laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולדסמוביל טורונאדו

אולדסמוביל טורונאדו (באנגלית: Oldsmobile Toronado) היא מכונית סלון בתצורת קופה מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1965–1992. דור ראשון - יוצר בין השנים 1965–1970 (משנת המודל 1966). דור שני - יוצר בין השנים 1970–1978 (משנת המודל 1971). דור שלישי - יוצר בין השנים 1978–1985 (משנת המודל 1979). דור רביעי - יוצר בין השנים 1985–1992 (משנת המודל 1986). בארצות הברית דגם "אולדסמוביל טורונאדו" מדורג בקטגוריית "Personal luxury car" (אנ') (מכונית סלון מהודרת בתצורת קופה). 2 דלתות. בדגמי קופה - 5 נוסעים. מנוע קדמי. מנוע הנעה קדמית. מנוע בנזין. בין השנים 1968-1968 יוצרה גרסת לימוזינה מהדגם, בעל 6 גלגלים (ראו תמונות). נהג שבבעלותו דגם "Jetway 707" סבור כי נבנו 52 יחידות, אבל היסטוריון כלי הרכב Bernie DeWinter סבור כי נבנו 150 יחידות. כל הדגמים שנבנו התבססו על שלדות "טורונאדו" משנת 1968. "אולדסמוביל טורונאדו", דור ראשון "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1966, דור ראשון "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1978, דור שני "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1978, דור שני, מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1984, דור שלישי - קבריולה "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1984, דור שלישי - קבריולה "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1985, דור שלישי "אולדסמוביל טורונאדו", דור רביעי "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1992, דור רביעי "אולדסמוביל טורונאדו" דגם "Jetway 707" "אולדסמוביל טורונאדו" דגם "Jetway 707", שנת 1968 "אולדסמוביל טורונאדו" דגם "Jetway 707", שנת 1968 "אולדסמוביל טורונאדו" דגם "Jetway 707", שנת 1968 "אולדסמוביל טורונאדו" דגם "Jetway 707", שנת 1968 אולדסמוביל מדיה וקבצים בנושא אולדסמוביל טורונאדו בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא דגם AQC Jetway בוויקישיתוף אולדסמוביל טורונאדו, סרטון באתר יוטיוב "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1966 - תמונות "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1966 seriouswheels.com/cars/top-1966-Oldsmobile-Toronado "אולדסמוביל טורונאדו" - היסטוריה (בספרדית) motorhistoria.blogspot.com/2011/04/oldsmobile-toronado "אולדסמוביל טורונאדו" (1966-1970) auto.howstuffworks.com/1966-1970-oldsmobile-toronado5 "אולדסמוביל טורונאדו", שנת 1966 - ברושור oldcarbrochures.com/static/NA/Oldsmobile/1966%20Oldsmobile/1966_Oldsmobile_Toronado_Brochure "אולדסמוביל טורונאדו" jalopnik.com/heres-a-look-at-the-oldsmobile-toronado "אולדסמוביל טורונאדו" דגם "Jetway 707" coachbuilt.com/bui/a/aqc
יחסי סוריה–שווייץ

יחסי סוריה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הערבית הסורית לבין הקונפדרציה השווייצרית. בעבר, היו קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים וחמים בין הרפובליקה הערבית הסורית לבין הקונפדרציה השווייצרית, אך עקב המצב הביטחוני במדינה נאלצה שווייץ להפעיל שורה של סנקציות נגד הממשל הסורי. בין הסנקציות הייתה גם סגירת השגרירות השווייצרית בסוריה, שנסגרה ב-2012. שווייץ פרסמה אזהרת מסע לאזרחיה בה היא ממליצה לא לבקר בסוריה, ולא משנה באילו נסיבות. היחסים שבין שווייץ לסוריה נוצרו בשלב מוקדם מאוד בהיסטוריה. דרך המשי שעוברת דרך סוריה מחברת את אירופה עם המזרח הקרוב, המזרח התיכון והמזרח הרחוק. במאה התשע עשרה מוצרי טקסטיל וכימיה יוצאו לסוריה משווייץ ושווייץ מצידה ייבאה מסוריה טקסטיל. סוחרים שווייצרים התיישבו בעיר חלב, שהייתה באותה התקופה מיקום מרכזי ואסטרטגי בין המזרח למערב. סוריה זכתה בעצמאותה מצרפת בשנת 1941 ושווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה החדשה בשנת 1945. החל מ-1946 ועד 1958 יוצגה שווייץ בסוריה באמצעות משרד, לאחר מכן הוא שודרג במעמדו לקונסוליה כללית ששודרגה במעמדה לשגרירות בשנת 1962. משנת 2007 ועד 2012 שווייץ החזיקה גם קונסוליית כבוד בחלב. ב-2005 פתחה הסוכנות השווייצרית לפיתוח משרד בדמשק שהיה אמון על שיתופי הפעולה האזוריים בכל המזרח התיכון, המשרד הועבר לעמאן, בירת ירדן הסמוכה בשנת 2010. סוריה מצידה מיוצגת בשווייץ באמצעות קונסוליה כללית בעיר ז'נבה והאמינה על שווייץ את שגרירותה בפריז, בירת צרפת הסמוכה. בשנת 2012 נסגרו כל הנציגויות השווייצריות בסוריה עקב המצב הביטחוני הקשה שבה. שווייץ מקבלת לתוכה פליטים סוריים שנמלטו מהמצב הביטחוני הקשה שבמדינה ומתקצבת את סוכנויות הפליטים של האו"ם (אונר"א למשל) מדי שנה בשנה. סוריה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. סוריה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה. שווייץ אינה מיוצגת בסוריה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. Bilateral relations Switzerland–Syria, אתר משרד החוץ של שווייץ CONSULATE GENERAL OF SYRIA IN GENEVA, SWITZERLAND
סבא טוביה - סיפורים כיד המלך

