laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ח'ודאדאד עזיזי

ח'ודאדאד עזיזי (בפרסית: خداداد عزیزی; נולד ב-22 ביוני 1971) הוא כדורגלן עבר איראני ומאמן כדורגל בהווה. עזיזי נולד בעיר משהד שבאיראן. הוא שיחק עם נבחרת איראן במשחקי גביע אסיה 1996 (נבחר למצטיין הטורניר), במונדיאל 1998 ובמשחקי גביע אסיה 2000. עזיזי שיחק 46 משחקים בנבחרת וכבש 11 שערים. בשנת 1996 נבחר לכדורגלן השנה באסיה. שנה לאחר מכן כבש שער שוויון נגד נבחרת אוסטרליה, וכתוצאה מכך עלתה איראן למונדיאל 1998 על חשבונה. פרש מכדורגל בשנת 2006. מדיה וקבצים בנושא ח'ודאדאד עזיזי בוויקישיתוף ח'ודאדאד עזיזי, באתר Transfermarkt ח'ודאדאד עזיזי, באתר WorldFootball.net ח'ודאדאד עזיזי, באתר National Football Teams ח'ודאדאד עזיזי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא איראנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טאקו אורז

טאקו אורז (ביפנית: タコライス) הוא מאכל יפני פופולרי, המכיל תבשיל של בשר בקר מתובל בסגנון טאקו, אשר מוגש על מצע של עלי חסה ואורז, בדרך כלל לצד סלט שמורכב מעגבנייה, מלפפון וגבינה. לעיתים המנה כולה מוגשת בטורטייה במקום בצלחת. המנה נפוצה מאוד באי אוקינאווה ביפן, ומוגשת שם לעיתים קרובות כארוחת צהריים בבתי ספר. המנה מוגשת במקומות רבים עם קטשופ. ייתכן כי מקור המנה בשילוב משנות ה-60 בין מטבח הטקס-מקס (מטבח אמריקאי בסגנון מקסיקני) בהשפעת חיילי מרינס המוצבים באוקינאווה, לבין אורז שהוא מזון בסיסי מקומי. מדיה וקבצים בנושא טאקו אורז בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סעיד אל-עוויראן

סעיד אל-עוויראן (בערבית: سعيد العويران; נולד ב-19 באוגוסט 1967 בריאד, ערב הסעודית) הוא כדורגלן עבר סעודי. בנבחרת ערב הסעודית שיחק אל-עוויראן 50 משחקים וכבש 24 שערים. בין השאר שיחק במונדיאל 1994 בו כבש שער שזכה במקום השישי בהצבעה לבחירת שער המאה נגד נבחרת בלגיה, וכן שיחק במונדיאל 1998. סעיד אל-עוויראן, באתר Transfermarkt סעיד אל-עוויראן, באתר Soccerway סעיד אל-עוויראן, באתר National Football Teams סעיד אל-עוויראן, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא ערב הסעודית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפן אפריקאי

הכפן האפריקאי (שם מדעי: Platalea alba) הוא מין של כפן החי באפריקה (בשטחי המדינות בוטסואנה, קניה, נמיביה, דרום אפריקה, זימבבואה) ומדגסקר. שטחי הגידול המועדפים עליו הן ביצות ומים רדודים. הכפנים האפריקאיים בדרך כלל לא משתפים את מושבות הקינון שלהם עם חסידות או אנפות. הכפנים ניזונים מדגים, רכיכות, דו-חיים, סרטנים ופגיות. הכפנים תופסים את מזונם על ידי נענוע מקורם דמוי הכף במים כשהוא פתוח. הרגליים של הכפנים ארוכות וכפות הרגליים שלהם דקות מחודדות, מה שמאפשר הליכה נוחה בעומקים משתנים של מים. הכפן קיבל את שמו בגלל המקור המשונה שלו, דמוי הכף, שמאפשר לו לתפוס את מזונו בנוחות וביעילות. גופו של הכפן לבן, והפנים והרגליים שלו אדומים, אך פניהם של הצעירים לבנות כשאר הגוף, ומקורם צהוב. בשונה מהאנפות, הכפן האפריקאי עף כשצווארו מתוח. הכפן מתחיל את עונת הרבייה שלו בחורף, והיא ממשיכה עד האביב. קנו של הכפן בנוי מעפים וזרדים, ונבנה על עצים שצומחים ליד מים. הנקבה מטילה שלוש עד חמש ביצים, בדרך כלל באפריל או מאי. הזכר והנקבה דוגרים על הביצים לסירוגין במשך 29 יום, ולאחר הבקיעה הם מטפלים בגוזלים במשך תקופה של עשרים עד שלושים יום. זמן קצר לאחר מכן הכפנים הצעירים כבר מוכנים לעזוב את הקן, ומתחילים לעוף ארבעה שבועות לאחר מכן. הכפנים האפריקאיים נכללים בהסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירואסיתיים (AEWA). מדיה וקבצים בנושא כפן אפריקאי בוויקישיתוף כפן אפריקאי, באתר ITIS (באנגלית) כפן אפריקאי, באתר NCBI (באנגלית) כפן אפריקאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כפן אפריקאי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) כפן אפריקאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כפן אפריקאי, באתר GBIF (באנגלית) שנוי במחלוקת מדעית. כפן אפריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
The Cosmos Rocks

