U-480

U-480 הייתה צוללת מטיפוס VII של הקריגסמרינה, צי המלחמה של גרמניה הנאצית. ייחודה של הצוללת היה בציפוי המיוחד שניתן לה, שאמור היה "לבלוע" את גלי הקול של מכשירי האיתור של אוניות בעלות הברית, הסונאר (ASDIC, בכינויו הבריטי). הציפוי נקרא אלבריך (Alberich (אנ'), על שם דמות מהמיתולוגיה הנורדית שהייתה בעלת היכולת להפוך לבלתי נראית. הציפוי עשה את U-480 לצוללת החמקנית הראשונה בעולם. הצוללת נבנתה במספנת דויטשה וורקה. הבנייה החלה ב-8 בדצמבר 1942 והצוללת הושקה ב-14 באוגוסט 1943 ונכנסה לשירות ב-6 באוקטובר 1943. מפקד הצוללת הראשון (והיחיד) היה אובר-לויטננט צור זה האנס יואכים פרסטר. בשל ציפוי האולבריך נשלחה הצוללת למשימות מבצעיות בתעלת למאנש המוגנת היטב. הציפוי הוכיח את יעילותו, ו-U-480 לא התגלתה על ידי הסונאר במהלך משימותיה. בעקבות עבודתו של הפיזיקאי הגרמני ארנולד זומרפלד (1868–1951) והערותיו בנושא, פיתחו הגרמנים חומרים בולעי אותות מכ"ם (Radar absorbant material), אשר תפקדו כבולמי זעזועים אלקטרומגנטיים, כלומר חומרים שמטרתם לספוג את הגלים האלקטרומגנטיים ולהמיר את האנרגיה האלקטרומגנטית שאצורה בהם לסוגים אחרים של אנרגיה (תנודות מכניות, חום וכו'). החומרים המרוכבים המיוחדים הללו היו ידועים בגרמניה בכינויים Sumpf ו-Schornsteinfeger, ובהם נעשה שימוש כדי לצפות את הפריסקופים של הצוללות הגרמניות כדי להפחית את הנראות שלהם למכ"ם בתחום אורכי הגל שסביב 20 ס"מ שהיה בשימוש בעלות הברית. לפי לואיס רידנאור (1911–1959), אחד הפיזיקאים האמריקאיים הבולטים בפיתוח המכ"ם, חומרים בולעי מכ"ם יוצרו לראשונה בגרמניה לצורך ציפוי צוללותיהם בחומר שיהפוך אותם לנראות פחות למכ"ם. המקדם הדיאלקטרי והפרמיביליות הדרושים של החומר הבולע הושגו באמצעות ריכוז גבוה של חלקיקים מתכתיים מסוימים (Crabonyl iron) כדוריים בתוך רובד הציפוי. ריכוז המתכת היה 80% במשקל, וערכי המקדם הדיאלקטרי והפרמיביליות היו ϵ = 7 {\displaystyle \epsilon =7} ו- u = 3.5 {\displaystyle u=3.5} . חומר בולע מסוג שני גם הוא פותח בגרמניה. הוא הורכב מסדרה של שכבות אשר מוליכותם החשמלית עלתה בהדרגה עם העומק שלהם. השכבות הופרדו בפלסטיק מסוג מסוים שמקדמו הדיאלקטרי היה קרוב ל-1. הבליעה הייתה מצוינת בין אורכי הגל 4 ו-13 ס״מ. ֿ הציפוי המיוחד אותו פיתחו הגרמנים היה היה יריעה עבה של גומי סינתטי בעובי 4 מילימטר, ששיככה קול בתחום התדרים 10 עד 18 קילוהרץ ל-15% מעוצמתו הרגילה. תחום התדרים הזה תאם את תחום הפעולה של הסונאר האקטיבי של בעלות הברית, והכיל סדרה של חורים שמיקומם תוכנן היטב שנועדו לספוג את האנרגיה של גלי הקול. הטכנולוגיה החדשה הציפה מספר אתגרים, ובהם שינוי בתפקוד החומר בעומקים שונים כתוצאה מדחיסת החללים על ידי לחץ המים. המבחנים הראשונים בצוללת נערכו ב-1940, אך לא נעשה בה שימוש מבצעי עד 1944. כיום נקרא ציפוי מסוג זה ציפוי אנטי הדי (Unechonic tile), וכמעט כל הצוללות המודרניות מצופות בו במידה זו או אחרת. בפטרול המבצעי הראשון הותקפה הצוללת על ידי סירה מעופפת מסוג PBY קטלינה של חיל האוויר המלכותי הקנדי מטייסת 162. הצוללת הצליחה לפגוע במטוס ולהפיל אותו. U-480 יצאה למשימתה השנייה ב-3 באוגוסט 1944 מברסט, בצרפת הכבושה. בפטרול זה הטביעה הצוללת שתי אוניות מלחמה - הקורבטה מסדרת פלאואר אלברני של הצי המלכותי הקנדי ב-21 באוגוסט ושולת המוקשים אה"מ לויאלטי של הצי המלכותי הבריטי למחרת. ב-23 באוגוסט הטביעה הצוללת את אוניית המשא פורט ייל, שהפליגה בשיירה, ויומיים לאחר מכן את אוניית המשא אורמיניסטר. על הצלחתו עוטר פרסטר בצלב האבירים של צלב הברזל ב-18 באוקטובר 1944. הצוללת יצאה למשימתה השלישית והאחרונה ב-6 בינואר 1945, ממנה לא שבה. ב-1997 מצאו צוללנים במקרה שרידים של צוללת גרמנית מדגם VIIC מדרום מערב לאי וייט (תעלת למאנש), ושנה לאחר מכן זוהו השרידים בוודאות כשרידיה של U-480 המצופה באלבריך. המחקר קבע בהמשך כי הצוללת נתקלה בשדה מוקשים ימי, בין 29 בינואר ל-20 בפברואר. מוקש פגע בחלקה האחורי והצוללת טבעה בעומק 55 מטרים. איש מאנשי צוותה לא שרד. U 480 באתר Uboat.net הצוללות מטיפוס VIIC, באתר Uboat.net