laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1843

שנת 1843 היא השנה ה-43 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1843 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 12 בפברואר – אקוודור מספחת את איי גלאפגוס 22 במאי – השיירה הראשונה עוברת בנתיב אורגון – הדרך שהובילה מטקסס לעבר אורגון וקליפורניה ואפשרה את כיבוש המערב 3 בספטמבר – הפיכת ה-3 בספטמבר ביוון: חיילים ואזרחים מתכנסים בכיכר הסמוכה לארמון ודורשים מהמלך אותון להעניק חוקה ליוון 13 באוקטובר – ארגון בני ברית מוקם בניו יורק 11 בנובמבר – יוצא לאור הספר הברווזון המכוער מאת הנס כריסטיאן אנדרסן 28 בנובמבר – בריטניה וצרפת מכירות בממלכת הוואי כמדינה עצמאית 30 בדצמבר – נחקקה חוקת האיטי החדשה של שנת 1843 29 בינואר – ויליאם מקינלי, נשיאה ה-25 של ארצות הברית (נרצח ב-1901) 15 באפריל – הנרי ג'יימס, סופר אמריקאי (נפטר ב-1916) 9 ביוני – ברטה פון זוטנר, סופרת, עיתונאית ופציפיסטית אוסטרית, האישה הראשונה לה הוענק פרס נובל לשלום (נפטרה ב-1914) 15 ביוני – אדוורד גריג, מלחין נורווגי (נפטר ב-1907) 7 ביולי – קמילו גולג'י, פתולוג ופיזיולוג איטלקי (נפטר ב-1926) 1 באוגוסט – רוברט טוד לינקולן, מדינאי אמריקאי (נפטר ב-1926) 4 באוקטובר – מארי אלפונסין דניל גטאס, נזירה ערבייה-קתולית (נפטרה ב-1927) 2 בנובמבר – מרק אנטוקולסקי, פסל וצייר יהודי רוסי (נפטר ב-1902) 24 בנובמבר – דוד צבי הופמן, פרשן המקרא ומראשי הנאו-אורתודוקסיה הגרמנית (נפטר ב-1921) 9 בדצמבר – דויד פופר, צ'לן יהודי-בוהמי (נפטר ב-1913) 11 בדצמבר – רוברט קוך, רופא גרמני, בקטריולוג, מגלה מקור מחלת השחפת וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1905 (נפטר ב-1910) 19 בספטמבר – גספאר גוסטב קוריוליס, מתמטיקאי ופיזיקאי צרפתי (נולד ב-1792) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1843 התחילה ביום י"ב בשבט ה'תר"ג (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-כ"ט בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1843 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1843 במדע‎ ילידי 1843‎ נפטרים ב-1843‎ מדיה וקבצים בנושא 1843 בוויקישיתוף
אליהו די וידאש

רבי אליהו די וידאשׂ (ה'רע״ו-ה'שנ״ב) היה מקובל והוגה דעות מצפת וראש רבני חברון במאה ה-16, ומחבר הספר ראשית חכמה. נולד בצפת לרב משה די וידאש, בן למשפחה שמוצאה מיהדות חצי האי האיברי. בצעירותו התייתם מאביו, ושנות צעירותו עברו עליו בייסורים. היה תלמידו של הרמ"ק, ובפטירתו הועברו אליו כתבי ידו. כן למד תורה מפי האר"י ומפי הרב אברהם הלוי ברוכים (מוגרבי). היה שותף בחבורתם של הרמ"ק ורבי שלמה אלקבץ, אשר נהגה לצאת להתבודדות בהרים אשר סביב לצפת, גלות זאת הייתה נקראת בפי בני החבורה בשם "גירושין", והם עשו זאת כתיקון לגלות השכינה. הושפע מכתביו של יצחק דמן עכו ומגישתו הקבלית-אקסטטית, וכן הושפע מהגות סופית[דרוש מקור]. לאחר זמן מה עבר להתגורר בחברון, ובשנת ה'שכ"ו (1566) התמנה לראש רבני חברון. בי"ח באדר ה'של"ה (1575), סיים את כתיבת ספרו "ראשית חכמה". הספר עוסק בהיבטים השונים של חיי האדם על פי המשמעות הקבלית. הספר זכה למהדורות רבות, למהדורה מקוצרת, ולתרגום מבאר ביידיש. נקבר בבית העלמין העתיק בחברון. האוהל של קברו נבנה