laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'נט ג'אגן

ג'נט רוזנברג ג'אגן (20 באוקטובר 1920 – 28 במרץ 2009) הייתה אשת ציבור יהודיה גיאנית, פוליטיקאית ועיתונאית, ששימשה כנשיאת המדינה וכראש ממשלתה – הנשיאה ה"לבנה" הראשונה של גיאנה והאישה הראשונה שנבחרה לנשיאות בדרום אמריקה. ג'אגן נולדה בשיקגו למשפחת רוזנברג, משפחה יהודית מהמעמד הבינוני. בזמן התמחותה כאחות בבית חולים בעיר, פגשה את צ'די ג'אגן, גיאני, אז סטודנט לרפואת שיניים באוניברסיטת נורת'ווסטרן ולימים איש ציבור ששימש בתפקידים ציבוריים בגיאנה, בהם נשיא המדינה. רוזנברג וג'אגן נישאו ב-1943 ובאותה שנה עברו לגור בגיאנה, שהייתה אז תחת שלטון בריטי. ב-1950 הקימו בני הזוג ג'אגן את מפלגת העם הפרוגרסיבית (PPP). ג'אגן שימשה כמזכירת המפלגה במשך 20 השנים הבאות. ב-1950 נבחרה ג'אגן למועצת העיר של עיר הבירה ג'ורג'טאון וב-1953 נבחרה לבית המחוקקים, שם כיהנה כסגן יו"ר הבית. למרות ניצחון מפלגתם בבחירות והקמת הממשלה, נכלאו בני הזוג ג'אגן על ידי השלטון הבריטי. בבחירות הבאות (1957) שוב נבחרה ג'אגן לפרלמנט וכיהנה בתפקידים מיניסטריאליים שונים בשנים 1957–1964. ג'אגן ערכה את עיתון מפלגתה "מירור" בשנים 1973–1997. היא תמכה בקו מרכסיסטי נוקשה. הייתה חברת פרלמנט שכיהנה בתקופה הארוכה ביותר בהיסטוריה של גיאנה (46 שנים). מפלגתה הייתה באופוזיציה מ-1964 עד 1992 ובשנה זו נבחר בעלה לנשיא המדינה. היא שימשה כממלאת מקום שגריר מדינתה באו"ם למשך שלושה חודשים בשנת 1993. במרץ 1997, לאחר מות בעלה, נבחרה לתפקיד ראש הממשלה. ובדצמבר אותה שנה נבחרה לתפקיד נשיאת המדינה, תפקיד בו שימשה עד שפרשה מסיבות בריאותיות באוגוסט 1999. הייתה מעורבת בפוליטיקה של מפלגתה, עד סמוך למותה ב-28 במרץ 2009. יהדות גיאנה מדיה וקבצים בנושא ג'נט ג'אגן בוויקישיתוף אתר משפחת ג'אגן גרדיאן, פיטר פרייזר, ללא הבדל דת, גזע ומין, באתר הארץ, 10 באפריל 2009 ג'נט ג'אגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'נט ג'אגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'נט ג'אגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בריטניקה אונליין"
כדורגלן השנה באפריקה של ה-BBC

כדורגלן השנה באפריקה של ה-BBC הוא פרס כדורגל שנתי, המוענק על ידי תאגיד השידור הבריטי BBC לשחקן האפריקאי המצטיין של אותה שנה. כדורגלן השנה באפריקה הפרס באתר ה-BBC הפרס הוענק לנבחרת בעקבות התרסקות מטוס הנבחרת ב-1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1719

שנת 1719 היא השנה ה-19 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1719 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 23 בינואר – ייסוד נסיכות ליכטנשטיין 15 בינואר – הרב נפתלי כ"ץ, רב פוסק ומקובל אוקראיני (נולד ב-1648) 20 באוגוסט – פרנסואה גאסטון דה לוי, איש צבא צרפתי (נפטר ב-1787) 13 באוקטובר – מרקו קולטליני, לבריתן אופרה ומדפיס איטלקי (נפטר ב-1777) 9 בנובמבר – דומניקו לורנצו פונציאני, משפטן, כומר ושחמטאי איטלקי (נפטר ב-1796) 14 בנובמבר – לאופולד מוצרט, מוזיקאי אוסטרי, אביו של וולפגנג אמדאוס מוצרט (נפטר ב-1787) הרב ישעיה פיק ברלין, רב ופוסק (נפטר ב-1799) 17 בפברואר – בוריס שרמטייב, אציל וגנרל רוסי (נולד ב-1652) 13 במרץ – יוהאן פרידריך בטגר, אלכימאי גרמני, מפתח עיבוד הפורצלן באירופה (נולד ב-1682) 7 באפריל – ז'אן-בטיסט דה לה סאל, קדוש וכומר צרפתי (נולד ב-1651) 15 באפריל – מאדאם דה מנטנון, מרקיזת מנטנון, אשתו השנייה של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת (נולדה ב-1635) 8 בנובמבר – מישל רול, מתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1652) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1719 התחילה ביום כ"א בטבת ה'תע"ט (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-י' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1719 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1719‎ נפטרים ב-1719‎ מדיה וקבצים בנושא 1719 בוויקישיתוף
סגנון גותי לוהב

