laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וירטמברג-באדן

וירטמברג-באדן (בגרמנית: Württemberg-Baden) הייתה מדינה היסטורית שהתקיימה בימי גרמניה המערבית (הרפובליקה הפדרלית של גרמניה). המדינה הוקמה ב-1945 תחת אזור הכיבוש האמריקני לאחר מלחמת העולם השנייה. עיר הבירה שלה הייתה שטוטגרט. וירטמברג-באדן חדלה מלהתקיים ב-1952 לאחר שמוזגה למדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג. וירטמברג-באדן הורכבה מחלקה הצפוני של המדינה החופשית וירטמברג ומחלקה הצפוני של רפובליקת באדן. חלקה הדרומי של וירטמברג הפך למדינת וירטמברג-הוהנצולרן תחת הכיבוש הצרפתי, כמו כן חלקה הדרומי של רפובליקת באדן הפך למדינת דרום באדן, שהייתה אף היא תחת הכיבוש הצרפתי. החלוקה בין החלק הצפוני לדרומי הוגדרה באמצעות נתיב (Autobahnen) שחיבר בין קרלסרוהה למינכן באזור האמריקני. ב-24 בנובמבר 1946 נבחר הפרלמנט הראשון של וירטמברג-באדן, וב-18 במאי 1947 חוקקה חוקה חדשה לגרמניה המערבית. ב-23 במאי 1949 עם הקמת גרמניה המערבית, הצטרפה וירטמברג-באדן לרפובליקה הפדרלית. ב-24 בספטמבר 1950 נערכה הצבעה בווירטמברג-באדן, וירטמברג-הוהנצולרן ודרום באדן בנוגע למיזוג שלוש המדינות. משאל העם התרחש ב-16 בדצמבר 1951 ושלוש המדינות אוחדו ב-24 באפריל 1952 ויצרו מדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג, שמהווה כיום אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית. וירטמברג ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפובליקת באדן

רפובליקת באדן הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה פוצלה המדינה לווירטמברג-באדן ודרום באדן. ב-22 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך השני, הדוכס הגדול מבאדן מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הממלכה, הפכה המדינה לרפובליקה. המדינה התקיימה במהלך רפובליקת ויימאר ובמהלך שלטון גרמניה הנאצית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, חולקה באדן לדרום באדן שהייתה תחת אזור הכיבוש הצרפתי, ווירטמברג-באדן שהייתה תחת אזור הכיבוש האמריקני. בשנת 1952 התאחדו דרום באדן ווירטמברג-באדן עם וירטמברג-הוהנצולרן, ויצרו את מדינת באדן-וירטמברג, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית. מדיה וקבצים בנושא רפובליקת באדן בוויקישיתוף מידע על רפובליקת באדן (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבוצת פוסון

קבוצת פֿוֹסוּן (בסינית: 复星国际有限公司, באנגלית: Fosun International Ltd, נסחרת בבורסה לניירות ערך בהונג קונג: FOSUY) היא תאגיד השקעות סיני שנוסד ב-1992 בשנגחאי, בה נמצאים משרדיה הראשיים. קבוצת פוסון הפכה לתאגיד והנפיקה בבורסת בהונג קונג ב-2007 חברת אם מאגדת בשם "Fosun International" עם הסימול 0656:HK. משנת 2010 השקיעה הקבוצה מיליארדי דולרים ברכישות של חברות עם הצהרת כוונות של רכישות בתחומי הבריאות, נדל"ן, תיירות, אופנה ובנקאות בעיקר באירופה וארצות הברית. בנובמבר 2015 הוערך שווי החברה (בלומברג) בכ 15.9 מיליארד דולר. הקבוצה הוקמה כחברת טכנולוגיה על ידי 4 יזמים, אז בוגרי אוניברסיטה בני 22, ובראשם יושב ראש הקבוצה (משנת 1994) גואו גואנגצ'אנג עם הון התחלתי של 6,000 דולר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 2013 רכישת מגדל One Chase Manhattan Plaza בניו יורק תמורת 725 מיליון דולר אפריל - רכישת 95.6% ממניות אלמה לייזרס הישראלית תמורת 240 מיליון דולר 2014 מרץ, רכישת 19.18% ממניות הבנק הגרמני BHF-Bank רכישת 100% ממניות Hani