laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'יגמונד מאניאי

הונגריה זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא מאניאי. ז'יגמונד מאניאי (במקור ז'יגמונד מַאנדל, בהונגרית: Mányai Zsigmond; בודפשט, 13 בפברואר 1877 – בודפשט, 30 בינואר 1922) היה זמר אופרה (בריטון) יהודי-הונגרי, אביו של השחקן לאיוש מאניאי, סבה של השחקנית ז'וז'ה מאניאי. ז'יגמונד מאניאי נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף מַנְדל (סיטונאי) ושרולטה קליין. הוא הפך לתלמיד האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בשנת 1893, וסיים את לימודיו כמה חודשים בלבד לאחר תחילת שנתו השנייה, בשנת 1894 ופרש ב-20 בנובמבר. הוא החל את הקריירה שלו בתיאטרון הלאומי (ההונגרי) בקולוז'וואר בשנת 1899, משם עבר כסטודנט במלגה לבית האופרה של בודפשט על פי חוזה שהחתים אותו המלחין ומנצח רז'ה (ראול) מאדר. בשנים 1901–1902 הוא היה במאי ושחקן באופרה של ברטיסלבה. בשנת 1902 נסע לווינה. לאחר מות אמו פרש מהבמה לתקופה מסוימת, עסק במסחר, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה הופיע שוב על במת "תיאטרון הפארק העירוני" (Városligeti Színház). הוא היה זמר בריטון בעל קול נעים. מותו הפתאומי נגרם על ידי דלקת ריאות, ושפעת. מקום קבורתו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה. אשתו הייתה פלורה קראוס, בתם של לאיוש קראוס ושל רגינה אוברזון, הוא נשא את פלורה לאישה ב-5 בפברואר 1911 בעיר קסטהיי. מסקאני: אבירות כפרית – אלפיו אמברואז תומא: מיניון – לותריו ורדי: הטרובדור – הרוזן לונה ורדי: ריגולטו – מונטרון ורדי: לה טרוויאטה – הברון דופל לקסיקון התיאטרון ההונגרי. עורך ראשי. ג'רג' סקיי. בודפשט, 1994. לקסיקון המשחק ההונגרי. אלאדר שופפלין. בודפשט, איגוד השחקנים הלאומי והמכון לפנסיה, 1929. "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 212/1877. folyószáma alatt". "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 68/1922. folyószáma alatt". Elhunyt Mányai Zsigmond (1922. február 1.) Az Ujság, 20. évfolyam, 26. szám "Házasságkötési bejegyzése a keszthelyi polgári házassági akv. 8/1911. folyószáma alatt".
דאר אל-מוואקיט

דאר אל-מוואקיט (בערבית: دار المؤقت) הוא חדר או מבנה המלווה במסגד ששימש את האחראי על זמני התפילות. שומר זה שימש בתור קצין המופקד על שמירת זמני התפילה הנכונים והודעתם למואזין במסגד. מונח זה היה המונח הערבי שניתן מבנים כאלה שנוספו במסגדים רבים במרוקו בתקופת השושלת המרינית וגם בתקופת האימפריה העות'מאנית. במקומות בהם העות'מאנים שלטו נודעה המקבילה למבנים כאלה בשם "מובאקיתהאנה" (Muvakkithane - "אכסניית המוואקיט"). מוסלמים המקיימים את "הסלאח" שהיא התפילה הטקסית היומית בזמנים שנקבעו על בסיס החדית' או המסורת של מוחמד (בשנים 570–632 לערך). בכל יום מתקיימות חמש תפילות חובה עם טווחים ספציפיים של זמנים מותרים שנקבעים על ידי תופעות אסטרונומיות יומיומיות. לדוגמה, זמן תפילת המגריב מתחיל לאחר השקיעה ומסתיים כאשר הדמדומים האדומים נעלמו. מכיוון שזמני ההתחלה והסיום לתפילה קשורים לתנועת השמש השמשית, הם משתנים לאורך השנה ותלויים בקו הרוחב ובאורך המקומי כאשר הם באים לידי ביטוי בזמן המקומי. המושג: "מיקאט" במובן של "זמן תפילה" מופיע בקוראן ובחדית' אם כי הקוראן אינו מגדיר במפורש את אותם זמנים. המונח: "אילם אל-מיקאט" מתייחס לחקר קביעת זמני התפילה בהתבסס על מיקום השמש והכוכבים בשמיים ותועד עוד מימי האסלאם הראשונים. החובה העיקרית של המוואקיט הייתה תזמון זמן והסדרת זמני התפילה היומיים במסגדים, מדרסות או מוסדות אחרים המשתמשים באסטרונומיה ובמדעים מדויקים אחרים. בשיאה בתקופת המאה ה-14 והמאה ה-15 המסגדים הגדולים העסיקו לעיתים קרובות אסטרונומים בולטים בתור תפקידי מוואקיטים בנוסף לוויסות זמני התפילה, הם כתבו חיבורים על אסטרונומיה, במיוחד על תזמון ושימוש בכלים נלווים כגון רביעיות ושעוני שמש. הם היו אחראים גם לעניינים דתיים אחרים הקשורים למומחיותם האסטרונומית, כגון שמירת לוח השנה האיסלאמי וקביעת הצ'יבלה (הכיוון למכה המשמש לתפילות).
מודיף

