laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אפי שריר

אפרים "אפי" שריר (נולד ב-21 בדצמבר 1951) הוא צלם ישראלי. כצלם עיתונות צילם אירועים היסטוריים. כיום, צלם "ידיעות אחרונות" בצפון וצלם טבע. בשנת 1984 החל לעבוד כצלם בסוכנות יפפ"א (IPPA). משנת 1988 מועסק כצלם מטעם עיתון ידיעות אחרונות. עבד כצלם ידיעות אחרונות בבאר- שבע, תל אביב, ירושלים. התמקם סופית בצפון ( גליל, גולן ועמקים) בשנת 2000. במהלך עבודתו כצלם צילם עבור גופי תקשורת אירועים היסטוריים בהיסטוריה של מדינת ישראל כדוגמת האינתיפאדה הראשונה, משפט דמיאניוק, שהות צה"ל בלבנון, ההתנתקות, מלחמת לבנון השנייה, השרפה בכרמל וכן אירועים חדשותיים ואישיים. אחת מתמונותיו המפורסמות היא תמונת עמיר פרץ צופה דרך משקפת סגורה. במהלך השנים תבע שריר מספר גופי תקשורת שהשתמשו בתמונה ללא מתן קרדיט. בתביעות אלה זכה במעל 26,000 שקל. שריר מתגורר בקיבוץ שמיר ומצלם עבור ידיעות אחרונות ו-ynet. נוסף על כך, הוא מלמד צילום ומעביר סיורים וסדנאות צילום קבוצתיות בנושאים שונים. "צלמים נגד היד החזקה, הפגנת צילומים", קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות, תל אביב, פברואר 1988. "לבנון יוני 1982 – מאי 2000" - המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב, אפריל-מאי 2010. "עשור להתנתקות" – תערוכת צילומים של צלמי עיתון "ידיעות אחרונות", מתחם התחנה הראשונה, ירושלים, יולי 2015. מנהיג מפלגת צומת, הרמטכ"ל לשעבר רפאל איתן בסדנת הנגרות שלו בתל עדשים, יוני 1984 חייל במחסום ביקורת של צה"ל באזור צור בלבנון, פברואר 1985 אסיר ציון נתן שרנסקי חוגג עם המוני ישראלים בכותל המערבי לאחר שחרורו מברית המועצות, פברואר 1986 ראש הממשלה יצחק שמיר (במרכז), מפקד פיקוד הדרום האלוף יצחק מרדכי (מימין) ומתאם פעולות הממשלה בשטחים שמואל גורן (ביניהם) מסיירים ברצועת עזה, יוני 1987 ילד פלסטיני אוחז אבן בעימות עם כוחות צה"ל ברצועת עזה, תחילת האינתיפאדה הראשונה, דצמבר 1987 עימותים בין פלסטינים לכוחות צה"ל בתחילת האינתיפאדה הראשונה, דצמבר 1987 ג'ון איוון דמיאניוק בפתיחת משפטו בבית המשפט המחוזי בירושלים, פברואר 1987 שמעון פרס ויצחק רבין בהצבעת אי אמון במליאת הכנסת, שכונתה "התרגיל המסריח", מרץ 1990 אתר האינטרנט הרשמי של אפי שריר מדיה וקבצים בנושא אפי שריר בוויקישיתוף אפי שריר, ברשת החברתית פייסבוק אפי שריר, ברשת החברתית אינסטגרם מידע על אפי שריר בקטלוג הספרייה הלאומית אפי שריר צלם ומורה לצילום - האתר הרשמי של אפי שריר אוסף דן הדני, Efi Sharir photographer, הספרייה הלאומית (באנגלית) תמונות נדירות ממשפטו של ג'ון דמיאניוק, באתר הספרנים, ‏2019-12-02 גלריה, באתר אפי שריר צלם ומורה לצילום שידור חי: פינוי בית הכנסת בעמונה, באתר "סרוגים", 2 בפברואר 2017 רענן בן צור, רועי רובינשטיין ואיתן גליקמן, רומן זדורוב השתחרר מהכלא: "יש רק אמת אחת", באתר ynet, 26 באוגוסט 2021 אלכסנדרה לוקש, המאבק על האסי: "מפגינים פרצו לקיבוץ, זה ייגמר בדם", באתר ynet, 9 בספטמבר 2020 יוני עוזרי, סערת השבת: זה לא נתניהו - זו השיטה, באתר מקור ראשון, ‏8 בספטמבר 2016 אורן פרסיקו, זכות מוסרית, או חובה?, באתר העין השביעית, 8 בפברואר 2017 אורן פרסיקו, סה"כ: 26,600 שקל עבור צילום, באתר העין השביעית, 13 בספטמבר 2016 מצלמות מול אלות, באתר העולם הזה, ‏10 בפברואר 1988 זכרונות מלבנון: תערוכת צילומי עיתונות, באתר מסע אחר גידי בוקר, הזיכרון שנעלם מהעיתון: תערוכת צילומים ממלחמת לבנון הראשונה, באתר nrg‏, 18 באפריל 2010 אפי אברהם, ‏10 שנים להתנתקות: ידיעות אחרונות בתערוכת צילומים מתוך הגוש, באתר "סרוגים", 16 ביולי 2015 דנה קמחי, שישים ומבלים: בעקבות הסיפורים המרתקים של המושבה שרונה, באתר הארץ, 20 ביולי 2015
