laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ווטון

שפת ווּטוּן (בכתב סיני: 五屯话; בפין-יין: Wǔtún huà, ווּטוּן חְווָה) היא שפה קריאולית סינית-טיבטית-מונגולית, חסרת כתב. כ-4,000 איש, שרובם מסווגים על ידי ממשלת סין כמונגואורים ((אנ'); מכונים גם "טו"), דוברים את השפה. הם מתגוררים בכפרים ווטון עילית (上 五 屯), ווטון תחתית (下 五 屯) וגְ'יָאצָאנְגְמָה שבנפת טונגרן, במזרח מחוז צ'ינגהאי שברפובליקה העממית של סין. השפה ידועה גם כשפת נגנדה (Ngandehua). שני כפרי הווטון, כמו גם כפרים אחרים באזור, היו במשך כמה מאות שנים בשליטת המונגולים, ונחשבים זה מכבר על ידי ממשלות כחברים בקבוצה אתנית מונגולית. עם זאת, הם מזדהים כטיבטים (אנ'). החלק הגדול ביותר של הפריטים הלקסיקליים בווטון הוא סיני (אך עם הטונציה אבדה); חלק קטן יותר טיבטי; וחלק קטן עוד יותר באה משפת בונאן (אנ') המונגולית. הדקדוק של ווטון דומה לשפות מונגוליות (אנ'), במיוחד לדקדוק של שפת בונאן. יש גם השפעה טיבטית. הוצעו מספר תיאוריות לגבי מקורם של תושבי כפרי ווטון, והדיאלקט המוזר שהם דוברים. הבלשן הסיני צֶ'ן נָאיְשְׂיונְ'ג (Chen Naixiong), הבלשן הראשון שעבד על השפה החל בשנות ה-80 של המאה ה-20, הסיק מהתפלגות התנועות של הפריטים הלקסיקליים שמקורם סיני בשפת ווטון כי אבותיהם דיברו ניב סיני עתיק מנאנג'ינג. אחרים חושבים שהיו קבוצה של אנשי חוי (מוסלמים דוברי סינית) מסצ'ואן, שמסיבות לא ידועות המירו את דתם לבודהיזם טיבטי ועברו למזרח צ'ינגהאי. בכל מקרה, מסמכים היסטוריים החל ב-1585 מעידים על קיומה של קהילת ווטון. תושבי הכפרים של ווטון של ימינו דוברים סינית, אך ידיעת השפה הטיבטית נפוצה הרבה יותר הן בווטון והן בנפת טונגרן בכלל, שכן השפה הטיבטית היא הלינגואה פרנקה של אזור רב-קהילתי זה, המאוכלס על ידי טיבטים, חווי, סינים מקבוצת האן ומונגולים. מרביתם דוברים דו-לשוניים של טיבטית בנוסף לווטון. מנדרינית צפון-מערבית וסינית תקנית משמשות גם הן, בעיקר את הצעירים. Sandman, Erika (2016). A Grammar of Wutun (Ph.D. thesis). University of Helsinki. hdl:10138/168427. ISBN 978-951-51-2633-7. Slater, Keith (2009). Review of Wutun by J. Janhunen, M. Peltomaa, E. Sandman, and Xiawudongzhuo. Asian Highlands Perspectives, 1: 367–371. Erika Sandman. The Wutun Language: A Tibetanized Variety of Northwest Mandarin. Himalayan Discoveries. pp. 89–109 Erika Sandman. The Wutun Language. p. 90
יחסי טונגה – ניו זילנד

יחסי טונגה–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין ניו זילנד. גם ניו זילנד וגם טונגה שייכות למשולש הפולינזי והילידים המאורים בניו זילנד חולקים דמיון גנטי ותרבותי עם אנשי טונגה. במהלך המאה התשע עשרה ולאחר השתלטות האימפריה הבריטית על ניו זילנד הקשר בין שתי המדינות חודש, החל בהתכתבויות בשנות ה-40 של המאה ה-19 בין טופו הראשון, מלך טונגה לבין ג'ורג' גריי מושל ניו זילנד. ב-12 בנובמבר 1918 הגיעה השפעת הספרדית לטונגה אחרי שעגנה במדינה ספינה מניו זילנד. הווירוס הרג כ-1,800 טונגאנים ושיעור התמותה במדינה הגיע לשמונה אחוזים. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתו חיילים טונגאנים ומאורים כחלק מצבא ניו זילנד. בשנת 1947 הפכה ניו זילנד למדינה עצמאית לחלוטין מהממלכה המאוחדת. ב-1967 ביקר ראש ממשלת ניו זילנד קית' הוליאוק בטונגה ונפגש עם טאופאאהאו טופוו הרביעי, מלך טונגה. ביוני 1970 קיבלה טונגה את עצמאותה המוחלטת מהממלכה המאוחדת והפכה מפרוטקטורט למדינה ריבונית ועצמאית. באותה השנה כוננו ניו זילנד וטונגה יחסים דיפלומטיים רשמיים. בתחילה פעלה ניו זילנד בטונגה מנציבותה הגבוהה באפיה, בירת סמואה הסמוכה. בשנת 1974 פתחה ניו זילנד נציבות גבוהה תושבת בנוקואלופה. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות משגשגים. ב-2008 ביקרה ראש ממשלת ניו זילנד הלן קלארק בניו זילנד והשתתפה בהכתרתו של ג'ורג' טופו החמישי, מלך טונגה. ב-2009 פתחה טונגה נציבות גבוהה בוולינגטון, בירת ניו זילנד, אך זו נסגרה שלוש שנים לאחר מכן מפאת חוסר תקציב. מספר שנים לאחר מכן היא פתחה קונסוליה כללית באוקלנד. במרץ 2018 ביקרו ראש ממשלת ניו זילנד ג'סינדה ארדרן ושר החוץ וינסטון פיטרס בטונגה. במהלך הביקור חשפה ראש הממשלה כי טונגה תקבל מניו זילנד סיוע של 10 מיליון דולר אמריקאי לשיקום המדינה מציקלון גיטה. ב-2019 ביקר טופו השישי, מלך טונגה, בניו זילנד. ב-2020 חגגו המדינות 50 שנים של יחסים דיפלומטיים רשמיים. בניו זילנד קיימת קהילה של עשרות אלפי של טונגאנים. הקהילה הטונגאנית בניו זילנד היא הקהילה הגדולה ביותר של טונגאנים מחוץ לטונגה עצמה. הקו של חברת התעופה אייר ניו זילנד לנמל התעופה של נוקואלופה מנמל התעופה של אוקלנד הוא הוותיק ביותר של חברה זרה למקום. טונגה אינה מיוצגת בניו זילנד בדרג השגרירות. טונגה מיוצגת בניו זילנד בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר אוקלנד. ניו זילנד מיוצגת בטונגה בדרג השגרירות באמצעות נציבות גבוהה רשמית שהיא מחזיקה בנוקואלופה, בירת המדינה. מדיה וקבצים בנושא יחסי טונגה – ניו זילנד בוויקישיתוף Tonga, אתר משרד החוץ של ניו זילנד HE Bogle speaks to ‘Atenisi Institute about New Zealand's Relations with Tonga, משרד המידע והתקשורת של טונגה ג'ורג' קון, Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present, הוצאת אינפובוקס, 2008, עמ' 363 Story: Tongans, טונגאנים בניו זילנד CONSULATE OF TONGA IN AUCKLAND, NEW ZEALAND HIGH COMMISSION OF NEW ZEALAND IN NUKU'ALOFA, TONGA
Dormakaba

חברת dormakaba Holding AG (בעבר נקראה "Kaba Holding AG") היא קבוצה עולמית העוסקת במנעולים ומוצרי אבטחה שממוקמת ברומלאנג, שווייץ. החברה מעסיקה כ-16,000 עובדים ביותר מ-50 מדינות. "dormakaba" נוצרה כתוצאה ממיזוג בין חברת "kaba" לחברת "dorma" בספטמבר 2015. החברה נסחרת בבורסת SIX השווייצרית. באפריל 2015 חברת dorma הגרמנית, וחברת kaba השווייצרית, הודיעו על כוונתם להתמזג, ובסוף אוגוסט 2015 האיחוד הושלם. dormakaba החלה את פעילותה ב - 1 בספטמבר 2015. לשתי החברות ישנה היסטוריה של למעלה ממאה שנה. בשנת 1862, הקים פרנץ באואר בציריך את kaba כחנות לייצור קופות רושמות ופריצת מנעולים, מאוחר יותר בשנת 1915, נמכרה החנות לליאו בודמר, ששינה את שם החברה ל - Bauer AG. בשנת 1934 המציאה החברה את המפתח ההפיך (Reversible Key) ורשמה את הפטנט על שמה של חברת קבה. עם השנים חברת Bauer AG גדלה בהדרגה, והתרחבה לרחבי אירופה. בשנת 1995 שונה שם החברה מ - Bauer Holding AG, ל - Kaba Holding AG ומניות החברה נסחרו בבורסה של ציריך. בשנת 2000 השתלטה kaba על חברת Unican Security Systems במונטריאול, קנדה, ובכך התרחבה גם לצפון אמריקה, והוסיפה את המותגים Silca, Ilco כחלק מהמיזוג. במשך השנים חברת Kaba גדלה, ובשנת 2015 התמזגה לתוך חברת dormakaba. 1908: נוסדה חברת Dörken & Mankel KG בגרמניה. 1950: החברה החלה ביצור מחזירי דלת. 1962: החלה בייצור דלתות אוטומטיות. 1976: פרזולים לדלתות זכוכית מתווספים למגוון המוצרים. 1978: הייצור הופך להיות בינלאומי - הוקם מתקן ייצור ראשון בסינגפור. 