laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Just Give Me a Reason

"Just Give Me a Reason" (בעברית: "רק תן לי סיבה") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית וכותבת השירים פינק, בהשתתפות סולן להקת פאן, נייט רוס. השיר פורסם בתור הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השישי של פינק, The Truth About Love. ג'ף באסקר כתב את השיר ופעל גם בתור המפיק. "Just Give Me a Reason" הוא בלדת פופ העוסקת ברצון לשמור על יחסים גם כאשר נראה כי הם מפורקים. השיר מסתיים עם סולו פסנתר, בדומה לתחילתו, והוא נמשך ארבע דקות ושתי שניות. השיר זכה לשבחים מצד מבקרים רבים אשר ראו את השיר כרצועה הטובה ביותר באלבום. לפני פרסומו, השיר השתתף במצעדים רבים ומגוונים בשל מכירות דיגיטליות מוצלחות, מה שהיה הסיבה ליציאתו את השיר. השיר הצליח להשיג הצלחה בינלאומית, והיה במצעדים של עשרים ואחת מדינות שונות, ביניהן ארצות הברית, אוסטריה, אוסטרליה, קנדה, צ'כיה, איסלנד, אירלנד, לבנון, איטליה, לוקסמבורג, מקסיקו, הולנד, ניו זילנד, פולין, פורטוגל, סקוטלנד, סלובקיה, ושוודיה, וכן הגיע לחמישייה הפותחת ביותר מעשר מדינות, ביניהן, בריטניה, בלגיה, ברזיל, דנמרק, פינלנד, צרפת, ישראל, נורווגיה, שווייץ וספרד. בארצות הברית, הפך השיר לסינגל הרביעי של פינק שכבש את המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. הוא גם הפך לסינגל השלישי שלה שהגיע לראש מצעד השירים הדיגיטליים של הבילבורד לאחר "So What" ו-"Raise Your Glass". בארצות הברית, נמכרו יותר מ-4 מיליון הורדות דיגיטליות של השיר. השיר אף זכה בפרס הבילבורד של אמצע השנה כשיר החם והמועדף ביותר. "Just Give Me a Reason" אף היה מועמד לשני פרסי גראמי עבור "ביצועי צמד הפופ טוב ביותר" ו-"שיר השנה" בטקס פרסי גראמי 2014, היכן שפינק ונייט ביצעו את השיר. הקליפ המלווה לשיר זכה בפרס בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV עבור שיתוף הפעולה הטוב ביותר ב-2013. (והיה מועמד בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר"). במאי 2021, נודע כי פינק מוציאה לאור את האלבום ההופעה הראשון שלה הנקרא All I Know So Far, חלק מסרט הדוקומונטרי שפינק תוציא במהלך שנת 2021. פינק מבצעת את השיר זה, כחלק מהאלבום, כרצועה החמישית באלבום. הקליפ לשיר בוים על ידי דיאנה מרטל וצולם על ידי ג'ף קרוננוות' בנובמבר 2012. תמונות והצצות לסרטון פורסמו בטוויטר. בתמונות מוצגת פינק כאשר היא שוכבת במיטה עם בעלה, קארי הארט. פינק הייתה מאוד מאוכזבת בעקבות הדליפה, כך שהתמונות נמחקו מיד לאחר מכן. הקליפ הרשמי פורסם ב-5 בפברואר 2013. וידאו אחר מאחורי הקלעים נוסף לאחר מכן לערוץ ה-Vevo של פינק, שם היא מאשרת שהווידאו צולם בבריכת שחיה בלוס אנג'לס. בקליפ מוצגת פינק שוכבת על מזרן במרכז ביצה מלאכותית, עם ערפל סביב הסט ורקע משובץ. הסרטון הוא מאוד סמלי והסיפור שלו הוא עקיף, עם הפניות התומכות בנושא של השיר, כולל דובון, טלוויזיה הצפה על פני המים, המים עצמם וקיר עשוי עץ ברקע. הסצנות כוללות בהן את פינק שוכבת לבדה במזרן, אחרת עם נייט רוס המציגה את שני הזמרים שרים את השיר במערך לבן ריק, וסצנה שלישית שמראה את פינק ואת בעלה קארי הארט חובקים זה בזו. הווידאו המילולי הרשמי של השיר פורסם בחשבון ה-Vevo הרשמי של פינק בספטמבר 2012, והוא כולל בו כוכבים נוצצים ברקע. מידע על היצירה "Just Give Me a Reason" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Just Give Me a Reason" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Just Give Me a Reason" באתר יוטיוב "Taylor Swift". Billboard. 1 ביולי 2013. {{cite web}}: (עזרה) https://twitter.com/pink/status/1387771775027666947, Twitter All I Know So Far: Setlist by P!nk (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2021-05-21 ARIA Accreditations Documents, Dropbox (באנגלית)
עמנואל ז'ופרה

