laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי בורקינה פאסו – לוב

יחסי בורקינה פאסו–לוב הם היחסים הדיפלומטיים שבין בורקינה פאסו לבין לוב. באוקטובר 1982, חודש לפני שהופל השליט הצבאי של בורקינה פאסו, קולונל סייר זרבו, השליט ערך ביקור מדיני בטריפולי. היחסים בין דיקטטור לוב, מועמר קדאפי, לבין ראש הממשלה של בורקינה פאסו, תומא סנקרה היו תחילה טובים לאחר שסנקרה עלה לשלטון ב-1983. לפני שהפך סנקרה לראש ממשלה, הזמין את קדאפי לביקור באוגאדוגו. קדאפי וסנקרה שוחחו ונפגשו עם קצין העיר ולא עם נשיא אודראוגו, שגרם לוויכוח משמעותי בן סנקרה לממונה עליו. זו הייתה הסיבה העיקרית מדוע סנקרה ישב בכלא זמן קצר לאחר מכן. ב-6 באוגוסט 1983, יומיים לאחר העלייה לשלטון של תומא סנקרה, שלח קדאפי מטוס עם ציוד סיוע לממשלה החדשה. סנקרה ביקש מהלוביאנים להפסיק לשלוח אותו עקב חוסר נעימות. בדצמבר באותה שנה, ערך קדאפי ביקור נוסף בוואגאדוגו, שמלווה ב-450 שומרי ראש. באותה תקופה, היחסים בין בורקינה פאסו ללוב היו חזקים. סנקרה ניסה להשפיע על ה"מהפכה הדמוקרטית והפופולרית" כמו שהוא כינה, מכיוון ששוי הסחר הבין לאומי של שתי המדינות היה נמוך עד עצם היום הזה. באוקטובר 1985, ביקר סנקרה את קדאפי בטריפולי. למרות הקשרים הטובים בין שתי המדינות, היחסים בין סנקרה לקאדפי החלו להדרדר. ב-15 באוקטובר, עמיתו לשעבר של סנקרה הפעיל הפיכה צבאית שבה הוא הרג את סנקרה והפך בעצמו לנשיא. על פי כמה דיווחים, ההפיכה הייתה מתוכננת על ידי צ'ארלס טיילור הליברזלי, שהיה אז בעל ברית קרוב של אחד משוטרי קדאפי. ממשלת לוב עשתה מאמץ על מנת ליצור מחדש שיתוף פעולה בעזרת כמה ביקורים ממלכתיים. ב-1988, היחסים היו אף טובים יותר מאשר בימי השיא של סנקרה. על עף מעמדה של לוב כמדינה ענייה, הצליחה לוב ליצור ברית עם הממשלה החדשה. כוחותיה של בורקינה פאסו היו מוערבים במלחמת האזרחים הליבראית הראשונה ובמלחמת האזרחים בסיירה לאון. היחסים ביו שתי המדינות הפכו למורכבים הרבה יותר במאה ה-21 עם פריצת מלחמת האזרחים הראשונה בלוב. מדיה וקבצים בנושא יחסי בורקינה פאסו – לוב בוויקישיתוף Reuters, From (1986-10-14). "Burkina Faso Leader Visits Moscow, Tripoli". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0458-3035. נבדק ב-2018-03-28. Kasuka, Bridgette, Intercontinental Books, 2013, עמ' 302 Adebajo, Adekeye (2002), Lynne Rienner Publishers, 2002 Editorial, Reuters. "Burkina Faso offers Gaddafi exile". U.S. (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-28.