Securities, חברת ניהול הון הונג קונגית רכישת 19.18% ממניות קבוצת Kleinwort Benson הבלגית 2015 רכישת חברת הביטוח האמריקאית Meadowbrook, תמורת 433 מיליון דולר רכישת חברת הביטוח האמריקאית Ironshore Inc תמורת 1.84 מיליארד דולר רכישת קלאב מד תמורת 939 מיליון יורו (לאחר מאבק שליטה של שנתיים) רכישת 16% ממניות מעבדות ים המלח, המוכרת בשם המותג AHAVA (לפי שווי שוק של 300 מיליון שקל) נדל"ן - רכישת ארמון בכיכר פיאצה קורדוסיו (אנ') שבמילאנו, תמורת 381 מיליון דולר ב-2015 עמדה פוסון לרכוש את החזקותיה של קבוצת דלק בהפניקס (52.3%) תמורת כ-1.8 מיליארד שקל, אך בפברואר 2016 בוטלה העסקה. 2016 רכישת קבוצת הכדורגל האנגלית וולבס. מדיה וקבצים בנושא קבוצת פוסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת פוסון קבוצת פוסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קבוצת פוסון, ברשת החברתית LinkedIn קבוצת פוסון, סרטונים בערוץ היוטיוב שלושת האחרים הם ליאנג שינג'ון, ואנג צ'ונבין ופאן ויי Fosun Buys New York Tower For $725 Mln In Latest High-Profile U.S. Investment By A Chinese Business, באתר פורבס, אוקטובר 2013 ענבל אורפז, אלמה לייזרס הישראלית נמכרת לפוסון פארמה ב-240 מ' ד', באתר TheMarker‏, 28 באפריל 2013 חברת הביטוח האמריקאית הראשונה שנרכשת על ידי חברה סינית Guo’s Fosun to Buy Ironshore in $1.84 Billion Insurance Deal, באתר בלומברג, מאי 2015 China's Fosun wins bidding for Club Med after two years, באתר BBC, פברואר 2015 ניר צליק, פוסון שוב מאוהבת: אחרי הפניקס באה אהבה, באתר כלכליסט, 1 בספטמבר 2015 FOSUN FOCUSES ON EUROPE WITH $381M MILAN REAL ESTATE DEAL, באתר mingtiandi, יולי 2015 רון שטיין, ‏ברגע האחרון: פוסון מבקשת הנחה נוספת על הפניקס, באתר גלובס, 30 בנובמבר 2015 מיכאל רוכוורגר, אסא ששון, עסקת הענק שטורפדה: סלינגר אמרה לא - ומכירת הפניקס לסינים בוטלה, באתר TheMarker‏, 16 בפברואר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא חברות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דקסל פארמה

דקסל פארמה (באנגלית: Dexcel Pharma) שבעבר פעלה תחת השם "דקסון", היא חברת תרופות ישראלית, השלישית בגודלה בישראל אחרי טבע ותרו. מכירותיה מהוות 25% מסך התרופות הנמכרות בישראל. מרכזיה שוכנים באור עקיבא, ביקנעם ובירושלים. החברה נחשבת מצליחה בתחום התרופות הגנריות, המשווקות בעיקר בישראל. דקסל פארמה מוכרת גם מחוץ לישראל, אולם שם עיקר המכירות הוא של חומרי גלם לתרופות. אחד המהלכים החשובים של החברה היה רכישת "תכשירי פריו" מכימיקלים לישראל, שאיפשרה לה לראשונה לפתח תרופות מקור, ולא רק תרופות גנריות. רבים מגרסאותיה לתרופות גנריות מכילות את הצליל "דקס", כגון דקסמול, אומפרדקס, ציפרדקס ועוד. "תכשירי פריו" היא חברת בת של דקסל פארמה המתמקדת בתרופות לחלל הפה. דקסל פארמה הוקמה על ידי דן אורן, בעל תואר שני במנהל עסקים, בתא קטן בו עבדו בהתחלה 9 עובדים. ב-1989 החברה השיקה את הדקסמול, גרסה גנרית לפרצטמול (אקמול). ב-1991 החברה סיפקה דוקסילין למאגר הלאומי של ישראל בעת משבר.