עמנואל ז'ופרה (Emanuele Giaufret) הוא דיפלומט איטלקי אשר שימש כראש משלחת האיחוד האירופי בישראל בין השנים 2017 ו-2021. ז'ופרה הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה של היחסים הבינלאומיים מאוניברסיטת פירנצה. הוא מילא מספר תפקידים בשירות החוץ של האיחוד האירופי: היה ראש מדור פוליטיקה ומסחר בשגרירות האיחוד בישראל ויועץ הממונה על זכויות האדם ועניינים חברתיים בנציגות האיחוד האירופי במטה האו"ם בניו יורק. קודם למינויו בשגריר בישראל במאי 2017 כיהן כראש אגף דמוקרטיה ופיקוח על בחירות בשירות החוץ של האיחוד. ז'ופרה נכנס לתפקידו בישראל בספטמבר 2017, והחליף את השגריר לארס פאבורג-אנדרסן. בשנת 2021 הוא סיים את תפקידו והוחלף בשגריר דימיטר צאנצ'ב. מדיה וקבצים בנושא עמנואל ז'ופרה בוויקישיתוף רפאל אהרן, סטיוארט ויינר, European Union names new ambassador to Israel, באתר The Times of Israel, ‏17 במאי 2017 איתמר אייכנר, שגריר האיחוד האירופי החדש: "לא מוטים נגד ישראל", באתר ynet, 4 בדצמבר 2017 נעה לנדאו, מקללים ומברכים: האמת הסבוכה על יחסי ישראל והאיחוד האירופי, באתר הארץ, 25 במאי 2018 "ישראל היא מהמדינות שהכי מחוברות לאיחוד האירופי", באתר וואלה, 7 במאי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 1988/1989 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל

עונת 1988/1989 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה ה-23 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון התקיים ב-11 באוקטובר 1988 והתחרות הסתיימה ב-14 במרץ 1989. בתחרות השתתפו 21 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 8 עולות לשלב הבתים. מחזיקת הגביע לימוז' לא השתתפה בתחרות. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות. במשחק הגמר של התחרות גברה ריאל מדריד על סניידרו קזרטה בתוצאה 113:117, וזכתה בגביע בפעם השנייה בתולדות המועדון. בית א' בית ב' הפועל גליל עליון הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב השני בו היא נפגשה עם אורוסלני בניאש ההונגרית וניצחה 69:70, 77:99. היא העפילה לשלב הבתים, אותו סיימה במקום השלישי. פירוט התוצאות באתר לינואספורט
ריצ'רד שילה