בראשית שנות ה-30 בידי מתנדבים, ונהרס בידי ערבים בתקופת השלטון הירדני. שוחזר על ידי פרופ' בן ציון טבגר כחלק משיקום בית העלמין. ראשית חכמה תוצאות החיים, ברוקלין: הוצאת בית הלל, תשמ"ט. משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 223) מרדכי פכטר, עקבות השפעתו של ספר ראשית חכמה לר’ אליהו די וידאש בכתבי ר’ יעקב יוסף מפולנאה, מחקרים בקבלה, בפילוסופיה יהודית ובספרות המוסר וההגות, תשמ"ו-1986, עמ' 569–591. מרדכי פכטר, ספר "ראשית חכמה" לר’ אליהו די-וידאש וקיצוריו, קריית ספר, מ"ז, תשל"ב-1972, עמ' 686–710. מרדכי פכטר, ערכי המידות בספר "ראשית חכמה" : לר’ אליהו די וידאש ועקבות השפעתו בספרות החסידות בראשיתה, (עבודת דוקטור), האוניברסיטה העברית בירושלים: חמו"ל, תש"ל. יוספה פרימן, ר’ אליהו די וידאש תלמידו של ר’ משה קורדובירו, (עבודת דוקטור), אוניברסיטת באר-שבע : חמו"ל, תשנ"ב 1992. שמואל אבא הורודצקי, המסתורין בישראל, א-ד, תל אביב : הוצאת שטיבל והוצאת נ’ טברסקי, תרצ"א-תשכ"א. אדם אפטרמן, 'כמים הפנים לפנים': לשונות של איחוד מיסטי בספר 'ראשית חכמה', דעת, כתב עת לפילוסופיה יהודית וקבלה, גיליון 84, (תשע"ח/2017), עמ' 155–182 מדיה וקבצים בנושא אליהו די וידאש בוויקישיתוף ספר ראשית חכמה באתר hebrewbooks אליהו בן משה וידש, דף שער בספרייה הלאומית בספר ראשית חכמה, ורשה תרצ"ז, באתר hebrewbooks. כן ציין בסוף ההקדמה לספרו: ”והיתה השלמת הספר פה צפת תבנה ותכונן במהרה בימינו, שנת ה'של"ה, י"ח יום לחדש אדר”. זכרו ישיני חברון, הארץ, 30 בנובמבר 1931, עמ' 1 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
למ"ש

למ"ש (ראשי תיבות: לפני מיליון שנה, וכן משל"ז: מיליון שנה לפני זמננו; Ma לפי ISO, ובארצות הברית גם: Mya – Million years ago) היא יחידת זמן שימושית באסטרונומיה, גאולוגיה ופלאונטולוגיה בהן עוסקים בתקופות זמן ארוכות. באמצעות יחידה זו מוגדרות תקופות גאולוגיות. באופן פורמלי, יחידת השנה מוגדרת על ידי ארגון ISO ואינה חלק ממערכת היחידות הבינלאומית. במערכת זו יחידת הזמן היא השנייה ואין בה התייחסות לשנה. באסטרונומיה השימוש בלמ"ש מניח שמדובר בשנה יוליאינית כלומר שאורכה המדויק הוא 365.25 ימים. בהגדרה זו משתמשים על מנת לחשב את יחידת המרחק שנת אור. בגאולוגיה, הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה (ICS) קבעה טווח טעות הנע בין מאות שנים למיליוני שנים בהתאם למאפייני התקופה הגאולוגית הנתונה ושיטות התיארוך הנקוטות לגביה. כך, תקופת ההולוקן החלה לפני 11,700 שנים כלומר 0.0117 למ"ש (דיוק של מאות שנים) ואילו תקופת הפלאוקן החלה 66 למ"ש והסתיימה ב-56 למ"ש (דיוק של מיליוני שנים). לפי הנומנקלטורה של הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה, השנה ממנה מתחילה הספירה לאחור ב-Ma היא שנת 1950 ובפרט אם משתמשים בתיארוך לפי פחמן-14. עם זאת, ההדגשה "לפני זמננו" בצמוד לספירה ב-Mya, עשויה להצביע על שנת האפס לספירה הנוצרית. לגבי תיארוכים במיליוני שנים אין להבדל משמעות, אך בקריאת תיארוכים של אלפי שנים, במקרה של ספק, יש צורך לוודא. יישום תקינת ISO 31-1 ו-811 NIST לגבי סימן יחידת הלמ"ש טרם הושלם. בעבר, ובפרט בארצות הברית, היה שימוש נפוץ ב-Myr או myr לציון 'מיליוני שנים' (Millions of years). מסימן זה התפתחה היחידה Mya