laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספר המתים

ספר המתים הוא השם השכיח לטקסטים ממצרים העתיקה ששימשו במהלך הקבורה. במצרית קדומה, נקראו טקסטים אלה ספר ההליכה [או החזרה] ביום. השם ספר המתים הוא המצאה של האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס, שפרסם חלק מהטקסטים בשנת 1842. ספר המתים שימש למצרים כמדריך וספר עזר לחיים שלאחר המוות, והוא מורכב בעיקר מלחשים שונים שהיו אמורים לעזור לו. לא כל הלחשים שימשו בכל קבורה, אלא רק מבחר מהם, על פי מעמדו ועושרו של האדם. חלק מהלחשים היו מתנות לאלים, ואילו אחרים שימשו כדי שהאדם יוכל ללכת; היה קיים לחש כדי שלא למות בחיים שלאחר המוות, ואפילו לחש 'כדי שאדם לא ילך הפוך ויאכל צואה' (פרק 189). הגרסאות המוקדמות ביותר המוכרות לנו הן מהמאה ה-16 לפנה"ס, בזמן השושלת ה-18 של הממלכה החדשה. הספר כלל בתוכו חלקים מספרות דתית מצרית מוקדמת יותר, הידועות ככתבי סרקופגים (בערך 2000 לפנה"ס) וכתבי פירמידות (2300-2600 לפנה"ס). ספר המתים שנועד לסופר אני. בחודש אפריל 2012 התגלו דפים מספר המתים במוזיאון קווינסלנד באוסטרליה. המוזיאון קיבל את הדפים כתרומה 100 שנים לפני כן, הוא החזיק את הדפים במחסנים ודף פפירוס אחד בתצוגה מבלי להבין את משמעותם של הטקסטים. הדף זוהה על ידי האגיפטולוג ואוצר המוזיאון הבריטי ד"ר ג'ון טיילור. העותק המפורסם ביותר של ספר המתים הוא הפפירוס של אני. עד אז, נמצאו רק חלקי פפירוסים שנגנבו על ידי שודדי עתיקות ונמכרו בשוק השחור. הפפירוס הזה שנמצא על ידי ארנסט וואליס באדג' נמצא בשלמותו בשנת 1887, בעיר לוקסור שבדרום מצרים (תבי לשעבר) ונתן תמונה מלאה, כיצד מורכב ספר מתים. החל מהעלייה לעולם הבא, עבור דרך 42 השערים שבכל אחד מהם עומד אל אחר, ועד לדין הסופי שנערך על ידי אוסיריס בכבודו ובעצמו, ובו נשקל לבו של המת כנגד נוצתה של אלת האמת מע'ת. הפפירוס היה במקורו באורך של 28 מטר, והוא חולק ל-37 דפים, בהוראתו השנויה במחלוקת של באדג', על פי חלוקות של פרקים ונושאים. לעיתים קרובות הטקסט הותאם עבור הנפטר, כך שהטקסט המדויק משתנה מאדם לאדם. אולם, ניתן לחלק את הגרסאות השונות לכמה קטגוריות עיקריות - הגרסה ההליופוליטנית, הגרסה התבאנית, שכללה רק הירוגליפים (השושלת ה-20 עד ה-28); גרסה הירוגליפית והריאטית, הקרובה לזו התבאנית, ללא סדר קבוע של הפרקים (שימשה בעיקר את השושלת ה-20); והגרסה הסאיתית, בה יש סדר קבוע (לאחר השושלת ה-26). לחש 125 הוא החלק הידוע ביותר של ספר המתים. הוא עוסק בשפיטת נשמתו של האדם על ידי אוסיריס ו-42 אלים אחרים. על נשמת המת לדקלם את "הכרזת הצדק", המכוונת לאוסיריס, ומורכבת מהכחשות של סדרה של עבירות, על מנת להבטיח לאוסיריס שהוא ניהל חיים תקינים. על המת אז לפנות אל 42 השופטים על פי שמם ולהכחיש 42 עבירות נוספות. אם לאחר מכן הוא ימצא זכאי, הוא יילקח לפני אוסיריס, שיוביל אותו לעולם הברוכים. ספר השערים הנשמה במצרים העתיקה מדיה וקבצים בנושא ספר המתים בוויקישיתוף ספר המתים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ספר המתים, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) מהו ספר המתים המצרי?, באתר אנציקלופדית אאוריקה אורן דותן, ‏התגלו הדפים האבודים מספר המתים המצרי, באתר ‏מאקו‏, 23 באפריל 2012
דפוס - מונחים

