laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אפס

האם התכוונתם ל... 0 (מספר) – המספר אפס במתמטיקה, איבר יחידה בפעולת החיבור 0 (שנה) – השנה 0, שאינה קיימת על־פי שיטת התארוך המקובלת איבר האפס – איבר במבנה אלגברי שתכונותיו דומות לאלו של המספר אפס בחיבור, כלומר המהווה איבר יחידה אפס של פונקציה – שורש (של פונקציה), נקודה בה פונקציה מתאפסת האפס המוחלט – הטמפרטורה הנמוכה ביותר האפשרית, 273.15- מעלות צלזיוס, 459.67- מעלות פרנהייט או אפס קלווין אישים רבי אפס – אמורא ארץ ישראלי מהדור הראשון (בסביבות שנת 225) ג'נט ג' אֵפְּס (Epps; ילידת 1970) – אקוונאוטית ואסטרונאוטית אמריקאית עומאר אֵפְּס (Epps; יליד 1973) – שחקן אמריקאי אחר אפס ביחסי אנוש – סרט ישראלי משנת 2014 אנאדולו אפס (בעבר "אפס פילזן") – קבוצת כדורסל טורקית אפס (שוגר זאזא) – דמות סאטירית של צמד הקומיקאים שוגר זאזא זירו (פירושונים) או (פירושונים)
רביעיית מיתרים מס' 4 של בטהובן

רביעיית המיתרים מספר 4 בדו מינור מאת לודוויג ואן בטהובן, אופוס 18 מספר 4, נכתבה בשנים 1800-1798 ופורסמה בשנת 1801. רביעייה זו היא היחידה בקבוצת הרביעיות הזו הכתובה בסולם מינורי. הפרק הראשון, אלגרו מה נון טאנטו כתוב בצורת הסונאטה. הפרק פותח בנושא דרמטי, המשתרע על פני שלוש אוקטבות כמעט. שלושת הנושאים של הפרק מתפתחים במהלכו. הפרק השני בדו מז'ור, אנדנטה סקרצוזו קוואזי אלגרטו מהווה מעין פוגה בסגנון חופשי, על אף שהוא משמר את צורת הסונאטה. הפרק השלישי, אלגרטו, כתוב בצורת מינואט וטריו. הפרק הרביעי, פרסטיסימו הוא רונדו בסגנון הונגרי, המזכיר את השלישייה הצוענית של היידן מספר 39. מדיה וקבצים בנושא רביעיית מיתרים מס' 4 של בטהובן בוויקישיתוף מידע על היצירה "רביעיית מיתרים מס' 4 של בטהובן" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "רביעיית מיתרים מס' 4 של בטהובן" באתר AllMusic תווי היצירה Sleeve notes to the Hyperion recording of the Beethoven quartets ביצוע היצירה על ידי רביעיית ארטמיס
ברימור

ברימור (באנגלית: Barrymore) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אתל ברימור – שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקנית, אחותם של ליונל ברימור וג'ון ברימור ג'ון ברימור (אנ') – שחקן אמריקני. אחיהם של אתל ברימור וליונל ברימור דיאנה ברימור – שחקנית אמריקאית. בתו של ג'ון ברימור דרו ברימור – שחקנית, במאית ומפיקה אמריקאית. נכדתו של ג'ון ברימור ליונל ברימור – שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקני, אחיהם של אתל ברימור וג'ון ברימור
קיטון

האם התכוונתם ל... קיטון - חדרון, חדר שינה (לא לבלבל עם קיתון שפירושו כלי שתייה [1]) קיטון (בגד) (אנ') – סוג של טוניקה אישים: באסטר קיטון – שחקן ובמאי ראינוע קומי אמריקאי דיאן קיטון – שחקנית, במאית ומפיקה אמריקאית מייקל קיטון – שחקן קולנוע אמריקאי קטון קיטו
בדיחי

בדיחי הוא שם משפחה יהודי ממוצא תימני. האם התכוונתם ל... עופר בדיחי – זמר ישראלי ירושלמי ליזי בדיחי – דמות ספרותית, גיבורת שישה ספרי מתח שכתבה שולמית לפיד יחיא בדיחי – ראש הישיבה הכללית בצנעא בירת תימן, ומגדולי רבני תימן במאה ה-19 יהודה בדיחי – מלחין וזמר מזרחי
מליחי

מליחי הוא שם משפחה יהודי ממוצא תימני. האם התכוונתם ל... אביחי מליחי – מוזיקאי וזמר ישראלי אבינועם מליחי – כדורגלן עבר ישראלי עידן מליחי – כדורגלן עבר ישראלי
חמו

