laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פגית

המונח "זחל" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו זחל (פירושונים). פגית או זחל (בלטינית: larva, תעתיק: לָארְוָה) הוא שלב התפתחותי מוקדם במחזור חייהם של מספר בעלי חיים פרימיטיביים. הפגית היא השלב שבין העובר לבוגר, המתרחש לפני הבגרות המינית. מקור השם פגית הוא מהמילה פגה שמשמעותה פרי לא בשל וממנה נגזר גם השם פג. בשלב הפגית, בעל החיים נמצא במצב ירוד מבחינה התפתחותית וחסר מאפיינים ואיברים שונים הנמצאים בפרט הבוגר. לרוב הפגית שונה מהותית מבחינת המראה החיצוני ואורח חייה מהפרט הבוגר, כשמספר פגיות ימיות שקופות צפות כפלנקטון עד לבגרותם. לא כל חיה עוברת תהליך פגית, כשאחרות בעלות עובר שמזכיר בצורתו את הבוגר. הפגית מתפקדת באופן עצמאי ולא נזקקת לסיוע ההורה (אם כי כמה מינים עוזרים לגונן גם על פגיותיהם). הפגית לרוב עסוקה בעיקר באכילה של מזון רב שנועדה לאפשר את המעבר לבוגר. מספר חיות כמו פרפרים עוברות תהליך התגלמות בין הפגית (זחל) לבין הבוגר. שמות סוגי פגיות שונות: Evolution of the insect larva מאת Sicien Chen עמיר ויינשטיין, בין תולעת לזחל, באתר "חרקים - עולם קטן בגדול" פגית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זחלים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייוויד ווקר

דייוויד ווקר (באנגלית: David Mathieson "Dave" Walker;‏ 20 במאי 1944, קולומבוס - 23 באפריל 2001, יוסטון) היה טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. דייוויד ווקר נולד בעיר קולומבוס שבמדינת ג'ורג'יה. הוא גדל בפלורידה בה סיים את בית הספר. לאחר סיום בית ספר הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1966. בהמשך הוא סיים קורס טיס וקיבל הסמכה כטייס מקדונל דאגלס F-4 פנטום. ווקר הוצב בנושאת מטוסים אנטרפרייז (CVN-65) ובהמשך ב-USS America (CV-66). הוא השתתף בפעילות מבצעית של מלחמת וייטנאם. בשנת 1971 ווקר סיים קורס טייסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס. בשנת 1978 ווקר נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1984 הוא השתתף במשימת STS-51-A כטייס. במשימת STS-30 בשנת 1989 הוא היה מפקד צוות. בשנת 1989 הוא היה טייס של מטוס נאס"א שהתקרב בכ-30 מ' למטוס נוסעים. כתוצאה מכך הוא הושהה מפעילות ומינוי שלו למפקד צוות STS-44 בוטל. בשנת 1992 הוא טס בפעם השלישית במשימה STS-53. בשנת 1995 ווקר טס בפעם הרביעית כמפקד משימה STS-69 על סיפון מעבורת החלל אנדוור. לאחר פרישה מנאס"א ווקר החל לעבוד בתפקידי ניהול בתעשיית החלל. הוא היה סגן נשיא של מספר חברות בתחום. בשנת 1998 הוא היה יועץ לטכנולוגיית חלל בצילומי סרט "פגיעה קטלנית". ווקר נפטר מסרטן בשנת 2001. מדיה וקבצים בנושא דייוויד ווקר בוויקישיתוף קורות חיים דייוויד ווקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קארד

האם התכוונתם ל... אורסון סקוט קארד – סופר אמריקני אנדרו קארד – פוליטיקאי ואקדמאי אמריקאי דייוויד קארד – כלכלן קנדי-אמריקאי קארד (אנ') – להקת בנים דרום קוריאנית קארט
מנחם מאניש חיות

