laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נידאל פרחאת

נידאל פתחי רבאח' פרחאת (8 באפריל 1971 – 16 בפברואר 2003) ידוע כמחבל שייצר את רקטת הקסאם, נשק תוצרת בית שיוצר על ידי גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס. לאחר האינתיפאדה הראשונה, נעצר פרחאת בעקבות מותו של בכיר החמאס, עימאד עקל. בתחילת האינתיפאדה השנייה, בשנת 2000, הצטרף פרחאת רשמית לגדודי עז א-דין אל-קסאם והפך לחבר פעיל בארגון הטרור, תוך תכנון וביצוע פעולות רבות, כולל התקפות מרגמה על יישובים יהודיים ברצועת עזה. פרחאת והמחבל טיטו מסעוד ייצרו את רקטת הקסאם הראשונה, עם טווח של 2,500 מטר, ביוני 2001. הרקטה נפרסה לראשונה ב-26 באוקטובר 2001, כאשר גדודי עז א-דין אל-קסאם קיבלו קרדיט על שיגור הרקטה מרצועת עזה לעיר שדרות בישראל. התפתחות זו בייצור ופיתוח הרקטות היוותה נקודת מפנה בסכסוך בין ישראל והפלסטינים ובעיקר אל מול רצועת עזה. ב-2001, פרחאת, לאחר מספר חודשי עבודה, ייצר את אב הטיפוס הראשון לרקטת הקסאם והציג אותו למנהיגי גדודי עז א-דין אל-קסאם סלאח שחאדה ועדנאן אל-ע'ול. יחד עם אל-ע'ול, פיתחו השניים גרסה טובה יותר של הקסאם, "קסאם 2". חמושי חמאס השתמשו רבות בקסאם 2 לאחר 2002 כדי לתקוף התנחלויות ועיירות ישראליות סמוכות. עד תחילת 2005, רקטות הקסאם היו אחראיות להירצחם של 6 ישראלים, כולם פרט לאחד בעיר שדרות הסמוכה לרצועת עזה, אליה נורו כמה מאות רקטות במשך שלוש שנים. פרחאת גם ייצר פצצות, וסיפק ללוחמי גדודי עז א-דין אל-קסאם מטעני חבלה ומשגרי רקטות תוצרת בית כמו אל-באנה אל-בתאר. הוא גם עבד, בניהולו של סלמה חמאד, על תפיסת מזל"ט שיוכל לטוס מעל ערים וערים בישראל ולהפציץ אותן ובכך למעשה לפתח יכולות אוויריות לזרוע הצבאית של חמאס. ב-16 בפברואר 2003, פרחאת עבד יחד עם מחבלים אחרים על מזל"ט כשאחד מהם, ממולכד, התפוצץ והרג את פרחאת ו-5 חמושים נוספים. אחיו הצעיר של נידאל פרחאת, מוחמד, ביצע ב-7 במרץ 2002 את הפיגוע במכינה בעצמונה ורצח 5 יהודים. פארוואד פרחאת, אח נוסף, נהרג בתקיפה אווירית של צה"ל על מכוניתו דרומית לעיר עזה בדרכו לשגר רקטות לישראל ב-2005. שלושת אחיו הנוספים בחיים, אחד בכלא מאז 1992 והשניים האחרים, ויסאם פרחאת ומואמן פרחאת, עדיין ברצועת עזה, שם הם נושאים בתפקידים רמי דרג בגדודי עז א-דין אל-קסאם. האחרון נפצע קשה ביד בעת שנלחם נגד חיילים ישראלים במהלך מבצע בעיר עזה ב-2003. ויסאם שהיה מפקד גדוד שג'אעייה של חטיבת עזה של גדודי עז א-דין אל-קסאם הזרוע הצבאית של חמאס חוסל ב-2 בדצמבר 2023 בראשיתה של מלחמת חרבות ברזל. אמו של נידאל, מרים פרחאת, המכונה אום נידאל, נבחרה בפרלמנט הפלסטיני שנשלט על ידי חמאס לאחר הבחירות לפרלמנט הפלסטיני ב-26 בינואר 2006. Luiz Alberto Moniz Bandeira (20 ביולי 2016), Der zweite Kalte Krieg: Zur Geopolitik und strategischen Dimension der USA, Springer-Verlag, pp. 458–, ISBN 978-3-658-09414-0 {{citation}}: (עזרה) Hussein, Ahmed Qasem (2001). "The Evolution of the Military Action of the Izz al-Din al-Qassam Brigades". AlMuntaqa. Arab Center for Research and Policy Studies. 4 (1): 78–97. JSTOR 10.31430/almuntaqa.4.1.0078. נבדק ב-22 באוגוסט 2023. {{cite journal}}: (עזרה)
אוסקר רנבום