חמו הוא שם פרטי ערבי שמשמש לשם משפחה ביהדות צפון אפריקה וביהדות מרוקו. ייתכן ובצפון אפריקה, מקור השם בעיירה אייט חמו שבמרוקו. האם התכוונתם ל... אברהם חמו – כדורסלן ישראלי אוהד חמו – עיתונאי ישראלי יוסי חמו – שוטר ישראלי מירה פרידמן חמו – אשת חינוך וחברה ישראלית בן חמו חם
גולדנברג

גולדנברג (לועזית: Goldenberg) הוא שם משפחה יהודי אירופאי. האם התכוונתם ל... אליהו גולדנברג – שחקן, במאי וקריין ישראלי. אביו של דודו טופז אמנון גולדנברג – עורך דין ישראלי אפרים גולדנברג – יהודי פרואני, שכיהן כראש ממשלת פרו גדעון גולדנברג – בלשן ישראלי, חוקר השפות השמיות דודו טופז (דוד גולדנברג) - איש טלוויזיה, בדרן, שחקן, תסריטאי, מחזאי, סופר, מגיש רדיו וטלוויזיה ישראלי חלי גולדנברג – שחקנית קולנוע, דוגמנית ומחברת ספרי ילדים ישראלית יצחק גולדנברג – שיאן ישראל בעבר בקפיצה לגובה לאוני גולדנברג – אמן ישראלי ממוצא ברזילאי מרדכי גולדנברג – מורה ומשורר בסרבי רוסה לופו גולדנברג – היהודייה הראשונה שזכתה לתואר רופא ברומניה, ב-1898 שלומי גולדנברג – סקוספוניסט, מלחין ומעבד ג'אז ישראלי גולדברג גולדן
אל-בנא

אל-בנא (בערבית: البنا) הוא שם משפחה ערבי. האם התכוונתם ל... אבן אל-בנא אל-מרקושי (אנ') – מתמטיקאי ואסטרונום אסלאמי מרוקאי בן המאות ה-13 וה-14 גמאל אל-בנא – סופר ועיתונאי מצרי. אחיו של חסן אל-בנא חסן אל-בנא – מייסדה ומנהיגה הראשון של תנועת האחים המוסלמים במצרים. אחיו של גמאל אל-בנא סברי ח'ליל אל-בנא – מנהיג וארכי-טרוריסט פלסטיני, ידוע יותר בכינויו אבו נידאל בנא
צום יהושע

צום יהושע הוא יום צום יהודי שהיה נהוג בעבר לציון יום פטירתו של יהושע בן נון. מותו של יהושע מוזכר, עוד מהמאה ה-2, בהקשר של רעידת אדמה. התאריך עצמו, י"ח באייר, הוזכר החל ממחצית האלף הראשון בהקשר של רעידת אדמה, בעבר או בהווה. ישנו גם אזכור מפורש של רעידת אדמה כסיבה לצום יהושע: צמו ביח בו בגלל מות יהושע והיה בו רעש — מן הגניזה הקהירית, מתוך "הלכות ארץ ישראל מן הגניזה הקהירית" של מרגליות ככל הנראה שהמקור לקשר בין רעידת האדמה לבין התאריך הוא ברעידת האדמה שהתרחשה בשנת 363 בי"ח באייר. זהו גם התאריך, לפי מקורות שונים, של חורבנו של בית המקדש של יוליאנוס בתאריך זה, וכן של בנייתו. על פי המקורות, בית המקדש נחרב בעת בנייתו על ידי רעידת אדמה. מכאן, לפי החוקר אלחנן ריינר, שככל הנראה צום יהושע הוסט לתאריך י"ח באייר בעקבות רעידת אדמה זו, ונוסף יסוד רעידת האדמה לזכר יהושע. העובדה כי תאריך י"ח באייר, היה לימים לתאריך שבו צוין מותו של רבי שמעון בר יוחאי (ל"ג בעומר), והתכונה המיוחסת לרשב"י של הרעדת אדמה, בדומה ליהושע, הביאה את ריינר למסקנה כי המיתוס הגלילי של יהושע בן נון התגלגל במיתוס של הרשב"י. במסגרת גלגול זה, אומץ י"ח באייר כיומו של הרשב"י והר מירון כמקום פולחנו. ממקורות שונים עולים ימים שונים בהם צוין הצום, כשבמקורות המוקדמים התאריך הוא י"ח באייר, ובמקורות המאוחרים התאריך מוקדם לסוף חודש ניסן. קיימת עדות מהמאה ה-5 לצום בי"ח באייר. עדות זו מופיעה בכתובת שהתגלתה בבית כנסת העתיק בתל רחוב, ושם כתוב: [...אלין] צומ[י]ה דכ[ו]ל[ה] שתה[... ניסן [...] כז בה א[יר] יח בה כב בה במאה ה-7 כבר קיימת עדות ברורה לקשר בין התאריך י"ח באייר ולצום יהושע: וְכָל הָיָה חָת מִשְּׂפַת שָנִי בִּהְיוֹת בִּן נוּן מַנְהִיג שְאוֹנִי וַיַּחְמוֹס יָמָיו וּבוֹ אִישוֹנִי בִּשְמוֹנָה עָשָׂר בַּשֵּנִי. — אלעזר בירבי קליר, אהלי איכה גילו קדישים. ועדות נוספת מהמאה ה-8: פָּסוֹחַ וְגָנוֹן טְמֵאִים בְּיַשְּׁבוֹ צוֹם יְהוֹשֻׁעַ בִּשְׁמוֹנָה עָשָׂר בּוֹ אִיָּיר / קֵרְבָם וְצִיוָּם מִלִּשְׁבּוֹר עֶצֶם בּוֹ רִבְּקָם מַצּוֹת וּמְרוֹרִים וְרֺאשׁוֹ וְקִרְבּוֹ — רבי פינחס ברבי יעקב הכהן, קידוש ירחים לחודש אייר. הצום מצוין לראשונה במקורות המאוחרים בספר הלכות גדולות בכ"ו בניסן בתור התאריך בו נפטר יהושע, גם בסידור רש"י ובמחזור ויטרי הוא מוזכר באותו תאריך. בכל בו מופיע הצום בתאריך כ"ח בניסן וכן בארחות חיים עם גרסה לפיה הצום בכ"ט בניסן. גם בספרי ההלכה המאוחרים מופיעות כמה גרסאות, למעשה לא נוהגים לצום את צום יהושע. בן עמי, ירון. 2014. על מה צמים בל"ג בעומר, הועלה למרשתת בתאריך 15/5/14. אלחנן ריינר, יהושע הוא רשב"י, חצור היא מירון, תרביץ כרך פ' חוברת ב' (טבת-אדר ה'תשע"ב), 179-218. מרדכי מרגליות, הלכות ארץ ישראל מן הגניזה, הוצאת מוסד הרב קוק, תשל"ד-1973 סגל, חגי, תשס"ו, אפשר לכבות, מקור ראשון. מצוטט באתר חדרי חרדים מתוך הערך ל"ג בעומר באתר הויקי של ד"ר אורי אמיתי חגי משגב, רשימת צומות מבית הכנסת ברחוב, לשוננו ע"ז, ב-ד, אלול ה'תשע"ה. הלכות תשעה באב סימן תקמ"א סימן רע"א סימן ס"ג עמוד רי"ד משנה ברורה, סימן תק"פ, סעיף קטן ד'
קויל

