laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
RIKEN

RIKEN (ביפנית: 理研; שם מלא: 国立研究開発法人理化学研究所, היגוי: Kokuritsu Kenkyū Kaihatsu Hōjin Rikagaku Kenkyūsho ;מילולית: חברה לאומית למחקר ופיתוח RIKEN) הוא מכון מחקר גדול ביפן, הפרוס על פני שבעה קמפוסים ברחבי המדינה ועוסק במדע בסיסי ויישומי בתחומי מדעי המחשב, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה ורפואה. המכון הגיע להישגים עולמיים בתחום מחשבי על (מחשב K) ויצירת יסודות על-כבדים (יצירת היסוד ניהוניום (113=z). המכון מעסיק כ-3000 חוקרים וממומן כמעט באופן מלא על ידי ממשלת יפן. המכון נוסד בשנת 1917, לפי החלטת הדיאט של יפן, כמוסד פרטי בשותפות של תעשיינים, הממשלה והמשפחה הקיסרית. ב-1927 נוצר סביב המכון אגד-חברות (זאיבצו), קבוצה שכללה בשיאה (1939) 63 חברות ו-121 מפעלים שייצרו ושיווקו מוצרים על סמך הפיתוחים המדעיים של המכון (מאחד מהם נוצר תאגיד האלקטרוניקה Ricoh). במהלך מלחמת העולם השנייה ניהלה יפן את תוכנית הגרעין הצבאית שלה במסגרת RIKEN. באפריל 1945 הפציץ חיל האוויר של ארצות הברית את מעבדות המכון בקומגומה ולאחר המלחמה הרסו האמריקאים את שני מאיצי החלקיקים במקום ולאחר מכן פירק משטר הכיבוש האמריקאי ביפן את RIKEN. ב-1958 העביר הדיאט את חוק RIKEN שהחיה את הארגון כתאגיד ממשלתי. ב-1963 הוקם מטה RIKEN בוואקו, במחוז סאיטאמה, ליד טוקיו. מטה זה מרכז את תוכניות המחקר והפיתוח ארוכות הטווח של המכון ומתווה את מדיניות התקצוב של המרכזים השונים. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 התפתח המכון באופן מהיר. המכון מקיים שיתופי פעולה עם מכון רתרפורד אפלטון בבריטניה (קבוצת משימה לחקר מיואונים), המעבדה הלאומית ברוקהייבן בארצות הברית ועוד. בשנת 2014 הסתבך המכון בשל גילוי שמחקר בנוגע לתאי גזע, שבוצע במכון והתפרסם בכתב העת Nature היה מזויף ובעטיו התאבד המדען שפרסם אותו. ואקו מטה מדעי ומנהלה מרכז מבנה החומר מרכז למחקרים במאיץ יונים כבדים ע"ש נישימה מרכז לחקר קיימות מכון למדעי המוח מרכז מחקר מתקדם בפוטוניקה, בפרט טרה-הרץ פוטוניקה מרכז מדעי החיים בצוקובה (つくば市, Tsukuba) הסינכרוטרון SPring-8 ולייזר אלקטרונים חופשיים בהרימה (播磨町,Harima) מחוז היוגו מרכז יוקוהמה מרכז מחקר בתהודה מגנטית גרעינית מחקרי רפואה, בפרט גנטיקה טכנולוגיות מדעי החיים פרמצבטיקה וטכנולוגיות רפואיות מתקדמות מרכז לביולוגיה מבנית מרכז קובה המכון למדעי המחשב (בפרט מחשוב-על) מכון לרפואה גרעינית, דימות רפואי וביולוגיה התפתחותית (שנודע במחקרים פורצי דרך ושנויים במחלוקת בתאי גזע) שניים מעובדי המכון זכו בפרס נובל לפיזיקה: הידקי יוקאווה (1949) ושינאיצ'ירו טומונאגה (1965) ביולי 2004 יצר צוות חוקרים ב-RIKEN את היסוד ה-113, הראשון שהתגלה על ידי צוות אסיאתי. באפריל 2005 יצרו שנית אטומים של היסוד. התגלית הוכרה ב-2015 והשם שהוצע לו הוא "ניהוניום", (Nihonium), על שם יפן (יפנית:"ניהון"=יפן), "ארץ השמש העולה". מחשב העל מחשב K, הוכרז כמחשב המהיר ביותר בעולם בשנת 2011. מדיה וקבצים בנושא RIKEN בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של RIKEN (ביפנית) RIKEN, ברשת החברתית אקס (טוויטר) RIKEN, סרטונים בערוץ היוטיוב RIKEN-RAL Muon Group