אוסקר רנבום (באנגלית: Oscar Rennebohm;‏ 25 במאי 1889 – 15 באוקטובר 1968) היה רוקח ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן המושל ה-30 של מדינתו בשנים 1943–1947, ומתוקף תפקידו זה, הוא כיהן כמושל ויסקונסין ה-32 עד ינואר 1951 כמחליפו של המושל הקודם וולטר סמואל גודלנד שנפטר בעת כהונתו. אוסקר רנבום נולד בעיירה לידס שבוויסקונסין כבנם של ויליאם קארל וג'וליה ברנדט רנבום. כשהיה בן עשר עבר עם משפחתו למילווקי. ב-1911 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. לאחר מכן הוא עבד כרוקח, וב-1912 פתח רשת בתי מרקחת תחת הזיכיון של רקסול (Rexall). הוא היה סגן נשיא אגודת הרוקחים האמריקאית, נשיא אגודת הרוקחים של ויסקונסין, וחבר מועצת הנגידים של אוניברסיטת ויסקונסין. במלחמת העולם הראשונה עבר רנבום הכשרה בבית הספר למועמדים של קצונה של צי ארצות הברית, והוצב כקצין בדרגת אנסיין בצי. ב-1920 הוא נשא לאישה את מרי פאולר, ולשניים נולדה בת אחת. ב-1945 נבחר רנבום כסגן המושל ה-30 של ויסקונסין. כאשר נפטר המושל וולטר סמואל גודלנד זמן קצר לאחר תחילת תקופת כהונתו השלישית, הושבע רנבום במקומו, וב-1948 נבחר לתקופת כהונה שנייה בזכות עצמו. במהלך תקופת כהונתו כמושל, יצר רנבום תוכנית לשיכון לחיילים משוחררים שמומנה באמצעות מס על משקאות חריפים. ב-1949 הוא הקים את קרן רנבום, שתומכת בחינוך באזור מדיסון. אוסקר רנבום נפטר במדיסון ב-15 באוקטובר 1968. הוא נטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר. על שמו נקרא בית הספר לרוקחות של אוניברסיטת ויסקונסין. פארק במדיסון קרוי גם הוא על שמו. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1754 מדיה וקבצים בנושא אוסקר רנבום בוויקישיתוף אוסקר רנבום באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) אוסקר רנבום באתר The Political Graveyard (באנגלית) אוסקר רנבום, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Oscar Rennebohm, 79, State, Civic Leader, Dies". Wisconsin State Journal. Madison, WI. October 16, 1968. pp. 1, 4. "New pharmacy building opens". University of Wisconsin–Madison. September 18, 2001. "Park visionaries - The Madison Parks Foundation". madisonparksfoundation.org.
ג'ורג' הלמי

ג'ורג' סמיר הלמי (באנגלית: George Samir Helmy; נולד ב-27 באוקטובר 1979) הוא יועץ פוליטי אמריקאי, המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי, החל מספטמבר 2024. הוא מונה בידי מושל ניו ג'רזי פיל מרפי על מנת למלא את מקומו של בוב מננדז. הלמי נולד בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי, ב-27 באוקטובר 1979. הוריו היגרו לארצות הברית ממצרים והוא נוצרי קופטי. את לימודיו התיכוניים השלים בתיכון גלן רידג'. הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת ראטגרס ותואר שני במימון וניהול מבית הספר להשכלה משלימה של אוניברסיטת הרווארד. בשנים 2001–2013 עבד הלמי כמנהל תפעול עסקי ב-UPS, וכעוזר פרלמנטרי עבור הסנאטור פרנק לוטנברג מ-2012 עד 2013. לאחר מכן היה מנהל מדינתי בלשכתו של הסנאטור קורי בוקר, בטרם נשכר לתפקיד ראש הסגל של מושל ניו ג'רזי בידי פיל מרפי בינואר 2019. באוקטובר 2021 התפטר מתפקיד זה על מנת להצטרף להנהלת מטה הבחירות של מרפי בשנת בחירות זו, ו-18 ימים אחר כך שב לתפקידו. בשלהי ספטמבר 2023 עזב את לשכת המושל והוחלף בידי נציבת התחבורה של ניו ג'רזי דיאן גוטיירז-סקצ'טי. לאחר שעזב את משרד המושל עבד הלמי כסגן נשיא בכיר ומנהל לענייני חוץ בתאגיד הבריאות "RWJBarnabas Health", וכנציב ברשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי. עד 2011 היה הלמי בוחר רשום של המפלגה הרפובליקנית, אז הפך לבוחר עצמאי. ב-2018 היה רשום לקצרה כדמוקרט, במטרה להצביע בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית במחוז הקונגרס ה-11 של ניו ג'רזי. בסוף שנה זו עזב את המפלגה ונותר עצמאי עד מרץ 2024. ב-13 באוגוסט 2024 דיווח העיתון "New Jersey Globe" כי הלמי ימונה אל הסנאט של ארצות הברית