laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סקסולוג

סקסולוג הוא אדם העוסק בסקסולוגיה, כלומר בחקר המיניות, בדרך כלל מיניות האדם, וכן במתן ייעוץ וטיפול בבעיות בתפקוד המיני, ליחידים, וקבוצות. נהוג לראות ברופא הגרמני מגנוס הירשפלד, מייסד התחום, אם כי יש המייחסים זאת לפסיכיאטר הגרמני ריכרד פון קראפט-אבינג. נכון, לשנת 2013, ההסמכה בתחום אינה מוסדרת דיה. עם זאת, סקסולוג הוא תמיד בעל הסמכה אקדמית בתחומים בסיסיים קשורים, כפי שיפורט להלן. נכון הדבר גם לחלוצי התחום, גם הם באו מדיסציפלינות "כלליות" יותר. לדוגמה, מגנוס הירשפלד, שהיה רופא, אלפרד קינסי שהיה זואולוג, וג'ון מוני, שהיה פסיכולוג, כמו כן, האוניברסיטאות בישראל אינן כוללות לימודי תואר ראשון או שני בסקסולוגיה. כמו גם שנכון לשנת 2013 אין חקיקה בנושא. הסקסולוגים, לפחות בארץ ובמקומות רבים אחרים, הם בדרך כלל פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים וקרימינולוגים, שתחום פעילותם העיקרי הוא מיניות, בהקשרים כגון עוררות מינית, או נטייה מינית. ישנן בנמצא השתלמויות שונות, אשר בעלי רקע אקדמי מתאים, דוגמת הנזכרים, יכולים לעבור כדי להיסמך לעסוק בייעוץ מיני. סביר להניח שמצב זה ימשיך עד שהתחום יוסדר לתוכנית הלימודים, לפחות ברוב המוסדות האקדמיים המוכרים בעולם, וכך כותב הפסיכולוג והסקסולוג ג'ון מוני בעניין זה: "עד שנבין כי מיניות היא נושא מדעי הראוי למחלקות או מוסדות אוניברסיטאיים עצמאיים, ה"מפלצות שלא יתוארו" של מחלות המין (הפיזיות והמנטליות כאחד), וכן, התוקפנות העבריינית, ימשיכו לשגשג בחברתינו". עם תפוצת האינטרנט, ותנאי שטח הנוחים לכך יחסית (ראו לעיל), גדלה תופעת ההתחזות גם בהקשר מקצוע הסקסולוגיה. אנשים שונים מציגים עצמם כסקסולוגים, זאת כשהם מכתירים עצמם כ"מנחים" למיניות או, "מאמנים אישיים" למיניות ואף בתארים דומים אחרים. אלה, בהשוואה לסקסולוג מוסמך, בדרך-כלל אינם מוסמכים אקדמית, בתחום ראוי כגון ביולוגיה, פסיכולוגיה, רפואה, עבודה סוציאלית, מדע המגדר, כאשר הקריטריון להסמכה לייעוץ מיני או טיפול בבעיות בתפקוד המיני, הוא רקע אקדמי הולם, למניעת מקרים של שרלטנות. בהקשר זה, סקסולוגים בישראל מאוגדים במסגרת האגודה הישראלית לטיפול מיני. יש סקסולוגים העובדים עם המשטרה ו\או הרשויות הקשורות בתשאול ושיקום קורבנות תקיפה מינית, ואף אנסים. סקסולוגיה פסיכיאטר פסיכולוג קליני עובד סוציאלי הציטוט מופיע על גב ספרו "Unspeakable Monsters", משנת 1999. זהו אחד מספרי הסיכום שכתב אודות מחלות מין פיזיות ונפשיות. אתר האגודה הישראלית לטיפול מיני
גוסטב ריכטר

גוסטב ריכטר, (בגרמנית: Gustav Richter, 1912-1997), היה קצין אס אס, פושע מלחמה נאצי, מעוזריו של אדולף איכמן, "מומחה לענייני יהודים" שנשלח מגרמניה הנאצית לסייע לשלטונות רומניה, בתקופת יון אנטונסקו, ביישום "הפתרון הסופי" לגבי יהודי רומניה. ריכטר נשלח לרומניה באפריל 1941, כמומחה לטיפול ביהודים, והוא שיתף פעולה עם השגריר הגרמני ברומניה, מנפרד פון קילינגר, בארגון חיסול יהדות רומניה. על פי עצותיו של ריכטר פוזרו כל המוסדות היהודיים ברומניה, והוקם מרכז היהודים, בראשותו של ראדו לקה. על כל יהודי רומניה הוטלה חובת נשיאת הטלאי הצהוב (חובה שבוטלה חלקית על ידי אנטונסקו בעקבות פנייתו של וילהלם פילדרמן). כמו כן הוכנו התוכניות לריכוזם של יהודי רומניה בגטאות ושילוחם אחר כך ברכבות להשמדה במחנה בלז'ץ שבפולין הכבושה. ריכטר גם הצליח חלקית להפסיק את עליית יהודי רומניה, אפילו זו של ילדים יתומים ממחנות