laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוז'ה דזורמיה

רוז'ה דזורמיה (בצרפתית: Roger Désormière;‏ 13 בספטמבר 1898 – 25 באוקטובר 1963) היה מנצח צרפתי. הוא נודע בניצוח על ההקלטה הראשונה השלמה, ויש אומרים הטובה ביותר, של האופרה "פליאס ומליסנד" של דביסי, אשר הוקלטה בפריז בתקופת הכיבוש הנאצי. הקלטת האופרה של דביסי נעשתה בשנת 1941, ודזורמיה היה אז אחד מאמני הניצוח המהוללים ביותר של צרפת, במידה רבה הודות לעבודתו עם להקת הבלט Suédois ועם ה"באלט רוס" של סרגיי דיאגילב. הוא ניצח על ביצוע הבכורה של Relâche בשנת 1924, מצג ראינוע ומוזיקה של פרנסיס פיקאביה ואריק סאטי, עם קטע מוסרט, "משחק ביניים", בבימוי רנה קלייר. דזורמיה עשה לו גם שם בלתי מבוטל גם כחלילן; כתומך נלהב ברפרטואר של המאה ה-20 (מסייאן, סאטי, בולז, אנרי דיטייה ומוריס דורופלה יצאו כולם נשכרים מתמיכתו ביצירותיהם); ובקצה הכרונולוגי השני, בעריכה וביצוע של מוזיקה עתיקה (הוא השיב לחיים יצירות נשכחות ברובן של קופרן, ראמו, מישל רישאר דלאלנד ובני זמנם). דזורמיה מונה למנהל האופרה של פריז בשנת 1945, אחרי שהחזיק קודם במשרה המקבילה באופרה קומיק של פריז. בשעת נסיעה ברומא בשנת 1950, סבל אירוע מוחי קשה. השיתוק שנגרם לו כתוצאה מכך קטע את כל פעילויותיו המוזיקליות. הוא איבד את כושר הדיבור ונשאר נטול דיבר ופרוש עד סוף ימיו. מדיה וקבצים בנושא רוז'ה דזורמיה בוויקישיתוף רוז'ה דזורמיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוז'ה דזורמיה, באתר AllMusic (באנגלית) רוז'ה דזורמיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) רוז'ה דזורמיה, באתר Discogs (באנגלית) 2003 discussion of historic recordings by Désormière More detailed account of Désormière's career(הקישור אינו פעיל)
תשבץ מוצפן

תשבץ מוצפן או תשבץ קוד הוא תשבץ פתור שהאותיות בפתרון הוחלפו במספרים לפי צופן החלפה מסוים, שאינו ידוע מראש לפותר הפוטנציאלי. מקובל לתת לפותרים קצה חוט בדמות שווה הערך המספרי של כמה אותיות. בכל אחת ממשבצות התשבץ (שאינן תפוסות על ידי נקודות שחורות) מוצב מספר שמייצג אות. הפותר אמור להחליף את המספרים באותיות הידועות לו, ולנסות לנחש את יתר האותיות בהתבסס על ההרכבים שייווצרו. אם, למשל, במילה של 4 אותיות יודע הפותר שהאות הראשונה היא פ', האות השנייה ת', האות השלישית לא ידועה והאות הרביעית היא מ', הפותר ינחש בנקל שהאות החסרה היא ג', כי רק היא תשלים את הרכב האותיות למילה בעלת מובן בשפה העברית. לאחר שהפותר חשף אות נוספת, ישבץ אותה בכל משבצת שבה רשום המספר המייצג אותה, וכך יקל על ניחושן של מילים נוספות וגילוין של אותיות נוספות. בתשבץ מוצפן חשוב למעט באותיות חסומות (אות חסומה היא אות הנמצאת רק במילה אחת, בעוד יתר האותיות משתתפות בהרכבן של שתי מילים, האחת אופקית והשנייה אנכית), ולכן מתאימות במיוחד למטרה זו מסגרות של תשבצי קו, כי תשבצי קו אפשר ליצור ללא אותיות חסומות. מקובל להעשיר את התשבצים המוצפנים בתוספות מוצפנות לפי אותו צופן החלפה, כמו בדוגמה המוצגת כאן, שבה הוצפן גם שם של ספר ושם מחברו.
עורביים

