laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוד בן-שימול (עיתונאי)

דוד בן-שימול (נולד ב-9 במרץ 1961) הוא עיתונאי ספורט בעיתון "ידיעות אחרונות". דוד בן-שימול החל דרכו המקצועית באמצע שנות השמונים כעיתונאי במקומון "כל העמק והגליל" מרשת "ידיעות תקשורת של ידיעות אחרונות", הוא סיקר את תחומי הספורט, החינוך והנדל"ן ושימש גם כעורך מדורים בעיתון. מסוף שנות השמונים ובראשית שנות ה-90 שימש כעיתונאי של "ידיעות אחרונות" בצפון וסיים בהצלחה קורס תקשורת במכללת רמת גן. בן-שימול כתב פרק על היסטוריית הספורט בגליל והעמקים בספר "אישים ומעשים". בשנת 1997 עבר לסקר קבוצות כדורגל מליגת העל בית"ר ירושלים, מכבי נתניה, מכבי תל אביב ומכבי חיפה בני יהודה ואת הנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל. החל משנת 2010 מסקר בן-שימול גם את נבחרת ישראל הבוגרת בכדורגל. במהלך הקריירה העיתונאית היה בן-שימול שליח העיתון לאירועי ספורט רבים בחו"ל, פרט למשחקי הנבחרות של ישראל סיקר גם משחקים בינלאומיים של קבוצות מליגת העל, מחנות אימונים, את אולימפיאדת החורף בלילהאמר ב-1994, את אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שנערכה בהולנד בשנת 2007, הוא גם טס לחו"ל להיפגש לצורך הכנת כתבות עם כוכבי העל הברזילאיים רוביניו, רונאלדיניו, ניימאר ועוד. בן שימול שידר גם בקביעות מ-2012 פינות ספורט ברדיו. בן שימול פרסם ראיונות רבים ותחקירים רבים, הוא אחראי גם לחשיפת סיפורים רבים: ניסיון לחתן את כדורסלן גליל עליון אנדרי זלינבבא עם גיסת אחד המנהלים במועדון כדי שיקבל אזרחות, עריקת הכדורגלן שהפך לדוגמן, אנחל בונני ממחנה האימונים של הפועל נצרת עילית ביוגוסלביה, צילומי החוזים הכספיים הגבוהים של רונן חרזי בסלמנקה ואלון מזרחי בניס, החלטת הבוררות של פיפ"א בפרשת אישטוואן פישונט, המיליונים שקיבל משה דדש בעקבות מכירת מתחם בית וגן, החלטת הבוררות של אהוד אולמרט לאישור העסקה של דדש, הסכם השכר של אברהם גרנט במכבי תל אביב, רכישת פורטסמות' האנגלית על ידי משפחת גאידמק, חוזי העתק של אלי גוטמן וג'ובאני רוסו בבית"ר ירושלים בעידן המיליונים של גד זאבי, הסולחה בין כוכבי מכבי חיפה ניר דוידוביץ' ויניב קטן בעקבות הסכסוך הגדול, חוזי מאמני נבחרת ישראל, הקלטת של המאמן גיא לוזון עם התבטאויות גזעניות, לכידת כדורגלן בכיר מבית"ר ירושלים על ידי משטרת ישראל בדירת הימורים, ניסיון העברת בקבוקי אלכוהול במכס על ידי כדורגלנים ממכבי תל אביב שנתפסו, חובות הענק של ההתאחדות לכדורגל בישראל וההלוואות לטווח ארוך שנטלה, שקיעת אצטדיון רמת גן עקב בעיות בקרקע ועוד. בן שימול מוערך מאוד על עורכיו ומנהליו ונבחר כמה פעמים לעיתונאי מצטיין. עקב הניסיון הרב שצבר, כישרונו ויכולת הביטוי הנהדרת שלו מקבל בן שימול פניות להרצות על תקשורת בפני סטודנטים במכללות ובפני תלמידים, ספורטאים ובני נוער. הוא נחשב לעיתונאי חרוץ, מוכשר ויסודי עם מקורות טובים מאוד, אהוד על חבריו ובעל יחסי אנוש מעולים. בדצמבר 2019 פרש מעבודתו בידיעות אחרונות. כיום הוא מועסק כאחראי מגרשי הכדורגל במודיעין, עיר מגוריו. איציק גרפל, העיתונאי בן-שימול בין המועמדים הסופיים לפרס עיתונאי השנה בספורט(הקישור אינו פעיל), 16 בדצמבר 2007, אתר מודיעין-מכבים-רעות
דויטש