[דרושה הבהרה] ב-1992 התחילה לייצא תרופות. ב-1993 עברה לקמפוס חדש באור עקיבא. ב-1999 קנתה את "תכשירי פריו" והשיקה את הפריוצ'יפ בארצות הברית. ב-2014 הקימה מרכז מחקר ופיתוח בירושלים. תכשירי פריו (באנגלית: Perio Product) היא חברת בת של דקסל פארמה המתמחה בפיתוח תרופות חדשניות למחלות ובעיות בחלל הפה. תכשירי פריו היא חלק ממחלקת רפואת השיניים של דקסל פארמה, דקסל דנטל, שבין היתר אחראית על פיתוח ה-PerioChip וה-PAD Plus. החברה נוסדה על ידי ד"ר משה פלשנר ברק כחברת בת של כימיקלים לישראל בה עבד. ברק מונה למשנה למנכ"ל, ומנהל צוות המחקר ופיתוח. החברה פיתחה את הפריוצ'יפ (באנגלית: PerioChip), צ'יפ חדשני החוסך ניתוח במחלות חניכיים, באמצעות החדרה לכיס הפריודונטלי בפה, שם הוא מפריש חומרים כדי לחסל את החיידקים. המוצר של פריו, שזכה לאישור ה-FDA במהלך 1998, אושר לשיווק בישראל וב-12 מדינות אירופיות. במהלך 1996 אמורה הייתה תכשירי פריו להיות מונפקת בוול-סטריט לפי שווי של 80 מיליון דולר, אולם ההנפקה נדחתה פעם אחר פעם ולבסוף נגנזה. ב-7 ביולי הושגה עסקה בין כימיקלים לישראל לבין דקסון, שהאחרונה תרכוש 85% ממניות "תכשירי פריו" ב-30–35 מיליון דולר, כאשר הוחלט לחתום על המכירה ב-5 באוגוסט. ב-4 באוגוסט, יום לפני המכירה, משה פלשנר ברק התפטר מתפקיד המשנה למנכ"ל, מבלי ליידע את בעלי דקסון. ב-13 באוגוסט שלחה דקסון לכי"ל בכתב שהיא מבטלת את העסקה בעקבות ההתפטרות של העובד הבכיר. כי"ל הוציאה הודעה בה אמרה כי "ביטול העסקה נעשה שלא כדין והיא תנקוט את ההליכים המתחייבים מכך". דן אורן, מנכ"ל דקסון, אמר אז כי ד"ר משה פלשנר ברק, המשנה למנכ"ל פריו "הוא האיש עם הרעיונות, הדבק והדוחף את כל עובדי המו"פ בתכשירי פריו. שלושה חודשים הוא הסביר לנו כמה מרוצה שדקסון רוכשת את פריו וב-4 באוגוסט, יום לפני חתימת ההסכם, הוא התפטר". לבסוף, ב-23 באוגוסט, דקסון נכנעה וקנתה את פריו. דן אורן נימק אז ש"השתנו הנסיבות", אולם לא פירט מה השתנה. תכשירי פריו הצטרפה לדקסל דנטל, מחלקת רפואת השיניים של דקסל פארמה. אתר האינטרנט הרשמי של דקסל פארמה דירוג DUN'S 100 http://www.dexcel.com/our-history/ עמנואל תימור, ‏בוטלה הנפקת תכשירי פריו בוול-סטריט, באתר גלובס, 2 בפברואר 1997 צביקה רובינס, ‏כי"ל מוכרת את תכשירי פריו לדקסון תמורת 30–35 מיליון דולר, באתר גלובס, 7 ביולי 1999 דקסון מבטלת ההסכם לרכישת אחזקות כיל בתכשירי פריו, באתר TheMarker‏, 15 באוגוסט 1999 שי שלו, ‏דקסון ביטלה רכישת פריו ב-35 מיליון דולר בעקבות התפטרות המשנה למנכ"ל, באתר גלובס, 16 באוגוסט 1999 שלמה פרידמן, ‏דקסון נכנעה ותרכוש את פריו בכל זאת; דן אורן: "השתנו הנסיבות", באתר גלובס, 23 באוגוסט 1999
פקפנט

פקפנט (®PecFent, שם גנרי FPNS – Fentanyl Pectin Nasal Spray) היא תרופה לשיכוך כאבים מהיר, המכילה את החומר פנטניל (Fentanyl) בתרסיס לאף. פקפנט מותווה בישראל ובעולם לטיפול בכאבים מתפרצים, בחולים אונקולוגיים המטופלים בתרופות ממשפחת האופיואידים. היצרן: ארכימדס פארמה (Archimedes Pharma), בריטניה. המשווק בישראל: מדיסון פארמה. קבוצה תרפויטית: משכך כאבים חזק השייך לקבוצת משככי כאבים האופיואידים. פקפנט מיועד לטיפול בחולי סרטן בוגרים הסובלים מכאב מתפרץ. כאב מתפרץ הוא כאב אשר מופיע באופן פתאומי, אפילו כאשר המטופל נמצא תחת טיפול רגיל בתרופות אופיואידיות לשיכוך כאבים קבועים כגון מורפין, פנטניל, אוקסיקודון או הידרומורפון. פקפנט יינתן רק לחולי סרטן בוגרים שכבר נוטלים תרופות אופיואידיות אחרות על בסיס יומי לשיכוך כאבים קבועים. ההתוויה המאושרת במשרד הבריאות בישראל, תואמת את ההתוויה המאושרת על ידי ה-FDA בארצות הברית. התרופה כלולה בסל הבריאות וזמינה בישראל בקופות החולים כללית, מכבי, מאוחדת, לאומית, ללא עלות לחולים אונקולוגיים. פקפנט הוא תרסיס המיועד לספיגה ברירית האף. כאשר מתיזים פקפנט לתוך האף, משתחררות טיפות זעירות היוצרות מיידית שכבה דקה של ג'ל. החומר הפעיל פנטניל נספג במהירות דרך רירית האף למחזור