laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרה יורק ג'קסון

שרה יורק ג'קסון (באנגלית: Sarah Yorke Jackson‏; 16 ביולי 1803 – 23 באוגוסט 1887) הייתה כלתו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון. שימשה כמארחת לצדה של הגברת הראשונה אמילי דונלסון ולאחר מותה של אמילי, כגברת הראשונה של ארצות הברית בין ה-19 בדצמבר 1836 עד 4 במרץ 1837. שרה נולדה למשפחה עשירה בפילדלפיה, פנסילבניה. אביה, פיטר יורק, היה רב חובל וסוחר מצליח. הוא נפטר בשנת 1815. אמה של שרה, מארי היינס יורק, נפטרה בשנת 1820 והשאירה את שלוש בנותיה יתומות. ב-1831 נישאה שרה לאנדרו ג'קסון הבן, בנו המאומץ של נשיא ארצות הברית, אנדרו ג'קסון. לאחר ירח דבש ממושך בבית הלבן, עברו בני הזוג להתגורר באחוזת הרמיטייג', מטע במדינת טנסי אשר שייך למשפחה. הזוג התגורר באחוזה וניהל את המטע, עד אשר פרצה שרפה במקום (1834) וכילתה את רובו של הבית הראשי. בשל השרפה עברו בני הזוג, ביחד עם שני ילדיהם הצעירים להתגורר בבית הלבן. שרה הגיעה לבית הלבן ב-26 בנובמבר 1834 והחלה מיד לשמש כמארחת רשמית וגברת ראשונה בפועל לצדה של אמילי דונלסון, אחייניתו של הנשיא. הנשיא שביקש להימנע מחוסר נעימות, כינה את שרה "הגברת מהרמיטייג'" ולא הגברת הראשונה, תפקידה של אמילי. ב-1836 חלתה אמילי בשחפת. כתוצאה מכך שרה לקחה את כל מטלותיה. לאחר מותה של אמילי בנובמבר באותה שנה, מונתה שרה באופן רשמי לתפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית. היא שימשה בתפקיד עד סוף כהונתו של ג'קסון, מספר חודשים לאחר מכן. לאחר סיום כהונתו של אנדרו ג'קסון, עברו הג'קסונים להתגורר באחוזת הרמיטייג', ששוקמה מאז השרפה. אנדרו התגורר במקום עד מותו ב-1845. בני הזוג המשיכו להתגורר באחוזה, אך עזבו אותה לבסוף בסמוך לפרוץ מלחמת האזרחים, ועברו להתגורר במדינת מיסיסיפי. שרה נפטרה ב-1887. אחוזת הרמיטייג' נרכשה על ידי מדינת טנסי והיא משמשת עד היום כאתר לזכרו של הנשיא השביעי, אנדרו ג'קסון. מדיה וקבצים בנושא שרה יורק ג'קסון בוויקישיתוף שרה יורק ג'קסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הייז

האם התכוונתם ל... אישים: אייזק הייז – זמר נשמה, מלחין, שחקן ומדבב בוב הייז – אצן ושחקן פוטבול אמריקאי. בילי הייז – מחבר הספר האוטוביוגרפי "אקספרס של חצות", שזכה לעיבוד קולנועי מפורסם ג'נה הייז – שחקנית אמריקאית דארן הייז – זמר, מלחין וכותב שירים. מחצית מהצמד סבג' גארדן. רתרפורד הייז – נשיאה ה-19 של ארצות הברית. לוסי הייז – אשתו של רתרפורד והגברת הראשונה של ארצות הברית. הלן הייז – שחקנית אמריקאית זוכת ארבעת הפרסים החשובים: פרס אוסקר, פרס גראמי, פרס אמי ופרס טוני. מולי הייז – דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית מקומות: הייז (הילינגדון) – עיירה הנמצאת ברובע הילינגדון, ומהווה פרבר של לונדון אחר: קוד הייז – מערכת של הנחיות הנוגעות להפקת סרטי קולנוע, אשר אומצו מרצון על ידי אגודת מפיקי ומפיצי הקולנוע של אמריקה, בין השנים 1922 עד 1945.
עודד ברנר

