laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שיני דרקון

במהלך מלחמת העולם השנייה, המונח "שיני דרקון" (גרמנית: Drachenzähne, משמעות: שן= zähne דרקון = Drachen) תיאר מערך של מבנים מבטון מזוין, בדרך כלל בגובה בין 90 ל-120 ס"מ, בעלי צורת פירמידה ריבועית, שנפרש במטרה לעכב התקדמות של צבא ממוכן ובפרט טנקים. מבנים אלה נפרשו על פני שטחים נרחבים. מוקשים הונחו לעיתים בין שן לשן, ומכשולים נוספים נבנו לאורך שורות ה-"שיניים", כגון תיל או בזנ"טים כדי להכשיל חי"ר או רכבים ייעודיים שניסו לפנות את המכשול. כל הצדדים למלחמה בחזית האירופית השתמשו בשיני הדרקון בהיקף נרחב. הצבא הגרמני עשה שימוש נרחב בהם בביצור קו זיגפריד ובחומה האטלנטית. מטרת שיני הדרקון הייתה להאט את הטנק ולהסיט אותם אל שטחים קלי טיווח שבהם המתין להם כוח במארב, שצויד בנשק נגד טנקים. אולם, בפועל, השימוש בהנדסה קרבית ובכלי רכב ייעודיים לפינוי מכשולים נפטרו מהפרעת שיני הדרקון בקלות יחסית. שיני הדרקון הוכחו כפחות מעכבות רכב קרבי ופחות מסיטות רכב קרבי ממסלולו ביחס לציפיות של המורים על הצבתן. בארץ שיני דרקון היו בשימוש בתקופת מלחמת העולם השנייה. קו ביצורים בריטי נבנה בדרום כנרת, באזור מושב האון של היום, במטרה להקשות על כוחות של משטר וישי הצרפתי לפרוץ לכיוון צומת צמח. במקביל, צבא צרפת ששלט בסוריה בנה ביצורים מאותו סוג בעליה מחמת גדר לרמת הגולן, על כביש 98 של היום, במטרה להקשות על הצבא הבריטי על כיבוש רמת הגולן. עד מלחמת ששת הימים מחסום זה שימש את הצבא הסורי כחלק ממערך ההגנה נגד ישראל. בימי מלחמת העולם השנייה הקימו הבריטים בירושלים מערך הגנה הכולל שיני דרקון, ובניהם גדרות תיל, מוקשים ויתדות. בזנ"ט מדיה וקבצים בנושא שיני דרקון בוויקישיתוף דוד קרויאנקר, גדר בריטית, גדר ישראלית, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2001
שרוך

שרוך הוא חוט, חבל צר או רצועה צרה המשמש לרוב לקשירה או לסימון. האם התכוונתם ל... שרוך נעל – חוט המשמש לרכיסתן ולהידוקן של נעליים שרוך סרט – רצועה המשמשת כאמצעי להצמדת אביזר כמו תג זיהוי שרוך (מדים) – פריט במדי צה"ל וחלק מצבאות העולם, הנענד על הכתף שרוכים בכוחות הביטחון וההצלה בישראל
צלילה באספקת שטח

צלילה באספקת שטח היא מערכת המאפשרת צלילה על מנת לבצע עבודות מתחת לפני המים. שימושי המערכת הם לעבודות תת-מימיות בעומקים גדולים: ריתוך/ חיתוך תת-מימי. החלפת מדחף לאניית סוחר. בדיקת עמודי אסדות ומזחים. הנחת קווי תקשורת על קרקעית הים. צלילות בפעמון סגור/ פתוח לעומקים גדולים. ועוד עבודות רבות ומגוונות. מערכת אספקת שטח מורכבת ממערכות על פני הים ומערכות תת-מימיות. בנק אוויר- מאגר אוויר דחוס או כל תערובת נשימה אחרת בלחץ גבוה, המספק את גז הנשימה לצולל. ישנן מערכות אספקת שטח בהן ממלא מדחס אוויר הדוחס את האוויר אל הצולל את תפקיד בנק האוויר. מפחת לחץ- מוריד את הלחץ הגבוה מבנק האוויר (200 אטמ') ללחץ עבודה גבוה (40 אטמ'). הסיבה להפחתת לחץ היא מאחר שלעיתים בנק האוויר נמצא רחוק ממרכזית צולל בכיר (להלן). מצב בו הצינור המוביל לחץ גבוה בסכנת פיצוץ. צינור לחץ גבוה- מקשר בין בנק האוויר למרכזיית צולל בכיר. מרכזיית צולל בכיר- על מרכזיה זו שולט מנהל הצלילה. רכיבי המרכזיה מתחלקים ל-3 וכוללים: מערכת שליטה על גז הנשימה לצולל כניסת לחץ עבודה גבוה מפחת לחץ הניתן לכוונון על ידי הצולל בכיר יציאה לצינור טבור מערכת מד עומק צינור מד עומק המודד את הלחץ בסביבת הצולל שעון למדידת עומק הצולל מערכת תקשורת מכשיר קשר בין הצולל בכיר והצולל מכל אוויר לחירום על פני המים- במקרה בו יש כשל באספקת האוויר (לדוגמה פיצוץ בצינור לחץ גבוה), מעביר הצולל בכיר את אספקת גז הנשימה מהבנק הראשי למכל חירום. מכל זה קטן ולכן במידה ולא תוקנה התקלה בהקדם על הצולל לעלות לפני השטח. צינור טבור- מורכב ממספר צינורות וכבלי תקשורת המאוגדים יחד. מעבירים את גז הנשימה, לחץ מד העומק ותקשורת אל הצולל. קסדת צלילה- מולבשת על ראשו של הצולל. עליה מורכב צינור גז הנשימה, אוזניות ומיקרופון לתקשורת, ברז לכניסת אוויר ממכל החירום שעל גב הצולל. מאזן ציפה- מיועד על מנת לאזן את הצולל שמשקלו במים יהיה נייטרלי. מקבל אספקת אוויר מצינור הטבור. מכל אוויר לחירום על גב הצולל- במידה ויש כשל באספקת האוויר (לדוגמה כיפוף בצינור הטבור). הצולל יפתח את ברז החירום בקסדה וינשום את האוויר ממכל החירום שעל גבו. מערכת להזנת מים חמים- לחימום חליפת הצולל באזורי צלילה של מים קרים פעמון פתוח- להעלאה והורדה של הצולל ונשיאת כלי עבודה כבדים תערובות גזים שונות לנשימה- לעומקים גדולים למניעת הרעלות גזים ומחלות צלילה פעמון סגור- בו יכולים הצוללים לישון ולאכול ולהחליף משמרות בצלילות עבודה ארוכות ועמוקות. בצלילות עמוקות (עד 300 מטר) הצוללים מגיעים לרוויה בסיפוח החנקן למחזור הדם, על מנת למנוע את מחלת הדקומפרסיה בעת העלייה, על הצוללים להפחית את הלחץ לאט ובהדרגתית. תהליך זה יכול להמשך שעות ואף ימים. אספקת אוויר לצולל ללא הגבלה תקשורת בין הצולל למנהל הצלילה ולפני הים יכולת צלילה לעומקים גדולים יכולת לעבודות ריתוך/חיתוך תת-מימי ועבודות תת-מימיות מסובכות עלות יקרה למערכת צורך בסיפון רחב הרכבת המערכת דורשת זמן מדיה וקבצים בנושא צלילה באספקת שטח בוויקישיתוף שי שמש, המקצוענים במעמקי הים, באתר מדע גדול, בקטנה, 16 ביולי 2017
שרוך נעל

שרוך נעל הוא חוט או רצועה, המשמש להידוק הנעליים לכף הרגל. השרוכים מגיעים לרוב כזוג, לקשירת זוג הנעליים. שרוכים ניתנים להידוק או להרפיה, ובכך ניתן לשלוט במידת הלחץ של הנעל על הרגל. השרוכים הפכו לשימוש נפוץ במאה ה-20, והחליפו את הכפתורים ואת האבזמים ששימשו קודם למטרה דומה. את שרוך הנעל ניתן לקשור במגוון דרכים, כאשר המקובלת בהן היא "קשר שרוך" בסיסי. מיומנות קשירת שרוכים נרכשת בדרך כלל בילדות, אך ילדים עם קשיי התפתחות יתקשו לרכוש מיומנות זו, והם ירכשו אותה רק לאחר הדרכה מיוחדת. שמה של מעטפת הפלסטיק או הנחושת הכרוכה בקצה השרוך היא אגלט. מטרתה לשמור על צפיפות סיבי החוט, ולהקל על השחלת השרוך לחרירי הנעל. שרוך (מדים) אתר השרוכים של איאן, עם דוגמאות רבות לאופני שריכת שרוכים טרי מור: איך לקשור את השרוכים – הרצאה באנגלית מאתר TED עם כתוביות בעברית קשירת שרוכים, באתר מרכז לובאס ישראל, ‏2017-02-08 ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבריאל בירנבאום

גבריאל בירנבאום (נולד ב-1951) הוא בלשן, שמחקריו עוסקים בלשון חכמים ובייחוד בלשון המשנה. בשנים 2004–2018 היה בירנבאום חוקר בכיר באקדמיה ללשון העברית, ושימש כחבר מערכת וכותב הערכים הראשי במילון ההיסטורי ללשון העברית. בירנבאום נולד בבודפשט שבהונגריה הקומוניסטית, ועלה לישראל בגיל שש. הוא למד לתואר ראשון בלשון עברית ובלשנות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן, והמשיך לתואר שני באוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, שם גם שימש שלוש שנים כרב קהילה. הדוקטורט שלו נכתב בהנחיית פרופסור שמעון שרביט ועסק בתורת ההגה והצורות של לשון חז"ל. בירנבאום שימש כמרצה ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן, ועסק בהוראה שנים רבות במסגרות שונות. בשנים 1992–1999 שימש כמזכיר המדעי של האקדמיה ללשון העברית. בירנבאום הוא יהודי שומר מצוות, צמחוני, ורואה