laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טונגה במשחקים האולימפיים

טונגה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ומאז השתתפה ברציפות בכל האולימפיאדות שנערכו מאז. הספורטאי היחיד בן טונגה שזכה במדליה אולימפית היה המתאגרף פָּאֶאָה וולפגראם, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת אטלנטה (1996). זכייתו הפכה את טונגה למדינה הקטנה ביותר בעולם שספורטאי מטעמה זוכה במדליה במשחקי הקיץ. לקראת אולימפיאדת ונקובר (2010) נעשו מאמצים להכשיר גולש לוג', ומספר ספורטאים נשלחו להתאמן בגרמניה, במטרה לשלוח משלחת ראשונה מטונגה למשחקי החורף אך איש מהם לא הצליח להשיג את הקריטריונים הדרושים להשתתפות במשחקים. הופעת הבכורה של ספורטאי מטונגה במשחקי החורף הייתה באולימפיאדת סוצ'י (2014). היה זה אזרח טונגה שנבחר לאחר קמפיין של בית המלוכה בשיתוף עם חברת אופנה גרמנית ושינה את שמו לברונו בנני כשמה של החברה כאקט פרסומי. פיטה טאופטופואה היה נציג המדינה במשחקי חורף ומשחקי קיץ (ב-2016 ו-2018). באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: טונגה במשחקים הפאראלימפיים טונגה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא טונגה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף התאחדות ענפי הספורט והועד האולימפי הלאומי של טונגה באתר התאחדות הוועדים האולימפיים הלאומיים של אוקיאניה Bruno Banani: The luger, gimmick, אתר ESPN, ‏9 בפברואר 2014 "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-6 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-6 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
מפל הנילוס הכחול

מפל הנילוס הכחול הוא מפל מים על נהר הנילוס הכחול באתיופיה. שמו המקומי הוא טיס אבאיי, שפירושו באמהרית "מפל הנילוס", או טיס איסאטי - "מפל האש". המפל נמצא כ-30 ק"מ במורד הנהר מאגם טאנה והעיר בהר דר, ונחשב לאחד ממוקדי התיירות הראשיים של אתיופיה. המפל מורכב מ-4 ערוצים מקבילים המשתנים מזרם חלש בתקופות יבשות ועד מעל ל-400 מטר רוחב בתקופות גשומות. גובה המפל נע בין 37–45 מטר. מפל הנילוס הכחול בודד את האקולוגיה של אגם טאנה משאר האקולוגיה של הנילוס, ולבידוד זה היה תפקיד מכריע באבולוציה של החי האנדמי לאזור. במרחק קצר במורד המפל נמצא גשר אבן שנבנה בשנת 1626 בהוראת הקיסר סוסניוס. מדיה וקבצים בנושא מפל הנילוס הכחול בוויקישיתוף מפלי הנילוס הכחול באתר אתיופיה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אתיופיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פראואנקירכה

פְרַאוּאֶנְקִירכֶה (בגרמנית: Frauenkirche) פירושו "כנסיית גבירתנו". האם התכוונתם ל... פראואנקירכה (דרזדן) – כנסייה בדרזדן פראואנקירכה (מינכן) – כנסייה במינכן פראואנקירכה (נירנברג) – כנסייה בנירנברג כנסיית מריה הקדושה (פירושונים) נוטרדאם (פירושונים)
קדמון

קדמון הוא שם משפחה יהודי ישראלי. האם התכוונתם ל... קאדמון – משורר אנגלי נוצרי בן המאה ה-7 חיה קדמון – משוררת עברית נפתלי קדמון – קרטוגרף ישראלי סימה קדמון – עיתונאית ישראלית קדמן
חיה קציר

