laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרבצ'נקו

האם התכוונתם ל... אלכסיי קרבצ'נקו – שחקן רוסי מרינה קרבצ'נקו – טניסאית שולחן ומאמנת טניס שולחן ישראלית
פצ'ה קוצ'ה

פצ'ה קוצ'ה (ביפנית: ぺちゃくちゃ, "בלה בלה") היא טכניקת מסירה וסטוריטלינג בה מציג דובר 20 שקופיות המועברות באופן אוטומטי כל 20 שניות, המסתכמות באורך כולל של 6 דקות ו-40 שניות. סביב טכניקה זו מבוסס אירוע תרבות בשם "PechaKutcha Night" ("ערב פצ'ה קוצ'ה") בו מתאספים יוצרים מאסכולות שונות להציג את עבודותיהם או חוויותיהם מול קהל חי. הפורמט הוצג לראשונה בטוקיו בפברואר 2003 על ידי זוג האדריכלים אסטריד קליין ומארק דיתם "מתוך רצון למצוא דרך בה אדריכלים יוכלו להציג את יצירותיהם בכ-5 דקות". בשנת 2004, מספר ערים באירופה החלו לארח אירועי פצ'ה קוצ'ה מקומיים, ובמרוצת השנים נוספו מאות ערים נוספות לרשימה. נכון לשנת 2022, נערכים יותר מ-1,200 אירועי פצ'ה קוצ'ה שנתיים ברחבי העולם. ערבי פצ'ה קוצ'ה כוללים בין 8 ל-14 הרצאות מאת מגוון יוצרים בתחומי העיצוב, אדריכלות, צילום, קולנוע, אמנות, מוזיקה ושירה, ואף חוקרים אקדמיים. המציגים משתפים את הקהל ביצירות שיצרו ובתהליך העבודה עליהן, ולפעמים בחוויותיהם, במסעותיהם או בתחביביהם. למרות שרוב הדוברים נדבקים לטכניקה המקורית, בחלק מהאירועים מופיעים יוצרי קולנוע או וידאו ארט המציגים סרטונים ארוכים, או להקות המנצלות את הזמן להופעה חיה. עם זאת, על כל המציגים לעמוד במגבלת הזמן המקורית של 6:40 דקות. האירוע הובא לתל אביב בשנת 2007 ומתקיים בה כל שנה. אוצרי ומנחי האירוע הם ענת ספרן ואיתי מאוטנר. במהלך השנים הרצו באירוע עידן אלתרמן, ערוץ הכיבוד, אייל שני, אתגר קרת, שלומי שבן, יוני בלוך, ויקטוריה חנה, אורן עילם, וקרולינה. מאז 2017, האירוע התל אביבי נחשב לערב הפצ'ה קוצ'ה הגדול בעולם. נאום מעלית מדיה וקבצים בנושא פצ'ה קוצ'ה בוויקישיתוף האתר הרשמי של PechaKucha סרטונים בערוץ של פצ'ה קוצ'ה תל אביב, באתר יוטיוב Jean Snow, All Talk, Time, ‏17 ביולי, 2006 Lucy Craft, Hate Long, Rambling Speeches? Try Pecha-Kucha, NPR, ‏20 באוקטובר, 2010 Sam Allis, Designed to inspire, The Boston Globe, ‏28 ביוני, 2010 מה זה פצ'ה קוצ'ה, באתר http://www.pechakuchatlv.com Viva Sarah Press, Pecha Kucha Tel Aviv is world’s biggest, Israel21c, ‏4 באפריל, 2017
כך שחררתי את ירושלים

