laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זכותם האלוהית של מלכים

זכותם האלוהית של מלכים היא דוקטרינה דתית-פוליטית המשמשת להצדקת מלוכה אבסולוטית. הרעיון העומד מאחוריה הוא שסמכותו של המלך נובעת מאלוהים, לפיכך המלך הוא אדם השולט בחסד אלוהי, ומכיוון שכך, אף אדם או מוסד בממלכתו, בין אם האצולה, הכנסייה או הפרלמנט, אינו יכול לפקפק בו אלא רק אלוהים יוכל לשופטו. לפי קו המחשבה הזה, כל ניסיון לשפוט את המלך בכלים ארציים מהווה כפירה. תפיסה זו הייתה מקובלת בעולם הנוצרי בימים שבהם נהגה שיטת השלטון המלוכנית, ובעקבות התפתחות תפיסת המשפט הטבעי, לפיו האדם מעצם בריאתו על ידי אותו אלוהים, אוחז בזכויות שאין לפגוע בהן, הלכה ודעכה על ידי המהפכות הגדולות של מרידה במלכים וכפירה בדת, וגם על ידי תהליך איטי של אי אמון במונרכיה ומעבר לשלטון דמוקרטי. מנדט השמים זכותם האלוהית של מלכים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זכות אלוהית של המלכים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהושע מנחם אהרנברג

הרב יהושע מנחם (יהושע מענדיל) אהרנברג (י"ב בטבת תרס"ה, 20 בדצמבר 1904 – כ"ד באדר ב' תשל"ו, 26 במרץ 1976) היה רב חסידי, פוסק הלכה ואב בית דין בתל אביב. כיהן כרב ראשי במחנות המעצר בקפריסין. נולד בעיירת קעמעטש (Kemecse) שבהונגריה ליצחק-אריה לייב ושרה אהרנברג, שהיו במקור מגורליץ שבגליציה. בצעירותו למד אצל הרב נפתלי הירץ בומבך אב"ד סמבור ומחבר ספר 'גבעת הלבונה', ולאחר מכן אצל הרב מאיר אריק אב"ד טורנא שאף הסמיכו לרבנות, כמו כן נסמך לרבנות על ידי הרב הורביץ מפרובוז'נא והרב פירר מקראסנו, ועוד. בשנת תרפ"ה נישא להינדא-לאה בירנבוים מקרקוב (מתלמידותיה הראשונות של שרה שנירר), שם המשיך בלימודיו. עבר טלטולים רבים בזמן השואה. נכלא בגיטו בוכניה והצליח להימלט לסלובקיה ומשם להונגריה. הרב אהרנברג ושתי בנותיו הם מניצולי "רכבת קסטנר" שבאמצעותה הגיעו בשנת 1944 לשווייץ, שם שוכנו במלון, שהפך למתקן אכסון לפליטים, בעיירה קו (Caux) הסמוכה למונטרה. כמו רוב ניצולי הרכבת עלה לארץ ישראל בספטמבר 1945 (אלול ה'תש"ה) והתיישב בירושלים. רבות מתשובותיו ההלכתיות שפרסם בספר דבר יהושע עוסקות בשאלות הלכתיות העוסקות בשואה. בשנת תש"ז (1947) התבקש על ידי הרב הראשי הרב הרצוג לשמש כרב ראשי במחנות הגולים בקפריסין. הוא שהה בקפריסין עד חיסול המחנות, ושם עסק בעיקר בבעיות אישות ועגינות. הוא גם יסד שם ישיבה שבה למדו כשמונים בחורים. עם חיסול המחנות בשנת תש"ט בקפריסין חזר לארץ ישראל, ונתמנה לראש אב בית הדין ביפו ולאחר מכן בתל אביב. היה בקי בכל שטחי ההלכה, אך בעיקר נודע במומחיותו בדיני אבן העזר (אישות). בתחום זה יעץ לרב הראשי הרב אונטרמן. נמנה עם חסידות בלז היה מחשובי החסידות וממקורביו הבולטים של האדמו"ר רבי אהרן רוקח. נפטר בערב שבת והלווייתו התקיימה במוצאי שבת בתל אביב ובירושלים. בהלווייתו נספד על ידי האדמו"ר מבלז בהיכל ישיבת בלז ברחוב אגריפס בירושלים. הובא לקבורה בהר הזיתים. היה אב לשלוש בנות. בתו שרה נישאה לעסקן החסידי ר' יחזקאל שרגא פרנקל. בתו ליבא נישאה לר' דוד ארליך. בתו ריבה נישאה לאברהם חנוך אברמוביץ, בנו של העסקן האגודאי ר' יהודה מאיר אברמוביץ. שו"ת דבר יהושע (שישה כרכים) ראשי בשמים על הרוקח. הדלקת נר חנוכה בחוץ לא יצא ידי חובתו התיר לפתוח פקקי בקבוקים בשבת הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית. אסור להחזיר שטחים שנכבשו על ידי ישראל בכל צורה שהיא (חלק ב