laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ניפר סונדרס

ג'ניפר סונדרס (באנגלית: Jennifer Saunders; נולדה ב-6 ביולי 1958) היא שחקנית, קומיקאית ותסריטאית אנגלייה. את עיקר פרסומה קנתה כשגילמה את אדינה מונסון בסדרת הטלוויזיה "פשוט נהדרת", אותה כתבה ובה היא כיכבה כאשה בלתי אחראית, בלתי מוסרית ובלתי אפשרית. סונדרס למדה בבית הספר המרכזי לדרמה בלונדון, שם פגשה את דון פרנץ' ולאחר סיום הלימודים הופיעו השתיים יחד בקברט, בפסטיבלים ובסטנד-אפ. בשנות ה-80 המוקדמות בלטו השתיים בקהילה הקומית האלטרנטיבית באנגליה. הן יצרו תוכנית מערכונים מצליחה ל-BBC בשם "פרנץ' וסונדרס" המשודרת לעיתים בשידורים חוזרים. בסדרה הן שיחקו מגוון רחב של תפקידים פרודיים. הסדרה "פשוט נהדרת" התבססה לימים על פינה מהתוכנית - "אם ובת מודרניות". סונדרס ופרנץ' ייסדו תוכנית טלוויזיה קומית בשם "קומיק סטריפ", שבה הופיעו יחד עם קומיקאים נוספים, ביניהם רובי קולטריין, ריק מייאל ואדריאן אדמונדסון - בעלה של סונדרס. כל פרק בסדרה הוא עצמאי ולא קשור לקודמיו. מקור השם "אדינה מונסון" הוא באחד הפרקים. פרסומה הבינלאומי של סונדרס מגיע מהסדרה "פשוט נהדרת" שאותה יצרה, השתתפה בכתיבת התסריט שלה, וכיכבה בתפקיד אדינה מונסון: יחצ"נית נוירוטית בגיל העמידה שמנסה לשמר את חייה הבוהמיים משנות ה-60 תוך כדי מאבק, יחד עם ידידתה פטסי סטון (ג'ואנה לאמלי), בבתה סאפרון (ג'וליה סוואלה), באמה (ג'ון ויטפילד) ובשני בעליה לשעבר. הסדרה זכתה להצלחה רבה וכוכבים רבים התארחו בפרקיה. לסדרה חמש עונות שצולמו לאורך כ-10 שנים. סונדרס הופיעה בתפקידי אורח בסדרות האמריקאיות "רוזאן" ו"חברים" ובסרטן של ה-"Spice girls". ב-2003 נבחרה על ידי ה"אובזרבר" כאחת מ-50 הקומיקאים הבריטים המצחיקים ביותר. ב-2004 נתנה את קולה לדמות הפייה הסנדקית בסרט האנימציה "שרק 2". החל מ-2006 כותבת סונדרס את תסריטי הסדרה הקומית ג'אם וירושלים, שבה היא גם משחקת, יחד עם פרנץ', לאמלי ואחרים. ב-2007 שיחקה את התפקיד הראשי בסדרה הקומית "ויויאן וייל", שבה גם השתתפה בכתיבת התסריט. ב-2018 שיחקה בסרט הקומי "אהבה וכשכושים אחרים". ב-2019 שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "כמה רומנטי". בשנת 2020 שיחקה במיני-סדרה "אדם זר", אשר מבוסס רומן באותו שם מאת הרלן קובן. בשנת 2021 תרמה את קולה לסרט האנימציה "לשיר 2" בדמותה של ננה. גם ביצעה הופעת אורח בסדרה "רוחות רפאים" של ה-BBC One, בדמותה של לביניה. בשנת 2022 שיחקה בסרטו הבלשי של קנת בראנה "מוות על הנילוס". בהמשך השנה שיחקה בסדרת המערכונים "החמשושויה" שיצר מייק מאיירס עבור נטפליקס. מדיה וקבצים בנושא ג'ניפר סונדרס בוויקישיתוף ג'ניפר סונדרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ניפר סונדרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ניפר סונדרס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'ניפר סונדרס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ניפר סונדרס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ניפר סונדרס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ניפר סונדרס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ניפר סונדרס, באתר Discogs (באנגלית) ג'ניפר סונדרס, באתר Songkick (באנגלית) האתר של פרנץ' וסונדרס ג'ניפר סונדרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בנגאזי-ברגן־בלזן

