laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאיר אלק

הרב ד"ר מאיר (מקס) אלק (Meir (Max) Elk;‏ 1898 - 11 במרץ 1984) היה מייסד מרכז החינוך ליאו באק בחיפה. שימש כסגן נשיא האיגוד הלאומי ליהדות מתקדמת. אלק נולד בפרנקפורט שבגרמניה בשנת 1898, והתחנך באחר מבתי הספר החשובים והגדולים לקהילה היהודית בגרמניה, ה"פילנתרופין" (גר'), שחינך את תלמידיו למסורת ברוח היהדות הליברלית. לאחר סיום לימודיו המשיך בבית המדרש לרבנים בברסלאו, שם הוסמך לרבנות. בהמשך למד בבית הספר הגבוה למדעי היהדות בברלין, בו למד מפי הרב ד"ר ליאו בק, גדול הרבנים בגרמניה במאה העשרים. כסטודנט וכרב צעיר היה חבר פעיל בתנועה הציונית. שימש כרב בעיר שטטין. ב-1935, עם עלייתו של היטלר לשלטון, עלה לארץ ישראל. אלק השתכן בחיפה, וייסד בה בית כנסת ליברלי בשם "בית-ישראל" בהר הכרמל ברחוב קלר מס 6א, אשר בו ראה גרעין להקמת מוסד חינוכי גדול. בשנת 1938 ייסד גן ילדים ברחוב הלל שבהדר עליון, עבור קבוצת ילדים מעולי מרכז אירופה אשר התגוררו באזור; הגן נקרא "הלל" על שם הרחוב. בשנים הבאות התרחב המוסד מכיתת גן אחת של 17 ילדים לבית ספר יסודי שמנה 260 תלמידים, שנודע כאחד מבתי הספר הטובים בחיפה. ב-1947 ייסד אלק את בית הספר התיכון; באותה שנה ביקר בחיפה הרב ליאו בק, מורו של אלק, ובטקס רב רושם שונה שם בית הספר מ"הלל" ל"ליאו באק". בק הביע את תודתו ושמחתו על כך ש"בית ספר מפורסם בארץ ישראל", כדבריו, נקרא על שמו. במקביל עודד אלק את הקמת התנועה ליהדות מתקדמת בישראל, וראה את בית ספרו כמוקד הפעילות הדתית המתרחשת במדינת ישראל. בשנת 1976 נבחר כסגן הנשיא של האיגוד הלאומי ליהדות מתקדמת. אלק קיבל את התואר 'אזרח כבוד' של העיר חיפה כהערכה על פעילותו למען החינוך בחיפה. בית המדרש לרבנים מתקדמים בארצות הברית העניק לו תואר כבוד בהוקרה ובהערכה על תרומתו לקידום החינוך היהודי בארץ. אלק פרש לגמלאות בשנת 1974, ונפטר בשנת 1984. אלק היה מלומד הן ביהדות והן בתרבות אירופה. הוא הקפיד על עקרונות של שילוב בין דת ובין מדע, והיה במקביל אוהד מסורת ומבקר מסורת. גב' רחל צורי, מורה בבית הספר ליאו באק ועמיתתו לעבודה של אלק, תיארה אותו כ”איש יפה, בכל המובנים... הופעתו החיצונית היתה מרשימה, לבוש תמיד בצורה אסטתית... הוא היה איש אמת, ישר, צנוע וגמל טובה לכל.” על תפקידו של החינוך היהודי ההומניסטי, אמר אלק (מתוך הרצאה, 15 ביולי 1951, לונדון): ”... זו הדרך שנלך בה. הבה ונאחד את החינוך החילוני והדתי המיוחד ברוח העברית החדשה, על מנת שנגיע להומניזם יהודי. לכולנו- היהודים בישראל והיהודים בתפוצות- יש משיה משותפת: הגיעה השעה לצקת יסודות איתנים לערכים הנצחיים הנותנים טעם לחיינו...” הרב ד"ר מאיר אלק, בהוצאת מרכז חינוך ליאו באק חיפה, 1994 סיפורו של מרכז חינוך ליאו באק - שבעה עשורים של מצוינות בחינוך, באתר בית הספר ליאו באק
מנות

