laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הכוחות המזוינים של ליבריה

הכוחות המזוינים של ליבריה (באנגלית: Armed Forces of Liberia ובראשי תיבות: AFL) הם הכוח הצבאי של ליבריה, שנועד לשמור על ריבונות המדינה ולסייע במצבי חירום. על פי החוקה של ליבריה, העומד בראש הצבא הוא נשיא המדינה, והשר לביטחון לאומי הוא האמון על פעילות הצבא בפעולה. בעוד הרמטכ"ל הוא ראש הדרג הצבאי ומשמש כזרוע המבצעת של פקודות הדרג המדיני, תוך פיקוד ופיקוח על הצבא בזמן שיגרה. בליבריה מציינים את ה-11 בפברואר כיום הלאומי של הכוחות המזוינים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. יש להרחיב פסקה זאת. הצבא נוסד בשנת 1908 על בסיס מיליציה שנקראה משמר הגבול הליברי, שבתורה התבססה על כוח חצי צבאי שאורגן עם ראשית הגעת העבדים המשוחררים מאמריקה. כמו כן השם הנוכחי של הצבא הוא נקבע בשנת 1956. במשך כמעט כל ההיסטוריה של הצבא הוא קיבל סיוע חומרי והדרכה ניכרת מארצות הברית. ברוב ההיסטוריה של הצבא הליברי, הוא כמעט ולא היה מעורב בלחימה של ממש או בפעולות צבאיות, למעט מספר משימות מועטות בהם לקח חלק, פרט למלחמות האזרחים של ליבריה (ראו ערכים בטבלה). מעט מן הפעולות בהן לקחו חלק הכוחות המזוינים של ליבריה: בשנים הראשונות פעלו לדיכוי מרידות של שבטי הילידים של פנים הארץ, ואבטחת הגבולות מפני פלישות של אלו אל ערי החוף – שם התרכזה אוכלוסיית המתיישבים שבא מאמריקה. מלחמת העולם הראשונה – סיועה למדינות ההסכמה בשליחת מספר קטן של חיילים המתנדבים לסייעה בחזית המערבית (אם זאת לא נרשם תיעוד על השתתפות בקרב). לצד התגוננות מפי תקיפות חופי ליבריה על ידי הצי של גרמניה. מלחמת העולם השנייה – סיועה לבעלות הברית ושליחת חיילים תחת פיקוד הצבא אמריקאי לחזית הצרפתית (גם במקרה זה לא נרשם על מעורבות בלחימה), לצד הנגשה מלא של משאבי המדינה לבעלות הבירית בתמורה לסיוע והגדל הצבא הליברי. השתתפות במשימת האו"ם בקונגו בשנות ה-60, עם למעלה מ-300 חיילים ליברים. ההפיכה הצבאית ב-1980 וניסיון ההפיכה של 1985 מלחמת האזרחים הראשונה בליבריה בשנים 1989–1997 מלחמת האזרחים השנייה בליבריה 1997–2003 משימת שמירת השלום במאלי בשנת 2003 משימת שמירת השלום בדרום סודאן בשנת 20019 הצבא מונה כ-2000 חיילים מקצועים. מתוכם כ-1500 משרתים תחת חטיבת החי"ר ה-23 המשמשת כזרוע היבשה של הצבא, ולה שני גדודים לצד מספר יחידות תומכות כגון: פיקוד הדרכה, פלוגת הנדסה, יחידת קשר, ועוד. בעוד שאר החיילים משרתים במשמר החופים הליברי המשמש כזרוע הים של הצבא. בנוסף בעבר היה לצבא הליברי כנף אוויר, שפורקה עקב מלחמת האזרחים, אם זאת יש דיון להחזיר את היחידה כחלק מזרוע היבשה.[דרוש מקור] עם התקציב הנמוך של השנים האחרונות העומד על כ-12 מיליון דולר (0.74 אחוז מהתמ"ג) עקב המצב הכלכלי ולאחר התאוששות ממלחמת האזרחים. הציוד העיקרי של הצבא הינו די מיושן ומגיע מהגוש המזרחי. בין היתר זה כלל רובים ממשפחת הקלשניקוב (בין ההיתר מרומניה) לצד מעט מקלעי PK ומשגרי רקטות RPG-7, לצד מספר מועט של רכיבי שטח משוריינים כמו השטרייט קוגר (אנ'). כמו כן למשמר החופים מספר קטן של סירות מסוג צרעה. עקב המשאבים, כוח האדם וצורת הארגון הלקויים של הכוחות המזוינים של ליבריה אלו נחשבים למן הצבאות הכושלים בעולם. מדיה וקבצים בנושא הכוחות המזוינים של ליבריה בוויקישיתוף Brief History of AFL – Ministry of National Defense (באנגלית) 2024 Liberia Military Strength, www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית) Guy Martin, Liberia operating Streit Cougars, defenceWeb, ‏2020-02-20 (ב־) 2024 Military Strength Ranking, www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית)