סימן מח). מותר לפתוח בקבוקים בשבת ויום טוב (חלק ב סימן מה). בזמן הזה עיקר מצוות הדלקת נר חנוכה אינה על פתח ביתו מבחוץ אלא בתוך ביתו. ומי שמדליק בחוץ ייתכן ואינו יוצא ידי חובה (חלק א סימן מ). מותר לרקוד בשבת, כמנהג החסידים (חלק ב סימן מב, ד). תולדותיו במבוא לשו"ת "דבר יהושע" חלק ג' אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ח, בני ברק, תשמ"ט, עמ' קמו-קעט. קורות משפחתו בימי השואה בספר "דבר הישועה", שנכתב ויצא על ידי בנותיו, תשנ"ד מאיר וונדר, "מאורי גליציה: אנציקלופדיה לחכמי גליציה": חלק א' בערכו יעקב צ. מאיר, להדליק עכשיו בפנים, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2017 יהושע מנחם מענדל בן יצחק אריה ליב אהרנברג (1904-1976), דף שער בספרייה הלאומית
דן חירם

דן חירם (12 במאי 1924 - 11 בפברואר 1987) היה קצין תותחנים ראשי בדרגת אלוף-משנה, מנכ"ל משרד התחבורה וחברת נתיבי איילון. חירם נולד בפראג שבצ'כוסלובקיה בשם רוברט קלפטר. אביו ד"ר אוטו קלפטר (ד"ר למשפטים) היה חבר קרוב של פרנץ קפקא (למדו יחד בקינסקי קולג' בפראג) ושל מקס ברוד. אימו ד"ר הדוויגה הרמן קלפטר הייתה הרופאה (אישה) הראשונה בצ'כיה וסיימה לימודי הרפואה בפראג וקבלה תואר ד"ר בשנת 1922[דרוש מקור]. חירם עלה לארץ ישראל ב-1939. במסגרת עליית הנוער היה בקיבוץ עין גב ובהמשך בגבעת חיים. ב-1940 התנדב לצבא הבריטי והוצב בסוללת תותחי חוף על הר הכרמל. ב-1944 הצטרף לבריגדה היהודית ועבר הכשרה להפעלת תותחי שדה 25 ליטראות, במרץ 1945 השתתף במערכה על נהר סניו באיטליה ואף זכה לציון לשבח על פעילותו. במלחמת העצמאות שירת בצה"ל כמפקד סוללה בפיקוד הצפון. ב-1953 היה חלק מצוות ההקמה וההדרכה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1957 מונה לקצין תותחנים ראשי. בתפקידו זה ארגן מחדש את החיל בעקבות לקחי מלחמת סיני, בה לא יכלו כוחות התותחנים לתת סיוע מספק לגייסות השריון שהתקדמו מהר, החיל קלט תותחנים מתנייעים מדגם פריסט 105 מ"מ, הסב תותחים נגררים למתנייעים על בסיס טנק השרמן ומרגמות כבדות על גבי זחל"מים. חירם שינה את שיטת פריסת התותחים כשהוא זונח את תורת הלחימה הבריטית, הטמיע בחיל שיטות מדידה וטיווח מתקדמות מהצבא האמריקאי והוציא לראשונה את פקודות קתמ"ר. ב-1961 מונה לנספח צבאי וראש משלחת משרד הביטחון בממלכה המאוחדת ובסקנדינביה, בתקופתו אוחדו נציגויות צה"ל ומשרד הביטחון. ב-1964 מונה ליועץ שר הביטחון לענייני חימוש. במלחמת ששת הימים שירת כיועץ ארטילרי במטה של ישראל טל באוגדה 84. לאחר המלחמה מונה על ידי שר הביטחון למתאם העניינים האזרחיים בשטחים המוחזקים. לאחר שחרורו מצה"ל 1969 מונה למנהל אגף היצוא במועצה לשיווק פרי הדר ומשנת 1972 ועד 1975 כיהן כמנכ"ל משרד התחבורה. במסגרת תפקידו היה אף יו"ר וועדת חירם א' וועדת חירם ב' אשר בדקו את נושא משק האנרגיה החלופית (פחם במקום / בנוסף לנפט) בהן הוחלט על הקמת מסוף הפחם בחדרה. בשנים 1976 עד 1982 כיהן כמנכ"ל חברת נתיבי איילון. בשנות ה-80 של המאה ה-20 עמד בראש הוועדה לבחינת הכדאיות הכלכלית של הקמת מסילת הרכבת לאילת. שימש מנהל המכון הישראלי לחקר הספנות והתעופה. בנובמבר 1984 עמד בראש ועדת חקירה לפרשת הנוסע הסמוי. תרם גופתו למדע דן חירם באתר בית התותחן. דן חירם, ‏הקמת חיל התותחנים, מערכות 298, אפריל 1985 מיסדר חגיגי של יחידת תותחנים, דבר, 6 בדצמבר 1957 סא״ל י. בן־אמיתי קצין תותחנים ראשי במקום דן חירם היוצא לבריטניה, הארץ, 21 באפריל 1961 משלחת מש' הבטחון