laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טיינג'ין

טְייֵנְגִ'ין (בסינית: ‏天津‏Ⓘ‏; בפין-יין: Tiānjīn; מילולית: "מעברה שמימית") היא מחוז עירוני ועיר נמל בצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית המחוז העירוני מנתה כ-13.866 מיליון תושבים. העיר ממוקמת לגדות הנהר האי (אנ') על החוף הצפון-מערבי של ים בוהאי השייך לאוקיינוס השקט. המחוז העירוני גובל במחוז חביי מצפון-מזרח ומדרום-מערב ובבייג'ינג בירת סין מצפון-מערב. העיר קודמה לתפקד כנציבות בשנת 1725, ובשנת 1731 הוקם עקב כך גם מחוז טיינג'ין. ב־12 באוגוסט 2015 אירעו באזור התעשייה בעיר שני פיצוצים עזים, שגרמו לנפגעים רבים ולנזק רחב היקף לרכוש. האטרקציות העיקריות בטיינג'ין: רחוב התרבות העתיקה - רחוב עסקים הממוקם ברובע נאנקאי בטיינג'ין, עם מקדש מלכת השמים כמרכז הגאוגרפי שלו. בניינים משני הצדדים מחקים את הסגנון האדריכלי של אלה בשושלת צ'ינג (1644-1911). הרחוב הוא מקום פופולרי להתענג על החטיפים המקומיים הטעימים. מגדל הרדיו והטלוויזיה - מגדל הטלוויזיה התשיעי בגובהו בעולם. הוא ממוקם באגם טיאנטה. במגדל יש מסעדה בגובה 248 מטר עד כ-278 מטר שיכולה להכיל בו זמנית יותר מ-200 אורחים ומספקת נוף עין של העיר כולה. החומה הגדולה הואנגיאגואן - פרויקט צבאי חשוב של שושלת צ'י הצפונית (550-577) שנמצא בצומת של ארבע ערים, בייג'ינג, טיינג'ין, טאנגשאן וצ'נגדו. החומה היא דוגמה להנדסה צבאית סינית עתיקה. בתוך המעבר, למעלה מ־40 נתיבים חוצים חוצה צורה של שמונה דיאגרמות, ומעניקים לעיר את הכינוי "עיר שמונה הדיאגרמות". במרכז נמצא מוזיאון החומה הגדולה. הר פאנשאן - מקום מפורסם שהתברך בתצורות סלע מוזרות, עצים קודרים, נחלים צלולים ופסגות אדירות. פארק המים - יותר ממחצית האזור של פארק המים מכוסה מים, מה שהופך את הפארק הזה לאטרקציה תיירותית מיוחדת. בפארק ישנם שנים עשר איים קטנים המחוברים בגשרים מקושתים ותלונות קטנים. עצי הערבות הבוכיות לאורך שפת המים ופרחי הלוטוס במים הופכים אותם למקום מרגיע. בחלק הדרומי ביותר של מתחם פארק המים, נמצא גן חיות המשתרע על שטח של 53.77 דונם, עם יותר מ-200 סוגים של בעלי חיים. נהר האי - הנהר הופך את העיר למקסימה. בנוסף, פארק נהר האי וכנסיית וואנגאילו משפרות את יופיו של הנהר האי. פורט דגו - נבנה בשנת 1858 קרוב לים, פורט דאגו שימש להגנה על בייג'ינג. מקדש הדול - בן יותר מאלף שנה ומורכב ממכלול של מבנים מפוארים. במקדש ניתן לראות את ביתן העץ העתיק רב הקומות הגבוה במדינה ואת פסל קוואן-ין, אחד מפסלי החימר הגדולים ביותר שנשמרו בסין. מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20 הייתה בטיינג'ין קהילה יהודית, השלישית בגודלה בסין, באותה תקופה. ערך מורחב – קהילת יהודי טיינג'ין גאורגיה כותאיסי, גאורגיה אוסטרליה מלבורן, אוסטרליה ישראל ראשון לציון, ישראל (מ־1994) מונגוליה אולן בטור, מונגוליה זיכיונות זרים בטיינג'ין אתר האינטרנט הרשמי של טיינג'ין (בסינית מפושטת) מיכאל יעקובסון, הספרייה הלבנה של טיאנג'ין קוראת את העתיד: מוצר צריכה בוהק ונחשק, באתר Xnet‏, 5 בנובמבר 2017 טיינג'ין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) China: Tiānjīn (Districts) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de Travel China Guide, Tianjin Attractions TIANJIN SISTER-CITY COUNCIL FOR THE PROMOTION OF ENTERPRISES, tscpe.org
האן (קבוצה אתנית)