סגנון גותי לוהב, הידוע גם כגותיקה לוהבת, סגנון הלהבות או כ-Flamboyant, הוא תת-סגנון של האדריכלות הגותית שהתפתח בסוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15. סגנון זה נקרא על שם צורות הלהבות של תחרת החלונות והאבן ונהפך לשם נרדף לראוותנות בעקבות עושר הפרטים והקישוטים שלו. סגנון הלהבות הוא חלק מהאדריכלות הגותית המאוחרת (Late Gothic) ובא בעקבות הגותיקה הקורנת (Rayonnant). הסגנון היה נפוץ בצרפת, ספרד ופורטוגל. הסגנון המקביל באנגליה (מבחינת הזמן) הוא סגנון גותי ניצב (Perpendicular Gothic) ובגרמניה ה-Sondergotik. בסוף המאה ה-15 ותחילת המאה ה-16 סגנון זה התפתח לגותיקה מנואלינית בפורטוגל וגותיקה איזבלינית בספרד, בסגנונות אלה הועמק השימוש הראוותני והפזרני בקישוטים ותחרת אבן. הסגנון מאופיין בתחרת חלונות וקישוטי אבן עשירים ומלאי פרטים בצורת להבות אש או עלים מלופפים. צריחים בסגנון זה (האופייניים גם לאדריכלות גותית מאוחרת ולתחייה הגותית) הם בעלי מרקם תחרה. מבנים נודעים בסגנון זה הם כנסיית סן מקלו ברואן, בית הרוחב של קתדרלת סנליס, חזית קתדרלת טור, קתדרלת מולן, כנסיית סנט אנה (וילנה), בזיליקת נוטרדאם דה ל'אפין וחלון הרוזטה של סנט שאפל. חלון רוזטה בסגנון גותי לוהב, סנט שאפל תחרת אבן בסגנון הלהבות מהמאה ה-16 בבית הרוחב הדרומי של קתדרלת סנליס בית הרוחב הצפוני של קתדרלת אוורה חזית קתדרלת טור בסגנון גותי לוהב עשירה בקישוטים הצריח המחודד הצפוני של קתדרלת שארטר, שנוסף בתחילת המאה ה-16, הוא בסגנון גותי לוהב חזית בסגנון גותי לוהב בכנסיית המנזר של ונדום, ניתן לראות את עושר הפרטים ותחרת החלונות בצורת להבות חלון רוזטה בסגנון גותי לוהב בזיליקת נוטרדאם דה ל'אפין סגנון גותי קורן (הסגנון הגותי שקדם לסגנון הלוהב) מדיה וקבצים בנושא סגנון גותי לוהב בוויקישיתוף סגנון גותי לוהב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שפובלוב

האם התכוונתם ל... דניס שפובלוב – טניסאי קנדי יבגני שפובלוב – זמר טנור ישראלי ממוצא רוסי
מוסר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מוסר – הכללים המנחים להתנהגות אנושית המקובלים על פי כללי האתיקה. פילוסופיה של המוסר (בשמה הנפוץ "אתיקה"). מטא-אתיקה – אחד משלושת ענפי הפילוסופיה של המוסר. התפתחות מוסרית – תאוריות פסיכולוגיות בדבר התפתחות המוסר במהלך החיים. יהדות: מוסר (יהדות) – השקפת היהדות בנוגע למוסר, הנהגת האדם ואתיקה. תנועת המוסר – תנועה יהודית מיסודו של ר' ישראל מסלנט, פעלה במזרח אירופה החל מאמצע המאה ה-19 ועד למלחמת העולם השנייה. מוסר (הלכה) – (מבטאים: מוֹסֵר) כינוי ליהודי שגורם ליהודי אחר להימסר לידי גורם בעל כוח, לרוב גוי. אישים: אדוורד מוסר – הוא פסיכולוג נורווגי ג'ורג' מיכאל מוסר – אמן יליד שווייץ מיי-בריט מוסר – פסיכולוגית ונוירוביולוגית נורווגית מרי מוסר – ציירת אנגלייה אחר: מסר (דג) – דג מאכל הגדל בין היתר במימי הים התיכון, ידוע גם כ"עיט הים". מסר מלכותי צדק (מוסר) מצפון מוסרי
התיאטרון הפיזי DV8

התיאטרון הפיזי DV8 היא להקת תיאטרון מחול שנוסדה בשנת 1986 על ידי קבוצת רקדנים עצמאיים, שלטענתם הרגישו מתוסכלים ומפוקחים מהדרך והתפיסה של מרבית הריקוד הקיים. הלהקה הציגה 15 קטעי מחול שהוצגו ברחבי העולם. 5 קטעים של הלהקה נערכו לטלוויזיה וזכו בפרסים. הלהקה מציגה עבודות השוברות גבולות בין ריקוד, תיאטרון, פוליטיקה ומגדר, ומעל לכל, רעיונות ורגשות ברורים ללא יומרנות. רקדניה משלבים בריקוד שירה, אתלטיות גבוהה, אקרובטיקה, מגע חזק ואלתור. הלהקה מנוהלת על ידי לויד ניוסון ופועלת בלונדון. 2012 "?Can We Talk About This" 2008 "To Be Straight With You" 2005 "Just For Show" 2003 והוסרט ב-2004 "The Cost of Living" 1999 "The Happiest Day of My Life" 1995 והוסרט אותה שנה "Enter Achilles" 1992 והוסרט אותה שנה "Strange Fish" 1988 והוסרט 1989 "Dead Dreams of Monochrome Men" 1987 "My Body, Your Body" 1986 הוסרט אותה שנה "My Sex, Our Dance" אתר האינטרנט הרשמי של התיאטרון הפיזי DV8 DV8 אתר הבית מרב יודילוביץ', מייסד תיאטרון DV8 יערכו אודישנים בישראל, באתר ynet, 23 בנובמבר 2011 התיאטרון הפיזי DV8, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
שער העיר

שער העיר הוא שער מבוצר בחומת עיר, אשר שימש, עד תחילתה של העת החדשה, כפתח הכניסה המוגן אליה. מבנה השער בוצר בדרך כלל במגדלי שמירה, שערים או שערים מתרוממים, והתאפיין פעמים רבות באלמנטים הגנתיים נוספים, כמו פיתולים ופניות וגשרים מתרוממים. עד סוף המאה ה-18 היה לשער העיר תפקיד צבאי והגנתי בלבד, ובימי שלום הוא שימש כאמצעי לבקר ולשלוט בזרימת בני אדם וסחורה אל העיר וממנה. החל בתחילת המאה ה-19 החלו מוקמים שערים ללא מטרה צבאית, ואלה שימשו כעמדה לאיסוף מכסים או שהיו מבנים ייצוגיים בלבד. לשער העיר נודעה חשיבות בחיי היום-יום בעיר, והוא שימש פעמים רבות כמקום כינוס לפעילות מסחרית, פוליטית או משפטית. בין היתר נמסרו במקום הודעות והוקראו טקסטים שונים, ונערכו משפטים והוצאות להורג. כיום נודעת לשער העיר בערים רבות חשיבות ייצוגית ותיירותית, וחלקם הפכו לסמל הערים בהן הם ניצבים. האזכור הראשון: המלאכים שפוגשים את לוט, בשער העיר, בסוף האפיזודה המקראית הזאת נחרבות סדום ועמורה תחת אש וגופרית. (בראשית, י"ט) הכרזה ומשא ומתן: עפרון החיתי מכריז בשער העיר על מכירת מערת המכפלה והאישור לאברהם לקבור שם את מתיו. באותה הזדמנות, בשער העיר ונוכח היושבים בו, מתמקח אברהם על התמורה הכספית – ארבע מאות שקל כסף עובר לסוחר"...(בראשית, כ"ג) המלך משכנע את נתיניו: חמור, מלך שכם, ובנו מדברים בשער העיר על לב תושבי שכם ומשכנעים אותם להימול על מנת שיוכלו לשאת את בנות ישראל (בראשית, ל”ד)...אחרית הסיפור בברכת יעקב לשמעון ולוי: “בסודם אל תבוא נפשי...” (בראשית, מ"ט) "מי לה' אלי ": הקריאה המוכרת כל כך מפיו של מתתיהו של חנוכה, נזעקה, בשער המחנה על ידי משה שיורד מהר סיני ופוגש את חטא העגל (שמות, ל"ב) – מכאן יוצא מסע הרג של 3,000 בני ישראל... שער המשפט ושער ההוצאה להורג: בן סורר ומורה יובא לפני זקני העיר ותושבי העיר ירגמו אותו (דברים, כ"א). פה גם מעביר אבשלום, בן דוד, את לב העם אליו על ידי "עשיית צדק" פופוליסטית (?) (שמואל ב, ט"ו) שער העיר נסגר בלילה: כך אנו למדים מסיפור רחב והמרגלים (יהושע, ב) יראו ויראו, יזכרו ולא ישכחו: בשער העי, לעת ערב, זורקים בני ישראל את גופתו של מלך העי לאחר שהורידוה מעץ התלייה ופה מקימים לו גל אבנים. (יהושע, כ"ט), יהוא מניח את ראשי שבעים בני אחאב בדודים בשער העיר (מלכים ב, י) מארב\חיסול ממוקד: הפלשתים, שרוצים להרוג את שמשון הישראלי, אורבים לו בשער העיר (שופטים, ט"ז) לשער יש נפח משלו: שאול פוגש את שמואל, טרם הכתרתו למלך, “בתוך השער" (שמואל א, ט), "בתוך השער" גם הורג יואב את אבנר בן נר – נקמה...(שמואל ב, ג) פה הממתינים לאישור כניסה: דוד בורח משאול לאכיש הפלישתי וממתין לאישור כניסה ליד השער (שמואל א, כ"א) ניחום אבלים: דוד אבל על מות אבשלום והעם בא לנחמו בשער העיר (שמואל ב, י"ט) מים לדוד המלך: דוד מאתגר את לוחמיו – מבקש מים מהבאר ליד השער (שמואל ב, כ"ג), את המים הוא לא שותה אלא נוסך אותם על המזבח. שער חליפין: פה נקבעו ערכי הסחורות – "סאת סולת בשקל" בשער שומרון (מלכים ב, ז) מצורעים מחוץ לשער – בתוך השער יהרגו אותם, מחוץ לשער הם תלויים בחסדי אנשים (מלכים ב, ז) השער כמגדיר את הקהילה: " ויוֹם הַשְּׁבִיעִי שַׁבָּת לַ-ה' אֱלֹהֶיךָ, לֹא תַעֲשֶׂה כָל מְלָאכָה אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ, עַבְדְּךָ וַאֲמָתְךָ וּבְהֶמְתֶּךָ, וְגֵרְךָ, אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ" (שמות, כ) שערי ירושלים
איב שארל זרקא

איב שארל זרקא (בצרפתית - Yves Charles Zarka; נולד ב-14 במרץ 1950) הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סורבון בפריז. זרקא נולד בתוניסיה. משמש כפרופסור למדע המדינה בסורבון, וכן כמנהל מחקר ב"Centre National de la Recherche Scientifique" (בראשי תיבות - CNRS, המרכז הלאומי למחקר מדעי, אחד ממכוני המחקר החשובים באירופה). בשנים האחרונות התמחה במתן סמינרים על מדע המדינה, בהם הוא מתמקד בהוגי המודרניות כהובס, רוסו וטוקוויל. זרקא הוא עורכו ומייסדו של כתב העת הצרפתי למדע המדינה "Cités". לאחרונה עוסק זרקא במחקר בשאלות הנוגעות לסובלנות, במיוחד בהתייחס למצב הנוכחי בצרפת. זרקא לימד במספר אוניברסיטאות, ביניהן האוניברסיטה בנאפולי, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב, וכן במרכזים אקדמיים בקנדה, בארצות הברית ובברזיל. בשנת 1999 קיבל את מדליית הארד של ה-CNRS, על מחקר שעסק בהגותו של הובס. במספר הזדמנויות הביע זרקא עניין בנעשה בישראל ואף כתב ביחד עם אחרים, ביניהם שלמה בן עמי, ספר בשם "?Quel avenir pour Israël" (מהו עתידה של ישראל?), ויצא כנגד הניסיונות ליזום חרם אקדמי על ישראל. בשנת 2009 יצא בעברית, בהוצאת מכון שלם, ספרו "פרט נאצי בהגותו של שמיט", הבוחן את היחס המודרני להגותו של קרל שמיט וטוען כי הנאציזם הוא חלק מהותי מהגותו. איב שארל זרקא, ברשת החברתית Goodreads איב שארל זרקא, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיין גולד

שיין אליזבת גולד (באנגלית: Shane Elizabeth Gould; נולדה ב-23 בנובמבר 1956). היא שחיינית עבר אוסטרלית. אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות אישיות, 3 מהן זהב מאולימפיאדת מינכן (1972) ושיאנית עולם. הייתה לאישה הראשונה והיחידה בהיסטוריה, שהחזיקה בשיאי העולם בסגנון החתירה בכל המרחקים, מ-100 מטר ועד ל-1500 מטר, בהיותה בת 15 ושלושה שבועות בלבד, בדצמבר 1971, גולד הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שיורדת מגבול 17 דקות ב-1500 מטר חופשי כשקבעה 16:56.9 דקות. גולד קיבלה את עיטור מסדר האימפריה הבריטית (MBE). שיין גולד נולדה בסידני, אוסטרליה (ביום הראשון של התחרויות במשחקים האולימפיים שנערכו במלבורן ארץ הולדתה). בגיל 18 חודשים עברה גולד עם משפחתה לפיג'י. בהיותה בת 6 החלה להשתתף בתחרויות שחייה. היא התאמנה אצל המאמנים פורבס ואורסולה קרליל והעוזר שלהם טום גרין. גולד שברה את השיא העולמי הראשון שלה ב-30 באפריל 1971 ב-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.9 שניות ולמחרת היום שיפרה גם את השיא העולמי ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.5 דקות. באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה גולד ב-5 מדליות אישיות, 3 מזהב תוך כדי שהיא שוברת את שיאי העולם בשלושת המישחים שבהם ניצחה. ב-200 מטר חופשי (2:03.56 דקות) ב-400 מטר חופשי (4:19.04 דקות) וב-200 מטר מעורב אישי (2:23.07 דקות). היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי (8:56.39 דקות) אחרי קינה רותהמר מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (8:53.68 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי (59.06 שניות) אחרי האמריקאיות סנדי נילסון (58.59 שניות) ושירלי בבשוף (59.02 שניות). בנוסף היא שחתה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי וסיימה עם חברותיה במקום השמיני. לאחר המשחקים האולימפיים פרשה גולד בגיל 16 משחייה תחרותית. למרות זאת, נותרה אגדת שחייה. גולד זכתה להיות אחת משמונת הספורטאים והספורטאיות האוסטרלים שהובילו את הדגל האולימפי באצטדיון באולימפיאדת סידני (2000). נכון ל-2009, היא מחלקת את זמנה בין טסמניה וסידני ומשתתפת בתחרויות שחייה למאסטרס. בסך הכל שברה גולד 11 פעמים את השיא העולמי, ב-6 משחים שונים וזכתה ב-14 תוארי אליפות אוסטרלים. גולד זכתה בתואר שחיינית השנה בעולם ב-1971 וב-1972. בשנת 1972 נבחרה לאשת השנה של אוסטרליה (אנ'). בשנת 1977 זכתה גולד להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[1] בשנת 2000 זכתה במדליית הספורט האוסטרלית (אנ'). מדיה וקבצים בנושא שיין גולד בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של שיין גולד (באנגלית) שיין גולד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי שיין גולד, באתר olympedia.org שיין גולד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שיין גולד באתר ESPN Australian of the Year, Honour roll, Australian of the Year 1972, Shane Gould MBE GOULD, Shane Elizabeth, Award:Australian Sports Medal, itsanhonour.gov.au
מחוזות לוב

מבחינה מנהלית לוב מחולקת ל-22 מחוזות (שעביאת). מחוזות מחולקים לנפות. חלוקה זו נכנסה לתוקף בשנת 2007. תחת שלטון האימפריה העות'מאנית לוב חולקה ל-3 חבלי ארץ - טריפוליטניה, קירנאיקה ופזאן. לאחר המלחמה האיטלקית-עות'מאנית, חבלי הארץ אוחדו תחת מסגרת פוליטית אחת, שחולקו מחדש באופן שונה. לאחר שהכוחות הבריטים והצרפתים כבשו את לוב מידי האיטלקים במערכה בצפון אפריקה בשנת 1943, החלוקה המקורית ל-3 חבלי ארץ הוחזרה ונשמרה גם לאחר הכרזת העצמאות של לוב ב-1951. לאורך השנים נעשו שינויים באופן החלוקה למחוזות כאשר ב-1983 מספר היחידות השלטוניות השונות עלה לשיא של 46 מחוזות. מדיה וקבצים בנושא מחוזות לוב בוויקישיתוף
גידול ביו-אינטנסיבי

גידול ביו-אינטנסיבי היא שיטת גידול לחקלאות אורגנית מקיימת בקנה מידה קטן, המיושמת בעיקר בחקלאות עירונית כגון גינות קהילתיות וגינות אורגניות. השיטה פותחה ומקודמת בעולם על ידי ארגון "פעולה אקולוגית" (Ecology Action), במטרה להתמודד עם הצורך להגביר את ייצור המזון להזנתם של כל תושבי תבל בלא להמשיך בהרס פוריות הקרקע וזיהומה המאפיינים את החקלאות המתועשת. שמונת עקרונות השיטה נועדו להשגת בריאות ופריון קרקע מרביים. גידול ביואינטנסיבי נעשה בדגש על בריאות הקרקע על מרכיביה האורגניים ואוכלוסיות חד תאים ובעלי חיים מיקרוסקופיים המקנים לה את פוריותה וחיוניותה ותורמים לבריאות מרבית של הצמחים, צמח בריא פגיע פחות למחלות ולמזיקים ומסוגל להניב יבול מקסימלי. השיטה מדגישה כי להשגת פריון קרקע ויבולים גבוהים ושמירתם לאורך זמן, שמונה עקרונות אלו צריכים להיות מיושמים בו זמנית. יישום חלקי עלול לגרום לדלדול קרקע מהיר פי כמה בגין השתילה האינטנסיבית. בשיטת גידול ביואינטנסיבי, מתחחים את הקרקע לעומק של עד 60 ס"מ בעזרת קלשון. בכך מאפשרים נוכחות וזמינות גבוהה של אוויר בקרקע, תנאי לרבגוניות חיים ולפעילות מיקרוביאלית בקרקע, חיים אשר חיוניים להתפתחות טובה של הצמח. התיחוח נותן לקרקע יכולת אחזקת מים טובה יותר ומאפשר חדירה קלה יותר של שורשי הצמחים לשכבות עמוקות יותר בקרקע להשגת יותר חומרי מזון ומים. הקומפוסט מעלה את אחוז החומר האורגני בקרקע, דבר המעודד פעילות מיקרוביאלית, מספק חומרי מזון לצמחים, משפר את מרקם הקרקע ואחזקת המים בה ורמת החומציות/בסיסיות (הקובעת את זמינות חומרי המזון לשורשי הצמח). מגדלים בשיטה שותלים את הצמחים בצפיפות תוך כיסוי מלא של שטח הגידול -כמו בטבע, הצפיפות בין הצמחים יוצרת ומשמרת מיקרו אקלים ממוזג יותר מתחת לעלים העוזר לשימור מים בקרקע. הצל הנפרש מונע צמיחת עשבים ויוצר סביבת חיים נוחה לצמחים. ההתאמה והיחסים הסימביוטיים בין צמחים שונים המועילים זה לזה כאשר הם גדלים בקרבה, משפרת את בריאות הצמח, מעלה את רמת היבול והתוצר ליחידת שטח, תורמת לבריאות הקרקע ומעודדת רב גוניות גנטית. חקלאי המשתמש בשיטה לומד אילו צמחים יש לשתול בסמיכות זה לזה מטבלאות התאמה המבוססות על ניסיון של מאות שנים ומחקרים. יבולי פחמן ישתלו בחלק גדול מכל ערוגה, עד 60% משטח הגידול, צמחים אשר מלבד אספקת מזון מייצרים הרבה חומר צמחי (Bio mass) המשמש לייצור קומפוסט אשר חוזר בחזרה לקרקע בגן/חווה להבטחת פוריות בעתיד. דוגמה: תירס, דגנים, סורגום, שעועית ופול. בשיטה נעשה שימוש ביבולים אשר מספקים רמת קלוריות גבוהה למשקל נתון ולשטח אדמה נתון. דוגמה: תפוחי אדמה, בטטות, ירקות שורש אחרים. זרעים מהאבקה פתוחה מכילים את כל טווח החומר התורשתי של המין, דבר המבטיח חיוניות ויכולת שרידה גבוהה יותר אל מול קשת רחבה יותר של תנאי אקלים וקרקע, מחלות ומזיקים. מגדלים בשיטה הביואינטנסיבית מגדלים זרעים לשימוש בשנה הבאה במקביל לגידול היבולים כפי שנהגו חוואים בעת העתיקה. על ידי חשיבה רחבה על הגן והחווה כמערכת אקולוגית (בדומה לשיטות פרמקלצ'ר), עידוד רב גוניות גנטית ושאיפה לאיזון טבעי, יכול מגדל ביואינטנסיבי להפיק את המירב משטח האדמה והמשאבים העומדים לרשותו. השיטה מיושמת כיום ברחבי העולם על ידי גננים חובבים, איכרים ועובדי אדמה בכ-110 מדינות. במקסיקו 50 ארגונים לא ממשלתיים מיישמים ומלמדים את השיטה כאסטרטגיה מוכחת ומוצלחת לשיפור היצרנות החקלאית ורמת החיים בקרב איכרים עניים ועידוד יציבות כלכלית בקהילות קטנות ברחבי המדינה הענקית. מרכזי הכשרה והתמחות בשיטה קיימים ברוסיה, סיביר, אוזבקיסטן, אפגניסטן, פיליפינים, ארצות הברית וישראל. בישראל נעשו ניסיונות להפצת השיטה תחת השם ביו-פאלחה, תוך שילוב ידע שנצבר בארץ ישראל.
מחוזות אוזבקיסטן

מבחינה מנהלית אוזבקיסטן מחולקת ל-12 מחוזות (viloyat), רפובליקה אוטונומית (respublika) ועיר הבירה (shahar). המחוזות מחולקים ל-169 נפות. באוזבקיסטן יש 4 מובלעות, שנמצאות בקירגיזסטן בעמק פרגנה בנקודת המפגש בין קירגיזסטן אוזבקיסטן וטג'יקיסטן. אחת מהן היא סוך, בשטח של 99.33 קילומטר רבוע ועם אוכלוסייה של 80,600 איש, שרובם טג'יקיסטנים (כ-99%). המובלעת השנייה היא שוהימרדון, בשטח קטן יותר, 90 קילומטר רבוע ו10,100 איש, אבל פה, 91% מהתושבים אוזבקים, והשאר טג'יקיסטנים. מובלעת נוספת היא צ'ון קארה, מקום קטן מאוד בשטח 3 קילומטר רבוע, וג'אני אייל, עוד מובלעת קטנה באותו גודל בין סוך והגבול עם אוזבקיסטן. באוזבקיסטן יש מובלעת טג'יקית, שהיא סרוואן, שהיא בעצם רצועה דקה וארוכה של יבשה באורך 15 קילומטר, וברוחב של קילומטר אחד בלבד. יבשה זו משתרעת ממש ליד הגבול עם טג'יקיסטן מצפון מדיה וקבצים בנושא מחוזות אוזבקיסטן בוויקישיתוף Uzbekistan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map
דמטריוס הראשון

דמטריוס הראשון (ביוונית עתיקה: Δημήτριος, מכונה גם סוטר ("המושיע"), ביוונית: Σωτήρ,‏ 198 לפנה"ס – 150 לפנה"ס) היה מלך הממלכה הסלאוקית בין 162 לפנה"ס ל-150 לפנה"ס. דמטריוס נולד לסלאוקוס הרביעי. בצעירותו שימש כבן ערובה ברומא כאשר נשלח לשם במצוות אביו על מנת להבטיח את קיום הסכם אפאמיאה על ידי הצד הסלאוקי. אחרי הירצחו של סלאוקוס הרביעי בשנת 175 לפנה"ס, ניצל אחיו אנטיוכוס הרביעי את שהותו של אחיינו דמטריוס ברומא, והשתלט על כס הממלכה. לאחר מות אנטיוכוס הרביעי ב-163 לפנה"ס, דמטריוס, בתור היורש החוקי, הפציר בפני הסנאט הרומי שיחזיר לו את כס השלטון הסלאוקי, אך הסנאט העדיף את אנטיוכוס החמישי, שהיה ילד, על פניו. דמטריוס הצליח לשכנע את הסקיפיונים ואת בני בריתם שהוא ימלא את התפקיד טוב יותר מאשר ליסיאס, העוצר בזמנו של אנטיוכוס החמישי[דרוש מקור]. בזכות התמיכה הסקיפיונית הצליח דמטריוס להימלט מרומא, ובשנת 162 לפנה"ס תפס את השלטון, והוציא להורג את אנטיוכוס החמישי וליסיאס. בזמן שלטונו התנהלו שתי מרידות גדולות נגד הממלכה הסלאוקית: האחת בארץ ישראל והשנייה באזור בבל. החשובה מהשתיים התרחשה באזור בבל, בלב האימפריה הסלאוקית. שם אציל בשם טימארכוס, שהיה סטרפ (מושל) בבל בזמן שלטונו של אנטיוכוס הרביעי חש שהממלכה נמצאת בקשיים והרים את נס המרד. הוא הצליח להמריד את האוכלוסייה נגד השלטון המרכזי ואף כרת ברית עם רומא שהכירה בו בתור השליט הלגיטימי באזור שהצליח להמריד. בנוסף כרת טימארכוס ברית עם הארמנים והציב איום מיידי על שלמות הממלכה הסלאוקית. דמטריוס גישש אצל אריארתס מלך קפדוקיה לעזרה נגד טימארכוס ואף ביקש להינשא לבתו, אך הצעתו נדחתה. דמטריוס נקם באריארתס על ידי מימון נדיב לטוען לכתר קפדוקיה וסייע לו לתפוס את השלטון. למרות הסירוב הקפדוקי הצליח דמטריוס להביס את טימארכוס ולדכא את המרד. אחרי הדברת מרד טימארכוס, קיבל מתושבי בבל את הכינוי "סוטר" ("מושיע"). דמטריוס ידוע בהיסטוריה היהודית כאחד האויבים העיקשים של החשמונאים. אחרי הדברת מרד טימארכוס בשנת 162 לפנה"ס שלח את אחד הגנרלים הבכירים שלו, בקכידס לשתי פלישות נגד המכבים. במסע השני שנערך בשנת 160 לפנה"ס, אחרי שמרד טימארכוס דוכא, נתן לבקכידס צבא גדול שכלל 20,000 רגלים ו-2,000 פרשים שניצח את הצבא החשמונאי בקרב אלעשה, הקרב בו נהרג יהודה המכבי. קרב זה השיב לסלאוקים שליטה זמנית ביהודה, אף כי המרד התחדש זמן קצר אחר כך. לאחר שבאקכידס הובס ועזב את יהודה בשנת 157 לפנה"ס, לא שב דמטריוס לשלוח צבא נגד המורדים. מאוחר יותר אף ניסה להתקרב אליהם וכרת ברית קצרת ימים עם יונתן הוופסי, אחיו של יהודה, כדי שיסייע לו לשמור על מלכותו נגד הטוענים לכתר. תחבולותיו של דמטריוס, שעיקרן רציחת מתחרים והמלכת מלכים, לא סייעו לו בסופו של דבר. גם הוא נפל קורבן לקנוניה פוליטית שיזמו תומכיו של אלכסנדר באלאס ונרצח. בעקבות רציחתו עלה אלכסנדר באלאס לשלטון בממלכה הסלאוקית. עם זאת בהמשך שני בניו ימשיכו למלוך בשתיי שושלות נפרדות הטענות לכתר עד נפילת הממלכה לידי הרומאים, ובאשר לשושלת של אלכסנדר באבלס זאת תסתיים בימי אנטיוכוס השמיני במותו של אלכסנדר זבינס. מדיה וקבצים בנושא דמטריוס הראשון בוויקישיתוף דמטריוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
BLOB