The Cosmos Rocks הוא אלבום האולפן היחיד של להקת הרוק הבריטית-קנדית קווין+פול רודג'רס, אשר יצא לאור ב-15 בספטמבר 2008 באירופה, ובארצות הברית ב-28 באוקטובר באותה שנה. האלבום כולל 14 שירים חדשים אשר נכתבו על ידי בריאן מיי, רוג'ר טיילור ופול רודג'רס. זהו האלבום הראשון שכלל חומר חדש מאת קווין מאז Queen Rocks שיצא ב-1997, וכלל את "No-One But You (Only the Good Die Young)". האלבום הגיע למקום החמישי בבריטניה ולמקום הראשון באסטוניה שם נשאר למשך 10 שבועות. הלהקה נכנסה לאולפנים ב-2006, לאחר סיבוב ההופעות הראשון של ההרכב ב-2005 (אשר מתועד ב-Return of the Champions ו-Super Live in Japan). ההרכב ביצע בהופעות שיר חדש שנקרא "Take Love", אותו הוציא לאור רודג'רס תחת שמו בלבד בשנת 2023. במהלך סיבוב ההופעות, כתב שניים מהשירים אשר נכנסו לאלבום- "Warboys" ו-"Voodoo". קווין כללו רק את הגיטריסט, בריאן מיי והמתופף, רוג'ר טיילור. הבסיסט, ג'ון דיקון עזב את הלהקה ואת עולם המוזיקה בכלל וסירב להשתתף בהופעות של קווין ופול רודג'רס. הסולן, פרדי מרקיורי, נפטר. הסינגל הראשון שיצא באלבום הוא, "Say It's Not True" שיצא תשעה חודשים לפני יציאת האלבום. הסינגל השני, "C-lebrity" יצא חמישה חודשים לפני האלבום ונכלל בפרק בתוכנית הטלוויזיה Al Murray's Happy Hour (ששיר הפתיח של הסדרה הוא "Don't Stop Me Now" של קווין). האלבום יצא לציון 17 שנים למותו של מרקיורי ב-1991. בריאן מיי - גיטרה, גיטרה בס, זמרה, קלידים, פסנתר רוג'ר טיילור - תופים, כלי הקשה, זמרה, קלידים פול רודג'רס - זמרה, גיטרה בס, גיטרה, קלידים, מפוחית פה טיילור הוקינס - קולות רקע ב-"C-lebrity" מידע על האלבום The Cosmos Rocks באתר MusicBrainz האלבום The Cosmos Rocks באתר Discogs
דה בור

האם התכוונתם ל... ניקול דה בור – שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון קנדית פרנק דה בור – כדורגלן עבר הולנדי רונלד דה בור – כדורגלן עבר הולנדי, אחיו התאום של פרנק
רבקה הרדינג דייוויס

