laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבי חדש

אבי חדש (נולד ב-23 בספטמבר 1959) הוא שחקן ומדבב ישראלי. חדש, ששירת בתיאטרון צה"ל, הוא בעל תואר ראשון מהחוג לתיאטרון (מגמת משחק) באוניברסיטת תל אביב משנת 1984. התפרסם לראשונה בתפקיד פרויקה בסרט הקולנוע "אסקימו לימון" (1978), ואף שיחק במספר מסרטי ההמשך - "שפשוף נעים" (1981), "רומן זעיר" (1983) ו"הרימו עוגן" (1985). ב-2015 השתתף בסרטו של פיני עדן "קמטי צחוק". כשחקן תיאטרון, החל חדש את דרכו בתיאטרון הבימה, שם שיחק בשנים 1984–1985 בהצגות "יומן חוף ברייטון" ו"טירונות" (בדמות הגיבור יוג'ין ג'רום) וכן בהצגות "המשפט", "מקום קטן בצד" ו"הבית ברחוב שינקין". בהמשך שיחק חדש גם בהצגות "האביב המתעורר" (תיאטרון החאן, 1989), "אשתי הנצחית לשעבר" (תיאטרון הסימטה) ו"גאוה ודעה קדומה" (תיאטרון הסימטה, 2012–2018), וכן במספר הצגות בתיאטרון הנפש ובתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. חדש השתתף גם במספר מחזות זמר, ביניהם "פיטר פן" ב-1989 ו"כנר על הגג" ב-1997, וכן העלה בשנת 1991 הצגת יחיד בשם "התפסן", אותה כתב בהתבסס על הספר "התפסן בשדה השיפון". בטלוויזיה התפרסם בעיקר בסדרה החינוכית "Seven in Heaven" וכן בתפקידים שונים בסדרת הטלוויזיה "זהו זה!". כמו כן, החל משנת 1989 עוסק חדש בדיבוב סדרות וסרטי אנימציה, ודיבב בין היתר את דמותו של פינקי בסדרת הטלוויזיה "פינקי והמוח" ואת דמותו של האריה בסרט "להיטים מצוירים משלנו". בנוסף להיותו שחקן, חדש משמש גם כמרכז מגמת התיאטרון בתיכון א' לאמנויות בתל אביב, וכמורה בבית הספר למשחק של ענת ברזילי. מדיה וקבצים בנושא אבי חדש בוויקישיתוף אבי חדש, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אבי חדש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אבי חדש, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אבי חדש, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב אבי חדש, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבי חדש, בארכיון הבימה ריכוז ההצגות בהן שיחק, בתיאטרון הבימה
כותל תהילה לירושלים

כותל תהילה לירושלים הוא תבליט מבזלת של האמן הישראלי משה קסטל. התבליט מוצג במשכן הנשיא בירושלים. בשנת 1963 עם פטירתו של נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, החל תהליך להעברת מעונו הרשמי של נשיא המדינה מבית הנשיא יצחק בן-צבי למשכן חדש וייצוגי. האדריכל אבא אלחנני נבחר לתכנן את הבית החדש בשכונת טלביה. בבית שובצו עבודות אמנות רבות של אמנים ישראלים שונים. ובניהם משה קסטל שתבליט שלו הוצב במשכן הכנסת עם חנוכתו בשנת 1966. קסטל יצר לטרקלין קבלת הפנים במשכן שתי עבודות. "כותל תהילה לירושלים" על הקיר הדרומי ו"מגילת הזהב" על הצפוני. באותן שנים הושפע קסטל מאוד מהאומנות האשורית ויצר עבודות רבות שקשורות לירושלים עם אלמנטים אשוריים. בחלק מהעבודות נעשה שימוש בבזלת טחונה. התבליט, בגודל 5X5.5 מטר, עשוי מבזלת טחונה יצוקה בתוך תבניות צבועות בגוון שנוטה לכחול. הוא מזכיר את הכותל המערבי ומורכב מ"אבנים" מונומנטליות שונות אחת מחברתה. על אבני "הכותל" מופיעות אותיות אשוריות ושתים עשרה דמויות נושאות תבואה, כמניין שבטי ישראל, המסמלות את העלייה לרגל. "כותל תהילה לירושלים" מהווה את אחד מסמליו של בית הנשיא והוא משמש כרקע לתמונת הממשלה המסורתית ביום השבעתה החל מהממשלה התשע עשרה. מדיה וקבצים בנושא כותל תהילה לירושלים בוויקישיתוף אמנות במשכן הנשיא באתר בית הנשיא ביוגרפיה של קסטל הכוללת תמונה שלו בעבודה על "כותל תהילה לירושלים" באתר מוזיאון משה קסטל
