laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ליאון וייר

ליאון וייר (באנגלית: Leon Ware;‏ 16 בפברואר 1940 – 23 בפברואר 2017) היה פזמונאי, מפיק מוזיקלי, מלחין וזמר אמריקאי. מלבד קריירת סולו כמבצע, וייר היה ידוע בעיקר בהפקת להיטים לאמנים אחרים כולל מייקל ג'קסון, מדונה, קווינסי ג'ונס, מקסוול, מיני ריפרטון ומרווין גיי, כולל הפקת אלבומו של גיי, I Want You. וייר נולד וגדל בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית. אמו הייתה פסנתרנית בכנסייה הבפטיסטית המקומית שלהם, ואביו עבד עבור פורד מוטור ושות' על פס הייצור. וייר היה הצעיר מבין עשרה אחים. הוא היה עיוור במשך שנתיים לאחר שעבר תאונת קליע כשהיה בן חמש. על אף היותו עיוור רק בעין ימין, עינו השמאלית הייתה מכוסה גם כן. וייר אמר כי, "הם [ככל הנראה המשפחה שלו] דאגו שאם העין השמאלית שלי לא תהיה מכוסה, זה יהיה חזק מדי אם העין הימנית שלי תחזיר את הראייה שלה". לאחר מכן, הוא נשלח לבית הספר לעיוורים במישיגן. בשנות העשרה שלו, הוא היה חבר בלהקה ווקאלית, הרומאוס, עם למונט דוזייר וטי האנטר. במהלך הקריירה שלו, עבד וייר עם מספר אמנים כדוגמת מייקל ג'קסון, מדונה ("I Want You"), קווינסי ג'ונס, מקסוול, מיני ריפרטון ומרווין גיי. אתר האינטרנט הרשמי של ליאון וייר ליאון וייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליאון וייר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ליאון וייר, באתר ספוטיפיי ליאון וייר, באתר AllMusic (באנגלית) ליאון וייר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ליאון וייר, באתר דיזר ליאון וייר, באתר Yandex.Music (ברוסית) ליאון וייר, באתר Discogs (באנגלית) ליאון וייר, באתר Songkick (באנגלית) ליאון וייר, באתר SecondHandSongs ליאון וייר, באתר בילבורד (באנגלית) ליאון וייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Sandomir, Richard (2017-03-03). "Leon Ware, Producer Who Worked With Marvin Gaye, Dies at 77". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-04-24. Leon Ware Page, www.soulwalking.co.uk Interview: Leon Ware (Part 1) - JazzWax, www.jazzwax.com "Not Forgotten", Record Collector, No. 466, May 2017, p. 142 Madonna - I Want You feat. Massive Attack (Official Video), נבדק ב-2023-04-24
אליך אלוהי

אליך אלוהי (ידוע גם בשם כי ידעת) הוא שיר שכתב והלחין אביהו מדינה. השיר מוכר בביצוע שימי תבורי וכן בביצועו של מדינה עצמו. "אליך אלוהי" נכלל באלבומו של תבורי "זיכריני", שהתפרסם ב־1984. לאחר מכן נכלל באלבומם המשותף של תבורי ומדינה "פרחי גני" (1988). אביהו מדינה כתב והלחין את השיר, שניתן לשימי תבורי במסגרת דין ודברים שהיו בין מדינה ותבורי בנוגע לשיר אחר, "אל תשליכני לעת זיקנה", שאותו הלחין מדינה למילות תהילים ע"א. מדינה ביקש מתבורי להקליט את "אל תשליכני" במטרה להצליח בתחרות פסטיבל הזמר החסידי, אך תבורי לא רצה אותו וכינה אותו "שיר של זקנים". חלפו שלוש שנים שבמהלכן איים מדינה על תבורי שאם לא יקליט את "אל תשליכני", הוא לא יכתוב לו יותר שירים. גם המעבד ננסי ברנדס ניסה לשכנע את תבורי. לבסוף הסכים תבורי לפשרה: הוא יקליט את "אל תשליכני" בדואט עם מדינה (מכיוון שחשב שייכשל והעדיף להיכשל עם מדינה ולא לבדו) ובתמורה יתן לו מדינה את השיר החדש שכתב "אליך אלוהי", שאותו הכיר תבורי מצפייה בטלוויזיה. השיר נכלל באלבומו של תבורי "זיכריני", שפורסם ב־1984. לאחר מכן נכלל באלבומם המשותף של תבורי ומדינה "פרחי גני" (1988), הפעם בביצועו של מדינה ובעיבוד של מרטין מוסקוביץ'. "אליך אלוהי" זכה לכמה גרסאות כיסוי והתחבב במיוחד על זמרים מסוגת המוזיקה החסידית (כמה מהם כינו