laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאדי באומן

מאדי באומן (באנגלית: Maddie Bowman; נולדה ב-10 בינואר 1994) היא גולשת סקי בסגנון חופשי אמריקאית, האלופה האולימפית בתחרות חצי צינור (סוצ'י 2014) ובעלת חמש מדליות זהב ממשחקי האקסטרים חורף. באומן נולדה בסאות' לייק טאו בקליפורניה, בתם של ביל באומן וסו פרפול. אביה היה חבר נבחרת ארצות הברית בסקי והפך למאמן ואמה התחרתה בסקי וגם היא הייתה למאמנת. בתקופת לימודי בתיכון סאות' טאו הייתה חברה בנבחרת הכדורגל נשים של בית הספר וזכתה עמה באליפות מדינת נבדה. היא מתאמנת בסקי מגיל שנתיים. ב-2012 זכתה במדליית כסף במשחקי האקסטרים חורף בתחרות הסופר-פייפ, ב-2013 זכתה במדליית זהב ומאז זכתה בעוד ארבע מדליות זהב ואחת ארד. באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה במדליית זהב בתחרות החצי צינור בענף סקי בסגנון חופשי, תחרות שנכנסה לראשונה למשחקי החורף האולימפיים בסוצ'י. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) סיימה במקום ה-11. מאדי באומן, ברשת החברתית פייסבוק מאדי באומן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מאדי באומן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מאדי באומן, באתר olympedia.org מאדי באומן באתר התאחדות הסקי וגלישת השלג האמריקאית מאדי באומן באתר משחקי האקסטרים מאדי באומן באתר נבחרת ארצות הברית
ריכוז מעכב מזערי

במיקרוביולוגיה, ריכוז מעכב מזערי (באנגלית: Minimum inhibitory concentration, ובראשי תיבות: MIC) הוא הריכוז הנמוך ביותר של אנטיביוטיקה, המעכב בצורה הניתנת לזיהוי בעין צמיחה של מיקרואורגניזמים, ובפרט חיידקים מחוללי זיהומים. קביעת הריכוז מסייעת להגדרת העמידות לאנטיביוטיקה של אותו חיידק. הריכוז המעכב המזערי נקבע על ידי הכנה של סדרת תמיסות המכילות את האנטיביוטיקה בריכוזים עולים, הדגרת כל אחת מהן עם תרבית חיידקים וצפייה במידת העיכוב, אשר במצע נוזלי תתבטא בירידה בעכירות ובמצע מוצק בהידללות המושבות. ריכוז זה תלוי הן במיקרואורגניזם מחולל המחלה, הן במאכסן והן בסוג האנטיביוטיקה, ולקביעתו תפקיד משמעותי בהחלטה על סוג הטיפול האנטיביוטי. על מנת שאנטיביוטיקה תוכל לשמש טיפול בזיהום מסוים, על הריכוז המעכב המזערי להיות מושג ברקמת הזיהום במידה שאינה רעילה למאכסן. בהתאם לספים מוגדרים מראש החיידק מוגדר כרגיש לאנטיביוטיקה מסוימת, עמיד לה או בעל עמידות ביניים. הספים הם ערכים מוסכמים המפורסמים בקווים המנחים מטעם ארגונים שונים, בכללם מכון התקנים הקליניים והמעבדתיים האמריקני (CLSI), החברה הבריטית לכימותרפיה אנטימיקרוביאלית (BSAC) והוועדה האירופית לבחינת רגישות אנטימיקרוביאלית (EUCAST), כשלעיתים ההבדל בספים עשוי להשפיע על החלטה הטיפולית. Antibacterial Agents and Resistance. In: Ryan KJ. eds. Sherris Medical Microbiology, 7e New York, NY: McGraw-Hill. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסגת לסטר

פסגת לסטר (באנגלית: Lester Peak) היא הר בגבעות אדסון ברכס הריטג' בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה. הפסגה אינה מכוסה בשלג, ונמצאת בצדו הדרומי של קרחון הייד, וכ-2 קילומטרים צפונית מזרחית לפסגת בוגיש. הפסגה התגלתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שערך צי ארצות הברית בין השנים 1961-1966. שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והיא נקראת על שם לסטר א. ג'ונסון, שהיה המטאורולוג של בסיס המחקר אמריקה הקטנה V בשנת 1958. * Damien Gildea, Ellsworth Moutains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide פסגת לסטר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת לסטר באתר גאזט SCAR של ממשלת אוסטרליה פסגת לסטר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הפסגה מידע גאוגרפי ומקור השם