ריצ'רד שילה (Richard Shiloh; ‏1946, וורשה, פולין – 11 במאי 2012, רמלה, ישראל) היה פסל, סופר, צייר, מאייר, עיתונאי ותסריטאי ישראלי. ריצ'רד שילה נולד בוורשה שבפולין בשנת 1946. בשנת 1957, בהיותו בן אחת עשרה, עלה עם משפחתו לארץ. הוא למד בבית הספר לאמנויות "רננים". בצה"ל שירת כחבלן. לאחר שירותו למד באקדמיה לאמנות במינכן שבגרמניה, שם למד פיסול ותולדות האמנות. לאחר שובו לארץ היה לכתב פלילי ב"העולם הזה" וכתב תסריטים לטלוויזיה החינוכית. בנוסף היה גם עורך האמנות של מגזין "יקום תרבות". כתב ואייר ארבעה ספרים. את ספרו הראשון, "מסעות עם קורחיריו", החל לכתוב במהלך מלחמת יום הכיפורים. יצר פסלי חוצות רבים ופסלים שונים, חלקם מוצגים במקומות ציבוריים. היה חובב ספורט ואופנועים כבדים. ב-11 במאי 2012 הוא מצא את מותו בתאונה ברוכבו על אופנוע כבד. ריצ'רד שילה יצר פסלים רבים. פסלי חוצות גדולים ופסלים קטנים. המפורסמים מביניהם: פסל הנשיא לשעבר משה קצב בבית הנשיא בירושלים, פסל "האדם הנאבק" המוצב במשכן נשיאי ישראל, פסל דיוקן ענק של הזמר אלביס פרסלי בפונדק בנווה אילן, פסלי גן סיפור "דירה להשכיר" על פי לאה גולדברג בחולון. שילה הגה ויצר את פסלון "פרס אופיר" - פרס האוסקר הישראלי הניתן באירועי האקדמיה הישראלית לקולנוע. פסלי חוצות נוספים "המעוף", "עץ החיים", "שער הניצחון" מוצבים בעירו רמלה. בכניסה לקאנטרי בחולון מוצבת מזרקת מים עליה פסלו של ריצ'רד "השוחה". ריצ'רד שילה שלח ידו גם בכתיבה במגוון ז'אנרים, החל מספרות ילדים ועד לספרות מתח ואימה, ומדע בדיוני פוסט-אפוקליפטי. את רוב עטיפות ספריו אייר שילה בעצמו. לעיתים הנציח את עצמו בספריו: כך לדוגמה ב"סוף הלילה", שעל כריכתו צייר שילה פורטרט של עצמו בדמות "סוכן דרג א' אלן פראט", גיבור הספר; או בדמותו של הסופר היהודי-פולני "ריצ'רד גולד", גיבור הספר "איש אינו אשם". מסעות עם קורחיריו, מסדה, 1980 סוף הלילה, כנרת, 1994 איש אינו אשם, אופוס, 1997, הספר תורגם גם לאנגלית. סיגלית הנסיכה הלוחמת, כתב הוצאה לאור, 2011, הספר תורגם גם לאנגלית. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד שילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריצ'רד שילה ריצ'רד שילה, באתר יקום תרבות מפסליו של שילה בגלריה בלונג אילנד, ניו יורק אורי דרומי, סוג של מכשף - ריצ'ארד שילה, פסל, צייר, סופר, 1946-2012, באתר הארץ, 6 ביוני 2017 עינב שיף‏, טרגדיה: האמן ריצ'רד שילה מת בתאונת דרכים, באתר וואלה, 12 במאי 2012 הגודל כן קובע ריאיון עם שילה אודות פסל שיצר במשכן הנשיא והסערה סביבו, אתר 103FM, מתאריך 20/7/2007 ד״ר אלי אשד, העולמות הפנטסטיים של ריצ'רד שילה, באתר יְקוּם תַּרְבּוּת, ‏2011-12-18 סיגלית הנסיכה הלוחמת באתר כתב
עונת 1989/1990 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל

עונת 1989/1990 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה ה-24 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון התקיים ב-26 בספטמבר 1989 ומשחק הגמר התקיים ב-13 במרץ 1990. בתחרות השתתפו 21 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 8 עולות לשלב הבתים. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות. במשחק הגמר של התחרות גברה קנור בולוניה על ריאל מדריד בתוצאה 74:79, וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בית א' בית ב' מכבי רמת גן הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב השני בו היא פגשה את אודנקאופונגין אורכאיליאט הפינית וניצחה 96:93, 90:95. היא העפילה לשלב הבתים, אותו סיימה במקום האחרון. פירוט התוצאות באתר לינואספורט
ג'ון פוסטר פרייזר

