laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מלודרמה

מלודרמה היא סגנון תיאטרלי, הפונה לרגשות יותר מאשר לתבונה. המילה מלודרמה רומזת על שני מרכיבים שונים מהם נוצר סגנון זה: "מלו" מיוונית: מלודיה, מוזיקה, ואילו "דרם" מצרפתית: דרמה. מלודרמה היא לרוב סיפור דרמטי סטנדרטי המכיל בתוכו אלמנט או אירוע טרגי, אך שלא כבטרגדיה, במלודרמה הגיבור עשוי להצליח ולהשיג את מטרתו למרות האירוע הטרגי. בז'אנר זה קיימת חלוקה ברורה בין טובים לרעים (הנוכל עתיד להיענש והטובים יזכו בשכר), העלילה בו לא מפותחת או מעמיקה, אלא בסיסית ופשוטה. המלודרמה מתאפיינת לרוב באירועים הנראים מוקצנים לאדם הלא מעורב בסיפור, כגון קרב מרובה משתתפים או סצנה דרמטית בין זוג אוהבים. המלודרמה התפתחה במאה ה-19 באירופה. יסודותיה משפיעים ומופיעים בסגנונות התיאטרון המאוחרים יותר, בקולנוע ובטלוויזיה (בעיקר באופרות הסבון) עד היום. בקולנוע, מלודרמה היא תת-ז'אנר של סרטי הדרמה, המאופיינת בכך שבמרכזה עלילה הפונה אל רגשותיו של קהל הצופים, אשר לעיתים קרובות תעסוק בהתמודדות עם המשברים של רגשות אנושיים, מערכות יחסים (בין אם רומנטיות ובין אם לאו) כושלות, מצבים משפחתיים מתוחים, טרגדיה, מחלה, נוירוזות, או קשיים רגשיים ופיזיים. סרטים אלו בדרך כלל תלויים בהתפתחותה של דמות סטריאוטיפית ובתמות רגשניות מאוד. גיבור או גיבורת הסרט המלודרמטי מוצג כשהוא סובל מלחצים חברתיים איומים, הדחקה, פחדים, אירועים בלתי סבירים או קשיים עם חברים או מאהבים, במקום העבודה, בתוך המשפחה או בקרב הקהילה בה הוא חי. לעיתים, העלילות של סרטי המלודרמה אינן מציאותיות (עד כדי זלזול באינטליגנציה של הצופים), מלאות פאתוס, כוללות סיפורים רומנטיים מעושים ומופרכים, והדמויות סטראוטיפיות ומוגזמות. בשנות ה-50, במאי סרטי המלודרמה הבולט בהוליווד היה דאגלס סירק, אשר עבד עם רוק הדסון בסרטים "נכתב ברוח" "השיגעון הנפלא","אינטרלוד" ו"כל שהשמים מרשים" -ארבעה מהסרטים הבולטים ביותר בז'אנר. בשנות ה-90, סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה מלודרמטיות פנו לקהל של נשים אמריקאיות, על ידי הצגתן של ההשפעות של אלכוהוליזם, אלימות במשפחה, אונס וכדומה. סרטה של אנג'ליקה יוסטון משנת 1999 "אגנס בראון" הוא סרט טיפוסי של ז'אנר זה. במאי הקולנוע סידני לומט אמר בדיון על סרטו "לפני ששטן ידע" כי: "בדרמה הכתובה היטב, הסיפור נובע מתוך הדמויות, ואילו הדמויות במלודרמה הכתובה היטב - נובעות מתוך הסיפור". מלודרמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מלודרמה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארסה

פארסה (מצרפתית: Farce) או בַּדְחִית היא קומדיה שנכתבה לתיאטרון כמחזה או לקולנוע, שמטרתה לבדר את הקהל באמצעים של אירועים ראוותניים בעלי סבירות נמוכה, אם כי בדרך כלל אפשריים, תחפושות, טעויות בזיהוי, הומור מילולי ודרגות שונות של תחכום שכולל משחקי מילים, רמיזות מיניות וקצב עלילה מסחרר שמהירותו גדלה ככל שהעלילה מתקרבת לסופה (ובדרך כלל כוללת סצנת מרדף). הומור פיזי, אבסורד ונונסנס גם נפוצים ומיושמים בפארסה. בשיח משמשת המילה לתיאור מציאות מגוחכת במיוחד. פארסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בַּדְחִית, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סם ספייד

סם ספייד (באנגלית: Sam Spade) הוא דמות ספרותית בדיונית, חוקר פרטי גיבור ספר המתח הנץ ממלטה מאת הסופר דשיל האמט. דמותו של ספייד הפכה לקאנונית בספרות הבלשית. סמואל "סם" ספייד, המתואר כגבר קשוח, ציני, חד לשון ושנון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, הפועל בסביבה העירונית המאוכלסת בסן פרנסיסקו. ספייד הוא רווק כבן שלושים ובעברו שירת כחייל במלחמת העולם הראשונה וכן שימש כבלש משטרה. ספייד נשכר על ידי לקוחה יפהפייה בשם מיס וונדרלי למצוא את אחותה שנעלמה. שותפו של ספייד, מיילס ארצ'ר, מסכים לעקוב אחר האדם בו חושדת וונדרלי, איש מסתורי בשם פלויד ת'רסבי. ארצ'ר נרצח, וכך גם ת'רסבי, וספייד הופך לחשוד העיקרי ברציחתם. לאורך הספר מתגלה ספייד כמי שבקי היטב בשימוש באקדח וכן כבעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף. שרלוק הולמס פיליפ מרלו סם ספייד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אהרון לפידות, הנץ עדיין טורף, באתר ישראל היום, 15 במרץ 2013. דשיל האמט, "הנץ ממלטה", הוצאת שין שין שין, שנת 1967, עמוד 112. דשיל האמט, "הנץ ממלטה", הוצאת שין שין שין, שנת 1967, עמודים 40-41. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרמית בכר

כרמית בכר (באנגלית: Carmit Bachar‏; נולדה ב-4 בספטמבר 1974 בלוס אנג'לס קליפורניה) היא זמרת, רקדנית ושחקנית אמריקאית ממוצא ישראלי, שהשתתפה בלהקה הפוסיקט דולז. בכר נולדה בלוס אנג'לס שבארצות הברית, וגדלה באנסינו, קליפורניה. שני הוריה היו רקדנים. אמה, שהיא ממוצא הולנדי/אינדונזי, הייתה מורה לריקוד ואביה, שהוא ממוצא ישראלי-יהודי עבד עם אלביס פרסלי ומרסל מרסו. בלידתה הייתה עם שפה שסועה שתוקנה בניתוחים. היא הצטרפה לפוסיקט דולז בשנת 1995 בזמן שהן היו בסיבוב ההופעות שלהן. היא הייתה חברה בלהקה יותר זמן מאשר כל אחת מחברות הלהקה האחרות. רוב החברות הנוכחות, כולל הזמרת הראשית ניקול שרזינגר, לוהקו על ידי רובין אנטין בשנת 2002 או 2003, כשהלהקה עשתה את המהפך ללהקת זמרות. בשנת 2006 היא יצאה לסיבוב הופעות יחד עם הדולז לקידום האלבום PCD. בניגוד לדולז האחרות, לבכר אין שם של בובה. במקום זאת, הכינוי שלה הוא "Foxy". ב-2020 שבה להופיע עם הלהקה שהתאחדה, ותופיע עמן גם בסיבוב הופעות עולמי ראשון מאז פירוק הלהקה. בכר גם הופיעה במספר סרטים. היא הייתה בפתאום 30, ואחר כך ב"פולי", ו"מלך העקרבים". והיא הופיעה גם בסרט שיצא בשנת 2003 "המלאכיות של צ'ארלי: בהילוך גבוה" יחד עם שאר הפוסיקאט דולז. כרקדנית עצמאית היא הופיעה במספר הופעות חיות בסגנון רוק/פופ. בשנת 1999 היא השתתפה בסיבוב ההופעות "Livin' La Vida Loca" העולמי של ריקי מרטין. בשנת 2000 היא השתתפה בסיבוב ההופעות העולמי של נו דאוט ואף הופיעה עם גוון סטפאני במהלך השיר "Bathwater" בדי.וי.די של הלהקה, Rock Steady Live. בשנת 2004 היא הייתה רקדנית החיזוק של ג'נט ג'קסון במהלך ההופעה המתוקשרת שלה במופע המחצית של הסופרבול. בשנים 2003–2004 היא הייתה רקדנית בסבב ההופעות של ביונסה, ואף הופיעה בדי.וי.די של מסע ההופעות שלה משנת 2004 Beyoncé Live at Wembley. היא גם מופיעה בווידאו קליפים של ביונסה "Crazy in Love" ו-"Baby Boy". בכר גם הופיעה יחד עם קימברלי ויאט בווידאו קליפ "Shut Up" של ההבלאק אייד פיז. בגר גם מתחרה בהתעמלות קצבית, והגיעה למקום עשירי בתחרות העולמית. בשנת 2001 בלוס אנג'לס כרמית בכר, לי צ'רי, סקרלט ואחרות הקימו מועדון מחתרתי בשם פרידום (Freedom) שבו התקיים ליין המופעים "הזודיאק", אשר לפני כן התקיים במועדון האתלטיקה של הוליווד (Hollywood Athletic Club) ואז במועדון הקי (The Key Club). נכון לשנת 2006, כרמית עדיין פעלה בתור מפיקה באותו אירוע שעכשיו נקרא מופע הזודיאק (The Zodiac Show). מדיה וקבצים בנושא כרמית בכר בוויקישיתוף כרמית בכר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כרמית בכר, ברשת החברתית אינסטגרם כרמית בכר, ברשת החברתית טיקטוק כרמית בכר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כרמית בכר, באתר AllMovie (באנגלית) כרמית בכר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
רוג'ר דיקינס

סר רוג'ר אנטוני דיקינס (באנגלית: Roger Antony Deakins; נולד ב-24 במאי 1949) הוא צלם קולנוע אנגלי הידוע בעיקר בזכות שיתוף פעולתו עם הבמאים האחים כהן ועם הבמאי סם מנדס. דיקינס חבר באיגוד צלמי הקולנוע האמריקאי (ASC) והבריטי (BSC). בשנת 2011 קיבל פרס מפעל חיים על עבודתו מאיגוד צלמי הקולנוע האמריקאי. דיקינס היה מועמד לארבעה-עשר פרסי אוסקר על הצילום הטוב, וזכה בפרס פעמיים: בטקס פרסי האוסקר של שנת 2018 זכה בפרס על צילום הסרט "בלייד ראנר 2049" ובטקס פרסי האוסקר של שנת 2020 זכה בפרס על צילום הסרט "1917". דיקינס נולד בעיירה טורקי, אנגליה. כבר מגיל צעיר הביע עניין בתחום הצילום. שיתוף הפעולה הראשון שלו בתור צלם קולנוע עם האחים כהן היה בסרט ברטון פינק. בעקבות סרט זה, דיקינס השתתף בצילום מרבית סרטיהם של האחים כהן והיה הצלם הראשי שלהם. דיקינס קיבל את הפרס הראשון שלו מאיגוד צלמי הקולנוע האמריקאי (ASC) על עבודתו בסרט הקולנוע חומות של תקווה. הוא היה מועמד מספר פעמים נוספות ב-ASC על עבודתו בסרטים פארגו, קאנדאן, אחי, איפה אתה?, והאיש שלא היה שם, שעליו קיבל את הפרס השני שלו מהאיגוד האמריקאי. בשנת 2008, נהיה הצלם הראשון שקיבל מועמדות כפולה מה-ASC על שני סרטים שצילם, ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד ועל ארץ קשוחה, שזכה בפרס באפט"א על הצילום הטוב ביותר. דיקינס היה מועמד גם לפרס האוסקר על שני סרטים אלו. בשנת 2009, קיבל שוב מועמדות כפולה מה-ASC על צילום הסרטים חלון פנורמי ועל נער קריאה. בשנת 2011, היה מועמד לפרס ה-ASC על צילום הסרט אומץ אמיתי. באותה השנה קיבל דיקינס פרס מפעל חיים על עבודתו בתחום הצילום מטעם ה-ASC. בשנת 2012 זכה בפרס נוסף מטעם ה-ASC על צילום הסרט סקייפול בבימויו של סם מנדס, איתו עבד בעבר בסרטים ג'ארהד ובחלון פנורמי. זוהי המועמדות התשיעית והזכייה השלישית של דיקינס בפרס זה. ב-2022 היה מועמד לפרס באפט"א לצילום הטוב ביותר על צילום הסרט "אימפריית האור". דיקינס עבד גם כיועץ ויזואלי עבור סרטי האנימציה וול-E, הדרקון הראשון שלי ורנגו. מדיה וקבצים בנושא רוג'ר דיקינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוג'ר דיקינס (באנגלית) רוג'ר דיקינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוג'ר דיקינס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי רוג'ר דיקינס, באתר AllMovie (באנגלית) רוג'ר דיקינס, באתר Box Office Mojo (באנגלית) רוג'ר דיקינס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבנר שביט, קאן‏, "טכנולוגיה היא אוברייטד": ריאיון עם רוג'ר דיקינס, הצלם הקבוע של האחים כהן, לקראת "יחי הקיסר!", באתר וואלה, 16 בפברואר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
9K37 בוק

מערכת ה"בוק" (ברוסית: "Бук" – עץ אשור) היא משפחה של מערכות נ"מ מתנייעות לטווח בינוני שפותחה על ידי ברית המועצות ובהמשך על ידי רוסיה. מערכת זו אמורה להתמודד עם מטוסים, מסוקים, כטב"מים, טילי שיוט, ופצצות מונחות. המערכת סומנה על ידי נאט"ו בסימון SA-11 "גדפלי" ו-SA-17 "גריזלי". המערכת נועדה להחליף את מערכת ה-2K12 קוב. פיתוח המערכת החל בשנת 1972. פותחו במקביל שתי מערכות, אחת יבשתית ואחת ימית. בניגוד למערכת הקוב שקדמה לה, הדרישה ממערכת זו הייתה שכל משגר יוכל לשמש כסוללה מלאה ללא תמיכה של כלי רכב נוספים. המערכת הוכנסה לשירות בין השנים 1978-1980. הגרסה הימית, שנקראת 3S-90 "אורגן" משתמשת באותם הטילים. גרסה זו הוכנסה לשירות בשנת 1983 במשחתות מסוג "סוברמני". בשנת 1983 נכנסה גרסה משופרת שנקראה BUK-M1. בגרסה זו שופרו המכ"ם, סיכויי הפגיעה ויכולות הל"א. גרסה מתקדמת יותר, BUK-M1-2 נכנסה לשירות ב-1998. בגרסה זו ניתן להשתמש בטיל מתקדם יותר, 9M317, בנוסף לדגם הישן יותר. גרסה זו מסומנת על ידי נאט"ו כ-SA-17. במקביל לגרסה היבשתית הוצגה גם גרסה ימית משופרת שסימונה בנאט"ו SA-N-7B ו-SA-N-7C. הצבא הרוסי הכריז על כך שבעתיד תיקלט מערכת מדגם חדש יותר – BUK-M3. סוללת בוק מורכבת מרכב פיקוד, מכ"ם גילוי, שישה משגרים ושלושה נושאי טילים. זמן הפריסה של הסוללה עומד על כ-5 דקות וכן גם זמן הקיפול. זמן התגובה של הסוללה עומד על 22 שניות. המשגר בנוי על תובה זחלית GM-569 ולו צוות של שלושה לוחמים. למכ"ם של המשגר טווח עקיבה של 32 ק"מ וגובה מרבי של 15-22 ק"מ והוא מסוגל להנחות שלושה טילים בו זמנית למטרה. המשגר נושא ארבעה טילים. למשגר מערכת עקיבה אלקטרו-אופטית בעלת מצלמה תרמית ומד טווח לייזר. מכ"ם המשגר הוא 9S18. מכ"ם הגילוי של המערכת הוא 9S35, בעל טווח גילוי של 85 ק"מ. כל רכב נושא טילים מכיל 13 טילים. המערכת משתמשת במחשב הסובייטי ארגון-15A. הסכסוך הגאורגי-אבחזי – מערכת רוסית הפילה מטוס אבחזי. מלחמת צ'צ'ניה הראשונה – המערכות הופעלו להגנת יחידות הצבא הרוסי. המלחמה בדרום אוסטיה – בהתאם להודעת הצבא הרוסי 4 מטוסים הופלו על ידי מערכת בוק שהגיע מאוקראינה טיסה 17 של מלזיה איירליינס – מטוס אזרחי שהופל בשמי מחוז דונצק, אוקראינה. במזרח התיכון המערכת מבצעית, בין השאר, בצבאות סוריה ומצרים. על פי פרסומים זרים, מערכת כזו הושמדה על ידי ישראל בתקיפת חיל האוויר בסוריה ב-31 בינואר 2013, בשיירת נשק שהייתה מיועדת לחזבאללה. ב-10 בפברואר 2018 ישראל תקפה והשמידה שלוש מערכות של SA-17 וגם SA-5, זאת בתגובה לירי לעבר מטוסי F-16 שאחד מהם הופל בשטח ישראל, כנראה על ידי טיל SA-17. מדיה וקבצים בנושא 9K37 בוק בוויקישיתוף המטוס ננטש עקב נ"מ סורי; צה"ל תקף 12 מטרות סוריות ואיראניות; דיון חירום בקריה, באתר ynet, 10 בפברואר 2018 מל"ט איראני הופל בצפון; מטוס שתקף בסוריה התרסק בישראל, טייס נפצע קשה, באתר וואלה, 10 בפברואר 2018
כרמון

האם התכוונתם ל... אלי כרמון – חוקר ומומחה לענייני טרור במרכז הבינתחומי הרצליה אריק כרמון – נשיא ומייסד המכון הישראלי לדמוקרטיה דוד כרמון – תא"ל בצה"ל, ראש מחלקת המחקר ונספח צה"ל בארצות הברית דניאל כרמון – דיפלומט ישראלי חגי כרמון – עורך דין וסופר ישראלי חיים כרמון – הממונה הראשון על הביטחון במשרד הביטחון יגאל כרמון – המייסד והנשיא של מכון המחקר ממרי יונתן כרמון – רקדן, כוריאוגרף, מייסד ומנהל להקת כרמון יוסף כרמון – שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי מאיר כרמון – סופר ישראלי ציפה כרמון – אשת עסקים ישראלית עמליה כהנא-כרמון – סופרת ישראלית שונות כרמון (מושב) – מושב בשפלת יהודה שננטש ב-1961 להקת כרמון – להקת מחול בהנהגת יונתן כרמון חרמון (פירושונים) כרם
ונקובר (וושינגטון)

ונקוּבר (באנגלית: Vancouver) היא עיר בגדה הצפונית של נהר קולומביה במדינת וושינגטון שבארצות הברית. נכון לשנת 2010, בעיר 161,797 תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה במדינה. העיר ממוקמת במרחק של 491 קילומטרים בלבד מהעיר ונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה. שתי הערים קרויות על שמו של ג'ורג' ונקובר, ימאי ומגלה ארצות בריטי שבין השנים 1791-1795 חקר את החוף המערבי הצפוני של אמריקה. עם זאת, ונקובר שבוושינגטון נוסדה 29 שנים לפני זו הקנדית, והכינוי לתחנת המסחר שהעיר האמריקאית הוקמה בסמיכות לה כ"פורט ונקובר" קדום אף עוד יותר. במשך השנים הועלו מספר הצעות כדי להפחית את הבלבול הנובע מזהות השם של שתי הערים. בין השאר הוצע להחליף את שם העיר ל"אולד ונקובר" ("ונקובר הישנה") או ל"פורט ונקובר". כיום התושבים המקומיים נוהגים להוסיף לשם העיר הקנדית BC ("בריטיש קולומביה"), ולזו האמריקאית USA, או "וושינגטון". לעיר שתי ערים תאומות: יפן ג'ויו, יפן קרואטיה דוברובניק, קרואטיה מדיה וקבצים בנושא ונקובר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ונקובר (באנגלית) ונקובר, ברשת החברתית פייסבוק ונקובר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ונקובר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אף פעם לא מאוחר מדי

אף פעם לא מאוחר מדי הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי מאת ובבימויו של עדו פלוק, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בשנת 2012. הרצל (נוני גפן), בחור ישראלי שהתגורר 8 שנים בדרום אמריקה ובגיל 28 שב לישראל. הוא מוצא עבודה כמדביק פוסטרים, לוקח את הוולוו הישנה של אביו (עמי ויינברג) ויוצא למסע חוצה ישראל, במהלכו הוא מדביק פוסטרים על לוחות מודעות, פוגש אנשים שונים. עדו פלוק, שב לישראל מניו יורק ב-2001, שם עשה תואר ראשון בהפקת סרטים וטלוויזיה בבית בספר טיש לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק. הוא כתב תסריט והגיש בקשה לקרן הקולנוע הישראלי לתמיכה בסרט. הקרן הציעה לו למנות עורך תסריט שיעבוד איתו, אבל לפלוק אצה הדרך והוא החליט לעבוד לבדו. המפיקים היו עדו פלוק, גל גרינשפן ורועי קורלנד, לתפקיד הראשי נבחר נוני גפן, שאחר-כך ביים את הסרט "לא בתל אביב". מישהו תרם לסרט את המצלמה שלו, חלק גדול מהצוות עבד בהתנדבות. קרן הקולנוע העניקה 50 אלף דולר לעשיית הסרט, 50 אלף דולר נוספים גויסו באמצעות הפייסבוק, ממאות משקיעים. בתום הצילומים קיבלו סכומים נוספים ממפעל הפיס, קרן הקולנוע. הם זכו גם בפרס מה"סינמרקט" בפסטיבל חיפה, להשלמת העבודה בברלין. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, לאחריו הוקרן בפסטיבל פרייבורג, שם זכה בפרס הראשון, בפסטיבל אדינבורו ובפסטיבל בהמבורג. בנובמבר 2011 נכתבה בעיתון "וראייטי" ביקורת משבחת לסרט. בעקבותיה פנו אליו אנשים שונים בחו"ל בהצעות עבודה. אחת מהן הייתה מוונדי ג'אפט, המפיקה בפועל של הסרטים "הג'וב האיטלקי" ו"אני לא שם זין". היא קראה תסריט באנגלית שפלוק כתב ואמרה לו שהיא מעוניינת לביים אותו. פלוק מתגורר בניו יורק ועובד על סרטו החדש "הכרטיס" (The Ticket). "אף פעם לא מאוחר מדי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אף פעם לא מאוחר מדי", באתר AllMovie (באנגלית) "אף פעם לא מאוחר מדי", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אף פעם לא מאוחר מדי", באתר אידיבי "אף פעם לא מאוחר מדי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נירית אנדרמן, הבמאי שהגשים את החלום האמריקאי דווקא בארץ, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2012 מאיר שניצר, איפה הכסף?: הסרט שמוכיח שאפשר לעשות הרבה עם תקציב זעום, באתר nrg מעריב, 9 באוגוסט 2012 מרב יודילוביץ', "אף פעם לא מאוחר מדי" זכה בפסטיבל פרייבורג, באתר ynet, 2 באפריל 2012 אורון שמיר, "אף פעם לא מאוחר מדי", סקירה, באתר סריטה, 4 באוגוסט 2012 יאיר רוה, "אף פעם לא מאוחר מדי" – עכשיו הפרמיירה, באתר סינמסקופ, 29 ביולי 2012 אורי קליין, ביקורת: "אף פעם לא מאוחר מדי" נותר בגדר החמצה, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2012 האתר של עדו פלוק מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
אופוצ'קה

אופוצ’קה (ברוסית: Опочка) היא עיר בראיון אופוצ'טסקי (Opochetsky), מחוז פסקוב, רוסיה, על הנהר וליקאיה, 130 ק"מ מדרום לפסקוב. עיקר תעשייתה של העיר מבוססת על מזון וטקסטיל. בעיר גשר תלוי מעל הנהר וכן מספר אתרים תיירותיים והיסטוריים, בהם כנסייה, תחנת דואר ואתרים ארכאולוגיים. אופוצ'קה נוסדה ב-1414 והוקם בה מבצר שהיה כפוף לפסקוב והגן עליה. ב-1426 צרו הליטאים על העיר וב-1427 צר צבאו של המסדר הליבוני על העיר אך לא כבשוה. בשנת 1517 צר על המבצר צבא פולני-ליטאי בפיקודו של הטמאן אוסטרוז'סקי. המצור נמשך כחודש ובסוף הוסר על ידי כוח רוסי גדול שנשלח ממוסקבה על ידי וסילי השלישי. ב-1708 הכפיף פיוטר הגדול את היישוב ליחידה המנהלתית של סנט פטרסבורג ובסוף המאה ה-18, במספר חלוקות מנהלתיות, הוכפפה אופוצ'קה לתת-הנסיכות של פסקוב ולאחר מכן הפכה למרכז המנהלתי של אוייזד אופוצ'טסקי. ב-1927 נוסד מחוז אופוצ'טסקי ואופוצ'קה הפכה למרכזו המנהלי. ב-1935 סופח המחוז, ובכללו אופוצ'קה, למחוז טבר. בין יולי 1941 ויולי 1944 הייתה אופוצ'קה כבושה על ידי הצבא הגרמני. בתקופת האימפריה הרוסית לא נכלל העיר בתחום המושב, עם זאת כמה מאות יהודים התגוררו בעיר (היו אלה בעיקר חיילים משוחררים מן הצבא הרוסי ובני משפחתיהם). לפי מרשם האוכלוסין שנערך ב-1897 התגוררו בעיר 248 יהודים (כ-4% מהאוכלוסייה). בשנות השלושים של המאה ה-20 התגוררו באופוצ'קה כ-580 יהודים מתוך כ-5,000 תושבי העיר. רובם עזבו ערב השואה ועם הכיבוש הגרמני ביולי 1941 היו בעיר כ-290 יהודים. באוגוסט 1941 רוכזו כ-200 יהודים בגטו ובנובמבר החל רצח תושבי הגטו. עד מרץ 1942 נרצחו כ-120 מיושבי הגטו. ב-8 במרץ 1942 נרצחו יתר התושבים בירי ביער הסמוך. מדיה וקבצים בנושא אופוצ'קה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אופוצ'קה "אופוצ'קה", באתר JewishGen (באנגלית) אופוצ’קה (Opochka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), אופוצ'קה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1810–1811), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רודה-אופלין

רודה-אופלין (בפולנית: Ruda-Opalin) הוא כפר בפרובינציית לובלין במחוז חלם בפולין. בשנת 2011 התגוררו במקום כ-301 תושבים. תחילת ההתיישבות הייתה באמצע המאה ה-19 על ידי מתיישבים גרמנים. בסוף המאה ה-19 הוקמה בה תחנת רכבת וכפר התחבר לחלם. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 היוו מכרות מתכות ענף מרכזי בכלכלת הכפר. בזמן מלחמת העולם השנייה הוקם בכפר משחנה עבודה בו עבדו יהודי הסביבה. מדיה וקבצים בנושא רודה-אופלין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברק שיראז

ברק שיראז (בפרסית: برق شيراز) היא קבוצת כדורגל מהעיר שיראז שבאיראן. הקבוצה שיחקה בעבר בליגת העל האיראנית. נותנת החסות של הקבוצה היא חברת החשמל של העיר. נכון לעונת 2021 היא משחקת בליגה השלישית בחשיבותה. ב-1946, קבוצת צעירים חובבי כדורגל בראשות איברהים נעמת-אללהי שעבדו במפעל לנורות חשמליות החליטו להקים קבוצה. הספונסר של הקבוצה היה מפעל הנורות, ובשנים הראשונות סבלה הקבוצה מבעיות כספיות. לאחר מספר שנים הספונסר של הקבוצה הפך להיות "חברת החשמל שיראז" ומצבה הכספי השתפר. המועדון הפך להיות המוביל בעיר שיראז, והשתתף בגביע ג'אמשיד, בליגת אזאדגאן ובפרמייר ליג האיראני. בהמשך, נחלש המועדון במקצת ורמתו ירדה. גביע חאזפי: 1997 מדיה וקבצים בנושא ברק שיראז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברק שיראז (בפרסית)
ליאור מנור

ליאור מנור (נולד ב-23 ביוני 1962) הוא קוסם, אמן טלפתיה, מנטליסט, מנחה כנסים ומרצה ישראלי אשר נבחר בדצמבר 2018 כנשיא אגודת הקוסמים הישראלית. הוא אמן בידור המשתמש בקסמים ובטלפתיה כאמצעי להעברת מידע והטמעת מסרים, ומקפיד לא להציג עצמו כבעל כוחות על-טבעיים ומתנגד לאלה הטוענים שיש להם כאלה. ליאור מנור נולד בחולון לאריה ורחל מנור, ניצולי שואה. אביו היה סא"ל בחיל האוויר ולאחר מכן, סמנכ"ל בינוי ברשת מלונות דן. אמו הייתה עקרת בית. אחיו הבכור, עמי מנור, היה יו"ר קבוצת הכדורסל הפועל חולון. בילדותו, עסק ליאור מנור בחידות מתמטיקה ופיזיקה וגם בקסמים, אך נטש את התחום בשל פחד קהל. את שירותו הצבאי עשה ביחידת לוחמה אלקטרונית של חיל האוויר בחרמון. לאחר סיום הלימודים לתואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב, ובעקבות מופע קסמים של רוני שכנאי, החליט מנור לחזור לתחום. הוא החל ללמוד אצל שכנאי, עד שהרגיש בשל והחל להופיע באופן עצמאי, כאשר אשתו שימשה לו אסיסטנטית. בשנת 1994 הנחה פינה קבועה בתוכנית האירוח של דן מרגלית בערוץ 2, בה חזה את מספרי הגרלת הלוטו. בשנים 1997–1998 היה הקוסם הישראלי הראשון שקיבל תוכנית טלוויזיה משלו. התוכנית "קלף חזק" שודרה בערוץ 1 ורצה במשך שתי עונות. במהלך התוכנית, בין היתר, עצר את הדופק, פתר חידה של דן חמיצר, ונהג ברחבי תל אביב עם עיניים מכוסות. בשנים 1999–2000 הנחה פינה קבועה בתוכנית של רפי רשף, בה חזה לראשונה את תוצאות בחירות 1999 ועצר את שעון הספירה לאחור למילניום על בנייני עזריאלי. בנוסף לפעילותו בתחום הקסמים, מנור פעיל חברתי בתחום מחלת הסוכרת, עימה הוא מתמודד מעל 27 שנים. ב-2013 צוטט בספר "המדריך לעתיד" של ד"ר רועי צזנה, חוקר ביחידה לחיזוי טכנולוגי וחברתי באוניברסיטת תל אביב, בהקשר לטיפול שבמסגרתו מתוכנתים מחדש תאים בגוף ומשנים את צורתם ואת תפקודם. מנור צוטט כחולה סוכרת שיעדיף לקבל את הטיפול קודם ורק אחר כך לדון בסוגיות האתיות. מנור נשוי ואב לשלושה. פרס "ריצ'רדי" לשנת 1994 על פיתוח, קידום, תרומה ומצוינות בתחום הטלפתיה מטעם אגודת הקוסמים הישראלית פרס "מופע הטלפתיה הטוב ביותר בעולם" לשנת 2001 מטעם איגוד הטלפתים העולמי פרס "היצירתיות" לשנת 2009 מטעם איגוד הטלפתים העולמי פרס על מפעל חיים מטעם אמ"י בשנת 2015 בשנת 2005 הוציא את ספרו הראשון, "ספר הקסמים של ליאור מנור" שבו הוא מלמד ומדגים קסמים, ברמות קושי עולות. הספר כולל הסברים מפורטים המאפשרים גם למתחילים להפוך להיות קוסמים. בשנת 2009 פיתח שתי אפליקציות קסמים לאייפון: "The Balloons Magic" ואת "Isensor Magic" הסרט "מדעברא קדברא" - סרט בתלת-ממד המוצג בתערוכת "קסם של מדע" במוזיאון המדע בחיפה. הסרט מלמד קסמים ומסביר את דרך הפעולה שלהם על פי עקרונות מדעיים. הסרט מוצג באולם אינטראקטיבי. אתר האינטרנט הרשמי של ליאור מנור גיא גרימלנד, מוכר קסם אישי, באתר TheMarker‏, 19 בנובמבר 2010 יהודה קונפורטס, על מכירות, קריאת מחשבות וקסמים, באתר אנשים ומחשבים מור דיעי חנני, "סיפורו של ליאור מנור" באתר השקמה חולון, אפריל 2018.
אורושהאזה

אורושהאזה (בהונגרית: Orosháza) היא עיר במחוז בקש בהונגריה, על גדות הנהרות מארוש (Maros) וקרש (Körös). פירוש שם העיר הוא "ביתו של אורוש". העיר היא מרכז חינוך, תרבות ונופש אזורי, ופועלים בה מוזיאון, ספרייה, גלריה לאמנות, וארבורטום (גן אקלום לעצים) ובו כאלפיים מיני צמחים. בעיר קיימת כנסייה לותרנית שבנייתה החלה בסוף המאה ה-18. לפני הכיבוש הגרמני היו בעיר כ-580 יהודים, מתוך כ-25,000 תושבים. רוב חברי הקהילה היו נאולוגים, ועם מוסדותיה נמנו בית ספר יסודי יהודי ואגודות חברתיות ודתיות. כחודש לאחר הכיבוש הגרמני, (מבצע מרגרטה) באפריל 1944, ירו הגרמנים בעשרות גברים יהודים. במאי 1944 הוקם גטו בו רוכזו גם יהודים מהנפה. ביוני גורשו רוב הכלואים בגטו למחנה שטרסהוף (Strasshof) שבאוסטריה. היתר גורשו לאושוויץ. אלק פאלוש (במקור פרידמן, 1883 – 1950) היה גרפיקאי יהודי-הונגרי, אמן ומעצב תפאורות. ג'רג' דנש (1923 – 2015 ) היה עורך דין, היסטוריון, גאוגרף, יועץ מדעי, ספלאולוג יהודי-הונגרי. אגנש פדור (במקור פישר, 1909 – 1990), הייתה סופרת יהודייה-הונגרייה, עיתונאית, גרפיקאית, פסלת. מיקלוש מילר (1913 – 2000) היה צלם יהודי-הונגרי-ספרדי. דיולה פאפ (במקור קוהן, כלומר כהן, 1899 – 1983) היה צייר יהודי-הונגרי, מעצב גרפי, אמן תעשייתי. רומניה קאריי, רומניה מדיה וקבצים בנושא אורושהאזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורושהאזה אורושהאזה (Orosháza), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אורושהאזה (הונגריה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זרימה

האם התכוונתם ל... בפיזיקה: מכניקת הזורמים – ענף פיזיקלי העוסק בחקר הזורמים (קרי: נוזלים וגזים, בהקשרים מסוימים אף פלזמה), תכונותיהם ובכוחות הפועלים עליהם. סוגי זרימה שונים: זרימה שכבתית – (נקראת גם זרימה למינארית) מתרחשת כאשר נוזל זורם בשכבות מקבילות ללא הפרעה בין השכבות. זרימה טורבולנטית – (נקראת גם זרימה עירבולית) היא זרימת נוזל באופן לא מסודר וסטוכסטי. זרימה רוטציונית – סוג של זרימה. מנגנון זרימה נגדית – עקרון הנדסי המתאר את אופן שחלוף החומרים, או מעבר החום, בין שני חומרים זורמים (בדרך כלל נוזלים), מופרדים, אך בעלי גבול משותף. בהידרודינמיקה, הדמיית זרימה - (באנגלית Flow visualization) היא שיטה שמטרתה להפוך דפוסי זרימה (סביב גופים) לנראים, ובכך לדלות מידע איכותי או כמותי אודותם. במתמטיקה: רשת זרימה – בתורת הגרפים, סוג מיוחד של גרף מכוון, שמשמש למידול בעיות שמערבות מעבר בין מקומות. בעיית זרימה – בעיית "Min cost flow" היא בעיית מיטוב שמטרתה מציאת הדרך הזולה ביותר להעברת זרימה בגודל מסוים ברשת זרימה קיימת. משפט זרימה מקסימלית - חתך מינימלי – (באנגלית Max-flow min-cut) עוסק בזרימה המקסימלית שניתן להעביר ברשת זרימה. משחק זרימה – משחק קואליציוני המתאים לבעיית זרימה. בהנדסת תוכנה: בקרת זרימה – פקודות בסיסיות בשפות תכנות, המודיעות למחשב מהי הפקודה הבאה שצריך לבצע. בגאולוגיה: פסי זרימה – רצף של פסים ורצועות הנראים בסלעי יסוד פלוטוניים וגעשיים, בעיקר במחדרים שכבתיים ובזרמי לבה. בפסיכולוגיה: זרימה (פסיכולוגיה) – חוויה סובייקטיבית של קשב גבוה אך לא מאומץ, הנאה ומודעות עצמית נמוכה אשר יכולה להתרחש במשך ביצוע פעיל של משימה מאתגרת. אחר: תרשים זרימה – סכמה ויזואלית, שנועדה לפרוס רצף של פעולות והחלטות, באופן בהיר והגיוני. זירמה – ראו נוזל זרע
הולדר

האם התכוונתם ל... אריק הולדר – משפטן אמריקאי המכהן כתובע הכללי של ארצות הברית אוטו הולדר – מתמטיקאי גרמני תנאי הולדר – מאפיין לחלקוּת של פונקציה אי-שוויון הולדר משפט ז'ורדן-הולדר