laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
היירם ג'ונסון

היירם וורן ג'ונסון (באנגלית: Hiram Warren Johnson;‏ 2 בספטמבר 1866, סקרמנטו, קליפורניה, ארצות הברית - 6 באוגוסט 1945, בת'סדה, מרילנד, ארצות הברית) היה סנאטור אמריקאי והמושל ה-23 של מדינת קליפורניה מטעם המפלגה הרפובליקנית. היה המועמד הפרוגרסיבי לתפקיד סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1912. ג'ונסון נולד ב-2 בספטמבר 1866 בסקרמנטו, קליפורניה לגרוב ג'ונסון, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ולאנני דמונטפרדי. הוא למד משפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1910 נבחר ג'ונסון למשרת מושל קליפורניה, והחל לכהן בתפקיד בשנת 1911. בשנת 1914 נבחר לקדנציה שנייה. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1912 היה המועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הפרוגרסיבית תחת תאודור רוזוולט. בשנת 1916 נבחר לכהן כסנאטור. הוא נבחר לארבע קדנציות נוספות ב-1922, 1928, 1934 וב-1940. ב-6 באוגוסט 1945 נפטר ג'ונסון בגיל 78 במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד, ונקבר בבית הקברות סייפרס לאון, קולמה, קליפורניה. מדיה וקבצים בנושא היירם ג'ונסון בוויקישיתוף היירם ג'ונסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) היירם ג'ונסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) היירם ג'ונסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ונסון, חירם וורן, באתר המחלקה הביוגרפית של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) חירם ג'ונסון, באתר גלריית המשלים של קליפורניה (באנגלית) חירם ג'ונסון, באתר NNDB (באנגלית) המושל חירם וורן ג'ונסון, באתר NGA (באנגלית)
בית לדרברג

בית לדרברג הוא בית אר-נובו לשימור בשדרות רוטשילד 29 פינת רחוב אלנבי 116 במרכז ההיסטורי של תל אביב. הבית תוכנן על ידי האדריכל דב טשודנובסקי בשנת 1924. מעצם היותו פינתי, הוא מתהדר בשתי חזיתות מרשימות. הסגנון העיצובי אקלקטי, ומשלב בין סגנונות אדריכליים של התקופה לבין אלמנטים המאפיינים בנייה מזרחית. המעקות מפורזלים כמנורה, ואת החלונות מעטרים עמודים קורינתיים. על החזיתות משובצים אריחי קרמיקה צבעוניים תוצרת בצלאל, שעיצב זאב רבן וביצוע של יעקב אייזנברג, בהזמנה מיוחדת של לדרברג. האריחים מציגים, על פי מיטב האתוס הארצישראלי, נופים מארץ ישראל וסיפורים מן התנ"ך, הכוללים ציורי קרמיקה המתארים את "הזורעים בדמעה", "ברינה יקצורו" ורועה צאן. בחזית הפונה לאלנבי – ציור העיר ירושלים, וכן ציון שם בעלי הבית (ראו גם: קרמיקה ישראלית#הקרמיקה של בצלאל). בנוסף מעקה מרפסת בדוגמת מנורת קנים - מתוך רצון להעניק לבניין אופי עברי מקורי. הסמלים הללו יונקים ממגוון מקורות תרבותיים, ללא היגיון פנימי. לסגנון הבנייה הזה, עתיר המניירות, אין אמירה מגובשת, והוא הביע רעיונות שונים - מזרחיים, עבריים ועוד. היה בכך הד לזהות תרבותית של חברה מתהווה. אי סגנון זה מכונה "סגנון אקלקטי", אך הרומנטיקנים מעדיפים לכנותו "בתי החלומות". בית לדרברג נבנה בשנת 1925 על ידי היבואן יצחק לדרברג כבית משותף עם דירות להשכרה. הבניין מעוטר באריחי קרמיקה פרי יצירתו של זאב רבן. לדרברג עצמו גר עם משפחתו בשכונת רמת השרון (שכונת החשמל), השכונה הכי יוקרתית בתל אביב של תחילת שנות העשרים. בזמן הבנייה, התעוררה שביתה של הפועלים נגד הקבלן, בטענה כי נוצלו יתר על המידה. בשנותיו הראשונות, שימש הבית כבית דירות להשכרה. המבנה היוקרתי והסגנון, הביאו למקום משפחות אמידות ובעלי מקצועות חופשיים, עורכי דין ורופאים. ביניהם ד"ר וולובלסקי, מומחה