סר ג'ון פוסטר פרייזר (באנגלית: Sir John Foster Fraser;‏ 13 ביוני 1868 – 7 ביולי 1936) היה סופר מסעות סקוטי. ביולי 1896 יצא עם שני חבריו, סמואל אדוארד לון (Samuel Edward Lunn) ופרנסיס הרברט לואו (Francis Herbert Lowe), למסע אופניים סביב העולם, על גבי אופני בטיחות (Safety bicycle) של רובר (Rover). הם נסעו לאורך 19,237 מיילים במשך שנתיים וחודשיים, דרך 17 ארצות ולרוחבן של שלוש יבשות. הוא תיעד את המסע בספרו "סביב העולם על גלגל". בין הוצאות ספריו, הוא היה עיתונאי. ב-1901, בזמן שעבד עבור היורקשייר פוסט (אנ'), הוא כתב, בין היתר, תיאור בן 16 עמודים של לווייתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. ב-1916 הוא הרצה בבריטניה על "מה שראיתי ברוסיה". פרייזר הוכתר בתואר האבירות במהלך הענקת התארים ביום ההולדת 1917 (אנ'). איתמר בן-אב"י סיפר באוטוביוגרפיה שלו שהוא עצמו היה עם פרייזר על האניה "אדריאטיק" בנסיעתה מניו יורק לאירופה עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה. פרייזר נאם בפני נוסעי האניה על המלחימה ותוצאותיה. לדברי בן-אב"י, במהלך נאומו המלהיב, אמר פרייזר: "אך מה יכולה אירופה הזקנה לעשות עכשיו...אם נרגנים בינלאומיים, המכנים את עצמם מדינאים, תפסו בידיהם החוסות את רוסיה העשירה ועתיקת הימים, להופכה בפחות משנתיים לגיהנום... חמסנים בינלאומיים אלה, רובם ככולם יהודים, הם־הם האומרים לרדות בתבל המחר, ואויה לנו, המנצחים, אם לא נדע להצמיתם עד אחד בעוד מועד, כדי לטהר את אווירתנו האירופית מארס מחלחל זה עד כדי מותה". בן-אב"י מספר כי ביקש וקיבל הזדמנות לנאום למחרת נאום הגנה כנגד ההתקפה על היהודים. לדבריו, עם סיום נאומו, לחץ פרייזר את ידיו ואף ביקש בפומבי את סליחתו ואת "סליחת העם היהודי". The Dancer Of Koom Ombo (1897) הרקדן מקוּם אוֹמבּוֹ Round the World on a Wheel (1899) סביב העולם על גלגל  The real Siberia, together with an account of a dash through Manchuria (1902) סיביר האמיתית, עם תיאור נסיעה חפוזה דרך מנצ'וריה  America at work (1903) אמריקה בעבודה  Canada as it is (1905) קנדה כפי שהיא  Pictures from the Balkans (1906) תמונות מן הבלקן  Vagabond papers (1906) מאמרים של נווד  Red Russia (1907) רוסיה האדומה  Life's contrasts (1908) ניגודי החיים  Quaint Subjects of the King (1909) נתינים ציוריים של המלך  The British empire and what it means (1910) האימפריה הבריטית ומשמעותה  Australia, the making of a nation (1912) אוסטרליה, יצירתה של אומה  The land of veiled women; some wandering in Algeria, Tunisia and Morocco (1913) ארץ הנשים הרעולות; שיטוטים באלג'יריה, תוניסיה ומרוקו  Panama and what it means (1913) פנמה ומשמעותה  The amazing Argentine; a new land of enterprise (1914) ארגנטינה המופלאה; ארץ חדשה של יוזמה Deeds that will never Die: Stories of Heroism in the Great War (1914) מעשים שלעולם לא ימותו - סיפורי גבורה במלחמה הגדולה  The conquering Jew (1915) היהודי הכובש  Russia of to-day (1915) רוסיה של היום מדיה וקבצים בנושא ג'ון פוסטר פרייזר בוויקישיתוף ספרים סרוקים מאת ג'ון פרייזר Round the World on a Wheel The Amazing Argentine: A New Land of Enterprise - הספר בפרויקט גוטנברג The Conquering Jew The real Siberia כתבי ג'ון פוסטר פרייזר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Death of Sir John Foster Fraser,‏ הגלזגו הרלד, 8 ביוני 1936 איתמר בן-אב"י, החצוף הארצישראלי, עמ' 258-251. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ון פוסטר פרייזר".
לואיס פירנברג

לואיס פירנברג (בגרמנית: Louis Fürnberg; נולד ב-24 במאי 1909 בייהלבה שבאוסטרו-הונגריה, נפטר ב-23 ביוני 1957 בויימאר שבמזרח גרמניה) היה סופר, משורר, עיתונאי, מלחין ודיפלומט גרמני-צ'כוסלובקי ממוצא יהודי. מחבר השיר "המפלגה תמיד צודקת", אשר שימש כהמנון הרשמי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, המפלגה שהייתה שלטת במזרח גרמניה. ילדותו ונעוריו עברו עליו בקרלובי וארי, שם גם למד בתיכון. בשנת 1925 הצטרף לואי פירנברג לנוער הסוציאליסטי. משנת 1927 למד פירנברג באקדמיה לסחר גרמני בפראג. בשנת 1928 הוא היה חבר בקבוצה הדוברת גרמנית במפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. בשנת 1937 התחתן עם לוטה ורטהיימר. בגלל הרקע היהודי שלהם ושל השתייכותם למפלגה הקומוניסטית, ניסו בני הזוג לברוח מפראג לאחר פלישת הוורמאכט הגרמני, אך הם נבגדו על ידי חברים ונכלאו. לוטה פירנברג שוחררה לאחר חודשיים ממעצר הגסטאפו והצליחה להגר ללונדון. לואי פירנברג עבר כמה בתי כלא ועונה גם הוא במהלך המעצר. משפחת אשתו הצליחה לשחד פקידים בגסטפו ופירנברג גורש לאיטליה, שם פגש שוב את אשתו בתחילת שנת 1940. בשנת 1941 הם הגיעו לארץ ישראל, שם נשארו עד 1946. בשנת 1946 חזר פירנברג לפראג. תחילה עבד ככתב בכמה עיתונים, אך עד מהרה מצא עבודה במשרד המידע. לאחר מכן הפך לראש מחלקת הרדיו הצ'כוסלובקית למדינות דוברות גרמנית. בשנת 1954, כשעבר עם משפחתו למזרח גרמניה, מונה פירנברג לסגן מנהל מרכזי ההנצחה של גטה ושילר בוויימר. מדיה וקבצים בנושא לואיס פירנברג בוויקישיתוף ב"צ, זר במקום מוצאו, באתר הארץ, 24 באפריל 2009 לואיס פירנברג, באתר MusicBrainz (באנגלית) לואיס פירנברג, באתר Discogs (באנגלית) Rodden, John (1 בנובמבר 2010). Textbook Reds: Schoolbooks, Ideology, and Eastern German Identity. Penn State Press. p. 98. ISBN 0-271-04756-9. {{cite book}}: (עזרה) kulturportal-west-ost, Fürnberg, Louis ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואי השני, נסיך מונקו