רבי מנחם מאניש חיות (נפטר ב-1636) היה הרב, ריש מתיבתא, ואב בית הדין של הקהילה היהודית בווילנה. הוא היה בנו של רבי יצחק חיות. נראה כי בצעירותו, בערך בשנת 1590, היה רבה של טורבין שבמוראביה. מצבתו היא העתיקה ביותר בבית הקברות היהודי הישן בווילנה, וסביר להניח שהיה רבה הראשון של העיר. תשובה אליו מרבי אברהם שמואל בכרך (אנ') מוורמס (נפטר ב-1615) נדפסה בספר שו"ת "חוט השני", שכותב עליו בכבוד גדול, ומרבה בתוארי כבוד ובתשבחות. הוא מוזכר גם בשו"ת "שער אפרים", משם ניתן לראות בקיאותו בגאומטריה. נפטר בווילנה בח' באייר ה'שצ"ו (מאי 1636). נכדו היה רבי יצחק חיות (השני), מחבר ספר "זרע יצחק" על המשנה. נדפס ממנו חיבור קטן בשם "זמירות לשבת" או "קבלת שבת", שהופיע בפראג (לפי צונץ, בלובלין) ב-1621. קינה שחיבר על שרפה בפוזן ועל פטירת אחיו רבי שמואל נדפסה בספרו של אביו, "פני יצחק". "כוונה אמיתית על דיני שישים" מכתב ידו נדפסה בספר "לחם הפנים" על יורה דעה מרבי משה יקותיאל קויפמן. בספרייה הבודליינית נמצא חיבור שלו בכתב יד, בשם "דרך תמימים", המכילה ביאור לפרשת בלק ואשר נכללת באוסף אופנהיים ("Collectio Davidis", כת"י מס' 375, המבורג, 1826). נהג לאיית שמו (בחתימתו ובאקרוסטיכון בחרוזים שכתב) "מאנש" בלא יו"ד (רבי אפרים זלמן מרגליות, טיב גיטין, שמות אנשים, אות מ', ס"ק י"א, באתר היברובוקס). שמואל יוסף פין, הגאון ר' מנחם מאנש ודורו, קריה נאמנה, באתר היברובוקס. שניאור זלמן שכטר ופרץ ויירניק, ‏"ḤAYYUT, MENAHEM (MANESH, MANUS, MANISH, MANNUSCH) B. ISAAC", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) רבי אברהם שמואל בכרך, שו"ת "חוט השני", סימן ל"א, באתר היברובוקס. רבי אפרים הכהן, שו"ת "שער אפרים" סימן כ"ט, באתר היברובוקס. חיים ישכר גראס, תפארת בנים אבותם, באתר היברובוקס. "Zur Geschichte und Literatur" עמ' 303. ראו שטיינשניידר, ‏Catalogus librorum hebraeorum in Bibliotheca Bodleiana, עמ' 1725, באתר גוגל ספרים. פני יצחק, באתר היברובוקס. רבי משה יקותיאל קויפמן, כוונה אמיתית על דיני שישים העתקתי מכת"י הגאון מוהר"ר מאניש חיות ז"ל, לחם הפנים, באתר היברובוקס.
הנס גרהרד קרויצפלדט

הנס גרהרד קרויצפלדט (בגרמנית: Hans Gerhard Creutzfeldt‏; 2 ביוני 1885 – 30 בדצמבר 1964) היה נוירולוג ונוירו-פתולוג גרמני. התפיסה הרווחת היא שקרויצפלדט היה הראשון לתאר את מחלת קרויצפלד-יעקב, אבל יש על כך מחלוקת. קרויצפלדט נולד בעיר הרבורג (אנ'), כיום רובע בהמבורג, ומת במינכן. קרויצפלדט נולד למשפחת רופאים מהרבורג, שנספחה מאוחר יותר להמבורג ב-1937. ב-1903, בגיל 18, קרויצפלדט גויס לצבא גרמניה ושירת בקיל. בסיום שירותו, למד בבית הספר לרפואה באוניברסיטאות יינה ורוסטוק, באחרונה קיבל דוקטורט בשנת 1909. חלק מהכשרתו הרפואית נעשתה בבית החולים סנט ג'ורג' בעיר המבורג. לאחר הסמכתו, שימש קרויצפלדט כרופא באונייה שהפליגה באוקיינוס השקט, ובהזדמנות זו למד מלאכות מקומיות, בלשנות ובוטניקה טרופית. לאחר שובו לגרמניה ב-1912, עבד קרויצפלדט במכון הנוירולוגי בפרנקפורט על המיין, במרפאות פסיכיאטריה-נוירולוגיה בברסלאו, בקיל בברלין ובמינכן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוצב קרויצפלדט כקצין-רפואה במילואים וניצל מטביעת ספינת העזר עליה הפליג. לאחר שנפל בשבי ב-29 בפברואר 1916, הוחזר קרויצפלדט לארצו ולתפקידו בחודש מאי של אותה שנה ושירת כרופא בצי עד תום המלחמה ב-1918. קרויצפלדט עבר להתגורר בקיל ב-1920, וב-1925 קיבל דרגה בתחום הפסיכיאטריה והנוירולוגיה באוניברסיטת קיל. ב-1938 מונה לפרופסור וראש מחלקות הפסיכיאטריה והנוירולוגיה באוניברסיטת קיל. הוא השתתף בזיהוי מחלה נוירולוגית ניוונית יחד עם אלפונס מריה יעקב, מחלת קרויצפלד-יעקב, שמאופיינת על