או mya לציון 'לפני מיליון שנים' (millions of years ago) ויחידות אלו עדיין שכיחות בארצות הברית. ISO שואף להחיל תקן אחיד לשמותיהם של מקדמי היחידות (כדוגמת קילו לאלף, מגה למיליון, גיגה למיליארד וכו'). מכיוון ששמות המקדמים הם בלטינית, נקבע שגם היחידה עצמה תיקרא בלטינית, ובמקרה של שנה: annum. מכאן, מיליון שנה נקראים Mega-annum) Ma), מיליארד שנה Giga-annum) Ga) ואלף שנה Kilo-annum) Ka). היחידות הללו נועדו לתאר גם מרווחי זמן ("במשך 50 Ma") וגם ספירה לאחור ("לפני 50 מיליון שנה"). לכן היחידה Ma מחליפה את Myr ואת Mya כאחד. תקינה זו אינה מקובלת על הכל. הוועדה הצפון-אמריקאית לסטרטיגרפיה מבדילה בין יחידות ספירה לאחור, אותן היא ממליצה לכתוב ב-Mya, לבין יחידות מרווח זמן, אותן היא כותבת ב-Ma . למשל, מרווח הזמן בין 30 Mya ל-80 Mya יצוין 50 Ma. ארגון הסטרטיגרפיה העולמי מאמץ את הסימן Ma בכל המקרים. 3 למ"ש שקול ל:"לפני 3,000,000 שנה" או "לפני 3 מיליון שנה". טירנוזאורוס רקס חי בתקופת הקרטיקון 68–66 למ"ש. עם זאת, מבחינה דקדוקית עדיף הניסוח "טירנוזאורוס רקס חי בתקופת הקרטיקון 68–66 משל"ז (מיליון שנים לפני זמננו)". יחידת זמן גאולוגית מדידה וציון של זמן גיל היקום שנה גלקטית למיל"ש עמדת GSA בנוגע לשמות הרצויים ליחידות הזמן, באתר החברה הגאולוגית האמריקאית GSA דיון על השמות הרצויים ליחידות הזמן MYA ו-Ma, באתר החברה הגאולוגית האמריקאית GSA רשימת יחידות המדידה המקובלות באתר המכון הלאומי האמריקאי לתקנים וטכנולוגיה האיגוד האסטרונומי הבינלאומי: יחידות המידה באסטרונומיה הארגון הסטרטיגרפי העולמי, מפת התקופות הגאולוגיות עם שימוש ביחידות Ma לציון ספירה לאחור ומרווחי זמן כאחד טרמינולוגיה של זמן גאולוגי: הקמת תקן לקהילה, עמ' 103. מארי-פייר אוברי וג'ון א. ואן קוברינג Terminology of geological time: Establishment of a community standard. Marie- Pierre Aubry1, John A. Van Couvering et al.http://www.agiweb.org/nacsn/40890_articles_article_file_1641.pdf רשימת מקדמי היחידות הוועדה הצפון-אמריקאית לסטרטיגרפיה, הגדרת יחידות המידה
אודליה מורה-מטלון

אודליה מורה-מטלון (נולדה ב-12 בינואר 1967) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית. מורה-מטלון נולדה ברמת גן ושירתה בתיאטרון צה"ל. מיד עם סיום לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, הצטרפה לתיאטרון הקאמרי, ושיחקה בין היתר בהצגות: "הכבש השישה עשר" (בתפקיד גל), "מפעל חייו" (אורית),"הלילה ה-12" (בתפקיד מריה), אנטיגונה (בתפקיד אנטיגונה),"פטרה", "שידוכים" ו"קומדיה של טעויות". זוכת פרס עדנה פלידל. במקביל להופעותיה בתיאטרון הקאמרי, החלה לעבוד על מספר הפקות עצמאיות, תחילה כשחקנית יוצרת במופע היחיד "אני הלכתי אז" (2000), בבימוי אשרה אלקיים – מופע המבוסס על טקסטים של שירה, תנועה ווידאו ארט (איתו הופיעה גם בפסטיבלים בספרד, מקסיקו, ארצות הברית ויוון). ובהמשך כתבה בשנת 2005 את ההצגה "פרומות", וביימה אותה בשיתוף עם אליענה שכטר, ששיחקה בה לצדה. ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו באותה השנה. בהמשך שיחקה בתיאטרון חיפה ("האגם המוזהב", "תופרות", "ראש משוגע"), בתיאטרון באר שבע ("ילד משלי"), ובתיאטרון לילדים ולנוער ("תיבת נוח") וכן בפרינג' בהפקות "מעופפי רשפון 2" (בצ"א), "גוויותי ורבותי" (המעבדה),"אני רוצה לבקש סליחה" (תמונע),"ראיון עבודה" (זוכה פרס תיאטרון קצר 2006) "בל בוי","הפלגה אחרונה" (צוותא), "פרייבט קולקשן" (תמונע) בין השנים 2008–2013 שבה לתיאטרון הקאמרי ושיחקה בין השאר בהצגות "שמו הולך לפניו" (קופרודוקציה עם תיאטרון חיפה) "הנפש הטובה מסצ'ואן" ו"אורזי מזוודות" (בתפקיד בלה), ובבהפקה הבינלאומית "נשות טרויה"- קופרודוקציה יפנית-ישראלית של הקאמרי עם הטוקיו מטרופוליטן בבימוי יוקיו נינאגאווה. בנוסף לעבודתה בתיאטרון, השתתפה מורה-מטלון בסרט הקולנוע "ארץ חדשה", בסרט "פיתוי". ב-2016 שיחקה בסרטה של רמה בורשטין "לעבור את הקיר" וב-2019 בסרט הקומי "המחשמלים". בטלוויזיה שיחקה בתוכניות ובסדרות "זהו זה!", "רצח מצלמים", "המקום", "קוויקי", בסיטקום "ג'וני" בתפקיד שרה'לה, ובסדרה "חשופים", בתפקיד כתבת התרבות תחיה קריסטל. בשנת 2011 השתתפה בעונה השנייה של "עספור" בתפקיד אמא של קצר. באותה שנה השתתפה גם בסדרה "חברות". בשנת 2018 השתתפה בסדרה "שלטון הצללים", בתפקיד כוכבה קרסנטי. בשנת 2022 יצאה הסדרה "העיר הטובה" בה השתתפה בתפקיד מטפלת המרה, וגם הסרט "שאיפה לחיים" בו השתתפה בתפקיד ד"ר רותי מולכו. משנת 2014 משחקת בתיאטרון החאן הירושלמי בין השאר בהצגות "הצוענים של יפו", "הנשים העליזות מווינדזור", ״כנרת כנרת״, "הדוד וניה", "בדמי ימיה", "נושים" (בתפקיד טקלה), "אוי אלוהים" (בתפקיד אלה),"סיפור על אהבה וחושך". מורה-מטלון נשואה ואם לשניים. אודליה מורה-מטלון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אודליה מורה-מטלון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אודליה מורה-מטלון, באתר תיאטרון החאן רינת גור-נחום, שרה'לה הצטמצמה, באתר ynet, 5 ביוני 2002 לילך דקל-אבנרי, "הפורמת – שיחה עם אודליה מורה מטלון" באתר "הבמה", 5 בפברואר 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנחת-קדם

הנחת-קדם או פרה-ספוזיציה (מאנגלית: Presupposition) היא טענה חבויה המשתמעת לגבי המציאות או אמונת רקע הנחשבת אמיתית בדיון. דוגמאות: האם תעשה זאת שוב? הנחת-קדם: עשית "זאת" בעבר, פעם אחת לפחות. יעל לא כותבת ספרות יותר. הנחת-קדם: יעל כתבה פעם ספרות. האם כבר הפסקת לעשן? במשתמע: נהגת לעשן עד מועד מסוים. שלילתו של המשפט המכיל את הנחת-הקדם אינה שוללת את ההנחה. למשל, בדוגמה האחרונה: התשובה "לא" תציין שהינך עדיין נוהג לעשן, והתשובה "כן" תציין שאמנם נהגת לעשן, אך לא עוד. לעומת זאת, תשובה כגון "מעולם לא עישנתי" תשלול את הנחת-הקדם. ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארדן

ארדן (בצרפתית Ardennes) הוא מחוז בצפון-מזרח צרפת הנקרא על שמו של אזור הארדנים. מחוז ארדן הוא אחד מ-83 המחוזות שנוצרו ב- 4 במרץ 1790 על ידי האספה המכוננת הלאומית בהסתמך על חוק מ- 22 בדצמבר 1789, שלפיו אוחד חלק של שאמפאן ההיסטורית (או הפרובינציה של שמפאן) עם חלק של אזור ארגון (שמשמעו בשפה הקלטית – "יער עבות"), עם מספר נסיכויות ובהן זו של סדאן ועם חבלי ארץ שונים שעד המאה השמונה עשרה היו חלק של ארצות השפלה הספרדיות. השם "ארדן" מציין את גבעות הארדנים המיוערות הממוקמות בצפון-מזרח צרפת, בדרום בלגיה ובלוקסמבורג. שם זה נזכר לראשונה על ידי יוליוס קיסר בספרו "מלחמת גאליה", שבו מתוארת אלה קלטית בשם ארדואינה. אזור