laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גזרת הים

גזרת הים הייתה איסור בצו אפיפיורי על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה (בעיקר מערי המסחר של איטליה כונציה וג'נובה) לארץ ישראל במאה ה-15, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים והמצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון. איסור זה נשאר בתוקפו, לסירוגין, למעלה מיובל שנים: מ-9 במרץ 1427 עד 1467-1485‏. הר ציון הוא מקום מקודש הן ליהודים, שמציינים במקום את קבר דוד, והן לנוצרים, המאמינים גם ששם נערכה הסעודה האחרונה. במקום היה במאה ה-15 מבנה צלבני ובו התמקמו גם הפרנציסקנים. היהודים קיימו במקום תפילות וטקסים, והוא היה אחת התחנות בעלייה לרגל. בין המחצית השנייה של המאה ה-14 ועד 1427 התקיימו סכסוכים בין יהודים לנוצרים על החזקה במקום ועל זכויות התפילה והביקור. ב-1427 פנה נגיד היהודים אל הסולטאן הממלוכי (ג'קמק) וביקש להגיע לפשרה. תשובתו של הסולטאן, לפי פליקס פברי הייתה: "גם אנו חושבים את דוד לקדוש, ממש כמו הנוצרים והיהודים, ואנו מאמינים בכתבי הקודש ממש כמוהם. על-כן לא היהודים ולא הנוצרים יהיו בעלי המקום הזה, אלא ניקח אותו לעצמנו." לפי ניתוח אחר בתקופה זו היה לממלוכים עניין פוליטי לפגוע בנוצרים, כחלק מהתחרות שלהם עם האימפריה העות'מאנית, והם הענישו את הנוצרים בעקבות "בנייה בלתי חוקית". לפי ניתוח זה, ההיטפלות להשתדלות היהודים היא רק תעמולה נוצרית. ואכן, הנזירים סולקו מהמקום וב-1452 המקום הפך למסגד. כך החלה סדרת סכסוכים בינלאומיים, בהם השתדלו גופים נוצריים אצל השלטון הממלוכי לקבל לידיהם את המקום. גם יהודים עשירים ניסו לשחד את הסולטאן לבל יתן יד לדחיקתם של יהודים. ב-1462 מדווח הנוסע גיום אוליבר: "הם (המוסלמים) מונעים את הנוצרים מלהיכנס שם (למבנה קבר דוד) תחת עונש מוות". במשך תקופות קצרות חזרה למקום שליטה פרנציסקנית, אך לבסוף נושלו הפרנציסקנים סופית וחלקם נאסרו. ההשלכות על העם היהודי היו קשות, שכן הזעם הנוצרי הופנה אל היהודים. בשנת 1428 הוציא בוונציה האפיפיור מרטינוס החמישי, צו (בולה אפיפיורית) המטיל חרם על רבי-חובלים נוצרים להוביל באוניותיהם יהודים העושים דרכם לארץ-ישראל. כמה מרבי החובלים הרחיקו לכת, מתוך קנאות יתרה, עד כדי הטלת נוסעים יהודיים ליםכמו כן הוטלו מיסים כבדים על יהודי איטליה כ"פיצוי" לפרנציסקנים. גזירות אלה, שנקראו גזירת הים, בוטלו רק בשנות השמונים של המאה ה-15. בשנת 1488 דיווח עובדיה מברטנורא: משכבר הימים קברות המלכים גם היו תחת ידם של הפרנציסקנים...ובא יהודי עשיר, אשכנזי, שביקש לקנותם מידי הסולטאן הממלוכי...ונתקוטט עם הכומרים... [עקב סכסוך זה] לקחו אותם [את הקברים] מיד הכומרים והם עתה תחת יד הישמעאלים. ויוודע הדבר בוויניציאה כי היהודים הבאים מאדום (אירופה) גרמו לקחת קברות המלכים מתחת יד האדומים [הנוצרים], אז גזרו לבלתי תת-יוצא ובא ליהודים בירושלים דרך ארצם, ועכשיו תודה לאל חי, בטלה הגזירה. — עובדיה מברטנורא. בתוך ירושלים עיר ועם עמ' 140 ירושלים בתקופה הממלוכית יוסף דרורי, ירושלים לדורותיה (יחידה 7), האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשנ"ה, עמודים 97–98. "זאת ירושלים", יד בן-צבי, כרך ב'. יהושע פראוור, "מנזר הפראנציסקאנים ב"הר ציון" ויהודי ירושלים במאה הט"ו", ידיעות החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה יד (א-ב), החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ירושלים, תש"ח בצלאל רות, תולדות היהודים באיטליה, הוצאת מסדה, תל אביב, 1962, עמ' 101. ירושלים עיר ועם, עמ' 140 יוסף דרורי, ירושלים בתקופה הממלוכית אריאל 83-84, עמ' 190
