laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זיידל רובנר

זיידל רוֹבְנֶר (בכתיב יידיש: ראָוונער; באנגלית: Zeidel Rovner;‏ 1857 – 1946) היה חזן נודע באירופה ובארצות הברית. רובנר נולד כיעקב שמואל מָרָגוֹבְסקי (Maragowsky) בעיירה רדומישל. שמו ניתן לו על שם סבו, אב אמו, אשר כינתה אותו בכינוי החיבה "זיידל", שפירושו סבא. בהיותו פעוט נפטר אביו ואמו מסרה אותו לחזן העיירה, משה שפילנסקי, שגידל אותו עם ילדיו. כבר בגיל שמונה הוא הראה כישרון מוזיקלי, והחזן ביקש לצרפו למקהלתו, אולם האם סירבה כי רצתה שרובנר יגדל להיות רב. לכשגדל התחבר לחסידיו של הרבי ממקארוב, הרב יעקב יצחק טברסקי, אשר סיפרו לרבם על כישרונו והלה הזמינו להתפלל בבית מדרשו בימים הנוראים. הצלחתו בתפילות אלו פרסמה את שמו בכל האזור. רובנר החל ללמוד קריאת תווים, במקביל לעבודתו כסוחר קמח. הוא גם הוזמן לשמש כחזן בימים הנוראים בקייב. לאחר זמן בהוראתו של הרבי ממקארוב עזב רובנר את עיסוקיו האחרים והיה לחזן מקצועי. הוא הוזמן בשנת 1881 לשמש כחזן בזסלב בהמלצת הרבי ממקארוב. הוא הקים במקום מקהלה וחיבר יצירות רבות לביצוע, בהן "עזרת אבותינו", "אמת ואמונה", "ובמקהלות", "כי כל פה" ו"קדושה". בשנים 1882-1884 הוא שימש כחזן ברובנו והעמיק את ידיעותיו בחיבור יצירות מוזיקליות. בשנת 1884 עם עזיבת ניסן ספיבק את קישינב הוא המליץ על רובנר כיורשו. שנתיים לקח עד שאנשי רובנו הסכימו לשחררו ואז הוא עבר לקישינב. אולם בשלב זה נוצרה מחלוקת סביב משכורתו והכדאיות לשלמה. בתפקידו כחזן הוא גם הופיע בחגיגות בבית הכנסת לכבוד הקיסר בהשתתפות שר המחוז ושר ברוסית את המנון האימפריה הרוסית יה מלכנו נצור. לעיתים הוא היה מתפלל אצל הרב ישראל הגר, האדמו"ר מחסידות ויזניץ, אשר נתן לו להתפלל במקומו במוסף של הימים הנוראים. בשנת 1904 נתקבל כחזן בלבוב. בבית הכנסת הפרוורי. רובנר קיים גם קונצרטים, שעוררו עליו את חמתם של הקיצונים בעיר. בשנת 1914 היגר לארצות הברית, ובה ניצח על מקהלות. בשנת 1926 הוזמן לבקר אצל נשיא ארצות הברית קולידג'. Maragowsky Jacob Samuel (1856-1943), Jewish Music Research Center (באנגלית) Jacob-Samuel Maragovsky (באנגלית) Zeidel Rovner(הקישור אינו פעיל) באתר של Rabbi Geoffrey L Shisler (באנגלית) Jacob Samuel Maragowsky (באנגלית) אשכול על אודותיו ב"אידישע וועלט פארומס'"(הקישור אינו פעיל) (ביידיש) החזן אריה בראון ומקהלה שרים את הקטע "אמת ואמונה", באתר Chazzanut.org(הקישור אינו פעיל) מקהלתו של החזן זיידל רובנר בקטע "הללויה" תקליט משנת 1917, באתר Chazzanut.org Samuel Vigoda, Legendary voices: the fascinating lives of the great cantors, Volume 1, 1981, p. 202 Jewish music: its historical development, p. 434. ב. פאטין, קישינוב, הצפירה, 17 בינואר 1890 ב. פאטין, חלק ליבם על כן יאשמו, המגיד, 22 במאי 1890. מכתבי סופרים - קישינוב, היום, 5 ביוני 1887 ב. פאטין, מכתבי סופרים - קישינוב, הצפירה, 30 באוקטובר 1889 יעקב מזור, השושלות החסידיות, הטקסטים שבפיהן וזמרתן, באתר הפיוט והתפילה, תמוז תשס"ח, עמ' 11. מאיר הארטיגר, מכתבים מגליציא, הצפירה, 1 באוגוסט 1904. מערי המדינה - לבוב, מחזיקי הדת, 29 בדצמבר 1905 כסיל שונה באוולתו, מחזיקי הדת, 5 בפברואר 1909 זמיר עריצים, מחזיקי הדת, 12 בפברואר 1909 החזן זיידל רובנר לפני הנשיא קולידז', הצפירה, 11 בנובמבר 1926. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסידות וישניצא

