laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרבל הקדוש

שרבל מכלוף המוכר במסורת הנוצרית כשרבל הקדוש (בערבית: مار شربل ; 8 במאי 1828 – 24 בדצמבר 1898) היה נזיר מרוני אשר נחשב לקדוש בנצרות הקתולית. שרבל נולד ב־8 במאי בשנת 1828 בבקא כפרא שבצפון לבנון תחת השם יוסף אנטון מכלוף (يوسف أنطون مخلوف) לבריגיט ואנטון מכלוף, ולו ארבעה אחים. הוא הוטבל לנצרות ב־16 במאי 1828. אביו נפטר כאשר שרבל היה בן שלוש בלבד והוא גדל עם דודו. בילדותו, להבדיל מבני גילו נהג שרבל להתבודד רבות, גילה התעניינות רבה בדת ונהג להתפלל. בגיל עשרים ושלוש הצטרף שרבל למסדר הנזירים על שם מרון הקדוש במנזר הכפר ענאיא (عنايا) בהר הלבנון, ושינה את שמו מיוסף לשרבל, על שם קדוש אנטיוכי בן המאה השנייה. שרבל נדר את נדריו הסופיים בשנת 1853 ומונה לכומר לאחר שש שנים. בדומה למרון הקדוש, גם שרבל התגורר במנזר מאז שנת 1875 עד למותו בשנת 1898. שרבל היה ידוע בצניעותו והסתפקותו במעט, ונהג לבצע כל המוטל עליו ללא מענות. כמו כן, הוא נודע באדיקותו לביצוע הסקרמנטים. שרבל נודע ככומר אהוד בקהילתו, אנשים רבים היו מגיעים אליו לקבלת ברכות ואזכורים בתפילותיו, והוא אף הוזמן לפקח על טקסים דתיים בכפר שכן. בעת המיסה, ב־16 בדצמבר 1898 חלה שרבל ותשעה ימים לאחר מכן, בערב חג המולד נפטר, בהיותו בן 70. הוא נקבר בבית הקברות של מנזר מרון הקדוש באנאיה. מספר חודשים לאחר מכן, העידו אנשים כי ראו הילה מעל קברו. לאחר עדויות אלה הוחלט לפתוח את הקבר, לאחר פתיחתו התגלתה גופתו כשהיא בשלמותה ודם עדיין זורם בגופו. כמו כן, נראו סימני זיעה על גופתו. לאחר מקרה זה, הועברה גופתו לארון קבורה אחר, במתחם שהוכן עבורו. מקום קבורתו הפך למוקד עלייה לרגל לנוצרים (בעיקר המרונים שבהם). אם כי, ישנם גם בני דתות אחרות אשר מגיעים לבקר במקום. בשנת 1925 הציע האפיפיור פיוס השנים־עשר להכריז על שרבל כקדוש של הכנסייה הקתולית. בשנת 1950 יצאה ללבנון משלחת שכללה אנשי דת ורופאים במטרה לבדוק את גופתו של שרבל. בשנה זאת, נפתח קברו בפעם השנייה. גופתו, התגלתה בשלמותה ובריאה לחלוטין וזאת כעבור 52 שנה לאחר מותו. שמועות על האירוע יצאו למרחוק, והמונים נהרו אל המנזר בו נקבר כדי לברר את שהתגלה. בשנת 1954 חתם האפיפיור פיוס השנים־עשר על צו המאשר את בירוכו (המעלה אותו למעמד של "מבורך", שהוא שלב אחד לפני מעמד של "קדוש"), וב־5 בדצמבר 1965 נערך הטקס על ידי האפיפיור פאולוס השישי בוותיקן. שנה לאחר מכן, ב־1976 חתם פאולוס השישי על צו המאשר את הקדשתו של שרבל, והטקס עצמו נערך ב־9 באוקטובר 1977 בוותיקן. לאחר מותו, מאמינים הנוצרים כי שרבל ביצע ניסים רבים בהם ריפא אנשים חולים. הממסד הכנסייתי, בחר להזכיר שלושה מהם בטקסי הבירוך וההקדשה של שרבל; שניים בטקס הבירוך, ואחד בטקס ההקדשה. גם לאחר זמן רב עוד היו אנשים שהעידו על ניסים ששרבל, כביכול, עשה למענם. חגו של שרבל הקדוש חל מדי שנה ביום ראשון הרביעי של חודש יולי. מדיה וקבצים בנושא שרבל הקדוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרבל הקדוש אתר מידע בארבע שפות אתר מידע באנגלית שרבל הקדוש, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
תעלת ריג'נטס

