laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ימי ברונו

ג'ימי ברונו (באנגלית Jimmy Bruno נולד ב-22 ביולי 1953) הוא גיטריסט ג'אז אמריקאי. ג'ימי ברונו נולד בפילדלפיה, פנסילבניה והחל לנגן בגיל 7, בגיל 19 החל את הקריירה המקצועית שלו. ב-1973 החל לנגן בתזמורתו של באדי ריץ' וערך איתה סיבוב הופעות עולמי. ומאוחר יותר היה לגיטריסט הראשון והיחידי שהוביל את הרכבו של פרנק סינטרה. בשנת 1995 הקליט יחד עם הוארד אלדן ופרנק ויניולה אלבום משותף. Hollywood Gypsy - 1986 Sleight of Hand- 1992 Burnin'-1994 Concord Jazz Guitar Collective-1995 Like That-1996 Live at Birdland One - 1997 Full Circle -1998 Live at Birdland Two - 1999 Polarity - 2000 Two for the Road -2000 Midnight Blue -2001 Heading North - 2001 Solo - 2004 אתר האינטרנט הרשמי של ג'ימי ברונו ג'ימי ברונו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ימי ברונו, באתר Discogs (באנגלית) ג'ימי ברונו, באתר Songkick (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Verve

האם התכוונתם ל... ורב רקורדס – חברת תקליטים אמריקאית הוורב – להקת רוק בריטית
דוד אבולעפיה

דוד אבולעפיה (י"ב בסיוון ה'תרנ"ג, 27 במאי 1893 – טבת ה'תשי"ג, 4 בינואר 1953) היה עורך דין ואיש ציבור ביישוב היהודי בארץ ישראל, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים. אבולעפיה נולד לפורטונה לבית בן חביב (צאצאית הרב יעקב בן חביב מחבר הספר עין יעקב) ולאליהו אבולעפיה בגליפולי שבאימפריה העות'מאנית. למד בבית ספר אליאנס ובבית ספר תיכון ממשלתי, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת איסטנבול והוסמך לעריכת דין. במהלך לימודיו היה סגן יושב ראש אגודת הסטודנטים היהודים ומאוחר יותר המשיך לפעול כחבר הפדרציה הציונית בטורקיה וכסגן יושב ראש אגודה לגמילות חסדים באיסטנבול. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא האימפריה העות'מאנית, ושימש שליש, בין היתר תחת פיקודו של איסמט פאשה. בגין שירותו הצבאי הוענקו לו מדליות מלחמה מטעם טורקיה ואוסטריה וצלב הברזל מטעם גרמניה. בשנת 1921 עלה לארץ ישראל ועסק בעריכת דין. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם רשימת "התושב". פעילותו הציבורית הקיפה עיסוקים רבים לאורך השנים, בהיותו חבר ועדת הביטחון היישובית, סגן נשיא הקהילה היהודית בירושלים ובין השנים 1938–1947 נשיא ועד העדה הספרדית בעיר. אבולעפיה נבחר בראשות רשימת "תומכי ז'בוטינסקי מבני עדות המזרח" לחבר אספת הנבחרים השלישית, ונבחר להנהלת הוועד הלאומי. בשנת 1938 לקח חלק במשא ומתן למניעת גירוש יהודים נתיני טורקיה תושבי האי רודוס על ידי השלטון האיטלקי. מלבד זאת שימש נשיא הנהלת בית החולים משגב לדך, חבר מועצת עיזבון בליליוס, גזבר האיחוד העולמי הספרדי ונשיא לשכת הבונים החופשיים "ירושלים". פעילותו הפוליטית נמשכה כחבר מועצת העירייה בירושלים (משנת 1939). במלחמת העצמאות היה חבר ועדת המצב העירונית ואחראי החרמות. לאחר מכן עמד בראש ועדת הכספים העירונית ועמד בראש בית הדין של מחוז ירושלים לשכירות דירות ובתי עסק. אבולעפיה נפטר בשנת ב-4 בינואר 1953 ונקבר בהר המנוחות. אבולעפיה היה נשוי למתילדה, בתו של ישעיה בכר שמואל. רופא הנשים ד"ר ישעיה אבולעפיה הוא בנו. השחקנית רומי אבולעפיה היא נינתו. דוד תדהר (עורך), "דוד אבולעפיה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1625 דוד בן אליהו אבולעפיה, דף שער בספרייה הלאומית תוצאות הבחירות לועד הקהלה, דואר היום, 3 בפברואר 1932 דוד אבולעפיה, באתר BillionGraves
ישראל שומאכר