חיה קציר (נולדה ב-15 במרץ 1955) היא אשת עסקים ישראלית-אמריקאית. בעבר הייתה דוגמנית ושחקנית קולנוע ישראלית. "נערת ישראל" לשנת 1973. קציר נולדה בצפון תל אביב בשם חיה קצובס, בת אמצעית במשפחה בה אביה, חיים, היה נהג אוטובוס בחברת דן ואמה, אסתר, ניצולת שואה, הייתה עקרת בית. למדה בסמינר הקיבוצים. בשנת 1973, בגיל 17, זכתה בתואר "נערת ישראל" (כמלכת היופי נבחרה לימור שריר); לקראת התחרות שונה שמה הרשמי ל"חיה קציר". היא נשלחה לייצג את ישראל בתחרות מיס עולם, שהתקיימה באולם אלברט הול בלונדון בנובמבר 1973, והוכתרה בה כסגנית שלישית. שירתה בצבא כפקידה בקריה. בשנת 1974 החלה קציר לשחק בסרטי קולנוע שנוצרו באותה תקופה. גילמה בין היתר את גילה זוהר, בת העשירים שמתאהבת בצ'רלי, הנוכל השרמנטי (אותו מגלם יהודה ברקן) בסרט הפולחן "צ'רלי וחצי" בבימויו של בועז דוידזון; ואת בתיה בסרט "שרית" של ג'ורג' עובדיה, לצידו של יגאל בשן. בעקבות התחרות והסרטים עבדה בדוגמנות. קציר לא יועדה במקור לשחק את גילה זוהר ב"צ'רלי וחצי". תחילה נבחרה הזמרת עדנה לב לתפקיד, אך אף על פי שהיא עברה את הבחינות, הבמאי החליט כי הוא מעביר את התפקיד לזמרת אילנית. אותו המקרה אירע גם לאילנית, והבמאי החליט כי קציר תשחק במקומה. בהמשך ויתרה על תפקיד בסרט "דיזנגוף 99". בשיא הצלחתה, בשנת 1976, עזבה את ישראל לארצות הברית, בעקבות בן זוגה, שם היא חיה מאז. כיום מתגוררת קציר בלוס אנג'לס; היא גרושה ואם לשתי בנות, ומנהלת עסק שהקימה בתעשיית המכוניות. חיה קציר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית חיה קציר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חיה קציר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי צביקה רובינגר ושחר אמאנו, המלאכית של צ'רלי, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 9 במאי 2011
מלווין ברג'ס

מלווין ברג'ס (באנגלית: Melvin Burgess; נולד ב-25 באפריל 1954) הוא סופר ילדים ותסריטאי בריטי. ברג'ס נולד בעיירה טוויקנהם שבחבל מידלסקס בבריטניה. לאחר שסיים את הלימודים בבית הספר עבר קורס בן חצי שנה בעיתונאות וניסה להתפרנס מכתיבה בערים בריסטול ולונדון. בשנת 1990 התפרסם ספרו הראשון "The Cry of the Wolf" (יללת הזאב), שהיה להצלחה מסחרית וביקורתית, והביא לו מועמדות ראשונה למדליית קרנגי המוענקת לסופרי ילדים. לאחר הצלחתו הוציא בממוצע ספר לשנה. ספריו זכו להצלחה מסחרית, ותורגמו לשפות שונות, ובהן עברית. ברג'ס היה מועמד למדליית קרנגי ארבע פעמים, ובשנת 1996 זכה בפרס על ספרו "ג'אנק". כן זכה בשנת 1997 בפרס עיתון הגרדיאן לספרות ילדים על הספר "ג'אנק", ובשנת 2001 זכה בפרס מחוז לנקשייר לספרות ילדים על ספרו "Bloodtide". ספריו "ג'אנק" ו"An angel for May" (מלאך למאי) עובדו לסרטי טלוויזיה. בשנת 2009 כתב את התסריט לסדרת הטלוויזיה "הבאר" ששודרה בערוץ ה-BBC. סדרה זו הייתה סדרת אימה למתבגרים, שלוותה במשחק מחשב אינטראקטיבי שבו יכלו הצופים להשתתף בפרקי הסדרה באמצעות משחק דרך אתר האינטרנט של הסדרה. ספריו של ברג'ס עוסקים בבעיות גיל ההתבגרות, וסגנונו ישיר וכולל ביטויים מיניים. שניים מספריו היוו מוקד למחלוקת: "ג'אנק", שיצא לאור ב-1999, תיאר חבורת נערים ונערות הבורחים מן הבית ומתמכרים להרואין. הספר היה לאחד מספרי הנוער המדוברים ביותר בבריטניה. הספר "עושים את זה" (2003) תיאר חבורת נערים המתכוננת לקיים יחסי מין בפעם הראשונה. הספר עורר מהומה תקשורתית בבריטניה, בשל נושאו ובשל השימוש בסלנג ובמילים גסות. ברג'ס טען כי התיאורים המיניים והשימוש בשפה גסה נועדו לקרב את הנוער לקריאה, וכי לא נכתבים מספיק ספרים המתארים את עולמם של בני הנוער. הספר שימש כבסיס לסדרת טלוויזיה בשם "Life as we know it". כתיבתו של ברג'ס היא רבגונית, והוא שולח ידו גם בכתיבת פנטסיה ומדע בדיוני. כן נבחר לעבד את התסריט של הסרט "בילי אליוט" לספר. ג'אנק, הוצאת כנרת, 1999. גאוות הדם, תרגמה רחל וול, הוצאת כנרת, 2001. עושים את זה, תרגם אהוד תגרי, הוצאת כנרת, זמורה ביתן, 2007. אתר האינטרנט הרשמי של מלווין ברג'ס אתר האינטרנט הרשמי של מלווין ברג'ס דף הסופר של ברג'ס בהוצאת אנדרסן נועה מנהיים, יש חיים בחוץ, באתר ynet, 13 בנובמבר 2001 מלווין ברג'ס, ברשת החברתית Goodreads מלווין ברג'ס באתר הוצאת הספרים אנדרסן מלווין ברג'ס באתר הוצאת הספרים אנדרסן הסדרה "הבאר" באתר BBC ג'אנק אתר הוצאת כנרת, זמורה, דביר. עושים את זה אתר הוצאת כנרת, זמורה, דביר אפרת אבן צור, האם מילים גסות יקרבו את הנוער לקריאה?, באתר הארץ, 22 בינואר 2008
גובה קונצרט