למחלות ריאה ושחפת, היה מהראשונים שפתח בבית קליניקה. משרד עורכי הדין של ד"ר גרשמן וד"ר אליהו כהן. ב-1927 הצטרף לבניין עורך הדין פרופ' צבי בלקובסקי, שהיה ממארגני הקונגרס הציוני הראשון. ב-1929 הבית נמכר לאורולוג, ד"ר יעקב ביקלס (ממייסדי בית הרופא, יו"ר ארגון רופאי קופת חולים ויו"ר ההסתדרות הרפואית בתל אביב). משנת 1933, במשך למעלה משלושה עשורים ניהל יעקב פוגל בית ספר לריקוד, לפי שיטה שהוא כינה "שיטת פוגל". בשנות ה-40, בהמשך לשינוי שחל ברחוב אלנבי, הפכה קומת הקרקע למסחרית, ובמקום שכן "קפה שדרות", מהתוססים בעיר. כיום בקומת הקרקע ישנה "מסעדת בנדיקט" לארוחות בוקר הפתוחה בכל שעות היממה וביתר הקומות נמצא מוזיאון לאמנות "עדן". בית לדרברג נכלל ברשימת הבתים לשימור של תל אביב, ומטפל בו משרדו של האדריכל אדרעי. יצחק לדרברג היה יבואן כלי בית ומטבח בסוק א-דיר ביפו, שחנותו נשדדה בידי ערבים בפרעות תרפ"ט. חזית בית לדרברג לשדרות רוטשילד. קרמיקה "הזורעים בדמעה" בבית לדרברג שנמצא בשדרות רוטשילד. קרמיקה "ברינה יקצורו" בבית לדרברג שנמצא בשדרות רוטשילד. רועה צאן המעקות עם דוגמת המנורה בית לדרברג, 2011 מדיה וקבצים בנושא בית לדרברג בוויקישיתוף בית לדרברג, באתר לוטוס הזהב בית לדרברג – הצעה לשימור, באתר אדרעי אדריכלים רוטשילד 29, באתר תל אביב הווירטואלית שלט: תל אביב - מבנים לשימור - אלנבי 116, שד’ רוטשילד 29 ”במקומות רבים היינו צריכים לקבוע סעיף מיוחד בחוזה עם הקבלן על מספר הפועלים הפשוטים שעליו להעמיד לעבודה על כל בנאי ובכל קומה וקומה. דרישה זו נתעוררה אצלנו ביחוד בשביתה אצל הקבלנים החלמאים בבנין לדרברג בחודש אב פ"ד. הקבלנים האלה השכילו יותר מאחרים לנצל את הפועלים באופן מיוחד.” (מתוך הדו"ח של ועד אגודת פועלי הבנין - תרפ"ו, דבר, 8 בנובמבר 1925)
אריק גרייטנס

אריק רוברט גרייטנס (באנגלית: Eric Robert Greitens; נולד ב-10 באפריל 1974) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקני מהמפלגה הרפובליקנית שנבחר בנובמבר 2016 למשרת מושל מיזורי, וכיהן בתפקיד עד 2018. גרייטנס נולד וגדל בסיינט לואיס למשפחה יהודית. לאחר שסיים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת דיוק בפילוסופיה ומדיניות ציבורית למד באוניברסיטת אוקספורד במסגרת מלגת רודז. בשנת 2001 התגייס לצי ארצות הברית, השלים קורס קצינים והתנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. בין היתר לחם גרייטנס במלחמת אפגניסטן ובעיראק ולקח חלק בשורה של מבצעים ללוחמה בטרור, ועוטר בכוכב הארד ובלב הארגמן על גבורתו. גרייטנס הוסיף לשרת במילואי-הצי ומחזיק בדרגת לוטננט קומנדר. לאחר שחרורו מן הצי ב-2005 עבד בבית הלבן תחת ממשל בוש. בשנת 2016 התמודד גרייטנס מטעם המפלגה הרפובליקנית על משרת מושל מיזורי בבחירות הכלליות. בנובמבר אותה שנה נבחר לתפקיד. ב-8 בנובמבר 2017 נועד עם ראש ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בירושלים. ב-22 בפברואר 2018 הועמד גרייטנס לדין באשמת חדירה לפרטיות של מאהבת שלו לשעבר, על ידי חבר מושבעים בסנט לואיס. כתב האישום מתבסס על רומן שהיה לו ב-2015 כשבמסגרתו איים לפי האישום בשחרור תמונה חושפנית של האישה, שצולמה כשהייתה כבולה עם עיניים מכוסות. ב־29 במאי 2018 הודיע גרייטנס שיתפטר מתפקידו ב־1 ביוני 2018. מדיה וקבצים בנושא אריק גרייטנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אריק גרייטנס אריק גרייטנס, ברשת החברתית פייסבוק אריק גרייטנס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אריק גרייטנס, ברשת החברתית אינסטגרם אריק גרייטנס, סרטונים בערוץ היוטיוב המושל היהודי הראשון במיזורי רוצה להילחם כל השבוע בשחיתות ולנוח בשבת, באתר כיכר השבת, 15 בנובמבר 2016 ארז לין, "חשוב להעביר את שגרירות ארה"ב לירושלים", באתר ישראל היום, 21 בדצמבר 2017 ניקולאס קוליש, כריסטופר דרו ושון ניילור, ניו יורק טיימס, לאחר שהפכו גיבורים, בקומנדו בארה"ב מנצלים את התהילה לעשיית רווחים, באתר הארץ, 10 באפריל 2016. גיא כהן, לוחם קומנדו יהודי מועמד לתפקיד המושל, באתר ערוץ 7, 4 באוגוסט 2016. נמרוד צוק, מנת קרב יפנית, באתר כלכליסט, 4 באוגוסט 2016