בלנקט – גליל ריק בדפוס האופסט, עליו מונחת שמיכת גומי, ומשמש להעברת הגרפיקה, מהלוח למצע ההדפסה, (מכאן המשמעות של הדפסה לא ישירה באופסט, אין מגע ישיר בין הלוח לנייר המודפס). אנילוקס – גלילי האנילוקס מצופים קרמיקה (בעבר היה נהוג לצפות במתכת, לרוב כרום) ומשמשים להעברת הצבע לגלופה המדפיסה, בדפוס הפלקסוגרפיה. ייחודו של גליל האנילוקס הוא יכולתו להעביר כמות מדויקת של צבע לגלופה. בגליל האנילוקס יש שקעים, וכאשר הגליל טובל בחלקו התחתון באמבט הצבע, השקעים מתמלאים בצבע בהתאמה לגודלם ועומקם המשתנים. גליל (דפוס)/צילינדר (דפוס) – צורתו גלילית ולרוב עשוי מתכת או גומי בהתאם לתפקידו במכונת ההדפסה. המונח גליל מתייחס בהתאם להקשרו בשיטת ההדפסה המדוברת, אך בבסיס ישנם סוגים שונים של גלילים במכונות ההדפסה, חלקם גלילי לחץ חלקם גלילי העברה שמעבירים צבע או מים. דמות (דפוס) – המונח דמות נגזר מהמושג הדמיה, כלומר: הדמיה של המקור, כמו בכתב ראי. ד"ר בלייד – פס מתכת המשמש כמגב, ותפקידו להוריד שיירי צבע שלא נכנסו לשקעים בגליל האנילוקס. לרוב "ד"ר בלייד" עשוי ממתכת הרכה יותר מגליל האנילוקס, כדי למנוע שחיקה של הגליל. הדפסה ישירה – הדפסה שבה ישנו מגע ישיר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס. (לדוגמה: חותמת גומי, דפוס בלט, פלקסו) הדפסה עקיפה – הדפסה שבה אין מגע ישיר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס, וקיים משטח נוסף (בלנקט) המקשר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס. חרט – כלי הדומה בצורתו החיצונית לעט כתיבה, מעין כפיס עץ שבקצהו חוד מתכת, שעשוי לרוב מפלדה, ובעזרתו חורטים על לוח דפוס המיועד לכך (לדוגמה: סטנסיל). מקור (דפוס) – המושג מקור מתייחס למקור הדפסה. כלומר, מקור הוא העיצוב הנבחר בצורתו המקורית כקובץ מחשב, משטח האבן המצויר\כתוב (ליתוגרפיה). לוח הדפסה – המושג לוח בעולם הדפוס מתייחס במקור ללוח האלומיניום הדק מצופה האמולסיה בדפוס האופסט. מושג זה השתרש ולעיתים מתייחס למשטח עליו מוקרן\נצרב המקור. גלופה – המושג גלופה נגזר מהמונח גילוף. בגלופה יש תבליט או תבנית, בניגוד ללוח הדפוס, נוצרת הגלופה באמצעים מכניים, כגון: סכינים, כלי גילוף וכדומה. פרוצס – מושג זה נגזר מהמילה האנגלית process, כלומר תהליך. בדפוס משתמשים בשתי שיטות עיקריות: פנטון[דרושה הבהרה] ופרוצס (הידוע גם בכינוי CMYK) המורכבת מארבעה צבעים: ציאן (Cyan), מג'נטה (Magenta), צהוב (Yellow), שחור (blacK).בשיטה זו, מודפסים על הדף ארבעת הצבעים, שהצירופים שלהם יוצרים מגוון צבעים, בשיטה של צבעים חיסוריים (אנ'). ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוק באופוזיציה

רוק באופוזיציה (Rock in Opposition; בראשי תיבות: RIO) הייתה תנועה מוזיקלית של להקות רוק מתקדם אוונגרדיות בסוף שנות ה-70 אשר התאחדו כולן תחת חתרנותן והתנגדותן לתעשיית המוזיקה שסירבה להכיר במוזיקה שלהן. הרוק באופוזיציה אינו סגנון מוזיקלי - מבחינה מוזיקלית הלהקות בו היו מגוונות למדי, עיקר הקשר ביניהן היה רעיוני. התנועה המקורית לא האריכה ימים, אך גם כיום ישנן להקות שממשיכות את הקו שלה. התנועה החלה את דרכה בשנת 1978 בלונדון, כשלהקת Henry Cow הזמינה מספר להקות אירופיות נוספות להופיע איתה בפסטיבל שנקרא "Rock in Opposition". הלהקות שהשתתפו בפסטיבל היו: Henry Cow (אנגליה) Stormy Six (איטליה) Samla Mammas Manna (שוודיה) Univers Zero (בלגיה) Etron Fou Leloublan (צרפת) בדצמבר 1978 ערכו הלהקות פסטיבל נוסף בשווייץ כדי למסד את ארגון הרוק באופוזיציה. במסגרת זו צורפו שלוש להקות נוספות לקבוצה: Art Bears, Art Zoyd ו-Aksak Maboul. פסטיבלים נוספים נערכו בשנת 1979 בצרפת, איטליה ושוודיה. בשנת 1978 ייסד כריס