laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ירון עצמון

ירון עצמון (נולד ב-11 במאי 1973) הוא שחקן ישראלי. עצמון נולד וגדל בפתח תקווה. בשנים 1996–1999 למד עצמון בסטודיו למשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, עצמון הוא בוגר מחזור ל"ד של שנת 2000. בשנת 2003 השתתף בטלנובלה של HOT "משחק החיים" בה גילם את דמותו של אפרים "אפי" ליכטר. בשנת 2005 התארח בתפקיד עצמו בטלנובלה של HOT "טלנובלה בע"מ". בשנת 2007 גילם את דמותו של חיים בסדרת הטלוויזיה של קשת "האקס המיתולוגי". בשנת 2008 שיחק בסרט "הכתובה" בתפקיד רוברט. בתיאטרון בשנת 2000 שיחק בהצגות "גבולות" – מאת שמוליק לוי ובבימויו. בתיאטרון חיפה. "עורלה" – מאת רשף ורגב לוי. בימוי סיגל אבין צוותא. בפסטיבל תיאטרון קצר 4. "שמן על בד" – מאת רוני סיני ובבמויו. תיאטרון הפרינג` צוותא. הצגה זוכת פרס התיאטרון הישראלי של שנת 1999 בקטגוריית "הצגת הפרינג` הטובה". ״שמוליק חבר חדש" – מאת סיגל אבין ובבימויה. ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה לשנת 2000. "בשר נע" – מאת מיטל דוהן ובבימויה. בתיאטרון תמונע. בשנת 2001 שיחק בהצגות "דני חוטר" – מאת ענת ברזילי. בימוי שלום שמואלוב. בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה – "נאווה הפקות". "התחזית למחר" – מאת אביב לוז. בימוי מיקי יוסף. בתיאטרון הקיבוץ. "צו פינוי" – מאת אלי דור חיים ובבימוי. בתיאטרון הארצי לנוער. בשנת 2002 שיחק בהצגות "Cinema" – מאת נועה רבן ובבימויה. בתיאטרון "קרוב". "מכתבים לאחי" – מאת יקי מחרז ובבימויו. ב"נאווה הפקות". בשנת 2003 שיחק בהצגה "חבילה משמיים" – מאת דפנה אנגל-מחרז. בימוי משה קפטן. בתיאטרון הקיבוץ. בשנת 2004 שיחק בהצגות "החופש הגדול שלי" – מאת אלדד כהן. בימוי גיל צ'רנוביץ-גולן. בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה. "חיבור מהיר" – מאת צביה הוברמן. בימוי גיל צ'רנוביץ-גולן. בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער. בשנת 2005 שיחק בהצגה "מתבגרים מתבגרים" – מאת מרים קייני. בימוי יצחק שאולי. בתיאטרון הארצי לנוער. בשנת 2007 שיחק בהצגה ״למה אלפקה?״ מאת: אמיתי מלוא, יהב גל, ענבל לורי, מולי שולמן ויובל כהן. בתיאטרון תמונע. הצגות במסגרת הפקות בית הספר "הלב POEM" – מאת נגה יתומי-רביב ובבימויה. בפסטיבל עכו בשנת 1998. "שמן על בד" – מאת רוני סיני ובבימויו. בתפקיד "סמי הבלש". "מהומות קיוג'ה" – מאת גולדוני. בימוי מישא לוריא. בתפקיד "טופולו". "המשפט" – מאת קפקא. בימוי אילן תורן. בתפקיד "החוקר הראשי". פרסים ומועמדויות בשנת 2001 זכה בפרס "השחקן הטוב של שנת 2001" בפסטיבל בינלאומי להצגות ילדים חיפה. על תפקידו בהצגה "דני חוטר". בשנת 2003 היה מועמד לפרס "השחקן הטוב בטלנובלה" – "מסך הזהב 2003". על תפקידו ב"משחק החיים״ אך לא זכה. בשנת 2004 זכה בפרס "השחקן הטוב של שנת 2004" בפסטיבל בינלאומי להצגות ילדים חיפה. על תפקידו בהצגה "החופש הגדול שלי". כיום עצמון מלמד משחק ומעביר סדנאות בקבוצה שהקים שנקראת "ירון עצמון קבוצת אימפרוביזציה ותיאטרון". ירון עצמון, ברשת החברתית פייסבוק ירון עצמון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ירון עצמון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ירון עצמון, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי" ירון עצמון, באתר ספר הקולנוע הישראלי יפעת יעקובסון, שחקן חריג, באתר ynet, 16 ביולי 2003 אמנים – ירון עצמון, באתר www.habama.co.il תיאטרון – החופש הגדול שלי, באתר www.habama.co.il "החופש הגדול שלי" – הזוכה בפסטיבל חיפה, באתר ynet, 13 באפריל 2004 למה אלפקה ?, באתר www.tmu-na.org.il השחקן הטוב ביותר בטלנובלה/אופרת סבון, באתר ynet, 14 באוקטובר 2003 ירון עצמון, ברשת החברתית פייסבוק
