laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דגם העיר האנכית

דגם העיר האנכית הוא רעיון להקמת עיר הפרושה על פני רחוב ראשי אחד וממנו היא צומחת. לפי רעיון של האדריכל הספרדי ארתורו סוריה שהגה את הרעיון בשנת 1882 וממנו צמחה תנועת העיר האנכית שהיה רעיון משופר של דגם הערים הקדום של רחובות שתי וערב שהקדימה את רעיון עיר הגנים הבנויה בצורה מעגלית. הרעיון ליצור עיר הפרושה לרוחב נוצר לפני שנוצרו הדגמים המקובלים כיום שנוצרו בתחילת המאה ה-20 שנועדו ליצור עיר בצורה מעגלית או קוטבית. הרעיון היה ליצור רצועה של תעשייה ומפעלים בצידו האחד של רחוב ראשי החוצה את כל העיר לעומת צידו השני שיהיה מוקדש למגורים. ככל שהעיר תתרחב יותר כך הרחוב הראשי או הרחובות המקבילים יתארכו יותר מבלי להתרחב לצדדים וכך לא תהיה בעיה של צפיפות וזיהום אוויר. העקרונות לפיהם העיר צריכה לפעול: אזור המיועד למסילת רכבת אזור של תעשייה ושל מוסדות חינוך מדעיים וטכניים ריאות ירוקות או שטח החוצץ בין מגורים לבין כביש מהיר אזור מגורים ושל מוסדות חברתיים אזור חקלאי עם גינות וחוות חקלאיות בבעלות המדינה ("סובחוז" בברית המועצות). רעיון העיר האנכית בוצע ושוכלל לראשונה על ידי מתכנן הערים הרוסי ניקולאי אלכסנדרוביץ' מיליוטין במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 לאחר שתכנן דגם דומה בפרנקפורט, גרמניה ולאחר שהאדריכל הגרמני ארנסט מאי תכנן דגם דומה בעיר מגניטוגורסק בברית המועצות שהוקמה בתור עיר תעשייתית עבור כורי הפחם שגרו בעיר ועבדו במפעלי התעשייה בה. דגם העיר האנכית Ciudad Lineal" 1895-1910" שתכוננה על ידי האדריכל הספרדי "ארתורו סוריה" הוקם לראשונה במרכז מדריד ופורסם לראשונה בעיתון על ידי האגודה האורבנית של מדריד. ישנן ערים בהן מרכז העסקים הראשי בנוי לפי דגם של עיר אנכית שבה ישנו רק רחוב ראשי אחד שבו מצויים כל המוסדות החשובים של העיר וכל מרכזי המסחר והעסקים. לדוגמה העיר ברזיליה בירת ברזיל שבה ישנה שדרה מסחרית אחת ארוכה שבה מצויים כל מוסדות השלטון והתרבות בעיר. כיום משתמשים ברעיון זה עבור אזורי תעשייה המוקמים לצד מסילת רכבת או כביש מהיר. מבנה אורבני מדיה וקבצים בנושא דגם העיר האנכית בוויקישיתוף אתר "העיר הליניארית" המוקדש לדגם העיר האנכית
מחוזות טנסי

במדינת טנסי שבארצות הברית ישנם 95 מחוזות. הגדול שבמחוזות טנסי הוא מחוז שלבי (1,955 קמ"ר), והקטן שבהם הוא מחוז טרוסדייל (295 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז שלבי (כ-927,644 תושבים). עיר הבירה, נאשוויל, נמצאת במחוז דייווידסון. מדיה וקבצים בנושא מחוזות טנסי בוויקישיתוף
לורנס

האם התכוונתם ל... לורנס (מסצ'וסטס) – עיר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית לורנס איש ערב (או בשמו: תומאס אדוארד לורנס) – ארכאולוג, הרפתקן ואיש צבא בריטי לורנס מרומא – אחד משבעה דיאקונים בתקופת רומא העתיקה שם משפחה: ארנסט לורנס – פיזיקאי אמריקאי ג'ניפר לורנס – שחקנית אמריקאית דייוויד הרברט לורנס – סופר ומשורר אנגלי ויקי לורנס (אנ') – שחקנית, זמרת וקומיקאית יהודייה-אמריקאית מייק לורנס – מומחה ברידג' אמריקאי מרטין לורנס – קומיקאי אמריקאי פיטר לי לורנס – שחקן קולנוע גרמני רות לנגר – לורנס - שחיינית יהודייה-אוסטרית ריצ'רד לורנס – מתנקש פוליטי אמריקאי תומאס לורנס – צייר אנגלי לורן (פירושונים) לורנץ אישים ששמם הפרטי הוא לורנס
מייק קונורס

