laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לארי פייג'

לורנס "לארי" פייג' (באנגלית: Lawrence "Larry" Page; נולד ב-26 במרץ 1973) הוא מדען מחשב ויזם יהודי-אמריקאי. פייג' ייסד יחד עם סרגיי ברין את חברת גוגל ושימש כמנכ"ל חברת ההחזקות שלה, אלפאבית, עד שהוחלף בידי סונדאר פיצ'אי ב-4 בדצמבר 2019. על פי פורבס, הונו של פייג' מוערך בכ-157 מיליארד דולר נכון ליולי 2024. אביו, קרל ויקטור פייג', היה פרופסור למדעי המחשב ואינטליגנציה מלאכותית באוניברסיטת מישיגן. אמו, גלוריה, היא מרצה לתכנות מחשבים באוניברסיטת מישיגן. אמו יהודייה, וסבו מצד אמו עלה לישראל. משפחתו של אביו באה מרקע פרוטסטנטי. פייג' הוא בוגר "תיכון מזרח לאנסינג". סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בהנדסת מחשבים באוניברסיטת מישיגן. עבר לאוניברסיטת סטנפורד וסיים לימודי תואר שני. ברין ופייג’ הכירו במרץ 1995, במפגש הכוונה למועמדי דוקטורט במחשבים. פייג', שכבר היה שנתיים בתוכנית, נבחר להציג לסטודנטים, ביניהם ברין, את הקמפוס, ומשם השניים התיידדו. באותו זמן פייג' הגה את רעיון ה-BackRub, זחלן אשר יעבור בין מיליוני מסמכים ברשת המקושרים ביניהם. מורכבותו וממדיו של הרעיון משכו את ברין לעבוד עם פייג'; לדבריו, "דיברתי עם הרבה קבוצות מחקר בקמפוס, וזה היה הפרויקט המעניין ביותר, גם מפני שהוא מנסה להתמודד עם גודלה של הרשת, שמסמלת את ידע האנושות, וגם מפני שחיבבתי את לארי". כדי להפוך את הלינקים שזחלן ה-BackRub סיפק למדדים של חשיבות דפי אינטרנט, פיתחו ברין ופייג' את אלגוריתם הפייג' ראנק, במטרה לבנות מנוע חיפוש טוב יותר מכל מנוע אחר שהיה קיים בתקופתם. הוא התבסס על טכנולוגיה שניתחה את הרלוונטיות של הקישורים ההדדיים שמחברים דף אינטרנט למשנהו. באוגוסט 1996 הגרסה הראשונה של גוגל הייתה זמינה, אז רק ברשת האתרים של אוניברסיטת סטנפורד. ב-1998, ברין ופייג' הקימו את חברת גוגל. פייג' שימש בתור נשיא-משנה של גוגל, ביחד עם ברין, עד 2001, אז הם שכרו את אריק שמידט בתור יושב ראש ומנכ"ל גוגל. השלושה ניהלו את גוגל כטריומווירט, עד ל-4 באפריל 2011, בו החליף פייג' את שמידט בתפקיד המנכ"ל, ושמידט מונה ליו"ר בפועל. פייג' נישא ללוסינדה סאוות'וורת' ב-2007, בטקס שנערך באי הקריבי של ריצ'רד ברנסון, נקר איילנד. סאוות'וורת' היא מדענית חוקרת ואחות לדוגמנית קארי סאוות'וורת'. לזוג שני ילדים. הזוג התגרש. לארי פייג', באתר dblp האתר של לארי פייג' באוניברסיטת סטנפורד גוגל: הנהלה ליאור קודנר, מה חדש אצל סטיב ג'ובס, לארי פייג' ומארק צוקרברג - השלישייה שמחזיקה את המפתחות לעתיד?, באתר הארץ, 4 בפברואר 2011 פייננשל טיימס, ‏לארי פייג': הטכנולוגיה תייתר מיליוני מקומות עבודה, באתר גלובס, 3 בנובמבר 2014 קונור דוהרטי, הניו יורק טיימס, כך נהפכו האובססיות של לארי פייג' למכרה הזהב של גוגל, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2016 בנימין טוביאס ושגיא כהן, העתיד על פי Google, באתר "ידיעות אחרונות", 29 באוגוסט 2018 רחוק מהעין: לאן נעלם מייסד גוגל, לארי פייג'?, באתר כלכליסט, 13 בספטמבר 2018 לארי פייג', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 1 הדף של פייג' באתר פורבס Brezina, Corona (2013). Sergey Brin, Larry Page, Eric Schmidt, and Google (1st ed.). New York: Rosen Publishing Group. pp. 18. ISBN 9781448869114. LCCN 2011039480. Lowe, Janet (2009). Google Speaks: Secrets of the World's Greatest Billionaire Entrepreneurs, Sergey Brin and Larry Page. Hoboken, N.J.: John Wiley & Sons. pp. 22. ISBN 978-0-470-50122-1. OCLC 427903805.
