laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מפלגת הפועלים עוואמי

מפלגת הפועלים עוואמי או מפלגת הפועלים העממית (באורדו: عوامی ورکرز پارٹی) היא מפלגת שמאל פקיסטנית. המטרה של המפלגה היא לאחד בין המאבקים של פועלים, איכרים, סטודנטים, נשים ומיעוטים אתניים ודתיים בפקיסטן תחת הדגל של פוליטיקה דמוקרטית וסוציאליסטית. המפלגה הוקמה בנובמבר 2012, כמיזוג של מפלגת העבודה הפקיסטנית, מפלגת עוואמי פקיסטן ומפלגת הפועלים של פקיסטן. המיזוג שיקף הכרה במעגלי השמאל בסתירות ההולכות וגדלות מבנה הכוחות הרווח בחברה ובממשלך הפקיסטניים, ואת הצורך באחדות כדי להתמודד עמם. התהליך הונע על ידי צעירי שלוש המפלגות, ומספר פעילים חיצוניים להן, שלא היו מעורים בפוליטיקה של פוסט-המלחמה הקרה והקונפליקטים המובנים בה (לדוגמה, בין הסטליניסטים, הטרוצקיסטים, המאואיסטים וכן הלאה). על אף שלא היה זה הניסיון הראשון לבנות איחוד שמאל, הקמתה של מפלגת עוואמי עוררה התרגשות בקרב אנשי פוליטיקה פרוגרסיבית, גם מחוץ לפקיסטן, בשל ההבטחה שבפעם הראשונה הפוליטיקה תישען על מיטב המסורת של המאה ה-20, אך תיבנה אידאולוגית ומעשית לצרכים של המאה הנוכחית. המפלגה קיימה את הקונגרס הראשון שלה בספטמבר 27–28 2012, בו נבחרה המנהיגות הלאומית, לאחר בחירות שהתקיימו בתאים האזוריים ברחבי המדינה. הנשיא הראשון שנבחר לשלב בניית המפלגה היה עביד חסן מינטו. כמצע פוליטי, הסכימו המפלגות לעסוק בארבעה נושאים מרכזיים: דיכוי מעמדי, אימפריאליזם, קיצוניות דתית, וזכויות מיעוטים אתניים. בבחירות הכלליות של פקיסטן בשנת 2014, המפלגה זכתה ב-18,650 קולות, או 0.04%. למפלגה אוריינטציה סוציאליסטית, והיא מקדמת את המטרות הבאות: שהממשלה תיקח אחריות על תכנון כלכלת המדינה שהצבא והתעשיות הביטחוניות יולאמו ויהיו תחת שליטת ממשלה דמוקרטית התנגדות לתוקפנות אימפריאליסטית נגד פקיסטן, כולל התקפות מזל"טים, ומדיניות צנע של IMF והבנק העולמי סוף למדיניות ההפרטה הכרה בזכותם של עובדים להתאגד ודמוקרטיזציה של מקומות העבודה, יחד עם שיפור תנאי העבודה רפורמת קרקעות רדיקלית וחלוקה מחודשת לאיכרים, כדי למגר את השיטה הפאודלית הקיימת ומקנה למספר קטן של משפחות את הכוח בחברה ובכלכלה שחרור נשים חשיפת קיצוניות דתית ומאבק נגדה הכרה וייצוג במגוון הלאומי-אתני של פקיסטן במערך הפדרלי, במבוסס על זכות ההגדרה העצמית לכל העמים החלפת המערך המדיני הדכאני עם תשתית דמוקרטית שתהיה מעורה בצרכי האוכלוסייה בנוסף, המפלגה מבקשת רפורמה בבחירות, רפורמת מים, טיפול במצוקת הדיור, חלוקה צודקת בפיתוח, ביטול חובות, וצמצום בהוצאות צבאיות. המפלגה זכתה בבחירות האחרונות בשלושה מושבים מתוך שמונה השמורים ל"קאצ'י עבאדי" - יישובים לא מוכרים. עיסמת שאהג'האן, ממייסדות המפלגה וסגנית יו"ר (נכון ל-2018), פועלת להכרתם, ומסבירה באמצעותם את החשיבות של איחוד המאבקים. היא מספרת שהנשים העניות מיישובים אלה מתפרנסות מעבודת בית אצל המשפחות העשירות. לילדיות שלהן אין בתי ספר, והן מלוות את האמהות. האמהות והילדות סופגות אלימות מינית רבה, אך אין להן לאן לפנות כי אין להן כוח פוליטי. והמצב שלהן לא משתנה, מכיוון שכל עוד היישובים שלהן לא מוכרים, אין להן זכות לקרקעות, ואפילו אין אספקת מים ליישוב. וכך המצב מונצח. אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת הפועלים עוואמי מפלגת הפועלים עוואמי, ברשת החברתית פייסבוק עוואמי ג'מהורייאט, העיתון הסוציאליסטי Awami Workers Party: Interim leaders elected for new left party, Express Tribune, November 12, 2012 Awami Workers Party, awamiworkersparty.org History of Awami Amjooriat, AJ, 2015 Give me your poor and young: Ismat Shahjahan to fight for Islamabad’s water, katchi abadis, workers, Minerwa Tahir, Samaa, June 8, 2018
