laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ניאון

נֵיאוֹן (באנגלית: Neon) הוא יסוד כימי מסדרת הגזים האציליים, שסמלו הכימי Ne ומספרו האטומי 10. הניאון הוא הגז האציל השני במשקלו, הוא חסר צבע וכמעט לא פעיל. ניאון יוצר ספקטרום פליטה בצבע כתום-אדמדם כאשר הוא מיונן. לניאון יכולת קירור גדולה פי 40 מהליום נוזלי ופי 3 ממימן נוזלי (ההשוואה מתבססת על נפח). ברוב המקרים קירור ניאון יותר זול מקירור הליום. בצבע האדמדם-כתום שהניאון פולט בנורות ניאון - נעשה שימוש רב בהכנת שלטי פרסומת. בשפה העברית, השם "נאון" משמש לעיתים גם בצורה גנרית לתיאור נורות חשמל פלואורסצנטיות כאשר בפועל, אדי כספית משמשים לייצור נורות אלה הפולטות אור בצבעים שונים בהתאם לציפוי הפלאורסצנטי שלהן. שימושים נוספים: אינדקטור למתח גבוה. משתמשים בניאון בשילוב עם הליום בלייזר מטיפוס לייזר-גז. נוזל קירור חסכוני. ב-1898, זוהה הניאון (מהמילה היוונית Neos שפירושה "חדש") על ידי ויליאם רמזי ומוריס טרברס (Morris Travers) בעיר לונדון שבאנגליה. ניאון התגלה כאשר רמזי צינן דגימת אוויר עד שהפך לנוזל, ואז חימם את הנוזל וכבש את הגזים כשהם רותחים. את גז הניאון מצאו שני הכימאים הבריטיים ויליאם רמזי ומוריס טראוורס, ביוני 1898. הם עשו זאת כאשר הם עדיין חגגו את גילוי גז הקריפטון במאי 1898, כאשר הם גילו עוד אחד - ניאון. רמזי האמין שהוא גילה דפוס של מיקום היסודות בטבלה המחזורית, וכאשר יש שיטה, יש מה לחפש. כאשר המדען יודע מה הוא מחפש יש לו סיכוי טוב יותר גם למצוא. החוקרים חיפשו גז כבד לא פעיל, בתערובת הקרה של גזים ונוזלים שנשארו במכונת ההקפאה לאחר שהוציאו מהאוויר הנוזלי את ההליום והארגון. הם מצאו קריפטון. מה שהם לא ידעו שהם קיבלו יחד עם ההליום והארגון גם נאון. לאחר שמצאו את היסוד הכבד הבא, ולאחר שראו דפוס במשקלים האטומיים, הם היו בטוחים שקיים גז חדש בין הליום וארגון. לכן הם פנו שוב למכונת האוויר הנוזלי שלהם, שיפרו את שיטת ההפרדה ומצאו גז חדש, כאשר העבירו דרך הגז זרם חשמלי הם גילו אור אדום בהיר שאנו מזהים היום עם שלטי הניאון. הניאון יכול ליצור תרכובת עם פלואור במעבדה. לא בטוח כי הניאון יוצר תרכובות בטבע, אך כמה עדויות רומזות כי הדבר יכול להיות נכון. היונים Ne+, (NeAr)+, (NeH)+ ,(HeNe)+, נצפו במחקר עם ספקטרוגרף מסות. הניאון נמצא לרוב בצורת גז אטומרי. הניאון נדיר באטמוספירת כדור הארץ והוא מהווה חלקיק אחד מתוך 65,000. נורת ניאון היא צינור מלא בגז האציל, אשר בשני קצותיו אלקטרודות. כאשר מושרה בין שתי האלקטרודות מתח גבוה מספיק, הגז מתחיל לזהור בצבע האופייני לו. המתח ההתחלתי הדרוש הוא גבוה יחסית, אך בזמן פעולתה, נורת ניאון צורכת כמות אנרגיה נמוכה, יחסית לנורת להט רגילה. כדי לייצר נורות ניאון, משתמשים בצינורות זכוכית בקטרים שונים ומעוצבים לצורות שונות. הצבע שמאפיין את הניאון עצמו הוא אדום-כתום. ניתן להשפיע על צבע הנורה וליצור גוונים שונים (ביניהם כחול, ירוק ולבן), על ידי שימוש בארגון ואדי כספית (שהפליטה הראשונית היא באולטרה סגול) במקום בניאון, יחד עם ציפויים פלאורסצנטים שפולטים אור בצבעים שונים. ניאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ייצור שלטי ניאון בסדנת לבור ניאון, 1957, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ארז גרטי, כיצד פועלת מנורת פלורסנט?, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 4 אוגוסט 2011
הקספלה