גובה קונצרט (באנגלית: Concert pitch) הוא מושג מוזיקלי, הנוגע ליחס הגובה שקבוצת כלי נגינה מתכווננת על פיו לצורך ביצוע. "גובה קונצרט" עשוי להשתנות מהרכב להרכב, ולאורך ההיסטוריה המוזיקלית חלו בו שינויים ניכרים. המושג משמש גם ביחס לתדר לצליל לה בתזמורת, כלומר, "גובה קונצרט" מציין את ההבדל בין התווים הכתובים בפרטיטורה לצלילים הנשמעים בפועל. כדי למנוע חשש לאי-הבנה וכפל-משמעות בהתייחס לגבהי צליל בכלים שיש בהם טרנספוזיציה, המונח "גובה קונצרט" מתייחס כאן לכלי נגינה שאין נעשית בו טרנספוזיציה. בספרות המוזיקה משתמשים גם במונח "גובה סטנדרטי בין-לאומי". כלים שבהם נעשית טרנספוזיציה מנגנים בסולמות שונים מאלה שבהם מנגנים כלים שאין בהם טרנספוזיציה – לדוגמה, נגינת דו בקלרינט במי♭ או בחצוצרה בסי♭ מפיקה סי♭ של כלי שאין בו טרנספוזיציה. צליל זה ייקרא אפוא "סי♭ קונצרטי". כוונון בין-לאומי מוסכם לגובה קונצרט נקבע ב-1960 כתדר של 440 תנודות בשנייה (הרץ) לצליל לה. כיוון הכלים בתזמורת נעשה לפי לה בתדר זה, שאותו משמיע בדרך כלל אבוב, שיש לו יחסית מעט אוברטונים. בהרכבים של כלים אותנטיים משתמשים על פי רוב בתדר נמוך יותר, שהיה מקובל בתקופות קודמות: הנפוץ ביותר מבין אלה הוא לה=415Hz, כלומר נמוך בחצי טון מן הגובה המודרני. במוזיקת בארוק צרפתי נפוץ הגובה לה=392Hz, כלומר בערך טון אחד נמוך מן הגובה המודרני, ובמוזיקה מן התקופה הקלאסית מנגנים לעיתים קרובות בגובה ביניים כלשהו – בדרך כלל לה=430Hz. במוזיקה מוקדמת יותר יש הבוחרים כלים גבוהים יותר, בסביבות לה=460Hz. בעשורים האחרונים ניכרת מגמה בקרב תזמורות מודרניות, במיוחד בארצות הברית, לנגן על פי לה בגובה 442 או אף 443 הרץ, מה שנותן צבע מבריק יותר ואינו מחייב שינוי בכלי הנגינה הקיימים. מדיה וקבצים בנושא גובה קונצרט בוויקישיתוף הערך Concert pitch במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין רשימת תזמורות אירופאיות ותדר הלה המקובל בהן כיום
חסוויורט