סבא טוביה - סיפורים כיד המלך או: סבא טוביה - סיפורים רבים הוא סרט טלוויזיוני הדי וי די וקלטת הווידאו השנייה של סבא טוביה. סבא טוביה מספר לנכדיו על מלכים מעניינים בסיפורים, שירים וריקודים, זה מכיוון שהם לא רוצים לישון. טוביה צפיר - סבא טוביה / המלך של חלם / המלך מידאס / צפרדע / המלך העירום / הסולטאן / המלך שמנדריק / שלמה המלך / קיסר סין / המלך אחשוורוש ארז שפריר - זקן / עובד של מלך חלם / גוזמאי / ליצן / משרת של קיסר סין / המן הגר נחום - עובדת של המלך של חלם / צפרדע / מראה / אשתו של הסולטן / ושתי יניב אליהו - עובד של המלך של חלם / בדאי / חייט מיטל סלקמון - צפרדע / אסתר המלכה פיני קידרון - סבל / אופה יונתן בן גל - עובד של המלך של חלם / שר המלך / מדען / מרדכי היהודי מסקי שיברו סיון - מלכת שבא אריאל ענבי - ליילה הנסיכה / דבורה גל ענבי - נכדה / דמויות שונות גל שפריר - נכד / דמויות שונות אביב דורה - נכד עדי בר לב - נכדה תובל שפיר - עובד של המלך שמנדריק / ילד בסין שירה צפיר - ילדה בסין שיר פתיחה המלך של חלם המלך מידאס הנרקיס מלך הביצה בגדי המלך החדשים הנסיכה והירח המלך שמנדריק שלמה המלך ומלכת שבא הזמיר וקיסר סין המלך אחשוורוש מלך העולם פינאלה מלכותי מסיבה ביער עם סבא טוביה סיפורי התנ"ך עם סבא טוביה סיפורה של מדינה עם סבא טוביה סבא טוביה - סיפורים כיד המלך, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
סיפורי התנ"ך עם סבא טוביה

סיפורי התנ"ך עם סבא טוביה או: סבא טוביה - סיפורי התנ''ך הוא סרט טלוויזיוני הדי וי די וקלטת הווידאו השלישית של סבא טוביה. סבא טוביה הולך עם נכדיו לספריה ומספר להם שירים וסיפורים על התנ"ך. טוביה צפיר - סבא טוביה / ספרנית / נוח / אברהם אבינו / משה רבינו / יצחק / הנחש / פרעה / מלך בבל / גולית הפלישתי / דמויות שונות ארז שפריר - אדם / יעקב / עובד של מלך בבל / מלאך אלוהים / מצרי / שם הגר נחום - חוה / יוכבד / רבקה / מצרית יניב אליהו - לבן / מלאך אלוהים / עשו / חם / עובד של מלך בבל / מצרי מיטל סלקמון - רחל / בת פרעה / אשתו של נוח חן דנון זקס - שרה / לאה גל ענבי - נכדה / דמויות שונות גל שפריר - נכד / דמויות שונות אביב דורה - נכד דניאל לוי - נכדה איתי ג'רופי - דוד שיר פתיחה הנחש מגן עדן מה אכלו בימי התנ"ך? תיבת נח מגדל בבל כיצד גרו בימי התנ"ך? איך נסעו בימי התנ"ך? באוהל אברהם יעקב ועשו ויאהב יעקב את רחל מה עשו ילדים בימי התנ"ך? דוד וגוליית משה בתיבה עשר המכות נעשה ונשמע מסיבה ביער עם סבא טוביה סבא טוביה - סיפורים כיד המלך סיפורה של מדינה עם סבא טוביה סיפורי התנ"ך עם סבא טוביה במיזם "אישים"
סיפורה של מדינה עם סבא טוביה

