laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תארים מתקדמים

תארים מתקדמים או תארים גבוהים הם תארים אקדמיים המוענקים לבוגרי תואר ראשון המסיימים לימודי המשך מתקדמים, למשל תוארי מוסמך (M.A, M.S, L.L.M, M.F.A, M.B.A, M.D, D.M.D, D.V.M), דוקטור (J.S.D, LL.D ,Ph.D) או בתר-דוקטור. לעיתים קרובות הזכאות לתואר מתקדם מותנית בהשלמת עבודת מחקר חדשנית בתחום הלימודים ובמקרים אלו הסטודנטים הלומדים לתואר מכונים תלמידי מחקר או סגל אקדמי זוטר. מרבית המחקר האקדמי בעולם מבוסס על עבודות מחקר אלו. במקרים אחרים התארים המתקדמים מבטאים את העובדה כי הסטודנט רכש הכשרה מקצועית מקיפה, דוגמת תואר דוקטור לרפואה (MD) או תואר מוסמך במנהל עסקים (MBA) והם אינם כוללים השלמה של עבודה מחקרית. מערכת ההשכלה הגבוהה מאורגנת באופן שונה במדינות שונות ולפיכך גם מערכת התארים המתקדמים שונה. במדינות המושפעות מן המסורת האקדמית הגרמנית, למשל, לא הייתה קיימת באופן מסורתי הבחנה בין תואר ראשון לתואר "מאסטר", ושניהם לוכדו יחד תחת תואר אחד - ה"דיפלום" או ה"מגיסטר". מטרת הסכם בולוניה היא בין היתר לשנות מצב זה ולאחד את שלבי הלימודים הגבוהים בכל רחבי האיחוד האירופי. ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסידאים

חֲסִידָאִים (שם מדעי: Ciconiiformes) היא סדרה של עופות בינוניים עד גדולים ביותר. בסדרה ישנה משפחה אחת - חסידתיים (Ciconiidae). הגדול בחסידאים הוא מרבו ענק שמוטת כנפיו מגיע ל־3.2 מ' ומשקלו עשוי להגיע ל־8 ק"ג. הקטנה בסדרה היא חסידה אבדימית (Ciconia abdimii) שמוטת כנפיה מגיע ל־73 ס"מ ומשקלה ל־1 ק"ג. בסדרה ישנה כיום משפחה אחת: חסידתיים (Ciconiidae). שלושה משפחות נוספות נכחדו ממנה: Agnopteridae Palaelodidae Scaniornithidae בעבר השתייכו משפחות המנעלניים (Balaenicipitidae), הטגואניים (Scopidae), האנפתיים (Ardeidae) והכפניים לחסידאים, אך היום הם כלולים בסדרת השקנאים. כמו כן הקטות נחשבות היום סדרה עצמאית. מבחינות רבות קרובים החסידאים לדורסי היום, ולכן אין פלא שלפי שיטות מיון רבות נכללה (או עדיין נכללת) משפחת הקונדוריים בסדרה, זו כשחלק משיטות המיון מיינו את המשפחה הזו לחסידאים עוד קודם. חסידה לבנה פשוק-מקור אסייתי מרבו אפריקני חסידת עצים זוג של יאבירו חסידן צבוע חסידת האוכף ביצה אנפה מדיה וקבצים בנושא חסידאים בוויקישיתוף חסידאים, באתר ITIS (באנגלית) חסידאים, באתר NCBI (באנגלית) חסידאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חסידאים, באתר GBIF (באנגלית) חסידאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
קבלולי (ריקוד)

קַבַּלוּלי (בגאורגית יהודית: კაბალული) הוא ריקוד חתונה מסורתי של יהודי גאורגיה. הריקוד היה נפוץ בכארתלי שבמזרח גאורגיה. מקור המילה קבלולי מהמילה הוא מהמילה "קבלה" בעברית, ומשמעותה למעשה הוא ריקוד קבלת הפנים. הריקוד מתבצע מיד לאחר החופה, על ידי אם החתן, אחותו או גיסה, היא רוקדת מול בני הזוג כשהיא מניפה את לחם הכלולות, שהוא בעצם עוגת שמרים מיוחדת, הנקראת אף היא קבלולי, ומונחים עליה מסביב נרות דולקים. בעקבותיה יוצאת בריקוד נציגה ממשפחת הכלה ובידיה עוגה אחרת שנאפתה בבית הכלה. לריקוד מצטרפים הכלה והחתן ובני משפחה נוספים. החוגגים מניחים על העוגה שטרות כסף כמתנה לרוקדת. את נרות ה"קבלולי" שנשארו, נהגו לטמון, כדי שלא ייעשה בהם כישוף שיפגע בבני הזוג. רחל ארבל ולילי מגל, "מסורת מנהגים ואורך חיים", באתר הקונגרס העולמי של יהודי גאורגיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבלולי (לחם כלולות)