חָסַוְויוּרְט (בצ'צ'נית: Хасу-Эвл, באווארית: Хасавюрт, ברוסית: Хасавюрт, בלאקית: Хасав) היא עיר בדרום רוסיה ברפובליקת דאגסטן, השנייה בגודלה ברפובליקה לאחר הבירה מחצ'קלה. העיר קרויה על שמו של קיסר קומיקי בשם חסיוו (חסאב). העיר ממוקמת כ-40 דקות נסיעה לכיוון ההרים מהבירה מחצ'קלה. העיר ידועה ברוסיה כעיר לידתם של הרבה מן הממתאבקים שזכו להצלחה רבה באולימפיאדות. אחוז הצ'צ'נים בעיר 30%, אווארים קווקזים 28%, קומיקים 27%, דרגינים 5%, לאקים 4%, רוסים 3% ולזגינים 2% העיר מפורסמת בשל היותה לב העימות הרוסי-צ'צ'ני, ואף הייתה המקום שבו נחתם הסכם חסוויורט, שהעניק אוטונומיה כמעט מלאה לצ'צ'ניה. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, 30.7% מתושבי העיר הם אווארים קווקזים, 28.5% הם צ'צ'נים, 28.1% הם קומיקים, 4.1% הם דרגינים, 3.3% הם לאקים, 2.3% הם רוסים ו־1.6% הם לזגינים. הרשות הפלסטינית שכם, הרשות הפלסטינית מדיה וקבצים בנושא חסוויורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חסוויורט חסוויורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2017. נבדק ב-2 בפברואר 2015. {{cite web}}: (עזרה); (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
MobileMe

MobileMe היה ענן המחשוב שיוצר על ידי חברת אפל ושוחרר ב-5 בינואר 2000 כ-iTools. ב-9 ביולי 2008 שחררה אפל מחדש את שירותי הענן בכנס ה-WWDC. הוא נסגר ביוני 2011 לאחר השקת iCloud. מצא את האייפון שלי – Find My iPhone היא אפליקציה המאפשרת את מציאת מכשיר האייפון, אייפוד טא'ץ או האייפד באמצעות האתר icloud.com, באתר ניתן לראות את מיקום המכשיר על המפה ולשלוח לו הודעה, לנעול או למחוק אותו. שירות Find My iPhone זמין בחינם למשתמשי המכשירים המעודכנים לגרסת iOS ‏4.2.1 ומעלה. אתר האינטרנט הרשמי של MobileMe iCloud: Revolution or the next MobileMe?, www.cnn.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוס טרויאני

הסוס הטרויאני (מיוונית עתיקה: δουράτεος ἵππος, "סוס העץ") הוא דגם סוס גדול, עשוי עץ, המופיע בספרות היוונית והרומית העתיקה ככלי שבעזרתו ניצחו היוונים במלחמת טרויה. הסוס מוזכר בקצרה עוד באודיסאה, והגרסה הקאנונית של קורותיו מובאת באינאיס. לפי המסופר, סוס העץ הושאר מחוץ לטרויה בעת שהצבא היווני נסוג לכאורה, וכשהוכנס לבין החומות יצאו מתוכו לוחמים שפתחו את שערי העיר בחשכת ליל. הביטוי "סוס טרויאני" הפך למטבע לשון, שמשמעו דבר-מה זדוני והרסני המוסווה תחת חזות חיצונית שאיננה מעלה חשד, ומשמש במגוון רחב של הקשרים. בסיפור המיתולוגי, המופיע באודיסאה להומרוס ובאינאיס לורגיליוס, הסוס הטרויאני היה תכסיסו של אודיסאוס שבו השתמשו היוונים כדי לכבוש את העיר טרויה, לאחר שלא יכלו לחדור לחומותיה במשך עשר שנים. האכאים (היוונים) בנו סוס עץ חלול ענק והשאירו אותו ליד חומות העיר טרויה כשהם מעמידים פנים כנסוגים. הטרויאנים, שפותו לחשוב כי היוונים נסוגו והסוס הוא מתנת האלים, הכניסו אותו בשערי העיר, למרות חשדנותם של זקני טרויה. בתוך הסוס הוחבאו אודיסאוס ומספר לוחמים. עם רדת הליל, יצאו הלוחמים ופתחו את שערי העיר לצבאות אגממנון, והביאו לתבוסת טרויה. לא כל אנשי טרויה התרשמו מהתחבולה. בפואמה של ורגיליוס, לאוקואון חושד בתרמית ומזהיר את הטרויאנים, אולם פוסידון, בגלל סכסוך אישי, שולח שני נחשי ים לחנוק אותו ואת בניו אנטיפנטס ותימבראוס לפני שאנשי טרויה ישימו לב לאזהרתו. באודיסאה, הומרוס מספר שגם הלנה מטרויה חושדת בסוס וגם בתו של המלך פריאם קסנדרה, מגדת העתידות של טרויה, מתעקשת שהסוס יביא למפלתה של העיר ומשפחת המלוכה שלה. אך גם אזהרותיה נופלות על אזניים ערלות. אנשי טרויה, המותשים מהמלחמה, מאבדים את חוש הזהירות וממהרים לחגוג את ניצחונם על ידי הכנסת הסוס לעיר. הביטוי מקבל משמעות של - "דבר הנראה תמים אך למעשה מסב נזק, ומתגלה מאוחר מדי, לאחר שהנזק נגרם", בדומה לתכסיס היווני כנגד הטרויאנים. בתביעת לשון הרע של אדם שתואר בעיתון כסוס טרויאני קבע השופט כי "הקבלת התובע 'לסוס טרויאני' משמעו הקבלתו לאדם המגיע לעזור ולסייע כמתת אל ולבסוף מתגלה במצג שווא שקרני ובוגד המסייע לצד שכנגד". ערך מורחב – סוס טרויאני (תוכנה) שימוש נוסף בביטוי הזה הוא כינוי לתוכנה מסוג סוס טרויאני, לציון העובדה שתוכנה מסוג זה מתחזה למועילה, ולמעשה מזיקה למשתמש בה. ברוב המקרים הנזק מתבטא בעיקר בגנבת מידע ולא בנזק ממשי למחשב או לתוכנות אחרות שבו. כיבוש יפו על ידי צחותי Timeo Danaos et dona ferentes מדיה וקבצים בנושא סוס טרויאני בוויקישיתוף ורגיליוס, אניאיס, ספר שני, המספר את סיפור הסוס הטרויאני סוס טרויאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אינאיס, ספר שני, שורות 31-39 Francesc J. Cuartero, 10. The Bibliotheca of Pseudo‐Apollodorus, Textus Unicus, De Gruyter, 2017-09-25, עמ' 146–157 אורן פרסיקו, מה זה סוס טרויאני, באתר העין השביעית, 6 בינואר 2019
חלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל

חלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל היא חלקת קבורה ממלכתית בהר הרצל בירושלים, בה נקברו ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ובני משפחתו של בנימין זאב הרצל. החלקה ממוקמת בסמוך לקברו של הרצל וסמוך לחלקת גדולי האומה. לאחר העלאת עצמותיו של הרצל וקבורתו בפסגת ההר הנושא את שמו, הוחלט כי גם בני משפחתו ייקברו לצידו בחלקה מיוחדת ובה יקבר גם דוד וולפסון שהיה מנהיג התנועה הציונית. לאחר העברתו לקבורה של וולפסון בחודש מרץ 1951 הוחלט כי גם יתר ראשי התנועה הציונית יקברו לצידו. החלקה מעוצבת בצורת האות ר' ובכניסה אליה ישנה תצפית הצופה אל העיר ירושלים. דוד וולפסון נחום סוקולוב לואי אריה פינקוס שמחה דיניץ אריה דולצ'ין ברל לוקר נחום גולדמן יעקב הרצל - אביו של הרצל ז'נטה לנה הרצל - אימו של הרצל פאולינה הרצל - אחותו של הרצל האנס הרצל - בנו של הרצל פאולינה הרצל - בתו של הרצל סטפן תאודור ניומן-נורמן - נכדו של הרצל בנוסף מוצבת בחלקה מצבת זיכרון לזכר מרגרטה גרטרודה הרצל, בתו של הרצל ואמו של סטפן תאודור נורמן, שנספתה בשואה בגטו טרזיינשטט. קבריהם של האנס ופאולינה - ילדיו של הרצל קבר יעקב הרצל - אביו של הרצל קבר ז'נטה לנה הרצל - אימו של הרצל משפחת הרצל דורון בר, אידאולוגיה ונוף סמלי - קבורתם בשנית של אנשי שם יהודיים באדמת ארץ ישראל 1967-1904, הוצאת ספרים ע"ש מאגנס, תשע"ה העלאת עצמות ילדיו של חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל, לקבורה בהר הרצל, ירושלים, החלטה מספר 535 של ממשלת ישראל, משנת 2006, באתר של משרד ראש הממשלה בזכות חזון של איש אחד, צוואת הרצל תתגשם, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2006
קדם-דפוס