מדיאה (מירון סימה)

"מדיאה" הוא הדפס מאת הצייר הישראלי מירון סימה. ההדפס מתאר את דמותה של מדיאה. מירון סימה יצר את ההדפס "מדיאה" בשנת 1956. דמותה מעוצבת על פי דמותה של השחקנית חנה רובינא. כבר בשנת 1937 יצר סימה אלבום הדפסים ובו עשרה הדפסי אבן שנקרא "חנה רובינא בחיים ועל הבמה". כאן רובינא היא מתוארת בתפקידה בהפקת המחזה "מדיאה" מאת אוריפידס בתיאטרון הבימה בשנת 1955. ההדפס הוצג בשנת 1959 בתערוכת יחיד של חיתוכי עץ שהציג סימה בבית הנכות הלאומי בצלאל בירושלים. ההדפס נוצר בטכניקה של חיתוך עץ צבעוני בן חמישה צבעים והופיע במהדורה של 35 עותקים. מדיאה מתוארת כאן לובשת שמלה אדומה, המתמזגת עם הרקע. שיערה מעוצב בתסרוקת תלתלים פרועה. ברקע התיאור מופיע מעין פסל או דמות המתוארת מאחור. מדיאה מתוארת כאן כמסתייגת מן הסיטואציה או הדמות. ראשה פונה בצדודית (פרופיל) לשמאל, בעוד ידיה, שתנוחתן אקספרסיבית מאוד, פונות אל צידו הימני של הפורמט. סימה השתמש כאן בהטבעה של טקסטורה של עץ על גבע ההדפס. בתקופה זו הרבה סימה לעשות שימוש בחומרים שונים כשבלונות לשם הדפסת טקסטורות שונות בעבודותיו. תצלום היצירה הופיע על כריכת המונוגרפיה על סימה "מדרזדן לירושלים" (1987), בקטלוג התערוכה "חיתוך העץ בישראל" (1986) שהוצגה בסדנת ההדפס ירושלים, במונוגרפיה "לראות בחשכה: מירון סימה" (2003) ובספר "100 שנות אמנות ההדפס בישראל" (2015). עותקים מן ההדפס נמצאים באוספים של המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, מוזיאון תל אביב לאמנות ובאוספים נוספים. ראו: עפרת, גדעון, לראות בחשכה: מירון סימה, הוצאת ש. זק ועמותת מירון סימה, 2003, עמ' 165. ראו: עפרת, גדעון, לראות בחשכה: מירון סימה, הוצאת ש. זק ועמותת מירון סימה, 2003, עמ' 166-165. בר אור, גליה, מדרזדן לירושלים, משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, 1997 עפרת, גדעון, חיתוך העץ בישראל 1986-1920, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 1986 עפרת, גדעון, לראות בחשכה: מירון סימה, הוצאת ש. זק ועמותת מירון סימה, 2003 עפרת, גדעון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015
דאלאס לונג

דאלאס קראצ'ר לונג השלישי (באנגלית: Dallas Crutcher Long, III; ‏נולד ב-13 ביוני 1940) הוא אתלט אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי (טוקיו 1964), אלוף ארצות הברית (1961) ושיאן עולם בהדיפת כדור ברזל. לונג נולד בפיין בלאף, ארקנסו. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה. בתחרות שנערכה בסנטה ברברה, קליפורניה, ב-28 במרץ 1959 השווה לונג בהדיפת כדור ברזל את שיא העולם של פרי או'בריאן מארצות הברית בתוצאה של 19.25 מטר. שיא זה החזיק מעמד 4 חודשים ונשבר על ידי או'בריאן (19.30 מטר). במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, ארצות הברית בשנת 1959 זכה לונג במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.51 מטר, אחרי פרי או'בריאן (19.04 מטר). בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, ב-5 במרץ 1960 הוא קבע שיא עולם חדש של 19.38 מטר. שיא זה החזיק מעמד שבועיים ונשבר על