ישראל שוּמַאכֶר (בכתיב יידי: שומאַכער; י"ט בשבט תרס"ח, 22 בינואר 1908 – 21 במאי 1961) היה שחקן תיאטרון יידיש, זמר וקומיקאי יידישאי. שומאכר נולד כבן יחיד לפייקה ויעקב בלודז'. למד בגימנסיה עברית שבעיר. בנעוריו השתתף בחוג הדרמה שבגימנסיה, שם גילם תפקידים דרמטיים מרפרטואר התיאטרון הפולני ורכש ניסיון במשחק. עם תום לימודיו הצטרף ב-1928 לקליין קונסט טעאטער שהוקם על ידי משה ברודרזון שנה לפני כן. שם הכיר את צלינה סטאל שכתבה פזמונים לתיאטרון הפולני וכן תרגמה מיידיש לפולנית את המחזה "בר־כוכבא" מאת אברהם גולדפדן. שומאכר ביים את המחזה בתיאטרון העממי בלודז' ב-1933. בתיאטרון של ברודרזון הכיר שומאכר גם את שמעון דז'יגאן. בעקבות סיבוב הופעות של תיאטרון "הבימה" בפולין שהציג את "הדיבוק" החליטו דז'יגאן ושומאכר להקים יחד צמד קומי – דז'יגאן ושומאכר – שהפך לפופולרי ביותר. בשנת 1931 עברו דז'יגאן ושומאכר לוורשה. השניים הופיעו על בימות אירופה ואף צילמו מספר סרטים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (למשל, הסרט על חטא משנת 1936). עם כיבוש פולין על ידי הנאצים ב-1939 ברחו השניים עם להקת התיאטרון לברית המועצות והמשיכו בהופעותיהם. כאשר ניסו להצטרף לצבא הפולני הגולה, צבא אנדרס, העלילו עליהם שהם עריקים של הצבא האדום ועל כן נעצרו והושמו במחנה עבודה. ב-1946 זכו לחנינה ושבו להופיע במוסקבה, וב-1948 הורשו השניים לצאת את ברית המועצות ושבו לפולין. בשנת 1950 עלו השניים לישראל. בארץ המשיכו להופיע ביחד וקצרו הצלחה רבה, אולם עקב הגבלות שהטילה המדינה על הופעות בשפת היידיש נאלצו לעזוב לארגנטינה. לבסוף הושגה בין הצמד למדינה פשרה לפיה הותר להם להמשיך ולהופיע, ובלבד שישלבו קטעים בעברית, שאורכם יהיה שליש ממשך כל הופעה. בתחילת 1960, בעקבות סכסוך ביניהם, הפסיקו דז'יגאן ושומאכר את הופעותיהם המשותפות, הצמד התפרק והם אף ניתקו כל קשר ביניהם. שומאכר הקים תיאטרון משלו, ובו העלה את המחזה "קידוש השם" מאת שלום אש. שומאכר היה נשוי לצלינה (1912–1994) ולשניים הייתה בת יחידה משותפת, לידיה אופיר (1936–2018), שהייתה אשתו השנייה של שייקה אופיר. נכדתו היא השחקנית קארין אופיר. שומאכר נפטר לאחר מחלת כליות בז' בסיוון ה'תשכ"א. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. דיאגו רוטמן, הבמה כבית ארעי - התיאטרון של דז'יגאן ושומאכר (1980-1927), הוצאת מאגנס, 2017. ישראל שומאכר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ישראל שומאכר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ישראל שומאכר, דף שער בספרייה הלאומית ביוגרפיה קצרה, באתר מוזיאון און-ליין של התיאטרון היהודי מת השחקן ישראל שומאכר, דבר, 22 במאי 1961
אוזן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אוזן – איבר השמיעה אוזן המן – מאכל עשוי בצק הנהוג בפורים אוזן פיל – עוגייה עשויה בצק עלים אוזן כרובית – פציעת המטומה באוזן אישים יהודיים – שם משפחה שמשמעותו אדם המבצע שקילה או יוצא העיר אוזן בצפון מרוקו: אהרן אוזן – שר וחבר הכנסת מטעם המערך ותמ"י אורי אוזן – כדורגלן ישראלי אלי אוזן – כדורגלן עבר ישראלי אישים אחרים: ג'ם אוזן – איש עסקים ופוליטיקאי טורקי רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: הכל נשאר במשפחה, באתר nrg‏, 7 באוקטובר 2010
ויינברג

