laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קונטנטו נאו

קונטנטו נאו (ContentoNow), לשעבר קונטנטו דה סמריק, היא הוצאת ספרים ישראלית העוסקת בשיווק וקידום מחוץ לישראל דרך פלטפורמות דיגיטליות כגון אמזון ופייסבוק. עסקה גם בהוצאה לאור במימון המחבר. בראש ההוצאה עומד המייסד, איש התקשורת והמו"ל נתנאל סמריק. ההוצאה מתמקדת בפרסום ספרים המעניקים תשובות לחיים טובים יותר (Books for Better Life). ספרים בעברית של ההוצאה מתורגמים לאנגלית ולסינית ומופצים בארצות הברית, באירופה ובסין. ההוצאה לאור משווקת תכנים וספרים בעיקר בתחום הדיגיטל באמצעות קמפיינים ברשתות החברתיות, תוך שימוש בפלטפורמות של פייסבוק, טוויטר, אמזון, הפצה לבלוגים בתחומים ייעודיים, למוציאים לאור בירידי ספרים בינלאומיים, וכן באולפן הטלוויזיה של ההוצאה שזכה לארח לראיונות שורה ארוכה של אישים. עם המחברים שהוציאו או הפיצו את ספריהם בהוצאה נמנים: עמוס אטינגר, שאול אייזנברג, גילה אלמגור, עדי גורדון, כרמי גילון, איתן הבר, אילן הייטנר, דני יתום, ליאור כלפון, אוריאל לין, אושרת קוטלר, עליזה זיו ואחרים. בדצמבר 2020 פורסם באתר "דה מרקר" כי קונטנטו דה סמריק, ארחה באולפני הטלוויזיה שלה שורה של חתני פרס ישראל לסדרה של ראיונות אישיים עם נתנאל סמריק.. אתר האינטרנט הרשמי של קונטנטו נאו ענת קם‏, גם נתנאל סמריק מו"ל, באתר וואלה, 1 באפריל 2008 טלי חרותי-סובר, מי אתה, "דוקטור" מישאל בן עמי?, באתר הארץ, 29 בינואר 2017 קונטנטו דה סמריק ונתנאל סמריק, ראיונות עם חתני פרס ישראל וסיפוריהם ששודרו באולפני החברה, באתר TheMarker‏, 14 בדצמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאטון

האם התכוונתם ל... סאטון (רובע) – מרובעי העיר לונדון בית סאטון – בית אחוזה בלונדון אישים: וילי סאטון – פושע אמריקאי מפורסם כריס סאטון – כדורגלן אנגלי סטון
ערב חד פעמי

ערב חד פעמי הוא שמה של סדרת מופעי בידור משנות השמונים והתשעים, בהשתתפות השחקנים מוני מושונוב ושלמה בראבא, הזמר גידי גוב (שהופיעו יחדיו בתוכנית הטלוויזיה זהו זה!), והמוזיקאים שלמה יידוב, יוני רכטר ואלון אולארצ'יק. ראשיתה של הסדרה במלחמת לבנון הראשונה ב-1982, כאשר גוב, מושונוב, בראבא, יידוב ורכטר זומנו למילואים על מנת להופיע בפני החיילים בחזית. לאחר סיומה של המלחמה, החליטו החמישה להמשיך עם המופע על הבמות האזרחיות תחת השם "ערב חד פעמי". בשנת 1985 עלה המופע השני בסדרה, "ערב חד פעמי משופץ", בהרכב זהה. ב-1991, לאחר מלחמת המפרץ, עלה הערב השלישי והאחרון, "ערב חד פעמי קונבנציונלי", בו החליף אולארצ'יק את רכטר. המופעים הורכבו משילוב של שיריהם המוכרים של גוב, רכטר, יידוב ואולארצ'יק עם מערכונים מקוריים לצד כאלה המבוססים על דמויות מ"זהו זה!" כגון יאצק (בראבא) והבבא בובה (מושונוב). חלק מהמערכונים הפכו לקטעים אהובים וזכורים בציבור הישראלי, כגון: "איש הצנזורה" (בו מגלם מושונוב צנזור המנסה לגנוז את המופע ואת שיריו של גוב) והמערכון בו מגלם בראבא עולה ממרוקו ("ירח מטפטף עלינו"). קומיקאים ישראלים רבים ציינו את המופע כאחת ההשפעות הבולטות עליהם. מושונוב אמר במספר הזדמנויות כי המופע היה "הדבר הכי טוב שעשיתי בקריירה שלי". מוני ובראבא, באתר MOOMA ערב חד פעמי משופץ (1986), באתר סטריאו ומונו ביוגרפיה, באתר של גידי גוב מרב יודילוביץ' ו, זיכרון צילומי: אמנים חוזרים לרגעי מלחמה, באתר ynet, 11 במאי 2016
אגוצנטריות