הקספלה (ביוונית עתיקה: Hexapla, Εξαπλά, מצוי גם בכתיב: הכספלה, הכסאפלה; ביוונית: "משושה") היא מהדורה רב-לשונית של המקרא שערך אב הכנסייה אוריגנס בקיסריה באמצע המאה השלישית לספירה. בכל דף בהקספלה היו שישה טורים, לפי הסדר הבא: נוסח המקרא באותיות עבריות תעתיק של נוסח המקרא העברי באותיות יווניות התרגום היווני של עקילס התרגום היווני של סימכוס (אנ') תרגום השבעים התרגום היווני של תאודוטיון המהדורה של אוריגנס נועדה כנראה לצרכים פנים-כנסייתיים, כדי להקל על המלומדים הנוצרים את לימוד המקרא. הטור השלישי נועד לסייע בהבנת המילים, והטורים הרביעי, החמישי והשישי להבנת המשמעות. אוריגנס גם סימן בטור החמישי במפורט את ההבדלים בין נוסח תרגום השבעים לנוסח המקרא היהודי, והשתמש בסימנים מיוחדים להדגשת מקומות שבהם תרגום השבעים מוסיף מילים שאינן בנוסח העברי או משמיט מילים מהנוסח העברי. ספר ההקספלה לא השתמר במלואו, ורק קטעים ממנו מצויים היום לפני החוקרים ויצאו במהדורות מדעיות, שהעדכנית בהן היא מהדורתו של פרדריק פילד משנת 1875. אבל תרגום של הטור החמישי של ההקספלה לסורית מן המאה השביעית, המכונה "סירו-הקספלה", נמצא היום ומאפשר לעמוד על נוסח תרגום השבעים שהשתמש בו אוריגנס. התעתיק של העברית לאלפבית יווני, המופיע בטור השני, הוא בעל חשיבות רבה להכרת אופן ההגייה של העברית במאה השלישית, תקופה קרובה מאוד לזמן הדיבור החי בלשון חז"ל. יש בו כמה מילים המופיעות בצורה שונה מהצורה המוכרת מכתבי היד העבריים של המקרא בנוסח המסורה, ומשתקפות בו תופעות פונטיות כגון ערעור העיצורים הלועיים ומעתקי תנועות. חוקרי לשון חז"ל חלוקים בשאלה אם התופעות הללו משקפות דיבור עממי ולא מדויק, או שיש בהן עדות לניב שונה של העברית. לתופעות הפונטיות האלה יש עדויות גם ממקורות אחרים, ראו כאן. חיים רבין (עורך), תרגומי המקרא - פרקי מבוא, ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק. אלכסיי יודיצקי, דקדוק העברית שבתעתיקי אוריגנס, הוצאת האקדמיה ללשון העברית, 2016. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר". קונקורדנציה להקספלה (בנספחים שבסוף הספר) – Edwin Hatch, A concordance to the Septuagint and the other Greek versions of the Old Testament (including the Apocryphal books), Oxford, 1905 Full scan of Origen Hexapla Vol I Full scan of Origen Hexapla Vol II הקספלה, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" הקספלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וילהלם, נסיך פרוסיה (1783–1851)

