laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארטואה

ארטואה (בצרפתית: Artois) הייתה אחת מ-39 הפרובינציות של צרפת שלפני המהפכה. כיום שטחה מהווה את רובו של מחוז פה דה קאלה שבצפון צרפת, כולל העיר אראס בירת המחוז, ולפנים בירת הפרובינציה ארטואה. גבולותיה של ארטואה השתנו במרוצת הדורות בצורת סיפוחים והתנתקויות משכנותיה – רוזנות בולון, רוזנות פלנדריה ואחרות. שטחה של ארטואה מקביל בערך למרחב המחיה של שבט הארטבאטים (שבט גאלי ממוצא גרמני), שבירתו נמטוסנה הפכה לעיר אראס. ארטואה הייתה חלק של הפרובינקיה הרומאית גאליה בלגיקה שנכבשה במאה החמישית לספירה בידי הפרנקים. ב-863 היא נמסרה על ידי שארל הקירח מלך פרנקיה המערבית לבתו יהודית שנישאה לבלדווין הראשון, רוזן פלנדריה "זרוע הברזל". אחרי שהשתייכה במשך זמן רב לרוזני פלנדריה שהיו וסאלים של מלכי צרפת, ארטואה סופחה לממלכת צרפת על ידי המלך פיליפ אוגוסט ב-1180. ב-1237 הפכה לרוזנות שהועברה על ידי המלך לואי התשיעי לבנו רובר. ב-1384 עברה ארטואה לידיו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה באמצעות קשרי נישואים. ב-1477 נהרג שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, וארטואה כחלק של נחלותיו עברה לשלטון חתנו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית הבסבורג. בהתאם לשלום הפירנאים ב-7 בנובמבר 1659 ארטואה סופחה סופית לממלכת צרפת. ארטואה התפתחה במהירות מבחינה כלכלית החל במחצית השנייה של המאה ה-19 בזכות מרבצי הפחם שבשטחה. אך מאז המחצית השנייה של המאה ה-20 כלכלתה, כמו זו של שכנותיה, נמצאה בנסיגה בגלל ירידת חשיבותה של תעשיית הפחם. במשך מלחמת העולם הראשונה קו החזית של מדינות ההסכמה בצרפת נגד הגרמנים עבר בארטואה, ונזקים כבדים נגרמו לכלכלתה. ב-1992 נוסדה האוניברסיטה של ארטואה שמרכזה בעיר אראס ושלוחותיה בערים בתון, דואה ולאנס. מדיה וקבצים בנושא ארטואה בוויקישיתוף
מיקרוסופט אאוטלוק