מָנוֹת הוא יישוב קהילתי באזור הגליל המערבי הנמצא ליד שלומי ושייך למועצה אזורית מעלה יוסף. היישוב הוקם בשנת 1980 על ידי בנים למשפחות ממושבי הסביבה בעזרתה של הסוכנות היהודית ונקרא על שם חורבת מנות, יישוב קדום ששרידיו במקום. מצפה מנות אמור היה לקום כמושב אך עקב מצבם הרע של המושבים בתקופת הקמת היישוב (1980) ובעיקר עקב חוסר משאבים חקלאיים הוחלט לבסוף שלא להקימו כמושב, אלא כמצפה שהוא יישוב קהילתי. הגרעין הראשון של המתיישבים היה מבני מושבי הסביבה ומנה 12 משפחות, אשר לצורך העלייה על הקרקע התאגדו כאגודה חקלאית של תנועת המושבים. כיום (2020), היישוב הוא יישוב קהילתי (מצפה) לכל דבר ומונה כ-100 משפחות, ביניהן כ-30 משפחות הבונות את ביתן בהרחבת היישוב. רוב תושבי היישוב עוסקים בתיירות ומפעילים צימרים לפרנסתם. חלק קטן מהם עוסק בחקלאות ואילו אחרים עובדים במקצועות חופשיים, מחוץ ליישוב. ליישוב תוכנית עתידית לבניית 30 בתים נוספים ועם סיום תוכנית ההרחבה מתוכננות להתגורר ביישוב כ-120 משפחות. בשנת 2008 התגלתה סמוך ליישוב מערת נטיפים, ועל שמו היא נקראת מערת מנות. גובהו הממוצע של היישוב הוא 243 מטרים מעל פני הים והוא ממוקם למרגלות הרי הגליל העליון. במערבו נמצא גבעת שטוחה בשם גבעת חרדלית. מצפון ליישוב חולף אפיק נחל כזיב ומדרום לו נפגשים נחל נחת ונחל אשחר ויוצרים את נחל שעל. מנות, באתר הרשות לפיתוח הגליל מנות, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור מנות, באתר הבית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ענבר שחר, ישובי מעלה יוסף פינה לתפארת על גבול הלבנון, מעריב, 3 בינואר 1988
קרוואן (להקה)

קרוואן (באנגלית: Caravan) היא להקה מסצנת קנטרברי שנוסדה מפירוק ההרכב וילד פלוורס (The Wilde Flowers), בעיר קנטרברי באנגליה, כאשר החצי השני של ההרכב וילד פלוורס יצר את סופט מאשין (Soft Machine). הלהקה נוסדה במקור על ידי דויד סינקלייר, ריצ'רד סינקלייר, פאי הסטינגס, ריצ'רד קוהלן. הלהקה תרמה רבות לפיתוח המושג סצנת קנטרברי על ידי שילוב הסאונד של הג'אז עם רוק פסיכדלי מה שגורם ליצירת המושג הנקרא "סאונד הקנטרברי". הלהקה נוצרה בתחילת שנת 1968, עם פירוק הלהקה הקודמת שלהם ושל חברי סופט מאשין, וילד פלוורס. בהתחלה הלהקה נחה בצילה של סופט מאשין, שנהפכה מיד ללהקה מצליחה והתקבלה מאוד במועדוני לונדון. אולם זה עבד לטובתם משום שמנהלי המועדונים החלו לשים לב גם לחבריהם של סופט מאשין, קרוואן, בשל קשריהם הקודמים. ואחרי הופעה במועדון היפים קטן בלונדון, הם התגלו על ידי מוציא לאור בשם איאן ראלפיני, מה שגרם לחתימת עסקה עם רובינס מיוזיק ולאחר מכן נהייתה הלהקה הראשונה שחתמה על הסכם עם חברת הקלטות אמריקאית, ורב רקורדס (verve records). מאוחר יותר באותה שנה יצא האלבום הראשון שלהם קרוואן. לאחר הוצאת האלבום הראשון שלהם סגרה חברת ורב רקורדס את מחלקת הרוק ופופ שלה. האלבום היה שילוב של ג'אז ורוק פסיכדלי, והיה מספיק וירטואוזי כדי להגדיר אותו כרוק פרוגרסיבי, ז'אנר שאז עוד לא היה מוגדר. ביחד עם להקת The Nice ו The Cheerful Insanity of Giles, Giles & Fripp (שאחר כך הפכו לקינג קרימזון) הם שתלו את שורשי המושג רוק פרוגרסיבי. האלבום הראשון שלהם "Caravan" לא הצליח מאוד ולא מכר עותקים במספר "רציני", ולכן חברי הלהקה בקושי שרדו ובתקופה מסוימת אף נאלצו לחיות באוהל. ואז גם התקליט נעלם כאשר החלק הבריטי של חברת MGM (שהיא בעלת חברת ההקלטות verve) נסגר. החברים בלהקה לא ויתרו ולקחו מנהל ללהקה בשם טרי קינג, ואז בעזרתו של מפיק חסר ניסיון ששמע אותם בהופעה, ששמו היה דויד היטצ'קוק, הצליחו לחתום על חוזה