וילהלם, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Prinz Wilhelm von Preußen; 3 ביולי 1783 ברלין – 28 בספטמבר 1851 ברלין) היה איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן. וילהלם נולד ב-3 ביולי 1783 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1799 הצטרף וילהלם לצבא הפרוסי, ושירת ברגימנט המשמר, ובשנת 1806 פיקד על חטיבת פרשים בקרב ינה-אאורשטדט. בדצמבר 1807 נסע וילהלם לפריז, כדי לנסות לקבל תנאים נוחים יותר לפרוסיה מנפוליאון, אך הצליח להשיג רק הפחתה צנועה. בשנת 1808 ייצג וילהלם את פרוסיה בקונגרס ארפורט, ובסוף 1808 ליווה את אחיו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה לסנט פטרסבורג. בהמשך נטל וילהלם חלק מרכזי ביישום הרפורמות בפרוסיה ובצבא הפרוסי. במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית בשנת 1813, הוצב וילהלם במטה של גבהרד לברכט פון בליכר. בקרב ליצן פיקד על עתודת הפרשים באגף השמאלי של הצבא, ובמהלך קרב לייפציג היה חלק מצבא הצפון של בליכר. בהמשך פיקד וילהלם על חטיבה 8 בקורפוס של לודוויג יורק פון וארטנבורג על הריין, ולחם עימה בהצטיינות בקרבות סביב פריז. לאחר הסכם פריז הראשון, ליווה וילהלם את אחיו המלך ללונדון, ולאחר מכן השתתף עמו במשא ומתן בקונגרס וינה. במהלך קרב ווטרלו פיקד וילהלם על עתודת הפרשים של הקורפוס ה-4 בפיקודו של פרידריך וילהלם פון בילוב. לאחר הסכם פריז השני, חי וילהלם בעיקר בפריז, ולפעמים גם בטירת פישבך שהייתה בבעלותו. בין השנים 1824–1829 היה וילהלם מושל המבצר הפדרלי מיינץ, ובין השנים 1830–1831 היה המושל הכללי של פרובינציית הריין ופרובינציית וסטפאליה. במסגרת תפקידו, חנך ב-20 בספטמבר 1831 את קו הרכבת הראשון על אדמת גרמניה. בשנת 1834 מונה וילהלם שוב למושל המבצר הפדרלי מיינץ. לאחר מות אשתו בשנת 1846 פרש וילהלם מתפקידיו הציבוריים, וב-28 בספטמבר 1851 מת בביתו שבברלין. בשנת 1804 התחתן וילהלם עם מריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 9 ילדים: אמליה פרדריקה לואיזה קרולינה (1805) אירנה (1806) בן (1809) פרידריך טסילו וילהלם (1811–1813) היינריך וילהלם אדלברט (1811 – 1873) פרידריך וילהלם טסילו (1813–1814) מריה אליזבת קרולינה ויקטוריה (1815 – 1885), התחתנה עם קרל, נסיך הסן פרידריך וילהלם ולדמר (1815–1849) מריה פרדריקה פרנציסקה הדוויג (1836 – 1918), התחתנה עם מקסימיליאן השני, מלך בוואריה מדיה וקבצים בנושא וילהלם, נסיך פרוסיה בוויקישיתוף וילהלם, נסיך פרוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מרי, נסיכת בריטניה הגדולה

מרי, נסיכת בריטניה (באנגלית: Mary of Great Britain, 5 במרץ 1723 - 14 בינואר 1772), הייתה בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ורעייתו של פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל. הנסיכה מרי נולדה כבתו הרביעית של ג'ורג', נסיך ויילס, ורעייתו קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. כשהייתה בת ארבע נפטר סבה, ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה, ואביה עלה לשלטון כמלך ג'ורג' השני. ב-8 במאי 1740 התחתנה מרי על ידי שליח עם פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל, וב-28 ביוני באותה שנה מומשו הנישואים בקאסל. לפרידריך ומרי נולדו 4 ילדים: וילהלם (25 בדצמבר 1741 - 1 ביולי 1742) וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן (3 ביוני 1743 - 27 בפברואר 1821) קרל, נסיך הסן-קאסל (19 בדצמבר 1744 - 17 באוגוסט 1836) פרידריך, נסיך הסן-קאסל (11 בספטמבר 1747 - 20 במאי 1837) בשנת 1745 נחת בעלה פרידריך בסקוטלנד עם 6,000 חיילים הסיאנים, על מנת לסייע לאביה ג'ורג' השני, מלך בריטניה במיגור המרד היעקוביטי. בשנת 1747 נטש פרידריך את משפחתו וחזר לנצרות הקתולית, ובשנת 1755 בוטלו נישואיהם באופן רשמי. לאחר פרידתם, עברה מרי וילדיה לדנמרק, שם התגוררה אחותה לואיז, נסיכת בריטניה, אשת פרדריק החמישי, מלך דנמרק. ב-14 בינואר 1772 מתה מרי בהנאו שהשתייכה לרוזנות הסן-קאסל. מדיה וקבצים בנושא מרי, נסיכת בריטניה הגדולה בוויקישיתוף מרי, נסיכת בריטניה הגדולה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קמנג'ה

