laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גואקמולה

גוּאַקַמוֹלֵה (בספרדית: Guacamoleׂ) הוא סלט, מטבל או ממרח אבוקדו שמקורו במטבח המקסיקני. בגרסתו הנפוצה ביותר הסלט מכיל, פרט לאבוקדו, בצל, ליים, כוסברה ומלח, ולעיתים גם עגבנייה. המאכל קיים מתקופת האצטקים שהכינו אותו על ידי מעיכת האבוקדו בעלי ומכתש והוסיפו אחר כך עגבניות ומעט מלח. המאכל מצא חן בעיני הכובשים הספרדים, שניסו לייבא את צמח האבוקדו לספרד. הצמח לא נקלט שם היטב ולכן הגואקמולה נחשב באותה עת בספרד כמאכל אמריקאי אקזוטי. מקור השם "גואקמולה" בנאוואטל במשמעות "רוטב אבוקדו", ממנה הגיע לספרדית המקסיקנית ולשפות אחרות. את סלט האבוקדו מכינים לרוב מהמרכיבים המקוריים - אבוקדו, עגבניות ומלח. יש המוסיפים מיץ לימון או ליים, הן בשל טעמו והן כדי למנוע את השחרת האבוקדו. יש מי שמכינים עדיין גואקמולה באמצעות עלי ומכתש. שיטות מודרניות יותר הן מעיכה על ידי מזלג או במעבד מזון, להשגת מרקם פחות גושי. במקסיקו מולדתו אוכלים אותו כממרח בתוך טורטייה מגולגלת, כמטבל עם חטיפי טורטייה מטוגנים או אפויים וכן מוסיפים אותו לתבשילים שונים. בטקסס ואזורים אחרים בדרום-מערב ארצות הברית הוא משמש כמתאבן מסיבות ולעיתים קרובות מועכים את האבוקדו עם רוטב סלסה. גיוונים למתכון הבסיסי מושגים על ידי הוספת בצל, פלפלי צ'ילי חריפים, שום, כוסברה ותבלינים נוספים. חלק מהגרסאות בארצות הברית כוללות מוצרי חלב כגון שמנת חמוצה או חלב, וכן פלפל שחור. בישראל מכינים את הסלט מאבוקדו מעוך עם מלח, לעיתים גם עם ביצה קשה מעוכה. יש המוסיפים מיץ לימון או פלפל שחור. הוא עשוי להיות מוגש בכל ארוחה שהיא, כסלט או כמנת פתיחה. משתמשים בו גם כממרח לכריכים, לרוב בתוספת פרוסות ירקות שונים כגון מלפפון, עגבנייה, פלפל. בישראל קיימות גם גרסאות תעשייתיות של ממרח אבוקדו, לרוב טעמו חמוץ משל הסלט הביתי בשל תוספים למניעת השחרה. בניו זילנד מערבבים את האבוקדו עם חלבוני ביצה טרופים לקבלת מרקם קרוש. אף על פי שמקורו של המאכל הוא ממקסיקו, הוא פופולרי מאוד בארצות הברית, בעיקר בחגים ובאירועים חגיגיים. 5% מתצרוכת האבוקדו השנתית של ארצות הברית נצרכת בכל אחד מהאירועים הבאים: 5 במאי - חג לאומי מקסיקני שנחגג גם בארצות הברית, 4 ביולי - יום העצמאות האמריקאי, יום ראשון של הסופרבול ופסחא. הפופולריות שלו כחטיף מסיבות הולכת וגוברת גם בניו זילנד ובאוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא גואקמולה בוויקישיתוף סלט אבוקדו - אוכל - ynet / עליזה לוי, באתר ynet גואקמולה - אוכל - ynet / איתמר דוידוב, באתר ynet
חיזור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חיזור – ניסיון של בעל חיים למשוך פרט מהזוויג השונה חמצון-חיזור – תגובה כימית של מעבר אלקטרונים בין חלקיקים חיזור (אדם) – התנהלות בני אדם כדי לקשור אליהם בני זוג בקשרי אהבה או מין
ארסן חום

ארסן חום (שם מדעי: Loxosceles rufescens, באנגלית: Mediterranean recluse spider) הוא עכביש ארסי הנפוץ באופן טבעי באזור הים התיכון כולל ישראל, אך הופץ בידי האדם גם לארצות הברית. הארסן החום הוא אחד ממעט מיני העכבישים המסוכנים לאדם בארץ ישראל, עמם נמנים גם מספר מינים בסוג אלמנה, למשל אלמנה שחורה. הארסן מכונה גם ששן חום, כינוי שניתן לו מכיוון שיש לו שש עיניים ולא שמונה, כמו לרוב העכבישים. עם זאת, זהו אינו שם רשמי, וקיימים בישראל עכבישים נוספים בגוון חום שהם בעלי שש עיניים (למשל היורקן). זהו עכביש קטן עד בינוני; גודל רוב הארסנים החומים הוא 2.5 סנטימטרים או יותר כולל הרגליים. ארסן