טרנסניסטריה) לארץ ישראל). ב-22 ביולי 1942 קיבל ריכטר את הסכמתו של פרופסור מיכאי אנטונסקו, שר החוץ של רומניה והשני בהייררכיה השלטונית, לתוכנית הובלת יהודי רומניה להשמדה במחנה בלז'ץ, ואי-לכך חברת הרכבות נדרשה להכין תוכנית היסעים למאות אלפי יהודי רומניה. ההתפתחויות שחלו בהמשך בחזית המזרחית הביאו את המארשל יון אנטונסקו לגרירת רגליים ביישום ההסכם ולדחייתו האינסופית. ב-23 באוגוסט 1944, כשהרודן יון אנטונסקו נעצר בפקודת מלך רומניה על ידי נאמניו, נעצר גם ריכטר, בעת ששהה בשגרירות הגרמנית, ולאחר מכן נמסר לצבא האדום. ריכטר הועבר לברית המועצות, שם הוחזק כשבוי עד שנת 1955, אז נמסר לגרמניה המערבית. בחקירתו במערב טען ריכטר שבשנת 1945 הוא שהה בכלא לוביאנקה, בתא אחד עם שוודי בשם ראול וולנברג. ריכטר הואשם בגרמניה בפשעי מלחמה ולאחר סחבת ממושכת החלו ההכנות למשפטו בשנת 1961, אך המשפט עצמו נפתח רק 20 שנה מאוחר יותר, ב-1981, והסתיים כעבור שנה. ריכטר נידון ל-4 שנות מאסר. הבסיס להרשעתו היה ההסכם בכתב לשילוח יהודי רומניה למחנה בלז'ץ. מתקופת מאסרו קוזז הזמן שהוחזק בידי הסובייטים, כך שלא נכלא בבית הסוהר בגרמניה. נספחי משטרת אס אס במסגרת המשלחת הגרמנית בבוקרשט והשפעת פעולותיהם על התפתחות היחסים הרומנים-גרמנים 1940 - 1944 (ברומנית)
ישראל מהרי"ק

ישראל מהרי"ק (14 באפריל 1907 7 בפברואר 1964), היה רופא, צנחן, מתנדב ומראשוני חיל הרפואה בצה"ל. ישראל מהרי"ק נולד בעיר ריגה שבאימפריה הרוסית (כיום בירת לטביה) למשפחה עם שרשרת יוחסין של רבנים. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל כציוני ועבד כסניטר בבית חולים. כעבור זמן התקבל ללימודי רפואה בבזל שבשווייץ. עם סיום לימודיו חזר ארצה ועבד כרופא במושבות השרון. כאשר נודע לו כי אביו ועוד מאות יהודים נדחסו לבית הכנסת הגדול בריגה ונשרפו חיים החליט להתגייס לצבא הבריטי. בלשכת הגיוס נשאל לסיבת התגייסותו וענה: "כדי להילחם בגרמנים". הוא עבר קורס צניחה ונשלח לאיטליה. שם נאמר לו כי בשל שליטתו בשפות רבות הוא יוצנח כרופא לטפל בפרטיזנים של טיטו. הוא צנח מספר פעמים תוך סיכון רב. בפעם האחרונה נפצע ונפל כמעט בשבי הגרמנים. על פעילותו זו קיבל בסוף המלחמה את עיטור טיטו. לאחר המלחמה חזר ארצה והתנדב להיות רופא במחנות העקורים בקפריסין. עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס ושירת כרופא גדודי בחטיבת אלכסנדרוני. במלחמה נטל חלק במבצע נחשון, מבצע מדינה (כיבוש כפר סבא הערבית) וכיבוש קאקון. היה הרופא הראשון של חיל התותחנים. ד"ר מהרי"ק התקדם בשורות חיל הרפואה שם עסק בעיקר בהדרכה וברפואה מונעת. הוא הגיע לדרגת סגן-אלוף. לקראת סיום שירותו בצה"ל נתמנה לרופא נמל אשדוד אך לא הספיק לשמש בתפקיד. ב-7 בפברואר 1964 נפטר לפתע במפקדת קצין רפואה ראשי מהתקף לב בגיל 56. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בנתניה. לאחר מותו יצא ספר זיכרונותיו בשם אדום על חאקי. סגן-אלוף ד"ר ישראל מהרי"ק, אדום על חאקי, הוצאת "מערכות", 1966, (הקדמה, אל"ם ד"ר אליהו גילון קצין רפואה ראשי). קורות החיים של ישראל מהרי"ק, באתר "יזכור" של משרד הביטחון ישראל מהרי"ק באתר GRAVEZ
עציון גבר