את עצמו כתלמיד של ישעיהו ליבוביץ. הוא נשוי ואב לחמישה. לשון המשנה בגניזת קהיר, ירושלים: הוצאת האקדמיה ללשון העברית, תשס"ח. מדריך לכתיבת חיבור תורני, ירושלים: הוצאת יד אבי היישוב, תשנ"ב. רשימת המאמרים של גבריאל בירנבאום באתר רמב"י מידע על בירנבאום, גבריאל, 1951- בקטלוג הספרייה הלאומית גבריאל בירנבאום (1951-), דף שער בספרייה הלאומית גבריאל בירנבאום, אתר האקדמיה ללשון העברית גבריאל בירנבאום, המילון ההיסטורי ואנחנו, הד האולפן החדש - גיליון 104 – סתיו תשע“ו 2 gabrielbirnbaum.info מאמרים גבריאל בירנבאום, מקומה של הכוונת לשון בימינו, ספר רפאל ניר: מחקרים בתקשורת, בבלשנות ובהוראת הלשון, תש"ס, עמ' 334–349, באתר האקדמיה ללשון העברית הסכתים הֶסכֵּת - קולולושה - עברית לשון שפה - פרק 5, מי רוצה לבטל את סימני הניקוד? / עם ד"ר גבריאל בירנבאום. הֶסכֵּת - קולולושה - עברית לשון שפה - פרק 6, לא רק חי"ת ועי"ן - אילו עוד צלילים נעלמו מהעברית? / עם ד"ר גבריאל בירנבאום. גבריאל בירנבאום, אתר האקדמיה ללשון העברית יעל ברנובסקי, המרוץ למילון, באתר ישראל היום, 11 באוגוסט 2015 gabrielbirnbaum.info גבריאל בירנבאום, אתר האקדמיה ללשון העברית ישיבת מליאת האקדמיה ללשון העברית, רז - י"ד בכסלו תשנ"ג, 9 בדצמבר 1992. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רידים

רידים (באנגלית: Riddim) הוא מושג שמשמעותו הרקע הקצבי והמקצבי של שיר, בעיקר במוזיקה ג'מייקנית פופולרית משנות השבעים ואילך, ובסגנונות נוספים של מוזיקה מהאיים הקריביים. רידים הוא למעשה קטע תופים ובס, עליו יכולים להיות מולבשים שירים שונים. "רידים" קיים במוזיקת רגאיי, דאב, ראגמאפין ודנסהול, ולעיתים משמש גם כבסיס למוזיקת היפ הופ. המונח המקביל לו בסגנונות אחרים הוא "גרוב" או "ביט". מקור המילה הוא בשיבוש בפטואה ג'מייקני למילה האנגלית Rhythm שמשמעה "קצב". בבסיסו, הרידים הוא קטע של בס ותופים, ולעיתים, במיוחד ברגאיי, הוא כולל גם קטעי מלודיה בכלים נוספים, בעיקר כלי נשיפה. לפעמים משתתפת בו כל מחלקת הקצב. כיום רבים מהרידימים הם אלקטרוניים או דיגיטליים ומופקים על ידי מכונות תופים וסינתסייזרים. פעמים רבות אותו רידים מועתק משיר אחד לשיר אחר, ונבנות עליו מלודיות שונות, מילים שונות או גם וגם. ברגאיי מקובל מאוד לקחת רידים ידוע ולהקליט על בסיסו שיר חדש. בג'מייקה היה נהוג לכלול בצד ב' של תקליטוני רגאיי גרסה כלית של השיר שבצד א', מה שאיפשר לאמנים אחרים לקחת אותה ולהקליט על בסיסה שיר חדש. רידימים נחשבים מצליחים ככל שהשימוש בהם רב וממושך יותר. ברגאיי קיימים רידימים שמקורם בשירים מאמצע שנות השישים והשבעים, אשר זכו לעשרות ואף מאות שירים שנכתבו על בסיסם. לשיר Real Rock שהוקלט לראשונה ב-1967 קיים תיעוד של למעלה מ-370 גרסאות. שם הרידים נקבע בדרך כלל על פי שם השיר המקורי (Real Rock, Ali Baba, Stalag) או על פי גרסה מפורסמת שלו (Answer, General, M 16). בשנות השמונים, עם תחילת התפתחות סגנון הראגא המשתמש במוזיקה אלקטרונית, החלו מפיקי מוזיקה בג'מייקה להפיץ רידימים בשיטה חדשה: הם התמקדו ביצירת רידים דיגיטלי והפיצו אותו במקביל לעשרה עד עשרים אמנים, שהקליטו על גבו שירים שונים, כך גדלו סיכויי המפיק להפיץ להיטים מצליחים מיצירה בסיסית אחת. שיטה נוספת להפצה, שהצליחה יותר מחוץ לג'מייקה, הייתה הפקת "אלבום של רידים אחד", שכלל כ-10 גרסאות שונות של אותו רידים בתקליטי ויניל, או 16 גרסאות ויותר בתקליטורים. שמות הרידימים שהופצו בדרך זו נקבעו בדרך כלל על ידי המפיקים באופן שרירותי, ללא קשר לגרסה מסוימת שלהם. רשימת גרסאות השיר Real Rock באתר riddimguide.com.