חסידות וישניצא היא חסידות גאליצינית. אבי השושלת היה רבי אריה לייב ליפשיץ, ה'אריה דבי עילאי', ששימש בין היתר ברבנות וישניצא (פולנית: Nowy Wiśnicz). רבי אריה לייב ליפשיץ נולד בירוסלב בשנת תקכ"ז לרבי חיים אשר. היה תלמידו של החוזה מלובלין. נחשב לאחד מגדולי הדור ושימש ברבנות בקראשוב, שינאווא, וישניצא ובריגל. היה חתן של רבי משה טייטלבוים מאוהעל וחמיו של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא. בווישניצא החל לנהוג באדמו"רות ורבים מצדיקי דורו נסעו אליו. נפטר בבריגל בשנת תר"ו. בנו רבי חיים דב מיאנוב, ונכדיו רבי טוביה ליפשיץ מבריגל (בן בנו רבי משולם זלמן) ורבי נטע ליפשיץ מווילפולי (בן בנו רבי אהרן) שימשו אחריו כאדמו"רים. רבים מצאצאיו שימשו כרבנים בגאליציה. רבי חיים דב בעריש בנו של רבי אריה לייב שימש כאדמו"ר בעיר יאנוב. היה חתנו של רבי יוסף קעזיס רבה של יאנובה ושל חלם והאדמו"ר הראשון מחלם. אחריו שימש בנו רבי יוסף זכריה מסליפוי. היה חתנו של רבי יעקב מאפטא (בן רבי נחמיה בנו של רבי דוד מללוב) ששימש כרב בסליפוי. אחר פטירת חמיו התמנה לאדמו"ר בסליפוי. אחריו שימש בנו רבי אריה לייבוש מאפטא. היה חתן רבי חיים מאיר מפינטשוב. שימש ברבנות בספאקוב ובבוסק-טרנוב. אחר פטירת אביו עבר למלא את מקומו באפטא. במלחמת העולם הראשונה ברח לבודפשט ובשנת תרע"ח עלה לארץ ישראל. נקבר בהר הזיתים. שלושת בניו שימשו כאדמו"רים: רבי ישכר דוב ליפשיץ מאונגוואר נולד בשנת תרמ"ב. היה חתנו של רבי אברהם שלום הלברשטאם האדמו"ר מסטרופקוב. בשנת תרס"א התמנה לאדמו"ר ודיין באונגוואר. נרצח בשואה באושוויץ. בנו הראשון רבי ברוך אברהם שימש בחיי אביו כאדמו"ר. היה חתן רבי אליעזר ליפא זילברמן רב בראצפרט. נרצח בשואה. בנו השני רבי יחזקאל שרגא ניצל מהשואה ועלה לארץ בשנת תש"ט. בשנת תשי"ד מילא את מקום דודו רבי מנחם מנדל הלברשטאם מסטרופקוב. ילדיו האחרים של רבי ישכר דוב היו רבי יוסף זכריה שנרצח בשואה וחתנו רבי נחמיה הורוביץ נכדו של רבי אברהם יעקב רב בפרוויזנא. רבי יעקב מפוטילוטש, היה חתן רבי מנחם מנדל מפוטילוטש (בן רבי צבי נכד רבי אורי מסטרליסק). שימש אחרי פטירת חמיו כאדמו"ר בפוטילוטש ולאחר מכן בראווה רוסקה. נרצח בשואה. רבי משה שלמה מטרנוב, שימש בחי אביו כאדמו"ר. נפטר בחיי אביו. רבי טוביה ליפשיץ (י"ד בניסן תקפ"ה - ח' באדר תרע"ב) נולד לפריידא ולרבי משולם זלמן, רבה של בריגל. היה חתנו של הרב ישראל יצחק פינקלר מרדושיץ. היה תלמידו של רבי חיים מצאנז. מילא מקום אביו בבריגל וכיהן שם באדמו"רות. חתנו רבי מנשה טייטלבוים (בן רבי נחום צבי מדרוהוביטש) שימש אחריו ברבנות בבריגל. בנו של רבי מנשה, רבי נפתלי, התגורר בוויליאמסבורג וכונה האדמו"ר מבריגל. נפטר בשנת תשל"ה. רבי נתן נטע דוב ליפשיץ בנו של רבי אהרן זעליג, רבה של וישניצא. היה חתנו של רבי שלמה זלמן מוויליפולי (תלמידם של רבי מאיר מאפטא ורבי נפתלי מרופשיץ), איתו נסע לרבי ישראל מרוז'ין ולשר שלום מבעלז. שימש אחר פטירת חמיו כאדמו"ר בווילפולי. כמו חמיו גם הוא הרבה לצום ולהסתגף. נסע גם לרבי חיים מצאנז. נפטר בכ"ו שבט תרס"ו. בנו רבי יצחק שימש אחריו כאדמו"ר בוויליפולי. בן נוסף היה רבי אלתר שלמה זלמן מידלובה. נכדו של רבי נטע, רבי משה ליפשיץ (נולד תרנ"ח), בן חתנו רבי דוד אריה בריזל, היגר לארצות הברית בשנות התר"פ ושימש כאדמו"ר בפילדלפיה. בנו רבי נתן נטע יהודה (- ט' באייר תשע"ב, 1 במאי 2012) התגורר בירושלים והיה מכונה האדמו"ר מפילדלפיא. החסידות (1977) מאת יצחק אלפסי, עמ' 153. רבנים שנספו בשואה. לפי אלפסי נולד בתרמ"ח, אך לא מסתבר לפי דבריו שבשנת תרס"א כבר כיהן כאדמו"ר ודיין. בת רבי אברהם חיים מלינסק. בנו של רבי אריה לייב.