מודיף (בערבית: المضيف, "המארח") הוא מבנה מסורתי המשמש את ערביי הביצות (המכונים "מעדאן", معدان) באזורי הביצות שבין נהרות פרת וחידקל בדרום עיראק. בתי המודיף בנויים מקנים ומסוף המכסים שטחים גדולים בתחומי מחייתם. המודיף הוא בית טקסי גדול המשמש להארחה או כמקום התכנסות לחתונות, לוויות וכדומה, והשימוש בו נעשה עבור תשלום לשייח' שהקימו. מבני מודיף נבנו על ידי תושבי הביצות בדרום עיראק עוד בימי קדם. הגבהה מגולפת של מבנה כזה, המתוארכת לאמצע האלף השלישי לפנה"ס התגלתה בעתיקות אוּרוּכּ, וכיום נמצאת באוספי המוזיאון הבריטי בלונדון. מודיף הוא סוג מיוחד של "סריפה", בתים צפים על משטחים עשויים גזעי עצים, קנים ובוץ, המשמש להתכנסות. סוגים אחרים של בתים בנויים מקנים הם ה"ראבה" (עם כניסות בשני הקצוות ומשמשים כבית משפחתי) או "ביית" (המכיל חדר אחד בלבד). אלה בדרך כלל קטנים יותר ממודיף ומשמשים למגורים או לאחסון. לכל שייח' מודיף המסוגל להכיל לפחות עשר נפשות. מספר הקשתות המשמשות במודיף מוכתב על ידי השבט וקבוצת המשפחה. לעיתים עוטר המודיף בצרורות קנים נוספים, המסודרים בתבניות קישוטיות וקבועים בחזית כדי לשמש כמזהה שבטי. הכניסה למודיף פונה תמיד לעיר מכה. מדיה וקבצים בנושא מודיף בוויקישיתוף
נריס

נֶרִיס (בליטאית: Neris, בבלארוסית: Вілія או וִיָאלִיָה [Вяльля]) הוא הנהר השני בגודלו בליטא והוא היובל העיקרי של הנהר ניימן. מקורות המים של הנהר נמצאים בחלק הצפוני של רמות מינסק שבבלארוס, ומשם הוא זורם מערבה, עובר בווילנה, ממשיך במרכזה הדרומי של ליטא ומשם הוא זורם לנהר ניימן. מקום המפגש של 2 הנהרות הוא בקובנה. אורכו של הנהר הוא 510 קילומטרים. נהר הנריס הוא בית גידול לדגי אלתית וטרוטה. נהר הנריס תופס מקום נכבד בתרבות הליטאית. שם הנהר מוזכר לרוב ביצירות ספרותיות ובשירה הליטאית. המשוררת הליטאית סלומייה נריס (Salomėja Nėris) בחרה בשם העט שלה - "נריס", על שמו של הנהר. מדיה וקבצים בנושא נריס בוויקישיתוף אוכלוסיות סלמון ופורל ים, ונהרות בליטא- בטאון ועדת הלסינקי ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטריפה

סטריפה (באוקראינית: Стрипа) הוא נהר הזורם דרומה לאורך 147 ק"מ במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה ומתחבר אל הדניסטר. רוחב הנהר הוא כשלושים מטר. אגן הניקוז הנהר משתרע על 1,610 קמ"ר, שהם כ-12% משטחו של מחוז טרנופול. מי הנהר משמשים לתעשייה ולחקלאות. היישובים העיקריים לאורך הנהר הם זבורוב ובוצ'אץ'. בין שני יישובים אלה זורם הנהר בערוץ עמוק שבו מפלים רבים. הנהר מוזכר באחדים מסיפוריו של ש"י עגנון העוסקים בעיר הולדתו בוצ'אץ'. בשנים 1915–1916 הנהר היה קו החזית בין צבא האימפריה הרוסית לבין הצבא האוסטרו-הונגרי. החורבן שהמיטה לחימה זו על בוצ'אץ' מתואר ברומן "אורח נטה ללון". בספרו "עיר ומלואה" מתאר עגנון את הסטריפה וגשריו שבבוצ'אץ': בין הפידור ולעיר מהלך לו הנהר סטריפא ועליו גשר של עץ מעשה ידי אומן. גשר זה דבר חידוש יש בו, תלוי הוא למעלה מן הנהר בלא שסומכות סומכות אותו, לא כרוב הגשרים שנשענים על עמודי עץ וברזל שתקועים בקרקע הנהר. יש קורין לו הגשר הארוך ויש קורין לו גשר הנחשים. ולשון אחרון עיקר, שהרי הגשר שבתוך העיר ארוך ממנו ועל שום צורתו יפה לו שמו, שדומה הוא מרחוק כנחש שפושט את ראשו מכאן ואת זנבו מכאן. מדיה וקבצים בנושא סטריפה בוויקישיתוף גבעה המרוחקת כשני ק"מ מבוצ'אץ' ש"י עגנון, עיר ומלואה, הוצאת שוקן, 1999, עמ' 283
יו יו האקושו

