laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס)

הביבליותקה (ביוונית עתיקה: Βιβλιοθήκη, "ספרייה") של פסאודו-אפולודורוס היא קובץ מרוכז של מיתוסים יווניים ואגדות גבורה יווניות (אנ'), ערוכים בשלושה ספרים, המתוארכים בדרך כלל למאה ה-1 או ה-2 לספירה. הביבליותקה היא ככל הנראה היצירה המיתוגרפית החשובה ביותר שהגיעה לידינו מהעת העתיקה. התיאורים הקצרים והלא מקושטים של מיתוסים בביבליותקה הביאו כמה חוקרים להציע שאפילו החלקים השלמים שלה הם קיצור של חיבור אבוד. אחד ממקורותיו הרבים של החיבור היה ה"טרגודומנה" (Tragodoumena, "נושאי טרגדיות"), ניתוח מהמאה ה-4 לפנה"ס של המיתוסים בטרגדיות היווניות מאת אסקלפיאדס מטראגילוס (אנ'), האוסף המיתוגרפי היווני הראשון שידוע. בכמה מכתבי היד ששרדו נזכר אדם בשם "אפולודורוס" כמחבר היצירה. אפולודורוס זה זוהה בטעות עם אפולודורוס מאתונה (נולד ב-180 לפנה"ס לערך), בעיקר משום שמתוך הערות שוליים בסכוליה על הומרוס ידוע שאפולודורוס מאתונה אכן השאיר רפרטואר מקיף דומה על מיתולוגיה, בצורה של כרוניקה שירית. אולם הטקסט ששרד מצטט סופר רומאי, קאסטור מרודוס, בן זמנו של מרקוס טוליוס קיקרו במאה ה-1 לפנה"ס. הייחוס המוטעה נעשה על ידי מלומדים בעקבות אזכור שמו על ידי פוטיוס, אם כי פוטיוס לא ציין את שמו כאפולודורוס מאתונה והשם אפולודורוס היה בשימוש נפוץ באותה העת. מאחר שמסיבות כרונולוגיות אפולודורוס מאתונה לא יכול היה לכתוב את הספר, נוסף לאפולודורוס הכינוי "פסאודו" (אנ') ושמו של מחבר הביבליותקה נקרא באופן רווח על ידי המבקשים להקפיד על הדיוק, "פסאודו-אפולודורוס". אזכורים מסורתיים של הביבליותקה מציינים אותה בפשטות בשם "הספרייה והתקציר". האזכור הראשון של החיבור נעשה על ידי פוטיוס במאה ה-9. הוא כמעט ואבד במאה ה-13, ושרד בכתב יד אחד שכיום הוא בלתי שלם, שהועתק עבור הקרדינל בסיליוס בסריון (אנ') במאה ה-15. כתבי היד האחרים ששרדו מקורם בעותק של בסריון. הביבליותקה אינה מחולקת בכתבי היד, אולם נוהגים לחלק אותה לשלושה ספרים. חלק מהספר השלישי, שנקטע פתאום בסיפור של תסאוס, אבד. בפני פוטיוס עמד החיבור השלם, מאחר שהוא מציין ב"תיאור הספרים שנקראו" שהחיבור כלל סיפורים של גיבורי מלחמת טרויה והנוסטוי (אנ') (השירה האפית היוונית "שובם של היוונים"), שחסרים בכתבי היד ששרדו. סר ג'יימס ג'ורג' פרייזר (אנ') פרסם קיצור של הספר על ידי חיבור של שני תקצירים של הטקסט בכתבי יד, שכללו את החלק שאבד. המהדורה המודפסת הראשונה של הביבליותקה פורסמה ברומא בשנת 1555, ונערכה על ידי בנדטו אגיו (בנדיקטוס אגיוס) מספולטו, שחילק את הטקסט לשלושה ספרים, אולם גם ביצע תיקוני הגהה לא יסוד בטקסט המשובש. ב-1559 פרסם היירונימוס קומלינוס (צר') בהיידלברג טקסט משופר. הטקסט הראשון שהתבסס על השוואה בין כתבי יד היה של כריסטיאן גוטלוב היינה (אנ'), בגטינגן בשנת 1783-1782. מדיה וקבצים בנושא ביבליותקה בוויקישיתוף פסאודו-אפולודורוס, הביבליותקה בויקיטקסט ביוונית הביבליותקה בתרגום לאנגלית מאת ג'יימס ג'ורג' פרייזר Apollodorus (4), Perseus Encyclopedia (באנגלית)
אלמנט זורם