סיפורה של מדינה עם סבא טוביה או: סבא טוביה - סיפורה של מדינה הוא סרט טלוויזיוני והדי וי די הרביעי של סבא טוביה. כמדי שנה בכל יום העצמאות משודרת בערוץ הופ! (והקלטת שודרה במסגרת "קולנוע הופ!" ו"קיץ בהופ!" של שנת 2015) בערוץ הכוכבים ובעבר בערוץ כוכבי הילדים הקלטת לרגל החג. סבא טוביה נוסע בזמן עם נכדיו בטרקטור הקסמים המעופף שלו בשירים וסיפורים על הקמת מדינת ישראל ותולדתה. טוביה צפיר – בנימין זאב הרצל / בן-גוריון / יצחק רבין / הנס החלוץ ארז שפריר – בנו של בן-גוריון יניב אליהו – דמויות שונות מיטל סלקמון – דמויות שונות חן דנון זקס – דמויות שונות ויקטוריה שוורץ – דמויות שונות גל ענבי – נכדה / דמויות שונות גל שפריר – נכד / דמויות שונות אביב דורה – נכד חני בר – נכדה שיר פתיחה בנימין זאב הרצל הורה חלוצות הברון רוטשילד אליעזר בן-יהודה חומה ומגדל המעפילים הנס החלוץ המגן העברי המעברה דוד בן-גוריון עלה על הטרקטור מסיבה ביער עם סבא טוביה סבא טוביה - סיפורים כיד המלך סיפורי התנ"ך עם סבא טוביה במיזם אישים לעריכת צוות ההפקה
חאן סאהיב

חאן סאהיב הוא תואר כבוד שניתן על ידי שלטון הראג' הבריטי עד לשנת 1947. התואר הוא הרכבה של התארים חאן ("מנהיג") וסאהיב ("מאסטר"), והוא יועד לנתינה ליהודים, מוסלמים ומאמיני זרתוסטרא בלבד. התואר היה דרגה אחת מעל התואר "חאן" ודרגה אחת מתחת לתואר חאן בהאדור. התואר הוענק יחד עם מדליה ותעודה מטעם הממשלה הבריטית על ידי המושל הכללי של הודו, ומקבל התואר היה רשאי להשתמש בו ולומר אותו קודם אמירת שמו. התואר "חאן סאהיב" הוענק במקור על ידי האימפריה המוגולית למוסלמים נותני שירות ציבורי, והוא אומץ על ידי האימפריה הבריטית לאותה מטרה. ההודים זכו בתואר "ראי סאהיב", אבל מכיוון שלא היו תארים נפרדים ליהודים ולמאמיני זרתוסטרא, הוענק להם התואר המוסלמי "חאן סאהיב". Joan G. Roland (1998). The Jewish communities of India. Transaction Publishers. p. 35. ISBN 0765804395. נבדק ב-2012-07-14. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסיה ובנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרשלה (סרט)

הרשלה הוא סרט מוזיקלי סאטירי ישראלי משנת 1977 בבימויו של יואל זילברג, עם מייק בורשטיין בתפקיד הראשי. התסריט נכתב על ידי יואל זילברג ודוד גורפינקל (צלם ראשי) והמוזיקה הולחנה על ידי דובי זלצר. את המילים לשירים כתב דן אלמגור. העלילה היא על התנגשויות של מוצא ותרבויות, אשכנזים מול יוצאי המזרח. בתחילה יש מריבות אבל בסוף כולם מתאחדים. הרשלה קנאק (מייק בורשטיין) הוא מוזיקאי צעיר, נגן קלרינט שמגיע לישראל מברית המועצות בתקווה גדולה לייסד בה תזמורת. הרשלה הוא נינו של הבדחן הידוע הרשל'ה אוסטרופולר והוא מדמיין את ישראל כמקום שבו כל היהודים אוהבים ומכבדים זה את זה ללא הפליה. הוא מתקבל באדישות על ידי הפקיד יהודה וייספיש (מוסקו אלקלעי) אבל כשמתברר לו שהרשלה הוא קרוב של מנכ"ל עיריית תל אביב, אליעזר קנאק (שמואל רודנסקי) מיד משתנה התנהגותו והוא מסדר להרשלה דירה בבניין מגורים חדש בשכונה בדרום תל אביב המשקיף על שכונת צריפים בה גרים עולים מארצות ערב. הרשלה הוא נטע זר בשכונה ונגינתו בקלרינט מוציאה עליו את חמתו של חממה (אריה אליאס), מובטל שמעסיק עצמו כל הזמן במשחק שש בש עם מוכר הגרעינים חיימיקו (אלברט כהן) ובמריבות עם אשתו ברכה (רבקה גור). הוא לא מסוגל לשמוע את נגינתו של הרשלה, זורק אבן לעבר דירתו, מנפץ את השמשה ואחר כך מכחיש כל קשר לכך. לחממה יש בן צעיר בשם עזרא (רונן ספיר) שהרשלה מנסה ללמד אותו נגינה בקלרינט, ובת בוגרת, יפה (אסתי כץ גרנות) שמופיעה בלהקת סדנה מקומית של רקדנים וזמרים בני השכונה בהדרכת הבמאית רות (מנדי רייס-דייוויס), עולה חדשה מבריטניה. אלברט (אשר צרפתי) הוא חבר של יפה, טיפוס אלים שמתנגד שיפה תמשיך להתאמן בסדנה ומתעמת כל הזמן עם רות. כאשר הרשלה מזמין את חממה לשמוע את נגינתו של עזרא, הוא מתרכך והופך לידידו. הרשלה נפגש עם אליעזר קנאק מנכ"ל העירייה ומבקש שיעזור לו במימון קניית כלים לתזמורת השכונה וקנאק דוחה אותו. הרשלה מגייס את כל אנשי השכונה להפגנה מול בניין העירייה והם שרים "עם אחד בלב אחד". קנאק מזמין משטרה והם נעצרים ביחד עם אלברט שמתפייס עם הרשלה בחדר המעצר. קנאק מאשר לבסוף את התקציב להקמת תזמורת השכונה. לבסוף נערך קונצרט של תזמורת השכונה בבית הבימה שבסופו הם צועדים ברחובות נווה צדק. "הרשלה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרשלה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "הרשלה", באתר אידיבי "הרשלה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הרשלה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
נתן נטע סג"ל לנדא

