laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כמילי

כמילי (ביוונית: Χαμηλή), הידוע גם כ"כמילוניסי" (Χαμηλονησι, בנוי מהצמדת המילים "כמילי" = נמוך ו"ניסי" = אי) הוא אי יווני זעיר, טרשי ושומם בדרום הים האגאי. מיקומו בקבוצת האיים הדודקאנסיים. האי, ככל הנראה שריד של פעילות געשית, הוא סלעי ובעל צמחייה עשבית דלה. אורכו כשני קילומטרים ורוחבו, במקומות הרחבים, עד כמה עשרות מטרים. אל חופי אי זה נסחפה ספינת המעפילים "פנצ'ו", שיצאה מברטיסלאבה בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, בעת ניסיונות היחלצות ממלתעות הצורר הנאצי. גם הספינה "הנרייטה סולד", שאספה מאות ילדים יתומים ביוון, נעזרה באי זה. שתיהן היו באותו שלב ספינות ישנות ורעועות, עמוסות בעשרות נוסעים מעבר לקיבולת הנוסעים המוגדרת להן. הסרט "רגעים של חסד או גיהנום", משנת 2001, בבימויו של עמוס כרמלי, מספר את סיפור הגעתם לאי של שתי הספינות והמעפילים שעליהן. הספינה "פנצ'ו" עשתה דרכה דרך מצר הבוספורוס לים האגאי. לאחר חנייה בפיראוס, בה קיבלו הנוסעים מהקהילה היהודית המקומית דלק, מים ומזון, המשיכו בדרכם. ב-9 באוקטובר 1940 נבקע צינור בדוד ההסקה של המנוע והאניה איבדה שליטה. בים הסוער, זרמי הים והרוח סחפו את האונייה לכמילי. האונייה נחבטה בסלעי האי, העוגן נתקע בנקיק סלע ומפקד האונייה ארגן פינוי מסודר ומהיר. כל הנוסעים והצוות נצלו. אוניית העץ לא טבעה מייד ואפשר היה לחלץ ממנה ציוד וחלקים כדי להקל על השהייה באי הקטן. אחד האנשים גילה מי גשם שנקוו באחד הנקיקים וכך היו להם מים (מהולים במי ים) להכנת מרק. המפקד, יהושע הלוי, שיגר סירת הצלה עם חמישה אנשים כדי להזעיק עזרה, אך זו נתקלה בקשיים והגיעה, לאחר תלאות, לאלכסנדריה. האנשים התארגנו לשהייה ממושכת. הם הכינו ושילחו על פני הגלים בקבוקים עם מכתבי SOS (אחד מהם נמצא שנים אחר כך במצרים). "S.O.S" נכתב במשחת נעליים שחורה גם על סדינים שהיו ברשותם. אלה, נמתחו במקומות הגבוהים שעל האי. ביום העשירי נשארה כבר הקצבה של כף מרק אחת לאיש ליום. מפקד האונייה החליט לשלוח סירת הצלה שנייה כדי להזעיק עזרה, אך אז חלף מעליהם מטוס קטן, בגובה רב. הטייס שב וחג מעל האי בגובה נמוך ופנה לכיוון האי רודוס. בסופו של דבר, אונייה איטלקית הגיעה וחילצה את כולם לרודוס. בדרכה לכיוון חופי ארץ ישראל, עמוסה במאות מעפילים, ומלווה בספינת המעפילים הקטנה "רפי 2" שעליה יהודים מהונגריה, נקלעה הספינה "הנרייטה סולד" לים סוער. המנוע התקלקל ומפקד הספינה חיפש מחסה באי "סירנה". בני משפחה יוונית שהתגוררו על האי, התנגדו לירידת המעפילים אליו ודרשו מהם לעזוב. לאחר דין ודברים סוכם כי הספינה תפליג לאי הסמוך כמילי, לאחר שיפורק ממנה החלק הפגום במנוע וזה ישלח לתיקון ביוון באמצעות הספינה "רפי 2". לאחר שיצאה הספינה הקטנה עם המנוע לדרכה, עלו כל המעפילים ל"הנרייטה סולד", הפליגו לכמילי והמתינו על האי לשובו של החלק המתוקן. כעבור שישה ימי שהות על כמילי, תוקנה הספינה ויצאה לדרך. יהושע הלוי, "הביתה! ארבע שנים בדרך לציון", א.מ.נ בע"מ, אייר תש"י (1950) John Bierman, Odyssey, Simon and Schuster, 1984 Kamíla (Kamilonisi) / South Aegean(הקישור אינו פעיל) רגעים של חסד או גיהנום, באתר "הבמה"
גוסטב אדולף פון גצן

