laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האל אשבי

ויליאם האל אשבי (באנגלית: William Hal Ashby‏; 2 בספטמבר 1929 – 27 בדצמבר 1988) היה במאי ועורך סרטים אמריקאי, המזוהה עם "הוליווד החדשה". אשבי נולד בעיר אוגדן שביוטה, וגדל במשפחה מורמונית. בתקופת ילדותו הוריו התגרשו, אביו התאבד, והוא עצמו נשר מלימודי בית הספר התיכון. עד גיל 20 הספיק אשבי להתחתן ולהתגרש פעמיים, ועד שנת 1970 נישא והתגרש שלוש פעמים נוספות. נישואיו האחרונים, בין השנים 1969–1970, היו לשחקנית ג'ואן מרשל. בבגרותו עבר להתגורר בקליפורניה, בה סיגל לעצמו אורח חיים בוהמי, והחל לעסוק בעריכת סרטים. בשנת 1965 היה העורך הראשי של הסרט "אמריקה לאן?", ושנתיים לאחר מכן קיבל מועמדות לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר על עבודתו בסרטו של נורמן ג'ואיסון "הרוסים באים, הרוסים באים". בשנת 1968 הגיעה פריצתו הגדולה כאשר זכה בפרס האוסקר על עריכת הסרט "כחום הלילה", גם הוא של ג'ואיסון. בשנת 1978 קיבל אשבי מועמדות שלישית לאוסקר, הפעם לפרס הבמאי הטוב ביותר עבור "השיבה הביתה". סרטים נוספים של אשבי כוללים את "בעל הבית" (1970), "הרולד ומוד" (1971), "הפרט האחרון" (1973), "שמפו" (1975), "נועד לתהילה" (1976) ו"להיות שם" (1979). ב-27 בדצמבר 1988 נפטר אשבי כתוצאה מסרטן הלבלב, בביתו שבמאליבו, קליפורניה. האל אשבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) האל אשבי, באתר AllMovie (באנגלית) האל אשבי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) האל אשבי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) חושי קולנוע: מנהלים גדולים מאגר מידע קריטי מנהל הדירקטור - דיון של מנהלים אשבי השפיע ספרות על האל אשבי האל אשבי בתמונות Film Journal - מאמר המסכם את הקריירה של אשבי ב- Images Film Journal האל ניירות אשבי, ספריית מרגרט Herrick, האקדמיה של Motion Picture Arts and Sciences האל אשבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Ashby, Hal". Who was who in America : with world notables, v. XI (1993–1996). New Providence, N.J.: Marquis Who's Who. 1996. p. 9. ISBN 0837902258. Glenn Collins (28 בדצמבר 1988). "Hal Ashby, 59, an Oscar Winner Whose Films Included 'Shampoo'". הניו יורק טיימס. {{cite web}}: (עזרה) Rodger Jacobs (25 בספטמבר 2009). "Hal Ashby: Hollywood Rebel". PopMatters. {{cite web}}: (עזרה) Hal Ashby’s American Pictures: The Realistic Magic of the 1970s’ Finest Director, באתר theringer.com,‏ 6 בספטמבר 2018
אברק ארקדייביץ' בארשט