קדם-דפוס (באנגלית: Prepress) הוא תהליך בתעשיית הדפוס וההוצאה לאור המתרחש בין יצירה של פריסת הדפסה לבין ההדפסה הסופית. תהליך זה כולל ייצור של גלופת הדפסה, נושאת תמונה או תבנית, כמו גם את ההתאמה של תמונות וטקסטים או יצירת קובץ הדפסה באיכות גבוהה. לאחר כניסת המחשוב לתהליך הקדם-דפוס משלוח ההדפסה מהלקוח הוא בדרך כלל אלקטרוני בפורמט PDF. השלבים הבאים נחשבו כל אחד כחלק מהקדם-דפוס בזמן זה או אחר: סידור האותיות, מקצוע שהיה קיים ממהפכת הדפוס עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 עם המצאת המדפסות. העתקת עריכה (Copy editing), העבודה שעושה עורך כדי לשפר את העיצוב, הסגנון והדיוק של כתב היד. שפת סימון, שפה מלאכותית המשתמשת בקבוצה של הערות לטקסט המגדירות את מבנה הטקסט ואופן הצגתו. שפות סימון נמצאו בשימוש במשך מאות שנים, ובשנים האחרונות שימשו גם בהגדרות הקלדה ממוחשבת. הגהה הוספת מפתח עניינים במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, טכניקות קדם-דפוס בעזרת מחשב החלו להחליף את התהליכים המסורתיים של חדר חשוך ושולחן אור, ובתחילת שנות ה-2000 המילה קדם-דפוס הפכה, במובנים מסוימים, לשם נרדף לקדם-דפוס דיגיטלי. מיד לפני כניסת המחשבים המרכזיים לתהליך, חלק גדול מהתעשייה השתמש במצלמות בפורמט גדול כדי ליצור עותקים מבוססי אמולסיה (סרט צילום) של טקסט ותמונות. ככל שטכנולוגיית טרום-דפוס דיגיטלית הפכה פחות מורכבת, יעילה ואמינה יותר, וככל שהידע והמיומנות הנדרשים לשימוש בחומרה החדשה ובעיקר בתוכנה הפכו נפוצים יותר בכוח העבודה, אוטומציה דיגיטלית הוכנסה לכמעט כל חלק בתהליך. מספר חברות ישראליות היו חלוצות במחשוב תהליכי הקדם-דפוס, בהם חברת סאיטקס קורפוריישן שיצרה תחנות עבודה, תוכנה, סורקים ותוויינים לשוק הקדם-דפוס. וחברת קריאו שפיתחה פתרון הנקרא Computer to plate - ‏CTP - מהמחשב אל פלטת הדפוס (אנ'). הכנס של המידע להדפסה לפלטות דפוס ישירות מהמחשב, תוך ייתור השלב של הפילם. בשנת 2000 מיזגו קריאו וסאיטקס את הפעילות שלהם בתחום. שתי חברות ישראליות נוספות, חברת אלביט מערכות ראיה (EVS) ו-AVT, פיתחו מערכות בדיקה אופטיות לבדיקת איכות בתחום הדפוס. בעשור הראשון של המאה ה-20 פותחו תוכנות קדם דפוס, אשר נועדו לאפשר כמה שיותר יעילות בתהליכי העבודה לפני הדפוס. כלים אלה הפכו בהמשך לנגישים באופן מקוון, ומאפשרים לעובדים שונים לעבוד על פרויקט אחד בו-זמנית, לרוב ממקומות שונים. פונקציונליות מרכזית בתוכנות אלו אפשרו אוטומטיים להפחתת שגיאות, חיזוק תקני איכות והאצת הייצור. חברה בולטת בתחום זה היא חברת Electronics for Imaging (EFI). יהודה קונפורטס, ‏הפרינט לא מת – והעתיד שלו ורוד מתמיד, באתר "אנשים ומחשבים", 5 ביוני 2016 אורי גינוסר, תראה מה שצבע יכול לעשות, מעריב, 3 במרץ 1992 עדי מנדלסון, ‏... ויכולה רק לקנא בקריאו, באתר גלובס, 1 באוגוסט 1999 איי אונליין, קראו-סאיטקס חברת קדם הדפוס הדיגיטלי יוצאת לדרך עצמאית בעקבות השלמת המיזוג, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2000 עומרי כהן, EVS תספק מערכות בדיקה אופטיות ליצרנית ציוד קדם-דפוס בחוזה OEM; פוטנציאל המכירות נאמד ב-3-4 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2004 TheMarker digital, הזמנות במעל מיליון דולר ל-AVT בתערוכת הדפוס דרופה, באתר TheMarker‏, 8 ביוני 2004 אורה קורן, משחקי שליטה בבקרת הדפוס, באתר הארץ, 25 במרץ 2008 סופי שולמן, קריאו נלחמת עם אפי על החברה הבת פרינטקפה, באתר TheMarker‏, 21 בפברואר 2003
גביע המדינה

