laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מטרסבורג (כדורגל)

SV מטרסבורג היה מועדון כדורגל אוסטרי מהעיר מטרסבורג שבחבל בורגנלנד שבמזרח אוסטריה, שהוקם בשנת 1922. הקבוצה שיחקה במגרש הפאפלסטדיון המכיל 15,700 מקומות. ב-16 באוגוסט 2020 פורק המועדון בעקבות קשיים כלכליים. אף על פי שהעיר מטרסבורג נחשבת לעיר קטנה יחסית באוסטריה ויש בה רק כ- 7000 תושבים, הייתה הקבוצה במקום השני בליגה האוסטרית מבחינת מספר האוהדים במשחקי הקבוצה בליגה.[דרוש מקור] בעונת 2004/05 סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה הבכירה, הדירוג הגבוה ביותר של הקבוצה אי פעם בליגה האוסטרית. בשנים 2006-2007 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע האוסטרי. בעונת 2006/2007 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א. ב-5 באוגוסט 2020 פרשה הקבוצה מהבונדסליגה האוסטרית והגישה בקשה לפירוק, בעקבות סגירת הבנק שמימן את הקבוצה. מקדוניה גוצה סדלוסקי אוסטריה דייטמר קוהבאוור אוסטריה כריסטיאן פוקס הונגריה צאבה ציזמאדיה מקדוניה איקו נאומוסקי פולין כריסטוף ראטאיקזיק גרמניה קארסטן יאנקר דרום אפריקה יאבו מאהלאנגו ברית המועצות טג'יקיסטן רוסיה סרגיי מאנדרקו מדיה וקבצים בנושא מטרסבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מטרסבורג מטרסבורג, ברשת החברתית פייסבוק פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל ברית המועצות

דגל ברית המועצות היה דגלה הלאומי של ברית המועצות. הדגל כלל פטיש ומגל זהובים משולבים מתחת לכוכב זהוב, על רקע אדום. הדגל שימש בסיס לדגלי רפובליקות ברית המועצות, שכללו את הדגל בתוספות שונות. הדגל בוסס על הדגל האדום. הדגל קומוניסטי הראשון היה הדגל האדום המהפכני, ששימש בין היתר את הקומונה הפריזאית. עם הקמתה הרשמית של ברית המועצות ב-30 בדצמבר 1922, נקבע בחוקתה הראשונה כי 'לברית המועצות יש דגל לאומי וסמל', אך לא הוגדר דגל רשמי. ב-6 ביולי 1923 אימצה ברית המועצות דגל רשמי ראשון. הדגל, שהיה בעל יחס ממדים חריג של 1:4, כלל לצד הדגל האדום את סמל ברית המועצות במרכזו. הדגל שימש כדגל רשמי למשך ארבעה חודשים, עד שהוחלט ב-13 בנובמבר 1923 להחליפו בדגל בו הוצגו הפטיש והמגל ומעליהם כוכב, עקב קשיים בייצור הדגל. ב-15 באוגוסט 1980 הוחלט על שינוי קל בדגל - צדו האחורי הפך למשטח אדום בלבד, בלי פטיש, מגל, או כל קישוט אחר. שונה עיצובו של הפטיש והמגל. נוסף על כך, הוחלף גון הצבע האדום בגוון בהיר יותר. עם פירוק ברית המועצות ב-25 בדצמבר 1991, הפסיק הדגל לשמש כדגל לאומי. באפריל 1996 חתם נשיא רוסיה בוריס ילצין על צו נשיאותי שהעניק לדגל מעמד דומה למעמד דגל רוסיה, על מנת לאפשר את הנפת נס הניצחון, שהונף על ידי הצבא האדום מעל בניין הרייכסטאג במאי 1945, שנחשב לסמל ניצחון ברית המועצות על גרמניה הנאצית. הנס מוצג במהלך יום הניצחון. באפריל 2022 אישר הפרלמנט של אסטוניה חקיקה האוסרת הצגה של "סמלים המשמשים בביצוע מעשה של תוקפנות, רצח עם, פשע נגד האנושות או פשע מלחמה במטרה לתמוך או להצדיק פשעים אלה". החוק לא כלל התייחסות מפורשת לסמל כל שהוא, אך בעיתונות נאמר כי החוק יאסור על הצגתם של דגלי הפדרציה הרוסית וברית המועצות, לצד מדים סובייטים. דגל ברית המועצות הורכב ממשטח אדום ועליו פטיש מוצלב עם מגל וכוכב אדום, בחלק העליון של צד התורן. הפטיש סימל את עובדי התעשייה, והמגל סימל את העובדים בחקלאות. הכוכב האדום סימל את שלטון המפלגה הקומוניסטית. דגל טרנסניסטריה הוא הדגל הלאומי האחרון המכיל את דגל ברית המועצות, המכיל קו רוחבי ירוק. ב-2017 אימצה טרנסניסטריה דגל לאומי נוסף, המבוסס על דגל רוסיה. דגל נוסף אשר עדיין משתמש בדגל ברית המועצות הוא דגל מחוז ולדימיר, אשר דומה בעיקרו לדגל הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. גלריית דגלי ברית המועצות מדיה וקבצים בנושא דגל ברית המועצות בוויקישיתוף דגל ברית המועצות, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל ברית המועצות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Рийгикогу в преддверии 9 мая принял закон о запрете враждебной символики". ERR (ברוסית). 2022-04-22. ארכיון מ-2022-06-18. נבדק ב-2022-06-13.
אביונים

