laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פופ לטיני

פופ לטיני (בספרדית ובפורטוגזית: Pop latino) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת פופ המכיל בתוכו צלילים או השפעה מאמריקה הלטינית. הפופ הלטיני משלב בדרך כלל מוזיקה לטינית מהפכנית עם מוזיקת פופ אמריקאית. פופ לטיני מקושר לרוב למוזיקת פופ, רוק ודאנס בשפה הספרדית. הפופ הלטיני הוא אחד מהז'אנרים הפופולריים ביותר במוזיקה הלטינית כיום. עם זאת, לפני הגעתם של אמנים כמו אלחנדרו סאנז, טליה, לואיס מיגל, סלינה, פאולינה רוביו, שאקירה, ריקי מרטין, גלוריה טרווי ואנריקה איגלסיאס, הגיע הפופ הלטיני לראשונה לקהל עולמי דרך יצירתו של מנהיג הלהקה סרז'יו מנדס באמצע שנות השישים. הפופ הלטיני הפך לסוגה הפופולרית ביותר של המוזיקה הלטינית בארצות הברית במהלך שנות השמונים והתשעים ואף הפך לפופולרי גם בקרב מאזינים שאינם לטיניים. הפופ הלטיני הושפע מטכניקות הפקה וסגנונות מוזיקה אחרים שמקורם בעיקר בארצות הברית. מוזיקת טחאנו (אנ'), שמרכזה בטקסס ובאזור הגבול של ארצות הברית / מקסיקו, החלה לכלול בתוכה סינתסייזרים, הפקה חלקה יותר וזאת, תוך שכללה בתוכה סוגות שונות כמו נורנטו וקונג'ונטו. יתרה מזאת, ניו יורק ומיאמי היו "הבית" של מועדונים לטיניים משגשגים, שבמהלך שנות השמונים הובילו לעליית הסגנון הלטיני וסגנן מוזיקת הדאנס. אמנית הפופ הלטיני הגדולה והמצליחה ביותר בסוגת הפופ הלטיני הייתה גלוריה אסטפן, שהוציאה רצף של להיטי דאנס-פופ במהלך אמצע סוף שנות השמונים, אך בסופו של דבר התפרסמה יותר כדיווה עכשווית למבוגרים עם זיקה לבלדות. סוגה זו של דאנס-פופ עם שילוב של מוזיקה עכשווית למבוגרים שלטה בשנות התשעים של הפופ הלטיני. מרבית אמניו שרו בספרדית לקהל הלטיני, אם כי יש לציין שכמה שירים מסוגת הפופ הלטיני שהוקלטו בשפה האנגלית זכו להצלחה בינלאומית. אלבומה של כוכבת הפופ-טחאנו, סלינה Dreaming of You, הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הבילבורד 200 והיה לראשון וליחיד בהיסטוריה של עולם המוזיקה שעשה זאת. בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים השתלבו אמני פופ לטיניים שונים כמו שאקירה, ריקי מרטין, אנריקה איגלסיאס, ג'ניפר לופז ובעלה לשעבר מארק אנתוני, פאולינה רוביו, ג'ייד אסטבן אסטראדה, טליה במיינסטרים. פרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר מוזיקת פופ מוזיקה לטינית מדיה וקבצים בנושא פופ לטיני בוויקישיתוף Stavans, Ilan (29 ביולי 2014). Latin Music: Musicians, Genres, and Themes [2 volumes]. Santa Barbara, California: ABC-CLIO. p. 407. ISBN 9780313343964. נבדק ב-30 באוקטובר 2014. {{cite book}}: (עזרה) Lindeen, Mary (1 בספטמבר 2010). Cool Latin Music: Create & Appreciate What Makes Music Great!. ABDO Publishing Company. p. 8. ISBN 9781617846489. {{cite book}}: (עזרה) Fernandez, Enrique (1 בנובמבר 1986). "Latin Notas". Billboard. 98 (44): 40A. נבדק ב-22 במרץ 2015. {{cite journal}}: (עזרה) Latin Pop, Rhapsody , retrieved 8 January 2013. Latin Pop, Allmusic, retrieved 8 January 2015. Romero, Angie (8 ביולי 2015). "Shakira, Enrique, Ricky Martin & More: Which Latin Icon Pulled Off the Best Crossover? Vote!". Billboard. נבדק ב-9 בפברואר 2019. {{cite web}}: (עזרה) http://www.stereogum.com/1942140/despacito-could-signify-a-latin-pop-resurgence-or-just-justin-biebers-king-making-power/franchises/the-week-in-pop/