בנגאזי-ברגן־בלזן הוא רומן מאת יוסי סוכרי, שיצא לאור בשנת 2013 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד". זהו הרומן הרביעי של יוסי סוכרי והרומן הראשון בעולם על שואת יהודי לוב. עם צאתו לאור באוקטובר 2013 עורר הספר הדים רבים וזכה להתייחסויות רבות בתקשורת. הספר זכה בפרס ברנר לספרות לשנת 2014, מנימוקי השופטים: קולו הייחודי של יוסי סוכרי מספר בעלילה סוחפת, שגיבורתו היא בחורה צעירה, את גורלה של יהדות לוב בשואה. הוא פותח צוהר לקהילה יהודית עתיקה, כור היתוך של תרבויות, ושל שפות שונות (איטלקית, עברית וערבית-יהודית), יצירה שהיא נדבך חשוב בספרות העברית.". הספר נלמד במסגרת תוכנית הלימודים לכיתות י"א - י"ב במערכת החינוך. הרומן "בנגאזי-ברגן־בלזן" עובד למחזה והוצג בתיאטרון לה מאמא בניו יורק במרץ 2017. הרומן עובד בידי הבמאית והמפיקה מיכל ג'מילי והמחזאי והבמאי להב תימור. מעצב הסאונד הוא אבי בללי. הספר מתאר את תלאותיה של משפחה יהודית מהעיר בנגאזי, לוב בתקופת השואה. קורות המשפחה מתוארים החל בכיבוש הגרמני של לוב, בשנת 1941 ועד לשחרורו של מחנה הריכוז ברגן-בלזן, בשנת 1945. בני משפחת חג'ג', מהנכבדות והחשובות בקהילת יהדות בנגאזי, נעקרים מאורח חייהם וממולדתם האהובה. עם עוד יהודים לובים הם נלקחים אל הלא-נודע. את דרכם הם עושים בספינה עד לחופי איטליה ומשם נלקחים למחנה מעצר. לאחר מכן הם נשלחים ברכבות לגרמניה להיכלא ולמות במחנה הריכוז ברגן-בלזן. הספר מעמיד במרכזו דמות אוניברסלית של אישה, סילבנה, היכולה למוראותיה של האכזריות בהתגלמותה. סילבנה, בחורה צעירה, מבריקה ויפת תואר, מביעה התנגדות לערכים הפטריארכליים של החברה שהיא נולדה לתוכה. היא מגלה כושר מנהיגות יוצא דופן בשעה שהגברים קורסים במהלך התופת, שהיא המסע בין בנגאזי לברגן-בלזן. שואת יהודי לוב (הספר בקטלוג ULI) חביבה פדיה, בנגאזי-ברגן-בלזן: על רגעים אבודים בזמן של המדוכאים, באתר העוקץ, 24 בנובמבר 2013 כרמית ספיר ויץ, שואת יהודי לוב: מי סופר עם יוסי סוכרי, באתר nrg‏, 4 בדצמבר 2013 חנה הרציג, סיפורם העלום של יהודי לוב בשואה, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2013 ניסים כץ, שואה, אוניברסליות והומניזים / על "בנגזי - ברגן - בלזן" של יוסי סוכרי, באתר יקום תרבות, 12 בנובמבר 2013 ספרים, Newsflashes, באתר ישראל היום, 11 במאי 2014 רשימת היצירות החדשות שנוספו לתוכנית הלימודים בתיכונים, באתר משרד החינוך עמר לחמנוביץ, "בנגאזי-ברגן־בלזן" על הבמה בניו יורק, באתר ישראל היום, 10 בינואר 2017
ז'ורדי ברתומיאו

ז'ורדי ברתומיאו אורתיאו (באנגלית: Jordi Bertomeu Orteu; נולד ב-15 בינואר 1959) הוא הנשיא, והמנכ"ל של חברת יורוליג בסקטבול, המנהלת את שני המפעלים הבכירים באירופה של כדורסל גברים, היורוליג והיורוקאפ. ברתומיאו נולד בשנת 1959, בעיר ברצלונה שבקטלוניה, ספרד. ברתומיאו, בעל תואר ראשון במשפטים, סיים את לימודיו באוניברסיטת ברצלונה. באמצע שנות ה-2000 סיים תואר שני בניהול ספורט באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד. בין השנים 1982–1994 כיהן כיועץ המשפטי וכמזכיר הכללי של ליגת העל הספרדית בכדורסל (ACB). בין השנים 1994–2000 כיהן כסגן נשיא הליגה הספרדית, ובשנת 2000 התמנה ליושב ראש היורוליג. בשנת 2009 מונה ליושב ראש מועצת המנהלים של היורוליג, ובשנת 