מרגרט מאהי

מרגרט מאהי (באנגלית: Margaret Mahy; ‏21 במרץ 1936 – 23 ביולי 2012) הייתה סופרת ניו זילנדית, מחברת ספרי ילדים ונוער. רבים מספריה כוללים היבטים על-טבעיים מובהקים, אולם כתיבתה עוסקת בנושאים של מערכות יחסים אנושיות והתבגרות. ספריה "The Haunting" ו-"Changeover: A Supernatural Romance" זכו במדליית קרנגי של "המוסד לספרנות ומידענות" (Chartered Institute of Library and Information Professionals - CILIP). היא כתבה למעלה מ-100 ספרים מאוירים, 40 רומנים ו-20 קובצי סיפורים קצרים. ספרי הילדים שכתבה, "A Lion in the Meadow" ,"The Seven Chinese Brothers" ו-" The Man Whose Mother was a Pirate" נחשבים לקלאסיקות לאומיות. ספריה תורגמו לגרמנית, צרפתית, ספרדית, הולנדית, נורווגית, דנית, שוודית, פינית, איטלקית, יפנית, קטלונית ואפריקאנס. בנוסף, כמה מסיפוריה תורגמו לרוסית, סינית ואיסלנדית. תרומתה לספרות ילדים זיכתה אותה בחברות במסדר ניו זילנד. בשנת 1991 ייסדה הקרן הניו זילנדית לספרות ילדים את פרס מדליית מרגרט מאהי המוענק בגין הצטיינות בספרות ילדים, הוצאה לאור ואוריינות בניו זילנד. ב-2006 הוענק למאהי פרס אנדרסן (המכונה "פרס נובל הקטן") בגין "תרומה נמשכת לספרות ילדים". במרץ 2009 הונצחה מאהי באמצעות פסל ברונזה במסגרת סדרת הפסלים "תריסר גיבורים מקומיים" מחוץ למרכז לאמנויות בעיר קרייסטצ'רץ'. ב-2010 עלתה לשידור בטלוויזיה המאורית סדרה המבוססת על ספרה "Kaitangata Twitch", הכוללת הופעת אורח של מאהי בסצנה המתרחשת בספרייה. מאהי התגוררה בחצי האי בנקס בקנטרברי, באי הדרומי של ניו זילנד. ביולי 2012 נפטרה בקרייסטצ'רץ' לאחר מחלה קצרה. מדיה וקבצים בנושא מרגרט מאהי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרגרט מאהי (באנגלית) מרגרט מאהי, ברשת החברתית Goodreads מרגרט מאהי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הספרים של מרגרט מאהי באתר fantaticfiction.
גלריית סמלי אסיה

גלריית סמלי מדינות אסיה: הסמל תוכנן כך שהדגשת חלקיו תיצור את המשפט. הסבר תוכלו למצוא כאן. הערה: זהו אינו סמל במובן של שלט אצולה של מדינה, אלא זהו החותם הקיסרי, המשמש כמו סימן כדי לאשר את מקוריות המסמך עליו הוא מוטבע. בסמל, (אשר מורכב מסמליהן של מדינות מלזיה) מופיע הכיתוב "Saba Maju Jaya" בסמלה של מדינת סבה ומשמעותו היא "תנו לסבה לשגשג" כחלק מהמעבר הצפוי לשימוש באותיות לטיניות כאלפבית של השפה הקזחית, הוחלף בשנת 2018 הכיתוב שבקירילית (ҚАЗАҚСТАН) לכיתוב הלטיני הנוכחי
ילדים אלמונים

ילדים אלמונים היא סדרת ספרים שכתבה סופרת הילדים גלילה רון־פדר-עמית. הסדרה יצאה לאור בין השנים 1972–1977 בהוצאת מלוא, וכללה עשרה ספרים המתארים את קורותיהם של קבוצת בנים ובנות מילדי חיפה, המסייעת ללוחמי המחתרות בתקופת המאבק בשלטון המנדט בריטי. עלילת הספרים דמיונית, אך חלקם מבוססים על אירועים אמיתיים שהתרחשו באזור חיפה, כגון: פריצת מחנה עתלית, ההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת, פיצוץ תחנות הרדאר, הפריצה לכלא עכו. בשנת 2014 החלה הוצאת מודן להוציא את ספרי הסדרה במהדורה חדשה. הסליק במעמקי המערה, הוצאת מלוא, 133 עמודים, 1972. הוצאת מודן, 167 עמודים, 2014. בריחה לילית ממחנה עתלית, הוצאת מלוא, 186 עמודים, 1972. הוצאת מודן, 148 עמודים, 2014. אש בבתי המלאכה, הוצאת מלוא, 109 עמודים, 1973. הוצאת מודן, 153 עמודים, 2014. פצוע ושמו יפתח, הוצאת מלוא, 135 עמודים, 1973. הוצאת מודן, 184 עמודים, 2016. חבלה באישון