ידי בן ארצו ביל נידר (19.45 מטר). שבוע לאחר מכן, הוא החזיר לעצמו את שיא העולם בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס כשקבע תוצאה של 19.67 מטר. שיא זה החזיק מעמד שבוע ונשבר על ידי ביל נידר (19.99 מטר). באולימפיאדת רומא (1960) זכה לונג במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.01 מטר, אחרי ביל נידר, שיאן העולם הטרי שקבע שיא אולימפי חדש של 19.68 מטר ופרי או'בריאן (19.11 מטר) ובכך זכו האמריקאים בכל המדליות. באליפות ארצות הברית שנערכה בניו יורק בשנת 1961 זכה לונג במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.95 מטר. בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, ב-18 במאי 1962 החזיר לעצמו לונג את שיא העולם והעמידו על 20.08 מטר, שיפור לשיא של ביל נידר (20.06 מטר). הוא שיפר את שיאו זה 3 פעמים והעמיד אותו על תוצאה של 20.68 מטר. שיא זה החזיק מעמד חודשים וחצי ונשבר על ידי בן ארצו רנדי מטסון (21.52 מטר). באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה לונג במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אולימפי חדש של 20.33 מטר, לפני רנדי מטסון (20.20 מטר) ווילמוש וריו מהונגריה (19.39 מטר). לאחר שפרש מספורט תחרותי הוא עבד כרופא שיניים, אחר כך למד בבית ספר לרפואה ועסק ברפואת חירום. בסך הכל קבע או'בריאן 7 שיאי עולם בהדיפת כדור ברזל באצטדיון. הדיפת כדור ברזל: 20.68 מטר (1964), שיא עולם בעבר זריקת דיסקוס: 52.51 מטר (1961) התפתחות שיא העולם בהדיפת כדור ברזל (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא דאלאס לונג בוויקישיתוף דאלאס לונג, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי דאלאס לונג, באתר olympedia.org דאלאס לונג, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית דאלאס לונג, באתר Track and Field (גברים)
הקונגרס ה-115 של ארצות הברית

הקונגרס ה-115 של ארצות הברית התכנס בוושינגטון ב-3 בינואר 2017. כהונתו הסתיימה עם כינוס הקונגרס ה-116 ב-3 בינואר 2019. המפלגה הרפובליקנית החזיקה ברוב בסנאט וברוב בבית הנבחרים (מאז נטלה אותם מידי המפלגה הדמוקרטית בעקבות הבחירות ב-2014 וב-2010, בהתאמה). כהונת הקונגרס ה-115 חופפת לשתי השנים הראשונות בכהונתו הנוכחית של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. הקונגרס כולל: 435 חברים בבית הנבחרים, שנבחרו בבחירות לקונגרס ב-2016. חלוקת המושבים בבית הנבחרים למדינות ארצות הברית נעשתה על פי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך ב-2010. 100 סנאטורים, ש-34 מהם נבחרו בבחירות לקונגרס ב-2016. 33 סנאטורים שנבחרו בבחירות ב-2012 ו-33 שנבחרו בבחירות ב-2014 מוסיפים לכהן בסנאט. שישה חברים ללא זכות הצבעה המייצגים את האזורים המבודדים ואת מחוז קולומביה. הקונגרס ה-115 היה המגוון ביותר עד אותה עת מבחינה גזעית ומגדרית. הוא כלל 104 נשים, מהם שיא של 21 נשים בסנאט. בקונגרס כיהנו 102 בני מיעוטים כולל שיא של 38 היספנים, שיא של 49 אפרו-אמריקאים ושיא של 15 אסייתים-אמריקאים. מבחינת זהות דתית, הקונגרס כלל רוב של חברים נוצרים, 30 חברים יהודים, שני מוסלמים, שלושה הינדים ושלושה בודהיסטים. בסנאט נכללים 52 חברים מהמפלגה הרפובליקנית, 46 חברים מהמפלגה הדמוקרטית ושני עצמאים נשיא הסנאט: עד 20 בינואר 2017 - ג'ו ביידן (סגן נשיא ארצות הברית, דמוקרט) מ-20 בינואר 2017 - מייק פנס (סגן נשיא ארצות הברית, רפובליקני) הנשיא הזמני של הסנאט: אורין האץ' מנהיג הרוב: מיץ' מקונל מנהיג המיעוט: צ'אק שומר. בבית הנבחרים נכללים 241 חברים מהמפלגה הרפובליקנית, 194 חברים מהמפלגה הדמוקרטית. יושב ראש בית הנבחרים: פול ראיין מנהיג הרוב: קווין מקארתי מנהיגת המיעוט: ננסי פלוסי 5 בינואר 2017 - בית הנבחרים מגנה את החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם, המגנה את ההתנחלויות. 