לואי השני, נסיך מונקו (בצרפתית: Louis Honoré Charles Antoine Grimaldi; ‏12 ביולי 1870 – 9 במאי 1949), היה נסיך מונקו בין השנים 1922–1949. לואי נולד ב-12 ביולי 1870 בבאדן-באדן, לאלבר הראשון, נסיך מונקו ולמרי ויקטוריה דאגלס המילטון, בתם של ויליאם המילטון, דוכס המילטון האחד עשר ומריה אמליה, נסיכת באדן. זמן קצר לאחר מכן נפרדו הוריו, ולאחר מכן לואי גדל בגרמניה עם אמו ואביו החורג, הרוזן - ולאחר מכן הנסיך - טסילו פסטטיקס פון טולנה, יחד עם אחותו למחצה, מריה מתילדה (שהייתה סבתו של איירה פון פירסטנברג), ולא ראה את אביו עד גיל 11. אביו של לואי, הנסיך אלבר הראשון, היה אישיות דומיננטית, שהפך את מונקו למרכז של פעילות תרבותית והישגיה האינטלקטואליים הוכרו ברחבי העולם. בשנת 1904 נסע לואי לצרפת, נרשם לאקדמיה הצבאית סן-סיר, וארבע שנים לאחר מכן, לאחר שסיים את לימודיו, הוא הצטרף ללגיון הזרים הצרפתי, ונשלח עמו לצפון אפריקה. בעודו מוצב באלג'יריה, הוא פגש את מארי ז'ולייט לובה, זמרת קברט. ז'ולייט הייתה כבר אם לשני ילדים, ז'ורז' ומרגריט, מבעלה לשעבר. לפי הדיווחים, הנסיך לואיס התאהב עמוקות, אך אביו לא התיר את נישואיהם. נטען כי לואי התעלם מאביו והתחתן עם ז'ולייט בשנת 1897, אולם אין כל ראיה לטענה זו. בתם הבלתי לגיטימית, שרלוט לואיז ז'ולייט, נולדה ב-30 בספטמבר 1898 בקונסטנטין שבאלג'יריה. במשך עשר שנים שירת לואי בצבא בהצטיינות, ואף קיבל את עיטור צלב לגיון הכבוד. בשנת 1908 הוא חזר לביתו, תוך שהוא משאיר מאחור את פילגשו ובתו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לואי לצבא הצרפתי, ולחם בגבורה כחלק מהארמייה החמישית. הוא נעשה קצין בכיר בלגיון הכבוד ובסופו של דבר הועלה לדרגת ז'נרל של בריגדה. מכיוון שלא היו ללואי ילדים חוקיים, היה אמור לרשת אותו לאחר מותו דודנו וילהלם קרל, דוכס אוראך, בן דודתו פלורסטין, נסיכת מונקו. אולם, כדי להבטיח שדבר זה לא יתממש, הוא חוקק חוק בשנת 1911 אשר מכיר בבתו הלא חוקית שרלוט כיורשת העצר של מונקו, ובשנת 1918 העביר חוק נוסף לשינוי החוקים כדי לאפשר אימוץ יורש בעל זכויות ירושה. שרלוט אומצה רשמית על ידי לואי בשנת 1919, והפכה לשרלוט לואיז ז'ולייט גרימלדי, נסיכת מונקו ודוכסית ולנטיניוס. ב-26 ביוני 1922 נפטר אביו אלבר הראשון, נסיך מונקו בפריז, ולואי עלה לשלטון במקומו. בשנת 1924 הקים לואי את מועדון הכדורגל א.ס. מונקו, ובשנת 1929 ייסד את הגרנד פרי של מונקו. לואי אף הביא לעזיבתו של קמיל בלאנק, שניהל את קזינו מונטה קרלו, בשל השמועות על שחיתותו. בשנת 1931 שכר לואי את רנה בלום להקים את "בלט דה מונטה קרלו", ובשנת 1939 הקים את אצטדיון לואי השני (1939). במהלך מלחמת העולם השנייה תמך לואי בצרפת של וישי תחת שלטון ידידו פיליפ פטן, אולם בשנת 1943 נכבשה הנסיכות על ידי הצבא המלכותי האיטלקי, ולאחר פרישת איטליה מהמלחמה, כבש הוורמאכט את הנסיכות, והחל בגירוש היהודים לאושוויץ, וביניהם אף רנה בלום. אולם, לואי הזהיר יהודים בסתר על כוונת הגסטאפו לעצור אותם ולגרשם. בשנת 1944 ויתרה בתו הנסיכה שרלוט, דוכסית ולנטיניוס על זכויותיה כיורשת העצר, והעבירה את זכויותיה לבנה הנסיך רנייה. לאחר שחרור הנסיכות בידי בעלות הברית, הזניח לואי את הנסיכות, ובילה את רוב זמנו בפריז. ב-24 ביולי 1946 התחתן לואי עם גיזליין דומאנגט, אשתו לשעבר של השחקן אנדרה ברולה, והתגורר עמה באחוזתו במארשה בצרפת. ב-9 במאי 1949 מת לואי בארמון מונקו, ונקבר בקתדרלת סנט ניקולס במונטה קרלו, ובמקומו עלה לשלטון נכדו רנייה השלישי, נסיך מונקו. מדיה וקבצים בנושא לואי השני, נסיך מונקו בוויקישיתוף לואי השני, נסיך מונקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
תחנת הרכבת תל אביב