אותו "כי ידעת", "רק אליך", או "אליך אלוקי"). מלבד ביצועיו של מדינה עצמו לשיר, הקליטו אותו גם בני אלבז, חיים ישראל עם גלעד פוטולסקי ותזמורת "שלהבת" ואלי הרצליך. הרב שלום ארוש ביצע גם הוא את השיר בפרשנות חופשית מאוד, בתוספת מילים משל עצמו. אקורדי השיר "אליך אלוהי" באתר Tab4u סרטון השיר "אליך אלוהי" באתר יוטיוב מילות השיר "אליך אלוהי" באתר שירונט "אליך אלוהי" בביצוע אביהו מדינה, באתר יוטיוב נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־23 באפריל 2023 "אליך אלוהי" בביצוע אביהו מדינה, גרסת האלבום "ממיטב השירים השקטים", באתר יוטיוב, בדיקה אחרונה ב־23 באפריל 2023 "אליך אלוהי" בביצוע בני אלבז, באתר יוטיוב, בדיקה אחרונה ב־23 באפריל 2023 "אליך אלוהי" בביצוע חיים ישראל, גלעד פוטולסקי ותזמורת "שלהבת", באתר יוטיוב, בדיקה אחרונה ב־23 באפריל 2023 "אליך אלוהי" בביצוע אלי הרצליך, באתר יוטיוב, בדיקה אחרונה ב־23 באפריל 2023 "אליך אלוהי" בביצוע הרב שלום ארוש (מילים שונות), באתר יוטיוב, בדיקה אחרונה ב־23 באפריל 2023 "אליך אלוהי" בביצוע יהודה מסס, באתר יוטיוב, בדיקה אחרונה ב־23 באפריל 2023 שימי תבורי – זיכריני (1984), באתר סטריאו ומונו, בדיקה אחרונה ב־24 באפריל 2023 דודי פטימר, ‏הפרח בגנו: הסודות מאחורי שיריו הגדולים של אביהו מדינה, באתר מעריב אונליין, 9 באפריל 2022 אבנר שאקי, "רציתי ללמוד לנגן, אבל נמצאתי 'בלתי מוזיקלי'. הבוחן אמר שחבל על הכסף", באתר ערוץ 7, 23 במרץ 2020, בדיקה אחרונה ב־24 באפריל 2023
משה אבן דנאן

הרב משה אבן דנאן (סיוון ה'תרל"ט, 1879 – ט"ו בסיוון ה'תש"ד, 8 במאי 1944) היה פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של פאס בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20. נולד בפאס לאביו הרב שלמה שהיה אב בית הדין ורבה של העיר. למד אצל אביו. לימים שימש כסופר בית הדין של פאס. סמוך לפטירת אביו התמנה לדיין בעיר. באייר תש"א החל לשמש בתפקיד אב בית הדין ורבה הראשי של פאס תחת קודמו הרב משה בן סמחון. בבית דינו ישב עם חביריו הדיינים רבי אהרן בוטבול ורבי ידידיה מונסונייגו. בתפקידו הרבני לימד הלכות שחיטה, והסמיך את תלמידיו לרבנות. בשנת תר"ץ, הוציא לאור את ספרו של אביו 'בקש שלמה' יחד עם אחיו הרב שאול. באדר תרצ"ה, במלאת שמונה מאות שנה להולדת הרמב"ם, הכריזה ממשלת ספרד על ימי עיון וחגיגות המוקדשים לכבוד הרמב"ם. ימי עיון אלו פשטו גם לפאס, ורבי משה אבן דנאן נאם אודות גדלותו של הרמב"ם הן ברמה ההלכתית והן ברמה ההיסטורית. מפסיקותיו ידוע שלא התנגד למנהג הרווח במרוקו לערות מים רותחים לתבשיל שמצטמק בשבת. כמו כן פסק שמותר להתנות על נר שבת שהאדם לא מסיח דעתו ממנו בכל זמן בין השמשות, ובכך יהיה מותר לטלטל את הנר בשבת לאחר שייכבה, ללא חשש מוקצה. נפטר בפאס בט"ו סיוון תש"ד. בפטירתו ספד לו הרב יוסף בן נאיים. נכדו הוא הרב שלמה אבן דנאן לשעבר רבה של שכונת קריית היובל. זיכרון משה – לקוטי דינים ושו"ת, נדפס כנספח לספר 'תדשן אדמה', מכון 'מלכי רבנן', תשנ"ח. ראו: 'תאמרו ליוסף' (בן נאיים) עמ' 373: "דרוש שדרשתי בפטירת הרה"ג ראב"ד כמוה"ר משה אבן דנאן זצ"ל שנתבש"מ ביום ט"ו סיון שנת תש"ד פ"ק". ולא כפי שכתוב בכמה ספרים שנפטר בתרצ"ז או בת"ש. וכן בהסכמה ל'וזאת ליהודה' אבן דנאן, חתום הוא בשנת תש"ג. ואם כן העיקר שנפטר בתש"ד. וראו עוד 'מן הגנזים' חלק יא עמ' רנד. ראו מלכי רבנן ח"ב (נדפס בתקנות חכמי מכנאס חלק ב עמ' תרי). ראו: עץ יוסף (ואענונו) עמ' לז. ראו גם: תור הזהב 36 אייר תשע"ח, עמ' ז. ראו הקדמה לספר 'נוהג בחכמה' [מהד' עמאר] עמ' 100-111. ראו: מגן אבות או"ח, רשימת קצת מנהגי פאס מרבי שלמה אבן דנאן (נכדו של רבי משה), סעיף טז. ראו: זיכרון משה הל' שבת אות ד.