6 בינואר 2017 - מושב משותף של שני בתי הקונגרס לספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ב-2016. 20 בינואר 2017 - כניסת הנשיא ה-45 דונלד טראמפ וסגן הנשיא ה-48 מייק פנס לתפקידיהם. הקונגרס ה-114 של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא הקונגרס ה-115 של ארצות הברית בוויקישיתוף 115th Congress will be most racially diverse in history, ‏thehill.com‏, 17 בינואר 2016 אנגוס קינג וברני סנדרס
ללא כותרת (415)

"ללא כותרת (415)" הוא הדפס מאת הציירת הישראלית אלימה. ההדפס, כמו מרבית עבודתה של האמנית הוא הדפס מופשט גאומטרי, והוא נעשה בטכניקה של הדפס רשת. המספר '415' הוא מספר היצירה ברשימת יצירותיה של אלימה. העבודה הודפסה במהדורה של 30 עותקים, שהייתה חלק מסדרה של שלושה הדפסים, שנוצרו בשנת 1979, בסדנת ההדפס אותה ניהל שאול צייג בתל אביב-יפו. סגנון העבודה חושף את השפעת סגנון המינימליזם ואת ה"הארד אדג'" (Hard-edge painting) על יצירתה. הוא מתרכז בתיאור יחסים בין צבע לגאומטריה בפורמט. במרכז הפורמט שתי צורות מרובעות, בעלות קטעים קעורים מעט, הניצבות זו לצד זו. היחסים ביניהן מתבטאים הן בעימות בין הצבע האדום והכחול והן במרחק הפיזי בין שתיהן. האמנית שכללה עימות זה על ידי יצירת מעין מסגרת פנימית החוצה את שני המרובעים, הצבוע בגוון כהה יותר. ההדפס הוצג בתערוכות "אלימה: הדפסים"(1990) במוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן ו-"אלימה: בין מסגרת לחלון" (2009) במוזיאון תל אביב לאמנות. טוביה בונה, מרים (אוצרת), אלימה: הדפסים, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, 1990 שפירא, יניב (עורך), אלימה: בין מסגרת לחלון, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2009
אשרף בזנאני

אשרף בזנאני (בערבית: أشرف بزناني, באנגלית: Achraf Baznani; נולד ב-1979) הוא אמן מרוקאי, יוצר סרטים וצלם. הוא נולד במרקש בשנת 1979. בזנאני החל את דרכו בעולם הצילום במקרה. הוא קיבל מצלמת קודאק מדגם Ektra compact 250 ליום הולדתו בגיל הנעורים. בזנאני לימד את עצמו ומעולם לא לקח שיעורי צילום. הוא יצר מספר סרטים קצרים וסרטים תיעודיים. ביניהם נכללים הסרטים "הליכה" משנת 2006 ו"הנאבד" משנת 2007. הסרט "המהגר" משנת 2007 זכה במספר פרסים לאומיים ובינלאומיים. בזנאני מוכר בעיקר בתור הערבי הראשון בעולם שפרסם ספר תמונות שמבוסס על תמונות סוריאליסטיות. שני הספרים, "דרך עדשתי" ו-"בתוך חלומותיי" הם סוריאליסטיים. בזנאני תייג עצמו עם צלמי פרטי היומיום, צלמי הנופים והמצבים המשעשעים. בתור ילד, אשרף בזנאני הוקסם ממיניאטורות סרטים ומקסם הסרטים. כך שכאשר צלם אוטודידקט זה החל את קריירת הצילום שלו, הוא החליט שהוא אינו רוצה לצלם תמונות "רגילות" והחל להתמקד במניפולציה של תמונות, תוך שימוש ברעיונות אישיים, בנופים מחלומות ובדברים החשובים לו או שבהם הוא מאמין. הוא עצמו משמש כנושא המרכזי ברוב תמונותיו וזאת על מנת לתת מגע אישי בעולם החלומי, הסוריאליסטי והאירוני שהוא יוצר. בסדרתו "בתוך חלומותיי", רוצה אשרף שאנשים יחשבו מחוץ לקופסה, יהרהרו ויתעמקו בתמונותיו הסוריאליסטיות. "הצופים ימצאו מראה שתשקף את תמונת חייהם ואת המצבים עימם הם נאבקים וכן את הבעיות עימם הם צריכים להתמודד בחיים האמיתיים". עבודותיו הוצגו במספרים מגזינים בינלאומיים כגון פיקסארט, נשיונל ג'יאוגרפיק, ממבו, פוטו+, אמוצ'ר פוטוגרפר, פוטוגרף מלהור, דיגיטל