בני האן (בסינית: 汉族, פין-יין: Hànzú, או: 汉人, ‏Hànrén) הם הקבוצה האתנית הגדולה בעולם. קבוצה זו, שמקורה בסין, מהווה כ-92% מהאוכלוסייה ברפובליקה העממית של סין, וכן 19% מאוכלוסיית העולם. פרט לבני האן מתקיימים בסין כ-55 קבוצות אתניות המוכרות על ידי המדינה. המונח מתורגם פעמים רבות כ"סינים אתניים", או פשוט כ"סינים", אך שימוש כזה במונח "סינים" נוגד את עמדת הרפובליקה העממית של סין המעדיפה להגדיר את סין כמדינה רב-לאומית, שבני ההאן מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר בה. מרביתם של בני ההאן מתגוררים ברמות ובמישורים של הנהר הצהוב, נהר היאנגצה, נהר הפנינה ובאזור מישור צפון-מזרח סין. מקורו של המונח בשושלת האן, ששלטה במרבית שטחי סין בהם מרוכזים מרבית בני ההאן. בניבים סיניים מסוימים המונח המקביל מתייחס דווקא לשושלת טאנג. בני ההאן הם מרבית האוכלוסייה ברפובליקה העממית של סין, בטאיוואן, ובסינגפור. רובם דוברים שפות סיניות. ניתן להתייחס למרבית ההיסטוריה של סין כאל ההיסטוריה של בני ההאן. מדיה וקבצים בנושא האן בוויקישיתוף לאום ההאן: מסע שורשים (אורכב 24.05.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר הרדיו הבינלאומי של סין בעברית Travel China Guide, Chinese Ethnic Groups ערך זה הוא קצרמר בנושא קבוצות אתניות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאורגי צ'יצ'רין

גאורגי ואסילייביץ' צ'יצ'רין (ברוסית: Георгий Васильевич Чичерин‏ (12 בנובמבר (הלוח היוליאני, 24 בנובמבר לפי הלוח הגרגוריאני) 1872 - 7 ביולי 1936) היה דיפלומט רוסי וסובייטי, שר החוץ של ברית המועצות בשנות ה-20 של המאה ה-20. גאורגי צ'יצ'רין נולד באחוזה משפחתית במחוז טמבוב למשפחה אצילה. אימו הייתה ממשפחת גרמנים-בלטים וקרובי משפחתה רבים היו דיפלומטים. המשפחה הייתה דתייה מאוד. בשנים 1891-1896 צ'יצ'רין למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה לפילוסופיה והיסטוריה. בשנת 1897 הוא החל לעבוד במשרד החוץ הרוסי, בו עבד גם אביו. צ'יצ'רין מאוד אהב מוזיקה ותרם רבות להכרת יצירות של ריכרד וגנר ופרידריך ניטשה ורוסיה. בשנת 1904 הוא התקרב למנשביקים ונסע לגרמניה למרות שבאופן רשמי היה בשרות משרד החוץ. בשנת 1905 צ'יצ'רין הצטרף באופן רשמי למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. הוא היה פעיל במנגנון המפלגתי ובשנת 1907 השתתף בוועידת המפלגה בלונדון. בשנת 1907 הוא נעצר בברלין עקב שימוש בדרכון מזויף. בסופו של דבר הוא הועבר לצרפת. לקראת תחילת מלחמת העולם הראשונה צ'יצ'רין עבר ללונדון. צ'יצ'רין נבחר ליושב ראש הוועדה לעזרה למהפכנים העצורים בכלא הרוסי. בראשות צ'יצ'רין הארגון הפך להיות למוסד תעמולה נגד מדיניות השלטון הרוסי. לאחר מהפכת פברואר צ'יצ'רין ארגן מעבר מהפכנים גולים לרוסיה. ב-22 באוגוסט 1917 הוא נעצר בשל תעמולה נגד גיוס לצבא האנגלי, אך שוחרר תוך זמן קצר. בינואר 1918 הוא חזר לרוסיה הסובייטית ומונה לסגן שר החוץ לב טרוצקי. במרץ 1918 צ'יצ'רין היה בין חותמי הסכם ברסט-ליטובסק. לאחר שטרוצקי עזב את תפקיד שר החוץ, צ'יצ'רין מונה לממלא מקום ומ-30 במאי 1918 לקומיסר עממי לענייני חוץ. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1930. ולדימיר לנין העריך את פועלו של צ'יצ'רין ותיאר אותו כ"בן אדם מוכשר, בעל ידע רב אך ללא יכולות ניהול". צ'יצ'רין פעל רבות להוצאת המדינה מהבידוד הדיפלומטי. בשנת 1921 הוא הצליח להביא לחתימת הסכמים עם טורקיה, אפגניסטן ואיראן. בשנת 1922 הוא היה בראש המשלחת הסובייטית בוועידת ג'נובה במהלך חתם על הסכם רפאלו עם גרמניה. בשנת 1923 הוא עמד בראש המשלחת הסובייטית בוועידת לוזאן בה הוחלט על הסדרי מיצרים בין הים התיכון לבין הים השחור. צ'יצ'רין היה ביחסים מתוחים עם סגנו מקסים ליטבינוב. כל עובדי משרד החוץ הסובייטי היו מעורבים במאבק בין שני האנשים. בשנת 1928 צ'יצ'רין חלה ולמעשה ניהול המשרד עבר לסגנו. בשנת 1930 הוא הוצא לגמלאות באופן רשמי. בשנת 1936 הוא נפטר והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. לאחר פטירתו, בתקופת סטלין פעולותיו של צ'יצ'רין בראש משרד החוץ לא הוזכרו כלל. בשנת 1988 צולם סרט קולנוע שהוקדש לתיאור פעילותו במשרד החוץ. יחסי החוץ של ברית המועצות מדיה וקבצים בנושא גאורגי צ'יצ'רין בוויקישיתוף גאורגי צ'יצ'רין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גאורגי צ'יצ'רין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 269
טל

