ג'קלין קוקרן

ג'קלין קוקרן (באנגלית: Jacqueline Cochran;‏ 11 במאי 1906 – 9 באוגוסט 1980) הייתה טייסת ואשת עסקים אמריקאית. חלוצה בתעופה לנשים ואחת מטייסות המרוצים הבולטות בדורה. במהלך חייה קבעה שיאים רבים והייתה האישה הראשונה ששברה את מחסום הקול ב-18 במאי 1953. ג'קלין קוקרן, נולדה בשם בסי לי פיטמן בפנסקולה, פלורידה (מקורות מסוימים מצביעים על כך שהיא נולדה בדפיוניקס ספרינגס), הייתה הצעירה מבין חמשת ילדיהם של מרי (גרנט) ואיירה פיטמן. אף על פי שמשפחתה לא הייתה עשירה, ילדותה של קוקרן שחיה בעיר הקטנה בפלורידה, הייתה דומה לאלו שבמשפחות אחרות באותו האזור. בניגוד לחלק מהסיפורים, משפחתה של ג'קלין הייתה אמידה והיא לא אומצה כפי שטענה לעיתים. בסביבות 1920, (כשהייתה בת 13 או 14), היא נישאה לרוברט קוקרן וילדה בן, רוברט, שנפטר ב-1925 בגיל 5. לאחר סיום הנישואים, היא שמרה על השם קוקרן והחלה להשתמש בג'קלין או ג'קי כשמה הפרטי. לאחר מכן הפכה קוקרן לספרית והשיגה עבודה בפנסקולה, ולבסוף עברה לניו יורק. שם היא השתמשה במראה ובאישיות הסוחפת שלה כדי למצוא עבודה בסלון יוקרתי בסאקס, בשדרה החמישית. אף על פי שקוקרן התכחשה למשפחתה ולעברה, היא שמרה איתם על קשר ופרנסה אותם לאורך השנים. חלק ממשפחתה עברה לגור בחווה שלה בקליפורניה לאחר שנישאה בשנית. משפחתה קיבלה הוראה לומר תמיד שהם המשפחה המאומצת שלה. ככול הנראה קוקרן רצתה להסתיר מהציבור את פרקי חייה הראשונים והצליחה בכך עד לאחר מותה. מאוחר יותר פגשה קוקרן את פלויד בוסטוויק אודלום, מייסד אטלס קורפ ומנכ"ל RKO בהוליווד. מבוגר ממנה בארבע עשרה שנים, הוא נחשב לאחד מ-10 האנשים העשירים בעולם. אודלום התלהב מקוקרן והציע לעזור לה להקים עסק לקוסמטיקה. לאחר שחבר הציע לה טרמפ במטוס, קוקרן החלה לקחת שיעורי טיסה בשדה התעופה רוזוולט, לונג איילנד בתחילת שנות ה-30 ולמדה להטיס מטוס תוך שלושה שבועות. לאחר מכן היא הכושרה בלצע טיסות סולו ותוך שנתיים השיגה את רישיון הטיס המסחרי שלה. אודלום, לו נישאה ב-1936 לאחר גירושיו, היה איש כספים ומשווק נבון שהכיר בערך הפרסום עבור העסק שלה. כינה את קו הקוסמטיקה שלה "Wings to Beauty", היא טסה במטוס משלה ברחבי המדינה כדי לקדם את מוצריה. שנים מאוחר יותר, אודלום השתמש בקשרים ההוליוודיים שלו כדי לגרום למרילין מונרו לאמץ את קו השפתונים של קוקרן. ג'קלין אשר הייתה ידועה על ידי חבריה כ"ג'קי", ושמרה על השם Cochran, הייתה אחת משלוש נשים שהתחרו במירוץ האוויר של מקרוברטסון ב-1934. ב-1937, היא הייתה האישה היחידה שהתחרתה במירוץ בנדיקס ועבדה עם אמיליה ארהארט כדי לפתוח את המירוץ לנשים. באותה שנה היא גם קבעה שיא מהירות עולמי חדש לנשים. עד 1938, היא נחשבה לטייסת הטובה ביותר בארצות הברית. היא זכתה בבנדיקס וקבעה שיא מהירות חוצה יבשתי חדש כמו גם שיאי גובה. קוקרן הייתה האישה הראשונה שהטיסה מפציץ מעבר לאוקיינוס האטלנטי. היא זכתה בחמישה גביעי הרמון. פעמים רבות כונתה "מלכת המהירות", אף טייס אחר לא החזיק יותר שיאי מהירות, מרחק או גובה בתולדות התעופה כמו קוקרן. קוקרן הייתה חברה של אמיליה ארהארט. אף על פי שלא הייתה מייסדת של התשעים ותשע (אנ), היא הייתה אחת החברות המשפיעות ביותר בארגון. היא הייתה נשיאת תשעים ותשע בין השנים 1941–1943, והייתה גורם מרכזי בהבטחת השתתפות טייסות בסיירת האוויר האזרחית שזה עתה נוסדה, כמו גם ב-WASP. במאמרי המערכת החודשיים שלה עבור ניוזלטר תשעים ותשע, היא קראה לחברים להצטרף ל-CAP או ל-WASP, ולעשות כל שביכולתם כדי לתרום למאמץ המלחמתי. לפני שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה, קוקרן הייתה חלק מ"כנפיים לבריטניה", ארגון שהעביר מטוסים שבנו האמריקנים לבריטניה, ובך הפכה לאישה הראשונה שהטיסה מפציץ ( לוקהיד הדסון V ) מעבר לאוקיינוס האטלנטי. בבריטניה, היא