RIKEN BNL Research Center אי-פי, גארדיאן, המחקר היפני פורץ הדרך לייצור מהיר של תאי גזע התברר כמזויף, באתר הארץ, 1 באפריל 2014 יפן: חוקר מוביל התאבד לאחר שנחשף כי זייף מחקר - וואלה חדשות, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2014 Search for element 113 concluded at last IUPAC IS NAMING THE FOUR NEW ELEMENTS NIHONIUM, MOSCOVIUM, TENNESSINE, AND OGANESSON Tom Chivers, ‏Japanese supercomputer 'K' is world's fastest, The Telegraph, 20 June 2011
IC 5152

IC 5152 היא גלקסיה ננסית לא-סדורה בקוטר של כ-6,850 שנות אור הנמצאת במרחק של כ-5.5 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים אינדיאני. הגלקסיה התגלתה בשנת 1908 על ידי דליסל סטוורט. גם כיום המדענים אינם בטוחים האם הגלקסיה הנה חלק מהקבוצה המקומית. מדיה וקבצים בנושא IC 5152 בוויקישיתוף IC 5152, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים A. A. Zijlstra & D. Minniti: A dwarf irregular galaxy at the edge of the Local Group: Stell ar populations and distance of IC 5152, p. 19 SIMBAD: IC 5152
NGC 4361

NGC 4361 הוא ערפילית פלנטרית הנמצאת במרחק של כ-3,900 שנות אור (1,200 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים עורב. מסתה של הערפילית מוערכת בכ-0.4 מסת שמש, קוטרה הזוויתי של הערפילית כ-2 דקות קשת ששקולות לקוטר של כ-2.25 שנות אור והיא מתפשטת במהירות של כ-26 ק"מ בשנייה. לערפילית בהירות נראית מדרגה 10.9 כך שניתן לצפות בה באמצעות טלסקופ חובבים כ-2.4 מעלות מדרום-מזרח לכוכב ג'יינה (γ בעורב) וכ-2.6 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב אלגורב (δ בעורב). הערפלית התגלתה על ידי ויליאם הרשל בשנת 1785. מדיה וקבצים בנושא NGC 4361 בוויקישיתוף NGC 4361, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים R. Vázquez, J. A. López, L. F. Miranda, J. M. Torrelles & J. Meaburn: The kinematics of NGC 4361, a Population II planetary nebula with a bipolar outflow, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Volume 308, Issue 4, p. 942
HD 115337

HD 115337 הוא על-ענק כתום הנמצא במרחק של 680 שנות אור (210 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים ג'ירף. הכוכב בעל בהירות נראית של 6.272 כך שניתן לראותו בעין בלתי מזוינת בתנאים מיטביים. הכוכב בעל בהירות מוחלטת של 0.345-. ל-HD 115337 בן זוג שהוא כוכב מהסדרה הראשית לבן אשר עמום ממנו בהרבה. HD 115337, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "HD 115337".
ער

עֵר, דמות מקראית, בנו של יהודה אשר נולד לו מבת שוע ונכדו של יעקב. אחיהם הבכור של אונן ושלה. אביו לקח לו לאישה את תמר. ערך מורחב – מעשה יהודה ותמר המקרא מספר כי ”וַיְהִי עֵר בְּכוֹר יְהוּדָה רַע בְּעֵינֵי ה' וַיְמִתֵהוּ ה'” (ספר בראשית, פרק ל"ח, פסוק ז') אין המחבר המקראי מוסר מידע מדוע המית ה' את ער. היות שער מת, ניתנה תמר אשתו לאונן כדי שזה ייבם אותה. שמו מופיע בספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק ג' כחלק משושלת לבית יהודה עם ציון המחבר כי עשה את הרע בעיני ה'. בתלמוד הבבלי קיימת מסורת המספרת כי ער כמו אחיו