laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פנינה להב

פנינה להב (נולדה ב-1945) היא משפטנית המתמחה בהיסטוריה של המשפט הישראלי, חברת סגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוסטון. להב סיימה בהצטיינות את לימודיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ועשתה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ייל בארצות הברית, שם התמחתה במשפט חוקתי עם דגש על חופש הביטוי. בשנות השבעים חזרה לארץ ולימדה במשך ארבע שנים באוניברסיטה העברית. לאחר מכן עברה לארצות הברית והצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים בבוסטון יוניברסיטי. לצד פעילותה האקדמית, נמנתה עם פעיליה הראשונים של האגודה לזכויות האזרח. לזכותה של להב מספר הישגים חלוציים. היא הייתה הראשונה לבנות וללמד קורס על זכויות האדם וגם הראשונה ללמד קורס על מעמד וזכויות האשה בישראל בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. היא פרסמה את המאמר הביקורתי הראשון על מעמדה המשפטי של האשה בישראל (כתגובה למאמר הסנגוריה הנלהב של פליאה אלבק) המאמר הראשון שהציג את התפיסה והפסיקה של חופש הביטוי בישראל והמחקר הראשון על השפעות אמריקאיות על הפסיקה הישראלית. זכתה במספר פרסים, ביניהם פרס על מפעל חיים בלימודי ישראל ופרס מלטון על הצטיינות בהוראה. שרתה כעמיתה במרכז ללימודים מתקדמים במדעי ההתנהגות בסטנפורד, קליפורניה והמרכז ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים. לימדה כפרופסור אורחת באוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה. בין השנים 1997-1999 כהנה כנשיאת האגודה ללימודי ישראל. הידוע שבספריה הוא הביוגרפיה "ישראל במשפט - שמעון אגרנט והמאה הציונית", על שמעון אגרנט, לשעבר נשיא בית המשפט העליון. הספר משלב ביוגרפיה, היסטוריה וסוציולוגיה של ישראל עם היסטוריה של המשפט הישראלי בהקשרו הפילוסופי וההיסטורי. על הספר זכתה בפרס צלטנר בישראל ובפרס גרץ בארצות הברית/ ההיסטוריונית לורה קלמן, ביוגרפית עצמה, כנתה אותו "הביוגרפיה הטובה ביותר שקראתי מעודי". לאורך השנים פרסמה עשרות רבות של מחקרים, בעברית ובאנגלית, רבים מהם על שנותיו הראשונות של בית המשפט העליון בישראל. ב-2022 פורסם ספרה על גולדה מאיר, הסוקר את חייה ופעלה של ראשת הממשלה הרביעית של ישראל דרך עדשת המגדר. להב פרסמה מספר ספרים ועשרות מאמרים בעברית ובאנגלית, בין השאר על חופש הביטוי, הזכות למידע, צנזורה ביטחונית, מלחמת סיני והמסגרת החוקתית של יציאה למלחמה, חוק שווי זכויות האשה ונשות הכותל. מספר ממאמריה תורגמו לרוסית. "העוז והמשרה: בית-המשפט העליון בעשור הראשון לקיומו", עיוני משפט יד 501-479 (1989) "חופש הביטוי בפסיקת בית המשפט העליון", משפטים ז 422-375 (1977) "עושים היסטוריה, אל תשאלו", זמנים 98 (2007) - על פסק-דינו של בית-המשפט העליון, שאישר את ההחלטה המקורית של הממשלה לאסור על פרסום ספרו של ראש המוסד איסר הראל על חטיפת אייכמן פרופ' להב - באתר אוניברסיטת בוסטון ישראל במשפט - שמעון אגרנט והמאה הציונית, באתר עם עובד נעמה כרמי, ציון במשפט תפדה - ביקורת על "ישראל במשפט - שמעון אגרנט והמאה הציונית", בבלוג "קרוא וכתוב" פנינה להב, נוסח חדש לפקודת העיתונות: אנכרוניזם במחלצות השפה העברית, עמדה, 1 במרץ 1978 פנינה להב, דף שער בספרייה הלאומית Laura Kalman, The Power of Biography, L. & Soc. R 479, 1998 ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Movable Scaffolding System