טל בנימין

טל בנימין היא מאחז וחווה חקלאית קהילתית בשומרון, כקילומטר מערבית לכפר תפוח. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. טל בנימין הוקמה על ידי קבוצת מתיישבים מכפר תפוח אשר התיישבו בגבעה קטנה על יד כפר תפוח בשנת תשנ"ט (1999). בתחילה קראו ליישוב "אל-נקם", אך צה"ל קרא לו "תפוח מערב". לאחר כמה שנים החליטו משפחות הגבעה לשנות את שמה ל-"טל בנימין" על שם בנימין כהנא, בנו של הרב מאיר כהנא, ואשתו טליה, שנרצחו בפיגוע ירי ליד עפרה. במאי 2004 נדחתה עתירת תושבי המאחז, בעתירה ביקשו התושבים שביקשו לקבוע כי יש להם זכות קניינית בקרקע. בשנת 2015 ארגון "יש דין" עתר לבג"ץ בשם פלסטינים מהכפר הסמוך יאסוף, בטענה שהמאחז יושב על אדמות פרטיות של תושבי הכפר. בג"ץ לא דן בנושא, ומכיוון שהמאחז אינו מוקם על אדמות מדינה, הורה בג"ץ להרוס את 17 המבנים שבו. המבנים נהרסו ב-17 ביוני 2018. אתר האינטרנט הרשמי של טל בנימין סרטון הסברה של תושבי טל בנימין אלחנן גרונר, אנשי המנהל האזרחי עקרו מטע עצי פרי בשומרון, באתר הקול היהודי, 3 במאי 2018 בג"ץ דחה עתירת תושבי טל בנימין שביקשו לקבוע כי יש להם זכות קניינית בקרקע, באתר ynet, 19 במאי 2004 רועי שרון, בג"ץ הורה להרוס 17 מבנים במאחז הלא החוקי תפוח מערב, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 7 בפברואר 2017 יאיר אלטמן, שקד: "פסק הדין בעתירה של היישוב תפוח מערב הוא הצלחה חשובה להתיישבות", באתר ישראל היום, 7 בפברואר 2019 ערוץ 7, יוסי דגן: ניצחון אדיר להתיישבות, באתר ערוץ 7, 7 בפברואר 2017 בן גביר: "במשרד המשפטים רימו את השרה שקד!", באתר "סרוגים", 7 בפברואר 2017 אלישע בן קימון, מאות שוטרים השתלטו על מבנים המיועדים להריסה במאחז תפוח מערב, באתר ynet, 17 ביוני 2018
הנסיך אוסקר, דוכס גוטלנד

הנסיך אוסקר, דוכס גוטלנד (בשוודית: Prins Oscar, hertig av Gotland; ‏ 15 בנובמבר 1859 – 4 באוקטובר 1953), היה בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, ואביו של פולקה ברנדוט. אוסקר נולד ב-15 בנובמבר 1859 בסטוקהולם, לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולסופיה מנסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג. בצעירותו התגייס אוסקר לצי השוודי, והגיע בו לדרגת סגן אדמירל. במהלך שירותו בצי ערך אוסקר כמה מסעות לארצות הברית, ואף ערך מסע מסביב לעולם. אוסקר היה פעיל מאוד בארגונים חברתיים, בייחוד בארגונים דתיים, כגון ימק"א - שוודיה, וכן היה אחראי על ניהול המשלחות ללפלנד, שאותה ניהל במשך שנים רבות. בשנת 1885 ביקר אוסקר באמסטרדם ופגש שם את אבה מונק, בתם של קרל יאקוב מונק אף פולקילה והברונית הנריקה סדרסטרם, והתאהב בה. כשסיפר אוסקר למשפחתו על החלטתו להינשא לה, הם הזדעזעו והורו לו להיפרד ממנה למשך שנתיים. כעבור שנתיים עדיין רצה אוסקר להינשא לה, ולשם כך ויתר על כל זכויותיו ואחיו נאלצו לחתום על כך שיתחתנו עם בנות אצולה. ב-29 בינואר 1888 הוכרזו האירוסין באופן רשמי, מה שגרם לצער רב בבית המלוכה, אך זכה לאהדה גדולה מהציבור, אשר בא להיפרד מהם בתחנת הרכבת. ב-15 במרץ אותה שנה התחתנו השניים בבורנמות', אנגליה, בהשתתפות אמו המלכה סופיה, אחיו הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד והנסיך אויגן, דוכס נרקה, בת דודתו לוביסה, נסיכת הכתר של דנמרק, ואמה ואחיה של אבה. לאחר החתונה נשאו השניים בתואר הנסיך והנסיכה ברנדוט, וב-2 באפריל 1892 העניק לו דודו אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג את תואר האצולה הלוקסמבורגי "רוזן ויסבורג". בתחילה התגוררו השניים בקרלסקרונה, ולאחר מכן עברו להתגורר בסטוקהולם. לשניים נולדו 5 ילדים, והצעיר שבהם פולקה ברנדוט נרצח בשנת 1948 בישראל על ידי קבוצת קיצונים מהלח"י, שמחו על תוכניותיו לחלוקת ארץ ישראל. ב-4 באוקטובר 1953 מת אוסקר בביתו בסטוקהולם, והוא בן 94 שנים. ב-15 במרץ 1888 התחתן אוסקר עם אבה ברנדוט, בתם של קרל יאקוב מונק אף פולקילה והברונית הנריקה סדרסטרם, ממנה נולדו לו 5 ילדים: מריה ברנדוט (1889–1974) קרל אוסקר ברנדוט (1899–1977) אבה סופיה ברנדוט (1892–1936) אלזה ברנדוט (1893–1996) פולקה ברנדוט (1895–1948) מדיה וקבצים בנושא הנסיך אוסקר, דוכס גוטלנד בוויקישיתוף הנסיך אוסקר, דוכס גוטלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרס באפט"א לטלוויזיה לתוכנית הבין-לאומית הטובה ביותר

פרס באפט"א לטלוויזיה לתוכנית הבין-לאומית הטובה ביותר (באנגלית: British Academy Television Award for Best International Programme) הוא פרס המוענק על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה להישג יוצא דופן לתוכנית טלוויזיה זרה.