האביונים (ביוונית: Ἐβιωναῖοι, נקראים גם אביוניטים Ebionites) היו חברי כת יהודית-נוצרית קדומה שפעלה בארץ ישראל ובארצות השכנות מן המאה ה-1 עד המאה ה-4 לספירה. לפי המדווח אודותם, ראו בישו משיח בלבד ולא את בן האלוהים ודרשו לשמור את חוקי תורת משה. המידע על האביונים אינו רב ונובע ברובו מביקורת חריפה שמתחו עליהם אבות הכנסייה שראו בהם כופרים ממש. חלק מן החוקרים סבורים שכת זו התפצלה מתוך הזרם המרכזי של הנצרות ונטתה לשוב אל המקורות היהודיים, בעוד שאחרים סבורים כי הקבוצה הייתה המשך ישיר לכנסייה הקדומה אך נדחקה והוצאה מחוץ לתחום על ידי ממשיכי פאולוס, שדגלו בביטול תוקפה של התורה. האביונים קיבלו את ישו כמשיח ילוד אשה, אך דחו את האמונה באלוהותו, לה הטיף שאול התרסי. הם האמינו בספרי התנ"ך ובגרסה משלהם לספר הבשורה על-פי מתי (קצרה יותר וכתובה עברית ולא יוונית), נקראת "הבשורה על פי העברים", ודחו את שאר ספרי הברית החדשה. לפי המדווח, לצד אמונתם בישו טענו האביונים כי: צריך לשמור את כלל מצוות תורת משה (ייתכן שלמעט מצוות הקורבנות) גויים אשר רוצים להיות תלמידים של ישו צריכים לשמור את כלל מצוות תורת משה ואם הם זכרים עליהם לעבור ברית מילה[דרוש מקור] ישו הוא המשיח שיבוא, אך איננו אלוהים ישו לא נולד בלידת בתולין למרים, כי אם נולד כמו כל תינוק לזוג הורים - יוסף ומרים שאול התרסי היה משומד מן התורה אירנאיוס כתב על האביונים ותיאר כי הם קיבלו את מנהיגותו של יעקב הצדיק, אחי ישו, ראו בפאולוס כופר, לא קיבלו את ההשקפה שרואה את ישו כלוגוס. אפיפניוס מסלמיס, בספרו פנריון, תיאר כמה אביונים אשר היו צמחונים והתנגדו להקרבת קורבנות, אבל אפיפניוס, בפנריון ל':י"ז:ה', אמר כי בהתחלה האביונים לא היו כך, אבל אחרי כן, כמה מהם התחברו עם אלכסאי ונעשו כך. על פי דוד פלוסר הייתה זו כת יהודית גנוסטית שנקראה "כת הנוצרים" ועברה לנצרות תוך שמירה על דיעותיה בקשר להקרבת קורבנות. אישים שונים ניסו להתארגן להקים מחדש קבוצה אביונית. בארצות הברית למשל נעשה ניסיון כזה (Neo Ebionites). ככל הנראה הם נקראים "אביונים" מכיוון שלפחות חלקם חיו חיים נטולי ממון והאמינו בסגפנות, או כי כך קראו להם הקתולים, שאמרו כי הם בעלי דעה אביונית על ישו מנצרת. המידע על כת האביונים נמצא בכתבים קתוליים עתיקים של אבות הכנסייה כמו כן גם בבשורה על פי האביונים שהיא המסמך העיקרי למידע עליהם. דעה נוספת לגבי שמם היא סימוכין ללימודיו של רבם ישו מנצרת על הטיב שבאדם המציג עצמו כאביון או כצנוע. "אֶבְיוֹנִים", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק א, עמודים 37–38, באתר היברובוקס מה שאבות הכנסייה כתבו על האביונים זאב רובין, ‏פרשת הקומֶס יוסף והנסיונות לניצור הגליל במאה הרביעית לספירה, קתדרה 26, דצמבר 1982, עמ' 116-105 אביונים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) A.F.J. Klijn & G.J. Reinink (1973). Patristic Evidence for Jewish-Christian Sects. Brill. ISBN 9004037632 שם G. Uhlhorn, "Ebionites", in: Philip Schaff (ed.), A Religious Encyclopaedia or Dictionary of Biblical, Historical, Doctrinal, and Practical Theology, 3rd ed. (1894), p. 684–685 (vol. 2) Hans-Joachim Schoeps (1969). Jewish Christianity: Factional Disputes in the Early Church. Translation Douglas R. A. Hare. Fortress Press. אירנאיוס, נגד הכפירות, א', 26, 2 דוד פלוסר, ראשית הנצרות, ירושלים 1963
צפון ודרום