עֶצְיוֹן גֶּבֶר (בכתיב מקראי נכתב גם עֶצְיֹן גֶּבֶר) היא עיר קדומה ששכנה בארץ אֱדום, בראש מפרץ אילת, סמוך לאילת ועקבה של ימינו. היא נזכרת מספר פעמים בתנ"ך, כתחנה במסלול מסעי בני ישראל במדבר לאחר יציאת מצרים, ובהמשך כעיר נמל ששימשה למסחר עם ארצות שונות לאורך חופי ים סוף בתקופת המלכים. עציון גבר נזכרת כאחד המקומות שבני ישראל חנו בהם במסעיהם במדבר לאחר יציאת מצרים (במדבר, ל"ג, ל"ה–ל"ו; דברים, ב', ח'). שלמה המלך הקים בעציון גבר צי אניות (אֳנִי בלשון המקרא) (מלכים א', ט', כ"ו; ספר דברי הימים ב', פרק ח', פסוק י"ז), אשר בסיוע אנשי חירם מלך צור יצא לאופיר שעל שפת ים סוף, לרכוש שם זהב. יהושפט מלך יהודה הקים אף הוא צי וביקש לסחור עם אופיר אך תוכניתו לא יצאה לפועל, כנראה בעקבות סערה: יְהוֹשָׁפָט עָשָׂה אֳנִיּוֹת תַּרְשִׁישׁ לָלֶכֶת אוֹפִירָה לַזָּהָב וְלֹא הָלָךְ כִּי נִשְׁבְּרוּ אֳנִיּוֹת בְּעֶצְיוֹן גָּבֶר. — מלכים א', כ"ב, מ"ט על פי דברי הימים ב', כ', ל"ו–ל"ז, הדבר אירע כעונש על התחברותו עם אחזיה מלך ישראל. נלסון גליק ופריץ פרנק זיהו את עציון גבר כשם נרדף לאילת, והם מיקמו את שניהם בתל אל ח'ליפה, בין אילת לעקבה בתחומי ירדן. בחפירות שנערכו במקום בשנים 1937–1940 בראשות הארכאולוג נלסון גליק מטעם המכון הסמיתסוני, נחשף מבנה גדול ששימש כנראה לעיבוד נחושת, על פי השערתו. לדעת גליק המקום שימש גם כנקודת משמר לדרכי המסחר באזור, והחפירות מלמדות כי בתקופה התואמת את ממלכת יהודה היה באתר יישוב מבוצר ומשגשג, דבר המעיד על פעילות מסחרית ענפה שעברה דרכו. אבל הארכאולוג בנו רותנברג הראה כי הכלים שאותם זיהה גליק ככוריות התכה לא היו אלא כלי חרס 'נגביים' עשויים ביד, וכי מכרות הנחושת בתמנע קדומים בכשלוש מאות שנה לימי שלמה, ואין להם ולא כלום עם שלמה. מערכת המבנים בשכבה הקדומה ביותר בתל אל-חלייפה (תקופה IV) כוללת מתחם רבוע, מוקף חומת סוגרים, ומבנה מרכזי מטיפוס 'בית ארבעת מרחבים'. מחקר מחודש של ממצאי החפירה שנעשה בידי מ' פרטיקו לא העלה כל ראיות ברורות לתאריכה של שכבה זו. השילוב של חומת סוגרים, בית ארבעת מרחבים וכלי חרס נגביים בעבודת יד מזכיר את אתרי מרכז הנגב מהמאה ה-10 לפנה"ס, אף שתכנונו של המתחם בתל אל-חלייפה עולה בטיבו על כל אחד מהאתרים הללו. לאור הביקורת שנמתחה על פרשנותו של גליק, הועמד זיהויו של תל אל-חלייפה עם עציון גבר בסימן שאלה. לפיכך, ייתכן שעציון גבר לא הייתה אלא מצודה מלכותית ובה מבנה מנהלה מרכזי, שממנו נוהל הסחר בתחומי ים סוף. חוקרים אחרים זיהו את עציון גבר עם אי האלמוגים השוכן במימי מפרץ אילת, דרומית-מערבית לטאבה. זיהוי אפשרי נוסף הוא העיר עקבה עצמה, שייתכן שמבניה שוכנים על גבי העיר הקדומה. בפזמון החוזר בשירו של נתן אלתרמן "ספני שלמה המלך", מתוך "ספר התבה המזמרת" (הוצאת מחברות לספרות תשכ"ו), שרים הספנים שוב ושוב על עציון גבר (גם גֶּבֶר וגם גָּבֶר), נמל הבית שלהם. השיר הולחן על ידי נעמי שמר והתפרסם בביצועה של אילנה רובינא. מדיה וקבצים בנושא עציון גבר בוויקישיתוף עציון גבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אברהם יעקב ברוק, עציון גבר, הצפירה, 16 בנובמבר 1875 29°32′46″N 34°58′53″E﻿ / ﻿29.546095°N 34.981319°E﻿ / 29.546095; 34.981319 תל אל־חלייפה: עציון גבר: אילת, הארץ, 10 בספטמבר 1961; המשך עמיחי מזר, ימי הממלכה המאוחדת: תמונה ארכיאולוגית – היישובים בנגב צבי אילן, אנציקלופדיה מקראית, דבר, 18 במאי 1972 שמואל אחיטוב, עציון גבר, אנציקלופדיה מקראית, כרך ו', עמודים 332-333 מילות השיר "ספני שלמה המלך" באתר שירונט
חלולים

