יורם גרוס

יורם גרוס (18 באוקטובר 1926 – 21 בספטמבר 2015) היה במאי ומפיק פולני-אוסטרלי יהודי. נחשב לאחד מחלוצי ההנפשה בישראל. נולד בשם יז'י גרוס ב-18 באוקטובר 1926 לשרה וליעקב בקרקוב שבפולין, למשפחה יהודית בת שלושה ילדים. גרוס הוא דודו של איש הקולנוע יעקב גרוס. בתקופת השואה, אביו נעלם כשהיה בן 12, וככל הנראה נרצח בידי אוקראינים. לאחר שהצטוו להתפנות לגטו קראקוב, החליטה המשפחה להמלט מן העיר והגיעו בעזרת מסמכים מזויפים ברכבת לוורשה. גרוס אף עבד בבית יתומים. אמו נשלחה לאושוויץ ולמחנה רוונסבריק ושרדה את השואה. היא שבה לקראקוב לאחר המלחמה והתאחדה עם ילדיה. סיפור משפחתו הופיע בסרט רשימת שינדלר של סטיבן ספילברג. גרוס למד מוזיקולוגיה באוניברסיטת קראקוב והחל לעבוד בתעשיית הסרטים הפולנית ב-1947. נמנה עם תלמידיו הראשונים של ירז'י טפליץ (אנ'), לימים, מייסד מכון הסרטים הפולני. ב-1950 עלה גרוס לישראל יחד עם אחיו נתן ועבד תחילה כצלם חדשות ב"יומני כרמל". לאחר גיוסו לצה"ל שירת כצלם ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל. בהמשך קנה מצלמה ישנה ובעליית גג בגבעתיים בנה מתקן אנימציה בעצמו. הקים עם אשתו חברת הפקה והפיק פרסומות מונפשות. יצר מספר סרטי הנפשה קצרים, ביניהם "הבה נגילה" (חתונה יהודית עם בובות עשויות נייר כסף של משה אדרי), "לעולם לא נדעך" (עם נרות שעווה) ו"קשקשת". את המוזיקה לסרטים ביצע בעצמו במפוחית פה. הסרט המוכר ביותר שיצר באותה תקופה הוא "שיר ללא מילים", ששלח ב-1958 לפסטיבל הסרטים הנסיוניים בבריסל וזכה במקום השלישי. בשנת 1960 החל עם רעייתו הראשונה לעבוד על "בעל החלומות", סרט הנפשה באורך מלא, המבוסס כולו על סיפור יוסף ואחיו. הסרט הוקרן לראשונה בפברואר 1962, הוצג באותה שנה בפסטיבל קאן והוזמן לאחר שנה לפסטיבל סרטים תנ"כיים בווינה, שם הוקרן שלוש פעמים עם תרגום סימולטני. ב-1964 ביים והפיק את הסרט רק בלירה. ב-1968 היגר לאוסטרליה יחד עם רעייתו השנייה, סנדרה, ושם הם השתקעו בסידני והקימו את "סטודיו הסרטים של יורם גרוס" וזכו להצלחה גדולה ולפרסים רבים על הפקותיהם. ב-1999 נקנה סטודיו ההפקות שלו על ידי EM.TV. באפריל 2011 הופצה האוטוביוגרפיה של גרוס. גרוס הפיק 16 סרטי אנימציה עלילתיים מלאים כשמתוכם שמונה מהווים המשך לסרטו הראשון, "דוט והקנגורו". סדרות ההנפשה הקומיות שהפיק בחברה שלו לאחר שהיגר לאוסטרליה היו בלינקי ביל, משטרת האגדות, ופליפר ולופקה, שלוש הסדרות נוצרו על ידי היוצרים האוסטרלים רון אייזק וליאורה קמנצקי. גרוס היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה אלינה. הותיר אישה ושני ילדים מרעייתו השנייה. בנו, גיא, הוא מלחין פסקולים. מדי שנה, במסגרת "אסיף" בפסטיבל אנימיקס מעניקה משפחתו פרס גרוס למצוינות באנימציה ליוצר אנימציה ישראלי אשר הביא אל האנימציה מצוינות יוצאת דופן והוכיח עשייה לאורך זמן. לרגל יום הולדתו ה-95, הקדישה גוגל לזכרו דודל (ציור) בעמוד החיפוש הראשי שלה. מדיה וקבצים בנושא יורם גרוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יורם גרוס יורם גרוס, סרטונים בערוץ היוטיוב יורם גרוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יורם גרוס, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים רן פורת, סיפורו של יורם גרוס: הקולנוען מישראל שכוכבו זרח באוסטרליה, באתר Eתון, 10 ביוני 2013 קואלה חביב פוגש את השואה - יורם גרוס בסרט "בלינקי ואני", The New York Times, ספטמבר 2012 יורם גרוס ביום הולדתו ה-88 מנגן את ההמנון של קרקוב, 2014 יורם גרוס מדבר על השפעת השואה על יצירותיו הקולנועיות (באנגלית), ראיון באתר יוטיוב, סרטון בהפקת The USC Shoah Foundation יורם גרוס בעקבות ילדותו, קטעים מהסרט "בלינקי ואני" צילומי סרט ההנפשה "בעל החלומות", 1961, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים הבמאי והמפיק יורם גרוס הלך לעולמו, באתר ynet, 23 בספטמבר 2015 הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-95 של יורם גרוס, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) יעקב גרוס, ‏יורם גרוס (2015-1926) - חלוץ האנימציה בישראל, באתר בית הסרט העברי, 1 בדצמבר 2015 My animated Life, באתר SBS Blinky Bill's animator pens his own story, באתר Australian Broadcasting Corporation קול קורא להגשת מועמדים לפרס גרוס 2016, באתר אסיף, 2016 בית הסרט העברי, גוגל דודל ליום ההולדת ה-95 של יורם גרוס