הדם, ומשם אל אתר המטרה במוח, וכך מקל במהירות על הכאב המתפרץ. מחקרים מבוקרים מוכיחים כי פקפנט מסייע לשיכוך כאב משמעותי תוך 5 דקות, בהשוואה לפלצבו ולתרופה MIR (morphine immediate release). משך השפעת התרופה הוכח עד שעה אחת. פקפנט זמין בשני מינונים: פקפנט 100 מק"ג (מיקרוגרם) ופקפנט 400 מק"ג (מיקרוגרם). יש לוודא שנעשה שימוש במינון שנרשם על ידי הרופא. מנה לטיפול בכאב מתפרץ יכולה להינתן על ידי לחיצה אחת או שתי לחיצות (לחיצה אחת לכל נחיר) לפי הוראת רופא, ותכיל אחת מארבע עוצמות מינון: 100 מק"ג, 200 מק"ג, 400 מק"ג או 800 מק"ג. להסבר על פתיחת אריזת המגן, הכנת בקבוק לשימוש ראשון ואופן נטילת התרופה, יש לעיין בעלון לצרכן. תופעות לוואי המופיעות לעיתים קרובות הן: בלבול, שינוי בחוש הטעם, סחרחורת, בחילות והקאות, ישנוניות, כאבי ראש, דימום מהאף, הרגשת אי נוחות בתוך האף, נזלת, עצירות, גרד בעור. למידע מלא על תופעות הלוואי, יש לעין בעלון לצרכן. אם אחת מתופעות הלוואי מחמירה, או כאשר אתה סובל מתופעת לוואי שלא הוזכרה בעלון, עליך להתייעץ עם הרופא. למידע נוסף, אזהרות והתוויות נגד, יש לעיין בעלון לצרכן כפי שאושר על ידי משרד הבריאות. אתר התרופה הבינלאומי אתר האגודה למלחמה בסרטן – טיפול בכאב ממקור סרטני עלון לצרכן – משרד הבריאות בישראל משרד הבריאות – אגף הרוקחות – מאגר התרופות נדב דוידוביץ', ינאי קרנצלר ואורן מירון, השימוש המוגבר במשככי כאבים נרקוטיים בישראל: תחילתה של מגפה? באתר מרכז טאוב, מרץ 2023 "פי 50 יותר חזק מהרואין": הישראלים שקיבלו מהרופא אופיואידים - והפכו לנרקומנים, סרטון בערוץ "כאן 11", באתר יוטיוב (אורך: 15 ד'), 29 במאי, 2023 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דרום באדן

דרום באדן (בגרמנית: SüdBaden) הייתה מדינה היסטורית שהתקיימה בימי גרמניה המערבית (הרפובליקה הפדרלית של גרמניה). המדינה הוקמה ב-1945 תחת אזור הכיבוש הצרפתי לאחר מלחמת העולם השנייה. עיר הבירה שלה הייתה פרייבורג. דרום באדן חדלה מלהתקיים ב-1952 לאחד שמוזגה למדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג. דרום באדן הורכבה מחלקה הדרומי של רפובליקת באדן. חלקה הצפוני של רפובליקת באדן צורף למדינת וירטמברג-באדן, שהייתה תחת הכיבוש האמריקני. החלוקה בין החלק הצפוני לדרומי הוגדרה באמצעות נתיב (Autobahnen) שחיבר בין קרלסרוהה למינכן באזור האמריקני. ב-19 במאי 1947 חוקקה חוקה חדשה לדרום באדן, שקבעה שהמדינה היא היורשת של באדן, ואף אימצה את הדגל והסמל שלה, וב-24 ביולי 1947 נבחר הפרלמנט הראשון של דרום באדן. ב-23 במאי 1949 עם הקמת גרמניה המערבית, הצטרפה וירטמברג-באדן לרפובליקה הפדרלית. ב-24 בספטמבר 1950 נערכה הצבעה בדרום באדן, וירטמברג-באדן ווירטמברג-הוהנצולרן בנוגע למיזוג שלוש המדינות. משאל העם התרחש ב-16 בדצמבר 1951 ושלוש המדינות אוחדו ב-24 באפריל 1952 ויצרו מדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג. כיום המדינה מהווה אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית. באדן (מדינה) חוקת באדן חוקת באדן ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ינה בלמן