חום בוגר יכול לגדול עד ל-7 סנטימטרים. עכביש זה פעיל בעיקר בשעות החשיכה, ובמהלך היום הוא מתחבא בדרך כלל מתחת לרהיטים ובעומק הארונות ויש לו יכולת להיכנס בתוך סדקים צרים מאוד. הארסן נושך רק אם הוא מרגיש מאוים, ונשיכתו מסוכנת לאדם. הנשיכה גורמת לתגובה קלה בעור שבדרך כלל לא מורגשת, תוך שעות ועד כמה ימים מופיעה שלפוחית אדומה וכן גירוי באזור הנשיכה. אם הנשיכה לא מטופלת, השלפוחית בוקעת ועלול להיווצר נמק באזור הנשיכה. גודל האזור הנגוע יכול להגיע ל-20 ס"מ. הארסן החום נושך בדרך כלל בתקופות הרבייה, בעונות האביב והקיץ. לארסן חום שני רעלנים: רעל הגורם לנמק בעור. רעל הגורם פגיעה בכדוריות דם אדומות. הרעלנים מורכבים משמונה אנזימים לפחות. נשיכת הארסן החום גורמת למספר סימפטומים, בהם חולשה, כאבי שרירים, בחילות והקאות. לעיתים נדירות גורמת נשיכתו לפריאפיזם. הנשיכה יכולה להחלים בצורה עצמאית גם ללא טיפול תוך 14 ימים. אולם, אם מתפתח נמק במקום יש צורך בטיפול באמצעות סטרואידים ולעיתים אף באנטיביוטיקה כאשר הזיהום כרוני. בישראל תועד מקרה מוות אחד ב-2013 כתוצאה מסיבוכים של נשיכת העכביש. Shulov, A., M. Ickowicz, and H. Pener-Salomon. 1960. Observations on the influence of the venom of Loxoscelis rufescens (Sicariidae, Araneina) (Dufour 1820) on white mice. Proc. XI Int. Congr. Entomol., Vienna, 2: 499-501. מדיה וקבצים בנושא ארסן חום בוויקישיתוף ארסן חום, באתר ITIS (באנגלית) ארסן חום, באתר NCBI (באנגלית) ארסן חום, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארסן חום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארסן חום, באתר GBIF (באנגלית) עמיר וינשטיין, חלון פתוח לעכבישים - ארסן חום. נשיכות ועקיצות - כולל תמונה של ששן חום נשיכות ועקיצות באתר בית החולים הדסה(הקישור אינו פעיל) הרופא טיפל בעקיצה בתרופה זולה - ואבא מת לנו מול העיניים אתר וואלה ניצן ינקו, בגלל עכביש: זקפה למשך 40 שעות, באתר mynet‏ פתח תקוה, 7 ביוני 2012 "הרופא טיפל בעקיצה בתרופה זולה - ואבא מת לנו מול העיניים", כתבה באתר "וואלה! חדשות" הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תחנת הרכבת מרכזית המפרץ

תחנת הרכבת מרכזית המפרץ היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המהווה חלק מהמרכז התחבורתי מרכזית המפרץ ומשרתת את אזור מזרח חיפה, העיר נשר, הקריות ואת אזור התעשייה והמסחר של הצ'ק פוסט ומפרץ חיפה. זוהי תחנת הרכבת הראשונה בישראל המשרתת שתי מסילות נפרדות – שני הרציפים המשרתים את מסילת החוף של רכבת ישראל שוכנים בצמוד לסינמול ורציף אחד המשרת את מסילת העמק שוכן על גשר הממוקם מעל מרכזית המפרץ. כמו כן, זוהי תחנת הרכבת ראשונה בישראל שנבנתה ביוזמתו של משקיע פרטי ובמימון חלקי שלו. התחנות שביניהן נמצאת תחנת מרכזית המפרץ הן חיפה מרכז – השמונה וחוצות המפרץ על מסילת החוף, ותחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע במסילת העמק. התחנה הוקמה בשנת 2001 על ידי רכבת ישראל ובמימונם של יזמים פרטיים - יזמי קניון לב המפרץ, החברות א. דורי, שופרסל ואמפל. היא נקראה "תחנת הרכבת לב המפרץ" על שם הקניון הסמוך לה, "לב המפרץ" (שכעבור שנים, הוסב שמו ל"סינמול"). בעלי השליטה ומתכנניה התבקשו לעצב את מעבר הנוסעים כך שיעבור בתוך הקניון. זוהי התחנה הראשונה שהוקמה בשיטה זאת ובעקבותיה נבנתה בשיטה דומה התחנה הסמוכה, תחנת הרכבת חוצות המפרץ. תחנת "לב המפרץ" החלה לפעול ב-6 בספטמבר 2001. בשנת 2002 נפתחה "מרכזית המפרץ" במבנה זמני הסמוך לתחנת הרכבת. מהמבנה החדש יצאו קווי האוטובוס לכל חלקי הארץ, והחליפו את תחנת התחנה המרכזית בבת גלים. הסמיכות לתחנה הגבירה את תנועת הנוסעים בתחנת הרכבת. ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת במרכז חיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל. רק ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה וממנה. כחלק מהקמת מסילת העמק תוכננה הקמת תחנה חדשה במתחם מרכזית המפרץ, אשר תחילה יועד לה השם "לב המפרץ מזרח". עקב עיכוב בבניית התחנה, תחנה זו לא הייתה מוכנה לתאריך הפתיחה המקורי בשנת 2016. לבסוף, ב-3 ביולי 2018, כאשר הושלמה הבנייה, היא נפתחה כחלק מתחנת הרכבת מרכזית המפרץ, כרציף חדש המשרת את מסילת העמק "מרכזית המפרץ – קו העמק". באותה עת הוחלף השילוט בתחנה המקורית מ"לב המפרץ" ל"מרכזית המפרץ - קו החוף", ושמה של התחנה על שתי מסילותיה שונה ל"מרכזית המפרץ" (בדומה לשם מסוף האוטובוסים הסמוך). בתחנה עוברות שלוש מסילות – שתי מסילות כחלק ממסילת החוף ומסילה בודדת כחלק ממסילת העמק. בתחנה שני רציפי צד המחוברים ביניהם באמצעות מעבר עילי. ניתן להיכנס ולצאת מן התחנה דרך המעבר העילי, המחובר לאולם נוסעים קטן שנמצא בתוך מרכז הקניות. במעבר זה על הולכי רגל לעבור דרך הקניון. בסוף שנת 2016 נפתחה בקצה הדרומי של רציף 1 יציאה נוספת מהתחנה, המגיעה ישירות למסוף האוטובוסים מרכזית המפרץ. בשנת 2018 הוקם גשר הולכי רגל נוסף מתוך מרכז הקניות ישירות אל מרכז התחבורה המשודרג מרכזית המפרץ. בסוף 2017 החל פרויקט של רכבת ישראל לשדרוג תחנת הרכבת, במסגרתו הוארכו רציפי הרכבת בתחנת קו החוף לאורך של 373 מטרים. בנוסף נבנה גשר הולכי רגל באורך 60 מטרים המקשר את רציפי קו החוף לרציפי העמק. במסגרת שדרוג התחנה נבנו גם דרגנועים המובילים מהגשר לרציפים, חדרים טכניים וכן בוצעה הכנה לחשמול עתידי של קו הרכבת. ערך מורחב – שירות האוטובוסים במרכזית המפרץ . צומת קישון מרכזית המפרץ תחנת הרכבת חוצות המפרץ מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת מרכזית המפרץ בוויקישיתוף תחנת הרכבת מרכזית המפרץ באתר רכבת ישראל נועם דביר, תרדו קצת מהפסים – מסע בין תחנות הרכבת, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2008 מרכזית המפרץ ותחנת רכבת לב המפרץ מזרח, באתר גורדון אדריכלים תחנת רכבת "פרטית" ראשונה בקניון לב המפרץ, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2001
ראנמה חצי

ראנמה ½, (באנגלית: ½ Ranma, ביפנית: ½らんま) היא סדרת אנימה ומנגה קומית אשר נכתבה על ידי רומיקו טאקאהשי (הידועה גם כיוצרת הסדרה אינויאשה). גיבור הסדרה הוא הנערראנמה סאוטומה אשר אוּמן מגיל צעיר מאוד באמנויות לחימה שונות. עקב קללה קסומה שנפלה עליו בעת נפילה למעיין מים מקולל במהלך מסע האימונים שלו, כשהוא נרטב ממים קרים הוא הופך לנערה, וחוזר להיות נער רק כאשר הוא נרטב בחזרה ממים חמים. המאנגה פורסמה במקור ביפן בין השנים 1987 ל-1996 והאנימה שודרה במקור ביפן בין 1987 ל-1992. הסדרה כוונה לקהל את הנוער משני המינים. בעקבות הצלחת הסדרה הופקו גם שני סרטים. בישראל, הסדרה המותאמת שודרה מגיל 14 בערוץ הילדים ברצועת הערב "טלמאנגה" מיולי 2007 עד ינואר 2008. רימייק של הסדרה צפוי לצאת ב-6 באוקטובר 2024. במהלך מסע אימונים בסין, ראנמה ואביו גנמה סאוטומה נופלים בטעות לתוך מעיינות הטרגדיה המקוללים, אותם מעיינות מקללים את היצורים שמימיהם נוגעים בהם בכך שהמעינות הופכים אותם ליצור שטבע באותם מעיינות. רנמה נפל והפך לנערה בזמן שגנמה נפל למעיין אחר והפך לפנדה, שמפו נפלה למעיין אחר והפכה לחתול, מוס