laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדוארד בוכנר

אדוארד בוכנר (בגרמנית: Eduard Buchner‏; 20 במאי 1860 – 13 באוגוסט 1917) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1907, "על מחקריו הביוכימיים וגילוי תסיסה חוץ תאית". בוכנר הפריך את ההנחה של לואי פסטר שתסיסה דורשת את קיומם של שמרים חיים ובמקום זאת הראה שהתסיסה מתבצעת על ידי אנזימים הנמצאים גם בשמרים מרוסקים. בוכנר נולד במינכן למשפחה מכובדת מבוואריה. אביו היה רופא ופרופסור לרפואה משפטית ומיילדות. אביו התעתד להכשיר אותו להיות סוחר, אולם מותו של אביו בשנת 1872 אפשר לו, בסיוע אחיו הגדול האנס, מדען בזכות עצמו, ללכת במסלול של לימודים מדעיים. לאחר תום לימודיו התיכוניים התגייס לצבא ושירת בחיל תותחנים. הוא החל ללמוד לימודים גבוהים בכימיה, אך נאלץ להפסיק את לימודיו בגלל קשיים כלכליים. בשנת 1884 החל ללמוד כימיה אצל אדולף פון באייר ובוטניקה אצל פרופסור קארל וילהלם פון נגלי במכון הבוטני במינכן. עד שנת 1886 כבר פרסם את עבודתו הראשונה על השפעת החמצן על תסיסה, בו חלק על טענתו של פסטר שהחמצן מעכב את התסיסה. הודות למלגה על שם למונט הוא המשיך בלימודיו לשלוש שנים נוספות. לאחר סמסטר במעבדה של אוטו פישר בארלנגן הוא חזר לאוניברסיטת מינכן והשלים דוקטורט בשנת 1888. בשנת 1890 החל לעבוד כעוזר הוראה של פון באייר, אשר גם דאג להשיג לו סכום כסף שאפשר לו להקים מעבדה משלו בנושא תסיסה. בסוף שנת 1893 קיבל בוכנר משרה באוניברסיטת קיל כאחראי על לימודי כימיה אנליטית, ופרופסורה ב-1895. בשנת 1896 עבר למשרת פרופסור באוניברסיטת טיבינגן. בטקס קבלת פרס נובל סיים בוכנר את דבריו באומרו: "למרות שייתכן שאנו רחוקים ממטרתנו, אנו מתקרבים אליו צעד אחר צעד. הכול מצדיק את תקוותינו. על כן, אל לנו ליפול להלך מחשבה של "לעולם לא נדע", אלא עלינו להיות מלאי אמון שהיום יגיע בו אפילו תהליכי החיים שהם חידה עבורינו היום יפסיקו להיות חסומים בפני מדעני הטבע". בשנת 1909 קיבל משרת ראש הקתדרה לכימיה פיזיולוגית באוניברסיטת ברסלאו. בשנת 1911 עבר לאוניברסיטת וירצבורג. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת ביחידת חימוש. בהמשך התנדב שוב ושירת בדרגת רב-סרן בבית חולים קדמי בפוקשאן, במולדובה שברומניה שם נפצע ב-3 באוגוסט 1917 ומת מפצעיו לאחר כעשרה ימים במינכן. מדיה וקבצים בנושא אדוארד בוכנר בוויקישיתוף אדוארד בוכנר, באתר פרס נובל (באנגלית) על אדוארד בוכנר בעולם הכימיה אדוארד בוכנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדוארד בוכנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Total Fucking Darkness

Total Fucking Darkness (טוטאל פאקינג דארקנס) הוא דמו של להקת האקסטרים מטאל קריידל אוף פילת'. The Black Goddess Rises - 6:26 Unbridled at Dusk – 7:13 The Raping of Faith – 5:44 As Deep as any Burial – 4:04 Fraternally Yours, 666 (outro) – 0:42 דני פילת' - סולן פול אלנדר - גיטריסט פול ריאן - גיטריסט בנג'מין ריאן - קלידן רובין איגלסטון - בסיסט דארן ווייט - מתופף מידע על האלבום Total Fucking Darkness באתר MusicBrainz האלבום Total Fucking Darkness באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
של"פ