ידי כך שרקמת המוח הופכת ספוגית ובעלת נקבים. כיום ידוע שהמחלה נגרמת על ידי חלבון פריון. הפריונים הם חלבונים שהתקפלו באופן לא תקין והשפיעו על הקיפול של החלבונים בסביבתם. בשנים 1932–1933 היה קרויצפלדט חבר כבוד ונותן חסות לתנועת האס אס בהנהגתו של היינריך הימלר בגרמניה הנאצית. קרויצפלדט היה בן 54 כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה. הוא לא הושפע מהאידאולוגיה הנאצית והצליח להציל מספר אנשים ממוות במחנות ריכוז. בנוסף, הצליח להציל כמעט את כל המטופלים הפסיכיאטרים שלו מרצח תחת תוכנית T-4 אותנסיה (המתות חסד). זהו הישג יוצא דופן מאחר שרוב המטופלים הפסיכיאטרים שזוהו על ידי מפעילי תוכנית T-4 הומתו בגז או הורעלו במרפאות ייעודיות של התכנית כגון מרכז אותנסיה האדאמר. ביתו ומרפאתו של קרויצפלדט נהרסו בהפגזות במהלך המלחמה. לאחר המלחמה שימש קרויצפלדט כראש האוניברסיטה בקיל במשך 6 חדשים, לפני שפוטר על ידי כוחות הכיבוש הבריטים. המאמצים שלו לבנות מחדש את האוניברסיטה גרמו לשורה של התנגשויות עם הבריטים, בעקבות רצונו של קרויצפלדט לאפשר לקצינים גרמנים ללמוד באוניברסיטה. קרויצפלדט התפטר ממשרתו ב-1953 על מנת לשמש כפרופסור אמריטוס במינכן. קרויצפלדט היה נשוי לקלרה זומברט, והיו להם חמישה ילדים. קרויצפלדט סבל ממחלה גריאטרית במהלך השנים האחרונות של חייו ומת בשנת 1964 במינכן. ד"ר קרויצפלדט נחשב לאחד הרופאים השנויים במחלוקת מימי מלחמת העולם השנייה. כאמור, הוא לא תמך באידאולוגיה הנאצית ואף פעל על מנת להציל את מטופליו על ידי כתיבת אבחנה רפואית שקרית ובכך מנע את שליחתם ל"אשפוז ארוך", שסופו היה במרכזי אותנסיה. מצד שני, שימש ד"ר קרויצפלדט כיועץ רפואי פסיכיאטרי למרכז העיקורים הגרמני שבבסיסו רעיון האיגניקה, ולחיל הים הגרמני. בנוסף, ישנן עדויות המקשרות בין קרויצפלדט לייעוץ בתוכנית T4. בשנת 1954 הסגיר ד"ר קרויצפלדט את פרופסור ורנר היידה (אנ'), ראש תוכנית האותנסיה T4, לרשויות, אך חזר בו לאחר שראה שלא נפתחה חקירה בנושא. מדיה וקבצים בנושא הנס גרהרד קרויצפלדט בוויקישיתוף
שחר הדר

שחר הדר (נולדה ב-10 באוגוסט 1980) היא פזמונאית, משוררת וכותבת ישראלית. הדר נולדה בצפת. כשהייתה בת שנה, עברה משפחתה להתגורר בראשון לציון. אמה הייתה אשת יחסי ציבור ונכון ל-2023 עוסקת בחינוך. אביה, רן הדר, היה קצין בדרגת אל"ם, ומפקד יחידת הפוליגרף של צה"ל. בנערותה התגוררה ברמת גן ולמדה בתיכון רון בתל אביב. בצבא שירתה בחיל המודיעין. בגיל 28 פתחה משרד יחסי ציבור וניהול משברים בשם הדר קריאייטיב. במקביל, פתחה מיזם בשם "טקסטורה", בו מספקת הדר שירותי כתיבה בעלי גוון אישי. כמו כן, כתבה טורים קבועים בנושא אהבה ויחסים באתרים ynet ווואלה!. בשנת 2019 סגרה הדר את משרדה, והתמקדה בכתיבת שירים. באותה שנה פורסם שירה "בין קודש לחול" בביצוע שולי רנד ואמיר דדון. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ, ולמקום ה-12 במצעד השנתי. בנוסף זכה השיר במקום ה-4 במצעד השנתי של כאן, ובמקום הראשון במצעד השנתי של "כאן מורשת". בשנת 2020 פורסם השיר "אבא" שכתבה בשיתוף עם אמיר דדון, כאשר הן הדר והן דדון איבדו את אביהם שנים מעטות לפני פרסום השיר. כמו כן, כתבה הדר שירים רבים מתוך אלבומה של רבקה זהר, "לשמוע את הלב", לרבות שיר הנושא של האלבום. בנוסף כתבה ליוצרים נוספים כגון אריק סיני, הראל סקעת והזמר החסידי יונתן רזאל. בשנת 2024 כתבה הדר שיר שבוצע על זיו בן שמחון ועל ידי מירב