laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
FAST

טלסקופ כדורי בעל המפתח של 500 המטר (באנגלית: Five-hundred-meter Aperture Spherical Telescope או בר"ת: FAST; במנדרינית תקנית: 五百米口径球面射电望远镜), המכונה טיאניאן (בסינית: 天眼; מילולית: עין שמיימית או העין של גן עדן) הוא מצפה הרדיו-טלסקופ הגדול בעולם, הממוקם בשקע דאוודנג שבפינגטאנג, גוויג'ואו, הרפובליקה העממית של סין. הבנייה של FAST החלה ב–2011 והושלמה ביולי 2016. הטלסקופ החל לפעול בספטמבר 2016. עלות הבנייה הייתה כ–1.2 מיליארד ¥(כ–690 מיליון שקל חדש). הרעיון להקמת המצפה הוצע לראשונה ב–1994. הוא אושר ב–2007. כפר בן 65 איש הועבר על מנת לבנות את הטלסקופ, ועוד 9,110 הועברו מהסביבה על מנת ליצור דממת רדיו. אבן הפינה למבנה הונחה בדצמבר 2008. הבנייה החלה במרץ 2011 והסתיימה ב–3 ביולי 2016, אז הונח הפאנל האחרון. בסוף חודש אוגוסט ותחילת ספטמבר של שנת 2019 זיהו חוקרים באמצעות הטלסקופ יותר ממאה פרצי רדיו קצרים המסווגים כ-FRB 121102 וזוהו לראשונה בשנת 2012 במדע. מדיה וקבצים בנושא FAST בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של FAST אבי בליזובסקי, ‏סין שיבצה את הפאנל האחרון בטלסקופ הרדיו הגדול בעולם, באתר "הידען", 6 ביולי 2016 סין מפעילה את הרדיו טלסקופ הגדול בעולם, באתר ynet, 25 בספטמבר 2016 נאן רנדונג, פרויקט FAST - רדיו-טלסקופ 500 המטר בעל הצמצם הכדורי, ‏אפריל 2008 (באנגלית) FAST, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הושלמה הבנייה בטלסקופ הרדיו הגדול בעולם, ‏3 ביולי 2016 (באנגלית). אותות מסתוריים נקלטו בטלסקופ הענק בסין, באתר ynet, 10 בספטמבר 2019 DAVID NIELD, Giant Radio Telescope in China Just Detected Repeating Signals From Across Space , in "Science Alert" website, September 10, 2019 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הארמייה ה-11 (האימפריה הרוסית)

הארמייה ה-11 (ברוסית: 11-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה. הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה אנדריי סליבנוב. משימתה הראשונית של הארמייה הייתה כיבוש עיר המבצר פשמישל. סליבנוב הטיל מצור על פשמישל אבל במקום להתקיף הוא העדיף להדק את המצור ולהרעיב את הנצורים. בהמשך קיבל סליבנוב תגבורת ארטילריה והחל להפגיז ולמוטט את ביצורי המבצר. ב-22 במרץ 1915 נכנעה העיר. ביולי 1917 השתתפה הארמייה במתקפת קרנסקי. ב-1 ביולי פתחה הארמייה במתקפה לכיוון לבוב. תוך יומיים הצליחה להתקדם ולעבור שני קווי ביצורים. ב-19 ביולי החלו יחידות גרמניות בתמיכת יחידות אוסטרו-הונגריות במתקפה נגד הארמייה ה-11 לכיוון טרנופול. תוך מספר ימים נפרץ קו ההגנה הרוסי וב-22 ביולי החלה הארמייה ה-11 בנסיגה. הארמייה זו איבדה למעשה כל יכולת לחימה ונסוגה לעומק ללא סיבה ממשית. בעקבות הנסיגה של הארמייה ה-11 נסוגו גם הארמיות ה-7 וה-8. כוח משולב גרמני-אוסטרי התקדם ללא לחימה של ממש עד שנעצר. הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918. גנרל חיל הרגלים אנדריי סליבנוב (21 באוקטובר 1914 - 5 באפריל 1915) גנרל חיל הרגלים דמיטרי שצ'רבצ'וב (5 באפריל 1915 - 19 באוקטובר 1915) גנרל חיל הרגלים ולדימיר זכארוב (19 באוקטובר 1915 - 25 באוקטובר 1916) גנרל חיל הרגלים ולדיסלב קלמבובסקי (25 באוקטובר 1916 - 20 בדצמבר 1916) גנרל חיל הרגלים דמיטרי באלאנין (20 בדצמבר 1916 - 5 באפריל 1917) לוטננט גנרל אלכסיי גוטור (5 באפריל 1917 - 21 במאי 1917) גנרל חיל הרגלים איוואן פיידוטו (21 במאי 1917 - 4 ביוני 1917) גנרל חיל הפרשים איוואן איירדילי (4 ביוני 1917 - 9 ביולי 1917) גנרל חיל הרגלים פיוטר ביילוייב (9 ביולי 1917 - 19 ביולי 1917) לוטננט גנרל פיודור ררבג (19 ביולי 1917 - 29 באוגוסט 1917) לוטננט גנרל מיכאיל פרומוטאו (29 באוגוסט 1917 - 1 בדצמבר 1917) לוטננט גנרל ולדימיר טוקרוובסקי (1 בדצמבר 1917 - עד הפירוק) החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
הארמייה ה-12 (האימפריה הרוסית)