של"פ (שמיניסטים לעשייה פעילה / שמיניסטים לעיירות פיתוח) הוא פרויקט של משרד החינוך ותנועות הנוער שבמסגרתו צעירים עוברים ללמוד בכיתה י"ב בערים שונות. במקור, הפרויקט יוסד על ידי תנועת הצופים בקריית שמונה, ובהמשך הופעל על ידי תנועות נוער רבות בישראל. הפרויקט אומץ על ידי החינוך הדתי ובני עקיבא החל משנת 1983. בשנים האחרונות יוצאים גרעיני של"פ מטעם תנועות הנוער בני עקיבא, עזרא ואריאל. במסגרת התוכנית, תלמידי כיתה י"ב מרחבי הארץ עוזבים את התיכון שבו למדו בסוף כיתה י"א ועוברים לתיכון במקום אחר לכיתה י"ב. בכל קבוצת של"פ ישנם בין 3–8 חברים שמתגוררים ביחד בדירה שכורה, מקבלים תקציב ומתנהלים באופן עצמאי. בשנת הלימודים תש"פ בני עקיבא מפעילה גרעיני של"פ ב-12 ערים: בבאר שבע לוד, כרמיאל, ירושלים (בשכונת הר חומה ושכונת קריית יובל), הרצליה, רחובות לבנים, ובשדרות, בית-שמש, שדות נגב, עכו אשקלון וחצור הגלילית לבנות. בתנועת הנוער "עזרא" פועלים ארבעה גרעיני של"פ: בבת ים (בנים) בבית שמש (בנים) בכפר תו"ם (בנים) ובקריית גת (בנות), גרעין שנוסד בשנת תשפ"ב. גרעין השל"פ בבת ים של תנועת "עזרא" נקרא גם גרעין "איל", על שם איל יפרח שהיה חבר בגרעין זה. בתי הספר שבערים קולטים את קבוצות השל"פ ואחראים לתוכנית לימודיהם והכנתם לבגרות בצורה תקינה, וכן להשתלבותם החברתית בכיתה. תנועת הנוער נושאת באחריות הכללית על הקבוצה, מגיוס חבריה לתוכנית עד לסיום בחינות הבגרות, כולל ליווי של מדריך צמוד לקבוצה, דיור, קשר עם בית הספר ותיאום בין הרשויות השונות. הרעיון העומד מאחורי הפרויקט הוא שחברים לכיתה נגישים יותר מאשר מדריכים בשנות שירות, מורים, יועצים ודמויות סמכותיות אחרות מצוות בית הספר. בכך מבסס הפרויקט גישה ייחודית לעשייה חברתית, עשייה מתוך הקבוצה ולא כגורם חיצוני לה. חברי הגרעין פועלים בכיתה בצורות שונות: הם מגישים עזרה לימודית, מעודדים תלמידים לגשת לבחינות הבגרות, להתגייס לצה"ל ולפנות לאפיקים שונים של הגשמה עצמית, מזהים תלמידים הזקוקים לעזרה כלכלית ומעודדים אותם לגשת לגורמים המתאימים המטפלים בכך בתוך בית הספר. של"פ באתר תנועת בני עקיבא של"פ באתר תנועת עזרא שמינסטים לעיירות פיתוח, באתר www.tariel.co.il
אוטו וגנר

אוטו קולומן וגנר (בגרמנית: Otto Koloman Wagner;‏ 13 ביולי 1841 – אפריל 1918) היה אדריכל אוסטרי, חבר וממייסדי הזצסיון הווינאי. וגנר נולד בשנת 1841 בווינה. את לימודיו עשה בברלין ובווינה. בשנת 1864 החל וגנר לעצב את מבניו הראשונים, וב-1884 הוא קיבל משרת מורה באקדמיה לאמנות של וינה. ב-1890 עיצב וגנר כמה בניינים בסגנון אר נובו. הוא התעניין מאוד בתכנון עירוני, וב-1890 תכנן עיצוב חדש לעיר וינה, אך רק רשת הרכבת העירונית שתכנן, ה"שטטבאן", נבנתה. ב-1895 הוא הוציא לאור ספר בשם "אדריכלות מודרנית", מה שפרסם את סגנונו האדריכלי. סגנונו כלל שימוש בחומרים חדשים וצורות חדשות על מנת להבהיר שהחברה השתנתה. בספרו הוא הצהיר כי "חומרי הבנייה האנושיים החדשים קוראים לשינוי או לבנייה חדשה של צורות חדשות". כתוצאה מאידיאל זה הוא עיצב בניינים ששיקפו את תפיסתו, כמו בניין הקומות "אֵוּסְטֵרֶה ווֹנהאוס" שבווינה. בשנת 1897 הקימו וגנר, גוסטב קלימט, יוזף מאריה אולבריך, יוזף הופמן וקולומן מוזר את קבוצת האמנים "הזצסיון הווינאי". מסגנונה של הקבוצה הזו הוא פיתח סגנון חדש שכלל התייחסות מעין-סמלית לצורות החדשות של המודרניות. וגנר נפטר בווינה ב-1918. בניין "שער השיטפון", בכפר נוסדורף ביי וין, אוסטריה, נבנה ב-1894 רשת מסילת הרכבת הווינאית, וינה, נבנה בין השנים 1894–1902 בית מיוליקה, וינה, נבנה בין השנים 1898–1899 בניין משרדי הבנק, וינה, נבנה בין השנים 1894–1902 כנסיית שטיינהוף, וינה, נבנה בין השנים 1903–1907 בית הכנסת רומבך, בודפשט האתר של מוזיאון אוטו וגנר מידע על וגנר ותמונות של הבניינים שעיצב אוטו וגנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אוטו וגנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Einige skizzen 1, Wien, 1905 (בגרמנית) Einige skizzen 2, Wien, 1905 (בגרמנית) Einige skizzen 3, Wien, 1905 (בגרמנית)
לוסי