טל הוא משקע מימי המצטבר בעיקר במשך הלילה על גבי עצמים הנמצאים בחוץ באוויר הפתוח. עקב צניחת הטמפרטורה בלילה, מתעבים אדי המים (שהיו עד כה נישאים באוויר הפתוח) על המשטחים לכדי טיפות, המאפיינות את שעות הבוקר המוקדמות. בטבע, הטל מתהוה בעיקר על עלוות צמחים ועל הקרקע. בכך הטל מסייע, בין היתר, לצמחים לשמור על לחות ורעננות באזורים צחיחים ובמדבריות. הטל נוצר בלילות בהירים כתוצאה מהתקררותם של עצמים ופני הקרקע שהתחממו במשך היום. האוויר מכיל אדי מים בכמות מסוימת. כאשר מתקרר האוויר, כמות הלחות שהוא יכול להכיל יורדת, והוא מגיע למצב של רווית-על. המים העודפים מפסיקים להיות אדים ומתעבים על גרעיני ההתעבות שנמצאים בסביבה – בייחוד כאשר גרעיני התעבות אלו (עצמים, קרקע) קרים יותר מן האוויר. מים אלו קרויים טל. במצב זה אומרים כי טמפרטורת האוויר ירדה אל מתחת לטמפרטורת הרוויה של האוויר (הטמפרטורה שבה האוויר אינו יכול להכיל יותר לחות או אדי מים נוספים). הטל אינו נוצר בדרך כלל בלילות מעוננים היות שהעננות מונעת במידת מה את ההתקררות של הקרקע. כמו כן גם רוחות מונעות היווצרות טל היות שהסעת האוויר המהירה מונעת את התעבותו. לטל חשיבות רבה כמקור לחות לצמחייה באזורים שכמות המשקעים שבהם מועטת, וכמקור שתייה לחרקים קטנים. ניתן לאגור מי טל באמצעות רשת ערפל. מספר לילות הטל בישראל שונה מאזור לאזור. בממוצע, טל נוצר בכ-200 לילות בשנה בעמק יזרעאל ובשפלת החוף, 250 לילות בצפון הנגב, 150–180 לילות באזורי ההר ועד 50 לילות בעמק הירדן. באזורי הכנרת וצפון ים-המלח הטל נוצר במרבית ימי השנה (320–365 לילות). למדידת כמות הטל משתמשים במכשיר הנקרא מד טל. המתקן הומצא על ידי חוקר הטבע הישראלי שמואל דובדבני. המתקן נפוץ בכל העולם ומורכב מלוח עץ צבוע בצבע כהה החובר למעין "סקלת טל". הבדיקה הכמותית נעשית בשיטה אופטית. בתפילת שמונה עשרה מזכירים במשך חודשי הקיץ את השבח "מוריד הטל" (מלבד נוסח אשכנז בחוץ לארץ). גם בחודשי החורף כורכים יחד את הטל והמטר בבקשה "ותן טל ומטר לברכה". הטל מוזכר פעמים רבות בתנ"ך והוא משמש משל למקור רענן של חיים ולשפע של ברכה. כן מצאנו בברכת יצחק ליעקב אבינו ”ויתן לך האלהים מטל השמים ומשמני הארץ [..]” (בראשית, כ"ז, כ"ח) וכן מצאנו בהבטחת ה' לישראל בנביא הושע ”אהיה כטל לישראל יפרח כשושנה [..]” (הושע, י"ד, ו') במקרא נמצא גם קישור של הטל לתחיית המתים: ”יִחְיוּ מֵתֶיךָ נְבֵלָתִי יְקוּמוּן הָקִיצוּ וְרַנְּנוּ שֹׁכְנֵי עָפָר כִּי טַל אוֹרֹת טַלֶּךָ” (ישעיהו, כ"ו, י"ט), ובעקבות כך גם חז"ל מתארים "טל שעתיד להחיות בו מתים", שבעזרתו החיה האל את בני ישראל שמתו לאחר ששמעו את קולו במעמד הר סיני. הטל מוזכר גם כאחד משבעת המשקים (חלק מראשי התיבות י"ד שח"ט ד"מ, כשה- ט' הוא הטל) שכאשר נופלים על דבר מאכל, הם מכשירים אותו לטומאה, וכן הוא משקה שאם הוא בא במגע עם קמח בפסח, הוא מחמיץ את העיסה. טללים שאינם ברכה מכונה "טללים רעים". אחת הסיבות לנענועים של הלולב בחג הסוכות היא "לעצור טללים רעים", שלא יבואו במשך השנה. נקודת הטל מטאורולוגיה - מונחים תפילת טל אגירת מי-טל לטובת השקיה - מידע מאתר הגן הסולארי טל, לחות וחום כמוס טל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערך "טל", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה תלמוד ירושלמי, מסכת תענית, פרק א', הלכה א' תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ח, עמוד ב' ותלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"ב, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ל"ז, עמוד ב'
ויליאם נפייר, לורד נפייר התשיעי

