laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גמר ליגת האלופות 2014

גמר ליגת האלופות 2014 התקיים באצטדיון האור בליסבון שבפורטוגל ב-24 במאי 2014, ובו נקבע שזוכת ליגת האלופות לעונת 2013/2014 היא ריאל מדריד שניצחה את אתלטיקו מדריד 1-4 בהארכה. זו הייתה הפעם הראשונה שהתקיים דרבי בגמר ליגת האלופות והפעם העשירית בתולדותיה שריאל מדריד זוכה בליגת האלופות. הראשונה לכבוש במשחק הייתה אתלטיקו מדריד, כשבדקה ה-36 כדור שננגח מראשו של הבלם דייגו גודין עבר מעל שוער ריאל איקר קסיאס ונכנס לשער. ריאל מדריד הצליחה להשוות בזמן הפציעות, שוב בשער נגיחה של בלם הפעם סרחיו ראמוס, שהוביל את המשחק להארכה. בהארכה כבשו שחקני ריאל מדריד, בייל, מרסלו ורונאלדו (בפנדל), שלושה שערים נוספים ותוצאת המשחק בסיומו עמדה על 1–4. בהגרלת הבתים שובצה ריאל מדריד בבית ב', יחד עם יובנטוס, גלאטסראיי ופ.צ. קופנהגן. בפתיחת שלב הבתים הביסה ריאל מדריד 1–6 את גלאטסראיי, וניצחה גם את יתר משחקיה, מלבד המשחק מול יובנטוס בטורינו שהסתיים בתיקו. ריאל שובצה לשחק בשמינית הגמר נגד שאלקה 04. במפגש הראשון בין השתיים ריאל הביסה את שאלקה 1–6, ובמפגש השני נצחה שוב 1–3. ברבע הגמר ריאל פגשה שוב קבוצה גרמנית והפעם סגנית ליגת האלופות בעונה הקודמת בורוסיה דורטמונד שהדיחה את ריאל מדריד בחצי הגמר בעונה הקודמת. במשחק הראשון ריאל נצחה 0–3 ובמשחק השני נצחה דורטמונד 0–2 וריאל עברה לשלב הבא כשהובילה 2–3 בסיכום המפגשים. בחצי הגמר פגשה בפעם השלישית ברציפות קבוצה גרמנית והיא באיירן מינכן זוכת ליגת האלופות בעונה הקודמת. במשחק הראשון בברנבאו נצחה ריאל מדריד 0–1, במשחק השני הביסה את אלופת אירופה 0–4 ועלתה לגמר ראשון מאז 2002. אתלטיקו מדריד הוגרלה לבית ז', יחד עם זניט סנקט פטרבורג, פורטו ואוסטריה וינה. כמו ריאל מדריד גם אתלטיקו ניצחה בחמישה ממשחקיה וסיימה בתיקו משחק אחד: נגד זניט ברוסיה במחזור החמישי. בשמינית הגמר הוגרלה נגד הקבוצה האיטלקית מילאן, בחוץ נצחה אתלטיקו 0–1 ובמדריד 1–4. ברבע הגמר שיחקה נגד קבוצה ספרדית ברצלונה אלופת ספרד. המשחק בברצלונה הסתיים בתיקו 1-1, במשחק השני בביתה הקבוצה נצחה 0–1 משער של קוקה ועלתה לחצי הגמר לראשונה מאז 1974. בחצי הגמר הוגרלה נגד צ'לסי האנגלית, המשחק הראשון הסתיים ב-0-0 במדריד, במשחק השני אתלטיקו נצחה 1–3 ועלתה לגמר ליגת האלופות בפעם השנייה בתולדותיה. מדיה וקבצים בנושא גמר ליגת האלופות 2014 בוויקישיתוף
מצר טיימיר

מצר טיימיר (ברוסית: Таймырский пролив) הוא מצר ים בים קארה, ברוסיה (בתחומי מחוז המשנה טיימיר (רו') של מחוז קרסנויארסק) בין חצי האי טיימיר מדרומו לבין האי טיימיר מצפונו. המצר מקשר בין מצר פלאנדר שמערבה לו לבין מפרץ טיימיר שמזרחית לו. רוחבו הממוצע של המצר הוא כ-3 ק"מ ואורכו למעלה מ-30 ק"מ. צפונית למצר ולאי טיימיר ממוקם ארכיפלג נורדנשלד (Архипелаг Норденшёльда או Nordenskiöld Archipelago). המצר מכוסה קרח מרבית ימות השנה. קרוי על שמו של הברון אדולף אריק נורדנשלד, גאולוג וחוקר האזור הארקטי ממוצא פיני-שוודי. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדכי ליפסון