האם התכוונתם ל... לוסי (שלד) – כינוי לשלד מאובן של אדם קדמון, אוסטרלופיתקוס אפרנסיס לוסי (גשושית) – גשושית של נאס"א לחקר האסטרואידים הטרויאנים של צדק. הגשושית שוגרה ב-2021 ונקראת על שם השלד לוסי לוסי (סרט) – סרט קולנוע של לוק בסון משנת 2014 לוסי (כוכב) – ננס לבן BPM 37093 שעבר תהליך התגבשות וייתכן כי אחוז ניכר מליבתו עשוי מיהלום לוסי ברקיע היהלומים – שיר של להקת הביטלס לוסי אהובתי – קומדיית מצבים אמריקאית רשת הריגול של לוסי – רשת ריגול סובייטית במהלך מלחמת העולם השנייה אות'רין לוסי – פעילה חברתית אמריקאית והסטודנטית הראשונה שלמדה באוניברסיטת אלבמה ג'וזף לוסי – במאי סרטים ותיאטרון אמריקאי אישים ששמם הפרטי הוא לוסי
מגבה מכני

מַגְבֵּהַּ מֵכָנִי (מכונה גם גֵ'ק) הוא מכשיר המשמש להרמת ציוד כבד. המגבה המכני הנפוץ ביותר הוא מגבה מכונית, אשר משמש להגבהת הרכב מעל פני הקרקע לשם ביצוע טיפול תקופתי או תיקון. מגבה מכונית, בנוי כך שישתמש בעקרונות מכניים כדי לאפשר לאדם להרים בכוחו כלי רכב. מגבהים חזקים יותר משתמשים בכוח הידראולי כדי להרים משקל כבד יותר לגובה רב יותר. על מגבה בדרך כלל מצוין כושר ההרמה המקסימלי שלו (למשל, 1.5 טון). מגבה מכני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קסנוקלס

קסנוקלס (ביוונית עתיקה: Ξενοκλής) היה טרגיקן (מחזאי טרגי) ביוון העתיקה שהתפרסם לאחר שמחזהו זכה בפרס ראשון בתחרות הטרגדיות שנערכה במסגרת הדיוניסיה של 415 לפנה"ס באתונה, כשהוא גובר על מחזהו של אוריפידס - "נשות טרויה". אאוליאן בן התקופה טען כי זכייתו לא נבעה מאיכות המחזה שכתב אלא מאחר ש"או שהמושבעים לא היו מסוגלים להחליט החלטה מושכלת, או שהיו משוחדים". אריסטופאנס נהג ללעוג לקסנוקלס במחזותיו ובקומדיות שלו, וכינה אותו, את אביו קרקינוס מאגריגנטום ואת שלושת אחיו - "קערה של סרטנים טרגיים". ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לומינסנציה

לוּמִינֵסֶנְצְיָה (או לוּמִינֵסְצֶנְצְיָה. בעברית: נְהוֹרָנוּת) היא אור הנפלט מגוף כלשהו, שלא רק בגלל הטמפרטורה הגבוהה שלו. לומינסנציה יכולה להיגרם כתוצאה מתהליכים כימיים וביוכימיים, מאנרגיה חשמלית, מתנועות תת-אטומיות, מתגובות בגבישים או מעירור של מערכת אטומית. מקובל לצפות מחוגים ומחוונים, במיוחד במערכות אוויוניות ובמכשירי ניווט, בחומרים לומינסנטיים. לומינסנציה נבדלת מלהט (Incandescence) שהוא מקרה פרטי של קרינת גוף שחור (פליטה של קרינה אלקטרומגנטית, ובמקרה זה – אור, כתוצאה מטמפרטורה גבוהה) בכך שהיא מתרחשת על־פי־רוב בטמפרטורות נמוכות. כמולומינסנציה (ובכללה ביולומינסנציה) – נהורנות כימית קריסטלולומינסנציה אלקטרולומינסנציה – נהורנות חשמל קתודולומינסנציה – נהורנות קתודית פוטולומינסנציה – נהורנות אורית פוספורסצנציה – זרחורנוּת פלואורסצנציה – פלואורנות רדיולומינסנציה סונולומינסנציה תרמולומינסנציה – נהורנות תרמית טריבולומינסנציה אבי אסייג, האם ישנם חומרים הפולטים אור באופן תמידי?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 1 ינואר 2010 לומינסנציה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זהירה, דף שער בספרייה הלאומית נהורנות במילון כימיה אורגנית (תשנ"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
טוטל הקטר