יו יו האקושו (ביפנית: 幽 遊 白書; ברומאג'י: Yū Yū Hakusho, בתעתיק לעברית: יוּ יוּ הָאקְשוֹ, מסוגנן: יו☆יו☆האקושו, ביפנית: 幽☆遊☆白書) היא סדרת מאנגה יפנית מסוגת השונן, שנכתבה ואוירה בידי יושיהירו טוגאשי (冨樫義博). המאנגה פורסמה במקור במגזין שונן ג'אמפ השבועי מדצמבר 1990 ועד יולי 1994, עם 175 פרקים שאוגדו לתוך 19 כרכים. באמריקה הצפונית, המאנגה פורסמה במגזין שונן ג'אמפ האמריקאי מינואר 2003 ועד ינואר 2010. סדרת המאנגה עובדה לסדרת אנימה בת 4 עונות ו-112 פרקים, שבוימה על ידי נורייוקי אבה והופקה על ידי סטודיו פיירו בשיתוף עם Fuji TV ו-Yomiko Advertising. סדרת האנימה שודרה מ-10 באוקטובר 1992 עד 17 בדצמבר 1994. מאוחר יותר זכויותיה נרכשו על ידי Funimation והיא שודרה באמריקה הצפונית ב-2001 בערוץ Cartoon Network ברצועת Toonami וכן בערוצים נוספים כמו Adult Swim ו-Toku. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בדיבוב עברי שהופסק לאחר פרק 42, וכן גם ביפנית, כחלק מרצועת "טלמאנגה" ששודרה בשעות הערב המאוחרות. הסדרה עוקבת אחר יוסקה אוראמשי (בדיבוב העברי: יו יו האקושו), נער עבריין שנדרס ונהרג בתאונת דרכים על ידי רכב בעודו מנסה להציל את חייו של ילד אחר. לאחר מותו, יוסקה נבחן במבחנים של קואנמה, הבן של השליט של העולם התחתון ולאחר שזה עובר אותם, יוסקה קם לתחייה בתור "הבלש של העולם התחתון". בתפקידו החדש, יוסקה חוקר תיקים הקשורים לשדים ורוחות רפאים המופיעים בעולם בני האדם. סדרת המאנגה מתמקדת ברובה בקרבות אמנויות לחימה ובתחרויות. טוגאשי החל בכתיבת הסדרה בסביבות נובמבר 1990 והושפע רבות מתורת הנסתר, מסרטי אימה וכן מהמיתולוגיה של הבודהיזם. זיכיון המדיה של יו יו האקושו כולל בנוסף למאנגה גם שני סרטי אנימה, סרטי OVA, אלבומי אודיו, משחקי וידאו, צעצועים ומוצרים נוספים. כמו כן, הסדרה עובדה לסדרת לייב אקשן יפנית בת 5 פרקים בהפקת נטפליקס, אשר עונתה הראשונה עלתה לאוויר ב-14 בדצמבר 2023. הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות, כאשר המאנגה מכרה מעל 50 מיליון עותקים ביפן בלבד וכן זכתה בפרס המאנגה של Shogakukan בקטגוריית השונן ב-1993. סדרת האנימה זכתה בפרס Anime Grand Prix של Animage לאנימה הטובה ביותר ב-1994 ו-1995. הסדרה נצפית על ידי קהל גדול ביפן ובארצות הברית. האנימה זכתה גם כן לביקורות חיוביות, אשר שיבחו את הכתיבה, הדמויות, הקומדיה וכן את כמות האקשן. מדיה וקבצים בנושא יו יו האקושו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יו יו האקושו (ביפנית) "יו יו האקושו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יו יו האקושו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יו יו האקושו (מאנגה), באתר MyAnimeList (באנגלית) יו יו האקושו (אנימה), באתר MyAnimeList (באנגלית) Animerica: Animerica Feature: Yû Yû Hakusho, web.archive.org
יאן רובצ'ק