עודד ברנר (נולד ב-28 במאי 1968) הוא קונדיטור ושוקולטייר, ממקימי ובעבר מבעלי מותג השוקולד מקס ברנר. עודד ברנר גדל בעיר רחובות. לאחר שירותו הצבאי נרשם לקורס לקונדיטורים ב"תדמור" שניתן מטעם משרד העבודה לחיילים משוחררים. את ההתמחות עשה ברנר אצל הקונדיטור האוסטרי פליץ מאייר בטירול. בשש השנים שלאחר מכן עבד כשוליה בקונדיטוריות רבות באוסטריה, בגרמניה ובצרפת. בשנת 1996 הקים בשיתוף עם מקס פיכטמן את חנות השוקולד מקס ברנר שגדלה לחברה בעלת סניפים ברחבי העולם ונמצאת כיום בבעלות דודו וקנין ויניב שטנגר. עודד ברנר שם לעצמו למטרה לפתח ולעצב תרבות שוקולד בדומה לתרבות הקפה שהתפתחה באירופה ובישראל. פיתוח תרבות השוקולד מתבטא במגוון של זני פולי קקאו, שיטות עיבוד וייצור האבקות, מתכונים מגוונים ומקוריים, מאכלים ומשקאות חדשים (כגון מרק שוקולד ופיצת שוקולד), כוסות שתייה בעיצוב ומבנה מקוריים (כגון כוס חיבוק וכוס סאקאו), ואריזות מעוצבות בסגנון רטרו. את רעיונות העיצוב שאב ברנר מהתבוננות בתרבויות שונות, הרגלי אכילה, שתייה ואומנות. ברנר הקים לראשונה בישראל חלופה שוקולדית לבתי קפה, מסעדות שבהן רוב המאכלים והמשקאות מבוססים על קקאו. מסעדות אלו קרויית שוקולד-בּר וכיום ישנם שוקולד-ברים פזורים ברחבי העולם, מתוכם חמישה בישראל. רבים ממוצרי חברת מקס ברנר מבוססים על מתכונים של הקונדיטור הפריזאי מישל שודה, אצלו עבד ברנר כשוליה, ועל-פי המנהג קיבל ממנו את הידע בתמורה לעבודתו, שכן שוליה אינו מקבל תשלום כספי. על פי המנהג, השף משאיר חוברת מתכונים פתוחה על השולחן או משליך פתק לפח אותו השוליה אמור למצוא. בהמשך בשנת 2001 נמכרה הרשת לשטראוס גרופ וברנר נשאר מנהל עד שנת 2011. בעקבות ניסיונו של ברנר להקים בניו יורק רשת בתי קפה מתחרה, פנתה שטראוס לבית משפט בניו יורק בטענה שהפר הסכם עימם. בפשרה בין הצדדים, נאסר על ברנר לעסוק בנושא שוקולד במשך חמש שנים. בשנת 2016 שפט בעונה הראשונה של התוכנית "בייק אוף ישראל" ב-ערוץ 2 שמבוססת על הפורמט הבריטי, לצד קרין גורן ורן שמואלי. בשנת 2018 פתח מסעדה חדשה בניו יורק "Blue Stripes Cacao Shop" המתמקדת בשוקולד ומוצריו. שוקולד: סיפור אהבה: 65 מתכונים של שוקולד מהאוסף הפרטי, עודד ברנר ויונתן פקטור. הוצאת פן וידיעות ספרים, 2009. מקס ברנר אורן קנר, ברנר בממלכת השוקולדה, באתר הארץ, 31 במרץ 2009 דרור גלוברמן, ‏עודד ברנר: "כבר 20 שנה שאני אוכל קינוחים אז כל מה שבא לי זה מלוח", באתר ‏מאקו‏, 3 באפריל 2016 גבי בר-חיים, שוקולד מריר, באתר ynet, 3 ביוני 2016 רותי רוסו, חייל של שוקולד, באתר "ידיעות אחרונות", 27 באוגוסט 2018 עודד ברנר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עודד ברנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עדי דברת-מזריץ, אחרי 15 שנה: עודד ברנר עוזב את "מקס ברנר", באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2011 גבי בר-חיים, "שוקולד מריר" מוסף "7 לילות", ידיעות אחרונות, 3 ביוני 2016, עמ' 6 כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי (2018-09-15), "אתה מגיע לרגע שאתה מאבד הכול": הקאמבק של מייסד "מקס ברנר", נבדק ב-2018-09-15
כלכלת רוסיה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כלכלת רוסיה - כלכלת הפדרציה הרוסית. כלכלת ברית המועצות - כלכלת הישות המדינית שהתקיימה ממהפכת אוקטובר 1917 עד 1991, ששטח רוסיה של היום היה חלק ממנה. כלכלת רוסיה הצארית - כלכלת האימפריה הרוסית שהתקיימה בשנים 1721–1917.
האדם המשוכפל

