laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ואהבת

ואהבת הוא סרט גמר עלילתי זוכה פרסים שביים חיים אלבום במסגרת לימודיו בבית הספר הדתי לקולנוע מעלה. הסרט מספר את סיפורו של תלמיד ישיבת הסדר המתמודד עם היותו הומו. הגיבור נקרע בין אהבתו לאלוהיו ורצונו להיות שותף מלא בחיי התורה והישיבה, לבין נטייתו המינית. ההכרה במשיכתו לגברים יוצרת אצל הגיבור קונפליקט אמוני וזהותי קשה. הסרט נוגע בנושא הטעון בזהירות ואינו מציע פתרון לדילמה העומדת בפני הגיבור. יחד עם התפתחויות אחרות באותה תקופה כמו הקמת ארגונים כגון בת קול, חברותא והו"ד, והתבטאויות של רבנים כמו יובל שרלו שחרגו מהעמדה המסורתית בנושא, ועם הסרטים התיעודיים "לפניך ברעדה" ו"את שאהבה נפשי", הביא הסרט לפתיחת דיון פנימי גלוי במסגרת הציונות הדתית על מעמדם של הומואים ולסביות בחברה הדתית, ולתחילת שינוי ביחס אליהם. הסרט בוחן את התמודדותו של אוהד מול עצמו, מול אלוהיו ומול סביבתו. אוהד הוא תלמיד ישיבת הסדר הומו, שאינו מספר לאיש על נטייתו המינית. הוא חש שמיניותו סותרת את זהותו הדתית והוא פונה למוקד טלפוני אנונימי דתי בשם "עצת לב" (שם שהוא וריאציה על ארגון אמיתי בשם "עצת נפש"), המתיימר לטפל בהומוסקסואליות בעזרת טיפולי המרה. בעקבות השיחות הטלפוניות אוהד מתחיל באמירת התיקון הכללי למשך ארבעים יום ומאמין שאם ישלים את התקופה הוא יפסיק להימשך לגברים. הגומיה המכאיבה שעל פרק ידו גם היא אמורה לעזור לו להתמודד עם הרגשות האסורים. לקראת סוף ארבעים ימי הצומות והתפילות חוזר אל הישיבה מהצבא, ניר, אהוב ליבו של אוהד. המפגש מציף באוהד רגשות חזקים ושאלות קשות כלפי עצמו וכלפי אלוהיו. בעקבות המפגש עם ניר, מבין אוהד כי הוא לא באמת השתנה, וארבעים ימי התיקון לא הועילו. כשניר מגלה על רגשותיו של אוהד הוא מתנכר אליו, ומחזיר לו באמירה "אתה צריך לעזוב את הישיבה". בהמשך ניר לא מאפשר לאוהד, שהוא כהן, לברך בברכת כהנים, שכן "איך אתה יכול להתפלל אם בתורה כתוב שזו תועבה". אוהד מחליט להוריד את הגומיה מידו ונכנס לברך את ברכת הכהנים, צעד שמראה על השלמה. הסרט זכה מיד עם הקרנתו לביקורות חיוביות והוקרן במספר פסטיבלים לקולנוע בישראל ובעולם. הסרט זכה בפרסים הבאים: פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר של מעלה, בית הספר הדתי לקולנוע, לשנת 2007. פרס הדרמה הטובה ביותר בתחרות ע"ש ענת פרחי בפסטיבל הקולנוע ירושלים. פרס חביב הקהל בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בתל אביב פרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל לקולנוע יהודי בסינמטק ירושלים. פרס פניקס הברונזה בקטגוריית הסרטים הקצרים בפסטיבל הקולנוע היהודי בוורשה. פרס ראשון בפסטיבל FILM-IS-REAL באמסטרדם. הומואים דתיים בישראל יואב פרידמן, המנצח של "מעלה": סרט על אהבה הומוסקסואלית, באתר ynet, 26 בנובמבר 2007 ורד קלנר, סופשבוע, כי תצא, באתר nrg‏, 8 בדצמבר 2007 מרב יודילוביץ', פרס ל"ואהבת" בפסטיבל הקולנוע היהודי בירושלים, באתר ynet, 16 בדצמבר 2008 "ואהבת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ואהבת", באתר אידיבי סרטי מעלה יוצאים לדרך - ביקורת באתר כיפה "להתפלל עם העבריינים" - הקרנה ושיח עם רבני הציונות הדתית ואהבת – הטריילר (וידאו), סרטון באתר יוטיוב ואהבת – מאחורי הקלעים (וידאו), סרטון באתר יוטיוב ריאיון עם חיים אלבום, יוצר הסרט בערוץ 10 (וידאו) ריאיון עם חיים אלבום, יוצר הסרט (וידאו) יאיר אטינגר, ארגון "חברותא", קבוצת ההומואים הדתיים, חוגג שנה, באתר הארץ, 20 בפברואר 2009 יואב פרידמן, המנצח של "מעלה": סרט על אהבה הומוסקסואלית, באתר ynet, 26 בנובמבר 2007
