laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צבי לוטקר

צבי לוטקר הוא מדען מחשב ישראלי העוסק בתחומי מדעי הרוח הדיגיטליים, בינה מלאכותית וחישוב מבוזר. לוטקר הוא פרופסור חבר בפקולטה להנדסה על שם אלכסנדר קופקין באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2018 זכה בפרס SIROCCO לחדשנות במחשוב מבוזר על תרומתו לאלגוריתמי רשת ובמיוחד על תרומתו לתחום הרשתות החברתיות. לוטקר הוא מחבר הספר "ניתוח נרטיבים ברשתות חברתיות" (ספרינגר, 2021). הוא בנו של הצייר הישראלי עודד לוטקר. לוטקר קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת תל אביב בשנת 2003 בהנחייתו של פרופסור בועז פת-שמיר. לאחר קבלת הדוקטורט עבד לוטקר כחוקר פוסט-דוקטורט ב־INRIA בסופיה אנטיפוליס, צרפת וב-Max-Planck-Institut für Informatik בגרמניה. משנת 2004 עד 2006 שימש כחוקר פוסט-דוקטורט בקבוצת המחקר Centrum voor Wiskunde en Informatica בהולנד. בשנת 2006 הצטרף כמרצה לאוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2012 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה זו. בשנת 2014, יצא לוטקר לשבתון ועבד כפרופסור אורח באוניברסיטת פריז דידרו בצרפת. משנת 2018 הוא מועסק כפרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן. אתר האינטרנט הרשמי של צבי לוטקר צבי לוטקר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה צבי לוטקר, באתר dblp צבי לוטקר, באתר גוגל סקולר "Prof. Zvi Lotker". The Bar-Ilan University (BIU) Research Authority (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-10-29. "Exploring Social Networks, Communication Systems, Clustering and More with the Wolfram Language in These New Books—Wolfram Blog". blog.wolfram.com (באנגלית). נבדק ב-2021-10-29. "Sirocco 2018 - SIROCCO Prize". sites.google.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-10-29. Lotker, Zvi (2021). Analyzing Narratives in Social Networks (באנגלית בריטית). "danapolymorphism - Oded_Lotker". sites.google.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-12-20. Lotker, Zvi (2003). ALGORITHMS IN NETWORKS (PDF) (באנגלית). Tel Aviv: TEL-AVIV UNIVERSITY. "Zvi Lotker - The Mathematics Genealogy Project". www.mathgenealogy.org. נבדק ב-2021-10-29. "ReaSoN". hypatia.cs.ualberta.ca. נבדק ב-2021-12-27. Klasing, Ralf; Lotker, Zvi; Navarra, Alfredo; Perennes, Stephane (2005), "From Balls and Bins to Points and Vertices", Algorithms and Computation, Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg: 757–766, doi:10.1007/11602613_76, ISBN 978-3-540-30935-2, נבדק ב-2021-12-27 Elbassioni, Khaled; Lotker, Zvi; Seidel, Raimund (2006). "Upper bound on the number of vertices of polyhedra with -constraint matrices". Information Processing Letters. 100 (2): 69–71. arXiv:cs/0507038. doi:10.1016/j.ipl.2006.05.011. ISSN 0020-0190. Fraigniaud, Pierre; Lebhar, Emmanuelle; Lotker, Zvi (2006), "A Doubling Dimension Threshold Θ(loglogn) for Augmented Graph Navigability", Algorithms – ESA 2006, Lecture Notes in Computer Science, vol. 4168, Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg, pp. 376–386, doi:10.1007/11841036_35, ISBN 978-3-540-38875-3, נבדק ב-2021-12-27 ALON, NOGA; AVIN, CHEN; KOUCKÝ, MICHAL; KOZMA, GADY; LOTKER, ZVI; TUTTLE, MARK R. (2011-04-07). "Many Random Walks Are Faster Than One". Combinatorics, Probability and Computing. 20 (4): 481–502. doi:10.1017/s0963548311000125. ISSN 0963-5483. "Improved Degree Bounds and Full Spectrum Power Laws in Preferential Attachment Networks". www.kdd.org. נבדק ב-2021-12-27. ""Zvi Lotker"". archives.liafa.univ-paris-diderot.fr. נבדק ב-2021-12-27.