אלמנט זורם (באנגלית: Fluid parcel) במכניקת הזורמים, ובמסגרת מכניקת הרצף הוא כמות קטנה מאוד של זורם, המזוהה דרך ההיסטוריה הדינמית שלה כאשר היא נעה ביחד עם זרימת הזורם. כאשר הוא נע, המסה של אלמנט זורם נשארת קבועה, זאת בעוד בזרימה דחיסה נפחו עשוי להשתנות. גם הצורה של האלמנט עשויה להשתנות עקב הזרימה. בזרימה אי-דחיסה נפח אלמנט הזורם קבוע (זרימה איזוכורית). למושג המתמטי קשר הדוק לתיאור תנועת זורם - דהיינו לקינמטיקה ולדינמיקה שלו - במסגרת התיאור הלגראנז'י של הזרימה. בתיאור זה של הזרימה, אלמנטי הזורם "מסומנים" ונעקבים במהלך התקדמותם במרחב ובחלוף הזמן. גם במסגרת התיאור האוילרי של זרימה המושג של אלמנטי זורם חיוני - למשל כדי לקבוע את קווי הזרם, קווי הסימון וקווי המסלול; או כדי לקבוע את סחיפת סטוקס. אלמנטי הזורם, כפי שנעשה בהם שימוש במכניקת הרצף, מובחנים מחלקיקים מיקרוסקופיים (מולקולות ואטומים) בפיזיקה. אלמנטי הזורם מתארים את המהירות הממוצעת ותכונות אחרות של חלקיקי הזורם, כאשר אלו ממוצעות על פני סקלת אורך גדולה מספיק בהשוואה למהלך חופשי ממוצע של החלקיקים המיקרוסקופיים, אבל קטנה מספיק בהשוואה לסקלות האורך האופייניות של הזרימה הספציפית בה עוסקים. הנחות אלו מצריכות שמספר קנודסן יהיה קטן, מה גם שתנאי זה הכרחי כדי שהנחת הרצף תהיה תקפה. יש לשים לב, שבניגוד למושג המתמטי של אלמנט זורם אשר מוגדר היטב - כמו גם מובחן היטב מהאלמנטים השכנים לו - בזורם אמיתי אלמנט כזה לא יהיה תמיד מורכב מאותם חלקיקים - דיפוזיה מולקולרית תגרום בהדרגה לאובדן החלקיקים המקוריים מהם הורכב האלמנט. בעבור זרימת אוויר, המונח המתאים הוא אלמנט אוויר. שם אחר לאלמנט זורם הוא אלמנט חומר של הזורם. Batchelor, George K. (1973). An introduction to fluid dynamics. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-09817-3. Gill, Adrian E. (1982). Atmosphere–ocean dynamics. New York: Academic Press. ISBN 0-12-283522-0. Thompson, Michael (2006). An introduction to astrophysical fluid dynamics. Imperial College Press. ISBN 1-86094-615-1. Bennett, Andrew (2006). Lagrangian fluid dynamics. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-85310-9. מדיה וקבצים בנושא אלמנט זורם בוויקישיתוף Batchelor (1973), pp. 71–72 Gill (1982), pp. 63–64 Bennett (2006), pp. 25 Thompson (2006), pp. 1–2 Batchelor (1973), pp. 4–6 ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנסמבל קולות נשים נעמה

אנסמבל קולות נשים נעמה הוא הרכב מוזיקלי שנוסד בשנת 1989 על ידי פנינה ענבר, מנצחת מקהלה, זמרת ומעבדת. באנסמבל חברות כ-30 זמרות, כולן בעלות השכלה מוזיקלית. אנסמבל "נעמה" מופיע בארץ ובעולם, בקונצרטים, פסטיבלי מוזיקה ותחרויות מקהלות, אם בליווי פסנתר, תזמורת והרכבים שונים ואם בשירת א-קפלה. רפרטואר האנסמבל מקיף מוזיקה קלאסית מתקופות שונות, יצירות מקור ישראליות שנכתבו במיוחד בשבילו, שירי עם ועוד. פנינה ענבר עיבדה רבות מן היצירות למקהלה. מקהלת נעמה הוציאה שלושה אלבומים, בשנים 1996, 1997 ו-2007. 1996 - תחרות מנדלסון, גרמניה, "שירת הימים", ישראל 2000 - ארצו, איטליה 2002 - בייג'ינג, סין 2004 - וו-שי, סין 2005 - ביאליסטוק, פולין 2007 - צרפת 2009 - סרביה 2011 - הונגריה, אלבניה 2013 - סלובניה ואיטליה 2014 - בולגריה 2015 - ליטא, הולנד 2019 - פרס הקהל, מוסקבה מדיה וקבצים בנושא אנסמבל קולות נשים נעמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנסמבל קולות נשים נעמה יוטיוב, מקהלת נעמה בקונצרט בקשת אילון אנסמבל קולות נשים נעמה, דף שער בספרייה הלאומית
כריש מקרין