מנחם שרמן

מנחם שרמן (30 בספטמבר 1925 – 29 באוגוסט 2021) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כמנכ"ל משרד הקליטה וראש המועצה המקומית רמת השרון. שרמן נולד בריגה שבלטביה למשפחה ציונית. בשנים 1941–1944, לאחר כיבוש לטביה בידי גרמניה הנאצית, שהה שרמן בגטאות ומחנות ריכוז שונים. לאחר חיסולו של גטו ריגה הוא הובל בשנת 1943 למחנה הריכוז שטוטהוף בו הועבד בעבודות פרך עד לשחרור המחנה על ידי כוחות בעלות הברית. בסמוך לשחרורו עלה לארץ ישראל דרך צרפת והתיישב בבית דודו בחיפה. כעבור מספר חודשי שיקום עבר שרמן להתגורר ברמת גן והחל לעבוד כפועל בבית חרושת. כשנה לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כקצין בחטיבת הצנחנים. שרמן סיים את שירותו בדרגת סגן-אלוף. בשנת 1968, עם הקמת משרד הקליטה, מונה לסמנכ"ל לענייני מינהל במשרד. במחצית הראשונה של 1970 הוא מונה למשנה למנכ"ל. אולם ביולי 1971 הוא פרש מהמשרד על רקע חילוקי דעות עם המנכ"ל. שרמן עבר להיות מנהל שירותי העירייה בתל אביב יפו. ביוני 1974 הוא שב למשרד הקליטה כמנכ"ל, למרות שלא היה איש מפ"ם, מפלגתו של השר. לאחר המהפך הצהיר שהוא מוכן להמשיך בתפקידו גם תחת שלטון הליכוד והוא נשאר מנכ"ל משרד הקליטה עד יולי 1978. במקביל, היה שרמן פעיל במרכז מפלגת העבודה. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1978 הוא נבחר להיות מועמד המערך לראשות מועצת רמת השרון, ובאישור המפלגה הקים רשימה על המפלגתית, להתמודד מול הרשימה המקומית של פסח בלקין ששלטה אז ברמת השרון. בבחירות, קיבלה רשימתו של שרמן שישה מושבים מתוך 15, לעומת שבעה מושבים של רשימתו של בלקין, אולם בבחירות האישיות, שהונהגו אז לראשונה, זכה שרמן ב-52% מהקולות ומונה לראש המועצה. בלקין ערך הסכם עם נציג הליכוד שסינדל את שרמן ואילץ את שרמן להשאיר תפקידי מפתח בידי סיעתו של בלקין, אולם לקראת סוף 1979 עבר אחד מחברי סיעתו של בלקין לצידו של שרמן ובכך שרמן קיבל יותר כח לשלוט במועצה. בתקופת כהונתו כראש המועצה כוסו גירעונותיה והחל תכנון תוכנית המתאר למזרח היישוב. הוקם התיכון השני במושבה, תיכון אלון, מתנ"סים חדשים ומקלטים ציבוריים. שרמן נפטר ב-29 באוגוסט 2021, כחודש לפני יום הולדתו ה-96. עדותו מתקופת השואה בעיתון המקוון Local מינויים במשרד הקליטה, על המשמר, 1 באוגוסט 1968 מינויים במשרד הקליטה ובמרכז לאינפורמציה מדעית, הצופה, 26 בפברואר 1969 יחיאל לימור, דורשים מיכרזים למשרות בכירות במשרד הקליטה, מעריב, 27 ביולי 1970 משנה מנכ"ל משרד הקליטה פורש ועובר לעירית ת"א, מעריב, 4 ביולי 1971 אברהם תירוש, מנתם שרמן מועמד לנהל משרד הקליטה, מעריב, 5 ביוני 1974 המצילים בחוף ת"א דחו הצעות העיריה, דבר, 19 ביולי 1973 נתמנו שני מנכ"לים, מעריב, 19 ביוני 1974 יוסף וקסמן, מנכ"ל משרד הקליטה מוכן להמשיך גם במימשל החדש, מעריב, 30 במאי 1977 עזריאל ולדמן מונה למנכ"ל משרד הקליטה, דבר, 17 ביולי 1978 משה מייזלס, במפלגות: קרב הגנרלים, מעריב, 23 בנובמבר 1970 חוג חדש יעסוק בקליטת קצינים מיל ב"עבודה", מעריב, 25 בספטמבר 1972 מ. שרמן בראש רשימה רב־מפלגתית ברמת־השרון, דבר, 11 באוגוסט 1978 רמת השרון, מעריב, 8 בנובמבר 1978 איה אורנשטיין, חילופי האשמות בפלומניזם ובכלנתריזם - ברמת השרון, מעריב, 21 בדצמבר 1978 איה אורנשן, פסח בלקין הוא עדיין ראש ועדת בנין ערים, מעריב, 3 בדצמבר 1979 מרדכי אלקן, אחד מתומכי בלקין עבר למחנה שרמן, מעריב, 19 בספטמבר 1979 מנחם שרמן: מודעת אבל באתר "אבלים" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת קרואטיה בכדורסל

