laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Groovy

Groovy (גְּרוּבִי) היא שפת תכנות מונחית-עצמים עבור הפלטפורמה של ג'אווה. זוהי שפה דינמית, בעלת מאפיינים דומים לשפות Python, Ruby, Perl ו-Smalltalk. השפה יכולה לשמש גם כשפת תסריט עבור הפלטפורמה של ג'אווה. Groovy משתמשת בתחביר מבוסס סוגריים מסולסלים בדומה לשפת Java. קוד המקור של השפה עובר הידור דינמי ל-bytecode עבור המכונה הווירטואלית של ג'אווה (JVM), והוא יכול לעבוד עם קוד וספריות שנכתבו בשפת Java. כמו כן, ברוב המקרים קוד Java יחשב תקין תחבירית גם ב-Groovy. גרסה 1.0 של Groovy שוחררה ב-2 בינואר 2007. מרבית קובצי Java התקינים (valid), אבל לא כולם, הם גם קובצי Groovy תקינים. למרות ששתי השפות דומות, הקוד של Groovy יכול להיות קומפקטי יותר בגלל שהוא לא דורש את כל האלמנטים שג'אווה דורשת. זה מאפשר למתכנתי ג'אווה ללמוד את שפת Groovy בצורה הדרגתית על ידי התחלה מתחביר מוכר של ג'אווה, לפני שהספיקו להכיר את כל הדקויות של השפה החדשה. בין המאפיינים של Groovy שלא קיימים ב-Java, נכללת תמיכה בטיפוסים סטטיים ובטיפוסים דינמיים (באמצעות המילה השמורה def), העמסת אופרטורים, תחביר מובנה לרשימות ומילונים, תמיכה מובנית בביטויים רגולריים, איטרטורים פולימורפיים, ביטויים המוטמעים בתוך מחרוזות, מתודות עזר נוספות, וניווט בטוח באמצעות האופרטור ".?" שמבצע בדיקה אוטומטית האם מצביעים ל-null (לדוגמה: ()variable?.method או variable?.field). Groovy מספקת תמיכה מובנית בשפות תגיות כגון XML ו-HTML, באמצעות תחביר DOM מובנה (inline). תכונה זו מאפשרת להגדיר ולשלוט על נתונים מסוגים שונים תוך שימוש בסינטקס ומתודולוגיות תכנות אחידים ותמציתיים. קוד המקור של Groovy ניתן להרצה כסקריפט (שלא עבר הידור), אם הוא מורכב מקוד שנמצא מחוץ להגדרה של מחלקה, או אם זוהי מחלקה עם מתודת main, או אם זה Runnable GroovyTestCase. סקריפט Groovy עובר ניתוח (parsing) והידור במלואו לפני שהוא רץ (בדומה ל-Perl ו-Ruby). זה מתרחש מאחורי הקלעים, והגרסה המהודרת אינה נשמרת כתוצר של התהליך. GroovyBeans הם גרסה של Groovy ל-JavaBeans. מנוע השפה מייצר מתודות get ו-set באופן מרומז (implicitly). בדוגמת הקוד שלמטה, המתודות (setColor(String color ו-()getColor נוצרות באופן מרומז; בשורות 7 ו-8 מודגמת קריאה מפורשת למתודות אלה, ובשורות 10 ו-11, שבהן נראה כאילו ניגשים למשתנה color בצורה ישירה, בעצם מתבצעת קריאה מרומזת למתודות ה-get וה-set. class AGroovyBean { String color } def myGroovyBean = new AGroovyBean() myGroovyBean.setColor('blue') // 7 assert myGroovyBean.getColor() == 'blue' // 8 myGroovyBean.color = 'red' // 10 assert myGroovyBean.color == 'red' // 11 Groovy מספקת תחביר פשוט ואחיד לטיפול במבני נתונים של רשימות ומילונים (maps), אשר מזכיר את הסינטקס של ג'אווה למערכים: def movieList = ['Dersu Uzala', 'Ran', 'Seven Samurai'] //looks like an array, but is a list assert movieList[2] == 'Seven Samurai' movieList[3] = 'Casablanca' //adds an element to the list assert movieList.size() == 4 def monthMap = [ 'January' : 31, 'February' : 28, 'March' : 31 ] //declares a map assert monthMap['March'] == 31 //accesses an entry monthMap['April'] = 30 //adds an entry to the map assert monthMap.size() == 4 אתר האינטרנט הרשמי של Groovy
