סילאס רייט

סילאס רייט הבן (באנגלית: Silas Wright Jr.‏; 24 במאי 1795 – 27 באוגוסט 1847) היה עורך דין אמריקאי ופוליטיקאי דמוקרטי. חבר ב-Albany Regency, כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, מבקר מדינת ניו יורק, סנאטור ארצות הברית ומושל ניו יורק . רייט, נולד באמהרסט, מסצ'וסטס וגדל בווייברידג', ורמונט, סיים את לימודיו במידלברי קולג' ב-1815, למד משפטים, קיבל קבלה ללשכת עורכי הדין והחל עיסוק בקנטון, ניו יורק. עד מהרה החל קריירה בפוליטיקה ובממשל, כיהן כשופט לצוואות של מחוז סנט לורנס, חבר בסנאט של מדינת ניו יורק ובריגדיר גנרל במיליציה של המדינה. רייט הפך לחבר ב-Albany Regency, קבוצת החברים והתומכים של מרטין ואן ביורן שהוביל את המפלגה הדמוקרטית של ניו יורק החל משנות ה-20 של המאה ה-19. ככל שהקריירה שלו התקדמה, הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית (1827–1829), כמבקר המדינה (1829–1833), וסנאטור אמריקאי (1833–1844). בסנאט, רייט הפך ליושב ראש ועדת הכספים, תפקיד אותו מילא מ-1836 עד 1841. ב-1844 הפסיד ואן ביורן את המועמדות הדמוקרטית לנשיאות לג'יימס ק. פולק; תומכי פולק הציגו את רייט לתפקיד סגן הנשיא כדרך למשוך את תמיכתו של ואן ביורן למרוץ, אך רייט סירב. מאוחר יותר באותה שנה הוא נבחר למושל, וכיהן כהונה אחת של שנתיים. הובס לבחירה מחדש ב-1846, הוא פרש לביתו בקנטון. הוא מת בקנטון ב-1847, ונקבר בבית הקברות של קנטון אולד. רייט נולד ב-24 במאי 1795 באמהרסט, מסצ'וסטס, והיה אחד מתשעה ילדים שנולדו לבורסקאי ולסנדלר קפטן סילאס רייט (1760–1843) ואלינור (גודייל) רייט (1762–1846). המשפחה עברה לווייברידג', ורמונט ב-1796, שם הפעילו חווה על גדות האוטר קריק. סילאס רייט האב פיקד על פלוגת מיליציות במהלך מלחמת 1812 והשתתף בקרב פלטסבורג. בנוסף, הוא היה תומך מוקדם של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, וכיהן בתפקידים מקומיים כולל חבר בבית הנבחרים של ורמונט. סילאס רייט הצעיר התחנך בבתי הספר הציבוריים של מחוז אדיסון ובאקדמיית מידלברי. רייט היה תלמיד יוצא דופן, וקיבל את הסמכת ההוראה שלו כשהיה בן שלוש עשרה. הוא לימד בבית ספר במחוזות רוטלנד ואדיסון מ-1808 עד 1810 תוך כדי שהתכונן ללמוד בקולג'. בשנת 1811 הוא החל ללמוד במכללת Middlebury. לאחר סיום לימודיו עם תואר ראשון באמנויות בשנת 1815, עבר רייט לסנדי היל, ניו יורק כדי ללמוד משפטים, תחילה במשרד עורכי הדין בראשות הנרי מרטינדייל, ולאחר מכן במשרד רוג'ר סקינר., איתו יצר קשר ידידות קרוב שנמשך עד מותו של סקינר. באמצעות סקינר, רייט הכיר את מרטין ואן ביורן וחברים נוספים בקבוצה הידועה בשם אולבני ריג'נסי, שהגיעה לשלוט במפלגה הדמוקרטית בניו יורק. רייט התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1819 והחל לסייר בצפון מדינת ניו יורק בחיפוש אחר מקום להתבסס בקריירה משפטית. עם הגעתו לקנטון, רייט פגש את מדאד מודי, חבר משפחה מוויברידג' ששכנע אותו להתיישב שם. רייט