ראש אפנדי

"ראש אפנדי" או "אפנדי ירושלמי" (1925) הוא פסל מאת אברהם מלניקוב. הפסל מציג פרוטומה של ערבי צעיר חבוש תרבוש, המכונה כאן "אפנדי". יגאל צלמונה תיאר את סגנון הפיסול הארצישראלי של מלניקוב כ"נאו-אשורי". ואכן ניתן לזהות בתווי פניו החדות של הפסל הן הן את השפעת הפיסול העתיק, כגון פסלי הקורוס מיוון הארכאית, והן השפעות של האוונגרד האירופי. בשנת 1928 הוצג הפסל במסגרת התערוכה השלישית של "תערוכת אמנים מודרניים בצריף אוהל. הפסל שרד את הפריצה והריסת הסטודיו של מלניקוב בשנת 1929, ששכן מעל לשער שכם. במסגרת פריצה זו נהרסו חלק גדול מפסליו המוקדמים. בשנת 1935 הוצג הפסל בתערוכת יחיד שערך מלניקוב בגלריה "בלומברי" בלונדון. בשנות ה-80 היה הפסל ברשות בתו של מלניקוב, חוה מלניקוב, בבת ים. מאוחר יותר הועבר לאוסף המוזיאון הפתוח תפן. לאחר סגירת המוזיאון, בשנת 2021, הועבר הפסל לאוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 1993 הוצג בתערוכה "קדימה: המזרח באמנות ישראל" במוזיאון ישראל ובשנת 2015 הוצג הפסל בתערוכה "העברים החדשים: מאה שנות אמנות ישראלית" במרטין גרופיוס באו, בברלין. ברומן "על משולש הפוך בין כאן לירח" (1993) תיאר דני דותן את מלניקוב הנזכר במעשה היצירה של פסל זה: ”מלניקוב נזכר בחברו האינטלקטואל, הערבי היחיד שהוא היה יכול לקרוא לו חבר נפש. בדמיונו ראה אותו מוביל את חבורת הפורעים. [...] הוא נזכר בהתרגשות היצקה, בשעות שהקדיש למירוק האבן המלאכותית. הוא נזכר בהתלהבות של האפנדי ממראה עצמו, למרות שלא דמה כלל לדיוקן המוגמר. מלניקוב ידע שלכד בדמות האבן את פנימיותו העמוקה של חברו. לאבן הזו הייתה נשמה אצילית, שכל מי שראה אותה ידע לזהות”. ראו: קדימה: המזרח באמנות ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998, עמ' 62. ראו: רובין, כרמלה, 60 שנה אחרי...: תערוכת "אמנים מודרניים" בצריף ה"אוהל", בית ראובן, תל אביב-יפו, 1987. דותן, אורי, על משולש הפוך בין כאן לירח, כתר, ירושלים, 1993, עמ' 44
החברה הגאוגרפית הצרפתית

החברה הגאוגרפית הצרפתית (Société de Géographie) היא אגודה מדעית שנוסדה ב-1821 והייתה הראשונה מבין החברות הגאוגרפיות הלאומיות. האספה המכוננת של החברה החברה הגאוגרפית הצרפתית, שנקראה בתחילתהּ בשם "החברה הגאוגרפית של פריז" (Société de Géographie de Paris), התכנסה בבית עיריית פריז. מייסדיה היו מדענים ואנשי רוח נודעים, בהם האסטרונום והמתמטיקאי פייר-סימון לפלס, שכיהן כנשיאהּ הראשון של החברה, ויוואן דנון, שמפוליון, גספאר מונז', אלכסנדר פון הומבולט, ז'ורז' קיוויה, ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, ז'וזף לואי גה-ליסאק, קלוד לואי ברתולה (אנ'), פרנסואה גיזו, ז'ול דומון ד'אורוויל ופרנסואה-רנה דה שאטובריאן. רבים מהחברים הראשונים היו מי שנלוו לנפוליאון במסעו למזרח ועסקו בסקר מצרים, בהם אדמה-פרנסואה ז'ומאר, שהיה פעיל עד מותו בהנהלת החברה ואף כיהן ב-1884 כנשיאהּ. מטה החברה הגאוגרפית הצרפתית שוכן מאז 1878 בשדרות סן ז'רמן 184 בפריז. את הכניסה לבניין מעטרים שני פסלי קריאטידות המייצגות את הים ואת היבשה, ובתווך, מעל המשקוף – גלובוס מפוסל. בבניין זה הוחלט ב-1879 על בניית תעלת פנמה. ביוני 1913 התכנס בו הקונגרס הערבי הלאומי הראשון. כתב העת