האימפריה הקולוניאלית האנגלית

האימפריה הקולוניאלית האנגלית הכילה בתוכה מגוון שטחים אשר יושבו, נכבשו או נרכשו בידי ממלכת אנגליה בין המאות ה-16 וה-18. אימפריה זאת הייתה אחת השנויות במחלוקת באותה התקופה מכיוון שהייתה יחסית בעלת תרבות חדשה והתחילה את הכיבוש באמריקה מה שגרם ליחסים מתוחים בין האנגלים לצרפתים ולספרדים, שלאחר מכן נגרמה מלחמה בין האימפריה הבריטית לאימפריה הצרפתית. הקולוניזציה הראשונה שביצעו האנגלים הייתה באירלנד. בו בעת עם יישובה של אירלנד, החלה אנגליה להקים מושבות באמריקה הצפונית ובקריביים. לאחר מכן, החלה האימפריה בהקמת נקודות מסחר שנקראו "מפעלים" באיי הודו המזרחית ובתת-היבשת ההודית, שהראשונה שבהן הייתה בסוראט. ב-1639, החלה הקמתם של שרשרת מבצרים לחופי הודו עם הקמתו של מבצר סנט ג'ורג'. ב-1661, נישואיו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה עם קתרינה, נסיכת פורטוגל העניקו לו שליטה על חזקות פורטוגזיות כמו טנג'יר בצפון אפריקה ומומבאי בהודו. באמריקה הצפונית, הפכו וירג'יניה וניופאונדלנד למרכזי ההתיישבות הבריטית. עם תחילתה של המאה ה-17, הוקמו התיישבויות נוספות במיין, ניו המפשייר, סיילם, מפרץ מסצ'וסטס, נובה סקוטיה, קונטיקט, מרילנד, ורוד איילנד ופרובידנס. בשנת 1664, נכבשו שוודיה החדשה והולנד החדשה מידי הולנד, והפכו לפרובינציית ניו יורק ולפרובינציית ניו ג'רזי. ב-1707, כשהתאחדה אנגליה עם סקוטלנד ליצירת ממלכת בריטניה הגדולה, הפכו המושבות האנגליות לבסיסה של האימפריה הבריטית. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנגליה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חג (שיר)

"חג" הוא שירה של המשוררת רחל. התחבר בשבט תרצ"א 1931. השיר נעשה אהוב ביישוב היהודי בארץ ישראל, הולחן על ידי יהודה אנגל, על ידי פנחס גולדמן, ועל ידי דוד זהבי. נהגו לשיר אותו ביחיד או בצוותא באירועים חגיגיים. נושא השיר הוא עמל היצירה השירית, המניעים להקמתה ולו בייסורים, המושווים לחרישה וזריעה, והבשלתה לתועלת בני האדם, בקציר בחג השבועות. מאז פרסומו, מעט לאחר חיבורו, צורף השיר אל מסכתות, סדרי פסח, הקראות שירה בציבור. "חג" הוא שיר ארספואטי בסגנון מחורז. המשוררת, הדוברת בגוף ראשון יחיד, מספרת על חווייתה כיוצרת. בשיר גלומות שאלה ותשובה, מדוע תכתב היצירה? ומה היא תועלתה? באשר היא כרוכה בצער ואף עינוי פנימי: „בְּמַעֲנִית לֵבָב”, שאותם ביטאה המשוררת בשיריה האחרים („צריחות שצרחתי נואשת, כואבת”). בדומה לשיריה האחרים ולתפיסת עולמה, המשילה רחל את היצירה הספרותית שלה, לעבודת כפיים של החקלאי. המשלה זו נעשית בשני מעגלי חוויה וקיום. האחד, מעגל האני: החקלאות הייתה משאת נפשה, אולם נלקחה ממנה כאשר חלתה בשחפת, ונאלצה לעזוב את דגניה א', ולעבור להתגורר בתל אביב. והשנייה, מעגל החברה: על פי תפיסתו של א"ד גורדון, מנהיג בתנועת העבודה בארץ ישראל, אשר חי בדגניה ושעמו התכתבה, עבודת הכפיים ובמיוחד עבודת האדמה היא החשובה והעיקרית. בבית הראשון, מדמה המשוררת את המילים והביטויים - „נִיבִים” - המעוררים אותה להצמיח מהן יצירה חדשה, לזרעים קטנים אשר מוטמנים בקרקע בסתיו; ואשר יצמחו, בלשון הפואטית: „לְשִׁבֳּלֵי זָהָב” - לגבעולים גבוהים הנושאים גרעינים רבים, צהובים, בצמח החיטה ודגנים אחרים, שמהם מכינים דברי מאפה מזינים ומשביעים. הדימויים החקלאיים: החרישה והזריעה, במאמץ וללא וודאות, הם מטפורה לעצם