פסטיבל אבו גוש

פסטיבל אבו גוש הוא פסטיבל מוזיקה ווקאלית, המתקיים פעמיים בשנה, בסוכות ובשבועות, בכנסיית גבירתנו של ארון הברית ובשטחים שסביבה, בכפר אבו גוש שבהרי יהודה. ראשיתו של הפסטיבל בשנת 1957. מספר חובבי מוזיקה ובראשם ד"ר פליכס זולמן, מרצה לרוקחות מבית הספר לרפואה בירושלים וזיגי שטדרמן, פסנתרן ומנצח, גילו את מעלותיה האקוסטיות של הכנסייה שבראש ההר. בשנים הראשונות התקיים הפסטיבל בארבע השבתות של חודש מאי, עם שני קונצרטים בכל שבת בצהריים. הקהל היה מגיע מצויד בסלי פיקניק, ובין הקונצרטים ותוך ישיבה על שמיכות אל מול הכנסייה, היה מצטרף לשירת המקהלה בכורלים ומדריגלים. בשנת 1970 כלל הפסטיבל עשרה קונצרטים, שבעה באבו גוש ושלושה נוספים בחיפה, בבית צבי ברמת גן ובקיבוץ דפנה. הפסטיבל ענה בזמנו על הצורך בהשמעת מוזיקה כנסייתית, שהוחרמה אז באולמות אחרים בלחץ יהודים דתיים, ובמשך שנים היה זה המקום היחיד בישראל שאפשר היה להאזין בו ליצירות כמו פסיונים, מיסות וקנטטות. כל מפעל הפסטיבל דאז נעשה בהתנדבות מלאה. הנגנים, הסולנים וזמרי המקהלות, הן מישראל והן מחוצה לה, עשו את המלאכה ללא תמורה ומתוך אהבת המוזיקה לשמה, וגם הכנסייה העמידה את המקום לרשות הפסטיבל ללא תשלום. הקהל שילם מחיר מוזל, לכיסוי ההוצאות בלבד. עבור אמנים שבאו לפסטיבל מחוץ לישראל התקבל אישור לפטור ממס נסיעות מפקיד בכיר במשרד האוצר, אוהד הפסטיבל, כדי לעקוף את הוועדה במשרד החינוך שהתנגד לפסטיבל. בשנת 1968 הוכלל הפסטיבל בתוכנית חגיגות 20 השנים למדינת ישראל. בשנת 1971, לאחר 14 שנים של קיום הפסטיבל בתנאים אלה, התחלפה הנהלת המסדר שהחזיק את הכנסייה והאחראים החדשים לא הביעו עניין להמשיך במפעל, שלא הביא להם תמורה כספית ולא מיסיונרית. שטדרמן ניסה להעביר את הפסטיבל לקיבוץ עין השופט, אך לא עמד בנטל ההוצאות. בקשה להשמיע פסיון של באך במסגרת הפסטיבל בהיכל התרבות נדחתה, בנימוק שליצירה תוכן אנטי-יהודי. פנייתו לבג"ץ נגד משרד החינוך בדרישה לתמיכה כספית נדחתה ברב דעות. הפסטיבל התקיים בשנת 1972 וכעבור זמן מה עזב שטדרמן את ישראל. הוא לימד מוזיקה בניו יורק, שם נפטר ב-21 ביולי 2011. בשנת 1992 חודש הפסטיבל ביוזמת דליה מרוז שהביאה את חנה צור כמנהלת מוזיקלית וגרשון כהן כמפיק ומאז הוא מנוהל על ידי העמותה לקידום מוזיקה ותרבות באבו גוש והרי יהודה. כיום המנהל המוזיקלי של הפסטיבל הוא נגן הויולה דה גמבה ובונה הכלים עמית טיפנברון. זמרי א-קפלה ירושלים מדיה וקבצים בנושא פסטיבל אבן גוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט של פסטיבל אבו גוש היסטוריה של הפסטיבל מראשיתו ועד ימינו(הקישור אינו פעיל) דף הבית של אתר הפסטיבל רחל אורן, מן העיר אל הכפר ובחזרה, דבר, 26 באפריל 1968 צבי לביא, הממשלה חייבת לגבש עמדה כלפי פסטיבל המוסיקה באבו־גוש, מעריב, 15 במאי 1968 הרי גולומב, חומר האבנים ורוח המוזיקה, באתר ynet, 18 באוקטובר 2000 נעם בן זאב, יהודים