ג'ינה בלמן (באנגלית: Gina Bellman; נולדה ב-10 ביולי 1966) היא שחקנית יהודייה-בריטית ילידת-ניו זילנד. כיכבה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "העוקץ" בתפקיד סופי דברו. בלמן נולדה באוקלנד שבניו זילנד להורים יהודים ממוצא רוסי ופולני שהיגרו בשנות החמישים של המאה העשרים מאנגליה לניו זילנד. כשג'ינה הייתה בת 11 חזרה המשפחה לבריטניה. היא למדה בבית הספר היהודי "JFS" בלונדון. ההופעות הראשונות שלה בטלוויזיה היו ב-1982 בפרק בסדרה "Into the Labyrinth" וב-1984 בשני פרקים בסדרה "גרנג' היל". היא זכתה להכרה רחבה כשהשתתפה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "Blackeyes" של דניס פוטר. עוד היא מוכרת בזכות הופעתה בסיטקום "זיווגים" בתפקיד ג'יין. תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרה "להעיר את המתים", בסדרה "ג'ונתן קריק" ובסדרה "Little Napoleons". היא הופיעה בפרק אחד בסדרה הקומית "על אנשים וסוסים" וכן בסדרת הטלוויזיה "מלון בבילון". בלמן הופיעה גם בסרטי קולנוע אחדים בהם "המלך דוד" (1985) בכיכובם של ריצ'רד גיר ואדוארד וודוורד, "Secret Friends" (מ-1991), בקומדיה הבריטית "לאון והחזיר הכשר" (מ-1992) ובסרט "שובו של המחסל" (1996) לצדו של דולף לונדגרן. היא כיכבה לצדו של ג'יימס נסביט בסדרת הדרמה של BBC One "ג'קיל", עיבוד מודרני שכתב סטיבן מופאט לספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד". ב-2008 החלה להופיע בסדרת הדרמה "העוקץ" של ערוץ TNT בכיכובו של טימותי האטון. על תפקיד זה הייתה בלמן מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר, אך הפסידה את הפרס לשחקנית הניו זילנדית לוסי לולס. בשנת 2013 קראה בלמן שירה ל-"The Love Book App", הפרויקט האינטראקטיבי של אלי ביירן אסירי (אנ'). לקראת סוף 2013 שיחקה בתפקיד "האישה האיטלקייה" בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי למחזה "From Morning to Midnight" מאת גאורג קייזר. ב-2015 גילמה בלמן את דמותה של ויוויאן לי בבכורה האירופאית של המחזה "Orson's Shadow" מאת אוסטין פנדלטון, שהוצגה בסאות'ארק פלייהאוס בלונדון. בלמן יצאה עם השחקן סם רוקוול ועם מפיק הסרטים הדוקומנטריים ניק ברומפילד. ביולי 2005 התחתנה עם לוקו בריאבה, בנישואים שארכו שנה אחת וב-2007 הם התגרשו. ב-2009 ילדה בלמן את בתה, רומי. היא התחתנה עם אבי בתה, זאאב סת'נה ב-2013. ג'ינה בלמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ינה בלמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ינה בלמן, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ינה בלמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רותה קופפר, עכבר העיר אונליין, היא מצחיקה כשהיא עוקצת, באתר הארץ, 23 באפריל 2009 Cavendish, Lucy (2007-03-31). "Gina Genie". Telegraph.co.uk. נבדק ב-2012-08-25. "An all-star cast to appear in BBC ONE's Jekyll". BBC Press Office. 2006-08-29. נבדק ב-2006-08-30. "Electric Entertainment's Leverage has been nominated for three Saturn Awards and two Prism Awards". electricentertainment.com. 19 בפברואר 2010. אורכב מ-המקור ב-2011-09-15. נבדק ב-25 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה) "TNT Orders 13 Episodes of Leverage". ComingSoon.net. 13 בפברואר 2008. נבדק ב-1 ביולי 2008. {{cite news}}: (עזרה) "From Morning to Midnight". The National Theatre. אורכב מ-המקור ב-2014-01-11. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Orson's Shadow: By Austin Pendleton review by QUENTIN LETTS - Daily Mail Online". Mail Online. נבדק ב-23 ביולי 2015. {{cite web}}: (עזרה) Gina Bellman: 'I was never comfortable with the sex symbol thing', By John Nathan, November 25, 2013, THE JEWISH CHRONICLE ONLINE
Li-Fi