כממלא מקומו של בוב מננדז, שהתפטר מתפקידו בעקבות הרשעתו בעבירות פליליות. הוא עתיד להיכנס לתפקידו ב-9 בספטמבר 2024. הוא הודיע כי יהיה ממלא מקום גרידא וכי אינו מתמודד לכהונה מלאה בסנאט ב-2024. מרפי הודיע על מינויו של הלמי ב-16 באוגוסט, וכי בסוף נובמבר יתפטר מהסנאט משתיקבע זהות המנצח בבחירות 2024 לסנאט בניו ג'רזי. אתר האינטרנט הרשמי של ג'ורג' הלמי (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' הלמי בוויקישיתוף ג'ורג' הלמי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ורג' הלמי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ורג' הלמי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Edwards, Edward (2024-08-16). "The Irony of Helmy". Insider NJ (באנגלית). נבדק ב-2024-09-06. Wildstein, David (2024-08-14). "George Helmy will be new U.S. Senator from New Jersey". New Jersey Globe (באנגלית). נבדק ב-2024-09-06. מייק קטליני, Bob Menendez to be replaced by New Jersey governor’s former top aide, AP source say, באתר AP‏, 15 באוגוסט 2024 (באנגלית) LIVE | NJ Gov. Phil Murphy announces replacement for Sen. Bob Menendez, סרטון בערוץ "Eyewitness News ABC7NY", באתר יוטיוב
אימפריית האור

אימפריית האור (באנגלית: Empire of Light) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת דרמה רומנטית משנת 2022 בכתיבה ובימויו של סם מנדס, עם אוליביה קולמן ומייקל וורד בתפקידים הראשיים. הסרט צולם בעיר החוף מרגייט במחוז קנט, בבית הקולנוע "דרימלנד מרגייט" הסגור ששופץ והוקם לתחיה לצורכי ההפקה. העלילה היא על הקורה ביחסים של עובדי בית הקולנוע "אמפייר" בשנת 1980 בתקופת שלטונה של מרגרט תאצ'ר עם הפגנות גזעניות של מובטלים וגלוחי ראש. אוליביה קולמן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה. סם מנדס זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו והיה מועמד לפרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר. מייקל וורד היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה. הצלם רוג'ר דיקינס היה מועמד לפרס באפט"א לצילום הטוב ביותר. הילרי סמול (אוליביה קולמן) היא רווקה מבוקרת שעובדת בבית הקולנוע "אמפייר" במרגייט שהיה פעם עם ארבעה אולמות ושניים נסגרו. היא אחראית על העובדים וכפופה למנהל דונלד אליס (קולין פירת') שמטריד אותה מינית וכופה עליה יחסי מין חטופים בחדרו למרות שהוא נשוי לברנדה (שרה סטיוארט). הילרי סובלת מהפרעה דו-קוטבית ובעבר אושפזה והחלה טיפול בליתיום. למקום מגיע עובד חדש - סטיבן מאריי (מייקל וורד), צעיר שחור נאה. היא מדריכה אותו בעבודה ומתפתח ביניהם רומן חשאי שמתקיים באחד האולמות הנטושים. הם מבלים על הגג בסילבסטר וצופים במופע זיקוקין די-נור. הם נוסעים לחוף הים. כשסטיבן שואל אותה על עברה, היא נתקפת בזעם והורסת את ארמונות החול שבנו בחוף. הילרי רואה איך גלוחי ראש מתגרים בסטיבן. הוא מספר לה כי נולד בטובגו ואמו דיליה (טניה מודי) היגרה לבריטניה ועובדת כאחות בבית חולים וכי בעבר הייתה לו חברה בשם רובי (קריסטל קלארק). אחד העובדים, ניל (טום ברוק) מגלה את קשר האהבה ביניהם ומזהיר את סטיבן על התוצאות הצפויות. סטיבן מנתק את הקשר עם הילרי שמסתגרת בביתה ומפסיקה ליטול ליתיום. בקולנוע נערכת הצגה בכורה חגיגית לסרט מרכבות האש בנוכחות נכבדי העיר. הילרי מגיעה לפני ההקרנה כשהיא במאניה, עולה על הבמה ופותחת בנאום לקהל. כשדונלד נוזף בה היא מגלה לברנדה ולכל הנוכחים על הקשר המיני שיש לה עם דונלד. היא מסתגרת בביתה וסטיבן מבקר אותה ונוכח בהתפרצות שוטרים ועובדת סוציאלית (מוניקה דולן) שכופים עליה אשפוז במוסד