הראשון של החברה, Bulletin de la Société de Géographie, נוסד ב-1822 ויצא לאור כירחון. בשנים 1900 עד 1939 שונה שמו ל-La Géographie. בתקופת מלחמת העולם השנייה הופסקה הוצאתו של כתב העת. בשנים 1947 עד 2001 נקרא Acta Geographica ויצא לאור שלוש פעמים בשנה, ומ-2008 מופיע כרבעון שכותרו GéoGraphie. מאז 1829 מעניקה החברה מדליית זהב על מסעות ועל תגליות שתרמו לידע הגאוגרפי. בין המעוטרים נמנו ג'ון רוס (1834), היינריך בארת (1856), דייוויד ליווינגסטון (1857), ריצ'רד פרנסיס ברטון וג'ון הנינג ספיק (1860), פריטיוף ננסן (1897), ארנסט שקלטון (1910), רואלד אמונדסן (1913), רוזיטה פורבס (1923), ג'ון פרנקלין (1929), ג'ון האנט (אנ'), אדמונד הילרי וטנזינג נורגיי (1955), פול ת'רו (2015), ג'יל אלקאים (Gilles Elkaïm) (2024). על המדליה מגולפת דמות האלה הרומית מינרווה, כסמל החוכמה והמדע. האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד נשיאת החברה (1983–1995) הייתה ז'קלין בוז'ו-גרנייה. מעמדהּ של החברה הגאוגרפית הצרפתית כראשונה מסוגהּ מעניק לנשיא שלה את הזכות לשאת דברים בפתח הכנסים הבינלאומיים של החברות הגאוגרפיות הלאומיות. החברה הגאוגרפית המלכותית האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה אתר האינטרנט הרשמי של החברה הגאוגרפית הצרפתית (בצרפתית) מדיה וקבצים בנושא החברה הגאוגרפית הצרפתית בוויקישיתוף האתר הרשמי של החברה הגאוגרפית הצרפתית ב-1828 ייסד קרל ריטר את החברה הגאוגרפית של ברלין (אנ'); ב-1830 הוקמה החברה הגאוגרפית הלונדונית; ב-1836 הוקמה החברה הגאוגרפית של פרנקפורט (אנ'), אף היא ביוזמת קרל ריטר; החברה הגאוגרפית הקיסרית הרוסית קמה בסנט פטרסבורג ב-1845, והחברה הגאוגרפית האמריקאית (אנ') קמה בניו יורק ב-1852 Grande Médaille d'Or des Explorations et Voyages de Découverte רשימת המעוטרים (עד 2007) וכך גם על גבי מדליות הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית
יבגני ליפשיץ

יבגני ליפשיץ (ברוסית: Евгений Михайлович Лифшиц‏; (21 בפברואר 1915, חרקיב – 29 באוקטובר 1985, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי-אוקראיני ממוצא יהודי. הוא התמחה בפיזיקה של מצב מוצק. פיזיקאי איליה ליפשיץ היה אחיו. יבגני ליפשיץ נולד בשנת 1915 בחרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה רופא. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל ללמוד פיזיקה במכון הפוליטכני של חרקיב אותו סיים בשנת 1934. לאחר סיום הלימודים הוא עבד במכון תחת לב לנדאו. ליפשיץ היה בין הראשונים שעברו מבחן לפיזיקה תאורטית אצל לנדאו. בשנת 1939 הוא סיים עבודת תואר שלישי באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1939 ליפשיץ התחיל לעבוד במכון לבעיות פיזיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות שנוהל על ידי פיוטר קאפיצה. בשנים 1947–1950 ליפשיץ היה מלמד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. על החישובים שהוא עשה לצורכי פיתוח פצצה גרעינית בשנת 1953 הוענק לליפשיץ פרס ברית המועצות. הוא פיתח קריטריון בתחום מעבר פאזה. ביחד עם איסאק חלטניקוב ליפשיץ פיתח משוואות בתחום תורת היחסות. ליפשיץ היה חברו הטוב של לב לנדאו עוד מהתקופה הם התגוררו