laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מקרמה

מַקְרָמֶה הוא סוג של הכנת טקסטיל באמצעות קשרים, בשונה מאמנויות האריגה או הסריגה. הקשרים העיקריים בהם משתמשים להכנתו הם קשר שטוח בשילוב קשרים נוספים כדוגמת לולאת בוהן. במהלך ההיסטוריה יצירת המקרמה נעשתה על ידי מלחים, שהשתמשו בקשירה כאמצעי קישוט. הם קישטו באופן זה כל חפץ, החל מידיות סכינים ובקבוקים, ועד לחלקי הספינות בהן עבדו. מקרמה קוונדולי הוא סוג מקרמה המשתמש בדגמים גאומטריים וצורות חופשיות כמו באריגה. הסגנון הקוונדולי נעשה בעיקר על ידי סוג קשר בודד. חומרים נפוצים בשימוש מקרמה כוללים כותנה, קנבוס, חוטי שעווה, עור או חוטים. רוב תכשיטי המקרמה נעשים בשילוב של קשרים וחרוזים שונים (מזכוכית, עץ וכו'), או שילוב עם צדפים. לפעמים משתמשים באבני חן במרכזי השרשראות, או בחוט עטוף המאפשר לאבטח או לתפוס את חפץ הנוי בעזרת קשר בוהן. ישנן חגורות עור או בד שיוצרו בטכניקות מקרמה. גם צמידי חברות המקובלים בקרב תלמידים ובני נוער נוצרים בשיטה זו. בחצי הכדור המערבי מאמינים כי מקור השימוש במקרמה הוא באורגים ערבים מהמאה ה-13, אשר קשרו את שאריות החוטים בשולי בדים שנעשו ביד, והפכו אותם לשוליים דקורטיביים על גבי מגבות, צעיפים ורעלות. המילה הספרדית macramé נגזרת מהמילה מיגרמאש בערבית (مقرمة), שפירושה "מגבת פסים" או "שוליים דקורטיביים". לאחר השבת השלטון הספרדי לחצי האי האיברי, משנצחו הנוצרים את האימפריה המוסלמית ובית אומיה, הובאה אמנות המקרמה לספרד ומשם התפשטה לאירופה. המקרמה הוכנס לאנגליה ולחצרה של מרי השנייה בשלהי המאה ה-17. במהלך המאה ה-19 מלחים בריטים ואמריקנים נהגו להכין חפצים וקישוטים ממקרמה בשעות המנוחה שלהם בעת שהותם בים, במטרה למוכרם או להחליפם בסחורה אחרת כאשר עלו אל החוף. בדרך זו הם הפיצו את אמנות המקרמה למקומות כמו סין ו"העולם החדש". בין החפצים שהכינו היו ערסלים וחגורות ממקרמה, שיוצרו בעזרת "קשר מרובע", שהיה הקשר בו השתמשו באופן יומיומי בספינות בהן עבדו. מקרמה היה פופולרי במיוחד במהלך התקופה הוויקטוריאנית. ספר המקרמה והתחרה של סילביה משנת 1882, הסביר לקוראים כיצד ”להכין קישוטים עשירים לתלבושות בצבע שחור, כדי ללבוש בבית, במסיבות גן, או בשיחות על חוף הים”. מרבית הבתים הוויקטוריאניים עוטרו על ידי מלאכה זו. המקרמה זכה לפופולריות מחודשת מאז 1970 כאמצעי להכנת שטיחי קיר, פריטי לבוש, כיסויי מיטה, מפות שולחן, וילונות, מתלים לצמחים וחפצי ריהוט שונים. בתחילת שנות ה-70 תכשיטי מקרמה הפכו פופולריים בקרב קהל נאו היפי וגראנג' אמריקאי, מרבית התכשיטים שובצו בחרוזים שנעשו בעבודת יד או ממרכיבים טבעיים כמו עצמות, צדפים וקונכיות. ב-2023 התפרסמה עבודת מקרמה גדולה, שיוצרה עי אגנס הנסלה ועוזרים. ליצירת מקרמה יש השפעה טובה על מצב הרוח ותחושת הרוגע של היוצר, המוח נכנס לריכוז וקשירת הקשרים מפעילה את הזיכרון, גם תנועת הקשיבות, מיחסת למקרמה תכונות מרגיעות. הוראות ליצירת מקרמה (באנגלית) קשירות מקרמה (באנגלית) פלורה צפובסקי, תיאוריית הקשר, באתר "ידיעות אחרונות", 17 באפריל 2019 מקרמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Sisterhood connecting as one., מעלים את המקרמה לשלב הבא, באתר פייסבוק, ‏23 יוני 2023 Kat Nicholls, 4Mindful Crafting Activities, Happiful, ‏14/3/2020 (באנגלית)
הקומדיה האלוהית (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הקומדיה האלוהית – פואמה שירית מאת דנטה אליגיירי הקומדיה האלוהית (אלבום) – אלבום מאת מילה יובוביץ' קומדיה אלוהית – סרט שנכתב הופק ובוים על ידי ז'אקו ואן דורמל The Divine Comedy – להקה צפון אירית
קרל פון בילוב