פסיכיאטרי. סטיבן ממשיך לעבוד בבית הקולנוע והמקרין נורמן (טובי ג'ונס) מלמד אותו את סודות ההקרנה. הוא חוזר לחברתו רובי והם פוגשים את הילרי שיושבת לבדה על ספסל לאחר שהשתחררה מהאשפוז. דונלד מוחלף במנהל אחר והילרי חוזרת לעבוד. העובדים עורכים לה מסיבה שנפסקת לאחר שגזענים פורצים את דלתות בית הקולנוע וחובטים קשה בסטיבן עד שמגיעים שוטרים. סטיבן מאושפז חבול בכל גופו והילרי מבקרת אותו וזוכה לתודה מאימו. סטיבן חוזר לעבודה לשמחת הילרי ונורמן מקרין לה את הסרט שבחר למענה סטיבן - להיות שם. סטיבן מודיע לה כי נתקבל ללימודי אדריכלות בקיימברידג' והם נפרדים ברגשות מעורבים כשהיא נותנת לו את ספר השירים "High Windows" של פיליפ לרקין. מדיה וקבצים בנושא אימפריית האור בוויקישיתוף "אימפריית האור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אימפריית האור", באתר AllMovie (באנגלית) "אימפריית האור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אימפריית האור", באתר Metacritic (באנגלית) "אימפריית האור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לאימפריית האור, באתר יוטיוב הבמאי והשחקנים על הסרט, באתר יוטיוב פסקול הסרט עם קטעים נבחרים, באתר יוטיוב ביקורת של שמואל דובדבני, באתר ynet
טרור בגרמניה

לאורך ההיסטוריה, חוותה גרמניה פעולות טרור רבות שהתבצעו על אדמתה, במיוחד לאורך שנות קיומה של רפובליקת ויימאר ולאורך המלחמה הקרה. פעולות טרור אלו בוצעו על ידי קבוצות מקומיות המזוהות עם הימין הרדיקלי ועם השמאל הרדיקלי, אך גם על ידי ארגוני טרור זרים. הטרור דעך במידת מה בתקופה שלאחר תום המלחמה הקרה ואיחוד גרמניה, אך פרץ שוב אל פני השטח בשני העשורים האחרונים עם עלייה בפעולות הטרור האיסלאמי לצד פעולות טרור נוספות מצד קבוצות קיצוניות, ימניות ושמאליות כאחד. העלייה בטרור האסלאמי הובילה את הממשלה הגרמנית לנקוט בצעדים שמטרתם להגביר את האבטחה ולהלחם בתאי הטרור. העלייה בטרור האסלאמי בגרמניה נקשרת אל צעירים רבים, מהגרים וילידי גרמניה כאחד, שנחשפים לתכנים קיצוניים עוד בשהותם בגרמניה, מטיילים למדינות איסלאמיות כמו טורקיה, אפגניסטן, פקיסטן וחבל צ'צ'ניה שברוסיה, שם מאמצים אל חיקם אידאולוגיות ג'יהאדיסטיות ויוצרים קשרים עם ארגוני הטרור. תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה הובילה את גרמניה למצב של תוהו ובוהו פוליטי וכלכלי, אותו ניצלו ארגונים רדיקליים שזממו להשתלט על השלטון בגרמניה בכוח הזרוע. אותם ארגונים, מהימין הרדיקלי ומהשמאל הרדיקלי כאחד, הקימו מיליציות חמושות והתנקשו בחיי בכירים ברפובליקה. בין אירועי ההתנקשות הבולטים באותה תקופה נמנים רצח שר החוץ היהודי ולטר רתנאו בידי שלושה פעילי ימין רדיקלי ב-1922, וההתנקשות בבכירי המשטרה פול אנלאוף ופרנץ לנק בידי חברי המפלגה הקומוניסטית ב-1931. המלחמה הקרה, ובמיוחד שנות ה-70, התאפיינה בפעולות טרור רבות שהתבצעו על אדמת גרמניה המערבית מצד ארגוני שמאל רדיקלי, ששיאן היה בתקופה המכונה "הסתיו הגרמני" של 1977 (אנ'). פעולות טרור נוספות בוצעו בשנות ה-80 וה-90. חלק מהתארגנויות הטרור שפעלו באותה עת היו התארגנויות שמקורן מחוץ לגרמניה, במיוחד התארגנויות פלסטיניות כמו ספטמבר השחור, וחלקן קיבלו סיוע זר, במיוחד מהמשטר הקומוניסטי של מזרח גרמניה. בין ארגוני הטרור שפעלו בגרמניה המודרנית נמנים יחידת אטומוואפן, המחתרת הנאו-נאצית, ארגון "קומבט 18", חזית הפעולה הנאציונל-סוציאליסטית, קבוצת "הפ-קקסל", סיעת הצבא האדום, תאי המהפכה, החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, תנועת ה-2 ביוני, התא האנטי-אימפריאליסטי, ארגון רוטה-צורה, אל-קאעידה, דאעש, אנצאר אל-אסלאם, הצבא האירי הרפובליקני הזמני (PIRA), ספטמבר השחור והזאבים האפורים. 