לשם גונן, שהוקדש לבתה של גונן הנמצאת בשבי חמאס, רומי לשם גונן. הדר מתגוררת לסירוגין בפרדס חנה ובקפריסין. מדיה וקבצים בנושא שחר הדר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טקסטורה שחר הדר, ברשת החברתית פייסבוק שחר הדר, סרטונים בערוץ היוטיוב שחר הדר, באתר שירונט שחר הדר, באתר MusicBrainz (באנגלית) סרטונים בערוץ של טקסטורה, באתר יוטיוב השירים של שחר הדר בפייסבוק אורית מרלין-רוזנצוייג, לאחר מות אביה, סגרה משרד יח"צ מצליח כדי לכתוב להיטים. וזה עבד, באתר Xnet‏, 23 בדצמבר 2020 רחלי פלנט רוזן, ‏האישה שמאחורי הלהיטים של שולי רנד, אמיר דדון ואריק סיני, באתר "סרוגים", 25 בינואר 2023 אורית מרלין-רוזנצוייג, לאחר מות אביה, סגרה משרד יח"צ מצליח כדי לכתוב להיטים. וזה עבד, באתר Xnet‏, 23 בדצמבר 2020 mynet אהובתי היקרה, שחר כתבה לך מכתב בשמי - מרכז, באתר web.archive.org, ‏2010-07-05 מיה אבידן, ‏הג'וב הכי רומנטי בעולם: מחברת מכתבי אהבה, באתר ‏מאקו‏, 24 ביולי 2011 וואלה! סינגלס, באתר וואלה! ynet, העם אמר את דברו: "שלמים" של עידן חביב הוא שיר השנה, באתר ynet, 17 בספטמבר 2020 אמיר דדון ושולי רנד - בין קודש לחול, באתר mako, ‏2019-09-22 יוני קמפינסקי, הוכרזו הזוכים במצעד השירים החסידי של כאן מורשת, באתר ערוץ 7, 8 באוקטובר 2020 מערכת mako מוזיקה, ‏אמיר דדון - אבא, באתר ‏מאקו‏, 11 באוגוסט 2020 "אני מרגיש אותך קרוב ולא יכול בך לגעת": אמיר דדון מקדיש שיר חדש לאביו - וואלה תרבות, באתר וואלה, ‏2020-08-11 שמואל מוניץ, החזרה של רבקה זהר למקורות: "יש לעם הזה אוצר", באתר ynet, 22 במאי 2022 רבקה זוהר מתוודה: "לקח לי 20 שנה ללמוד להרפות", באתר www.maariv.co.il, ‏2022-03-05 גיל משעלי, ‏גורמים בתעשיית המוזיקה נגד סטטיק: "פרידה? זה תרגיל יח"צ", באתר ‏מאקו‏, 31 במרץ 2024 לאחר ששמעה את עדויות החטופים: אמא של החטופה רומי גונן בצעד מרגש להשבתה, נבדק ב-2024-04-02
הבורסה לתכשיטים

הבורסה לתכשיטים (נוסדה ב-1975) היא חברה ורשת ישראלית לייצור וייבוא תכשיטים הפועלת בישראל, המחזיקה ב-15 סניפים בקניונים בישראל. החברה נוסדה בשנת 1975 על ידי עופר ואיה עזריאלנט בשיתוף אחיו אבי, שניהלו באותה התקופה רשת לממכר תכשיטים שיובאו מהמזרח הרחוק. בשנת 1981 התפרקה השותפות במסגרתה עזב הזוג עזריאלנט לארצות הברית, כשהם משאירים את הניהול בידיו של האח אבי. בשנת 1995 חברת התכשיטים "פז חן" שנוהלה באותה התקופה על ידי עודד גרא, רכשה את הבעלות על 11 מסניפי הרשת מידי עופר. העסקה עמדה על סכום של כ-100 אלף דולר, תוך התחייבת לפריעת חובות הרשת שעמדו באותה התקופה על סך 2.4 מיליון דולר. בשנת 2000 רכשו מאיר בובליל וניסן חכשורי את חברת "גולד שופ", שהוביל להפיכתם לבעלים של הרשת. בסוף שנת 2001 הרשת נרכשה כחלק מהסכם בין חברת "גולן מלאכת מחשבת" עם חברת "אורוליין מותגי יוקרה", בו האחרונה התחייבה לרכוש את כלל הנכסים והמלאי של "הבורסה לתכשיטים" ו'גולד שופ", תוך הפיכה של גולן מלאכת מחשבת לבעלים הבלעדי. הרכישה התבצעה בשנת 2001 על ידי החברות "אורוליין" ו"גאון סחר" (חברת בת של "גולן מערכות"), לפי שווי של 77% ממניות החברה. לאחר מספר חודשים חברת "גולן מלאכת מחשבת" חוותה הפסדים רבים, מה שהוביל לבקשת הגנת משפטית על ידי מינוי מפרק זמני, בבקשה שהוגשה על ידי דירקטוריון החברה. במסגרת אותו תהליך, חברת "אורוליין" המשיכה לתפעל את חנויות הרשת, עד לסוף שנת 2003 נמכרה הרשת לבעלים של חברת "א.