1987: פתרונות בטיחות ומערכות בקרת יציאה לשעת חירום. 2002: ייצור קירות ניידים מסחריים. 2013: מחזור שנתי של יותר ממיליארד אירו. 2015: החברה מתמזגת עם חברת kaba לתוך חברת dormakaba. אביזרים לדלתות מערכות בקרת כניסה כספות מנעולים צילינדרים ייצור מפתחות קירות הזזה מערכות זכוכית פנים מדיה וקבצים בנושא Dormakaba בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Dormakaba Dormakaba, ברשת החברתית פייסבוק Dormakaba, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Dormakaba, ברשת החברתית אינסטגרם Dormakaba, סרטונים בערוץ היוטיוב "SIX Swiss Exchange - Dormakaba Holding AG". SIX Swiss Exchange. Swiss-based Kaba to merge with Germany's Dorma Holding, reuters.com, ‏APRIL 30, 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקור פריקרדיאלי

ניקור פריקרדיאלי או ניקור קרום הלב (באנגלית: Pericardiocentesis או בראשי תיבות PCC), הוא הליך רפואי בו נשאבים נוזלים מקרום הלב (פריקרד). ניקור פריקרדיאלי מבוצע כהליך חירום במקרים של טמפונדה קרדיאלית, מצב בו תפליט פריקרדיאלי גדול (כמות נוזלים גדולה מהתקין), גורם ללחץ על שריר הלב ולהפרעה בהרפייתו, וכן במקרים בהם יש צורך בבדיקת הנוזל הפריקרדיאלי לצורך ביצוע אבחנה מבדלת בין מחלות פריקרדיאליות שונות. בטרם ביצוע הניקור מבוצעות לרוב בדיקות שונות שמטרתן היא הערכת גודל התפליט הפריקרדיאלי ומיקומו. תפליט הנמצא באזור האחורי של קרום הלב, עשוי להיות קשה יותר לניקוז בגישה סטנדרטית. כמו כן מבוצעות בדיקות דם שונות, ביניהן בדיקות להערכת מידת קרישיות הדם, על מנת למזער את הסיכוי לסיבוכים כתוצאה מדימומים. במהלך ביצוע ניקור פריקרדיאלי על החולה לשכב על גבו, כאשר משענת המיטה מורמת לזווית של 30–60 מעלות. מנח זה ממקם את הלב קרוב יחסית לקיר בית החזה, על מנת לאפשר חדירה קלה יותר של המחט אל תוך קרום הלב, וכן מרכז את הנוזל הפריקרדיאלי בחלק התחתון של השק. לרוב מבוצע ההליך תוך שימוש באולטרסאונד, על מנת למזער סיכוי לסטיית המחט ולסיבוכים. כמו כן במהלך הניקור מנוטרים מדדיו החיוניים של החולה בדגש על קצב הלב, לחץ הדם והא.ק.ג.. קיימים שני מיקומים אפשריים להחדרת המחט. המיקום הראשון והנפוץ יותר הוא מתחת לזיז עצם החזה (קסיפואיד) ואילו השני הוא במרווח בין הצלעות 5 ו-6, בגבול בין צידו השמאלי של הלב לבין הריאה השמאלית. לאחר החדרת המחט, מוחדר צינור אל החלל הפריקרדיאלי, דרכו נשאב הנוזל הפריקרדיאלי החוצה. לאחר שאיבת הנוזל מושאר לעיתים הצינור בחלל הפריקרדיאלי למשך מספר ימים, על מנת לנקז נוזל נוסף שעשוי להיווצר ולעקוב אחר קצב היווצרותו. תפליט פלאורלי מדיה וקבצים בנושא ניקור פריקרדיאלי בוויקישיתוף דיקור כפורת הלב ( Pericardiocentesis ) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הדיוויזיה ה-49 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-49 של הצבא הבריטי (וסט ריידינג) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם. הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ונועדה להחליף את הצבא הסדיר כאשר הוא היה במשימות בחו"ל. הדיוויזיה הוצבה תחת פיקוד הדרום, וכללה יחידות מקורנוול, דבון, דורסט, המפשייר, סאמרסט ווילטשייר. בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובאפריל 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה במלחמת החפירות בפלנדריה. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב על הסום, ובשנת 1917 היא נטלה חלק בקרב איפר השלישי. באביב 1918 היא לחמה בקרב איפר הרביעי, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה. בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-46. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובפברואר 1940 תוכננה להישלח לפינלנד לסייע לה במלחמת החורף, אולם המשימה בוטלה בעקבות סיום המלחמה. לאחר מכן לחמו 2 מחטיבות הדיוויזיה במהלך המערכה בנורווגיה ככוחות נפרדים, וב-10 ביוני הם חזרו לאנגליה לאחר שספגו אבדות כבדות במהלך המערכה. החטיבה ה-148 שספגה 1,400 אבדות במהלך המערכה נותקה מהדיוויזיה, ולחמה בשאר המלחמה ככוח עצמאי. במאי 1941 נשלחה הדיוויזיה לאיסלנד בפיקודו של הנרי קרטיס, לאחר שהיא התאמנה ככוח לחימה הררי, והיא נותרה שם עד אפריל 1942, אז הוחלפה על ידי כוחות צבא ארצות הברית. לאחר מכן התאמנה הדיוויזיה לקראת הפלישה לנורמנדי, ובתחילה היא אף תוכננה להיות אחת מהדיוויזיות המובילות בפלישה, אולם לבסוף הועברה לעתודה מה שגרם לאכזבה רבה בקרב לוחמי הדיוויזיה. ב-13 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, שם לחמה בקרבות הקשים, ובכלל זה הקרב על קן ומבצע אפסום. לאחר מכן היא לחמה בקרב פאלז ובסוף אוגוסט הגיעה לנהר הסן, ובתחילת ספטמבר התקדמה לעבר בלגיה, תוך שהיא משחררת את העיר לה האבר. בהמשך השתתפה הדיוויזיה במבצע מרקט גארדן, ובסוף נובמבר מונה אוולין יו בארקר למפקד הקורפוס ה-8, ובמקומו מונה גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן למפקד הדיוויזיה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הקנדי ה-2, והשתתפה בשחרור ארנהם ואוטרכט לקראת סוף המלחמה. לאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה, אולם בשנת 1947 היא הוקמה מחדש ככוח מילואים של הצבא הטריטוריאלי, ונקראה דיוויזיית השריון ה-49 (וסט ריידינג), ובשנת 1956 הפכה בחזרה לדיוויזיית חיל רגלים. בשנת 1961 צומצמה הדיוויזיה למפקדה מחוזית, ובשנת 1967 פורקה הדיוויזיה. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-49 בוויקישיתוף * כוחות צבא במלחמת העולם השנייה
הנרי קרטיס

הנרי אוסבורן קרטיס CB, DSO, MC‏, DL (באנגלית: Henry Osborne Curtis;‏ 18 בנובמבר 1888 – 28 בינואר 1964) היה קצין הצבא הבריטי ששירת הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא פיקד על הדיוויזיה ה-46 במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1940, ומאוחר יותר על הדיוויזיה ה-49 במהלך כיבוש איסלנד בשנים 1940–1942. קרטיס נולד ב-18 בנובמבר 1888. הוא היה בנם של אוסבורן סרגנט קרטיס, יליד אמריקה בוגר טריניטי קולג', קיימברידג', ופרנסס הנרייטה גנדי. דודו מצד אביו היה האמן ראלף וורמלי קרטיס, וסבו היה עורך הדין והבנקאי האמריקני, דניאל סרגנט קרטיס. קרטיס הוסמך כקצין בקורפוס הרובאים המלכותי של המלך בשנת 1908. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בצרפת, סלוניקי וארץ ישראל. הוא אוזכר בשדרים שלוש פעמים ונפצע שלוש פעמים, ועל פעולותיו הוענק לו עיטור ה-MC בשנת 1917, וה-DSO בשנת 1919. הוא פיקד על חטיבת החי"ר ה-3, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-1 בפיקודו של סר הרולד אלכסנדר בשנים 1938–1939. הוא מסר את החטיבה לבריגדיר תומאס ווילסון, ונשלח הביתה מצרפת בדצמבר 1939. הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-21 בדצמבר, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-46. קרטיס הצטרף לחיל המשלוח הבריטי (BEF) עם אוגדתו באפריל 1940, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת. הוא פונה מדנקירק, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-49 (ווסט ריידינג) ביוני 1940. קרטיס פיקד על הדיוויזיה במהלך כיבוש איסלנד, ובשנתיים הקרובות בילה כאחראי על אוגדתו ממשרדו ברייקיאוויק. בשנת 1943 הוא מונה כמפקד מחוז מישור סליסבורי, ובשנת 1944 מונה למפקד מחוז המפשייר. בשנת 1945 הוא מונה למפקד מחוז דורסט, ובשנת 1946 פרש מהצבא. קרטיס היה נשוי לז'אן מקנזי לאו, בתו של ג'ון ל. לואו מבטרסטון, פרת'שייר. הוא היה אב לארבעה בנים, שניים מהם נהרגו בקרבות, ריצ'רד אוסבורן קרטיס (נפטר 1944) ופיליפ אוולין קרטיס (נפטר 1943). הנרי קרטיס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Biography of Major-General Henry Osborne Curtis (1888 – 1964), Great Britain". www.generals.dk (באנגלית). נבדק ב-24 באוגוסט 2017. {{cite web}}: (עזרה) Thayer, William Roscoe; Castle, William Richards; Howe, Mark Antony De Wolfe; Pier, Arthur Stanwood; Voto, Bernard Augustine De; Morrison, Theodore (1909). The Harvard Graduates' Magazine (באנגלית). Harvard Graduates' Magazine Association. נבדק ב-24 באוגוסט 2017. {{cite book}}: (עזרה) Pub, Matthews, George E., & Co (1898). The men of New York: a collection of biographies and portraits of citizens of the Empire state prominent in business, professional, social, and political life during the last decade of the nineteenth century ... (באנגלית). G.E. Matthews & Co. נבדק ב-23 באוגוסט 2017. {{cite book}}: (עזרה) "Army Commands" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite web}}: (עזרה) Houterman, J.N. "Officers of the British Army 1939-1945 -- C". www.unithistories.com. נבדק ב-24 באוגוסט 2017. {{cite web}}: (עזרה) Churchill, Winston; Gilbert, Martin (1993). The Churchill War Papers: The ever-widening war, 1941 (באנגלית). W. W. Norton & Company. p. 1072. ISBN 9780393019599. נבדק ב-24 באוגוסט 2017. {{cite book}}: (עזרה)
רפובליקת אורל

רפובליקת אורל הייתה מחוז לא מוכר של הפדרציה הרוסית שהתקיים בין 1 ביולי ועד 9 בנובמבר 1993 בגבולות מחוז סברדלובסק. הוא נוצר כתוצאה ממשאל עם שנערך ב-12 באפריל 1993 על ידי ראש המחוז, אדוארד רוסל. הרפובליקה אורגנה על ידי פוליטיקאים מקומיים, ביניהם אנטון ביקוב - שכם יצר את פרויקט המטבע המקומי: פרנק של אורל. 25 באפריל - נושא מתן מעמד הרפובליקה לחבל סברדלובסק הוגש למשאל עם. 1 ביולי - המועצה האזורית של סברדלובסק הכריזה על הקמת רפובליקת אורל. 14 בספטמבר - ראשי מחוזות סברדלובסק, פרם, צ'ליאבינסק, אורנבורג וקורגן החליטו להשתתף בפיתוח המודל הכלכלי של רפובליקת אורל על בסיס אזורי אורל. הפרויקט של הישות הטריטוריאלית החדשה קיבל את השם "רפובליקת אורל רבתי". 27 באוקטובר - המועצה האזורית של סברדלובסק אישרה את חוקת הרפובליקה. נוסח החוקה פורסם ב"עיתון האזורי". 31 באוקטובר - חוקת רפובליקת אורל נכנסה לתוקף. 2 בנובמבר - אדוארד רוסל השתתף בישיבה מורחבת של מועצת השרים של הפדרציה הרוסית. באותה פגישה אמר נשיא רוסיה בוריס ילצין כי רצונם של אזורים להעלות את מעמדם הוא תהליך טבעי, וכי על הממשלה לקחת זאת בחשבון. 5 בנובמבר - במסיבת העיתונאים אמר אדוארד רוסל כי הרפובליקה זוכה לתמיכת ילצין והודיע על כוונתו להמשיך בפיתוח הרפובליקה. 8 בנובמבר - המועצה האזורית הודיעה כי הבחירות למושל ובחירות האספה המחוקקת הדו-ביתית של רפובליקת אורל יתקיימו ב-12 בנובמבר. 