קרל פון בילוב (בגרמנית: Karl von Bülow‏; נהגה "בִּילוֹ"; 24 במרץ 1846 – 31 באוגוסט 1921) היה גנרל-פלדמרשל גרמני שפיקד על הארמייה השנייה במהלך מלחמת העולם הראשונה בין 1914 ל-1915. פון בילוב נולד ב-24 במרץ 1846 בברלין למשפחה פרוסית בעלת היסטוריה צבאית. הוא התגייס לצבא הפרוסי במהלך מלחמת שבעת השבועות ב-1866 ושירת גם כקצין זוטר במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1871. פון בילוב התקדם בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2, וב-1903 מונה למפקד הקורפוס ה-3. ב-1912 מונה למפקד האזור הצבאי השלישי. ב-2 באוגוסט 1914 קיבל פון בילוב את הפיקוד על הארמייה השנייה. יומיים לאחר מכן הוביל את הארמייה אל תוך שטחי בלגיה כחלק מתוכנית שליפן. הוא כבש את העיר הבלגית לייז' לאחר קרב לייז', ובהמשך נחל ניצחונות בנאמור (22–23 באוגוסט) ובקרב שרלרואה (23–24 באוגוסט). בילוב היה הראשון שהורה על נסיגה גרמנית בעת הקרב הראשון על המארן אל עבר נהר האן. נסיגה זו סיימה את התוכנית הגרמנית לסיים את המלחמה בחזית המערבית ולהכניע את צרפת ב-1914. ב-27 בינואר 1915 קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל. במרץ באותה שנה לקה בהתקף לב וכתוצאה מכך חזר לגרמניה. פון בילוב פרש סופית מהצבא הגרמני ב-1916 וחי בברלין עד למותו ב-31 באוגוסט 1921. הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא קרל פון בילוב בוויקישיתוף Karl von Bülow, 1846-1921 באתר History of War (אנגלית) קרל פון בילוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמ"ט

האם התכוונתם ל... שנת ה'קמ"ט קצין מטה – בראשי תיבות: קמ"ט קורס מפקדי טנקים – בראשי תיבות: קמ"ט תהילים קמ"ט – מזמור קמ"ט בספר תהילים
קץ האידאולוגיה

"קץ האידאולוגיה" הוא קובץ מאמרים של הסוציולוג דניאל בל. בקובץ, טען בל כי אנו חיים בתקופה בה האידאולוגיות הישנות באות אל קיצן מבלי שתקום להן חלופה. בל התייחס לאידאולוגיה כמנוף, דרכו יוצר האדם שינויים חברתיים ומבניים בעולמו. על פי בל, התמוטטות האידאולוגיות הישנות (ובפרט הסוציאליזם) מותירה את הפרט ללא כלים מוסריים ואידאולוגים כדי לנסח את השינוי שהוא מבקש לממש בעולמו, וללא הכוחות לבצעם. עם זאת, סוציולוגים ביקורתיים, ובמידה מסוימת אף בל עצמו בשנים שלאחר מכן, מסתייגים מן המונח. זאת כיוון שסוציולוגים ביקורתיים רואים גם ב"קץ האידאולוגיה" סוג של אידאולוגיה פוליטית, באותה מידה כמו האידאולוגיות הפוליטיות אשר לטענת בל כבר אינן מרכזיות בשיח הפוליטי. לימים קיבל המונח משמעויות נוספות שונות, המתאר שינויים באורח החשיבה האנושי בעידן הפוסט-מודרני, ללא הגדרה אחידה. מבחינה היסטורית, משויך קץ האידאולוגיה לתקופת סוף המאה ה-20, ומזוהה עם התקופה הפוסטמודרנית. מניעי "מות האידאולוגיה" העיקריים הם: טראומות קולקטיביות ממלחמת העולם השנייה והמאורעות שקדמו לה, בדגש על עליית גרמניה הנאצית והופעת הפאשיזם. מלחמה זו נחשבה למונעת מטעמים אידאולוגיים. השפעות המלחמה הקרה, שזיקתה לפערים אידאולוגיים ברורה, בין קומוניזם וקפיטליזם, ונוראות המשטר הסובייטי. התפתחות גישה שלילית כלפי האימפריאליזם, אשר נימוקיה המוסריים נבעו מקיום אידאולוגיה רציונליסטית המעמידה את צורת החיים המערבית כעליונה על שאר צורות החיים. משברי מדינת הרווחה בעולם המערבי, אשר נחשבו ל"מבוי סתום" עבור השיטה הסוציאל-דמוקרטית, שייצגה את מעורבות המדינה בשם אידאולוגיה סולידרית. התפתחות הבירוקרטיה כחלק ממשברי מדינת הרווחה, ויצירת ניתוק בין הפרט למנגנונים המבטאים את הפעולה האידאולוגית (ממשלה ובית מחוקקים). היווצרות חברת המון, ושימוש בפרסום ותעמולה כחלק בלתי נפרד מהחיים המודרניים. קץ האידאולוגיה הוא בראש ובראשונה ניתוק בין החיים הפרטיים לבין חיי הכלל. במונחים של מחשבה שלאחר מות האידאולוגיה, הפרט נתפס כאדם יחיד, העומד עם מכריו ומעגליו המצומצמים כנגד "המערכת", הגדולה והבלתי ניתנת להשפעה. מקורותיו של ניתוק זה, בין המערכת לפרט, מצוי בהתפתחות הביורוקטיה וגדילת המדינות, ובהיווצרות חברת ההמון. תוצאותיו של ניתוק זה הוא יצירתם של שני מוקדי אינטרסים - האינטרסים של "המערכת", כנגד רצונות היחיד. מתח זה הוביל, מבחינה היסטורית, לזיהוי האידאולוגיה עם "המערכת", וזאת בזכות שני תהליכים: שימוש בטיעונים אידאולוגיים כנימוק לפעולות שלטוניות על ידי פוליטיקאים ומדינאים, על מנת לזכות בתמיכה ציבורית (בעקבות התפתחות תקשורת המונים). טיעונים אלו דרשו מן הפרט לוותר על צרכיו, על מנת לסייע לפעילות הפוליטית. התפתחות תפיסה ליברלית קיצונית, השוללת את הפרט כישות שלה צורך להשפיע על פרטים אחרים, גורם שהותיר את ההשפעה על הציבור בידי השלטון בלבד. עימות זה, אשר הגיע על רקע של תורות הומניסטיות, ויצירת דפוסי חינוך המבוססים על אוטונומיה ואי-תלות הדדית של הפרטים, הביא לשלילת האידאולוגיה כמניע חיובי בחיי האדם, כחלק מהתנערות האדם משלטונות המדינה. מצד שני, עליית האסלאם הפונדמנטליסטי, התחזקותן של תביעות לאומניות ובדלניות, הן במערב והן מחוצה לו, וכוחו של הימין הנוצרי בארצות הברית מוכיחות ש"קץ האידאולוגיה" איננו בשום אופן תהליך כלל עולמי או בלתי הפיך. מודרניות מודרניזם ניאו מודרניזם Daniel Bell, The End of Idealogy, 1960, ISBN 0-674-00426-4 Chaim Waxman, The End of Ideology Debate, 1968
נמלול (נמלים)