זה שימש כבמת קרבות במלחמת העולם הראשונה (קרב הארדנים (1914) ובמלחמת העולם השנייה (קרב הארדנים (דצמבר 1944 - ינואר 1945). עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל שמפאן-ארדן, ומאז – לחבל גראנד אסט. מדיה וקבצים בנושא ארדן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארדן ארדן, ברשת החברתית פייסבוק ארדן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארדן, ברשת החברתית אינסטגרם ארדן, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר המועצה הכללית ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגם אטיטלן

אגם אטיטלן (בספרדית: Lago de Atitlán) נמצא באזור ההררי של דרום-מערב גואטמלה במחוז סולולה (Sololá), בגובה 1,562 מטר ובמרחק של 147 ק"מ מגואטמלה סיטי. הוא שוכן בליבו של לוע הר געש עתיק והוא אגם סגור, ללא מוצא לים. אגם אטיטלן נחשב לאגם העמוק ביותר במרכז אמריקה - עומק מוערך ל-340 מטר, רוחבו 10 ק"מ ואורכו 18 ק"מ. האגם מוקף מדרונות תלולים ומדרום לו שוכנים שלושה הרי געש - אטיטלן (Atitlán), סן פדרו (San Pedro) וטולימן (Tolimán). את האגם מקיפים מספר כפרים, שיושביהם בני מספר שבטים שכולם הם צאצאים של בני המאיה. הכפר סנטיאגו אטיטלן (Santiago Atitlán) הוא הגדול בכפרים המקיפים את האגם. כפרים נוספים הם: סולולה, פנאחצ'ל (Panajachel), סן פדרו לה לגונה (San Pedro la Laguna), סן מרקוס לה לגונה (San Marcos la Laguna), סן לוקאס טולימן (San Lucas Tolimán) ועוד. גשמים עזים שירדו כתוצאה מסופת ההוריקן סטן, באוקטובר 2005, גרמו לנזקים כבדים בגואטמלה, ובמיוחד נפגע אזור אגם אטיטלן. מפולת בכפר פנבאח גרמה למותם של 1,400 בני אדם והותירה 5,000 תושבים חסרי בית. האגם נחשב לאחד האגמים היפים בעולם והוא אחד היעדים התיירותיים הפופולריים ביותר בגואטמלה. האזור סביב אגם אטיטלן הוכרז כפארק לאומי בשנת 1955. גואטמלה חיפשה דרך להוציא את האגם מאנונימיותו העולמית כדי להגדיל את התיירות לאזור וכך למנף את הכלכלה המקומית. חברת התעופה פאן אמריקן וורלד איירווייז, הציעה לעשות זאת על ידי הבאת דגים החביבים על דייגים, אל האגם. כך הובאו אל האגם, בשנת 1958, דגי הבס השחור. הבס התמקם במהירות במושבו החדש והחל לכלות את הזנים המקומיים. הבס גרם לחיסולם של יותר משני שלישים מהדגה המקומית באגם ואף תרם להכחדתו של הטבלן הענק, עוף מים נדיר שחי באזור אגם אטיטלן בלבד. מאפיין ייחודי של אקלים המקום, מכונה בשם "צ'וקומיל" (Xocomil), שמשמעותו בשפה הקצ'קאלית "הרוח הנושאת הלאה את החטא". רוח זו אופיינית לשעות הבוקר ואחר הצהריים סביב האגם ומעריכים כי היא נוצרת מהמפגש בין רוחות חמות מהאוקיינוס השקט, לבין רוחות קרות יותר מהצפון. אתר האינטרנט הרשמי של אגם אטיטלן מדיה וקבצים בנושא אגם אטיטלן בוויקישיתוף ד"ר גילי חסקין, ‏אגם אטיטלן - סימפוניה של צבעים, באתר GoTravel ברק אפיק, ‏אגם אטיטלן וסביבתו, באתר GoTravel
צ'צ'יליה גלראני