זיל-3250

זיל 3250 (ברוסית: ЗИЛ-3250) הוא דגם של מיניבוס מתוצרת יצרנית הרכב זיל מברית המועצות, אשר מיוצר החל מ-1998 ועד היום. עד שנת 2013 יוצרו 1,998 יחידות. דגם הזיל 3250 תוכנן ל-22 נוסעים (כולל נהג). אחד הלקוחות הגדולים הראשונים, בשנת 1999 הייתה חברת ההובלה "נוסע מוסקבה" Transagentstwo-T, אשר משרתת את תושבי מוסקבה בחלקים גדולים של העיר בדגם זיל-3250. זיל 3250 זיל 325010 (דגם קצר יותר) מנוע דיזל ММS D 245.9Е2 מנוע דיזל ММS D 245.9Е3 מנוע קטרפילר 3054 מנוע רנו MIDR זיל זיס 101 זיל 111 זיל 114 זיל 115 זיל 117 זיל 118 זיל 4104 זיל-4112R מדיה וקבצים בנושא זיל-3250 בוויקישיתוף זיל 3250 (תמונות - ZiL 3250 in movies and TV series) זיל 3250 - תמונות (אורכב 02.03.2017 בארכיון Wayback Machine)
Say My Name

Say My Name (בעברית: אמור את שמי) הוא סינגל של להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד. השיר נכתב על ידי חברות הלהקה ביונסה נואלס, לטביה רוברסון, לאטויה לאקט וקלי רולנד ביחד עם לאשון דניאלס ופרד ג'רקינס השני, שגם הפיק את השיר. השיר יצא כסינגל השלישי מתוך אלבומן השני, The Writing's on the Wall. השיר מסמן את כניסתן של חברות הלהקה החדשות מישל ויליאמס ופארה פרנקלין והוא הסינגל מצליח ביותר באלבום ונחשב לאחד השירים המזוהים ביותר עם הלהקה. השיר זכה להצלחה בביקורות, הוא זכה בשני פרסי גראמי ב-2001, עבור ביצוע הR&B הטוב ביותר על ידי קבוצה ועבור שיר ה-R&B הטוב ביותר, השיר הועמד גם לקטגוריית "שיר השנה" ו"הקלטת השנה" הקליפ זכה בטקס פרסי הVMA בשנת 2000 בפרס עבור "קליפ הR&B הטוב ביותר". הווידאו, בבימויו של ג'וזף קאהן, כולל את ארבע חברות הלהקה יחד עם שתי רקדניות ורקדן אחד שרים ורוקדים בחדרים בצבעים שונים שמזכירים חדרי מגורים. קלי רולנד הייתה בחדר הכחול. ביונסה נמצאת בחדר הכתום, פארה פרנקלין בחדר אדום ומישל ויליאמס בחדר לבן. אחרי הבית הראשון והפזמון, הבנות, יחד עם הרהיטים שלהם עוברות במהירות בין הסטים של חברות להקה אחרות. מיד לאחר הבית השני, כל הבנות מתאספות במוסך מלא במכוניות, כאשר חברות הלהקה והרקדנים לבושים במכנס שחור וחולצה כתומה. נכון לאוקטובר 2021, השיר נצפה כ-300 מיליון פעם ביוטיוב והוא השיר הנצפה ביותר של דסטיניז צ'יילד. באוקטובר 2011, NME הכניסו את השיר במקום 58 ברשימה של "150 השירים הטובים ביותר ב-15 שנים האחרונות", ומגזין "פיצ'פורק" בחרו אותו במקום 131 ברשימת "ל-500 השירים הטובים ביותר של שנות ה-2000". VH1 גם עשו רשימה של 100 השירים הטובים ביותר של שנות ה-1990, שם השיר דורג במספר 17. מידע על היצירה "Say My Name" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Say My Name" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Say My Name" באתר Discogs מילות השיר "Say My Name" באתר Genius סרטון השיר "Say My Name" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Say My Name" באתר ספוטיפיי ביונסה נואלס, קלי רונלד, לאטביה רוברסון, לטויה לאקט 150 Best Tracks Of The Past 15 Years | NME, NME Music News, Reviews, Videos, Galleries, Tickets and Blogs | NME.COM, ‏2011-10-06 (באנגלית בריטית) http://pitchfork.com/features/staff-lists/7686-the-top-500-tracks-of-the-2000s-200-101/7/ Ali, Rahsheeda (2013-05-23). "The 100 Greatest Songs Of the '90s". VH1. Viacom Media Networks. נבדק ב-2014-07-23. The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית)