האם התכוונתם ל... הערך צפון והערך דרום צפון ודרום (משחק מחשב) – משחק מחשב שפותח והופץ בשנת 1989 על ידי החברות אטארי ו-Infogrames צפון ודרום (מיני-סדרה אמריקאית) – סדרת טלוויזיה מסוף המאה העשרים המבוססת על הטרילוגיה מאת ג'ון ג'ייקס צפון ודרום (מיני-סדרה בריטית) – סדרת טלוויזיה על פי הרומן של אליזבת גאסקל מלחמת האזרחים האמריקנית – התנהלה בארצות הברית בשנים 1861–1865, בין מדינות האיחוד הצפוניות למדינות הקונפדרציה הדרומיות. צפון ודרום (רומן, 1854) – רומן מאת הסופרת האנגליה אליזבת גאסקל צפון ודרום (טרילוגיה) – טרילוגיה מאת הסופר האמריקני ג'ון ג'ייקס צפון ודרום (קומיקס) רומן גרפי בעל שלושה חלקים מאת ג'ין לואן יאנג משנת 2019
סרג'יו דן

סרג'יו דן (ברומנית: Sergiu Dan; ‏29 בדצמבר 1903 – 13 במרץ 1976) היה סופר, עורך ומתרגם יהודי-רומני. סרג'יו דן נולד בפיאטרה ניאמץ, רומניה בשם איסידור סרג'יו רוטמן, למד כלכלה וסיים את בית הספר העליון למסחר. הוא התחיל את הקריירה הספרותית עם פואמות שפורסמו בעיתון Flacăra (הלהבה), בשנת 1926. היה עורך פוליטי בכתב העת Dreapta (הימין) והשתתף בעיתון Timpul (העת). תרגם מצרפתית לרומנית יצירות של גוסטב פלובר, "מאדאם בובארי" ו"סאלאמבו". תרגם גם יצירות של לואי אראגון, אנטול פראנס, וולטייר ועוד. בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נשלח לטרנסניסטריה. בשנת 1945 סרג'יו דן פרסם רומן על שהותו במחנה עבודה וחיי היהודים בתקופה זו. בתקופה הקומוניסטית ישב בבית הכלא החל משנת 1947 ועד לשנת 1955. בשנת 2001, כאשר אולצו השירותים החשאיים הרומנים (בעקבות פרשת גאורגה אורסו) להשיב כתבי יד שהוחרמו, בין 103 בעלי כתבי היד שלא באו לתבוע את כתב ידם מהרשויות, היה גם סרג'יו דן. 1929 Viaţa minunată a lui Anton Pann "החיים הנפלאים של אנטון פאן", נכתב בשותפות עם רומולוס דיאנו. 1931 Dragoste şi moarte în provincie "אהבה ומוות בפרובינציה", רומן. 1933 Surorile Veniamin "האחיות ונימין", רומן אהבה, הופיע בהוצאת אמינסקו. 1934 Arsenic "ארסניק", רומן, זכה בפרס Eforie (אפוריה). Unde începe noaptea "היכן מתחיל הלילה", רומן, על סבלות היהודים בטרנסניסטריה, הופיע מחדש בהוצאת הספר בשנת 2006. Serviciul de noapte - Nuvele "שירות הלילה - נובלות", הופיע בהוצאת מינרבה בשנת 1980. Roza şi ceilalţi "רוזה והאחרים", רומן. Tase cel Mare "טאסה הגדול", רומן. dintr-un jurnal de noapte "מתוך יומן לילה", הופיע בשנת 1970 בהוצאה הרומנית. מדיה וקבצים בנושא סרג'יו דן בוויקישיתוף מילון הספרות הרומנית (ברומנית) מאמר על סרג'יו דן בכתב העת Timpul ברומנית
תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית (המאה ה-11)

