laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדם ללא גבולות (עמותה)

אדם ללא גבולות (אל”ג) היא עמותה המסייעת לילדים ממשפחות פלסטיניות החיות בשטחי הגדה המערבית וזקוקים לטיפול רפואי בבתי חולים בישראל. הפעילות העיקרית של העמותה היא הסעת משפחות מהמחסומים הצבאיים שסביב לירושלים לבתי חולים בירושלים ובאזורים אחרים בארץ. בנוסף, העמותה מארגנת ימי כיף לילדים החולים ולמשפחותיהם ועוזרת בהשגת ציוד רפואי לאלה שזקוקים לכך, בביתם. אל”ג הוקמה בשנת 2002 על ידי ג’מילה יפית ביסו כעמותה לא ממשלתית, א-פוליטית והוכרה כעמותת צדקה. העמותה הוקמה בתגובה להצבת המחסומים על ידי הצבא שמנעו מעבר חופשי בין הגדה לישראל ופגעו במשפחות פלסטיניות שנזקקו לסיוע בריאותי. מערכת הבריאות של הרשות הפלסטינית לא מסוגלת לספק את כל הטיפולים שיכולה המערכת הישראלית. ב-2008 הכיר משרד המשפטים הישראלי באופן רשמי ב”אדם ללא גבולות” בתור ארגון צדקה ורשם אותה כעמותה. בשנת 2019, פעילותה הבסיסית של עמותת "אדם ללא גבולות", עזרה למשפחות פלסטיניות עם ילדים הזקוקים לטיפול רפואי בבתי חולים בישראל, גדלה באופן ניכר. מספר הנסיעות הגיע ל 4650 בהן הוסעו כ-80 ילדים. כ 97% מהנסיעות היו לבתי חולים באזור ירושלים. הילדים שמסיעה העמותה, זקוקים לטפולים שונים כמו טיפולי דיאליזה על בסיס יומי ועד לטיפולי כימותרפיה או הקרנות פעם או פעמיים בחודש. ההסעות מתחילות במחסומים הצבאיים שסביב לירושלים, בעיקר מחסום קלנדיה ומחסום בית לחם ומשם לבתי חולים בירושלים, תל אביב ותל השומר. ב-2019, היו פעילים בעמותה כמאה מתנדבים. אחדים מחויבים לנסיעה אחת בחודש ויש כאלה שמסיעים ארבע פעמים בשבוע. עם התפרצות מגפת הקורונה, נעשים בעמותה מאמצים לשמור על בריאות הנוסעים והמסיעים. הסעת ילדים פלסטינים הזקוקים לטיפולים רפואיים מתקדמים בבתי חולים בישראל. ביקור ילדים ובני משפחה המאושפזים בבתי החולים בישראל ותמיכה בהם במהלך האשפוז והטיפולים הרפואיים. עזרה בהספקת ציוד רפואי לבתי ילדים הזקוקים לו. ארגון פעילויות פנאי לרווחת הילדים ומשפחותיהם. מתן תמיכה למשפחות ולקהילות בחיי היומיום שלהן. עמותת אל”ג מאמינה בזכותו של כל ילד לגדול ולהתפתח בסביבה מטפחת ותומכת. אל”ג מחויבת להגביר את הביטחון והרווחה של הילדים הפלסטיניים וקהילותיהם בשטחים הכבושים. שני הצדדים הפעילים באל”ג, הישראלי והפלסטיני, רואים באמצעות קידום קשר ישיר וחברי בין פלסטינים לבין ישראלים, ומתוך מאמץ וכוונה להאיר את חייהם של הילדים ולהקל על החרדה של הוריהם, במהלך ההתמודדות עם מחלת הילדים והטיפול הרפואי בהם – גורם התורם לכבוד הדדי בין שני העמים. — אתר העמותה העמותה מונה כיום כ-200 מתנדבים מכל חלקי החברה הישראלית, החברה הפלסטינית וכן מן הקהילייה הבינלאומית. בדרך להחלמה אתר האינטרנט הרשמי של אדם ללא גבולות אדם ללא גבולות, באתר "גיידסטאר ישראל"
קיאן איגן

קיאן ג'ון פרנסיס איגן (באנגלית: Kian John Francis Egan; נולד ב-29 באפריל 1980) הוא זמר, רב-נגן ופזמונאי אירי, הידוע בעיקר כאחד מחברי להקת הבנים, וסטלייף. עם וסטלייף הוציא איגן 13 אלבומים, יצאו לשנים עשר סיבובי הופעות ברחבי העולם, זכו בפרסים והפכו לאחת מלהקות הבנים המצליחות ביותר בכל הזמנים. איגן נולד לפטרישיה וקווין (נפטר בשנת 2009). הוא החמישי מבין שבעה אחים. הוא למד במכללת שסמרהיל ובתיכון בסלייגו, שם פגש את חלק מחבריו לוסטלייף, פהילי ופיילן. לפני שהחל קריירה מקצועית עם וסטלייף, עבד בחנות ג'ינסים. ערך מורחב – וסטלייף בשנים הראשונות בהן התעסק במוזיקה, היה איגן חלק מלהקת רוק בשם Skrod, איגן למד לנגן על יותר מחמישה כלי