נפל למעיין אחר והפך לאווז, ריוגה היביקי נפל למעיין אחר והפך לחזרזיר ואילו טארו גרבונים נפל למעיין הטראגי ביותר והפך ליצור שנוצר משילוב של איש פרה ונחש. הקללה ניתנת להפיכה על ידי מגע עם מים חמים, אך היא לא מוסרת על ידי כך והמקולל שוב ישנה צורה במגע עם מים קרים. בהגיעם ליפן, גנמה מספר להפתעת בנו שארגנו לו אירוסים עם נערה שאף פעם לא הכיר רק מספר רחובות ממיקומם. באותו זמן סואן טנדו, ראש משפחת טנדו מספר לשלוש בנותיו (קאסומי, בת 19, נאביקי, בת 17, ואקאנה, בת 16) שאחת מהם תתארס לראנמה כדי שיהיה לו יורש זכר להעביר אליו את הדוג'ו שלו. הפעם הראשונה ששלושתן רואות את רנמה הייתה בזמן שהוא היה בצורתו הנשית, דבר שגרם לבלבול רב, אך במהרה לומדים כולם וגם אקנה טנדו שרנמה הוא בעצם זכר. האחיות המבוגרות של אקנה דוחפות אותה לאירוסין בגלל שהיא שונאת בנים (מצב הנגרם עקב האופן בו הבנים היו מתנהגים אליה בבית הספר) והרי רנמה הוא חצי אישה. ובכך מתחילה מערכת היחסים בין רנמה לאקנה שסביבה, בין השאר (כמו רוב הסדרות בקטגוריה שוג'ו), סובבת הסדרה. במהלך הסדרה מגיעה שמפו, אמזונה סינית שמכירה רק את "הצד הנשי" של רנמה ומחויבת לפי חוקי השבט שלה להרוג אותו. כשהיא מגיעה לביתם של משפחת טנדו שמפו ורנמה נלחמים ורנמה מנצח, ולפי חוקי השבט שלה היא צריכה להתחתן איתו, מה שמגביר את המתח בינו לבין אקנה. חוץ משמפו ישנן בנות נוספות שמאוהבות ברנמה (בניגוד לרצונו) כגון: אוקיו וקודצ'י קונו (כשאוקיו מאורסת לו). לרנמה יש גם מספר גדול של אויבים: טאטוואקי קונו שמאוהב באקנה וברנמה (הנערה) וחושב שרנמה לוקח לו את שתיהן (מה שגורם לו לשנוא את רנמה, ובכך להיקלע לריבים עם אחותו, קודצ'י), ריוגה המשמש לרנמה כאויב/חבר לפי הסיטואציה (הסיבה לאויבו ביניהם היא האהבה הגדולה של ריוגה לאקנה גם בצורתו האנושית וגם בצורת החזיר שלו, "פי צ'אן"), מוס המאוהב בשמפו (האוהבת את רנמה), הפוסאי המאסטר של גנמה ושל סואן טנדו שתמיד מחפש לבני נשים ונשים להטריד (היחידה אשר מצליחה לאזן אותו היא סבתה של שמפו, קולוגן). רנמה פזיז ולא חכם במיוחד, וזו הסיבה לכל מיני דברי מוזרים ומשונים שתמיד קורים לו וגורמים לו ולאקנה לריב הרבה, ביחד עם הסתבכויות בלא מעט עלילות משעשעות. מדיה וקבצים בנושא ראנמה חצי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראנמה חצי (ביפנית) הסדרה באתר המוזיאון השונן (ביפנית) מקור נרחב על הסדרה
איזביצה קויאווסקה

איזביצה קויאווסקה (בפולנית: Izbica Kujawska) היא עיירה קטנה הנמצאת בקרבת לודז' בנפת ורטיאו אשר בפולין. העיירה הקטנה, בה חיו יהודים החל מן המאה ה־18, הייתה בין העיירות הראשונות בהן הוקם גטו, ליהודים בתקופת השואה. יהודי העיירה מנו לפני מלחמת העולם השנייה כ־1500 איש בלבד. כבר עם כניסת הגרמנים הנאצים אל העיירה, הוקם בה גטו ליהודים. חלק מן הגברים הצעירים גורשו כבר בחורף 1940-1939 אל המזרח לעבודות פרך. רובם מתו כבר בשלב הזה של השואה. הגטו ריכז בתוכו יהודים נוספים תושבי הסביבה. הקרבה של העיירה אל מחנה ההשמדה הקבוע הראשון, חְלְמְנו, הביאה לכך שהיו בין המושמדים הראשונים במשאיות הגז. הם נקברו בחלקה 77 שביער. ב-16 בינואר 1942, כחודש לאחר הפעלת המחנה וכארבעה ימים לפני ועידת ואנזֶה, רוכזו היהודים של הגטו הקטן בכנסייה המקומית. חלקם נספו בדרך אל הכנסייה. למחרת גורשו היהודים מהכנסייה אל מחנה ההשמדה חלמנו ושם הומתו במשאיות גז. הקהילה היהודית באיזביצה הושמדה כמעט לחלוטין, פרט לבודדים ששרדו. מדיה וקבצים בנושא איזביצה קויאווסקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איזביצה קויאווסקה "איזביצה קויאווסקה", באתר JewishGen (באנגלית) איזביצה קויווסקה (Izbica Kujawska), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם איזיביצה קויווסקה במרכז מורשת יהדות פולין אוולין צגנהאגן ומרטין דין, איזביצה קויאווסקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 59–60), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) איזניצקה קוייבסקה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיטה מקובצת