האם התכוונתם ל... תחנת הרכבת יפו – תחנת רכבת היסטורית הנמצאת צפונית ליפו במתחם "התחנה" תחנת הרכבת יהודה הלוי – תחנת רכבת היסטורית ברחוב הרכבת בין רחוב אלנבי לדרך פתח תקווה תחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה – תחנת רכבת הסמוכה למרכז הירידים ולאוניברסיטת תל אביב תחנת הרכבת תל אביב דרום – תחנת רכבת שפעלה משנות השבעים עד שנות התשעים של המאה העשרים תחנת הרכבת תל אביב ההגנה – תחנת רכבת הסמוכה לתחנה המרכזית החדשה של תל אביב תחנת הרכבת תל אביב השלום – תחנת רכבת הסמוכה למגדלי עזריאלי תחנת הרכבת תל אביב מרכז – תחנת רכבת הסמוכה למסוף 2000 תחנת הרכבת תל אביב צפון – שמה הקודם של תחנת הרכבת בני ברק – רמת החייל
סורוס

האם התכוונתם ל... ג'ורג' סורוס – איל הון יהודי הונגרי-אמריקאי סורוס (פיל) – פילו האישי של המצביא חניבעל
ריצ'רד לינטרן

ריצ'רד צ'ארלס לינטרן (באנגלית: Richard Charles Lintern; נולד ב-8 באוקטובר 1962) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי. לינטרן נולד בטאונטון שבסאמרסט. הוא למד ספרות אנגלית באוניברסיטת דרהאם, וקיבל מלגת לימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. ללינטרן יש קריירה נרחבת בתיאטרון, והוא הופיע בתיאטראות וסט אנד ובתיאטרון המלכותי הלאומי. הוא הופיע ברחבי בריטניה בתפקידים ראשיים עם התיאטרון הלאומי, הלהקה השייקספירית המלכותית, ותיאטרון רויאל קורט. לינטרן שיחק במחזה "הסוחר מוונציה" בווסט יורקשייר פלייהאוס, ובמחזה "המלט": בתיאטרון בריסטול אולד ויק. בטלוויזיה הופיע לינטרן בסדרות רבות בהן "Lead Balloon", הדרמה במסגרת "Screenplay", המיני-סדרה "The Beggar Bride", הסדרה "קובינגטון קרוס", פרקים בסדרות "רציחות במידסומר", "קדפאל" ו"לואיס", סדרת הפשע "She's Out", "סיפורי עמים", "ויקטוריה ווד", "קו היופי", "Forever Green", "החברה הטובים", "The Bill", "חדר מיון", "Plotlands", "בקצב הלב", "Performance", הסיטקום "Holding the Baby", "טאגארט", "חקירות המפקח לינלי", ופרק בסדרה "פוארו". ב-1998 גילם את דמותו של מוחמד עלי ג'ינה הצעיר בסרט "ג'ינה", ושיחק בתפקיד שוטר אמריקאי בסרט הטלוויזיה "Lost Souls". ב-2007 כיכב לינטרן בדרמה של ערוץ 4 "צומת קלפהאם" בתפקיד ויל שחי באיחוד אזרחי עם בן זוגו גאווין. ב-2008 השתתף בסרט "הג'וב הבריטי" בתפקיד סוכן MI5 האחראי על הפעילות המביכה של שוד הבנק בלונדון בשנות השבעים של המאה העשרים. עוד בקולנוע שיחק לינטרן בסרטים "סוריאנה", "Page Eight", "ג'ינה", "Malaventura", ו-"The Calling". לינטרן השתתף בעונה השלישית של סדרת הדרמה התקופתית "בית אליוט". ב-2011 הופיע בסדרה של ה-BBC "קו אפל ודק". ב-2012 שיחק בסדרת הדרמה "Hunted" של ערוץ BBC One ו-HBO בתפקיד הקטור סטוקס. החל משנת 2014 הוא מופיע בסדרת הטלוויזיה "עדות אילמת" של ה-BBC בתפקיד מנהל מרכז לייל. לינטרן מופיע בתפקידי קריינות ודיבוב שונים, בין השאר בפרסומות עבור ג'ילט, פררו רושה, מרצדס-בנץ וערוץ הטלוויזיה "Film4". הוא הקריין בתוכניות דוקומנטריות נודעות כולל בסדרה זוכת הבאפט"א "Between Life and Death". לינטרן נשוי ואב לשלושה בנים. המשפחה מתגוררת בלונדון ובסאמרסט. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד לינטרן בוויקישיתוף ריצ'רד לינטרן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Bloodlines: Legacy of a Lord." (1997) "A violent reminder that homophobia hasn't gone away". gaycelluloid.com. נבדק ב-16 בנובמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Radio Times Hunted Cast List