אַבְּרֶק אַרְקָדיֶיבִיץ' בּאַרְְשְט (ברוסית: Абрек Аркадьевич Баршт; ‏2 בדצמבר 1919 - 21 במרץ 2006) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד טייסת בלהק סיור וכוונון מס' 118 בתוך ארמיית האוויר השנייה של החזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה. נולד בכפר זבורייבקה הישנה שבברית המועצות במשפחתו של פקיד. ב-1934 המשפחה עברה לולדיווסטוק ולכן הוא סיים את בית הספר שם. ב-1937 שילב את לימודיו בבית הספר עם האימונים במועדון לתעופה. התגייס לצבא האדום ב-1938 ונשלח לבית הספר הצבאי האווירונפטי הגבוה לטייסים בצ'יטה. במהלך הלימודים בית הספר הועבר לבאטאיסק וגם זכה באליפויות בתי הספר הצבאיים באגרוף במשקל בינוני. ב-1940 לאחר שסיים את בית הספר קיבל דרגת קצונה והמשיך לשרת כמדריך טיסה. עם תחילת המלחמה נשלח ללהק מילואים ואימן בו טייסים למטוסים החדשים שהגיעו מסוגים מיג-3 והוקר הוריקן. לאחר שביקש רבות להישלח לחזית הגיע לחזית המערבית ב-17 באפריל 1942 וצורף ללהק מס' 179 של מטוסי קרב שטס תחילה על מטוסי הוקר הוריקן ובהמשך גם על יאק-1, יאק-7 ב' ויאק-9. באותה השנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית. הלהק היה מצורף להארמייה ה-49 ועסק בתמיכה אווירית לכוחות קרקע, ליווי מפציצים ומטוסי קרב אחרים ניהול סיור וכיוון אש. מאפריל 1944 הועבר לחזית האוקראינית הראשונה במסגרת להק מס' 118 למרחקים ארוכים של ארמיית האוויר השביעית. עד סוף המלחמה ביצע 369 טיסות מבצעיות. חיסל 4 מטוסי לופטוואפה ונפצע פעמיים. על פועלו בזמן המלחמה ב-10 באפריל 1945 קיבל עיטור "גיבור ברית המועצות", עיטור לנין וכוכב הזהב. את העיטורים קיבל על שיפור כוונון אש התותחים והורדת כמות המטוסים הנדרשים לכך למטוס תקיפה אחד. לאחר המלחמה המשיך את שירותו. ב-1949 סיים את אקדמיית הטייס. בהמשך שירת במחוז הצבאי צמוד קרפטים, נשלח לסין העממית, פיקד על להק של מטוסי מיג-17 במחוז הצבאי של אוקיינוס השקט וכמפקד המחלקה למוכנות צבאית במחלקת מטוסי קרב של מחלקת נ"ט באי סחלין. בהמשך מונה להיות המפקח הבכיר במחלקה האווירית של יחידת נ"מ בלנינגרד. ב-1965 שוחרר מן הצבא. עבד כמנהל מוכנות אזרחית במפעל גדול בלנינגרד והיה גם מפקד בסיס האימונים של אוניברסיטת מזג האוויר והמים. היה סגן נשיא אגודה לחובבי טייס של רוסיה ומפקד המחלקה הצפון-מערבית של קרן "ניצחון-1945". נפטר ב-21 במרץ 2006 בסנט פטרבורג. נטמן בבית הקבורה "ניקולסקויה" בעיר. שני בנים: ולדימיר וקונסטנטין. ולדימיר עבד כטייס אזרחי, קונסטנטין מתמחה בחקר יצירותיהם של פיודור דוסטויבסקי ואנדריי פלטונוב. כעת אוקראינה מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית) מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית) ראיון איתו בעיתון "הכוכב האדום" מ-19 ביולי 2003 (ברוסית)
נבחרת אוקראינה בכדורגל עד גיל 20

נבחרת אוקראינה בכדורגל עד גיל 20 היא אחת מנבחרות הכדורגל הצעירות של אוקראינה, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות. היא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האוקראינית ומורכבת מכדורגלנים המחזיקים באזרחות אוקראינית ושגילם מתחת ל-20. הנבחרת משתתפת במשחקי המוקדמות לגביע העולם בכדורגל עד גיל 20, הנערך מדי שנתיים. הנבחרת שיחקה לראשונה ב-17 ביוני 2001, מול צ'ילה, שבו האוקראינים ניצחו 4:2. הישג השיא של אוקראינה היה זכייה בגביע העולם בפולין 2019.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-9

טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-9 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1956, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1955. ריצ'רד השלישי יום רע בבלאק רוק כרמן ג'ונס חומות קולדיץ פורצי הסכרים קדמת עדן חביבי הנשים מרטי The Night My Number Came Up האסיר שבעת הסמוראים סימבה לה סטרדה ימי קיץ ריצ'רד השלישי חומות קולדיץ פורצי הסכרים חביבי הנשים The Night My Number Came Up האסיר סימבה ארנסט בורגניין – מרטי ג'יימס דין – קדמת עדן ג'ק למון – מר רוברטס פרנק סינטרה – לא כזר טושירו מיפונה – שבעת הסמוראים טקאשי שימורה – שבעת הסמוראים לורנס אוליבייה – ריצ'רד השלישי אלפי באס – האדרת קנת' מור – כתכלת עומקי הים מייקל רדגרייב – The Night My Number Came Up ג'ק הוקינס – האסיר אלק גינס – האסיר קייטי ג'ונסון – חביבי הנשים מרגרט לוקווד – Cast a Dark Shadow דברה קר – האהבה הבלתי גמורה מרגרט ג'ונסטון – Touch and Go בטסי בלייר – מרטי דורותי דנדרידג' – כרמן ג'ונס גרייס קלי – נערת הכפר ג'ולי האריס – אני מצלמה מרילין מונרו – חטא על סף ביתך ג'ודי גרלנד – כוכב נולד ג'ולייטה מזינה – לה סטרדה קתרין הפבורן – ימי קיץ חביבי הנשים - ויליאם רוז Blinkity Blank היפהפייה והיחפן טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-9, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Blinkity Blank". Collection. National Film Board of Canada. נבדק ב-7 באוקטובר 2010. {{cite web}}: (עזרה)
קתרינה בלגיקה, רוזנת נסאו