הר קל

הר קֶל (בטורקית: Kel Dağı; בערבית: جبل الأقرع "ג'בל אל-אקרע" - בשתי השפות "ההר הקירח") הוא הר בגבול טורקיה–סוריה ליד שפך האורונטס. ההר מתנשא לגובה של 1,709 מטר ושוכן קרוב לים התיכון. כתבים אוגריתים מציינים אותו כהר צפון (באוגריתית: 𐎕𐎔𐎐 – צפן), הקרוי גם מרום צפון וצרורות צפון, הקדוש לאל הכנעני בעל (בעל־צפון) וארמונו המוכסף ניצב בראשו משקיף על הים. במיתולוגיה הכנענית בעל הוא אל הגשמים, הסערות, הברקים והרעמים, אל החיים, שמרווה את פני האדמה. האל בעל היה מוכר גם באפיתט בעל צפון. מקום מושבו בראש הר קל מתאים לתפקידיו השונים. כן נקרא ההר "הר חזי" או "הר חזו" (באכדית: Ḫa-zi). היוונים קראו להר קסיוס (Κασιος, Kasios), ועליו סגדו ל"זאוס של הר קסיוס" (Zeus Kasios), אל הברק והרעם, הגשם והרוח (המקביל לבעל הכנעני). כמותם סגדו לו גם הרומאים. ההר מופיע בשם Cassius בכתבים בשפות אירופה וכך גם במפות. כל אלה מזוהים עם ג'בל אל-אקרע. ערך מורחב – הור ההר הצפוני החוקר הקדום רבי אשתורי הפרחי (יצחק הכהן) גרס כי הור ההר הצפוני, ההר המקראי המסמן את גבולה הצפוני של ארץ ישראל, הוא הר קל השוכן צפונית ללטקיה. זאת משום שהעיר "עמה" אשר לשבט אשר ”וְעֻמָה וַאֲפֵק וּרְחֹב עָרִים עֶשְׂרִים וּשְׁתַּיִם וְחַצְרֵיהֶן” (יהושע י"ט ל') נמצאת ממזרח להר ונקראה בזמנו "עים"; והערים "חלבה" "רחב" ו"חמם" אשר כולן היו שייכות לשבט אשר נמצאו באזור הר זה. הערך "CA´SIUS MONS" ב-Smith's Dictionary of Greek and Roman Geography, מהדורת 1854 Meindert Dijkstra, The weather-God on two mountains, Ugarit-Forschungen 23, 1991, עמ' 132–133 צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 693 – למשל כמעון בעל בלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 109 Izak Cornelius, The Iconography of the Canaanite Gods Reshef and Ba'al: Late Bronze and Iron Age I Periods (c 1500-1000 BCE), Vandenhoeck & Ruprecht, 1994, עמ' 152–153 ובכללן אלה של ה-NGA
ישראל מני

ישראל מני (1 באפריל 1887 - 27 ביוני 1966) היה משפטן, עיתונאי ואיש חינוך יליד חברון, ששימש שופט מחוזי בימי המנדט הבריטי. ישראל מני נולד בשנת 1887 בחברון, כבן למשפחת מני הידועה. אביו היה ר' שלום יחזקאל מני וסבו ר' אליהו מני, מחשובי רבני עיראק במאה ה-19 שעלה לארץ ישראל והתיישב בחברון. בילדותו קיבל חינוך מסורתי בתלמוד תורה וישיבה בחברון, ולאחר מכן רכש השכלה כללית בבית ספר כל ישראל חברים בירושלים. לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בהצטיינות נשלח ל"בית המדרש למורים" (ENIO) של כי"ח בפריז להכשרה בהוראה. בשנת תרס"ז (1906) השלים את הסמכתו כמורה, חזר לארץ ישראל, וקיבל את עבודתו הראשונה בבית הספר של כי"ח בירושלים. לאחר שנה עבר ללמד בבית ספר מקוה ישראל ביפו. בשנת תר"ע (1910) נסע בשנית ללימודים בצרפת, ולמד משפטים באוניברסיטת פריז. בשנת 1915 הוסמך לדוקטור למשפטים, עם דיסרטציה שעסקה בהיבטים שונים של החוקה של פורטוגל. לאחר השלמת לימודיו נסע אחרי אחיו הרופא ד"ר משה מני לטנג'יר שבצפון מרוקו, שם עבד כעורך דין וכתב באופן קבוע עבור העיתון היהודי-מרוקאי לה ליברטה (La Liberté; אל-חוררייא) בגרסתו הצרפתית. כמו כן שימש כמחנך עבור