השאלה: מדוע תכתב היצירה?; ומאידך, בדימוי החקלאי תשובה ראשונה עקרונית וערכית, הניתנת להתפרש כך בהקשר הרעיוני ההיסטורי של שירת רחל ותקופתה, לסבל ולהקרבה הנלווים אל מעשה היצירה. בבית השני, האני השרה מתארת תשובה מלאה לשאלת סבל היצירה, ומתנבאת שבעתיד, יהיו זרעי-המילים שהפכו לשירים-שיבולים - פורחים בידיו של ילד - ובכך מתקיימת הקבלה בין פריחת השיבולת לבין הילדות; ונקצרים בידיהם של הבוגרים העוברים ושבים בתחילת הקיץ - ב„חַג קָצִיר”, חג השבועות - והתוכן והיופי שבהם הוא כמזון רוחני בפיהם - ובכך מתקיימת הקבלה פואטית נוספת בין בשלות השיבולים לבגרות. בבית השלישי, המשוררת מפיקה מסקנה כוללת מיצירתה, יצירת הרוח, באשר לפעולות הנכונה של האדם בעולם: עליו לעמול, לזרוע ולחרוש, הגם שיחווה את המאמץ הקשה, הסבל ואי הוודאות, וההקרבה, למען השביע רעבונם של האחרים, קרובים או רחוקים: „זָר וָרֵעַ”. היא קובעת בכך כלל נוסף במערך המניעים ומאוויים בתהליך היצירה - העמל בה והענקתה לכלל אינה תלויה ביחסיה עם הנהנים, העתידיים והצפויים, של יצירתה. רחל בלובשטיין, חג, שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' קנה. חג, באתר ויקיטקסט "חג" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "חג" והאזנה לו באתר זמרשת בארי צימרמן, מאמר שבעה ימים (ועל „ניבים דוברים אלי”), באתר bananot ראו: חג, באתר זמרשת. ראו: חג, באתר זמרשת. ראו: חג, באתר זמרשת. ראו: אמנון שמוש, כשהסדר בקיבוץ היה סדר, באתר mynet.
עיצור ענבלי, חוכך, קולי

עיצור ענבלי חוכך קולי הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא R לטינית גדולה מהופכת /ʁ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-R. העיצור נפוץ בעברית מודרנית ומיוצג על ידי האות ר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מערות הכומר

מערות הכומר (באוקראינית: Озерна; "אגם", על שם האגמים במערה) הן מערכת גדולה של מערות גיר, נמצאות כ-450 ק"מ (280 מייל) ממערב לקייב, וכ-5.5 ק"מ (3.4 מייל) מדרום לבורשצ'יב שבאוקראינה. זוהי אחת ממערכות המערות הארוכות ביותר בעולם עם יותר מ-124 ק"מ (77 מייל) של מסדרונות וחדרים. במהלך מלחמת העולם השנייה התחבאו בהן יהודים שחיו בסודיות ובחושך מוחלט, וכך הצליחו להינצל. בשנים 1942–1944, בעת הכיבוש הנאצי והכפפת המדינה לנציבות הרייך אוקראינה, חיו בתוך המערות כמה משפחות יהודיות ולא עזבו אותן במשך 344 ימים, מה שהפך אותם למקרה המתועד הארוך ביותר של חיים במערה ברציפות. חלק מהיהודים נתפסו ונרצחו על ידי הנאצים, אך 38 מהם הצליחו לשרוד את שואת יהודי אוקראינה עד שהאזור שוחרר על ידי הצבא האדום באפריל 1944. אנשים אלה קרוב לוודאי לא היו שורדים אלמלא היו מוצאים מקלט במערות, יתר על כן, קבוצה זו כללה שתי משפחות שלמות, דבר שהופך את הישרדותם למיוחדת יותר, בתחילה הם התחבאו במערת ורטבה (Verteba), אולם לאחר שהגרמנים גילו את נוכחותם שם, הם עברו למערות הכומר (אשר כונו כך משום שנמצאו על אדמה בבעלות פרטית של כומר הקהילה), שם הצליחו לשרוד תחת הכיבוש הגרמני באזור. כמה אוקראינים מקומיים סייעו ליהודים בכך שמכרו להם אוכל, אולם אחרים ניסו למנוע מהם להסתתר במערה. בשלב מסוים אף אירעה תקיפה בנשק נגד גברים יהודים שהביאו שקי תבואה למערה בלילה. המשפחות ארגנו את חייהן בקפידה על מנת לשרוד, כאשר רק הגברים יוצאים מדי פעם מהמערות על מנת לקנות אוכל ומצרכים נוספים, ואילו הנשים