שרים מוסיקה קתולית בלב כפר מוסלמי, באתר הארץ, 6 ביוני 2011 חגי חיטרון, מוזיקה שקנאים דתיים לא אוהבים, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2016 תכנית פסטיבל אבו־גוש, מעריב, 15 במרץ 1970 צבי לביא, הממשלה חייבת לגבש עמדה כלפי פסטיבל המוסיקה באבו גוש, מעריב, 15 במאי 1968 יעקב העליון, מאבו גוש - לעין השופט, מעריב, 8 בדצמבר 1970 יורם קניוק, בך לא בהיכל התרבות, דבר, 9 באפריל 1971 יש טוענים: אמנות שאין לה קהל, דבר, 7 בינואר 1972 מרים בר, תכנית עמוסה ולא שקולה, דבר, 22 במאי 1972
קאנו/קיאק באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)

תחרויות הקאנו/קיאק באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו בפוארטו מדרו בין התאריכים ה-12 באוקטובר עד ה-16 באוקטובר 2018. התחרויות הורכבו מתחרויות נפרדות לקאנו ליחיד ולקיאק ליחיד בחלוקה מגדרית. לכל סוג סירה התקיימו שני סוגי מרוצים: ספרינט וסלאלום. ההעפלה לתחרויות היא אישית והמכסה ניתנת לוועד האולימפי המקומי ולא לספורטאי. הספורטאים המשתתפים בתחרויות נדרשים לציית להוראות האמנה האולימפית במלואם, כולל חוק 41 המחייב את הספורטאים להיות בעלי אזרחות של המדינה אותה הם מייצגים. בנוסף, כל חברי הנבחרת נדרשים להיות בני 16 עד 18, בזמן המשחקים (תאריך הלידה בין ה-1 בינואר 2002 ל-31 בדצמבר 2003). הוועד האולימפי הבינלאומי ופדרציית הקאנו הבינלאומית סיכמו כי כל ועד אולימפי מקומי מורשה לשלוח עד 4 ספורטאים, 2 ספורטאים לכל מגדר וספורטאי לכל סוג סירה. 29 מכסות חולקו לכל מגדר בתחרות העפלה עולמית שנערכה בברצלונה. המכסות חולקו באופן יחסי לכל יבשת בהתאם לחלוקה הבאה: בקאנו חולקו 14 מכסות - מכסה בודדת לאפריקה, 3 מכסות לאסיה, 3 מכסות לאמריקה, 6 מכסות לאירופה ומכסה בודדת לאוקיאניה; בקיאק חולקו 15 מכסות - 2 מכסות לאפריקה, 3 מכסות לאסיה, 3 מכסות לאמריקה, 6 מכסות לאירופה ומכסה בודדת לאוקיאניה. 2 מכסות לכל מגדר חולקו בהקצאה עולמית, מכסה לכל סוג סירה. המדינה המארחת, ארגנטינה, קיבלה סך הכל 2 מכסות, אחת לכל מגדר. אם מדינה לא תעשה שימוש במכסה שהוקצה לה, המכסה תחולק מחדש למדינה המדורגת הבאה מאותה יבשת בהתאם לתוצאות של תחרות העפלה העולמית. אם לא תהיה מדינה מאותה יבשת שזכאית להקצאה, המכסה תחולק מחדש למדינה המדורגת הבאה בתור בהתאם לתוצאות תחרות העפלה העולמית. כל הזמנים הם לפי הזמן המקומי (UTC-3) מדיה וקבצים בנושא קאנו/קיאק באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס בוויקישיתוף הוועד האולימפי הבינלאומי ופדרציית הקאנו הבינלאומית (23 במרץ 2017). "Qualification System – Youth Olympic Games Buenos Aires 2018 - Canoe" (PDF) (באנגלית). נבדק ב-30 ביוני 2018. {{cite web}}: (עזרה) פדרציית הקאנו הבינלאומית (21 באפריל 2018). "Nine countries set to make YOG canoeing debut" (באנגלית). נבדק ב-30 ביוני 2018. {{cite web}}: (עזרה)
אליפות ישראל בשחמט 2006

אליפות ישראל בשחמט 2006 הייתה האליפות ה-28 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 36 שחמטאים. האליפות התקיימה בשיטת השווייצרית וכללה 9 סיבובים. היא נערכה בין 12 בדצמבר ל-21 בדצמבר 2006. שופטי התחרות היו אברהם (אבי) דורנר ודני סלומון. בתחרות זכה רב-האמן מקסים רודשטיין, שצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות והקדים בנקודה את רבי-האמנים קונסטנטין לרנר, דב צפרוני ויעקב זילברמן. תוצאות ומשחקי אליפות ישראל בשחמט 2006, באתר האיגוד הישראלי לשחמט ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיה נאסר