אתי לבני

אתי אסתר ניבה לבני (נולדה ב-1 ביוני 1948) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת שינוי בכנסת ה-16. לבני (במקור פיירשטיין) היא ילידת תל אביב וכיום היא תושבת הרצליה. במקצועה היא עורכת דין. בפעילותה הציבורית הרבתה לעסוק בתחום התרבות ועמדה בראש עמותות וועדות בתחום האמנות, וכעורכת דין פעלה עם שולמית אלוני לעריכת טקסי נישואין אזרחיים. בבחירות לכנסת השש עשרה (2003) הוצבה במקום ה-12 ברשימת שינוי ונבחרה לכנסת. ובין תפקידיה היו: יו"ר הוועדה למעמד האישה, סגנית יו"ר הכנסת, חברה בוועדת חוקה, חוק ומשפט וחברה בוועדת החוץ והביטחון. לבני פעלה בכנסת למען קהילת ההומואים והלסביות, קידום זכויות האישה וייצוגה ובתחומים נוספים. כחלק מהפעילות הציבורית, יזמה לבני הפגנות תמיכה בתוכנית ההתנתקות, לקחה חלק במאבק לשימור היכל התרבות ובמאבק נגד שינוי שמו של מוזיאון תל אביב. בפיצול סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה (2006), עזבה לבני יחד עם מרבית חברי הכנסת של הסיעה את המפלגה ועברה למפלגת "חץ" והתמודדה מטעמה במקום השישי ברשימה. חץ לא עברה את אחוז החסימה ולבני נותרה מחוץ לכנסת השבע עשרה. בנובמבר 2008 התמודדה לבני בבחירות המקדימות של מפלגת קדימה לכנסת ה-18 והוצבה במקום ה-51 ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצבה לבני במקום העשירי ברשימת המפלגה לכנסת. הייתה נשואה ליו"ר דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2, איש התקשורת יצחק לבני, עד למותו ב-2017. לזוג שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא אתי לבני בוויקישיתוף אתי לבני, באתר הכנסת אתי לבני, באתר כנסת פתוחה שביט בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תשע"א רשימת קדימה בבחירות לכנסת השמונה עשרה באתר ועדת הבחירות המרכזית. קדימה בראשות שאול מופז, באתר electionsfe.azurewebsites.net (ארכיון)
DNR

DNR (ראשי תיבות: Do not resuscitate, ובעברית: אין לבצע החייאה), היא הוראה רפואית המורה על הימנעות מביצוע פעולות החייאה, במקרה של דום לב או דום נשימה. מטופל, או בא כוחו, יכולים לבקש כי תינתן הוראה שלא להחיות ובמידה והרופא האחראי לטיפול מאשר אותה, היא מחייבת את הצוות המטפל. יש המבקרים את המונח משום שלטענתם משתמע ממנו שחוסכים מהחולה פעולות מצילות חיים. מנגד, יש מחקרים המראים כי רק כ-5% מהחולים מחוץ לבתי החולים ורק כ-15% מהחולים המאושפזים בבית חולים שורדים ניסיונות החיאה. בקרב קשישים הפרוגנוזה להצלחת החיאה נמוכה יותר, והיא יורדת במיוחד בקרב חולים סופניים, כמו חולים אונקולוגים במצב מתקדם. הוראה זו מתייחסת רק לפעולות ההחייאה. חולים שבעניינם ניתנה הוראה שלא להחיות יכולים להמשיך לקבל טיפולים רפואיים אחרים כמו כימותרפיה, אנטיביוטיקה, דיאליזה וכדומה.  הימנעות מביצוע פעולות החיאה קיבלה הכרה חוקית במדינת ישראל בחוק החולה הנוטה למות שנחקק בשנת 2005. החוק מאפשר להימנע מהחיאה, בנסיבות המפורטות בו, בעת הטיפול בחולים נוטים למות, אלה שתוחלת חייהם אינה עולה על שישה חודשים.  מדיה וקבצים בנושא DNR בוויקישיתוף DNR, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ב.מ.וו 3/20