קתרינה בלגיקה, רוזנת נסאו (בהולנדית: Catharina Belgica van Nassau; ‏31 ביולי 1578 - 12 באפריל 1648) הייתה בתו של וילם הראשון, נסיך אורנז', ואשתו של פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג. קתרינה בלגיקה נולדה באנטוורפן ב-31 ביולי 1578, לוילם הראשון, נסיך אורנז' ולאשתו השלישית שארלוט דה בורבון, בתם של לואי, דוכס מונפנסייה וז'קלין דה לונגווי. לאחר שאביה נרצח בשנת 1584, גודלה קתרינה על ידי דודתה קתרינה מנסאו-דילנבורג בארנשטאדט, בעוד שכמה מאחיותיה גודלו על ידי אמם החורגת, לואיז דה קוליני. אחותה הגדולה, לואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו, חשפה אותה מאוחר יותר לביקורת הלותרנית החינוך[דרושה הבהרה]. ב-23 באוקטובר 1596 התחתנה קתרינה בלגיקה עם פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג, ממנו נולדו לה עשרה ילדים. לאחר מות בעלה בשנת 1612 הפכה לעוצרת בשם בנה פיליפ מוריץ. כאשר הקיסר פרדיננד השני ביקש מעבר דרך הנאו, סירבה קתרינה לאפשר זאת. השטחים בהם ביקש לעבור נהרסו על ידי חיילי האימפריה בשנת 1621. בשנת 1626 תפס בנה את השלטון. היא נפטרה ב-12 באפריל 1648, בגיל 69, בהנאו. ב-23 באוקטובר 1596 התחתנה קתרינה בלגיקה עם פיליפ לודוויג השני, רוזן הנאו-מינצברג, ממנו נולדו לה עשרה ילדים: שרלוטה לואיזה (1597–1649), לא נישאה בת (1598), מתה קודם הטבלתה פיליפ אולריך (1601–1604) אמליה אליזבת (1602–1651), נישאה לוילהלם החמישי, רוזן הסן-קאסל קתרינה יוליאנה (1604–1668), נישאה לראשונה לרוזן אלברכט אוטו השני מזולמס-לאובאך, ובשנית לרוזן מוריץ כריסטיאן מוויד-רונקל פיליפ מוריץ (1605–1638), יורש השושלת, קבור בהנאו. וילהלם ריינהרד (1607–1630), קבור בהנאו היינריך לודוויג (1609–1632) נהרג במהלך המצור על מאסטריכט פרידריך לודוויג (1610–1628). יקוב יוהאן (1612–1636), קבור בסנט ניקולס בשטרסבורג. מדיה וקבצים בנושא קתרינה בלגיקה, רוזנת נסאו בוויקישיתוף Kloek, Els (2013). 1001 Vrouwen uit de Nederlandse Geschiedenis. Vantilt. p. 272.
גולן גורפינקל

