מבצע קונרד השלישי

מבצע קונרד השלישי היה מתקפה צבאית גרמנית בחזית המזרחית במהלך מלחמת העולם השנייה. זה היה המבצע השלישי והשאפתני ביותר מבין שלושת מבצעי קונרד והייתה לו מטרה להקל על המצור על בודפשט ולכבוש מחדש את כל אזור טרנסדנוביה. תוך שהיא השיגה הפתעה מוחלטת, החלה המתקפה הגרמנית ב-18 בינואר 1945. בתמיכת הלופטוואפה, קורפוס הפאנצר אס אס ה-4, מערך ההתקפה הגרמני העיקרי, השתלט על ארמיית המשמר הרביעית של ברית המועצות תוך יומיים, השמיד מאות טנקים סובייטים בדרך, הגיע לנהר הדנובה ב-19 בינואר וכבש מחדש 400 קמ"ר של שטח בתוך ארבעה ימים. לאחר תשעה ימים של לחימה, והשמדת של שני שלישים מהטנקים הסובייטיים בכל החזית האוקראינית השלישית על ידי כוחות אס אס, נבלמה המתקפה הגרמנית על ידי תגבורת סובייטית במרחק של 25 קילומטרים מבודפשט ב-26 בינואר. החזית האוקראינית השלישית הסובייטית ספגה את עיקר התקפת הארמייה השישית הגרמנית הגרמנית. מי שהוביל את ההסתערות היה קורפוס הפאנצר אס אס ה-4, אשר עם שלוש דיוויזיות שריון ויחד עם קורפוס הפאנצר ה-3, כלל 376 כלי רק"ם מבצעיים בתחילת המתקפה. ארמיית המשמר הרביעית, עם 250 כלי רק"ם מבצעיים בלבד, פעלה עם צוות מודיעין גרוע שלא הצליח לחלוטין לזהות את הגעתו של קורפוס הפאנצר אס אס ה-4 לפניו. מחלקות המודיעין של החזיתות האוקראיניות השנייה והשלישית האמינו בטעות שקורפוס הפאנצר אס אס ה-4 נפרס מחדש למערב הונגריה. נהנה מתמיכת כוח האוויר הגרמני, התקפת קורפוס הפאנצר אס אס ה-4 השיגה הפתעה מוחלטת, ארמיית המשמר הרביעית הסובייטית נדרסה תוך פחות מיומיים כאשר דיוויזיות הפאנצר אס אס ה-3 וה-5, מצוידות היטב בטנקי פנתר עדיפים מבחינה איכותית על טנקי T-34 של הסובייטים, השמידו טנקים סובייטיים רבים ברצף מהיר. קורפוס הטנקים הסובייטי ה-18 וקורפוס הרובאים ה-130 כותרו ומתקפת נגד של הקורפוס הממוכן ה-7 נמחצה על ידי טנקי הרס אס. לגרמנים היה חסר חיל רגלים כדי לצמצם במהירות את הכיסים וחלק גדול מהכוחות הסובייטיים הצליחו לפרוץ החוצה. עד סוף היום הראשון נוצרה פרצה ברוחב של 30 ק"מ ובעומק של 60 ק"מ בקו החזית הסובייטי וטנקי האס אס הגיעו לדנובה ב-19 בינואר, ופיצלו לשניים את הכוחות הסובייטיים בטרנסדנוביה. עד ה-21 בינואר, כבשו הגרמנים 400 קמ"ר של שטח, הישג השווה להישגים הראשונים של גרמניה במהלך מתקפת הארדנים בחזית המערבית בדצמבר 1944. המצב בנקודות המעבר הסובייטיות על הדנובה גבל בפאניקה. נתונים להתקפות מתמדות של הלופטוואפה, 40,000 חיילים סובייטים וכמויות גדולות של ציוד לחימה הועברו לגדה המזרחית כדי להימנע מנפילתם לידיים גרמניות. העיר ההונגרית בת 40,000 אזרחים ונקודת מעבר האספקה המרכזית של סקשפהרוואר נכבשה על ידי הציר ב-22 בינואר לאחר קרב. ב-19 ובתחילת ה-20 בינואר לא היו חיילים סובייטים בין חוד החנית של קורפוס הפאנצר אס אס ה-4 לבין חיל המצב של הציר בבודפשט. החזית האוקראינית השלישית העבירה את קורפוס הפרשים ה-5 עם 100 טנקים, 360 כלי ארטילריה, שלושה גדודים של תותחים נגד טנקים ושישה גדודי ארטילריה כדי לחסום את הפער. היא עשתה זאת בזמן ב-20 בינואר לאחר צעדה של 60 ק"מ, שכן הגרמנים שספגו גם אבדות אנושיות וחומריות ניכרות בהשמדת כל הטנקים של ארמיית המשמר הרביעית, נותרו עם רמות קריטיות של דלק ותחמושת ועדיין לא שלטו באותו היום בסקשפהרוואר, האריכו