לילה, הוצאת מלוא, 120 עמודים, 1973. הוצאת מודן, 160 עמודים, 2017. תחנת שידור חשאית, הוצאת מלוא, 122 עמודים, 1973. הוצאת מודן, 166 עמודים, 2018. שני בני ערובה, הוצאת מלוא, 124 עמודים, 1975. פריצה לכלא עכו, הוצאת מלוא, 102 עמודים, 1976. היה ראדאר ואיננו, הוצאת מלוא, 100 עמודים, 1977. קמה מדינת ישראל, הוצאת מלוא, 96 עמודים, 1977. שולמית לפיד, מתח, היסטוריה, אגדה: סקירה על שלושה ספרים לילדים ונוער, ובהם הספר הסליק במעמקי המערה, מעריב, 3 בנובמבר 1972 אוריאל אופק, ילדים אלמונים, דבר, 30 במרץ 1973 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסאב

אסאב (בתיגרינית: ዓሳብ, בערבית: عصب - תעתיק מדויק - "עצב"; באיטלקית: Assaba) היא עיר נמל בדרום-מזרח אריתריאה השוכנת לחופי ים סוף. בשנת 2005 התגוררו בעיר כ-20,000 תושבים. העיר שוכנת לחופו המערבי של ים סוף, סמוך לאיי דחלק ולמצרי באב אל מנדב. באסאב ובסביבותיה אקלים חם ולח, והטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 29.5. כמות המשקעים השנתית מגיעה ל-58 מ"מ בממוצע בלבד. סמוך לאסאב שוכנים חורבותיה של העיר העתיקה ארסינואה (Ἀρσινόη) שהוקמה על ידי תלמי השני במאה ה-3 לפנה"ס. האתר בו שוכנת העיר נרכש בשנת 1869 על ידי ג'וזפה ספטו (Giuseppe Sapeto) מחברת הספנות רובאטינו (Rubattino). ספטו רכש את השטח מידי הסולטאן המקומי תמורת 6,000 טאלר. ב-1882 עברה העיר באופן רשמי לשליטה איטלקית, אשר ייסדה במקום תחנת תדלוק פחם לספינות. מאוחר יותר הקימו האיטלקים את הנמל, וסללו כביש מהעיר אל תוך היבשת. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אסאב אחד הנמלים האחרונים שנפלו לידי הבריטים במהלך המערכה במזרח אפריקה, והיא נכבשה סמוך לסיום המערכה, באמצע יוני 1941. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה אסאב לנמלה הראשי של אתיופיה, והסובייטים הקימו בה בית זיקוק שהיה פעיל עד שנת 1997, ונסגר מסיבות כלכליות. במלחמת העצמאות של אריתריאה ובתקופת הרעב הכבד שפקד את קרן אפריקה בשנות ה-80 של המאה ה-20, שימש נמל אסאב כעורק האספקה העיקרי למשלוחי המזון והסיוע הבינלאומי. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הורחב הנמל והוקם בו מסוף חדש, אך יחסיהם העכורים של אתיופיה ואריתריאה והפסקת קשרי המסחר בין שתי המדינות בשנת 1998 הביאו לירידה בחשיבותו, במקביל לעלייה בחשיבותו של נמל העיר ג'יבוטי. כתוצאה מכך צנחה אוכלוסיית העיר שמנתה 39,600 בשנת 1989 כמעט בחצי. העיר מחולקת לשלושה חלקים - בחלק הצפוני מתגוררת קהילה תימנית גדולה, במרכזי שוכן הנמל ומרוכזים רוב בתי המלון, והדרומי ששימש בעבר כאזור המגורים של התושבים האתיופים, הוא כיום מרכז חיי הלילה של העיר. ליד העיר פועל שדה תעופה בינלאומי, והיא ידועה בחופיה וברובע החלונות האדומים שלה. ב-2012 פורסם כי לאיראן יש נוכחות צבאית בנמל העיר. מדיה וקבצים בנושא אסאב בוויקישיתוף אנשיל פפר, דיווחים: איראן וישראל מחזיקות בסיסים באריתריאה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2012
התנועה הדמוקרטית העממית הדרום אתיופית