דווין קרטר

דווין קרטר (באנגלית: Devin Carter; נולד ב-18 במרץ 2002) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע בסקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA. קרטר למד בתחילה בתיכון צ'רי קריק בגרינווד וילג', קולורדו, אך כעבור שנה עבר לאקדמיית דוראל שבפלורידה לאחר שמשפחתו עברה בעקבות אביו אנתוני, שמונה למאמן פיתוח השחקנים של מיאמי היט. עונתו האחרונה של קרטר נקטעה עקב פציעה בכתף, והוא נרשם לאקדמיית ברוסטר בוולפבורו, ניו המפשייר, לשנה נוספת לאחר שסיים את הלימודים. הוא דורג במקום ה-94 בכל ארצות הברית על ידי ESPN ובמהלך שנתו האחרונה בתיכון התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קרוליינה הדרומית. קרטר החל את קריירת המכללות שלו בעונת 2021/22, וב-30 משחקים העמיד ממוצעים של 9 נקודות ו-3.8 ריבאונדים למשחק. בסיום העונה הוא החליט לעבור ובאפריל 2022 חתם בפרובידנס קולג'. בעונתו הראשונה במדי הפריארס רשם קרטר 13 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים בממוצע למשחק, ובעונה הבאה נבחר לשחקן המצטיין באזור ביג איסט ולחמישיית העונה לאחר שהעמיד ממוצעים של 19.7 נקודות, 8.7 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-1.8 חטיפות למשחק. ב-26 ביוני 2024 נבחר קרטר במקום ה-13 בדראפט ה-NBA 2024 על ידי סקרמנטו קינגס. קרטר הוא בנו של אנתוני קרטר (אנ'), כדורסלן עבר ששיחק במספר קבוצות ב-NBA וכיום משמש עוזר מאמן בממפיס גריזליס. דווין קרטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דווין קרטר, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN Gamecock target, son of 13-year NBA veteran set to make his choice Friday, The State, ‏23 באפריל 2020 After reclassifying to be a Gamecock, Carter showing potential as freshman, Rivals.com, ‏28 בינואר 2022 פרופיל גיוס למכללות, באתר ESPN Gamecocks land commitment from high-scoring guard, Rivals.com, ‏24 באפריל 2020 סטטיסטיקות מכללות, באתר Sports-Reference.com More transfers: Devin Carter, Mike Green latest Gamecocks to enter portal, The State, ‏28 במרץ 2022 Two transfers — South Carolina's Devin Carter and La Salle's Clifton Moore Jr. — commit to PC, The Providence Journal, ‏17 באפריל 2022
הנשר (סרט)

הנשר הוא סרט פעולה - דרמה היסטורית בריטי משנת 2011, בבימויו של קווין מקדונלד ובכיכובים של צ'נינג טייטום, ג'יימי בל ודונלד סאת'רלנד. העלילה מבוססת על ספרה של רוזמרי סטקליף "הנשר של הלגיון התשיעי" משנת 1954 ועוקבת אחר מסעם של הרומאי מרקוס אקווילה (טייטום) ומשרתו הפיקטי אסקה (בל) בחיפוש אחר האקווילה האבוד של הלגיון התשיעי היספנה, שבראשו עמד אביו של מרקוס. הסיפור מעבד באופן חופשי את היעלומתו המסתורית של הלגיון. מבחינה היסטורית, היעלמותו של הלגיון התשיעי היא עד היום נושא לוויכוח בקרב ההיסטוריונים. הסרט הוא קופרודוקציה בריטית אמריקאית והוא יצא לאקרנים ב־11 בפברואר בארצות הברית ובבריטניה ב־25 במרץ. הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים והרוויח כ־38 מיליון דולר לעומת תקציב של 25 מיליון דולר. אתר האינטרנט הרשמי של הנשר "הנשר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הנשר", באתר נטפליקס "הנשר", באתר AllMovie (באנגלית) "הנשר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הנשר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הנשר", באתר Metacritic (באנגלית) "הנשר", באתר אידיבי "הנשר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הייתי כלבתו הפרטית של קולונל שולץ