והילדים לא יצאו כלל. מנות המזון הקצובות חולקו כך שהגברים, שעבדו קשה יותר, קיבלו מנות כפולות, כפי שקרה (בקנה מידה גדול הרבה יותר) גם בקבוצת האחים ביילסקי. יושבי המערה חיו בעלטה מוחלטת. נרות ודלק היו יקרי מציאות, והיה עליהם לכפות על עצמם משמעת קיצונית בצריכתם, כך שהם הרשו לעצמם להאיר את המערה רק על מנת להכין את הארוחות כמה פעמים ביום. פפקלה בליצר, אחת הניצולות שהייתה בת ארבע כאשר היא ומשפחתה מצאו מקלט במערות מהנאצים, העידה לאחר מכן כי שכחה לגמרי את מראה השמש או אור יום. בסופו של דבר, בתחילת אפריל 1944, מצא אחד מהמסתתרים בקבוק על האדמה מתחת לכניסה למערה. בפנים היה מסר מאיכר אוקראיני ידידותי, אשר כתב: "הגרמנים הלכו". כמה ימים לאחר מכן, כל הקבוצה, שמנתה 38 אנשים, יצאה. רוב הניצולים מן המערה היגרו לצפון אמריקה, שם עדיין חיים צאצאיהם. הסיפור נשאר עלום עשרות שנים לאחר המלחמה ונתגלה במקרה בשנת 1993, כאשר צעיר אמריקאי בשם כריסטוס ניקולא חקר מערות באזור, וגילה סימנים לכך שאנשים מצאו בהן מקלט. הוא תחקר תושבים מקומיים, וקיבל רסיסי מידע שהובילו אותו לחקור את המערות, בהן מצא עדויות נוספות על היהודים שחיו שם. כשחזר לביתו בקווינס, ניו יורק, בילה ניקולא עשר שנים בחיפוש אחר מידע שיאמת את הסיפור. קצה החוט היה כשהצליח לאתר ניצול שגר כמה קילומטרים ממנו בקווינס, שהוביל אותו לפגישה עם ניצולים יהודיים שנותרו בחיים, והוא הקליט את חוויותיהם. הדבר הוביל ליצירתו של סרט בשם "No Place On Earth", המספר את סיפורם של הניצולים, ואת סיפורו של ניקולא שהקדיש לנושא שנים מחייו. בנוסף התפרסם הסיפור בכתבה במגזין נשיונל ג'יאוגרפיק. מדיה וקבצים בנושא מערות הכומר בוויקישיתוף הסרט 'No Place On Earth' עם כתוביות בעברית - סיפור ההישרדות של המשפחות היהודיות במערת הכומר The Darkest Days, https://www.nationalgeographic.com, ‏June/July 2004
עיצור סדקי, חוכך, אטום

עיצור סדקי חוכך אטום הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא H לטינית קטנה /h/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-h. זהו הצליל לאות ה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
דוד אגמון

דוד אגמון (נולד ב-1947) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל ששירת כמפקד יחידת הקישור ללבנון וכקצין חי"ר וצנחנים ראשי, לשעבר מנהל לשכת ראש ממשלת ישראל. אגמון נולד בקזבלנקה שבמרוקו. מצד אביו הוא נצר לרב אליהו בן-אמוזג. ב-1948 עלה עם משפחתו לישראל, גדל בשכונת הפועל המזרחי בראשון לציון ולמד בבית הספר הממלכתי-דתי סיני בעיר ובגימנסיה הריאלית. בשנת 1965 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר קורס קציני חי"ר מונה למפקד מחלקה בפלס"ר 7 ולחם בראשה במלחמת ששת הימים. בהמשך שירת בסיירת אגוז כמפקד פלוגה והשתתף בפשיטה על מפקדת המחבלים בכפר עינתא הסמוך לבינת ג'בייל, פשיטה רגלית בלילה קר וגשום במיוחד, בה נהרגו כחמישה מחבלים. בינואר 1971 פיקד על חולית הפריצה בפשיטה לאל-ח'יאם, שבה פוצצה המפקדה של אזור דרום הפתחלנד. בפעולה נהרג קצין ונפצעו שלשה מהלוחמים, בהם אגמון שנפצע בידו. לאחר מכן נתמנה לסגן מפקד היחידה והשתתף במבצע קלחת 4 מורחבת ובמלחמת יום הכיפורים. בהמשך הקריירה הצבאית שלו שימש כמפקד גדוד 450 (האריה המעופף), מפקד בית הספר למ"כים, מפקד חטיבה, קצין אג"ם של פיקוד הצפון במלחמת לבנון הראשונה ומפקד אוגדה. בשנים 1986 עד 1988 