מצודת עכאר

שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר ארכאולוגי פרמטרים ריקים [ תאריך הקמה ] לא מופיעים בהגדרת התבנית מצודת עכּאר (בערבית: قلعة عكار, קלעת עכּאר, וכן قلعة آل سيفا, קלעת סַיפֿא, בצרפתית: Gibelacar) היא מצודה במחוז עכּאר בצפון לבנון, שנבנתה בראשית המאה ה-11, וביצוריה שימשו את הפאטמים, את הצלבנים ואת הממלוכים וכן את ראשי משפחת סייפא (אנ') בתקופה העות'מאנית. אתר המצודה עומד בשממונו. מצודת עכּאר בנויה על שלוחה סלעית צרה במדרונות הצפוניים של רכס הר הלבנון, כ-800 מ' מעל פני הים, 27 ק"מ מדרום למצודת קראק דה שבלייה בסוריה מעבר לשקע חומס (אנ').המצודה נועדה לשלוט על הנתיב המוליך מטריפולי שלחוף הים התיכון לחומס וממנה לבקאע במזרח, וכמו כן לשלוט על שפלת החוף שממערבה ובכך למנוע את ניתוק הנתיב המחבר בין טרטוס לטריפולי. המצודה נבנתה בסוף המאה ה-10 לצורכי משפחה מקומית בשם עכּאר ונתפסה ב-1019 בידי הח'ליפה הפאטמי אל-חאכם. ב-1094 נפלה בידי האמיר הסלג'וקי תֻּתֻּש הראשון. ב-1109 נמסרה לברטרן (אנ'), רוזן טריפולי (בנו של רמון מסן ז'יל), בהסכם עם טוגתכין (אנ'), המושל הסלג'וקי של דמשק, כאחד התנאים לוויתור הצלבני על כיבוש העיר רפניאה (צר') (אנ'). במחצית הראשונה של המאה ה-12 הייתה מסורה בידי משפחת אצילים צלבנית בשם פואילורן (Puylaurens), וסאלים של רוזני טריפולי. נור א-דין זנגי תקף את מצודת עכּאר ב-1165 או 1166 וככל הנראה כבש אותה. בתחילת 1170חזרה לידי הצלבנים. ביוני 1171 פקדה את האזור סדרת רעידות אדמה שגרמו להרס במצודה. בהעדרו של רמון השלישי, רוזן טריפולי, מסר אמלריך הראשון, מלך ירושלים, שהיה באותם ימים עוצר הרוזנות, את מצודת עכּאר לחזקת ההוספיטלרים ככל הנראה בתנאי שיפעלו לשיקומה. אחרי שובו מהשבי סירב רמון השלישי רוזן טריפולי לאשר את החזקה ההוספיטלרית על מצודת עכּאר והעביר אותה למשפחת אצילים מנאמניו. אין ידיעה על נפילתה בידי צלאח א-דין, שככל הנראה פסח עליה במתקפותיו בסוריה ב-1188. המצודה הוחזרה בתחילת המאה ה-13 לשליטתו הישירה של נסיך אנטיוכיה ורוזן טריפולי, בוהמון (אנ'), ומצודת עכּאר נותרה בחזקת ממשיכיו עד הכיבוש הממלוכי. ב-1271, אחרי הצלחתו בכיבוש קראק דה שבלייה, פנה הסולטאן הממלוכי בייברס למצודת עכּאר. על אף הקשיים הצליח בהעלאת מכונות המצור הכבדטת במדרונות המיוערים, ובראשית חודש מאי החל בהרעשת המצודה. מקץ עשרה ימים נכנעו הנצורים והותר להם לצאת בשלום לטריפולי. תגליפי הפנתרים, סמליו המובהקים של בייברס, הקבועים בנדבכים העליונים של מגדל העוז, מצביעים על שיקום המצודה בתקופתו. מצודת עכּאר שימשה כמטה משפחת סייפא (אנ') שראשיה שירתו כגובי המסים ואף כמושלים מטעם העו'תמאנים באיילט טריפולי והסנג'קים שלה מ-1579 ועד אמצע המאה ה-17. המצודה, הקרויה בערבית על שמם, נהרסה חלקית ב-1620 על ידי פח'ר א-דין השני. האתר עומד בשממונו בעקבות היחלשותה של משפחת סייפא. ההיסטוריון הצרפתי פול דשאן (Paul Deschamps) ביקר במקום בסוף שנות ה-20, ותיאר את האתר בקצרה ללא הצגת תכנית קרקע כלשהי. ב-1999 נערך סקר שיטתי של שרידי המצודה בידי משלחת אוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות והמכון הצרפתי לארכאולוגיה של המזרח התיכון. תוצאות הסקר פורסמו ב-2000. מצודת עכּאר נבנתה על גבי שלוחה צרה, בין גיאיות שבהם זורמים יובלים של נהר אל-עכּאר. גובהה מעל פני הים בסביבות 800 מטרים. היא משתרעת לאורך כ-230 מ', ורוחבה אינו עולה על 70 מ'. חפיר חצוב בסלע בגבולהּ הדרומי מפריד בינה לבין הרכס. המשך יבוא מבצרים צלבניים במזרח התיכון Hugh Kennedy, Crusader Castles, Cambridge University Press, 1994, pp. 68–67 Thibaud Fournet et Jean‑Claude Voisin, "Le château de Aakar al-Aatiqa (Nord-Liban)", Bulletin d'Archéologie et d'Architecture Libanaise (BAAL) 4, 2000, pp. 149-163 Maxime Goepp, "Gibelacar", in: Fortressess d'Orient, 2004 בעברהּ נקראה חצן אבן עכּאר (حصن ابن عكار), מבצר בן עכּאר על שם החמולה ששלטה באזור במאות ה-16 וה-17 השם שניתן למקום בפי הצלבנים לפי جبل عكار (ג'בּל עכּאר, הר עכּאר), והוא נוהג ברוב שפות אירופה, כמו גם Akkar שהוחזק בשבי בחלב אחרי התבוסה הצלבנית בקרב חארם (אנ') (حَارِم) באוגוסט 1164, ושוחרר רק ב-1173 Kamal S. Salibi, "The Sayfās and the Eyalet of Tripoli 1579-1640", Arabica 20 (1), 1973, pp. 25–52 Paul Deschamps, Les châteaux des croisés en Terre Sainte, vol. III, La défense du Comté de Tripoli et de la Principauté d' Antioche, Paris, 1973, pp. 307-309 Institut Français d’Archéologie du Proche Orient (IFAPO) Thibaud Fournet et Jean‑Claude Voisin, "Le château de Aakar al-Aatiqa (Nord-Liban)", BAAL 4, 2000, pp. 149-163