יאן רובצ'ק (בפולנית: Jan Rubczak‏; 18 בינואר 1882 – 27 במאי 1942) היה צייר ופוסט-אימפרסיוניסטי פולני ממוצא יווני. בשנים 1904 עד 1911 הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב, שם למד אצל פלוריאן סינק ויוזף פאנקייביץ'. מאוחר יותר הוא למד באקדמיה לאמנות חזותית בלייפציג ובאקדמיה קולארוסי בפריז. בשנת 1911 הציג בסלון ד'אוטומן והציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בשנת 1913. בשנה שלאחר מכן הציג את תחריטיו בביאנלה בוונציה. הוא השתייך לחברה המובחרת של האמנים הפולנים אגודת שטוקה, איתה הציג בבודפשט (1910), קרקוב (1911) וורשה (1912, 1923); הוא השתתף גם בתערוכות של קבוצת הפורמיסטים שהתארגנה בקרקוב (1917), לבוב (1918) ובפריז (1922). עבודות הציור של רובצ'ק נקשרו בלא ספק עם הפוסט-אימפרסיוניזם הצרפתי שקודם על אדמת פולין על ידי פאנקייביץ'. בהשפעת המאסטר נוצרו ציורי טבע הדומם המוקדמים של האמן, המסודרים בקפידה על רקע בדים דקורטיביים, המשלבים בצורה הרמונית קווי מתאר עם רגישות צבע. בתקופה הצרפתית, אפנון עדין של כתמים צבעוניים עם קווי מתאר זורמים, שיקף את האסתטיקה שקידם בית הספר פונט-אבן (נוף מדרום צרפת, 1911). טווח הצבעים המועצם שיקף היטב את האווירה המוארת בשמש בתמונות שצוירו בדרום צרפת. הוא ערך נסיעות רבות לבריטני ונורמנדי, שם צייר סצינות חוף. הסוכן והפטרון שלו היה המשורר והסוחר האמנותי הידוע, ליאופולד זבורובסקי. בשנת 1915 הוא הפך לאחד המייסדים של אגודת האמנים הפולנים. ("Société des Artistes Polonaise"). לאחר 1917 ניהל בית ספר לציור משלו בפריז. הוא המשיך להציג ברחבי פולין וארצות אחרות. בשנת 1924 שב לפולין העצמאית, שם לימד ב"בית הספר החופשי לציור ורישום". בשנים 1931 עד 1932 עבד באקדמיה בקרקוב כעוזרו של יאן וינרסקי. במהלך תקופה זו, הוא חבר באגודת ידידי קרקוב לאמנויות יפות, שם שימש בתפקיד ארגוני. בזמן מלחמת העולם השנייה, הוא נרצח באשוויץ, 1942 נוף ליד הים מסילות ברזל נוף עם כנסיות כנסייה עם חורבות בריטני סירות קונקרנו חורף מדיה וקבצים בנושא יאן רובצ'ק בוויקישיתוף Jan Rubczak | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית)
דווין ואסל

דווין ואסל (באנגלית: Devin Vassell; נולד ב-23 באוגוסט 2000) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד. ואסל נולד בעיר לורנסוויל שבג'ורג'יה, ובשנת 2018 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של פלורידה. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה – "פלורידה סטייט סמינולס" – שימש כשחקן ספסל, וקלע 4.5 נקודות בממוצע למשחק. בעונה הבאה זכה למקום קבוע בחמישיית הקבוצה, וסייע לה לרשום מאזן ניצחונות חיובי 26–5 עד להשבתת ליגת המכללות בשל מגפת הקורונה. ב-1 בפברואר 2020 קבע שיא קריירה של 27 נקודות במשחק מול וירג'יניה טק, בו קלע את כל 7 השלשות שזרק. לאורך העונה הוביל ואסל את קבוצתו בממוצעי נקודות (12.7), ריבאונדים (5.1) וחסימות (1.0) למשחק, וניצב במקום השני בממוצעי אסיסטים (1.6) וחטיפות (1.4) למשחק. במרץ 2020 הודיע על עזיבתו את האוניברסיטה לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA, יחד עם חברו לקבוצה פטריק ויליאמס. בדראפט ה-NBA‏ 2020 נבחר ואסל בבחירה ה-11, על ידי סן אנטוניו ספרס. מדיה וקבצים בנושא דווין ואסל בוויקישיתוף דווין ואסל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דווין ואסל, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN סיכום המשחק בין פלורידה סטייט לווירג'יניה טק, באתר tampabay.com,‏ 2 בפברואר 2020 הסטטיסטיקות של ואסל בליגת המכללות, באתר sports-reference.com ואסל מעמיד את עצמו לבחירה בדראפט 2020, באתר nbcsports.com,‏ 23 במרץ 2020 רשימת הנבחרים בדראפט 2020, באתר basketball-reference.com
גשר מעגלי