"האדם המשוכפל" (O Homem Duplicado) הוא ספר משנת 2002 מאת הסופר הפורטוגזי ז'וזה סאראמאגו. הספר עוסק בקורותיו של טרטוליאנו מאסימו אפונסו, מורה להיסטוריה בבית ספר תיכון. המורה, השרוי בדכדוך מסוים, שואל סרט וידאו על מנת שיסיח אותו מענייני היום-יום. במהלך צפייתו בסרט הוא מגלה, לתדהמתו, כי שחקן משנה בסרט דומה לו כתאום זהה, שכפול מוחלט שלו. המורה צץ בחייו של השחקן באופן מפתיע והגילוי אודות הזהות בין השניים גורמת לזעזוע בחיי שניהם. יצירה זו של סאראמאגו, מגדולי סופרי אירופה וזוכה פרס נובל לספרות, כתובה באופן דרמטי. היצירה מעלה שאלות ותהיות לגבי הזהות האישית והאינדיבידואל בעולם המודרני. בניגוד למקובל, שזורות בסיפור הערות הכותב לגבי העלילה ואף לגבי אופן הכתיבה עצמו. בשנת 2005 הספר תורגם לעברית על ידי מרים טבעון, ויצא לאור במסגרת "הספריה החדשה". הספר עובד לסרט בבימויו של דני וילנב ובכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול. האדם המשוכפל, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האקינג

במחשבים, האקינג (בעברית: פצחנות) הוא שימוש במערכות מחשב בדרכים יצירתיות כדי להשיג תוצאות טובות יותר מאלו שאליהן התכוון מתכנן המערכת המקורי. העוסק בהאקינג קרוי האקר אך בשיח היומיומי מבלבלים לעיתים בין פעילותו (החיובית) של ההאקר לזו (השלילית במהותה) של הקראקר. ראשית ההאקינג בפריקינג, פעילות שמטרתה לגרום למערכת הטלפוניה האנלוגית לבצע פעולות שלא תוכננה לבצע, למשל שיחות חינם, בעיקר באמצעות שימוש בטונים המשדרים פקודות שגויות למערכת ומעוותים את תשדורות הטלפון. עם התגברות מהפכת התקשורת עלתה תפוצת התופעה עקב הקלות בהשגת מדריכי פריצה וגידול בכמות המערכות המאפשרות את תקיפתן. כיום מתייחס המונח האקינג להשגת גישה לאזורים חסומים של מערכות מחשוב, השגת מידע חסוי, שינויים בתפקוד מערכות ופריצת תוכנות. תהליך ההאקינג כולל איסוף מידע יסודי על המערכת. האיסוף מתחיל במקורות הגלויים: תיעוד למשתמש קצה ותיעוד למתכנת. אם מדובר בהאקינג של מערכת בה קוד המקור זמין, ההאקינג כולל את קריאתו, לימודו וביצוע שינויים בו. במערכות שהקוד שלהן אינו זמין, ההאקינג עשוי לכלול הנדסה לאחור לשפת אסמבלי וקריאת קוד זה. תרבות ההאקינג מבוססת על מעמד קהילתי המושג על ידי הצגת יכולת לבצע משימות או פריצות מסובכות. האקרים משיגים מעמד כזה באמצעות כתיבת תוכנה חופשית, בדיקה ותיקון של באגים בתוכנה חופשית והפצת מידע אודות פרצות אבטחה באתרים או תוכנות. לעומתם קראקרים כותבים ומפרסמים תוכנות המיועדות לאפשר למשתמשים בהם לשנות התנהגות של מערכות ועל ידי כך חדירה למערכת, פריצתה והיכולת לגרום לה נזקים שונים. האקטיביזם משחקי מלחמה hack this site - אתר המאפשר להאקרים להתנסות ולהתאמן בצורה חוקית ובטוחה. רפאל קאהאן, האקרים בע"מ: הכלכלה החשאית שמאחורי פשעי הסייבר, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2015 פורטל מידע האקרים DigitalWhisper - מגזין האקינג ישראלי ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איש קטלני