קַבַּלוּלי (בגאורגית יהודית: კაბალული) הוא לחם כלולות מסורתי של יהודי גאורגיה, שהיה נהוג לרקוד כשהוא מונף כלפי מעלה בריקוד קבלת הפנים, שנקרא אף הוא קבלולי, לאחר החופה. המנהג היה נפוץ בכארתלי שבמזרח גאורגיה. מקור המילה קבלולי הוא מהמילה "קבלה" בעברית. על פי המנהג הייתה אם החתן, אחותו או גיסה, רוקדת מול בני הזוג כשהיא מניפה את לחם הכלולות כשנרות דולקים מונחים עליה מסביב. בעקבותיה יוצאת בריקוד נציגה ממשפחת הכלה ובידיה לחם אחר שנאפה בבית הכלה. לריקוד מצטרפים הכלה והחתן ובני משפחה נוספים. החוגגים מניחים על הלחם שטרות כסף כמתנה לרוקדת. לחם הכלולות הוא בעצם עוגת שמרים העשויה ביצים וחלב ומקושטת בסוכר. הלחם או הבצק התופח מסמלים את הכלה והנר מסמל את החתן. המטבח הגאורגי עוגת חתונה רחל ארבל ולילי מגל, "מסורת מנהגים ואורך חיים", באתר הקונגרס העולמי של יהודי גרוּזיה לחם כלולות בגאורגיה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבלולי

האם התכוונתם ל... קבלולי (ריקוד) – ריקוד חתונה מסורתי של יהודי גאורגיה. הריקוד היה נפוץ בכארתלי שבמזרח גאורגיה קבלולי (לחם כלולות) – לחם כלולות מסורתי של יהודי גאורגיה
מוריס וילקינס

מוריס יו פרדריק וילקינס (באנגלית: Maurice Hugh Frederick Wilkins; ‏ 15 בדצמבר 1916 - 5 באוקטובר 2004) היה ביולוג בריטי יליד ניו זילנד. הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה בשנת 1962 על חלקו בגילוי מבנה ה-DNA. מחקריו של וילקינס עסקו בניסויי עקיפה של קרני רנטגן לצורך לימוד מבנה של חומרים, פוספורסצנציה והפרדת איזוטופים. עמיתת המחקר של וילקינס מקינגס קולג' לונדון, רוזלינד פרנקלין, הגיעה להישגים משמעותיים בהבנת מבנה הדנ"א בשנת 1952. בסוף אותה שנה היא הצליחה לבצע ניסוי עקיפה של קרני רנטגן ולקבל תצלום ברור של דנ"א. תוצאה זו מכונה "תצלום 51". וילקינס שהיה מסוכסך עמה, הראה את הצילום בלי ידיעתה, לג'יימס ווטסון שביקר במעבדתם. ווטסון זכר את הצילום ותוך זמן קצר הצליח, יחד עם שותפו למחקר פרנסיס קריק, לפצח את מבנה מולקולת הדנ"א. לאחר שפרנקלין חלתה בסרטן, המשיך וילקינס את המחקר שלה וסייע בהבנה מעמיקה יותר של מבנה הדנ"א. על כך הוענק לו, לווטסון ולקריק פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה בשנת 1962. מדיה וקבצים בנושא מוריס וילקינס בוויקישיתוף מוריס וילקינס, באתר פרס נובל (באנגלית) מוריס וילקינס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מוריס וילקינס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוריס וילקינס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השערת ארדש-גראהם