גשר מעגלי הוא גשר שנתיבו בנוי כמעגל, באופן שהנוסע או ההלך בו, או חלק מהם, מסוגל לנוע בו עד שישוב לנקודת המוצא שלו על הגשר. מרבית הגשרים מסוג זה הם גשרים המיועדים להולכי רגל ולרוכבי אופניים. הם בנויים בדרך כלל מעל דרכים לרכב מנועי, תוך הפרדה מפלסית מהם. הם ממלאים עבור הולכי הרגל ורוכבי האופניים את התפקיד של מעגל תנועה. גשר ז'שוב – גשר להולכי רגל בעיר ז'שוב שבפולין גשר לוכטסינגל – גשר להולכי רגל בעיר רוטרדם שבהולנד. גשר הובנרינג (אנ') – גשר לרוכבי אופניים ליד העיר איינדהובן שבהולנד גשר לגונת אוויירו (אנ') – גשר להולכי רגל בפורטוגל גשר רחוב יי וו (אנ') – גשר מקורה להולכי רגל בהונג קונג גשר לוּגְ'יָאדְזְוֵי – גשר להולכי רגל בלוג'יאדזווי (אנ'), אחד מרבעי העיר שאנגחאי שבסין גשר בנאנשאן – גשר מקורה להולכי רגל בעיר שנג'ן שבסין גשר לגונת גרסון – גשר לכלי רכב, הולכי רגל ורוכבי אופניים באורוגוואי. מבנה הגשר איננו מאפשר לכלי רכב לערוך הקפה מלאה רצופה שלו. מדיה וקבצים בנושא גשר מעגלי בוויקישיתוף גשר ז'שוב, באתר Structurae לוכטסינגל, באתר ויקינתונים. גשר לגונת אוויירו, באתר Structurae. גשר לוג'יאדזווי, באתר ויקינתונים. גשר לוג'יאדזווי, באתר Structurae. הגשר, באתר http://tanghuaarchitects.com.
בולרו (סוגה)

בולרו (Bolero) מתייחס לשתי סוגות שונות של מוזיקה היספנית בקצב איטי והריקודים הנלווים להם. הסוג העתיק ביותר של בולרו מקורו בספרד בסוף המאה ה-18 כסוג של מוזיקה סלונית, שהשפיעה על מלחינים של מוזיקת אמנות ברחבי העולם, המפורסמת ביותר בבולרו של מוריס ראוול, כמו גם בסגנון פלמנקו המכונה בולרה (אנ'). מקורה של הסוגה האחרת הוא במזרח קובה בסוף המאה ה-19 כחלק ממסורת הטרובא (אנ'). הסוגה והזמרה במקצב 4/4, זכתה לפופולריות רחבה ברחבי אמריקה הלטינית לאורך המאה ה-20 וממשיכה לשגשג. בולרו (ריקוד) מדיה וקבצים בנושא בולרו בוויקישיתוף Carpentier, Alejo אלחו קרפנטייר 2001 [1945].Alejo Carpentier, Music in Cuba, U of Minnesota Press, 2001. (באנגלית)  Music in Cuba. Minneapolis MN Carlos Quintana, What Are the Origins of Bolero?, LiveAbout (באנגלית) Glossary, National Museum of American History, ‏2015-03-10 (באנגלית)
פיליפ מקגינלי

פיליפ קירן מקגינלי (באנגלית: Philip Kiaran McGinley; נולד ב-6 ביוני 1981) הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד אנג'וי הקשת בעונה השלישית של הסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO. מקגינלי נולד בליברפול וגדל בגולבורן הסמוך לעיר ויגאן. הוא למד בבית ספר יסודי אול סיינטס, בבית ספר תיכון גולבורן, בקולג' שש-שנתי וינסטנלי, בבית הספר למשחק אוקספורד, וב-Arts Educational Schools בלונדון. במשך שנים רבות היה חבר בתיאטרון לנוער בוויגאן עד שהחל ללמוד בבית ספר למשחק. "The Changeling" עם להקת התיאטרון Cheek by Jowl, בבימויו של דקלאן דונלן "תקוות גדולות" עם הלהקה השייקספירית המלכותית "קס" עם תיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר בתפקיד טום הצעיר במחזה "Canary" בליברפול פלייהאוס בתפקיד וולדורף במחזה "Straight" בתיאטרון סטודיו בשפילד בתפקיד ישו במחזה "York Mystery Plays" בשנת 2016 פיליפ מקגינלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיליפ מקגינלי, באתר AllMovie (באנגלית) פיליפ מקגינלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "'Game of Thrones': Meet New Arrivals for Season 3". EW.com (באנגלית).
ננסי מקאלדוני