קאטלר מלהקת Henry Cow את חברת התקליטים Recommended Records כמודל של מוסד ללא כוונת רווח. ה-RIO כתנועה לא שרדה זמן רב, אך המסורת שלה נמשכת. למרות שבמובנו המקורי המונח RIO לא התייחס לסגנון מוזיקלי מסוים, רבים משתמשים בו כדי לתאר להקות רוק מתקדם קיצוניות. להקות שמשויכות כיום לסגנון הן: Thinking Plague (ארצות הברית), Present (בלגיה), Miriodor (קנדה), NeBeLNeST (צרפת), 5uu's (ארצות הברית), Guapo (אנגליה), Koenji Hyakkei (יפן). גם הלהקות הישראליות אבק וקרוזנשטרן ופארוחוד משויכות לסגנון זה. מדיה וקבצים בנושא רוק באופוזיציה בוויקישיתוף רוק באופוזיציה, באתר רוק מתקדם - מדריך עברי
מריו ונזאגו

מריו ונזאגו (באיטלקית: Mario Venzago; נולד ב-1948) הוא מנצח ופסנתרן שווייצרי. ונזאגו החל לנגן בפסנתר בגיל חמש והמשיך בלימודי המוזיקה בקונסרבטוריון ובאוניברסיטה של ציריך. אחר כך השתלם בניצוח אצל הנס סווארובסקי בווינה. מריו ונזאגו היה מנהל מוזיקלי בתזמורות שונות בווינטרטור ובבזל, שווייץ; בהיידלברג, גראץ ופרנקפורט/ברמן, גרמניה; ובספרד, בשנים 1978-2001. משנת 2002 ועד שנת 2011 כיהן ונזאגו כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס מאז 2004 ונזאגו מכהן גם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של גטבורג. בשנת 2007 יחליף אותו בתפקידו גוסטבו דודאמל בארצות הברית עבד גם כמנהל אמנותי של פסטיבל המוזיקה הקיצי של תזמורת בולטימור. למריו ונזאגו ולאשתו מריאן יש בן אחד, גבריאל. כיום הוא משמש כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של ברן. אתר האינטרנט הרשמי של מריו ונזאגו (באנגלית) מריו ונזאגו, באתר AllMusic (באנגלית) מריו ונזאגו, באתר MusicBrainz (באנגלית) מריו ונזאגו, באתר Discogs (באנגלית) מריו ונזאגו, באתר Songkick (באנגלית) Mario Venzago biography at Intermusica Artists' Management Limited ברנרד הולנד. "מקדמים בברכה מנצח חדש באקוסטיקה חדשה ומשוכללת ובאולם מלא עד אפס מקום", ניו יורק טיימס, 5 בנובמבר 2002. ברנרד הולנד. "תזכורת למוח שמפעיל את גלגלי השיניים והשסתומים", ניו יורק טיימס, 25 במרץ 2004 נורמן לברכט, "הישמר מן המנצח המהיר כברק", לה סצנה מוזיקלה, 19 באפריל 2006
מת לחיות 4.0

מת לחיות 4.0, או מת לחיות 4 (באנגלית: Live Free or Die Hard) הוא הסרט הרביעי בסדרת הסרטים "מת לחיות" שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט הוא בכיכובו של ברוס ויליס ששב לגלם את הבלש ג'ון מקליין. בתחילת הסרט, קבוצת אנשים בראשותו של תומאס גבריאל שולחת מתנקשים על מנת לחסל 6 האקרים. בינתיים, בניו יורק, ג'ון מקליין (ברוס ויליס) תופס את בתו לוסי מקליין עם חבר שלה. הבת שמעוצבנת מסדר העדיפויות של אביה, טוענת שהיא "לוסי ג'נרו", שם משפחתה של אמה. כשה-FBI מגלים על חדירה למחשביהם הם מורים לאנשיהם ולמשטרה כולל ג'ון, לאסוף 7 האקרים העשויים להיות קשורים לפריצה. ג'ון נוסע לאסוף את ההאקר היחיד שעדיין חי, מתיו פרל (ג'סטין לונג). בזמן שהם בביתו של מתיו, אנשיו של גבריאל מנסים להרוג אותם, ואחרי קרב ארוך השניים מצליחים לברוח. ג'ון ומתיו מתחילים לנוע לכיוון מטה ה-FBI, כשלפתע הם שמים לב לתאונות דרכים מוזרות ושכל הרמזורים ירוקים. ההאקרים של גבריאל מתחילים במה שנקרא "מכירת חיסול" - הפלה של כל המערכות המחוברות לרשתות מחשבים ושליטה בהם. מכירת החיסול פוגעת בכל החוף המזרחי של ארצות הברית, משבשת את מערכות התנועה והמרכזים הפיננסיים בשוק. פרל ומקליין מגלים שגבריאל מתכנן לשלוח