שיטה מקובצת (קרוי גם אספת זקנים) הוא שם חיבורו של הרב בצלאל אשכנזי, מגדולי הרבנים בארץ ישראל במאה ה-16. הספר הוא אנתולוגיה נרחבת של פירושים וחידושים על התלמוד מאת חכמים שונים, למן סוף תקופת הגאונים ואילך. השיטה מקובצת נתחבר על רוב מסכתות הש"ס, אבל רק חלק מהחיבור הגיע לידינו, ואלו הן המסכתות שעליהן הודפסו ספרי "שיטה מקובצת": ברכות יומא (יצא לאור לראשונה על ידי א. יעללינעק ב"קונטרס המזכיר" ע' 20 ואילך) ביצה מגילה (יצא לאור לראשונה על ידי מכון אופק) נדרים נזיר סוטה כתובות בבא קמא בבא מציעא בבא בתרא - על יחוס חיבור זה נטען כי חיברו רבי אהרן לפפה, שחי כמאה שנים אחריו, אך אמיתות יחוסו לרבי בצלאל אשכנזי הוכחה כמעט בוודאות מוחלטת. במהדורה שנייה של הספר רבי יצחק נוניש בילמונטי הכניס את חידושי רבינו יונה שחסרו בסיום החיבור, אותם מצא בכתב יד בביתו של רבי אפרים ארדיט, שחלק מהערותיו מופיעות על החידושים. וכן הודפסו קטעים מפירוש ה"שיטה מקובצת" למסכתות הבאות: גיטין (יצא לאור לראשונה על ידי הרב משה יהודא בלוי בסוף ספרו "פסקי אור זרוע" ח"ב - נ.י.) קידושין (יצא לאור לראשונה על ידי הרב משה יהודא בלוי בסוף ספרו "פסקי אור זרוע" ח"ב - נ.י.) יבמות (יצא לאור לראשונה על ידי הרב משה יהודא בלוי - נ.י.) חולין (יצא לאור לראשונה על ידי הרב אלעזר הורביץ [על ידי חברת אהבת שלום וכן על ידי מכון אופק]) זבחים מנחות כריתות מעילה בכורות תמיד תמורה השם אספת זקנים ניתן על ידי רבי יונה בן רבי יעקב, המו"ל הראשון של השיטה על מסכת בבא מציעא באמסטרדם שנת ה'תפ"א. רבים מן החיבורים שהיו לפני רבי בצלאל אשכנזי אבדו במהלך השנים, וכך הוא מהווה מקור חשוב ופעמים אף יחידי להרבה מחיבורי הראשונים. ספרים דומים לפני השיטה מקובצת שקיימים כיום הם ספר הנר, יד רמ"ה ושיטות קדמונים לגיטין ובית הבחירה למאירי. רבי בצלאל מצטט בספרו מחיבור שלא נמצא בימינו בשם "ליקוטי הגאונים" או "ליקוטי הרבנים" שמשוער שיצא לאור בספרד במאה ה-12. חיבורים נוספים שלא השתמרו הם: חיבורו של רבי מאיר בן רבי שמעון המעילי מחכמי פרובנס וכתב יד המצוטט בספר "מעשה רוקח" (ליוורנו תק"ד) לרבי מסעוד חי רוקח. מבנה ספרו של הרב אשכנזי שימש השראה לפירושים נוספים ערוכים באותו אופן, ואחריו ערכו במתכונת זו גם הרב שלמה עדני, הרב אברהם פליף, הרב אהרן לפפה והרב חיים בנבנישתי. בעת האחרונה יצאו ספרי שיטה מקובצת על מסכתות נוספות למשל שיטה מקובצת על מסכת פסחים - לרב יהודה גרשוני. בסגנון דומה יצאו ספרי "קובץ שיטות קמאי" על ידי הרב שלום מאיר יונגרמן, וספרי "כנסת הראשונים" של הרב מרדכי אילן המסכמים את שיטות הראשונים על סדר קדשים בתוספת הערות וביאורים. כמו כן נפוצים כיום ספרי "קובצי מפרשים" או אוספי ראשונים, שמדפיסים אוסף ספרים לפי מסכתות. שיטה מקובצת על הש"ס, באתר ויקיטקסט שיטה מקובצת לבבא בתרא דף קל"ג עמוד א', דף קכ"ה ע"א מדפי הספר יצא לאור בשנת תש"מ על ידי הרב אליהו ליכטנשטיין בשם "חידושי גיטין מיוחסים לריטב"א" ובשנת תשנ"ז על ידי הרב אברהם שושנה בשם יד רמ"ה ושיטות הקדמונים.
