laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחלף אלכסנדר

מחלף אלכסנדר הוא מחלף שעתיד לקשר בין כביש 6 לכביש 444 וכביש 553. המחלף אמור לפתור את העומסים באזור כוכב יאיר צור יגאל, צור יצחק וטירה. המחלף נקרא על שם נחל אלכסנדר שאפיקו תוחם את צפון המחלף. במסגרת הפרויקט כביש 553 יורחב עד לצומת עם כביש 562. המחלף נכנס לתוכנית תחבורה באזור בשנת 2018 והתבנית הסופית של המחלף פורסמה בשנת 2020. למחלף יהיו שלוש רמפות יהלום ולולאת תלתן. כמו כן, יהיו בתחומו 3 צמתים. אתר האינטרנט של חוצה ישראל, באתר www.transisrael.co.il מקור
איסוזו BU

איסוזו BU (ביפנית: いすゞ・BU, באנגלית: Isuzu BU) הם מספר דגמים של אוטובוסים מתוצרת יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社) אשר יוצרו בין השנים 1962–1980 ביפן. אוטובוס חד-סיפוני. מנוע אחורי. דלתות: 1-2 באמצעות מדרגות. מערכת היגוי: מימין (ביפן). דור ראשון - יוצר משנת המודל 1963 – 1972. דור שני - יוצר בין השנים 1972 – 1980. "איסוזו BU" "איסוזו BU" "איסוזו BU" "איסוזו BU" "איסוזו BU" "איסוזו BU" "איסוזו BU" "איסוזו BU" "איסוזו BU" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים איסוזו איסוזו גאלה מיו איסוזו סופר קרוזר איסוזו ג'ורני K איסוזו טורקוויז מדיה וקבצים בנושא איסוזו BU בוויקישיתוף מדגמי חברת איסוזו ranker.com/list/full-list-of-isuzu-models "איסוזו BU" info.japanusedbuses.com/content-item/1442-isuzu-bu-series-bus-japan
רנאטו יאראק

רנאטו-גבריאל יאראק הוא עורך דין ישראלי. כיהן בעבר כראש מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, כיום שותף ועומד בראש מחלקת משפט מנהלי ודיני מכרזים במשרד עורכי דין מ. פירון ושות' (אנ'), אחד מעשרת המשרדים הגדולים בישראל נכון ל-2023. נחשב לאחד מבכירי עורכי הדין בישראל. נולד וגדל בירושלים. הוריו, רנאטו ולוצ'יאנה, עלו מאיטליה בשנת 1939 כתוצאה מחקיקת חוקי הגזע. כאשר אמו הייתה בהריון, נהרג אביו בתאונת דרכים באזור לטרון. יאראק בוגר תואר ראשון ושני במשפטים באוניברסיטה העברית. לאחר שנת התמחות בבית המשפט העליון, אצל השופט משה לנדוי ושנה אצל עו"ד שלמה תוסיה-כהן, הוסמך כעורך דין והצטרף לפרקליטות המדינה. במסגרת עובדתו בפרקליטות, תחילה הופיע יאראק בבית המשפט העליון בערעורים פליליים. בחלוף 5 שנים הציע לו מישאל חשין שהיה אז ראש מחלקת הבג"צים בפרקליטות, להצטרף למחלקה. בשנת 1982 החל יאראק לכהן כראש מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה עד לפרישתו בשנת 1986. סך הכל עבד כ-16 שנה בפרקליטות המדינה. בשנת 1986 הקים בירושלים את משרד עורכי דין רנאטו יאראק, המשרד התמחה התחום הליטיגציה האזרחית, במיוחד בתחום המשפט החוקתי, המינהלי. בשנת 2001 מוזג המשרד עם משרד עורכי דין מ. פירון ושות', אחד ממשרדי עורכי הדין הגדולים בישראל ומאז עומד בראש מחלקת משפט מנהלי ודיני מכרזים במשרד. פרופיל באתר משרד עורכי דין מ. פירון ושות' עו"ד רנאטו יאראק: "בעליון לא מקדישים מספיק זמן לאזרח", באתר גלובס, 12 ביוני 2009 תיק אפוטרופסות מס' 76/45. ההזמנה לצו מנוי אפוטרופסות, בבית המשפט המחוזי בירושלים, עיתון "הבקר", 25 באפריל 1945, עמ' 3. דירוג Dun's 100 עורכי דין ישי כהן וחיים אבני, ‏משפטן בכיר פנה ליועמ"ש: "אישור מתווה הכותל חסר תוקף", באתר כיכר השבת, 3 במרץ 2016 גיא לשם, סופה של ידידות מופלאה, באתר הארץ, 15 במאי 2008 בתאונה נהרג ד"ר רנאטו יאראק ונפצעו עוד שלשה נוסעים, עיתון "הבקר", 4 בינואר 1945, עמ' 4. עו"ד רנאטו יאראק: "בעליון לא מקדישים מספיק זמן לאזרח", באתר גלובס, 12 ביוני 2009 TheMarker digital, משרד עורכי הדין פירון מתמזג עם רנאטו יאראק, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2001
פרוספקט ורנדסקוגו