תעלת ריג'נטס היא תעלה העוברת לאורך צפון מרכז לונדון. התעלה מקשרת בין תעלת גרנד יוניון לנהר תמזה. הקמת התעלה הוצעה לראשונה בשנת 1802 על ידי תומאס הומר. בעקבות חקיקה של הפרלמנט הבריטי בשנת 1812 מונה ג'ון נאש לתכנן את התעלה הגדולה. היות שבשנת 1811 התבקש נאש על ידי הנסיך העוצר, לימים המלך ג'ורג' הרביעי, לתכנן את אזור מרכז לונדון, שולבה התעלה בתוכניות ריג'נטס פארק. כיום אין התעלה משמשת לתנועת סחורות. היא מהווה אך ורק אטרקציה תיירותית לנוסעים המעדיפים להגיע בשיט לוונציה הקטנה או לגן החיות של לונדון. מדיה וקבצים בנושא תעלת ריג'נטס בוויקישיתוף מוזיאון התעלות של לונדון
יהוא אורלנד

יהוא אורלנד (נולד ב-14 בספטמבר 1981) הוא כדורסלן עבר ישראלי המשמש כמאמנה של בני הרצליה מליגת העל. אורלנד היה ידוע כקלע מצטיין, בעיקר מטווח שלוש הנקודות. אורלנד החל לשחק בקבוצת הנוער של הפועל גליל עליון, וזכה עמה בגביע המדינה. בשנת 1999 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, אך זכה לדקות משחק מועטות. בשנת 2001 עבר למכבי רעננה, אחר כך לעירוני רמת גן, וב-2003 הגיע לאליצור אשקלון. בקבוצה זו שיחק במשך 3 עונות, והחל מהעונה השנייה בה אף שימש כקפטן. בעונת 2006/07 שיחק אורלנד בהפועל גלבוע/עפולה שעלתה לליגת העל. הוא היה אחד השחקנים המרכזיים בקבוצה, ובסיום העונה החליטה הפועל ירושלים, נגדה קלע 8 שלשות במשחק שנערך באולם מלחה, לצרפו לשורותיה. עם זאת, בקבוצה זו לא התבלט, ובסיום העונה עבר להפועל חולון. עם שתי הקבוצות זכה בגביע המדינה. בשנת 2009 הצטרף למכבי ראשון לציון בה שיחק עד שנת 2011. בשנת 2011 הצטרף לברק נתניה, במסגרתה שיחק שלוש עונות. במהלך תקופתו בנתניה פרצה שביתת שחקנים ישראליים ואורלנד היה מהבודדים אשר סירבו לשתף עימה פעולה. בחודש יולי 2014 חתם בקבוצת מכבי אשדוד באר טוביה. ב-30 ביוני 2016 הודיע על פרישה מכדורסל. אורלנד שיחק בנבחרות הקדטים והעתודה של ישראל, אך מעולם לא שיחק בנבחרת הבוגרת. לקראת עונת 2017/18, התמנה אורלנד למנהל המקצועי של מועדון הפועל עמק חפר, שמחזיקה באחת ממחלקות הנוער המובילות בארץ כיום. בעונתו הראשונה במועדון, שימש במקביל לתפקידו כמנהל המקצועי גם כמאמן קבוצת הנערים לאומית של הפועל עמק חפר, שהגיעה לשלב הראשון של אליפות המדינה לנערים, בו הפסידה להפועל כפר סבא. לקראת סוף עונת 2017/18, כשהוא עדיין מחזיק בתפקידו כמאמן קבוצת הנערים לאומית של המועדון, החליף אורלנד את מאמן קבוצת הנוער על של הפועל עמק חפר, רמון וולפסון, וכך אימן במקביל את שתי קבוצות הנוער הבכירות של המועדון. בעונת 2018/19, ויתר אורלנד על תפקידו כמאמן קבוצת הנערים לאומית של עמק חפר ועבר לשמש כמאמן קבוצת הנוער על בלבד, במקביל לתפקידו כמנהל המקצועי של המועדון. בעונת 2019/20 התמנה אורלנד למאמן שותף יחד עם רמון וולפסון (שחזר למועדון כשנה אחרי שפוטר והוחלף על ידי אורלנד בקבוצת הנוער) בקבוצת הבוגרים של עמק חפר המשחקת בליגה הארצית מחוז צפון ובקבוצת הנוער שמשחקת בליגת העל מחוז צפון. בקבוצה הבוגרת הוחתמו שישה שחקנים בוגרים בלבד, ושאר השחקנים הם שחקני נוער. שתי הקבוצות מתאמנות יחד תחת וולפסון ואורלנד, וחלק משחקני הנוער משחקים באופן קבוע בשתי המסגרות. ביולי 2021 מונה למאמנה של הפועל חבל מודיעין במקומו של נתי כהן, עונתו הראשונה בקבוצה הייתה מוצלחת והקבוצה סיימה במקום ה-2 והעפילה לראשונה לפלייאוף, ובהמשך לשלב חצי הגמר בו הודחה. את עונתו השנייה במועדון פתחה הקבוצה במאזן של 10 הפסדים רצופים ללא ניצחון, עקב כך הוחלט על סיום העסקתו של אורלנד. במרץ 2023 מונה למאמנה של מכבי רעננה במקומו של ניר קפלן. ביוני 2024 מונה למאמנה של בני הרצליה במקומו של דן שמיר. אורלנד הוא בוגר תואר ראשון בניהול מהאוניברסיטה הפתוחה, נשוי לאלונה, ביתו של שחקן העבר בארי לייבוביץ', לזוג יש בן ובת. מדיה וקבצים בנושא יהוא אורלנד בוויקישיתוף פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר היורוליג עירד צפריר, יהוא אורלנד: "אני לא כזה מוכשר עם הכדור, זה מה שגרם לי לפתח את הקליעה", באתר הארץ, 4 ביולי 2016 חוזר ללאומית: אלכס צ'וברביץ' הצטרף לנהריה, באתר ONE‏, 11 ביולי 2021