קמנג'ה או כינור מרוקאי הוא כלי נגינה שבמקור הוא כלי קשת בעל שלושה עד ארבעה מיתרים. בניגוד לכינור (ויולה) האירופאי מנגנים עליו באמצעות קשת כשהוא מונח על הברך במקום מתחת לסנטר. במרוקו היה כלי הדומה לכינור, רבאב בעל שני מיתרים וקשת שניגנו בו על הברך. כשהכינור האירופאי הגיע למרוקו, הדמיון לרבאב גרם לכך, שינגנו גם בכינור על הברך. צליל הכינור היה לנגנים הכלי החסר בתזמורת. הכינור השלים את התזמורת והפכה למושלמת וקראו לו לכמל-ג'ה שפירושו המשלים הגיע. השימוש בקמנג'ה נמצא יותר במוזיקה האנדלוסית הקלאסית ובמוזיקה המרוקאית. כיוון המיתרים בקמנג'ה שונה מכיוון המיתרים של הכינור המערבי, אבל על ידי כיוון מחדש של הכינור אפשר גם לנגן עליו מוזיקה מערבית. הקמנג'ה הוא כלי קדום שממנו התפתחו הרבה כלי נגינה מערביים והוא נחשב לאחד מאבותיו של הכינור המערבי. בתזמורת האנדלוסית הישראלית, בתזמורת ירושלים מזרח ומערב ובתזמורת ירושלים החדשה נעשה שימוש פופולרי בכלי. בישראל היו יוסי שריקי וישועה אזולאי נגני קמנג'ה ידועים. על שם האחרון מתקיימת תחרות הכינור והקמנג'ה. כינור מוזיקה אנדלוסית קלאסית התזמורת האנדלוסית הישראלית מוזיקה מרוקאית הכנר יוסף שריקי מנגן בקמנג'ה, באתר יוטיוב קונצרט מסורתי במלואו של מוזיקה אנדלוסית קלאסית בו השימוש בקמנג'ה הוא משמעותי, באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי ליטא–קטר

יחסי ליטא–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליטא למדינת קטר. קטר הכירה בליטא כמדינה ב-25 בנובמבר בשנת 1992. היחסים בין שתי המדינות כוננו באותו היום. השגריר הראשון של ליטא בקטר היה דאיניוס יונביצ'וס שהיה שגריר לא תושב שהתגורר במצרים. השגריר הראשון של קטר בליטא היה בדר עומר אאל דאפא שהתגורר ברוסיה. ליטא מאוד מעוניינת בהשקעות מצד קטר עקב עושרה הבלתי רגיל והתמ"ג לנפש הגבוה בה. ב-30 בנובמבר 2016 נפגש סגן שר החוץ הליטאי עם השגריר הקטרי המיועד, במסגרת הפגישה, הדגיש סגן השר את החשיבות של חיזוק היחסים הפוליטיים והכלכליים בין שתי המדינות ואמר כי הוא שואף להתחיל שיתוף פעולה בתחומי האנרגיה וטכנולוגיות המידע. השגריר המיועד הקטרי הגיש את כתב האמנתו לנשיאה דליה גריבאוסקאיטה שאישרה אותו ושגרירות קטר בליטא הוכרה רשמית. לפני פתיחת השגרירות הייתה שגרירות קטר בגרמניה מואמנת על ליטא. קטר מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה. ליטא מיוצגת בקטר באמצעות שגרירותה בקהיר, מצרים. with Qatar Lithuania’s Foreign Vice-Minister meets with the new Ambassador of Qatar Lithuania سفارة in Cairo
ברוך יוסף פייבלזון