נ.ארניל בע"מ", אריה פוזיילוב. במסגרת הרכישה השם "הבורסה לתכשיטים" נרשם כסימן רשום ברשות הפטנטים. נכון ל-2022, הרשת מחזיקה ב-15 סניפים בישראל, כאשר רובם ממוקמים בקניונים מקבוצת עופר ועזריאלי. לאורך השנים הרשת פעלה גם בעולמות המדיה באמצעות פעולות מיתוג שונות. דברת, זהבה (2000-07-04). "כל הנוצץ בהחלט זהב". Globes. נבדק ב-2023-01-19. "אין לי סרטן, ישלי שרימפס קטן". הארץ. נבדק ב-2023-01-19. "פז חן - רכשה את הבורסה לתכשיטים". Globes. 1996-11-20. נבדק ב-2023-01-19. שי שלו, ‏גולן מלאכת מחשבת תבקש מביהמ"ש למנות לה מפרק זמני, באתר גלובס, 6 ביולי 2003 TheMarker digital, גולן מלאכת מחשבת מסרה לבורסה דו"ח על מצב ענייניה; הדירקטור דב רוכמן התפטר, באתר TheMarker‏, 2 ביולי 2003 סניפי הרשת, באתר הבורסה לתכשיטים
ברנדון ויליאמס (פוליטיקאי)

ברנדון מקדונלד ויליאמס (באנגלית: Brandon McDonald Williams; נולד ב-22 במאי 1967) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-22 של מדינת ניו יורק. הוא נבחר לראשונה לתפקידו בבחירות 2022 מטעם המפלגה הרפובליקנית. ויליאמס נולד בדאלאס שבטקסס, ובשנת 2010 עבר להתגורר בניו יורק. לוויליאמס תואר ראשון מאוניברסיטת פפרדיין (Pepperdine University) השוכנת במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה, ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה. ויליאמס שירת בצי ארצות הברית כקצין צוללת גרעינית ושוחרר משירותו הצבאי בדרגת לוטננט. לאחר מכן התמקצע כאיש עסקים והיה המייסד השותף של "CPLANE.ai", חברת תוכנה שבסיסה בסן מטאו בקליפורניה. ב-14 בינואר 2022 הודיע ג'ון קטקו, נציג מחוז הקונגרס ה-24 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, כי לא יתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות 2022, מה שהותיר את מושבו פנוי בבחירות אמצע אלה. עם זאת, בראשית 2022, המחוז של קטקו – יחד עם מחוזות רבים אחרים בניו יורק – היה נתון לחלוקה מחדש מכוח מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2020. גבולותיו עברו למחוז ה-24 שייצגה קלודיה טני, ובתורו הפך המחוז ה-24 לפנוי גם הוא. ויליאמס התמודד במחוז ה-24 החדש, וגרף 49.5% מקולות הבוחרים. ב-3 בינואר 2023, עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, ויליאמס הושבע לתפקידו. מדיה וקבצים בנושא ברנדון ויליאמס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברנדון ויליאמס בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית) ברנדון ויליאמס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ברנדון ויליאמס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברנדון ויליאמס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לוק פרסנואו, Brandon Williams wins GOP primary in CNY House seat, באתר Spectrum Local News‏, 24 באוגוסט 2022 (באנגלית) מארק וינר, Political analyst projects Brandon Williams as winner of NY-22 race for Congress, באתר syracuse.com‏, 14 בנובמבר 2022 (באנגלית)
עבאס מוסאווי