רבי נתן נטע סג"ל לנדא (תר"א, 1841 - תרס"ז, 1906) (מכונה: רבי נטע'לה אושפיצינר) היה ראב"ד אושפיצין בפולין. תלמידו המובהק של בעל ה"דברי חיים" מצאנז. בעל שו"ת "כנף רננה" וספר "רנן לבוקר" על מסכת תמיד. נולד בעיר בריגל, בנו רבי משה דוד לנדא, צאצא של המהר"ל מפראג, שהיה רב בעיר צאנז. אחיו של רבי משה דוד, רבי נתן נטע סג"ל לנדא, היה רבה הקודם של אושפיצין. בצעירותו למד עם אחיו רבי יהושע יחזקאל פייבל סג"ל לנדא ("רבי פייביש"), שלימים שימש תקופה קצרה כרב בעיר דוקלא שבגליציה. רבי נתן נטע למד אצל רבי שמואל אהרון רובין אב"ד קורטשין. רבי נתן נטע היה תלמיד מובהק של האדמו"ר ה"דברי חיים" מצאנז. היה מהיחידים שה"דברי חיים" נתן לו היתר הוראה. ה"דברי חיים" מינה אותו לדיין בעיר בארדיוב, בהיותו בשנות העשרים לחייו. בעל ה"שואל ומשיב" מביא בספרו מכתב ממנו שנשלח מבארדיוב בשנת תרכ"ב, בהיותו בן עשרים ואחת. התמנה לראש אב בית דין בעיר אושפיצין, שבה שימש כרב לפניו דודו רבי נתן נטע סג"ל לנדא. לאחר פטירת ה"דברי חיים" לא קיבל מרות של אדמו"רים, אך נסע לבנו רבי דוד מקשאנוב שכיבדו מאוד. רבי דוד הציע לו את שם ספרו "כנף רננה" - 'רננה' ראשי תיבות: רבי נתן נטע הלוי. ספרו קיבל הסכמות של גדולי דורו: רבי שמעון סופר מקראקא, רבי דוד מקשאנוב, רבי שלמה הלברשטאם, רבי שמחה בונם סופר בעל "שבט סופר", רבי יצחק שמלקיס בעל "בית יצחק", רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים בעל "ייטב לב", רבי מנחם מנדל פנט מדעש ורבי אברהם יהודה שוורץ בעל "קול אריה". כשהוציא רבי מאיר אריק את ספרו "מנחת קנאות" על מסכת סוטה, שלח את ספרו כתשורה לרבי נתן נטע. אף על פי שרבי מאיר אריק היה צעיר ממנו, רבי נתן נטע עיטר את הספר בהגהותיו, ערך אותן בקונטרס בשם "מחול הכרם" וסיפחו לספרו "כרם נטע" שהוציא בשנת תרנ"ה. רבי נתן נטע הסמיך כמה מגדולי הרבנים בדורו, ובהם את רבי אליעזר דוד גרינוולד, בעל "קרן לדוד". הרב שמעון סופר החשיבו מאוד ומינהו כבורר בדין תורה קשה. בהסכמה לספרו הוא כותב עליו: "המאור הגדול לממשלת התורה". ניהל חליפת מכתבים תורנית עם בעל ה"ייטב לב". גדולי המחברים בדורו הביאו בספריהם מדבריו, ובהם ה"שדי חמד", רבי שלום מרדכי שבדרון מבערזאן והמהרש"ג. נפטר בי"ג טבת תרס"ז באושפיצין. בנו רבי אליעזר לנדא מילא את מקומו כראב"ד, לצד רב העיר רבי אליהו בומבך. לפני כן שימש רבי אליעזר לנדא אב"ד העיר קענט. לאחר פטירת רבי אליעזר לנדא, בשנת תרצ"ה, מילא את מקומו בנו רבי נתן נטע, עד למלחמת העולם השנייה. שו"ת כנף רננה - על ארבעת חלקי שולחן ערוך שו"ת מין כנף - השמטות על אורח חיים ויורה דעה עורה שחר - כללי הש"ס כמו השחר - כללי הש"ס לבנון נטע - הלכות נידה ומקוואות כרם נטע - מסכת סוטה רנן לבוקר - מסכת תמיד ופרק יש נוחלין הגהותיו על הש"ס שולבו במהדורת עוז והדר הנפוצה. קטעים מתולדות המחבר זצ"ל, הקדמה לספרו "כנף רננה" נתן נטע בן משה דוד לנדא (1841-1906), דף שער בספרייה הלאומית
More (פקודה)