הייתי כלבתו הפרטית של קולונל שולץ הוא ספר מתוך סדרת ספרי "סטאלג" שעסקה ביחסים בין שבויים ושבויות לשובייהם הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נחשב לאחד המפורסמים והידועים ביותר בסדרה. כל עותקיו הושמדו בידי המשטרה ורק ארבעה אספנים ידועים מחזיקים בעותק שלו. הספר יצא לאור בהוצאת "עשת" על ידי פרץ הלפרין ויצחק גוטמן בשנות השישים ועורר סערה ציבורית רבה בשל תוכנו הפרובוקטיבי. תמונת השער של הספר שבה נראית אישה בחזייה ועליה סימני הצלפת שוט וצלב קרס על המצח, הוסיפה למחלוקת. הספר נחשב לספר פורנוגרפי ונעשה ריקול לכל העותקים שלו זמן קצר לאחר פרסומו. רק מספר עותקים בודדים שרדו והגיעו לידי אספנים. הוא הוחרם על-ידי הצנזורה וזכה לתואר "הספר הנורא והמזוויע ביותר שיצא אי-פעם בשפה העברית". הסופרת המוזכרת בספר היא מוניק קורנו אך כנראה מדובר בשם עט משום שחיפוש אחר שמה מגלה שמדובר בשם בדוי ואין סופרת כזו במציאות. זהות המחבר האמיתית נותרה בגדר תעלומה. הספר מגולל את סיפורה של אישה צרפתייה בשם ננסי, שעולמה מתהפך כאשר הנאצים כובשים את צרפת. בעלה האהוב אנרי נלקח ממנה על ידי קולונל גרמני לאחר שננסי התחצפה והשפילה אותו בפני חייליו. הקולונל טוען שננסי היא "מרגלת חשובה" ולוקח אותה איתו חזרה לגרמניה. ננסי מספרת לפסיכיאטר שלה את כל מה שהתרחש בוילה של הקולונל תוך שהיא מתארת בפרטים את התנסויותיה, תחושותיה ומחשבותיה במהלך התקופה שבה הייתה בשבי. ההתעללות כוללת כפייה על האישה להשתתף באורגיות מזוויעות המתוארות בפירוט חסר תקדים בספרות בשפה העברית. בנוסף, האישה נכבלת באופן קבוע בשרשרת ברזל ונכלאת יחד עם כלבו האימתני של הקולונל, שמתייחס אליה כאל "כלבה" לכל דבר. במהלך ההתעללות, האישה יולדת תינוק לקולונל. הפרקים האחרונים של הספר מתארים את נקמתה של ננסי לאחר חיפושים ממושכים אחר הקולונל בתום המלחמה, היא מצליחה ללכוד את הקצין הנאצי בכוחות עצמה. בנקמה על ההתעללות שסבלה, היא כולאת אותו בשרשרת ברזל, בדיוק כפי שעשה לה במשך חודשים ארוכים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אלי אשד‏, ברוכה הבאה לקולונל שולץ:חקירה על הספר "הייתי כלבתו הפרטית של קולונל שולץ" מאת "מוניק קורנו ", באתר "המולטי יקום של אלי אשד", 19 ביולי 2007 גילי איזיקוביץ, כל עותקי הסטלאג הפורנוגרפי הזה הושמדו. עכשיו הוא בפודקאסט, באתר הארץ, 27 במרץ 2021 מודעה לפרסום הספר, כותרת ראשית, 11 במאי 1983 לא הואשם בכתיבת "הייתי כלבתו של קולונל שולץ", הַבֹּקֶר, 14 בפברואר 1963 קנסות על פרסום "כלבתו של שולץ", למרחב, 13 בפברואר 1963 נקנסו על פרסום הספר "הייתי כלבתו של קולונל שולץ", הַבֹּקֶר, 13 בפברואר 1963 אלי אשד, ברוכה הבאה לקולונל שולץ:חקירה על הספר "הייתי כלבתו הפרטית של קולונל שולץ" מאת "מוניק קורנו ", באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2007-07-19 דוד שליט, ‏ידינו המסוקסות, באתר גלובס, 20 ביוני 2002 הייתי כלבתו הפרטית של קולונל שולץ – חלק 2 – סטאלג – פודקאסט | מקריאים סטאלגים (באנגלית אמריקאית)
יוהאן אולריך פון סאליס-סוגליו