9 בנובמבר - ילצין חתם על צו נשיאותי מספר 1874 על פירוק המועצה האזורית של סברדלובסק, ולאחר מכן, ב-10 בנובמבר - צו מספר 1890 על פיטוריו של אדוארד רוסל. כל החלטותיו בנוגע לרפובליקת אורל הוכרזו כבטלות. ולרי טרושניקוב מונה לתפקיד ראש מחוז סברדלובסק והרפובליקה חדלה מלהתקיים. פירוק רוסיה Orttung, Robert W. (2000). The Republics and Regions of the Russian Federation. M.E. Sharpe. p. 524. Не бойтесь, земляки // На смену!— 1993.— 21 сентября. Оренбуржье.— 1993.— 23 сентября. Вечерний Екатеринбург.— 1993.— 4 ноября. Вечерний Екатеринбург.— 1993.— 6 ноября. "IGPI.RU::Политический мониторинг::Выпуски политического мониторинга::Свердловская область — Свердловская область в ноябре 1993 года". Вечерний Екатеринбург.— 1993.— 10 ноября. Российская газета.— 1993.— 10 ноября. 54°32′00″N 60°20′00″E﻿ / ﻿54.5333°N 60.3333°E﻿ / 54.5333; 60.3333
אליס בארץ הפלאות (סרט, 1915)

אליס בארץ הפלאות (באנגלית: Alice in Wonderland) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1915 מסוגת פנטזיה אפלה והרפתקאות. הסרט מבוסס על ספרו הקלאסי של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" שיצא לאור ב-1865. את הסרט ביים ו. ו. יאנג, ובתפקיד אליס מככבת ויולה סאבוי. הסרט מיוחד בכך שהוא מתאר חלק גדול מהשיר "אבא ויליאם", והוא כולל קטע הדומה לאיור של ג'ון טניאל המתאר את הכניסה של אבא ויליאם בהיפוך לאחור. ויולה סאבוי – אליס הרברט רייס – הארנב הלבן הארי מארקס – הדודו לואיס מרקל – הנמנמן ויליאם טילדן – הכובען המטורף מדיה וקבצים בנושא אליס בארץ הפלאות בוויקישיתוף "אליס בארץ הפלאות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אליס בארץ הפלאות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אליס בארץ הפלאות" להורדה מאתר ארכיון האינטרנט Evans, Alice (11 בספטמבר 2017). "Alice in Wonderland silent film footage released from 1915". Mail Online. {{cite web}}: (עזרה)
לאנגר

לאנגר (Langres) היא עיר במחוז אוט-מארן שבחבל גראנד אסט בצפון-מזרח צרפת. בשנת 1999 חיו בעיר 9,586 תושבים. העיר ממוקמת על צוק אבן גיר המתנשא לגובה של 475 מטר מעל פני הים. היא נמצאת על פרשת המים שבין אגן הנהר סן לבין אגן הנהר רון. העיר נקראת על שם הלינגונים, אחד השבטים הקלטים שהתיישבו בגאליה. הרומאים כבשו את המקום מידי הלינגונים ובנו בו 12 מגדלים, 7 שערים וסוללה לאורך 3.5 ק"מ סביב. יישוב זה היה מקום הצטלבותן של 12 דרכים רומיות. שער ניצחון מן המאה הראשונה לספירה וחפצים שונים במוזיאון לאמנות ולהיסטוריה שבעיר מעידים על קיומה של עיר גאלו-רומית בשם אנדמאנטונום. אחרי פלישות השבטים הגרמאנים, העיר שגשגה בימי הביניים, בעיקר בזכות היותה מקום מושבם של בישופים שסמכותם השתרעה על שלוש פרובינציות (היום חבל שמפאן-ארדן וחבל בורגון-פראנש-קונטה). אחדים מבישופים אלה התמנו על ידי הקיסר קרל הגדול כשליחים אימפריאליים. אורבנוס מלאנגר שהיה בישופ במאה ה-4 הגיע למעמד קדוש. במאה התשיעית קיבלו הבישופים את הזכות לטבוע מטבעות, וב- 927, את הזכות למנות את מושלה הצבאי של העיר. לעיתים היו הבישופים דוכסים, שהשתייכו למעמד האצולה הצרפתי. במאות הארבע עשרה והחמש עשרה חוזקו הביצורים, והעיר עברה לחסותו של מלך צרפת. בתקופת הרנסאנס חל בעיר שגשוג כלכלי ניכר, והוקמו בניינים רבים שנשארו עומדים על תילם עד ימינו אלה. ניתן לסייר לאורך הסוללה המקיפה את העיר, ולהשקיף על עמק הנהר מארן. מגדל נאווארה שהוקם ב- 1521 על ידי פרנסואה הראשון, מלך צרפת. השער הגלו-רומי שהוא העתיק שבשבעת שערי חומת העיר. קתדרלת מאמס, שנבנתה בין 1150 ו- 1196. המוזיאון להיסטוריה ולאמנות המכיל חפצי עתיקות מצריים ומוזאיקה רומאית. אחד מבניה של העיר היה הפילוסוף דני דידרו, עורכה הראשי של האנציקלופדיה הגדולה, שפסלו מוצב ברחובה הראשי של העיר. אתר האינטרנט הרשמי של לאנגר לאנגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טומיהיקו מורימי