ילדיו של השליט העלאווי מולאי חפיז עד שנת תר"פ (1920). לאחר שהותו במרוקו שב לארץ ישראל ועסק בעריכת דין. ב-1 בינואר 1921 מונה לשופט בבית משפט השלום של המנדט הבריטי בצפת ובטבריה. בשנת 1926 עבר לבית משפט השלום בחיפה. ב-4 בדצמבר 1929 נתמנה לחבר בבית המשפט לקרקעות ביפו, ובשנת 1932 נתמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בעיר. בשנת 1936 היה לשופט היהודי הראשון בבית המשפט המחוזי שייסד השלטון הבריטי בתל אביב, ובתפקיד זה כיהן במשך כעשור, עד שפרש לגמלאות בשנת 1946. ב-6 במאי 1948 הועמד מני לדין, ביחד עם אשתו שמחה בפני "בית הדין העליון לשירות העם", באשמת סיוע לבניו: שלום מני ואליהו מני, לערוק מהארץ על מנת לא להיות מגויסים להגנה. הם הורשעו ונידונו לקנסות כבדים. בנוסף לתפקידו כשופט היה פעיל באגודות ציבוריות שונות, וכיהן כיושב הראש של ועד אגודת "שוחרי האוניברסיטה העברית בתל אביב". נפטר ב-27 ביוני 1966 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. היה נשוי לשמחה בת משה לוי ולהם ארבעה ילדים: נשיא אוניברסיטת תל אביב וסגן יו"ר טבע לשעבר האורולוג פרופ' משה מני, ד"ר אליהו מני, עו"ד שלום מני וכרמלה מני. Israel Many, L'idéal juif, La Liberté, July 09, 1915. Israel Many, Le mouvement national juif, La Liberté, July 30, 1915. Israel Many, L'enseignement de l'histoire juive, La Liberté, December 31, 1915. Israel Many, Le philosophe et la guerre, La Liberté, January 01, 1916. Israel Many, La vieille rengaine antisémite, La Liberté, August 25, 1916. Israel Many, L'education physique de nos enfants, La Liberté, September 08, 1916. דוד תדהר (עורך), "ישראל מני", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 312 מת השופט ד"ר ישראל מני, מעריב, 28 ביוני 1966 מת השופט ד"ר ישראל מני, מעריב, 28 ביוני 1966 עיתון "דבר", 6 במאי 1948, עמ' 1 אורי כהן ודנה כץ, תרבות עירונית וזהות אקדמית: אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית בתל- אביב, 1940-1933, ישראל 8 (2005), עמ' 21.
הגן הבוטני של מילאנו

הגן הבוטני של מילאנו (Orto Botanico di Brera), המשתרע על פני שטח של 5,000 מ"ר וכולל כ-300 מיני צמחים, נמצא מאחורי הגלריה לאומנות בררה (Pinacoteca di Brera) ב Via Brera 28 שבמרכז מילאנו. הוא מופעל על ידי אוניברסיטת מילאנו ופתוח לציבור בימי השבוע ללא תשלום (לא כל השנה). הגן נוסד על ידי פולגנציו ויטמן (Fulgenzio Vitman) בשנת 1774, בעת שלטונה של הקיסרית האוסטרית מריה תרזה. בעת הקמתו היו בגן צמחי מרפא, אשר שימשו את הסטודנטים לרפואה ולרוקחות. בשנת 1998 שוקם הגן, לאחר שהוזנח תקופה ארוכה. יחד עמו, הוקם מצפה הכוכבים המצוי במקום. הגן בנוי מערוגות צמחים מלבניות, אשר מגודרות על ידי לבנים. כן מצויה בה בריכה אליפטית מהמאה ה-18 וחממה, המשמשת היום את האקדמיה לאומנות יפה. בנוסף למינים הבוטנים אשר עיצובם התבסס על הארכיטקטורה של העבר, כגון אלו המיוחסות לג'וזפה פיארמריני, מצויה בגן בריכה מהמאה ה-18 שבה הם גדלים אירוסים ונימפאות. חלקות הגן הן אלו: ערוגות עם צמחים עשביים ערוגות של מרווה עצים לתועלת האדם: מזון ושימושים אחרים. אוסף של צמחים בעלי פקעות צמחים אדמוניתיים בין הצמחים המצויים בה: אחת העתיקים מבין עצי גינקגו דו-אונתי באירופה, ועצים מהמינים Firmiana simplex, ‏ Juglans nigra, ‏ Pterocarya fraxinifolia ו -טיליה הכניסה לגן Hydrangea macrophylla Dryopteris erythrosora Hosta plantaginea מדיה וקבצים בנושא הגן הבוטני של מילאנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגן הבוטני של מילאנו (באיטלקית) אתר האינטרנט הרשמי של הגן הבוטני של מילאנו (באנגלית) אתר אוניברסיטת מילאנו: המכון האסטרונומי והגן הבוטני