2011 לנשיא. בתאריך 25 בנובמבר 2008, החליטה ממשלת ליטא להעניק לברתומיאו גביע הוקרה על תרומתו לפיתוח וקידום הספורט במדינה. בתאריך 2 בנובמבר 2021, לאחר הצבעה של קבוצות היורוליג, הוחלט על סיום תפקידו של ברתומיאו, אותו הוא צפוי לעזוב ב-30 ביוני 2022. מדיה וקבצים בנושא ז'ורדי ברתומיאו בוויקישיתוף אתר היורוליג הרשמי (באנגלית) ריאיון עם ג'ורדי ברתומיאו - ישראל היום, 2 דצמבר 2016 (בעברית) ריאיון עם ג'ורדי ברתומיאו - ישראל ספורט, 12 נובמבר 2014 (בעברית) אוהד גרינוולד‏, "פיינל פור ב-2014 בתל אביב זו אופציה", באתר וואלה, 18 בינואר 2012 משה ברדה, ‏הצביעו פה אחד: קבוצות היורוליג נגד ברתומאו, באתר ONE‏, 11 ביוני 2021 Euroleague CEO, Lithuanian Prime Minister meet, Welcome to EUROLEAGUE BASKETBALL (באנגלית) על חודו של קול ובתמיכת מכבי תל אביב: נשיא היורוליג ג'ורדי ברתומאו הודח מתפקידו, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2021 רועי כהן, ‏בתמיכת מכבי ת"א: ברתומאו הודח מתפקידו, באתר ערוץ הספורט, 26 במאי 2022
עשירון

עשירון הוא מונח מתחום הסטטיסטיקה התיאורית, המתייחס לנקודת החתך שמעליה ומתחתיה נמצא מספר שלם של עשיריות מתוך האוכלוסייה, או לקבוצת הערכים שבין שני עשירונים רצופים. העשירון ה-k הוא הנקודה שמעליה נמצאים k עשיריות מהאוכלוסייה. למשל, "העשירון העליון" הוא הקבוצה של עשירית ממשקי הבית, שהכנסתם היא הגבוהה ביותר, ואילו העשירון התחתון הוא הקבוצה של עשירית ממשקי הבית שהכנסתם היא הנמוכה ביותר. דוגמה חישובית: ברשימה 1, 1, 1, 3, 4, 5, 5, 5, 6, 6, 8, 8, 8, 8, 8, 8, 9, 11, 15, 30 ישנם עשרים ערכים. העשירון העליון כולל את שני הערכים הגבוהים ביותר ברשימה זו, דהיינו 15 ו-30; כל ערך בין 11 ל-15 עשוי לשמש כנקודת חתך בדוגמה זו. נתונים של עשירוני הכנסה באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא סטטיסטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייבל מאירופול

אייבּל מאירופול (Abel Meeropol;‏ 10 בפברואר 1903 – 30 באוקטובר 1986), הידוע יותר בשם העט לואיס אלן (Lewis Allan), היה סופר, מורה ופזמונאי יהודי אמריקאי. אביהם המאמץ של בניהם של יוליוס ואתל רוזנברג. מאירופול נולד ברובע הברונקס שבניו יורק. מאירופול כתב והלחין כמה שירים שהפכו ללהיטים, בהם: "הבית שאני גר בו" (The House that I Live In), שהוקלט על ידי פרנק סינטרה. "תפוחים, אפרסקים ודובדבנים" (Apples, Peaches and Cherries), שהוקלט על ידי פגי לי וגם על ידי הזמר הצרפתי סשה דיסטל. הלברית של האופרה "החייל האמיץ שווייק" מאת המלחין האמריקאי רוברט קורקה. ב-1937 פרסם את שיר המחאה "פרי מוזר" (Strange Fruit), שהיה לאחד השירים הפוליטיים החשובים של המאה ה-20. מאירופול התחיל להשתמש בשם הבדוי לואיס אלן כדי להנציח את שני בניו שמתו טרם לידתם. לאחר הוצאתם להורג של יוליוס ואתל רוזנברג (1953), אימץ מאירופול את שני בניהם, מייקל ורוברט, והם אימצו את שם משפחתו. מאירופול נפטר ב-30 אוקטובר 1986 בבית אבות במסצ'וסטס. אייבל מאירופול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אייבל מאירופול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אייבל מאירופול, באתר AllMusic (באנגלית) אייבל מאירופול, באתר MusicBrainz (באנגלית) אייבל מאירופול, באתר Discogs (באנגלית) אייבל מאירופול, באתר Genius אייבל מאירופול, באתר SecondHandSongs Joan Cook, Abel Meeropol, 83, A Songwriter, Dies, הניו יורק טיימס, October 31, 1986 Elizabeth Blair, The Strange Story Of The Man Behind 'Strange Fruit', NPR, December 30, 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הענקית הירוקה (ליירה)