ננסי איילין מקאלדוני (באנגלית: Nancy Eileen McEldowney; נולדה ב-6 באוקטובר 1958) היא דיפלומטית אמריקאית ואקדמאית בסגל אוניברסיטת ג'ורג'טאון, שכיהנה כיועצת לביטחון לאומי של סגנית נשיא ארצות הברית. מקאלדוני מילאה שורה של תפקידים בשירות החוץ של ארצות הברית, הייתה שגרירת מדינתה בסופיה ועמדה בראש מכון שירות החוץ (FSI) בשנים 2013–2017. בראשית דצמבר 2020 הכריזה קמלה האריס, סגנית הנשיא הנבחר של ארצות הברית, כי בכוונתה למנות את מקאלדוני ליועצת לביטחון לאומי שלה. מקאלדוני נולדה וגדלה בקלירווטר שבפלורידה. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בקלירווטר, המשיכה מקאלדוני ללימודי תואר ראשון במכללת ניו קולג' השוכנת בעיר סרסוטה. בהמשך השלימה לימודי תואר שני בבית הספר ליחסים בין-לאומיים ומדיניות ציבורית של אוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטה לביטחון לאומי. מקאלדוני למדה מספר שפות, בהן צרפתית, ספרדית, רוסית ולטינית, ועברה הכשרה מקצועית בערבית, אזרית, גרמנית וטורקית. לראיה, ב-2001 הוענק לה הפרס הלשוני ע"ש סינקלייר. מעבר לים כיהנה מקאלדוני כשגרירת ארצות הברית בבולגריה בין השנים 2008–2009, כמו גם כסגנית ראש המשלחת האמריקאית בטורקיה (2008-2005) ובאזרבייג'ן (2004-2001). בשנת 2009 עוטרה במדליית הכבוד של מסדר סטרה פלנינה (Stara Planina) מידי נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב. בתשע פעמים שונות זכתה בפרס הביצועים הבכיר של מחלקת המדינה האמריקאית ואת פרס הכבוד המצטיין בחמש הזדמנויות. היא קיבלה את פרס הביצועים הבכיר של משרד החוץ בתשע הזדמנויות ואת פרס הכבוד המצטיין בחמש הזדמנויות. בין השנים 2011–2013 הייתה נשיאה זמנית וסגנית נשיא בכירה באוניברסיטה לביטחון לאומי. קודם לכן, מ-2009 עד 2011, הייתה הסגנית הראשית לעוזר מזכירת המדינה של ארצות הברית לעניינים אירופיים. בראשית פברואר 2013 החלה את כהונתה כמנהלת מכון שירות החוץ (Foreign Service Institute). במסגרת תפקיד זה, שימשה מקאלדוני כקצינת הלימוד הראשית של מחלקת המדינה האמריקאית. מכון שירות החוץ מספק הכשרה מקצועית לדיפלומטים אמריקאים בנושאים הנעים בין שפות זרות לכישורי מנהיגות, כולל מיומנויות ליבה דיפלומטיות כגון ניהול משא ומתן והסברה. בשנת 2013 קיבלה את פרס השירות האזרחי המצטיין מאת יושב ראש המטות המשולבים. בנובמבר 2020 מונתה מקאלדוני לחברה מתנדבת בצוות המעבר הנשיאותי של הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן לתמיכה במאמצי המעבר השלטוני הקשורים למחלקת המדינה של ארצות הברית. ב-3 בדצמבר 2020 הוכרז כי תהיה היועצת לביטחון לאומי של סגנית נשיא ארצות הברית הנבחרת קמלה האריס. ב-21 במרץ 2022 התפטרה מהתפקיד והוחלפה בפיליפ גורדון. מדיה וקבצים בנושא ננסי מקאלדוני בוויקישיתוף אמה קירני ובלומברג, Another first: All three top posts in Kamala Harris’ office will be filled by women, באתר פורצ'ן, 3 בדצמבר 2020 (באנגלית) רובי גראמר, Kamala Harris Taps Ex-Diplomat to Be Her National Security Advisor, באתר Foreign Policy‏, 3 בדצמבר 2020 (באנגלית) ג'סמין רייט, קווין ליפטק וקייט סאליבן, Harris' national security adviser to step down, באתר CNN‏, 21 במרץ 2022 (באנגלית)
ז'וז'ה מאניאי