אלדאר גארדוש

אלדאר גארדוש (במקור גרוס, בהונגרית: Gárdos Aladár;‏ בודפשט, 12 באפריל 1878 – בודפשט, 15 בינואר 1945) היה פסל יהודי-הונגרי מוכר מאוד. עשרות מיצירותיו הרבות מוצגות במקומות ציבוריים ברחבי ערי הונגריה או במוזיאונים. אלדאר גרוס נולד במשפחה יהודית כבנם של המסעדן אדולף גרוס ושל קרולינה שטרנברג. הוא החל את לימודיו במכללה לאמנויות שימושיות (כיום שמה אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב) ולאחר מכן המשיך במינכן ובפריז. הוא קיבל הזמנה לעבודתו הגדולה הראשונה בשנת 1903, בגיל 25 בלבד) שהייתה הפסל של בלה לוקאץ' בזלאטנה. בשנת 1915, גרוס שינה את שם משפחתו לגארדש. הוא הציג את יצירותיו בסלון הלאומי ב-1923 וב-1927, ובמוזיאון ארנסט ב-1929. הוא נרצח בשואה בנסיבות לא ידועות. ב-28 בדצמבר 1919, בבודפשט, נשא לאישה את אתלקה גלאטר, שהייתה צעירה ממנו ב-15 שנים, בתם של הצייר ארמין גלאטר ושל ז'ופיה הלר. פסל בלה לוקאץ' (זלאטנה, 1904) חסרי בית (1906) פסל לאיוש קושוט (שאטוראליאויהיי, 1911) פסל פרנץ דיאק ( מישקולץ, 1925) מאבק עם הידרות (בודפשט, 1927) באר הרועים (ריצ'ה, 1928) אנדרטת שיטפון (מישקולץ, 1928) קבר שאנדור הנוואי (בודפשט, 1930) תבליט של פרקש בויאי ויאנוש בויאי (סגד, 1930) פסל הנטושים (בודפשט, 1932) באר הרועים, ריצ'ה מצבת זיכרון לקרבנות השיטפון ב-1878 ספא גלרט פסל חוץ ספא גלרט מלגת רודיץ' (1906) Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש) Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929. 307. o. Online elérés (לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת) Hung-Art.hu מי זה מי? מילון אנשים בני זמננו. בודפשט, ביתא ספרותי בטא 1937. Művészeti lexikon I–IV. יוז'ף פלטינוס : פשעי הבנייה החופשית. בודפשט, 1938-1939. Révai új lexikona VIII. (הלקסיקון החדש של רוואי). לקסיקון אויפשט. יו"ר מערכת: לאיוש שיפוש, עורך ראשי: לאסלו הירמן. אויפשט, עיריית אויפשט, הוצאת קושוט 2002. מדיה וקבצים בנושא אלדאר גארדוש בוויקישיתוף אלדאר גארדוש באתר Arcanum אלדאר גארדוש. עשרות מיצירותיו אלאדר גארדוש ביוגרפיה ויצירות Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 119379/1915. MNL-OL 30793. mikrofilm 1263. kép 3. karton "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 541/1878. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-01. "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 34/1949. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-12. Az elhalálozás bíróilag lett megállapítva. Budapesti Központi Járásbíróság Pk. I. 585026/1947-sz. Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 119379/1915. Forrás: MNL-OL 30793. mikrofilm 1263. kép 3. karton, ill. MNL-OL 30793. mikrofilm 1264. kép 2. karton. A házasságkötés bejegyezve a Bp. I. ker. állami házassági akv. 1154/1919. folyószáma alatt. Hanvai Sándor síremléke. Köztérkép.hu, Neszták Béla műlapja Azonos Hanvai Sándor sírszobrával. Köztérkép.hu, Pál Tamás műlapja ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלדאר גארדוש".
