laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
התינוקת ק.

התינוקת ק. (באנגלית: Baby K;‏ 13 באוקטובר 1992 - 5 באפריל 1995) הייתה תינוקת אננספאלית (שחלק ממוחה חסר) מפורסמת, שהייתה במוקדו של פולמוס ציבורי, משפטי וביו-אתי בארצות הברית בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. סטפני קין (Stephanie Keene), שקיבלה את הכינוי "התינוקת ק.", נולדה בבית החולים פיירפקס במדינת וירג'יניה בארצות הברית. ברגע שנולדה, היא אובחנה כסובלת מהעדרו של רוב מוחה, כולל קליפת המוח. כל מה שנשאר היה גזע המוח, החלק התחתון והקדום ביותר של המוח האחראי לתפקודים האוטונומיים של הגוף, כגון שליטה על הנשימה, קצב הלב ולחץ הדם. אמה של התינוקת קיבלה הודעה על המצב הצפוי לאחר שביצעה במהלך ההיריון אולטרסאונד מיילדותי, אך בחרה ללדת את בתה בכל זאת בשל מה שבית המשפט הציג כ"אמונה נוצרית איתנה שיש להגן על כל החיים". היא האמינה שאלוהים לבדו רשאי להחליט על חיי בתה. נקודת המבט של בית החולים הייתה שונה בתכלית, ובכיריו גרסו כי יהיה זה בזבוז כספי ציבור להמשיך ולהחזיק את התינוקת ק. בחיים. אמה של התינוקת דרשה שבית החולים ימשיך להעניק לבתה טיפול תומך מתקדם, ובעיקר ימשיך לחברה למכונת הנשמה, אף על פי שתינוק שנולד ללא המוח הגדול אינו ניתן לריפוי או לטיפול. רשויות בית החולים פיירפקס דרשו מהאם לתת הוראת DNR שאוסרת על המשך טיפולים רפואיים (Do Not Resuscitate), אך היא סירבה. התינוקת נותרה מחוברת למכונת ההנשמה במשך שישה שבועות, בעת שבבית החולים פיירפקס חיפשו בית חולים אחר שיסכים לאשפזה, אך לא נמצא כזה. לאחר שהתינוקת נגמלה ממכונת ההנשמה והצליחה להגיע לנשימה עצמונית, הסכימה האם להעבירה למתקן לטיפול סיעודי בילדים, אך התינוקת המשיכה לחזור לבית החולים לאשפוזים חוזרים פעמים רבות בשל קשיי הנשימה שלה. כאשר התינוקת אושפזה שוב בגיל שישה חודשים עם בעיות נשימה קשות, הגיש בית החולים בקשה לבית המשפט כדי שהוא ייטול את האפוטרופסות על התינוקת מידי אמה, וגם התבקש צו משפטי שיאפשר לבית החולים להסתפק במתן טיפול תומך ופליאטיבי בלבד, טיפול המיועד להקלת סבלו של חולה הנוטה למות. בבית המשפט העידו כמה מומחים שחיבור של תינוקת אננספאלית למכונת ההנשמה הוא פרקטיקה רפואית לא מקובלת. בניגוד אליהם, קו ההגנה של האם היה חופש דת וקדושת החיים. בית המשפט המחוזי של המחוז המזרחי בווירג'יניה פסק כי בית החולים חייב להמשיך לספק לתינוקת טיפול רפואי מלא, כולל חיבורה למכונת ההנשמה, ככל שתזדקק לה. בית המשפט פירש את החוק כמחייב המשך מתן טיפול נשימתי לתינוקת. הנוסח המדויק של החוק מתייחס לחולים הנמצאים במצב חירום רפואי וזקוקים לטיפול שייצב את מצבם לפני שיועברו למתקן רפואי אחר. לאור הפסיקה, התינוקת הוחזקה בחיים הרבה מעבר למקובל אצל תינוקות אננספאליים. השופט שהיה בדעת מיעוט כתב שיש לראות את המצב הרפואי הבסיסי של התינוקת לצורך המשפט כאננצפלוס ולא קשיי נשימה, וכיוון שזהו מצב בלתי הפיך, לדעת הקהילה הרפואית, הוא טען שכל טיפול רפואי שיינתן יהיה חסר תועלת וישחק את המשאבים הרפואיים העומדים לרשות הציבור. התינוקת ק. נפטרה מדום לב ב-5 באפריל 1995, בבית החולים פיירפקס, בגיל שנתיים וחצי. George J. Annas, Asking the Courts to Set the Standard of Emergency Care - The Case of Baby K. 1994, New England Journal of Medicine Court Order to Treat Baby With Partial Brain Prompts Debate on Costs and Ethics, 1994, NY Times