דויטש (בכתיב לועזי: Deutsch) היא המילה הגרמנית המתארת את "השפה הגרמנית" או "אדם גרמני". למילה צורה נוספת, שמקורה משפת היידיש: דייטש. אין לבלבל עם הולנדית: Dutch. האם התכוונתם ל... רשימת דויטש ליצירות שוברט אבי דויטש – איש עסקים ישראלי אברהם דויטש – רב הונגרי-ישראלי וחבר הכנסת אברהם דויטש (רב צרפתי) – רב צרפתי אוטו אריך דויטש – מוזיקולוג אוסטרי אשר דויטש – ר"מ בישיבת פוניבז' וממנהיגי הפלג הירושלמי בנימין דויטש - שם לידתו של ברבו נמציאנו, סופר, משורר ומתרגם רומני ברוך שמואל דויטש – רב ליטאי ורב בישיבת קול תורה גוטהרד דויטש – היסטוריון יהודי-גרמני ומעורכי האנציקלופדיה היהודית ג'ון דויטש – ראש ה-CIA לשעבר דויטש אג – חברה גרמנית המייצרת מנועי בעירה פנימית דייוויד דויטש (אנ') – פיזיקאי בריטי יליד ישראל אלגוריתם דויטש-ג'וזה – אלגוריתם קוונטי שקרוי על שם דייוויד דויטש דני דויטש – חזאי בערוץ 2 הלן דויטש – פסיכואנליטיקאית אמריקאית זואי דויטש – שחקנית ודוגמנית אמריקאית חיותה דויטש – סופרת ועורכת טד דויטש – פוליטיקאי אמריקאי חבר הקונגרס מטעם פלורידה טמש דויטש – שחיין הונגרי יהודית דויטש-הספל – שחיינית אוסטרית-ישראלית יוני דויטש – מוזיקאי, זמר-יוצר ובסיסט ישראלי יוליוס דויטש – שני אנשים בשם זה לאה דויטש – שחקנית תיאטרון קרואטית מיגל דויטש – פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב נתנאל דויטש – היסטוריון וחוקר דת אמריקאי סיני דויטש – מייסד המכללה האקדמית נתניה ופרופסור למשפטים קרול דויטש – אמן בלגי קרל וולפגנג דויטש – חוקר קיברנטיקה ולמידה ממוצא צ'כי דייטש דוד דייטש – רב ואב"ד פראונקירכן במאה ה-18 חיים שלום דייטש – משפיע חב"די, וראש "כולל אברכים צמח צדק" בעיר העתיקה ירושלים. חנניה יום טוב ליפא דייטש – אדמו"ר ופוסק אמריקאי יהושע סג"ל דייטש – רב שכונת קטמון בירושלים יוסי דייטש – חבר מועצת העיר ירושלים לב דייטש – מהפכן רוסי, ממנהיגי המנשביקים שמעון דייטש – ממנהיגי עליית תלמידי החת"ם סופר ומקים כולל שומרי החומות דויטשר
לענה דרקונית

לענה דרקונית (שם מדעי: Artemisia dracunculus) הוא מין צמח עשבוני רב-שנתי, המשמש כעשב תיבול במטבחים שונים בעולם. כעשב תיבול הוא מוכר בעברית ובאנגלית בשם טָרָגוֹן (Tarragon) ובצרפתית, בגרמנית ובספרדית בשם אֶסְטְרָגוֹן (Estragon). הצמח גדל באופן טבעי בחצי הכדור הצפוני, כולל אירופה, חלקים מאסיה (בהם הודו), אמריקה הצפונית ואף מקסיקו. הלענה הדרקונית היא עשב רב-שנתי הצומח לגובה של עד מטר וחצי, עם גבעולים מפוצלים לגבעולי משנה פעמים רבות. העלים דמויי להב, ארוכים וצרים, שפתם תמימה וצבעם ירוק מבריק. הצמח נושא תפרחות המונות עד 40 פרחים קטנים בגוון ירוק צהבהב. חלק מזני הלענה הדרקונית שתורבתו למאכל אינם פורחים כלל. טרגון מכיל חומר טעם המזכיר אניס, הקרוי אסטרגול. חומר זה נמצא כגורם מסרטן וטרטוגן בעכברים. בדיקה של האיחוד האירופי הראתה שגם בצריכה גבוהה פי 100 עד 1000 מזו של האזרח הממוצע, לא נראה שהאסטרגול משפיע לרעה על בריאותם של בני אדם. לעיסת גבעולי טרגון גורמת לאלחוש הפה, והייתה בשימוש החל מימי יוון העתיקה כפתרון זמני לכאבי שיניים. עם זאת, מקורות אחרים מזהירים שלא להתמיד בלעיסת טרגון למטרה זו מעבר ל-4 שבועות. החל מתקופת האימפריה הרומית היה העשב בשימוש להקלה על בחילות ולשמירה על ערנות במסעות ארוכים. במאה העשירית כתב רופא ערבי כי הטרגון מומלץ לחולים הסובלים מהיעדר תיאבון. זן שתורבת לצרכים קולינריים. הצמח עקר, כלומר אינו מתרבה על ידי זרעים אלא