הענקית הירוקה (ליירה) (באנגלית: (She-Hulk (Lyra) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס הענק הירוק ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Hulk: Raging Thunder #1 מאוגוסט 2008 ונוצרה על ידי הכותב ג'ף פארקר והמאייר מיטש ברייטוייזר. ליירה היא בתם של הענק הירוק ושל ת'נדרה מעתיד חלופי של יקום מארוול. מאז הצגתה לראשונה בסיפור "הענק: רעם זועם" וכן ב"משפחת הענקים: גנים ירוקים", דמותה של ליירה זכתה במשוב חיובי מהמעריצים ולמיני סדרה משלה בת ארבע חוברות תחת השם All New Savage She-Hulk בכתיבתו של פרד ואן לנט והמאיירים רוברט אטקינס ופיטר וייל. מאז אירועי הפחד עצמו של דצמבר 2011, הדמות הופיעה בסדרת החוברות של אקדמיית האוונג'רס. בעקבות התנקשות כושלת בה הושמד רכיב מרכזי במטריצת הולדה גנטית זכרית, ליירה נשלחת אחורה בזמן לתקופת שלטון אפל בארץ-616 במאמץ אחרון להציל את הכחדת בני עמה. היא נעזרת בבודיקה, עיטור דיגיטלי המוצמד לפרק ידה שתוכנת עם טכנולוגיית בני עמה, ומחפשת אחר הגיבור הגדול ביותר בתקופת ההווה כדי שתוכל להורגו, משום שבתרבות של בני עמה, הרבה שבטים לוחמים זכריים לקחו גיבורי-על כמו וולברין והסנטרי כמושאי הערצה ונלחמו בשבטי הנקבות. היא מתעמתת עם הענקית הירוקה המקורית, ג'ניפר וולטרס, והשתיים נלחמות אחת בשנייה. באמצעו של הקרב, וולטרס מתייחסת לת'נדרה וכיצד ליירה דומה לה רבות, מה שמכעיס את ליירה. מתגלה שליירה נחלשת יותר ככל שהיא כועסת יותר. הסנטרי מגיע, וליירה אומרת לו שהיא מחפשת את הגיבור הגדול ביותר, ששמו הוא נורמן אוסבורן. כשליירה מתעמתת עם אוסבורן, היא מגלה לו שמשימתה היא לא להרוג אותו אלא להזדווג עמו. כאשר היא מנשקת אותו, היא חוזה בכל הרוע שהוא אחראי לו בעתיד ומסרבת להמשיך במשימתה. אוסבורן ושאר האוונג'רס האפלים מכתרים אותה, אך וולטרס נחלצת לעזרתה. הן מצליחות להימלט בעזרתו של ארגון A.R.M.O.R, אליו מצטרפת ליירה בהמשך. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Hulk: Raging Thunder #1, August 2008 Hulk Family: Green Genes #1, February 2009 All New Savage She-Hulk #3, June 2009
זרחין

האם התכוונתם ל... אלכסנדר זרחין – מהנדס וממציא ישראלי עינת גלזר-זרחין – עורכת קולנוע ישראלית, אשתו של שמי שמי זרחין – קולנוען ישראלי זרחן זרחי
גשר תעלת סואץ

גשר תעלת סואץ, הידוע גם כגשר השלום המצרי-יפני, הוא גשר מעוגן כבלים מעל תעלת סואץ באזור קנטרה, הנמצא כ־ 60 קילומטרים דרומה מפורט סעיד. הגשר מקשר בין היבשות אפריקה ואסיה. הגשר נבנה בסיוע מממשלת יפן. הקבלן הראשי הייתה חברת קאג'ימה (Kajima). המענק היפני, שהיווה כ-60% מעלות הבנייה (13.5 מיליארד ין יפני) הוסכם במהלך ביקורו של נשיא מצרים דאז מובארק ביפן במרץ 1995, כחלק מפרויקט פיתח חצי האי סיני. ממשלת מצרים השלימה את 40% הנותרים מעלות הבנייה (9 מיליארד ין יפני). הגשר נפתח באוקטובר 2001. גובהו של הגשר הוא 70 מטרים מעל לתעלה, ואורכו 3.9 קילומטר. הגשר מורכב מכבלים באורך של 400 מטרים. במקטע העיקרי והתלוי, הוא