סקראוצקי

סקראוצקי או סקראוסקי (ברומנית: Scaraoţchi או Scaraoschi) הוא אחד מכינויו של ראש השדים במיתולוגיה הרומנית. השם הרומני סקראוצקי נגזר מהשם איסקריוצקי, הנוסח הסלאבי לשם יהודה איש קריות. זיהויו של היהודי השנוא ביותר על הנוצרים עם השטן היה חלק מהדמוניזציה של היהודים בקרב השכבות העממיות. סקראוצקי מככב באגדות עם רומניות, לעיתים יחד עם דמויות אגדיות נוספות וגם סופרים קנוניים השתמשו בדמותו בחלק מיצירותיהם. טשו סולומוביץ', România Judaica, כרך 1, פרק 6. (ברומנית) המילון הרומני האטימולוגי DEX Online אגדה רומנית שאחד מגיבוריה הוא סקראוצקי
אלבקור

אלבקור (שם מדעי: Thunnus alalunga; על פי האקדמיה העברית ללשון: טונה ארוכת-סנפיר) הוא מין של דג בסוג טונה הנמצא בכל האוקיינוסים הטרופים והממוזגים, ובים התיכון. אורכו של האלבקור עשוי להגיע ל-140 ס"מ, ומשקלו יכול להגיע ל-45 ק"ג. דגי טונה אלבקור חיים עד 600 מטרים מתחת לפני המים, והם נפוצים באזורים סובטרופיים בחלקו הצפוני של האוקיינוס השקט, באוקיינוס ההודי, בצפון האוקיינוס האטלנטי ובים התיכון. גופם של האלבקורים מכוסה בקשקשים קטנים במיוחד, לאורך גופם נמתח פס כחול בוהק ועל סנפירי הגב והשת מופיעים גוני צהוב. סנפירי החזה ארוכים במיוחד בדומה לטונה עיננית. הזכרים דומים לנקבות, אך גדולים יותר. תוחלת החיים של הזכרים ארוכה מזו של הנקבות (כ-13 שנים באוקיינוס האטלנטי, וכתשע שנים בים התיכון). מסיבה זו, בין הפרטים הבוגרים יש יותר זכרים מאשר נקבות. האלבקור מגיע בלהקות לישראל במרחק של כמה עשרות קילומטרים מהחוף בחודש מאי, ונָדוג באופן מסחרי, וכן על ידי חובבי ספורט הדיג בשיטת טרולינג. מספריו יתמעטו עם חלוף חודשי הקיץ. מדיה וקבצים בנושא אלבקור בוויקישיתוף אלבקור, באתר ITIS (באנגלית) אלבקור, באתר NCBI (באנגלית) אלבקור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אלבקור, באתר FishBase (באנגלית) אלבקור, באתר GBIF (באנגלית) אלבקור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טונה אלבקור, מדריך הדגים של ישראל, באתר גוגל ספרים גיל ססובר, שעתו היפה של האלבקור, באתר הארץ, 25 ביוני 2015 אלבקור באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב הרפז

יעקב הרפז (נולד ב-1951) הוא נשיא קבוצת IMC, שימש בעבר כמנכ"ל ישקר. הרפז נולד בקריית מוצקין. שירת בצה"ל בחיל החימוש. במלחמת יום הכיפורים נפצע באזור תעלת סואץ ואיבד כף רגל, על אף הפציעה חילץ וטיפל בחברו לכוח והציל את חייו, על כך זכה לעיטור המופת. למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. לאחר סיום לימודיו עבד במעבדה לתהליכי עיבוד, ממנה הגיע ל"ישקר" כאיש פיתוח. אחרי מפגש עם סטף ורטהיימר עבר למכירות ושיווק. למד בקורס ניהול (PMD) בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד. ב-1984 מונה כמנהל השיווק של "ישקר". ב-1992 מונה כמנכ"ל החברה ובהמשך מונה לנשיא קבוצת IMC. אחרי מכירת החברה לוורן באפט התבקש להישאר בתפקידו. ב-1996 זכה בפרס התעשייה בקטגוריית המתכת, מטעם התאחדות התעשיינים בישראל. הרפז מתגורר בכפר ורדים, נשוי ואב לשלושה. הדס מנור, ‏יעקב הרפז: כך בנינו את המותג "ישקר", באתר גלובס, 18 ביולי 2006 גיא רולניק, איך הפך יעקב הרפז את ישקר לחברה המצליחה ביותר בישראל?, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2009 איתן אבריאל, לנשק הסודי של באפט קוראים הרפז, באתר TheMarker‏, 1 ביולי 2019 עיטור המופת שהוענק ליעקב הרפז, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל רב"ט הרפז יעקב - עיטור המופת, באתר עמותת חיל הטכנולוגיה והאחזקה זוכי פרס התעשייה, באתר התאחדות התעשיינים בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הים הלבן