MSS, ראשי תבות באנגלית: Movable Scaffolding System (מערכת פיגומים ניידת) היא שיטת בנייה לגשרים, שפותחה בנורווגיה, ומאז שנת 1971 הוקמו באמצעותה מאות גשרים ברחבי העולם. בישראל, נוסתה השיטה לראשונה בבניית גשר הרכבת מעל עמק איילון. השיטה פותחה על ידי חברת ההנדסה הנורווגית סְטְרוּקְטוּרָס (Strukturas) כשיטה לחיסכון בעלויות הבנייה ובקיצור זמן ההקמה של גשרים. תחילה מקימים עמודים שיתמכו בגשר. לאחר מכן מניחים תבנית יציקה ענקית בין שני עמודים, ויוצקים לתוכה בטון בכמות גדולה, אף מאות מטרים מעוקבים של בטון. לאחר מכן מזיזים את התבנית על מסילות מיוחדות באמצעות כוחות הידראוליים אל המרווח שבין העמודים הבאים, וכך הלאה. גשר הרכבת מעל עמק איילון, המכונה גם גשר 6, הוא הגשר הארוך ביותר שהוקם במסגרת קו הרכבת המהיר לירושלים. הגשר נבנה על ידי חברת מנרב בשיטת MSS בשנים 2006–2008 והוא הגשר הארוך ביותר בישראל – 1.2 קילומטר. גשר מקטעים בדחיקה מדיה וקבצים בנושא Movable Scaffolding System בוויקישיתוף יאיר אלטמן, נא להכיר - הגשר הכי גדול בארץ - מודיעין News‏, 27 בינואר 2008 Movable Scaffolding System - Minrav engineering & building (באנגלית) Strukturas - Concrete, Segmental and Cantilevered Bridge Building Equipment (באנגלית) Bridge Building Equipment (אורכב 05.03.2008 בארכיון Wayback Machine) - Strukturas (באנגלית)
מאיר דהאן

מאיר דהאן (1936–1960) היה פסל, צייר ומשורר ישראלי. מאיר דהאן נולד בתל אביב, והתייתם מאביו בגיל צעיר. האב היה טבח על אוניית הצי הבריטי שטורפדה וטובעה בעת מלחמת העולם השנייה בהפלגה בין אלכסנדריה שבמצרים אל מלטה. בהר הרצל מצויה מצבה משותפת לטבועי הצי הבריטי, שעשויה כעין מתווה אונייה. מאיר התגלגל במוסדות חינוך שונים ובקיבוצים. מילדותו התבלט כישרונו בציור ובפיסול. דהאן הגיע יחד עם חברת נוער לקיבוץ גבים שבנגב המערבי, ושהה שם עד שנת 1956. דהאן שרת בנח"ל עם חבריו, היה מתאגרף בנבחרת הנח"ל. בקיבוץ גבים החל בניסיונות הפיסול הרציניים הראשונים שלו. בחצר הקיבוץ היו מוצבים במשך שנים שני פסלים מוקדמים שלו. פסל של נחש בשיש ופסל של חסידה, בברזל ובגבס. הפסלים נגנבו ולא נודע מקומם. הוא עבר לכפר האמנים הצעיר עין הוד, והיה מראשוני האמנים הצעירים שהתיישבו במקום. הוא היה תלמידו של הפסל רודי להמן, שאהבו וטיפחו, וגם כתב עליו הספד גדול בתום שנה למותו. מאיר דהאן גם שהה בפריז שבצרפת בגין תקופת לימודים קצרה. דהאן התאבד בחורף 1960. מקום קבורתו לא ידוע. פסליו וציוריו הועברו לידי הכפר עין הוד ולידי המשפחה. פסלים משלו נמצאים במשכן לאמנות עין חרוד, בבית גרטרוד קראוס בעין הוד, במוזיאון חיפה לאמנות ואצל אנשים פרטיים. יצירותיו שבמוסדות שלעיל מוצגות לקהל. במלאת שנה למותו, באביב 1961, יצא גיליון מיוחד לזכרו, של מוסף הספרות "משא", של היומון "למרחב". המשוררת רינה שני הקדישה כמה שירים לזכרו, וכן בא שם מספדו של רודי ליהמן. מדיה וקבצים בנושא מאיר דהאן בוויקישיתוף מאיר דהאן במאגר המידע של מוזיאון ישראל, אנגלית 1. בארכיון מרכז המידע לאמנות ישראל קיים קלסר אמן דיגיטלי ובו מידע אודות האמן. 2. בארכיון מרכז המידע לאמנות ישראל קיים קלסר אמן במגירה שבו נמצא מאמרים ומידע נוסף אודות האמן 3. בארכיון מרכז המידע לאמנות ישראל קיים סרט אודות האמן: בנושא "אמני עין הוד". הסרט עובר דיגיטציה בימים אלו. 4. בספרייה המרכזית של מוזיאון ישראל ישנם 5 ספרים וקטלוגים הכוללים עבודות האמן. ובהם האמנים שושנה פינקלשטיין. מאיר דהאן. חנוך ארליך, מוזיאון לאמנות חדשה, 1959 פסל בגן :הביאנלה השנייה של פסל בגן, מוזיאון לאמנות חדשה, תש"ך מאיר דהאן, תשכ"ט-תש"ל, 1969 מאיר דהאן, כפר האמנים עין הוד, 1962 גבריאל טלפיר,, 100 אמנים בישראל שהלכו לעולמם בשנים תרס"ה-תש"ל, מאזכר את מאיר דהאן. התגלה בארכיון שפילברג סרטון תעמולה קצר, של קרן היסוד, בצרפתית, על כפר האמנים עין הוד, 1959, כשנה לפני מותו של מאיר דהאן. דהאן מצולם בסרט גם כפסל המשלים פסל לא מוכר שלו, וגם כמי שרוקד על השולחן במסיבה. במאי יהודה טרמו, מסרטי יוסף נבון. הסרטון הובא באתר הארץ, בכתבה של עופר אדרת על מרסל ינקו.עופר אדרת, מי מכיר את הנשים שבקיר, באתר הארץ, 10 בפברואר 2012 הפסל שנשכח, לזכרו של מאיר דהאן, מאת אלישע פורת, מוסף שבת 'מקור ראשון', 22 ביוני 2012, עמ' 14.