"חלולים" הוא שם אלבומו השביעי של הזמר אביב גפן. האלבום יצא במרץ 1998 והוא מכיל 12 שירים, רובם פוליטיים ומחאתיים. אופי האלבום שונה ממרבית אלבומיו של גפן, והוא כמעט אינו מכיל בלדות. את האלבום הפיק גפן יחד עם משה לוי בייעוצו האומנותי של ברי סחרוף, שגם ניגן באלבום. יציאת האלבום לוותה בשלטי חוצות ענקיים שעליהם המשפט "בוקר טוב איראן", כשם אחד השירים באלבום. בשל האופי הקיצוני והשונה של גפן ב"חלולים", התקבל האלבום בביקורות מעורבות ונחשב לכישלון מסחרי "מכוון" באופן יחסי לאלבומיו הקודמים. בין שירי האלבום בלטו, שיר הנושא, "סופרסטאר", אשר צולם לו קליפ פרובקטיבי בהשתתפותה של השחקנית אורלי ויינרמן אשר מעביר ביקורת חריפה על תעשיית המוזיקה בישראל ומחוצה לה ועל ניהולה, ו"בום בום". עטיפת האלבום היא צילום רנטגן של גפן ואשתו באותה העת אילנה ברקוביץ'. המלחמה הבאה (3:19) בוקר טוב איראן (3:00) חלולים (2:26) בום בום (3:33) תבלע את הכדור (2:32) עליסה (1:55) חלומות גדולים (3:43) לילה (3:21) מתים משעמום (2:48) תצא מהמחשב (3:37) סופרסטאר (2:42) חדר קטן (2:08) מידע על האלבום חלולים באתר MusicBrainz ניר יהב‏, "שרתי עם דמעות בעיניים": אביב גפן מדבר על האלבום שבחר להכשיל, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2018 ניר יהב‏, "שרתי עם דמעות בעיניים": אביב גפן מדבר על האלבום שבחר להכשיל, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2018
הסכם אוטרכט

הסכם אוטרכט הוא הסכם שלום שנחתם בחודשים מרץ–אפריל 1713 בעיר ההולנדית אוטרכט ובכך סיים את מלחמת הירושה הספרדית באירופה ואת מלחמת המלכה אן בצפון אמריקה. על ההסכם חתומות ממלכת צרפת בראשותו של לואי הארבעה עשר וממלכת ספרד בראשות פליפה החמישי דוכס אנז'וּ, מצד אחד, ובריטניה בראשות המלכה אן, דוכסות סבויה, והרפובליקה ההולנדית מצד שני. הסכם ראשוני בין צרפת ובריטניה נחתם כבר ב-1711 בלונדון, וכלל הסכמה שבשתיקה בדבר חלוקת נכסיה של ספרד באירופה. בינואר 1712 נפתחה ועידה באוטרכט בהשתתפות הצדדים, למעט ספרד, שפליפה עדיין לא הומלך עליה, וכן נציג מפורטוגל. הסיבה למלחמת הירושה הספרדית הייתה היותו של פליפה נכדו של לואי ה-14, כך שהכתרתו הייתה עלולה להיות צעד בדרך לאיחודן של ספרד וצרפת, איחוד שעלול היה לאיים על מדינות אחרות באירופה. לכן, הדיונים הראשונים נסבו סביב מחויבותן של ספרד וצרפת להימנע מאיחוד ממלכותיהן, ונמשכו עד יולי 1712, עת ספרד חתמה על הסכמתה לעניין זה. ברגע שניתנה ההסכמה הספרדית, חודשו הדיונים, וב-11 באפריל 1713 נחתם ההסכם. פליפה החמישי הוכר כמלך ספרד, אך נכפה עליו לוותר על מקומו בירושה הצרפתית, על מנת למנוע איחוד עתידי בין שתי המדינות. בכך נפתרה סוגיית איחוד צרפת וספרד. ההסכם שמר על הקיסרות הספרדית, אך מסר את ארצות השפלה הדרומיות, נאפולי, חלק מדוכסות מילאנו וסרדיניה לקיסרות האוסטרית. סיציליה וחלק מדוכסות מילאנו נמסרו לבית סבוי. גיברלטר והאי מנורקה נמסרו לבריטניה. כך, אחיזתה של ספרד באירופה עצמה נחלשה, והאיום הפוטנציאלי על בריטניה ופורטוגל פחת. צרפת עצמה לא נפגעה, אך נאלצה להכיר בלגיטימיות של מלכי בריטניה. כן מסרה לשכנתה הצפונית שטחים בצפון אמריקה: את שליטתה במפרץ הדסון, בניו פאונדלנד, ובאקדיה (נובה סקוטיה של ימינו), אך זכתה מחדש בשני איים, Île-Saint-Jean (כיום אי הנסיך אדוארד) ו-Île Royale (האי קייפ ברטון), עליו הוקמה מצודת לואיסבורג. לאחר שנחתם ההסכם הוסיפה צרפת להתעמת עם אוסטריה והקיסרות הרומית הקדושה בראשות קרל השישי עד לחתימת הסכם ראשטט ב-1714. ספרד המשיכה במלחמה עם פורטוגל עד 1715, ועם אוסטריה עד 1720. במהלך הדיונים להשגת ההסכם אוזכר המונח מאזן כוחות, והוא משתקף ברוח ההסכם, קרי, אין להתיר לשום מדינה להיות בעלת כוח צבאי כזה שיפר את האיזון בין מדינות אירופה. הסכם אוטרכט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רודוכרוזיט