נגינה הכוללים גיטרה, פסנתר ותופים, פסנתר למד איגן על ידי אחיו, גאווין איגן, בוגר מוזיקה באוניברסיטה ומורה במשרה מלאה למוזיקה בבריטניה. לפני וסטלייף, איגן, יחד עם פיילן ופהילי, היו בלהקה חובבנית בשם "Six as One", ובהמשך שונה שמה ל-IOYOU. איגן, במהלך הפוגה בת שנה שלקח מוסטלייף, השיק מיזם חדש עם לואיס וולש להקים ולנהל יחד את להקת הבנות, ארץ הפלאות. אלבום הבכורה שלהן הגיע למקום 6 במצעד האלבומים האיריים ומספר 8 במצעד האלבומים הבריטי, לאחר ארבעה חודשים בלבד עברה הלהקה להיות מנוהלת תחת Mercury Records. בינואר 2014 פורסם כי איגן הוחתם כזזמר סולו בחברת התקליטים "וורנר מיוזיק גרופ", וכי אלבום הבכורה שלו, וסינגל הבכורה שלו, Home, יצא לאור ב-14 במרץ באירלנד וב -17 במרץ בבריטניה. האלבום הגיע למקום השני במצעד הסינגלים האיריים ומספר 9 במצעד האלבומים הבריטי. במאי 2014 הוציא איגן את "אהיה", סינגל שני מתוך האלבום. ב-3 באוקטובר 2018 הודיעה וסטלייף על איחודה כלהקה בת ארבעה חברים (ללא בריאן מקפדן). בשנת 2019 הוציאה הלהקה לאור ארבעה סינגלים, שנכתבו על ידי אד שירן. הלהקה יצאה לסבב הופעות מוצלח להפליא בשם "The 20 Tour", לכבוד יום השנה ה-20 ליציאתו של הסינגל הראשון של הלהקה ב-1999. ב-15 בנובמבר יצא לאור האלבום ה-13 שלהם, Spectrum. איגן הוא אחד מארבעה השופטים/ מאמנים ב- The Voice of Ireland. איגן נישא לשחקנית ג'ודי אלברט ב-8 במאי 2009. אלברט הייתה בלהקת הבנות "ארץ הפלאות", אותה ניהל איגן יחד עם לואיס וולש בתחילת דרכה. לזוג שלושה בנים (20 בדצמבר 2011, 21 במאי 2015, 29 בספטמבר 2017). המשפחה מתגוררת בסטנדרהיל, מחוז סלייגו.  איגן דורג במקום החמישי כגבר הסקסי ביותר באירלנד בשנת 2014. נכון לשנת 2017, הונו של איגן מוערך בכ-18 מיליון אירו. מדיה וקבצים בנושא קיאן איגן בוויקישיתוף קיאן איגן, ברשת החברתית פייסבוק קיאן איגן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיאן איגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קיאן איגן, באתר AllMusic (באנגלית) קיאן איגן, באתר MusicBrainz (באנגלית) קיאן איגן, באתר Yandex.Music (ברוסית) קיאן איגן, באתר Discogs (באנגלית) קיאן איגן, באתר בילבורד (באנגלית) Kian Egan Surfing Love Passed To Son Koa, web.archive.org, ‏29 באפריל 2015 "Judge tells Westlife's Kian Egan 'raise wall up' to keep fans at bay". belfasttelegraph (באנגלית בריטית). ISSN 0307-1235. נבדק ב-2020-07-15. POLL: Who Is Ireland's Sexiest Man? - RSVP Magazine, web.archive.org, ‏29 ביולי 2014 Kian Egan says he will never take his riches for granted because he comes from nothing - Irish Mirror Online, web.archive.org, ‏10 ביוני 2017
חטיבת התקיפה הרב-זרועית

חטיבת התקיפה הרב-זרועית היא חטיבה בזרוע היבשה בצה"ל וגוף מטה, האחראי על התורה המשלבת בין כוחות האוויר, המודיעין והיבשה, פיתוח תפיסות, פיתוח ידע, התאמה באימונים ואמצעי לחימה. חטיבת התקיפה מקדמת יכולות תקיפה במסגרת התמרון בכלל הזירות, ובתוך כך שילוב האש האווירית, היבשתית, הימית ובמימד הסייבר. החטיבה הוקמה ב-12 בנובמבר 2020 במסגרת התוכנית רב שנתית "תנופה" של הרמטכ"ל אביב כוכבי, כלקח מהמטה המבצעי למודיעין ואש בפיקוד הצפון שהקים כוכבי כשהיה מפקד הפיקוד ושעליו פיקד אביעד דגן. בשגרה, אחראית החטיבה על בניין הכוח של כל תאי התקיפה בצה"ל – מהמטה הכללי, דרך הפיקודים המרחביים ועד לרמת החטיבה – כולל בניית תורות הלחימה, שיטות הקרב ואחריות פיקודית להכשרה ואימונים באמצעות בית הספר לתקיפה. בזמן לחימה כפופה