עוֹרְבִיִּים (שם מדעי: Corvidae) הם משפחה בסדרת ציפורי השיר. הם עופות גדולים מאוד יחסית לציפורי השיר ולמעשה הגדולים ביותר כשהגדול מכולם הוא עורב עב-מקור שמגיע לאורך 64 ס"מ ולמשקל 1.5 ק"ג ודומה לו אך קטן יותר הוא עורב שחור. אלו עופות שחלקם שחורים ואחרים צבעוניים, חומים או לבנים. הם בעלי מקור גדול ונוקשה שמבליט אותם וקולם חד וצורמני. רבים מהמינים בסדרה הם אוכלי כל הניזונים מצמחים, אגוזים, פירות, זרעים וגם מהחי כמו מציד של יצורים קטנים או של ביצים וגוזלים. חלקם הם אוכלי נבלות מובהקים. המינים הגדולים, ובעיקר העורבים, מראים יכולות למידה מרשימות. הם חיים בכל העולם ויכולים להסתגל למגוון בתי גידול מיערות גשם ועד הטונדרה והמדבריות וכן לערים הגדולות. בישראל נמצאים המינים הבאים: עורבני שחור-כיפה, זג צהוב-מקור, זג אדום-מקור, עקעק זנבתן, קאק, עורב הודי, עורב מזרע, עורב אפור, עורב חום-עורף, עורב שחור ועורב קצר-זנב. עורב (Corvus) קאק (Coloeus) זג (Pyrrhocorax) Crypsirina Dendrocitta סוג ומין יחיד: Platysmurus leucopterus סוג ומין יחיד: Temnurus temnurus עקעק (Pica) עקעק כחול (Urocissa) עקעק ירוק (Cissa) עקעק תכול (Cyanopica) עורבני (Garrulus) Podoces סוג ומין יחיד Ptilostomus afer סוג ומין יחיד Zavattariornis stresemanni קיק אגוזים (Nucifraga) Perisoreus Aphelocoma Calocitta ציאנוסיטה (Cyanocitta) Cyanocorax סוג ומין יחיד Psilorhinus morio Cyanolyca סוג ומין יחיד Gymnorhinus cyanocephalus סוג ומין יחיד Platylophus galericulatus סוגים שנכחדו: Miocorvus Miopica Miocitta Henocitta Protocitta עורביים, באתר ITIS (באנגלית) עורביים, באתר NCBI (באנגלית) עורביים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עורביים, באתר GBIF (באנגלית) עורביים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מישל רישאר דלאלנד

מישל רישאר דלאלנד (בצרפתית: Michel-Richard de Lalande;‏ 1657 – 18 ביוני 1726) היה מלחין בארוק צרפתי פורה ונגן עוגב. דלאלנד היה מחשובי המלחינים של מה שכונה גראן מוטט ותפוקתו בסוגה זו התקרבה ל-80 יצירות. כמו כן חיבר סוויטות תזמורתיות, שנודעו כ"סימפוניות לארוחת הערב של המלך", או בניסוח החלופי של התקופה, פשוט "סימפוניות". דלאלנד חיבר גם באלטים. דלאלנד, שנולד בפריז, היה בן זמנם של ז'אן-בטיסט לולי ופרנסואה קופרן. הוא היה המורה למוזיקה של בנות מלך צרפת לואי ה-14 וניצח על הקאפלה המלכותית משנת 1714 עד מותו בורסאי ב-1726. יש הרואים בדלאלנד את גדול מלחיני ה"מוטט הגדול" הצרפתי, יצירה כנסייתית לסולנים, מקהלה ותזמורת גדולה יחסית, שענתה לטעמו של לואי ה-14 הודות להוד ולהדר שאפיינו אותה. בהתאם למסורת, ארגן לואי ה-14 תחרות בין מלחינים, שהתבקשו לחבר מוזיקה לטקסט מוסכם במשך זמן קצוב. המלך היה השופט היחיד בתחרות. דלאלנד היה בין ארבעת הזוכים, ועליו הוטלה המשימה לחבר מוזיקה לרבע האחרון של השנה (שאר המתמודדים היו קופייה, קולאס ומינורה). הרבעון של דלאלנד היה החשוב מכולם בזכות חג המולד. בהמשך הוטל עליו מלוא האחריות לחיבור מוזיקה כנסייתית במשך כל השנה. דלאלנד הותיר אחריו גרסאות רבות של יצירותיו. בגרסאות המוקדמות ניכרת נאמנות לסגנון הבארוק הצרפתי, אך השינויים שבאו אחריהן משלבים קווים קישוטיים יותר, איטלקיים בסגנונם ומקדישים יתר תשומת לב לקונטרפונקט פוליפוני. לפחות ארבעה קבצים של יצירותיו קיימים כיום, כל אחד מהם מציג השקפה שונה כלפי עבודתו של מלחין, כפי שראו אותה האנשים שהרכיבו קבצים אלה. עבודת המחקר ביצירתו של דלאלנד נתקלה בקשיים בגלל חוסר העקביות באיות שם משפחתו: דה לאלנד, לאלאנד, לה לאנד, דה לה לאנד ועוד. המשפחה כתבה את השם Delalande מדיה וקבצים בנושא מישל רישאר דלאלנד בוויקישיתוף מישל רישאר דלאלנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מישל רישאר דלאלנד, באתר ספוטיפיי מישל רישאר דלאלנד, באתר AllMusic (באנגלית) מישל רישאר דלאלנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) מישל רישאר דלאלנד, באתר Discogs (באנגלית) מישל רישאר דלאלנד בארכיון Werner Icking Music מישל רישאר דלאלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איוור סילט