באמצעות ייחורים בלבד. פעמים רבות הצמח כלל אינו מגיע לכדי שלב פריחה. זהו צמח עשבוני רב שנתי, שנכנס בעונת החורף לתרדמה בה עליו וענפיו מתייבשים, וחוזר לצמוח באביב. מעדיף שמש ואדמות לא מאוד לחות. טעמו חזק. צמח עשבוני רב-שנתי, הצומח בטבע לגובה של כמטר. מעדיף קרקעות עזובה יבשות, ומתרבה היטב בטבע. טעמו וריחו חלשים באופן ניכר בהשוואה לטרגון הצרפתי. לעומת זאת, ענפיו מניבים עלים רבים יותר, והוא נחשב זן מתאים לסלטים וכתוספת לתבשילים. ניתן לבשל את הגבעולים הצעירים כתחליף לאספרגוס בתבשילים שונים. מתרבה מזרעים וייחורים. לענה דרקונית היא אחד מעשבי התיבול המשמשים באוסף fines herbes הצרפתי, לצד עירית, תמכה ופטרוזיליה, ולעיתים מוסיפים אותה גם לתערובת התבלינים הרב דה פרובאנס. במטבח הצרפתי היא משמשת לרוב לתיבול של עופות, דגים ותבשילי ביצים. לענה דרקונית היא חלק חיוני מרוטב ברנייז, ואחד ההבדלים הבולטים בינו לבין רוטב הולנדז. לעיתים מוסיפים ענפי לענה דרקונית לחומץ על מנת לשפר את טעמו. בחלק ממדינות חבר המדינות, כגון גאורגיה, ארמניה, רוסיה ואוקראינה, משווק משקה תוסס בטעם לענה דרקונית, תחת המותג "טַרחוּן" (Тархун). משקה זה נצבע בירוק בוהק. המטבח הפרסי נוהג להוסיף את העלים כמתאבן למאכלי בשר כגון חורשת' וגונדי. לענה דרקונית, באתר ITIS (באנגלית) לענה דרקונית, באתר NCBI (באנגלית) לענה דרקונית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לענה דרקונית, באתר Tropicos (באנגלית) לענה דרקונית, באתר GBIF (באנגלית) לענה דרקונית, באתר The Plant List (באנגלית) לענה דרקונית, באתר IPNI (באנגלית) לענה דרקונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Surburg, Horst; Johannes Panten (2006). Common Fragrance and Flavor Materials: Preparation, Properties and Uses. Wiley-VCH. pp. 233. ISBN 9783527607891. http://books.google.co.il/books?id=DuUx21ovi90C&pg=PA381&lpg=PA381&dq=Tarragon&source=bl&ots=2dB9AwALiK&sig=ZHYRp0k1fFknDNHFSjsHOgtJKkg#PPA381,M1 גאמנון צמחים ומרפא - טרגון
מכה אפורה

מכה אפורה הוא פזמון שכתב והלחין יהלי סובול לאלבומה הראשון של להקת מוניקה סקס, "פצעים ונשיקות", משנת 1995. השיר היה הראשון באלבום זה, בעיבודם של ירמי קפלן ושל חברי "מוניקה סקס" - סובול, פיטר רוט, שחר אבן צור ויוסי חממי. השיר עוסק בזוג צעיר שעובר להתגורר בדירה שכורה בתל אביב ומתאר את התקווה לחיים חדשים בעיר הגדולה, ואת ההתפכחות ממנה. השיר היה לשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "פלורנטין" ששודרה בערוץ 2 בין 1997 ל-2001, ועסקה אף היא בצעירים מהפריפריה שעברו להתגורר בשכונת פלורנטין בדרום תל אביב. הסדרה הפכה את השיר לפופולרי יותר, דווקא בתקופה בה חברי הלהקה שהו בארצות הברית. לימים ציין סובול כי "יש שם איזה משהו שאני קולט רק היום, בעיקר כשאני שר אותו מחוץ לתל אביב, שרק התעצם מאז והפך את השיר ליותר רלוונטי. משהו בעניין הזה של לבוא לתל אביב בשביל החלום, לעסוק באמנות וכל זה. זה כאילו הפך את השיר לאפילו יותר תל אביב עם השנים". השיר נבחר לאחר מהשירים שבוצעו באירוע הפתיחה של חגיגות המאה לתל אביב, כשיר שמסמל את הווי העיר. העיתונאי גדי להב, שסיקר את המופע, תיאר את האירוע כולו כ"מחווה לכל מי שאי פעם רצה לשכור חדר בדרום תל אביב ולחיות כמו גדולים", בהתייחסו לשורה מתוך השיר. בהמשך דורג השיר במקום השישי במצעד השירים התל אביביים שערכה תחנת גלי צה"ל במסגרת החגיגות. בשנים האחרונות ביצעו כוכבי הסדרה פלורנטין והזמרים אורי בנאי, ניר פרידמן וקארין אופיר גרסת כיסוי לשיר במסגרת הופעתם החגיגית של הסדרה. סרטון השיר "מכה אפורה" באתר יוטיוב מילות השיר "מכה אפורה" באתר שירונט דוד פרץ, מכה אפורה, באתר "תרבות•il" Time Out תל אביב‏, גיליון 233, 19 באפריל 2007, עמ' 31.