התנדבה בשורות חיל האוויר המלכותי. במשך מספר חודשים היא עבדה עבור התחבורה האווירית הבריטית אוקסיליריה (ATA), גייסה טייסות מוסמכות בארצות הברית ולקחה אותן לאנגליה שם הצטרפו ל-ATA. קוקרן הגיע לדרגת קפטן טיסה (שווה ערך למפקד טייסת ב-RAF או רס"ן בחיל האוויר האמריקאי) ב-ATA. בספטמבר 1939, כתבה קוקרן לאלינור רוזוולט כדי להציג את ההצעה להקים חטיבת טיסות לנשים בחילות האוויר של הצבא. היא הרגישה שטייסות מוסמכות יכולות לבצע את כל העבודות עורפיות, הנחוצות כדי לשחרר עוד טייסים גברים לקרב. היא דמיינה את עצמה מפקדת על הנשים הללו, עם מעמד זהה לזה של קולונל אובתה קלפ הובי, שהייתה אז מנהלת חיל העזר של צבא הנשים (WAAC). (ה-WAAC קיבל מעמד צבאי מלא ב-1 ביולי 1943, ובכך הפך אותם לחלק מהצבא. במקביל, שונה שם היחידה לחיל הנשים של צבא ארצות הברית (WAC). ) באותה שנה כתבה קוקרן מכתב לסגן קולונל רוברט אולדס, שסייע בארגון פיקוד המעבורות של חיל האוויר עבור חיל האוויר באותה תקופה. (פיקוד המעבורת היה במקור שירות משלוחי שליחים/מטוסים, אך התפתח לענף התובלה האווירית של חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) בתור פיקוד התובלה האווירית ). במכתב הציעה קוקרן להעסיק נשים טייסות לטוס במשימות לא קרביות עבור הפיקוד החדש. בתחילת 1941 ביקש אולדס מקוקרן לברר כמה נשים טייסות יש בארצות הברית, מה זמני הטיסה שלהן, כישוריהן, הנכונות שלהן לטוס עבור המדינה ומידע אישי. היא השתמשה ברשומות של מינהל האווירונאוטיקה האזרחית כדי לאסוף את הנתונים. למרות מחסור בטייסים, לוטננט גנרל הנרי ה. "האפ" ארנולד היה האדם שהיה צריך להשתכנע שטייסות הן הפתרון לבעיות כוח האדם שלו. ארנולד, ראש חיל האוויר, המשיך כמפקד של חילות האוויר של הצבא עם הקמתו ביוני 1941. הוא ידע שנשים נמצאות בשימוש מוצלח ב-ATA באנגליה, אז ארנולד הציע לקוקרן לקחת קבוצה של טייסים מוסמכים כדי לראות מה שלום הבריטים. הוא הבטיח לה שלא יתקבלו החלטות לגבי נשים שטסות ל-USAAF עד שתחזור. כאשר ארנולד ביקשה מקוקרן לנסוע לבריטניה כדי ללמוד את ה-ATA, קוקרן ביקשה מ-76 הטייסות המוסמכות ביותר – שזוהו במהלך המחקר שעשתה קודם לכן עבור אולדס – לבוא ולטוס עבור ה-ATA. לנשים אלו היו יכולות גבוהות: לפחות 300 שעות טיסה, אבל לרוב הנשים הטייסות היו מעל 1,000 שעות. מי שהגיע לקנדה גילה שגם שיעור ההדחה גבוה. בסך הכל 25 נשים עברו את המבחנים, וכעבור חודשיים במרץ 1942 הן נסעו לבריטניה עם קוקרן כדי להצטרף ל-ATA. בזמן שקוצ'רן שהתה באנגליה, בספטמבר 1942, אישר הגנרל ארנולד את הקמתה של טייסות שירות חיל האוויר (WAFS) בניהולה של ננסי הרקנס לאב. ה-WAFS החל בבסיס האוויר ניו-קאסל בווילמינגטון, דלאוור, עם קבוצת טייסים שמטרתה הייתה להעביר מטוסים צבאיים. כששמעה על ה-WAFS, קוקרן חזרה מיד מאנגליה. הניסיון של קוקרן בבריטניה עם ה-ATA שכנע אותה שניתן להכשיר טייסות לעשות הרבה יותר מאשר להטיס מעבורות. היא פעלה למען ארנולד על מנת להרחיב את הזדמנויות הטיסה לטייסות, כל שהוא אישר את הקמת מחלקת האימון לטיסות לנשים (WFTD), בראשות קוקרן. באוגוסט 1943 התאחדו ה-WAFS וה-WFTD ליצירת טייסות שירות חיל האוויר (WASP) עם קוקרן כמנהלת וננסי לאב כראש חטיבת המעבורות. כמנהל ה-WASP, קוקרן פיקחה על הכשרתן של מאות נשים טייסות בשדה הנוקמים לשעבר בסוויטווטר, טקסס מאוגוסט 1943 עד דצמבר 1944. עבור שירותה בזמן המלחמה, קוקרן אותרה במדליית השירות המצוין (DSM) ב-1945. הענקת ה-DSM שלה הוכרזה בהודעה לעיתונות של מחלקת המלחמה ב-1 במרץ 1945, בה צוין שקוקרן הייתה האזרחית הראשונה לקבל את ה-DSM, פרס שהיה נחשב בזמנו לפרס הלא קרבי הגבוה ביותר שהעניק ממשלת ארצות הברית ל. (בפועל, עם זאת, כמה נשים אזרחיות קיבלו את ה-DSM לשירות במהלך מלחמת העולם הראשונה. נשים אלו כללו את האנה ג'יי פטרסון ואנה הווארד שו מהמועצה להגנה לאומית, אוונג'לין בות' מצבא הישועה וכן מרי וייל אנדרס וג'יין א. דלאנו מהצלב האדום האמריקאי.) בסופה של המלחמה, קוקרן נשכרה על ידי מגזין כדי לדווח על אירועים גלובליים שלאחר המלחמה. בתפקיד זה, היא הייתה עדה לכניעתו של הגנרל היפני טומויוקי יאמשיטה בפיליפינים והייתה לאשה הלא יפנית הראשונה שנכנסה ליפן לאחר המלחמה ולהשתתף במשפטי נירנברג בגרמניה. ב-9 בספטמבר 1948, קוקרן הצטרפה למילואים של חיל האוויר האמריקאי בתור לוטננט קולונל. היא קודמה לקולונל ב-1969 ופרשה ב-1970. היא הייתה, קרוב לוודאי, הטייסת הראשונה בחיל האוויר של ארצות הברית. במהלך הקריירה שלה במילואים של חיל האוויר, היא קיבלה שלושה פרסי הצלב המעופף המכובד, עבור הישגים שונים מ-1947 עד 1964. לאחר המלחמה, קוקרן החלה להטיס את מטוס הסילון החדש, וקבע שיאים רבים. היא הפכה לטייסת הראשונה שעברה את מהירות הקול. בשנת 1952, בגיל 47, קוקרן, החליטה לשבור מחדש את שיא המהירות העולמי לנשים, אז הוחזק על ידי ג'קלין אוריול. היא ניסתה לשאול מטוס F-86 מחיל האוויר האמריקני, אך סורבה. היא הוצגה בפני סגן-מרשל אווירי של חיל האוויר המלכותי הקנדי (RCAF), אשר, באישור שר ההגנה הקנדי, סידר לה לשאול את 19200, הסיבר 3 היחיד. קנדאייר שלחה צוות תמיכה של 16 איש לקליפורניה לצורך הניסיון. ב-18 במאי 1953, קוקרן קבעה שיא מהירות חדש ל-100 ק"מ של 1,050.15 ק"מש (652.5 מייל לשעה). מאוחר יותר ב-3 ביוני היא קבעה שיא מהירות חדש ל־15 ק"מ במעגל סגור של 1078 קמ"ש (670 מייל לשעה). בעידוד מייג'ור דאז צ'אק ייגר, שעמו קרוקן הייתה ידידה טובה, ב-18 במאי 1953, ברוג'רס דריי לייק, קליפורניה, הטיסה קוקרן את הסאבר 3 במהירות ממוצעת של 652.337 מייל לשעה. במהלך טיסה זו, הסאבר עבר את מהירות הקול, וקוצ'רן הפכה לאישה הראשונה ששברה את מחסום הקול. בין הישגיה הרבים, מאוגוסט עד אוקטובר 1961, כיועצת לחברת Northrop Corporation, קוקרן קבעה סדרה של שיאי מהירות, מרחק וגובה בזמן שהטיסה מטוס אימון על קולי Northrop T-38A-30-NO Talon, מספר סידורי 60–0551. ביום האחרון של סדרת השיאים, היא קבעה שני שיאי עולם של Fédération Aéronautique Internationale (FAI), כשהיא לקחה את ה-T-38 לגבהים של 55,252.625 רגל (16,841 מ') בטיסה אופקית והגיעה לשיא גובה של 56,072.835 רגל (17,091 מ'). קוקרן הייתה גם האישה הראשונה שהמריאה ונחתה מנושאת מטוסים, האישה הראשונה שהטיסה מפציץ על פני צפון האוקיינוס האטלנטי (בשנת 1941) ומאוחר יותר הטיסה מטוס סילון בטיסה טרנס-אטלנטית, היא האישה הראשונה שביצעה נחיתה עיוורת בעזרת מכשירים בלבד, האישה היחידה אי פעם שהייתה נשיאה של פדרציה אירונאוטיקה אינטרנשיונל (1958–1961), האישה הראשונה שהטיסה מטוס סילון עם כנף קבועה מעבר לאוקיינוס האטלנטי, הטייסת הראשונה שטסה מעל 20,000 רגל (6,096 מ) עם מסיכת חמצן, והאישה הראשונה שנכנסה למירוץ הטרנס-יבשתי של בנדיקס. היא עדיין מחזיקה ביותר שיאי מרחק ומהירות מכל טייס חי או מת, זכר או נקבה. בגלל העניין שלה בכל צורות התעופה, בתחילת שנות ה-60 הטיסה קוקרן את ה־Goodyear Blimp עם הקפטן R.W Crosier באקרון, אוהיו. בשנות ה-60, קוקרן הייתה נותנת חסות לתוכנית מרקורי 13, מאמץ מוקדם לבדוק את יכולתן של נשים להיות אסטרונאוטות. 