רודוכרוזיט (וגם רודוקרוסיט) הוא מינרל קרבונטי הבנוי ממנגן (Mn) ופחמה (קרבונט CO3). צורת הגבישים של הרודוכרוזיט היא מעוינון, ובמקרים נדירים יותר - סקלנוהדרון. בצורתו הטהורה (והנדירה) צבעו אדום-ורד, אבל לדגימות הבלתי טהורות והנפוצות יותר יש גוונים מוורוד ועד חום בהיר. לעיתים טועים בין הרודוכרוזיט לרודוניט שהוא סיליקט של מנגן, אבל הרודוכרוזיט רך הרבה יותר. גם לקלציט, שבו חלק מאטומי הסידן הוחלפו באטומי מנגן, יש גוון ורוד היכול להטעות בינו לבין הרודוכרוזיט, אבל הקלציט הוא פלואורסצנטי בעוד הרודוכרוזיט נעדר תכונה זו. רודוכרוזיט יוצר שורה איזומורפית עם פחמת הברזל (סידריט). סידן (ולפעמים גם מגנזיום ואבץ) מחליף לעיתים קרובות את המנגן במבנה, דבר הגורם לגוונים בהירים יותר של אדום וורוד, תלוי בדרגת ההחלפה. מסיבה זו הצבע הנפוץ ביותר של הרודוכרוזיט הוא ורוד. רודוכרוזיט נוצר יחד עם מינרלים נוספים של מנגן בעורקים הידרותרמיים במרבץ עפרה בטמפרטורה נמוכה כמו במכרות הכסף של רומניה, שם נתגלה לראשונה. במקרים נדירים כמו במכרה N'Chwanging ב-Hotazel שבדרום אפריקה נוצר הרודוכרוזיט בתהליכי שקיעה ואז הגביש מופיע בצורת הסקלנוהדרון הנדירה. בקפיליטס (Capillitas) שבארגנטינה כורים סוג מיוחד של רודוכרוזיט מפוספּס. קאטאמרקה (Catamarca) הוא מכרה כסף ישן מתקופת האינקה, שממנו כורים דוגמיות מרהיבות וייחודיות של רודוכרוזיט זקיפי. חתך לרוחב של המינרל מגלה טבעות קונצנטריות בהירות וכהות של שכבות הצבועות בגוונים של אדום ורד. נוהגים לגלף תכשיטים מאבנים אלו. השימוש העיקרי ברודוכרוזיט הוא כמחצב של מנגן, שהוא רכיב חשוב בייצור של פלדה בלתי מחלידה זולה ובסגסוגות אלומיניום מסוימות. בסוגים המפוספסים האיכותיים יותר נעשה שימוש כאבני קישוט ולגילוף פסלונים וחרוזים. האבן רכה יחסית ומצטיינת בפצילות מושלמת, ולכן קשה מאוד לחתוך אותה ולכן כמעט שלא משתמשים בה לשיבוץ בתכשיטים. התיאור הראשון של הרודוכרוזיט הוא מ-1813, בהתייחס לדגימה מקַבְניק (Cavnic) שבמחוז מרמורש, כיום ברומניה. מקור השם הוא מיוונית "רודון" – ורד ו"כרומה" – צבע, כלומר "בצבע הורד". מדינת קולורדו שבארצות הברית הכריזה רשמית על הרודוכרוזיט כ"מינרל המדינה" בשנת 2002, בהתבסס על הצעה שהועלתה בבית הספר התיכון בעיירה ביילי. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שאף על פי שהמינרל נפוץ בכל העולם, גבישים אדומים גדולים מצויים במספר מועט של מקומות בעולם וכמה מהדוגמאות המשובחות ביותר נמצאו במכרה "סוויט הום" (Sweet Home – בית מתוק) שבסמוך ליישוב אלמה (Alma) שבקולורדו. האינקה האמינו כי הרודוכרוזיט הוא דמם של שליטיהם הקודמים שהפך לאבן. משום כך האבן קרויה לעיתים "רוסה דל אינקה" (Rosa del Inca – ורד האינקה). פחמת המנגן היא תרכובת הרסנית לתהליך האמלגמציה המגדיל את ריכוז הכסף שבעפרות הכסף, ולכן עד שדוגמיות איכותיות של המינרל הפכו למבוקשות ביותר נהגו הכורים להיפטר מהרודוכרוזיט ולהשליכו לאשפה. מדיה וקבצים בנושא רודוכרוזיט בוויקישיתוף אתר Mindat אתר Webmineral אתר Mineral galleries רודוכרוזיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סטפן דנב