אוטלדה

אוטלדה (בגרמנית: Uthlede; בגרמנית תחתית: Uthlee) הוא יישוב במחוז קוקסהאפן (אנ') במדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה. נכון לנובמבר 2017 התגוררו ביישוב 1,009 איש. היישוב השתייך בשחר ימי הביניים לארכיבישופות של ברמן (אנ'), שהייתה ב-1648 לדוכסות ברמן-ורדן (אנ'). מ-1715 היה היישוב בשליטת נסיכות הבוחר מהנובר, מ-1810 בממלכת וסטפאליה והקיסרות הצרפתית. מ-1814 נכלל בשטחי ממלכת הנובר ומ-1866 ועד אחרי מלחמת העולם השנייה בפרובינציית הנובר הפרוסית. מבחינה מנהלית השתייך היישוב מ-1823 למחוז שטאדה (אנ') בנפות שונות (האגן, גסטמינדה, וזרמינדה). כיום הוא משתייך למחוז קוקסהאפן (אנ') במדינת סקסוניה התחתונה. באוטלדה וסביבתה: שוונוודה, מיינבורג, ורזבה והינבק, אזור כפרי שהשתרע לחופי הים הצפוני, התקיימה קהילה יהודית קטנה, שהחלה להתקיים בסוף המחצית הראשונה של המאה ה-18, ובשיאה - סביב שנת 1850 - החזיקה בית ספר יהודי עצמאי. מספר היהודים באזור, שמעולם לא עלה על כמה עשרות, התדלדל בראשית המאה ה-20 לכדי בודדים ממש. ב-1913 היו רשומים בה 10 נפשות, ולפי בקשת רב המדינה של הנובר, צורפה הקהילה חוקית בידי שר הפנים של פרוסיה לקהילת האגן. היהודים האחרונים עזבו את היישוב בשנות ה-20 של המאה ה-20, ובמפקד האוכלוסין הנאצי מ-1939, נרשמה במקום תושבת יהודייה אחת, קשישה בגיל 80. דניאל פרנקל ותמר אברהם (עורכים), פנקס הקהילות: גרמניה, כרך רביעי: צפון מערב גרמניה, חלק I, עמ' 122–123 (הערך נכתב בידי יירגן בומבך). מדיה וקבצים בנושא אוטלדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוטלדה
אסיפוביצ'י

אסיפוביצ'י (בבלארוסית: Асіповічы; ברוסית: Осиповичи, אוסיפוביצ'י; בפולנית: Osipowicze, אוסיפוביצ'ה; ביידיש: אסיפאוויטש) היא בירת מחוז משנה אסיפוביצ'י במחוז מוהילב בבלארוס. העיר שוכנת על גדות נהר סיניאיה (רו') במרחק של 136 קילומטרים דרום-מערבית לעיר מוהילב, בירת המחוז, ובמרחק של 93 קילומטרים דרום מזרחית למינסק, בירת בלארוס. בעיר מתגוררים 31,298 תושבים (נכון ל-2017). האזכור הראשון של הכפר אוסיפוביצ'י הוא מהמאה ה-18, עת האזור היה תחת שליטת האיחוד הפולני-ליטאי. לאחר חלוקת פולין ב-1793 עבר האזור לשליטת האימפריה הרוסית. ב-1872 הוקמה בקרבת הכפר תחנת רכבת של מסילת ליבאו-רומני החדשה, והוקמה לידה התיישבות שנשאה את שם הכפר. ההתיישבות התפתחה לאורך יתר המאה ה-19 ובשלב מסוים אוחדה עם הכפר. במהלך מלחמת העולם הראשונה ובשנים שלאחריה היה חוסר יציבות באזור, ואוסיפוביצ'י החליפה ידיים רבות, עד שלבסוף סופחה לברית המועצות כחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. ב-1935 היא קיבלה מעמד של עיר. ב-30 ביוני 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה ומבצע ברברוסה, נכבשה העיר על ידי ארמיית הפאנצר השנייה של הוורמאכט, לאחר שבוע של הפצצות. ב-28 ביוני 1944 שחרר הצבא האדום את העיר. העיר המשיכה להתפתח בהמשך המאה ה-20. ב-1991 היא הפכה לחלק מבלארוס העצמאית. תחילת היישוב היהודי בעיירה היה בסוף המאה ה-19. עם הקמת מסילת ליבאו-רומני ותחנת הרכבת שבמרכז העיירה, גדלה חשיבותה של ההתיישבות. באותה תקופה ישבו בה כמה עשרות יהודים, רובם היו ליטאים ותמכו בציונות, אם כי הייתה נוכחות גם לבונד. בתחילת המאה ה-20 הונהגה הקהילה על ידי הרב יעקב שמחה ריטוב (1872–1920). בנו הבכור, ישראל ריטוב, הפך למנהיג ציוני בולט. הקהילה גדלה לאורך השנים ביחד עם