(הקישור אינו פעיל, 31.5.2019) גדי להב, חגיגות המאה לתל אביב: כולם באמת היו שם, באתר הארץ, 5 באפריל 2009 מצעד המאה: התוצאות והזוכים באתר תל אביב 100(הקישור אינו פעיל, 31.5.2019)
הנהר הצהוב

הנהר הצהוב (במנדרינית תקנית: ‏黃河‏Ⓘ‏, חְוָאנְג חֶה) הוא הנהר השישי באורכו בעולם, והשני באורכו מבין נהרות סין. אורך הנהר הוא 5,464 ק"מ, והוא זורם מהרי באיינקאלה שבמערב סין, לים בוהאי, שלוחה של הים הצהוב. הנהר שינה את מסלול זרימתו בחלק התחתון מספר פעמים, ובתצלומים מהאוויר ניתן לראות אפיקים שכבר אינם בשימוש; בחלק העליון חצב הנהר מספר קניונים, ובחורף חלקו העליון קופא לחלוטין או שנוצרים בו קרחונים. הנהר קיבל את שמו בגלל צבע מי הסחף של אדמת הלס הממלאים תמידית את חלקו התחתון ונותנים למים גוון צהבהב. אדמות הלס דרכן זורם הנהר הן קלות ונסחפות בקלות, לכן כמות הסחופת במימי הנהר גדולה. בחלקו הרדוד יותר הוא נמנה עם הנהרות הבוציים בעולם, והמים שבו עכורים מאד. בשפכו הנהר יוצר דלתה גדולה, אליה הוא סוחף כמיליארד וחצי טון של סחופת בשנה. כתוצאה מכך הדלתה היא דינאמית ומתרחבת כל הזמן. בשל שיטפונותיו ההרסניים, זכה הנהר לכינוי "יגונה של סין". ההתמודדות עם השיטפונות דרשה פעילות מרוכזת, ולכן (כפי שהיה במצרים של הנילוס ובתרבות עמק האינדוס) התפתח לאורך אפיק הנהר שלטון ריכוזי כבר בשלבים מוקדמים מאוד של ההיסטוריה האנושית. השיטפון בנהר הצהוב (1938) השיטפון בנהר הצהוב (1887) מדיה וקבצים בנושא הנהר הצהוב בוויקישיתוף הנהר הצהוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנהר הצהוב בסין הולך ומתייבש, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2006 סין: זיהום נפט הופך את הנהר הצהוב לשחור, באתר וואלה, 4 בינואר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זמן תל אביב 2009

זמן תל אביב 2009 הייתה תערוכת צילומים שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות לכבוד היות העיר תל אביב בת מאה שנה ולצד חגיגות המאה לתל אביב. אוצרת התערוכה הייתה נילי גורן. התערוכה נפתחה ב-5 פברואר 2009 ונסגרה ב-2 במאי 2009. בתערוכה הוצגו כ-200 תצלומים של 44 צלמים רובם מישראל ומקצתם מאירופה. חלק מהאומנים הציג צילום בודד וחלק הציגו סידרה בת מספר צילומים. בתערוכה הוצגו בעיקר נופים עירוניים אך גם דמויות של אנשים. הצילומים אינם אחידים ובסגנונות שונים. התמונות צולמו בעשר השנים האחרונות. תל אביב לא הייתה בתצלומים האלה הנושא העיקרי שבחר כל צלם לצלם, הם לא נוצרו לצורך התערוכה והם נאספו כתצלומים בנושא תל אביב לצורך התערוכה. הצילומים בתערוכה הציגו תמונות יפות ומעניינות של תל אביב אבל לא הציגו אוסף שלם של תמונות המאפיינות את העיר. האמנים בתערוכה מפנים את מבטם מן העיר הסואנת ושוקקת החיים, המוצגת לפעמים כעיר ללא הפסקה, רובם פונים אל מחוזות שקטים ומבודדים מעט. בתערוכה צילומים המציגים נקודות ציון וסמלים היסטוריים של תל אביב כמו תחנת הכוח רדינג, נמל יפו