Li-Fi (קיצור של Light Fidelity, בתרגום חופשי: "דיוק אור") היא טכנולוגיית תקשורת אלחוטית שמשתמשת בקרני אור כדי להעביר נתונים בין מכשירים. המושג Li-Fi הוטבע על ידי פרופסור הראלד האס מאוניברסיטת אדינבורו במהלך שיחת TEDGlobal שלו ב־2011. Li-Fi היא תת-מערכת של תקשורת אופטית אלחוטית (OWC, ראשי תיבות של: Optical Wireless Communications) ויכולה להוות מערכת משלימה לתקשורת רדיו (כמו Wi-Fi, או תקשורת סלולרית) או מחליפה של מערכות הפצת מידע (Data Broadcasting). מבחינת שימוש, הטכנולוגיה דומה ל־Wi-Fi. ההבדל העיקרי ביניהן הוא ש־Wi-Fi משתמשת בגלי מיקרו כדי להעביר את המידע בעוד ש־Li-Fi משתמשת באור נראה כדי להעביר את המידע. Li-Fi מסוגלת תאורטית להעביר מידע במהירויות של עד 100 גיגהביט בשנייה. ביולי 2023 אגודת ה־IEEE העניקה לטכנולוגיית ה־Li-Fi תקן רשמי – "802.11bb", שהצטרף למשפחת התקנים IEEE 802.11 לתקשורת אלחוטית ברשתות מקומיות. Wi-Fi תקשורת אופטית מדיה וקבצים בנושא Li-Fi בוויקישיתוף הרצאה מפי פרופסור הראלד האס לגלישה, הדליקו את האור: מדענים פיתחו שבב מזערי המספק רשת Wi-Fi באמצעות נורה, באתר TgSpot, אוקטובר 2013 Haas, Harald, Wireless data from every light bulb (באנגלית), נבדק ב-2020-08-17 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניר אורבך

ניר אורבך (נולד ב־6 באפריל 1970, א' בניסן ה'תש"ל) הוא חבר כנסת לשעבר מטעם ימינה. בנוסף, כיהן גם כיושב ראש ועדת הכנסת וכמנכ"ל מפלגת הבית היהודי בעבר. משמש כיום כראש הרשות לזהות יהודית במשרד ראש הממשלה, תחת סגן השר אבי מעוז. עורך דין בהכשרתו. אורבך נולד בחיפה וגדל בקריית שמואל. הוא בוגר ישיבת פרחי אהרון וישיבת כרם ביבנה. את שירותו הצבאי עשה בגדוד צבר של חטיבת גבעתי. למד משפטים באוניברסיטת בר־אילן. אורבך ניהל את מדרשת תל אביב, ייסד את פורום המדרשות התורניות לבנות ועמד בראשו, והיה ממייסדי פורום הממלכתיים–דתיים, וסמנכ"ל מפעלות הציונות הדתית. אורבך החל לייעץ לשר אפי איתם כשהיה שר השיכון וכן לח"כ ניסן סלומינסקי (שניהם מהמפד"ל). היה מנכ"ל מפלגת אח"י בראשות אפי איתם, שהתאחדה עם מפלגת הליכוד ב־2008. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) שימש כראש המטה של נפתלי בנט ומונה למזכ"ל מפלגת הבית היהודי, ובהמשך, לאחר איחוד התפקידים, גם למנכ"ל. לקראת הבחירות לכנסת העשרים (2015) נבחר למקום העשירי ברשימת הבית היהודי, מקום ששוריין לנציג מרכז המפלגה, כשהוא גובר על 4 מועמדים אחרים, בהם סגנית ראש עיריית ירושלים חגית משה. לאחר שריון נציגי האיחוד הלאומי – תקומה, הוצב במקום ה־12 ברשימה הסופית. הרשימה זכתה ב־8 מקומות ואורבך לא נבחר לכנסת. לאחר פרישת הרב רפי פרץ לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021), התמודד אורבך על ראשות המפלגה אך הפסיד לחגית משה. בהמשך התפטר מתפקידו כמנכ"ל הבית היהודי. אורבך שובץ במקום ה־6 ברשימת ימינה לכנסת, בראשותו של נפתלי בנט. לאחר הבחירות נכנס אורבך לכנסת העשרים וארבע ושימש בה כיושב ראש ועדת הכנסת. מול ביתו של אורבך בפתח תקווה התקיימו הפגנות נגד תמיכתו בממשלת ישראל ה-36. ב-13 ביוני 2022 הודיע על הפסקת תמיכתו בממשלה ועל פרישתו מן הקואליציה עד להצבעה בכנסת בעד חידוש תקנות שעת החירום ליהודה ושומרון. בעקבות זאת מספר חברי הקואליציה ירד ל-59 בלבד והרוב שלה אבד, ושבוע לאחר מכן בנט ולפיד הודיעו על פיזור הכנסת ה-25. ב-15 בספטמבר הודיע אורבך רשמית כי הוא פורש מהחיים הפוליטיים. ב-13 ביולי 2023 החליט סגן שר במשרד ראש הממשלה אבי מעוז למנות את אורבך לראש הרשות לזהות יהודית במשרד ראש הממשלה. אורבך נשוי למירב, להם ארבעה ילדים והם מתגוררים בשכונת הדר גנים