laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'ורז'יניו

ז'ורז'ה דה אמורים קמפוש (בפורטוגזית: Jorge de Amorim Campos, נולד ב-17 באוגוסט 1964 בריו דה ז'ניירו שבברזיל), המכונה ז'ורז'יניו (בפורטוגזית: Jorginho), הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת המגן הימני, ומאמן כדורגל בהווה. ז'ורז'יניו נחשב לאחד מטובי המגנים הימניים בתקופתו, וזכה עם נבחרת ברזיל בכדורגל במונדיאל 1994, ואף נבחר לנבחרת מצטייני המונדיאל. קריירת הבוגרים של ז'ורז'יניו החלה בשנת 1984, בקבוצת אמריקה מעירו ריו דה ז'ניירו, כאשר היה בן 18. כעבור שנה עבר לפלמנגו, שם שיחק חמש עונות, צבר 188 הופעות, הבקיע שבעה שערים, וזכה באליפות בשנת 1987. בשנת 1989 עזב את ברזיל וחתם בבאייר לברקוזן מליגת הבונדסליגה. בלברקוזן שיחק שלוש עונות, צבר 87 הופעות והבקיע תשעה שערים. בקיץ 1992 חתם ז'ורז'יניו בבאיירן מינכן, בה שיחק שלוש שנים, והיה חלק מחוליית הגנה קשוחה שכללה את לותר מתאוס, תומאס הלמר ואולף תון. חזרתו של המגן הימני מרקוס באבל לבאיירן מינכן מהשאלה בהמבורג, הביאה לפיחות במעמדו של ז'ורז'יניו בעונתו האחרונה בקבוצה, והוא עזב בקיץ 1995 לאחר שלוש שנים, בהן צבר 67 הופעות, הבקיע שישה שערים, וזכה באליפות בשנת 1994. בקיץ 1995 חתם ז'ורז'יניו בקאשימה אנטלרס מליגת העל היפנית, ובעונתו הראשונה נבחר לשחקן העונה וזכה באליפות. לאחר שלוש שנים בקבוצה היפנית, בהן צבר 103 הופעות וכבש 17 שערים, בחר לחזור לברזיל, שם שיחק בסאו פאולו, ואסקו דה גאמה, עמה זכה בגביע מרקוסור בשנת 2000, ופלומיננזה, עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2002. ז'ורז'יניו צבר 64 הופעות בנבחרת ברזיל בכדורגל, בהן כבש שלושה שערים. ז'ורז'יניו ייצג את ברזיל בקופה אמריקה 1987, אולימפיאדת סיאול בשנת 1988, בה זכה עם הנבחרת במדליית כסף, מונדיאל 1990 וקופה אמריקה 1995, אך הצלחתו הגדולה ביותר הייתה במונדיאל 1994, בו היה חלק מחוליית הגנה ברזילאית חזקה במיוחד, שהייתה בורג משמעותי מהזכייה של ברזיל באותו מונדיאל. ז'ורז'יניו היה ממצטייני הטורניר ובסיומו נבחר לנבחרת מצטייני הטורניר. ז'ורז'יניו אימן החל משנת 2006 בעיקר קבוצות ברזילאיות כאמריקה בה החל את הקריירה, גויאס, פיגיירנסה, פלמנגו, פונטה פרטה, באהיה וסיארה. כמו כן היה עוזרו של דונגה באימון נבחרת ברזיל בכדורגל, ואימן בקבוצה היפנית קאשימה אנטלרס ובקבוצת אל-וואסל מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. נכון לשנת 2018, מאמן ז'ורז'יניו בואסקו דה גאמה. מדיה וקבצים בנושא ז'ורז'יניו בוויקישיתוף ז'ורז'יניו, באתר Transfermarkt ז'ורז'יניו, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ז'ורז'יניו, באתר Soccerway ז'ורז'יניו, באתר WorldFootball.net ז'ורז'יניו, באתר National Football Teams ז'ורז'יניו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
ציבולווקה