אנשים לתחנת כוח במערב וירג'יניה כדי לשבש את כל מערכת החשמל של החוף המזרחי. השניים נוסעים למערב וירג'ינה כדי לעצור את המאהבת של גבריאל, מאי לין. לאחר שהם מצליחים להציל את המצב ותחנת הכוח מתפוצצת, נגרמת הפסקת חשמל, התוקעת גם את בתו של מקליין במעלית. מקליין ופרל טסים במסוק אל חבר של פרל, פרדי "וורלוק", ונעזרים בו לאתר את גבריאל. גבריאל, השבור ממותה של מאי לין, לוקח את לוסי כבת ערובה. לאחר שמקליין ופרל מגיעים לתחנת הכוח, מיקומו של גבריאל, הם משחקים במשחק של חתול ועכבר. לאחר מאבק, גבריאל ושלושה מאנשיו מגיעים יחד עם לוסי ומתיו שמוחזקים בני ערובה למקום מחבוא חדש. מקליין, לאחר מעקב מתיש אחריהם מצליח להגיע אליהם. אחרי קרב ארוך, מקליין יורה בגבריאל דרך כתפו שלו, ומשחרר את מתיו ולוסי. מדיה וקבצים בנושא מת לחיות 4.0 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מת לחיות 4.0 מת לחיות 4.0, ברשת החברתית פייסבוק "מת לחיות 4.0", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מת לחיות 4.0", באתר נטפליקס "מת לחיות 4.0", באתר AllMovie (באנגלית) "מת לחיות 4.0", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מת לחיות 4.0", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מת לחיות 4.0", באתר Metacritic (באנגלית) "מת לחיות 4.0", באתר אידיבי "מת לחיות 4.0", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "מת לחיות 4.0", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מת לחיות 4.0", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג"
סיטת הצוקים

סִיטַּת הַצּוּקִים (שם מדעי: Sitta neumayer) היא מין של ציפור ממשפחת הסיטיים, השייכת לסדרת ציפורי השיר והיא היחידה בבני משפחתה שנמצאת בישראל. תפוצתה היא בדרום אירופה ודרום אסיה, מקרואטיה ויוון עד איראן ודרומה עד סוריה, לבנון וישראל. בישראל היא נפוצה באזור החרמון עד גובה של 1650 מטר. למרגלות הבניאס בתחומי החורש שבהר דב ובנחל שיאון וכן בנוף הסלעים הצחיחים שבכתף החרמון. במג'דל שמס נמצאים קינונים של סיטה זו אפילו בקירות בתים. כמו כן, דווח על תצפיות בודדות של סיטות אלה במצוקי רכס רמים ובאזור מערת קשת בגליל המערבי. הסיטה הבוגרת היא בגודל דרור, בעלת מבנה מוצק, כנפיים קצרות וזנב קצר ועבה. זנבה אפור וחסר קצוות לבנים, רגליה חזקות ומקורה סולד קמעה בדומה לזה של הנקר. גחונה לבן, צדי גופה ורדרדים חומים, גבה כחול-אפור ופס עין שחור בולט בראשה. הסיטות ניזונות מחרקים, מזרעים ומאגוזים קשים. את האגוזים הן מפצחות בעזרת מקורן, הן תוקעות את האגוז בחריץ אדמה או נקיק ומנקרות בו עד פיצוחו. ייחודן של הסיטות הוא באופן דילוגן במורד עץ: הן מדלגות במורדו כשראשן כפוף מטה ולא מעלה כשאר הציפורים. כשמה הסיטה שוכנת על עצים במקומות סלעיים, היא שוכנת לבדה. קריאתה של הסיטה חזקה, ולכן לרוב אנו שומעים אותה לפני שאנו חוזים בה. קן הסיטה כדורי או חרוטי, הוא עשוי טיט והיא מדביקה אותו אל משטח סלע, או חוסמת בטיט נקרה בסלע, בהשאירה פתח צר לכניסה. באפריל מטילה הנקבה 4 עד 10 ביצים גדולות עגלגלות שצבען לבן מבריק ועליהן כתמים גדולים בצבע חום-אדמדם. הנקבה לבדה דוגרת על הביצים 12–14 יום, וכל אותו הזמן מאכיל אותה בן זוגה. אחרי הבקיעה עוזר הזכר להאכיל את הגוזלים. הגוזלים מתחילים לעוף בחודש יוני. במהלך חודשי הקיץ הם משוטטים בלהקות קטנות ובמשפחות. עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6 - עופות, עמוד 405. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1986, ISBN 9650500685 הינצל, פיטר, פרסלאי, הציפורים – מגדיר שדה שלם, נוסח עברי יצחק כפכפי, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1975, עמוד 270. מדיה וקבצים בנושא סיטת הצוקים בוויקישיתוף סיטת הצוקים, באתר ITIS (באנגלית) סיטת הצוקים, באתר NCBI (באנגלית) סיטת הצוקים, באתר GBIF (באנגלית) סיטת הצוקים באתר הרשימה האדומה של IUCN "מכל העולם, הציפור המסתורית נחקרה בשטח צבאי בחרמון" - עדי חשמונאי, 22/11/2012, באתר nrg. סיטת הצוקים באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עבאיה

עבאיה (בערבית: أباءة, عَبَاءَة או عَبَايَة) היא שמלה ארוכה הכוללת גם כיסוי ראש ונחשבת ללבוש מסורתי לנשים במדינות ערביות ואסלאמיות. היות שהאסלאם מחייב את האישה לכסות את כל גופה, למעט פניה וכפות ידיה ורגליה, מחויבות הנשים המוסלמיות להתלבש בקפידה בבגדים צנועים. העבאיה משלבת בין שמלה ארוכה המכסה את כל גוף האישה ורעלה המכסה את שיערה. במדינות שבהן לא חלה חובת רעלה, עאביה נחשבת לסימן של צניעות ונשים דתיות לובשות אותה. העבאיה המסורתית היא שחורה אך קיימות גם עבאיות מעוצבות בשלל צבעים ורקמה. במדינות שמרניות דוגמת ערב הסעודית נוהגות הנשים ללבוש עבאיות הכוללות ניקאב ובנוסף לעטות כפפות. לעומת זאת, יש נשים אשר לובשות רק את החלק התחתון של העבאיה, ללא הרעלה, עבאיות אלו נקראות ג'ילבאב. העבאיה נפוצה בעיקר במדינות ערב במזרח התיכון ואצל מהגרים מוסלמים ברחבי העולם. ישנם בגדים מסורתיים דמויי עבאיה במדינות אסלאמיות נוספות, לדוגמה הצ'אדור באיראן. באיחוד האמירויות הערביות נחשבת העבאיה לבגד מסורתי. במדינות מוסלמיות קיימת תעשייה רחבה של עיצוב וייצור עבאיות, כמו כן ישנם אתרי מכירות וירטואליים המציעים לקנות עבאיות באמצעות האינטרנט. מדיה וקבצים בנושא עבאיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ביגוד ובנושא המזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נתנזון

נתנזון או נתנסון (באנגלית: Nathanson, בגרמנית: Nathansohn) הוא שם משפחה יהודי אירופאי שפירושו "בן נתן". האם התכוונתם ל... איסר נתנזון – מפקד מחלקת האצ"ל ברובע היהודי של ירושלים העתיקה גיל נתנזון – שחקן ודוגמן ישראלי יוסף שאול נתנזון – רב בן המאה ה-19 מארק נתנסון – מהפכן רוסי ממוצא יהודי, ממנהיגי הנרודניקים וחבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית בתחילת המאה ה-20 מיכאל נתנזון – שחקן שש-בש מקצועי ישראלי מנדל לוין נתנזון – עורך, כלכלן ומפרנסי יהדות דנמרק נתן נתנזון – שחקן ובדרן ישראלי נתן נתנזון (נוס) – רב, לשעבר חבר המחתרת היהודית, משמש כיו"ר המועצה הדתית בירושלים. שימש כמנכ"ל המועצה הדתית של מועצה אזורית מטה בנימין וכחבר צוות המשא ומתן של מפלגת הבית היהודי. פיליפ נתנזון – אחד מנידוני קהיר רובי נתנזון – כלכלן ישראלי בן נתן
ג'ודי סיל

ג'ודית' לין סיל (באנגלית: Judith Lynn Sill;‏ 7 באוקטובר 1944 - 23 בנובמבר 1979) הייתה זמרת ויוצרת אמריקנית, והאמנית הראשונה שחתמה במיזם ההפצה "Asylum Records" של דייוויד גפן, בו חתמו בין השאר בוב דילן וג'וני מיטשל. סיל הקליטה שני אלבומים לפני שנעלמה ונשכחה, ולבסוף מתה משימוש בסמים ב-1979. אחיה ואביה של סיל מתו בתאונות נפרדות כשהייתה צעירה. אמה נישאה לאנימטור של טום וג'רי, קנת' מיוז, וסיל עזבה את הבית אל חיים של פשע ושימוש בסמים כשהייתה נערה. כשנאסרה על כתיבת המחאות ללא כיסוי למדה את נגינת הקלידים בסגנון גוספל האופיינית לה, והחליטה להיגמל