השערת ארדש-גראהם היא השערה שהוכחה כנכונה בתורת המספרים הקומבינטורית, שלפיה בכל חלוקה סופית של קבוצת המספרים   2 , 3 , 4 , ⋯ {\displaystyle \ 2,3,4,\cdots } (המספרים הטבעיים הגדולים מ-1), יש חלק הכולל מספרים שסכום ההופכיים שלהם הוא 1. במילים אחרות, לכל צביעה של המספרים האלו במספר סופי של צבעים, יש "הצגה מונוכרומטית" של 1 כשבר מצרי (מניחים ש-1 אינו משתתף במשחק, כדי שלא לקבל את ההצגה הטריוויאלית   1 = 1 1 {\displaystyle \ 1={\frac {1}{1}}} ). את ההשערה הציעו פול ארדש ורונלד גראהם ב-1980, והוכיח אותה ארני קרוט (אנ') בשנת 2000. לדוגמה, בחלוקת הטבעיים למספרים זוגיים ואי-זוגיים, אפשר להציג את 1 גם כסכום   1 2 + 1 4 + 1 6 + 1 12 {\displaystyle \ {\frac {1}{2}}+{\frac {1}{4}}+{\frac {1}{6}}+{\frac {1}{12}}} , וגם כסכום   1 3 + 1 5 + 1 7 + 1 9 + 1 15 + 1 21 + 1 27 + 1 35 + 1 63 + 1 105 + 1 135 {\displaystyle \ {\frac {1}{3}}+{\frac {1}{5}}+{\frac {1}{7}}+{\frac {1}{9}}+{\frac {1}{15}}+{\frac {1}{21}}+{\frac {1}{27}}+{\frac {1}{35}}+{\frac {1}{63}}+{\frac {1}{105}}+{\frac {1}{135}}} . השאלה היא האם בכל חלוקה יש הצגה כזו לפחות עבור אחד החלקים. ארדש וגראהם שיערו בנוסף שקיים קבוע b כך שאם מספר הצבעים r גדול מספיק, אז המכנה הגדול ביותר שבו נעשה שימוש בהצגה, קטן מ-   b r {\displaystyle \ b^{r}} . כדי שהתנאי הזה יתקיים, ידוע שעל b להיות לפחות e. קרוט הוכיח שהטענה הזו נכונה עבור b ≥ e 167000 {\displaystyle b\geq e^{167000}} . תוצאתו של קרוט נובעת כמסקנה ממשפט כללי יותר, שלפיו יש הצגה של 1 באמצעות שברים מצריים שהמכנים שלהם נבחרים מקבוצה C של מספרים חלקים בקטעים מהצורה [ X , X 1 + δ ] {\displaystyle \displaystyle [X,X^{1+\delta }]} , בתנאי ש-C גדולה מספיק כך שסכום ההופכיים של המספרים שם הוא לפחות 6. השערת ארדש-גראהם נובעת מהמשפט הזה, אם מראים שלכל r, ניתן למצוא קטע מהצורה הזו כך שסכום ההופכיים של כל המספרים החלקים הוא לפחות 6r, משום שאז יש בכל צביעה ב-r צבעים חלק אחד שסכום ההופכיים עבורו הוא לפחות 6. ארדש כתב במהלך חייו מאמרים רבים על שברים מצריים. כמעט עשרים שנה אחרי מותו, התפרסם מאמר משותף שלו עם רון גראהם ו-Steve Butler, לאחר שהאחרון השלים, גם באמצעות חישוב אינטנסיבי, פתרון של בעיה אחרת שהציבו ארדש וגראהם: האם אפשר להציג כל מספר שלם כשבר מצרי שבו המכנים הם כולם מכפלה של שלושה ראשוניים New Erdős Paper Solves Egyptian Fraction Problem, Simons Foundation, ‏2015-12-09 (באנגלית אמריקאית). התשובה, כפי שהוכח ב-2015, חיובית [1]. משפט מירסקי-ניומן (אנ') קובע שבכל חלוקה של השלמים לאיחוד זר של סדרות אריתמטיות מוכרח ההפרש הגדול ביותר להופיע יותר מפעם אחת. השערת הרצוג-שונהיים (אנ') מכלילה את הבעיה שביסוד משפט מירסקי-ניומן לחבורה (סופית) כלשהי. Croot, Ernest S. III, Unit Fractions, Ph.D. thesis, University of Georgia, Athens, 2000. Erdős, Paul and Graham, Ronald L., "Old and new problems and results in combinatorial number theory". L'Enseignement Mathématique 28:30–44, 2000. עמוד הבית של ארני קרוט ההוכחה של קרוט ב-"Annals of Mathematics" ארדש, פול וגראהם, רונלד, בעיות ותוצאות ישנות וחדשות בתורת המספרים הקומבינטורית (עמ' 128), שם מקורי: Old and New Problems and Results in combinatorial Number Theory, ‏1980 (באנגלית)
חוות שרתים