אונן, נמנע מלעבר את תמר ולכן נענש. רש"י בעקבות חז"ל מפרש כי חטאו של ער זהה לחטאו של אונן ולכן הומת : "כרעתו של אונן משחית זרעו שנאמר באונן וימת גם אותו כמיתתו של ער מיתתו של אונן ולמה היה ער משחית זרעו כדי שלא תתעבר ויכחיש יפיה". לשיטתו של רמב"ן ער הומת בשל מעורבות אביו יהודה במכירת יוסף: ”לא הזכיר הכתוב פשעו כאשר עשה באחיו, אבל אמר כי בחטאו מת, להודיע שלא היה זה בענש יהודה על מכירת יוסף, כי ההצלה עמדה על המכירה, ולא היה בבית האבות שכול זולתי זה שהיה רע בעיני השם, כי זרע צדיקים יבורך ועל כן היה יעקב מתאבל על בנו ימים רבים וימאן להתנחם, שהיה הדבר בעיניו עונש גדול לו מלבד אהבתו אותו"” (רמב"ן על בראשית לח ז) ילקוט שמעוני דורש את שמו של ער כך: "ויקרא את שמו ער (בראשית, ל"ח, ז') -בן שהוער (הורק) מן העולם." יש הטוענים כי הסבר לשמו של ער בא במהופך בסיפור: " עֵר בְּכוֹר יְהוּדָה- רַע, בְּעֵינֵי ה'" תרגום יונתן לתורה מתרגם את שמו כערירי "ואתעברת וילידת וקראת ית שמיה ער ארום בלא וולד עתיד לממת". רשימות היחש של יהודה תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ל"ד, עמוד ב' ילקוט שמעוני, וישב. משה גרסיאל, מדרשי שמות במקרא, רמת גן, רביבים, 1987, עמ' 63. יאיר זקוביץ, מקרא לישראל: רות, ירושלים, מאגנס, 1990, עמ' 27.
הסגר ביירה

הסגר ביירה (באנגלית: Beira Blockade) המכונה גם פטרול ביירה (באנגלית: Beira Patrol), היה הסגר אשר כפתה בריטניה על נמלי מוזמביק הפורטוגזית, במטרה לנתק את אספקת הנפט לרודזיה (זימבבואה של ימינו) דרך נמלים אלו. ההסגר הוטל בהוראת ראש ממשלת בריטניה הרולד וילסון כתגובה להכרזת העצמאות של רודזיה. רודזיה הייתה מדינה בדרומו של חבל רודזיה, אשר נשלטה על ידי מיעוט לבן לצד רוב שחור אשר היה בעיקרו של דבר משולל זכויות פוליטיות. קודם עצמאותה, ברודזיה התקיימה מושבה בריטית ארוכת שנים בשם רודזיה הדרומית. בשנות קיום המושבה פקדו אותה בריטים רבים אשר התיישבו בה וקבעו בה את מקום מגוריהם. בשנת 1964, עם עלייתו של הפוליטיקאי הרודזי איאן סמית לראשות ממשלת רודזיה הדרומית, המתח בין הלבנים ברודזיה להנהגת האימפריה הבריטית בלונדון הגיע לשיאו. בסופו של תהליך זה, בחרו הלבנים ברודזיה הדרומית לצאת לדרך עצמאית ולהתנתק מחסותה של האימפריה. למרות שבתחילה היו מי ששקלו בבריטניה לדכא את המרד באמצעים צבאיים, עד מהרה הוחלט בשני הצדדים כי יש להימנע ממלחמת אחים בין בריטים לבריטים. ברם פנתה בריטניה להטלת סנקציות כלכליות ופוליטיות. בראשית שנת 1966, על מנת להגביר את הלחץ הכלכלי על רודזיה, החלו כוחות הצי וחיל האוויר המלכותיים להטיל את הסגר הימי על נמלי הים של מוזמביק. באותה התקופה נשלטה מוזמביק על ידי האימפריה הפורטוגזית, אשר תמכה במשטר המיעוט הלבן ברודזיה. דרך נמלים אלו רודזיה ייצאה וייבאה סחורות אליה וממנה. הסגר נותר על כנו במשך כעשר שנים עד לשנת 1975, אז נפל המשטר הרודני בפורטוגל, מוזמביק זכתה בעצמאות, ומייד לאחר מכן הצטרפה למאבק המלחמתי ברודזיה. בשנת 1979, לאחר התארכות המלחמה, וויתר המיעוט הלבן ברודזיה על שלטונו, והעבירו לרוב השחור בראשות רוברט מוגאבה. ערך מורחב – הכרזת העצמאות של רודזיה פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מטוס בריטי מדגם אוורו שקלטון (Avro Shackleton), באזור מוזמביק באוגוסט 1970 מטוס בריטי מדגם אוורו שקלטון (Avro Shackleton), באזור מוזמביק ביולי 1970 מטוס בריטי מדגם אוורו שקלטון (Avro Shackleton), באזור מוזמביק בספטמבר 1971 הכרזת העצמאות של רודזיה מלחמת הסבך הרודזי מדיה וקבצים בנושא הסגר ביירה בוויקישיתוף ריצ'רד מובלי, פטרול ביירה: המצור הבריטי השבור נגד רודזיה(הקישור אינו פעיל), עיתון Naval War College Review פטרול ביירה, 2012, באתר HMS Relentless Association Website
דיאטומיט

דיאטומיט או אדמה דיאטומית (Diatomaceous earth) או kieselguhr היא מינרל טבעי רך המורכב בעיקר מסיליקה והנוצר משקיעה בימים או אגמים של צורניות – אצות חד-תאיות מכוסות תחמוצת צורן. החומר נגרס בקלות לגרגרים שקוטרם מ-3 מיקרון ועד למילימטר אך לרוב בטווח שבין 10 ל-200 מיקרון וצבעם לבן. דיאטומיט נקבובי ולכן צפיפותו נמוכה. הנקבוביות הגבוהה מאפשרת ספיחה יעילה ולכן אדמה דיאטומית משמשת כמצע סינון, כחומר סופח לנוזלים וכ"חול" להפרשות חתולים. שימושים נוספים הם כחומר שחיקה עדין לצורכי ליטוש, כקוטל חרקים, כמַלְאָן (filler) במוצרי פלסטיק וגומי, כמצע לזרזים כימיים, כמייצב בדינמיט וכמבודד תרמי. הרכב אדמה דיאטומית יבשה משתנה בהתאם לגיל הסלע, לתכולת החרסית המעורבת בסיליקה ולמין האצה שיוצרת את המשקע; המרכיבים העיקריים של החומר: 80%–90% סיליקה, 2%–4% אלומינה ו-0.5%–2% תחמוצות ברזל. אדמה דיאטומית זמינה מסחרית ב־3 צורות: כחומר גולמי שנגרס לצורך אריזה כאבקה טחונה לגרגרים בגודל 10–50 מיקרון לשימוש כקוטל חרקים לאחר חימום לשימוש כמַלְאָן בשנת 1866 גילה אלפרד נובל שניטרוגליצרין הופך יציב יותר כשהוא ספוח בדיאטומיט, וכך אִפשר טיפול ושינוע מהיר ויעיל יותר בחומר הנפץ, שעליו רשם פטנט בשם דינמיט. מסננים מצינורות מלאים בדיאטומיט שמשו לראשונה לסינון מים במהלך מגפת כולרה בבודפשט בשנת 1892. החומר משמש לסינון מים בבריכות שחייה, במערכות מי שתייה ובאקווריומים. המבנה הנקבובי של הגרגרים מאפשר ספיחה יעילה של חלקיקים קטנים. פרט למים ניתן לסנן באמצעות אדמה דיאטומית גם נוזלים כבירה, יין, סירופים ודבש מבלי לשנות את הטעם, הצבע או הערכים התזונתיים שלהם. היישום הוותיק ביותר של המינרל הוא כחומר לשחיקה עדינה, ובכך הוא משמש במשחות שיניים ולליטוש מתכת. דיאטומיט משמש להדברת מזיקים. מנגנון הפעולה הוא היצמדות הגרגרים לשלד החיצוני של פרוקי רגליים, וספיחה של פחמימנים מציפוי השעווה המגן (הקוטיקולה), וכך נגרמת התייבשות של המזיק. ליישום זה משתמשים באדמה שלא טופלה בחום, ובקוטר גרגרים של כ-12 מיקרון. החומר כאבקה משמש כמבודד תרמי – למילוי חללים מבודדים במתקנים קריוגניים, וכן לבידוד תנורי בישול מסוג AGA (תנור שפיתח גוסטב דאלן המבוסס על אגירת חום של בעירה איטית). בשל שטח הפנים הגדול, האבקה דיאטומיט משמש כמצע לזרזים בתעשייה הכימית, לדוגמה כמצע לניקל לשימוש בתגובות הידרוגנציה. האבקה משמשת כחומר מונע התגיישות, והיא תוסף מאושר למזון בעלי חיים לצורך זה. אדמה דיאטומית משמשת גם כמצע גידול בהידרופוניקה. מדיה וקבצים בנושא דיאטומיט בוויקישיתוף
ג'ורג' פיפס, מרקיז נורמנבי השני