ומגדל שלום הנוכחים בנוף המצולם לצד סימני היכר מאוחרים יותר של העיר כמו מתחם הבורסה, מגדלי עזריאלי והקריה. לכבוד התערוכה הוציא המוזיאון קטלוג הכולל דברי מבוא, תיאור נושאי העבודות, רשימת המשתתפים בתערוכה ותצלומים המוצגים בתערוכה וכן שני סיפורים של אתגר קרת ושיר של גרייס פיילי. הטקסט כתוב בעברית ובאנגלית. האתר הרשמי של התערוכה(הקישור אינו פעיל) זמן תל אביב 2009 בעכבר העיר אלי ערמון אזולאי, זוהר בחלונות העירייה, באתר הארץ, 5 בפברואר 2009 דברי ביקורת של רותי דירקטור זמן תל אביב 2009 בארט פורטל(הקישור אינו פעיל) שגיא גרין, הסערה כאן, באתר הארץ, 8 באפריל 2009
מחוז מאווי

מחוז מאווי (באנגלית: Maui County) הוא מחוז שהוקם ב-1905 במדינת הוואי שבארצות הברית. האיים העיקריים במחוז הם: מאווי, לאנאי, מולוקאי וקאהולאווה. במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמצא כי במחוז 128,094 תושבים ובשנת 2006 הוערך כי יש במחוז 141,320. שטח המחוז עומד על כ-6,213 קמ"ר שמתוכם 3,002 קמ"ר הם יבשה. למחוז יש 21 ערים תאומות שהן: צרפת אלבי, צרפת. ארצות הברית סמואה האמריקנית, ארצות הברית פרו ארקיפה, פרו הפיליפינים באקארה, הפיליפינים סקוטלנד אמבו, סקוטלנד פורטוגל פונצ'אל, פורטוגל יפן הצ'יג'וג'יאמה, יפן הרפובליקה העממית של סין האינאן, הרפובליקה העממית של סין יפן הירארה, יפן ספרד מדריד, ספרד הפיליפינים מנילה, הפיליפינים הרפובליקה הסינית מחוז פינגאטואנג, הרפובליקה הסינית הפיליפינים פורוטו פרינססה, הפיליפינים צ'ילה אי הפסחא, צ'ילה הפיליפינים קואזון, הפיליפינים הפיליפינים סאן ז'ואן, הפיליפינים פורטוגל סאן מיגל (אנ'), פורטוגל הפיליפינים סאנטייגו, הפיליפינים הפיליפינים מחוז זאמבאלס, הפיליפינים הרפובליקה העממית של סין זאונגשאן, הרפובליקה העממית של סין מקסיקו אגם צ'אפאלה, מקסיקו מדיה וקבצים בנושא מחוז מאווי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז מאווי (באנגלית) מחוז מאווי, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הוואי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קשת פרינגיאלית

קשתות פרינגיאליות (באנגלית: Pharyngeal arches או visceral arches) הן אזורי מוצא למגוון מבנים בהתפתחות אזור הפנים והצוואר של בעלי חוליות. בעובר אדם הן נוצרות החל מהשבוע ה-4 להפריה, כבליטות מזודרם משני צדי הלוע המתפתח. בפועל קיימות שש קשתות, אך אצל בני אדם הקשת החמישית נעלמת מהר ועל כן אינה נימנת כאחת הקשתות. אצל דגים הקשתות הופכות בסוף לזימים. Anthony Graham et al, A reappraisal and revision of the numbering of the pharyngeal arches, Journal of Anatomy 235(6), 2019, עמ' 1019–1023 doi: 10.1111/joa.13067 ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרקוס המבשר

מרקוס המבשר או מרקוס הקדוש (ביוונית: Μάρκος; בקופטית: Ⲙⲁⲣⲕⲟⲥ; בערבית: مرقص או مرقس) הוא קדוש נוצרי שחי במאה הראשונה ומיוחסת לו הבשורה על-פי מרקוס. על פי המסורת הנוצרית מרקוס היה הבישוף הראשון של אלכסנדריה. על פי המסורת הנוצרית ליווה מרקוס המבשר את שאול התרסי (פאולוס) ואת ברנבא במסע המיסיונרי הראשון של שאול. לאחר מחלוקת ביניהם נפרדו דרכיהם, וברנבא ומרקוס עברו לקפריסין (מעשי השליחים 15, ל"ו - מ'). הסבר לכך שמרקוס צידד בברנבא היא המסורת לפיה מרקוס וברנבא הם בני דודים (איגרת אל הקולוסים ד' 10) ומכאן שאף מרקוס הוא