יוהאן אולריך פון סאליס-סוגליו (בגרמנית: Johann Ulrich von Salis-Soglio‏; 16 במרץ 1790 – 27 באפריל 1874) היה קצין צבא שווייצרי אשר פיקד ב-1847 על ברית זונדרבונד השמרנית במלחמת הזונדרבונד. סאליס-סוגליו נולד בכור ב-16 במרץ 1790 למשפחת האצולה סאליס-סוגליו. הוא בחר בקריירה צבאית בגיל צעיר והפך לחבר במיליציה של גריסון ב-1809. הוא שירת כשכיר חרב בבוואריה בין 1812 ל-1815, כשהוא נלחם במלחמת הקואליציה השישית, ובהולנד בין 1815 ל-1839, והגיע לדרגת מייג'ור-גנרל. סאליס-סוגליו חזר לשווייץ ב-1839 והצטרף למטה הכללי של הצבא השווייצרי בדרגת קולונל ב-1841. באוגוסט 1847 פוטר סאליס-סוגליו מתפקידו בצבא בשל תמיכתו בברית זונדרבונד. כפרוטסטנטי, הוא קיבל בחוסר רצון את הפיקוד על צבא הזונדרבונד באוקטובר 1847. הזונדרבונד, המפולג פוליטית ועם צבא נחות, הובס על ידי הצבא הפדרלי בפיקודו של גנרל דופור במלחמת הזונדרבונד. סאליס-סוגליו הואשם בבגידה חמורה, אך לא הועמד לדין בשל מתן עדיפות לפיוס לאומי. לאחר המלחמה התגורר סאליס-סוגליו בברגמו, דרום טירול ובמינכן, לפני שפרש לכור ב-1855. הוא מת בכור ב-27 באפריל 1874, בגיל 84. מדיה וקבצים בנושא יוהאן אולריך פון סאליס-סוגליו בוויקישיתוף יוהאן אולריך פון סאליס-סוגליו באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית)
גיל פלוטקין

גיל פלוטקין (נולד בה' באלול ה'תשמ"ב, 24 באוגוסט 1982) הוא מנהל 929, יזם חברתי, איש חינוך ועיתונאי ישראלי. גיל פלוטקין נולד בבת ים וגדל בראשון לציון. אביו יליד פולין ואמו ילידת הארץ. פלוטקין גדל והתחנך בתנועת הנוער העובד והלומד. לאחר סיום לימודיו בתיכון מקיף ח׳, עשה שנת שירות בחיפה ולאחר מכן שירת בגדוד 50 של הנח"ל. לאחר שירותו הצבאי, הצטרף פלוטקין לגרעיני נח"ל של הנוער העובד והלומד, היה מדריך נוער במגדל העמק, רכז מסלול תואר ראשון של בוגרי תנועות נוער במכללת בית ברל וממייסדיי קיבוץ המחנכים בחנתון. בשנת 2013, ייסד את אתר החדשות "דבר" יחד עם חבריו לתנועת דרור ישראל. הוא שימש כמנכ"ל "דבר" משך עשור וכעורכו הראשי בשנים 2019-2023. בשנים 2023–2024, פלוטקין שימש כמנהל הפיתוח של ארגון "חותם", והוביל תוכנית לימודים פורצת דרך בחברה החרדית. ביולי 2024 פלוטקין החל לשמש כמנהל 929, והחליף בתפקיד את משה אוחיון שנרצח עם בנו אליעד באירועי ה-7 באוקטובר 2023. פלוטקין הוא בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת בית ברל ותואר שני בחוג ללימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת חיפה. גיל פלוטקין מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשניים. משה ליכטמן, ‏תחקיר G: כך עובדת קומבינת "הקיבוץ המתחדש", באתר גלובס, 17 ביוני 2012 אריק בנדר, ‏תחילתו של דבר: הפרויקט של ברל כצנלסון קם לתחייה, באתר מעריב אונליין, 9 ביוני 2016 גיל פלוטקין,יהודה נוימן, ‏התהום הפעורה שבין החילונים לדתיים: הגיע הזמן שנכיר אחד את השני, באתר מעריב אונליין, 13 באוגוסט 2024 וואלה כסף‏, גיל פלוטקין ינהל את מיזם 929, באתר וואלה, 17 ביולי 2024
בוריס גלפנד (רופא)

בוריס גלפנד (ברוסית: Борис Рувимович Гельфанд ‏; (11 במאי 1942 - 18 באפריל 2017) רופא סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בוריס גלפנד נולד בשנת 1942 בטשקנט (אז בירת קזחסטן הסובייטית כיום בקזחסטן) למשפחה יהודית. לאחר סיום בית ספר בהצטיינות הוא התחיל ללמוד רפואה באוניברסיטת סצ'נוב במוסקבה. לאחר סיום הלימודים בשנת 1965 גלפנד החל לעבוד בבית החולים הקליני העירוני מס' 1 במוסקבה והתמחה בהרדמה וטיפול נמרץ כללי. בשנת 1970 הוא סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1986 פוסט-דוקטורט. בשנת 2005 גלפנד נבחר לאקדמיה למדעי רפואה, בשנת 2013 האקדמיה זו נכללה כחלק של האקדמיה הרוסית למדעים וגלפנד קיבל מעמד של חבר בפועל. גלפנד היה מומחה בתחום טיפול נמרץ. הוא פרסם 720 מאמרים מדעיים ו-36 ספרים בתחום. בהדרכתו הוכנו 65 עבודות תואר שלישי ו-36 עבודות פוסט-דוקטורט. הוא כיהן בתפקיד פרופסור באוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה ובמקביל היה ראש קתדרה באוניברסיטה בה למד. גלפנד היה פעיל במספר אגודות מקצועיות בנושא רפואה וכיהן בהם בתפקידי ניהול. על תרומתו לקידום הרפואה גלפנד קיבל מספר פרסים. גלפנד נפטר בשנת 2017 במוסקבה ונטמן בבית העלמין ווסטריאקובסקויה. ביוגרפיה (ברוסית) ריאיון עם בוריס גלפנד