חטיבת התקיפה לאגף המבצעים ומשתלבת כחלק ממכלול התקיפה המטכ"לי, כאשר מפקד החטיבה בשגרה ניהיה מפקד מכלול התקיפה בחירום. בית הספר לתקיפה רב-זרועית נפתח בפברואר 2021 והוא מכשיר את כל העוסקים בתקיפה בצבא: מכלולי אש מרמת המטכ"ל ועד רמת החטיבות, גורמי מודיעין, תקשוב, אנשי אוויר ויבשה, קצינים בזרוע הים וכל המוסמכים לתקוף באחד מחמשת הממדים השונים – ים, יבשה, אוויר, סייבר וספקטרום. הוא כולל כ-35 קורסים שונים המיועדים לחיילים מדרגת סמל ועד אל"ם. מדיה וקבצים בנושא חטיבת התקיפה הרב-זרועית בוויקישיתוף אמיר בוחבוט‏, במהירות וביעילות: המלחמה הבאה של צה"ל כבר תיראה אחרת לגמרי, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2020 מערכת אתר צה"ל, חטיבת התקיפה הרב-זרועית יוצאת לדרך, באתר צה"ל, 12 בנובמבר 2020 אוהב טורג'מן, ‏שילוב זרועות: חטיבת התקיפה החדשה נפתחה, באתר חיל האוויר הישראלי, 12 בנובמבר 2020 חנן גרינווד, תקיפה רב ממדית ושדרוג אופן הלחימה: כך תיראה מהפכת האימונים בצה"ל, באתר ישראל היום, ‏5 במרץ 2020 טל לב רם, ‏תפקיד חדש בחילות השדה של צה״ל: מש"ק תקיפה, באתר מעריב אונליין, 12 ביוני 2020 מערכת אתר צה"ל, נפתח בית הספר החדש לתקיפה רב-זרועית, באתר צה"ל, 23 בפברואר 2021 ינון שלום יתח, כך נראה היום הראשון בבית הספר החדש לתקיפה רב-זרועית, באתר צה"ל, ‏01.03.2021
מקסים פטרוב

מקסים ולדימירוביץ' פטרוב (ברוסית: Максим Владимирович Петров; נולד ב-14 בנובמבר 1965) הוא רופא ורוצח סדרתי רוסי. בשנת 2003 הוא נידון למאסר עולם בגין רצח 11 חולים. התקשורת הרוסית כינתה אותו "דוקטור מוות". בשנים 1997–2000 ביצע פטרוב, שגר באי וסילייבסקי בסנט פטרסבורג 46 מעשי שוד. הוא הגיע לביתם של חולים בגמלאות, ללא אזהרה, ובדרך כלל בבוקר כאשר קרוביהם נסעו לעבודה. פטרוב מדד לחץ דם והודיע למטופל כי יש צורך בזריקה. לאחר הזריקה, הקורבנות איבדו את הכרתם, ופטרוב עזב ולקח איתו דברים שונים. הוא הסיר טבעות ועגילים מהמטופלים, לקח מהם עיטורים ומדליות, מכשירי חשמל ביתיים. לפעמים לעומת זאת פטרוב לקח איתו רק סכום כסף צנוע, שהיה אפילו פחות ממאה רובל. הקורבנות הראשונים לא מתו. הם התעוררו כשפטרוב כבר נעלם מזירת הפשע. את הרצח הראשון ביצע ב-2 בפברואר 1999 במהלך השוד ה-30. המטופל כבר היה מחוסר הכרה לאחר הזריקה, כשלפתע בתו חזרה הביתה וראתה את הרופא מבצע גנבה. הוא פגע באישה במברג וחנק את החולה. לאחר פרק זה סגנון עבודתו של פטרוב השתנה. הוא הזריק לקורבנות מגוון סמים קטלניים כדי למנוע מהמשטרה לחשוב שהמבצע הוא רופא. פטרוב הצית את בתיהם של קורבנותיו כדי להסתיר את עקבות הפשע. הבחירה בדברים לגנבות הייתה עדיין מגוונת, לעיתים בוצעו רציחות עבור 50 רובל או האוכל של הקורבן מהמקרר. הדברים הגנובים נמצאו מאוחר יותר בדירתו, חלקם הוא כבר הספיק למכור בשוק. פטרוב מרצה את עונשו בכלא "הברבור הלבן", לשם הועבר ב-2 באוקטובר 2004. המרטש מאטלנטה המפלצת מפירנצה דוקטור מוות, סרטון באתר יוטיוב מתוך תוכנית הטלוויזיה רוסיה הקרימינלית (מכיוון שהחקירה באותה תקופה לא הושלמה, שונו מועדי הפשעים בעלילה, ופטרוב הופיע בשם סרגייב. בסרט לא הוצג רופא רוצח אמיתי, אלא שחקן שאת תמונתו מחשיבים בטעות לעיתים קרובות לרוצח האמיתי) דוקטור מוות. צ'סני דטקטיב, סרטון באתר יוטיוב מתוך תוכנית הטלוויזיה "צ'סני דטקטיב" https://www.theguardian.com/world/2002/dec/03/russia.nickpatonwalsh https://lenta.ru/articles/2020/02/22/baddoctor/ https://murderpedia.org/male.P/p/petrov-maxim.htm
מלאני פונטנה