ויליאם נֶפְּייר, לורד נפייר ה-9 (באנגלית: William Napier, 9th Lord Napier; 13 באוקטובר 1786 – 11 באוקטובר 1834) היה קצין בצי המלכותי הבריטי, מדינאי ודיפלומט. ויליאם נפייר היה בנו של פרנסיס נפייר, לורד נפייר ה-8 (1758-1823). הוא שירת כפרח קצונה בקרב טרפלגר וכלפטננט תחת פיקודו של תומאס קוקריין, ארל דָנדוֹלֶנד ה-10. מ-1824 עד 1832 שימש נפייר, מתוקף היותו פיר סקוטי, נציג נבחר של סקוטלנד בבית הלורדים הבריטי. בדצמבר 1833, עם פקיעת המונופול של חברת הודו המזרחית הבריטית על המסחר עם המזרח הרחוק, מונה לורד נפייר על ידי לורד פלמרסטון, שר החוץ וידיד של משפחת נפייר, למפקח הראשי הראשון על המסחר הבריטי בקנטון (כיום גואנגג'ואו), בסין. הוא הגיע למקאו ב-15 ביולי 1834 ולקנטון עשרה ימים לאחר מכן, כשמשימתו להרחיב את היקף הסחר הבריטי מאזור החוף אל עומקה של סין. נפייר, שהיה חסר את הניסיון הדיפלומטי והמסחרי הדרוש, לא הצליח להשיג את המטרה. נסיונותיו להסדיר פגישה עם המשנה לקיסר בקנטון לא צלחו, ובשל התנהלותו וחוסר ניסיונו הדיפלומטי נוצר נתק תקשורת מוחלט בינו לבין הממשל הסיני. נפייר, נחוש להשיג את מטרתו ויהי מה, החליט להשתמש בכוח, ושלח את ספינות המלחמה "אנדרומקי" (Andromache) ו"אימוג'ין" (Imogene) אל מעגן וואמפואה (Whampoa) תוך הפרה מפורשת של צו המשנה לקיסר סין לוּ. כשניסו הספינות לפרוץ בעד הביצורים המגנים על מצר בוקה טיגריס, בשפך נהר הפנינים, נורתה עליהם אש תותחים מן החוף. הלחימה נמשכה תוך אבדות בשני הצדדים אך ללא הכרעה, ונפייר, שחלה בטיפוס, שב בסופו של דבר בספטמבר אל מקאו, שם מת ממחלתו ב-11 באוקטובר. הוא נקבר במקאו, אך לאחר זמן הועברה גופתו ונקברה מחדש באטריק שבסקוטלנד. לאחר מותו הציבה ממשלת בריטניה אנדרטה לזכרו בחזית בניין המכס במקאו. עמוד הזיכרון אבד לזמן מה, ומשנמצא הועבר אל בית הקברות של הונג קונג ואחר כך למוזיאון להיסטוריה של הונג קונג, שם הוא מצוי כיום. לורד נפייר נישא לאליזבת קוקריין-ג'ונסטון (1795-1883), בתו של אנדרו קוקריין-ג'ונסטון, ב-1816. לשניים נולדו שני בנים וחמש בנות. בנו הבכור, פרנסיס נפייר, הצטרף גם הוא לשירות הדיפלומטי והקולוניאלי ומילא בהם תפקידים בכירים ביותר. נפייר היה הראשון שהציע לקבוע נוכחות בריטית בהונג קונג, שבימיו הייתה עדיין אוסף של כפרי דייגים קטנים. Frank Welsh, Maya Rao (Editor): A Borrowed Place: The History of Hong Kong. Hong Kong, 1996. מדיה וקבצים בנושא ויליאם נפייר, לורד נפייר התשיעי בוויקישיתוף
אח"י תנין

