laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הסכם אדריאנופול

הסכם אדריאנופול או הסכם אדירנה (בטורקית: Edirne Antlaşması; ברוסית: Адрианопольский мирный договор, בצרפתית: Le traité d'Andrinople), המכונה גם אמנת אדריאנופול, היה הסכם שלום שנחתם באדירנה (אז אדריאנופול) שבטורקיה ב-14 בספטמבר 1829, ואשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית. החוזה חיזק את העמדה הרוסית במזרח אירופה והחליש את מעמדה של האימפריה העות'מאנית. האמנה הביאה את התלות העתידית של האימפריה העות'מאנית במאזן הכוחות האירופי, וכן קבעה את התפרקותה הסופית של רכושיה הבלקניים. ההסכם נחתם בידי הרוזן אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב בשם האימפריה הרוסית ועבדול קדיר ביי בשם האימפריה העות'מאנית, ולפיו העניקה האחרונה לרוסים גישה אל שפך הדנובה, והכירה בשליטתם בגאורגיה בנחיצ'יבאן ובחלקים מארמניה. עוד נפתחו מצרי הדרדנלים לתנועת שיט מסחרית, אם כי עניין זה נדרש להסדר נוסף במסגרת הסכם הינקאר איסקלסי (Hünkâr İskelesi Antlaşması; Ункяр-Искелесийский договор) מ-1833. הסולטאן הבטיח מתן אוטונומיה לסרביה וליוון, והתיר לרוסים להחזיק במולדובה ובוולאכיה עד לתשלום פיצויים לרוסיה. מדיה וקבצים בנושא הסכם אדריאנופול בוויקישיתוף תוכן ההסכם (ברוסית) הסכם אדריאנופול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Editors of Encyclopaedia Britannica, Treaty of Edirne, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטיב דייוויס

סטיב דייוויס (באנגלית: Steve Davis; נולד ב-22 באוגוסט 1957, בפלומסטד שבלונדון) הוא שחקן סנוקר עבר אנגלי. עם 28 תוארי דירוג, 56 תארים ללא דירוג, עשרה תארים קבוצתיים, ארבעה תארים חצי-מקצועניים, ושני תארים בענף הפול, לדייוויס 100 תארים בקריירה, יותר מלכל שחקן סנוקר אחר בהיסטוריית המשחק, כולל שש זכיות באליפות העולם בסנוקר במהלך שנות ה-80. כמו כן, זכה דייוויס באות הכבוד כקצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE). דייוויס החל לשחק סנוקר מקצועני בעונת 1978/1979, בגיל 20. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה במהלך שנות ה-80, כאשר הוא נחשב לשחקן הסנוקר הטוב ביותר בעולם, והיה מדורג במקום הראשון בעולם במשך שבע עונות רצופות. דייוויס הגיע לשמונה גמרים של אליפות העולם בסנוקר, אך הפסגה הייתה כשהפך למיליונר הראשון מענף זה. הצלחתו הייתה כל כך גדולה עד שנטען בזמנו שהיה מופיע בטלוויזיה יותר מראש הממשלה. דייוויס זכה ב-15 תוארי "הכתר המשולש": שש זכיות באליפות העולם, שש זכיות באליפות בריטניה, ושלוש זכיות בטורניר המאסטרס (שלישי בלבד במספר תוארי הכתר המשולש לרוני או'סאליבן וסטיבן הנדרי). דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שביצע רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות בתחרות מקצוענית (טורניר קלאסיק 1982). בנוסף, הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריה שביצע מאה רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה, ובסך הכול צלח 338 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה. דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שזכה ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת: אליפות העולם, אליפות בריטניה, וטורניר המאסטרס), והוא ביצע את הישג זה בעונת 