כיכר ויקטואר

פלאס דה ויקטואר (בצרפתית: Place des Victoire) היא כיכר בפריז, צרפת, הממוקמת מרחק קצר צפונית־מזרחית לפאלה רויאל, בגבול שבין הרובע הראשון והרובע השני של פריז. במרכז הכיכר ניצב מונומנט לזכרו של המלך לואי הארבעה עשר, לכבוד הסכמי ניימכן (Nijmegen) ב־1678. המרשל של צרפת, ויסקון דה אובוסו, החריב את בתי המגורים הישנים שהיו באזור, וב־1685 העניק לארכיטקט ארדואן מנסר שטח להצבת הפסל המלכותי של השליט המנצח. הפסל המקורי נהרס בשנת 1792, לאחר המהפכה הצרפתית. רק בשנת 1828, בתקופת הרסטורציה, הזמין לואי השמונה־עשר לבית בורבון את הפסל הנוכחי, שנוצר בידי האמן פרנסואה ז'וזף בוסיו. לואי הארבעה-עשר, לבוש כקיסר רומי, ניצב על סוס העומד על שתי רגליו האחוריות. שער ברזל מקיף את הכיכר ואת הפסל בן תריסר המטרים. האזור שסביב כיכר ויקטואר הוא שכונה יוקרתית. למעצבים קנזו, קשארל ואחרים יש סניפים בכיכר. תצלומי הכיכר
וצלר

וֵצְלַר (בגרמנית: Wetzlar) היא עיר במדינת הסן שבגרמניה, בסמוך לפרנקפורט, עם כ-53,188 תושבים (נכון ל-2020). בעיר ממוקם מטה של חברת מינוקס. צרפת אביניון, צרפת הממלכה המאוחדת קולצ'סטר, הממלכה המאוחדת איטליה סיינה, איטליה אוסטריה שלאדמינג, אוסטריה גרמניה נויקלן, גרמניה מדיה וקבצים בנושא וצלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וצלר (בגרמנית) ווצלר (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריעות

בלוגיקה, בעיית הכרעה (בעיה שבה בהינתן קלט יש לתת תשובה של כן או לא) נקראת כריעה אם קיים אלגוריתם שקובע מה התשובה עבור קלט נתון. לדוגמה, בעיית ההכרעה "האם הקלט הוא מספר ראשוני?" היא כריעה, מכיוון שקיים אלגוריתם אשר מבדיל בין מספרים ראשוניים לבין מספרים פריקים. מערכת פורמלית נקראת כריעה אם ניתן להחליט האם כל טיעון הוא תקף. בעיות חשובות רבות אינן כריעות, כלומר, ניתן להוכיח שלא קיים אלגוריתם אשר עונה נכונה עליהן לכל קלט. באופן פורמלי, שפה L {\displaystyle L} תיקרא כריעה אם קיימת מכונת טיורינג M {\displaystyle M} אשר עוצרת על כל קלט ומקבלת בדיוק את השפה L {\displaystyle L} . במילים אחרות, אם מכונת טיורינג M {\displaystyle M} תקבל כקלט מילה בשפה, היא תעצור ב"מצב מקבל", ואם הקלט הוא מילה שאינה בשפה L {\displaystyle L} , המכונה תעצור ב"מצב לא מקבל" (או "מצב דחייה"). את מחלקת הבעיות (השפות) הכריעות מסמנים ב- R {\displaystyle R} . קל להוכיח כי קיימות בעיות שלא ניתן לכתוב אלגוריתם לפתרונן, וכך למעשה, השפות המתאימות אינן כריעות. עובדה זו נובעת משיקולי ספירה: אנחנו יכולים ליצור רק ℵ 0 {\displaystyle \aleph _{0}} (אָלֶף אֶפֶס) מכונות טיורינג ואילו יש ℵ {\displaystyle \aleph } (אלף – עוצמת הרצף) שפות. את שאלת קיומן של שפות "מעניינות" (זאת אומרת, ניתנות לתיאור סופי) שאינן כריעות, פתר אלן טיורינג כאשר הוכיח כי בעיית העצירה אינה כריעה. משפט רייס הרחיק לכת והוכיח כי למעשה