ב.מ.וו 3/20 היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חברת BMW הגרמנית בין השנים 1932–1934. ב.מ.וו 3/20 היה רכב הסדאן הראשון של חברת ב.מ.וו, שיוצר באופן עצמאי על ידי החברה. המנוע נלקח מדגם "אוסטין 7" תחת רישיון חברת "אוסטין מוטור" הבריטית. גוף הרכב נבנה מפלדה. בדגם הורכבו בלמי תוף מכניים בכל ארבעת הגלגלים. סך הכל יוצרו 6,512 יחידות. 2 דלתות - סדאן 2 דלתות - קבריולה (2 מושבים) 2 דלתות - קבריולה (4 מושבים) BMW AM4 (יוצרו 5,055 יחידות) BMW AM2 (יוצרו 800 יחידות) BMW AM3 (יוצרו 252 יחידות) BMW AM4 (יוצרו 405 יחידות) ב.מ.וו 3/20, דגם AM4 - מבט לתא הנהג ב.מ.וו 3/20, דגם AM4 - מבט לתוך הרכב ב.מ.וו 3/20, דגם AM4 ב.מ.וו 3/20, דגם AM4 - מבט למנוע ב.מ.וו 3/20, גרסת קבריולט, דגם AM1, שנת 1932 (4 מושבים) ב.מ.וו 3/20, גרסת קבריולט, דגם AM1, שנת 1932 ב.מ.וו 3/20, גרסת קבריולט, דגם AM4, שנת 1933 (2 מושבים) ב.מ.וו 3/20, דגם AM4, שנת 1933 BMW ב.מ.וו 326 ב.מ.וו 327 מדיה וקבצים בנושא ב.מ.וו 3/20 בוויקישיתוף ב.מ.וו 3/20, באתר "myAutoWorld".
בית הכנסת דושנבה

בית הכנסת דושנבה הידוע גם בשם בית הכנסת הבוכרי הממוקם בדושנבה, בירת טג'יקיסטן. בית הכנסת נבנה בסוף המאה ה-19 באחד משני הרבעים היהודיים בדושנבה באותה עת, והיווה חלק ממתחם הקהילה היהודית, אשר כלל גם מוסדות דתיים ובית ספר. ב-1920 עבר בית הכנסת לשליטה סובייטית, וב-1952 נסגר בית הכנסת והולאם על ידי השלטון הסובייטי; רק שש שנים לאחר מכן הורשו היהודים לחזור למבנה, אך הוא נותר בבעלות המדינה, בדומה לשאר האדמות שהולאמו. בית הכנסת המשיך לפעול לאחר קבלת העצמאות של טג'יקיסטן ב-1991 ולאורך מלחמת האזרחים שטלטלה את המדינה בין 1992 ו-1997. ב-1995 התבצע ונדליזם בבית הכנסת, כחלק מהתקפה שכללה גם בזיזת בתי יהודים. במאי 2003 קיבלה הקהילה היהודית מכתב מהרשויות בו נצטוותה לפנות את הבניין לשם הריסתו, ובפברואר 2006 החלה הריסת מתחם הקהילה היהודית, כחלק מתוכנית התחדשות עירונית שנועדה לפנות מקום למגורים נשיאותיים חדשים, "ארמון האומות", יחד עם אזורי נוי סמוכים. הריסת בית הכנסת התעכבה בשל מחאות בינלאומיות וסדרת תביעות משפטיות עד סוף חודש יוני 2008, כאשר הבניין הישן נהרס לבסוף עד היסוד. בית הכנסת החדש נפתח במאי 2009, באמצעות תרומה של איש העסקים הטג'יקי חסן אסדולוזודה, גיסו של הנשיא אמומאלי רחמון. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת דושנבה בוויקישיתוף ferghana@ferghana ru Ведущий рассылки Даниил Кислов, главный редактор ИА "Фергана.Ру", Новости Центральной Азии (news.world.turkestan) : Рассылка : Subscribe.Ru, subscribe.ru (ברוסית) [1] New Synagogue Opens in Dushanbe, Radio Free Europe, 5 May 2009 New synagogue of Dushanbe to open soon, AsiaNews.it, 3 March 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא טג'יקיסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילן ליבוביץ (פוליטיקאי)