כריש מקרין (שם מדעי: Heterodontus francisci) הוא מין של דגי סחוס מקבוצת דמויי כריש ומסדרת ההטרודונטאים. הוא מצוי רק באוקיינוס השקט ממערב לחופי קליפורניה ובמפרץ קליפורניה. זהו כריש קטן מאוד שמגיע לאורך 1.2 מ' בלבד. גופו עגלגל והסנפירים שטוחים ורחבים, מותאמים לחיים על קרקעית הים. הכריש אינו שוחה הרבה והא בעל ראש גדול ומערכת שיניים חזקות העוזרות לו לפצח יצורי ים קשים. העיניים קטנות ובעלות "גבות" קרניות בולטות. הכרישים הבוגרים אפורים עם ורדרדים עם נקודות שחורות על הגוף. הצעירים בעלי פסים צהובים-חומים ומעט מנומרים. דגים אלה נחים בין הסלעים ואצות הים ומחפשים טרף המבוסס על צדפות וחלזונות ימיים וגם על קיפודי ים וסרטנים. השיניים החזקות עוזרות לכריש לרסק את שריונות הטרף האיטי שלו. בנוסף הוא יצוד רכיכות שונות כמו תמנונים, תולעים, כמה קווצי עור ודגים קטנים יותר. הכריש עצמו נטרף על ידי דגים גדולים, פיל ים צפוני, כרישי מלאך ועיטמים. הכריש מעוטר בקוצים על ראשו וסנפיריו להגנה. מדיה וקבצים בנושא כריש מקרין בוויקישיתוף כריש מקרין, באתר ITIS (באנגלית) כריש מקרין, באתר NCBI (באנגלית) כריש מקרין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כריש מקרין, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) כריש מקרין, באתר FishBase (באנגלית) כריש מקרין, באתר GBIF (באנגלית) כריש מקרין באתר הרשימה האדומה של IUCN
מלאך-ים פסיפי

מלאך-ים פסיפי (שם מדעי: Squatina californica) הוא מין של כריש קרקעי המצוי באוקיינוס השקט מחופי אקוודור עד צ'ילה וצפונה מאלסקה עד קליפורניה. הוא מצוי בקרבה לקרקעית הים החולית במים רדודים, סביב שוניות, משטחים חוליים וכרי אצות. אורך הכריש עד 1.5 מ' ומשקלו עד 27 ק"ג. הוא בעל גוף שטוח, כמעט כמו הבטאים, זנב שטוח וסנפירי חזה שטוחים ביותר ומותאמים להסוואה מתחת למים. אין סנפיר גבי ויש כמה סנפירי גפיים לאורך הגוף. הראש גדול ביותר ובעל לסתות המופנות קדימה ויכולות לנוע בתנועת צליפה קדימה בתגובה לטרף הנע מעל הכריש. הכריש הוא טורף הצד ממארב כשהוא מוסווה בחול ומחכה שיחלוף מעליו דג או דיונון, ואז הוא פוער את פיו ושואב אותם במהירות גבוהה. מדיה וקבצים בנושא מלאך-ים פסיפי בוויקישיתוף מלאך-ים פסיפי, באתר ITIS (באנגלית) מלאך-ים פסיפי, באתר NCBI (באנגלית) מלאך-ים פסיפי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מלאך-ים פסיפי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מלאך-ים פסיפי, באתר FishBase (באנגלית) מלאך-ים פסיפי, באתר GBIF (באנגלית) מלאך-ים פסיפי באתר הרשימה האדומה של IUCN
גדעון בכמן

גדעון בכמן (בגרמנית: Gideon Bachmann;‏ 18 בפברואר 1927 – 24 בנובמבר 2016) היה עיתונאי, מבקר קולנוע, צלם, דוקומנטריסט ושדרן רדיו ישראלי-גרמני. בכמן נולד בהיילברון שבגרמניה, לארנסט בכמן ולבֶּלָה לבית שטרסבורגר. בשנת 1936, בזמן שלטון הנאצים, עלה לארץ ישראל עם משפחתו וגר בתל אביב. בצעירותו עבד כעיתונאי וצלם בעיתונים הארץ והעולם הזה. בשנת 1947 נשלח לתעד את מחנות הריכוז. לאחר כשנה היגר לניו יורק והחל ללמוד פיסול וקולנוע. תוך כדי לימודיו שידר תוכנית רדיו שבועית שבה ראיין אנשי קולנוע. ב–1956 התארח בתוכניתו פדריקו פליני והתפתחה ביניהם ידידות אשר בעקבותיה השתתף בתפקידי משנה קטנים בסרטיו וגם תיעד אותם. בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבר לגור ברומא. הוא צילם את הסרט "צ'או פדריקו" המתעד את פליני. בשנותיו האחרונות התגורר בגרמניה, ניהל את המכון האירופי לקולנוע ועסק ביצירת מאגר של ראיונות וצילומים של יוצרי קולנוע. הוא נפטר בקרלסרוהה בגיל 89. בכמן היה חבר עשרים שנה בוועדת הרפרטואר של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. גדעון בכמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נירית אנדרמן, גדעון בכמן עולה לספינה השטה של פליני, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2013 נירית אנדרמן, מת הקולנוען גדעון בכמן, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2016 גדעון בכמן במכון הגרמני לאמנות ומדיה