גוסטב אדולף פון גֶצֶן (בגרמנית: Gustav Adolf von Götzen‏, 12 במאי 1866 - 1 בדצמבר 1910) היה רוזן גרמני מושל מזרח אפריקה הגרמנית והיה אחראי למרחץ הדמים מרד המאג'י מאג'י באזור טנגניקה (כיום טנזניה). בין 1881 ל-1884 למד משפטים באוניברסיטאות של פריז, ברלין וקיל. לאחר מכן התגייס לצבא הגרמני, וקודם באותה שנה לדרגת סגן. לאחר מכן יצא למסע להר קילימנג'רו היה זה מסעו הראשון לאפריקה. לאחר איחוד גרמניה במאה ה-19 גברה בגרמניה הדרישה לקולוניות גרמניות בעוד שביסמרק העדיף להשיג שטחים נוספים באירופה במקום לכבוש שטחים מעבר לים, אולם בסוף השתלטה גרמניה על טוגולנד, קמרון, נמיביה, רואנדה, בורונדי וטנגניקה. אזורים נוספים כונו מזרח אפריקה הגרמנית. במרץ 1901 מונה גצן למושל מזרח אפריקה הגרמנית, אולם אז נאלץ להתמודד עם משבר חמור. זה התחיל בעקירת שדה כותנה, אולם בעקבות מעשה זה הרימו את נס המרד עשרות שבטים וקבוצות אתניות בכל רחבי הקולוניאליזם הגרמני. רופאי אליל שלהבו את ההמונים ונתנו להם חומרים שנועדו להגן עליהם כביכול מפני כדורי המקלעים הגרמניים. לרשותו של גצן עמד כוח מוגבל והוא שלח מברק לברלין בבקשת עזרה. העזרה הגיעה מיד; נחתים גרמניים פלשו במהירות לאפריקה ודיכאו את המרד באכזריות והמשיכו לטבוח במורדים גם לאחר שלא היה בכך כל צורך. הטבח כלל לא הכפיש את שמו של גצן ברחבי העולם. גצן מת ב-1 בדצמבר 1910 בהמבורג. מדיה וקבצים בנושא גוסטב אדולף פון גצן בוויקישיתוף גילי חסקין, תולדות טנזניה, באתר של גילי חסקין ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולקני

האם התכוונתם ל... בנימין אלעזרי-וולקני – מדען ישראלי, בנו של יצחק יצחק וולקני-אלעזרי – חלוץ המחקר החקלאי בארץ ישראל מרכז וולקני – המוסד למחקר חקלאי בישראל וולקן וולקנו (פירושונים)
צבי יעקב אבראהאם

הרב צבי יעקב אבראהאם (תרנ"ז, 1897 – תשל"ד, 1974) היה רב בטורדה ומנהל לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה, ולאחר הגירתו לארצות הברית היה רב בניו יורק וחוקר יהדות טרנסילבניה. נולד בטרנסילבניה, בנו של אברהם אבראהאם. קיבל חינוך תורני. בשנת 1921 נישא לפרל בתו של הרב בן ציון וועזעל, רבה של טורדה. לאחר נישואיו עבר להתגורר בטורדה. חותנו היה נשיא לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה, שאיגדה את הרבנים והקהילות האורתודוקסיות בחבל ארץ זה, ואבראהאם שימש כמנהל הלשכה במשך שתים עשרה שנים. במסגרת תפקידו הרבה לשהות בבוקרשט וייצג את הלשכה אצל השלטונות הרומנים. בשל עיסוקיו הציבוריים הרבים נאלץ חותנו לשהות תקופות ממושכות מחוץ לטורדה, ובעקבות זאת כיהן הרב אבראהאם, בין השנים תרצ"ב-תרצ"ח, כרב וכמו"ץ בטורדה. באותן שנים ערך את השבועון היהודי האורתודוקסי "האמת". בשנת 1938 נפטר חותנו ואת מקומו ברבנות ובהנהגת לשכת הקהילות האורתודוקסיות ירש גיסו של אבראהאם, הרב יוסף אדלר. בשנת 1944 הוטבעה האונייה "מפקורה" במימי הים השחור, ובין מאות הנספים היה בנו אברהם, בן ה-20. אבראהאם היגר עם משפחתו לארצות הברית והוא התיישב בברוקלין וכיהן בה כרב. בשנת 1950 הוציא את ספרו "לקורות היהדות בטרנסילבניה". במהלך העשור שלאחר מכן פרסם סדרה בת שישה כרכים, המכילה אוסף של רעיונות ודרשות על מועדי השנה. הוא קרא לסדרה בשם "בית אולפנא", ולכל אחד מן הספרים בסדרה הוסיף שם נלווה. הוציא שני ספרי פירושים על הגדה של פסח. חתניו הם הסופר והעיתונאי ד"ר הלל זיידמן, אהרן זבלוצקי, תלמיד הכולל של ישיבת בית התלמוד