פיקד על יחידת הקישור ללבנון ובשנים 1988 עד 1991 כיהן כקצין חי"ר וצנחנים ראשי. ב-1993 מונה ליועץ לרמטכ"ל לענייני אינתיפאדה. לאחר שחרורו מצה"ל פעל כאיש עסקים. הוא ניהל את חברת "חבר לחייל" שזכתה במכרז לניהול הגרלות האגודה למען החייל, אך התמוטטה והותירה חובות רבים בפעילות אחרת שיווק קרקעות באי ונואטו. בשנים 1996–1997 כיהן במשך מספר חודשים כראש לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו. לאחר מכן היה חבר במפלגת "קדימה" ושימש יו"ר מרחב ראשון לציון של המפלגה. ב-2012 הביע תמיכה במועמדותו של שאול מופז לראשות המפלגה. בשנת 2023 נמנה עם המוחים נגד הרפורמה המשפטית ונאם בהפגנות נגדה. היה נשוי לאווה עד למותה ב-2021 ואב לשלוש בנות. בתו עדי נפטרה מסרטן במהלך שירותה כקצינה בחיל המודיעין, ולאחר מאבק משפטי שניהלה המשפחה הוכרה כחלל צה"ל. מדיה וקבצים בנושא דוד אגמון בוויקישיתוף נחום ברנע, איך לנהל לא-מדינה, כותרת ראשית, ‏ 6 ביולי 1989. יעקב ארז, האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו', הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמ' 65 נועם שרעבי, אחרי 40 שנה, אתר זרוע היבשה, 7 במאי 2013 שי פוגלמן, 30 שנה למלחמת לבנון כיבוש הבופור: הפקודה שלא הגיעה, באתר הארץ, 31 במאי 2012. יצחק דנון, ‏ביהמ"ש: דוד אגמון, לשעבר מנהל לשכת רה"מ, ישלם לבנק לאומי כ-3 מ' ש', באתר גלובס, 26 ביוני 2006. איתמר לוין, ‏דוד אגמון הגיש קובלנה פלילית נגד בכירי "ידיעות אחרונות" בטענה לדיבה, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2000; אלעזר לוין, ‏דוד אגמון: ישראלים חכרו 800 אלף ד' במדינת ונואטו ממערב לאוסטרליה, באתר גלובס, 7 באוגוסט 2000 התפטר מנהל לשכת רה"מ, באתר גלובס, 28 בינואר 1997 אתר יאללה קדימה תא"ל במיל' דוד אגמון: "מאמין למשפטנים, לכלכלנים ולהייטקיסטים, לא לנתניהו", באתר כלכליסט, 29 בינואר 2023; רדיו צפון 104.5FM, ‏מנהל לשכת נתניהו לשעבר עולה להתקפה: "היום זה המדינה מול שאיפותיו האישיות", באתר מעריב אונליין, 2 בפברואר 2023; ציוץ בטוויטר של דמוקרטTV,‏ 3 ביוני 2023; אגמון נואם בהפגנה בכיכר חורב בחיפה, 22 ביולי 2023 נטע זך, לא בקרב ולא בקישון, באתר הארץ, 30 במרץ 2003
על הגורן

"על הגֹרן" הוא שירה של רחל המשוררת, שנכתב בתמוז תר"ץ 1930 והוקדש לחיה זלצר. "על הגֹרן" מושתת על חוויותיה של המשוררת בתקופת העלייה השנייה, כאשר הייתה פועלת חקלאית בחוות כנרת ובדגניה א' ולנה עם חבריה "על הגורן", חוויה שאותה תיארה לימים במאמרה "קרבנות?". האני השרה פונה אל חברתה מאז, ומעלה זכרונות משותפים מימים עברו. המשוררת מתארת באמצעות חווייתה העצמית, כברוב שיריה, את חווייתם ותודעתם של חבריה, חלוצות וחלוצים, אנשי תנועת העבודה וחברי מפלגות הפועלים הציוניות, אשר כללה התמסרות ליעדי האומה ואהבת חיי עבודה בחקלאות בארץ ישראל. השיר, שהולחן על ידי יהודה שרת, הושר ביישוב בקהילות בחגים ובמועדי זיכרון ובתנועות הנוער, במיוחד של תנועת העבודה, אשר הועידו את חניכיהן לצאת ל"הכשרה" ולחיי התיישבות חקלאית בקיבוץ ולהוקיר את חיי הקבוצה והקיבוץ ולהעריך את מאמץ החלוצים המייסדים. השיר הולחן גם על ידי ברוך קוביאס בביצוע זמרת האופרה לוטה קריסטל. רחל בלובשטיין, פגישה, חצי פגישה, שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' קכט. "על הגורן" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "על הגורן" והאזנה לו באתר זמרשת רחל (בלובשטיין-סלע), קורבנות? (למאמרו של מ' בלינסון: "חצי יובל לעליה שנייה"), באתר פרויקט בן-יהודה. ראו: על הגורן, באתר זמרשת. על הגורן-לוטה קריסטל לחן ברוך קוביאס