ואאל יונס

ואאל יונס (בערבית: وائل يونس; נולד ב-31 בינואר 1963) הוא איש ציבור ופוליטיקאי ערבי-ישראלי, אשר שימש כחצי שנה כחבר הכנסת מטעם מפלגת תע"ל בסיעת הרשימה המשותפת. יונס נולד בערערה. למד סיעוד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא אח מוסמך ועסק בתחום במספר בתי חולים בצפון ישראל. בשנים 1995–2018 היה בעלים ומנהל של חברת "גני מייס אלרים", שברשותה אולם אירועים ומסעדה. חבר הלשכה המדינית של תע"ל, נבחר כמועמד מטעמה לכנסת ושובץ במקום ה-18 ברשימה המשותפת לקראת הבחירות לכנסת העשרים. ב-9 בפברואר 2018, עם כניסתה לתוקף של התפטרות יוסף עטאונה, החל יונס לכהן כחבר הכנסת העשרים וכיהן בה כחצי שנה. במהלך כהונתו היה חבר בוועדה אחת: "הוועדה המיוחדת לעניין הצעות חוק מסוימות שהועברו לדיון בה". ב-10 באוגוסט 2018 התפטר מחברותו בכנסת במסגרת מימוש הסכם רוטציה בסיעתו, הרשימה המשותפת. יונס הוא תושב ערערה שעל יד נחל עירון. נשוי, ואב לשניים. ואאל יונס, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) ואאל יונס, באתר כנסת פתוחה ח"כ יוסף עטאונה (הרשימה המשותפת) התפטר מהכנסת; במקומו ייכנס יונס ואאל, באתר הכנסת יהונתן ליס, אדלשטיין סירב לחתום על מכתב התפטרות בערבית כי אינו דובר את השפה, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2011
החלטה 2209 של מועצת הביטחון של האו"ם

החלטה 2209 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שקיבלה מועצת הביטחון של האומות המאוחדות ב-6 במרץ 2015, לפיה היא מגנה כל שימוש בכימיקלים כנשק במלחמת האזרחים בסוריה, ומאיימת להשתמש בכוח אם אכן יהיה שימוש בנשק שכזה. 14 מדינות תמכו בהחלטה, 0 התנגדו וונצואלה נמנעה. מלחמת האזרחים בסוריה נשק כימי נוסח ההחלטה "U.N. Security Council to vote on chlorine arms use in Syria". Reuters. 5 במרץ 2015. {{cite news}}: (עזרה)
צ'ארלס יוסט

צ'ארלס וודרוף יוסט (באנגלית: Charles Woodruff Yost‏; 6 בנובמבר 1907 – 21 במאי 1981) היה דיפלומט, סופר ועיתונאי אמריקאי, שהתפקיד הרם שמילא בקריירה הדיפלומטית היה שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות מ-1969 עד 1971. יוסט נולד בעיירה ווטרטאון (Watertown) שבמדינת ניו יורק ב-6 בנובמבר 1907. הוא למד בבית הספר הוצ'קיס (Hotchkiss), וב-1924 היה חברם לכיתה של רוזול גילפטריק (אנ') (לימים סגן מזכיר ההגנה ותת מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית) ופול ניטשה (אנ') (לימים מזכיר הצי של ארצות הברית). לפני שסיים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת פרינסטון ב-1928, הוא למד לתואר שני באקול פראטיק דה אוטז אטיד שבפריז. בשנה שלאחר מכן ערך מסעות רבים בז'נבה, ברלין, ברית המועצות (בחברת הסופר קרוסוול באוון (אנ')), פולין, רומניה, הונגריה, יוגוסלביה, ספרד ווינה. יוסט הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית ב-1930 על פי עצתו של מזכיר המדינה לשעבר רוברט לנסינג. הוא שירת כדיפלומט באלכסנדריה שבמצרים כפקיד קונסולרי ואחר כך עבר לנציגות הדיפלומטית של ארצו בפולין. ב-1933 עזב את שירות החוץ ופצח בקריירה ככתב זר עצמאי באירופה וסופר בניו יורק. לאחר נישואיו לאירנה רוביץ'-אולדקובסקה, שב יוסט למחלקת המדינה של ארצות הברית ב-1935 ונתמנה לעוזר ראש אגף בקרת נשק ותחמושת ב-1936. הוא השתתף בוועידת דמברטון אוקס בוושינגטון די. סי. מאוגוסט עד אוקטובר 1944, כשעבד על ניסוח הפרק השישי