צ'צ'יליה גלראני (באיטלקית: Cecilia Gallerani; ‏1473–1536) הייתה אחת מפילגשיו של לודוביקו ספורצה, שימשה כמודל ללאונרדו דה וינצ'י לציורו הגבירה עם החולד (1489) ונראה שאף לציורים אחרים וכן ניהלה מפגשים אינטלקטואליים בהם השתתפו משכילי מילאנו ואורחים. גלראני נולדה בסיינה. אביה, פאציו, אף כי לא היה בן אצולה, היה עובד ציבור בחצר מילאנו ושימש כשגריר בפירנצה ובלוקה. אמה, מרגריטה בוסטי, הייתה בתו של דוקטור למשפטים אשר דאגה כי בתה תזכה לחינוך מקביל לזה של בניה בלטינית ובספרות. גלראני הייתה מבריקה ומשכילה, ולימים העניקה את חסותה לסופרים, שהיללו את יופייה בשירים. גלראני הנאווה הפכה פילגשו של לודוביקו ספורצה בעת שהייתה בת שש-עשרה או שבע-עשרה. ידוע שבשנת 1489 הצליח אחיה של גלראני לחמוק מעונש לאחר שהרג אדם בעת מריבה, בזכות התערבותו של לודוביקו, ולכן ניתן להניח שכבר באותה עת היו השניים בקשר רומנטי. בשנת 1490 הרתה הפילגש לדוכס, וב-3 במאי 1491 ילדה לו בן זכר, שהוטבל בשם צ'זארה ספורצה ויסקונטי ומאוחר יותר זכה לכינוי מקסימיליאן. כמה חודשים קודם ללידה, ב-16 בינואר 1491, התחתן לודוביקו עם ביאטריצ'ה ד'אסטה, בתו של דוכס פרארה, שדרשה כי ירחיק מעליו את הפילגש. ואכן, למרות תשוקתו אליה, ציווה לודוביקו להוציא את גלראני ממצודתו ולשכנה בעירו, מילאנו. מאוחר יותר השיא אותה לודוביקו לאחד מנאמניו, הרוזן ברגמיני. בתקופת נישואיה ילדה צ'צ'יליה שלושה ילדים נוספים. אף שנחשבה כמשוררת מעודנת ומוזה למשוררים איטלקים, שיריה לא נדפסו ואבדו. לאונרדו פגש בגלראני בזמן ששניהם התגוררו בארמונו של "איל מורו" ("המוֹרִי", כינויו של לודוביקו, שהיה כהה עור - Il Moro). האזכור הראשון לציור הדיוקן של לאונרדו מופיע אצל המשורר בלינצ'וני, שהיה ידידה של גלראני, וכתב: הו טבע מה קנאי אתה בווינצ'י שצייר את אחד מכוכביך, את צ'צ'יליה הנאווה, שעיניה הנאות מטילות צל אפל על אור השמש [...] חשוב: ככל שהיא נאה ומלאת חיים יותר תגדל תפארתך בימים הבאים עלינו. תן אפוא תודה ללודוביקו ולגאוניותו ולידו של לאונרדו, שניהם היו רוצים לחלוק אותה עם הנצח — צ'ארלס ניקול, לאונרדו דה וינצ'י (תרגום: כרמית גיא, עם עובד 2007) עמ' 262-263 פרטי הלבוש של גלראני מעידים על מעמדה המוגבל והארוטי של הפילגש. בידי הנערה מתכרבל בעל חיים שמקובל לכנותו חולד. בעל החיים, בעל הפרווה הלבנה, נקשר בפולקלור לטוהר וניקיון, ונחשב לחיה שתבחר למות ולא להתלכלך. ויש בו גם משחק מילים מלומד: ביוונית נקרא הסמור galè, משחק מילים עם שם משפחתה של צ'צ'יליה - גַלֶראני. מעבר לכך, ובצורה מובהקת יותר, מסמלת החיה את הדוכס ספורצה, שזכה לכינוי "החולד" (L'Ermellino). מדיה וקבצים בנושא צ'צ'יליה גלראני בוויקישיתוף צ'צ'יליה גלראני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ארלס ניקול, 2007. לאונרדו דה וינצ'י, תרגום: כרמית גיא, עם עובד, עמ' 260-261
מסטקטומיה

מסטקטומיה או כריתת שד הוא הליך כירורגי לטיפול בסרטן השד. הוא נכנס לשימוש בראשית המאה ה-20. סרטן שד מתפתח באחת הרקמות הבאות: בבלוטות חלב, בצינורות חלב, ברקמת שומן או ברקמה חיבורית. בכ-15% מן המקרים של חולות בסרטן השד, הסרטן נטוע במקום הימצאו. בערך כשמונה מתוך תשע חולות בסרטן השד חולות בסרטן המתחיל בבלוטות החלב או בצינורות החלב. אם הגידול נטוע במקומו ולא התפשט, ניתן להסירו בניתוח, אך בחלק נכבד של המקרים שלא כל השד הוסר, המטופלת חלתה בסרטן פולשני באותו השד, לכן מסירים את כל השד. כריתת שד נחלקת לשתי קבוצות: כריתה שלמה של השד, שבנוסף לשד גם כורתים את בלוטות הלימפה סביבו (בבתי השחי), וגם את שני שרירי החזה הנמצאים בצידיהם של הגוף. שולחים גם את הרקמה הסרטנית, את בלוטות הלימפה ואת