laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גודפרי צ'שייר

גודפרי צ'שייר השלישי (באנגלית: Godfrey Cheshire III; נולד ב-3 ביוני 1951) הוא מבקר קולנוע, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי. הוא היה מעורב בהקמת המגזין "Spectator" בריילי בשנת 1978. כמו כן, שימש כיושב ראש חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק. בשנים 2001 ו-2005 זכה בשלושה פרסים לביקורת האמנות הטובה ביותר מטעם איגוד עיתוני השבוע האלטרנטיביים. צ'שייר נולד וגדל בעיר ראלי שבצפון קרוליינה. הוריו הם סיס ובאדי צ'שייר. יש לו אח, ספרייג, ואחות בשם שוגר. הוא גם דוד לשתי אחייניות, שרה ודווי, ולאחיין אחד בשם ג'ו. צ'שייר מתגורר בניו יורק. בשנת 2005 החל לצלם סרט דוקומנטרי בשם "Moving Midway", המתאר את השפעת העברת בית האחוזה המשפחתי ממיקום הסמוך לכביש סואן אל תוך היער, לאזור שקט ושלו יותר, על משפחתו, ובמקביל, את השפעת המפגש עם צאצאי עבדים שהיו בבעלות משפחתו, כולל אלו שמוצאם מעבד וסבו-רבא של צ'שייר. צ'שייר היה אחד ממייסדי המגזין "Spectator" בעיר ריילי בשנת 1978. באותה תקופה החל לכתוב ביקורת קולנוע באופן מקצועי. בשנת 1991 עבר לניו יורק, ומאז כתב עבור פרסומים לאומיים ובינלאומיים רבים, ביניהם: "הניו יורק טיימס", "וילג' ווייס", "וראייטי" ונוספים. במיוחד מעניינים אותו ייצוגים קולנועיים של דרום ארצות הברית, קולנוע איראני, והמעבר מטכנולוגיה אנלוגית לדיגיטלית. בשנת 2012 השתתף בסקר המבקרים של המגזין "Sight & Sound" ובו מנה את עשרת הסרטים האהובים עליו: 2001: אודיסיאה בחלל פחד אוכל את הנשמה אוניית הקרב פוטיומקין Close-up הסנדק חלק שני אי-סובלנות הנידון למוות ברח האיש שירה בליברטי ואלנס ז'אן ד'ארק חלון אחורי גודפרי צ'שייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גודפרי צ'שייר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) גודפרי צ'שייר, באתר Metacritic (באנגלית) גודפרי צ'שייר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Godfrey Cheshire biography & movie reviews | Roger Ebert, www.rogerebert.com (באנגלית אמריקאית) Erika Beras (2005-12-05). "2005 AltWeekly Awards Winners Announced". Association of Alternative Newsweeklies. אורכב מ-המקור ב-2007-06-07. נבדק ב-2008-03-05. Roger Ebert (15 באוקטובר 2008). "Moving Midway Movie Review & Film Summary (2008)". נבדק ב-19 בנובמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Godfrey Cheshire | BFI". אורכב מ-המקור ב-23 בפברואר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
אנשי המסתורין

אנשי המסתורין (באנגלית: Mystery Men) הוא סרט גיבורי-על קומי אמריקאי משנת 1999 בבימויו של קינן אייבורי ויינס, המבוסס באופן רופף על דמויות מהקומיקס של בוב בורדן. הסרט עוקב אחר קבוצה של גיבורי-על לא שגרתיים ולא יוצלחים שמנסים להציל את העיר שלהם. כאשר קפטן מדהים, גיבור-העל הראשי, נלכד בידי הנבל קזנובה פרנקנשטיין, הקבוצה המוזרה מוצאת עצמה כתקוותה היחידה של העיר. בכיכובם של בן סטילר, האנק אזריה, וויליאם ה. מייסי., גרג קינאר, קלייר פורלני, קל מיטשל, פול רובנס, ג'יין גארופלו, ווס סטודי, ג'פרי ראש, לנה אולין, אדי איזארד וטום וייטס. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, אך היה כישלון קופתי שהרוויח קצת יותר מ-33 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 68 מיליון דולר. הסרט מתמקד בקבוצה של גיבורים שוליים, בהם סופרמנים עם כוחות יוצאי דופן כמו המרולל, שמתמחה בזריקת מזלגות, והקיקיונר, שמסוגל להפוך לבלתי נראה רק כשהוא לבדו. כשהגיבור הראשי קפטן מדהים (גרג קיניר) נחטף על ידי הנבל המטורף קזנובה פרנקנשטיין (ג'פרי ראש), צוות "אנשי המסתורין" חייב להתגבר על חוסר הניסיון שלהם ולהתאגד כדי להציל את העיר ולהוכיח את עצמם כגיבורים. בן סטילר בתפקיד רוי / המרולל ויליאם ה. מייסי בתפקיד אדי / הקיקיונר האנק אזריה בתפקיד ג'פרי / משליך המזלגות ג'נין גרופלו בתפקיד קרול / המרשעת קלייר פורלני בתפקיד מוניקה גרג קיניר בתפקיד קפטן מדהים ג'פרי ראש בתפקיד קזנובה פרנקנשטיין הסרט אנשי המסתורין קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. עם זאת, לאורך השנים, הסרט הפך לסרט פולחן בזכות ההומור הייחודי, השנינות והליהוק הייחודי של הדמויות. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 61%, וב-Metacritic, ציון של 65 מתוך 100. "אנשי המסתורין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנשי המסתורין", באתר נטפליקס "אנשי המסתורין", באתר AllMovie (באנגלית) "אנשי המסתורין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אנשי המסתורין", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אנשי המסתורין", באתר Metacritic (באנגלית) "אנשי המסתורין", באתר אידיבי "אנשי המסתורין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
חנה קליין

חנה קליין (נולדה בשנת 1951) היא פעילה פמיניסטית ולהט"בית בישראל, ממייסדות אל"ף וקל"ף. בשל תפקידה החלוצי בקהילה הלהט"בית בישראל, קליין כונתה על ידי חברי הקהילה והתקשורת "הלסבית הראשונה של תל אביב". יקירת העיר תל אביב (2022). נולדה וגדלה בתל אביב. התחנכה ב"יהודה הלוי" ובתור נערה הצטרפה אל מועדון "הפועל תל אביב" בחתירה. לדבריה, גדלה בבדידות ובקושי רב להשלים עם זהותה כלסבית, עד שגילתה בעיתון על היווסדה של האגודה לשמירת זכויות הפרט באמצע שנות ה-70. קליין הצטרפה לוועד המייסד של האגודה, והייתה האישה היחידה בו מלבד זיוה אילות, שפרשה במהרה. בפעילותה באגודה, הקימה קליין את חוג הנשים שכלל כ-130 חברות בירושלים, חיפה ואילת. בשנת 1977 פרשה מהאגודה ביחד עם עוד מספר נשים אחרות, והקימה את אל"ף. ב-1979, כאשר בוטל כנס בין לאומי של הומואים ולסביות יהודים בשל איום הרבנות לבטל את תעודת הכשרות של מקום האירוע, פתחה בהפגנה בכיכר רבין ביחד עם חברות הארגון. מחאה זו צולמה לטלוויזיה, וקליין הייתה מהנשים הראשונות שנחשפו לתקשורת כלסביות גלויות. לאחר ההפגנה, חזרו קליין ועמיתותיה לאגודה לשמירת זכויות הפרט. בשנת 1986 הקימה חיה שלום את קל"ף, וקליין החלה לשמש כמנהלת החשבונות של הארגון ובהמשך הגזברית. בשנת 1996 לקחה חלק בהתמודדות של מיכל עדן למקום ברשימת מרצ, שלא צלח. לצד השתתפותה במאבק הלהט"בי, לקחה חלק במאבק הפמיניסטי בישראל, כשסייעה להקים את מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית והמקלט לנשים מוכות בחיפה. בשנת 2001 זכתה בתואר יקירת קהילת הלהט"ב בשנת 2015 במלאת 40 שנים לאגודת הלהט"ב בישראל, זכתה להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות הקהילה. בשנת 2022 זכתה באות יקירת העיר תל אביב איריס רחמימוב, "סעודות, הפגנות והתפכחות": - רדיקליזם לסבי בירושלים, 1989-1972, מתוך כתב העת זמנים, גיליון 131, עמודים 