ארל וילי

ארל דיוקס וילי (באנגלית: Earle Dukes Willey‏; 21 ביולי 1889 – 17 במרץ 1950) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדובר, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הרפובליקנית ושימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. וילי נולד ב-21 ביולי 1889 בגרינווד, דלאוור. הוא למד בבתי הספר הציבוריים וסיים את לימודיו בקולג' דיקינסון בקרלייל, פנסילבניה, ב-1911. הוא גם למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון הבירה, והתקבל ללשכת עורכי הדין בדלאוור ב-1920. הוא החל כמנהל בית הספר התיכון גרינווד מ-1911 עד 1915; וילי הפך למזכירו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית תומאס וו. מילר בוושינגטון הבירה מ-1915 עד 1917 ולספרן מדינתי מ-1917 עד 1921. לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין, הוא מונה לסגן התובע הכללי ותובע של מחוז קנט מ-1921 עד 1931, שופט בית המשפט לתביעות נפוצות של מחוז קנט מ-1931 עד 1939, ושופט של בית המשפט לנוער של מחוזות קנט וסאסקס. מ-1933 עד 1939. וילי היה מזכיר המדינה מ-1941 עד 1943 ושימש כנאמן של אוניברסיטת דלאוור, של בית הספר אליזבת וו. מרפי לילדים יתומים, ושל המכללה הממלכתית לסטודנטים צבעוניים. וילי נכשל בניסיונו להיבחר לסגן מושל דלאוור ב-1940, לאחר שהובס על ידי הדמוקרט אייזק ג'יי מקקולום. שנתיים לאחר מכן, ב-1942, נבחר וילי לבית הנבחרים של ארצות הברית, כשהביס את הנציג הדמוקרטי המכהן פיליפ א. טריינור. הוא שירת במיעוט הרפובליקני בקונגרס ה-78, והפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה שנייה ב-1944 לקודמו, פיליפ א. טריינור. וילי כיהן מ-3 בינואר 1943 עד 3 בינואר 1945, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית פרנקלין ד. רוזוולט. לאחר כהונתו, הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין בדובר. וילי מת ב-17 במרץ 1950 בדובר, דלאוור, ונקבר בבית הקברות סנט ג'ונסטאון, ליד גרינווד, דלאוור. ארל וילי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ארל וילי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ורג' ויליאמס

ג'ורג' שורט ויליאמס (באנגלית: George Short Williams‏; 21 באוקטובר 1877 - 22 בנובמבר 1961) היה מנהל משרד ופוליטיקאי אמריקאי ממילסבורו במחוז סאסקס, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הרפובליקנית ושימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדלאוור. ויליאמס נולד ב-21 באוקטובר 1877 באושן ויו, דלאוור. הוא למד בבתי הספר הציבוריים ובאקדמיית ועידת וילמינגטון, בדובר, דלאוור, וסיים את לימודיו בקולג' דיקינסון, בקרלייל, פנסילבניה, בשנת 1900. וויליאמס היה מדריך בתיכון באיירונווד, מישיגן, מ-1902 עד 1904. לאחר מכן הוא עסק בעסקי העצים בדלאוור ובקרוליינה הצפונית מ-1905 עד 1923. הוא התעניין גם בבנקאות. ויליאמס היה ראש עיריית מילסבורו, דלאוור, מ-1921 עד 1927, גזבר מדינת דלאוור מ-1929 עד 1933, נשיא מועצת החינוך של המדינה מ-1927 עד 1934, וסגן נציב כלי רכב מ-1935 עד 1937. בשנת 1940 הוא היה ציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית. ויליאמס נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1938, כשהביס את הנציג הדמוקרטי המכהן ויליאם פ. אלן. הוא כיהן במיעוט הרפובליקני בקונגרס ה-76 מ-3 בינואר 1939 עד 3 בינואר 1941, בתקופת הממשל השני של נשיא ארצות הברית פרנקלין ד. רוזוולט, אך הפסיד בהתמודדותו לכהונה שנייה ב-1940 לדמוקרט פיליפ א. טריינור. לאחר מכן, הוא היה נציב כלי הרכב של דלאוור מ-1941 עד 1946 ולאחר מכן היה עוזר אדמיניסטרטיבי של הסנאטור האמריקני ג'ון ג'יי ויליאמס מ-1947 עד 1959. ויליאמס מת ב-22 בנובמבר 1961 במילסבורו, דלאוור. הוא קבור בבית הקברות של האיחוד בג'ורג'טאון, דלאוור, הממוקם ברחוב סאות' רייס. ג'ורג' ויליאמס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ורג' ויליאמס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הדני

האם התכוונתם ל... אלדד הדני – סוחר ונוסע יהודי במאה ה-9 ישראל הדני – פסל ישראלי לילך הדני – ביולוגית חישובית ישראלית עבר הדני – חלוץ ומומחה לחקלאות ישראלי דני עבר הדני (פירושונים)
Cielo e terra

"Cielo e terra" (בעברית: "שמיים וארץ") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת השווייצרית אניטה טרוורסי. השיר, שנכתב והולחן על ידי מריו רוביאני, ייצג את שווייץ באירוויזיון 1960. במרכז מילות השיר עומדת אישה אשר פונה לאהובה שנמצא איתה בדייט. ערך מורחב – שווייץ באירוויזיון 1960 ב-29 במרץ 1960, ליל האירוויזיון, שרה טרוורסי שנייה בסדר ההופעות, לפני הולנד ואחרי מונקו. לבסוף, השיר הגיע למקום השמיני מתוך שלושה עשר מקומות, וקיבל חמש נקודות. Cielo e terra (English translation) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראלה הרגיל

ישראלה הרגיל (בפולנית: Israela Hargil; נולדה בשם איזָה הרניק בשנת 1938) היא פסלת ישראלית ממוצא פולני, הידועה בעבודותיה הנעשות מחומרים תעשייתיים ממוחזרים. יצירותיה מתמקדות בעיקר בנושאים של זיכרון השואה ושימוש בחומרים שנמצאו באתרי פסולת. הרגיל נולדה בשם איזה הרניק בשנת 1938 בברודי, פולין (כיום באוקראינה), בתם היחידה של קלמן קארל הרניק ואלזה לבית כהנא, שניהם מורים למוזיקה. אמה נרצחה עם פלישת הנאצים לברודי ביולי 1941. במהלך המלחמה הוסתרה איזָה על ידי משפחות נוצריות בעיר, בעוד שאביה נמלט ונלחם בשורות הצבא האדום. לאחר השואה, בשנת 1948, עלתה לישראל יחד עם אביה, והם התיישבו בקיבוץ רמת יוחנן, שם שינתה את שמה לישראלה. ב-1982 קיבלו יצנטי ומריה מיקלשבסקי, שהסתירו את הרניק ואביה בזמן השואה, את תואר חסידי אומות העולם מיד ושם. לאחר שירותה הצבאי, קיבלה מלגה ולמדה אמנות ועיצוב במכון לאמנות של שיקגו ובמרכז האמנות ארקרייט בלונדון. הרגיל מתמקדת בעבודות אסמבלז', באמצעות חומרים תעשייתיים הנמצאים באתרי פסולת, תוך שהיא מדגישה את הקשר בין זיכרון והיסטוריה לחומר. רק בשנות ה-2000 החלה לשלב את נושא השואה ביצירותיה, שהוצגו בתערוכות חשובות בישראל ובעולם. בין תערוכותיה הבולטות: פוטוארוזיה (2007), בית האמנים, תל אביב עקבות וסימנים (2019), תערוכה וירטואלית רורשאך כאן ועכשיו (2016), בית האמנים, תל אביב הרגיל מתגוררת ברמת גן, יוצרת בסטודיו בכפר אז"ר, ומרבה להציג בתערוכות יחיד וקבוצתיות. היא נשואה ואם לשלוש בנות. ישראלה הרגיל, דף שער בספרייה הלאומית ישראלה הרגיל, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית איזה הרניק (ישראלה הרגיל) שרדה בזהות בדויה אצל משפחת מיקלאשווסקי בברודי, באתר יד ושם ישראלה הרגיל – תערוכות ועבודות בתצוגה מתמדת
בדומיה

"בדומיה" הוא שיר שביצע הזמר ליאור ייני בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. השיר נכתב על ידי המשורר הרוסי יבגני יבטושנקו, הולחן בידי אדוארד קולמנובסקי והתפרסם ברוסיה בתחילת שנות ה-60. המשורר יעקב שבתאי לא תרגם את השיר לעברית, אלא כתב לו מילים חדשות השומרות על רוח השיר. השיר נכתב בידי יבטושנקו, מבקר חריף של המשטר הסובייטי, שיצירתו החשובה "באבי יאר", נאסרה לפרסום במשך 25 שנה. השיר של יבטושנקו נקרא ברוסית "Бежит река" ("נהר זורם"), והוא מספר את סיפורה של נערה מתבגרת הכואבת את העובדה שטרם חוותה אהבה. בתרגומו של יעקב שבתאי, נשמרת הנימה הנוגה של השיר המקורי, בו הוא מתאר את געגועיו של אסיר במחנה כפיה לאהובתו, התוהה האם היא זוכרת עדיין את ימי אהבתם. ב-1969 כיכב ליאור ייני ב"הלוך הלכה החבריא", מופע של שירי מחאה רוסיים שתרגם מרוסית יעקב שבתאי. לצידו של ייני הופיעו דודו אלהרר, תמי ספיבק ואמנון ברנזון. "בדומיה" היה בין השירים הבולטים במופע לצד "עץ תפוח", "הבלליקה" ו"שונרא". בין המבצעים השונים של השיר ניתן למצוא את דודו זכאי, יבגני שפובלוב, יזהר כהן, יהודית רביץ, חמי רודנר, וביצוע משותף של שלומי שבת עם בעז שרעבי. ליאור ייני הוציא גרסה מיוחדת של השיר בצרפתית זמר המוזיקה היידית, דוד עשת, ביצע גרסה של השיר ביידיש, בתרגומו של המשורר משה סחר. הזמר החובב, ישראל (איזי) הוד, שר את "זורם נהר", שהוא תרגום עברי לטקסט של יבטושנקו. לזמרת סוזאנה (Suzanna) יש שיר בגרמנית בשם "Unser war die Nacht" ("שלנו היה הלילה") המבוסס על הלחן של קולמנובסקי. בדומיה [דף שיר], באתר הספרייה הלאומית בדומיה מילות השיר, באתר שירונט בדומיה אקורדים לשיר, באתר TAB4U בדומיה בביצוע ליאור ייני, באתר יוטיוב בדומיה בביצוע יזהר כהן, באתר יוטיוב בדומיה בביצוע יהודית רביץ, באתר יוטיוב בדומיה בביצוע חמי רודנר, באתר יוטיוב בדומיה בביצוע דודו זכאי, באתר יוטיוב בדומיה בביצוע שלומי שבת ובעז שרעבי, באתר יוטיוב בדומיה בביצוע יבגני שפובלוב, באתר יוטיוב נהר זורם (בדומיה) בביצוע לודמילה זקינה, באתר יוטיוב נהר זורם (בדומיה) בביצוע להקת מילניום, באתר יוטיוב אלי סאט, בדומיה * המקור הרוסי - Бежит река (נהר זורם), באתר יוטיוב, ‏3.7.2016 אורי הייטנר, בדומיה / ליאור ייני, באתר הבלוג של אורי הייטנר, ‏26.4.16 איתמר זהר, כשזמרים ישראלים מחו נגד דיכוי היצירה בברית המועצות, באתר הארץ, ‏21 בנובמבר 2018 רחל פרומן קומלוש, ליאור ייני בדומיה בצרפתית -חדש וישן (תודה רבה)-1971, באתר יוטיוב, ‏22.10.2020 מרטיו מוסקוביץ - הערוץ הרשמי, Di Nekht Fun A Mol - David Eshet (1972) / בדומיה, באתר יוטיוב, ‏3.6.2022 זורם נהר - Бежит река, באתר Izzy new web site Suzanna, suzanna.berlin Suzanna, Unser war die Nacht (Bezhit Reka), יוטיוב, ‏3.4.2020
נקב הצוואר

נקב הצוואר (בלועזית: jugular foramen) הוא אחד משני הנקבים הגדולים (משמאל וימין) בבסיס הגולגולת, הממוקם מאחורי תעלת הצוואר. הוא נוצר על ידי עצם הרקה (העצם הטמפורלית) ועצם העורף. הוא מאפשר מעבר מבנים רבים, כולל סינוס הפטרוס התחתון, שלושה עצבי גולגולת, הסינוס הסיגמואידי ועורקי קרום המוח. נקב הצוואר נוצר בחזית על ידי הפטרוס בעצם הרקה ומאחור על ידי עצם העורף. בדרך כלל הוא מעט גדול יותר בצד ימין מאשר בצד שמאל. בנקב הצווארי שלושה תאים (חלקים), כל אחד עם תוכן משלו. החלק הקדמי מעביר את סינוס הפטרוס התחתון. חלק הביניים מעביר את עצב הלשון והלוע, העצב התועה ועצב הלוואי. החלק האחורי מעביר את הסינוס הסיגמואידי (הופך לווריד הצוואר הפנימי) וכמה ענפי קרום המוח מהעורק האוקסיפיטלי ומעורק הלוע העולה. קיים תת-סיווג חלופי מבוסס הדמיה, המתוחם על ידי עמוד השדרה הצווארי (Jugular Spine) שהוא רכס גרמי המפריד חלקית את נקבי הצוואר לשני חלקים: התא הקטן יותר, האנטרומדיאלי, "pars nervosa" מכיל את עצב הלשון והלוע (CN IX, עצב טימפני, ענף של CN IX), ומקבל את ההחזר הוורידי מסינוס הפטרוס התחתון. התא הגדול יותר, האחורי, pars vascularis, מכיל את העצב התועה (CN X) וכן את עצב הלוואי (CN XI), עצב ארנולד (או ענף אוריקולרי של העצב התועה המעורב ברפלקס ארנולד, שבו גירוי שמיעתי חיצוני גורם לשיעול), פקעת צוואר וענף קרום המוח האחורי של עורק הלוע העולה. חסימה של נקב הצוואר עלולה לגרום לתסמונת נקב הצוואר. נקב הצוואר בסיס הגולגולת. שטח עליון. מדיה וקבצים בנושא נקב הצוואר בוויקישיתוף "Anatomy diagram: 34257.000-1". Roche Lexicon – illustrated navigator. Elsevier. אורכב מ-המקור ב-2012-07-22. Câmara, Richard; Griessenauer, Christoph J. (2015). "27 - Anatomy of the Vagus Nerve". Nerves and Nerve Injuries. Vol. 1: History, Embryology, Anatomy, Imaging, and Diagnostics. Academic Press. pp. 385–397. doi:10.1016/B978-0-12-410390-0.00028-7. ISBN 978-0-12-410390-0. "Parapharyngeal Masses: Their Diagnosis and Management". אורכב מ-המקור ב-2008-09-07. Erol FS, Kaplan M, Kavakli A, Ozveren MF (ביוני 2005). "Jugular foramen syndrome caused by choleastatoma". Clin Neurol Neurosurg. 107 (4): 342–6. doi:10.1016/j.clineuro.2004.08.006. PMID 15885397. {{cite journal}}: (עזרה)
פיגוע הדריסה בצומת גבעת אסף

פיגוע הדריסה בצומת גבעת אסף היה פיגוע שהתרחש בבוקר 11 בספטמבר 2024 ובו נרצח חייל צה"ל. מחבל פלסטיני שנהג במכלית גז דרס למוות את סמל ראשון גרי גדעון הנגהאל, בן 24 מנוף הגליל, ששירת בגדוד נחשון (90) של חטיבת כפיר, והיה חלק מפעילות מבצעית של צה"ל באזור. המחבל, עיסא עבד אלגאבר בן 58 מראפאת, נורה על ידי חייל צה"ל ואזרח חמוש ששהו באזור, אך לא נהרג, ופונה לבית חולים שערי צדק בפיקוח חיילי צה"ל. חבר הכנסת צבי סוכות מצא את המחבל בבית החולים, וקרא לעברו: "אנחנו נדאג שמדינת ישראל תהרוג אותך. נעביר חוק שיהרוג אותך". לאור ריבוי המחאות על אשפוזו של המחבל בבית חולים, הוא הועבר למתקן ביטחוני. ביתו של המחבל מופה על ידי כוחות צה"ל לקראת הריסתו. שר הפנים משה ארבל וראש מועצת בית אל שי אלון ביקרו בזירת הפיגוע לאחר מספר ימים, הדליקו נר נשמה וקראו "להרחיב את ההתיישבות בבית אל". ניר דבורי, ‏הותר לפרסום: סמ"ר גרי גדעון הנגהאל, בן 24 מנוף הגליל, נהרג בפיגוע הדריסה בבנימין, באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2024 סמ״ר גרי גדעון הנגהאל פעל לפי ההנחיות, אך לא שרד את פיגוע הדריסה בבנימין | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-09-11 אלינור פבריקר, "הגענו כדי לזרוק אותו מהמיטה": מחאה על אשפוז המחבל ב"שערי צדק", באתר מקור ראשון, ‏12.09.2024 שילֹה פריד, ח"כ סוכות הסתנן לחדר המחבל מפיגוע הדריסה: "נעביר חוק שיהרוג אותך", באתר ynet, 12 בספטמבר 2024 הגר שיזף, עידו אפרתי ועופר אדרת, חייל נדרס למוות בידי נהג פלסטיני ליד המאחז גבעת אסף, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2024 אורי איזק ניר דבורי ענבר טויזר, ‏פצוע אנוש בפיגוע דריסה ליד בית אל שבבנימין, המחבל נוטרל, באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2024 חזקי ברוך, השר משה ארבל בזירת הפיגוע בצומת גבעת אסף: "נוסיף חיים בהתיישבות", באתר ערוץ 7, ‏17.09.2024