הארמייה ה-12 (ברוסית: 12-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה. הארמייה הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, ולמפקדה מונה פאבל פלווה. בפברואר של אותה שנה הארמייה לקחה חלק בקרב השני על האגמים המזוריים, והצליחה לארגן מתקפת נגד מוצלחת שבלמה את המתקפה הגרמנית. בספטמבר 1917 היא השתתפה בקרב ריגה. הארמייה פורקה לקראת סוף שנת 1917. גנרל חיל הפרשים פאבל פלווה (14 בינואר 1915 - 8 ביוני 1915) גנרל חיל הרגלים אלכסיי קזורין (8 ביוני 1915 - 20 באוגוסט 1915) גנרל חיל הרגלים ולדימיר גורבטובסקי (20 באוגוסט 1915 - 20 במרץ 1916) גנרל חיל הרגלים ראדקו דימיטרייב (20 במרץ 1916 - 20 ביולי 1917) לוטננט גנרל דמיטרי פארסקי (20 ביולי 1917 - 9 בספטמבר 1917) לוטננט גנרל יאקוב ג'וזפוביץ' (9 בספטמבר 1917 - 19 בנובמבר 1917) החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
הארמייה ה-13 (האימפריה הרוסית)

הארמייה ה-13 (ברוסית: 13-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה. הארמייה הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה ב-12 ביוני 1915, ולמפקדה מונה ולדימיר גורבטובסקי. הארמייה הייתה קצרת ימים, והיא נועדה בסך הכל להוות חוליה מקשרת בין החזית הצפון מערבית לבין החזית הדרום מערבית. ב-20 באוגוסט של אותה שנה, פוצלה החזית הצפון-מערבית לשתי חזיתות נפרדות, החזית הצפונית והחזית המערבית, ובהתאם לכך פורקה הארמייה ה-13. יחידותיה שולבו במסגרת הארמייה ה-3 והמטה שלה הועבר לארמייה ה-12. החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
היד הפתוחה

מונומנט היד הפתוחה הוא פסל הממוקם בקריית הממשל בעיר צ'אנדיגאר שבהודו. מעצב המונומנט הוא האדריכל המודרניסטי הידוע לה קורובזיה. צורת הפסל היא כשל כף יד פתוחה. על הפסל חרותות המילים "פתוח לתת, פתוח לקבל", וצורתו נועדה לסמל את "היד לתת והיד לקבל, את השלום, השגשוג ואת אחדות האנושות". המונומנט נמצא בתוך מרכז השלטון של צ'אנדיגאר, בירת המדינות פנג'אב והריאנה שבצפון הודו. המתחם תוכנן כולו על ידי לה קורבוזיה, וכולל את בנייני הממשלה, הפרלמנט ובית המשפט העליון. זהו העותק הגדול ביותר של היצירה, אותה ביצע לה קורבוזיה במקומות שונים. ציור הפסל הפך לסמל העיר צ'אנדיגאר. בסיס הפסל עשוי בטון, שנותר חשוף על פי עקרונות הברוטליזם, וגובהו 12 מטרים. הפסל עצמו עשוי מתכת וגובהו 14 מטרים, כך שהגובה הכולל של המונומנט הוא 26 מטרים. הפסל תוכנן כך שחלקו המתכתי יוכל להסתובב על פי כיוון הרוח. מדיה וקבצים בנושא היד הפתוחה בוויקישיתוף אסתר זנדברג, ביקור בגבעת הקפיטול של צ'נדיגר, גולת הכותרת של יצירת לה קורבוזיה, באתר הארץ, 26 במאי 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא הודו ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג

אלברכט הדב (בגרמנית: Albrecht der Bär;‏ 1100 לערך – 18 בנובמבר 1170) היה אציל גרמני אשר נמנה עם בית אסקניה, רוזן אנהלט (1123 - 1170, דוכס סקסוניה (1138–1142) ומרקיז ברנדנבורג (1157 - 1170). אלברכט נולד בשנת 1100 לאוטו, רוזן באלנשטדט ולאיליקה מסקסוניה, בתו של מגנוס, דוכס סקסוניה. בשנת 1123 מת אביו אוטו, רוזן באלנשטדט, ואלברכט עלה לשלטון במקומו והפך לרוזן אנהלט. בשנת 1138 הדיח קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את היינריך העשירי, דוכס בוואריה מנחלותיו, ומסר לאלברכט את דוכסות סקסוניה, אולם, בשנת 1142 חזר היינריך והשתלט על הדוכסות. בשנת 1147 השתתף אלברכט במסע הצלב הוונדי, וכבש שטחים באזור ברנדנבורג מידי הסלאבים, ובשנת 1157 קיבל את התואר מרקיזות ברנדנבורג. בשנת 1164 השתתף אלברכט במסע נגד היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה, וב-13 בנובמבר 1170 מת אלברכט, ובמקומו עלו לשלטון בניו ברנהרד באנהלט, ואוטו בברנדנבורג. בשנת 1124 התחתן אלברכט עם סופיה מוינצנבורג, ממנה היו לו 13 ילדים: אוטו. הרמן. זיגפריד. היינריך. אלברכט. דיטריך. ברנהרד. הדוויג. אדלייד. גרטרוד. זיבילה. איליקה. מדיה וקבצים בנושא אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג בוויקישיתוף אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרכז ווהאן

מרכז ווהאן (בסינית: 武汉中心; בסינית מסורתית: 武漢中心) הוא גורד שחקים בעיר ווהאן אשר נמצאת בדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין. בניית המגדל החלה בשנת 2009 והיא הסתיימה בסוף שנת 2016. לאחר שעקף ב 16 באפריל 2015 גורד שחקים אחר במרכז סין הוא הפך לגורד השחקים הגבוה ביותר במרכז סין והיחיד שעבר את רף 400 מטרים (1,312 רגל). מדיה וקבצים בנושא מרכז ווהאן בוויקישיתוף http://www.skyscrapercenter.com/building/wuhan-center-tower/8823 ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שאול בוסתן

שאול בוסתן (נולד ב-2 בינואר 1983) הוא מוזיקאי, מעבד מוזיקלי, מלחין ומנצח ישראלי. בוסתן נולד בבאר שבע והוא בוגר תואר ראשון ושני מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בקומפוזיציה, ניצוח ומנדולינה. למד בכיתתו של אהרון חרל"פ ובין מוריו נמנים חיים פרמונט ומוטי שמידט. בוסתן זכה בתחרות הקומפוזיציה ע"ש חנה אבני-ידור (תשס"ח), במלגת הצטיינות בחינוך מוזיקלי ע"ש דבורה גרוסמן (תשס"ו), ובמלגות קרן התרבות אמריקה ישראל במנדולינה ובקומפוזיציה החל משנת 2002. בוסתן ניגן כסולן וכנגן אורח (במנדולינה) עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת הבמה הישראלית, ואנסמבל "קפריזמה". הוא נמנה עם המייסדים של ה"מרכז למוזיקה ולמחול גוננים" – בית ספר למוזיקה בשכונת קטמונים בירושלים, שאותו ניהל בשמונה השנים הראשונות לקיומו (2003–2011). יצירותיו נוגנו על ידי רוב התזמורות והאנסמבלים בישראל, בהם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל "קפריזמה" ואנסמבל מיתר. בחו"ל ביצעו אותן התזמורת הסימפונית היהודית של לוס אנג'לס (ארצות הברית) והאנסמבל הטירולי למוזיקה חדשה (אוסטריה) ובתיאטראות בגרמניהובהולנד. יצירותיו הושמעו בתחנת הרדיו "קול המוסיקה" ונוגנו בפסטיבל "צלילים במדבר" משנת 2001. בוסתן מרבה לנצח על יצירותיו ובאפריל 2008 ניצח על "סיפורו של התו סול", אופרה לילדים פרי עטו. בשנת 2011 עבר בוסתן להתגורר בברלין ומאז הוא מרבה לכתוב מוזיקה לתיאטרון. הוא מנצח על מספר מקהלות בעיר ברלין וכן כתב מוזיקה לגיורא פיידמן. אתר האינטרנט הרשמי של שאול בוסתן שאול בוסתן, באתר זמרשת העבר המוסיקלי של שאול בוסתן, באתר הארץ, 15 ביוני 2010 נעם בן זאב, סיפור סינדרלה בנתניה, באתר הארץ, 14 באפריל 2008 Das letzte Kleinod: אקסודוס, www.das-letzte-kleinod.de (ארכיון) צלילים במדבר, פסטיבל 11 - חנוכה תשס"ט, 2008, באתר צלילים במדבר, ‏חנוכה תשס"ט, 2008 (ארכיון) מרב יודילוביץ', פסטיבל "צלילים במדבר" חוזר, באתר ynet, 23 בנובמבר 2006
הקורפוס ה-20 (ורמאכט)