נמלול (בלועזית: פורמיקָריום) הוא קן נמלים מלאכותי, מעשה ידי אדם. נמלולים משמשים מירמקולוגים (חוקרי נמלים) על מנת לחקור נמלים בתנאי מעבדה. בנוסף, לעיתים קרובות אנשים מחזיקים נמלולים כתחביב. ישנן חברות מסחריות שמשווקות נמלולים בשמות כמו "עיר נמלים" או "חוות נמלים". לעיתים החברות אף שולחות את הנמלים אל הקונה בדואר. הנמלול הראשון שנעשה בו שימוש מסחרי הומצא על ידי פרנק אוסטין, ממציא ופרופסור להנדסה בדארטמות' קולג', שרשם אותו כפטנט בשנת 1929. הנמלול מורכב משני חלקים: החלק החיצוני מדמה את סביבתם של הנמלים, והחלק הפנימי מדמה את קן הנמלים עצמו. לעיתים המונח "נמלול" מתייחס אך ורק לחלק הפנימי. החלק הפנימי, שנועד לדמות את קן הנמלים, הוא לרוב מכל שקוף ומרובע, שממלאים באדמה, בוץ, חול או נסורת. הנמלים חופרות מנהרות ומחילות, וניתן לראות אותן דרך המכל. לרוב לא כל הקן חשוף לצופה, אלא רק חלקו. לעיתים במקום לתת לנמלים לחפור את המנהרות בעצמן, יוצקים מנהרות "בנויות מראש" באמצעות גבס. שיטה זו מאפשרת לעצב את המנהרות כך שניתן יהיה לראות את כל חלקי הקן, אך היא אינה מדמה באופן מלא את חייהם של הנמלים (כי הן אינן חופרות לעצמן את הקן). בנוסף, בנמלולים לצורכי הנאה, הצפייה בחפירות מוסיפה עניין לגידול הנמלים. החלק החיצוני צריך לדמות את סביבתן הטבעית של הנמלים, אך עם זאת לא לאפשר לנמלים לברוח או להקים קן נוסף מחוץ למקום המיועד. השיטה המקובלת ביותר היא להציב את המושבה בתוך ויוריום שקוף, כך שהנמלים לא יוכלו לצאת. הבעייתיות העיקרית בשיטה זו היא שמאוד קשה לטפל ולתחזק בקן הנמלים כאשר לבני האדם אין נגישות אליו. שיטות נוספות כוללות הצבת החלק הפנימי על שולחן מים (שולחן שכל רגליו נמצאות בתוך מכלי מים), הקפתו ב"חפיר", או הצבתן בתוך מכל פתוח מלמעלה ומריחת חומר חלקלק כמו וזלין, טלק, או שמן צמחי על הקירות (כמו בנמלול שבתמונה למעלה). נמלים אינן מסוגלות לטפס על קיר אם הוא חלק מדי. אם הנמלים אינן מרוצות מתנאיהם בנמלול (טמפרטורה לא מתאימה, מחסור באוכל או במים וכדומה) הן יפגינו יצירתיות רבה בניסיונות ההימלטות שלהן. למשל: הן מסוגלות לעיתים לבנות "גשרים" על מנת לעבור את ה"חפיר".[דרוש מקור] תחזוקת הנמלול כוללת ויסות תנאים חיצוניים רבים על מנת לדמות את הסביבה הטבעית של הנמלים. התחזוקה עשויה לכלול: ויסות הטמפרטורה בהתאם לתנאי הסביבה השונים. הדבר חשוב במיוחד כאשר חוקרים נמלים מאזור בעל אקלים שונה מאשר במקום שבו הנמלול מוצב הרטבת הקן אחת לכמה זמן, כדי לדמות את הטל או הגשם הצבת אוכל בקרבת הקן, כדי שהנמלים יאספו אותו. האוכל הדרוש משתנה בהתאם למין הנמלים, אבל לרוב סוכר וחרקים שונים יספיקו. מתן "תקופת היסתגלות" של כמה ימים, במהלכם הנמלים יבססו את הקן לנמלול כמה יתרונות וכמה חסרונות עבור המירמקולוג הרוצה לחקור נמלים. היתרונות העיקריים הם היכולת לווסת את תנאי הסביבה (וכך לבדוק את תגובת הנמלים לשינויים באקלים), הקרבה למעבדה על כל הציוד שבה, והאפשרות לעקוב אחרי כל הנמלים ולספור אותן. החסרונות העיקריים הם הקושי לדמות את תנאי הסביבה באופן מלא, והקושי להפגיש את הנמלים עם בעלי חיים אחרים הנמצאים בסביבה הטבעית שלהם. בנוסף, נמלים לרוב לא אוהבות[דרוש מקור] להיות בנמלול אחד במשך כמה שנים. קן נמלים מירמקולוגיה נמליים מדיה וקבצים בנושא נמלול בוויקישיתוף דפנה ארד, מי המציא את חוות הנמלים ואיך היא הגיעה לחלל, באתר הארץ, 2 בפברואר 2014 ויוריום הוא מכל זכוכית פתוח מלמטה, שניתן להניח על דברים שרוצים להגן עליהם. (בדומה למה שמגן על מוצגים במוזיאון) גידול נמלים הוא עסק מסובך, וסוגים שונים של נמלים דורשים תחזוקה שונה.
רל"ח