טוטל הקטר (באנגלית: Tootle the Engine) הוא ספר ילדים מאת גרטרוד קראמפטון(אנ') שיצא לאור בשנת 1945, והיה לרב-מכר. טוטל הוא קטר קטן הפוקד את "בית הספר לקטרים", כדי ללמוד ולהיות קטר גדול. חלומו הוא לשרת בקו הרכבת ניו יורק — שיקגו. בין היתר, מכשירים את טוטל להוביל קרונות מסעדה בקצב אחיד, על מנת שחלילה לא ישפך המרק החם על הנוסעים. הוא גם מתודרך שלמראה דגלים אדומים מחויב כל קטר לעצור. כמו כן, מורים לו שחייב הוא לנוע אך ורק על המסילה. אל לו לסטות ממנה בשום תנאי. באחד הימים כשנותר ללא השגחה, מתפתה טוטל לסטות מן המסילה. הוא מבקש להתחרות בסוס שפגש ולהיווכח מי מהם יגיע ראשון ליעד שיקבע. הפרחים הנאים מושכים את לבו, והוא מטייל בשדות וקוטף אותם להנאתו. גם להוט היה לרדוף אחר פרפרים, עד כי את שיעורי הבית שלו הזניח כליל. על מנת למנוע ממנו לסטות מדרך הישר, מתכנסים כל אנשי העיר והוגים תוכנית מחוכמת, שכולם נוטלים בה חלק. בפעם הבאה, כשהקטר הקטן יורד מהפסים כדי לשוטט בשדות האהובים עליו, חוסמים דגלים אדומים את דרכו בכל אשר יפנה, עד שהוא מבטיח לא לעזוב עוד לעולם את המסילה. בתקופה בה יצא הסיפור לאור, מקובלת הייתה בציבור הנורמה של חינוך נוקשה, והספרון נמכר בהמוניו, עד כי המהדורה האנגלית שלו ניצבת במקום השלישי ברשימת ספרי הילדים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. זהו, למעשה, סיפור המדגים שינוי התנהגות באמצעות תמריץ שלילי: למראה הדגלים האדומים חוזר הקטר למוטב, והסיפור מסתיים כשהוא מתקן את דרכיו ומתעתד להיות קטר גדול. שדות המרעה נותרים רק בזיכרונותיו. בימינו קיימת ביקורת קשה כנגד הקו הבלתי גמיש שמתווה המחברת, משום שהיא אינה מותירה מקום להתבטאות אינדיבידואלית. טוענים המבקרים כי אם לא יתפתו מדי פעם ילדים לעזוב את המסילה, לא תוכל האנושות להתקדם, כי רק מי שחורג מן הדרך בה כולם נעים, צפוי לגלות דברים חדשים שיאיצו את ההתפתחות התרבותית והטכנולוגית. מנגד, סבורים אחרים כי ראוי שילדים ילמדו את מוסר ההשכל אשר טוותה המחברת. לטוטל יש יעד בחיים: להיות קטר בקו היוקרתי של ניו יורק — שיקגו. לכן נכונה בחירתו לוותר על הנאות קטנות ולהתרכז רק בהגשמת מטרתו, כי במציאות אלו שאינם מתאמצים כדי להשיג את מימוש שאיפותיהם, עלולים לא להגיע אליהן לעולם.
נחל יהודיה

נַחַל יְהוּדִיָּה הוא נחל איתן ברמת הגולן. שמו ניתן לו על שם הכפר הנטוש יהודיה, היושב על מצוק מעל ערוצו. תחילתו של הנחל במורדות הדרומיים של רכס בשנית והוא ממשיך בכיוון דרום מערב. מי הנחל נאגרים במאגר בני צפת. הנחל ממשיך דרום-מערבה וסמוך לצומת המפלים הוא מתחתר והופך לקניון. בחלק זה של הנחל קיימים מספר מפלים. כמו כן מקבל הנחל מים מעינות סלוקיה ונחל עיט נשפך אליו. באזור בקעת הבטיחה מסתיים החלק הקניוני והנחל מתחבר לנחל משושים ונשפך עמו לכנרת. מרבית הנחל נמצאת בתחום שמורת הטבע יהודיה. נחל יהודיה הוא אתר טיולים פופולרי בישראל, המתחיל בחניון נחל זוויתן וקיימים בו שני מסלולי הליכה, עליון ותחתון, המשתלבים למסלול אחד ארוך למיטיבי לכת. המסלולים עוברים בכל רחבי האתר ומצריכים את המטיילים אף לעבור בריכות מים בשחייה או לטפס במעלה צוקים אנכיים. באתר הטיולים ישנם שרידי בתי כנסת מתקופת התלמוד וכן שרידי כנסייה. באזור ניתן לראות דולמנים, שהם מבני אבן מאסיביים עתיקים, המתוארכים לשנת 3000 לפני הספירה בקירוב, עשויים לוחות בזלת אשר שימשו לקבורה בתקופות קדומות. בדצמבר 2010 החלו בנחל יהודיה מפולות סלעים אשר מהוות סכנה לחיי אדם, כתוצאה מכך החלו בדיקות בטיחות תקופתיות שבמהלכן המסלול נסגר ונפתח חלקית לסירוגין. כיום המסלול המקורי של נחל יהודיה סגור למבקרים, וניתן להגיע רק עד המפל הראשון ולחזור. ביוני 2013 נפתח מסלול חדש במעלה הנחל. שמורת טבע יער יהודיה, באתר רשות הטבע והגנים שמורת יהודיה, באתר "טבע ונופים בישראל" מסלולי מים בנחלי היהודיה, הזוויתן והמשושים, באתר "טיולי" יהודיה המסלול החדש - פורטל הגולן ערך זה הוא קצרמר בנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסקפיים

אסקפיים (בלטינית: Ascaphidae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. משפחה זו היא מונוטיפית, כלומר היא מכילה סוג אחד בלבד - אַסְקָפוּס (Ascaphus). סוג זה מכיל שני מינים בלבד: Ascaphus montanus Ascaphus truei עד שנת 2001, הדעה הרווחת הייתה כי הסוג הוא מונוטיפי גם כן, ושהמין היחיד שקיים בו הוא A. truei. אף על פי כן, מספר חוקרים פרסמו בכתב העת המדעי Evolution ראיות לכך שתת-המין A. montanus' הוא אינו תת-מין, כי אם מין בזכות עצמו, ובשל כך קידמו אותו לדרגה הטקסונומית של מין. משפחה זו מובחנת מיתר משפחות חסרי הזנב על ידי היות פרטיה בעלי זנב. מסיבה זו, סיווגה הטקסונומי יוצר בעיות. כיום, היא מסווגת תחת תת-הסדרה ארכאובטרכיה, הכוללת חסרי זנב "עתיקים" יחסית. מנגד, אחרים טוענים כי יש לסווגה לצד מרבית משפחות חסרי הזנב. בנוסף לזנבם, האסקפיים נבדלים מיתר חסרי הזנב במספר חוליותיהם ובמספר הצלעות שלהם- בשני הפרמטרים עולים האסקפיים על יתר חסרי הזנב. האסקפיים קטנים יחסית (2.5 עד 5 סנטימטר), וניתן למצוא אותם בנחלים במונטנה, איידהו, אורגון ומדינת וושינגטון בארצות הברית, כמו גם בדרום-מזרח קולומביה הבריטית. האסקפיים חולקים מספר מאפיינים עם הליופלמיים (צפרדעים פרימיטיביות בניו זילנד). מדיה וקבצים בנושא אסקפיים בוויקישיתוף אסקפיים, באתר ITIS (באנגלית) אסקפיים, באתר NCBI (באנגלית) אסקפיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אסקפיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אסקפיים, באתר GBIF (באנגלית)
איתמר גולן

איתמר גולן (נולד ב-3 באוגוסט 1970) הוא פסנתרן ישראלי. גולן נולד בווילנה ועלה לישראל עם משפחתו בגיל שנה. הוא למד נגינה בפסנתר אצל עמנואל קרסובסקי והופיע לראשונה ברסיטל בגיל שבע. משנת 1985 עד 1989 המשיך בלימודיו בארצות הברית בעזרת מלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל. הוא למד בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד, אצל ליאונרד שור ופטרישה זאנדה. כן למד מוזיקה קאמרית אצל חיים טאוב. עם תום לימודיו פתח גולן בקריירה של סולן ופסנתרן קאמרי בארצות הברית ובישראל. פרסומו גדל והוא ביסס את עצמו כנגן מוזיקה קאמרית מבוקש ביותר, שהופיע עם ברברה הנדריקס, מקסים ונגרוב, שלמה מינץ, מישה מייסקי, מאט חיימוביץ, טביאה צימרמן, אידה הנדל, שרון קם, צ'ארלי סיאם ויוליאן רכלין, בין השאר. הוא מוזמן דרך קבע להופיע באולמות קונצרטים מן המפורסמים ביותר ובפסטיבלים, בהם פסטיבל רוונה, טנגלווד, פסטיבל זלצבורג, פסטיבל אדינבורו, פרביר ולוצרן. כמו כן הוא מופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של זובין מהטה. בין השנים 1991 ו-1994 לימד גולן בבית הספר למוזיקה של מנהטן. כיום הוא פרופסור למוזיקה קאמרית בפריז. איתמר גולן, באתר ספוטיפיי איתמר גולן, באתר MusicBrainz (באנגלית) איתמר גולן, באתר Discogs (באנגלית) איתמר גולן, באתר Songkick (באנגלית)
פסק זמן (אלבום)