הקורפוס ה-20 (בגרמנית: XX. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-17 באוקטובר 1940, וכמפקדו מונה פרידריך מטרנה. במהלך מבצע ברברוסה פיקד מטרנה על הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק. בקרב על מוסקבה היה הקורפוס חלק מהארמייה הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. הקורפוס לחם במהלך השנים הבאות במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, כשהוא לוחם לסירוגין כחלק מארמיות הפאנצר השנייה והשלישית, והארמיות הרביעית והתשיעית. ב-10 בספטמבר 1942 מונה רודולף פון רומן למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו אף במהלך קרב קורסק ובמהלך מבצע בגרטיון. בפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ולחם עימה במבצע פרוסיה המזרחית. ב-1 באפריל 1945 מונה קרל-אריק קלר למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו עד סוף המלחמה. פרידריך מטרנה (17 באוקטובר 1940 - 10 בספטמבר 1942) רודולף פון רומן (10 בספטמבר 1942 - 10 בפברואר 1943) ארווין פירוב (10 בפברואר 1943 - 14 במרץ 1943) רודולף פון רומן (14 במרץ 1943 - דצמבר 1943) אדגר רהריכט (דצמבר 1943 - ינואר 1944) רודולף פון רומן (ינואר 1944 - 1 באפריל 1945) קרל-אריק קלר (1 באפריל 1945 - 1 במאי 1945) במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-162 הדיוויזיה ה-256 בקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-268 הדיוויזיה ה-292 הדיוויזיה ה-78 בקרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-45 הדיוויזיה ה-72 הדיוויזיה ה-137 הדיוויזיה ה-251 במבצע פרוסיה המזרחית כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית פולקסגרנדיר ה-558 הדיוויזיה ה-21 הדיוויזיה ה-102 הדיוויזיה ה-292 הקורפוס ה-20 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
גם זה יעבור

גם זה יעבור הוא אלבום ראפ והיפ הופ של הראפר והזמר הישראלי טונה. האלבום כולל בו רצועה המורכבת מ-10 שירים, ואורכו עומד על 48 דקות ו-4 שניות. זהו אלבום הבכורה של הזמר, והוא הוקלט תחת חברת התקליטים "עננה" בהפקתם של ניר דנן ויקיר בן טוב. האלבום יצא לאור ב-22 באוגוסט 2015. מתוך האלבום יצאו כסינגלים "גם זה יעבור" ו"רוק 30", שזכו להצלחה ולהשמעות רבות בתחנות הרדיו. נֶצ'י נֶצ' מבצע קולות רקע בכמה שירים, ומתארח בשיר "עולם משוגע" אותו הוא כתב והלחין עם טונה. גם שי 360, סול ג'יי, אורטגה ושלומי סרנגה מתארחים בשירים שונים. את כל שירי האלבום הפיקו ניר דנן ויקיר בן טוב. מידע על האלבום גם זה יעבור באתר MusicBrainz
לוסי סקוט

לוסי סקוט (באנגלית: Lucy Scott; נולדה ב-19 בינואר 1971) היא שחקנית בריטית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד שרלוט לוקאס בסדרת הדרמה "גאווה ודעה קדומה" עיבוד של ה-BBC משנת 1995 לרומן באותו שם. סקוט נולדה בלונדון. היא מופיעה מאז תחילת שנות התשעים של המאה העשרים בסרטי קולנוע ובטלוויזיה. בתיאטרון שיחקה במחזה "אמה", עיבוד לרומן מאת ג'יין אוסטן, בתיאטרון טריסייקל שבלונדון, כחלק מצוות של שבעה שחקנים. במחזה "Search and Destroy" הופיעה בתפקיד מרי בתיאטרון ניו אנד בהמפסטד שבלונדון, ובמחזה "Things We Do for Love" מאת אלן אייקבורן שיחקה בתפקיד ניקי. עוד שיחקה בפרק "Modern Toss" בסדרה הקומית "Comedy Lab". בנוסף למשחק היא עבדה כמפקחת על התסריט בסיטקום "Popetown" בפרק "The Double". סקוט נשואה לשחקן אליסטר פטרי. לוסי סקוט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Theatre Reviews Search and Destroy Belgrade Theatre press release - Things We Do For Love - March 1999 Lucy Scott Movies - Lucy Scott Film - Lucy Scott TV Shows
שפה תקנית