רבקה בליין הרדינג דייוויס (באנגלית: Rebecca Blaine Harding Davis;‏ 24 ביוני 1831 - 29 בספטמבר 1910) הייתה סופרת ועיתונאית אמריקאית, מחלוצות הריאליזם האמריקאי בספרות, פמיניסטית ומבקרת חברתית חריפה שהציגה בסיפוריה תמונות ביקורתיות וריאליסטיות מחייהם של אפריקאים אמריקאים, פועלים עניים ומנוצלים, מהגרים, ילידים אמריקאים ובעיקר נשים בנות מעמדות וקבוצות אלו. יצירתה הידועה ביותר היא הסיפור הקצר או הנובלה "החיים במפעלי הברזל" (1861; Life in the Iron Mills), סיפור על רוח אמן בגוף של פועל מהגר מווילס העובד ללא עתיד וללא תקווה במפעל יציקת ברזל בווירג'יניה, "גיהנום מבעית וחסר מוצא של אש וברזל". דייוויס נולדה בוושינגטון, פנסילבניה, בכורה בין חמישה ילדים. בהיותה כבת חמש עברה המשפחה לווילינג שבווירג'יניה המערבית, עיר תעשייתית שהתפתחה למרכז מפעלי ברזל ופלדה, סביבה המופיעה רבות ביצירתה. עד גיל 14 התחנכה בבית על ידי אמה, והרבתה לקרוא. אחת הסופרות שהשפיעו עליה בגיל זה הייתה הרייט ביצ'ר סטו. בגיל 14 עברה לחיות עם דודתה בעיר הולדתה וושינגטון והתחנכה בסמינר לנערות. כאשר בגרה (בגיל 17 בשנת 1848), נשאה את נאום הסיום בשם בנות מחזורה. לאחר סיום לימודיה חזרה לווילינג וחיה בבדידות עד לפרסום "החיים במפעלי הברזל" בכתב העת The Atlantic באפריל 1861. הפרסום גרר תגובות נלהבות מקרב הקהילה הספרותית. לואיזה מיי אלקוט וראלף וולדו אמרסון קראו לה "קול חדש ואמיץ" והעלו על נס את נכונותה לספר על חייהם של אנשים שקולם לא נשמע עד אז. בעצת הסופר נתניאל הות'ורן, הוזמנה לפגוש את המו"ל ג'יימס תומאס פילדס ופרסמה סיפורים קצרים נוספים על חיי הפועלים. ב-5 במרץ 1863 נישאה בפנסילבניה לעורך הדין למואל קלרק דייוויס (Lemuel Clarke Davis), שהתכתב עמה במהלך שנתיים, בנם הבכור ריצ'רד הרדינג דייוויס היה אף הוא לסופר ועיתונאי. כן נולדו להם בן, צ'ארלס בלמונט (1866) ובת, נורה (1872). הרדינג דייוויס המשיכה לכתוב סיפורים וכתבות עיתונאיות והייתה עורכת העיתון "ניו יורק טריביון" (New-York Tribune). בשנת 1892 פרסמה את הספר Silhouettes of American Life וב-1904 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה Bits of Gossip. נפטרה בגיל 79, בשנת 1910. אף על פי שפרסמה כ-500 סיפורים והייתה כותבת מוכרת בזמנה, נשכחה כמעט כליל לאחר מותה. בראשית שנות השבעים גילתה הכותבת הפמיניסטית טילי אולסן (Tillie Olsen) את כתביה של הרדינג דייוויס ובשנת 1972 הוציאה לאור מחדש את "החיים במפעלי הברזל" עם הקדמה פרי עטה. הדבר הוביל לגילוי מחודש של הרדינג דייוויס ומחקר יצירתה. סגנונה של הרדינג דייוויס מוגדר כריאליסטי, ושמה מוזכר כחלוצת הריאליזם האמריקאי. היא מציגה את קשיי החיים ללא מסווה ומתארת אותם באופן חי ופשוט. סגנון זה משתלב עם זרם ה"צבע המקומי" (Local color) בספרות האמריקאית של התקופה ששמה דגש על תיאור חי של דמויות, מקומות, מבטאים, נוף ומנהגים בעלי ניחוח מקומי מובהק. משה רון, הסיפור האמריקאי הקלאסי , עם עובד, 2012 A Groundbreaking Realist: Rebecca Harding Davis, תעודות דרום ארצות הברית (באנגלית) Rebecca Harding Davis: A Biographical Sketch & Bibliography, אתר מחקר הספרות האמריקאית הנשית (באנגלית) ביוגרפיה וביבליוגרפיה (באנגלית) ביוגרפיה קצרה (באנגלית) כתביה של הרדינג דייוויס, פרויקט גוטנברג רבקה הרדינג דייוויס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי רבקה הרדינג דייוויס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) רבקה הרדינג דייוויס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נעם גיל, ארצם של האמיצים והאמיצים פחות, באתר הארץ, 24 ביולי 2012
אימפרבה