אילן ליבוביץ (נולד ב-25 בינואר 1967) הוא חבר הכנסת לשעבר שכיהן בכנסת ה-16 מטעם סיעת שינוי. נולד ברחובות. למד יחסים בינלאומיים ומדע המדינה באוניברסיטה העברית ומשפטים במכללה למנהל. עד לבחירתו לכנסת עסק בעריכת-דין, כעורך-דין עצמאי. ליבוביץ נבחר ב-2003 לכנסת ה-16 מטעם סיעת שינוי, וכיהן כיושב ראש הסיעה בכנסת מינואר עד מרץ 2006. לאחר התפלגות סיעת שינוי למפלגת חץ ולמפלגת שינוי לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, התמודד במקום השלישי ברשימת שינוי. שתי המפלגות לא עברו את אחוז החסימה, ועל כן סיים את כהונתו כחבר הכנסת. ב-2006 ייסד ליבוביץ יחד עם אנשי חינוך, אישי ציבור, אנשי עסקים ואנשי אקדמיה את המכון למנהיגות העתיד. ב-2008 התמודד ליבוביץ על ראשות עיריית רחובות, ונתמך על ידי קדימה. הוא זכה ב-13% בלבד מהקולות, ולא נבחר לתפקיד. רשימתו זכתה במנדט אחד במועצת העירייה, וליבוביץ החליט לוותר על מקומו בה, ולפנותו למועמד הבא אחריו ברשימה. ליבוביץ גר ברחובות. נשוי ואב לשלושה ילדים. אילן ליבוביץ, באתר הכנסת אילן ליבוביץ, באתר כנסת פתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Survivor

Survior הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הבנות האמריקאית דסטיניז צ'יילד. האלבום יצא ב-1 במאי 2001 בארצות הברית. האלבום הופק ונכתב ברובו על ידי סולנית הלהקה ביונסה נואלס. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים "Independent Women", "Survivor", "Bootylicious", ביצוע לשיר "Emotion" של בי ג'יז ו-"Nasty Girl". האלבום נחת במקום הראשון של מצעד הבילבורד 200 ב-19 במאי 2001 עם מכירות של 663,000 עותקים בשבוע הראשון. האלבום נשאר במקום הראשון במשך שבועיים. האלבום השיג 3 מועמדויות בטקס פרסי גראמי, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר על ידי קבוצה, שיר ה-R&B הטוב ביותר ואלבום ה-R&B הטוב ביותר. האלבום הגיע למעמד פלטינה מרובעת על ידי ה-RIAA ב-7 בינואר 2002. בילבורד דירגו את האלבום במקום 70 ברשימת 200 האלבומים של העשור. האלבום נמכר יותר מ-11 מיליון עותקים ברחבי העולם, כולל יותר מ-4.7 מיליון בארצות הברית לבדה. האלבום נכלל בספר 1001 אלבומים שאתה חייב לשמוע לפני שאתה מת. מידע על האלבום Survivor באתר MusicBrainz מידע על האלבום Survivor באתר AllMusic האלבום Survivor באתר Discogs האלבום Survivor באתר ספוטיפיי "Best of the 2000s – Billboard 200 Albums". Billboard. Nielsen Business Media. נבדק ב-16 בדצמבר 2009. {{cite web}}: (עזרה) Robert Dimery; Michael Lydon (23 במרץ 2010). 1001 Albums You Must Hear Before You Die: Revised and Updated Edition. Universe. ISBN 978-0-7893-2074-2. {{cite book}}: (עזרה) "Top 50 Albums of the Decade", The Guardian, נבדק ב-2017-01-05 NME's Albums Of The Year 2001, נבדק ב-2017-01-05 "The Face Recordings of the Year 2001", The Face, נבדק ב-2017-01-05
ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה

ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה (רוסית: Николай Александрович Романов) ‏ (20 בספטמבר 1843 - 24 באפריל 1865), היה בנו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, והיה אמור לרשת אחריו את הכתר, אולם מת בצעירותו כתוצאה מדלקת קרום המוח. ניקולאי נולד ב-20 בספטמבר 1843 בארמון אלכסנדר בצארסקויה סלו, לאלכסנדר, נסיך הכתר של רוסיה ומריה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ווילהלמינה, נסיכת באדן. בשנת 1855 בהיותו בן 12 מת סבו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ואביו עלה לשלטון כאלכסנדר השני, קיסר רוסיה. בשנת 1864 התארס ניקולאי עם דאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל, אחותה של אלכסנדרה, נסיכת דנמרק אשתו של אלברט אדוארד, נסיך ויילס. עד לשנת 1865 נחשב ניקולאי לבחור חזק, אולם במהלך סיור בדרום אירופה נדבק ניקולאי במחלה שזוהתה בתחילה כשיגרון. בתחילה לא התייחס ניקולאי למחלתו והמשיך בסיורו באיטליה, אולם עד מהרה החמיר מצבו הבריאותי והוא נשלח לדרום צרפת. עד מהרה התברר שניקולאי סובל מדלקת קרום המוח, וב-24 באפריל 1865 מת ניקולאי בניס שבצרפת. בשוכבו על ערש דווי הביע ניקולאי את רצונו שארוסתו תתחתן עם אחיו אלכסנדר, ואכן בשנת 1866 התחתנו השניים. מותו של ניקולאי הכה באבל כבד את אמו, והיא לא התאוששה מכך עד מותה. בשנת 1867 התחילה בנייתה של קפלה הנושאת את שמו בניס, במקום המדויק שבו ניקולאי מת, ובשנת 1868 נחנכה הקפלה בנוכחות אחיו אלכסנדר ואשתו. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה בוויקישיתוף ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ביל W

ויליאם (ביל) גריפית וילסון (26 בנובמבר 1895 - 24 בינואר 1971), הידוע גם בשם ביל וילסון או ביל דבליו, היה יוצר שיטת שנים עשר הצעדים להחלמה מהתמכרות, וממייסדי אלכוהוליסטים אנונימיים, ארגון בינלאומי עם יותר משני מיליון חברים. בעקבות מסורת 12 של AA הדורשת אנונימיות מחברי הקבוצות, וילסון ידוע בכינויו "ביל W". פיכחון הקבע של וילסון החל מ-11 בדצמבר 1934. וילסון מת מדלקת ריאות בשנת 1971. בשנת 1999 בחר בו המגזין "טיים" כאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר על המאה ה-20. וילסון נישא ללויס ב -24 בינואר 1918, ממש לפני שיצא לשרת במלחמת העולם הראשונה בתור סגן בארטילריית החופים. לאחר שירותו הצבאי, וילסון חזר לגור עם אשתו בניו יורק. הוא לא הצליח לסיים את לימודיו בבית ספר למשפטים, כי הוא היה שיכור מכדי להשקיע בלימודיו. הוא הפך לספסר מניות ונסע ברחבי ארצות הברית עם אשתו, כדי לבצע הערכת חברות עבור משקיעים פוטנציאליים. עם זאת, שתייתו הכרונית עשתה את העסקים לבלתי אפשריים והרסה את המוניטין שלו. בנובמבר 1934 ביקר את ביל חבר אלכוהוליסט ותיק בשם אבי. וילסון נדהם לגלות כי אבי היה פיכח במשך כמה שבועות תחת הדרכתה של קבוצת אוקספורד. ביל השתתף מעט בקבוצה, אך זמן קצר לאחר מכן, הוא שוב אושפז בבית החולים כדי להתאושש מהתקף שתייה. במשך שהייתו בביה"ח, על פי דבריו, הוא חוה חויה רוחנית. ביל תיאר את