1987/1988. אף על פי שלא זכה בתואר משמעותי מאז טורניר המאסטרס ב-1997, הוא שמר על מעמדו ברשימת 16 השחקנים הטובים בעולם כמעט בכל שנה - עד לעונת 2007/2008. גם לאחר מכן המשיך דייוויס לשחק סנוקר מקצועני, לצד עיסוקיו האחרים. בעולם הפּוּל היה אחד ממייסדי גביע מוסקוני בשנת 1994, הנערך מאז מדי שנה בין נבחרת אירופה לנבחרת ארצות הברית, וכן זכה בו עם נבחרת אירופה פעמיים בשנים 1995 ו-2002. בנוסף, פיתח דייוויס קריירה טלוויזיונית כפרשן סנוקר במהלך הסיקור הנרחב של רשת ה-BBC. הייתה לו גם הצלחה מסוימת כשחקן פוקר מקצועי, ולעיתים הוא פועל כדי-ג'יי חובב. במהלך הקריירה, הרוויח דייוויס מסנוקר בלבד מעל 5.6 מיליון פאונד. ב-17 באפריל 2016, בגיל 58, הודיע דייוויס על פרישתו מסנוקר תחרותי. החל מאותה שנה, הגביע המוענק לזוכה באליפות אנגליה הפתוחה נקרא על שמו. מדיה וקבצים בנושא סטיב דייוויס בוויקישיתוף סטיב דייוויס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) http://snookerinfo.webs.com/100centuries http://www.worldsnooker.com/steve-davis-retires-from-snooker/ ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר עבדאללה

גשר עבדאללה הוא גשר הרוס עשוי בטון וקורות פלדה הממוקם מספר קילומטרים צפונית לים המלח, דרומית ליריחו, בסמוך לאתר הישן של בית הערבה. הגשר נבנה מעל נהר הירדן בתקופת השלטון הירדני בגדה המערבית, תקופה קצרה לאחר תום מלחמת העצמאות, והיווה חלק מהכביש הראשי שקישר בין ירושלים לעמאן. כיום לא ניתן לחצות את הירדן על גבי הגשר מפני שחלקו הרוס. הגשר נקרא על שמו של עבדאללה הראשון, מלך ירדן. ב-7 ביוני 1967 פוצץ הגשר על ידי חבלנים מחטיבת הראל (חטיבה 10), ומאז לא שוקם ולא נעשה בו שימוש. את מקומו תפס גשר אלנבי, המשמש, מאז חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994 כמעבר גבול בין שתי המדינות. אף שהגשר לא שוקם מאז מלחמת ששת הימים, מצאה לו ועדת השמות הממשלתית שם עברי, "גשר חוגים", על שם שמה הקודם של תנועת המחנות העולים, שחבריה הקימו את קיבוץ בית הערבה הסמוך. הגשר מצוי מזרחית לגדר המערכת, וביקור בו טעון אישור מראש של צה"ל וליווי של הצבא. הגשר מוגדר היום כמבנה מסוכן: ירידת מפלס ים המלח הביאה להתחתרות נהר הירדן ולחשיפת היסודות של עמודי הגשר. בעבר רק חלקם העליון של העמודים היה גלוי מעל הקרקע. בצד הירדני של הגשר מסתיים קו החשמל הירדני שנבנה כדי לספק חשמל לעיר יריחו, בהתאם להסכם השלום בין ישראל וירדן. עמוד חשמל ישראלי בודד ניצב בצד הישראלי של הגשר ומחובר לרשת החשמל הירדנית, ומשם מוטמן כבל החשמל עד ליריחו. גשר עבדאללה, הצד המזרחי גשר עבדאללה, מבט ממערב למזרח נזקים בגשר גשר עבדאללה, הצד המערבי הריסות ליד הגשר כל מקום ואתר, משרד הביטחון וכרטא, תשל"ח 1978. עמוד 104. זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד, 1986. עמוד 1499. ספי בן-יוסף, מדריך ישראל החדש כרך 7 שומרון ובקעת הירדן, הוצאת ידיעות אחרונות, משרד הביטחון וכתר 2001. עמוד 155. מדיה וקבצים בנושא גשר עבדאללה בוויקישיתוף דובי זכאי, ביקור חורפי בארץ אסורה, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2007
הנהלת הקואליציה