סינה 1

סינה 1 (בפרסית: سینا ۱, תעתיק מדויק: סינא 1) הוא הלוויין הראשון של איראן. הלוויין שוגר לחלל ב-17 באוקטובר 2005, על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג קוסמוס 3-M מקוסמודרום פלסצק. הלוויין, בעל היכולת לחישה מרחוק, נועד לשימושי מחקר והתנסות טכנולוגית, כמו גם פיקוח על המתרחש על הקרקע באיראן (על פי הצהרות של בכירים איראניים). לאחר שיגור הלוויין הודיעו ראשי תוכנית החלל האיראנית כי לוויין שני, הפעם מתוצרת איראנית, ישוגר תוך חודשים ספורים. למעשה, הלוויין סינה-1 היה אמור להיות נלווה ללווין מסבאח, אך זה האחרון התקלקל לאחר שספג זרם חשמלי בעת חיבורו לטיל השיגור, ולאחר שתוקן ייאלץ להמתין למשגר אחר כדי לעלות לחלל. המשטר האיראני הצהיר במועד שיגור הלוויין כי מטרתו לצלם את שטח איראן ולחפש אחר מחצבים טבעיים ובעיות גאולוגיות במדינה מוכת רעידות האדמה. לטענתם, אורך החיים של הלוויין הוא שלוש שנים והוא בעל רזולוציית צילום של כ-50 מטר (הנחשבת לרזולוציה נמוכה). על הלוויין הראשון של איראן שלא יוצר ברוסיה (באנגלית)
תוכנית החלל האיראנית

איראן הצהירה כבר בשנת 1998 כי בכוונתה לשגר לוויין לחלל, באמצעות משגר מפיתוח עצמי. איראן היא השנייה באזור המזרח התיכון (לאחר ישראל) שבכוונתה לרכוש יכולת פעולה עצמאית בחלל. בתערוכת נשק בטהראן הוצג דגם ראשוני של לוויין ושל משגר לוויינים. על פי ניתוח התמונה עולה כי המשגר מבוסס על הטיל הבליסטי שיהאב 3. מניתוח יכולות של טיל בסדר גודל כזה לשמש כמשגר לוויינים, עולה כי יכולותיו שוליות ביותר ואינן עולות על 20-30 ק"ג למסלול נמוך. יחד עם זאת, רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל, גם אם שולית, מהווה הצהרת כוונות ובצדה רווח תעמולתי גדול ביותר. מניעיה של איראן להיכנס לתחום החלל כוללים רצון ליהנות מיוקרה בינלאומית הנלווית לרכישת יכולת עצמאית בחלל, האפשרות לעבוד על מערכות טק"ק במסווה אזרחי, והקרנת עוצמה לאזורים נוספים אף מחוץ למזרח התיכון. לאחרונה[דרושה הבהרה] התרבו הדיווחים כי איראן הצליחה להסב טיל במשקל 30 טון למשגר שישמש לשיגור לוויין לחלל כבר בתקופה הקרובה. יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט האיראני בישר על השיגור המתוכנן להתקיים בקרוב בפני סטודנטים ואנשי דת מוסלמים. לפי הדיווחים, המשגר הוא למעשה גרסה משודרגת של הטיל שיהאב 3, בעל טווח של 1,300-1,600 קילומטרים. טיל מסוג זה מסוגל כבר כיום להגיע לאתרים בערב הסעודית ובטורקיה - ואיראן משקיעה תקציבים רבים בהרחבת הטווח כחלק מתוכניתה לפיתוח תשתיות טכנולוגיות מתקדמות לצורך יישום צבאי. בנוסף, השיפורים שהוכנסו במשגרי החלל עשויים לאפשר לאיראן לבנות גם טילים בליסטיים בין-יבשתיים, בעלי טווח של כמעט 4,000 קילומטרים. בנובמבר 2005 הפכה איראן למדינה הארבעים ושלוש שבבעלותה לוויין בחלל. הלוויין סינה 1 שוגר לחלל על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג "קוסמוס 3", והוא לוויין קטן ופשוט, הכולל מטעד תקשורת ומצלמה בעלת איכויות צילום נמוכות. ללוויין אין ערך צבאי או ביטחוני, וככל הידוע פותח על ידי צוות איראני בסיועה של אוקראינה. לוויין נוסף, מסבאח, אמור היה לעלות לחלל באותו שיגור, אך הוא ניזוק בעת חיבורו לטיל. אין ידיעות על שיגור קרוב של המסבאח, שפותח בשיתוף פעולה הדוק ביותר עם חברת "קארלו גוואצי" האיטלקית. בתכנון גם לוויין תקשורת מתקדם וגדול בשם זורח, שייבנה וישוגר עבור איראן על ידי רוסיה. ככל הנראה