התנועה הדמוקרטית העממית הדרום אתיופית (אמהרית የደቡብ ኢትዮጵያ ሕዝቦች ዴሞክራሲያዊ ንቅናቄ ) או SEPDM היא מפלגה באתיופיה הבנויה מקואליציה של 20 קבוצות. בבחירות שהתקיימו ב-15 במאי 2005 היא הייתה חלק מהחזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית שזכו ב-327 מתוך 527מושבים במועצת הנבחרים של העם. במקור היא נקראה החזית הדמוקרטית העממית הדרום אתיופית עם היווסדה בנובמבר 1992, זאת לאחר שהקונגרס הראשון שקדם למפלגה התקיים בין ה6-29 באוקטובר של אותה השנה. הקונגרס הרשמי הראשון של הארגון התקיים בספטמבר 1994. ובספטמבר 2003 התקיים הקונגרס הרביעי ובו הוכרז שינוי שמה של המפלגה ומ"חזית" היא הפכה ל"תנועה". בבחירות האזוריות שנערכו באוגוסט 2004, המפלגה זכתה ב-271 מתוך 348 מושבים במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום (SNNPR).הSEPDM הודיעו ב-13 בדצמבר 2007 כי בבחירות הבאות הם ימנו 790,000 מועמדים למשרדים ומועצות. ממשל העיר ובית הנבחרים של העמים . בשנת 2008 התנועה זכתה ב-10 מושבים באספה האזורית של מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום. וכן בכל 850 המושבים המועמדים להצבעה בבחירות ב=13 אזורי הדרום. ושליטה על 123 חלוקות מנהליות ו-20 עיירות. אתר האינטרנט הרשמי של התנועה הדמוקרטית העממית הדרום אתיופית פירוט בחירות 2000, באתר האיחוד הבין פרלמנטרי האיחדג, אתר האיחדג (אוחזר ב-29 במאי 2009) מסד נתונים של בחירות באפריקה הSEPDM ימנו למעלה מ-790,000 מועמדים לבחירות הבאות, מתוך מרכז המידע בוולטה תוצאות רשמיות של מועצת הבחירות הארצית שנערכו ב-13 באפריל וב-20 באפריל 2008 באתיופיה מרכז המידע וולטה, מאי 2008
קולר נגד נביחות

קולר נגד נביחות הוא קולר הבנוי מיחידה אלקטרונית ורצועה ומשמש כמכשיר התניה קלאסי לכלב ומטרתו להפחית באופן משמעותי את נביחות הכלב. היחידה אלקטרונית מופעלת אוטומטית על ידי נביחות הכלב, באמצעות מערכת זיהוי קולי. היחידה האלקטרונית מתחברת לצוואר לכלב באמצעות הרצועה וניתן להניחה בסמוך לקולר הרגיל של הכלב. ישנם שלושה סוגים עיקריים של קולרים נגד נביחות: קולר אולטרה סאונד, קולר חשמלי וקולר ספריי. קולרי אולטרה סאונד מתאימים בעיקר לגזעים קטנים מאוד כאשר החיווי המותנה כתוצאה מהנביחות הוא קולי בלבד- הקולר מצפצף בכל פעם שהכלב נובח ומסיט אותו מלהמשיך בנביחות (בקולרים המתוחכמים ישנם אף צפצופים משתנים ומתגברים). יעילותם של קולרים מסוג זה די מוטלת בספק וזאת מאחר שלא קיימת "ענישה" אמיתית. הכלבים אמנם נרתעים מהצפצופים, אולם ברוב המקרים מתרגלים, לומדים לחיות עמם ולרוב חוזרים לנבוח. קולרים חשמליים עלולים להיות מסוכנים לכלב בריאותית, ואף קטלניים. בנוסף, אילוף באמצעות קולר חשמלי לא נמצא כיעיל לשינוי התנהגות הכלב לעומת שיטות אילוף אחרות (כגון אילוף חיובי). הקולר החשמלי פולט זרם הדומה מאוד לחשמל סטטי ונוצרת התניה מהירה מאוד הגורמת לרוב להפחתה משמעותית של נביחות הכלב. ברוב הקולרים החשמליים קיימים חיוויים מקדימים של צפצופים ובחלק מהקולרים המשוכללים יותר אף חיוויים מקדימים של רטט לפני הופעת הזרם, ולאחר מספר מחזורים של צפצוף/רטט/זרם הכלב חווה מצוקה רבה, מה שגורם לו לפחד לנבוח מתוך למידה של חוסר אונים וכאב. ובהמשך אף את עוצמתן. בחלק מהדגמים המשוכללים יותר, עוצמת הזרם משתנה אוטומטית- תחילה עוצמת הזרם חלשה והיא מתגברת ככל שהכלב ממשיך לנבוח. פונקציה זו מאפשרת שימוש בקולר למגוון רחב של גזעים- החל מגזעים קטנים, דרך גזעים בינוניים ועד לגזעים גדולים מאוד. יתרון נוסף בשיטת החיוויים המקדימים מאחר שהקולר החשמלי חוזר חלילה להתחלת החיוויים. ישנם אף דגמים המתאימים לכלבים החיים עם כלבים נוספים, כאשר חיישן מיוחד בקולר יפעיל אותו רק כשתורגש ויברציה ממיתרי הקול של הכלב שעליו מונח הקולר, זאת על מנת למנוע את הפעלתו של הקולר לשווא על ידי כלב אחר הנובח בקרבת הקולר. קולר ספריי נגד נביחות הוא קולר העובד בעיקרון דומה לקולר