עבאס מוסאווי (בערבית: عباس الموسوي; 26 באוקטובר 1952 – 16 בפברואר 1992) היה איש דת מוסלמי שיעי לבנוני רב השפעה. מוסאווי היה המזכיר הכללי של חזבאללה בשנים 1991–1992. נהרג בסיכול ממוקד במבצע שעת לילה על ידי ישראל. מוסאווי נולד בכפר א-נבי שית שבבקעת הלבנון. הוא למד במדרשה אסלאמית בנג'ף שבעיראק. בשנת 1978 חזר ללבנון. בשנת 1991 נבחר מוסאווי כמזכיר הכללי של חזבאללה, לאחר הדחת איש הקו הנוקשה סובחי א-טופיילי. ערך מורחב – מבצע שעת לילה לאחר נפילת הנווט רון ארד בשבי ארגון המחבלים "ההתנגדות המאמינה", הזרוע הצבאית של תנועת "אמל" בלבנון, הורה ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא, על תכנון מבצע לחטיפת מוסאווי, כדי להשתמש בו כקלף מיקוח בהסכמי חילופי שבויים עתידיים. סיירת מטכ"ל ושייטת 13 החלו בהכנות למבצע החטיפה שכונה "שעת לילה". המבצע נועד לצאת לפועל ב-16 בפברואר 1992, אולם ביום המבצע התברר כי מוסאווי מצוי בסביבת קהל גדול מדי מכדי שניתן יהיה לחוטפו. באגף המודיעין התגבשה ההמלצה להסב את המבצע למבצע סיכול ממוקד. לאחר שראש אמ"ן, שגיא, והרמטכ"ל, אהוד ברק, השיגו את אישור הדרג המדיני, תקפו מסוקים של ישראל שיירת מכוניות בדרום לבנון. בתקיפה נהרגו מוסאווי, אשתו, בנו בן החמש וארבעה אנשים נוספים. ישראל הצהירה כי ההתקפה הייתה התנקשות מתוכננת. את עבאס מוסאווי החליף חסן נסראללה כמזכיר הכללי של ארגון חזבאללה. בתגובה לחיסולו של מוסאווי ביצעה קבוצה המכנה עצמה "ארגון הג'יהאד האסלאמי" (אנ'), פיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, ב-17 במרץ 1992, שהביא למותם של 29 ישראלים וארגנטינאים. במרץ 1992 נהרג אהוד סדן, קצין הביטחון של שגרירות ישראל באנקרה, בהתפוצצות מטען חבלה תחת מכוניתו. ארגון קש, שנודע ככיסוי לחזבאללה, קיבל עליו את האחריות לפיגוע, כנקמה על חיסול עבאס מוסאווי. פיגוע תגובה נוסף בוצע ב-18 ביולי 1994, בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס והביא למותם של 85 בני אדם. בעקבות זאת אמר שגיא, כי לו הייתה מודעות מספקת על היכולת של הארגון להגיב היה שוקל בשנית את הוצאת המבצע לפועל. הוא הושפע עמוקות מהאידאולוגיה של האייתוללות הרדיקליים מוחמד באקר א-סדר ורוחאללה ח'ומייני. מוסאווי נחשב למתון יחסית לחברים אחרים בארגון. על אף מתינותו היחסית, עבאס מוסאווי כינה את ישראל "הסרטן של המזרח התיכון" והבטיח כי חזבאללה "ימחק כל זכר לישראל בפלסטין" ו"יגביר את פעילותו הצבאית, המדינית והעממית על מנת לפגוע בשיחות השלום". רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמודים 348–367. מדיה וקבצים בנושא עבאס מוסאווי בוויקישיתוף עבאס מוסאווי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עמרי אסנהיים, "צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל", אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012, עמוד 81. רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמודים 348-367. אהרן קליין, הריגת מוסאווי: המסוקים ידו שבעה טילים, מ׳ שנמלט נורה במקלעים, חדשות, 17 בפברואר 1992 אמיר אורן, כך חטף נסראללה את ישראל, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2003. יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 298-299. סדן סיים את הקניות בשוק, נכנס למכונית – ואז אירע הפיצוץ, חדשות, 8 במרץ 1992 רונן ברגמן, מכירת חיסול, מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", 4 בספטמבר 2009 – "ידענו על יכולות חזבאללה להגיב, אך במבט לאחור ייתכן שלא הייתה מודעות מספקת לאפשרות הנקמה ולא שקלנו אותה כשקיבלנו את ההחלטה לתקוף. לא הייתה לי מודעות מספקת למידת התגובה האפשרית בארגנטינה, דבר שהיה מביא, מן הסתם, למחשבה נוספת על ההחלטה לצאת למבצע." מידל איסט אינטרנשיונל, 8 בנובמבר 1991.