הרב ברוך יוסף פייבלזון (ביידיש פייוועלזאהן; 1895 תרנ"ו - 11 באוגוסט 1933 י"ט באב תרצ"ג) היה ראש ישיבת ראדין. נולד לרב אליהו מאיר, אב"ד בעיירה קלם שבליטא. בגיל 12 נשלח ללמוד בקיבוץ אצל הרב איצלה מפוניבז' והתחבב על רבו. לאחר מכן למד בישיבת סלובודקה, שם בלט בכישוריו. בגיל 13 חיבר ספר למדני. נשא לאישה את פייגא אטל, בתו של הרב נפתלי טרופ. בשנת 1925 והוא כבן 30 מונה על ידי החפץ חיים לראשות הישיבה, לאחר פטירת חותנו הרב טרופ. בגיל 36 חלה בזיהום ונפטר בי"ט באב תרצ"ג. נקבר בצמוד לקברו של חותנו. את החקוק על מצבתו ניסח ה"חפץ חיים"[דרוש מקור]: ”גאון עוזנו המאור הגדול חריף ובקי בכל חדרי התורה מימיו המתוקים שתו כל בני הישיבה אור תורתו הייתה גדולה ראשו כתם פז בסברא ישרה יראתו וצדקתו הייתה טהורה"...” השאיר אחריו שלושה ילדים קטנים. הילדים ואמם הוגלו בשנת 1941 לסיביר, והאם נפטרה שם. האח הקטן מת לאחר המלחמה בלודז', בשל מחלה. בנו הרב שמואל אביגדור פייבלזון הוא ראש כולל בצפת. אחד מנכדיו הוא הרב אליהו פייבלזון. הרב יצחק הוטנר הרב מרדכי סוויצקי הרב יעקב משה ליבוביץ הרב דוד וויין - רבה של חולון ספרו ברכת יוסף מבוסס על שיעוריו שהעלה על הכתב לפני אמירתם בישיבת ראדין. הוא עוסק בהם בעיקר בדברי הראשונים. הספר ראה אור לראשונה בשנת תשכ"ב לאחר שנערך בידי בנו הרב אליעזר יעקב פייבלזון. בהקדמת הספר מציין הבן שכתב היד המקורי נלקח ממשפחתו על ידי המשטרה החשאית הרוסית נ.ק.ו.ד. בעיר ברנאול שבסיביר. הספר הנדפס מבוסס על העתקה של דוד זריצקי שהוכנה עוד קודם לכן לבקשת הרב יצחק הוטנר. הרבנים אלעזר מנחם מן שך, יעקב קמנצקי ומשה פיינשטיין העניקו הסכמות לספר. מנחם מנדל גרליץ, הנותן אמרי שפר, בראש חידושי הגרנ"ט, ירושלים: אורייתא, ה'תשמ"ט 'פייבלסון, ר' ברוך ב"ר אליהו־מאיר', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 76 טור 2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1274) כך מתועד בהקדמה לספר ברכת יוסף כך כותב הרב שך בהקדמה לספר ברכת יוסף כפי שמעיד חברו הרב יעקב קמינצקי בהסכמה לספרו הקדמה לספר ברכת יוסף. ספר זה מוחזק בידי בני המשפחה כך מובא בחידושי הגרנ"ט (הוצאת אורייתא) בסוף מאמר "הנותן אמרי שפר" אותרה והוקמה מצבה על קברו של ראש ישיבת ראדין, באתר "אהלי צדיקים" ספור חסדי ה', בסוף הספר ברכת יוסף כך כותב בן המחבר בהקדמה לספר
גרמנית תחתית

גרמנית תחתית (Plattdüütsch ,Nederdüütsch), או סקסונית תחתית (Nedersaksisch), היא שפה גרמאנית המדוברת בצפון גרמניה, במזרח הולנד ובדרום דנמרק, וכן בקהילות מבודדות בצפון פולין. לפעמים, "גרמנית תחתית" היא הגדרה לכל ניב גרמני שהוא שונה מגרמנית, אך אין זה מושג בלשני. ברוב המקרים בהם נעשה שימוש בשם "סקסונית תחתית", הכוונה לניבים של גרמנית תחתית. משום כך, ההגדרה העברית היא "סקסונית", אף על פי שגם זה לא מדויק, משום ששמה האמיתי הוא "סקסונית תחתית". בשנת 1999, סקסונית הוכרה על ידי גרמניה כשפה אזורית לפי החוק האירופי לשפות אזוריות או שפות מיעוט. סקסונית עתיקה היא הקודמת לגרמנית תחתית, והיא עלתה על הכתב החל מהמאה התשיעית לספירה. גרמנית תחתית בינונית הועלתה על הכתב החל מהמאה ה-16, והייתה לה השפעה חזקה על שפות בלטיות כגון ליטאית ולטבית, וכן על שפות סקנדינביה ועל השפה האסטונית. היא דוברה בכל אגן הים הבלטי והים הצפוני. היא קודמת ישירה לסקסונית המודרנית. הסקסונית התחתית, בדומה לשפות גרמאניות רבות אחרות, פרט לגרמנית, לא הושפעה ממעתק ההגאים הגרמאני השני. לכן, ישנן מילים רבות בסקסונית, אשר דומות למקבילתן בשפות גרמאניות אחרות, כדוגמת אנגלית והולנדית: סקסונית משתמשת באלפבית לטיני, עם האותיות הנוספות: Ä ,Ö ,Ü ,ß ,IJ. אתר הולנדי עם מידע על כל השפות האזוריות המדוברות במדינה (באנגלית)
הדוכסות הגדולה של וירצבורג