גולן גורפינקל (נולד ב-12 באוקטובר 1973) הוא שף ומסעדן ישראלי. גורפינקל נולד וגדל בחולון. הוא הצעיר מבין שלושה אחים. כשהיה נער, גורפינקל נרשם ללימודים בבית הספר ויצו צרפת (עירוני י"ד) במגמת בישול, כדי לרכוש השכלה מקצועית בתחום הקולינארי. ההתמחות הראשונה שלו בתחום הייתה במלון הילטון תל אביב מייד לאחר סיום לימודיו בתיכון. בהמשך לאחר שסיים את שירותו בצה"ל, עבד גורפינקל כשף במלון דן פנורמה ולאחר מכן במסעדות רבות. מסעדת קרן - בשנת 1996, בגיל 24 כבר היה גורפינקל היה הסו שף חיים כהן במסעדת קרן. אספראנס - בשנת 1998 התקבל להתמחות במסעדת ל'אספראנס של מארק מנו בצרפת. המסעדה שמחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. מאנטה ריי - בשנת 2003 התמנה לשף של מסעדת מאנטה ריי בתל אביב. שם פגש גורפינקל ביזמית דושי לייטרסדורף, שתהפוך לשותפה שלו בהקמת מסעדת דלאל. דלאל - גורפינקל שף במסעדת דלאל בנווה צדק בתל אביב. המסעדה נפתחה בקיץ 2007 בשיתוף עם היזמית דושי לייטרסדורף ומאז גורפינקל משמש כשף המסעדה. הסגנון הקולינארי של המסעדה הוא מטבח ים תיכוני מגוון המאופיין בטכניקות אירופאיות קלאסיות. קפה דלאל - החל מסתיו שנת 2017 הוא גם השף של קפה דלאל בצפון תל אביב שפתח ביחד עם לייטרסדורף. הוא שימש שף במסעדות נוספות, כמו מסעדת פסטלינה בבעלות האחים ירזין שם עבד כארבע שנים. החל משנת 2015 גורפינקל הוא אחד מהשפים המארחים במסגרת אירועי סדרת הארוחות הסודיות Secret Dinner by GAD ביחד עם שפים ומסעדנים נוספים כמו אסף גרניט, רן שמואלי, יובל בן נריה ועוד. בעשור השלישי של המאה ה-21, הוא עומד בראש קבוצת דלאל. גורפינקל השתתף כשופט בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "קרב סכינים". גרושתו היא ענת עמישי. בתם היחידה, מאי, נפטרה ביולי 2017, בגיל 15, לאחר מאבק של כשלוש וחצי שנים במחלת הסרטן. מאז, הוא מתנדב לטובת ילדים חולי סרטן, ומגייס תרומות עבור עמותת "גדולים מהחיים". בנוסף הוא עובד עם שפים נוספים על ספר מתכונים לזכרה של בתו. גורפינקל מתגורר בתל אביב. מתכונים מאת גולן גורפינקל באתר Mako כתבות על גולן גורפינקל באתר ynet כתבות על גולן גורפינקל במגזין טיימאאוט שאלון השפים עם גולן גורפינקל, טיימאאוט בתו היחידה של השף גולן גורפינקל הלכה לעולמה בגיל 15, באתר מעריב אונליין, 11 ביולי 2017 טעם לחיים | סיפורו של השף גולן גורפינקל, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 26:39) הסיוט של כל הורה: השף שאיבד את ביתו בת ה-15 למחלת הסרטן, ראיון בתוכנית גלית ואילנית, פרק 44, עונה 2, מאקו תיקי גולן, "איך אפשר להיות עצוב עם ילדה כזאת", באתר "ידיעות אחרונות", 4 באפריל 2016 גולן גורפינקל, באתר נענע 10 - קרב סכינים טעם לחיים | סיפורו של השף גולן גורפינקל, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 26:40) מאת מרב סריג, רגע לפני פתיחת קפה דלאל, דושי לייטרסדורף וגולן גורפינקל מסכמים עשור בנווה צדק, באתר טיים אאוט, ‏2017-09-17 אסף גרניט, רן שמואלי, גולן גורפינקל ואחרים: הארוחות הסודיות חוזרות, באתר ynet, 3 בינואר 2018 צולבים את האוכל ב קרב סכינים, באתר הקדירה של ששת, ‏2008-06-04 מאי גורפינקל: אבא ואמא מספרים על הבת שאיבדו, באתר ynet, 29 ביולי 2017 בתו של השף גולן גורפינקל הלכה לעולמה בגיל 15: "היא הייתה המלאך הקטן שלי", באתר ynet, 11 ביולי 2017 בארץ - השף התורם: השף גולן גורפינקל, איבד את בתו היחידה למחלת הסרטן, באתר חדשות 13, 8 באוגוסט 2018
IPadOS

iPadOS (מבוססת על iOS) היא מערכת הפעלה ניידת אשר נוצרה ופותחה על ידי חברת אפל. המערכת, אשר הוכרזה בכנס המפתחים העולמי של אפל לשנת 2019, אמורה להחליף את מערכת iOS במכשירי האייפד של החברה, כדי לאפשר הבחנה מעמיקה יותר בין תכונות האייפון והאייפד. היא הוצגה לראשונה תחת השם iPadOs 12 כדי לשקף את העובדה שהיא נגזרה ממערכת ההפעלה iOs12. עד לשנת 2023 שוחררו עוד 5 גרסאות - האחרונה שבהן, ב-18 בספטמבר 2023, היא iPadOs 17. כאשר האייפד הוכרז, בתחילה הוא הריץ גרסה של iOS, שאז הייתה ידועה בתור iPhone OS. ככל שהפלטפורמה התפתחה, האייפד קיבל מספר תכונות מובחנות שאינן זמינות במכשירי האייפון, כגון שימוש בסביבת עבודה פנויה להפעלת יישומים מרובים בו זמנית, תכונת גרור ושחרר, ותמיכה ב-Apple Pencil. במהלך כנס המפתחים העולמי של אפל לשנת 2019, הכריזה אפל על מערכת הפעלה חדשה המציעה תכונות ייחודיות עבור מכשירי האייפד – iPadOS 13, זאת לצד iOS 13 – גרסת iOS חדשה עבור מכשירי האייפון. iPadOS מביאה לראשונה פריסה חדשה עבור מסך הבית ואת היכולת של מכשירי האייפד לתפקד כצג נוסף עבור מערכת macOS, תכונה הממותגת בשם Sidecar לצורך המחשת הדמיון עם רכב צד של אופנוע. iPadOS תומכת במכשירי אייפד בעלי שבב Apple A8 או A8X או גרסה מאוחרת יותר. למערכת אין תמיכה עבור מכשירי אייפד עם גיגה-בית אחד של זיכרון RAM וגם עבור אייפד אייר,‏ אייפד מיני 2 ו-אייפד מיני 3. מכשירים הנתמכים על ידי iPadOS כוללים בין היתר: אייפד אייר 2 אייפד אייר‏ (2019) אייפד‏ (2017) אייפד‏ (2018) אייפד מיני 4 אייפד מיני‏ (2019) אייפד פרו (כל הדגמים) מדיה וקבצים בנושא iPadOS בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של IPadOS אתר המפתחים הרשמי iOS Library Library - באתר Apple Developer Connection Mike Wuerthele Monday, June 03, 2019, 11:13 am PT, Apple unveils iPadOS, adding features specifically to iPad, AppleInsider (באנגלית) Karen Haslam, iPadOS 17: Everything you need to know about the new iPad software, Macworld, ‏18/9/2023
קונגר אפור

