laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ההתערבות המשולשת

ההתערבות המשולשת הייתה התערבות דיפלומטית של רוסיה, צרפת וגרמניה בתוצאות מלחמת סין–יפן הראשונה ובהסכם שנחתם בסופה, הסכם שימונוסקי. ההתערבות התבצעה ב-23 באפריל 1895. מלחמת סין-יפן, שהייתה בעיקרה מאבק על ההגמוניה בקוריאה, הייתה בין הגורמים לכניסת רוסיה לאזור, לחלל שהותירה סין. עיקר האינטרס הרוסי נסב סביב בניית המסילה הטרנס-סיבירית באזור ליאודונג, כחלק מהמאמצים לקצר את אורכה. כן חפצה רוסיה בנמל פורט ארתור אשר אינו קופא בחורף. כל זאת ועוד, היו לחלק מהאינטרס של האימפריה הרוסית בראשות הצאר ניקולאי השני, באזור דרום מזרח אסיה. אינטרס זה היה במהותו אימפריאליסטי ולחלק מהרצונות ההגמוניים הרוסיים והתחרות בין מעצמות אירופה השונות דאז. שני הצדדים האחרים בברית, צרפת וגרמניה, התערבו בתוצאות המלחמה והסכם שימונוסקי בעיקר עקב לחץ רוסי. צרפת הייתה כבולה בברית הפרנקו-רוסית של 1892, בעוד לגרמניה היו אינטרסים משלה בסין. שלוש המעצמות (רוסיה צרפת וגרמניה) הגישו ליפן אולטימטום, תוך איום צבאי, שהביא את יפן לסגת צאת מחצי האי ליאודונג, שהיה הישג משמעותי במלחמה, וכן לצאת מאזור מנצ'וריה ולמעשה גם מנמל פורט ארתור. יפן נאלצה לוותר על חלק מהישגיה הצבאיים, ולא הפכה אותם להישגים מדיניים. ב-5 במאי 1895, הכריז המדינאי היפני איטו הירובומי אשר היה מעורב בהסכם שימונוסקי (והיה לראש ממשלת יפן מאוחר יותר באותה שנה) על נסיגת יפן מחצי האי ליאודונג, זאת בתמורה לפיצוי כספי מסין. דעת הקהל ביפן זעמה על הממשלה, אשר הואשמה בכישלון לשימור ההישג. היפנים הבינו כי רוסיה, בעלת הצי הקבוע והאינטרסים באזור, היא העומדת מאחורי ההתערבות, וכי לצרפת ולגרמניה אין אינטרסים ברורים להתערבות, כפי שיש לרוסיה. כנגד רוסיה עלו כעת קריאות נקם בקרב הציבור היפני. מול הממשלה התפתחה ביקורת פנימית, בייחוד על מדיניות-החוץ, הרפה מדי לטענתם של המבקרים. בין המבקרים ניתן היה למצוא עיתונאים, אנשי אקדמיה ופוליטיקאים וכן נעשה לצרכים אלה שימוש בתקשורת. קמו ביפן מספר ארגונים וקבוצות לאומניות, שהשמיעו את קולן למען פתרון מיידי, שעיקרו ביטול תוצאות ההתערבות המשולשת, קראו למלחמה עם רוסיה ואף להתפשטות יפנית אימפריאליסטית בכל אזור מזרח אסיה. הארגון הבולט בהם היה הארגון הימני הקיצוני קוקוריוקאי (או: אגודת הנהר אמור). ההתערבות המשולשת והשלכותיה נחשבים לסיבה משמעותית וישירה לפרוץ מלחמת רוסיה–יפן בשנת 1904. רותם קובנר. המערכה הנשכחת: מלחמת רוסיה–יפן ומורשתה, מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005. מירון מדזיני. מפורט ארתור עד הירושימה, עלייתו ונפילתו של המיליטריזם היפני. תל אביב: משרד הביטחון, 2006 Okamoto, Shumpei, The Japanese Oligarchy and the Russo-Japanese War, New York: Columbia University Press, 1970
רייד

האם התכוונתם ל... רייד (Ryde) - רשות מקומית בסידני-רבתי, שבתחומה מספר יישובים הנכללים בפרוורים הצפוניים ובהם: רייד איסט רייד נורת' רייד וסט רייד רייד – הגדולה בערי האי וייט, בריטניה ראיד (Rheid) - מונח גאולוגי רייד (Ride) - המצילה הגדולה מבין מצילות מערכת תופים RAID – שיטה לאיחוד כוננים קשיחים אישים: ג'ורג' רייד – ראש ממשלת אוסטרליה הרביעי סאלי רייד – טייסת חלל אמריקנית ריד (פירושונים)
פנרים