פרוספקט ורנדסקוגו (ברוסית: Проспект Вернадского) הוא ראיון של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 4.6514 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 64,228 תושבים (2020). בשטח הראיון ישנם שני פארקים גדולים. הפארק במלאת 50 שנה לאוקטובר, שנוסד בשנת 1967, מוצב על גדות נהר רמנקה, בין רחובות אודלצובה ושדרת ורנדסקי. בשנת 2018 הושלם שחזור מקיף בפארק: 12 גני שעשועים ו-12 מגרשי ספורט, מסלול רכיבה על אופניים וריצה, בניית ביתנים חדשים. לקראת המשחקים האולימפיים בקיץ 1980, הוקם פארק הכפר האולימפי על גבול ראיון ורדדסקי פרוספקט וטרופאריובו-ניקולינו. בשנת 2015 החלו כאן עבודות שחזור שתוכננו לראשונה מאז הקמת הפארק. השיפור בוצע בדגש על תשתיות ספורט: הונח שביל אופניים, מועדון גולשים ורצים, מגרשי כדורעף וכדורסל ומתקנים נוספים נפתחו. המכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה אקדמיית עמל ויחסים חברתיים הפארק במלאת 50 שנה לאוקטובר הכפר האולימפי, מיקרו ראיון שנבנה במסגרת ההכנה לאולימפיאדת מוסקבה 1980. אושה סיטי קפיטוליי תחנות מטרו: פרוספקט ורנדסקוגו (אנ') (קו סוקולניצ'סקאיה), פרוספקט ורנדסקוגו (אנ') (קו הטבעת הגדול). מדיה וקבצים בנושא פרוספקט ורנדסקוגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרוספקט ורנדסקוגו (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנקין זנב-תיל

מנקין זנב-תיל (שם מדעי: Manacus vitellinus) הוא מין של ציפור ממשפחת המנקיניים החיה ביערות הגשם הטרופיים וסביבות ביצות טרופיות באמריקה הדרומית. הוא חי במערבה של אמזוניה מצפון פרו, מזרח אקוודור וקולומביה ודרום-מערב ונצואלה מרכס האנדים, דרך מישורי האורינוקו ועד לחופים. כמו כן הוא מצוי בצפון ברזיל הטרופית. מנקין זה מגיע לאורך של 11 סנטימטרים ולמשקל של 14 גרם בלבד. הזכרים גדולים ומקושטים מהנקבות. הם בעלי פנים, חזה ובטן צהובים עזים, נוצות גב וכנפיים שחורות, הראש והעורף אדומים והמקור אפור וקצר. הזנב שחור, מפוצל ופונה כלפי מעלה. הנקבות בעלות נוצות ירוקות-כהות עם בטן בהירה יותר ורגליים שחורות. המנקינים נוהגים לחזר אחרי הנקבות תוך ריקודים על ענפים מיוחדים ביער בזירות חיזור מיוחדות, בהם מתאספים זכרים ורוקדים לפני הנקבות. הזכרים משתמשים בזנבם הזקור כדי למשוך את הנקבה ולעיתים אף מדגדגים אותה בעזרתו כדי להרשים אותה. מזונם הוא מפירות רכים, גרגרים וחרקים שהם תופסים בתעופה. הם אינם נמצאים בסיכון גבוה להכחדה בטבע. לציפור זו 2 תת-מינים: Pipra filicauda filicauda Pipra filicauda subpallida מדיה וקבצים בנושא מנקין זנב-תיל בוויקישיתוף מנקין זנב-תיל, באתר ITIS (באנגלית) מנקין זנב-תיל, באתר NCBI (באנגלית) מנקין זנב-תיל, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מנקין זנב-תיל, באתר GBIF (באנגלית) מנקין זנב-תיל באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביל מקגיל