עם חברת דקה רקורדס (Decca Records). בתחילת שנת 1970 הם הוציאו את האלבום השני שלהם "If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You", שקידם אותם מדרגה קדימה, והיווה אבן דרך, ששילב בין הומור וצליל פרוגרסיבי, לבין מוזיקה קלאסית וג'אז. ב-1973 החלה קרוואן למזג את הג'אז יותר ויותר לתוך יצירותיה. ריצ'רד סינקלייר עזב את הלהקה ומאוחר יותר הצטרף ללהקת קאמל כבאסיסט-סולן. אלבום ההופעה החיה מ-1974 נקרא "קרוואן אנד דה ניו סימפוניה" וזכה לשבחים רבים. קראוון הופיעה פעמיים גם בישראל. אלבומי אולפן Caravan‏ (1969) If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You‏ (1970) In the Land of Grey and Pink‏ (1971) Waterloo Lily‏ (1972) For Girls Who Grow Plump in the Night‏ (1973) Cunning Stunts‏ (1975) Blind Dog at St. Dunstans‏ (1976) Better by Far‏ (1977) The Album‏ (1980) Back to Front‏ (1982) CCool Water‏ (1994) The Battle of Hastings‏ (1995) The Unauthorized Breakfast Item‏ (2003) Paradise Filter‏ (2013) It’s None of Your Business‏ (2021) מדיה וקבצים בנושא קרוואן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרוואן (באנגלית) קרוואן, ברשת החברתית פייסבוק קרוואן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרוואן, סרטונים בערוץ היוטיוב קרוואן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרוואן, באתר Last.fm (באנגלית) קרוואן, באתר AllMusic (באנגלית) קרוואן, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרוואן, באתר Discogs (באנגלית) קרוואן, באתר Songkick (באנגלית) קרוואן, באתר בילבורד (באנגלית) להקת קרוואן, באתר "רוק מתקדם"
מעגן (קיבוץ)

מַעֲגָן הוא קיבוץ הנמצא בחלקו הדרומי-מזרחי של אגם כנרת השייך למועצה אזורית עמק הירדן. הקיבוץ הוקם בשנת 1949 במובלעת עין גב מעבר לקו שביתת הנשק עם סוריה הוא הקו הירוק אך ממערב ובתחום גבולות הסכם ניוקומב-פולה – הגבול המנדטורי הבינלאומי 1923, ובגבולות המדינה היהודית על פי החלטת החלוקה. על פי סימן 5 של ההסכם, מטרת ההסכם הייתה להביא לשיבה הדרגתית לחיים אזרחיים נורמליים במובלעת. ליו"ר ועדת שביתת הנשק ניתנה הסמכות לאשר חזרת אזרחים לכפרים ויישובים במובלעת. לפי הפרשנות הסורית, שטח המובלעת היה שטח הפקר, בו רק לאזרחים שהתגוררו בשטח לפני המלחמה מותר היה להתגורר. לעומת זאת, לפי הפרשנות הישראלית השטח היה תחת ריבונות ישראלית, אף על פי שהיה אסור להחזיק בו צבא. הבדלי פרשנות אלה ורצונה של ישראל לממש את ריבונותה בשטח היו אחד הגורמים העיקריים להקמת מעגן (כמו גם היישובים גדות, האון ותל קציר שהוקמו בשטח המפורז). הקיבוץ הוקם על ידי עולים מטרנסילבניה שחלקם עלו עוד לפני מלחמת העולם השנייה. בין חברי הגרעין המקוריים היה פרץ גולדשטיין, מצנחני היישוב לאירופה הכבושה במלחמת העולם השנייה. כן הצטרף לקיבוץ רס"ן יואל פלגי, מקימה של יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל, ומפקדה הראשון. אלוף (במיל') עמי אילון, לשעבר מפקד חיל הים, ראש השב"כ ופוליטיקאי, גדל בקיבוץ. בקיבוץ הוקם "בית הצנחן", מוזיאון המוקדש להנצחת צנחני היישוב. בית הצנחן והמוזיאון נבנו על ידי יונה רוזן (רוזנפלד), חבר