11 אזרחים גרמניים נרצחו במסגרת פיגועי 11 בספטמבר. 6 אזרחים גרמניים נרצחו בפיגוע במועדון הלילה בבאלי שבאינדונזיה ב-2002. 14 אזרחים גרמניים נרצחו בפיגוע בבית הכנסת אלגריבה בג'רבה שבתוניסיה ב-2002. 12 אזרחים גרמניים (מתוך 13 שנרצחו בפיגוע) נרצחו בפיגוע התאבדות שהתרחש באיסטנבול ב-2016. 6 אזרחים גרמניים נחטפו לעזה במהלך מתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023. מתוכם שוחררו 5 ואחת (שני לוק) נרצחה וגופתה חולצה מעזה. מדיה וקבצים בנושא טרור בגרמניה בוויקישיתוף גווידו וו. סטינברג, German Jihad: On the Internationalization of Islamist Terrorism, הוצאת אוניברסיטת קולומביה, ISBN 978-0-231-50053-1 לוקניקוס (אנ') הוא שמו של כלב משטרה מפורסם ביוון, שהשתתף באותה עת בדיכוי ההפגנות נגד מדיניות הצנע שהתקיימו ביוון בין 2010-2012. 202 people died in the 2002 Bali bombings. This is who they were, SBS News (באנגלית) "Al-Qaeda claims Tunisia attack" (באנגלית בריטית). 2002-06-23. נבדק ב-2024-08-26. Was über die deutschen Hamas-Geiseln bisher bekannt ist, Focus.de, ‏19 באוקטובר 2023 (בגרמנית)
סמל העיר אשקלון

סמל העיר אשקלון הוא סמלה הרשמי של העיר אשקלון ושל עירייתה. הסמל הישן של העיר אומץ בשנת 1951 עם הפיכתה של אשקלון לעיר ועוצב על ידי שני ציירים מרדכי קרוביצקי ושמואל טפלר, עולים חדשים ומורים לציור, שהתגוררו באשקלון. הסמל כלל: חמישה כוכבים שסימלו את חמש שכונות העיר עמוד שיש עם כותרת שסימל את עתיקות אשקלון גלגל שיניים סימל את מפעלי התעשייה בעיר גלי הים ביטאו את העובדה שאשקלון שוכנת לחוף הים התיכון סרט שסימל את תכנונה של אשקלון להיות "עיר הסרטים של לישראל" בשנת 2021 כחלק מהליך מיתוג מחדש של העיר עוצב סמל חדש אשר לצד הסמל הישן כלל צורות גאומטריות צבעוניות הזורמות כצורת גלי הים. הצורות עוצבו כפיקסלים של מחשב ויוצרות צלליות המסמלות את העיר המתפתחת. הצבעוניות יחד עם הצורות הגליות מבטאת את הפסיפס האנושי והרב-תרבותי את העיר המתפתחת ומסמלת עתיד מבטיח, צעיר ורב־גוני. סמל העיר, באתר עיריית אשקלון אשקלון השיקה סמל ומיתוג חדש, כך זה נראה
הר מנוח

בסיס הר מנוח הוא בסיס צבאי בהר חברון המשמש כמפקדת חטיבת יהודה. במקום הייתה היאחזות נח"ל בשם נח"ל ענר והתנחלות בשם אלנקם שהוקמה בידי אנשי הרב מאיר כהנא. המקום שוכן על ג'בל מנוח. נח"ל ענר הוקמה בשנות השמונים. באוגוסט 1982 עלתה למקום קבוצה מתלמידי הרב מאיר כהנא והקימה לצד ההיאחזות יישוב בשם אלנקם, על שם אלי הזאב שנהרג בפיגוע בבית הדסה. מועצת קריית ארבע, שהשטח נועד להכלל בשטחה, התנגדה להקמת המקום, ודרשה את הקמת ועדת קבלה שתקבע מי יוכל להתגורר ביישוב. בפועל סייעה המועצה ליישוב החדש באספקת ציוד ושירותי מים ותברואה עד נובמבר 1982. בינואר 1983 החליטה הממשלה להכליל את המקום בשטח מועצת קריית ארבע. שני אירועים התרחשו ובהם נחשדו אנשי אלנקם בטרור יהודי: במקרה אחד בוצע ירי לעבר מונית ערבית; ובמקרה נוסף בוצע ירי לעבר בתים ערביים בו נפצעה ילדה בת 4. היורים על המונית נתפסו, ואילו היורים לעבר הבתים לא נתפסו אך זוהו כפעילים שאינם מתגוררים בקריית ארבע. בעקבות האירועים החליט הצבא במרץ 1983 לפנות את הנקודה. במקום הוקם בסיס צבאי בשם בסיס הר מנוח, ששימש את צה"ל לפעילות ביטחון שוטף באזור. ב-1991 נעשה ניסיון לאזרח את ההיאחזות בידי גוש אמונים. ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר ושר הביטחון משה ארנס אישרו את אזרוח ההיאחזות. הדבר לא יצא לפועל. לאחר חתימת הסכם חברון ב־1997 פונה בית הממשל הצבאי בחברון ומפקדת חטיבת יהודה עברה לבסיס הר מנוח. ההסכם הסדיר הקמת מנהלת תיאום וקישור (גזרת חברון) בבסיס. אבי רוזנפלד, גרעין "כך" התנחל ללא אישור מועצת ק. ארבע, מעריב, 5 באוגוסט 1982 משה אוריאל, מוסריות והתנחלות: כיצד התמודדו מתנחלי חברון בשאלת יחסם לשכניהם ערביי חברון בראשית דרכם (1980–1968), מחקרי יהודה ושומרון כט (1), אוניברסיטת אריאל בשומרון, 2021 doi: 10.26351/JSRS/29-1/4 Israel: 'Secret' Defense Ministry Database Reveals Full Settlement Construction (עמ' 199) התנחלות אל־נקם של אנשי "כך" פוזרה בהוראת ארנס, דבר, 8 במרץ 1983 אהרן קליין, שלמה דרור, יורם בינור, בקרוב תעלה לקרקע התנחלות חדשה, בצמוד לחברון: הר מנוח, חדשות, 7 באוגוסט 1991 גוש אמונים: יעדי ההתנחלות הבאים – הר מנוח וגינת, מעריב, 8 באוגוסט 1991 אהרן קליין, שלמה דרור, יורם בינור, מפגינים מן השמאל נבלמו בשער ההתנחלות החדשה אשכולות; שמיר וארנס אישרו הקמת עוד התנחלות ליד חברון, חדשות, 7 באוגוסט 1991 Protocol Concerning the Redeployment in Hebron, 4 (f)
סמל העיר קריית גת

סמל העיר קריית גת הוא סמלה הרשמי של העיר קריית גת ועירייתה. הסמל בצבעים ירוק ואדום כאשר הירוק מאפיין את השדות הירוקים שבליבם יושבת העיר. והאדום זכר לנופלים במלחמת הקוממיות ששחררו את האזור מידי המצרים. בסמל ישנם מספר מרכיבים: החומה מסמלת את הביטחון שמקנה העיר לתושביה דהיום וכאזכור לביצורי רחבעם מלך יהודה גלגל השיניים – מייצג את התעשייה המקומית המתחדשת ענף הכותנה מסמל את הגידול החקלאי שאפיין את שדות החבל והיה חומר הגלם לתעשיית הטקסטיל המקומית. בשנת 2009 דרש חבר המועצה בני חסון להחליף את סמל העיר בטענה כי הוא דומה בצבעיו לדגל איראן. העירייה לא פסלה על הסף את הצעתו והוחלט כי תוקם ועדה שתבחן את החלפת הדגל. אודות קריית גת, באתר עיריית קריית גת אברהם מלול, דרישה: להחליף את סמל עיריית קריית גת כי הוא דומה לדגל איראן, באתר nrg‏, 11 במאי 2009
שאול בר-חיים

שאול בר-חיים (20 בפברואר 1921 – 22 במרץ 1993) היה דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בקפריסין, כקונסול ישראל בוולינגטון שבניו זילנד וכממונה על היחסים באנקרה, בירת טורקיה. בר-חיים נולד ב-20 בפברואר 1921 בבודפשט, הונגריה. בשנת 1941 עלה עם משפחתו ארצה. ב-1 באפריל 1956 התקבל לשירותי משרד החוץ. תחילה עבד כעוזר בלשכת הקב"ט, וב-1958 החל לכהן כקצין הביטחון וכסגן הקונסול הישראלי באיסטנבול. בשנת 1961 עזב את התפקיד. ב-1969 החל לכהן כשגריר ישראל בקפריסין, תפקיד שמילא כשנתיים. ב-1971 חזר לעבודתו כעוזר ראשי בלשכת הקב"ט. בין השנים 1972–1979 כיהן כקונסול בשגרירות ישראל בוולינגטון וכקונסול לא-תושב בסידני שבאוסטרליה. בשנת 1980 מונה לתפקיד חוקר בכיר בממ"ד (מרכז למחקר מדיני). לאחר מכן עבר לתפקיד ציר-יועץ בשגרירות ישראל בוולינגטון. ב-28 בפברואר 1986 פרש לגמלאות. נפטר ב-22 במרץ 1993. שאול בר-חיים, באתר משרד החוץ, ‏29 בספטמבר 2021 Former Israeli Ambassadors that served in RoC, שגרירות ישראל בניקוסיה
יוסי אליאס

יוסי אליאס הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המכהן כמפקד חטיבת הנגב. קודם לכן שימש מפקד גדוד רותם ומפקד בא"ח גבעתי. אליאס התגייס לצה"ל במחזור גיוס מרץ 2006 לגדוד שקד עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר, תפקיד ראשון כמפקד פלוגה במחזור מרץ 2011 בפלוגת שקד בבא"ח גבעתי. בין השנים 2020–2022 כיהן כמפקד גדוד רותם, ובין השנים 2022–2024 כיהן כמפקד בא"ח גבעתי. בשנת 2024 מונה למפקד חטיבת הנגב והועלה לדרגת אלוף-משנה. אל"ם יוסי אליאס נכנס לתפקיד כמפקד חטיבת המילואים 'הנגב', באתר צה"ל, 21 באוגוסט 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'פרדי!

