטיבה 9 ויושביו עזבו ללבנון. בשנת 1949 רוב בתי הכפר נהרסו והוקם מושב שומרה. נשארו רק כ-20 בתים מקוריים והם משמשים כיום את תושבי המושב. בשנת 1994 העניקה לבנון לפליטי הכפר ולצאצאיהם אזרחות לבנונית. במרץ 2005 אישרה ממשלת לבנון לתושבי הכפר להקימו מחדש על אדמותיהם בשטח לבנון, אותם עיבדו ללא הפרעה מ־1948. שבעת הכפרים מדיה וקבצים בנושא תרביח'א בוויקישיתוף נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. שם היישוב מאוית Tarbikha. Strehlke, Ernst, ed., [https://archive.org/details/tabulaeordinist00stregoog/page/15/mode/1up?view=theater https://archive.org/details/regestaregnihie00rhgoog/page/165/mode/1up?view=theater Tabulae Ordinis Theutonici ex tabularii regii Berolinensis codice potissimum], Berlin: Weidmanns, 1869, עמ' 15, 125 (מתורגם מלטינית) Conder, C.R.; Kitchener, H.H., . The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 193 Conder, C.R.; Kitchener, H.H, The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 150 Tarbikha - تربيخا (תרביח'א), באתר palestineremembered, ‏2007 נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 153. Julie Peteet, Landscape of Hope and Despair: Palestinian Refugee Camps, University of Pennsylvania Press, 2011, עמ' 177 אשר קאופמן, גבולות, זהויות וטריטוריאליוּת במזרח התיכון: שבעה כפרים שיעיים כמקרה מבחן, ג'מאעה יד, תשס"ו, עמ' 89-65
יוז'ף קנופ

יוז'ף קנופ (בהונגרית: Knopp József;‏ פשט, 1825 – בודפשט, טרזווארוש, 12 ביולי 1899) היה צייר יהודי-הונגרי מוכר בהונגריה ומחוצה לה, אביו של הצייר אימרה קנופ. לפחות אחד מציוריו מוצג בגלריה הלאומית של הונגריה. יוז'ף קנופ נולד במשפחה יהודית כבנו של אברהם קנופ. הוא נכנס לאקדמיה לאמניות יפות של וינה בגיל צעיר, ומשנת 1847 למד באקדמיה לאמנות יפה במינכן. אירועי 1848 (מהפכת 1848 בהונגריה) הביאו אותו הביתה, שם צייר תמונות על דגלי הצבא. הוא צייר דיוקנאות גם של כמה מחברי המשרד של מנהיג המהפיכה לאיוש קושוט. לאחר הכנעת המהפכה צייר פורטרטים וטבע דומם. ידוע לנו גם על שלושה דיוקנאות עצמיים שלו. הוא הוצג שוב ושוב בתערוכות של המרחצאות דיאנה של האגודה לאמנות של פשט (ראש-Szőlők, Tanulmányfej-ענבים). יצירותיו הוצגו גם בווינה (דיוקן עצמי, נזיר מתפלל). מאוחר יותר עסק בציור עבור חברות. מותו נגרם מהתקף לב. אשתו הייתה דורותיה וייגל. לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים, 1939-2002. מאגר של ציירים וגרפיקאים הונגרים. עבודת המחקר וגילוי בוצעו על ידי ג'רג' שרגאי. סגד, 1988. דפוס סגד. לקסיקון אמנות. עורכת אדית לייטה בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1968-1965. József K.: Selbstbildnisse, 1847, 1856, 1868; Der betende Eremit, 1851; Studienkopf, 1852; Imre K.: Der Flickschuster; Letzte Stiche, 1895, Privatbesitz New York; Hl. Cäcilie, 1896, Galerie Szegedin; Frauenbildnis, 1905; Sonntagshaube, 1906, Galerie Steinamanger; Die Waitzner-Straße, Der Jesuiten-Steg, beide Städt. Mus. Budapest; etc. Magyar Génius, 1896, S. 12–13; Művészet, 1912, S. 166, 1913, S. 94–100; Művészeti Lex., 1937; Thieme–Becker; Das geistige Ungarn, Bd. 2, 1918; Wurzbach. יוז'ף קנופ ב-Österreichisches Biographisches Lexikon יוז'ף קנופ: אישה זקנה. הגלריה הלאומית של הונגריה יוז'ף קנופ באתר OBL ביוגרפיה של יוז'ף קנופ באתר budapestaukcio Halálesete bejegyezve a Bp. VI. ker. állami halotti akv. 1230/1899. folyószáma alatt.