מלאני פונטנה (באנגלית: Melanie Joy Fontana; נולדה ב-3 באוקטובר 1986) היא יוטיוברית, זמרת, וכותבת שירים אמריקאית. מלאני פונטנה נולדה בעיירה בקונטיקט. בגיל 18 היא עברה לניו יורק. בהיותה בעיר היא עבדה כזמרת וכתבה שירים לזמרים אחרים. בשנת 2011 היא כתבה שיר לג'סטין ביבר שנכלל באלבומו "Under the Mistletoe". בשנת 2013 השיר שלה לראשונה נכלל במצעד הפזמונים של בילבורד. בשנת 2014 היא הייתה שותפה לכתיבת שיר נורווגי לאירוויזיון. בשנת 2016 היא כתבה שיר לבריטני ספירס שנכלל באלבום "Glory". בשנת 2017 היא כתבה חמש שירים לאלבום החדש של ארון קרטר. בשנת 2019 השתתפה יחד עם בעלה בכתיבת השיר "Boy with Luv" שהגיע תוך יומיים ל-100 מיליון השמעות ביוטיוב. באוקטובר אותה שנה היא כתבה שיר לוונג'י שנכנס לאלבומה החדש. אתר האינטרנט הרשמי של מלאני פונטנה מלאני פונטנה, ברשת החברתית פייסבוק מלאני פונטנה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מלאני פונטנה, ברשת החברתית אינסטגרם מלאני פונטנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מלאני פונטנה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מלאני פונטנה, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דינר תוניסאי

דינר תוניסאי (בערבית: دينار تونسي, בצרפתית: Dinar tunisien), הוא המטבע הלאומי של תוניסיה. המטבע מתחלק ל־1000 'מילים' או 'מילימס' (مليم). לעיתים קרובות משתמשים בקיצור DT (דינר תוניסאי - Tunisian dinar), אם כי השימוש הנפוץ ביותר הוא כתיבת המילה "דינר" לאחר הסכום (לעיתים נכתב TND, אך בעיקר בצורה רשמית ובמעגלים פיננסיים); ישנו גם הצירף TD שבו משתמשים בעיקר כשמדברים בשפה הצרפתית בתוניסיה. TD הוא למעשה הגרסה הצרפתית ל- DT (כלומר, Dinar tunisien). הדינר נהפך למטבע הרשמי בתוניסיה בשנת 1960. הוא החליף את הפרנק הצרפתי בשיעור של 1000 פרנק = 1 דינר. הדינר הוקם כבר כמטבע חזק, כאשר 1 דינר = 2.38 דולר אמריקאי, משוואה שנשמרה עד 1964, אז בעקבות אינפלציה פחת הדינר ל־1 דינר = 1.90 דולר אמריקאי. הדינר התחזק שוב לעומת הדולר בשנת 1971, עם משבר כלכלי בארצות הברית. עם השנים תוניסיה חוותה אינפלציה מזערית ביותר לעומת המדינות הסובבות אותה. הדינר היה הכי פחות משתנה בין השנים 2000–2010 מבין המטבעות של שכנותיה המייבאות נפט, מצרים ומרוקו. האינפלציה עמדה על 4.9% בשנת 2007 ו -3.5% בשנת 2008. עם זאת, ערך המטבע ירד מאז ובין 2008 ל־2018 הדינר פחת בכ־55% מול הדולר האמריקאי, וכ -46% מול האירו. 5 מילימס 10 מילימס 20 מילימס 50 מילימס 100 מילימס 200 מילימס 500 מילימס / 0.5 דינר 2 דינר 5 דינר (מטבע) 5 דינר (שטר) 20 דינר (שטר 1) 20 דינר (שטר 2) 50 דינר בצד הקדמי: בחלק המרכזי של השטר יש תמונה של הבניין של מוזיאון הכסף התוניסאי, שעליו דיוקנו של המלומד אבן רשיק. המילים מצוינות בפינות העליונות של השטר. מספר סידורי - בפינות השמאלית העליונה והתחתונה של השטר. בצד ההפוך: בחלק המרכזי של השטר יש תמונה של הכיכר המרכזית של קסבה ובניין ממשלת תוניסיה. המילים מצוינות בפינות העליונות של השטר. בשטצ'י המרכזי התחתון של השטר המלה מסומנת במכתבים: 50 CINQUANTE DINARS (50/50 דינרים). בחלק המרכזי העליון של השטר נמצא הכיתוב: בנק המרכזי של תוניסיה (הבנק המרכזי של תוניסיה). מידות: 158 × 79 מ"מ. מדיה וקבצים בנושא דינר תוניסאי בוויקישיתוף
אלקלואיד