שפה תִּקְנִית או סְטָנְדַרְטִית היא הגרסה של שפה מסוימת המקובלת כנכונה וכראויה ביותר לשימוש, הן על ידי הממסד האחראי והן על ידי הציבור, כולל אלו שאינם דוברים או כותבים אותה. השפה התקנית נחשבת יוקרתית יותר, משתמשים בה לצרכים רשמיים כמו חיבור ספרות או טופסי מנהלה והשכבות המשכילות באוכלוסייה אמורות לשלוט בה. היא מאופיינת בקיומם של כללי דקדוק, איות והגייה אחידים ובהיותה קודם כל שפת כתיבה, בניגוד לגרסאות מדוברות של כל לשון המתפתחות מאליהן בקרב העם ושקיימים בתוכן מגוון נרחב ואי-סדר בהיבטים אלו. שפות תקניות הן תמיד תוצר של תהליך תכנון שפה, והן מפוקחות לרוב על ידי גופים רשמיים האמונים על כך, דוגמת האקדמיה הצרפתית; אוצר המילים והדקדוק שלהן מתפרסם במילונים יוקרתיים כמו מילון דודן הגרמני והן מוקנות לתלמידים במערכת החינוך ועל ידי גופי התקשורת הממסדיים. כמו כן, כפי שהבחינו חוקרים רבים, עצם המושג "שפה סטנדרטית" תמיד ביטא אידאולוגיה יותר מאשר היה ממשות נתונה, משום שתמיד קיים מתח בין הצורות המדוברות והיום-יומיות הנקוטות בפועל לבין הגרסה הפורמלית. רק שפה מתה יכולה להיות תקנית לגמרי. יצירה של שפות תקניות מבין מגוון הדיאלקטים הלא-אחידים והמתמזגים זה בזה הייתה תהליך ממושך וסבוך, שעירב שיקולים פוליטיים ואידאולוגיים. עוד ב-1302 הבחין דנטה בחיבורו De vulgari eloquentia בין הלשון הטבעית והמדוברת שאדם רוכש מסביבתו לבין "הלשון הדקדוקית" (בימיו, לטינית) המשמשת לצרכים פורמליים. בניגוד לכל בני זמנו, ראה דווקא בראשונה שפת יצירה עדיפה אך הסכים שהניבים האיטלקיים המרובים אינם יאים לכתיבה ספרותית. הוא וממשיכיו התווכחו איזו גרסה של האיטלקית צריכה להיבחר להיות התקנית. הרפורמציה, שתרגום הביבליה ללשונות המקומיות היה אחד ממפעליה הגדולים, העניקה תנופה רבתי להאחדת השפות הספרותיות. במאה ה-19 התקשר הדוקות תקנוּן השפה מתוך הדיאלקטים העממיים לצמיחת הלאומיות; קביעת תקן אחיד לשפה סטנדרטית וזיקוק הניבים העממיים כדי לייצר אותה היה מרכיב חשוב בהעלאת תביעה להכרה בקבוצות אתניות רופפות כלאום פוליטי. נהוג גם לחלק שפות לפְּלוּריצנטריות, כלומר כאלו שיש להן יותר מגרסה תקנית אחת, ומונוצנטריות, עם לשון סטנדרטית אחת בלבד. גרמנית, לדוגמה, שיש לה גרסאות מוכרות רשמית שונות בגרמניה, באוסטריה ובשווייץ, היא פלוריצנטרית; הונגרית היא מונוצנטרית. Andrew Linn, Vernaculars and the Idea of Standard Language, בתוך: Keith Allan, The Oxford Handbook of the History of Linguistics, Oxford University Press, 2013. עמ' 359-374. מדיה וקבצים בנושא שפה תקנית בוויקישיתוף
הקורפוס ה-23 (ורמאכט)

הקורפוס ה-23 (בגרמנית: XXIII. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-18 בספטמבר 1939, על בסיס מפקדת הכוחות בהרי אייפל, וכמפקדו מונה אריך ראשיק, שהוחלף ב-26 באוקטובר 1939 על ידי אלברכט שוברט. במהלך הקרב על צרפת פיקד שוברט על הקורפוס כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה פיקד שוברט על הקורפוס שהיה בתחילה בעתודת קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן הועבר לקבוצת ארמיות מרכז, עימה לחם במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהארמייה התשיעית. ב-25 ביולי 1942 מונה קרל הילפרט למפקד הקורפוס, וב-19 בינואר מונה יוהנס פריסנר למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב קורסק. ב-25 ביולי 1942 מונה הנס פון פונק למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה. ב-2 בפברואר 1944 מונה אוטו טימן למפקד הקורפוס, וב-12 באוקטובר 1944 מונה ולטר מלצר למפקד הקורפוס. הקורפוס לחם בפרוסיה המזרחית כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר מכן כחלק מארמיית מזרח פרוסיה, עד סוף המלחמה. אריך ראשיק (18 בספטמבר 1939 - 26 באוקטובר 1939) אלברכט שוברט (26 באוקטובר 1939 - 25 ביולי 1942) קרל הילפרט (25 ביולי 1942 - 19 בינואר 1943) יוהנס פריסנר (19 בינואר 1943 - 7 בדצמבר 1943) הנס פון פונק (7 בדצמבר 1943 - 2 בפברואר 1944) אוטו טימן (2 בפברואר 1944 - 12 באוקטובר 1944) ולטר מלצר (12 באוקטובר 1944 - 8 במאי 1945) בקרב על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-34 הדיוויזיה ה-58 הדיוויזיה ה-76 הדיוויזיה ה-26 במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-251 הדיוויזיה ה-206 בקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-251 הדיוויזיה ה-102 הדיוויזיה ה-256 הדיוויזיה ה-206 בקרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית הסער ה-78 הדיוויזיה ה-216 הדיוויזיה ה-383 במבצע פרוסיה המזרחית כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-542 הדיוויזיה ה-232 הדיוויזיה ה-35 הדיוויזיה ה-357 הדיוויזיה ה-83 הדיוויזיה ה-23 הקורפוס ה-23 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
אדולף קורט בהם

אדולף קורט בהם (בגרמנית: Adolph Kurt Böhm; ‏27 ביולי 1926 – 3 בפברואר 2020) היה מתנגד המשטר הנאצי והוא סופר, צייר, פסנתרן, מוזיקאי, מלחין, וחסיד אומות העולם מגרמניה. בהם נולד בשנת 1926 באוברלנגנשטט (אנ') שבצפון בווריה, גרמניה. אמו של בהם, מארי האגן (Marie Hagen) נולדה באוסטריה למשפחה קתולית. היא נישאה לתעשיין יהודי גרמני, יוזף בהם. בשנת 1933 נכלא יוזף במחנה הריכוז דכאו אך מארי הצליחה להביא לשחרורו לאחר מספר חודשים. לאחר שחרורו של אביו היגר בהם לפריז עם הוריו ואחיו ג'ררד, ושם גודל לאור עיקרי הדת הקתולית. במאי 1940, בעת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה נכלא בהם האב במחנה המעצר גירס, מכיוון שהיה אזרח גרמני וגרמניה הייתה מדינת אויב. לאחר כניעת צרפת ביוני 1940 השתחרר האב והגיע לשווייץ. במשך כל תקופת המלחמה התגורר בהם עם אמו ואחיו הצעיר ג'ררד בפריז. ביתם הפך למקום מקלט עבור פליטים רבים ממוצא זר, בהם יהודים רבים. אמו של בהם ארגנה קבוצת נשים לשם הצלת יהודים. עקב קשריה עם המחתרת הצרפתית הצליחה לקבל התרעות על פעילות הגסטפו והמשטרה הצרפתית, וכך הייתה מזהירה יהודים מסתתרים ומודיעה להם שעליהם להימלט ממקומות המסתור עם הגעת ז'נדרמים צרפתים לאזור. בתקופה זו למד בהם ציור, והשתמש בכישרון הציור שלו כדי לזייף חותמות בהן נעשה שימוש לשם יצירת מסמכים מזויפים עבור מתנגדי הנאצים, פליטים ויהודים נרדפים. בתקופת המלחמה היה בהם ידידו של השחקן הצרפתי מישל סרו (אנ'). לאחר המלחמה התאחד בהם עם אביו, ששהה בשנות המלחמה בשווייץ. בהם היה חברם של מוזיקאים רבים, בהם מוריס ראוול וגיורגי סיפרא (אנ'). לימים ייחס את השפעתם להתפתחותו המוזיקלית. בין היתר הלחין מיצירותיהם של היינריך היינה, הרמן הסה, רוברט פרוסט, פול ורלן, וילהלם בוש, יוזף פון אייכנדורף, תאודור שטורם, אנטה פון דרוסטה-הילסהוף, אויגן דרוורמן (אנ'), מנפרד קיבר (גר'), אלברכט גראף פון רכברג (גר') ואחרים. בהם כתב למעלה מ-450 שירים ויצירותיו הופקו בשיתוף פעולה עם זמרים, בהם זמרי אופרה, ומוזיקאים אחרים. בין היתר מופיעות יצירותיו ברשת השידור הבווארית Bayerischer Rundfunk (אנ'). בשנת 2006 קיבל בהם את אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מנשיא גרמניה הורסט קלר. בשנת 1994 הכיר יד ושם באדולף קורט בהם ובאמו מריה בתור חסידי אומות העולם. אדולף קורט בהם, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדולף קורט בהם, באתר Discogs (באנגלית) פעילותו של אדולף בהם להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הג'וב הצרפתי