עונת 1990/1991 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל

עונת 1990/1991 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה ה-25 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון התקיים ב-25 בספטמבר 1990 ומשחק הגמר התקיים ב-26 במרץ 1991. בתחרות השתתפו 19 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 8 עולות לשלב הבתים. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות. במשחק הגמר של התחרות גברה פאוק על סרגוסה בתוצאה 72:76, וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בית א' בית ב' הפועל גליל עליון הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב השני בו היא פגשה את שלנסק ורוצלב הפולנית וניצחה 84:109, 95:118. היא העפילה לשלב הבתים, אותו סיימה במקום השלישי. פירוט התוצאות באתר לינואספורט
בית הקברות הצבאי בצפת

בית הקברות הצבאי בצפת שוכן בצפון-מערב העיר, בקרבת הרובע היהודי העתיק. קבורים בו 113 חללי צה"ל. ראשיתו של בית הקברות בימי מלחמת העצמאות. בקרבות בעיר, שהתנהלו בששת החודשים הראשונים של המלחמה, נהרגו עשרות חיילים ואזרחים. קבורתם נעשתה בתחילה בבית הקברות היהודי העתיק של העיר. קבורה זו הפכה למסוכנת כיוון שבית הקברות היה נתון לצליפות האויב. לכן נקברו מאביב 1948 כל ההרוגים, חיילים ואזרחים, בתלולית עפר, שהייתה ידועה בשם 'גבעת חנה ושבעת בניה'. היא התנשאה מעל בית העלמין, בקרבת בתי הרובע היהודי בעיר, והייתה מעט מוסתרת. כך נוצרה החלקה הראשונה באתר שהפך לאחר המלחמה לבית קברות צבאי רשמי. החלקה הראשונה היא בעלת מבנה בלתי סדיר, השונה מאוד מן הנהוג בבתי קברות צבאיים בישראל. צורתה כמשולש והיא משתרעת ברובה על פני שטח תלול. נקברו בה למעלה מ-30 חללי צה"ל. מצבותיהם פזורות בחלקה לא בשורות ישרות אלא בכיוונים שונים, כשלצידן וביניהן כעשרים מצבות אזרחים. לימים הוגדלה החלקה אל שטח מישורי קטן הפונה לדרום-מזרח, ששימש לקבורת חללי צה"ל שנפלו עד לסוף שנות השישים. בעורף החלקה הראשונה, על גבי שטח מישורי, נבנתה רחבת הטקסים של בית הקברות ולצידה רחבה לקהל. מראשית שנות השבעים נקברו חללי צה"ל בבית הקברות בחלקות מישוריות רגילות, אשר הוכשרו ונבנו מצפון לרחבת הטקס ומצפון-מזרח לחלקה הראשונה. מאתר בית הקברות, הממוקם בנקודה גבוהה, נשקף נוף נרחב כלפי מערב. מתמשך ממנו שביל המוביל במורד אל בית הקברות היהודי העתיק ואל האנדרטה לשבעה עולי הגרדום שבו. בית הקברות הצבאי בראש פינה רמי יזרעאל, "לתולדותיהם ולאופיים של בתי הקברות הצבאיים בישראל", אריאל מס' 26 (171–172), אוקטובר 2005, עמ' 83–94. מדיה וקבצים בנושא בית הקברות הצבאי בצפת בוויקישיתוף בית העלמין הצבאי צפת, באתר "יזכור" הנתון מעודכן לחודש דצמבר 2023.
עונת 1991/1992 בגביע האירופי