הטכנולוגיה של בניית לוויינים קטנים ופשוטים נמצאת כיום בידי איראן, ודור העתיד של הלוויינים הללו יוכל להיבנות על ידיה ללא סיוע חוץ. רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל תעניק לאיראן חברות במועדון המצומצם מאוד של מדינות עצמאיות בתחום החלל. איראן פרסמה באמצעות דוברים רשמיים כי היא מפתחת מנועים מתקדמים להנעת לוויינים בחלל - מנוע פלזמה, כלשון ההודעה (ייתכן והתכוונו מנוע יונים). זהו תחום עתיר טכנולוגיה מתקדמת, העולה בקנה אחד עם רצונה של איראן לעסוק בכל ההיבטים של משימות חלל. ב-22 באפריל 2020 שיגרה בהצלחה את לוויין הריגול נור-1 משטחה למסלול בחלל. איראן עוסקת בפיתוח משגר לוויינים מאז 1998. משגר הלוויינים סאפיר הוצג לראשונה באפריל 2008 ושוגר לטיסת ניסוי ראשונה (שכשלה) באוגוסט 2008. בתאריך 3 בפברואר 2009 הודיעו כלי התקשורת באיראן על שיגורו המוצלח לחלל של הלוויין אומיד ששוגר באמצעות משגר הלוויינים סאפיר. בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שהשיגה יכולת פעולה עצמאית בחלל. סוכנות החלל האיראנית המכון האיראני לחקר החלל המכון האיראני למחקרי תעופה וחלל תוכנית החלל האיראנית, באתר "הידען" תוכנית החלל האיראנית: השד החדש בבקבוק? מאת לי קאס (אנגלית)
הנדסת מים

הנדסת מים היא תחום התמחות בהנדסת סביבה והנדסה אזרחית, העוסקת בתכנון ועשייה הנדסית בתחומי המים. אף שהמים מכסים כשני שלישים משטח כדור הארץ, מיעוטם ראויים לשתייה, כאשר רובם הם מי ים מלוחים. המחסור במי שתייה מורגש במיוחד על רקע ההתחממות הגלובלית. מומחים טוענים כי דווקא המים,יהיו המשאב הראשון בחשיבותו בעולם, כפי שהיה הנפט בעבר. עם הגידול המתמיד באוכלוסיית העולם, כך גוברת הדרישה להקמת תשתיות להובלה ולאספקה של המים. כבר כיום כשני מיליארד איש בעולם אינם בעלי גישה למקורות מים ראויים לשתייה. מהנדס משאבי מים וסביבה הוא מהנדס בעל תואר בהנדסה אזרחית או סביבתית המתמחה ביישום עקרונות מדעיים לצורכי אספקת מים והבטחת איכותם. מהנדסי מים בתחום ההידרוטכניקה וההנדסה הימית עוסקים בתכנון ההנדסי ובבנייה של תשתיות מים למיניהן כמו בריכות ומאגרי מים, משאבות, סכרים, נמלים וכדומה. מהנדסי מים רותמים את ידיעותיהם בתחום הכימיה והביולוגיה כדי להבטיח מי שתייה באיכות ראויה, ועוסקים בניטור וטיהור המים מגורמים מזהים, מיקרואורגניזמים, מלחים ותרחיפים שונים. מיומנויות מהוות את היסודות בתחום התפלת מים וטיפול בשפכים. בתחומי הנדסת הסביבה וההידרולוגיה מהנדסי מים מסייעים בשיקום מקורות מים, קידוחי בארות, ניקוז ולוקחים חלק בתכנון אזורי ואורבני (תכנון רגיש למים). ניתן למצוא מהנדסי מים בחברות המפתחות צינורות להולכת מים ואביזרי צנרת (שסתומים, מסננים, אביזרים מנטרי לחץ). מלבד זאת מהנדסי מים משתלבים בענפים מגוונים נוספים, כגון שרברבות, כיבוי אש, חקלאות ועוד. הנדסת מים נלמדת בטכניון בחיפה כחלק מהלימודים בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית ובמכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן. הלימודים נמשכים כארבע שנים ובסיומם מקבלים הבוגרים תואר B.Sc בהנדסת מים (טכניון) או הנדסת תעשיות מים (כנרת). במוסדות הנ"ל קיימות אף תוכניות לתואר שני בתחום. בפקולטה להנדסה אזרחית באוניברסיטת אריאל מתקיים מסלול תואר ראשון הנדסה הידראולית למהנדסי הידרוטכניקה. במכללת סמי שמעון מתמחים סטודנטים להנדסה אזרחית במסלול הנדסה ימית. בין הנושאים בתוכניות הלימודים הנ"ל ניתן למנות קורסים