העיר, ולפי מפקד אוכלוסין שנערך ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בה 1,694 יהודים, כ-12% מכלל האוכלוסייה. לאחר תחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות גויסו גברים כשירים לצבא האדום, ומספר קטן של יהודים הצליחו להימלט מזרחה, כך שעם הכיבוש הנאצי ב-30 ביוני 1941 נותרו בה בין 1,200 ל-1,300 יהודים. זמן קצר לאחר הכיבוש, ביצעו הנאצים רישום של כלל היהודים, והטילו עליהם עבודות כפייה. באזור אוגוסט 1941 הוקם גטו בחלקה הדרומי של העיר, ולאחר שהיהודים רוכזו בו הוטל עליהם לשאת טלאי צהוב ועוד מגבלות שונות, ובהן איסור יציאה מתחומי הגטו ויצירת קשר על האוכלוסייה הבלארוסית. ב-11 באוקטובר בוצעה אקציה במהלכה נלקחו מהגטו 300 יהודים על ידי חיילי ורמאכט ואס אס למגורים צבאיים, רכושם הוחרם, והם נורו למוות על ידי כיתת יורים של חיילים גרמנים. ב-5 בפברואר 1942 חוסל הגטו סופית על ידי פלוגת אס אס. מדיה וקבצים בנושא אסיפוביצ'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אסיפוביצ'י "אסיפוביצ'י", באתר JewishGen (באנגלית) "אסיפוביצ'י", באתר השטעטל הווירטואלי אסיפוביצ'י במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) מאמרים על אוסיפוביץ' בתוך: ספר בוברויסק, כרך ב, עמ' 745–763 (ספר יזכור לקהילת בוברויסק, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 765 ואילך) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), אוסיפוביצ'י, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1712–1713), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ישראל ריטוב, אוסיפוביץ', בתוך: ספר בוברויסק, כרך ב, עמ' 745–751 (ספר יזכור לקהילת בוברויסק, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 765 ואילך). אלכסנדר קרוגלוב (רו'), אוסיפוביצ'י, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1712–1713), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית).
ברמיים

בְּרָמִיִּים (שם מדעי: Bramidae) הם משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים ובה 20 מינים. דגים אלה מזכירים בצורתם את בני משפחת הכפחניים. הם חיים ברחבי האוקיינוס הפתוח בכל העולם. הגדולים מביניהם מגיעים לאורך של מטר אחד והם בעלי ראש קצר וגדול עם לסת הפונה מעלה, סנפיר גבי מוגבה הנפרש עד הזנב וסנפיר השת המתמשך עד הזנב. חלק מהמינים שוכנים בעומקים של מתחת 500 מ'. רבים ממינים אלה הם דגי מאכל מבוקשים בעולם. בְּרָמָה (Brama) Eumegistus Pteraclis Pterycombus Taractes אחי-בְּרָמָה (Taractichthys) סוג ומין יחיד Xenobrama microlepis מדיה וקבצים בנושא ברמיים בוויקישיתוף ברמיים, באתר ITIS (באנגלית) ברמיים, באתר NCBI (באנגלית) ברמיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ברמיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברמיים, באתר GBIF (באנגלית) ברמיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרופטו

הגרופטו (באיטלקית: Gruppetto) או האוטובוס (Autobus) הוא מונח מתחום מרוצי אופני כביש המתייחס לדבוקה גדולה של רוכבי אופניים מקבוצות שונות המהווה את הקבוצה האחורית הגדולה של הרוכבים המפגרים בזמן רב אחרי הדבוקה העיקרית. הגרופטו נוצר בדרך כלל בקטעי ההרים במרוצי קטעים, כאשר במהלך הטיפוס, רוכבים שאינם מטפסים מצטיינים, מתחילים לפגר אחרי הדבוקה העיקרית ויוצרים בהדרגה דבוקה חדשה האוספת אליה בהמשך הקטע רוכבים נוספים שלא עמדו בקצב. רוכבים אלו הם בדרך כלל ספרינטרים ופועלים (דומסטיקים) שאינם מודאגים ממיקומם בדרוג הכללי במרוץ. דאגתם העיקרית היא למנוע את פסילתם ולעמוד במגבלת הזמן אשר נקבעת לכל קטע במרוץ, כך שיוכלו לזנק למחרת לקטע הבא במרוץ. כמו כן, הם לוקחים בחשבון את יכולת השרידות שלהם בקטעים הבאים במרוץ, ולכן הם מעוניינים לחסוך את מרב האנרגיה ברכיבתם ומנסים לנצל את כל השהות שנותנת להם מגבלת הזמן. אם הגרופטו מגיע מחוץ למגבלת הזמן, עשויים המארגנים להחליט שלא לפסול אותו אם גודל הגרופטו גדול מ-20% ממספר הרוכבים שסיימו את הקטע. עם זאת, גם כאשר מתקבלת החלטה שכזו על ידי המארגנים, אם רוכב בודד, או קבוצה קטנה של רוכבים, מפגרת אחרי הגרופטו הם כמעט בוודאות יפסלו, אלא אם הם סבלו מתאונה, ובמקרה זה הם עשויים להיות פטורים מעונש. מגבלת הזמן משתנה בהתאם לתקנון המרוץ המפורסם על ידי המארגנים; בטור דה פראנס יש מקדמים שונים בהתאם לקושי של הקטעים השונים. מקדמים אלו נמדדים באחוזים מזמנו של המנצח בקטע. בשל האינטרס המשותף להישרדות, מצב הרוח בגרופטו שונה מבדבוקה הקדמית שבה התחרותיות עזה. לעיתים קרובות רוכבים בגרופטו מסייעים אחד לשני עם מזון ומשקאות אף על פי שהם רוכבים בקבוצות שונות. עם זאת, גם לגרופטו יש חוקים פנימיים משלו ורוכבים שאינם מצייתים להם צפויים ל"סנקציות". בדרך כלל יש לגרופטו מנהיג מזדמן (מכונה גם "נהג האוטובוס") שהוא בעל ניסיון רב ומקובל חברתית בדבוקה, ומסוגל להביא את הקבוצה לחלון הזמנים הצר שבין פסילה ובין בזבוז אנרגיה. בדרך כלל, מובילי הגרופטו מכתיבים קצב מתון בעליות אך במישורים ובמיוחד במורדות הם מכתיבים קצב גבוה שכן זו האפשרות הטובה ביותר שלהם לצמצם את הפער אל המובילים בקטע. זו גם הסיבה שחלק מהספרינטרים (המתקשים בדרך כלל בעליות) נחשבים למתמחים ברכיבה במורד. An Autobus Named Survival, באתר cyclingnews.com, ‏ יולי 1996 אמיר ענבר, המדרון הוא הפחד הכי גדול של רוכבי האופניים, באתר הארץ, 10 במאי 2017
קרוליין מתילדה, נסיכת דנמרק

קרוליין מתילדה, נסיכת דנמרק (בדנית: Arveprinsesse Caroline-Mathilde;‏ 27 באפריל 1912 – 12 בדצמבר 1995) הייתה נכדתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק ואשתו של קנוד, נסיך הכתר של דנמרק. קרוליין מתילדה נולדה ב-27 באפריל 1912 בשאפרגארדן, קופנהגן, להאראלד, נסיך דנמרק, בנו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק, ולהלנה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג. ב-8 בספטמבר 1933 התחתנה קרוליין מתילדה עם בן דודה קנוד, נסיך הכתר של דנמרק, השניים התגוררו בארמון פרדנסבורג, ונולדו להם 3 ילדים. ב-20 באפריל 1947 מת חמיה כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק, וגיסה פרדריק התשיעי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. בתחילה שימש בעלה קנוד כיורש העצר, אולם בשנת 1953 נולדה אחייניתו מרגרטה, והפרלמנט העביר חוק המבטל את ההעדפה הגברית בהעדפת הבן הבכור, ובעקבות כך היא הפכה ליורשת העצר. בשנת 1976 מת בעלה קנוד, וב-12 בדצמבר 1995 מתה קרוליין מתילדה בארמון סורגנפרי, קופנהגן. ב-8 בספטמבר 1933 התחתנה קרוליין מתילדה עם קנוד, נסיך הכתר של דנמרק, ונולדו להם 3 ילדים: אליזבת, נסיכת דנמרק (נולדה ב-1935) אינגולף, רוזן רוזנבורג (נולד ב-1940) כריסטיאן, רוזן רוזנבורג (1942–2013) מדיה וקבצים בנושא קרוליין מתילדה, נסיכת דנמרק בוויקישיתוף
עלי (צמחים)