הים הלבן (ברוסית: Белое море) הוא שלוחה של ים ברנץ בצפון־מערב רוסיה ושטחו 90,800 קמ"ר. עומקו הממוצע 67 מטרים, והמקסימלי - 340 מטרים. הוא מוקף בקרליה ממערבו, ובחצי האי קולה מצפון לו. תעלת בלומורקנאל מקשרת את הים הלבן אל הים הבלטי. הים כולו הוא תחת ריבונות רוסית ונחשב ל"ים פנימי" של רוסיה. הנמל החשוב ארכאנגלסק נמצא לחוף הים הלבן, ולאורך ההיסטוריה הרוסית היה מרכז הסחר הימי שלה. בעידן המודרני הוא הפך לבסיס צבאי של צי ספינות הקרב והצוללות הרוסי. הים הלבן הוא אחד מארבעה ימים הנקראים על שם צבע, כשהאחרים הם: הים השחור, הים האדום, והים הצהוב. גרון הים הלבן איי סולובצקי מפרץ אונגה מפרץ דווינה מפרץ קנדלאקשה מפרץ מזן מדיה וקבצים בנושא הים הלבן בוויקישיתוף place/Kandalaksha-Hollow הים הלבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדריי טיחונוב (מתמטיקאי)

אנדריי ניקולאיביץ' טיחונוב (ברוסית: Андрей Николаевич Тихонов;‏ 30 באוקטובר 1906 - 7 באוקטובר 1993) היה מתמטיקאי רוסי, נודע בשל תרומתו הרבה לטופולוגיה, אנליזה פונקציונלית, ופיזיקה מתמטית. טיחונוב למד באוניברסיטת מוסקבה, שם קיבל את תואר הדוקטור בשנת 1927 תחת הנחייתו של פאבל אלכסנדרוב. בשנת 1933 נבחר לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. הפך לעמית באקדמיה למדעים של ברית המועצות ב-29 בינואר 1939 ולחבר מן המניין ב-1 ביולי 1966. טיחונוב עסק במספר תחומים שונים במתמטיקה. הוא תרם תרומה משמעותית לטופולוגיה, אנליזה פונקציונלית, ופיזיקה מתמטית. הוא נודע בעיקר בשל עיסוקו בטופולוגיה, שכלל הוכחה למשפט אוריסון בשנת 1926, ואת משפט טיכונוף, שקובע שכל מכפלה של מרחבים טופולוגים קומפקטים היא קומפקטית. לכבודו, מרחב רגולרי לחלוטין נקרא גם "מרחב טיכונוף". בפיזיקה מתמטית, הוא הוכיח את משפט אוריסון למשוואת החום ולמד את משוואת האינטגרל של וולטרה. באנליזה אסימפטוטית, הוא החל את תאוריית האנליזה האסימפטוטית למשוואות דיפרנציאליות עם מקדם קטן. טיחונוב היה הגורם המרכזי לייסודה של הפקולטה למתמטיקה חישובית וקיברנטיקה באוניברסיטת מוסקבה ושימש כדיקן הראשון שלה בין השנים 1970–1990. טיחונוב קיבל מספר פרסים על עבודתו, כולל פרס לנין (1966) וגיבור המפלגה הסוציאליסטית (1954, 1986). מדיה וקבצים בנושא אנדריי טיחונוב בוויקישיתוף אנדריי טיחונוב, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אנדריי טיחונוב, באתר MacTutor (באנגלית) אנדריי טיחונוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מלגת אלון

מלגת אלון היא מלגה שניתנת על ידי ות"ת ונועדה לאפשר קליטה של חוקרים צעירים מצטיינים באוניברסיטאות בישראל. המלגה נועדה להתגבר על המחסור בתקציב לקליטתם של חוקרים צעירים, כאלה שזה עתה סיימו את הכשרתם האקדמית דוקטורט ופוסט-דוקטורט. מלגת אלון אינה ניתנת לחוקר ישירות, אלא מממנת את העסקתו במשרה אקדמית באוניברסיטה (בדרגה שנקבעה לו) במשך שלוש שנים, שלאחריהן מתחייבת האוניברסיטה להמשיך ולהעסיקו במשרה תקנית. בנוסף ניתן למלגאי מענק חד-פעמי לרכישת ציוד מחקרי. מלגת אלון קרויה על שמו של יגאל אלון, שהיה