בחרקיב. בשנת 1935 הם פיתחו משוואות לנדאו-ליפשיץ בתחום מגנטיות. הוא היה שותף של לנדאו בכתיבת סדרת הספרים לנדאו-ליפשיץ. לאחר פטירת לנדאו ליפשיץ המשיך בכתיבת 3 ספרים שהיו חסרים ועדכון והרחבה של ספרים שכבר יצאו לאור. במשך כ-30 שנים ליפשיץ היה עורך ראשי של כתב עת מדעי של האקדמיה בתחום פיזיקה. בשנת 1979 ליפשיץ נבחר כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1958 ליפשיץ קיבל "פרס לומונוסוב" ובשנת 1974 "פרס לנדאו". ליפשיץ התקבל לשורות החברה המלכותית בשנת 1982. ליפשיץ נפטר בשנת 1985 במהלך ניתוח לב. הוא נטמן בבית העלמין קונצבסקויה במוסקבה. ביוגרפיה (ברוסית) ביוגרפיה (באנגלית) יבגני ליפשיץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יבגני ליפשיץ, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יבגני ליפשיץ, באתר MacTutor (באנגלית)
איליה ליפשיץ

יליה ליפשיץ (ברוסית: Илья Михайлович Лифшиц‏; (13 בינואר 1917, חרקיב – 23 באוקטובר 1982, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא מתמחה בפיזיקה של מצב מוצק. הפיזיקאי יבגני ליפשיץ היה אחיו. איליה ליפשיץ נולד בשנת 1917 בחרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה רופא. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל ללמוד פיזיקה במכון הפוליטכני של חרקיב אותו סיים בשנת 1938. לאחר סיום הלימודים הוא עבד במכון לפיזיקה תחת לב לנדאו. בשנת 1944 הוא מונה לראש קתדרה לפיזיקה באוניברסיטה הלאומית חרקוב. בשנת 1969 ליפשיץ הוזמן למוסקבה על ידי פיוטר קאפיצה. הוא מונה למנהל מחלקה במכון לבעיות פיזיקליות שלב לנדאו ניהל עד לפטירתו. במקביל ליפשיץ החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה וכיהן בה כפרופסור. התמחות של ליפשיץ הייתה בתחום פיזיקה של מצב מוצק. בשנת 1948 הוא פיתח תאוריה על סיבות ליצירת גבישים תאומים. הוא חזה מעבר פאזה מסוג 2 1/2. בשנות ה-70 של המאה ה-20 ליפשיץ עבד בתחום חקר פולימרים. בתחום פיזיקה של מצב מוצק ופולימרים ליפשיץ גידל מדענים רבים לרבות מרק אזבל. בשנת 1960 ליפשיץ נבחר כחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1970 קודם למעמד של חבר. על תרומה לקידום המדע לליפשיץ הוענק פרס לנין ועיטור הדגל האדום של העמל. ליפשיץ התקבל לשורות של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. ליפשיץ נפטר בשנת 1982. ביוגרפיה (ברוסית) ביוגרפיה (באנגלית) איליה ליפשיץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המנצחת (סרט)

המנצחת (בצרפתית: Divertimento) הוא סרט ביוגרפי צרפתי משנת 2022. את הסרט ביימה מארי-קסטי מנסיון-שאר והוא מתאר את חייה של המנצחת זאהאיה זיואני (צר'). את זיואני מגלמת אולאיה אמארה (אנ') ואת סרג'יו צ'ליבידאקה מגלם נילס ארסטרופ. זאהאיה זיואני נולדה בצרפת למשפחת מהגרים מאלג'יריה והתמודדה עם דעות קדומות לגבי מוצאה ודעותיה, מעמדה החברתי, היותה אישה, ורצונה הנחוש להיות מנצחת תזמורת מקצועית. בגיל 20 העיזה להקים את התזמורת הסימפונית "דיברטימנטו" המאגדת נגנים מסיין-סן-דני ופריז. זאהאיה ופטומה, אחיות תאומות בנות 17 ממוצא אלג'יראי המתגוררות בסיין סן-דני, חלמו לעסוק במוזיקה קלאסית בצורה מקצועית; זאהיה חלמה להיות מנצחת, ופטומה - צ'לנית. שתי האחיות מתקבלות לשנה האחרונה של התיכון היוקרתי רסין, שם הן מתוודעות לתלמידים מרקע חברתי מיוחס ונתקלות בבוז עקב הרקע החברתי שממנו הן באות. בכיתה הוקמה תזמורת שנועדה לאפשר לתלמידים השואפים להיות מנצחים להתאמן בניצוח. זאהיה ותלמיד נוסף מתאמנים, אלא שמנהל בית הספר הרחיק את זאהיה מניצוח, והעדיף תלמיד אחר, בעל סיכויים גבוהים יותר לזכות בתחרות. כשהמנצח סרג'יו צ'יליבידאקה מגיע לבית הספר הוא מתרשם מזאהיה. הוא אומר לה שניצוח הוא איננו עיסוק לאישה אך מסכים לקבל אותה כתלמידתו. זאהאיה מחליטה להקים תזמורת משלה, ולקרוא לה דיברטימנטו. היא נאבקת לשכנע את ראש העיר לתמוך בה, וכדי שחבריה מהשכונות החזקות של פריז יסכימו לצאת לחזרות בסיין סן-דני, היא שמה לה למטרה להשתתף עם התזמורת שלה בתחרות בפולין. התלמיד שבו תמך מנהל בית הספר אכן הצליח להעפיל לתחרות בעוד שזהאיה נכשלת. הכישלון מכניס אותה לדיכאון. אחותה פטומה לא מצליחה לעודד אותה, אך חבריה מהתזמורת מגיעים לנגן מתחת לחלונה והיא משתכנעת לנצח עליהם. מעבר לניצחון המוזיקה, הסרט מראה שניתן ליצור שינוי חברתי כנגד כל הסיכויים. בטקס הסיום של האולימפיאדה בפריז 2024 הופיעה תזמורת דיברטימנטו עם המנצחת זאהאיה זיואני "המנצחת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המנצחת", באתר AllMovie (באנגלית) ביוגרפיה של המנצחת זאהיה זיואני באתר "הרמוניה מונדי" ZAHIA ZIOUANI – Divertimento (ב־) Zahia Ziouani : podcasts et actualités, Radio France, ‏1970-01-01 (בצרפתית) Par Flavien Gagnepain Le 11 août 2024 à 21h36, Modifié Le 11 Août 2024 À 21h50, Cérémonie de clôture des JO 2024 : l’orchestre Divertimento a revisité la Marseillaise, leparisien.fr, ‏2024-08-11 (ב־)
רדיו שטח 2

רדיו שטח 2 הוא אלבום האולפן השמיני של פאר טסי. האלבום יצא ב-26 במאי 2024. זוכה פרס אלבום השנה במצעד השנתי של גלגל"צ לשנת תשפ"ד. פאר טסי הוציא את אלבום האולפן השביעי שלו, "רדיו שטח", בנובמבר 2022, שזכה להצלחה מסחרית רבה ומתוכו בלטו השירים "אהבה חולה" ו-"38". רדיו שטח 2 הוא אלבום המשך ל"רדיו שטח". האלבום יצא ללא סינגל מקדים, וכולל בתוכו 20 שירים. טסי כתב ברשתות החברתיות עם צאת האלבום: "ב"ה, אלבום חדש, ממשיך את המסע שלי אתכם לרדיו שטח 2. מקווה שתיהנו ממנו, תכתבו לי בחזרה, אוהב ומעריך". בהפקת וכתיבת שירי האלבום לקחו חלק בין היתר טסי, איתן דרמון, טליס, מתן דרור, ואבי אוחיון. מתוך האלבום, יצא לאור "רוז" כסינגל לתחנות הרדיו עם צאתו. ביולי 2024 יצא לאור השיר "מלודי" כסינגל שיווקי מתוך האלבום. באוגוסט יצא השיר "מה יהיה מחר" כסינגל שיווקי נוסף מתוך האלבום לתחנות רדיו. מאז צאת האלבום נכנסו שיריו למצעדים שונים וזכו להצלחה הן בנתוני השמעות ברדיו, והן מבחינת נתוני השמעות בפלטפורמות הסטרימינג השונות. בעזרת השם אסף נבו‏, כמו ארצי ורייכל בשיאם: באמצע כל החרא, פאר טסי חזר עם אלבום השנה, באתר וואלה, 4 ביוני 2024 מרקו, טליס, מתן דרור, גל ג'ו כהן, טום פורמן, אלון פרץ חוזר בענק: אחרי "רדיו שטח" המצליח - פאר טסי מוציא אלבום המשך, באתר וואלה, 26 במאי 2024 גיל משעלי, ‏פאר טסי משחרר אלבום חדש בהפתעה: "רדיו שטח 2", באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2024 