כל בעיה ששואלת שאלה לא טריוויאלית על אודות השפה של מכונת טיורינג, אינה כריעה. קיימות שפות שהן כריעות-למחצה (חיוביות), כלומר, קיימת מכונה אשר עוצרת ומזהה כל קלט ששייך לשפה, אבל עשויה שלא לעצור לעולם אם הקלט אינו בשפה. הקבוצה המכילה את כלל השפות הללו מסומנת בתור המחלקה RE. בצורה מקבילה מגדירים את מחלקת השפות co-RE להיות קבוצת כל השפות L {\displaystyle L} עבורן קיימת מכונת טיורינג אשר עוצרת ודוחה עבור כל מילת קלט שאינה בשפה L {\displaystyle L} , אבל ייתכן שאינה עוצרת עבור מילים השייכות לשפה L {\displaystyle L} . החיתוך של שתי המחלקות לעיל מהווה את המחלקה R {\displaystyle R} . מאידך, ישנן גם בעיות שהן ב-RE אך לא ב-co-RE ולהפך, למשל, בעיית העצירה. לעומת זאת, ישנן שפות שהן לא ב-RE וגם לא ב-co-RE. כך למשל בעיית העצירה המוכללת, ששואלת בהינתן כקלט מכונת טיורינג, אם המכונה עוצרת על כל הקלטים האפשריים. כמו כן, השפה המכילה את כל מכונות טיורינג שהשפות שלהן רגולריות, והשפה המכילה את כל מכונות טיורינג שהשפות שלהן חסרות הקשר, שתיהן לא ב- RE ולא ב- co-RE (ובפרט אינן כריעות). Chagrov, Alexander; Zakharyaschev, Michael (1997), Modal logic, Oxford Logic Guides, 35, The Clarendon Press Oxford University Press, ISBN 978-0-19-853779-3, 1464942 Davis, Martin (1958), Computability and Unsolvability, McGraw-Hill Book Company, Inc, New York Enderton, Herbert (2001), A Mathematical Introduction to Logic (2nd ed.), Boston, MA: Academic Press, ISBN 978-0-12-238452-3 M. Sipser, Introduction to the Theory of Computation, PWS Publishing Co., 1997. J. Hopcroft and J. Ullman, Introduction to Automata Theory, Languages, and Computation, Addison-Wesley Publishing Co., 1979 כריעות, באתר MathWorld (באנגלית)
שלמות

שלמות (באנגלית: Completeness) בלוגיקה ובלוגיקה מתמטית היא תכונה של מערכת אקסיומטית. מערכת נתונה של אקסיומות וכללי היסק היא שלמה אם אפשר להכריע בה לגבי כל נוסחה אמיתית, כלומר, אפשר להוכיח את הנוסחה או את שלילתה. במילים אחרות, אין בה טענות עצמאיות. הלוגיקה בוחנת את תכונותיה הצורניות של כל מערכת לוגית אקסיומטית. מערכות פורמליות כאלו כוללות נוסחאות בנויות כהלכה מבחינה תחבירית, שחלקן מקבלות מעמד מיוחד של אקסיומות, וכן מערך של כללי היסק באמצעותם ניתן לבצע גזירות של נוסחאות אחדות מתוך נוסחאות אחרות, דהיינו להוכיח אותן. למחקר של התכונות של מערכות מסוג זה קוראים גם מטא-תאוריה או מטאלוגיקה. השלמות היא אחת התכונות החשובות ביותר של מערכות לוגיות. ייקל להבין אותה בהשוואה לשתי תכונות נוספות, עקביות ונאותות: עקביות (consistency) - זוהי תכונתן של מערכות לוגיות שאין סתירה בין אי אלו מן הטענות המוכלות בהן. שלמות (completeness) - זוהי תכונתן של מערכות לוגיות שבהן לגבי כל נוסחה אמיתית, ניתן לספק לה הוכחה