תרמית תמיכה טכנית

תרמית תמיכה טכנית היא סוג של הונאה שבה נוכל טוען שהוא מציע שירות תמיכה טכנית לגיטימית. קורבנות תרמית זו יוצרים קשר עם הנוכלים במגוון דרכים, לרוב באמצעות חלונות קופצים מזויפים במחשב הדומים להודעות שגיאה או באמצעות "קווי עזרה" מזויפים המפורסמים באתרי אינטרנט אשר בבעלות הנוכלים. נוכלי התרמית משתמשים בהנדסה חברתית ובמגוון טריקים כדי לשכנע את הקורבן שלהם שקיימים בעיות במחשביהם או במכשיר הנייד שלהם כאילו הם נדבקו בתוכנה זדונית, כאשר בפועל אין שום בעיות במכשיר הקורבן. לאחר מכן, הנוכל ישכנע את הקורבן לשלם כדי לתקן את ה"בעיות" השקריות שלטענתם הם מצאו. התשלום מתבצע לרמאי בדרכים שקשה לעקוב אחריהם ושבקושי חלים עליהם הגנות כלשהן שיכולות לאפשר לקורבן לתבוע את כספו בחזרה, כמו באמצעות גיפט קארד לדוגמה. הונאות מסוג זה התרחשו כבר בשנת 2008. מחקר משנת 2017 מצא כי 85% ממקורן של תרמיות אלו התבצעו מהודו. עיקר האנשים שנחשפו לתרמית זו הם בני דור המילניום ובני דור ה-Z. אך מי שבעיקר נפלו בתרמית הם אנשים מבוגרים אשר לרוב חסרי ידע טכנולוגי. כיצד לזהות הונאת תמיכה טכנית, באתר מיקרוסופט ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
As Aventuras de Gui & Estopa

As Aventuras de Gui & Estopa (בתרגום חופשי לעברית: הרפתקאותיהם של גואי ואסטופה) היא סדרת טלוויזיה מונפשת ברזילאית שנוצרה על ידי מריאנה קלטאביאנו עבור ערוץ Cartoon Network בשנת 2009. הסדרה מספרת את הרפתקאותיהם של גואי ואסטופה, שני כלבים אנתרופומורפיים צעירים וחבריהם, קרוקט, פיטיבורו, פיפיולינה וריבאלדו. גואי "איגויניו" (שמו המלא הוא גילרמה איגויניו ז'וניור דה סילבה) (קול: מריאנה קלטאביאנו) – הדמות הראשית בסדרה, וסט היילנד וייט טרייר צעיר. אסטופה (קול: אדוארדו ג'ארדים) – כלב אפור שומן. הוא החבר הטוב ביותר של גואי. קרוקט ספניאל (קול: מריאנה קלטאביאנו) – קוקר ספניאל אנגלי חום. היא החברה של גואי. פיטיבורו (קול: אדוארדו ג'ארדים) – פיטבול בז'. הוא חבר ויריבו של גואי. דונה איגילדה (קול: מריאנה קלטאביאנו) – אמא של גואי. פיפיולינה (קול: מריאנה קלטאביאנו) – ילדה עם שיער סגול. ריבאלדו "ריבה" (קול: ארלי קרדוסו) – עכבר. רוקט ספניאל (קול: מריאנה קלטאביאנו) – ספניאל צרפתי בז'. היא דודנית של קרוקט. מדיה וקבצים בנושא As Aventuras de Gui & Estopa בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של As Aventuras de Gui & Estopa (בפורטוגזית) As Aventuras de Gui & Estopa, ברשת החברתית פייסבוק As Aventuras de Gui & Estopa, ברשת החברתית אינסטגרם As Aventuras de Gui & Estopa, ברשת החברתית VK As Aventuras de Gui & Estopa, סרטונים בערוץ היוטיוב "As Aventuras de Gui & Estopa", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "As Aventuras de Gui & Estopa", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Redação, Cartoon Network estreia "Gui & Estopa", de Mariana Caltabiano, TELA VIVA News, ‏2009-07-13 (בפורטוגזית)
דויד פלץ