איוור סילט (באסטונית: Ivar Sild; נולד ב-24 במרץ 1977) הוא משורר ומבקר ספרות אסטוני. אִיוָר סִילְט, יליד טאלין, למד יערנות במכללה חקלאית, וספר שיריו הראשון ראה אור בשנת 1996. מאוחר יותר למד שפה וספרות אסטונית באוניברסיטת טאלין ופרסם שישה קובצי שירה נוספים, שאחדים מהם זכו לתהודה רבה, בעיקר בזכות התמקדותם בטבע הקרוב ללבם של אסטונים רבים, בגלל הביקורת החברתית הכלולה בהם, ובשל האופן הישיר, שהמשורר מתייחס בהם להומוסקסואליות שלו. עם ספרי השירה של סילט נמנים הקבצים "שירים לא-נבחרים" (1996), "מכונת הדימויים" (2001), "אמונה, טבע, אהבה" (2002), "דם כחול ותחליף סם" (2003) ו"עִם זֶרַע וּלְגַמְרֵי" (2006). בשנת (2007) הופיע רומאן ראשון מפרי עטו, "העיר המחוללת". סילט, העורך אתר ספרות ברשת האינטרנט וכותב בלוג משלו, מתגורר בכפר פיהקילה שבנפת סווה (מחוז האריו), כעשרים קילומטרים מערבה מבירת אסטוניה. מדיה וקבצים בנושא איוור סילט בוויקישיתוף איוור סילט, ברשת החברתית Goodreads איוור סילט, להומופובים, תירגם מאסטונית רמי סערי, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2007 "האוטובוס שועט שועט", שיר מאת איוור סילט בתרגום רמי סערי לעברית
הביאנלה בהרצליה

הבִּיאֶנָּלֶה בהרצליה הייתה ביאנלה לאמנות עכשווית שנערכה בעיר הרצליה שלוש פעמים. הביאנלה הוצגה באתרים ברחוב סוקולוב וסביבתו בהרצליה, וכן במוזיאון הרצליה. הביאנלה הראשונה נערכה בין התאריכים 23-1 באוקטובר 2007. נושא הביאנלה היה "העורף" והיא נאצרה על ידי יהושע סימון. הביאנלה השנייה הוצגה בין התאריכים 3-10 באוקטובר 2009. היא נאצרה על ידי עדי אנגלמן, מאיר קורדבני והילה טוני נבוק. ב-10-20 באוקטובר 2011 התקיימה הביאנלה השלישית, באוצרותו של אורי דסאו, תחת הכותרת "המכה השנייה". בנוסף לתצוגת האמנות, במהלך הביאנלה התקיימו ברחובות שבסביבת המוצגים מופעי מוזיקה בשלל סגנונות. מכונית מכוסה אספלט מאת מעין שטראוס (2007) "גיליוטינה" מאת אריאל קליינר (2007) "כלבים" מאת אור קידר (2007) "מצפה" של הלל רומן (2009) אתר האינטרנט הרשמי של הביאנלה בהרצליה דנה גילרמן, ריקוד העורף, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2007 שי-לי שינדלר‏, ארטנוילנד, באתר וואלה, 25 בספטמבר 2007 טלי כהן גרבוז, חלל אורבני, באתר ynet, 25 בספטמבר 2007 סמדר שפי, בלון נפוח ברחובות הרצליה, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2007 גל קרניאל, מותק הזמנתי לנו מקומות, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2007 דנה גילרמן, הביאנלה בהרצליה: מהבינלאומי למקומי, באתר כלכליסט, 27 בספטמבר 2009 חגית פלג-רותם, ‏פיקניק בחוצות העיר, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2009 אלי ערמון אזולאי, עכבר העיר אונליין, הפסאז'ים של הרצליה, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2009 מוריה בן ברק, הביאנלה לאמנות בהרצליה: 3 עבודות בולטות, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2009 סמדר שפי, עכבר העיר אונליין, משבר זהות בביאנלה לאמנות בהרצליה, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2009 אסי גל, City-wide celebration, ג'רוזלם פוסט, 1 באוקטובר 2009
קנטרה