סטפן דנב (בצרפתית: Stéphane Denève, נולד ב-1971) הוא מנצח צרפתי המשמש כמנהלה המוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, של התזמורת הפילהרמונית של בריסל ושל תזמורת העולם החדש של מיאמי. דנב נולד בטורקואן, צרפת והוא בוגר הקונסרבטואר של פריז. הוא עבד כעוזר מנצח לגאורג שולטי בתזמורת פריז, ז'ורז' פרטר באופרה הלאומית של פריז וסייג'י אוזאווה בפסטיבל סאיטו קינן (אנ') של 1998. הופעתו הראשונה בניצוח בארצות הברית הייתה באופרה של סנטה פה (אנ') בשנת 1999 ב"דיאלוגים של הכרמליטיות" (אנ') (פרנסיס פולנק). דנב ניצח על עוד רבות מן התזמורות החשובות בעולם. דנב היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסקוטית הלאומית בין השנים 2005–2012, בשנתו הראשונה שם ניצח על התזמורת קונצרטי הפרומס בלונדון ובהופעתה הראשונה מאז היווסדה בצרפת. אתר האינטרנט הרשמי של סטפן דנב סטפן דנב, באתר ספוטיפיי סטפן דנב, באתר AllMusic (באנגלית) סטפן דנב, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטפן דנב, באתר Discogs (באנגלית) סטפן דנב, באתר Songkick (באנגלית) Stéphane Denève (אורכב 26.05.2011 בארכיון Wayback Machine) at IMG Artists Biography (in French) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר לאזארב

אלכסנדר לאזארב (ברוסית: Александр Лазарев; נולד ב-5 ביולי 1945) הוא מנצח רוסי. לאזארב, יליד מוסקבה, למד בקונסרבטוריון של לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג ובהמשך בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל לאו גינסבורג. בשנת 1971 זכה בפרס ראשון בתחרות ניצוח לאומית בברית המועצות. בשנת 1972 זכה בפרס ראשון ובמדליית זהב בתחרות הניצוח על שם קאראיין בברלין. בשנים 1987-1995 כיהן לאזארב כמנצח ראשי וכמנהל אמנותי של תיאטרון בולשוי, הראשון זה למעלה משלושים שנה שהחזיק בשתי המשרות במקביל. משנת 1992 עד 1995 היה מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית. בשנת 1994 התמנה לאזארב למנצח אורח ראשי של התזמורת הסקוטית הלאומית. משנת 1997 עד 2005 כיהן כמנצח הראשי של התזמורת הסקוטית וכיום הוא מנצח אמריטוס שלה. אלכסנדר לאזארב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר לאזארב, באתר AllMusic (באנגלית) אלכסנדר לאזארב, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכסנדר לאזארב, באתר Discogs (באנגלית)
דמיון מזרחי

דמיון מזרחי הוא ביטוי סטריאוטיפי המשמש כדי לטעון שדברים שנאמרו על ידי דובר בן ארצות ערב מהווים הגזמה או אף בדיה גמורה. הביטוי משמש בעברית לרוב לתיאור טענות מוגזמות או בדויות באופן מובהק, שנאמרו על ידי מנהיגים, גורמי שלטון ונציגי ארגוני טרור במדינות ערב. מקורו של הביטוי אינו ברור וייתכן כי הוא מתבסס על הדמיון הרב והמיוחד במינו אשר מצוי ב"סיפורי אלף לילה ולילה" שמקורם בארצות ערב. בתרבות המערבית מתוארים לעיתים דברי הגזמה בהתבסס על הברון מינכהאוזן, האציל הגרמני הידוע כגוזמאי, ואף הקהילה המדעית קראה לתסמונת רפואית בשם תסמונת מינכהאוזן, בשל הדמיון שבין התסמינים המאפיינים אותה לבין הגוזמה והבדיה שבעלילותיו. בשנת 1954 הגיב דובר צה"ל לידיעות ממקורות ערביים שישראל מרכזת כוחות צבא לאורך גבולותיה, ואמר שהידיעות "הן פרי דמיון מזרחי פורה". באוקטובר 2010 נעשה שימוש בביטוי זה על ידי שר התשתיות עוזי לנדאו, בתגובה להאשמתו על ידי החמאס במעורבות שלו ושל פמלייתו הדיפלומטית שביקרה בדובאי, בחיסול הטרוריסט הבכיר מחמוד אל-מבחוח. דוגמאות אחרות לשימוש בביטוי זה בתקשורת בישראל ניתן למצוא בעיקר ביחס לאמירות מוגזמות ביותר, כגון האשמת מצרים את ישראל כי הכרישים שפגעו בתיירים בסיני נשלחו על ידי המוסד, ובכותרת מאמר באתר האינטרנט "עניין מרכזי" מתאריך 22 באוקטובר 2008: "דמיון מזרחי שופע: נסראללה