תאודורה (ביוונית: Θεοδώρα, "מתת האל"; 984 - לאחר 31 באוגוסט 1056) הייתה קיסרית האימפריה הביזנטית מה-11 בינואר 1055 ועד מותה. היא הייתה בתו של הקיסר קונסטנטינוס השמיני ורעייתו הלנה (אנ'). בנוסף, שלטה לצד אחותה זואי במשך כחודשיים ב-1042 ומאז ועד 11 בינואר 1055 גם לצד בעלה, קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס. תאודורה הייתה הקיסרית האחרונה בשושלת המקדונית, מכיוון שלא הותירה אחריה יורשים. תאודורה הייתה מיועדת במקור לנישואין עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השלישי. בגלל שכנראה לא ניחנה ביופי רב, נדחתה ועל פניה הועדפה אחותה הבכורה זואי. גם נישואיה של האחרונה לא צלחו, שכן אוטו השלישי מת לפני החתונה המיועדת. תאודורה התכוונה לפרוש לחיים בגינצאום, כאשר מותו של דודה בסיליוס השני ומותו הקרב של אביה (בלי שהותיר אחריו בנים), הותיר לה את השלטון. אביה, עם זאת, דרש כי תינשא לרומנוס, המועמד המתאים מבחינתו לשבת על כס המלוכה לצד בתו. תאודורה סירבה: ראשית, רומאנוס היה נשוי (אשתו הייתה אמורה לפרוש למנזר כתוצאה מן הנישואין) ושנית, הוא היה קרוב משפחה רחוק (בן דוד מדרגה שלישית) שלה. אחותה, זואי, הסכימה לנישואין והפכה לקיסרית לצד בעלה. ב-1032 שלחה זואי את תאודורה למנזר, אך בשנת 1042 נקראה לכס המלוכה, כקיסרית-משותפת עם זואי, לאור דרישת הסנאט. חודשיים לאחר מכן, עם נישואיה של זואי לקונסטנטינוס התשיעי המשיכה תאודורה לכהן רשמית לצידם כקיסרית. עם מותה של זואי ב-1050, שבה תאודורה למנזר. לאחר מותו של קונסטנטינוס התשיעי המשיכה תאודורה למלוך במשך כשנה, כאשר מיכאל השישי סטרטיוטיכוס נבחר על ידי תאודורה לרשת אותה. אך הוא הודח על ידי איסאאקיוס הראשון קומננוס, מייסד שושלת קומננוס. מדיה וקבצים בנושא תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ״זואי אימפריה״ - פרק על חייה של הקיסרוּת הביזנטית בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי
חבורה שלמה

בתורת החבורות, חבורה שלמה היא חבורה שהמרכז שלה טריוויאלי, וכל אוטומורפיזם שלה הוא פנימי, כלומר, מן הצורה γ g : x ↦ g x g − 1 {\displaystyle \gamma _{g}:x\mapsto gxg^{-1}} עבור איבר קבוע g {\displaystyle g} בחבורה. אם G {\displaystyle G} היא חבורה כזו, אז יש איזומורפיזם טבעי מ- G {\displaystyle G} לחבורת האוטומורפיזמים שלה, Aut ⁡ ( G ) {\displaystyle \operatorname {Aut} (G)} , המוגדר לפי g ↦ γ g {\displaystyle g\mapsto \gamma _{g}} . לדוגמה, החבורות הסימטריות S n {\displaystyle S_{n}} הן שלמות לכל n ≠ 2 , 6 {\displaystyle n\neq 2,6} . אם S {\displaystyle S} חבורה פשוטה לא אבלית סופית, אז A = Aut ⁡ ( S ) {\displaystyle A=\operatorname {Aut} (S)} שלמה, כלומר Aut ⁡ ( Aut ⁡ ( S ) ) ≅ Aut ⁡ ( S ) {\displaystyle \operatorname {Aut} (\operatorname {Aut} (S))\cong \operatorname {Aut} (S)} . לפי משפט של Dyer-Formanek (1974), חבורת האוטומורפיזמים של חבורה חופשית לא אבלית מדרגה סופית היא שלמה. התכונה החשובה ביותר של חבורות שלמות כרוכה בהתנהגות שלהן כתת-חבורות נורמליות בחבורות אחרות. אם K {\displaystyle K} תת חבורה נורמלית של G {\displaystyle G} , ו- K {\displaystyle K} שלמה, אז K {\displaystyle K} היא מרכיב ישר של G {\displaystyle G} , כלומר, קיים פירוק של G {\displaystyle G} כמכפלה ישרה G ≅ K × H {\displaystyle G\cong K\times H} . גם ההפך נכון: אם חבורה K {\displaystyle K} אינה יכולה להופיע כתת-חבורה נורמלית של חבורה G {\displaystyle G} בלי להיות מרכיב ישר שלה, אז היא שלמה. חבורת האוטומורפיזמים
וסקו נונייס דה בלבואה