תומאס לורנס

סר תומאס לורנס (באנגלית: Thomas Lawrence‏; 13 באפריל 1769 – 7 בינואר 1830) היה צייר אנגלי הידוע בשל ציורי הדיוקנאות והנושאים הנרטיביים השאפתניים שלו. לורנס נולד בבריסטול שבדרום-מערב אנגליה. אביו היה בעל פונדק, תחילה בבריסטול ולאחר מכן בדוויזס, וכבר בגיל 6 הוצג לורנס בפני אורחי הפאב של הפונדק כעילוי צעיר היכול לצייר את הדיוקנות שלהם ולדקלם קטעים מכתביו של המשורר ג'ון מילטון. ב-1779 נאלץ אביו לעזוב את דוויזס בעקבות כישלון העסק שלו, וכישרונו של תומאס הצעיר הפך למקור ההכנסה הראשי של המשפחה, והוא זכה למוניטין רב באזור העיר באת'. הבכורה שלו כצייר עם עיפרון צבעוני הייתה באוקספורד, בה התקבלה בזלזול, וב-1782 עברה המשפחה לבאת', בה מצא לורנס עסוק מאוד בציור בעיפרון צבעוני של דיוקנאות האנשים האופנתיים ביותר תמורת גינאה או גינאה וחצי לציור. ב-1784 זכה בפרס מטעם האגודה לאמנויות עבור דיוקן שצייר לפי הציור Transfiguration של רפאל, וזמן קצר לאחר מכן החל לצייר ציורי שמן. ב-1787 עבר לורנס ללונדון לאחר ששקל והחליט לא לפתוח בקריירת תיאטרון, התקבל על ידי סר ג'ושוע ריינולדס, והתקבל ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנויות. כמעט מיד הוא החל להציג בתערוכות, והמוניטין שלו גדל במהירות כה רבה עד שב-1791 הוא החל לכהן כעמית באקדמיה. מותו של סר ג'ושוע ב-1792 סימן את תחילת הדרך להצלחות נוספות. לורנס מונה מיד לצייר באגודה הדילטנטית, ולציירו הראשי של המלך ג'ורג' השלישי במקום ריינולדס. ב-1794 הוא כבר היה אחד מציירי הדיוקנאות הפופולריים ביותר באותה תקופה, ומושאי הציורים שלו נמנו עם האנשים הידועים ביותר באנגליה, ולבסוף רבים ממשפחות המלוכה של אירופה. קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל, אשתו של המלך ג'ורג' הרביעי, הייתה אחת ממושאי הציור המועדפים שלו, ואף נטען כי השניים היו בני זוג. לורנס סבל מבעיות כלכליות. ב-1796 קיבל מלורד סיפורת', אחד מפטרוניו, מענק בסך 1,000 לירות שטרלינג (שווה כיום ל-77,000 לירות שטרלינג בקירוב), על מנת לפתור את בעיותיו הכלכליות. לורנס צייר דיוקנאות אחדים של לורד סיפורת', בהם דיוקן באורך מלא של בתו מרי. ב-1815 קיבל לורנס תואר אבירות; ב-1818 נסע לאאכן על מנת לצייר את השליטים והדיפלומטים שהתאספו שם לצורך הקונגרס השלישי, וכשביקר לאחר מכן בווינה וברומא זכה למחמאות רבות. לאחר 18 חדשים חזר לורנס לאנגליה, וכבר ביום הגעתו נבחר לנשיא האקדמיה במקום בנג'מין וסט שהלך לעולמו ימים אחדים קודם לכן. הוא כיהן בתפקיד זה מ-1820 עד יום מותו. הוא מעולם לא נישא. שנה אחת לאחר מותו יצא ספר לזכור בשם The Life and Correspondence of Sir T. Lawrence, שנכתב על ידי ד"א ויליאמס. בגלריית ווטרלו שבווינדזור יש תצוגה נרחבת של עבודותיו של לורנס, ביחד עם הציור המפורסם שלו בו מופיע ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון. הציור Master Charles William Lambton, שנוצר עבור לורד דרהאם, נחשב אחד מציוריו הטובים ביותר. עבודותיו מוצגות במוזיאונים בריטיים אחרים, בעיקר בגלריה הלאומית בלונדון ומוזיאון טייט בריטניה, כשבמאה ה-20 יוצאו ציוריו למוזיאונים בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא תומאס לורנס בוויקישיתוף עבודותיו של תומאס לורנס תומאס לורנס במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה תומאס לורנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תומאס לורנס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קרל פרילינג