HBO

HBO (ראשי תיבות של Home Box Office) היא רשת טלוויזיה אמריקאית המשדרת בכבלים ותכניה משודרים בלמעלה מ-150 מדינות. HBO מפיקה סרטי קולנוע באורך מלא, סרטי טלוויזיה וסדרות מקוריות. בין הסדרות הפופולריות של הרשת נכללות משחקי הכס, עמוק באדמה, הסופרנוס, דם אמיתי, תרגיע, אוז, הפמליה, הסמויה, דדווד, בטיפול, אימפריית הפשע, סקס והעיר הגדולה ואופוריה. הרשת ידועה בכך שהיא מציגה תוכניות בוגרות ונועזות יותר משאר הרשתות, כמו רשתות הכבלים Showtime ו-FX. HBO היא חברה אמריקאית המספקת שידורי טלוויזיה בכבלים. החברה הוקמה בשנת 1972 על ידי חברת Time Inc ומשרדיה הראשיים ממוקמים בניו-יורק, ארצות הברית. בשנת 1975 HBO היה ערוץ הטלוויזיה הראשון ששידוריו הופצו באמצעות לוויין למנויי טלוויזיה בכבלים ברחבי ארה״ב ומתחילת דרכו היה ערוץ פרימיום שמנוייו נצטרכו לשלם תשלום נוסף לחברת הכבלים כדי לצפות בו. בשנת 1980 מנו לחברה 9.8 מיליון מנויים רשומים ורווחיה עמדו על 440 מיליון דולר, באותה התקופה הייתה HBO המתחרה הגדולה ביותר בשוק ולמעשה גודלה היה פי שלושה ממתחרתה הקרובה ביותר- Showtime. ב-1988 הפיקה HBO את הסרט "לגנוב את השמיים" בהשראת מבצע יהלום שצולם בישראל. במהלך השנים, נקטה HBO טקטיקות שיווק מגוונות ובעזרת שילובם עם מוצרים חדשים (כמו רכישת רישיונות שידור משחקי ספורט) אשר הובילו לעליית במספר המנויים וכבר בשנת 1993 הגיע ל-24.7 מיליון משתמשים. בתחילת שנות ה-90 HBO התמקדה בהפקת סדרות מקוריות אשר צברו פופולריות רבה בקרב הקהל וזכו לביקורות רבות. בשנת 2017 לחברה 127 מיליון רשומים במעל 150 מדינות ברחבי העולם. באוגוסט 2019 עלתה לאוויר מיני סדרה "הנערים", יצירה ישראלית בעברית וערבית והיא הסדרה השנייה שאינה באנגלית עד כה. HBO הייתה חברה בת של תאגיד וורנר מדיה שנרכש ב-2018 בידי חברת התקשורת האמריקאית AT&T עד למיזוגו עם חברת דיסקברי בשנת 2022. תוכני HBO משודרים בישראל בחברת הלוויין yes, בחברת הכבלים HOT ובסלקום tv. ויש גם ערוץ שמשודר באפיק 4 ב-HOT ובאפיק 3 ב-סלקום tv. מדיה וקבצים בנושא HBO בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של HBO (באנגלית) HBO, ברשת החברתית פייסבוק HBO, ברשת החברתית אקס (טוויטר) HBO, ברשת החברתית אינסטגרם HBO, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סקס, סמים וטוני סופרנו: HBO חוגגת 40, באתר ynet, 2 בנובמבר 2012 הערך HBO באנציקלופדית "בריטניקה", באתר britannica Home Box Office Inc. History, fundinguniverse About HBO, HBO(הקישור אינו פעיל, 10 בינואר 2024)
ויגו קמפמן