חוות שרתים היא מתקן המאחסן אוסף של שרתים המיועדים לבצע משימות שנמצאות מעבר ליכולתו של שרת יחיד. חוות שרתים מתוכננת לרוב כאשכול מחשבים, או כמספר אשכולות מסודרים במסדי מחשוב, ומאובזרות גם במתגים ונתבים לניתוב התקשורת. מחשבי על מודרניים רבים מורכבים מחוות שרתים ענקיות המורכבות ממעבדים מהירים המחוברים באמצעי תקשורת כאלה. שימוש נפוץ של חוות שרתים הוא לשירותי מחשוב ענן, אחזקת אתרי אינטרנט ושירות אירוח אתרים. השימוש בחוות מחשבים נעשה נפוץ יותר ויותר על ידי עסקים גדולים, במקום או לצד מחשבים מרכזיים. בגלל הכמות האדירה של שרתים בחוות, תקלה בשרת בודד היא אירוע תכוף, וניהול חוות שרתים חייב לקחת זאת בחשבון. דרכי התמודדות עם תקלות מסוג זה מגוונות וכוללות גם הכנה מראש בשיטות כמו כפילות, אשכול וגמישות בהגדרות המחשבים. לעיתים קרובות בחוות שרתים יוקצו לאותה משימה שני שרתים, עיקרי וגיבוי, כך שבמקרה של תקלה באחד מהם השירות לא יופסק. להבטחת פעולה רצופה כוללת חוות שרתים גם גנרטורים ומערכות אל-פסק, למקרה של תקלה באספקת חשמל מרשת החשמל. גודלן ויכולותיהן של חוות שרתים מוגבלים לרוב על ידי ביצועי מערכות מיזוג האוויר שלהן או אספקת החשמל ולא על ידי עוצמת החישוב או מאפייני המחשבים המצויים בחווה. מסיבה זאת לעיתים נמדד גודל חוות השרתים במגהוואט שעה וביצועי המערכות המצויות בחוות שרתים נמדדים בביצועים ליחידת הספק ולא בביצועים למעבד. חוות שרתים מדורגות בארבע רמות מבחינת רציפות השירות שהן מבטיחות: Tier I: רציפות מינימלית, כולל מערכת אל-פסק. תקלות ותחזוקה מביאים להשבתה זמנית של השירות. Tier II: רציפות בסיסית, עמידות לתקלות מבוססת על כפילות בחלק מהרכיבים. תחזוקה מצריכה השבתה זמנית של השירות. Tier III: רציפות מתקדמת: כפילות בכל הרכיבים, כך שתקלה ברכיב כלשהו אינה פוגעת ברציפות השירות. תחזוקה אינה מצריכה השבתה של המערכת. Tier IV: רמת הרציפות הגבוהה ביותר. חברת גוגל רשמה פטנט על חוות שרתים הממוקמת בספינה בלב ים המשתמשת במי הים לקירור החווה ובתנועת הגלים כמקור אנרגיה מתחדשת לשאר צורכי החווה. החווה הימית מפחיתה את עלויות אחזקת החווה הן על ידי הפחתת עלות האנרגיה הנדרשת לתפעולה השוטף והן על ידי הימנעות ממיסים שכן החווה אינה נמצאת בתחומה של אף רשות. בישראל פועלות חוות שרתים הפזורות ברחבי המדינה. עם הספקים הבולטים של חוות שרתים נמנים מד 1, בינת תקשורת מחשבים, בזק בינלאומי, טריפל סי, פרטנר תקשורת ועוד. בשנת 2020 חנך צה"ל חוות שרתים חדשה לשירותו. ממשלת ישראל יזמה את פרויקט נימבוס להעברת המחשוב הממשלתי למחשוב ענן, במסגרתו יוקמו חוות שרתים אחדות. אשכול מחשבים מרכז נתונים (Data Center) מישל דור, מה זו חוות שרתים?, באתר ynet, 6 במרץ 2006 אסף גלעד, סופר־פארם, באתר כלכליסט, 15 בפברואר 2012 אמיתי זיו, כמעט בחשאיות: מי משקיע מיליארדים מתחת לאדמה?, באתר TheMarker‏, 17 במרץ 2019 שמאי המקרקעין ירון ספקטור, איך הפכו חוות השרתים לשחקן החדש בשוק הנכסים המניבים – השמאי ירון ספקטור מנתח, באתר כלכליסט, 28 באפריל 2021 יוסי גורביץ, שלב נוסף בדרך ל"חוות השרתים הימית" של גוגל, באתר כלכליסט, 3 במאי 2009 אתר האינטרנט הרשמי של מד 1 אתר האינטרנט הרשמי של בינת תקשורת מחשבים אתר האינטרנט הרשמי של בזק בינלאומי כיצד לבחור חוות שרתים, באתר "טריפל סי אתר האינטרנט הרשמי של פרטנר תקשורת אמיתי זיו, אחרי עשור ויותר ממיליארד וחצי שקל - נחנך הדאטה סנטר הגדול של צה"ל, באתר TheMarker‏, 22 בספטמבר 2020
ארץ הגיר