האם התכוונתם ל... קויל – שמה היידי של העיירה קולו (פולנית: Koło) בנפת לודז' שבמרכז פולין לקונה קויל – להקת רוק גותי/מטאל גותי איטלקית סולסטיס קויל – להקה ישראלית המשלבת בין רוק אלטרנטיבי ורוק מתקדם אישים ברנדן קויל – שחקן אנגלי ריצ'רד קויל – שחקן אנגלי קווייל
קווייל

קווייל (באנגלית: Quayle) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אנה קווייל (אנ') – שחקנית בריטית אנתוני קווייל – שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי דן קווייל – סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש ג'ון קווייל – שחקן בריטי קויל
מריה בואנו

מריה אסתר אנדיון בואנו (בפורטוגזית: Maria Esther Andion Bueno,‏ 11 באוקטובר 1939 – 8 ביוני 2018) הייתה טניסאית ברזילאית, שהשתתפה בתחרויות בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20 היא דורגה במקום הראשון בעולם. היא זכתה ב-19 תוארי גראנד סלאם, מהם 7 ביחידות, 11 בזוגות נשים ו-1 בזוגות מעורבים. בשנת 1960 הייתה לבואנו לטניסאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם בטורניר הזוגות לנשים, 3 מהם עם דרלין הארד מארצות הברית ואחד עם כריסטין טרומן מבריטניה ובנוסף זכתה באותה שנה גם בטורניר לזוגות מעורבים באליפות צרפת הפתוחה. בשנת 1978 נכללה בואנו בהיכל התהילה הבינלאומי בטניס. זכיות \ השתתפות - מספר זכיות בטורניר \ מספר הפעמים של השתתפות בטורניר מדיה וקבצים בנושא מריה בואנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מריה בואנו (באנגלית) מריה בואנו, באתר ה-WTA מריה בואנו, באתר ה-ITF מריה בואנו, באתר גביע הפדרציה מריה בואנו, באתר היכל התהילה של הטניס מריה בואנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מריה בואנו, באתר היכל התהילה הבינלאומי בטניס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא ברזילאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוז יהודה ושומרון (משטרה)