וסקו נונייס דה בלבואה (1475 – 15 בינואר 1519) היה מגלה ארצות, קונקיסטאדור ומושל ספרדי ב"עולם החדש". הוא נסע לאמריקה ב-1500 ולאחר מספר מסעות התיישב בהיספניולה. בשנת 1510 ייסד דה בלבואה את המושבה הקבועה הראשונה באמריקה היבשתית, סנטה מאריה לה אנטיגואה דל דאריין, בפנמה של ימינו (קודם לכן, התיישבות של אלונסו דה אוחדה באזור ננטשה לאחר שנה). ב-1513 חצה את פנמה עם משלחת מחקר, היכן שהיום תעלת פנמה, לכיוון האוקיינוס השקט והפך בכך לאירופאי הראשון שהגיע לאוקיינוס השקט ממזרח. וסקו נונייס דה בלבואה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) וסקו נונייס דה בלבואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם אביאל

אברהם אביאל (ליפקונסקי) (נולד ב-20 בינואר 1929) הוא סופר, מנהל סוכנות להפצת ספרים בשם "בית עלים" ועד במשפט אייכמן. נולד בפולין, בכפר היהודי חקלאי דוגאלישוק, למשה דוד ושרה מינה. רכש השכלה תורנית בישיבה קטנה בראדון, עיירתו של החפץ חיים. בגיל 13, ב-10 במאי 1942, חזה בהשמדת יהודי ראדון והאזור בבורות המוות. הוא נמלט ליערות ולחם כנגד הנאצים עד השחרור. איבד את משפחתו בשואה, שבמהלכה אחיו פנחס נרצח לנגד עיניו. בשנת 1945 הגיע לצפון איטליה ושהה במוסד עליית הנוער של ילדי סלבינו, בית שיזופולי. העפיל לארץ באנייה "כתריאל יפה" ונתפס על ידי הבריטים, הוגלה לקפריסין ועלה לארץ ישראל בסוף שנת 1946. ביתו הראשון בארץ היה בקיבוץ משמר השרון. בתחילת 1948 התגייס לגדוד השישי של הפלמ"ח ונלחם בדרך לירושלים. במשפט אייכמן בשנת 1961, הופיע כעד מטעם התביעה וגולל בעדותו את פרשת חיסול יהודי ראדון כדוגמה לסיפורם הטראגי של יהודי ליטא וחיי הפרטיזנים ביערות. אברהם אביאל כתב שלושה ספרים: "כפר ושמו דוגאלישוק" המספר על החיים בעיירה לפני השואה, החיים בגטו, רצח יהודי העיירה, הבריחה ליער והחיים ביער, בין היתר בזמליאנקה, עד לשחרור. "החופש והבדידות" מתמקד בתקופה לאחר השואה בין השנים 1945–1948, בין השואה לתקומה ומגולל פרקים מסיפורם של ילדי סלבינו בשנות המלחמה ודרכם לארץ ישראל. "משפחה משני זרדים, עדות חיה" המספר על העולם שאבד ותקופת השואה ופונה בעיקר אל הדור הצעיר. ביום הזיכרון לשואה ולגבורה תשע"א (2011) השיא את המשואה השישית בטקס המרכזי שנערך ביד ושם. זכה בתעודת הוקרה מטעם אגודת הסופרים העברים ע"ש נחמה פוחצ'בסקי (נפ"ש) לשנת תשע"ח 2018 על העשייה לקידום הספרות והשירה העברית. סיפורו חתם את הטקס הממלכתי "לכל איש יש שם" שהתקיים בכנסת ביום השואה תשע"ח (2018) במעמד יו"ר הכנסת, ראש הממשלה ונשיאת בית המשפט העליון. מאז 1958 עוסק בענף הספרים. היה נשוי לאילה לבית ליברמן, ילידת העיר רובנה, עד למותה ב-2017. לבני הזוג שלושה ילדים, תשעה נכדים ותשעה נינים. כפר ושמו דוגאלישוק, הוצאת משרד הביטחון, 1995. המהדורה באנגלית יצאה לאור בלונדון: ,Avraham Aviel, A Village Named Dowgalishok: The Massacre at Radun and Eishishok, Vallentine Mitchell & Co Ltd. ISBN 0853035830 החופש והבדידות, הוצאת תמוז-אגודת הסופרים, 2000. המהדורה באנגלית יצאה לאור בישראל: Avraham Aviel, Freedom & Loneliness, KIP Ltd. ISBN 978-965-7238-36-3 משפחה משני זרדים, עדות חיה, הוצאת בית עלים, 2017. המהדורה באנגלית יצאה לאור בישראל: Avraham Aviel, A Family from Two Twigs, Living Testimony, Beith Alim מדיה וקבצים בנושא אברהם אביאל בוויקישיתוף אברהם אביאל באתר יד ושם "החפץ בחיים" - סיפורו של אברהם אביאל. סרט בהפקת בית הספר המרכזי להוראת השואה, יד ושם והמרכז למולטימדיה, האוניברסיטה העברית בירושלים אמונה נוכח השואה ריאיון עם אברהם אביאל. יד ושם: חינוך והוראה מתוקשבת מסע הייסורים בספינה "כתריאל יפה", באתר הפלי"ם סרט יד ושם במעמד טקס הדלקת המשואות 2011 לציון יום הזיכרון לשואה ולגבורה פרטים בנוגע להשתתפותו בכוחות הפרטיזנים ריאיון עם אברהם אביאל - גורלה של קהילת יהודי ראדון בשואה - בערוץ היוטיוב של יד ושם ריאיון עם אברהם אביאל - הכח לספר / נעם דמסקי - פגישה מרגשת אצל העד אברהם אביאל הטקס הממלכתי "לכל איש יש שם" בכנסת ביום השואה 2018 ריאיון עם אברהם אביאל - ערוץ הכנסת יום השואה 12.4.2018 אברהם אביאל (1929-), דף שער בספרייה הלאומית עדותו של אברהם אביאל במשפט אייכמן (עמ' כרך א ישיבה 29 עמודים 422-426 ברשומות משפט אייכמן), באתר משרד המשפטים עדותו של אברהם אביאל במשפט אייכמן-וידאו, העדות מתחילה 2:25 דקות מהתחלת הסרט
קזבק

