laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוסף זוסמן

יוסף זוסמן (י בניסן תרמ"ב ,אפריל 1882 – כ"ב בטבת תשכ"ב, 1962), מעולי העלייה השנייה, ממקימי המושבה באר יעקב. נולד בעיירה רומנובקה (רומנובסק)שבמחוז גליציה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), ליצחק זוסמן ומרים זוסמן. קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר ובישיבות. נשא לאשה את יונה לבית גוטליב. לזוג נולדו מספר ילדים: צבי, לאה, רבקה (לימים בן-עמי), יפה (לימים שקובסקי), יהודית (לימים יזהר), דברה (לימים (סרולביץ') אישראליביץ') וחנן (לימים בן-יוסף). בעירו התפרנס מנגרות והיה שוליית-נגר לאביו בנגרייה שהייתה בבעלות המשפחה. היה מחובבי ציון ופעיל בצעירי ציון. בשנת 1905 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, התיישב בראשון לציון ועבד כנגר ביקב עם אביו. ב-1907 היה מראשוני קוני האדמות באזור באר יעקב משפחתו קנתה 75 דונם והייתה שותפה לייסוד המושבה. המשפחה התיישבה במקום יחד עם קבוצה של משפחות ורווקים עולי מזרח אירופה, פרס וארגנטינה, וגרעין חקלאי של יהודים-קווקזים מדאגסטן בהנהגת הרב יעקב יצחקי. כחבר ועד השמירה השתתף בהגנת המקום ובמאורעות תרכ"ו (1926). נפטר ב-1962 ונקבר בבאר יעקב. יוסף זוסמן (אורכב 22.10.2013 בארכיון Wayback Machine), באלבום המשפחות - עדת ראשון לציון דוד תדהר (עורך), "יוסף זוסמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2622 [1], באתר JewishGen(באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוויין מפוצל

לוויין מבוזר (מוכר באנגלית כ-Fractionated spacecraft או Disaggregated Spacecaft Architecture - ארכיטקטורת חלל מפורדת) הוא קונספט שפותח בארצות הברית, ובו במקום לוויין אחד, מחולקים תפקודיו השונים למספר לווייני משנה קטנים, המהווים מכלולים ייעודיים למשימות מוגדרות (לדוגמה - תקשורת, חישוב, אספקת כוח). בניגוד לצבירי לוויינים (Clusters), וקונסטלציות גדולות (דוגמת מערכות ניווט לווייניות), התפיסה של לוויינות מבוזרת שמה דגש רב על אחידות הפלטפורמות החלליות המרכיבות את הלוויין המבוזר. חלקיו של הלוויין המבוזר יכולים להיות רכיבים ייעודיים, זולים ותקניים המייצרים "שלם הגדול מסכום חלקיו" באמצעות סינרגיה בין החלקים. מקור התפיסה של לוויינות מבוזרת היא בסוכנות למחקרים מתקדמים של משרד ההגנה האמריקאי, DARPA. הסוכנות זיהתה מספר חולשות בלוויינים האמריקניים, הנובעות ממספר גורמים:המחיר הגבוה של לוויין צבאי, הזמן הרב העובר בין הזמנת הלוויין מהיצרן לבין השיגור ומתן השירות ללקוח, וחוסר היכולת לתקן תקלות בלוויין שהתגלו לאחר השיגור לחלל. הפגיעות של לווייני ארצות הברית להיבטים שונים של לוחמת חלל והתנגשויות בפסולת חלל היוותה זרז נוסף לפיתוח התפיסה של לוויינות מבוזרת. על פי DARPA, חלק ניכר מהאתגרים הטכנולוגיים של תפיסת הלוויינים המפוצלים קשור לנושאי תקשורת וניהול מידע. אבני היסוד הטכנולוגיות שזוהו כמרכזיות ליישום הרעיון כוללות: רשת תקשורת בעלת יכולת הקמה עצמית טכנולוגיית תקשורת אלחוטית אמינה יכולת העברה אלחוטית של אנרגיה פעולת במתכונת של אשכול מחשבים מחשוב מבוזר בלוויין מקובל, כאשר יש איחור בפיתוח המטע"ד (לדוגמה) נוצר עיכוב בשיגור המקרין על עיכוב בשימוש המבצעי בלוויין ובתוצריו. בלוויינים מפוצלים, ניתן לשגר מכלולים אחדים גם לפני שהמטעד, או מרכיב מסוים מהמטעד, מושלם, ולצרף אותו אל הרשת לאחר סיום בנייתו. במקרה של כישלון בשיגור, לא נפגע הלוויין כולו אלא רק החלק ממערך המכלולים. יש לזכור כי לוויין מפוצל אמור לטוס לחלל באמצעות סדרה של שיגורים. יתר על כן, גם תקלה חמורה במסלול, של אחד ממכלולי הלוויין המפוצל יכולה להפתר בקלות יחסית באמצעות שיגור מכלול חלופי. נוסף