laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ולדיסלב ביקנוב

ולדיסלב ביקנוב (באוקראינית: Владислав Быканов; נולד ב-19 בנובמבר 1989) הוא ספורטאי ישראלי המתחרה בהחלקה מהירה במסלול קצר. הוא אלוף אירופה בהחלקה מהירה במסלול קצר ל-3000 מטר (דודרכט 2015 ודרזדן 2018). הוא ייצג את ישראל שלוש פעמים באולימפיאדת החורף (סוצ'י 2014, פיונגצ'אנג 2018 ובייג'ינג 2022). נולד בלבוב שבאוקראינה הסובייטית. בגיל 5 עלה לישראל עם משפחתו ולמד את ההחלקה בארץ. ביקנוב מתגורר בקריית שמונה. באליפות אירופה שנערכה בדרזדן שבגרמניה הוא סיים במקום 10 בתחרות ל-500 מטר, במקום 9 בתחרות ל-1000 מטר ובמקום 10 בתחרות ל-1500 מטר. באולימפיאדת החורף (סוצ'י 2014) זכה לכבוד לשאת את דגל המדינה בטקס הפתיחה של המשחקים. הוא הספורטאי (גבר) הראשון המתחרה בישראל באולימפיאדת החורף בענף זה. בתחרות ל-1000 מטר לא עבר את שלב המוקדמות וסיים במקום ה-24 ובתחרות ל-1500 מטר הגיע לשלב חצי הגמר וסיים במקום ה-25. באליפות אירופה שנערכה בדודרכט שבהולנד זכה ביקנוב במדליית זהב בתחרות ל-3000 מטר ובכך היה למחליק הקרח הישראלי הראשון שזכה בתואר זה. הוא הקדים את האלוף האולימפי וגדול מחליקי הקרח ויקטור אן מרוסיה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 6 בתחרות ל-500 מטר ול-1000 מטר, ובמקום 19 בתחרות ל-1500 מטר. באליפות אירופה שהתקיימה בדרזדן גרמניה בינואר 2018 זכה ביקנוב ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, בתחרות ל-3000 מטר בתוצאה של 5:02.882 דקות, מדליית כסף בניקוד הכללי (52 נק') ומדליית ארד בתחרות ל-1500 מטר בתוצאה של 2:15.432 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי לאחר שניצח את גמר ב' בתחרות ל-500 מטר בתוצאה של 41.229 שניות, שהייתה מהירה מאלה של המתחרים בגמר א'. במקצה הראשון בו השתתף באולימפיאדת פיונגצ'אנג, מקצה 1,500 מטרים (שנחשב למקצה החזק שלו), נפסל ביקנוב בשלב המוקדמות לאחר שהשופטים קבעו שדחף מחליק קנדי. באולימפיאדת בייג'ינג (2022) התחרה ביקנוב במקצה ל-1500 מטרים. הוא סיים רביעי את המקצה שלו, אך כיוון שהמקצה היה מהיר ביותר - כל ארבעת הראשונים בו, כולל ביקנוב, שברו את השיא האולימפי, והשיגו תוצאות טובות יותר ממנצחי כל המקצים האחרים - עלה ביקנוב לחצי הגמר. בחצי הגמר סיים את המקצה שלו במקום השישי ובמקום ה-17 הכללי. ולדיסלב ביקנוב, ברשת החברתית אינסטגרם ולדיסלב ביקנוב, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ולדיסלב ביקנוב, באתר olympedia.org דני בורשבסקי‏, סוצ'י 2014: הכירו את הישראלים, באתר וואלה, 7 בפברואר 2014 אליסף דעואל, ולדיסלב ביקנוב כובש את אירופה, באתר ynet, 14 במרץ 2015 איתמר קציר, תרגיל יפה? ולדיסלב ביקנוב רוצה להחליק הכי מהר שאפשר, באתר הארץ, 1 בינואר 2018 אליסף דעואל, הסוד המופלא של הספורט הישראלי / טור, באתר ynet, 9 בפברואר 2018 Israel wins European Short Track Speed Skating championship, Ynetnews, ‏2015-01-25 (באנגלית) אורן קורנפלד‏, ולדיסלב ביקאנוב הוכתר כאלוף אירופה בהחלקה מהירה על הקרח, באתר וואלה, 25 בינואר 2015 אורן אהרוני, החלקה: ולדיסלב ביקנוב זכה בארד באליפות אירופה, באתר ynet, 13 בינואר 2018 אורן אהרוני, ולדיסלב ביקנוב אלוף אירופה, באתר ynet, 14 בינואר 2018 אורן אהרוני, ולדיסלב ביקנוב נפסל במרוץ ל-1,500 מטר באולימפיאדת החורף, באתר ynet, 10 בפברואר 2018
The Man and The Journey Tour