הקיבוץ, מצנחני היישוב העברי, ולימים ראש המועצה האזורית עמק הירדן. בשנת 2005 עבר הקיבוץ הפרטה, וכיום מונהג בו שכר דיפרנציאלי. במקום נמצא כפר נופש הנקרא "מעגן עדן". בנוסף, קיימת פיצרייה הנקראת "המחלבה", עסק שהוקם על ידי בני קיבוץ. ישנן מספר מסגרות חינוכיות בקיבוץ – בית תינוקות, פעוטון, גן, בית ילדים וצריפיה. אסון מעגן מדיה וקבצים בנושא מעגן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מעגן מעגן, באתר הרשות לפיתוח הגליל מעגן (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
BBC One

BBC One או BBC1 ראשי תיבות (British Broadcasting Corporation) הוא אחד מערוצי הדגל של רשת השידור BBC בבריטניה. הערוץ עלה ב-2 בנובמבר 1936 כשירות הטלוויזיוני של רשת BBC, והיה שירות הטלוויזיה הראשון בעל רזולוציית תמונה גבוהה. לאחר מכן שונה שמו ל-BBC TV, עד יציאתו של הערוץ BBC2 ב-1964. לאחר מכן שמו שונה חזרה ל-BBC One. התקציב השנתי של הערוץ נכון ל-2011/2012 הוא 1,166.6 מיליון לירות שטרלינג. התקציב ממומן על ידי התושבים באמצעות אגרת הרדיו והטלוויזיה, ולכן הערוץ משדר באופן רציף ללא פרסומות. נכון לרבעון 4 של 2017 BBC1 הוא הערוץ הנצפה ביותר בבריטניה. BBC1 היה הערוץ הראשון של BBC שהחל בשידורים מקבילים בטכנולוגיית HD, ב-3 בנובמבר 2010. ב-2008 הודיעה הנהלת הערוץ כי השיגה את היעד שהציבה לעצמה, לשדר את כל תוכניותיה עם כתוביות למען צופים לקויי שמיעה. חמש התוכניות הנצפות ביותר בערוץ ב-2010 היו "איסטאנדרס"; משחק הכדורגל בין אנגליה לגרמניה במונדיאל 2010; "Strictly Come Dancing";‏ "Come Fly with Me"; ו"דוקטור הו". ה-BBC החל לשדר תוכניות טלוויזיה ממרתף בית השידורים שבלונדון, ב-22 באוגוסט 1932. עם זאת השידור הרשמי החל ב-2 בנובמבר 1936 מארמון אלכסנדרה. ב-1 בספטמבר 1939, יומיים לפני שהבריטים הכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית, ירדה התחנה מהאוויר ללא שום התראה, כשהתוכנית האחרונה ששודרה הייתה קריקטורה של מיקי מאוס. התחנה הפסיקה לשדר בתואנה כי הייתה דאגה כי שידור גלי רדיו יפעל לטובת מטוסי האויב. שידורי הטלוויזיה שבו ב-7 ביוני 1946 בשעה 15:00. יסמין בליי, אחת מהקרייניות הראשונות של ה-BBC אמרה עם חזרת השידור: "שלום לכולם, מה שלומכם, אתם זוכרים אותי, יסמין בליי?". הקריקטורה של מיקי מאוס משנת 1939 שודרה 20 דקות מאוחר יותר. ה-BBC החזיק במונופול סטטוטורי על שידורי הטלוויזיה בבריטניה עד פתיחת תחנת הטלוויזיה הפרטית הראשונה, ב-22 בספטמבר 1955, כאשר ITV החלו לשדר. התחרות עם המתחרה החדש אילצה את ה-BBC לשנות את זהותו ואת סדרי העדיפויות שלו עקב ירידה משמעותית בקהל הצופים. ב-20 באפריל 1964 שונה שם התחנה ל-BBC1 עקב הקמת BBC2. אתר האינטרנט הרשמי של BBC One (באנגלית) BBC One, ברשת החברתית אקס (טוויטר) BBC One Service Licence, 2010 Quarterly reach of the leading 20 TV channels in the United Kingdom (UK) as of 4th quarter 2017 (in millions), ‏2018 טלוויזיה: היסטוריה בינלאומית, לונדון: מכון מהנדסי חשמל, 1998, עמ' 9, מסת"ב 0-85296-914-7 BBC Television Service is off the air, ‏2006-01-25 "Back after the break" (באנגלית בריטית). 2006-06-07. נבדק ב-2018-02-28.