ליתרון הכלכלי בלוויין מפוצל, יש גם יתרון צבאי ומבצעי ברור - שרידות הלוויין למתקפה עולה, והיכולת לנטרלו לחלוטין פחותה מאשר ניטרול לוויין אחוד. לוויין מפוצל יכול להחליף מגוון של לוויינים אחודים למכלול של משימות. בין היישומים הנבחנים ללוויינים מפוצלים ניתן לציין תקשורת, חישה מרחוק (בתחום האור הנראה והמכ"ם), גילוי שיגורים וכן הדגמת טכנולוגיות ומחקר. אחת המעבדות המובילות[דרוש מקור] בעולם בנושא היא מעבדתו של פרופ' פיני גורפיל בטכניון הפועלת במסגרת פרויקט "גלילאו" של סוכנות החלל האירופית ובמימון מועצת המחקר האירופית (ERC). העתיד שייך ללוויינים המבוזרים - מגזין "טכנולוגיות" הטכניון, ‏חוקרי הטכניון הקימו מעבדה יחידה בישראל לפיתוח טיסות של "להקות" לוויינים בחלל, באתר "הידען", 15 בדצמבר 2008 אבי בליזובסקי, ‏מיליון וחצי יורו מהאיחוד האירופי למחקר חדשני בטכניון על שיגור לוויינים בחלקים, באתר "הידען", 21 ביוני 2011 ההודעה הרשמית של PF7 על מימון הפרויקט בטכניון Technion plans first-ever satellite trio, 26 בינואר 2012
אהרן דולגופולסקי

אהרן ב. דולגופולסקי (ברוסית:Арон Борисович Долгопольский;‏ 18 בנובמבר 1930 - 20 ביולי 2012) היה בלשן ישראלי בתחום הבלשנות ההיסטורית המשווה, מבכירי החוקרים את התזה של השפה הנוסטרטית, הגורסת כי כל או רוב השפות הקיימות בעולם התפתחו משפה אחת משותפת. אהרן בוריסוביץ' דולגופולסקי נולד ב-1930 במוסקבה בירת ברית המועצות. הוא החל להתעניין בתזה הנוסטרטית בשנות ה-60 ושיתף פעולה עם החוקר ולדיסלב איליץ'-סוויטיץ' (אנ'). ביחד היו הראשונים לעסוק בהשוואה שיטתית של השפות-הבנות השונות בתוך המשפחה הנוסטרית. לימד שמונה שנים באוניברסיטת מוסקבה, ובשנת 1976 עלה לישראל ומאז לימד באוניברסיטת חיפה. לאחר פרישתו לגמלאות שימש כפרופסור אמריטוס בחוג לבלשנות. בשנת 2002 יצא לכבוד יום הולדתו ה-70 ספר מאמרים בשם "שפות ודובריהם באירואסיה הקדומה" בהוצאת האגודה להיסטוריה של השפות. בשנת 2008 התפרסם מילון השוואתי של השפה הנוסטרטית, המהווה את שיאו של המחקר ארוך השנים של דולגופולסקי על השפה הנוסטרטית. המילון התפרסם על ידי מכון מקדונלד למחקר ארכאולוגי באוניברסיטת קיימברידג' והוא כולל ארבעה כרכים (הניתנים להורדה מהאינטרנט). המילון מכיל כ-3,033 ערכים שונים במעל 3,000 עמודים. דולגופולסקי הופיע בסדרת המדע "נובה" בפרק העוסק במחקר אודות השפה האנושית הראשונה. התגורר עם אשתו ציפי פליישר בחיפה. נפטר ב-2012, בגיל 82. הותיר אחריו אישה וילדים. ב-2021 התפרסמו מאמריו של אהרון דולגופולסקי הפונים לקהל הרחב (תרגום לעברית: דניאל אברין). The Nostratic Macrofamily and Linguistic Palaeontology - Papers in the Prehistory of Languages (1998) Nostratic Dictionary (2008) יוסף מיכלסקי, דרכו המדעית של בלשן יהודי מברה"מ, דבר, 16 במאי 1979 פרופ' משה אזר ואהרון דולגופולסקי, ‏מילון שפת הקדמונים – השפה הנוסטרטית, באתר הערוץ האקדמי, 31 באוגוסט 2008 המילון הנוסטרי, באתר הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ברוך פודולסקי, מישהו כאן מדבר נוסטרטית?, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2009 רוביק רוזנטל, הצ'חצ'ח, השומר הצעיר וגם הווזווז, באתר nrg‏, 18 בספטמבר 2008 ריאיון עם ציפי פליישר על אהרון דולגופולסקי, לרגל ה-30 לפטירתו, בתוכניתה של ציפי גון-גרוס 'ספרים רבותיי ספרים' (גלי צה"ל, 7 בספטמבר 2012) שלושים למותו של אהרון דולגופולסקי, באתר של ציפי פליישר מרכז אהרון דולגופולסקי לחקר הנוסטרטיקה מאמריו של אהרון דולגופולסקי לקהל הרחב (תרגום: דניאל אברין), באתר ספריית הר הצופים של האוניברסיטה העברית אהרן דולגופולסקי, דף שער בספרייה הלאומית פרופ' אהרן דולגופולסקי: מודעת אבל באתר "אבלים".