מחוז יהודה ושומרון, הנקרא בדרך כלל מחוז שַ"י (ראשי תיבות: יהודה ושומרון), הוא אחד ממחוזות משטרת ישראל. המחוז אחראי על השטח מאזור הר חברון בדרום ועד צומת מגידו בצפון. מחוז זה הוא המחוז השני בגודלו מבחינת שטחו מבין מחוזות המשטרה, לאחר מחוז הדרום. המחוז הוקם בספטמבר 1994 בעקבות מסקנות דו"ח ועדת שמגר לאירועי טבח מערת המכפלה, וכן עם תחילת יישום הסכם קהיר ולקראת יישום הסדר הביניים עם הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון. המחוז כולל שני מרחבים, מרחב יהודה שמבוסס על נפת יהודה, שהייתה כפופה למחוז הדרומי, ומרחב שומרון על בסיס נפת שומרון שהייתה כפופה למחוז הצפון. במחוז פועל המנגנון המשטרתי לתיאום ושיתוף פעולה בין משטרת ישראל לבין המשטרה הפלסטינית (ממת"ש), ראש המנגנון כפוף למפקד המחוז. בשטח המחוז יש 120 ישובים, מתוכם שלוש עיריות - אריאל, מעלה אדומים וביתר עילית. 12 מועצות מקומיות – אורנית, אלפי מנשה, אלקנה, אפרת, בית אל, בית אריה, מודיעין עילית, מעלה אפרים, עמנואל, קדומים, קרית ארבע וקרני שומרון. ועד מקומי – ישוב יהודי. 6 מועצות אזוריות: שומרון, מטה בנימין, גוש עציון, הר חברון, מגילות, ערבות הירדן. מטה המחוז ממוקם במבשרת אדומים, לשם עבר ב-2007 ממקום מושבו במעלה דוד. מחוז ש"י מורכב משתי יחידות משטרה מרכזיות לצד היחידות המחוזיות. מרחב שומרון: מטה המרחב ממוקם באריאל. המטה הוקם ב-2019 וכולל את תחנת אריאל, תחנת מודיעין עילית ותחנת בנימין (ממוקמת באזור התעשייה שער בנימין). מרחב יהודה: מטה המרחב ממוקם בקריית ארבע, וכולל את תחנת חברון האחראית על דרום גזרת חברון, תחנת עציון הממוקמת בביתר עלית ותחנת מעלה אדומים. יחידות מחוזיות: אגף התנועה (את"ן) ש"י. מתחלק לשתי לשכות תנועה: את"ן שומרון, פועלת בגזרת מרחב שומרון ויושבת במטה המרחב. את"ן יהודה, פועלת בגזרת שאר המחוז ויושבת במטה המחוז. ימ"ר ש"י מפלג תשאול מפלג מודיעין מפלג בילוש מפלג פשיעה לאומנית יס"מ ש"י אתר האינטרנט הרשמי של מחוז יהודה ושומרון מחוז יהודה ושומרון באתר משטרת ישראל דוח שנתי 53ב פרק שלישי אזור יהודה ושומרון ראו גבולות מחוז ש"י באתר משטרת ישראל.
ניצוצות

האם התכוונתם ל... ניצוצות (קבלה) – מושג בקבלה ניצוצות (סרט) – סרט קולנוע מ-1996 ניצוצות (שיר) – שיר מתוך האלבום 1900? של פורטיסחרוף ניצוץ (פירושונים)
קשאמה סוואנט