ויגו אולפרט פישר קמפמן (בדנית: Viggo Olfert Fischer Kampmann; ‏21 ביולי 1910 – 3 ביוני 1976) היה ראש ממשלת דנמרק בשנים 1960–1962. קמפמן נולד בפרדריקסברג שבדנמרק. ב-1934 סיים לימודים לתואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה באוניברסיטת קופנהגן. עבד בשירות המדינה בארצו ובשנים 1938 עד 1948 שימש כמזכיר ועדת המיסים הממשלתית. במקביל היה מזכיר ועדת השרים לענייני כספים. בימי הכיבוש הגרמני של דנמרק במלחמת העולם השנייה היה קמפמן פעיל בשורות המחתרת הדנית. לאחר המלחמה עבד בנציבות המיסים הדנית. היה יושב ראש המזכירות הכלכלית של ממשלת דנמרק ויושב ועדת התקציבים הממלכתית. ב-1953 נבחר קמפמן לראשונה לפרלמנט של דנמרק בשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. כיהן כשר האוצר במשך כחודש בשנת 1950 ושוב משנת 1953 ועד 1960. בתפקידו זה מילא תפקיד פעיל בקבלת חוק הפנסיות הלאומי בשנת 1956. לאחר מותו של ראש הממשלה הנס כריסטיאן הנסן בא קמפמן במקומו. כיהן כראש ממשלת דנמרק וכמנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית מה-19 בפברואר 1960. לאחר הבחירות הכלליות בדנמרק ב-1960 הרכיב ממשלת מיעוט. תפקודו של קמפמן כראש ממשלה נפגע עקב הפרעה דו-קוטבית ממנה סבל. מדי פעם היה נוטה לשתיית אלכוהול ונעדר מתפקידו במשך ימים. כלי התקשורת בארצו לא פרסמו תופעות אלו. ב-3 בספטמבר 1962 פרש קמפמן מתפקיד ראש הממשלה ומנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לאחר שלקה במספר התקפי לב. במקומו מונה לראש ממשלה שר החוץ בממשלתו יאנס אוטו קראג. לאחר פרישתו שימש כפרשן פוליטי וכראש נציבות הקבילות על העיתונות בדנמרק. קמפמן נפטר ב-3 ביוני 1976, בגיל 65. בינואר 1962 ערך קמפמן ביקור בן שישה ימים בישראל. היה זה ביקור ראשון בישראל של אישיות דנית בכירה ובמהלכו הועלתה על נס הצלת יהודי דנמרק מהשמדה במהלך מלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא ויגו קמפמן בוויקישיתוף ידיעות מאתר עיתונות יהודית היסטורית: ויגו קמפמן, ראש ממשלתו של העם הדני האמיץ, חרות 9 בינואר 1962 (ביוגרפיה) קמפמן פורש; קראג במקומו, דבר, 2 בספטמבר 1962 ביקור קמפמן בישראל: אורח יקר מגיע לישראל, חרות, 7 בינואר 1962 ראש ממשלת דנמארק הגיע לביקור בישראל, חרות, 11 בינואר 1962 ר"מ דניה בטקס קריאת ככר בירושלים על שם ארצו: "ככר זאת תהיה לאות ולסמל לידידות הקיימת בין ישראל ודניה", חרות, 12 בינואר 1962 ראש ממשלת דניה בנגב ובגליל, חרות, 14 בינואר 1962 טקס לציון הצלת יהודי דנמרק ייערך היום בתל אביב חרות, 15 בינואר 1962 ראש ממשלת דנמרק - אורחה של תל אביב, חרות, 16 בינואר 1962 ר"מ דניה: "הביקור בישראל היה חוויה בלתי נשכחת", חרות, 17 בינואר 1962
Bullrun

Bullrun (ידועה גם בכתב גדול BULLRUN) היא תוכנית פיצוח הצפנות המופעלת על ידי הסוכנות לביטחון לאומי ומסווגת כסודית ביותר. ל-GCHQ הבריטי תוכנית דומה הנקראת Edgehill. דבר קיום התוכנית נחשף לציבור ב-2013, על ידי המדליף ואיש הסוכנות לביטחון לאומי בעברו, אדוארד סנודן. למרות שמסמכי סנודן אינם מכילים מידע מדויק אודות היכולות המדויקות של ניתוח ההצפנות, הם מכילים מצגת של ה-GCHQ משנת 2010, הטוענת כי מידע רב הקיים ברחבי הרשת, אשר לא טופל בשל היותו מוצפן עד אז, הפך לבר פיצוח. מספר פרטים טכניים המתייחסים לתוכנה, הודלפו במסמכי סנודן, אך צונזרו מהתקשורת לבקשת גורמי המודיעין הרשמיים של ארצות הברית. השם Bullrun נלקח מקרב בול ראן הראשון, הקרב הגדול הראשון במלחמת האזרחים האמריקנית, ושמו הנוסף הוא קרב מנאסס. Edgehill קרויה על שם הקרב הראשון במלחמת האזרחים האנגלית אשר התרחש באדג'היל. Fairview Dropmire Muscular ‏מספר שאלות חשובות בלתי פתורות אודות תוכנית ה-Bullrun של ה-NSA ‏מסמך מגלה את פעולות ה-NSA כנגד ההצפנות באתר הניו יורק טיימס ‏[1] ‏Cryptography Opening Discussion: Speculation on "BULLRUN" ג'ון גילמור ‏[2]‏ ‏ה-NSA פיצח הצפנות רשת רבות "US and UK spy agencies defeat privacy and security on the internet" באתר הגרדיאן "The NSA’s Secret Campaign to Crack, Undermine Internet Security" ב-ProPublica ראו מקור בקישורים החיצוניים שבתחתית העמוד תחת הכותרת "ה-NSA פיצח הצפנות רשת רבות" "First Battle of Bull Run" ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לחץ דינמי