שבפתח תקווה. מדיה וקבצים בנושא ניר אורבך בוויקישיתוף ניר אורבך, באתר הכנסת ניר אורבך, ברשת החברתית פייסבוק ניר אורבך, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניר אורבך, ברשת החברתית אינסטגרם ניר אורבך, באתר כנסת פתוחה יובל קרני, רביב גולן, אני אזכר כאיש שהדיח את נתניהו? הייתי מעדיף להיזכר כמי שנתן לראשונה הזדמנות לראש ממשלה מהציונות הדתית, באתר "ידיעות אחרונות", 11 ביוני 2021 אורבך בריאיון: מתנצל בפני הבוחרים, נתניהו צריך להיות רה"מ, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 04:35) חזקי ברוך, ניר אורבך מסיים את תפקידו כמנכ"ל הבית היהודי: "שליח ציבור מסור ונאמן", באתר ערוץ 7, 21 בינואר 2021 חזקי ברוך, זו רשימת ימינה לכנסת ה-24, באתר ערוץ 7, 3 בפברואר 2021 רענן בן צור, מורן אזולאי, מאות הפגינו מול בית ח"כ אורבך; נתניהו בניסיון אחרון לגייס עריקים, באתר ynet, 7 ביוני 2021, אלון חכמון, ‏מאות בהפגנות ימין מול ביתם של ניר אורבך ואיית שקד: "בושה, מרגישים נבגדים", באתר מעריב אונליין, 3 ביוני 2021, "הקבלת פני רבו": ריקודים במאהל המחאה מול ביתו של ח"כ ניר אורבך, באתר ערוץ 7, 18 באפריל 2022. עמית סגל, דפנה ליאל, ‏אורבך: הודעתי לבנט שכיום אינני חלק מהקואליציה, באתר ‏מאקו‏, 13 ביוני 2022 ארנון סגל, ‏אב הבית, בעיתון מקור ראשון, 27 במרץ 2019
המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש

המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש (בטורקית: Kahramanmaraş Arkeoloji Muzesi) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בעיר קהרמאנמרש, השייכת למחוז הים התיכון במזרח טורקיה. במוזיאון מוצגים ממצאים מחפירות ארכאולוגיות באזור, כמו האתר הפרהיסטורי דומוזטפה וכן אוסף עשיר של ממצאים מהתקופה הנאו חיתית. המוזיאון הוקם ב-1947 ביוזמתו של הקולונל ה' נורי יורדקול (H. Nuri Yurdakul) במבנה מהמאה ה-16 שנקרא Taş Madras. בתחילתו שימש המוזיאון כמקום הנצחה למלחמת העצמאות של טורקיה. התצוגה כללה בעיקר תמונות של מוסטפא כמאל אטאטורק וחבריו. ב-1957 הורחב המוזיאון ונוספו לו פריטים ארכאולוגים ואתנוגרפיים. בשנת 1962 עבר המוזיאון למבנה בתוך מצודה השוכנת במרכז העיר קהרמאנמרש. ב-29 בנובמבר 1975, עבר המוזיאון למבנה בו הוא שוכן עד היום ברובע  Yenişehir. המוזיאון מחולק לארבעה אגפים: אגף ארכאולוגיה, אגף האבן, אגף אתנוגרפיה וגן המוזיאון. אוסף המוזיאון כולל כ-25,000 פריטים. כ-65% הם מטבעות, כ-25% פריטים ארכאולוגים שונים והשאר, פריטים אתנוגרפיים. אגף הארכאולוגיה - באגף זה התצוגות מוקדשות לממצאים מאתרים ארכאולוגים במחוז וממצאים נוספים. התצוגה כוללת שני שלדי ממותות. ממצאים מהחפירות הארכאולוגיות באתר דומוזטפה, שבו נמצא יישוב גדול מתקופת חלף, מהאלף השישי לפנה"ס. ממצאים פרהיסטוריים ממערת דונגל (Döngel Cave), ממצאים מברונזה ואבן השייכים לתקופה הנאו חיתית, כלי חרס וקרמיקה מתקופת הברזל, התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית. קשת מברונזה השייכת לאוררטו, כלי זכוכית פיניקים. בנוסף מוצגים תכשיטים ומטבעות זהב מהתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית. אגף האבן - באגף זה מוצגות אסטלות שונות מהתקופה הנאו חיתית, ואסטלות ופסלים מהתקופה הרומית. אגף האתנוגרפיה - באגף זה מוצגים פריטים מהמאה ה-18 והמאה ה-19. בגדים, סנדלי עור, כפכפים, אביזרי נשים וגברים, שטיחים, גילופי עץ ופריטים אישיים של גיבורי מלחמת העצמאות הטורקית. באגף מוצגים גם מטבעות איסלאמיים, ומטבעות מהתקופה העות'מאנית. גן המוזיאון - בגן המוזיאון מוצגים סרקופגים, מזבחות, אלמנטים אדריכליים שונים השייכים לתקופה הרומית, כמו עמודים וכותרות, פסלי אריות השייכים לתקופה החתית, ראש פסל של שור עם כתובת הירוגליפית השייכת לתקופה החיתית, וריחיים מתקופות שונות. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש Kahramanmaraş Museum באתר משרד התרבות והתיירות הטורקי