ראש הקואליציה בכנסת (מכונה לעיתים בשגגה: יו"ר/יושב-ראש הקואליציה) היא הגוף המנהל את הקואליציה בכנסת, המורכב מיושבי ראש הסיעות השותפות לקואליציה. תפקיד הנהלת הקואליציה הוא לדון ולהחליט בענייניה השוטפים של הקואליציה. הנהלת הקואליציה קובעת את עמדות הקואליציה בכנסת, בוועדות הכנסת ובמוסדותיה, קובעת את אופן הצבעתם של כל חברי סיעות הקואליציה במליאת הכנסת והוועדות, ומטילה עליהם משמעת קואליציונית, כל זאת בהתאם לעמדת הממשלה ועל דעת ראש הממשלה. כמו כן, ההנהלה רשאית להתיר לחבר קואליציה לקדם הצעת חוק פרטית לדיון ולהצבעה. הנהלת הקואליציה אחראית להודיע לחבר הכנסת מהקואליציה על התנגדות הממשלה להצעת חוק פרטית שברצונו לקדם, על מנת שימשוך את הצעתו. במקרה בו לא נעתר חבר הכנסת לבקשת הנהלת הקואליציה, ההנהלה רשאית לפנות לסיעה אליה שייך חבר הכנסת בבקשה לנקוט באמצעים כנגד חבר הכנסת שהפר את המשמעת הקואליציונית. תפקידים נוספים וקווים מנחים של הנהלת הקואליציה נקבעים בהסכמים הקואליציוניים עם כינון הממשלה. תפקיד ראש הקואליציה הוא משרת אמון, שאינה מעוגנת בחוק. תפקידי ראש הקואליציה נקבעים לרוב בהסכמים הקואליציוניים, אך רובם לא משתנים מהסכם להסכם. ראש הקואליציה הוא, לרוב, חבר מסיעתו של ראש הממשלה, וראש הנהלת הקואליציה. תפקידו הוא לקבוע את סדר יומה של ישיבת ההנהלה של הקואליציה, לנהל את ענייני הקואליציה והנהלתה, והוא מוסמך לפעול מטעמה ובשמה. ראש הקואליציה רשאי להתיר לחבר קואליציה או לסיעה שותפה בקואליציה חופש הצבעה, לסטות מדרך ההצבעה כפי שנקבעה בהנהלת הקואליציה, להימנע בהצבעה או להיעדר מהצבעה, וזאת לאחר התייעצות עם הנהלת הקואליציה. כן רשאי ראש הקואליציה לזמן ישיבת הנהלה מיוחדת שלא נקבעה מראש. אם הדעות בהנהלה חלוקות ולא הושגה הכרעה בהצבעה, עמדתו של ראש הקואליציה היא המכריעה. כמו כן, ראש הקואליציה רשאי להגיש ליו"ר ועדת השרים לענייני חקיקה ערעור על עמדת הממשלה לגבי הצעת חוק פרטית, ולחייב את הוועדה לדון בשנית בעמדתה לגבי הצעת חוק. ישיבות הנהלת הקואליציה מתקיימות לפחות אחת לשבוע, ויכולות להיות מזומנות על ידי ראש הקואליציה במקרים מיוחדים. כוחו של נציג סיעה בהצבעה המתקיימת בהנהלת הקואליציה שווה למספר חברי סיעתו. בחישוב התוצאות הסופיות מתייחסים לקול חבר בהנהלה כמספר חברי סיעתו בכנסת. במקרה שהדעות בהנהלה חלוקות ולא הושגה הכרעה בהצבעה, עמדתו של ראש הקואליציה היא המכריעה. לא רשמיים: החל מהכנסת העשירית הפך תפקיד ראש הקואליציה לרשמי: יו"ר הכנסת ראש האופוזיציה מצליף ראש הקואליציה, לקסיקון הכנסת ראש הקואליציה, אתר הכנסת חוק הכנסת, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט החל מדצמבר 1963, עם מינויו של עקיבא גוברין לשר. ⁨י.קרגמן - יו"ר סיעת מפא"י ויו"ר הנהלת הקואליציה בכנסת, דבר, 4 בדצמבר 1963 - המשך
הנדל והנדריקס בלונדון

מוזיאון בית הנדל (באנגלית: Handel House Museum) הוא מוזיאון הממוקם בבית שבו התגורר המלחין האנגלי גאורג פרידריך הנדל ב-35 שנותיו האחרונות. הבית ממוקם ברחוב ברוק, במרכז לונדון. הנדל כתב, בין השאר, את יצירתו הנודעת משיח בעת שהתגורר בבית זה. מדיה וקבצים בנושא הנדל והנדריקס בלונדון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנדל והנדריקס בלונדון ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא לונדון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלה (דושאן)

