laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קבינט

האם התכוונתם ל... קבינט (ממשלה) – גוף לייעוץ ו/או קבלת החלטות ברשות המבצעת כגון: הקבינט המדיני-ביטחוני (ישראל) קבינט הדיור (ישראל) קבינט ממשלת בריטניה הקבינט של ארצות הברית לשכה, משרד, חדר חדר פלאות (Cabinet of curiosities) – כינוי לחדר המכיל בליל של חפצי נוי, טבע ומדע ללא עיקרון מארגן ארון
מקפה

מְקַפָּה (אנגלית: skimmer) היא כלי בישול הדומה לתרווד מחורר ומשמשת להסרת קרום, שומן או קצף הנמצא על פני התבשיל. הרעיון מאחורי אופן הפעולה של הכלי הוא שהקרום או הקצף בעלי צמיגות גדולה יותר מאשר הנוזל שבתבשיל ולכן כאשר גורפים את הקצף עם המקפה, נוזל התבשיל דולף דרך החורים בחזרה לתוך הסיר ומשאיר בתוך המקפה רק את הקרום. בעברית השם מגיע מהפועל קיפה שנהוג בלשון חז"ל: "שמן של תרומה שנפל על גבי היין יקפה אותו והיין מותר" – כלומר יין שהתערבב בשמן פסול, אך מכיוון שהשמן צף על פני היין, אם נקפה את השמן (נסירו מפני היין) יהיה שוב מותר. המונח מקפה ככלי בישול הוא מחידושיו של ביאליק, ונקבע במונחי כלים ותבשילים שפרסם ועד הלשון בשנת תרצ"ג (1933). השם "skimmer" באנגלית נובע מפעולת ה-skimming שהיא הסרת קרום החלב. מדיה וקבצים בנושא מקפה בוויקישיתוף
היאס

היאס (באנגלית: HIAS, ראשי תיבות: Hebrew Immigrants Aid Society, "החברה לסיוע למהגרים עבריים") הוא ארגון יהודי-אמריקאי הומניטרי שנוסד במקור כדי לסייע לפליטים יהודים ב-1881. הארגון סייע ליהודים נתיני ארצות הברית להשיג רישיונות כניסה עבור קרוביהם שבאירופה, לעזור להם בצעדיהם הראשונים בארץ החדשה ולהילחם בחוקים המגבילים את אפשרות ההגירה של יהודים מארץ לארץ. כיום, מטרת ארגון היאס היא לסייע לכלל הפליטים (לאו דווקא יהודים) שנמצאים במצוקה קשה, לעזור להם לאיחוד משפחות, ולפעול למען ביטחונם. החל משנות ה-70 של המאה ה-19 קמו בארצות הברית ארגונים שונים שמטרתם הייתה לסייע למהגרים היהודים מאירופה. מהגרים שהגיעו בגלים גדולים בעיקר החל משנות ה-80 של המאה ה-19 בעקבות הפוגרומים והאנטישמיות ברוסיה. אחד מאותם ארגונים היה "בית המקלט העברי" (The Hebrew Sheltering House) שנודע גם בשמו העברי "הכנסת אורחים", שהוקם בשנת 1889 על ידי יהודים ממזרח אירופה ונועד לדאוג למקלט לפליטים חסרי בית. ארגון אחר היה ה"אגודה לעזרה למהגרים עבריים" (Hebrew Immigrant Aid Society) שהוקם בשנת 1902. שני ארגונים אלה התאחדו בשנת 1909 ויצרו את הארגון "האגודה למקלטים ועזרה עבור מהגרים עבריים" (Hebrew Sheltering and Immigrant Aid Society), הידוע כיום כ-HIAS. הארגון, שחבריו היו בעיקר מהגרים שהתבססו, חילק את פעילותו לשניים: הנשים עסקו יותר בחיי היום-יום וסייעו למהגרים החדשים יותר במזון, בלבוש ומקום לינה בעוד הגברים התמקדו יותר בשתדלנות ופעילות ארגונית במטרה לסייע בהשגת רישיונות הגירה, בהליך ההתאזרחות בארצות הברית ובמציאת מקורות תעסוקה. הארגון היה מעורב בסיוע לפליטים לא-יהודים, כדוגמת: פליטי מלחמת וייטנאם, קמבודיה ולאוס. מתחילת המאה ה-21 היאס כולל בפעילותו עזרה ליישוב מחדש וסיוע לפליטים לא-יהודים. רוברט באוורס, אמריקאי אנטישמי ולאומן לבן, שביצע את הטבח בבית הכנסת בפיטסבורג, טען שפעל כנגד היהודים בשל פעילות ארגון היאס בארצות הברית. היאס ישראל החל את פעילותו טרם הקמת המדינה ופועל בתחומי ההגירה, סיוע לעולים ומבקשי מקלט. הארגון בישראל פועל מול היאס העולמי וכן מול גורמים כגון הסוכנות היהודית. בין אפיקי הפעילות של היאס ישראל נכללת תוכנית סיוע משפטי למבקשי מקלט ופליטים. הסיוע ניתן בנושאים כגון הסדרת מעמד ונושאים אזרחיים. בתוכנית פועלים עורכי דין וסטודנטים למשפטים אשר עוברים השתלמויות בתחום דיני הפליטים ומציעים ייצוג למבקשי המקלט. נוסף על כך, מציעים מלגות לסטודנטים עולים. המלגות מוענקות לסטודנטים עולים חדשים שלומדים במוסדות המוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה, במסלולים לתואר ראשון וכן ללומדים תארים מתקדמים. היצ"ם מדיה וקבצים בנושא היאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היאס (באנגלית) היאס, ברשת החברתית פייסבוק היאס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) היאס, ברשת החברתית אינסטגרם היאס ישראל אתר הארגון (באנגלית) על הארגון בעמלנ"ט הנחת אבן הפינה למעון היאס לילדים בבאר שבע, יומני כרמל אפריל 1954 (התחלה 6:48) יאיר קראוס, ‏פליטים או טראמפ? מבחן הערכים של הארגון היהודי HIAS, בעיתון מקור ראשון, 28 באוקטובר 2018 HIAS Mission and Values, באתר HIAS (באנגלית) History, באתר HIAS (באנגלית) אודות היאס ישראל, באתר היאס ישראל סיוע משפטי לפליטים, באתר היאס ישראל מלגות היאס ישראל, באתר תוכנית המלגות היאס לסטודנטים, ‏2020 שאלות ותשובות על מלגת היאס לעולים, באתר לימודים בישראל (אתר), ‏2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'רלד הולטום

ג'רלד הרברט הולטום (באנגלית: Gerald Herbert Holtom;‏ 20 בינואר 1914 – 18 בספטמבר 1985) היה מאייר בריטי מקצועי ואמן. ב- 1958 הוא אייר את הלוגו של הקבוצה הבריטית "התנועה לפירוק נשק גרעיני" שנעשה לסמל הבינלאומי לשלום. הולטום הוא בוגר של האקדמיה המלכותית לאמנויות והיה סרבן מצפוני במלחמת העולם השנייה. ב-1958 עבד עבור משרד החינוך. הוא עיצב את הלוגו של פירוק הנשק הגרעיני עבור מצעד אלדרמסטון (Aldermaston March) שאורגן על ידי "הוועדה לפעילות ישירה" נגד מלחמת גרעינית בפסחא 1958 (4–7 באפריל). הולטום הביא את העיצוב, מבלי שהתבקש ליושב ראש המקומי של קבוצתו המתנגדת לגרעין בטוויקנהאם (Twickenham). הראו גרסאות חלופיות בטקס הפתיחה של "התנועה לפירוק הנשק הגרעיני" בלונדון. "הסימון הראשון על נייר, על פי מר הולטום, היה עיגול לבן בתוך ריבוע שחור ואחריו היו גרסאות שונות של צלב נוצרי בתוך העיגול. אבל לצלב, על פי אנשים אלה, היו יותר מדי אסוציאציות שליליות – עם מסעי הצלב, סעודות צבאיות, עם ברכה פומבית של כומר אמריקאי למטוס שטס להירושימה ובסופו של דבר הם אפשרו לזרועות של הצלב להישמט ובכך יצרו סמפור של האותיות N ו- D ובאותה עת מחווה של ייאוש אנושי על רקע כדור עגול. אריק אוסטין (Eric Austen) שהתאים את הסמל לצורה של סוכריות על מקל על דש הבגד אמר שהוא גילה שמוטיב 'מחוות הייאוש' היה קשור מזה זמן רב עם 'מותו של האדם' והעיגול עם 'הילד שעוד לא נולד'". לא היו זכויות יוצרים ללוגו ומאוחר יותר הוא התפרסם בעולם כסמל השלום. העיצוב היווה שילוב של האותיות N (שתי זרועות מתוחות המצביעות למטה בזווית של 45 מעלות) ו- D (זרוע אחת מורמת מעל הראש) של איתות באלפבית הספמור בדגלים המייצג פירוק נשק גרעיני. להולטום היו חמישה ילדים. סמל השלום שהתפתח במהלך המאה ה-20. סמפור האות N סמפור האות D מדיה וקבצים בנושא ג'רלד הולטום בוויקישיתוף ג'רלד הולטום, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Westcott, Kathryn (20 March 2008) "World's best-known protest symbol turns 50" BBC.co.uk (News) (Retrieved: 21 February 2010) Roth, Richard (23 במרץ 2008). "The 50th Anniversary Of The Peace Symbol". CBS Interactive Inc. נבדק ב-20 באפריל 2008. {{cite news}}: (עזרה) Roth, Richard (20 באפריל 2008). "CBS Sunday Morning, 3/23/08, Origin of the Peace Sign (timecode 5:13)". CBS Interactive Inc. אורכב מ-המקור ב-2008-05-28. נבדק ב-20 באפריל 2008. {{cite news}}: (עזרה) "Holtom gravestone". אורכב מ-המקור (bitmap image) ב-2008-05-28. נבדק ב-20 באפריל 2008. {{cite web}}: (עזרה) Christopher Driver, The Disarmers: A Study in Protest, London: Hodder and Stoughton, 1964 Koch, R., The Book of Signs, Dover, 1955 "Briefings & Information: The CND logo" CNDUK.org (Retrieved: 21 February 2010) McCarthy, Michael (15 October 2005) "Whatever happened to CND?" Independent.co.uk (Retrieved: 21 February 2010) "Peace Education: The disarmament symbol" CNDUK.org (Retrieved: 21 February 2010)
אולפנת זבולון

אולפנת זבולון שוכנת בראש העין. האולפנה נקראת על שם השר זבולון המר. האולפנה הוקמה ב-ה'תשס"א, כדי לתת מענה חינוכי, דתי ולימודי לציבור הדתי-לאומי בראש-העין ובישובי הסביבה. בשנת הלימודים תשס"ח קיבלה האולפנה את "פרס החינוך הדתי" על כל פועלה החינוכי, הדתי, הערכי והלימודי. אתר האולפנה ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוני גנוט

יוני גנוט (נולד בי"ב באדר א' תשל"ג, 14 בפברואר 1973) הוא זמר ישראלי בסוגת מוזיקה יהודית מקורית וסולן בהרכבים בין השמשות ונושאי הכלים. נשוי ואב לארבעה ילדים, ומתגורר במושב תרום. נולד בבני ברק לאב איש עסקים ולאם מורה. גדל בכוכב יאיר. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה. לאחר שירותו הצבאי במסגרת ישיבת ההסדר הר עציון, קיבל תואר ראשון בחינוך ממכללת הרצוג ולאחר מכן תואר ראשון במחשבת ישראל מאוניברסיטת בר-אילן. למד בבית מורשה בירושלים וכן למד מוזיקה בבית הספר רימון. במקביל שימש הסולן של להקת "בין השמשות", שהייתה להקת הרוק הראשונה במגזר הדתי-לאומי. בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של הלהקה שנשא את שמה של הלהקה – בין השמשות; ובשנת 2008 יצא אלבומה השני של הלהקה, שתיקת האדמה – שניהם בהוצאת חברת התקליטים "התו השמיני". בהופעות רבות שיתף פעולה עם טל שגב. בשנת 2010 הוציא אלבום עם להקת נושאי הכלים שהוא הסולן שלה. היה ממייסדי ה"פאבמדרש" – ערבי לימוד פתוחים באווירה קלילה, המתאימים גם לציבור שאינו דתי. ב-2012 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו – אות לאות. באלבום הוא משתף פעולה עם אמנים מוכרים מסצנת הרוק הישראלית: אהוד בנאי, ארז לב ארי, אריק סיני, שי גבסו ודניאל סלומון. מאלבום זה חדר לפלייליסט השיר "ברון יחד", המבוצע יחד עם אהוד בנאי. בישיבת הר עציון, בה למד גנוט, נוהגים לשיר פיוט זה במנגינה זו בסוף "משמֶר" (לילות לימוד המתקיימים בדרך כלל בלילה שבין חמישי לשישי). ב-2017 יצא לאור אלבום הסולו השני, "דבר אלי באדמית", האלבום מומן באמצעות אתר מימון ההמונים "הדסטארט". גם באלבום זה שיתופי פעולה עם אמנים רבים ביניהם דניאל זמיר ואהרון רזאל. אחד משירי האלבום הוא השיר ישמח לבי, שירו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק למוצאי שבת – שלאחר מכן ביצע אותו גנוט בגרסה מורחבת יחד עם אילן דמרי וישיבת ירושלים לצעירים בביצוע שזכה להצלחה ברשת וברדיו. מדיה וקבצים בנושא יוני גנוט בוויקישיתוף יוני גנוט, סרטונים בערוץ היוטיוב יוני גנוט, באתר שירונט יוני גנוט, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוני גנוט, באתר ערוץ 7 אדם צחי, ‏שתיקת האדמה, באתר כיפה, 14 באוגוסט 2008 nrg מעריב, שליפות עם יוני גנוט, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2008 יוני גנוט: הבחירה שלי, באתר כיפה, 10 בפברואר 2009 יוני גנוט, בכורה: גבסו וגנוט מתכוננים לראש השנה, באתר ynet, 20 בספטמבר 2011 עפרה לקס, עניין אישי עם יוני גנוט, באתר ערוץ 7, 10 במאי 2012 ynet, צפו: יוני גנוט ודניאל סלומון "על הר גבוה", באתר ynet, 5 במרץ 2012 לירון נגלר-כהן, מחלף גנוט: דרך חדשה – שמובילה הביתה, באתר ynet, 31 ביולי 2012 נטעאל בנדל, ‏סקירת הופעה: יוני גנוט – אותנטי, אינטימי וישראלי, באתר כיפה, 14 באוגוסט 2012 נדב גלעד, ‏מהלך בין השמשות, בערוץ "אורות – טלוויזיה יהודית", 27 בספטמבר 2012 אסף נבו, ‏יוני גנוט וארז לב ארי בגרסה ל"העוקד הנעקד והמזבח", באתר ‏מאקו‏, 30 באוגוסט 2012 יוני גנוט, מחזיר מנגינות אבודות, באתר ynet, 26 באוגוסט 2013 "כתר מלוכה": יוני גנוט בסינגל חדש לראש השנה, באתר כיפה, 22 באוגוסט 2013 יוני קמפינסקי, מוזיקה ורוח בראש השנה לאילנות, באתר ערוץ 7, 8 בינואר 2014 ריאיון עם יוני גנוט בתוכנית ניגון של הלב בערוץ מאיר בטלוויזיה יוני גנוט, דף שער בספרייה הלאומית "יוני – ככה קוראים לי. מלידה. לא קיצור של יונתן, ולא על שם יוני נתניהו." (מתוך: שליפות עם יוני גנוט, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2008) יוני גנוט – דבר אליי באדמית באתר הדסטארט. ישמח ליבי // יוני גנוט אילן דמרי ותלמידי הישיבה לצעירים
ינון ניר

ינון ניר (נולד ב-14 באוקטובר 1975) הוא סופר ישראלי. ינון ניר נולד בשנת 1975 וגדל בכפר סבא. למד תואר ראשון במנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב. ספרו הראשון, קובץ הסיפורים "פעמיים קברו את ברטה", ראה אור בשנת 1998 וזכה בשבחי הביקורות ספרו השני, "התקופה הכחולה", ראה אור בשנת 2003. לצד ביקורות אשר השוו את הרומן לתפסן בשדה השיפון התפרסמו ביקורות אשר האשימו את ניר בשחיטת פרות קדושות ובהטפה לרצח פוליטיקאים. ספרו השלישי, הרומן "עלילות פרומות" ראה אור בשנת 2012. ספרו הרביעי, החייל האחרון, ראה אור בשנת 2015. פעמיים קברו את ברטה, קובץ סיפורים, הוצאת מודן, 1998. התקופה הכחולה, רומן, ירושלים, הוצאת כתר, 2003. עלילות פרומות, רומן, רמות השבים, אריה ניר הוצאה לאור, 2012. החייל האחרון, רומן, הוצאת מודן ואריה ניר הוצאה לאור, 2015. מדיה וקבצים בנושא ינון ניר בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של ינון ניר, בקטלוג הספרייה הלאומית ינון ניר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" עמרי הרצוג, ילדות קטנה וירוקה / נערות כחולה / קפיטליזם וקבלה / סקרוטון וטחנות הרוח, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2003 כרמית ספיר ויץ, מי סופר: האיש שרוצה לנקום במבקרי הספרות, באתר nrg‏, 27 בפברואר 2013. דור בביוף, הזירה הספרותית: המתנחל מול השמאלני, nrg רונן טל, מורעל, שבעה לילות ידיעות אחרונות' 25 בספטמבר 2015 ירין כץ, ראיון עם ינון ניר, מחבר הספר "החייל האחרון", קורא בספרים מגזין ספרות ינון ניר, דף שער בספרייה הלאומית ינון ניר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה למשל, דני קרמן, הגנגסטר המצחיק, ידיעות אחרונות המוסף לשבת - תרבות, ספרות, אמנות, 16 באפריל 1999 רנה ורבין, פורום בוגרים, העיר ספרים, 20 בנובמבר 2003 חיה הופמן, ידיעות אחרונות. מוסף ספרות, 12 בדצמבר 2003
גן אלנבי (באר שבע)

גן אלנבי הוא גן בעיר העתיקה של באר שבע, השוכן בפינת הרחובות העצמאות והרצל. שטחו של הגן המלבני הוא כשלושה דונם וחצי, ואורך כל אחת מצלעותיו כ-55 מטרים. בחלקו הצפוני רחבה מרוצפת גדולה, המוקפת בדשא ועצים מכל צדדיה, ובמרכזו ניצבת אנדרטה לזכרו של הגנרל אדמונד אלנבי. אחד מהגנים הוותיקים בישראל. הגן היה אחד הגנים הציבוריים הראשונים שניטעו בארץ ישראל, והוא הוקם בשנת 1902, כשנתיים לאחר ייסודה של העיר בידי העות'מאנים. הגן הוקם במרכזה של העיר, בצמוד לבית הסראייה ששכן ממערב לו, ושימש להתכנסויות ולטקסים. בשל כך שלא היה מגודר הלך מצבו והתדרדר בשל רעיית העיזים והגמלים בשטחו, ובגלל מנהגם של הבדואים לקושש בו עצים לבערה. בשנת 1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, יזם אחמד ג'מאל פאשה, שליט וילאייט סוריה שכלל גם את ארץ ישראל, תוכנית לייעור המדבר. לשם כך שכר את שירותיהם של חקלאים, רובם יהודים בוגרי מקוה ישראל ותושבי המושבות היהודיות, והורה להם לטפח גנים בכל מקום בו ימצאו מקור מים. החקלאים הסדירו בגן ארבעה שבילים המוליכים אל מרכזו מכל אחת מארבע כניסותיו, טיפחו בו ערוגות והקיפו אותו בגדר. במרכז הגן הוצב עמוד שיש ועליו נחקקו סמל האימפריה העות'מאנית וכתובת המנציחה את ניצחונות הצבא הטורקי על הבריטים בקרב עזה הראשון והשני בחודשים מרץ ואפריל 1917. לאחר כיבוש העיר בקרב באר שבע ב-31 באוקטובר 1917, פיסל הפסל אברהם מלינקוב פרוטומה של הגנרל אלנבי וזו הוצבה בראש עמוד שיש הטורקי. האנדרטה החדשה נחנכה בידי הנציב העליון הרברט סמואל במרץ 1923. בשנת 1938, במהלך המרד הערבי הגדול, הפילו מורדים ערביים את הפרוטומה ממקומה והשחיתו אותה לחלוטין. שרידי הפסל אותרו לאחר תום המרד, אך מצבו לא איפשר להציבו במקומו מחדש. בשנת 1947 הקימו הבריטים מבנה הנצחה רבוע מאבן ירושלמית, ללא פסל דמות, וחרטו עליו את שמו של "אלנבי" באנגלית ובערבית בלבד, וכן את ציון שנות שהותו בארץ ישראל ("1917-1918"). הם עיצבו את הגן מחדש והקיפוהו בחומת אבן שבה קבעו שני שערים בלבד - האחד ברחוב העצמאות והאחר ברחוב הרצל. לימים התגלו חלקים מהאנדרטה המקורית בשימוש משני בבתים בעיר. לאחר קום המדינה הגן שוקם, ובשנת 2006 הוצבה על כן האבן פרוטומה חדשה של אלנבי שהוכנה על ידי הפסל אטיאן מילנר. בשנת 2015 שופץ ונחנך גן אלנבי שוב, בעלות של מאות אלפי שקלים. מראה מכיוון דרום - הגן בימי מלחמת העולם הראשונה. במרכז הגן נראה עמוד ההנצחה הטורקי ומשמאלו ניצב בית הסראייה הפרוטומה של הגנרל אלנבי בראש עמוד השיש הטורקי האנדרטה לזכר אלנבי שחזור כיבוש באר שבע על לוח בגן גן אלנבי, מאי 2020 גן רמז פיתוח ושימור גן אלנבי גן אלנבי גן אלנבי בבאר שבע שופץ בעלות של מאות אלפי דולרים, באתר באר שבע סיטי, 25 במאי 2015
אוניון (אוניית מעפילים)

אוניון הייתה אוניית המעפילים השלישית מאירופה, אחרי האונייה "כוכב", שהביאה לארץ ישראל 50 מעפילים מפולין ומצרים, במאי 1934, חלק מעליית אף על פי וולוס א', שהגיעה ביולי 1934. אוניון הגיעה לארץ ישראל ב-28 באוגוסט 1934 ועל סיפונה 117 מעפילים. שלושה מראשי התנועה הרוויזיוניסטית בפולין, וודובינסקי, שסקין וקוטקא, נפגשו בדאנציג עם יהודי בשם צבי הרמן סגל, שהיה באותה תקופה נציג חברת ספנות גדולה באותה עיר. הם סיכמו אתו שיחכור עבורם אונייה מתאימה להעפלה לארץ ישראל והוא אכן חכר אוניית משא יוונית בשם Ionion (יוונית: Ιόνιο). האונייה הפליגה מנמל פיראוס שביוון באוגוסט 1934, ועליה 67 מעפילים. כאשר עגנה בכרתים עלו על סיפונה 50 מעפילים נוספים מהאונייה "קפולו". היא הגיעה לחוף תל אביב, מול "מגרשי התערוכה" ב-28 באוגוסט. 100 מהמעפילים הצליחו לרדת ממנה בזמן ולהתפזר בעיר, אך 17 מעפילים, יחד עם צוות הספינה נתפסו וגורשו ליוון. בעקבות הגעת אונייה זו פרסם נתן אלתרמן את שירו "היינו כחולמים", המתאר את הורדת המעפילים לחוף. האונייה "אוניון" באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים חיים לזר-ליטאי, אף על פי, ספר עלייה ב', עמ' 63-64 האוניות הראשונות, חרות, 25 בנובמבר 1955 היינו כחולמים, דבר (תוספת ערב), כ"א באלול תרצ"ד, 1 בספטמבר 1934, עמ' 2 ('סקיצות תל אביביות', יט, חתום: אלוף נון. חזר ונדפס במגש הכסף (1974), עמ' 253–255. וברגעים (1974), ספר ראשון: עמ' 35–36. ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות ובנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדל המים (באר שבע)

מגדל המים בעיר העתיקה בבאר שבע, ניצב ברחוב הרמב"ם 54, כ-250 מטרים דרומית-מזרחית לתחנת הרכבת הטורקית בעיר. הוא נבנה בשנת 1915, במקביל להקמת תחנת הרכבת, ומיכלי המים הגליליים שניצבו בו בעבר, סיפקו את צורכיהם של קטרי הקיטור שפקדו את התחנה עד סגירתה ב-1927. את מגדל המים תכנן היינריך אוגוסט מייסנר, מהנדס ומומחה בבניית מסילות רכבת ממוצא גרמני. המבנה עשוי אבן, הוא אליפטי בצורתו ומתנשא לגובה של שתי קומות. בקומתו הראשונה שכנו המשאבות, ובשנייה ניצבו דוודי המים שהזדקרו מעל המבנה. המים למגדל הוזרמו ממי באר בעיר. המגדל הוקם במקום בו הסתעפה מהמסילה הטורקית לדרום, מסילה צדדית שהובילה לעבר דפו ומספר מחסני צבא. המיקום אפשר למלא במים את קטרי הרכבות שנסעו צפונה לעבר מרכזה של ארץ ישראל ודרומה לכיוון חצי האי סיני. במהלך מלחמת העולם הראשונה הפציצו מטוסי חיל האוויר הבריטי את מגדל המים מספר פעמים, אך לא הסבו לו נזק, והוא המשיך ושימש לייעודו המקורי לאחר כיבוש הארץ בידי הבריטים. לאחר שהתחנה נסגרה ב-1927, שימש המבנה את התחנה הווטרינרית הסמוכה לו ומספר צרכנים נוספים, ועם הקמת באר שבע העברית סיפק את צריכת המים של העיר כולה. לאחר שנבנתה בריכת מים חדשה בשכונה א' בשנת 1950, ננטשה המערכת הישנה והמגדל יצא מכלל שימוש. כיום ניצב המגדל בלב שכונת מגורים ולצידו הוכשר גן שעשועים. מדיה וקבצים בנושא מגדל המים בוויקישיתוף אודות מגדל המים לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה
בריגדת ארהארדט

בריגדת ארהארדט (בגרמנית: Marinebrigade Ehrhardt, מילולית בריגדת-הצי ארהארדט) הייתה בריגדת פרייקור בכוח של כ-6,000 חיילים בפיקודו של סרן (Korvettenkapitän) הרמן ארהארדט שהתקיימה מסיום מלחמת העולם הראשונה ועד דיכוי הפוטש של קאפ במרץ 1920. מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה בתבוסה גרמנית נטלו פועלי נמל בצפון גרמניה חלק בהפיכה הקומוניסטית הכושלת בראשות קרל ליבקנכט שנקראה "מרד הספרטקיסטים". חיילי הצי, שהיו מוותיקי המלחמה ומובטלים, גויסו לדכא את המרד ולהשתלט מחדש על הנמלים המורדים, משימה שהסתיימה בראשית 1919. הלחימה גיבשה קבוצה של כ-6,000 חיילי צי נלהבים ולאומנים מבסיס הצי בקיל תחת פיקודו הכריזמטי של הרמן ארהארדט, שנקראה מאז "בריגדת ארהארדט". הבריגדה נטלה לה כסמל את צלב הקרס. באביב 1919 נשלחה הבריגדה לדכא את הרפובליקה הסובייטית הבווארית תוך שפיכות דמים וקרבות רחוב מרים. לאחר חתימת חוזה ורסאי ב-28 ביוני 1919, היה דינה של הבריגדה להתפרק כחלק מפירוק המסגרות הלוחמות הגרמניות בהתאם להסכם הכניעה. במרץ 1920 התקבלה פקודת נשיא רפובליקת ויימאר, פרידריך אברט ושר ההגנה שלה גוסטב נוסקה לפירוק היחידה. אנשיה פנו לבן בריתם הגנרל ולטר פון ליטוויץ, מפקד הרייכסווהר בברלין. הוא פנה לשר ההגנה ולנשיא הרפובליקה על מנת שיעצרו את הפירוק אך נענה בשלילה. לנוכח הפירוק של המיליציות ניתן האות לניסיון ההפיכה. בריגדת ארהארדט העמידה בראש ניסיון ההפיכה את ד"ר וולפגנג קאפ, מנהיג לאומני בולט ממזרח פרוסיה אשר תכנן להשתלט על השלטון בחודשים שקדמו לפוטש, והחלה לצעוד לעבר ברלין. בבוקר ה-13 במרץ השתלטו כוחות אלה בשילוב עם כוחות רייכסווהר בפיקודו של ליטוויץ על הבירה ללא התנגדות ממשית. שר ההגנה נוסקה פנה למפקדי הצבא כדי שידכאו את המרד, אך אלה סירבו לעשות כן, באמרם ש"רייכסווהר לא יורה על רייכסווהר". בלית ברירה נמלטה הממשלה לדרזדן ולאחר מכן לשטוטגרט. ב-10 בבוקר הכריז קאפ שממשלתם של הקנצלר גוסטב באואר והנשיא אברט חדלה להתקיים, ושהוא מכהן כקאנצלר בפועל. כשם שהשתמשו שנה קודם לכן בכוחות הימין כנגד השמאל, כן פנו עתה אברט, באואר ונוסקה לכוחות השמאל לעזרה כנגד הימין. השלושה פרסמו מיד קריאה לעם לפתוח בשביתה כללית על מנת להציל את הרפובליקה ולמנוע את חזרתו של וילהלם השני לקיסרות. ההיענות לקריאתם הייתה מלאה והשביתה שפרצה שיתקה את המשק כולו, פרט למזרח פרוסיה. כמעט כל חלקי המדינה התייצבו מאחורי אברט. גם ברלין שותקה על ידי השובתים ומהר מאוד התברר שמשטרו של קאפ לא יוכל להתקיים נוכח התגובה הפופולרית הזו. ב-17 במרץ התפטר קאפ מתפקידו בתואנה שהשיג את מטרותיו כאשר הכריזה הממשלה הגולה על עריכת בחירות כלליות. אולם ברור היה לכל כי השביתה היא שהביאה להתפטרותו ולכישלון הפוטש. למחרת שבה הממשלה לברלין וקאפ נמלט לשוודיה. בעודם עוזבים את ברלין ב-18 במרץ, נתקלו כוחות הצבא הנסוגים בהמון רב המלווה אותם בקריאות בוז ולועג לכישלונם. הכוחות האחרונים שיצאו משער ברנדנבורג היו אנשי בריגדת ארהארדט, למשמע קולות צחוק ולעג של ילדים הסתובבו מספר חיילים אל הקהל וירו אל עבר האזרחים. היריות גרמו למהומה רבה, לפציעות ולאבדות בנפש. ארהארדט נמלט מגרמניה אך שב אליה ב-1923, רוב חיילי הבריגדה שפורקה המשיכו בחייהם כרגיל ולימים השתלבו רבים מהם (אך לא ארהארדט עצמו) במפלגה הנאצית. באוגוסט 1933 שולבו ותיקי היחידה וחיילים נוספים כחטיבה באס אס עם מדים וסמלים מובחנים, אך עד מהרה פורקה המסגרת הנפרדת והחיילים שולבו באס אס ללא סימון מיוחד. אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 מדיה וקבצים בנושא בריגדת ארהארדט בוויקישיתוף בריגדת ארהארדט (בגרמנית) ההיסטוריה של צלב הקרס היסטוריית מדינות הציר
הרמן ארהארדט

הרמן ארהארדט (בגרמנית: Hermann Ehrhardt;‏ 29 בנובמבר 1881 – 27 בספטמבר 1971) היה מפקד גרמני בצי הקיסרי הגרמני בדרגת סרן (Korvettenkapitän) במהלך מלחמת העולם הראשונה ומפקד בריגדת ארהארדט של הפרייקור, לאחר המלחמה. נולד בדירסבורג (Diersburg) שבמדינת באדן-וירטמברג והצטרף לצי הקיסרי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. עם תום המלחמה הוצב בבסיס קיל. במהלך דיכוי מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי מיד לאחר המלחמה גיבש תחת פיקודו הכריזמטי 6,000 חיילים לאומנים במסגרת שנקראה של שמו "בריגדת ארהארדט". כמתנגד חריף לחתימת ראשי רפובליקת ויימאר על חוזה ורסאי ועקב פקודת הממשלה לפרק את היחידה, הוביל את הפוטש של קאפ במרץ 1920. ניסיון ההפיכה הסתיים כאשר חייליו הנסוגים מברלין טובחים בקהל שליווה את יציאתם מן העיר בשער ברנדנבורג. ארהארדט נמלט מגרמניה, אך שב אליה ב-1922 מבלי שהועמד לדין ועמד בראש ארגון הטרור "קונסול" שחבריו ביצעו את רצח ולטר רתנאו, שר החוץ היהודי של רפובליקת ויימאר. ב-1923 עבר לבוואריה שהייתה תחת שלטונו של גוסטב פון קאהר והקים בה ארגון צבאי מחתרתי (Viking Bund). במהלך הפוטש במרתף הבירה סירב ארהארדט להגיש סיוע לאדולף היטלר. אף על פי שרבים מחייליו לשעבר השתלבו במפלגה הנאצית, לא היה ארהארדט עצמו חלק ממנה. שמו היה רשום כמועמד לחיסול ב"ליל הסכינים הארוכות" (30 ביוני 1934), בו חיסל היטלר את בכירי האס אה, אך הוא נמלט לאוסטריה לפני כן. ב-27 בספטמבר 1971 הוא מת בביתו בקרמס שבאוסטריה, בגיל 89. אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 מדיה וקבצים בנושא הרמן ארהארדט בוויקישיתוף Bund Viking (בגרמנית) בריגדת ארהארדט (בגרמנית) אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 104
ארנור

ארנור הוא שמה של ממלכה דמיונית בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין. ממלכת ארנור נוסדה באריאדור בשנת 3320 לעידן השני בארץ התיכונה בידי אלנדיל יוצא נומנור, והייתה לממלכת הדונאדין הראשונה בארץ התיכונה. אלנדיל עצמו שלט בממלכת ארנור ושלח את שני בניו, איסילדור ואנריון, דרומה להקים את ממלכת הדונאדין הדרומית, ממלכת גונדור. עיר בירתה הראשונה הייתה אנומינס שעל אגם איוונדים, אך ב־861 לעידן השלישי פורנוסט הייתה לעיר עם מספר התושבים הרב יותר ונהפכה לבירה. הממלכה שגשגה עד שנת 1300, שאז מלחמת אחים בין שלושת בניו של המלך על הכתר גרמה לתפצלות הממלכה לשלוש מלכויות קטנות: ארתדין, קרדולאן, ורוד'אור. אויבה המושבע של הממלכה, המלך המכשף מאנגאמר ואדון הנזגול, ניצל היטב את הפיצול והחל במסע השמדת המלכויות הנותרות בארנור בפיקודו של סאורון. ב־1409 רודאהור וקרדולאן נפלו, אך הדונאדין הנותרים מבית ארתדין המשיכו להילחם עוד כשש מאות שנה, עד לשנת 1974, אז הובסו בידי גדודי אורקים ופראי אדם תחת פיקוד מלך אנגמאר. הממלכה פורקה אך שושלת המלכים המשיכה לחיות במסתור ונדדה באריאדור עד למלחמת הטבעת, שלאחריה אראגורן בן אראתורן, מלך גונדור וארנור החוקי, הקים מחדש את ארנור והחזירה לתהילת העבר. לאחר שממלכת ארנור נחרבה, כל מה שנותר ממנה הם מספר שרידים: הריסות פורנוסט ואנומינס. מספר צריחים נשארו עומדים כמו הריסות אמון סול (גבעת הרוחות), כמו כן בנתיב בו הלך בילבו ברמות הטרולים יחד עם תורין ושותפיו, ראה בילבו כמה הריסות של צריחים, שלא היו אלא שרידי ממלכת רוד'אור. ארנור באנציקלופדיה של טולקין