קונגר אפור (שם מדעי: Conger cinereus) הוא מין של דג ממשפחת הקונגריים שבסדרת הצלופחאים המצוי בימים הרודים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה וים סוף לרבות מפרץ אילת עד לאיי מרקיז, אי הפסחא צפונה עד לאיי בונין ודרום יפן ודרומה עד לצפון אוסטרליה ואי הלורד האו. הוא מצוי בסביבות של חוליות סמוך לכרי אצות, לגונות, מנגרובים ושוניות. קונגר זה מגיע לאורך של 50–140 ס"מ, קטן יותר מקרובו - הקונגר האירופי. צבעו אפור מפוספס עם סנפירי חזה בהירים וקצוות כהים. הזנב ארוך ורחב והראש קטן עם לסת גדולה הבולטת מעבר לתחום העיניים, מה שמאפשר לצלופח לבלוע טרף גדול. הצלופחים הצעירים קטנים יותר מהוריהם. הוא ניזון מדגים וסרטנים שהוא חוטף בלסתותיו ממארב. מדיה וקבצים בנושא קונגר אפור בוויקישיתוף קונגר אפור, באתר ITIS (באנגלית) קונגר אפור, באתר NCBI (באנגלית) קונגר אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קונגר אפור, באתר FishBase (באנגלית) קונגר אפור, באתר GBIF (באנגלית) קונגר אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
מפרץ יוז (אנטארקטיקה)

מפרץ יוז (באנגלית: Hughes Bay) הוא מפרץ המצוי בחוף דאנקו, שבארץ גרהאם בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה. המפרץ שוכן בין כף סטרנק וכף מאריי. רוחבו של המפרץ 42 קילומטרים, והוא נמצא דרומית לחצי האי צ'אדבאר, ומצפון לחצי האי פפור. אל המפרץ נשפכים כיפת הקרח טומבה, והקרחונים סיקורסקי, מוילאר, קייליי, גרגורי, ברגה, בלריו, אגאלינה, קראפץ וזימזלן. המפרץ נקרא על שמו של אדוארד יוז (Edward Hughes), ספן באוניית צייד לווייתנים אשר הפליג באזור בשנים 1825–1824. ייתכן שמפרץ יוז היה אתר הירידה לחוף הראשונה על יבשת אנטארקטיקה, על ידי קפטן ג'ון דייוויס ב-7 בפברואר 1821. מפרץ יוז באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מפרץ יוז באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה מפרץ יוז באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי על מדף הקרח טומבה מידע גאוגרפי על קרחון סיקורסקי מידע גאוגרפי על קרחון קייליי מידע גאוגרפי על קרחון גרגורי מידע גאוגרפי על קרחון ברגה מידע גאוגרפי על קרחון בלריו מידע גאוגרפי על קרחון אגאלינה מידע גאוגרפי על קרחון קראפץ מידע גאוגרפי על קרחון זימזלן
לאו השני