האם התכוונתם ל... ה'רל"ח – שנה בלוח העברי, חופפת ל־1477–1478 בלוח הגרגוריאני. רל"ח, ראשי תיבות של "רשמת לב חשמלית" – אלקטרוקרדיוגרם (אק"ג), פלט רישום פעילותו החשמלית של הלב.
רמ"א (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רבי משה איסרליש - מכונה 'הרמ"א' רפאל משה אלבז – רב העיר צפרו במאה ה-19 הרב משה אריה פריינד - גאב"ד העדה החרדית בין השנים 1989–1996 מוסדות רמ"א – רשת מוסדות קנאית בירושלים ובבית שמש, שהוקמה על ידי הרב פריינד ראש המפקדה הארצית – ראש המפקדה הארצית של ההגנה ראש להק מבצעי אוויר (בראשי תיבות: רמ"א) – ראש להק במטה חיל האוויר הישראלי ה'רמ"א – שנה עברית (1480–1481) אישים נוספים שכונו "רמ"א", ראו במאמר "סיפורי רחובות: הרמ"א מטריפולי" שבבלוג "עונג שבת".
רמ"ט

האם התכוונתם ל... רמ"ט - ראש מטה בצבא ה'רמ"ט – שנה בלוח העברי
מרטיניק

מרטיניק (בצרפתית: Martinique) הוא אי בשליטת צרפת בים הקריבי, המוגדר כ"מחוז שמעבר לים" של צרפת. האי נכבש לראשונה על ידי צרפת בשנת 1635. לאורך כל שנות השלטון הצרפתי במקום שימש האי כמקור לאספקת סוכר, קפה, רום וקקאו. שבויים אפריקאים ממערב אפריקה הובאו למקום כעבדים והם האבות של מרבית האוכלוסייה באי כיום. בשנת 1685 גורשו יהודי מרטיניק מן האי. בשנת 1763 נולדה באי ז'וזפין דה בוהרנה שהייתה לימים אשתו של נפולאון בונפרטה. מרטיניק נכבשה מספר פעמים על ידי הבריטים, כולל פעם אחת במהלך מלחמת שבע השנים ופעמים במהלך מלחמות נפוליאון. בריטניה שלטה באי כמעט ברציפות בשנים 1794–1815, והוא הוחזר לצרפת בסיום מלחמות נפוליאון. מאז נשאר מרטיניק ברשות צרפתית. ב-8 במאי 1902, התפרץ הר הגעש פלֶה והחריב כליל את העיר סן-פייר. כתוצאה מכך נהרגה כל אוכלוסיית העיר (כ-30,000 תושבים) למעט שלושה, אחד מהם היה באותו זמן אסיר בבית הכלא בעיר, ששרד בזכות כותלי בית הכלא העבים. לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הוברחו למרטיניק עתודות הזהב של צרפת, וכן מספר אוניות צבאיות ואזרחיות, כולל נושאת המטוסים היחידה של צרפת. באי שלט המושל רובר שהיה נאמן לשלטון וישי. עוד לפני הצטרפותה למלחמת העולם השנייה, וביתר שאת לאחר מכן, הביעה ארצות הברית התעניינות באי ופעלה למנוע את הברחת הזהב או האוניות מהאי או כניסת כוחות גרמניים אליו. במאי 1942 הגיעה ארצות הברית להסכמה עם מושל מרטיניק על הימנעות משימוש באוניות הצרפתיות באי. אולם שנה לאחר מכן, לאור בריחת חלק מהאוניות מהאי, הודיעה ארצות הברית על ביטול ההסכמות, ובתחילת יולי הועבר השלטון במרטיניק לידי כוחות צרפת החופשית. מרטיניק הוכרזה רשמית כ"חבל ארץ שמעבר לים" של צרפת ב-19 במרץ 1946. החל משנת 1978 פועלת תנועת העצמאות המרטיניקנית, המיוצגת במוסדות שלטון מקומיים אך זוכה בתמיכה מועטה מתושבי האי. האי ממוקם בים הקריבי, צפונית לטרינידד וטובגו. האי הוא חלק מהאנטילים הקטנים. אסונות הטבע השכיחים ביותר במרטיניק הם הוריקנים, הפוקדים את האזור מדי פעם, הצפות בחורף והתפרצויות הרי געש. חלוקה אתנית: כ-90% אפריקאים ובני תערובת אפריקאים-לבנים-הודים. כ-5% לבנים. דרום-מזרח אסייתים וסינים - פחות מ-5%. חלוקה דתית: כ-95% נוצרים קתולים. כ-5% הינדים ופגאנים. הכלכלה במרטיניק מבוססת בעיקרה על גידול קנה סוכר, בננות, תיירות וכן ייצור נורות. החקלאות מהווה כ-6% מהתל"ג והתעשייה הזעירה, כ-11%. בשנים האחרונות ישנו גידול בענפי קני-הסוכר והבננות, כאשר מרבית הסוכר משמש ליצור רום והבננות נשלחות ברובן לצרפת. האי מחולק ל-4 נפות שמחולקות ל-45 מחוזות (סה"כ יחד). אתר האינטרנט הרשמי של מרטיניק מרטיניק, ברשת החברתית פייסבוק מרטיניק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרטיניק, ברשת החברתית אינסטגרם מרטיניק, סרטונים בערוץ היוטיוב מרטיניק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עמרי גלפרין, קפיצה למרטיניק: הקאריביים הצרפתיים, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2009 "מארטיניק", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 84, באתר היברובוקס אוניות מלחמה צרפתיות מתכוננות, המשקיף, 22 במאי 1941 אניות צרפתיות במארטיניק, הצופה, 11 ביולי 1940 משמרות אמריקנים, המשקיף, 9 ביוני 1941 מתיחות גוברת בין ווישי לברלין, הצופה, 8 בינואר 1941 אמריקה רוצה לחכור את מרטיניק אצל צרפת, המשקיף, 29 בדצמבר 1940 צרפת תתנגד בכוח לתפישת מרטיניק, המשקיף, 21 במאי 1941 אניות המלחמה של ווישי במרטיניק ירותקו, המשקיף, 15 במאי 1942 אמריקה בטלה ההסכמות עם מרטיניק, המשקיף, 2 במאי 1943 מארטיניק מקבלת את הדין, הצופה, 9 ביולי 1943
רנ"ז

האם התכוונתם ל... נח זבולוני – ר' נח זבולוני - מחלוצי העיתונות בירושלים. נודע בשם העט רנ"ז ה'רנ"ז – שנה עברית
ת"א (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תל אביב – עיר בגוש דן מדדים של הבורסה לניירות ערך בתל אביב: ת"א 25 – מדד המייצג את 25 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר הנסחרות בה ת"א 100 – מדד המייצג את 100 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר הנסחרות בה ת"א 75 – מדד המייצג את 75 המניות הכלולות במדד ת"א 100 אך אינן כלולות במדד ת"א 25 ת"א יתר 50 – המייצג את 50 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר מבין המניות שאינן נכללות במדד ת"א 100 ת"א בלוטק – מדד של כל המניות הכלולות במדד ת"א טכנולוגיה ובמדד ת"א ביומד ת"א טק-עילית – מדד של המניות הכלולות במדד ת"א בלוטק ובעלות שווי שוק של לפחות 400 מיליון ש"ח ה'ת"א – שנה עברית (1640–1641) תפוח אדמה תיק אזרחי, בזיהוי של פסקי דין תרגום אונקלוס
תמ"ג (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תוצר מקומי גולמי – מונח כלכלי המציין מדידה של הערך הכולל של הסחורות והשירותים שיוצרו בשטח טריטוריאלי מסוים תהודה מגנטית גרעינית – תופעה פיזיקלית המערבת תגובה בין גרעין האטום המצוי בשדה מגנטי חיצוני בו הושרה שדה אלקטרומגנטי הנע בתדירות מסוימת ה'תמ"ג – שנה עברית (1682–1683) תת מגן – דרגת מנהלה במגן דוד אדום
יוני פוליקר