נורטה דה סנטנדר

נורטה דה סנטנדר (בספרדית: Norte de Santander) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בצפון-מזרח קולומביה והוא גובל בוונצואלה בצפון ובמזרח, ובמחוז בויאקה וסנטנדר בדרום וססאר במערב. המחוז משתרע על שטח של 21,658 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-1.4 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא קוקוטה. בתקופה הפרה-קולומביאנית ישבו במקום מספר שבטי ילידים כמו בני הצ'יטררו (אנ') והמוטילון (אנ'). היישוב הספרדי של האזור החל באמצע המאה ה-16 עם הקמת העיר פמפלונה, לאחר מספר ניסיונות התיישבות שנכשלו בעקבות היתקלויות אלימות עם הילידים. באזור בכלל ובעיר קוקוטה בפרט הייתה פעילות רבה במהלך המאבק לעצמאות מהאימפריה הספרדית והשנים הראשונות לאחר מכן. ב-1821 התרחש בקוקוטה קונגרס קוקוטה שבו הוכרז על הקמתה של רפובליקת קולומביה הגדולה (שכללה את שטחי קולומביה, ונצואלה, אקוודור ופנמה המודרניות) ותוקנה חוקת קוקוטה (אנ') ששירתה את המדינה החדשה. ב-1828 התכנסה בעיר אקוניה, אף היא בשטחי המחוז העתידי, ועידת אוקניה (ספ'), שמטרתה הייתה לבצע שינויים בחוקה, אך הוועידה פוצצה על ידי נשיא הרפובליקה סימון בוליבר ותומכיו, במה שהוביל בסופו של דבר לפיצול הרפובליקה ב-1830 לאחר פיצול הרפובליקה האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציות אל פמפלונה ואוקניה, שבירותיהן היו הערים פמפלונה ואוקניה בהתאמה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והוקמה מדינת סנטנדר, שכללה את שטחי מחוזות סנטנדר ונורטה דה סנטנדר העתידיים ונקראה על שמו של פרנסיסקו דה פאולה סנטנדר (אנ'), מגיבורי העצמאות של קולומביה. תחילה בירת המדינה הייתה פמפלונה, כעבור זמן קצר היא הועברה לבוקרמנגה וב-1861 היא הועברה לאל סוקורו, שתיהן בשטחי מחוז סנטנדר העתידי. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית, המדינה הפכה למחוז סנטנדר והבירה הועברה לבוקרמנגה. ב-1910 פוצלו מהמחוז שטחים שהפכו למחוז נורטה דה סנטנדר (שמשמעותו המילולית היא "צפון סנטנדר"). כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על מסחר ותעשייה, בעיקר בזכות הגבול עם ונצואלה, ובמידה פחותה יותר על כרייה, הפקת נפט (בעיקר באזור הרשות המקומית של טיבו) וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול של כותנה, אורז, טבק, קקאו, קנה סוכר, קפה וחיטה. כמו כן חבל קאטאטומבו (ספ') שבצפון המחוז הוא מוקד מרכזי בקולומביה לגידול צמח הקוקה שממנו מופק הסם קוקאין. בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לשישה אזורי משנה (Subregiones) כדלהלן: מדיה וקבצים בנושא נורטה דה סנטנדר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נורטה דה סנטנדר נורטה דה סנטנדר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נורטה דה סנטנדר באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית). קולומביה - ניטור גידולי קוקה 2013, ממשלת קולומביה ומשרד האו"ם לסמים ולפשיעה (UNODC) (בספרדית).
Everyday Is Christmas

Everyday Is Christmas (בעברית: כל יום הוא חג המולד) הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת-יוצרת האוסטרלית סיה. האלבום יצא לאור ב-17 בנובמבר 2017, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ומאנקי פאזל. האלבום הוא אלבום חג, אך חברות התקליטים וסיה החליטו כי הוא ישמש כאלבום אולפן לכל דבר. את כל שירי האלבום כתבה סיה, והם הופקו על ידה ועל ידי גרג קורסטין. שירי האלבום הם מקוריים, ולא ניתן למצוא גרסאות כיסוי או רמיקסים, לשירי חג מולד מן העבר כפי שנהוג לעשות בדרך כלל באלבומי חג המולד. עטיפת האלבום יצאה בכמה חלקים, תחילה פרסמה סיה באינסטגרם שלה חלק של עטיפת המתנה בלבד, לאחר יממה פרסמה עטיפה נוספת שעליה פחות ניירות, ולאחר מכן ביום השני לפני הוצאת העטיפה המלאה, פרסמה את העטיפה כשכבר היה ניתן לראות את עיניה של מאדי זיגלר, לבסוף, ב-15 באוקטובר 2017, פרסמה את העטיפה המלאה. ב-30 באוקטובר 2017, הוציאה סיה את הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Santa's Coming for Us", ביחד עם ההזמנה המוקדמת של האלבום. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סיה, גרג קורסטין.  מידע על האלבום Everyday Is Christmas באתר MusicBrainz מידע על האלבום Everyday Is Christmas באתר AllMusic האלבום Everyday Is Christmas באתר Discogs האלבום Everyday Is Christmas באתר Yandex.Music (ברוסית) האלבום Everyday Is Christmas באתר יוטיוב Staff, Variety (2017-08-01). "Sia Signs With Atlantic Records, Christmas Album Due This Year". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-10-16. "Sia Signs to Atlantic Records, Announces Christmas Album". Billboard. נבדק ב-2017-10-16. Staff, Variety (2017-08-01). "Sia Signs With Atlantic Records, Christmas Album Due This Year". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-10-16. "Sia Signs to Atlantic Records, Announces Christmas Album". Billboard. נבדק ב-2017-10-16. Instagram post by SIA • Oct 13, 2017 at 9:02pm UTC, Instagram (באנגלית) Instagram post by SIA • Oct 14, 2017 at 6:39pm UTC, Instagram (באנגלית) Instagram post by SIA • Oct 15, 2017 at 6:23pm UTC, Instagram (באנגלית) Instagram post by SIA • Oct 16, 2017 at 2:05pm UTC, Instagram (באנגלית) "Sia Details All-Original Seasonal LP 'Everyday Is Christmas'". Rolling Stone. נבדק ב-2017-10-17. Sia Reveals 'Everyday Is Christmas' Cover, Track List & Release Date, Billboard (באנגלית)
יום סדאן

יום סדאן או סדאנטאג (בגרמנית: Sedantag) היה יום זיכרון שנחגג בקיסרות הגרמנית מדי שנה ב-2 בספטמבר. יום זה נועד להנציח את זכרו של קרב סדאן שבו נחלה הקונפדרציה הצפון-גרמנית ניצחון מוחץ על הקיסרות הצרפתית השנייה. החג התבטל בעקבות פירוקה של הקיסרות הגרמנית לאחר מלחמת העולם הראשונה. זמן קצר לאחר ייסודה של הקיסרות באולם המראות בארמון ורסאי כבר עתרו פוליטיקאים בפני וילהלם הראשון, קיסר גרמניה להכריז על יום חג לאומי לזכר המאורע. התאריך הפוטנציאלי היה 18 בינואר, יום הכרזת הקיסרות. עם זאת, ה-18 בינואר כבר היה יום בעל חשיבות רבה בעיני הפרוסים כיוון שבו הכריז על עצמו פרידריך הראשון כ"מלך פרוסיה" הראשון. תאריך נוסף שהוצע הוא 10 במאי, שבו הסתיימה סופית מלחמת צרפת–פרוסיה. עם זאת, הצעה זו לא התקבלה בברכה מצד המדינות הגרמניות הדרומיות - ממלכת בוואריה, הדוכסות הגדולה של באדן וממלכת וירטמברג, אשר העדיפו לבחור בתאריך לזכר קרב שבו גם הן לקחו חלק פעיל. כפשרה, הוצע ה-2 בספטמבר, אשר בו כאמור, נחלו