באיינחונגור

באיינחונגור (במונגולית: Баянхонгор аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם בדרום המדינה ובירתו היא באיינחונגור. בצגן (Baatsagaan) ביינבולג (Bayanbulag) ביינגובי (Bayangovĭ) באיינחונגור (Bayanhongor) ביינליג (Bayanlig) ביין-אובו (Bayan-Ovoo) ביין-אונדור (Bayan-Öndör) ביינצגן (Bayantsgaan) בוגד (Bogd) בומבוטור (Bömbötör) בוצגן (Buutsagaan) ארדנצוגט (Erdenetsogt) גלוט (Galuut) גורבנבולג (Gurbanbulag) חורמרל (Hüreemaral) ג'רגלנט (Jargalant) ג'ינסט (Jinst) אולזיט (Ölziyt) שינג'יסט (Shinejist) זג (Zag) מדיה וקבצים בנושא באיינחונגור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של באיינחונגור ערים בבאיינחונגור - מפות ונתונים ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מונגוליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצעד הספרים

מצעד הספרים לילדים ונוער הוא יוזמה ממשלתית של משרד החינוך הישראלי לעידוד קריאה בקרב תלמידי בית-הספר, אשר החל בשפה העברית בשנת הלימודים תשנ"ה. בכל שנה נבחרת על ידי ועדת שופטים רשימת ספרים מומלצים המחולקת לפי קבוצות גיל, מכיתות א' ועד י"ב. הרשימה מועברת לבתי-ספר המשתתפים במצעד ולספריות, בצפייה שתתקיים פעילות סביב הספרים ברשימה, פעילות שתעודד את קריאתם. משרד החינוך אף מחלק מענקים לספריות המציגות תוכניות מובנות לקריאת ספרים אלה. בתי הספר יכולים לרכוש את הספרים המשתתפים במצעד במחיר מוזל, דרך משרד החינוך או ישירות מהמוציאים לאור. בהמשך השנה מוזמנים התלמידים להצביע על הספר האהוב עליהם מבין הספרים המוצעים. החל מתשס"ח נקרא המצעד על שם סופרת הילדים מרים רות. עם השנים, מצעד הספרים התרחב גם לשפה הערבית. מצעד הספרים תשע"א באתר משרד החינוך. מצעד הספרים תש"ע באתר משרד החינוך. מצעד הספרים תשס"ט באתר משרד החינוך. מצעד הספרים תשפ"א באתר משרד החינוך. תשס/4 10.4-1 מצעד הספרים השנתי, התש"ס, באתר cms.education.gov.il שלבי מצעד הספרים, באתר משרד החינוך, ספריות הילדים בחרו: סלפי ואנה פרנק בראש "מצעד הספרים", באתר ynet, 15 ביוני 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולדימיר (מחוז)

מחוז ולדימיר (ברוסית: Владимирская область, בתעתיק: ולדימירסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי כ-200 ק"מ ממוסקבה. המחוז הוקם ב-14 באוגוסט 1944. נכון לינואר 2024 מתגוררים במחוז 1,309,942 תושבים. היערות מכסים כ-42% משטח המחוז. בתקופת שלטונו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב האזור נכלל ברוס של קייב. באותה תקופה המרכז האזורי היה בעיר מורום. סוזדל הפך להיות מרכז דתי חשוב. בשנת 1024 התרחש באזור מרד משמעותי נגד נוצרות. בשנת 1108 ולדימיר מונומך הקים את העיר ולדימיר. בשנת 1157 הוקמה נסיכות הגדולה של ולדומיר. זאת בעקבות מעבר לבירת נסיכות רוסטוב-סוזדל לולדימיר על ידי אנדרי בוגולובסקי, נסיך ולדימיר. בשנת 1238 השטח נכבש על ידי המונגולי ועיר ולדימיר נשרפה. באביב 1238 התרחש הקרב על נהר סיט בה נהרג הנסיך של הנסיכות. אחיו יארוסלב קיבל את השליטה על הנסיכות ונסע להורדת הזהב לקבלת אישורם. בתקופת בנו אלכסנדר נבסקי מדיניות פייסנית עם המונגולים נמשכה. החל משנת 1299 ראש הכנסייה הרוסית עבר מקייב לוולדימיר. בשנת 1362 דמיטרי דונסקוי סיפח את השטח לנסיכות מוסקבה. בשנת 1445 כוחות נסיכות מוסקבה הובסו על ידי חאנות קאזאן והאזור נחרב. למעשה מאז האזור לא חזר לגדולתו. בשנת 1564 איוואן האיום עם פמלייתו עבר לאזור שלט במדינתו מהאזור. בתקופת יקטרינה הגדולה הוקמה גוברניה עם מרכז בעיר ולדימיר. בשנת 1929 הגוברניה בולטה ואזור הפך להיות חלק של יחידות מנהליות שונות. מחוז ולדימיר הוקם מחדש בשנת 1944 על ידי פיצול מאיוואנובו. הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז ולדימיר" שכוללת 38 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2022 לתפקיד נבחר אלכסנדר אוובייב. מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-16 ראיונים ויחידות מנהליות שוות ערך ו-4 ערים בעלי חשיבות מחוזית. בנוסף קיימת עיר סגורה ראדוז'ני בה ממוקמים מתקנים של תעשיות הביטחוניות. נכון לינואר 2024 מתגוררים במחוז 1,309,942 תושבים זאת לעומת 1.6 מיליון בשנת 1990. בערים מתגורר כ-79.5% מכלל אוכלוסיית המחוז. הרוסים מהווים כ-91% מאוכלוסיית המחוז. בעיר הגדולה ולדימיר מתגוררים כ-340 אלף תושבים. בעיר קוברוב מתגורר צת ים ג-132 אלף תושבים ובמורום כ-108 אלף. במחוז ממוקמים מספר מפעלים בעלי חשיבות כלל ארצית. במיוחד בתחום בניית מכונות וזכוכית. בעיר גוס-כרוסטלני החל משנת 1756 פועל מפעל לייצור מוצרי בדולח. ערי ולדימיר וסוזדל הם חלק מטבעת הזהב של רוסיה ומושכים תנועת תיירים משמעותית. האתרים הלבנים בוולדימיר ובסוזדל בשנת 1992 קיבלו מעמד של אתר מורשת עולמית. דרך המחוז עוברות מספר מסילות ברזל חשובות לרבות הרכבת הטראנס-סיבירית וטבעת הגדולה של מסילות ברזל סביב מוסקבה. דרך המחוז עוברת רכבת מהירה ספסאן ממוסקבה לניז'ני נובגורוד. כביש ארצי M7 "וולגה"" עובר דרך המחוז. במחוז פועלים מספר שדות תעופה לטיסות פנים. דרך המחוז עוברות צינורות גז טבעי ונפט. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולדימיר (ברוסית) ולדימיר, ביישום טלגרם ולדימיר, ברשת החברתית VK ולדימיר, סרטונים בערוץ היוטיוב ולדימיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולגוגרד (מחוז)

מחוז וולגוגרד (רוסית: Волгоградская область, בתעתיק: וולגוגרדסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הדרומי. בחלקו המזרחי המחוז גובל עם קזחסטן. המחוז הוקם ב-10 בינואר 1934. נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 2,453,898 תושבים. בשטח המחוז עוברות נהרות וולגה ודון. בהמאה ה-7 לפנה"ס באזור התגוררו סקיתים. בהמשך הגיעו סרמטים שהשתלטו על האזור. החל מהמאה ה-2 באזור שלטו הונים. החל מימי הביניים האזור היה חלק של ממלכת הכוזרים, הורדת הזהב, חאנות אסטרחן. בהמשך השטח היה בשליטה של מדינות מוסלמיות שהיו תלויות בחאנות קרים והאימפריה העות'מנית. התיישבות רוסית באזור ידוע מהמאה ה-16. במשך מאות ה-17-18 האזור היה בגבול הדרומי של האימפריה הרוסית והוקמו מספר מבצרים להגנת הגבול מפני פלישות של הטטרים מאזור קרים וקובן. מבחינה מנהלית השטח היה חלק של "חבל חיל הקוזאקים של דון". בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה סביב העיר וולגוגרד (אז בשם צריצין) התחוללו קרבות קשות. יוסיף סטלין עמד בראש הגנת העיר ויחידות הצבא הלבן כבשו את העיר רק מניסיון הרביעי. בשנת 1920 השליטה חזרה לשלטון הסובייטי. בשנת 1925 שמה של העיר "צריצין" שונה ל"סטלינגרד". בשנים הראשונות של ברית המועצות "חבל חיל הקוזאקים של דון" פוצל בין יחידות מנהליות שונות. לאחר מספר שינויים בשנת 1934 הוקם "חבל סטלינגרד" ובשנת 1936 הוקם מחוז סטלינגרד. גבולותיו לא היו יציבים והשתנו מספר פעמים. במהלך מלחמת העולם השנייה באזור התרחש אחד הקרבות החשובים ביותר במלחמה - קרב סטלינגרד. בשנת 1944 חלקים של קלמיקיה שבוטלה כיחידה מנהלית נכללו בשטחי המחוז. בשנת 1961 שמה של העיר מרכזי של המחוז ומחוז עצמו שונו ל"מחוז וולגוגרד". הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז וולגוגרד" שכוללת 38 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. באפריל 2014 לתפקיד נבחר אנדריי בוצ'ארוב. בשנת 2024 הוא נבחר לכהונה השלישית. מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-33 ראיונים ו-6 ערים בעלי חשיבות מחוזית. נכון לינואר 2024 התגוררו במחוז 2,453,898 תושבים. זאת לעומת 2.7 מיליון בשנת 1994. כ-78.7% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - וולגוגרד מתגוררים כמיליון תושבים. ערים גדולות נוספות הם וולז'סקי (כ-320 אלף תושבים) וקמישין (כ-107 אלף). הרוסים מהווים כ-80% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים כ-1.4%, הקזחים כ-1.5% והארמנים כ-0.6%. בתקופת האימפריה הרוסית באזור הייתה נוכחות יהודית בשנת 1959 במחוז התגוררו כ-5 אלף יהודים. בשנת 2021 מספרם היה כ-500 בלבד. בשטח המחוז קיימות שדות גז טבעי ונפט. קיימים מפעלי תעשייה כבדה, במיוחד בערים הגדולות (וולגוגרד ווולז'סקי). על נהרות וולגה ודון הוקמו מספר תחנות כוח הידרו-אלקטריות. לצורכי שינוע מטענים וחקלאות נבנתה תעלת הוולגה-דון. במספר ערי המחוז פועלים נמלים על נהר וולגה. דרך המחוז עוברות מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית: R-22 "קספי" מוסקבה-אסטרחן, A-260 מוולגוגרד לאוקראינה ו-R-228 סיזרן-וולגוגרד מסילת ברזל ראשונה באזור החלה לפעול בשנת 1862. היום פועלת רשת מסילות ברזל ענפה. נמל תעופה ראשי של המחוז הוא נמל התעופה הבין-לאומי וולגוגרד. מדיה וקבצים בנושא וולגוגרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וולגוגרד (ברוסית) וולגוגרד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ציר ה-ח'

ציר ה-ח' הוא הכינוי שניתן במערכת הביטחון בישראל למסלול תנועה של מחבלים שיצאו מרצועת עזה דרך מנהרות ההברחה שמתחת לציר פילדלפי, עברו בחצי האי סיני (שם הם זוכים לסיוע מבדואים מקומיים), ואז היו נכנסים למדינת ישראל דרך קטע מגבול ישראל–מצרים שלא היה לאורכו גדר. מקור השם בצורת המסלול הדומה ל-ח' שוכבת. ציר זה נחסם במידה רבה באמצעות גדר הגבול ישראל–מצרים שנבנתה ב-2013. בציר ה-ח' משתמשים בעיקר מבריחים בדואים, אך גם פעילי טרור — חלקם נתפסים על ידי יחידת משמר הגבול באזור רמון. ב-29 בינואר 2007 אירע פיגוע ההתאבדות באילת שמבצעו הגיע ליעדו בצורה זו. במתקפת הטרור בדרום ישראל (2011) שהתרחשה ב-18 באוגוסט על כביש 12 צפונית לאילת, עלה החשד שהמחבלים חדרו לישראל דרך ציר ה-ח', אם כי בדיעבד התגלה שהמפגעים עצמם היו פעילי הג'יהאד העולמי שבאו ממצרים. הפיגועים הביאו לסגירת הכביש ולהקמת מחסום הפרדה סביב קטע הכביש הסמוך לאילת, עם כוונה להאריכו לכל אורך הגבול עם מצרים. במקביל, תוגברו הכוחות השומרים על גבול ישראל–מצרים. מערכת הביטחון של ישראל, בראשות צה"ל, פתחה במיזם "שעון חול" לחיזוק ההגנה על הגבול ומניעת הסתננויות של פח"ע, פשע, הברחת סמים, והסתננות מהגרי עבודה מאפריקה. בסוף פברואר 2012 סוכלו שלושה פיגועי טרור על גבול ישראל–מצרים. בשניים מהניסיונות נמלטו המחבלים המסתננים אחרי שהשאירו בשטח מטעני חבלה, שנוטרלו על ידי יחידת יהל"ם של צה"ל, ובמקרה השלישי נורה אחד המחבלים ומת מפצעיו. ב-5 באוגוסט 2012 בוצעה מתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל–מצרים–רצועת עזה שבה מחבלים תקפו את צבא מצרים וגנבו ממנו נגמ"ש ומשאית ממולכדת שאיתם חדרו לישראל. המשאית התפוצצה מהתנגשות בפילבוקס בכרם שלום וכך לנגמ"ש הייתה פרצה בגדר והוא נסע קילומטר בשטחי ישראל עד שהושמד על ידי מסוק קרב. תחת שלטונו של א-סיסי במצרים נהרסו רוב מנהרות ההברחה מעזה לסיני ונבנתה תעלת מים לאורך התוואי ובדצמבר 2013 הושלמה בניית גדר הגבול ישראל–מצרים, שהקטינה את החשיבות האסטרטגית של ציר ה-ח' עבור ארגוני הטרור כציר חדירה לשטח ישראל ולמעשה ייתרה אותו לחלוטין. ב-29 במאי 2018 תקף צה"ל מנהרת טרור של חמאס בדרום רצועת עזה ליד מעבר כרם שלום. המנהרה שנחפרה במתווה ציר ה-ח' עוברת דרך שטח מצרים כ-900 מטר לתוך שטח ישראל. גדר הגבול ישראל–מצרים מדיניות הפיגועים של חמא"ס מה"התנתקות" ועד "עופרת יצוקה", אתר השב"כ ארגון החמאס בשנת 2005, מתוך אתר השב"כ הדס דובדבני, התשובה למסתננים: פרויקט "שעון חול" ימנע חדירת הגבול המצרי, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 28 בפברואר 2012. סוכל ניסיון חדירת חשודים בגבול ישראל-מצרים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 28 בפברואר 2012. יואב זיתון, 900 מטר בשטח ישראל: מנהרת טרור הותקפה, באתר ynet, 29 במאי 2018. בתגובה לירי לעבר עוטף עזה: כלי טיס תקפו מעל 35 יעדי טרור ומנהרה שחצתה לשטח ישראל, באתר צה"ל, 29 במאי 2018. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון נאש (אדריכל)

ג'ון נאש (באנגלית: John Nash‏; 18 בינואר 1752 – 13 במאי 1835) היה אדריכל בריטי שתכנן את מרכז לונדון. נאש נולד בלמבת' בלונדון, ולמד אדריכלות אצל סר רוברט טיילור. לאחר שירש הון רב עבר להתגורר בכפר, אך משאבד הון זה בשל עסקאות כושלות והוכרז פושט רגל בשנת 1783 חזר לעבוד כאדריכל. נאש מונה על ידי יורש העצר בזמנו, המלך לעתיד ג'ורג' הרביעי, לתכנן את פארק מרילבון. באזור זה תכנן ארמון למלך, אך תכנון זה לא יצא לפועל. במקום זה תכנן נאש במקום פארק ציבורי הוא ריג'נטס פארק. בשנת 1812 מונה נאש לתכנן את התעלה החוצה את לונדון היא תעלת ריג'נטס. כמו כן תכנן נאש את ההרחבות לארמון בקינגהאם, את האורוות המלכותיות, את פארק סנט ג'יימס, כיכר טרפלגר ואת מארבל ארץ'. נאש נולד בשנת 1752 בלמבת', לונדון. אביו (שגם הוא שמו ג'ון). היה מתקן טחנות וולשי. (1714–1772) מ-1766 או 67, ג'ון נאש התאמן אצל האדריכל רוברט טיילור. ג'ון סיים את החניכה בשנת 1775 או 1776. ב-28 באפריל 1775, בכנסיית סנט מרי ניוינגטון (שכיום הרוסה), נאש התחתן עם אשתו הראשונה ג׳יין אליזבת קר. בהתחלה, נראה שהוא המשיך בקריירה של מודד, בנא ונגר. עבודתו נתנה הכנסה של כ-300 אירו (בערך 50,000 אירו של היום.) ג'ון ואשתו הקימו את ביתם בלמבת', לונדון. הוא התחיל להיות אדריכל ב-1777 ובאותו הזמן היה בשיתוף פעולה עם סוחר עצים, ריצ'רד הייביסייד. הקריירה שלו הייתה בתחילתה לא מוצלחת. לאחר ששאל 1,000 אירו (בערך 162,000 אירו בכסף של היום) בשנת 1778 מדודו תומאס, הוא השקיע את הכסף בעבודותיו הראשונות, בלומסברי סקוור (גינה משותפת בלונדון) ודירה ברחוב ראסל הגדול, לונדון. עם זאת, נכסיו לא הושכרו והוא פשט רגל ב-30 בספטמבר 1783. חובותיו היו כ-5,000 אירו (בערך 760,000 אירו בכסף של היום), ועוד 2,000 אירו שהוא שאל מרוברט אדם ואחיו. לוח כחול המנציח את נאש מוקם ברחוב ראסל הגדול 66 על ידי המורשת האנגלית בשנת 2013. מדיה וקבצים בנושא ג'ון נאש בוויקישיתוף ג'ון נאש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים ובנושא אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
The Score

האם התכוונתם ל... The Score – אלבום של להקת הפוג'יז The Score - An Epic Journey – אלבום של להקת המטאל אפיקה דה סקור – להקת רוק אלטרנטיבית אמריקאית
האדם השלישי (סרט)

האדם השלישי (באנגלית: The Third man) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1949 בסוגת הסרט האפל, הנחשב לסרט קלאסי בסוגה זו. להצלחת הסרט תרמה החבירה החד פעמית בין שלושה יוצרים גדולים, הסופר גרהם גרין, הבמאי קרול ריד והשחקן אורסון ולס. את התסריט לסרט כתב גרין, על-פי נובלה פרי עטו, שפורסמה רק לאחר הפצת הסרט. הסרט מספר על הולי מרטינס, מחבר ספרי מערבונים אמריקאי, בגילומו של ג'וזף קוטן, המגיע לווינה שלאחר מלחמת העולם השנייה על מנת לפגוש את ידידו הארי ליים, המגולם על ידי אורסון ולס. הוא מוצא את העיר הרוסה בחלקה, מפוצלת לשליטת ארבע אזוריי המעצמות המנצחות, ששורר בה מחסור ופורחים בה עסקי השוק השחור. לסופר מתברר עד מהרה כי חברו, הארי ליים, כבר אינו בין החיים. הוא פוגש באהובתו של הארי ליים, פליטה צ'כית, בגילומה של אלידה ואלי, המתרפקת על זכר אהובה המת. לסופר מתברר כי במקום מותו של הארי ליים מפגיעת משאית, נוכח "אדם שלישי" מסתורי שזהותו אינה ידועה, הדבר מניע את הסופר לחקור על אודות מעשיו של הארי ליים בווינה קודם למותו בתאונה כביכול. להפתעתו הוא מגלה כי חברו סחר בתרופות פניצילין גנובות בשוק השחור, שדוללו וגרמו למקרי מוות לחולים, רובם ילדים. ליים היה מבוקש לכן על ידי הכיבוש הבריטי, ולסופר מתברר כי הוא חי ומסתתר, לאחר שביים את מותו כדי לחמוק מהרשויות. בהמשך ומתנהל מרדף אחרי הארי ליים בתעלות הביוב של וינה, שבסופו הוא מוצא את מותו דווקא מידיי מרטינס. העלילה מסתיימת בקטע ארוך שבו מלווה המצלמה את אלידה בצאתה לאחר קבורת אהובה, כשהיא חולפת על פני הסופר בהליכה איטית, מתעלמת ממנו (כמי שאחראי בעיניה למות אהובה) ונעלמת אט אט ברקע, לצלילי הציתר עם מנגינתו של אנטון קאראס. בעוד שסוגת הסרט האפל מתייחדת לסרטים שעלילתם מתרחשת בערים הגדולות של ארצות הברית, עלילתו מתרחשת בווינה החרבה עדיין שלאחר המלחמה, צילומו של הסרט באתרי ההתרחשות עצמם, ולא באולפן, עם זוויות הצילום בשחור-לבן, הביאו לכך שהסרט נחשב לסוגת מופת של הסרט האפל. אחד הדברים שתרמו להצלחתו הרבה של הסרט הוא מנגינת הרקע שלו, בסגנון וינאי, שהולחנה על ידי המלחין אנטון קאראס, מנוגנת בכלי המיתר הקורדופוני הציתר, הייחודי לנגינת עם בארצות דוברות גרמנית. באמצעות מנגינה זאת נכנס הצופה לאווירתה של וינה. המנגינה הייתה פופולרית מאוד בעולם ובישראל בראשית שנות ה-50. הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 1951 בקטגוריה של צילום בשחור-לבן. ארבעה בג'יפ דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "האדם השלישי", עמ' 73–74 מדיה וקבצים בנושא האדם השלישי בוויקישיתוף "האדם השלישי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האדם השלישי", באתר נטפליקס "האדם השלישי", באתר AllMovie (באנגלית) "האדם השלישי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האדם השלישי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "האדם השלישי", באתר Metacritic (באנגלית) "האדם השלישי", באתר אידיבי "האדם השלישי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ג'ו ורשבה