בלונדון תאוחד, דבר, 31 ביולי 1963 דן חירם יתאם ענינים אזרחיים בשטחים המוחזקים, מעריב, 15 בספטמבר 1967 אל״מ דן חירם אושר למנכ״ל התחבורה, על המשמר, 23 בנובמבר 1971 דן חירם ימונה למנכ"ל נתיבי איילון, דבר, 6 בספטמבר 1976 חיים ביאור, יוזמים הדחת חירם מנתיבי איילון, דבר, 7 ביולי 1982 אבי קרטין, חקירת "חדשות": הנוסע הסמוי – קשר השתיקה לאן נעלם היומן של ”מורן"?, חדשות, 11 בנובמבר 1984 אבי קרטין, דו"ח מורן: גלעד פעל בניגוד לאמות מידה מוסדיות וחוקיות, חדשות, 18 בנובמבר 1984 'אבנר גלעד טעה בשיקוליו' - נוסח המלא של הדו"ח, מעריב, 19 בנובמבר 1984
פיני לייטרסדורף

אדולפינה (פיני) לייטרסדורף (1906–1986) הייתה מעצבת אופנה ישראלית, המעצבת הראשית של חברת משכית. לייטרסדורף נולדה בעיר קומארום שבהונגריה. בשנת 1932 עברה לצ'כוסלובקיה ופתחה סטודיו לעיצוב. ב-1937 עלתה לארץ ישראל והשתקעה בתל אביב, שם פתחה סטודיו לעיצוב . היא עצבה תלבושות לתיאטרון הקאמרי וגם ללהקת ענבל. בשנת 1954 שכרה אותה רות דיין למשרת המעצבת הראשית של "משכית". לייטרסדורף רקחה מהתרומות האותנטיות של היוצרים, בני עדות המזרח שעלו בעלייה ההמונית ומחינוכה הקלאסי-קוסמופוליטי עיצוב מקורי, ייחודי, ששילב את התנ"ך, קיבוץ הגלויות, נופי ארץ ישראל ואורהּ עם קו נקי ומודרני שהגדיר "ישראליות". בין עיצוביה הבולטים מעיל "מדבר" ושמלת "עין גדי". בשנת 1957 זכתה בתואר "אמנית השנה" של המגזין לאשה. לייטרסדורף עבדה במשכית למעלה מ-15 שנה ויצרה פריטים אייקונים רבים. בשנת 1986 נפטרה לייטסדורף מטביעה בבריכת השחייה שבווילה של בנה בסביון. ב-2013 החליטה משפחתה להעניק פרס שנתי על שמה ליצירתיות ומקוריות באופנה הניתן במסגרת מכללת שנקר לעיצוב. נישאה לאדריכל אנדריי לייטרסדורף. בנם הוא האדריכל טומס לייטרסדורף. טומס הוא אביהם של יונתן לייטרסדורף, המסעדנית ואשת העסקים אנדראה "דושי" לייטרסדורף, הנשואה לשחקן אנחל בונני, ודני לייטרסדורף. בעלה השני היה הצייר יוחנן סימון. בתיה דונר, משכית - מארג מקומי, מוזיאון ארץ ישראל, תשס"ג–2003 נורית בת יער, שיכרון עיצובים – אמנות האופנה בישראל 1948–2008, הוצאת רסלינג, 2010 מדיה וקבצים בנושא פיני לייטרסדורף בוויקישיתוף פרטים על פיני לייטרסדורף בארכיון נאורה ורשבסקי, בספרייה הלאומית מידע על פיני לייטרסדורף בקטלוג הספרייה הלאומית החיים שלפני זארה, באתר וואלה, 3 במרץ 2010 מתיה קם, משכית, באתר "תרבות•il" שחר אטואן, פיני לייטרסדורף, מעצבת האופנה העילית הראשונה שפעלה כאן, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2011 קרן נתנזון, תערוכת פיני לייטרסדורף: זו לא אופנה, זה קדוש, באתר ynet, 17 באוגוסט 2011 הדס שואף, בשירות המדינה: המעצבים הישראלים המצליחים, באתר Xnet‏, 24 באפריל 2011 פיני לייטרסדורף, דף שער בספרייה הלאומית פיני לייטרסדורף מעצבת האופנה מתה שלשום בגיל 80, מעריב, 2 בספטמבר 1986 יוני פרוים, הפתעה משמחת: אנחל בונני ודושי לייטרסדורף הורים, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 6 ביוני 2018
אשר דר