האפיפיור לאו השני (בלטינית: Leo II; ‏611 בערך – 28 ביוני 683) היה האפיפיור מ-17 באוגוסט 682 עד מותו, והוא אחד מאפיפיורי האפיפיורות הביזנטית. לאו נולד בשנת 611 בשם לאו מניוס, והיה סיציליאני מלידה (בנו של אדם בשם פאולוס). בסופו של דבר הוא מצא את עצמו בין אנשי דת סיציליאנים רבים ברומא, באותו זמן, בשל קרבות הח'ליפות האסלאמית נגד סיציליה באמצע המאה ה-7. אף כי נבחר לאפיפיור ימים ספורים לאחר מותו של האפיפיור אגתו ב-10 בינואר 681, הוא לא הוכתר במשך יותר משנה וחצי. הסיבה הייתה בשל המשא ומתן על השליטה האימפריאלית בבחירות האפיפיור. לאו היה ידוע כדרשן רהוט שהתעניין במוזיקה ובמתן צדקה לעניים. משא ומתן זה נערך על ידי קודמו של ליאו, אגתו, בין הכס הקדוש לבין הקיסר קונסטנטינוס הרביעי. הם עסקו ביחסים בין האימפריה הביזנטית לבחירות האפיפיור. קונסטנטינוס הרביעי כבר הבטיח לאגתו לבטל או להפחית את המס שהאפיפיורים שילמו לאוצר הקיסרי בזמן ההכתרה שלהם, מדיניות אימפריאלית שהייתה בתוקף כבר כמאה שנה. שלטונו קצר הימים של לאו לא אפשר לו להשיג הרבה, אבל היה לו הישג אחד בעל חשיבות עליונה: הוא אישר את החלטותיה של המועצה האקומנית השישית (680–681). המועצה התקיימה בקונסטנטינופול נגד המחלוקת של המונותליטיזם, ונוהלה על ידי האפיפיור אגתו. לאחר שלאו הודיע לקיסר כי צווים של המועצה אושרו, הוא פרסם אותם לאומות המערב. במכתבים שנכתבו אל המלך, הבישופים ואצילי ספרד, הוא הסביר מה עשתה המועצה, והוא קרא לבישופים להישמע לצווים שלה. במהלך המועצה, הונוריוס הראשון הוחרם בשל דעותיו על מחלוקת המונותליטיזם וסובלנותו כלפי כפירה. לאו התאמץ מאוד להבהיר כי החרים אותו לא מפני שלימד כפירה, אלא מפני שהוא לא היה פעיל מספיק להתנגד לה. בהתאם למנדט האפיפיורי התקיים סינוד בטולדו (684), שבו התקבלו החלטות ועידת קונסטנטינופול השלישית. בשלב זה, לאו שם קץ לניסיונותיהם של הארכיבישופים של רוונה להתרחק משליטת הבישוף של רומא, אך גם ביטל את המס שהיה נוהג לשלם להם כאשר קיבלו את הפליום. כמו כן, בתגובה לכאורה על פשיטות הלומברדים, לאו העביר את שרידיהם של מספר קדושים מקטקומבות לכנסיות בתוך חומות העיר. הוא הקדיש שתי כנסיות, סנט פול וסט. סבסטיאן וג'ורג'. לאו גם תיקן מחדש את המזמור הגרגוריאני והלחין כמה מזמורים קדושים לשירות האל. מדיה וקבצים בנושא לאו השני בוויקישיתוף לאו השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Jeffrey Richards (1 במאי 2014). The Popes and the Papacy in the Early Middle Ages: 476-752. Routledge. p. 270. ISBN 9781317678175. {{cite book}}: (עזרה) Butler, Alban.
מפרץ יוז

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה מפרץ יוז (אנטארקטיקה) – מפרץ בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה פפואה ניו גיני מפרץ יוז (פפואה ניו גיני) – מפרץ בפפואה ניו גיני אנטיגואה מפרץ יוז (אנטיגואה) – מפרץ באנטיגואה ארצות הברית מפרץ יוז (טנסי) – מפרץ במדינת טנסי שבארצות הברית מפרץ יוז (מונטנה) – מפרץ במדינת מונטנה שבארצות הברית מפרץ יוז (וושינגטון) – מפרץ במדינת וושינגטון שבארצות הברית קנדה מפרץ יוז (מניטובה) – מפרץ בפרובינציית מניטובה שבקנדה מפרץ יוז (ססקצ'ואן) – מפרץ בפרובינציית ססקצ'ואן שבקנדה
לוטונג כסוף