הדוכסות הגדולה של וירצבורג (גרמנית: Großherzogtum Würzburg) הייתה מדינת לוויין של צרפת בתחומי הקונפדרציה של הריין, שכללה את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר, ולאחר מפלת נפוליאון נכללה בשטחי ממלכת בוואריה. בשלום לינוויל בשנת 1801, הפכו שטחי בישופות וירצבורג לנסיכות חילונית, ובשנת 1803 צורפו לנסיכות הבוחר מבוואריה. באותה שנה קיבל פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה. לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט. ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל פרדיננד את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו פרדיננד קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע סינקפילד 2016

גביע סינקפילד 2016 היא תחרות העל שהתקיימה בסנט לואיס בין התאריכים 5 באוגוסט ל-16 באוגוסט 2016, כחלק מסבב הגרנד פרי. הייתה זו הפעם הרביעית שהתקיימה תחרות במפעל זה. בתחרות נערכו תשעה סיבובים, בקצב משחקים של 40 מסעים ב-90 דקות בתוספת 30 שניות לכל מסע, ולאחר מכן עוד 30 דקות ליתרת המשחק, שוב בתוספת 30 שניות לכל מסע. קרן הפרסים עמדה על 300,000 דולר. התחרות הייתה בקטגוריה 22 (מד כושר ממוצע 2779). בתחרות ניצח הרב-אמן האמריקאי וסלי סו. הדירוג בעולם נכון ל-1 באוגוסט 2016 האתר הרשמי של התחרות (באנגלית) דווח על הסיבוב הראשון, באתר theweekinchess (באנגלית) דווח על הסיבוב השני, באתר theweekinchess (באנגלית) דווח על הסיבוב השלישי, באתר theweekinchess (באנגלית) דווח על הסיבוב הרביעי, באתר theweekinchess (באנגלית) דווח על הסיבוב החמישי, באתר theweekinchess (באנגלית) דווח על הסיבוב השישי, באתר theweekinchess (באנגלית) דווח על הסיבוב השביעי, באתר theweekinchess (באנגלית) דווח על הסיבוב השמיני, באתר theweekinchess (באנגלית) דווח על הסיבוב האחרון, באתר theweekinchess (באנגלית)
נמאה