אימפרבה (באנגלית: Imperva) היא חברת אבטחת מידע ישראלית, העוסקת בפיתוח תוכנה להגנה על ארגונים מפני גורמים עוינים. נכון לשנת 2017 מעסיקה החברה כ-1,000 עובדים, בעלת 4,800 לקוחות ומעל ל-500 שותפים עסקיים ב-90 מדינות ברחבי העולם. משרדיה הראשיים נמצאים בעיר רדווד שורס (Redwood Shores) שבמדינת קליפורניה, ארצות הברית. החברה נוסדה בשנת 2002 על ידי שלמה קרמר, עמיחי שולמן ומיקי בודאי ונקראה בשם "וובקוהורט" (Webcohort). במהלך שנת 2002 הכריזה החברה על מוצר בשם SecureSphere WAF המהווה חומת אש לאפליקציות מקוונות ומיועדת לניטור, דיווח וחסימה של תשדורות HTTP מגורמים עוינים. בשנת 2004 החליפה החברה את שמה לאימפרבה (Imperva) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה. בשנת 2009 הקימה החברה את חברת הבת אינקפסולה (Incapsula) שסיפקה פתרונות ומוצרים מבוססי ענן וכלים למניעת התקפות מניעת שירות מבוזרת (DDOS). בשנת 2011 הונפקה אימפרבה ב-NYSE, הבורסה של ניו יורק. בשנת 2014 הודיעה אימפרבה על רכישת Tomium Software האמריקאית וחברת SkyFence הישראלית. במהלך 2017 מכר קרמר את החזקותיו (6.8%) בחברה תמורת 90 מיליון דולר. ביולי 2018 הודיעה אימפרבה על רכישת חברת אבטחת המידע האמריקאית פרבוטי (Prevoty) תמורת כ-140 מיליון דולר. באוקטובר 2018 הודיעה אימפרבה שתירכש על ידי קרן תומא בראבו (אנ') תמורת 2.1 מיליארד דולר, והרכישה הושלמה בינואר 2019, כאשר החברה נמחקה מהמסחר בבורסה והפכה להיות בבעלות פרטית. ביולי 2023 רכשה קבוצת תאלס את אימפרבה תמורת 3.6 מיליארד דולר. Web Application Firewall - חומת אש לאפליקציות מקוונות ומיועדת לניטור, דיווח וחסימה של תשדורות מגורמים עוינים. Database Activity Monitoring - ניטור וניתוח של פעילות מסדי נתונים הפועלת באופן עצמאי ממערכת ניהול מסדי הנתונים (DBMS). מדיה וקבצים בנושא אימפרבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אימפרבה (בויקיפדיה באנגלית פשוטה) (באנגלית) אימפרבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אימפרבה, סרטונים בערוץ היוטיוב עמרי זרחוביץ', החשש מהאקרים עזר לאימפרבה להתאושש - והיא שווה כבר 2 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 15 ביולי 2015 אימפרבה, באתר Crunchbase (באנגלית) אימפרבה, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית) "אודות אימפרבה". אימפרבה. "Webcohort גייסה 12 מיליון דולר". גלובס. גלית ימיני, קרמר נגד קרמר, באתר TheMarker‏, 25 באוגוסט 2004 "Imperva הישראלית רוכשת את סקייפנס ואינקפסולה הישראליות [רכישה]". גיקטיים. 2014-02-07. נבדק ב-2016-10-12. דרור רייך, שלמה קרמר נפרד ממניות אימפרבה בשווי 90 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 28 בינואר 2018 יוסי הטוני, אימפרבה רוכשת את פרבוטי ב-140 מיליון דולר, "אנשים ומחשבים", 29 ביולי 2018 Thoma Bravo buys cybersecurity co Imperva for $2.1b, Globes מאיר אורבך, אקזיט ענק באימפרבה: נמכרת לתאלס הצרפתית ב-3.6 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 25 ביולי 2023
ריצ'רד הרדינג דייוויס