דויד פלץ (23 בפברואר 1947 – 5 ביוני 1967) היה קצין שריון בצה"ל, שלחם בחזית המצרית במלחמת ששת הימים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר בעיטור העוז. דויד פלץ נולד בשנת 1947 בעיר ורוצלב שבפולין. בשנת 1957 עלה לישראל עם משפחתו. למד בבית ספר בקבוצת חניתה ואחר כך בבית ספר יסודי בתל אביב. למד ארבע שנים בתיכון העירוני א' במסלול ערב. כאשר במהלך היום עבד במוזיאון של העירייה. ביולי 1965 התגייס לשירות סדיר בצה"ל והוצב לחיל השריון. בהמשך עבר קורס קצינים. ביוני 1967 היה מוצב בגדוד הטנקים 82 של חטיבה 7. בפתיחת מלחמת ששת הימים פרצה חטיבה 7 לתוך רצועת עזה. בהמשך השתתף גדוד 82 בקרב לכיבוש המערך המצרי בצומת רפיח. פעולתו של פלץ בקרב תוארה בספר חשופים בצריח: ... [הטנק]... של סגן דויד פלץ, נפגע מפגז של ט/34 בצידו השמאלי. הטנק החל להתלקח וסגן פלץ קפץ מהצריח לעפר, בו התגלגל כדי לכבות את בגדיו הדולקים. אף כי היה כווי חזר סגן פלץ לטנק המתלקח, העלול בכל רגע להתפוצץ על תחמושתו, כדי לראות מה אירע לצוות ואם יוכל לחלצו. הטען-קשר אברהם מעתוק נהרג. הנהג והתותחן נפצעו קשה. בטנק, שהיה לתנור לוהט ועשן, נאבק סגן פלץ באביזרים כדי לחלץ את התותחן הפצוע. בעמל רב הצליח לחלצו מהטנק ולגררו תחת צרורות המקלעים [המצרים] למקום מחסה. אחר כך חזר לטנק המלובן כדי לחלץ את הנהג. את הפצועים אסף זחל. התחמושת התפוצצה ומעצמתה הועף צריח הטנק למרחק. פגז פגע בזחל וסגן פלץ נהרג. דויד פלץ היה בן 20 במותו. הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי הארעי ליד בארי. ב-7 במאי 1968 הוטמן ארונו בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. על פעולתו במלחמה הוענק לפלץ צל"ש הרמטכ"ל. בשנת 1973, לאחר קבלת חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, הומר הצל"ש בעיטור העוז. שמו של פלץ הונצח על גבי אנדרטאות אחדות: אנדרטת יד לשריון, אנדרטת אוגדת הפלדה, אתר ההנצחה לחללי גדוד 82, גן הבנים בתל אביב, בית יד לבנים בתל אביב ובית יד לבנים בחולון. יעקב ירקוני קורות החיים של דוד פלץ, באתר "יזכור" נוסח העיטור של דוד פלץ, באתר הגבורה
קלמנט קומר קליי

קלמנט קומר קליי (באנגלית: Clement Comer Clay;‏ 17 בדצמבר 1789 – 6 בספטמבר 1866) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה השמיני בשנים 1835–1837. טרם כהונתו כמושל הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה, ולאחר מכן כסנאטור מטעמה. קלמנט קומר קליי נולד במחוז הליפקס שבווירג'יניה כבנם של רבקה (לבית קומר) וויליאם קליי, קצין שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית ועבר להתיישב במחוז גריינג'ר שבטנסי. קליי התחנך בבתי ספר מקומיים, וב-1807 סיים את לימודיו בקולג' מזרח טנסי (כיום אוניברסיטת טנסי). ב-1809 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ועבר להאנטסוויל שבאלבמה, וב-1811 החל לעסוק במקצוע. ב-1815 נשא קליי לאישה את סוזנה קלייבור ויתרס. לזוג נולדו שלושה בנים: קלמנט קלייבורן קליי, שהיה סנאטור מטעם אלבמה וחבר הסנאט של הקונפדרציה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית, ג'ון ויתרס קליי, ויו לאוסון קליי. בשנים 1817–1818 כיהן קליי כחבר בית המחוקקים של טריטוריית אלבמה. לאחר מכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט המדינתי של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של אלבמה. ב-1828 נבחר קליי לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו ממרץ 1829 ועד מרץ 1835, כאשר החל לכהן כמושל אלבמה. ב-1835 נבחר קליי כמושל אלבמה. תקופת כהונתו כמושל הסתיימה מוקדם כאשר בית הנבחרים המדינתי בחר בו ב-1837 כחבר הסנאט של ארצות הברית. היה זה לפני שהונהגה בחירה של הסנאטורים בבחירות כלליות. ב-1836 חתם קליי על חוק למתן הזיכיון לספרינג היל קולג' שבמוביל, שהיה הקולג' השלישי בוותיקותו מבין הקולג'ים הישועיים בארצות הברית. הקולג' שאב את שורשיו מהמסורות הקתוליות הצרפתיות החזקות של העיר, אשר הוקמה כמושבה צרפתית. תקופת