משחקי בניית רשת

משחק בניית רשת (אנגלית: Network Creation Games / Network Formation Games) הוא מקרה פרטי של משחק עומס בתורת המשחקים. מודל זה הוצג לראשונה על ידי Fabrikant בשנת 2003. במשחק זה קיים מספר משאבים נתון, והמחיר ששחקן כלשהו משלם על משאב שהוא בחר בו תלוי במספר השחקנים הנוספים שמשתמשים באותו משאב. המחיר המשולם על ידי כל שחקן הוא סכום המחירים של המשאבים בהם הוא מחזיק. יהי   G =< V , E > {\displaystyle \ G=<V,E>} גרף מכוון, כאשר לכל קשת e ∈ E {\displaystyle e\in E} יש עלות קבועה   c e {\displaystyle \ c_{e}} . משחק בניית רשת עם n שחקנים על G מוגדר על ידי אוסף של קודקודי מקור וקודקודי יעד. לכל שחקן i מוגדר קודקוד מקור   o i {\displaystyle \ o_{i}} וקודקוד יעד   t i {\displaystyle \ t_{i}} (כלומר כל שחקן i מקושר לזוג קודקודים   ( o i , t i ) ∈ E × E {\displaystyle \ (o_{i},t_{i})\in E\times E} ). כמו כן לכל שחקן i, מרחב האסטרטגיות שלו הוא כל המסלולים   P i {\displaystyle \ P_{i}} שמחברים את קודקוד המקור שלו לקודקוד היעד. כל שחקן בוחר מסלול p i ∈ P i {\displaystyle p_{i}\in P_{i}} , כאשר המטרה היא למצוא מסלול בעל עלות מינימלית (עלות של מסלול היא סכום העלויות של הצלעות שמרכיבות את המסלול). העלות של כל צלע במסלול מחולקת בין כל השחקנים שבחרו בה לפי כלל חלוקה כלשהו. נשתמש בכלל החלוקה הבא:   C i ( e ) = C e / X e {\displaystyle \ C_{i}(e)=C_{e}/X_{e}} , כאשר   X e {\displaystyle \ X_{e}} הוא מספר השחקנים שבחרו בצלע   e {\displaystyle \ e} . המחיר של אסטרטגיה (כלומר אוסף המסלולים שבחרו כל השחקנים) היא סכום המחירים של המסלולים שנבחרו. c ( s ) = ∑ i = 1 n C i ( s ) {\displaystyle c(s)=\sum _{i=1}^{n}C_{i}(s)} רשתות מחשבים גדולות, כגון האינטרנט, נבנות, מתופעלות, ונמצאות בשימוש על ידי מספר גדול של ישויות מגוונות ומתחרות (לדוגמה: כל ספק אינטרנט רוצה להגדיל כמה שיותר את רוחב הפס שלו על חשבון רוחב הפס של ספקים אחרים). לאור הכוחות המתחרים האלו, מאוד מפתיע עד כמה הרשתות הנ"ל מתפקדות ביעילות. בעזרת מודל זה של תורת המשחקים ניתן להסביר את יחסי הגומלין שמובילים ליצירת רשתות יעילות בעקבות פעולות של שחקנים אנוכיים. 1. ככל שיותר שחקנים בוחרים בצלע כלשהי, מחיר השימוש בצלע זו יורד. 2. במשחק בניית רשת עם n שחקנים, מחיר האנרכיה חסום מלמעלה על ידי P o A ≤ n {\displaystyle PoA\leq n} (חסם הדוק) 3. במשחק בניית רשת עם n שחקנים, מחיר היציבות חסום מלמעלה על ידי P o S ≤ H ( n ) {\displaystyle PoS\leq H(n)} (חסם הדוק), כאשר   H ( n ) {\displaystyle \ H(n)} מציין את הסכום ההרמוני A.Fabrikant, A. Luthra, E. Maneva, C. H. Papadimitriou, and S. Shenker, "On a Network Creation Game", PODC 2003
איוואן גול

איוואן גול (בגרמנית: Yvan Goll;‏ 29 במרץ 1891 – 27 בפברואר 1950) היה משורר יהודי דו לשוני, צרפתי-גרמני, שהיטיב לכתוב באותה מידה בשתי השפות. גול היה מקורב הן לאקספרסיוניזם הגרמני והן לסוריאליזם הצרפתי. גול נולד בצרפת בשם Lorrainer Isaac Lang, אך היה לאזרח גרמניה כשאמו הצטרפה אל קרובי משפחתה במץ, שהייתה אז חלק מלוריין הגרמנית. הוא נמלט לשווייץ כדי להימנע מגיוס חובה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתיידד עם הדאדאיסטים של קפה וולטייר בציריך, בעיקר האנס ארפ. גול כתב שירי מלחמה רבים, שהמפורסם בהם הוא "רקוויאם למתים של אירופה", וכן כמה מחזות, בהם "בן האלמוות" (1918). בשנת 1917 פגש את קלייר איישמן. השניים השתקעו ב-1919 בפריז וב-1921 נישאו. בפריז עבד גול כמתרגם לגרמנית (בלייז סנדרר ויוליסס, בין השאר) ולצרפתית ועיבד את "שרפה באופרה" (Der Brand im Opernhaus, 1919) של גאורג קייזר לתיאטר ל'גובר. גול התרועע עם אמנים רבים והקובץ שלו, "אורפיאוס החדש", אויר בידי גאורג גרוס, רובר דלונה ופרנאן לז'ה. מארק שאגאל אייר קובץ של שירי אהבה מאת בני הזוג גול ופבלו פיקאסו אייר את Élégie d'Ihpetonga suivi des masques de cendre ("אלגיה איפטונגה ומסיכות של אפר") של איוואן גול מ-1949. ב-1927 כתב את הלברית לאופרה סוריאליסטית, "ארמון מלכותי", למוזיקה של המלחין קורט וייל. כמו כן כתב את העלילה ל"אורפיאוס החדש", קנטטה של וייל, ולאופרה "מלוזינה", למוזיקה של מרסל מיכאלוביץ' ב-1920 ושוב, הפעם בגרמניה, מאת אריברט ריימן בשנת 1971. בשנים 1939-1947 חיו בני הזוג גול כגולים בניו יורק, בחברת ידידים שכללו את ריצ'רד רייט, שטפן צווייג, הנרי מילר, קנת פאצ'ן, פיט מונדריאן וויליאם קרלוס ויליאמס, שתרגם כמה משיריו של איוואן. בין 1943 ל-1946 ערך גול את מגזין השירה הצרפתי-אמריקאי "המיספירות"ב-1945, השנה שבה אובחן כחולה בלוקמיה, כתב את "אלגיית אטום" ועוד שירים רדופי-מוות, שקובצו בכרך בשפה האנגלית "פירות מסטורן" (1946). "שירי אהבה", שכתב עם אשתו קלייר, הופיעו ב-1947. גול מת ב-1950 בפריז ונקבר בבית הקברות פר לשז, מול קברו של פרדריק שופן. איוואן גול היה מיודד עם המשורר פאול צלאן והאחרון תרגם כמה משיריו. גול הלך לעולמו בפברואר 1950 ולאחר הפרסום והשבחים להם זכה השיר "פוגת מוות" של צלאן, יצאה אלמנתו של גול, העיתונאית והמשוררת קלייר גול, בהאשמה כלפי צלאן, על כך שביצע גנבה ספרותית, כשעשה שימוש בדימוי "חלב שחור" בפואמה "פוגת מוות", כי זה היה דימוי שהמציא בעלה. צלאן נמנע ממתן תשובה ישירה להאשמה וטען שרק האמת חשובה לו. תשובה אניגמטית זו, כמו השירה שלו, הביאה למיני פרשנויות, לדוגמה, ג'ון פלסטינר, שכתב ביוגרפיה של צלאן, העלה השערה שהדימוי "חלב שחור" אינו מטפורה, אלא נלקח מתוך ז'רגון של שוכני המחנות, ז'רגון משותף לצלאן ולגול. מדיה וקבצים בנושא איוואן גול בוויקישיתוף איוואן גול, ברשת החברתית Goodreads מתוך המחזה מתושלח כתבי איוואן גול בפרויקט גוטנברג (באנגלית) איוואן גול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) איבן גול (1891-1950), דף שער בספרייה הלאומית Classe>Classe, O. (2000). Encyclopaedia of Literary Translation into English. 2 vols. London and Chicago: Fitzroy Dearborn. סדרה דיקובן אזרחי, "קברים באוויר:כינון הזיכרון בשירותיהם של פאול צלאן ודן פגיס" - זמנים מס' 53, עמוד 24.