שר החינוך ויו"ר המועצה להשכלה גבוהה. המלגה ניתנת לחוקר על בסיס הצטיינותו האישית, אך הגשת הבקשה למלגה נעשית על ידי האוניברסיטה החפצה להעסיקו. על המלגה מתחרות כל האוניברסיטאות בישראל, בלא שתקבע מכסה לכל אוניברסיטה או לתחומי המחקר השונים. בסך-הכל מוענקות בכל שנה, במסגרת התוכנית, עד 25 מלגות תלת-שנתיות חדשות. המלגות ניתנות למלגאים מתחומים שונים, בהם מדעים מדויקים והנדסה, מדעי החברה, מדעי הרוח ומדעי החיים. עם הזוכים במלגת אלון נמנים כאלה שהפכו ברבות הימים לפרופסורים מן המניין, ובהם אבי בל, יוסף קפלן, רחל אליאור, ניר טסלר, מנחם פיש, דוד אסף, אסף חמדני, אורנה אלרואי-שטיין וחתן פרס ישראל נוגה אלון. יש גם כאלה שלא הגשימו את מטרתה של המלגה, ועברו מהאקדמיה לפעילות אחרת, ובהם חבר הכנסת לשעבר (ואחר כך שר האוצר) יובל שטייניץ. אתר האינטרנט הרשמי של מלגת אלון מידע באתר המועצה להשכלה גבוהה חגית מסר-ירון ושירלי כהנוביץ', נשים ומדע בישראל - תמונת מצב, דצמבר 2003 סעיף 2.5.5 - מלגות אלון מלגות אלון, באתר המועצה להשכלה גבוהה שאלות ותשובות על מלגת אלון, ‏2020 תקנון מלגת אלון (אורכב 09.06.2020 בארכיון Wayback Machine) שפורסם על ידי מל"ג לשנת תשע"ח מלגות לחוקרים עד 300 אלף שקל. מי יכול לקבל?, באתר ynet, 2 בספטמבר 2018 חבר הכנסת יובל שטייניץ, באתר הכנסת ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'פרי טייט

ד"ר ג'פרי טייט, CBE, (באנגלית: Jeffrey Tate,‏ 28 באפריל 1943 - 2 ביוני 2017) היה מנצח אנגלי. טייט נולד בסולסברי שבאנגליה עם שדרה שסועה וגבנון. בילדותו עברה משפחתו לפרנהם במחוז סארי בדרום מזרח אנגליה, שם הוא למד בקולג' המקומי בין השנים 1954-1961, וזכה במלגת הצטיינות ללימודים באוניברסיטת קיימברידג'. במקביל ללימודי הרפואה באוניברסיטה, גם ניהל כמה הפקות תיאטרון. לאחר שסיים את התואר ברפואה, התמחה בכירורגיית עיניים, ועבד בבית החולים סט. תומאס בלונדון, עד שויתר על קריירת הרפואה, ופנה ללמוד מוזיקה במרכז ללימודי אופרה בלונדון. לאחר הלימודים נעשה רפטיטור ומאמן בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תחת חסותו של המנצח גאורג שולטי. הבכורה הבינלאומית של טייט כמנצח, הייתה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בשנת 1979. בשנת 1985 התמנה למנצח הראשי הראשון של התזמורת הקאמרית האנגלית. ב-1986 מינתה הנהלת בית האופרה של הקובנט גארדן את טייט למנצח הראשי של בית האופרה, גם כאן, הראשון שקיבל את התואר. טייט שימש כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, הולנד בין השנים 1991-1995. בשנת 2005 מונה טייט למנהל מוזיקלי של בית האופרה תיאטרון סן קרלו בנאפולי. ב-2008 מונה טייט למנצח ראשי בתזמורת הסימפונית של המבורג. בין הקלטותיו ישנה סדרה של קונצ'רטי לפסנתר מאת מוצרט עם הפסנתרנית היפנית מיצוקו אושידה. טייט היה נשיא אגודת הצדקה לשדרה שסועה באנגליה מאז 1989. מדיה וקבצים בנושא ג'פרי טייט בוויקישיתוף ג'פרי טייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'פרי טייט, באתר ספוטיפיי ג'פרי טייט, באתר AllMusic (באנגלית) ג'פרי טייט, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'פרי טייט, באתר Discogs (באנגלית) דף על טייט(הקישור אינו פעיל) באתר תיאטרון סן קרלו אתר הבית של ASBAH, האגודה האנגלית לשדרה שסועה (ספינה ביפידה) ידיעה בNew York's times, Royal Opera Appoints Tate as Top Conductor
שבתי פרנקל