פסק זמן הוא אלבום האולפן ה-22 של הזמר אריק איינשטיין, בשיתוף המוזיקאי שם טוב לוי, שיצא בשנת 1984. זהו שיתוף הפעולה המלא השני של איינשטיין ולוי, לאחר ששיתפו חלקית פעולה באלבום "יסמין", ובאופן מלא באלבום "ילדים" שיצא בשנת 1976. לאורך השנים התארח לוי כנגן באלבומיו של איינשטיין, אך באלבום "פסק זמן" חברו השניים לראשונה ליצירת אלבום שלם לקהל הבוגר, שלווה בתוכנית טלוויזיה שנשאה את אותו השם. כל שירי האלבום הולחנו ועובדו על ידי לוי. איינשטיין כתב את כל שירי האלבום, כשיוצא דופן הוא השיר "יעקב ועשו", שנכתב על ידי המשורר חיים נחמן ביאליק (והולחן קודם לכן בלחן עממי, כאשר מבין המבצעים של הלחן ההוא ניתן לציין את ליאור ייני). בין השירים הבולטים באלבום: "שלוש ארבע לעבודה", "הוא חזר בתשובה", "זה בראש שלך" ו"פסק זמן". כמו כן, שיר נוסף בולט הוא "מכבי הישן", שיר געגוע נוסף למתחם מכבי הישן בתל אביב, שהיווה את מרכז "הקילומטר המרובע" שבו חי איינשטיין כל ימיו, ושהפך באותה עת ממגרש ספורט למגרש חנייה. הדעה הרווחת היא שאת השיר "הוא חזר בתשובה" כתב איינשטיין על חברו אורי זוהר, אך למעשה השיר לא נכתב ישירות עליו. איינשטיין קיבל את הדחף לכתוב אותו לאחר שקרא בעיתון כתבה על ילדים שניתקו את יחסיהם עם הוריהם בעקבות חזרה בתשובה. אף על פי כן, בהלווייתו של איינשטיין ספד לו זוהר וציטט את השיר באומרו "אמרת 'הלך לי חבר' אבל אתה הלכת לפניי". מילות השירים נכתבו על ידי אריק איינשטיין, למעט "יעקב ועשיו" שנכתב על ידי חיים נחמן ביאליק, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי שם טוב לוי. אריק איינשטיין: שירה שם טוב לוי: פנדר, סינטיסייזר, פסנתר, חליל, חלילית, שירה, קולות רקע אלון אולארצ'יק: גיטרה בס (שירים 1,2,4) אוהד אינגר: גיטרה בס (שירים 3,5,8,9) אלי מגן: גיטרה בס (שירים 6,7,10) מאיר ישראל: תופים, כלי הקשה (שירים 1,2,4) אלון הלל: תופים, כלי הקשה (שירים 3,5,6,7,8,9,10) יצחק קלפטר: גיטרות (שירים 1,2,3,4,5,6,8,9,10) משה לוי: אקורדיון, סינטיסייזר, פסנתר, פרופט 5 ירוסלב יעקובוביץ': סקסופון גורי אגמון: קלרינט רובין פלמקווסט: חצוצרה רמי אורן: חצוצרה יוסי רוזנברג: טרומבון רביעיית כנורות בראשות יצחק מרקובצקי מיכאל תפוח: מפיק מנחם סקס: צילום עטיפה מנחם רגב: עיצוב עטיפה גיא יפה: טכנאי הקלטה מרק רוטוול: עוזר טכנאי הקלטה גידי אביבי, ביקורת - עדיין על הגדר - 'פסק זמן' - תקליט חדש של אריק איינשטיין, כותרת ראשית, 9 באוקטובר 1984 עלי מוהר (עורך), אריק איינשטיין: זו אותה האהבה. ביוגרפיה בראשי פרקים, דניאלה די-נור מוציאים לאור בע"מ, ישראל 2006. עמ' 192 סיון רהב-מאיר, ‏אורי זוהר בהלווייה: "איזה ענק הפסדנו", באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2013
בומביניים