שרוכים

האם התכוונתם ל... שרוכים – צורת הרבים של שְׂרוֹךְ שרוכים (ספר) (Lacci) – רומן של הסופר האיטלקי דוֹמֶניקוֹ סְטַרנוֹנֶה (אנ') שרוכים (סרט) – סרטו של הבמאי הישראלי ינקול גולדווסר
ז'אן ד'אלברה

ז'אן ד'אלברה (בצרפתית: Jeanne d'Albret‏; 7 בינואר 1528 - 9 ביוני 1572) או ז'אן השלישית מנאווארה, הייתה מלכת ממלכת נווארה ואמו של אנרי הרביעי, מלך צרפת. ז'אן נולדה ב-7 בינואר 1528 בעיר סן-ז'רמן-אן-לה, כבתם של אנרי השני, מלך נווארה ושל מרגריט מנווארה שהייתה אחותו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. כשהייתה בת 13 אולצה על ידי דודה, פרנסואה הראשון להינשא לוילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג. נישואים פוליטיים אלה בוטלו כעבור ארבע שנים, היות שלזוג לא היו ילדים. ב-1548 אחרי מות פרנסואה הראשון ועלייתו לשלטון של אנרי השני, מלך צרפת, ז'אן ד'אלברה נישאה לאנטואן דה בורבון, דוכס ונדום שהיה יורש העצר הצרפתי במקרה שבית המלוכה של ולואה לא יעמיד בן זכר שיוכל לרשת את כתר צרפת. היא ילדה לו חמישה ילדים שמהם שרדו שניים בלבד: אנרי, (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) וקתרין דה בורבון (1559–1604). ב-25 במאי 1555 מת אביה, אנרי השני, מלך נווארה, וז'אן ובעלה הפכו לשליטי ממלכת נווארה. כמלכת נאווארה, ז'אן ד'אלברה תמכה בהוגנוטים והפכה את הקלוויניזם לדת הממלכה. היא גירשה מנווארה את הנזירות ואת הכמרים הקתוליים ופקדה על הרס הכנסיות הקתוליות. היא דאגה לתרגם את הברית החדשה לשפתם של הבסקים ושל אנשי בארן שהיו נתיניה. המאבק בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים התפשט ברחבי צרפת והפך למלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562. בעלה של ז'אן ד'אלברה, אנטואן דה בורבון שנלחם נגד הקתולים, נפצע קשה במצור על העיר רואן ומת מפצעיו ב-13 בנובמבר 1562. כתוצאה, בנה אנרי הפך ליורש העצר הצרפתי. היא נמנעה מלתמוך באחד הצדדים עד 1568, כאשר הביעה את תמיכתה בפרוטסטנטים ועברה אל העיר לה רושל שהייתה מעוזם. ז'אן ד'אלברה לקחה חלק בשיחות השלום בין הצדדים הלוחמים שהביאו לסיומה של מלחמת הדת השלישית ב-1570. באותה שנה הסכימה להשיא את בנה אנרי למרגריט דה ולואה, נסיכת צרפת, בתה של קטרינה דה מדיצ'י שניהלה את ענייני המדינה בשם בנה שארל התשיעי, מלך צרפת. ז'אן ד'אלברה מתה במפתיע בפריז ב-9 ביוני 1572, חודשיים לפני שנערך טקס נישואים זה. פשטו שמועות שהורעלה בפקודת קטרינה דה מדיצ'י - שמועות שהופרכו מאוחר יותר. השתלשלות מאורעות זו מתוארת בספרו של אלכסנדר דיומא האב "המלכה מארגו" (1845). ב-20 באוקטובר 1548 התחתנה ז'אן עם אנטואן דה בורבון, דוכס ונדום, ממנו נולדו לה 5 ילדים: אנרי, דוכס ביומונט (1551–1553) אנרי הרביעי, מלך צרפת (1553–1610) לואי, רוזן מרל (1555–1557) מדלן דה בורבון (1556) קתרין דה בורבון (1559–1604), התחתנה עם אנרי השני, דוכס לורן
פרנסואה דה לאוואל

פרנסואה-קסָאבייה דה מונמורנסי-לאוואל (בצרפתית: François-Xavier de Montmorency-Laval;‏ 30 באפריל 1623 – 6 במאי 1708) היה הבישוף הקתולי הראשון של צרפת החדשה (המושבות הצרפתיות בצפון אמריקה ובעיקר קוויבק). הוא מונה לתפקידו בגיל 36, ושירת בו באופן רשמי 25 שנים; 24 שנים נוספות שהה בצרפת החדשה ללא תואר רשמי, תוך שהוא מהווה דמות מוסרית חשובה ומשפיעה על ניהול המושבות. דה לאוואל נולד בכפר ליד פריז, בן למשפחת האצולה החשובה והעתיקה בית מונמורנסי. מגיל 8 החל לקבל הכשרה לכמורה והוכיח שקדנות והתלהבות. בגיל 24 מונה ככומר, ותשוקתו סימנה אותו כמועמד לפעילות מיסיונרית. בשנת 1659 מינה אותו האפיפיור אלכסנדר השביעי לבישוף צרפת החדשה, כדרך לכפות את מרות הכס הקדוש על פעילות הישועים שם. תוקף מרותו וסמכותו של דה לאוואל נכפה גם על ידי מכתב ששלח המלך לואי ה-14 למושל צרפת החדשה, בו הדגיש את הצורך לציית לבישוף החדש בכל מקום ומקום. מבחינה רשמית מונה דה לאוואל לבישוף סמלי (טיטולרי) של פטרה (בירדן) כיוון שקהילת צרפת החדשה לא הצדיקה דיוקסיה, כלומר לא הייתה גדולה מספיק לשם מינוי בישוף. ב-13 באפריל 1659 הפליג דה לאוואל מנמל לה רושל לאמריקה. לאחר שביסס את מעמדו ואת הכנסייה, החליט דה לאוואל לייסד מוסד שיכשיר כמרים עבור הקהילות ועבור העבודה המיסיונרית. ב-1663 הקים את "סמינר קוויבק" (Séminaire de Québec; נקרא גם "הסמינר הגדול של קוויבק", Grand Séminaire de Québec). הסמינר הוקם כקהילת כמרים בהתאם לדיונים שנערכו בוועידת טרנטו כמרכז ללימודי תאולוגיה ולהכשרת פרחי כמורה. הסמינר שימש גם כמקום מגוריו הזמני של הבישוף של קוויבק עד לחניכת מגוריו הרשמיים ב-1677 והיה לגורם מרכזי בחיי הכנסייה של קנדה. בהמשך צמחה מן הסמינר אוניברסיטת לאוואל. הוא פעל להקמת כנסיות מקומיות ובתי ספר, מינה כמרים, דאג להשתלמותם ולקידומם ועסק בבקרה אחר תפקודם. ב-1659 עמד מספר הקהילות על חמש, וב-1688 עלה מספרן ל-35 ובהן שירתו 102 אנשי כמורה. ב-1674 נקבע כינויו ל"בישוף קוויבק". הוא יצר גם קשרים טובים עם הישועים, שנחשבו לעצמאיים מדי בעיני האפיפיור והיה למתווך נאמן על שני הצדדים. דה לאוואל היה הגורם המוסרי העליון בצרפת החדשה ולא אחת התעמת עם המושלים המקומיים בנושאי מוסר ומשטר. אחד מהמאבקים העיקשים ביותר של דה לאוואל היה כנגד יחס המתיישבים לאינדיאנים הילידים. הוא עודד מיסיונריות בקרבם אך לא צידד ביחס משפיל ובעיקר התמודד כנגד מנהגם של המתיישבים למכור משקאות אלכוהוליים לילידים, אליהם התמכרו האחרונים עד מהרה. ב-1684 הפליג לצרפת על מנת להגיש את התפטרותו וחזר עם מחליפו ז'אן-בטיסט דה לה קרואה דה שֶוְורייר דה סן-ואלְיֶיה (Jean-Baptiste de la Croix de Chevrières de Saint-Vallier). אף על פי שסן-ואלְיֶיה עמד באופן רשמי בראש הכנסייה, דה לאוואל שמר על מעמד איש המוסר הבכיר, ואף ביצע את הטקסים הדתיים בהיעדרו של סן-ואלייה. דה לאוואל נפטר מזיהום כיב ברגלו ונקבר בקתדרלת נוטרדאם דה קוויבק בקוויבק סיטי העתיקה, שהוקמה בתקופת כהונתו. ב-22 ביוני 1980 הכריז עליו האפיפיור יוחנן פאולוס השני כ"מבורך", השלב האחרון לפני ההכרזה על אדם כקדוש. Bumsted, JM (2007). A History of the Canadian Peoples (3rd edition ed.). Don Mills, ON: Oxford University Press. ISBN 9780195423495 Saints of north america By Vincent J. O'Malley מדיה וקבצים בנושא פרנסואה דה לאוואל בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר ביוגרפיות של אישים קנדיים (באנגלית) מאמר באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית) פרנסואה דה לאוואל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרנסואה דה לאוואל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שמוליק ברנר