במסדי נתונים, BLOB (קיצור של Binary Large OBject ובתרגום מילולי לעברית: עצם בינארי גדול), הוא טיפוס נתונים המייצג רצף ארוך של מידע בינארי המאוחסן במסד נתונים כיישות אחת. BLOB מייצג בדרך כלל קובץ תמונה, קובץ שמע או כל אלמנט מולטימדיה אחר שנשמר במסד הנתונים. לעיתים ה-BLOB מהווה קובץ הרצה בשפת מכונה שניתן לשלוף מהמסד ולהריץ אותו. לא כל מסדי הנתונים תומכים בשמירה של קובצי BLOB. במונח BLOB נעשה לראשונה שימוש במסד הנתונים Informix, ובראשיתו בכלל שימש לתיאור העברת מידע בנפחים גדולים ממסד אחד לאחר בלי שימוש במסננים או בתיקון שגיאות בדרך. באמצעות העברה כזו ניתן היה להאיץ את תהליך ההעברה. המונח אף שימש בפועל בשפה האנגלית לתיאור העברות מאסיביות מסוג זה. השימוש בו במסדי נתונים התאפשר רק מרגע שמקום אחסון היה למשאב נגיש וזול, בעיקר במהלך שנות ה-90 ועם השקתו של מסד הנתונים DB2 של IBM.
אומוטו

אוֹמוֹטוֹ (בקאנג'י: 大本, רומאג'י: Ōmoto, מילולית: "המקור הגדול" או "המקור הנשגב") היא דת יפנית המסווגת לעיתים כפלג של דת השינטו, אם כי יש בה גם יסודות מהבודהיזם. הדת נוסדה בשנת 1892 בידי נאו דגוצ'י. מנהיגי הדת היו לרוב נשים. מנהיגת התנועה הנוכחית (החמישית במספר) החל משנת 2001 היא קורנאי דגוצ'י. מזמנו של המנהיג השני, אוניסבורו דגוצ'י, מילאה שפת אספרנטו תפקיד חשוב באומוטו. החל בשנת 1924 ועד היום מפיצה הדת ספרים ומגזינים באספרנטו. כמעט כל 45,000 המאמינים למדו את השפה, וכאלף שולטים בה ברמת שפת-אם. בין 1925 ל־1933 החזיקה הדת מיסיון בפריז. משם יצאו מיסיונרים לכל רחבי אירופה והפיצו את תורתם, לפיה אוניסבורו דגוצ'י הוא המשיח שיאחד את כל העולם. בין 1935 ל־1942 נרדפה הדת ביפן, והיא חזרה להתקיים בפועל רק ב-1950. לאומוטו שני מרכזים בקרבת קיוטו: מקדש באיאבה לצרכים דתיים, ומיסיון בקמאוקה הכולל משרדים, בתי ספר, הוצאה לאור ומקדשים. לאמנות מקום חשוב באומוטו. המאמינים מנסים לייפות את העולם באמצעות האמנות ומאמינים שהאמנות מקרבת את האדם לאלוהות. באומוטו מאמינים בכמה אלים, שהחשובים ביניהם: אואוקוניקוטצ'י, אושיטורה והיצוג'יסרו. אליעזר לודוויג זמנהוף, ממציא שפת האספרנטו, נחשב גם הוא לאל. עם זאת, כל האלים נחשבים לאספקטים שונים של אל יחיד. אחד המאמינים המפורסמים של אומוטו הוא מוריהי אואשיבה, ממציא אמנות הלחימה אייקידו, אשר הצטרף לדת בשנת 1919 והיה לתלמידו הרוחני של דגוצ'י. בהשפעת הדת ובעידודו של דגוצ'י, שינה אואשיבה את סגנון האייקידו מסגנון לוחמני, לסגנון הרמוני, החותר למיזוג, הרמוניה ושלום. סגנון זה מאופיין, בין היתר, בצמצום הפגיעה ביריב למינימום האפשרי ומהווה עד היום את הזרם המרכזי באייקידו, המכונה "אייקיקאי". מדיה וקבצים בנושא אומוטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אומוטו אומוטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)