במכניקה של זורמים בלתי דחיסים, לחץ דינמי (מסומן כ-q או Q, ולעיתים נקרא גם לחץ מהירות), הוא גודל פיזיקלי שמוגדר על ידי: q = 1 2 ρ v 2 {\displaystyle q={\tfrac {1}{2}}\,\rho \,v^{2}} כאשר: q הוא לחץ דינמי ביחידות פסקל ρ {\displaystyle \rho \;} היא צפיפות הזורם בקילוגרם למטר מעוקב (kg/m3) v {\displaystyle v\;} היא מהירות הזורם במטר לשנייה (m/s). לחץ דינמי הוא האנרגיה הקינטית ליחידת נפח של אלמנט זורם. לחץ דינמי הוא למעשה אחד האיברים במשוואת ברנולי, שניתנת לגזירה משימור האנרגיה עבור זורם בתנועה. במקרים מפושטים, לחץ דינמי שווה להפרש בין לחץ הסטגנציה והלחץ הסטטי על פני הזורם, או בהסבר אינטואיטיבי יותר - הלחץ הדינמי הוא תוספת הלחץ בנוסף ללחץ הסטטי, שנוספת מעצם תנועת הזורם. לדוגמה, גוף נייח ביחס לזורם ירגיש לחץ סטטי, אך כאשר תהיה תנועה יחסית בין הגוף לזורם הגוף יחווה לחץ גבוה יותר בנק' מסוימות, אשר נובע מעצם תוספת הלחץ הדינמי. הלחץ המקסימלי יתקבל בנקודות הסטגנציה, שהן הנקודות בהן הזורם מגיע לעצירה מוחלטת ביחס לגוף. היבט חשוב אחר של לחץ דינמי הוא, כפי שאנליזה ממדית מראה, העומס האווירודינמי (כלומר העומס על מבנה הנתון להשפעת כוחות אווירודינמיים) שחווה מטוס נע במהירות v פרופורציונלי לצפיפות האוויר ולריבוע המהירות v, כלומר פרופורציונלי ל-q. לפיכך, על ידי התבוננות בשינוי של q במהלך טיסה, ניתן לקבוע כיצד העומס ישתנה ובמיוחד מתי יגיע לערכו המקסימלי. הנקודה של מקסימום עומס אווירודינמי נקראת Max Q והיא פרמטר קריטי ביישומים רבים, כמו למשל במהלך שיגור רכב חללי. בלחץ הדינמי, ביחד עם הלחץ הסטטי והלחץ כתוצאה מגובה הנוזל, נעשה שימוש בעקרון ברנולי כמאזן אנרגיה במערכת סגורה. בשלושת הגדלים משתמשים כדי להגדיר את המצב של מערכת סגורה של זורם בלתי דחיס, בעל צפיפות אחידה, בתנועה. מחברים רבים משתמשים במונח לחץ דינמי רק בעבור זורמים אי-דחיסים (בעבור זורמים דחיסים, הם משתמשים במונח impact pressure). אף על פי כן, מספר מחברים מרחיבים את השימוש במונח כך שיכלול גם זורמים דחיסים. הביטוי ללחץ הדינמי אינו עוד Pd = 1/2ρv^2 אלא משתנה בעבור זורמים דחיסים שכן צפיפות הזורם משתנה לאורך קו הזרם, כך שאין משמעות לביטוי הזה יותר. במהלך עצירתו של הזורם חלק מהאנרגיה הקינטית של אלמנט זורם מומר לדחיסת הזורם במהלך מעבר בין לחץ סטטי נמוך ללחץ סטטי גבוה יותר, כך שלא כל האנרגיה הקינטית של האלמנט הופכת ללחץ סטטי של הזורם. בחלק זה נפתח את משוואת ברנולי עבור תנועת גז אידיאלי איזותרמי. העבודה הנעשית על אלמנט גז במהלך שינוי אינפיניטסימלי של לחץ סטטי מלחץ Ps,1 ללחץ Ps,2 מתפלגת בין העבודה הדרושה לדחיסת הגז והשינוי באנרגיה הקינטית שלו. עבור המקרה האיזותרמי העבודה המושקעת בדחיסת אלמנט גז במעבר בין לחץ סטטי Ps,1 ל-Ps,2 היא Ps,1)/ Ps,2 nRT In(. לפיכך מתקיים: Ps,2 - Ps,1 = 1/2ρV^2 + ρ/M*RTIn( Ps,2/Ps,1) . זה אומר: Ps + 1/2ρV^2 + ρ/M*RTIn(Ps) = const האיבר השלישי הוא האנרגיה הקינטית המומרת