לוטונג כסוף (שם מדעי: Trachypithecus cristatus) הוא מין של קוף מהסוג לוטונג שבמשפחה קופים בעלי זנב המצוי ביערות דרום-מזרח אסיה. תפוצתו בחצי האי המלאי, סומטרה, בורנאו ועוד כמה איים באינדונזיה. התפוצה שלו ברחבי ביצות מנגרובים, חופים טרופיים וביערות הגשם של תפוצתו, אך אזור זה נמצא באיום וכך גם הקוף. הלוטונג מגיע לאורך 46–51 ס"מ בנקבות ו-67–75 ס"מ בזכרים ומשקלו 5.7 ק"ג בנקבות ו-6.6 ק"ג בזכרים. לעומת מיני לנגור אחרים הוא חסר סימנים בהירים על פניו והפרווה שלו חומה עד שחורה עם גוון כסוף ממנו קיבל את שמו. הראש בעל ציצו לחיים ארוכות שלעיתים מסתירות את האוזניים וציצה מעל הראש המסתיימות בשערות לבנות. הקופים הקטנים בעלי פרווה כתומה-לבנה המקלה על זיהוים לביטחונם. לקוף זנב ארוך וגמיש העוזר מעט לאחוז בענפים והוא בעל אצבעות ארוכות לאחיזה בענפים. הלוטונג ניזון באופן כמעט בלעדי מעלים והוא בעל מספר מדורים בקיבה כדי לעכל את התאית, מה שהופך אותו למותאם לאכילת עלים הרבה מרוב הקופים והוא מותאם לתזונה על עלים קשים. 9% מהתזונה הוא משלים מאכילת פירות, פרחים ומיני זרעים. הלוטונג עצמו עלול להיטרף בידי טיגריסים, נמרים, דולים, נחשים גדולים כמו הפיתון וכן מעופות דורסים. הבינטורונג, מיני גחניים וטורפים נוספים מסוכנים עבור הצעירים. עם זאת רוב זמנם הם נשמרים בידי המשפחה השומרת עליהם היטב. Trachypithecus cristatus cristatus Trachypithecus cristatus selangorensis מדיה וקבצים בנושא לוטונג כסוף בוויקישיתוף לוטונג כסוף, באתר ITIS (באנגלית) לוטונג כסוף, באתר NCBI (באנגלית) לוטונג כסוף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לוטונג כסוף, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) לוטונג כסוף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לוטונג כסוף, באתר GBIF (באנגלית) לוטונג כסוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
בנדיקטוס השני

האפיפיור בנדיקטוס השני (בלטינית: Benedictus II;‏ 625 – 8 במאי 685) היה האפיפיור מ-26 ביוני 684 עד מותו. יום חגו של האפיפיור בנדיקטוס השני הוא 7 במאי. בנדיקטוס נולד ברומא בשנת 635. ייתכן שהוא היה חבר במשפחת סאוולי, אם כי זה לא בטוח. בצעירותו הוא נשלח לקנטורום שולה, והתבלט ביודעו את כתבי הקודש ועל ידי שירותו. הבישופים של רומא נבחרו על ידי הכמורה ואנשי רומא, על פי הנוהג באותם זמנים: הקיסרים הנוצרים היו ראשי העם, ולכן נדרשה הסכמתם לבחירה. אבל בשל היותם מתגוררים במזרח, מצב זה הפיק עיכובים ממושכים ומספר רב של אי-נוחות. אף שנבחר בשנת 683, הוא לא הוכתר עד לשנת 684, בשל המתנתו לאישורו של הקיסר קונסטנטינוס הרביעי. על פי ה"דיאורנוס ליבר", הוא השיג מן הקיסר צו אשר ביטל לחלוטין אישורים אימפריאליים או נתן להם אפשרות להשגה מהאקסרכיה של רוונה. בנדיקטוס אימץ באופן סמלי את שני בניו של קונסטנטינוס, יוסטיניאנוס והרקליוס. כדי לעזור לדכא את המונותליטיזם, הוא השתדל להשיג את החתימות של הבישופים של היספניה לפסיקות של ועידת קונסטנטינופול השלישית של 680/1, ולהביא את ההכנעה לצווי מקאריוס, הבישוף המודח של אנטיוכיה. שחזור של כנסיות רבות ברומא מיוחס לשלטונו של בנדיקטוס שנמשך פחות משנה. לאחר ששלט 11 חודשים, מת האפיפיור בנדיקטוס השני ב-8 במאי 685 ונקבר בסנט פטרוס. מדיה וקבצים בנושא בנדיקטוס השני בוויקישיתוף בנדיקטוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Butler, Alban. The Lives of the Saints. 1866
יוחנן החמישי (אפיפיור)