אגוצנטריות היא ראיית העולם מנקודת מבטו הבלעדית של המתבונן, ללא התייחסות לנקודות המבט של אנשים אחרים. האגוצנטריות היא מצב נפשי בו האדם רואה עצמו כמרכז העולם ומתעלם מקיומם וצורכיהם של אחרים. ז'אן פיאז'ה טוען שהאגוצנטריות היא מאפיין בולט בחשיבתו של ילד צעיר, שבאופן טבעי שבוי בנקודת מבטו ואינו מודע לקיומן של נקודות מבט אחרות. המילה אגוצנטריות היא הלחם של שתי מילים לטיניות, ego (אגו), שזה אני ו-centrum (צנטרום), שזה מרכז. אצל ילדים קטנים קיימת תופעה של דיבור, שאינו מכוון אל האחר. אצל ילדים עד גיל 10 הדיבור הזה מהווה 20% עד 60% מהדיבור שלהם. פיאז'ה היה הראשון שהתייחס לתופעה וכינה אותה "דיבור אגוצנטרי". פיאז'ה חילק את הדיבור האגוצנטרי לשלושה סוגים: חזרה על המילים (אקולליה). מונולוג. מונולוג בחברת ילדים נוספים. לאחר שפיאז'ה בחן את מושג האגוצנטריות אצל ילדים, הוא כינה את המצב ההתחלתי שבו נמצאת החשיבה שלהם- מצב אוטיסטי. כוונתו הייתה לחשיבה מרוכזת בעצמה ועיוורת לניגודים. בשלבים מאוחרים יותר מתחילים הילדים להבחין בזולת, בהשפעת חשיבה פחות מרוכזת בעצמה ויותר רציונלית. החשיבה האגוצנטרית של הילדים מייצגת שלב מעבר, כמו פשרה בין אוטיזם מקורי לבין הגיון. הדיבור משקף את טבעה האגוצנטרי של החשיבה אצל ילדים, ואת עקרון העונג (pleasure principle) המנחה אותה. במהלך התפתחותם נעלם לילדים הדיבור האגוצנטרי ומפנה את מקומו לדיבור חברתי הקשור לעקרון המציאות ומובן לסובבים אותם. ויגוצקי, שחזר על כמה מניסוייו של פיאז'ה, טען בתוקף שדיבור אצל ילדים הוא חברתי כבר מראשיתו. בגיל מסוים אותו דיבור חברתי פרימיטיבי מתחלק לשניים: לדיבור אגוצנטרי עבור עצמי ולדיבור תקשורתי עבור אחרים. דיבור פנימי הוא תוצר השינוי וההפנמה של הדיבור האגוצנטרי עבור עצמי. הדיבור האגוצנטרי רחוק מלהיות תופעה נעלמת וחסרת תועלת, ומהווה שלב הכרחי בהתפתחות הדפוסים הפנימיים של חשיבה מילולית ושליטה עצמית. אולג קומליק, אגוצנטריות והטיה לטובת העצמי בניהול משא ומתן, משאבי אנוש 260-259, עמ' 12–18 (2009) The Human Mind Is Naturally Prone To the Following Egocentric Tendencies (באנגלית) אגוצנטריות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ילדים מדברים עם עצמם באתר הסתדרות המורים לב ויגוצקי, למידה בהקשר החברתי, הקיבוץ המאוחד, 2004
סן-לו

סן-לו (בצרפתית: Saint-Lô) היא עיר בצרפת ובירת מחוז מאנש. העיר נוסדה בשם בריוור (בגאלית עתיקה: Briovère; מילולית:"גשר על נהר וייר" (אנ')) והייתה מבצר גאלי. סן-לו הייתה העיר השלישית בגודלה בדוכסות נורמנדיה אחרי רואן וקן, ונהפכה לחלק מצרפת ב-1202. ב-1275 ניתנה לה רשות לייצר מטבעות מהמלך פיליפ השלישי, מלך צרפת, וכך עשתה עד 1693. במהלך מלחמת מאה השנים העיר נכבשה בידי חיילים אנגלים, וב-1347 העיר נפגעה מהמוות השחור. ב-1378 העיר חזרה לידיים צרפתיות. העיר נכבשה בחזרה על ידי האנגלים בשנים 1418–1449. העיר סבלה רבות במהלך מלחמות הדת בצרפת. ב-1562 נכבשה העיר על ידי הכוחות ההוגנוטים ושימשה מבצר פרוטסטנטי. ב-1795 ניתן לעיר תפקיד הבירה של מחוז מאנש. ב-1858 חוברה העיר לקו הרכבת פריז-שרבור. במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי כוחות גרמניה הנאצית ב-17 ביוני 1940. עקב היותה נקודה אסטרטגית, העיר הושמדה כמעט לחלוטין במהלך הפלישה לנורמנדי, וכונתה "בירת החורבות" על ידי סמואל בקט. בלגיה סנט גיליין, בלגיה (מ־1961) גרמניה אאלן, גרמניה (מ־1979) הממלכה המאוחדת קרייסטצ'רץ', הממלכה המאוחדת (מ־1985) ארצות הברית רואנוק, ארצות הברית (מ־1999) מדיה וקבצים בנושא סן-לו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סן-לו (בצרפתית) סן-לו, ברשת החברתית פייסבוק סן-לו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סן-לו, ברשת החברתית אינסטגרם סן-לו, ברשת החברתית LinkedIn דף מידע על ההפצצות על סן-לו סן-לו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
HOT HBO