שמואל (שמוליק) ברנר (נולד ב-8 במרץ 1981 בקריית ביאליק) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז במספר קבוצות מליגת העל הישראלית וכיום משמש כמאמן מכבי רמת גן מליגת העל ומליגת האלופות של פיב״א בצעירותו שיחק ברנר בנבחרת בית ספרו, אורט ביאליק ואף זכה עימה באליפות ליגת התיכונים בעונת 1998/1999. לאחר עונה זו, עלה לבוגרים וחתם בהפועל גליל עליון, בה שיחק במשך שנתיים והיה שותף גם למשחקיה בגביע קוראץ' ובגביע ספורטה, אך לא הצליח לבלוט, בעיקר בגלל מיעוט דקות המשחק שקיבל. בעונת 2001/2002 חתם בעירוני קריית אתא, בה החל לקבל דקות משחק בהדרגה ויכולתו השתפרה בהתאם. עונתו השנייה בקבוצה הייתה מהטובות שלו בליגת העל. הוא קלע 6.3 נקודות, הוריד 2.6 ריבאונדים ומסר 4.4 אסיסטים שלא סייעו לקבוצתו שירדה לליגה הלאומית בסיום העונה. ברנר המשיך לשחק בקריית אתא עד לאמצע עונת 2004/2005 ועבר למכבי חיפה, אך גם עימה ירד ללאומית. בקיץ 2005 חתם בהפועל עפולה, במסגרתה הציג ממוצעים של 10.5 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-4 אסיסטים ב-7 דקות למשחק בלבד שהקנו לו את תואר שחקן העונה של הליגה הלאומית יחד עם דורון קרמר. לאחר מכן שיחק במשך שלוש עונות בעירוני רמת גן, בחלקן שימש אף כקפטן הקבוצה. ב-5 באוקטובר 2009 חתם בברק נתניה. בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל אותה עד לפיינל פור ונבחר לחמישיית העונה בליגת העל, ובעונה השנייה סיים כמלך האסיסטים של הליגה עם 6.2 אסיסטים למשחק. בעונת 2010/2011 היה שותף ברנר להפסד של הקבוצה בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא קולע בגמר 6 נקודות. ב-23 ביוני 2011 חתם במועדון כדורסל הבקעה, העולה החדשה לליגת העל. באוקטובר 2012 חתם בהפועל גלבוע גליל מליגת העל בכדורסל. בקיץ 2013 פרש, והחל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן מכבי ראשון לציון. במהלך עונת 2016/17, לאחר פיטורי אריק שיבק, קודם לעמדת מאמן הקבוצה. ב-10 באפריל 2018 הודיע מועדון הכדורסל מכבי ראשון לציון כי החליט להיפרד ממאמן הקבוצה שמוליק ברנר לאור תוצאות הקבוצה. במקומו מונה לתפקיד צביקה שרף שיאמן את הקבוצה עד סוף עונת 2018/19 . ב-1/1/19 החל את תפקידו כמנהל המקצועי של אגודת עירוני ״דור העתיד״ קריית אונו במקומו של ברק פלג. במרץ 2021 מונה למאמנה של מכבי רמת גן מהליגה הלאומית במהלך העונה הוביל את הקבוצה לגמר הפלייאוף בו הפסידה לעירוני קריית אתא, לאחר העונה המוצלחת לא חידש חוזהו והוא הוחלף ביניב בורגר. בינואר 2023 מונה פעם נוספת למאמנה של רמת גן במקומו של יניב בורגר ותחת הדרכתו סיימה הקבוצה כאלופת הליגה הלאומית והעפילה אל ליגת העל. מדיה וקבצים בנושא שמוליק ברנר בוויקישיתוף פרופיל, באתר eurobasket אריה ליבנת, שמוליק ברנר: "הפיטורים מראשון לציון מאוד אכזבו אותי, החלטה לא הגיונית", באתר הארץ, 20 במאי 2018 שמוליק ברנר חתם במכבי רמת גן עד תום העונה, באתר ONE‏, 12 במרץ 2021 חזר בדלת הראשית: שמוליק ברנר שוב מאמן את מכבי עירוני רמת גן
חול (דמות מקראית)

חוּל, על פי המסופר בספר בראשית, היה בנו השני של ארם בן שם בן נח, ואחיו, בני ארם השמי: עוץ, גתר ומש. על פי הגרסה המופיעה בדברי הימים א' יש האומרים כי לא היה בנו של ארם כי אם אחיו, כלומר, בנו של שם. במצודת דוד נאמר: "אלו הד' [כלומר: עוץ, חול, גתר ומשך] היו בני ארם ולקצר חשבם בבני שם כי בני בנים הם כבנים". חול נזכר בבראשית: " וּבְנֵי אֲרָם עוּץ וְחוּל וְגֶתֶר וָמַשׁ" — ספר בראשית, פרק י', פסוק כ"ג ובדברי הימים א': "בְּנֵי שֵׁם עֵילָם וְאַשּׁוּר וְאַרְפַּכְשַׁד וְלוּד וַאֲרָם וְעוּץ וְחוּל וְגֶתֶר וָמֶשֶׁךְ" — ספר דברי הימים א', פרק א', פסוק י"ז לפי ההיסטוריון היהודי מהעת העתיקה, יוסף בן מתתיהו, חול הוא אבי ומייסד האומה הארמנית. מצודת דוד על ספר דה"א, פרק א' יז ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.