העֱלִי הוא איבר הרבייה הנקבי בפרח. המונח עלי הוא ארכאי ויצא מן השימוש בקרב החוקרים שמרבים לדבר על שחלה או גינציום. מתן הסברים למונח הוא לצורך הבנת ספרות ישנה יותר. העלי מורכב מעַלֶה שַׁחֲלָה (carpel) אחד או מספר עלים, וקיימים בו החלקים העיקריים הבאים: שַׁחֲלָה (ovary) – איבר חלול, בתוכו נמצאות השליה והביציות, עַמּוּד הָעֱלִי (style) – עמוד העולה מן השחלה (לעיתים רחוקות הוא נעדר), דרכו נכנסים תאי המין הזכריים אל השחלה; צַלֶּקֶת (stigma) – מקום מורחב בראש עמוד העלי, לעיתים דביק, לעיתים מפוצל בראשו, שמשמש לקליטת תאי המין הזכריים. הצלקת שבראש עמוד העלי היא היעד של גרגירי האבקה שהשתחררו מהמאבק של פרח אחר מאותו המין. כל גרגיר אבקה מכיל זוג תאים רדומים - האחד (שיכיל זוג תאי זרע - גמטות) מוכל בשני (שיהפוך לנחשון האבקה). מעטה קשיח ועמיד מגן על הגרגיר עד שיגיע לצלקת על ידי נשאי אבקה (כמו חרקים, ציפורים או רוח). איתות בין הצלקת לגרגיר מוביל לקשירה חזקה של הגרגיר לצלקת על ידי חלבוני היצמדות. בדרך כלל האיתות מותאם רק לגרגירים מאותו מין של הצלקת. כעת הצלקת מעוררת (מנביטה) את הגרגיר מתרדמתו על ידי הפרשת נוזלים בדיפוזיה. תא הנחשון עם זוג הגמטות בוקע אז ממעטה הגרגיר ומתארך דרך עמוד העלי כדי להוביל את הגמטות אל תא הביצה שבשחלה. הנחשון מתארך בהכוונת איתותים וחלבוני היצמדות נוספים שלרוב לא יפעלו על גרגיר של אותו צמח, כדי למנוע הפריה עצמית. ייתכן שמספר נחשונים יעברו באותו עלי, אך לרוב רק אחד מהם יגיע ליעדו. כשהנחשון מגיע לביצית, משתחררים הגרעינים. אחד מהם יפרה תא ביצה והשני יתחבר לתא ההורה של האנדוספרם. הביצית המופרית תתפתח בשחלה ותהיה לזרע שיינבט לצמח. מורפולוגיה של הצמח - מונחים פרח ביצית (צמחים) מדיה וקבצים בנושא עלי בוויקישיתוף צמח השדה, מגדיר פרחי ארץ ישראל מועצת הפרחים, אתר מועצת הפרחים מגדיר פרחים, אתר עם מגדיר פרחים של צמחי ארץ ישראל על פי עונת פריחה, צבע, אזור וכו' אבישי שמידע, יופי ושלמות במבנה הפרחים, כמעט 2000 8, סתיו 1995 מדריך סוגי פרחים ססי סטאר, ראלף טגארט, כריסטין אוורס, ליסה סטאר, ביולוגיה, האחידות והמגוון של החיים, האוניברסיטה הפתוחה, תרגום: מיכל גולן, רות לומניצר, עדי מרקוזה-הס, סוזן שפירא, 2016, כרך ב, 491-492 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוני ג'קסון

רוני לין ג'קסון (באנגלית: Ronny Lynn Jackson; נולד ב-4 במאי 1967) הוא רופא אמריקאי ואדמירל-משנה זוטר (Rear admiral (lower half)) בצי ארצות הברית, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת טקסס. בעבר שימש כרופאו האישי של הנשיא (Physician to the President). מונה על ידי הנשיא ברק אובמה ב-2013 והמשיך לשרת תחת דונלד טראמפ. ג'קסון נולד בעיירה לבלנד שבצפון-מערב טקסס. ב-1991 הוא סיים תואר ראשון בביולוגיה ימית מאוניברסיטת טקסס A&M וב-1995 סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טקסס (UTMB). הוא התגייס לצי ארצות הברית. התמחה ברפואה דחופה והוכשר בתחום רפואה בצוללות ובצלילה. במלחמת עיראק סופח ליחידת חיל הנחתים. ב-2006 צורף לסגל הרופאים בבית הלבן וב-2013 מונה לרופאו של נשיא ארצות הברית. ב-28 במרץ 2018 הודיע טראמפ על כוונתו למנות את ג'קסון כמזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים במקומו של דייוויד שולקין המפוטר, אך חודש ימים לערך לאחר מכן, ב-26 באפריל, אחרי ביקורת ציבורית ופוליטית וכן גל