ג'ורג' אוגוסטוס קונסטנטין פיפס, מרקיז נורמנבי השני (באנגלית: George Augustus Constantine Phipps, 2nd Marquess of Normanby;‏ 23 ביולי 1819 – 3 באפריל 1890) היה פוליטיקאי בריטי מהמפלגה הליברלית שכיהן בתפקידי ממשל קולוניאליים כמשנה למושל נובה סקוטיה, מושל קווינסלנד, מושל ניו זילנד ומושל ויקטוריה. ג'ורג' פיפס נולד בלונדון כבנם של קונסטנטין פיפס, מרקיז נורמנבי הראשון ושל אשתו, מריה, בתו של תומאס לידל, ברון רבנסוורת' הראשון. את תואר האצולה שלו הוא קיבל כאשר ב-1831 ירש אביו את תואר רוזן מולגרייב. ב-1838, כאשר אביו קיבל את תואר מרקיז נורמנבי הוא קיבל את התואר רוזן מולגרייב. הוא נכנס למשמר קולדסטרים בדרגת לוטננט משנה וב-1838 הוא קודם לדרגת לוטננט. ב-1847 נבחר נורמנבי לבית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה של סקרבורו, מושב שבו הוא החזיק עד 1851 ושוב מ-1852 ועד 1857. ב-1851 הוא מונה על ידי הלורד ראסל לתפקיד מבקר משק בית המלכותי (Comptroller of the Household). כאשר נבחר לורד' אברדין לתפקיד ראש הממשלה בראשית 1852, מונה נורמנבי לתפקיד גזבר משק הבית המלכותי (Treasurer of the Household), תפקיד אותו הוא מילא עד 1858, כששלוש השנים האחרונות מתוכן היו כבר בתקופת כהונתו של הלורד פרלמרסטון כראש הממשלה. בשנה שלאחר מכן הוא מונה להיות המשנה למושל נובה סקוטיה ובתפקיד זה הוא כיהן עד 1863. באותה שנה הוא ירש את תואר המרקיז של אביו ונכנס לבית הלורדים. ב-1868 שב נורמנבי לתפקיד ממשלתי כאשר הוא מונה על ידי הלורד גלאדסטון להיות Lord-in-Waiting. בשנה שלאחר מכן הוא קודם להיות הקפטן של יחידת המשמר של המלכה (Honourable Corps of Gentlemen at Arms). ב-1871 הוא מונה להיות מושל קווינסלנד, תפקיד אותו מילא עד 1874, כאשר הוא מונה להיות המושל הכללי של ניו זילנד. בתפקיד זה הוא שימש עד 1879 ולאחר מכן הוא מונה להיות מושל ויקטוריה ושימש בתפקיד זה עד 1881. ב-1844 נשא לורד נורמנבי לאישה את לאורה, בתו של קפטן רוברט ראסל מהצי המלכותי. כאשר הוא שירת כמשנה למושל של נובה סקוטיה, אירחו הוא ואשתו את נסיך ויילס (לימים המלך אדוארד השביעי) ואת הנסיך אלפרד כאורחיהם בבית המושל שבהליפקס. לזוג נולדו כמה ילדים. המרקיזה לאורה מתה בלונדון בינואר 1855 בהיותה בת 69. הלורד נורמנבי מת בברייטון באפריל 1890 בגיל 70 ובנו הבכור, קונסטנטין, ירש אותו. אחת מבנותיהם, ליידי קתרין לואיזה פיפס, נישאה לרוזן אלסמר השלישי. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' פיפס, מרקיז נורמנבי השני בוויקישיתוף Mennell, Philip (1892). "Wikisource link to Normanby, The Most Noble George Augustus Constantine Phipps". The Dictionary of Australasian Biography. London: Hutchinson & Co. thepeerage.com George Augustus Constantine Phipps, 2nd Marquess of Normanby G. C. Bolton, 'Normanby, second Marquess of (1819–1890)', Australian Dictionary of Biography, National Centre of Biography, Australian National University, Hansard 1803–2005: contributions in Parliament by George Phipps, 2nd Marquess of Normanby
כנסת נכבדה