שמורת האומות הראשונות

בקנדה, שמורת האומות הראשונות (באנגלית: First Nations reserve) או שמורת התושבים המקומיים (באנגלית: Native reserve) או שמורת אינדיאנים (Indian reserve) הוא שטח טריטוראלי המוענק על ידי הכתר לאומה אינדיאנית, מכוח חוק האינדיאנים (מכוח סמכות המלוכה הקנדית השולטת ישירות באומות הראשונות, ולא באמצעות הממשל הפדרלי הקנדי). שטח טריטוריאלי זה דומה במהותו ובשימושיו לשמורות האינדיאנים של ארצות הברית. בקנדה למעלה מ-600 שמורות אינדיאנים, אשר הן לרוב קטנות מאוד בשטחן. ישנם מספר שבטים המתגוררים במספר שמורות. על פי החוק, רשאי השר לענייני אינדיאנים ופיתוח הצפון לקבוע שטחי קרקע, ולהגדיר את השימוש בשטחים אלה. הבעלות בשטח ניתנת לשבט, ואנשי השבט יכולים להעביר את הבעלות בינם לבין עצמם, אך לא לאנשים שאינם אנשי השבט. החוק אף אוסר מתן שליטה בשטח לאדם שאינו תושב השבט, דבר המקשה על הפיתוח הכלכלי של השמורות, מאחר שלא ניתן להטיל עיקולים על השטחים, ובשל כך בנקים לא נותנים הלוואות ומשכנתאות לתושבי השמורות. על מנת לאפשר מתן הלוואות הקים איגוד המשכנתאות והדיור הקנדי (Canada Mortgage and Housing Corporation) - איגוד ממשלתי - קרן מיוחדת שתלווה לתושבי השמורות. למרבית השמורות אין מקורות הכנסה, ולרוב הכנסות השמורה מנוהלות על ידי משרדי הממשלה ולא על ידי השמורה. יחד עם זאת תושבי השמורה פטורים ממיסים פדרליים וממיסים פרובינציאליים ומחויבים לשלם רק מיסים מקומיים (מיסי הרשות המקומית של השמורה). תאגידים בבעלות השמורות אינם פטורים ממיסים. המשרד לענייני אינדיאנים של ממשלת קנדה
מתאם קרמר

מקדם הקשר (או המתאם) של קראמר הוא מדד תיאורי לעוצמת הקשר בין שני משתנים הנמדדים בסולם מדידה שמי (משתנים קטגוריים). המדד מבוסס על סטטיסטי כי-בריבוע של פירסון. מדד זה הוצג על ידי הסטטיסטיקאי השוודי הראלד קראמר בספרו שיצא לאור בשנת 1946, ומסומן בדרך כלל באות V. יהיו X ו-Y שני משתנים הנמדדים בסולם מדידה שמי, ויהא χ 2 {\displaystyle \chi ^{2}} סטטיסטי המבחן לבדיקת השערת אי תלות בין שני המשתנים. מתאם קראמר מוגדר להיות שווה ל- V = χ 2 / n min ( r − 1 , c − 1 ) {\displaystyle V={\sqrt {\frac {\chi ^{2}/n}{\min(r-1,c-1)}}}} כאשר n הוא מספר התצפיות, ו-r ו-c הם מספר הערכים שמקבלים המשתנים X ו-Y. עקרונית ניתן לחשב את V כאשר X ו-Y הם משתנים בדידים כלשהם ולאו דווקא משתנים בסולם שמי (כגון משתנים מסולם סדר או משתני ספירה), אולם בדרך כלל קיימים מדדי קשר עדיפים לשימוש במקרים כאלה. V הוא מדד סימטרי: עוצמת הקשר בין X ל-Y שווה לעוצמת הקשר בין Y ל-X. ערכו של V נע בין 0 ל-1. V שווה ל-0 אם ורק אם קיימת אי תלות סטטיסטית בין המשתנים X ו-Y. V שווה ל-1 אם ורק אם יש התאמה מלאה בין ערכי X וערכי Y. במדגם שנערך בשנת במחוז ססקצ'ואן בקנדה נשאלו 566 נבדקים על הזדהותם המפלגתית ועל דעתם לגבי הטענה כי בסכסוכי עבודה הממשלה נוטה יותר לצד של המעסיקים מאשר לצד של העובדים. תוצאות המדגם מוצגות בטבלה הבאה: שימו לב כי משתנה ההזדהות הפוליטית הוא משתנה בסולם שמי בעוד שמשתנה מידת ההסכמה נמדד בסולם סדר. ערכו של סטטיסטי χ 2 {\displaystyle \chi ^{2}} הוא 126.1, מספר התצפיות n הוא 566, מספר קטגוריות משתנה מידת ההסכמה הוא r=4 ומספר קטגוריות משתנה ההזדהות הפוליטית הוא c=3. לכן: V = 126.1 / 566 min ( 4 − 1 , 3 − 1 ) = 0.334 {\displaystyle V={\sqrt {\frac {126.1/566}{\min(4-1,3-1)}}}=0.334} . ניתן לומר כי קיים קשר חלש בין המשתנים. Cramér, Harald, 21, Mathematical Methods of Statistics, Princeton: Princeton University Press, 1946, עמ' 282, ISBN 0-691-08004-6 ראו את הערך על כי-בריבוע להסבר על אופן החישוב Paul Gingrich, Association Between Variables, http://uregina.ca/~gingrich/