Facebook, www.facebook.com Instagram, www.instagram.com 3.7.pdf, Google Docs 6.8.pdf, Google Docs המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, יש לבחור בשבוע ה-23 של שנת 2024, ‏9 ביוני 2024 המצעד השבועי 04.07.2024, באתר גלגלצ, ‏04 יולי 2024 מיקומי שיא – המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים, באתר היטליסט: הכל, אלא אם צוין אחרת: השבוע ה-24 של שנת 2024. "רוז", "מלודי", "מה יהיה מחר", "חייזרית", "נזכרה בי": השבוע ה-25 של שנת 2024. כאן גימל, עומר, שרק ואודיה עדיין במקום הראשון..., באתר אינסטגרם, ‏13 ביוני 2024
גבריאל מגידיש

הרב גבריאל (גברי) מגידיש (נולד ב-1908 בלוב, נפטר ב-כ"ו בניסן ה'תשנ"ז, 3 במאי 1997 בשלווה) היה רב המושב שלווה. נולד בכפר יפראן שבג'בל (חבל הר הנמצא דרומית לעיר זוארה אשר בטריפוליטניה) לאביו הרב דוד ואמו כמיסה (דביונה). הוא נצר לשושלת רבנים. היה לו אח אחד, יהושע, ושלוש אחיות. אביו נפטר בגיל צעיר ואמו יצאה לעבוד כדי שבניה יוכלו ללמוד תורה בטריפולי ולא יצטרכו לעסוק בפרנסת הבית. למד תורה יחד עם אחיו בטריפולי (לוב), וגם אצל הרב בן ציון כהן יהונתן. באותה העת למדו גם את השפה האיטלקית. לאחר מכן חזר ליפראן, בעוד אחיו ר' יהושע נדד לכפרים סביב ע'ריאן ושם לימד תורה וסייע בארגון עלייה לארץ ישראל. ב-1949 עלה על האונייה תיאודור הרצל והתיישב עם משפחתו במעברת בית ליד, והתחיל לארגן קהילה. בסוף 1950 עלו לקרקע 2 מושבים: פלוג'ה א' (לימים: מושב עוזה) ופלוג'ה ב' (מושב שלווה). הרב הוביל את הנהגת הקהילה, והתמנה לרב המושב שלווה, שנים הראשונות אף ללא שכר. נפגש עם פרופסור הרווי גולדברג לטובת מחקר על יהודי יפראן. היה נשוי לג'ומאנה ולהם מספר ילדים. בין נכדיו: בניו של בנו כמוס (עמוס) הם אורי מגידיש (1954–1993, חקלאי שנרצח בגן אור בדקירות סכין על ידי שני פועלים פלסטינים שהעסיק בחממה) ויואל מגידיש. פדהצור בנעטיה, ר' מגידיש גבריאל זצוק"ל (ר' גברי) - קורות חייו של צדיק עניו, כתב העת "עאדא" גיליון מס' 16, בהוצאת מרכז אור שלום, 26 בינואר 2004 בית עלמין נועם - מפה דיגיטלית ריקי רט, ‏שרית דרשן בספר ביכורים חדש: הקשר בין רווקות מאוחרת לקבר של סבא, בעיתון מקור ראשון, 4 באפריל 2024 פניני עין חמד גיליון 926 ראיון עם פרופסור הרווי גולדברג, בעיתון "לבלוב" (עמ' 13), ספטמבר 2016
מכשפה (שיר)

"מכשפה" הוא שיר של המוזיקאי הישראלי סטטיק והזמרת הישראלית עדי ביטי, אשר יצא לאור ב-9 באפריל 2024, כרצועה האחת עשרה מתוך אלבום האולפן השני של סטטיק, "להרים". הוא נכתב על ידי רוסו וביטי עצמם ביחד עם רון ביטון, דור גל, ג'ורדי, איתי שמעוני והצמד Triangle והופק על ידי ג'ורדי ו-Triangle. בין השנים 2022 ל-2023 השתתפה עדי ביטי בעונה השלישית של התוכנית "הזמר במסכה", בה סטטיק לוקח חלק כאחד מחברי הפאנל. בגמר התוכנית, בו זכתה ביטי במקום השני, סטטיק הביע רצון לשתף פעולה עם ביטי מוזיקלית. בינואר 2024, נחשף כי השניים הקליטו דואט עבור אלבום הסולו השני של סטטיק. "להרים" יצא לאור ב-9 באפריל 2024, והוא כולל את השיר "מכשפה" כרצועה האחד עשר באלבום. סרטון השיר "מכשפה" באתר יוטיוב דסק קשת 12, ‏במקום השני: עדי ביטי היא המפורסמת בתחפושת הדגה, באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2023 גיל משעלי, ‏סטטיק ועדי ביטי עובדים על שיר ביחד - כפי שהבטיח לה ב"זמר במסכה", באתר ‏מאקו‏, 22 בינואר 2024 מדיה פורסט - המצעד הישראלי השבועי, באתר מדיה פורסט, יש לבחור בשבוע ה-22 של שנת 2024, ‏2 ביוני 2024 המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים, באתר היטליסט, השבוע ה-25 של שנת 2024, ‏11 ביוני 2024 המצעד השבועי 20.06.2024, באתר גלגלצ, ‏20 ביוני 2024