כנסת נכבדה היא תוכנית לילדים בנושא הכנסת, החינוך והתרבות המשודרת בחינוכית. התוכנית מונחה על ידי בובות, שהם תיכוניסטים בני 12 בשם צ'אקולה והיפסטר המנהלים אולפן חי מכנסת ישראל, אליהם מצטרפים שני כתבים בשם שלום טוקבק (דב נבון) וגולדי (דנה אברהם-סמו), שם הם מראיינים חברי כנסת ומנסים להמציא חוקים מיוחדים. היפסטר (אריאל דורון) וצ'אקולה (אפרת גונן) - מנחי התוכנית גולדי (דנה אברהם-סמו) - כתבת התוכנית שלום טוקבק (דב נבון) - כתב התוכנית "כנסת נכבדה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "כנסת נכבדה" באתר כאן חינוכית
ראיון האי וסילי

האי וסילי הוא שמה של אחת הנפות הוותיקות ביותר בעיר סנקט פטרבורג וממוקמת במרכזה. הנפה מורכבת מחמישה מחוזות מוניציפליים: המחוז המוניציפלי השביעי המחוז המוניציפלי של האי וסילי המחוז המוניציפלי של אי הדקבריסטים המחוז המוניציפלי של גוואן המחוז המוניציפלי הימי האי וסילי מורכב משלושה איים: האי וסילי, אי הדקבריסטים והאי הצפוני, הקטן יותר. נפת האי וסילי הוקמה בשנת 1917 והייתה אחת מתוך 15 נפות שהוקמו בפטרוגרד. באפריל 1936 הוקטן שטחה משהופרדה ממנו נפת סברדלוב. ביוני 1961 סברדלוב פורקה ושטחה אוחד עם נפת האי וסילי. בית הבורסה, כיום המוזיאון המרכזי של הצי הרוסי בית פושקין – המכון לספרות רוסית אוניברסיטת סנקט פטרבורג – אחת האוניברסיטאות החשובות ברוסיה קונצקאמרה – המוזיאון לאתנוגרפיה ואנתרופולוגיה ארמון מנשיקוב – מבנה האבן הראשון בעיר המוזיאון לזואולוגיה ספריית האקדמיה הרוסית למדעים – אחת הספריות הגדולות ברוסיה ובעולם בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 2002 כרבע מתושבי האי (25%) עבדו בתחום התעשייה. ילדים ומתבגרים היוו 16% מאוכלוסיית הנפה, 58% מבוגרים בעלי יכולת עבודה, 26% פנסיונרים. צפיפות האוכלוסין מגיעה ל-11,260 איש לקילומטר רבוע כשעל פי נתון זה הוא אחד האזורים העירוניים הפחות צפופים ברוסיה. גשר הארמון, המוביל מנפת האדמירליות וארמון החורף אל האי וסילי הוא הדרך היבשתית היחידה המחברת כלי רכב והולכי רגל ממרכז העיר אל האי וסילי. בשעות הלילה הגשר מורם לצורך מעבר אוניות ולא מתאפשר מעבר יבשתי אל האי וסילי וההגעה מתאפשרת רק באמצעות הרכבת התחתית. תחנות הרכבת התחתית העוברות ברובע קו האי וסילי-נבסקי – תחנת פרימורסקאיה קו האי וסילי-נבסקי – תחנת האי וסילי קו פרונזה-פרימורסקאיה – תחנת ספורטיבנאיה קו הגדה הימנית – תחנת מכון גורני קו הגדה הימנית – תחנת גוואן קו הגדה הימנית – תחנת החזית הימית (מורסקוי פסאד) בתחומיה נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה מהחשובים בעיר ואף האוניברסיטה החשובה ביותר בעיר, הנמצאת בשדרה הנקראת גדת האוניברסיטה: אוניברסיטת סנקט פטרבורג האוניברסיטה ההררית של סנקט פטרבורג בתחום הנפה, סמוך לגדת הנהר נמצא הגן הבוטני האוניברסיטאי, המהווה אחת מהריאות הירוקות באי ומכיל מגוון גדול מאוד של פרחים. עוד משנותיה הראשונות של העיר, פיוטר הגדול הורה לבנות באי וסילי את בית הבורסה על מנת לשכן בה את בורסת סנקט פטרבורג ששימשה במשך עשורים כמרכז המסחר העיקרי בעיר. כיום האי וסילי מהווה יעד תיירותי ובית הבורסה משמש כמוזיאון צבאי. מבט אל בניין הבורסה הגן הבוטני של אוניברסיטת סנקט פטרבורג מבט אל אוניברסיטת סנקט פטרבורג מככר האקדמאי סחרוב בית פושקין בית הבורסה מבנה המוזיאון לזואולוגיה ארמון מנשיקוב המוזיאון לאתנוגרפיה ואנתרופולוגיה חזית אוניברסיטת סנקט פטרבורג מדיה וקבצים בנושא ראיון האי וסילי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראיון האי וסילי