ממשפחת ברנבא. על פי מסורות הכנסייה הקופטית, מרקוס נולד בפנטאפוליס שבלוב. וכן, לאחר שנפרד מפאולוס ברומא, על פי המסורת הקופטית, שב מרקוס לפנטאפוליס וממנה נדד לאלכסנדריה. על פי מעשי השליחים שמו העברי של מרקוס הוא יוחנן. אמו של מרקוס, מרים, התגוררה בארץ ישראל, והאמינה בנצרות הוא חשב כזאת והוא בא עד-בית מרים אם יוחנן המכנה מרקוס אשר נקהלו-שם רבים והם מתפללים יחד — מעשי השליחים, פרק י"ב, פסוק 12 כלומר פטרוס הגיע לביתה לאחר שמלאך שחרר אותו מכילאו. מסורות רבות מקשרות את מרקוס אל דמויות בברית החדשה. כך למשל ישנה מסורת לפיה מרקוס היה אחד המשרתים בחתונה בקנה, אשר מזג את המים שישו הפך ליין (הבשורה על-פי יוחנן ב' 1 - 11), וכן כי מרקוס הוא אחד משבעים השליחים (הבשורה על פי לוקאס י 1), או כי מרקוס היה המשרת שהביא מים לסעודה האחרונה (הבשורה על-פי מרקוס י"ד 13). על פי מסורת אחרת מרקוס אירח בביתו את השליחים לאחר צליבת ישו ולביתו הגיע ישו לאחר קומו לתחייה. על פי המסורת הנוצרית, לאחר עליית ישו לשמים עבר מרקוס לאלכסנדריה וניסה לנצר בה את תושבי העיר. תושבי העיר התנגדו למאמציו, ובשנת 68 קשרו אותו למספר סוסים אשר גררו אותו ברחובות העיר עד מותו. על פי המסורת הנוצרית, בשנת 828 נגנבו שרידי גופתו של מרקוס, אשר היה קבור באלכסנדריה, על ידי סוחרים מוונציה, ואלה העבירו את הגופה לוונציה, בה נבנתה בזיליקת סן מרקו עבור מקום הקבר החדש. על פי מסורת זו, על מנת להסתיר מהשומרים המוסלמים בנמל העיר את הגופה, כיסו אותה הסוחרים בבשר חזיר - השומרים לא הסירו את הבשר ולכן לא גילו את השרידים שתחתיו. על פי המסורת הקופטית נותר ראשו של מרקוס באלכסנדריה, והוא קבור בקתדרלת מרקוס הקדוש שבעיר. על פי המסורת הוונציאנית, הגופה הוסתרה עד לבניית הבזיליקה, ואבדה, אולם בעת חנוכת הבזיליקה, בשנת 1063, הופיע ידו של מרקוס והצביעה על עמוד שתחתיו התגלו שרידי הגופה. ביוני 1968 שלח קיריל השישי מאלכסנדריה (אנ'), האפיפיור הקופטי משלחת רשמית לרומא לבקש שריד של מרקוס הקדוש מאת האפיפיור פאולוס השישי. שריד זה היה עצם קטנה אשר על פי המסורת הוענקה לותיקן על ידי הפטריארך של ונציה ג'ובני אורבאני. העצם הועברה למשלחת ב-22 ביוני 1968. סמלו של מרקוס הוא אריה מכונף המופיע גם בדגל ונציה. ההיסטוריון אנדרו צ'אג טוען כי עצמות אלה הם למעשה עצמותיו של אלכסנדר הגדול. על פי המסורת של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית חל חגו של מרקוס ב-4 בינואר (על פי הלוח היוליאני - הוא ה-17 בינואר על פי הלוח הגרגוריאני). בכנסייה הקתולית, יום חגו של מרקוס הוא יום מותו - ה-25 באפריל. סוסי מרקוס הקדוש הבשורה על פי מרקוס אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 245-246, מסת"ב 978-965-566-137-8 הנרי ברסי סוויט, מרקוס הקדוש בברית החדשה הנרי ברסי סוויט, מסורות קדומות הקשורות למרקוס הקדוש מרקוס המבשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הפרש שערים