מן האקסיומות. נאותות (soundness) - בניגוד לנאותות של טיעון, שהיא התכונה של טיעון תקף שבו כל ההנחות אמיתיות, נאותות של מערכת לוגית היא התכונה לפיה אם נוסחה מסוימת ניתנת להוכחה מן האקסיומות על פי חוקי התחשיב, אזי נוסחה זו אמיתית. הוכחות לשלמות ולנאותות מעידות על הזיקה שבין התחביר (סינטקס) והסמנטיקה של המערכת. התחביר קובע איזו נוסחה היא תיאורמה (או משפט), דהיינו איזו נוסחה ניתנת לגזירה מן האקסיומות, באמצעות כללי ההיסק. הסמנטיקה קובעת איזו נוסחה היא טאוטולוגיה, דהיינו איזו נוסחה היא אמיתית בהכרח מכוח משמעותם של המונחים המקושרים בה והאופן בו הם מקושרים. לפי הגדרות אלו, למערכת יש שלמות, כאשר כל טאוטולוגיה היא גם תיאורמה. למערכת יש נאותות, כאשר כל תיאורמה היא טאוטלוגיה. ניתן לראות כי התכונות נאותות ושלמות קשורות זו לזו, אף שלא כל מערכת נאותה היא גם שלמה. קורט גדל הוכיח ב-1931 שבכל מערכת לוגית שהיא חזקה מספיק יש נוסחאות אמיתיות שלא ניתן להוכיח אותן או את שלילתן. מערכת חזקה מספיק היא כל מערכת אפקטיבית ועקבית, המבוססת על שפה מסדר ראשון, שיש בה מספיק מושגים כדי לנסח טענות על כפל במספרים השלמים. מערכת כזו, הכוללת את האריתמטיקה בתוכה, היא המערכת שהציע ברטראנד ראסל לראשונה ב"פרינקיפיה מתמטיקה". מכאן ששפה אפקטיבית חזקה מספיק אינה יכולה להיות עקבית, נאותה ושלמה. חוק זה נקרא "משפט האי-שלמות של גדל", ובעקבותיו השתנה היחס של מתמטיקאים לתוכנית הילברט לבסס את כל המתמטיקה על קבוצה סופית של אקסיומות.
נג'מנה

נג'מנה (בערבית: إنجامينا, בצרפתית: Ndjamena) היא עיר הבירה של מדינת צ'אד שבמרכז אפריקה. אוכלוסיית העיר מונה כ-1,092,066 נפש נכון ל-2012. כבירת מחוז צ'ארי-בגוירמי (אנ'), וכעיר נמל ליד נהר הצ'ארי, משמשת נג'מנה כמרכז מנהלי חשוב מאוד. זוהי גם עיר שוק חשובה בשביל מלח, משק חיות, דגנים ותבואה, בשר, ועיבוד תעשייתי. משמעות השם בערבית הוא "מקום של שקט". נג'מנה נוסדה על ידי הצרפתים כפור לאמי (Fort-Lamy) בשנת 1900. העיר הייתה מרכז סחר חשוב ונהפכה לבירת האזור. במהלך מלחמת העולם השנייה מטוס גרמני הפציץ את שדה התעופה של העיר והשמיד כמויות גדולות של דלק ועשרה מטוסים. הנשיא פרנסואה טומבלבי שינה את שם העיר ב-1973 לנג'מנה. במהלך הסכסוך הצ'אדי-לובי בשנות ה-80 פלשה לוב לצ'אד וכבשה את העיר למשך כמה שנים. במהלך מלחמת האזרחים במדינה בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 העיר נהרסה חלקית ומרבית האוכלוסייה ברחה מהעיר. במהלך מלחמת האזרחים הצ'אדית שהתחוללה בין השנים 1979–1980, נפגעה העיר רבות, אולם תושבי העיר לא נתנו לעובדה זו להשפיע עליהם, והעיר המשיכה לצמוח מבחינת מספר תושבים, עובדה אשר משתקפת בפער המספרי שבין שנת 1962 לשנת 1993: 1937: 9,976 1940: 12,552 1947: 18,375 1962: 126,483 1993: 522,555 2005: 721,000 2007: 760,000 בעיר ישנם תושבים המשתייכים לדתות שונות, אולם הדת השלטת היא