פֿנרים או יוונים פֿנרים (ביוונית: Φαναριώτες (פֿאנאריוטס), ברומנית: Fanarioţi, בסרבית: Фанариоти, Fanarioti) היו בני משפחות יווניות חשובות שהתגוררו בפֿנר (Fener, Φανάρι של ימינו)(אנ'), הרובע היווני העיקרי של קונסטנטינופול (איסטנבול), מקום מושבו של הפטריארך האקומני. הפֿנרים שלטו במנהל של הפטריארכט, ולעיתים תכופות התערבו בבחירת הכמרים הבכירים ובכלל זה בבחירת הפטריארך האקומני עצמו, שהיה "ראשון בין שווים" בין בישופי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. אחדים מבני משפחות אלה, שקנו להן עושר והשפעה רבים, מילאו במאה ה-17 תפקידים אדמיניסטרטיביים ופוליטיים רמי-דרג באימפריה העות'מאנית. מ-1699 עד 1821 שרתו פנרים כדרגומנים בשירות הממשל העות'מאני ("השער הנשגב") ושגרירים זרים. יחד עם ראשי הכנסייה והנכבדים המקומיים מן הפרובינציות ייצגו פנרים את המעמד היווני השליט בתקופת השלטון העות'מאני ביוון עד ראשיתה של מלחמת העצמאות. פנרים מילאו תפקיד מכריע במהלך המלחמה הזאת והשפיעו על החלטות האספה הלאומית, הגוף הייצוגי של המהפכנים היוונים, שהתכנס שש פעמים בין השנים 1821 ו-1829. בין השנים 1711 ל-1821 מונו פנרים אחדים לגוספודרים או "דוֹמְנים" (Domni) - שליטים - של נסיכויות הדנובה (נסיכות מולדובה וולאכיה), בדרך כלל לאחר שקודמו ממשרות דרגטורי; תקופה זו נקראת בהיסטוריה הרומנית בשם "התקופה הפנרית". גם בהיסטוריה של סרביה תחת השלטון העות'מאני הישיר קיימת תקופה הנקראת כך. אחרי ביטול הפטריארכיה הסרבית של פץ' בשנת 1766 מונו בארץ זאת בישופים יוונים, שנקראו אף הם "פנרים", והם היו רחוקים מעולמם הרוחני של צאן מרעיתם המקומי. נסיכויות הדנובה שליטי נסיכות מולדובה שליטי ולאכיה המלחמות העות'מאניות-רוסיות מדיה וקבצים בנושא פנרים בוויקישיתוף פנרים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל גינאה

סמל גינאה הנוכחי אושר בשנת 1984. הוא מתאר יונה המחזיקה ענף של זית. בחלק התחתון - סרט עם המילים "עבודה", "צדק", "אחווה". דגל גינאה המנון גינאה מדיה וקבצים בנושא סמל גינאה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל זימבבואה

סמל זימבבואה אומץ ב-21 בספטמבר 1981. הסמל מתאר שני קודואים (סוג של אנטילופה) העומדים על ערימת אדמה עם גבעולי חיטה, ערמות כותנה וראש תירס. על הרגליים נמצא גם סרט עם המילים ""איחוד", "חרות", "עבודה". המגן עצמו בצבע ירוק עם מספר גלים בצבע לבן-כחול למעלה וייצוג זימבבואה הגדולה. מאחורי המגן-מכוש ורובה AK-47 קשורים בסרטים ממשי ירוק וצהוב. בפסגה - כוכב אדום וציפור גדולה. קודואים - איחוד השבטים השונים. ערימת אדמה - צורך לספק אותה לתושבי המדינה. סרט - הצורך באיחוד וחירות מגן - פוריות האדמה ומים. זימבבואה הגדולה- מורשת היסטורית. מכוש ורובה - מאבק לשלום ודמוקרטיה רצועות משי - תקווה לעתיד. מסר על מהפכת 1980 ומאבק על חברה שוויונית. ציפור גדולה - זהות לאומית. דגל זימבבואה המנון זימבבואה מדיה וקבצים בנושא סמל זימבבואה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל זמביה

סמל זמביה אומץ ב-24 באוקטובר 1964 עם הכרזת העצמאות. למעשה הוא מהווה את סמלה של המושבה צפון רודזיה משנת 1927 עם שינויים קטנים בהתייחס לסמל של פדרציה של רודזיה ונייסלנד שהתקיימה בשנים 1954–1963. נשר מייצג את החרות ותקוות העם לעתיד. מגן מייצג את מפלי ויקטוריה עם מים לבנים מעל הסלע השחור. צבע שחור מייצג את תושבי המדינה ונהר זמבזי, מקור לשם המדינה. הסמל כולל גם ציורים של משאבי הטבע, מינרלים, מכרות, חקלאות וחיי הטבע. המגן נתמך על ידי שני אנשים (גבר ואישה) המייצגים את האומה. מילים בסרט - "זמביה אחת, אומה אחת" מתייחס לשבטים שוחרי שלום ומאוחדים. דגל זמביה המנון זמביה מדיה וקבצים בנושא סמל זמביה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאורגה ארג'שאנו