האם התכוונתם ל... אח"י תנין (צ-71) – צוללת מסדרה S ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1959 עד 1968 אח"י תנין (צוללת מסדרת גל) – צוללת מסדרת גל ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1977 עד 2002 אח"י תנין (צוללת מסדרת דולפין AIP) – צוללת מסדרת דולפין AIP שנמסרה לחיל הים ב-2012 והגיעה לישראל ב-2014
פולינה אסטחובה

פולינה אסטחובה (ברוסית: Полина Григорьевна Астахова; ‏30 באוקטובר 1936 דניפרופטרובסק – 5 באוגוסט 2005, קייב) הייתה מתעמלת סובייטית. אלופה אולימפית (מלבורן 1956 ורומא 1960 וטוקיו 1964), בעלת 10 מדליות, מהן 5 מדליות זהב ואלופת עולם (מוסקבה 1958, פראג 1962 ודורטמונד 1966). פולינה אסטחובה נולדה בדנייפרופטרובסק (אז בתחומי ברית המועצות). בגיל 13 המשפחה עברה לדונצק ופולינה החלה להתאמן. כבר בשנת 1954 היא השתתפה באליפות ברית המועצות ובשנת 1956 נכללה בנבחרת ברית המועצות. אסטחובה השתתפה ב-3 אולימפיאדות והייתה חברה בנבחרת ברית המועצות במשך שנות ה-60. בשנת 1972 היא סיימה את הקריירה הספורטיבית והייתה מאמנת של המתעמלות האוקראיניות. לאחר התפרקות ברית המועצות אסטחובה לא הצליחה למצוא את עצמה באוקראינה העצמאית. היא אף נאלצה למכור את המדליות שלה כדי לשרוד. בשנים אחרונות היא הייתה מקבלת תמיכה מקרן עזרה לספורטאים וותיקים. באליפות העולם בהתעמלות אסטחובה הייתה זוכה באליפויות קבוצתיות ומדליית זהב במקצוע החזק שלה – מקבילים מדורגים. באולימפיאדת מלבורן (1956) היא זכתה ב-2 מדליות, היא הייתה הצעירה בין המתעמלות בנבחרת. באולימפיאדת רומא אסטחובה הייתה בין החזקות בנבחרת והייתה מובילה בתחרות קרב רב אישית. אומנם במכשיר ה-7 היא נפלה מהקורה וכתוצאה מכך לא יכלה להתברג לזוכות במדליות. אף על פי שהיא זכתה באולימפיאדה זו במספר מדליות, אסטחובה ראתה בהשתתפותה החמצה ואף שקלה להפסיק השתתפות בתחרויות רשמיות. היא בכל זאת המשיכה בקריירה לאחר הפסקה של שנה ונכללה בנבחרת שנסע לאולימפיאדת טוקיו בה אסטחובה זכתה במספר מדליות נוספות. מדיה וקבצים בנושא פולינה אסטחובה בוויקישיתוף פולינה אסטחובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פולינה אסטחובה, באתר olympedia.org פולינה אסטחובה, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית פולינה אסטחובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Rapture of the Deep

Rapture of the Deep (התלהבות של המעמקים) הוא אלבומה השמונה עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שהוקלט בין מרץ ליוני, ויצא לאור בנובמבר 2005. האלבום קיבל ביקורות חיוביות מאוד. מגזין הרולינג סטון העניק לו 4.5 כוכבים מתוך 5. אתר Allmusic העניק לאלבום 3.5 כוכבים מתוך 5, וציין כי "האלבום ממשיך את האיכות שהציגה כבר באלבום הקודם Bananas, שהיה נפלא באופן מפתיע". האלבום הגיע למקום 43 במצעד הבילבורד האמריקאי. כל השירים נכתבו על ידי איאן גילן, רוג'ר גלובר, דון איירי, איאן פייס וסטיב מורס השיר "MTV" התווסף למהדורת ההופעה המיוחדת שיצאה בשנת 2006; כמו כן, במהדורה זו, אורכם של חלק מהשירים שונה. איאן גילן - שירה רוג'ר גלובר - גיטרה בס דון איירי - קלידים סטיב מורס - גיטרה איאן פייס - תופים מידע על האלבום Rapture of the Deep באתר MusicBrainz מידע על האלבום Rapture of the Deep באתר AllMusic האלבום Rapture of the Deep באתר Discogs האלבום באתר Allmusic ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Now What?!