נתיבות המשפט

ספר נתיבות המשפט (בעגה הישיבתית - "הנתיבות") הוא ביאור חריף לחלק חושן משפט בשולחן ערוך, שחובר על ידי הרב יעקב לורברבוים, רבה של העיר ליסא. אף על פי שהספר חובר כביאור על השולחן ערוך, בשל עמקותו נראית מגמתו של הספר כעיונית-לימודית, ולפיכך נדמה לעיתים כאילו קישורו לשולחן ערוך רופף. ספר זה נפוץ מאוד בחוגי הישיבות, ונלמד הן במסגרת לימוד עיוני ישיבתי והן במסגרת לימודי הלכה. תוכנו העיקרי של הספר הוא ביאור דברי השולחן ערוך חושן משפט, ונושאי כליו: הסמ"ע, העיר־שושן, הש"ך והתומים, ויישוב הקשיים העולים בדבריהם. הספר נדפס לראשונה בז'ובקבה בשנת ה'תקס"ט ומאז נדפס פעמים רבות נוספות. ברוב המהדורות של ה"שולחן ערוך" הוא מודפס בסמוך לספר 'קצות החושן' של רבי אריה לייב הלר. בספר חולק המחבר פעמים רבות על דברי קצות החושן, ומסביר את דברי השו"ע ונושאי כליו הנ"ל למול קושיותיו של הקצות. הספר מורכב משני חלקים: "משפט הכהנים" - חידושים, ו"משפט האורים" - ביאורים; כאשר החידושים הם המסקנות ההלכתיות העולות מהביאורים. לאחר הפצת ספר הנתיבות, פרסם רבי אריה לייב הלר - בעל ה"קצות החושן", קונטרס בשם "משובב נתיבות", בו הוא משיב על השגותיו של המחבר. רבי יעקב כתב מהדורה חדשה בה הוא משיב על השגותיו של בעל "קצות החושן" על ספרו. מהדורה זו נקראה לאחר פטירתו "יאיר נתיב". אף שהמחבר כותב בהקדמתו לספר שאין בכוונתו לפסוק הלכה למעשה, מ"מ דבריו נתקבלו להלכה יותר מדברי קצות החושן. על הספר נכתב ביאור והערות מאת הרב יחיאל דזימיטרובסקי בשם "מלואי המשפט". כמו כן הרב חיים פנחס שיינברג חיבר ספר "טבעת החושן" (5 כרכים) העוסק בדברי קצות החושן ונתיבות המשפט. על שמו נקרא רחוב "נתיבות המשפט" בשכונת קריית ספר במודיעין עילית. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא משום שהפרק מצומצם ודל. לדעת ה'נתיבות המשפט' אם בעת ביצוע חוזה המתחייב לא ידע מהעומד לקרות, וקרה אונס שלא מאפשר את ביצוע העסקה, ההתחייבות לא חלה והוא פטור (עם זאת הוא מחויב לשלם את "שני דמי החפץ"-ללא רווח). לעומתו דעת ה'קצות החושן', שכל חוזה הוא על תנאי שיתקיים החוזה. לדעתו קניין סיטומתא, כלומר קניין המתבצע על פי מנהג הסוחרים בלבד וללא שימוש באחד ממעשי הקניין ההלכתיים, קונה מדרבנן בלבד, בניגוד לדעת החתם סופר ואחרונים נוספים הסוברים שקניין כזה מועיל מדאורייתא. נתיבות המשפט, באתר ויקיטקסט נתיבות המשפט, טקסט דיגיטלי באתר ספריא יעקב בן יעקב משה (1770-1832.), מליסה, נתיבות המשפט, דף שער בספרייה הלאומית הרב דוד מצגר (עורך), משובב נתיבות עם יאיר נתיב... לבעל נתיבות המשפט, ירושלים תשנ"ז, באתר אוצר החכמה. הרב איתן זן בר, עדות חילוני בחופה וקידושין, באתר ספריית אסיף, ‏ה'תשע"ה ב'גדול שימושה' (מאת הרב אברהם רמר) מובא שהרצי"ה קוק ”ציין שהלמדנים היותר מעמיקים העדיפו את "הנתיבות" על "הקצות"”. (עמ' יט) רחוב נתיבות המשפט, באתר בזק נתיבות המשפט ס, ס"ק. ו - לט, ס"ק יז. המשפט העברי, באתר עמותה של נוער שוחר משפט עברי נתיבות המשפט ביאורים, רא ס"ק א. הרב אילן קופמן, "קנין סיטומתא (מנהג הסוחרים) – תוקפו ומהותו", אבני משפט ב (תשס"ג), עמ' 174–198.