גאורגה ארג'שאנו (ברומנית: Gheorghe Argeşanu;‏ 28 בפברואר 1884 – 26/27 בנובמבר 1940) איש צבא בדרגת גנרל ומדינאי רומני אשר שירת כראש ממשלת רומניה, כשבוע ב-1939 21 בספטמבר - 28 בספטמבר. ארג'שאנו נולד בדרום רומניה. במסגרת שרותו הצבאי, במלחמת העולם הראשונה קודם לעמדות מפתח בצבא הרומני. בשנת 1938 שימש כשר ההגנה בממשלתו השנייה של מירון קריסטאה. לאחר רציחתו של ארמנד קלינסקו בידי אנשי התנועה הלגיונרית, התמנה ארג'שאנו על ידי קרול השני, מלך רומניה לראש ממשלה זמני. אחד מצעדיו הראשונים היה הצגת גופתו של קלינסקו, בפומבי, תפיסתם האקראית של שלושה מחברי התנועה הלגיונרית בכל מחוז ברומניה והוצאתם להורג ללא משפט. ארג'שאנו הוחלף בסוף ספטמבר 1939 על ידי קונסטנטין ארג'נטויאנו, והתמנה כמפקד הקורפוס השני של צבא רומניה, עד לפרישתו מהצבא ב-1940. ביוני 1940 קודם לדרגת גנרל ובספטמבר הוצא מן השירות עם קצינים אחרים שנחשדו בנאמנות למלך קרול. לאחר הקמתה של המדינה הלאומית-לגיונרית על ידי התנועה הלגיונרית בספטמבר 1940, נעצר גאורגה ארג'שאנו על חלקו בהוצאות להורג של חברי התנועה הלגיונרית. הוא נכלא בכלא ז'ילבה, ועוד באותו היום הוצא להורג (ללא משפט) בטבח ז'ילבה, יחד עם עוד 65 אסירים פוליטיים נוספים. מדיה וקבצים בנושא גאורגה ארג'שאנו בוויקישיתוף
פיטר וסטרגור

פיטר טלבוט וסטרגור (באנגלית: Peter Talbot Westergaard;‏ 28 במאי 1931 - 27 ביוני 2019) היה מלחין אמריקאי וחוקר של תורת המוזיקה. וסטרגור נולד באורבנה, אילינוי. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד וסיים את לימודיו שם ב-1953. ב-1956 קיבל תואר מוסמך מאוניברסיטת פרינסטון. בין מוריו היו רוג'ר סשנס, וולטר פיסטון, דריוס מיו, אדוארד קון, מילטון בביט ווולפגנג פורטנר בפרייבורג, גרמניה. וסטרגור לימד באוניברסיטת קולומביה, קולג' אמהרסט ואוניברסיטת פרינסטון עד לפרישתו בשנת 2001. גם לאחר מכן המשיך בפעילותו כמלחין, בעיקר של אופרה ומוזיקה קאמרית. נפטר ב-27 ביוני 2019. "Charivari" ‏(1953). "מר וגברת דיסקובולוס" (1966). "הסערה" (1994). "צ'יקן-ליטל" (1997). "מובי דיק: תמונות מתוך אופרה מדומה" (2004). "אליס בארץ הפלאות" (2006). "מבוא לתאוריה טונאלית", ניו יורק: ו. ו. נורטון, 1975. ביוגרפיה של פיטר טלבוט וסטרגור באתר Wayback Machine (באנגלית) New York Times review of Alice in Wonderland Article on The Tempest from Princeton Weekly Bulletin
מפלגת הצדק