כהונתו של קליי כמושל עמדה בסימנה של מלחמת קריק של 1836 (אנ'), אשר פרצה כתוצאה מההתנגדות לגירוש האינדיאנים, שהתקיים החל מ-1830. במהלך תקופת ממשלו של קליי, העביר צבא ארצות הברית את שבטי הקריק (מוסקוגי) (אנ') מדרום-מזרח אלבמה על פי תנאי הסכם קוסטה (אנ') של 1832. השבטים הועברו אל שטחי הטריטוריה האינדיאנית (כיום אוקלהומה) ממערב לנהר המיסיסיפי. תוך כדי כך התרחשו עימותים בין האינדיאנים לבין המתיישבים הלבנים. במהלך הפאניקה של 1837 (אנ') סבלה ארצות הברית ממשבר פיננסי שנוצר כתוצאה מבועה כלכלית. משבר זה גרם להסתערות על בנק המדינה של אלבמה. קליי הורה לבנק לספק דוח פיננסי מפורט, אך זה לא הצליח לעשות כן. לאחר שנבחר על ידי בית המחוקקים של אלבמה, כיהן קליי כסנאטור החל מיוני 1837 ועד להתפטרותו בנובמבר 1841. קלמנט קומר קליי נפטר בהאנטסוויל ב-6 בספטמבר 1866, בגיל 76, שנה לאחר תום מלחמת האזרחים. רעייתו סוזנה נפטרה כמה חודשים לפניו. הוא נטמן בבית הקברות מייפל היל שבעיר. קלמנט קומר קליי באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) קלמנט קומר קליי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) קלמנט קומר קליי באנציקלופדיה של אלבמה (באנגלית) קלמנט קומר קליי באתר The Political Graveyard (באנגלית) קלמנט קומר קליי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סמל אג'ריה

סמל אג'ריה הוא סמלה של רפובליקה אוטונומית בדרום-מערב גאורגיה. הוא מורכב ממגן המחולק לשניים על ידי קו גלי. במרכז מגן אדום קטן יותר ובו סמלה של גאורגיה ללא הכתר, הנושא הוא פרש כסף (גאורגיוס הקדוש) עם הילה מוזהבת רכוב על סוס כסוף מכה בדרקון כסוף בעזרת חנית מוזהבת. בחלק העליון של המגן הראשי מבצר מוזהב על רקע ירוק ובחלק התחתון יש שלוש מטבעות זהב על רקע כחול. הסמל הנוכחי מבוסס על הסמל של מחוז בתומי משנת 1881 של מגן חצוי בגלי ארגמן וכסף עם שלושה מטבעות זהב ביזנטיים. את הסמל הקודם אישרה המועצה העליונה של הרפובליקה האוטונומית של אג'ריה ב-26 ביוני 2000. הסמל מורכב מעיגול כחול ובו עיט בעל כנפיים פרושות, שביניהם, בחלק העליון של המעגל, שבעה כוכבי זהב. על הטבעת הכחולה החיצונית למעלה מופיע כיתוב באותיות זהב בגיאורגית "הרפובליקה האוטונומית האג'רית של גאורגיה", בחלקן התחתון של הסמל יש שני ענפי זית זהובים. העיט הוא סמל לחופש, שכל, כוח ודריכות מתמדת. שומר אמין של המדינה, מתבונן בגאווה אל המרחב חסר הגבולות במבט בטוח וחד, עם כנפיים אדירות פרושות – סמל לנצח ולידה מחדש אוניברסלית – הוא אוחז בשמש נותנת החיים, וענפי הזית הם סמל לשלום. בשנת 2008 אומץ הסמל הנוכחי על ידי המועצה העליונה של אג'ריה. השימוש בו מוסדר על ידי חוקת אג'ריה והחוק המיוחד של הרפובליקה. סמל הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה (1922–1937) סמל הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה (1978–1990) סמל אג'ריה (2000–2004) מדיה וקבצים בנושא סמל אג'ריה בוויקישיתוף ההיסטוריה של סמל אג'ריה (ברוסית)
הטיעון המוסרי