ביל מקגיל (באנגלית: Bill McGill; ‏16 בספטמבר 1939 – 11 ביולי 2014) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1962–1970. במשך 3 עונותיו הראשונות שיחק בליגת ה-NBA, לאחר שנבחר בבחירה הראשונה של דראפט 1962, ובעונות 1969 ו-1970 שיחק בליגת ה-ABA. לאורך 5 עונותיו בשתי הליגות רשם ממוצעים כוללים של 10.5 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק. נודע כממציא זריקת ה-"Jump hook" – זריקת וו תוך כדי קפיצה. מקגיל נולד בעיר סן אנג'לו שבטקסס, ובין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת יוטה. בשנת 1959 הפך לשחקן האפרו-אמריקאי הראשון בתולדות קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל ג'ק גארדנר. בעונת 1960/1961 הוליך את הקבוצה להעפלתה השנייה אי פעם לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 27.8 נקודות ו-13.9 ריבאונדים למשחק. במשחק חצי הגמר קלע מקגיל 25 נקודות, אולם קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת סינסינטי, בתוצאה 67–82. בעונה העוקבת היה "מלך הסלים" של ליגת המכללות, כאשר קלע 38.8 נקודות בממוצע למשחק. במשחק מול אוניברסיטת בריגהאם יאנג, ב-24 בפברואר 1962, קבע שיא קריירה ושיא מועדון של 60 נקודות. בדראפט ה-NBA‏ 1962 נבחר מקגיל על ידי קבוצת שיקגו זפרס, בבחירה הראשונה (אחרי דייב דבושר וג'רי לוקאס שנבחרו כבחירות טריטוריאליות). בעונתו הראשונה בשיקגו קלע 7.4 נקודות בממוצע למשחק בלבד. לאחר שישה משחקים בעונת 1963/1964 הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, תמורת ג'ין שו ופול הוג. עד לסיום אותה עונה הצטיין עם ממוצעים של 16.0 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק, אולם הניקס רשמו את מאזן הניצחונות הנמוך ביותר בליגה (22–58). לאורך עונת 1964/1965 שותף ב-24 משחקים בסך הכול כשחקן סנט לואיס הוקס ולוס אנג'לס לייקרס, בטרם עזב את ליגת ה-NBA. ביוני 1966 חתם בקבוצת גולדן סטייט ווריורס (בשמה באותה עת - סן פרנסיסקו ווריורס) אך לא שיחק בה ולו משחק אחד ושוחרר לאחר כמה חודשים. בין השנים 1964–1968 שיחק עבור הקבוצות "גרנד ראפידס טאקרס" ו"הולנד קארברס" מ"ליגת הכדורסל הצפון-אמריקאית" (NABL). לקראת עונת 1968/1969 הצטרף לקבוצת דנוור רוקטס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה במדיה קלע 12.8 נקודות בממוצע למשחק. בעונה העוקבת שיחק ב-ABA עבור לוס אנג'לס סטארס, פיטסבורג פייפרס ודאלאס צ'אפרלס, ובקיץ 1970 פרש ממשחק, בגיל 30. לאחר פרישתו נכנס מקגיל לחובות, והיה חסר בית במשך כשנתיים, בטרם הועסק על ידי חברת יוז איירקראפט. ב-11 ביולי 2014 נפטר מקגיל במיאמי שבפלורידה, בגיל 74. מדיה וקבצים בנושא ביל מקגיל בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA הסטטיסטיקות של מקגיל ב-NBA וב-ABA, באתר basketball-reference.com ה"ג'אמפ הוק" שמעולם לא היה, באתר utahcommhistory.com,‏ 12 בדצמבר 2019 הסטטיסטיקות של מקגיל בליגת המכללות, באתר sports-reference.com סטטיסטיקות המשחק בין יוטה לסינסינטי, באתר sports-reference.com ההודעה על פטירתו של מקגיל, באתר deseret.com,‏ 11 ביולי 2014 רשימת הנבחרים בדראפט 1962, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות של ביל מקגיל, באתר basketball-reference.com מקגיל מתקשה עם החיים שאחרי הכדורסל, באתר לוס אנג'לס טיימס, 20 בפברואר 2011
איסוזו טורקוויז

איסוזו טורקוויז (באנגלית: Isuzu Turquoise; קרוי גם: Turkuaz) הוא אוטובוס תיירים מתוצרת יצרנית המשאיות והאוטובוסים הטורקית Anadolu Isuzu Automotive Industry & Trading A.Ş (אנ') אשר בבעלות יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd; ביפנית: いすゞ自動車株式会社), והחברה הטורקית Anadolu Group, ובשיתוף פעולה (Joint venture) בין התאגיד היפני Itochu Corporation (אנ'), והתאגיד ההעוסק בתעשיית ייצור, הרכבה והפצה של כלי רכב DRB-HICOM (אנ'). "איסוזו טורקוויז" מוגדר בקטגוריה של "Midibus" (אנ') מנוע דיזל 4 צילינדרים סוג הנעה: הנעה אחורית דלתות: 2-1, כניסה על ידי מדרגות מספר נוסעים: 31 / 26 קיבולת מכל דלק - 160 ליטר שלדה: Isuzu N-Series צמיגים : 225/75 R 17,5 "איסוזו טורקוויז" "איסוזו טורקוויז", שנת 2010 "איסוזו טורקוויז"ʒ "איסוזו טורקוויז" "איסוזו טורקוויז" "איסוזו טורקוויז" "איסוזו טורקוויז" "איסוזו טורקוויז" - מבט למושבי הנוסעים "איסוזו טורקוויז" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "איסוזו טורקוויז" איסוזו מדיה וקבצים בנושא איסוזו טורקוויז בוויקישיתוף איסוזו טורקוויז, סרטון באתר יוטיוב איסוזו טורקוויז, סרטון באתר יוטיוב איסוזו טורקוויז, סרטון באתר יוטיוב איסוזו טורקוויז, סרטון באתר יוטיוב היצרן isuzu.com "איסוזו טורקוויז" transferonlyistanbul.com/isuzu-turquoise "איסוזו טורקוויז" eng.auto24.lv/lietoti/isuzu/turquoise "איסוזו טורקוויז" - מפרט imhd.sk/ke/vehicle-type-description/656/Isuzu-Turquoise
אורוסטוני

אורוסטוני (בהונגרית: Orosztony) הוא כפר במחוז זאלה, בנפת נג'קניז'ה, בהרי זאלה, באזור רכס זאלאפאט. זהו יישוב קטן של כ-400 תושבים במחוז זאלה, מערבית לזלסבאר ונג'ראדה, בסמוך לקרצ'ני. הוא ממוקם לאורך כביש 7525, המחבר את אזור הבלטון-הקטן עם עמק תעלת הפרינציפאלי, המחבר בין כבישים 7522 ו- 7527; הכביש עובר דרך פלשהאורוסטוני. הממצאים המוקדמים ביותר מתוארכים לתקופת ארפאד, כאשר חלק מאורוסטוני היה בבעלות משפחת בוּזַאד-הַהוּת. האזכור הראשון בכתבים הוא משנת 1251, כאשר הוא כתוב בצורה של וְרוּצטְוּן. זה ממצא לא ברור, והוא כנראה שם התיישבות סלאבית. בימי הביניים, היישוב היה צמיתות של המנזר זאלהוואר והיה מורכב משלושה יישובים נפרדים. פרנסת אוכלוסיית הכפר הובטחה תמיד על ידי הייצור החקלאי. תרבות גידול בעלי החיים המתקדמת שלה הייתה ידועה מעבר למחוז, והשכבה התעשייתית נוצרה רק כדי לשרת את הייצור החקלאי. לפני 1945 ובשנים שלאחר מכן, אורוסטוני היה מקום מושבו של משרד הנוטריון המחוזי. בגבולותיה, לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמו שני קואופרטיבים חקלאיים, אשר לאחר מכן התמזגו. תקופת הזוהר של היישוב היה בשנות החמישים והשישים. אוכלוסייתה עברה אז את 1,200 התושבים. בשנת 1970 סופח הכפר לגלשה. שתי עמותות ממלאות תפקיד בחיים האזרחיים של אורוסטוני: ארגון הכבאים המתנדבים, הפועל מאז 1889 איגוד הספורט, שנוסד בשנת 1991 לא ידוע על יישוב יהודי במקום וכנראה התיישבו בכפר משפחות בודדות בלבד. מצפון לכפר נמצא אזור גידול היין המפורסם פוגאניוואר. פארק הזיכרון מציין את שנת האלפיים לנצרות ואלף שנה להקמת המדינה ההונגרית. את הכפר חוצה מסלול ההליכה הכחול הלאומי. המבנה המונומנטלי של הכפר הוא פסל השילוש הקדוש. מנו קרטס (בהונגרית: Kertész Manó, נולד בשם קוהן (כהן) בכפר, 1881 – בודפשט, 1942) היה בלשן ולשונאי יהודי-הונגרי לשפות פינו-אוגריות, דוקטור לפילוסופיה ובעל תעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים. מדיה וקבצים בנושא אורוסטוני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורוסטוני (בהונגרית)
תאגיד השידור הדרום אפריקני

תאגיד השידור הדרום אפריקני (באנגלית: South African Broadcasting Corporation, בראשי תיבות: SABC; באפריקנס: Suid-Afrikaanse Uitsaaikorporasie, בראשי תיבות: SAUK) הוא גוף השידור הציבורי בדרום אפריקה ומפעיל 19 תחנות רדיו (AM / FM) וכן חמישה ערוצי טלוויזיה לקהל הרחב. זהו אחד הגדולים מבין החברות הממשלתיות בדרום אפריקה. פוליטיקאים באופוזיציה ובחברה האזרחית מבקרים לעיתים קרובות את התאגיד ומאשימים אותו בכך שהוא מהווה שופר תעמולה של הקונגרס הלאומי האפריקני; במהלך תקופת האפרטהייד הואשם התאגיד כי מילא את אותו תפקיד עבור הממשלה שנשלטה על ידי המפלגה הלאומית. SABC 1 SABC 2 SABC 3 SABC News SABC Education מדיה וקבצים בנושא תאגיד השידור הדרום אפריקני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תאגיד השידור הדרום אפריקני תאגיד השידור הדרום אפריקני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "SABC Station List". אורכב מ-המקור ב-27 באפריל 2006. {{cite web}}: (עזרה) "SABC political bias will backfire". Mail and Guardian. 17 באפריל 2014. {{cite news}}: (עזרה)
אוצ'אקובו-מאטבייבסקויה

נפת אוֹצָ'אקוֹבוֹ-מַאטְבֵיֵיבְסְקוֹיָה (ברוסית: район Очаково-Матвеевское) היא נפה של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטחה הוא 17.5436 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 130,975 תושבים (2020). בנפה נמצאת תחנת כוח תרמית וחום 25[דרושה הבהרה] שהיא החזקה ביותר במוסקבה ואחת החזקות ביותר ברוסיה[דרושה הבהרה]. מייצרת כ-10% מסך החשמל של מוסאנרגו. ישנם כ-300 חברות וארגונים תעשייתיים בנפה. בנפה מתקיימת בניית דיור "נקודתית"[דרושה הבהרה], בתוקף תוכנית של הריסה ושחזור בנייני דיור רעוע ואזור התעשייה של אוצ'קוב. המצב האקולוגי בנפה מוערך כלא טוב בגלל אזורי התעשייה מספר 37 "אוצ'קובו", מס' 37 "יוז'נואה אוצ'קובו" ומס' 37 "סברנויה אוצ'קובו", התופסים יותר מ-60% משטחו של הראיון.[דרושה הבהרה][דרושה הבהרה] בית העלמין טרויקורובסקויה האוניברסיטה המוסקבאית הממלכתית לכלכלה, סטטיסטיקה ומידע (אנ') תחנת כוח תרמית וחום 25 (רו') שוק מאטבייבסקי (רו') תחנת מטרו אוזרנאיה (אנ') ואמיניאבסקאיה (אנ') מתחם המגורים "קוטוזובסקאיה רביירה" מדיה וקבצים בנושא אוצ'אקובו-מאטבייבסקויה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוצ'אקובו-מאטבייבסקויה (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ארלס סאמנר המלין

צ'ארלס סאמנר המלין (באנגלית: Charles Sumner Hamlin;‏ 30 באוגוסט 1861 – 24 באפריל 1938) היה עורך דין ועובד ציבור אמריקני, אשר היה הראשון לכהן כיושב ראש הפדרל ריזרב בארצות הברית. המלין נולד בבוסטון מסצ'וסטס, בנם של אנה ואדוארד המלין. אביו, סוחר פחם, היה יליד המקום ואילו אמו נולדה באנגליה להורים אירים. המלין למד באוניברסיטת הרווארד. הוא השלים תואר ראשון ב-1883 ותואר שני ב-1886. במקביל ללימודים לתואר שני, למד גם משפטים. הוא עסק בעריכת דין בבוסטון בשנים 1886 עד 1893 וכן בשנים 1898 עד 1913. בשנים 1893 עד 1897 שימש כעוזר בכיר למזכיר האוצר של ארצות הברית, ג'ון גריפין קרליסל. בשנים 1913 עד 1914 שימש כעוזר בכיר למזכיר האוצר של ארצות הברית, הפעם תחת ויליאם גיבס מקאדו. בשנים 1902 ו-1903 הרצה באוניברסיטת הרווארד על ממשל. פרסם פמפלטים ועבודות בסטטיסטיקה, מסחר ופיננסים. המלין מילא תפקידים ציבוריים רבים במהלך חייו. בשנים 1902 ו-1910 הוא התמודד ללא הצלחה על הזכות להיות המועמד הדמוקרטי בבחירות למשרת מושל מסצ'וסטס. ב-13 בדצמבר 1913 נוסד הפדרל ריזרב – הבנק המרכזי של ארצות הברית. ב-10 באוגוסט 1914 מונה המלין ליושב הראש הראשון של הפדרל ריזרב, תפקיד אשר כונה בשעתו "מושל הפדרל ריזרב". הוא מונה לתפקיד על ידי הנשיא וודרו וילסון בעצת מקאדו. הוא כיהן בתפקיד במשך שנתיים ואז הוחלף על ידי וילסון בוויליאם פ' ג' הארדינג. במהלך כהונתו כיושב ראש הוא נתן למשרד האוצר לקבוע את המדיניות של הפדרל ריזרב. המלין המשיך לשבת במועצת הנגידים של הפדרל ריזרב עד 1936 ושימש כיועץ מיוחד למועצה עד מותו ב-1938. הוא קיבל שני תוארי דוקטור לשם כבוד, האחד מאוניברסיטת וושינגטון ולי שבווירג'יניה (1895) והשני מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק (1938). ב-1898 נישא באולבני להייברטי לנסינג פראיין (1878 – 1964), בתו של ג'ון ו' ל' פראיין (1811 – 1877), פוליטיקאי מניו יורק ונכדתו (מצד אמה) של אמסה ג' פארקר (1807 – 1890), אף הוא פוליטיקאי מניו יורק. לו ולרעייתו הייתה בת אחת, אנה המלין (1900 – 1925). המלין מת בוושינגטון הבירה ממחלה. הוא נקבר בבית העלמין פורסט היל שבבוסטון. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס סאמנר המלין בוויקישיתוף כתביו ופרסומיו של המלין באתר ספריית הקונגרס צ'ארלס סאמנר המלין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ארלס סאמנר המלין באתר Federal Reserve History צ'ארלס סאמנר המלין באתר Social Networks and Archival Context מושל או נגיד. במקור: Governor of the Federal Reserve ידיעה המבשרת על מותו באתר הניו יורק טיימס, 25 באפריל 1938
רחוב ההסתדרות (חולון)