עונת 1991/1992 בגביע האירופי הייתה העונה ה-26 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה העונה הראשונה במתכונת החדשה. המשחק הראשון התקיים ב-10 בספטמבר 1991 ומשחק הגמר התקיים ב-17 במרץ 1992. בתחרות השתתפו 39 קבוצות. במשחק הגמר של התחרות גברה ריאל מדריד על פאוק בתוצאה 63:65, וזכתה בגביע בפעם השלישית בתולדות המועדון. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ. לשלב המוקדמות השלישי הצטרפו 8 קבוצות שנשרו בשלב 1/16 של הליגה האירופית של פיב"א. לקבוצות המנצחות של השלב השלישי הצטרפו פאוק (מחזיקת הגביע), ריאל מדריד ופו אורטז. 12 קבוצות אלו אורגנו בשני בתים. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת עד שני ניצחונות והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות. בית א' בית ב' העונה לישראל היו שלוש נציגות בתחרות: הפועל גליל עליון התחילה את התחרות משלב המוקדמות השני בו היא ניצחה את יוניון מאוסטריה 67:87 ו-69:93. בשלב המוקדמות השלישי היא נפגשה עם הפועל חולון וניצחה 89:100 ו-81:90. את שלב הבתים היא סיימה במקום האחרון. הפועל חולון התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב השני בו היא פגשה את הונווד מהונגריה וניצחה 90:99, 67:111. בשלב המוקדמות השלישי היא נפגשה עם הפועל גליל עליון והפסידה 100:89 ו-90:81. מכבי ראשון לציון החלה מהשלב המוקדמות השלישי (כאשר היא נשרה מהליגה האירופית של פיב"א) בו היא נפגשה עם שלונסק וורוצל מפולין וניצחה 92:85 ו-86:101. את שלב הבתים היא סיימה במקום החמישי. פירוט התוצאות באתר לינואספורט פירוט התוצאות באתר פיב"א אירופה
הינו-רנו 4CV

הינו-רנו 4CV (באנגלית: Hino Renault 4CV) היא מכונית "סופרמיני", אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הינו מוטורס היפנית בין השנים 1953–1961. חברת הינו הוקמה בשנת 1910 והתמקדה בייצור מנועי דיזל ורכבים כבדים. בשנת 1953 החלה החברה לייצר רכבים פרטיים, תחילה בהרכבת דגמי רנו הצרפתית. דגם ה"הינו-רנו 4CV" היה מבוסס על הדגם הצרפתי קטר שבו של חברת רנו, לאחר שנחתם הסכם לשיתוף פעולה בין חברת "רנו" הצרפתית לחברת "הינו" היפנית. במדינת ישראל, הורכבו 550 יחידות מדגם הקטר שבו, שהיה זהה לחלוטין לדגם ה"הינו-רנו 4CV", וזאת על ידי קייזר-אילין תעשיות בנשר בין החודשים אפריל 1956 לאוקטובר 1959. הינו-רנו 4CV, שנת 1962 הינו-רנו 4CV הינו-רנו 4CV הינו-רנו 4CV קטר שבו מדיה וקבצים בנושא הינו-רנו 4CV בוויקישיתוף הינו-רנו 4CV, יו-טיוב הינו-רנו 4CVA 760cc Renault 4CV & the Japanese 750cc Hino 4CV הינו-רנו 4CV AJ - Hino 4CV