ריצ'רד הרדינג דייוויס (באנגלית: Richard Harding Davis, כונה גם RHD;‏ 18 באפריל 1864 - 11 באפריל 1916) היה סופר ועיתונאי אמריקאי. נודע במיוחד ככתב צבאי במלחמת ארצות הברית–ספרד, מלחמת הבורים ובמלחמת העולם הראשונה. כתיבתו סייעה לקידום הקריירה הפוליטית של תאודור רוזוולט. כן היה כתב לענייני אפנה וכתב גם על פרהפסיכולוגיה. נולד בפנסילבניה, אמו רבקה הרדינג דייוויס הייתה סופרת ועיתונאית ואביו למואל הרדינג דייוויס נטש קריירה של עורך דין והיה אף הוא לעיתונאי. הרדינג דייוויס למד באוניברסיטת להיי (Lehigh University) ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אך לא הצטיין. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 עבר לניו יורק ושימש ככתב עבור ה-New York Sun, וסיקר בעיקר נושאים סנסציוניים כהוצאות להורג, התאבדויות ואסונות. במסגרת זו סיקר את הוצאתו להורג של ויליאם קמלר ב-1890, שהייתה ההוצאה הראשונה להורג בכסא חשמלי. בהמשך היה כתב צבאי ועורך בפועל של ה-Harper's Weekly. בין היתר דיווח ממלחמת ארצות הברית–ספרד (1898), נטל חלק בקרבות והעלה על נס את פועלו של רגימנט הפרשים המתנדבים הראשון ("Rough Riders"), שסגן המפקד שלו היה תאודור רוזוולט, לימים נשיא ארצות הברית. במהלך המלחמה קשרו ביניהם הרדינג דייוויס ורוזוולט קשרי ידידות אמיצים. כתבותיו של הרדינג דייוויס על האומץ והמנהיגות שגילה רוזוולט סייעו לתדמיתו של האחרון. בכך עבר שינוי מעיתונאי העוסק ב"עיתונות צהובה" לכתב פופולרי ומספר סיפורים מרתק. רשמיו ממלחמה זו ראו אור בקבצים Cuba in War Time ו-The Cuban & Porto Rican Campaigns. ב-1899 דיווח ממלחמת הבורים בדרום אפריקה, כנציג מדינה נייטרלית דיווח הן מן הצד הבריטי והן מצידם של הבורים. דיווחיו התפרסמו בניו יורק הראלד, בטיימס ובכתבי עת אחרים ואף יצאו כספרים, The Lion and the Unicorn ו-With Both Armies . בהמשך דיווח מרודזיה, ממרכז אמריקה וכן סיקר את מלחמת רוסיה–יפן מן הצד היפני. כתבותיו וסיפוריו ממרכז אמריקה ראו אור כספר בשם Three Gringos in Central America and Venezuela ("שלושה גרינגוס במרכז אמריקה וונצואלה"). בשנת 1897 פרסם את הרומן Soldiers of Fortune (חיילי המזל), שעובד למחזה ולשני סרטי קולנוע (ב-1914 וב-1919). ב-1910 ראה אור קובץ סיפוריו Notes of a War Correspondent וב-1913, The Lost Road and Other Stories. במלחמת העולם הראשונה דיווח מהחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ונלקח בשבי צבא הקיסרות הגרמנית כמרגל, הוא שוחרר אך נפטר מהתקף לב שבוע לפני יום הולדתו ה-52. הרדינג דייוויס נישא פעמיים. ב-1899 נשא לאשה את האמנית ססיל קלרק וב-1912 התחתן עם אמנית הוודוויל בסי מקוי, נולדה להם בת אחת, הופ. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד הרדינג דייוויס בוויקישיתוף הספר "בין שני צבאות" וביוגרפיה קצרה (באנגלית) הספדים לרגל מותו, כולל הספדים מאת תאודור רוזוולט ווינסטון צ'רצ'יל כתביו של הרדינג דייוויס, פרויקט גוטנברג ריצ'רד הרדינג דייוויס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ריצ'רד הרדינג דייוויס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ריצ'רד הרדינג דייוויס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ריצ'רד הרדינג דייוויס, ברשת החברתית Goodreads ריצ'רד הרדינג דייוויס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד הרדינג דייוויס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריצ'רד הרדינג דייוויס, באתר Discogs (באנגלית)
סרז' הרוש

סרז' הרוש (בצרפתית: Serge Haroche; ‏נולד ב־11 בספטמבר 1944) הוא פיזיקאי יהודי-צרפתי יליד קזבלנקה, המתמחה במערכות דה-קוהרנטיות קוונטית, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2012. הרוש נולד בקזבלנקה, מרוקו. אביו, אלברט הרוש, היה עורך דין צרפתי יליד מרוקו, ואמו, ולנטין רובלב, הייתה מורה ילידת אוקראינה, שמשפחתה היגרה למרוקו בעקבות מהפכת אוקטובר ברוסיה, משום ששם הוכרו הסמכותיהם כרופאים ויכלו לעבוד. סבו וסבתו מצד אביו למדו בבית הספר הראשון שפתח ארגון כל ישראל חברים בתטואן, השלימו לימודים גבוהים במימון הארגון בפריס ובהמשך ניהלו בתי ספר שונים במרוקו. אביו היה בין התלמידים הראשונים בבית הספר של הארגון במרקש בשלהי המאה ה-19. משפחתו, שכללה אז שני אחים מלבד סרז', היגרה לצרפת ב-1956 לאחר שמרוקו זכתה בעצמאות, במטרה להמשיך את חינוכם במסגרות צרפתיות. הרוש גר בפריז, נשוי ואב לשני ילדים. הוא דודו של הזמר הצרפתי רפאל הרוש. הרוש למד באקול נורמל סופרייר וקיבל דוקטורט מהאוניברסיטה של פריז בשנת 1971 בהנחיית קלוד כהן-טנוג'י, בעצמו יהודי-צרפתי חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1997. מ-1975 ועד 2001 שימש פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פייר ומארי קירי, משנת 1982 ועד 2001 היה אף פרופסור באקול נורמל סופרייר. הוא פרופסור בקולז' דה פראנס משנת 2001. עיסוקו העיקרי הוא עריכת ניסויים במערכות דה-קוהרנטיות קוונטית. הרוש זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2012 יחד עם דייוויד וינלנד, על "שיטות מחקר פורצות דרך שמאפשרות מדידה ומניפולציות של מערכות קוונטיות". Exploring the Quantum - Atoms, Cavities and Photons (with Jean-Michel Raimond) Oxford University Press, September 2006, ISBN 978-0-19-850914-1 קלוד כהן-טנוג'י אתר האינטרנט הרשמי של סרז' הרוש מדיה וקבצים בנושא סרז' הרוש בוויקישיתוף סרז' הרוש, באתר פרס נובל (באנגלית) סרז' הרוש, באתר dblp סרז' הרוש, באתר גוגל סקולר קורות חיים אבי בליזובסקי, ‏פרס נובל לפיסיקה לשנת 2012 לפורצי דרך בתחום האופטיקה הקוונטית סרג' הרוש ודייויד וויינלאנד, באתר "הידען", ‏9 באוקטובר 2012 איתי נבו, ‏חתן פרס נובל בפיסיקה, סרז' ארוש, מספר לרשת ב' על עבודתו ועל מעמדו החדש כידוען מדעי, באתר "הידען", ‏31 באוקטובר 2012 סרז' הרוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרסום באתר פרס נובל The Nobel Prize in Physics 2012, NobelPrize.org (באנגלית אמריקאית) French Jew wins 2012 Nobel Prize in Physics along with American colleague ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דניאל בן־סעיד