החשמלי, אלא שכאן ה"ענישה" מופיעה בחיווי של התזת תרסיס המופק מצמח הציטרונלה ואינו מזיק לכלב או לאדם. ריח התרסיס לא נעים לכלב ועל ידי התניה גורם לו להפחית את נביחותיו. הקולר פועל באמצעות סוללה ומערכת מכנית המשחררת כמות מדודה של תרסיס ממכל לחץ פנימי בתוך הקולר, הניתן למילוי בדומה למילוי גז מציתים. לפני התזת התרסיס ישנם חיוויים קוליים (בדומה לקולר חשמלי נגד נביחות) וזאת על מנת שהכלב ילמד את ההתניה ויחסוך לעצמו את פליטת התרסיס, לאחר מספר קצר של מחזורי נביחה. ישנם מאלפים שאינם דוגלים בשיטה זו, מהסיבה שריח התרסיס נשאר על שיער הכלב זמן רב לאחר ה"ענישה" ובכך מפספס לעיתים את המטרה ואת דיוק ההתניה. מדיה וקבצים בנושא קולר נגד נביחות בוויקישיתוף What is a Bark Collar? באתר wisegeek.com
קרטר הריסון

קרטר הנרי הריסון, סיניור (.Carter Henry Harrison, Sr;‏ 15 בפברואר 1825 – 28 באוקטובר 1893) היה פוליטיקאי אמריקאי. כיהן בשתי קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בין השנים 1875–1879 ולאחר מכן כיהן ארבע כהונות רצופות כראש העיר שיקגו בין השנים 1879–1887. בשנת 1893 נבחר לכהונה חמישית, במסגרתה ניצח על התערוכה העולמית של שיקגו. קרטר נרצח יומיים לפני נעילת התערוכה, וטקס הנעילה שלה הפך לטקס אשכבה ואבל לזכרו. הריסון נולד ליד לקסינגטון, קנטקי, הוא היה בן משפחתו של הנשיא ויליאם הנרי הריסון. בשנת 1845 סיים לימודים לתואר ראשון בקולג' של אוניברסיטת ייל ולאחר מכן נסע למסע ארוך באירופה, בין השנים 1851–1853. לאחר שחזר לארצות הברית השלים תואר במשפטים בקולג' טרנסילווניה בלקסינגטון והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1855. באותה שנה עבר הריסון לשיקגו משום שזיהה בה פוטנציאל גדול לפיתוח. בשנת 1875 נבחר לבית הנבחרים כנציג הדמוקרטי של מחוז קוק (אילינוי) וכיהן עד 1879. בשנה זו נבחר לראשונה לראשות העיר שיקגו, תפקיד אותו מילא עד 1887. בשנת 1890 נסע עם בתו למסע ארוך בטבע במסגרתו ביקרו בפארק הלאומי ילוסטון ובאלסקה. את חוויותיהם תיעד הריסון במכתבים שפורסמו בעיתון שיקגו טריביון ופורסמו ב-1891 בספר A Summer's Outing and The Old Man's Story ("טיול קיצי וסיפורו של האיש הזקן"). ב-7 באפריל 1893 נבחר שוב, בפעם החמישית לראשות העיר שיקגו, שנבחרה כבר קודם לכן לאירוח התערוכה העולמית. עקב הצלחת התערוכה נישא הריסון על גלי תהילה ואהדה בעירו ומחוצה לה. בערב ה-28 באוקטובר, יומיים לפני נעילת התערוכה, הגיע לביתו של הריסון צעיר בן 25 בשם יוג'ין ג'וזף פרנדרגסט, מעריץ לשעבר של הריסון שביקש להתקבל כיועץ משפטי לעירייה ונדחה. הוא ירה בהריסון מטווח קרוב והרגו. במקום הטקס המפואר שתוכנן לנעילת התערוכה, נערך טקס אשכבה לראש העיר האריסון. בשעה 16:45, עם השקיעה, ירתה ספינת הקרב "מישיגן" 21 מטחי ירי תותחים, כאשר נדם קול המטח האחרון צנחו 1,000 הדגלים אל הקרקע ו-200,000 מבקרים שרו את ההמנון בבכי עצור. במשפטו יוצג הרוצח על ידי הפרקליט קלרנס דרו, שטען לאי שפיות, בניסיון להציל את פנדרגסט מעונש המוות, אולם המושבעים שהיו כולם אזרחי שיקגו שהתאבלו על ראש עירם האהוד החליטו פה אחד על עונש מוות שבוצע ב-13 ביולי 1894. דרו קרא לאיש עליו הגן "רפה שכל מטורף ואומלל". בנו, קרטר הריסון ג'וניור (1860–1953), כיהן אף הוא כראש העיר שיקגו במשך חמש כהונות. אריק לארסון, השטן בעיר הלבנה: רצח, קסם וטירוף ביריד ששינה את אמריקה, תרגם אור אלכסנדרוביץ', הוצאת בבל, תל אביב 2008 מכונת קריאה - השטן בעיר הלבנה, באתר