ציבולווקה (באוקראינית: Цибулівка, ציבוליבקה; בפולנית: Cybulówka, ציבולובקה; ברוסית: Цибулевка) הוא כפר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. הכפר, השוכן על גדות נהר, נזכר מהמאה ה-18, ובשנת 1772 נבנתה בו כנסייה. הכפר מחולק לשני חלקים - המכונים "הישן" ו"החדש". לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום ברית המועצות. ביולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים והרומנים, ואלו רצחו בו תוך מספר ימים את אלפי תושביו היהודים. עם סיפוח אזור הכפר לאזור הכיבוש הרומני בטרנסניסטריה, הובאו ליישוב כ-2,470 יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, ואלו רוכזו בגטו מוקף גדר תיל שהוקם ברפתות בו. בשל מגפת טיפוס הבהרות שפרצה בגטו, מתו בו תוך שלושה חודשים כ-2,000 מהיהודים שהובאו אליו, ואלו נקברו בשלושה קברי אחים. עד ינואר 1942 נותרו בחיים בגטו כ-200 יהודים בלבד. אוכלוסייה זו נלקחה מדי יום לעבודות כפייה מפרכות, בתנאי רעב והתעללות. בהמשך הובאו לגטו כמה מאות מגורשים יהודים נוספים. במרץ 1944 שוחרר הכפר בידי הצבא האדום. אובידיו קראנגה, ציבולובקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 790–792), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא ציבולווקה בוויקישיתוף ציבולווקה (Tzibulevka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה

פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה (בגרמנית: Friedrich August III;‏ 25 במאי 1865 – 18 בפברואר 1932), מלך סקסוניה האחרון (15 באוקטובר 1904 - 13 בנובמבר 1918) לבית וטין. קודם עלייתו לשלטון, הייתה לפרידריך אוגוסט קריירה צבאית מוצלחת, שבמהלכה פיקד על כוחות בצבא הסקסוני. פרידריך אוגוסט השלישי נולד ב-25 במאי 1865 בדרזדן כבנם של הנסיך גאורג, שהיה מאוחר יותר מלך סקסוניה, ומריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל. בשנת 1877 הצטרף פרידריך אוגוסט לצבא הסקסוני, שהיה חלק מצבא האימפריה הגרמנית, והתגייס לרגימנט הגרנדירים ה-100 (הסקסוני ה-1 - המשמר), ובשנת 1883 הועלה לדרגת אובר לוטננט. בשנת 1887 הועלה פרידריך אוגוסט לדרגת האופטמן, ובשנת 1889 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1891 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרובאים ה-108. בשנת 1892 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרובאים ה-108. בשנת 1894 הועלה פרידריך אוגוסט לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבה ה-45 (הסקסונית ה-1). בשנת 1898 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-23 (הסקסונית ה-1). בשנת 1902 מונה למפקד הקורפוס ה-12 (הסקסוני ה-1), ובשנת 1904 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-15 באוקטובר 1904 עלה פרידריך אוגוסט לשלטון, לאחר מות אביו גאורג, מלך סקסוניה. במהלך שלטונו הועלה פרידריך אוגוסט לדרגת גנרל אוברסט, וב-11 בספטמבר 1912 הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית. ב-13 בנובמבר 1918 לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, התפטר פרידריך אוגוסט מרצונו הטוב מהמלוכה. ב-18 בפברואר 1932 מת פרידריך אוגוסט בזיבילנורט שבשלזיה התחתית, והובא לקבורה בדרזדן. ב-21 בנובמבר 1891 התחתן פרידריך אוגוסט עם לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליס, נסיכת פארמה. ממנה היו לו 7 ילדים: גאורג, נסיך הכתר של סקסוניה (1893–1943). פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן (1893–1968), התחתן עם אליזבת הלן, נסיכת טורן וטקסיס. ארנסט היינריך, נסיך סקסוניה (1896–1971), התחתן עם סופיה, נסיכת לוקסמבורג, ולאחר מותה התחתן עם וירג'יניה דולון. מריה אליקס קרולה (22 באוגוסט 1898). מרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה (1900–1962), התחתנה עם פרידריך, נסיך הוהנצולרן. מריה אליקס, נסיכת סקסוניה (1901–1990), התחתנה עם פרנץ יוזף, נסיך הוהנצולרן-אמדן. אנה, נסיכת סקסוניה (1903–1976), התחתנה עם יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ולאחר מותו התחתנה עם רג'ינלד קזנג'יאן. בשנת 1903 גאורג, מלך סקסוניה אביו של פרידריך אוגוסט כפה עליו להתגרש מאשתו, לאחר שברחה מהבית בזמן ההריון של ילדה האחרון (בשנת 1907 היא התחתנה עם אנריקו טוסלי). מדיה וקבצים בנושא פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה בוויקישיתוף פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המדינה החופשית סקסוניה-אלטנבורג