קרל פרילינג (בגרמנית: Carl Frühling;‏ 28 בנובמבר 1868 - 25 בנובמבר 1937) היה מלחין ופסנתרן אוסטרי. פרילינג נולד בלמברג (כיום לבוב באוקראינה) ולמד ב"עמותת ידיד המוזיקה" (Gesellschaft der Musikfreunde) בשנים 1887-1889, נגינה בפסנתר אצל אנטון דור ותאוריה אצל פרנץ קרן. הוא היה לפסנתרן מלווה ולמורה. פרילינג עבד עם הוברמן, סרסטה, אגון וֶלֶס ורביעיית רוזה. הוא מת בווינה עני וחסר כל. יצירותיו המוקדמות לפסנתר נושאות אופי טרקליני, אבל חמישיית הפסנתר אופוס 30 ושלישיית הקלרינט אופוס 40 רציניות יותר וכתובות במסורת הרומנטית. בשנת 2009 יצאה חמישיית הפסנתר בהדפסה מחודשת בהוצאת סילברטרסט. הרבה מן המוזיקה שלו אבד או שלא התגלה עד כה. הצ'לן סטיבן איסרליס מקדם את ביצוע יצירותיו, שאת חלקן גילה מחדש וביצע. קונצ'רטו לפסנתר, אופוס 12 "שיר לכת חגיגי", אופוס 23 "תמונות בלט", אופוס 34 סוויטה בפה מז'ור, אופוס 36 פנטזיה, אופוס 55, עם חליל סולו "פתיחה עליזה", אופוס 75. "מיניאטורות", סוויטה, אופוס 78 "הומורסקה", אופוס 87 סונאטה, אופוס 22, לצ'לו ופסנתר רביעיית מיתרים במי מז'ור, אופוס 25 חמישיית פסנתר בפה דיאז מינור, אופוס 30 שלישיית פסנתר במי מז'ור, אופוס 32 חמישיית פסנתר ברה מז'ור, אופוס 35 שלישייה בלה מינור, אופוס 40, לקלרינט, צ'לו ופסנתר "דואטינו", אופוס 57, לשני חלילים רונדו, אופוס 66, לחליל ופסנתר "לוציה", מזורקה, אופוס 1 "לה פיקאנט", פולקה צרפתית, אופוס 5 מזורקה בריליאנט, אופוס 11 סרנדה, אופוס 13 "פה דה סילפידה", ואלס, אופוס 14 5 קטעים, אופוס 15-19 3 קטעים לפסנתר, אופוס 21 "ולסים קונצרטנטיים", אופוס 24 2 קטעים לפסנתר, אופוס 37 מיסה גדולה בסול מז'ור, אופוס 6 קנטטה (א. סילזיוס), אופוס 54, לקולות סולנים, מקהלה צמעורבת ועוגב 3 "Sinnsprüche" (אסים אגה), אופוס 62, למקהלה מעורבת "Lied der Eintagsfliegen" (ק. שנלר), אופוס 63, למקהלת נשים ופסנתר (4 ידיים) "לצד הזרם", אופוס 67, למקהלת גברים 2 Lieder im Volkston, אופוס 68, למקהלה מעורבת "ברכת אחים", אופוס 73, למקהלת גברים Matt giesst der Mond, אופוס 74, למקהלה מעורבת אופוסים 77, 89, 91, 93, 102 למקהלה מעורבת אופוסים 80, 83, 86, 106 למקהלת גברים Der Landsturm (מ. מטרון), אופוס 39, לקול ותזמורת "3 שירים על סיפורים יפניים עתיקים", אופוס 47, לקול ותזמורת "שיר לבודהה", אופוס 59, לבריטון ותזמורת כלי נשיפה מעץ 2 שירים, אופוס 70, לטנור ותזמורת 5 לידר לקול ותזמורת לידר לקול ופסנתר 'Frühling, Carl', Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed 21 June 2007), http://www.grovemusic.com/ פרילינג, קרל, מילון גרוב המקוון למוזיקה בעריכת ל. מייסי קרל פרילינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרל פרילינג, באתר Discogs (באנגלית) Edition Silvertrust Website with Sound-bites from the Op.30 Piano Quintet
היום הבין-לאומי לקניין רוחני