13 נשים טייסות עברו את אותם מבחנים מקדימים כמו האסטרונאוטים הגברים של תוכנית מרקורי לפני שהתוכנית בוטלה. זו מעולם לא הייתה יוזמה של נאס"א, אם כי בראשה עמדו שני חברים בוועדת מדעי החיים של נאס"א, שאחד מהם, ויליאם רנדולף לאבלייס השני, היה חבר קרוב של קוקרן ובעלה. אף על פי שקוקרן תמכה בתחילה בתוכנית, היא הייתה אחראית מאוחר יותר לעיכוב שלבי בדיקות נוספים, ומכתבים ממנה לחברי חיל הים ונאס"א המביעים דאגה אם התוכנית אמורה להתנהל כראוי ובהתאם ליעדי נאס"א אולי תרמו באופן משמעותי לביטול בסופו של דבר של התוכנית. סבור שקוקרן פנתה נגד התוכנית מתוך דאגה שהיא לא תהיה עוד הטייסת הבולטת ביותר. ב-17 וב-18 ביולי 1962, הנציג ויקטור אנפוסו (D–NY) כינס דיונים פומביים בפני ועדת משנה מיוחדת של ועדת בית הנבחרים למדע ואסטרונאוטיקה כדי לקבוע אם הדרת נשים מתוכנית האסטרונאוטים הייתה מפלה או לא, במהלך אשר ג'ון גלן וסקוט קרפנטר העידו נגד קבלת נשים לתוכנית האסטרונאוטים. קוקרן עצמה טענה נגד הכנסת נשים לתוכנית החלל, ואמרה שהזמן הוא המהות, והתקדמות כמתוכנן היא הדרך היחידה לנצח את הסובייטים במירוץ לחלל. (אף אחת מהנשים שעברו את המבחנים לא הייתה טייסת ניסוי סילון צבאיות, או היו להן תארים הנדסיים, שהיו שני הכישורים הבסיסיים של אסטרונאוטים פוטנציאליים. נשים לא הורשו להיות טייסות ניסוי סילון צבאיות באותה תקופה. עם זאת, בממוצע, לכולם היה יותר ניסיון טיסה מאשר לאסטרונאוטים הגברים. ) "נאס"א דרשה מכל האסטרונאוטים להיות בוגרי תוכניות טיס מבחן סילון צבאיות ובעלי תארים הנדסיים. ב-1962, אף אישה לא יכלה לעמוד בדרישות הללו". בכך הסתיימה תוכנית מרקורי 13. עם זאת, גם ג'ון גלן וסקוט קרפנטר, שהיו חלק ממרקורי 7, לא היו בעלי תארים הנדסיים כשנבחרו. שניהם קיבלו תואר לאחר טיסותיהם לנאס"א. באופן משמעותי, הדיונים חקרו את האפשרות של אפליה מגדרית שנתיים תמימות לפני שחוק זכויות האזרח משנת 1964 הפך את זה לבלתי חוקי, מה שהפך את השימועים הללו לסמן כיצד רעיונות על זכויות נשים חלחלו לשיח הפוליטי עוד לפני שהם עוגנו בחוק. כתוצאה ממעורבותה בפוליטיקה ובצבא, קורקן התיידדה עם הגנרל דווייט אייזנהאואר. בתחילת 1952, היא ובעלה סייעו במתן חסות לעצרת גדולה במדיסון סקוור גארדן בעיר ניו יורק לתמיכה במועמדותו של אייזנהאואר, הנציג הרפובליקני לנשיאות. העצרת תועדה בסרט וקוקראן הטיסה באופן אישי את הסרט לצרפת להצגה מיוחדת במטה של אייזנהאואר. מאמציה היוו גורם מרכזי בשכנוע של אייזנהאואר לרוץ לנשיאות ארצות הברית ב-1952 ואף היוותה תפקיד מרכזי במסע הבחירות. לאחר מכן, אייזנהאואר ביקר לעיתים קרובות את קוקרן ובעלה בחווה שלהם בקליפורניה ולאחר שעזב את תפקידו, כתב שם חלקים מזיכרונותיו. קוקרן התמודד לקונגרס בשנת 1956 ממחוז הקונגרס ה-29 של קליפורניה כמועמדת המפלגה הרפובליקנית. שמה הופיע לאורך כל הקמפיין ובקלפי כג'קלין קוקרן-אודלום. אף על פי שהיא ניצחה חמישה יריבים גברים כדי לזכות במועמדות הרפובליקנית, בבחירות הכלליות היא הפסידה למועמד הדמוקרטי ולחבר הקונגרס האסייתי-אמריקאי הראשון, דאליפ סינג סונד. סונד זכה עם 54,989 קולות (51.5%) ל-51,690 קולות של קוקרן (48.5%). הכישלון הפוליטי שלה היה אחד מהכישלונות הבודדים שחוותה אי פעם, והיא מעולם לא ניסתה להתמודד שנית. אלה שהכירו את קוקרן אמרו שההפסד הפריע לה עד סוף חייה. קוקרן מתה ב-9 באוגוסט 1980 בביתה באינדיו, קליפורניה, שחלקה עם בעלה עד שמת ארבע שנים לפני כן. היא הייתה תושבת ותיקה בעמק קואצ'לה והיא קבורה בבית העלמין הציבורי של עמק קואצ'לה. היא השתמשה בקביעות בשדה התעופה התרמי במהלך קריירת התעופה הארוכה שלה. שדה התעופה, ששמו שונה ל-Desert Resorts Regional, שונה שוב לכבודה לשדה התעופה האזורי ג'קלין קוקרן. הישגי התעופה של קוקרן מעולם לא זכו לתשומת הלב התקשורתית המתמשכת בהינתן אלה של אמיליה ארהארט. כמו כן, השימוש של קוקרן בעושרו העצום של בעלה הפחית מאופי העוני בסיפור שלה. אף על פי כן, מגיע לה מקום בשורות הטייסים המפורסמים וכאישה שבתדירות ניצלה את השפעתה לקידום מטרות הנשים בתעופה. למרות חוסר ההשכלה הפורמלית שלה, קוקרן ניכרה בחשיבה חדה ומהירה וזיקה לעסקים והשקעתה בתחום הקוסמטיקה הוכיחה את עצמה כרווחת. מאוחר יותר, ב-1951, לשכת המסחר של בוסטון בחרה בה לאחת מ-25 נשות העסקים המצטיינות באמריקה. בשנים 1953 ו-1954, סוכנות הידיעות AP כינתה אותה "אשת השנה בעסקים". קוקרן כיהנה במועצת הנאמנים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון משנת 1962 ועד לפטירתה ב-1980. מבורכת בתהילה ועושר, קוקרן תרמה הרבה זמן וכסף לעבודות צדקה. כנפי טייס פיקוד של חיל האוויר האמריקאי תג טייס שירות חיל האוויר לנשים מדליית שירות מכובד לגיון הכבוד צלב מעופף מכובד עם שני אשכולות עלי אלון מדליית הקמפיין האמריקאי מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה מדליית שירות ההגנה הלאומית עם אשכול עלי אלון מדליית מילואים של הכוחות המזוינים עם שעון חול מברונזה מדליית הגנה (בריטניה) על שירות ראוי במיוחד לממשלה בתפקיד בעל אחריות רבה מיוני 1943 עד דצמבר 1944 כמנהלת טייס נשים, חילות האוויר של המטה. היא ניהלה את התכנון, התכנות והניהול של כל פעילויות הטייסות של חילות האוויר של הצבא, לרבות ארגון, הכשרה ותפעול של טייסי חיל האוויר הנשים (WASP). בהנהגתה, ה-WASP ביצעה בנאמנות וביעילות מרבית, שירותי טיסה מרובים, בתמיכה ישירה ואפקטיבית של חילות האוויר של הצבא שהיו לעזר ולתמיכה הגדולה ביותר למאמץ המלחמתי ולאומה. יתרה מכך, הישגיה בהקשר זה והמסקנות שהסיקה בזהירות ובתבונה מהתחייבות זו מייצגים תרומה בעלת משמעות קבועה ומרחיקת לכת לעתיד התעופה. החזון, המיומנות והיוזמה שלה הביאו לשירותים בעלי ערך וחשיבות יוצאי דופן למדינה. נשיא ארצות הברית של אמריקה, שאושר על ידי חוק הקונגרס, 2 ביולי 1926, נהנה להציג את הצלב המעופף המכובד לקולונל ג'קלין קוקרן, חיל האוויר של ארצות הברית, עבור הישג יוצא דופן בעת השתתפותו בטיסה אווירית מ-1947 עד 1951. במהלך תקופה זו, קולונל קוקרן הטייסה מטוס F-51 בו היא קבעה שישה שיאי מהירות עולמיים. בעמק קואצ'לה, קליפורניה, בטיסה במסלול של 100 ק"מ במעגל סגור, קבע קולונל קוקרן שיא מהירות חדש של 469.549 מיילים לשעה. בטיסות אחרות מתרמי, אינדיו ופאלם ספרינגס, קליפורניה, קולונל קוקרן קבע שיאי מהירות עולמיים עבור המסלולים של 3, 15, 500, 1000 ו-2000 קילומטרים. הכשירות המקצועית, המיומנות האווירית והמסירות לתפקיד שהפגינה קולונל קוקרן משקפים קרדיט רב לה ולחיל האוויר של ארצות הברית. נשיא ארצות הברית של אמריקה, שאושר על ידי חוק הקונגרס, 2 ביולי 1926, נהנה להציג אשכול עלי אלון ברונזה במקום פרס שני של הצלב המעופף המכובד לקולונל ג'קלין קוקרן, חיל האוויר של ארצות הברית, על הישג יוצא דופן תוך כדי השתתפות בטיסה אווירית במהלך אפריל 1962. במהלך אותה תקופה, קולונל קוקרן קבע מספר שיאי עולם בטיסה מניו אורלינס, לוס אנג'לס לבון, גרמניה. הטסת לוקהיד ג'ט סטאר C-140 קולונל קוקרן קבע 69 שיאי מרחקים בין עירוניים, בין-עירוניים וקווי ישר, בנוסף להיותה האישה הראשונה שהטיסה מטוס סילון מעבר לאוקיינוס האטלנטי. השיאים היו גם למהירות וגם למרחק. הכשירות המקצועית, המיומנות האווירית והמסירות לתפקיד שהפגינה קולונל קוקרן משקפים קרדיט רב לעצמה ולחיל האוויר של ארצות הברית. נשיא ארצות הברית של אמריקה, שאושר על ידי חוק הקונגרס, 2 ביולי 1926, נהנה להציג אשכול עלי אלון ברונזה שני במקום פרס שלישי של הצלב המעופף המכובד לקולונל ג'קלין קוקרן, חיל האוויר של ארצות הברית, על הישג יוצא דופן תוך כדי השתתפות בטיסה אווירית במהלך מאי ויוני 1964. במהלך תקופה זו, קולונל קוקרן קבע שלושה שיאי מהירות עולמיים במטוס F-104C Starfighter. בטיסה במסלול מעגלי מדויק, קולונל קוקרן קבע שיא של 25 קילומטרים של 1429.297 מיילים לשעה, יותר מפי שניים ממהירות הקול. היא קבעה שיא למסלול של 100 קילומטרים על ידי טיסה במהירות 1302 מייל לשעה. קולונל קוקרן קבע שיא מהירות בעולם השלישי על ידי השגת 1,135 מיילים לשעה במהלך 500 ק"מ. הכשירות המקצועית, המיומנות האווירית והמסירות לתפקיד