טוֹמִיהִיקוֹ מוֹרִימִי (ביפנית: 森見 登美彦, נולד ב-6 בינואר 1979) הוא סופר יפני. מורימי נולד בעיר איקומה במחוז נארה, שביפן. הוא החל לכתוב סיפורים כשלמד בכיתה ג'. מורימי למד חקלאות באוניברסיטת קיוטו, בעל תואר שני בחקלאות. בתקופת לימודיו היה חבר במועדון הקליעה האוניברסיטאי, שבשביל חבריו כתב סיפורים הומוריסטיים. העיר קיוטו שימשה בהמשך כמיקום לעלילה של רבים מספריו. כעת מתגורר בנארה. ספר הבכורה של מורימי, מגדל השמש (太陽の塔), יצא לאור בשנת 2003 (הספר נכתב בזמן הפסקת לימודים שלקח מורימי), קיבל את פרס ה-Japan Fantasy Novel Award והיה מועמד לפרס הגדול של מדע בדיוני ביפן (日本SF大賞, Nihon SF taishō, 第31回). עד שנת 2011 עבד בספריית הדיאט הלאומית בטוקיו, אז עבר לעיר נארה והתרכז בכתיבה. מאז הוא מוציא לאור ספר חדש כל שנה או שנתיים. מורימי מספר כי הושפע רבות מסרטיהם של הייאו מיאזאקי ואושיי ממורו. בספריו של מורימי מופיעים לעיתים קרובות יצורים על-טבעיים, כגון קִיצוּנֵה (שועל יפני בעל סגולות מיוחדות) וטאנוקי. הטאנוקי, שבפולקלור היפני יכולים ללבוש כל צורה, הם הגיבורים הראשיים בספרו "משפחה תמהונית". מוטיב נוסף שחוזר בספריו הם חיי הסטודנטים התוססים בקיוטו. ניתן למצוא הקבלות בין יצירותיו לספריהם של הרוקי מורקמי וניל גיימן. הספר "כביש הפינגווינים" מסופר מנקודת מבטו של ילד חקרן, המנסה לפענח אירועים מוזרים הקורים בעירו. הילד פוגש חייזרים ונערה ממימד אחר המייצרת פינגווינים מחפצים שונים. למרות גילו הצעיר, הגיבור הראשי מתקרב להבנת התופעות קרוב יותר מצוות המדענים המגיע לעיר. הספר משלב סיפור התבגרות, מדע בדיוני, רומנטיקה וריאליזם מאגי. בספרים "גלקסיית הטאטאמי" ו"הלילה קצר, מהרי, בחורה" הגיבור הראשי הוא סטודנט שלא מוזכר בשמו. "גלקסיית הטאטאמי" מספר על נסיונותיו הכושלים של הסטודנט לשנות את חייו לטובה על ידי השתתפות בחוגים שונים באוניברסיטה. הסיפור קורה במעין יקומים מקבילים, כשהסטודנט כל פעם בוחר בחוג אחר, עד שחוזר לנקודת ההתחלה. בספר "הלילה קצר, מהרי, בחורה" הסטודנט מאוהב ב"בחורה שחורת שיער" ומנסה להתקרב אליה. בזמן שיטוטם בקיוטו הלילית הם פוגשים דמויות שונות הכוללות אלכוהוליסט, רוח של יריד הספרים, מנהל היריד האוניברסיטאי הנוהג להתלבש כאיידול ועוד. ספריו "גלקסיית הטאטאמי", "הלילה קצר, מהרי, בחורה", "משפחה תמהונית" ו"כביש הפינגווינים" עובדו לסרטי וסדרות אנימה. בנוסף, מקצתם עובדו למנגה. נכון לשנת 2024 חמישה מספריו תורגמו לאנגלית. מגדל השמש (太陽の塔), ‏ 2003 גלקסיית הטאטאמי (四畳半神話体系),‏ 2004 סיפורי שועלים (きつねのはなし),‏ 2006 הלילה קצר, מהרי, בחורה (夜は短かし歩けよ乙女)‏, 2006 'רוץ, מלוס' וסיפורים אחרים (【新釈】走れメロス、他四篇), ‏2007 משפחה תמהונית (有頂天家族),‏ 2007 טכניקות מכתבי האהבה (恋文の技術),‏ 2010 הקליידוסקופ של גיון (宵山万華鏡),‏ 2010 כביש הפינגווינים (ペンギンハイウエイ),‏ 2010 הרפתקאות העצלן הקדוש (聖なる怠け者の冒険),‏ 2013 משפחה תמהונית - חזרתו של היורש (有頂天家族：二代目の帰朝), ‏2015 רכבת לילה (夜行), ‏2016 טומיהיקו מורימי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טומיהיקו מורימי, הבלוג הרשמי טומיהיקו מורימי, ברשת החברתית Goodreads 作家・森見登美彦　小説とは何か？ 新作『熱帯』で追い求めた答 油井え,油井なおみ, 2019 The genius adaptations of tomihiko morimi novels, by Kim Morrissy, Aug 15th 2018 Interview: Tomihiko Morimi by Andrew Osmond, All the Anime, 2020 Morimi Tomihiko in the Encyclopedia of Science Fiction, 20.11.2019 Yen Press Licenses Happy Sugar Life, Kakegurui Twins Manga, Penguin Highway, Walk on Girl, Mirai Novels, by Karen Ressler, Anime News Network, 08.07.2018 7 סדרות יצירתיות, 06.03.2015, Kakumeiki