מפלגת הצדק (בטורקית: Adalet Partisi, AP) הייתה מפלגה בטורקיה שקמה ב-11 בפברואר 1961 לאחר ההפיכה הצבאית הראשונה במדינה ב-1960, והתקיימה עד שפוזרה ב-12 בספטמבר 1981 בעקבות ההפיכה הצבאית השלישית. מפלגת הצדק נוסדה בידי רגפ גימישפלא (אנ') ואחרים כמפלגת המשך למפלגה הדמוקרטית בראשות אדנאן מנדרס וג'לל באייר, אשר פוזרה וקיומה נאסר על ידי צבא טורקיה ב-1960. גימישפלא, שהיה בעברו ראש המטות המשולבים של טורקיה, שימש כמנהיג המפלגה עד סמוך למותו ב-1964 ואז נטל סוליימאן דמירל את מקומו והצעיד את המפלגה אל מרכז הזירה הפוליטית בטורקיה. למפלגת הצדק הצטרפו רבים מיוצאי המפלגה הדמוקרטית, ומצעה היה ימני מתון וחילוני אם כי היו בה שתי קבוצות כוח עיקריות מנוגדות - האחת ליברלית והאחרת שמרנית באופן יחסי. דמירל כיהן שש פעמים כראש ממשלת טורקיה מטעמה של המפלגה, והיא הייתה למפלגת השלטון בין 20 בפברואר 1965 ועד להפיכה הצבאית השנייה במדינה ב-12 במרץ 1971. בהפיכה זו לא נאסר קיומן של מפלגות פוליטיות, ודמירל הצליח לבסס שלוש ממשלות נוספות במחצית השנייה של שנות השבעים של המאה ה-20. שתיים מממשלות אלה היו ממשלות קואליציה, ובאחרונה אף הצליח דמירל להקים ממשלת רוב שכיהנה 10 חודשים, אך השלטון נע בתקופה של שלוש שנים כמטוטלת בין מפלגת הצדק למפלגת העם הרפובליקאית בראשות בולנט אג'וויט; ולבסוף, ב-1980, נטל הצבא את השלטון במדינה בהפיכה הצבאית השלישית. לאחר הפיכה זו פוזרו כל המפלגות הפוליטיות ודרכה של המפלגה זכתה להמשכיות בדמותה של מפלגת הדרך הנכונה, שב-27 במאי 2007 שבה ושינתה את שמה ל"מפלגה הדמוקרטית". המפלגה הדמוקרטית מפלגת הדרך הנכונה ראש ממשלת טורקיה
סוליימאן דמירל

סאמי סוליימאן גינדואודו דמירל (בטורקית: Sami Süleyman Gündoğdu Demirel;‏ 1 בנובמבר 1924 – 17 ביוני 2015) היה מדינאי טורקי אשר כיהן כראש ממשלת טורקיה שבע פעמים וכנשיאה התשיעי. דמירל נולד והתחנך באספרטה והשלים את לימודיו האקדמאים בהנדסה אזרחית באיסטנבול ב-1949. הוא המשיך את לימודיו בארצות הברית בתחומי ההשקיה, הטכנולוגיה החשמלית ותכנון סכרים. ב-1954 מונה כראש מחלקת הסכרים בטורקיה (Barajlar Dairesi) ושנה לאחר מכן היה לראש ה"מנהלה הממלכתית לעבודות הידראוליות" (Devlet Su İşleri Genel Müdürlüğü, DSİ) שהוקמה ב-1953. הוא שימש כמרצה בתחום התמחותו בטכניון באנקרה ובין 1962 ל-1964 עבד כיועץ פרטי. ב-1962 הצטרף דמירל למפלגת הצדק שנוסדה שנה קודם לכן. שנתיים לאחר מכן, בנובמבר 1964 היה ליושב ראש המפלגה וב-20 בפברואר 1965 היה שותף להקמת ממשלה של מפלגות האופוזיציה. כדי שלא להרגיז את הצבא, הועמד בראשות הממשלה דמות נייטרלית, סואט האירי אירגיפלי (Suat Hayri Ürgüplü), והוא שימש כמשנה לראש הממשלה. בבחירות שנערכו ב-10 באוקטובר 1965, הצעיד דמירל את המפלגה לניצחון סוחף והיה לראש ממשלת טורקיה בגיל 41 בלבד. הוא הקים ממשלת רוב שכיהנה משך 4 שנים ושתי ממשלות רוב נוספות לאחר הבחירות שנערכו ב-10 באוקטובר 1969. עם זאת, לאחר בחירות אלה הלך וגבר חוסר השקט במדינה בעיקר בקרב חוגי השמאל ומהומות רחוב התחוללו ברחביה. בשל כך ובשל חששו של ראש המטות המשולבים של טורקיה כי גורמים שמאלניים קיצוניים, גם בקרב הצבא עצמו, מתכננים לתפוס את השלטון, הוא הודיע במזכר לנשיא ג'וודט סונאי, ב-12 במרץ 1971, כי אם דמירל לא יפזר את ממשלתו ותוקם ממשלה יציבה, יתפוס הצבא את השלטון במדינה. דמירל הגיב בהתפטרות בו ביום וההפיכה זכתה בשל כך לכינוי "הפיכת המזכר". החל ב-1977 הצליח דמירל לבסס שלוש ממשלות נוספות. שתיים מממשלות אלה היו ממשלות קואליציה ובאחרונה אף הצליח דמירל להקים ממשלת רוב שכיהנה 10 חודשים, אך השלטון נע בתקופה של שלוש שנים כמטוטלת בין מפלגתו למפלגת העם הרפובליקאית בראשות בולנט אג'וויט; ולבסוף, ב-1980, תפס הצבא את השלטון במדינה בהפיכה הצבאית השלישית. לאחר הפיכה זו פוזרו כל המפלגות הפוליטיות ועל דמירל עצמו נאסרה פעילות פוליטית משך 10 שנים. למרות זאת, ב-1983 היה דמירל ממקימיה של מפלגת הדרך הנכונה, ממשיכת דרכה של מפלגת הצדק. בעקבות משאל עם שיזם דמירל בעניין ביטול האיסור שחל עליו בוטל זה ב-6 בספטמבר 1987, ו-18 יום לאחר מכן הוא נבחר ליושב ראש של מפלגת הדרך הנכונה באופן רשמי. ב-20 באוקטובר 1991 ניצחה מפלגתו בבחירות ודמירל היה לראש ממשלת טורקיה בפעם השביעית. עם מותו הפתאומי של נשיא טורקיה, טורגוט אזאל, היה דמירל לנשיאה התשיעי ב-16 במאי 1993. הוא סיים את כהונתו בת 7 השנים בשנת 2000. מדיה וקבצים בנושא סוליימאן דמירל בוויקישיתוף סוליימאן דמירל באתר נשיאי טורקיה מת נשיא טורקיה לשעבר סולימאן דמירל, באתר ynet, 17 ביוני 2015 סוליימאן דמירל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סוליימאן דמירל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוליימאן דמירל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הוקמה ממשלת קואליציה בטורקיה, הַבֹּקֶר, 21 בפברואר 1965
ג'וודט סונאי