ניובה

ניובה (ביוונית: Νιόβη) הייתה בתם של טנטלוס ודיונה במיתולוגיה היוונית. הייתה אשתו של אמפיון מלך תבאי, וילדה לו שבעה בנים ושבע בנות. המיתולוגיה מספרת שניובה חטאה בחטא ההיבריס כלפי לטו, אמם של התאומים ארטמיס ואפולו. ניובה טענה כי היא טובה מלטו, מפני שילדה שבעה בנים ושבע בנות, בעוד שלטו ילדה רק זוג תאומים. היא לגלגה באומרה שבנה של לטו "יפה כמו אשה", ובתה עוסקת במקצוע גברי - ציד. נקמתם של אפולו וארטמיס לא איחרה לבוא: אפולו הרג את כל בניה של ניובה כשהשתתפו במשחקים אתלטיים, וארטמיס הרגה את כל הבנות. על פי גרסה מסוימת, רק כלוריס נותרה בחיים מכל ילדיה של ניובה. אמפיון נשבע לנקום את דם ילדיו, אך אפולו הרג גם אותו. ניובה, שעולמה חרב עליה בן רגע, נמלטה להר סיפליון באסיה הקטנה ובכתה נוראות, עד שהפכה בידי זאוס לסלע הגונח כשדורכים עליו. דמעותיה הפכו לנהר אכלואוס. זאוס הפך את כל אנשי תבאי לאבן כדי שאיש מהם לא יוכל לקבור את ילדי ניובה המתים במשך תשעה ימים. בתום תשעת הימים קברו האלים עצמם את הילדים. על שמה של ניובה כונה היסוד ניוביום. היסוד התגלה ביחד עם מרבצי היסוד טנטלום, שכונה על שמו של טנטלוס, אביה של ניובה. האסטרואיד 71 Niobe (71 Niobe) שהתגלה על ידי רוברט לות'ר ב-1861 נקרא על שמה. נקמתם של אפולו וארטמיס על גבי כד מהמאה ה-5 לפנה"ס מאת צייר ניובה (אנ') במוזיאון הלובר בן מת של ניובה בגלריית אופיצי בן פצוע של ניובה במוזיאון הישן בברלין בן פצוע של ניובה במוזיאונים הקפיטוליניים אפי זיו, מיתולוגיה עכשיו, הוצאת עם עובד, 2003 גוסטאב שוואב, אלים וגיבורים,(מגרמנית: חנה לבנת), אור יהודה: דביר, 2007. עמ' 126-122. מדיה וקבצים בנושא ניובה בוויקישיתוף ניובה במיתולוגיה היוונית ניובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) (71) Niobe In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_72. ISBN 978-3-540-29925-7.
G&L

G&L קיצור של  George & Leo היא חברה אמריקאית לייצור גיטרות חשמליות. החברה נוסדה בשנת 1979 על ידי ליאו פנדר, מייסד חברת פנדר. ליאו פנדר מכר את חברת פנדר מספר שנים לפני כן ל-CBS, הקים חברה בשם Music Man וניהל אותה בין השנים 1971-1979. לאחר סכסוכים עם חבר Music Man, פרש ממנה פנדר והקים ביחד עם חבריו ג'ורג' פולטרון ודייל האייט את חברת G&L. המודלים של הגיטרות שבנתה החברה דומים לעיצובים המקוריים של פנדר, אך כוללים שיפורים מודרניים. כיום ממוקם מטה החברה בעיר פולטרון שבמדינת קליפורניה, באותה שדרה בה ממוקם המפעל של חברת פנדר. עיריית פולטרון שינתה את שמה של שדרה זו ל"שדרת פנדר". לאורך השנים שכללו פנדר ופולטרון רבים מן העיצובים של פנדר ותכננו חידושים נוספים: פיקאפ השדה המגנטי (The Magnetic Field Design Pickups) - עיצוב שונה לפיקאפ האלניקו המסורתי, שמאפשר לשנות את עוצמתו של כל מיתר בנפרד. ויברטו דו-משעני (Dual-Fulcrum Vibrato) - עיצוב מיוחד לידית הטרמולו (אנ'), בעלת שני צירים המוכנסים לגוף הגיטרה, במקום שישה בורגי עץ כנהוג ברוב הידיות. מאפשרת לכופף אותה למטה ולמעלה (בניגוד לרוב הידיות המאפשרות כיפוף כלפי מטה בלבד). התכנון משפר את אורך הצליל ואופי השינוי שלו. מדיה וקבצים בנושא G&L בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של G&L G&L, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
נוף חנה

נוף חנה הוא מבנה היסטורי ברחוב יפה נוף 34 בחיפה, שנבנה בתחילת המאה ה-20 והיה מראשוני הבניינים על הר הכרמל. המבנה הנוכחי הוא על שמה של הציירת חנה אייכינגרין, וניתן לו בשנת 2005 בידי בנה, משה אלון, לאחר ששיפץ את הבית. המבנה הוכר על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל כאתר מורשת. המבנה שוכן בקרבת טיילת לואי, ונשקף ממנו נוף נרחב של מפרץ חיפה. הבניין נבנה בשנת 1922 ושימש בתחילה כבית מגורים פרטי. מאז החליף בעלים מספר פעמים, ולאחרונה שופץ מבפנים תוך כדי שימור האדריכלות החיצונית הייחודית. בין השנים 1922–1928 שימש כבית מגורים פרטי. משנת 1928 שכן בו מלון הרצליה, ששכן לפני כן ברחוב קלר במרכז הכרמל והיה אחד משלושת בתי המלון מרשת "מלונות הרצליה". בית המלון נודע כאחד מבתי המלון האיכותיים ביותר על הכרמל ואירח אישים ידועים, בהם חיים נחמן ביאליק, שלום אש, ארתור בירם, שמריהו לוין, הלורד בלפור, חיים ויצמן ועוד. בין השנים 1936-1932 היה ידוע כ"פנסיון בית טלטש". בשנת 1936 עבר המבנה לידי הצבא הבריטי ושכנה בו המפקדה הצפונית של הצי הבריטי. בשנת 1948 השתלט ארגון אצ"ל על המבנה והפך אותו למחנה צבאי לאימון אנשי הארגון. בשנות החמישים של המאה ה-20 הועבר הנכס לאפוטרופוס על נכסי נפקדים. לאחר מכן עבר לשימוש צה"ל, ובתקופה זו נקרא גם "בית המילואים". בשנת 2005 רכשה חברת "אלון גלובל בע"מ" את המתחם, והוא שופץ ושומר ומשמש כבית מגורים. מאחוריו נבנה במסגרת אותו פרויקט מבנה מודרני בן תשע קומות. מבנה מלון הרצליה, היום נוף חנה בשנת 1927 המבנה לפני השיפוץ שעבר בשנת 2005 מבט מהצד מדיה וקבצים בנושא נוף חנה בוויקישיתוף רונית נוביק, עיצוב "נוף חנה", באתר Net Art, יוני 2010 בית חנה (בית המילואים), חיפה, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2008 עידו אפרתי, לא רק בתל אביב: 10,000 דולר למ"ר בחיפה, באתר nrg‏, 19 במאי 2009
בית קשת

בֵּית קֶשֶת הוא קיבוץ באזור הגליל התחתון השייך למועצה אזורית הגליל התחתון. בית קשת נמצא כ-175 מטר מעל פני הים. הקיבוץ הוקם ביום כ"ו אב תש"ד, 15 באוגוסט בשנת 1944 על ידי לוחמי פלמ"ח וזהו היישוב הראשון בישראל שהוקם על ידי אנשיו. נקודת ההתיישבות הייתה ממזרח לנקודת היישוב הנוכחית במקום שנקרא היום בית קשת הישנה. אל המקימים הצטרפו בעת ההקמה בוגרי המחנות העולים ובוגרי בית הספר החקלאי כדורי. שמו של היישוב (כלי הנשק קשת) נקרא בהמלצת יצחק בן צבי בהשראת הפסוק מקינת דוד "ללמד בני יהודה קשת" (ספר שמואל ב', פרק א', פסוק י"ח). ב-16 במרץ 1948 יצאה מבית קשת כיתה של שמונה סיירים בפיקודו של עלי בן צבי (בנו של הנשיא לעתיד יצחק בן-צבי) לסייר בגבעת שהב (מקומה הנוכחי של בית קשת). בהגיעם למקום נפתחה עליהם אש תופת מכל הצדדים על ידי מארב מתוכנן של בני שבט ערב א זביח. רק ניצול אחד הצליח להימלט ולהגיע לשער הקיבוץ ושם התמוטט (ראו קרב בית קשת). ב-17 בספטמבר 1948 הונחה אבן הפינה למקום ההתיישבות הנוכחי של בית קשת. לאחר מכן עבר הקיבוץ לנקודת ההתיישבות הנוכחית. בעשור הראשון של המדינה לא צלח דרכו של הקיבוץ והוא שקע בחובות. עם זאת, בעשור השלישי של המדינה, יחד עם התפתחות הרפת והענפים החקלאיים בקיבוץ, הוא החל למכור חלב וביצים לאורך כל המשק (בהפצת חברת תנובה), ונכון לתחילת המאה ה-21 נמצא הקיבוץ ברשימת עשרת הקיבוצים העשירים בישראל. בשנת 1950, פורק צריף המגורים שבו התגורר יצחק בן-צבי עם משפחתו ברחביה מאז 1924, והועבר לקיבוץ בית קשת, לשמש בית תרבות לזכר בנו עלי בן צבי. בשנת 2002 הוחל בשיפוץ הצריף. בשנת 2008 שופץ הצריף ביוזמת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ובסיוע איש העסקים אלישע קלעי. בבית קשת ממוקמת התחנה של רדיו קול רגע. את הקיבוץ מקיפה שמורת אלוני בית קשת. וליד הקיבוץ נמצא השער המזרחי של דרך נוף יער בית קשת החוצה את השמורה. מול הכניסה שריד של חאן תג'ר (חנות תגרים) שנבנה כאחד החאנים בדרך הדואר לדמשק. מדיה וקבצים בנושא בית קשת בוויקישיתוף אתר בית קשת בית קשת באתר ההתיישבות בגליל בית קשת, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור בית קשת (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך א', עמוד 115 עלי בן־צבי, באתר יד יצחק בן צבי, ‏22 בנובמבר 2021 סיפור הקמת הקיבוץ והקרב מתוארים בהצגה "סיפור אהבה ארץ ישראלי" (2008) ובספר באותו השם (2015) מאת פנינה גרי. שבעה קיבוצים ותיקים מבקשים עזרה, דבר, 24 באוקטובר 1961 דוד הכהן, משפצים את הצריף של בן צבי, באתר ynet, 6 באוקטובר 2002 אלי אשכנזי‏, "הזדמנות אחרונה לספר": אהובתו של בן הנשיא שבה למקום שבו מת בקרב, באתר וואלה, 13 במאי 2017
ביות השועלים בסיביר

ביות השועלים בסיביר (ברוסית: Домашние лисы, "שועל מבוית") הוא ניסוי לביות שועלים מצויים כסופים ("שועלים אדומים" עם מלניזם), שנערך במכון לציטולוגיה וגנטיקה (Институт цитологии и генетики), סמוך לעיר נובוסיבירסק בסיביר. הניסוי שהחל בברית המועצות בשנת 1959, בפיקוחו של המדען דמיטרי בלאייב (רו'), נמשך למעלה מחמישים שנה, ונכון לשנת 2012 הוא עדיין מתקיים בניהולה של המדענית לודמילה טרוט, אם כי בהיקף קטן יותר, בשל מגבלות תקציב. בניסוי נחקר תהליך הביות של הזאב המצוי והפיכתו לכלב, ולשם כך נבחר שועל כסוף שהוא שועל מצוי בעל מאפיינים מלניסטיים. בחירת השועלים כמושא הניסוי נבעה מהתפעלותו של דימיטרי בלאייב מהמגוון הגדול של מיני הכלביים, והשאלה כיצד הם התפתחו מאבותיהם הקדמונים של כלבי הבית המבויתים. בלאייב אמר כי "איננו מצליחים להבין איזה מכניזם יוצר את ההבדלים באנטומיה, הפיזיולוגיה, וההתנהגות" שהיה ברור שקיימים בין מיני הכלבים, אך הוא היה בטוח שהתשובה טמונה "בעיקרון התורשה המנדליאני. הגנטיקה של הביות היוותה מקור השראה חשוב גם עבור דרווין. החוקרים הסכימו על כך שחיות מבויתות שונות במספר דרכים ממקביליהן הפראיים, אך לא היה ברור לפי איזה עיקרון של ברירה מלאכותית פעלו החקלאים הנאוליתיים הקדמונים שבייתו לראשונה את מינים אלו לפני אלפי שנים. לפי השערתו של באלייב "כל המינים המבויתים נבחרו לפי קריטריון יחיד: קלות האילוף." בנוסף בלאייב שיער שתכונה זו "גררה יחד איתה את שאר המאפיינים שמבדילים את החיות המבויתות מאבותיהם הפראיים, לדוגמה מאפיינים כמו אוזניים נפולות, כתמים לבנים בפרווה ושינויים בצורת הגולגולת". במילים אחרות, "בלאייב שיער שניתן להסביר את השינויים האנטומיים והפיזיולוגיים שנראו בחיות המבויתות כתוצאה של ברירה מלאכותית על בסיס תכונות התנהגותיות". באופן ספציפי, הוא האמין שקלות האילוף הייתה הגורם העיקרי שלפיו נערכה הבחירה. במונחים מדעיים יותר, בלאייב חשד ש"אותו ביות קדום נשלט על ידי תהליך של 'בחירה הגורמת לחוסר איזון', המשפיעה על מנגנונים אונטוגנטיים (עובריים) נוירו-אנדוקריניים (המשפיעים על בלוטות המפרישות הורמונים)". במסגרת הניסוי גודלו שועלים כסופים בשבי והתרבו באופן מבוקר, כך שרק שועלים אשר הפגינו אופי נוח וכנוע הורשו להזדווג. השועלים הפכו למבויתים ורגועים, והתנהגותם ומראם החלו מזכירים את אלה של כלבים: בתוך שלושה דורות החלו החוקרים מבחינים בשינויים באופיים של השועלים, ומקץ שמונה דורות הם הבחינו בשינויים נאוטנים בשועלים, והפריטים הבוגרים החלו לגלות תכונות אופי ומראה כשל פריטי שועלים כסופים צעירים. לגזע שנוצר ניתן השם "שועל סיבירי". מדיה וקבצים בנושא ביות השועלים בסיביר בוויקישיתוף Early Canid Domestication: The Farm-Fox Experiment אודות הניסוי, באתר אוניברסיטת קורנל New Breed of Fox as Tame as a Pussycat Soviet Scientist Turns Foxes Into Puppies ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גניגר