ישראל בידור – שרים למדינה

ישראל בידור – שרים למדינה הוא אלבום אוסף שהפיקה חברת הבידור ישראל בידור, אשר יצא לאור ב-9 במאי 2024, באמצעות חברת התקליטים די-מיוזיק. האלבום כולל דואטים שבוצעו על ידי איל גולן, סטטיק, שרית חדד, אושר כהן, נועה קירל, שירי מימון, עדן בן זקן, התקווה 6, כפיר צפריר, אנה זק, ליאור נרקיס, אברהם טל, איתי לוי, אגם בוחבוט, שרק, אלקנה מרציאנו, אליאב זוהר וליהי טולדנו. מתוך האלבום הצליח השיר "ביחד ננצח" בביצוע ליאור נרקיס ואברהם טל בתחנות הרדיו, כאשר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט. על האלבום, אשר הופק לרגל יום העצמאות ה-76 למדינת ישראל, המצוין בצל מלחמת חרבות ברזל, הוכרז בפוסט באינסטגרם של ישראל בידור יום לפני צאתו. לדברם, האלבום כולל שיתופי פעולה של "האמנים הגדולים והאהובים במדינה עם המפיקים והכותבים הכי מצליחים". האלבום ישראל בידור – שרים למדינה באתר ספוטיפיי ישראל בידור, מחר 🙏🏻, באתר אינסטגרם, 8 במאי 2024 רינת קרמר יבלינוביץ, ‏"שרים למדינה": האמנים בשיתופי פעולה מיוחדים ליום העצמאות, באתר "סרוגים", 9 במאי 2024 וואלה תרבות‏, מפגש פסגה: הפרויקט המסקרן שמחבר בין אייל גולן וסטטיק, באתר וואלה, 9 במאי 2024
דיוויזיית הפרשים החמישית (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית הפרשים החמישית (בגרמנית: 5. Kavallerie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–סרדיניה, במלחמת פרוסיה–צרפת ובמלחמת העולם הראשונה, עד לפירוקה באפריל 1918. הדיוויזיה הוקמה במסגרת ההכנות למלחמת אוסטריה–סרדיניה ב-1859, השתתפה גם במלחמת פרוסיה–צרפת ב-1870/1871. באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מונה הגנרל קרל פון אילזמן למפקדה. הדיוויזיה הוקצתה בתחילה לקורפוס הפרשים הראשון, ולחמה עמו בחזית המערבית כחלק מהארמייה השלישית במהלך קרבות שרלרואה וסן-קנטן. בנובמבר 1914 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם השתתפה בקרב לודז', מתקפת גורליצה-טרנוב וקרבות נוספים. היא נשארה שם גם לאחר שלום ברסט-ליטובסק ופורקה לבסוף ב-4 באפריל 1918. אמיל פון צ'טריץ אונד נויהאוס (14 ביוני 1859 – 25 ביולי 1859) אלברט פון ריינבאבן (18 ביולי 1870 – 22 במאי 1871) קרל פון אילזמן (2 באוגוסט 1914 – 26 באוקטובר 1914) פריץ פון אונגר (27 באוקטובר 1914 – 25 בדצמבר 1914) ארנסט פון היידברק (26 בדצמבר 1914 – 13 בדצמבר 1915) אברהרד פון הופאקר (14 בדצמבר 1915 – 12 באוגוסט 1916) רודולף רושה (13 באוגוסט 1916 – 18 בספטמבר 1916) פריץ פון אונגר (19 בספטמבר 1916 – 30 בינואר 1917) אדלברט פון וורמב (31 בינואר 1917 – 4 באפריל 1918) Histories of two hundred and fifty-one divisions of the German army which participated in the war (1914-1918) p. 29-32.