בעל דרכי גישה באורך של כ־ 1.8 ק"מ מכל צד. גובהם של ארבעת העמודים התומכים העיקריים הוא 154 מטר. העמודים עוצבו בצורת אובליסקים. גובהו של הגשר הוא 70 מטרים מעל קו המים. המגדיר בעצם את הגובה המרבי האפשרי לספינות שיכולות לעבור בתעלת סואץ, השווה ל־68 מטרים(סואצמקס). גשר תעלת סואץ היה חלק קטן מפרויקט משמעותי לפיתוח האזורים המקיפים את תעלת סואץ בפרט, ולפיתוח חצי האי סיני בכלל. פרויקטים נוספים ודומים, כגון מנהרת אחמד חמדי, גשר פירדאן ובניית מעבר קו החשמל העליון של תעלת סואץ נועדו אף הם לפתח וליישב את המקום. גשר פירדאן סואצמקס מדיה וקבצים בנושא גשר תעלת סואץ בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרץ פרנק

הרץ פרנק (בלטבית: Hercs (Hercels) Franks; ברוסית: Герц (Герцель) Вульфович Франк;‏ 17 בינואר 1926, לודזה - 3 במרץ 2013, ירושלים) היה במאי קולנוע יהודי-סובייטי. ממייסדי אסכולת הקולנוע התיעודי הפואטי של ריגה. הרץ פרנק נולד בשנת 1926 בעיירה לוּדזה שבלטביה, בנו של צלם ובעל סטודיו לצילום. השפה בביתו הייתה יידיש, והוא התחנך בבית ספר וגימנסיה יהודיים. לאחר מלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא האדום. לאחר לימודי משפטים במוסקבה, עסק, החל משנת 1952, בעיתונאות ובפרסום. בשנת 1959 החל לעבוד באולפני הצילום של ריגה. בתחילה כצלם סטילס ואחר כך כבמאי וכצלם קולנוע. בשנת 1992 עלה לישראל והתיישב בירושלים, ומאז התגורר לסירוגין בישראל ובאירופה. פרנק היה ממייסדי "אסכולת הקולנוע התיעודי הפואטי של ריגה". יצירותיו הקולנועיות, שצולמו בסרטי ששחור-לבן, הדגישו את מגוון הרגשות האנושיים, תוך הדגשת קיומה של המצלמה החושפת אותם. בין סרטיו הידועים: "10 דקות מבוגר יותר" (Par desmit minutem vecaks,‏ 1978), "יום הדין האחרון" (1987) ו"היה היו פעם 7 סֶמיוֹנים" (Reiz dzivoja septini Simeoni,‏ 1989). סרטו האחרון, "אל סף הפחד" (2014), העוסק ביגאל עמיר, הושלם לאחר מותו בידי שותפתו לבימוי מריה קרבצ'נקו. מ-1945 עד 1947 למד משפטים במוסקבה. 1967 - פרס הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית 1973 - פרס ראשון, הפסטיבל הבינלאומי לסרטים קצרים, אוברהאוזן, גרמניה 1975 - אמן הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית 1987 - פרס ראשון, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, ניון, שווייץ 1989 - פרס, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, יקטרינבורג, רוסיה 1990 - פרס יונת הזהב, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, לייפציג, מזרח גרמניה 1997 - פרס ערוץ לה ספרט, הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע תיעודי, פריז, צרפת 1991 - פרס, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, יאמאגטה, יפן 1991 - פרס ראשון, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, סאן סבסטיאן, ספרד. הרץ פרנק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הרץ פרנק, באתר AllMovie (באנגלית) הרץ פרנק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הרץ פרנק, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל Herz Frank, Latfilma.lv רן טל וענת אבן, ריאיון עם הרץ פרנק, בכתב העת תקריב נירית אנדרמן, מת הבמאי הדוקומנטרי הרץ פרנק, באתר הארץ, 10 במרץ 2013 נירית אנדרמן, מי הוא הרץ פרנק, הדוקומנטריסט הגדול שיצר את הסרט מעורר המחלוקת על יגאל עמיר?, באתר הארץ, 2 ביולי 2015 Herz Frank has passed away, Russian Documentary Guild, 04.03.2013 Mūžībā aizgājis kinorežisors Hercs Franks, Diena.lv, 03.03.2013 Eleonora Gailisha, Commemorative Plaque for the Outstanding Film Director Herz Frank Has Been Unveiled in Riga, Rietumu Banka, 26-Jun-2014
