laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאיה סונדי

מאיה סונדי (באנגלית: Maya Sondhi; נולדה ב-1983) היא שחקנית ותסריטאית בריטית. סונדי נולדה בעיר ברמינגהאם שבאנגליה. היא התחילה להתעניין במשחק כשלמדה לבחינות הבגרות (A-levels), ולמדה במרכז האמנויות מידלנדס. אחר כך במשך שלושה שבועות הופיעה עם התיאטרון הלאומי לנוער. היא המשיכה בלימודי משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA). היא ידועה בעיקר מהופעותיה בסדרות הטלוויזיה "האזרח קהאן", "Family Affairs" ו"שחיתות". לסונדי יש שני ילדים. מאיה סונדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Who is Maya Sondhi – aka Line Of Duty’s Maneet Bindra and EastEnders screenwriter? Caroline Westbrook, metro.co.uk, 31 March 2019. Line of Duty: Maya Sondhi tells of behind the scenes antics on cop show Garry Bushell, The Daily Express, 17 May 2019. Stars In Their Eyes Xan Brooks, The Guardian, 23 April 2004. "Line of Duty reaches shocking climax". BBC.com. 1 במאי 2017. נבדק ב-12 ביוני 2017. {{cite news}}: (עזרה) Fletcher, Alex (23 באפריל 2017). "Line of Duty series 4 on BBC One: Cast and Characters - Who's who". BT.com. נבדק ב-12 ביוני 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Judge John Deed - S4 - Episode 6: Popular Appeal". Radio Times (באנגלית). נבדק ב-2017-12-22. "Part 1, River's Edge, Series 19, Silent Witness - Credits - BBC One". BBC. נבדק ב-2017-12-22. "BBC - Casualty - Media Centre". www.bbc.co.uk (באנגלית בריטית). נבדק ב-2017-12-22. "VIP Treatment, Series 10, Doctors - BBC One". BBC. נבדק ב-2017-12-22. "Interview with Maya Sondhi, Citizen Khan's daughter Shazia Khan, Bobby Friction - BBC Asian Network". BBC. נבדק ב-2017-12-22. "Who's who in Line of Duty season 4? A guide to the cast and characters". The Telegraph (באנגלית בריטית). נבדק ב-2017-12-22.
לואיס פדריקו ללואר

לואיס פדריקו ללואר (בספרדית: Luis Federico Leloir;‏ 6 בספטמבר 1906 – 2 בדצמבר 1987) היה כימאי ארגנטינאי יליד צרפת, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1970 "על גילוי נוקליאוטידים סוכריים ותפקידם בביוסינתזה של פחמימנים". לואיס ללואר נולד ב-6 בספטמבר 1906 בפריז שבצרפת להורים ארגנטינאים אשר חזרו לארגנטינה בשנת 1908. ללואר נפטר ב-2 בדצמבר 1987 בבואנוס איירס שבארגנטינה ונקבר בבית הקברות לה רקולטה. ללואר היה חבר בחברה המלכותית מאז שנת 1972 ובשנת 1982 קיבל את עיטור לגיון הכבוד. מדיה וקבצים בנושא לואיס פדריקו ללואר בוויקישיתוף לואיס פדריקו ללואר, באתר פרס נובל (באנגלית) לואיס פדריקו ללואר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לואיס פדריקו ללואר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסקר הייסר

אוסקר הייסר (בצרפתית: Oscar Hiesserer;‏ 18 ביולי 1914 – 7 באוקטובר 2004) היה כדורגלן ומאמן צרפתי, ששיחק בעמדת הקשר. הייסר נולד ב-18 ביולי 1914 בשיריין, ריין תחתון שבאימפריה הגרמנית של אז. כנער שיחק בקבוצה בישווילר שנמצאת ליד מקום הולדתו, והתחיל את הקריירה הרשמית בשנת 1934 עם שטרסבורג. הוא והחלוץ "אוסי רוהר" ששיחק לצדו הגיעו עימה לגמר הגביע ב-1937 אך הם הפסידו בו 2–1 לסושו. הייסר היה לאחד החלוצים המסוכנים בליגה כשכבש בעונות 1935/36 ו-1937/38 13 ו-14 שערים בהתאמה, אך הוא התפרסם מעל הכל בזכות המשחק הקבוצתי שלו. בשנת 1938 הצטרף הייסר לראסינג פריז בה לצערו לא הצליח לזכות באליפות משום ביטול הליגה בעקבות מלחמת העולם השנייה, והשתתף רק בעונת 1938/39 אותה סיים עימה במקום השלישי. לעומת זאת הוא זכה להצלחה בגביע עם שלוש זכיות, וכבש בגמר האחרון מביניהם ב-1945 בניצחון 0–3 על ליל. לאחר מכן עזב את הקבוצה וחזר לשטרסבורג שם שיחק ארבע שנים בליגה הבכירה, עם כי בתדירות נמוכה יותר. עונת 1946/47 הייתה עוד עונה מוצלחת יחסית עם הגעה למקום השלישי בליגה וגמר גביע נוסף. בפעם השלישית בקריירה הייסר פגש בגמר את ליל אך הפעם הפסיד לה כמו ב-1937, הפעם בתוצאה 2–0. שטרסבורג ירדה לליגת המשנה ב-1949 והוא עבר בתחנה האחרונה בקריירה שלו לליון שם היה בהתחלה על תקן שחקן-מאמן. הוא זכה עימה פעמיים בליגה השנייה ב-1950/51 וב-1953/54 כשהוא רק מאמן. במהלך המלחמה מגיעים מקורות שונים בנוגע לביוגרפיה של הייסר, וניתן להניח כי הוא גויס לצבא בספטמבר 1939. על פי הוויקיפדיה הצרפתית הוא סיפר כי חזר זמנית למקום הולדתו בחבל אלזס שסופח על ידי גרמניה, על מנת להבריח את היהודים שם לשווייץ. הייסר הלך גם הוא לשם ב-1943 כדי להימנע מגיוס כפוי של צבא גרמניה עליו, ושנה אחר כך שב לשחרור אלזס. על פי מקור אחר, הוא דחה הצעה מזפ הרברגר לשחק בנבחרת הגרמנית. ב-1943 הייסר גיוס לורמאכט, התחבא בלורן ואז נמלט לשווייץ. טוענים כי היה כלוא במחנה עבודה במשך שנתיים וחזר לשטרסבורג בסוף המלחמה כחייל בצבא הצרפתי. במדי נבחרת צרפת ערך 25 הופעות וכבש 8 שערים, אך בעקבות מלחמת העולם השנייה המעיט לשחק שכן צרפת ערכה בזמן זה שתי הופעות בלבד. במונדיאל 1938 שנערך על אדמתה כבש ברבע הגמר בהפסד 3–1 לאיטליה שהמשיכה משם עד לזכייה. משחקו הזכור ביותר של הייסר עימה הגיעה ב-26 במאי 1945 נגד אנגליה בוומבלי. עד אז צרפת הפסידה בכל המשחקים נגדה שם ולראשונה הוציאה תוצאת תיקו 2–2, כשהייסר כובש בדקה האחרונה את שער השוויון. הייסר ניהל חנות נעליים בעיירה קולמר במשך יותר מ-20 שנה, ולמרות הצעות מסוימות לחזור אל עולם הכדורגל הוא היה רק לצופה. בסביבות 1980 הוא פרש לגמלאות ובסופו של דבר נפטר ב-7 באוקטובר 2004 בגיל 90 בשטרסבורג. עם פטירתו הוא היה לשחקן האחד לפני אחרון שנשאר בחיים מכלל סגל נבחרת צרפת במונדיאל 1938. האחרון היה רנה לנסה שנפטר ב-2014. ראסינג פריז הגביע הצרפתי (3): 1938/39, 1939/40, 1944/45 ליון הליגה השנייה בצרפת: 1950/51 ליון הליגה השנייה בצרפת (2): 1950/51, 1953/54 אוסקר הייסר, באתר Transfermarkt אוסקר הייסר, באתר National Football Teams אוסקר הייסר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
קרחון פריי

קרחון פריי (באנגלית: Fry Glacier) הוא קרחון באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס קונוויי, וזורם לאורך צידו הדרומי של רכס קירקווד. הקרחון נשפך לתוך מפרץ טריפ. רוחבו של הקרחון כ-3.5 קילומטרים. הקרחון מתמזג עם קרחון אלברכט פנק 40 קילומטרים מדרום ללשון הקרח נורדנשלד. הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת נמרוד. הקרחון נקרא על שמו של איי. אם. פריי (A.M. Fry), תושב העיר בריסטול שבאנגליה, שתרם למשלחת. • Margaret A. Bradshaw. (1981), Paleoenvironmental interpretations and systematics of Devonian trace fossils from the Taylor Group (lower Beacon Supergroup), Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics 24:5-6, pages 615-652. • Cox, Simon & Turnbull, I.M. & Isaac, M.J. & Townsend, Dougal & Lyttle, B.S.. (2012), Geology of southern Victoria land Antarctica, 2012. 1-140 • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 237 קרחון פריי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון פריי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד מפת אזור קרחון פריי בקטלוג המפות של הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון פריי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מחשבון מרחקים - המרחק מקרחון פריי לאתרים סמוכים תצלום לוויין של אזור קרחון פריי תצלום קרחון פריי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בגאזט השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט המשווה SCAR
ריקרדו מונטלבן

ריקרדו מונטלבן (בספרדית: Ricardo Montalbán;‏ 25 בנובמבר 1920 – 14 בינואר 2009) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי יליד מקסיקו. הקריירה שלו נמשכה לאורך שבעה עשורים, בהם הופיע בסרטי קולנוע וטלוויזיה בסוגות דרמה, פשע, קומדיה ומוזיקה. הוא נולד במקסיקו סיטי וגדל בטוראון. בגיל ההתבגרות עבר לארצות הברית. לאחר התיכון חזר למקסיקו והופיע שם במספר סרטים בספרדית. הוא חזר לארצות הברית והוחתם לחוזה במטרו גולדווין מאייר וב-1947 הופיע בסרט "Fiesta" לצידה של אסתר ויליאמס. לאחר הצלחת הסרט הופיע שוב עם ויליאמס בסרט "On an Island with You" באותה שנה הופיע עם פרנק סינטרה בסרט המוזיקלי "The Kissing Bandit". ב-1949 שיחק בסרט המלחמה "Battleground" על המצור על בסטון, לצידו של ואן ג'ונסון. ב-1950 הופיע בסרט המוזיקלי שבועיים של אהבה לצידה של ג'יין פאוול. ב-1966 שיחק בסרט הנזירה המזמרת בתור כומר, לצידה של דבי ריינולדס. ב-1966 שיחק בדרמה מאדאם X לצידה של לנה טרנר. ב-1969 הופיע בסרט צ'ריטי המתוקה לצידה של שירלי מקלין. הוא הופיע גם בסרטים וסדרות טלוויזיה כמו: מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית, מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן, אלפרד היצ'קוק מגיש, בוננזה, הוואי חמש-אפס, "אי החלומות" (בה כיכב בתפקיד הראשי) ו"כיצד נכבש המערב" עליו זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים ב-1978. ב-1970 הקים את קרן "Nosotros" (אנחנו) כדי לתמוך בשחקנים והפקות לטינו אמריקאיות. ב-1999 רכשה הקרן בניין תיאטרון בלוס אנג'לס שנקרא על שמו (אנ'). ב-1993 עבר ניתוח בעמוד השדרה ונשאר משותק בפלג גופו התחתון וצמוד לכסא גלגלים. ב-1960 נקבע לכבודו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בשנת 1944 נישא לזמרת והדוגמנית ג'ורג'יאנה יאנג (אנ'), הם היו נשואים 63 שנים עד למותה ב-2007 והיו להם ארבעה ילדים. הוא נפטר 14 חודשים אחריה. סומבררו (1953) שבועיים של אהבה (1950) סיונרה (1958) הנזירה המזמרת (1966) מאדאם X צ'ריטי המתוקה (1969) מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן (1982) אי החלומות (אנ') (1977–1984) האקדח מת מצחוק (1988) ספיי קידס 2: אי החלומות האבודים (2002) ספיי קידס 3: סוף המשחק (2003) מדיה וקבצים בנושא ריקרדו מונטלבן בוויקישיתוף ריקרדו מונטלבן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריקרדו מונטלבן, באתר AllMovie (באנגלית) ריקרדו מונטלבן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ריקרדו מונטלבן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריקרדו מונטלבן, באתר Last.fm (באנגלית) ריקרדו מונטלבן, באתר AllMusic (באנגלית) ריקרדו מונטלבן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריקרדו מונטלבן, באתר Discogs (באנגלית) ריקרדו מונטלבן, באתר Genius ריקרדו מונטלבן, באתר SecondHandSongs ריקרדו מונטלבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ריקרדו מונטלבן באתר Internet Broadway Database
הכוחות המזוינים של פורטוגל

הכוחות המזוינים של פורטוגל (בפורטוגזית: Forças Armadas de Portugal) הם הכוח הצבאי של פורטוגל. הכוחות אחראיים להגן על שלמות וריבונות הרפובליקה. הם מורכבים מזרועות הצבא, חיל הים וחיל האוויר. נשיא הרפובליקה מרסלו רבלו דה סוזה הוא המפקד העליון העומד בראש הכוחות המזוינים של פורטוגל, שנכנס לתפקיד ב-6 במרץ 2016. הכוחות המזוינים של פורטוגל לוקחים חלק פעיל בארגון נאט"ו. נכון לשנת 2016 אין בפורטוגל גיוס חובה, ומספר החיילים עמד על כ-33,000. לרשותם של הכוחות המזוינים של פורטוגל עומדים: כ־30 טנקים, כ־80 קנים ארטילרים, 2 צוללות, 20 ספינות סיור, 5 פריגטות, כ־20 כלי טיס קרבים וכ־20 מסוקים. מדיה וקבצים בנושא הכוחות המזוינים של פורטוגל בוויקישיתוף 2023 Portugal Military Strength, www.globalfirepower.com ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טאמוטסו יאטו

טאמוטסו יאטו (ביפנית: 矢 頭 保, אנגלית: Tamotsu Yatō, נולד 1928(?) - מאי 1973) היה צלם יפני ושחקן מזדמן. הוא היה חלוץ הצילום ההומוארוטי היפני ויצירת תמונות איקוניות בשחור-לבן של הזכר היפני. הוא היה משתף פעולה וחבר של הסופר יוקיו מישימה, של מבקר הקולנוע דונלד ריצ'י (אנ'), כמו גם בן זוג רומנטי ארוך טווח של מרדיס וות'רבי (אנ'), המוציא לאור האמריקאי והמתרגם של עבודותיו של יוקיו מישימה לאנגלית. ריצ'רד הוקינס (אנ') כתב על יצירתו של טאמוטסו יאטו: טאמוטסו יאטו צלם את יצירותיו מאמצע שנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-70, יצר תמונות של גברים יפניים שהיו נדירות לתקופתו. בקריירה של פחות מעשור הוא צילם כל הזמן ולעיתים בזעם, כשהוא מכוון את המצלמה שלו לחברים, חברים של חברים, תחרויות פיתוח גוף, פסטיבלים לגברים ודוגמניות לא מקצועיות מהתרבות העירונית המשגשגת של טוקיו. בסופו של דבר, הוא פיתח את הצילומים ומלא בהם שלושה כרכים של עבודות צילום נפרדים שפורסמו בשמות: הסמוראי הצעיר, פסטיבל עירום ואוטוקו. האלבום האחרון, אוטוקו, קיבל השראה במידה רבה מידידותו הצמודה של הצלם עם הסופר יוקיו משימה. צילומיו של יאטו תיארו גבריות יפנית המנוגדת באופן מובהק לסטריאוטיפים, בתקופתו, גבריים לחלוטין ויפנים לחלוטין. אף על פי שעבודתו של טאמוטסו יאטו זכתה להפצה ציבורית מוגבלת בלבד, היא זכתה והוכרה כבעלת השפעה גדולה על ידי מספר אמנים העוסקים בתחום ההומוארוטיקה הגברית. לפיכך, סדאו הסגאווה (אנ') כתב בספרו "חזונות גן העדן": טאמוטסו יאטו זכה לתהילה על יצירתו "אוטוקו-Otoko", ספר תמונות. בספר מצולם יוקיו משימה בעירום. נושאי הספר: גברים כפריים מסורתיים, שריריים ולא מתחכמים שנכחדו. אוטוקו היה יקר מכיוון שאפשר היה לראות בו את הגברים ארוכי הגוף, חסוני הרגליים, קצוציי השער, הלסת המרובעת. . . להתראות, אנשי ניפון! " Taidō: Nihon no bodibirudā-tachi. Tokyo: Weatherhill, 1966; English version: Young Samurai: Bodybuilders of Japan, New York: Grove Press, 1967. With an introduction by Yukio Mishima. Hadaka matsuri. Tokyo: Bijutsu Shuppansha, 1969; English version: Naked festival: A Photo-Essay, New York/Tokyo: John Weatherhill, 1968. With an introduction by Yukio Mishima and essays by Tatsuo Hagiwara, Mutsuro Takahashi, and Kozo Yamaji. Translated and adapted for Western readers by Meredith Weatherby and Sachiko Teshima. Otoko: Photo-Studies of the Young Japanese Male, Los Angeles: Rho-Delta Press, 1972. Dedicated to the memory of Yukio Mishima. זוויות, ג'פרי . ראיון עם טאמוטסו יאטו, צמתים: מגדר, היסטוריה ותרבות בהקשר האסייתי, גיליון 12, ינואר 2006. דן בקצרה בחיי המין של טאמוטסו יאטו ובבריאותו היורדת. ריצ'י, דונלד. יומני יפן: 1947-2004, הוצאת סטון ברידג '(2005). האוטוביוגרפיה של דונלד ריצ'י שמזכירה את טאמוטסו יאטו במספר הקשרים שונים (גרסה סרוקה לגלישה ב- GoogleBooks) ריצ'י, דונלד. פסטיבל עירום: אמנות טאמוטסו יאטו, כתב העת של קיוטו מס. 44, קיוטו / ניו יורק, 2000. תאגאמי, ג'נגורו . אמנות ארוטיות הומואים ביפן כרך א '. 2: Transitions of Gay Fantasy in the Times (קובץ PDF) מחקרו של ריצ'רד הוקינס גלריה קטנה טאמוטסו יאטו, באתר Discogs (באנגלית) Donald Richie, The Japan Journals: 1947-2004; Jeffrey Angles, interview with Takahashi Mutsuo. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טאמוטסו יאטו".
בלאגן על ארבע

בלאגן על ארבע (באנגלית: Trouble, "צרה") הוא סרט קולנוע אמריקאי בהנפשה ממוחשבת לכל המשפחה, מסוגת קומדיה, שבוים על ידי קווין ג'ונסון. בדיבוב המקורי של הסרט מככבים שון "ביג שון" אנדרסן, פמלה אדלון ולוסי הייל. הסרט מוקדש לזכרו של לינוס, כלבו של המפיק הבכיר של הסרט, קונרד ורנון, שנפטר בשנת 2017. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע בדיבוב עברי ב-16 בינואר 2020. בלאגן הוא כלב שנולד בעריסת זהב. אומץ על ידי משפחת מיליונרים, כבר מגיל צעיר הוא התרגל להטבות הגדולות ביותר. יום אחד הוא מקבל חדשות טרגיות: הבעלים נפטר והוא כבר לא היה מי שידאג לעצמו. נותר לנפשו בעיר, הוא מוצא את עצמו מתמודד עם סכנות שמעולם לא העלה על דעתן שקיימות. עד שבבלאגן ברחובות שבהם הוא הולך לאיבוד, בלאגן מתיידד עם קבוצת בעלי חיים משוטטים, שילמדו אותו כמה לקחים חשובים על הישרדות. בינתיים, גורלו פוגש את זואי, ילדה נחמדה השואפת להיות זמרת. את הדיבוב העברי ביים רועי גבע. דן קיזלר – בלאגן דקלה הדר – ראוזי סיון קינר – זואי דייוויד זיסקינד – נורברט ספיר דרמון – קלייר גיא זיידמן – תורמן / גיזמו סער בדישי – נורם עמית רייס – סנאי לורן סביר – גברת וי ניר רון – ג'יימס נתי חסיד – סנופ גדי לוי – קרמל / בעל הבית דדי זהר – אוטיס / נוטריון מתי אטלס – סיזר אילנית גרשון – בלה ליאור חקון – טיפי עומר שטיינברג – ג'ייסון מראז צביקה פורמן – שף "בלאגן על ארבע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בלאגן על ארבע", באתר נטפליקס "בלאגן על ארבע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בלאגן על ארבע", באתר אידיבי בלאגן על ארבע, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Trouble (2019) - Financial Information, The Numbers Trouble: a aventura de um cão habituado a mordomias, TSF Rádio Notícias, ‏2019-09-19 (בפורטוגזית)
פרס גרגורי אמינוף

פרס גרגורי אמינוף (בשוודית: Gregori Aminoffs pris) הוא פרס בין־לאומי, שמוענק משנת 1979 על ידי האקדמיה השוודית המלכותית למדעים בתחום הקריסטלוגרפיה. הוא ניתן עבור "תרומה אישית ומתועדת בתחום הקריסטלוגרפיה, כולל תחומים העוסקים בדינמיקה של היווצרות ופירוק מבני קריסטל עם העדפה מסוימת לעבודה המעודדת אלגנטיות בגישה לבעיה." הפרס נקרא על שם המדען והאמן השוודי גרגורי אמינוף (1883–1947), פרופסור למינרלוגיה במוזיאון השוודי להיסטוריה של הטבע, החל משנת 1923. הפרס הוענק באמצעות הורשה של אלמנתו בירגיט ברומיה-אמינוף. הפרס יכול להינתן לחוקר שוודי או זר פרטני, או לקבוצת מחקר משותפת המונה לא יותר משלושה אנשים. להלן רשימת הזוכים נכון לשנת 2024: אתר האינטרנט הרשמי של פרס גרגורי אמינוף אתר האניטרנט פרס גרגורי אמינוף באקדמיה השוודית המלכותית למדעים (באנגלית) The Royal Swedish Academy of Sciences, Gregori Aminoff Prize. KVA, Gregori Aminoff Prize, Aminoff Laureates.
פייסל בן פרחאן אאל סעוד

הנסיך פייסל בן פרחאן בן עבדאללה בן פייסל בן פרחאן אַאל סעוד (בערבית: فيصل بن فرحان آل سعود; נולד ב-1 בנובמבר 1974, פרנקפורט) הוא דיפלומט ופוליטיקאי סעודי ובן למשפחת בית סעוד, המשפחה השלטת בערב הסעודית. הנסיך פייסל מכהן כשר החוץ של ערב הסעודית, מינוי מ-23 באוקטובר 2019 בצו מלכותי מטעם המלך סלמאן. כמי שנולד בפרנקפורט, גרמניה ובילה חלק מילדותו ונעוריו שם, הוא דובר גם גרמנית שוטפת. פרחאן נחשב מקורב ליורש העצר מוחמד בן סלמאן. הנסיך פייסל הוא בן למשפחת בית סעוד, השלטת בערב הסעודית. הוא בנו של הנסיך פרחאן. הוא נולד ב-1 בנובמבר 1974 בגרמניה והתחנך בארצות הברית. שימש כיועץ בשגרירות ערב הסעודית בארצות הברית בין השנים 2017–2019. פייסל מילא תפקידים בכירים בחברות סעודיות ובין-לאומיות, בעיקר בתחום החלל ומגזר הנשק. הוא היה, לפחות עד מינויו לשגריר בגרמניה, חבר הנהלת חברת הנשק של התעשיות הצבאיות של ערב הסעודית (SAMI). לאחר מכן עבד בשגרירות ערב הסעודית בארצות הברית. כמומחה בתעשייה הביטחונית, הוא עמד גם בראש מיזם משותף אמריקאי וסעודי עם חברת התעופה והחלל בואינג. הנסיך פייסל שימש גם כיועץ לבית הדין המלכותי בסעודיה. בנובמבר 2017 החזירה ערב הסעודית את שגרירה בגרמניה, ח'אלד בן בנדר בן סולטאן אַאל סעוד, במחאה על הצהרתו של שר החוץ הגרמני זיגמר גבריאל. גבריאל ביקר את השפעתה הפעילה של הממלכה על קבוצת הכוח הפוליטית בלבנון. לאחר כמעט שנה של משבר דיפלומטי והיעדר שגריר, שלחה ערב הסעודית את שגרירה חזרה לברלין, ולאחר מכן הוחלף על ידי פייסל בן פרחאן. מתנגדי המשטר בערב הסעודית המתגוררים בגרמניה לא היו מרוצים מהמינוי של פרחאן. מתנגד השלטון חאליד בן פרחאן אאל-סעוד, קרוב משפחה רחוק של השגריר העתידי, חשש שהדיפלומט יכול גם ללחוץ על נציגי האופוזיציה. הוא אמר לרדיו דויטשה ולה שהוא לא פוסל כי פייסל בן פרחאן נשלח לגרמניה כדי לרדוף אחר האופוזיציה הסעודית בגרמניה. ב-27 במרץ 2019 מונה לשגריר ערב הסעודית בגרמניה, וב-23 באוקטובר 2019 מונה לשר לענייני חוץ של ערב הסעודית. ב-19 באוגוסט 2020 אמר הנסיך פייסל כי ערב הסעודית רואה בחיוב את בהסכם השלום בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות, אך סעודיה לא תסדיר את היחסים עם ישראל עד שייחתם שלום עם הפלסטינים על בסיס יוזמת השלום הערבית. בנובמבר 2020 הצהיר כי ערב הסעודית תומכת זמן רב בנורמליזציה עם מדינת ישראל. מדיה וקבצים בנושא פייסל בן פרחאן אאל סעוד בוויקישיתוף פייסל בן פרחאן אאל סעוד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) AP‏,Saudi Arabia Cautiously Welcomes UAE, Israel Normalization, באתר usnews.com, ‏19 באוגוסט 2020
גביע העולם למועדוני נשים (כדורגל)

גביע העולם למועדוני נשים של פיפ"א (באנגלית: FIFA Women's Club World Cup), היא תחרות כדורגל שנתית בשלבי תכנון. מבנה הטורניר העתידי עדיין לא פורסם. באוקטובר 2013 כוח המשימה לענייני כדורגל נשים בוועד המנהל של פיפ"א הגיש הצעה לבדיקת האפשרות להקמת גביע עולם למועדוני נשים שיהיה מקביל לגביע העולם למועדונים, והוועד המנהל החל לבדוק את האפשרות ליצירת הטורניר. באוגוסט 2015 כוח המשימה אישר שהטורניר בשלבי הקמה. ב-26 במאי 2016 התקיים משחק ידידות באצטדיון הכדורגל בסיאטל בין מחזיקת הגביע האנגלי ארסנל למחזיקת מגן ליגת הכדורגל האמריקאית סיאטל, במשחק שהוגדר כנקודת קפיצה לקראת הקמת הטורניר הבין יבשתי. ב-2017 ציינה יושב ראש כדורגל נשים בפיפ"א, שריי ברמן, שיש לשקול בכבדות ראש איך הטורניר יוצג, ושהוא חייב לכלול את כל הקונפדרציות למרות ההבדלים ברמת ההתפתחות של כדורגל נשים בהן. ב-2019 נשיא פיפ"א ג'אני אינפנטינו התווה את עתיד כדורגל הנשים, ואמר שהקמת הטורניר תתחיל בהקדם האפשרי. הוועד המנהל של פיפ"א בודק אפשרות להקמת גביע עולם למועדוני נשים, באתר Equalizer Soccer (באנגלית) 1-1 בין סיאטל ומחזיקת גביע ה-FA ארסנל, באתר Sounder At Heart (באנגלית) בארכיון האינטרנט יושב ראש כדורגל נשים בפיפ"א שרי ברמן דנה בעתידו של המשחק, באתר Offside Rule Podcast (באנגלית) נשיא פיפ"א אינפנטינו מברך גביע העולם בכדורגל נשים 2019 בצרפת, ומתווה את עתיד כדורגל הנשים, באתר פיפ"א (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פבל נזרנקו

פבל אלכסנדרוביץ' נזרנקו (בבלארוסית: Павел Аляксандравіч Назаранка; נולד ב-20 בינואר 1995 במינסק) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ויטבסק מליגת העל בלארוסית. פבל נזרקנו התחנך בקבוצת הנוער של דינמו מינסק ובשנת 2012 החל לשחק בקבוצת עתודה של המועדון. בשנת 2015 הוא הושאל לקבוצת בלשינה בוברויסק ובאפריל שיחק לראשונה בליגת העל בלארוסית. בהמשך פבל נזרנקו שיחק בהשאלה במספר קבוצות. בשנת 2016 בהיותו משחק עבור דינמו ברסט הוא הבקיע את שערו הראשון בליגת העל. בשנת 2019 הוא נמכר לסלוצק וכעבור שנה עבר לויטבסק. פבל נזרנקו היה שחקן נבחרות הנוער של בלארוס בשנים 2011–2016. פבל נזרנקו, באתר Transfermarkt פבל נזרנקו, באתר Soccerway פבל נזרנקו, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פבל נזרנקו".
אדמה חרוכה

"אדמה חרוכה" היא טקטיקה צבאית של נסיגה תוך הרס כל דבר העשוי להיות שימושי לאויב. השם מתייחס לנוהג להשמדת מקורות אספקה (מזון, מים, דלק וכדומה) כדי למנוע מהאויב שימוש במשאבים אלו ובכך להקשות על המשך התקדמותו. הטקטיקה יכולה לשמש צד לוחם על אדמות אויב (אך אז הדבר אסור על פי המשפט הבינלאומי) או על אדמותיו שלו הוא. הסקיתים השתמשו בשיטת האדמה החרוכה נגד דריווש הראשון מלך פרס. כאשר הסקיתים נסוגו, הם הרסו את מאגרי המזון והרעילו את הבארות. כתוצאה מכך, חלק גדול מאנשיו מתו מרעב והתייבשות; ודריווש נאלץ להודות בתבוסתו. הגנרל היווני קסנופון כתב באנבסיס שהארמנים שרפו את יבולם ואת מקורות המזון שלהם לפני הגעתם של שכירי החרב היוונים. גם הרומאים נהגו להרעיל את הבארות במקומות שנאלצו לסגת מהם[דרוש מקור]. ביוני 1462 במרד של הולאכים בהנהגת ולאד המשפד נגד הכיבוש העות'מאני, המורדים הנסוגים שרפו את השדות והרעילו את הבארות בתקווה שהפולשים העות'מאנים ירעבו וייאלצו לסגת. בזמן מלחמות נפוליאון שמשה מדיניות אדמה חרוכה בהצלחה את ספרד ואת רוסיה. בניגוד לדעה הנפוצה, בעיקר בעקבות הרומן "מלחמה ושלום" של טולסטוי, האיש שהציע להשתמש בטקטיקה זו לראשונה לא היה קוטוזוב אלא מיכאיל ברקלאי דה טולי. בעת מלחמת העולם השנייה, אחרי פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941 במסגרת "מבצע ברברוסה", שרף הצבא האדום את מפעלי הנפט שלו כדי למנוע מהנאצים להשתמש בנפט. לקראת סוף המלחמה הוציא אדולף היטלר את צו נרון בה פקד על כוחותיו את נוהל "אדמה חרוכה" בעת נסיגת הכוחות הנאציים במרץ 1945. קודם החזרת חצי האי סיני למצרים בשנת 1956, הרס חיל ההנדסה של צה"ל את התשתיות בחצי האי. גדוד 601 שביצע את המשימה זכה בצל"ש יחידתי בשל כך. המבצע כונה "מבצע עמורה", רמז להשמדת סדום ועמורה לפי האמור בתנ"ך, שנותרו לבסוף 'גפרית ומלח, שרפה כל ארצה, לא תזרע ולא תצמיח ולא יעלה בה כל עשב'. בפברואר 1991 כאשר הכוחות העיראקיים נסוגו מכווית במהלך מלחמת המפרץ, הם בזזו את בתי התושבים ואת ארמון המלוכה הכוויתי, והבעירו בארות נפט, בנוהל אדמה חרוכה. כתוצאה מכך הבארות החלו לבעור למספר ימים ואף למשך מספר שבועות, עד שהצליחו לכבותן לאחר המלחמה. האסטרטגיה של השמדת אספקת מזון של האוכלוסייה האזרחית באזור עימות נאסר על פי סעיף 54 לפרוטוקול הראשון של אמנת ז'נבה הרביעית משנת 1977. הקטע הרלוונטי האומר: אסור לתקוף, להרוס, להסיר או להפוך אובייקטים בעלי תועלת, החיוניים להישרדותה של האוכלוסייה האזרחית, כגון מוצרי מזון, שטחים חקלאיים לייצור מוצרי מזון, יבולים, משק החי, מתקנים לאספקת מים לשתייה ועבודות השקיה, למטרה המפורשת של שלילת הקיום של האוכלוסייה האזרחית, לא משנה מהו המניע, בין אם במטרה להרעיב את האזרחים, לגרום להם לעקור ממקומם, או לכל מניע אחר. Protocol 1: Additional to the Geneva Conventions, 1977, Part IV: Civilian Population, Section 1: General Protection Against Effects of Hostilities, Chapter III: Civilian Objects, Article 54: Protection of Objects Indispensable to the Survival of the Civilian Population