המדינה החופשית סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: זקסן-אלטנבורג; Freistaat Sachsen-Altenburg), הייתה מדינה קטנה ברפובליקת ויימאר, שהתקיימה תקופה קצרה עד למיזוגה במדינת תורינגיה. ב-13 בנובמבר 1918 התפטר ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הדוכסות, הפכה המדינה למדינה חופשית ברפובליקת ויימאר. בשנת 1920 הצטרפה המדינה למדינת תורינגיה, לאחר שפרלמנט המדינה הכריע בעד המהלך, והפכה לאזור אלטנבורג בתורינגיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נורברט אדר

נורברט אדר (בגרמנית: Norbert Eder;‏ 7 בנובמבר 1955 – 2 בנובמבר 2019) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעיקר בנירנברג ובבאיירן מינכן בעמדת המגן. היה שותף לשלוש זכיות באליפות וזכייה בגביע יחד עם באיירן מינכן. אדר נולד בביברגאו שבגרמניה המערבית. הוא הצטרף לקבוצת הנוער של נירנברג בגיל 18, וכעבור שנה, בשנת 1974, עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה בה העביר ארבע עונות. בשנת 1978 אדר העפיל עם נירנברג אל הבונדסליגה אשר ירדה בחזרה כעבור עונה אחת. בעונת 1980 נירנברג עם אדר העפילה שוב אל הבונדסליגה, כאשר היא זוכה באליפות הבונדסליגה השנייה, ואדר משמש כאחד השחקנים החשובים בקבוצה, כאשר בשנים האחרונות שלו בקבוצה שיחק בעיקר כקשר. אדר שיחק בנירנברג במשך עשור, צבר 301 הופעות וכבש 27 שערים. בשנת 1984 חתם אדר בבאיירן מינכן, ששילמה עבורו 150 אלף מארק גרמני. אדר הפך לאחד השחקנים החשובים ביותר בבאיירן מינכן בשנות ה-80, זכה עמה בשלוש אליפויות רצופות ובגביע מקומי אחד, והעפיל עמה לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה 1–2 לפורטו, כשאדר משחק 90 דקות. סך הכל אדר השלים ארבע שנים בבאיירן מינכן, וכבש שישה שערים ב-132 הופעות. בשנת 1988 חתם אדר בפ.צ. ציריך, בה שיחק עונה אחת, וכבש שני שערים ב-25 הופעות. בקיץ 1989 פרש אדר ממשחק פעיל, ונשאר לעבוד בפ.צ. ציריך בתפקידים ניהוליים, בעיקר בקבוצות חובבים. לאדר 9 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. אדר היה שחקן הרכב קבוע בנבחרת במונדיאל 1986, בו הפסידה בגמר לנבחרת ארגנטינה. לאחר הפרישה, אדר התנסה באימון, בעיקר במועדונים קטנים כ-DJK רוזנהיים, פ.צ. גרמיש-פרטנקירכן, 1860 רוזנהיים ו-TuS הולצקירכן. נפטר ב-2 בנובמבר 2019. עם נירנברג: אליפות הבונדסליגה השנייה: 1979/80 עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (3) 1984/85, 1985/86, 1986/87 הגביע הגרמני: 1985/86 נורברט אדר, באתר Transfermarkt נורברט אדר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) נורברט אדר, באתר WorldFootball.net נורברט אדר, באתר National Football Teams נורברט אדר, באתר FootballDatabase.eu
מוזיאון משחקי המחשב (ברלין)