קשאמה סוואנט (לעיתים מאוית שאמה סוואנט, קשמה סוואנט; בתעתיק לטיני Kshama Sawant, נולדה ב-1973) היא פעילה חברתית אמריקאית-הודית, חברת מועצת העיר סיאטל מאז שנת 2013 ומרצה לכלכלה. האינדיפנדנט הבריטי הגדיר אותה, "המחוקקת הסוציאליסטית הבולטת בארצות הברית". סוואנט פועלת במסגרת תנועת אלטרנטיבה סוציאליסטית, תנועה אחות של מאבק סוציאליסטי בישראל, כחלק מתנועת אלטרנטיבה סוציאליסטית בינלאומית (ISA). החל מפברואר 2021 היא חברה גם בתנועת הסוציאליסטים הדמוקרטיים של אמריקה (DSA). סוואנט, שהייתה מעורבת בתנועת אוקיופיי, התמודדה על מושב בבית הנבחרים של מדינת וושינגטון ב-2012 מול מועמד המפלגה הדמוקרטית, והשיגה כ-20 אלף קולות (29%). היא נבחרה למועצת העיר סיאטל כמועמדת סוציאליסטית לראשונה ב-2013 בידי קרוב למאה אלף מצביעים, בין השאר, על רקע הובלת קמפיין להעלאת שכר המינימום. היא הסוציאליסטית הראשונה שניצחה במערכת בחירות כלל-עירונית בסיאטל מאז שנת 1916. היא נבחרה מחדש, לאחר מעבר לשיטת בחירות מחוזית, ב-2015 וב-2019. ב-2021 ניצחה פעם נוספת בבחירות הדחה שיזם הימין. במאי 2014 הקמפיין להעלאת שכר המינימום הגיע להישג חסר תקדים עם ההחלטה של מועצת העיר על העלאת שכר המינימום בעיר ל-15 דולר לשעה, הרמה הגבוהה ביותר בכל ארצות הברית. סוואנט הכריזה על ניצחון לקמפיין, אך גם ביקרה את העובדה שלתאגידים גדולים תתאפשר העלאה מדורגת שתיפרס על פני מספר שנים. אולם הצעות החלטה שהעבירה לביטול הפטורים לא זכו לתמיכת רוב במועצה. בנאום שנשאה ביום קבלת ההחלטה במועצת העיר אמרה, "עשינו את זה. העובדים והעובדות עשו את זה. הניצחון הגדול הראשון לקמפיין למען 15 דולר לשעה יעורר השראה בקרב אנשים בכל רחבי הארץ". מדיה וקבצים בנושא קשאמה סוואנט בוויקישיתוף קשאמה סוואנט, ברשת החברתית פייסבוק קשאמה סוואנט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קשאמה סוואנט, ברשת החברתית אינסטגרם קשאמה סוואנט, סרטונים בערוץ היוטיוב Kshama Sawant: America’s top socialist lawmaker fights for her political life, אינדיפנדנט, ‏8 בדצמבר 2021 ניצחון, במינימום האפשרי, TheMarker, ‏5 בינואר 2015 A Rare Elected Voice for Socialism Pledges to Be Heard in Seattle, הניו יורק טיימס, 28 בדצמבר 2013 Socialist: No longer such a dirty word, מ-MSNBC‏, 15 בנובמבר 2013 Minimum wage: Seattle proves that the fight for decent pay can and must be won, הגרדיאן, 7 ביוני 2014
מרדכי צבי אורבך

הרב ד"ר מרדכי צבי אורבך, ידוע במחוזות פעילותו גם כהִינְקוֹ אוּרְבָּךְ (בסרבו-קרואטית: Hinko Urbah, בסרבית קירילית: Хинко Урбах;‏ 29 בספטמבר 1872, הכפר מוראבקה, מוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 1 באפריל 1960, פריז, צרפת) היה הרב הראשי האשכנזי ליהודי סרייבו בתקופה שקדמה לשואה והרב הראשי ליהודי זאגרב לאחר מלחמת העולם השנייה. הינקו אורבך נולד בכפר מוראבקה אשר בחבל מוראביה לנתן ולנה. בגיל שבע התייתם מאימו ונאלץ להתפרנס למחייתו. הוא נשלח ללמוד בתלמוד תורה ובהמשך למד בישיבת פרשבורג אשר בברטיסלאבה. עם סיום לימודיו עסק בהוראה בברטיסלאבה לתקופה מסוימת. בהמשך, רכש תואר בלימודי רבנות (MRb) בבודפשט. ב-1904 סיים תואר באוניברסיטת בודפשט והתמחה בפילולוגיה השוואתית של שפות שמיות. בבודפשט נישא לשרה לבית פלדמן. בין 1906 ל-1909 כיהן כרב בטוזלה שבאזור בוסניה. ב-1909 עבר לעיירה זמון הסמוכה לבלגרד ומונה לרב הראשי של הקהילה אשר מנתה כ-700 נפשות. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האוסטרו-הונגרי ושרת כרב צבאי. לאחר המלחמה וכינון ממלכת יוגוסלביה שב לזמון וכיהן כרבה הראשי עד 1927. ב-1928 מונה לרב הראשי האשכנזי של יהודי סרייבו, וזאת לאחר פטירת קודמו שמואל וסל. במסגרת תפקידו נמנה עם מייסדי הסמינר התאולוגי היהודי בסרייבו, וניהל את המוסד אשר הכשיר מורים לעברית והחל את תהליך ההכשרה לקראת לימודי רבנות. הינקו אורבך כיהן במועצה העליונה של הרבנות הראשית ביוגוסלביה. במהלך מלחמת העולם השנייה נמלטו אורבך ומשפחתו לאיטליה. לאחר כניעת איטליה נמלטו הרב אורבך ורעייתו ללוזאן שבשווייץ. בנו בנימין אורבך נלקח לעבודות כפייה. הוא ניצל מגירוש למחנות ההשמדה בזכות פעולתה של משפחת קומליינוביץ (סרבו-קרואטית: Komljenovic) שהעניקה לו מחסה אף על פי שבן המשפחה בוריסלאב היה חבר באוסטאשה ובנימין היה בחזקת מבוקש על ידי השלטונות. לבסוף עלה בידי אימו של בנימין להמציא לו מסמכים מזויפים והוא נמלט בעזרתם למוסטאר שהייתה בשטח הכיבוש האיטלקי וכך ניצל. ב-1995, העניק ארגון יד ושם את עיטור חסיד אומות העולם למשפחת קומליינוביץ. לאחר המלחמה היגר בנימין אורבך לצרפת. לאחר שחרור יוגוסלביה שבו הרב אורבך ורעייתו ליוגוסלביה וב-1946 מונה הינקו אורבך לרב הראשי ליהודי זאגרב. אורבך היה היחיד מבין המועצה העליונה של הרבנות הראשית בממלכת יוגוסלביה אשר שרד את השואה וזכה להערכה רבה בקרב הקהילות היהודיות על גווניהן השונים. הוא היה פעיל בהקמת ארגון הקהילות היהודיות של יוגוסלביה ובחידוש פעולתו של בית הדין הרבני הגדול. מעמדו בקרב יהודי ארצות הברית הקל על קבלת סיוע חומרי וכספי שסייע לתקומתן של הקהילות השונות. הוא יזם את כנס רבני הקהילות של יוגוסלביה שנערך בבלגרד ב-26 במרץ 1947 ובו התקבלה רשמית עמדתו בדבר הצורך באופי יהודי-אורתודוקסי בניהול חיי הדת בקהילות השונות. בפועל, נשמר הסטאטוס קוו בקהילות השונות. בשלהי 1948, לאחר הקמת מדינת ישראל עלו הרב אורבך ורעייתו ארצה. הוא השתקע בירושלים אך ב-1953 היגר עם רעייתו לפריז, שם התגורר בנו ומשפחתו. ב-1960 הלך הרב הינקו אורבך לעולמו בפריז והוא בן 88 שנים. ראו הקדשה בכתב ידו. הקהילה היהודית בזמון, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 154. מבוא וכן יהדות סרייבו, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמ' 18, 208, 214. חידוש חיי הדת ביוגוסלביה שלאחר מלחמת העולם השנייה, באתר wordpress.com, אוחזר ב-8 בספטמבר 2014 (בסרבית). Komljenovic Family, באתר יד ושם, אוחזר ב-28 בספטמבר 2014 (באנגלית). ראו מסמך בחתימתו. הינקו אורבך, באתר elmundosefarad, אוחזר ב-25 בספטמבר 2014 (בקרואטית).
מרין צ'יליץ'