חוויותיו לרופאו ד"ר סילקוורט שאמר לו, "משהו קרה לך שאני לא מבין. אבל מוטב להיאחז בו". ביל הצטרף לקבוצת אוקספורד וניסה לעזור לאלכוהוליסטים אחרים, אבל הצליח רק בשמירה על הפכחות שלו. במהלך נסיעת עסקים לאקרון, אוהיו, וילסון התפתה לשתות שוב והגיע למסקנה שכדי להישאר פיכח הוא זקוק לעזור לאלכוהוליסט אחר. הוא התקשר לכומר מקומי שהפנה אותו לד"ר בוב סמית. ביל שיתף את סמית בתיאור החלמתו, מה שהוביל את סמית גם כן לפיכחות. לאחר מכן ביל ובוב החלו לעבוד עם אלכוהוליסטים אחרים. ופתחו את קבוצת אלכוהוליסטים אנונימיים הראשונה. בשנת 1938, לאחר ש-100 אלכוהוליסטים באקרון וניו יורק התפכחו בצורה רצינית, ביל הוציא ספר. הספר קיבל את התואר אלכוהוליסטים אנונימיים, וכלל את רשימת הפעילויות להחלמה ולעזרה רוחנית אשר כונתה שנים עשר הצעדים. מאוחר יותר וילסון גם כתב את 12 המסורות, סדרה של הנחיות רוחניות כדי להבטיח את ההישרדות של קבוצות AA. ב-1989 יצא הסרט "שמי הוא ביל", בכיכובם של ג'יימס וודס, בתפקיד ביל, וג'יימס גארנר בתפקיד ד"ר בוב. הסרט מתאר את סיפור החלמתו של ביל והקמת AA. מדיה וקבצים בנושא ביל W בוויקישיתוף ביל W, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ביל W, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביל W, באתר MusicBrainz (באנגלית) מסורת 12 - אנונימיות היא הבסיס הרוחני לכל מסורותינו, להזכירנו תמיד להעמיד עקרונות לפני האישיות. Cheever, 2004, p 91. הספר הגדול, הוצאה פנימית של AA, עמ' 16
1956 בצרפת

שנת 1956 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 969 שנות לאום. במהלך השנה חוותה צרפת את מבצע מוסקטר, פלישה משותפת עם בריטניה וישראל למצרים, דבר שהסתיים בכישלון עבורה ועבור בריטניה. במהלך השנה, כחלק מתהליכי הדה-קולוניזציה בעולם, איבדה צרפת את השליטה במרוקו ותוניסיה. נשיא צרפת - רנה קוטי ראש ממשלת צרפת - גי מולה 2 בינואר - נערכות הבחירות לפרלמנט החמשה עשר. 1 בפברואר - המנהיג הסוציאליסטי גי מולה מתמנה לראש ממשלת צרפת. 2 במרץ - מרוקו מכריזה על עצמאותה מידי צרפת. 20 במרץ - תוניסיה מקבלת עצמאות מצרפת. 23 במאי - השר פייר מנדס פראנס מתפטר בשל מדיניות ממשלתו באלג'יריה. 23 ביוני - לואי קרדה (אנ') מעביר את הצעת החוק הראשונה באספה הלאומית בנוגע לאיחוד הצרפתי. הצעד הראשון בעניין. 10 בספטמבר - גי מולה מבקר בלונדון ומציע רעיון איחוד של בריטניה וצרפת, אולם הרעיון נדחה בידי ראש ממשלת בריטניה אנתוני אידן. 28 בספטמבר - אידן שוקל את הצטרפות צרפת לחבר העמים, אולם גם הרעיון הזה נדחה. 31 באוקטובר - בריטניה וצרפת מתחילות להפציץ את מצרים, במטרה לכפות את פתיחתה מחדש של תעלת סואץ. 6 בנובמבר - כוחות של בריטניה וצרפת משתלטים על שני נמלים מצריים טרם ההכרזה על הפסקת אש. 7 בנובמבר - משבר סואץ: העצרת הכללית של האו"ם מאמצת החלטה הקוראת לבריטניה, צרפת וישראל לסגת ממצרים באופן מיידי. 23 בדצמבר - כוחות בריטניה וצרפת עוזבים את אזור תעלת סואץ. 5 ביולי - מתחיל הטור דה פראנס. 28 ביולי - רוג'ר ווקווייק (אנ') זוכה בטור דה פראנס. 