Now What?! ‎ (עכשיו מה?!) הוא אלבומה התשעה עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור באפריל 2013. מהאלבום יצא לאורו שני סינגלים "Hell to Pay" ו-"All the Time in the World". שני שירים מהאלבום הוקדשו לזכר החבר המייסד של הלהקה ג'ון לורד שמת ביולי 2012 - "Uncommon Man" ו-"Above and Beyond". באותה שנה גם השיקה הלהקה אתר אינטרנט ובו עדכונים וחדשות לגבי האלבום. האלבום המשיך את האיכות הבלתי מתפשרת שהציגה הלהקה בשני אלבומיה הקודמים, וקיבל ביקורות חיוביות רבות. אתר Allmusic העניק לאלבום 4 כוכבים מתוך 5. כל השירים נכתבו על ידי איאן גילן, רוג'ר גלובר, דון איירי, איאן פייס סטיב מורס ובוב אזרין, פרט לשיר "It'll Be Me" שנכתב על ידי ג'ק קלמנט איאן גילן - שירה רוג'ר גלובר - גיטרה בס דון איירי - קלידים סטיב מורס - גיטרה איאן פייס - תופים מידע על האלבום Now What?! באתר MusicBrainz מידע על האלבום Now What?! באתר AllMusic האלבום Now What?! באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלבות יטבתה

מחלבת יטבתה הוא שמה של מחלבה בבעלות שטראוס וקיבוץ יטבתה המשווקת מוצרי חלב שונים. מחלבת יטבתה הוקמה בשנת 1962 על ידי אנשי הקיבוץ ובראשם משה הס מקיבוץ חולדה ששימש כמלווה למשק ביטבתה. בשנותיה הראשונות של המחלבה היצור עמד על בין 500–800 אלף ליטר חלב בשנה וייצור שמנת. בתחילת שנות השישים פתח חבר הקיבוץ, אריה הורביץ, קיוסק קטן על אם הדרך, להרוות את צמאונם של הנוסעים לאילת, בפרט במוצרי המחלבה של הקיבוץ. קיוסק זה התפתח במהלך השנים למסעדה. בשנת 1997, נרכשה כ-50 אחוז מהבעלות על המחלבה על ידי מחלבות שטראוס, שהשקיעו בהמשך פיתוחה, כמחלבה שמשלימה את קו המוצרים של שטראוס. בשנת 2010, ועדת פרס מפעל חיים בתעשייה מטעם איגוד תעשיות המזון, בחרה להעניק לינון יניר מנכ"ל מחלבת יטבתה את הפרס, לרגל מאה שנה לתנועה הקיבוצית, ועל תרומתה של מחלבת יטבתה לקידום תעשיית המזון בישראל. סמלילי המחלבה לאורך השנים יטבתה מדיה וקבצים בנושא מחלבות יטבתה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחלבות יטבתה אודות המחלבה באתר קיבוץ יטבתה שרית מנחם כרמי, שתיים שלוש החלטות נועזות ושוקו - כך הפך יטבתה לאחד הקיבוצים העשירים, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2010 מחלבת יטבתה מציינת 50 שנה להיווסדה: לציון האירוע משיקה יטבתה לוגו חגיגי, קמפיין תדמית, ופעילות אינטרנטית באתר שטראוס גרופ הקליפ של חגיגות ה-50 ליטבתה, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב נעמה ברקן, ‏שביל החלב: בעקבות מחלבת יטבתה - מאז ועד עכשיו, באתר ‏מאקו‏, 14 בינואר 2019 יוסי מלול, כל החיים ברפת, 29 במאי 2022 זהבה דברת, ‏שטראוס רכשה %50 מיוטבתה לפי שווי חברה של 32 מיליון דולר, באתר גלובס, 3 בנובמבר 1997 אתר שטראוס אודות נתינת הפרס
ערוץ החדשות היהודי

ערוץ החדשות היהודי (באנגלית: Jewish News One או JN1) היה ערוץ טלוויזיה בינלאומי שעסק בחדשות העולם היהודי בתפוצות ובמדינת ישראל. הערוץ הוקם על מנת לתת ליהודי העולם אפשרות ליהנות ממדיה שקשורה ליהודים ולא עוסקת בנושאים אחרים. הערוץ הציג עצמו כמוסד ללא כוונת רווח, כערוץ חופשי, ללא קשר למדינה או ממשלה מסוימת וללא אג'נדה פוליטית. התורם העיקרי למימון הערוץ היה האוליגרך איגור קולומויסקי, יחד עם האוליגרך ודים רבינוביץ'. מנהל הערוץ היה בנו של ודים רבינוביץ', אולג רבינוביץ'. הערוץ החל לשדר ב-21 בספטמבר 2011. הערוץ שידר מבזק חדשות כל חצי שעה ומשלב תוכניות בנושאי יהדות. הוא פעל ממשרדים במגדל משה אביב ברמת גן, וממשרדים בקייב באוקראינה. הערוץ סיים את שידוריו ונסגר במאי 2014, לאחר שפיטר את כל העובדים בישראל. הערוץ המשיך לפעול באוקראינה, תחת שם חדש, "UN1", והחל להתמקד בחדשות פנים-אוקראיניות. בזמן פעילותו, ניתן היה לקלוט את הערוץ בשפות שונות : אנגלית, רוסית, אוקראינית, צרפתית, ספרדית וערבית. i24news אתר האינטרנט הרשמי של ערוץ החדשות היהודי איתמר כהן, איגור קולומויסקי, באתר TheMarker אלכסנדר כץ, ביה"ד לעבודה: בוטלו פיטורי 6 עובדי ערוץ החדשות היהודי jn1 שהתאגדו, באתר אייס, 20 במאי 2014
זאב בן אריה (שגריר)