מרין צ'יליץ' (בקרואטית: Marin Čilić; נולד ב-28 בספטמבר 1988) הוא טניסאי קרואטי מקצועני. בשיאו (29 בינואר 2018), דורג במקום השלישי בעולם בדירוג הסבב ה-ATP, ונכון לhubh 2022 הוא מדורג במקום ה-17. הישג השיא של צ'יליץ' הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם, אליפות ארצות הברית הפתוחה (2014). במהלך הקריירה שלו הוא זכה ב-20 תארים בטורנירי היחידים במסגרת הסבב העולמי לגברים (ATP). התאמן בהדרכתו של בוב ברט (2004 - 2013), ומשנת 2013 מתאמן בהדרכתו של גוראן איוואנישביץ'. צ'יליץ' נולד לזוג הורים קרואטים במג'יוגוריה, עיירה בבוסניה והרצגובינה, בהיותו ילד כבן 4 החל להתאמן בטניס עם שני אחיו הגדולים. לאחר שגילה כישרון, המליצו להוריו להעבירו לזאגרב להמשך התפתחותו כשחקן. בזאגרב ראה אותו טניסאי העבר גורן איבניסביץ', שראה בו פוטנציאל גדול, והכיר אותו למאמנו שלו בוב ברט. בהיתו בן 15 נסע לסן רמו שבאיטליה כדי להתאמן אצל ברט. בספטמבר 2009 הגיע צ'יליץ' (דורג במקום 16 בטורניר) לשלב רבע הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה, שבו הפסיד למדורג השישי בטורניר חואן מרטין דל פוטרו מארגנטינה (4-6, 6-3, 6-2, 6-1) שבסופו של דבר זכה בתואר. בשלב שמינית הגמר, הוא הדיח את המדורג שני בטורניר, אנדי מארי מבריטניה (5-7, 2-6, 2-6). ארבעה חודשים לאחר מכן, בינואר 2010 הגיע צ'יליץ' (דורג במקום 14 בטורניר) לשלב חצי הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה, תוך שהוא גובר בדרך על המדורג רביעי בטורניר, חואן מרטין דל פוטרו (7-5, 4-6, 5-7, 7-5, 3-6) ועל המדורג שביעי בטורניר, אנדי רודיק מארצות הברית (6-7, 3-6, 6-3, 6-2, 3-6). בחצי הגמר הוא נוצח על ידי המדורג חמישי בטורניר, אנדי מארי (3-6, 6-4, 6-4, 6-2). חודש לאחר מכן, ב-22 בפברואר אותה שנה, הוא הגיע לדירוג השיא שלו מספר 9 בעולם. בספטמבר 2012 הגיע צ'יליץ' (דורג במקום 12 בטורניר) לשלב רבע הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה שבו הפסיד למדורג שלישי בטורניר, אנדי מארי (3-6, 7-6, 6-2, 6-0) שבסופו של דבר זכה בטורניר. ביוני 2014 הגיע צ'יליץ' (26 בטורניר) לשלב רבע גמר באליפות וימבלדון שבו הפסיד למדורג ראשון נובאק ג'וקוביץ' מסרביה ב-5 מערכות (6-1, 3-6, 6-7, 6-2, 6-2) שבסופו של דבר זכה בטורניר ועלה למקום הראשון בעולם. בסיבוב השלישי הוא ניצח את המדורג שישי בטורניר תומאש ברדיך מצ'כיה (6-7, 4-6, 6-7). הישג השיא שלו, הוא זכייה בתואר גראנד סלאם, באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר 2014 (דורג במקום 14 בטורניר), לאחר שגבר בשלב רבע הגמר על המדורג שישי בטורניר תומאש ברדיך (2-6, 4-6, 6-7), בשלב חצי הגמר על המדורג שני בטורניר רוג'ר פדרר משווייץ (3-6, 4-6, 4-6) ובמשחק הגמר על המדורג עשירי קיי נישיקורי מיפן (3-6, 3-6, 3-6). באליפות וימבלדון העפיל לגמר בו הפסיד לפדרר בשלוש מערכות. מדיה וקבצים בנושא מרין צ'יליץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרין צ'יליץ' (באנגלית ובקרואטית) מרין צ'יליץ', ברשת החברתית פייסבוק מרין צ'יליץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרין צ'יליץ', ברשת החברתית אינסטגרם מרין צ'יליץ', באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מרין צ'יליץ', באתר olympedia.org מרין צ'יליץ', באתר ה-ATP מרין צ'יליץ', באתר ה-ITF מרין צ'יליץ', באתר גביע דייוויס אמיר ענבר, הפציעות דרדרו את מארין צ'יליץ' למקום ה-777 בעולם. אחרי שנתיים ללא ניצחון, הוא זכה בתואר אחד נוסף, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2024
דניאיל טימצ'ינה