סיבוב ההופעות The Man and The Journey, היה סיבוב הופעות לא רשמי של להקת פינק פלויד שהתרחש בעיקר באנגליה במהלכו נוגנה המוזיקה הקונספטואלית שנקראה "The Man and The Journey" (בתרגום חופשי: האדם והמסע), כשני חלקים נפרדים שמהווים מעין אלבום כפול אשר כל אחד מחלקיו מתקשר לקודמו בתכנים. "The Man", מתייחס לייצוג של יום בחייו של אדם ו-"The Journey" מתייחס למסעו של האדם במשך חייו. ההופעה כללה חומרים מרוב האלבומים של הלהקה, וכמו כן חומרים חדשים אותם פיתחה באותה תקופה. סיבוב ההופעות התחיל ב-14 באפריל 1969 והסתיים ב-17 בספטמבר 1969. במהלך הסיבוב, הקליטו פינק פלויד חלק מהשירים מרשימת השירים שנוגנה בהופעות במסגרת העבודה על אלבומם השלישי More שיצא ביולי 1969, והיה הפסקול של סרט צרפתי באותו השם. בסוף הסיבוב, הקליטה הלהקה את רוב השירים שנותרו מרשימת השירים שלהם לאלבומם הרביעי Ummagumma שיצא באוקטובר של אותה שנה. סיבוב ההופעות, המשיך את שינוי הגישה המוזיקלית של הלהקה, שהתחיל להתבטא עוד בסיבוב ההופעות הקודם שלהם Pink Floyd World Tour, ממוזיקת אוונגרד פסיכדלית שמבוטאת בשירים קצרים של 4 דקות בממוצע, לעבר מבנה שירים ארוכים יותר המשלבים קטעי סולו מורכבים. כמו כן, המשיכה הלהקה להתנסות בשינוי שמות שיריהם והמשך גיבושן של יצירות מוקדמות יותר, לעבר הסגנון החדש אותו החלו לעצב. כמו כן, במהלך סיבוב הופעות זה, הלהקה העמיקה את התעסקותה בעיצוב חוויית ההופעה, דוגמת מהלך השיר "Afternoon" בו הוגש תה לנגנים, על גבי שולחן שהוצב במהלך ההופעה. שני חלקי ההופעה הורכבו מרשימות השירים הבאות: החלק הראשון מייצג יום בחייו של אדם. בהתאם למוטיב זה, שונו שמותיהם של שירי הלהקה: "Daybreak Pt. I" (שם זמני של השיר Grantchester Meadows). "Work" "Afternoon" - במקור שם השיר Biding My Time. "Doing It" - שמו הסופי של הקטע יהיה Grand Vizier´s Garden Party. "Sleep" "Nightmare" -(שם שונה לשיר Cymbaline). "Daybreak Pt. II" החלק השני של ההופעה, מתמודד עם המסע של חיי אדם. בדומה לחלק הקודם של ההופעה, שונו שמותיהם של שירי הלהקה: "The Beginning" - שמו הסופי של השיר הוא Green Is the Colour "Beset By Creatures of the Deep" - במקור השיר "Careful with That Axe, Eugene" "The Narrow Way" "The Pink Jungle" - במקור השיר "Pow R. Toc H." "The Labyrinths of Auximines" - במקור השיר "Interstellar Overdrive" "Behold the Temple of Light" "The End of the Beginning" - במקור השיר "A Saucerful of Secrets" "Interstellar Overdrive" - נוגן ב-24 במאי "Set The Controls For The Heart Of The Sun" - נוגן ב-26 ביוני דייוויד גילמור - גיטרות ושירה רוג'ר ווטרס - בס ושירה ריצ'רד רייט - קלידים ושירה ניק מייסון - תופים רשימה מלאה של תאריכי הופעות ומיקומן של להקת פינק פלויד בין השנים 2005-1964
סופי נליס

מארי-סופי נליס (באנגלית: Marie-Sophie Nélisse; נולדה ב-27 במרץ 2000) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה קנדית, זוכת פרס ג'יני, הידועה בעיקר בשל השתתפותה בסרטים "מר לאזאר" (2011), "גנבת הספרים" (2013), "פעם בלש, תמיד בלש" (2020) ובזכות גילום דמותה המתבגרת של שאונה בסדרת הטלוויזיה "הצהובות" (2021-הווה). נליס נולדה בווינדזור, אונטריו, קנדה, שם גרה עד גיל 4, אז היגרה עם משפחתה למונטריאול, קוויבק.. היא ממוצא צרפתי-קנדי. אמה, פאולין בלהומור, עזבה את עבודתה כמורה בשנת 2013 כדי לשמש כמנהלת אישית הן עבור סופי והן עבור אחותה הצעירה, השחקנית איזבל נליס (אנ'). נליס שולטת בשפה הצרפתית ובשפה האנגלית כאחד. בגיל 7 החלה נליס להשתתף בפרסומות מסחריות. הופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה בשנת 2011 בסרט "מר לאזאר", בו גילמה את התלמידה אליס. על תפקידה זה זכתה בפרס ג'יני לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס ז'וטרה, ובנוסף הייתה מועמדת ל"פרס האמן הצעיר" בקטגוריית "השחקנית הצעירה המובילה הטובה ביותר בסרט עלילתי בינלאומי". נליס השתתפה גם בסרט "אסימסק" (Ésimésac) ובסיטקום הקנדי דובר צרפתית "כאן גרים בכיף" (Les Parents). בשנת 2013 גילמה את ליזל ממינגר בעיבוד הקולנועי של הרומן רב המכר גנבת הספרים. בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי לצד קתי בייטס וגלן קלוז בסרט "גילי הופקינס הגדולה", הסרט מבוסס על ספר באותו שם משנת 2005 מאת קתרין פטרסון. בשנת 2016 כיכבה לצד אחותה בסרט האימה והפנטזיה "Wait Till Helen Comes", המבוסס על הרומן באותו שם שיצא ב-1986 מאת הסופרת האמריקאית מרי דאונינג האן. בשנת 2019 שיחקה לצד נומי ראפאס בתפקיד הראשי של זואי טאנר בסרט מותחן והפעולה "הגנה צמודה" אשר הופץ על ידי נטפליקס. באותה שנה כיכבה בסרט האימה "47 מטר 2"; המשך ישיר לסרט "47 מטר" משנת 2016. בשנת 2020 כיכבה לצדו של אדם ברודי בסרט "פעם בלש, תמיד בלש". מאז שנת 2021, נליס משחקת את הדמות שאונה הצעירה בסדרה "הצהובות" של רשת שואוטיים. בעונה השנייה של הסדרה, אחת הסצנות השערורייתיות והמדוברות הייתה כאשר שאונה הצעירה אכלה את האוזן הקפואה של חברתה הטובה ג'קי, בגילומה של אלה פורנל, דבר שהוביל למוטיב הקניבליזם בפרק השני. בשנת 2023, בהיותה בת 22, הופיעה ברשימת פורבס 30Under30. בספטמבר 2023 יצא לאור הסרט "שבועתה של אירנה" שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ובו נליס מככבת. באוקטובר 2024, נליס חתמה עם חברת Brillstein Entertainment לייצוג ניהולי בכל התחומים. היא סיימה באותה השנה את צילומי סרט האימה "Whistle" המתרחש בתיכון, בו היא משתתפת לצד דפני קין, פרסי היינס וייט וניק פרוסט. מדיה וקבצים בנושא סופי נליס בוויקישיתוף סופי נליס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סופי נליס, ברשת החברתית אינסטגרם סופי נליס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סופי נליס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סופי נליס, באתר AllMovie (באנגלית) סופי נליס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סופי נליס, באתר tribute.ca (באנגלית) שני ליטמן, סופי נליס, בת 13, כוכבת "גנבת הספרים", חששה שתצטרך לנשק בן, באתר הארץ, 22 בינואר 2014 נועה לוין, עכבר העיר אונליין, ראיון: הסרט של ילדת הפלא האירופאית החדשה, באתר הארץ, 21 בינואר 2014 אמיר בוגן, "סרטי שואה לא באים במקום סבל של אחרים", באתר ynet, 21 בינואר 2014 סופי נליס, באתר tribute.ca Forbes 30 Under 30 2023: Celebrities, Forbes (באנגלית) Denise Petski, ‘Yellowjackets’ Star Sophie Nélisse Signs With Brillstein Entertainment, Deadline, ‏2024-10-02 (באנגלית אמריקאית)
סמרנבורג

סמרנבורג (בהולנדית: Smeerenburg) היא עיר רפאים השוכנת על האי אמסטרדמויה (Amsterdamøya – "האי אמסטרדם") אשר מצפון-מערב לאי שפיצברגן שבסבאלברד שבנורווגיה. היישוב הוקם על ידי ציידי לווייתנים דנים והולנדים ב-1619 והיה אחד מהיישובים הצפוניים ביותר בעולם סמרנבורג היה מרכזו של צייד הלווייתנים בצפון בראשיתו. משמעות השם היא "עיר שומן הלווייתנים". המקום יושב לראשונה על ידי ההולנדים ב-1614, כאשר ספינות של חברת הסחר הצפונית של אמסטרדם (Noordsche Compagnie) הקימה תחנת ציד לווייתנים זמנית ובמקום נבנו אוהלים עשויים מקנבס ותנורים ארעיים. ב-1615, 1616 ו-1618 הגיעו ההולנדים שוב למקום. ב-1619 נשלחה לשפיצברגן ספינה בהדחק של 500 טונות עמוסה בעצים וחומרים אחרים. האוהלים והתנורים הארעיים הוחלפו במבני עץ ובקדרות נחושת. בשנתו הראשונה אוכלס היישוב רק על ידי