האסלאם. האוכלוסייה הערבית מונה מעט יותר מ-11%. מבחינה תיירותית העיר איננה מפותחת כלל. האטרקציות התיירותיות בה כוללות בין השאר את המוזיאון הלאומי הצ'אדי, קתדרלה, וכמה מסגדים. בנג'מנה שוכנת האוניברסיטה המרכזית של צ'אד. כמו כן קיימים בעיר מוסדות ללימוד מנהל עסקים, לרפואה וטרינרית, ובתי ספר זרים, שהבולט בהם הוא "בית הספר האמריקני של נג'מנה". תחבורתית, העיר מקושרת לרשת הכבישים הטרנס-אפריקאית, המחוברת גם כן לכביש נג'מנה-ג'יבוטי, ולכביש המהיר "טריפולי-קייפטאון". כל אלה הופכים את העיר למרכז, מבחינת התחבורה הטרנס-אפריקנית. לעיר נמל תעופה בינלאומי אחד, נמל התעופה הבינלאומי נג'מנה (קוד יאט"א NDJ), אשר שוכן בפרבריה של העיר. צרפת טולוז, אוקסיטניה, צרפת (מ־1980) רוסיה סטופינו (אנ'), מחוז מוסקבה, רוסיה (מ־2000) נג'מנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טפסן

טפסן הוא עיסוק במסגרת מקצועות הבנייה, של אומנים המוכנים לטפס ולטפל בצריחים של כנסיות. בהרחבה, לעיתים מתייחסים גם לכל עובד העובד על פיגומים גבוהים ואחראי על יציקות באזורים אלה של הבניין. טפסנים עובדים באמצעות סולמות ופיגומים בצריחים של כנסיות, ארובות תעשייתיות, מגדלי קירור, מגדלי שעון וכו'. הם עובדים עם אמצעי בטיחות שאמורים להבטיח כי הם לא ייפלו מן הגובה הרב בו הם עובדים. בשלב הראשון, מאבטחים את הסולמות והפיגומים עליהם עובדים הטפסנים. בשלב הבא, מוסדר מושב מיוחד לטפסן, עשוי לוח עץ, עליו הוא יכול להניע את עצמו. במקרים אחרים נעשה שימוש בציוד לגלישת מצוקים, שהוא קל יותר מכיסא הטפסן. מדיה וקבצים בנושא טפסן בוויקישיתוף
מרכבה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מֶרְכָּבָה – כלי רכב (כולל מלחמתיים) מרכבה – כלי תחבורה עתיק, דו-גלגלי, הנמשך באמצעות סוסים, ששימש גם ללוחמה כרכרה (נקראת גם "מרכבה") – כלי תחבורה ארבע-גלגלי הנמשך באמצעות סוסים. ראו גם דיליז'נס מרכבה (טנק) – סדרת טנקי מערכה ישראליים (לרשימת הדגמים) נגמ"ש מרכבה – נגמ"ש כבד המבוסס על תובת טנק מרכבה. מבחינים בין הנמ"ר המבוסס על תובת מרכבה סימן 4 לנמר"ה המבוססת על תובת סימנים קודמים מֶרְכָּבָה – במשמעויות אחרות מרכב"ה (מחשוב רוחבי כולל במשרדי הממשלה) – פרויקט למחשוב משרדי ממשלת ישראל מעשה מרכבה – כינוי לספרות אזוטרית, הקשורה לתורת הסוד היהודית מעשה מרכבה (בהשאלה, בעברית הישראלית) – מעשה מורכב, ובפרט כינוי למשא ומתן להרכבת קואליציה ספרות ההיכלות והמרכבה – שם כולל לכ־25 חיבורים מיסטיים, ברובם פסאודו-אפיגרפיים, שנתחברו בתקופת התנאים והאמוראים מָרְכָּבָּה / מָרְכָּבָּא (בערבית مركبا) בדרום לבנון מָרְכָּבָּה (לבנון) – כפר בנפת מרג' עיון שבמחוז אל-נבטיה מנהרת מָרְכָּבָּה – מנהרה בלבנון, מדרום לאגם קרעון, המחברת בין נהר הליטני ונהר אל-אוואלי מרכבה במשמעות מרכב או מושב, בהתייחסת למרכבת הכרובים הנושאת את האל. ראו מַעֲשֵׂה מֶרְכָּבָה באתר האקדמיה ללשון העברית.