דניאיל טימצ'ינה (Daniil Tymchyna;‏ 5 בנובמבר 1900 – 8 ביולי 1972) היה כומר אוקראיני, חסיד אומות העולם. טימצ'ינה היה מנהל בית היתומים ששכן במנזר "עלייתה השמיימה של מרים הבתולה" בכפר אוניוב (Uniów) במחוז טרנופול שבפולין (כיום אוניב (אוק') באוקראינה). בית היתומים השתייך למסדר הסטודיטי (אנ'), בראשות הארכימנדריט קלימנטי שפטיצקי שהוכר אף הוא כאחד מחסידי אומות העולם. לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941 הוסתרו יהודים בכפר. בבית הספר בכפר הסתיר המנהל ניקולה דיוק (Dyuk) ורעייתו מריה את קלרה ספרן, בנה הצעיר רואלד, אחיה סמואל רוזן ואשתו יוזפינה. בשם החשאיות, לא ידעו אלו על שלושה ילדים יהודים אחרים שהוסתרו במנזר בו היה בית היתומים בניהולו של טימצ'ינה. טימצ'ינה ידע כי שלושת הילדים הם יהודים והסביר להם כיצד להסתיר את יהדותם. זמן קצר לאחר כיבוש האזור ב-1944 על ידי ברית המועצות הורה סטלין לאסור את המנהיגות הקתולית במערב אוקראינה. ב-1947 נעצר טימצ'ינה ונידון לעשר שנות עבודות כפייה בסיביר. דניאיל נפטר בשנת 1972. שלושת הילדים שניצלו על ידי טימצ'ינה - עודד אמרנט, לאון חמיידס (Chameides) ואדם דניאל רוטפלד- היגרו לישראל, ארצות הברית ופולין. אדם דניאל רוטפלד נולד בשנת 1938 בעיר פרמישלן שבפולין. הוא הובא על ידי אחד הנזירים לבית היתומים בכפר, קיבל שם בדוי, דניאילו צ'רבינסקי, ונשאר שם במשך כל תקופת הכיבוש הגרמני. מכל משפחתו רק אחותו, אליצ'ה, שרדה את השואה. לאחר המלחמה נשאר רוטפלד בפולין והפך למדען וחוקר. בין השנים 1991 ל-2002 כיהן כמנהל מכון המחקר לשלום בסטוקהולם (אנ') ובשנת 2005 נתמנה לשר החוץ של פולין. עודד אמרנט נולד בתל אביב בשנת 1935 לשם היגרו הוריו מפולין כמה שנים קודם לכן. כשהיה עודד בן ארבע, נסע עם אמו לפולין לבקר את הוריה. מבלי לדעת שבקרוב המלחמה תפריד ביניהם, אמו חזרה לתל אביב, והשאירה את בנה עם הוריה שאמורים היו להצטרף אליה בארץ ישראל. עם פרוץ המלחמה, הסבא והסבתא לקחו את עודד עמם וברחו לאמארנט וברחו ללבוב שנפלה ב-1941 בידי הנאצים. מאמצים לאתרו ולחלצו דרך השלטון הנאצי נכשלו. דודו של עודד הביא אותו לכנסייה בכפר וכך ניצלו חייו. שאר בני משפחתו נרצחו. לאחר המלחמה הוחזר עודד למשפחתו בתל אביב. בשנת 2008 הכיר מוסד יד ושם בדניאיל טימצ'ינה כחסיד אומות העולם. דניאיל טימצ'ינה, באתר יד ושם (באנגלית) אלדד בק, "קבוצת ברן": סיפור הצלה, באתר ישראל היום, 13 בספטמבר 2018 יד ושם, הנסיון הכושל להשיב את אמרנט להוריו, באתר יד ושם, ‏לא ידוע
נורית בזדסקי