אורי קפלן

אורי קפלן (נולד ב-1 באוקטובר 1969) הוא סקסופוניסט ומפיק מוזיקלי ישראלי. הלהקה הראשונה שבה ניגן קפלן הייתה DXM. קפלן שהה בישראל עד 1991, ולאחר מכן ירד לארצות הברית. לאחר קבלת תואר ממכללת מאן, בשנת 1996 הקים קפלן עם טום אבס וג'וף מאן הרכב בשם "טריו פלוס". השלישייה הפכה לרביעייה בשנת 1997 כשסטיב סוול הצטרף. באותה שנה הצטרף קפלן לכמה פרויקטים של ג'אז, הקשורים ל"מפעל הסריגה" (Knitting Factory). בשנת 1998 הצטרף ללהקת הרוק "פיירווטר" וסייר גם בארצות הברית וגם באירופה. הוא גם הקים את "אנסמבל כלי ההקשה של אורי קפלן", עם סוזי איברה, ג'וף מאן ואנדרו באמקי. בשנת 2004 הקים את ההרכב "בלקן ביט בוקס" יחד עם תמיר מוסקט, אליהם הצטרף תומר יוסף. מאז, הופיעה הלהקה ברחבי העולם. נכון ל-2020, הוציאה כחמישה אלבומים. ב-2013 זכה קפלן יחד עם חברי הבלקן ביט בוקס בפרס אקו"ם למעבדי השנה. צליל הסקסופון של קפלן נשמע ומודגם גם בשני הלהיטים העולמיים המובילים: "Talk Dirty"(אנ') של זמר ה-R&B האמריקאי ג'ייסון דרולו ו- "Worth It" של להקת הבנות האמריקאית פיפת' הרמוני. בנוסף, ניתן לשמוע את נגינת הסקסופון של קפלן בסרט האנימציה משנת 2015 "בית". קפלן הלחין יחד עם מניז'ה ואורי אבני את השיר הרוסי לאירוויזיון 2021, "Russian Woman". 1999: Realms 2000: Delirium 2001: Gongol 2002: Le Magus אתר האינטרנט הרשמי של אורי קפלן אורי קפלן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אורי קפלן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אורי קפלן, באתר Discogs (באנגלית) אורי קפלן, באתר Songkick (באנגלית) אורי קפלן, דף שער בספרייה הלאומית
שפמנון שטוח-ראש

שפמנון שטוח-ראש (שם מדעי: Pylodictis olivaris) הוא מין של דג גדול ממשפחת האיכטלוריים שבסדרת השפמנונאים המצוי בנהרות באמריקה הצפונית מהימות הגדולות עד ליובלים במקסיקו. הפך למין פולש מזיק מאוד, בידי האדם. דג זה הוא היחיד בסוג Pylodictis. שפמנון זה מגיע לאורך מרבי של 155 ס"מ ולמשקל מרבי של 56 ק"ג, מה שהופך אותו לשפמנון השני בגודלו באמריקה הצפונית לאחר קרובו השפמנון הכחול. הוא מסוגל לחיות מעל 24 שנים בטבע. לרוב מגיע הדג לאורך 64–117 ס"מ, והוא מתבגר אצל זכרים באורך 16 ס"מ ואצל נקבות באורך 18 ס"מ. הדג הגדול ביותר נתפס בנהר בקנזס במשקל 56 ק"ג. תיעוד אחר (שנעשה על פי "שיטות מדידה" אחרות) בנהר ארקנסו נעשה לדג באורך 175 ס"מ ומשקל של 63.45 ק"ג, מה שהופך אותו לגדול שבשפמנוני ארצות הברית. השפננון הוא טורף רעבתן בעל לסת גדולה שסביבה בינים דמויי-שפם שמהם קיבל את שמו. השפמנון בעל עור רירי בצבע ירוק עד חום כהה שלרוב מתאים לצבע הנהרות הרדודים בהם הוא חי. הוא מצוי מצפון קנדה לאורך הרי האפלצ'ים, לאורך ארצות הברית המזרחית ודרומה עד למפרץ מקסיקו. הוא מצוי בעיקר לאורך תחומי נהרות גדולים כגון המיסיסיפי, המיזורי ואוהיו. הוא נעשה נדיר יותר בקרבת הים; הוא ימות אם יספוג מי ים, אך נראה שכמות מועטה יחסית לא מזיקה לו. הדג מחפש לאורך הקרקעית בעזרת ביניו המפותחים טרף חי הכולל בעיקר דגים אחרים, סרטנים כגון סרטני נהרות, רכיכות מים מתוקים, תולעים וטרף דומה. הוא ניזון כמעט מכל יצור קטן שהוא נתקל בו, לרבות שפמנונים צעירים. השפמנונים הם קניבלים מובהקים, מה שמונע לפתח את המין