נמאה (למפת יוון מוגדלת)   אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית הים האגאי הים היוני הים התיכון נמאה (למפת יוון רגילה)   אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית הים האגאי הים היוני הים התיכון נמאה נמאה (ביוונית: Νεμέα) היא אתר ארכאולוגי בצפון מזרח חצי האי פלופונסוס שביוון. בעבר נכללה ביחידה האזורית ארגוליס וכיום ביחידה השלטונית קורינתוס. הכפר ארכאיה נמאה שוכן כיום דרומית ובצמוד לאתר הארכאולוגי, והעיר נמאה שוכנת כ-5 ק"מ מערבית משם. האתר היה מקום התרחשותו של הסיפור המיתולוגי בו הרג הרקולס את האריה מנמאה וכן נערכו בו המשחקים הנמאיים, חלק מהמשחקים הפאן-הלניים, החל מהמאה ה-6 לפנה"ס. קרב נמאה נערך אף הוא בקרבת מקום. על פי המיתולוגיה היוונית, מלכו בנמאה ליקורגוס ואשתו אורידיקה. בנם התינוק אופלטס מת בהכשת נחש כשהאומנת שלו השאירה אותו על מצע פטרוזיליה או סלרי והביאה מים לשבעת המצביאים בדרכם מארגוס לתבאי. המצביאים ערכו תחרויות ספורט לכבודו וכך נוסדו המשחקים הנמאיים. הגאוגרף פאוסניאס מתאר במקום מקדש לזאוס, בסמוך לחורשת ברושים שבה על פי המסורת היה קברו של אופלטס. הוא מדווח על המעיין בסמוך שנקרא אדרסטוס על שם מגלהו ועל רוגם עפר שהוא קברו של ליקורגוס. בסקירות ארכאולוגית שנערכו במקום מאז 1973, נמצאו 3 עמודים דוריים עומדים על תילם ממקדש זאוס ועוד רבים שנפלו, משלושת הסדרים הקלאסיים. במסגרת עבודות שימור, העמידו כמה מהם בחזרה. כמו כן, התגלו באתר מזבח, בית מרחץ, מקום לינה לצליינים, האצטדיון ובסיס המקדש. בצד האצטדיון נמצאה ושוחזרה מנהרה דרכה נכנסו המתחרים ובקירותיה חרוטות כתובות עתיקות. ממצאים נוספים מוצגים במוזיאון קרוב שהוקם על ידי אוניברסיטת קליפורניה, מבצעת העבודות במקום. מדיה וקבצים בנושא נמאה בוויקישיתוף פרויקט החפירות הארכאולגיות בנמאה "נמאה, מדריך לאתר ולמוזיאון", בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה נמאה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) אפולודרוס, ביבליותיקה, 3.6.4. פאוסניאס, תיאור יוון, 2.15 Stephen G. Miller, THE TEMPLE OF NEMEAN ZEUS, A CALIFORNIA LANDMARK תיאור המנהרה עם תמונות
פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה

פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה (בגרמנית: Ferdinand III, Großherzog von Toskana; 6 במאי 1769 - 18 ביוני 1824), היה הדוכס הגדול של טוסקנה, וכן כיהן כנסיך הבוחר של זלצבורג, וכדוכס הגדול של וירצבורג. פרדיננד נולד בפירנצה ב-6 במאי 1769, כבנו השני של לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה, ואשתו האינפנטה מריה לואיסה, נסיכת ספרד. בשנת 1790 הפך אביו לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ופרדיננד מונה במקומו ב-22 ביולי 1790 לדוכס הגדול של טוסקנה. בשנת 1792 במהלך המהפכה הצרפתית, הכיר פרדיננד באופן רשמי ברפובליקה הצרפתית הראשונה, ובכך היה לבית המלוכה הראשון שהכיר בה. משהחלו מלחמות המהפכה הצרפתית, שוכנע פרדיננד על ידי שליטי בריטניה ורוסיה להצטרף לקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ואכן, פרדיננד כרת עימם ברית, אך נתן רק תמיכה פסיבית ועשה זאת ללא שום התלהבות. כעבור שנה משראה פרדיננד את הניצחונות המהדהדים של הצרפתים, פרש מהקואליציה, וב-1 במרץ 1795 הכריז על נייטרליותה של טוסקנה במלחמה. בשנת 1799 הוקמה רפובליקה בפירנצה, ופרדיננד ברח לווינה. בשנת 1801 נחתם חוזה ארנחואס בספרד, ובו צורפו שטחי הדוכסות הגדולה של טוסקנה ודוכסות פארמה ליצירת ממלכת אטרוריה, ולאחר מכן אושר החוזה בשלום לינוויל. בשנת 1803 קיבל פרדיננד את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה. לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט. ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל פרדיננד את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו פרדיננד קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה. ב-18 ביוני 1824 מת פרדיננד בפירנצה, ובמקומו עלה לשלטון בנו לאופולד. ב-15 באוגוסט 1790 התחתן פרדיננד על ידי שליח עם לואיזה מנאפולי וסיציליה, שהייתה בתו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ושל רעייתו מריה קרולינה מאוסטריה, וב-19 בספטמבר באותה שנה מומשו הנישואים בווינה. לבני הזוג היו 5 ילדים: קרולינה פרדיננדה תרזה (1793) פרנצ'סקו לאופולדו (1794) לאופולד (1797–1870). מריה לואיזה ג'וספה קרולינה רוזה (1799–1857). מריה תרזה (1801–1855). ב-6 במאי 1821 התחתן פרדיננד עם מריה פרדיננדה, נסיכת סקסוניה, בתם של מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה וקרולינה, נסיכת פארמה, אך לא היו לו ילדים ממנה. מדיה וקבצים בנושא פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה בוויקישיתוף פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרדיננד ה-3, (1769-1824), הדוכס הגדול מטוסקנה, דף שער בספרייה הלאומית Gilman, Daniel Coit, ed. (1905). "Ferdinand III (1769–1824)". The New International Encyclopædia. 7. New York: Dodd, Mead. p. 539. Retrieved 7 October 2011. Chisholm, Hugh, ed. (1910). "Ferdinand III (1769–1824)". Encyclopædia Britannica. 10. New York: Encyclopædia Britannica Co. p. 268. Retrieved 7 October 2011.
טובה וגנריאנית