שרירי החזה לבדיקה פתולוגית. בלוטות הלימפה משחקות תפקיד חשוב, כי רוב החולים (בקירוב ל-85%) שלא הייתה מחלה בקשרי הלימפה, הבריאו לפחות לעשר שנים. באנשים שחלק ניכר (שניים עד ארבע) מקשרי הלימפה שלהם היה חולה, אחוזי ההבראה ירדו ל-50%. אצל אנשים שהיו להם יותר מארבעה קשרים סיכויי ההישרדות ירדו ל-40%. הכריתה השנייה היא אותה כריתה רק ללא כריתה של שרירי החזה. במהלך הניתוח מבוצעת בדיקת ביופסיה של בלוטת הזקיף. במקום הכריתה ממקמים צינורית לניקוז הנוזל שנשאר לאחר הניתוח. לאחר הכריתה נוהגים להוסיף רדיותרפיה ותרופות כימותרפיות, תרופות שההשפעה שלהן מאוד יעילה נגד סרטן השד הן מיטומיצין C, דוקסורוביצין, ציקלופוספאמיד, פקליטקסל, דוצטקסל ווינורלבין. בגלל סיכון שהמחלה תחזור נעשות בדיקות תקופתיות בין שלושה חודשים לשנה שלמה. קיים ניתוח לשחזור שד שבו מוצאת התכולה הפנימית של השד ואל החלל שנוצר מוכנסים שתלי סיליקון. מדיה וקבצים בנושא מסטקטומיה בוויקישיתוף הדס רגולסקי, ‏"ציצי לא שייך לנשיות" – אילון נופר משרטטת מחדש מהי נשיות, באתר onlife,‏ 3 בינואר 2021 topic/simple-mastectomy, topic/modified-radical-mastectomy מסטקטומיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אור תורה

האם התכוונתם ל... אור תורה סטון – מוסדות אורתודקסים מודרניים אולפנת אור תורה – אולפנה לבנות מבית אור תורה סטון בית הכנסת אור תורה בית כנסת בעכו ישיבת אור תורה – ישיבה שהייתה קיימת בעבר בטבריה בית הכנסת אור תורה (תוניס) – בית כנסת בתוניס אור תורה (ירחון) – קובץ תורני בעריכת ישראל כהן ‏אור תורה (ירושלים)‏ (Q104915855) - הוצאה לאור ישראלית אור תורה (ספר) – כ-15 ספרים ו-5 כתבי עת בשם זה
1844

שנת 1844 היא השנה ה-44 במאה ה-19. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. 1 בינואר 1844 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. לא ידוע באיזה תאריך – ריקרד דייבק ולואיס אלן כתבו את המנון שוודיה. 27 בפברואר – הרפובליקה הדומיניקנית זוכה לעצמאות מהאיטי 22 במאי – עלי מוחמד שיראזי מייסד את הבאביזם 24 במאי – סמואל מורס משגר את המברק הראשון 6 ביוני – ימק"א נוסדת בלונדון 15 ביוני – צ'ארלס גודייר רושם פטנט על הגיפור 20 בפברואר – לודוויג בולצמן, אבי המכניקה הסטטיסטית (נפטר ב-1906) 5 במרץ – מרדכי הורוויץ, רב הונגרי-גרמני (נפטר ב-1910) 14 במרץ – אומברטו הראשון, מלך איטליה (נפטר ב-1900) 18 במרץ – ניקולאי רימסקי-קורסקוב, מלחין רוסי (נפטר ב-1908) 30 במרץ – פול ורלן, משורר צרפתי (נפטר ב-1896) 16 באפריל – אנטול פראנס, סופר צרפתי (נפטר ב-1924) 17 במאי – יוליוס ולהאוזן, חוקר מקרא, מזרחן ותאולוג גרמני (נפטר ב-1918) 22 במאי – מארי קאסאט, ציירת אמריקאית (נפטרה ב-1926) 23 במאי – עבד אל-בהאא', דמות בהאית מרכזית (נפטר ב-1921) 3 ביוני – גארט הוברט, סגן הנשיא ה-24 של ארצות הברית (נפטר ב-1899) 29 ביוני – פטר הראשון, מלך סרביה (נפטר ב-1921) 12 באוגוסט – מוחמד אחמד, מנהיג מוסלמי סוני (נפטר ב-1885) 17 באוגוסט – מניליק השני, נגוס (קיסר) אתיופיה (נפטר ב-1913) 15 באוקטובר – פרידריך ניטשה, פילולוג, הוגה דעות, מבקר תרבות, משורר ומלחין גרמני אשר נודע לימים כפילוסוף מחשובי זרם האקזיסטנציאליזם וכחוזה הפוסטמודרניזם (נפטר ב-1900) 22 באוקטובר – לואי ריאל, פוליטיקאי