HOT HBO (בעבר נקרא: HOT Plus) הוא ערוץ טלוויזיה ייעודי ישראלי של חברת הטלוויזיה והתקשורת HOT. הערוץ משודר למנויי חברת הכבלים באפיק 4 (גם בפורמט HD). הערוץ מתמקד בתוכניות וסדרות רכש מארצות הברית וארצות אחרות, וכן כלל תחילה שידורים חוזרים של מספר תוכניות מקור של HOT. הערוץ נקרא תחילה "HOT Plus" והחליף את שמו ל-HOT HBO ב-1 בינואר 2017, לאחר ש-HOT רכשה את הזכויות לשידור תוכניות HBO באופן מלא. הערוץ החל את שידוריו ב-8 בפברואר 2015, לאחר מיתוג מחודש והחלפת שמו מ"HOT Weekend", אשר שודר בעבר באפיק 20 ולאחר מכן באפיק 26 בסופי שבוע בלבד. הערוץ עבר לשדר באפיק 4 והחליף את שמו ל"HOT Plus", והתחיל לשדר במשך כל ימי השבוע. לאחר עליית הערוץ המחודש, הועבר ערוץ CBS Drama לשדר באפיק 29, לאחר ששודר באפיק 4 במשך כחודש בלבד, מינואר – פברואר 2015. במהלך שנת 2016 רכשה חברת HOT זכויות של סדרות מבית HBO וב-3 באוקטובר 2016 החלו שידורי סדרות אלה בערוץ HOT Plus. בעקבות זאת, ב-1 בינואר 2017 הוחלף שם הערוץ ל-"HOT HBO", והוא מותג מחדש יחד עם הלוגו של HBO. זאת על אף שבערוץ משודרים גם תכנים אשר אינם שייכים לרשת זו. עבור הערוץ נרכשו לשידור מגוון סדרות מיובאות, כולל פרקים חדשים של סדרות ששודרו לפני כן בערוצים אחרים. לוח השידורים תחילה כלל גם שידורים חוזרים של סדרות ישראליות מבית HOT. "משחקי הכס" "ויפ" "וסטוורלד" "בית הקלפים" (עברה מערוץ הוט 3) "אבא אמריקאי" (עברה מערוץ הוט 3) "השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר" (עברה מערוץ הוט 3) "חסרי בושה" (עברה מערוץ הוט 3) "מד מן" (עברה מערוץ הוט 3) "מחלקת גנים ונוף" (עברה מערוץ הוט 3 והוט קומדי סנטרל) "גירושים" "לא בטוחה" "האפיפיור הצעיר" "בנות" "עמק הסיליקון" "ליל האירוע" "הסופרנוס" "זמן אמיתי עם ביל מאהר" "קז'ואל" "סטארט אפ" "T@gged" "בלי לפגוע" "סמוך על סול" "פשע אמריקאי" "רואדיז" "המשפחה" "קוונטיקו" "הדרך" "בילי ובילי" "השקר היפה" "דיג" "מינדי" (עברה מערוץ הוט 3) "פארגו" (עברה מערוץ הוט 3) "כתום זה השחור החדש" (עברה מערוץ הוט 3) "הרומן" (עברה מערוץ הוט 3) "בייטס מוטל" (עברה מערוץ הוט 3) "ילדי האנרכיה" (עונה 7, עברה מערוץ הוט 3 ו-HOT Zone) "קטסטרופה" "פורטלנדיה" "עור רגיש" "טרנספרנט" "החבובות" "מר רובוט" "יומן השומן" (עברה מערוץ הוט 3) "הגשר" "הדרך לאהוב" "אישה מכובדת" "טיפול אונליין" "סיינפלד" "סקס והעיר הגדולה" "דריה" "ספוקס" HOT3 – ערוץ הדגל של הוט, המשדר סדרות רכש לצד סדרות מקור ישראליות. HOT Zone – ערוץ סדרות אקשן ומתח, החליף את AXN. yes Base – הערוץ המקביל המשדר למנויי הלוויין של יס.
מסגד נוטרדאם