כך שיחררתי את ירושלים (משועתק: כָּךְ שִּׁיחרָרְתִּי אֶת־ יְרוּשָּׁלָיִמְּ) הוא אלבום הסולו הראשון של יענקל'ה רוטבליט שיצא לאור בנובמבר 1978. האלבום עוסק, בין היתר, בחוויותיו של רוטבליט במלחמת ששת הימים, בה הוא לחם כמפקד מחלקה בגדוד 163 של החטיבה הירושלמית; במהלך הקרבות נפצע רוטבליט קשה מהפגזת כוחותינו, ידו ניזוקה והוא איבד רגל. בשיר "במקום חוברת לזכרו" מתוך האלבום הוא מתאר כך: "מצחיק לחשוב, הייתי מפקד מחלקה / אל תשאלו אותי מה עלה בחלקה. / בבית עלמין צבאי, מספר, גוש וחלקה, / תביא את הבקבוק לכאן, הכוס שלי ריקה". האלבום מאופיין בכתיבה ביקורתית על תוצאות המלחמה ועל המצב הפוליטי-חברתי בישראל. כשיצא האלבום הוא לא הצליח מבחינה מסחרית, אך עם השנים קיבל הכרה כאלבום פורץ דרך. בראיון לעיתון "nrg" סיפר רוטבליט: כל האלבומים האלה הם לרוב דעות שלי והתבוננות שלי על דברים שהם חברתיים-קיומיים. ...הם לא בהכרח מעניינים או יכולים לעניין אנשים אחרים שישירו אותם, בוודאי לא מבצעים שצריכים להזדהות עם הדברים שהם עושים, אז החומרים האלה מלכתחילה נועדו לי. כי מי ישיר 'כך שחררתי את ירושלים'? — דברים שרציתי לומר- יענקלה רוטבליט עיתון nrg אלקנה שור | 30/9/2012 7:13 בשנת 2017 התקיים במועדון הצוללת הצהובה מופע מחווה לאלבום בהפקתו של האמן הירושלמי שאנן סטריט. האלבום בוצע במלואו במופע, בנוסף למבחר שירים שכתב רוטבליט לאמנים אחרים. במופע השתתפו גבע אלון, עלמה זהר (בתה של אורנה זהר, אשתו השנייה של רוטבליט), מיכאל גריילסאמר, לירון עמרם, אלרן דקל (מלהקת פאנקנשטיין), פלא אוזן, שאנן סטריט, להקת Dirty Fly ואף רוטבליט עצמו. בשנת 2021, במסגרת האלבום "שרים רוטבליט", ביצע דן תורן גרסת כיסוי לשיר "במקום חוברת לזכרו". כל השירים נכתבו והולחנו על ידי יענקל'ה רוטבליט (למעט היכן שמצוין אחרת).  מיקי גבריאלוב - עיבוד, גיטרה, גיטרת בס, קולות רקע יצחק קלפטר - גיטרה חשמלית דני פאר - פסנתר, רודס טוני בראוור - כינור איקי לוי - תופים, קונגאס תובל פטר - אקורדיון יגאל קראוס - גיטרת בס מוטי דיכנה - גיטרת בס מאיר פניגשטיין - תופים אריק לביא, דודו אלהרר ודני ליטני - זמרים אורחים ("שיר לשלום מס' 2") דני סנדרסון - גיטרה חשמלית ("שיר לשלום מס' 2") הללויה: אצ'ה בר - גיטרות, עיבוד והפקה אורן פריד - תופים דפני וי - קולות הוקלט באולפני טררם, ירושלים יואב קוטנר, ‏מדבר ברור, באתר גלובס, 9 בספטמבר 2004 כך שחררתי את ירושלים- האלבום המלא יוסי חי, „דיסקו", „זרוק" ו„פאנק", מעריב 20 בנובמבר, 1978, עמ' 23 חוצה ישראל עם רינו צרור- יענקל'ה רוטבליט, נבדק ב-2024-01-30
תיאטרון מרכז העיר