הצהרת ריו בנושא סביבה ופיתוח

הצהרת ריו על סביבה ופיתוח, המכונה בקיצור הצהרת ריו, היא מסמך קצר שנכתב ב"ועידת האומות המאוחדות לסביבה ופיתוח" (UNCED) ב-1992, הידועה באופן בלתי פורמלי בשם פסגת כדור הארץ. הצהרת ריו כללה 27 עקרונות שנועדו להנחות מדינות לפיתוח בר-קיימא עתידי, ונחתמה על ידי למעלה מ-175 מדינות. ועידת ריו, שאימצה את ההצהרה, התקיימה בין ה-3 ל-14 ביוני 1992. לאחר מכן, הקהילה הבינלאומית נפגשה פעמיים כדי להעריך את ההתקדמות ביישום עקרונות המסמך; תחילה בניו יורק בשנת 1997 במהלך מושב העצרת הכללית של האו"ם, ולאחר מכן ביוהנסבורג בשנת 2002. למרות שההצהרה עזרה לקדם מודעות בנושאי איכות הסביבה, על פי עדויות משנת 2007 רק מעט מהמטרות הסביבתיות שלה הושגו באותה תקופה. בהתייחסות ל"טבע האינטגרלי והתלות ההדדית הקיימת בכדור הארץ, "הבית שלנו"", מכריזה הצהרת ריו על 27 עקרונות. העיקרון הראשון קובע שפיתוח בר קיימא חשוב בעיקר לבני אדם, הזכאים לחיות חיים בריאים ופרודוקטיביים בהרמוניה עם הטבע. סעיף 11 מבקש שמדינות יחוקקו חקיקה סביבתית. סעיפים נוספים כוללים ניסוחים של עיקרון הזהירות המונעת, שאמור להיות "מיושם באופן נרחב על ידי מדינות בהתאם ליכולותיהן" (עקרון 15), ושל עקרון "המזהם משלם" אשר מדינות מתבקשות לאמץ כאשר זה תואם את האינטרס הציבורי ולא משבש את הסחר וההשקעות הבינלאומיות (עיקרון 16). העיקרון האחרון מבקש את מימוש העקרונות האחרים מתוך רוח של רצון טוב. UN Documentation Centre, Rio Declaration, Article 1
חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי

חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי (ערבית: قوة الصواريخ الإستراتيجية الملكية السعودية) או בקיצור RSSMF הוא הזרוע האחראית להזמנת טילים אסטרטגיים ארוכי טווח של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית, ואחת מחמש זרועות השירות של משרד ההגנה (אנ') של ערב הסעודית. המפקדה של חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי הייתה בעבר במתקן פיקוד תת-קרקעי בריאד - בירת ערב הסעודית. המתקן ריכז את מערכות המכ"ם וההגנה האווירית המתקדמת של ערב הסעודית "מגן השלום". ביולי 2013, המטה החדש של חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי ובנייני האקדמיה נפתחו רשמית על ידי הנסיך חאליד בן סולטאן בן עבדולעזיז (אנ') ומפקד חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי הנוכחי, לוטננט גנרל ג'ראללה אלאלוווייט (אנ'). התפקיד של חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי גדל במהירות מאז שסעודיה ומדינות ערביות אחרות במפרץ הפרסי הכריזו ב-2009 על יוזמה להשגת נשק גרעיני כאמצעי נגד לתוכנית הגרעין האיראנית. מלך ערב הסעודית עבדאללה והנסיך תורכי בן פייסל אל סעוד, ראש המודיעין הסעודי לשעבר ושגריר בוושינגטון, ציינו שניהם כי מדינות המפרץ יכולות לרכוש נשק גרעיני משלהן כאמצעי נגד לזה של איראן. כמה מומחים משערים (על ידי התחשבות בתרומה הכספית של סעודיה לתוכנית הנשק הגרעיני של פקיסטן (אנ')) שסעודיה עשויה לקבל או שכבר קיבלה נשק גרעיני מפקיסטן. דו"ח אחד של ה-BBC טוען כי "מדובר בעסקת מזומנים ולקחת ראשי נפץ, הראשונה מבין האפשרויות הללו ששורטטו על ידי הסעודים עוד ב-2003; אחרים שזהו השני, הסדר שבמסגרתו ניתן להציב כוחות גרעיניים פקיסטניים בממלכה". בינואר 2020 התקשר חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, מחוז המזרח התיכון, במיזם משותף של AECOM (אנ') וטטרה טץ' (אנ') כדי לספק שירותי אדריכלות והנדסה עבור תוכנית הטילים הסעודית. בשנת 2021 דיווחה רשת CNN כי תמונות לוויין הצביעו על כך שסעודיה מייצרת, בסיוע סיני, טילים מתודלקים מוצקים מסוג לא ידוע. @ SaudiArmyNews ערבית: المملكة العربية السعودية هي الدولة العربية الوحيدة التي من ضمن فروع قواتها المسلحة فرع رئيسي يسمى - ערב הסעודית היא המדינה הערבית היחידה עם סניף "כוח טילים אסטרטגי" בארכיון ב-4 באוקטובר 2013 בוייבאק מאשין, טוויטר @ SaudiArmyNews, יולי 2013 כבלים של שגרירות ארצות הברית: פקיד סעודי מזהיר שמדינות המפרץ עלולות להפוך לגרעיניות [1] בארכיון 4 ביולי 2017 בוייבאק מאשין, The Guardian, 28 בנובמבר 2010 כהן, זכרי (23 בדצמבר 2021). "תמונות מודיעין ולוויין של ארצות הברית מראות שסעודיה בונה כעת טילים בליסטיים משלה בעזרת סין". CNN מדיה וקבצים בנושא חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ערב הסעודית ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.