הרב שבתי פרנקל (13 באוגוסט 1909, כ"ו באב ה'תרס"ט – 30 בספטמבר 2000, א' בתשרי ה'תשס"א) היה נדבן והמו"ל של הוצאת שבתי פרנקל העוסקת בעיקר בהוצאה מוגהת וממופתחת של ספרי משנה תורה לרמב"ם. פרנקל נולד בביליץ, פולין ליוסף ופרל פרנקל. הוא נישא לחיה שינדל - בתו של הרב יוסף נחמיה קורניצר, רבה של קראקא ונינו של החת"ם סופר. בשואה נמלט לוילנה בליטא, משם היגר לארצות הברית, התיישב בניו יורק ועסק בפעולות הצלת יהודים מידי הנאצים[דרושה הבהרה]. רוב משפחתו, הוריו, אחיו ובני משפחתם, נספו בשואה. לאחר המלחמה פעל לשיקום פליטים ולביסוס מוסדות שהוקמו עבורם. פרנקל ואשתו אימצו שני יתומים ממשפחתה של האישה, שהוריהם נספו בשואה. בשנת ה'תש"ל עלה פרנקל לישראל. הוא הקים כולל מיוחד של אברכים כדי לממש את מפעל הוצאת ספרי המשנה תורה. הכולל נקרא "ישיבת אהל יוסף" - לזכר אביו, יוסף, שנספה בשואה. כמו כן הקים לשם כך את הוצאת שבתי פרנקל. מלבד ספרי הרמב"ם הוציא לאור גם קיצור שולחן ערוך עם ליקוטים מהספר משנה ברורה, וכן חלק מספריו של הרב משה פיינשטיין. הוא כתב ספר "רזא דשבתי" ב-3 כרכים. לאחר פטירת אשתו ביום כ"ד בחשוון ה'תשמ"ו נישא בזיווג שני לחיה אסתר לבית ברינר (בריננער), בתו של החסיד ר' שלמה אמסטרדם מטשין, מצאצאי הרב שאול לוונשטם מחבר הספר בנין אריאל והרב צבי אשכנזי מחבר הספר חכם צבי, איתה חי כעשר שנים עד לפטירתו. ביום א' של ראש השנה בשנת ה'תשס"א נפטר פרנקל ונקבר בהר המנוחות בירושלים. הוא לא הותיר אחריו צאצאים. חתנו החורג - הרב נפתלי קפלן (נכדו של הרב ירוחם ליבוביץ) ממשיך במפעל חייו, ומחלק את זמנו בין ביתו בניו יורק וביתו בבני ברק. ר' שבתי פרנקל בארץ, שערים, 1 במרץ 1951, עמ' 1 ר' שבתי פרנקל סייר ביישובי פא"י, שערים, 21 במרץ 1951, עמ' 1 ו-4 (חלק 1, חלק 2) נפתלי קראוס, הרמב"ם "קם לתחייה" בבני-ברק, מעריב, 6 ביוני 1975, עמ' 25 שבתי בן יוסף פרנקל (1909-2000), דף שער בספרייה הלאומית
האדם בחלל - מונחים

כדור הארץ: כוכב הלכת בו מצויים בני האדם. הירח: ירח כדור הארץ. השמש: כוכב הסדרה הראשית מסוג G אשר סביבו חג כדור הארץ. מערכת השמש: מערכת כוכבי לכת אשר במרכזה כוכב השמש. שביל החלב: גלקסיה ספירלית בעלת שש זרועות, שבה נמצאת מערכת השמש. הקבוצה המקומית: קבוצת גלקסיות המונה כ־30 גלקסיות כאשר המסיביות הן שביל החלב וגלקסיית אנדרומדה. צביר-על הבתולה: צביר-על המכיל את הקבוצה המקומית. טכנולוגיית חלל: היא כל טכנולוגיה הקשורה לכניסה ואחזור אובייקטים או צורות חיים מן החלל. טייס חלל: אדם היוצא למסע בחלל. אסטרונאוט: טייס חלל מערבי. קוסמונאוט: טייס חלל רוסי. טייקונאוט: טייס חלל סיני. חללית: כלי תחבורה שנועד לשנע חפצים ובני אדם בחלל. רשימת שיטות הנעה של חללית. ספוטניק 1: החללית האנושית הראשונה לטוס בחלל. פיוניר 10: החללית בה נעשה הניסיון הראשון לתקשר עם חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ. לוויין מלאכותי: התקן מלאכותי שתפקידו להקיף כוכב לכת. לוויין נמוך מסלול: לוויינים המקיפים את כדור הארץ ביחס לתנועתו. לוויין במסלול גאוסטציונרי: לוויין שמהירות הקפתו גדולה ממהירות ההקפה של כדור הארץ, אך שווה למהירות הזוויתית של כדור הארץ. לוויו במסלול בינוני: לוויינים המקיפים את כדור הארץ במסלול שבין מסלול הלוויינים נמוכי המסלול ובין הלוויינים המקיפים את כדור הארץ במסלול גאוסטציונרי. לוויין במסלול קוטבי: לוויין המקיף את כדור הארץ או כוכב אחר מעל לקטביו. תחנת חלל: התקן קבוע בחלל המשמש כבסיס לשהייה קבועה של טייסי חלל. תחנת החלל הבינלאומית: מיזם לבנייה ואחזקה של