איש קטלני (באנגלית: No Retreat, No Surrender, הופץ גם בשם Karate Tiger) הוא סרט קולנוע משנת 1986, בכיכובם של קרט מק'קיניי (בתפקיד ג'ייסון סטילוול) וז'אן-קלוד ואן דאם (בתפקיד איוואן קרשנשקי). זהו הסרט השני בו השתתף ואן דאם (בתפקיד משני) וההופעה הראשונה שלו בסרט שהוקרן בישראל. לסרט יצא סרט המשך בשנת 1987, "No Retreat, No Surrender 2", שלא הוקרן בישראל. ג'ייסון סטילוול הוא תלמיד קראטה בבית ספר לקראטה בלוס אנג'לס אצל אביו, לילה אחד מגיע שליח של תאגיד פשע לאביו של ג'ייסון בבקשה להצטרף אליהם, הוא מסרב ושחקן הרכש של התאגיד, איוון קרשנשקי (ז'אן-קלוד ואן דאם) שובר את רגלו של אביו של ג'ייסון, המשפחה עוברת לסיאטל שם לא מצליח ג'ייסון להשתלב בחברה, הוא מתחבר לרקדן ברייקדאנס אפרו אמריקאי שמראה לו את קברו של ברוס לי, בעקבות הצקות חוזרות ונשנות מגיע ג'ייסון לקברו של ברוס לי ומבקש את עזרתו למרבה הפתעתו ברוס לי נענה ורוחו מגיעה ומלמדת את ג'ייסון את סודות הקונג פו. ג'ייסון מתאמן ולבסוף מתמודד נגד איוון ומנצח אותו. על הסרט נמחתה ביקורת שחלקו למעשה הוא חיקוי של רוקי וקראטה קיד. "איש קטלני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש קטלני", באתר AllMovie (באנגלית) "איש קטלני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש קטלני", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "איש קטלני", באתר Metacritic (באנגלית) "איש קטלני", באתר אידיבי "איש קטלני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עצמות המסרק (כף יד)

עצמות המסרק (TA: Ossa metacarpi; Ossa metacarpalia), הן עצמות גליליות בצורתן, הנמצאות בין עצמות שורש כף היד מצידן המקורב, לבין הגלילים (עצמות האצבעות) מצידן המרוחק. יחד עם עצמות שורש כף היד, מרכיבות עצמות המסרק את המבנה הגרמי של כף היד (לא כולל את האצבעות). בכל כף יד ישנן חמש עצמות מסרק. כל עצם מופרקת עם אחת מאצבעות כף היד. בהתאם, ניתן להן שמן על-פי מיקומן מהאגודל לכיוון הזרת: עצם המסרק הראשונה היא העצם המופרקת עם עצמות האגודל, עצם המסרק השנייה מופרקת עם עצמות האצבע המורה וכך הלאה. כל עצם בנויה מגוף ושני קצוות: גוף העצם (Corpus ossis metacarpi) - לגוף עצמות המסרק צורת מנסרה. הגוף קעור קמעה לכיוון פני כף היד. בצידי גוף העצם נאחזים השרירים הבין גרמיים והשרירים המנגדים של האגודל והזרת. הבסיס (Basis ossis metacarpi) - הקצה המקורב של העצמות, הוא בסיס העצמות. הבסיס רחב ומופרק עם עצמות שורש כף היד. לבסיס עצם המסרק הראשונה (עצם המסרק של האגודל), צורה קמורה וקעורה המתאימה למפרקו האוכפי עם העצם רבת הזוויות הגדולה. בבסיסי עצמות המסרק השנייה והחמישית, נאחזים השרירים המניעים של שורש כף היד. ראש (הראשיש) (Caput ossis metacarpi) - הקצה המרוחק של העצמות. ראשי העצמות רחבים ומעוגלים. כל ראש מופרק עם עצם הגליל המקורב של האצבע המשויכת לו. עצמות המסרק (כף רגל) אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא עצמות המסרק בוויקישיתוף עצמות המסרק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חישור

האם התכוונתם ל... חישור (גלגל) (אנ') – מוט (מעץ, מתיל מתכת וכדומה) המתוח בין חישוק הגלגל לצירו עצם החישור – עצם ארוכה בין מרפק היד לשורש כף היד עורק החישור כישור
משחק פעולה ממוחשב