לחקלאות. למרות זאת הוא נחשב לדג מבוקש בקרב דייגים. מדיה וקבצים בנושא שפמנון שטוח-ראש בוויקישיתוף שפמנון שטוח-ראש, באתר ITIS (באנגלית) שפמנון שטוח-ראש, באתר NCBI (באנגלית) שפמנון שטוח-ראש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שפמנון שטוח-ראש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שפמנון שטוח-ראש, באתר FishBase (באנגלית) שפמנון שטוח-ראש, באתר GBIF (באנגלית) שפמנון שטוח-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
קנידוגלניס מקרוצפלוס

קנידוגלניס מקרוצפלוס (שם מדעי: Cnidoglanis macrocephalus) הוא מין של דג גרם ממשפחת השפמיתיים. הוא חי בטבע באוסטרליה ובניגוד למרבית השפמנונאים הוא יכול לחיות במי ים. דג זה הוא המין היחיד בסוגו. הדג מצוי לאורך החופים של מזרח אוסטרליה מחוף "Main Beach" בקווינסלנד עד ל-"Jervis Bay" בניו סאות' ויילס, דרך "Kingston SE" שבאוסטרליה הדרומית, איי Houtman Abrolhos, אוסטרליה המערבית ובטסמניה ולרוב הוא מצוי לאורך המים הרדודים במים צלולים חוליים או במים עכורים יותר ולרוב על סלעים או על מצע ערוגות אצות. הם מצויים גם בשפכי נהרות. הדג מגיע לאורך 91 ס"מ ולמשקל של עד 2.5 ק"ג. הוא בעל זיזים חדים לאורך הסנפירים והחלק האחורי שלו רירי ונקי מסנפירים כמו צלופח. הקוצים שלו חדים ובתוכם ארס כואב מאוד, אם כי אינו קטלני. אין מרפא לארס אך אפשר לשטוף את האזור הנגוע במים רותחים, אשר ממיסים את רוב הארס וגורמים לדנטורציה. הדג ישחה גם ביום אך הוא פעיל בעיקר בלילה, אז הוא מחפש על הקרקעית סרטנים, אמפיפודים, פראונים, תולעים רב-זיפיות, רכיכות ים (צדפות וחלזונות), אצות וזבל. הצעירים ניזונים בעיקר מחסילונים ולעיתים גם מדגיגים. הדג עצמו יכול להיטרף בידי דגים גדולים יותר או עופות ימיים כמו קורמורנים או שקנאי אוסטרלי. מדיה וקבצים בנושא קנידוגלניס מקרוצפלוס בוויקישיתוף קנידוגלניס מקרוצפלוס, באתר ITIS (באנגלית) קנידוגלניס מקרוצפלוס, באתר NCBI (באנגלית) קנידוגלניס מקרוצפלוס, באתר FishBase (באנגלית) קנידוגלניס מקרוצפלוס, באתר GBIF (באנגלית) קנידוגלניס מקרוצפלוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
קרון מתים

קרון מתים היא מכונית לוויות המותאמת להנעה ושינוע של ארונות מתים. נהוג להשתמש במכוניות אלה לשינוע המתים ממקום הימצאם (מקום המוות, בית חולים או אגף נתיחה שלאחר המוות) אל מקום קבורתם או שרפתם. קרון המתים התפתח לראשונה ככל הנראה בימי הביניים, כאשר הובלת המתים בארון שכזה לקבורה הייתה פריווילגיה יוצאת דופן. עם השנים החל הדבר להיות נגיש יותר, וכך התפתח המנהג של הסעת המתים למקום הקבורה בעזרת הקרון (בעיקר בנצרות, אך גם ביהדות). קרון המתים היה במקור קופסת עץ או מתכת, שעמדה על שלושה או ארבעה גלגלים. לקופסה חוברו "דוקרנים" רבים ששימשו להחזקת נרות או לפידים. הדוקרנים דמו מאוד לשיניים של משדדה, ועל כן נקרא אז במילה הלטינית herpex, שמשמעותה "זוועה". בתחילה היו בני המשפחה והקרובים שסחבו וגררו את הקרון אל עבר מקום הקבורה, אך משנת 1650 בערך החל הארון להיות מקושט ויוקרתי יותר, ובכך גם כבד יותר, ועם הזמן החלו מארגני הלוויה להשתמש בסוסים לשינוע הקרון. בראשית המאה העשרים הוצג לראשונה קרון מתים ממונע. משנת 1907 החל קרון המתים הממונע להיות