יחידה 8200 (סדרת טלוויזיה)

המונח "יחידה 8200 (סדרת טלוויזיה)" מפנה לכאן. לערך העוסק ביחידה מודיעינית באמ"ן, ראו יחידה 8200. יחידה 8200 (בצרפתית: Unité 8200) היא מיני-סדרת טלוויזיה בת 6 פרקים, מסוגת דרמה-מתח, קו-פרודוצקיה ישראלית-צרפתית, בבימויו של דן שחר, על פי תסריט מאת נגר דג'וואדי וברונו פיי. התסריט מבוסס באופן רופף על הספר "לילה ארוך בפריז" שכתב דב אלפון. הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בין Elephant International, קשת אינטרנשיונל ורשת הטלוויזיה הצרפתית TF1. הסדרה תעלה לשידור במהלך שנת 2024. ערך מורחב – לילה ארוך בפריז דב אלפון כתב את הפרק הראשון של רומן בשם "יחידה 8200", מיד לאחר תום שירותו הצבאי ביחידה 8200. הוא לא חזר אליו עד 30 שנה לאחר מכן, כשהיה מנהל מערכת כנרת זמורה ביתן. רק לאחר שעזב את עיתון "הארץ" הוא הצליח לחזור לכתוב ולהשלים את הרומן. הרומן, ששמו המקורי הוא "לילה ארוך בפריז", יצא לאור בישראל בספטמבר 2016 וזכה מיד להצלחה מסחררת בקרב הקוראים והמבקרים. כאשר הוא פורסם בבריטניה, שם הוא עמד בראש טבלת המכירות במאי 2019, הוא עורר את סקרנותם של מוציאים לאור ברחבי העולם והוא תורגם ל-14 שפות. עלילת הסיפור מתפתחת על פני 28 שעות: מנהל שיווק ישראלי נחטף על ידי בלונדינית מסתורית בנמל התעופה שארל דה גול, כקורבן למתיחה. קצין ישראלי מיחידה 8200, זאב עבאדי וסגניתו חסרת הפחד, סגנית אוריאנה טלמור, מבינים מהר שיעד החטיפה היה בכלל חייל מהיחידה שלהם שבא למכור סוד. השניים פותחים במצוד על פני רחובות פריז כדי להימנע מתקרית פוליטית-דיפלומטית. הרומן יצא לאור בצרפת בשם "Unité 8200" וזכה לביקורות נלהבות כולל זכייה בגראן פרי לספרות בלשית 2019, פרס מריאן והפרס הבינלאומי של Daggers מאת איגוד סופרי הפשע. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פטריק ברואל - זאב עבאדי, קצין ביחידה 8200 המוצב בצרפת נטשה לינדינגר - פלר ז'ירו ונסן פאנטייה - פול מרטל תיאו קורטס - קונסטנטיני ניקולא אברהם כריסטיאן מילה ראשה בוקביץ' גאיה ווייס צילומי הסדרה התקיימו בפריז ובפרבריה וכן בתל אביב, באוגוסט 2023. www.allocine.fr/article/fichearticle_gen_carticle=1000038744.html https://vl-media.fr/unite-8200-patrick-bruel-et-natacha-lindinger-en-tournage-pour-tf1/ Unité 8200 : Patrick Bruel et Natacha Lindinger en tournage pour TF1] Quelle est l'histoire d'Unité 8200, nouvelle série avec Patrick Bruel et Natacha Lindinger tournée dès cette semaine ? Patrick Bruel dans la peau d'une légende du renseignement israélien pour TF1
טירת קנילוורת'

טירת קנילוורת' (באנגלית: Kenilworth Castle) היא טירה בעיירה קנילוורת' (אנ') בווריקשייר, אנגליה, המנוהלת על ידי המורשת האנגלית; חלק גדול ממנה הרוס. הטירה הוקמה במהלך הכיבוש הנורמני של אנגליה. היא תוארה על ידי ההיסטוריון אנתוני אמרי כ"דוגמה הטובה ביותר ששרדה לארמון מלכותי למחצה של ימי הביניים המאוחרים יותר, משמעותי בקנה מידתו, בצורתו ובאיכות הביצוע שלו". קנילוורת' מילאה תפקיד היסטורי חשוב: ב-1266 הוטל עליה מצור (אנ') שנמשך חצי שנה, והוא נחשב למצור הארוך ביותר בהיסטוריה של אנגליה במהלך ימי הביניים, והיווה בסיס לפעולות בית לנקסטר במלחמות השושנים. בקנילוורת' הודח המלך אדוארד השני מהכס האנגלי. הטירה נבנתה במשך כמה מאות שנים. היא הוגדלה באופן משמעותי על ידי ג'ון, מלך אנגליה, בתחילת המאה ה-13. ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר הפך את הטירה למצודת ארמון, ולאחר מכן הרחיב את הטירה במהלך המאה ה-16, בנה מבנים חדשים וניצל את המורשת של קנילוורת' מימי הביניים כדי לייצר ארמון אופנתי מתקופת הרנסאנס. אתר האינטרנט הרשמי של טירת קנילוורת' (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא טירת קנילוורת' בוויקישיתוף Anthony Emery, Greater Medieval Houses of England and Wales, 1300–1500: East Anglia, Central England and Wales, Volume II, Cambridge: Cambridge University Press, 2000, עמ' 402
הדמוקרטים

הדמוקרטים היא מפלגת שמאל ציונית סוציאל-דמוקרטית שנוסדה בישראל ב-30 ביוני 2024. המפלגה נוצרה מאיחוד פוליטי (אך לא מיזוג מלא) של מפלגת העבודה ומפלגת מרצ. בבחירות לכנסת העשרים וחמש בשנת 2022 לא עברה מפלגת מרצ את אחוז החסימה ונשארה מחוץ לכנסת. בעקבות זאת, הפכה מפלגת העבודה למפלגת השמאל הציונית היחידה בכנסת, ולה ארבעה מנדטים בלבד. בחודשים הראשונים לכהונת הכנסת העשרים וחמש, התגבשה תנועת המחאה נגד הרפורמה המשפטית ועודדה שיתופי פעולה רבים בין מפלגות במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2024. ב-28 במאי 2024 נבחר יאיר גולן בפריימריז לראשות מפלגת העבודה ברוב של 95.15%. בעבר היה גולן חבר כנסת מטעם מפלגת מרצ, ואף התמודד בבחירות הפנימיות לתפקיד יו"ר המפלגה. במסגרת קמפיין הבחירות לראשות מפלגת העבודה, הבטיח גולן כי יקים גוף פוליטי חדש על בסיס שתי המפלגות יחד עם חבירה של גורמים נוספים. ב-30 ביוני 2024 הגיעו צוות החיבורים של מפלגת העבודה בראשות יו"ר המפלגה, יאיר גולן, וצוות החיבורים של מרצ בראשות מזכ"ל המפלגה, תומר רזניק, להסכם במסגרתו יתאחדו למפלגה אחת בשם "הדמוקרטים". ההסכם כולל פריימריז משותפים לרשימה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושש, בהם תינתן הבטחת יצוג למועמדים חברי מרצ בבחירות לרשימה ובמוסדות אחרים שיוקמו, אך לא כולל מיזוג מלא בין המפלגות. ההסכם אושר על ידי ועידת מפלגת העבודה ב-12 ביולי וועידת מרצ ב-19 ביולי. עקרונותיה של המפלגה מתבססים על אלו של המפלגות המייסדות, העבודה ומרצ, ומתוארים בקצרה באתר הרשמי של המפלגה ובהסכם האיחוד. חוץ וביטחון: שיקום הביטחון הלאומי באמצעות קביעת גבולות בני-הגנה, טיפוח הסכמים אזוריים ובריתות בינלאומיות, חיזוק הברית עם ארצות הברית ומדינות המערב, יצירת ברית אזורית עם מדינות ערב המתונות, וקידום היפרדות מהפלסטינים כחלק מהסדר אזורי על בסיס שתי מדינות לשני עמים. המפלגה מדגישה את הצורך בצבא חזק ומתקדם להשגת מטרות אלה. דת ומדינה: טיפוח מגוון זהויות יהודיות על ידי המדינה, תוך שוויון לכלל הזרמים וללא אפליה של בני דתות אחרות. לצורך כך, המפלגה דוגלת בהפרדת הפוליטיקה מהדת הממוסדת על כל צורותיה. ממשל: ביצור יסודותיה הליברליים של המדינה – הפרדת הרשויות, ניסוח בסיס חוקתי, הבטחת מקצועיות ועצמאות מערכת המשפט והתקשורת החופשית. שיקום השירות הציבורי על בסיס איכות ומקצוענות. מאבק בשחיתות השלטונית, חיזוק מנגנוני הפיקוח והאכיפה וביצורם מפני השפעה פוליטית. מאבק בכל צורות ההסתה והדה-לגיטימציה ליריבים פוליטיים. הכרה בתפקיד המרכזי של המנהיגות הפוליטית ביצירת חברה סולידרית שאינה נשענת על אחידות כפויה אלא על ניהול מחלוקות בדרכי שלום והידברות. שוויון אזרחי וחירות הפרט: המפלגה דוגלת בשוויון מגדרי ושוויון אזרחי מלא של כלל המגזרים ותפעל לביטול חוק הלאום. אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת "הדמוקרטים" בנצי רובין, ‏בכירים בעבודה בביקורת קשה נגד ההסכם עם מרצ, באתר מעריב אונליין, 10 ביולי 2024 מורן אזולאי, עם שם חדש ושריונים ליאיר גולן: העבודה ומרצ הכריזו על איחוד, באתר ynet, 30 ביוני 2024 טל שלו‏, השריונים, החובות והבחירות הבאות: ההסכם המלא בין העבודה ומרצ נחשף, באתר וואלה, 7 ביולי 2024 מורן אזולאי, עם יותר מ-95% מהקולות: יאיר גולן נבחר לראשות מפלגת העבודה, באתר ynet, 28 במאי 2024 עמית סגל N12, ‏העבודה ומרצ מתאחדות, השם החדש: "הדמוקרטים", באתר גלובס, 30 ביוני 2024 ״הדמוקרטים״ בראשות יאיר גולן: מפלגות העבודה ומרצ הגיעו להסכם על איחוד, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 30 ביוני 2024 אודות, באתר הדמוקרטים
לייב בגריי 2023

"לייב בגריי 2023" הוא אלבום ההופעה השני של הזמר הישראלי אדם. את השיר הוציאה ב-2 ביוני 2023 לאור חברת התקליטים הפרטית של מירי פרלמן. האלבום הוקלט במהלך הופעה שערך אדם במועדון הגריי ביהוד. הוא אירח אמנים רבים, כמו סי היימן, רון רוזנפלד ומייקל הרפז. הוא ביצע את מיטב להיטיו שפורסמו לאורך השנים, דוגמת "סוד", "אין מוצא", "היא רוקדת לבדה", "מרחוק לרחוק", "מצטער" ו"שקיעה אחת". האלבום לייב בגריי 2023 באתר אפל מיוזיק לייב בגריי 2023 – אדם, אפל מיוזיק
אפס בהתנהגות

אפס בהתנהגות (בצרפתית: Zéro de conduite) הוא סרט צרפתי משנת 1933 בבימויו של ז'אן ויגו. הסרט מתאר מוסד חינוכי קודר ובירוקרטי. ארבעה תלמידים במוסד מקבלים ציון "אפס בהתנהגות" וכעונש נאסר עליהם לצאת מהפנימיה לחופשה הקבועה ביום ראשון. בתגובה, הארבעה מתכננים מרד נגד הנהלת המוסד. בטקס יום הזיכרון של המוסד הם מתבצרים בחדרים שלהם, זורקים חפצים מהגגות והופכים את הטקס לכאוס עליז וסוריאליסטי. ז'ראר דה בֵּדַרְיֶיה - טאבאר לואי לפוור - קוסא ז'ילבר פרושון - קולֶן קוקו גולסטיין - ברואֵל ז'אן דאסטֵה (אנ') - המפקח אוגֵה רובר לה פלון - המפקח פֶּט-סֶק דו וֶרון - המפקח הכללי בק-דה-גז דֶלפֶן - מנהל המוסד לאון לריב (אנ') - מורה גברת אמיל - אמא אָריקֹוׂ לואי דה גונזאג - פרֶפֶקט רפאל דיליז'אן - כבאי "אפס בהתנהגות" מבוסס באופן עמום על חוויותיו האישיות של ויגו מלימודיו בפנימיה; שתיים מארבעת הדמויות הראשיות בסרט נקראו על שם חבריו ללימודים. קורות חייו של אביו, הפעיל האנרכיסט מיגל אלמריידה (אנ'), השפיעו על הרוח האנרכיסטית שביטא ויגו בסרטו. הסרט צולם מדצמבר 1932 עד ינואר 1933 בתקציב של כ-200,000 פרנק. ויגו השתמש בעיקר בשחקנים לא מקצועיים, כולל כאלה שמצא ברחוב. הוא נאלץ לצלם באמצעים זולים ותוך מאבק בשחפת, והחשיב את התוצר הסופי כ"לוקה בחסר". הקרנת הבכורה של הסרט אירעה ב-7 באפריל 1933. הסרט קיבל תגובות מעורבות, וספג ביקורת שלילית בעיקר מחוגים קתוליים, שטענו שהסרט גס ואינו מתאים לילדים. לאחר מכן נאסרה הקרנת הסרט בטענה שהוא "אנטי-צרפתי", והוא לא הוקרן שוב בצרפת עד 1945. בהקרנתו המחודשת הסרט זכה להערכה מחדש, הוקרן בבריטניה, איטליה, שווייץ, גרמניה וארצות הברית, וזכה לשבחים בעיקר מקולנועני הגל החדש הצרפתי. לינדזי אנדרסון, ברנרדו ברטולוצ'י, אנדריי טרקובסקי, רומן פולנסקי ופרנסואה טריפו ראו ב"אפס בהתנהגות" מקור השראה. "במובן מסוים, נראה ש'אפס בהתנהגות' מייצג משהו נדיר יותר מאשר 'ל'אטאלנט', כי ניתן לספור את יצירות המופת המוקדשות לילדות, בספרות ובקולנוע, על אצבעות יד אחת... כמו כל הסרטים הראשונים, ל'אפס בהתנהגות' יש את ההיבט הניסיוני שלו. הרבה רעיונות צולמו במין גישה של 'בואו ננסה את זה ונראה מה קורה'... אבל על כל קטע כזה יש תשע המצאות מעולות, מצחיקות, פואטיות או