תחנת חלל קבועה מאוישת בשמי כדור הארץ. מעבורת חלל: חללית רב פעמית המיועדת להעביר נוסעים ומטען בין כדור הארץ לתחנת חלל, או לבצע משימות מדעיות ומשימות תחזוקה במסלול נמוך סביב כדור הארץ. פעילות חוץ רכבית: (Extra-vehicular activity - EVA) היא פעולה הנעשית על ידי אסטרונאוט מחוץ לכדור הארץ ומחוץ לחללית שלו. חליפת חלל: לבוש מיוחד אשר נועד ליצור יכולת שרידה אנושית בחלל. מושבת חלל: יישוב אנושי מחוץ לתחומי כדור הארץ. סוכנות חלל: גוף ממשלתי המוציא לפועל את מדיניות החלל של המדינה. אגודת החלל הישראלית: אגודה ישראלית לקידום חקר החלל בישראל. נאס"א: (National Aeronautics and Space Administration) סוכנות החלל האמריקאית. מצפה כוכבים: מבנה ארצי המשמש לצפייה בחלל. טלסקופ: מכשיר לצפייה בעצמים רחוקים. רדיו-טלסקופ: טלסקופ הקולט גלי רדיו מהחלל באמצעות אנטנות גדולות. טלסקופ חלל: טלסקופ המצוי מחוץ לגבולות אטמוספירה. טלסקופ החלל האבל: טלסקופ החלל הראשון. קוסמוסופיה: (תורת חכמת הקוסמוס) תורה שבוחנת את מקומו של האדם ביקום ומחילה עליו קנה מידה קוסמי. חייזר: יצור נבון שהגיע לכדור הארץ מכוכב לכת אחר. חיים מחוץ לכדור הארץ פרויקט סט"י (SETI): פרויקט לחיפוש חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ. נוסחת דרייק: נוסחה המנבאת את מספר התרבויות הלא-אנושיות המסוגלות ליצור קשר רדיו עם בני האדם בשביל החלב. פרדוקס פרמי: טענה לפיה אם יש יצורים תבוניים על כוכבים אחרים, בוודאי היו כבר מגיעים לכדור הארץ. מכיוון שלא הגיעו, הם לא קיימים. חקר החלל - מונחים
פרושיים

פְּרוּשִׁיִּים (שם מדעי: Fringillidae), משפחה מרובת מינים בסדרת ציפורי השיר, שתזונתה מורכבת בעיקר מזרעים ותפוצתה העיקרית בחצי הכדור הצפוני. ישנן 4 תת-משפחות במשפחה: חוחיות (Carduelinae) שבט קרדינליים (Cardinalini) שבט טנגריים (Thraupini) פרושי הוואי (Drepanidinae) פרושים (Fringillinae) - בה יש סוג יחיד פרוש אאופוניים (Euphoniinae) שמה המדעי של המשפחה, Fringillidae, מקורו במילה הלטינית "fringilla", שמשמעה פרוש, סוג המשתייך למשפחה זו ונפוץ באירופה. פרושיים "אמיתיים" או "קלאסיים", גודלם קטן עד בינוני-גדול והם בעלי מקור קצר, עבה וחזק. לכולם יש 12 נוצות זנב ו-9 נוצות עיקריות. תעופתם תזזיתית, ומורכבת מנפנוף ודאייה בכנפיים סגורות. רוב המינים הם בעלי שירה נאה. הקנים שלהם בעלי צורת סלסלה ונבנים בעצים. פרושיים אלו נעים בגודלם מסיסקין הרי האנדים (Carduelis spinescens), שאורכו 9.5 סנטימטרים ומשקלו 8.4 גרם, עד הפתאלי הצווארוני (Mycerobas affinis), שאורכו כמעט 23 סנטימטרים ומשקלו כ-79 גרם. קיימים מיני עופות אחרים המכונים "פרושיים", לעיתים תכופות, אף שאינם שייכים למשפחת הפרושיים. ציפורים אלו נכללות במשפחות בעלות הדמיון הרב אסטרילדיים (Estrildids), שתפוצתן באזורים הטרופים של העולם הישן ובאוסטרליה. גם כמה קבוצות של משפחת הגיבתוניים נקראות פרושיים. מבנה הטקסונומיה המדויק של הפרושיים האמיתיים (Fringillidae) שנוי עדיין במחלוקת. יש הממיינים את ה-Hawaiian honeycreepers כתת-משפחה נוספת (פרושי הוואי) או ממיינים את הקרדינליים ואת ה-fringilline כשבטים (Carduelini and Fringillini) בתוך תת-משפחה אחת; הפרושיים ששירתם ערבה לאוזן נחשבו בעבר לטנגריים בשל הדמיון הכללי במראה ובאורח החיים, עד שהוגדר שיוכם האמיתי; הגיבתוניים והדרוריים האמריקאים נחשבו בעבר כתת-משפחה נוספת (Emberizinae) אך עתה הם מוגדרים כמשפחה נפרדת. בשל קצב הגידול האנושי הגואה והתפתחות