קנדי ומייסד פרובינציית מניטובה (הוצא להורג ב-1885) 22 באוקטובר – שרה ברנאר, שחקנית תיאטרון צרפתייה (נפטרה ב-1923) 25 באוקטובר – פיליפ ויקסטיד, כלכלן אנגלי (נפטר ב-1927) 2 בנובמבר – מהמט החמישי, סלטאן עות'מאני (נפטר ב-1918) 1 בדצמבר – אלכסנדרה, נסיכת דנמרק, רעייתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת (נפטרה ב-1925) 15 בפברואר – הנרי אדינגטון, ראש ממשלת בריטניה בשנים 1801–1804 (נולד ב-1757) 8 במרץ – קארל הארבעה עשר מלך שוודיה, מלך בשוודיה ונורווגיה, שהייתה אז חלק מממלכת שוודיה בשנים 1818–1844 (נולד ב-1763) 7 באפריל – מורגן לואיס, גנרל אמריקני ומושל ניו יורק (נולד ב-1754) 27 ביוני – ג'וזף סמית, מייסד הכנסייה המורמונית, נרצח (נולד ב-1805) 27 ביולי – ג'ון דלטון, כימאי אנגלי (נולד ב-1766) 6 באוגוסט – גבריאל מור, מושל אלבמה החמישי (נולד ב-1785) 21 בנובמבר – איוואן קרילוב, סופר אגדות עם וממשיל משלים רוסי (נולד ב-1769) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1844 התחילה ביום כ"א בטבת ה'תר"ד (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-ט' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 366 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1844 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1844 במדע‎ ילידי 1844‎ נפטרים ב-1844‎ מדיה וקבצים בנושא 1844 בוויקישיתוף
טג'יקים

טג'יקים (בפרסית: تاجیکان בטאג'יק; בטג'יקית: Тоҷикон; ברוסית: Таджики) הוא שם כללי לקבוצה גדולה של עמים דוברי פרסית ממוצא איראני שמוצאם מן האזור שבו שוכנות היום אפגניסטן (9-11 מיליון איש, שם הם מהווים 27% מהאוכלוסייה), טג'יקיסטן (7 מיליון איש-80% מהאוכלוסייה) ודרום אוזבקיסטן (1.5 מיליון איש). אוכלוסיות טג'יקיות גדולות ניתן למצוא גם באיראן ובפקיסטן (220 אלף איש, אף כי בשנים האחרונות ישנה חזרה לארץ המוצא) כתוצאה מתנועת פליטים במהלך מלחמת אפגניסטן. אף ברוסיה יש כ-2,000,000 טג'יקים, שרובם הגיעו למדינה לאחר התפרקות ברית המועצות ועובדים כפועלים זרים. טג'יק היא מילה בטורקית-מונגולית שמשמעותה המילולית היא "לא טורקי" והיא כנראה ניתנה כשם לעמים אלו על ידי העמים הטורקיים ששכנו באזור. הטג'יקים נמנים בין 56 הקבוצות האתניות בהן מכירה ממשלת סין, והם מונים במדינה כ-51 אלף איש. כיום, רוב העם הטג'יקי הוא מוסלמי-סוני, עם מיעוט שיעי. הטג'יקים הם עם איראני, דובר מגוון של פרסית, המרוכז בטג'יקיסטן, חלקים מאוזבקיסטן ובצפון מזרח אפגניסטן. מבחינה היסטורית, הטג'יקים בעבר היו בעיקר חקלאים לפני הכיבוש האסלאמי של איראן. בעוד החקלאות נותרה מעוז, האסלאמיזציה של איראן הביאה גם לעיור המהיר של ח'וראסאן וטרנסאוקסאניה שנמשך עד הפלישה המונגולית. מספר ערים מרכזיות היסטוריות של העם הטג'יקי הן סמרקנד, בוכרה, ח'וג'נד ותרמז. מדיה וקבצים בנושא טג'יקים בוויקישיתוף טג'יקים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טג'יקים, דף שער בספרייה הלאומית נתון רשמי משנת 2012, הערכות אחרות מגיעות לבין 8-12 מיליון חייהם של הטג'יקים בסין, באתר הרדיו הבינלאומי של סין בעברית, ‏19 באוגוסט 2015 (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא קבוצות אתניות ובנושא טג'יקיסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.