מהרואין ולכתוב שירים. קלידנית, פסנתרנית וגיטריסטית מוכשרת, היא חזרה לחוף המערבי, שם פגשה את גרהם נאש ודייוויד קרוסבי, ויצאה איתם לסיבוב הופעות כמופע פותח. היא פגשה גם את דייוויד גפן שהציע לה חוזה בלייבל המתפתח שלו. גרהם נאש, שהפך למעריץ שלה, הפיק את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, "Jesus Was a Cross Maker". להקת ההוליס הקליטה גרסת כיסוי לשיר ב-1973. אלבום הבכורה שלה, "Judee Sill" יצא ב-1971 וכלל את הלהיט "Lady-O", שיתוף פעולה עם להקת הטרטלז. האלבום זכה לשבחים מרובים. בשנת 1973 יצא אלבומה השני, "Heart Food". האלבומים זכו לביקורות טובות אך לא הצליחו מסחרית. סיל לא הצליחה למשוך קהל אך סירבה לשמש כמופע פותח, המוניטין וההצלחה המתונה שלה דעכו, והיא נעלמה לחלוטין. בעקבות כישלון האלבום השני החליט גפן שלא לחדש את החוזה איתה. ב 1974 נפצעה סיל בתאונת דרכים שגרמה לה לכאבי גב קשים. למרות זאת היא חזרה לאולפן והקליטה כמה דמואים לשירים חדשים. לא ידוע בבירור מה קרה לאחר מכן, אך ידוע בוודאות שהיא חזרה להשתמש בהרואין ואף התמכרה לקוקאין. בשנת 1979 מתה סיל ממנת יתר. המוזיקה של סיל הושפעה עמוקות מהמבנים המטריים והסוויטות של באך, בעוד שמבחינה לירית שיריה שאבו לעיתים קרובות השראה ממוטיבים נוצריים של גאולה. סיל הייתה פרפקציוניסטית, ולפעמים לקח לה שנה לכתוב שיר. הליווי המוזיקלי בשני האלבומים יוצא דופן בהשוואה לאלבומים של זמרות פולק אמריקאיות אחרות מאותה תקופה שבדרך כלל הסתפקו בליווי מינימלי של גיטרות אקוסטיות, פסנתר וכלי הקשה. סיל משלבת בשירים כלי נגינה נוספים (כמו קלרינט וקרן יער). בשני האלבומים של סיל משתתפת תזמורת קאמרית ובאלבום השני סיל אף מנצחת עליה. אמנים רבים שיבחו את סיל, כולל ג'ים או'רורק שעשה את המיקס לאוסף השירים שלא יצאו, "Dreams Come True", שיצא ב-2005 והורכב מהדמואים שסיל הקליטה ב-1974 לאלבום שלישי שלא הושלם מעולם. שני האלבומים הראשונים שלה יצאו מחדש כדיסק הכפול Abracadabra: The Asylum Years, יחד עם הקלטות מהופעות, דמואים ורצועות בונוס. ג'ודי סיל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ודי סיל, באתר ספוטיפיי ג'ודי סיל, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ודי סיל, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ודי סיל, באתר דיזר ג'ודי סיל, באתר Yandex.Music (ברוסית) ג'ודי סיל, באתר Discogs (באנגלית) ג'ודי סיל, באתר Songkick (באנגלית) ג'ודי סיל, באתר Genius ג'ודי סיל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פסטיבל רוונה

פסטיבל רוונה הוא פסטיבל קיץ של אופרה ומוזיקה קלאסית (כמו גם מחול וג'אז, מוזיקה אתנית, דרמה, קולנוע, וכן כנסים ותערוכות) המתקיים בעיר רוונה, איטליה ובסביבותיה מדי שנה בחודשי יולי ואוגוסט. את הפסטיבל ייסדה בשנת 1990 מריה כריסטינה מוטי, אשת המנצח ריקרדו מוטי, המופיע שם בקביעות. בעונת פסטיבל טיפוסית מתוכננים כשני תריסרי אירועים, והפקות האופרה כוללות אופרות מן הפחות ידועות של וינצ'נצו בליני וגאטנו דוניצטי לצד יצירות פופולריות יותר והופעות אורח של להקות חשובות, כגון האופרה של וינה ותיאטרון מריאינסקי. רבות מן ההופעות מתקיימות בתיאטרו קומונאלה אליגיירי מן המאה ה-19, אחרות בבזיליקה סנט'אפולינארה, בבזיליקה סן ויטאלה ובפאלאצו מאורו דה אנדרה. Lynn, Karyl Charna, Italian Opera Houses and Festivals, Lanham, Maryland: Scarecrow Press, Inc., 2005. ISBN 0-8108-5359-0 אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל רוונה (באיטלקית ובאנגלית) Festival website (in English)