גיור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גיוּר – הליך של המרת דתו של אדם ליהדות "גיוּר תוכנה" (מטפורית) – תרגום תוכנה לעברית (בפרט כשהתוכנה פותחה ללא התחשבות בשפה העברית) גיוֹר (עיר) – עיר בהונגריה גיוֹר (כדורגל) – מועדון כדורגל בעיר ההונגרית, גיוֹר
בורלסקה

המונח "בורלסק" מפנה לכאן. לערך העוסק בסרט קולנוע משנת 2010, ראו בורלסק (סרט). בּוּרְלֵסְקָה או גַּחְכִּית (Burlesque) היא סוגה תיאטרונית הומוריסטית העושה שימוש בפרודיה ובהגזמה גרוטסקית. הבורלסקה מזוהה עם חשפנות, אך קדם לכך זיהויה עם פרודיה מוזיקלית ועם פרשנות לא-הולמת לקטעי אופרה ויצירות קלאסיות שהייתה רחוקה מהמקור. בנוסף זוהתה הבורלסקה עם היפוך-מינים. המילה בורלסקה שאולה מספרדית ואיטלקית, שבהן burla פירושו הלצה, מהתלה. היא הופיעה בצרפת ובאיטליה של המאה ה-17 כביטוי ספרותי המתייחס לחיקוי גרוטסקי של הנשגב או הפאתטי. הצורה הבימתית הבורלסקית נהייתה פופולרית במאה ה-19, והחלה כהלעגה קומית של נושאים חשובים או אישים ידועים. משם, היא צמחה לפואטיקה עממית ותיאטרון עממי. אולם כצורה ספרותית, שורשיה הם כבר במאה ה-14 באנגליה, ביצירתו הסאטירית של ג'פרי צ'וסר, "סיפורי קנטרברי". בספרד של המאה ה-16 היה זה המשורר והמחזאי מיגל דה סרוואנטס שהלעיג על רומנסות ימי-ביניימיות ברבות מעבודותיו הסאטיריות. מראשית המאה ה-18 היה המונח בורלסקה בשימוש ברחבי אירופה כבא לתאר יצירות מוזיקליות שבהן יסודות רציניים ומצחיקים הוצבו זה לצד זה ועורבבו לכדי אפקט גרוטסקי. התיאטרון דובר-הגרמנית בלט בין אמצע המאה ה-19 ושנות ה-20 של המאה ה-20 כשהעלה יצירות בורלסקה שהתאפיינו בפארסה והגזמות. יוהאן שטראוס הבן ומלחינים אחרים כתבו אופרטות בורלסקיות. גרטרי, סטרווינסקי, קרנק, רגר ובארטוק יצרו גם הם, בזמנים שונים, סביב תמות בורלסקיות. בורלסקה תיאטרונית צמחה סביב ראשית התקופה הוויקטוריאנית, כשכללי האריסטוקרטיה פגשו את חברת מעמד הפועלים. היא לעגה רבות לצורות הבידור שזוהו עם המעמד הגבוה - כאופרה, דרמה שייקספירית ובלט. בעבודות הבורלסקה המוקדמות שהועלו בלונדון החל מראשית שנות ה-30 של המאה ה-19 המילים נכתבו למוזיקה פופולרית, באותו האופן שנעשה מוקדם יותר עם "אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי. מאוחר יותר מיזג הז'אנר אופרטות ומופעי רביו (Revue) ומיוזיק הול (Music hall), וכמה ממופעי הבורלסקה הגדולים נודעו כאקסטרווגנזה. ויליאם שוונק גילברט כתב חמש אופרות-בורלסק בתחילת הקריירה שלו, ובשנות ה-70 של אותה מאה התפרסמה חבורת הבורלסקה של לידיה תומפסון, הן בבריטניה והן בארצות הברית. תיאטראות לונדוניים מסוימים התמחו בבורלסקה בין שנות ה-60 לשנות ה-90. מופעי בורלסקה היו לרוב בני מערכה אחת ונמשכו פחות משעה, ועשו שימוש בפסטישים ובפרודיות על שירים מוכרים ואריות פופולריות. החל משנות ה-80 של המאה, מלחינים תרמו מוזיקה מקורית והמופעים התארכו לפורמט של שתיים-שלוש