ארץ הגיר (באנגלית: ChalkZone) היא סדרת אנימציה שנוצרה בידי בייל בורנט ולארי הובנר ושודרה בערוץ ניקלודאון מ-22 במרץ 2002 עד ל-22 במרץ 2008. הסדרה מספרת על ילד בשם רודי טאבוטי המוצא גיר קסמים שנותן לו מעבר לארץ שעשויה מגיר. רודי משתף את חברתו פאני סנצ'אז וביחד הם עוברים לארץ הגיר מדי פעם ופוגשים בחברם העשוי מגיר סנאפ. רודי טאבוטי (אליזבת דיילי): הכוכב של הסדרה מוצא גיר קסמים שבעזרתו הוא יכול להגיע לארץ הגיר ולצייר ציורים שיהפכו לאמיתיים בארץ הגיר. סנאפ (קנדי מילו): חברו המצויר של רודי שנמצא בארץ הגיר. סנאפ עוזר לרודי להתמצא בארץ הגיר כאשר רודי מגיע לשם וגם סנאפ עוזר לשמור על ארץ הגיר. פאני סנצ'אז (היידן וולץ'): פאני היא תלמידה טובה בבית הספר וגם חברתו הטובה ביותר של רודי, מצטרפת עליו בביקוריו בארץ הגיר ועוזרת לו לפתור את הבעיות שם. רג'י הבריון (קנדי מילו): הבריון בבית הספר של רודי נוהג להציק לרודי כל הזמן. הורס טי ווילטר (רוברט קייט): המורה של רודי בבית הספר לפעמים חושד ברודי שעובר לעולם הגירים. בייקלופ (רוג'ר בומפס): הקיקלופ ששומר על ארץ הגיר והאחראי על מערת הגירים שבא כל הגירים הקסומים. ג'ו טאבוטי (ג'ס הרנל): אביו של רודי. מילדרד טאבוטי (מיריים פליין): אימו של רודי. בלוקי (קנדי מילו): ציורו הראשון של רודי שנשלח לארץ הגיר וחברו הטוב של סנאפ. קווין ראפשיבה (רוזי טיילור): חברתו של סנאפ והזמרת הכי מפורסמת בארץ הגיר. סקרול (ג'ים קאמינגס): האויב של רודי בארץ הגיר, מנסה להשתלט על ארץ הגיר. "ארץ הגיר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ארץ הגיר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אדולף סאקס

אנטואן-ז'וזף "אדולף" סאקס (Antoine-Joseph "Adolphe" Sax;‏ 6 בנובמבר 1814 – 7 בפברואר 1894) היה מפתח כלי נגינה בלגי וקלרניתן. ידוע במיוחד כממציא הסקסופון. סאקס נולד בדינאן שבוולוניה. אביו, שרל-ז'וזף סאקס, היה ממציא כלי נגינה בעצמו, שהכניס שינויים בקרן היער ופיתח אותה. סאקס הרכיב את כלי הנגינה שלו בגיל צעיר מאוד, והציג לתחרות שני חלילים וקלרינט שהרכיב בעצמו כבר בגיל 15. לאחר מכן למד לנגן בכלים אלו בבית הספר המלכותי למוזיקה בבריסל. בשנת 1841 עבר להתגורר בפריז והחל לתכנן ולפתח כלי נגינה חדשים, אותם הציג בשנת 1844. סאקס הציג את הסקסופון הראשון בשנת 1845, ורשם עליו פטנט ב-1 ביולי 1846. הוא פיתח אותו לאחר שקיבל הזמנה לכלי נגינה שיתאים לתהלוכות ולתזמורות. עם זאת, כיום הסקסופון נפוץ בעיקר בהרכבי ג'אז. עקב בעיות של שמירת זכויות על פטנט והתדיינויות משפטיות, הוכרז סאקס פעמיים (בשנת 1856 ובשנת 1873) כפושט רגל. בין השנים 1853–1858 היה חולה בסרטן אך הצליח להבריא לחלוטין. נפטר בשנת 1894. תמונתו הופיעה על שטר של 200 פרנק בלגי, ששימש עד החלפת הפרנק במטבע האירו בשנת 2002. מדיה וקבצים בנושא אדולף סאקס בוויקישיתוף מספר סקסופונים שפיתח סאקס, באתר National Music Museum הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון ‏יום הולדתו ה-201 של סאקס, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית), 6 בנובמבר 2015 אדולף סאקס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדולף סאקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרק 31 - החיים המשוגעים של ממציא הסקסופון - מה יש בזה, סרטון בערוץ "רלוונט", באתר יוטיוב (אורך: 47:54) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רביעיית הג'אז המודרני