והשביעי של מגילת האומות המאוחדות. לאחר מכן הוא לקח חלק בוועידת האומות המאוחדות בנושא ארגון בינלאומי שנערכה בסן פרנסיסקו באפריל 1945 כעוזרו של מזכיר המדינה אדוארד סטטיניוס. ביולי אותה שנה הוא היה מזכירה הכללי של ועידת פוטסדאם. ב-1945 הוחזר יוסט לשירות החוץ. שנה לאחר מכן היה לממונה על היחסים בתאילנד במהלך שלטונו הקצר של ראמה השמיני, מלך תאילנד. במהלך שנות הארבעים המאוחרות ובראשית שנות החמישים, הובילו אותו שליחויותיו לצ'כוסלובקיה, אוסטריה ויוון. ב-1954 מונה לציר בלאוס, ונהפך לשגריר הראשון ארצות הברית שם כעבור שנה. בשלהי 1957 מונה לשגריר בסוריה. זמן קצר לאחר מינויו התמזגו סוריה ומצרים לרפובליקה הערבית המאוחדת, וארצות הברית התבקשה לסגור את שגרירותה בסוריה. יוסט הועבר לשגריר במרוקו ב-1958. ב-1961 החל את עבודתו הראשונה באו"ם כסגנו של השגריר עדלי סטיבנסון. אחרי מותו של סטיבנסון ב-1965 נשאר יוסט כסגן השגריר תחת ארתור גולדברג. ב-1964 הועלה יוסט לדרגת קריירת שגריר, דרגת שירות החוץ המקצועית והגבוהה ביותר, בהוקרה על שירות מכובד במיוחד למשך תקופה ממושכת. ב-1966 התפטר סופית משירות החוץ במטרה להתחיל את הקריירה שמעולם לא התחיל כסופר, במועצה ליחסי חוץ וכמורה באוניברסיטת קולומביה. ב-1969, הנשיא ריצ'רד ניקסון קרא ליוסט לחזור בו זמנית מפרישתו על מנת למנותו לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות. הוא התפטר מתפקיד זה ב-1971 והוחלף בג'ורג' הרברט ווקר בוש, לימים נשיא ארצות הברית. מיד לאחר מכן חזר לכתוב וללמוד בבית הספר לשירות החץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-1974, הוענק ליוסט גביע שירות החוץ על ידי עמיתיו שם. ב-1979, יוסט היה יושב ראש משותף של "האמריקאים עבור סאל"ט-2", קבוצה שדחפה את הסנאט של ארצות הברית ליישום המעבר לאסטרטגיית הגבלת נשק. הוא היה נאמן של האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, ומנהל מכון אספן לחילופי תרבות עם איראן. יוסט נפטר ממחלת הסרטן ב-21 במאי 1981 בבית החולים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. צ'ארלס יוסט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ריצ'רד ד. ליונס, כתבה בניו יורק טיימס אודותיו עם מותו, באתר הניו יורק טיימס, 23 במאי 1981 (באנגלית) הנציג החדש - פוליטיקאי טבעי, דבר, 14 בדצמבר 1971
אלכסנדר דה בוארנה

גנרל אלכסנדר דה בוארנה (בצרפתית: Alexandre de Beauharnais;‏ 28 במאי 1760 - 23 ביולי 1794), היה גנרל צרפתי במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, אשר הוצא להורג בגיליוטינה בימי שלטון הטרור. אלכסנדר נולד ב-28 במאי 1760 בעיר פור-רואיאל, מרטיניק, שהשתייכה אז לממלכת צרפת. סבו וסבתו מצד האב היו קלוד דה בוארנה (1680–1738) ורנה ארדנו (1696–1744) נישאו בלה רושל בשנת 1713, ואביו פרנסואה דה בוארנה, מרקיז דה לה פרטה-בוהארנה (1714–1800) כיהן כמושל מרטיניק. אלכסנדר היה השלישי מבין שלושת הבנים שנולדו לאביו מאשתו הראשונה מארי אן הנרייט פרנסואז דה פיואר דה שאסטול (1722–1767) - הראשון מת בינקות, והשני היה פרנסואה השישי דה בוארנה. אביו נישא מחדש בשנת 1796 עם אז'ני דה טאשר דה לה פאז'רי (1739–1803). בשנת 1776 התגייס אלכסנדר לצבא המלכותי הצרפתי, ומאוחר יותר לחם עמו במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. ב-13 בדצמבר 1779 התחתן אלכסנדר עם ז'וזפין טאשר דה לה פאז'ר, ממנה נולדו לו שני ילדים. בשנת 1789 היה אלכסנדר חבר אספת המעמדות, מטעם מעמד האצולה, ובשנת 1791 הוא מונה לנשיא האספה המכוננת הלאומית. בשנת 1792 הוא מונה לגנרל, והשתתף במלחמות המהפכה הצרפתית. לאחר הכישלון במצור