יעקב פוזננסקי

יעקב פוזננסקי (בפולנית: Jakub Poznanski;‏ 26 ביולי 1890, לודז', האימפריה הרוסית; 11 באוגוסט 1959, לודז', פולין) היה מהנדס, כימאי ורוקח ניצול השואה פולני-יהודי, שיומנו הוא אחד המקורות החשובים ביותר על החיים בגטו לודז' בתקופת השואה. אביו עבד במפעל כותנה מקומי. בשנת 1906 עברה המשפחה מלודז' לקייב. יעקב סיים את בית הספר התיכון בקייב בשנת 1909. הוא התקבל למחלקה החקלאית של המכון לחקלאות ויערות בפולאווי. הוא עבר למחלקה הכימית של הפוליטכניון בחרקוב. הגיוס לצבא במהלך מלחמת העולם הראשונה (1918-1914) קטע את לימודיו, שאותם השלים בשנת 1918. משנת 1918 עד 1920 עבד במכון הראשי לתעשיית הסוכר בקייב. בשנת 1920 נסע לגרמניה. הוא קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה הטכנית של שרלוטנבורג בנושא ייצור סוכר. ב-1922 חזר ללודז'. הוא התחתן עם פליציה טורונצ'יק, ולהם נולדה בת. הוא לא הצליח למצוא עבודה בתחום התמחותו בעיבוד סוכר, ועבד בתעשיית הטקסטיל המקומית. בשנת 1935, לאחר שנה של אבטלה, קיבל עבודה בלודז', בחברה של חברו הגרמני לבית הספר, אלפרד הסלר, עבודה בה עבד עד 1940. בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פולין היה פוזננסקי ראש המחלקה החקלאית ביודנראט. לאחר פירוק המחלקה, מצא עבודה במחלקת הנייר של הגטו. באוגוסט 1944 הסתתרו שלושת בני המשפחה בשטח הגטו. ב-19 בינואר 1945 שחרר הצבא האדום את אחרוני הניצולים מהגטו, בהם בני משפחת פוזננסקי. מ-4 באוקטובר 1941 עד 2 ביוני 1945 ניהל פוזננסקי יומן. היומן מתעד את תצפיותיו של פוזננסקי על החיים, מאזן הכוחות בין גרמניה הנאצית לבין בעלות הברית, צעדי הדיכוי שנקטו הגרמנים כלפי הגטו, עבודת הכפייה, הגירושים, הפחדים, ההשערות והתקוות של תושבי הגטו. ברשימותיו השתמש המחבר גם במידע שלקח משידורי הרדיו הגרמניים. היה בבעלותו מקלט רדיו שהשתמש בו למרות האיסור. פוזננסקי שב לעבוד במפעל בו הועסק לפני פרוץ המלחמה. הבעלים לשעבר, אלפרד הסלר, ברח לגרמניה ולאחר מכן לשווייץ. פוזננסקי קודם לדרגת מנהל המפעל. הוא הפך לראש מחלקה באגודה המרכזית של תעשיית הטקסטיל, לימים תעשיית הסיבים הסינתטיים. בשנת 1960, לאחר מותו של פוזננסקי, עברה פליציה אשתו לוורשה. היא לקחה את 13 המחברות בהן כתב פוזננסקי את יומנו. ב-1960 יצא היומן לאור בפולין. במקומות רבים התערבה העורכת הורסי ספרין (Horacy Safrin) בטקסט המקורי. לאחר מותה של פליציה אבדו החוברות המקוריות. שש מהן נמצאו בשנת 2000. שבע האחרות לא נמצאו. בשנת 2002 יצאה לאור מהדורה שנייה של היומן בפולין. היא התבססה על המחברות המקוריות, ולגבי אלה שהיו חסרות, השתמשה ההוצאה בטקסט של ההוצאה הפולנית הראשונה, משנת 1960. בשנת 2010 יצאה לאור מהדורה עברית של היומן. גרסה גרמנית פורסמה בשנת 2011, אותה תרגם מפולנית אינגו לוזה (Ingo Loose), עובד המכון להיסטוריה עכשווית (אנ') במינכן. 13 מחברות: יומנו של יעקב פוזננסקי מגטו לודז', 1945-1941. עורכת: מיכל אונגר
סטפן ריסטובסקי