האם התכוונתם ל... גביע המדינה בכדורגל גביע המדינה בכדורגל נשים גביע המדינה בכדורגל לנוער גביע המדינה בכדורסל גביע המדינה בכדורסל לנשים גביע המדינה בכדורעף גביע המדינה בכדורעף נשים גביע המדינה בכדוריד גביע המדינה בכדוריד נשים גביע המדינה בכדורמים גביע האיגוד בכדורסל – גביע המדינה לליגות הנמוכות בכדורסל גברים גביע האיגוד בכדורסל נשים – גביע המדינה לליגות הנמוכות בכדורסל נשים
הצופן האלכסנדרוני

הצופן האלכסנדרוני (באנגלית: The Alexander Cipher) הוא ספר מתח בחיבורו של הסופר ויל אדמס שנכתב בשנת 2007. זהו סיפורו של הארכאולוג הימי דניאל נוקס (שטוען שהוא בסה"כ "ארכאולוג שיודע לצלול") המנסה לאתר את קברו של אלכסנדר הגדול, דמות שהוא מעריץ מילדות ושהשפיע רבות על ההיסטוריה עולמית. החיפושים אחר אתר הקבר המפורסם נעשים במצרים כשהוא נרדף על ידי מאפיונר מקומי וכוחות הצבא והמשטרה המצריים, ובשילוב של אינטרסים פוליטיים של העם המוקדוני היושב ביוון. ויל אדמס - האתר הרשמי מור אלזון, פיצח את הצופן, באתר ynet, 28 בספטמבר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עלי זהב (חומר)

עלי זהב הוא זהב שעבר ריקוע עד להפיכתו לדף דק במיוחד. הוא משמש בעיקר להזהבה של משטחים וקיים במגוון רחב של קרטים וגוונים, שהשכיח שבהם הוא זהב צהוב 22 קרט העשוי מ-91.67 אחוז זהב טהור. רוב עלי הזהב מיוצרים בגרמניה ואיטליה ומשווקים בספרונים של בין 20 ל-25 דפים המופרדים בניירות משי, בגדלים של 5X5 או 8X8 ס"מ. השיטה בעזרתה נוצרים העלים הדקים היא על ידי ריקוע עלי הזהב המונחים בין שתי שכבות ונדחסים במכות פטיש עד לעובי של כ-0.006 מ"מ. טעות נפוצה היא לחשוב שעלה זהב הוא עלה מתכת, אך מדובר במוצרים שונים. המונח עלה מתכת מתייחס בעיקר לדפים דקים של מתכת בכל גוון ושאינם מכילים זהב אמיתי. שיטת הנחת עלי הזהב המסורתית, הקשה והנחשבת ביותר, היא בשימוש במים. השיטה לא השתנתה במשך מאות בשנים והיא עדיין נעשית ביד. תהליך העבודה מתחיל בשיוף מוקפד של משטח ומשיחתו בדבק, לאחר מכן מכסים את כולו בשש או שבע שכבות של טין ארמני איכותי ואדמדם טחון דק ומעורבב עם קולגן, ולאחר מכן הוא מלוטש עם בד כותנה לקבלת משטח חלק לגמרי ונטול פגמים. בשלב הזה מניחים את עלי הזהב שהורטבו מבעוד מועד במים בעזרת מברשת (לרוב משיער שור) ולבסוף מבריקים את המשטח עם אבן אגט; ההברקה צריכה להתבצע כשהדפים טרם התייבשו לגמרי. בשיטה המודרנית, האובייקט שעובר הזהבה מצופה תחילה בדבק, לרוב על בסיס מים, ועלי הזהב מונחים על הדבק עד לייבוש. לאחר ייבוש מלא מורחים את האובייקט בלכה כאמצעי לשימורו. השימוש הפופולרי בעלי זהב נעשה כהזהבה לחומרים שנועדו לקישוט, כגון פסלים בנצרות המזרח, מסגרות ציור, רהיטים וכן חפצים קטנים כמו תכשיטים, אומנות נייר, ועוד. קיימות מסגרות זהב העשויות ללא עלי זהב, ומחירן זול יחסית. אולם מסגרות עם עלי זהב הן לרוב עמידות ואיכותיות יותר. עלי זהב אינם רעילים ובתרבויות אחדות משתמשים בהם כאמצעי קישוטי במזון או בשתייה. בדרך זו הם מעבירים תחושה של יוקרה וערך רב. עלה כזה נקרא וארק, וניתן למצוא אותו במספר קינוחים וממתקים, ביניהם שוקולד וממתקים הודיים מסוימים. במדינות אסייתיות לעיתים משתמשים בעלי זהב בחטיפי פירות. בעבר השתמשו בו גם בקפה, במיוחד בתקופת "כלכלת הבועה" של יפן בקנאזווה, אזור בו התרכזה תעשיית עלי הזהב. חנויות וסדנאות עלי זהב מכרו תה ירוק וסוכריות עם עלי זהב בתוכן. בשלהי 1870, השתמשו באכילת עלי זהב עם שתיית אלכוהול, כדי ליצור רושם של עושר רב. טרנד עכשווי בארצות הברית הוא שימוש בעלי זהב במשקאות ליקר כמו גולדשלאגר, אולם באירופה ליקרים עם חלקי עלי זהב ידועים כבר משלהי המאה ה-16. דוגמה ידועה לכך היא גולדווסר הפולני, המיוצר לפחות משנת 1598. עלי זהב וגם עלי כסף משמשים כתוספת קישוטית במאכלי גורמה באסיה ובעיקר בהודו ורשומים בתור: E-174 ו-E-175 ליקר המכיל עלי זהב מנג'ו, ממתק יפני, מצופה עלי זהב עוגה מעוטרת עלי זהב רדיד אלומיניום Doerner, Max (1998). Paint materials and their use in art. Barcelona: Editorial Reverte. Mayer, Ralph (1993). Materials and art techniques. Madrid: Tursen Hermann Blume. Madrid: Hermann Blume Tursan מדיה וקבצים בנושא עלי זהב בוויקישיתוף עלי זהב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Isaac H. Walker, The Process of Gilding and Bronzing Picture Frames 1884 (אורכב 19.11.2009 בארכיון Wayback Machine) Society of Gilders – art and science of gilding The history of gilding Broad compilation of depletion gilding techniques How to oil gild a frame over acrylic gesso (אורכב 19.01.2012 בארכיון Wayback Machine)
ישיבת נתיב התורה

