laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נירפזון

נירפזון (בהונגרית: Nyírpazony) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. בנירפזון חיו יהודים בתקופות זמן שונות, במקום קיים בית קברות יהודי. יהודים רבים מנירפזון נרצחו בשואה. מדיה וקבצים בנושא נירפזון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נירפזון נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי בנירפזון תיעוד יהודי נירפזון שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
מישל בוסקילה

מישל בוסקילה (נולד ב-20 באפריל 1966) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת הימין הממלכתי בכנסת ה-25. בוסקילה נולד באשקלון לדוד ומרים, אחד מ-13 ילדים. החל את דרכו כסַפָּר, ובהמשך פנה לעולם העסקים. בתחילת שנות האלפיים עסק בתחומי הנדל"ן למגורים, המלונאות, הנופש והמסחר[דרושה הבהרה] ובהמשך אף שימש יו"ר של מספר חברות. בוסקילה הוא חובב עיצוב, אמנות פלסטית ושירה. מישל בוסקילה היה ראש תנועת הליכוד בעיר אשקלון. בשנים 2008–2022 שימש חבר מועצה מטעמה, המשנה לראש העיר ואחראי מסחר, תעשייה, איכות סביבה וקשרי ממשל.[דרוש מקור] לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018) הכריז על התמודדות לראשות העיר, אך לבסוף פרש מהמרוץ ותמך בראש העיר המושעה, איתמר שמעוני. לקראת הבחירות לכנסת העשרים, התמודד למשבצת הנגב ברשימה הארצית של "הליכוד", אך הפסיד למיקי זוהר. ב-2019 תמך בגדעון סער בבחירות לראשות הליכוד, אך זה הפסיד לראש הממשלהבנימין נתניהו. ב־2021 עבר בוסקילה לתקווה חדשה בראשות סער. הוא הוצב במקום ה־12 ונותר מחוץ לכנסת, מאחר שהרשימה קיבלה 6 מנדטים. אולם, לאחר התפטרותם של שלושה מחברי המפלגה במסגרת החוק הנורווגי, פרישתה של מיכל שיר מהמפלגה ומעברה למפלגת יש עתיד ועזיבתם של שני חברים נוספים שלא רצו להיכנס לכנסת, החל בוסקילה לכהן כחבר הכנסת העשרים וארבע למשך ימים ספורים לאחר פיזורה והיציאה לפגרת הבחירות. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-13 ברשימת המחנה הממלכתי מטעם תקווה חדשה. הרשימה זכתה ב-12 מושבים, ולפיכך בוסקילה לא נבחר מחדש לכנסת. ביולי 2024 פרשה חברת המפלגה יפעת שאשא ביטון מהחיים הפוליטיים ובעקבות זאת התפטרה מחברותה בכנסת, ובוסקילה שב לכהן במקומה באופוזיציה. ב-29 בספטמבר 2024 שבה מפלג "תקווה חדשה" לקואליציה. בוסקילה משמש חבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה. חבר עמותת הידידים, שוחרי מרכז רפואי ברזילי. למישל בוסקילה שנים עשר אחים. שניים מהם - מקסים ואיציק נהרגו בעת שירותם הצבאי. נשוי לרונית, אב לארבעה וסב לנכדים. מישל בוסקילה, באתר הכנסת מישל בוסקילה, ברשת החברתית פייסבוק מישל בוסקילה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מישל בוסקילה, באתר כנסת פתוחה מישל בוסקילה, באתר פייסבוק שמוליק חדד, תושבים באשקלון: אנחנו הופכים לשדרות, באתר ynet, 28 באוגוסט 2003 גיא עזרא, ‏מצטרף חדש למפלגה של גדעון סער, באתר "סרוגים", 17 בינואר 2021 בוסקילה נגד כץ באתר רדיו דרום, 14 באוגוסט 2018 שלומי לוי, מישל בוסקילה פרש המירוץ, יתמוך באיתמר שמעוני, באתר אשקלון ניוז, ‏4 באוגוסט 2018 יוסי פרטוק, מישל בוסקילה רץ לכנסת, 15 בפברואר 2014 רובי מוסט, תוצאות המחוזות בליכוד, באתר הליכוד שלנו נינה פוקס, בליכוד מתכוננים לפריימריז: "התחושות במפלגה לא טובות", באתר ynet, 13 בדצמבר 2019 מורן אזולאי, אטילה שומפלבי, רועי רובינשטיין, ענבר טויזר, אחיה ראב"ד ואדיר ינקו, הליכוד שלו: נתניהו הביס את סער בפריימריז, באתר ynet, 27 בדצמבר 2019 בדרך לכנסת: מישל בוסקילה מקום 12 ברשימה של גדעון סער, באתר אשקלונים עמותת הידידים, באתר המרכז הרפואי האוניברסיטאי ברזילי אשקלון סמל ראשון מקסים בוסקילה, באתר www.izkor.gov.il טוראי יצחק איציק בוסקילה ז"ל, באתר ashkelon.gal-ed.co.il