אַלְקָלוֹאִידים (באנגלית ביחיד: Alkaloid) הם קבוצה של תרכובות אורגניות המכילות בסיס חנקני. משפחת האלקלואידים כוללת למעלה מ-15,000 תרכובות שונות. רוב האלקלואידים מיוצרים כמטבוליטים משניים בצמחים, אך גם יצורים מממלכות אחרות מייצרים אלקלואידים. לאלקלואידים רבים השפעות פיזיולוגיות ולעיתים קרובות פסיכואקטיביות על בני אדם ובעלי חיים; חלק גדול מהם אף רעילים. אלקלואידים כאלה מהווים בדרך-כלל אגוניסטים או אנטגוניסטים של קולטן או משפחת קולטנים מסוג ספציפי, והאינטראקציה שלהם עם הקולטן היא העומדת בבסיס המנגנון שמביא בסופו של דבר לתגובה הפיזיולוגית הנצפית. כל האלקלואידים מכילים אטום חנקן אחד לפחות. בדרך כלל מהווה החנקן חלק מטבעת הטרוציקלית - טבעת המורכבת ממספר אטומי פחמן ומאטום אחר אחד לפחות. אלקלואידים רבים מכילים מספר טבעות; אלקלואידים אחרים מכילים קבוצות לא-חנקניות, כגון טרפנים ופחמימות. בעבר הוגדרו האלקלואידים כתרכובות בסיסיות (ולכן שמן נגזר מן המונח אלקלי), חנקניות, בעלות השפעות פיזיולוגיות על בעלי חיים ואשר מקורן בצמחים. מהגדרה זו נותר כיום רק נוכחות החנקן; במשך השנים התגלו אלקלואידים שמקורם אינו בצמחים, חסרי השפעה פיזיולוגית ובעלי תכונות חומציות או נייטרליות. כחמישית מכל הצמחים הווסקולריים מסנתזים אלקלואידים. מקורם של כמעט כל אלפי האלקלואידים בחמש חומצות אמינו: טריפטופן, טירוזין, פנילאלנין, ליזין ואורניתין. במקרים רבים מאבדת חומצת האמינו את קבוצת הקרבוקסיל שלה (COOH) כצעד ראשון בדרך לסינתזת האלקלואיד. במשך שנים רבות לא היה ידוע תפקידם של האלקלואידים בצמחים; אט אט התברר כי הם משמשים כחומרי הגנה נגד בעלי חיים. לאלקלואידים רבים טעם מר המרתיע בעלי חיים מלאכול את הצמח; אלקלואידים אחרים רעילים וגורמים לנזק בריאותי ואף למוות. אלקלואידים מסווגים על ידי המבנה המולקולרי הכללי שלהם, לפי המגיבים שמהם הם מופקים. בעבר, כאשר לא היה ידוע הרבה על הדרך בה מסנתזים אלקלואידים, היה נהוג לתת להם שמות של תרכובות מוכרות, אפילו כאלה שאינן מכילות חנקן (מכיוון שהמבנה הסופי של האלקלואידים הכיל קבוצות של המולקולות הללו), או לפי הצמח או בעל החיים שמהם הם הופקו. כאשר נודע יותר על אלקלואיד השתנה הסיווג כדי לשקף את הידע החדש, בדרך כלל על ידי מתן שם הקשור לחומצת אמינו ידועה אשר קשורה בתהליך הפקת האלקלואיד. דוגמאות לאלקלואידים ומשפחות אלקלואידים (ישנם חומרים השייכים לשתי משפחות או יותר): פירידין: פיפרין, קוניאין, טריגונלין, ארקאידין, קובקין, פילוקרפין, ציטיזין, ניקוטין, ספרטאין, פלטירין. פירולידין: היגרין, ניקוטין טרופאן: אטרופין, קוקאין, אקגונין, סקופולאמין. קווינולין: קווינין, קווינידין, דיהידרוקווינין, דיהידרוקווינידין, סטריכנין, ברוכין, ורטרין, קוואדין. איסוקווינולין: האלקלואידים האופיאטים: מורפין, קודאין, הרואין (דיאצטילמורפין), תבאין, פפאברין, נרקוטין, נרקאין. פנטילאמין: אמפטמין, מתאמפטמין, אפדרין, "אקסטזי" (מתילנדיאוקסימתאמפטמין), אדרנלין. אינדול: טריפטאמינים: די-אמ-טי, אן-אם-טי, פסילוסיבין, סרטונין, מלטונין. ארגולין: ארדין, ארגוטמין, החומצות הליסרגיות, LSD. בטא-קרבולין: הרמין, רסרפין, אמטין. פורין: קפאין, תאוברומין, תאופילין. אלקלואיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלקלואידים, דף שער בספרייה הלאומית
סלאוויטא (מחוז משנה)