בניו יורק שבראשות הרב לייב מאלין, לאחר פטירת אהרן זאבלצקי התחתנה אשתו שיינדל שנית למאיר יחיאל וולקנפלד והחתן השלישי גבריאל אויש. לקורות היהדות בטרנסילבניה, ברוקלין, תש"י בית אולפנא - תורה מציון, ברוקלין, תשי"ג בית אולפנא - זכור לאברהם, ברוקלין, תשי"ד בית אולפנא - לב אבות, ברוקלין, תשט"ז בית אולפנא - דברי נועם, ברוקלין, תשי"ז בית אולפנא - מנחת ש"י, הגדה של פסח, ברוקלין בית אולפנא - עת לעשות, ברוקלין, תשכ"א הגדה של פסח מעשי למלך, ברוקלין, תשי"א
בן ציון וזל

הרב בן ציון וזל (בכתיב יידי: וועזעל; י"ז בתמוז תרכ"ד, יולי 1864 - כ"ד באדר א' תרצ"ח, פברואר 1938) היה רבה של טורדא בטרנסילבניה במשך שלושים ושש שנים. כיהן כנשיא לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה. נולד בטורדה, בנו של הרב כלב פייבל וועזעל, רבה של טורדה. למד תורה אצל אביו והוסמך להוראה על ידי הרב חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים, בעל "קדושת יום טוב", והרב מרדכי יהודה לעוו אב"ד אינטרדאם, בעל "גדולת מרדכי". בשנת תרמ"ו (1886) נישא לשיינדל, בת הגביר אלימלך רוזנפלד מקיקילוספלאק. לאחר פטירת אביו, בשנת תרנ"ח (1898), סירב למלא את מקומו ולקבל את משרת הרבנות בטורדה. רק כעבור ארבע שנים, בשנת תרס"ב (1902), בעקבות בקשת בעל קדושת יום טוב, נעתר לבקשה והתמנה לרבה של טורדה. בתקופת רבנותו פיתח את הקהילה ועמד בראש ישיבה מקומית. בין תלמידיו: הרב שמחה נתן גרינברג, אב"ד קזמארק, והרב שמואל ויינמן, אב"ד מראשאיליה. בשנת תרס"ה (1905) הוציא את ספרו של אביו "קריית ספר" על התורה. בשנת תרפ"ו (1926) ארגן מחדש את "חברת מחזיקי הדת" של עשרה מחוזות בטרנסילבניה וכיהן כנשיא הארגון. בשנת תר"צ (1930) נבחר לנשיא "כנסת הרבנים". באותה שנה נלווה לרב חיים אלעזר שפירא ממונקץ' בביקורו בארץ ישראל. בשנת תרצ"ב (1932) נבחר פה אחד לנשיא הלשכה המרכזית האורתודוקסית בטרנסילבניה, שאיגדה את הקהילות האורתודוקסיות בחבל-ארץ זה. הבחירה הייתה לקדנציה בת שש שנים, ובשנת תרצ"ז (1937) נבחר מחדש לכל ימי חייו. הרב וועזעל היה פעיל מרכזי בהנהגה האורתודוקסית בטרנסילבניה ונפגש פעמים רבות עם ראשי השלטון הרומני. הרב וועזעל לקה בקוצר נשימה חריף, ובמשך תקופה נדד בבתי חולים שונים בבודפשט, קלויזנבורג, מרינבאד ועוד. נפטר בשנת תרצ"ח, בעת שהותו בבית חולים בקלויזנבורג, והובא לקבורה בטורדה. בהספדו אמר עליו הרב שלמה זלמן ערנרייך, אב"ד שימלוי: "אבידת הרב מטורדה בזמן הזה גדולה יותר מאבידת הנודע ביהודה בזמנו, כי אז עוד נשארו גאונים וצדיקים אבל בדור יתום כזה מי יהיה המנהיג שלנו אחריו". לאחר פטירתו מונה במקומו חתנו הרב יוסף אדלר כרבה של טורדה וכנשיא לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה. היה אב לארבע בנות. חתניו הם: הרב זאב צבי הכהן קליין - אב"ד קראנשדט ואייזנשטדט, ולאחר מכן רב בברלין ובבואנוס איירס; הרב יוסף אדלר - רבה של טורדה, ולימים בירושלים; הרב דב פרידלנדר - אב"ד בראשא וסטאנביץ (נספה בשואה); והרב צבי יעקב אבראהאם - רב בטורדה ומנהל לשכת הקהילות האורתודוקסיות בטרנסילבניה. הרב צבי יעקב אבראהאם, הקדמת הספר "בית אולפנא" חלק א, ברוקלין, תש"י אהרן אדם ברקוביץ, "רבי בן ציון וועזעל אב"ד טורדא", עלי זיכרון 33, מכון "זיכרון" להנצחת יהדות הונגריה, בני ברק, תשע"ז, עמ' לה-מו. עלי זיכרון 44, עוללות.