בענפי ספורט, כדוגמת כדורגל והוקי קרח, הפרש שערים (שהוא מספר השערים שהובקעו פחות מספר השערים שנספגו) הוא בדרך כלל שובר השוויון הראשון המשמש לדירוג קבוצות המסיימות בתחרות ליגה עם מספר נקודות שווה. אם מספר הנקודות וגם הפרש השערים של הקבוצות שווה, השערים שהובקעו משמשים לאחר מכן כשובר שוויון שני, כאשר הקבוצה שכבשה יותר שערים מבין הקבוצות המשתוות, מנצחת. שוברי שוויון חלופיים שאפשר להשתמש בהם, הם: קביעת הדירוג לפי התוצאות במשחקים ששוחקו בין הקבוצות המשתוות, קיום משחק פלייאוף, או קיום הגרלה שתקבע את הדירוג או העלייה לשלב הבא. יחס השערים או ממוצע השערים הוא שיטת הכרעה שונה שקדמה להפרש השערים. בשימוש בשיטה זו, מספר השערים שהובקעו מחולק במספר השערים שנספגו. שיטת הפרש השערים החליפה את שיטת יחס השערים בגביע העולם בכדורגל 1970 והחל מעונת 1976/77 בפוטבול ליג האנגלית. בישראל, הוחלפה שיטת "יחס השערים" בשיטת הפרש השערים בעונת 1969/1970 בליגה הלאומית. החלפת השיטה נדונה לראשונה בענף הכדורגל הישראלי כבר ב-1966 ונעשתה כדי לעודד כדורגל התקפי, כיוון ששיטת יחס השערים עודדה את הקבוצות להתמקד באי-ספיגת שערים. ממוצע השערים גם משמש לשובר שוויון בענף הפוטבול האוסטרלי, שבו השיטה ידועה באנגלית בשם "percentage" (שיעור אחוזים). שיטה זו מחושבת כך: מספר נקודות הזכות מחולקים במספר נקודות הספיגה ואז מכפילים ב-100. פרגוסון: הפרש השערים הוא המפתח, באתר גרדיאן ישעיהו פורת, ליגה מקצוענית ראשונה בישראל יוצאת לדרך, מעריב, 3 באוקטובר 1969 אלמוג יציע: הפרש שערים במקום יחס, מעריב, 2 בנובמבר 1966
דואני

האם התכוונתם ל... דואני הוא שם משפחה יהודי-טריפוליטאי יעל דואני – רקדנית ושחקנית ישראלית רוני דואני – זמרת פופ ישראלית רמי דואני – כדורגלן ישראלי דואן
רייניקנדורף

האם התכוונתם ל... רייניקנדורף (רובע) – רובע רייניקנדורף בברלין רייניקנדורף (שכונה) – שכונת רייניקנדורף, השכונה הגדולה ברובע רייניקנדורף
קציני-ים אורט אשדוד

בית הספר הטכנולוגי לקציני ים, אורט אשדוד הוא בית ספר ימי תיכוני ועל-תיכוני, המחנך ומכשיר בנים ובנות לתפקידי פיקוד וקצונה בחיל הים ובצי הסוחר. בית הספר שוכן לצד החוף הצפוני של אשדוד, על שפת נחל לכיש ולמרגלות גבעת יונה (מגדלור). מכונה בפי התושבים גם "אורט ימי". מנהלת בית הספר היא חני אייזנר. בשנת 1963, בעת הקמת נמל אשדוד, הוחלט על הקמת בית ספר ימי באשדוד ואף אותר שטח עבור בית הספר. אבן הפינה לבית הספר הונחה בכ"ז שבט תשכ"ו, 17 בפברואר 1966. בהנחת אבן הפינה לקחו חלק שר האוצר פנחס ספיר, חברי הסוכנות היהודית, המועצה המקומית אשדוד, ותושבי הסביבה, יחד עם הנדבן על שמו בית הספר, ישראל רוגוזין. בפברואר 1967 התקיים טקס נטיעות בשטח בית הספר. בית הספר הוקם על ידי אורט ישראל והמנהל המקים של בית הספר היה אפרים פרי. בית הספר החל לפעול ב-1 בספטמבר 1967 עם שתי כיתות ט' שכללו 72 תלמידים, שלמדו בשתי מגמות: רדיו וחשמל. בדצמבר 1969 קיימו תלמידי בית הספר שביתת שבת בדרישה לקיים שיעורי שחייה והפלגות. בשנת הלימודים תשל"א למדו בבית הספר 180 תלמידים, והיה קושי למלא את הכיתות בתלמידים מתאימים. לקראת שנת הלימודים תשל"ב הוחלט להקים כיתת אקסטרנית שלא במסגרת פנימייתית ולהוסיף שתי מגמות: סיפון ומכונאות. במסגרת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 ביקש משרד האוצר לסגור את בית הספר ובכך לחסוך 45 תקני עובדים. בבית הספר לומדים כ-500 תלמידים ותלמידות מכל רחבי ישראל, חלקם תלמידים אקסטרנים וחלקם בתנאי פנימייה. תלמידי כל המגמות ניגשים לבחינות בגרות מלאה ולבחינות הסמכה מקצועיות. בוגר בית הספר יכול לקבל רישיון בינלאומי של משיט יאכטות (סקיפר) והסמכה לפיקוד על כלי שיט. תלמידי בית הספר לובשים מדים ונהוגה בו רמת משמעת גבוהה. בבית הספר קיימים חוגי העשרה מגוונים וחוגי ספורט