מחוז המשנה סלאוויטא (באוקראינית: Славутський район באנגלית: Slavuta Raion) היה מחוז משנה במחוז חמלניצקי באוקראינה. עיר הבירה של המחוז היא סלאוויטא. אוכלוסיית המחוז מנתה 31,301 תושבים (נכון לינואר 2011). מחוז המשנה הוקם בשנת 1923. במחוז היו שתי ערים - סלאוויטא ונטישין, וכן 79 כפרים. שטח המחוז 1162 קמ"ר. המחוז בוטל ביולי 2020 , בעקבות רפורמת מחוזות משנה באוקראינה. שטחי מחוז משנה סלאוויטא לשעבר נכללו בתוך מחוז משנה שפטיבקה. מחוז המשנה סלאוויטא הוא חלק מווהלין, אחד מתוך עשרים מחוזות משנה של מחוז חמלניצקי. הוא מדורג שביעי מבין מחוזות המשנה של מחוז חמלניצקי מבחינת שטחו, והוא מחזיק כ-5.6% מכלל שטח המחוז. מחוז המשנה סלאוויטא נמצא בקצה הצפוני ביותר של מחוז חמלניצקי. הוא ממוקם דרומית מזרחית למחוז ריבנה, דרומית מערבית למחוז ז'יטומיר, וצפונית מערבית למחוז המשנה שפטיבסקי וצפונית מזרחית למחוז המשנה איזיאסלבסקי במחוז חמלניצקי עצמו. הנהרות הורין, קורצ'יק וצביטוחה זורמים במחוז. קו רכבת חולף דרך המחוז (שפטיבקה–זדולבונוב). בין 1923–1932 המחוז היה חלק ממחוז שפטיבסקי, משנת 1932 עד 1937 הוא היה חלק ממחוז ויניציה, ובשנים 1937–1954 היה חלק מקמניץ פודולסק. מאז 1954 הוא חלק ממחוז חמלניצקי. וב־23 בספטמבר 1959 הוא הפך למחוז משנה בפני עצמו. ביולי 2020 בוטל מחוז משנה סלוויטא. לפני מלחמת העולם השנייה הייתה באזור התיישבות יהודית נרחבת, כך נספרו לדוגמה בסלאוויטא 5,102 יהודים בשנת 1939, ניתן למנות גם את האנופיל מקום מגוריו של רבי זושא מאניפולי בה נמנו בשנת 1931 1280 יהודים שהיו כשלשה רבעים מכלל האוכלוסייה, את הכפר קילקייב (אוק') בה נמנו בשנת 1923 653 יהודים. את קרסנוטב (אנ') בה נספרו בשנת 1897 1,222 יהודים שהיו 55.7% מכלל התושבים. ואת ברזדיב (אנ') בה היו 778 יהודים בשנת 1939 שהיו 26% מכלל תושבי העיירה. מדיה וקבצים בנושא סלאוויטא בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלאוויטא "סלאוויטא", באתר JewishGen (באנגלית) "האנופיל", באתר JewishGen (באנגלית) "קילקייב", באתר JewishGen (באנגלית) באתר tkfgen באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיאו צ'אן (סרט)

דְיָאו צָ'אן הוא סרט הונג קונגי מסוגת אופרת חְוָאנְגְמֵיישִׂי שיצא בשנת 1958, בבימויו של לִי הָאנְשְׂיָאנְג. הסרט מבוסס על הספר הסיני "רומן שלוש הממלכות". שנת 190, שקיעת שושלת האן המזרחית. הכל חוששים ממעשיו של הלוחם האכזרי דונְג גְ'ווֹ, המבעיר ערים ומותיר אנשים חסרי קורת גג. פליטים בכל מקום. לאחר שאיבדה את הוריה, דיאו צ'אן בת השש עשרה מגיעה לבסוף לבירה, שם היא משיגה עבודה בקבוצת נגנים ורקדנים של השר וָאנְג יוּ'ן. לאחר שהילדה, שחשה בעצבותו של השר, שואלת מה היא יכולה לעשות למען המדינה, השר מחליט להשתמש ביופייה של דיאו צ'אן כדי להיפטר מהעריץ. במהלך ביקור בארמון של דונְג גְ'ווֹ, השר ואנג מציג את צ'אן כבתו, ונותן אותה להיות לרעיה לבנו המאומץ של ג'וו, הגנרל הצעיר לוּ' בּוּ. לו' בו ודיאו צ'אן מתאהבים זה בזה. לאחר מכן, י'ון מדבר עם ג'וו עצמו ומעורר בו הערצה לנערה, ו"מסכים" לתת את דיאו צ'אן כפילגש לגנרל הזקן, שמתחיל מיד לארגן את העברת לארמון. לוּ' בּוּ, שמגלה שדונג ג'וו לקח לעצמו את דיאו צ'אן, מוחה ובסופו של דבר הורג את אביו המאמץ. לאחר מותו של ג'וו, דיאו צ'אן מגלה כי שירותה למדינה לא הסתיים - השר ואנג י'ון מביע הזדהות עם הלוחם הצעיר, אך מצהיר כי המדינה תהיה רגועה יותר אם לו' בו הצעיר, שאולי כבר נושא בליבו זרעים של שליט אכזרי, יסולק גם הוא. י'ון מורה לדיאו צ'אן להרוג גם את לו' בו, אך בשל אהבתה ללו' בו, היא לא מצליחה להרוג אותו. לבסוף ואנג יו'ן מכיר באהבתם והם מתחתנים. לִין דָאי כדְיָאו צָ'אן (גִ'ינְג טִינְג דיבב את השירים) צָ'או לֵיי בתור לוּ' בּוּ לוֹ וֵיי בתפקיד דונְג גְ'ווֹ יָאנְגְגְ'ה צִ'ינְג בתור וָאנְג יוּ'ן לִי יוּ'ן-צ'וּ בתפקיד לִי ז'וּ דְזְה פֵּי בתור גָ'אנְג וֶן בפסטיבל הסרטים של אסיה והאוקיינוס השקט (אנ') החמישי (1958) זכה בסרט בחמישה קטגוריות: לבמאי הטוב ביותר (לִי הָאנְשְׂיָאנְג), לשחקנית הטובה ביותר (לִין דָאי), לתסריטאי הטוב ביותר (קאו לי), לפסקול המקורי הטוב ביותר ולעריכה הטובה ביותר. שלוש הממלכות רומן שלוש הממלכות "דיאו צ'אן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דיאו צ'אן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דיאו צ'אן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) 貂蟬 （1958年李翰祥執導的電影）, באידו Diau Charn Review by Sean Gilman