ז'וז'ה מאניאי (במקור שמה הפרטי היה אנה קלרה, (בהונגרית: Mányai Zsuzsa; בודפשט, 25 ביולי 1949 – בודפשט, 9 בינואר 1999) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה. אנה קלרה מאניאי נולדה במשפחה יהודית. אביה היה השחקן לאיוש מאניאי, ואמה השחקנית ז'וז'ה שימון. על פי עדותה מפיה: "אני ילדה טובה גם היום, אני יודעת שההורים שלי גידלו אותי נורא בקפדנות. למשל, אם נכנסתי הביתה ברעש ובצלצולים, לא בירכתי לשלום, או אולי שכחתי לדפוק על דלת החדר של אבי, האוויר בבית קפא. כשהייתי בת ארבע כבר היה לי שעון, אך על אף שידעתי מה השעה שהוא מראה כל העת, עדיין איחרתי. אמא שלי קיבלה אותי במקרים אלה במילים: 'פגעת בי'. כאב לי לשמוע את זה. בסוף, אם כן, היה תמיד שבקביעת פגישה כלשהי אני הייתי שם ראשונה. דרך אגב, אהבתי את ההורים שלי. עד כמה? הנה זה: בגיל שבע הרגשתי שקרה לי עוול משום שלא ירשתי דבר משמה של אמי כי קראו לי קלרה מאניאי והיא ז'וז'ה שימון. לא תאמינו: כתבתי מכתב למשרד הפנים וביקשתי לשנות את שמי הפרטי. קרה נס: כמה ימים אחר כך כבר קראו לי בשמה של אמי. אהבתי להיות בבית. לא התעניינתי במגרש המשחקים, ברחוב, בשיטוטים, רק חיכיתי וחיכיתי שהורי יחזרו הביתה. אבי שיחק בתיאטרון הלאומי של בודפשט, אמי לימדה, ביימה או שיחקה. אמנים כה גדולים הגיעו אלינו הביתה מפעם לפעם שהרגשתי לידם כל דקה כמתנה. ובנוסף לכל זה הייתי ילדה יחידה במשפחה שקיבלה כמות אהבה וטיפול שלא ניתנים למדידה." ז'וז'ה מאניאי סיימה את לימודיה בשנת 1971 באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. היא החלה מיד לשחק בתיאטרון הלאומי של בודפשט ובבמה העליזה. במקביל, הפכה לחברה בחברת הפקת הסרטים ההונגרית. עד מותה שיחקה בתיאטרון האופרטה של בודפשט. קיבלה על עצמה בעיקר תפקידים קומיים, אך שיחקה גם בתפקידי אופי. ב-9 בינואר 1999, בגיל 49, שמה קץ לחייה במו ידיה. היא הובאה למנוחת עולמים בבודפשט ליד הוריה. קטי (מולייר: Les Précieuses ridicules) קלינטיס (מולייר: Amphitryon) טווסה (ברכט – קורט וייל: אופרה בגרוש – Dreigroschenoper) מי צ'ו (ברטולט ברכט: הנשמה הטובה מסצ'ואן-Der gute Mensch von Sezuan) בקהיש (ז'אק אופנבך – אנרי מילהאק – פטר האקס: הלנה היפה) לינה (ולנטין פטרוביץ' קטייב – ג'ורג' אלדובולי נאג': יום ראשון המשוגע) קנגה (אלן אלכסנדר מילן – פרידייש קארינתי: פו הדוב) Kortárs Magyar Színészlexikon, Magazin Kiadó 1991. ISBN 963 7764 01 1 לקסיקון השחקנים ההונגרי Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה Mányai Zsuzsa PORT.hu (בהונגרית) HMDB מדיה וקבצים בנושא ז'וז'ה מאניאי בוויקישיתוף ז'וז'ה מאניאי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'וז'ה מאניאי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ז'וז'ה מאניאי, באתר Discogs (באנגלית) Lásd Szabó (1985: 14). Pesti Műsor XXXV. évfolyam 30. szám 1986. július 23-30. 8. oldal Alma a fájáról - Mányai Zsuzsa "Elhunyt Mányai Zsuzsa". נפסבה, 1999. január 13. (10. szám) (בהונגרית). 1999 (127): 11. ז'וז'ה מאניאי הלכה לעולמה Szomorú sorsa elől menekült az öngyilkosságba a magyar színésznő "Búcsú a színésznőtől". נפסבה, 1999. január 29. (24. szám) (בהונגרית). 1999 (127): 9. פרידה משחקנית
סימקה אריאן

סימקה אריאן (בצרפתית: Simca Ariane) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סימקה, שיוצרה בין השנים 1957–1963 בצרפת. נוסף על כך, דגם "סימקה אריאן" יוצר בין השנים 1965–1967 בארגנטינה. יוצרו 166,363 יחידות. 4 דלתות. מנוע קדמי. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורית. קיבולת מכל דלק – 60 ליטר (דגם מנוע 1.3 ליטר). בארגנטינה יוצרו 507 יחידות (בין השנים 1965–1967) על ידי "Metalmecánica SAIC". הדגם היה קרוי "Simca Miramas", יוצר ברמות גימור: "Std" ,"Lujo". "Ariane 4" – בדגם הורכב מנוע 4 צילינדרים. "Ariane 8" – בדגם הורכב מנוע V8 צילינדרים. "סימקה אריאן", שנת 1960 "סימקה אריאן", דגם "Ariane 4" "סימקה אריאן" "סימקה אריאן" "סימקה אריאן" "סימקה אריאן" "סימקה אריאן", שנת 1962 "סימקה אריאן" סימקה מדיה וקבצים בנושא סימקה אריאן בוויקישיתוף סימקה אריאן, סרטון באתר יוטיוב "סימקה אריאן" philseed.com/simariane "סימקה אריאן" ritzsite.nl/Ariane/Ariane "סימקה אריאן" שנת 1963 – מפרט carfolio.com/simca-ariane "סימקה אריאן" simcariane.de
הקבינט של ארצות הברית בממשל הרברט הובר