מרדכי ליפסון (בכתיב יידי: ליפסאָן; 1885, ביאליסטוק, פולין – 14 בינואר 1958, כ"ב בטבת תשי"ח, תל אביב) הוא שם העט של מרדכי יאבורובסקי, שהיה סופר ומתרגם פורה, ופולקלוריסט דו-לשוני, יידי ועברי. נולד בביאליסטוק ליום טוב ליפסאן. בילדותו למד ב"חדר מתוקן", והשלים לימודיו בישיבת 'החפץ חיים'. בשנת 1903 הוסמך לרבנות ושימש זמן קצר כרב בפועל. בשנת 1906 היגר לבלגיה, ושהה כשבע שנים באנטוורפן שם למד את מקצוע ליטוש היהלומים, עסק בהוראה וערך עיתוני יידיש. בשנת 1913 היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק. בארצות הברית התמסר לעבודת עריכה כתיבה עיתונאית פורה בשתי הלשונות עברית ויידיש. אז גם החל בכתיבתו לילדים, וכפולקלוריסט הרבה לפרסם מעשיות עם מעובדות, משלים עממיים, מימרות ובדיחות והלצות עם. הוא הרבה לתרגם במשך חייו מן העברית אל היידיש ומן היידיש אל העברית. מרדכי ליפסון עלה לארץ ישראל בשנת 1930, והשתלב מיד בעולם העיתונות וכתבי העת. היה עורך העיתון "העברי", בין השנים 1916 עד 1921. את כתבי העת האמריקאים העבריים "התורן" ו"הדואר" ערך במשך כמה שנים. בארץ ישראל ערך ליפסון את העיתונים "בוסתנאי", "דואר היום", ו"הצופה". וכן היה עורך הוצאת הספרים "אמנות" בתל אביב. ליפסון התפרסם כמתרגם מוכשר של סופרי היידיש הגדולים: יצחק בשביס-זינגר, יוסף אופטושו, ישראל יהושע זינגר ואחרים. מסופרי העולם הידועים תרגם מיצירות קנוט המסון, והגרמניה אנה זגרס. מרדכי ליפסון פרסם בחייו כשלושים כרכים, רובם בעברית, של תרגומים, אסופות פולקלור ותולדות אנשי השם, גדולי ישראל באורחות חייהם וביצירתם שבעל פה. ליפסון נפטר ב-14 בינואר 1958 ונטמן בבית העלמין קריית שאול. מדור דור, א-ג, תל אביב - ניו יורק, 1929-1928. פרקי לשון, ירושלים, 1952. מועד: אישי ישראל מדור דור, מידותיהם, שיחותיהם, הנהגותיהם, הוצאת אמנות, תל אביב, 1945. מדרש זוטא: דברי אגדה, תל אביב ניו יורק, דורות, 1951. אמשול לך משל, משלי המגיד מדובנא, ניו יורק, דורות, 1956. נחום אריאלי, אזכרה: מחברים שנפטרו בשנת תשי"ח; מרדכי ליפסון, בתוך: ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, כרך א, עמ' 498–499. רשימת הפרסומים של מרדכי ליפסון, בקטלוג הספרייה הלאומית מ. ליפסון, שחרית - רשומות של יום, הטור הראשון, "הצופה", 17 בדצמבר 1937 מרדכי ליפסון, דף שער בספרייה הלאומית מרדכי ליפסון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מרדכי ליפסון באתר GRAVEZ
אייזיק ראבוי