במכניקת הזורמים, כימיה של המים, מכניקה הנדסית, הידרולוגיה, טיפול בשפכים, הנדסת ניקוז, אוקיינוגרפיה הנדסית ועוד. במכללות להנדסאים שבפיקוח מה"ט מוכשרים הנדסאים במגמת טכנולוגיות מים. המכללה האקדמית תל חי מעניקה תארים במדעי המים, ובאוניברסיטה העברית מתקיימות תוכניות במדעי הקרקע והמים (תואר ראשון ושני) והידרולוגיה (תואר שני בלבד). מדיה וקבצים בנושא הנדסת מים בוויקישיתוף יואב כהן, משחק תפקידים | עד 25 אלף שקל בחודש - והביקוש לתפקיד רק יעלה: מה עושה מהנדסת מים?, באתר TheMarker‏, 25 באוקטובר 2022 הנדסה הידראולית, דף שער בספרייה הלאומית
רוטב ברביקיו

רוטב ברביקיו (באנגלית: Barbecue sauce או BBQ sauce) הוא רוטב המשמש להכנת בשר וירקות במצלה (גריל). הרוטב משתנה בהתאם לצורת ההכנה ויחס החומרים מרוטב נוזלי דליל, לרוטב סמיך. יש המשתמשים ברוטב זה על מנת לתבל טוגנים (צ'יפס) ולהכנת פיצה בטעם ברביקיו. הרוטב משלב טעמים חריפים, מלוחים ומתוקים, ולרוב יש לו טעם מעושן. הרוטב מורכב מרסק עגבניות, חומץ, סוכר או דבש ותבלינים. מקורו של הרוטב אינו ידוע, וככל הנראה התפתח במושבות הבריטיות בצפון אמריקה ומשם התפשט לאירופה. יש הסוברים שמקור הרוטב ברוטב חרדל שפיתחו מתיישבים מגרמניה שהגיעו אל מושבת קרוליינה הדרומית. הייצור המסחרי הראשון של רוטב ברביקיו היה על ידי חברת היינץ בשנת 1948. סוגי רוטבי הברביקיו שונים מאזור לאזור. בדרום ארצות הברית מקובלים רטבים המבוססים על חרדל וחומץ. באסיה מקובל רוטב המבוסס על קטשופ או על רוטב הויסין. באוסטרליה מייצרים רוטב ברביקיו משילוב של רוטב עגבניות ורוטב ווסטרשייר. מדיה וקבצים בנושא רוטב ברביקיו בוויקישיתוף היסטוריה של הברביקיו בארצות הברית רטבים לבשר -רוטב ברביקיו אמריקאי, צ'ימיצ'ורי, רוטב קליפורניה -, באתר mangulator.com, ‏2013-03-23
רוטב בשאמל

רוטב בשאמל (בצרפתית: Sauce Béchamel) הוא אחד מחמשת "רוטבי האם" - רוטבי היסוד של המטבח הצרפתי. הוא מורכב מחלב המעובה ברביכה לבנה. לרוטב נהוג להוסיף מלח, עלה דפנה ותבלינים כגון פלפל לבן ואגוז מוסקט. הרוטב ככל הנראה הוזכר לראשונה בדפוס ב-1651 בספר Le Cuisinier françois (1651), מאת השף פרנסואה פייר דה לה וארן. לפי אגדה נפוצה הרוטב נקרא על שם המרקיז לואי דה בשאמל. רוטב בשאמל משמש כבסיס למספר רב של רטבים אחרים בהם: רוטב מורניי (הכולל גבינת גרוייר) רוטב ננטואה (רוטב עם חמאה, חסילונים ושמנת) רוטב מוטרד (רוטב לבן עם חרדל) רוטב סווביז (רוטב בשאמל עם בצלים קצוצים) רוטב קארוזו שנוצר לראשונה באורוגוואי ומשם נדד למטבח האיטלקי מדיה וקבצים בנושא רוטב בשאמל בוויקישיתוף ההיסטוריה של רוטב הבשאמל (באנגלית) חשיבות רוטב הבשאמל (באנגלית) באתר "2eat" מתכון באנגלית
פוליוויניל פלואוריד

פוליוויניל פלואוריד (המוכר כ- PVF) הוא פולימר אשר נמצא בשימוש במוצרים כגון מעילי גשם, לוחות סולריים, מיתרים לכלי נגינה וציפויים פנימיים להנמכת טמפרטורה בכלי תעופה. PVF הוא פלואורפולימר תרמו פלסטי בעל התבנית המולקולרית החוזרת: הוא דומה מאוד במבנהו ל-PVC. ל-PVF חדירות נמוכה בפני ממסים נדיפים, הוא נשרף מאוד לאט ובעל עמידות מצוינת בפני בליה. ל-PVF עמידות בפני רוב הכימיקלים למעט קטון ואסטרים. ה-PVF זמין בצורת סרט במגוון של צבעים ותצורות לשימושי קצה שונים וגם בצורת שרף לציפויים מיוחדים. אין ל-PVF עמידות תרמית מספקת לשימוש בתבנית דימוי. פוליוויניל פלואוריד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.