readingmachine.co.il Harrison, Carter Henry Jr. Stormy Years: The Autobiography of Carter H. Harrison, Five Times Mayor of Chicago. Indianapolis: Bobbs-Merrill Co., 1935 Johnson, Claudius Osborne. Carter Henry Harrison I, Political Leader. Chicago: University of Chicago Press, 1928 מדיה וקבצים בנושא קרטר הריסון בוויקישיתוף ביוגרפיה ונתונים באתר הגנאלוגי של משפחת הריסון קרטר הריסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) קרטר הריסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Harrison, Carter H. (1891). A Summer's Outing and An Old Man's Story. Chicago: Dibble Publishing. אריק לארסון, השטן בעיר הלבנה, הוצאת בבל, 2008, עמוד 387 אריק לארסון, השטן בעיר הלבנה, הוצאת בבל, 2008, עמוד 444
אלכס ריידר

אלכס ריידר (באנגלית: Alex Rider) היא סדרת ספרי ריגול, שחוברה בידי הסופר הבריטי אנתוני הורוביץ. הסדרה עוסקת בנער בן 14, ושמו אלכס ריידר, שבמקביל ללימודיו בתיכון, עובד כסוכן חשאי מיוחד של ה-MI6. הספר הראשון בסדרה עובד לסרט. סדרת הספרים עובדה לסדרת טלוויזיה בכיכובו של אוטו פארנט. אלכס גר עם דודו, איאן ריידר, והעובדת הסוציאלית שלו, ג'ק, מאז שהוריו נהרגו בהתרסקות מטוס. לאחר מות דודו בתאונה מסתורית, אלכס נחטף על ידי ראשי אגף המבצעים המיוחדים של ה-MI6, שמציעים לו עבודה כסוכן חשאי. בתחילה הוא מסרב, אך הם מאיימים לממש את זכותם כאפוטרופוסיו לגרש את העובדת הסוציאלית שלו, שאשרת הוויזה שלה פקעה, למכור את ביתו ולשולחו חסר כל לבית יתומים. אלכס מסכים ונשלח למחנה אימונים מיוחד, ולאחר מכן למשימתו הראשונה ב-MI6. עד כה יצאו 12 ספרים בסדרה, אך רק שלושה תורגמו לעברית. רשימת הספרים: בעין הסערה (Stormbreaker) בטווח פגיעה (Point Blanc) אי השלד (Skeleton Key) Eagle Strike (טרם תורגם לעברית) Scorpia (טרם תורגם לעברית) Ark Angle (טרם תורגם לעברית) Snakehead (טרם תורגם לעברית) Crocodile Tears (טרם תורגם לעברית) Scorpia Rising (טרם תורגם לעברית) Russian Roulette (טרם תורגם לעברית) Never Say Die (טרם תורגם לעברית) Nightshade (טרם תורגם לעברית)
מאונט

מאונט (בתרגום חופשי "רכיבה") היא פוזיציה (מצב או עמדה) שולטת באמנויות הלחימה אשר עוסקות בגראפלינג. בפוזיציה זו, יושב הלוחם על גו יריבו כששוקיו נחות על המזרן ופניו פונות לכיוון ראש יריבו. עמדה זו נחשבת עמדה שולטת ברוב תורות הלחימה, מכיוון שהיא משאירה את המתמודד התחתון חשוף למגוון גדול של תקיפות: מאגרופים ומרפקים עד בריחים וחניקות, ולא משאירה לו יכולת התקפית. עמדה זו משאירה למתמודד התחתון אופציות בודדות, אשר רובן הן מאבק על עמדה טובה יותר, כגון גארד, ולא על הכנעה. עמדה זו נחשבת עמדת יתרון מובהקת גם באומנויות הגראפלינג ה"טהורות" בהן לא נהוג שימוש בהכאות (כגון היאבקות או ג'ו ג'יטסו ברזילאי) וכן באומנויות כגון MMA ותורות הגנה עצמית שונות. מאונט רגיל - המתמודד נח על גו יריבו, פנים כלפי פנים. עמדה זו נותנת למתמודד העליון שליטה רבה על פלג גופו התחתון של יריבו, ומונעת ממנו ניסיונות התגלגלות על הצד, אך מאפשרת לתחתון תווך תנועה מסוים כלפי מעלה, מכיוון שמשקל גופו של העליון נח על המותניים ולא על הכתפיים. בנוסף המתמודד התחתון יכול לנסות "ללכוד" את רגלי יריבו ולנסות לבצע הפיכה (sweep). מאונט יציב - המתמודד נח על גו יריבו ונשען על ידיו הנחות מעבר לראש היריב. עמדה זו נותנת למתמודד העליון יציבות רבה יותר ובכך ממזערת עוד יותר את אופציות התקיפה