אַייזיק רַאבּוֹי (נקרא גם יצחק, איסאק, אייזיק ראבאי; 1882 – 1944 בניו יורק) היה סופר יידיש. סופר שהיה שייך לקבוצת די יונגע. נולד ביער זאווליה ליד קמניץ-פודולסקי, וזמן קצר אחרי לידתו עברה המשפחה לרישקאן (Rîșcani) שבבסרביה. עד גיל 14 למד אצל מלמדים. השתלב בקבוצת משכילים והתחיל ללמוד רוסית בכוחות עצמו. ראבוי וחבריו ניהלו בעיירה ספרייה ופתחו בית ספר יהודי. ב-1904 היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק, שם עסק בייצור כובעים. הוא כתב הרבה אבל לא הצליח לפרסם, דבר שגרם לו דיכאון והוא תכנן להתאבד בשל כך. חבריו יואל אנטין ודוד פינסקי עודדו אותו וב-1906 פרסם לראשונה בעיתון "ווארהייט" את סיפורו הראשון. אחרי שפגש בדוד איגנטוב, מני לייב פרסם את סיפורו "די רויטע בלום" (הפרח האדום) במאסף "יוגענד", שהיה הביטאון הראשון של קבוצת המשוררים והסופרים די יונגע. רבוי השתייך לקבוצה זו במשך כמה עשרות שנים. ב- 1908 החליט להיות חוואי ולמד חקלאות בבית הספר לחקלאות של הברון הירש בוודביין. אחרי תום לימודיו עבד בחוות סוסים בדקוטה הצפונית. ב-1913 חזר לניו יורק ופתח חנות אך הוא נכשל בעסקיו וחזר לעבוד יצרן כובעים. הוא נפטר בלוס אנג'לס ב-1944. ראבוי כותב על הטבע הפראי שבערבות המערב. הוא נחשב לסופר הרומנטי ביותר שבין סופרי יידיש, ג'ק לונדון ביידיש הוא פרסם שלושה רומנים המהווים, לדעתו של שמואל ניגר יצירה אחת העוסקת בסוסים, ערבות, יערות, שוורים, געגועים, צער ושמחה: הער גאלדענבארג, שפורסם ב-1916, א פאס פון ים (1918), דער יידישער קאובאי (1942). ב-1918 פרסם עוד רומן העוסק בחיים במערב: אין דער ווייטער וועסט. הוא כתב גם אוטוביוגרפיה מיין לעבן (1945-‏1947) שיצאה גם בתרגום עברי: פרקי חייו של סופר עברי (1969). בנוסף לרומנים פרסם גם כמה מחזות: אידישע מנהגים (1926), שטעכיק דראט (חוט תיל דוקר) שהוא עיבוד מומחז לספרו הער גאלדענבארג. ב-1933 כתב מחזה מיטן פנים צום שאפ (עם הפנים לסדנת היזע). ניגר אומר שרבוי אינו מספר סיפורים גדול, הוא לא מפתח את דמויותיו מבחינה פסיכולוגית. כוחו הוא ברעננות הסגנונית. הוא לא כותב רומנים כי אם ליריקן מוסווה.. אולגין טוען בהקדמה שכתב לספר דער יידישער קאובאי שרבוי פרש מחבורת די יונגע משום שהיה קרוב יותר ברוחו לעם הפשוט, העמל בבתי החרושת ובסדנאות היזע. הוא לא כותב, כמו אנשי די יונגע ליושבי בתי הקפה ולאינטליגנציה. "דרכו, יותר מאשר בני קבוצת די יונגע עברה המסורת של ספרות חברתית לתקופה חדשה". ש. ניגער. שמועסען וועגען ביכער, ערשטער טייל. ניו יארק: פערלאג יידיש, תרפ"ב 1922. לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור, באנד 8. ניו יארק: אלוועלטלעכן יידישן קולטור-קאנגרעס, 1981. משה יוסף אולגין. א. ראבאי. הקדמה לספר דער יידישער קאובאי – ראמאן. ניו יארק: איקופ - אלוועלטלעכן יידישן קולטור-קאנגרעס, 1942 Mikhail Krutikov. Yiddish fiction and the crisis of modernity, 1905-1914 מידע על איזיק רבוי בקטלוג הספרייה הלאומית אייזיק ראבאי אייזיק ראבוי (1882-1944), דף שער בספרייה הלאומית Krutikow, p. 148 ניגער, שמועסען וועגן ביכער, באנד 1, עמ' 254 ניגער, עמ' 258, אולגין, עמ' 10 אולגין, א. ראבאי, עמ' 11
מוטי כידור

מרדכי (מוטי) כידור (נולד ב-12 ביולי 1964) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 401 במלחמת לבנון השנייה. כידור התחנך בפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה, בוגר מחזור כ"ח. בשנת 1982 התגייס לחיל השריון, ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים. כידור מילא שורה של תפקידי פיקוד בחיל ובהם מ"פ ומג"ד גדוד 77. בשנים 2003–1999 שימש כמפקד חטיבה 14. לאחר מכן שימש כראש מחלקת אימונים בזרוע היבשה וכסגן מפקד עוצבת הפלדה. במלחמת לבנון השנייה שימש כידור כמפקד חטיבה 401, בין היתר בקרב על הסלוקי. לאחר המלחמה שימש כידור כסגן מפקד אוגדת עזה. לאחר תפקיד זה פרש מצה"ל. בבחירות המוניציפליות ב-2008 התמודד על ראשות המועצה בכפר יונה. בשנת 2011 מונה למנכ"ל התאחדות בוני הארץ. בשנת 2013 פרש מתפקידו. כיום, עובד בפלסן סאסא. לכידור תואר ראשון בהנדסת מכונות ותואר שני במדע המדינה. כידור נשוי לסגן-אלוף במילואים שושי כחלון-כידור, מפקדת הגדוד הראשונה בצה"ל וסגנית מפקדת מגל לשעבר וראש עיריית כפר יונה לשעבר. אב לבן מנישואיו הראשונים ושתי בנות, מתגורר בכפר יונה. אבי יששכרוף, עמוס הראל, גבורת הלוחמים לא חיפתה על כישלון הפיקוד בסלוקי, באתר הארץ, 29 בינואר 2008 מאיה קופרמן, מוטי כידור מונה למנכ"ל התאחדות הקבלנים, באתר ynet, 12 בדצמבר 2010 בן שאול, שרשרת מינויים בכירים בצה"ל, באתר ערוץ 7, 27 באוגוסט 2007 אמיר בוחבוט‏, "טעינו בהכול. למזלי, לא הייתי צריך להסתכל למפונים בעיניים", באתר וואלה, 6 באוגוסט 2015 מוטי כידור באתר "בהשקט ובבטחה" - עמותת בוגרי הפנימיות הצבאיות מוטי כידור, באתר "בהשקט ובבטחה" רז סמולסקי, מנכ"ל התאחדות הקבלנים הבא: אל"מ (במיל') מוטי כידור, באתר TheMarker‏, 5 בדצמבר 2010 בן שאול, שרשרת מינויים בכירים בצה"ל, באתר ערוץ 7, 27 באוגוסט 2007 אלישיב שמשי, "עוד ניצחון כזה... על רוח לחימה במלחמת לבנון השנייה", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2013, עמוד 241 אמיר בוחבוט, צה"ל "החזיר את הכבוד"; 12 חיילים נהרגו, באתר nrg‏, 28 באוגוסט 2006 אל"מ מוטי כידור מונה לסגן מפקד אוגדת עזה, באתר ערוץ 7, 27 באוגוסט 2007 אורי חודי, ‏מוטי כידור, מנכ"ל התאחדות בוני הארץ, פורש, באתר גלובס, 21 בינואר 2013
משה שטרית