על מיינץ, הואשם אלכסנדר בהגנה גרועה על מיינץ. במרץ 1794 נעצר אלכסנדר בשל היותו ממעמד האריסטוקרטיה, וחודש לאחר מכן נעצרה גם אשתו. ב-23 ביולי 1794 הוצא אלכסנדר להורג בגיליוטינה יחד עם בן דודו אוגוסטין דה בוארנה, אולם אשתו שוחררה מאוחר יותר על ידי מקסימיליאן רובספייר. לאחר מותו התחתנה אשתו ז'וזפין עם נפוליאון בונפרטה, ובשנת 1804 הפכה יחד עמו לקיסרית צרפת. באמצעות בנו אז'ן דה בוארנה, אלכסנדר הוא אב קדמון של מלכי בלגיה, דנמרק, שוודיה, נורווגיה ולוקסמבורג. ב-13 בדצמבר 1779 התחתן אלכסנדר עם ז'וזפין טאשר דה לה פאז'ר, ממנה נולדו לו שני ילדים: אז'ן דה בוארנה (1781–1824), התחתן עם אוגוסטה, נסיכת בוואריה הורטנס דה בוארנה (1783–1837), התחתנה עם לואי בונפרטה - אמו של נפוליאון השלישי מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר דה בוארנה בוויקישיתוף אלכסנדר דה בוארנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסנדר דה בוארנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ולדימיר מגרה

ולדימיר מֵגרֵה (ברוסית: Влади́мир Никола́евич Мегре́; נולד ב-23 ביולי 1950) הוא סופר, מחבר סדרת הספרים ״הארזים הצלצלניים של רוסיה״. מגרה נולד בכפר קוּזניצ'י באוקראינה. רוב ילדותו עברה לצד סבתו יֵפרוסיניָה וֵרחוּשָה, מרַפּאָה כפרית. בימי נעוריו התחבר עם האב הרוחני פֵאוֹדוֹריט, ראש מנזר-בנים טרוֹיִצֶה-סֵרגִיֵב בעיר הרוסית סרגייב פּוסָד. את פגישותיהם, אשר השפיעו על גורלו, תיאר בספרו השני. מגרה עזב את בית הוריו בגיל 16. משנת 1974 התגורר בעיר הסיבירית נוֹבוֹסיבּירסק ובה גם עבד כצלם מוביל בסטודיו לצילום המחוזי. כשהחלה בברית המועצות הפרסטרויקה מילא כחלק מעיסוקיו כיזם את תפקיד נשיא ההתאחדות הבין-מחוזית של יזמי סיביר. בשנים 1994-95 ארגן על חשבונו שני מסעות-מסחר גדולים על הנהר הסיבירי אובּ עד לעיר סָלֵכָרד ובחזרה. שם, ביער-הטייגה הסיבירי אירעה פגישתו עם אנסטסיה. במשך תקופה ארוכה קרובי משפחתו וחבריו ניסו לפענח את התעלומה - מה גרם לו, לאיש העסקים שכבר למעלה מעשור ניהל את עסקיו בהצלחה, להוציא את כל ההון שצבר ובנוסף למשכן את נכסיו, כדי לארגן מסע חוזר לאותו מקום על נהר האובּ, שהרי מראש היה ברור שההשקעה לא תחזיר את עצמה. התעלומה הזו מוצאת את פתרונה בספריו, אשר הגיבורה הראשית בהם היא אנסטסיה. מאותו מסע חוזר הביא עמו ולדימיר שלל כזה, אשר לא יוערך במושגי כסף. על-אף שמעולם לפני כן לא היה לוולדימיר כל ניסיון ספרותי, הוא כתב עשרה ספרים בתקופה שבין השנים 1996-2010 (סדרת הספרים ״הארזים הצלצלניים של רוסיה״) הכוללים את הספרים: ״אנסטסיה״, ״הארזים הצלצלניים של רוסיה״, ״מרחב האהבה״, ״הבריאה״, ״מי, אם כן, אנחנו?״, ״הספר השושלתי״, ״האנרגיה של החיים״, ״הציוויליזציה החדשה״, ״טקסי האהבה״, ״אנסטה״). התפוצה הכוללת של ספריו, אשר תורגמו ללמעלה מעשרים שפות, הגיעה ל-11 מיליון עותקים. בשנת 1999 מגרה ייסד קרן לתמיכה בעבודה היצירתית ״אנסטסיה״ בעיר ולדימיר ברוסיה. הפעילים שבין קוראי סדרת הספרים מתאחדים לארגונים חברתיים שאחת ממטרותיהם העיקריות היא הקמת נחלות שושלתיות, כמו כן נערכים כנסי קוראים ומסיבות-עיתונאים ברוסיה ומחוץ לגבולות שלה. בשנת 2011 זכה בפרס בינלאומי לשלום גוסי שמו של ולדימיר מגרה מופיע ברשימת מאה המנהיגים הרוחניים של זמננו אשר להם ההשפעה הרבה ביותר מדיה וקבצים בנושא ולדימיר מגרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולדימיר מגרה (בשפות מרובות) ולדימיר מגרה, ברשת החברתית פייסבוק ולדימיר מגרה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר אנסטסיה בעברית (ארכיון) האתר ברוסית Vladimir Megre is the laureate of Gusi Peace Prize International 2011, www.vmegre.com Vladimir Megre Has Entered The 100 Most Spiritually Influential Living People List, www.vmegre.com