תחנת חלל

תחנת חלל היא פלטפורמה קבועה בחלל, המשמשת את האנושות לצרכים שונים. תחנת חלל נבנית למגורי אדם לזמן ממושך, ולכן משולבים בה אמצעים שונים לסיפוק צורכיהם של המתגוררים בה. תחנות חלל מאפשרות לערוך מחקר האורך זמן רב, ובעזרתה בודקים את ההשפעות השונות על אדם השוהה זמן רב בחלל. תחנות החלל ששוגרו עד עתה נחלקות לשני סוגים: התחנות הראשונות ששוגרו, סאליוט וסקיילאב, היו "מונוליטיות", הן יועדו להיבנות ולהישלח לחלל בחתיכה אחת, ומאוחר יותר להתאכלס בצוות. הן כללו בדרך כלל את האספקה ואת ציוד הניסוי בשיגור, וכאשר אלה אזלו, נחשבו התחנות בזבזניות וננטשו. החל מסאליוט 6 ו־7, נראה שינוי: תחנות חלל אלה נבנו עם שתי יציאות עגינה, דבר שאיפשר לצוות שני לבקר ולהביא חללית חדשה (מסיבות טכניות, קפסולת סויוז לא יכולה להיות למעלה ממספר חודשים במסלול אף אם תכובה) איתם. הדבר איפשר לצוות לאכלס את התחנה ברצף. הופעת יציאת עגינה שנייה איפשרה גם לרכבי אספקה מסוג פרוגרס לעגון בתחנה, וכך היה ניתן להביא אספקות טריות לעזרת משימות ממושכות. רעיון זה הורחב בסאליוט 7. הקבוצה השנייה, מיר ותחנת החלל הבינלאומית, היו מודולריות: יחידת ליבה שוגרה, ומודולים נוספים, בדרך כלל עם מטרה ספציפית, הוספו אליה מאוחר יותר. שיטה זו מאפשרת גמישות רבה יותר בפעולה, כמו גם הסרת הצורך ברכב שיגור חזק מאוד אחד. תחנות אלו גם תוכננו מראשיתן שיקבלו את האספקה שלהן בסיוע לוגיסטי, שמאפשר זמן חיים ארוך יותר במחיר של צורך בשיגורי סיוע סדירים. כמה תחנות חלל תוכננו למגורי בני אדם רבים לזמן ממושך, בעיקר "ערים בחלל", אך נכון להיום עדיין לא קיימת אף מושבת חלל ולא נשקל ברצינות יישום ממשי שלהן. כל התחנות שהוזכרו עד כה, ואכן כל התחנות שנבנו עד היום היו במסלול נמוך סביב כדור הארץ, בו היו כל משימות החלל המאוישות מלבד למשימות הירחיות של תוכנית אפולו. כיום מתוכננת תחנת חלל בשם Lunar Gateway(אנ') תחת תוכנית ארטמיס, אשר תיבנה במסלול אליפטי מיוחד סביב הירח, ומטרתה להנגיש את הירח ולאפשר מחקר הקשור במגורים ומסע מאויש בחלל העמוק, אשר יהיה הכרחי למשימות עתידיות למאדים, וליעדים נוספים במערכת השמש. תחנה זו קשורה לתוכנית ארטמיס, ומתוכננת על ידי נאס"א, יחד עם סוכנות החלל האירופית, סוכנות החלל הרוסית, סוכנות החלל היפנית, ושותפים נוספים, ומתוכננת להסתמך במידה רבה על שירותים מסחריים לבנייתה ואספקתה, לצורך עידוד פיתוח תעשיית החלל. כמו כן, כל התחנות עד היום נבנו על ידי סוכנויות חלל לאומיות, ותפקידן העיקרי היה מחקר מדעי. בשנים האחרונות חלה צמיחה בתחום התעשייה הפרטית בחלל, וחלק ממנה בא לידי ביטוי בתכנונים לתחנות חלל מסחריות. נאס"א הקצתה שימוש באחד מהחיבורים לתחנת החלל הבינלאומית לבניית תחנת חלל מסחרית, ובתחרות לבחירת החברה שתבנה אותה זכתה Axium Space, שמתכננת בניית תחנה מסחרית, אשר בהמשך תתנתק מתחנת החלל הבינלאומית ותפעל באופן עצמאי, למחקר תעשייתי ולצורכי תיירות חלל. תיירות בחלל מדיה וקבצים בנושא תחנת חלל בוויקישיתוף תחנת חלל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוג התחנה - תחנה אזרחית (DOS, Durable Orbital Station) או תחנה צבאית (Almaz). שנג'ואו 11 טיאנג'ו 1, ביצע שלוש עגינות מבקרים בתחנת החלל הבינלאומית, נכון ליוני 2018 הנתונים אודות תחנת החלל הבינלאומית נכונים לאוגוסט 2017. נכון לאוגוסט 2017 נתונים מספריים על תחנת החלל הבינלאומית, אתר נאס"א, נכון ל־4 באוגוסט 2017
אלחנן רוזנשטיין