נבחרת קרואטיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קרואטיה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הקרואטית. הדירוג הנוכחי של נבחרת קרואטיה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-33 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של 3 מקומות לעומת דירוג קודם. הישג השיא של נבחרת קרואטיה הוא מדליית כסף באולימפיאדת ברצלונה לאחר הפסד בגמר לנבחרת החלומות של ארצות הברית בשנת 1992. הישג השיא של נבחרת קרואטיה באליפות אירופה בכדורסל הוא המקום השלישי (בשנים 1993, 1995) ובאליפות העולם בכדורסל גם כן (בשנת 1994). סגל הנבחרת לטורניר מוקדמות אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר): מדיה וקבצים בנושא נבחרת קרואטיה בכדורסל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת קרואטיה בכדורסל דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
מחנה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מחנה – צורת יישוב זמנית מחנה צבאי – מחנה המשמש למטרות צבאיות מחנה פליטים – מחנה המשמש למגורי פליטים מחנה פליטים פלסטינים – מחנה המשמש למגורי קבע של פלסטינים מחנה שבויים – מתקן כליאה לשבויי מלחמה מחנה ריכוז – מתקן כליאה רחב ידיים מחנה השמדה – מחנה שהופעל על ידי הנאצים בשלבים מתקדמים של הפתרון הסופי ושימש להשמדת יהודים מחנה (מפלגה) – פלג בתוך מפלגה מחנה קיץ – מחנה נופש לילדים מחנה (אסלאם) – אירוע היסטורי בתולדות האסלאם מחנאות – קמפינג, פעילות נופש בחיק הטבע מחנה ישראל (מדבר סיני) – מקום משכן העדות ומגוריהם של הכוהנים והלויים.
היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני

היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני הוא יום בינלאומי המאורגן על ידי האו"ם. ביום זה נערכים אירועים במטה האומות המאוחדות בניו יורק וגם במשרדי האו"ם בז'נבה ווינה. יום זה מצוין ב-29 בנובמבר הידוע ככ"ט בנובמבר, היום שבו אישרה העצרת הכללית של האו"ם את תוכנית החלוקה של ארץ ישראל. על ציונו החליטה העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1977. אתר האינטרנט הרשמי של היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני (בערבית) מדיה וקבצים בנושא היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני בוויקישיתוף International Day of Solidarity with the Palestinian People, באתר האו"ם (באנגלית)
קרב ורבן (1631)

קרב ורבן (באנגלית: Battle of Werben) היה קרב שהתרחש במהלך מלחמת שלושים השנים, ב-22 ביולי 1631 בין האימפריה השוודית לבין האימפריה הרומית הקדושה. הצבא השוודי מנה כ-16,000 חיילים בהנהגתו של גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, וצבא האימפריה הרומית הקדושה מנה כ-23,000 חיילים בהנהגתו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי. צבאו של טסרקליס התקיף את הביצורים השוודים על יד ורבן, אך כוחותיו השוודים של וולף הנריך פון בודיסין הכריחו אותו לסגת. התקיפה חודשה מספר ימים מאוחר יותר, אך הפעם, הכוחות השוודים ספגו הפסד מכריע, ואיבדו כ-6,000 חיילים. מדיה וקבצים בנושא קרב ורבן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המצור על שטרלזונד (1628)