יעקב קליבנוב

יעקב קְליבָּנוֹב (ברוסית: Клебанов;‏ 20 בדצמבר 1887 – 4 בנובמבר 1966) היה עורך דין, ממנהיגי ציוני רוסיה ואיש ציבור ישראלי, וחבר הכנסת. יעקב קליבנוב נולד בשנת 1887 בחולופניץ שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי) לראובן קליבנוב ושושנה (ריזה) לבית ליפשיץ, משפחה ציונית. אביו היה מורה עברי ופעיל ציוני, ממייסדי ה"חדר המתוקן" בעיר רומני. בילדותו למד בחדר, ולאחר סיום לימודיו התיכוניים הוסמך למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג (1912). החל בשנת 1905 היה פעיל בתנועה הציונית, תחילה כפעיל אגודת הנוער הציוני "התחייה" (1905–1910) וחבר אגודת "חובבי שפת העבר", ולאחר מכן כמזכיר ההסתדרות הציונית ברוסיה. מטעם ההסתדרות הציונית שימש כציר לקונגרס הציוני, משנת 1913 ואילך. בשנים 1907–1920 שימש קליבנוב גם כעורך העיתון היהודי בשפה הרוסית "ראזסוויט" ('השחר'). בשנת 1918 נישא ליהודית (לוּדָה) גולדברג, בת יצחק ליב גולדברג ("הנדיב הלא ידוע"). קליבנוב היה בין מייסדי קריית מוצקין ליד חיפה, אך התגורר בנחלת גולדברג במרכז הכרמל. בשנת 1921 עלה קליבנוב לארץ ישראל. לצד עבודתו בעריכת דין החל ליטול חלק בפעילות ציבורית, נמנה עם מייסדי קריית מוצקין ונבחר לוועד הקהילה בחיפה. עם קום המדינה נבחר מטעם הציונים הכלליים לכהן בכנסת הראשונה והשנייה. לכנסת השלישית הושבע בשנת 1957 במקומו של חיים אריאב. בכל תקופת כהונתו היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט. באוגוסט 1958 היה חבר בוועדת החקירה לחקירת מרד האסירים בכלא שטה. אחיו הצעיר ירוחם קליבנוב היה ממייסדי דגניה א'. אחותו הייתה שולמית קליבנוב, פעילה מרכזית בארגון ההגנה ובמועצת הפועלות וחלוצה בתחום החינוך בישראל. בשנת 1960 זכה קליבנוב באזרחות לשם כבוד בעיר לחיפה. על שמו נקרא רחוב בעיר חיפה ובקריית מוצקין. גרשון גרא, הנדיב הלא ידוע, תל אביב: מודן, תשמ"ד 1984. (מונוגרפיה על חותנו, יצחק ליב גולדברג) מדיה וקבצים בנושא יעקב קליבנוב בוויקישיתוף יעקב קליבנוב, באתר הכנסת יעקב קליבנוב, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "יעקב קליבנוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2178 אמציה פלד, רחוב קליבנוב, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה עו"ד יעקב קליבנוב, הצופה, 6 בנובמבר 1966 איש ללא יריבים, מעריב, 6 בנובמבר 1966 אזכרה לי. קליבנוב, דבר, 26 בנובמבר 1967 דוד תדהר (עורך), "עמנואל בר-חיים (הימלשטויב)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2951. דוד תדהר (עורך), "ירוחם קליבנוב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5434. אזרחות־כבוד ל־12 אישים בחיפה, הצופה, 16 במאי 1960 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדוך

מַרְדוּךְ (Marduk, במקרא: מְרֹדָךְ (ירמיהו, נ', ב'), מאוית בשומרית כשומרוגרמה: dAMAR.UTU, משמעו עגל השמש) המכונה גם בֵּל (=אדון באכדית, המקבילה האכדית של "בעל" (=אדון), כשם האל הכנעני) אשר על פי האנציקלופדיה לדתות בוטא שמו מַרֻדֻך, הוא אל מהמיתולוגיה הבבלית, ראש הפנתיאון הבבלי, והאל התומך של העיר בבל. פסלו של מרדוך שכן במקדש אסגילה בעיר בבל. מעמד האל התחזק בימי המלך הבבלי חמורבי (המאה ה-18 לפנה"ס) עם ההתרחבות של התרבות הבבלית וחיזוק אחיזתה במסופוטמיה העתיקה. דמותו המקורית אינה ברורה, מכיוון שנטמעה בזאת של אלים אחרים שעמדו בראשי פנתיאונים מסופוטמיים, במיוחד אֵאַה (אנכי) ואֵנְלִיל. מקור מעבר סגולות אאה למרדוך, הוא בהיות האל העתיק לאבי מרדוך, כאשר ראה האל כי בנו בעל סגולות העולות על שלו העביר לידיו את השליטה על המין האנושי. את סגולות אנליל, קיבל האל לאחר מאבק בין הכתות השונות בבבל העתיקה על רקע