רחוב ההסתדרות הוא אחד מהרחובות הראשיים והארוכים בעיר חולון. הרחוב קרוי על שם ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, שסניף חולון שלה שוכן ברחוב זה. רחוב זה הוא מבין הוותיקים בעיר, הוא מתחיל בכיכר סירן (בצומת ההסתדרות-אילת בשכונת נאות רחל) ומסתיים במעגל תנועה במפגשו עם רחוב משה שרת. הרחוב כולל 200 מספרי בניינים מה שהופך אותו לארוך בחולון. הרחוב עובר דרך השכונות נאות רחל, קריית עבודה, רסקו ונאות שושנים. סגנון הבנייה ברחוב מאופיין בבתים נמוכים עד שתי קומות שנבנו בשנות ה-40, לצד בנייני רכבת שנבנו בין שנות ה-50 לשנות ה-60 ועד מבנים מודרניים (למשל: מגדל הדר בצומת חנקין). בעשור האחרון נערכים פרויקטים רבים שכוללים הריסת מבנים ישנים ובנייה במקומם מבנים חדשים ומודרניים. בפינת ההסתדרות ושנקר נבנה בשנות ה-50 "בית האבות משען", שהיה בית האבות הראשון בארץ שנבנה באופן עצמאי ולא על ידי צדקה. בשנת 2011, ועדת השמות החליטה לשנות את שמו של מקטע ברחוב ההסתדרות למשה רום (ראש עיריית חולון לשעבר). דיירי הרחוב ובעלי העסקים במקטע זה הגיבו למהלך זה בביקורת חריפה וטענו שמהלך זה עשוי לבלבל את הלקוחות ולגרום לנזק כלכלי לעסקיהם, מה שהוביל את העירייה לחזור בה. רחוב זה מהווה ציר תחבורה מרכזי בעיר ועוברים בו קווי אוטובוס חשובים. מתוכננת סלילת נתיב אופניים לאורך כל הרחוב. ברחוב עתיד לעבור הקו הירוק של הרכבת הקלה ועל כן תקום תחנה ייעודית לקו זה בצומת הרחובות ההסתדרות-פיכמן. 3 ק"מ אורך ובן כמעט 100 שנים: מה אתם יודעים על רחוב ההסתדרות?, באתר השקמה חולון, ‏6 בספטמבר 2019 סוף לסאגת קריאת רחוב ע"ש ראש עיריית חולון, באתר mynetholon, ‏21 באוקטובר 2015 עיריית חולון, תכנית מתאר מקומית בחולון 2030 (עמ' 305) הרכבת הקלה בחולון: כל המסלולים, המכשולים והנפגעים, באתר השקמה חולון, ‏18 במרץ 2018
הרמן שרייבר

הרמן שרייבר (באנגלית: Hermann Schreiber;21 באוגוסט 1882 – 27 בספטמבר 1954) היה ד"ר לפילוסופיה, רב ועיתונאי יהודי גרמני - בריטי. שרייבר הוא צאצא למשפחה יהודית שהתיישבה בשרים שבפרוסיה (כיום העיירה Srem בפולין). המשפחה הייתה בעלת אוריינטציה גרמנית ודיברה את השפה הגרמנית כשפת אם. אביו, פדזור שרייבר, לימד יהדות בבית הספר היהודי והיה עוזרו של הרב. אמו, בלבינה נאה, ניהלה את משק הבית. הרמן היה הצעיר והבן היחיד בחמשת ילדיהם. בשנת 1901 סיים את בחינות האביטור בבית הספר התיכון, ולאחריו פנה ללימודי יהדות בבית המדרש לרבנים בברסלאו, שם הוסמך לרב. לאחר מכן פנה ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת ברסלאו, שם סיים תואר דוקטור לפילוסופיה. בשנים 1912–1938 גר הרמן שרייבר בפוטסדאם. הוא כתב מאמרים בכתבי העת (כולל Israelitisches Familienblatt), תרגם את התורה מעברית לגרמנית, והיה רב קונסרבטיבי בבית הכנסת בפוטסדאם במשך שנים רבות. היה יו"ר איגוד הנוער היהודי הליברלי, שהוקם בפוטסדאם בשנת 1921. הוא גם היה חבר פעיל באיגוד שרים (Verein der Schrimmer), ארגון שהוקם בברלין בשנת 1902 על ידי יהודים שמוצאם מן העיירה שרים (Schrimm) שהיגרו לימים למחוזות אחרים בגרמניה. כאשר עלו הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933, נרדף שרייבר בידי השלטון הנאצי כשאר אחיו היהודים. בשנת 1938, בליל הבדולח, היה עד להריסת בית הכנסת בפוטסדאם, ששימש כרבּו. זמן קצר אחר כך הוכנס למחנה הריכוז זקסנהאוזן. בתחילת 1939, לאחר שחרורו מהמחנה, הצליח להגר עם אשתו ובנו ללונדון. הוא המשיך בעבודתו העיתונאית, כתב מאמרים באנגלית, ותרם בעבודתו לבית הדין של איגוד בתי הכנסת בבריטניה. הוא השתתף גם בחיי הקהילה היהודית באמסטרדם. משנת 1952 החל לחגוג את ראש השנה במערב ברלין, תוך שהוא נוטל חלק פעיל בהנהגת הקהילה. בראש השנה 1954, נשא דרשה בבית הכנסת ברחוב פסטאלוצי (Pestalozzistrasse) במערב ברלין ומיד לאחריה התמוטט ונפטר. נקבר בבית הקברות היהודי בווייסנזה שבברלין. בסביבות שנת 1910 התחתן עם שרלוט נוימן, וממנה נולד לו בן אחד - פאול. Hermann Schreiber, Schrimm – Memories from Our Youth, (transl. Werner S. Zimmt), in: "Stammbaum", Issue 25, 2004, pp. 10–19, [1] Harold Reinhart, In Memoriam – Hermann Schreiber, in: "The Synagogue Review", volume XXIX, 1954, No 3, pp. 66–67 Hermann Schreiber, Schrimmer Jugenderinnerungen, Verein der Schrimmer, Berlin, 1927 Hermann Schreiber, Wspomnienia z mojej młodości w Śremie, transl. Danuta Banaszak, in: "Śremski Notatnik Historyczny", Issue 2, 2008, pp. 37–73 (Polish translation) Irene A. Diekmann, Jüdisches Brandenburg, Potsdam, 2008 מדיה וקבצים בנושא הרמן שרייבר בוויקישיתוף See an article by Julius H. Schoeps, Die Szene war schauervoll, in: "Spiegel spezial", Issue 2/1993, 1000 Jahre Potsdam,
התאחדות המלונות בישראל

התאחדות המלונות בישראל היא הארגון היציג של המלונות בישראל. ההתאחדות הוקמה בשנת 1932, כחלק מהתאחדות הסוחרים בישראל, לימים איגוד לשכות המסחר. בשנת 1960 התאגדה ההתאחדות באופן עצמאי כאגודה עות'מאנית. ההתאחדות היא ארגון מעסיקים, אשר מקיף כ-450 מלונות ממטולה ועד אילת, עם כ-48 אלף חדרי מלון וכ-44 אלף מועסקים. ההתאחדות משמשת ארגון שמטרותיו לפעול לקידום, פיתוח והרחבה של התיירות בישראל ולסייע בהעלאת הרמה המקצועית של המלונות. היא מייצגת את המלונות במוסדות וארגונים בישראל ומחוצה לה, ובפני גופים ממשלתיים, מקבלי החלטות מוסדות ורשויות מקומיות. מוסדות ההתאחדות הם: הנשיאות, מועצת ההתאחדות, הוועידה הארצית. כמו כן פועלת ההתאחדות גם באמצעות ועדות המורכבות מחברי ההתאחדות, ובין היתר: ועדה ארגונית, ועדת עבודה, ועדת הכשרה, ועדת כלכלה, ועדת שיווק, ועדת חדשנות, ועדת ביקורת. אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות המלונות בישראל התאחדות המלונות בישראל, ברשת החברתית פייסבוק התאחדות המלונות בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל" אתר ההתאחדות, אודות פרופיל באתר נשיאות המגזר העסקי בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסכם בורינג