המצור על שטרלזונד היה מצור שהתרחש במהלך מלחמת שלושים השנים, ב-5 ביולי 1628, במסגרתו חיילי האימפריה הרומית הקדושה ניצבו למול חיילי סקוטלנד, שוודיה, דנמרק ותושבי העיר שטרלזונד. המצור החל כשצבא האימפריה הרומית הקדושה בהנהגתו של אלברכט פון ולנשטיין, נע לכיוון נמל שטרלזונד. הגנרל פון ולנשטיין הצהיר כי יכבוש את הנמל בשלושה ימים. על הנמל הגנו בעיקר התושבים המקומיים שנתמכו בחייל מצב סקוטי ושוודי קטן. לאחר מצור של כ-11 שבועות, הסיג פון ולנשטיין את כל כוחותיו מן הנמל לאחר שספג אבדות כבדות. מדיה וקבצים בנושא המצור על שטרלזונד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מצורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן סימון מאייר

יוהאן סימון מאייר (בגרמנית :Johann Simon Mayr;‏ 14 ביוני 1763 – 2 בדצמבר 1845) היה מלחין גרמני. באיטליה היה ידוע בשם ג'ובאני סימונה מייר. מאייר נולד במנדרף, בוואריה ולמד תאולוגיה באוניברסיטה של אינגולשטאדט. ב-1787 יצא לאיטליה להמשיך שם בלימודי המוזיקה. בתקופת לימודיו באינגולשטדט עמד בקשר קרוב עם התנועה האינטלקטואלית של אדם וייסהאופט, והשפעת האידיאלים של עידן האורות הצרפתי ניכרת בפילוסופיה שלו כמוזיקאי, כפי שהדבר בא לביטוי ב"מחברות" המפורסמות, שערך לקראת סוף הקריירה שלו. זמן קצר לאחר הגיעו לאיטליה קיבל שיעורי מוזיקה אצל קארלו לנצי ואחר אצל פרדיננדו ברטוני. בשנת 1802 עבר לברגמו והתמנה למנצח המקהלה בקתדרלה של העיר, כמחליף למורו הוותיק, לנצי. הוא התמיד במשרה זו עד מותו והיה לדמות מרכזית בחיי המוזיקה של העיר, בין השאר בארגון קונצרטים, שבאיהם התוודעו אל המוזיקה של בטהובן. בין תלמידיו היה דוניצטי. בשנותיו האחרונות היה מאייר עיוור. הוא הלך לעולמו ב-1845 ונקבר בבאזיליקה די סנטה מריה מאג'ורה בברגמו, בחזית קברו של תלמידו המפורסם. יצירותיו של מאייר, המפתיעות במספרן הרב וכוללות קרוב לשבעים אופרות, כמעט אינן מבוצעות כיום. Heinrich Bauer: Simon Mayr 1763-1845, Meister der italienischen Oper aus der bayerischen Oberpfalz. (Munich : Bayer. Vereinsbank), 1983 Franz Hauk: Johann Simon Mayr und Venedig. (Munich : Katzbichler), 1999. - ISBN 3-87397-1534 מדיה וקבצים בנושא יוהאן סימון מאייר בוויקישיתוף יוהאן סימון מאייר, באתר AllMusic (באנגלית) יוהאן סימון מאייר, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהאן סימון מאייר, באתר Discogs (באנגלית) יוהאן סימון מאייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Simon-Mayr-Gesellschaft
הידרה

במיתולוגיה היוונית, ההידרה הלרניאנית הייתה יצור-מים דמוי-זוחל מרובה-ראשים דמויי נחשים (בדרך כלל; באגדות שונות מופיעה ההידרה עם מספר ראשים הנע בין שלושה או חמישה למאה) ונשימה רעילה. ההידרה היא בתם של טיפון ואכידנה והיא נהרגה על ידי הרקולס כאחת משתים עשרה המטלות שהוטלו עליו. כאשר הרקולס הגיע לביצה ליד אגם לרנה (Lerna), שבו ההידרה שכנה, הרקולס כיסה את פיו ואפו בבד כדי להגן על עצמו מהאדים הרעילים, וירה חצים בוערים לתוך קינה של ההידרה כדי למשוך אותה החוצה. אז הוא תקף אותה, אך לאחר שכרת אחד מראשיה, גילה כי צמח ראש חדש (או שניים), ואותו הדבר אירע לאחר שכרת ראש אחר. כאשר הבין כי לא יוכל להרוג כך את ההידרה, קרא לאחיינו איולאוס (אנ') לעזרה. אחיינו (אולי בעזרת אתנה) הגה את הרעיון של שריפת מקום כריתת הראש, וכך למנוע את גדילתו חזרה. כך, כל פעם שהרקולס כרת את הראש של ההידרה, איולאוס שרף את מקום הכריתה. לאחר שההידרה מתה, הם לקחו את הראש האלמותי שלה וקברו אותו תחת סלע גדול. הרקולס טבל את חציו בדמה הרעיל של ההידרה, ובכך השלים את מטלתו השנייה. בגרסה אחרת, הרה שלחה סרטן לנשוך את רגליו של הרקולס ולהפריע לו, וכך ניסתה לגרום למותו. כאשר