more היא פקודה במערכת הפעלה דמוית יוניקס המאפשרת הצגת תוכן של מסמכים ארוכים באמצעות גלילה קדימה. כדי לעבור בין שורות הקובץ יש להשתמש במקש הרווח במקלדת ועל האות q כדי לסגור אותו. למעבר מהיר על בין שורות הקובץ יש ללחוץ על צירוף המקשים Ctrl + d. השימוש הסטנדרטי בפקודת more, בסביבת יוניקס, יתבצע כדלקמן: $ more numbers.txt 1 2 3 4 --More--(3%) קריאת פלט של הרבה שורות for i in {1..100} do echo ${i} done | more רשימת פקודות יוניקס (באנגלית)
אייר פורס 2

אייר פורס 2 (באנגלית: Air Force Two) הוא אות הקריאה המשמש את מטוסי חיל האוויר של ארצות הברית בזמן שהם נושאים את סגן נשיא ארצות הברית, אך לא את הנשיא. על פי רוב אות הקריאה משויך למטוס מדגם בואינג C-32 (אנ'), גרסה של מטוס הבואינג 757 שפותחה עבור חיל האוויר של ארצות הברית לצורך הטסת אח"מים, אולם האות משמש לפי הצורך גם מטוסים אחרים מכנף תובלה 89 של חיל האוויר של ארצות הברית, כגון קליפר בואינג C-40, C-20B, C-37A ו- C-37B VC-25A. בנוסף המטוס המשמש לרוב את הנשיא כאייר פורס 1, משמש לעיתים גם סגן הנשיא כאייר פורס 2. מטוס זה נוהג לשמש גם את מזכיר המדינה בטיסות בינלאומיות. מטוס ראש הממשלה אייר פורס 1 המטוס הנשיאותי של רוסיה מארין 1 מדיה וקבצים בנושא אייר פורס 2 בוויקישיתוף "Factsheets: C-32". Air Force Link. אורכב מ-המקור ב-3 באוגוסט 2008. נבדק ב-30 בינואר 2009. {{cite web}}: (עזרה) "Order 7110.65R (Air Traffic Control) §2-4-20 ¶7". Federal Aviation Administration. 14 במרץ 2007. אורכב מ-המקור ב-12 באוקטובר 2009. נבדק ב-27 באוגוסט 2007. {{cite web}}: (עזרה) "Cheney heads overseas to talk terrorism". USA Today. Associated Press. 10 במרץ 2002. נבדק ב-30 בינואר 2009. {{cite news}}: (עזרה) Whitelaw, Kevin (11 במרץ 2002). "Reporter's Notebook on Cheney's Mideast trip: Day 1: London". US News. אורכב מ-המקור ב-13 בינואר 2009. נבדק ב-30 בינואר 2009. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולדסמוביל אורורה

