laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לא ראיתי לא שמעתי

לא ראיתי, לא שמעתי (במקור: See No Evil, Hear No Evil) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1989 אשר מספר על שני חברים, אחד חירש ואחד עיוור, שעובדים יחד כדי לאתר שלישיית פושעים ולנקות את שמם משוד שלא ביצעו. את הסרט הפיק מארווין וורת' ומככבים בו ג'ין ויילדר, ריצ'רד פריור וקווין ספייסי. זהו שיתוף הפעולה השלישי בין צמד הקומיקאים ויילדר ופריור אחרי ששיחקו יחד בסרט קו הכסף ב-1976 ולאחר מכן בסרט שגעון על תנאי שנעשה ב-1980. עיוור בשם וולי קאריו (בגילומו של ריצ'רד פריור) וחירש בשם דייב ליונס (בגילומו של ג'ין ויילדר) הופכים, למרות קשיי התקשורת ביניהם, לחברים טובים אחרי שוולי מגיע לחנות של דייב ומבקש אצלו עבודה. באחד הימים נכנסים לחנות שני רוצחים שכירים, איב (בגילומה של ג'ואן סברנס) וקירגו (בגילומו של קווין ספייסי) ויורים באדם שמחזיק מטבע זהב יקר עליו יש שבב אלקטרוני אותו צריך ברון הפשע סאת'רלנד (אנתוני זברה) שגם שלח את השניים לבצע את השוד, אלא שהאיש שנורה שם את המטבע בתיבת הטיפים שנמצאת על הדלפק בחנות. במהלך הירי עומד דייב בגבו לשודדים ולא שומע את הירייה, וולי שנמצא מחוץ לחנות שומע את הירי, נכנס פנימה אבל היות שהוא לא רואה את הגופה, הוא נתקל בה ונופל עליה. כשדייב מגיע לעזור לו הוא רואה את האקדח ומרים אותו, אלא שאז מגיעה המשטרה והשניים נעצרים כחשודים במעשה. במשטרה מבינים מהר מאוד כי השניים לא עדים מהימנים, אבל שלישיית השודדים מבינה שיש לחסל את שני העדים. דייב רק זוכר איך נראים הרגליים של הבחורה שהייתה חברה בכנופיית השודדים ווולי יכול לזהות אותה רק לפי ריח הבושם שלה. איב וקירגו מתחזים לעורכי דין כדי להוציא את דייב ואת וולי מהמעצר ובכך יוכלו לחסלם. מרגע זה ואילך מתחילה קומדיה של טעויות הזויה כשהשודדים רודפים אחרי צמד החברים במטרה להחזיר את המטבע שנמצא ברשותם, אבל השניים מצליחים להתחמק שוב ושוב, ברוב הפעמים אפילו מבלי לשים לב ולדעת שהצליחו לחמוק ובלי הבנה מדוע בכלל רודפים אותם. כשחברת ההפקה חיפשה ליצור סרט נוסף בכיכובם של ויילדר ופריור, הסכים ויילדר לקחת חלק רק אחרי שהורשה לעשות שינויים בתסריט ולהיות חלק ממנו. למרות השינויים ספג הסרט ביקורות שליליות מאוד. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל הסרט את הציון הנמוך של 18% בלבד מתוך 11 ביקורות. מבקרים רבים שיבחו את ההופעה של ויילדר ושל פריור, ואת ההופעות של קווין ספייסי, אבל רובם הסכימו כי התסריט היה נורא. מבקר הקולנוע הידוע רוג'ר איברט משיקגו סאן טיימס הגדיר את הסרט כ"נפל אמיתי". בעיתון הדזרט מורנינג ניוז תיארו את הסרט כטיפשי, עם תסריט אידיוטי. עוד נכתב שם כי מדובר בסיפור מאולץ הכולל יותר מדי בדיחות לנוער. למרות הביקורות הנוקבות, זכה הסרט לעדת מעריצים גדולה ואף רשם הצלחה קופתית. בשנת 2006 יצא לאור בבוליווד סרט המבוסס על "לא ראיתי לא שמעתי" (ונקרא פייר מוהן), שביים סאכין פילגהונקר ההודי. "לא ראיתי לא שמעתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לא ראיתי לא שמעתי", באתר נטפליקס "לא ראיתי לא שמעתי", באתר AllMovie (באנגלית) "לא ראיתי לא שמעתי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לא ראיתי לא שמעתי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "לא ראיתי לא שמעתי", באתר Metacritic (באנגלית) "לא ראיתי לא שמעתי", באתר אידיבי "לא ראיתי לא שמעתי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "לא ראיתי, לא שמעתי", קדימון באתר YouTube "see_no_evil_hear_no_evil ‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית) Ebert, Roger. "See No Evil, Hear No Evil." RogerEbert.com. May 12, 1989. Retrieved on March 16, 2008 Hicks, Chris. "See No Evil, Hear No Evil." The Deseret Morning News. May 18, 1989. Retrieved on March 16, 2008