אוריסתאוס גילה כי אחיינו של הרקולס הוא ששרף את הראשים, הוא הכריז כי המטלה לא בוצעה כיאות כיוון שלא ביצע אותה בעצמו, ולכן מטלה זו לא נחשבה כאחת מעשר המטלות שהוא ייעד לו, והוא נאלץ לבצע מטלה נוספת (דבר דומה קרה גם עם ניקוי רפתות אוגיאס, וכך ביצע הרקולס בסך הכול שתים עשרה מטלות). הסיפור של ההידרה הלרניאנית קובע כי ההידרה והסרטן הוצבו בשמים לאחר שהרקולס הרגם. לפי הסיפורים, אם כורתים ראש של הידרה, צומחים כמה ראשים אחרים במקומו, כמו שאם חותכים עשב שוטה, הוא יצמח גבוה יותר. ניתן למצוא את ההידרה גם בסיפורים מודרניים, לעיתים בתור יצור (למשל בסדרת ספרי פרסי ג'קסון והאולימפיים), ולעיתים בתור סמל (כדוגמת ארגון הידרה ביקום מארוול). מיתולוגיה העוסקת בלחימה בנחשים עצומים או חיות דמויות נחש, היא כנראה הסמל הרגיל למאבק בגורם שקשה מאוד לנצחו (לדוגמה, התולעת הלמבטונית מייצגת את הפלישות של הצבא הסקוטי לאנגליה בימי הביניים). מאחר שלרנה נמצאת ליד ספרטה, העיר בעלת רוח הלחימה העזה ביותר, סיפורים על ספרטה היו עשויים להיווצר בצורת מיתוס נחש, וכך נבחר מקום התרחשותו של הסיפור. לא ברור מה פירושו של שריפת ראשי הנחש, אך ייתכן כי פרט זה מגיע מסיפורים הנוגעים ללרנה, אולי של שריפת האויב (או גופותיו) כדי לפזר אותו. לרנה נמצאת בעוד מיתוס כמעיין שפוסידון יצר לזיכרון בתו של דנאוס (המייצגת את הדניאה שמופיעים ביצירות קודמות כמו האליאדה כקבוצה יורדת ים שמגיעה ממקום אחר). ייתכן כי מדובר במיתוס על התקפה כושלת על האוכלוסייה המקומית על ידי הדניאה, שבהתקפה חוזרת הצליחו לכבוש את המקום. המילה היוונית לחץ, "טוקסון", דומה מאוד למילה היוונית לרעל, "טוקסיס", ומכאן חצי הרעל שהרקולס יצר מדמה של ההידרה. הקישורים לאריה הנימאי עשויים לנבוע מהתאמה של הסיפור לכך שהפרק על ההידרה מגיע לאחר זה על האריה. מדיה וקבצים בנושא הידרה בוויקישיתוף הידרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אורלי פינקלמן, ‏הקסם של הידרה: המדריך המלא לאי של לאונרד כהן, באתר GoTravel
קרב וולגסט (1628)

קרב וולגסט (Battle of Wolgast) היה קרב שהתרחש במהלך מלחמת שלושים השנים, ב-2 בספטמבר 1628 (22 באוגוסט 1628 לפי הלוח היוליאני), בעיר וולגסט שבגרמניה. בקרב השתתפו כוחותיו הדנים של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, וכוחות האימפריה הרומית הקדושה של אלברכט פון ולנשטיין. הקרב הסתיים בניצחון האימפריה הרומית הקדושה. ערך זה הוא קצרמר בנושא קרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדי ג'ונסון (כדורגלן)

אדוארדו "אדי" ג'ונסון (נולד ב-31 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת החלוץ. לזכותו של ג'ונסון 63 הופעות בנבחרת ארצות הברית. כשחקן מרכזי בנבחרת ארצות הברית עד גיל 17 ולאחר שהתאמן באקדמיית IMG לכדורגל שבפלורידה, ג'ונסון היה לאחד השחקנים הצעירים ביותר שחתם ב-MLS. הוא נבחר על ידי מועדון כדורגל דאלאס בסיבוב השני של הסופרדראפט 2001. בשלוש השנים הראשונות שלו בליגה, מיעט לשחק, וכשניתנו לו הזדמנויות הוא לא היה יציב. בעונות אלה ג'ונסון הבקיע שבעה שערים בלבד. ג'ונסון הראה את יכולתו בסוף שנת 2003 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שהתקיימה באיחוד האמירויות הערביות. הוא הבקיע ארבעה שערים (שלושה מהם בבעיטות עונשין) והוסיף בישול אחד כדי לזכות בנעל הזהב כמבקיע המצטיין, מה שהפך אותו לשחקן הצעיר ביותר שהגיע להישג הזה בהיסטוריית ה-MLS. ג'ונסון ערך הופעת בכורה ואף הבקיע שער בכורה במדי נבחרת ארצות הברית הבוגרת נגד נבחרת אל סלוודור