גדליה פלדר

הרב גדליה פלדר (תרפ"א, 1921 – תשנ"א, 1991) היה רב ודיין בטורונטו, מחבר סדרת הספרים ההלכתיים יסודי ישורון ושו"ת שאילת ישורון. נולד בשנת 1921 באוסטריק שבגליציה, במשפחה מחסידות סדיגורה, בנם של צבי ואסתר ליפשא פלדר. סבו, שעל שמו נקרא, הוא הרב גדליה שור מאוסטריק. על פי המקובל במשפחה, הם נכדי רבי גדליה מליניץ, מתלמידי המגיד ממזריטש. בהיותו בן שלוש נפטרה אמו. למד בישיבת "נצח ישראל" וישיבת "כתר תורה" ראדומסק בקרקוב. בשנת 1936 היגרה משפחתו למונטריאול שבקנדה, והוא למד תורה בישיבת תורת חיים של הרב אברהם אהרן פרייס בטורונטו והוסמך לרבנות בידי הרב פרייס. למד גם אצל הרב יהודה לייב גרויברט. בשנת 1940. נישא להנא-אידל, בת הרב יששכר דב טייכנר מניו יורק. שימש ברב בקהילות קטנות בקנדה: סרניה (1941–1943), בלוויל (1943–1945) ובראנטפורד (1945-1949). בשנת 1949 עבר לטורונטו לנהל את התלמוד תורה בית יהודה ובתחילת שנות החמישים התמנה לרבה של קהילת "שומרי שבת" בטורונטו. בתפקידו זה שימש כארבעים שנה. כיהן כדיין בטורונטו וכן כדיין בבית הדין של הסתדרות הרבנים בניו יורק. עמד בראש מערכת הכשרות העירונית בטורונטו. התכתב עם הרב משה פיינשטיין בענייני הלכה שונים. היה חבר המזרחי בקנדה וציין במסיבה וברכת שהחיינו את החלטת החלוקה של האו"ם על הקמת מדינה יהודית. חיבר את סדרת הספרים "יסודי ישורון" על השולחן ערוך. התמחה בנושאי גיטין וכן עסק בהיבטים ההלכתיים של אימוץ ילדים וגיור, וחיבר על נושאים אלו את ספרו "נחלת צבי". הוציא מהדורה לספר "תניא רבתי", בתוספת חידושים וביאורים בשם "פרי ישורון". בן דודו הוא הרב גדליה שור, ראש ישיבת תורה ודעת. בנו, הרב אהרן פלדר, הוא אב"ד פילדלפיה ומחבר הספרים "אהלי ישורון" ו"רשומי אהרן". יסודי ישורון (6 חלקים) - חלק א', טורונטו, תשי"ד, חלק ב', ניו יורק, תשט"ז, חלק ג', ניו יורק, תשי"ח, חלק ד', ניו יארק, תשכ"ב, חלק ה', ניו יארק, תשכ"ו, חלק ו', ניו יארק, תש"ל, באתר היברובוקס שו"ת שאילת ישורון, ניו יארק, תשמ"ח, באתר היברובוקס נחלת צבי, חלק א', ניו יארק, תשי"ט, באתר היברובוקס, חלק ב', ניו יארק, תשל"ב (שני חלקים) פרי ישורון, על תניא רבתי הגאון ר' גדליה פלדר זצ"ל, הפרדס, שנה ס"ו (תשנ"ב) גיליון ו' עמ' 29–30. גדליה פלדר (1921-1991), דף שער בספרייה הלאומית נזר התורה - אלול תשס"ו, עמוד דש, באתר היברובוקס Felder, Gedaliah, Orthodox Judaism in America: A Biographical Dictionary and Sourcebook, page 66-67 יקותיאל יהודה גרינוולד, כל בו על אבלות, באתר היברובוקס משה פיינשטיין, עוד בעניין הנ"ל, אגרות משה ב', סי׳ יג, עמוד כט, באתר היברובוקס משה פיינשטיין, איך לעשות שטר מכירה בשביל היתר עבודה בשבת, אגרות משה ו', סי׳ נה, עמוד פט, באתר היברובוקס משה פיינשטיין, הדחת כלי בשר וכלי חלב באותה מכונה, אגרות משה ו', יורה דעה, סי׳ יא, עמוד רכז, באתר היברובוקס Gerald Tulchinsky, Canada's Jews: A People's Journey, page 363 הרב אלתר מאיר, יסודי ישורון, הצופה, 15 בפברואר 1957 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גדליה שור

הרב גדליהו הלוי שור (בכתיב יידי: שארר; תר"ע, 1910 – ז' בתמוז תשל"ט, 2 ביולי 1979) היה ראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית. נולד בפשמישל שבגליציה, למשפחה מחסידות סדיגורה. סבו, שעל שמו נקרא, הוא הרב גדליה שור מאוסטריק. על פי המקובל במשפחה, הם נכדי רבי גדליה מליניץ, מתלמידי המגיד ממזריטש. בצעירותו היגרה משפחתו לניו יורק. היה מתלמידיה הראשונים של ישיבת תורה ודעת. לאחר נישואיו נסע לישיבת קלצק ובמשך תקופה למד אצל הרב אהרן קוטלר והיה לתלמידו המובהק. לאחר חזרתו לארצות הברית התמנה לר"מ בישיבת תורה ודעת. במשך עשרות שנים כיהן כראש הישיבה. כמו כן שימש כראש ישיבת בית מדרש עליון. בהשפעתו קיבלו חלק מתלמידי ישיבות אלו השפעה חסידית, בהם בולט הרב משה וולפסון. היה ממנהיגי הציבור החרדי בארצות הברית, מראשי אגודת הרבנים, מראשי אגודת ישראל בארצות הברית ופעיל למען החינוך העצמאי. נפטר בשנת תשל"ט, באמצע סעודת שבע ברכות של תלמיד, דקות ספורות לאחר שסיים את נאומו לכבוד החתן. ארונו הועלה לארץ ישראל והוא נקבר בהר הזיתים בירושלים. לאחר פטירתו יצאה סדרת ספריו "אור גדליהו" - על התורה, על מסכתות הש"ס וכן שיחות מוסר, שנערכו מתוך שיעוריו ושיחותיו בישיבה. בנו הבכור, הרב יצחק מאיר שור רב קהילת 'יוצאי תורה ודעת' - מחבר הספר "מגדל אור" על תולדות חייו (נפטר תשפ"ב 2021). בנו, הרב רפאל שור - רב בית המדרש "תפארת גדליהו" (הקרוי על שמו) ומחבר סדרת ספרי "משנת הלוי" על הש"ס בנו, הרב ישראל שמחה שור - ראש ישיבת אור שמח בארצות הברית עורך ראשי בש"ס שוטנשטיין בנו, הרב אברהם שור - רב בית מדרש נזר גדליהו, מחבר הספרים "אורות אמונה", "הרחב דבר", "לקח ולבוב" ועוד בנו הרב גדליה שור, חוזר השמועס''ן של ראש ישיבת שפת אמת הגה''ח ר' שאול אלתר. חתנו, הרב משה זילברברג, נכדו של רבה של פיטסבורג הרב אברהם בנימין זילברברג ומחבר הספרים "זיכרון צבי מאיר" ובעבר ר"מ בישיבת בית מדרש עליון. בנו הרב צבי מאיר זילברברג. בנו הרב אברהם בנימין זילברברג מאשדוד ראש ישיבת גור. חתנו, הרב שלמה ישראל פרישווסר, רב בית המדרש סאסוב בלונדון, מחבר הספר שפתי שלמה על התורה. חתנו, הרב יהושע העשיל הרשברג, מחבר הספר פרדס המועדים. חתנו, הרב יעקב פרץ בלומינג, תושב בורו פארק, מחבר סדרת ספרי 'רמב"ם הערוך'. אחיו, הרב יעקב שור, מנהיג קהילת המלאכים בארצות הברית. נכדו, הרב חיים יהושע שור, נישא לבתו של האדמו"ר מגור הרב יעקב אריה אלתר. בן דודו, הרב גדליה פלדר. סדרת אור גדליהו על התורה, הש"ס, שיחות מוסר אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ח, בני ברק, תשמ"ט, עמ' רלח-רנב. יצחק מאיר שור, מגדל אור, פרקים במסכת חייו ופועלו של הרב גדליה שור, 2002 אור גדליהו, בראשית, באתר היברובוקס אור גדליהו, שמות, באתר היברובוקס אור גדליהו, ויקרא במדבר דברים, באתר היברובוקס אור גדליהו, על המועדים, באתר היברובוקס גדליה בן אברהם שור (1910-1979), דף שער בספרייה הלאומית https://www.bhol.co.il/news/1293442 חלק ב', באתר אוצר החכמה ראה עליו ב"קונטרס שופריה דיעקב", בתוך:אוצר אגרות קודש, מהדורת תשפ"ג. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הררו

ההררו היא קבוצה אתנית, המהווה חלק מאומת הבנטו המתגוררת באפריקה הדרומית, מרביתה בנמיביה ומיעוטה בבוצואנה ואנגולה. על הקבוצה נמנים כ-250,000 בני אדם, הקבוצה מדברת את שפת ההררו, שהיא חלק משפות בנטו. הקבוצה מתייחדת גם בסגנון לבוש המושפע מהתקופה הוויקטוריאנית ומן המתיישבים הגרמנים שחיו באזור במהלך המאה ה-19. בשונה ממרבית הבנטו היושבים בכפרים חקלאיים ומעבדים את אדמתם, ההררו הם רועים, אומנות אותה רכשו ככל הנראה – יחד עם הבקר המבוית – ממזרח אפריקה. כך גם החליבה ואורח החיים נלמד, על פי עדויות לשוניות שונות, מעמים כושיתיים. לעיתים המונח הררו כולל בתוכו גם קבוצות אתניות כמו ההימבה, הקרובים אליהם מבחינה לשונית ואורח החיים וכן שבטים אחרים. ההררו היגרו אל האזורים שבהם הם מתגוררים כעת בראשית המאה ה-17 ובמהלך המאה שלאחריה. עם הזמן, החל סכסוך מתמשך ביניהם לבין שבטים אחרים שנמשך לאורך מרבית המאה ה-19. עם כניסת סוחרים גרמנים אל האזור, נרכשו אדמות מן ההררו ומושבות נוסדו על ידי המתיישבים, דבר שהוביל לקולוניאליזם גרמני באזור, תחת השם דרום-מערב אפריקה הגרמנית. סכסוכים רבים נוצרו בין ההררו והמתיישבים הגרמנים, בעיקר על גישה לאדמות ומקורות מים, אך גם על אפליה קבועה נגד ההררו מצד המתיישבים הגרמנים. סדרת קרבות בשם מלחמות ההררו פרצו בראשית המאה ה-20, שהובילו לרצח העם של ההררו והנאמה. מעשי האיבה הסתיימו רק עם כיבוש האזור על ידי כוחות בריטיים מדרום אפריקה במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-16 באוגוסט 2004, התנצלה ממשלת גרמניה באופן רשמי על מעשיה באזור במאה הקודמת[דרושה הבהרה], אך הדברים משכו תשומת לב מועטה של הציבור. הסרט "Tjiraa" שצולם בשנת 2012 מתאר את ההתנגשות של התרבות המסורתית של הררו עם החיים המודרניים של אנשים שחזרו מאירופה ליישוב המקומי. הסרט צולם בשפת הררו בתמיכת הקרן המקומי והוקרן בפסטיבל לקולנוע בארצות הברית. הקבוצה מתחלקת לתתי-קבוצות, שהגדולה והמרכזית שבהם נמצאת במרכז נמיביה. קבוצה זו הושפעה רבות מן התרבות המערבית, בייחוד מן התרבות הגרמנית בעקבות המתיישבים הגרמנים שפעלו באזור. הדבר מתבטא, בין השאר, בתכשיטים ובלבוש ובאורח חיים המושפע מסגנון החיים הקולוניאלי. אך קבוצות אחרות שמרו על אורח חייהם וסגנון לבוש הדומה יותר לאורח חייהם קודם להתיישבות האדם הלבן באזור, אם כי השפעת ההתיישבות הגרמנית מורגשת במידה מסוימת בכל חלקי האוכלוסייה. הררו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Liz Stinson, Photos: The Amazing Costume Culture of Africa's Herero Tribe, Wired, June 24 2013 Was there an interchange between Cushitic pastoralists and Khoisan speakers in the prehistory of Southern Africa and how can this be detected? הודעה לעיתונות של שרת הסיוע הגרמנית
יעל מבקרת בקולנוע

יעל מבקרת בקולנוע הוא אתר ביקורת קולנוע עצמאי חלוצי בעברית, שנפתח ב-1998 ופעל במשך עשור עד 2008. זהו ככל הנראה אתר ביקורת הקולנוע הראשון בעברית שקם באינטרנט. את האתר פתחה כתחביב יעל, סטודנטית לפסיכולוגיה, יחד עם בן זוגה, אורן איזמירלי, סטודנט למחשבים. הרעיון עלה בעקבות המיומנות שרכש איזמירלי בבניית אתרים, ובעקבות כישרון הכתיבה של יעל. לפי ראיון עימה, העידה כי לאיזמירלי "היה יותר חזון ממני". הביקורות באתר נשאו נימה אישית מאוד. האתר היווה למעשה שילוב של בלוג עם אתר ביקורות סרטים, וכלל גם חוויות אישיות של הכותבים (בעיקר יעל). בתחילה הוצגה יעל באתר כ"סטודנטית בת 24", אך בעקבות בעיות תצוגה בהתאמה לטקסט שנכתב מימין לשמאל הוצג שמה לעיתים כ"סטודנטית בת 42", ועל כן קראו לה קוראי האתר בכינוי "הסטודנטית הנצחית". בשנת 2002 החלה לתחזק את האתר אחותה של יעל, קרן, שכתבה לפני כן את מדור "בלחיצת עכבר" בעכבר העיר בחיפה, אך שם האתר נותר בעינו. לאורך השנים נוספו לאתר מדורים חדשים כמו: כוכבי האתר, מאמרים, ביקורת בתי-קולנוע, פורום ועוד. ב-20 ביולי 2008 הפסיק האתר את פעילותו, אך התכנים שהועלו אליו עדיין זמינים לקריאה ברשת. בסך הכול נכתבו בו לאורך השנים מאות ביקורות, בידי כותבים שונים. "יעל מבקרת בקולנוע" היה האתר הראשון בעברית שהוקדש לביקורות קולנוע. עוד לפני פתיחתו פורסמו באינטרנט ביקורות קולנוע בעברית, אך במדורים ולא באתר ייעודי. ספר הקולנוע הישראלי סרט (אתר אינטרנט) עין הדג האתר "יעל מבקרת בקולנוע" - דף ראשי דורון פישלר, יעל מבקרת נפרדת, באתר עין הדג, 24 ביוני 2008 ניב ליליאן, "קטעי קישור", אתר "יעל מבקרת בקולנוע" הוותיק - מוריד את המסך, באתר ynet, 24 ביוני 2008 עידו קינן, הצגת הקולנוע האחרונה, באתר nana10‏, 11 באוגוסט 2002 (הקישור אינו פעיל) ניב ליליאן, "קטעי קישור", אתר "יעל מבקרת בקולנוע" הוותיק - מוריד את המסך, באתר ynet, 24 ביוני 2008. אורון שמיר, עכבר העיר אונליין, המלנקק: המדריך לחובב הקולנוע המושבע, באתר הארץ, 29 ביוני 2008. המסך יורד, באתר יעל מבקרת בקולנוע. אודות האתר יעל מבקרת בקולנוע עידו קינן, הצגת הקולנוע האחרונה, באתר nana10‏, 11 באוגוסט 2002 (הקישור אינו פעיל).
קהילה קדושה יאנינה

קהילה קדושה יאנינה (באנגלית: Kehila Kedosha Janina) הוא בית כנסת הנמצא ברחוב ברום (Broome)‏ 280 בין רחובות אלן (Allen) ואלדרידג' (Eldridge) בלואר איסט סייד במנהטן ניו יורק. הוא נבנה בשנים 1925–1927 ותוכנן על ידי סידני דאוב. הוא בית הכנסת היחיד בחצי הכדור המערבי שיש בו מנהגים מנוסח הרומניוטים השונה גם מנוסח אשכנז וגם מנוסח הספרדים. הבניין נוסף לרשימה הלאומית של מקומות היסטוריים ב-30 בנובמבר 1999 וצוין כנקודת ציון של העיר ניו יורק ב-11 במאי 2004. הוא עבר שיקום נרחב ב-2006. לבית הכנסת קהילה קדושה יאנינה יש ייחוד בהיותו בית הכנסת הרומניוטי היחיד בחצי הכדור המערבי. הקהילה נוסדה ב-1906 על ידי מהגרים מיהודי יוון מיואנינה, אבל בית הכנסת לא הוקם עד 1927. השנים מאז ועד מלחמת העולם השנייה היו שנים של שפע לקהילה הרומניוטית בלואר איסט סייד. בבית הכנסת כיהנו שלושה רבנים ובימים הנוראים היה בית הכנסת מלא מפה לפה. אחרי מלחמת העולם השנייה עבר חלק גדול מבני הקהילה לרבעים אחרים וחלקים אחרים של מנהטן כולל הרלם, הברונקס וברוקלין. קהילות אלה כבר אינן פעילות היום. למרות שהקהילה התמעטה באופן קבוע מאז ימי הזוהר שלה לפני המלחמה הרי עדיין מתקיימות תפילות בבית הכנסת בשבתות ובחגים. למרות שיש לבית הכנסת רשימת תפוצה של 3,000 אנשים, לעיתים קרובות חסרים אנשים למניין בתפילות השבת. סיורים מודרכים מתקיימים בכל יום ראשון למבקרים. לקהילת יאנינה יש חלקה בבית העלמין בוולווד (Wellwood). שם יש גם מצבת זיכרון ליהודי יאנינה שנספו בשואה. המבנה של קהילה קדושה יאנינה שונה במקצת מהרגיל עבור בתי כנסת רומניוטים בכך שהוא בנוי מצפון לדרום כשארון הקודש נמצא בדרום. (רוב בתי הכנסת הרומניוטים בנויים ממזרח למערב). הבימה היא במרכז (ברוב בתי הכנסת הרומניוטים הבימה היא בקיר המערבי) חדר המדרגות לעזרת הנשים הוא פנימי. נעשה סרט דוקומנטרי על בית הכנסת והקהילה "היוונים האחרונים ברחוב ברום" (the Last Greeks on Broome Street). הסרט בוים, נכתב וסופר על ידי אד אשכנזי שהסבים שלו היו ממייסדי הקהילה. מדיה וקבצים בנושא קהילה קדושה יאנינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קהילה קדושה יאנינה (באנגלית) Kehila Kedosha Janina Modiya (Jews/Media/Religion) Kehila Kedosha Janina: The Last Greek Synagogue Documentary produced by The City Concealed Dunlap, David W. From Abyssinian to Zion. (2004) New York: Columbia University Press. ISBN 0-231-12543-7, p.123 משתמשים בסידור ספרדי, אבל נשמרו כמה פיוטים ממנהג רומניא שנשמרו בצילום ככתב יד. קהילה קדושה יאנינה - דו"ח ועדת שיקום אתרים של ניו יורק Laura Silver, "Spreading little-known history of Romaniote Jews", Daily News (New York)Daily News (June 18, 2008) The Last Greeks on Broome Street
גווירצטרמינר

גֶווירְצְטְרָמינֶר (נכתב לעיתים גוורצטרמינר או בקיצור גוורץ; בגרמנית: Gewürztraminer) הוא זן ענבים המשמש לייצור יין לבן. מקורו של הזן הוא ככל הנראה מנפת דרום טירול דוברת-הגרמנית שבצפון איטליה. מקור שמו של הזן הוא בשם הגרמני של העיירה האיטלקית טרמנו (אנ') (בגרמנית: Tramin an der Weinstraße; באיטלקית: Termeno sulla strada del vin) הנמצאת בצפון איטליה, במחוז טרנטינו-אלטו אדיג'ה ו"גווירץ" פירושו ארומטי או מתובל. זן הגווירצטרמינר הוא מוטציה ארומטית של זן הסאבנין רוז ומכונה גם סאבנין רוז ארומטי. הזן נוצר במאה ה-19 בחבל אלזס שבצרפת ומשם הוא נדד לגרמניה ולאוסטריה. כאשר גם הסאבנין רוז וגם הגווירצטרמינר כונו שם בשם טרמינר, הדבר יצר בלבול בין שני זנים אלו. הזן מהווה 20% מהכרמים באלזס (25,000 דונם), ועד שנות התשעים גדל רק שם. במהלך שנות התשעים החלו לגדל את הזן גם מחוץ לאלזס בעיקר בגרמניה (7,000 דונם), באוסטריה (5,000 דונם) ובאיטליה (2,000 דונם). הזן גדל גם מחוץ לאירופה בארצות הברית (25,000 דונם), באוסטרליה (6,000 דונם) ובדרום אפריקה (3,000 דונם). בישראל מגדלים את הזן בעיקר ברמת הגולן בו תנאים דומים לתנאי הגידול של הזן באלזס. הגווירצטרמינר הוא גפן חזק אך אשכולותיו נוטים להתנתק מהגפן והוא רגיש מאוד למחסור בכלורופיל וליובש אך עמיד מפני קור. עליו קטנים וכך גם האשכולות שבצבע זהוב. החולשה הפיזית של הגפן מפוצה ברמת סוכרים גבוהה בענביו. היין שנוצר מענביו של הגווירצטרמינר עשיר בסוכר ובעל טעמים ארומטיים הדומים לוורד ולליצ'י. בדרך כלל מייצרים מזן זה יין לבן חצי יבש (מכונה: יין גוורץ). מדיה וקבצים בנושא גווירצטרמינר בוויקישיתוף Gewürztraminer — A Guide to the Basics, Food & Wine (באנגלית) דניאל רוגוב, ענב גרמני, יקב צרפתי, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2005 סאבנין רוז הוא זן שונה מהסוביניון ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכתש קלאופטרה

מכתש קלאופטרה הוא מכתש פגיעה בעל טבעת כפולה ובקוטר 105 ק"מ, על כוכב הלכת נוגה. המכתש נקרא על שם מלכת מצרים העתיקה המפורסמת קלאופטרה. המכתש ממוקם ברכס ההרים אישתאר טרה הרכס הגבוה ביותר בנוגה, בסמוך להרי מקסוול, בקואורדינטות 65.90 צפון ו-7.00 מזרח. המכתש הוא מאפיין נוף בולט ויחודי בסביבתו ונוצר ככל הנראה בעקבות פגיעת מטאוריט על פני ההר בסמוך למורדות הדרום מערביים. בהתבסס על צילומים ראשונים של הגשושיות ונרה 15 וונרה 16 מכתש קלאופטרה נחשב בעבר קלדרה וולקנית. סריקות מכ"ם ברזולוציה גבוהה שנעשו על ידי הגשושית מגלן הראו כי זהו מכתש פגיעה בעל אגן פנימי וחיצוני, ופני שטח מחוספסים מסדרה של פגיעות כתוצאת מהעפת סלעים עם הפגיעה. צילומי המכ"ם ממגלן מציגים את אזור הרצפה המרכזית שמופיע כהה, עקב כיסויו באבק דק המחזיר רק מעט קרינה במכ"ם. מעבר לטבעת הפנימית של המכתש, קיים כיסוי אפל של חומר פליטה, המייצג שכבות חלקות יותר יחסית. כיוון שהן מחזירות מכ"ם טוב יותר, האזור נראה בהיר יותר. שטחי הפריפריה של המכתש מאופיינים בתנאי שטח קשים וניתן לראות בהם מה שנראה כזרימה דמוית לבה כנראה מהתכת פני השטח בעת פגיעת המטאוריט שיצר את המכתש לפני כ-300 מיליון שנים. מדיה וקבצים בנושא מכתש קלאופטרה בוויקישיתוף Venus: Cleopatra Crater