גוסס אחרי שהורעל בידי סוכני המוסד". סלמאן מצאלחה, במאמר דעה בהארץ במרץ 2011 טען כי ייחוס "דמיון מזרחי" לערבים הוא כהוצאת דיבה. לעיתים נעשה שימוש בביטוי בישראל גם בהתייחס לדבריו של אדם ישראלי או יהודי ממוצא מזרחי. מרדכי שקלאר, המנהל הכללי של רשות השידור, נאלץ להתנצל לנוכח סערה ציבורית שעורר, לאחר שעשה שימוש בביטוי זה במהלך דיון בוועדת הכלכלה של הכנסת. ביטוי אחר המשמש לגנאי באופן שנקשר לתופעת השסע העדתי בישראל, מפאת שיוכו לארצות המזרח, הוא המחווה הגופנית של תנועה מזרחית מגונה, אשר מכונה "מזרחית" למרות היותה בשימוש נפוץ במדינות מערביות רבות, ובהן ארצות הברית. סיפורי אלף לילה ולילה אוריינטליזם אין ריכוז כוחות של צה"ל בגבולות, דבר, 22 במרץ 1954 לנדאו: האשמות חמאס על החיסול בדובאי - דמיון מזרחי פרוע, באתר ynet, 31 באוקטובר 2010 רונן ליבוביץ', לנדאו: טענות חמאס על החיסול בדובאי - דמיון מזרחי פרוע, באתר nana10‏, 31 באוקטובר 2010. סלמאן מצאלחה, למי יש יותר דמיון, באתר הארץ, 9 במרץ 2011 אלכסנדר כץ, סוער בוועדת הכלכלה: שקלאר האשים חבר ועד עובדים ב"דמיון מזרחי" - והתנצל, באתר ביזפורטל, 2 בנובמבר 2010. לי-אור אברבך, ‏שקלאר עורר מהומה בדיון כשהתייחס להאשמות של אנשי הוועד כ"דמיון מזרחי", באתר גלובס, 2 בנובמבר 2010.
יורי סימונוב

יורי סימונוב (באנגלית: Yuri Simonov, נולד ב-4 במרץ 1941 בסאראטוב, ברית המועצות) הוא מנצח רוסי. סימונוב למד בקונסרבטוריון של לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ואחר כך בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל ניקולאי רבינוביץ'. הוא זכה בפרס שני בתחרות מנצח התזמורת הטוב ביותר של ברית המועצות, וב-1966 היה אזרח ברית-המועצות הראשון שזכה בפרס במערב, בתחרות ניצוח שהתקיימה באקדמיה למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא שבאיטליה. בעונת 1969–1970 היה עוזר מנצח ליבגני מראווינסקי בפילהרמונית של לנינגרד וב-1979 ייסד את התזמורת הקאמרית של תיאטרון בולשוי במוסקבה. בשנים 1978–1991 לימד ניצוח תזמורת בקונסרבטוריון של מוסקבה; קודמו בתפקיד היה קיריל קונדראשין. משנת 1982 הוא מנצח על אופרות במערב, בייחוד בלונדון. מדיה וקבצים בנושא יורי סימונוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יורי סימונוב יורי סימונוב, באתר AllMusic (באנגלית) יורי סימונוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) יורי סימונוב, באתר Discogs (באנגלית) יורי סימונוב, באתר Songkick (באנגלית)
רעידת האדמה בוורנצ'אה (1940)

רעידת האדמה בוורנצ'אה הייתה רעידת אדמה במגניטודה 7.4 שהתרחשה ב-10 בנובמבר 1940, ברומניה. מוקד הרעש היה במחוז ורנצ'אה, בחבל מולדובה, בעומק של 134 קילומטר מתחת להרי ורנצ'אה שבקרפטים. השפעת הרעש הורגשה על פני שטח של 80,000 קילומטרים רבועים. העיר פנצ'יאו נהרסה לחלוטין (נותרו בה חמישה בניינים מתוך 371). נפגעו גם הערים ברלאד, בראילה, גאלאץ, בוזאו, פוקשאן ואפילו בוקרשט בה התמוטט בניין קרלטון, המבנה הגבוה ביותר (14 קומות) באותה תקופה. חלק מהבניינים שנפגעו בבוקרשט ולא התמוטטו ברעידת אדמה זו, נהרסו ברעש החזק ב-1977. מספר ההרוגים הוערך בכ-1,000 והפצועים בכ-4,000. מספר האבדות בבוקרשט היה כ-200 עד 300. דיווחים מדויקים לא נמסרו, בגלל הצנזורה באותה תקופה והנסיבות הפוליטיות (הצטרפות רומניה כבעלת ברית לגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה). רעידת האדמה של ורנצ'אה (1940), באתר Cutremur.net (ברומנית) S-a simţit până la MOSCOVA. A fost în NOIEMBRIE: Primul mare CUTREMUR din România (ברומנית)