אשר דר (דרייזין) (נולד ב-1932) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, בעל עיטור העוז וצל"ש אלוף. כיהן כמנכ"ל מגן דוד אדום וכראש המועצה המקומית קריית אונו. אשר דר נולד בחיפה ב-1932 בשם אשר דרייזין. הוא גדל בתל אביב ולמד בבית הספר ביאליק. בנעוריו היה חבר ארגון האצ"ל ובמלחמת העצמאות השתתף בקרב על יפו, הדיפת המצרים באזור אשדוד וכיבושה של יבנה. לאחר המלחמה השלים את לימודיו בתיכון גאולה. התגייס לצה"ל ב-1950 ושירת בנח"ל, סיים את קורס המ"כים הראשון של הנח"ל ושירת בתפקידי הדרכה בבסיס הטירונים של הנח"ל. לאחר קורס קצינים שירת כמדריך בבה"ד 3. בשנים 1955 עד 1957 שירת כמפקד פלוגה בחטיבת גולני. במלחמת סיני השתתף בקרב על פתחת רפיח, במהלך הקרב על מוצב 29, נכשל ניסיון לפינוי שדה המוקשים והגדרות באמצעות בונגלור, ודר הוביל את הפלוגה לכיבוש המוצב תוך כדי כיפוף ידני של הגדרות וריצה בשדה המוקשים. על כך הוענק לו ציון לשבח מאלוף פיקוד הדרום, חיים לסקוב. ב-1958 מונה למפקד קורס מ"כים בבסיס אימונים פיקודי וב-1959 לקצין מטה האחראי לזירת הצפון באגף המטה הכללי. אחר כך שימש מדריך בקורס מ"פים וסגן מפקד הקורס. יצא ללימודי במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובמקביל שירת במינוי חירום כסמג"ד. ב-1962 מונה למפקד בסיס הטירונים של חטיבת גולני. בשנים 1964–1965 שירת כקצין אג"ם באוגדה. ב-1966 עבר לשרת בבית הספר לקצינים והיה בו מדריך ראשי, במקביל למינוי כמפקד גדוד מילואים 161 של חטיבת ירושלים. במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים פיקד דר על הגדוד, שלחם בגזרת ארמון הנציב בירושלים. לכוח בראשותו סופחו כוחות העתודה של החטיבה, שכללו את הסיירת הירושלמית בפיקוד יוסי לנגוצקי ושתי מחלקות טנקים מ"פלוגת הטנקים הירושלמית", בפיקודו של אהרון קמארה. דר פיקד על כיבוש ארמון הנציב ומוצב הפעמון. במהלך הקרבות נפצע פעמיים. על לחימתו זכה לעיטור העוז. בתיאור המעשה נכתב: ביום ה-5 ביוני 1967, עמד סא"ל אשר דר בראש הכוח, שפרץ לארמון הנציב בירושלים. למרות שנפצע, המשיך לפקד על הכוח ועמד בראשו בביצוע משימות נוספות. אירגן את הכוח לכיבוש מוצב "הנקניק" ומוצב "הפעמון". במוצב "הפעמון" נפצע שנית, המשיך להשתתף בלחימה בטיהור התעלות והעמדות ונפצע פעם נוספת. הוא המשיך לפקד על הכוח עד גמר הכיבוש וארגון הכוח להגנה ורק לאחר מכן מסר תפקידו ופונה. — אתר בעוז רוחם לאחר המלחמה נשלח לסינגפור לסייע בהקמה וארגון של הצבא המקומי. ב-1970 מונה לסגן מפקד גזרת הגבול ברמת הגולן וב-1971 למפקד גזרת גבול הצפון. מאוגוסט 1972 עד ינואר 1975 היה מפקד פיקוד הנח"ל. בהמשך שירת כמפקד חטיבה 820 ועבר הסבה לשריון. לאחר שחרורו מונה ב-1977 למנכ"ל מגן דוד אדום. בנובמבר 1978 התמודד לראשות המועצה המקומית קריית אונו מטעם מפלגת הליכוד, הוא ניצח בבחירות וכיהן כראש המועצה מדצמבר 1978 עד 1983. דר נשוי ואב לשלוש בנות. אשר דר, באתר הנח"ל סא"ל אשר דר, באתר הגבורה סרן אשר דר, באתר הגבורה צל"ש האלוף, באתר חטיבת גולני עיטור העוז שהוענק לאשר דר, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
טריטיום

טְרִיטְיוּם הוא איזוטופ של מימן שגרעינו מכיל פרוטון ושני נייטרונים, כלומר יש לו מסה אטומית של 3. סמלו הכימי של הטריטיום הוא 3H או T‏. הטריטיום הוא איזוטופ רדיואקטיבי הפולט קרינת בטא נמוכת אנרגיה עד מקסימום אנרגיה של 18 קילו-אלקטרונוולט ובעל זמן מחצית חיים בן 12.2 שנים. תהליך התפרקות הטריטיום נתון ע"י: 1 3 T → 2 3 H e + e − + ν ¯ e {\displaystyle _{1}^{3}T\to _{2}^{3}He+e^{-}+{\bar {\nu }}_{e}} את הטריטיום גילו הפיזיקאים פול הרטק (Paul Harteck), מ.