תיאטרון מרכז העיר (בהונגרית: (Belvárosi Színház) הוא התיאטרון החשוב מבחינה היסטורית של ארתור בארדוש בבודפשט, בירת הונגריה, אותו ניהל עם הפסקות קטנות במשך כמעט שלושה עשורים. התיאטרון הולאם ב-1949, ובשנת 1951 פעל תחת השם "תיאטרון קטונה יוז'ף", כתיאטרון הקאמרי התיאטרון הלאומי של בודפשט. בשנת 1982, תחת אותו השם של "תיאטרון קטונה יוז'ף" התחיל לפעול תיאטרון - חברה עצמאית שמתחזקת עד היום את מורשת בארדוש. התיאטרון נבנה בחצר בית של רחוב "נסיך הכתר" לשעבר - כיום רחוב שאנדור פטפי מס' 6 בניין דירות בסגנון אר נובו, שהיה מבוסס על העיצובים של אלק פאלוש. הוא נועד במקור כבית קולנוע, אך לא קיבל לשם כך רישיון הפעלה. עם זאת, התעקשותו של ארתור בארדוש הביאה לתוצאות, תחילה הצליח לנהל קברט ולאחר מכן "תיאטרון אמיתי", שנחשב למוסד מודרני למרות הלוגיסטיקה הגרועה שלו. אזור הצפייה היה אינטימי, ענה במלואו על הציפיות של התקופה. במה מסתובבת הוקמה במקום, לראשונה באימפריה האוסטרו-הונגרית (1916). התיאטרון נבנה מחדש בין 1975 לבין 1981 על בסיס תוכניותיהם של מריה שיקלוש ושותפתה. החלל הפנימי השתנה, התאים והקישוטים המסורתיים של תחילת המאה ה-20 הוסרו. האר נובו היה כבר נחלת העבר. המתכננות לא יכלו אמנם לשנות באופן משמעותי את המאפיינים הפיזיים של הבמה, אבל הם ביצעו כמה חידושים, בעיקר בטכנולוגיית התאורה והסאונד. על בסיס כל אלה קיבל המבנה דירוג "מודרני", למרות שניתן היה למגר לחלוטין את סכנת הסגירה שלו רק כעבור כמה שנים. ארתור בארדוש ולהקתו עבר לרחוב קורונהרצג (נסיך הכתר) ב-18 בנובמבר 1916. זה היה בעל סיכון לפתוח תיאטרון באזור הזה, וזה נפתח בשם "הבמה המודרנית". זו הסיבה שבכרזות של ההצגות הראשונות נרשם שזה הקברט של שדרת אנדראשי. ההצלחה הייתה גדולה מהצפוי, ההצגות נערכו בפני תיאטרון בתפוסה מלאה. הצגת מופעי קברט האיכותיים הייתה זו שהתגברה על התחרות הגבוהה. ההצלחה הגדולה כמו גם העניין שלו בתיאטרון, הפנה יותר ויותר את תשומת לבו של בארדוש לתיאטרון של ממש. ב-1917 בארדוש קיבל אישור להציג מחזות באורך מלא ואימץ את השם "בלווארושי סינהאז", כלומר תיאטרון מרכז העיר (בתרגום מילולי "תיאטרון העיר הפנימית" או "דאונטאון"). בשנת 1926, לאסלו באוטי החליף אותו כמנהל. בין השנים 1929 לבין 1932, ינה הלטאי, פאל ברודי ומלכיאור לנדייל היו גם המנהלים. מ-1932 עד 1939, התיאטרון נוהל שוב על ידי בארדוש עצמו. כיהודי הוא כבר לא יכול היה לנהל את התיאטרון ומי שבא אחריו בשנת 1939 היה ג'רג' פטקוש שהשכיר את התיאטרון לצורכי קולנוע - עקב המשבר הכלכלי - ולכן ועדת המשמעת של לשכת השחקנים הוציאה אותו מרשימת החברים. ב-9 במאי 1945 התיאטרון נפתח מחדש בניהולו של בארדוש בפעם השלישית. ב-1948 הפכה ז'וז'ה שימון למנהלת. אולם בשנת 1949, התיאטרון הולאם, ופרנץ שנדרור הופקד על תפקידו של המנהל. עשרות של שחקנים מפורסמים שיחקו בתיאטרון בשנות קיומו. 1920 : קרל סלובודה : שלוש כוסות תה 1929 : פרידייש קארינתי - מלכיאור לנדייל : יאנוש ללא אדמה 1931 : שעון זהב ארנה ספ 1931 : אוטו אינדיג : הכלה מטורוצקו 1936 : ג'ורג' ברנרד שו ז'אן ד'ארק. שחקנים ראשיים: אלמה בולה ואנטאל פאגר 1946 : רומיאו ויוליה : שייקספיר. הדמות הנשית הראשית הייתה אליס פנייש, ואת רומיאו גילם פרנץ קאלאי. תיאטראות בודפשט anno תיאטרון קטונה יוז'ף: ארתור בארדוש ותיאטרון מרכז העיר מאגר תיאטרון "Magyar színháztörténet, 1920–1949 – Intézménytörténet (A Belvárosi Színház)". אורכב מ-המקור ב-2016-03-07.
מונסו-לה-מין

מונסו-לה-מין (בצרפתית: Montceau-les-Mines) היא קומונה בחבל בורגון-פראנש-קונטה, צרפת. העיר נמצאת באזור בו התגלה פחם במהלך המאה ה-16. בעקבות גילוי הפחם הוקמו באזור מכרות ובסביבתם התפתחו כפרים. להוצאת פחם מהאזור נבנתה תעלת מים שקשרה את האזור עם מספר נהרות. העיירה הוקמה באופן רשמי בשנת 1856 על בסיס מספר כפרים. בהקמתה היא כללה 1300 תושבים. בשנת 1857 ראש העיר קידם הקמת בית חולים, כנסייה בניין דואר ובשנת 1876 הסתיימה בניית בניין העירייה. מספר תושבים גדל בהתמדה והגיע לרמה של כ-30 אלף. אמנם לאחר מלחמת העולם הראשונה היקף כריית פחם באזור החל לרדת. בשנת 1965 המכרות סיפקו כ-2.5 מיליון טון אך כבר בשנת 1985 המכרות יצרו פחות ממיליון טון פחם. המכרות החלו להיסגר ובשנת 1992 נסגר המכרה האחרון. בהתאם לכך מספר תושבי היישוב פחת וכיום מתגוררים ביישוב כ-17 אלף תושבים בלבד. רמת אבטלה בעיירה היא כ-21% ועסקים רבים נסגרו. בשנות ה-60 בעיר הייתה קבוצת כדורסל נשים שזכתה פעמיים באליפות צרפת. במהלך מלחמת העולם השנייה אנדרה פרודון פעל בעיר להצלת היהודים וקיבל הכרה על פעילות תוך הענקת תואר חסיד אומות העולם. העיירה הייתה מרכז חשוב של רזיסטנס ובשנת 1946 ליישוב הוענקה מדליית הרזיסטנס. מדיה וקבצים בנושא מונסו-לה-מין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מונסו-לה-מין (בצרפתית) מונסו-לה-מין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מונטצ'או-לס-מינס (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית נתוני אקלים e-chef-michelin-star.html?action=click&contentCollection=Middle%20East&module=Trending&version=Full&region=Marginalia&pgtype=article ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורוגוואי (נהר)

ריו אורוגוואי (Rio Uruguay) הוא נהר באמריקה הדרומית. מעלה הנהר משמש גבול בין ארגנטינה לברזיל ומורד הנהר משמש גבול בין ארגנטינה לאורוגוואי. אורכו 1,610 ק"מ.[דרוש מקור] הנהר נשפך למפרץ ריו דה לה פלטה ורוחבו סמוך לשפכו הוא 10 ק"מ. במעלה הנהר התפתח לפני מאות שנים מרכז התיישבות של מיסיונרים ישועים, שהקימו כפרים עבור אינדיאנים בכוונה להמיר את דתם. שרידי יישובים אלה מצויים בברזיל ובפרגוואי סמוך לגבול עם ארגנטינה וכן במחוז מיסיונס שבארגנטינה. אורוגוואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואיס גאבלו קונחו

לואיס גאבלו קונחו חימנס (בספרדית: Luis Gabelo Conejo Jiménez; נולד ב-1 בינואר 1960) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקאי ששיחק בעמדת השוער. קונחו שיחק לאורך הקריירה בעיקר במולדתו, אך שיחק במשך שלוש עונות באלבסטה הספרדית. לזכותו 29 הופעות במדי נבחרת קוסטה ריקה, והוא זכור בעיקר ממונדיאל 1990, בו היה לאחד מהשוערים המצטיינים בטורניר. קונחו, יליד סן רמון שבמחוז אלחואלה, החל את הקריירה הבוגרת בקבוצת רמוננסה מעיר הולדתו, ששיחקה בליגה הבכירה. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-27 בנובמבר 1981, במשחק מול ארדיאנו. קונחו שיחק בקבוצה במשך שמונה שנים, ואף רשם נתון יוצא דופן לשוער, כאשר כבש חמישה שערי ליגה עבור רמוננסה. לקראת עונת 1989/1990 עבר לקרטחינס, ולאחר עונה אחת בקבוצה וקמפיין הירואי במונדיאל 1990, חתם בשורות אלבסטה מליגת המשנה הספרדית. תחת המאמן בניטו פלורו ערך קונחו 36 הופעות ליגה, בהן ספג 28 שערים בלבד, וסייע לקבוצתו להעפיל לראשונה בתולדותיה ללה ליגה. קונחו היה לשוער הראשון אי פעם הלובש את מדי אלבסטה בליגה הבכירה, כאשר פתח בהרכב בהפסדה של אלבסטה 2–0 לאוססונה במחזור הפתיחה של העונה ב-1 בספטמבר 1991. עד לתום העונה ערך 33 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השביעי והמפתיע. קונחו בן ה-32 פרש ממשחק פעיל בתום העונה, ולא שיחק בעונת 1992/1993, אך בסיומה חזר מפרישה לקדנציה שנייה באלבסטה. הוא פתח בהרכב ב-12 המשחקים הראשונים של העונה, אך לאחריהם איבד את מקומו בהרכב. הוא סיים את דרכו בקבוצה בסיום העונה עם 81 הופעות בסך הכול במדי המועדון. לאחר שסיים את דרכו באלבסטה, פרש קונחו ממשחק בפעם השנייה, בגיל 34, ולא שיחק בעונת 1994/1995. עם זאת, הוא שוב חזר מפרישה ושב לקוסטה ריקה, שם שיחק בעונת 1996 בארדיאנו ועונה לאחר מכן בקבוצת נעוריו רמוננסה, בטרם פרש סופית ממשחק בגיל 37. קונחו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קוסטה ריקה בשנת 1987, במשחק ידידות מול דרום קוריאה. הוא היה שותף לזכייתה של קוסטה ריטה באליפות CONCACAF, ששימשה אז כבית מוקדמות מונדיאל 1990, ובכך העפיל עם נבחרתו בפעם הראשונה בתולדותיה לטורניר הגביע העולמי. קונחו זומן על ידי המאמן בורה מילוטינוביץ' לסגל הנבחרת למונדיאל 1990, שם זכה להכרה עולמית. קוסטה ריקה, שנחשבה לאחת הנבחרות החלשות בטורניר, הפתיעה את סקוטלנד עם ניצחון 1–0, רשמה הפסד מינימלי של 1–0 לברזיל החזקה, וגברה 2–1 על שוודיה כדי להעפיל לשמינית הגמר. קונחו הפגין יכולת גבוהה עם שתי ספיגות בלבד בשלושה משחקים והצלות רבות ומרשימות, אך החמיץ את שמינית הגמר עקב פציעה וראה את נבחרתו מודחת עם תבוסת 4–1 לצ'כוסלובקיה. על אף ההדחה, זכה קונחו (בצוותא עם סרחיו גויקוצ'אה מארגנטינה) בכפפת הזהב, הניתנת לשוער המצטיין בטורניר. קונחו סיים את דרכו בנבחרת לאחר טורניר גביע הזהב 1991, בו שימש כשוער ראשון וסייע לנבחרתו לסיים במקום הרביעי. בסך הכול ערך 29 הופעות במדי הנבחרת. לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל קונחו לעבוד בהתאחדות הקוסטה ריקאית כמאמן שוערים, שהיה אחראי בעיקר לדור הצעיר של השוערים הבינלאומיים במדינה. לואיס גאבלו קונחו, באתר Transfermarkt לואיס גאבלו קונחו, באתר Soccerway לואיס גאבלו קונחו, באתר BDFutbol לואיס גאבלו קונחו, באתר National Football Teams לואיס גאבלו קונחו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
מלחמת מלך ערד

מלחמת מלך ערד היא אירוע מקראי שהתרחש בשנת הארבעים ליציאת בני ישראל מארץ מצרים. עם ישראל מתקרב במסעו אל ארץ ישראל, מלך ערד שהייתה בדרום ארץ כנען שומע על כך, מחליט להילחם בישראל ומגיע אליו דרך האתרים. אונקולוס והתרגום הירושלמי תרגמו את דרך האתרים כ"אורח מאלליא" - דרך התרים (המרגלים). כלומר, באותה דרך בה נשלחו המרגלים לארץ. במלחמה הראשונה מלך ערד מצליח לשבות שבי מישראל. המדרש מספר שבעקבות התקיפה חזרו עם ישראל לאחור שבע מסעות. בעקבות תקיפת מלך ערד וניצחונו, עם ישראל פונה לקב"ה ומתפלל אליו לניצחון על הכנעני. העם נודר שאם ינצחו יחרימו את כל ערי האויב. במלחמה, עם ישראל מנצח ומחרים את הערים כפי שנדר. לאחר הניצחון קראו לערים שהחרימו - "חרמה". נחלקו המפרשים בזהות העיר ערד והעם שישב בה: מדרש תנחומא והרמב"ן מזהים את ערד בדרום ארץ כנען והיא עיר של עמלקים, על פי עדות המרגלים - ”עמלק יושב בארץ הנגב” (במדבר יג,כט). אמנם, בכיבושי יהושע מוזכרת העיר ערד כעיר שנלחמו בה ובספר שופטים מסופר על בני הקיני שהתיישבו במדבר יהודה אשר בנגב ערד, ושם הכו שבטי יהודה ושמעון את העיר צפת וקראו לעיר "חרמה". ומפרש הרמב"ן ש"חרמה" הוא המקום בו ניצחו עם ישראל את העמלקים והוא לא היה בעיר ערד אלא בשטח מקומי בשטחי ערד ואילו הניצחונות ביהושע ושופטים היו בערים. הרמב"ן מבסס הנחה זו על לשון הפסוק בבמדבר - ”ויקרא שם המקום חרמה” למול לשון הפסוק בשופטים - ”וַיִּקְרָא אֶת שֵׁם הָעִיר 'חָרְמָה'”. בפירוש דעת מקרא הביאו עוד שני הסברים אפשריים: העיר ערד במלחמת מלך ערד היא "ערד יריחו" ואילו העיר ערד בספר שופטים היא "ערד רבת". שתי הערים מוזכרות בכיבושיו של שישק מלך מצרים. הניצחון של עם ישראל היה זמני ועד הכניסה לארץ העיר חזרה ויושבה והיה צורך לכובשה בשנית. חז"ל פירשו - ”תנא הוא סיחון הוא ערד הוא כנען”. כלומר, העיר ערד הייתה בדרום עבר הירדן המזרחי וזו בעצם מלחמת סיחון. באבן עזרא מובא פירוש (בלשון "רבים כתבו") שאת הפרשה הזו יהושע כתב לאחר שכבש את ערד. כלומר, עם ישראל כבש והחרים את ערי ערד רק אחרי הכניסה לארץ. כך גם נראה מדברי הספורנו שכותב שבתחילה רק נדרו להחרים כאשר יכנסו לארץ, ואכן קיימו זאת בתחילת ספר שופטים. כיום ישנם חוקרים המזהים את ערד שבפרשתנו עם אתר בשם 'תל מלחתא' שנמצא כ4 קילומטרים מתל ערד. הממצאים באתר זה, בניגוד לאלו שנמצאו בתל ערד, מתוארכים לתקופת הנדודים במדבר וכיבוש הארץ. תעלומת מלחמת מלך ערד באתר תנך הרצוג. מדרש תנחומא, חוקת, פסקה י"ח ספר שופטים, פרק א' תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ג', עמוד א'
משה סולומון

הרב משה סולומון (נולד בי"ח בטבת ה'תשל"ה, 1 בינואר 1975) הוא סגן יושב ראש הכנסת ה-25 וחבר כנסת מטעם מפלגת הציונות הדתית. הקים וניהל את עמותת 'הנני' לקהילות משימתיות של יוצאי אתיופיה ואת תוכנית צוערים לשלטון המקומי והוא סגן אלוף במילואים. משה נולד בשנת 1975 בעיר שירה שבמדינת תיגראי האתיופית כבן השמיני משנים עשר ילדיהם של סוחר השומשום זללאו ואסגדץ' (בהמשך שמעון ואסנת) טסמה. בהיותו כבן שש החלה משפחתו במסע רגלי לח'רטום בירת סודאן, במטרה לעלות לארץ ישראל. בעת שהותו בסודן נאלץ לעבוד בעבודות דחק לפרנסת המשפחה, בהן צחצוח נעליים ורוכלות זעירה. רק לאחר שלוש שנים, ב־1983, הצליחה המשפחה ליצור קשר עם סוכני המוסד וכך להגשים את שאיפתם ולעלות לארץ. עם הגעתם לארץ שוכנו באור עקיבא ובהמשך עברו לאשקלון. בשנות התיכון למד בישיבה התיכונית נווה הרצוג שבמושב ניר גלים. למד בישיבת ההסדר הר עציון והתנדב לשירות מלא בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים, בה יצא לקצונה. בהמשך שימש סמג"ד בגדוד המילואים 7491 של חטיבת הגולן, דרגתו סגן אלוף ובמילואים הוא מפקד על גדוד חילוץ בפיקוד העורף. בהמשך הוסמך לרבנות, למד תואר ראשון בחינוך ובלימודי ארץ ישראל במכללה האקדמית הרצוג ותואר שני ביהדות בקריה האקדמית אונו. הדריך שלוש שנים חוגי סיירות בחברה להגנת הטבע, לאחר מכן ניהל את מחלקת המעורבות החברתית של תנועת הנוער בני עקיבא ובהמשך ניהל את אגף ההגשמה בתנועה. ב־2004 ייסד את עמותת 'הנני' לקהילות משימתיות של יוצאי אתיופיה, במסגרתה פעל להקמת שישה עשר גרעינים קהילתיים ברחבי הארץ והיה ממקימי מועצת הקהילות והקבוצות המשימתיות בישראל. במקביל, הוא רב קהילה אתיופית, דירקטור בכפר הנוער קריית יערים, חבר בוועדה המייעצת לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה במשרד הכלכלה והתעשייה, ובעבר ניהל את תוכנית צוערים לשלטון המקומי (במסגרת תוכנית עתידים) ואת התוכנית להכשרת מנהיגות מצטיינת בחינוך באוניברסיטה העברית. בשנת 2012 זכה בפרס זוסמן-ג'וינט על פעלו החברתי והקהילתי. בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, התמודד למפלגת הבית היהודי וזכה למקום 11 מ־54 המתמודדים, שדורג 18 ברשימה הסופית, אך לבסוף זכתה המפלגה ב־8 מנדטים. בשנת 2022, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוא התמודד בפריימריז של מפלגת הציונות הדתית והגיע למקום השביעי, שלאחר איחוד עם מפלגות עוצמה יהודית ונעם דורג לבסוף במקום 14 ברשימה הסופית. ונכנס לכנסת כשהמפלגה זכתה ב־14 מנדטים. בכנסת ה-25 הוא מכהן, בין היתר, כסגן יושב ראש הכנסת, וחבר בוועדות משפיעות ביניהן ועדת כספים, הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון וועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת. התגייס לשירות המילואים בעת מתקפת הפתע על ישראל שפתחה את מלחמת חרבות ברזל. נשוי לרמה (נכון ל-2024, מורה וסגנית מנהל בבית ספר), אותה הכיר ביישוב בו למד בישיבה – אלון שבות. לזוג שישה ילדים. עד בחירתו לחבר הכנסת, התגוררו בקריית גת ותקופה קצרה לאחר שנבחר, עברו להתגורר בכרמי קטיף שבחבל לכיש. מדיה וקבצים בנושא משה סולומון בוויקישיתוף משה סולומון, באתר הכנסת משה סולומון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משה סולומון, באתר כנסת פתוחה משה סולומון, באתר ערוץ הכנסת גיא עזרא, ‏משה סולומון יתמודד לרשימת הבית היהודי, באתר "סרוגים", 23 בדצמבר 2014
לאהוב אותך

"לאהוב אותך" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את האלבום הוציאה בשנת 1978 לאור חברת התקליטים הד ארצי. בין השירים שנכללו בו ניתן למנות את "אותך", שדורג במקום העשירי במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' (ה'תשל"ז). המצעד השנתי תשל"ז (1977), פזמונט
Ilana Vital

Ilana Vital (בעברית: "אילנה ויטל"; מוכר גם כ"שלום חבר" בצרפת) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הישראלית אילנה אביטל, והאלבום הראשון שלה שמושר בשפה הצרפתית. את האלבום הוציאה בשנת 1981 לאור חברת התקליטים אקסדוס רקורדס. בין השירים שנכללובו ניתן למנות את "Un Jour C'est Gris, Un Jour C'est Bleu",‏ "Souvenir D'Été" ו-"Allelulia". חלקים מן האלבום יצאו בצרפת תחת הכותרת "שלום חבר", ואילו האלבום המלא הופץ בשמו המוכר בקנדה תחת הקטלוג EXO 9001. הסוגות המובילות של Ilana Vital הן פופ ושאנסון. Ilana Vital* – Ilana Vital, דיסקוגס
טושה זיידל