דניאל בן־סעיד (Daniel Bensaïd,‏ 25 במרץ 1946 – 12 בינואר 2010) היה פילוסוף ותאורטיקן יהודי-צרפתי, שהתמחה בטרוצקיזם הצרפתי. בן סעיד נולד בטולוז להורים אלג'יראים יהודים מאוראן. אביו, חיים בן-סעיד, היה אלוף צפון אפריקה באגרוף במשקל מעורב. במלחמת העולם השנייה הוא נתפס על ידי הנאצים, אך הצליח לברוח להסתתר תחת שם בדוי. שני אחיו נרצחו. דניאל למד ספרות בפריז והשתתף במהומות מאי 1968. החל משנת 1969 הוא היה, יחד עם הנרי וובר, חבר הלשכה פוליטית של "הליגה הקומוניסטית" שהייתה חברה באינטרנציונל הרביעי. הוא ערך את כתב העת של הארגון, לצד הפרופסורה שלו בפילוסופיה באוניברסיטה פריז-VIII. הוא היה אחד המייסדים של המפלגה החדשה האנטי-קפיטליסטית בשנת 2009. הייתה לו מעורבות גדולה בתנועות שמאל בדרום-אמריקה, ובין היתר היה אחד השושבינים של הניצחון של לולה בברזיל. כבר בשנת 1990 אבחנו אצלו את מחלת האיידס, ובינואר 2010 הוא נפטר בפריז ממחלת הסרטן. דניאל בן-סעיד ממשיך את דרכו של ולטר בנימין. בניגוד למרקסיסטים אחרים, העתיד לדעתו לא ברור. כמו כן עסק בן-סעיד בז'אן ד'ארק, ובעיקר בקריאה מחודשת בפילוסופיה של קרל מרקס. הוא אומנם לא היה מרקסיסט דוגמטי, אך היה רחוק מהפוסט-מודרניזם. לפי דעתו, מהפכת אוקטובר הייתה מהפכה ולא הפיכה, והסטליניזם היה מנוגד ללניניזם. לדעתו, עם כל ההערכה לתנועה האנטי-גלובליזציה, לא יושג כלום, אם לא משיגים את השלטון. לכן מותר, ולעיתים רצוי, אפילו להשתתף בממשלה שמרנית, כדי להשפיע עליה מבפנים. מדיה וקבצים בנושא דניאל בן־סעיד בוויקישיתוף ריאיון עם דניאל בן-סעיד אוסף גדול של מאמרים באנגלית אוסף גדול של מאמרים בצרפתית דניאל בן־סעיד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) טארק עלי מספר על דניאל בן-סעיד
ז'אן-לואי בארו

ז'אן-לואי בארוֹ (בצרפתית: Jean-Louis Barrault‏, 8 בספטמבר 1910 בלה ווזינה באיל-דה-פרנס – 22 בינואר 1994 בפריז) שחקן, במאי ופנטומימאי צרפתי. את הופעת הבכורה שלו נתן בארו בגיל 21. החל משנת 1935 הוא ביים ושיחק עם קבוצה משלו והשתתף בסרטים שונים. הוא הושפע בין היתר מאנטונן ארטו ומתפיסתו התיאטרונית. תפקידו המפורסם ביותר היה בסרט "ילדי גן-העדן" של מרסל קרנה, שם שיחק את ז'אן-גספאר דבורו, מי שלמעשה המציא את הפנטומימה המודרנית. בשנת 1940 הוא נקרא לקומדי פראנסז, ובאותה שנה התחתן עם השחקנית מדלין רנו. עם התיאטרון הפרטי הם מופיעים בכל רחבי העולם, ובשנת 1959 הם מתמנים לנהל את התיאטרון הלאומי "L'Odéon". אחד הבימויים הנועזים היה "הפרגודים" של ז'אן ז'נה, שמיד אחרי מלחמת אלג'יריה יצר שערורייה. במהפכת מאי 1968 הוא הותקף הן מצד המתקוממים והן מצד השלטונות ופוטר מהתיאטרון. במאי 1974 הוא פתח תיאטרון אחר בתחנת הרכבת הישנה ד'אורסה. הוא ואשתו קבורים בבית הקברות "דה-פאסי", כמו קלוד דביסי, גבריאל פורה, ז'אן ז'ירודו ואחרים. פיטר ברוק מארי-כריסטין בארו לואי ז'ובה מדיה וקבצים בנושא ז'אן-לואי בארו בוויקישיתוף ז'אן-לואי בארו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אן-לואי בארו, באתר AllMovie (באנגלית) ז'אן-לואי בארו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ז'אן-לואי בארו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'אן-לואי בארו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אן-לואי בארו, באתר Discogs (באנגלית) "ילדי גן-העדן", כל הסרט, עם כתוביות באנגלית כשסעד אללה ונוס פגש את ז'אן-לואי בארו ז'אן-לואי בארו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'אן-לואי בארו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טארק עלי