עמנואל אלבז-פלפס

עמנואל אלבז-פֵלְפְּס (נולדה ב-28 בספטמבר 1982) היא עיתונאית ישראלית, מגישה בתוכנית מהצד השני עם גיא זהר המשודרת בכאן 11 וברלוונט. קודם לכן, שימשה כתבת חדשות החוץ בחדשות 10 ולאחר מכן, בחדשות 13, במשך 11 שנים, עד יוני 2020. אלבז-פלפס נולדה בפרבר של פריז למשפחה של יהודים יוצאי מרוקו ואלג'יריה. היא עלתה לבדה לישראל בשנת 2000. בעלת תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ובתולדות עם ישראל, ותואר שני במזרח תיכון בן-זמננו – שניהם מאוניברסיטת תל אביב. כמו כן, למדה בבית הספר לאמנויות התקשורת חשיפה. החלה את דרכה בתקשורת כמתרגמת ועורכת באתר "ג'רוזלם פוסט". בהמשך, כתבה וערכה שם את המהדורה בצרפתית. ב-2007 עברה ל"ישראל פוסט", בתפקיד עורכת חדשות החוץ. ב-2009 הצטרפה לחדשות 10, תחילה כתחקירנית ומגישת פינה בתוכנית הבוקר, ובהמשך כקשבת בדסק החוץ ומגישת פינות בתוכניות "5 עם רפי רשף", "שישי בבוקר" ו"צינור לילה". בשנים 2014–2016 עבדה כנספחת תקשורת בשגרירות ישראל בצרפת. ב-2017 חזרה לעשייה עיתונאית והצטרפה לתוכנית התחקירים החדשה "זמן אמת", המשודרת בכאן 11, ובמסגרת התוכנית יצרה את הסרט "העוקץ של המאה" עם הבמאי ארי פינס. בנובמבר 2017 שבה אלבז-פלפס לחדשות עשר ככתבת לענייני חדשות חוץ. היא המשיכה בתפקידה גם לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, ושימשה בתפקיד זה עד יוני 2020. מאז יולי 2019 היא מגישה את התוכנית "משחק חוץ" בערוץ הכנסת, שמשודרת גם בשידור חוזר בערוץ כאן 11. ביוני 2020 היא ביקשה לעזוב את "חדשות 13" כדי להצטרף ככותבת לתוכנית מהצד השני עם גיא זהר המשודרת בערוץ כאן 11, שם היא גם מגישה טור קבוע. מאפריל 2022 ועד יוני 2023 הגישה אלבז-פלפס את הפודקאסט "חוץ לארץ" של הארץ. לפני כן הגישה את הפודקאסט "הרפובליקה", שכלל שמונה פרקים על פוליטיקה בצרפת לקראת הבחירות לנשיאות צרפת בשנת 2022. ב-2023 החלה להגיש בערוץ "רלוונט". אלבז-פלפס נשואה ואם לשניים. עמנואל אלבז-פלפס, ברשת החברתית פייסבוק עמנואל אלבז-פלפס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עמנואל אלבז-פלפס, ברשת החברתית אינסטגרם עמנואל אלבז פלפס באתר ערוץ עשר עמנואל אלבז-פלפס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אבנר שביט‏, "אברי גלעד היה נחמד אליי, אבל מה שהוא אמר זאת גזענות וצריך לפעול נגד האמירות שלו", באתר וואלה, 12 ביולי 2020 כל פרקי חוץ לארץ עם עמנואל אלבז-פלפס, באתר הארץ עמנואל אלבז פלפס: כולנו מהגרים או בני מהגרים | אני מיעוט פריבילגי בצרפת ובישראל, הקוגיטו – אברום בורג משוחח עם אנשים מעוררי מחשבה, באתר All•in סמדר שיר, "בחרתי לחיות בישראל ואני בוחרת בה כל יום מחדש", באתר "ידיעות אחרונות", 30 באוקטובר 2019 אבנר שביט‏, ראיון עם עמנואל אלבז-פלפס בפודקאסט של וואלה! תרבות, באתר וואלה, 11 ביולי 2020 עמנואל אלבז פלפס באתר ערוץ עשר "חוץ לארץ" עם עמנואל אלבז-פלפס, האם העולם טעה לגבי סין או שהכל מהלך מתוכנן של המפלגה הקומוניסטית, באתר הארץ, 28 באפריל 2022
רלף בוסטון