ויינברג או וינברג (גרמנית: Weinberg) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי, אשר פירושו (מגרמנית) הוא כרם או הר של יין. האם התכוונתם ל... אברהם וינברג (הראשון) – מייסד חסידות סלונים אברהם וינברג (השני) – אדמו"ר מסלונים אברהם וינברג (השלישי) – אדמו"ר מסלונים פרופ' אמוץ וינברג נשיא מכללת שנקר דוד ויינברג – שחקן כדורגל במכבי תל אביב ובנבחרת ארץ ישראל בכדורגל דרור וינברג – אלוף-משנה בצה"ל ונדי ויינברג – שחיינית יהודיה אמריקאית חנקה ויינברג-חרותי – הרופאה הראשונה בקיבוץ הארצי וממקימי ענף רפואת הילדים בארץ ישראל יחיאל יעקב וינברג – רב ופוסק יצחק מנחם וינברג – האדמו"ר מטאלנא ישעיהו (שייקה) ויינברג – מנהל ישראלי מודל הרדי-ויינברג – מודל מתמטי יסודי בביולוגיה מודרנית המתאר מיקרו-אבולוציה על דרך השלילה באוכלוסייה המתרבה באופן זוויגי וילהלם ויינברג – רופא גרמני, ממפתחי מודל הרדי-ויינברג מייצ'יסלב ויינברג – מלחין. מקס ויינברג – מתופף משה ויינברג - אישים שונים בשם זה סטיבן ויינברג – פיזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי, זוכה פרס נובל לפיזיקה צבי ויינברג – חבר הכנסת לשעבר מטעם ישראל בעליה צבי וינברג (חוקר תנ"ך) – פרופסור למקרא באוניברסיטת בר-אילן רועי ויינברג – שחקן ישראלי שלמה דוד יהושע וינברג – אדמו"ר מסלונים שמואל וינברג – ראש עיריית בני ברק שמואל וינברג מסלונים – האדמו"ר השני של שושלת אדמו"רי חסידות סלונים שרגא ויינברג – טניסאי ישראלי וספורטאי ספורט נכים ויינברגר
כך היה

כך היה הייתה תוכנית נוסטלגיה שבועית ששודרה בערוץ הראשון תחילה בין השנים 2006–2012 ובין 2014–2017. מגיש התוכנית הוא העיתונאי יגאל רביד. מדי שבוע מתמקדת התוכנית בנושא אחד ומוצגים בה קטעים מארכיון הטלוויזיה הישראלית העוסקים בנושא זה. לעיתים מתארחת בתוכנית אישיות חשובה, כאשר הקטעים המוצגים בתוכנית עוסקים בה. התוכנית שודרה לראשונה ב-26 בנובמבר 2006, והעורכים והמפיקים הם: בני עורי ונאווה אחירון. בתחילה שודרה התוכנית ארבעה ימים בשבוע, הציגה קטעי ארכיון מתאריך יום השידור בשנים קודמות וכן כללה פינה קבועה בהגשת דניאל פאר אשר הציג גם הוא מספר קטעים בהתאם לתאריך. כמו כן התוכנית כללה פינה בה אותרו קטעי ארכיון לבקשת הצופים. כעבור כשנה עברה התוכנית למתכונת שבועית המשודרת בימי שישי בשש בערב. התקיימו גם מספר משדרים מיוחדים של התוכנית במועדים אחרים, בין היתר ב-9 בפברואר 2008 מיד לאחר שסיים חיים יבין להגיש בפעם האחרונה את מהדורת "מבט", הפתיע אותו יגאל רביד בשידור חי בו נכחו מספר אנשי טלוויזיה מתחום החדשות והאקטואליה. התוכנית הוקדשה ליבין ולסיכום תקופתו ב"מבט". לאחר שהודיע על כך רביד בדצמבר 2013, התוכנית שבה לעונה נוספת בינואר 2014. הפעם התוכנית שודרה בימי שישי בשעה 18:00 במשך 30 דקות, עד סגירת רשות השידור בשנת 2017. בדצמבר 2017 עלתה התוכנית "מבט לאחור", בעלת מתכונת דומה, בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי. "כך היה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית חדשות מן העבר בערוץ 1, הארץ ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסאים

האלכסאים (ביוונית: ῾Ελκεσαιταί‏) היו כת יהודית-נוצרית שפעלה בארץ ישראל ובעבר הירדן מסוף המאה הראשונה עד תחילת המאה הרביעית לספירה. רוב הידע שלנו על הכת בא מאבות הכנסייה – היפוליטוס (Hippolytus), אפיפניוס מסלמיס, אוריגנס ואוסביוס מקיסריה – אשר ביקרו אותם ואת אמונתם. האלכסאים שמרו כנראה את השבת, היו צמחוניים וקיימו את מצוות המילה. במקביל הם גם קיימו את מצוות הטבילה לנצרות, והאמינו שהטבילה מסוגלת להעניק לטובל כפרה על עוונותיו. ייתכן שהם קיימו איזשהו טקס עם לחם ומלח (בדומה לטקס שסביב בציעת הלחם וקידוש היין, הנהוג בזרמים שונים בנצרות עד ימינו). הכת התנגדה לתורתו של פאולוס, וחבריה מתחו ביקורת על עיוותים בנצרות וביהדות גם יחד. הכת גייסה מאמינים מתוך כת האיסיים מאזור ים המלח. מתחילת המאה השנייה אימצה הכת דוקטרינות נוצריות רבות, כנראה כדי למשוך קהל מתוך הנוצרים דוברי היוונית. ישנם קווים מקבילים בין האלכסאים וכת האביונים: שתי הכתות האמינו שישו היה ילוד אישה ודחו את רעיון הקורבנות, אמונה שהביאה אותם לדחות חלק ממצוות התורה. יש כמה תאוריות לגבי מקור השם של הכת. היפוליטוס מספר שבזמנו של קליקסטוס הראשון, הביא איש בשם אלקיביאדס (Alcibiades), תושב אספמיה שבסוריה, ספר מרומא בשם "הלכסאי" (᾽Ηλχασαί) ובו בשורה אלוהית, מזמנו של הקיסר טראיאנוס, שלימדה על טקסים מיוחדים, ובהם יכולתה של הטבילה להעניק מחילה על כל העוונות. אפיפאניוס מכנה את אלכסאי "נביא שקר". לדעת חלק מן החוקרים, אבות הכנסייה טעו, ו"הלכסאי" היה השם של ספר הבשורה או שמו של המלאך שהביא את הבשורה. חוקרים אחרים סבורים שאלכסאי הוא באמת השם של האיש שמתואר כמקבלה של הבשורה, אבל הם משערים שהוא לא היה קיים במציאות (כפי שחשב אפיפניוס) אלא הוא היה המצאה ספרותית. Wilhelm Brandt, Elchasai, ein Religionsstifter und sein Werk. Beiträge zur jüdischen, christlichen und allgemeinen Religionsgeschichte in späthellenistischer Zeit, Leipzig, 1912. (בגרמנית) אלכסאים, ערך מפורט ב-Encyclopedia of Religion and Ethics בעריכת ג'יימס הייסטינגס (Hastings), כרך 5 (באנגלית) "אלכסאים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אלכסאים, ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית) אוסביוס מקיסריה, Church History מינות האלכסאים (באנגלית) Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D., with an Account of the Principal Sects and Heresies בעריכת הנרי וויס (Henry Wace) וויליאם סמיט (William Smith) אלכסאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) באנגלית: Elcesaites,‏ Elchasaites,‏ Elkasaites או Helkesaites. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי ליפקין

צבי (צביקה) ליפקין (16 ביוני 1921 – 15 בספטמבר 2015) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע, מבכירי החוקרים בפיזיקת חלקיקים בארץ. ליפקין נולד בניו יורק ב-1921 כהארי ליפקין. הוא השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת קורנל. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף כמהנדס במיזם פיתוח המכ"ם הראשון ב-MIT. לאחר מכן סיים דוקטורט בתחום הפיזיקה הניסיונית באוניברסיטת פרינסטון. בתקופת לימודיו באוניברסיטת פרינסטון הכיר את המתמטיקאי האמריקאי ג'ון פורבס נאש, שהיה שותפו לחדר. ב-1950, עם סיום לימודיו, עלה לישראל עם אשתו, מלכה, במסגרת גרעין של "השומר הצעיר" והשתקע בקיבוץ סאסא שבגליל העליון. לאחר מכן היה ממייסדי המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן למדע ויצא עם עוד פיזיקאי לצרפת, לשם התמחות בכורים גרעיניים. בשנת 1956 הקים עם הפרופסורים עמוס דה-שליט, יגאל תלמי ואחרים את המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן. בשנת 1960 התמנה כראש המחלקה וחקר בתחום פיזיקת החלקיקים, ועבודתו התאפיינה בשימוש בתורת החבורות. מאוחר יותר עסק בפיזיקה עיונית. מסוף שנות ה-60 פעל למען מסורבי העלייה מברית המועצות וביקר תכופות במדינות הגוש המזרחי אליהן נכנס באמצעות דרכונו האמריקאי. בשנת 1970 צורף כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בין השנים 1991–1992 שימש כעמית בתוכנית סאקלר (פרופסור בכיר במינוי מיוחד) באוניברסיטת תל אביב בשנת 1955 ייסד ליפקין יחד עם הפרופסור אלכסנדר כהן, את כתב העת לסאטירה ולהומור מדעי Journal of Irreproducible Results. בין הפרסים בהם זכה ליפקין במהלך הקריירה היו פרס קפלון בשנת 1973 ופרס רוטשילד לפיזיקה בשנת 1980. בשנת 1993 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, על מפעל חיים בתחומים שונים ומגוונים של הפיזיקה, כולל פיזיקת החלקיקים האלמנטריים, פיזיקה גרעינית ופיזיקה של חומר מעובה. זכה בפרס א.מ.ת למדעים מדויקים בשנת 2009. ליפקין היה חבר בחטיבה למדעי הטבע של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-16 בספטמבר 2015 הלך לעולמו בביתו שברחובות. הוא הותיר אחריו את רעייתו, בת, בן, ונכדים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ סאסא . Uses of Lieschen Groups in Physics, Mannheim, BI university paperback 1967 Lie Groups for Pedestrians, North Holland 1965, 2nd edition 1966, Dover 2002 Beta Decay for Pedestrians, North Holland 1962 Quantum Mechanics - New Approaches to Selected Topics, North Holland 1973 The Middle East for Pedestrians: A collection of letters written before, during and after the Yom Kippur War, 1974 צבי ליפקין, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה צבי ליפקין, באתר של מכון ויצמן למדע צבי ליפקין באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים קורות חיים, באתר פרס א.מ.ת עידו אפרתי, מת פיזיקאי הגרעין צבי ליפקין — ממקימי הכור בדימונה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2015 Sackler Institutes of Advanced Studies: Past Fellows - Harry Lipkin צבי ליפקין זוכה פרס א.מ.ת בפיזיקה לשנת 2009 עידו אפרתי, מת פיזיקאי הגרעין צבי ליפקין — ממקימי הכור בדימונה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילווקי

מילווקי (באנגלית: Milwaukee) היא העיר הגדולה ביותר במדינת ויסקונסין וה-31 בגודלה בארצות הברית. העיר שוכנת לחופה המערבי של ימת מישיגן. בשנת 2022 התגוררו בעיר 563,305 תושבים. מילווקי מוכרת במיוחד בשל המבשלות ומפעלי הבירה שלה, כמו גם ביריד מוצרי החלב השנתי שלה. בנוסף, יש במילווקי קבוצת כדורסל (מילווקי באקס) המשחקת בליגת ה-NBA. האזור היה מיושב במשך שנים על ידי אינדיאנים. שבטים אינדיאנים אלו היו מעורבים במלחמות רבות הכוללות את מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ואף היו מעורבים לטובת ארצות הברית במלחמת העצמאות של ארצות הברית. למרות ברית זו, האינדיאנים נאבקו בארצות הברית במהלך מלחמת 1812. האירופאים הראשונים שעברו להתגורר באזור היו מיסיונרים צרפתיים וסוחרי פרוות במהלך המאה ה-17 וה-18. בשנת 1818, התיישב במקום מגלה הארצות הצרפתי-קנדי סולומון ג'ונאו. גל התיישבות אירופאי החל בשנת 1835. בשנת 1846 אוחדה העיר ג'ונאו עם שתי ערים שכנות, ונוצרה היחידה המוניציפלית של העיר מילווקי. מספר גדול של מהגרים מגרמניה וממדינות אחרות הגדילו את אוכלוסיית העיר במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19 ובמהלך העשורים שבאו אחריו. גורמים מרכזיים להגירה היו אדמות חקלאיות זולות וכישלון אביב העמים. בנוסף על ההגירה הגרמנית, הגיעה לעיר גם הגירה פולנית רבה. נכון לשנת 2022, גרים בעיר כ-563 אלף תושבים. נכון לשנת 2010, 51.8% מתושבי מילווקי מגדירים עצמם כדתיים. 24.6% מזהים את עצמם כקתולים, 10.8% לותרנים, 1.6% מתודיסטיים ו-0.6% יהודים. לבנים- 37% אפרו-אמריקאים- 40% היספנים- 17.3% אסייתים- 3.5% קרואטיה זאדאר, קרואטיה אינדונזיה מדן, אינדונזיה אירלנד גולוויי, אירלנד ישראל טבריה, ישראל בניין עיריית מילווקי מילווקי באקס אתר האינטרנט הרשמי של מילווקי (באנגלית) מילווקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילווקי (ויסקונסין), דף שער בספרייה הלאומית "City and Town Population Totals: 2020-2021". United States Census Bureau. 29 במאי 2022. נבדק ב-31 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוקספורדשייר

אוקספורדשייר (באנגלית: Oxfordshire) הוא מחוז באזור דרום-מזרח אנגליה. המחוז גובל בנורת'האמפטונשייר, בבקינגהאמשייר, בברקשייר, בווילטשייר, בגלוסטרשייר ובווריקשייר. המחוז מחולק לחמישה תת-מחוזות (לפי מיקומם במפה משמאל): אוקספורד צ'רוול וייל אוף וייט הורס ("עמק הסוס הלבן" - קרוי על שם הסוס הלבן של אפינגטון) מערב אוקספורדשייר מזרח אוקספורדשייר הגדולה בערי המחוז היא אוקספורד, הידועה באוניברסיטת אוקספורד הממוקמת בה ובהוצאת הספרים הוצאת אוניברסיטת אוקספורד הפועלת בה. הנקודה הגבוהה במחוז היא גבעת הסוס הלבן שגובהה 261 מטרים. מקור שמו של המחוז באנגלית סקסונית: "אוקסנפורד" - "מעבר השוורים", היה מעבר רדוד בנהר התמזה. האזור לא היה מיושב בתקופה הרומית, וראשית ההתיישבות באזור העיר אוקספורד מקורה במאה השמינית. אלפרד הגדול נולד בוואנטאז' שבברקשייר, בתחום המחוז. ראשיתו של מחוז אוקספורדשייר בראשית המאה העשירית. באותה עת היו גבולות המחוז נהר התמזה בדרום, אזור הקוטסוולדס במערב, אזור הקילטרנס במזרח, ואזור המידנלנדס בצפון. האזור היה בעל חשיבות היסטורית וכלכלית, בשל השדות הפוריים שבו, ובשל מיקומו במרכז אנגליה. האוניברסיטה שנוסדה בעיר המחוז אוקספורד ב-1096 הייתה למוסד תרבותי רב חשיבות, ששמעו יצא למרחק, כבר בימי הביניים. אזור הקוטסוולדס היה במהלך המאה ה-13 למרכז של גידול וסחר בצמר. האזור נותר אזור חקלאי שליו, והמהפכה התעשייתית הגיעה אליו בשלב מאוחר יחסית. חברת מנועי מוריס הייתה חברת התעשייה הכבדה הראשונה שפעלה במחוז, וזו נוסדה בשנת 1912. המיכון החקלאי והתיעוש במאה ה-20 שינו את פני התעסוקה במחוז. בראשית המאה ה-20 לא היה במחוז כל תיעוש, ובשלהי המאה ה-20 פחות מאחוז מאוכלוסיית המחוז עוסק בחקלאות. לאורך ההיסטוריה חולק המחוז ל-14 תת-מחוזות: באמפטון, באנבורי, בינפילד, בלוקסהאם, בולינגדון, צ'אדלינגטון, דורצ'סטר, אוולמה, לנגטריי, לווקנור, פיירטון, פלאוליי, תיים וווטון. גידול התוצר הגולמי המיוצר במחוז, נתונים במיליוני ליש"ט: במחוז פועלים 23 בתי ספר פרטיים ו-35 בתי ספר ממלכתיים. כמו כן פועלות במחוז שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת אוקספורד הנודעת ואוניברסיטת אוקספורד ברוקס. שתיהן ממוקמות בעיר אוקספורד. מכללת וורקסטון ממוקמת בבאנבורי שבמחוז. בוודסטוק ממוקם ארמון בלנהיים, שנבנה על ידי האדריכל ג'ון ואנברו עבור ג'ון צ'רצ'יל, דוכס מרלבורו הראשון, לאחר ניצחונו בקרב בלנהיים. גני הארמון תוכננו על ידי אדריכל הגנים לנסלוט בראון בצורת מצעד צבאי. בתי אחוזה גדולים נוספים הממוקמים במחוז הן בית צ'סטלטון ופארק סטונור. בעיר אוקספורד מבנים היסטוריים רבים, המשמשים את הקולג'ים השונים המרכיבים את אוניברסיטת אוקספורד מאז הקמתה. אתר האינטרנט הרשמי של אוקספורדשייר דגלי אוקספורדשייר אוקספורדשייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) משרד הסטטיסטיקה הלאומית. נתונים מעוגלים לרבות ציד ויערנות לרבות תחום האנרגיה והבניה
כנסיית סנט מרטין

האם התכוונתם ל... כנסיית סנט מרטין (קנטרברי) – כנסייה השוכנת בעיר קנטרברי שבאנגליה כנסיית סנט מרטין (ברייטון) – כנסייה אנגליקנית המתאורכת לתקופה הוויקטוריאנית סנט מרטין בשדות – כנסייה אנגליקנית בכיכר טרפלגר שבלונדון כנסיית סנט מרטין (לנדשט) – כנסייה מימי הביניים הנמצאת בעיר לנדשט שבגרמניה סן מרטין
קונסטנטין סאוויצקי

קונסטנטין אפולונוביץ' סאוויצקי (ברוסית: Константин Аполлонович Савицкий; ‏ 6 ביוני 1844 – 13 בפברואר 1905) היה צייר ריאליסטי רוסי, חבר בתנועת "הנודדים". סאוויצקי נולד בטאגאנרוג. משפחתו של סאוויצקי התגוררה בבניין בית הספר לבנים של טאגאנרוג, בו עבד אביו של סאוויצקי כרופא. סאוויצקי הראה כישרון לציור מגיל צעיר. בהיות משפחתו בבית הקיץ שלהם בפראקובקה, על גדת ים אזוב, נהג לצייר את חופי הים. הוריו נפטרו בצעירותו, בהיותו בן 10, וסאוויצקי עבר להתגורר אצל דודו, באזור לטביה של ימינו. סאוויצקי למד בבית ספר פרטי בתנאי פנימייה, ובשנת 1862 סיים את לימודיו והתקבל לאקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג, בה למד לצד איליה רפין, איוואן שישקין, ויקטור וסנצוב, מרק אנטוקולסקי, ואסילי סטאסוב וניקולאי קאראמזין, והושפע מהם. סאוויצקי הצטיין בלימודיו, וזכה במדליות כסף עבור עבודות שונות, ובשנת 1871 זכה במדליית זהב עבור יצירתו "קין והבל". לאחר סיום לימודיו, למד שנתיים מחוץ לרוסיה באמצעות המלגה שקיבל מהאקדמיה עקב זכייתו, ולאחר שובו הצטרף לקבוצת "הנודדים" והציג בתערוכותיהם. יצירתו "מתקנים את מסילת הברזל" הייתה אחת היצירות הראשונות בתקופה זו המתארת את קשיי פשוטי העם, ומעמד הפועלים. סאוויצקי השתתף בציור היצירה "בוקר ביער אורנים" של איוואן שישקין. סאוויצקי צייר את הדובים ביצירה זו. סאוויצקי לימד אמנות בבתי ספר לאמנות במוסקבה, סנקט פטרבורג ופנזה, ובשנת 1897 הפך סאוויצקי לחבר מן המניין באקדמיה הקיסרית. באותה שנה הוא הקים בית ספר לאמנות בפנזה והזמין ללמד בה מספר אמנים בולטים לרבות ניקולאי גרנדקובסקי. "תיקון מסילת הברזל" מעשה ידי סאוויצקי (1874) "בוקר ביער אורנים" מעשה ידי איוואן שישקין (1886). סאוויצקי צייר את הדובים במרכז היצירה. "יוצאים למלחמה" (1888) מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין סאוויצקי בוויקישיתוף סאוויצקי ו"בוקר ביער אורנים" קונסטנטין סאוויצקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קונסטנטין סאוויצקי, באתר Discogs (באנגלית)
שמואל אבואב

שמואל אבואב (נולד ב-21 במרץ 1959) הוא איש חינוך ומנהל ישראלי. שימש כמנכ"ל משרד החינוך. בעבר כיהן כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון וכראש מועצת קריית טבעון, שימש כיו"ר קרן נאור וכמנכ"ל עמותת אור ירוק. אבואב עשה שנת שירות באור עקיבא במסגרת גרעין עודד הראשון שהיה ביישוב (1976–1977). שירת בחיל השריון כמפקד פלוגה בדרגת סרן (1977–1981). בין השנים 1982–1989 שימש מנהל מתנ"ס בקריית טבעון. בגיל 30, נבחר אבואב לראשות המועצה המקומית קריית טבעון ובתפקיד זה כיהן שלוש כהונות רצופות, בשנים 1989–2004, מטעם רשימת אמת (מפלגת העבודה) ובלתי מפלגתיים. בזמן כהונתו כראש המועצה זכתה המועצה בפרס על ניהול כספי תקין, פרס המועצה לישראל יפה, פרס נשיא המדינה על פרויקט המחזור בשנת 2003. בבחירות לכנסת ה-16 שובץ במקום ה-26 ברשימת העבודה-מימד ולא נכנס לכנסת. בשנת 2005 מונה למנכ"ל משרד הבינוי והשיכון ובשנת 2006, למנכ"ל משרד החינוך, תחת השרה יולי תמיר. באוקטובר 2007 מונה למנכ"ל עמותת "אור ירוק". בפברואר 2017 מונה בשנית לתפקיד מנכ"ל משרד החינוך, תחת השר נפתלי בנט. מינויו נכנס לתוקף ב-20 במרץ 2017. ביוני 2020 הודיע אבואב כי הוא מבקש לפרוש מתפקידו כמנכ"ל משרד החינוך. לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הודיע על הצטרפותו למפלגת "ימינה", אך לבסוף לא שובץ ברשימה. אבואב הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה והרוח מהמכללה האקדמית לחינוך אורנים, ותואר שני במנהל שלטון מקומי מאוניברסיטת חיפה. אבואב נשוי לרונה ואב לארבעה. יו"ר עמותת "אל סם" חיפה והקריות יו"ר המכון לפיתוח מבני חינוך ורווחה (1995–2004) יו"ר ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי (1995–2005) יו"ר מועצת הקבלנים, מתוקף תפקידו כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון חבר בהנהלת מועצת מקרקעי ישראל, מתוקף תפקידו כמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון חבר מליאה ברשות הטבע והגנים לשעבר חבר ההנהלה הציבורית בקרן אברהם חבר מועצת המנהלים בקרן רן נאור – קרן התומכת במחקרי בטיחות בדרכים ומעניקה מענקי מחקר לחוקרים ומלגות לסטודנטים חבר מועצת המנהלים בקרן אורן – קרן התומכת בפעילות חינוכית בקרב ילדים ונוער בסיכון חבר מועצת המנהלים של המרכז למחקר בטכניון ע"ש רן נאור – מרכז מחקר לבטיחות בדרכים המשותף לאור ירוק ולטכניון חבר הנהלה של תוכנית לימודים בתחום משפט ובטיחות בדרכים באוניברסיטת תל אביב מדיה וקבצים בנושא שמואל אבואב בוויקישיתוף קורות חיים (אורכב 09.04.2017 בארכיון Wayback Machine), אתר משרד החינוך שמואל אבואב באתר TheMarker רותם שטרקמן, ליאור דטל, תקציב החינוך הוכפל - אז למה בישראל אין את בתי הספר הטובים בעולם?, באתר TheMarker‏, 31 באוגוסט 2017 נועם (דבול) דביר, "צריך להתאמץ יותר כדי לצמצם את הפערים בחינוך. עדיין לא הגענו למנוחה ולנחלה", באתר ישראל היום, 30 באוגוסט 2018 שי זילבר, שמואל אבואב ימונה למנכ"ל משרד החינוך, רשת ב', 21 בפברואר 2017 ילקוט הפרסומים, באתר nevo‏, 19 בנובמבר 2003 העבודה-מימד בראשות מצנע, באתר הכנסת ספי קרופסקי, עוזב את אור ירוק: שמואל אבואב חוזר לתפקיד מנכ"ל משרד החינוך, באתר כלכליסט, 21 בפברואר 2017 משה שטיינמץ‏, בנט הודיע: מנכ"ל אור ירוק שמואל אבואב ימונה למנכ"ל משרד החינוך, באתר וואלה, 21 בפברואר 2017 מנכ"ל משרד החינוך, באתר משרד החינוך
המטבח האירי

המטבח האירי הוא סגנון בישול שנוצר באי אירלנד החל מתקופת הדרואידים. בתקופה הקלטית גידלו באי בקר והכינו גבינות, חמאה וחלב כמו כן שימרו בשר לימות החורף. רוב המאכלים קיבלו צורת נזיד ובושלו במשך זמן רב בקדירות גדולות. משך מאות השנים בהן שלטו הבריטים באירלנד, ספח המטבח האירי השפעות קולינריות בריטיות כגון פיש אנד צ'יפס וכן ארוחת הבייקון בביצים הנאכלת בבוקרו של יום. הוא הושפע גם מהגעת תפוחי האדמה לאירלנד. הירק היה כה דומיננטי בחקלאות האירית עד כי הכימשון שהכה ביבול גרם לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. אירים רבים גוועו ברעב ואחרים היגרו לארצות הברית ולמדינות אחרות. עד היום נותר תפוח האדמה מרכיב מרכזי במטבח האירי. כרי הדשא הנרחבים באי מספקים מרעה רב לצאן ולבקר, מהנהרות והחופים נשלים דגי סלמון וטרוטה הישר אל המטבח. המטבח מיסודו הוא מטבח כפרי, פשוט, בו נתלה סיר הבישול מעל האח בבקתה. המאכלים לא מורכבים ולא מסובכים מידי. המטבח משופע בירקות שורש כגון גזר לבן, שורש כרפס, לפת, גזר ועוד. ומכאן מרק ירקות האירי ומרק הסרפד. גידול הצאן הוא ענף חקלאי בולט באירלנד ולכן רבים הם המאכלים המשלבים תפוחי אדמה ובשר טלה או כבש, בהם נזיד בשר אירי הקרוי אייריש סטו והוא צלי בשר הכולל בשר טלה, בצל, תפוחי אדמה ותבלינים שונים כמו מלח, פלפל וטימין שלעיתים מושרה בבירה. כמו כן קיימים בשר מעושן, לחם סודה. שפרדס פאי שהוא בשר טחון עם תפוח אדמה, מאכל רועים במקורו. וכן בייקון עם כרוב. בוקסטי הוא פנקייק אירי מתפוח אדמה. אירלנד מפורסמת גם בייצור האלכוהול – בירה, בעיקר בירות כהות כגון קילקני וגינס, בוויסקי, ובליקרים שונים כמו אייריש קרים. מדיה וקבצים בנושא המטבח האירי בוויקישיתוף