לדחיסת הגז ליחידת נפח. השינוי בלחץ הסטטי לאורך קו זרם מעיד על השינוי בלחץ הדינמי של זורם דחיס. באמצעות יישום חוק הגז האידיאלי נקבל: p s = ρ m R T , {\displaystyle p_{s}=\rho _{m}\,R\,T,\,} ההגדרה של מהירות הקול ושל מספר מאך היא: a = γ R T m m {\displaystyle a={\sqrt {\gamma \,R\,T \over m_{m}}}} , M = v a , {\displaystyle M={\frac {v}{a}},} לפיכך נקבל: q = 1 2 γ p s M 2 , {\displaystyle q={\tfrac {1}{2}}\,\gamma \,p_{s}\,M^{2},} ו-: Ps + 1 2 γ p s   M 2 {\displaystyle {\tfrac {1}{2}}\,\gamma \,p_{s}\ M^{2}} + ρ/M*RTIn(Ps) = const זה נותן קשר בין מהירות הגז ללחץ הסטטי המקומי שלו. לחץ משוואת ברנולי
רזדאז רקורדז

רזדאז רקורדז הוא מותג הקלטות עצמאי שהוקם בשנת 2002 בניו יורק, על ידי המוזיקאי אבישי כהן, וריי ג'פורד, מנהלו האישי. אבישי כהן החליט להקים מותג פרטי, בדומה למוזיקאי הנודע צ'יק קוריאה שתחת מותגו הפרטי Stretch Records הפיק כהן את ארבעת אלבומיו הראשונים בין השנים 1998–2001, כדי לאפשר לעצמו את מרב החופש והעצמאות, וכמו קוריאה, לטפח אמנים צעירים ולאפשר להם להפיק את אלבומיהם. מטרה נוספת הייתה חוסר המחויבות לסוגה מוזיקלית מסוימת, וכך לאפשר התפתחות והשתלבות במגוון פרויקטים מוזיקליים בעלי אופי שונה. אלבום הבכורה של המותג, Lyla ‏(ספטמבר 2003), נחשב לאקלקטי ביותר באלבומיו של כהן (המזוהה בעיקר עם סוגת הג'אז) והיווה דוגמה לגמישות הסגנונית וההצהרה האקלקטית שמאחורי המותג. כהן עצמו הוציא שישה מאלבומיו, בין השנים 2003–2008, תחת Razdaz Recordz. אמנים נוספים שאלבומיהם הופקו תחת מותג זה הם סאם בארש, מארק ג'וליאנה, עמוס הופמן, ג'ימי גרין, קרן מלכה ואילן סאלם, כולם השתתפו באלבומיו של כהן ברבות השנים. ההרכבים המלווים את האמנים השונים באלבומם גם הם כוללים לעיתים אמנים שניגנו עם כהן בעבר (למשל שי מאסטרו, איתמר דוארי, אמיר ברסלר) כמו גם כהן עצמו. ההפצה העולמית של אלבומי המותג נעשית בסיוען של חברות תקליטים נוספות (למשל Sunnyside Records, ‏MCI Records, ‏Nocturne). מקור השם Razdaz ("רזדז") הוא בכינוי חיבה לאבישי כהן, שאחותו העניקה לו ברבות השנים. Avishai Cohen, Lyla (2003) Avishai Cohen, At Home (2005) Avishai Cohen, Continuo (2006) HEERNT, Locked in a Basement (2006) Avishai Cohen, As Is... Live At The Blue Note (2007) Sam Barsh, I Forgot What You Taught Me (2008) Amos Hoffman, Evolution (2008) Avishai Cohen, Gently Disturbed (2008) Avishai Cohen, שעות רגישות ‎(2008) Jimmy Greene, Mission Statement (2009) Amos Hoffman, Carving (2010) Karen Malka, Lady Of The Forest (2010) Ilan Salem, Wild (2012) אתר האינטרנט הרשמי של רזדאז רקורדז (באנגלית) Conversation with Avishai Cohen, ריאיון עם אבישי כהן על רקע Razdaz Recordz והוצאת האלבום Lyla, מאת פרנץ מצנר, 3 באוקטובר 2003, באתר All About Jazz (באנגלית) רונית מזרחי ויורי בלכרוב, בגובה העיניים עם אבישי כהן, באתר nrg, 26 ביולי 2009 (ריאיון עם אבישי כהן במקומון זמן ירושלים)
רוקחמן