מסגד נוטרדאם (ברוסית: Мечеть Парижской Богоматери) הוא רומן עתידנתי-פוליטי שזכה להצלחה רבה ברוסיה ופורסם גם בצרפת ב-2009. הספר שנכתב בידי הסופרת הצרפתית הלנה צ'ודינובה, עוסק באסלאמיזציה של צרפת בשנת 2048. הספר הוא פרי יצירתה של הסופרת הלנה צ'ודינובה, בתו של הגאולוג ופלנטאולוג פיטר צ'ודינוב, אשר כתבה מספר ספרים ביניהם ספר ילדים על ההיסטוריה של אנגליה וטרילוגיה בדיונית במוטיב מלחמת האזרחים הרוסית. הרומן הדיסטופי, "המסגד של נוטרדאם בפריז", עורר התעניינות ציבורית רבה.[דרוש מקור] הרומן יצא לאור בסרביה, טורקיה, צרפת, פולין ובולגריה והוא תורגם לאנגלית ונורווגית. ב-2005 קיבל את פרס הרוסי "בסטקון".[דרוש מקור] הרומן היה מוקד לביקורת על ידי מוסלמים ותנועת המרכז-שמאל בצרפת. הספר נכתב במקור ברוסית והוא נאסר לפרסום במדינות רבות, ביניהן מדינות דמוקרטיות. בתחילת המחצית השנייה של המאה ה-21, 20 שנה לאחר ניצחון המהפכה האסלאמית באירופה. בארצות הברית מתחוללת מלחמת אזרחים. המעצמות שנותרו חופשיות ולא אסלאמיסטיות: סין, יפן, ישראל, רוסיה, אוסטרליה והודו, נתונות במלחמה לשמור על עצמן מהח'ליפות האסלאמית העולמית. על צרפתים שסירבו להמיר את דתם לאסלאם נכפה לחיות תחת תנאים קשים בגטאות בפריז. "ההתנגדות הצרפתית החדשה" מוצאת מידע אודות החלטת החליפות והתשובה הסופית לשאלת הצרפתים. ההתנגדות הצרפתית החדשה פונה נואשות לפעולות גרילה בניסיון להגן על אנשיה ממוות בטוח. ברמיזה לספרו של ג'ורג' אורוול "1984", מתאר הספר את שנת 2048. הקתדרלה המפורסמת היא כעת מסגד "אל-פרנקוני". קתולים צריכים לחגוג את המיסה בחשאיות בקטקומבות מתחת לאדמת פריז והמדינה נתונה לשלטון חוק השריעה האיסלמי. לא רק צרפת נתונה לשלטון מוסלמי אלא כל אירופה למעט רוסיה, המדינה החופשית היחידה שנותרה באזור. אלו בצרפת שדמם אירופאי חיים במחבוא או תחת תנאים מחפירים בגטאות. אחת הסצנות שפותחות את הספר מתארות סקילה למוות של לא-מוסלמי שנתפס מכין יין.
2015 בטלוויזיה בישראל

מדיה וקבצים בנושא 2015 בטלוויזיה בישראל בוויקישיתוף
ז'אן ד'ארק בתרבות ובאמנות

ז'אן ד'ארק (בצרפתית: Jeanne d'Arc;‏ 6 בינואר 1412 – 30 במאי 1431) הייתה גיבורה צרפתייה אשר מילאה תפקיד מפתח בתהליך שחרור צרפת מהכיבוש האנגלי בזמן מלחמת מאה השנים במאה ה-15. בין הישגיה הצבאיים היה שחרור אורליאן מהמצור האנגלי, מכאן כינוייה הבתולה מאורליאן והעלמה מאורליאן. היא נשפטה בידי האינקוויזיציה בעוון כישוף, קשרים עם השטן ופשעים נוספים, והועלתה על המוקד בעיר רואן. ז'אן ד'ארק נחשבת לגיבורה לאומית של צרפת ובמאה ה-20 אף הוכרה כקדושה של הכנסייה הקתולית. ז'אן ד'ארק מהווה מיתוס מכונן בתרבות הצרפתית. דמותה היוותה השראה ליוצרים רבים, לא רק צרפתים, מדובר באלפי יצירות בתחומי אמנות מגוונים: במחזאות, בספרות, במוזיקה, בקולנוע ובאמנות הפלסטית. למרות העניין המחקרי הרב בנושא לא קיים ריכוז של כל היצירות. ואפילו לא ריכוז כל היצירות בתחום ספציפי. אמנם נעשו ניסיונות להכין רשימות כאלו. כבר ב-1894 הכין אמיל אואט (Émile Huet) רשימה של מעל 400 מחזות ויצירות מוזיקליות. ב-1979 הספרייה העירונית בעיר רואן הציגה תערוכה שכללה מעל 500 תמונות ומוצגים אחרים הקשורים לז'אן ד'ארק. היצירות המובאות ברשימות שבהמשך הן אלה שהן בעלות הערך ההיסטורי-אמנותי הרב ביותר. ידוע שדיוקן של ז'אן ד'ארק, שלא שרד, צויר כבר במהלך חייה. אבל קיימים ציורים של דמותה כבר מהמחצית השנייה של המאה ה-15. בפריז - פסל מוזהב של ז'אן ד'ארק ניצב ברחוב ריבולי, מול הקצה הפתוח של ארמון הלובר. פסלו של פרנסואה רוד ניצב במוזיאון לוקסמבורג בפריז, באורליאן - הפסל "הבתולה מאורליאן" בכיכר המרכזית. בקומפיין - פסל ז'אן רוכבת על סוס, במקום בו נפלה בשבי, ופסל מול בית העירייה של קומפיין. על הבסיס חקוק משפט שלה: "אלך לקומפיין, להציל את חבריי הטובים" בעיירת הולדתה, דומרמי לה פוסל, חבל לורן - בחזית הבזיליקה בניו יורק - פסלה של אנה הנטינגטון בריבר סייד פארק . פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ז'אן ד'ארק ז'אן ד'ארק (סרט) טיול בצרפת בעקבות ז'אן ד'ארק מדיה וקבצים בנושא ז'אן ד'ארק בתרבות ובאמנות בוויקישיתוף רשימת סרטים על ז'אן ד'ארק מידע על הציור "ז'אן ד'ארק מתפללת" של ג'ון מילי
תעלה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תעלה – מעבר בין שני גופי מים, שלרוב נחצב באופן מלאכותי בידי האדם, ונועד למטרות תעבורה, ניקוז או מסחר תעלה נגד טנקים – תעלה שנועדה למנוע מעבר של טנקים ורכב קרבי משוריין. תעלה (אנטומיה) תעלת הלידה – כינוי לנרתיק, שדרכו יוצא העובר מהרחם בתהליך הלידה תעלת השמע – צינור באוזן המחבר בין האוזן התיכונה אל הלוע, ומאפשר כניסה של אוויר לתוך האוזן ויציאה ממנה התעלה הקרפלית תעלת יונים – מבנה עשוי חלבונים הממוקם בקרום התא של כל התאים החיים. תעלת יונים ממותגת מתח – תעלת יונים אשר נפתחת כתוצאה משינוי מתח חשמלי ומאפשרת מעבר יונים דרכה תעלות מרצפות – שיטת ריצוף DNA בשלבי פיתוח המבוססת על חדירת הגדילים המרוצפים דרך ממברנה טבעית או מלאכותית אקוופורינים – חלבונים המשמשים מעין תעלות מים בקרום התא קטגוריה:תעלות
הקומה השביעית