היום הבין-לאומי לקניין רוחני מאורגן על ידי הארגון העולמי לקניין רוחני של האומות המאוחדות (WIPO) ומצוין בכל שנה מאז 2001 ב-26 באפריל. מטרות ציון היום הן הגברת מודעות, שיפור הבנת התחום, עידוד התקדמות טכנולוגית וכיבוד קניינו הרוחני של הזולת. יום זה נבחר בשל כך שבשנת 1970 נכנסה לתוקפה ההחלטה להקים את הארגון. בשנת 2010 צוין היום בישראל בקמפיין הסברתי בקרב בתי ספר נבחרים באזור ירושלים. ההסברה נעשתה על ידי בוחני פטנטים ועובדי הנהלה מרשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר. מדיה וקבצים בנושא היום הבין-לאומי לקניין רוחני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היום הבין-לאומי לקניין רוחני (באנגלית) היום הבינלאומי לקניין הרוחני, באתר מבקר המדינה רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר אודות היום הבינלאומי לקניין רוחני לשנת 2009 אודות היום הבינלאומי לקניין רוחני באתר WIPO World Intellectual Property Day on the South African Company Intellectual Property Registration Office (CIPRO) web site. World Intellectual Property Day on the Canadian Intellectual Property Office (CIPO) web site. Heroes and villains of World Intellectual Property Day on Out-Law.com ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיפת מזל

טיפת מזל הוא סרט קולנוע ישראלי מסוג מחזמר דרמטי, בבימויו של זאב רווח, שיצא לאקרנים בשנת 1992. הסרט מספר אודות עולה ממרוקו המפרנס בדוחק את בתו לאחר שאשתו עזבה אותו. ז'וז'ו בן שושן (זאב רווח), זמר יהודי מצליח במרוקו מחליט לעלות לישראל יחד עם אשתו (ברי סימון) ובתו ויוי (זהבה בן). לילה לפני המסע לישראל, אשתו מחליטה לעזוב אותו יחד עם מאהבה לצרפת. ז'וז'ו נאלץ לעלות עם בתו לישראל ללא אשתו ונתקל בקשיים של העולים החדשים בישראל הצעירה של שנות ה-50. הוא מתבייש לספר לבתו את האמת על אמה, ואומר לה כי היא הייתה חולה ומתה במרוקו. בתו גדלה והופכת לזמרת בעלת קול נדיר וכאשר ז'וז'ו נופל למשכב היא מחליטה לעבוד אצל אמרגן שפל (אריה מוסקונה) על מנת לממן לו ניתוח יקר בצרפת. כאשר ז'וז'ו מגלה זאת, הוא מגרש אותה מהבית. כשויוי מופיעה בחתונה בו נוכח החבר של אביה מוריס (ז'אק כהן) היא מובילה אותו אל אביה ומוריס מגלה שהוא התעוור ומחליט לממן ולצאת עימם לצרפת לניתוח המסובך. כאשר הם מגיעים לשם, ז'וז'ו עובר את הניתוח ומופיע לצד חברו במופע מוזיקלי. שם נתקלת האם האובדת בבתה, אותה לא ראתה מאז עזבו את מרוקו. "טיפת מזל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טיפת מזל", באתר ספר הקולנוע הישראלי "טיפת מזל", באתר אידיבי "טיפת מזל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "טיפת מזל", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הסרט המלא לצפייה ישירה באתר וואלה VOD "טיפת מזל" לצפייה חינם, באתר וואלה אבי שושן, שמע קולם ותפילתם: "טיפת מזל", 20 שנה אחרי, באתר ynet, 25 באפריל 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלעד קידר

גלעד קידר (נולד ב-27 ביוני 1959) הוא צייר ורשם ישראלי. קידר נולד וגדל בקיבוץ מעברות לאיתן ודליה קידר. בין השנים 1990–1992 למד במחלקה לאמנות באקדמיה בצלאל. תערוכתו הראשונה הוצגה בסדנאות האומנים בתל אביב באצירת יורם קופרמינץ. בשנת 1996 עזב את הקיבוץ ועבר לתל אביב. קידר נשוי ואב לבת. מתגורר ויוצר בתל אביב. 1993 - "הרוח צומחת בין העצים" סדנאות האומנים בת"א, תל אביב-יפו 1994 - "אחי השמש, אחותי הלבנה" ארט פוקוס, סדנאות האומנים 1994 - ארט פוקוס: הקיבוץ גלריה לאומנות, תל אביב-יפו 1998 - גלריית קיבוץ לוחמי הגטאות 1999 - "מיצב ציורים". גלריית מרכז ההנצחה טבעון 1999 - "מן האוסף". גלריה שרה לוי, תל אביב-יפו 2000 - "קיר פרטי: אוסף בנו כלב", מוזיאון תל אביב 2001 - "תרשימים חדשים". גלריה טל אסתר, תל אביב-יפו "דיוקן