מוזיאון משחקי המחשב ברלין (בגרמנית: Computerspielemuseum Berlin) הוקם בשנת 1997. בין השנים 1997-2000, הוא פעל באופן קבוע בברלין, גרמניה. לאחר מכן הוא הפך למוזיאון מקוון בלבד. הוא נפתח שוב החל משנת 2011 בשכונת פרידריכסהיין בברלין. מוזיאון משחקי המחשב שנפתח בשנת 1997 בברלין, היווה את התערוכה הראשונה הקבועה בעולם לתרבות הדיגיטלית האינטראקטיבית. מעל 30 תערוכות לאומיות ובינלאומיות התקיימו במוזיאון. המוזיאון מכיל כ-16,000 משחקי מחשב, כ-10,000 מגזיני מחשבים, מחשבים ביתיים וקונסולות משחקים היסטוריים אשר נמכרו באירופה, וכן פריטים נוספים כגון: סרטוני וידאו, פוסטרים וחוברות הסברים. הוא מהווה את אחד האוספים הגדולים באירופה של תוכנה וחומרת בידור. ישנם מעל 300 מוצגים אינטראקטיביים המציגים את היסטוריית משחקי המחשב. אחד מהם הוא משחקיית וידאו משנות ה-80 עם משחקי ארקייד מקוריים. כל קונסולות המשחקים מוצגות במוזיאון החל מאודיסיאה משנת 1972 ועד קונסולות חדשות כמו נינטנדו או סדרת פלייסטיישן.  המוזיאון חבר במועצה הבינלאומית למוזיאונים. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון משחקי המחשב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון משחקי המחשב מוזיאון משחקי המחשב, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון משחקי המחשב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון משחקי המחשב, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון משחקי המחשב, ברשת החברתית טיקטוק מוזיאון משחקי המחשב, סרטונים בערוץ היוטיוב
סכסוך הטפילד-מק'קוי

סכסוך הטפילד-מק'קוי היה סכסוך משפחות מפורסם בשנים 1863 עד 1891, בין שתי משפחות שחיו בסמיכות על גבול וירג'יניה המערבית וקנטקי לאורך נהר טאג פורק, יובל משנה של נהר אוהיו. הסכסוך גבה לאורך השנים את חייהם של 12 אנשים. 7 בני משפחת מק'קוי, 4 בני משפחת הטפילד ועוזר שריף. משפחת הטפילד שחיה בווירג'יניה המערבית הונהגה על ידי ויליאם אנדרסון הטפילד שכונה "Devil Anse Hatfield" ומשפחת מק'קוי שחיה בקנטקי הונהגה על ידי רנדולף מק'קוי. המעורבים בסכסוך משתי המשפחות היו צאצאים של אפרים הטפילד שנולד ב-1765 וויליאם מק'קוי שנולד ב-1750. הסכסוך נכנס ללקסיקון הפולקלור האמריקאי כמטונימיה לכל סכסוך מר עם סממנים של כבוד המשפחה, צדק ונקמה. הסכסוך האלים החל עם מותו של אסא הרמון מק'קוי שחזר ממלחמת האזרחים האמריקאית ונרצח על ידי כנופיה של יוצאי צבא הקונפדרציה. ויליאם הטפילד היה בתחילה חשוד ברצח אך מאוחר יותר הוכח כי שכב חולה בביתו. רוב החוקרים סבורים כי דודו, חבר הכנופיה ג'ים ואנס, ביצע את הרצח.  ב-2012 שודרה מיני סדרת הטלוויזיה "הטפילדס ומקויס" של ערוץ ההיסטוריה העוסקת בסכסוך. ביל פקסטון גילם את ראש משפחת מקוי רנדולף מקוי לצידו של קווין קוסטנר שגילם את ראש משפחת הטפילד ויליאם אנדרסון הטפילד. סכסוך הטפילד-מק'קוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
SCR-584

SCR-584 (ראשי תיבות של: Signal Corps Radio #584) הוא מכ"ם אוטומטי על בסיס גלי מיקרו שפותח על ידי "Rad Lab" (או בשמה הרשמי MIT Radiation Laboratory) במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא החליף מערכת מכ"ם קודמת ומסובכת ממנה בסדר גודל בשם "SCR-268" בתור מערכת המכ"ם הראשית של צבא ארצות הברית לטיווח מטוסים, בקצב הכי מהיר שניתן היה (קצב הייצור המואץ של המערכות). מדיה וקבצים בנושא SCR-584 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ISO/IEC 17025