בקר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בֶּקֶר (בכתיב לועזי: Becker) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו היא אופה. אבי בקר – ד"ר ליחסים בינלאומיים ומדע המדינה וסופר ישראלי אהרן בקר – מנהיג פועלים, מזכ"ל ההסתדרות וחבר כנסת בוריס בקר – טניסאי עבר גרמני גארי בקר – כלכלן אמריקני זוכה פרס נובל ג'ייסון בקר – גיטריסט מטאל נאו-קלאסי וחבר בצמד קאקופוני הוגו בקר – צ'לן, מורה ומלחין גרמני טל בקר – עורך דין ודיפלומט אוסטרלי-ישראלי, מומחה למשפט בין-לאומי יורק בקר – סופר יהודי מזרח-גרמני, ניצול שואה יעל פרל בקר – שחקנית קולנוע ותיאטרון ישראלית ישראל בקר – שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי משה בקר – שחקן תיאטרון וזמר ישראלי, בנו של ישראל בקר משה בקר (איש העלייה השנייה) – מקים הרפת המודרנית הראשון בישראל, בחוות גולדברג שבהר טוב משה בקר (חוקר) – מומחה לבטיחות תחבורה צבי בקר – מאנשי ארגון השומר צבי עלי בקר (ובאנגלית Baker) - משפטן ישראלי, נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים רוברט בקר – פלאונטולוג אמריקאי טקסונומיה: אנפית בקר – ציפור לבנה ממשפחת האנפתיים בקר – שבט בתת-משפחת פרים בקר כמקור למזון: בקר לבשר – חיות מבויתות, בדרך כלל פרות, המגודלות לשם הספקת בשר בקר לחלב – חיות מבויתות, בדרך כלל פרות, המטופחות לייצר כמויות גדולות של חלב בשר בקר – מזון שמקורו בשרירי הפרה אלקטרוניקה: בקר (אלקטרוניקה) – רכיב אלקטרוני בקר IDE – בקר לחיבור וניהול התקנים מסוג IDE מיקרו־בקר – מערכת מחשב פונקציונלית שלמה, המוכללת ברכיב אלקטרוני בודד מוזיקה: בֵּקָר – סימן היתק טלוויזיה: בקר (סדרת טלוויזיה) – קומדיית מצבים אמריקנית מקומות: באקאר – עיר בקרואטיה צבא ותעופה: בקר - תפקיד במערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי
הדגל הצ'רקסי

הדגל הצ'רקסי הוא הדגל המייצג את בני העם הצ'רקסי המפוזרים בכל העולם ושואפים למדינה עצמאית על שטחי הקווקז. הצ'רקסים מניפים את דגלם באירועים לאומיים, דוגמת יום הזיכרון הצ'רקסי, בדרך כלל לצד דגל המדינה בה הם חיים. הדגל עוצב על ידי ספרבי זנקו (אנ'). הדגל נבחר באספה שקיימו הצ'רקסים ב-13 ביוני 1860 בעיר סוצ'י, כיום בתחומי רוסיה. באספה זו דנו מנהיגי השבטים הצ'רקסים בהתנגדות לכיבוש הרוסי על הרי הקווקז, אמנם התנגדותם כשלה. לאחר שהקווקז נכבש בידי הרוסים, והצ'רקסים גורשו ממולדתם, הוחלט להשאיר את הדגל כפי שהוא בזכות משמעותו ההיסטורית והלאומית. מאז ה-24 במרץ 1994 משמש הדגל הצ'רקסי כדגלה הרשמי של רפובליקת אדיגיה שבפדרציה הרוסית. לדגל הצ'רקסי רקע ירוק, עליו שלושה חצים ושנים-עשר כוכבים זהובים, תשעה מהם בקשת חיצונית ושלושה בקשת פנימית. לדגל הצ'רקסי מספר פרשנויות: על פי פרשנות אחת: הצבע הירוק מסמל את אדמת הקווקז, מולדתם של הצ'רקסים. הכוכבים הזהובים מסמלים את שנים עשר השבטים הצ'רקסיים. שלושת החצים מסמלים את שלושת כיווני רוח; צפון, מזרח ומערב, בקווקז לא נושבת רוח מהדרום. פרשנות אחרת גורסת כי: הצבע הירוק מסמל חיים ורווחה. שנים עשר הכוכבים מסמלים את שנים עשר המחוזות שהיו בשליטת הצ'רקסים בקווקז. שלושת החצים מסמלים את שלושת השבטים הצ'רקסיים שנלחמו אחרונים בכיבוש הרוסי על אדמות הקווקז. על פי פרשנות נוספת, הצבע הירוק מסמל דווקא את צבע האסלאם, דתם של רוב הצ'רקסים. לעומת זאת, על פי הסופר הלאומי הצ'רקסי משבשה