62–71, החברה ההיסטורית הישראלית שירלי צ'ארלי קליינמן, כך הומואים ולסביות הכירו בישראל של שנות השבעים, באתר ynet‏, 3 ביוני 2021 אביבית מיסניקוב, "היה קר ומפחיד בארון, הכול היה אז נגד הומואים", 15 בדצמבר 2020 ליבי רסקין, ‏הלסבית הראשונה של תל אביב, באתר ‏מאקו‏, 14 ביוני 2012 יקירות ויקירי העיר תל אביב לשנת 2022 הדר קנה, "חשבתי שאני הלסבית היחידה ואז גיליתי שיש עוד שתיים. לא ידעתי את נפשי מרוב התרגשות", באתר הארץ, 15 ביוני 2021 ברק שרון, ‏"שמעו שמתקיימות מסיבת נשים, וכשיצאנו איימו עלינו ברצח", באתר ‏מאקו‏, 17 ביוני 2022 ג'ורג' אבני שיר נחמיאס, ‏היכל הקהילה 2015: 40 המשפיעים בתולדות הקהילה, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2015 ”סעודות, הפגנות והתפכחות": רדיקליזם לסבי בירושלים, 1989-1972
אריה שרון (ראש מועצה)

אריה שרון הוא ראש המועצה האזורית אלונה משנת 1999. נולד בשנת 1959 במושב אביאל בו הוא מתגורר גם כיום. אביו היה בעל משק חקלאי, ולו כרמים ומטעי נשירים. עד תחילת כהונתו כראש מועצה, נהג לסייע בעבודה החקלאית במשק. בוגר בית הספר לקציני ים עכו ושירת בחיל הים. למד תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת חיפה. לאחר לימודיו עבד במשך 12 שנים במחלקת הביקורת הפנימית בחברת החשמל. אב לשלושה ילדים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נבחר לראשונה לראשות המועצה בשנת 1999. בבחירות 2013 ניצח ברוב של 74.8%.[דרוש מקור] בבחירות 2018 התמודד מול בבי בן יתח, וניצח ברוב של 55.36%. בבחירות 2024 היה המועמד היחיד. מלבד תפקידו כראש מועצת אלונה, מכהן שרון גם כיו"ר רשות ניקוז ונחלים מאז שנת 2022 וכן מכהן כראש הוועדה החקלאית של מרכז המועצות האזוריות. אריה שרון, ברשת החברתית פייסבוק דף הפייסבוק של אריה שרון פוסט בפייסבוק תוצאות הבחירות באתר מבט פנים לרשויות המקומיות, משרד הפנים סיון חילאי, לא עוזבים את העיר: המועמדים הוותיקים ברשויות, ואלה שאין להם מתחרים, באתר ynet, 27 בפברואר 2024 אריה שרון ממשיך בתפקידו כיו"ר רשות ניקוז ונחלים כרמל, באתר כרמליסט, ‏30 במאי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השיטפונות בנפאל (2024)

באוקטובר 2024 אירעו מספר שיטפונות קטלניים בעקבות גשמים עזים מתחילת יולי ועד סוף ספטמבר בנפאל. השיטפונות גרמו להצפות משמעותיות ברחבי המדינה וכן למספר מפולות בוץ. גשמים אלו היו הכבדים ביותר שתועדו באזור מאז 1970 לפחות, והיו תוצאה של שקע ברומטרי בעונת המונסון השנתית. נזקי השיטפונות היו כבדים גם עקב תשתיות ותכנון לקויים, לרבות בנייה לא מתוכננת במישורי שיטפונות. השיטפונות החלו ב-26 בספטמבר והשפיעו מאוד על האזורים המזרחיים והדרום-מזרחיים של נפאל, כמו גם באזורים הסמוכים של הודו, כמו אוטר פראדש ואסאם. נהר הקוסי התמלא עד לרמות מסוכנות, בעוד שנהרות בגמטי ונאקו גרמו להצפות במחוז בגמטי. עמק קטמנדו קיבל בין 240 מ"מ ל-322.2 מ"מ גשם בין ה-28 ל-29 בספטמבר, מה שגרם להצפות כבדות בבירת נפאל, קטמנדו. תשתיות, כולל צינורות מים וגישה לחשמל ולאינטרנט, ניזוקו, ושלושת הכבישים המהירים מחוץ לעיר נחסמו. דווח על מספר נפגעים מכלי רכב שנקברו במפולות. הממשלה הפנתה את כוחות משטרה וצבא, הכוללים למעלה מ-3,000 איש, לסייע בעבודות חילוץ וניקיון, ובתי ספר ואוניברסיטאות נסגרו באזורים שנפגעו. לפחות 193 הרוגים ו-64 נעדרים אושרו בשל השיטפונות בסוף ספטמבר, כולל לפחות 37 בקטמנדו. כל הטיסות משדה התעופה של קטמנדו בוטלו, ובתי ספר ואוניברסיטאות בנפאל נסגרו למשך שלושה ימים. כ-4,000 בני אדם נזקקו לחילוץ, ולפחות 322 בתים ו-16 גשרים ניזוקו. אלכס נירנבורג, נפאל: 101 הרוגים ועשרות נעדרים בשיטפונות ענק, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 29 בספטמבר 2024
בית העלמין פרדלקינו

בית העלמין פרדלקינו (ברוסית: Переделкинское кладбище) הוא בית קברות, הממוקם במחוז האדמיניסטרטיבי של מוסקבה החדשה, במוסקבה. פרדלקינו הוא נקרופוליס לאנשי ספרות וממוקם על הגדה הגבוהה של נהר סטון. ממוקם ליד תחנת פרדלקינו (רו'), בקו של הקוטרים המרכזיים של מוסקבה. בוריס פסטרנק קורניי צ'וקובסקי לידיה צ'וקובסקאיה (אנ') ארסני טרקובסקי (אנ') רוברט רוז'דסטבנסקי יבגני יבטושנקו מרגריטה אליגר יפים גלר יוסיף רייבסקי יורי שצ׳קוצ׳יקין (אנ') גלינה סרבריאקובה (אנ') מריה פרילז'ייבה (אנ') אולגה פרובסקאיה (אנ') סמיון ליפקין (אנ') אלכסנדר מז'ירוב (אנ') ואדים קוז'בניקוב (אנ') אולגה איווינסקאיה (אנ') ולנטין אסמוס (אנ') ניקולאי וירטה (אנ') גאורגי ולדימוב (אנ') ואדים סידור (אנ') מדיה וקבצים בנושא בית העלמין פרדלקינו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Dakloos

Dakloos (בעברית: "חֲסַר בַּיִת") הוא אלבום הבכורה של הזמר ההולנדי יוסט קליין. את האלבום הוציאה ב-1 ביוני 2016 לאור חברת התקליטים מאדה מיוזיק להורדה דיגיטלית ולסטרימינג. Dakloos כולל שמונה רצועות, ואורכו עומד על 17 דקות ו-52 שניות. חלק מהרצועות מושרות בהולנדית וחלק אחר באנגלית, ושתיים מתוכן, "Zorro" ו-"Range Rovers", הן דואטים בהשתתפות מיק ספק ומרטין בהתאמה. לפני יציאת אלבום לא פורסמו סינגלים מסחריים לקידומו. "Dakloos - Album by Joost". Spotify. נבדק ב-11 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה)
צ'ארלס דאדלי

צ'ארלס אדוארד דאדלי (באנגלית: Charles Edward Dudley‏; 23 במאי 1780 – 23 בינואר 1841) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי. חבר ב-Albany Regency של מרטין ואן ביורן, דאדלי כיהן כראש עיריית אולבני, ניו יורק, חבר בסנאט של מדינת ניו יורק וסנאטור אמריקאי. דאדלי נולד ב-23 במאי 1780 בג'ונסון הול, אקסלשל, סטפורדשייר במהלך המהפכה האמריקאית להורים לויאליסטים. אביו, צ'ארלס דאדלי, היה אנגלי ששימש כגבאי מכס המלך בניופורט, רוד איילנד, שם התחתן עם קתרין קוק, ממשפחה קולוניאלית ברוד איילנד. סבו וסבתו מצד אביו היו תומאס דאדלי ומרי (לבית לבט) דאדלי מסטפורדשייר, אנגליה. בנובמבר 1775, אביו נטש את משרדו בניופורט וחיפש מקלט על סיפון ספינת מלחמה בריטית. בשנה שלאחר מכן, הוא התגורר באנגליה, שם הצטרפה אליו אשתו. המשפחה נשארה באנגליה עד מות אביו ב-1790. בשנת 1795, אמו של דאדלי חזרה לרוד איילנד, והביאה איתה את הצעיר בן החמש עשרה, שלמד בניופורט. סמוך לתחילת המאה ה-19, דאדלי עבד כפקיד בחדר ספירה וערך מסעות מניו יורק לאיי הודו המזרחית כממונה על המטען. מאוחר יותר הוא עבר לאולבני, ניו יורק, שם עסק בעסקי המסחר והתחתן עם משפחה מאולבני פוליטית בולטת. דאדלי נכנס לחיים הציבוריים כשהיה בשנות השלושים המאוחרות לחייו. הוא הצטרף ל-Albany Regency, הקוטרינה שמרטין ואן ביורן הקים כדי להוביל את ה-Bucktails, הקבוצה שנלחמה בדוויט קלינטון על השליטה במפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית של ניו יורק. דאדלי היה אלקטור לנשיאות בבחירות 1816 והצביע עבור ג'יימס מונרו ודניאל טומפקינס. הוא כיהן כחבר מועצת אולבני בין השנים 1819 עד 1820. הוא היה ראש העיר מ-1821 עד 1824, וחבר בסנאט של מדינת ניו יורק מ-1820 עד 1825. הוא היה שוב ראש העיר מ-1828 עד 1829. דאדלי נכשל בניסיונו להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1828. כאשר ואן ביורן התפטר ממושבו בסנאט של ארצות הברית כדי להיות מושל ניו יורק ב-1829, דאדלי נבחר למלא את התפקיד הפנוי. דאדלי תפס את מקומו ב-15 בינואר 1829, ונשאר בתפקידו עד תום כהונתו ב-3 במרץ 1833. הוא היה דוגמה מוקדמת לאיש העסקים בסנאט, שם מילא תפקיד לא בולט, אך תמך בנאמנות בממשל ג'קסון. דאדלי פרש בתום כהונתו ובילה את שארית חייו באולבני, תוך שמר על העניין שלו בפוליטיקה כשג'קסון, ואן ביורן ואחרים פעלו להקמת המפלגה הדמוקרטית לאחר התפצלות הדמוקרטים-רפובליקנים ב-1824, תלוי באיזה מועמד לנשיאות הם תמכו. דאדלי התחתן עם בלנדינה בליקר (1783–1863), בת למשפחת אולבני בולטת. בלנדינה הייתה בתם של רוטגר בליקר (נכדו של ראש העיר רוטגר יאנסן בליקר) וקתרין (לבית אלמנדורף) בליקר. דאדלי מת באולבני, ניו יורק ב-23 בינואר 1841. הוא נקבר בבית הקברות הכפרי של אולבני. דאדלי היה אסטרונום חובב. ב-1856, אלמנתו סיפקה כספים למצפה כוכבים באולבני, מצפה הכוכבים של דאדלי, שנקרא על שם בעלה. צ'ארלס דאדלי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) צ'ארלס דאדלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Sabine, Lorenzo (1864). Biographical Sketches of Loyalists of the American Revolution: With an Historical Essay (באנגלית). Little, Brown & Co. p. 394. ISBN 978-0-608-40311-3. נבדק ב-29 בנובמבר 2021. {{cite book}}: (עזרה) "DUDLEY, Charles Edward 1780 – 1841". bioguide.congress.gov. המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית. נבדק ב-29 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
Scandinavian Boy

Scandinavian Boy (בעברית: "ילד סקנדינבי") הוא אלבום האולפן השני של הזמר ההולנדי יוסט קליין. את האלבום הוציאה ב-20 באוקטובר 2017 לאור חברת התקליטים מאדה מיוזיק להורדה דיגיטלית ולסטרימינג. הוא פורסם כשנה לאחר צאת אלבום הבכורה של קליין, Dakloos.‏ Scandinavian Boy כולל 13 רצועות, ואורכו עומד על 32 דקות ו-36 שניות. חלק מהרצועות מושרות בהולנדית וחלק אחר באנגלית. לפני יציאת אלבום לא פורסמו סינגלים מסחריים לקידומו. Scandinavian Boy הגיע למקום ה-12 במצעד 100 האלבומים ההולנדיים ולמקום ה-121 במצעד האלבומים של פלנדריה. איגוד תעשיית ההקלטות ההולנדי התעיד את היצירה בתואר זהב על שחצה את רף 20,000 העותקים ברחבי הולנד. "Scandinavian Boy - Album by Joost". Spotify. נבדק ב-11 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Dakloos - Album by Joost". Spotify. נבדק ב-11 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Discografie Joost". Dutch Charts (בהולנדית). נבדק ב-11 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Discographie Joost". Ultratop (בהולנדית). נבדק ב-11 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Goud/Platina/Diamant" (בהולנדית). NVPI. ארכיון מ-11 באפריל 2024. נבדק ב-6 בספטמבר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Note: Enter Joost in the "Artiest of titel" box.
עובדיה גרמן

עובדיה גרמן (באנגלית: Obadiah German‏; 22 באפריל 1766 – 24 בספטמבר 1842) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. הוא בלט ביותר בשירותו כסנאטור אמריקאי מניו יורק בין השנים 1809–1815 וכיושב ראש אספת מדינת ניו יורק ב-1819. גרמן נולד ב-22 באפריל 1766, באמניה, פרובינציית ניו יורק. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1792, והחל לעסוק בכך בנוריץ'. כדמוקרטי-רפובליקני, הוא היה חבר באספת מדינת ניו יורק בין השנים 1798 עד 1799, 1804 עד 1805, ו-1807 עד 1809. בשנת 1809, הוא נבחר לסנאטור אמריקאי מניו יורק. הוא כיהן קדנציה אחת, מ-4 במרץ 1809 עד 3 במרץ 1815, ולא הועמד לבחירה מחדש. גרמן נודע כמבקר של חוסר ההכנות הצבאיות שנעשו לקראת מלחמת 1812, והצביע נגד הכרזת המלחמה. בשנת 1812, גרמן היה אחד הנאמנים המייסדים של מכללת המילטון. הוא היה השופט הראשון של בית המשפט של מחוז צ'ננגו מ-1814 עד 1819. הוא גם היה קצין מיליציה של המדינה, ובסופו של דבר הפך למייג'ור גנרל. בתמיכת פרויקט תעלת אירי של דוויט קלינטון, גרמן נטל חלק בתכנון ובפיקוח על בנייתו לאחר מינויו לוועדת המדינה לעבודות ציבוריות ב-1817. גרמן חזר לאספה ב-1819 כחבר בפלג הקלינטוני של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ונבחר לכהן כיושב ראש. לאחר מכן חידש את עריכת הדין. גרמן הפך לוויגי כשהמפלגה הזו אורגנה. הוא מת ב-24 בספטמבר 1842 בנוריץ', ניו יורק. הוא נקבר בבית הקברות נורת' נוריץ' בצפון נוריץ', ניו יורק. לגרמן היו שבעה ילדים עם אשתו הראשונה, מרי אן לואיס, הידועה בשם אן, שמתה ב-1829. לואיס גרמן (נפטר ב-1819) היה לוטננט בצי ארצות הברית ומוותיקי מלחמת 1812. מוריס סאתרלנד אלברט היה פונדקאי בנוריץ' לפני שעבר לאוהיו. וולטר, שירש את אביו בעסקי הסחר של המשפחה בנוריץ'. הוא שירת כקפטן מיליציה במהלך מלחמת 1812 והפך לחדל פירעון לאחר שעסקיו נכשלו ב-1820. ג'וליה, שהייתה אשתו של סטיבן אנדרסון מנוריץ', ולאחר מכן התגוררה בוויסקונסין. מריה (נפטרה ב-1876), שהייתה אשתו של הכומר ג'ורג' הרמון והתגוררה בוויסקונסין ובאוהיו. לאחר מות אשתו הראשונה, הוא התחתן עם מרי אן נייט. לזוג נולדו שני בנים. מרי אן עברה לסירקיוז עם בניהם כשהיו צעירים, בעוד עובדיה המשיך לגור בנוריץ'. אלמנתו של עובדיה גרמן, מרי אן נייט, טענה כי אחיה (בכמה חשבונות אומרים אחיה של גרמן) הונה אותה מהעיזבון של גרמן ב-70,000 דולר (כ-1.7 מיליון דולר ב-2014). היא התגוררה בסירקיוז והפכה לאשמה ציבורית לאחר שנמצאה "במצב של דלות גדולה", מאמציה להתפרנס באמצעות ציור ו"עבודה יוקרתית" כשלו. טענתה שהיא אלמנתה של גרמן לא התקבלה בסירקיוז עד שאושרה לאחר מותה. העיירה גרמן, ניו יורק, נקראת על שמו. עובדיה גרמן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) עובדיה גרמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ורג' ויליאם סמית'

ג'ורג' ויליאם סמית' (באנגלית: George William Smith;‏ 1762 – 26 בדצמבר 1811) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1790–1794 ובשנים 1801–1802, כחבר מועצת מושל המדינה בשנים 1807–1811, כמושל וירג'יניה בפועל במשך חמישה ימים בינואר 1811, ובאפריל אותה שנה נבחר כמושל המדינה ה-17 וכיהן בתפקיד עד שנספה בשריפה ב-26 בדצמבר 1811. ג'ורג' ויליאם סמית' נולד באחוזת משפחתו, "בת'רסט" שבמחוז אסקס, מושבת וירג'יניה, כבנם של אליס ומריוות'ר סמית'. אביו היה פוליטיקאי בולט בווירג'יניה, שכיהן בבית השועים (House of Burgesses) של וירג'יניה, בקונגרס הקונטיננטלי ובבית הנבחרים של וירג'יניה. אמו, אליס לבית לי, הייתה נינתו של ריצ'רד לי הראשון (אנ'), שכיהן כתובע הכללי של המושבה, כחבר בבית השועים וכחבר במועצת המושל. ג'ורג' ויליאם סמית' עסק בעריכת דין ונישא פעמיים. מנישואיו הראשונים לשרה אדמס ב-1793 נולדו ילדים, ומנישואיו השניים לג'יין ריד לא נולדו ילדים. כמו אביו, נכנס סמית' הצעיר לפוליטיקה, כאשר ייצג את מחוז אסקס בבית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1790–1794. בהמשך הוא עסק בעריכת דין בריצ'מונד, וב-1801 נבחר שוב לבית הנבחרים, הפעם כנציג העיר ריצ'מונד. הוא נבחר שוב למושב הבית של 1807–1808, אך נוצח כאשר יריבו בבחירות, ג'ון ה. פושי, ערער על תוצאותיהן בהצלחה. זמן קצר לאחר מכן מונה סמית' למועצת מושל המדינה על ידי בית המחוקקים, ועד מהרה היה לנשיא המועצה, תפקיד שהקביל אז לתפקיד סגן המושל. כחבר בכיר במועצה, כיהן סמית' כמושל וירג'יניה בפועל בית תקופות כהונותיהם של ג'ון טיילר האב וג'יימס מונרו במשך חמישה ימים בינואר 1811. באפריל אותה שנה, כאשר התפטר מונרו מתפקידו כדי לכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית, היה סמית' שוב למושל בפועל, וב-30 בנובמבר נבחר לתפקיד בזכות עצמו כנציג המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. עם זאת, כהונתו הקצרה כמושל המדינה ה-17 נמשכה שלושה שבועות בלבד ונקטעה עקב מותו. סמית' נספה בשריפה גדולה שפרצה ב-26 בדצמבר 1811 בבית התיאטרון של ריצ'מונד (אנ'). בתחילה הוא חולץ בבטחה מהמבנה, אך שב אליו ונספה כאשר ניסה להציל את בנו הצעיר. מותו הפתאומי והבלתי צפוי הותיר את וירג'יניה בווקום שלטוני, והמושל בפועל, פייטון רנדולף, דאג לעריכת בחירות לתפקיד בינואר 1812, בהן נבחר ג'יימס ברבור שהתמודד מול סמית' בבחירות של נובמבר. אפרו של סמית' נטמן תחת סלע בכנסיית המונומנטל (אנ') שבריצ'מונד יחד עם אפרם של שאר קורבנות השריפה, כולל הסנאטור לשעבר ונשיא בנק וירג'יניה, אברהם ב. ונאייבל (אנ'). Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1629-1630 מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' ויליאם סמית' בוויקישיתוף ג'ורג' ויליאם סמית' באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'ורג' ויליאם סמית' באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'ורג' ויליאם סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית) Smith, Margaret Vowell (1893). Virginia, 1492–1892; a brief review of the discovery of the continent of North America, with a history of the executives of the colony and of the commonwealth of Virginia. Washington, W.H. Lowdermilk & Co. p. 318. "Guide to the Governor George William Smith Executive Papers, 1811–1812". Library of Virginia. Tyler, Lyon Gardiner (1915). Encyclopedia of Virginia Biography, Vol. 2. Lewis Historical Publishing Company. p. 47. "Governors of Virginia". Encyclopedia of Virginia. Virginia Foundation for the Humanities.
לינור אברג'ל

לינור אברג'ל היא פעילה למען הקהילה הטרנסית בישראל ונשים שנמצאות במעגל הזנות. אברג'ל הינה ממקימות ארגון ארגמן ומנכ"לית טרנסיות ישראל. נולדה כזכר בטירת כרמל למשפחה מסורתית ממוצא מרוקאי. גדלה במעמד סוציואקונומי נמוך, כשאביה עבד כצבעי ואימה עקרת בית שהכנסתה העיקרית הייתה קצבת ביטוח לאומי. לאחר שמשפחתה גילתה את משיכתה לגברים, גורשה מהבית והחלה לגור ברחוב ולעסוק בזנות. לאחר שירותה הצבאי כמש"קית חינוך בבסיס מזון בחיפה, החלה להופיע בדראג תחת שם הבמה "דייזי ביץ'". באותה התקופה, החלה לעבור תהליך התאמה מגדרית. כמלכת דראג, יצרה את בית הספר למקצועות הדראג במרכז הגאה בתל אביב, קורס בו נלמדה אומנות הדראג באופן ממוסד בישראל. בנוסף, הפיקה לאורך מספר שנים את פסטיבל הדראג הגדול בישראל, הוויגסטוק. בשנת 2012 פתחה חנות לייבוא ומכירת מוצרי שיער בדיזנגוף סנטר בשם "טרסים", והצליחה לצאת ממעגל הזנות. בשנת 2018, בעקבות חוק איסור צריכת זנות, החלה להיאבק עם טרנסג'נדריות נוספות בהצעת החוק. התארגנות זו היוותה את הבסיס לארגון טרנסיות ישראל, אותו הקימה והיא משמשת כמנכ"לית הארגון עד היום. ב-2019 עבדה עם עידן רול כיועצת לענייני הקהילה הטרנסית, ובכך הייתה היועצת הפרלמנטרית הטרנסית הראשונה בכנסת, אך הפסיקה לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש. ב-2022 עבדה בכנסת כיועצת לענייני נשים לקטי שטרית והמשיכה לפעול כנגד חוק הפללת לקוחות זנות. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 עמדה בראשות "הרשימה השווה" שהתמודדה בבחירות למועצת עיריית תל אביב, אך לא הצליחה להיבחר למועצה. הרשימה הייתה הראשונה בישראל שכלל מועמדיה חברי קהילה הלהט"ב. ארגמן - ארגון א.נשים בתעשיית המין (ע"ר), אתר הארגון חגי אייד, "כשהייתי במעגל הזנות לא רציתי זוגיות, לא סמכתי על גברים ולא האמנתי להם", באתר ynet, 19 בינואר 2022 מירב שלמה-מלמד, פורצת דרך: הטרנסית לינור אברג'ל תתמודד בראש רשימה להט"בית, באתר mynet, ‏14 בספטמבר 2023 ליעוז לוי, ‏"אני הטרנסית הזאת הגדולה, הטרנסית הזאת שלא 'עוברת'", באתר ‏מאקו‏, 24 באוגוסט 2018
ג'יימס ווטסון (פוליטיקאי מניו יורק)

ג'יימס ווטסון (באנגלית: James Watson‏; 6 באפריל 1750 – 15 במאי 1806) היה סנאטור ארצות הברית שייצג את מדינת ניו יורק. ווטסון נולד בוודברי, מושבת קונטיקט ב-6 באפריל 1750. הוא סיים את לימודיו במכללת ייל ב-1776, והוסמך ללוטננט ברגימנט קונטיקט. הוא פרש כקפטן ב-1777 ולמד משפטים. ווטסון עבר לניו יורק בשנת 1786 והפך לסוחר ברחוב ברוד 44. הוא היה חבר באספת מדינת ניו יורק בשנים 1791, 1794–1796 והיה יושב ראש ב-1794. הוא היה חבר בסנאט של מדינת ניו יורק (המחוז הדרומי) מ-1796 עד 1798 והיה העוצר של אוניברסיטת ניו יורק מ-1795 ועד מותו. ב-1798 נבחר ווטסון כפדרליסט לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ג'ון סלוס הובארט וכיהן בקונגרס ה-5 וה-6 מ-11 בדצמבר 1798 עד 19 במרץ 1800, כאשר התפטר כדי לקבל מינויו של הנשיא ג'ון אדמס לקצין הצי של נמל ניו יורק. ווטסון נכשל בניסיונו להיבחר לסגן מושל ניו יורק ב-1801. הוא היה חבר באגודת סינסינטי ומארגן והנשיא הראשון של אגודת ניו אינגלנד של ניו יורק, מ-1805 ועד מותו ב-15 במאי 1806 בניו יורק. הבית העירוני של ווטסון, הממוקם ברחוב סטייט 7 בניו יורק עדיין עומד על תילו ונמצא במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. זה היה גם מקום מגוריה של אליזבת אן סיטון, הקדושה הקתולית האמריקאית הראשונה. הבית מאוכלס כיום על ידי בית הכומר של כנסיית גבירתנו של כנסיית המחרוזת הקדושה והוא חלק ממקדש סיטון. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס ווטסון בוויקישיתוף ג'יימס ווטסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'יימס ווטסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "James Watson Jr.", New York Society Library "National Register of Historic Places". National Park Service U.S. Department of the Interior. אורכב מ-המקור ב-4 בדצמבר 2010. נבדק ב-2 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Seton Shrine Website". אורכב מ-המקור ב-2012-03-19. נבדק ב-2012-08-08.