מוריס קוב דה מירוויל

מוריס קוב דה מירוויל (בצרפתית: Maurice Couve de Murville; ‏ 24 בינואר 1907 - 24 בדצמבר 1999) היה מדינאי צרפתי שכיהן במשך שנים רבות כשר החוץ של צרפת, וכן בין 1968 ל-1969 כראש ממשלת צרפת, בשלהי נשיאותו של שארל דה גול. קוב דה מירוויל נולד בעיר ריימס שבצרפת בשנת 1907. הוא הצטרף למשרד האוצר הצרפתי ב-1930 וב-1940 נשא בתפקיד בכיר במשרד האוצר של צרפת של וישי. במרץ 1943, לאחר נחיתות מבצע לפיד בצפון אפריקה, היה דה מירוויל לאחד הבכירים בווישי שהבינו כי ימיו של משטר וישי ספורים, וכי יש לפעול כנגדו. הוא יצא לאלג'יר דרך ספרד, והצטרף לאנשיו של הגנרל אנרי ז'ירו, שהיה המפקד הצבאי והאזרחי העליון מטעם בעלות הברית לאחר כיבוש מושבות צפון אפריקה. ב-7 ביוני 1943 מונה לחבר ב"וועד השחרור הלאומי" שהקימו ז'ירו ושארל דה גול. הייתה זו מעין ממשלה בגלות בה נשא קוב דה מירוויל בתפקיד שר האוצר. כמה חודשים לאחר מכן הודיע על נאמנותו לשארל דה גול ולצרפת החופשית. בפברואר 1945 מונה על ידי הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בראשה עמד דה גול, לשגריר באיטליה במעמד של שר. לאחר המלחמה שימש כשגריר במספר ארצות. בין 1950 ל-1954 שימש כשגריר בקהיר. ב-1954 היה שגריר צרפת למוסדות נאט"ו, בין 1955 ל-1956 שימש כשגריר בוושינגטון ובין 1956 ל-1958 שימש כשגריר בבון. ב-1958 כאשר שב דה גול לשלטון, היה קוב דה מירוויל לשר החוץ הצרפתי, ושימש כתפקיד זה כעשר שנים. לאחר אירועי שנת 1968, שחייבו שידוד מערכות שלטוני מצד דה גול, שחשש לאבד את שלטונו, החליף לתקופה קצרה את מישל דברה כשר האוצר, ולאחר הבחירות, ב-10 ביולי 1968 החליף את ז'ורז' פומפידו בתפקיד ראש הממשלה. לאחר כשנה בתפקידו, ב-22 ביוני 1969 הוחלף בז'אק שבאן-דלמאס. קוב דה מירוויל המשיך בקריירה פוליטית כחבר הפרלמנט והסנאט מטעם מפלגות גוליסטיות שונות עד שנת 1995. בשנת 1999 מת בפריז. מדיה וקבצים בנושא מוריס קוב דה מירוויל בוויקישיתוף מוריס קוב דה מירוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוריס קוב דה מירוויל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מוריס קוב דה מירוויל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריאת האדם (מיכלאנג'לו)

בריאת האדם (באיטלקית: Creazione di Adamo) הוא קטע מהפרסקו שצייר מיכלאנג'לו על תקרת הקפלה הסיסטינית בין השנים 1512-1508. הפרסקו מתאר את בריאת אדם, האדם הראשון, בידי אלוהים, סיפור המובא בתנ"ך בספר בראשית. כרונולוגית היה זה החלק הרביעי בסדרת ציורי תקרת הקפלה הסיסטינית המתארים סצינות מספר בראשית, אך הוא היה אחד מהאחרונים מביניהם שעליהם סיים מיכלאנג'לו את עבודתו. האלוהים מואנש בפרסקו ומוצג כאדם זקן בעל זקן לבן, עטוי בגלימה, בעוד שאדם, המופיע בחלק השמאלי התחתון, עירום לגמרי. היצירה מציגה את האל במלוא הדרו. הבד הסגול המתנופף ברוח חושף קבוצה גדולה של מלאכים המלווים אותו. במידה רבה דמותו היא האנושית ביותר - רגלו חשופה ובגדו הסגלגל והדק מתנופף ברוח ומדגיש את תווי גופו. ידו האחת נשענת על כתפו של אחד המלאכים וידו השנייה מושטת קדימה לעבר אדם, כדי למסור את ניצוץ החיים מאצבעו לאדם, ששוכב בהסבה, נשען על ידו האחת ומותח את ידו השנייה לעבר האל כבתמונת מראה לאלוהים. זוהי רמיזה לכך שהאדם נברא בצלמו של האל ובדמותו (בראשית א' 26). מיכלאנג'לו בחר להנציח את הרגע שלפני הנגיעה בין שתי