החל לעסוק בעריכת דין ועד מהרה היה מעורב בפוליטיקה כדמוקרטי-רפובליקני, וכיהן בתפקידים מקומיים כולל שופט שלום, מפקח על כבישים, פקיד עירייה ומפקח בית ספר. במשך כמה שנים שימש כמנהל הדואר של קנטון. הוא היה שופט לצוואות של מחוז סנט לורנס מ-1821 עד 1824. ב-1822, כמה מהצעירים של קנטון הקימו פלוגת מיליציה, שאותה בחרו ברייט להוביל בדרגת קפטן. כאשר הפלוגה שלו התקבצה עם כמה אחרות כדי להקים את הרגימנט השביעי ב-1825, רייט מונה למפקד בדרגת מייג'ור. בשנת 1826 הועלה לדרגת קולונל. בשנת 1827 התארגן הרגימנט שלו כחלק מהחטיבה ה-49, הדיוויזיה ה-12 של המיליציה, וקציני החטיבה בחרו בו פה אחד למפקד, מה שהביא לקידומו לבריגדיר גנרל. רייט התפטר בשנת 1829, כאשר כניסתו לתפקיד מבקר מדינת ניו יורק חייבה אותו לבלות את רוב זמנו באולבני. בשנת 1823, כינוס המחוז הדמוקרטי-רפובליקני במחוז סנט לורנס מינה את רייט לסנאט של מדינת ניו יורק. הוועידה נשלטה על ידי תומכי המושל דוויט קלינטון ורייט היה ידוע כחבר בסיעת הבאקטיילס (חסידיו של מרטין ואן ביורן), אך הרפובליקנים הדמוקרטים של מחוז סנט לורנס היו להוטים לשים קץ ליריבות בין קלינטון וואן ביורן מהבחירות לנשיאות ב-1824. כתוצאה מכך, הקלינטונים במחוז סנט לורנס תמכו ברייט. המפלגה הפדרליסטית כמעט נעלמה, אבל הקלינטונים במחוז וושינגטון הציגו את אלן ר. מור. המחוז כיסה שישה מחוזות ובעוד מור התמודד היטב ברובם, הרוב הגדול של רייט במחוז סנט לורנס הספיק לו כדי לנצח בבחירות הכלליות. הוא נבחר לכהונה של ארבע שנים. כאשר רייט תפס את מקומו בינואר 1824, הוא היה מעורב במאמץ של אולבני ריג'נסי לסלק את דוויט קלינטון מוועדת תעלת אירי. קלינטון זוהה זה מכבר כמצדד העיקרי של הפרויקט, ולמרות שהקריירה הפוליטית שלו הייתה בשפל, זעם הבוחרים על הדחתו הניע את חזרתו של קלינטון לכהונת המושל ב-1825. בשנת 1826, הסנאטור ג'ספר וורד הואשם על ידי העיתונות בשחיתות באישור בית המחוקקים לפעולות ההתאגדות של שתי חברות ביטוח. וורד ביקש שהסנאט יחקור, ורייט מונה ליושב ראש הוועדה שבחנה את המקרה. הוועדה של רייט הגיעה למסקנה שרוב ההאשמות בעיתונים היו שקריות, אבל שיש בהן די אמת כדי להמליץ על סילוק וורד מהסנאט. וורד התפטר, והסנאט לא נקט בפעולה נוספת. בשנת 1826, רייט נבחר לבית הנבחרים האמריקני כאיש סיעת הבאקטיילס. ברובע ה-20 בן שני החברים, רייט וחברו למרוץ רודולף באנר ניצחו את הקלינטונים ניקול פוסדיק ואלישע קאמפ. רייט כיהן בקונגרס ה-20, מ-4 במרץ 1827 עד 16 בפברואר 1829. בבית הנבחרים, רייט תמך בתעריף הפרוטקציוניסטי של 1828 (תעריף התועבה), אם כי מאוחר יותר שינה את עמדתו והפך לתומך בתעריפים נמוכים למימון הממשל הפדרלי - "להכנסה בלבד" בשפה הפוליטית של היום. רייט הועמד לבחירה מחדש לקונגרס ה-21 ב-1828, אך נראה היה שהוא הפסיד לג'ורג' פישר. רייט התמודד עם התוצאות, אך פישר ישב וכיהן מ-4 במרץ 1829 עד 5 בפברואר 1830, כאשר התחרות הוכרעה לטובתו של רייט. מאחר שכבר כיהן כמבקר המדינה, רייט