הרב אלחנן (אלקן) רוזנשטיין (בגרמנית: Elchanan Elkan Rosenstein;‏ 1796 – 1869) היה רב ודיין בקהילה היהודית בברלין. במשך עשרות שנים היה מרבני בית המדרש המקומי. אלחנן רוזנשטיין נולד בדרום פרוסיה (גרמניה). הוא היה בנו של הרב שמואל זנוויל רוזנשטיין שהיה רב בדנציג ונכדו של הרב וראש הישיבה אלחנן אשכנזי שהיה רבה של דנציג. הרב רוזנשטיין היה מתלמידיו של רבי עקיבא איגר. הגיע בגיל צעיר לברלין. למד בבית המדרש בברלין ואחר כך הוסמך לרבנות והיה דרשן ודיין בברלין, הוא היה מראשי הקהל האורתודוקסי בברלין והתנגד למגמות ליברליות בקהילה היהודית. בתור ראש הישיבה, כמה מרבני גרמניה הבולטים למדו אצלו, בהם הרב עזריאל הילדסהיימר. בנו היה פרופסור לרפואה, זיגמונד שמואל רוזנשטיין. חתנו היה הרב ד"ר דניאל פרנקל. אלחנן רוזנשטיין (1796-1869), דף שער בספרייה הלאומית הרב אלחנן (אלקן) רוזנשטיין, באתר Geni רשומה מתוך ספר הרבנים, באתר Steinheim-Institut נתן צבי פרידמן, אוצר הרבנים, עמ' 44 מרדכי פרידמן, משה זאקס, עמ' 172, הוצאת שפירא, תל אביב 2016 קהילות אוסטריה, עמ' 16 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי מרוקו–סין

יחסי מרוקו–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של סין למרוקו. סין ומרוקו כוננו יחסים דיפלומטיים בנובמבר 1958. משנת 2000 עד 2012, זוהו כ-36 פרויקטים פיננסיים רשמיים של מימון פיתוח סיני במרוקו באמצעות דיווחים שונים בתקשורת. פרויקטים אלה נעים בין סכום כולל של 248 מיליון דולר עם בנק ייבוא הייצוא של סין להקמת כביש ברכיד-בני מלל בשנת 2011, ועד הסכם הלוואות מועדף בסך 150 מיליון CNY ברבאט כדי לבנות ולהצטייד בשמונה בתי חולים פרטיים כלליים באזורים שונים במרוקו. בנובמבר 2016 הודיעה מרוקו כי היא מתכננת לפתח מרכז כלכלי חדש בצפון המדינה, בסיוע ארגוני פיתוח וחברות רב-לאומיות סיניות, כולל חברת התעופה האווירית הבינלאומית Haite Group, מרוקו-סין הבינלאומי ובנק BMCE של אפריקה. עלות הפרויקט צפויה לעלות 11 מיליארד דולר. ביוני 2020 הייתה מרוקו אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם. שלושה סניפים של מכון קונפוציוס הוקמו במרוקו, הראשון במרץ 2008 באוניברסיטת מוחמד החמישי, השני במאי 2012 באוניברסיטת חסן השני בקזבלנקה, והשלישי באוניברסיטת עבד אלמלך אסאדי בספטמבר 2016. מדיה וקבצים בנושא יחסי מרוקו–סין בוויקישיתוף "Morocco : China". China.org.cn. נבדק ב-17 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) Austin Strange, Bradley C. Parks, Michael J. Tierney, Andreas Fuchs, Axel Dreher, and Vijaya Ramachandran. 2013. China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection. CGD Working Paper 323. Washington DC: Center for Global Development. Strange, Parks, Tierney, Fuchs, Dreher, and Ramachandran, China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection.http://aiddatachina.org/projects/2065 Strange, Parks, Tierney, Fuchs, Dreher, and Ramachandran, China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection.http://aiddatachina.org/projects/1819 "Morocco Plans to Partner With China to Construct a New Industrial City". Railwaysafrica.com. נבדק ב-17 באפריל 2018. {{cite news}}: (עזרה) Lawler, Dave (2 ביולי 2020). "The 53 countries supporting China's crackdown on Hong Kong". Axios (באנגלית). נבדק ב-3 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) Yellinek, Roie; Mann, Yossi; Lebel, Udi (2020-11-01). "Chinese Soft-Power in the Arab world – China's Confucius Institutes as a central tool of influence". Comparative Strategy. 39 (6): 517–534. doi:10.1080/01495933.2020.1826843. ISSN 0149-5933.