אנדרו קווין ווקר

אנדרו קווין ווקר (באנגלית: Andrew Kevin Walker; נולד ב-14 באוגוסט 1964) הוא תסריטאי קולנוע אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות כתיבתו של הסרט "שבעה חטאים" משנת 1995, עבורו זכה למועמדות לפרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר, וכן בזכות סרטים נוספים כמו 8 מ"מ וסליפי הולו. ווקר נולד באלטונה, פנסילבניה, ובמהלך ילדותו עבר למכניקסבורג, פנסילבניה, שם גדל. הוא למד בתיכון מכניקסבורג עד לסיום הלימודים בשנת 1982. לאחר מכן נרשם לאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, שם למד הפקת סרטים. הוא סיים את הלימודים בשנת 1986 עם תואר ראשון באומניות בתחום הסרטים והווידאו. מיד לאחר שסיים את לימודיו, עבר ווקר לניו יורק ועבד בחברת טאוור רקורדס. במהלך התקופה הזו עבד על מספר פרויקטים, אך לא זכה להצלחה רבה עד שכתב את התסריט לסרט "שבעה חטאים" בשנת 1991. הוא עבר ללוס אנג'לס במטרה למכור את התסריט, ופנה לתסריטאי דייוויד קפ, שהראה את התסריט להנהלה ב-ניו ליין סינמה שרכשה את זכויות הסרט. ההפקה לקחה כמעט שלוש שנים להתחיל. במהלך ההפקה, קווין ווקר מצא עבודה נוספת כתסריטאי, כולל עבודה קצרה בתוכנית טלוויזיה של HBO "אגדות מעולם המסתורין" וכן כתב את התסריטים לסרטים "Brainscan" (1994) ו-"Hideaway" (1995). כאשר החלה ההפקה של שבעה חטאים ביים את הסרט דייוויד פינצ'ר, והשחקנים הראשיים היו מורגן פרימן, בראד פיט וקווין ספייסי. במהלך ההפקה, האולפן הציע שינויים בתסריט, שהיו נושא לחזור על עצמו בקריירה של ווקר. עם זאת, גם פינצ'ר וגם פרימן תמכו בתסריט המקורי של ווקר, והוא נשמר ללא שינויים. הסרט זכה לשבחים רבים והפך להצלחה מסחרית גדולה, כאשר הכנסותיו הגיעו ל-327,311,859 דולר ברחבי העולם. אף שווקר לא זכה לקרדיט נוסף לשם הסרטים במשך ארבע שנים, הוא כתב מספר תסריטים לא מזוהים בתקופה זו, כולל המשחק וסיוט בקצה האופק. בשנת 1999 סרטו 8 מ"מ יצא לאקרנים אך שוב נתקל בבעיות עם האולפן בנוגע לתוכן החשוך של הסרט, מה שגרם לפיצוץ בינו לבין הבמאי ג'ואל שומאכר. ווקר הרגיש שלא יהיה צורך יותר בשכתוב. אבל כפי שהתברר, שומאכר תמך באולפן ועשה שינויים משלו, מה שהוביל לנפילה מתוקשרת בין השניים, כאשר ווקר למעשה התנער מהסרט והתרחק מהסט. בראיון ל"גרדיאן", הוא אמר כי "זו הייתה חוויה כל כך מדכאת מטבעה שהמעט שאני יכול לעשות הוא להגן על עצמי מהחוויה האומללה של צפייה בפועל". בשנת 2015, הוא הביע את פתיחותו ל-redo 8MM במקום לעשות מחדש את Seven. האחרון השאיר את האולפנים והמפיקים אומללים מכך שסומרסט פשוט עומד שם חסר אונים כשמילס ירה בג'ון דו. ווקר מצא הצלחה נוספת ב-1999, כשכתב שכתובים ללא קרדיט לסודות הרוח ומועדון קרב שנחשבים לסרטי פולחן. סיוט בקצה האופק (1997) המשחק (1997) מועדון קרב (1999) סודות הרוח (1999) אנדרו קווין ווקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנדרו קווין ווקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדרו קווין ווקר, באתר AllMovie (באנגלית) אנדרו קווין ווקר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Andrew Kevin Walker Seven - Movie Reviews, Trailers, Pictures - Rotten Tomatoes Seven (1995) Guardian Staff (9 באפריל 1999). "Butcher my script and I'm outta here". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-14 בפברואר 2019. {{cite news}}: (עזרה) Burns, Asley; Schilhause, Chloe (22 בספטמבר 2015). "'Seven' Screenwriter Andrew Kevin Walker Looks Back At What's Inside The Box, 20 Years Later". UPROXX. נבדק ב-14 בפברואר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
הנערה שקפצה בזמן (ספר)

הנערה שקפצה בזמן (ביפנית: 時をかける少女) הוא רומן מדע בדיוני מאת הסופר היפני יאסוטאקה צוטסוי. הסיפור פורסם במקור באופן הדרגתי במגזינים לתלמידים של גאקן בין נובמבר 1965 עד מאי 1966, ופורסם לראשונה כספר ב-1967 על ידי בית ההוצאה לאור היפני Kadokawa Shoten. בעקבות ההצלחה של הספר לאורך השנים נוצרו עיבודים שונים לסיפור, כולל סרט לייב אקשן משנת 1983 בבימויו של נובוהיקו אובאיאשי, וסרט אנימה משנת 2006 בבימויו של מאמורו הוסודה. העלילה מתמקדת בתלמידת חטיבת הביניים קאזוקו יושייאמה אשר לאחר תאונה מסתורית במעבדת בית הספר מגלה שיש לה כעת את היכולת לקפוץ בזמן. קאזוקו לומדת בהדרגה לשלוט ביכולות החדשות שלה, משתמש ביכולות הללו על מנת לפתור בעיות יומיומיות שונות, ומתחילה להסתגל לרעיון שלשינוי העבר יש השלכות בלתי צפויות ומרחיקות לכת. קאזוקו יושייאמה - הגיבורה הראשית. תלמידת תיכון סקרנית אשר מקבלת במקרה את היכולת לקפוץ בזמן בעקבות תאונה במעבדה בבית הספר. גורו אסאקורה - אחד מחבריה הקרובים של קאזוקו. לאורך השנים הופקו עיבודים שונים שהתבססו על עלילת הספר: העיבוד הראשון נוצר בשנת 1972 כאשר הופקה סדרת דרמה מסוג לייב אקשן בכיכובה של מאיומי אסאנו, אשר שודרה במקור בערוץ NHK ביפן. בשנת 1983 הופק סרט לייב אקשן בבימויו של נובוהיקו אובאיאשי ובכיכובה של טומויו הארדה. הסרט היה אחד משוברי הקופות הגדולים ביותר ביפן באותה השנה. בשנת 2006 הופק סרט אנימה בבימויו של מאמורו הוסודה אשר עלילתו מבוססת באופן רופף על הספר. בשנת 2010 הופק סרט לייב אקשן בבימויו של מאסאקי טניגוצ'י ובכיכובה של רייסה נאקה. לאורך השנים נוצרו מספר עיבודי מאנגה לספר. הנערה שקפצה בזמן, באתר OCLC (באנגלית) Walkov, Marc (2016). "The Girl Who Leapt through Time". Far East Film Festival. נבדק ב-30 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) "過去興行収入上位作品 一般社団法人日本映画製作者連盟". Eiren. Motion Picture Producers Association of Japan. 1983. נבדק ב-30 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה)