laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גוטליב

גוֹטְלִיבּ (Gottlieb) הוא שם פרטי ושם משפחה גרמני, שמשמעותו אהבת האל. האם התכוונתם ל... אישים ששם משפחתם גוטליב: גוטליב – Gotlib (אנ') בשמו האמיתי מרסל גוטליב (Marcel Gottlieb) - קומיקסאי יהודי צרפתי אביבה גוטליב זורנברג – פרשנית מקרא ודוקטור לספרות אנגלית אברהם מרדכי גוטליב – אדמו"ר בחסידות אשלג אדולף גוטליב – צייר יהודי אמריקאי מאסכולת ניו יורק אדי גוטליב – כדורגלן ישראלי אדי גוטליב (כדורסל) – מאמן כדורסל יהודי אוקראיני אורי גוטליב – שחקן, מנחה טלוויזיה וקומיקאי ישראלי אליהו בן-אלישר (גוטליב) - היסטוריון בהשכלתו, פוליטיקאי, דיפלומט ישראלי ושגריר ישראל בארצות הברית, צרפת והראשון במצרים אפרים גוטליב – חוקר ספרות הקבלה, פרופסור באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב ופעיל ציוני גרדה גוטליב – אתלטית מצטיינת אוסטרית-יהודיה דוד גוטליב – מתמטיקאי ישראלי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב ובמחלקה למתמטיקה שימושית באוניברסיטת בראון דניאל גוטליב – רב צרפתי דניאל גוטליב (חוקר) – חוקר כלכלי ישראלי הינקו גוטליב – סופר ומשורר יהודי יוגוסלבי הלנה גוטליב – אתלטית מצטיינת פולנית-יהודיה ויליאם פ. גוטליב – צלם וכתב אמריקאי טלי גוטליב – חברת הכנסת יהושע גוטליב – מנהיג יהודי ציוני וחבר הסיים הפולני יהונתן גוטליב – עיתונאי ישראלי, ששימש ככתב לענייני דתות של אתר ערוץ 7 יונתן גוטליב – שחקן, מדבב ותסריטאי ישראלי ישראל גוטליב – ראש העירייה השישי והשמיני של בני ברק לאה גוטליב – תעשיינית ומעצבת אופנה ישראלית לאופולד גוטליב – צייר יהודי פולני; אחיו של מאוריצי גוטליב מאוריצי גוטליב – צייר יהודי פולני; אחיו של לאופולד גוטליב נפתלי צבי גוטליב – סופר חב"די עמוס קוצר (גוטליב) - איש צבא ישראלי, תת-אלוף בדימוס שיר גוטליב – שחקנית וזמרת ישראלית אישים ששמם הפרטי הוא גוטליב
Ű

האות Ű (תצורה קטנה ű, דהיינו U עם סימן הטעמה עילי כפול) מציינת תנועה בהונגרית (‏האזנה‏Ⓘ‏), הנהגת באופן שונה מהאות U. ה-Ű נשמע בהונגרית כ-U אומלאוט (Ü) ארוכה (נשמע כחיריק בשפתיים מעוגלות, אחורִי, ארוך ומודגש יותר) . בחלק מהשפות, האות אינה נחשבת לאות בפני עצמה, כלומר הסימן הוא תוספת שצריך להוסיף לאות על מנת להדגיש שהיא נהגית כמו ה-i במילה האנגלית "bird". אופן הגייה זה דומה לאופן ההגייה הגרמני של האות Ö (שנהגית כמו ה-i במילה bird). műszaki - טכני művészetek - אמנויות szűk - צר, דחוק műhely - סדנה működés, művelet - מִבצע, פעולה űrkutatás - חקר החלל betű - אות műhold - לוויין űrhajó - חללית űrállomás - תחנת חלל világűr - החלל החיצון űrrepülés - טיסת חלל אומלאוט הונגרית שפות אוראליות כתב מבטא דפוס מדיה וקבצים בנושא Ű בוויקישיתוף מילון עברית - הונגרית מילון הונגרית - עברית אתר מידע על השפה ההונגרית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זפירוס

זפירוס או זפיר (ביוונית: Ζέφυρος) הוא אל הרוח המערבית במיתולוגיה היוונית, שחי במערה בתראקיה, אזור בצפון-מזרח יוון (של היום). הוא בנם של אאוס, אלת השחר, ואיאולוס, אל הרוחות, ואחיהם של בוריאס (אל הרוח הצפונית), יורוס (אל הרוח המזרחית) ונוטוס (אל הרוח הדרומית). זפירוס הוא מבשר האביב, המביא בכנפיו רוח מפרה, חמימה ונעימה. מקבילו הרומאי של זפירוס הוא פאבוניוס, שהיה אחראי גם על פריחת הצמחים והפרחים. על פי סיפורים שונים, זפירוס היה נשוי למספר נשים: זפירוס היה בעלה של איריס, אלת הקשת בענן ושליחת האלים. זפירוס חטף את האלה כלוריס והעניק לה שליטה על עונת האביב. מאוחר יותר התחתן עימה, והיא ילדה את אמפיקס, מופסוס וקארפוס. כמו כן, מסופר עליו שיחד עם ההרפיה (מפלצת מיתית בעלת ראש של אישה וגוף של ציפור) פודארג' הוא הוליד את בליוס וקסנתוס, סוסיו של אכילס. יקינתון, בנם של המוזה קליאו ושל פיראוס מלך מקדוניה, היה נסיך נאה ומאהבם של האל אפולו וזפירוס. האגדה מספרת שיקינתון העדיף את אפולו. זפירוס נפגע עמוקות ונטר טינה לאפולו, אך הוא לא היה יכול לפגוע בו מפני שאפולו היה אל, יום אחד, כששני הנאהבים התאמנו בזריקת דיסקוס, נשף זפירוס רוח חזקה והטה את הדיסקוס ממסלולו. הדיסקוס פגע ביקינתון ופצע אותו אנושות. בסופו של דבר, מת יקינתון מפצעיו, ואפולו המתאבל יצר מדמו את פרח היקינתון. מדיה וקבצים בנושא זפירוס בוויקישיתוף זפירוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
ננס כחול

האם התכוונתם ל... סוג מוקדם של כוכב הסדרה הראשית (סיווג ספקטרלי O ו-B) - ראו ענק כחול גלקסיה ננסית קומפקטית כחולה – סוג של גלקסיה צעירה המכילה צבירים גדולים של כוכבים צעירים ננס כחול (תוצר של ננס אדום) – כוכב היפותטי שהוא השלב הבא של ננס אדום שמסתו מעל 0.25 מסות שמש
עמוס מוסנזון

עמוס מוסנזון (נולד ב-14 בינואר 1927) הוא לוחם פלמ"ח, מחנך, סופר ומחזאי ישראלי. מוסנזון נולד במושב הפועלים עין גנים לרבקה וישראל מוסנזון. הוא אחיינם של יגאל מוסינזון ומשה מוסנזון. התגייס לפלמ"ח בשנת 1944 ושירת בפלוגה א' של הגדוד הראשון. השתתף בשחרור המעפילים ממחנה המעצר בעתלית באוקטובר 1945 ובהורדת המעפילים מהאונייה "חנה סנש" בחוף נהריה. בשנת 1952 פרסם את "ספר החיוכים" בהוצאת מ' ניומן. בהמשך פרסם גם את "גבעה אחת" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, וכן מספר סיפורים קצרים נוספים (בהם אחד שתורגם לאנגלית ופורסם בקובץ סיפורים קצרים בשם "Short Asian Stories"). עוד עסק בכתיבת טור הומוריסטי בעיתון "על המשמר". בשנת 1953 מחזהו "שרשים" זכה בפרס ראשון בתחרות המחזה המקורי התיאטרון הקאמרי. היה נשוי לציירת ציפורה מוסנזון עד למותה ב-2020. מתגורר בתל אביב. ספר החיוכים: הומורסקות; הקדמה: מ' מוסנזון, תל אביב : מ' ניומן, תשי"ב. גבעה אחת: סיפור, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ב. שרשים: מחזה, זוכה פרס תיאטרון הקאמרי, תשי"ג. עמוס מוסנזון, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" עמוס מוסנזון, באתר הפלמ"ח מידע על עמוס מוסנזון בקטלוג הספרייה הלאומית פרטי עיתונות היסטוריים על עמוס מוסנזון באתר "עיתונות יהודית היסטורית" הספרים של עמוס מוסנזון, באתר "סימניה" עמוס מוסנזון, דף שער בספרייה הלאומית עמוס מוסנזון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מפרי עטו: הביצה, דבר, 23 בספטמבר 1949 בלוג אישי, 2015, באתר "מוטקה" מחזה של מוסנזון זכה בפרס, דבר, 22 במאי 1953.
יונתן שטייף

הרב יונתן שטייף (תרל"ז, 1877 – ט' באלול תשי"ח, 1958) היה דיין בבודפשט ומגדולי הפוסקים בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה. נולד בשנת תרל"ז לצבי (תלמיד הכתב סופר) בעיר גאיא (Kolta) שבהונגריה (כיום בסלובקיה). למד בישיבת פרשבורג אצל הרב שמחה בונם סופר, בעל ה"שבט סופר", בנו של הכתב סופר ונכדו של החת"ם סופר. שמע שיעורים גם מראב"ד העיר שכיהן בתפקיד בישיבה, הרב דוד ניימן-לאקנבך, והיה לתלמידו המובהק. נישא לבלומא בת ר' מיכאל פישל מפאקש. להם נולדו בן בשם צבי יהודא, ובת בשם אסתר שולמית (אשת הרב אהרן בלייער). בשנת תרס"ז התמנה למגיד מישרים ומו"ץ בעיר גוטא, ובשנת תרע"ב התמנה לדיין באונגוואר. בשנת 1923 היה מהחותמים נגד אגודת ישראל. בשנת תרפ"ב הוציא לאור כתב עת תורני בשם החיים. לאחר מכן בשנת תרפ"ג עבר לבודפשט שם כיהן בדיינות לצד עמיתו הרב אפרים פישל זוסמן סופר (חתנו של רבי קופל רייך). בזמן מלחמת העולם השנייה ניצל באמצעות רכבת קסטנר והיה מהקבוצה הראשונה שיצאה מברגן-בלזן באוגוסט 1944 לשווייץ. בשווייץ ניהל ישיבה בעיר ביאטענבורג. לאחר המלחמה היגר לארצות הברית. התיישב בהתחלה בישיבת נייטרא (של הרב מיכאל דב בר ויסמנדל) שם כיהן כר"מ, ולאחר מכן עבר לוויליאמסבורג שם נבחר (בהצבעת המתפללים) לכהן ברבנות קהילת עדת יראים-וינה. היה סגן נשיא ארגון התאחדות הרבנים. חיבר ספר בשם "חדשים גם ישנים" על כמה ממסכתות הש"ס, חומש "לימודי ה'",[דרושה הבהרה] "מצוות השם" על אמונה ושני ספרים על שבע מצוות בני נח. לאחר פטירתו נדפס מכתביו שו"ת מהר"י שטייף. הרב משה פיינשטיין העריצו מאוד ואף אמר עליו שהוא "גדול הדור". הרב יונתן שטייף נפטר ביום ט' באלול תשי"ח (1958). בהלווייתו בניו יורק השתתפו אלפים. לזכרו נוסד מכון זכרון אהרן בראשית שנות התש"ס, כאשר מטרתו הראשונית הייתה הדפסת והפצת ספריו. דרוש וחידוש, פתיחה להלכות נדה, בודפשט תרצ"ג, באתר היברובוקס חדשים גם ישנים, מסכת ברכות חלק א', ניו יורק תשי"ט, באתר היברובוקס מצוות השם חלק א', פיוטרקוב 1931, באתר היברובוקס מצוות השם חלק ב', פיוטרקוב 1931, באתר היברובוקס אשכול ובו תמונות של הרב שטייף יונתן שטייף (1877-1958), דף שער בספרייה הלאומית "צדיקים" מדיינים אלו עם אלו..., המזרחי, 15 בנובמבר 1923 הגאון ר' יונתן שטייף ז"ל, שערים, 28 באוגוסט 1958
קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר

קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר (בגרמנית: KSHG - Katholische Studierenden- und Hochschulgemeinde Münster) היא קהילת הסטודנטים השייכת לדיוקסיה של מינסטר שבגרמניה. בראש הקהילה עומד איש דת, אך הקהילה מתנהלת בצורה דמוקרטית. ההחלטות עוברות בוועד הקהילה אשר מונה 25 חברים. 18 מהם סטודנטים אשר ממלאים את תפקידם בהתנדבות ו-7 עובדי כנסייה. הצוות מונה מספר תאולוגים, בהם כומר נוסף, מוזיקאים, כלכלנים ועובדים סוציאליים. הקהילת מתכנסת לתפילות בשתי הכנסיות שלה. בתחילת כל סמסטר ובסופו נערכת תפילה בקתדרלה של מינסטר, אליה מגיעים כ-1000 סטודנטים. בקהילה חוגי עבודה רבים כגון "כלכלה וחברה" או "מדע ואמונה". ועד הקהילה מארגן לסטודנטים אירועים, הרצאות ומופעים, וכן מסיבות ענק לקהל הסטודנטים. בנוסף, מארגן הוועד טיולים, שאמורים להכיל תוכנית למודית או בעלת נטייה דתית-רוחנית. היעדים האחרונים היו ישראל וגאנה, שתי מדינות איתן מקיימת הכנסייה קשרים הדוקים. אחת ממטרותיה של הקהילה היא להוות אוזן קשבת לסטודנטים הזרים ולתמוך בהם כספית ונפשית. לקהילה קשרים הדוקים עם ארץ ישראל והיהדות. חזן העיר מינסטר הוא אורח קבע בחוג הבין-דתי של הקהילה. במסעותיה לארץ הקודש מנסה הקהילה להישאר במגע עם ועד הסטודנטים של המכללה בראשון לציון, העיר התאומה של מינסטר. ה-KSHG היא אחת מקהילות הסטודנטים הגדולות ביותר בגרמניה וכפי הנראה מהמאורגנות והממומנות ביותר. היא מחפשת את הקשר עם ישראל ומהווה כתובת חשובה לסטודנטים ישראלים בגרמניה או ישראלים שמחפשים את הקשר הגרמני. מינסטר אתר האינטרנט הרשמי של קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר אתר האינטרנט הרשמי של קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר, ברשת החברתית פייסבוק קהילת הסטודנטים הקתולים מינסטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת מינסטר
יארה

יארה היא עיירה במחוז גרנמה בקובה בקרבת מפרץ גואקנאיאבו (Guacanayabo), באמצע הדרך בין הערים מנסניו וביאמו. משמעות השם יארה היא "מקום" בשפת הטאינו. בעיירה הכריז קרלוס מנואל דה סספדס על עצמאות קובה ב-10 באפריל 1868, הכרזה המכונה "קריאת יארה" (El Grito de Yara). הכרזה זו פתחה את מלחמת עשר השנים בין ספרד למתקוממים בקובה. מנהיג הטאינו אטואי נשרף על המוקד ביארה על ידי הספרדים ב-1521, לאחר כישלונו של מרד שהוביל נגדם. הוא מכונה לעיתים "הגיבור הלאומי הקובני הראשון". מדיה וקבצים בנושא יארה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קובה ובנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוטסואנה במשחקים הפאראלימפיים

בוטסואנה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים של אתונה (2004) כששלחה ספורטאית בודדת לייצג את המדינה. לאחר שנעדרה משני הטורנירים הבאים, חזרה בוטסואנה להתחרות מאז המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016). במשחקי החורף לא נטלה בוטסואנה חלק מעולם. אל המשחקים שהתקיימו באתונה שלחה בוטסואנה משלחת של אתלטית אחת. הספורטאית, טשוטלנגו מוראמה, התחרתה במרוץ ל-400 מטר (קטגוריה T46) וזכתה במדליית הזהב תוך שהיא שוברת שיא עולם בזמן של 55.99 שניות. בוטסואנה במשחקים האולימפיים בוטסואנה במשחקים האולימפיים לנוער Athlete באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Women's 400 m T46 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
טאשה יאר

טאשה יאר (באנגלית: Tasha Yar) היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים" המגולמת על ידי השחקנית האמריקאית דניס קרוסבי. יאר שימשה כקצינת הביטחון על סיפון ספינת החלל "USS Enterprise-D" במהלך העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". על אף שקרוסבי עזבה את הסדרה לקראת סוף העונה הראשונה, היא חזרה לגלם את דמותה של יאר בעונות מתקדמות יותר של הסדרה. בהשראת דמותה של טוראית ואסקז בסרט "שובו של הנוסע השמיני", שם הדמות במקור תוכנן להיות 'מאכה הרננדז'. המפיקים אף שקלו ללהק לתפקיד את ג'נט גולדשטיין, אשר גילמה במקור את ואסקז. בסופו של דבר, השחקנית מרינה סירטיס לוהקה לתפקיד זה, ואילו קרוסבי לוהקה לתפקיד היועצת דיאנה טרוי, אולם השתיים החליפו ביניהן תפקידים בטרם החלו צילומי הסדרה. נטשה (טאשה) יאר נולדה בכוכב בשם "טורקנה IV", מושבה שנפלה לתוך אנרכיה, שבסופו של דבר ניתקה קשרים עם פדרציית הכוכבים המאוחדת. יאר למדה להגן על עצמה ברחובות ולהימנע מכנופיות אונס. היא עזבה את טורקנה IV בגיל 15, והשאירה מאחוריה את אישארה, אחותה הצעירה. לאחר מכן, הצטרפה לאקדמיה של צי הכוכבים. ז'אן-לוק פיקארד התרשם מאוד מביצועיה כקצינה, וכאשר מונה לקפטן על סיפון ספינת החלל "USS Enterprise-D" מינה אותה לתפקיד קצינת הביטחון הראשית (זמן קצר בטרם תחילתה של הסדרה). כשנה לאחר מכן יאר לקחה חלק בצוות שיצא לכוכב "וארגה II" על מנת להציל את היועצת דיאנה טרוי. במהלך משימה זו נהרגה יאר, כאשר חייזר בשם ארמוס הרג אותה על מנת להפגין את עוצמת כוחו. וורף החליף אותה בתפקיד קצין הביטחון הראשי של האנטרפרייז. Tasha Yar באתר Memory Alpha (ויקי מסע בין כוכבים)
שובו של הנוסע השמיני

שובו של הנוסע השמיני (או: הנוסע השמיני 2; במקור: Aliens) הוא סרט אימה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 1986 בבימויו של ג'יימס קמרון, השני בסדרת סרטי "הנוסע השמיני". בסרט מככבים סיגורני ויבר, פול רייזר, מייקל ביהן, ג'נט גולדשטיין, ביל פקסטון ומארק רולסטון. לאחר שריחפה 57 שנים בחלל, חללית המילוט של אלן ריפלי (סיגורני ויבר) מחולצת על ידי החברה בה הועסקה. לאחר שהיא עומדת בפני ועדה המתחקרת את האירועים ב"נוסטרומו", ריפלי לומדת שבכוכב LV-426 עליו אספו את היצור, התיישבו בינתיים מתיישבים שעוסקים בשינוי פני הכוכב לשם קולוניזציה אנושית בו. לאחר איבוד קשר עם המושבה, החברה מבקשת את עזרת ריפלי (בהיותה האדם היחיד שהתמודד עם היצור) בהצטרפות לכוח נחתי-חלל שיבדוק מה התרחש במושבה. ריפלי, החוששת ממפגש נוסף עם היצור לאור חוויות העבר, מסרבת תחילה להצטרף. אולם, לבסוף היא מסכימה לאחר שנציג החברה קרטר בורק (פול רייזר), מציע לחדש את רישיון העבודה שלה כקצינה בספינת חלל (שבוטל בעקבות השמדתה את ה"נוסטרומו"), ומבטיח לה שמטרת המסע היא חיסול היצור ולא החזרתו לחללית לשם מחקר מדעי. לאחר הגעתם למושבה הנטושה על גבי החללית סולאקו, מוצאים ריפלי, בורק והנחתים ילדה קטנה בשם ניוּט, הניצולה היחידה ממתקפת היצורים. הם מגלים שהיצורים השתלטו על המושבה והקימו בה מדגרה, בה הם משתמשים בשאר המתיישבים בתור פונדקאים ליצירת עשרות יצורים, מולם ריפלי והנחתים צריכים להתמודד. המצב מסתבך עוד יותר, כאשר הקצין המפקד על צוות הנחתים מתגלה כחסר ניסיון וריפלי נאלצת לגלות תושייה בעצמה, בעוד האמת אודות כוונותיהם של בורק והחברה לגבי היצורים מתבררת כאפלה משסברה. בסיום הסרט מתוודעים הצופים לדמותה של המלכה - חייזרית ענק שהיא זאת המטילה את ביצי החייזרים. לאחר שריפלי משמידה את הביצים, ועומדת להימלט על גבי הסולאקו יחד עם ניוט, היקס הפצוע ובישוף מגיעה בעקבותיהם המלכה שואפת הנקמה ונוצר מאבק איתנים בינה לבין ריפלי. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד ולציון 98% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 63 ביקורות. מדיה וקבצים בנושא שובו של הנוסע השמיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שובו של הנוסע השמיני "שובו של הנוסע השמיני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שובו של הנוסע השמיני", באתר נטפליקס "שובו של הנוסע השמיני", באתר AllMovie (באנגלית) "שובו של הנוסע השמיני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שובו של הנוסע השמיני", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שובו של הנוסע השמיני", באתר Metacritic (באנגלית) "שובו של הנוסע השמיני", באתר אידיבי "שובו של הנוסע השמיני", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "שובו של הנוסע השמיני", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "שובו של הנוסע השמיני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שובו של הנוסע השמיני, קדימון הסרט באתר יוטיוב יוני בינרט, ישר מהבטן: למה עדיין יש לנו אובססיה ל"הנוסע השמיני"?, באתר ynet, 17 באוגוסט 2024 בינרט, יוני (2024-08-17). "ישר מהבטן: למה עדיין יש לנו אובססיה ל"הנוסע השמיני"?". Ynet. נבדק ב-2024-08-18. "Aliens‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
אלי גליקמן

אליהו (אלי) גליקמן (נולד ב-7 באוגוסט 1961) הוא מנהל ישראלי אשר כיהן כמנכ"ל חברת החשמל בין 2011–2015 ומכהן כמנכ"ל צים. בעברו איש צבא שפיקד על שייטת 13 והשתחרר בדרגת אלוף-משנה. גליקמן בוגר מחזור כ"ה של הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה ובית הספר הריאלי. התגייס לצה"ל ב-1979 והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש כמפקד צוות. בהמשך עבר קורס חובלים, ובשנים 1987–1988 שירת כמפקד ספינת טילים. ב-1988 קודם לדרגת סגן-אלוף, ומונה למפקד פלגת הלוחמים בשייטת 13. בדצמבר אותה שנה הוביל כוח מהיחידה במבצע כחול וחום, פשיטה בעומק לבנון. ב-1992 מונה לראש ענף לוחמה זעירה במחלקת אמצעי לחימה שבמטה חיל הים. ב-1995 מונה לסגן מפקד שייטת 13, וב-1997 מונה למפקדה בדרגת אלוף-משנה. במהלך כהונתו ספגה השייטת את האירוע הקשה בתולדותיה, אסון השייטת בספטמבר 1997, בו נהרגו 11 מלוחמי היחידה ורופא מהכוח המחלץ. בתפקידו האחרון בצה"ל שירת גליקמן כנספח ימי בארצות הברית, במהלך כהונתו בתפקיד עוטר באות לגיון ההצטיינות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. השתחרר מצה"ל ב-2002. בשנים 2003–2005 כיהן כמנכ"ל חברת Exel MPL ישראל, שהיא שלוחה של חברת שירותי לוגיסטיקה מהגדולות בעולם. במקביל כיהן בשנים 2004–2006 כדירקטור בבנק עצמאות. ב-2005 עבר לעבוד בחברת פרטנר תקשורת, ושימש במשך 5 שנים סמנכ"ל לקוחות, ובמשך שנה אחת משנה למנכ"ל. באפריל 2011 נכנס לתפקידו כמנכ"ל חברת החשמל. בספטמבר 2014 הודיע על התפטרותו לאחר שלא הצליח לקדם החלטה על ביצוע רפורמה למשק החשמל בישראל ובחברת החשמל. במרץ 2017 מונה גליקמן למנכ"ל "צים" והוא נכנס לתפקידו ב-2 ביולי 2017. גליקמן היה נשוי לאיה עד פטירתה בשנת 2016, ולבני הזוג נולדו שלושה ילדים. מתגורר בהרצליה. מוסמך בניהול פיננסי מבית הספר של הצי האמריקאי ללימודים מתקדמים, ובוגר התוכנית למנהלים בכירים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. מדיה וקבצים בנושא אלי גליקמן בוויקישיתוף פרופיל(הקישור אינו פעיל) באתר דן אנד ברדסטריט ישראל גד פרץ, ‏אלי גליקמן: מפיקוד על שייטת 13 עד כיסא מנכ"ל חברת התקשורת פרטנר, באתר גלובס, 17 במרץ 2010 אבי בר-אלי, אלי גליקמן ימונה למנכ"ל חברת החשמל, באתר TheMarker‏, 22 במרץ 2011 אבי בר-אלי, לאן נעלמו 1.4 מיליארד שקל? | מנכ"ל חברת החשמל: "קרתה לנו תקלה, אבל זו לא רשלנות", באתר TheMarker‏, 4 בנובמבר 2012 שי לוי, ‏המיליונרים שצמחו ביחידות הקומנדו של צה"ל, באתר ‏מאקו‏, 13 במרץ 2014 אביב לוי, ‏גליקמן: "כל יום בלי רפורמה בחברת החשמל זה מחדל", באתר גלובס, 6 בנובמבר 2014 שוקי שדה, מפקד השייטת שהפך למולטי-מיליונר - והבשורות הרעות למי שאין לו מכונית, באתר TheMarker‏, 25 במרץ 2022 אליהו גליקמן, באתר "בהשקט ובבטחה". אהוד ערן, תמצית געגוע - ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2007, עמד 108. אמיר אורן, מה אפשר ללמוד "ממחדל הסופה", באתר הארץ, 15 בדצמבר 2013. הדי כהן, ‏טלטלה בחברת החשמל: המנכ"ל אלי גליקמן התפטר על רקע כישלון הרפורמה במשק החשמל, באתר גלובס, 22 בספטמבר 2014 אלי גליקמן מונה למנכ"ל צים ויחליף את רפי דניאלי ביולי, באתר גלובס, 10 במרץ 2017 איה גליקמן ז"ל באתר "אבלים"
הארכיון ע"ש אבא חושי

הארכיון ע"ש אבא חושי בספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה, מכיל מסמכים משנת 1919 ועד לשנות השבעים של המאה ה-20, אשר הצטברו לאורך תקופת פעילותו של אבא חושי בישראל כחלוץ, איש ציבור, חבר מפלגה, מזכיר מועצת פועלי חיפה וראש עיריית חיפה בין השנים 1951–1969. בנוסף, קיימים בו חומרים אשר נאספו לאחר מותו וקשורים למפעל חייו. לצד האוסף הפרטי של אבא חושי, מכיל ארכיון מסמכים היסטורי זה גם אוספים אישיים כגון: אוסף השופט דב טובבין, אוסף רב החובל זאב הים שהיה מחלוצי הימאות העברית בעת החדשה, אוסף מרים כץ, נחמן טננבוים ועוד. בנוסף כולל הארכיון אוספים של מוסדות, מוסדות ציבור, ארגונים ומפעלים ובהם: בית שפינוזה, מועצת פועלי חיפה (מפ"ח), מפלגת העבודה, המשמרת הצעירה בסניף מפלגת העבודה בחיפה רבתי, בית הספר עממי א', בית הספר הריאלי העברי בחיפה, חברת גב-ים ועיריית צפת. חלק לא מבוטל מבין המסמכים כולל נאומים, פתקאות, הרצאות ומאמרי עיתונות שכתב אבא חושי בעצמו. חלק אחר עוסק בביטחון, תעשייה, תרבות, חינוך, בנייה ותכנון העיר, ספנות וים, שביתות, איגודים מקצועיים, זכויות עובדים, יחסים עם האוכלוסייה הערבית והדרוזית, יחסים בינלאומיים וכו'. הארכיון משרת את קהילת החוקרים והסטודנטים של אוניברסיטת חיפה, מוסדות אקדמיה ומחקר אחרים, וקהל רחב בארץ ובעולם. הארכיון הוקם בשנת 1970 בין כותלי אוניברסיטת חיפה, במסגרת הפקולטה למדעי הרוח, כתוצאה מיוזמה משותפת של עיריית חיפה, אוניברסיטת חיפה, ומשפחתו של אבא חושי וזאת כדי לאפשר לציבור הלומדים והמתעניינים ללמוד על תולדות חיפה בעבר הרחוק והקרוב, מתוך נקודות גישה שונות ובמגוון תחומים. על מנת להציל מכיליון חומר ארכיוני רב ומתוך מטרה לאפשר שימוש בחומר המצוי בין כתליו, הוחלט להרחיב את הארכיון כך שיכלול גם חומר ארכיוני הנוגע לתולדות יישובי צפון הארץ. חלק מן הארכיון הועבר לעיריית חיפה, ובשנת 2005 החלק שנותר באוניברסיטה הושב לספריית יונס וסוראיה נזריאן, והוא שוכן בחדר הספרים הנדירים בספרייה. בשנת 2006 החלה הספרייה ביישום פרויקט הכולל מחשוב, ארגון ושימור הארכיון: ארגון ומיון החומרים בתיקים בהתאם לפרמטרים של נושא ושנה, קטלוג הפריטים וכן, בניית אגרון (תזאורוס) ונקודות גישה מגוונות למסמכים. כל זאת במקביל לטיפול פיסי בחומר וקביעת נוהלי שימור ועיון ראויים. כחלק מפרויקט הנגשת החומרים מתבצעת סריקה  שוטפת של כל חומרי הארכיון. עד כה נסרקו קרוב ל-150 תיקים. רוב האלבומים והתמונות מתוך אוספי הארכיון קוטלגו ונסרקו גם כן. כל החומרים הסרוקים  מוצגים בגלריה הדיגיטלית באתר הספרייה. החומר נגיש לכל דורש. אתר האינטרנט הרשמי של הארכיון ע"ש אבא חושי מדיה וקבצים בנושא הארכיון ע"ש אבא חושי בוויקישיתוף הארכיון ע"ש אבא חושי, כחלק מאתר האינטרנט של מאגר האוספים הדיגיטליים בספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה מכתבי משה פומברוק בארכיון אבא חושי. סקירה שפורסמה בבלוג הספרייה ביקור ד"ר רן לין נכדו של אבא חושי בארכיון. סקירה שפורסמה בבלוג הספרייה חומר ארכיוני של "בית שפינוזה" בארכיון אבא חושי. סקירה שפורסמה בבלוג הספרייה
מצבת פרקר

מצבת פרקר היא ציון לזכרו של קולונל אלפרד שוולייה פארקר, שנבנתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בפתחו המזרחי של מעבר המיתלה בסיני במצרים ונהרסה על ידי מצרים לאחר נסיגת ישראל מסיני ב-1957. בסמוך למצבת פרקר, נמצא צומת דרכים שזכה מאוחר יותר לכינוי "צומת פרקר". הכביש צפונה מוביל לביר תמדה ולביר גפגפה. הכביש דרומה מוביל למבצר קלעת אל ג'ונדי ולראס סודר. הכביש מזרחה מוביל לנח'ל, לראס א-נקב ולאילת והכביש מערבה עובר במעבר המיתלה וממשיך מערבה עד לתעלת סואץ. קולונל פרקר היה המושל הבריטי של סיני בשנים 1907-1912, ו-1918–1923 וכונה גם "פרקר באשה". המצבה הוקמה בפתחו המזרחי של מעבר המיתלה על ידי יורשו של פרקר בתפקיד מושל סיני, קלוד ג'רוויס, מאחר שפרקר היה זה שיזם את סלילתה של דרך האבן בחולות מאל שאט ועד הפתח המערבי של המיתלה, ואת דרך העפר הראשונה בתוך המיצר.. המצבה ניצבה מעל ל-30 שנה, עד שנהרסה לאחר מלחמת סיני על ידי מצרים כמחאה על השתתפות אנגליה ב"קשר המשולש" - הכינוי המצרי למבצע מוסקטר. המצבה התפרסמה בעת שב-1956 במבצע קדש, הוצנח בסמוך אליה (חמישה קילומטרים ממזרח למצבה) גדוד 890 של חטיבת הצנחנים (חטיבה 202), בפיקודו של רב-סרן רפאל איתן. צניחה זו, שכונתה מבצע מכבש, היוותה את הצניחה הקרבית הראשונה של צה"ל. אל כוח זה חברו למחרת יתר הכוחות של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של אריאל שרון, שחצו בצורה רכובה את חצי האי סיני. באותו יום ולמחרת, נוהל קרב המיתלה - קרב קשה בין כוח הצנחנים ובין כוח המגן המצרי, שהשתייך לגדוד החמישי בצבא המצרי, על השליטה במעבר. הכוח הישראלי הצליח להשתלט על העמדות השולטות ועל המעבר כולו. מדיה וקבצים בנושא מצבת פרקר בוויקישיתוף Alfred Chevallier Parker, באתר גנאולגיה מהדורת 1932 של הספר Yesterday and To-day in Sinai, עמ' 119 זאב וילנאי, "מצבת פארקר", אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ-ישראל כרך ח', תשל"ח – 1977, עמודה 4670 מהדורת 1932 של הספר Yesterday and To-day in Sinai, עמ' 95 זאב וילנאי, סיני עבר והווה, הוצאת אחיעבר, 1969 צבי אילן, בדרך המלחמה למיתלה, למרחב, 9 באוקטובר 1967 * Dr. George W. Gawrych, Key to the Sinai The Battles for Abu Ageila in the 1956 and 1967 Arab-Israeli Wars