פוטו מגזין וזום מגזין. בשנת 2014 הוא השלים את "פרויקט 52", משימה אישית שלו שבה התחייב לצלם תמונה בכל שבוע ברצף במשך שנה. 2015: Best in the show in Park Art Fair International 2015: Merit in Sydney International Exhibition of Photography 2015: 1st Prize in B2zone art contest in Switzerland 2016: Honorable mention in Park Art Fair International 2016: 1st Place Winner – Golden Ribbon in Notindoor photography magazine contest 2016: Golden Orchid Grand Prize 2016: International Prize Colosseo, Roma, Italy 2016: KUNST HEUTE AWARD, Deutschland Corona Call, Berlin Artmuc, Munich, Germany Fine Art, Blank Art Gallery, Athene, Griekenland Nordart, Duitsland Biennale di Peschiera del Garda אתר האינטרנט הרשמי של אשרף בזנאני אשרף בזנאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "The mind bending surreal photography of Achraf Baznani - Resource Magazine". Resource Magazine (באנגלית). נבדק ב-2016-11-10. Ziv, Kay (2016-01-24). "ACHRAF BAZNANI A Surreal Dream – Lens Magazine". Lens Magazine (באנגלית). נבדק ב-2016-11-10. Mind-bending photographic art from Achraf Baznani, Lost At E Minor: For creative people, ‏2015-02-20 Inside My Dreams – a photo book by Achraf Baznani | Jute Fashion Magazine, www.jutefashionmagazine.com (ארכיון) "About the artist | Achraf Baznani". Achraf Baznani (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2016-11-10. נבדק ב-2016-11-10. KUNST HEUTE AWARD - deutsch, www.kunstheuteaward.com (ארכיון) Fatine Alaoui, Achraf Baznani et les créations du corona, Maroc Local et Nouvelles du Monde, ‏2020-10-07 (בצרפתית)
ת'ורנטון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ת'ורנטון – עיר בקולורדו אישים שם משפחתם ת'ורנטון או תורנטון אל ת'ורנטון – כדורסלן אמריקאי ביג מאמא ת'ורנטון – זמרת בלוז ורית'ם אנד בלוז אמריקאית בילי בוב תורנטון – שחקן, במאי קולנוע, מוזיקאי ומחזאי אמריקאי ג'יימס תורנטון ג'יימס תורנטון (שחקן) (נולד ב-1975) – שחקן אנגלי ג'יימס תורנטון (פעיל איכות הסביבה) (אנ') – עורך דין וסופר אמריקאי ג'יימס תורנטון (כלכלן) (אנ') – פרופסור לכלכלה באוניברסיטת מישיגן ג'יימס תורנטון (קצין ימי) (1826–1875) (אנ') – קצין אמריקאי מתקופת מלחמת האזרחים ג'יימס תורנטון (פזמונאי) (1861–1938) (אנ') – פזמונאי אמריקאי ושחקן וודוויל ג'יימס תורנטון (שחקן פוטבול) (נולד ב-1965) (אנ') – שחקן פוטבול אמריקאי טיפאני ת'ורנטון – שחקנית וזמרת אמריקאית (טוני הארט בסדרת הטלוויזיה "תנו לסוני צ'אנס") מלודי תורנטון – זמרת, רקדנית, כותבת שירים ודוגמנית אמריקאית מתיו תורנטון – מחותמי הכרזת העצמאות האמריקנית כנציג ניו המפשייר פרנק ת'ורנטון – שחקן אנגלי (קפטן פיקוק בסדרה הקומית "מישהו מטפל בך?") משלחת ת'ורנטון – משלחת גילוי ארצות לגיאנה הצרפתית (1608)
ספר החיים (סרט)

ספר החיים (באנגלית: The Book of Life) הוא סרט הנפשה ממוחשבת של פוקס המאה ה-20, אשר יצא לאקרנים ב-17 באוקטובר 2014. עלילת הסרט מתבססת על יום המתים ועל ספר החיים. הסרט מהווה בעצם אגדה שמדריכה בטיול שנתי סיפרה לתלמידים. לה מורטה ובעלה שיבאלבה מופיעים בתחילת הסיפור כאשר הם מתערבים על מי מבני התמותה מאנולו סנצ'ז או ג'ואקין (מבטאים חואקין) מונדרגון היו מתחתנים עם מריה פוסאדה. במהלך הסרט מנולו איש יפה תואר מתאהב בנערה מריה, אך מכיוון ששיבאלבה רוצה שג'ואקין מונדרגון יתחתן עם מריה הוא שולח נחש בעל שני ראשים להכיש אל מאנולו ולהרוג אותו וכך למעשה רימה בהתערבות (כי נחש רגיל גורם רק לאובדן הכרה לזמן מה) דבר זה גורם ללה מורטה לכעוס עליו מאוד, אך לבסוף מוחלט שמנולו יצטרך להילחם בשוורים ולחסל אותם (דבר שאינו היה מסוגל לעשות) ורק אם יעשה זאת יוכל לחזור לחיים בסופו של דבר מצליח לחזור לחיים ולזכות בליבה של מריה. דייגו לונה - מאנולו סנצ'ז- מאנולו הוא נחמד רגיש אמיץ וחובב מוזיקה ברוב הסרט הוא מחזר אחרי מריה ובסוף מתחתן איתה. זואי סלדנה - מריה פוסאדה- מריה היא צעירה צעירה ומרדנית, בצעירותה הייתה למריה נטייה לפעול בלי לחשוב תחילה על דברים, מה שהיה גורם לה להסתבך למרות כוונותיה הטובות. בסוף הסרט נישאת למאנולו. צ'נינג טייטום - ג'ואקין מונדרגון- חואקין הוא חייל ידידותי, מונע-חובה, סמכותי ובטוח. החלום הגדול ביותר שלו הוא להיות גיבור גדול כמו אביו. לעיתים נתפס כמעט אנוכי. אייס קיוב - עושה הנרות- עושה הנרות הוא אדם עליז, עליז, עליז, מטורף ומאוהב, שמתייחס לאחרים בחמימות טובה. רון פרלמן - שיבלבה, המושל של עיר השכחה מופיע על פני השטח כערמומי ואכזר. מדיה וקבצים בנושא ספר החיים בוויקישיתוף "ספר החיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ספר החיים", באתר נטפליקס "ספר החיים", באתר AllMovie (באנגלית) "ספר החיים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ספר החיים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ספר החיים", באתר Metacritic (באנגלית) "ספר החיים", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "ספר החיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סטאז' (רפואה)

סטאז' (בעברית: צוֹעֲרוּת) הוא שלב מקדמי בהכשרתו של רופא, הכולל עבודה מעשית בהשגחת רופאים בכירים במסגרת בית חולים, ומקובל בווריאציות מסוימות במדינות רבות, זאת, בשונה מהתמחות שהיא שלב מתקדם בהכשרת רופא. בישראל, לאחר סיום 6 שנות לימודי רפואה בבית ספר לרפואה, ולאחר עמידה ב"בחינות רישוי" של משרד הבריאות, לפני קבלת הרישיון לעסוק ברפואה נדרשת שנת סטאז'. בעבר, שנת הסטאז' הייתה קרויה "השנה השביעית" ללימודי הרפואה. במהלך הסטאז' חל איסור על רישום מרשמים (רצפטים), תעודות לידה, תעודות פטירה, חוות דעת רפואיות ותעודות כלשהן. כמו כן, אין הסטאז'ר (בעברית: הרופא הצוער, או בקיצור: הצוער) רשאי לחתום על שחרור חולה מחדר מיון, מחלקה בביה"ח או כל מתקן רפואי אחר. מלבד הגבלות אלה, על הסטאז'ר חלות כל הזכויות והחובות של רופא מורשה. לאחר שסיים בהצלחה את שנת הסטאז', משרד הבריאות מנפיק לו רישיון לעסוק ברפואה (תחילה "רישיון זמני", ולאחר מספר חודשים, "רישיון קבוע"). שנת הסטאז' מתבצעת באחד מבתי החולים שהוכרו לסטאז' על ידי המועצה המדעית של הר"י, והסטאז'ר מופנה על פי הגרלה. מקצועות חובה בסטאז': רפואה פנימית, כירורגיה ורפואת ילדים. משנת 2008 ישנם מסלולים ישירים לסטאז' במקצועות: רפואה פנימית, רפואת ילדים וכירורגיה. תפקידו של הסטאז'ר מגוון. הסטאז'ר משתתף בעבודה השוטפת במחלקה, מבצע רוטינה של לקיחת בדיקות דם, קבלות ושחרורים של חולים (כשרופא בכיר מאשר וחותם), משתתף ב"ביקור רופאים", ועל פי דרישות הרופאים הבכירים שבמחלקה מכין הרצאות וכדומה. בסיום הסטאז' במחלקה מקבל הערכה מקצועית של מנהל המחלקה. בשנת הסטאז' הסטאז'ר מקבל שכר, שאחד המרכיבים הבסיסיים שלו הוא מספר התורנויות שהסטאז'ר מבצע (תורניות במחלקה, ותורנויות חדר מיון). לאחר תום שנת הסטאז' וקבלת רישיון לעסוק ברפואה, רשאי הרופא שסיים בהצלחה את שנת הסטאז' לבחור לעצמו מסלול התמחות, הנמשך מספר שנים. רופא שמחליט לא לעבור התמחות נחשב לרופא כללי. על מנת להתחיל את שנת הסטאז', על הסטאז'ר להגיש את עבודת הגמר שלו, זאת בדומה לבוגרי אוניברסיטאות באירופה, אשר מגיעים לסטאז' לאחר שסיימו את עבודת הגמר. הרישיון לעסוק ברפואה תקף רק למדינת ישראל. במידה והרופא שסיים סטאז' מעוניין לצאת לעבוד באירופה או בארצות הברית חלה עליו החובה לעבור בחינות הסמכה מחדש, במקום העבודה החדש. הסטאז'רים בישראל מאוגדים ב"ארגון הסטאז'רים לרפואה בישראל" (אסל"י). מדיה וקבצים בנושא סטאז' בוויקישיתוף סטאז' ברפואה בישראל, משרד הבריאות לימודי הסטאז' - לימודים לתואר ד"ר לרפואה, בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב תקנון סטאז', הפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים למד לשונך 39, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏14 בינואר 2002 בחינת רישוי - בחינת הרישוי ברפואה היא בחינת ההסמכה הרשמית בישראל לכל רופא שסיים לימודי רפואה מחוץ למדינת ישראל, בעל דיפלומה מוכרת, ואשר לא סיים סטאז' בארץ בה למד. בוגרי בית ספר לרפואה במדינת בישראל - חייבים לעמוד ב"בחינות גמר", לפני תחילת הסטאז'
פרדריק הנדריק, נסיך אורנז'

פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' (בהולנדית: Frederik Hendrik van Oranje-Nassau; 29 בינואר 1584 – 14 במרץ 1647) היה הסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית, ונסיך אורנז' בין השנים 1625–1647. נודע בהצלחתו במצור על 'ס-הרטוחנבוס בשנת 1629. נולד בדלפט ב-29 בינואר 1584, כבנם של וילם הראשון, נסיך אורנז' ואשתו הרביעית לואיז דה קוליני, בתם של גאספאר דה קוליני השני ושארלוט דה לאוואל. כשהיה בן חצי שנה נרצח אביו, ואחיו למחצה מאוריץ, נסיך אורנז' ירש את תפקידו כסטאדהאודר של המחוזות השונים בהולנד. פרדריק הנדריק חונך על ידי אחיו חינוך צבאי, ומונה לגנרל בצבא ההולנדי. בשנת 1625 כפה מאוריץ על פרדריק הנדריק להתחתן, והוא התחתן עם אמליה מזולמס-בראונפלס, בתו של יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס. לאחר פטירת אחיו מאוריץ בשנת 1625 ירש פרדריק הנדריק את תפקידו כסטאדהאודר של המחוזות השונים בהולנד, ואת התואר "נסיך אורנז'", ומונה למפקד הצבא ההולנדי. פרדריק הנדריק הוכיח את עצמו כגנרל טוב כמעט כמו אחיו, וכמדינאי ופוליטיקאי הרבה יותר טוב. במשך עשרים ושתיים שנים הוא שלט ברפובליקה ההולנדית, ותקופתו נחשבת לתור הזהב של הולנד. פרדריק הנדריק זכה בכמה ניצחונות צבאיים ימיים גדולים, על ידי הפיכתו של הצי ההולנדי לאחד הציים הטובים ביותר באותה תקופה. פרדריק הנדריק זכה בכמה ניצחונות חשובים ביותר על הכוחות הספרדים, ביניהם כיבוש חרונלו בשנת 1627, המצור על 'ס-הרטוחנבוס בשנת 1629, כיבוש מאסטריכט בשנת 1632, ברדה בשנת 1637 והולסט בשנת 1645. בנוסף כרת פרדריק הנדריק ברית עם ממלכת צרפת נגד ספרד, אך לבסוף החליט להגיע לידי הסכם שלום עם הספרדים ולסיים את מלחמת שמונים השנים. ב-14 במרץ 1647 מת פרדריק הנדריק בהאג, ובמקומו עלה לשלטון בנו וילם השני, נסיך אורנז'. בשנת 1625 התחתן פרדריק הנדריק עם אמליה מזולמס-בראונפלס, בתם של יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס ואגנס מזיין-ויטגנשטיין, ממנה נולדו לו 9 ילדים: וילם השני, נסיך אורנז' (1626–1647) לואיזה הנרייטה מנסאו (1627–1667) הנרייטה אמליה (1628) אליזבת (1630) איזבלה שארלוטה (1632–1642) אלברטינה אגנס מנסאו (1634–1696) הנרייטה קתרינה מנסאו (1637–1708) הנדריק לודווייק (1639) מריה (1642–1688) בנוסף היה לפרדריק הנדריק ילד לא חוקי, שנולד לו קודם נישואיו. מדיה וקבצים בנושא פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' בוויקישיתוף פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)