של האשמות על התנהגות בלתי הולמת, הסיר ג'קסון את מועמדותו. מייד עם מינויו כמועמד למזכיר, שון קונלי (Sean Conley) נכנס לתפקיד רופאו האישי של הנשיא. לאחר הסרת מועמדותו לקבינט, המשיך ג'קסון לשרת בבית הלבן כיועץ הרפואי הראשי של נשיא ארצות הברית (Chief Medical Advisor to the President) עד דצמבר 2019. ב-2020 נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית למושב המחוז ה-13 של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות הכלליות נבחר לקונגרס, והוא החליף את מאק ת'ורנברי. נשוי לג'יין אלים. מדיה וקבצים בנושא רוני ג'קסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוני ג'קסון רוני ג'קסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביוגרפיה, באתר צי ארצות הברית רוני ג'קסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Trump ousts Veterans Affairs chief David Shulkin in administration's latest shake-up,‏ וושינגטון פוסט, 28 במרץ 2018 "השתכר בתפקיד, הרס רכב ממשלתי וחילק מרשמים לעובדי הבית הלבן בחופשיות", באתר ynet, 26 באפריל 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אן, נסיך לוקסמבורג

ז'אן, נסיך לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Jean vu Lëtzebuerg; נולד ב-15 במאי 1957), הוא בנו של ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג. ז'אן נולד ב-15 במאי 1957 בטירת בצדורף, לז'אן, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד, נסיכת שוודיה, והוא אחיה התאום של מרגריט, נסיכת לוקסמבורג. ז'אן התחנך בלוקסמבורג, שווייץ וצרפת, ולאחר מכן למד באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1977 הוא החל את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, שם היה מצטיין הפלוגה, ובשנת 1979 הצטרף לצבא לוקסמבורג בדרגת קפטן. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ז'נבה, הוא נסע לניו יורק והצטרף ל-WR Grace כיועץ פיננסי, ועבד בה בחטיבה הפיננסית לתכנון וניתוח של הקבוצה, ודיווח לנשיא ומנכ"ל החברהד אז פיטר גרייס. בשנת 1985 הוא חזר לאירופה, ובשנת 1986 הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים מINSEAD בפונטנבלו, צרפת. ב-26 בספטמבר 1986 ויתר ז'אן על זכויותיו לרשת את הכתר, בשל רצונו להתחתן עם הלן סוזאנה וסטור, בתם של פרנסואה פיליפ וסטור וססיל ארנסטין ביסון. ב-27 במאי 1987 התחתנו השניים בפריז, ונולדו להם 4 ילדים, הנושאים בתואר "נסיכי נסאו". בשנת 2004 התגרשו ז'אן והלן, וב-18 במרץ 2009 התחתן ז'אן בשנית עם דיאן דה גר, אך אין לו ילדים ממנה. ז'אן עובד כיום בתעשיית המים, הוא יועץ לקבוצת GDF-Suez, סמנכ"ל בכיר של קרן סואץ וחבר במועצת המנהלים של Degrémont, חברה בת של סואץ אינפרונמנט. ז'אן היה נשיא של שאמבר דה קומרס בלגו-לוקסמבורגואס ופראנס. בשנת 2006 הוא רכש את חברת הבת של דרום אפריקן מים של סואץ אנווירונמנט, WSSA (מים ותברואה דרום אפריקה) והקים את Mea Aqua, במטרה לפתח פתרונות מים ואנרגיה במזרח התיכון ובאפריקה. החברה יחד עם חברות הבת שלה מעסיקות כיום מעל 2,500 עובדים. בנוסף, ז'אן הוא חבר מועצת המנהלים של ה-MIP, בית ספר למנהל עסקים בפריז, וחבר הנהלה במספר מוסדות פיננסיים: בנק דאגרוף לוקסמבורג, בנק EFG ו-EFG International, Ecofin (קרנות גידור במגזר השירותים). ב-27 במאי 1987 התחתן ז'אן עם הלן סוזאנה וסטור, בתם של פרנסואה פיליפ וסטור וססיל ארנסטין ביסון, ממנה נולדו לו 4 ילדים: מארי גבריאל, נסיכת נסאו (נולדה ב-1986), התחתנה עם אנטוניוס ווילמס קונסטנטין, נסיך נסאו (נולד ב-1988) ונצסלאס, נסיך נסאו (נולד ב-1990) קרל יוהאן, נסיך נסאו (נולד ב-1992) מדיה וקבצים בנושא ז'אן, נסיך לוקסמבורג בוויקישיתוף