איסחאק, את הדגל עיצב זאנה ספרביי, מנהיג שבט נאתכו, בעת ששהה בטורקיה כשבוי וזאת כחלק ממאמציו לאחד את השבטים הצ'רקסים במלחמתם מול הפולש הרוסי. על פי איסחאק, ספרביי בחר את הרקע הירוק מכיוון שהוא מסמל את הקווקז. ספרביי בחר לייצג כל שבט באמצעות כוכב זהוב, וזאת במטרה לתאר את מעמדם של השבטים - מקום רם ומכובד. הבחירה בצבע הזהוב הייתה בשל יוקרתו ואיכותו של החומר. כל הכוכבים שווים בגודלם וזאת כדי לסמל את השוויון בין השבטים השונים. מדיה וקבצים בנושא הדגל הצ'רקסי בוויקישיתוף הדגל הצ'רקסי, באתר דגלי העולם (באנגלית) וכך קיבלנו את הדגל, מתוך אתר אדיגה מגזין בעברית(הקישור אינו פעיל)
סטלה ארטואה

סטלה ארטואה (Stella Artois) היא מותג בירה שמקורו בבלגיה. הבירה היא בירת לאגר כהה מעט מסוג פילסנר המבושלת בתסיסה תחתית, הבירה מכילה 5.0% כוהל בנפח, והחל משנת 2008 נמכרת גם בגרסה של 4% בבריטניה, אירלנד וקנדה. סטלה ארטואה נמצאת כיום בבעלות Interbrew International. שהיא חברת בת של המבשלה הגדולה בעולם, אנהאוזר-בוש אינבוו. בשנת 1708 הפכה Sébastien Artois (מבשלה שהוקמה בשנת 1366) להיות למבשלה הראשית ב-Den Hoorn אשר בלוון. ובשנת 1717 רכש ארטואה את המבשלה – ושמה שונה ל-Brouwerij Artois. בשנת 1926, השיקה Brouwerij Artois את בירת 'סטלה' כבירה לחג המולד, על שם כוכב חג המולד, ('סטלה' בלטינית - כוכב). הוא נמכר לראשונה בעונת החורף, ובסופו של דבר היא נמכרה כל השנה, כאשר היצוא לשוק האירופי הרחב החל משנת 1930. הייצור הופסק לתקופה בה הפסיקה Brouwerij Artois את פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה. עד 1960 הופקו כמאה מיליון ליטרים של סטלה ארטואה בשנה. בשנת 1988 Brouwerij Artois התמזגה לחברת Interbrew. באותה שנה, הסטלה התחדשה בעיצוב הבקבוקים והלוגו. תווית הבקבוק המקורית משנת 1926 היוותה השראה לעיצוב, שהחליף את העיצוב הישן. העיצוב משלב את סמל הקרן ותאריך 1366 של מבשלת הבירה המקורית Den Hoorn. התווית מציגה גם מדליות הצטיינות שהוענקו ל-Brouwerij Artois במספר תערוכות בבלגיה במאות ה-19 וה-20. השם סטלה ארטואה מוחזק בתוך כרטוש שהושפע מסגנון האדריכלות הבלגית בלוון. בשנת 1993, העבירה Interbrew את הייצור של סטלה ארטואה למבשלת בירה אוטומטית חדישה בלוון. בשנת 2004 Interbrew הייתה חלק מהמיזוג שיצר את InBev, ובשנת 2006 נפח הייצור השנתי הכולל של סטלה ארטואה עלה על מיליארד ליטר. בשנת 2008 InBev הייתה חברה במיזוג שיצר את חברת המבשלות הגדולה בעולם (Anheuser-Busch InBev (AB InBev. באותה שנה הוצגה בבריטניה גרסת אלכוהול נמוכה יותר, סטלה ארטואה 4%. בשנת 2011 הושק סיידר, סטלה ארטואה. בשנת 2012, AB InBev הפחיתה את כמות האלכוהול של בירותיהם לשוק בבריטניה, מ-5% ל-4.8%. החוזק המקורי בבריטניה של סטלה ארטואה היה 5.2%. סטלה ארטואה מתבשלת בבלגיה (בערים לוון, ויופיל) ובבריטניה, כמו כן גם במדינות אחרות. חלק ניכר מהבירה המיוצאת מאירופה מיוצרת במבשלת InBev בבלגיה, ונארזת במבשלת בק בברמן, גרמניה. בארצות הברית מיובאת ומופצת סטלה ארטואה על ידי 'אנהאוזר-בוש' אינבוו. עבור השוק ההונגרי, סטלה ארטואה מתבשלת גם בבץ', הונגריה, על ידי Borsod Brewery, ברישיון של InBev. בישראל מיובאת הבירה על ידי יקבי כרמל יבוא וסחר. מדיה וקבצים בנושא סטלה ארטואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטלה ארטואה אתר האינטרנט הרשמי של סטלה ארטואה (בעברית) סטלה ארטואה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)