טוּבָּה וגנריאנית (בגרמנית: Wagnertuba) היא כלי נגינה נדיר, אשר משלב אלמנטים טוניים של קרן יער וטרומבון. הכלי הומצא על ידי ריכרד וגנר ונקרא על שמו. לראשונה נעשה בו שימוש במחזור האופרות טבעת הניבלונגים, ומאז השתמשו בו מלחינים רבים וביניהם ברוקנר בסימפוניה מספר 7 ומספר 8 שלו וריכרד שטראוס בסימפוניית האלפים. וגנר קיבל השראה להמצאת הטובה הוגנריאנית בעת ביקורו בפריז ב־1835, כאשר ביקר את אדולף סאקס, אשר הראה לו את הסקסופון שהמציא. וגנר רצה כלי אשר יוכל ליצור צליל אצילי ומלכותי כמו בלייטמוטיב ולהאלה, אשר היה דומה לטרומבון אך בעל קול פחות חודרני, כמו של קרן. הכלי בעל שסתומים, כמו שיש לקרן, המופעלים ביד שמאל. ישנם שני סוגים של טובה וגנריאנית בגדלים שונים: טנור בסי ובס בפה, אך במהלך המאה ה־20, יצרנים איחדו את שני הסוגים לטובה כפולה אשר ניתן לכוונן אותה לשני הסוגים. מדיה וקבצים בנושא טובה וגנריאנית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נסיכות הבוחר מזלצבורג

נסיכות הבוחר מזלצבורג (בגרמנית: Kurfürstentum Salzburg) הייתה מדינה שנוסדה על ידי נפוליאון בשנת 1803, על בסיס ארכיבישופות זלצבורג, והועברה לשליטת האימפריה האוסטרית בשנת 1805. בשנת 1803 קיבל פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה כנסיך בוחר את שטחי ארכיבישופות זלצבורג שעברו תהליך חילון, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות הבוחר מווירצבורג. שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג שולבו באימפריה האוסטרית, ופרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, הוסיף לתאריו את התואר "דוכס זלצבורג". בשנת 1809 הועברו שטחי הנסיכות לממלכת בוואריה, ובשנת 1816 חזרו לשליטת אוסטריה. בשנת 1850 הפכו השטחים לדוכסות זלצבורג.
נסיכות הבוחר מבאדן

נסיכות הבוחר מבאדן הייתה מדינה ששודרגה על ידי נפוליאון בשנת 1803 ממרקיזות באדן. כאשר פורקה האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1806, שודרגה הנסיכות למעמד של דוכסות גדולה. בשנת 1771 אוחדו מרקיזויות באדן-באדן ובאדן-דורלאך תחת קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך למרקיזות באדן המאוחדת. בשנת 1792 הצטרפה המרקיזות למדינות הקואליציה הראשונה במלחמתם נגד צרפת המהפכנית, וכתוצאה מכך איבדה בשנת 1796 את שטחיה בגדה השמאלית של הריין. בשנת 1803 סופחו למרקיזות שטחי הבישופות של קונסטנץ, ושטחים מנסיכות הבוחר מפפאלץ, והיא שודרגה למעמד של נסיכות הבוחר. בשנת 1805 הצטרפה באדן לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של דוכסות גדולה, וסופחו אליה עוד שטחים שהשתייכו לבית הבסבורג. בשנת 1806 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1809 קיבלה הדוכסות בשלום וינה שטחים שהשתייכו לממלכת וירטמברג. מדיה וקבצים בנושא נסיכות הבוחר מבאדן בוויקישיתוף