הדמויות, ובכך יצר אפקט של מתח המזכיר יצירות מן האמנות הקלאסית כגון "זורק הדיסקוס". הדמות האנושית שעליה מגן האל תחת זרועו השמאלית היא כפי הנראה חוה, בשל חזותה הנשית והמבט שהיא מישירה כלפי אדם, אך הוצע גם כי זוהי מריה הבתולה, נפש האדם המואנשת, או מלאך בעל מבנה גוף נשי. ייתכן כי המזמור "ויני קריאטור ספיריטוס" (Veni Creator Spiritus) מימי הביניים היווה מקור השראה למיכלאנג'לו ביצירתו זו, שכן המזמור מבקש ש"אצבע יד ימינו של האב" (digitus paternae dexterae) תעניק למאמין את כישרון הדיבור. הסברים שונים הוצגו למשמעות הקומפוזיציה המקורית של "בריאת האדם", ורבים מהם נאחזו כנקודת פתיחה במומחיותו המתועדת-היטב של מיכלאנג'לו באנטומיה האנושית. בשנת 1990 הציע הרופא האמריקאי פרנק לין משברגר במאמר שפרסם כי הדמויות והצורות שברקע האל מהוות תיאור מדויק אנטומית של מבנה המוח האנושי, ומציגות את האונה המצחית, תצלובת הראייה, גזע המוח, בלוטת יותרת המוח והחריץ המרכזי של המוח הגדול. משברגר אף טען כי בסצנה אכן מתרחשת תקשורת ישירה בין האדם לאל למרות הפער שביניהם, בדומה לתקשורת בין תאי עצב שמעבירים האחד לשני אינפורמציה ביוכימית דרך המרווח הסינפטי. ניתוח אנטומי אחר קישר את הסצנה עם אירוע הלידה. לפיו, הבד האדום שסביב האל הוא בצורה של רחם אנושי, והצעיף הירוק, המתנופף מתחתיו, יכול לייצג את חבל הטבור שנחתך זה עתה. היצירה "בריאת האדם" היא אחת מיצירות האמנות המפורסמות ביותר בכל הזמנים, וככזו היא זכתה לאזכורים רבים בתרבות הפופולרית והייתה מושא לפרודיות רבות. פעמים רבות, פרודיות אלו מחליפות ביצירה את אלוהים, את אדם או את שניהם בדמויות שונות. מדיה וקבצים בנושא בריאת האדם בוויקישיתוף Who's who in Michelangelo's Creation of Adam, Leo Steinberg, Art Bulletin, December 1992, pp. 553-554. Veni, Creator Spiritus / Come Holy Spirit, Creator Blest. Preces-latinae.org. Meshberger, Frank Lynn. "An Interpretation of Michelangelo's Creation of Adam Based on Neuroanatomy", JAMA. 10 October 1990; 264(14):1837-41. http://www.mentalhealthandillness.com/creation_fr.html, Mental Health & Illness.com, Retrieved September 21, 2010 Dr. Mashberger's interpretation has been discussed by Dr. Mark Lee Appler. "The Creation of Adam: Divine Funster Decrees We Are What We Eat: Chicken?" Letters in comment: JAMA. 6 March 1991; 265(9):1111. Stokes, p. 89 עונה 9, פרק 2.
אתלטיקה באולימפיאדת ברצלונה (1992)

אולימפיאדת ברצלונה (1992) נערכה בברצלונה, ספרד. תחרויות האתלטיקה נערכו בין 31 ביולי לבין 8 באוגוסט 1992. נערכו 43 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (19 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 1,741 משתתפים (630 נשים ו-1,111 גברים) מ-156 מדינות. ארצות הברית (ארצות הברית) זכתה שוב במקום הראשון עם 12 מדליות זהב ו-30 מדליות בסך הכל. שלושה שיאי עולם לגברים ניקבעו בתחרות כולם על ידי אתלטי ארצות הברית. קווין יאנג (ארצות הברית ארצות הברית) בריצת 400 מטר משוכות (שיא עולם הנוכחי, 2014) ובשתי ריצות שליחים 4x100 מטר ו-4x400 מטר. גוון טורנס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-3 מדליות, שתי מדליות זהב ו-1 כסף. ג'קי ג'וינר קרסי (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-2 מדליות, מדליית זהב בקרב שבע פעם שנייה ברציפות ובמדליית ארד ואוולין אשפורד (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה במדליה האולימפית הרביעית שלה בריצת שליחות 4x100 מטר, הישג שרק 4 אתלטיות קבעו. מייקל מארש (ארצות הברית