1 בינואר - כריסטין לגארד, פוליטיקאית 11 בפברואר - דידייה לוקווד, כנר ג'אז 26 בפברואר - מישל וולבק, סופר 28 במאי - פרנסיס יוהאן (אנ'), איש יאכטות 4 ביולי - אריק נייהוף (אנ'), סופר ועיתונאי 9 בדצמבר - ז'אן פייר-טוילט (אנ'), עיתונאי (קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1956) 5 בינואר - מיסטינגוט (אנ'), זמרת (נולדה ב-1875) 3 בפברואר - אמיל בורל מתמטיקאי ומדינאי (נולד ב-1871) 18 בפברואר - גוסטב שרפנטייה, מלחין (נולד ב-1860) 17 במרץ - מארי קירי, מדענית, זכתה בפרס נובל לכימיה בשנת 1935 (נולדה ב-1897) 20 במאי - פייר אלמן (אנ'), כדורגלן בינלאומי (נולד ב-1882) 11 בספטמבר - לוסיאן פבר, היסטוריון (נולד ב-1878) 26 באוקטובר - ולטר גיזקינג, פסנתרן ומלחין (נולד ב-1895) 23 בנובמבר - אנדרה מרטי (אנ'), דמות מובילה במפלגה הקומוניסטית של צרפת (נולד ב-1886) מדיה וקבצים בנושא 1956 בצרפת בוויקישיתוף Staff; agencies (2007-01-15). "France and UK considered 1950s 'merger'". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-03-02. BBC ON THIS DAY | 6 | 1956: Allied forces take control of Suez, news.bbc.co.uk BBC ON THIS DAY | 23 | 1956: Jubilation as allied troops leave Suez, news.bbc.co.uk
אוזו 12

אוזו 12 הוא מותג אוזו מוכר בעולם. הוא מגיע מיוון ומיוצר משנת 1880 על ידי האחים קלויאניס. האחים קלויאניס היו נוהגים למכור את המשקה שלהם מחבית ההתיישנות היישר לתוך הכוס. כל חבית הייתה למעשה גרסה מעט שונה של המשקה. במרוצת הזמן, החליטו האחים לבדוק איזו גרסה היא הטובה ביותר, לשם כך, הם ערכו משאל בקרב לקוחות הפאב. בסיום המשאל גילו האחים כי חבית מספר 12 הייתה הגרסה הטובה ביותר בקרב הלקוחות. החבית בוקבקה והפכה לאוזו 12. אוזו 12 היה לאוזו הראשון בעולם שנמכר בבקבוקים. המותג שייך כיום לקבוצת קמפרי. אתר הבית של אוזו 12
טולכרם (נפה)

נפת טולכרם (בערבית: محافظة طولكرم) היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית. הנפה ממוקמת בצפון-מערב יהודה ושומרון. בירת הנפה היא העיר טולכרם. שטח הנפה הוא כ-268 קמ"ר. על פי מרשם האוכלסין של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2007, בנפה התגוררו כ-157,988 נפשות, שחיו ב-29,938 משקי בית. מתוכם, 60,584 תושבים (או כ-39%) היו מתחת לגיל 15 וכ-50,926 (או 32%) היו פליטים רשומים. על פי מרשם האוכלסין לשנת 1997, בנפה התגוררו כ-134,110 נפשות. בנפת טולכרם יש 51 יישובים ושני מחנות פליטים. ביישובים שלהלן מתגוררים למעלה מ-1,000. ענבתא עתיל בלעא באקה א-שרקייה בית ליד דיר אל-ע'וסון קפין טולכרם ד'נאבה (ער') פרעון איכתאבא עילאר עזבת שופה (אנ') אל-ג'ארושיה (אנ') כפר עבוש כפר ג'מאל כפר א-לבד כפר רמאן כפר סור כפר זיבאד ח'ירבת חורייש (ער') כור נזלה אל-ע'רביה נזלה אל-שרקייה נזלה אל-ווסטא (אנ') נזלת עיסא נור א-שמס רמל זיתא רמין א-ראס ספארין סידא שופא סיר זיתא שוויכה מדיה וקבצים בנושא טולכרם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טולכרם (בערבית) Tulkarm governorate 2007 Locality Population Statistics הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה palestine refugees in the west bank מפקד אוכלסין 2007