יוני פוליקר (נולד ב-1 בנובמבר 1980) הוא זמר ומוזיקאי ישראלי, היוצר ומנגן בסגנון רוק ובסגנון יווני. יוני הוא אחיינו של הזמר והמוזיקאי יהודה פוליקר, ומלווה אותו מזה שנים בנגינה על גיטרות ועל בוזוקי. בשנת 2008 הוציא את אלבומו הראשון, "כלום". האלבום עסק ברובו ביחסים הקשים עם ההורים. התפרסמו ממנו בעיקר השירים "שונא לאהוב", שזכה להצלחה גדולה, והשיר "ואני לא". בשנת 2009 הוא עיבד מוזיקה לאלבומו הראשון של דוויקו שאלתיאל וניגן בכמה משירי האלבום. בשנת 2010 הוציא את השיר הראשון מתוך אלבום שני מתוכנן באותו שם, "היית שם איתי". במהלך 2011 הוציא גם את השירים "אהבה של כל אחד", "ביחד לבד" ו"מה זה אומר עליי". לבסוף האלבום נגנז, והשיר "היית שם איתי" יצא באלבומו הבא. הפיק וכתב את אלבומה השני של לירז צ'רכי, שיצא בשנת 2012. בשנת 2014 הוציא את אלבומו השני "מים אוויר אדמה ואש", שהופק בשיתוף פעולה עם שמוליק דניאל ודן תורן. מספר שירים מהאלבום יצאו כסינגלים וחלקם גם זכו לקליפים. בשנת 2023 הוא כתב את השיר "כוכב חדש בעיר" לרגל האליפות של מכבי חיפה המבוסס על שירו "כפיים" של יהודה פוליקר. את השיר ביצע יהודה עצמו ביחד עם להקת אוהדי מכבי חיפה "חוות מזור". 2008 - כלום 2014 - מים אוויר אדמה ואש מדיה וקבצים בנושא יוני פוליקר בוויקישיתוף יוני פוליקר, באתר שירונט יוני פוליקר, באתר ספוטיפיי יוני פוליקר, באתר בנדקמפ מעיין שריג, הרבה יותר מכלום: ראיון עם יוני פוליקר, באתר nrg‏, 1 במרץ 2009 אסף נבו, ‏יוני פוליקר: לא מרגיש צורך לכתוב על אחי שנהרג, באתר ‏מאקו‏, 17 באוקטובר 2010 יסמין כהן, ראיון עם יוני פוליקר על אלבומו השני, מוזינג מגזין מוזיקה, 21 באוקטובר 2014
הקיסר יאו

יָאו (בסינית 堯, בפין-יין Yáo) (על פי המסורת מלך בשנים 2333-2234 לפנה"ס) היה שליט סיני אגדי, אחד משלושת המלכים וחמשת הקיסרים, וידוע גם בשם אדון טָאוטָאנְג (陶唐氏). נולד בשם יִי פָאנְגשׂוּ'ן (伊放勳) או יִי צִ'י (伊祁) כבן שני לקיסר קו ולצִ'ינְגדוּ (慶都). נודע גם בשם טָאנְג יָאו (唐堯). מתואר לרוב כשליט-קדוש חכם ובעל מוסר מושלם. חסידותו ושקדנותו של יאו שימשו דוגמה לקיסרים ומלכים בדורות מאוחרים יותר בסין. בעת העתיקה התייחסו הסינים ליאו, לשון וליו' כדמויות היסטוריות, אולם היסטוריונים מודרניים מאמינים כי הם מייצגים מנהיגים של התאגדויות שבטיות אשר ייסדו מערכות שלטון היררכיות אחידות בתקופה בה עברה החברה הסינית למבנה של פיאודליה פטריארכלית. בספר ההיסטוריה (הידוע גם בתור הקלאסיקה של ההיסטוריה), המהווה את אחד מחמש הקלאסיקות, עוסק הפרק הראשון ביָאו, שׁוּן ויוּ'. על פי האגדות, יָאו נעשה למלך בגיל 20 ומת בגיל 119, והתפטר מן המלוכה על מנת ששׁוּן, אשר היה נשוי לשתי בנותיו של יָאו, יוכל לעלות לשלטון. בין תרומותיו הרבות יאו נחשב למי שהמציא את משחק הגו, אשר לפי הכתוב היטיב את דרכיו של בנו הסורר והתאוותן דָאנְג'וּ (丹朱). על פי המסורת הקונפוציאנית, כאשר נפטר יָאו ועם סיום שלוש שנות האבל כמנהג המקובל, שׁוּן הכריז על דָאנְג'וּ קיסר, אולם העם הכיר רק בשׁוּן כיורש הכתר. ברשומות הבמבוק נמסר סיפור שונה: שׁוּן מרד וכלא את יאו עד למותו, בעוד שדָאנְג'וּ הוגלה ולאחר מכן הובס בידי שׁוּן. מדיה וקבצים בנושא הקיסר יאו בוויקישיתוף הקיסר יאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על בסיס רשומות ההיסטוריון. Yang, Lihui; Deming An, Jessica Anderson Turner (2005). Handbook of Chinese mythology. ABC-CLIO Ltd. p. 228. ISBN 978-1576078068.
מלחמת המקף