מייק קונורס (אנגלית: Mike Connors; ‏15 באוגוסט 1925 - ‏26 בינואר 2017) היה שחקן אמריקאי. קונורס הוא הזוכה הראשון בתולדות פרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה על משחקו בסדרה "מאניקס". קונורס נולד בשם קרקור אוהניין בעיר פרנזו שבקליפורניה. שירת במלחמת העולם ה-2 בחיל האוויר האמריקאי. לאחר שחזר מהמלחמה למד קונורס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם הוא גם שיחק בנבחרת הכדורסל תחת המאמן האגדי ג'ון וודן. קונורס נכנס לתחום המשחק דרך הבמאי ויליאם ולמן שגילה אותו. בשנותיו הראשונות התפרסם תחת שם הבמה "טאץ' קונורס", "טאץ" היה הכינוי של קונורס בקרב חבריו לקבוצת הכדורסל. קונורס החל את דרכו כשחקן קולנוע בתפקידי משנה כשהבולטים מהם היו במותחן "פחד פתאומי" בשנת 1952 ובסרטו של רוג'ר קורמן "היום שבו נגמר העולם". ב-1964 שיחק קונורס בדרמה של אדוארד דמיטריק "לאן נעלמה האהבה" בתפקיד לוק מילר ובקומדיה "השכן הטוב סאם" בתפקיד הווארד אבטס הגרוש של ג'נט לגרולף (רומי שניידר). ב-1965 השתתף בדרמה הביוגרפית "הארלו". קונורס זכה לתפקיד ראשי ראשון בקריירה שלו בשנת 1967 בסדרת המשטרה "מאניקס" בה גילם את הבלש ג'ו מאניקס. קונורס הופיע בסדרה במשך כ-8 שנים וזכה על תפקידו בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשנת 1969, קונורס היה השחקן הראשון שזכה בקטגוריה זו. בשנת 1988 השתתף קונורס במיני סדרה המצליחה "מלחמה וזיכרון" בתפקיד הקולונל האריסון פיטרס. קונורס היה נשוי למרי לו וויילי ואב לבן לבת, והתגורר בשכונת אנסינו שבלוס אנג'לס. הוא נפטר ב-26 בינואר 2017, בגיל 91. פחד פתאומי (1952) האיש ה-49 (1953) אי בשמיים (1953) אשת הביצה (1955) חמישה אקדים מערבה (1955) היום שבו נגמר העולם (1955) עשרת הדיברות (1956) אשת וודו (1957) גדוד ההתאבדות (1958) כפתור מצוקה (1964) השכן הטוב סאם (1964) לאן נעלמה האהבה (1964) הארלו (1965) מאמן במה (1966) אם כל הנשים בעולם (1966) אבלנס אקספרס (1979) הרגל לילה (1980) מפחד מדי כדי לצעוק (1985) גידעון (1999) אף אחד לא יודע כלום (2003) מאניקס (1967-1975) מלחמה וזיכרון (1988) מדיה וקבצים בנושא מייק קונורס בוויקישיתוף מייק קונורס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייק קונורס, באתר AllMovie (באנגלית) מייק קונורס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייק קונורס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייק קונורס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אליפות העולם בהתעמלות אמנותית

אליפות העולם בהתעמלות אמנותית (באנגלית: World Rhythmic Gymnastics Championships) היא תחרות ההתעמלות האמנותית החשובה ביותר בעולם אחרי זו שנערכת באולימפיאדה (מאז כניסתה למסגרת התחרות האולימפית באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984). לראשונה נערכה האליפות בשנת 1963 בבודפשט, הונגריה ומאז היא נערכת כל שנתיים בשנה אי-זוגית. המתחרות (נשים בלבד) משלבות בלט, אקרובטיקה ומחול תוך שימוש באביזרים שונים. ב-1967 נערכה לראשונה תחרות קבוצתית בהתעמלות אמנותית במסגרת האליפות. משנת 1991 נערכת האליפות בכל שנה ומאולימפיאדת סידני 2000, היא אינה נערכת בשנים בהן נערכים המשחקים האולימפיים. התעמלות אמנותית בישראל מתעמלות אמנותיות ישראליות במשחקים האולימפיים מדיה וקבצים בנושא אליפות העולם בהתעמלות אמנותית בוויקישיתוף תוצאות רשמיות בהתעמלות אמנותית, כולל אליפויות העולם (באנגלית)
סטיב האקט