הקומה השביעית (בספרדית: Séptimo - "שביעי") הוא מותחן ארגנטינאי משנת 2013 בבימויו של פאצ'י אמצוקה הספרדי בכיכובם של ריקרדו דרין, בלן רואדה, לואיס זימברובסקי, אוסוולדו סנטורו, גיז'רמו ארנגו וחורחה ד'אליה. הסרט מגולל התרחשות של יום אחד בבניין בן שבע קומות כשחייו של עורך דין מצליח עוברים טלטלה של ממש כאשר שני ילדיו נעלמים בבניין. הסרט עלה להקרנת בכורה בספטמבר 2013. הסרט מתרחש בשכונת פאלרמו בבואנוס איירס, בבניין בן 7 קומות, כאשר סבסטיאן, עורך דין מצליח, יוצא מדירת אשתו בנפרד, דליה, בקומה השביעית, כדי לקחת את ילדיו לבית הספר. הם משחקים משחק תחרותי כשהוא יורד במעלית והילדים במדרגות אלא שבהגיעו לקומת הקרקע, הוא מגלה כי הילדים נעלמו. סבסטיאן מתחיל בחיפוש אחר ילדיו הנעלמים ומנסה לגלות האם זה אחד השכנים שחטף אותם, או מישהו מבחוץ. עד מהרה הוא נחרד לחשוב שאולי זו תחבולה של איש העולם התחתון המנסה לסחוט את סבסטיאן, המשמש כעורך דין בתביעה נגדו. ריקרדו דרין - סבסטיאן רוברטי בלן רואדה - דליה לואיס זימברובסקי - שוער הבניין אוסוולדו סנטורו - המפקח רוסאלס גיז'רמו ארנגו - רוביו חורחה ד'אליה - מרסלו גולדשטיין צילומי הסרט נערכו בבניין מגורים בן ארבע קומות שנוספו לו לצורך הצילומים 3 קומות, באמצעים דיגיטליים. "הקומה השביעית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הקומה השביעית", באתר AllMovie (באנגלית) "הקומה השביעית", באתר אידיבי "הקומה השביעית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עמוד הסרט באתר Time Out
שוקולד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שוקולד – מאכל המבוסס על אבקת קקאו שוקולד לבן – מאכל המבוסס על חמאת קקאו שוקולד מנטה מסטיק – להקה ישראלית שוקולד (סרט) – סרט משנת 2000, בבימוי לאסה הלסטרם, היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר שוקולד (ליצן) – ליצן שכיכב בקרקס ובמועדוני הלילה של פריז בימי הבל אפוק קטגוריה:שוקולד
דני מושיוב