סמל מונקו

הסמל המלכותי של הוד רוממותו אלבר השני הוא הסמל הרשמי של מונקו. המגן במרכז מעוטר בצבעי כסף ואדום. הנזירים התומכים במגן הם תזכורת לכיבוש מונקו בשנת 1297, כאשר פרנסואה גרימלדי נכנס לעיר עם חיילים לבושים כנזירים. הצווארון מסביב למגן מייצג את מסדר סיינט צ'ארלס. מתחת לצווארון מופיע המוטו של גרימלדי - "Deo Juvante" (שפירושו בלטינית בעזרת אלוהים). הסמל כולו עטוף בגלימת קטיפה, ולראשה כתרו של נסיך מונקו. דגל מונקו המנון מונקו מדיה וקבצים בנושא סמל מונקו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Tom Clancy's The Division

Tom Clancy's The Division הוא משחק פעולה-תפקידים רב משתתפים מגוף שלישי המתרחש בעולם פתוח עם אלמנטים ממשחקי הישרדות שפותח על ידי Ubisoft Massive ומופץ על ידי יוביסופט. המשחק יצא לפלטפורמות ה-Microsoft Windows, ה-PlayStation 4 וה-Xbox One ב-8 במרץ 2016. המשחק הוכרז ב-E3 בתערוכה בשנת 2013, שם הוצג המשחק לראשונה בסרטון גיימפליי באורך 7 דקות. במהלך אירועי הבלאק פריידיי הופץ זן של אבעבועות שחורות על גבי שטרות הדולרים בניו יורק. מנהטן נכנסה להסגר צבאי מחשש להתפרצות המגפה. לאחר שמצב חירום הוכרז, ממשל ארצות הברית הפעיל יחידה של סוכנים רדומים במנהטן כדי לרסן את הכאוס. מדיה וקבצים בנושא Tom Clancy's The Division בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Tom Clancy's The Division (באנגלית) Tom Clancy's The Division, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "Tom Clancy's The Division", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Tom Clancy's The Division, באתר PCGamingWiki (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנימין זאב בכר

הרב בנימין זאב בַּכָרָךְ ובלועזית בכר (בגרמנית: Wilhelm Bacher, בהונגרית: Bacher Vilmos;‏ 12 בינואר 1850 – בודפשט 25 בדצמבר 1913) היה מזרחן ובלשן איש חכמת ישראל בהונגריה. נולד בלִיפְּטו-סנט-מיקלוש (אנ') בהונגריה (כיום בסלובקיה) למשורר שמעון בכרך, מאחרוני תנועת ההשכלה בהונגריה וסופר עברי חשוב. היה צאצא לרב יאיר חיים בכרך, בעל ספר "חוות יאיר". לצד חינוך מסורתי סיים גימנסיה לותרנית בפרשבורג. ב-1867 התחיל ללמוד פילוסופיה ושפות המזרח באוניברסיטת בודפשט, ושמע הרצאות על התלמוד משמואל ליב בריל. ב-1868 עבר לאוניברסיטת ברסלאו והמשיך ללמוד פילוסופיה ופילולוגיה, ובמקביל המשיך בלימודי יהדות בבית המדרש לרבנים בברסלאו. כיהן תקופה קצרה כרבה של סגד. ביולי 1877 הוא מונה על ידי ממשלת הונגריה יחד עם משה בלוך ודוד קויפמן לפרופסור בבית המדרש לרבנים בבודפשט ולימד תנ"ך והיסטוריה יהודית. החל מ-1907 לימד תלמוד והלכה. ב-1885 מינתה קהילת פשט את בכר למנהל התלמוד-תורה, בו לימד, בין היתר, עם מיקשה וייס ודוד שיין. בנימין בכר היה סופר פורה ופרסם למעלה מ-750 חיבורים. כתב ערכים באנציקלופדיות שונות, והיה מהתורמים העיקריים לאנציקלופדיה היהודית. מרבית חיבוריו נכתבו בגרמנית או הונגרית, ולבקשת חיים נחמן ביאליק, תורגמו רבים מהם לעברית על ידי אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ'. אגדת אמוראי בבל, שטרסבורג 1878 אגדת התנאים. תורגם מגרמנית על ידי א"ז רבינוביץ. ברלין תרפ"ב. תולדות המשורר נזאמי וספריו, לייפציג 1872 ר' אברהם בן עזרא המדקדק. תורגם מגרמנית על ידי א"ז רבינוביץ. תל אביב תרצ"א. תולדות חיי רבי יונה ג'נאח וספריו, לייפציג 