רביעיית הג'אז המודרני (באנגלית: Modern Jazz Quartet) נוסדה בשנת 1952 על ידי מילט ג'קסון (ויברפון), ג'ון לואיס (פסנתר ומפיק מוזיקלי), פרסי הית (קונטרבס) וקני קלארק (תופים) (קוני קיי החליף את קלארק ב-1955). הרביעייה נחשבת לאחד מהרכבי הג'אז המודרני החשובים ולהרכב שקידם את נגינת הויברופון יותר מכל הרכב אחר. הרביעייה התנסתה במספר סגנונות ג'אז כשהבולטים ביניהם הם בי בופ, קול ג'אז ולבסוף גם הזרם השלישי. מייסד ההרכב ומובילה היה מילט ג'קסון אשר ניגן עם ג'ון לואיס וקני קלארק בתזמורת המפורסמת של דיזי גילספי בשנים 1946 עד 1950. לאחר מכן הם צירפו את פרסי הית בבס. מדיה וקבצים בנושא רביעיית הג'אז המודרני בוויקישיתוף רביעיית הג'אז המודרני, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) רביעיית הג'אז המודרני, באתר ספוטיפיי רביעיית הג'אז המודרני, באתר AllMusic (באנגלית) רביעיית הג'אז המודרני, באתר MusicBrainz (באנגלית) רביעיית הג'אז המודרני, באתר Discogs (באנגלית) רביעיית הג'אז המודרני, באתר Songkick (באנגלית) רביעיית הג'אז המודרני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנדלה

חנדלה (בערבית: حنظلة, תעתיק מדויק: חנט'לה) הוא דמות הקומיקס המפורסמת ביותר של הקריקטוריסט נאג'י אל-עלי. חנדלה הופיע לראשונה בעיתון הכוויתי "א-סיאסה" בשנת 1969. החל משנת 1973 (בה התחוללה מלחמת יום הכיפורים) הופיעה הדמות כאשר גבה מופנה לקורא, וידיה משולבות מאחוריו. דמותו של חנדלה משמשת להביע את דעתו ומחאתו של יוצרה כלפי המציאות שיצר הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הדמות מוצגת כילד בן 10, על פי יוצרו, הגיל בו הוא עצמו נאלץ לעזוב את פלסטין. לדברי אל-עלי, הילד לא יכול לגדול עד אשר יחזור למולדתו. עמידת הדמות עם גבה למתרחש ושילוב הידיים מאחור מסמל ניסיון ל"פתרון חיצוני" ולחוסר אונים כלפי הנעשה. הדמות לבושה בבגדים בלויים והיא יחפה על מנת להביע סולידריות עם העוני שהפליטים הפלסטינים חיים בו במחנות הפליטים. משמעות השם "חנט'לה" היא פקועה, פרי שטעמו מר, ולדברי מוסטפא כבהא, "נועד לבטא כנראה את המרורים שאוכלים הפלסטינים במאבקם להגשים את זהותם ואת ריבונותם כעם". יותר מאוחר הפך חנדלה לחתימתו של אל-עלי ולסמל לזהות ולהתנגדות פלסטינית. בשנים מאוחרות יותר, צויר חנדלה כשהוא זורק אבנים או מצייר גרפיטי. דמותו של חנדלה משמשת גם כסמל התנועה הירוקה באיראן. בשנת 2007 הנאא אל-רמלי ביימה את הסרט התיעודי "האייקון" אודות דמותו של חנדלה, אשר הוצג במדינות רבות. יוצרו, נאג'י אל-עלי, אומר: "קורא יקר, הרשה לי להציג את עצמי לך. השם שלי: חנדלה, שמו של אבי: לא צריך לדעת, השם של אמא: "הנכבה", ואחותי הקטנה: פאטמה. מידת הרגליים: אני לא יודע כי אני תמיד יחף. תאריך לידה: נולדתי ב-5 ביוני 67. הלאומיות שלי: אני לא פלסטיני, לא ירדני, לא כוויתי, לא לבנוני ולא מצרי, אני לא אף אחד... בקיצור, אין לי זהות, ואני לא מתכוון שתהיה לי אזרחות... אני רק בן אדם ערבי...". מדיה וקבצים בנושא חנדלה בוויקישיתוף אתר המוקדש לדמות (באנגלית) אתר של נאג'י אל-עלי (בערבית) אתר נוסף של הקריקטוריסט (באנגלית) ספר אלקטרוני ובו לקט קריקטורות (בערבית) שרוליק וחנדלה נפגשים בכיתה, מאת יהושע רץ. באתר דוגרינט מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 277, איור 106. عرض أفلام كنفاني والعلي في بيت بلدنا - صحيفة الرأي, web.archive.org, ‏2019-12-17
בלו 1