הטיעון מן המוסר הוא טיעון לקיומו של הבורא, שמופיע בצורתו הרחבה בכתביו של הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט במספר גרסאות. הטיעון מורכב מההנחה שקיים מוסר אובייקטיבי תקף שמחייב את כל בני האדם. חוק מוסרי אובייקטיבי כזה (לדוגמה, שאסור לגנוב) לא יכול לנבוע מהאדם עצמו, אחרת אדם אחר (שסבור לדוגמה שמותר לגנוב) לא יהיה מחויב אליו, שכן ממנו החוק אינו נובע (הדבר דומה לשני אנשים שמתווכחים על טעם אישי לגבי ציור או מאכל). משום כך חוק שנובע מהאדם עצמו הוא סובייקטיבי ולא מחייב. לכן בהכרח חייבת להיות ישות "מצווה" חיצונית לאדם שנותנת תוקף למוסר. לפי טיעון זה ההנחה שלא קיימת ישות מצווה גוררת שלא קיים מוסר תקף או מחייב, אלא לכל היותר רגש סובייקטיבי. גרסה זו של הטיעון מופיעה בספרו של קאנט "הדת בגבולות התבונה בלבד". הפילוסוף הסקוטי דייוויד יום הצביע בהקשר זה על "בעיית הראוי-מצוי", לפיה לא ניתן לתלות חובה מוסרית בעובדות בלבד. לדוגמה העובדה שרצח גורם סבל לאדם אחר לא מובילה למסקנה שאסור לרצוח, כדי להגיע למסקנה זו יש להוסיף את ההנחה שאסור לגרום סבל לאנשים אחרים, וזו לא עובדה שניתנת לתצפית. הישות המצווה מהווה מקור לאיסור לגרום סבל לאדם אחר. גרסה אחרת של הטיעון מופיעה ב"ביקורת כוח השיפוט". שם הטיעון מבוסס על ההתאמה בין הצו המוסרי לעולם, כלומר העובדה שהתנהגות מוסרית מובילה לטוב ולאושר אנושי מצביעה על כך שקיימת ישות שאחראית להתאמה הזו. הפילוסוף הבריטי ק.ס. לואיס טען שהעובדה שיש לבני האדם מצפון שמורה להם על קוד אתי שלפיו ראוי להתנהל מוכיחה שיש גורם עליון שקבע את הקוד האתי הזה. הראיות לקיום האל, לדעת להאמין, מכון ידעיה Moral Arguments for the Existence of God ד"ר מיכאל אברהם, המצוי הראשון, הוצאת הגות, עמ' 383–443
יוסף וקיל

יוסף וֵקִיל הוא שוטר ולוחם מג"ב ישראלי, אשר בעת מלחמת ההתשה הפך לשני והאחרון שקיבל את עיטור הגבורה של משטרת ישראל. וקיל היה סמל שני ומפקד כיתה במשמר הגבול בעת מלחמת ההתשה, והיה שייך לגדוד שהופקד על שמירתם של יישובי עמק בית שאן, בסמוך לגבול עם ירדן. כחודש לפני התקרית שהעניקה לו את עיטור הגבורה, נפצע וקיל בלשונו מנתזים של כדור שנורה ממקלעון אל תוך הנגמ"ש שעליו פיקד. ב-29 באפריל 1969, שימש וקיל כמפקד נגמ"ש סיור בגבול ירדן, מזרחית לקיבוץ מעוז חיים. באותו יום יצאו לסיור שגרתי על הגבול כוח רגלי, בו נכלל חברו של וקיל, חיים ספקטור, ואותו ליוו נגמ"ש מג"ב בפיקודו של וקיל וזחל"ם צה"לי. וקיל וספקטור היו חברים ותיקים, והוריו של ספקטור אף לא ידעו שהוא משרת בקרבי, לאחר שווקיל שכנע אותו להצטרף אליו ולעזוב את בסיס ההדרכה. בעת שהיה הזחל"ם עם חלקו האחורי לעבר הגבול, נכנס הכוח למארב ירדני והזחל"ם נפגע מבזוקה והחל לבעור. וקיל העמיד את הנגמ"ש כך שיגן על הזחל"ם מפגיעות נוספות, ומיהר לפתוח את דלת הזחל"ם כדי לחלץ את יושביו. כאשר פתח את הדלת, הבחין וקיל כי התחמושת שבזחל"ם מתחילה לבעור. הוא החל לחלץ את יושביו ולהעבירם אל הנגמ"ש שלו, וניסה לכבות את הלהבות תוך שהוא סופג אש ירדנית כבדה. לאחר שסיים לחלץ את הלכודים, עלה וקיל על הזחל"ם והשתמש במקלע שהיה על גביו כדי להרחיק את האויבים ולאפשר לאנשי הכוח הרגלי להיחלץ מהמקום בו התחפרו ולעבור למקום בטוח. לאחר שכל הכוח הרגלי חולץ, נותר במסתור רק חיים ספקטור, ואז ירו לעברו הירדנים בזוקה והוא נפצע. וקיל, חברו, נטל את נשקו האישי ורץ לעברו. הוא הגיע אליו, למרות שהיה במרחק מטרים ספורים מהגבול, חבש אותו וארגן את כוח הסיור להשיב מכת אש לאויבים עד שהגיע זחל"ם חילוץ נוסף ופינה את השניים למקום בטוח. בדצמבר 1974 העניק לו שר המשטרה שלמה הלל את עיטור הגבורה של משטרת ישראל, בו נכתב: בתאריך 29 באפריל 1969 שימש סמל שני יוסף וקיל כמפקד נגמ"ש סיור בגבול ירדן, מזרחית לקיבוץ מעוז חיים. באש שנפתחה על ידי האויב נפגע זחל"ם צה"ל, שנתן חיפוי לסיור והחל לעלות בלהבות. סמל שני יוסף וקיל הגיע אל הזחל"ם במהירות וחרף התפוצצויות התחמשות שבתוכו, פינה ממנו בקור רוח את הפצועים והחל לכבות את האש. בהמשך חלופי האש נפצע