ל. אוליפנט (M.L. Oliphant) וארנסט רתרפורד ב-1934, כאשר הם הפציצו דאוטריום, בגרעיני דאוטריום בעלי אנרגיה גבוהה. טריטיום נוצר באופן טבעי בשכבות הגבוהות של האטמוספירה כתוצאה מתגובה בין הקרינה הקוסמית ואוויר. כמו כן טריטיום נוצר כתוצאה מתגובות גרעיניות בכורים לייצור חשמל וכן מפיצוץ פצצות גרעין. ניתן ליצור טריטיום גם מפירוק 6Li בכורים גרעיניים המיועדים לכך. בברית המועצות כורים לייצור טריטיום נבנו בהובלת פיוטר ספיבק. בארצות הברית ייצורו בוצע באתר Savannah River Site ובהמשך עבר לאתרים אחרים. היקף הייצור בארצות הברית ירד בהדרגה לרמה של 16 ק"ג בשנת 2023. השימוש העיקרי בטריטיום הוא בפצצות גרעיניות, בהן הוא משמש כ'נפץ' לתגובה התרמו-גרעינית. כמו כן, הוא משמש במדעי החיים כסמן גרעיני למחקר ביוכימי. התמרת המימן שבתרכובת מסוימת, המהווה חומר מוצא לתגובה הביוכימית הנחקרת, בטריטיום, תאפשר לנטר את הצטברות החומר ברקמות, בתאים, ובאברונים מסוימים, באמצעות מדידת עוצמת קרינת הבטא הנפלטת מהם בפרקי זמן קצובים. שימוש נוסף בטריטיום הוא כמקור אנרגיה להתקנים פולטי אור במקומות בהם לא ניתן לשלב סוללות או מקור חשמל אחר. הקרינה המתפרקת בדעיכת הטריטיום נבלעת בחומרים פלואורסצנטיים ומעוררת אותם לרמות אנרגיה גבוהות. פליטת הקרינה מחומר פלואורסצנטי נעשית בתחום האור הנראה וכך ניתן לייצר שלטים זוהרים מסוגים שונים (וסתים, מכשירי מדידה שונים כגון מדי לחץ, שעוני יד, שלטי סימון, וכן כוונות לילה לרובים) ללא מקור חשמל. טריטיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מונחון IUPAC, המקובל בקרב הכימאים, מכיר גם ב-"T" כסימול לטריטיום, אך הסימון 3H מועדף.
טור עבדין

טור עבדין (בסורית: ܛܘܼܪ ܥܒ݂ܕܝܼܢ) הוא אזור הררי בדרום מזרח טורקיה, מערבית לנהר החידקל. משמעות המילה בארמית היא "הר העבדים (של האל)". למקום חשיבות גדולה עבור הסורים־אורתודוקסים, בהיותו המרכז התרבותי והנזירי. האשורים הגרים במקום קוראים לעצמם סוּרוֹיֵא או סוּריוֹיֵא ומדברים בניב ארמי הנקרא טורית (אנ'). מדיה וקבצים בנושא טור עבדין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון לון

ג'ון "ג'וני" לון (באנגלית: John "Johnny" Lone; נולד ב-13 באוקטובר 1952) הוא שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא סיני. לון היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב, והוא התפרסם מתפקידו ביצירת המופת של ברנרדו ברטולוצ'י "הקיסר האחרון" ובסרטים "שעת שיא 2", "שנת הדרקון" ו"מחסל פראי". לון נולד בהונג קונג בשם נג קאוונג-ליואנג לאם חד הורית וגדל מגיל 7 בבית יתומים מקומי. למד משחק בבית האופרה פקינג ונסע לארצות הברית בגיל צעיר כדי ללמוד ב"מכללת סנטה אנה", שם הכיר את גרושתו נינה סבינו, סטודנטית ממוצא אסייתי-אמריקאי. לון למד בנוסף באקדמיה לדרמה שבפסדינה ושיחק בתיאטרון המקומי ביחד עם כוכב הקולנוע האסייתי מאקו, מאקו ראה את הפוטנציאל שטמון בלון וקידם אותו לתפקיד במחזה שלו "FOB" שזיכה אות לון בפרס אובי. לון נחשף להוליווד דרך סוכנת השחקנים הסינית-אמריקאית ג'יידין וונג שגילתה את הכישרונות האסייתים לוסי לו, קן ליונג ובאיי לינג. התגלה לראשונה בשנת 1976 בסרט "קינג קונג" בו שיחק בתפקיד קטן של טבח סיני. קיבל את תפקידו הגדול הראשון כצ'ארלי איש הקרח לצידם של טימותי האטון ולינדזי קראוס בסרט "איש קרח". התפרסם בפעם הראשונה בסרט הפשע של מייקל צ'ימינו ואוליבר סטון "שנת הדרקון" בתור ג'ויי טאיי, ראש המאפיה הצעיר של ארגון הפשע הסיני "טריאדה", לון קיבל ביקרות טובות על הופעתו והועמד לפרס גלובוס הזהב. בשנת 1987 קיבל לון את התפקיד המוערך והמפורסם ביותר בקריירה שלו, קיסר סין האחרון פויי ביצירתו זוכת 9 פרסי האוסקר של ברנרדו ברטולוצ'י "הקיסר האחרון". הופעה זו הקנתה