נורית בזדסקי (נולדה ב-29 ביוני 1995) היא חותרת ישראלית. בזדסקי הייתה אלופת ישראל בשנים 2009–2012 בסירת יחיד בקטגוריית הנוער. בשנים 2013,2017,2018 אלופת ישראל בקטגוריית הנשים בסירת היחיד. נורית קבעה בשנת 2013 את השיא הישראלי לסירת היחיד בקטגוריות הנוער, גילאי 23 והבוגרות (7:50) ובשנת 2017 שברה אותו וקבעה שיא חדש לגילאי 23 ובוגרות (7:47) נורית מתאמנת ב"מרכז דניאל לחתירה", הפועל תל אביב על נחל הירקון. בשנת 2011 התחרתה בזדסקי בסירה זוגית באליפות אירופה לנוער, יחד עם לורי טננבאום, וסיימה במקום ה-12. נורית ולורי טננבאום התחרו גם בתחרות הבינלאומית בבלגיה, במקצה לגילאי 16, בה סיימו במקום ה-5. בשנת 2012, בזדסקי התחרתה בסירה הזוגית עם שותפתה, לורי טננבאום, באליפות העולם לנוער, בה סיימו במקום ה-16. נורית ולורי התחרו גם בתחרות הבינלאומית בבלגיה, במקצה לגילאי 18, בה סיימו במקום ה-4. בשנת 2013 בזדסקי התחרתה באליפות העולם לנוער בסירת יחיד וסיימה במקום ה-15. כמו כן, נורית השתתפה גם בתחרות בינלאומית באיטליה בה סיימה במקום ה-5 בסירת היחיד. במשחקי המכביה התשע-עשרה התחרתה נורית בזדסקי בסירת הרביעייה ובסירת היחיד. בסירת הרביעייה סיימה במקום ה-2, ובסירת היחיד סיימה במקום ה-1. נורית שברה את זמן שיא החתירה ל-2,000 מטר בירקון, כשעברה את קו הסיום בזמן של 7:50. בשנת 2016 התחרתה בזדסקי באליפות העולם לגילאי 23 בסירת היחיד וסיימה במקום ה-20. בשנת 2017 התחרתה נורית בסירת היחיד לגילאי 23 באליפות איטליה בה סיימה במקום ה-3. באליפות העולם לגילאי 23 בסירת היחיד וסיימה במקום ה-10 ובאליפות אירופה לגילאי 23 סימה במקום ה-6. אלו הישגי שיא לחותרת ישראלית. נורית שברה בשנה זו את השיא הישראלי הקודם לנשים ונערות עד גילאי 23 והוא עומד על - 7:47.7. בשנת 2018, הוכתרה בפעם השנייה ברציפות לאלופת ישראל בסירת היחיד לנשים, ובפעם השמינית אלופת ישראל בסירת היחיד. באליפות אירופה לבוגרים באותה השנה היא סיימה במקום השמיני. המכביה ה-19, סיכום היום, באתר ערוץ הספורט, 26 ביולי 2013 דף החותר של נורית בזדסקי(הקישור אינו פעיל) באתר "היכל התהילה" אלון מלמד, ענף החתירה – חותרים מהלב או לא חותרים בכלל(הקישור אינו פעיל), באתר המכביה הילה יחימוביץ, התקווה הישראלית לאולימפיאדת טוקיו: "למדתי לאהוב את הגוף שלי", באתר ynet, 17 בפברואר 2016