מאיה נאסר (בערבית: مايا ناصر; 30 ביולי 1979 - 26 בספטמבר 2012) היה עיתונאי וכתב סורי שעבד ב-PRESS TV, שירות שידור איראני בשפה האנגלית. נאסר נולד בסוריה ב-1979. הוא למד מדע המדינה באוניברסיטת קפלן (אנ'). במסגרת עבודתו ב-PRESS TV דיווח ממלחמת האזרחים בסוריה ודיווחיו מחלב הם הבולטים ביותר. נאסר גם דיווח מארצות הברית, לבנון, ירדן, מצרים, ובחריין. ב-26 בספטמבר 2012, בעודו מדווח אודות הפיצוצים החזקים במפקדת הצבא הסורי בכיכר אומיה, נורה דרך צווארו על ידי צלף מורד ונהרג. חוסיין מורטאדה, ראש לשכת דמשק של PRESS TV, וראש ערוץ הטלוויזיה בשפה הערבית אל-עאלם, נפצע ברגלו. נאסר היה העיתונאי ה-46 שנהרג במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. "Press TV correspondent killed in Syrian capital". Press TV. 26 בספטמבר 2012. נבדק ב-26 בספטמבר 2012. {{cite news}}: (עזרה) "Iranian TV Reporter Killed on Air by Rebel Sniper in Damascus". Al-Manar. 26 בספטמבר 2012. נבדק ב-26 בספטמבר 2012. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מאיה נאסר".
פסטיבל זלצבורג

פסטיבל זלצבורג (בגרמנית: Salzburger Festspiele) הוא פסטיבל מוזיקה חשוב בעיר האוסטרית זלצבורג, מקום הולדתו של וולפגנג אמדאוס מוצרט. הפסטיבל נוסד בשנת 1877 אך הפסיק את פעולתו בשנת 1910. בשנת 1918, בסוף מלחמת העולם הראשונה, חזר הפסטיבל לחיים בפועלם המשותף של הוגו פון הופמנסתאל, ריכרד שטראוס, הבמאי מקס ריינהרדט והמנצח פרנץ שאלק. בשנת 1920 ארגנו הופמנסתאל וריינהרדט את הפסטיבל הראשון סביב מחזהו של הופמנסתאל "כל אדם" (Jedermann), על פי המחזה האלגורי מימי הביניים בעל אותו שם. ההצגה פתחה את הפסטיבל מדי שנה, חוץ מב-1922 ו-1924, שבהן פתח אותו מחזה אחר של הופמנסתאל, "התיאטרון העולמי" (Welttheater). ב-1938 (לאחר האנשלוס) הוצאה ההצגה "כל אדם" מן הרפרטואר. בשנת 1927 נפתח הפסטשפילהאוז של זלצבורג, כבית אופרה; גם האקדמיה לרכיבה לשעבר הפכה לתיאטרון. הרפרטואר המוזיקלי התרכז במוצרט ושטראוס, אבל יצירות אחרות, כמו פלסטאף של ורדי ופידליו של בטהובן בוצעו גם הן. בשנת 1936 הופיעו בפסטיבל זמרי משפחת טראפ, שסיפורם היה לאחר זמן למחזמר "צלילי המוסיקה" ולסרט קולנוע באותו השם. משנת 1934 עד 1937, ניצח ארטורו טוסקניני על רבים מן המופעים, אולם אחרי האנשלוס דחה את ההזמנה להופיע בזלצבורג ב-1938. וילהלם פורטוונגלר הסכים למלא את מקומו והסכים לנצח על המייסטרזינגרים של ריכרד וגנר, בתנאי שהזמר היהודי ולטר גרוסמן ישמש מחליף בתפקיד הנס זקס. בליל הפתיחה חלה קרל קאמן, שהיה אמור לגלם את התפקיד וגרוסמן שר במקומו. פסטיבל זלצבורג נסגר למשך מלחמת העולם השנייה וחזר ונפתח בשנת 1946. מדיה וקבצים בנושא פסטיבל זלצבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל זלצבורג (בגרמנית ובאנגלית) פסטיבל זלצבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שאול פרידלנדר, גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות, 1939-1933; תרגמה מאנגלית עתליה זילבר; ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, תל אביב 1997; עמ' 287.