סירב להתיישב בבית הנבחרים, שנותר פנוי עד שג'ונה סנפורד הושב לאחר בחירות מיוחדות בנובמבר 1830. בינואר 1829, ויליאם ל. מרסי התפטר מתפקידו כמבקר מדינת ניו יורק על מנת לקבל תפקיד שופט. המבקר נבחר בהצבעה משותפת של בית המחוקקים במדינה לכהונה של שלוש שנים והמחוקקים בחרו ברייט למלא את המשרה הפנויה. בתפקיד זה, רייט היה גם חבר בוועדת תעלות המדינה, ותפקידיו כללו פיקוח על מערכת התעלות הממלכתית וכן ניהול הקרן הכללית של המדינה. במהלך כהונתו, הוא התמקד בעדיפות ה-Bucktail של הימנעות מחובות, וטען לתחזוקה מוגבלת של התעלה ולבנייה המשולמת מכספים זמינים במקום לממן שיפורים נרחבים יותר לאורך זמן. הוא נבחר מחדש בפברואר 1832 וכיהן עד 4 בינואר 1833, אז התפטר כדי לקבל את הבחירות לסנאט האמריקני. לאחר מותו של דוויט קלינטון ב-1828, תומכי ה-Bucktail של ואן ביורן נודעו כג'קסונים (תומכיו של אנדרו ג'קסון ברמה הלאומית) והג'קסונים אימצו לבסוף את השם דמוקרטים. בשנת 1833, רייט היה המועמד המצליח של הדמוקרטים לסנאטור אמריקאי, ומילא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ויליאם ל. מרסי. הוא נבחר מחדש ב-1837 וכיהן מ-4 בינואר 1833 עד 26 בנובמבר 1844. רייט כיהן כיו"ר ועדת הכספים מ-1836 עד 1841. הוא תמך בתעריף הפשרה של הנרי קליי משנת 1833 והצביע בעד התעריף של 1842. רייט, מתנגד לבנקאות ריכוזית, הגן על סילוק הפיקדונות הפדרליים של אנדרו ג'קסון מהבנק השני של ארצות הברית במהלך מלחמת הבנקים והתנגד להחזר של הבנק האמריקאי. הוא גם התנגד לתוכניתו של קליי לחלק כספים פדרליים עודפים למדינות. כאשר ואן ביורן ירש את ג'קסון כנשיא ב-1837, רייט תמך בתוכניתו לאוצר עצמאי שיחליף את הבנק של ארצות הברית. רייט הצביע לא כאשר ג'ון קלהון עבר להפסיק לקבל עצומות לביטול העבדות במחוז קולומביה, אך הצביע בחיוב על אי הכללת חומרים נגד עבדות מהדואר האמריקאי במדינות המחזיקות עבדים. ב-1838, רייט התנגד להחלטתו של ויליאם קייבל ריבס, שהכריזה שלאזרחי המדינות אין זכות להתערב בעבדות בשטחים הפדרליים וכי לתושבי הטריטוריות יש סמכות שיפוט. במהלך ממשלו של הנשיא ג'ון טיילר, רייט הצביע נגד האמנה לסיפוח טקסס, מתוך אמונה שסיפוח מיידי יגרום לאי שקט בנושא העבדות. ב-1844, רייט דחה את הצעתו של טיילר למנות אותו לתפקיד פנוי בבית המשפט העליון של ארצות הברית. רייט פעל למען מרטין ואן ביורן בבחירות 1840, כאשר ואן ביורן הפסיד את הצעתו להיבחר מחדש לנשיא. בבחירות 1844, רייט תמך שוב בוואן ביורן לנשיאות. ואן ביורן היה בתחילה המתמודד בוועידה הלאומית של המפלגה במאי, אך התנגדותו לסיפוח טקסס עלתה לו בתמיכה בקרב צירי הדרום שעדיפו בהרחבת העבדות, והוא לא הצליח להשיג את הרוב של שני שלישים הנדרש על פי כללי האמנה. לאחר שנודע לו שחלק מהנציגים רואים בו כבחירת פשרה למועמדות לנשיאות, רייט שלח מכתב לנציג מניו יורק וביקש לחזור בו מהשיקול והבטיח את תמיכתו המתמשכת בוואן ביורן. כאשר "הסוס השחור" ג'יימס ק. פולק זכה במועמדות