כלה (בצרפתית: Mariée) הוא ציור משנת 1912 מאת האמן הצרפתי מרסל דושאן. הקומפוזיציה של הציור מכילה תערובת של דימויים גאומטריים הנדמים כחלקים במכונה מכנית לא ברורה. דושאן מצייר את הציור בגוונים חומים המזכירים את הציור הקוביסטי, אולם התיאור איננו אנליזה או פירוק והרכבה של אובייקט ממשי, אלא הרכבה של אידיאל נשי - "הכלה" בדמות מכונה. התעניינותו של דושאן בדמותה של הכלה קשורה לתפיסת מצב הכלולות כמימוש של המיניות. בציור נוסף שבו מופיעה "מכונת הכלה" - "המעבר מבתולה לכלה" (Le passage de la vierge à la mariée), מקיץ 1912 - מציב דושאן את הכלה במוקד של שינוי דינאמי בקומפוזיציה. הכלה המוצגת בציור היא מכונה עצמאית וסגורה, אולם ברישום "הכלה מופשטת על ידי הרווקים" (1912) מתוארת הכלה כמוקד למעין תקיפה או רמזים של אלימות מצד שתי מכונות של "רווקים" המקיפים את הכלה. מכונת הכלה המתוארת בציור מופיעה, תוך השמטות מעטות, ביצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה". הציור ניתן כמתנת נישואין על ידי דושאן לפרנסיס פיקבייה, שהיה שותף מרכזי של דושאן בתנועת הדאדא בניו יורק. דושאן הסביר לאשתו, לה היה נשוי כשלושה חודשים, את משמעות הנישואין בציור - "אמן מבטא עצמו בעזרת נשמתו ועם הנשמה הוא חייב להיטמע, זה מה שחשוב". בין הבעלים הנוספים של הציור היו פול אלואר ואנדרה ברטון, אשר מכר את הציור לאוסף של בני הזוג לואיז ווולטר ארנסברג, אשר נתרם בשלמותו למוזיאון פילדלפיה לאמנות. כלה, אתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות (באנגלית) המעבר מבתולה לכלה, אתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית) מצוטט בתוך: Mink, Janis, Marcel Duchamp, Art as Anti-Art, Benedikt Taschehen, Köln, 1995, p. 76.
משה גבעתי (צייר)

משה גבעתי (וקסלר) (15 באוקטובר 1934 - 14 באפריל 2012) היה צייר ישראלי. גבעתי נולד ב-15 באוקטובר בחדרה, אבל כיוון שאביו נפטר עוד בטרם לידתו, הוחזר לעיר הולדתה של אמו, חוטין שבבסרביה. בשנת 1939, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הושב לארץ והוא בן חמש. הוא התחנך בחדרה. אימו התחתנה בשנית, ובגיל 15 הצטרף לתנועת השומר הצעיר, שבמסגרתה עבר לקיבוץ שמיר, ועשה שם תקופת הכשרה כנער. גבעתי החל לצייר כבר בילדותו. התבלט בציור קישוטים לחגים, גם בקן "השומר הצעיר" בחדרה וגם בקיבוץ שמיר. לקראת גיוסו לצה"ל, לנח"ל, ובשנת 1951 הצטרף עם חברי ההכשרה לקיבוץ שער העמקים. גבעתי היה חבר קיבוץ שער העמקים עד שנת 1969. שם הקים את משפחתו, שם נולדו ילדיו, ובעת שהותו בקיבוץ עשה את צעדיו הראשונים בציור. בשנת 1960 למד רישום אצל הצייר מרסל ינקו, בסמינר אורנים הסמוך לקיבוצו. בראשית שנות השישים יצא לראשונה מישראל כצייר, נסע לאיטליה, להולנד, לספרד ולצרפת. בשנת 1966 יצא שוב לפריז ושהה בה כמה חודשים. גבעתי עזב את הקיבוץ בשנת 1969, שכר סטודיו בתל אביב, והשתקע עם משפחתו בכפר האמנים עין הוד. לאחר מכן עבר לחיפה, עסק בפרויקטים משותפים עם האמן יצחק דנציגר, ולימד באוניברסיטת חיפה ובטכניון. גבעתי היה שותף בתהליך "פרויקט שיקום מחצבת נשר" (1971), ועסק ביצירת הדפסי-רשת בעקבותיו. לאחר סיום הפרויקט, המשיך גבעתי לעסוק בהפקת הדפסים לפרנסתו. בשנת 1973 הזמין אותו מבקר האמנות חיים גמזו להציג תערוכה בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו בתל אביב, למרות הצלחת התערוכה יצא גבעתי מיד אחר כך לגרמניה, אך שב באוקטובר למלחמת יום הכיפורים. הוא שירת כחצי שנה, עד אביב 1974, והיה ביחידת שריון בגזרה הצפונית של תעלת סואץ. מיד לאחר המלחמה עזב את ישראל והשתקע בניו יורק, שהייתה אז "בירת הציור העולמי". בניו יורק יצר קשרים הדוקים עם חבורת ציירים ישראלים, שלימים יקנו להם שם בציור הישראלי. עובדיה אלקרא, מאריאן, לאה ניקל, יואב בראל, מיכאל סגן-כהן, מיכאל גיטלין, יהושע נוישטיין, פנחס כהן-גן, כוכי דוקטורי, בוקי שוורץ, מיכה אולמן ורבים אחרים. בראשית שנות השמונים התקרב לחצרו של הרבי מלובביץ' ונעשה מבאי חצרו. גבעתי שהה בניו יורק כעשר שנים. בשנת 1982 שב גבעתי לישראל עם משפחתו החדשה. הוא השתקע בתל אביב, לימד הדפס בסדנאות שונות, והמשיך לצייר ולהציג תערוכות. יצירתו עברה כמה מהפכים: הוא צייר ציור פיגורטיבי, נשבה לציור "המופשט הלירי", ושב אל ציור שיש בו צבעוניות עשירה, ופיגורטיביות מרומזת. גבעתי עבר שורה של התקפי לב ובעיות בריאות אחרות, בין השאר היה מכור גם לאלכוהול ונגמל ממנו. בשנותיו האחרונות התגורר בתל אביב, ותערוכה גדולה מיצירתו הוצגה בשנת 2006. משה גבעתי נפטר ב-14 באפריל 2012 בגיל 78, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ גזר. מדיה וקבצים בנושא משה גבעתי בוויקישיתוף אתר הבית של משה גבעתי משה גבעתי, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל משה גבעתי - תערוכה חדשה במוזיאון תל אביב לאמנות, אתר art-text ציורים מאוחרים של משה גבעתי, באתר nrg‏, 5 בפברואר 2009 דליה מרקוביץ', לא נגמר לו הסוס, באתר ynet, 26 בפברואר 2009 אוה גולדמן, משה גבעתי מציג בחיפה, מעריב, 19 בדצמבר 1969 משה גבעתי בתערוכה במלון מרינה תל אביב, באתר PHOTOUR, מרס 2009 משה גבעתי, דף שער בספרייה הלאומית רמי רוזן, האלכוהול, ידידו היחיד של גבעתי, כותרת ראשית, 13 ביולי 1983 אלי ערמון אזולאי, מת הצייר משה גבעתי, באתר הארץ, 15 באפריל 2012
מקס לנגה

מקס לנגה (בגרמנית: Max Lange; ‏7 באוגוסט 1832 – 8 בדצמבר 1899) היה שחמטאי גרמני ופעיל בהתאחדות השחמט הגרמנית. היה בעל דוקטורט במשפטים וכן בפילוסופיה. בין השנים 1858–1864 היה עורך הביטאון הגרמני Deutsche Schachzeitung (אנ'). ייסד את "איגוד השחמט המערב גרמני" (Westdeutscher Schachbund) וארגן את הקונגרס השחמט התשיעי בגרמניה. הוא היה אחד ממייסדיו ונשיאו השני של "איגוד השחמט הגרמני" (Deutscher Schachbund). לנגה זכה 4 פעמים באליפות מערב גרמניה (שלוש פעמים בדיסלדורף (1862, 1863, 1864), ופעם באאכן בשנת 1868 (בקונגרס השביעי). כמו כן, זכה בתחרות המבורג 1868. הוא פרסם ספרי שחמט Lehrbuch des Schachspiel בשנת 1856 ואת Handbuch der Schachaufgaben בשנת 1862. אחת ההסתעפויות של הגנת שני הפרשים קרויה על שמו - "התקפת מקס לנגה": 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 פו6 4. ד4 ה:ד4 5. 0-0 רג5 6. ה5 Sammlung neuer Schachpartien mit kritischen und historischen Noten. J. J. Weber, Leipzig 1857. Online Google Books Handbuch der Schachaufgaben. Veit & Comp., Leipzig 1862. Online- (PDF-) מדיה וקבצים בנושא מקס לנגה בוויקישיתוף מקס לנגה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלה

האם התכוונתם ל... כלה - אישה העומדת להינשא בחתונה כלה – אשת הבן כלה (דושאן) – ציור של מרסל דושאן מסכת כלה – מסכת קטנה כלה רבתי – מסכת קטנה שבת כלה – השבת שלפני החתונה, שבה חברותיה של הכלה מבלות עמה שבת כלה – השבת שלפני שבועות ירחי כלה – כינוס לימודי מתקופת האמוראים קלה
מרדכי קרליץ