לורנטיין, נסיכת אוראניה-נסאו

לורנטיין, נסיכת אוראניה-נסאו (בהולנדית: Petra Laurentien Brinkhorst; נולדה ב-25 במאי 1966) היא רעייתו של קונסטנטין, נסיך אוראניה-נסאו. פטרה לורנטיין ברינקהורסט נולדה ב-25 במאי 1966 בליידן כבתם של גניטן ולאורנס ברינקורסט, פוליטיקאי ושר לשעבר בממשלת הולנד. היא למדה היסטוריה באוניברסיטת חרונינגן ולאחר מכן סיימה תואר במדעי המדינה באוניברסיטת לונדון, בנוסף היא גם למדה עיתונאות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בדצמבר 2000 הנסיך קונסטנטין ולורנטיין הכריזו על אירוסיהם ובמאי 2001 נישאו הזוג, לזוג שלושה ילדים. היא משמשת כסנדקית עבור הנסיכה ליה, בתה האמצעית של מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה. היא פעילה במאבק נגד אנאלפביתיות בהולנד ומשמשת כסגנית נשיאת ארגון צדקה העוסק בשימור אוכלוסיית הצומח ובעלי החיים. ב-16 בדצמבר 2000 התארסה לורנטיין עם קונסטנטין, נסיך אוראניה-נסאו, וב-17 במאי 2001 התחתנו השניים בהאג, וראש העיר ניהל את הטקס. כעבור יומיים נערך טקס החתונה הדתי, על ידי הכומר קרל טר לינדן. לבני הזוג נולדו 3 ילדים: אלואיז, רוזנת אוראניה-נסאו (נולדה ב-2002) קלאוס קזימיר, רוזן אוראניה-נסאו (נולד ב-2004) לאונור, רוזנת אוראניה-נסאו (נולדה ב-2006) מדיה וקבצים בנושא לורנטיין, נסיכת אוראניה-נסאו בוויקישיתוף לורנטיין, נסיכת אוראניה-נסאו באתר בית המלוכה ההולנדי לורנטיין, נסיכת אוראניה-נסאו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
קוניסטון ווטר (אגם)

אגם קוניסטון ווטר (באנגלית: Coniston Water) הוא אגם של מים מתוקים. באזור האגמים האנגלי הנמצא במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה. זהו האגם השלישי בגודלו באזור האגמים. זהו אגם מוארך שאורכו 8.8 ק"מ ורוחבו המרבי 880 מטר. עומקו המרבי 56 מטר. האגם מתנקז באמצעות נהר קרייק ( Crake ). קוניסטון ווטר הוא אגם מוארך הנמצא בעמק קרחוני שנוצר בעידן הקרח האחרון (אנ'). באגם שני איים. מטיילים מרבים לחתור באגם בסירות קאנו וקיאקים, אותם ניתן לשכור במקום. בקיץ מתקיימים גם סיורים באגם בסירות מנוע. האגם משמש גם כאתר לשבירת שיאי עולם בסירות. מדי שנה, בדרך כלל בנובמבר, מתקיים "שבוע השיאים". בשנים 1939, 1956 ו- 1959 נשברו שיאי המהירות באגם הזה.
No Me Acuerdo

"No Me Acuerdo" (בעברית: "אני לא זוכרת") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת טליה, וזמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-1 ביוני 2018, ומתפקד כסינגל מתוך אלבומה ה-14 של טליה, Valiente. כמו כן, הוגדר "No Me Acuerdo" כשיתוף הפעולה הראשון בין השתיים. השיר הגיע למקום הראשון במצעד שבמקסיקו, השני במצעד שבאקוודור, והארבע עשרה במצעד השירים הלטיניים. השיר נכתב על ידי אוסקר הרננדז, מריו קצ'רס, ג'ון לאון, פרנק סנטופיו ויסמיל מרופו, והופק על ידי אותם חמשת הכותבים גם כן. השיר הוא שיר פופ המשלב בתוכו גם את סגנון הרגאיי, והוא הוקלט על ידי השתיים כבר בשנת 2017. ה-RIAA העניק לשיר את 8 תוארי פלטינה לטינית, על מכירות של למעלה מ-480,000 עותקים במדינה. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-295 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הנלווה שיצא עבור השיר צולם במנהטן שבניו יורק, והוא פורסם ב-1 ביוני 2018. השיר מציג בתוכו את השתיים, כשהן יוצאות בערב אל מנהטן וחוגגות כביכול עם החברות שלהן מאורע מסוים במועדון לילה. בתחילתו, ניתן לראות את טליה מתעוררת בעקבות שעון מעורר, כשהיא מנסה להבין מה עשתה אמש. נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-1.1 מיליארד צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מהסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב. מידע על הסינגל "No Me Acuerdo" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "No Me Acuerdo" באתר יוטיוב "Diario El Periodiquito - Oscarcito compone el nuevo tema de Thalía y Natti Natasha titulado &quot;No me acuerdo&quot;". El Periodiquito (בספרדית). 2018-05-22. נבדק ב-2018-06-30. "Jorge Nieto: Estrena canción, videoclip y disco". El Heraldo de México (בMexican Spanish). 2018-05-21. נבדק ב-2018-06-30. No me Acuerdo on Apple Music, Apple Music (באנגלית אמריקאית) Mexico Espanol Airplay : Page 1 | Billboard, Billboard (באנגלית) Login, charts.monitorlatino.com "Thalia Chart History". Billboard. נבדק ב-2018-06-30. Redacción LR, Thalía devela atrevido detrás de cámaras de "No me acuerdo" [VIDEO | 1 de 8], larepublica.pe (בספרדית) (ארכיון) "Thalía y Natti Natasha niegan una infidelidad en 'No me acuerdo'". נבדק ב-2018-06-30. AP, Agencia (2018-06-01). "YouTube: Thalía se une a Natti Natasha en "No me acuerdo" | VIDEO". El Comercio (בספרדית). נבדק ב-2018-06-30. Gold & Platinum, RIAA (באנגלית) No Me Acuerdo, נבדק ב-2021-09-11 ThaliaVEVO (2018-06-01), Thalía, Natti Natasha - No Me Acuerdo (Official Video), נבדק ב-2018-06-30 YouTube - Most Viewed Music Videos of All Time, kworb.net "Gold & Platinum - RIAA". RIAA (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-16. Certificados Musicales Amprofon, www.facebook.com Natti Natasha Charts, “No Me Acuerdo” — Estimated Worldwide Sales (SPS)pic.twitter.com/IrrTDxI1Dq, @NattiChart, ‏2019T6:23 (באנגלית) El portal de Música, www.elportaldemusica.es (בספרדית)
סיירוס פילד

סיירוס וסט פילד (באנגלית: Cyrus West Field,‏ 30 בנובמבר 1819 - 12 ביולי 1892) היה איש עסקים אמריקאי, וממיסדיה של חברת הטלגרף האטלנטי, שהניחה את הכבל הראשון שחוצה את האוקיינוס האטלנטי בשנת 1858. מדיה וקבצים בנושא סיירוס פילד בוויקישיתוף סיירוס פילד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סיירוס פילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערן מינהר, נכנס לטראנס, בפודקאסט "מינהר הזמן" ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג' גסטון מרין

ג'ורג' (גאורגה) גסטון מרין (ברומנית: Gheorghe Gaston Marin;‏ 14 באפריל 1918 – 25 בפברואר 2010) היה פוליטיקאי, קומוניסט, רומני, יהודי בעל תפקידים רבים תחת גאורגה גאורגיו-דז' וניקולאה צ'אושסקו וד"ר לפיזיקה. מרין נולד בשם גאורגה גרוסמן (Gheorghe Grossmann) בChișineu-Criș, במחוז ארד. ב-1989 עלה לישראל, אך בשנותיו האחרונות חזר לבוקרשט, שם נפטר. מרין נקבר בבית הקברות החילוני, משמרות, פרדס חנה כרכור. נולד למשפחה יהודית, למד תחילה מתמטיקה ופיזיקה בסורבון (1936–38) והנדסת חשמל בגרנובל שבצרפת ( 1938-1941). כחבר המחתרת הצרפתית, קיבל את האחריות על דרום מערב צרפת במלחמת העולם השנייה. ביולי 1944 מרין הוביל את המרד במכרות טארן, אחד הצעדים הראשונים בשחרור צרפת מהכיבוש הנאצי. באוגוסט 1944 שחרר גסטון את העיר הצרפתית כארמו (Carmaux), ולקח בשבי 120 חיילים גרמנים. כמה ימים לאחר מכן שחרר את אלבי, בירת חבל טארן. בצרפת הכיר ונשא לאשה