משחק פעולה ממוחשב (Action game) הוא שם כולל לסוגת משחקי וידאו ומשחקי מחשב שמתמקדת באתגר פיזי ויכולות ביצוע. משחקים אלה מתאפיינים בדרך כלל בדרישה מהשחקן לתזמון, קואורדינציה ותגובות מהירות. סוגה זו מכילה מספר רב של תתי-ג'אנרים, בהם מתבלטים משחקי היריות והלחימה. משחקי הפעולה הם תכופות משחקי יריות בהם מנסים להרוג את האויבים על מנת להתקדם בשלב ובמשחק, משחקים אלו עושים שימוש בנשקים מציאותיים או עתידניים. יש גם משחקים שבהם מככבים כלי נשק קרים או ללא כלי נשק בכלל וגם מינון האלימות והאקשן משתנה ממשחק למשחק, למעשה כל משחק שמתמקד באתגר פיזי נחשב למשחק פעולה, כמו משחקי הפלטפורמה או משחקי קליעה למטרה, שבהם רמת האלימות נמוכה לעיתים רבות ואף מינימלית. משחקי הפעולה נמדדים בעיקר במהירות המשחק, ברמת הקושי ובתגמול השחקן בבונוסים על הצלחות בעולם המשחק. ברוב משחקי הפעולה, העלילה אינה מהווה מרכיב מרכזי, מכיוון שמפתחי המשחק מעדיפים להשקיע יותר בהנאה של השחקן מעולם המשחק מאשר ברעיון או בסיפור שעומדים מאחוריו. עם זאת, בסדרות רבות של משחקי פעולה ניתן כיום יותר דגש על העלילה ואופן בנייתה על ידי השחקן - במיוחד במשחקי ירי. עם זאת, ישנם בקטגוריה זו משחקי פעולה המבוססים על אמנויות לחימה נקייה כגון: מורטל קומבט, טקן ועוד. משחקי הפעולה מתחלקים בכלליות לשני סגנונות; משחקי פעולה מגוף ראשון, בהם עולם המשחק נחווה דרך עיניה של הדמות אותה מגלם השחקן, ומשחקי פעולה מגוף שלישי, קטגוריה גנרית המכילה את מרבית המשחקים שאינם שייכים לסגנון הקודם. דוגמה למשחק בגוף ראשון היא המשחק או.די.טי: לברוח או למות של פסייגנוסיס (psygnosis) משנת 1998. ערך מורחב – משחק ירי בגוף ראשון משחקי פעולה מגוף ראשון הם משחקים בהם מתבונן השחקן על העולם מעיניה של הדמות אותה הוא משחק. המטרות במשחקים אלה מגוונות, אך כוללות לרוב יריית תחמושת מרובה לעבר אויבים רבים וחיסול אויבים מרובים ככל הניתן. מצב בו השחקן משחית את גווייתו של האויב נקרא גיב משחקי פעולה מגוף שלישי הם משחקי פעולה בהם אין השחקן מתבונן על המשחק מעיניה של הדמות אותה הוא משחק (כמו במשחקי הפעולה מגוף ראשון) אלא נראה כאילו הוא משקיף עליה מאחור ומלמעלה. ההבדל הזה בזווית הראייה של השחקן יוצר הבדלים משמעותיים במשחק - הוא מאפשר לשחקן ראייה רחבה יותר של סביבתו ומאפשר לו להגיב על התקפות המגיעות ממספר כיוונים שונים. כגון: משחק היריות המפורסם - Tanki Online ערך מורחב – משחק לחימה (סוגת משחקי וידאו) ערך מורחב – משחק מכות (סוגת משחקי וידאו) DOOM Half-Life Quake Unreal Far Cry Call Of Duty Grand Theft Auto משחקי-לחימה
דורי שמעון

דוּרי שַמְעוּן (בערבית: دوري شمعون; נולד ב-8 בנובמבר 1931) הוא מדינאי נוצרי מרוני לבנוני. הוא עמד בראש המפלגה ליבראלית-לאומית (25 במאי 1991 - 10 באפריל 2021), אותה יסד אביו כמיל שמעון בשנת 1958. כמו כן משמש שמעון כחבר בארגון קורנת שהוואן (قرنة شهوان), איחוד מדינאים, אנשי רוח ואנשי עסקים לבנונים, ברובם נוצרים, המתנגדים לאג'נדה הפרו-סורית של נשיא לבנון, אמיל לחוד. דורי שמעון מכהן כראש העיר של דיר אל-קמר. דורי שמעון הוא בנו הבכור של נשיא לבנון בשנים 1952-1958, כמיל שמעון. דורי עבד כמהנדס ושמר מרחק מהזירה הפוליטית. אך כשנרצח אחיו הצעיר, דני שמעון, שעמד בראש מיליציית "הנמרים" וירש את אביו בראשות מפלגתו, לקח דורי את הפיקוד ועמד בראשות המפלגה הליברלית-לאומית. מאז, סייר דורי שמעון בקהילות הלבנוניות בארצות רבות, ביניהם ארצות הברית, קנדה, צרפת וניו זילנד. במסעותיו אלה הוא עסק בתעמולת-נגד לנוכחות הסורית בלבנון ולמשטר הבובות שלה. אין דורי מאמין שהנחלה הלבנונית תגיע מבחוץ. אין בו אימון לרצון האמריקני והצרפתי לעזור לעם הלבנוני. דורי שמעון צוטט כאומר כי הוא מאוכזב קשות מהמדיניות הישראלית כלפי נוצריי לבנון, אותם היא נטשה בשעת-מבחנם הקשה ביותר. אין ספק שדורי מתכוון ליציאה הפתאומית מדרום לבנון ולעובדה שאחיו נרצח תחת עיניה הפקוחות של ישראל וזאת לאחר שאביו חפש את הקשר הישראלי. כראש המפלגה הליבראלית לאומית, דורי שמעון החרים את הבחירות לפרלמנט הלבנוני בשנים 1992, 1996 ו-2000 משום שטען כי התוצאות נקבעו מראש, זאת בדומה לפוליטיקאים נוצרים רבים אחרים. דורי לקח חלק מרכזי במהפכת הארזים, אותו גל מהפכני לבנוני לאומי שקם עם רצח רפיק אל-חרירי שקרא ליציאה המיידית של הכוחות הסורים מלבנון. בנו הצעיר של דורי נרצח גם הוא בהתנקשות. בנו הבכור, כמיל שמעון ג'וניור, עוסק בפוליטיקה. הוא לא הצליח לזכות במושב בפרלמנט בבחירות ב-2005.
אבא ברדיצ'ב