אליהו מרדכי (מוטל'ה) קרליץ (נולד ב-4 במרץ 1952) הוא איש ציבור ואיש עסקים חרדי ישראלי. כיהן כראש עיריית בני ברק בין השנים 1998–2003 מטעם מפלגת דגל התורה. נולד בבני ברק, בנו של הרב נסים קרליץ ולאה, בתו של הרב צבי הירש קופשיץ. למד בישיבת פוניבז'. נישא לשרה, בת הרב חיים קרפ מתל אביב. לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש, שבראשו עמד אביו. בהמשך עמד בראשות כולל ללימודי חושן משפט. בשנת 1998 נבחר לראשות עיריית בני ברק, כמועמד מוסכם על שלוש המפלגות החרדיות: דגל התורה, אגודת ישראל וש"ס. יזם את פיתוח צפון העיר בני ברק ובפרט את מתחם מגדלי המשרדים ב.ס.ר. בשנת 2003, בעקבות הסכם רוטציה בין דגל התורה לאגודת ישראל, החליף אותו ישכר פרנקנטהל, איש חסידות גור ונציג אגודת ישראל. לאחר פרישתו מראשות העירייה פנה לעסקי יזמות. הוא מעורב בעסקאות נדל"ן ובהן תיווך מכירת מתחם אסם ברחוב השומר בבני ברק לקבוצת יזמים מצרפת. קרליץ היה ממקורביו של הרב אהרן לייב שטיינמן. בשנת 1999 היה חבר בוועדת טל שחוקקה את חוק טל. בגין פעילות זו למען בני הישיבות קיבל קרליץ מכתב הוקרה מהרב אהרן ליב שטינמן שכתב לו: "באתי בדברים אלה להודות לך על המאמצים הגדולים אשר עשית למען שכל בחור ישיבה יוכל ללמוד תורה כל זמן שירצה בלי שום הגבלה". למכתב צירפו את חתימותיהם 25 רבנים וראשי ישיבות ובהם, חברי מועצת גדולי התורה: הרב נסים קרליץ, הרב גרשון אדלשטיין ואחרים. בשנת 2001 השתתף בניסוח אמנת כנרת. כשפורסם חלקו בעניין התבטא הרב יוסף שלום אלישיב נגד האמנה והיא ספגה גינויים נרחבים ביתד נאמן. קרליץ אמר בתגובה כי הוא לא חתם על האמנה. בשנת 2006 הקים קרליץ בהוראת הרב אלישיב והרב שטיינמן את קרן ההסעות של החינוך העצמאי שמממנת את הסעתם של תלמידים למוסדות החינוך החרדים המרוחקים, לאחר שהמדינה הפסיקה את המימון בעקבות פסיקת בג"ץ שהמערך מפלה לטובה תלמידים במוסדות להחזרה בתשובה. בשנת 2011 הוביל מטעם הרב שטיינמן את השינויים בשליטה בחינוך העצמאי שבעקבותיהם גברה השפעתם של אנשי דגל התורה בארגון. בשנת 2012 עמד מאחורי ביצוע המהפך בשליטה בעיתון יתד נאמן והעברתה לידי איש העסקים שמעון גליק, מקורבו של הרב שטיינמן. ביוני 2021 מונה לחבר בוועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון ואף קיבל את תמיכתו של נשיא מועצת גדולי התורה, הרב גרשון אדלשטיין. מדיה וקבצים בנושא מרדכי קרליץ בוויקישיתוף המכתב המלא בכבר היה לעולמים אנשיל פפר, הרבנים הליטאים יוצאים נגד "אמנת כנרת", באתר הארץ, 12 בינואר 2002 יאיר שרקי, ‏פרסום ראשון: הנציג החרדי בוועדת החקירה למירון - קיבל את אישור נשיא מועצת גדולי התורה, באתר ‏מאקו‏, 27 ביוני 2021
עם רעש נסתר

"עם רעש נסתר" (בצרפתית: A bruit secret) הוא פסל "רדי מייד" משנת 1916 מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן. את העבודה יצר דושאן ביחד עם וולטר ארנסברג (Walter Arensberg), ידידו של דושאן והאספן המרכזי של עבודותיו בשנים אלו. העבודה מורכבת מגליל של חוט הכלוא בין שתי לוחיות מתכת. ארנסברג הניח בתוך הכדור אובייקט קטן שלא היה ידוע לדושאן, ואילו דושאן כתב על לוחית המתכת כתובת שמשמעותה לא הייתה ידועה לארנסברג, כיוון והושמטו ממנה אותיות. לוחיות המתכת מוחזקות בעזרת ברגים ארוכים ואומים המשמשים גם מעין "רגליים" לעבודה. עם רעש נסתר, אתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות (באנגלית)
L.H.O.O.Q.

L.H.O.O.Q. (בתעתיק לכתב עברי: אֶל-אַשׁ-אוֹ-אוֹ-קִי) הוא שמה של יצירת אמנות מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן. בשנת 1919 יצר דושאן רדי מייד על ידי הוספת שפם וזקנקן-תיש קטן לרפרודוקציה של הציור "מונה ליזה" מאת לאונרדו דה וינצ'י. דושאן הוסיף פרטים אלו בטכניקה של רישום או שרבוט בעיפרון. בנוסף, בתחתית העבודה רשם דושאן את האותיות "L.H.O.O.Q.", שהפכו לשמה של היצירה. כשמבטאים את שמות האותיות בצרפתית מתקבל המשפט Elle a chaud au cul, שפירושו "היא חרמנית" (מילולית: "היא חמה בתחת"). בחירת ציור ה"מונה ליזה" לא הייתה מקרית, ונבעה מהיותו סמל האמנות הקלאסית והציור המפורסם ביותר בעולם המערבי. היצירה הופצה כרפרודוקציה (שעתוק טכני) באמצעות גלויות. גרסתו של דושאן הייתה חלק מסדרת עבודות שבאו לקעקע נורמות של אמנות בפרט ונורמות חברתיות בכלל. מחד, ערערה העבודה על הגדרת מושג היוצר או "הגאון", על ידי כך שגיחכה את "מגע היד" האמנותי שלו. מאידך, הצביעה העבודה, כמו יצירות רדי מייד אחרות של דושאן, על האופן שבו הופכת האמנות לחלק משוק הסחורות בעולם המודרני. בנוסף, מצביעה העבודה על המיניות כחלק מרכזי בעבודותיו של דושאן. מלבד השימוש בביטוי הגס, ה"מונה ליזה" מוצגת כדמות "קרוס דרסרית" או אינטרסקסואלית, ביטוי המופיע גם בדמותה של רוז סלאווי, אותה יצר דושאן בשנת 1920. ההדפסה הציבורית הראשונה של העבודה הייתה בחודש מרץ 1920, על גבי שער מגזין שנקרא "391", אותו ערך פרנסיס פיקבייה. פיקבייה, בהכינו גרסה "משלו" לעבודה עבור המגזין, שכח לצייר את זקנקן התיש של המונה ליזה, ושרבט רק את השפם. בשנת 1964 הוציא דושאן לאור מהדורה צבעונית מחודשת של היצירה, אשר כללה 35 עותקים ואשר יועדה בעיקר לתצוגות מוזיאליות. יצירת אמנות נוספת של דושאן "L.H.O.O.Q.‎ מגולחת" נוצרה בשנת 1965. דושאן יצר אותה בעזרת רדי מייד של רפרודוקציה נוספת של המונה ליזה, הפעם ללא כל תוספות שרבוט, והדביק אותה על גבי נייר שעליו רשם את שמה של היצירה. Antoinette LaFarge, The Bearded Lady and the Shaven Man - Mona Lisa, meet Mona/Leo, forger.com
נער החידות ממומביי

נער החידות ממומביי (באנגלית: Q and A - "שאלה ותשובה") הוא רומן הביכורים של הסופר ההודי ויקאס סווארופ שיצא לאור בשנת 2005 ותורגם לעברית בשנת 2007. הספר תורגם עד כה לשלושים ושתיים שפות והפך לרב-מכר. הוא זכה ב"בוקה פרייז" (Boeke Prize) בדרום אפריקה בשנת 2006. על בסיס הרעיון המרכזי בספר נכתב תסריט לסרט קולנוע בשם Slumdog Millionaire (תרגום חופשי: "המיליונר משכונת האשפתות") ב-2008, שיצא לאקרנים בישראל בשם "נער החידות ממומביי". למרות השם הזהה בעברית, הקשר בין הסרט לספר רופף. ראם מוחמד תומאס הוא נער הודי יתום וחסר השכלה שכל חייו נדד בין בתי יתומים לעבודות בתור משרת. בעודו תינוק אימץ אותו כומר נוצרי. עקב אזהרות של כהני דת שאסור לכומר להמיר את דתו של התינוק שדתו המקורית אינה ידועה, קורא הכומר לילד מוחמד כשם מוסלמי וראם על שם ראמה, אל בדת ההינדו, יחד עם השם הנוצרי תומאס אותו העניק לתינוק במקור. הכומר נרצח כשראם עדיין היה תחת חסותו, ומאז התגלגל ראם בין שהייה במחיצת פושעים לבין עבודות בתור משרת בבתי עשירים בערים שונות ברחבי הודו. לאורך כל הספר נסקרת דמותו של הנער, עד סוף הסיפור בו הוא בן 20. הסיפור נפתח בכך שראם מוחמד תומאס זוכה בתחרות טלוויזיונית במתכונת של "מי רוצה להיות מיליונר?" בסכום עתק של מיליארד רופי (כ-42.5 מיליון ש"ח). הפקת התכנית אינה רוצה לשלם את סכום העתק לראם מוחמד תומאס, ולכן היא מאשימה אותו במרמה על סמך העובדה שהסיכוי שראם, לו אין שום השכלה פורמלית, ענה נכונה על כל החידות הוא אפסי. ראם מובא לתחנת משטרה ושם מנסים בכוח להוציא ממנו הודאה כי הוא רימה בתוכנית. עורכת דין משחררת אותו מתחנת המשטרה ובביתה הוא מספר לה כיצד זכה. הם עוברים על קלטת התוכנית, והוא מסביר לעורכת הדין, שאלה שאלה, כיצד ידע את התשובה. בחידון 12 שאלות, ובכל שאלה הוא מספר לה על קטע מקורות חייו שממנו שאב את הידע לענות על השאלות הקשות. שאלת מיליארד הרופי היא: מה היה שם אביה של מומטאז מהאל, שלזכרה נבנה הטאג' מהאל? מנחה התוכנית השחצן שואל את הנער את השאלה עוד בזמן הפרסומות. לאחר שענה נכונה, מחליף מנחה התוכנית בעורמה את השאלה כשהתוכנית חוזרת לשידור, והשאלה המחליפה היא: באיזה סולם כתובה הסונאטה לפסנתר מספר 29 של בטהובן, הידועה גם בתור הסונאטה לפסנתר הפטישים? לאחר כדקה הם שוב יוצאים לפרסומות, ובמהלכן ראם מוחמד הולך לשירותים, והמנחה נאלץ ללוותו כדי להשגיח שלא ירמה. בשירותים שולף ראם מוחמד אקדח ומגלה שהסיבה שהוא הגיש את מועמדותו לחידון היא להתנקם במנחה על שהכה ועינה את אהובתו של ראם, זונה מצפון הודו אותה שכר המנחה בעת שהותו באזור, ואת השחקנית שעבד אצלה במומביי. אך ראם מוחמד אינו מסוגל להרוג את המנחה, וכאות תודה מגלה לו המנחה את התשובה הנכונה לשאלה. לאחר שראם ועורכת הדין רואים את הקלטת ונחשף סיפור ילדותו המרגש של הנער ההודי, מתגלה כי עורכת הדין היא ילדה שאותה הציל כשגרו זה ליד זה, ולכן היא באה לעזור לו. היא מאמינה בו אמונה שלמה לאחר שסיפר לה את האמת עליה מבלי שידע שזו היא. לאחר מאבק משפטי בן חצי שנה הוא זוכה לבסוף במיליארד הרופי ואף מתחתן עם בחירת ליבו. חברת הטלוויזיה שהפיקה את התוכנית פושטת את הרגל לאחר מתן הפרס. המנחה, לדברי המשטרה, מתאבד, אם כי לפי השערתו של הנער הוא נרצח על ידי בריונים ששלחו מפעילי התוכנית, כנקמה. נער החידות ממומביי - סרט משנת 2008 המבוסס על הרעיון המרכזי בספר. לילך וולך, היהלום שבסתר, באתר nana10‏, 2 במאי 2007 יאיר שכטר, חידון האשליות, באתר nana10‏, 16 ביוני 2008 נער החידות ממומביי, באתר OCLC (באנגלית)