האדמו"ר מביאלא

האדמו"ר מביאלא הוא ראש חסידות ביאלא (הקרויה על שם העיירה בה נוסדה, ביאלא פודולסק שבפולין), או ראש חצר חסידית המהווה ענף בחסידות (אף אם נקראת בשם אחר). האם התכוונתם ל... יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא) (1847–1905) – מייסד החסידות והאדמו"ר הראשון שלה נתן דוד רבינוביץ (פארציווא) (1866–1930) – האדמו"ר מפרצ'ב (פולין); מבניו של יצחק יעקב רבינוביץ משה יחיאל אלימלך רבינוביץ מלברטוב (1895–1941) – האדמו"ר מלברטוב מחסידות ביאלא; בנו הבכור של נתן דוד רבינוביץ מאיר שלמה יהודה רבינוביץ (1868–1942) – האדמו"ר ממעזריטש (פולין); בנו השני של יצחק יעקב רבינוביץ אברהם יהושע העשיל רבינוביץ – האדמו"ר מלובלין; בנו השלישי של יצחק יעקב רבינוביץ ירחמיאל צבי רבינוביץ – האדמו"ר מביאלא בשדליץ; בנו הרביעי של יצחק יעקב רבינוביץ יחיאל יהושע רבינוביץ ("החלקת יהושע"; 1900–1982) – האדמו"ר מביאלא וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל; בנו של ירחמיאל צבי רבינוביץ בן-ציון רבינוביץ (1935–2024) – האדמו"ר מביאלא (בלוגאנו שבשווייץ ובהמשך בצפת ובירושלים); בן הזקונים של יחיאל יהושע רבינוביץ ויורשו כאדמו"ר הענף הראשי של חסידות ביאלא הרב דוד מתתיהו רבינוביץ (1927–1997) – האדמו"ר מביאלא בני ברק; מבניו של יחיאל יהושע רבינוביץ
רוג'רס קולה

רוג'רס קולה (באנגלית: Rodgers Kola; נולד ב-4 ביולי 1989 בלוסקה שבזמביה) הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת זנאקו. ערך 20 הופעות במדי נבחרת זמביה. קולה גדל במחלקת הנוער של זנאקו בזמביה. בשנת 2008 חתם בספרטק נלצ'יק הרוסית, אך נאלץ לחזור לזנאקו בשל בעיות אישור כניסה. לאחר מכן שיחק עונה אחת בקבוצת גולדן ארוז מדרום אפריקה. בשנת 2009 הגיע קולה לישראל וחתם בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית, לאחר שנה עבר לקבוצת הפועל ראשון לציון איתה העפיל לליגת העל אחרי שהייתה 8 שנים בליגות הנמוכות. בקיץ 2011 עבר למועדון ספורט אשדוד והיה שותף לעונה הטובה של אשדוד כאשר סיים עם 7 שערים ב-31 משחקים. בקיץ 2012 חתם קולה בגנט מליגת העל הבלגית, במדיה שיחק עונה וחצי, ובינואר 2014 חזר לישראל והושאל לעירוני קריית שמונה. קולה כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ב-28 בינואר, מול הפועל עכו בסיבוב ח' של גביע המדינה. קולה כבש גם ברבע הגמר מול בית"ר ירושלים וגם בחצי הגמר מול הפועל באר שבע, וזכה עם עירוני קריית שמונה בגביע הראשון בתולדותיה, על אף שלא שותף במשחק הגמר מול מכבי נתניה. קולה כבש את שערו הראשון במפעל אירופאי ב-31 ביולי 2014, במשחק חוץ בסיבוב המוקדמות השלישי של הליגה האירופית נגד דינמו מוסקבה הרוסית, אשר הסתיים בתוצאה 1-1. בעונת 2014/2015 כבש 11 שערי ליגה והיה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה, אשר סיימה במקום השני בליגה. לאחר עונה וחצי בקריית שמונה סיים קולה את דרכו במועדון, ולקראת עונת 2015/2016 הושאל לקבוצת וריה מליגת העל היוונית. באפריל 2018 קולה חזר לזמביה וחתם בזנאקו. קולה החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת זמביה עד גיל 20, ולקח חלק בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 כאשר סיים עם שני שערים. החל משנת 2008 משחק קולה בנבחרת הבוגרת של זמביה. מדיה וקבצים בנושא רוג'רס קולה בוויקישיתוף רוג'רס קולה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל רוג'רס קולה, באתר Transfermarkt רוג'רס קולה, באתר Soccerway רוג'רס קולה, באתר National Football Teams רוג'רס קולה, באתר FootballDatabase.eu