המרכז הציבורי הטטרי

המרכז הציבורי הטטרי המכונה גם המרכז החברתי הטטרי (בטטרית לטינית: Bötentatar İctimağí Üzäge‏ (BTİÜ); קירילית: Бөтентатар Иҗтимагый Үзәге‏ (БТИҮ); ברוסית: Всетатарский Общественный Центр‏ (ВТОЦ)) הוא ארגון חברתי טטרי בעל סדר יום לאומני. מטהו שוכן בקאזאן, טטרסטן. הקונגרס הראשון של הלאומנים הטטרים נערך בפברואר 1989. הארגון שזה עתה הוקם נקרא המרכז הציבורי הטטרי (Tatar İctimağí Üzäge). האמנה והתכנית אומצו בקונגרס השני (פברואר 1991). בקונגרס זה שונה שמו של הארגון למרכז הציבורי ונבחרה הנשיאות בת 35 החברים. לאחר מכן, לאחר נפילת ברית המועצות, השם שונה שוב (1992). בסוף שנות השמונים ובראשית שנות התשעים, הארגון ארגן הפגנות וישיבות ציבוריות רבות בדרישה שממשלת טטרסטן תכריז על רפובליקה עצמאית מרוסיה. הפעם היחידה בה גילויים אלו גרמו לעימותים ולחימה ברחובות הייתה ב-15 באוקטובר 1991, אז לאומנים רוסים ערכו הפגנה נגדית שעוררה עימות אלים. בשנים שלאחר מכן, ממשלת טטרסטן בראשותו של מינטימר שאימייב קיבלה עמדה נוגדת יותר כלפי מוסקבה, שהחלישה משמעותית את תפקידה הייחודי של התנועה כמגנה על הטטרים האתניים. כתוצאה מכך, הפופולריות ירדה בקרב רוב האוכלוסייה בעוד הפופולריות של הנשיא שאימייב גברה. מעמדו המיוחד של טטרסטן בתוך הפדרציה הרוסית והוויתורים הכלכליים ממוסקבה שהושגו על ידי שאימייב הפכו דרישות רבות של לאומנים טטריים למיותרים. בשנים האחרונות הארגון לא היה פעיל כבעבר. רוב המשתתפים בהפגנות האחרונות הם גמלאים. היוצא מן הכלל היחיד הוא יום הזיכרון (Xäter Köne) שנערך באוקטובר של כל שנה לציון המצור על קאזאן בשנת 1552. אירוע זה מושך אליו משתתפים רבים, צעירים ומבוגרים כאחד, מכל חלקי אידל אורל ומלווה בצעדת לוויה וקונצרטים של מוזיקת רוק טטרית. באזורים מסוימים ברוסיה, סניפים מקומיים של המרכז הציבורי משתפים פעולה עם גורמים מקומיים ומתרכזים בעיקר בפעילויות תרבותיות בקהילות טטריוצ מקומיות. עם זאת, בבשקורטוסטן הארגון שיחק תפקיד פוליטי חשוב ככוח אופוזיציה עיקרי נגד המשטר של הנשיא מורטאזה רחימוב. בשנת 2022 האגורן הורכז כארגון טרור ופעילותו נאסרה. המטרות העיקריות הן: השגת עצמאות עבור טטרסטן, כינון יחסים דיפלומטיים עם הפדרציה הרוסית כמו עם מדינה זרה, הגנה על השפה והתרבות הטטרית, הפיכת טטרית לשפה הרשמית היחידה של טטרסטן או שפה רשמית ברוסיה לצד רוסית. הארגון שואף גם להחיות את האסלאם בטטרסטן, לתמוך בפזורות טטריות ולהגן על זכויותיהם של טטרים אתניים בכל רחבי העולם. הפרסומים העיקריים של הארגון הם: Taşqın (זרם), Millät (אומה) וביטחון בשפה הרוסית. גופי השלטון בארגון הם Qorıltay (הקונגרס), Ğäli Mäcles (מליאה), נשיאות והיו"ר. על פי אמנת הארגון, הארגון רודף להשיג את יעדיו בדרך דמוקרטית. עם זאת, מקורות מסוימים מציינים כי בשנות התשעים ניהלו מנהיגי הארגון קשרים עם הוואהבים באיצ'קריה ועם הטליבאן באפגניסטן. יש שמועות ודיווחים לא מבוססים על כמה מתנדבי הארגון המצטרפים לשורות המיליטנטים בקווקז ובמרכז אסיה. עם זאת, טענות אלה טרם הוכחו. אותם מקורות מציינים גם כי הארגון כולל זרועות צבאיות - אידל ואלטניזאן.