לנשיאות, הדמוקרטים הדרומיים ניסו לפייס את תומכי ואן ביורן על ידי מינוי רייט לסגן הנשיא. סמואל מורס היה בוושינגטון כדי להדגים את הטלגרף, שבו השתמש כדי לשלוח ולקבל עדכוני כינוס מבולטימור. לאחר שהודיעו לו בטלגרף על בחירתו, דחה רייט את המועמדות, בחלקו מסרוב לתמוך במועמדות המגבה את סיפוח טקסס, ובחלקו כדי להימנע מהאשמות של ריצה נגד ואן ביורן כדי להועיל לעצמו. נציגים סקפטיים שלחו אז ועדה לוושינגטון ברכבת כדי לאשר את החדשות באופן אישי. כשרייט אמר לשליחים שסירובו נחרץ, הם חזרו לבולטימור, ואז בילו את היום הבא בשליחת הודעות בטלגרף במאמץ לגרום לו לשקול מחדש. לבסוף שוכנעו שהוא לא ישנה את דעתו, ומינו את ג'ורג' מ. דאלאס לסגן הנשיא. למרות חששותיו בשאלת טקסס, רייט פעל למען הצמד פולק-דאלאס, שניצח בבחירות הכלליות ונכנס לתפקידו ב-1845. באוגוסט 1844, הוועידה הדמוקרטית של מדינת ניו יורק מינתה את רייט לתפקיד המושל. הוא הסכים, ונכנס לתחרות הבחירות הכלליות נגד המועמד הוויגי, מילרד פילמור. רייט ניצח את פילמור, ונכנס לתפקידו בינואר 1845. כמושל, רייט המשיך בגישתו השמרנית לכספי המדינה, והטיל וטו על הצעת חוק המעניקה כסף לעבודה בתעלות המדינה, משום שחשב שהסכום מוגזם. הוא גם לקח את הצד של בעלי הדירות במלחמת השכירות בניו יורק. כאשר מתקוממים נגד שכר הדירה גרמו לתסיסה במחוז דלאוור, רייט הכריז על מצב של מרד ושיגר את המיליציה כדי להחזיר את הסדר על כנו. הוא נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1846, והפסיד למועמד הוויג'י ג'ון יאנג, שנתמך על ידי הדיירים המתנגדים לשכירות. ב-27 באוגוסט 1847, רייט לקה בהתקף לב או שבץ כשהיה בסניף הדואר בקנטון, שחבריו האמינו שנגרמו כתוצאה מעבודת יתר בזמן שטיפל במטלות חיצוניות בחווה שלו במזג אוויר חם. בנוסף, רייט נגמל זמן קצר קודם לכן מאלכוהול לאחר שנים של שתייה מרובה, ולגמילה בפתאומיות עשויה להיות השפעה שלילית על בריאותו. טיפול רפואי זומן, והוא היה בריא מספיק כדי ללכת הביתה, אבל הוא התמוטט שוב ומת זמן קצר לאחר שהגיע לביתו. הוא נקבר בבית הקברות הישן של קנטון. מותו של רייט היה פתאומי והפתיע את תומכיו הפוליטיים, שתכננו להציע אותו כמועמד בבחירות לנשיאות ב-1848. ב-1833 נשא רייט לאישה את קלריסה מודי (1804–1870), בתו של חבר המשפחה ששכנע אותו להתיישב בקנטון. לא היו להם ילדים. בשנת 1838 קיבל רייט את תואר הכבוד של LL.D מאוניברסיטת ורמונט. ב-1848 הקימו תושבי וייברידג', ורמונט אנדרטה לרייט; היא כוללת פסלים של ארסטוס דאו פאלמר וניצבת במרכז העיר לאורך כביש 23 של ורמונט. אנדרטת רייט שימשה השראה לשמה של מחלבה סמוכה, חוות מונומנט. על שמו של סילאס רייט נקראו מחוז רייט, מיזורי ומחוז רייט, מינסוטה. בנוסף, נקראה על שמו העיירה רייט, ניו יורק, עיירה במחוז שוהארי. רייט פיק, הר בפארק אדירונדק בצפון אלבה, ניו יורק, נקרא על שמו של רייט. מדיה וקבצים בנושא סילאס רייט בוויקישיתוף סילאס רייט, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)