בומביניים (שם מדעי: Bombinatoridae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. הבומביניים ידועים ברעילותם, עובדה הבאה לידי ביטוי בצבעי אזהרה בהם צבועה בטנם. גופם של הפרטים בסוג Bombina שטוח, ועורם מכוסה ביבלות. בעת מצוקה, הם מפעילים רפלקס (the unken reflex), שבמהלכו הם מקשתים את גבם וגפיהם על מנת לחשוף את בטנם הצבועה בצבעים בהירים. הם עשויים אף להתהפך ולשכב על גבם. מטרתו של מעשה זה היא להרתיע ולשמש כאזהרה לטורפים. הקרקור של כמה מינים מסוג Bombina שונה מקרקורם של חסרי זנב אחרים, בכך שקול הקרקור מופק בעת השאיפה ולא בעת הנשיפה. את ביציהם הם מטילים באגמים קטנים ובשלוליות. הסוג Bombina חי באיי הפיליפינים ובבורנאו, בעוד את פרטי הסוג Barbourula ניתן למצוא ברחבי אירואסיה. אלו האחרונים מעט פחות צבעוניים, והם בעלי קרומי שחייה גם באצבעות, נוסף על הקרומים באצבעות הרגליים. עד כה לא נצפו ראשנים של הסוג Barbourula. משפחת הבומביניים מכילה 2 סוגים: Barbourula - בו 2 מינים Bombina - בו 8 מינים, ביניהם בומבינה אדומת-גחון. נמצאו מאובנים של כמה מינים מהסוג Bombina, החל מתקופת הפליוקן ועד הפליסטוקן. מדיה וקבצים בנושא בומביניים בוויקישיתוף בומביניים, באתר ITIS (באנגלית) בומביניים, באתר NCBI (באנגלית) בומביניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בומביניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בומביניים, באתר GBIF (באנגלית)
כלציה

בכימיה, כלָציה (מהמילה היוונית χηλή, כלה, שפירושה "טופר"; בעברית "תַּצְבִּית", מלשון "צבת") היא תהליך של קישור הפיך של ליגנד - הכלאטור (מכונה גם כלאנט, גורם כלציה, גורם קומפלקסציה), ליון מתכתי, ובכך יוצר קומפלקס מתכתי, הכלאט. המושג משמש בדרך כלל לקומפלקסים בהם יון המתכת קשור לשני אטומים או יותר של הכלאטור, למרות שהקשרים יכולים להיות כל שילוב שהוא של קשרי קואורדינציה וקשרים יוניים. הראשונים שהשתמשו במושג "כלאט" היו גילברט מורגן וה. ד. ל. דרו, בשנת 1920: "תואר השם כלאט, המופק מהצבת הגדול או כלה (יוונית) של הלובסטר או סרטנים אחרים, מוצע בעבור קבוצות דמויות מד-קוטר, המתפקדות כשתי יחידות קושרות ונאחזות באטום המרכזי, ליצירת טבעות הטרוציקליות." היציבות המוגברת של קומפלקסי הכלאט, לעומת קומפלקסים מימיים, מכונה "אפקט הכלציה". גורם כלציה הוא ליגנד פולידנטטי, המתקשר ליותר מאתר קואורדינציה אחד על אטום המתכת. כיוון שיש לשבור את כל הקשרים לאטום המרכזי כדי לנתק ליגנד, נדרשת יותר אנרגיה על מנת להגדיל את מספר המולקולות הנפרדות. אם הקלאטור היה מוחלף על ידי מספר ליגנדים מונודנטטים (כמו מים או אמוניה), מספר המולקולות הכללי היה פוחת, לעומת העלייה במספר המולוקולות החופשיות כאשר כלאטור מחליף כמה ליגנדים מונודנטטיים. על כן, האפקט הוא אנטרופי, בכך שיותר אתרי קישור נתפסים על ידי פחות מולקולות. עלייה כללית במספר המולקולות החופשיות בתמיסה מובילה לגידול באנטרופיה. רוב קומפלקסי המתכת בטבע כוללים צורה כלשהי של טבעת קלאט, כמו טבעת היומית, או חלבון. על כן, קלאטי מתכת רלוונטיים לניוד של מתכות בקרקע, וספיגה והצטברות של מתכות בצמחים ובמיקרו-אורגניזמים. כלציה סלקטיבית של מתכות כבדות רלוונטית לביו-רמדיאציה, כמו סילוק צזיום-137 מפסולת רדיואקטיבית. התרופות האנטיביוטיות ממשפחת הטטרציקלין הן כלטורים של יוני סידן 2+ ומגנזיום 2+. קלאטורים משמשים באנליזה כימית, ריכוך מים, חומרים משמרים, ורפואה (תרפיית כלציה), בה הם משמשים לקישור עם מתכות רעילות בגוף (כמו כספית, ארסן, ועופרת), על מנת ליצבם ולאפשר לגוף להפרישם בצורה בטוחה. בין הקלאטורים הטבעיים מצויות טבעות הפורפרין בהמוגלובין וכלורופיל, והסידרופורים המופרשים על ידי מיקרו-אורגניזמים, המבצעים כלציה ליוני ברזל +3. כלאטור סינתטי נפוץ הוא EDTA. מתקיים מחקר לגבי השימוש בקלאטורים לסילוק אטומים של אקטינידים רדיואקטיביים מתוך הגוף, עקב מקרה יחיד בו טיפול זה הצליח בנפגע בודד שספג מנת קרינה עצומה. תוצאות טובות הושגו בניסויים על חיות מעבדה, אך עדיין לא התקיימו ניסויים בבני אדם. הגדרה של כלציה מאת IUPAC Morgan, Gilbert T.; Drew, Harry D. K. (1920). "CLXII.—Researches on residual affinity and co-ordination. Part II. Acetylacetones of selenium and tellurium". J. Chem. Soc., Trans. 117: 1456. doi:10.1039/CT9201701456.{{cite journal}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) This pill may be a cure for radiation poisoning, ideas.ted.com (באנגלית אמריקאית)
אגון קרנץ