ג'וודט סונאי (בטורקית: Cevdet Sunay; ‏1899 – 22 במאי 1982) היה איש צבא וראש המטות המשולבים של טורקיה וכן נשיאה החמישי. סונאי נולד בטרבזון והתחנך בבית הספר התיכון הצבאי באיסטנבול. במלחמת העולם הראשונה לחם בזירת ארץ ישראל בחיל התותחנים ונפצע ונפל בשבי הבריטי. לאחר שחרורו נטל חלק במלחמת העצמאות של טורקיה, תחילה במלחמת טורקיה–צרפת ולאחר מכן במלחמת יוון–טורקיה. בשנות העשרים של המאה ה-20 השלים סונאי את השכלתו באקדמיה הצבאית. לאחר ההפיכה הצבאית הראשונה במדינה, באוגוסט 1960, מונה לראש המטות המשולבים של טורקיה. סונאי כיהן בתפקיד עד שנת 1966. במהלך כהונתו התמודד עם מרידות נגד השלטון, בפברואר 1962 ובמאי 1963 וכן במתיחות בקפריסין בתחילת 1964. ב-14 במרץ 1966 התפטר מהצבא ומונה לחבר הסנאט של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, כדי שיחליף את נשיא טורקיה ג'מל גירסל ששכב מחוסר הכרה בבית חולים בוושינגטון לאחר שעבר שבץ. לאחר שנקבע שקלושים הסיכויים שגירסל יוכל לשוב לתפקידו, נבחר סונאי לנשיאה החמישי של המדינה ב-28 במרץ 1966, בהסכמת כל שש המפלגות בפרלמנט. הוא נבחר בפרלמנט ברוב של 461 קולות מול 11 של יריבו ו-47 נמנעים. לקראת סיום תקופת כהונתו בת שבע השנים ב-28 במרץ 1973, נוצרה מתיחות בין הפרלמנט לצבא ביחס לזהות מחליפו. בשלב מסוים הוצע להאריך את כהונתו בשנתיים כפשרה, אולם לבסוף מונה מועמד הפרלמנט לנשיא על אף התנגדות הצבא. סונאי שב להיות חבר הסנאט בהתאם להוראות חוקת טורקיה. הוא נפטר במאי 1982 וגופתו הועברה ב-1988 אל בית העלמין הממלכתי של טורקיה באנקרה. מדיה וקבצים בנושא ג'וודט סונאי בוויקישיתוף ג'וודט סונאי באתר נשיאי טורקיה ג'וודט סונאי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ש. כהן, נשיאה החדש של טורקיה נלחם באנגלים בארץ ישראל ונפל בשבי, מעריב, 29 במרץ 1966 כוחות טורקיה יאורגנו מחדש, הארץ, 4 באוגוסט 1960 דוכא קשר צבאי בתורכיה, מעריב, 23 בפברואר 1962 מצב צבאי בערי תורכיה לאחר דיכוי המרידה הצבאית, קול העם, 22 במאי 1963 משבר קפריסין לשיאו; טורקיה החליטה להתערב, הצופה, 16 בפברואר 1964 ש. כהן, הרמטכ"ל התורכי יתמנה כנשיא, מעריב, 16 במרץ 1966 סונאי ייבחר כנשיא תורכיה, דבר, 28 במרץ 1966 סונאי נבחר נשיא תורכיה, דבר, 29 במרץ 1966 סונאי ישאר עוד שנתיים, דבר, 20 במרץ 1973
יצחק (אייק) אהרונוביץ'

יצחק (אייק) ארן-אהרונוביץ' (27 באוגוסט 1923 - 23 בדצמבר 2009) היה רב חובל וימאי ישראלי, ובעל חברת ספנות. שימש כרב החובל של אוניות המעפילים "אקסודוס" ו"עצמאות". אהרונוביץ' התגורר בזכרון יעקב, שם בנה לעצמו בית בצורה של אונייה. אהרונוביץ' נולד בדנציג שבגרמניה כבנם השלישי של יוכבד ושמואל אהרונוביץ'. הוריו היגרו לשם בשנת 1917 מלודז' שבפולין ואביו עסק במסחר בטקסטיל. בשנת 1932 עלתה משפחתו לארץ ישראל עמו. הוא למד בבית הספר מקס פיין, אולם סיים את לימודיו כנבחן חיצוני בירושלים. כחבר בתנועת הנוער מחנות העולים יצא להכשרה בקיבוץ יגור, אולם בשנת 1940 החליט להצטרף לשורות הצבא האדום וללחום בנאצים. הוא הגיע לביירות ושם ניסה להתגנב לספינה בדרכה לטורקיה אך זוהה על ידי אנשי "סולל בונה" שם והוחזר לארץ ישראל. לבסוף הצטרף לצי הסוחר, התקבל כספן לאונייה "סופי" ועבד עליה שמונה חודשים. לאחר מכן הצטרף לפלי"ם. הוא הפך לימאי ונסע ללונדון ללמוד את המקצוע. לפני שהספיק לסיים את לימודיו שם החליט לחזור ולשרת את מפעל ההעפלה. בחודש נובמבר 1946, בבולטימור, עלה על האונייה שנקראה מאוחר יותר "אקסודוס". הוא שימש בה כקצין ראשון, ולאחר פרישתו של הקפטן הדני ויגו תומסן במרסיי באפריל 1947 הפך אייק לרב החובל של האונייה. בסוף שנת 1947 היה קברניט של ספינת מעפילים גדולה נוספת, "עצמאות" (בשמה הלועזי - "פאן קרסנט"). בחודשים פברואר ומרץ 1949 השלים בבריטניה את הכשרתו כרב חובל ונשא לאשה את איירין, אמריקאית מברקלי. גם לאחר הקמת המדינה שימש כימאי והיה ממנהיגי שביתת הימאים הגדולה של שנת 1951. הסופר ליאון יוריס נפגש עמו מספר פעמים בעת שהייתו בארץ ב-1956, לצורך התחקיר שערך לכתיבת ספרו אקסודוס, שיצא לאור שנתיים לאחר מכן. בשנת 1958 יצא עם משפחתו לארצות הברית למטרת לימודים. הוא סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון ותואר שני בכלכלה בשנת 1962 באוניברסיטת קולומביה. במהלך לימודיו עבד בשגרירות ישראל כנהגו של אבא אבן. לאחר סיום לימודיו שב עם משפחתו לארץ והפך שותף בחברת הספנות "נתיבי הים התיכון". מאוחר יותר הקים חברת ספנות משלו בשם "ספינות". בסוף שנות ה-60 הפעיל ספינה בשם "היי דרומה" שהובילה מים ואספקה למפרץ שלמה ובמקביל הובילה תיירים בין חופי סיני. בשנת 1973 התארח בתוכנית "חיים שכאלה" בטלוויזיה הישראלית. סרט התעודה של רונן זרצקי ויעל קיפר "החול והים" משנת 2008 מציג את סיפורם של אייק אהרונוביץ' ושל חברו ל"אקסודוס", מרדכי רוזמן, ועוקב אחר חייהם, 60 שנה לאחר פרשת "אקסודוס". ב-23 בדצמבר 2009 הלך אייק לעולמו ונטמן ליד קבר רעייתו, איירין, בקיבוץ גבעת חיים מאוחד. הוא הותיר אחריו שתי בנות. בהלוויה הוקרא שירו של נתן אלתרמן, "נאום תשובה לרב חובל איטלקי", שהפך להמנון מפעל ההעפלה ושיר הצדעה לימאים שהובילו את הספינות לחופי הארץ. בהלוויה השתתפו אנשי פלמ"ח, פלי"ם והמוסד לעלייה ב'. המשורר חיים גורי והפזמונאי והבמאי שאול ביבר, שניהם אנשי הפלמ"ח לשעבר, נשאו דברים על רב החובל שהוביל את "אקסודוס". מדיה וקבצים בנושא יצחק אהרונוביץ' בוויקישיתוף נעמה לניר, נפטר יצחק (אייק) אהרונוביץ', קפטן ה"אקסודוס", באתר ynet, 23 בדצמבר 2009 נטלי סוסנה-אופיר, אקסודוס, רב החובל והמפקד, מגזין המושבות, 6.5.08 מותו של "אייק" מפקד אכסודוס, ריאיון עם אהרונוביץ' שפורסם ביום מותו, באתר "היגיון בשיגעון" שמעון שגיא, חוויה בלתי ליגאלית - ריאיון עם אייק אהרונוביץ', מקומון "גפן" ענת שלו, נפרדים מקפטן האקסודוס: "טיפוס נועז ויוצא דופן", באתר ynet, 23 בדצמבר 2009 יצחק אהרונוביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מנחם תלמי, הקו למפרץ שלמה, מעריב, 9 במאי 1969 מנחם תלמי, הקו למפרץ שלמה (המשך), מעריב, 9 במאי 1969
סמל טנזניה

סמל טנזניה כולל מגן האבירים, דגל המדינה ומשולש הזהב. החלק הזהוב מסמל את המינרלים של המדינה, החלק בצבע האדום מתחת לדגל מסמל את הפוריות של האדמה והגלים מסמלים את הים, האגמים והחוף של המדינה. בחלק הזהוב מופיע לפיד זוהר המסמל חירות, לימודים וידע. החנית מסמלת את ההגנה על החירות. גרזן ומעדר מסמלים את הכלים שתושבי המדינה מנצלים לפיתוח המדינה. המגן עומד על הר קילימנג'רו. חטי הפילים נתמכים על ידי גבר ואישה עם שיח שום על רגלי הגבר ושיח כותנה על רגלי האישה. הם מסמלים את נושא שיתוף הפעולה. סיסמת המדינה כתובה בסוואהילי ואומרת "חירות ואיחוד" דגל טנזניה המנון טנזניה מדיה וקבצים בנושא סמל טנזניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא טנזניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פחם עץ

פַחַם עֵץ, הקרוי גם פחם (אך אין להתבלבל בינו ובין פחם אבן, ובין עץ שרוף שאינו פחם כלל), הוא דלק המתקבל מפירוליזה של עצים. על פי רוב הפחם נוצר מקלייה של גזרי עץ בטמפרטורה של 800–900 מעלות צלזיוס בנוכחות אדי מים או פחמן דו-חמצני ובהיעדר חמצן, לשם הפקת החום הדרוש מבעירים על פי רוב חלק מהעצים. החומר השחור שנוצר הוא בעל מבנה נקבובי ושטח פנים גדול. פחם עץ שימש בעבר כחומר הסקה, אולם היום, בשל התכלות היערות, אין מרבים להשתמש בו. בימינו, פחם העץ משמש בעיקר לצליית מזון במנגל בחצרות, מרפסות ובשטחים ציבוריים פתוחים, ולעישון נרגילה במהלך בעירתם, מכונים הפחמים גחלים, ובסוף תהליך בעירתם, שאריותיהם המתפוררות מכונות רמץ או אפר. תעשיית פחמי העץ הייתה נפוצה בעבר בארץ ישראל, העניקה את שמה ליישוב אום אל-פחם, ועדיין קיימת ביישובים ערביים. בין שימושיו הנוספים: ציפוי גבינות עזים (שברה), עפרונות לרישום, ספיחת גזים, אדים וריחות רעים, טיהור מים וסינון אוויר (נמצא במסיכות גז) ואפילו משמש לסינון סוג של ויסקי אמריקני המכונה טנסי ויסקי. פחם אבן עצי הסקה מדיה וקבצים בנושא פחם עץ בוויקישיתוף פחמים - איך עושים פחם למנגלים?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה Charcoal technologies Charcoal production furnaces פחם עץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל מאוריטניה

סמל מאוריטניה מבוסס על דגל המדינה ואומץ ב-28 בנובמבר 2018. צבעיו הם ירוק, צהוב ואדום - הצבעים הכלל-אפריקאיים. ירוק - מסמל את האסלאם צהוב - מסמל את חולות מדבר סהרה. אדום - מסמל את הדם של העם המאוריטני שנשפך במאבק להשגת עצמאות מצרפת. הכוכב והסהר מסמלים את האסלאם, הדת השלטת במדינה. הכיתוב הוא "הרפובליקה האיסלאמית של מאוריטניה" בערבית ובצרפתית. בשנת 2018 שונה הצבע הירוק שבמעגל החיצוני לצבע האדום, כדי להתאים לדגל המדינה החדש שאומץ שנה קודם לכן. דגל מאוריטניה המנון מאוריטניה מדיה וקבצים בנושא סמל מאוריטניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל מאלי

תיאור הסמל של מאלי נכלל בחוק שאושר ב-20 באוקטובר 1973. סיסמת המדינה היא "Un Peuple, Un But, Une Foi" (אומה אחת, מטרה אחת, גורל אחד) כפי שצוין בפרק 25 של החוקה. הסמל עגול ורקעו כחול. במרכז - מסגד בעיר ג'נה (אתר מורשת עולמית) מעל המסגד - נשר לבן בטיסה מתחת למסגד - השמש העולה בצבע צהוב לפני השמש - זוג קשתות עם חצים בצבע לבן. מסביב - המילים "רפובליקה מאלי" וסיסמת המדינה בצבע שחור. דגל מאלי המנון מאלי מדיה וקבצים בנושא סמל מאלי בוויקישיתוף סמל מאלי, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל תוניסיה

סמל תוניסיה אומץ ב-21 ביוני 1956 ושינויים קלים היו בשנת 1963. הסמל כולל ספינה, אריה אוחז חרב ומאזניים. במרכז, מתחת לספינה כתובה בערבית ססמת המדינה "סדר, חירות, צדק". מעל הסמל ממוקם כוכב מהדגל של המדינה. צבעי הרקע של הסמל הם צהוב, כחול ואדום. דגל תוניסיה המנון תוניסיה מדיה וקבצים בנושא סמל תוניסיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוטוליזה

פוטוליזה (באנגלית: Photolysis; לעיתים פוטודיסוציאציה) היא תגובה כימית שבמהלכה גורמת אנרגיית האור לפיצול של מולקולה. פוטוליזה מתרחשת במקומות רבים בטבע. להלן שתי דוגמאות: האוזון המצוי באטמוספירה של כדור הארץ נוצר בתגובת פוטוליזה. בתחילה מתפצלת מולקולה דו-אטומית של חמצן לשני אטומי חמצן באמצעות אנרגיית אור השמש; לאחר מכן מתרכב כל אטום חמצן עם מולקולה דו-אטומית אחרת של חמצן לקבלת אוזון (O3). בפוטוסינתזה בצמחים ובמספר אצות וחיידקים צורך היצור מים ופולט חמצן לאטמוספירה. המים (H2O) מתפצלים בתגובת פוטוליזה באמצעות אנרגיית אור השמש. החמצן נפלט החוצה והמימן מתרכב עם פחמן דו-חמצני לקבלת פחמימה. פלאש פוטוליזה ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל רואנדה

סמל רואנדה עוצב מחדש בשנת 2003 והותאם לצבעי הדגל הלאומי. המלל, בקינירואנדה (השפה הלאומית), הוא "הרפובליקה של רואנדה" בחלק העליון ו-" איחוד, עבודה, פטריוטיות" בחלק התחתון. הסמל מציג סמלים שבטיים, שבמרכזם סל קלוע בסגנון רואנדי מסורתי, מעל גלגל שיניים מוקפים בקשר מרובה בצבע ירוק. הסמל הקודם והדגל הלאומי הקודם הוחלפו בגלל הקשר שלהם עם רצח העם ברואנדה. דגל רואנדה המנון רואנדה מדיה וקבצים בנושא סמל רואנדה בוויקישיתוף Rwanda gets new flag, national anthem and coat of arms ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דולר נמיבי

דולר נמיבי (N$) הוא ההילך החוקי של נמיביה. הוא הונפק לראשונה על ידי הבנק של נמיביה ב-15 בספטמבר 1993. קודם לכן, השתמשה המדינה בראנד דרום-אפריקאי הדרום-אפריקני, הממשיך להיות הילך חוקי במדינה, משום שהדולר הנמיבי מוצמד אליו ביחס של אחד-לאחד. נמיביה היא גם חלק מאזור המטבע המשותף, לצד לסוטו וסווזילנד. מדיה וקבצים בנושא דולר נמיבי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל סיירה לאון

סמל סיירה לאון פותח על ידי College of Arms בלונדון בשנת 1960 ביחד עם הדגל הלאומי. המגן מתאר את האריה מתחת לגבול בצורת זיגזג המסמל הרי האריה שנתנו את השם למדינה. שלושת הלפידים מסמלים את החינוך והפרוגרס. הגלים בבסיס מסמלים את הים. האריות המחזיקות את המגן נלקחו מסמל המושבה הישן. הצבעים הראשיים של הסמל (ירוק, לבן וכחול) נוצלו גם לתכנון הדגל. צבע ירוק מסמל חקלאות ומשאבי טבע. צבע כחול מסמל מאגן פריטאון. צבע לבן מסמל איחוד וצדק. בתחתית הסמל ממוקמת ססמת המדינה "איחוד, חירות, צדק". דגל סיירה לאון המנון סיירה לאון מדיה וקבצים בנושא סמל סיירה לאון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.