ישיבת נתיב התורה היא ישיבה גדולה אלטרנטיבית השוכנת בפתח תקווה. ישיבת נתיב התורה הוקמה בשנת תשנ"ד (1993) על ידי הרב אברהם ויינברג יחד עם הרב לדני, שעזב זמן לא רב לאחר פתיחתה. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו אליהם הרב פנחס אלימלך רונס זצ"ל והרב משה בלוי. בראשית דרכה פעלה הישיבה בבני ברק, משם עברה ליישוב קדימה, שנה לאחר מכן עברה הישיבה למושב חמ"ד, ובשנת תשנ"ו (ספטמבר 1995) עברה לראש העין שם פעלה כעשר שנים עד אשר הועברה בשנת תשס"ו (ספטמבר 2005) אל משכנה החדש בשכונת עמישב בפתח תקווה. זמן קצר לפני מעבר הישיבה לשכונת עמישב עזבו הרבנים ויינברג ובלוי את הישיבה ומאז כיהן הרב רונס לבדו בראשות הישיבה. ב-י"ד טבת תשע"ה נפטר בפתאומיות ראש הישיבה הרב פנחס אלימלך רונס זצ"ל והוא בן 54 בפטירתו. עם פטירתו הטראגית של ראש הישיבה, לקח על עצמו בנו הרב משה רונס שליט"א את עול הישיבה והוא העומד בראשה כיום. בנוסף למסגרת הלימודים התורנית המותאמת לתלמידים, מפעילה הישיבה פעילויות נוספות, הנחשבות לבלתי שגרתיות בעולם הישיבות. לישיבה חדר מחשבים, מתקני כושר, שולחן סנוקר, שולחנות טניס ומתקנים נוספים. בנוסף מממנת הישיבה לימודי נגינה לתלמידים מוזיקליים ולמעוניינים מתקיים קורס באנגלית. במסגרת הישיבה יוצאים התלמידים פעמיים בשבוע לחדר כושר, פעם בשבוע למרכז ספורט, ומדי תקופה מתקיימים טיולים אתגריים. תלמידים שעומדים ביעדים חינוכיים והתנהגותיים שמוצבים בפניהם יוצאים פעם בשנה לטיול משמעותי בן עשרה ימים בחו"ל. הישיבה דואגת לקורסים והכשרות מקצועיות לקידום תעסוקתי של התלמידים. מתקיים בישיבה קורס לכתיבת סת"ם, בעבר תלמידים השתתפו בקורס שחיטה. תלמידים מתאימים משתתפים בקורס גרפיקה ממוחשבת. במקרים מסוימים הישיבה אף דואגת לתלמידים לעבודה בחלק מהיום, כשהם נשארים במסגרת הישיבה בשאר הזמן והכל בהכוונה מלאה של צוות הישיבה. אתר עבודות לחרדים -, הלך לעולמו בפתע: אבי הנוער הנושר – הגרפ"א רונס זצ"ל, ‏5 בינואר 2015 (ארכיון)