ניתוח עלות-תועלת

ניתוח עלות-תועלת (המכונה לעיתים ניתוח תועלת-עלות) הוא תהליך שיטתי להערכה כלכלית של יתרונות וחסרונות המאפיינים אלטרנטיבות שונות, המאפשר לבחון את סך העלויות הצפויות, סך ההכנסות הצפויות ומספר גורמים אחרים (כמו השפעות חיצוניות), כדי לבחור את האפשרות הכדאית ביותר . בניתוח עלות-תועלת לרוב מדובר בשיקולים כספיים. לדוגמה, מנהל מכירות יכול להשוות את הוצאות הייצור והשיווק למכירות הצפויות עבור מוצר מסוים, ולהחליט לייצר מוצר זה אם ההכנסות הצפויות ישלמו חזרה את העלויות, כולל עלויות המימון. כך, ניתן להעריך את הכדאיות הכלכלית של המוצר. בנוסף, כאשר יש מספר אלטרנטיבות השיטה מאפשרת לבחור באלטרנטיבה הכדאית ביותר מביניהן. ניתן להשתמש בערכים כספיים אחרים, פחות מוחשיים, כגון סיכון, אובדן מוניטין והיערכות אסטרטגית ארוכת טווח, במהלך ניתוח עלות-תועלת. לעיתים גורם מסוג זה יכול לעורר מחלוקות, כגון שיקולים של חיי אדם, איכות הסביבה וכו' המהווים נדבך משמעותי, למשל כאשר בוחנים תרופה חדשה או כביש חדש. לדוגמה, נוהל פר"ת להערכת פרויקטים תחבורתיים מתחשב בכדאיות ההקמה של פרויקט תחבורתי יבשתי בשיקולים של חיסכון בזמן הנוסעים, בטיחות המשתמשים ובהשפעה על זיהום האוויר. הניתוח מתחשב גם בנוסחת ערך הזמן של כסף. לרוב מדובר בהיוון של הכנסות והוצאות צפויות לערך הנוכחי. יעילות קלדור-היקס יעילות פארטו ערך נוכחי נקי ניתוח סיכון-תועלת מדיה וקבצים בנושא ניתוח עלות-תועלת בוויקישיתוף CelsiEval - כלי לניתוח עלות-תועלת ניתוחי עלות-תועלת בפרויקטים סביבתיים, המשרד להגנת הסביבה ניתוח עלות-תועלת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יעילות הוצאות, דף שער בספרייה הלאומית Amartya Kumar Sen, The Discipline of Cost‐Benefit Analysis, Journal of Legal Studies -Chicago-, 2000 doi: 10.1086/468100 Rodreck David, Patrick Ngulube, Adock Dube, A cost-benefit analysis of document management strategies used at a financial institution in Zimbabwe: A case study, South African Journal of Information Management 15, 2013-07-16, עמ' 10 doi: 10.4102/sajim.v15i2.540 William G. Sullivan, Elin M. Wicks, James T. Luxhoj, Engineering Economy, Pearson/Prentice Hall, 2006, ISBN 978-0-13-148649-2. (באנגלית) Robert H. Frank, Why Is Cost‐Benefit Analysis so Controversial?, The Journal of Legal Studies 29, 2000-06-01, עמ' 913–930 doi: 10.1086/468099 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלו גרינברג

בלו גרינברג (באנגלית: Blu Greenberg‏; נולדה ב-21 בינואר 1936 בסיאטל, ארצות הברית) היא סופרת ופעילה חברתית אמריקאית שכותבת בנושאים של יהדות מודרנית וסוגיות העוסקות בנשים. גרינברג נחשבת מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי היהודי. הספרים הידועים ביותר שלה הם "על נשים ויהדות: מבט מהמסורת" (1981), ו"הלחם השחור: שירה לאחר השואה" (1994). לגרינברג תואר ראשון במדע המדינה מברוקלין קולג' ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת העיר ניו יורק. כמו כן יש לה תואר שני נוסף בהיסטוריה יהודית מהישיבה יוניברסיטי. היא