גִּנֵּיגָר הוא קיבוץ השוכן בצפון עמק יזרעאל, לידו הוקמה העיר מגדל העמק, בתחום מועצה אזורית עמק יזרעאל. הקיבוץ נקרא על שם יישוב מתקופת התלמוד - "נגינר" או "נגניגר", אשר היה, לפי המקובל, מקום מושבו של רבי יוחנן בן נורי. השם העתיק נשתמר, ככל הנראה, בשמו הערבי של המקום, ג'ינג'אר (ג'יניג'אר). הקיבוץ הוקם בשנת 1922, שנה בה הועברו אדמותיו רשמית על שם הקק"ל (הכשרת האדמות החלה כבר בשנת 1916). מייסדיו היו יוצאי רוסיה ופולין, אנשי העלייה השלישית שרצו להקים את דגניה ג'. בשנת 1924 הם עברו לגניגר, שנקרא גם "נגנגד" והתיישבו בה יחד עם ערביי ג'יניג'אר באותם בתים. באוגוסט 1925 היו במקום 37 צעירים, 10 משפחות ושלושה ילדים. בשנת 1945 נקלטו בקיבוץ 6 נערים מסוריה במסגרת מבצע "עליית האלף" שביצע המוסד וארגון עליית הנוער העולמי (ראה מחברת לוזיה). הקיבוץ השתייך בעבר לאיחוד הקבוצות והקיבוצים וכיום - לתנועה הקיבוצית. עם השנים הצטרפו אליו עולים מגרמניה, מצ'כוסלובקיה, מארצות הברית ומארצות נוספות. בשנת 2009 הוקמה בסמוך לקיבוץ שכונת הרחבה קהילתית ובה 33 יחידות דיור. תושבי השכונה שותפים בחיי הקהילה אך אינם חברי הקיבוץ. בצפון הקיבוץ במקום המשקיף על גניגר, ליד בריכת השחייה, יש שני אתרים בעלי ערך היסטורי: מערת הפלמ"ח - בשלט הקבוע בכניסה למערה נכתב כי "שימשה לחניכי קורס מפקדי כיתות של הפלמ"ח, כמקום מסתור לאימונים בנשק". מגדל הגמל - עמדת שמירה ותצפית שנבנתה בשנים 1932–1935 בסגנון באוהאוס. צורתה מזכירה גמל ומכאן שמה. המבנה שוקם ב-2003. גניגר הוא קיבוץ מתחדש (מופרט) ורבים מחבריו מוצאים את פרנסתם מחוצה לו. ענפי המשק שבו כוללים מפעלי תעשייה - "גניגר מפעלי פלסטיק" ו"אמיקו", וכן גידולי שדה, רפת, פרדס ולול. בתחום הקיבוץ שוכן בית הספר היסודי האזורי "עמק יזרעאל" ובו תלמידים מהיישובים גניגר, רמת דוד, כפר החורש, תל עדשים, בלפוריה, מזרע, מגדל העמק, ועוד. הקיבוץ מחזיק בחלק מחברת א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל. בקיבוץ פועלים, בין היתר, בריכת שחייה וסניף של תנועת הנוער בני המושבים. שמונה עשר מבני הקיבוץ נפלו במערכות ישראל, מהם שבעה במלחמת העצמאות וארבעה במלחמת יום כיפור. בין הנופלים שחר דאובר, אשר נפל במבצע צוק איתן, ועל שמו מגרש כדורגל ומתחם כושר לחיילים לפני צבא, וגלעד רוזנבליט, אשר נפל במלחמת חרבות ברזל. חדר האוכל של קיבוץ גניגר מגדל הגמל אתר האינטרנט הרשמי של גניגר גניגר באתר הרשות לפיתוח הגליל נדב מן, הקמת גניגר: אחרי ההצהרה, לפני היער, באתר ynet, 8 בספטמבר 2006 נדב מן, גניגר עולה לגליל - חלק ב', באתר ynet, 15 בספטמבר 2006 נדב מן, מה היה כאן לפני?, באתר ynet, 8 בספטמבר 2006 מיכאל יעקובסון, יופיו אינו ידוע: מגדל הגמל של קיבוץ גניגר, באתר Xnet‏, 22 בדצמבר 2011 אדריכל מיכאל יעקובסון, גבעת-שמואל, גניגר: משמרים את חדר האוכל הקיבוצי הראשון, באתר mynet‏ קיבוץ, 1 בפברואר 2012 גניגר, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור גיניגר (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מפה 'קרקעות בעמק יזרעאל' בהוצאת חברת הכשרת היישוב, 1922 עם סימון אזור ג'ינג'ר, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור שמואל טשרנוביץ, בפנה נדחת, הארץ, 11 באוגוסט 1925 אתר מפעלי לסטיקה גניגר אתר מפעל אמיקו לזכרם חללי מערכות ישראל אורווה היסטורית בגניגר. נבנתה ב-1928 ושמשה כסליק חזית הכניסה הראשית לחדר האוכל מראה טיפוסי באזור המגורים מגדל הגמל טקס חג העומר בגניגר (מאי 1947)