שהפגינה קולונל קוקרן משקפים קרדיט רב לה ולחיל האוויר של ארצות הברית. קוקרן קיבלה מדליות ותעודות ממדינות רבות ברחבי העולם. בשנת 1949, ממשלת צרפת הכירה בתרומתה למלחמה ולתעופה והעניקה לה בשנת 1951 את מדליית האוויר הצרפתית. היא האישה היחידה שקיבלה אי פעם את מדליית הזהב מ-Fédération Aéronautique Internationale. היא המשיכה ונבחרה לוועד המנהל של גוף זה ולמנהלת Northwest Airlines בארצות הברית. חיל האוויר האמריקני העניק לה את אות הצלב המעופף המכובד ואת לגיון הכבוד. בשנת 1949, הפכה קוקרן לאישה הרביעית בארצות הברית שזכתה בפרס הגבוה ביותר של טורק חוה קורומו (האגודה הטורקית לאווירונאוטיקה), Murassa Brövesi (Diamond Brevet). מופע אוויר שנתי בשם "ג'קלין קוקרן" נקרא לכבודה ומתקיים בנמל התעופה האזורי ג'קלין קוקרן. קוקרן גם הפכה לאישה הראשונה שזכתה לכבוד בתצוגה קבועה של הישגיה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. במחזה "האישה המהירה ביותר בחיים", שכתבה קארן סונד, מתוארים חייה של קוקרן לצד בעלה, פלויד, אמיליה ארהארט ואחרים. מליות ותארים נוספים: 1964, קיבלה את פרס לוח הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגים 1965, כניסה להיכל התהילה הבינלאומי של התעופה והחלל 1971, כניסה להיכל התהילה הלאומי לתעופה בשנת 1985, האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי הקצה את השם Cochran למכתש על כוכב הלכת נוגה (בקוטר 100 ק"מ) 1992, כניסה להיכל התהילה של נשים בפלורידה 1993, כניסה להיכל התהילה של ספורט המוטורי של אמריקה 1993, כניסה להיכל התהילה הלאומי לנשים. 1996, משרד הדואר של ארצות הברית כיבד את קוקרן בבול דואר בעלות של 50¢(סנט), המתאר אותה מול עמוד בנדיקס גביע עם מטוס P-35 ברקע והמילים: "Jacqueline Cochran Pioneer Pilot" 2002, כניסה להיכל התהילה של ג'ורג'יה תעופה. 2006, כניסה למסלול הכבוד של לנקסטר, קליפורניה "Aerospace Walk of Honor", בתור החניכה הראשונה שלה 2021, הקדשת פסל במחוז אוקלוסה, פלורידה אנדרטת נשים ותיקות Ackmann, Martha. The Mercury 13: The Untold Story of Thirteen American Women and the Dream of Space Flight. New York: Random House, 2003. ISBN 978-0-375-50744-1. Carl, Ann Baumgartner. A WASP Among Eagles. Washington, D.C.: Smithsonian Institution, 2000. ISBN 1-56098-870-3. Cochran, Jacqueline. The Stars at Noon. Boston: Little, Brown and Company, 1954, re-issued in 1979. her first autobiography. Cochran, Jacqueline and Maryann Bucknum Brinley. Jackie Cochran: The Autobiography of the Greatest Woman Pilot in Aviation History. New York: Bantam Books, 1987. ISBN 0-553-05211-X. McGuire, Nina and Sandra Wallus Sammons. Jacqueline Cochran: America's Fearless Aviator. Lake Buena Vista, Florida: Tailored Tours Publishing, 1997. ISBN 0-9631241-6-1. Merryman, Molly. Clipped Wings: The Rise and Fall of the Women Air Force Service Pilots (WASPs) of World War II. New York: New York University Press, 1998. ISBN 0-8147-5567-4. Nolen, Stephanie. Promised The Moon: The Untold Story of the First Women in the Space Race. Toronto, Canada: Penguin Canada, 2002. ISBN 1-56858-275-7. Pelletier, Alain.High-Flying Women: A World History of Female Pilots. Sparkford, UK: Haynes, 2012. ISBN 978-0-85733-257-8. Regis, Margaret. When Our Mothers Went to War: An Illustrated History of Women in World War II. Seattle: NavPublishing, 2008. ISBN 978-1-879932-05-0. Robinson, Erik Thomas. "Cochran, Jacqueline (1910?–09 August 1980)" American National Biography (1999) online Sprekelmeyer, Linda, editor. These We Honor: The International Aerospace Hall of Fame. Donning Co. Publishers, 2006. Sunde, Karen. The Fastest Woman Alive. Woodstock, Illinois: Dramatic Publishing, 2005. ISBN 978-1-58342-273-1. Teitel, Amy Shira. Fighting for Space : Two Pilots and Their Historic Battle for Female Spaceflight. New York: Grand Central Publishing, 2020. ISBN 978-1-5387-1604-5. Williams, Vera S. WASPs: Women Air Force Service Pilots of World War II. St. Paul, Minnesota: Motorbooks International, 1994. ISBN 0-87938-856-0. מדיה וקבצים בנושא ג'קלין קוקרן בוויקישיתוף "זכרונות של ג'קלין קוקרן", פרויקט התעופה של אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק: משרד המחקר להיסטוריה בעל פה של אוניברסיטת קולומביה, 1961. ביוגרפיה ביו WASP באינטרנט(אנגלית) הביוגרפיה הלאומית של מוזיאון WASP מלחמת העולם השנייה(אנגלית) מוזיאון האוויר והחלל הלאומי של ג'קלין קוקרן (אנגלית) היכל התהילה הלאומי לנשים של ג'קלין קוקרן (אנגלית) היכל התהילה לנשים של ג'קלין קוקרן בפלורידה ביוגרפיה עם ביבליוגרפיה של ועדת מאה הטיסה של ארצות הברית (אנגלית) WASP: פריצת דרך לטייסות ה-USAF של היום – המוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקאי (אנגלית) ג'קי קוקרן מתעד בספרייה הנשיאותית דווייט ד. אייזנהאואר (אנגלית) Jacqueline Cochran, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שדה תעופה נמל התעופה האזורי ג'קלין קוקרן (אנגלית) נמל התעופה האזורי ג'קלין קוקרן AirNav (אנגלית) אתר לפרסום המיצג האווירי השנתי על שם קוקרן (אנגלית) טלוויזיה Fly Girls: Jackie Cochran American Experience PBS ג'קלין קוקרן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) During her supersonic run, Yeager flew right on her wing. Scott Carpenter remarked that "a woman would exceed our weight allowance for recreational equipment." Nolen 2002, pp. 32, 34. Teitel, Amy Shira (2020). Fighting for space : two pilots and their historic battle for female spaceflight (First ed.). New York: Grand Central Publishing. pp. 8–11. ISBN 978-1-5387-1604-5. OCLC 1137736919. "Jackie Cochran: American Athena, Part I | Capitalism Magazine". www.capitalismmagazine.com. 2006-03-04. נבדק ב-2018-02-26. "Jacqueline Cochran: American Athena, Part II | Capitalism Magazine". www.capitalismmagazine.com. 2013-10-23. נבדק ב-2018-02-26. "Apply for a Trademark. Search a Trademark". trademarkia.com. נבדק ב-2018-02-26. Cavanaugh, Jack (2006). The Victors. David C Cook. ISBN 978-1589190719. "Jacqueline Cochran." Britannica Online Encyclopædia. Retrieved: July 10, 2013. "Jacqueline Cochran 1947 Perk Up Stick Stackable Makeup Kit". אורכב מ-המקור ב-2020-08-02. נבדק ב-2017-08-15. cosmeticsandskin@gmail.com. "Cosmetics and Skin: Shulton". www.cosmeticsandskin.com. נבדק ב-2018-02-26. "ETF Enterprises, Inc. v. Nina Ricci, 523 F. Supp. 1147 (S.D.N.Y. 1981)". Justia Law. נבדק ב-2018-02-26. Shapiro, Eben (1989-12-28). "Talking Deals; Drug Companies Leave Cosmetics". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-02-26. Ress, Paul. "Sweet Explosion in the Air". SI.com. נבדק ב-2018-02-26. "Jacqueline Cochran and the Women's Airforce Service Pilots". National Archives and Records Administration: The Dwight D. Eisenhower Presidential Library, Museum, and Boyhood Home. אורכב מ-המקור ב-20 באוקטובר 2013. נבדק ב-10 ביולי 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Records". FAI / WASF. נבדק ב-2019-05-27. "50c Jacqueline Cochran single". Smithsonian Institution. נבדק ב-2021-10-25. Cochran 1954, pp. 125–128. "Flying for Freedom – The Story of the Women Airforce[sic] Service Pilots (Teacher Resource Guide)" (PDF). National Museum of the United States Air Force. נבדק ב-2018-02-27. "Audiovisual Transcripts(Early Years Gallery)" (PDF). National Museum of the United States Air Force. נבדק ב-2018-02-27. "Photos". www.nationalmuseum.af.mil. נבדק ב-2018-02-26. "Museum celebrates Women's History Month". National Museum of the US Air Force™. נבדק ב-2018-02-26. "Museum celebrates women during 'Women's History Month'". National Museum of the US Air Force™. נבדק ב-2018-02-27. "WASP: Breaking Ground for Today's Female USAF Pilots". National Museum of the US Air Force™. נבדק ב-2018-02-27. "WASP Created". National Museum of the US Air Force™. נבדק ב-2018-02-27. "Women's Flying Training Detachment". National Museum of the US Air Force™. נבדק ב-2018-02-27. "They Raced for the Bendix Trophy". National Museum of the US Air Force™. נבדק ב-2018-02-27. "WASP Creation". National Museum of the US Air Force™. נבדק ב-2018-02-27. Cochran 1954, p. 108. Regis 2008, pp. 102–103. "Press Release: Jacqueline Cochran – Pearl Harbor Filing Cabinet – Liberty Letters". libertyletters.com. נבדק ב-2018-02-27. "Jacqueline Cochran." U.S. Air Force.. Retrieved: July 27, 2009. Cochran 1987, pp. 230-231. Cochran 1987, pp. 239–242. "Jacqueline Cochran | Biography, Records, & Facts". Encyclopedia Britannica. נבדק ב-2018-02-27. Cochran 1954, pp. 241–242. "This Day in Aviation". נבדק ב-3 ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה) Pelletier 2012, p. 149. "Women in Aviation and Space History – Smithsonian National Air and Space Museum". airandspace.si.edu. נבדק ב-2020-05-18. Hallonquist, Al. "Mercury 13: The women of the Mercury era." Al Hallonquist, 2012. Retrieved: October 24, 2009. Wilson, Barbara A."Military women astronauts." Captain Barbara A. Wilson, USAF (Ret). Retrieved: October 24, 2009. "The Space Review: You've come a long way, baby!". www.thespacereview.com. נבדק ב-2018-02-27. Ackmann 2003, pp. 152, 154–155. Weitekamp, Margaret A. "Lovelace's woman in space program." NASA History Program Office, January 28, 2010. Retrieved: July 10, 2013. College says Glenn degree was deserved newspaper extract from 'The Day', October 4, 1983. Retrieved March 27, 2017. For Spacious Skies, (hardcover ed.), p. 97. Venugopal, Arun (19 בדצמבר 2020). "The Truth Behind Indian American Exceptionalism". The Atlantic. נבדק ב-6 בינואר 2021. {{cite news}}: (עזרה) "Press Release – Distinguished Service Award to Jacqueline Cochran". Liberty Letters. 1 במרץ 1945. נבדק ב-2018-02-27. {{cite web}}: (עזרה) "Golden Plate Awardees of the American Academy of Achievement". www.achievement.org. American Academy of Achievement. Sprekelmeyer, Linda, editor. These We Honor: The International Aerospace Hall of Fame. Donning Co. Publishers, 2006. ISBN 978-1-57864-397-4. Jacqueline Cochran at the Motorsports Hall of Fame of America National Women's Hall of Fame, Jacqueline Cochran "Jacqueline "Jackie" Cochran". Georgia Aviation Hall of Fame. נבדק ב-9 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Jacqueline Cochran | Okaloosa County".