את בתו של מזכיר המפלגה הקומוניסטית בגרנובל. כבר בשנים הראשונות של רומניה הקומוניסטית מרין התמנה למועצת השרים הרומנית בשנים 1945-1949 ולשר הכלכלה בשנים 1948-49; מרין היה חלק ממשלחת רומניה לוועידת השלום בפריס 1947. בין השנים 1949 ל-1954 היה גסטון מרין שר האנרגיה והחשמל, ולאחר מכן, עד 1965, נשיא ועדת התכנון. בשנים 1955-1966 כיהן כנשיא הוועדה הממלכתית לאנרגיה גרעינית (1962-1969), סגן נשיא מועצת השרים, וכן שר למטלורגיה, כרייה, כימיה, תחבורה ותקשורת, בינוי, תעשייה כימית והמסחר הלאומי. ב-1963, לאחר שהשתתף בהלווייתו של ג'ון פ. קנדי, מרין כונן יחסים דיפלומטיים עם העולם המערבי, כולל ארצות הברית. עודדו את הצעדים הללו ממשלת ארצות הברית ונשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון ובעקבותיהם קיבלה רומניה מעמד של מדינה קומוניסטית מועדפת. בין 1969 ל-1982 היה מרין נשיא ועדת התמחור. במהלך מלחמת העולם השנייה הוריו ואחותו גורשו לאושוויץ על ידי השלטון ההונגרי ששלט אז באזור. אביו נספה מיד עם הגיעו למחנה ההשמדה בתאי הגזים. אמו ואחותו סקרלט בת ה-20 נורו למוות. בצעירותו היה חבר במפלגת פועלי ציון ובשנת 1989 עלה לישראל והתגורר בחדרה. בשנים האחרונות לחייו שב לבוקרשט ושם נפטר. הוא נקבר בישראל, בבית הקברות משמרות, הסמוך לפרדס חנה-כרכור. גאורגה -יורי גרוסמן אב לשלושה ילדים: אליאנה בתו נישאה בצרפת וגרה בדיז'ון. אחותה ג'קי נישאה לצרפתי, ראדו אוסמן, עלתה לישראל וגרה בחדרה. בנו בכורו מינו פרופסור לפיזיקה ב-MIT, שנולד בצרפת, נפטר. Gheorghe Gaston Marin, În serviciul României lui Gheorghiu-Dej. Însemnări din viață., Ed. Evenimentul Românesc, București, 2000. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' גסטון מרין בוויקישיתוף מידע על מרין, ג’ורג’ גסטון, 1918- בקטלוג הספרייה הלאומית A Romanian-American Partnership during the Cold War A murit Gaston Marin, dirijorul electrificarii Romaniei (in Romanian) Interview Photos and comments Gaston-Marin (Grossman), Gheorghe On The Eve Of The Romanian Revolution (IV) The Romanian Nuclear Threat Gheorghe Gaston-Marin Gheorghe Gaston Marin (Grossmann) 1918 - 2010 -הקבר בבית הקברות משמרות 1964 Press Photo Vice Premier Gheorghe Gaston Marin & W. Averell Harriman CONSEMNARI - Gheorghe Gaston Marin הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ורג' גסטון מרין".
חברת הטלגרף האטלנטי

חברת הטלגרף האטלנטי (באנגלית: Atlantic Telegraph Company) הייתה חברה שהוקמה ב-6 בנובמבר 1856 כדי לקדם כבל טלגרף מסחרי הראשון מסוגו שיחצה את האוקיינוס האטלנטי. הפרויקט התחיל מהסכם בין סיירוס פילד לבין ג'ון ווטקינס ברט וצ'ארלס טלסטון ברייט, עם הון התחלתי של £350,000, אשר גויסו בלונדון, ליברפול, מנצ'סטר וגלאזגו. דירקטוריון החברה הורכב משמונה עשר נציגים מהממלכה המאוחדת, תשעה מארצות הברית ושלושה מקנדה. לשלושת המייסדים הצטרף בהמשך ווילדמן וייטהאוס כחשמלאי הראשי של החברה. כמו כן, הממשלה הבריטית (ולאחר מכן הממשל האמריקאי) הבטיחה להעביר £14,000 בשנה לחברה וסיוע נוסף בהנחת הכבלים בעזרת הספינות שלהן. מועצת המנהלים גייסה את הפיזיקאי ויליאם תומסון (שנקרא מאוחר יותר לורד קלווין), שערער באופן פומבי על חלק מהטענות של וייטהאוס. השניים נהנו יחסים מתוחים לפני שוייטהאוס שוחרר כתוצאה מהכישלון של הכבל הראשון ב-1858. במטרה לשפר את קצב העברת האותות החשמליים, תומסון הפציר בפילד לעשות את המיטב בתהליך