זאב בן-אריה (נולד ב-30 באוקטובר 1945) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בבלארוס. בן-אריה נולד בעיר חרקוב שבאוקראינה בשם ולדימיר פלנצ'יק. למד באוניברסיטת חרקוב ולאחר סיום לימודיו בשנת 1971 עלה לישראל. בשנת 1972 החל לעבוד בקול ישראל ושנים רבות היה מנהל מחלקת החדשות בשפה הרוסית. היה מחברי מערכת העיתון בשפה הרוסית "ורמיה" שיצא לאור בישראל בשנות ה-90. בתחילת שנות ה-90 הצטרף לשירות החוץ של ישראל. תחילה עבד בתפקידים שונים בשגרירויות ישראל בקייב, מינסק ומוסקבה. באוגוסט 2004 מונה לשגריר ישראל בבלארוס, תפקיד אותו מילא עד לשנת 2009. בסוף 2009 התמנה לשגריר בלטביה ושגריר לא תושב בליטא. לאחר מכן היה תקופה קצרה יועצו של שר החוץ אביגדור ליברמן עד שנאלץ לפרוש בעקבות החשדות נגדו. בן-אריה, הדובר כמה שפות, עוסק בספרות ותרגם כמה ספרים עבריים לרוסית. בשנת 2010 נחקר בן-אריה בחשד שבהיותו שגריר בבלארוס עדכן את חבר הכנסת אביגדור ליברמן אודות בקשה לסיוע בחקירות בעניינו אותה התבקש להעביר ממשרד המשפטים הישראלי לרשויות החוק בבלארוס. על פי החשד, עובדה זו סייעה לו לקבל את תפקיד השגריר בריגה. הפרשה זכתה לכינוי "פרשת השגריר". בשנת 2012 הורשע בן-אריה בבית משפט במסגרת עסקת טיעון ונגזרו עליו 4 חודשי עבודות שירות. מינויים בשירות החוץ, החלטה מס. 1092 של הממשלה מיום 20.12.2009 אלי ברדנשטיין, שגריר המעטפות מבלרוס הולך הביתה, באתר nrg‏, 24 בנובמבר 2010 אביאל מגנזי, 4 חודשי עבודות שירות לשגריר של ליברמן, באתר ynet, 28 באוקטובר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאופולד גמלין

לאופולד גמלין (בגרמנית: Leopold Gmelin;‏ 2 באוגוסט 1788 - 13 באפריל 1853) היה כימאי ורופא גרמני. גמלין נולד ליוהאן פרידריך גמלין ב-1788. הוא למד רפואה וכימיה באוניברסיטאות גטינגן, טובינגן ווינה. בשנת 1813 החל להרצות על כימיה באוניברסיטת היידלברג. כארבע שנים אחרי כן, הפך לפרופסור לכימיה ולרפואה. ב-1822, גילה את אשלגן הבלוטות כחול אלחוטן (Potassium ferricyanide). הוא כתב על הגילוי שלו בספר 'מדריך לכימיה' (בגרמנית; Handbuch der Chemie). בשנת 1827 גילה את הטאורין ביחד עם פרידריך טידמן(אנ'). גמלין מת ב-1853 בהיידלברג. אחד מתלמידיו היה הכימאי פרידריך ולר. מדיה וקבצים בנושא לאופולד גמלין בוויקישיתוף לאופולד גמלין, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה שם אשלגן הבלוטות כחול אלחוטן ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארתור לנק

ארתור לנק (נולד ב-10 בפברואר 1964) הוא דיפלומט ישראלי, בעבר שגריר ישראל באזרבייג'ן ובדרום אפריקה. לנק נולד בפטרסון במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. עלה לישראל בשנת 1983. בשנים 1984–1986 שירת כחובש בצה"ל, והיה מדריך לעזרה ראשונה בבית ספר להכשרת קציני רפואה של צה"ל. לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית וקיבל תואר במשפטים ותואר שני במשפט הבינלאומי. לנק הצטרף בשנת 1994 לשירות החוץ של ישראל. תחילה הוצב בשגרירות הישראלית בניו דלהי, ולאחר מכן בלוס אנג'לס. היה מנהל המחלקה למשפט בינלאומי במשרד החוץ והיה שותף בצוות המשפטי שייצג את ישראל בבית הדין הבינלאומי בהאג בעניין גדר ההפרדה. הוא גם שירת בוועדת מזכ"ל האו"ם לבירור העובדות של פרשת המשט בשנים 2010–2011. באפריל 2005 מונה לנק לשגריר הישראלי באזרבייג'ן, תפקיד בו כיהן עד לשנת 2009. בינואר 2013 הוחלט למנותו לשגריר ישראל בדרום אפריקה ושגריר לא תושב בלסוטו, סווזילנד ומאוריציוס, שם כיהן עד שנת 2017. לנק היה מרצה במכון הרצוג לחקר המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון. מדיה וקבצים בנושא ארתור לנק בוויקישיתוף ריאיון עם לנק, באתר SHALOM ארתור לנק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארתור לנק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מינויים בשירות החוץ | מספר החלטה 706, באתר GOV.IL ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משחק דפדפן

משחק דפדפן הוא משחק מחשב אינטרנטי אליו ניגשים באמצעות דפדפן. משחקי דפדפן ממומשים בטכנולוגיות אינטרנט סטנדרטיות או בתוספות לדפדפן, כגון אדובי פלאש או Java. משחקים אלו כוללים בדרך כלל ממשק משתמש בטכנולוגיות צד לקוח הנתמכות בדפדפן, כגון HTML, ובטכנולוגיות צד-שרת על מנת לממש לוגיקה ותיאום בין מספר שחקנים. משחקי דפדפן הם ניידים וניתן לשחקם דרך מגוון מכשירים שונים, דפדפנים ומערכות הפעלה. משחקי דפדפן הם לעיתים קרובות חינמיים ואינם דורשים התקנת תוכנות על מחשב השחקן, מלבד הדפדפן וחיבור לאינטרנט. חלק ממשחקי הדפדפן הם מרובי משתתפים ובהם אינטראקציה בין מספר שחקנים. לרוב משחקי הדפדפן אינם מצריכים מחשב בעל יכולת עיבוד גרפית גבוהה. לאחר 2010, משחקי דפדפן שנכתבו בפורמטים אחרים מלבד Flash נותרים פופולריים, כגון HTML5, WebGL ו-WebAssembly. וב - 12.1.2021 הוסר הפלאש מכלל הדפדפנים באינטרנט (מלבד דפדפנים בודדים שמלכתחילה נועדו בשביל משחקי פלאש וכדומה) הפלאש נמחק היות שגרם לפריצות רחבות בקרב משתמשים ואתרים אשר השתמשו בו, מה שגרם לכ-90% ממשחקי הדפדפן הפופולריים לחדול מלתפעל. כתוצאה מכך אתרים דוגמת Friv שהתבססו על משחקי דפדפן מופעלים על ידי Flash נסגרו. בהמשך חלקם נפתחו מחדש תוך שימוש בטכנולוגיות אחרות. מדיה וקבצים בנושא משחק דפדפן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפרד ג'ולס אייר

אלפרד ג'ולס אייר (באנגלית: Alfred Jules Ayer‏; 29 באוקטובר 1910 – 27 ביוני 1989), שנודע בעיקר כאיי ג'יי אייר, היה פילוסוף יהודי-בריטי (אמו ממשפחת מייסד "סיטרואן", היהודי אנדרה סיטרואן). תרם לעלייתו של הפוזיטיביזם הלוגי בארצות דוברות האנגלית בספריו: "שפה, אמת ולוגיקה" (1936) ו"בעיית הידע" (1956). אייר למד באיטון ושירת בצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה. במובנים רבים אייר היה ממשיכו של ברטראנד ראסל, הגם שאת פרסומו רכש בעיקר עקב פיתוח רעיונותיהם של אחרים ולא בזכות יצירה מקורית. ייתכן שהוא מוכר ביותר בזכות עקרון האימות, ניסיון ליצירת תהליך שיקבע האם למשפט ערך לוגי כלשהו. בתקופות מסוימות לימד והרצה בארצות הברית, בפרט, כיהן כפרופסור אורח בקולג' בארד בסתיו 1987, שם לימד את הקורסים "מור וראסל" ו"רייל ואוסטין". מעט לפני מותו ב-1989 התפרסם עקב חוויית "כמעט מוות" חריגה, שנדמה כי הסיטה אותו מהספקנות הדתית שאפיינה אותו כל חייו. מאידך, ייתכן שרק ניסה לדווח על חווייתו באופן כן, אובייקטיבי ואמפירי. ידע אפריורי אלפרד ג'ולס אייר, ברשת החברתית Goodreads גרהם מקדונלד, ניקהיל קרישנן, אלפרד ג'ולס אייר, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית) אלפרד ג'ולס אייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.