התמורות התרבותיות-דתיות והתחזקותה המדינית. בבוא הימים, עם הפוך בבל למרכז הבלתי מעורער של מסופוטמיה המתורבתת, קיבל מעמדו של מרדוך עילוי בכוחו של המיתוס. אנומה אליש, הוא סיפור הבריאה הבבלי, נכתב במקור כמזמור דתי והיה לחלק בלתי נפרד מהאַכִּיתֻ, חגה הדתי הראשי של בבל. על פי המיתוס, שמטרתו נבחנת בידי חוקרים מודרניים כהסברה לרימומו של מרדוך למעמד עליון על שאר האלים, במקור העולם היה עשוי שתי אלוהויות, תִּאֲמַת – המים המלוחים ואַפְּסֻ – המים המתוקים. אלוהויות אלו בראו את האלים האחרים. כאשר הסתכסכו ביניהן קבוצות האלים אאה השמיד את אפס, ותאמת נשבעה לנקום באלים, והיא אספה צבא שבראשו העמידה את בנה, קִנְגֻ. מספר אלים ניסו לעמוד מול צבא זה אך נכשלו, אז פנו למרדוך לעזרה, וקיבלו את מרותו כמלכם. מרדוך הביס את האויב, ויצר מגופה של תאמת את השמים והארץ, ומדמו של קנג את האדם. מרדך, אנציקלופדיה מקראית, כרך ה' עמ' 442–445 Ringgren, Helmer (1974), Religions of The Ancient Near East, translated by John Sturdy, The Westminster Press מדיה וקבצים בנושא מרדוך בוויקישיתוף על מיתוס הבריאה, באתר מט"ח מרדוך באתר Ancient Mesopotamian Gods and Goddesses (באנגלית) מרדוך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עילי תדמור, אהלל את אדון החוכמה, שיר הלל למרדוך מפי שובשה-משרה-שקן, באתר הארץ, 12 במאי 2022 בל מרודך (אליל בבלי), דף שער בספרייה הלאומית מרדוך, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Frymer-Kensky Tikva, Marduk, כרך 8, 2, Frymer-Kensky, 2005, The Encyclpodia of Religion, עמ' 5702-5703, ISBN 0-02-865741-1
מחוז פודגוריצה

מחוז פודגוריצה (בסרבית: Подгорица) הוא אחד מ-21 מחוזות מונטנגרו ואחד הגדולים בו. המחוז נקרא על שם בירת מונטנגרו, העיר פודגוריצה, שמשמשת גם כבירת המחוז. מחוז פודגוריצה שוכן בדרום-מזרח מונטנגרו בחבל הבלקן. המחוז גובל עם המחוזות: צטיניה, ודנילוֹבְגראד ממערב, קולסין מצפון, אנדרואבייס מצפון-מזרח; ועם אלבניה (מדינה) ממזרח. המחוז שוכן לחוף אגם שקודרה מדרום.
בית המדינה של מדינת רוד איילנד

בית המדינה של מדינת רוד איילנד (באנגלית: Rhode Island State House) הוא מבנה המשמש את בית המחוקקים של מדינת רוד איילנד שבארצות הברית, וכן את משרדי מושל המדינה, סגן מושל המדינה, מזכיר מדינת רוד איילנד וגזבר המדינה. המבנה רשום כאתר היסטורי במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בית המדינה הנוכחי של רוד איילנד הוא המבנה השביעי שמשמש את בית המחוקקים של המושבה או המדינה, ושני הממוקם בעיר פרובידנס. המבנה תוכנן על ידי חברת האדריכלים מקים, מיד ווייט. המבנה הוקם בין השנים 1895–1904. המבנה שופץ בצורה משמעותית בשנות ה-90 של המאה ה-20. המבנה בנוי מ-9,200 מטר מעוקב של שיש לבן מג'ורג'יה, מ-15 מיליון לבנים, ומ-1,187 טונות של ברזל. כיפת המבנה היא הכיפה הרביעית בגודלה בעולם (אחרי בזיליקת פטרוס הקדוש, קפיטול מדינת מינסוטה והטאג' מאהל). בראש הכיפה מצוי פסל ברונזה המצופה זהב של אדם חופשי. הפסל, שמשקלו 230 ק"ג, גובהו 3.3 מטרים, והוא מתנשא 84.7 מטרים מעל הקרקע מכונה "תקווה". באגף המערבי של המבנה נמצא אולם בית המחוקקים של רוד איילנד (הבית התחתון), ובאגף המזרחי של המבנה נמצא אולם סנאט המדינה. במרכז המבנה, מתחת לכיפה, נמצא אולם רחב (רוטונדה) שעל רצפתו נמצא סמל המדינה עשוי ברונזה. באגף הצפוני של המבנה נמצאת ספריית המדינה, ובאגף הדרומי חדר המכונה "חדר המדינה" ובו משרדי מושל המדינה. פנים המבנה חזית המבנה שימשה תפאורה בסרט "אמיסטאד" משנת 1997 בשל דמיונה לחזית בניין הקפיטול. אתר האינטרנט הרשמי של בית המדינה של מדינת רוד איילנד סיור וירטואלי תיאור המבנה מידע על המבנה