מלחמת המקף (בצ'כית: Pomlčková válka; בסלובקית: Pomlčková vojna) הייתה ויכוח בין נציגים צ'כיים וסלובקיים על שמה הרשמי של צ'כוסלובקיה לאחר "מהפכת הקטיפה". שמה המלא של המדינה היה, בשתי השפות, "הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית" (Československá socialistická republika). המהפכה התרחשה בדצמבר 1989, ובתחילת שנת 1990 הציע הנשיא הנבחר ואצלב האוול להוציא את המילה "סוציאליסטית" משמה של המדינה. נציגי סלובקיה דרשו כי שמה של המדינה החדשה יכתב במקף בין "צ'כו" ל"סלובקית" (Česko-Slovenska), כפי שנכתב בשנים 1918–1920 ושוב בשנים 1937–1938. ב־29 במרץ 1990 החליט הפרלמנט כי השם ייכתב ללא מקף בצ'כית (Československá federativní republika) ועם מקף בסלובקית (Česko-slovenská federatívna republika). ההחלטה לא נמצאה מתאימה, וב־20 באפריל שוב שינה הפרלמנט את שמה של המדינה, והיא נקראה מעתה "הרפובליקה הפדרטיבית של הצ'כים והסלובקים" (בצ'כית: Česká a Slovenská Federativní Republika, בסלובקית: Česká a Slovenská Federatívna Republika). לפי כללי הכתיב בשתי השפות, רק המילה הראשונה בשמה של מדינה אמורה להיכתב באות גדולה, אך כפתרון לשאלת כתיבת האות הראשונה במילה "סלובקים", הוחלט לכתוב את כל המילים באותיות גדולות. הוויכוח כלל גם את שמו של הסימן. הסלובקים דרשו כי בין השמות יפריד מקף (spojovník), בעוד הצ'כים השתמשו באותה מילה גם לקו מפריד (pomlčka). השם "מלחמת המקף" נקלט למרות שאינו תיאור נכון של האירועים. עם זאת, הוויכוח חשף פער מהותי באופן שבו צ'כים וסלובקים ראו את זהותה של מדינתם. ניגודים נוספים הצטברו בשנתיים הבאות, והביאו להחלטה על פירוק המדינה לצ'כיה וסלובקיה ("גט הקטיפה") בשנת 1992. ההחלטה עצמה בוצעה ב־1 בינואר 1993. ד"ר זוהר מאור, זרקור על מהפכת הקטיפה, באתר אוניברסיטת בר-אילן, ‏19 בינואר 2021 TODAY IN HISTORY: 1990: THE HYPHEN WAR, ROSL (Royal Over-Seas League) Roland Martin, [https://www.britannica.com/topic/Velvet-Divorce Velvet Divorce Czechoslovak history], Britannica
באנגרה

באנגרה (Bhaṅgṛā; בפנג'אבי: ਭੰਗੜਾ) הוא סגנון מוזיקה וריקוד שמקורו באזור פנג'אב שבהודו, ובפקיסטן. מקורו בריקוד עממי שצמח בקרב חקלאים במאה ה-11 כדי לחגוג את עונת הקציר ותנועותיו משקפות את הדרכים שבהן קצרו החקלאים את התבואה. בניגוד לסגנון השירה הפנג'אבית העממית, שבה יש מאגר מנגינות מצומצם המשמש לכל השירים, בבאנגרה מלחינים מנגינה חדשה לכל שיר. הבאנגרה זכתה לפופולריות רבה במערב ונחשבת לאחד מסימניה המובהקים של הודו. מדיה וקבצים בנושא באנגרה בוויקישיתוף bhangra.org ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חימיק יוז'ני