של יריבו, אם כי היא מחלקת את משקל הגוף בצורה מפוזרת יותר ומאפשרת לתחתון כושר תנועה גדול יותר. מאונט גבוה - בו הלוחם נח על חזהו של היריב ולא על מותניו. עמדה זו נותנת ללוחם העליון שליטה רבה יותר על כתפיו של יריבו, אבל מאפשרת ללוחם התחתון לנסות לברוח מתחתיו, מכיוון שמשקל גופו של יריבו רחוק ממותניו. בנוסף המתמודד התחתון לא יכול ללכוד את רגלי יריבו, דבר שמסכן את העליון. מאונט S - בו שוקה אחת של הלוחם נמצאת מתחת לראש יריבו, כמעיין כר, בעוד השנייה ממוקמת כרגיל. לעמדה זו ישנם כל החסרונות והיתרונות של המאונט הגבוה, אך בנוסף היא מונעת המתמודד התחתון להזיז את פלג גופו העליון כמעט לחלוטין ומאפשרת יציאה מהירה יותר לבריחים. היא גם פחות יציבה, מה שמאפשר לתחתון לפעול בדרכים שונות על מנת להשיג עמדה טובה יותר. מאונט הפוך - עמדה בה המתמודד העליון נח על גו יריבו כשפניו פונות לכיוון רגליו. עמדה זו מאפשרת למתמודד העליון לתקוף בבריחים את הקרסוליים והברכיים אך מונעת ממנו להתגונן מפני ניסיונות הפיכה. ג'ו ג'יטסו ברזילאי ג'ו ג'וטסו גארד (עמדה בקרב קרקע) מדיה וקבצים בנושא מאונט בוויקישיתוף
ארמה, מלך אקסום

ארמה היה מלך אקסום בשנת 614. הוא ידוע בעיקר הודות למטבעות שהוא טבע בתקופת מלכותו. אולם נרמז כבר בשנת 1895 כי הוא אסחאמה אבן אבג'אר שהעניק מחסה למוסלמים מהגרים בשנים 615-6 באקסום. מונרו-היי מציין כי ארמה או גארסאם היו המלכים האחרונים שייצרו מטבעות. בשני המקרים לא נמצאו מטבעות זהב של המלכים. והשערתו של מונרו-היי היא כי ארמה השלים עם העובדה כי לא היה טעם בייצור המטבעות היות שממלכתו כבר התנתקה, לפחות באופן חלקי, מרשת הסחר הביזנטית. למטבעות הכסף של ארמה יש צורה לא שיגרתית. עליהם מבנה של שלושה צלבים, האמצעי מוזהב וייתכן והוא מתייחס לכנסיית הקבר כהפנייה לממלכה האחמנית וכיבוש ירושלים בשנת 614. במידה וההשערה נכונה, היא מספקת את תאריך המלוכה של ארמה. מכתב לאנטוני ד'אדיבה, המתוארך ל-8 בינואר 1869, מציין את מטבעות השליט. סוון רובנסון,"אקטא אתיופיקה, כרך 3, יריבות פנימית ואיומים מבחוץ\ 1869-1879. עיתונות אוניברסיטת אדיס אבבה (2000), עמ' 3 (באנגלית) S. C. Munro-Hay, Aksum: An African Civilization of Late Antiquity (Edinburgh: University Press, 1991), pp. 156 (באנגלית)
BioWare

BioWare היא חברה קנדית בבעלות אמריקאית לפיתוח משחקי וידאו, אשר נוסדה במקור בפברואר 1995, וכיום בבעלות Electronic Arts. החברה מתמחה בפיתוח משחקי תפקידים, ונודעת בעיקר בזכות השבחים הרבים שלהם זכו משחקיה, כמו באלדורז גייט, נוורווינטר נייטס, ומלחמת הכוכבים: אבירי הרפובליקה הישנה. לאחר מכן, הוציאה החברה מספר משחקים מצליחים אחרים כגון: Mass Effect, Dragon Age: Origins, Mass Effect 2, וDragon Age II. החברה הוקמה בשנת 1995 על ידי שלושה רופאים, ריי מוזיקה, גרג זצ'וק ואוגוסטין יִפ, שסיימו ביחד את בית הספר לרפואה. בתוך שנה הוציא משחק ראשון אשר נקרא "Shattered Steel". בשנת 1998 הם החלו לפתח משחק תפקידים, "Baldur's Gate". המשחק נחל הצלחה, ויצאה לו גם חבילת הרחבה בשנה שלאחר מכן. Black Isle Studios מדיה וקבצים בנושא BioWare בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של BioWare (באנגלית) BioWare, ברשת החברתית פייסבוק BioWare, ברשת החברתית אקס (טוויטר) BioWare, ברשת החברתית אינסטגרם BioWare, סרטונים בערוץ היוטיוב BioWare, ערוץ באתר Twitch.tv איתמר ויסברג, games, Bioware: השלישיה שלא נכשלה, באתר ynet, 18 באפריל 2010