ISO/IEC 17025 – דרישות כלליות לכשירות מעבדות בדיקה וכיול (General requirements for the competence of testing and calibration laboratories) הוא תקן ISO בינלאומי. תקן זה ניתן למעבדה על ידי גוף החבר בארגון ILAC – International Laboratory Accreditation Cooperation. בישראל גוף ההסמכה של מעבדות החבר ב-ILAC הוא הרשות הלאומית להסמכת מעבדות. מעבדה שהוכיחה כשירות טכנית בהתאם לדרישות תקן ISO/IEC 17025 לביצוע הבדיקות מקבלת מגוף ההסמכה תעודה בשם Scope of accreditation. תעודה זו מפורסמת לעיון הציבור באתר גוף ההסמכה. גוף ההסמכה מסמיך את המעבדה לביצוע בדיקות ספציפיות, אשר מפורטות ב-"Scope". מעבדה שרוצה לבצע הערכת תואמות Conformity assessment נדרשת לקבל הסמכה גם לתקנים: ISO/IEC 17065:2012 Conformity assessment – Requirements for bodies certifying products, processes and services ISO/IEC 17020:2012 Conformity assessment – Requirements for the operation of various types of bodies performing inspection אתר האינטרנט הרשמי של ISO/IEC 17025 אתר האינטרנט הרשמי של ISO/IEC 17025 ISO/IEC 17025:2017 - General requirements for the competence of testing and calibration laboratories, www.iso.org (באנגלית) ILAC - International Laboratory Accreditation Cooperation הרשות הלאומית להסמכת מעבדות הרשות הלאומית להסמכת מעבדות ISO/IEC 17065:2012 - Conformity assessment -- Requirements for bodies certifying products, processes and services, www.iso.org (באנגלית) ISO/IEC 17020:2012 - Conformity assessment -- Requirements for the operation of various types of bodies performing inspection, www.iso.org (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיגוע הירי בסן ברנרדינו (2015)

פיגוע הירי בסן ברנרדינו (באנגלית: 2015 San Bernardino shooting) היה פיגוע טרור שהתבצע ב-2 בדצמבר 2015, במרכז הקהילתי "אינלנד" בסן ברנרדינו, קליפורניה שבארצות הברית, בו נרצחו 14 בני אדם ו-21 נפצעו. מבצעי הטבח ההמוני היו מוסלמי יליד ארצות הברית ואשתו, מהגרת פקיסטית-סעודית. פיגוע הירי התרחש בשעה 10:59 בבוקר (שעון מקומי) במהלך אירוע מוקדם לרגל חג המולד, שנערך במרכז הקהילתי עבור עובדי המחלקה לבריאות הציבור בסן ברנרדינו. לפי הדיווחים התפרצו לתוך המרכז גבר ואישה חמושים בכלי ירייה, ופתחו בירי ללא הבחנה אל החוגגים. לפחות 31 בני אדם נפגעו, מהם 14 נהרגו. היורים נמלטו מהמקום ברכב שטח SUV, ונהרגו במהלך קרב יריות עם המשטרה המקומית בתום מרדף ממושך אחריהם. לאחר הריגתם זוהו גופותיהם והתברר כי המפגעים הם סייד פארוק ואשתו טשפין מאליק, בעל ואישה מוסלמים תושבי ארצות הברית. פארוק יליד ארצות הברית בן למשפחה שהיגרה מפקיסטן, ורעייתו מאליק פקיסטנית. חוקרי ה-FBI הודיעו כי המקרה נחקר כאירוע טרור, ונמצא כי מבצעת הפיגוע נשבעה אמונים לארגון "המדינה האסלאמית" ברשתות החברתיות. נשיא ארצות הברית ברק אובמה הודיע ב-5 בדצמבר כי אכן מדובר בפיגוע טרור. טרור בארצות הברית מדיה וקבצים בנושא פיגוע הירי בסן ברנרדינו בוויקישיתוף יצחק בן חורין ואיתמר אייכנר, טבח בקליפורניה: 14 נרצחו, שני חשודים חוסלו, באתר ynet, 3 בדצמבר 2015 רובים ומטעני נפץ: מבצעי הטבח - בני זוג, באתר ynet, 3 בדצמבר 2015 4,600 קליעים, 15 מטעני צינור: נשק הרוצחים, באתר ynet, 4 בדצמבר 2015 עמודי השער של עיתונות העולם מדווחים על פיגוע הירי בסן ברנרדינו (2015), באתר ניוזיאום סוכנויות הידיעות, אובמה מאשר: המתקפה בקליפורניה - פיגוע טרור, באתר ynet, 5 בדצמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל

מריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל (בגרמנית: Marie Friederike, von Hessen-Kassel;‏ 6 בספטמבר 1804 – 1 בינואר 1888), הייתה דוכסית סקסוניה-מיינינגן על ידי נישואיה לברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן. מריה פרדריקה נולדה ב-6 בספטמבר 1804 בקאסל לאביה וילהלם, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מהסן, ולאמה אוגוסטה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. בנעוריה הייתה מריה פרדריקה מועמדת להינשא לאוסקר הראשון, מלך שוודיה, אך לבסוף הוא התחתן עם ז'וזפין לויכטנברג. ב-23 במרץ 1825 התחתנה מריה פרדריקה עם ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ממנו היו לה 2 ילדים. לאחר מלחמת פרוסיה-אוסטריה בשנת 1866 נאלץ בעלה ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן להתפטר מתפקידו, ובנה גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה לשלטון במקומו. ב-1 בינואר 1888 מתה מריה פרדריקה במיינינגן, והיא בת 83 שנים. ב-23 במרץ 1825 התחתנה מריה פרדריקה עם ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, בנו של גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן ולואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, ואחיה של אדלייד, מלכת הממלכה המאוחדת. ממנו היו לה 2 ילדים: גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן (2 באפריל 1826 - 25 ביוני 1914), שהתחתן עם שרלוטה, נסיכת פרוסיה, ולאחר מותה התחתן עם פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, ולאחר מותה התחתן בנישואים מורגנטיים עם אלן פרנץ. אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (6 באוגוסט 1843 - 11 בנובמבר 1919), שהתחתנה עם מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג. מדיה וקבצים בנושא מריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל בוויקישיתוף מריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
נמל התעופה הבין-לאומי תוניס-קרתגו

נמל התעופה הבין-לאומי תוניס-קרתגו (בערבית: مطار تونس قرطاج الدولي; בצרפתית: Aéroport de Tunis-Carthage) הוא נמל התעופה של העיר תוניס, בירת תוניסיה. הוא נמל התעופה העמוס ביותר במדינה. בשנת 2011 עברו בו 3,994,705 נוסעים. הנמל נקרא על שם העיר הקדומה קרתגו, שחורבותיה נמצאות בקרבתו. נמל התעופה ממוקם כשמונה קילומטרים מצפון-מזרח למרכז העיר תוניס, מעט מצפון לגדתו הצפונית של אגם תוניס. תחילת דרכו הייתה בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר האגם שימש כאתר לנחיתות והמראות של מטוסי ים. נמל התעופה עצמו נפתח ב-1938 ונקרא בתחילה תוניס-אל אעוינה (Tunis-El Aouina). במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הנמל את חילות האוויר של צבא ארצות הברית. תחילה השתמש בו חיל האוויר ה-12 כבסיס לטיסות קרביות במהלך המערכה על איטליה; מאוחר יותר הפך הנמל לבסיס לטיסות תובלה. ב-1944 נבנה הנמל מחדש במימון מלא של צרפת. כיום משרת הנמל כ-25 חברות תעופה, והוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת תוניסאייר. פועלים ממנו קווי תעופה ליעדים בצפון אפריקה, טורקיה והמפרץ הפרסי. כמו כן יוצאות ממנו טיסות ליעדים רבים בצרפת ובאירופה של חברת תוניסאייר אך גם של החברות אייר פראנס, לופטהנזה ואליטליה. ב-7 במאי 2002 התרסקה טיסה 843 של איג'יפטאייר בקרבת הנמל בעת ניסיון נחיתה בו. 14 מבין 62 יושבי המטוס נספו. בנמל שני מסלולי טיסה מצטלבים באורך של 3,200 ו-2,840 מטרים. טרמינל הנוסעים הראשי ממוקם בחלקו הדרום-מערבי. ב-1997 הושלמה הרחבת הטרמינל לשטח של 57,448 מטרים רבועים ולקיבולת של 4.4 מיליון נוסעים בשנה. ב-2005 הוגדל ב-5,500 מטרים מרובעים נוספים ולקיבולת של 4.9 מיליון נוסעים בשנה. בטרמינל מותקנים שמונה גשרי עלייה למטוסים. ב-2006 נחנך בנמל טרמינל לטיסות שכר. אמצעי התחבורה אל הנמל וממנו כוללים כלי רכב אך לא קו רכבת. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי תוניס-קרתגו בוויקישיתוף בתוניסיה יש עוד שלושה נמלי תעופה בינלאומיים, שבכל אחד מהם עוברים מ-1.7 ועד 3.8 מיליון נוסעים בשנה.
ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן

ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Bernhard II, von Sachsen-Meiningen;‏ 17 בדצמבר 1800 – 3 בדצמבר 1882) היה דוכס של סקסוניה-מיינינגן בין השנים 1803–1866. ברנהרד נולד ב-17 בדצמבר 1800 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לגאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, וללואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, בתו של כריסטיאן אלברכט, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג. ברנהרד היה הבן היחיד במשפחה, ואחיהם של אדלייד, מלכת הממלכה המאוחדת ואידה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך. ב-24 בדצמבר 1803 מת גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ובמקומו עלה ברנהרד לשלטון, תוך שאמו משמשת כעוצרת עד לשנת 1821. בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל ברנהרד נחלות שהשתייכו לדוכסות סקסוניה-הילבורגהאוזן ולדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד. במלחמת אוסטריה–פרוסיה תמך ברנהרד באוסטריה, ובעקבות התבוסה נאלץ להתפטר ולהעביר את השלטון לבנו גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן. ב-3 בדצמבר 1882 מת ברנהרד בעיר מיינינגן, והוא בן 82 שנים. ב-23 במרץ 1825 התחתן ברנהרד עם מריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן ואוגוסטה, נסיכת פרוסיה. ממנה היו לו 2 ילדים: גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן (2 באפריל 1826 - 25 ביוני 1914), שהתחתן עם שרלוטה, נסיכת פרוסיה, ולאחר מותה התחתן עם פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, ולאחר מותה התחתן בנישואים מורגנטיים עם אלן פרנץ. אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (6 באוגוסט 1843 - 11 בנובמבר 1919), שהתחתנה עם מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג. מדיה וקבצים בנושא ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן בוויקישיתוף ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צ'רי

צ'רי (Cherry) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו דובדבן. האם התכוונתם ל... צ'רי (יצרנית רכב) – יצרנית רכב סינית. צ'רי (סרט 2021) אישים אגוסטינה צ'רי (Cherri) - שחקנית ארגנטינאית איגל איי צ'רי – מוזיקאי שוודי אפסלי צ'רי-גארארד – מגלה ארצות אנגלי דון צ'רי – חצוצרן ג'אז אמריקאי מארק צ'רי – תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי ננה צ'רי – מוזיקאית שוודית פרדריק צ'רי (Chary) - היסטוריון יהודי-אמריקאי קרולין צ'רי – סופרת מדע בדיוני אמריקאית שרי צרי
מחנה מחפשי נפט הר אבנון

מחנה מחפשי נפט הר אבנון הוא אתר מגורים בקרבת ירוחם שהקימה חברת הנפט העיראקית (IPC) ב-1941 עבור עובדיה שעסקו בחיפוש נפט במכתש הגדול. חברת הנפט העיראקית הייתה פעילה בחיפוש וניצול משאבי נפט במזרח התיכון ובין השאר שאפה לפעול גם בפלשתינה. ב-1938 פרסם השלטון המנדטורי את "הפקודה לכריית שמן" וב-1939 חילקו השלטונות 31 רישיונות לפיתוח תשתית להפקת נפט (11 רישיונות ל"חברת הנפט העיראקית", 18 רישיונות ל"החברה לפיתוח הנפט בארץ ישראל" ו 2 רישיונות לתאגיד "הירדן"). בעקבות היתר זה ביצעה "החברה לפיתוח הנפט בארץ ישראל" (שהייתה חברת בת של חברת הנפט העיראקית) סקרים גאולוגים בארץ בשנות ה-30 וה-40 ובין השאר העריכה שיש סיכויים טובים להמצאות נפט לכוד מעל מי התהום שברכס חתירה בו שוכן המכתש הגדול. בעקבות כך הוחלט בחברה לקדוח בתחתית המכתש תוך ניצול העובדה שהמכתש עצמו הוא מעין "קידוח טבעי" ענק המקרב את פני הקרקע אל מרבצי הנפט. על מנת להגיע לאתר הקידוח סללו הבריטים כביש (שנקרא אז כביש הנפט) מצומת הנגב למכתש. הכביש נבנה כדרך סולינג שחצתה את המכתש. כ-2 ק"מ מדרום לכביש זה יצקו מהנדסי החברה משטח בטון עליו אמור היה לעמוד מגדל הקידוח. מחוץ למכתש, למרגלות הר אבנון, בנתה החברה מחנה מגורים עבור עובדי הכביש והקידוח. המחנה נחלק למחנה הצפוני ובו כ-6 מבנים בגדלים שונים והמחנה הדרומי (בקרבת המצוק) ובו 2 מבנים גדולים. תוכניות הקידוח של הבריטים לא יצאו לפועל עקב התערערות המצב הביטחוני ופריצת מלחמת העצמאות והם נטשו את האתר. עם הקמת המדינה חידשו חברות נפט את הניסיונות להפקת נפט במכתש אך בסופו של דבר לא נמצא נפט והקידוחים ננטשו. כל הבניינים במחנה המגורים נהרסו ונותרו רק מספר קירות עומדים. משטח הבטון עבור מגדל הקידוח עדיין קיים בתחתית המכתש. דרך הסולינג מצומת הנגב זופתה והוארכה עד קרבת עין ירקעם. מספר קילומטרים ממזרח למחנה הוקמה ב-1951 העיירה ירוחם. מדיה וקבצים בנושא מחנה מחפשי נפט הר אבנון בוויקישיתוף החלו בעבודות הכנה לקידוחי נפט בנגב, משמר, 21 ביולי 1947 שלום רוזנפלד, רשמי סיור בנגב מים אל ים, מעריב, 17 ביולי 1951 מחנה מחפשי נפט הר אבנון באתר המועצה לשימור אתרים, גיליון מספר 56, באפריל 2016, עמוד 10 אפרים תלמי, היימצא הנפט ?, דבר, 6 בנובמבר 1953 מנחם תלמי, נפט, אשלג, נחושת ופוספטים, דבר, 27 באפריל 1956 החלו בעבודות הכנה לקידוחי נפט בנגב, על המשמר, 6 בדצמבר 1955 יחפשו נפט במכתש הגדול, על המשמר, 15 באפריל 1955 הערכה: בשנים בהן פעל הפדאיון בגבולות הארץ נטו כוחות הביטחון להרוס מבנים נטושים מחשש שמחבלים ישתמשו בהם
אז'ן השני, נסיך לינייה האחד עשר