ב-9 באוקטובר 2004, הוא הצטרף לקבוצה מצומצמת של שחקנים אמריקאים שהבקיעו את שערם הראשון במוקדמות גביע העולם בכדורגל. הוא הבקיע שלושער בהופעתו השנייה, במרווח זמן של 17 דקות נגד נבחרת פנמה, ארבעה ימים לאחר מכן. ג'ונסון הבקיע סך של שבעה שערים בשישה משחקי מוקדמות גביע העולם, והרוויח לעצמו זמן משחק מוגבל בגביע העולם בשנת 2006. בינואר 2005, הציעה בנפיקה ליסבון, מה שהיה יכול להיות שיא-MLS, סכום העברה של 5 מיליון דולר עבור ג'ונסון, אך ג'ונסון והליגה שניהם דחו את ההצעה. ב-31 בדצמבר 2009 ג'ונסון הושאל לאריס סלוניקי עד לשארית העונה. בינואר 2011 הושאל לאלופה פרסטון נורת' אנד. ב-17 בפברואר 2012 חתם בקבוצה סיאטל סאונדרס עד 2014. בתחילת 2014 החל לשחק בדי.סי יונייטד שם שיחק עד נובמבר 2015 עת נאלץ לפרוש ממשחק פעיל לאחר שהתגלתה אצלו מחלת לב. מדיה וקבצים בנושא אדי ג'ונסון בוויקישיתוף אדי ג'ונסון, באתר Transfermarkt אדי ג'ונסון, באתר Soccerway אדי ג'ונסון, באתר BDFutbol אדי ג'ונסון, באתר WorldFootball.net אדי ג'ונסון, באתר National Football Teams אדי ג'ונסון, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר ה-MLS
פרדיננדו ברטוני

פרדיננדו ברטוני (באיטלקית: Ferdinando Bertoni;‏ 15 באוגוסט 1725 - 1 בדצמבר 1813) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי. ברטוני נולד בסאלו והחל ללמוד מוזיקה בברשה, לא רחוק מעיר הולדתו. בסביבות 1740 יצא לבולוניה, שם למד עד 1745 אצל תאורטיקאי המוזיקה הנודע ג'ובאני בטיסטה מרטיני. מבולוניה עבר לוונציה ושם התמנה, בשנת 1752, לנגן עוגב ראשון בקתדרלת סן מרקו. משנת 1755 עד 1777 היה מנצח מקהלה ב"אופספדאלה דאי מנדיקנטי", גם הוא בוונציה. בתקופה שבין 1778 ל-1783 שהה בלונדון, שם חיבר אופרות לתיאטרון המלכותי. בשנים אלה מילא את מקומו תלמידו, ג'ובאני בטיסטה גראציולי. הוא שב לוונציה בשנת 1784 ובשנה שאחריה החליף את בלדאסארה גאלופי כמנצח המקהלה בסן מרקו, שם נשאר עד פרישתו ב-1808. הוא מת בדזנצאנו דל גארדה. ברטוני, מלחין פורה של מוזיקה כנסייתית, חיבר גם 70 אופרות, שכולן, פרט ל"אורפיאו" (ונציה, תיאטרון סן בנדטו 1776), נשכחו מלב. "אורפיאו" כתובה לאותו לברית מאת קלצאביגי של "אורפיאו ואורודיצ'ה" של גלוק, אשר הוצגה בבורגתיאטר בווינה ב-1762. ברטוני כתב אופרה זו במיוחד לידידו, זמר הקסטרטו גאטנו גואדאני, שביצע אותו תפקיד באופרה של גלוק. ברטוני התעלם באופן כללי מחידושיו של גלוק וכתב את היצירה בסגנון הישן של אופרה סריה. יצירותיו של ברטוני כוללות לפחות 200 יצירות קודש, בהן כ-50 אורטוריות, קנטטות, יצירות אינסטרומנטליות ומוזיקה קאמרית. מדיה וקבצים בנושא פרדיננדו ברטוני בוויקישיתוף פרדיננדו ברטוני, באתר ספוטיפיי פרדיננדו ברטוני, באתר AllMusic (באנגלית) פרדיננדו ברטוני, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרדיננדו ברטוני, באתר Discogs (באנגלית)
נבחרת אוסטרליה בכדורסל

נבחרת אוסטרליה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אוסטרליה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל האוסטרלית. הדירוג הנוכחי של נבחרת אוסטרליה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-7 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם. נבחרת אוסטרליה היא אחת מנבחרות הכדורסל הטובות באוקיאניה ובעולם. לזכותה 19 זכיות באליפות אוקיאניה בכדורסל. במשחקים האולימפיים הישג השיא שלה הוא המקום השלישי באולימפיאדת טוקיו 2020 ובאליפות העולם בכדורסל הישג השיא שלה הוא המקום הרביעי ב-2019. עם