laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מסאוריה

מסאוריה (ביוונית: Μεσαορία; בטורקית: Mesarya Ovası - "מישור מסריה") הוא מישור רחב-ידיים בצורת משולש ובשטח של כ-1,000 קמ"ר, התופס את חלקו המזרחי של מרכז האי קפריסין. מישור מסאוריה שוכן בין הרי קירניה מצפון, הרי הטרואודוס מדרום וממערב והים התיכון ממזרח, והוא מכסה כתשיעית משטחו של האי. מיקומו בין שני רכסי הרים הקנה לו את שמו, שמשמעותו ביוונית היא "בין ההרים". אורכו של המישור הוא 65 ק"מ ממזרח למערב ורוחבו המרבי מגיע ל-35 ק"מ במזרחו. הוא שטוח למדי ומגיע עד לגובה של כ-325 מטרים מעל פני הים לכל היותר. המישור מחורץ במספר ערוצי אכזב, והנהר הארוך ביותר באי, פדיאוס/קלינדרה (Πεδιαίος/Kanlıdere) חוצה אותו ממערב למזרח. עד לפני כמיליון שנים היה המישור שקוע מתחת לפני הים בין שני איים המהווים כיום את שני רכסי ההרים שמדרום ומצפון לו. המישור התרומם ויצר את האי קפריסין, אך שב וכוסה מספר פעמים עד שקיבל את צורתו הנוכחית בפליסטוקן. עד המאה ה-1 לפנה"ס היה המסאוריה מכוסה ביער צפוף, אז זה נכרת, והדבר גרם לסחיפת הקרקע. הצמחייה הטבעית במישור מוגבלת לשיחים ולעשב המשמשים כמזון לעדרים. למרות זאת המסאוריה הוא אסם החקלאות המרכזי של האי, אך הענף תלוי לחלוטין בגשמי החורף המעטים יחסית למשקעים היורדים בהרים ובהשקיה. המישור מיושב בצפיפות ולצד כפרים רבים שוכנות בו הערים ניקוסיה, לפקושה ופמגוסטה. מאז פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974 מחולק המישור בין הרפובליקה של קפריסין מדרום והרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין מצפון.
גלי טימן

גלי טימן (נולדה ב-1969) היא אמנית פלסטית קונספטואלית ישראלית. נולדה בתל אביב, בתם של עפרה ושלי טימן. סבה, אבי אביה, הוא שחקן תיאטרון המטאטא, יעקב טימן. סבה, אבי אמה, הוא עו"ד נחמיה סלומון, מוותיקי עורכי הדין בישראל, בן למשפחת סלומון הירושלמית. היא בוגרת בית הספר לאמנות "קמרה אובסקורה" ו"המדרשה לאמנות" ברמת השרון. בעלת תואר ראשון בספרות. השלימה תואר שני באמנות ב-Central Saint Martin בלונדון. טימן הציגה מספר תערוכות יחיד בישראל ובלונדון, וכן השתתפה בתערוכות של אמנות קונספטואלית ובפרויקטים שונים של אמנות רב תחומית. כמו כן היא אוצרת של תערוכות ופרויקטים של אמנות רב תחומית. אצרה תערוכות שונות בחללים אלטרנטיביים, כולל במכולת שכונתית ברח' רש"י בלב תל אביב, שירותי קולנוע 'לב' ועוד. עבודות צילום שלה מעטרות את כתב העת המקוון לשירה "דג אנונימי?". "בוגרת עם תעודות", גלריה לימבוס "חדר חקירות", בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב, 2007 "איש הצללים", בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב, 2009 "המשחק", בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב, 2010 Lost own voice, גלריית Tenderpixal, לונדון, 2011 פרסמה ספר אמן The story of Popsy Niveron (עם תמיכה של קרן רבינוביץ) 2014 It was in the bag with the spices, That's the only clue, גלריה אלפרד, 2015 It was a dark and stormy night, בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב, 2016 האגף לשיפור, גלריה אלפרד, תל אביב, ספטמבר 2017. מדעי ההתבוננות, בית האמנים ע"ש זריצקי תל אביב, אוקטובר 2019 טייטלבאום - משפחה", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, 2004 "טומבו", תל אביב, 2004 (גם אוצרת) "התוצרת", פלורנטין, תל אביב, 2008 "מקרה עין", הסדנה לאמנות, יבנה, 2009 "סלח לי