יחסי לוב–סין

יחסי לוב–סין הם היחסים הדו-צדדיים בין סין ללוב. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים באוגוסט 1978. בשמונה החודשים הראשונים של שנת 2012, לוב הייתה שותפת הסחר החמישית בגודלה של סין באפריקה. בשנת 1970, קולונל מועמר קדאפי וראש ממשלתו עבדסאלאם ג'אלוד עשו ניסיון לא מוצלח לשכנע את סין למכור נשק גרעיני טקטי ללוב. בפגישה עם ראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי, קדאפי ניסה ללא הצלחה לשכנע למכור לו פצצה גרעינית. החוקרים גילו כי תכנונים של נשק גרעיני שהשיגה לוב באמצעות רשת הברחות פקיסטנית מקורם בסין. ב-5 בספטמבר 2012, דובר ה-NTC הלובי, עבדולרמן בוסין, אמר כי ל-NTC יש הוכחות לכך שקדאפי קנה נשק מסין. דובר משרד החוץ הסיני, ג'יאנג יו, אישר שיחות מכירת נשק עם כוחות קדאפי, אך לא הועבר שום נשק. בין השנים 2000–2012 זוהו בלוב 3 פרויקטים של מימון פיתוח רשמי סיני באמצעות דיווחים שונים בתקשורת. מדובר בשלוש קבוצות של חומרי סיוע הומניטריים בשנת 2011, אמנה של שיתוף פעולה להשקעה בתחומי התחבורה, החקלאות, ההשקיה, הדיג והטקסטיל, והלוואת ריבית נמוכה בסך 300 מיליון דולר ל-LAP Green Network, חברת טלקום לובית בשנת 2009. "Mozambique-China Trade Continues to Grow". allafrica.com. 2012-12-09. נבדק ב-2012-12-09. The Risk Report Volume 1 Number 10 (December 1995) Page 1, 3-4. "Libya Has Trouble Building the Most Deadly Weapons". The Risk Report Volume 1 Number 10 (December 1995) Page 1, 3-4. Wisconsin Project reports. אורכב מ-המקור ב-20 באפריל 2013. נבדק ב-24 באפריל 2013. {{cite web}}: (עזרה) Nazi, Nazir Naji (2010). "Colonel Gaddafi's Libya and his Nuclear ambitions". Nazir Nazi and Jang Group of Media. "Libyan Arms Designs Traced Back to China". The Washington Post. 2004-02-15. נבדק ב-2020-01-01. "China 'link' to Libya nuke design". BBC. 2004-02-16. נבדק ב-2020-01-02. "China denies report, says it did not sell weapons to Libya". CNN. 2011-09-06. נבדק ב-2020-01-02. "China Sought to Sell Arms to Qaddafi, Documents Suggest". The New York Times. 2011-09-05. נבדק ב-2020-01-02. "China confirms Libya arms sale talks". Financial Times. 2011-09-26. נבדק ב-2020-01-02. "Libyans say China, Europe sent arms to Gaddafi". Reuters. 2011-09-06. נבדק ב-2020-01-02. "Did China Sell Arms to Libya?". The Diplomat. 2011-09-06. נבדק ב-2020-01-02. "Tracking Chinese Development Finance". china.aiddata.org. Strange, Parks, Tierney, Fuchs, Dreher, and Ramachandran, China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection Strange, Parks, Tierney, Fuchs, Dreher, and Ramachandran, China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection Strange, Parks, Tierney, Fuchs, Dreher, and Ramachandran, China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection
מנשביקים