סטפן ריסטובסקי (במקדונית: Стефан Ристовски; נולד ב-12 בפברואר 1992) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת המגן הימני בדינמו זאגרב ובנבחרת צפון מקדוניה. ריסטובסקי, שנולד בסקופיה, החל את הקריירה שלו במועדון עיר הולדתו וארדאר סקופיה לפני שחתם על חוזה לחמש שנים עם המועדון האיטלקי פארמה בינואר 2010. הוא היה אז בן 17, כך שהעסקה לא יכלה להפוך לרשמית עד שמלאו לו 18. ריסטובסקי הצטרף למועדון האיטלקי השכן קרוטונה בהשאלה ב-6 ביולי 2011. לאחר שלא קיבל זמן משחק כמעט בכלל, ההשאלה בוטלה בינואר 2012, ואז הושאל לפרוזינונה לשארית העונה. ב-5 ביולי 2012, הוא נשלח שוב בהשאלה לבארי מהסרייה ב'. לאחר מכן הושאל שוב, הפעם ללטינה קאלציו, מאותה הליגה, לעונת 2013/14. לפני פשיטת הרגל של פארמה, ריסטובסקי היה בחוזה איתה עד ה-30 ביוני 2019. ביולי 2015 עבר ריסטובסקי לרייקה שבקרואטיה. ההעברה בוצעה באמצעות המועדון השותף האיטלקי של רייקה, ספציה. על מנת שריסטובסקי יישאר זכאי במסגרת המכס של איטליה שאינה באיחוד האירופי, הוא הוחתם על ידי ספציה בהעברה חופשית ולאחר מכן הושאל לרייקה. ב-7 באוגוסט 2017 חתם ריסטובסקי בספורטינג ליסבון. ב-2 בפברואר 2021, הוא חתם בדינמו זאגרב. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בדינמו ב-13 בפברואר בדרבי נגד אוסייק. הוא קיבל שני כרטיסים צהובים והורחק. ריסטובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה ב-10 באוגוסט 2011 במשחק ידידות בחוץ מול אזרבייג'ן, ונכון לאפריל 2020, שיחק בסך הכל 52 משחקים במדיה, וכבש שער אחד. הוא ייצג את מקדוניה ביורו 2020 של אופ"א, הטורניר הגדול הראשון שלהם. אחיו הצעיר, מילאן ריסטובסקי, הוא כדורגלן ומשחק בספרטק טרנבה בליגת העל הסלובקית ובנבחרת צפון מקדוניה. לסטפן יש דרכון פורטוגלי, והוא אב לבן שנולד בפורטוגל. מעודכן ל-1 במאי 2022 נכון ל-29 במרץ 2022 נכון ל-8 בספטמבר 2020. התוצאה בסיום המשחק מופיעה בעמדת "תוצאה", עמודת ה"שער" מציינת את התוצאה לאחר כל שער של ריסטובסקי. מדיה וקבצים בנושא סטפן ריסטובסקי בוויקישיתוף סטפן ריסטובסקי, באתר Transfermarkt סטפן ריסטובסקי, באתר Soccerway סטפן ריסטובסקי, באתר WorldFootball.net סטפן ריסטובסקי, באתר National Football Teams סטפן ריסטובסקי, באתר FootballDatabase.eu
גביע הטוטו 2023/2024

גביע הטוטו לעונת 2023/2024 הוא התחרות ה-39 של מפעל גביע הטוטו, שהוא המפעל השלישי בחשיבותו של הכדורגל הישראלי (אחרי אליפות ליגת העל וגביע המדינה). מכבי תל אביב זכתה בתואר לאחר שגברה על מכבי חיפה בדו-קרב פנדלים במשחק הגמר שהסתיים ללא שערים בתום הזמן החוקי, וזכתה בתואר גביע הטוטו השמיני בתולדותיה. עשר הקבוצות שאינן משתתפות במפעלים האירופאים, חולקו לשני בתים על־פי אזור גאוגרפי. ארבע הקבוצות המשתתפות בתחרויות של אופ"א התחילו בשלב נפרד, וזאת כדי להקל עליהן בכמות המשחקים. במשחק הראשון השתתפו שתי נציגות הליגה אשר נוטלות חלק בקונפרנס ליג, ואילו במשחק השני אלופת הליגה ומחזיקת הגביע התמודדו ביניהן (משחק זה היה גם משחק אלוף האלופים). עונת 2023/2024 בליגת העל בכדורגל גביע המדינה בכדורגל 2023/2024 מערכת וואלה! ספורט‏, בית המשפתי: מכבי תל אביב זכתה בגביע הטוטו עם 2:4 בפנדלים על מכבי חיפה, באתר וואלה, 24 בינואר 2024