דני מושיוב (נולד ב-22 באוקטובר 1968) הוא קצין ישראלי במילואים בדרגת אל"ם, כיהן כמפקדה הראשון של קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון. החל את דרכו בצנחנים, לאחר מכן שירת במגוון תפקידים בחיל הרפואה. בין היתר היה ראש ענף אימון ומבצעים בחיל הרפואה, סגן מפקד המשלחת בעקבות רעידת האדמה בהאיטי וסגן מפקד בה"ד 10. תכנן והוביל את פרויקט אליפות צה"ל לרפואה. בין השנים 2010–2013 כיהן כמפקד בה"ד 10 ולאחר מכן מונה למפקד קריית ההדרכה על שם אריאל שרון עד ספטמבר 2016. לאחר שחרורו מצה"ל מונה למנהל מחוז דרום של קופת חולים מאוחדת. מושיוב מתגורר ברמת גן, נשוי ואב לשלושה. מושיוב בעל תואר ראשון בחינוך בלתי פורמלי ותואר שני במנהל מערכות בריאות. מדיה וקבצים בנושא דני מושיוב בוויקישיתוף אל"ם דני מושיוב, מפקד עיר הבה"דים: חזון שהופך למציאות, גל"צ מיטל צור, טקס החלפת מפקד בה"ד 10, 22 בדצמבר 2013, אתר חיל הרפואה אלעד שוליו, תנאים משופרים במרפאות החיילים הקרביים, 10 באוקטובר 2007, באתר צה"ל סא"ל דני מושיוב, ניתן את הנשמה ואת הלב, 15 בינואר 2010, אתר ישראל היום אלעד לביא, אל“ם יעקב מנדלוביץ' מונה למפקד בה“ד 10, 26 דצמבר 2013, אתר צה"ל אלדד, חיים (2016-09-26). "אל"ם דני מושיוב נפרד לשלום - באר שבע טיימס beershevatimes". באר שבע טיימס beershevatimes. נבדק ב-2016-10-17. ארז שרווינטר, אל"מ (מיל') דני מושיוב מונה למנהל מחוז דרום במאוחדת, באתר חדשות רחובות ניוז, ‏22 באוגוסט 2019 אילנה קוריאל, פינישים אחרונים בעיר הבה"דים: "מעשה יצירה שקמה מהאדמה", באתר ynet, 14 בפברואר 2015 מיכל דניאלי, ‏חמושים במשקפי תלת ממד: החובשים הקרביים של העתיד, באתר ‏מאקו‏, 19 בדצמבר 2011
פארק החולדות

פארק החולדות הוא כינוי למחקר בנושא התמכרות לסמים שנערך בשנות ה-70 המאוחרות (ופורסם בשנת 1980), על ידי הפסיכולוג הקנדי ברוס ק. אלכסנדר ועמיתיו באוניברסיטת סיימון פרייזר בקולומביה הבריטית שבקנדה. השערתו של אלכסנדר הייתה כי סמים לא גורמים להתמכרות, ושההתמכרות לכאורה לסמים הנרקוטיים שנצפתה בשכיחות בחולדות מעבדה ניתנת לייחוס לתנאי החיים שלהם, ולא לתכונות הממכרות של הסם עצמו. הוא כתב בנייר עמדה לסנאט הקנדי בשנת 2001, שניסויים קודמים שבהם חולדות מעבדה הוחזקו מבודדות בכלובי מתכת צפופים, נקשרו למנגנון הזרקה עצמית, רק מראים כי "בעלי חיים במצוקה קשה, כמו אנשים במצוקה קשה, יקלו על מצוקתם בצורה תרופתית אם יוכלו". כדי לבחון את השערתו, אלכסנדר בנה פארק חולדות, מושבת דיור בגודל 8.8 מטר רבוע (95 רגל מרובע), פי 200 מהשטח של כלוב מעבדה סטנדרטי. היו 16-20 חולדות משני המינים במעון, שפע של מזון, כדורים וגלגלים למשחק, ומספיק מקום להזדווגות וגידול הגורים. תוצאות הניסוי תמכו בהשערתו. חולדות שנאלצו לצרוך מורפין הידרוכלוריד במשך 57 ימים רצופים הובאו לפארק החולדות וניתנה להן הבחירה בין מי ברז רגילים ומים מהולים במורפיום. על פי רוב, הם בחרו במים רגילים. במאמרו כתב על כך אלכסנדר: "שום דבר שניסינו... לא יצר משהו שנראה כמו התמכרות בחולדות ששוכנו בסביבה רגילה באופן סביר." קבוצות ביקורת של חולדות מבודדות בכלובים קטנים צרכו הרבה יותר מורפיום בניסוי זה ובכמה מהניסויים שאחריו. המאמר המקורי נדחה על ידי כתבי העת המדעיים החשובים ופורסם לבסוף בכתב עת קטן יחסית, "Psychopharmacology". מספר ניסויים אחרים שנערכו בעקבות המחקר, לא הצליחו לשחזר את תוצאותיו. עם זאת, המחקר עורר תשומת לב באשר לתנאי הכליאה של חולדות מעבדה והשפעתם על תוצאות ניסויים. מחקרים חדשים מתחילת המאה ה-21 מצאו כי סביבה מעשירה עשויה להקטין את התמכרותם של עכברים למורפיום, וכן להפחית סיכון להפרעות כמו אלצהיימר, הנטינגטון ופרקינסון. אלכסנדר עצמו ממשיך להרצות על מחקרו; החל מ-1985 הוא עבר לחקור התמכרות לסמים בקרב בני אדם מתרבויות מגוונות, מתוך הנחה שההבדלים הבין-תרבותיים בין אנשים מדמים את ההבדל בין חולדות בכלוב לעומת בפארק. פארק החולדות, באתר של ברוס ק. אלכסנדר Alexander, Bruce K., (2001) "The Myth of Drug-Induced Addiction", a paper delivered to the Canadian Senate, January 2001
XO (שיר של ביונסה)