אולדסמוביל אורורה (באנגלית: Oldsmobile Aurora) היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין ינואר 1994 למרץ 2003 בארצות הברית. דור ראשון - יוצר מינואר 1994 – יוני 1999, יוצרו 136,289 יחידות. דור שני - יוצר מנובמבר 1999 – מרץ 2003, יוצרו 71,722 יחידות. יוצרו 205,722 יחידות. 4 דלתות - סדאן. 5 נוסעים. מנוע קדמי - רוחבי. סוג הנעה: הנעה קדמית. מנוע בנזין. מנוע קירור מים. קיבולת מכל דלק - 70.1 ליטר. בשנת 1995 דגם "אולדסמוביל אורורה" עלה לשלב הגמר בתחרות מכונית השנה בצפון אמריקה בדרוג "רכב השנה". "אולדסמוביל אורורה", דור ראשון "אולדסמוביל אורורה", דור ראשון "אולדסמוביל אורורה", שנת 1998, דור ראשון "אולדסמוביל אורורה", דור ראשון "אולדסמוביל אורורה", דור שני "אולדסמוביל אורורה", שנת 2001, דור שני "אולדסמוביל אורורה", שנת 2003, דור שני אולדסמוביל אולדסמוביל 442 מדיה וקבצים בנושא אולדסמוביל אורורה בוויקישיתוף "אולדסמוביל אורורה" bloomberg.com/news/articles/1994-03-20/gms-aurora "אולדסמוביל אורורה" שנת 2001 - מפרט "אולדסמוביל אורורה", שנת 1996 theautochannel.com/vehicles/new/reviews/wk9545 "אולדסמוביל אורורה", שנת 2002 edmunds.com/oldsmobile/aurora/2002 "אולדסמוביל אורורה", שנת 2001 theautochannel.com/vehicles/new/reviews/2001/lweitzman_oldsmobile_aurora "אולדסמוביל אורורה" autotrader.com/car-news/oldsmobile-aurora-when-oldsmobile]
השלישייה האדומה

השלישייה האדומה (בגרמנית: Rote Drei) הייתה החלק השווייצרי של התזמורת האדומה (טרפר). היא הוקמה ותוחזקה על ידי המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי. ונוהלה בשווייץ בהצלחה רבה על ידי שאנדור ראדו ההונגרי-יהודי. המונחים "השלישייה האדומה" ו"התזמורת האדומה" הומצאו על ידי המשרד הראשי לביטחון הרייך (Reichssicherheitshauptamt בראשי תיבות RSHA), זרוע הריגול הנגדי של האס אס. השלישייה האדומה, כחלק מהותי מהתזמורת האדומה הייתה מחוץ להישג ידם של כוחות הביטחון הגרמניים בגרמניה, גם לאלה שהיו בשווייץ. בראש השלישייה האדומה עמד שאנדור (אלכסנדר) ראדו (שם קוד: DORA), קומוניסט וגאוגרף הונגרי-יהודי. השלישייה האדומה נוסדה בשנת 1936, אז הגיע ראדו לז'נבה. באפריל 1942 שונה הארגון עם ראדו כמנהיג הקבוצה, והיו בו גם שלושה מנהיגי תת-קבוצות: רחל דיבנדורפר היהודייה-פולנייה (שם קוד: SISSY), ז'ורז' בלין עיתונאי צרפתי של הלה מונד (שם קוד: LONG) והעיתונאי השווייצרי אוטו פינטר (שם קוד: PAKBO). לאחר כליאתו של ליאופולד טרפר (שם קוד: GRAND CHEF) בידי הגסטפו בשנת 1942, הקבוצה של ראדו הפכה לחלק היעיל ביותר ברשת הריגול של התזמורת האדומה. ראדו אסף מידע שימושי בשווייץ והיו לו כמה קשרים גם בגרמניה. ייתכן והכי חשוב היה לפעילות הקבוצה שראדו היה בקשר גם עם רשת הריגול של לוסי, שהייתה בעלת קשרים בעלי ערך רב בתוך גרמניה, והייתה קשורה לסוכנויות הביון הבריטיות. יש השערה שרשת הריגול של לוסי שימשה על ידי המודיעין הבריטי צינור להעברת מידע אולטרה למודיעין הסובייטי מבלי לחשוף את פעולת שבירת הקוד הגרמני על ידי הבריטים, שהיה בעצם מקור המידע, אך רוב ההיסטוריונים אינם מסכימים עם התאוריה הזו. רשת הריגול של לוסי התזמורת האדומה (טרפר) כלא פלוצנזי הוורד לבן התזמורת השחורה מדיה וקבצים בנושא השלישייה האדומה בוויקישיתוף Plötzensee Memorial Centre (אורכב 31.08.2019 בארכיון Wayback Machine) on Sophia Poznanska התזמורת האדומה Tittenhofer, Mark A. (4 באוגוסט 2011). "The Rote Drei: Getting Behind the 'Lucy' Myth". CIA Library. Center for the Study of Intelligence. נבדק ב-4 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
משה גור

משה (צ'יקו) גור (נולד ב-24 באוקטובר 1937) הוא איש ציבור, חבר הוועד המנהל של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, וכדורסלן עבר. לשעבר מנכ"ל קרן היסוד - המגבית המאוחדת לישראל, מזכיר הוועדה לחגיגות יום העצמאות של ישראל והוועדה לחגיגות שנת ה-20 למדינת ישראל. נולד ברחובות. התחנך ולמד בירושלים בבית הספר היסודי בית חינוך על שם חיים ארלוזורוב והתיכון ליד האוניברסיטה. היה חבר בקיבוץ יזרעאל. למד גאוגרפיה והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1962–1966. גור היה שחקן בליגה לכדורסל בהפועל ירושלים בשנים 1959 עד 1966. בין השנים 1967 עד 1970 היה מזכיר הוועדה לחגיגות יום העצמאות של ישראל והוועדה לחגיגות שנת ה-20 למדינת ישראל. בין השנים 1970 עד 1974 היה סגן מנהל מחוז ירושלים במשרד הקליטה. היה שליח קרן היסוד - המגבית המאוחדת לישראל ללונדון בשנים 1974–1979. עם שובו עבר מספר תפקידים בקרן היסוד והתמנה כמנכ"ל הקרן בשנת 1991. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 1997. עם יציאתו לגמלאות הפך לפעיל בארגון המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, נבחר להיות חבר הוועד המנהל של המועצה ויו"ר וועדת הסיורים שלה. משה (צ'יקו) גור נשוי ואב לבן ובת. כרטיס שחקן משה (צ'יקו) גור באתר הפועל ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'מילה (ספר)

ג'מילה (ברוסית: Джамиля, בקירגיזית: Жамила בערבית גָ'מִילָה - פירושו יָפָה (جميلة)) הוא הרומן הגדול הראשון של הסופר הקירגיזי צ'ינגיס אייטמטוב, שראה אור במקור ברוסית בשנת 1958. הרומן מסופר מנקודת מבטו של צייר קירגיזי בדיוני בשם סאיט. סאיט מספר על התקופה בה היה נער בקולחוז. עקב מלחמת העולם השנייה המתרחשת באותו זמן הרחק מהכפר, שני אחיו מגויסים למלחמה בחזית, והלימודים הסדירים לא מתקיימים. הוא עצמו נאלץ להתגייס לעבודה בשדות יחד עם נשות הכפר. הוא עובד יחד עם גיסתו הצעירה – ג'מילה, שבעלה מגויס גם הוא ובהמשך נפצע ואושפז בבית חולים מרוחק. הנער מתאר את הטרדות הגברים שנותרו בכפר כלפי גיסתו היפה ואת רגשותיו כלפיה. באותו זמן מתעוררת אהבה בין ג'מילה לבחור צעיר ונכה מפצועי המלחמה - דניאר. גבר צעיר בעל אופי שקט ומהורהר. בסופו של הסיפור חוזר בעלה של ג'מילה מן החזית. ג'מילה בוחרת באפשרות של בריחה מהכפר עם דניאר. במקביל המספר מחליט לעזוב את הכפר לטובת לימודי אמנות. בכך משלב הסיפור בין בחירתו האישית של המספר לבין בחירתה של גיבורת הסיפור וזאת בניגוד למקובל ולצפוי בחברה השמרנית בהם הם חיים. הסיפור מסופר על רקע תרבות החקלאות הקולקטיבית שהייתה בתחילת השיא באותה תקופה, ועל רקע מנהגי החברה הקירגיזית השמרנית. לואי אראגון שיבח את הרומן כ"סיפור האהבה היפה בעולם". הספר ראה אור בברית המועצות בשנת 1960. הוא תורגם אחר כך לצרפתית וגרמנית ואחר כך לכמאה וחמישים שפות נוספות. תרגום לעברית נעשה בידי דינה מרקון ויצא לאור במסגרת ספריה לעם של הוצאת עם עובד והוצאת כרמל בשנת 2005. הספר עובד לסרט בברית המועצות בשנת 1969. סרט נוסף נעשה בבימוי הבמאית הגרמניה מוניקה טאובר בשנת 1994. גזוז בקולחוז יובל אביבי על הספר ג'מילה באתר וואלה "ג'מילה (1969)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קישור לסרט באתר Youtube "ג'מילה (1994)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מצוטט בפי נתן זך באחרית דבר לספר במהדורה העברית, עמ' 96 לדברי הסופר בריאיון לעיתון הארץ
סכין סימן 1 של הצי האמריקני

סכין סימן 1 של הצי האמריקני הוא סכין 'שימוש כללי', אשר הייתה בשירות הצי האמריקני בעיקר בין 1942 – 1950. עם השנים השימוש בסכין פחת וכיום נחשבת לפריט אספנות. הסכין עצמה עוצבה בהשראת סכיני ציד קטנות אשר היו בשימוש נרחב בארצות הברית. לאחר מלחמת העולם השנייה הייצור של דגם זה פחת משמעותית וכיום הוא מיוצר על ידי מספר חברות בודדות, לשוק הפרטי, כסכין מטיילים/צייד בשם "סכין סימן 1" (Mark 1). דגם הסכין עוצב ואופיין על ידי גורמי מקצועי בצי האמריקני בתחילת מלחמת העולם השנייה. הרציונל היה לספק סכיני עבודה שימושיות לחיילי ומלחי הצי במהלך עבודתם על הסיפון, שהייתם בים ובמהלך שהייה על החוף, (עד אותה תקופה היה איסור על מלחים לשאת סכין עם להב קבוע על הסיפון והם נשאו אך ורק אולרים קטומי קצה). הדגם אף יועד לשימוש בקרב הנחתים, אך לא עמד במבחנים והדרישות שחיל הנחתים הציב לדגם זה. במהלך תחילת-אמצע שנות ה-50 סכינים מן הסוג הזה, אשר עברו שינוי קל בעיצוב, נצפו בשימוש מגובל גם בקרב חיל האוויר האמריקני (ישנה סברה כי מדובר בעודפי להבי סימן 1 שהורכבו להם ידיות ושמורה שונה), עם הזמן דגמים אחרים החליפו את הסימן 1 והשימוש בדגם בקרב כלל הכוחות המזוינים בארצות הברית דעך. העיצוב שאוב מדגמים של סכיני צייד קטנות, אשר היו פופולריות בתחילת המאה ה-20 בארצות הברית. כמקובל המכרז שהוציא הצי האמריקני בתחילת מלחמת העולם השנייה מיקד את היצרנים והציג אפיון לסכין שתסופק לצי: הלהב הדרוש וצורתו, החומרים, אופן הרכבה, משקל וסוג נדן. לאור הבהילות של תהליך המכרזים, הצורך המידי לסכינים והמחסור בחומרי גלם (אשר הוקצו לטובת אמל"ח כבד ונק"ל) היצרנים השונים לא הצליחו לעמוד במדויק בדרישות האפיון שהצי האמריקני סיפק. בלית ברירה הצי אישר את השינויים (לעיתים בהליך מזורז של מספר ימים) והתוצאה הייתה מגוון רחב של דגמי הסימן 1, הדגם שהיה הכי קרוב לאפיון המקורי היה הדגם של PAL. Pal Mark-1 (RH35). כך, נוצר מצב בו היה מגוון של סכיני, US NAVY Mark 1 דומות אך לא זהות, הדבר בא לידי ביטוי בלהבים ברמות גימור שונות (מבריק, מושחר), פרופיל להב מעט שונה, אורכים שונים 12–15 ס"מ, נדנים מפלסטיק או עור, עיצוב מעט שונה לפומל וחומרים שונים (אלומיניום, פלדה), חברת קולינאל (Colonial) אף סיפקה ידיות מחומר תרמו פלסטי, חדשני באותה תקופה, אשר גילה עמידות לנזקי המלח במי ים. הסכין הוזמנה על ידי הצי האמריקני, בעת מלחמת העולם השנייה, על מנת שיסופקו לכלל מלחי הצי- הרעיון היה "סכין לכל מלח", לטובת עבודות שונות על הסיפון. כפי שצוין יצאו מכרזים בהולים להגדלת המלאי ב-1942. להלן היצרנים בהזמנה הראשונית: Camillus 135,000 Colonial 175,000 Geneva Forge 120,000 PAL 140,000 Robeson 175,000 לאחר מכן ב-1943–1945 בוצעו הזמנות נוספת, בכמויות די זהות, מחברות נוספות, כגון KABAR. לאור ההיסטוריה של הדגם, השונות בייצור- שהובילה למגוון רב של גרסאות, הפריט נחשב לפריט אספנות מאתגר. מוערך כי ישנם מעל 70 דגמים של סכיני סימן 1 של הצי האמריקני ודגם זה יכול להוות נושא לאוסף בפני עצמו. המאפיין המרכזי אשר בא לידי ביטוי ברוב דגמי סימן 1 של הצי: להב יחסית קצר (סביב 12–14 ס"מ), פרופיל להב קליפ/דרופ פוינט, טאנג חבוי (העטוף בטבעות העור של הידית), פלדת פחמן 1075–1095. לא מוכר שימוש של סכין בצה"ל, הסכין לא נרכשה באופן מסודר, ייתכן הייתה בשימוש מוגבל בקרב חיילים/קצינים אשר רכשו דגם זה מכספם הפרטי. מדיה וקבצים בנושא סכין סימן 1 של הצי האמריקני בוויקישיתוף Frank Trzaska, The Mark 1, knife world, December 2000 M.H. Cole, U.S. Military knives, bayonets and Machetes Book III, USA: Cole, 1979 frank Trzaska, The Colonial Mark 1, knife world, August 1999