אַבָּא בֶּרְדִיצֶ'ב (25 באפריל 1920 – 26 בינואר 1945) היה מצנחני היישוב מעבר לקווי האויב, באירופה הכבושה במלחמת העולם השנייה. אבא ברדיצ'ב נולד בעיר גאלאץ שברומניה לסוזי ומרדכי ברדיצ'ב, משפחה חסידית ידועה, וכבר מילדותו ספג ציונות ואהבת ישראל. כנער היה חבר בתנועת הנוער הציוני ברומניה, ובהמשך הצטרף לחוות הכשרה חקלאית לקראת עלייה לארץ ישראל. הוא עלה ארצה באניית המעפילים "דריאן 2" במסע שארך כארבעה וחצי חודשים. בהתקרבה לחופי הארץ לכדו הבריטים את האנייה וכלאו את נוסעיה מעל שנה וחצי במחנות המעצר מזרעה שליד עכו ועתלית. בנובמבר 1943 ברדיצ'ב התנדב לקבוצת צנחנים במסגרת הצבא הבריטי, שנועדו לצנוח על אדמת אירופה במסגרת המאבק בגרמניה הנאצית. לאחר הכשרה ב"הגנה" סיים קורס צניחה של הצבא הבריטי בבסיס רמת דוד ועבר אימונים נוספים. לקראת השליחות קיבל זהות בדויה תחת השם "סרג'נט רוברט ויליס". ב-15 במרץ 1944 הוצנח ביוגוסלביה יחד עם חנה סנש, ראובן דפני ויונה רוזן. על ברדיצ'ב הוטלה על ידי ההגנה משימת חדירה לרומניה מולדתו וסיוע ליהודים במאבק על קיומם. הבריטים הטילו עליו משימות של איסוף מודיעין וחילוץ צוותי אוויר של בנות הברית שהופלו או צנחו ברומניה ונלקחו בשבי. כיון שלא הצליח להגיע לרומניה, הוא חזר לבארי שבאיטליה, ממנה יצא למשימה. באוגוסט 1944 יצא למשימה נוספת בסלובקיה, במסגרת משלחת בריטית - אמריקאית. בדרכם להונגריה הם נתקלו במארב נאצי, ואנשי הקבוצה נמלטו להרים. הגרמנים פתחו במצוד אחריהם ולכדו אותם כעבור חודשיים. בדצמבר 1944 הועבר אבא ברדיצ'ב למאוטהאוזן ביחד עם שבויים נוספים, שם נחקר באכזריות. הוא הוצא להורג בידי הנאצים בי"ב בשבט תש"ה, 26 בינואר 1945. בצוואתו למשפחה כתב: "לכולכם בבקשה – אל תבכו. את האומלל מבכים. אני מאושר כי נפל בחלקי להיות בחיר היישוב, להביא את דברו, עידודו ועזרתו לגולה". גופתו מעולם לא נמצאה. לזכרו הוקם קבר ריק ומעליו מצבה בחלקת יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. חבריו מגרעין הנוער הציוני שינו את שם היישוב שהקימו, "המאבק", לאלוני אבא, על שם חברם שנהרג. זכרו מונצח ברחוב בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים, בפתח תקווה, ברמת גן ובבת ים. מדיה וקבצים בנושא אבא ברדיצ'ב בוויקישיתוף קורות החיים של אבא ברדיצ'ב, באתר "יזכור" של משרד הביטחון צנחני היישוב היהודי בארץ-ישראל באתר "הצנחנים - עשור ראשון" על אבא ברדיצ'ב, שליחותו ותפיסתו בידי הנאצים, באתר יד ושם פרטי הרישום של אבא ברדיצ'ב באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
מירצ'ה פטרו סיון