עצמי". בצלאל לימודי המשך. 2002 - "ים תיכוני", גלריה בית הגפן, חיפה 2003 - "דם הכלנית וכתם הכרכום", מוזיאון ישראל, ירושלים 2004 - "אל מול השיירה". אוסף בנו כלב, גלריית מרכז ההנצחה טבעון 2005 - "העניין הוא כזה וכזה", מוזיאון הרצליה, הרצליה 2006 - "עכשיו אני יודע איך להמשיך!", גלריה הקיבוץ, תל אביב-יפו 2008 - "שאריות והשארות", גלריית החדר, תל אביב-יפו 2008 - "עניינים חדשים ישנים", גלריה לאמנות גבעת-חיים איחוד 2010 - "זירה פנימית". יאיר גלריה לאמנות, תל אביב-יפו 2013 - "מבחר עבודות", גלריה גורדון 2, תל אביב-יפו 2013 - "#109", יאיר גלריה לאמנות, 2013. פרס קרן חבצלת - 1994 פרס לעידוד היצירה באומנויות הפלסטיות לשנת תשנ"ו. משרד החינוך והתרבות - 1996 פרס אוסקר הנדלר, קיבוץ לוחמי הגטאות - 1998 פרס רכישה: משרד המדע, התרבות והספורט - 2002. "צמר גפן וברזל". מחברת של ארבעים ושבעה רישומים במהדורה של שנים עשר. פרויקט בהוצאת לושי - הוצאה לאור - 2000 "תרשימים חדשים". קטלוג בהוצאת גלריה טל אסתר - 2001 "העניין הוא כזה וכזה". קטלוג מלווה לתערוכה במוזיאון הרצליה - 2005. פרסום התערוכה "זירה פנימית" בגלריה יאיר לאמנות יניב שפירא משוחח עם גלעד קידר, באתר גלריית הקיבוץ גלעד קידר אתר הבית העניין הוא כזה וכזה, ציור וחריטה על גבי דלתות, 1999-2005, באתר מוזיאון הרצליה רותי דירקטור על התערוכה "שאריות והשארות" גלריית החדר הצוֹפָה - רותי דירקטור רואה אמנות אלי ערמון אזולאי, ביקור בסטודיו של הצייר גלעד קידר, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2010
צבים נשכניים

צבים נשכניים (שם מדעי: Chelydridae) היא משפחה בסדרת הצבים. כיום קיימים שני סוגים בלבד ממשפחה זו: צב נשכן (Chelydra) שהבולט משלושת מיניו הוא צב נשכן מצוי (Chelydra serpentina), שמגיע לאורך של 40 ס"מ. צב אליגטור (Macrochelys), המכיל חמישה מינים (אשר שניים מהם נכחדו). המין הבולט ביניהם הוא צב אליגטור מצוי (Macrochelys temminckii) המגיע לאורך של 140 ס"מ ולכן הוא צב המים המתוקים הגדול ביותר. שניהם מינים אנדמים לחצי הכדור המערבי. המשפחה מאופיינת בשריון גב גרמי כולו ושריון גחון מצומצם. בילוי רוב הזמן ברביצה על קרקעית מים רדודים, כאשר רק הנחיריים והעיניים בולטים מפני המים. כמו כן, מאופיינת בלסתות חזקות ביותר המסוגלות לפצוע ואופי תוקפני. למשפחת הצבים הנשכנים היסטוריית מאובנים רחבת היקף מאמריקה הצפונית, אירופה, אסיה. אזור תפוצתם בעבר היה רחב יותר מאזור תפוצתם כיום. תיאורם הראשון התגלה על ידי מאובן הסוג Emarginachelys מתקופת מאסטריכט שבתור הקרטיקון באזור מונטנה,. מאובן נוסף שהשתמר היטב היה מאובן מתקופת הפלאוקן מאזור דקוטה הצפונית מסוג Protochelydra. סוג נוסף, Chelydropsis, מכיל מספר ידוע של מינים אירו-אסייתים שהתקיימו מתקופת אוליגוקן עד הפליוקן. משפחה Chelydridae סוג Acherontemys (נכחד) סוג Chelydrops (נכחד) סוג Chelydropsis (נכחד) סוג Emarginachelys (נכחד) סוג Macrocephalochelys (נכחד) סוג Planiplastron (נכחד) תת-משפחה Chelydrinae סוג Protochelydra (נכחד) סוג צב נשכן (Macrochelys) - בו 3 מינים סוג צב אליגטור (Macrochelys) - בו 3 מינים קיימים צב האליגטור צב אליגטור מהלך מאובן של Chelydropsis צב נשכן מצוי צבים יבשתיים צבים רכים צבים ביצתיים מדיה וקבצים בנושא צבים נשכניים בוויקישיתוף צבים נשכניים, באתר ITIS (באנגלית) צבים נשכניים, באתר NCBI (באנגלית) צבים נשכניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צבים נשכניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צבים נשכניים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הספקטרום הנראה

