laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קינג אייר

קינג אייר (King Air; מאנגלית: מלך האוויר) הוא שם למשפחת מטוסים לשימוש אזרחי בעלי שני מנועי טורבו-פרופ, המיוצרים על ידי חברת ביצ'קראפט (כיום חטיבת ביצ'קראפט של חברת ריית'יאון). הקינג אייר מיוצר ברציפות החל מ-1964. זוהי תקופת הייצור הארוכה ביותר של מטוס טורבו-פרופ אזרחי כלשהו. נכון ל-2006, כוללת משפחת הקינג אייר שלושה דגמים: C90GT – הקטן בעל זנב רגיל; B200 – הבינוני בעל זנב T, וה-350 הגדול בעל זנב T. היסטורית, משפחת הקינג אייר כללה מספר דגמים המתחלקים לארבע משפחות, סדרת דגם 90, סדרת דגם 100, סדרת דגם 200 וסדרת דגם 300. בנוסף, שתי סדרות מטוסים אחרות, הביצ'קראפט דגם 99 והביצ'קראפט 1900, נגזרו ממשפחת הקינג אייר. למעלה מ-6,000 מטוסים ממשפחת קינג אייר יוצרו עד כה. נכון ל-2006, נע מחירו של מטוס ממשפחת הקינג אייר בין 3 ל-7 מיליון דולר אמריקני, בתלות בדגם ובתוספים. דגמים של הקינג אייר נמצאים בשימוש אזרחי וצבאי ב-94 מדינות. בתאריך שלישי לספטמבר 2022 המריא קורי פטרסון בקינג אייר C90 נושא רישום N342ER משדה Tupelo Regional Airport במדינת מיסיסיפי, ארצות הברית ללא רשות ואיים להתרסק על סניף וולמארט בעיר. חיל האוויר הישראלי מפעיל את מטוסי הסופר קינג אייר B200 מאז 1984. דגמים מודרניים יותר של המטוס נקלטו במשך השנים. המטוסים, המכונים "צופית" ו"קוקיה" בהתאם לתצורתם, משמשים למגוון משימות סיור ואיסוף מודיעין. דגם הקוקיה הוא מטוס צבאי ברחבי העולם למטרת איסוף מודיעין ונקרא: Beechcraft RC-12D. מטוס הקוקיה היווה את האב-טיפוס למטוס המנהלים – צופית Beechcraft KingAir B200, ולכן הדמיון הרב בין מטוסי ה"צופית" וה"קוקיה". צוות: 1-2 קיבולת: 13 נוסעים אורך: 43 רגל 9 אינץ' (13.34 מטר) מוטת כנפיים: 54 רגל 6 אינץ' (16.61 מטר) גובה: 15 רגל 0 אינץ' (4.57 מטר) שטח כנף: 303 רגל² (28.2 מטר²) משקל ריק: 7,755 ליברות (3,520 ק"ג) משקל המראה מרבי: 12,500 ליברות (5,670 ק"ג) הנעה: 2 מנועי טורבו-פרופ מדגם פראט אנד ויטני קנדה PT6A-42, בעלי 635 kW כל-אחד מהירות מרבית: (259 קשר, 480 קמ"ש) בגובה 15,000 רגל (4,600 מטר) טווח: 2,075 מיל (1,800 מיל ימי, 3,338 ק"מ) עם מכלי דלק מלאים ורזרבה ל־45 דקות טיסה סייג רום: 32,800 רגל (10,700 מטר) קצב טיפוס: 2,450 רגל/דקה (12.5 מטר/שנייה) מדיה וקבצים בנושא קינג אייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קינג אייר. איתי איתמר, ‏צופית בת עשרים, באתר חיל האוויר הישראלי. אירוע נשוא מטוס N342ER‏ 3/9/2022, באתר Daily Journal.
שקרן שקרן

שקרן שקרן (באנגלית: Liar Liar) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי, בכיכובו של ג'ים קארי שהופץ על ידי אולפני יוניברסל. עורך דין בשם פלטשר ריד (ג'ים קארי) משקר לכולם – לבוסים שלו, לשופטים בבית המשפט, לאשתו לשעבר (מאורה טיירני) ולבנו (ג'סטין קופר). יום אחד ריד משקר לבנו ואומר לו שיבוא למסיבת יום ההולדת שלו, אך למעשה נשאר במשרד כששותפה בכירה במשרד מפתה אותו לשכב איתה תמורת קידום (אמנדה דונוהו). ביום ההולדת שלו בנו מביע משאלה שאביו לא יוכל לשקר למשך יום שלם – משאלה שמתגשמת. ריד מתעורר ומגלה שאינו יכול לשקר יותר, ועקב כך לא יכול לתפקד יותר כעורך דין. הוא מגלה שבנו הוא הגורם לדבר, ומבקש ממנו לבטל את המשאלה, אך בנו מסרב. בהמשך, ככל שריד אומר יותר את האמת, הוא מבין כמה היא חשובה, ושיש בעיות מסוימות שאפשר לפתור רק בעזרת האמת. ריד הופך מאדם גאוותן שמרוכז בעצמו לאדם בעל חוש צדק מפותח שדואג לזולת, ומנסה לתקן את הדברים הרעים שעשה בעברו. למשל, ריד מנסה לשכנע לקוחה של המשרד (ג'ניפר טילי) לאפשר לבעלה לשעבר לבקר את ילדיו. שיא העלילה הוא כשמשפחתו של ריד עוזבת במטוס לגור עם החבר של אשתו לשעבר (קארי אלווס), והוא רודף אחריהם ומצליח לעצור אותם, ומספר להם שהוא לא רוצה להיות מרוחק מהם. דבריו הכנים, שנאמרים לאחר היום בו לא יכל לשקר, משכנעים את משפחתו להישאר קרוב אליו, ובני הזוג לבסוף חוזרים אחד אל השני. ג'ים קארי – פלטשר ריד מאורה טיירני – אודרי ריד, גרושתו של פלטשר ג'סטין קופר – מקס ריד, בנם של פלטשר ואודרי אמנדה דונוהו – מירנדה, שותפה במשרד קרי אלווס – ג'רי, בן הזוג של אודרי אן האני – גרטה, המזכירה של פלטשר ג'ניפר טילי – סמנתה קול, לקוחה של המשרד ג'ייסון ברנרד – השופט מרשל סטיבנס סווזי קורץ – דנה אפלטון, פרקליטתו של ריצ'רד קול ג'ארד פול – זיט בוי "שקרן שקרן" זכה בפרס בחירת הקהל לסרט הקומדיה הטוב ביותר ובפרס MTV על ההופעה הקומית הטובה ביותר, שהוענק לג'ים קארי. הסרט הכניס בקופות ברחבי העולם 302.7 מיליון דולר. "שקרן שקרן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שקרן שקרן", באתר נטפליקס "שקרן שקרן", באתר AllMovie (באנגלית) "שקרן שקרן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שקרן שקרן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שקרן שקרן", באתר Metacritic (באנגלית) "שקרן שקרן", באתר אידיבי "שקרן שקרן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דו-וופ

דו-וופ (באנגלית: Doo-wop) הוא סגנון מוזיקלי ווקאלי בז'אנר הרית'ם אנד בלוז שהיה פופולרי מאמצע שנות החמישים עד לתחילת שנות השישים בארצות הברית. מקור שמו של סגנון מוזיקלי זה הוא בצמד ההברות חסר המשמעות "דו-וופ" שהיה שגור בשירים קיצביים מאותה התקופה. שוחרי רית'ם אנד בלוז רבים נמנעים משימוש במונח ומעדיפים להשתמש במונח "הרמוניה ווקלית קבוצתית". הז'אנר הפך לפופולרי מאוד ב-1953 ולהקות ששמן נקשר עם המונח (ושרובן בחרו לכנות עצמן בשמות של ציפורים) כוללות את הרייבנס, הקרואוס, הפינגווינס, הסוואלואוס (הסנוניות), הקרדינלס (סוג של ציפורי שיר), הרובינס, הספאניילס, המונגלואוס והפלמינגוס. א-קפלה מדיה וקבצים בנושא דו-וופ בוויקישיתוף דו-וופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלנה וקרסקו

אלנה וקרסקו (ברומנית: Elena Văcărescu; בצרפתית: Hélène Vacaresco‏; 21 בספטמבר 1864 – 17 בפברואר 1947) הייתה סופרת, מחזאית, משוררת, מתרגמת ודיפלומטית רומנייה. כתבה בשפות צרפתית ורומנית. אלנה וקרסקו כיהנה כנציגת רומניה בחבר הלאומים ובשנת 1925 נבחרה לחברה באקדמיה הרומנית. אלנה וקרסקו נולדה ב-21 בספטמבר 1864 ברומניה. היא הייתה בת למשפחת בויארים רומנים, משפחה אשר לה מספר אינטלקטואלים בולטים. אביה, יואן וקרסקו, היה דיפלומט רומני והשתתפותו במלחמת העצמאות של רומניה אף השתקפה בכתביה. וקרסקו הייתה לבת טיפוחים ובת בית של המלכה הסופרת אליסאבטה. בתקופת שהותה בקרבת המלכה, התוודעה ליורש העצר של המלוכה הרומנית פרדיננד. פרדיננד היה בן אחיו של המלך שאומץ על ידו, כיוון שלזוג המלכותי לא היו ילדים חיים. בין השניים התפתחו קשרי אהבה, בעידוד המלכה ופרדיננד הודיע על רצונו לשאת את וקרסקו לאשה, הודעה שיצרה משבר מדיני. על פי החוזה שקבע את עצמאות רומניה ואת השלטון המלכותי, המלך ורעייתו חייבים להיות משושלות לא רומניות וזאת כדי שלא יהיו מעורבים בתככים פנימיים של קבוצות מקומיות. המלך קרול הגלה את וקרסקו תחילה לאיטליה ולאחר מכן לפריז לכל ימי חייה, את אשתו, המלכה אליסאבטה, הגלה לעיר הולדתה לשנתיים ופרדיננד, יורש העצר, נשלח לשוטט בעולם ולמצוא לו כלה זרה בעלת ייחוס. וקרסקו פיתחה בצרפת קריירה ספרותית נכבדה וזכתה פעמיים לפרסים של האקדמיה הצרפתית. בשנת 1925 נבחרה לאקדמיה הרומנית. כעבור שנתיים העניק לה שר החוץ הצרפתי, אריסטיד בריאן, את אות לגיון הכבוד. בנוסף ליצירתה הספרותית עסקה וקרסקו גם בתרגום ממיטב היוצרים הרומנים לצרפתית ותרגמה, בין היתר, יצירות של מיכאי אמינסקו, אוקטביאן גוגה וג'ורג'ה טופרצ'אנו. היא ייסדה את פרס פמינה וקרסקו לביקורות. בשנת 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה חלק ממשלחת רומניה לשיחות השלום. ב-17 בפברואר 1947 נפטרה ונקברה בחלקת הקבר המשפחתית בבוקרשט. Chants d'Aurore (שירי השחר) (1886) L'âme sereine (בלב זך) (1896) Lueurs et Flammes (ניצוצות ולהבות) (1903) Le Jardin passioné (גן התשוקה) (1908) La Dormeuse éveillée (לחלום בעיניים פקוחות) (1914) Le Rhapsode de la Dâmboviţa (הרפסודיה של דמבוביצה) (1889) Nuits d'Orient (לילות אוריאנטליים) (1907) Dans l'or du soir (בערב מופז) (1927) Amor vincit (האהבה מנצחת) (1908) Le Sortilége (הכישוף) (1911) Memorial sur le mode mineur (זכרונות מינוריים) (1946) Le Roman de ma vie (הרומן של חיי) Stana (סטאנה) (1904) Pe urma dragostei (בעקבות האהבה) מדיה וקבצים בנושא אלנה וקרסקו בוויקישיתוף אלנה וקרסקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
תומאזו אנטוניו ויטאלי

תומאזו אנטוניו ויטאלי (באיטלקית: Tomaso Antonio Vitali;‏ 7 במרץ 1663 - 9 במאי 1745), היה מלחין וכנר איטלקי. אביו, ג'ובאני בטיסטה ויטאלי, (1644–1692) היה גם הוא מלחין וכנר מפורסם והוא לימד את בנו נגינה בכינור וייעד אותו לעסוק באותו המקצוע. בשנת 1674 עבר עם אביו לעיר מודנה שם הועסק בתזמורת חצר האצולה אסטה תחילה כנגן ואחר כך כמנהל התזמורת ומורה לכינור עד 1742. ויטאלי חיבר בעיקר יצירות קאמריות לכינור-טריו סונאטות וסונאטות לכינור. הוא ידוע ומפורסם עד היום רק בזכות יצירה אחת - השאקון לכינור סולו בסול מינור. זהו קטע שכנרים רבים מנגנים כהדרן. יאשה חפץ ניגן אותו בשנת 1917 בקונצרט הבכורה שלו באולם קרנגי. השאקון התפרסם לראשונה על ידי המלחין והכנר פרדיננד דוד (1810–1873) שפרסם בשנת 1867 ספר ללימוד נגינה בכינור ובו עיבודים של יצירות של מלחינים שונים ובתוכם השאקון של ויטאלי. מוזיקולוגים רבים סבורים שהשאקון נכתב על ידי פרדיננד דוד עצמו ולא על ידי ויטאלי. מדיה וקבצים בנושא תומאזו אנטוניו ויטאלי בוויקישיתוף תומאזו אנטוניו ויטאלי, באתר ספוטיפיי תומאזו אנטוניו ויטאלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) תומאזו אנטוניו ויטאלי, באתר Discogs (באנגלית)
ג'מה ג'ונס

ג'מה ג'ונס (באנגלית: Gemma Jones; נולדה ב-4 בדצמבר 1942) היא שחקנית אנגלייה המופיעה על במת התיאטרון ועל מסכי הקולנוע והטלוויזיה. אביה גריפית' ג'ונס ואחיה ניקולס ג'ונס אף הם שחקנים מצליחים. ג'ונס, ילידת לונדון, זכתה להכרה לראשונה מחוץ לבריטניה ב-1974, כשהופיעה בתפקיד ויקטוריה, הנסיכה המלכותית ב-" Fall of Eagles", סדרת הדרמה הטלוויזיונית של ה-BBC, ובתפקיד הראשי בסדרה "הדוכסית מרחוב דיוק". ב-1995 השתתפה בסרט "על תבונה ורגישות", בתפקיד מרת דשווד, לצידן של אמה תומפסון וקייט וינסלט. בין תפקידה הבולטים בקולנוע היו ליידי קווינסברי בסרט "ויילד" (1997), גרייס וינסלו ב"כבודו של וינסלו", פם ג'ונס, אמה של ברידג'יט ג'ונס, ב-"יומנה של ברידג'ט ג'ונס" והאחות פופי פומפרי ב"הארי פוטר וחדר הסודות" ובסרט השישי בסדרה זו-"הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם". בשנים 2007 ו-2008 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "ספוקס" של ה-BBC בתפקיד קוני ג'יימס. ג'ונס זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט הטלוויזיה "Marvellous" משנת 2014 בתפקיד מרי, אמו של ניל בולדווין. עוד ב-2014 שיחקה ג'ונס בתפקיד פטוניה האו במיני-סדרה "Capital" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'ון לנקסטר. מדיה וקבצים בנושא ג'מה ג'ונס בוויקישיתוף ג'מה ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'מה ג'ונס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'מה ג'ונס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'מה ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'מה ג'ונס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'מה ג'ונס, באתר Discogs (באנגלית) "Gemma Jones Biography (1942-)". "Ant and Dec repeat Bafta success". BBC Online. 10 במאי 2015. נבדק ב-10 במאי 2015. {{cite web}}: (עזרה) "BBC One: Capital". BBC Online. נבדק ב-24 בנובמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
טוביה דובלרו

טוביה דובלרו (20 בנובמבר 1967 – 4 בפברואר 2016) היה שחקן ישראלי ששיחק בעיקר בסרטים בשנות ה-80. בגיל 13, שיחק דובלרו בתפקיד אורח בסרט "סיפור אינטימי" שביים נדב לויתן וכתב לצד דליה מבורך. סרטו הראשון המשמעותי הוא "הפנימייה" משנת 1983 בבימויו של יעוד לבנון. בסרט גילם נער מתבגר המנסה לקנות את מעמדו בין חבריו המקובלים. בסרט "הפנימיה" דובלרו הוא המספר והסרט מוצג דרך עיניו. סרטו השני היה "הדודה מארגנטינה" משנת 1984 בבימויו של ג'ורג' עובדיה, סרט בורקס ישראלי ששילב קטעי ארוטיקה ופורנו רך. דובלרו גילם בסרט את הטבח הביתי. סרטו השלישי והאחרון היה "חסמבה ושודדי הסוסים", על פי ספרו של יגאל מוסינזון, שגם כתב את התסריט ובבימוי של הלל דמרון. בסרט מגלם דובלרו את אהוד השמן. לאחר סרטים אלה כמעט ולא עסק במשחק, אך בשנות האלפיים השתתף בפרסומות ובסדרות הטלוויזיה "זינזאנה", "אשליות" ו"שלווה" של הבמאי חיים בוזגלו. באפריל 2012 נעצר יחד עם בנו על ידי המשטרה בחשד לייבוא של כמעט טונה סמים והפצתם בפיצוציות בתל אביב. נפטר ב-4 בפברואר 2016. טוביה דובלרו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית טוביה דובלרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טוביה דובלרו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
פיל טיילור

פיל טיילור (באנגלית: Philip Henry Taylor; ‏ 18 בספטמבר 1917 - 1 בדצמבר 2012) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי. טיילור נולד בבריסטול והחל את קריירת המשחק שלו בקבוצה המקומית של עיר הולדתו, בריסטול רוברס, עד שבמרץ 1936 חתם בליברפול, בעבור 5,000 ליש"ט ובעבור השחקן טד הארת'היל שעבר לבריסטול. את הופעת הבכורה שלו ערך טיילור ב-28 במרץ במשחק ליגה מול דרבי קאונטי שהסתיים בשוויון 2-2, בו כבש טיילור את שער השוויון המאוחר. טיילור הצטרף לליברפול כחלוץ מרכזי צעיר עם פוטנציאל רב, אך תחת שרביטו של ג'ורג' קיי הוסב תפקידו לבלם, תפקיד בו התפתח טיילור לשחקן הגנה מסוגנן ושלו. טיילור היה חלק מהקבוצה זוכת האליפות של עונת 1946/1947, כאשר הופיע ב-35 משחקים, בהם כבש שער אחד. טיילור ערך 3 הופעות במדי נבחרת אנגליה, את הופעת הבכורה ערך ב-18 באוקטובר 1947 במשחק במסגרת אליפות הבית הבריטית בו ניצחה אנגליה 0–3 את ויילס. בעונת 1949/1950 קיבל טיילור את תפקיד הקפטן והוליך את הקבוצה לגמר גביע ההתאחדות בו הפסידו האדומים לארסנל 0-2. בסך הכול שיחק טיילור 345 משחקים במדי ליברפול והבקיע 34 שערים. כאשר פרש בשנת 1954 הצטרף טיילור לצוות המאמנים באנפילד. טיילור התמנה למאמן ליברפול ב-1956 כאשר המאמן דון ולש פוטר לאחר שלא הצליח להחזיר את המועדון לליגה הבכירה. טיילור לקח את המושכות והיה נחוש להחזיר את ליברפול למקום אליו היא שייכת והחתים מיידית את אלן אקורט, טומי יאנגר ומי שעתיד היה להיות בורג מרכזי בליברפול במשך למעלה מארבעים שנה - רוני מוראן. עם זאת, לא הצליח טיילור להשיג את המטרה שהציב לעצמו, ולאחר התחלה פושרת לעונת 1959/1960 הוא התפטר באומרו ש"המאמץ הכרוך בלנסות לעלות ליגה התברר כיותר מדי". טיילור אמר לעיתון הליברפול אקו על החלטתו הקשה - "לא משנה כמה גדולה הייתה האכזבה של המנהלים מכשלוננו לעלות בחזרה לליגה הבכירה, היא לא הייתה גדולה מאכזבתי שלי. הפכתי זאת למטרה שלי. כיוונתי את לבי לכך ושאפתי לכך עם כל האנרגיה שיכולתי לאגור. שאיפתי לא הספיקה ועכשיו הגיע הזמן להעביר את התפקיד למישהו אחר ולראות אם הוא יצליח במידה רבה יותר." כך אכן היה, כאשר למחליפו בתפקיד של טיילור מונה ביל שאנקלי. פיל טיילור, באתר National Football Teams פיל טיילור, באתר FootballDatabase.eu פרופיל מאמן באתר הרשמי של ליברפול פרופיל שחקן באתר אוהדים פרופיל מאמן באתר אוהדים
רוני מוראן

רוני מוראן (באנגלית: Ronnie Moran;‏ 28 בפברואר 1934 – 22 במרץ 2017) היה קפטן ומאמן ליברפול, אשר שימש פעמיים כמאמן זמני (לאחר עזיבתם של קני דלגליש וגריים סונס בהתאמה). מוראן היה העובד בעל הוותק הרב ביותר במועדון כאשר פרש ב-1998. מוראן נולד בקרוסבי, הסמוכה לליברפול, והחל את קריירת המשחק שלו בליברפול כחשמלאי מתמחה ושיחק בקבוצת דרג ג' של המועדון. תפקידו המקורי היה מגן שמאלי והוא חתם על חוזה מקצועני תחת המאמן דון ולש בינואר 1952 וערך את הופעת הבכורה שלו ב-22 בנובמבר 1952 בהפסד 2-3 לדרבי קאונטי, כאשר היה בן 18 בלבד. מוראן ביסס את מקומו בהרכב בעונת 1955/1956. בתקופה זו דעכו האדומים בליגת המשנה באנגליה, אך מוראן הוכיח את כישוריו כמגן עקשן שכמעט ולא נכנע לשחקני כנף במהירות וכן היה מומחה לפנדלים. מוראן הראה את התמדתו הרבה כאשר החמיץ שישה משחקים בלבד בין 1955 ל-1959. לקראת סוף [שנות ה-50 קיבל מוראן את תפקיד הקפטן של ליברפול. ב-1961/1962, לאחר תקופה ממושכת מחוץ להרכב, שותף מוראן ב-16 משחקים כאשר האדומים הצליחו לחזור לליגה הבכירה וכעבור שנתיים היה חלק מהרכב הקבוצה שזכתה באליפות הליגה, כשהחמיץ שבעה משחקים בלבד לאורך כל העונה. מוראן החל לסבול מפציעות ואיבד את מקומו בהרכב לגרי בירן בניצחון בגמר גביע ההתאחדות של 1965 על לידס יונייטד. עם זאת, מוראן כן שותף בניצחון המפורסם באצטדיון אנפילד על אינטר מילאנו שלושה ימים לאחר מכן, לפני ששיחק במשחקו האחרון במדי ההרכב הראשון באצטדיון סן סירו, אז הפסידה ליברפול לאינטר והודחה בחצי גמר גביע האלופות. ב-1966 מוראן הוזמן על ידי ביל שאנקלי להצטרף לצוות האימון, אף על פי שהמשיך לשחק בקבוצת המילואים של ג'ו פייגן במשך שנתיים נוספות. מוראן פרש באופן רשמי ממשחק פעיל בעונת 1968/1969 והצטרף לצוות האימון במשרה מלאה. ב-1971 הפך מוראן למאמן קבוצת המילואים של המועדון וב-1972/1973 הדריך אותה לאליפות הליגה המרכזית. למוראן, שנודע בכינויו "באגסי", היה תפקיד משמעותי בסיפור הצלחתה של ליברפול בשנות ה-70 וה-80, עם הידע הרחב שלו ויכולתו להוציא את המיטב מהשחקנים. בתקופת השיא של המועדון שימש מוראן כעוזרם הנאמן של ביל שאנקלי, בוב פייזלי, ג'ו פייגן וקני דלגליש, ולאחר מכן גריים סונס ורוי אוונס. מוראן מעולם לא חיפש את אור הזרקורים ולא הציב את עצמו לפני חבריו או המועדון. הוא הפך לדמות מפורסמת על ספסל הקבוצה בשל קולו החזק שנשמע עד יציע הקופ באצטדיון אנפילד. כאשר דלגליש הודיע במפתיע על התפטרותו מתפקיד המאמן ב-1991 מונה מוראן כמאמן זמני, תפקיד שאייש במשך 10 משחקים בלבד. מוראן הדגיש את העובדה כי אינו מעוניין לקחת את התפקיד במשרה מלאה, ופינה את מקומו לגריים סונס שמונה כמחליפו של דלגליש. מוראן נשאר חלק מצוות האימון תחת סונס ולאחר מכן תחת חברו רוי אוונס, שהפך למאמן התשיעי תחתיו עבד רוני מוראן. מוראן הודיע על פרישתו מהכדורגל ב-1998. כמו בוב פייזלי, מילא מוראן כל תפקיד אפשרי במועדון, החל משחקן, דרך פיזיותרפיסט וכלה במאמן. בדומה לג'ו פייגן, זכור מוראן כמאמן נאמן למועדון, וכחבר מרכזי בצוות שהפך את ליברפול למועדון המצליח ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי. רוני מוראן, באתר Transfermarkt רוני מוראן, באתר Soccerway רוני מוראן, באתר WorldFootball.net רוני מוראן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל שחקן באתר אוהדים
דון וולש

האם התכוונתם ל... דון ולש (מאמן) (Welsh)‏ (1911–1990) – כדורגלן ומאמן אנגלי דון וולש (אוקיינוגרף) (Walsh)‏ (נולד ב-1931) – אוקיינוגרף אמריקאי
ג'ון הולדינג

ג'ון הולדינג (אנגלית: John Houlding) היה איש עסקים בשלהי המאה ה-19 והחזיק במבשלת שיכר שהבטיחה את מצבו הכלכלי המבוסס לכל חייו. הולדינג נבחר למועצת העיר ליברפול כשמרן המייצג את רובע אברטון, לפני שמונה לראשות העירייה ב-1897. תרומתו המשמעותית ביותר, עם זאת, הייתה הקמתו של מועדון הכדורגל ליברפול ב-1892, למרות שמעורבותו בכדורגל מתחילה דווקא עם היריבים המרים אברטון. ב-1882 חקיקה חדשה חייבה את קבוצת אברטון לשחק במגרש סגור, לאחר ששיחקו קודם לכן במגרשים הציבוריים בסטנלי פארק. בפגישה שנערכה במלון סאנדון בליברפול, אשר נמצא בבעלותו של הולדינג, החליטו אנשי אברטון לשכור מגרש בדרך המנזר. כאשר הבעלים של המגרש ביקש מאברטון לעזוב, הולדינג מצא מגרש חדש בדרך אנפילד ושילם דמי שכירות לג'ון אורל, חברו של הולדינג בתחום המבשלות. משחק הכדורגל הראשון באצטדיון אנפילד התקיים ב-28 בספטמבר 1884 ובו הביסה אברטון 0-5 את ארלסטאון. קבוצת אברטון שגשגה ופרחה באנפילד. נבנו יציעים באצטדיון, מספר הצופים הגיע ל-8,000 בכל משחק ואברטון הייתה מהחברות המייסדות של הפוטבול ליג ב-1888. עם זאת, הולדינג החל לעצבן את המועדון - הוא העלה את אחוז הריבית על ההלוואה שנתן למועדון, והכריח את השחקנים להשתמש בשירותי בית המלון סאנדון כמלתחות לפני ואחרי משחקים. ב-1891 איים ג'ון אורל שיוותר על המגרש באנפילד רואד. הולדינג הציע להקים חברה ולרכוש באמצעותה את המגרש. אורל הסכים למכור את המגרש, אך הולדינג שהחזיק בקרקע נוספת בסמוך לאנפילד ציפה לרכוש גם אותה באמצעות החברה. רבים מחברי הנהלת אברטון האשימו את הולדינג בניסיון לייצר רווח על חשבון המועדון. 279 חברי המועדון נפגשו בינואר 1892 לדון בנושא. בעקבות פגישה נוספת ב-15 במרץ 1892, הוחלט לעזוב את אנפילד ולרכוש מגרש אחד. הם רכשו בסופו של דבר את גודיסון פארק בצדו הצפוני של סטנלי פארק עבור 8,000 ליש"ט. הולדינג ואורל נותרו עם מגרש כדורגל ריק והולדינג הרגיש שדרך הפעולה היחידה היא הקמתו של מועדון כדורגל חדש - וכך הוקם מועדון הכדורגל ליברפול. משחק הבכורה של המועדון התקיים ב-1 בספטמבר 1892 - משחק ידידות מול רות'רהאם טאון, בו ניצחה "קבוצת המק'ים" 1-7. הרכב הקבוצה הראשון כלל את רוס, האנה, מקלין, קלסו, מקווין, מקברייד, ויילי, סמית', מילר, מקוין וקלווין. מקוין היה זה שהתכבד בשערה הראשון אי פעם של ליברפול. מדיה וקבצים בנושא ג'ון הולדינג בוויקישיתוף
החזית העממית

החזית העממית הוא שם המתייחס לרוב לאיחוד של מפלגות שמאל וגופים שמאליים חוץ-פרלמנטריים, לרוב במסגרת מאבק. האם התכוונתם ל... החזית העממית (צרפת) - איחוד מפלגות השמאל בצרפת למאבק אנטי-פשיסטי בין 1936 ל-1938. הבסיס לממשלת לאון בלום החזית העממית (ספרד) - איחוד מפלגות השמאל בספרד בעת מלחמת האזרחים בספרד בין 1936 ל-1939. הבסיס לממשלת הרפובליקה הספרדית השנייה בראשות מנואל אסאניה החזית העממית (אוקראינה) - מפלגה פוליטית באוקראינה שנוסדה על ידי ארסני יאצניוק ב-2014 החזית העממית (אזרבייג'ן) - תנועה לאומנית אזרבייג'נית אנטי-ארמנית החזית העממית (חוף השנהב) - ארגון בחוף השנהב החזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית - ברית של ארבע סיעות באתיופיה, בראשן החזית העממית לשחרור תיגראי החזית העממית הלאומית - מפלגה ימנית רדיקלית בקפריסין החזית העממית לשחרור אריתריאה - ארגון שנלחם לעצמאות אריתריאה מאתיופיה במהלך מלחמת העצמאות האריתראית ומלחמת האזרחים האתיופית החזית העממית לשחרור אנגולה - או התנועה העממית לשחרור אנגולה - המפלגה השולטת באנגולה מאז עצמאותה ב-1975. עד העצמאות הייתה החזית ארגון שחרור לאומי מהשלטון הפורטוגלי החזית העממית הכל-רוסית - תנועה על מפלגתית שהוקמה ב-2011 על ידי ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין החזית העממית לשחרור פלסטין - מפלגה וארגון טרור פלסטיני סוציאליסטי חבר באש"ף. נוסד על ידי ג'ורג' חבש וודיע חדאד החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית - ארגון טרור פלסטיני שהתפלג מן החזית העממית לשחרור פלסטין. בראש הארגון עומד מאז הקמתו אחמד ג'יבריל החזית העממית לשחרור פלסטין - מבצעים חיצוניים - ארגון טרור פלסטיני שהתפלג מן החזית העממית לשחרור פלסטין. בראש הארגון עמד מאז הקמתו ודיע חדאד, עד למותו בשנת 1978. אדמון ניחאס - החזית העממית האוסטית - ארגון שהוקם ב-1988 בדרום אוסטיה על ידי אלן צ'וצ'ייב החזית העממית (להקה) - להקה ישראלית שפעלה בשנים 1984 עד 1985. הוקמה על ידי שלומי ברכה, מייקל בנסון וירון בכר
כלנתריזם

כָּלַנתֶריזם הוא מונח גנאי בשיח הפוליטי בישראל, על שמו של רחמים כלנתר, חבר עיריית ירושלים בשנות החמישים. הביטוי מתאר מצב של מעבר של נבחר ציבור מסיעה אחת לאחרת תמורת טובת הנאה פוליטית. כלנתר היה חבר סיעת "הפועל המזרחי" בעיריית ירושלים שנטש את סיעתו, שפעלה כדי להדיח את ראש העיר גרשון אגרון באוגוסט 1956, על רקע תמיכתו של ראש העיר בהקמת בית כנסת רפורמי ובריכת שחייה מעורבת בעיר. כלנתר הפך לתומך של אגרון, דבר שהעניק לאגרון רוב במועצה, ובתמורה מונה כלנתר לתפקיד סגן ראש העיר הממונה על ענייני דת ותברואה. צעד זה היה אפשרי כיוון שבאותה תקופה בחרו תושבי הרשות המקומית את חברי המועצה בבחירות יחסיות, והמועצה בחרה מתוכה את ראש המועצה, אשר היה חייב לזכות ברוב מוחלט של חבריה (בשנת 1975 אישרה הכנסת חוק חדש שהפריד בין הבחירות למועצת הרשות ולראש הרשות). בחוק יסוד: הכנסת הוכנס סעיף שנועד להקשות במקצת על תופעת הכלנתריזם. סעיף זה (6א) קובע שחברי כנסת שפרשו מסיעתם (שלא במסגרת סיעה חדשה מוכרת) ועברו לסיעה אחרת אינם רשאים להיות מועמדים בבחירות הבאות במסגרת סיעתם החדשה, אלא אם פרשו מחברותם בכנסת, ובכך איפשרו למפלגתם הקודמת לשמור על כוחה הפרלמנטרי, אשר על פיו נקבע מימון המפלגות וייצוגן בוועדות הבחירות. סעיף זה אילץ את שמעון פרס, דליה איציק, חיים רמון, צחי הנגבי ומיכאל נודלמן להתפטר מחברותם בכנסת, כדי שיוכלו להיבחר ברשימת קדימה בבחירות לכנסת השבע עשרה. מת רחמים כלנתר – אבי המונח "כלנתריזם", דבר, 16 באוגוסט 1978 שמואל שניצר, כלנתריזם בדרג גבוה, מעריב, 2 במאי 1980 נדב איל, מדריך לעריק המתחיל, באתר nrg‏, 31 בדצמבר 2009 זאב ז'בוטינסקי, כלנתריזם 2015: מתפלגים כדי לשרוד, באתר ישראל היום, 16 בדצמבר 2014 דוד תדהר (עורך), "רחמים כלנתר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2897. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
X-29

גראמן X-29 היה מטוס ניסוי מסדרת מטוסי ה-X שפיתחה גראמן עבור תוכנית מחקר משותפת לדארפ"א, חיל האוויר האמריקני ונאס"א. הוא שימש לחקר מספר טכנולוגיות חדשות, כשהבולטות שבהן היו הכנפיים המשוכות קדימה והקנארד. אי היציבות האווירודינמית האינהרנטית של תצורה זו חייבה את השימוש במערכת בקרת טיסה מסוג טוס על חוט ממוחשבת, וחומרים מרוכבים מתקדמים נדרשו לייצור כנף קשיחה מספיק מבלי שתהייה כבדה באופן לא סביר. שני X-29A נבנו בידי גראמן איירוספייס קורפוריישן. המטוסים הוסבו לתצורה זו משלדות מטוסי F-5A פרידום פייטר קיימים מתוצרת נורת'רופ (שהועדפו על פני הצעה מתחרה של ג'נרל דיינמיקס לגרסת F-16 פייטינג פלקון); כינויו הפנימי של התכנון המותאם היה G-712. בשלב הראשון של התוכנית, שנמשך מדצמבר 1984 ועד 1988, נעשה שימוש במטוס הראשון לחקר השליטה, הביצועים ואינטגרצית המערכות של המטוס. טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-14 בדצמבר 1984, וב-13 בדצמבר 1985 הפך למטוס הראשון בעל כנפיים משוכות קדימה שטס במהירות על קולית בטיסה אופקית. ה-Ju 287 הגרמני המוקדם יותר היה מטוס הסילון הראשון בעל כנפיים משוכות קדימה. בשלב השני של התוכנית נעשה שימוש ב-X-29A השני, שטס לראשונה ב-23 במאי 1989 ושחקר את מאפייני הטיסה בזווית התקפה גבוהה ואת התועלת הצבאית של ה-X-29. בסך הכול בוצעו 437 טיסות בשני המטוסים במצטבר, כשהטיסה המהירה ביותר הגיעה לסביבות מאך 1.8 והטיסה הגבוהה ביותר הגיעה לסביבות 55,000 רגל. ה-X-29A הפגין שליטה ויכולת תמרון מצוינת בזווית התקפה של עד 45 מעלות. הייתה גם הפחתה ביצירת מערבולות. תצורת הכנפיים הפכה את המטוס לאי יציב אינהרנטית. הוא יכול היה לטוס רק עם תיקונים מתמידים (עד ל-40 בשנייה) שסיפקה מערכת בקרת הטיסה הממוחשבת. המערכת הורכבה משלושה מחשבים דיגיטליים יתירים שגובו על ידי שלושה מחשבים אנלוגיים יתירים. ההערכה הייתה שכשל מוחלט במערכת אינו סביר כשם שכשל מכני במטוס רגיל אינו סביר. המטוס הראשון שנבנה מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני אשר בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, ליד דייטון אשר באוהיו. המטוס השני מוצג במרכז דריידן לחקר הטיסה אשר שוכן בבסיס חיל האוויר אדוארדס. דגם בגודל מלא של המטוס מוצג במוזיאון האוויר והחלל הלאומי. X-29, באתר נאס"א וידאו X-29 Aircraft with Forward Swept Wings military.com