ללון מועמדות שנייה לגלובוס הזהב לשחקן הדרמטי הטוב ביותר. קיבל הערכה גם על הופעתו המשנית בדרמה "המודרניים" שהעמידה אותו לפרס שחקן המשנה הטוב של פרס אינדפנדנט ספיריט. לאור התמקדות בקולנוע ובתפקידי טלוויזיה התפרסם לון בשלושה סרטים בלבד בכל מהלך שנות ה-90: בדרמה הרומנטית של דייוויד קרוננברג "מ באטרפליי" בתור שחקן האופרה הסיני סונג לילינג המרגל אחר הדיפלומט הצרפתי רנה גאלימרד (ג'רמי איירונס), בסרט גיבורי העל המבוסס על הקומיקס "הצל" בתור הנבל שיוואן קאן ובדרמת הפעולה "הרדוף" בתור קינג'ו המאסטר של הנינג'ות המרצחות. ב-2001 חזר לקולנוע והופיע בתפקיד ריקי טאן, השוטר המושחת ומנהיג הפשע המאורגן בהונג קונג בקומדיית האקשן "שעת שיא 2". ב-2007 שיחק בסרט הפעולה "מחסל פראי" בתור לי צ'אנג, ראש ארגון הפשע הסיני בסן פרנסיסקו המעסיק את המתנקש רואג (ג'ט לי). קינג קונג (1976) איש קרח (1984) שנת הדרקון (1985) הקיסר האחרון (1987) המודרניים (1988) הרהורים של גן עדן (1989) הצל של סין (1990) שנגחאי 1920 (1991) מ באטרפליי (1993) הצל (1994) הרדוף (1995) שעת שיא 2 (2001) רומן ירח הנייר (2005) מחסל פראי (2007) מדיה וקבצים בנושא ג'ון לון בוויקישיתוף ג'ון לון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון לון, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון לון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון לון, באתר Discogs (באנגלית)
אברהם פוקס

אברהם יהודה פוּקס (ה'תרפ"ה, 1925 – ה'תשס"ג, 2003) היה חוקר והיסטוריון ישראלי. חקר את תולדות היהדות האורתודוקסית בהונגריה במאה ה-20 ואת קורות רבניה וישיבותיה, וכן חקר את הפן החרדי-אמוני של השואה. נולד בטשנד שבטרנסילבניה לאלתר-יעקב וצביה פוקס. בצעירותו למד בישיבה המקומית, בראשות הרב מרדכי בריסק. לאחר סגירת הישיבה בטשנד נסע לבודפשט, שם המשיך בלימודיו. לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית, בשנת 1944, גויס לגדודי העבודה של ההונגרים. עם סיום המלחמה שב לעיירת הולדתו טשנד ואז גילה לראשונה שרוב בני משפחתו הובלו יחד עם בני הקהילה לאושוויץ, שם נספו. הוא הגיע למחנה העקורים ברגן-בלזן, שם פגש את אחותו. בשנת 1949 עלה לישראל. באמצע שנות ה-50 נישא לעדה, בתו של הרב מרדכי עטיה. בשנות ה-70 החל לעסוק בחקר יהדות הונגריה, רבניה וישיבותיה. בשנת 1973 פרסם את ספרו הראשון "טאשנד וישיבת מהר"ם בריסק", על עירו ועל ישיבתה. את עבודת הדוקטורט שלו הגיש בספטמבר 1974 לישיבה יוניברסיטי בנושא: "החומר ההסטורי בשאלות ותשובות ר' ישראל ברונא". מפעלו המרכזי היה ספרו "ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן", המרכז את תולדותיהן ופועלן של כל ישיבות הונגריה במאה ה-20. הכרך הראשון יצא בשנת 1978 והשני בשנת 1987. ב-1980, שנה לאחר פטירת האדמו"ר רבי יואל טייטלבוים מסאטמר, פרסם פוקס את הביוגרפיה שלו. פוקס חקר גם את הפן היהודי-חרדי של השואה. הוא חקר את פעילותו של הרב חיים מיכאל דב ויסמנדל בתקופת השואה, ואת ממצאיו העלה בספר "קראתי ואין עונה", שיצא בשנת 1983. בספר מכתבים ומסמכים חדשים שלא פורסמו בספרו של הרב ויסמנדל "מן המצר". בשנת 2007 הוציא בנו של פוקס, יעקב, את "קינת מן המצר", קינה פיוטית על השואה מאת הרב וייסמנדל, וצירף לה ביאור ופירוש. ספרו האחרון של פוקס, שיצא ב-1995, היה "השואה במקורות רבניים: שו"ת ודרשות", אוסף דרשות ושאלות הלכתיות שנשאלו הרבנים בזמן השואה, מהן ניתן ללמוד על הלכי הרוח של היהודים בתקופה השואה, על האמונה באלוהים ועל ההקפדה בשמירת מצוות גם בתנאים הקשים של התקופה. טאשנד וישיבת מהר"ם בריסק, 1973 ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן (2 כרכים), 1978 ו-1987 האדמו"ר מסאטמר, 1980 קראתי ואין עונה: זעקתו של רחמ"ד וייסמנדל בתקופת השואה, 1983 ספר זה תורגם לאנגלית: The unheeded cry : the gripping story of Rabbi Weissmandl, the valiant Holocaust leader who battled both allied indifference and Nazi hatred, 1984 השואה במקורות רבניים: שו"ת ודרשות, 1995 אתר אינטרנט לזכרו אברהם בן יעקב פוקס (1925-2002), דף שער בספרייה הלאומית
אין אלו אלא דברי נביאות

אין אלו אלא דברי נְבִיאוּת הוא פתגם המובא בספרות חז"ל מפי תנאים ואמוראים, כלפי דעות שלא נומקו. הראשונים חלוקים בפירוש הביטוי ומשמעותו. בספרות הרבנית המאוחרת הביטוי נפוץ כהבעת קושיה על דעה שאינה מנומקת. במסכת בבא בתרא מובאת ברייתא העוסקת בדיני מכירה: ”האומר לחבירו מנת בכרם אני מוכר לך, סומכוס אומר לא יפחות משלושה קבין. אמר רבי יוסי אין אלו אלא דברי נביאות”. במסכת עירובין מסר רבי אידי הלכה בשם רבי יהושע בן לוי, העוסקת בכללי תחום שבת: אם אדם היה בבין השמשות של ערב שבת מחוץ לעיר וקנה שביתה במקומו, מותר לו ללכת רק עד אלפיים אמה ממקומו, גם אם התברר לו בשבת שהן מסתיימות בתוך עיר. אך אם כל העיר היא בשטח אלפיים האמה, נחשבת לו כל העיר כארבע אמות ואינה נכנסת בחשבון תחום השבת, ומותר לו ללכת את כל העיר ואחריה עד סוף אלפיים אמה מלבדה. על הלכה זו של רבי יהושע התבטא רבי אידי: ”אין אלו אלא דברי נביאות”. ניסוח שונה מעט של הפתגם מופיע במסכת בכורות. האמורא רב פסק שאצבע עודפת שיש בה עצם ואין בה ציפורן מטמאת בטומאת מת במגע ובמשא, אך אינה מטמאת בטומאת אוהל. על קביעה זו תמה רבי יוחנן ואמר ”עשו דבריהם כדברי נביאות”, שהרי אם האצבע נחשבת כאבר גמור, ראוי שתטמא גם באהל, ואם אינה נחשבת כאבר ראוי שלא תטמא כלל. דברי רבי יוחנן במסכת בכורות באו בבירור להביע ביקורת על קביעה הלכתית מתמיהה שנאמרה ללא הסבר או מקור. כלומר, הצירוף "דברי נביאות" בא כלשון גנאי כלפי הלכה שנאמרה ללא טעם, כאילו היא נבואה מן השמים. אולם, במשמעות הביטוי "אין אלו אלא דברי נביאות" בשתי הופעותיו נחלקו הראשונים. יש המפרשים גם ביטוי זה כאמירה ביקורתית, בדומה לדברי רבי יוחנן, שנועדה להתנגד לדעה ההלכתית שהוצגה ללא טעם או מקור. פירוש הפוך עולה מדברי רש"י ותוספות במסכת עירובין, ולשיטתם האמירה "אין אלו אלא דברי נביאות" לא נועדה לגנאי אלא לשבח, שלא כדברי רבי יוחנן. לפי רש"י הכוונה היא שמכיוון שרבי יהושע בן לוי אמר חידוש הלכה גדול ללא שנתן טעם לדבריו, מן ההכרח לומר שהוא קיבל את הדברים מרבו, אך לא חידש הלכה זו מעצמו. ר"י הזקן מפרש שכיוון שמדובר בחילוק כה גדול שנאמר ללא טעם וסברא, על כרחנו שהדברים נאמרו ברוח הקודש. ר"י מוכיח את דבריו מן ההקשר בסוגיא במסכת בבא בתרא, העוסק בנבואה של ממש ובכוחם של חכמים העדיף מזה של הנביאים, ולכן מפרש שהביטוי "אין אלו אלא דברי נביאות" מכוון תמיד לשבח, ו"עשו דבריהן כדברי נביאות" מכוון תמיד לגנאי. למרות דברי רש"י ותוספות, בספרות הרבנית לדורותיה התקבל הביטוי דווקא במשמעותו הראשונה, כדברי גנאי או התנגדות לדעה שלא נומקה כל צרכה. במשמעות זו הוא משמש בלשונם של ראשונים ואחרונים רבים. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ב, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ס', עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף מ"ה, עמוד א'. רש"י, מסכת בכורות, דף מ"ה, עמוד א', ד"ה כדברי, ותוספות שם, ד"ה עשו. רבנו חננאל, מסכת עירובין, דף ס', עמוד ב'; בית הבחירה למאירי שם ד"ה נתנו חוץ לתחום; תוספות, מסכת בבא בתרא, דף י"ב, עמוד א', ד"ה א"ר יוסי. רש"י, מסכת עירובין, דף ס', עמוד ב', ד"ה א"ר אידי. תוספות, מסכת עירובין, דף ס', עמוד ב', ד"ה אין אלו. למשל, חידושי הרמב"ן, מסכת גיטין, דף ס"ו, עמוד ב', ד"ה מאי, באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי; חידושי הריטב"א, ראש השנה כה: ד"ה למימרא; רא"ש, חולין פרק ח', סימן מט; מהרש"א, מסכת כתובות, דף מ"ז, עמוד א', ד"ה דמסר לה, באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי; הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן ר"ד, סעיף כ"ב. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
רב חיננא בר שלמיא

רב חיננא בר שלמיא, (מוזכר לפעמים כחנינא, חנניא או חנניה). (בתלמוד ירושלמי מוזכר שם אביו בכתיב 'שלמיה') היה אמורא מהדור השני של אמוראי בבל במאה ה-3. מחשובי תלמידיו של רב. מאמריו מובאים גם בתלמוד הירושלמי. כל מאמריו שבשני התלמודים הם בשם רב והיה שואלו שאלות. פעם רבי טבלא פסק כשיטתו בעניין מסוים, ורב נחמן אמר לו: ”זיל אהדר בך ואי לא מפיקנא לך רב חיננא בר שלמיא מאוניך” ("לך חזור בך, ואם לא אני מוציא את רב חיננא בר שלמיא מאוזנך!"). שימש כמלמד משניות לבנו של רב, חייא. אחרי פטירת רב שלח שאלות לשמואל. תלמיד חכם צריך להשתלם גם בידיעה מעשית של קשר התפילין, ברכת חתנים וציצית. "כיוון שניתקו שיניו של אדם - נתמעטו מזונותיו". שמשמעו לפי פרשנות אחת: בזקנה, במקביל לנשירת השיניים יש קושי להתפרנס. הרב אהרן הימן, "רב חיננא בר שלמיא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ה, עמוד א', מזכר בנפרד משאר תלמידיו של רב כגון בתלמוד ירושלמי, מסכת סוכה, פרק א', הלכה ה'-ו' בתלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ל"ב, עמוד ב' יש ספק בגרסה, האם מאמרו בשם עצמו או בשם רבו תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף כ"ה, עמוד א', שם סה, א תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קי"א, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף צ"ח, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ד, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ט', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף ס"ה, עמוד א' פירוש רש"י שם
זרינסקי מוסטאר

זרינסקי מוסטאר (בבוסנית: Hrvatski košarkaški klub Zrinjski Mostar) היא קבוצת כדורסל בוסנית מהעיר מוסטאר, המשחקת בליגת העל הבוסנית. הקבוצה הוקמה בשנת 1992 כחלק מ"מועדון הספורט הקרואטי זרינסקי מוסטאר", המזוהה עם החלק המערבי של העיר המאוכלס בקרואטים. הקבוצה משתתפת בליגה הבוסנית מאז שהוקמה בשנת 1997, למעט שתי עונות: עונת הבכורה ועונת 2003/04. במשך עונת 2003/04, שיחקה הקבוצה בליגה השנייה, ובעונה שלאחר מכן העפילה בחזרה אל הליגה הבכירה. מאז חזרתה, הקבוצה משתייכת לחלק העליון של הטבלה, כמו כן, הגיעה פעמיים לחצי הגמר הפלייאוף ושלוש פעמים לחצי גמר גביע המדינה. בעבר השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית. הליגה הבוסנית: חצי גמר: 2005, 2006 הגביע הבוסני: חצי גמר: 2005, 2006, 2007 קרואטיה בויאן בוגדנוביץ' קרואטיה ג'וסיפ סזאר אתר האינטרנט הרשמי של זרינסקי מוסטאר (בקרואטית) זרינסקי מוסטאר, ברשת החברתית אינסטגרם