מערכות. הדיאלוג הבורלסקי נכתב פעמים רבות כצמדים מחורזים והיה גדוש בלשון נופל על לשון. עד שנות השמונים של המאה ה-19 נוצרו כמה מכללי הז'אנר, ובהם: תלבושות מינימליות, בדגש על הדמות הנשית קווי עלילה, דיאלוגים, תנועה ובימוי עמוסי רמיזות מיניות "פאנצ'ים" הומוריסטיים קלים להבנה (אף ששלובים במשחקי לשון) מערכונים דלי-לכידות עלילתית על-פני המופע. הגרסה האמריקנית של הבורלסקה התפתחה ממופעי הבידור של המיוזיק-הול והוודוויל של המאה ה-19, אולם בתחילת המאה ה-20 התגבשה הבורלסקה האמריקנית כשילוב עממי של סאטירה, מיצגים ו"בידור למבוגרים" שבו נכחו סטריפטיז, פעולות קומיות וגימיקים. על בימות הבורלסקה נתקיימו ההופעות הראשונות של צ'ארלי צ'אפלין, מיי וסט, אל גולסון, ועוד. מדיה וקבצים בנושא בורלסקה בוויקישיתוף בורלסקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בורלסקות, דף שער בספרייה הלאומית גליה ירדני-אגמון, האנציקלופדיה העברית שמיני, עמ' 52 גליה ירדני-אגמון, האנצקלופדיה העברית שמיני, עמ' 51
ניר גלים

נִיר גלים הוא מושב שיתופי דתי לאומי בשפלה הדרומית, סמוך לאשדוד. המושב שייך לארגון המושבים של הפועל המזרחי ולמועצה אזורית חבל יבנה, בה הוא היישוב המערבי והגדול ביותר. נכון לשנת 2021 מתגוררים במושב כ-1,400 תושבים. המושב הוקם ביום כ"ב חשון תש"י, 19 בנובמבר 1949 סמוך לים ולנחל לכיש, על אדמות הכפר אבו סווירה שנכבש בידי חטיבת גבעתי בקרב סוכריר. שמו הראשון של המושב היה "ניר וגל". מייסדי ניר גלים היו ברובם ניצולי השואה יוצאי הונגריה ומרכז אירופה. במקום פועל "בית עדות", שהוא מוזיאון המוקדש ליהדות מרכז אירופה, הכולל דגמי בתי כנסת שנשרפו בליל הבדולח, מיצג "בית הזכוכית", המחשת סיפור השואה והגבורה באמצעות משקפי מציאות מדומה, פעילות קבועה של הדרכה בין כותלי בית העדות לבתי ספר, למוסדות חינוך לצבא, לכוחות הביטחון ולציבור. כמו כן מתקיימות בו הרצאות בנושאים הקשורים לשואה ולגבורה לציבור הרחב. ב-31 באוגוסט 1955 פוצצו מסתננים ממצרים את בית הבאר של היישוב. ב-1956 חובר היישוב לרשת החשמל הארצית. במושב פעילות קהילתית וחברתית ענפה המופעלת בידי ועדות מקרב התושבים. בניר גלים קיימת הרחבה קהילתית צעירה לציבור דתי לאומי. נכון לאוגוסט 2012 נמכרו כ-130 מגרשים בהרחבה ומתוכם נקלטו כ-100 משפחות.ב-2023 התחיל לכהן הרב יוחנן שריידר כרב המושב. בשלושים השנים הקודמות שימש הרב צבי ארנון כרב המושב. לפניו שימש בתפקיד הרב בנציון פירר. בצמוד לניר גלים נמצאים הישיבה התיכונית נווה הרצוג והמושב בני דרום. בבעלות המושב רפת חלב, לול עופות לפטם, מכוורת דבש גדולה, גידולים חקלאיים, בייחוד פפריקה וכותנה, חברת ההובלה "חוף אשדוד" העוסקת בעיקר בהובלת מכולות בכל הארץ, וסוכנות "פז גלים" העוסקת בשיווק ובמכירת דלקים ושמנים באזורי המרכז והדרום. בניר גלים קיים מפעל לייצור צעצועים וריהוט לגני ילדים, בשם "תעשיות ניר גלים-ריהוט, ציוד ומשחקים למוסדות חינוך". ערך מורחב – בית העדות להנחלת זיכרון השואה בניר גלים מוזיאון בשם "בית העדות למורשת הציונות הדתית והשואה". המוזיאון הוקם על ידי עמותת ותיקי בני עקיבא במרכז אירופה, במטרה להגביר ולהרחיב את הנחלת מורשת השואה, וכן להנציח את מורשתה של הציונות הדתית מייסודה ועד היום. כל זאת באמצעות תצוגות ופעילויות חינוכיות-לימודיות ומחקריות. בית העדות כולל ספריית עיון