XO (רגשון המסמל: חיבוק ונשיקה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבומה החמישי, Beyonce. השיר יצא כסינגל הראשון מן האלבום ב-16 בדצמבר 2013. זהו שיר אהבה שהופק על ידי רייאן טדר שהפיק גם את הלהיט Halo של הזמרת. בנוסף השיר הופק גם על ידי טריאוס נאש, היט-בוי ואף ביונסה. עם שחרורו השיר זכה לשבחים רבים על ידי מבקרי מוזיקה, ששבחו את שירה הגלם והנמוך של הזמרת. בתחילת השיר מושמע אודיו מאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר כאות מחווה לאנשים שנספו באסון. הזמרת פרסמה כי השיר מיועד כדי לעזור לאנשים שאיבדו את האנשים האהובים בחייהם. "XO" הצליח להופיע במצעדי מוזיקה רבים ברחבי אירופה ואוקיאניה והגיע לשיא של מספר 45 בארצות הברית Billboard Hot 100. נוסף על כך, השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ. קליפ השיר צולם בקוני איילנד, ברוקלין, ניו יורק בטיילת המפעילה לונה פארק באוגוסט 2013. במהלך הקליפ רואים את ביונסה עולה על מתקני הפארק, מטיילת ומבלה יחד עם חברים ומעריצים. את השיר צירפה ביונסה אל רשימת הביצועים שלה בסיבוב ההופעות העולמי שלה "The Mrs. Carter Show World Tour" ואף ביצעה אותו בטקס הווידאו קליפים של MTV לשנת 2014 כמחווה למעריציה בכל רחבי העולם. נכון לאפריל 2016, לקליפ השיר יש יותר מ-100 מיליון צפיות בערוץ ה-vevo של ביונסה ביוטיוב. הסינגל הגיע למעמד פלטינום בארצות הברית עם מעל ל-1,000,000 מכירות. מידע על היצירה "XO" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "XO" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "XO" באתר יוטיוב
הפיגועים באיסטנבול (2003)

הפיגועים באיסטנבול הייתה סדרת פיגועי טרור שהתרחשה ב-15 וב-20 בנובמבר 2003 בעיר איסטנבול שבטורקיה. במהלכה הותקפו על ידי פיצוץ משאיות תופת שני בתי כנסת, הקונסוליה הבריטית ובנק בריטי בעיר. בסך הכל נהרגו בפיגועים 57 (או 59) בני אדם ונפצעו כ-700. בשעה 09:30 בבוקר יום שבת, 15 בנובמבר, התפוצצו בפעולה מתואמת שתי משאיות תופת ליד בית הכנסת נווה שלום ובית הכנסת בית ישראל, בעת ששהו בהם כ-400 איש וכ-100 איש, בהתאמה. בהתפוצצויות נרצחו 23 אנשים, מהם תשעה יהודים (בבית הכנסת בית ישראל) והיתר טורקים. כ-300 איש נפצעו. חלק מהנפגעים היו מאבטחים של בתי הכנסת שניצבו לידם. שני המבנים ניזוקו קשות וכך גם האזורים הסמוכים להם, שבהם חנויות רבות. הריסות מהפיצוצים התפזרו על פני שטח של מאות מטרים. ארגון אל-קאעידה נטל אחריות על הפיגועים. כך עשתה גם הקבוצה האסלאמית הטורקית IBDA-C, אך השלטונות הטורקיים הגיבו על כך בביטול, באומרם כי לארגון זה לא היו היכולת והאמצעים להוציא לפועל התקפות שכאלה. חמישה ימים לאחר מכן, ב-20 בנובמבר, התפוצצה משאית תופת ליד הקונסוליה הבריטית באיסטנבול ומשאית אחרת התפוצצה ליד מטה הבנק הטורקי HSBC Bank A.Ş, שלוחה של הבנק הבריטי הבינלאומי HSBC. בפיגועים אלו נרצחו 30[דרוש מקור] (או 32) בני אדם. שלושה מהם היו עובדי הקונסוליה הבריטית, כולל הקונסול הכללי רוג'ר שורט. היתר היו אזרחים טורקים. כ-400 בני אדם נפצעו. מבנה הקונסוליה נהרס כליל. בעקבות פיגועי ה-15 בנובמבר קטע ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקור בצפון קפריסין ושב לארצו. ב-20 בנובמבר גינתה מועצת הביטחון של האו"ם פה אחד את סדרת הפיגועים במסגרת החלטה 1516. השלטונות הטורקים הגישו כתבי אישום בקשר לפיגועים נגד 74 אנשים, טורקים וסורים. לפחות שניים מהם נשפטו שלא בפניהם לאחר שנמלטו מטורקיה. יוחסו להם אחריות וסיוע לפיגועים כאנשי אל-קאעידה. 26 מהנאשמים זוכו בסופו של דבר והיתר הורשעו. שבעת הנאשמים הראשיים נידונו כל אחד ל-67 מאסרי עולם מצטברים. האחרים נידונו לתקופות מאסר שונות, מתשעה חודשים ועד 18 שנים. הפיגוע בבית הכנסת באיסטנבול (1986) מדיה וקבצים בנושא הפיגועים באיסטנבול בוויקישיתוף סיקור באתר ה-BBC: Turkey blast wreaks carnage, ‏15 בנובמבר 2003 Turkey blasts 'threat to peace', ‏15 בנובמבר 2003 Film clue to Turkey Jewish attack, ‏17 בנובמבר 2003 2003: British targets bombed in Istanbul סיקור באתר ואלה!: הקונסול הבריטי בין 27 ההרוגים באיסטנבול, באתר וואלה, 20 בנובמבר 2003 חמישה פיגועים באיסטנבול, אחד מהם סמוך לקונסוליה הישראלית, 21 בנובמבר 2003 דיאנה בחור-ניר, איסטנבול: 23 הרוגים בפיצוצים ליד שני בתי כנסת, באתר ynet, 15 בנובמבר 2003 דיאנה בחור-ניר, איסטנבול: 23 הרוגים בפיצוצים ליד שני בתי כנסת, באתר ynet, 16 בנובמבר 2003 מקור: http://news.bbc.co.uk/onthisday/hi/dates/stories/november/20/newsid_3746000/3746382.stm.
טטיאנה דה רונה