הספקטרום הנראה הוא החלק מן הספקטרום האלקטרומגנטי הנראה בעין האנושית. קרינה אלקטרומגנטית בטווח זה של אורכי גל נקראת האור הנראה או פשוט אור. עין אנושית טיפוסית תגיב לאורכי הגל שבין 380 ל-750 ננומטר (nm), או במושגים של תדירות הגל, בין 400 ל-789 טרה-הרץ (THz). הטווח המוגבל של הגלים השייכים לספקטרום הנראה משקף תכונה של העין האנושית, יותר מאשר תכונה של הגלים האלקטרומגנטיים. מינים רבים של בעלי חיים מסוגלים לראות גם תדרים הנמצאים מחוץ ל"ספקטרום הנראה", כמו ציפורים, דבורים וחרקים רבים נוספים, הרואים גם קרינת על-סגול, וכן טורפים שונים, כגון העכסנים, החשים גם בקרינת תת-אדום ומשתמשים בה למעקב אחר חום הגוף של טרפם וגם מספר הקולטנים שלהם לרוב רחב הרבה יותר משל בני האדם. מדיה וקבצים בנושא הספקטרום הנראה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעכב ריבונוקלאז

מעכב ריבונוקלאז (Ribonuclease inhibitor; RI) חלבון גדול (כ-450 שיירים, כ-49 kDa) וחומצי (~4.7 pI) היוצר קומפלקסים הדוקים עם ריבונוקלאז. הוא מהווה כ-0.1% ממשקל החלבונים בתא, ולו תפקיד חשוב בבקרה על ה-RNA. מעכב ריבונוקלאז מכיל כמות רבה של ציסטאין (~6.5% מחומצות האמינו בחלבון; בעוד שבחלבון טיפוסי 1.7% בלבד) והוא רגיש לחמצון. כמו כן הוא עשיר בלאוצין (כ-21.5%; בחלבונים אחרים כ-9%) אך דל יחסית בחומצות אמינו הידרופוביות אחרות כגון ואלין, איזולאוצין, מתיונין, טירוזין ופנילאלנין. האפיניות של חלבון זה לריבונוקלאז גדולה ואינטראקציית חלבון-חלבון זו היא אחת החזקות ביותר; קבוע הדיסוציאציה של קומפלקס מעכב ריבונוקלאז ו-RNase I הוא 20 fM בתנאים פיזיולוגיים. חרף הדמיון הנמוך ברצפים, מעכב ריבונוקלאז מסוגל להיקשר למגוון רחב של ריבונוקלאזות. Ribonuclease and Ribonuclease Inhibitor, PSI ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רביעיית רוזה

רביעיית רוזה הייתה רביעיית מיתרים שהקים ארנולד רוזה בשנת 1882. הרביעייה הייתה פעילה במשך 55 שנים, עד 1938. חברי הרביעייה התחלפו במשך השנים. רוזה היה הכנר הראשון במשך כל שנות קיומה של הרביעייה. יוליוס אגהארד ניגן כינור שני בתחילת הדרך; אחר היה זה אלברט בכריך, עד 1905, אז הצטרף פאול פישר להרכב. הוויולן היה תחילה אנטון לוה ואחריו הוגו פון שטיינר עד 1901, אז בא תחתיו אנטון רוזיצקה; אחרי 1920 היה זה מקס הנדל שניגן בוויולה. אדוארד רוזה, אחיו של ארנולד, צ'לן, היה חבר מייסד של הרביעייה, אבל עזב אחרי עונה אחת כדי להינשא ואת מקומו תפס ריינהולד הומר, שהוחלף כעבור זמן בפרידריך בוקסבאום; הצ'לן אנטון ולטר הצטרף ב-1921, אך בהמשך חזר בוקסבאום לרביעייה. לשיאה הגיעה הקבוצה בתקופה שבין 1905 ל-1920, עם רוזה, פישר, רוזיצקה ובוקסבאום. רפרטואר הרביעייה התבסס על יצירות מאת היידן, מוצרט ובטהובן, אבל גם מוזיקאים רבים בני התקופה יצאו נשכרים מתמיכת הרביעייה, בהם ארנולד שנברג. הקבוצה השתתפה בביצועי בכורה וינאיים של יצירות מאת ברהמס, בהן חמישיית הקלרינט והחמישייה בסול מז'ור אופוס 111. כמו כן ניגנה בביצוע בכורה את רביעיות המיתרים הראשונה והשנייה של שנברג והשתתפה בנגינת הבכורה של השישייה ליל הוד, עם שני חברים מן התזמורת הפילהרמונית של וינה: פרנץ ילינק, ויולה, ופרנץ שמידט, צ'לו. בין שותפיה להופעות של הרביעייה היו יוליוס רנטגן, יוהנס ברהמס, פרנץ שטיינר, ברונו ולטר וריכרד מילפלד. לרביעייה היו גם הקלטות. String Quartets Newman, Richard; Kirtley, Karen (2000). "Chapter 1 Notes". In Pauly, Reinhard G. (ed.). Alma Rose: Vienna to Auschwitz. Portland: Amadeus Press. p. 329. ISBN 1574670514. מדיה וקבצים בנושא רביעיית רוזה בוויקישיתוף First Chapter of Alma Rose book(הקישור אינו פעיל) containing information about the quartet
פילוסופיה של הפיזיקה

הפילוסופיה של הפיזיקה עוסקת בשאלות הפילוסופיות היסודיות העולות מהפיזיקה המודרנית, מחקר החומר והאנרגיה ומההשפעה ההדדית שבין החומר והאנרגיה. בעבר, חקר הסיבתיות ומהות המרחב, הזמן, החומר והיקום - היו חלק מן המטאפיזיקה. היום, הפילוסופיה של הפיזיקה היא למעשה חלק מן הפילוסופיה של המדע. הפילוסופיה של הפיזיקה פותחת בעיסוק בשאלות היסוד המטאפיזיות והאפיסטמולוגיות שמציבה הפיזיקה: סיבתיות, דטרמיניזם, ואופיו של החוק הפיזיקלי. לאחר מכן היא פונה לשאלות העולות מנושאים חשובים בתחומי הפיזיקה המודרנית: קוסמולוגיה פיזיקלית: חלל, זמן, מקור היקום וגורלו הסופי; תרמודינמיקה ומכניקה סטטיסטית: אנרגיה, עבודה, אקראיות, מידע; מכניקת הקוונטים: הפרשנויות המתחרות שלה, והמסקנות נוגדות האינטואיציה הנובעות ממנה. מדיה וקבצים בנושא פילוסופיה של הפיזיקה בוויקישיתוף פיזיקה - פילוסופיה, דף שער בספרייה הלאומית יהונתן ברקהיים, העולם המופלא של הפיזיקה המזוסקופית, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 בדצמבר 2022 פילוסופיה של הפיזיקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה ובנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפת צפת (המנדט)

נפת צפת (באנגלית: Sub-district of Safad) הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיר צפת. גאוגרפית, הנפה כללה את אצבע הגליל (עמק החולה והרי נפתלי) והגליל העליון המזרחי. לפי תוכנית החלוקה נועד מרבית שטח הנפה להיות לחלק מהמדינה היהודית. לאחר מלחמת העצמאות נשארה הנפה במדינת ישראל והפכה לנפת צפת במחוז הצפון. הגבול הצפוני של הנפה עם המנדט הצרפתי בלבנון נקבע לראשונה בשנת 1920. תוואי זה שונה בשנת 1924, בעקבות סימון קו הגבול הסופי בין שטח המנדט הבריטי לשטח המנדט הצרפתי. עקב שינוי זה נוספו לנפת צפת שישה כפרים מתואלים (שיעים) - אבל אל-קמח, הונין, נבי יושע, אל-מאלכיה, קדס וצאלחה. תושבי כפרים אלו קיבלו אזרחות לבנונית בשנת 1921 ונמלטו ברובם הגדול ללבנון במהלך מלחמת העצמאות. לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 53,620 בני אדם והתפלגה כדלקמן: ערבים:46,140, מתוכם 1,630 נוצרים יהודים: 6,700 אחרים: 780 יש להתחשב בעובדה שהנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית, (שהיו חלקיים בלבד). לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 696,131 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן: שטח בבעלות ערבית: 490,863 דונמים שטח בבעלות יהודית: 121,488 דונמים שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 83,780 דונמים עיר הנפה: צפת (בערבית: صفد) כפרים ויישובים: שבעת הכפרים מדיה וקבצים בנושא נפת צפת בוויקישיתוף מוסטפא עבאסי, ‏צפת ואזורה הכפרי בתקופת המנדט – יחסים ומתחים, קתדרה 99, מרץ 2001, עמ' 138-115 נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
נפת עכו (המנדט)

נפת עכו (באנגלית: Sub-district of Acre) הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיר עכו. לפי תוכנית החלוקה נועד מרבית שטח הנפה להיות חלק מהמדינה הערבית, אולם בעקבות מלחמת העצמאות הוא נותר במדינת ישראל והפך לחלק ממחוז הצפון. לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 68,330 בני אדם והתפלגה כדלקמן: ערבים:65,380 יהודים: 2,950 יש להתחשב בעובדה שהנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית, (שהיו חלקיים בלבד). לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 799,663 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן: שטח בבעלות ערבית: 697,751 דונמים שטח בבעלות יהודית: 24,997 דונמים שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 76,915 דונמים לפי סקר הכפרים בארץ ישראל, שנערך בשנת 1945, אלה היישוביים שנכללו בנפה: מידע על אתר נפת עכו, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות Acre Sub-District, מתוך פרטי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל
M9

M9 (מ-Messier 9, נקרא גם NGC 6333) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נושא הנחש הנמצא במרחק של כ-25,800 שנות אור ממערכת השמש ומכיל לפחות 100,000 כוכבים. הצביר התגלה על ידי שארל מסיה בשנת 1764 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"ערפילית חסרת כוכבים". רק בשנת 1783 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר. בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.7 כך שהוא עמום יחסית, בעיקר ביחס לצבירים M10 ו-M12 הנמצאים באותה קבוצת כוכבים ומרשימים בהרבה, וניתן להבחין בו רק באמצעות משקפת איכותית או טלסקופ. על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 13.5 יש צורך בטלסקופ בינוני מאיכות טובה. בשל עמימותו קשה לאתר אותו, אך הוא נמצא כ-3 מעלות דרומית מזרחית לכוכב η בנושא הנחש, מעט מזרחית לקו המחבר אותו עם הכוכב ξ בנושא הנחש. צורתו של M9 היא מעט אליפטית וקוטרו כ-90 שנות אור. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-25,800 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-12 דקות קשת. צפיפותו ממוצעת ועד היום התגלו בו 13 כוכבים משתנים. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא פי 120,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F2. M9 הוא אחד מהצבירים הקרובים ביותר למרכז הגלקסיה והשפעת הכבידה של מרכז הגלקסיה היא ככל הנראה הסיבה לאליפטיות שלו. מרחקו ממרכז הגלקסיה הוא כ-5,500 שנות אור בלבד, והוא מתרחק ממערכת השמש במהירות של כ-225 ק"מ לשנייה. בסמוך ל-M9 נמצאים שני צבירים כדוריים נוספים קטנים ועמומים ממנו שאינם נכללים בקטלוג מסיה: כמעלה ו-20 דקות קשת מצפון מזרח ל-M9 נמצא NGC 6356 שבהירותו היא מדרגה 8.25 וגודלו הזוויתי כ-8 דקות קשת, ובמרחק דומה דרומית-מזרחית ל-M9 נמצא NGC 6342 שבהירותו היא מדרגה 9.7 וגודלו הזוויתי כ-3 דקות קשת. ממערב ל-M9 נמצאת ערפילית הבליעה ברנרד 64, שמרכזה במרחק של כחצי מעלה מהצביר ושוליה מגיעים ככל הנראה עד לצביר ומסתירים חלק מאורו, בעיקר בחלקו הצפון-מערבי. מדיה וקבצים בנושא M9 בוויקישיתוף M9 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M9, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים W. H. Finlay: Concise catalog of deep-sky objects p. 11