הקבינט של ארצות הברית בממשל הרברט הובר כיהן במשך תקופת כהונה נשיאותית אחת - ממועד השבעת הנשיא הרברט הובר ב-4 במרץ 1929 ועד לסיום כהונתו ב-4 במרץ 1933. הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים. בסך הכל כיהנו בו 16 גברים. הנשיא הובר כלל בקבינט שלושה בעלי תפקידים שכיהנו בו בשלהי כהונתו של קודמו קולידג' - מזכיר המדינה קלוג, מזכיר האוצר מלון ומזכיר העבודה דייוויס. קלוג הוחלף בתוך שבועות מעטים. מלון ודייוויס מונו במקור על ידי הנשיא הרדינג ב-1921 וכיהנו בתפקידיהם תחת שלושה נשיאים רצופים. מלון כיהן במשך כמעט 11 שנים. דייוויס שימש כמזכיר העבודה במשך למעלה מתשע וחצי שנים. מזכיר המדינה: פרנק קלוג (1929), הנרי סטימסון (1929–1933) מזכיר האוצר: אנדרו ויליאם מלון (1929–1932), אוגדן מילס (1932–1933) מזכיר המלחמה: ג'יימס גוד (1929), פטריק הארלי (1929–1933) התובע הכללי: ויליאם מיצ'ל (1929–1933) המנהל הכללי של הדואר: וולטר פולגר בראון (1929–1933) מזכיר הצי: צ'ארלס אדמס (1929–1933) מזכיר הפנים: ריי ליימן וילבור (1929–1933) מזכיר החקלאות: ארתור הייד (1929–1933) מזכיר המסחר: רוברט למונט (1929–1932), רוי צ'ייפין (1932–1933) מזכיר העבודה: ג'יימס ג' דייוויס (1929–1930), ויליאם דואק (1930–1933) סגן הנשיא: צ'ארלס קרטיס (1929–1933)
אברהם סאבו

אברהם סאבו (1946 – 6 בפברואר 2023) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ. סאבו שיחק במחלקת הנוער של בית"ר נתניה ובהמשך בקבוצה הבוגרת. בספטמבר 1965 ביקש להיכנס לשנת הסגר לאחר שלא שוחרר למכבי נתניה, אך במרץ 1966 חזר לקבוצתו. בסיום העונה אושרה מכירתו, והוא עבר למכבי נתניה. ב-17 באפריל 1971, כבש סאבו שער ניצחון בדקה ה-69 במשחק הבית נגד הפועל כפר סבא, אשר העניק לנתניה את תואר האליפות הראשון של המועדון בעונת 1970/1971. ב-1973 עבר סאבו לבית"ר ירושלים וזכה בגביע המדינה הראשון של הקבוצה, בעונת 1975/1976. בסיום עונה זו עזב את הקבוצה וחזר לבית"ר נתניה. סאבו היה חבר בסגל נבחרת ישראל והופיע במשחק אחד, ב-10 בנובמבר 1970 במשחק ידידות נגד נבחרת אוסטרליה. מכבי נתניה אליפות (1): 1970/1971 אלוף האלופים (1): 1971 בית"ר ירושלים גביע המדינה (1): 1975/1976 סאבו ביטל ההסגר ויחדש הופעתו בבית"ר נתניה, מעריב, 5 בינואר 1966 סאבו עבר למכבי נתניה, מעריב, 10 ביולי 1966 י. הדר, סאבו קבע סופית מכבי נתניה אלופה, דבר, 18 באפריל 1971 נסתיימו העברות הכדורגלנים, דבר, 30 בספטמבר 1976 נתוני השחקן בנבחרת באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
פרס אמי לבידור בפריים טיים למיני-סדרה הטובה ביותר

פרס אמי לבידור בפריים טיים למיני-סדרה הטובה ביותר מייצג מצוינות בקטגוריית המיני-סדרה המורכבת משני פרקים או יותר, עם זמן ריצה כולל של 150 דקות לפחות. 3 זכיות: חשוד ראשוני 2 זכיות: סיפור פשע אמריקאי 5 מועמדויות: חשוד ראשוני 4 מועמדויות: אימה אמריקאית 3 מועמדויות: פארגו, הורנבלואר – ימאי וג'נטלמן 2 מועמדויות: דברי הימים של אדמס, פשע אמריקאי, סיפור פשע אמריקאי, קולומבו, גאון, לות'ר, McCloud Jordan Moreau, Emmy Awards 2024 Winners List: ‘Shogun’ Dominates With 18 Wins, and ‘The Bear’ Cooks Up 11, Variety, ‏2024-09-16