טארק עלי (Tariq Ali; נולד ב-21 באוקטובר 1943 בלאהור בפקיסטן) הוא סופר בריטי, יליד פנג'אב, כותב בהגארדיאן, תסריטאי והיסטוריון. סבו, מצד אמו, היה מנהיג בליגה המוסלמית האוניוניסטית ובשנים 1942-1937 ראש ממשלת פנג'אב. שני הוריו ממשפחות אצולה, אך אביו היה קומוניסט ואתאיסט. בזמן לימודיו באוניברסיטת פנג'אב בעיר הולדתו לאהור ארגן הפגנות נגד הדיקטטורה הצבאית ששלטה בפקיסטן. כדי לברוח ממעצר, היגר לאוקספורד, שם למד מדעי המדינה ופילוסופיה. היה הפקיסטני הראשון שהתמנה ליושב ראש ארגון הסטודנטים של אוקספורד. הוא היה מעורב בהתנגדות נגד מלחמת ווייטנאם, ושימש כעורך כתב עת פוליטי. בשנת 1968 הצטרף ל"קבוצה הבינלאומית המרקסיסטית", בעלת הנטייה הטרוצקיסטית ובהמשך הנהיג אותה. בשנות השבעים היה מקורב לג'ון לנון וערך איתו טקסטים לשירים שלו. אחרי הפיגועים של ספטמבר 2001 הוא כתב את The Clash of Fundamentalisms ובו הוא טען, ששתי צורות של פונדמנטליזם עומדות זו מול זו: האסלאמי והאימפריאליסטי. ביולי 2012 קרא עלי לתמוך בתוכניתו של קופי ענאן לשביתת נשק בסוריה. הסופר הבריטי הביע עמדה בעד פירוק האיחוד בין סקוטלנד לממלכה המאוחדת. את הרומן הראשון הוציא עלי בשנת 1991 ובו תיאור סאטירי של השמאל הרדיקלי באירופה. לאחר מכן הוציא את ה"קווינטט המוסלמי", חמישה רומנים, שעלילתם מתרחשת בימי הביניים. מתוך ה"קווינטט המוסלמי" תורגם לעברית: ספר צלאח א-דין. הוצאת אופוס. 2003 ויטגנשטיין, על הפילוסוף הבריטי-אוסטרי לודוויג ויטגנשטיין "South of the Border" של אוליבר סטון מדיה וקבצים בנושא טארק עלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טארק עלי טארק עלי, ברשת החברתית Goodreads [1] אתר הבית שלו טיים מגזין,8-15 בספטמבר 2014,עמוד 18
שער המאה

שער המאה היה פרס שהוענק לשער היפה ביותר בטורנירי הגמר של גביע העולם בכדורגל. ההצבעה נערכה דרך אתר האינטרנט הרשמי של פיפ"א לקראת מונדיאל 2002. הזוכה בפרס היה השער השני של דייגו ארמאנדו מראדונה מנבחרת ארגנטינה מרבע גמר מונדיאל 1986 נגד נבחרת אנגליה ב-22 ביוני 1986 באצטדיון האצטקה במקסיקו סיטי. דייגו ארמנדו מראדונה (ארגנטינה), מונדיאל 1986 נגד אנגליה 18,062 הצבעות מייקל אואן (אנגליה), מונדיאל 1998 נגד ארגנטינה 10,631 הצבעות פלה (ברזיל), מונדיאל 1958 נגד שוודיה 9,880 הצבעות דייגו ארמאנדו מראדונה (ארגנטינה), מונדיאל 1986 נגד בלגיה 9,642 הצבעות גיורגי חאג'י (רומניה), מונדיאל 1994 נגד קולומביה 9,297 הצבעות סעיד אל-עוויראן (ערב הסעודית), מונדיאל 1994 נגד בלגיה 6,756 הצבעות רוברטו באג'ו (איטליה), מונדיאל 1990 נגד צ'כוסלובקיה 6,694 הצבעות קרלוס אלברטו (ברזיל), מונדיאל 1970 נגד איטליה 5,388 הצבעות לותר מתאוס (גרמניה), מונדיאל 1990 נגד יוגוסלביה 4,191 הצבעות אנזו שיפו (בלגיה), מונדיאל 1990 נגד אורוגוואי 2,935 הצבעות שער המאה של מרדונה
רוני כתריאלס