בלו 1 הייתה חברת תעופה פינית שבסיסה נמצא בנמל התעופה הלסינקי-ונטה. בשנת 2016 פורקה בלו 1 והתמזגה עם סיטיג'ט. החברה נוסדה בשנת 1987 והחלה לטוס בשנת 1988 כחברה-בת של סקנדינביין איירליינס בשם "אייר בוטניה". בתחילת דרכה החברה טסה טיסות פנימיות בפינלנד. בשנת 1998 רכשה SAS את כל מניות החברה שלא היו בידיה עד כה. בעקבות הרכישה החלה אייר בוטניה לטוס גם אל בסיסיה של SAS ואל ערים גדולות באירופה. בשנת 2004 שינתה החברה את שמה לבלו 1. פינלנד – הלסינקי, קיטילה, קופיו, קוואסמו, אאולו, רובניימי, טמפרה, טורקו, וואסה. אירופה – קופנהגן, דוברובניק, ספליט, בודפשט, ניס, ביאריטז, אתונה, אוסלו, גטבורג, סטוקהולם. מדיה וקבצים בנושא בלו 1 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלו 1
ולטר גרופיוס

ולטר אדולף גאורג גרופיוס (גרמנית: Walter Adolph Georg Gropius; ‏18 במאי 1883 – 5 ביולי 1969) היה אדריכל גרמני, מייסד בית הספר הבאוהאוס לעיצוב ובניה ומחלוצי הסגנון הבינלאומי. ולטר גרופיוס נולד בברלין ב-1883, למד ארכיטקטורה במינכן ובברלין. ניהל את משרדו של פטר ברנס במשך 3 שנים, שבמהלכן שימש כאדריכל ומעצב ראשי בחברת AEG. הקים משרד ארכיטקטורה עם אדולף מאייר ויחד איתו תכנן מחדש את מפעל "פאגוס", בית חרושת לאימומים של נעלים באלפלד, בגרמניה. גרופיוס העניק למפעל חזות חדישה שהפכה אותו לחלוץ בתפיסת העיצוב. לאחר מלחמת העולם הראשונה התבקש גרופיוס לעזור לשיקום גרמניה, הוא ייסד את הבאוהאוס, בית הספר הגבוה לאדריכלות, עיצוב ואומנות. גרופיוס איחד שני בתי ספר: האחד, בית הספר למלאכת מחשבת ועיצוב והשני בית הספר לאומנות. בהתאם למטרתו להדגיש את צורכי האדם, נוצר סגנון ארכיטקטוני עיצובי של הבאוהאוס. סגנון נקי, פשוט, שימוש מרובה בקווים ישרים וצורות בסיסיות. זאת על מנת להקל על השימוש ועל ייצור האובייקטים. גרופיוס נישא לאלמה שינדלר לאחר מותו של בעלה גוסטב מאהלר ולהם נולדה בת ב-1916 ששמה מאנון. כשמאנון נפטרה מפוליו בגיל 18, המלחין אלבן ברג כתב את הקונצ'רטו לכינור ("לזכרו של מלאך") לזכרה. נישואיו של גרופיוס עם אלמה לא האריכו ימים. מאוחר יותר נישאה אלמה לפרנץ ורפל. גרופיוס ואלמה נזכרים בשירו של תום להרר "אלמה". הנאצים בזו לסגנון הבאוהאוס וכינו אותו בשם הגנאי "כנסייה מרקסיסטית". בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 החליט גרופיוס להגר מגרמניה בשנת 1934. הוא עבר לחיות ולעבוד בבריטניה, בפרויקט איסוקון, וב-1937 לארצות הברית. בביתו שבלינקולן שבמסצ'וסטס השפיע רבות להבאת הסגנון הבינלאומי לארצות הברית. גרופיוס ותלמידו מרקל ברואר באו לקיימברידג', מסצ'וסטס כדי ללמד בבית ספר לעיצוב ושיתפו פעולה עד הפילוג המקצועי ביניהם ב-1941. ב-1944 התאזרח גרופיוס בארצות הברית. ב-1945 ייסד גרופיוס בשיתוף עם קבוצת אדריכלים צעירים את TAC שהפכה לידועה מאוד עם השנים. גרופיוס נפטר ב-1969 בבוסטון, מסצ'וסטס בגיל 86. מדיה וקבצים בנושא ולטר גרופיוס בוויקישיתוף פיונה מקארתי, גרדיאן, תערוכה שנפתחה בלונדון חוזרת אל תור הזהב של הבאוהאוס, באתר הארץ, 29 ביוני 2012 ולטר גרופיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ולטר גרופיוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ולטר גרופיוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ולטר גרופיוס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ולטר גרופיוס, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברלין המזרחית