מירצ'ה פטרו ג. סיון (ברומנית: Mircea Petru G.Sion, ‏ 1992-1917), היה משפטן רומני, חסיד אומות העולם מהעיר יאשי, רומניה. בן למשפחה מן האצולה הרומנית, מירצ'ה פטרו סיון התחבר אל הקהילה היהודית ביאשי בתקופה בה למד משפטים באוניברסיטת יאשי. בימי שלטון תנועת הלגיונרים הוא נעצר על ידי המשטרה והוכה משום שהסתיר שני יהודים. למרות מאסרו, הודות לכישוריו המשפטיים הוא מונה לשופט בבית דין צבאי. מירצ'ה פטרו סיון השתמש בתפקידו זה כדי להקל על יהודים ואף שחרר כמה יהודים ממחנות עבודה. החל משלהי שנת 1941 שימש כיועץ משפטי של הקהילה היהודית של יאשי, תפקיד שמילא ללא קבלת שכר. במסגרת תפקידו הוא חיפש ואיתר יהודים שנעצרו או נעלמו והגן עליהם בבתי דין צבאיים. הוא הסתיר כ-15 יהודים בביתו שביאשי ובחווה הכפרית של משפחתו. בשנת 1986 הוכר מירצ'ה פטרו סיון כחסיד אומות העולם, ושמו נחקק בגן חסידי אומות העולם של יד ושם. מירצ'ה פטרו סיון נמנה עם מייסדי המועדון רוטרי ברומניה. הוא נפטר בשנת 1992 ולפי צוואתו גופתו נשרפה. סיפורים אודות חסידי אומות העולם מידע אישי ביד ושם, באתר יד ושם (באנגלית) רומנים מפורסמים שגופתם נשרפה לפי רצונם האחרון - באתר Amurg ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פביאן בארטז

פביאן בארטז (בצרפתית: Fabien Barthez -‏ IPA‏: [fa.bjɛ̃.baʁ'tɛz]; נולד ב-28 ביוני 1971) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער. בארטז שיחק בליגות הבכירות באנגליה ובצרפת ואף כיכב בנבחרת צרפת, עימה זכה במונדיאל 1998. לצד יכולת גבוהה שהביאה אותו לצמרת הכדורגל העולמי, ידוע בארטז בנטייתו לכאורה "לפשל" במקרים רבים, להשמיט כדורים או להכשל בניסיון עצירת בעיטה פשוטה יחסית לכיוון שערו. כישלונות אלו זכו לכינוי "בירטוזים". עוד הוא ידוע בשל קרחתו המבריקה, שהפכה לסימן ההיכר שלו. בארטז פרץ לתודעת הקהל עת שיחק במועדון הכדורגל טולוז בשנת 1991. עונה לאחר מכן הוא נרכש על ידי קבוצת אולימפיק מרסיי ובעונת 1993 כבר זכה עם הקבוצה באליפות צרפת ובגביע. ב-1994, שתי עונות לאחר מכן, ירדה מארסיי ליגה עקב פרשיות שחיתות בהנהלתה. בארטז דבק בקבוצתו והצליח להובילה לעלייה לליגה הראשונה בתוך עונה אחת בלבד. בסיום אותה עונה עבר בארטז בצעד מפתיע לקבוצת מונקו, שם שיחק במשך חמש עונות ובמהלכן זכה בשתי אליפויות. בשנת 2001 הביא אותו סר אלכס פרגוסון למנצ'סטר יונייטד, שם שיחק במשך ארבע עונות. בעונתו האחרונה בקבוצה בארטז לא שותף כלל, עקב סכסוך שהתגלע בינו לבין הנהלת המועדון. עם מנצ'סטר הוא זכה בשתי אליפויות, ב-2001 וב-2003. בעונת 2004 חזר בארטז למארסיי, שם שימש כשוער הראשון במשך שלוש עונות. בארטז הודיע על פרישה ב-5 באוקטובר 2006, אחרי מספר חודשים בהם ניסה לשווא למצוא לעצמו קבוצה, אך לאחר מספר חודשים הצטרף לקבוצת נאנט כדי לעזור לה להישאר בליגה העליונה. הוא לא הצליח במשימתו, וקבוצתו ירדה לליגת המשנה בסיום אותה עונה. בארטז זכה למספר הצלחות גם בנבחרתו הלאומית, בהן זכייה באליפות העולם ב-1998 ובאליפות אירופה ב-2000. בשנת 2012 נבחר לנשיא כבוד של קבוצת הכדורגל לוזנאק ומחודש דצמבר 2013 משמש בארטז מנכ"ל הקבוצה. מדיה וקבצים בנושא פביאן בארטז בוויקישיתוף פביאן בארטז, באתר Transfermarkt פביאן בארטז, באתר Soccerway פביאן בארטז, באתר BDFutbol פביאן בארטז, באתר WorldFootball.net פביאן בארטז, באתר National Football Teams פביאן בארטז, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt |}
אנוכיות