פצצת זרחן

פצצת זרחן היא פצצה המבוססת על זרחן לבן. הזרחן שבפצצה מתלקח כאשר הוא בא במגע עם חמצן וממשיך לבעור עד התכלותו כל עוד החומר בא במגע עם החמצן. במגע עם עור, גורם החומר לכוויות. צבא ארצות הברית השתמש במתקפה על פלוג'ה שבעיראק בפצצות זרחן 155 מ"מ תוצרת ארצות הברית. עם פיצוצן באוויר שולחות פצצות הזרחן 116 "זרועות" של עשן דליק ברדיוס של 125 מטר. המגע עם החמצן גורם לעשן להידלק ולבעור בטמפרטורה של 816 מעלות צלזיוס. כאשר החומר הדליק פוגע בעור אנושי הוא שורף את העור וממשיך לבעור, עד העצם. קורבנות הפגיעה חווים כוויות קשות וכמעט בלתי ניתנות לטיפול, ובמקרים רבים מתים מפצעיהם. לפצצות הזרחן מספר שימושים: הבערה סימון מטרות ויעדים יצירת מיסוך עשן מיידי פגיעה באויב סימנים לפגיעת זרחן: ריח של בשר שרוף כאבים עזים פגיעה מרסיס גדול – כתם ירוק, פגיעה מרסיס קטן – נקודות שחורות בחושך הפגיעה תזרח עשן לבן כוויות צהובות באזורים הנגועים וריח שום אופייני עזרה ראשונה המוגשת לנפגע זרחן נועדה למנוע מגע של החומר עם חמצן, וכוללת שטיפת האזור עם כמויות רבות של מים תוך חבישתו עם תחבושת ספוגה במים תוך הפשטה מלאה של הנפגע לזיהוי פגיעות נוספות. פצצת זרחן, גם זו המשמשת ליצירת עשן, היא "נשק תבערה" שחלות עליו המגבלות של הפרוטוקול השלישי של האמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים. הפרוטוקול לא חל על פצצות עשן סטנדרטיות המשמשות למיסוך. ישראל חתומה רק על הפרוטוקול הראשון והשני של האמנה. על הפרוטוקול השלישי, האוסר על שימוש בפצצות זרחן, חתמו 115 מדינות. במשך שנים השתמש צה"ל בפצצות זרחן לצורך סימון ומיסוך. במהלך מבצע עופרת יצוקה צה"ל ירה כ-200 פצצות מרגמה זרחניות, בקוטר 81 מ"מ ו-120 מ"מ, בתוך שטח מיושב. ארגון Human Rights Watch פרסם תחקיר יסודי על השימוש הישראלי בזרחן לבן, וגם הארגון שוברים שתיקה פרסם עדויות של חיילי צה"ל שהעידו על "שימוש גדול בזרחן" לצורך ירי על בתים שחשודים כממולכדים. לאור הביקורת הוחלט בצה"ל להצטייד בתחמושת חליפית שאינה מכילה זרחן. במלחמת חרבות ברזל פרסם העיתון וושינגטון פוסט כי על פי ניתוח שרידי פגזים מכפר בדרום לבנון, ישראל השתמשה במהלך המלחמה בפצצות זרחן במתקפות בדרום לבנון. בתגובה מסר צה"ל כי הוא משתמש בפצצות אלו לצורך מיסוך ולא לצורך תקיפה. מדיה וקבצים בנושא פצצת זרחן בוויקישיתוף ליאור א', ‏הדלגיטימציה של תחמושת הזרחן, מערכות 445, 2012 שי פוגלמן, מאחורי מסך העשן, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2011 ynet, דו"ח: השימוש בזרחן ברצועת עזה - פשע מלחמה, באתר ynet, 25 במרץ 2009. UNODA Treaties, באתר האו"ם, ‏2021 (באנגלית) עמוס הראל, צה"ל ירה בלחימה 20 פצצות זרחניות לשכונה מיושבת, באתר הארץ, 21 בינואר 2009 בעז גאון, דוח ארגון זכויות אדם: ישראל השתמשה בזרחן, באתר nrg‏, 28 במרץ 2009 חיילים מספרים על מבצע עופרת יצוקה, באתר שוברים שתיקה, ‏יוני 2009 אחיקם משה דוד, עקב הביקורות בעולם: צה"ל נפרד מהזרחן, באתר nrg‏, 25 באפריל 2013 ליאור בן ארי, דיווח בארה"ב: ישראל השתמשה בפצצות זרחן בתקיפה בלבנון, באתר ynet, 11 בדצמבר 2023 N12 - דיווח: ישראל השתמשה בדרום לבנון בפצצות זרחן לבן, באתר ‏מאקו‏, 11 בדצמבר 2023 דניאל אדלסון, ניו יורק, הבית הלבן מודאג מדיווחים על שימוש ישראלי בפצצות זרחן. צה"ל: לא תוקפים איתן, באתר ynet, 11 בדצמבר 2023