חימיק יוז'ני (באוקראינית: хімік Южне) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר יוז'ני. המתמודדת בסופרליגה האוקראינית ובליגת האלופות. הקבוצה נמצאת בבעלות חברה "מפעלי נמל אודסה". בעונת 2015 זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. הקבוצה הוקמה בשנת 2000 ומשתתפת בסופרליגה האוקראינית מאז עונת 2002/03 וידועה כקבוצת צמרת. 5 פעמים ברציפות סיימה במקום השלישי 2008/09, 2007/08, 2006/07, 2005/06, 2004/05. ובמסגרת הגביע האוקראיני הגיעה לחצי הגמר בעונות: 2005/06, 2008/09. הקבוצה משתתפת ביורוצ'לנג' מאז 2004/05. השלב הגבוה ביותר שהגיעה אליו היה רבע הגמר ב(2007/08), בו הודחה על ידי קבוצת א.א.ל. לימסול הקפריסאית. הקבוצה השתתפה בעבר גם ביורוקאפ צ'לנג' (מאז 2002/03). השלב הגבוה ביותר שאליו הגיעה הוא הגמר בעונת 2005/06, בו הפסידה בסיכום שני מפגשים לקבוצת אוראל גרייט. בעונת 2010/11 נפגשה מול מכבי חיפה במסגרת גביע היורוצ'לנג'. בעונת 2014/15 זכתה באליפות הסופרליגה האוקראינית. בעונת 2015/16 זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע האוקראיני. בעונת 2018/2019 זכתה באליפות השלישית שלה. הסופרליגה האוקראינית (3): זכייה: 2015, 2016, 2019 הגביע האוקראיני (1): זכייה: 2016 חצי גמר: 2006, 2009, 2012 יורוקאפ צ'לנג': גמר: 2006 יורוצ'לנג':: רבע גמר: 2008, 2013 ארצות הברית ארון מגי סרביה סשה בראטיץ' ארצות הברית טראוויס גריסון מונטנגרו איבן קולג'ביץ' אוקראינה דניס איקובלב מדיה וקבצים בנושא חימיק יוז'ני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חימיק יוז'ני ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוד מקפרלן

טוד מקפרלן (באנגלית: Todd McFarlane; נולד ב-16 במרץ 1961 בקלגרי, אלברטה) הוא כותב, מאייר ופרסומאי קנדי וכן מעצב צעצועים ויזם, הידוע על עבודתו בתחום הקומיקס, בעיקר בזכות סדרת הפנטזיה המצליחה Spawn. מאמצע שנות ה-80 ועד סופם, מקפרלן כתב ואייר עבור חברת DC קומיקס, בחוברות אינסופיות בע"מ, Detective Comics #576-578 והמיני סדרה "פלישה!". בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, מקפרלן התפרסם בזכות עבודתו בסדרת חוברות ספיידרמן של חברת מארוול קומיקס. בשנת 1992 הוא עזר בהקמתה של חברת אימג' קומיקס, והוציא את האנטי גיבור של תורת הנסתר שלו, ספון, ממגירת התכנונים ועידכן אותו לשנות ה-90. ספון הפך לדמות פופולרית ועודד את יצירתן של דמויות קומיקס שבבעלות מחבריהן. מאז עזב את עבודת האיור על ספון בחוברת מספר 70 (פברואר 1998), מקפרלן אייר פחות ופחות, ויותר התרכז ביזמות, כמו ליין הצעצועים McFarlane Toys וכן סטודיו לסרטי קולנוע ואנימציה טוד מקפרלן אנטרטיינמנט. מקפרלן היה שותף פעיל של קבוצת ה-NHL אדמונטון אוילרס, אך מאז מכר את מניותיו. הוא מעריץ נלהב של כדור בסיס ואוסף כדורי בסיס מרחבי ההיסטוריה. מקפרלן נכנס להיכל התהילה של יוצרי הקומיקס הקנדי ב-18 ביוני 2011 בפרסי ג'ו שוסטר אשר בעיירת הולדתו. All-Star Squadron #47 (יחד עם מייק קלארק) 1985 Detective Comics #576-578 (באטמן: שנה שנייה) 1987 Infinity, Inc #14-37 (אמנות מלאה); Annual #1-2 (עם אמנים אחרים) 1985-1987 Invasion!, מיני סדרה, #1-2 1989 Cyberforce #8 ‏(1994) Image Comics Summer Special #1‏ 2004 Spawn #1-15, 21-24 (אמנות מלאה); 26-33 (יחד עם גרג קפולו) 1992–1995 Spawn\Batman #1‏ 1994 The Amazing Spider-Man #298-323, 325, 328 ‏1988–1990 Coyote #11-14 ‏1985 Daredevil #241 ‏1987 G.I. Joe: A Real American Hero #60 ‏1987 G.I. Joe Special #1 ‏1995 Incredible Hulk #330-334, 336-345 ‏1987–1988 Marvel Holiday Special (ספיידרמן) 2004 Spectacular Spider-Man Annual #10 ‏1990 Peter Parker: Spider-Man #1-14, 16 ‏1990-1991 Spitfire And The Troubleshooters #4 ‏1987 מדיה וקבצים בנושא טוד מקפרלן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוד מקפרלן טוד מקפרלן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טוד מקפרלן במסד הנתונים Comic Books DB טוד מקפרלן, ברשת החברתית פייסבוק טוד מקפרלן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טוד מקפרלן, ברשת החברתית אינסטגרם