טונקין (הצרפתית)

טונקין (בצרפתית: Tonkin; בווייטנאמית: Bắc Kỳ) היה שטח חסות (פרוטקטורט) צרפתי באזור החלק הצפוני ביותר של וייטנאם המודרנית. לאחר שעזר לאחד את וייטנאם תחת שושלת נגוין, הצי הצרפתי החל להגביר את נוכחותו בדלתא של המקונג ולאחר מכן ליישב את דרום וייטנאם, כולל העיר סייגון בשנת 1867. מרכז וייטנאם הפכה מאוחר יותר לשטח חסות צרפתי - אנאם, כשטח חסות נוסף בחצי האי הודו-סין. בשנת 1883 צרפתים ניצחו בקרב תון אן. במהלך מלחמת סין-צרפת (1884–1885), פלשו הצרפתים לחלק הצפוני של וייטנאם - טונקין (שנחשבה אז, לדריסת רגל קולוניאלית חשובה בדרום מזרח אסיה ומפתח לשוק הסיני). בעקבות הסכם השלום עם הסינים, כל וייטנאם נשלטה בידי הצרפתים. בתקופת הממשל הקולוניאלי הצרפתי חולקה וייטנאם לשלושה שטחים שונים: טונקין (בצפון), אנאם (במרכז) והמושבה של קוצ'צ'ינה (בדרום). שטחים אלה היו שרירותיים למדי במידתם הגאוגרפית, שכן הרוב המכריע של הווייטנאמים ראו במדינה שלהם ארץ אחת. בכל חלקי ווייטנאם, הייתה התנגדות קטנה לשלטון הצרפתי שנמשך כ־70 שנים. אזורי אנאם וטונקין היו במקור ישות אחת. ב־3 ביוני 1886 העמיד המלך של טונקין את כל כוחותיו תחת פיקוד צרפתי. ב־9 במאי 1889 בוטל האיחוד של אנאם-טונקין, כאשר הן הופרדו לשתי ישויות שכל אחת מהן כפופה למושל הכללי של הודו-סין הצרפתית. אף על פי ששושלת המלוכה נגוין עדיין שלטה על טונקין, הטריטוריה הייתה למעשה תחת שלטון צרפתי ישיר. בתקופת השלטון הצרפתי, האנוי הייתה בירת טונקין, ובשנת 1901 הפכה לבירה של כל הודו סין הצרפתית. בערים בטונקין פותחו תשתיות משמעותיות וכן היה שגשוג כלכלי תחת השלטון הצרפתי, כגון פיתוח הנמל ובניית רכבת המקשרת את האנוי לסייגון. כמו כן בוצעו תוכניות כלכליות צרפתיות - פותחו מכרות זהב, כסף, כמו כן שוכללה חקלאות האורז, תירס, תה בטונקין. היבוא אליה כלל אורז, מוצרי ברזל, קמח, יין, אופיום ומוצרי כותנה. התיעוש הוביל מאוחר יותר לפתיחת מפעלים לייצור טקסטיל לייצוא לרחבי האימפריה הצרפתית. השפעה התרבותית הצרפתית על טונקין הייתה משמעותית: הצרפתית הפכה לשפה העיקרית של החינוך, הממשלה, המסחר והתקשורת וכן הייתה פעילות מיסיונרית רחבה של הכנסייה הקתולית. כמעט 10% מכלל האוכלוסייה בחבל הפכו לקתולים עד שנות הארבעים. מבנים בולטים בהאנוי נבנו בתקופת השלטון הצרפתי, כגון בית האופרה והאוניברסיטה הטכנולוגית של האנוי. עד 1940, סך כל אוכלוסיית אנאם נאמד בכ -8 מיליון. טונקין הייתה מרכיב חשוב במינהל של הודו-סין הצרפתית. היא הייתה מושבה צרפתית דה פקטו למרות היותה שטח חסות (פרוטקטורט) על הנייר. אגף המודיעין הבריטי כתב במלחמת העולם השנייה כי "בתחילה נשמר הארגון הפוליטי המקומי, אך בשנת 1897 בוטל משרדו של המשנה למלך, המייצג את מלך אנאם בטונקין, ומאז שינויים אחרים החלישו עוד יותר