רלף הרולד בוסטון (באנגלית: Ralph Harold Boston;‏ 9 במאי 1939 – 30 באפריל 2023) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (רומא 1960), שיאן עולם, פעמיים ברציפות אלוף פאן אמריקה (סאו פאולו 1963 וויניפג 1967) ושש פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (1961–1966) בקפיצה לרוחק. במהלך הקריירה שלו הוא שיפר את שיא העולם בקפיצה לרוחק שש פעמים, יותר מכל אתלט אחר בהיסטוריה. הוא שיפר את השיא העולמי ב-22 ס"מ. בוסטון נולד וגדל בלורל, מיסיסיפי. בתחרות שנערכה בוולנאט שבקליפורניה ב-12 באוגוסט 1960 קבע בוסטון שיא עולם חדש של 8.21 מטר בקפיצה לרוחק, שיפור של שיא העולם הוותיק בן 24 השנים של בן ארצו ג'סי אוונס. שלושה שבועות לאחר מכן, באולימפיאדת רומא (1960), זכה בוסטון במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 8.12 מטר, לפני בן ארצו בו רוברסון (8.11 מטר) ואיגור טר-אובניסיאן מברית המועצות (8.04 מטר). בתחרות שנערכה במודסטו, קליפורניה ב-27 במאי 1961 קבע בוסטון בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 8.24 מטר. חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במוסקבה ב-16 ביולי אותה שנה, הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על 8.28 מטר. שנה לאחר מכן שיפר איגור טר-הובניסיאן את שיאו העולמי והעמידו על 8.31 מטר. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו שבברזיל ביוני 1963 זכה בוסטון במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.11 מטר. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.04 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה סיים במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.13 מטר. בתחרות שנערכה בקינגסטון שבג'מייקה ב-15 באוגוסט 1964 הוא השווה את שיא עולם (8.31 מטר). חודש לאחר מכן, ב-12 בספטמבר, הוא שיפר את שיא העולם בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס שבקליפורניה והעמידו על 8.34 מטר. חודש לאחר מכן באולימפיאדת טוקיו (1964) הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.03 מטר, אחרי לין דייוויס מבריטניה (8.07 מטר) ולפני איגור טר-אובניסיאן (7.99 מטר). בתחרות שנערכה במודסטו ב-29 במאי 1965 קבע בוסטון את שיא העולם האחרון שלו בתוצאה של 8.35 מטר. במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בוויניפג שבקנדה באוגוסט 1967 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.29 מטר. חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במקסיקו סיטי, השווה איגור טר-אובניסיאן את שיאו העולמי. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה בוסטון במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.16 מטר, אחרי בוב בימון שקבע את שיא העולם המדהים של 8.90 מטר בקפיצתו הראשונה וקלאוס בר ממזרח גרמניה (8.19 מטר). בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה הטובה ביותר (8.27 מטר). בשנת 1974 נכלל בוסטון בהיכל התהילה של האתלטיקה האמריקאית. בשנת 1985 נכלל בוסטון בהיכל התהילה האולימפי. ריצת 100 יארד: 9.6 שניות (1964) ריצת 200 מטר (יארד): 22.0 שניות (1964) ריצת 110 מטר משוכות (יארד): 13.7 שניות (1961) קפיצה לגובה: 2.04 מטר (1962) קפיצה במוט: 4.16 מטר (1960) קפיצה לרוחק: 8.35 מטר (1965), שיא עולם בעבר קפיצה משולשת: 15.89 מטר (1964) מדיה וקבצים בנושא רלף בוסטון בוויקישיתוף רלף בוסטון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי רלף בוסטון, באתר olympedia.org רלף בוסטון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית רלף בוסטון, באתר Track and Field (גברים) רלף בוסטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בלי שביקשתי