יהודה קסטל

הרב יהודה קסטל (קאשטיל; 1871–1936) היה אמן ואיש חינוך, משורר ומלחין, מחלוצי שיטת הלימוד עברית בעברית, וממייסדי שכונות הבוכרים, זיכרון משה ורוחמה בירושלים. כמורה לחזנות, פעל לשמר את מסורת הפיוט הספרדית והמזרחית, והכשיר לשם כך חזנים. נולד בחברון בשנת 1871 (ה'תרל"א) לשרה ולרב אלעזר קאשטיל, שהיה סוחר, ולפי מסורת המשפחה היה מצאצאי רבי יהודה הלוי, ממשפחת מגורשי קסטיליה שהתיישבה בעזה לאחר הגירוש, ומשם עברה בחלקה לחברון בשנת 1799. בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבה של הרב אליהו מני בחברון, והתמחה שם ברבנות, בשחיטה, בחזנות ובהוראה. בסיום לימודיו נישא לרחל בת יוסף אנכונה, ובשנת 1889 לערך החל לשמש כמורה בקהילה היהודית בעזה למשך מספר שנים, ובמקביל שימש שם כבעל הסמכות הדתית - כחזן וכשוחט. לאחר מספר שנים חזר לחברון, ומשם עבר לירושלים, לשמש כמורה בתלמוד תורה של העדה המערבית בעיר העתיקה. עם תלמידיו בתקופה זו נמנה אברהם אלמליח. בהמשך ייסד תלמוד תורה לספרדים בשכונת נחלת שבעה, ובתקופה זו נמנה עם מייסדי שכונת הבוכרים, שכונת זיכרון משה ורוחמה, ואף בנה לעצמו דירה בכל שכונה. עם פתיחת תלמוד תורה בשכונת הבוכרים, החל לשמש בו כמנהל המוסד וכמורה הראשי ללימודים עבריים, ורבים מתלמידיו בתקופה זו החשיבו אותו לדמות המרכזית בחינוכם. בתקופה זו התגורר בשכונת הבוכרים, ופעילותו עשתה רושם על קבוצת יהודים מבוכרה שביקרו בירושלים, והם הזמינו אותו לארצם, לכהן במשרות חינוכיות. בשנת 1900 (ה'תר"ס) נסע לבוכרה, והחל לנהל מספר תלמודי תורה בבוכרה, בקוקנד ובסמרקנד. במוסדות אלו לימד תנ"ך, תלמוד, דקדוק ותולדות עם ישראל. בשנים אלו רכש שליטה בשפה הרוסית. בשנת 1913 (ה'תרע"ג) חזר לירושלים, והחל משנת 1918 (ה'תרע"ח) שימש כאחד מהמורים הראשיים בבית המדרש דורש ציון בעיר, ולימד בו תנ"ך, דקדוק וחזנות ספרדית. בפעילותו התמסר גם לשירה המזרחית, אסף פיוטים ולחנים עתיקים, וייסד והדריך מקהלות שהכשירו חזנים. את אוסף שיריו שכתב בעצמו, יחד עם לחניו, הוציא לאור בשנת 1904 (ה'תרס"ד) בספר "קול זמרה". בהמשך פרסם ספר פיוטים נוסף, ואף שימש כמורהו הפרטי של המוזיקולוג אברהם צבי אידלסון. נמנה עם חלוצי המורים שהנהיגו את שיטת הלימוד עברית בעברית, וכידידו של אליעזר בן יהודה, נהג לייעץ לו בנושאי לשון ודקדוק. נודע גם כאמן באיור אורנמנטיקה דתית על מפות ופרוכות, ובכתיבת ספרי תורה, מזוזות ומגילות. הלך לעולמו בירושלים ב-5 ביולי 1936 (ט"ו בתמוז ה'תרצ"ו) ונקבר בית הקברות היהודי בהר הזיתים. ילדיו הבולטים: יוסף חיים קסטל ומשה קסטל. אחיו: הרב מאיר שמואל קסטל מראשי קהילת חברון אשר נרצח בה במאורעות תרפ"ט. קול זמרה - שירים ופיוטים שכתב והלחין, ירושלים ה'תרס"ד דרכי נועם - הנהגת התלמוד תורה של עדת הבוכרים, ירושלים 1905 דוד תדהר (עורך), "יהודה קסטל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1517 משה דוד גאון, "יהודה קסטל", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 604–605, באתר היברובוקס דרור ורמן, הבוכארים ושכונתם בירושלים, עמ' 53–56, באתר יד יצחק בן צבי לפי משה דוד גאון, נקרא אליעזר