סרגיי ריאחובסקי

סרגיי סיליביץ' ריאחובסקי (ברוסית: Сергей Васильевич Ряховский;‏ 29 בדצמבר 1962 – 12 בנובמבר 2007) היה רוצח סדרתי סובייטי-רוסי, שהורשע בביצוע 18 מעשי רצח בין השנים 1988–1993. בכלא הגיע ריאחובסקי, שעבר את תהליך "ההורדה" ("מורד" אדם בעמדה הנמוכה ביותר בהיררכיה של הכלא) על אונס, למסקנה כי אין להשאיר קורבנות בחיים, ויש להרוג תחילה הומוסקסואלים. הרצח הראשון שביצע ב-19 ביוני 1988 בביטצה שבמחוז מוסקבה, הוא רצח את ההומוסקסואל וילקין, אותו פגש כמה ימים קודם לכן. ריאחובסקי נכנס עם הקורבן ליער, והסכים להצעה לקיים יחסי מין עם הקורבן תמורת כסף, אך אז נתן לו מספר מכות עם מברג. לאחר מכן הוא חילק את גופתו של וילקין והניח אותו על גדם עץ במצב מגונה; כפי שאמר בהמשך ריאחובסקי, הדבר נעשה כך שכאשר תתגלה הגופה, כולם יבינו שהקורבן הוא הומוסקסואל. ב-4 ביולי 1988 תקף ריאחובסקי במחוז פודולסקי באזור מוסקבה את קלאודיה חוחלובה בת ה-70 מאחור, הכה 14 מכות עם מברג בחזה, בגב ובכתפיים, לאחר מכן גנב תעודת פנסיה ו-45 רובל. חוחלובה התגלתה במהירות על ידי עוברי אורח אקראיים ונלקחה לבית החולים, אך לא הצליחה לתאר את התוקף, מכיוון שתקף אותה מאחור. למחרת הלכה האישה לעולמה. לאחר הרצח הזה ריאחובסקי "ירד למחתרת" כמעט ל-6 חודשים. ב-2 בינואר 1989, הוא ביצע את הרצח השלישי, הקורבן היה ויטאלי זייצב בן ה-16, ריאחובסקי חנק אותו באזור תחנת האוטובוס "11 ק"מ מכביש הטבעת של מוסקבה", לאחר מכן קיים יחסי מין עם גופתו ותקע מקל סקי בפי הטבעת שלו. ריאחובסקי לקחת איתו את מגלשות הסקי של ההרוג, אך לאחר מכן השליך אותם במרחק של 500 ו-800 מטר מזירת הפשע. ביולי 1990, בפארק איזמאילובסקי, הוא הרג את שומקובה בת ה-45, לאחר מכן ערף את ראשה והשאיר אותו ליד הגופה. הרצח הבא בוצע ב-22 בפברואר 1991, הקורבן הייתה טטיאנה נורקינה בת ה-48. בספטמבר 1992 הרג ריאחובסקי בפארק איזמאילובסקי בדקירת סכין את ניקולאי בלקין ההומוסקסואל בן ה-60, באמצע אוקטובר, 20 מטרים מזירת הפשע הקודם, חנק את אולג בולדין ההומוסקסואל בן ה-38, ואחרי קיים יחסי מין עם גופתו. שתי ההתקפות הבאות לא צלחו עבור ריאחובסקי: בדצמבר 1992 הוא תקף את המוחינה בת ה-60, אולם ההתנגדות הפעילה וזעקות הקורבן הפחידו את הרוצח והוא נמלט מזירת הפשע. בתחילת ינואר 1993 תקף ריאחובסקי ללא הצלחה קשישה שהצליחה להימלט ולזכור את פניו של התוקף. על פי תיאורה, המשטרה הצליחה להרכיב תמונה מדויקת למדי של התוקף. באותו חודש, ביער ליד מוסקבה, הרג ריאחובסקי את אוסיפוב, 73, שקצץ עץ מת; ואז אנס את גופתו וכרת את ראשו וזרועו, וזרק ליער. ריאחובסקי האמין שעליו "להילחם בזונות והומוסקסואלים על ידי הריגתם וגלגול נשמות לאחר מכן". בסך הכל, הוא הרג 19 בני אדם וביצע שני ניסיונות רצח. לרוב, קורבנותיו היו נשים קשישות, אם כי הוא גם הרג 5 גברים ו-2 בני נוער, המדגים אופי האופייני לרוצחים סדרתיים אסוציאליים לא מאורגנים שלא מאבחנים בין הקורבנות. לאחר המוות הוא גרם נזק לגופות הרוגים, ובמעשיו חלה עלייה באכזריות במהלך סדרת מקרי רצח. שיטות ההרג האהובות על ריאחובסקי היו דקירות מרובות או חנק בידיים חשופות. בשל הנהגת מורטוריום לעונש מוות, הוחלף עונשו של ריחובסקי במאסר עולם. ריאחובסקי נפטר בכלא משחפת ריאתית מתקדמת. המרטש מאטלנטה המפלצת מפירנצה תיק ריאחובסקי. שתיקת הכבשים, סרטון באתר יוטיוב מתוך תוכנית הטלוויזיה רוסיה הקרימינלית ריאיון עם ריאחובסקי, סרטון באתר יוטיוב https://www.chicagotribune.com/news/ct-xpm-1995-05-21-9505210439-story.html https://killer.cloud/serial-killers/show/38/sergei-ryakhovsky