טושה זיידל (ברוסית: Тоша Зайдель; באנגלית: Toscha Seidel‏; 17 בנובמבר 1899 – 15 בנובמבר 1962) היה כנר יהודי-אמריקאי ממוצא רוסי. נולד באודסה בשנת 1899 למשפחה יהודית. מגיל 7 למד נגינה על כינור. בהמשך נסע ללמוד נגינה בקונסרבטוריון שטרן בברלין, אצל אדולף ברודסקי (תלמידו של יוזף יואכים) ובקונסרבטוריון של סנקט פטרסבורג אצל הכנר ההונגרי לאופולד אאואר ואצל נתן מילשטיין שם סיים את לימודיו בשנת 1912. את הקונצרט הראשון שלו ערך באוסלו בשנת 1915. הוא ביקר בארצות הברית בשנת 1918, שם ערך את הופעת הבכורה שלו באולם הקונצרטים קרנגי הול. ובשנת 1920 היגר לארצות הברית. הייתה לו תוכנית שבועית ברדיו של CBS בשם The Toscha Seidel Program; במקביל, שימש גם כמנהל המוזיקלי של רשת הרדיו של CBS. זיידל ניגן בעיקר באולפני סרטי הקולנוע של הוליווד ונחשב כשייך לתור הזהב של הוליווד. בין הסרטים בהם ניגן: אינטרמצו, מסביב לעולם ב-80 יום, והקוסם מארץ עוץ. בחלק מהסרטים גם שיחק ככנר. לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה למורה למוזיקה בקונסרבטוריון למוזיקה בלוס אנג'לס. לימד את אלברט איינשטיין לנגן בכינור, ובתמורה נתן לו איינשטיין סקיצה של תורת היחסות שלו. בשנת 1922 כתב ג'ורג' גרשווין שיר עליו ועל חבריו הכנרים הווירטואוזים הרוסים-יהודים בשם "מישה, יאשה, טושה, סשה". זיידל נודע בטון שופע ורומנטי והוא ניגן על כינור הסטרדיבריוס של אנטוניו סטרדיווארי, שנקרא "דה וינצ'י" 1714 (וידוע כיום כאקס-זיידל), שאותו רכש בשנת 1924 תמורת 25,000 דולר. זיידל אמר שלא יחליף את הכינור גם תמורת מיליון דולר. בשנת 2022 הוצע הסטרדיבריוס של זיידל בניו יורק ב–20 מיליון דולר ונמכר ב–15 מיליון דולר. מדיה וקבצים בנושא טושה זיידל בוויקישיתוף טושה זיידל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טושה זיידל, באתר MusicBrainz (באנגלית) טושה זיידל, באתר Discogs (באנגלית) נגינת הכינור של זיידל בסרט "אינטרמצו" הריקוד ההונגרי מס' 5 מאת יוהאן בראהמס טושה זיידל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) חגי חיטרון, הם היו כנרים אגדיים אבל נשארו מאחורי הקלעים של הוליווד, באתר הארץ, 25 ביולי 2022 Press Releases || The Magnes, web.archive.org, ‏2007-09-27
זינוק (אלבום)

"זינוק" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את האלבום הוציאה בשנת 1981 לאור חברת התקליטים Rec-O-Hit. בין השירים שנכללו בו ניתן למנות את "פגישה ראשונה" ואת "שובי לים", שדורגו במקום ה-19 וה-17 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנים 1979 ו-1980 בהתאמה. Ilana Avital – Zinuk (Blast Off), דיסקוגס
עקרה (סרט)