סן-סולפיס

האם התכוונתם ל... סן-סולפיס (בצרפתית: Saint-Sulpice) הוא שמם קדושים אחדים בנצרות ושמם של יישובים ומוסדות רבים במקומות דוברי צרפתית. (לא תמיד ידוע איזה יישוב או מוסד קרוי על שם איזה מהקדושים שזה שמם): כנסיית סן-סולפיס – אחת הכנסיות המפורסמות של פריז סן-סולפיס (קנטון וו) – יישוב בקנטון וו שבשווייץ
שוגון (ספר)

שוגון הוא הספר הראשון בסאגה האסיאתית של ג'יימס קלאוול. עלילת הספר מתרחשת ביפן בשנת 1600, ומתארת את עלייתו של טוקוגאווה איאיאסו לכס השוגון. הסיפור מסופר מנקודת מבטו של ימאי אנגלי, אשר דמותו מבוססת בחופשיות על מעלליו של ויליאם אדמס. הסיפור עובד למיני סדרת טלוויזיה, סרט קולנוע, מחזמר בברודוויי ומשחקי מחשב. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ג'ון בלאקת׳ורן (המקבל מהיפנים את הכינוי אנג'ין, נווט, מאחר שהם לא יכלו לבטא את שמו) הבריטי, נווט והקפטן בפועל של ספינת הסחר ההולנדית אראסמוס, נקלע לחוף יפן כאשר ספינתו התרסקה. הוא נכנס לשירות טורנגה, מצביא פיאודלי רב עוצמה השולט במישור הקאנטו (קוונטו, כיום באזור טוקיו), ומתאהב במריקו, יפנית אשר המירה דתה לנצרות אשר קרועה בין דתה לבין תרבותה, אשר לא מקבלת את הנצרות. על אף קבלת פנים עוינת, בלאקתורן לומד לאיטו את היפנים ואת תרבותם, ומשתלב כיועץ לטורנגה. נקודת מפנה בעלילה היא ניסיונו של בלאקתורן לבצע ספוקו (התאבדות טקסית). גם היפנים לומדים לכבד את ה"ברברי" ולבסוף הוא זוכה למעמד של סמוראי ומקבל את התואר "האטאמוטו" ("נושא דגל"). מטרותיו של בלקת'ורן הן לצבור הון למען הכתר האנגלי ולחזור לביתו בלונדון. הוא מאמין שהדרך להשיג את מטרות אלו היא על ידי השתלטות על ה"ספינה השחורה", ספינה שיוצאת פעם בשנה עמוסה אוצרות לסין – היפנים השתמשו בפורטוגלים בתור מתווכים לסחר במשי. הפורטוגלים היו אויביהם המושבעים של הבריטים באותה תקופה בהיסטוריה והדרך להשתלטות על הספינה השחורה רצופה סכנות – עליו להשתמש בעורמה אותה למד מהיפנים כדי להשיג מטרות אלו. הדמויות בשוגון מבוססות על הדמויות ההיסטוריות הבאות: גורודה: אודה נובונאגה "טאיקו" נאקאמורה: טויוטומי הידיושי טורנגה: טוקוגאווה איאיאסו בלאקתורן: ויליאם אדמס יאמון: טויוטומי הידיורי סודרה: טוקוגאווה הידטאדה אישידו: אישידה מיטסונארי מריקו: הוסוקאווה גראשה האב מרטין אלוויטו: ג'ואו רודריגז האב קרלו דל'אקווה - אלסנדרו ואליניאנו שמה של הספינה אראסמוס ככל הנראה נלקח משמה המקורי של הספינה דה ליפד, הספינה ההולנדית שנווטה בידי ויליאם אדמס אשר הגיע לחופי יפן בשנת 1600. אראסמוס האמיתית שינתה את שמה כדי להתאים עם שמות ארבע הספינות האחרות במשלחת שעזבה את הולנד בשנת 1598. שוגון הוא הראשון בסדרת ספרים שקלאוול כתב על אסיה (אך לא הראשון שכתב קלאוול בסדרה). ניתן למצוא אזכורים נוספים לדמויות משוגון בספרי ההמשך: טאי פאן, גאי ג'ין ובית האצילים. בשנת 1980 עלתה לשידור מיני-סדרה בשם "שוגון", אשר אורכה היה תשע שעות והיא שודרה במשך חמישה לילות. בסדרה כיכבו בין השאר ריצ'רד צ'מברלין, טושירו מיפונה, יוקו שימדה, וג'ון ריס דייוויס. ב-2024 עלה עיבוד נוסף לסדרת טלוויזיה בת 10 פרקים לשירות דיסני+. שוגון, באתר OCLC (באנגלית)