ארמון טופקאפי

ארמון טופקאפי (בטורקית: Topkapı Sarayı – "ארמון שער התותח") הוא ארמון השוכן בעיר העתיקה של איסטנבול, בצידה האירופי של איסטנבול. הארמון היה מבנה המגורים הרשמי של הסולטאנים העות'מאנים והמרכז האדמיניסטרטיבי של האימפריה העות'מאנית בין השנים 1465–1853. הארמון שוכן בנקודת סראגליו (רצועת אדמה) בין קרן הזהב וים מרמרה, לגדת מצר הבוספורוס. הארמון נבנה במצוות הסולטאן מהמט השני בין השנים 1459 ו-1465. הארמון מורכב ממספר רב של מבנים קטנים המוקפים על ידי ארבע חצרות. הארמון נקרא "טופקאפי" – "שער התותח" – בשל מיקומו ליד שער באותו שם הפונה אל הבוספורוס. בתקופת השיא התגוררו במתחם הארמון כ-4,000 נפש פרט למשפחת המלוכה. המתחם מחולק לארבעה מתחמים, מהציבורי לפרטי. החצר הראשונה קרויה Alay Meydanı, היא החצר הגדולה ביותר ותופסת את כל שטח סראגליו. החצר מוקפת חומה וניתן להיכנס אליה דרך השער הראשי של הארמון – "השער הקיסרי" (Bab-ı Hümayun). בחצר נמצאת המטבעה המלכותית (הוקמה בשנת 1727), כנסיית איה אירנה שהפכה למחסן הנשק של הסולטאן, המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול וגנים נרחבים. "שער קבלת הפנים" (Babüsselam או Orta Kapı) מקשר בין החצר הראשונה לשנייה. רק הסולטאן עצמו היה רשאי להיכנס בשער זה ברכיבה. חיילי היניצ'רים שעמדו בשער קבלת הפנים, מנעו כניסה רכובה על גבי בהמות רכיבה מהחצר הראשונה לשנייה ואף הגבילו נשיאת נשק. החצר השנייה (Divan Meydanı) כוללת את בית החולים המלכותי, המאפייה והמטבחים המלכותיים בדרום החצר, האורוות, ומגורי היניצ'רים. מחצר זו ישנה גישה אל הארמון המלכותי בצפונה. בתקופת הסולטנות, נכנסו לחצר זו רק פקידים וקצינים רמי דרג ועובדי הארמון. כאן קיבל הסולטאן את העותרים אליו וניהל משפטים. "שער הרוגע" (Bab-üs Saâdet) הוביל מהחצר השנייה לחצר השלישית. נמצאת בלב המתחם ונקראת הארמון הפנימי (Enderûn Avlusu), בה נמצא בית האוצר של הממלכה, ספריית אהמט השלישי, חדר השרים (Has Oda), בה התייעץ הסולטאן עם שריו וכן בית הספר של הנסיכים. הכניסה לחצר זו הייתה אסורה לזרים. מחצר זו הוביל שער אל החצר הרביעית, חצרו הפרטית של הסולטאן. בחצר הרביעית נמצאים הגנים הפרטיים של הסולטאן וכן מספר "קיוסקים" (köşk) – ביתנים המשמשים למטרות שונות, כגון חדר הכתר (Arz Odası) בו פגש הסולטאן את הפונים אליו (נבנה על ידי מוראט הרביעי), בית שתיית הקפה המלכותי, וכן חדר ברית המילה – בה נהגו לערוך ברית מילה לילדי הסולטאן. בנוסף, נמצאים בחצר מגורי הסולטאן וההרמון. בארמון נמצאים גם "מגדל הצדק" – פביליון שבו נשמרים שרידים של הנביא מוחמד והחליפים הראשונים – ובהם שערות מזקנו של הנביא, וטביעת כף רגלו. באמצע המאה ה-19 החליט הסולטאן להעביר את מקום מגוריו לארמון חדש בו ניתן להתקין את החידושים של התקופה – חשמל, מים זורמים וטלפון. בשנת 1853 עבר מקום מגורי הסולטאן ומרכז האדמיניסטרציה של האימפריה העות'מאנית לארמון דולמאבהצ'ה. כיום משמש ארמון טופקאפי כמוזיאון, והוא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר באיסטנבול. אוסף המוזיאון כולל כתב יד טופקאפי. המוזיאון היווה חלק מרכזי בקומדיית הפשע טופקאפי (1964). בהשוואה לארמונות ששימשו את משפחות המלוכה בארצות אחרות, כגון ארמון שנברון וארמון ורסאי, ארמון טופקאפי שונה מהם בשל גודלו הקטן הבא לידי ביטוי במבניו החד קומתיים וחדריו הקטנים, וזאת על אף היות האימפריה העות'מאנית גדולה ועשירה. הסיבה לכך הוא שהארמון נבנה בתקופה מוקדמת יותר מהארמונות האחרים, כבר באמצע המאה ה-15. הבדל נוסף הוא סגנונו המזרחי של הארמון, בניגוד לארמונות האירופאים. ארמון דולמאבהצ'ה רוברטה ריץ, המיילדת מן ההרמון, הוצאת כנרת, 2015. מדיה וקבצים בנושא ארמון טופקאפי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון טופקאפי (בטורקית) אתר האינטרנט הרשמי של ארמון טופקאפי (באנגלית) מידע על הארמון – אתר אוניברסיטת בילקנט תצלומי הארמון ארמון טופקאפי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)