האם התכוונתם ל... קזבק (אוניית מעפילים) – אוניית מעפילים שעשתה דרכה מרומניה לטורקיה ביולי 1944 קזבק (הר) – אחד מההרים העיקריים של הרי הקווקז הממוקם בגאורגיה. ההר השלישי בגובהו מבין הרי גאורגיה
ג'ובאני אלברטו ריסטורי

ג'ובאני אלברטו ריסטורי (באיטלקית: Giovanni Alberto Ristori;‏ 1692 - 7 בפברואר 1753) היה מלחין אופרה ומנצח איטלקי. נולד בבולוניה לתומאזו ריסטורי, מי שעמד בראשה של להקת אופרה, שהשתייכה למלך פולין והנסיך הבוחר של סקסוניה, אוגוסט השני "החזק", שקיים את חצרו בדרזדן. אוגוסט השני "השאיל" את להקת האופרה שלו לצארינה הרוסית אנה לחגיגת ההכתרה שלה במוסקבה. "קאלאנדרו", אופרה בשלוש מערכות של ריסטורי, לליברית של סטפאנו בנדטו פאלאביצ'יני, הייתה הן האופרה בופה הראשונה שנכתבה בגרמניה והן האופרה האיטלקית הראשונה שבוצעה ברוסיה. האופרה בוצעה בניצוח ובבימוי שלו ושל אביו, עם שלושה-עשר שחקנים ותשעה זמרים, ביניהם לודוביקה זייפריד, מרגריטה ארמיני ורוזליה פנטזיה, במוסקבה בשנת 1731. נפטר בדרזדן ב-1753. ג'ובאני אלברטו ריסטורי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ובאני אלברטו ריסטורי, באתר Discogs (באנגלית) ג'ובאני אלברטו ריסטורי
צ'יליבי מויסה

צ'יליבי מויסה (ברומנית: Cilibi Moise, בעברית: אפרים משה הרוכל (1812–1870) היה רוכל בסדקית יהודי ממולדובה שליקט פתגמים, אמרות ודברי חכמה ופרסם אותם בשפה הרומנית ב-13 או 14 חוברות שזכו לפופולריות רבה. צ'יליבי מויסה נולד בשם פרוים מויסה שוורץ (Froim Moise Schwartz) בפוקשאן, מולדובה, ועבר לבוקרשט בגיל צעיר. הוא היה סוחר נוסע ובמגעיו עם הלקוחות אסף חידודי לשון, ברומנית, פתגמים ודברי חכמה שונים. הוא ליטש את האמרות והקריא אותן באוזני יודעי כתוב רומנית או ישירות לעובדי בית הדפוס. במהלך השנים פורסמו 13–14 חוברות שזכו לפופולריות רבה והביאו לכך ששמו של צ'יליבי מויסה מופיע באנתולוגיה של הספרות הרומנית בין ראשוני הסופרים הרומנים, אף על פי שלא ידע קרוא וכתוב ברומנית, אלא רק עברית. צ'יליבי מויסה מת מטיפוס ונקבר בבית העלמין פילנתרופיה בבוקרשט. אחד מספריו, Practica si apropourile (פרקטיקה ואגבים) הופיע שוב בשנת 2000 בבוקרשט בהוצאת HASEFER ("הספר"). Istoria literaturii române - G. Călinescu, עמוד 96. א.ב. יפה - בשדות זרים : סופרים יהודים ברומניה 1880–1940 (תל אביב : מרכז גולדשטיין־גורן לתולדות היהודים ברומניה, המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ו 1996), עמ' 33–40. מדיה וקבצים בנושא צ'יליבי מויסה בוויקישיתוף צ'יליבי מויסה באתר קהילת יהודי פוקשאן ברומנית פ. אלשמון, הרוכל אפרים משה, המליץ, 5 ביולי 1886
ביציניום

במוזיקת הרנסאנס ובתקופה המוקדמת של מוזיקת הבארוק, המושג ביציניום (ברבים: ביציניה; bicinium, pl. bicinia) התייחס ליצירה מוזיקלית המבוצעת בידי שני מוזיקאים או כלים מוזיקליים, ולרוב יצירה זו העבירה מסרים חינוכיים. למונח היו שני שימושים בהיסטוריית המוזיקה: בעת האחרונה משמשת המילה ככינוי לכל יצירה מוזיקלית מתקופות הרנסאנס והתקופה המוקדמת של הבארוק, שמיועדת לביצוע בשני קולות, ווקליים או כליים. מבחינה היסטורית, המילה התייחסה לסוג ספציפי של יצירה בשני קולות שנועדה לשמש ככלי ללימוד, לרוב באזורים פרוטסטנטיים דוברי גרמנית. השימוש הראשון במונח נעשה בפולין, על ידי המלחין יאן מלובלין (Jan z Lublina) בחיבור משנת 1540. ספרי ביציניה הופצו כמה עשורים לאחר מכן בגרמניה, בארצות השפלה ואף באיטליה, מכיוון שתועלת השיטה כעזר-הוראה נתפרסמה. בנוסף, מרטין לותר הדגיש באותם ימים את החשיבות של לימוד הילדים מוזיקה לצד לימוד ספר התהילים: ביציניה המבוססים על טקסטים גרמניים מספר התהילים הגשימו את מטרתו. שירת הביציניום נחשבה לקלה למדיי, לפחות בהשוואה להשתתפות באנסמבל. בדרך כלל הביציניום עוצב לשירה או ניגון של תלמידים מאותו גיל ויכולת מוזיקלית, ולעיתים לשירה של תלמיד ומורה. דואט
הביטחון המסכל (הרשות הפלסטינית)

הביטחון המסכל - הבמ"ס (ערבית: الأمن الوقائي, בתעתיק מדויק: אלאמן אלוקאא'י) הוא מנגנון ביטחון של הרשות הפלסטינית שהוקם בעקבות הסכמי אוסלו. ייעודו המוצהר של המנגנון הוא לשמור על יציבות הרשות ולסכל טרור. בשונה ממנגנונים אחרים, "הביטחון המסכל" לא הוקם על ידי אנשי פת"ח שהגיעו לשטחי הרשות הפלסטינית יחד עם ערפאת, אלא על ידי פעילי פת"ח מה"פנים" (כלומר, שחיו בשטחים עוד טרם הסכמי אוסלו – בעיקר התנזים). המנגנון הוקם למעשה כשני מנגנונים נפרדים לחלוטין (ולעיתים אף יריבים פוליטיים משמעותיים) בגדה המערבית וברצועת עזה. ההשראה למנגנונים אלה הגיעה מהשב"כ הישראלי – ארגון מודיעיני חזק המשלב פעילות מודיעינית חשאית עם פעילות מבצעית גלויה. בגדה המערבית עמד בראש המנגנון ג'יבריל רג'וב עד שהודח על ידי ערפאת בשנת 2002 במהלך מבצע חומת מגן. מתחילת האינתיפאדה השנייה, ובפרט לאחר הדחתו של רג'וב, הפך המנגנון מהכוח הפלסטיני החזק והמשמעותי ביותר בגדה למנגנון חלש ובלתי פעיל כמעט לחלוטין, בדומה למצבם של המנגנונים האחרים מאז. ברצועת עזה עמד בראש המנגנון מוחמד דחלאן, עד שהתפטר מתפקידו זמן לא רב לאחר הדחתו של רג'וב. גם המנגנון ברצועת עזה הידרדר והפסיק כמעט לחלוטין להיות פעיל, בדומה למקבילו בגדה המערבית. בתחילת האינתיפאדה השנייה האשימה מערכת הביטחון הישראלית את המנגנון במתן חסות לטרור, הברחות נשק, ולעיתים אף מעורבות של ממש בפיגועים. כיום המנגנון ביהודה ושומרון קיים עדיין, אך מקבילו ברצועת עזה נעלם לחלוטין מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה, במהלכה נמלטו רבים מאנשיו מהרצועה לכיוון מצרים. ייעודו המרכזי של המנגנון בגדה הוא עצירת פעולות חמאס ביהודה ושומרון. המנגנון מונה כ-4,000 חיילים ומפעיל 17 בתי מעצר לצד רשת גדולה של מודיעים בשכר העוקבים אחר פעילות חמאס. דני רובינשטיין, סופו של מנגנון הביטחון המסכל, באתר הארץ, 7 באפריל 2002 אבישי עברי, צבא הרפאים ממשיך לגדול, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 באוקטובר 2010 דוד בדין, מאמץ הרש"פ לכונן כוח מזוין - באימון יועצים מן האיחוד האירופי, קנדה וארצות הברית שמעון כהן, במרתפים האפלים של הרש"פ, באתר ערוץ 7, 24 באוגוסט 2017 חגי הוברמן, מוחמד יושיענו, באתר ערוץ 7, 5 באוגוסט 2004 אסף גיבור, מנגנוני הכחשה, מקור ראשון, "יומן", גיליון 716, כ"ה בניסן התשע"א, 29 באפריל 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הביטחון הלאומי (הרשות הפלסטינית)