סטיבן ריצ'רד "סטיב" האקט (באנגלית: Stephen Richard Hackett; נולד ב-12 בפברואר 1950) הוא פזמונאי וזמר אנגלי. האקט זכה לפרסומו העיקרי בתור הגיטריסט המוביל של להקת הרוק המתקדם ג'נסיס בין השנים 1977-1970. האקט עזב את הלהקה כדי לפתח את קריירת הסולו שלו. ב-1986, האקט ייסד יחד עם הגיטריסט של להקות יס ואסיה, סטיב האו את הסופרגרופ GTR. הלהקה הוציאה אלבום באותה שנה שנכנס למצעד המכירות בילבורד 200 בארצות הברית במיקום ה-11. כמו כן האלבום הנפיק את הסינגל המצליח "When the Heart Rules the Mind". אולם, בעקבות עזיבתו של האקט את הלהקה ב-1987, היא התפרקה. לאחר שהאקט עזב את GTR, הוא חזר לקריירת הסולו שלו ומאז הוא מוציא אלבומים ויוצא לסיורי הופעות על בסיס קבוע. עבודותיו של האקט מגוונות, וכוללות סגנונות מוזיקה כגון: רוק מתקדם, מוזיקת עולם ומוזיקה קלאסית. נגינתו השפיעה על נגני גיטרה רבים ביניהם אדי ואן היילן (ואן היילן), אלכס לייפסן (ראש), בריאן מיי (קווין) וסטיב רוטרי (מריליון). האקט נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-2010 יחד עם שאר חברי להקת ג'נסיס, עבור תרומתם להתפתחות הרוק המתקדם. מדיה וקבצים בנושא סטיב האקט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטיב האקט סטיב האקט, ברשת החברתית פייסבוק סטיב האקט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטיב האקט, ברשת החברתית אינסטגרם סטיב האקט, סרטונים בערוץ היוטיוב סטיב האקט, הבלוג הרשמי סטיב האקט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיב האקט, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סטיב האקט, באתר ספוטיפיי סטיב האקט, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) סטיב האקט, באתר Last.fm (באנגלית) סטיב האקט, באתר AllMusic (באנגלית) סטיב האקט, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטיב האקט, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) סטיב האקט, באתר דיזר סטיב האקט, באתר Discogs (באנגלית) סטיב האקט, באתר Songkick (באנגלית) סטיב האקט, באתר Genius סטיב האקט, באתר SecondHandSongs סטיב האקט, באתר בילבורד (באנגלית) RUSH - ציטוטים שונים של חברי להקת ראש נוגע לתהליכי העבודה שלהם. Interview with STEVE HACKETT ינואר 2001 Kim Thore, Steve Rothery, ריאיון עם גיטריסט מריליון מתאריך ה-27 באוגוסט 2009 הביוגרפיה של ג'נסיס, מתוך אתר היכל התהילה של הרוק אנד רול Associated Press, Stooges, Genesis, ABBA Enter Rock Hall of Fame in NYC Ceremony, ה-15 במרץ 2010
סינטניה

בגנטיקה קלאסית, המושג סינטֶניה (synteny; מיוונית: "מאותו קטע") מתאר את הימצאותם של גנים על גבי אותו כרומוזום. כיום המושג משמש גם לתיאור לא רק עצם הימצאותם אלא גם לתיאור הרצף הספציפי של הגנים על גבי הכרומוזום, ולשם כך משמש גם המונח "סינטניה משותפת" (shared synteny). המושג הקלאסי התבסס על צימוד גנטי בין גנים, כלומר גנים הם בסינטניה כאשר תדירות הרקומבינציה ביניהם היא נמוכה מהצפוי באופן אקראי. יחד עם זאת ייתכן מצב שבו שני גנים הם בסינטניה גם אם תדירות הרקומבינציה אינה נמוכה, למשל כאשר הם מרוחקים מאוד זה מזה. לכן השאלה האם שני גנים הם בסינטניה נחקרת בתחום הגנומיקה המודרנית בשיטות אחרות מלבד תדירות הרקומבינציה, כגון ריצוף DNA,‏ Genome walking ו-Happy mapping. מכיוון שמינים שונים של יצורים חולקים סינטניה דומה בהתאם למרחק האבולוציוני שלהם, חקר הסינטניה מהווה גישה לבניית עצים אבולוציוניים. במרוצת הזמן אירועי טרנסלוקציה שונים יכולים לשנות את הסינטניה, ולכן יצורים מרוחקים יותר אבולוציונית מציגים סינטניה שונה ולהפך. כמו כן סינטניה הדוקה בין שני גנים יכולה לרמוז על פונקציונליות משותפת ביניהם כלומר לרמוז על קיומו של ערך אדפטיבי להופעתם יחד. המושג synteny index, או באופן פורמלי SIk, עבור גן מסוים מהווה מדד לדמיון בקרב k שכניו (הגנים הסמוכים לו במרחק k מימין ומשמאל) בין גנומים של יצורים שונים שונים. כאשר מדד זה שווה לאפס משמעות הדבר היא שאין כל גנים משותפים בין שני הגנומים בסביבה של הגן הנבדק. כאשר המדד שווה ל-1 הרי שלגן הנבדק יש אותה סביבה בדיוק בשני הגנומים. המושג genome rearrangement משמש גם הוא להערכת המרחק בין גנומים של יצורים שונים ומשמעותו סך השינויים שיש לבצע בשני הגנומים המושווים על מנת להגיע ל- synteny index השווה ל-1. מדד דומה נוסף הוא "Gene content", אשר משמעותו נרמול synteny index ביחס לסך הגנים המשותפים בשני הגנומים. אתר ל-Synteny
קרליץ (עיירה)