ברלין המזרחית (בגרמנית: Ost-Berlin בגרמניה המזרחית ו-Berlin (Ost) בגרמניה המערבית) היה האזור במזרח העיר ברלין אשר בין השנים 1949–1990 שימש כחלק מהאזור הסובייטי של גרמניה ובהמשך, על אף היותו אזור כבוש על ידי כוחות ברית המועצות, שימש כבירת גרמניה המזרחית. בין 13 באוגוסט 1961 ל-9 בנובמבר 1989 הפרידה חומת ברלין בין ברלין המזרחית לברלין המערבית. ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת אשר שלטו בשלושה אזורים שהיוו יחד את ברלין המערבית לא הכירו בהיות החלק המזרחי של העיר בירת גרמניה המזרחית וזאת לאור ההסכם בין המדינות הקובע שהעיר היא שטח כבוש, ומכיר רק בשליטה הסובייטית בעיר. רק בשנות ה-70 הוקמו שגרירויות מערביות במזרח העיר, אף שהעיר לא הוכרה מעולם על ידי מדינות המערב כבירת גרמניה המזרחית, ומדינות נאט"ו התייחסו אל העיר כאל "מושב הממשלה" ולא כאל הבירה הרשמית. ב-3 באוקטובר 1990 אוחדו ברלין המזרחית והמערבית לאחר איחוד גרמניה. מאז איחוד שני חלקי העיר ברלין השקיעה ממשלת גרמניה כספים רבים לאיחוד התשתיות והשירותים בין שני חלקי העיר ולהעלות (להתאים) את רמת התשתיות והשירותים שבמזרח העיר לזו שקיימת במערב העיר. יחד עם זאת עדיין ניתן לראות הבדלים בין שני חלקי העיר. וזאת לאור העובדה שבמזרח העיר נעשו פחות מאמצים במהלך השנים לתקן את נזקי מלחמת העולם השנייה ועדיין נותרו בניינים רבים עליהם ניתן לראות את נזקי המלחמה. כמו כן, סגנון הבנייה הקומוניסטי במזרח העיר יצר קו רקיע שונה מזה המצוי במערב העיר. מזרח ברלין כוללת את הרבעים הבאים: הוהנשנהאוזן (מאז 1985) הלרסדורף (מאז 1986) טרפטו ליכטנברג מיטה מרצאן (מאז 1979) פנקו פרידריכסהיין פרנצלאואר ברג קפניק וייסנזה דירות בשדרת קרל מרקס גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה חומת ברלין המלחמה הקרה צ'קפוינט צ'ארלי תחנות רפאים פרדריק טיילור, חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961 - 9 בנובמבר 1989 (מאנגלית: עדי גינצבורג-הירש), הוצאת מטר, תשס"ט, 2008. מדיה וקבצים בנושא ברלין המזרחית בוויקישיתוף מזרח ברלין בנייה מחודשת מעלימה את מזרח ברלין ברלין המזרחית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רותם בר כהן, מסע במזרח ברלין בין שרידי החומה, השיכונים האפרוריים והפארקים המפתיעים, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2021
הרשימה השחורה של הוליווד

בתקופת המקארתיזם, הרשימה השחורה של הוליווד (באנגלית: Hollywood blacklist) הייתה רשימה שמית של גברים ונשים מתעשיית הקולנוע האמריקאית (שמרכזה בהוליווד), שנכללו בה בשל נאמנותם המשוערת או המוכחת לרעיונות פוליטיים או אידאולוגיים בעלי זיקה לקומוניזם. מהנכללים ברשימה נמנעה תעסוקה בתחומם ונמנע מהם פרסום ציבורי. בשנות החמישים הרשימה הורחבה לכלל תעשיית הבידור האמריקאית, וכללה תסריטאים, במאי קולנוע, שחקנים, מלחינים ומוזיקאים, כתבים ומגישי תוכניות, וכן עובדים נוספים בתעשיית הבידור שהואשמו שהם חברים במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית או משתתפים בפעולותיה ובפרט בריגול לטובת ברית המועצות או הפצת תעמולה קומוניסטית. הרשימה השחורה ניזונה מהאווירה שסבבה את ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקנית, וראתה בעיקר בקומוניזם אידאולוגיה מסוכנת הנוגדת את הרוח האמריקאית. מקארתיזם מדיה וקבצים בנושא הרשימה השחורה של הוליווד בוויקישיתוף הרשימה השחורה של הוליווד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Monsters, Spys, and Subversives: The Film Industry Responds to the Cold War, 1945–1955" essay by Lawrence L. Murray; reproduced from Jump Cut 9 (1975) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.