שונים, חדרי כושר, אולם ומגרשי ספורט, חוגי שַיט, קרב מגע, קט רגל ועוד. בנוסף קיימת קבוצה ייצוגית, "הפועל אורט ימי אשדוד" בענף הרמת משקולות, אלופת המדינה בשנים האחרונות בתחום זה. מדי קיץ התלמידים יוצאים להפלגות ליוון, קפריסין וטורקיה ובמהלך שנת הלימודים להפלגות לאורך חופי ישראל בספינות האימונים של בית הספר. בנוסף כל שנה יוצאים התלמידים לגדנ"עות של צה"ל ודגש לגדנ"עות חיל הים. שַיט, חובלות ומדעי הים הנדסת אלקטרוניקה ומחשבים/צוללות הנדסת חשמל ומערכות בקרה במכללה הטכנולוגית שבבית הספר ישנם לימודי המשך לדיפלומת טכנאי או הנדסאי (כיתות י"ג-י"ד). אורט בית הספר הימי זבולון בית הספר לקציני ים עכו מבואות ים מדיה וקבצים בנושא קציני-ים אורט אשדוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קציני-ים אורט אשדוד אלי שחף, הונחה אבן פינה לבית הספר הימי באשדוד, 'מערכות ים' 77, מרץ 1966, עמ' 20. יוקמו בתי ספר ימיים בתל־אביב ובאשדוד, הארץ, 26 באוגוסט 1963 נטיעת חורש בבית ספר ימי באשדוד, הצופה, 14 בפברואר 1967 ע. גרא, בית־הספר הימי "אורט" ע"ש ישראל רוגוזין באשדוד - ייפתח השנה, מעריב, 16 בפברואר 1967 מכון להשתלמות מקצועית הוקם ע"י משרד־העבודה ואורט, למרחב, 1 בספטמבר 1967 תלמידי בי"ם ימי באשדוד קיימו שביתת שבת, למרחב, 17 בדצמבר 1969 אין די מועמדים לבתי־הספר חימיים, למרחב, 4 בינואר 1971 "בשורת" האוצר, מעריב, 31 ביולי 1985
רייניקנדורף (רובע)

רייניקנדורף (Reinickendorf) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה. הרובע שוכן בצפון-מערב ברלין, וגובל בפנקו במזרח, בשפנדאו בדרום-מערב, במיטה ושרלוטנבורג-וילמרסדורף בדרום, ובמדינת ברנדנבורג בצפון. בתחומיו נמצאים נמל התעופה טגל, יערות, ואגמים רבים, בהם אגם טגל (Tegeler See) ואגם נמל התעופה (Flughafensee). כפר בשם רייניק היה מיושב כבר ב-1230. במאה ה-19 חל גידול חד באוכלוסייה כאשר הכפר הפך נגיש לברלין על ידי מסילת רכבת שנסללה אליו ב-1877. ה"עיר הלבנה" (Weiße Stadt), שעוצבה ב-1928 על ידי האדריכל אוטו רודולף זאלפיסברג, היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. ב-2001, מתוקף הרפורמה בשכונות ברלין, קיבל רייניקנדורף מעמד של אחד משנים עשר רובעי מדינת ברלין. חלקו הניכר של הרובע מאופיין בבנייה נמוכה. אוכלוסיית חלק זה אמידה ומשתייכת למעמד הבינוני-גבוה. מזרחו של הרובע לעומת זאת מתאפיין בבניינים חסרי ייחוד, ומאוכלס על ידי אנשי המעמד הבינוני. הרובע מורכב מ-10 שכונות, (מספר התושבים נכון ל-2008): רייניקנדורף (72,859) (Reinickendorf) מרקישס פירטל (35,206) (Märkisches Viertel) טגל (33,417) (Tegel) הייליגנזה (17,641) (Heiligensee) פרונאו (17,025) (Frohnau) ויטנאו (28,384) (Wittenau) הרמסדורף (16,503) (Hermsdorf) ויידמנסלוסט (10,022) (Waidmannslust) קונְרדסְהֶהֵה (5,997) (Konradshöhe) ליבארס (4,915) (Lübars) בסוגריים שנת החתימה על ברית ערים תאומות: גרמניה פוגלסברגקריס (אנ'), גרמניה (מ־1964) לונדון גריניץ', לונדון (מ־1966) גרמניה לאוטרבך (אנ'), גרמניה (מ־1966) פריז אנטוני (אנ'), פריז (מ־1966) ישראל קריית אתא, ישראל (מ־1976) גרמניה באד שטבן (אנ'), גרמניה (מ־1988) גרמניה מלה (אנ'), גרמניה (מ־1988) גרמניה בלומברג (אנ'), גרמניה (מ־1990) אתר האינטרנט הרשמי של רייניקנדורף (בגרמנית) מרקלישס-פירטל "מגדל-הקזינו" בפרונאו (30 מ')