מקצועית, ארכיון, אולמות להרצאות ולכנסים, חדרי לימוד, חדר תפילה וזיכרון, תצוגות, תערוכות, וציוד אור-קולי. ניר גלים, באתר המועצה האזורית חבל יבנה בית העדות, אתר בית העדות בית העדות, באתר המועצה האזורית חבל יבנה ניר גלים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך ג', עמוד 921 מפת ישראל בהוצאת מחלקת המדידות עם סימון הישוב 'ניר וגל', 1950, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור המצרים פוצצו באר, דבר, 1 בספטמבר 1955 מפה ומשם - המשקים דורות ורוחמה בדרום חוברו לרשת החשמל, דבר, 24 באוקטובר 1956
פיברגלס

פיברגלס (באנגלית: Fiberglass, "זכוכית סיבית" או "סיבי זכוכית") הוא חומר העשוי מסיבים דקיקים של זכוכית. משתמשים בו לרוב בתעשיית חומרי הבידוד והטקסטיל, לייצור בדים חסינים לאש ושיתוך (קורוזיה). השימוש בו נפוץ גם כחומר מחזק בתעשיית הפלסטיק, שם הוא משמש לייצור חומר מרוכב מסיבי פיברגלס ושרף אפוקסי או פלסטי המכונה גם הוא "פיברגלס". אומני זכוכית ניסו לייצר סיבים דקים כבר בימי קדם, אך רק ההתפתחויות הטכנולוגיות של המאות התשע-עשרה והעשרים אפשרו לייצר סיבים דקים דיים. בשנת 1893 הציג אדוארד דראמונד ליבי (אנ') שמלה עשויה מסיבי זכוכית הדקים כסיבי משי. החומר ששמו כיום "פיברגלס" הומצא בשנת 1938 על ידי ג'יימס סלייטר (אנ') מחברת אוונס קורנינג (אנ') כחומר לבידוד, ושווק תחת שם מסחרי זה. בשנות ה-60 - 70 של המאה העשרים יוצרו בארץ מכוניות "סוסיתא" ו" רום כרמל" שגופן היה בנוי בפיברגלס. שימוש נפוץ בפיברגלס נעשה בבניין כלי שיט קטנים כגון סירות מפרש קטנות וקיאקים. פיברגלס הוא חומר רב-שימושי בעל תכונות ייחודיות שהופכות אותו למרכיב חיוני בתעשיות רבות. הודות למחקר ופיתוח מתמשכים, הפוטנציאל של פיברגלס רק הולך וגדל, והוא צפוי להמשיך ולשחק תפקיד מרכזי בחיינו גם בעתיד. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. סיב זכוכית נוצר כאשר זכוכית מותכת (בדרך כלל מבוססת צורן חמצני, SiO2 ) מוזרקת דרך חורים בקוטר קטן דיו המתאים לתעשיית הטקסטיל. הזכוכית שונה מפולימרים אחרים בכך שהיא "חומר אי-אורגני הנמצא במצב דומה והמשכי למצבו כנוזל, אשר הגיע, כתוצאה משינוי הפיך בצמיגותו במהלך קירור לצמיגות גבוהה עד כדי שהוא מוצק לכל צורך מעשי". פיברגלס הוא חומר שימושי בשל הצפיפות הנמוכה שלו. החיסרון שלו נובע מכך שהוא פגיע יחסית לשחיקה כימית וללחות. חוזקו של פיברגלס נמדד לרוב על סיבים שזה עתה יוצרו, ובשל האמורפיות של הזכוכית הוא שווה לאורך הסיב ולרוחבו. כאשר נספגת לחות בסיבי הפיברגלס, היא מרחיבה סדקים מיקרוסקופיים ומחלישה את הסיבים. הסיב חזק יותר ועמיד יותר לשחיקה ככל שהוא דק יותר, אך מבחינה טכנית קשה יותר לייצר סיבים דקים. פלסטיק מחוזק בפיברגלס הוא בעל חוזק מכני גבוה הרבה יותר מפלסטיק שאינו כזה, ללא תוספת משקל משמעותית. הוא משמש בתכיפות רבה לייצור חלקי מרכב של מכוניות ואף מרכבים שלמים (סוסיתא), גלשנים, מתקני משחק לילדים, תיבות דואר, ארונות חשמל ומתקנים רבים נוספים. כתבה על סכנות הפיברגלס בעלון המוסד לבטיחות וגיהות, אוגוסט 2013 Linda Borromeo, A Spanish Princess, a Glass Dress, and a Creative Gamble Klaus L. Loewenstein, The Manufacturing Technology of Continuous Glass Fibers
מדבר מלח