נשואה ליצחק 'ייץ' (ארווין) גרינברג, סופר, פרופסור להיסטוריה ורב, המקדם דיאלוג בין היהדות לבין הנצרות בארצות הברית. גרינברג פעילה בתנועה המחברת בין יהדות לבין פמיניזם. בפברואר 1973 נתנה את ההרצאה הפותחת בוועידה הראשונה של הנשים היהודיות בארצות הברית שהתקיימה בניו יורק, וב-1997–1998 כיהנה כיו"ר הוועידה הראשונה והשנייה לפמיניזם ואורתודוקסיות. היא מייסדת שותפה והנשיאה הראשונה של הברית היהודית פמיניסטית-אורתודוקסית. בנוסף, קידמה גרינברג במרוצת השנים שיתופי פעולה בין נשים ממגוון דתות, ובהן גם נשים פלסטיניות. גרינברג מרצה באוניברסיטאות ובקהילות יהודיות בארצות הברית. באחת ההרצאות טבעה את משפטה המפורסם: "היכן שיש רצון מצד הרבנים, יש אף דרך הלכתית (לערוך את התמורות המתבקשות)", עליו ספגה ביקורת קשה מדמויות כמו הרבנים אהרן ליכטנשטיין, יונתן זקס ואחרים. בשנת 2000 קיבלה גרינברג את פרס "נשים שעשו שינוי" מהקונגרס היהודי האמריקאי במהלך טקס שנערך במשכן הכנסת בירושלים. בלו גרינברג, דף שער בספרייה הלאומית
שלמה יוסף וייצן

הרב שלמה יוסף וייצן (נולד ב-1959) הוא רבה של היישוב פסגות וראש כולל הדיינות ביישוב, רבה לשעבר של תנועת עזרא, ור"מ בישיבת בית אל. נולד בסנטיאגו, צ'ילה בשנת תשי"ט (1959) להורים ניצולי שואה. בשנת ה'תשכ"ה[דרושה הבהרה], כשהיה בגיל חמש, עלה לישראל ומשפחתו השתקעה בשכונת קריית משה בירושלים. למד בבית הספר חורב בירושלים, ובישיבת נתיב מאיר, באותה תקופה התלבט אם להפסיק ללמוד לימודי חול וללמוד כל היום תורה ובהוראת אביו נשאר ללמוד לימודי חול. לאחר גמר התיכון למד בישיבת מרכז הרב. שירת בצה"ל בחיל התותחנים והמשיך בלימודי רבנות ודיינות בכולל פסגות. כיום מכהן כרב היישוב פסגות וכראש הכולל. משמש במשך עשרות שנים[דרושה הבהרה] כר"מ בישיבת בית אל, מלמד בישיבה הגבוהה בבית שמש של רשת 'שעלי תורה', משמש כחבר בית הדין לממונות מועצה אזורית מטה בנימין. משיב על שאלות במדור "שאל את הרב" באתר ישיבה. שימש כרבה של תנועת עזרא למעלה מעשרים שנה, עד לפרישתו בקיץ ה'תשע"ט. נשוי לרחל ומתגורר ביישוב פסגות. אחיו הוא הרב יהושע וייצן, ר"מ בישיבת מעלות. גיסו היה הרב אלישע וישליצקי. בנו, הרב אלקנה, הוא ר"מ בישיבת "רעותא" שבמושב כרמל. בנו, ישראל עמיחי, נפל במתקפת הפתע על ישראל, בזמן שהדף מחבלים בקרב כרם שלום כחבר בכיתת הכוננות של קיבוץ כרם שלום. חבר פעיל בפורום הגבורה. חזק ויאמץ לבך - ספר אמונה מתוך שיחות שאמר ביישוב פסגות, 218 עמודים. כמו כן יצאו לאור חוברות של הרב על המסכתות הנלמדות בישיבת בית אל, וחוברות בענייני מלחמה לע"נ בנו עמיחי. מדיה וקבצים בנושא שלמה יוסף וייצן בוויקישיתוף מאות שיעורים ומאמרים מתוך אתר ישיבה למעלה מ-3,000 שאלות ותשובות מתוך מדור שאל את הרב באתר ישיבה מאמרים של הרב שלמה יוסף וייצן, באתר ספריית אסיף ישי קרוב, איך להסתדר כשבני זוג הפוכים בתכונותיהם?, באתר ערוץ 7, 23 באוקטובר 2012 מאמר על התפילה בעת צרה מתוך ירחון אמונת עיתך מאמר על ט"ו בשבט מתוך אתר תורה כל הכתבות על הרב וייצן, באתר ערוץ 7 ראה מדור 'שאל את הרב' עפרה לקס, כבר לא חרד"ל, באתר ערוץ 7, 25 במרץ 2010 צוות, אתר בית המדרש רעותא בנו של רב הישוב פסגות נרצח במתקפת החמאס בכרם שלום, באתר ערוץ 7, 7 באוקטובר 2023