את השפעתו של השלטון המקומי ". טונקין נוהלה על ידי צרפת בדומה למינהל שבאנאם, לאוס וקמבודיה. אך היה למושל של טונקין סמכויות רבות יותר בשל היעדר כל ממשל מקומי. [3] מועצת האזור מנתה נציגים מתחומי החקלאות והמסחר, סייעה לתושבים בניהול חיי היומיום. הייתה גם מועצה מייעצת המורכבת מווייטנאמים. טונקין הייתה מורכב מ 23 מחוזות, מחולקים לקנטונים, וקומונות. הממשל המקומי היה בידי מנדרינים ווייטנאמיים, אם כי הם התמנו על ידי התושבים ולא על ידי הקיסר כמו באנאם. היחידה הקטנה ביותר של המינהל, הקומונה, הייתה תחת פיקוח של שתי מועצות: טו ביו, וקי קי מוק, המנדרינית, עם הסמכות להטיל וטו על החלטות הטו-ביו. בהאנוי ובהייפונג היו מועצות מקומיות שמונו על ידי מושל הודו-סין. הממשל הקולוניאלי הצרפתי נמשך עד 9 במרץ 1945, בתקופת הכיבוש היפני (1941–1945). על אף שהמנהל הצרפתי התקיים בתקופת הכיבוש היפני כממשלת בובות, יפן השתלטה ישירות על וייטנאם במרץ 1945 והקימה את השלטון של האימפריה של וייטנאם. טונקין הפכה לאזור מוכה רעב בתקופה זו. בסוף המלחמה, צפון וייטנאם (כולל טונקין) הפכה לתחום השפעה של סין בעוד הדרום נכבש על ידי הבריטים לזמן קצר עבור כוחות הצרפתיים, שהתארגנו להשתלט מחדש על שטחיהם. הארי טרומן בוועידת פוטסדאם, הצהיר על כוונה להחזיר את האזור לידי השלטון הצרפתי, בניגוד להתנגדותו של פרנקלין ד. רוזוולט לקולוניאליזם ולמחויבותו לתמוך בוייט מין עם זאת, לאחר שהיפנים נסוגו מווייטנאם, הו צ'י מין הכריז על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם. האנוי שוב נכבשה מחדש על ידי הצרפתים והסכסוך בין וייט מין וצרפת פרצה למלחמת הודו-סין הראשונה. כאשר ביקשו הצרפתים להקים ממשלה רשמית כחלופה להו צ'י מין, טונקין מוזגה בשנת 1948 לממשלה המרכזית הזמנית של וייטנאם, אשר הוחלפה בשנה שלאחר מכן על ידי מדינת וייטנאם, בעקבות איחוד עם אזור קוצ'ינצ'ינה. לאחר התבוסה הצרפתית בקרב דיין ביין פו במערב טונקין ב -1954, הוקמה המדינה הקומוניסטית של צפון וייטנאם, המורכבת מטונקין ומצפון אנאם. מדיה וקבצים בנושא טונקין בוויקישיתוף טונקין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Pierre Brocheux and Daniel Hémery, Indochine : la colonisation ambiguë 1858–1954, La Découverte, 2004, p. 78-81 Le Vietnam compte à lui seul cinquante quatre ethnies, présentées au Musée Ethnographique de Hanoi. Naval Intelligence Division, 203–204. L'Indochine française pendant la Seconde Guerre mondiale Archived February 5, 2012, at the Wayback Machine, Jean-Philippe Liardet Forbes, Andrew, and Henley, David: Vietnam Past and Present: The North (History and culture of Hanoi and Tonkin). Chiang Mai. Cognoscenti Books, 2012. ASIN: B006DCCM9Q.