אז'ן למורל, ובתוארו הרשמי אז'ן השני, נסיך לינייה האחד עשר (בצרפתית: Eugène II Frédéric Marie Lamoral, 11e prince de Ligne,‏ 10 באוגוסט 1893 – 26 ביוני 1960) היה אציל מבית לינייה (אנ'), בית אצולה בלגי, וחסיד אומות העולם. אז'ן השני נולד ב-10 באוגוסט 1893 בבראילפון, והיה בנם הבכור של ארנסט, נסיך לינייה העשירי ודיאן דה קוסה-בריסאק (de Cossé-Brissac). הוא למד פילוסופיה, הוכשר כדיפלומט וסיים את לימודיו בהצטיינות. הוא נשלח לבוקרשט, פריז, מדריד, לונדון ווושינגטון הבירה. בשנת 1917 נישא לפיליפין דה נואייה (de Noailles), ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. עם מות אביו בשנת 1937, הפך אז'ן לנסיך אז'ן השני, נסיך לינייה האחד עשר. בעת כיבוש בלגיה בידי הגרמנים בשנת 1940 לחם אז'ן בצבא הבלגי. לאחר שפורקה בלגיה מנשקה עבדו אז'ן ואשתו בסיוע חומרי לנזקקים במדינה. הם הפכו את טירת בלל (Château de Belœil) שבמערב בלגיה למקום מקלט לילדים יהודים, בהם בלגים וכן זרים. איז'ן ואשתו דאגו לחינוכם של הילדים והקנו להם טיפול רפואי ככל שנדרש. אז'ן היה בן דודו של לאופולד השלישי, מלך הבלגים, וכך התאפשר לו לזמן את רופאו האישי של המלך בכל עת שנדרשו לכך הילדים החולים שתחת חסותו. לאחר המלחמה היה אז'ן השני שגריר בלגיה בהודו ובספרד. ב-26 ביוני 1960 מת אז'ן בבלאיל, ובנו בודואן, נסיך לינייה השנים עשר ירש את תאריו. בשנת 1975 העניק יד ושם לאז'ן השני לבית לינייה את אות חסידי אומות העולם. ב-28 בפברואר 1917 התחתן אז'ן עם פיליפין דה נואייה, ממנה נולדו לו 4 ילדים: בודואן, נסיך לינייה השנים עשר (1918–1985) איזבלה, נסיכת לינייה (1921–2000) יולנדה, נסיכת לינייה (נולדה ב-1923), התחתנה עם קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה אנטואן, נסיך לינייה השלושה עשר (1925–2005) מדיה וקבצים בנושא אז'ן השני, נסיך לינייה האחד עשר בוויקישיתוף על פועלו של אז'ן השני לבית לינייה להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית)