laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גן אלנבי (חיפה)

גן אלנבי שבחיפה נקרא על שם מייקל הנרי היינמן אלנבי, בנו יחידו של הפילדמרשל אדמונד אלנבי. מייקל אלנבי נהרג ביולי 1917, בעודו בן 19, במלחמת העולם הראשונה, בקרב ליד פשנדל בבלגיה. חודשים ספורים לאחר מכן כבש אביו את ירושלים כשפיקד על חיל המשלוח המצרי. ייחודו של הגן טמון באופן שבו הצליח האדריכל מ' היימר להתגבר על השיפוע הטופוגרפי המאפיין את האזור וליצור מגוון חללים לפינות ישיבה שקטות, מתקני משחקים ותצפית, ללא שינוי מקיף ופגיעה בסביבה ובצמחיה הטבעית. בגן פועלים, נכון ל-2018, שני פאבים. השטח עליו הוקם הגן השתייך לזוג דאונס: ארתור דאונס ופלורנס (לפני הנישואים צ'פמן) דאונס, גיסתו של הפילדמרשל אלנבי. בעת שכבש הצבא הבריטי, בפיקודו של אלנבי, את ארץ ישראל מידי העות'מאנים, הקפיד אלנבי על חלופת מכתבים קבועה עם אשתו, מייבל אלנבי, ובהם תיאר את קסמיה ויופייה של הארץ. ככל הנראה, חלק מהתוכן הגיעה לאוזניה של אחותה של מייבל, פלורנס דאונס. לאחר פרישתו של בעלה, סר ארתור (שהיה פקיד בשירות הרפואי הציבורי וכאיש מחקר, אף קיבל תואר אבירות על מחקריו) לגמלאות, החליט הזוג לעלות לארץ ולהשתקע בחיפה. פלורנס הייתה זו שהקימה בסמוך לביתה את רחבת התצפית הצופה על הנמל והמפרץ ואת המצבה לזכר בנו של הפילדמרשל אלנבי, מייקל הנרי היינמן אלנבי (כפי שהן מופיעות על המצבה - M.H.H.A). בשנות ה-30, החל הזוג לבנות בית חדש באזור גבעת דאונס, ובאוקטובר 1934, מסרו את השטח (שגודלו כ-6 דונם) כמתנה לעיריית חיפה, על מנת שיוקם בו מתחם ציבורי. בשנת 1936 נמסר תכנון הגן למחלקת הגנים של העירייה (שבראשה עמד מ' היימר) ושנה לאחר מכן, ב-1937 הוקם הגן. ב-1965 בוצעו בגן שינויים קלים, בעיקר עבודות שיקום, והשבילים והמשטחים נכבשו באספלט. ב-1988 הוקמה מסעדה על הריסות מבנה ישן שהיה בגן. אורלי פילוסוף, בירדן ביקורו עורר התרגשות, כל העיר, 28 באוקטובר 1988 גן אלנבי | מעלות חיפה, באתר hirom.info ליידי דאונס מופיעה בטקס חנוכת הגן יומני כרמל 131-1 מרץ 20 1938 - ארכיון המדינה, נבדק ב-2023-11-16 מילר-בלום תכנון סביבתי, גן אלנבי - סקר שמור מצב קיים, עיריית חיפה, ספטמבר 2000
מערת אום אל-עמד

מערת אום אל-עמד או מערת הנדבכים היא מערת קבורה יהודית מתקופת בית שני (המאה הראשונה לפני הספירה). המערה נמצאת בפארק נחל צופים שבירושלים המשתרע מתחת לשכונות רמות אשכול וגבעת המבתר. על אף שמערת הקבורה נסקרה הרבה מאוד פעמים, כל הממצאים והמחקר בוצעו בצורה שטחית ביותר וחוקרים רבים התעלמו ממצאים רבים. המערה צוינה לראשונה על ידי ברקלי בשנת 1875 שקרא לה - אל מסאנה (El- Messauney), זאת על שם חורבה שראה בקרבת מקום. מאוחר יותר סקר אותה דה ווגואה, שקרא לה באותו שם. קונדר, קיצ'נר וגם מקאליסטר דווקא קראו למערה אום אל ענב, זאת כנראה בגלל טעות שמיעה. במפות הממשל מהתקופה וגם התושבים באזור קראו למקום - אום אל-עמד. מערת אום אל-עמד שימשה לקבורת משפחה יהודית אמידה מתקופת בית שני וזאת על סמך עיצוב דופנות החדר ופתח המערה המובאים כחיקוי לבנייה המפוארת של חומות הר הבית מתקופת הורדוס ולבנייה היוונית בכלל.בנוסף בשני העמודים בפתחה של המערה סותתו כותרות יווניות. בתקופה הביזנטית הפך החדר הקדמי לקפלה (בית תפילה נוצרי). מערת אום אל-עמד חצובה בסלע גזית. בפתחה היו כשני עמודים עגולים ומכותרים החצובים בסלע אך כיום הם אינם קיימים. לכל אורך החזית שבאה לחקות מבנה של בית או ארמון, מגולף בסלע משקוף בצורת אפריז דורי המעוטר בוורדות ומכותר בכרכוב. האלמנט החשוב בה הוא הפרוזדור שקירותיו עובדו כחיקוי לשישה נדבכים של אבני גזית עם שוליים שקועים, שאת שאר הנדבכים לא רואים, היות שמעולם לא בוצעה חפירה ארכאולוגית במקום. כלומר בעבר הקבר היה מוגבה מעל גובה האדמה, לא כמו שמצבו כיום. בצדה הדרומי של המערה נחצבה חצר ושתי דפנותיה סותתו כנדבכי אבני גזית עם שוליים, בפתחה של המערה נמצא האולם הראשון שכל דפנותיו עוצבו כנדבכים ובדופנו הצפונית נחצב פתח הכניסה. ואחריה ישנו אולם קבורה נוסף שבמרכזו נחצב בור עמידה וסביבו אצטבות, ובשלושה מדפנותיו הוצבו חמישה כוכים. יש האומרים ששני הכוכים הסמוכים בדופן המזרחית שימשו לקפלה. בדופן הצפונית הכוך האמצעי הפך לפתח אל חדר פנימי נוסף שבמרכזו נחצב בור עמידה רדוד ומסביבו כוכים כמו בחדר השני. נחמן אביגד מציין שמערת אום אל-עמד הינה ייחודית בסגנונה העיצובי. במרחב ירושלים אין עוד מערת קבורה כמוה. מערת הקבורה היחידה שבה נעשה שימוש כמעט מושלם באותם אלמנטים עיצוביים, היא מערת הקבורה היהודית דיר א-דרב שבשומרון. ז' ווילנאי (1979), אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, כרך נ-ע, הוצאת עם עובד - תרבות חינוך, עמוד 5593. עמוס קלונר ובועז זיסו, עיר הקברים של ירושלים בימי הבית השני, ירושלים: יד יצחק בן צבי והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תשס"ג, עמ' 291–292, מסת"ב 9652172111 מדיה וקבצים בנושא מערת אום אל-עמד בוויקישיתוף פארק ירושלים-נחל צופים ירושלים העיר החדשה וסביבתה כרך ד, אחיעבר ירושלים, 1976 פארק ירושלים-נחל צופים (ארכיון) מדריך ישראל החדש כרך ירושלים, עם עובד-תרבות וחינוך, 2001 גדעון סולימני, מערת אום אל-עמד, באתר רשות העתיקות, ‏2002 N. Avigad, The Rock-carved Façades of the Jerusalem Necropolis, Israel Exploration Journal 1, 1950, עמ' 96–106 נחום אביגד, מערת אום אל-עמד, קדם קובץ לחקר קדמוניות ישראל ב, 1945, עמ' 75-82 עיר הקברים של ירושלים בימי בית שני, יד יצחק בן צבי, 2003 Orit Peleg-Barkat, Peleg-Barkat, O., 2015. “Decorated Tomb Façades in Early Roman Jerusalem and their Influence on the Decoration of Tombs in Judaea and Samaria,” in: Ben-Arieh, Y. et. al (eds.), Study of Jerusalem through the Ages, Jerusalem: Yad Yitzhak Ben Zvi, pp. 73−121. (Hebrew)
נחל חצור

נחל חצור הוא נחל אכזב הנמצא בגליל העליון בשמורת טבע ששטחה 4500 דונם. הוא מתחיל בקרבת הר בן זמרה ברמת דלתון וזורם בתחילתו לכיוון צפון־מזרח ובהמשכו בכיוון דרום־מזרח. בעבר נשפך נחל חצור אל הקצה הדרומי של החולה, לפני ייבושה. בחלקו המרכזי של הנחל ישנו קניון עם מערות רבות, ביניהן "מערת עלמה" שהיא מערה בעלת פתח גדול שממנו מסתעפות מחילות גדולות ובהן זקיפים ונטיפים. ממזרח לקניון אפיק הנחל עובר בקו שבר גאולוגי. הוא חוצה גבעות נמוכות העשויות סלעי גיר ומשם, דרך תל חצור וקיבוץ איילת השחר, נשפך הנחל אל הירדן. במצוק ישנם מערות וכוכים דמויי חלונות ומכאן שמו הערבי של הנחל "ואדי אשבאביך"- נחל החלונות. רוב המערות נוצרו בתהליכי המסה קרסטיים, אך חלקן נחצבו בידי האדם לצורכי מגורים ומחייה. בחלקו המרכזי של הנחל מצויים שרידים המעידים על פעילות רבה של האדם בעבר: מחצבות עתיקות ומערות מגורים. מצפון לנחל מצויים שרידי היישוב העתיק מרות. בחלקו העליון של הנחל צומח חורש ים-תיכוני מפותח מאוד שבו  רוב העצים הם אלון מצוי ואלה ארצישראלית. בין השיחים הרבים המצויים בנחל ובסביבתו, צומחים מינים רבים של פרחים ביניהם סחלבים, חצבים ושפע רקפות וכלניות. בחלק התחתון שבו חוצה הנחל את כביש 90 (כביש ראש פינה–קריית שמונה) יש גבעות רבות שעליהן עצי שיזף מצוי ולבנה רפואי. סמוך למקום בו חוצה הנחל את הכביש פורח באביב אירוס הדור. באותו מקום נובעים גם מעיינות חצור שמסביבם צמחייה עשירה מאוד וסבוכה. במצוקי הנחל מקננים: נשרים, עקב עיטי, עורב שחור ובז אדום. נחל חצור, באתר רשות ניקוז ונחלים כינרת החברה להגנת הטבע - מסלולים מומלצים - הר אביתר ונחל חצור, באתר www.teva.org.il mapa.co.il, אתר מפה – צימרים, מסעדות וטיולים מומלצים בישראל, באתר www.mapa.co.il (ארכיון) שמורת נחל חצור – iNature, באתר inature.info כל מקום ואתר, משרד הביטחון, כרטא והחברה הישראלית למפות, 1995
ססמבריק אדמוני

ססמבריק אדמוני (שם מדעי: zygaena graslini) הוא מין של עש השייך למשפחת הססמבריקיים מסדרת הפרפראים. הוא נפוץ באביב בבתי הגידול העשבוניים של האזור הים-תיכוני ופעיל ביום. פרפר קטן וכבד תעופה, הניזון מצוף פרחים. מוטות כנפיו בין 27 מילימטרים לבין 33 מילימטרים. צבעו אדום-שחור. כנפיו האחריות אדומות, וכל שאר גופו שחור כולל הרגליים והמחושים. צבעו של הזחל הוא קרם וראשו שחור. במהלך התפתחותו משנה הזחל את צבעו לאדום-שחור. התיאור הראשון בוצע על ידי יוליוס לדרר בשנת 1855. נפוץ מטורקיה עד עיראק, וגם בארץ ישראל במרכז הארץ ובצפונה ובשפלה כאחד. בתחילת האביב מטילה הנקבה עשרות עד מאות ביצים בצדם התחתון של עלי הצמח החרחבינה מכחילה או ביצון. כעבור כשבועיים בוקעים הזחלים ומתחילים לאכול. כאשר העלים מתחילים להיות גלדים ופחות עסיסיים (בחודש מאי), נכנסים הזחלים לדיאפאוזה (מתחת לאבנים או לעלים) למנוחת קיץ ארוכה עד תחילת החורף. עם בוא הגשמים הראשונים הזחלים מתנשלים וממשיכים באכילה. בסוף החורף מגיע הזחל לאורך של כ-2 סנטימטרים, הוא עובר למחסה נסתר- לרוב מתחת לאבנים כדי להתגלם. כעבור חודש מגיע הפרפר מתוך פקעת הגולם וחי כחודש. צבעו האדום-שחור של ססמבריק אדמוני הוא אמצעי התגוננות מפני אויבים מפני שהמסר הצבעוני ברור מאוד-"אני רעיל ולא טעים", ואכן ציפורים וחולייתנים קטנים וגם חיפושיות ממשפחת הרצניתיים נמנעים מלטרוף אותם. מדיה וקבצים בנושא ססמבריק אדמוני בוויקישיתוף ססמבריק אדמוני, באתר NCBI (באנגלית) ססמבריק אדמוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ססמבריק אדמוני, באתר GBIF (באנגלית) החי והצומח של ארץ ישראל - אנציקלופדיה שימושית מאוירת פנחס אמתי, מדריך בצבעים לבעלי חיים- מדריך לילדים, 1998
בית העירייה הישן בראשון לציון

בית העירייה הישן ברחוב רוטשילד 22 -28 בראשון לציון היה בעברו בית פקידות אשר נבנה במימון הברון רוטשילד בשנת 1888, ושימש כמקום מגורים למנהלי היקב הראשון במושבה ראשון לציון וכבית הרופא האזורי. בית העירייה הישן ממוקם באזור המדרחוב של ראשון לציון, והוא דוגמה לשחזור ושימור של מבנה מן הימים הראשונים של המושבה. בחודש מאי 2023 נפתח במקום מלון רפאל האוס – המלון הראשון והיחיד בראשון לציון. בעבר, בית העירייה שימש כמשכן הגנן הראשי והרופא האזורי, שהתגוררו עם בני משפחותיהם בקומת הקרקע ובקומה העליונה (בהתאמה), וכונה גם בית הרופאים. הדמות הבולטת שגרה במבנה זה בתקופת העלייה הראשונה (מסוף 1888 ועד 1900) היה הרופא אהרן מזי"א, יליד רוסיה שלמד והשתלם בברלין, בציריך ובפריז, ומשם נשלח על ידי הברון לנהל את בית החולים בראשון לציון. בנוסף לכך, קו הטלפון שנמתח מבית הפקידות ליקב היה הקשר הטלפוני הראשון בארץ. בתקופת העלייה השנייה התגוררו במקום פקידי היקב, ובתקופת המנדט שכנו בבניין שהורחב משרדי המועצה והוועד החקלאי. בשנת 1948 נמכר הבניין על ידי פיק"א (חברה להתיישבות יהודית בארץ ישראל שהוקמה על ידי הברון רוטשילד) למועצה המקומית ראשון לציון, ושימש כמטה הראשי של הרשות המקומית. באמצע שנות השמונים של המאה ה-20 נוספו למבנה אגף צפוני גדול וחצר מרכזית בינו לבין הבניין הישן, שעבר פעולות שיקום ושחזור. מדיה וקבצים בנושא בית העירייה הישן בראשון לציון בוויקישיתוף עיריית ראשל"צ(הקישור אינו פעיל) ז' ענר, "סיפורי מושבות" , סיפורן של חמישים ושתיים המושבות בארץ ישראל, משרד הביטחון, 1996, עמ' 212-211 מערכת מדור החופש, https://www.mako.co.il/travel-news/israel/Article-04bf6db3c000881026.htm, mako חופש, ‏10 במאי 2023 ר' אהרונסון, יד בן צבי - ירושלים, 2004, עמ' 33-34
נחל נחשון

נחל נחשון (בערבית: وادي علي; בתעתוק לעברית: ואדי עלי) הוא נחל אכזב (זורם בחורף ובאביב) המהווה חלק משמורת הטבע "נחל מאיר ונחל נחשון" הממוקמת מזרחית לנווה שלום. אורך הנחל כ-13 ק"מ והוא נמצא בהרי ירושלים והשפלה. הנחל מתחיל באזור שואבה והוא מתלכד עם אפיקו של נחל איילון במאגר איילון שבעמק איילון. אורכו של החלק המזרחי של הנחל הוא כ-6 ק"מ, והוא חתור בין ההרים עד שער הגיא. שם הנחל בערבית הוא ואדי עלי. הוא נקרא כך על שם הקדוש המוסלמי האמאם עלי שלפי המסורת נקבר במרכז הואדי. בנוסף, באפיק היה מבנה על שמו ששימש מקום תפילה למוסלמים. לאחר שהסתיימה מלחמת העצמאות קבעה ועדת השמות הממשלתית את השם "נחל נחשון" על שם מבצע נחשון (אשר נקרא כך על שם נחשון בן עמינדב ונחום שושני, שכינויו ב"הגנה" היה 'נחשון') שהיה המבצע העיקרי והחשוב לפריצת הדרך לירושלים אשר הייתה מנותקת מאז פרוץ המלחמה. שער הגיא (בערבית- באב אלואד) הוא מקום יציאתו של נחל נחשון אל השפלה. זהו המבוא המערבי החשוב ביותר בדרך לירושלים. חשיבות השער לירושלים גדולה מאוד, עד כדי כך ששמו מציין גם את קטע נחל נחשון החתור בין שער הגיא לבין שואבה (כ-6 ק"מ מהנחל). בשער זה נמצאים אתרים אחדים הקשורים לתולדות ירושלים, כגון מתקני דרך קדומים, מבני שמירה וביצור, פונדק, נקודות שאיבה בדרך צינור המים. נמצאים שם גם שרידי משוריינים שליוו את השיירות לירושלים במלחמת העצמאות. לאורך שמורת הטבע נמצאת צמחיית מים מגוונת ומרהיבה כגון פטל קדוש, שומר פשוט, עבקנה ועצי ערבה. בנוסף, בנחל מתקיימת אוכלוסיית טריטוני הפסים. בשמורה גדלים אקליפטוסים גדולים ומרשימים (שרידים ממשתלה שפעלה שם בעבר) וגם עץ בודד מסוג מילה סורית. במקום תוכלו למצוא גם את באר עין חילה במורד השכונה בקרבת לטרון (רכס בעמק איילון). באר זו היא מפעל מים עתיק מהתקופה הרומית או הביזנטית ששופצה על ידי נזירי לטרון (מנזר השתקנים). בשנת 1936 הונח צינור מים ממעיינות ראש העין לירושלים ומיד לאחר מכן הוקמה תחנת השאיבה בשער הגיא. במלחמת העצמאות חובלו המשאבות וצינור המים ולכן הניחו את צינור השילוח דרך בורמה, בשביל לספק מים לירושלים. לאחר סיום מלחמת העצמאות חידשו את השימוש במשאבה שבשער הגיא לצורך שאיבת מי בארות מן השפלה. בשער הגיא התקיימו קרבות קשים במלחמת העצמאות על עורק התחבורה החשוב ביותר לירושלים. בדצמבר 1947 התחילו התקפות על התחבורה היהודית בכבישים בכלל ובפרט בכביש שער הגיא. ההתקפות גברו עד שגם הבריטים הפסיקו לנסוע בכביש שער הגיא במכוניות פתוחות. באפריל 1948 כוח ערבי גדול הצליח לחסום שוב את שער הגיא ואת המעבר בנחל נחשון. כתוצאה מכך מפקד השיירה האחרונה, מכבי מוצרי, נהרג. מאי 1948 התנהלו קרבות קשים באזור. במהלך אותם קרבות נכבשו כל היעדים שתוכננו לאורך הדרך מירושלים עד שער הגיא. אומנם, כמה שיירות נפגעו קשה בעיקר בקטע הדרך שממערב לשער הגיא, באזור דיר-איוב-לטרון. בדצמבר 1948 סלל צה"ל כביש חדש שנקרא "כביש הגבורה" העובר דרך נחל נחשון וצומת שמשון שבשפלה וכך התחדשה התנועה לירושלים. "נחל נחשון", מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול - כרך 11: הרי יהודה, ספי בן יוסף, ירושלים: כתר הוצאה לאור, ידיעות אחרונות משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001, עמודים 185–191. ארץ אהבתי נחל נחשון, באתר www.kotar.co.il אתר מפה שמורת נחל מאיר ונחל נחשון – iNature, באתר www.inature.info
ג'ייד דייכס וויקס

ג'ייד דייכס וויקס (נולדה ב־15 בדצמבר 1989) היא שחקנית טלוויזיה, תיאטרון וקולנוע ישראלית. דייכס וויקס נולדה באנגליה לאב בריטי ולאם ישראלית ועלתה לארץ בגיל 3. תחילה גדלה עם אמה בתל אביב, ובהמשך עברה לגור בקיבוץ סער, שם גדלה עם סבה וסבתה, שהיו ממקימיו. למדה במגמת תיאטרון בתיכון מנור-כברי בכברי. בצבא שירתה בנח"ל בגדוד לוחמים בתור פקידה פלוגתית. לאחר שחרורה מהצבא למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בתל אביב, והיא בוגרת מחזור 2016 של בית הספר. באותה השנה השתתפה בסרט הסטודנטים "כחול בירוק" שזכה בציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בתל אביב. בשנת 2017 שיחקה בתפקיד איימי לנדאו בסדרת הדרמה "המדרשה" ששודרה ברשת 13. שנה אחר כך, שודרה ב-HOT הסדרה "שלטון הצללים", בה גילמה את זיוי, עוזרת פרלמנטרית של ח"כית מהמגזר הדתי-לאומי. בשנת 2020 שיחקה את סמדר בסדרה הטלוויזיה של HOT, קיבוצניקים. בשנת 2021 התחילה לשחק בעונה השנייה של הסדרה "מצולמים". ב-2023 שיחקה בתפקיד ראשי בסרטה של מיכל בת אדם, "הילה". דייכס וויקס מתגוררת בתל אביב. הופיעה בהצגות "אגדות מיערות וינה" ו"הורים איומים" בתיאטרון באר שבע. מדיה וקבצים בנושא ג'ייד דייכס וויקס בוויקישיתוף ג'ייד דייכס וויקס, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ייד דייכס וויקס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ג'ייד דייכס וויקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ייד דייכס וויקס, באתר סוכנות זוהר יעקובסון שובל גבע, השחקנית מקיבוץ סער: הרומן שלי עם הבמה, באתר mynet‏ קיבוץ, 7 ביולי 2016 איתי סגל, לפעמים אני חושבת שאם היו לחיים שלי דלתות מסתובבות, הייתי יכולה להיות היום אמא לארבעה, מכורה לקראק, בלונדון, באתר "ידיעות אחרונות", 8 ביוני 2018 סמדר שיר, "נאבקתי להקים את עצמי מהמיטה בבוקר", באתר "ידיעות אחרונות", 29 בינואר 2020 הדס בשן, ‏חשבתי שאני מריל סטריפ ושהתסריטים יחכו לי במייל. זה לא קרה, באתר ‏מאקו‏, 25 בפברואר 2021
כביש A4 (איטליה)

כביש A4 (באיטלקית: Autostrada A4) הוא כביש מהיר באיטליה המקשר בין טורינו לטרייסט, דרך מילאנו והעיר ונציה. בשל העובדה שחברות שונות מנהלות קטעים שונים של הכביש המהיר, נהוג לחלק את הכביש לחמישה חלקים :טורינו-מילאנו, מילאנו-ברשה, ברשה-פאדובה, פאדובה-ונציה וונציה-טרייסט. מכיוון שהכביש עובר בתחומי עמק הפו המיושב בצפיפות, ונחשב לאזור תעשייתי עיקרי, A4 הוא אחד הכבישים העמוסים באיטליה. A4 הוא כביש דו כיווני, אשר ברובו 3 נתיבים בכל כיוון נסיעה. הקטע בין מחלף milan est לברגמו בעל 4 נתיבים לכל כיוון מאז שנת 2007. בקטע מוונציה לטריאסט יש רק שני נתיבים בכל כיוון נסיעה, אך כיום הוא עובר תהליך הרחבה. הכביש הוא כביש אגרה. טורינו-מילאנו:SATAP מילאנו-ברשה: Autostrade per l'Italia ברשה-פאדובה: A4 Holding פאדובה-ונציה: Concessioni Autostradali Venete ונציה-טרייסט: Autovie Venete מדיה וקבצים בנושא כביש A4 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אן רמזי (1960)

אן אליזבת רמזי (באנגלית: Anne Elizabeth Ramsay, נולדה: 11 בספטמבר 1960) היא שחקנית אמריקאית הידועה ביותר עבור גילום דמותה של ליסה סטמפל בסיטקום "משתגעים מאהבה" (1992–1999). רמזי נולדה במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה וגדלה בלה הברה. רמזי למדה תיאטרון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), וסיימה את לימודיה לתואר ראשון. היא עבדה עם קבוצת שחקנים בשם The Continuum, שכללה בוגרי UCLA. הפקתם משנת 1987 של Waiting, שהיא הייתה שותפה לכתיבתו, זכתה לשבחים. אן רמזי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אן רמזי, באתר AllMovie (באנגלית) אן רמזי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Date of birth found on the California Birth Index 1905–1995, under RAMSAY, ANNE E., on September 11, 1960 in Los Angeles County. "Not Settling for Less Is Her Rx for Success", L.A. Times, October 25, 1990. Anne Ramsay Biography, TV.com; accessed November 15, 2017.
שבטן לבן

שבטן לבן (שם מדעי: Osyris alba) הוא שיח טפיל שורש (טפיל למחצה), דו ביתי בצבע ירוק, ממשפחת הסנטליים, הגדל בארצות הים התיכון. גובהו של השבטן הלבן הוא 40–80 ס"מ, וצבעו ירוק. במהלך הקיץ כשעליו נושרים הוא דומה לשרביטן או לצמח רותמי, אך נבדל ממנו בשרידי צלקות העלים שעל הגבעולים המצולעים. בחורף מלבלבים ענפים חדשים, הנושאים עלים בשרניים מעט, צרים, הדומים לאיזמל ובעלי פטוטרת קצרה. על שיחי הזכר מופיעים הפרחים בצברים הצדדיים, והם בעלי עטיף עשבוני צהבהב, בעל 3–4 עלי עטיף ו- 3–4 אבקנים. מנגד הפרחים הנקביים יחידים, נישאים בקצה הענף, עטופים כמו הזכרים ובהן עמוד עלי יחיד שבקצהו שלוש צלקות. פרי השבטן הוא אדום-מבריק, כדורי, חד זרעי, קוטרו 6–8 מ"מ. הפצתו נעשית על ידי ציפורים, שאוכלות אותו ומפיצות את זרעו קשה הקליפה והבלתי מעוכל למרגלות העצים שעליהן הן מקוננות. הפרחים של השבטן פורחים בחודשים מרץ-אוגוסט. השבטן הלבן נפוץ בארצות הים התיכון. בארץ הוא נפוץ בגולן, בחרמון, בגליל, בעמק הירדן עליון, בעמקים, בגלבוע, בכרמל, בהרי השומרון, במדבר שומרון, בהרי יהודה, במדבר יהודה ובבקעת ים המלח, בשרון ובשפלה. השבטן הלבן הוא טפיל למחצה. שורשיו נטפלים לשורשי שיחים ועצים של החורש הים תיכוניים. השבטן הלבן נחשב לטפיל שורש מבחינת תזונתם המינרלית. לשבטן הלבן ושני מיני החלוקה שלו, החיים בארץ אין להם שורשים, המסוגלים לשאוב מהקרקע מים ומינרלים, ולכן הוא נצמד לשורשי הפונדקאי על ידי כפתורי מציצה היונקים מהם מים ומינרלים. שבטן לבן, מתוך אתר צמח השדה שבטן לבן, מתוך אתר טיולי, 2014 מדיה וקבצים בנושא שבטן לבן בוויקישיתוף שבטן לבן, באתר NCBI (באנגלית) שבטן לבן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שבטן לבן, באתר צמח השדה שבטן לבן, באתר צמחיית ישראל וסביבתה שבטן לבן, באתר Tropicos (באנגלית) שבטן לבן, באתר GBIF (באנגלית) שבטן לבן, באתר The Plant List (באנגלית) שבטן לבן, באתר IPNI (באנגלית) עזריה אלון (עורך), החי והצומח של ארץ ישראל, הוצאת משרד הביטחון, 1985
חצוצרן המדבר

חצוצרן המדבר (שם מדעי: Bucanetes githagineus או Rhodopechys githagines) הוא מין של ציפור שיר שמשתייך למשפחת הפרושיים. שירתו מזכירה צליל של חצוצרה ומכאן מקור שמו. החצוצרן ניזון מזרעים, מעלים, מפירות, ואף מחרקים שונים. הוא זקוק למי שתייה וימצא במשך שעות היום ליד מקורות מים. אורך גופו של החצוצרן כ-14.5 סנטימטר ומשקלו כ-19 גרם. ראשו גדול ומקורו קצר ומאוד עבה, וזנבו יחסית קצר. חצוצרן המדבר משנה צבעו בהתאם לעונת השנה. בקיץ צבע הזכר חום בגוון ורדרד והכנפיים אפורות. הזנב חום כהה, הרגליים בהירות וצבע המקור אדום, וצבעם המקורי נחלש בחורף. בעונת החורף, לזכר יש ראש אפרפר, חלקי הגוף העליונים חומים-אפרפרים וגחונם בגוון דומה אך בהיר יותר. צבעים אלו מעורבבים במעט גוון ורוד, גוון דומה מופיע גם בסוככות הכנף ובקצוות אברות היד. הזנב והכנפיים שחומים ומקורו של הזכר צהבהב-כתום. הנקבה דומה לזכר בלבוש החורף אך היא חומה ובהירה יותר. בראשה אין כמעט גוון אפור, ובגופה אין בכלל את הגוון הוורוד. מקורה של הנקבה בעונת החורף צהבהב, ואילו הצעיר חום כולו, ואין להם גוון ורוד בכלל. לצעיר מקור צהבהב-חום בהיר, צבע רגליו הוא ורוד בהיר מאוד לעומת הרגל של הבוגר. הרגל של הבוגר צהבהבה בחורף והופכת ורדרדה באביב. בעונת הקינון, הראש והצוואר של החצוצרן נעשים אפורים עקב בליית קצות הנוצות, הגב נעשה חום-ורדרד וגוון ורוד מתבלט גם בקצוות הכנפיים. החזה אפרפר-ורוד ואילו הבטן ורדרדה. בעונת הקינון מקורה של הנקבה בגוון כתום צהבהב ואילו בתחילת עונת הקינון מקורו של הזכר בצבע כתום כהה עד אדום. כשם הציפור, בית גידולה מצוי במדבריות טרשים וגבעות סלעים. חצוצרן המדבר הוא ציפור נפוצה ברוב חלקי הנגב ומדבר יהודה. ניתן למצוא אותה גם באזורים מדבריים ביבשת אפריקה, כמדבר סהרה, ובאזורים חמים וצחיחים במדינות אגן הים התיכון וביבשת אסיה. הקן נבנה בדרך כלל על הקרקע מתחת לסלע או שיח. הנקבה מטילה 3–6 ביצים תכלכלות בהירות ודוגרת עליהן לבדה במשך כ-13 יום. שני ההורים מאכילים את הגוזלים בקן כשבועיים לאחר בקיעתם. חצוצרן המדבר משתלב בלהקות של עשרות פרטים, אך לקראת עונת הקינון הלהקה מתפצלת לזוגות. מדיה וקבצים בנושא חצוצרן המדבר בוויקישיתוף חצוצרן המדבר, באתר ITIS (באנגלית) חצוצרן המדבר, באתר NCBI (באנגלית) חצוצרן המדבר, באתר GBIF (באנגלית) חצוצרן המדבר באתר הרשימה האדומה של IUCN "עוזי פז, יוסי אשבול, מדריך מצולם לציפורים בישראל לפי מקומות חיות, הוצאת כתר, 1990, עמ' 237, 308 היינצל ופיטר, פרסלאו, הציפורים מגדיר שדה שלם לציפורי אירופה והמזרח התיכון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1975, עמ' 288
נבחרת פינלנד בהוקי קרח

נבחרת פינלנד בהוקי קרח גברים (בפינית: Suomen jääkiekkomaajoukkue), או Leijonat / Lejonen (האריות בפינית ושוודית), היא הנבחרת הלאומית של פינלנד, נשלטת על ידי התאחדות ההוקי הפינית. נבחרת פינלנד נחשבת לאחת מששת הנבחרות החזקות ביותר בתחום ההוקי קרח, יחד עם קנדה, ארצות הברית, צ'כיה, רוסיה ושוודיה. הנבחרת זכתה ארבע פעמים באליפות העולם בהוקי קרח (1995, 2011, 2019, 2022) והיא אלופת העולם המכהנת. היא גם האלופה האולימפית המכהנת לאחר שזכתה לראשונה בתולדותיה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג (2022). הדירוג של נבחרת פינלנד ברשימת הדירוג של IIHF לנבחרות הוקי קרח של גברים, הוא המקום ה-3 בעולם, נכון לשנת 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. 1976 – מקום 6 1981 – מקום 6 1987 - מקום 6 1991 – מקום 3 1996 – רבע גמר 2004 – גמר 2016 - שלב הבתים 1996/97 – מקום 1 1997/98 – מקום 3 1998/99 – מקום 2 1999/00 – מקום 1 2000/01 – מקום 1 2001/02 – מקום 1 2002/03 – מקום 1 2003/04 – מקום 1 2004/05 – מקום 3 2005/06 – מקום 3 2006/07 – מקום 4 2007/08 – מקום 2 2008/09 – מקום 2 2009/10 – מקום 1 2010/11 – מקום 3 2011/12 – מקום 2 2012/13 – מקום 3 2013/14 – מקום 1 2014/15 – מקום 2 2015/16 – מקום 2 2016/17 – מקום 3 2017/18 – מקום 1 גביע גרמניה: 1990 גביע ניסאן: 1989, 1994 גביע הערוץ הראשון: 2003, 2009, 2021 מדיה וקבצים בנושא נבחרת פינלנד בהוקי קרח בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת פינלנד בהוקי קרח פרופיל הנבחרת באתר IIHF דרוג נבחרות לאומיות בהוקי קרח מתוך אתר IIHF
בוב גואן

רוברט "בוב" קואל גואן (באנגלית: Robert Kuehl Goen; נולד ב-1 בדצמבר 1954) הוא מנחה טלוויזיה אמריקאי. גואן נולד בלונג ביץ' וגדל בלייקווד, פרבר של לוס אנג'לס, לאחר סיום התיכון הוא החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של סן דייגו וב-1976 סיים תואר בטלקומוניקציה, תקשורת וקולנוע, במהלך לימודיו האקדמאיים הוא היה פעיל ברדיו בהפעלת סטודנטים והוא ניצל את ניסיונו על מנת קבלת עבודה ברדיו מקומי בעירו, לאחר מכן הוא עבד כתקליטן ומפיק בתחנת הרדיו שהועסק ולבסוף גם קודם לתפקיד במאי. ב-1981 הופיע לראשונה בטלוויזיה ככתב ספורט של "KESQ-TV", השלוחה של ABC בפאלם ספרינגס. בתחילת שנות השמונים הוא שימש ככתב באזורים מסוימים של רשת ESPN, לאחר כמעט ארבע שנים בתפקיד הוא עבר להוליווד, שם הנחה מספר שעשועונים ומשחקים טלוויזיוניים, הצלחתו הגדולה הגיעה כשהנחה בשנים 1989–1991 את התוכנית "גלגל המזל". ב-1993 הצטרף לצוות תוכנית חדשות הבידור "Entertainment Tonight", תחילה ככתב שטח וב-1996 החל לשמש כמנחה התוכנית. הוא שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה בתפקיד עצמו, ב-2005 דיבב גרסה מצוירת של עצמו בסדרה "קסם של הורים". מ-1994 ועד 1994 הנחה את תחרות מיס תבל ואת תחרות מיס ארצות הברית. ב-1988 נישא לסברינה וב-1994 נולד בנו. ב-1997 הזוג התגרש. הוא מארגן מדי שנה אירוע גולף שהכנסותיו תומכות במשאלת לב. מדיה וקבצים בנושא בוב גואן בוויקישיתוף בוב גואן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוב גואן, באתר AllMovie (באנגלית) בוב גואן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אלינה סורסקו

אלינה סורסקו (ברומנית: Alina Sorescu; נולדה ב-14 ביולי 1986) היא זמרת ומנחת טלוויזיה רומנייה. סורסקו נולדה בבוקרשט. ב-1994 היא זכתה במקום הראשון בפסטיבל מוזיקת הילדים בבוקרשט ולאחר שנתיים זכתה בפסטיבל בשנית. ב-1997 בגיל אחת עשרה הוציאה את אלבומה הראשון הנקרא "אני אהיה כוכבת" (Voi fi o stea). ב-1999 היא ביצעה סיבוב הופעות ברחבי אירופה שבמסגרתו הופיעה בקונצרטים בצרפת, איטליה, בלגיה והולנד. היא למדה פיתוח קול ולאחר מכן היא גם למדה סוציולוגיה באוניברסיטת בוקרשט. ב-2001 זכתה בפרס בראבו אוטו (Bravo Otto) הגרמני לאומנית פופ נוער הטובה ביותר. ב-2002 השתתפה בתחרות סלקציה נציונלה בה נבחר הנציג הרומני לאירוויזיון בה הגיע למקום השמיני, בשנה זו גם זכתה בפרס ב-MTV לווידאו הטוב ביותר לזמרת רומנייה. היא משמשת כמנחה בטלוויזיה הרומנית, היא הנחתה בין היתר את "Ploaia de stele", תוכנית תחרות מוזיקה בערוץ "TVR1", את תחרות היופי "מיס החוף", ב-2008 הנחתה את פסטיבל איל הזהב, היא הנחתה מספר שנים את התחרות לבחירת נציג רומניה לאירוויזיון הילדים. ב-2009 הנחתה את תחרות סלקציה נציונלה ובאירוויזיון 2008 ו2009 הגישה את תוצאות הניקוד הרומני. היא פעילה בקרן הלאומית הרומנית ליזמות נוער. 1997: אני אהיה כוכבת 2000: אלינה מדיה וקבצים בנושא אלינה סורסקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלינה סורסקו אלינה סורסקו, ברשת החברתית פייסבוק אלינה סורסקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלינה סורסקו באתר evz.ro