אנקורג'

אַנְקוֹרֵגּ' (באנגלית: Anchorage) היא העיר הגדולה ביותר במדינת אלסקה שבארצות הברית. מספר תושביה הוא כ-291,247 (נכון ל-2020), המהווים מעל ל-40 אחוז מתושבי המדינה. אנקורג' היא עיר מתוכננת. פירוש שמה הוא מעגן או היאחזות. היא החלה להיבנות בשנת 1914 על מנת לספק מגורים לעובדי מסילת הרכבת של אלסקה (אנ'), ואוכלוסייתה גדלה במהירות. הקמת בסיסים צבאיים בסביבותיה ואזורי תעשייה, החישו את קצב גדילתה. ב-27 במרץ 1964 התרחשה באנקורג' רעידת אדמה קשה, הקרויה רעידת האדמה של יום שישי הטוב. רעש האדמה הגיע לעוצמה 9.2 בסולם ריכטר, והחריב חלק ניכר מהעיר, על אף מאה ועשרים הקילומטרים שהבדילו בין העיר לבין מוקד הרעש. רבים נפצעו ותשעה בני אדם נהרגו. נזק רב נגרם לרכוש ובתים נחרבו. כבישי הגישה לעיר נותקו ומגדל הפיקוח בנמל התעופה הבינלאומי קרס. צינורות מים נותקו, והתושבים שנאלצו להתקיים במשך מספר ימים ללא מי שתייה, שרדו בזכות שימוש בשלג שהופשר. כיום העיר נחשבת כעיר הראשית באלסקה וכעוגן כלכלי ותחבורתי. למרות שמדובר בעיר שאינה גדולה בקנה מידה אמריקאי, ריחוקה ממקומות ישוב גדולים אחרים חייב את פיתוחה. בעיר ממוקם נמל התעופה הבינלאומי של אלסקה על שם טד סטיבנס (אנ') והיא מהווה צומת חשוב גם לרכבת אלסקה. באנקורג' נמצאים גם בית החולים הגדול באלסקה, ואוניברסיטת אלסקה. אנקורג' משתרעת על שטח של כ-5,099 קילומטרים רבועים, מתוכם 4,415 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-683 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת בגובה 31 מטר מעל פני הים. אנקורג' ממוקמת בדרום-מרכז אלסקה, בקו הרוחב בו נמצאות הערים אוסלו, הלסינקי וסנקט פטרבורג. האקלים באנקורג' הוא סובארקטי, לפי ערכי קפן, עם עונת קיץ קצרה וקרה (13 מעלות צלזיוס בממוצע) ועם חורפים קרים ומושלגים (מינוס 15 צלזיוס בממוצע). בעיר התרחשו מספר סופות שלגים קשות. לדוגמה, בחורף 2002 נמשכה סופת שלגים למעלה מ-24 שעות ברציפות, והשלג נערם לגובה 72 ס"מ, דבר ששיתק את העיר למספר ימים. הטמפרטורה הקרה ביותר שנמדדה בעיר הייתה מינוס 38 מעלות צלזיוס. בגלל מיקומה של אנקורג', שעות האור בקיץ הן ארוכות מאוד, ובחודשי יוני קיימים "לילות לבנים" בהם נראה לעיתים כאילו השמש אינה שוקעת; בחורף שעות האור מעטות מאוד, ובחודשי דצמבר כאשר השמים מעוננים נדמה לעיתים כאילו אין כלל זריחה. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2010 היו בעיר 291,826 תושבים, 107,332 משקי בית ו-70,544 משפחות. 66.0% מהתושבים הם לבנים, 5.6% אפרו-אמריקאים, 7.9% אינדיאנים, 8.1% אסיאתים ו-2.3% מגזע אחר ו-8.1% משני גזעים או יותר. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $73,004 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $85,829. ההכנסה לנפש הייתה $34,678. בערך 5.1% מהמשפחות ו-7.9% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני. בשנת 1991 נשלח על ידי הרבי מליובאוויטש שליח חב"ד, הרב יוסף גרינברג שפתח באנקורג' מרכז יהודי גדול הכולל בית כנסת, מקווה לגברים ולנשים, מוזיאון ליהדות ולזכר השואה ובית ספר יהודי. דרום קוריאה אינצ'ון, דרום קוריאה אוסטרליה דרווין, אוסטרליה רוסיה מגדן, רוסיה נורווגיה טרומסה, נורווגיה הממלכה המאוחדת וויטבי, הממלכה המאוחדת יפן צ'יטוסה, יפן אתר האינטרנט הרשמי של אנקורג' (באנגלית) אנקורג', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)