אחד משוטרי הסיור הרגלי. למרות שהפצוע היה מוטל במרחק של מטרים ספורים בלבד מן הגבול, לא היסס סמל שני יוסף וקיל לרוץ אליו תחת אש כבדה ולחובשו. לאחר מכן אירגן את צוות הסיור כדי להשיב אש אל עבר מקורות הירי, עד לבוא כוח החילוץ. בפעולה זו, שנעשתה תוך סיכון עצמי רב, גילה גבורה עילאית. על מעשה זה הוענק לו עיטור הגבורה משטרה לפי חוק העיטורים במשטרת ישראל. יוסף ארגמן, הגבול – פרשיות בתולדות מג"ב, הוצאת משרד הביטחון, 1996, עמודים 111–112. יוסף וקיל באתר הגבורה שישים שניות על עיטור הגבורה של יוסף וקיל, סרטון בערוץ "מוזיאון משמר הגבול", באתר יוטיוב, 11 באוקטובר 2018
אדריכלות ביזנטית

אדריכלות ביזנטית היא סגנון אדריכלי שהתפתח מהאדריכלות הרומית ואפיין את הבנייה של האימפריה הביזנטית באזור מזרח הים התיכון מן המאה ה-4 ועד שלהי ימי הביניים. חלק נכבד מהאדריכלות הביזנטית נמצא בעיר איסטנבול אשר נקראה בעבר קונסטנטינופול והייתה בירת האימפריה. רוב המבנים בסגנון זה הם כנסיות ומנזרים וחלקם, אשר נמצאים בטורקיה, הפכו למסגדים בתקופה העות'מאנית ובכך הצליחו להשתמר עד לימינו. לאחר חלוקת האימפריה הרומית חיפש הקיסר יוסטיניאנוס סוג חדש של אדריכלות עבור הכנסיות החדשות. הבסיס הקודם שהיה לו היה סגנון הבנייה של הכנסיות בנצרות הקדומה שדמו מאוד לבזיליקות הרומיות. הכנסיות הביזנטיות שנבנו כבר בתקופת יוסטיניאנוס שאפו לתת תחושה של הרבה יותר אור רוחני בחלל, בדומה לתפיסות המאוחרות יותר של אדריכלות הכנסיות. לאחר נפילת האימפריה הרומית ושקיעת אירופה לתוך חשכת ימי הביניים נשתכחו מקצועות ואומנויות רבים. הדבר ניכר בעיקר בפרטי הבנייה של האדריכלות הביזנטית כמו למשל בכותרות עמודים (שאינם לפי הסדרים הקלאסיים). רוב הכנסיות הביזנטיות נבנו לפי תוכנית של צלב יווני וללא ספינות ארוכות כמו בכנסיות אחרות. הביזנטים המציאו טכנולוגיה של בניית כיפה מעל שדה ריבועי, טכניקה אותה לא הצליחו הרומאים לגלות. כל מבני הכיפה הרומים היו בנויים מעל חלל בצורת גליל. בטכניקה הביזנטית, בסיס הכיפה היה ריבוע שחסם בתוכו את המעגל עליו יושבת הכיפה. ארבעת הפלחים המיותרים נחתכו ובמקומם נבנו קשתות אשר החזיקו מעליהן מעגל נוסף קטן יותר שקוטרו היה שווה לאורך הצלע של הריבוע. ממעגל זה ומעלה המשיכה הכיפה או שנבנה גליל ומעליו כיפה חצי כדורית. בין המעגל הקטן והקשתות מתקבלים ארבעה משולשים בעלי צלעות מעוגלות שכל אחד מכונה פנדנטיבה. את הפנדנטיבה ניתן לראות באופן ברור בפנים של הכנסייה כפי שרואים בצילום הפנים של איה סופיה. כנסיית איה סופיה, קונסטנטינופול (איסטנבול של ימינו) המאוזוליאום של גאלא פלקידיה, רוונה כנסיית אגיה אירנה, קונסטנטינופול הבזיליקה של סן ויטאלה, רוונה, איטליה מנזר סנטה קתרינה, סיני בזיליקת סן מרקו, ונציה, איטליה כנסיית שמעון בעל העמוד, סוריה היפדורום קונסטנטינופול כנסיית הקבר, ירושלים (יוצאת דופן בסגנונה) מנזר דפני, מנזר הוסיוס לוקאס ומנזר ניאה מוני של קיוס ביוון אדריכלות נאו-ביזנטית אמנות ביזנטית האימפריה הביזנטית סגנונות באדריכלות אדריכלות רומית הקיסר יוסטיניאנוס הראשון מדיה וקבצים בנושא אדריכלות ביזנטית בוויקישיתוף אדריכלות ביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדריכלות ביזנטית, דף שער בספרייה הלאומית אדריכלות ביזנטית, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
יו מקוויי