את קווי האספקה של גרמניה. גם הקורפוס הממוכן הסובייטי ה-1 נפרס כדי להילחם באס אס, והאט את ההתקדמות הגרמנית שהופנתה צפון-מזרחה לעבר אגם ולנצה. דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-3 "טוטנקופף" נדחפה להגנות הסובייטיות והייתה בטווח של 25 קילומטרים מכיס בודפשט עד ה-26 בינואר. דיוויזיית הפאנצר ה-1 חדרה לקווי ההגנה הסובייטיים ליד ואל ויצרה קשר רדיו עם מגיני בודפשט. לאחר מכן הורה מפקד הארמייה השישית הרמן באלק לסגת לאחור, מה שעורר זעם אצל הרברט גילה, מפקד קורפוס הפאנצר אס אס ה-4. הגורם הבסיסי מאחורי פקודתו של באלק היה המחסור בחיל רגלים בקורפוס, שפירושו קווי אספקה ארוכים ופגיעים. אי שיתוף ארמיית הפאנצר השנייה מדרום במתקפה הראשונית הייתה טעות חמורה מצד מפקד קבוצת ארמיות דרום אוטו והלר. התקפה בו-זמנית של ארמיית הפאנצר השנייה וקבוצת ארמיות F עלולה הייתה לנתק את כל קווי האספקה של החזית האוקראינית השלישית. אדולף היטלר סירב לאשר את המבצע, שזכה לשם הקוד Icebreaker, מכיוון שהיה מודאג ממתקפה סובייטית פוטנציאלית מדרום-מזרח שעשויה לכבוש במהירות את שדות הנפט של נג'קניז'ה. לסובייטים מדרום לא היה למעשה תכנון התקפי עצמאי מכיוון שהם היו מודאגים מהפוטנציאל להתקפה גרמנית בגזרה זו. ב-21 בינואר, הורתה הסטאבקה לפוצץ שני גשרי פונטונים על פני הדנובה (דונאויווארוש ודונפלדוואר) ואישרה נסיגה מלאה מאחורי הדנובה במידת הצורך. סמיון טימושנקו הופקד על תיאום פעולות החזית האוקראינית השלישית והשנייה. חלקים של ארמיית האוויר החמישית הועברו מהחזית האוקראינית השנייה כדי לסייע לחזית האוקראינית השלישית, קורפוס הטנקים ה-18 צויד מחדש לאחר שאיבד את רוב הטנקים שלו בקרבות הראשוניים, ואלמנטים של הארמייה ה-27 הועברו מדרום-מערב לבודפשט. פיודור טולבוחין, מפקד החזית האוקראינית השלישית, קיבל את קורפוס הרובאים ה-30, קורפוס הרובאים ה-54 וקורפוס הטנקים ה-23 כתגבורת. ב-27 בינואר, טולבוחין החל במתקפת הנגד שלו במטרה להשתמש בשלושה קורפוסים ממוכנים וקורפוס רובאים אחד כדי לכתר ולהשמיד את הקבוצות המתקדמות של קורפוס הפאנצר אס אס ה-4. כוח שני ישתלט מחדש על סקשפהרוואר כדי לנתק את קווי האספקה הגרמניים ותצא מתקפה מתואמת מדרום טרנסדנוביה כדי לכתר את כל קורפוס הפאנצר אס אס ה-4. למרות הפער ברמת הכוחות המעורבים בין שני הצדדים, המתקפה הסובייטית כשלה במטרותיה המוצהרות. ב-25 בינואר, רק 50 מתוך 306 טנקים בקורפוס הפאנצר אס אס ה-4 היו מבצעיים עקב נזקי קרב, בלאי מכני ומחסור בדלק. הכישלון הסובייטי התאפשר על ידי ההחלטות הכושלות של ההנהגה הסובייטית העליונה. רודיון מלינובסקי, מפקד החזית האוקראינית השנייה, השליך את קורפוס הטנקים ה-23 לקרב ללא סיור או סיוע אווירי צמוד. הקורפוס הושמד כליל על ידי הגרמנים ביום אחד. הגרמנים השמידו 122 טנקים סובייטים ביום הראשון של המתקפה הסובייטית, מתוכם בערך 100 השתייכו לקורפוס הטנקים ה-23. ללא קשר לטעויות כה גסות, הצבא האדום השתלט על שטח כאשר קורפוס הרובאים ה-54 וכל הארמייה ה-57 תקפו מדרום. גם קורפוס הרובאים ה-28 הועבר מעתודת הסטאבקה כדי להשתתף במתקפת הנגד. הלחימה הייתה קשה ו-70 טנקים ותותחי סער מושמדים ו-35 פגועים נותרו בקצה הכפר ורב לבדו. עד 1 בפברואר, הסובייטים השתלטו מחדש על רוב השטח שאבד במהלך מבצע קונרד השלישי, למעט סקשפהרוואר.