ביטולה של אליפות אוקיאניה בכדורסל, החלה אוסטרליה להשתתף באליפויות אסיה בכדורסל בשנת 2017 וזכתה בשני הטורנירים בהם השתתפה. סגל נבחרת אוסטרליה בטורניר גביע העולם בכדורסל 2023 (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר): מדיה וקבצים בנושא נבחרת אוסטרליה בכדורסל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת אוסטרליה בכדורסל (באנגלית) אתר על הכדורסל באוסטרליה אתר ליגת העל של אוסטרליה וניו זילנד דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
קרב טוטלינגן (1643)

קרב טוטלינגן התרחש סמוך לעיר טוטלינגן (אנ') במחוז שוואביה בדרום-מערב גרמניה, ב-24 בנובמבר 1643 בין הצבא הצרפתי בגרמניה בפיקוד המרשל יאסיאס פון רנצאו (אנ') (שכלל גם שכירי חרב גרמניים מצבאו של הנסיך ברנהרד מסקסוניה-ויימאר), לבין כוחות האימפריה הרומית הקדושה בפיקוד פרנץ פון מרסי. צבאו של פון מרסי הורכב מצבא דוכסות בוואריה, בסיוע יחידות צבא מהאימפריה הספרדית ומדוכסות לורן. הצבא הצרפתי הושמד כמעט לחלוטין בהתקפת פתע, שנערכה בסופת שלגים, והתבוסה הקשה מחקה למעשה את כל ההישגים של צרפת במלחמת 30 השנים בחמש השנים שקדמו לקרב. חצר המלוכה הצרפתית עשתה מאמצים להסתיר את דבר התבוסה, מסיבות מובנות, ולכן המידע הקיים כיום לגבי מהלכי הקרב, מוגבל למדי. בתחילת נובמבר הטילו הכוחות הצרפתיים-ויימאריים מצור על רוטווייל כדי לאבטח את מגורי החורף שלהם סמוך לנהר דנובה בטוטלינגן. הם כבשו את רוטווייל ב-18 בנובמבר אך מפקדם גבריאנט (אנ') נפצע אנושות במהלך המצור. יורשו רנצאו שזה עתה הגיע עם תגבורת מדוכסות לורן, לא זכה לאימונם של קציני צבאו, שמקורם היה בצבא שכירי החרב הגרמני של ברנהרד מסקסוניה-ויימאר. מוצבי החוץ של הצבא הצרפתי מוקמו במוהלינגן (אנ') ובמוהרינגן. כשהצרפתים לא פעלו וצבאו תוגבר על ידי כוחות אימפריאליים בפיקודו של הצפלד (אנ') וחיילים לוריינרים תחת הדוכס קרל הרביעי, פרנץ פון מרסי שכנע את הגנרלים האחרים להסכים להתקפת פתע על המחנה הצרפתי. כדי למקסם את ההפתעה, האימפריאלים התקרבו מדרום-מזרח במקום יותר צפונה, היכן שהדנובה וחיל המצב הצרפתי ברוטוויל חסמו את דרכם. באמצע אחר הצהריים ב-24 בנובמבר 1643 הוביל יוהאן פון וורת 2,000 פרשים בקבוצת התקיפה הראשונה נגד מוהרינגן והשיג הצלחה מיידית, תוך שהוא מחסל גדוד חי"ר צרפתי של 500 איש, כולל שבויי מלחמה ספרדים. הדרגונים הבוואריים לכדו את כלונסאות הצרפתים שהוצבו ליד טוטלינגן, ואפשרו לאימפריאלים להשתלט בהתנגדות על פארק הארטילריה הצרפתי המוגן בבית הקברות מחוץ לעיר. שלג כבד תרם להפתעה. חיל הפרשים הויימראני במולהיים בפיקודו של ריינהולד פון רוזן (אנ') ניסו לתגבר את הצרפתים בטוטלינגן אך יורטו והובסו על ידי אחיו של מרסי קספר. הוא השמיד אז את חיל הרגלים הויימראני שנותר במולהיים. הפרשים הצרפתים נמלטו מהמקום, התותחים שנתפסו שימשו להפצצת חיל הרגלים הצרפתי בטוטלינגן ובמוהרינגן, שנכנעו למחרת יחד עם מפקדם רנצאו מבלי לספוג שום הרוגים. הלחימה נמשכה יום וחצי, לאבשל יעילותה של ההתנגדות הצרפתית-ויימראנית, אלא בגלל האופי הבלתי מאורגן והמבודד של המחלקות שלהם. חיל המצב הצרפתי ברוטוויל, בן 2,000 איש, נכנע שבוע לאחר מכן. צבאו של רנצאו חדל מלהתקיים במידה רבה, כאשר 4,500 ניצולים נסוגו בחזרה מעבר לנהר הריין אל אלזס. יתרה מכך, מרסי החזיק בשבי את רנצאו, שבעה גנרלים אחרים, 9 קולונלים, 10 תותחים, מטען ושבעת אלפים חיילים צרפתיים. בין האסירים היה הדוכס ממונטאוזיה (אנ'). עוד 4,000 נהרגו או נפצעו. הצבא הוויימארי הוכה לצמיתות באסון זה והצרפתים הצטמצמו לתפקידים שמילאו חמש שנים קודם לכן. בית המלוכה הצרפתי צמצם את התבוסה והיא נותרה כמעט בלתי ידועה מאז. מדיה וקבצים בנושא קרב טוטלינגן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב יוטרבוג (1644)