טטיאנה דה רונֶה (בצרפתית: Tatiana de Rosnay; נולדה ב-28 בספטמבר 1961) היא עיתונאית, סופרת ותסריטאית צרפתייה. מחברת רב-המכר "המפתח של שרה". נולדה בפרוור הפריזאי ניי-סיר-סן. אביה הוא ז'ואל דה רונֶה (אנ'), מדען ממוצא צרפתי-רוסי. סבה היה הצייר גאטן דה רונֶה (אנ'), וסבתו של אביה הייתה השחקנית הרוסייה נטליה רחווסקיה, שניהלה את התיאטרון ע"ש פושקין בלנינגרד בין השנים 1925–1949. אמה של דה רונה היא סטלה לבית ג'ב, אנגלייה, בתו של מזכ"ל האו"ם הראשון (והזמני) גלאדווין ג'ב ונינתו של המהנדס הבריטי הנודע איזמבארד קינגדום ברונל. טטיאנה גדלה בפריז, וכאשר נסע אביה ללמד באוניברסיטת MIT בשנות ה-70, המשיכה את לימודיה היסודיים בבוסטון. היא עברה לאנגליה בראשית 1980 וקיבלה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטה של מזרח אנגליה בנוריץ'. בשנת 1984 חזרה לפריז ועבדה כעיתונאית ומבקרת ספרות. החל משנת 1992 פרסמה דה רונֶה עשרה ספרים בצרפתית ושלושה באנגלית. במקביל כתבה תסריטים לסדרת טלוויזיה צרפתית. ב-2006 פרסמה את הרומן הפופולרי, על רקע היסטורי, "המפתח של שרה"; עלילת הרומן נטווית סביב אירועי מצוד ול ד'איב. הוא תורגם למספר שפות ונמכר במיליוני עותקים. בשנת 2009 עובד הספר לסרט הצרפתי "המפתח של שרה". L'appartement témoin, 1992 Maries, peres de famille: Romans d'adulteres, 1995 Le diner des ex: Roman, 1996 Le coeur d'une autre, 1998 Le Voisin, 2000 La Mémoire des Murs, 2003 Spirales, 2004 Sarah's Key, 2007 A Secret Kept / Boomerang, 2009 Moka, 2009 Rose, 2011 The House I Loved, 2011. The main theme of this novel is Baron Haussmann's renovation of Paris and the consequences for the inhabitants of the areas to be reconstructed. The Other Story, 2014 המפתח של שרה, מאנגלית: אביגיל בורשטיין. אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2008 בומרנג, מצרפתית: אביגיל בורשטיין. אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012 הבית אשר אהבתי, מאנגלית: אורטל אריכה, כנרת זמורה ביתן, 2015. מדיה וקבצים בנושא טטיאנה דה רונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טטיאנה דה רונה (בצרפתית) טטיאנה דה רונה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טטיאנה דה רונה, ברשת החברתית אינסטגרם טטיאנה דה רונה, ברשת החברתית Goodreads טטיאנה דה רוניי (1961-), דף שער בספרייה הלאומית