מדינות גרמניה ניצחון משותף על הצרפתים. עם זאת, החג מאולם לא הוכרז רשמית, ונחגג דה פקטו. בשל כך, הוא לא נחגג בכל רחבי גרמניה, ואף זכה להתנגדות מצד גורמים קתוליים ופציפיסטים. גם אופיו של היום מעולם לא הוגדר רשמית. במהלך היום הופיעו בדרך כלל שליטי המדינות כשהם לבושים במדים, ונערכו מצעדים צבאיים ותהלוכות של ותיקי מלחמה. המוני העם חגגו את היום באמצעות קישוט הרחובות, הבערת מדורות, ריקודים ושירת שירים פטריוטיים. פעמוני הכנסיות צלצלו, והכמרים היו נושאים דרשות מיוחדות והספדים לזכר קורבנות הקרב. בימי שלטונו של וילהלם השני, המצעדים הצבאיים נדחו לאוגוסט, כיוון שההכנות התנגשו עם חגיגות יום הולדתו שחל ב-27 בינואר. בעקבות סיום מלחמת העולם הראשונה ופירוקה של הקיסרות, הודיעה רפובליקת ויימאר שיום סדאן מבוטל רשמית. מדיה וקבצים בנושא יום סדאן בוויקישיתוף Kapitel Sedanfeier in: Wilhelm Heinrich Riehl: Ein ganzer Mann, Roman, 1897 O. P.: Sedantag oder Nationalfest?, kritischer Artikel in der Wochenzeitschrift Ethische Kultur, 1. September 1900
טירת צ'ירק

טירת צ'ירק (בוולשית: Castell y Waun, באנגלית: Chirk Castle) היא טירה ואחוזה משפחתית בצפון-מזרח ויילס בסמוך לגבול עם אנגליה. הטירה הוקמה בשנת 1295 מספר שנים לאחר הכיבוש האנגלי של ויילס, היא הוקמה כחלק ממערך ביצורים ומרכזי שלטון אנגלים לאורך גבולות וחופי ויילס. החל מהמאה ה-16 הייתה הטירה בבעלות משפחת מידלטון אשר חיו בטירה עד לשנת 2004 כאשר עברה לבעלות בלעדית של הקרן הלאומית אשר מתחזקת את הטירה והאדמות מסביב. מאז שנות ה-40 של המאה ה-20 חלקים שונים בטירה פתוחים לציבור הרחב ובשנים האחרונות היא הפכה ליעד תיירותי מוכר ופופולרי באזור. טירת צ'ירק נבנתה על קו הגבול האנגלי-ולשי כחלק ממערך ביצורים שנועדו לשלוט בוויילס לאחר הכיבוש האנגלי ב-1282. טירות אלו הוקמו בעיקר לאורך הגבול וחופי ויילס עם דגש על צפון ויילס - היכן שהשליטה האנגלית הייתה יחסית רופפת עם תסיסה לאומית וולשית מובהקת יותר. כחלק ממאמץ משלים לכיבוש ויילס, אדמות לאורך הגבול ניתנו לאצילים אנגליים במטרה לבצר ולבסס את השלטון האנגלי, שטחים אלו זכו לכינוי "המארצ'ים הוולשים" והאצילים ששלטו בהם מטעם הכתר כונו "אדוני הספר". ב-2 ביוני 1282 העניק מלך אנגליה אדוארד הראשון את אדמות צ'ירק לאחד ממפקדי הצבא רוג'ר מורטימר, אשר ככל הנראה הקים במקום בסיס צבאי לחיליו. בשנת 1294 הוולשים מרדו בשלטון האנגלי הטרי באזור בהנהגתו של יורש העצר הוולשי מאדוג אפ ל'ואלין, מה שהאיץ את התוכניות להקים בצ'ירק טירה מבוצרת. מספר חודשים לאחר מכן ב-1295 החלו עבודות הבנייה. משום הדמיון בין עיצוב טירת צ'ירק לטירת בומריס ייתכן והארכיטקט המלכותי ג'יימס מסיינט ג'ורג' היה מעורב בתכנון ועיצוב צ'ירק. בתוכנית הבנייה המקורית טירת צ'ירק הייתה אמורה לכלול שתי חומות היקפיות, כאשר החומה החיצונית הייתה נמוכה יותר והחומה החיצונית עבה וגבוהה יותר. לאורך החומה החיצונית היו מתוכננים מספר רב של צריחים ומגדלים, בעוד שהחומה הפנימית הייתה אמורה לכלול שבעה מגדלים ושער בדופן הדרומי מאוגף בשני מגדלים נוספים. בפועל השולמה בניית החלק הפנימי בלבד של הטירה ללא החומה ההיקפית החיצונית. במשך השנים האגף הדרומי עם שער הכניסה לטירה קרס, הוא נבנה מחדש ללא המגדלים הדרומיים והשער הראשי - אשר הועבר לקיר הצפוני היכן שהוא ממוקם כיום כפתח קשתי בחומה. בשנת 1593 נקנתה הטירה על ידי תומאס מידלנטון, לימים ראש העיר של לונדון וחבר פרלמנט, בסכום של 5,000 לירה שטרלינג ומאז ועד לשנת 2004 משפחת מידלטון החזיקה בטירה בתור בית המשפחה. במהלך מלחמת האזרחים האנגלית תומאס מידלטון (הבן) צידד תחילה עם הפרלמנטריים ובמהלך התקוממות צ'שייר שבאה לאחר מלחמת האזרחים עבר לצדד במלכותנים. אחרי מספר שנים של חוסר שקט ברחבי אנגליה, בתקופת הרסטורציה האנגלית נכדו של תומאס מידלטון, אשר גם נקרא תומאס, קיבל את ברונות צ'ירק והפך לתומאס מידלטון, ברון צ'ירק הראשון. חצר הטירה שער הכניסה החומה המזרחית אחד מחדרי הטירה אולם "קרומוול" בחלק הצפוני Roger Thomas, Castles in Wales, Wales Tourist Board & Automobile Association, UK, 1988. ISBN 0-86145-793-5 Clair Masset (Editor), Chirk Castle, Acorn Press, UK, 2017. ISBN 978-1-84359-442-0 Christopher Gravett, The Castles of Edward I in Wales 1277-1307, Osprey Publishing, UK, 2007. ISBN 978-1-84603-027-7 אתר האינטרנט הרשמי של טירת צ'ירק
פולמון

האם התכוונתם ל... מסיבת פולמון – מסיבות חוף בתאילנד. פולמון (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה ישראלית. פּולמון (ביוונית: Πολέμων, פּולֵמון במלעיל - ההטעמה בהברה השנייה) היה שמם של אישים חשובים ביוון העתיקה. פילוסופים פולמון מאתונה (סכולארכס) – ראש האקדמיה האפלטונית, חי במחצית השנייה של המאה ה-4 והמחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס פולמון מאיליון – פילוסוף סטואי מהמאה ה-2 לפנה"ס פולמון מלאודיקיאה (מרקוס אנטוניוס פולמון, ידוע גם כפולמון מסמירנה; המחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה) - סופיסט מלכים פולמון הראשון (המאה ה-1 לפנה"ס) - מלך קליינט של רומא בקיליקיה, פונטוס, קולכיס והממלכה של בוספורוס הקימרי. פולמון השני (12 לפנה"ס - 74 לספירה) - מלך קליינט של רומא בפונטוס, קולכיס וקיליקיה. היה בעלה השלישי של המלכה היהודיה ברניקי. פולמן
פומיהיטו, נסיך אקישינו

פומיהיטו (ביפנית: 文仁; נולד ב-30 בנובמבר 1965) הוא אחיו הצעיר של נארוהיטו, קיסר יפן. הוא הראשון בתור בסדר הירושה לכס היפני. לאחר נישואיו קיבל פומיהיטו את התואר "נסיך אקישינו", והוא עומד בראש ענף נפרד במשפחה הקיסרית היפנית. לאחיו הקיסר נארוהיטו יש בת אחת, ולכן הוא יורש העצר של קיסרות יפן וזאת בגלל שעל פי החוק ביפן, נשים לא נכללות בסדר הירושה. פומיהיטו נולד ב-30 בנובמבר 1965 בבית החולים של הארמון הקיסרי ברובע צ'יודה שבטוקיו. אביו הוא אקיהיטו, קיסר יפן ואמו היא מיצ'יקו, קיסרית יפן. יש לו אח גדול בשם נארוהיטו, ואחות קטנה בשם סאיאקו. בילדותו הוא קיבל את השם "הנסיך איה" (礼宮 איה נו מיה). הוא התחנך בבתי הספר של הגאקושין. באפריל 1984 הוא החל ללמוד משפטים וביולוגיה באוניברסיטת גאקושין. לאחר שהשלים תואר ראשון, נרשם ללימודים בסנט ג'ון קולג' באוניברסיטת אוקספורד, ומאוקטובר 1988 עד יוני 1990 למד שם איכתיולוגיה. ב-1989 מת סבו הקיסר הירוהיטו, ואביו הפך לקיסר החדש. ב-29 ביוני 1990 הוא נישא לקיקו קאוואשימה, בתו של פרופסור לכלכלה באוניברסיטת גאקושין. כמו אמו של פומיהיטו, גם קיקו באה ממשפחה פשוטת עם. הנישואים גררו מחאה מצד סבתו של פומיהיטו, הקיסרית נאגקו. בעקבות נישואיו, הוענק לפומיהיטו התואר "אקישינו נו מיה", אשר מתורגם בדרך כלל כ"נסיך אקישנו". תואר זה עובר בירושה לצאצאיו. באוקטובר 1996 הוא קיבל תואר דוקטור לאורניתולוגיה. לצורך עבודת הדוקטורט שלו הוא ערך מסעות מחקר באינדונזיה בין השנים 1993–1994, וגם שהה במחוז יונאן שברפובליקה העממית של סין. כיום משמש פומיהיטו כנשיא "מכון ימאשינה לאורניתולוגיה", ו"האגודה היפנית לזואולוגיה ואקווריומים". הוא גם משמש כנשיא הכבוד של הסניף היפני של הקרן העולמית לשימור חיות הבר, איגוד הטניס היפני, ואגודת יפן-הולנד. הוא אף משמש כפרופסור אורח באוניברסיטת טוקיו. באוגוסט 2009 הוזמנו פומיהיטו וקיקו בידי ממשלת הולנד לציון 400 שנות מסחר בין הולנד ליפן. ביאטריקס, מלכת הולנד אירחה אותם בהאג. פומיהיטו גם ממלא את חלק מתפקידיו הציבוריים של אביו כאשר הוא אינו מתפקד. במרץ 2011 ביקר באזורים שנפגעו בעקבות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי. ב-1 במאי 2019 אחיו נארוהיטו הפך לקיסר יפן והוא עצמו הפך בכך ליורש העצר. טקס ההכתרה הרשמי כיורש עצר התרחש ב-9 בנובמבר 2020. קיקו ילדה לפומיהיטו שלושה ילדים: מאקו קומורו (לשעבר מאקו, נסיכת אקישינו; נולדה ב-1991) קאקו, נסיכת אקישינו (נולדה ב-1994) היסאהיטו, נסיך אקישינו (נולד ב-2006) מיום לידתו, קיבל את התואר ”הוד מעלתו הקיסרית הנסיך איה”. לאחר נישואיו שונה תוארו ל”הוד מעלתו הקיסרית הנסיך אקישינו”.[דרושה הבהרה] מדיה וקבצים בנושא פומיהיטו, נסיך אקישינו בוויקישיתוף Their Imperial Highnesses Prince and Princess Akishino and their family Press Conference on the Occasion of the Birthday of His Imperial Highness Prince Akishino (2006) Their Imperial Highnesses Prince and Princess Akishino and their family Japanese emperor’s brother Akishino formally becomes crown prince after pandemic delays
פולמון מאתונה (סכולארכס)

פּולמון מאתונה (ביוונית: Πολέμων; מת בשנת 269/270 לפנה"ס) היה פילוסוף פלאטוניסט חשוב ויורשו השלישי של אפלטון כסכולארכס (אנ') (ביוונית: σχολάρχης, ראש האקדמיה) משנת 313/314 ועד מותו בשנת 269/270 לפנה"ס. הוא היה תלמידו של קסנוקרטס והאמין כי פילוסופיה צריכה להיות עיסוק ולא רק להילמד. פולמון היה בנו של פילוסטראטוס, איש אמיד ובעל שם בפוליטיקה. בנעוריו היה הולל באופן קיצוני, אולם יום אחד, בהיותו בן 30 בערך, בעת התפרצותו אל בית ספרו של קסנוקרטס בראש חבורת הוללים, תשומת לבו רותקה אל ההרצאה שהמנהל המשיך ברוגע למרות ההפרעה, ושבמקרה עסקה באיפוק, והוא קרע את הזר לראשו ונשאר כשומע מסור. מאותו היום הוא אימץ אורח חיים של הסתפקות במועט והמשיך לבקר בקביעות בבית הספר, שעם מותו של קסנוקרטס, הוא הפך למנהלו בשנת 315 לפנה"ס. תלמידיו כללו את קראטס מאתונה, שהיה הארומנוס שלו, וקראנטור, כמו גם זנון מקיטיון וארקסילאוס. דיוגנס לארטיוס אומר כי הוא מת בגיל מבוגר ובמוות טבעי. יורשו בראש האקדמיה האפלטונית היה קראטס. על פי אוסביוס מקיסריה (כרוניקון) הוא מת בשנת 269/270 לפנה"ס (בחלק מכתבי היד: בשנת 275/276 לפנה"ס). דיוגנס מדווח כי פולמון היה חסידו של קסנוקרטס בכל הדברים. הוא העריך את ייעודה של הפילוסופיה לאמן אנשים בדברים ומעשים, לא בספקולציות דיאלקטיות. אופיו היה חמור סבר ונוקשה והוא התגאה בהצגת השליטה שרכש ברגשות מכל סוג. בספרות הוא העריץ ביותר את הומרוס וסופוקלס, ונאמר שהוא היה מחברה של ההערה שהומרוס הוא סופוקלס אפי וסופוקלס הוא הומרוס טראגי. על פי דיוגנס, פולמון הותיר אחריו מספר מאמרים, שאף אחד מהם לא שרד כשלקסיקון סודא נתחבר במאה ה-10. ישנו ציטוט של קלמנס מאלכסנדריה, שמקורו הוא פולמון או פילוסוף אחר בשם זהה, בחיבור "על החיים לפי הטבע" (ביוונית: ἐν τοῖς περὶ τοῦ κατὰ φύσιν βίου), וקטע נוסף, על שמחה, שתואם לגמרי להצהרתו של קיקרו, שפולמון אמר ש"הטוב העליון" (בלטינית: summum bonum) הוא לחיות לפי חוקי הטבע. Diogenes Laërtius, Lives of the Eminent Philosophers, Volume I, Book IV, 16-20, Polemo, בויקיטקסט באנגלית הגיית השם ביוונית: פּולֵמון במלעיל (ההטעמה בהברה השנייה). Smith, William, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, Polemon, pp. 433-434 (Clemens Alexandrinus, Stromata, XII, 6 (532) (117 (Clemens Alexandrinus, Stromata, II, 22 (376) (410 Cicero, de Finibus, iv. 6