קרב יוטרבוג נערך ביוטרבוג (אנ') ב-23 בנובמבר 1644 בין שוודיה לאימפריה הרומית הקדושה, והביא לניצחון שוודי. חיל הפרשים של הצבא הקיסרי הראשי ניסה לצאת מהמצור שלו על ידי השוודים במגדבורג אך נתפס ונופץ בעיקר על ידי השוודים. פילדמרשל לנארט תורסטנסון צעד באופן בלתי צפוי לתוך יוטלנד בספטמבר 1643 (ראו מלחמת תורסטנסון). תוך כדי פעולות שם, הצבא האימפריאלי בפיקודו של הרוזן מתיאס גאלס (אנ') העז צפונה לכיוון יוטלנד כדי ללכוד שם את הצבא השוודי ולהשמידו. הקיסר קיבל פניות מדנמרק-נורווגיה לעזרה, כמו גם הבטחה שהכוחות השוודים שחוקים ולכן הם יעד קל למדי. עם זאת, מכיוון שתורסטנסון חשב על צבאו המתקרב של גאלס של כ-15,000 איש כאיום על המעוזים השוודיים החשובים בחוף הבלטי הגרמני, הוא הפך את צבאו ופנה דרומה כדי להפעיל את האויב. גאלס ציווה על כוחותיו לבנות ולהישאר מאחורי מבנים וביצורים מדרום לנהר האיידר (אנ') בהולשטיין בניסיון ללכוד את הכוחות השוודים על יוטלנד. טקטיקה זו נכשלה, שכן חייליו של תורסטנסון גברו על האויב על ידי הפלת כמה עמדות אימפריאליות והיוו איום הן על גבו של גאלס והן על האזורים האימפריאליים ששכנו דרומה יותר. הצבא הקיסרי החל לנוע דרומה. במהלך קיץ 1644, כוחותיו של תורסטנסון ניסו להעסיק את האויב הנסוג, ובסוף ספטמבר, הם הדביקו שוב את הצבא הקיסרי. גאלס הגיב בכך שהורה לחייליו לבנות עמדות הגנה חזקות ולהמתין לחיזוק מבוקש. מקום המעצר הקיסרי בברנבורג, דרומית למגדבורג, הוקף עד מהרה על ידי השוודים, שניתקו את כל האספקה לאנשיו של גאלס. בסופו של דבר, נגמר הלחם בצד הקיסרי והם התחילו לאבד אנשים ממחלות ומרעב. כשמספרים עצומים של אנשים ובעלי חיים מתו, גאלס לא ראה פתרון אחר מלבד לנטוש רבים מהחולים, את רוב הארטילריה שלו כמו גם את המטען, ולחפש הגנה על חייליו במגדבורג עצמה, במבצר של בני בריתו הסקסונים. הדפוס חזר על עצמו כאשר הכוחות השוודים הצליחו לסגור את העיר ולנתק את האספקה. בלילה אחד, הפרשים הקיסריים ניסו לפרוץ לתוך המבצר. המשמר האחורי של הפרשים הקיסרי בפיקודו של אדריאן פון אנקבורט (אנ') נתפס קרוב לעיר יוטרבוג (אנ'). הצבא כמעט נמחק ואנקבורט נשבה. הצבא השוודי לכד גם 3,500 סוסים. הפרשים הקיסריים שנותרו בפיקודו של הרוזן ברואי נמלטו בקושי לתוך לוסטיה (אנ'), כולל הקצין הבכיר ביותר באסומפייר שדיווח לנסיך הבוחר הסקסוני וכן לריימונדו מונטקוקולי שדיווח לקיסר פרדיננד השלישי בלינץ ב-16 בדצמבר. לקח זמן מה עד שהכוחות האימפריאליים במגדבורג הצליחו בפריצה. לפני כן, הם נאלצו לתת יותר אוכל לחתולים ולכלבים כאחד, מכיוון שמצבם הפך לנואש יותר. רבים מהם נטשו. רוב החיילים שהתכוונו להחליף צד ולהצטרף לכוחות השוודים נחשבו לחלשים מדי ולכן השוודים התעלמו מהם. לאחר שקרח צף הרס כמה גשרים שוודים על נהר האלבה, הורה גאלס לכוחותיו לעשות מאמץ נואש לפרוץ מהכיתור השוודי. בזמן שהוא עצמו היה חולה ושהה עם החיילים החולים, הונולשטיין (אנ') שהיה כפוף לו הוביל את 1,400 חיילי הרגלים הנותרים שהיו מסוגלים לצעוד, יחד עם כמה פרשים ו-12 תותחי שדה, דרך ויטנברג לבוהמיה בתחילת ינואר 1645. הם הגיעו בבטחה לפראג בפברואר. מתוך 12,000 חיילים אימפריאליים שהיו בצבאו של גאלס בקיץ 1644, חזרו כמה אלפי חיילים בשלום. כתוצאה מהפיאסקו הקשה, שוחרר גאלס מחובתו כמפקד אימפריאלי.