דנים והולנדים. בשנים 1619 ו-1620 נשלחו ספינות דניות למקום על ידי סוחרים מקופנהגן ובשנים 1621 ו-1622 ניתנה חסות מלכותית למקום. ב-1623 נשלחו שתי ספינות בסקיות שהועסקו על ידי הדנים לסמרנבורג והחלו לקחת ציוד ציד לווייתנים מבקתותיהם של הדנים עד שגורשו משם על ידי ההולנדים. ב-1625 כאשר חזרו הבסקים למקום, ניזוקה תחנת הציד שלהם עקב פעולתם של ההולנדים והאנגלים שנה קודם לכן. לאחר מכן גורשו הדנים מהמקום על ידי ההולנדים. בשיא פעילתו, בשנות השלושים של המאה ה-17, היו ביישוב 16–17 מבנים, כולל "מבצר" במרכזו שנבנה עוד לפני 1631 כדי להתריע מפני פולשים, בעיקר דנים. השבילים בין המבנים רוצפו באבן עם תעלות ניקוז שאפשר לעוברים בהם ללכת בדרך יבשה. במקום נבנו תנורים בחזיתות המבנים. באותה תקופה התגוררו במקום כ-200 איש שעסקו בהפקת שמן משומן הלווייתנים, בחיתוך השומן ובייצור חביות לאגירת השמן. בעקבות הריסת התחנה ההולנדית באי יאן מאיין על ידי הבסקים שפעלו בשליחות הדנים ב-1632, שלחו ההולנדים קבוצה של שבעה אנשים שישהו בסמרנבורג בחורף של 1633–1634. כולם מצאו את מותם. התדרדרותו של היישוב החלה בשנות הארבעים, אך עדיין קיים אזכור למקום משנת 1657. בערך בשנת 1660, עם המעבר לייצור השמן משומן הלווייתנים עם החזרה לנמל המוצא, ועם הרחבת צייד הלווייתנים לשטחי האוקיינוס, ננטש היישוב. ב-1973 הוכרזו חורבותיה של סמרנבורג כחלק מהפארק הלאומי של צפון-מערב שפיצברגן. מדיה וקבצים בנושא סמרנבורג בוויקישיתוף
סלמנקה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סלמנקה – עיר בספרד הקתדרלה החדשה של סלמנקה – קתדרלה בסלמנקה אוניברסיטת סלמנקה – אוניברסיטה בסלמנקה אסכולת סלמנקה – אסכולת הגות תאולוגית ספרדית שנוסדה באוניברסיטת סלמנקה קרב סלמנקה – קרב מכריע במלחמת חצי האי, חלק מהמלחמות הנפוליאוניות, אשר נערך בעיר סלמנקה סלמנקה (כדורגל) – מועדון כדורגל מהעיר סלמנקה סלמנקה (מדריד) – רובע במדריד, בירת ספרד סלמנקה (צ'ילה) – עיר בצ'ילה קבוצת סלה-מנקה – קבוצת יוצרים עצמאית ישראלית משפחת סלמנקה - משפחת פשע בדיונית מסדרות הטלוויזיה "שובר שורות" ו"סמוך על סול"
בורי ראם

בורי ראם או בוריראם (בתאית: บุรีรัมย์) היא עיירה בתאילנד, בירת מחוז בורי ראם שבאזור איסאן, הנמצאת כ-300 ק"מ צפונית-מזרחית לבנגקוק. אוכלוסיית העיירה בשנת 2021 הייתה 30,021. לפני כמעט 1,000 שנה שלטה באזור בורי ראם האימפריה החמרית. בפארק ההיסטורי פאנום רונג נמצא הר געש לא פעיל ומבצר אשר נבנה על ידם. על פי כתובות שנמצאו, שליט בורי ראם הכיר בהגמוניה של קיסר האימפריה החמרית. בבנגקוק בתקופה המוקדמת, בתחילת המאה ה-19, העיר נקראה במקור מואנג פיי. העיר הייתה תחת שלטון תאילנדי. לאחר רפורמות מנהליות בסוף המאה ה-19, בורי ראם סופחה לתאילנד. בורי ראם סמוכה לגבול קמבודיה. מחוז בוריראם ממוקם באזור הצפון מזרחי של תאילנד, הידוע בשם איסאן. העיר בורי ראם ממוקמת בקצה הדרומי של מישור קהוראט, שמוצף בעונה החמה ויבש מאוד בעונת הגשמים. המרחק לבירה בנגקוק הוא 400 קילומטר. פועלים בעיר גני ילדים, בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים כגון בית ספר מריה אנוסורן, אוניברסיטאות ובתי ספר בודהיסטים. שדה התעופה בורי ראם (אנ') הוא שדה התעופה היחיד במחוז בורי ראם. אייר אסיה תאי משרתת את תושבי המחוז מנמל התעופה הבינלאומי דון מואנג (DMK). הכבישים המהירים 218, 219, 226 ו-2074 עוברים דרך בורי ראם. רכבת המדינה של תאילנד (אנ') (SRT), חברת הרכבות הלאומית של תאילנד, מספקת שירות מתחנת הרכבת בורי ראם. בורי ראם נמצאת על קו הרכבת הצפון מזרחי. חברת האוטובוסים הארצית, The Transport Co., Ltd, מפעילה מסוף אוטובוסים בתחנת האוטובוס בבורי ראם. מדיה וקבצים בנושא בורי ראם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בורי ראם ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמיל סטוך

קמיל ויקטור סטוך (בפולנית: Kamil Wiktor Stoch; נולד ב-25 במאי 1987 בזאקופנה) הוא קופץ סקי פולני. הוא פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (סוצ'י 2014 ופיונגצ'אנג 2018) מקפיצה מגבעה גבוהה, בעל 3 מדליות זהב משתי אולימפיאדות חורף. ואלוף העולם (2013). במהלך הקריירה שלו הוא זכה ב-39 ניצחונות במסגרת סבב גביע העולם. מדיה וקבצים בנושא קמיל סטוך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קמיל סטוך (באנגלית ובפולנית) קמיל סטוך, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קמיל סטוך, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי קמיל סטוך, באתר olympedia.org קמיל סטוך באתר fis-ski (באנגלית)
שרי סרולוביץ'

שרי סרולוביץ' (נולדה ב-1964) היא צורפת ומעצבת ישראלית. שרי סרולוביץ' נולדה וגדלה בירושלים. משנת 1993 היא יוצרת בסטודיו עצמאי ב"חוצות היוצר" בירושלים. יצירותיה של סרולוביץ' בוחנות מחדש את העיצוב המסורתי של פריטי יודאיקה, תוך התייחסות למסורת העיצוב המודרניסטית והמינימליסטית. יצירותיה משלבות עבודת יד מסורתית יחד עם טכנולוגיה מודרנית. בשנת 2013 השתתפה בתערוכה "הידור נשים: תשמישי קדושה מאת מעצבות עכשוויות", במוזיאון ישראל, ירושלים (לצד גליה רוזנפלד ואיריס טוטנאור). לכבוד שנת ה-75 למדינת ישראל, עיצובה של שרי סרולוביץ' נבחר לשמש כעיטור נשיא מדינת ישראל. העיטור שנבחר מעוצב בצורת דסקית קמורה בצבע זהב, ובשני צדיה מנוסרות אותיות הא'-ב' העברי בכתב רש"י באופן שמאפשר מעבר של אור מבעד לחיתוכי האותיות. האור הוא אלמנט שעובר כחוט השני בייצוגי התרבות האנושית, היהודית והישראלית. בגב העיטור חרוט סמל המנורה. 1989-1985 תואר ראשון, המחלקה לצורפות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1991-1989 תואר שני, צורפות, הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון, אנגליה 1994-1992 המחלקה לצורפות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1996-1993 המחלקה לצורפות, האקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, חיפה 1999-1998 המחלקה לצורפות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 2013 חברת חבר הנאמנים, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1987 פרס הצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1987 פרס לוקמן לעיצוב יישומי, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים 1988 פרס ע"ש איתן רון, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים 1989 פרס רומי שפירא ליודאיקה, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים 1989 פרס מייזלר לעיצוב מצטיין 1989 פרס הצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1989 מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת 1990 פרס, קרן אליכס דה רוטשילד, ירושלים 1990 מלגת לימודים, המועצה הבריטית 2009 פרס, קרן אליכס דה רוטשילד, ירושלים מדיה וקבצים בנושא שרי סרולוביץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרי סרולוביץ' שרי סרולוביץ' באתר חוצות היוצר שרי סרולוביץ', באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל הידור נשים: תשמישי קדושה מאת מעצבות עכשוויות, מוזיאון ישראל, ירושלים
איריס טוטנאור

איריס טוּטְנַאוֶּר (נולדה ב-1964) היא צורפת ומעצבת ישראלית. איריס טוטנאור נולדה בירושלים ולמדה צורפות בבצלאל. רוב יצירתה של טוטנאור הוא בתחום עיצוב פריטי יודאיקה. סגנון העיצוב שלה פונקציונלי והוא משלב בין טכניקות מסורתיות לצד טכנולוגיות חדשות. בעוד חלק מעבודותיה עושה שימוש בסגנון מודרניסטי, הרי שבעיצוב פריטים כגון הדס לבשמים (1998) עושה טוטנאור שימוש בעלי כסף היוצרים גופים תלת־ממדיים. בשנת 2013 הציגה בתערוכה "הידור נשים: תשמישי קדושה מאת מעצבות עכשוויות" במוזיאון ישראל, ירושלים (לצד גליה רוזנפלד ושרי סרולוביץ'). 1990 בוגרת המחלקה לצורפות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1988 פרס להצטיינות בלימודים, בצלאל האקדמיה לאומנות ועיצוב, ישראל 1991 מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת 1998 שלב הגמר, פרס ספרטוס ליודאיקה, מוזיאון ספרטוס, שיקגו, ארצות הברית אתר האינטרנט הרשמי של איריס טוטנאור (באנגלית) איריס טוטנאור, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל הידור נשים: תשמישי קדושה מאת מעצבות עכשוויות, מוזיאון ישראל, ירושלים
גליה רוזנפלד

גליה רוזנפלד (נולדה ב-1977) היא מעצבת ישראלית ילידת ארצות הברית. יצירותיה של גליה רוזנפלד נמצאות על התפר שבין שימושיות לאמנות. רבים מעיצוביה עושים שימוש ביחידות מודולריות מבד השלובות זו בזו ללא תפירה ומשמשות כחומר גלם לעיצוב פריטים שונים. בשנת 2011 הוזמנה ליצור עבודה עבור חלקו האחורי של בניין מוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 2013 השתתפה בתערוכה "הידור נשים: תשמישי קדושה מאת מעצבות עכשוויות" במוזיאון ישראל, ירושלים (לצד איריס טוטנאור ושרי סרולוביץ'). 1996 המחלקה לעיצוב קרמי, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1999 בית הספר לאמנויות דקורטיביות, פריז, צרפת 2000 בוגרת, המחלקה לצורפות ואופנה, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1998 פרס לוקמן לעיצוב יישומי, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים 1999 פרס מייזלר לעיצוב מצטיין, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים 2003 מלגת שהייה, מרכז ירבה בואנה לאמנויות, סן פרנסיסקו, ארצות הברית 2004 מלגת חבר סגל בעיצוב אופנה, מכללה קליפורניה לאמנויות, סן פרנסיסקו, ארצות הברית 2005 פרס לעיצוב קטלוג אופנה, Graphic Design USA Magazine, ניו-יורק, ארצות הברית גליה רוזנפלד, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל גליה רוזנפלד: דרך הרבה נקודות, 2011, מוזיאון תל אביב לאמנות הידור נשים: תשמישי קדושה מאת מעצבות עכשוויות, מוזיאון ישראל
נורדאוסטלנדט

נורדאוסטלנדט (בנורווגית: Nordaustlandet – "האי הצפון-מזרחי") הוא האי השני בגודלו מבין איי סבאלברד שבנורווגיה. שטחו של האי הוא 14,443 קמ"ר והוא שוכן מצפון-מזרח לשפיצברגן. רוב שטחו של האי מכוסה בקרחונים ושאר שטחו הוא שטח טונדרה שמשמש כבית גידול לאוכלוסייה של תת-מין מקומי של אייל הצפון ושל ניבתנים. האי אינו מיושב וכל שטחו הוא חלק מהפארק הצפון-מזרחי של סבאלברד (Nordaust-Svalbard naturreservat). ציידי ניבנתים אנגלים גילו את נורדאוסטלנדט כאשר חלפו ליד הנקודה הדרומית שלו ב-1617. התגלית צוינה במפות כבר בשנת 1625 בהן האי נקרא בשם "אי סר תומאס סמיית'" (Sir Thomas Smyth's Iland). במפה הולנדית משנת 1662 מסומן האי בשם "הארץ המזרחית" (Oostlandt) ובמפה שיצאה שנה לאחר מכן מסומן האי כאשר חופיו משורטטים בצורה מדויקת יותר וניתן לראות בה את חופיו המערביים והצפוניים, כשהאחרונים מופרדים משבעת האיים (Sjuøyane). מפה הולנדית משנת 1710 הייתה הראשונה להציג את האי בצורה מדויקת ובה הוא נקרא בשם "הארץ הצפון-מזרחית" (Het Noord Ooster Land). מקורותיהם של טיפוסי הסלעים בנורדאוסטלנדט מגיעים מתקופות גאולוגיות שונות. חלקו הצפוני של האי בנוי מסלעים גבישיים כמו: שיש, קוורציט, צפחה, גנייס וגרניט. מזרחה לפיורד לידי פרנקלין (Lady Franklinfjorden) ולפיורד דובה (Duvefjorden) המסלע הוא ממקור געשי. מזרחה ודרומה לפיורד ריפ (Rijpfjorden) סלע היסוד עשוי מגרניט אדום. גרניט זה עשוי מגרגרים בינוניים. הוא מכיל מוסקוביט, ביוטיט, קוורץ, פלגיוקלז ואורתוקלז. הסלעים מתוארכים לתקופת הסילור המאוחרת. סלעי גברו דיאבז מרובדים מתקופת הסילור נמצאים בכף לאורה (Kapp Laura) שבנקודה המזרחית ביותר בנורדאוסטלנדט, וכן על האי סטורויה (Storøya) ובחלקו המזרחי של האי קוויטייה (Kvitøya). בקצהו הדרומי של קויטויה הסלעים השכיחים ביותר הם גרניט וגנייס. בקצהו המזרחי של קרחון אוסטפונה (Austfonna) ניתן לראות ארבעה דורות של סלעים: גנייס, אמפיבוליט, גרניט אפור וגרניט ורוד. דרומה לפיורד והלנברג (Wahlenbergfjorden) יש שטח גדול של סלעי משקע, בעיקר אבן גיר ודולומיט מתור הקרבון ומתור הפרם. הסלעים הצעירים ביותר בנורדאוסטלנדט הם סוללות דיאבז מהקרטיקון-יורה, שמהווים את סלע היסוד של האי לאגויה (Lågøya) ובמוצאו של פיורד ברנווינס (Brennevinsfjorden). פעילות קרחונית עיצבה את פני השטח של נורדאוסטלנדט במשך כמה עידני קרח. מישורים חלקים והרים בעלי מתאר מעוגל הם הנוף השכיח ביותר. ההרים הגבוהים ביותר באי בגובה של 600 מטרים מעל פני הים נמצאים בצפון האי. חלקו המזרחי של האי מכוסה בקרחונים והאזורים החשופים מועטים, אם כי בעשורים האחרונים הקרחונים נמסו במידת מה וחשפו שטחי קרקע חדשים. שני הקרחונים העיקריים באי הם קרחון אוסטפונה (Austfonna), ששטחו הוא 8450 קמ"ר המהווים כ-58% משטח האי, וקרחון ווסטפונה (Vestfonna), ששטחו 2445 קמ"ר. בין שני הקרחונים הללו משתרע השטח החשוף הגדול ביותר באי. קרחון בראסוולברין (Bråsvellbreen) הוא סעיף של קרחון ווסטפונה. ב-1937–1938 התנתק ממנו גוש הקרח הגדול ביותר שתועד אי פעם בסבאלברד. גוש ברוחב של 30 ק"מ גלש למרחק של 20 ק"מ לתוך מימי האוקיינוס. מדיה וקבצים בנושא נורדאוסטלנדט בוויקישיתוף Bjørn Fossli Johansen (ed.), Øystein Overrein, Winfried Dallmann, "Nordaustlandet's geology and landscape", Norwegian Polar Institute, April 2009
שמעה (דמות מקראית)

שִׁמְעָה הוא בנו של ישי ואחי דוד, מוזכר בספר שמואל א', פרק ט"ז, פסוק ט' בשם: שַׁמָּה, וזו הופעתו הראשונה בתנ"ך. בספר שמואל א', פרק ט"ז, פסוק ט' מופיע לראשונה שמעה כבן השלישי של ישי, אבי דוד, בסיפור משיחת דוד למלך: ”וַיַּעֲבֵר יִשַׁי שַׁמָּה; וַיֹּאמֶר: גַּם-בָּזֶה לֹא-בָחַר ה'”. בפסוק זה מסופר כי גם שמעה לא נבחר על ידי ה'. הופעתו השנייה והשלישית בתנ"ך היא בספר שמואל ב' פרק יג' ובפרק זה מצוין כי היה אביו של יונדב: ”וּלְאַמְנוֹן רֵעַ, וּשְׁמוֹ יוֹנָדָב בֶּן-שִׁמְעָה, אֲחִי דָוִד”. ספר דברי הימים, ברשימת היחס של בני ישי, מציין אף הוא כי היה האח השלישי, בכתיב: שִׁמְעָא: ”וְאִישַׁי הוֹלִיד אֶת-בְּכֹרוֹ, אֶת-אֱלִיאָב, וַאֲבִינָדָב הַשֵּׁנִי, וְשִׁמְעָא הַשְּׁלִשִׁי”. בספר דברי הימים א', כ', ז' מצוין שמו בכתיב שִׁמְעָא, אך כאביו של יהונתן: ”יְהוֹנָתָן, בֶּן-שִׁמְעָא, אֲחִי דָוִיד”. התלמוד הבבלי מייחס לרבי חייא ייחוס גניאולוגי המגיע עד שמעה אחי דוד. במסכת כתובות מסופר: ”רבי איעסק ליה לבריה בי רבי חייא, כי מטא למיכתב כתובה נח נפשה דרביתא. אמר רבי: חס ושלום פסולא איכא? יתיבו ועיינו במשפחות, רבי אתי משפטיה בן אביטל ורבי חייא אתי משמעי אחי דוד. אזיל איעסק ליה לבריה בי רבי יוסי בן זימרא” (תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ס"ב, עמוד ב'). תרגום: ”רבי היה עסוק [להשיא] לו לבנו מבית רבי חייא, כאשר הגיע לכתוב כתובה נפטרה הנערה. אמר רבי: חס ושלום יש פסול? ישבו ועיינו במשפחות, רבי בא משפטיה בן אביטל ורבי חייא בא משמעי אחי דוד (שנחשב פחות מיוחס). הלך ועסק [להשיא] לו לבנו [בת] מבית רבי יוסי בן זימרא...”. בתנ"ך נזכרים שני בנים לשמעה – האחד חכם, יונדב בן שמעה, והשני גיבור – יהונתן בן שמעי (קרי: שמעה). יהונתן נזכר כמי שנלחם בפלשתים ביחד עם דוד. הוא הרג את אחד מארבעת ילדי הרפה מגת הפלישתית, שהיה בעל שש אצבעות בכל יד ורגל (שמואל ב כא, כ-כא). יונדב נזכר כרעו החכם של אמנון-יורש העצר של דוד, אשר חז"ל התייחסו אל חכמתו כאל חכמה לרשעה, כלומר חוכמה לעשות את הרע, אולי בגלל התוצאות הרעות שהביאה העצה 'החכמה' שלו על אמנון. לדעת מרטין נות, השם שמעה או שמה הוא שם תאופורי מקוצר המגיע מהשמות המורכבים מהשורש ש.מ.ע. היישוב שמעה בהר חברון, השייך למועצה האזורית הר חברון, ממוקם דרומית לעיר חברון, בסמוך לא-סמוע, נקרא על שמו של שמעה, אחיו של דוד המלך. היישוב הוקם בסיוע תנועת אמנה. ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק י"ג. אהרון אופנהיימר, רבי יהודה הנשיא, ירושלים, מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, 2007, 23. http://www.news1.co.il/Archive/003-D-129960-00.html ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ח
אראמיס נייט

אראמיס נייט (באנגלית: Aramis Knight;‏ נולד ב-3 באוקטובר 1999) הוא שחקן אמריקאי. התפרסם בזכות השתתפותו בסרט "המשחק של אנדר", ולאחר מכן בשל תפקידו כ-M.K. בסדרת הדרמה "אדמת הפקר" ברשת AMC. נייט נולד ב-3 באוקטובר 1999 בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדל בשכונת וודלנד הילס שבעמק סן פרננדו. אביו ממוצא פקיסטני והודי, ואילו אימו ממוצא אנגלי, אירי וגרמני. בשנת 2005 נייט החל לשחק בפרסומות ובתפקידי מסך קטנים. מאז, הוא הופיע כשחקן אורח במספר סדרות טלוויזיה מובילות כגון "בוסטון ליגל", "פשע מן העבר", "דקסטר", "NCIS", "האנה מונטנה", "הלוחשת לרוחות", "בית חולים כללי", "מלקולם באמצע", "בניחוש חוקר", "צוות עקרב" ו-"אבודים". בשנת 2007 שיחק בסרטו הראשון "חקירה מעבר לקווים", מותחן פוליטי בכיכובם של ריס וית'רספון, ג'ייק ג'ילנהול ומריל סטריפ. בשנת 2010 שיחק תפקיד קטן בסרטו של גארי מרשל "יום האהבה", ובשנת 2012 הופיע בסרטו שובר הקופות של כריסטופר נולאן "עלייתו של האביר האפל". בשנת 2013 אף שיחק בתור בין בסרט המדע בדיוני "המשחק של אנדר" בכיכובו של אייסה באטרפילד, אשר הסרט מבוסס על הספר באותו השם משנת 1985 אשר מתמקד בסיפורו של אנדר והתמודדותו עם המבחנים השונים אשר הוא עובר בבית הספר ללחימה. בשנת 2015 החל לשחק בסדרת האקשן וההרפתקאות "אדמת הפקר" של רשת AMC בין התפקידים הראשיים בתור M.K, נער מתבגר ממוצע לכאורה שאנרגיה אפלה מוחבאת בתוכו. במרץ 2017 שבה הסדרה לעונה שנייה, וב-22 במאי 2018 שבה הסדרה לעונה שלישית שסיימה את שידוריה לאחר מכן, כאשר הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-6 במאי 2019. בשנת 2021 גילם את כארים / פגיון אדום בסדרת הטלוויזיה "גברת מארוול" בשירות הזרמת המדיה של "דיסני+", והיא חלק מהיקום הקולנועי של מארוול. מדיה וקבצים בנושא אראמיס נייט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אראמיס נייט אראמיס נייט, ברשת החברתית פייסבוק אראמיס נייט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אראמיס נייט, ברשת החברתית אינסטגרם אראמיס נייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אראמיס נייט, באתר AllMovie (באנגלית) אראמיס נייט באתר TVGuige.com (באנגלית)