משה שטרית (נולד בשנת 1967) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 188 במלחמת לבנון השנייה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1985 הוצב שטרית בחיל השריון, ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. שטרית מילא שורה של תפקידי פיקוד בחיל ובהם מ"פ. בשנים 1998 - 2000 פיקד על גדוד 74. בהמשך שימש כמפקד חטיבת קרייתי. לאחר מכן שימש כסגן מפקד עוצבת געש. במלחמת לבנון השנייה שימש שטרית כמפקד חטיבה 188. אמיר בוחבוט, פרשת איוב של חטיבת השריון 188, באתר nrg‏, 22 באפריל 2007. דני ברנר, הבן שבטנק ינצח, באתר ישראל היום, 3 במאי 2014. רם פרייס, הבן משרת בחטיבה עליה פיקד האב, באתר nrg‏, 14 בפברואר 2013. מפרי עטו דבר מפקד חטיבה 188 במלחמה לבנון השנייה, אל"ם (מיל') משה שטרית, אתר צה"ל, ‏ 10.07.2016. דני ברנר, הבן שבטנק ינצח, באתר ישראל היום, 3 במאי 2014 אמיר בוחבוט, פרשת איוב של חטיבת השריון 188, באתר nrg‏, 22 באפריל 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לעבנס-פראגן

לעבנס-פראגן (לֶבְּנְס-פְרָגְן; ביידיש: "שאלות חיים"), שהוגדר כ"ירחון סוציאליסטי לפוליטיקה, חברה ותרבות", היה דו-ירחון תרבותי יידי ישראלי, בעל זיקה ליוצאי תנועת הבונד ההיסטורית, שהופיע ממאי 1951 ועד אפריל 2014. כתב-העת, אשר פורסם בישראל בהוצאת ארגון "אַרבעטער-רינג" ("ברית העבודה"), נוסד במאי 1951 על ידי יששכר אוסקר אַרטוּסקי (אייכנבוים) (1903–1971). העורך האחראי הראשון היה בן-ציון ("בֶּנצְל") צָלֶבִיץ' (צאלעוויטש; 1883–1967), שעלה לארץ ישראל בשנת 1922. לאחר מותו של ארטוסקי בנובמבר 1971 מונה לעורך העיתון יצחק לודן, אשר ערך אותו עד סגירתו באפריל 2014. המוטו של העיתון היה "טבול את העט במצפון לפני שאתה טובל אותו בדיו" ("טונק איין די פעדער אין געוויסן איידער דו טונקסט זי איין אין טינט"). רפאל שטיינרט, 'אין אן אחריותפולער צייט: 30 יאר "לעבנס-פראגן"', לעבנס-פראגן 349–350 (1981), 7–8. אתר העיתון (ביידיש) אלי ביתאן, א יידישע סוף: בתום 63 שנים נסגר עיתון תנועת הבונד, באתר "שיחה מקומית", 2 במאי 2014 לעבנס-פראגען באתר הספרייה הלאומית לעבנס-פראגען באתר עיתונות יהודית היסטורית (גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון) ערך זה הוא קצרמר בנושא יידיש ובנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כדורגלן השנה באוקראינה