Hum-Vee

רכב גלגלי רב-תכליתי בעל ניידוּת גבוהה (באנגלית: High Mobility Multipurpose Wheeled Vehicle; בראשי תיבות:HMMWV, או בכינוי Hum-Vee; הָם-וִי) היה רכב השטח העיקרי של צבא ארצות הברית, ועודנו רכב השטח העיקרי של צה"ל וגופים נוספים. הוא מיוצר על ידי חברת AM General האמריקנית, שנרכשה על ידי קבוצת ג'נרל מוטורס ב-1999. רכב זה החליף כלי רכב שונים כגון הג'יפ M151 ומספר משאיות קלות של הצבא האמריקני. במקור כונה "האמר", אך בהמשך התייחד השם אך ורק לכלי הרכב האזרחיים שהתבססו עליו. עם זאת, בצה"ל גם המודל הצבאי מכונה "האמר", בלא הבחנה בין הגרסה הצבאית והאזרחית. באוגוסט 2015, צבא ארצות הברית הודיע על החלפתו באושקוש JLTV, סדרת רכבי שטח תוצרת "אושקוש". בשנת 1979 פרסם הצבא האמריקאי דרישה לפיתוח רכב שטח רב-תכליתי. ביולי 1979 החלה חברת AM General מאינדיאנה, בבעלותו של המליונר היהודי איירה רנרט, לפתח את הרכב. בשנת 1980 נבנה אב הטיפוס הראשון. בשנת 1981 חתם הצבא האמריקאי על חוזה ראשוני לרכישת 55 אלף כלי רכב, שנמסרו בשנת 1985. טבילת האש הראשונה של רכב השטח נערכה בפלישה האמריקאית לפנמה. לאחר מכן נעשה בו שימוש גם במלחמת המפרץ. הדגם המתקדם ביותר של ה-HMMWV מיוצר בכמויות מוגבלות משנת 1996, ומצויד במיגונים נוספים כגון שמשה המוגנת מקליעי רובה ומכונות ירייה, במנוע חזק יותר ובמיזוג אוויר. ההאמר משמש לעשרות משימות, ביניהן: תובלת חיילים ומטען, פינוי פצועים (אמבולנס, נקרא בצה"ל "האמר-בולנס"), קשר, נשיאת מקלעים כבדים, גרירת תותחים ושיגור טילים (נגד טנקים ונגד מטוסים). ההאמר תוכנן במקור כרכב סיור ולא נועד להיכנס לקרב אש ישיר עם כוחות אויב. להאמר פגיעות במתארים של לחימה בעצימות נמוכה ולוחמה בשטח בנוי. בקרב מוגדישו משנת 1992, ההאמרים נפגעו בקלות יחסית מאש מקלעים ורקטות RPG אשר ירו עליהם המיליציות. בנוסף, הם לא היו חזקים מספיק כדי לפרוץ את המתרסים והמחסומים שהקימו המיליציות בעיר. במלחמת עיראק ב-2003 נפגעו מספר רב של האמרים ורבים מאנשי צוותיהם נפצעו או נהרגו. ביקורת רבה נמתחה על המחסור במיגון מתאים להאמר, ועל העיכובים בהספקת האמרים בעלי שריון-מתוגבר לכוחות המוצבים בעיראק. ההאמר הוא רכב השטח הנפוץ בצה"ל ומשמש במגוון רב של תצורות: "האמר פתוח" - האמר מהיר שנועד לסיור. "האמר גלית" - האמר בעל קבינה סגורה ושתי שורות מושבים מוגבהות מאחור. "האמר עורב" - המותאם לירי טילי נ"ט, במקור מדגמי TOW BGM-71 "עורב". "האמר רקון" - האמר בעל אמצעי תצפית. "האמר סגור" - נועד לנשיאת גייסות, תובלה ומטרות שונות. "האמר מנהלתי" - בעל קבינה סגורה ותא אחורי מחופה בשימשונית. "האמר ממוגן" - המבוסס על ההאמר הסגור. "האמרבולנס" - האמר שהותאם לשמש כאמבולנס. "האמר פיקוד" - הכולל מושבים מוגבהים ומיועד לחפ"ק של אוגדה. "האמר מחופש" - האמר בעל חיפוי פלסטיק ומערכת מיילס כך שיראה דומה לטנק, נגמ"ש או דחפור D9 משוריין ומשמש לאימונים טקטיים. "האמר אחזקה" - האמר בעל אמצעי אחזקה וחילוץ המיועד לאחזקת כלים בשטח, בשימוש על ידי חיל החימוש. "האמר ברקן" - האמר המצויד ומזווד בטילי סטינגר ומאפשר ניוד של יחידות נ"מ. לצד ההאמר משרתים בצה"ל רכבי שטח ממוגנים מדגמי "סופה", "אביר", "זאב" ו"דוד". אורך: 4.6 מטרים (15 רגל) רוחב: 2.1 מטרים (6.9 רגל) גובה: 1.8 מטרים (5.9 רגל) מרווח גחון: 40 סנטימטרים (16 אינץ') משקל: 2.3 טונות (2,300 קילוגרם) פתוח, 4.5 טונות ממוגן הנעה: מנוע דיזל בנפח 6.5 ליטר מהירות מרבית: 88.5 קמ"ש (55.0 מייל לשעה) טווח נסיעה: כ-500 ק"מ אנשי צוות: 2–9 האמר אתר האינטרנט הרשמי של Hum-Vee (באנגלית) תרגיל שטח עם סיירת צנחנים, באתר "כבישים" אתר היצרנית באתר nsnlookup (באנגלית) רועי צוקרמן, גיבור מלחמה, באתר ynet, 23 במרץ 2003
פטר קונוויטשני

פטר קונוויטשני (בגרמנית: Peter Konwitschny, נולד ב-21 בינואר 1945 בפרנקפורט) הוא במאי אופרה ותיאטרון גרמני. פטר קונוויטשני גדל בלייפציג, שם כיהן אביו, פרנץ קונוויטשני, כמנצח ראשי של תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג. אחרי שהפסיק את לימודי הפיזיקה שהחל בהם, למד קונוויטשני בברלין בימוי תיאטרון, משנת 1965 עד 1970. בשנות ה-70 עבד קונוויטשני כעוזר במאי עם רות ברגהאוס (Ruth Berghaus) ב"ברלינר אנסמבל". משנת 1980 ואילך הוא עובד בעיקר כבמאי עצמאי (פרי-לאנס). במהלך תקופה זו ביים הן הפקות אופרה והן הצגות תיאטרון בברלין, האלה, גרייפסוואלד ורוסטוק. משנת 1986 עד 1990 היה במאי ראשי של ה"לאנדסתיאטר האלה". הפקות הנדל שלו, "רינאלדו", "אקיס", "גאלאתיאה ופוליפמו" ו"טאמרלאנו", כמו גם ריגולטו של ורדי וכרמן של ביזה, זכו בשבחים רבים. אף על פי שקונוויטשני ביין כבר אופרות במערב גרמניה ("טירת כחול הזקן" של בארטוק בקאסל, 1987) ובשווייץ (פידליו של בטהובן בבזל, 1989), הרי רק לאחר נפילת חומת ברלין החלה הקריירה הבינלאומית שלו לנסוק. לאחר אופרות של פוצ'יני ורוסיני בגראץ, לייפציג ובזל, פנה קונוויטשני לווגנר: פרסיפאל (1995, האופרה הממלכתית של בוואריה), טנהויזר (1997, זמפר-אופרה בדרזדן), לוהנגרין (1998, האופרה של המבורג), טריסטן ואיזולדה (1998, האופרה של בוואריה) והפקה עתירת שבחים של דמדומי האלים (2000, האופרה של שטוטגרט). אחרי "לוהנגרין" חזר קונוויטשני להמבורג לעבוד שם עם המנצח אינגו מצמאכר על "לולו" של אלבן ברג, אמני השירה מנירנברג של וגנר ו"משה ואהרון" של ארנולד שנברג. בשנת 2004 ביים את "ההולנדי המעופף" של וגנר בתיאטרון בולשוי במוסקבה, ב-2005 את "אלקטרה" של ריכרד שטראוס בקופנהגן וב-2009 את "סאלומה" של שטראוס באמסטרדם. משנת 2008 כיהן קונוויטשני כבמאי ההפקות הראשי של האופרה של לייפציג, בחוזה שהיה אמור להימשך עד 2014, אך בסוף דצמבר 2011 הודיע על פרישתו בינואר 2012 עקב חילוקי דעות עם שירמר, מנהל האופרה. פרס האמנות של מזרח גרמניה, 1988 "פרס קונרד וולף" מטעם האקדמיה לאמנויות בברלין, 1992 אות המצוינות של ממשלת גרמניה (Bundesverdienstkreuz) ‏, 1997 "במאי השנה", מגזין "עולם האופרה", 1998 במאי השנה, מגזין "עולם האופרה", 1999 במאי השנה, מגזין "עולם האופרה", 2000 פרס התיאטרון של ברלין, 2005 ריאיון עם פטר קונוויטשני ברשת וגנר-אופרה מאמר בבלוג "אופרה קייק" על הודעת ההתפטרות של פטר קונוויטשני מן האופרה של לייפציג בינואר 2012 פטר קונוויטשני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פטר קונוויטשני, באתר Discogs (באנגלית) Opera Cake, Peter Konwitschny affair (updated...), Opera Cake, ‏2011-12-27