ג'פרדי! (באנגלית: Jeopardy!) הוא שעשועון טלוויזיוני אמריקאי שנוצרה על ידי מרב גריפין. בשעשועון המתמודדים מקבלים רמזים לשאלות ידע כללי בצורת תשובות, ועליהם לזהות את האדם, המקום או הדבר שהרמז מתאר, ולהקפיד תמיד לנסח את התשובה בצורת שאלה. התוכנית עלתה לשידור לראשונה בשעות אחר הצהריים ברשת NBC ב-30 במרץ 1964 ושודרה באותה המתכונת עד 3 בינואר 1975. החל מספטמבר 1974 התוכנית החלה להיות משודרת בפריים טיים מדי שבוע עד ספטמבר 1975, ובאוקטובר 1978 חזרה התוכנית בפורמט מחודש אשר שודר ברשת NBC מאוקטובר 1978 עד מרץ 1979 בימי חול. התוכנית בגרסה המודרנית אשר משודרת מדי יום עלתה לראשונה לשידור ב-10 בספטמבר 1984. ארט פלמינג היה המנחה של התוכנית בין השנים 1964 ל-1979. דון פרדו שימש כקריין של התוכנית עד 1975, וג'ון הרלן שימש כקריין של התוכנית בין השנים 1978–1979. את הגרסה של התוכנית שעלתה לשידור ב-1984 הנחה אלכס טרבק בעוד שג'וני גילברט שימש כקריין. טרבק אירח את התוכנית עד מותו, והפרק האחרון בהנחייתו שודר ב-8 בינואר 2021, לאחר שהוא היה המארח של התוכנית במשך 36 שנים. לאחר מותו, מגוון מנחים אורחים הנחה את העונה עד שהיא הסתיימה. השחקנית מים ביאליק וקן ג'נינגס(אנ'), אשר ניצח בעבר בעונה קודמת של השעשועון, הנחו לחלופין את השעשועון עד דצמבר 2023, ולאחר מכן ג'נינגס הפך למנחה הבלעדי של השעשועון. לאורך השנים הופקו ושודרו מעל ל-8,000 פרקים של השעשועון, והוא זכה ב-39 פרסי אמי לבידור בשעות היום וכן בפרס פיבודי. בשנת 2013 השעשועון דורג במקום ה-45 ברשימת 60 התוכניות הגדולות ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקאית של TV Guide. לאורך השנים הופקו גם גרסאות מקומיות לשעשועון בקנדה, בריטניה, אוסטרליה, גרמניה, שוודיה, רוסיה, יפן, הודו, הפיליפינים, ניו זילנד וישראל. מדיה וקבצים בנושא ג'פרדי! בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'פרדי! ג'פרדי!, ברשת החברתית פייסבוק ג'פרדי!, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'פרדי!, ברשת החברתית אינסטגרם ג'פרדי!, סרטונים בערוץ היוטיוב "ג'פרדי!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'פרדי!", באתר נטפליקס "ג'פרדי!", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'פרדי!", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "ג'פרדי!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "What Are... Some Questions About Jeopardy!". www.jeopardy.com (באנגלית). נבדק ב-2024-05-28. "Ken Jennings to host first 'Jeopardy!' episodes airing in January". WUSA-TV. 23 בנובמבר 2020. נבדק ב-23 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) missmayim (15 בדצמבר 2023). "Jeopardy! announcement". Instagram. ארכיון מ-23 במרץ 2024. נבדק ב-2023-12-16. {{cite web}}: (עזרה) "'Jeopardy!' James Holzhauer reaches new winnings milestone". ABC 7 Chicago. 24 במאי 2019. ארכיון מ-25 במאי 2019. נבדק ב-25 במאי 2019. {{cite web}}: (עזרה) Eve Batey,Chris Murphy, Creative Arts Emmys 2024: See the Winners Here, Vanity Fair, ‏2024-09-08 (באנגלית אמריקאית)
פלורידה (מחוז)

מחוז פלורידה (בספרדית: Departamento de Florida) הוא אחד מתשע עשרה המחוזות באורוגוואי. בירתו היא פלורידה. מיקום המחוז הוא במרכז-דרום המדינה, גובל מצפון במחוז דורסנו מצפון מזרח במחוז טריינטה אי טרס, מצד מזרח במחוז לבז'חה, בדרום בקנלונס, במערב במחוזות סן חוסה, ופלורס. שטח המחוז 10,417 קמ"ר. ומספר תושביו 69,322. המחוז הוקם ב-10 ביולי 1856, עד אז היה חלק ממחוז סן חוסה. במחוז פלורידה נמצא האתר פיידרה אלטה(ספ') (בספרדית Piedra Alta "האבן הגבוהה"), שם הוכרזה הכרזת העצמאות של אורוגוואי ב-25 באוגוסט 1825, המקום הוכרז בשם "מזבח המולדת" (בספרדית: Altar de la Patria) בשנת 1900, וכאנדרטה היסטורית לאומית. במהלך השנים הונחו על הסלע לוחות ברונזה שונים לזכרם של האירועים ההיסטוריים שהוא מייצג. נמצא כיום בפאתי העיר פלורידה, על גדות נהר סנטה לוסיה צ'יקו. האקלים הוא סובטרופי לח, עם טמפרטורה שנתית ממוצעת של בין C°‏ 16 ל-C°‏ 19, ובסביבות 1,000 מ"מ של משקעים. הקיץ צחיח וחם, והחורף קר למדי. שלגיורד לעיתים נדירות ביותר. במחוז ישנה בעיה של הצפת נהרות ונחלים כשיורדים גשמים ברציפות, ולכן ערים כמו הבירה פלורידה ועוד, ממוקמים בעיקר באזורים גבוהים מעט. כלכלת המחוז מבוססת על חקלאות וגידולי שדה, בעיקר של חיטה, שיבולת שועל, תירס, פשתן וחמניות. וכן חוות לגידול פרות חולבות. המחוז מספק כ-40% מתפוקת החלב הארצית. כמו כן סמוך לנחל ולנטיינס צפונית-מזרחית לבירה, ישנן מחצבות של עפרת ברזל, שהעתודות שלו נאמדות בכ-19 מיליון טון, עם תכולת מתכת של 38%; ומחצבה נוספת הנמצאת בקמפו דה קסטרו, שם נחצבים בנוסף לעפרת ברזל, גם פצלת השדה, קוורץ וגרניט. במחוז פלורידה אין כמעט אפשרויות להשכלה גבוהה, ולכן רוב בוגרי התיכון עוברים למונטווידאו כדי להתחיל את לימודיהם באוניברסיטה. הלימודים שישנם במחוז, שרובן המכריע נמצאים בבירת המחוז, הם הכשרת מורים ומקצועות הוראה ולמידה שונים. ב"מכון להכשרת מורים" בפלורידה, או ב"מרכז האזורי למורי המרכז" (CERP). וכן קיימת שלוחה של האוניברסיטה UTU (אוניברסיטה מקצועית טכנולוגית של אורוגוואי) (ספ'). ראש העיר נבחר בבחירה ישירה, עם ארבעה ממלאי מקום, לתקופה של חמש שנים. לאחר מכן יכול להיבחר מחדש. הרשות המחוקקת היא מועצה מחוזית המורכבת מ-31 חברי מועצה, הנבחרים באופן דמוקרטי. חברי המועצה מופקדים על הצעת רפורמות עירוניות, צווים ומיסים, כמו גם כל פרויקט אחר שהם מוצאים לנכון בתאום עם ראש העיר. במחוז קיימים 3 עיריות אזורית. בעיריות מתקיימים בחירות אחת ל-5 שנים, בהם נבחר ראש העירייה ו-4 חברי מועצה, האחראים על הנושאים המוניציפליים באזור בחירתם. מספר התושבים נכון לשנת 2019, היה 67,084 נפש, (מתוכם 34,079 גברים ו-35,243 נשים) ב-29,437 משקי בית. תוחלת חיים הממוצעת 76.24 שנים (גברים: 72.98 שנה, ונשים: 79.63 שנה) רשימות עיירות או ערים עם אוכלוסייה של מעל 1,000 תושבים (נתוני מפקד 2011): האוכלסיה הכפרית במחוז מונה 9,255 נפש. מדיה וקבצים בנושא פלורידה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלורידה (בספרדית) פלורידה באנציקלופדיה הגאוגרפית של אורוגוואי המקור ברשימות הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה באורוגוואי היסטוריה כרונולוגית של מחוז פלורידה (בספרדית) אנציקלופדיה אורוגוואי (בספרדית) האתר של המרכז האזורי למורים