המֶנְשֶבִיקים (ברוסית: Меньшевики) היו חברי תנועה ברוסיה בראשית המאה ה-20, שמקורה בפילוג בשורות המפלגה המהפכנית מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (ר.ס.ד.ר.פ). ב-1903, בכינוס מפלגת העובדים הסוציאל-דמוקרטית, נחלקו ולדימיר איליץ' לנין ויוליוס מרטוב בדעותיהם לגבי השאלה מי ראוי להיות חבר מפלגה. בכנס נערכו הצבעות בכל סעיפי התקנון, וחברי הפלג של לנין - שהיוו מיעוט בין חברי המפלגה - ניצחו במספר גדול יותר של הצבעות, כי שבעה מצירי הפלג של מרטוב לא נכחו בהצבעות. חמישה מבין הצירים הנעדרים היו צירי הבונד היהודים, שעזבו את הקונגרס במחאה על דחיית הצעתם למבנה פדרטיבי למפלגה. בעקבות זאת קראו לעצמם חברי הפלג של לנין בשם בולשביקים (קבוצת הרוב) ואת סיעת מרטוב כינו בשם מנשביקים (קבוצת המיעוט). שמות אלה, אף שלא שיקפו את האמת המספרית המדויקת, דבקו בסיעות והפכו מאז לעובדה היסטורית. במהפכת 1905 פנו המנשביקים שמאלה, התקרבו מאוד לבולשביקים וחזרו לשיתוף פעולה הדוק עימם. אחרי כישלון המהפכה חל פילוג מסוים בתוך המנשביקים, כשהחלק הימני של סיעתם פרש והצטרף למפלגות אחרות שפעלו באופן ליגאלי. בתחילת מלחמת העולם הראשונה חל פילוג נוסף במחנה המנשביקים - בין הרוב, שוללי המלחמה, לבין התומכים בה מטעמים לאומיים. עם פרוץ מהפכת פברואר 1917 נוצר פילוג נוסף בין תומכי המשך המלחמה - כדי להגן על המהפכה - ובין מתנגדיה. מרטוב, שהתנגד לשיתוף פעולה עם הימין, שב לרוסיה, אך איחר את המועד ובינתיים חלק מהמנשביקים הצטרפו לממשלה. הפילוגים השונים החלישו את המנשביקים ובבחירות לאספה המכוננת ב-1918 (אחרי המהפכה, בהנהגתם של הבולשביקים) קיבלו המנשביקים רק 3% מקולות המצביעים לעומת 20% שקיבלו הבולשביקים. במקביל הפילוג במפלגה התקבע והבולשביקים הקימו מפלגה חדשה, שעם הזמן הפכה להיות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בראשית מלחמת האזרחים ברוסיה, אחרי מהפכת אוקטובר, תמכו מרבית המנשביקים בהנהגת מרטוב בממשלה הקומוניסטית, אך סירבו, עם זאת, לנתק קשריהם עם הענף הימני של מפלגתם, מה שהוביל לצנזורה על ביטאונם. ב-1922 פעילותם נאסרה למעשה, ובין 1925-1924 פעילות זו פסקה לחלוטין. המנשביקים והבולשביקים היו שני מחנות בסוציאליזם המרקסיסטי שצמח ברוסיה. לקראת סוף המאה ה־19 נוצרו ברוסיה מועדונים סוציאליסטיים רבים, שהחליטו להתמזג למפלגה אחת לצורך תיאום טוב יותר של פעילותם. בכינוס של המפלגה המאוחדת, שהוחלט שתיקרא "מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית" ב-1903, נפלה מחלוקת בין לנין - שרצה שהמפלגה תהיה קטנה, מאורגנת, בה תהליך קבלת ההחלטות יהיה שמור לקבוצה קטנה של "מהפכנים מקצועיים", לבין מרטוב שרצה שהמפלגה תהיה פתוחה יותר לחברים, כדוגמת המפלגות הסוציאל־דמוקרטיות באירופה. בהצבעה על מחלוקת זו זכו לנין וסיעתו לרוב. לכן נקראו מאז "בולשביקים" (סיעת הרוב). סיעתו של מרטוב נקראה, בהתאמה, סיעת ה"מנשביקים" (אנשי המיעוט). הבולשביקים הונהגו על ידי לנין, שהוגלה לשווייץ. באוקטובר 1917 השתלטו הבולשביקים על כל הסובייטים, מועצות החיילים והפועלים, והכריזו על הקמת ברית המועצות . המפלגה הגאורגית הסוציאל-דמוקרטית (מנשביקית) מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בולשביקים מדיה וקבצים בנושא מנשביקים בוויקישיתוף topic/Assembly-of-Russian-Workingmen מנשביקים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רביעיית המיתרים ברקשייר

רביעיית המיתרים ברקשייר (באנגלית: Berkshire String Quartet הייתה הרכב קאמרי אמריקאי, שייסדה ומימנה פטרונית האמנויות אליזבת ספראג קולידג' בשנת 1916, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. הרביעייה נקראה במקור "רביעיית המיתרים קורצ'ק", על שם הוגו קורצ'ק (1884–1957), נגן בתזמורת הסימפונית של שיקגו מ-1907 עד 1914 (משנה לקונצרטמייסטר מ-1910 עד 1914). קורצ'ק מילא תפקיד ראשון במעלה בארגון פסטיבל ברקשייר למוזיקה קאמרית שייסדה קולידג'. רביעית ברקשייר המקורית התפרקה לאחר 1941. ביולי 1948 עמדו ממשיכיה של "רביעיית גורדון", לפני פירוק עקב מחסור במימון ואובדן מייסדם, ז'אק גורדון (1897–1948), שפירק את הרביעייה בשנת 1947 בגלל מחלתו. קולידג' נחלצה לעזרתם. היא התחייבה לממן קונצרטים נוספים, במספר שדי בו לאפשר את קיום עונת הקיץ של הרביעייה. ואולם, לדברי טיים מגזין, ביקשה קולידג', באחת הפעמים הספורות בחייה, לגמול לה בטובה סנטימנטלית. "התואיל הרביעייה לקרוא לעצמה בבקשה רביעיית ברקשייר?" הרביעייה הסכימה ובהמרצת וילפרד ביין, העתיקה את משכנה הקבוע אל בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה. הרביעייה המשיכה להחזיק במעון הקיץ שלה ב"מיוזיק מאונטיין", גבעה סמוך לפולס וילג', קונטיקט, שם ייסד גורדון בשנת 1930 פסטיבל מוזיקה קאמרית, שנקרא על שם הגבעה. הוגו קורצ'ק (1884–1957) (כינור ראשון) סרגיי קוטלרסקי (1893–1987) (כינור שני) קלרנס אוונס (ויולה) אמרן שטובר (1882–1945) הרמן יוליוס פלבר (1892–) (כינור שני, הופיע לראשונה ב-1917) אמיל אוגוסט פריר (1873–1949) (ויולה) אדואר דטייה (1885–1962) בשנת 1917 גויס הרמן פלבא לצבא ארצות הברית; אדואר דטייה מניו יורק תפס את מקומו. אוריקו רוסי (1916–2001) (כינור ראשון), לפנים תלמיד של הוגו קורצ'ק אלברט לאזאן (1914–2003) (כינור שני) דייוויד דוסון (1975–) (ויולה) פריץ מאג (1914–1997) (צ'לו) ג'רי הורנר (1935–2019) (ויולן ב-1975–1976) פול ביס (ויולה) רביעיית המיתרים ברקשייר, באתר MusicBrainz (באנגלית) רביעיית המיתרים ברקשייר, באתר Discogs (באנגלית) Music: Patroness "פטרונית מוזיקה" 12 ביולי 1948 New Music Hall at Yale, ניו יורק טיימס 26 בנובמבר 1917
סטייסי בנט

סטייסי בנט (באנגלית: Stacey Bent) היא פרופסור להנדסה כימית, סגנית פרובוסט (Provost) לתארים מתקדמים וענייני פוסט-דוקטורט (VPGE) באוניברסיטת סטנפורד. נוסף על כך, היא חברה באקדמיה הלאומית להנדסה בארצות הברית. היא הייתה המנהלת של מרכז "תומקט" (TomKat) לאנרגיה מתחדשת באוניברסיטת סטנפורד ודיקנית עמית בכירה בבית הספר להנדסה באוניברסיטת סטנפורד עד שנת 2019. בנט זכתה בפרסים רבים על מחקריה, והיא ידועה בעיקר בזכות תרומתה הרבה בתחומים של הנדסת חומרים, מדע פני השטח ועיבוד מוליכים למחצה. עבודתה כיום מיושמת במוליכים למחצה, פאנלים סולאריים וזרזים. בנט סיימה את לימודי התואר השני בהנדסה כימית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1987 וסיימה את עבודת הדוקטורט שלה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1992. בנט קיבלה מאוניברסיטת סטנפורד תואר דוקטור לשם כבוד מהמחלקות להנדסה וכימיה של חומרים, הנדסת חשמל וכימיה. בנוסף, היא הייתה יושבת ראש המחלקה להנדסה כימית בסטנפורד מ-2015 עד 2016 ומקורבת דיקן בבית הספר להנדסה בסטנפורד בשנים 2016 עד 2019, לפני עבודתה הנוכחית כסגנית ראש האוניברסיטה. הייתה מנהלת מרכז Tomcat לאנרגיה מתחדשת בשנים 2010 עד 2019. בנוסף היא עמיתה בכירה במכון סטנפורד על שם "פרקורוט" לאנרגיה ועמיתה בקהילת הכימיה האמריקאית (ACS) ובקהילת הוואקום האמריקאית (AVS). היא מנהלת לשעבר של המרכז להמרה לאנרגיה יעילה (CNEEC) בנט נבחרה כחברה בארגון האקדמי להנדסה בארצות הברית בשנת 2020. בנט נשואה לברוס, ולהם שני ילדים ביולוגים - רייצ'ל ודרו, ושני ילדים חורגים - דניאל ואנדרו. עבודתה של בנט מתמקדת בעיקר בכימיה וסינתזה של חומרים עם יישומים בייצור מוליכים למחצה, ננוטכנולוגיה, מיקרואלקטרוניקה ואנרגיה מתחדשת. התזה שלה עסקה בהבנת הדינמיקה של אטומי מימן בסביבות עשויות סיליקון, והיא ממלאת תפקיד משמעותי בנושא זה. בנט מנהלת קבוצת מחקר אשר מתמקדת בהבנה ובשליטה בכימיה העילית ויישום אלה על מגוון בעיות בייצור מוליכים למחצה, מיקרו-אלקטרוניקה, ננו-אלקטרוניקה, ננו-טכנולוגיה אנרגיה מתחדשת, ומשתמשת במערכות הנחת שכבה אטומית (ALD), משטחי מוליכים למחצה, חומרים בקנה מידה מיקרוסקופי לספיגת אור ופיתוח זרזים אלקטריים. בנט קיבלה פרסים רבים בזכות מחקריה ועבודתה, ביניהם פרס בקמן יונג לחוקרים, פרס המורה של קמיל דרייפוס, פרס הזיכרון לפיטר מארק, פרס ארגון הכימיה של ארצות הברית לקריירה, פרס טאו בטא פאי עבור מצוינות בהוראת תואר ראשון והפרס בכימיה עילית של החברה הכימית בארצות הברית. מידע על סגל בית הספר להנדסה, באתר אוניברסיטת סטנפורד (נדלה מאתר WaybackMachine), ‏11 במרץ 2018 סטייסי בנט, דף הבית, באתר אוניברסיטת סטנפורד אתר האינטרנט הרשמי של סטייסי בנט (באנגלית) סטייסי בנט, ברשת החברתית LinkedIn סטייסי בנט, באתר גוגל סקולר סטייסי בנט דף הבית מידע על הסגל בבית הספר להנדסה באוניברסיטת סטנפורד, האתר של סטנפורד Stanford University מידע מאתר האוניברסיטה
גשר דיודות

גשר דיודות (באנגלית: Diode Bridge) הוא מעגל אלקטרוני אנלוגי המורכב מארבע דיודות. שימושו העיקרי של המעגל הוא ביישור מתח חשמלי - המרת מתח חילופין (AC) למתח ישר (DC). גשר דיודות נקרא גם "גשר גרץ" על שם ממציאו, הפיזיקאי הגרמני לאו גרץ. במערכות חשמל תלת-פאזי גשר ליישור מלא יהיה בעל 6 דיודות. להלן סכמה חשמלית של המעגל: ‏ אם נדמה את אות המבוא לפונקציה מתמטית, אז גשר הדיודות למעשה מבצע פעולת ערך מוחלט לאות המבוא, כלומר לא משנה מה כיוון המתח במבוא, הוא תמיד יהיה חיובי במוצא. נביט בסכמת המעגל, כאשר הדק המבוא העליון חיובי הפוטנציאל החשמלי בו גבוה, לכן הדיודה מצד שמאל למעלה, שההדק החיובי שלה מחובר להדק המבוא החיובי, תהיה פעילה. גם הדיודה מצד ימין למטה תהיה פעילה, מכיוון שההדק השלילי שלה מחובר להדק השלילי של המתח. ניתן לראות את הקוטביות שנוצרת במוצא המעגל בסכמה הבאה: כאשר ההדק העליון הוא השלילי והתחתון הוא החיובי, הדיודות שיהיו פעילות הן הדיודה בצד שמאל למטה, שההדק השלילי שלה מחובר להדק השלילי של המתח, והדיודה מצד ימין למעלה, שההדק החיובי שלה מחובר להדק החיובי של המתח. ניתן לראות זאת בסכמה הבאה: כפי שניתן לראות מהסכמות, הקוטביות שמתקבלת במוצא המעגל זהה בשני המקרים. אם נכניס מתח חילופין למעגל, בחלק המחזור החיובי המתח במוצא יהיה רגיל, אך בחלק המחזור השלילי הקוטביות שלו תתהפך, ויתקבל גל פועם. ניתן לראות זאת בשרטוט בצד, בו מכניסים מתח סינוסואידי (כפי שקיים בשקעי החשמל בבתים) למעגל. בחלק העליון של הגרף ניתן לראות אות סינוסואידי רגיל. בגרף התחתון נראה האות שיוצא מגשר דיודות. בגרף האמצעי ניתן לראות את המתח על כל אחת מהדיודות כפונקציה של הזמן, זוהי גם צורת המתח שמתקבלת במישר חצי גל. אות המוצא של גשר הדיודות הוא עדיין סוג של גל, על מנת להשתמש במתח המוצא צריך למתן אותו על ידי שימוש בקבל ונגד. בעת עליית הזרם הקבל יטען וכאשר הזרם ירד הקבל יפרוק את שטען וחוזר חלילה, כך נוצר מתח כמעט ישיר אחיד. למתח המתקבל תהיה אדווה קלה שגודלה יקטן ככל שערכי הקבל או הנגד יגדלו. על מנת לקבל מתח אחיד סופי יש צורך להשתמש במעגל חשמלי נוסף. למשל, מיצב מתח. מיצב כזה עשוי להשתמש בדיודת זנר. במכשירי טלפון קווי, מודמים וכדומה מופיע גשר כזה בכניסת המתח (אף על פי שההזנה היא במתח ישר), כדי לאפשר תפקוד המעגל ומניעת נזק, ללא תלות בקוטביות מתח ההזנה (באיזה צד הפלוס ובאיזה צד המינוס). מישר חצי גל
יעקב ירקוני

יעקב ירקוני (20 במאי 1945 – 6 ביוני 1967) היה קצין בפלוגת סיור של חטיבת שריון, שלחם בחזית המצרית במלחמת ששת הימים ונפל בקרב רפיח. על פעולתו בימי המלחמה עוטר ירקוני בעיטור המופת. יעקב ירקוני נולד בקיבוץ נען. היה חובב אמנות, מוזיקה וארכאולוגיה וחבר בתנועת הנוער העובד. הוא גויס לצה"ל באוגוסט 1964. תחילה שירת בגדוד החרמ"ש 9 של חטיבה 7 ובהמשך עבר לשרת בפלוגת הסיור של החטיבה. לאחר שסיים קורס קצינים הוצב שוב בפלוגה זו. ביום הראשון למלחמה השתתפה פלוגת הסיור בפיקודו של סרן אורי אור בקרב החטיבתי מול הצבא המצרי באזור צומת רפיח, המצוי כ-5 קילומטרים מערבית לכרם שלום. ירקוני שימש כמפקד מחלקת ג'יפים בפלוגה. במהלך הקרב על צומת רפיח נפצע מקליע בידו. לאחר מכן נאלץ הצוות שלו להסתער דרך שדה מוקשים על מוצב פלוגתי מצרי. ירקוני ירה מעל הג'יפ שלו במקלע בינוני עד שחל בו מעצור. אז ירד ירקוני מהג'יפ, נכנס לתעלה במוצב המצרי וטיהר גזרה ממנה באש של תת מקלע עוזי. כשרצה לצאת מהתעלה נורה בגבו על ידי פצוע מצרי. חבריו לפלוגה פינו אותו תחת אש לקבלת טיפול רפואי. ביום שלמחרת פציעתו מת ירקוני מפצעיו. הוא היה אחד משישה עשר חללי פלוגת הסיור במלחמה ואחד מחמשת חלליו במלחמה של קיבוץ נען. יעקב ירקוני היה בן 22 במותו. הניח הורים, אחים וחברה. הוא נקבר בקבורת חירום בבית הקברות הצבאי קריית שאול ולאחר זמן הועבר ארונו לקבורה בקיבוצו. על פעולתו בקרב עוטר ירקוני בציון לשבח מטעם אלוף פיקוד הדרום. בשנת 1973 הומר הצל"ש לעיטור המופת. שמו של ירקוני הונצח על גבי מספר אנדרטאות, וביניהן אנדרטת הנופלים מקיבוץ נען, אנדרטת יד לשריון בלטרון ואנדרטת אוגדת הפלדה ליד כרם שלום. דברים לזכרו של ירקוני נכתבו בשני ספרים ובשתי חוברות שיצאו לאור לאחר המלחמה. סיפור הקרב שלו ושל פלוגת הסיור נכלל בספר חשופים בצריח מאת שבתי טבת. דויד פלץ קורות החיים של יעקב ירקוני, באתר "יזכור" נוסח העיטור של יעקב ירקוני, באתר הגבורה יעקב ירקוני, באתר פלסר 7, לוחמי ששת הימים סרט לזכרו של יעקב ירקוני, באתר Vimeo