כדורגלן השנה באוקראינה (ברוסית: Лучший игрок чемпионата Украины по футболу) הוא פרס שנתי המחולק על ידי העיתון האוקראיני "הקבוצה" (Команда) לכדורגלן המצטיין במהלך העונה בליגת העל האוקראינית. הענקת התואר נקבעת לפי ספירת הקולות בהצבעה המונהגת על ידי העיתון. בהצבעה משתתפים 240 שחקנים מליגת העל האוקראינית (15 שחקנים מכל קבוצה) וכן מאמנים של כל אחת מהקבוצות בליגה. הפרס מוענק החל משנת 1995 ויכול להיות מוענק לכל שחקן בליגת העל ללא קשר לאזרחותו. בנוסף לפרס "כדורגלן השנה באוקראינה" קיים גם פרס "הכדורגלן האוקראיני של השנה", אשר יכול להיות מוענק אך ורק לאזרח אוקראינה. במקרה של הפרס הזה אין קשר לליגה, בה הוא משחק. כך למשל אנדריי שבצ'נקו קיבל את הפרס בזמן ששיחק בקבוצת מילאן האיטלקית. אתר של עיתון "הקבוצה" (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חלקת המשטרה בהר הרצל

חלקת המשטרה בהר הרצל היא חלקת קבורה ממלכתית בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. חלקות המשטרה בבתי העלמין הצבאיים יועדו מכוח חוק בתי קברות צבאיים לקבורת מי שנפלו, או נפטרו, בתקופת שירותם כשוטרי משטרת ישראל ומשמר הגבול, אנשי שירות בתי הסוהר ועובדי שירותי הביטחון, כהגדרתם בחוק. כמו כן זכאים לקבורה בחלקות אלה מי שכיהנו בעבר בתפקידי מפקחים כלליים, ניצבי משטרה, נציבי שב"ס וראשי שירותי הביטחון. החלקה ממוקמת על שתי טראסות בקצה הצפון-מערבי של הר הרצל, בצמוד אל אחת מחלקות חללי מלחמת ששת הימים ובסמוך אל שטח יער ירושלים. גדר אבן נמוכה מפרידה בינה לבין החלקות השכנות בבית הקברות הצבאי. בחלקה נקברו גם בכירי המשטרה לשעבר, וביניהם המפקד הראשון של משמר הגבול פנחס קופל, המפקחים כלליים של משטרת ישראל שאול רוזוליו וחיים תבורי וגם בכירי משטרת ירושלים יוסף יהודאי וחיים אלבלדס. בצדה המערבי של החלקה, בסמוך לכביש העוקף את הר הרצל, מצויה רחבת טקסי הזיכרון לחללי משטרת ישראל ומשמר הגבול, בה נערך טקס זיכרון במסגרת אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. חוק בתי קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014, באתר הכנסת הצעת חוק בתי קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ב-2012 על דבריי ההסבר להצעה בכלל וההסבר לסעיף 7 (עמודים 521–523) בפרט, באתר הכנסת פקודת המטה הארצי 05.07.03 "שוטר, מתנדב משא"ז או שוטר לשעבר - הבאה לקבורה", באתר משטרת ישראל חוק בתי קברות צבאיים, תש"י-1950, סעיף 4ו(1), סעיף 4ז(3) וסעיף 4ט.
רפי רוטר

רפי רוטר (1934 – 3 בספטמבר 1998) היה מנכ"ל הביטוח הלאומי ומכבי שירותי בריאות. רוטר היה ב-1970 מנהל אגף המחקר והתכנון במוסד לביטוח לאומי ובשנת 1975 הוא כיהן כמשנה למנכ"ל המוסד. בסוף שנת 1976 הוא התמנה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, בעקבות מעבר עמירם סיון לכהן כמנכ"ל משרד האוצר. בתחילת פברואר 1982 ביקש בן-ציון רובין, סגן שר הרווחה מטעם תמ"י, לפטר את רוטר כדי למנות איש מטעמו בראש המוסד. כוונתו הושעתה על ידי מנחם בגין, אך בהמשך שנת 1982 הפיטורים יצאו אל הפועל בידי שר הרווחה מטעם תמ"י, אהרן אוזן. רוטר עבר לכהן כמנכ"ל מכבי שירותי בריאות, תפקיד שהוא מצא קרוב לעיסוקו הקודם בביטוח הלאומי. במהלך כהונתו הוביל רוטר את מכבי מכ-300,000 מבוטחים לקרוב למיליון מבוטחים. הנסיגה באי שוויונות אינה מגמה, דבר, 29 בדצמבר 1970 המוסד לביטוח לאומי נערך לתשלום קצבאות ילדים במישרין, דבר, 13 בנובמבר 1975 אהרן גבע, אין הגיון פוליטי וחברתי בקיצוץ קצבאות לילדים, דבר, 29 בנובמבר 1976 ראש הממשלה ביטל הכוונה, דבר, 12 בפברואר 1982 פעם מנכ"ל תמיד מנכ"ל, מעריב, 15 בדצמבר 1982 מיכל רווה, ‏נפטר רפי רוטר, לשעבר מנכ"ל קופ"ח מכבי, באתר גלובס, 3 בספטמבר 1998
נחל פארן