רונלד "רוני" כתריאלס (קרי: קַסְרִילְס, אנגלית: Ronnie Kasrils; נולד ב-15 בנובמבר 1938 ביוהנסבורג) הוא פוליטיקאי יהודי דרום-אפריקאי. הוריו של רוני, איזידור כתריאלס ורנה כהן, היו פליטים יהודים שהגיעו לדרום אפריקה מליטא ולטביה. אביו היה סוחר. רוני גדל בשכונת יווויל, שם חיו הרבה מהגרים יהודים. הצטרף בנעוריו לתנועת בית"ר בעיר. אחרי לימודי התיכון עבד כתסריטאי ובמאי סרטים. האירוע ששינה את חייו, היה הטבח שארפוויל בשנת 1960. הוא החליט להילחם נגד שלטון האפרטהייד ולהצטרף ל-ANC, ושנה אחר-כך למפלגה הקומוניסטית של דרום-אפריקה. בשנת 1962 נגזר עליו איסור לנאום בפומבי למשך חמש שנים. הוא היה אחד המייסדים של חנית האומה (אומקונטו ווה סיזווה), הזרוע הצבאית של ה-ANC, יחד עם ארתור גולדרייך, לוחם הפלמ"ח לשעבר. בשנת 1963 הוא היה המפקד האזורי של נטאל בחוף המזרחי, בשנת 1964 הוא נשלח לאודסה לאימונים צבאיים, ומאוחר יותר ללונדון. בתקופה זו הוא עבד עם ג'ו סלובו, גם הוא יהודי ליטאי, המכונה "ג'ו האיום". הוא שירת את ה-ANC ובמיוחד את "חנית האומה" בארצות שונות, ובשנת 1983 התמנה לראש שירותי המודיעין של הארגון. בשנת 1990 הוא נכנס חזרה לדרום-אפריקה בחשאי במסגרת "מבצע וולה", אך כבר בשנת 1991 הותרה שוב פעילותה של ה-ANC, וכתריאלס חזר לדרום-אפריקה ופעל בגלוי בימיה האחרונים של שלטון האפרטהייד. בִּישׁוֹ היא עיר במה שבזמנו נחשב מדינת בנטוסטן סיסקאי. ב-7 בספטמבר 1992 הוביל כתריאלס 80,000 מפגינים לבישו כדי לדרוש, שסיסקאי תשוב להיות חלק בלתי נפרד ממדינת דרום-אפריקה. ממשלת סיסקאי חסמה את הדרך, ומאוחר יותר פתחה באש, כאשר כתריאלס ניסה עם קבוצה של מפגינים לפרוץ את המחסום. 28 בני-אדם נהרגו ומעל 200 נפצעו. ועדה שהוביל השופט ריצ'רד גולדסטון ושחקרה את הטבח, ביקרה את כתריאלס על הניסיון שלו לפרוץ את המחסום. משנת 1994 עד 1999 הוא היה סגן שר הביטחון בממשלה הראשונה לאחר נפילת האפרטהייד, משנת 1999 עד 2004 היה שר המים והייעור ומשנת 2004 עד 2008 שר השירותים החשאיים. עד לפטירתה היה נשוי לאלאנור כתריאלס, גם היא לוחמת ב-ANC והאישה הלבנה הראשונה שנעצרה במעצר מנהלי לחצי בשנת 1963, ולהם שני בנים ובת. כתריאלס הוא מבקר חריף של מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים. בשנת 2001 הוא יזם הצהרה של דרום-אפריקאים ממוצא יהודי שהשתתפו בתנועה נגד האפרטהייד, שקראו לקידום תהליך השלום הישראלי-פלסטיני וליישום פתרון שתי המדינות. ברבים ממאמריו הוא משווה בין מדיניות ישראל למדיניות האפרטהייד. אלון ליאל, צדק שחור. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999 Gideon Shimoni, Community and Conscience: The Jews in Apartheid South Africa. Brandeis University Press. 2003 מדיה וקבצים בנושא רוני כתריאלס בוויקישיתוף Ronnie Kasrils, Israel-Palestine Conflict: Declaration of Conscience, ‏7 בדצמבר 2001 (באנגלית). How to Stop Apartheid Israel, באתר "Common Dreams", ‏17 במאי 2021 (באנגלית).