"בלי שביקשתי" הוא סינגל של הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-22 בדצמבר 2016, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן ה-23 שלה, שרה שרה. השיר יצא על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ. השיר הגיע למקום השני במצעד של מדיה פורסט, והעשירי במצעד של רשת ג'. כותבי השיר "בלי שביקשתי" הם דולב רם ופן חזות שאחראים ללהיטים שכתבו לאייל גולן, עדן בן זקן, דודו אהרון וכדומה. בנוסף לכך, השניים היו גם אלו שהפיקו את השיר. בנוסף לכך, על אהבה כוזבת. הווידאו קליפ זכה לכ-10 מיליון צפיות באתר יוטיוב ובכך הפך לווידאו קליפ הנצפה ביותר של חדד. השיר זכה לאהדה רבה בקרב הקהל וערוצי הרדיו וזכה לעשרות קאברים. סרטון השיר "בלי שביקשתי" באתר יוטיוב לדף השיר באתר הספרייה הלאומית בלי שביקשתי, באתר יוסמיוסיק Media Forest, mediaforest.biz (ארכיון) 2.2.2017 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il "ברור שביקשנו: שרית חדד בקליפ לסינגל חדש". פרוגי. 2016-12-25. נבדק ב-2018-02-07. מילים לשיר בלי שביקשתי - שרית חדד, באתר שירונט
Taking Chances World Tour

Taking Chances World Tour הוא סיבוב ההופעות התשיעי של הזמרת סלין דיון לקידום אלבומה ה-13 בשפה הצרפתית D'elles משנת 2007, וכן את אלבומה ה-10 בשפה האנגלית Taking Chances וה-26 בכלל, גם הוא משנת 2007. זה היה סיבוב ההופעות הבין לאומי הראשון שלה מאז שנת 1999, לאחר הצהרתה על כוונתה להתמקד בתפקידה כאם. במהלך סיבוב ההופעות הופיעה באוסטרליה, אפריקה, אסיה, אירופה וצפון אמריקה. סיבוב ההופעות גרף 279.2 מיליון דולר מ-132 יעדים בלבד, ובכך הפך לסיבוב ההופעות הרביעי המצליח ביותר לאמן סולו באותה תקופה, ולאחד מסיבובי ההופעות המרוויחים ביותר בכל הזמנים. סיבוב ההופעות בוים על ידי ג'יימי קינג שעבד גם עם מדונה אשר שילב בהופעה צבע, ריקודים ואופנה. רשימת השירים הורכבה מלהיטים ידועים של הזמרת ביחד עם שירים מהאלבומים שאותם מקדם סיבוב ההופעות. המופע ארך שעתיים והתחלק ל-4 חלקים: נשמה, רוק, המזרח התיכון וקורבן-אופנה. במהלך המופע שולבו 8 רקדנים (4 גברים ו-4 נשים). החרות למופע התחילו בדצמבר 2009. בנוסף הכל מופע כלל גם 20 מסכי LED ביניהם אחד שהקיף את הבמה עם חגורות משא ומעליות. דיון הקליטה מראש מבחר של קטעי וידאו עבור המופע, בין היתר קטע בו היא נוהגת במהירות גבוהה במכונית כל הלילה תוך כדי שמתנגן רמיקס לשיר "I Drove All Night" בתחילת כל מופע. ברטו נוסף הראה את דיון לבושה בתלבושות שונות שלבשה לאורך השנים תוך כדי ששירה "My Heart Will Go On" מתנגן ברקע. רשימת השירים של סיבוב ההופעות השתנתה בהתאם למדינות בהן הופיעה הזמרת. במדינות דוברות צרפתית הופיעה הזמרת עם 10 שירים בצרפתית בניגוד לשאר המדינות בהם הופיעה עם באנגלית. במהלך החזרות למופע דיון והלהקה שלה עשו חזרות על 60 שירים אך רק 27 מהם נכנסו לרשימות השירים השונות. אחד השירים אותה ביצעה דיון בקביעות במהלך כל המופעים היה השיר "Pour que tu m'aimes" שבוצע כחלק מההדרן בעקבות הצלחתו גם במדינות שאינם דוברות צרפתית. בנוסף גם ביצעה קאברים לשירים של ג'יימס בראון "I Got the Feelin" ו-"It's a Man's Man's Man's World" וגם קאברים לשירים הידועים של להקת קווין, "We Will Rock You" ו-"The Show Must Go On". בנוסף היא גם הופיעה עם השיר "I've Got the Music in Me" של קיקי די, אך הוא הוסר מרשימת השירים לאחר ההופעות בדרום קוריאה. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. הסיבה היא: יש לתרגם את התאריכים לעברית. מדיה וקבצים בנושא Taking Chances World Tour בוויקישיתוף סיבוב ההופעות על פי, goodreads FreezePage, www.freezepage.com Canoe, Canoe (באנגלית) (ארכיון)
פרנסואה הראשון, דוכס לורן