נַחַל פָּארָן (בערבית: ואדי אל-גֵ'רַאפִי) הוא נחל האכזב הגדול ביותר[דרושה הבהרה] בישראל, והשלישי בגודלו בין כלל הנחלים אחרי נהר הירדן ונהר הירמוך. כמו כן, הוא הנחל הרחב ביותר בישראל. אורכו כ-150 קילומטר, החל ממקורותיו בחצי האי סיני (במדבר פארן) ועד לשפכו בנחל הערבה. בין יובליו נמנה גם נחל אשל. בנחל זה קיימת זרימה רק בעת שיטפונות בזק. אגן הניקוז הגדול של הנחל, ששטחו אלפי קמ"ר, יוצר מישורים רחבים שמפרידים בין הרי הנגב הגבוהים שבצפון, לבין הרי אילת שבדרום. בעבר, בזמן שיטפונות, כמו שאר הנחלים הגדולים של הנגב, הזרימה בנחל פארן הציפה את כביש הערבה (הדרך הראשית לאילת), עד הקמתו של גשר מעל הנחל. בנחל זה נרשמה הספיקה הגבוהה ביותר בישראל, בשיעור 1,150 מ"ק/שנייה, ב-6 בנובמבר 1970. ב-2004 נשבר שיא זה בספיקה של 1,280 מ"ק לשנייה שנמדדה בנחל צין. ב-18 בינואר 2010, במהלך שיטפונות שאירעו בנחל ניצנה, נמדדה ספיקת שיא של 1,420 מ"ק/שנייה. מדובר בספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בישראל. זוהי ספיקה של יותר ממחצית הספיקה הממוצעת של נהרות כדוגמת הריין (2,290 מ"ק/שנייה) והנילוס 2,830 (מ"ק/שנייה). לשם השוואה, הספיקה הממוצעת בנהר הירדן העליון היא 16 מ"ק/שנייה. קרוב לכניסתו לערבה, מתבצעים קרוב לנחל קידוחי מי תהום שמספקים מים בכמות נאה ליישובי הערבה. המים מלוחים מעט ולכן הם עוברים התפלה. מדיה וקבצים בנושא נחל פארן בוויקישיתוף רשות המים, הודעה לתקשורת: 1,420 מ"ק/שנייה - הספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה בארץ אי פעם, 1 בפברואר 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וראקרוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... וראקרוס – עיר נמל במזרח מקסיקו, לחוף מפרץ מקסיקו וראקרוס (מדינה) – אחת מהמדינות המרכיבות את מקסיקו וראקרוס (כדורגל) – קבוצת כדורגל מהעיר וראקרוס יונדאי וראקרוס – קרוסאובר מתוצרת יונדאי מוטור שיוצר בין השנים 2012-2006 בקוריאה הדרומית
מאיר אוחיון

מאיר אוחיון (נולד בשנת 1947) הוא רוכב אופניים בעבר, אלוף ישראל במרוץ אופני כביש שלוש פעמים ברציפות (1966–1968). אוחיון נולד וגדל בעיר אספי שבמרוקו. הוא עלה לישראל באוקטובר 1956. בישראל הוא התאמן והתחרה בקבוצות הפועל אשקלון, הפועל רמלה והפועל ערד, ביחד עם שני אחיו הבוגרים ממנו, הנרי וויקטור, אף הם אלופי ישראל ברכיבת אופני כביש. בשנת 1966 זכה אוחיון בפעם הראשונה בקריירה שלו באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, לפני אחיו ויקטור, לאחר חמש שנים רצופות שבהן זכה אחיו הנרי. בשנתיים שלאחר מכן, הוא הגן על תוארו. בשנת 1969 זכה אוחיון במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי ראובן כינורי ולפני חיים סלומון ולא הצליח להגן על תוארו. בשנת 1972 זכה אוחיון במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי חמי וולוצקי ולפני אלזם פרננד. בשנת 1974 זכה אוחיון במקום שלישי באליפות ישראל באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי חמי וולצקי ואבי שמחוביץ. האוחיונים חזרו - וניצחו, מעריב, 7 במרץ 1965 משפחת אוחיון השתלטה על אליפות ישראל באופנים, מעריב, 18 בדצמבר 1967 האחים אחיון נצחו באליפות ישראל באופניים, מעריב, 1 בינואר 1967 מאיר אחיון זכה באליפות האופניים, מעריב, 17 בדצמבר 1967 מאיר אחיון ניצח באופניים, דבר, 15 בדצמבר 1968 ר. אריה, מאיר אחיון-בפעם ה-3 אלוף ישראל באופניים, מעריב, 16 בדצמבר 1968 כינורי הוציא האליפות מן האוחיונים, מעריב, 28 בדצמבר 1969 אופניים, דבר, 17 בדצמבר 1972 וולצקי - אלוף ישראל בפעם ה-4 ברציפות, מעריב, 10 בנובמבר 1974
מאיר אלרן