הג'וב הצרפתי (באנגלית: Bastille Day - יום הבסטיליה) הוא סרט פעולה אמריקאי-בריטי-צרפתי משנת 2016 בבימויו של ג'יימס וואטקינס ובכיכובם של אידריס אלבה, ריצ'רד מאדן, שרלוט לה בון, אריק איבוני וג'וזה גרסיה. עלילת הסרט עוקבת אחר סוכן CIA (אידריס אלבה) שנאלץ להיעזר בכייס-רחוב (ריצ'רד מאדן) על מנת לאתר חוליית טרור הפועלת בפריז ואשר מאיימת להוציא לפועל פיגוע. בעקבות פיגוע הדריסה בניס, הופסקה הקרנת הסרט בבתי הקולנוע בצרפת. מייקל מייסון (ריצ'רד מאדן), כייס אמריקאי המתגורר בפריז, גונב תיק ובו דוב צעצוע, מבלי לדעת שבתוכו מוטמנת פצצה, ומשליך את הצעצוע ברחוב סואן. כעבור מספר שניות, המטען מתפוצץ, והורג ארבעה בני-אדם. צילומי טלוויזיה במעגל סגור חושפים את פניו ומשטרת פריז פותחת במצוד אחריו. שון בריאר (אידריס אלבה), סוכן CIA המוצב בפריז, מגלה כי מי שעומדים מאחורי הפיצוץ הם סוכנים ממשלתיים צרפתיים מושחתים, שהשתמשו בפיגוע ככיסוי, על מנת לגנוב חצי מיליארד דולר מהבנק המרכזי של צרפת במהלך יום הבסטיליה. בריאר חובר למייסון, והשניים משתפים פעולה יחד, על מנת לחשוף את השחיתות. הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 51% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 47 ביקורות. אתר האינטרנט הרשמי של הג'וב הצרפתי (באנגלית) "הג'וב הצרפתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הג'וב הצרפתי", באתר AllMovie (באנגלית) "הג'וב הצרפתי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הג'וב הצרפתי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הג'וב הצרפתי", באתר Metacritic (באנגלית) "הג'וב הצרפתי", באתר אידיבי "הג'וב הצרפתי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הג'וב הצרפתי, קדימון הסרט באתר יוטיוב "הג'וב הצרפתי‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
בלה סטולר

בלה שטולאר (בהונגרית: Stollár Béla;‏ 1917, זאלאגרסג – 1944, בודפשט) היה עיתונאי וחסיד אומות העולם מהונגריה. לאחר תום לימודיו התיכוניים היה שטולאר פקיד בבנק. בשנת 1940 זכה שטולאר בתחרות כתיבה ומאז היה עיתונאי ספורט וכתב עבור עיתון הספורט ההונגרי "פשטי הירלפ" (צר'). בשנת 1943 גויס סטולר לצבא הונגריה ועבד במטה משרד ההגנה. את עבודתו ניצל לשם השגת טפסים רשמיים וציוד משרדי שסייע לו לסייע ליהודים שנשלחו לעבודות כפייה ויועדו להישלח לעבודות אלה. עם עליית פרנץ סלשי לשלטון באוקטובר 1944, סייע שטולאר ליהודים רבים שהיו בין מכריו. הוא סיפק להם מסמכים מזויפים, שלח מזון וכסף ליהודים במחנות לעבודת כפייה ואף ניסה להציל קשישה יהודייה, סבתה של מכרה יהודייה, מצעדות המוות. שטולאר ארגן קבוצת התנגדות חמושה נגד הגרמנים וכוחות צלב החץ. קבוצת המחתרת בראשותו של שטולאר פעלה מתוך דירה ברחוב קלוטילד 22 בבודפשט בעזרת מסמכים מזויפים, פקודות צבאיות מזויפות ונשק. בין חברי הקבוצה היו יהודים וכן עריקים מהצבא ההונגרי. ב-25 בדצמבר 1944 איתרו אנשי צלב החץ את הקבוצה בדירה ברחוב קלוטילד עקב הלשנה. רוב חברי הקבוצה נמלטו אך שטולאר ומספר חברים בקבוצתו נלחמו נגד אנשי צלב החץ ונהרגו לאחר קרב קצר. בשנת 2003 הוכר שטולאר בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם. רחוב קלוטילד בבודפשט, הרחוב שבאחד מבנייניו פעלה קבוצת המחתרת של שטולאר בתקופת המלחמה, נקרא לאחר המלחמה על שמו של שטולאר . מדיה וקבצים בנושא בלה סטולר בוויקישיתוף פעילותו של שטולאר להצלת יהודים, באתר יד ושם בלה סטולר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון אל-עלם

ארמון אל-עלם (בערבית: قصر العلم; תעתיק מדויק: קצר אלעלם; בתרגום לעברית: ארמון הדגל) הוא הארמון הטקסי של סולטאן עומאן, הממוקם במסקט, עיר הבירה של עומאן. הארמון המקורי נבנה על ידי סולטן עומאן אבן אחמד בתחילת המאה ה-19 אך הוא נבנה מחדש כבית מלוכה בשנת 1972. אף שאין זה משכנו הקבוע של הסולטן אין כניסת מבקרים לארמון, אך למרות זאת הוא מהווה יעד תיירותי ותיירים מרבים להצטלם בחזיתו. סמוך לארמון נמצאים שני מבצרים, מבצר אל-ג'לאלי ומבצר אל-מיראני, שנבנו על ידי האימפריה הפורטוגזית במאה ה-16. הארמון משמש בעיקר לקבלות פנים ממלכתיות כמו קבלת הפנים של מלכת הולנד ביאטריקס בעומאן בשנת 2012. מדיה וקבצים בנושא ארמון אל-עלם בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא עומאן ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
.bss

במהדרים (Compilers) ומקשרים (Linkers), ‏bss. או bss (block started by symbol) הוא חלק ממקטע הנתונים המכיל משתנים שהוקצו כמשתנים סטטים ומיוצגים אך ורק על ידי ערכי ביטים של אפס בהתחלה (כשהביצוע מתחיל). המושג מכונה לעיתים "מקטע bss". באנגלית, bss section או bss segment. למעשה רק האורך של מקטע ה־bss, ולא הנתונים, מאוחסנים בקובץ האובייקט. מריץ התוכנית מקצה ומאתחל את מקטע ה־bss לזיכרון כשהוא טוען את התוכנית. מערכות הפעלה יכולות להשתמש בטכניקה הנקראת "מילוי אפס כדרישה" כדי ליישם ביעילות את סגמנט ה־bss. בתכנה מובנית, סגמנט ה־BSS ממופה (מתואר על כל מרכיביו) לתוך זיכרון שמאותחל לאפס על ידי "מערכת זמן הרצה". ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרטין אוהר

מרטין אוהר (בצ'כית: Martin Uher;‏ (26 ביוני 1905 – 17 באפריל 1991) היה כדורגלן וחסיד אומות העולם מסלובקיה. אוהר נולד בעשור הראשון של המאה העשרים בסלובקיה. בצעירותו היה שחקן במועדון הכדורגל סלובן ברטיסלאבה וכן שחקן בנבחרת הכדורגל הלאומית של צ'כוסלובקיה. לאחר תום הקריירה הספורטיבית שלו היה שותף בחנות למכירת מוצרי טקסטיל בברטיסלאבה. לאוהר היו חברים יהודיים רבים. באביב 1942, כאשר גורשו יהודים מסלובקיה למחנות ההשמדה הציע אוהר לאחת מידידותיו, אליזבת פליישר, מחסה בבית קרוביו. בשנת 1943 הבריח חלק מבני משפחתה להונגריה, שבאותה עת עוד הייתה חופשייה, ולאחר הפלישה הגרמנית להונגריה במרס 1944 שב אוהר להונגריה והבריח את בני משפחת פליישר בחזרה לסלובקיה. בעת המרד הסלובקי החביא אוהר את בני משפחת פליישר וכן כחמישה יהודים נוספים במספר מקומות, בהם חנות הטקסטיל שלו. לאחר המלחמה נישאו אוהר ואליזבת פליישר, אותה הציל בתקופת השואה. לבני הזוג נולד בן. בני הזוג התגרשו מספר שנים לאחר מכן. בשנת 1990 הכיר יד ושם באוהר בתור חסיד אומות העולם. פעילותו של אוהר להצלת יהודים, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.