אבי כי חטאתי", קולנוע לב דיזנגוף תל אביב, אפריל 2010 (גם אוצרת) "אודה לים", גלריה צדיק, יפו 2011 "קסנון", תערוכה זוגית, עם אילת צין, בית האמנים, 2012 (מלגת קרן רבינוביץ) Bright, קיץ 2016, לידס, אנגליה (עבודה שלה נמכרה בערב הפתיחה) Girl Town, ספטמבר 2016, לונדון, אנגליה איתקה, 2017, מכללת אורנים, אוצרת טלי כהן גרבוז Girl Town, גלריה אלפרד, תל אביב, דצמבר 2017 Because we can, קיץ 2018, צרפת Open, בגלריית Old Truman Brewery, אוקטובר 2018, לונדון Open, דצמבר 2018, אמסטרדם. קופסת אוכל, נובמבר 2012, גלריית מכון המים, גבעתיים אלברט והנקודות: חדרי קריאה, גלריית אלפרד, מרץ 2013, תל אביב. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרטחנה

האם התכוונתם ל... קרטחנה (ספרד) – עיר בספרד. נוסדה בשנת 228. נקראה בתחילה קַרְתְּ חַדַשְתְּ (כמו קרתגו) ואחר כך "קרתגו חדשה". קרטחנה (קולומביה) – עיר בקולומביה, שמה המלא הוא "קרטחנה דה אינדיאס". נוסדה בשנת 1533.
אם חורגת

האם התכוונתם ל... משפחה מורכבת – האֵם החורגת במשפחה מורכבת אם חורגת (טלנובלה) – סדרת טלוויזיה מקסיקנית
אולשטין

אוֹלְשְטִין (מפולנית: ‏Olsztyn‏Ⓘ‏; בגרמנית: Allenstein, אָלֶנְשְטַיין; בליטאית Olštynas) היא בירת פרובינציית ורמיה-מזוריה שבצפון פולין, על נהר הלינה (Łyna). אוכלוסיית העיר מונה כ-175,000 איש. המסדר הטווטוני החל בבניית טירה במקום בו שוכנת כיום אולשטין בשנת 1347, והישוב מוזכר לראשונה בכתבים בשנת 1348. שמה המקורי בגרמנית, אלנשטיין, משמעו הטירה על נהר האל (Alle), כיום נהר הלינה. ממלכת פולין כבשה את העיר פעמיים, בשנת 1410 וב-1414, אך לאחר מכן היא הוחזרה למדינת המסדר הטווטוני. אלנשטיין הצטרפה לפדרציה הפרוסית ב-1440 ומרדה באבירים הטווטונים ב-1454 במסגרת מלחמת שלוש עשרה השנים ולאחר המלחמה היא הועברה לחסות הכתר הפולני. קופרניקוס היה מנהלה של העיר בין 1516 ל-1521, והיה אחראי על הגנתה בזמן המלחמה בין המסדר הטווטוני לבין ממלכת פולין (1519–1524). אלנשטיין סופחה לפרוסיה ב-1772 במסגרת חלוקת פולין הראשונה, ובצנזוס שנערך באותה שנה נרשמו ביישוב 1,770 איש. אלנשטיין הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית ב-1871 לאחר איחוד גרמניה. בעקבות הפסד גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, בוטלה מדינת פרוסיה, וגבולות פולין הורחבו וכללו גם אזור ורמיה-מזוריה. תושביה הגרמנים של אולשטיין גורשו, ובמקומם יושבו תושבים פולניים שעברו למקום, חלקם מהגרים פולנים מהאזורים שסופחו לברית המועצות בקו קרזון, והעיר הפכה לחלק מפולין. יהודים נזכרים לראשונה כתושבי העיר בשנת 1764. היישוב היהודי בעיר היה קטן ברב שנות קיומו. לרשות הקהילה לא עמדו מוסדות ציבור עצמאיים, כמו בערים אחרות בפולין. מרבית מתושביה היהודים התפרנסו ממסחר. בין שתי מלחמות עולם הצטמצמו מקורות העבודה ויהודי העיר סבלו מאנטישמיות. בשנת 1942 פעל גטו בעיר אליו גם הגיעו פליטים מערים אחרות. ב-7 באוקטובר שולחו יהודי העיר למחנה ההשמדה טרבלינקה. רובם נרצחו. גרמניה גלזנקירכן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה (מ־1992) מדיה וקבצים בנושא אולשטין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולשטין אולשטין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אולשטין OLSZTYN | מרכז מורשת יהדות פולין, באתר web.archive.org, ‏2018-05-13 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נסיגת צה"ל מסיני

ישראל הסיגה את צבאה מחצי האי סיני שלוש פעמים במהלך שנות קיומה. האם התכוונתם ל... נסיגת צה"ל ממזרח סיני (1949) - לאחר מבצע חורב נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957) – בעקבות משבר סואץ ובלחץ המעצמות נסיגת צה"ל מסיני (1980–1982) – בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים תוכנית ההתנתקות
בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז

HEC Paris בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז (בצרפתית: L'École des hautes études commerciales de Paris ובקיצור HEC), נחשב לאחד מבתי הספר הגדולים בצרפת והנקראים: גרנד אקול. בית הספר נוסד בשנת 1881, וכמו ESCP Europe הוא מנוהל וממומן בידי לשכת המסחר והתעשייה של פריז (La chambre de commerce et d'industrie de Paris). בית הספר הוקם כדי לאחד את כל בתי הספר למסחר בצרפת. במסגרת זו של HEC קיימות קבוצות לימוד מסחר ותעשייה, כמו המוסד הגבוה למנהל עסקים l'Institut supérieur des affaires, ISA והמרכז ללימודי המשך. המרכז להשתלמויות בעסקים של פריז התאחד עם קבוצת HEC בשנת 1999. קבוצת HEC מציעה לימודים בתחומים רבים: קורסים קלאסיים שכדי להתקבל אליהם יש לעבור מכינה קדם אקדמית תחרותית (בשם Prėpa HEC), ורק 5% הטובים ביותר מתקבלים, בהתאם לתהליך הקבלה לבתי הספר הגבוהים של צרפת. כמו כן, מתקיימים לימודים לקבלת תואר שני במדע, MBA, ולימודים לתואר דוקטור שהם בתחום המקצועי וכוללים תואר מקצועי. HEC נחשב מזה שנים ארוכות לאחד מבתי הספר הגבוהים היוקרתיים, התחרותיים והאיכותיים באירופה והוא ממוקם בקביעות בצמרת הדירוגים של תוכניות ה MBA בעולם (פיינשל טיימס, האקונומיסט ועוד). הקמפוס האוניברסיטאי של HEC ממוקם החל משנת 1964 במסגרת עיריית ג'ואי-און-ג'וזאז (Jouy-en-Josas), כחלק מאזור השטח העירוני של איוולין (Yvelines). מדיה וקבצים בנושא בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז, ברשת החברתית פייסבוק בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז, ברשת החברתית אינסטגרם בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז, ברשת החברתית LinkedIn בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז, סרטונים בערוץ היוטיוב בית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז, באתר פינטרסט ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא פריז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרטחנה (ספרד)

קרטחנה (Cartagena) היא עיר נמל בקהילה האוטונומית של מורסיה בספרד, לחוף הים התיכון. נכון ל-2018, היו בעיר כ-213,943 תושבים. היא משמשת כבירתה האדמיניסטרטיבית של הקהילה האוטונומית (בית הנבחרים נמצא בה). כלכלת העיר מתבססת על הנמל, מספנות, תעשייה כימית ותיירות. קרטחנה הוקמה בשנת 228 לפנה"ס בידי המצביא הקרתגני עזרובעל, תחת השם קַרְתְּ חַדַשְתְּ (זהה לשמה של קרתגו עצמה). בשנת 209 לפנה"ס נכבשה בידי סקיפיו ועברה לידי הרומאים, שכינו אותה Carthago Nova. כבר אז היה בה נמל משגשג ששימש לייצוא הכסף והזהב שנכרו בסביבה. בשנת 425 בזזו אותה הוויזיגותים. בתקופת הכיבוש המוסלמי שוקמה והורחבה. ב-1269 צורפה לממלכת אראגון. בזמן הממלכה הספרדית שימשה כבסיס של חיל הים הספרדי (הארמדה). ב-1873 פרצה בה המרידה הקנטונליסטית ברפובליקה הספרדית הראשונה. בעת מלחמת האזרחים הספרדית היה בה בסיס ימי של הצבא הרפובליקני. אתר האינטרנט הרשמי של קרטחנה קרטחנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מעין מזור, מבוא קצר לתולדות רומא, כרמל, 2021, עמ' 82 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
אורי אלון (סופר)

אוֹרי אֵלון (נולד ב-8 באפריל 1981, תשמ"א) הוא סופר, מאייר, תסריטאי ויוצר קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה כיוצר ותסריטאי הסדרה שטיסל. אורי אלון נולד בקיבוץ שלוחות וגדל בבית אל. למד בישיבת שיח שבאפרת אצל הרב שג"ר ושירת בצה"ל כחובש קרבי. בהמשך למד תסריטאות במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות, שם כתב את התסריט לסרט הקצר "טופו" בבימויה של אורית בן-חור רז. בנוסף למד ציור אצל הצייר ליאוניד בלקלב. אלון שימש כתסריטאי בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "סרוגים" (עונות שנייה ושלישית, ששודרה ב-YES) שיצרו לייזי שפירא וחוה דיבון, העוסקת בעולם הפנויים-פנויות של המגזר הדתי לאומי בירושלים. בשנת 2013 יצר וכתב את סדרת הדרמה "שטיסל" (עבור YES) העוסקת בעולם החרדי בשיתוף עם יהונתן אינדורסקי. בעונתה הראשונה והשנייה זכתה "שטיסל" ב-17 פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, בהם פרס התסריט לאינדורסקי ולאלון. הסדרה נמכרה בשנת 2018 לרשת נטפליקס ומשודרת בעשרות מדינות ברחבי העולם. ב-2018 יצר יחד עם יהונתן אינדורסקי את המיני-סדרה "אוטונומיות" (עבור HOT), המתרחשת תחת היסטוריה חלופית, בה מפוצלת מדינת ישראל לשתיים: מדינה חילונית ואוטונומיה חרדית. הסדרה זכתה בנובמבר 2018 בפרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בז'נבה. באוקטובר 2018 עלתה הסדרה "המנצח", אותה יצר אלון עבור YES. ב-2020 הוכרזה זכייתו בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום הקולנוע. אלון פרסם סיפורים קצרים בעיתונים וכתבי עת שונים, ובשנת 1998 זכה עם סיפורו "אומרים עכשיו התור שלך, אייר" בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" (הסיפור נכלל גם באנתולוגיה "אוטוטו"). בשנת 2008 פרסם את ספרו הראשון, "המופע הנסתר", שזכה בפרס שר המדע, התרבות והספורט לספר ביכורים, ומאז שנת 2010 פרסם חמישה ספרי ילדים. ערך מורחב – משפחת אלון אורי אלון הוא בנם של הסופרת אמונה אלון והשר והח"כ לשעבר הרב בני אלון ולו חמישה אחים ואחיות. הוא נכדם של השופט פרופ' מנחם אלון והרב פרופ' פינחס פלאי. שניים מגיסיו הם העורך והמשורר אלחנן ניר והמשורר והקולנוען עמיחי חסון. אלון נשוי ומתגורר עם משפחתו ביישוב תקוע. המופע הנסתר, כתר, 2008 המלך גוגול (מאייר: מורן ברק), כתר, 2010 בשוק של ז'קרובאט : אגדה על פי יוסף מוקיר שבת (מאייר: מנחם הלברשטט), כתר, 2015 התרנגולים שהפכו לעזים (מאייר: מנחם הלברשטט), כתר, 2016. יצא גם במסגרת ספריית פיג'מה סל מלא תאנים (מאייר: מנחם הלברשטט), הוצאת תכלת, 2017. יצא גם במסגרת ספריית פיג'מה הדרך הארוכה (מאייר: מנחם הלברשטט), הוצאת תכלת, 2022. יצא גם במסגרת ספריית פיג'מה אמונה אלון, גרב, ספריית בית אל, 2000 רשימת הפרסומים של אורי אלון, בקטלוג הספרייה הלאומית אורי אלון, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי" ירעם נתניהו, שליפות עם אורי אלון, באתר nrg‏, 3 ביוני 2008 אורי אלון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אורי אלון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אורי אלון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי אלון, דף שער בספרייה הלאומית אורי אלון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יאיר רוה, סרט קצר ליום הזיכרון מערכת, הסדרה 'אוטונומיות' זכתה בפרס בינלאומי, באתר כיפה, ‏11 בנובמבר 2018 חדשות כיפה, ‏אלו הזוכים בפרס 'תרבות יהודית' על שם אורי אורבך, באתר כיפה, 22 בדצמבר 2020 אוטוטו - עשרים ושמונה סיפורים, עורך: אסף גברון, הוצאת זמורה ביתן, 1999 זוכי פרס שר התרבות בתחום הספרות לשנת תשס"ח
מרים חד גדיא

חד גדיא (1895 – 1982) הוא כינויה של מרוסיה (מרים) ניסנהולץ, ציירת ישראלת ילידת רוסיה, מתלמידות בית הספר לאמנות "בצלאל" בשנותיו הראשונות. ניסנהולץ נולדה ברוסיה וגדלה בכפר קודמה שבקרבת אודסה. למשפחת רוקחים ציונית. האם למדה רוקחות, לאחר שקיבלה מהוריה כספי נדוניה לאחר נישואים קצרים. בעקבות תערוכת "בצלאל" שנערכה ב-1911 באודסה, נסעה לארץ ישראל, ונרשמה ללימודים במחזור השלישי של "בצלאל". קבלתה של אישה למוסד, שבו למדו עד אז גברים בלבד, עוררה תרעומת בקרב תלמידי המוסד, והתלמידים ארגנו חרם כנגד קבלתה. בנוסף לכך, הופעתה של ניסנהולץ הייתה פרובוקטיבית והיא, כפי שהעיד נחום גוטמן, "הלכה בשערות מסופרות כבחור – והייתה ראשונה לאופנה זו בכל המזרח התיכון".[דרוש מקור] על פי עדותה של ניסנהולץ, הייתה זו היא אשר המציאה את הכינוי שדבק בה – "חד גדיא", בשל זריזותה בטיפוס על הרי ירושלים. ב-1917, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, נמלטה לאלכסנדריה, כיוון שלא הייתה לה אזרחות עות'מאנית. במצרים הכירה את רפאל חיים אבולעפיה, בן למשפחת אבולעפיה מראשון לציון. לזוג נולדו שתי בנות: שלומית ואורה, והם גרו בתל אביב. לאחר כ-14 שנות נישואין נפרדו בני הזוג. ב-1921 נסעה חד גדיא לווינה, שם למדה את אמנות הבטיק. במהלך שנות ה-20 הייתה מעורבת בשורה של פרויקטים אמנותיים, כגון פתיחת בית ספר לאמנות ביפו יחד עם הפסל יוסף קונסטנט (קוסטנטינובסקי) וליב הלפרין. בין היתר הציגה אצל יעקב פרמן, ואף הייתה שותפה לקבוצת האמנים "התומר" שארגן פרמן. בין השנים 1929–1932 חייתה בגפה בניו יורק, שם התפרנסה מציור דיוקנאות. עם שובה לארץ ישראל השתקעה בירושלים והייתה בקשרים רומנטיים עם המשורר אלכסנדר פן. מאוחר יותר נישאה לסוחר אמריקאי בשם ריצ'רד האריס, והיגרה עמו לקהיר. עם התקדמות צבאות גרמניה הנאצית אל עבר מצרים במהלך מלחמת העולם השנייה, ברחה לניו יורק. במהלך שנות ה-50 נישאה בשלישית למאייר אמריקאי. כעבור כמה שנים נפרדה ממנו וחזרה לישראל. היא התיישבה בעין כרם, ואחר כך במושבת האמנים בצפת. עבודותיה משנות ה-70 כללו דימויים מופשטים, העשויים מריבועים גאומטריים צבעוניים. נקברה בבית העלמין של קיבוץ מחניים. בשנת 2014 שונה שם הגלריה של שלוחת בצלאל, שפעלה בתל אביב-יפו, על שמה של חד גדיא ונקראה "גלריה מרים ניסנהולץ" הערך "חד-גדיא", בתוך 'נשים בישראל: לקסיקון', עמ' 67, עם עובד בשיתוף ירחון נעמת, 1991. נעמה צפרוני, "קודם תסתרקי", קו אדום הקיבוץ המאוחד (2024) מרים חד גדיא, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל תמר רותם, עכבר העיר אונליין, חד גדיא: האשה שזרקה את אלכסנדר פן, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2009 אבולעפיה מרים חד גדיא, באתר "אלבום המשפחות - עדת ראשון לציון" ראו: חגית פלג רותם, ‏אקדמיה בתמונות: שתי תערוכות פותחות את שנת הלימודים בבצלאל, באתר גלובס, 26 באוקטובר 2014
מרמרה

האם התכוונתם ל... ים מרמרה – ים הנמצא בין הים השחור לים התיכון מחוז מרמרה – אחד משבעת מחוזות טורקיה אוניברסיטת מרמרה – האוניברסיטה השנייה בגודלה בטורקיה מאווי מרמרה - אחת מהספינות שהשתתפו במשט לעזה
אלאן קרדק

אלאן קרדק (בצרפתית: Allan Kardec; נולד איפוליט לאון דניזראר ריוואי: Hippolyte Léon Denizard Rivail‏; 3 באוקטובר 1804 - 31 במרץ 1869). מייסדו של זרם דתי-פילוסופי הידוע בשם "ספיריטיזם" (Spiritism) המאמין בתקשורת עם רוחות רפאים. מכנים אותו לעיתים בכתבים: מנחה ספיריטיזם. עבודתו משפיעה כיום על חיי התרבות בברזיל. לאון ריוואי נולד בעיר ליון במשפחה שעסקה בתחום המשפטים. למד בבית ספר יסודי עד גיל 10 ואז משפחתו הבורגנית העבירה אותו להמשך לימודים בעיר אחרת. שם הוא למד בפנימייה עם עוד צעירים בני גילו מהחברה האירופאית הנבחרת. הוא למד מספר שפות, אנגלית, גרמנית והולנדית. זוכה להשפעה ניכרת של יוהאן היינריך פסטלוצי שלוותה אותו בהמשך חייו, ובאה לידי ביטוי בעקרונות הפדגוגיה של שיטת הספיריטיזם, של אחווה אוניברסלית ופתיחות כלפי נשים. בתחילת דרכו היה תלמידו של פסטלוצי. לאון ריוואי הביא לצרפת את רעיונותיו ואת שיטות בית הספר שלו. בשנת 1820 הוא בא לגור בפריז ובשנת 1824 פותח קורס פרטי בשיטת פסטלוצי. הוא פרסם ספרים רבים בתחום, ביניהם תוכנית מוצעת לשיפור חינוך ממלכתי שזכה בפרס "האקדמיה המלכותית של אראס" בשנת 1828. בשנת 1832 נשא את אמלי גבריאל בודה, מורה בבית ספרו שעובדת עמו להמשכת יצירתו הפדגוגית. כאשר מוטל עליהם לסגור את בית הספר בגלל קשיים כספיים, הוא מתרגם טקסט גרמני ומפרסם אותו כדי להתפרנס. המשיך לתת שיעורים בחינם, בתחומי הכימיה, הפיזיקה, האנטומיה והאסטרונומיה. הוא המשיך בתחום הפוזיטיביזם ונמשך לעל-טבעי. הודות לנטייתו זו, הוא מוזמן להנחות ולפקח על שולחנות מתנדנדים במהלך סיאנסים בתחום הספיריטיזם. המשתתפים מבקשים ממנו לערוך סדר, בזמן קבלת המסרים מהרוחות. מהלכים אלה הביאו אותו לכתיבת ספרו על הרוחות. בשנת 1855 נחשף לנושא השולחנות המתנדנדים, אופנה המגיעה מארצות הברית. בתקופה זו שינה את שמו לאלאן קרדק, שם המקביל לזה, לפי אמונתו, שנשא בגלגולו הקודם. הודות למספר אנשים שעבדו בתחום ביחד עמו, במשך מספר שנים, בצורה של מדיומים שקולטים מסרים, הוא מסיק מסקנות ויוצר את תורתו. העיקר כתוב בספר הרוחות 1857 ובספר המדיומים 1861. כך הוא כותב את חמשת הספרים בבסיס הספיריטיזם, שממשיכים להדפיסם גם בימינו אלה. הוא יוצר את כתב העת ספיריט היוצא לאור גם כיום בכמה שפות בעולם. לדעתו: "האדם איננו עשוי רק חומר, יש בתוכו עיקרון חושב, המחובר לגופו הפיזי עד שיעזוב אותו, כמו שעוזבים בגד, כאשר גלגול הנשמה שלו מסתיים. מרגע שהם כבר לא בגוף הפיזי, המתים יכולים לתקשר עם החיים, אם בדרך ישירה, ואם באמצעות מדיומים, בצורה נראית לעין" (מתוך ספר הרוחות) נפטר בשנת 1869 והשאיר טקסטים רבים לא גמורים. כמו למשל הספר: תחזיות בנושא הספיריטיזם שהיה בין דפיו. כל הטקסטים יצאו לאור שנים מספר לאחר מותו. בקבורתו נאמר עליו ועל פעילותו, שהספיריטיזם איננה דת, אלא מדע. הוא השפיע רבות על שיקו שביאר הסופר הפורה ואיש הספיריטואליזם הברזילאי שכתב כ-412 ספרים בתחום רוחני זה. על קברו נרשם: "להיוולד, למות, להיוולד מחדש ולהתקדם, זהו החוק". קברו הממוקם בפריז, היה למקום עליה לרגל של מאמיניו, הבאים לחפש השראה. קברו מוקף לעיתים קרובות בחסידיו המבקשים לגונן על הקבר מפני תיירים המנסים לצלם אותו. מדיה וקבצים בנושא אלאן קרדק בוויקישיתוף אלאן קרדק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אילונה אלק

אילונה אלק-שהרר (בהונגרית: Elek-Schacherer Ilona; ‏17 במאי 1907 – 24 ביולי 1988) הייתה סייפת יהודייה-הונגריה. האלופה האולימפית הראשונה שזכתה פעמיים ברציפות (ברלין 1936 ולונדון 1948) ואלופת העולם ברומח בעלת 18 מדליות, מהן 11 מדליות זהב. נחשבת לאחת הסייפות הגדולות בהיסטוריה. אחותה מרגיט אלק סגנית אלופת עולם ברומח אישי (ורשה 1934 וסן רמו 1936). אלק-שהרר נולדה בבודפשט. אחותה הצעירה, מרגיט אף היא הייתה סייפת מצטיינת. באליפות אירופה בסיף שנערכה בבודפשט, בשנת 1933 זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי. באליפות אירופה בסיף שנערכה בוורשה, פולין בשנת 1934 זכתה אלק בשתי מדליות זהב בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי. באליפות אירופה בסיף שנערכה בלוזאן, שווייץ בשנת 1935 זכתה אלק פעם נוספת בשתי מדליות זהב בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי. באליפות אירופה בסיף שנערכה בסן רמו איטליה בשנת 1936 זכתה אלק במדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי. באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח אישי. במדליית הכסף זכתה הלנה מאייר מגרמניה האלופה האולימפית מאמסטרדם 1928 ובמדליית הארד זכתה האלופה היוצאת מלוס אנג'לס 1932 אלן פרייס מאוסטריה, שלוש המנצחות הן יהודיות. בטקס חלוקת המדליות מאייר לבשה את המדים הרשמיים שכללו את צלב הקרס והצדיעה במועל יד, כמו שאר ספורטאי גרמניה. באליפות העולם בסיף הראשונה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1937 זכתה אלק בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי ומדליית כסף בתחרות רומח אישי. עקב מלחמת העולם השנייה לא נערכו שתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) וכך נמנע ממנה לזכות במדליות נוספות. באליפות העולם בסיף שנערכה בהאג, הולנד בשנת 1948 זכתה אלק במדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי. באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח אישי והגנה על תוארה לאחר 12 שנים. במדליית כסף זכתה קארן לחמן מדנמרק ובמדליית ארד זכתה פרייס. באליפות העולם בסייף שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1951 זכתה אלק בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח אישי ומדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי. באליפות העולם בסיף שנערכה בקופנהגן, דנמרק בשנת 1952 זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה אלק במדליית כסף בתחרות רומח אישי. במדליית זהב זכתה אירנה קמבר-קורנו מאיטליה ובמדליית ארד זכתה קארן לחמן. באליפות העולם בסיף שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1953 זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי. באליפות העולם בסיף שנערכה בלוקסמבורג, בשנת 1954 זכתה אלק בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי ומדליית כסף בתחרות רומח אישי. באליפות העולם בסיף שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1955 זכתה אלק בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי ומדליית ארד בתחרות רומח אישי. באליפות העולם בסיף שנערכה בלונדון, בריטניה בשנת 1956 זכתה אלק במדליית ארד בתחרות רומח קבוצתי. אילונה אלק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אילונה אלק, באתר olympedia.org אילונה אלק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יהודים בספורט אילונה אלק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אליפות העולם הראשונה בסייף נערכה בשנת 1937 בפריז. באופן רשמי, התחרויות הבינלאומיות שקדמו לה, אינן נחשבות כאליפות עולם בסייף, בין השאר מכיוון שהמדינות שהשתתפו בהן כללו אך ורק מדינות מאירופה. למרות זאת, ניתן להתייחס אליהן כאליפות עולם בסייף או כאליפות אירופה בסייף.
המלאכיות של צ'רלי (סרט, 2000)

המלאכיות של צ'רלי הוא סרט פעולה קומי משנת 2000, שבו משחקות קמרון דיאז, דרו ברימור ולוסי לו שלוש נשים שעובדות בשביל סוכנות חקירות פרטיות. הסרט מבוסס על סדרת הטלוויזיה מסוף שנות השבעים, המלאכיות של צ'רלי. הסרט הופק על ידי "Tall Trees Productions" ו"Flower Films" והופץ על ידי סרטי קולומביה. ביל מארי משחק בסרט את בוזלי, ובסרט משחקים גם טים קארי וסם רוקוול. ב-2003 יצא סרט המשך לסרט, "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה". נטלי (דיאז), דילן (ברימור) ואלכס (לו) הן ה"מלאכיות", שלוש נשים מוכשרות מחוספסות ומושכות, שעובדות כחוקרות פרטיות בשביל מיליונר סמוי בשם צ'רלי (מדובב על ידי, ג'ון פורסיית', שדיבב את הדמות גם בסדרת הטלוויזיה). צ'רלי משתמש ברמקול כדי לתקשר עם המלאכיות ועם העוזר שלו, בוזלי (מאריי). משימתן של המלאכיות היא למצוא את אריק נוקס (רוקוול), גאון שיצר מערכת מהפכנית לזיהוי קול ובעל חברה משלו, "Knox Enterprises", כי הוא "כביכול" נחטף על ידי רוג'ר קורווין (קארי), שמנהל חברת תקשורת לוויינים המכונה "Redstar". המלאכיות מסתננות למסיבה שארגן קורווין ומבחינות ב"איש הרזה והמפחיד" (גלובר), שנראה בקטעי הווידאו של החטיפה של נוקס. לאחר שהמלאכיות מאחדות את נוקס עם השותפה העסקית שלו ויויאן ווד (קלי לינץ') צ'רלי מסביר להן שהן חייבות לקבוע אם האיש הרזה גנב את התוכנה של נוקס. המלאכיות חודרות למפקדת Redstar, עוברות את מערכת הביטחון, ומתקינות תוכנה במחשב הראשי, שתאפשר להן לחקור יותר טוב מה קורה בחברה. הן נותנות לבוזלי את המחשב הנייד שמותאם עם המחשב הראשי של החברה. דילן נענית בחיוב להצעה של נוקס לבלות איתו את הלילה, אך היא מגלה באותו ליל שהוא זייף את החטיפה בעזרת ויויאן והאיש הרזה. נוקס יורה בדילן, ונראה כי הרג אותה, אך היא נמלטת ללא פגע. גם נטלי ואלכס מותקפות, והאיש הרזה רוצח את קורווין. המשרדים של צ'רלי מפוצצים, אך מקלט רדיו שורד בין שברי האבנים, והמלאכיות מאתרות את בוזלי לאחר שהוא מדבר איתם באמצעות משדר רדיו שמושתל בשיניו. המלאכיות מחלצות את בוזלי ומביסות את ויויאן, את האיש הרזה ועוד כמה מאנשיהם. כשנוקס נמלט עם מסוק חמוש בטילים, בוזלי עוזר למלאכיות להגיע למסוק, ובסופו של דבר המלאכיות מצליחות לפוצץ את המסוק, ונוקס נהרג בזמן שהמלאכיות נוחתות בים. כשהן מבינות שבידן האפשרות לראות סוף סוף את צ'רלי פנים אל פנים, המלאכיות נכנסות לבית החוף של נוקס, אך צ'רלי כבר עזב. הוא מברך אותן מרחוק על עבודתן הטובה, ושולח אותן ואת בוזלי לחופשה. כשצ'רלי מדבר עם המלאכיות בטלפון, דילן חושדת שראתה אותו בזמן שדיבר אליהן בטלפון הנייד שלו. "המלאכיות של צ'רלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המלאכיות של צ'רלי", באתר נטפליקס "המלאכיות של צ'רלי", באתר AllMovie (באנגלית) "המלאכיות של צ'רלי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המלאכיות של צ'רלי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המלאכיות של צ'רלי", באתר Metacritic (באנגלית) "המלאכיות של צ'רלי", באתר אידיבי "המלאכיות של צ'רלי", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "המלאכיות של צ'רלי", באתר Prime Video (באנגלית) "המלאכיות של צ'רלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)