1885 נצני הדקדוק: חקירה היסטורית בקדמוניות הדקדוק העברי. תורגם מגרמנית על ידי א"ז רבינוביץ. הוצאת קדם ירושלים תש"ל. הרמב"ם פרשן המקרא. תורגם מגרמנית על ידי א"ז רבינוביץ. הוצאות דפוס אחדות תל אביב תרצ"ב. אגדת אמוראי ארץ ישראל (7 חלקים). תורגם מגרמנית על ידי א"ז רבינוביץ. הוצאת דביר הושלם בתל אביב תרצ"ח. ערכי מדרש חלק ראשון, תנאים. חלק שני, אמוראים. תורגם מגרמנית על ידי א"ז רבינוביץ. הוצאת דפוס אחדות תל אביב תרפ"ג. משה ריינעס, דור וחכמיו : לחקר תולדות ספרות ישראל וגדולי סופריה בדור הזה. חלק א. קראקא, תר"ן. עמ' 41–49. משה נחום צובל (מ. נ. צ.), "בכר, בנימין זאב", האנציקלופדיה העברית (כרך ח, עמ' 714 - 717), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ט. ישראל יעקב דינסטאג, "בנימין זאב בכר בתור חוקר הרמב"ם", סיני נה (א-ו), תשכ"ד, עמ' סה–פב מדיה וקבצים בנושא בנימין זאב בכר בוויקישיתוף בן-ציון אייזנשטט, ר' בנימין זאב ווילהעלם באכער, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק א, עמודים 10–11, באתר היברובוקס בנימין זאב בכר, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) כתבי בנימין זאב בכר בפרויקט בן-יהודה רשימת הפרסומים של בנימין זאב בכר, בקטלוג הספרייה הלאומית בנימין זאב באכער (1850-1913), דף שער בספרייה הלאומית הודפס מחדש בדפוס אתין ושושני יפו תרפ"ג, ובהוצאת דביר ירושלים תרפ"ה. הספר באתר היברובוקס הספר באתר היברובוקס. הספר הודפס מחדש ב-1970 בהוצאת קדם, ירושלים.
מקסימיליאן פון לאפרט

מקסימיליאן פון לאפרט (בגרמנית: Maximilian von Laffert;‏ 10 במאי 1855 – 20 ביולי 1917), היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס במלחמת העולם הראשונה. פון לאפרט נולד בלינדאו ב-10 במאי 1855 לאביו קרל פון לאפרט שהיה אחראי על המכס ולאשתו קלרה לבית פון דר ונזה. בשנת 1871 התגייס פון לאפרט לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1908 מונה למפקד הדיוויזיה ה-40 (הסקסונית ה-4), ובשנת 1913 מונה למפקד הקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2). בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לאפרט מפקד הקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2) שהיה חלק מהארמייה השלישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון. ב-1 בספטמבר 1916 קיבל פון לאפרט את העיטור פור לה מריט על הצלחתו בקרבות. ב-20 ביולי 1917 מת פון לאפרט בפרנקפורט מהתקף לב פתאומי. פור לה מריט מסדר הכתר מסדר העיט אדום צלב הברזל הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא מקסימיליאן פון לאפרט בוויקישיתוף Biografische Webseite mit Foto בגרמנית
50 התורמים הגדולים ליורוליג

50 התורמים הגדולים ליורוליג (באנגלית: Greatest Euroleague Contributors‏ 50) היא רשימה הכוללת 35 שחקנים, 10 מאמנים ו-5 שופטים אשר תרמו להתפתחות ליגת היורוליג ולשגשוגה. רשימת התורמים הורכבה בשנת 2008, לרגל חגיגות 50 השנים להיווסדות "גביע אירופה לאלופות", שהפך מאוחר יותר לליגת היורוליג. הנבחרים לרשימה, אשר הוכרזו ב-3 בפברואר 2008 בעיר מדריד, נבחרו מתוך רשימת מועמדים שכללה 105 שחקנים, 20 מאמנים ו-12 שופטים בסך הכול. מהזווית הישראלית, ניתן לציין את השחקן מיקי ברקוביץ' והמאמן פיני גרשון שנבחרו לרשימת התורמים, וכן את השחקנים טל ברודי, מוטי ארואסטי ודורון ג'מצ'י והמאמן רלף קליין אשר נכללו ברשימת המועמדים אך לא נבחרו לרשימה הסופית. ארצות הבריתארצות הברית: וולט זרביאק (1967–1984) בוב מורס (1968–1986) בוב מקאדו (1969–1993) מייק ד'אנטוני (1969–1990) אנתוני פארקר (1993–2012) ספרדספרד: אמיליאנו רודריגס (1958–1973) קליפורד לויק (1958–1978) ויין בראבנדר (1965–1985) חואן אנטוניו קורבלאן (1971–1991) חואן אנטוניו סן אפיפניו (1976–1995) סרביהסרביה: רדיבוי קוראץ' (1953–1969) ולאדה דיבאץ (1985–2005) אלכסנדר ג'ורג'ביץ' (1985–2005) פרדראג דנילוביץ' (1987–2000) דיאן בודירוגה (1990–2007) איטליהאיטליה: אלדו אוסולה (1962–1980) דינו מנגין (1966–1994) פיירלואיג'י מרזוראטי (1970–1991, 2006) אנטונלו ריבה (1977–2002) יווןיוון: ניקוס גאליס (1975–1995) פנאיוטיס יאנאקיס (1976–1996) פרגיסקוס אלברטיס (1990–2009) תיאו פאפאלוקאס (1995–2014) קרואטיהקרואטיה: קרשימיר צ'וסיץ' (1964–1983) דראז'ן פטרוביץ' (1979–1993) דינו ראדג'ה (1984–2003) טוני קוקוץ' (1985–2006) בוסניה והרצגובינהבוסניה והרצגובינה: מירזה דליבאשיץ' (1972–1983) דראז'ן דליפאגיץ' (1971–1991) ליטאליטא: ארווידאס סאבוניס (1981–2005) שארונאס יאסיקביצ'יוס (1994–2014) ארגנטינהארגנטינה: מאנו ג'ינובילי (1996–2018) ישראלישראל: מיקי ברקוביץ' (1971–1995) מקסיקומקסיקו: מנואל ראגה (1963–1977) רוסיהרוסיה: סרגיי בלוב (1964–1980) סרביהסרביה: אלכסנדר ניקוליץ' (1954–1984) דושאן איבקוביץ' (1978–2016) בוז'ידאר מליקוביץ' (1979–2013) ז'ליקו אובראדוביץ' (1991–הווה) ספרדספרד: פדרו פראנדיס (1957–1975) לולו סיינס (1972–2000) איטליהאיטליה: אטורה מסינה (1989–הווה) ארצות הבריתארצות הברית: דן פיטרסון (1963–1987, 2001) ישראלישראל: פיני גרשון (1992–2010) רוסיהרוסיה: אלכסנדר גומלסקי (1954–1991) בולגריהבולגריה: ארטניק ארבדיאן רוסיהרוסיה: מיכאיל דבידוב סלובקיהסלובקיה: לובומיר קוטלבה צרפתצרפת: איבן מניני יווןיוון: קוסטאס ריגאס אתר האינטרנט הרשמי של 50 התורמים הגדולים ליורוליג 50 התורמים הגדולים ליורוליג, באתר היורוליג
האנה הופקו

האנה מיקולאייבנה הוֹפְּקוֹ (באוקראינית: Ганна Миколаївна Гопко; נולדה ב-4 במרץ 1982, האנאצ'יבקה, פרמישליאן, מחוז לבוב) היא חברת הפרלמנט של אוקראינה ומכהנת בו בתפקיד יושבת ראש ועדת החוץ. כמו כן, מכהנת הופקו בוועד המנהל לרפורמות של המועצה הלאומית לרפורמות ושל המרכז למלחמה בשחיתות (AntAC). הופקו נולדה בהאנאצ'יבקה במחוז המשנה פרמישליאן, במחוז לבוב. בשנת 2004 השלימה לימודי תואר שני בעיתונות בינלאומית באוניברסיטת לבוב ודיפלומה על הישגים בהוראת אקולוגיה מהמיזם לחינוך אזרחי (CEP). בשנת 2008 השלימה את התוכנית למנהיגות בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנת 2009 השלימה תואר דוקטור בתקשורת חברתית באוניברסיטת טראס שבצ'נקו בקייב. בשנת 2012 למדה בבית הספר האוקראיני למדע המדינה. בין השנים 2005 ל-2007 עבדה הופקו כמנהלת תקשורת של רשת הפעולה האזרחית של אוקראינה (UCAN/ISC), מוסד ללא כוונת רווח בקייב שמשמש קבלן של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID). היא הובילה מיזמי הכשרה של עיתונאי סביבה במחוז דונצק, בבלארוס, ובקזחסטן. בשנת 2009 נמנתה על מייסדי מרכז השתדלנות האזורי "Life" (אשר משמש כַַּשותף האוקראיני של ארגון הבריאות העולמי, ושל יוזמות הקשורות להפחתת השימוש בטבק) ושימשה סמנכ"ל הארגון עד אפריל 2012. בשנת 2009 החלה לשמש מתאמת מדיניות ב"קואליציה הלאומית של מלכ"רים ויוזמות למען אוקראינה נקייה מעשן". בתקופת עבודתה ב"קואליציה" עודדה את חקיקתם של 5 חוקים נגד עישון, בהם איסור גורף על פרסום מוצרי טבק; איסור על עישון במקומות ציבוריים; והעלאת מיסוי הטבק באוקראינה. לפי דו"ח ארגון הבריאות העולמי משנת 2011, אוקראינה עברה מהמקום הרביעי בעולם בשכיחות עישון למקום ה-29. בינואר 2012 התמנתה לחבר הנאמנים של בית החולים הלאומי לילדים אוחמאדיט. בין השנים 2010 ל-2012 שימשה הופקו יועצת לוועדת הפרלמנט האוקראיני למוסר, רוחניות, ובריאות הציבור. בין ינואר 2011 לספטמבר 2014 עבדה הופקו כמומחית שתדלנות במכון להשכלה פוליטית (בסמינרים להכשרת עוזרים ויועצים לחברי פרלמנט) וכן במכון הלאומי לדמוקרטיה (NDI) בוושינגטון די. סי.. בין פברואר לספטמבר 2014 אף שימשה מרַכּזת יוזמת חבילת הרפורמות להמרצה. בשנת 2014, בעומדה בראש רשימת עזרה עצמית, נבחרה הופקו לפרלמנט האוקראיני, ומונתה לעמוד בראש הוועדה לענייני חוץ. היא תמכה באשרור אמנת רומא בעניין בית הדין הפלילי הבינלאומי, באומרה: "זוהי הפגנת מוכנות לבניית מדינת שלטון חוק, שבה ניתן להעניש על פשעים נגד האנושות ועל רצח עם". ב-31 באוגוסט 2015 סולקה מן המפלגה בשל תמיכתה בתיקונים לחוקת אוקראינה שהיו מובילים לביזור סמכויות ולהגברת כוחם של הבדלנים הפרו-רוסיים השולטים בשטחים בדונבאס. פרס הדמוקרטיה של המכון הלאומי לדמוקרטיה, וושינגטון. תעודת הצטיינות (Certificate of Merit),‏ 2014, סמינר המנהיגות של אוניברסיטת ג'ורג'טאון הוגה עולמית בולטת (2014), כתב העת Foreign Policy. הופקו נשואה ואם לילדה. מדיה וקבצים בנושא האנה הופקו בוויקישיתוף דף ביוגרפי באתר הפרלמנט האוקראיני אתר המועצה (אוקראינית ואנגלית) אתר המרכז (אוקראינית ואנגלית) דף ביוגרפי באתר המפלגה כתבה (אנגלית) באתר כתב העת Foreign Policy קאופמן, סילבי, "Ukraine’s Activists Are Taking No Chances" דו"ח ארגון הבריאות העולמי 2011 (אנגלית) אתר היוזמה (אוקראינית ואנגלית) מצוטט באנגלית בכתבה באתר היומון день ידיעה על סילוקה מהמפלגה (באוקראינית) באתר פראבדה האוקראיני דיווח על הפגנה סוערת מחוץ לפרלמנט האוקראיני (אנגלית) באתר ה-BBC. הודעה לעיתונות על מקבלי הפרס (אנגלית) באתר המכון כתבה על הופקו ועל הענקת הפרס (אנגלית) באתר כתב העת
ברי סחרוף בהופעה 1993–2002

ברי סחרוף בהופעה חיה 1993–2002 הוא אלבום אוסף כפול הכולל 26 שירים שהוקלטו בהופעות שונות של ברי סחרוף במהלך השנים 1993 עד 2002. עם יציאת האלבום הוא נמכר במהדורה מיוחדת שכללה דיסק נוסף שבו 10 ביצועים אקוסטיים, שהוקלטו גם הם בהופעות. באלבום ישנן מספר גרסאות כיסוי שמבצע סחרוף לשירים של אומנים אחרים: "באים אותך לקחת" של יוסי אלפנט, "Venus In Furs" של הוולווט אנדרגראונד, "Children Of The Revolution" של להקת טי רקס ו"Ghosts Can't Run Away" של להקת Foreign Affair, שבה היה חבר. בדיסק האקוסטי קיימות גרסאות כיסוי לשירים נוספים: "Heroes" של דייוויד בואי, "Sea Song" של רוברט וויאט והשיר "אליפלט" שנכתב על ידי נתן אלתרמן ובוצע במקור על ידי להקת גייסות השריון. מידע על האלבום ברי סחרוף בהופעה 1993–2002 באתר MusicBrainz האלבום ברי סחרוף בהופעה 1993–2002 באתר ספוטיפיי
לס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לס – סג של קרקע לס (ספר) – נובלה זוכת פרס פוליצר מאת אנדרו שון גריר אישים: נתן לס – רופא, מהאלרגולוגים הראשונים בארץ-ישראל, מייסד ומנהל היחידה למחלות אלרגיה בבית החולים הדסה (תל אביב) יורם לס – חבר הכנסת ורופא ישראלי, בנו של נתן לס אבנר לס – איש משטרה ישראלי אלי לס – מוזיקאי ישראלי מנחם לס – עיתונאי ישראלי ליס לש
תקנת דבלין

תקנת דבלין (תקנה 604/2013 של האיחוד האירופי; לעיתים מכונה "אמנת דבלין" או "תקנת דבלין השלישית") היא חוק של האיחוד האירופי שקובע את נוהל בקשת המקלט של כל מבקש מקלט באיחוד האירופי בכפוף לאמנת ז'נבה בדבר מעמדם של פליטים. התקנה קובעת איזה מדינה אחראית לקליטתו של כל מבקש מקלט. בדרך כלל המדינה האחראית היא המדינה הראשונה אליה נכנס מבקש המקלט. מדינות רבות בדרום מזרח אירופה מכונות "מדינות שער" מכיוון שהן יעדם הראשון של פליטים ממדינות עניות, מדינות בהן קיימים סכסוכים פוליטיים או מדינות בהן קיימת רדיפה על רקע פוליטי, ולאחרונה (2015) - פליטים ממדינות בהן קיימות מלחמות אזרחים. בין מדינות אלו ישנן מדינות באפריקה (ביניהן סודאן ולוב), במזרח התיכון (ביניהן פליטים על רקע רדיפה פוליטית ממדינות חצי האי ערב, פליטי מלחמת האזרחים בסוריה ופליטים מעיראק) וכן פליטים ממדינות באזורים אחרים בעולם (כגון אפגניסטן). בין מדינות השער נמצאות מדינות השוכנות לחופי הים התיכון ולפיכך מהוות יעד להגירה, בין אם באמצעים יבשתיים או ימיים. בין מדינות אלה נמצאות יוון, מדינות יוגוסלביה לשעבר, בעיקר מקדוניה וסרביה, וכן איטליה והונגריה. התקנה קובעת שכל פליט שמגיש בקשה למקלט צריך להגישה במדינה האירופאית הראשונה אליה הגיע. התקנה נועדה למנוע מצב שבו פליט מגיע למדינה בה חוקי ההגירה נוקשים באופן יחסי (למשל איטליה או הונגריה), עובר ממנה למדינה בה חוקי ההגירה מקלים באופן יחסי (למשל גרמניה או הולנד), ובה מגיש את בקשת ההגירה, ביודעו שבמדינה זו רבים יותר סיכוייו לקבל מקלט. ב-2013 האשימה ממשלת גרמניה את ממשלת איטליה בהפרת התקנה על ידי שילוח חשאי של מאות מהגרים לגרמניה. ב-2014 קבע בית המשפט האירופאי לזכויות אדם כי איטליה הפרה את התקנה בכך שהעבירה פליטים ליוון. התקנה נחתמה בדבלין בשנת 1990 ונכנסה לתוקף בשנת 1997 כשחתמו עליה בלגיה, דנמרק, צרפת, גרמניה, יוון, אירלנד, איטליה, לוקסמבורג, הולנד, פורטוגל, ספרד ובריטניה. במהלך השנה שלאחר מכן הצטרפו לחותמות גם אוסטריה, שוודיה, ופינלנד. עוד הצטרפו לחותמות על התקנה גם מדינות שאינן חברות האיחוד האירופי, נורווגיה ואיסלנד. הפיקוח על המהגרים לשם יישום תקנת דבלין נעשה באמצעים כגון לקיחת טביעת אצבע ביומטרית, צעד המעורר התנגדויות של ארגוני זכויות אדם, וזאת כחלק מהמחלוקת על יישום הזיהוי הביומטרי. יש סתירה לכאורה בין תקנת דבלין לבין אמנת שנגן, לפיה מוסרים מחסומי המעבר בין המדינות החברות באיחוד האירופי ולפיכך, על פי טענותיהם של פליטים רבים, אין מניעה כלשהי על מעבר בין הגבולות הלאומיים השונים בתוך האיחוד האירופי, גם לגבי פליטים. טענה זו נתמכת על ידי ממשלותיהן של חלק ממדינות האיחוד האירופי, בעיקר מדינות שער. 'איטליה נתנה למהגרים כסף ואמרה: סעו לגרמניה', באתר ynet, 29 במאי 2013 "בית המשפט האירופאי לזכויות אדם: איטליה הפרה את האמנה האירופאית בהחזירה באופן אוטומטי מבקשי מקלט ליוון" - באתר שיתוף הידע של המרכז לזכויות פליטים באוניברסיטת תל אביב עמית לוינטל‏, בין דאעש לגרמניה: כך הפכה הונגריה לדלת של המהגרים לאירופה, באתר וואלה, 2 בספטמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא האיחוד האירופי ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית החולים לילדים של פילדלפיה

בית החולים לילדים של פילדלפיה (באנגלית: Children's Hospital of Philadelphia; ידוע גם בכינויו CHOP) הוא בית חולים לילדים הממוקם בפילדלפיה שבמדינת פנסילבניה בארצות הברית. בית החולים נוסד ב-1855 והיה הראשון בארצות הברית שהתמקד ברפואת ילדים בלבד. הוא בין בתי החולים לילדים המובילים בעולם ולאורך שנות קיומו נעשו בו פריצות דרך טיפוליות ומחקריות רבות. בית החולים הוא ישות עצמאית ופועל בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת פנסילבניה. הרעיון להקמת בית החולים נרקם על ידי דוקטור פרנסיס ווסט לואיס, בהשראת ביקורו בלונדון בבית החולים גרייט אורמונד סטריט, שהוקם ב-1852 והיה בית החולים לילדים הראשון בבריטניה. הוא שכנע את שניים מעמיתיו דוקטור תומאס טי יוסון ודוקטור ריצ'רד אלכסנדר פולרטון פנרוז להצטרף למיזם הקמת בית החולים לילדים הראשון בארצות הברית. בית החולים נוסד בפילדלפיה ב-1855 והכיל בתחילה 12 מיטות אשפוז ובית מרקחת. לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית עבר בית החולים למיקום חדש בעיר והכיל 35 מיטות, ב-1916 עבר פעם נוספת, ב-1922 הוקמה בו לראשונה מעבדת מחקר. ב-1974 עבר למיקומו הנוכחי בגדה המערבית של נהר סקוקל, בסמוך לאוניברסיטת פנסילבניה. בית החולים מכיל 527 מיטות, פוקדים אותו ואת רשת המרפאות שלו מעל מיליון מטופלים מדי שנה. הוא כולל גם מרכז מחקר מהגדולים ומהמובילים בעולם בתחום רפואת הילדים, מרכז שיקום לילדים ורשת של מעל 50 מרפאות לילדים הפרוסה ברחבי פנסילבניה וניו ג'רזי. מרבית החוקרים במרכז המחקר של בית החולים הם חברי סגל באוניברסיטת פנסילבניה. בית החולים כולל שש מחלקות אקדמאיות: רפואת ילדים, כירורגיה, הרדמה, טיפול נמרץ, פתולוגיה ופסיכיאטריה. מחלקת רפואת הילדים פועלת בשילוב מלא עם האוניברסיטה וחמש המחלקות הנוספות פועלות בשיתוף פעולה עם המחלקות המקבילות בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה. בית החולים נמנה עם בתי החולים לילדים הטובים בעולם. על פי U.S. News & World Report הוא מדורג בין הראשונים בארצות הברית בכל עשר המומחיות הרפואיות המדורגות על ידי המגזין. נכון ל-2015 הוא ממוקם ראשון בנאונאטולוגיה ובאורתופדיה, שני באורולוגיה, שלישי בטיפול בסרטן, גסטרואנטרולוגיה, נוירולוגיה ונוירוכירורגיה, פולמונולוגיה, רביעי בקרדיולוגיה וניתוחי לב ושישי בנפרולוגיה. בית החולים היה החלוץ בארצות הברית בתחום הטיפולים הרפואיים לילדים במקרים רבים, בהם: מתן הכשרה מעשית רשמית לרופאי ילדים, הפעלת יחידת טיפול נמרץ לתינוקות, תוכניות טיפול לילדים עם לקות דיבור, אינקובטורים סגורים לתינוקות, שימוש בצנתר בלון לטיפול בבעיות לב, גילוי הגורם למונונוקלאוזיס זיהומי ("מחלת הנשיקה"), חיסונים לחזרת, שעלת, שפעת וRotavirus. מדיה וקבצים בנושא בית החולים לילדים של פילדלפיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית החולים לילדים של פילדלפיה (באנגלית) בית החולים לילדים של פילדלפיה, ברשת החברתית פייסבוק בית החולים לילדים של פילדלפיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בית החולים לילדים של פילדלפיה, ברשת החברתית אינסטגרם בית החולים לילדים של פילדלפיה, ברשת החברתית LinkedIn מרכז המחקר של בית החולים (אורכב 15.08.2015 בארכיון Wayback Machine) בית החולים לילדים של פילדלפיה בדירוג U.S. News & World Report
המפיקים

האם התכוונתם ל... המפיקים (סרט, 1967) – סרט קולנוע משנת 1967 של מל ברוקס ותומאס מיהאן המפיקים (מחזמר) – מחזמר שהופק בשנת 2001 בעקבות הסרט מ-1968 המפיקים (סרט, 2005) – סרט קומדיה מוזיקלית אמריקאי, המבוסס על הסרט "המפיקים" מ-1968 ועל המחזמר שהופק בעקבותיו
מיקולה פימוננקו

מיקולה קורנילוביץ' פימוננקו (באוקראינית: Микола Корнилович Пимоненко; לעיתים נכתב ניקולאי פימוננקו, ברוסית: Николай Корнилович Пимоненко; 9 במרץ 1862 (יוליאני) – 26 במרץ 1912 (יוליאני)) היה צייר ריאליסט רוסי-אוקראיני, חבר האקדמיה הקיסרית לאמנויות מ-1904. פימוננקו נולד בעיירה פריורקה הסמוכה לקייב, באימפריה הרוסית, ובעבודתו האמנותית התמקד בציורים ריאליסטיים מחיי היום יום של האיכרים והעיירות באוקראינה. הוא נמנה עם קבוצת האמנים "הנודדים" (Передви́жники, פֶּרֶדְוִויזְ'נִיקִי) שסגנונם נחשב בשל תחום העניין שלו כריאליזם סוציאליסטי. מדיה וקבצים בנושא מיקולה פימוננקו בוויקישיתוף מיקולה פימוננקו באנציקלופדיה של אוקראינה (אנ') מיקולה פימוננקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) 9 במרץ 1862 - 26 במרץ 1912 לפי הלוח היוליאני ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס למדא לספרות

פרס למדא לספרות (הידוע גם כפרס "לאמי", באנגלית: Lammy) הוא פרס ספרותי שנתי המוענק על ידי קרן למדא לספרות, המבוסס בארצות הברית, לכתבים בנושאים להט"ביים. קטגוריות של הפרס כוללות הומור, רומנטיקה וביוגרפיה. החזון של הפרס הוא "לחגוג את ספרות הלהט"ב ולספק משאבים לסופרים, קוראים, מוכרי ספרים, מוציאים לאור, וספרנים - לכלל הקהילה הספרותית". תוכנית הפרסים, שנוסדה ב-1989 על ידי למדא רייזינג, צמחה מ-14 קטגוריות בשנים המוקדמות ל-22. קטגוריות שהיו בתחילה גם נשמטו בהתאם לסדרי עדיפויות של הקהילה, כך למשל קטגוריית AIDS/HIV שהייתה פופולרית בשנות השמונים והתשעים בוטלה כשהנושא דעך בקרב הקהילה הגאה, בעוד קטגוריות כמו ספרות ביסקסואלית וטרנסג'נדרית לא היו בתחילה, ונוספו ככל שהקהילה נהייתה יותר כוללנית. בשתי הקטגוריות האלה, אם ישנם ספרים מרובים המועמדים לפרס, ייתכנו שני פרסים בשנה - פרס אחד לספר אקטואליה ופרס אחד לסיפורת.  בנוסף לפרסים הקבועים לפי קטגוריות, קרן למדא לספרות מעניקה גם פרסים מיוחדים. פרס החלוציות מוענק כפרס מפעל חיים לדמות בולטת בהיסטוריית הספרות הלהט"בית; פרס בניית גשרים מוענק למישהו - ללא קשר לזהות מינית או מגדרית - שתרם כבעל ברית לקהילה הלהט"בית; ופרס הנאמן מוענק לסופר שתרם באופן משמעותי להרחבת התודעה לגבי חייהם של להט"בים. החל מ-2011, תוכנית הפרסים גם אימצה את הפרס על שם ג'ים דאגינס, שעד אותה שנה היה חלק מפסטיבל הקדושים והחוטאים (Saints and Sinners Literary Festival). שני פרסים מוענקים כל שנה - לסופרת ולסופר - שהקריירה שלהם עדיין בבנייה. ב-2013 הקרן יסדה גם את פרס ד"ר בטי ברזון לסופרים חדשים, המוענק לסופרים צעירים שפרסמו לפחות ספר אחד.  הקטגוריות בפרס למדא לספרות נכון לשנת 2015 כוללות: ב-1992, למרות בקשות נשנות מהקהילה הביסקסואלית לייסוד קטגוריה מתאימה, הספר פורץ הדרך Bi Any Other Name: Bisexual People Speak Out, אנתולוגיה של לוריין האצ'ינס ולאני קהומנו, נאלץ להתמודד - ולהפסיד - בקטגוריה "אנתולוגיות לסביות". בנוסף, ב-2005, אוסף השירים Directed by Desire: Collected Poems, של המשוררת הביסקסואלית ג'וּן ג'ורדן הוכרח להשתתף (ולזכות) בקטגוריה "שירה לסבית".  ב-2004, הספר The Man Who Would Be Queen: The Science of Gender Bending and Transsexualism, של החוקר השנוי במחלוקת ג'. מייקל ביילי, הוכרז כפיינליסט בקטגוריה הטרנסג'נדרית לשנת 2003.  חברי הקהילה הטרנסג'נדרית מיד הקימו מחאה נגד המועמדות, ותוך מספר ימים אספו אלפי חתימות בעצומה לביטולה. לאחר שהוגשה העצומה, חבר השופטים בדק שוב את הספר, והחליט שהוא אכן טרנספובי והסירו אותו מרשימת המועמדים. תוך שנה, ג'ים מרקס, מנכ"ל העמותה אשר אישר את הספר למועמדות, התפטר. מחליפו, צ'ארלס פלוורס, הצהיר שהמקרה חשף את הבעיות בתהליך בחירת ספרים מועמדים, ולדבריו החיל בו שינויים נרחבים. פרס סטונוול לספרים אתר האינטרנט הרשמי של פרס למדא לספרות "News and Announcements" Lambda Literary Foundation "Bi Any Other Name: Bisexual People Speak Out Review". "1991 Lambda Literary Awards Recipients". Lambda Literary Foundation Announces Major Changes Bookselling This Week, June 16, 2005