רוקחמן בע"מ, המכונה מאפיית מַן, היא מאפייה ישראלית המייצרת בעיקר ופלים ועוגיות. המפעל הוקם ב-1954 בבני ברק על ידי מנחם ופנינה רוקח. מנחם רוקח עלה לארץ ישראל בשנת 1938 מווינה, שם היה לאביו, אליעזר רוקח, בית חרושת לייצור ופלים, עוגיות ודברי שוקולד. תחילה, הם נכנסו כשותפים במפעל ההיסטורי "ליבר" וייסדו בה את מחלקת הוופלים הראשונה בבית החרושת[דרוש מקור]. מנחם רוקח היה חבר בוועד הפועלים במפעל. לאחר כ-16 שנה, בשנת 1954, נפרדה החברה מ"ליבר" והקימה בית חרושת קטן לייצור ופלים ועוגיות בבני ברק. בתחילה תפקד כקואופרטיב[דרוש מקור] ולאחר מכן היה לבית חרושת פרטי "מן". מקור השם מן מהשמיים, מתוך הסיפור המקראי של נדודי בני ישראל במדבר. כל עבודות הייצור, אשר נעשו ידנית, בוצעו על ידי מנחם ומספר עובדים מצומצם, בזמן שאשתו פנינה הייתה משווקת את מוצרי החברה ברכבה בכל רחבי הארץ. היא עשתה זאת באמצעות רכב הסוסיתא שלה ולאחר שנים הוחלפה המכונית במשאית. בשנת 1963 רכשה החברה את התנור האוטומטי הראשון ומכונה למריחת הקרם שעל הופל. באותן שנים שלאחר תקופת הצנע ותוך כדי מלחמות ישראל, תהליכי הייצור השתכללו, כושר הייצור והביקוש גדלו ועובדים נוספים הצטרפו למפעל – על כן נדרשה החברה לגדול ולהתרחב והוקמו שתי קומות נוספות לבית החרושת. בתחילת שנות ה-90 עברה החברה למשכנה החדש באזור התעשייה של רמלה, והפכה למפעל מודרני ומשוכלל המשתרע על שטח של 13 דונם. המעבר למקום גדול ומרווח איפשר לחברה לגדול ולהתרחב עם פס ייצור חדיש של עוגיות, בנוסף לשני פסי ייצור של ופלים ועוד אחד לציפוי. בשנת 2012 השיקה החברה סדרת עוגיות חדשה בשם קוקילה. בשנת 2024 השיקה מן מארז בקופסת פח של 25 מצופים לכבוד 70 שנה לחברה. על פי נתוני נילסן לסוף 2013, ופלים מן הוא מותג הוופלים השני בגודלו בישראל (בנתח שוק כמותי), לוופלים ועוגיות מן אחיזה חזקה בשוק החרדי, הודות להכשר הרב לנדא. למוצרים יש הכשר גם של הרב יחיאל אבוחצירא רב העיר רמלה. בנוסף, לחברה ייצוא נרחב לקהילות יהודיות ברחבי העולם, בהן בארצות הברית, קנדה, אירופה, מקסיקו, רוסיה ואוסטרליה. החברה מנוהלת על ידי ילדיהם של מנחם ופנינה – ציפי פקר ואלעזר רוקח, ביחד עם הבנים אבי פקר ושגיא רוקח, אשר הצטרפו לניהול החברה. כלל המוצרים הם פרווה וכמעט כולם טבעונים, בעלי תקן vegan friendly. אתר האינטרנט הרשמי של רוקחמן ופלים ועוגיות מן בתוכניתו של דידי הררי על מפעלים "כחול-לבן" בגיל 100 הלכה לעולמה מייסדת מפעל הוופלים 'מן', באתר "סרוגים", 13 ביוני 2024 בין פועלי ליבר, דבר, 8 בדצמבר 1944 איחולים לבביים לחברינו מנחם רוקח, דבר, 21 במרץ 1945 עדי וילדר, חברת "מן" משיקה סדרה חדשה של עוגיות, אתר news1, 5 ביוני 2012 מירב קריסטל, מי שולט בוופלים בישראל?, באתר ynet, 14 בינואר 2015 משה כהן, ‏בגיל 100: מייסדת מפעל הוופלים המיתולוגי הלכה לעולמה, באתר מעריב אונליין, 13 ביוני 2024 vegan friendly
לוס בריוס

לוס בריוס (בספרדית: Los Barrios) היא עיר קטנה ורשות מקומית הממוקמת בדרום ספרד. לוס בריוס משתייכת לקומרקה קמפו דה גיברלטר שבמחוז קדיס שבקהילה האוטונומית אנדלוסיה. על אף שהאזור בכללותו היה מיושב כבר בתקופה הפרהיסטורית, מקורה של לוס בריוס הוא מאוחר יחסית. היא נוסדה בשנת 1704 על ידי פליטים ספרדים שנמלטו מגיברלטר לאחר שנטשו את ביתם, עם כיבושה של גיברלטר על ידי הצי האנגלו-ספרדי במהלך מלחמת הירושה הספרדית. בעבר הייתה כלכלתה של לוס בריוס מבוססת על חקלאות ודיג, אך כיום היא מתועשת בכבדות. לרשות המקומית של לוס בריוס משתייכים 4 פרברים, לוס קורטיחייוס (Los Cortijillos), גואדקורטה (Guadacorte), פלמונס (Palmones) ופואנטה רומנו (Puente Romano). מדיה וקבצים בנושא לוס בריוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוס בריוס