עקרה (באנגלית: Barren) הוא סרט קולנוע ישראלי שכתב וביים הרב מרדכי ורדי. צילומי הסרט הסתיימו בשנת 2020, והקרנת הבכורה שלו נעשתה בפסטיבל ירושלים לקולנוע בשנת 2022, שם הוא התחרה במשבצת הסרטים העלילתיים הישראליים. זהו סרטו העלילתי הראשון של ורדי, שכבר יצר כמה סרטים תיעודיים. בסרט מככבים מילי עשת ויואב רוטמן. פייגי (מילי עשת) ונפתלי (יואב רוטמן), זוג חסידי ברסלב, חיים עם הוריו של נפתלי (אילנית בן יעקב ונבו קמחי) בצפת, הספוגה במיסטיקה יהודית. הם לא מצליחים להביא ילדים. בערב ראש השנה, נפתלי טס לאומן באוקראינה על מנת להתפלל להיריון על קברו של רבי נחמן. בהיעדרו, אב המשפחה מזמין לביתם את רבי אליהו (גיל פרנק), נווד שמציע לפייגי ריפוי באמצעות קול השופר. הוא מנצל את פגיעותה ואונס אותה, תוך שהיא קופאת במקום. בעקבות האונס מתעורר ויכוח הלכתי בשאלה האם אישה חייבת להתנגד פיזית לפגיעה המינית על מנת שתוגדר כנאנסת ולא כבוגדת. היחסים בין בני הזוג מידרדרים, והמשפחה נכנסת לסחרור. הסרט עוקב אחרי בני הזוג שמנסים לשקם את יחסיהם, אחרי מערכות היחסים המשפחתיות הרחבות יותר ואחרי האופן בו מתמודדת הקהילה עם שאלות הקשורות לאונס, קדושה, טומאה וטהרה. ורדי כתב את התסריט המבוסס על מעשה שאירע במאה התשע עשרה בכפר בהונגריה. המעשה מתואר בשאלה שהופנתה אל הרב יעקב עטלינגר. גם שם בעל עזב את ביתו לרגל עסקיו ואשתו התמימה הכניסה לביתה אדם שהתחזה כאיש קדוש ופרוש מהבלי העולם הזה. לאחר מספר ימים הוא הסביר לאישה שהוא אליהו הנביא והיא, האישה, אמורה ללדת את המשיח אלא שיש "מניעה" בגלל בעלה. כך הוא בא על האישה מספר פעמים והבטיח לה שאם היא לא תפתח קופסה מסוימת בימים הקרובים, היא תראה שם מטמון גדול. משבעלה חזר והיא סיפרה לו על המטמון שבו זכו הוא פתח את הקופסה, אך זו הייתה ריקה. האישה המבוהלת סיפרה לבעלה מה קרה והוא שאל את הרבנים מה לעשות. על פי ההלכה נשואה שנבעלה לזר אסורה על בעלה, אלא אם מדובר באונס בניגוד לרצונה. בפסק דין מורכב התיר הרב עטלינגר את האישה לבעלה. פסק הדין היווה את הבסיס להתיר את הנשים לבעליהן בפרשת עזרא שיינברג. מילי עשת - פייגי יואב רוטמן - נפתלי אילנית בן יעקב – האימא נבו קמחי – האבא גולן אזולאי – בעל החנות גיל פרנק – רבי אליהו מיכאל וייגל - רב ודיין רננה רז הנרי דוד יאנה יוסף "עקרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עקרה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עקרה, קדימון הסרט באתר יוטיוב, 26 ביולי 2022 עמי פרידמן, "אסור ללכת אחרי דמויות רבניות בעיניים עיוורות", באתר ישראל היום, 21 ביולי 2022 שמחה ברנס, ‏ראיתי את הסרט "עקרה" ולא הצלחתי להפסיק לבכות, באתר כיפה, 26 ביולי 2022 רחלי פלנט רוזן, ‏במאי 'עקרה' לסרוגים: "לא התכוונתי לפרובוקציה, אלא לתיקון", באתר "סרוגים", 14 בספטמבר 2022 נירית אנדרמן, שמונה סרטים עלילתיים ושבעה תיעודיים יתמודדו בפסטיבל הקולנוע ירושלים, באתר הארץ, 30 ביוני 2022 עינת קאפח, מילי עשת צללה לעולם החרדי והתאהבה בדמות שהיא מגלמת, באתר מקור ראשון, ‏5 בספטמבר 2022 אבנר שביט‏, לא הצלחתי להיכנס להקרנה, וזה הדבר הכי משמח שקרה לי, באתר וואלה, 25 ביולי 2022 נתנאל שלומוביץ, ב"עקרה", אונס במשפחה חרדית הוא רק נקודת הפתיחה, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2022 ראיתי את הסרט "עקרה" ולא הצלחתי להפסיק לבכות, באתר כיפה, ‏2022-07-26 שו"ת בנין ציון, אלטונא, תרכ"ח, סימן קנד הרב שלמה דיכובסקי, אשה שזינתה בהשפעה רוחנית-מיסטית, תחומין, לו
פגישה ראשונה

פגישה ראשונה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. הוא יצא לאור בשנת 1979, ורק שנתיים לאחר מכן נכלל כסינגל באלבום זינוק. השיר נכתב על ידי עמוס קולק והופק על ידי נורית הירש. ל"פגישה ראשונה" לא הופק וידאו קליפ רשמי, אולם ב-29 באוגוסט 2015 עלה אודיו רשמי שלו בערוץ היוטיוב הרשמי של הירש. תחילה כתב קולק את השיר לסרט "אל תשאלי אם אני אוהב", אך בהמשך צירפה אותו אביטל לאלבומה השלישי, זינוק. ב-27 בפברואר 1979 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-26. ב-30 במאי עלה למקום השני - המיקום הגבוה ביותר בו דורג במצעד. ב-4 ביולי, לאחר 16 שבועות רצופים, יצא מהדירוג השבועי של תחנת הרדיו. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשל"ט הגיע "פגישה ראשונה" למקום ה-19. פגישה ראשונה - אילנה אביטל - אל תשאלי אם אני אוהב - הפסקול, יוטיוב המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 27–28 בפברואר 1979, פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 29–30 במאי 1979, פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מן התאריכים 3–4 ביולי 1979, פזמונט מצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשל"ט, פזמונט