אָנוֹכִיּוּת (או אֵגוֹאִיזְם) זהו מצב בו האדם שם אך ורק את עצמו, צרכיו ומחשבותיו בראש מעייניו, והוא הראשון לסדר העדיפויות שלו, באופן קבוע. אדם אנוכי עשוי להתעלם מתחושותיהם, צורכיהם ונקודות המבט של האחרים. אנוכיות קיצונית שמהווה הפרעת אישיות קבועה יחסית וכוללת עיסוק מוגזם של האדם בעצמו וביכולותיו, מכונה הפרעת אישיות נרקיסיסטית. התכונה ההפוכה לאנוכיות היא זולתנות (אלטרואיזם), המבטאת הענקה והתחשבות בזולת ללא תמורה. ערך מורחב – אגואיזם אתי אדם יכול לנהוג באנוכיות כיוון שאינו יכול להבטיח כי כל שאר האנשים בעולם לא יתנהגו באנוכיות. דוגמה טובה לכך הוא האובייקטיביזם של איין ראנד, שמתמקד ב"אנוכיות רציונלית" (שהיא מכורח המציאות בחברה), בכך שהאדם לא ינהג בצורה שתפעל לפי האינטרס המיידי שלו, אלא לפי מה שיועיל לו בטווח הארוך. הגם שאנוכיות מדברת על תכונה שיש לאדם אחד – בחברה המודרנית גם קבוצת אנשים עשויה להיות מואשמת באנוכיות. זאת כאשר עולה תחושה שהקבוצה דואגת לצרכיה בלבד וכמעט ואינה מתקשרת עם קבוצות אחרות, או שחבריה אינם מתקשרים תכופות עם בני אדם הנמצאים מחוץ לקבוצה. הגן האנוכיי – ספרו הפופולרי של ריצ'רד דוקינס על המולקולה האנוכית שנקראת גן ועל תורת האבולוציה מנקודת מבט זו הפרעת אישיות נרקיסיסטית דילמת האסיר אובייקטיביזם עודד רוט, האנוכיות בדרכים, באתר אימגו, 7 באפריל 2009 אנוכיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אגואיזם, דף שער בספרייה הלאומית
גיד

גיד הוא אגד קשיח של רקמת חיבור סיבית המחבר בדרך כלל שריר ועצם. הרכב הגידים דומה להרכב רצועות – רקמת חיבור צפופה וסדירה של סיבי קולגן בעיקר, המסודרים במקביל לאורך הגיד. הרכב הגידים מאפשר עמידה במאמצי המתיחה המופעלים עליהם בעת תיווך בין כוחם של שרירים מתכווצים לבין עצמות. ברקמת הגיד יש מעט כלי דם, ולכן יכולת ההתחדשות שלה מועטה. משום כך, גיד שנקרע אינו נרפא מעצמו, אלא על ידי תפירה רפואית. סיבי הקולגן בגיד עשויים בעיקר מקולגן מסוג I. סיבים אלה מאורגנים בקרבה רבה באגדים ראשוניים (Fascicle) העטופים רקמת חיבור רפה. בכל אגד ראשוני נמצאים גם פיברוציטים הערוכים בשורות מסודרות ולהם מעט ציטופלזמה. האגדים הראשוניים בתורם יוצרים יחד אגדים שניוניים, שגם עטופים ברקמת חיבור רפה. הגיד כולו עטוף ברקמת חיבור צפופה יותר. גידים נראים בצבע לבן בשל הכמות הגדולה של סיבי הקולגן בהם. להכנתם לצפייה תחת מיקרוסקופ, גידים נצבעים בצביעת המטוקסילין-אאוזין בצורה אצידופילית (ורודה). על-פי מסורת קדומה בהגות היהודית, בגוף האדם יש שס"ה (365) גידים. מספר זה יחד עם רמ"ח איברים מהווה 613, כנגד תרי"ג מצוות (613 מצוות במסורת היהודית). אך משמעות המילה "גידים" בהלכה אינה תואמת את משמעות המילה "גידים" כפי שבני אדם מכנים אותם בימינו[דרוש מקור]. ההלכה היהודית מחייבת את הסרתו של גיד הנשה לשם הכשרת הבשר לאכילה לפני אכילתו. גיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרפובליקה של סין

האם התכוונתם ל... הרפובליקה הסינית – ידועה גם בשם טאיוואן, ושוכנת בקבוצת איים בדרום מזרח סין. בירתה טאיפיי הרפובליקה הסינית (1912–1949) – מדינה ששלטה בסין היבשתית לאחר נפילת שושלת מינג. המקור לטאיוואן. הרפובליקה העממית של סין – ידועה גם כ"סין העממית" - רפובליקה קומוניסטית השוכנת ברוב השטח ההיסטורי של סין. בירתה בייג'ינג