הביטחון הלאומי (בראשי תיבות: הבטח"ל; בערבית: الأمن الوطني الفلسطيني) הוא אחד ממנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית שהוקמו בעקבות הסכמי אוסלו. תפקידו המוגדר של הכוח הוא שמירה על יציבות הרשות והגנה עליה. בפועל, היה המנגנון אמור להיות הגרעין לצבא הפלסטיני שיוקם כאשר תהפוך הרשות למדינה[דרוש מקור]. הביטחון הלאומי אמור היה להיות אחראי על רוב המשימות בגבולות שטחי A ובתוך הערים הפלסטיניות ובעבר שיתף פעולה עם ישראל בשמירה על מחסומים, פטרולים ומשימות ביטחוניות משותפות. לביטחון הלאומי שייכים גם משטרת החופים הפלסטינית והמשטרה האווירית (שצמחה מכוח 14). הכוח הוקם בתמיכתו של קית' דייטון וכונה על ידי חמאס "כוח דייטון". המנגנון הוקם בעיקר על בסיס הקצונה הבכירה של מנגנוני אש"ף שהגיעה עם ערפאת מה"חוץ" (מגלות בתוניס ובמדינות ערביות נוספות) לאחר הסכמי אוסלו ורוב המגויסים היו מצבא שחרור פלסטין. למרות גודלו של המנגנון, הוא איננו הבולט מבין מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ומבחינה איכותית עולים עליו הן המודיעין הכללי והן הביטחון המסכל. מאז הפיכת חמאס בעזה במהלך 2007, מתפקד המנגנון רק ביהודה ושומרון, כאשר למעשה אין למנגנון מפקד של כלל הרשות (כמו שהיה נהוג עד אז) ומפקד המנגנון באיו"ש, ד'יאב אלעלי, כפוף ישירות לממשלה ולנשיא אבו מאזן. הביטחון הלאומי זוכה לתמיכה מצד ארצות הברית שאימנה את 7,000 אנשיו, בעיקר לפיזור הפגנות ולהתמודדות עם האופוזיציה האיסלאמית. כחלק מתוכנית להגדיל את כמות השוטרים ל-40,000, אימנה ארצות הברית בשיתוף מדריכים אוסטרלים וירדנים שישה גדודים. תוכנית האימונים נמשכה 19 שבועות והתבצעה במרכז האימונים של המשטרה הירדנית בסמוך לרבת עמון. על פי דוח של הקונגרס האמריקאי משנת 2010, השקיעה ארצות הברית, נכון לזמן כתיבת הדוח, 392 מיליון דולר בהכשרת הכוחות הפלסטיניים. ב-19 באוקטובר ראש הארגון ברצעות עזה ג'יהאד מוחייסן נהרג בפעולת צה"ל. ט' קרויטרו, ‏פסק זמן באיו"ש, מערכות 445, אוקטובר 2012 מדיה וקבצים בנושא הביטחון הלאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הביטחון הלאומי אבי יששכרוף, הרמטכ"ל הפלסטיני: להיערך לכיבוש עזה, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2008 חגי הוברמן, 'נקים צבא לאיחוד כל פלגי הרש"פ', באתר ערוץ 7, 8 במאי 2007 דוד בדין, מאמץ הרש"פ לכונן כוח מזוין - באימון יועצים מן האיחוד האירופי, קנדה וארצות הברית הרפורמה במנגנוני הביטחון הפלסטינים – תמונת מצב אסף גבור, מנגנוני הכחשה, מקור ראשון, "יומן", גיליון 716, כ"ה בניסן התשע"א, 29 באפריל 2011 אבי יששכרוף, המתאם הביטחוני בין ישראל לרשות עזב את האזור, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2010 אמיר בוחבוט, בקרוב בגדה: עוד גדוד של שוטרים פלסטינים, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2010 פזית רבינא, אמריקה שלחה מפציץ כבד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 באוקטובר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא הרשות הפלסטינית ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
C4

האם התכוונתם ל... C-4 – סוג של חומר נפץ קיבוע פחמן במסלול C4 – תהליך מטבולי המתקיים בחלק מהצמחים מרכיב משלים C4 – חלבון המהווה חלק ממערכת המשלים, המשרת מספר פונקציות חשובות במערכת החיסון האנושית.