ניקולס ניקלבי (סדרה, 1968)

ניקולס ניקלבי (באנגלית: Nicholas Nickleby) היא סדרת טלוויזיה בריטית ששודרה לראשונה ברשת ה-BBC בשנת 1968. הסדרה מבוססת על הרומן "ניקולס ניקלבי" מאת צ'ארלס דיקנס. מרטין ג'רוויס – ניקולס ניקלבי סוזן ברודריק – קייט ניקלבי יו וולטרס – סמייק דרק פרנסיס – ראלף ניקלבי גורדון גוסטלו – ניומן נוגס ת'אה הולם – גברת ניקלבי רונלד ראד – ווקפורד סקווירס מקסוול שו – מר מנטליני תלמה רובי –מאדאם מנטליני טרנס אלכסנדר – סר מלברי הוק ריימונד קלארק – לורד פרדריק וריסופט הייזל קופן – מיס לה קריבי שרון גורני – מדליין בריי ג'ון ביילי – ברוקר ג'פרי ביילדון – ארתור גרייד מלקולם אפסטיין – ווקפורד הבן ג'ון גיל – נד צ'יריבל ברטלט מולינס – טים לינקינווטר פול שלי – פרנק צ'יריבל רוזלינד נייט – מיס סנבליצ'י "ניקולס ניקלבי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ניקולס ניקלבי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Michael Pointer. Charles Dickens on the Screen: The Film, Television, and Video Adaptations. Scarecrow Press, 1996. p.92
פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום

"פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום" או "פרס ע”ש מרדכי איש שלום" הוא פרס הניתן לאמן ישראלי על "מפעל חיים" או על "תרומה לאמנות" מטעם אגודת הציירים והפסלים ובית האמנים בירושלים. הפרס, הנקרא על שמו של מרדכי איש-שלום, חולק לראשונה בשנת 1986, והחל משנת 1988 מוענק לצידו "פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום". 1986 אנטולי בסין 1987 שאול שץ, חנה בן-אברהם דה רושה 1988 יוסף הירש (מפעל חיים) 1989 מירון סימה (מפעל חיים) 1990 אברהם אופק (מפעל חיים) 1991 זהרה שץ (מפעל חיים) 1992 מרדכי ארדון (מפעל חיים) 1993 יעקב פינס (תרומה לאמנות) 1994 דוד בן-שאול (תרומה לאמנות) 1995 לואיז שץ, ליאון אנגלסברד (תרומה לאמנות) 1996 חוה מחותן (תרומה לאמנות) 1997 אריק קילמניק (תרומה לאמנות) 1998 ליליאן קלאפיש, מרדכי גומפל (מפעל חיים) 1999 גבריאל כהן (תרומה לאמנות) 2000 טובה ברלינסקי (מפעל חיים) 2001 אהרון אפריל (מפעל חיים) 2002 יורם רוזוב (מפעל חיים) 2003 מארק ינאי (מפעל חיים) 2004 צבי טולקובסקי (מפעל חיים) 2005 לב סירקין (מפעל חיים) 2006 מוטקה בלום (מפעל חיים) 2007 פארידה גולבהר (תרומה לאמנות) 2008 ישראל הדני (מפעל חיים) 2009 גדולה עוגן (מפעל חיים) 2010 יהודה בקון (מפעל חיים) 2011 אהרון בצלאל (מפעל חיים) 2012 רות הורם (מפעל חיים) 2013 עיינה פרידמן (מפעל חיים) 2014 סשה אוקון (מפעל חיים) 2015 ישראל הרשברג (מפעל חיים) 2016 יהושע בורקובסקי (מפעל חיים) 2017 ימימה ארגז פרומן (מפעל חיים) 2018 יחזקאל ירדני (מפעל חיים) 2019 פסח סלבוסקי (מפעל חיים) 2020 מיכאל קובנר (מפעל חיים) 2021 טליה טוקטלי (מפעל חיים) 2022 גבי קלזמר (מפעל חיים) 2023 אסף בן צבי (מפעל חיים) 2024 אתי אברג'ל (מפעל חיים) הוכרזו זוכי הפרסים ע"ש מרדכי ושושנה איש-שלום לשנת 2021, ערב-רב, 5 בינואר 2021 הוכרזו זוכי הפרסים ע"ש מרדכי ושושנה איש-שלום לשנת 2022, ערב-רב, 19 בינואר 2022