מקובל יותר, אך עדיין לא נפוץ עקב מחירו היקר. רק בשנות ה-20 המאוחרות החל שימוש רחב בקרון מתים העובד על מנוע בעירה פנימית. מאז כניסתם של קרונות המתים הממונעים לשוק, החלו להיווצר דגמים ייחודיים שכיום כמעט שאין דגמים שלא נראים ככה: לרוב מכסה המנוע, "הפרונט", הוא ארוך ודק, והבגאז' של הקרון הוא ארוך מאוד. פנים המכונית ריק מלבד כיסא הנהג, וישנם כמה "תופסנים" על קירות המכונית המאפשרים לכידה של ארון הקבורה ובכך למנוע ממנו להטלטל. פנים הקרון קרון מתים ידני קרון מתים המונע על ידי בנזין קרון מתים מעוצב קרון מתים מהמאה התשע עשרה, המונע בידיי סוסים קרון מתים מעוצב מדיה וקבצים בנושא קרון מתים בוויקישיתוף Tenebrae Hearse, Catholic Encyclopedia Volume 7 How Hearses Work, HowStuffWorks, ‏2009-03-30 (באנגלית) Justin Nobel, A history of hearses, plus the tale of the man who set Elvis’s hearse on fire, Digital Dying, ‏2012-03-03 (באנגלית)
נורקין

האם התכוונתם ל... יפתח נורקין – קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשרת כמפקד חטיבה 7 עמיקם נורקין – קצין צה"ל בדרגת אלוף, המשרת כמפקד חיל האוויר
משה לוין (שוטר)

משה לוין (3 במרץ 1948 – 8 במאי 2018) היה קצין בדרגת תת ניצב במשטרת ישראל, אשר בתפקידו האחרון פיקד על היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל), היה גם קצין אגף החקירות במחוז ת"א ומפקד מרחב שומרון. משה נולד ב-3 במרץ 1948, כ"ב באדר א' תש"ח, בהרצליה. התחנך בציונות הדתית בתיכון עירוני דתי ע"ש הרב מימון. הוא התגייס לצה"ל ב-1965 לסיירת שקד. במהלך שירותו הצבאי, השתתף כחייל סדיר במלחמת ששת הימים בכיבוש אל עריש ובקרב הג'יראדי בו נפצע ברגלו. בזמן מלחמת ההתשה שירת משה בבקעת הירדן ובסיני. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ונלחם בחזית סיני. משה הוא בוגר תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, כסטודנט עבד כמדריך חינוכי במוסד השיקומי לעבריינים צעירים "מצפה ים" בהרצליה. בשנת 1975 התגייס למשטרת ישראל ושרת בתפקיד חוקר נוער במפלג הנוער ביפו. בהמשך שירותו סיים קורס קצינים, במהלכו זכה לאבטח את ביקורו של נשיא מצרים אנואר סאדאת בכנסת ישראל. לאחר מכן היה קצין נוער בתחנת יפו, ראש צח"ם (צוות חקירה מיוחד), קצין נוער במרחב איילון, ראש לשכת חקירות במרחב איילון וקצין אח"ק (אגף חקירות) מרחב איילון, במינוי זה הועלה משה לדרגת סגן ניצב. בשנת 1993 מונה למפקד תחנת משטרת בת-ים. בעת כהונתו חלו המהומות הרבות לאחר הירצחה של הלנה ראפ. לאחר מכן, באותה השנה מונה משה למפקד קורס הקצינים של משטרת ישראל, במינוי זה הועלה לדרגת ניצב-משנה. ב-1995 מונה למפקד מרחב שומרון, במסגרת תפקידו זה היה אחראי על יציאת כוחות המשטרה מהערים הפלסטיניות הגדולות בשומרון. ב-1997 מונה לקצין אגף החקירות במחוז ת"א. ב-1999 מונה לסגן מפקד היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל) תחת משה מזרחי, וב-2001 החליף אותו ומונה למפקד היאחב"ל. בזמן שירותו בתפקיד זה, היה משה ממונה על חקירות רבות ובהן פרשת הבנק למסחר, פרשת נמרודי ופרשת שופטים באדום. בשנת 2003 יצא לגמלאות לאחר 28 שנים בשירות המשטרה. משה נפטר ב־8 במאי 2018. היה נשוי לבת שבע לוין לבית ארליך-גרכט, אב לשלוש בנות.
אנספידים

אנספידים (שם מדעי: Anaspida; מילולית: "חסרי מגן") היא מחלקה נכחדת של חסרי לסתות שהיו מראשוני החולייתנים בעולם. הם התקיימו רק בעידן הפלאוזואיקון בין תחילת הסילור לתחילת הדבון, לפני 444 עד 419 מיליון שנה מזמננו. יצורים אלה, מראשוני הדגים כנראה, דמו במראם לצמדאים בעלי סנפירים פשוטים ובשרניים אך ללא חוליות תומכות וייתכן שהיו אבות הצמדאים. הם קיבלו את שמם המדעי עקב היותם בעלי גוף פשוט חסר קשקשים, שריונות או חומר דומה, דבר שהיה נפוץ במרבית דגי הפלאוזואיקון, כגון דמויי פטרספידים, דמויי צפלספיסים, אקנתודים וקבוצת בעלי שריון הטורפים. עם זאת, היו להם ארובות עיניים גדולות וזימים רחבים לאורך גופם, לעיתים 6 עד 12 זוגות של זימים לצידי הדג. בנוסף היו חסרי לסתות. יצורים אלה היו קטנים מאוד, לא עלו על 15 ס"מ, וככל הנראה ניזונו מפלנקטון. הם לא הצליחו להסתגל לחיים המשתנים, נכחדו במהירות והוחלפו בדגים בעלי שלד מחוזק יותר בתוך הגוף. סדרה אנדיולפידאים (Endeiolepidiformes) - נכחדה משפחה Endeiolepididae סדרה בירקניאים (Birkeniiformes) - נכחדה סוג ללא מקור Cowielepis סוג Hoburgilepis סוג Kerreralepis סוג Maurylepis סוג Rytidolepis סוג Schidiosteus סוג Silmalepis סוג Vesikulepis משפחה Pharyngolepididae משפחה Pterygolepididae משפחה Rhyncholepididae משפחה Tahulalepididae משפחה Lasaniidae משפחה Ramsaasalepididae משפחה Birkeniidae משפחה Septentrioniidae מדיה וקבצים בנושא אנספידים בוויקישיתוף אנספידים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
The Pixar Story

The Pixar Story הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2007 אותו כתבה וביימה לסלי איוורקס (אנ'). הסרט מתאר את ההיסטוריה של אולפן הקולנוע והחברה העוסקת בהנפשה ממוחשבת, פיקסאר. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי סונומה (אנ') ב-28 באוגוסט 2007. הוא יצא גם ב-DVD ב-18 בנובמבר 2008. בנוסף, הסרט שודר בערוץ הטלוויזיה "BBC Two". אתר האינטרנט הרשמי של The Pixar Story "The Pixar Story", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "The Pixar Story", באתר נטפליקס "The Pixar Story", באתר AllMovie (באנגלית) "The Pixar Story", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "The Pixar Story", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "The Pixar Story", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "The Pixar Story", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The Pixar Story Synopsis, Fandango The Pixar Story, The Hollywood Reporter (באנגלית) CNBC, The Pixar Story, www.cnbc.com Pixar Story, The (film), D23 (באנגלית) The Pixar Story Quotes, www.quotes.net (באנגלית) BBC Two - The Pixar Story, BBC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוואוואניה

דוואוואניה (בהונגרית: Dévaványa) היא עיירה בצפון מחוז בקש, בנפת גיומנדרד, באזור המישור הגדול הדרומי בהונגריה. שם העיירה נובע מכינוי של השם הפרטי הסלאבי "איוון" (וניה) והמילה "לחלק" (שמשמעותה היום "להתייעץ"). דוואוואניה שוכנת בחלק הצפוני של המחוז, בקצה הדרומי של מישור דוואוואניה. היא מקושרת לגיומנדרד ו-וסטה באמצעות רשת רכבת (קו הרכבת לקישאויסאלאש (Kisújszállás) נסגר בראשית שנות השבעים). דרכים מדוואוואניה מובילות אל גיומנדרד וקרשלדאן (Körösladány). האקלים של אזור דוואוואניה חם ויבש. מספר שעות השמש בשנה הוא כ-2,000. הטמפרטורה השנתית הממוצעת בדוואוואניה היא 10.3-10.4 מעלות צלזיוס, הממוצע השנתי של נתוני הטמפרטורות הגבוהות הוא 34.1-34.4 מעלות צלזיוס. הממוצע של טמפרטורות המינימום הוא -16.7 °C. דוואוואניה מאופיינת בתנודות קיצוניות בטמפרטורה. התפלגות כמות המשקעים של 540–570 מילימטרים בשנה אינה אחידה. בדוואוואניה כיוון הרוח השכיח הוא צפון, צפון מזרח ודרום. לפי הידוע, אזכורו המוקדם ביותר של היישוב במסמכים היסטוריים הוא משנת 1334. באותה תקופה השתייכה דוואוואניה למחוז בקש. בשנת 1422 סיפח זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, את דוואוואניה למחוז הווש (Heves). בעדות שפרסם המלך לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה, בשנת 1523 הוזכרה דוואוואניה כעיר שוק (opidum Wanya). ניתן למצוא את דוואוואניה גם במפת הונגריה משנת 1528 בשם Wama. משנת 1621 ישנם נתונים על האצולה של היישוב. בשנת 1647, במפקד מס של מחוזות הווש וקולש-סולנוק, נמצא כי 14 מ-67 האצילים של המחוז התגוררו ביישוב. הם היוו את הגוש האריסטוקרטי המאוכלס ביותר בשני המחוזות. חותם היישוב משנת 1659 הוא DEVA VANIA PEOCETI. בשנת 1693 כבש צבא טטרי את הכפר באופן זמני. חלק מתושביו ברחו. במפקד במחוז הווש בשנת 1711 נזכר היישוב בשם "Oppidum Ványa", כלומר "עיר השוק של ואניה" (דוואוואניה). על אף שנקראה oppidum ("עיר שוק") כבר במאה ה-17, לא קיבלה דוואוואניה רשמית מעמד של עיר שוק עד שנת 1774. מעמדה זה נשמר עד 1872. משנת 1793, עם הקמת הקהילה המקומית של הכנסייה הקתולית, חדלה בלעדיותה של הכנסייה הרפורמית הקלוויניסטית ביישוב. במהלך המהפכה ומלחמת העצמאות בשנים 1848–1849, הפכה דוואוואניה לבירת מחוז הווש למספר שבועות, מכיוון שממשלת המחוז הנמלטת מצאה מקלט ביישוב. בשנת 1854, על פי מפקד האוכלוסין המחוזי, היו בדוואוואניה 8,165 תושבים. באפריל 1872 בוטל מעמד עיר השוק של היישוב, והגדרתה השתנתה לכפר גדול. בשנת 2000 קיבלה דוואוואניה תואר עיר במעמד טקסי. בתקופת מלחמת העולם השנייה היו בדוואוואניה כ-150 יהודים מבין כ-15,000 תושבים. במאי 1944 רוכזו יהודי היישוב בגטו. צעירים יהודים הורשו לצאת מהגטו לעבודה. ביוני 1944 נשלחו יהודי הגטו לריכוז בבית חרושת לסוכר בסולנוק ומשם גורשו לאושוויץ. בדוואווניה יש כנסייה קתולית שנבנתה בשנת 1908 בסגנון הבארוק, וכנסייה קלוויניסטית שנבנתה ב-1887. גובה צריחה הוא 63 מטר והיא הכנסייה הגבוהה ביותר באזור טיסאנטול (אנ'). בכפר מבני ציבור רבים, ספריה, פארק לאומי ואתר דיג. לדוואוואניה ברית ערים תאומות עם: רומניה Cristuru Secuiesc, רומניה (מ־1994) דאואואנ'א בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 251-252 דאוא-ואנ'ה, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 107. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא דוואוואניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דוואוואניה(בהונגרית) דוואוונייה (Dévaványa), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
ג'יין בורדו (אלבום)

ג'יין בורדו הוא אלבום הבכורה של להקת הקאנטרי הישראלית ג'יין בורדו. האלבום יצא לאור ב-4 באוקטובר 2014, על ידי חברת התקליטים "הליקון". האלבום מומן באמצעות פרויקט באתר הדסטארט, תוך שגייס 26,600 ש"ח, מתוך 25,000 אותם היו צריכים חברי הלהקה על מנת לממן את הפקת האלבום. האלבום הופק במלואו על ידי תומר ישעיהו ושירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי חברי הלהקה, בני הזוג דורון טלמון ומתי גלעד. שני הסינגלים מתוך האלבום, "איך אפשר שלא" ו"עינב", שזכו להצלחה רבה והשמעות רבות בתחנות הרדיו, ואף הצליחו להיכנס למצעדי הפזמונים השנתיים. ב-2016 זכה האלבום במעמד "אלבום זהב" עבור מכירת 15,000 עותקים. ג'יין בורדו, באתר Headstart ג'יין בורדו על יחסים בתוך הלהקה, ביקורת חברתית ודני סנדרסון, באתר מעריב אונליין, 1 בספטמבר 2019 דודי פטימר, ‏חברי "ג'יין בורדו" מגלים מה חשבו על החיקוי בארץ נהדרת, באתר מעריב אונליין, 15 ביוני 2017
מירי ארנטל

מרים (מירי) ארנטל (נולדה ב-אוגוסט 1950) היא מייסדת עמותת זכרון מנחם, המרכז הישראלי לתמיכה בילדים חולי סרטן ובני משפחותיהם, וכלת פרס ישראל למפעל חיים בשנת תשע"ט (2019). ארנטל נולדה וגדלה בירושלים. למדה הוראה בסמינר בית יעקב בירושלים, ולאחר מכן למדה קורסים בהוראה וריתמיקה בבית המורה בתל אביב. היא לימדה בנות בכיתות א'־ג' ריתמיקה במהלך היום, ובערב הייתה מעבירה חוגי ספורט לנשים. במקביל למדה גרפיקה כעצמאית בחברות דפוס. בנה הבכור, מנחם חלה בגיל שנה בסרטן הדם, ונאבק מעל 14 שנה במחלה. לאחר מותו בשנת 1990, החליטו ארנטל ובעלה חיים ארנטל להקים עמותה שתעניק תמיכה וסיוע לילדים חולים ולמשפחתם, לאור הניסיון הרב שצברו על בשרם. העמותה שפועלת משנת 1990 ארבעה חודשים אחרי מותו של מנחם, מפעילה מערך של אלפי מתנדבים, היא מפעילה בין השאר בירושלים מרכז אירוח לחולים המטופלים בעיר, מפעילה מערך תרומות שיער ומאגר תרומות מח עצם. העמותה מארגנת מחנות נופש בעולם לילדים חולי סרטן. במחנה הראשון שיזמה העמותה השתתפו 20 ילדים, אולם כיום משתתפים במחנות מאות ילדים. מירי, שנולדה וגדלה בירושלים, מתמודדת לאורך חייה עם מחלת הפוליו של אחיה הצעיר צבי. עוד בילדותה הייתה מתנדבת במוסד שיקומי בעזרה לחולים ובסיוע למשפחות מצוקה. בני הזוג ארנטל ממשיכים להתמודד עם אתגרים רבים גם בימים אלה, כשנכדתם נולדה עם תסמונת נדירה שבעקבותיה היא מרותקת לכיסא גלגלים. בשנת 2017 נבחרה מירי להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות הנערך ביום העצמאות. במוצאי יום העצמאות בשנת 2019 הוענק לזוג ארנטל ולעמותה פרס ישראל למפעל חיים, בנימוקי ועדת הפרס נכתב: "משימת חייהם - לעשות הכל למען חולי הסרטן ומשפחותיהם, להוציא אותם מהכאב, מהפחד ומהסבל למקום שמח ומלא תקווה". ארנטל נשואה לחיים ארנטל, אם לשישה, מתגוררת בשכונת בית וגן בירושלים. הדלקת משואה בטקס יום העצמאות (2017) תואר כבוד "אביר" ממלכת הולנד מגן שר הבריאות למתנדב מצטיין (1995) אות הנשיא למתנדב (1995) אות ראש העיר ירושלים למתנדב מצטיין פרס ראש הממשלה מגן הילד מאת מר יצחק רבין אות הכנסת (2017) פרס ישראל (2019) זכרון מנחם מירי וחיים ארנטל, באתר פרס ישראל אתר האינטרנט הרשמי של זכרון מנחם עפרה לקס, עניין אישי עם מירי ארנטל, באתר ערוץ 7, 2 במאי 2019 בת-חן אפשטיין אליאס, מפעל חייהם, באתר www.israelhayom.co.il, ‏7/5/2019 בת-חן אפשטיין אליאס, לונדון, גיבורים קטנים, באתר www.israelhayom.co.il, ‏19/8/2016 תעלה המשואה, באתר Zichron Menachem - זכרון מנחם נבחרו שלושה ממדליקי המשואות ביום העצמאות, באתר ynet, 14 באפריל 2017 שירה קדרי־עובדיה, רונה רמון היא זוכת פרס ישראל למפעל חיים על שורת מפעלים חינוכיים, באתר הארץ, 2 באפריל 2019
נקודת האריס

נקודת האריס (באנגלית: Harris Point) היא לשון יבשה סלעית בחוף שקלטון - הצד המערבי של מדף הקרח רוס, שבאנטארקטיקה. הנקודה נמצאת 11 קילומטרים דרומית לראש יאנג שבצידו הדרומו של מפרץ בואומונט. שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הנקודה נקראת על שמו של הרמן ד. האריס (Herman D. Harris); שהיה האחראי הראשי מטעם חיל הרפואה של ארצות הברית בטייסת צי ארצות הברית VX-6. האריס הקים מרפאה בתחנת הקוטב הדרומי, במהלך מבצע דיפ פריז בשנת 1961. ראש יאנג נקודת האריס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נקודת האריס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד נקודת האריס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה נקודת האריס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה נקודת האריס באתר mindat נקודת האריס באתר marineregions גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי