laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הטרור: כיצד יוכל המערב לנצח

הטרור: כיצד יוכל המערב לנצח הוא ספר משנת 1987 מאת בנימין נתניהו, אז שגריר ישראל באו"ם. בספרו הציג נתניהו את משנתו המדינית בסוגיית המלחמה בטרור. בספר מבחר מאמרים בנושא הטרור, והוא מבוסס על דיוני חברי הוועדה השנייה, שנערכה בוושינגטון ב-1984, שמטרתה הייתה לעורר את דעת הקהל על הצורך במדיניות משותפת נגד הטרור: האיום והאתגר, טרור וטוטליטריות, הטרור והעולם המוסלמי, הרשת הבינלאומית, הטרור וכלי התקשורת, היסודות המשפטיים למלחמה בטרור, המערכה מבית והמערכה הגלובאלית. בספר מנתח נתניהו את הגילויים של הטרור. הוא חושף את שורשיה ושיטות פעולותיה של רשת הטרור של האסלאם הפונדמנטליסטי, ומציע דרכים להדוף את גלי הטרור המופנים כלפי מדינות המערב, וביתר שאת כלפי מדינת ישראל. לטענת מחברו, הספר מפריך את הגישה שלפיה "טרוריסט בעיניו של אדם אחד הוא לוחם חופש בעיניו של אחר". הוא מבהיר את ההבדל היסודי בין טרור לבין כל סוג אחר של לוחמה. בספר נשמעת ביקורת ישראלית על חוסר הפעילות של הקהילה הבינלאומית לנקוט עמדה ברורה נגד הטרור והשלכותיו ועל החוסר באמנה בינלאומית המגדירה טרור. לטענת נתניהו, לא זו בלבד שהאמנות לא החלישו את פעילות הטרור אלא אף חיזקו והעצימו אותו. ארגוני הטרור זכו להשגת יעדים פוליטיים ותמיכה מצידן של מדינות המספקות חסות וכלי נשק, ככתוב: "היו ממשלות, שביקשו לזכות בחסינות מצד הטרוריסטים על ידי קשירת עסקאות עמם. אף אחד מהסדרים אלה לא החזיק מעמד. אלה שסמכו עליהם יצאו מושפלים ומוחלשים.". נתניהו שם דגש בספרו על חשיבותה של אמנה בינלאומית אחת, בעלת הגדרה אחת למעשי טרור, אשר תחייב את כלל המדינות לחתום עליה ותהיה בבחינת Pacta sunt servanda (בלטינית: "הסכמים יש לקיים"). אמנה זו תחזק את רוחן של מדינות קטנות יותר לצאת באופן רשמי נגד הטרור ובאופן ממשי תתמרץ מדינות לפעול נגד הטרור. בנוסף, הוא מציע את האפשרות להקים ארגון בין-לאומי שיפעל נגד הטרור ויהיו לו ארבעה תפקידים עיקריים: איסוף מודיעין הגנה על מתקנים ונתיבי הובלה פעולות צבאיות במקרי חירום פעולה מדינית נגד מדינות שיוזמות ומטפחות טרור. ברי כי ביקורת מצד אישיות פוליטית תשפיע על האופן שבו הוא יתייחס לאירועים בעתיד. בספר מתווה נתניהו את מה שכינה שר החוץ האמריקני, ג'ורג' שולץ, "דוקטרינת נתניהו" למלחמה בטרור הבינלאומי. הספר הוקדש "להוריי, צילה ובנציון נתניהו, שלימדונו אומץ לב מהו". על פי שער הספר, כל התמלוגים ממכירתו ייועדו ל"מכון יונתן לחקר הטרור הבינלאומי" בוושינגטון. מקום תחת השמש מלחמה בטרור (ספר) ביבי - סיפור חיי רונן ברגמן, הטרור על פי נתניהו, באתר ynet, 11 באפריל 2016 שירות גלובס, ‏"להילחם עד חורמה": כך הסביר נתניהו בספרו איך לנצח הטרור, באתר גלובס, 27 באוגוסט 2014 הטרור כיצד יוכל המערב לנצח, בעריכת בנימין נתניהו., סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:00) בנימין נתניהו, הטרור, כיצד יוכל המערב לנצח, תל אביב: הוצאת ספרית מעריב. 181–182. הטרור: כיצד יוכל המערב לנצח, עמ' 24 הטרור, כיצד יוכל המערב לנצח, עמ' 208.
טינו

טינו (Tino) הוא אי קטן בים הליגורי. הוא מהווה חלק של ארכיפלג של שלושה איים במפרץ לה ספציה. בשנת 1997 ביחד עם צ'ינקווה טרה ופורטו ונרה הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית. לפי המסורת הנוצרית האי היה מקום מושבו של ונריוס המתבודד והוא היה אב המנזר המקומי עד מותו בשנת 630. שרידיו של המנזר קיימים עד היום. האי מהווה אזור צבאי סגור וגישה למקום מתאפשרת רק ב-13 בספטמבר, יום ונריוס הקדוש. בנקודה הכי גבוהה באי נבנה מגדלור. מדיה וקבצים בנושא טינו בוויקישיתוף אודות טינו, באתר אונסק"ו
בית יולדות מולדה

בית יולדות מולדה היה בית יולדות שנוסד ב־1934 ופעל עד 1958 בחיפה. הוא שכן בשדרות הנשיא 82 (לפנים רח' הצנובר) בשכונת כרמל מרכזי. את בית היולדות מולדה ייסדו הגינקולוג ד"ר רודולף מאייר והגינקולוגית ד"ר פיניה רוטנברג, שהיו בעלי ניסיון רב שנים ברפואת נשים ומיילדות. פיניה רוטנברג הייתה אשתו של אברהם רוטנברג וגיסתו של פנחס רוטנברג. רודולף מאייר (1885–1961) סיים לימודי רפואה באוניברסיטת מרבורג (אנ'). בתחילה שימש כאסיסטנט ולאחר מכן מנהל המחלקה הגינקולוגית בבית החולים האוניברסיטאי בפרנקפורט. במלחמת העולם הראשונה היה גינקולוג ראשי בחזית בבית חולים של הצלב האדום. פיניה רוטנברג (1901–1963) למדה והתמחתה ברפואת נשים בגרמניה. בשנת 1945 נפרדו דרכיהם ורוטנברג פתחה בית יולדות בשם בית יולדות אמהות. נכון לשנת 2020, במתחם שבו פעל "בית יולדות מולדה" פועל בית ההארחה של מכון רוטנברג. בית יולדות אמהות מדיה וקבצים בנושא בית יולדות מולדה בוויקישיתוף שכבות של זיכרון: חמישה עשורים בחיי שכונה, הכינוס הארצי ה-1 לשימור מורשת התרבות, 2012נעה שק, עמוד 85 נוסטלגיה אונליין - אתר הנוסטלגיה הישראלית / בריאות, טיפוח וניקיון / בתי חולים ויולדות / חיפה נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור – הוצאה לאור, זכרון יעקב, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמ' 275, ערך: מאייר, רודולף מ.ר. 1582 נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור – הוצאה לאור, זכרון יעקב, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמ' 391, ערך: רוטנברג, פיניה, מ.ר. 1476 מרים כץ, ד"ר פיניה רוטנברג ז"ל, הַבֹּקֶר, 28 בפברואר 1963 אוניברסיטת מרבורג היא אחת האוניברסיטאות העתיקות בגרמניה (נוסדה ב-1527) והאוניברסיטה העתיקה ביותר בעולם שהוקמה כאוניברסיטה פרוטסטנטית דפנה ברמלי, ‏הספר המרתק שחוקר את תולדות הרפואה הפרטית בארץ ישראל, באתר גלובס, 8 באוגוסט 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חזק!

חזק! הוא אלבום סולו מספר 14 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא ב-1997 בחברת גל פז והוא מורכב מלחנים של יוצרים חרדיים מוכרים, בהם יוסי גרין, משה לאופר ואברהם פריד עצמו. האלבום מכיל שירים בעברית בלבד. יש שראו באלבום את אחד האלבומים שהכי השפיעו על המוזיקה החסידית של התקופה. האלבום יצא בשנת 1997 ובו 11 רצועות עם לחנים חסידיים, של המלחינים הגדולים במוזיקה החסידית, מהאלבום יצאו הלהיט המוכר "חזק!" ועוד שירים מפורסמים כמו "מודה אני", "לבנימין" ועוד. בהצבעה שנערכה לכבוד 20 שנה לאלבום ב-2018, בחשבון הפייסבוק של אברהם פריד, "חזק!" נבחר לשיר האהוב ביותר מהאלבום. השיר "לבנימין אמר" המיוסד על פסוק מספר דברים בברכת משה לשבטי ישראל, הפך להיות באירועים שונים כפתיח מסורתי לכבודו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הן בקרב הציבור החרדי ובפרט בציונות הדתית בעצרת השנתית לציון יום ירושלים בישיבת מרכז הרב בו ראש הממשלה הוא הנואם הראשי. השיר תקע בשופר זכה לקאבר מאת זאנוויל ויינברגר יחד עם מקהלת מלכות ויואלי דיקמן. מבקר המוזיקה נתנאל לייפר כתב על האלבום ”בבואי לבחור את האלבום המשפיע של אברהם פריד, הבנתי שזו משימה כמעט בלתי אפשרית. אבל צריך לבחור איזה אלבום אחד, וזה האלבום שנבחר בשל כמות הלהיטים הגדולה שלו והעובדה שיצא בתקופת השיא של המוזיקה החסידית. אין ספק שהאלבום עיצב באותם ימים את גוון המוזיקה החסידית, את החלום ללחנים מיוסי גרין ומישי לפידות, עיבודים ולחנים ממשה לאופר ורצון להישמע כמו פריד...” אברהם פריד - שירה יוסי גרין- לחנים וקולות רקע בחלק מהשירים משה לאופר- עיבוד מידע על האלבום חזק! באתר MusicBrainz האלבום חזק! באתר ספוטיפיי אלבום חזק!, רשימת השמעה, באתר יוטיוב (11 סרטונים) אברהם פריד יחגוג 20 שנה לאלבום 'חזק' במופע ענק נתנאל לייפר, ‏החנוכיה המוזיקלית: ה"חזק" של אבריימ'ל, באתר כיכר השבת, 17 בדצמבר 2020 הנה לפניכם, התוצאות המלאות של ההצבעה של למעלה מ-500 אנשים, לבחירת השיר האהוב באלבום "חזק". "לבנימין אמר": נתניהו בשבע ברכות של פרוש, ארי פריד, 29 בנובמבר 2017, באתר כלהזמן. חזקי ברוך, נתניהו: אף אחד לא ינשל אותנו מארצנו, באתר ערוץ 7, 5 ביוני 2016 תקע בשופר, בביצוע זאנוויל ויינברגר, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב (אורך: 10:36) נתנאל לייפר, ‏החנוכיה המוזיקלית: ה"חזק" של אבריימ'ל, באתר כיכר השבת, 17 בדצמבר 2020
סוכי ארדנט

סוכי ארדנט (שם מדעי: Sericulus ardens; מכונה גם סוכי הלהבה, אך שם זה נפוץ למין Sericulus aureus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הסוכיים. סוכי זה חי ביערות הגשם של גינאה החדשה, לרוב בין הענפים הקרובים לקרקעית ועל הקרקע. הוא דומה מאוד למין סוכי הלהבה. אורך הסוכי 25 סנטימטרים בממוצע והוא בעל נוצות בצבעים חזקים של צהוב עם ראש גדול אדום וצוואר אדום-כתום. הזנב וקצות הכנפיים שחורות, העיניים צהובות עזות והמקור אפור. הנקבות בעלות נוצות דהויות יותר בצבע חום או ירוק-זית עם בטן בהירה. הסוכי כמו קרובי משפחתו בונה בעת החיזור "סוכה" המורכבת מ"קיר ענפים" עשוי בשני צדדים ובתוכה הוא מניח חפצים סגולים או כחולים, לרוב פירות יער. כאשר נקבה מגיעה הזכר מנפח את חזהו ואת נוצות זנבו ופורש את כנפיו סביב ראשו בהילוך מוזר, מנענע את ראשו וכן קורא בקול. מתצפיות שבוצעו על מין זה נראה שלעיתים הנקבות מתרשמות ולעיתים לא מספיק. כמו כן זכרים צעירים דומים מאוד לנקבות, והזכר המציג יכול לבצע מופע עבורם לשווא. זכרים יריבים נצפו הורסים את הסוכות של שכניהם ואף גונבים את החפצים שהונחו בתוכן. מדיה וקבצים בנושא סוכי ארדנט בוויקישיתוף סוכי ארדנט, באתר ITIS (באנגלית) סוכי ארדנט, באתר NCBI (באנגלית) סוכי ארדנט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סוכי ארדנט, באתר GBIF (באנגלית) סוכי ארדנט באתר הרשימה האדומה של IUCN
סריקולוס

סריקולוס (שם מדעי: Sericulus) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הסוכיים החיים ביערות הלחים של גינאה החדשה ושל צפון אוסטרליה. סוג זה כולל 4 מינים בינוניים בגודלם ביחס למשפחתם. מינים אלה חיים על קרקע היערות, והם בעלי גוונים צהובים ואדומים עד שחורים בולטים. הסוכות שלהם מורכבות מערימת ענפים וזרדים הממוקמים בשתי שורות, ביניהם מונחים מספר חפצים נוצצים, המיועדים למשיכת הנקבות. הם בעלי דו-צורתיות זוויגית, והנקבות הרבה פחות מקושטות ומרשימות מהזכרים. בסוג זה 4 מינים: מדיה וקבצים בנושא סריקולוס בוויקישיתוף סריקולוס, באתר ITIS (באנגלית) סריקולוס, באתר NCBI (באנגלית) סריקולוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סריקולוס, באתר GBIF (באנגלית)
הקצין והקטינה

הקצין והקטינה (באנגלית: The Major and the Minor) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1942 בבימויו של בילי ויילדר, עם ג'ינג'ר רוג'רס וריי מילאנד בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי בילי ויילדר וצ'ארלס בראקט והוא מבוסס על המחזה "קוני שבה הביתה" של אדוארד צ'יילדס קרפנטר (אנ') מ-1923. זה סרטו הראשון של בילי ויילר כבמאי בהוליווד. העלילה היא על חילופי זהויות. אשה מתחפשת לנערה, עם כל המצבים הקומיים הנובעים מכך. בסרט משחקת בתפקיד קטן, לילה רוג'רס, אמה הביולוגית של ג'ינג'ר רוג'רס בתפקיד אמה בסרט. סוזן אפלגייט (ג'ינג'ר רוג'רס) מגיעה לניו יורק מעיירה קטנה באיווה. במשך שנה היא מחליפה עבודות רבות עד שעוברת קורס לעיסוי קרקפת. הלקוח הראשון שלה הוא מר אוסבורן (רוברט בנצ'לי). הוא מנסה להתחיל אתה ומטריד אותה מינית והיא בורחת ממנו ומחליטה לחזור לאיווה. בתחנת הרכבת אין לה כסף לקניית כרטיס אבל מתברר לה שקטינים עד גיל 12 משלמים חצי כרטיס. היא נכנסת לשירותים, מתלבשת כנערה עם צמות, מבקשת ממישהו שיתחזה לאביה ויקנה לה כרטיס כי היא בת 12 פחות שבוע. ברכבת היא מעלה את חשדם של הכרטיסנים. כאשר הם מבחינים בה מעשנת, הם רודפים אחריה והיא נמלטת מהם ונכנסת לתא בו נמצא גבר - מייג'ור פיליפ קירבי (ריי מילאנד). היא מספרת לו שהיא בת 12 ושמה סו-סו והוא מסכים לשכן אותה בתאו עד הבוקר. פיליפ הוא מדריך בכיר באקדמיה צבאית. הוא מאורס לפמלה היל (ריטה ג'ונסון), בתו של מפקד בית הספר, קולונל היל (אדוארד פילדינג). הרכבת מתעכבת בגלל שיטפון ופמלה נוסעת עם אביה לפגוש את פיליפ. היא מוצאת להפתעתה את סוזן בתא של פיליפ. פיליפ חוזר עם מגש ארוחת בוקר לסוזי ופמלה מטיחה את המגש בפניו. הקולונל מבקש להדיח את פיליפ אבל הוא מציג בפני סגל המפקדים את סו-סו בת ה-12 וכולם נרגעים. סו-סו נשארת כמה ימים בפנימייה וכל הקדטים מחזרים אחריה. היא גרה עם לוסי היל (דיאנה לין) אחותה של פמלה. לוסי מכירה מיד שסו-סו היא בוגרת אך לא מסגירה אותה כי היא שונאת את אחותה. פיליפ רוצה לעזוב את האקדמיה הצבאית לטובת שירות בחזית אבל פמלה רוצה אותו לידה ומטרפדת את ניסיונותיו. לפי בקשת לוסי, מתקשרת סוזן לוושינגטון די. סי. ומבקשת שיאשרו את בקשתו. פמלה מגלה זאת וגם את העובדה שסוזן מבוגרת ומבקשת ממנה להסתלק במהירות כדי לא להביך את פיליפ. סוזן חוזרת לאיווה, דוחה ניסיונות חיזור וחולמת כל הזמן על פיליפ. פיליפ בדרכו לסן דייגו כדי להתגייס לתפקיד פעיל. הוא מתקשר לביתה של סו-סו והיא עונה לו בשם אמה. כשהיא רואה שאמה (לילה רוג'רס) לא תוכל לעמוד בשאלותיו של פיליפ, היא מתחזה לאמה. פיליפ מגיע ונדהם מדמיון בין סו-סו לאמה. הוא אומר לה כי ארוסתו פמלה בחרה להתחתן עם מישהו עשיר ויציב ממנו. הוא מגיע לתחנת הרכבת ורואה שם אישה שמזדהה כסוזן אפלגייט הבוגרת ושניהם מתחבקים ועולים לרכבת. "הקצין והקטינה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הקצין והקטינה", באתר נטפליקס "הקצין והקטינה", באתר AllMovie (באנגלית) "הקצין והקטינה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הקצין והקטינה", באתר אידיבי "הקצין והקטינה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הקצין והקטינה, באתר TCM קדימון ל-הקצין והקטינה, באתר יוטיוב הקצין והקטינה באתר יוטיוב שיחה על הקצין והקטינה, באתר יוטיוב
קוקייה אפריקנית

קוקייה אפריקנית (שם מדעי: Cuculus gularis) היא מין של עוף ממשפחת הקוקייתיים, החיה לאורך אפריקה שמדרום לסהרה, והיא קרובתה של הקוקייה האירופית. קוקייה זו מגיעה לאורך של 32 סנטימטרים בממוצע, והיא בעלת נוצות אפורות-כחולות, זנב ארוך ושחור וצידי הכנפיים גם שחורים. הראש מעט כחול יותר עם עיניים צהובות ומקור אדום בהיר בעל קצה שחור. הבטן בהירה בעלת פסים שחורים לאורכה, והרגליים מכוסות נוצות לבנות. הקוקייה מזכירה מרחוק מראה של עוף דורס, מה שעוזר לה להרחיק את העופות הפונדקאים הפוטנציאלים שלה. היא חיה לאורך רוב אפריקה באזורים שונים, ביניהם בערבות עשב, בסוואנה האפריקנית, בשיחיות ויערות פתוחים, ואף באזורים יבשים, אך לא במדבריות. חלק מהאוכלוסיות נודדות לרוחבה של אפריקה כשהמזון מתמעט. הקוקייה חיה בגפה וניזונה מחרקים שהיא תופסת, בין השאר חיפושיות או טרמיטים מכונפים וכן מיצורים קטנים אחרים. הזכרים טריטוריאליים ויתקפו מסיגי גבול. לעיתים זוג קוקיות יחלוק נחלה קטנה. הקוקייה היא טפילה של עופות אפריקנים אחרים, וביציה משתלבות בצבעי עופות אחרים כמו דרונגו אפריקני או חנקן צהוב-מקור. כשהיא מטילה ביצה הגוזל שלה בוקע בתוך 12 עד 17 ימים, לרוב לפני "אחיו" הפונדקאים ואז משליך את ביציהם לאדמה, כך שהוא נותר לבד. האפרוח מתבגר תוך 3 שבועות בדרך כלל וממריא מהקן. מדיה וקבצים בנושא קוקייה אפריקנית בוויקישיתוף קוקייה אפריקנית, באתר ITIS (באנגלית) קוקייה אפריקנית, באתר NCBI (באנגלית) קוקייה אפריקנית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוקייה אפריקנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוקייה אפריקנית, באתר GBIF (באנגלית) גדעון לב, מחקר: הקוקייה מנסה לשטות באויביה כדי שיטפלו בצאצאיה, באתר הארץ, 27 ביולי 2023 קוקייה אפריקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוייא

הוייא (שם מדעי: Heteralocha acutirostris) היא מין של ציפור נכחדת ממשפחת הדבלולניים, שחיה בניו זילנד באי הצפוני. ציפור זו הייתה הגדולה שבבני משפחתה, והיא הזכירה במראה עורב משונה בעל מקור מוזר. היא נקראה בידי החוקר ג'ון גולד ב-1837, ופירוש שמה המדעי הוא: "אשה בעלת מקור שונה". שם המין פירושו: "בעל קצה מחודד". השם הוייא הגיעה מהשפה המאורית. ההוייא הייתה ציפור דמוית עורב באורך של 45 סנטימטרים בזכרים ו-48 סנטימטרים בנקבות הגדולות יותר. הייתה לה דו-צורתיות זוויגית גדולה כשמקור הזכרים היה לבן וישר, דומה למקור עורב, בעוד לנקבות המקור התארך והתעקל ודמה למקור של צופית, כשמצידי המקור שלהם השתלשל דלדל בצבע כתום. שאר הגוף נראה דומה עם נוצות שחורות עד כחולות כהות, והזנב שלהם היה ארוך ומפואר עם קצוות לבנים רחבים. לא ידוע מספיק על התנהגות ההוייא, אך היא ניזונה כאוכלת כל מחרקים ועכבישים בינות ליערות ההרריים או בשפלות, תלוי באקלים ובעונות, וייתכן שניזונה גם מפירות או זרעים של כמה מצמחי ניו זילנד. מקור הזכר התאים לשלוף מזון מבין הענפים וגזעים רקובים בעוד הנקבות יכלו לשלוף מזון מאזורים עמוקים יותר, כמו מסדקי סלעים, ואולי אף השתמשו בו כמו במקור הנקריים. ההויא נכחדה עקב ציד יתר אנושי למען נוצותיה, וכן עקב כריתת היערות בהם היא חיה. הפרטים האחרונים שנראו ממנה נצפו ב-1907, אם כי נראה ששרדה עד ל-1960. היא הייתה נדירה עוד לפני הגעת האירופאים ונמצאה בעיקר סביב רכסי ההרים Kaimanawa‏, Remutaka‏, Tararua ו-Ruahine, כולם באי הצפוני. ציפור זו נודעת בתרבות של המאורים ובייחוד במיתולוגיית המאורים, בו היא נחשבת לקדושה, והיה טאבו על נגיעה באיש שנשא את עורה או את נוצותיה, לאחר שצדו מספר פרטים. מדיה וקבצים בנושא הוייא בוויקישיתוף הוייא, באתר ITIS (באנגלית) הוייא, באתר NCBI (באנגלית) הוייא, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) הוייא, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) הוייא, באתר GBIF (באנגלית) הוייא באתר הרשימה האדומה של IUCN
בלז

בֶּלז (באוקראינית: Белз; ביידיש בעלז או בעלזא ברוסית: Белз) היא עיירה בחבל לבוב, שבאוקראינה, בחבל גליציה ההיסטורי. העיירה התפרסמה בעולם היהודי הודות לחסידות בעלז, שנוסדה בה. נכון ל-2021 אוכלוסיית העיירה מונה 2,229 תושבים, שמתפרנסים בעיקר מחקלאות. העיר נזכרת לראשונה במאה ה-10. היא הייתה חלק מרוס של קייב ולאחר פירוקה מנסיכות גליציה-ווהלין. בסוף המאה ה-14 התחיל השלטון הפולני, מ-1462 הייתה בירת מחוז (וויבודסטבו) בלז. השלטון הפולני הסתיים ב-1772, בחלוקת פולין הראשונה, אז העיירה עברה לאוסטרו-הונגריה. העיר ירדה אדמיניסטרטיבית משמעותית בתקופה זו, מרכז המחוז עבר לסמבור. ב-1918 עם שאר גליציה צורפה לפולין העצמאית. מ-1939 עד 1944 בכיבוש גרמני, שבמהלכו נרצחו מרבית יהודי העיירה. מ-1944 עד 1951 חלק מפולין. וב-1951, לאחר מספר חילופי גבול בין פולין לברית המועצות, צורפה לרפובליקה האוקראינית הסובייטית. מ-1991 באוקראינה העצמאית. ערך מורחב – חסידות בעלז בהיות העיירה מרכז חבל בלז נודעה לה חשיבות רבה, פוליטית ומסחרית, בשנים 1462 – 1772. הקהילה היהודית גדלה משמעותית, ברבנותה כיהנו אנשים כמו הב"ח, ורבנים אחרונים אחרים. החסידות זכתה בעיר להתפשטות ניכרת כשבשנת 1817 התיישב בה ר' שלום רוקח. אדמו"רי בלז ישבו בעיירה עד שנת 1939, כשר' אהרון רוקח ברח מהעיר לפני פלישת הנאצים. בתחילת הכיבוש הגרמני ב-1939, ברחו רוב יהודי העיר לפנים ברית המועצות. ב-2 ביוני 1942 אלף מיהודי בעלז והעיירות הסמוכות נשלחו לסוביבור, ובספטמבר 1943, נשלחו לשם כ-500. כמעט כולם הושמדו שם. לאחר המלחמה חזרו לעיר יהודים בודדים, והקהילה היהודית לא השתקמה. חסידי בעלז הקימו בניין המשמש כאכסניה לאורחים, בסמוך לקבריהם של אדמו"רי בעלז, הטמונים בבית העלמין. הבניין המכיל חדרי לינה, חדר אוכל, מקווה ובית מדרש. ומאכלס קבוצות חסידים מרחבי תבל המגיעים במהלך השנה לבקר בעיר ולהתפלל על קברי האדמו"רים. רבי יהושע פלק כץ - הסמ"ע רבי יואל סירקיש - הב"ח רבי אברהם חיים שור - מחבר "תורת חיים" ו"צאן קדשים" רבי צבי הירש מייזליש רבי זכריה מנדל בן אריה לייב - מחבר "באר היטב" רבי אשר ב"ר צבי הירש קלויזנר רבי משה הכהן - מחבר "מראה כהן" ו"קרן אור" האדמו"ר רבי שלום רוקח מבעלז האדמו"ר רבי יהושע רוקח מבעלז האדמו"ר רבי ישכר דוב רוקח מבעלז האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלז אנדרטה לזכר יהודי בלז בבית העלמין בחולון ביתו של הגבאי של אדמו"רי בעלז, רבי אהרן יהושע לנדא בית העלמין היהודי בבלז אכסניית חסידות בעלז בעיירה אתר האינטרנט הרשמי של בלז בלז, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) ספר זיכרון בלז - תוכן העניינים (באנגלית) ספר זיכרון בלז - הספר המלא, באתר הספרייה הציבורית בניו יורק "בלז", באתר השטעטל הווירטואלי בלז באתר מרכז מורשת יהדות פולין "בלז", באתר JewishGen (באנגלית) בלז (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית Number of Present Population of Ukraine, as of January 1 2021, Statistics Ukraine האדמו"רים מבעלז כיהנו גם כרבני העיר.
דז'ה מאיור

דז'ה מאיור (במקור עד 1910 מַרקברייטר, בהונגרית: Major Dezső; ביהרדיוסג, 2 במאי 1886 – בודפשט, 12 בינואר 1945) היה במאי קולנוע ומחזאי יהודי-הונגרי, אחיו הגדול של הצייר הנריק מאיור. מאיור נולד במשפחה יהודית לאביו הסנדלר יונאש (יונה) מרקברייטר (1843-1915) ולאמו תרזיה פולק. הוא החל את דרכו כעיתונאי. מחזהו "משחקים" (Mérkőzések) הוצג בברטיסלבה (אז הונגריה). מאוחר יותר הפך לדרמטורג ולמנהל תיאטרון בברטיסלבה, אחר כך במאי של חברת הסרטים סאשה ולבסוף במאי של חברת הסרטים סטאר בבודפשט. בהמשך ביים סרטי הוראה ותעמולה כבמאי הראשי של חברת הקולנוע הפדגוגי הממלכתי. בשנת 1937 ביים את סרט המדבר הרומני "גברת בקומה השנייה" (Hölgy a második emeleten). מותו נגרם מדלקת ריאות. ב־14 בנובמבר 1925, בבודפשט, נשא את אטלקה, בתם של מנדל רימר וקרולינה שוורץ. טריקה (Terike) (1924) רופא הפלאים (1926) אקספרס בגרוש (Filléres gyors) (1932) כמו גם כמה סרטים קצרים של האצ'ק ושאיו. הלקסיקון הצ'כי/סלובקי של ההספרות ההונגרית 1918–1995. ברטיסלבה, 1997. יוצרי קולנוע הונגרים בעולם. בודפשט, איחוד הקולנוע ההונגרי, 1996. פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים. 1939-2002. יוז'ף מודראק-טמאש דיאק: לקסיקון הסרט המדבר ההונגרי 1931–1944. 2006 לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספרים ההונגרי. לקסיקון יהודי הונגרי. דז'ה מאיור. בודפשט, 1929. לקסיקון ביוגרפי הונגרי. דז'ה מאיור. Halálesete bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami halotti akv. 335/1949. folyószáma alatt. "Markbreiter Jónás halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 835/1915. folyószáma alatt". "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1657/1925. folyószáma alatt".
אצטדיון חנרל סנטנדר

אצטדיון חנרל סנטנדר (בספרדית: Estadio General Santander) הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר קוקוטה שבקולומביה, ומשמש כאצטדיונה הביתי של קבוצה קוקוטה דפורטיבו. האצטדיון נפתח בשנת 1948 ומשמש את קוקוטה הן במשחקי הקבוצה בליגה המקומית והן בטורניר היבשתי, בו שיחקה הקבוצה בשנים 2007 ו-2008. בחצי גמר הליברטדורס של 2007 רשמה הקבוצה את ניצחונה היוקרתי ביותר בהיסטוריה, 1-3 במשחק חצי הגמר הראשון על בוקה ג'וניורס. האצטדיון נקרא על שמו של הגנרל פרנסיסקו דה פאולה סנטנדר, אחד מגיבורי שחרורה של קולומביה והפיכתה למדינה עצמאית לצידו של סימון בוליבר. סנטנדר נולד בעיירה וייה דל רוסריו, המרוחקת קילומטרים בודדים מקוקוטה. המטרה הייתה להקים את האצטדיון ולפתוח אותו בשנת 1940, 100 שנים לאחר מותו של הגנרל סנטנדר. האצטדיון עבר שצי עבודות שיפוץ. הראשונה התה ב-1983 כחלק מחגיגות 250 שנים לעיר קוקוטה. בשנת 2006 הושלמה הרחבתו של האצטדיון ותכולתו נקבעה על 42,000 מקומות כדי שקוקוטה תוכל לאחר בו את משחקיה בקוה ליברטדורס. הושקעו כ-7 מיליון דולר, נוספו כיסאות והוחלף הדשא. ב-2007 שימש גם כאצטדיונה הביתי של קראקס מוונצואלה במסגרת המפעל היבשתי. שם השיגה קראקס את ניצחונה היוקרתי 1–3 על ריבר פלייט. מבט מתוך האצטדיון מבט מחוץ לאצטדיון מדיה וקבצים בנושא אצטדיון חנרל סנטנדר בוויקישיתוף 1.6.07 El Tiempo CÚCUTA DERROTÓ A BOCA Y ESTÁ A 90 MINUTOS DE LA FINAL DE LA LIBERTADORES ¡Triplemente glorioso!: 3-1
א מחייה

א מחייה הוא אלבום סולו מספר 21 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא בספטמבר 2013 בחברת גל פז והוא מורכב מלחנים של יוצרים חרדיים מוכרים. שירי האלבום מושרים ביידיש. בשנת 2023 יצא קאבר לשיר "מיינע תפילין" על ידי בנצי קלצקין ומקהלת מלכות. אברהם פריד - שירה האלבום יצא בספטמבר 2013 ובו 13 רצועות עם לחנים חסידיים, מהאלבום יצאו שירים מוכרים כמו "בענטש בענטש" ו"ארויס!" אברהם פריד: מקפיד להתפלל על הבמה, באתר ynet, 1 בספטמבר 2013 מידע על האלבום א מחייה באתר MusicBrainz אברהם פריד: מקפיד להתפלל על הבמה, באתר ynet, 1 בספטמבר 2013 מיינע תפילין, בביצוע בנצי קלצקין, מקהלת מלכות, מקהלת הילדים חסידמלך, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב (אורך: 9:05)
הרפתקאות רוקי ובולווינקל (סדרת טלוויזיה)

הרפתקאות רוקי ובולווינקל (באנגלית: The Adventures of Rocky and Bullwinkle) היא סדרת טלוויזיה מונפשת, אשר הופקה על ידי חברת דרימוורקס הנפשה. הסדרה היא סדרת אתחול של "רוקי ובולווינקל" ששודרה בשנות ה-60. הסדרה הופצה במקור בפריים וידאו, כאשר העונה הראשונה עלתה ב-11 במאי 2018 והעונה השנייה ב-11 בינואר 2019. בישראל שתי העונות של הסדרה שודרו כעונה אחת בדיבוב עברי בערוץ הילדים החל מ-27 בינואר 2019. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 26 פרקים. הסדרה מספרת על עלילותיהם של רוקי הסנאי המעופף ובולווינקל האייל הקורא, הנקלעים בכל יום לסיטואציות מוזרות כדי להיות כוכבי רוק או למצוא אוצר אבוד, ומצילים את העולם מידי אויביהם בוריס בדנוב ונטשה פאטאל ומנהיג ללא חת הזומם לשלוט בעולם. "הרפתקאות רוקי ובולווינקל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרפתקאות רוקי ובולווינקל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרפתקאות רוקי ובולווינקל", באתר Metacritic (באנגלית) "הרפתקאות רוקי ובולווינקל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הרפתקאות רוקי ובולווינקל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שי שגב, חדש בטלוויזיה: ראשון, 27 בינואר 2019, באתר מגפון, 25 בינואר 2019 Amidi, Amid (12 באפריל 2018). "TRAILER: New Dreamworks Version Of 'The Adventures of Rocky and Bullwinkle'". Cartoon Brew. נבדק ב-18 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
בריכת מוסקבה

בריכת מוסקבה (ברוסית: Бассейн Москва) הייתה בריכת שחייה מפורסמת בעיר מוסקבה שברוסיה ואחת הבריכות הגדולות בעולם תחת כיפת השמיים. הבריכה הוקמה בשנת 1957 על יסודותיו הנטושים של ארמון הסובייטים שהיה מתוכנן להבנות על חורבותיה ההרוסות של קתדרלת ישו המושיע, לפי עיצוביו של האדריכל הסובייטי הרוסי דמיטרי צ'צ'ולין. בניית ארמון הסובייטים החלה בשנת 1937 וננטשה בשנת 1941 כאשר קורות פלדה מיסודותיו של הבניין שימשו עבור חומרי מלחמה במהלך מלחמת העולם השנייה. יסודותיו הריקים של ארמון הסובייטים ששכבו בתור בור בנייה ענקי שימשו לאחר מכן עבור הקמת הבריכה בשנת 1958 שתשמש עבור בריכת שחייה באוויר הפתוח. הבריכה הייתה פעילה וקיימת משנת 1958 עד שנת 1994. בנוסף לכך המים בבריכה חוממו על מנת להאריך את עונת המנויים אליה למזג אוויר קריר יותר בחורף הקשה. לאחר נפילת ברית המועצות הוחלט לשחזר ולשקם את הקתדרלה שניצבה במקום. בשנת 1995 נפתחה הקתדרלה המשוחזרת אשר נבנתה במקום הבריכה. ארמון הסובייטים קתדרלת ישו המושיע מדיה וקבצים בנושא בריכת מוסקבה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.