ארצות הברית), קווינסי ווטס (ארצות הברית ארצות הברית) וקרל לואיס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב. לואיס זכה בפעם השלישית ברציפות בקפיצה לרוחק. מתוך 39 אלופי עולם במקצועות אישיים, רק 3 זכו במדליית זהב, כולן נשים: מארי-ז'וזה פרק (צרפת צרפת) בריצת 400 מטר, חסיבה בולמרכה (אלג'יריה אלג'יריה), בריצת 1500 מטר והייקה הנקל (גרמניה גרמניה) בקפיצה לגובה. ארבעה אתלטים שהיו מועמדים לזכייה, לא הצליחו לממש את הציפיות מהם ולזכות במדליה בתחרויות: סרגיי בובקה (הוועד האולימפי הבינלאומי המשלחת המאוחדת), האלוף האולימפי היוצא, אלוף העולם, ושיאן העולם לא הצליח לעבור את הגובה ההתחלתי שבו בחר בקפיצה במוט, נור א-דין מורסלי (אלג'יריה אלג'יריה) אלוף עולם ושיאן העולם סיים במקום שביעי בריצת 1500 מטר, מייקל ג'ונסון (ארצות הברית ארצות הברית) אלוף העולם בריצת 200 מטר סיים במקום 12 בגלל הרעלת מזון ודני אוורט (ארצות הברית ארצות הברית) בעל התוצאה השנייה בריצת 400 מטר ניפצע בשלב חצי הגמר. מייק קונלי קבע שיא אולימפי חדש של 17.63 מטר, שהוכר. בקפיצה השישית והאחרונה הוא ניצח בתוצאה טובה משיא העולם אך בעזרת רוח גבית של 2.1 מטר/שנייה, שלא הוכרה. מדיה וקבצים בנושא אתלטיקה באולימפיאדת ברצלונה בוויקישיתוף אתלטיקה באולימפיאדת ברצלונה (1992), באתר Sports Reference (באנגלית)
One-X

One X (תרגום חופשי:אחד X) הוא אלבומה השני של להקת הרוק מקנדה ת'רי דייז גרייס. אלבום זה היווה צעד משמעותי בקריירה של הלהקה ונתן לה הצלחה רבה. בשנת 2005 אדם גונטיאר, סולן הלהקה, עבר גמילה מהתמכרות לאוקסיקונטין והצליח עד היום להישאר פיכח. הרבה שירים באלבום נכתבו על רקע זה. לפני יציאת האלבום, הופיעה הלהקה עם שני שירים מתוכו: Animal I Have Become וNever Too Late. ב-31 במרץ, כ-3 חודשים לפני יציאת האלבום, יצא הסינגל הראשון באלבום, "Animal I Have Become", שזכה להצלחה רבה באינטרנט והגיע למקום הראשון במצעד הרוק המודרני של ארצות הברית. ב-16 ביוני שוחרר האלבום באופן רשמי ומכר בשבוע הראשון ליציאתו 78,000 עותקים. האלבום הגיע למקום השני בקנדה ולמקום החמישי במצעד האמריקאי. הסינגל השני של האלבום, "Pain", הגיע למצעדי רוק מרכזיים בדצמבר 2006 ולמצעדי רוק מודרני בפברואר 2007. הסינגל השלישי "Never Too Late" יצא באפריל 2007. השיר הפך ללהיט הגדול של הלהקה והאהוב ביותר על סולנה. "Riot" הוא הסינגל הרביעי מתוך האלבום, שגם כן זכה להצלחה גדולה. כמו רוב השירים באלבום שנכתבו על רקע חוויות הגמילה של אדם, שיר זה מוחה נגד על הדברים השליליים בחיים. שיר נוסף שזכה להצלחה הוא "Time Of Dying", זאת למרות שלא שוחרר כסינגל או קליפ. האלבום זכה להצלחה רבה וגדולה בהרבה יותר מהאלבום הראשון. באוגוסט 2007 קיבל אלבום פלטינה על מכירת יותר ממיליון עותקים. האלבום מכר 1,750,000 עותקים בארצות הברית בלבד. השירים "Animal I Have Become" ו-"Riot" השתתפו במשחק WWE SmackDown vs. Raw 2007. האלבום מכיל 13 רצועות: It's All Over Pain Animal I Have Become Never Too Late On My Own Riot Get Out Alive Let It Die Over And Over Time Of Dying Gone Forever One X Running Away בילבורד Hot 200- מקום 5 המצעד הקנדי- מקום 2 מידע על האלבום One-X באתר MusicBrainz מידע על האלבום One-X באתר AllMusic האלבום One-X באתר Discogs האלבום One-X באתר ספוטיפיי
בוקר טוב אמריקה

בוקר טוב אמריקה (באנגלית: Good Morning America) היא תוכנית בוקר המשודרת מאז 1975 מדי בוקר ברשת הטלוויזיה ABC האמריקאית. התוכנית משודרת מדי בוקר בימי העבודה בשבוע, בשעות 7:00-9:00 בכל רחבי ארצות הברית בהתאם לאזור הזמן של כל מדינה; בחוף המזרחי היא משודרת בשידור חי, ובשאר האזורים משודרת התוכנית המוקלטת של אותו בוקר. בשנים 2008–2007 שודרה שעה שלישית של התוכנית בערוץ החדשות ABC News Now. החל מ-2004 משודרת תוכנית בת שעה בסופי שבוע; גם בשנים 1999–1993 שודרה מהדורת סופי שבוע של התוכנית. תוכני התוכנית הם בעיקר חדשות-שעשועים, וכוללים חדשות, דיונים, ראיונות, הרחבה בנושאי סגנון חיים ומזג אוויר, ועיסוק בנושאים שונים שעל סדר היום. הפקת התוכנית נעשית במחלקת החדשות של ABC, והיא מצולמת באולפני טיימס סקוור שבטיימס סקוור, ניו יורק. בסוף שנות ה-80/תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 מנחי התוכנית ג'ואן לונדן וצ'רלז גיבסון. בתקופה זו התוכנית הייתה תוכנית בוקר הפופולרית בארצות הברית. פעמיים בשבוע עורכת התוכנית הייתה ארמה בומבק. בהמשך פופולריות של התוכנית ירדה במקצת. המנחים הנוכחיים (נכון ל-2022) הם רובין רוברטס, ג'ורג' סטפנופולוס ולארה ספנסר. נתוני הרייטינג של התוכנית מבטאים דירוג יציב יחסית במקום השני מבין תוכניות הבוקר בארצות הברית, כאשר "Today" של NBC ניצבת לרוב במקום הראשון מ-1995. עם זאת, התוכנית זכתה לנתוני רייטינג גבוהים יותר מ-"Today", בתקופות של סוף שנות השמונים ואמצע שנות ה-90, כאשר צ'ארלס גיבסון וג'ואן לנדן הינחו את התוכנית. בשנת 1992 התוכנית זכתה בפעם הראשונה בפרס אמי. התוכנית זכתה שלוש פעמים בפרס אמי לתוכניות יום, בקטגוריית תוכנית הבוקר הטובה ביותר: ב-2008 ו-2009, וכן במשותף עם "Today" ב-2007. המנחה הראשון של "בוקר טוב אמריקה", דייוויד הרטמן, מארח בתוכנית את הגברת הראשונה של ארצות הברית רוזלין קרטר, 1978 האולפנים בהם מצולמת התוכנית בטיימס סקוור, ניו יורק מדיה וקבצים בנושא בוקר טוב אמריקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוקר טוב אמריקה בוקר טוב אמריקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בוקר טוב אמריקה, ברשת החברתית טיקטוק בוקר טוב אמריקה, סרטונים בערוץ היוטיוב "Good Morning America", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אנג'ל

אַנְגֶּׁ'ל או אֶנְגֶּ'ל שם פרטי ושם משפחה המבוסס על המילה "angel", מלאך. האם התכוונתם ל... מאפיות אנג'ל – רשת מאפיות ירושלמית אנג'ל (מימון) – משקיע פרטי המעניק מימון לחברות הזנק בשלבים מוקדמים חטיפת ספינת המחבלים אנג'ל – מבצע לכידת ספינת מחבלים שבוצע על ידי חיל הים הישראלי מקומות אנג'ל (אי) – אי במפרץ סן פרנסיסקו אנג'ל (אזור) (אנ') – אזור ברובע אִיזְלִינְגְטוֹן בלונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת, ראו איזלינגטון (רובע) מוזיקה מורביד אנג'ל – להקת דת' מטאל אמריקאית (נוסדה ב-1983) אנג'ל (להקה) (אנ') - להקת רוק אמריקאית (נוסדה באמצע שנות ה-70) אנג'ל (זמרת) (אנג'ל ואן לייקן; ילידת 1995) – זמרת-יוצרת, מוזיקאית, פסנתרנית, מפיקה תקליטים ושחקנית בלגית אנג'ל (שיר) – שיר של מרגי Angie – שיר של הרולינג סטונז מתחילת שנות ה-70 טלוויזיה, קולנוע וקומיקס אנג'ל (סדרת טלוויזיה) – ספין אוף של הסדרה באפי ציידת הערפדים אנג'ל (סרט) (אנ') – סרט בבימויו של פרנסואה אוזון אנג'ל (קומיקס) – דמות בדיונית של חבורת האקס-מן אישים אהוד אנג'ל – מנהל ודירקטור ישראלי. מכהן כיו"ר קבוצת XT וכנשיא וראייטי ישראל אורנה אנג'ל – אדריכלית, פעילה פוליטית ופעילה סביבתית ישראלית שמעיה אנג'ל – עבריין סמים ורכוש ורוצח ישראלי שרה אנג'ל – עבריינית וסופרת ישראלית, אשתו של שמעיה אנג'ל אנגל אנג'לה אנג'לינה מלאך (פירושונים)
אליס דילון

אליס דילון (באירית: Eilís Dillon;‏ 7 במרץ 1920 – 19 ביולי 1994) הייתה סופרת אירית אשר ספריה תורגמו ל-14 שפות. משפחתה של דילון הייתה מעורבת בתנועה האירית הלאומנית. דודה, ג'וזף פלנקט (Joseph Mary Plunkett) היה משורר ועיתונאי, לאומן אירי מן הקוראים לעצמאות אירלנד ומראשי מרידת חג הפסחא, שלאחריה הוצא להורג. דילון התחנכה בבית ספר שנוהל בידי נזירות אחוות אורסולה הקדושה בעיירה סלייגו ועבדה תקופה קצרה בתחום המלונאות והאירוח. בשנת 1940 התחתנה עם קורמק או'קולינן, אשר היה איש אקדמיה מאוניברסיטת קולג' קורק ומבוגר ממנה ב-17 שנים. לזוג נולדו שלושה ילדים לפחות, בהם המשורר האירי איילין נ' קולינן המשמש פרופסור בטריניטי קולג', ואחיו הסופר קורמק אוקולינן שאף הוא משמש פרופסור בטריניטי קולג' ומפרסם בשם העט קורמק מילאר. בשנות ה-40 החלה דילון החלה לכתוב ספרי ילדים באירית ומאוחר יותר באנגלית, בהם סדרה של סיפורי נוער מצליחים, הבולטים בשהם היו "האי האבוד" (The Lost Island) ו"אי הסוסים" (The Island of Horses), אשר מהדורות חדשות מהן עדיין הודפסו אף 50 שנים לאחר הוצאתם לאור לראשונה. בשנות ה-60 היא עקרה לרומא. בשנת 1970 נפטר בעלה. בשנת 1973 היא פרסמה את ספרה המצליח ביותר, רומן היסטורי בשם Across the Bitter Sea. בשנת 1974 היא התחתנה בשנית עם מבקר ספרות ומרצה אירי-אמריקאי, ויויאן מרסיר (Vivian Mercier). דילון הלכה לעולמה בשנת 1994 ונקברה לצד בעלה השני בעיירה קלרה באירלנד. מדי שנה מוענק באירלנד פרס ספרותי לזכרה. בשנת 1966 ראה אור בעברית ספרה "החטיפה", בתרגום עליזה נצר. The Lost Island (1952) The 'San Sebastian' (1953) Sent to His Account (1954) The House On The Shore (1955) The Bitter Glass (1958) The Singing Cave (1959) The Head of the Family (1960) The fort of gold (1961) The "Coriander" (1963) Bold John Henebry (1965) The Road to Dunmore (1966) The Sea Wall (1966) The Cruise of the Santa Maria (1967) The Seals (1968) A Herd Of Deer (1969) Across the Bitter Sea (1973) The Shadow Of Vesuvius (1977) Blood Relations (1978) Wild Geese (1983) Citizen Burke (1984) The Seekers (1986) The Interloper (1988) The Island of Ghosts (1989) Children of Bach (1992) Eilís Dillon, ביוגרפיה קצרה ורשימה של ספריה. (באנגלית) א. דילון, החטיפה. תרגמה עליזה נצר. הוצאת עם עובד, ספרית דן חסכן, 1966
סנט מרטין בשדות

סנט מרטין בשדות (באנגלית: St Martin-in-the-Fields) היא כנסייה אנגליקנית בפינה הצפון מזרחית של כיכר טרפלגר בלונדון שבאנגליה, על שם מרטין הקדוש (סנט מרטין). הכנסייה מוזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1222, בתכתובת בעניין מחלוקת בין אב מנזר וסטמינסטר לבישוף לונדון בעניין הבעלות על הכנסייה. הוחלט כי הבעלות היא בידי אב מנזר וסטמינסטר, והכנסייה הייתה בשימושם של נזירי מנזר וסטמינסטר. הנרי השמיני בנה מחדש את הכנסייה באותה עת, "בשדות" בין הסיטי של לונדון לווסטמינסטר. הכנסייה לא ניזוקה בשרפה הגדולה של לונדון בשל ריחוקה מהעיר. בשנת 1721 בנה במקום האדריכל ג'יימס גיבס בניין חדש. תוכנית הכנסייה הייתה חדשנית באותה עת ועוררה מחלוקות רבות, אולם מאוחר יותר הועתקה בעת בניית כנסיות רבות בארצות הברית. מבנה הכנסייה רבוע, בחזיתה גמלון הנתמך על ידי עמודים בסגנון קורינתי. הכנסייה היא הכנסייה הקהילתית של בית המלוכה הבריטי. המלך ג'ורג' הראשון היה שומר הכנסייה, והמלכה מרי התפללה בה בקביעות. משום היותה קרובה למפקדת הצי המלכותי שימשה הכנסייה את מפקדת הצי ונהגו לצלצל בפעמוניה בעת ניצחון ימי בריטי. בכנסייה קבורים רוברט בויל, נל גוון, ויליאם הוגארת, הנרי סינגלטון, ג'ושואה ריינולד, ג'ק שפארד ותומאס צ'יפנדייל. הכנסייה ידועה בכך שדלתותיה פתוחות בכל עת ועל כן היא מספקת מקום מחסה לחסרי בית. בשעות היום נערכים בה קונצרטים של מוזיקה קלאסית, בהם קונצרטים המבוצעים על ידי האקדמיה של סנט מרטין בשדות, שאחד ממייסדיה והמנצח הבולט שלה היה נוויל מרינר. בקריפטה מתחת לכנסייה יש בית קפה ומוזיאון ריקועי נחושת. בשנת 2005 החלו בשיפוץ הכנסייה בעלות של 34 מיליון ליש"ט. האקדמיה של סנט מרטין בשדות מדיה וקבצים בנושא סנט מרטין בשדות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנט מרטין בשדות
אנדראה רייסבורו

אנדראה לואיז רייסבורו (באנגלית: Andrea Louise Riseborough; נולדה ב-20 בנובמבר 1981) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. התפרסמה בזכות הופעותייה בסרטים "ווליס ואדוארד", "בירדמן", יצורים ליליים", "סטלין מת!", "קרב המינים" ו"מנדי". רייסבורו נולדה וגדלה בעיירה ווית'לי ביי שבמחוז טיין אנד ויר, צפון-מזרח אנגליה. התאמנה בתיאטרון הציבורי שבעיר ניוקאסל וסיימה בהצטיינות את לימודי המשחק שלה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון והתגלתה בבריטניה לראשונה בקומדיות "חופשייה ומאושרת" ו"קוסמים". בשנת 2008 הייתה רייסבורו מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד המדינאית הבריטית מרגרט תאצ'ר בתחילת דרכה בסרט "מרגרט תאצ'ר: ההליכה הארוכה לפינצ'לי". בנוסף קיבלה ביקורות טובות על הופעתה במיני סדרה "פילגש השטן" בה הופיעה לצידם של דומיניק וסט וג'ון סים. ב-2010 הופיעה בסרט הפשע "ברייטון רוק" בתפקיד המלצרית הצעירה רוז המתחברת לחבר הכנופיה פינקי בראון (סם ריילי) והשתתפה בדרמות "איזה מין שוויון" ו"לעולם אל תתן לי ללכת". לקראת סוף 2011 התפרסמה רייסבורו בסרטה השני של מדונה כבמאית "ווליס ואדוארד" בתפקיד ווליס סימפסון, אשתו האמריקאית של מלך אנגליה אדוארד השמיני. בשנת 2016 שיחקה בסרטו של טום פורד "יצורים ליליים", בכיכובם של איימי אדמס, ג'ייק ג'ילנהול, איילה פישר ואהרון טיילור-ג'ונסון. בשנת 2017 שיחקה בסרט "קרב המינים" לצד אמה סטון, שרה סילברמן וסטיב קארל. בשנת 2018 שיחקה בסרט "מנדי" לצד ניקולס קייג'. בשנת 2020 שיחקה בסרט "Possessor" לצד שון בין. בשנת 2022 רייסבורו כיכבה בסרט "לזלי היקרה" וקיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט. בסוף ינואר 2023 האקדמיה האמריקאית לקולנוע אישרה כי בעקבות המועמדות המפתיעה של רייסבורו לפרס, הם "יבחנו את נוהלי הקמפיין" בשאלה האם הופרו כללי אתיקה. מאוחר יותר הצהירה האקדמיה כי לא תפסול את מועמדותה של רייסבורו לפרס. בנוסף שיחקה בסרט "מטלידה", של נטפליקס. מדיה וקבצים בנושא אנדראה רייסבורו בוויקישיתוף אנדראה רייסבורו, ברשת החברתית אינסטגרם אנדראה רייסבורו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדראה רייסבורו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אנדראה רייסבורו, באתר AllMovie (באנגלית) אנדראה רייסבורו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אנדראה רייסבורו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) nrg סגנון, הפרמיירה: אנדראה רייסבורו על השטיח האדום, באתר nrg‏, 9 בפברואר 2012 האקדמיה חוקרת הליך בחירת מועמדות לאוסקר בשל חשד להפרת כללים, באתר ynet, 28 בינואר 2023 Erik Pedersen, Academy Won’t Revoke Andrea Riseborough’s ‘To Leslie’ Oscar Nom Despite Backlash, But “Tactics Are Being Addressed”, Deadline Hollywood, ‏31 בינואר 2023 (באנגלית אמריקאית) Lexi Carson, ‘Baby Reindeer,’ ‘Mr. & Mrs. Smith’ and ‘Colin From Accounts’ Take Top Prizes at 2024 Gotham TV Awards: Full Winners List, Variety, ‏2024-06-05 (באנגלית אמריקאית)
ז'ליו ז'לב

זֶ'ליוּ מִיטֶב זֶ'לֵב (בבולגרית: Желю Митев Желев;‏ 3 במרץ 1935 - 30 בינואר 2015) היה פוליטיקאי וסופר בולגרי, אשר בין 1990 ל-1997 כיהן כנשיאה הראשון של בולגריה, היה הראשון שקיבל את אמון העם הבולגרי ונבחר לתפקידו בבחירות דמוקרטיות אשר נערכו ב-1992. ז'לב נולד בכפר וסלינובו שבמחוז שומן, בממלכת בולגריה. ב-1958 הוא רכש תואר בפילוסופיה מאוניברסיטת סופיה וב-1974 הוסמך כדוקטור לפילוסופיה. ז'לב היה חבר המפלגה הקומוניסטית הבולגרית, אך ב-1965 סולק ממנה, ונאסר עליו להתגורר בסופיה. ב-1981 פרסם את ספרו "הפאשיזם", ובו ניתח את המשטרים הפאשיסטיים בגרמניה הנאצית, באיטליה הפאשיסטית ובמדינה הספרדית. הספר הציג עקרונות בסיסיים להתנהלות משטרים פאשיסטיים, ומבלי למתוח ביקורת ישירה על השלטון הקומוניסטי, הציג מאפיינים דומים בין שתי שיטות המשטר. הספר הפך את ז'לב לדיסידנט של המשטר, ובהוראת השלטונות נגנז הספר וכל העותקים שפורסמו רשמית הושמדו. עם זאת פורסם הספר באופן מחתרתי במדינה וזכה לתפוצה נרחבה. במהלך סתיו העמים היה ז'לב ממקימי תנועת איחוד הכוחות הדמוקרטיים, אשר עם קריסת השלטון הקומוניסטי התמודדה בבחירות לפרלמנט. ב-1990 הוא נבחר לפרלמנט הבולגרי, וב-1 באוגוסט, לאחר התפטרות הנשיא המכהן פטר מלאדנוב, הוא נבחר על ידי האספה הלאומית לנשיאה השני של בולגריה. ב-1992 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות לנשיאות בולגריה לאחר תום השלטון הקומוניסטי, וז'לב נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים. בדצמבר 1993 הוא ביקר בישראל ונאם בפני מליאת הכנסת. ב-1996 הגיש את מועמדותו לתקופת כהונה שנייה, אך בבחירות שנערכו ב-1997 הפסיד לפטר סטויאנוב. בשנת 2009 הביע את רצונו להחלפת המשטר הפרלמנטרי בבולגריה במשטר נשיאותי, בו "למדינה יש ראש ממשלה וגם נשיא, אך לנשיא יש סמכויות מקיפות מספיק לשלוט ברשות המבצעת". מדיה וקבצים בנושא ז'ליו ז'לב בוויקישיתוף Zhelyu Zhelev - The dissident president, באתר sofiaecho.com, אוחזר ב-7 באפריל 2012 (באנגלית) ז'ליו ז'לב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'ליו ז'לב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הישיבה המאה-וחמישים-ושש של הכנסת השלוש-עשרה, באתר הכנסת, אוחזר ב-7 באפריל 2012. Calls for Electing Prime Minister Borisov for Bulgaria's President Gain Momentum (באנגלית)
דוגרלנד

דוגרלנד הוא שם המשמש ארכאולוגים לתיאור שטח האדמה בדרום הים הצפוני שחיבר בין האי הבריטי לבין אירופה היבשתית במהלך ולאחר עידן הקרח האחרון, שהסתיים לפני כ-11,700 שנה, עד שבהדרגה נבלע על ידי פני הים העולים. הוא נקרא על שם שרטון דוגר שנמצא במרכזו. מחקר גאולוגי מעלה את האפשרות שדוגרלנד היה שטח אדמה שהשתרע מחופה המזרחי של בריטניה עד לחופה של הולנד המודרנית ועד החופים המערביים של גרמניה ודנמרק. ככל הנראה הייתה בדוגרלנד סביבת מחיה עשירה, שכללה גם התיישבות אנושית במהלך התקופה המזוליתית. כבר בתחילת המאה ה-20 נידון הפוטנציאל הארכאולוגי של האזור, והעניין בו גבר ב-1931 כאשר ספינת דייגים מסחרית דגה בין שרטונות בגדותיו של הלימן והאוור מזרחית לסחף גררה שפיץ של קרן מחודדת מהודרת שתוארכה לזמן שבו האזור היה טונדרה. מאוחר יותר העלו כלי שיט שרידי אריה וממותה, יחד עם שרידים נוספים של חיות יבשה, וכמות קטנה של כלים ונשק פרהיסטוריים. יבשת שקועה ברינגיה מדיה וקבצים בנושא דוגרלנד בוויקישיתוף אסף רונאל, לגלות את המולדת האבודה של האירופאים הקדמונים, באתר הארץ, 19 בפברואר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה ובנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.