פרנסואה הראשון, דוכס לורן (בצרפתית: François Ier de Lorraine; ‏23 באוגוסט 1517 - 12 ביוני 1545), היה דוכס לורן בין השנים 1544–1545. פרנסואה נולד ב-23 באוגוסט 1517 בננסי, לאנטואן, דוכס לורן ורנה מבורבון, בתם של ז'ילבר, רוזן מונטפנסייה וקיארה גונזאגה. בצעירותו התארס פרנסואה עם אן מקלווה, בתם של יוהאן השלישי, דוכס קלווה ומריה מיוליך-ברג, אולם בשנת 1535 בוטל השידוך, ובשנת 1540 היא התחתנה עם הנרי השמיני, מלך אנגליה. ב-10 ביולי 1541 התחתן פרנסואה עם כריסטינה מדנמרק, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ואיזבלה מאוסטריה, ממנה היו לו 3 ילדים. בשנת 1544 מת אביו אנטואן, דוכס לורן, ופרנסואה ירש את נחלותיו ותאריו. ב-12 ביוני 1545 מת פרנסואה ברמירמון, ובנו קרל השלישי, דוכס לורן ירש את נחלותיו ותאריו, תוך שאשתו כריסטינה שימשה כעוצרת עד לבגרותו. ב-10 ביולי 1541 התחתן פרנסואה עם כריסטינה מדנמרק, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ואיזבלה מאוסטריה, ממנה היו לו 3 ילדים: קרל השלישי, דוכס לורן (1543–1608), התחתן עם קלוד דה ולואה, נסיכת צרפת רנאטה מלורן (1544–1602), התחתנה עם וילהלם החמישי, דוכס בוואריה דורותיאה מלורן (1545–1621), התחתנה עם אריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולאחריו התחתנה עם מארק דה ריי, מרקיז וארמבון מדיה וקבצים בנושא פרנסואה הראשון, דוכס לורן בוויקישיתוף
מיקוש משאית חברי רמת הכובש

מיקוש משאית חברי רמת הכובש התרחש ב-4 באוגוסט 1938, במהלך ימי המרד הערבי הגדול. משאית שהובילה פועלים מבין חברי הקיבוץ עלתה על מוקש ועקב כך נהרגו שמונה מיושביה. רמת הכובש שליד כפר סבא עלתה על הקרקע ב-1932. מראשית המרד הערבי הגדול ב-1936 עמד היישוב בפני התקפות רבות מצד הכפרים הערביים השכנים לה ולמעשה הותקף במהלכו יותר מכל יישוב יהודי אחר בארץ ישראל. בין אפריל לאוקטובר 1936 הותקף הקיבוץ 32 פעמים. במהלך החודש שלפני המיקוש נהרגו בפעולות איבה ארבעה מחברי הקיבוץ. היישוב הפך לסמל של עמידת ההתיישבות היהודית בפני המרד. ביום חמישי, 4 באוגוסט 1938, בשעה 16:00 אספה משאית 17 פועלים, רובם חברי הקיבוץ, שעבדו בפרדסים שבקרבתו. המשאית נסעה חזרה אל היישוב. מטעמי זהירות נסעה המשאית לא בכביש שליד הכפר מיסכה, הקרוב למשק, אלא בכביש אחר. לפניה נסע טנדר ובו חמישה נוטרים, שחלקם הלכו ברגל לצידו. הנוטרים לא הבחינו בדבר מה חשוד, אך אחד מגלגליה האחוריים של המשאית פגע במוקש שהוטמן בדרך על ידי כנופיה ערבית והוא התפוצץ. מכוח ההתפוצצות הועפה המשאית באוויר והתפרקה, ורוב יושביה נפגעו. שישה נהרגו במקום ושבעה נפצעו. קול ההתפוצצות נשמע היטב בקיבוץ ובכפר סבא. שוטרים, נוטרים ורופאים הגיעו למקום הפיגוע ומצאו את הנפגעים פזורים על פני שטח נרחב. הפצועים הועברו לבית החולים בילינסון. אחד מהם מת מפצעיו בלילה ושני מת למחרת. בין ההרוגים היו שישה גברים ושתי נשים, בגילאי 23 עד 31. שבעה מהם היו חברי הקיבוץ והשמיני תושב שכונת אליעזר שליד כפר סבא. הידיעה על האסון חוללה אבל כבד בקיבוץ וביישוב היהודי בארץ. גופות ההרוגים הובאו לבית התרבות בקיבוץ. למחרת, יום שישי, הוכנסו לתוך ארונות קבורה ונערכה להם הלוויה המונית בהשתתפות חברי הקיבוץ ואורחים רבים שהגיעו אליו. אהרן ציזלינג ספד לחללים. הקיבוץ פרסם לזכר הקורבנות את החוברת "לזכר השמונה". ימי רמה: פרקי רמת הכובש, בעריכת גרשון ריבלין, תל אביב: מערכות, 1964 ידיעות עיתונות באתר עיתונות יהודית היסטורית: אסון מחריד ברמת הכובש, דבר, 5 באוגוסט 1938 הלויה ברמת הכובש, דבר, 7 באוגוסט 1938 רמת הכובש הותקפה לאור היום, דבר, 9 באוגוסט 1938 אבישוע, בדמייך חיי!, דבר, 19 באוגוסט 1938 אלעד הופר, רמת הכובש בשבוע שאחרי - מנסים לאחות את השברים, באתר Nrg, ‏6 ביוני 2009 החוברת "לזכר השמונה" בקטלוג הספרייה הלאומית.