יו מקוויי (באנגלית: Hugh McVay;‏ 1766 – 9 במאי 1851) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, יליד קרוליינה הדרומית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה התשיעי מיולי ועד נובמבר 1837. יו מקוויי נולד בגרינוויל שבקרוליינה הדרומית. הוא עבר לטריטוריית מיסיסיפי ולאחר מכן ייצג את מחוז מדיסון בבית המחוקקים של טריטוריית אלבמה בשנים 1811–1818. לאחר מכן הוא עבר למחוז לאודרדייל וייצג את המחוז בוועידת החוקה של אלבמה שהתקיימה ב-1819. הוא חי ביישוב מארס היל עד יומו האחרון. בשנים 1820–1825 כיהן מקוויי כחבר בית הנבחרים של אלבמה. לאחר מכן ועד 1844 הוא כיהן כחבר הסנאט של אלבמה. ב-1836 נבחר מקוויי כיושב ראש הסנאט, וב-1837, כאשר התפטר מושל אלבמה קלמנט קומר קליי מתפקידו כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית, הושבע מקוויי במקומו. הוא כיהן בתפקיד מיולי ועד נובמבר 1837, כאשר הושבע לכהונתו המושל הנבחר ארתור באגבי. יו מקוויי נפטר בברמינגהאם, אלבמה ב-9 במאי 1851, בגיל 85. יו מקוויי באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) יו מקוויי באתר The Political Graveyard (באנגלית) יו מקוויי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רצח ארי פולד

רצח ארי פולד הוא פיגוע דקירה שאירע ב-16 בספטמבר 2018 בסמוך לקניון "הרים" בצומת גוש עציון, בו נרצח ארי פולד תושב אפרת. בבוקרו של יום ראשון, ה-16 בספטמבר 2018, המחבל חליל ג'בארין בן 16 מהעיירה הפלסטינית יטא הגיע לצומת גוש עציון, סמוך לקניון 'הרים' ודקר את ארי פולד תושב אפרת. ארי ניסה לרדוף אחריו ולנטרל אותו, אולם ללא הצלחה. הוא פונה במצב אנוש לבית החולים שערי צדק בירושלים, ובהמשך נפטר מפצעיו. המחבל ניסה להימלט אך נורה ונוטרל, ופונה בהכרה לבית החולים שערי צדק. ב-18 בינואר 2019 הרסו כוחות הביטחון את ביתו של המחבל בעיירה יטא. במהלך הפעילות התפתחו הפרות סדר אלימות בהשתתפות עשרות פלסטינים שיידו אבנים לעבר לוחמי צה"ל. הלוחמים הגיבו באמצעים לפיזור הפגנות. ב-6 בינואר 2020 הרשיע בית המשפט הצבאי במחנה עופר את המחבל בגרימת מוות בכוונה (עבירה המקבילה לרצח בבית הדין הצבאי), וכן בשלושה ניסיונות נוספים לכך. בספטמבר 2023 הכפילה הרשות הפלסטינית את התשלום למחבל על רצח ארי מ-522 דולר חודשיים ל-1,044 דולר. ארי נרצח בפיגוע בגוש עציון. "גיבור ישראל", באתר כיפה, 16 בספטמבר 2018 אלישע בן קימון ויואב זיתון, תושב אפרת נרצח בפיגוע דקירה בקניון בגוש עציון, באתר ynet, 16 בספטמבר 2018 יואב זיתון, תיעוד: רגע פיצוץ דירת המחבל שרצח את ארי פולד, באתר ynet, 18 בינואר 2019 טל לב רם, ‏בית הדין הצבאי הרשיע את המחבל שרצח את ארי פולד בצומת גוש עציון, באתר מעריב אונליין, 6 בינואר 2020 ערוץ 8, בשבוע של יום השנה לרצח: הפלסטינים הגדילו את המענק לרוצח ארי פולד הי"ד, באתר ערוץ 7, 20 בספטמבר 2023
רוי ריצ'רדס

רוי ריצ'רדס (באנגלית: Roy Rohan Richards;‏ 24 בנובמבר 1983 – 8 ביולי 2017) היה כדורגלן מסנט וינסנט והגרנדינים ששיחק בעמדת המגן. בשנת 2009 הצטרף לטובגו יונייטד מטרינידד וטובגו במדיה שיחק שנה וחצי. בהמשך הקריירה שיחק בפאסטורס יונייטד ורנדזווס. ריצ'רדס שיחק בנבחרת סנט וינסנט והגרנדינים החל משנת 2008 ועד למותו. ב-21 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק נגד נבחרת איי הבתולה הבריטיים. ב-8 ביולי 2017 נורה ופונה לבית החולים בקינגסטאון וכעבור זמן קצר מת מפצעיו. רוי ריצ'רדס, באתר Transfermarkt רוי ריצ'רדס, באתר National Football Teams רוי ריצ'רדס, באתר FootballDatabase.eu National footballer among 3 shot and killed in St. Vincent ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוי ריצ'רדס".