אגון קרנץ (בגרמנית: Egon Krenz; נולד ב-19 במרץ 1937) הוא פוליטיקאי קומוניסטי גרמני לשעבר, שנודע בעיקר בזכות כהונתו הקצרה כמנהיג האחרון של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית בתקופת נפילת חומת ברלין ולקראת איחודה של הרפובליקה עם גרמניה המערבית. לאחר תום המלחמה הקרה הועמד קרנץ לדין ונידון ל-6.5 שנות מאסר. אגון קרנץ נולד בקולברג שבפומרניה, באזור שהיה אז חלק משטח גרמניה וכיום נמצא בשטח פולין. בשנת 1944 עבר עם הוריו מערבה לאודר, והתגורר בעיירה דמגרטן שבחופי הים הבלטי (כיום במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה). בשנת 1953 הצטרף קרנץ לתנועת הנוער "הנוער הגרמני החופשי" ובשנת 1955 הפך לחבר במפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (המפלגה הקומוניסטית ששלטה בגרמניה המזרחית). בשנים 1957–1959 שירת בבסיס הפולקסמרינה (הצי של גרמניה המזרחית) בפרורה אשר בריגן. כבר אז היה פעיל פוליטית. במהלך הקריירה הפוליטית שלו הוא החזיק בתפקידים שונים הבולט שבהם הוא חברותו בפוליטביורו משנת 1983 וכהונה כמזכ"ל הנוער הגרמני החופשי, תנועת הנוער הקומוניסטית. קרנץ נבחר למזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ומנהיג הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית ב-18 באוקטובר 1989 בעקבות גלי המחאה ההמוניים שהביאו להתפטרותו של אריך הונקר. קרנץ קיבל את התפטרותם של ראש הממשלה וילי שטוף, ממשלתו וכל חברי הפוליטביורו ב-8 בנובמבר. למרות זאת הוא נבחר מחדש כיו"ר על ידי הוועד המרכזי של המפלגה. למרות הבטחותיו של קרנץ לקיום רפורמות דמוקרטיות במערכת המזרח גרמנית וביקורתו על נוקשותם של קודמיו, המחאה הציבורית כנגד משטרו התגברה. בניסיון להרגיע להשתלט על המצב הוא אישר תקנות חדשות שאיפשרו נסיעה לגרמניה המערבית על ידי פתיחת הגבול עם צ'כוסלובקיה שנסגר כדי למנוע מעבר של מזרח גרמנים למערב ולבסוף פתח את גבולות המדינה באופן טוטאלי ואיפשר לתושביו לנסוע למערב בדרך ישירה מתוך תקווה שדבר זה יעצור את זרם הבורחים למערב אולם בפועל זה רק הגבירו ותרם להמשך הערעור של משטרו. קרנץ התפטר מתפקידו ב-3 בדצמבר 1989. הוא היה מנהיגה הקומוניסטי האחרון של גרמניה המזרחית. הוא סולק ממפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי (יורשתה של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי) בשנת 1990 בניסיון לשפר את תדמית המפלגה. קרנץ נשפט בשנת 1997 לשש וחצי שנות מאסר בעוון פשעים שבוצעו בזמן המלחמה הקרה, רציחתם של עריקים שניסו להימלט למערב דרך חומת ברלין, הערעור שלו לבית המשפט החוקתי לא התקבל, בעתירתו הוא טען שלגרמניה המאוחדת אין שום סמכות לשפוט אותו על מעשים שנעשו בזמן קיומה של גרמניה המזרחית והעלה את הטענה ששפיטתם של מנהיגי גרמניה המזרחית היא לא יותר מרדיפה פוליטית ו"צדק של מנצחים". הוא התחיל לרצות את עונשו בשנת 2000. קרנץ שוחרר בשנת 2003 לאחר שעונשו הומתק. קרנץ הוא בין האישים היחידים שהיו מעורבים בשלטון המזרח גרמני שעדיין ממשיכים להגן על פעולותיו. מדיה וקבצים בנושא אגון קרנץ בוויקישיתוף אגון קרנץ, ברשת החברתית Goodreads Statesman's Yearbook Online: Egon Krenz Egon Krenz, DDR-Lexikon Elizabeth Pond, A Wall Destroyed: The Dynamics of German Unification in the GDR, International Security, Vol. 15, No. 2 (Autumn, 1990), pp. 35-66 East German leader jailed, BBC NEWS, ‏14 בינואר 2000 E German communist leader freed, BBC NEWS, ‏18 בדצמבר 2003 Egon Krenz: First Secretary of East German Communist Party,, BBC NEWS