מדבר מלח הוא מישור המכוסה מלח ומינרלים אחרים. צבעה של שכבת המלח הוא ברוב המוחלט של המקרים לבן, כך שמרחוק המישור נראה כמכוסה בשלג. מדבר מלח נוצר באזור מדברי במקום בו קצב התאיידות המים גבוה מקצב הגעת המים, שאם לא כן היה נוצר במקום ים, אגם או אגם מלח (אין להתבלבל עם בריכות אידוי מלאכותיות להפקת מלח). המים באזור זה אינם מחלחלים בקרקע ולאחר התאדותם נשארים משקעי מלח ומינרלים שבמשך אלפי שנים הצטברו על פני השטח. תהליך זה מתרחש בדרך כלל במישור, דבר המסביר את השם הלועזי המעט שונה – Salt flats (מישורי מלח). דרך הגעת המים יכולה להיות על ידי גשם או זרימת נהרות ונחלים. כך למשל ים המלח היה מדבר מלח אם נהר הירדן לא היה זורם אליו. ישנה סכנה גדולה בתנועה על מדבר מעין זה בשל העובדה שקרום המלח הקשיח למראה הוא שביר ויכול לכסות על ביצה מליחה המסוגלת לבלוע משאית. תכונה זו היוותה נכס גדול לצבא בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, כשמדבר מלח מעין זה בשקע קטארה שבמדבר לוב הגביל ותחם את יכולת התמרון של כוחות השריון שבפיקודו של פילדמרשל ארווין רומל במהלך הקרבות באזור. אזורים אלו הם צחיחים מאוד בשל מיעוט המים המגיעים אליהם ומכיוון שהאדמה היא מליחה, אין אפשרות לגדל עליה דבר גם במקרה של שינוע מים. לעיתים, ניתן לבצע תהליך של הדחת הקרקע כפי שנעשה בצפון הנגב על ידי מדינת ישראל. פתרון זה לרוב אינו ישים מכיוון שאחוז המלח באדמה גבוה. (במקרה שצוין לעיל, ריכוז המלח בנגב היה נמוך משמעותית מזה הקיים במדבר מלח ממוצע). תנאים קשים אלו גרמו לכך שלאורך ההיסטוריה מעט מאוד יישובים הוקמו לצד מדבריות מלח. הדבר השתנה במעט בימי הביניים כשהמלח נעשה יקר מאוד ובמשך שנים רבות היה בעל ערך רב יותר מזהב. תהליך זה התגבר בסוף המאה ה-20 בה הומצא והתפתח שימוש רב במינרלים שנוצרו במקומות עשירים במלח כגון פוספטים לתעשיות הדשן וחומרי הנפץ. סאלאר דה אויוני בדרום-מערב בוליביה אטושה פאן בצפון נמיביה סולט פלאטס בונוויל בצפון מערב יוטה מדיה וקבצים בנושא מדבר מלח בוויקישיתוף מדבר מלח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה ובנושא מדבריות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השיתין

השיתין (שיתים, בהגיה ארמית) הן שני נקבים שהיו במזבח העולה, שלשם ניסכו את יין הנסכים בבית המקדש, ואת המים בחג הסוכות. מעל שני השיתין היו שני ספלי כסף שבתחתיתם היה נקב כדי שהמים והיין ישפכו לתוך השיתין. השיתין במזבח ירדו עד למאגר תת-קרקעי מתחת לרצפת העזרה, במערב הכבש היה פתח בגודל אמה על אמה שהוביל למאגר, ופעם בשבעים שנה היו מורידים פרחי כהונה לנקות את המאגר, היין הקרוש שהוצא נשרף במקום קדוש בעזרה. בתלמוד הובאה דעה שהמאגר חילחל עד התהום. באגדות חז"ל נמצאות מספר תיאורים למקור השיתין. לדעה אחת, היה המאגר התת-קרקעי שקע טבעי בסלע שנברא בששת ימי בראשית ולא נוצר על ידי בני אדם. לפי אגדה אחרת נחפרו השיתין על ידי דוד המלך, ויש אומרים שדוד הוצרך לחפור מפני שהמאגר הטבעי התמלא בסלעים ועפר. לפי אגדה זו, כשחפר דוד את מאגר השיתין הגיע עד למי התהום. מי התהום החלו לעלות והייתה צפויה סכנה שהמים יציפו את העולם. דוד רצה לכתוב על צרור אבן את השם המפורש ולזרוק אותו אל המים, אך לא ידע אם הדבר מותר מפני שיש סיכוי שהמים ימחקו את השם, ומעשה זה אסור. דוד המלך התחיל לחפש האם משהו יודע, ואחיתופל ענה שהדבר מותר, משום קל וחומר: שהרי בפרשת סוטה היו מוחקים במים את השם המפורש כדי להשכין