האפיפיור יוחנן החמישי (בלטינית: Ioannes V; ‏635 – 2 באוגוסט 686) היה האפיפיור מ-23 ביולי 685 עד מותו בשנת 686. הוא היה האפיפיור הראשון של האפיפיורות הביזנטית שהוכתר ללא הסכמתו המוקדמת של הקיסר הביזנטי, והשני בשורה של עשרה אפיפיורים רצופים ממוצא מזרחי. האפיפיורות שלו התבטאה בפיוס בין העיר רומא לבין האימפריה. יוחנן נולד באנטיוכיה, בשנת 635. בגלל הידע שלו ביוונית, הוא מונה לנציג האפיפיור לועידת קונסטנטינופול השלישית בשנת 680. יוחנן החמישי היה האפיפיור הראשון של האפיפיורות הביזנטית שהוכתר ללא אישור ישיר של הקיסר הביזנטי. קונסטנטינוס הרביעי סיים את הדרישה במהלך שלטונו של האפיפיור בנדיקטוס השני, קודמו של יוחנן, בתנאי ש"האחד שנבחר ל'אפיפיור' עשוי להיות מוסמך מרגע זה וללא דיחוי". בשובו ל"פרקטיקה העתיקה ", נבחר יוחנן החמישי לאפיפיור על ידי האוכלוסייה הכללית של רומא. הוא נבחר ביולי 685 קונסטנטינוס הרביעי היה בטוח שהאוכלוסייה והכמורה של רומא היו מזרחיים למדי, ואכן, עשרת האפיפיורים הבאים היו ממוצא מזרחי. האפיפיורות של יוחנן החמישי ראתה המשך של שיפור היחסים עם ביזנטיון. הקיסר הפחית במידה ניכרת את המיסים על נציגי האפיפיור בסיציליה וקלבריה וביטל מיסים אחרים, כגון מס על תבואה ששולם רק בשנים האחרונות. מכתב מיוסטיניאנוס השני הבטיח ליוחנן החמישי כי "סינוד של פקידים בכירים אזרחיים וכנסייתיים", כולל אפוקריסיאריוס והצבא הביזנטי, קרא וחתם את נוסח המועצה השלישית של קונסטנטינופול, כדי למנוע כל שינוי בה קנוני. המכתב הופנה אל "יוחנן האפיפיור של העיר רומא", שנכתב בזמן שהקיסר האמין כי האפיפיור עדיין חי, אבל התקבל על ידי מחליפו, האפיפיור קונון. כמו קודמיו, יוחנן החמישי היה נדיב כלפי הדיוקסיה של רומא, וחילק 1900 סולידוס לעניים, עבור "כל הכמורה, ונזירי הדיוקסיה". לאחר תקופת שלטון של קצת יותר משנה, מת יוחנן במיטתו, וקונון נבחר במקומו. מדיה וקבצים בנושא יוחנן החמישי בוויקישיתוף יוחנן החמישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Miranda, Salvador. "Giovanni V", Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University Ekonomou, 2007, p. 210. Ekonomou, 2007, p. 215. Ekonomou, 2007, p. 247. Ekonomou, 2007, p. 217. Ekonomou, 2007, p. 219. Ekonomou, 2007, p. 239.
מרמיטת ההימלאיה

מרמיטת ההימלאיה (שם מדעי: Marmota himalayana) היא מין של מכרסם מסוג מרמיטה החיה בהרי ההימלאיה וברמת טיבט שבמרכז אסיה. מרמיטה זו היא קרובתם של הסנאים והטמיאס למשפחת הסנאיים, אך היא גדולה יותר ומבלה במחילות באדמה ולא מטפסת על העצים. היא מגיעה לגודל הקרוב לחתול, באורך 40–80 סנטימטר ומשקל של עד 9 ק"ג, מה שהופך אותה לאחת מהגדולות שבסנאים. היא בעלת פרווה עבה בצבע חום-כהה עם פלג גוף עליון, עורף וכיפת ראש שחורים ופנים צהובות. האף שלה גדול ושחור וכך גם השפתיים והכפות חזקות ומצוידות להתחפר באדמה במהירות. המרמיטה מצויה בטבע באזורי ההר ההימלאים בגובה 3,500-5,200 מטר מהקרקע באזור שבין צפון הודו, צפון פקיסטן, נפאל, בהוטן ובסין במחוזות: שינג'יאנג, יונאן, סצ'ואן, מחוז טיבט, גאנסו וצ'ינגהאי. המרמיטות חיות בקבוצות משפחתיות הרועות בעמקים בעומק 2–10 מטרים באדמה, שם הם ישנים שנת חורף ובקיץ הם מתעוררים וניזונים מצמחיית הכר ההררית. הם ניזונים ממיני דגניים, צמחי כריך ומפרחים שונים, בעיקר ממשפחת המורכבים. הטורפים העיקריים שלהם הם עופות דורסים ונמר השלג. Marmota himalayana himalayana Marmota himalayana robusta המין מרמיטת בובק (Marmota bobak) נחשב לעיתים לתת-מין של מרמיטת ההימלאיה אך הופרד לאחרונה.[דרושה הבהרה] מדיה וקבצים בנושא מרמיטת ההימלאיה בוויקישיתוף מרמיטת ההימלאיה, באתר ITIS (באנגלית) מרמיטת ההימלאיה, באתר NCBI (באנגלית) מרמיטת ההימלאיה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מרמיטת ההימלאיה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מרמיטת ההימלאיה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מרמיטת ההימלאיה, באתר GBIF (באנגלית) מרמיטת ההימלאיה באתר הרשימה האדומה של IUCN