אלְ-קַנְטַרַה (בערבית: القنطرة; באופן מילולי: הקשת, או: הגשר) היא עיר בצפון-מזרח מצרים, במחוז אסמאעיליה. העיר מחולקת לשני חלקים הנמצאים משני צידיה של תעלת סואץ; אל-קנטרה המערבית (القنطرة غرب, אל-קנטרה אל ע'רבייה) וקנטרה המזרחית (القنطرة الشرقية, אל-קנטרה א-שרקייה). העיר ממוקמת 160 ק"מ צפונית-מזרחית לקהיר ו-50 ק"מ דרומית לפורט סעיד. מדרום לקנטרה מצוי גשר לכלי רכב והנקרא גשר שלום מובארכ או גשר תעלת סואץ. גשר זה, הוקם בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 בעקבות שיתוף פעולה של ממשלת מצרים עם ממשלת יפן. כ-7 קילומטרים צפונית מזרחית לאל-קנטרה המזרחית, מצוי היישוב א-תל אל אסמר ומצוי בו קמפוס קנטרה של אוניברסיטת סיני (הקמפוס השני של האוניברסיטה נמצא באל-עריש). בעת מלחמת העולם הראשונה התרחשו מספר קרבות שנועדו להקנות שליטה על התעלה. בין השנים 1916–1920 היוותה העיר את הבסיס המרכזי ליחידות חיל הפרשים האוסטרליות, ולצורך כך הוקם בעיר מרכז רפואי. באותה העת, נהנתה העיר משיגשוג מעצם העובדה שהקנתה שירותים שונים ליחידות הרבות שפקדו את המקום. במקביל בשנת 1916 חובר מזרח העיר למסילת רכבת מארץ ישראל דרך אל-עריש. מסילת רכבת אחרת מחברת את מערב העיר עם קהיר. מחוץ לעיר מצוי בית קברות צבאי של הרוגי מדינות ההסכמה וכן אנדרטה. בית הקברות הוקם בפברואר 1916 והיה בשימוש עד לשנת 1920. לאחר המלחמה, הוכפל שטח בית הקברות בעקבות קבורה מחודשת של חללי המלחמה במטרה לרכז את חללי קרבות המדבר, ובעיקר חללי קרבות אל עריש רפיח ורומני. בית הקברות מכיל 1562 קברים, וכן 110 קברים ממלחמת העולם השנייה. בבית הקברות מצויים גם 341 קברים של חללים מאומות אחרות. אנדרטת קנטרה מנציחה את זכרם של 16 חיילים ניו זילנדים שנפלו בקרבות מלחמת העולם הראשונה ושמקום קבורתם לא נודע. במפקד שנערך בסיני ב-1937 נמנו בעיר 1,927 תושבים, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה בחצי האי סיני באותה עת, אחרי אל-עריש. במלחמת העולם השנייה הצבא הבריטי הפעיל בקנטרה בית חולים צבאי שבראשו עמד הד"ר רפאל גז'בין. בעת מלחמת ששת הימים בשנת 1967 עבר חלקה המזרחי של העיר לידי ישראל, ובשנת 1973 בעת מלחמת יום כיפור שב חלק זה של העיר לידי הצבא המצרי, אשר החזיק בו עד להפסקת האש. בשנת 1974 שבה העיר לשליטה מצרית מלאה. ג'ו עמר שר בשירו האנטי מלחמתי מ-1967 "...מקוניטרה לקנטרה תשמע רק הגיטרה, ובמקום רעמי התותחים ישמע רק שבת אחים..." כתגובה למלחמת ששת הימים. אריק לביא מזכיר את קנטרה בשני שירים שלו: בשיר "כיפאק היי" (מילים: אורי סלע, לחן: דוד קריבושי): הפלוגה בדרך שרה והשיר עולה, עולה כל הארץ לנו שרה מקוניטרה עד קנטרה כיפאק היי, כיפאק היי, כיפאק היי, היי, היי! כיפאק היי, כיפאק היי, כיפאק היי, היי, היי! וב"שיר הקטר": תפסיק לספר לי סיפורים על המנדט, ועל האנגלים, ועל הנסיעות שעשית מביירות ועד קנטרה. זה לא מעניין אף אחד היום... אנחנו, שישה עשר הדיזלים הגדולים עושים יותר ממאה קטרי קיטור. אז זוז.. זוז.. זוז הצידה ותן לצאת לדרך! קנטרה מוזכרת גם בסיום הסרט הישראלי "אוונטי פופולו". מבצע ויקטוריה מדיה וקבצים בנושא קנטרה בוויקישיתוף נתונים טכניים ותמונות של "גשר תעלת סואץ" וידאו: כתבה של ה-BBC מתקופת מלחמת יום הכיפורים ערי מצרים מנשה הראל, מסעי סיני, עמ' 76, הוצאת עם עובד, 1968
בנזוקאין

בנזוקאין (Benzocaine) הוא חומר המיועד לאילחוש והרדמה מקומית. בנזוקאין הוא נגזרת של החומר לידוקאין והוא חלש ממנו באופן ההשפעה המיידית ומשך ההשפעה. השימוש בבנזוקאין הוא בעיקר בתעשיית התרופות והקוסמטיקה, כאשר הוא משמש כמרכיב הפעיל בתרופות ללא מרשם להפחתת כאב או אי נוחות הנגרמים על ידי גירויי עור קלים, כאבי גרון, כוויות שמש, כאבים מצמיחת שיניים אצל תינוקות, גירוי וגינלי או רקטלי, ציפורניים חודרניות, טחורים, ועוד. בנוסף, בנזוקאין משמש בקונדומים מסוימים, דוגמת דורקס Performa, כחומר מאלחש לעיכוב השפיכה. בנזוקאין סונתז לראשונה ב-1890 על ידי הכימאי הגרמני אדוארד ריצרט (Eduard Ritsert) הוא הוכנס לשוק בשנת 1902 תחת השם "Anästhesin". שימוש יתר במאלחשים הניתנים באופן אוראלי, כדוגמת הבנזוקאין, מגדילים את הסיכוי ל- Pulmonary aspiration, כלומר לחדירת חומר ממערכת העיכול העליונה אל בית הקול או אל דרכי האוויר התחתונות. שימוש במאלחש אוראלי בשילוב עם שתייה לפני השינה עלול להיות מסוכן. שימוש אוראלי במוצרים המכילים בנזוקאין נמצא כגורם למטהמוגלובינמיה, מחלת דם בה נפגעת יכולתו של ההמוגלובין שבתאי הדם האדומים לשאת חמצן. תופעת לוואי זו נפוצה בעיקר בקרב ילדים מתחת לגיל שנתיים השימוש בבנזוקאין היה לרווח בישראל, בעיקר לאחר שמוצר אילחוש והרדמה אחר המבוסס על פרוקאין (אנ') (מוכר גם בשם המסחרי "נובוקאין"), שגם הוא נגזרת של לידוקאין, הוצא משימוש מפאת תופעות לוואי רבות וחיי מדף קצרים יחסית. בנזוקאין משמש בישראל בתרופות נגד כאבי גרון (כמו קלגרון ורפאתריצין). הוא מאלחש מעט את אזור הגרון ובכך משכך את הכאב. מינונו בתרופה כ–2 מיליגרם. כמו כן הבנזוקאין נמצא בשימוש בטיפולי שיניים, בתור חומר מאלחש הנמרח על ידי הרופא המטפל על החניכיים, קודם לזריקת ההרדמה. מדיה וקבצים בנושא בנזוקאין בוויקישיתוף הערך "בנזוקאין", באתר ויקירפואה Deutsche Biographie: Ritsert, Eduard Ritsert, E. (1925) "Über den Werdegang des Anästhesins" (On the development of Anästhesin), Pharmazeutische Zeitung, vol. 60, pages 1006-1008. See also: Christoph Friedrich and Magdalena Klimonow, "150. Geburtstag: Eduard Ritsert und das Anaesthesin" (150th birthday: Eduard Ritsert and Anästhetsin [Benzocaine]"), Pharmazeutische Zeitung online. First published clinical study demonstrating the efficacy of benzocaine: Noorden, C. v. (1902) "Ueber para-Aminobenzoesäure-Ester als locales Anästhetikum" (On [an] ester of para-aminobenzoic acid as a local anaesthetic), Klinische Wochenschrift, vol. 39, pages 373-375 Benzocaine Topical Products: Sprays, Gels and Liquids - Risk of Methemoglobinemia קלגרון, באתר מעבדות רפא בע"מ הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תזמורת רדיו צפון גרמניה

תזמורת רדיו צפון גרמניה (בגרמנית: NDR Elbphilharmonie Orchester ידועה גם בראשי התיבות, כתזמורת אלבפילהרמוני NDR) היא התזמורת היוקרתית ביותר בהמבורג ונחשבת לאחת התזמורות המעולות בגרמניה. אולם הבית של התזמורת משנת 2017 הוא אולם הקונצרטים אלבפילהרמוני שבעיר המבורג. התזמורת נוסדה על ידי שלטונות הכיבוש הבריטיים אחרי מלחמת העולם השנייה, כיוון שתחנת רדיו המבורג הייתה היחידה שנותרה לפליטה במה שיהיה בהמשך לגרמניה המערבית. נגניה הראשונים באו בעיקר משורות תזמורת הרדיו שפעלה בהמבורג תחת שלטון הרייך הנאצי. הנס שמידט-איסרשטדט התגורר סמוך לאזור המבורג ועליו הוטלה המשימה להרכיב את התזמורת. ביצוע המשימה נמשך שישה חודשים. הקונצרט הראשון התקיים בנובמבר 1945 בניצוח שמידט-איסרשטדט, עם הכנר יהודי מנוחין כסולן. התזמורת ביקרה לראשונה בבריטניה בשנת 1951, כחלק מן הקונצרטים לחגיגות את הפתיחה מחדש של אולם הסחר החופשי במנצ'סטר. התזמורת עשתה לה שם ברפרטואר הקלאסי והרומנטי, כגון יצירות ברוקנר ובטהובן כמו גם ביצירות בנות זמננו. כיום המנצח הראשי של התזמורת הוא המנצח האמריקאי אלן גילברט. אלן גילברט (2019 - ממשיך) תומאס הנגלברוק (2011 - 2019) כריסטוף פון דוהנאני (2004 - 2011) כריסטוף אשנבאך (1998 - 2004)* הרברט בלומסטדט (1996 - 1998) ג'ון אליוט גרדינר (1991 - 1994) גינתר ואנד (1982 - 1990) קלאוס טנשטדט (1979 - 1981) משה עצמון (1972 - 1976) הנס שמידט-איסרשטדט (1945 - 1971) אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת רדיו צפון גרמניה תזמורת רדיו צפון גרמניה, ברשת החברתית פייסבוק תזמורת רדיו צפון גרמניה, באתר ספוטיפיי תזמורת רדיו צפון גרמניה, באתר AllMusic (באנגלית) תזמורת רדיו צפון גרמניה, באתר MusicBrainz (באנגלית) תזמורת רדיו צפון גרמניה, באתר Discogs (באנגלית)
תשבץ לבן

תשבץ לבן הוא תשבץ שבו לא מסומנות ההפרדות (משבצות שחורות בתשבץ רגיל או קווים מעובים בתשבץ קו) בין המילים בשורות ובטורים השונים. הפותר אמור למצוא, בנוסף למילים המבוקשות בהגדרות, גם את מיקום ההפרדות ולסמן אותן. בגלל הקושי הנוסף, קשה יותר לפתור תשבץ לבן, אולם פותרי התשבצים המנוסים, המחפשים לעצמם אתגרים, אוהבים אותם במיוחד, לכן יש הוצאות לאור המפיקות חוברות תשבצים על טהרת התשבצים הלבנים. קל יותר לפתור תשבצים לבנים איטלקיים (ראו דוגמה בצד שמאל, למטה), משום שלגבי מיקום המילה, המבוקשת על פי ההגדרה, ידועה השורה או הטור, לעומת תשבץ לבן רגיל, שבו הטור או השורה אינם ידועים. לעיתים מוגש לפותר סיוע בתוך מסגרת התשבץ הלבן, כדי שתהיה לו נקודת התחלה לפתרון. הסיוע יכול להיות מילה או שתיים, המופיעות במקום המיועד להן, או הצבה של חלק מהנקודות השחורות או הקווים המפרידים. רישום מילה בתוך מסגרת התשבץ הלבן גורר מידע על מיקום הנקודות השחורות/הקווים המפרידים, בתחילתה ובסופה. תשבץ לבן באתר של הוצאת ענבר
הנס שמידט-איסרשטדט

הנס שמידט-איסרשטדט (בגרמנית: Hans Schmidt-Isserstedt;‏ 5 במאי 1900, ברלין – 28 במאי 1973, הולם-הולשטיין, גרמניה) היה מנצח ומלחין גרמני. הוא למד מוזיקה בהיידלברג ובמינסטר. עוד למד הלחנה אצל פרנץ שרקר בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין וקיבל דוקטורט בשנת 1923. הוא היה מנצח חזרות באופרה של וופרטאל משנת 1923. בשנים 1928 ל-1931 ניצח על האופרה של רוסטוק ומשנת 1931 עד 1933 על האופרה של דרמשטאדט. שמידט-איסרשמידט החזיק במשרת המנצח הראשון באופרה של המבורג משנת 1935 עד 1943. בשנת 1944 התמנה למנהל מוזיקלי באופרה הממלכתית של ברלין. ב-1945, אחרי תום מלחמת העולם השנייה, הזמין שלטונות הצבא הבריטי את שמידט-איסרשטדט לייסד תזמורת ברדיו צפון גרמניה בהמבורג. הוא ארגן תוך שישה חודשים את תזמורת רדיו צפון גרמניה וניצח על הקונצרט הראשון שלה בנובמבר 1945. מכאן המשיך כמנצח הראשי הראשון של התזמורת. משנת 1955 עד 1964 כיהן גם כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם. הקלטות של שמידט-איסרשטדט לכל הסימפוניות של בטהובן זכו להערכה גבוהה. שמידט-איסרשטדט מוכר בגרמניה כתומך מושבע במוזיקה של מייקל טיפט. המוזיקה שלו עצמו כוללת שירים, אופרה אחת ויצירות לתזמורת. בנו היה מפיק התקליטים הבריטי אריק סמית'. מדיה וקבצים בנושא הנס שמידט-איסרשטדט בוויקישיתוף הנס שמידט-איסרשטדט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנס שמידט-איסרשטדט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הנס שמידט-איסרשטדט, באתר AllMusic (באנגלית) הנס שמידט-איסרשטדט, באתר MusicBrainz (באנגלית) הנס שמידט-איסרשטדט, באתר Discogs (באנגלית) E., "פוטס, ג'וזף, "תזמורות רדיו אירופאיות: גרמניה המערבית" (ספטמבר 1955).96 (1351): 473-475. הספד להנס שמידט-איסרשטדט, הטיימס המוזיקלי,114 (1566): 734.
נפתיס

נפתיס (נבתחית) היא האלה המגינה על המתים במיתולוגיה המצרית. היא בתם של גב ונות, אחותו ואשתו של סת, אחותם של איזיס ואוזיריס, ואימו של אנוביס. בניגוד לבני משפחתה, הידע אודותיה מועט. מתוארת לרוב כ"גבירת הבית" והדבר משתקף בסמל ההירוגליפי של בית שהיא נושאת על ראשה בציורים רבים. היא ממונה על עזרה למתים לעבור בשלום את הדרך לעולם הבא, והיא אחת מהשופטים שמחליטים אם המת ראוי להיכנס לעולם הבא. נפתיס מוזכרת גם כאלה המגנה על פרעה מפני אויביו, אותם היא יכולה לחסל בעזרת משב נשימתה בלבד. נפתיס עסוקה לרוב בשימור הגוף ובהגנה עליו אחרי המוות. היא מגלמת את כוח הריפוי של האבל כמו גם הגנה עדינה, ולעיתים שקטה, על אחרים. היא מצביעה על החוכמה של פרישה מהחיים כדי להתאבל, להרהר, לקבל תובנות חדשות ולהיטען מחדש כשהאנרגיה התרוקנה. צבעיה הם ירוקים בהירים ואפורים כסופים. עזרה לאחותה איזיס לחבר את שלושה עשר חלקי גופתו של אוזיריס ולהפיח בו רוח חיים. אלוהויות במצרים העתיקה מדיה וקבצים בנושא נפתיס בוויקישיתוף נפתיס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'רום מוייסו

ג'רום מוייסו (בצרפתית: Jérôme Moïso; נולד ב-15 ביוני 1978 בפריז) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הסנטר, בעבר שיחק בליגת ה-NBA. לאחר שסיים את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, העמיד עצמו מוייסו לבחירה בדראפט. נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 2000 ושיחק עבור בוסטון סלטיקס, עבור ניו אורלינס הורנטס, עבור טורונטו ראפטורס ועבור קליבלנד קאבלירס. מויסו שיחק גם בקבוצה הרוסית חימקי מוסקבה, בלוטומטיקה רומא ובקלימאמיו בולוניה האיטלקיות, בריאל מדריד, בחובנטוד בדאלונה ובבילבאו באסקט הספרדיות, בג'יאנגסו דרגונס הסינית ובבי.סי. דניפרו האוקראינית. את הקריירה שלו סיים מוייסו בפיראטאס דה קואברדילס. מדיה וקבצים בנושא ג'רום מוייסו בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראס א-שטן

ראס א-שטן (או "ראס אל שטן", בערבית: رأس الشيطان, "הראש של שני החופים") הוא מפרץ הנמצא כ-50 ק"מ דרומית לטאבה, בחצי האי סיני שבמצרים. רצועת החוף ראס א-שטן נחשבת ליעד תיירותי בקרב ישראלים רבים, חרף אזהרות מסע רשמיות לשטח מצרי זה וכן לסיני כולה. השם ניתן לרצועה, מכיוון שישנו הר סלעי, בתוך הים, עם בליטה בקצהו, הנראית כמו ראש והוא למעשה נקודת ההשקה/המפגש של שני החופים: "מון איילנד" ו"ראס סיני". תיירים ישראלים רבים, אשר טיילו ונפשו במפרץ, בסוף שנות ה-80, טעו ושבשו את הגיית השם בערבית ל"ראס השטן", זאת בשל קצה ראש ההר הסלעי, הנראה בחושך ובלילה כמו ראש של שטן. רצועת החוף משופעת שוניות אלמוגים, המושך צוללים. ערך מורחב – מתקפת הטרור בסיני (2004) בליל ה-7 באוקטובר 2004 התפוצצו שלוש מכוניות תופת באזורי נופש המאופיינים בתיירות ישראלית בחופי סיני וגרמו למותם של 34 בני אדם מהם 13 ישראלים, ופציעתם של כ-100. שניים מהמטענים התפוצצו בראס א-שטן והשלישי, הגדול מכולם, בטאבה. בראס א-שטן התפוצצו המטענים בכניסה לשני חופים, "חוף מובארכ" (הידוע כיום בשמו ״ראס סיני״) וה"מון איילנד", אשר בו נהרגו שלושה ישראלים ונפצעו שמונה נוספים. בשנת 2006 הורשעו יונס מוחמד מחמוד, אוסאמה א-נחלאוי ומוחמד ג'איז סבח בביצוע מעשה טרור, רצח, אחזקת נשק לא-חוקי והשתייכות לארגון טרור, ונגזר עליהם גזר דין מוות. השלושה היו חברים בארגונים אסלאמיים, אך לא הוכח הקשר ביניהם לבין ארגון הטרור אל-קאעדה. מתיו טיג, סיני – חלום ושברו – מרירות המולידה טרור רוחשת בקרב שבטי הבדואים בחצי האי סיני, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 130, מרץ 2009 סוכנויות הידיעות, שלושה ממתכנני הפיגועים בסיני באוקטובר 2004 נידונו למוות, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2006 כתבי ynet, אנשי השב"כ בטאבה; לפחות 19 ישראלים נהרגו, באתר ynet, 8 באוקטובר 2004 אזהרת מסע – מצרים (חצי האי סיני): צפון סיני ודרום סיני, באתר המטה לביטחון לאומי אזהרות מסע: מצרים, באתר gov.il
אישטוואן וש

אישטוואן וש (בהונגרית: Vas István; 24 בספטמבר 1910 – 16 בדצמבר 1991) משורר, מתרגם, מסאי וסופר יהודי-הונגרי. אישטוואן וש נולד במשפחה יהודית אמידה בבודפשט. דרכו הספרותית של אישטוואן וש התחילה בראשית שנות הארבעים בעיקר כמתרגמם של פרנסואה ויון ושל גיום אפולינר להונגרית, אולם בשל מוצאו היהודי נרדף וש במהלך מלחמת העולם השנייה פוטר מעבודתו ונלקח מספר פעמים למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודיים עבור הצבא ההונגרי) והוסתר בידי אשתו השנייה ובידי הסופר גזה אוטליק. אחרי 1945 התנגש המשורר בעסקנים המרקסיסטים, שמונו לפקח על מדיניות התרבות והספרות של הונגריה, ובמשך שנות החמישים נאסר פרסום כתביו. הוא זכה פעמיים בפרס קושוט, הפרס היוקרתי ביותר בהונגריה (דומה לפרס ישראל): בשנת 1962 ובשנת 1985. אשתו השלישית הייתה הציירת פירושקה סאנטו (לבית שטיינר). אישטוואן וש פרסם בין השאר את קובצי השירה "הרס סתווי" (1932), "מוזה נמלטת" (1938), "יתום כפליים" (1947), "רגע רומאי" (1948), "רפסודיה בגן סתווי" (1960), "גזל רומאי" (1962), "שמש מחתרתית" (1965), "לא נחשב" (1969), "מה רוצה אותו אדם?" (1970), "מה שלא ניתן לומר" (1972), "דיוקן עצמי משנות השבעים" (1975), "מגיעים לזה" (1983) ו"בכל זאת" (1985). כמו כן פרסם, בין השאר, את הרומנים "בתים אבודים" (1943), "אהבה קשה" (1957) ו"לאחר מכן" (1991) ואת קובצי המסות "שנים ויצירות" (1958), "קירובים" (1969), "האל האלמוני" (1974) ו"גם כן, גם לא" (1987). פרס באומגרטן (1948) פרס אטילה יוז'ף (1951, 1956, 1961) לתרבות סוציאליסטית (1960) פרס קושוט (1962, 1985) עיטור מסדר הכבוד של העמל דרג זהב (1970) עיטור מסדר הדגל של הרפובליקה העממית ההונגרית מעוטר בזר דפנה (1980) Ki kicsoda a magyar irodalomban? Tárogató könyvek ISBN 9638607106(מיהו מי בספרות ההונגרית) גזה הגדוש: אישטוואן וש Színházi adattár. Országos Színháztörténeti Múzeum és Intézet (מאגר התיאטרון) Just Béla: Botrány. Szabó Lőrinc és Vas István Villon-fordításának bírálata; szerzői, Bp., 1940 Zimáné Lengyel Vera: Vas István; FSZEK, Bp., 1974 (Mai magyar költők. Bibliográfia) Fenyő István: Vas István; Akadémiai, Bp., 1976 (Kortársaink) (אישטוואן פנייה: אטישטוואן וש. בני תקופנו) Sumonyi Zoltán: Vas István; Szépirodalmi, Bp., 1982 (Arcok és vallomások) (אישטוואן שומוני:אישטוואן וש. פנים ועדויות) Kis Istvánné: Vas István 75 éves. Pályavázlat és ajánló bibliográfia; Debreceni Városi Könyvtár, Debrecen, 1986 Óda az észhez. In memoriam Vas István; vál., szerk., összeáll. Réz Pál; Nap, Bp., 1999 (In memoriam) Sturm László: Vas István; MMA, Bp., 2017 (Közelképek írókról) (לאסלו שטרום:אישטוואן וש. תמונות קרובות על סופרים) Domokos Mátyás: Ugyanarról másképpen /Racionalista költő és modernség (Vas István), 1975–76 ISBN 963 15 0951 6 Emlékezések Vas Istvánra a Pimmédián (אישטוואן וש במוזיאון הספרותי פטפי) Vas István művei műfordításokban (תרגומי יצירותיו לחמש שפות) Vas István (אישטוואן וש) Pécsi Tudományegyetem Könyvtár (ספריית פץ') מדיה וקבצים בנושא אישטוואן וש בוויקישיתוף אישטוואן וש, בכל זאת, תירגם מהונגרית רמי סערי, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2006 אישטוואן וש, באתר Discogs (באנגלית)