מזעזעות, כולן בעלות עוצמה חזותית גדולה ובוטות שאין כמותה." — פרנסואה טריפו, "הסרטים בחיי" מדיה וקבצים בנושא אפס בהתנהגות בוויקישיתוף "אפס בהתנהגות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אפס בהתנהגות", באתר AllMovie (באנגלית) "אפס בהתנהגות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אפס בהתנהגות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Matthew Roe, Anarchic Cinema: Jean Vigo's ZERO FOR CONDUCT, Film Inquiry, ‏17 באוקטובר 2018 Bruce Hodsdon, Zéro de conduite, Senses of Cinema 69, 2013 Bruno Vanobbergena, Ian Grosvenorb and Frank Simon, Jean Vigo’s Zéro de conduite and the spaces of revolt, Paedagogica Historica 50, 2014, עמ' 443–459 Zero for Conduct, Encyclopedia Britannica John Conomos, Truffaut's The 400 Blows, or the Sea, Antoine, the Sea, Senses of Cinema 6, 2000 פרנסואה טריפו, The Films in My Life, 1981, עמ' 23
רביעיית סמטאנה

רביעיית סמטאנה הייתה רביעיית מיתרים צ'כית שפעלה בין השנים 1945–1989. ואצלב נוימן (1920–1995), כינור ראשון (1945–1947). ייז'י נובאק (נולד ב-1924), כינור ראשון (מאז 1947). יארוסלב ריבנסקי, ויולה (1945–1956). לובומיר קוסטצקי (נולד ב-1922). ייז'י נובאק. ואצלב נוימן. יארוסלב ריבנסקי, ויולה (1945–1956). מילאן שקמפה, (נולד ב-1928), ויולה (מאז 1956). אנטונין קוהוט (אנ') (נולד ב-1919), צ'לו. רביעיית סמטאנה, באתר AllMusic (באנגלית) רביעיית סמטאנה, באתר MusicBrainz (באנגלית) רביעיית סמטאנה, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפרובינציות המאוחדות של מרכז איטליה

הפרובינציות המאוחדות של מרכז איטליה (באיטלקית: Province Unite del Centro Italia), הידועה גם בשם הקונפדרציה של מרכז איטליה או הממשל הכללי של מרכז איטליה, הייתה ממשלה צבאית קצרת מועד שהוקמה על ידי ממלכת פיימונטה-סרדיניה. הקונפדרציה הוקמה על ידי איחוד של הדוכסות הגדולה של טוסקנה, דוכסות פארמה, דוכסות מודנה והמחוזות האפיפיוריים, לאחר מלחמת העצמאות האיטלקית השנייה. לאחר אוגוסט 1859 הסכימו המשטרים הפרו-פיימונטים של טוסקנה, פארמה, מודנה והמחוזות האפיפיוריים על כמה הסכמים צבאיים. ב-7 בנובמבר 1859 הם בחרו באוג'ניו אמנואלה די סבויה-וילפרנקה (אי') בתור העוצר שלהם. השלום של הסכם ציריך הותיר את שאלת המחוזות המאוחדים מעורערת. זה הוביל לתקופה של משא ומתן ובסופו של דבר להסכם טורינו בזמן שנפוליאון השלישי התמודד עם לחץ מאוסטריה באמצעות שגרירם ריכרד פון מטרניך לעצור את ההתפשטות של סרדיניה ולהחזיר את פרדיננד הרביעי שהודח כדוכס הגדול של טוסקנה שהיה בן דודו של הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף הראשון. האוסטרים ראו את סבויה-קריניאנו, באותה שושלת כמו ויטוריו אמנואלה השני, כבעלת סיכוי בלתי מתקבל על הדעת לקדם סיפוח על ידי סרדיניה. על פי דרישתו של נפוליאון השלישי, ויטוריו אמנואלה השני סירב לאפשר לסבויה-קריניאנו לקבל, במקום זאת שלח את קרלו בון קומפאגני כמושל הכללי של מרכז איטליה, שהיה אחראי על העניינים הדיפלומטיים והצבאיים של המדינות. ב-8 בדצמבר 1859, פארמה, מודנה והמחוזות האפיפיוריים שולבו במחוזות המלכותיים של אמיליה. לאחר שנערכו משאל עם במהלך מרץ 1860, וצרפת קיבלה את ניס וסבויה, השטח סופח רשמית לפיימונטה-סרדיניה, שכן בון קומפאני התפטר ב-3 במרץ 1860. איחוד איטליה הדוכסות הגדולה של טוסקנה דוכסות פארמה דוכסות מודנה ורג'ו ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה מדיה וקבצים בנושא הפרובינציות המאוחדות של מרכז איטליה בוויקישיתוף