הסכם בורינג (באנגלית: Bowring Treaty) הוא הסכם שנחתם בין בריטניה לבין סיאם ב-18 באפריל 1855. מטרת ההסכם הייתה להקל על המסחר הזר בסיאם. על ההסכם חתמו סר ג'ון בורינג מבריטניה ומצד סיאם המלך ראמה השני. ההסכם החליף את הסכם ברני שנחתם בין שתי המדינות ב-1826. מטרת ההסכם החדש הייתה להקל על הסוחרים הזרים בסיאם, לקבוע רגולציה חדשה ולנסח מערכת ייבוא וייצוא חדשה. ההסכם הביא לפתיחתה של סיאם למסחר והשפעה מערבית. ההסכם הראשון שעליו חתמה סיאם מול מדינה אירופית היה הסכם ידידות ומסחר בין ממלכת איוטהאיה לבין פורטוגל בשנת 1516. באותה עת, הותר לפורטוגזים להתיישב בממלכה, בתמורה לרובים ותחמושת. הסכם דומה נחתם ב-1598 מול ספרד, וב-1604 הסכם מסחר נחתם גם עם הולנד, שסחרה בכותנה בתמורה לעורות ופלפל. באותה עת החלו להירקם קשרים עם התרבות היפנית, וב-1593 שירתו בצבא איוטהאיה 500 חיילים יפנים. הבריטים יצרו לראשונה קשר עם הממלכה ב-1612 כשחברת הודו המזרחית הבריטית קיבלה זכויות מסחר ואדמה. עם זאת, פעילות החברה לא הניבה רווחים והיא עזבה את איוטהאיה ב-1625. הקשר עם בריטניה חודש ב-1821, כשג'ון קרופורד נשלח מטעם חברת הודו המזרחית לדון בהסכם סחר חדש, אחרי שנים של מונופול על המסחר מצד בית המלוכה, שמצידו היה ללא יכולת לגבות מיסים, ועל כן נקט בהסדר שהעלה את מחירי הטובין שיוצאו לעולם וב-1826 נחתם הסכם ברני בין המדינות. ההסכם החזיק מעמד עד 1855, כשנחתם הסכם בורינג שהקל על המסחר אחרי ביקורו של ג'ון בורינג בסיאם. על אף הפתיחה הרחבה יותר של תאילנד למסחר מערבי, ההסכם הותיר הגבלות רבות על החברות הזרות. ההסכם קבע מכסים של 3% על כל הסחורות המיובאות, היתר לנתינים בריטים לסחור בכל נמלי תאילנד, התאפשר להחזיק באדמות ליד בנגקוק וכן הוענקה זכות התנועה החופשית בכל רחבי הממלכה. כמו כן, הוא העניק לבריטים פטור מחובת ציות לרשויות המקומיות, בצעד שהפך בהמשך ליעד לביטול של המדינאים התאילנדים עקב בעיות שהתעוררו כפועל יוצא מכך. הקלות נוספות היו ההיתר לבריטים לסחור ישירות מול נתיני סיאם בלי חובת צד שלישי. מנגד, ממשלת סיאם קיבלה את האפשרות לאסור ייצוא מלח, אורז ודגים בכל עת שבה התעורר חשש ליצירת מחסור. ההסכם הביא לשילוב מהיר של סיאם בכלכלה העולמית, וקידם אותה למדינת לאום מודרנית. עם הסרת החסמים, נדרש בית המלוכה לתור אחר מקורות הכנסה אחרים, דוגמת העלאת המיסים על אופיום, הימורים ואלכוהול. בין השנים 1850 ל-1907 עלה ייצוא האורז מ-5% ל-50% מכלל היבול בתאילנד. כ-80% מהאורז שיוצא מתאילנד נשלח לסינגפור והונג קונג. בשנים אלו הייתה ירידה חדה בייצור הטקסטיל עם הופעתן של סחורות מערביות בשוק. ההסכם הביא גם ליצירת מקומות עבודה חדשים במקומות רבים ברחבי תאילנד, ובדגש על בנגקוק. רובם נתפסו על ידי מהגרים סינים. השינוי שהתחולל בתאילנד באותן שנים חריג בהיסטוריה, מאחר שבניגוד לאזורים רבים אחרים ברחבי העולם ובדרום-מזרח אסיה בפרט, הוא התרחש באמצעות האליטה המקומית, ולא נכפה על ידי שליטים אירופאים. מדיה וקבצים בנושא הסכם בורינג בוויקישיתוף Smith, Nucharee Nuchkoom; Smith, Robert Brian (באוקטובר 2019). "Has Thailand learnt any Lessons from the Bowring Treaty and the Treaty of Amity?" (PDF). pp. 405–418. doi:10.30958/ajl.5-4-3. נבדק ב-17 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) הסכם בורינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)