קָרֵלִיץ' (בבלארוסית: Карэлічы, קרליצ'י; ברוסית: Коре́личи, קורליצ'י; בפולנית: Korelicze, קורליצ'ה; ביידיש: קארעליץ) היא עיירה במחוז גרודנו בבלארוס, 185 ק"מ ממזרח לגרודנו. האזכור הראשון של קרליץ הוא במסמך משנת 1395, בו מתואר אחד ממסעי הצלב הצפוניים. בשנת 1505 נשרפה העיירה על ידי הטטרים שפלשו מקרים, וכך היה בגורלה גם בעת פלישת האימפריה השוודית בשנת 1706. לאחר חלוקת פולין השלישית ב-1795 נכללה קרליץ בשטח האימפריה הרוסית. בתקופה זו התפתחה בה תעשיית הדפסי טקסטיל. במלחמת העולם הראשונה הייתה העיירה אזור גבול בין רוסיה וגרמניה, ומשנת 1921 הייתה בשטח פולין. בשנת 1939 סופחה לברית המועצות כפי שנקבע בנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב ובשנת 1941 נכבשה על ידי גרמניה הנאצית. בשנת 1944 שבה לשליטת ברית המועצות. בשנת 1958 הוקנה ליישוב מעמד של עיירה. במקום קיים מוזיאון המציג את ההיסטוריה של היישוב, וכן שתי כנסיות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר מידע על הצד היהודי של העיר. בין שתי מלחמות העולם חיו בקרליץ כ-1,300 יהודים, שהיוו רוב באוכלוסיית היישוב. עם הכיבוש בידי הגרמנים ביוני 1941 סייעו שוטרים בלארוסים לגרמנים בשוד רכושם של היהודים. מספר יהודים נרצחו ואחרים גויסו לעבודות כפייה. באוגוסט 1941 נרצחו כמאה צעירים יהודים בני העיירה, מחוץ לעיירה. לאחר חודשים מעטים נרצח גם רב העיירה. בפברואר 1942 הוקם בעיירה גטו ובו רוכזו גם יהודים מעיירות סמוכות. ב-2 ביוני 1942 גורשו רוב יושבי הגטו לגטו נובוגרודק, תוך רצח הקשישים והחולים בשעת האקציה. כ-25 צעירים מהגטו הצליחו להימלט ליערות, והצטרפו בין השאר ליחידת הפרטיזנים של האחים ביילסקי. מדיה וקבצים בנושא קרליץ בוויקישיתוף קורליצ'ה (Korelicze), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ספר יזכור לקהילת קורליץ, בספריית העיר ניו יורק "קורליצ'ה", באתר השטעטל הווירטואלי "קרליץ (עיירה)", באתר JewishGen (באנגלית) תמרה ורשיטסקאיה ואנדרו קוס, קורליצ'ה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1212–1214), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) חייה וחורבנה של קהילת קרליץ ספר זיכרון - Michael Walzer (of Hadar Ramatayim.) אחדות דפוס אופסט ובלט, 1973 - 357 עמודים זיכרונותיו של יעקב אברמוביץ' יליד Korelicze 1907 על קורותיו בגטאות Korelicze ו-Nowogródek, במחנה עבודה Dworzec וביחידת הפרטיזנים של האחים Bielski בשנים 1944-1 ועל פעילותו באיטליה, גרמניה וארץ-ישראל אחרי המלחמה "ספר קללות": היומן של בייניש ברקוביץ, גטו נוֹ בוֹגרוּדֶק, תש"ב–תש"ג ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מראה (מחשוב)

במחשוב, מראה היא שרת המחזיק עותק של התוכן של שרת אחר. הדבר יכול להיעשות מכמה סיבות: כדי לאפשר טעינה מהירה יותר למשתמשים באזור מסוים: למשל, לשרת בארצות הברית יכולה להיות מראה בישראל שתאפשר למשתמשי אינטרנט ישראלים לטעון תכנים מהשרת הישראלי מהר יותר מאשר מהאמריקאי. כדי לחלק את העומס: אם שרת כלשהו זוכה לפופולריות רבה מאוד, מראה עשויה להקל את העומס עליו. לדוגמה, אם הפצת לינוקס משוחררת כתמונת ISO על השרת של יצרן ההפצה, השרת עשוי לסבול מעומס יתר בשל הביקוש לקובץ, ומראות יכולות לעזור להפחית את העומס על השרת הראשי ולפצל אותו בינו ביניהן. כדי לשמור תוכן היסטורי: מסיבות כלכליות, האחראים על שרת עשויים להסיר ממנו תכנים ישנים או שאינם נתמכים עוד. ניתן לשמור את החומר הישן על שרת מראה כדי שלא ייעלם, לטובת משתמשים שעדיין זקוקים לו. כך למשל עושים בארכיון האינטרנט. מחשוב ענן אחסון ענן ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Happy mapping

Happy mapping היא שיטה למדידת תאחיזה בין רצפי דנ"א שהוצעה בשנת 1989 על ידי החוקרים Paul H. Dear ו- Peter R. Cook, ומאפשרת להעריך את הסינטניה בין גנים וליצירת מפה גנטית. כמו במיפוי גנטי על בסיס רקומבינציה, גם שיטה זו מבוססת על שכיחות ההיפרדות בין גנים, אולם במקרה זה ההיפרדות מקורה בחיתוך יזום של הדנ"א על ידי הקרנה או אמצעים מכניים. לאחר החיתוך הדנ"א מרוצף, ובהנחה שהדנ"א נחתך באופן אקראי אז ככל שהגנים קרובים יותר זה לזה על הכרומוזום כך גדול יותר הסיכוי שהם יישארו יחד לאחר החיתוך. בהשוואה למיפוי על בסיס רקומבינציה, לשיטה זו מספר יתרונות - היא אינה דורשת פולימורפיזם גנטי או את קיומה של רבייה וכן סביר להניח שחיתוך יזום הוא אקראי יותר מאשר רקומבינציה אשר ידוע שאינה מתרחשת באופן אקראי לכל אורך הגנום אלא מרוכזת באתרים ספציפיים. מקור השם בראשי תיבות של שימוש ב- PCR לאנליזה של דנ"א הפלואידי ("Mapping based on the analysis of approximately HAPloid DNA samples using the PolYmerase chain reaction").
יעל משאלי

יעל מִשאלי (נולדה ב-6 באוגוסט 1960) היא סופרת ועורכת ישראלית. נולדה בשם יעל תובל. גדלה בבני ברק וקיבלה חינוך דתי. למדה באולפנת כפר פינס ושירתה שירות לאומי של שלוש שנים. יועצת משפחתית בהכשרתה. משאלי החלה כסופרת בגיל 42. היא כתבה טורים ב-ynet וב-Nrg. כותבת סיפורי ילדים, סיפורת למבוגרים ועיון. 2007 פרס היצירה לסופרים ומשוררים ע"ש לוי אשכול משאלי היא אם לשבעה. מתגוררת בשוהם. כל אחד והמשפחה שלו, קריית גת, הוצאת קוראים, 2002, בשיתוף יהודה אטלס; איורים - רינת הופר (ספר ילדים) תומר, המלאך של אמא, תל אביב, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2004 (ספר ילדים) כרת, תל אביב, ידיעות ספרים, 2006 (רומן) שעשני כרצונו, תל אביב, ידיעות ספרים, 2007 (רומן) אישה אל אחותה, אור יהודה, זמורה-ביתן, 2008 (רומן) רק בוקר קיץ, לכאורה, אור יהודה, זמורה-ביתן, 2009 (רומן) סבתא של שבת, אור יהודה, דביר, 2012 (ספר ילדים) בניין שלם, כניסות א-ה, אור יהודה, זמורה-ביתן, 2012 (רומן) מותרות, חבל מודיעין, זמורה-ביתן, 2022 (רומן) אמא וזהו, חבל מודיעין, זמורה-ביתן, 2023 פרקי אמהות: נשים ישראליות מגיבות לפרקי אבות, תל אביב, ידיעות ספרים, 2002 (קובץ מאמרים) יעל משאלי, ברשת החברתית פייסבוק יעל משאלי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יעל משאלי, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של יעל משאלי, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של יעל משאלי, באתר "סימניה" ירעם נתניהו, שליפות עם יעל משאלי, באתר nrg מעריב, 5 במאי 2009 אביבה לורי, יעל משאלי ותם דדון, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2011 אורית מרלין-רוזנצוייג, הסופרת יעל משאלי התגרשה אחרי 37 שנות נישואים: "אמרו לי, 'את תצאי מזה חזקה'. זה הביא לי את הקריזה", באתר ynet, 31 במרץ 2022 יעל משאלי, פרק מהספר "מותרות", באתר הארץ, 14 באפריל 2022
קמינאר

קמינאר (ברומנית: Căminar) היה בנסיכויות הרומניות דרגטור שגבה את המיסים על בתי המרזח. בימי הביניים הקמינאר הייתה משרה של פקיד, שהוטל עליו לגבות מיסים מסוימים, בתחילה המיסים על השעווה. במאה ה-17 נקבע תפקיד של "קמינאר גדול" ובהמשך, בתקופתו של דימיטריה קנטמיר, הקאמינר הגדול נכלל בשורת הבויארים הגדולים.
טוקן צהוב-אוזן

טוקן צהוב-אוזן (שם מדעי: Selenidera spectabilis) הוא מין של טוקן מהסוג Selenidera שבמשפחת הטוקניים. הוא מצוי ביערות שפלה, במרכז אמריקה ובצפון-מזרח חלקה הדרומי. אורכו כ-38 ס"מ, ומשקלו כ-175 עד 245 גרם. ההבדל היחיד בין הזכר לנקבה הוא בכך שלנקבה "כיפת נוצות" חומה, בעוד שלזכר יש פס-אוזן צהוב. המזון המועדף על הטוקן צהוב-האוזן הוא פירות, אך הוא ניזון גם מלטאות, חרקים או עכבישים. חיפושי המזון של הטוקן צהוב-האוזן מתבצעים בדרך כלל ביחידות, בזוגות או בקבוצות קטנות. אף על פי שהטוקנים מצויים בדרך כלל בחופת יער הגשם, הם גם מאכלסים שכבות אחרות שלו. מדיה וקבצים בנושא טוקן צהוב-אוזן בוויקישיתוף טוקן צהוב-אוזן, באתר ITIS (באנגלית) טוקן צהוב-אוזן, באתר NCBI (באנגלית) טוקן צהוב-אוזן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טוקן צהוב-אוזן, באתר GBIF (באנגלית) טוקן צהוב-אוזן, אתר הצפרות של אוניברסיטת קורנל טוקן צהוב-אוזן באתר הרשימה האדומה של IUCN
בודה-קושלבו

בודה-קושלבו (בבלארוסית: Буда-Кашалёва, בודה-קשליובה; ברוסית: Буда-Кошелёво, בודה-קושליובו) היא עיירה במחוז הומל בבלארוס. בשנת 1873 הונח בעיירה קו מסילת ברזל שעבר בין מינסק והומל, והדבר הביא להתפתחות העיירה, בעיקר עקב שיווק עצים לקורות בניין מהעיירה ומסביבותיה. בעיירה הוקמו בתקופה זו עמדת טלגרף וסניף דואר. בשנת 1888 החלו לפעול בעיירה סדנאות מלאכה בתחומי העץ לבניה ולייצור נולים. בתחילת המאה ה-20 הוקם בעיירה בית ספר, תחנת הדואר חודשה ונבנו בנייני מסחר ועסקים. לקראת תום מלחמת העולם הראשונה, ב-1918, כבשה גרמניה את העיירה. לאחר המלחמה נכללה בודה-קושלבו בתחומי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, במסגרת ברית המועצות. באוגוסט 1941 כבשה גרמניה הנאצית את היישוב במהלך מבצע ברברוסה, ובנובמבר 1943 שבה וכבשה ברית המועצות את היישוב. בשנת 1995 הוקמה בעיירה כנסייה על שם ניקולאוס הקדוש. בעיירה פועלים בית ספר טכנולוגי לחקלאות (לשעבר בית ספר ליערנות), גלריה לאמנות ומוסדות ציבור נוספים. במשך כל תקופת קיומו של היישוב היו רוב בנייני היישוב עשויים מעץ, מצב שקיים גם היום. ערב מלחמת העולם השנייה גרו בעיר כ-500 יהודים מתוך כ-3,400 תושבים. באוקטובר 1941, כחודשיים לאחר הכיבוש הגרמני, הוקם גטו בעיירה ובדצמבר 1941 רצחו גרמנים את מאות יושבי הגטו בסמוך לעיירה. מדיה וקבצים בנושא בודה-קושלבו בוויקישיתוף בודה-קושלבו (Buda-Koshelevo), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם לאוניד סמילוביצקי (רו'), בודה-קושלבו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1654–1656), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תנור שמש

תנור שמש או תנור סולארי הוא תנור המשמש לבישול, ייבוש ואפייה של מזון המנצל אנרגיה סולארית לשם כך. תיאור מדעי ראשוני של תנור שמש מיוחס למדען הוראס דה סוסאר (אנ') בשנת 1767. למרות שעקרון בישול עם השמש פותח באופן ניכר בשנות ה-70 של המאה ה-19, ניתן למצוא דיונים לגבי התרה לבישול בשבת באמצעות השמש כבר במשנה. יתרונם של תנורים סולאריים הוא בכך שהם חוסכים שימוש בחשמל שנוצר ממשאבי טבע מתכלים ומזהמים (או גז בישול) וגם בכך שהם זמינים לשימוש גם במקומות שאין בהם גישה לתשתיות חשמל מסודרות. בנוסף לכך, לרוב בישול סולארי יהיה איטי בטמפרטורות נמוכות ועל כן נחשב לרוב בריא יותר. ישנם שלושה סוגים עיקריים של תנורי שמש: תנורי פאנל, תנורי קופסה ותנורים פרבוליים. תנור פאנל מורכבים משלושה חלקים - כלי בישול שייעודו לקלוט את הקרינה ולחמם את מזון ועל כן, לרוב, יהיה בעל צבע כהה. פאנלים מחומר שיחזיר את הקרינה בסביבת כלי הבישול בצורה מיטבית וימקד אותה ומעטפת שקופה שמטרתה לכלוא את החום שנוצר בסביבת כלי הבישול. יתרונו של תנור פאנל הוא קלות בנייתו וניידותו אך החיסרון שלו ביחס ליתר התנורים הוא בכך שהיעילות האנרגטית שלו נמוכה יחסית והבישול בו איטי. תנור קופסה מבוסס על תיבה מבודדת היטב שמטרתה לשמר את החום בתוכה. תנור כזה יהיה צבוע בשחור על מנת שיצבור כמה שיותר אנרגיה. לעיתים, הפאה העליונה תהיה שקופה כדי שיתאפשר לראות את הנעשה בפנים. החיסרון של תנורי הקופסה הוא כובדם היחסי, אך יתרונם מתבטא בבידוד ושימור אנרגיה בצורה טובה יותר מאשר בתנורי פאנל. למעשה, ישנה אפשרות לשלב פאנלים בתנור קופסה ובכך להרוויח גם משטח קליטת קרינה רחב וגם בידוד איכותי. חסרונם המובהק של שני התנורים שהוצגו לעיל ביחס לתנורי אפייה מודרניים המבוססים על חשמל או גז הוא הטמפרטורה הנמוכה יחסית אליה מגיע החום בתנור וזאת בשל פיזור האנרגיה הנקלטת במרחב גדול יחסית. תנור פרבולי מתגבר על הבעיה בכך שבאמצעות קונסטרוקציה הכוללת משטח קמור (ודומה לצלחת עמוקה או לקערה, תלוי בווריאציה) מצליחה למקד את האנרגיה הפוגעת במשטח לנקודה קטנה יחסית שנקראת הנקודה הפוקאלית. בנקודה זו ייתלה הסיר באמצעות מתלה ייעודי ויקלוט אל תוכו את החום הרב. החיסרון מבניית תנור באופן זה נובע ממספר אלמנטים. הראשון הוא הדיוק למול השמש שנצרך לטובת ניצול יעיל של האנרגיה. גם בניית התנור וגם השימוש בו לאחר מכן דורשים דיוק רב ביחס לתנורים האחרים ובמהלך הבישול יש לשנות את המיקום והצידוד של התנור כדי להתאימם לזווית השמש בשמיים. חיסרון נוסף בתנור נובע מהחום הממוקד שנוצר בו ומונע אפייה בו, אלא משמש בעיקר לבישול ולצלייה. דוד שמש מדיה וקבצים בנושא תנור שמש בוויקישיתוף אסף צ'רטקוף, בישול באור שמש - תנורים סולאריים, ‏4 ביוני 2012 סדנת אנרגיה סולארית שכוללת הדגמה של תנורי שמש Solar Ovens (באנגלית) topic/parabolic-cooker תנור שמש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בישול סולארי https://sunandcook.co.il/ Nichols, C. Alan, THE TRACKING SOLAR COOKER Emília Lešková, Jana Kubíková, Eva Kováčiková, Martina Košická, Janka Porubská, Kristína Holčíková, Vitamin losses: Retention during heat treatment and continual changes expressed by mathematical models, Journal of Food Composition and Analysis, After Processing: The Fate of Food Components 19, 2006-06-01, עמ' 252–276 doi: 10.1016/j.jfca.2005.04.014
דגל חמאס

דגל חמאס הוא דגלו של ארגון הטרור חמאס, תנועה אסלאמיסטית-סונית פונדמנטליסטית פלסטינית שהוקמה בשנת 1987. הדגל, בדומה לדגל ערב הסעודית, מורכב מכיתוב בצבע לבן בקליגרפיה ערבית של השהאדה – הכרזת האמונה האסלאמית (لَا إِلٰهَ إِلَّا الله مُحَمَّدٌ رَسُولُ الله - "אין אלוהים מלבד אללה; מוחמד שליח אללה") על רקע ירוק חלק – הצבע המסורתי שמזוהה עם האסלאם. בדומה לדגלים אסלאמיים אחרים, הצבע נגזר, על פי המסורת, מהגלימה הירוקה שעטה הנביא מוחמד. ברצועת עזה, הנשלטת על ידי הארגון, נעשה בדגל שימוש במקביל לדגל הפלסטיני וכן במפגני תמיכה של הארגון ביהודה ושומרון ובחלקים אחרים של העולם הערבי. מחוץ לחמאס וללא קשר אליו, דגל דומה משמש כמה מארגוני הג'יהאד הסלפי, ביניהם כמה משלוחותיו של ארגון אל-קאעידה, רק ששם הכיתוב בצבע לבן מופיע על רקע שחור ולא ירוק. ב-2014, היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, הנחה את גורמי אכיפת החוק לפעול להעמיד לדין כל מי שיניף דגלים של ארגוני טרור כגון דאעש, חמאס וחזבאללה במקומות ציבוריים. דגל ערב הסעודית דגל המדינה האסלאמית הדגל הפלסטיני דגל חזבאללה עדנה אדטו, היועמ"ש: מניפי דגלי חמאס, דאעש וחיזבאללה - לדין, באתר ישראל היום, 4 בספטמבר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלמאו

הלמאו (ברומנית: Halmeu; בהונגרית: Halmi, הלמי; ביידיש: האַלמין) היא עיירה בצפון מערב רומניה, ליד הגבול עם הונגריה. מחצית מתושביה רומנים, כשליש הונגרים וכ-3% צוענים. האזכור הראשון של הכפר בכתובים הוא משנת 1217. רוב תקופת קיומו השתייך היישוב להונגריה. במאה ה-18 הגיעו לכפר מהגרים יהודים מגליציה. במחצית השנייה של המאה ה-19 השתייך הכפר לאימפריה האוסטרו-הונגרית והכפר נכלל בשטח נפת וינוהרדיב. לאחר מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית נכלל הכפר ברומניה, בהתאם לחוזה טריאנון. לאחר תכתיב וינה נכלל הכפר בשטח הונגריה. לאחר מלחמת העולם השנייה הועבר הכפר שוב לרומניה, בהתאם לחוזה פריז והורחב, כדי לסייע למהגרים שהגיעו ממרמורש. בין שתי מלחמות העולם היו בהלמאו כ-1,300 יהודים. רובם השתייכו לקהילה האורתודוקסית ודיברו יידיש. בקיץ 1941 גרשו הרומנים לאוקראינה מספר משפחות יהודיות. באוגוסט נרצחו רבים מהמגורשים בקמניץ-פודולסקי. עם הכיבוש הגרמני במרץ 1944 היו בכפר כ-1,100 יהודים. באפריל 1944 הועברו יהודי הכפר לוינוהרדיב (נג'סולוש) ועד יוני 1944 גורשו לאושוויץ. אתר האינטרנט הרשמי של הלמאו הלמי (Halmi), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "הלמאו", באתר JewishGen (באנגלית) יהודה שוורץ, ‏ספר יזכור לקהילת האלמין, בספריית העיר ניו יורק