שלום-בית בין הבעל לאישה, כך גם אפשר לעשות במקרה הזה כדי להשכין שלום בעולם. דוד עשה כעצת אחיתופל וזרק צרור אבן שעליו היה כתוב השם המפורש למים, והמים אכן ירדו, אך יותר מדי: 16,000 אמות המים ירדו לעומק, הרבה יותר ממה שהיה צריך. הייתה סכנה שהעולם יתייבש ולכן דוד המלך התחיל לשיר את שירי המעלות, כדי שהמים יעלו. 15 שירי מעלות שר דוד, כל שיר כנגד 1,000 אמות, וכך המים עלו 15,000 אמות ונשארו 1,000 אמות מתחת פני האדמה. לזכר אותם שירי מעלות הקים שלמה המלך 15 מעלות לפני שער ניקנור. לפי הגותם של חסידי אשכנז, מצא דוד מעל מי התהום צרור אבן עליו היה חקוק השם של מ"ב אותיות. אבן זה הושם מעל פי התהום בשעת בריאת העולם, כדי שהמים לא יעלו. כשהגיע המבול, נלקח הצרור וכך פרצו כל מעיינות התהום ושטפו את העולם. לאחר המבול הוחזר האבן למקומו ונמצא שוב על ידי דוד בשעת חפירת השיתין החוקר ד"ר קונרד שיק שעסק רבות בנושא אבן השתייה, מזהה את המערה שבאבן ("בור הרוחות") כמאגר התת-קרקעי של השיתין, ואת החלל שבתקרת המערה, הסתום בפקק אבן, זיהה כפתח ה"אמה על אמה" שדרכו ירדו לבור לנקותו. לפי ההלכה במשנה, אם הכניס אחד ידו לתוך השיתין והוציא את היין לפני שחילחלו לתהום, אינו נקרא מועל בהקדש ואינו חייב להביא קרבן מעילה, מאחר שכבר נעשתה המצווה ביין. הרב דוב ברקוביץ, התהום הקורא מתחת למזבח, פורסם במוסף 'שבת' של מקור ראשון. מאתר פורטל הדף היומי שיתין, באתר "מכון המקדש" משנה, מסכת מידות, פרק ג', משנה ג'. תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף מ"ט, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף מ"ט, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ג, עמוד א'. רש"י, שם, ד"ה בשעה. תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ג, עמוד א'-תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ג, עמוד ב'. סודי רזיי לרבי אלעזר מוורמייזא, חלק א, אות ה. דעתו של ד"ר שיק מובאת בספרו של רבי יחיאל מיכל טוקצינסקי - עיר הקודש והמקדש כרך ד', עמוד ח'. משנה, מסכת מעילה, פרק ג, משנה ג. ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לשכת פנחס המלביש

לשכת פנחס המלביש הייתה אחת משתי הלשכות שהיו משני צדי שער ניקנור. היא נקראה כך על שמו של פנחס שהיה הממונה הראשון על לשכה זו. בלשכה זו אחסנו את בגדי הכהונה של הכהנים, ברשות הממונה - פנחס. לדברי הרמב"ם הוא היה גם אחראי על הכנת הבגדים ואריגתם. יש אומרים שלשכת פנחס הייתה מעין חדר הלבשה בו הלבישו את הכהנים בבגדיהם לפי מידתם לפני תחילת העבודה במקדש, ובעת יציאת אדם מבית המקדש והר הבית, ואילו המחסן בו אוחסנו בגדי הכהונה בפועל, היה לשכת הגזית. הלשכה הייתה בנויה מצפון לשער ניקנור. קדושת הלשכה הייתה כקדושת העזרה, אף שהיא עצמה שכנה מתחתיה, וזאת מפני שהיא הייתה פתוחה לעזרה. לשכה זו הייתה בנויה מ-24 חלונות כנגד כ"ד משמרות כהונה, ובכל חלון אוחסנו בגדי הכהונה של אותו משמר, כאשר כל חלון מחולק לארבע מדפים: מדף לכתונות מדף לאבנטים מדף למכנסיים מדף למגבעות או מצנפות בכל שבוע נפתח החלון של המשמר שעבד באותו השבוע, מלבד החלון של משמרת בילגה שנשאר סגור. משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק ז', הלכה כ'. משנה, מסכת מדות, פרק א', משנה ד' פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת סוכה, פרק ה', משנה ח'.