מאיר אלרן (נולד ב-1944) הוא תת-אלוף במילואים שכיהן כסגן ראש אמ"ן. כיום הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי. אלרן גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי. ב-1962 החל ללמוד במסגרת העתודה האקדמית. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל המודיעין. בהמשך השלים אלרן קורס קצינים ושירת כקצין מודיעין בחטיבת המחקר. ב-1968 נשלח לארצות הברית ללימודים על התחום הסובייטי במטרה להעמיק את הכרות חטיבת המחקר בנושא. אלרן שימש במספר תפקידי מפתח באמ"ן, תחת פיקודו של אהרן יריב. בין היתר נטל חלק במשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל למצרים. בשנים 1978-1981 שימש ראש מחלקת הבקרה. היה ראש הזירה המערבית באמ"ן מחקר, בסוף שנות השמונים שימש כסגנו של ראש אמ"ן, אמנון ליפקין-שחק, וכסגן מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש אלרן כיועץ מיוחד לתחום המודיעין בעבור ועדת וינוגרד. בשירות המילואים נטל חלק במשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל לירדן. לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל עיריית תל אביב-יפו ובעל חברה לייעוץ אסטרטגי. אלרן משמש כראש התוכנית לחקר החזית האזרחית והתוכנית לחקר חברה ודעת קהל בישראל במכון למחקרי ביטחון לאומי, וראש מסלול התמחות ב"ביטחון לאומי בישראל" במכללת ספיר. לאלרן תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה מטעם האוניברסיטה העברית, תואר שני מטעם אוניברסיטת אינדיאנה ביחסים בינלאומיים וסובייטולוגיה, ודוקטורט במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה (2017), בנושא החוסן החברתי בתקופת האינתיפאדה השנייה. אלרן נשוי ואב לארבע בנות. קורות חייו של מאיר אלרן ורשימת פרסומיו בכתבי עת, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי רותי סיני, ההנחה: גם בעימות הבא הממשלה תזדקק לגופים פרטיים, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2006 יובל אזולאי, מומחה לאסטרטגיה: "בעתיד כל המדינה תהיה מטווחת ויהיו מאות אזרחים הרוגים", באתר הארץ, 19 ביולי 2007 קובי מיכאל, במחשבה שנייה, ניצחנו, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2007 דורון נחום, 3 שנים לעופרת יצוקה: "אין מה להאדיר. האזרחים בעורף מאוימים הרבה יותר מהעבר", באתר nana10‏, 27 בדצמבר 2011 עמוס הראל, דו”ח: העורף הישראלי מפגר אחרי איום הטילים המתגבר, באתר הארץ, 24 ביולי 2013 שרה ליבוביץ-דר, מחדל מסיכות האב"כ: "אם ייפול טיל כימי, אנחנו בצרות", באתר nrg‏, 31 באוגוסט 2013 איתי משיח, "בספרות המחקרית, העם היהודי מוכר כבעל חוסן גבוה", באתר הארץ, 12 באוקטובר 2023 מכּתביו: כיפת ברזל - ההישג ומחירו, באתר הארץ, 10 באפריל 2011 נקודת מפנה בהגנת העורף, באתר הארץ, 20 ביוני 2011 לקחי הסופה, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2013 כיפה או תקיפה, באתר הארץ, 20 במרץ 2012 מה רוצים משדרות, באתר הארץ, 28 ביוני 2006 ללמוד מאחרים איך להתאושש, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2010 מבחן ערכות המגן, באתר הארץ, 8 בינואר 2010 נדרשת תוכנית לאומית למלחמה בטרור, "ישראל דיפנס", 26 בדצמבר 2011 ומה מעבר ל”כיפת הברזל”?, "ישראל דיפנס", 27 בדצמבר 2012 אורי דרומי, האיש שרבין הקשיב לו, באתר הארץ, 22 ביוני 2008. גיא בניוביץ', עקוב ודווח, באתר ynet, 3 בספטמבר 2010. קורות חייו של מאיר אלרן ורשימת פרסומיו בכתבי עת, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי. יוסי מלמן, המודיעין לא הגיע לחיילים בשטח, באתר הארץ, 2 במאי 2007.
חמי וולוצקי