הייצור כדי להבטיח שהכבל המיוצר יהיה בעל סטנדרט מוליכות גבוהה. ניתן היה לבדוק את קצת העברת הנתונים (כדי להבטיח שמגיעים לסטנדרט המדובר) באמצעות מכשירי שליחה והקלטה רגישים במיוחד, תחום שתומסון התמחה בו. אחרי הכישלון השני של המשלחת בהנחת הכבל בשנת ב-1865, חברה נוספת הוקמה כדי לגייס כסף עבור ניסיון נוסף. שתי הספינות שנעשה בהן שימוש בעבר להנחת הכבלים נקראו לעבודה שוב ב-1866 וב-1869. המשלחת הבאה ב-1866 הייתה מוצלחת, ובין היתר הצליחה לשחזר את הכבל השני שאבד. השירות יצר הכנסות בשווי 1,000 ליש"ט ביום המבצעי הראשון. המחיר המשוער לשליחת מברק היה: מילה אחת, מייל אחד (1.6 קילומטר) = $0.0003809 חברת הטלגרף האטלנטי הפעילה שני כבלי טלגרפיה טרנס-אטלנטיים מבלי שהייתה לה תחרות עד 1869, כאשר הונח כבל צרפתי. זמן קצר לאחר מכן נחתם הסכם לתיאום מחירי שירותי הטלגרפיה ואופן חלוקת הרווחים.  מדיה וקבצים בנושא חברת הטלגרף האטלנטי בוויקישיתוף רן לוי, כבל הטלגרף הטרנס-אטלנטי, חלק א', חלק ב', בפודקאסט "עושים היסטוריה", 22 בנובמבר 2020 ערן מינהר, נכנס לטראנס, בפודקאסט "מינהר הזמן" Crosbie Smith and M. Norton Wise, Energy and Empire: A biographical study of Lord Kelvin, Cambridge University Press, 1989 Bruce J. Hunt, Pursuing Power and Light, JHU Press, 2010
ערוץ הירו

ערוץ הירו היה ערוץ טלוויזיה ישראלי לילדים ונוער מבית ערוץ הילדים, אשר היה משודר ללקוחות סלקום tv ופרטנר tv החל מ-1 ביולי 2018 עד 4 ביולי 2021. הערוץ שודר גם ב-HOT תחת השם ערוץ ספיד החל מ-2 בספטמבר 2018 עד 31 בדצמבר באותה שנה. הערוץ שידר בכל ימות השבוע בין השעות 23:00-05:00, וכלל סדרות אקשן, גיבורי על והרפתקאות, כמו גם הפקות מקור, כולן של ערוץ הילדים. בנובמבר 2015 הוכרז שמתוכנן לעלות לשידור ערוץ שימותג כערוץ אקשן והרפתקאות מבית ערוץ הילדים, כאשר בין התכנים שישודרו בו נמצאים "מועדון ווינX", "יו-גי-הו!", "בייבלייד" ו"גורמיטי". הערוץ בסופו של דבר לא עלה לאוויר. ביוני 2018 הוכרז על עלייתו לאוויר של ערוץ הירו, אשר דומה לערוץ שתוכנן. הערוץ החל את שידוריו ב-1 ביולי 2018 ללקוחות סלקום tv ופרטנר tv, והוא נועד להיות משודר רק במהלך החופש הגדול, עד 31 באוגוסט 2018. לבסוף הוחלט להשאיר את הערוץ, והוא שידר עד 4 ביולי 2021. ב-2 בספטמבר 2018 הערוץ החל להיות משודר ב-HOT תחת השם "ערוץ ספיד", בו שודרו בנוסף לתכנים הרגילים של הערוץ סדרות בלעדיות, ביניהן "אילת" ו-"Oboy". ב-31 בדצמבר 2018 ערוץ ספיד סיים את שידוריו. הערוץ שידר בעיקר סדרות רכש מונפשת מסוגת אקשן, גיבורי על והרפתקאות, כמו כן הוא שידר סדרות קומדיה, כולן של ערוץ הילדים. בין הסדרות נכללות "הדרקון הראשון שלי", "הרפתקאות החתול במגפיים", "אינאזומה 11", "אינאזומה 11 גו", "יו-קאי ווטש", "מועדון ווינX", "גורמיטי", "תן גול", "דינוטרקס", "גיבורים", "בסקטירס", "וואקפו", "עיר המלאכים", "וולטרון: המגן האגדי", "לולירוק", "ג'וליאן המלך", "ספיריט: לרכוב חופשי", "ציידי הטרולים", "ציידי המפלצות: יוצאים לדרך!", "סופר דינוזאור", "ריינבו ריינג'רס", "רובין הוד" ו"טרולים: ממשיכים לרקוד!". בנוסף בערוץ שודרו סדרות מקור, ביניהן "אילת" ו-"Oboy" ששודרו רק ללקוחות HOT בערוץ ספיד, ו"האקדמיה לכדורגל". פרסומת לערוץ הירו, באתר יוטיוב לי-אור אברבך, ‏קבוצת RGE מתחזקת: מעלה ערוץ ילדים חדש בהוט, באתר גלובס, 26 בנובמבר 2015 יונתן כיתאין, ‏לקראת החופש הגדול: RGE יעלה ערוץ ילדים חדש, באתר גלובס, 26 ביוני 2018 הערוץ החדש- מגיע להוט!, באתר ערוץ הילדים