ZDNet

ZDNet הוא אתר חדשות השייך לחברת המדיה האמריקאית Red Ventures (אנ') ומנוהל בידיה. האתר נוסד באפריל 1991 כפורטל לענייני טכנולוגיה של חברת הרשת והמדיה האמריקאית Ziff Davis (אנ') ועם הזמן התמקד בתוכנה ארגונית. בסוף 1998 היה ZDNet אתר הטכנולוגיה המוביל ברשת האינטרנט. הוא הוביל על יריבו העסקי – אתר המדיה האמריקאי CNET – בהפרש של 26 אחוזים, והיה האתר ה־13 ברשימת האתרים הפופולריים עם 8.4 מיליון משתמשים – 13.4% ממשתמשי הרשת באותה תקופה. בסוף 1999 הוא הגיע ל־9 מיליון משתמשים. באותה תקופה, השיק אתר הפרסום המתחרה CNET קמפיין פרסום בעלות של 100 מיליון דולר, ובתגובה השיק ZDNet קמפיין בעלות של 25 מיליון דולר. ב־19 ביולי 2000 הודיעה CNET על רכישת ZDNET בעלות של 1.6 מיליארד דולר. בניגוד להערכות מוקדמות, התברר שמוצרי החברות אינם כה חופפים, ושקהל היעד שלהם היה חופף ב־25% בלבד. ב־2003 השיקה CNET את האתר באופן מחודש תחת תאגיד CNET. ב 2008 נקנתה CNET על ידי CBS Corporation בכ־1.8 מיליארד דולר והאתר עוצב מחדש ב 2010 כדי לתת דגש על חברות, חומרה, תוכנה, מכשירים ניידים, אבטחת מידע ומחקר. לאתר כמה עשרות מיליוני משתמשים פעילים. בוועידה השנתית ה-14 לתקשורת מחשבים ( CPA 14th Annual – Computer Press Awards) שהתקיימה ב־1999, נבחר ZDNet כאתר הטוב ביותר בשקלול כל המדדים. ב־2007 העניק איגוד המפרסמים המקוונים לגרסה הבריטית של ZDNet את פרס קטגוריית אתר העסקים על תרומתו לחדשנות בשילוב Web 2.0 ותכונות שיתוף וקהילה באתר. מדיה וקבצים בנושא ZDNet בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ZDNet (באנגלית) ZDNet, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר ZDNET ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נדב לוטן

נדב לוטן (במקור "לישצינקר"; נולד ב-16 באוגוסט 1973) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המשמש כראש חטיבת התורה, ההערכה וההדרכה באגף המבצעים. שימש מפקד עוצבת הפלדה, מפקד מל"י, מפקד עוצבת המפץ, קצין אג"ם של פיקוד צפון ומפקד חטיבה 7. לוטן התגייס ב-1991 לחיל השריון ושירת כלוחם וכקצין בחטיבה 7. בשנים 1996–1997 פיקד על פלוגה ו' של גדוד 77. בינואר 1997 נקרא למלא את מקומו של מפקד פלוגה מ' מגדוד רומח 75 של החטיבה שערק מהקו בלבנון. הוא פיקד על מוצב הבופור ועל הפלוגה במשך כחודש וחצי, כולל באסון המסוקים, שבו התרסקו שני מסוקים שאחד מהם היה מיועד לבופור. פלוגה מ' שבפיקודו איבדה חמישה לוחמים. ובאירוע דלעת שבו נהרג חייל נוסף מפלוגה מ' ושלושה נפצעו. בסוף שנת 1997 התמנה לסגן מפקד גדוד בקורס קציני שריון, שירת כעוזר קצין אג"ם עוצבת געש. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל פיקד על גדוד 75 בחטיבה 7 בין השאר במהלך ההתנתקות. בהמשך היה מפקד גדוד 532 בחטיבה 460 עד אמצע שנת 2007. בהמשך שירת כקצין אג"ם של אוגדת אזור יהודה ושומרון ומפקד בקורס מפקדי גדודים. ביולי 2009 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 600, ושימש בתפקיד עד יוני 2013 ובמקביל שירת כראש מחלקת תורת חיל שריון במפקדת קצין שריון ראשי. ביוני 2013 מונה למפקד חטיבה 7 ופיקד עליה במהלך מבצע צוק איתן. תשעה מחיילי החטיבה נהרגו במהלך המבצע. בשנת 2015 מונה לקצין אג"ם פיקוד צפון, ושימש בתפקיד עד מאי 2017. ב-16 במאי 2017 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת המפץ. בשנים 2018-2019 כיהן במקביל כמפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. באפריל 2019 מונה למפקד מל"י וכיהן בתפקיד עד 24 ביוני 2020. למד באוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון בין יולי 2020 ליולי 2021. באוגוסט 2021 מונה למפקד עוצבת הפלדה. בדצמבר 2023 מונה לראש חטיבת תורה והדרכה באגף המבצעים. לוטן נשוי ואב לארבעה. בוגר תואר ראשון במשפטים ומִנהל יזמות עסקית בהצטיינות במרכז הבינתחומי הרצליה, בוגר המכללה לביטחון לאומי ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. בוגר תואר שני באסטרטגיה מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון. שקד טורם, "חטיבה שבע זה במבצעים ברצועת עזה, זה בלבנון השנייה. חטיבה שלמדינת ישראל היא סמל" ריאיון עם מפקד חטיבה 7 אל"ם נדב לוטן, במחנה, 10 במאי 2015 מדיה וקבצים בנושא נדב לוטן בוויקישיתוף אמיר בוחבוט‏, "אני מוכן ללחימה במנהרות. מוכן לעזה, לסוריה וללבנון", באתר וואלה, 11 ביוני 2015. אמיר בוחבוט‏, צה"ל תרגל מלחמה בצפון: "חזבאללה לא יהיה מסוגל לכבוש שטח בישראל", באתר וואלה, 12 בספטמבר 2017. מכתב פרידה של לוטן, אתר עמותת חטיבה 600(הקישור אינו פעיל, 14 ביוני 2017) אופיר ששון, שריון זה התחום שלהם, אתר זרוע היבשה, 17 בינואר 2011 אמיר בוחבוט‏, "אני מוכן ללחימה במנהרות. מוכן לעזה, לסוריה וללבנון", באתר וואלה, 11 ביוני 2015. מבט - כתבנו ויקו אטואן פגש את מח"ט 7 של השריון אלוף משנה נדב לוטן, ראיון באתר יוטיוב. יואב זיתון, מינויים בצה"ל: קצין רפואה ראשי ראשון מהעדה הדרוזית, באתר ynet, 11 ביולי 2016 תא״ל נדב לוטן נכנס לתפקידו, באתר צה"ל, 1 באוגוסט 2021
פיסול בקרח

פיסול בקרח הוא צורה של פיסול העושה שימוש בקרח כחומר הגלם. פסלים העשויים מקרח יכולים להיות ריאליסטיים או מופשטים. כמו כן הם יכולים להיות פרטי נוי בלבד או לשמש לצורך מעשי כלשהו. לפסלי הקרח יש אורך חיים מוגבל, שכן בלחץ של אטמוספירה אחת, המעבר בין קרח לבין המצב הנוזלי של מים מתרחש בטמפרטורה של 0 מעלות צלזיוס. כתוצאה מכך פסל הקרח ישמור על שלמותו רק בסביבה שבה הטמפרטורה קרה מ-0 מעלות. דרך אחת לשמר פסלי קרח היא ניצול של תנאי מזג אוויר קרים במיוחד. במקומות בהן שוררת טמפרטורה נמוכה ניתן לשמר פסלי קרח בחוץ, במיוחד בעונת החורף. במידה והפסל מוצג בתוך בניין יש לקרר את החדר לטמפרטורה המתאימה באמצעות מיזוג אוויר או אמצעים אחרים. אורך החיים הקצר של פסלי הקרח מקשר אותם לאירועים מיוחדים ויוצאי דופן. ברחבי העולם ישנם פסטיבלים המוקדשים לפיסול בקרח, כמו למשל פסטיבל חרבין הבינלאומי לפיסול בקרח ושלג הנערך בעיר חרבין שבסין. לפסלי הקרח יש ביטוי קולנועי, כגון בסרט המספריים של אדוארד: לקראת חג המולד מפסל אדוארד, גיבור הסרט, של מלאך בקרח וקים נדהמת מהיופי ורוקדת אל תוך רסיסי הקרח הנופלים. איש שלג כדור שלג מדיה וקבצים בנושא פיסול בקרח בוויקישיתוף