עיר של מלאכים

עיר של מלאכים (באנגלית: City of Angels) הוא סרט דרמה רומנטי אמריקאי משנת 1998 בבימויו של בראד סילברלינג ובכיכובם של ניקולס קייג' ומג ראיין. הסרט הוא רימייק לסרט הגרמני מלאכים בשמי ברלין משנת 1987. הסרט עוסק במלאך שמתאהב באישה אנושית ובחיפוש אחר המשמעות של אהבה, חיים ובחירות קיומיות. הגרסה האמריקאית זכתה להצלחה כלכלית עם הכנסות בגובה 198.7 מיליון דולר אל מול תקציב של 55 מיליון דולר, אך ספגה ביקורות מעורבות, כאשר כמה מבקרים הביעו ביקורת על כך שהעיבוד מופרך. השיר "Uninvited" המבוצע על ידי אלאניס מוריסט מתוך הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר והפסקול היה מועמד לפרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית. הסרט מתמקד בדמותו של סת (ניקולס קייג'), מלאך המלווה נשמות בדרכן האחרונה. סת צופה באנשים בימי חייהם האחרונים, אך ללא היכולת לחוש את הרגשות האנושיים. הכל משתנה כאשר הוא פוגש את מגי רייס (מג ראיין), מנתחת הלב המתמודדת עם מוות של מטופל. סת מתאהב במגי ומתחיל לשקול להפוך לבן אנוש כדי לחוות אהבה אמיתית. בהשראת מפגש עם אדם אחר שהיה בעבר מלאך והפך לבן אנוש, סת עומד בפני דילמה האם לוותר על חיי הנצח ולבחור בחיים אנושיים. ניקולס קייג' בתפקיד סת, המלאך. מג ראיין בתפקיד מגי רייס, מנתחת הלב האנושית. אנדרה בראואר בתפקיד קאסל, מלאך אחר וחבר של סת. דניס פרנץ בתפקיד נתן ייל, מלאך לשעבר שהפך לאדם. הסרט עיר של מלאכים קיבל ביקורות מעורבות. חלק מהמבקרים שיבחו את ההופעות של ניקולס קייג' ומג ראיין, כמו גם את האווירה הקסומה של הסרט. עם זאת, חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על העלילה האיטית ועל ההשוואה לסרט המקורי מלאכים בשמי ברלין. הסרט הצליח בקופות והכניס מעל 200 מיליון דולר ברחבי העולם. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 58% על סמך 68 ביקורות, מה שמעיד על ביקורות מעורבות. ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון של 54 מתוך 100, בהתבסס על 22 ביקורות. אתר האינטרנט הרשמי של עיר של מלאכים "עיר של מלאכים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עיר של מלאכים", באתר נטפליקס "עיר של מלאכים", באתר AllMovie (באנגלית) "עיר של מלאכים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עיר של מלאכים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "עיר של מלאכים", באתר Metacritic (באנגלית) "עיר של מלאכים", באתר אידיבי "עיר של מלאכים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא עיר של מלאכים בוויקישיתוף
ויליאם פרנקלין אלן

ויליאם פרנקלין "לובבירד" אלן (באנגלית: William Franklin "Lovebird" Allen‏; 19 בינואר 1883 – 14 ביוני 1946) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי. הוא היה חבר דמוקרטי באספה הכללית של דלאוור ובבית הנבחרים של ארצות הברית. אלן נולד ב-19 בינואר 1883 בברידג'וויל, דלאוור, והיה בנם של ויליאם פרנקלין ("פרנק") אלן ומולי (סמית') אלן. הוא עבר לסיפורד, מחוז סאסקס, דלאוור, עם משפחתו ב-1889, ולאחר מכן ללורל, דלאוור ב-1903. הוא התחתן עם אדי מ. דייוויס ב-16 באפריל 1905, ונולדו להם שלושה ילדים, רוברט, פרנקלין ודוריס. הם השתייכו לכנסייה המתודיסטית. לאחר שסיים את בית הספר ב-1902, עבד אלן עבור מסילת הרכבת של פנסילבניה כסוכן, איש טלגרף וסדרן רכבות. בשנת 1922, הוא חזר לסיפורד, דלאוור, החל עסק בתחום הנדל"ן, וגם הקים עסק לקנייה ומכירה של פירות ותוצרת לאורך חצי האי דלמרווה. בשנת 1927 גיוון אלן את עסקיו, והקים את תאגיד אלן פטרוליום ואת חברת חבילות אלן. אלן היה נציב בית ספר ציבורי בסיפורד מ-1920 עד 1924, והיה ציר בוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-1920. אלן נבחר לסנאט של המדינה ב-1924. הוא כיהן בסנאט מ-1925 עד 1929, וכיהן כנשיא הזמני ב-1927. כתומך נלהב של נשיא ארצות הברית פרנקלין ד. רוזוולט והניו דיל, אלן נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1936, תוך שהוא מביס את חבר בית הנבחרים הרפובליקני המכהן ג'ורג' סטיוארט. אלן הפסיד בניסיונו להיבחר לכהונה שנייה ב-1938 לרפובליקני ג'ורג' ס. ויליאמס, איש עסקים ממילסבורו, דלאוור. במהלך כהונתו, אלן היה חבר ברוב הדמוקרטי בקונגרס ה-75 וכיהן מ-3 בינואר 1937 עד 3 בינואר 1939, במהלך הממשל השני של הנשיא רוזוולט. לאחר מכן, הוא חידש את עבודתו בעסקי הפצת הנפט והבנזין. ב-1940, הוא קרא תיגר על שתי המפלגות הגדולות והתמודד לסנאט האמריקני כ"ליברל דמוקרט" עצמאי, אך קיבל רק מספר קטן של קולות. אלן מת ב-14 ביוני 1946 בלואיס, דלאוור ונקבר בבית הקברות של Odd Fellows בסיפורד, דלאוור. ויליאם פרנקלין אלן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ויליאם פרנקלין אלן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Allen, William Franklin, (1883 - 1946)". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-6 בספטמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Biographical Directory of the United States Congress
בית ישמעילוף (אלנבי)

בית ישמעילוף הוא בית מגורים בסגנון אקלקטי לשימור ברחוב אלנבי 93, פינת רחוב מונטיפיורי 30, במרכז ההיסטורי של תל אביב. הבית נבנה על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ' בשנת 1929. בית ישמעילוף הוקם בשנת 1929. הבית הוקם בפינת הרחובות אלנבי ומונטיפיורי, בשכונה שנקראה 'חברה חדשה' ונודעה כבר באותה עת כ'תל אביב מרכזית' שכן היא חיברה בין שכונת בעלי מלאכה לחלקן הדרומי של שדרות רוטשילד. המגרש ששכן בין הרחובות וגבולותיו הגיעו עד לרחוב יבנה ולרחוב אחד העם, מרבית שטחו היה שייך לישמעילוף. הבית הוא בן שלש קומות, כאשר הקומה הראשונה הינה בעלת חזית מסחרית לשני הרחובות, ומעליה שתי קומות למגורים. גם קומות המגורים שימשו לשימושים שונים ובין היתר שכנו בהם מרפאת שיניים תיאטרון בובות ומועדון של ויצו. בחזית הבניין נקבע שלט העשוי אריחי קרמיקה ועליו נכתב 'בית א. ב. ישמעילוף' בעברית ובאנגלית, וכן מצוינת שנת ההקמה 1929 והאדריכל י. מגידוביץ. אפרים בן יואל ישמעאלוף שהבניין נבנה בהזמנתו, עלה ארצה מברלין והיה נצר לקהילת אנוסי משהד באיראן. היה עסקן פוליטי והתפרנס מהשכרת דירות ומנדל"ן. בתל אביב קרויים שני בניינים נוספים על שמו: "מלון ישמעילוף" ברחוב מונטיפיורי ו"בית ישמעילוף" ברחוב החשמל. פינת הבניין חזית הבניין לרחוב אלנבי שלט הקרמיקה בחזית הבניין מדיה וקבצים בנושא בית ישמעילוף בוויקישיתוף חגי להב, בית ישמעאלוף ברחוב אלנבי 93, באתר לוטוס הזהב, ‏16 במאי 2021 תמונות בית ישמעילוף באתר חמושה בעדשה