יוסף (ג'ו) ורשבה (באנגלית: Joseph Wershba; ‏19 באוגוסט 1920 - 14 במאי 2011) היה עיתונאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי. עבד במשך 50 שנים ברשת הטלוויזיה האמריקאית CBS וזכה בשני פרסי אמי. ורשבה נולד בניו יורק למהגרים יהודים מפולין. דודו, יהודה ורשבה, עלה ארצה עם משפחתו ונמנה עם מייסדי בית הכנסת הגדול ברחוב דיזנגוף בתל אביב. בשנת 1944 החל ורשבה לעבוד ברשת CBS. לאורך שנות עבודתו הוא שימש תסריטאי, עורך וכתב שטח. שנים רבות הוא עבד לצידם של העיתונאים אדוארד מורו ווולטר קרונקייט. בין השנים 1968–1988 הפיק את תוכנית הטלוויזיה "60 דקות". בכפוף לנוהלי הרשת שמרו ורשבה ורעייתו, שירלי, את נישואיהם בסוד. שירלי ורשבה עבדה עמו בתוכניתו של אדוארד מורו, בה היו יחד כתבי השטח בחשיפת עלילות השווא של המקארתיזם. פרק זה בחייהם המקצועיים והאישיים נראה בסרט "לילה טוב ובהצלחה" (2005), בו גילם רוברט דאוני ג'וניור את דמותו. ורשבה זכה על מפעל חייו בפרס סילוריאן. פרסים נוספים בהם זכה: פרס אמי, פרס הילמן ואחרים. על תוכניתו בנושא לי הרווי אוסוולד בשנת 1963 היה מועמד לפרס פוליצר. העימות עם מקארתי ג'ו ורשבה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ו ורשבה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Joseph Wershba, Renowned CBS News Producer, Passes, emmys.com
מנזר פוטנה

מנזר פוטנה (ברומנית: Mănăstirea Putna) הוא מנזר רומני אורתודוקסי ואחד החשובים ברומניה מבחינה תרבותית, דתית ואמנותית. המנזר הוקם במהלך ימי הביניים בנסיכות מולדובה, והוא נבנה והוקדש בידי הנסיך שטפן הגדול. פוטנה נוסד על אדמות עליהן זרם הנחל פוטנה (אשר מקורו בהרי אובצ'ינה של בוקובינה). שטפן הגדול התפרסם בזכות בנייתו והשפעתו, כאשר בנה עשרות מנזרים וכנסיות ברחבי מולדובה (הוא נהג לבנות מבנני דת אחרי כל ניצחון צבאי חשוב שצלח). מנזר פוטנה מכיל את קברו של שטפן ושל חלק מבני משפחתו. בימינו הוא מוקד לצליינים. הסמלים שמעטרים את קברו הם עדויות לצביון האמנות המולדבית בעת שלטונו של שטפן הגדול. אחרי ששטפן הגדול ניצח את ההונגרים בקרב באיה והשתלט על מצודת קיליה, הוא החל בעבודות הבנייה של המנזר כאות תודה לאלוהים, ב-10 ביולי 1466. הכנסייה נועדה להיות מוקדשת למרים הבתולה. האמונה הייתה שבשטח שעליו המנזר נבנה פעם היה מבצר. ישנן עדויות ששטפן קנה באותו הזמן את הכפר ויקובו דה סוס תמורת 200 זלוטים (המטבע המקומי באותה התקופה), ונתן את תשואת האדמה לאוצר המנזר. בניית פוטנה הושלמה כעבור 3 שנים, אבל הוא הוקדש רק אחרי 4 שנים נוספות, מכיוון שהמולדובנים היו שקועים עדיין במאבקים מזוינים. ב-3 בספטמבר 1470, נחנך המנזר בנוכחות השליט על ידי המיטרופוליט טאוקטיסט והפך בהמשך אחד מחשובי האתרים הדתיים באזור. המראה הנוכחי של המנזר נוצר בעקבות בנייתו מחדש בין השנים 1653 ל-1662 בידי השליט וסילה לופו ויורשיו. אף על פי שיסודו של המבנה בנוי בסגנון מולדובני מן המאות ה-15 וה-16, ניכרים בו הרבה מאפיינים אדריכליים ואמנותיים מההמאה ה-17. למשך זמן ארוך, רווחה האמונה שהמבנה עוצב בידי אדריכל יווני בשם תאודור - אבל הסתבר שפירוש הכרוניקות מן העיר קיליה שעליו התבססה השערה זו לא היה נכון. אתר האינטרנט הרשמי של מנזר פוטנה אודות המנזר