ג'ון הנרי סטליי

ג'ון הנרי סטליי (באנגלית: John Henry Stelle;‏ 10 באוגוסט 1891 – 5 ביולי 1962) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי ה-29 במשך 99 ימים בסוף שנת 1940 ובראשית שנת 1941, ממותו של המושל הקודם, הנרי הורנר ועד להשבעתו של המושל הנבחר דווייט גרין. קודם לכן הוא כיהן כסגן המושל של הורנר החל מ-1937, וקודם לכן כגזבר של אילינוי. בשנים 1945–1946 הוא שימש כמפקד הלאומי של הלגיון האמריקאי (American Legion). ג'ון הנרי סטליי נולד במקלינסבורו שבאילינוי. הוא למד באקדמיה הצבאית המערבית שבאלטון, אילינוי. ב-1916 הוא סיים לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא ארצות הברית. במשך כל ימי חייו היה סטליי איש המפלגה הדמוקרטית. הוא היה נציג לרוב הוועידות הארציות של המפלגה בשנים 1928–1960. משרתו הפוליטית הראשונה ברמה המדינתית הייתה כגזבר מדינת אילינוי בשנים 1935–1937. לאחר מכן הוא נבחר כסגן מושל המדינה, וכיהן בתפקיד עד למותו של המושל שתחתיו הוא כיהן, הנרי הורנר, באוקטובר 1940. כהונתו בת 99 הימים עד לשארית כהונתו של הורנר, הייתה תקופת הכהונה הקצרה השנייה מבין כל מושלי אילינוי לדורותיהם. עם כניסתו למעון המושל יחד עם משפחתו, ביצע סטליי הזמנה של 35 ארגזי בירה. לאחר מכן הוא הורה על עיצוב מחדש של ספריית לינקולן שבמעון. במשך לילות רבים במהלך כהונתו הקצרה של סטליי הואר המעון "כמו עץ חג המולד". כשלושים עד ארבעים אורחים התארחו במעון בכל רגע נתון, רבים מהם היו ידידיו מדרום אילינוי ומספרינגפילד. פזרנות זו לא הייתה כרוכה בהוצאת יתר, שכן במהלך מחלתו הממושכת של המושל הורנר המנוח כמעט ולא נוצל תקציב האירוח של המעון. לסטליי היה גם הרגל להתעורר מוקדם מדי בוקר ולסעוד ארוחת בוקר בחברת צוות משרתי הבית. צעדי פיטורים וחילופי תפקידים היו מהירים ופרועים. אנשים שפוטרו קיבלו על כך הודעה בדרך כלל באמצע הלילה. כמה מהמינויים של סטליי הוכיחו את עצמם כנבונים, ואחד מהם היה מינוי שראה את הנולד. ג'ורג' אדוארד דיי, אחד ממקורביו של סטליי, מונה כסוכן הרכש של המדינה. דיי, שהיה סוחר בצבעים מספרינגפילד, התאים במיוחד לשיגעון המיוחד של המושל החדש: צביעתם של פסי צבע צהובים על כבישי המדינה כדי לסמן קטעים שלא היו בטוחים לחציה. דיי סיפק מהעסק שלו כמויות אדירות של צבע צהוב, וכך הונהג מהלך הבטיחות בדרכים הזה, ואילינוי הייתה למדינה השנייה בארצות הברית לעשות כן, אחרי מינסוטה. גם מעון המושל נצבע מחדש, בעלות של 1,900 דולר (כ-40,000 דולר בערכים של 2022). כשהתקרבה עונת חג המולד, כבר היו יותר מ-400 איש מידידיו ותומכיו של סטליי ברשימת מקבלי השכר של המדינה, והמספר המשיך לגדול עוד עד שלא ניתן היה להעריך אותו במדויק. כל החריגות בהוצאות מעולם לא תועדו, עד ש-13 שנים לאחר מכן, ב-1953, העיר העיתון St. Louis Post-Dispatch שממשלו של סטליי רכש "כמות אדירה של ציוד, פחם וסחורות אחרות". סטליי, בניגוד לכל זאת, נפגע מאוד מהדיווחים וההאשמות בעיתונות של 1940, ומילברן פ. אקרס, איש החוג הפנימי שלו, היה הוגן כלפיו, והאשים לא את סטליי עצמו אלא את האנשים שסבבו אותו. בין ההוצאות הרבות של ממשל סטליי נרכשו שתי מכוניות קאדילק חדשות שסטליי לקח עמו בסופי השבוע לקהיר לציד שלווים. כפטריוט עד נימי נפשו, גינה סטליי את מדיניות הפיוס כאשר מעורבותה של ארצות הברית במלחמה באירופה הלכה והתקרבה. כאשר גויס המשמר הלאומי של אילינוי לשירות פדרלי, הקים סטליי מיליציה שתמלא את מקומו. הוקמה מועצת חירום להגנה, מונו מועצות גיוסו, ו-468 נציבים קיבלו מינויי כבוד, רובם פוליטיקאים. מסירותו הנלהבת של סטליי לעניין הצבאי הייתה טבעית. לאחר שובו למגזר הפרטי, הוא סייע לנסח ולקדם את חקיקתו של חוק ההתאמה מחדש של אנשי השירות של 1944, שנודע גם בשם "מגילת הזכויות של ה-G.I.". בערוב ימיו היה סטליי לתומך של ג'ון פיצג'רלד קנדי במסע הבחירות שלו בבחירות לנשיאות של 1960. הוא סייע לו ליצור קואליציה של תומכים במרכז אילינוי. משיקולים אישים, ציין קנדי שקואליציה זו סייעה לו לנצח במדינת מפתח זו, בהפרש קטן יחסית של 11,000 קולות. ג'ון הנרי סטליי נפטר בסנט לואיס ב-7 ביולי 1962 כתוצאה ממחלת הלוקמיה. הוא נטמן בבית הקברות העירוני של מקלינסבורו. ב-2004 הוענק לסטליי, לאחר מותו, הפרס על שם ג'יימס בריאנט קונאנט (James Bryant Conant Award) מטעם מועצת החינוך של המדינות. ב-2005 עלה באש מעונו של סטליי, שהיה אחד הבניינים הבולטים ביותר במקלינסבורו. דיוקנו של סטליי ניצב באולם התהילה של מושלי אילינוי שבקומה השנייה של הקפיטול המדינתי בספרינגפילד. מדיה וקבצים בנושא ג'ון הנרי סטליי בוויקישיתוף ג'ון הנרי סטליי באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'ון הנרי סטליי באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'ון הנרי סטליי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Littlewood, Thomas B. (1969). Horner of Illinois. Evanston: Northwestern University Press. p. 232. Littlewood, Thomas B. (1969). Horner of Illinois. Evanston: Northwestern University Press. p. 233. Howard, Robert P. (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. p. 263. Howard, Robert P. (1988). Mostly Good and Competent Men. Springfield: Illinois Issues and the Illinois State Historical Society. p. 264. James Bryant Conant Award