חמי וולוצקי (נולד בשנת 1953), הוא רוכב אופניים בעבר, 5 פעמים ברציפות אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1971 - 1975). וולוצקי בן קיבוץ רמת דוד התאמן בקבוצת הפועל המקומית. בשנת 1970 זכה וולוצקי במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש אחרי ראובן כינורי ולפני ינון בנין. בשנת 1971 זכה וולוצקי בפעם הראשונה בקריירה שלו באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש וב-4 השנים שלאחר מכן, הוא הגן על תוארו זה. אופניים, דבר, 17 בדצמבר 1972 אלון וולף,הוקרה לחמי וולוצקי – 5 פעמים אלוף ישראל באופני כביש, באתר "בייקפאנל", 11 באוגוסט 2019 וולצקי - אלוף ישראל בפעם ה-4 ברציפות, מעריב, 10 בנובמבר 1974 כנורי חזר לנצח במרוצי אופניים, דבר, 24 בינואר 1971
מגרדת

מגרדת (באנגלית: Scraper) או מגרדת ממונעת (Motor Scraper) הוא ציוד מכני הנדסי שמשמש לגירוד ויישור הקרקע כחלק מעבודות סלילה של כביש או מסילת רכבת. המגרדת היא מעין טרקטור דו-אופני הגורר אחריו עגלה שהיא כיעה ענק. המגרדת מורכבת מ-2 חלקים: גורר (טרקטור) וגרור. הגרור נקרא "Hopper" (בתרגום חופשי פירושו "עגלת-יעה", "עגלה" או "יעה"). ה-hopper הוא עגלה עם קצה חד ומשופע ("להב") שמזכירה יעה גדול. העגלה ניתנת להנמכה ולהגבהה באמצעות בוכנות הידראוליות. כאשר העגלה מונמכת הקצה הקדמי של היעה, הלהב, חותך וחודר אל הקרקע ותוך כדי תנועה קדימה של הטרקטור נגרף עפר אל תוך כלי הקיבול (Bowl) של העגלה עד שהוא ממלא אותה. כאשר ה-Bowl מלא, כאשר קיבולתו היא בין 8 לבין 34 מטר מעוקב של עפר כתלות בדגם, העגלה מוגבהת, והמגרדת יכולה להעביר את העפר למקום הפריקה (fill site). באזור הפריקה, נפתחת הדופן הקדמית של העגלה (באמצעות בוכנה הידראולית) ובוכנה אחרת דוחפת את כל הדופן האחורית של ה-Bowl קדימה, באופן בו העפר נשפך בשכבה אחידה, מחלקה הקדמי של העגלה, ככל שהטרקטור ממשיך להתקדם. בסיום ריקון העגלה, חוזרת המגרדת הריקה לאתר החפירה (cut site) ומתחילה מחדש את מחזור העבודה. למרות מהירותן הגבוהה של המגרדות הממונעות, של עד כ-60 קמ"ש, ויכולת ההעמסה והפריקה המהירה שלהן, הרי מפאת גודלן, הן אינן רשאיות לנוע בכבישים ציבוריים. לכן המגרדות הממונעות משמשות בעיקר למרחקים קצרים יחסית בתוך אתרי עבודות עפר, כאשר אזורי החפירה והפריקה (cut-and-fill areas) קרובים אחד לשני וכל אזור ארוך דיו על מנת שהמגרדת תוכל לנסוע מספיק כדי למלא את העגלה. למגרדות הכבדות יש שני מנועים: אחד מפעיל את גלגלי הגורר הקדמיים והשני את גלגלי העגלה האחוריים. המנועים מגיעים להספק של עד 550 כוחות סוס (400 קילוואט). בעת ההעמסה, נעזרים בדחפור על מנת לדחוף את המגרדת. בישראל מקובל השימוש במגרדות בעלות יכולת העמסה עצמית. במגרדות אלו, המתאימות לשימוש בקרקע קשה ויבשה, יש מסוע המורכב ממוטות פלדה בעלות חתך מתאים לחפירה, המורכב ישירות מעל ללהב היעה. המסוע, המופעל באמצעות מנוע הידראולי, מעמיס את העפר אל תוך העגלה, תוך התקדמות המגרדת. בעת פריקת העפר, פועל המסוע בכיוון הפוך, ומסייע בפריקת העפר. פעולת המסוע מייתרת את הצורך בדחיפת המגרדת על ידי דחפור בעת ההעמסה, ומאפשרת פעולה עצמאית של המגרדת ללא היעזרות בכלי צמ"ה נוספים. יתרון נוסף לעבודה באמצעות המסוע, הוא ריסוק רגבי העפר הגדולים בעת ההעמסה והפריקה, ושפיכת העפר ברגבים קטנים ואחידים. דחפור מפלסת משאית עפר משאית רכינה DieselPowerTV (2009-08-13), How it works: Cat 633 Scraper, נבדק ב-2019-04-12