התעשייה, נוצר מצב שבו ציפורים רבות ממשפחת הפרושיים ניזונות מאוכל תעשייתי במקום אוכל טבעי. זאת מפני שפעמים רבות הפסולת האנושית היא ציד קל יותר מאשר מזון טבעי. במחקר שפורסם בשנת 2018 נמצא כי אם ציפורים ממשפחת הפרושיים ימשיכו להתקיים על בסיס שאריות של אוכל אנושי, הדבר עלול לפגוע בהם אנושות, הן בהיבטים אבולוציוניים ובהבדלים בין מין ומין והן בסיכויי ההישרדות שלהם ככלל. המינים הבאים מצויים בארץ ישראל: ירקון חוחית חורפי תפוחית מצויה ורדית אירופית ורדית סיני פצחן מצוי פרוש מצוי פרוש הרים צלוב-מקור מצוי חצוצרן חרמון חצוצרן שחור-מקור בזבוז אדום-מצח בזבוז אירופי בזבוז לבנון כמו כן מגודלים בשבי עוד מיני פרושים כמו הקנרית. חוחית פרוש מונגולי Bucanetes mongolicus פצחן מצוי צלוב-מקור מצוי Magumma parva Pinicola enucleator פרוש מצוי קנרית אמריקאית Spinus tristis פרוש רוסי אפור-כתר Leucosticte tephrocotis פרוש זהוב-עורף Pyrrhoplectes epauletta פרושי דרווין פרושיים, באתר ITIS (באנגלית) פרושיים, באתר NCBI (באנגלית) פרושיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרושיים, באתר GBIF (באנגלית) פרושיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Urbanization erodes niche segregation in Darwin's finches, ‏2018
סובריין

סובריין (באנגלית: Sovereign – ריבון) הוא מטבע זהב בריטי שערכו ההיסטורי היה לירה שטרלינג. שמו של המטבע נגזר מדיוקן המלך המכהן שמופיע על צד הנושא של המטבע. הסובריין הראשון הונפק בשנת 1489 על ידי הנרי השביעי. משקלו באותה עת היה 15.6 גרם בטוהר 23 קרט (958 אלפיות). ב-1816 הכריז הפרלמנט הבריטי על רפורמה מוניטרית שביטלה את הגינאה כהילך חוקי והגדירה מחדש את הסובריין כמטבע המכיל 7.322 גרם זהב טהור, ואשר שוויו 20 שילינגים. עד מלחמת העולם הראשונה היה הסובריין מטבע עובר לסוחר בבריטניה, אך עם השעיית בסיס הזהב ברחבי האימפריה הבריטית בעקבות המלחמה, ולאחריה, בעקבות השפל הגדול, הצטמצמה כמות הסובריינים במחזור ובמקומם נעשה שימוש הולך וגדל בשטרי נייר ובמטבעות בעלי ערכים נמוכים מליש"ט של בנק אנגליה. המטבעה המלכותית הבריטית ממשיכה להנפיק מדי שנה סובריינים, המהווים הילך חוקי לכאורה, אך מכיוון שערכו של הזהב בכל סובריין גבוה בהרבה מליש"ט אחת, הסובריינים משמשים בעיקר כזהב נזיל או בקרב אספנים. הסובריין התקני מכיל 0.2354 אונקיות טרוי של זהב טהור, כאשר טוהר הזהב הוא 22 קראט (916 אלפיות), ומשקלו 7.98 גרם. מספר מִטבעות שונות מנפיקות סובריינים ובכללן: פרת', מלבורן, סידני, לונדון ובעבר גם בומביי ופרטוריה. מטבעות בעריכים של חצי סובריין, שני סובריינים וחמישה סובריינים מונפקים מעת לעת. ב-2009 אף הנפיקה המטבעה המלכותית לראשונה מטבע זהב בערך רבע סובריין. מדיה וקבצים בנושא סובריין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס

הפארק הלאומי שפאדה דוס וֶאַדיירוס (בפורטוגזית: Parque Nacional da Chapada dos Veadeiros) משתרע על פני 655 קמ"ר בצפון-מזרח מדינת גויאס, במרכז ברזיל, כ-200 ק"מ צפונית לברזיליה. הפארק נחנך בידי נשיא ברזיל ז'וסלינו קוביצ'ק ב-11 בינואר 1961 במטרה להגן על החי והצומח האופייניים לאזור הסראדו. בשנת 2001 הוכרז הפארק בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם הפארק הלאומי אמאס שבדרום-מערב גויאס. הסראדו הוא אזור של סוואנה טרופית המשתרעת על פני שטחים נרחבים במרכז ברזיל ובקצותיהן המזרחיים של בוליביה ופרגוואי. הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס משתרע על פני רמה הנושאת שם זה במרכז הסראדו, שגילה מוערך בכ-1.8 מיליארד שנים. גובה הרמה נע בין כ-600 לכ-1,700 מ' מעל פני הים, וגובהה של הנקודה הגבוהה ביותר, סרה דה סנטנה, הוא 1,691 מ' מעל פני הים. סרה דה סנטנה היא גם הפסגה הגבוהה ביותר במדינת גויאס כולה. תצורות הסלעים בפארק הן מהקדומות בעולם, ואדמתו מכילה קוורץ. הנהר המרכזי הזורם בפארק הוא נהר פְּרֶטוֹ, מיובליו של נהר טוקנטינס, היוצר קניונים שקירותיהם מגיעים לגובה של 40 מטרים. בשטח הפארק עשרות מפלים, בהם מפלי ריו פרטו, שגובהם 120 מ'. בשטח הפארק גדלים 25 מיני סחלבים, והעצים הנפוצים בו כוללים בין היתר טבבויה ורודה, קופיבה, פלפלון רך, דקל סיאגרוס רומנזוף ודקל באבאסו. עולם החי בפארק כולל איילי פמפאס, איילי ביצות, זאבי רעמה, יגוארים, ארנבוני יער, ארמדילים ענקיים, דובי נמלים, קפיבארות וטפירים, וכן עופות כננדו, טוקן, אורובו שחור ונשרון מלכותי. מפלי ריו פרטו Paepalanthus, ממשפחת הברומליים, אנדמי לאזור הסראדו נהר פרטו מפל בפארק נופי הפארק מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס (בפורטוגזית ברזילאית)
אנטוניו ולנסיה

לואיס אנטוניו ולנסיה (בספרדית: Luis Antonio Valencia; נולד ב-4 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר אקוודורי. ולנסיה החל את הקריירה שלו במועדון אל נסיונל. בעונת 2005/2006 הוא עבר לוויאריאל מהליגה הספרדית ומשם הושאל לרקראטיבו ולבה. בעונת 2006/2007 הוא הושאל לוויגאן אתלטיק. את הופעת הבכורה בוויגאן הוא ערך ב-19 באוגוסט 2006, במשחק הפסד 2-1 לניוקאסל יונייטד. ב-21 באוקטובר 2006, במשחק מול מנצ'סטר סיטי, כבש ולנסיה את שערו הראשון בקבוצה. ב-18 בינואר 2008 נרכש כרטיסו על ידי ויגאן והוא חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בקבוצה. ב-30 ביוני 2009 עבר ולנסיה למנצ'סטר יונייטד תמורת סכום המוערך ב-16 מיליון ליש"ט, וחתם על חוזה ל-4 שנים. ההופעה הראשונה של ולנסיה בנבחרת אקוודור הייתה ב-27 במרץ 2005 במשחק מול פרגוואי. ולנסיה הבקיע שני שערים בדרך לניצחון נבחרתו 5-2. הוא שותף עם נבחרתו במונדיאל 2006 ואף היה מועמד מטעם פיפ"א לנבחרת הטורניר וכן היה אחד מ-6 המועמדים לפרס השחקן הצעיר המצטיין של הטורניר. בשנת 2018 מונה לקפטן קבוצת מנצ'סטר יונייטד ובכך הפך לקפטן הלא אירופי הראשון בתולדות הקבוצה. עוד קודם לכן, ענד את סרט הקפטן במשחק גמר הליגה האירופית 2017, בו גברה קבוצתו 2-0 על אייאקס בדרך לזכייה בתואר. ב- 28 ביוני 2019 ולנסיה עזב את מנצ'סטר יונייטד לאחר 10 שנים וחזר לאחר 14 שנים באירופה למולדתו אקוודור, כאשר חתם בקבוצה ליגה דה קיטו מליגת העל של אקוודור. מנצ'סטר יונייטד אליפות אנגליה (2): 2010/2011, 2012/2013 הגביע האנגלי (1): 2015/2016 גביע הליגה (2): 2009/2010, 2016/2017 מגן הקהילה (3): 2011,2014 ,2017 הליגה האירופית (1): 2016/2017 מדיה וקבצים בנושא אנטוניו ולנסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטוניו ולנסיה אנטוניו ולנסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנטוניו ולנסיה, ברשת החברתית אינסטגרם אנטוניו ולנסיה, באתר Transfermarkt אנטוניו ולנסיה, באתר Soccerway אנטוניו ולנסיה, באתר BDFutbol אנטוניו ולנסיה, באתר WorldFootball.net אנטוניו ולנסיה, באתר National Football Teams אנטוניו ולנסיה, באתר FootballDatabase.eu אנטוניו ולנסיה באתר הרשמי של מנצ'סטר יונייטד ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.