Microsoft Outlook היא תוכנת ניהול מידע אישי (Personal Information Manager) מבית מיקרוסופט המשתלבת בחבילת יישומי Microsoft 365. הגרסה הראשונית שלה שוחררה ב-16 בינואר 1997 והיא הייתה גרסה מוגבלת יחסית, היא כללה רק את כלי הדואר האלקטרוני והיומן. עם השנים, אאוטלוק הורחבה והוספו לה תכונות חדשות, כגון כלי לניהול משימות, פתקים לתזכורת, ועוד. תוכנה זו (בדומה לתוכנות מקבילות כמו ה-GroupWise) כוללת מגוון רחב של תכונות, המאפשרות למשתמש לנהל את הזמן והמשימות שלו בצורה יעילה על ידי ניהול לוח הזמנים והמטלות היומיומיות שלו וכן משפרת את השימוש שלו בדואר האלקטרוני. ה-Outlook משלבת בתוכה כלי דואר אלקטרוני, ובנוסף כלי ניהול כמו רשימת כתובות, יומן חכם, לוח שנה, ניהול משימות ומעקב אחריהן, ופתקים לתזכורת. ניתן לשלב בה טיפול במספר חשבונות דואר, ולהגדיר במקביל חשבונות דואר רגילים (של ספק שירות) וחשבונות דואר רשת. מלבד התוכנה בתשלום במחשבי Windows ו-Mac שעליהם מדבר מאמר זה, השם של Outlook מכסה גם כמה תוכנות נוכחיות אחרות: Outlook on the web לשעבר Outlook Web App, היא גרסת אינטרנט של Microsoft Outlook, הכלולה ב- Microsoft 365, Exchange Server, Exchange Online. (domain outlook.office365.com) Outlook for Windows, אפליקציית Outlook חדשה וחינמית שתותקן מראש עם Windows 11 מ-2024 Outlook Mobile, גרסת אפליקציה לנייד של Outlook. Outlook.com, לשעבר Hotmail, שירות דוא"ל אישי בחינם המוצע על ידי מיקרוסופט לצד דואר מבוסס רשת. (domain outlook.live.com) Outlook החליף את יישומי לוחות הזמנים והמיילית הקודמים של מיקרוסופט, Schedule+ ו- Exchange client Outlook 98 ו-Outlook 2000 מציעים 2 תצורות: מצב מייל אינטרנטי בלבד (IMO) אפליקציה קלה עם דגש על חשבונות POP3 ו-IMAP, כולל אפליקציות פקס קלות. קבוצת עבודה ארגונית (CW): יישום MAPI מלאעם דגש על חשבונות Microsoft Exchange. גרסאות של Microsoft Outlook: Outlook Versions List: Complete Overview - MSPoweruser, mspoweruser.com, ‏2023-06-08 (באנגלית אמריקאית)
ג'ורג' קובאל

ג'ורג' אברמוביץ' קובאל (באנגלית: George Koval, ברוסית: Жорж Абрамович Коваль‏; 25 בדצמבר 1913 - 31 בינואר 2006) היה מרגל יהודי סובייטי בכיר, שפעל בארצות הברית. במלחמת העולם השנייה הצליח להסתנן לפרויקט מנהטן, התוכנית האמריקאית לייצור נשק גרעיני, וחשף לרוסים, יחד עם מרגלים נוספים, את סודות הפצצה האטומית. בין השאר, היה אחראי על סדרי הביקורת, בעל אחריות וסמכויות רבות ורשות גישה לאתרים הקשורים בייצור הפצצה. לאחר מותו הוענק לו אות גיבור הפדרציה הרוסית. הצלחתו התבססה בין השאר על סיפור משפחתי יוצא דופן, שכלל הגירה מארצות הברית לרוסיה ובחזרה. ג'ורג' קובאל נולד ב-25 בדצמבר 1913 לאברהם ואתל קובאל בסו סיטי, איווה ארצות הברית, שבה יש קהילה יהודית גדולה. ב-1932, במהלך השפל הגדול, היגרה משפחתו לבירוביג'ן, עיר בסיביר שאותה פיתח סטלין כמולדת חילונית ליהודים. ב-1934 שהה קובאל במוסקבה והצטיין בלימודים במכון מנדלייב ללימודי טכנולוגיה כימית. לאחר שסיים את לימודיו, גויס והוכשר על ידי סוכנות המודיעין הצבאי הרוסית - הגר"ו, ונשלח לשוב לארצות הברית - לכמעט עשור של ריגול מדעי, בין השנים 1940 - 1948. כבעל ידע בטכנולוגיה כימית קובאל פעל בשם הקוד "דלמר" (Delmar), ואסף מידע על רעלנים שיכולים לשמש כנשק ביולוגי. לאחר מכן מפעיליו הרוסים הורו לו להתגייס לצבא בשמו האמיתי וכך מצא את דרכו, במקרה, אל פרויקט בניית הפצצה האטומית. הוא נשלח מטעם הצבא האמריקני ללמוד בסיטי קולג' במנהטן. בשנת 1944 הוא ועמיתו קראמיש נשלחו לאוק רידג' במדינת טנסי, שם התמקדו בייצור דלק גרעיני. ביוני 1945 הורחב תפקידו של קובאל וכלל גם את המפעלים הסודיים ליד דייטון. במפעלים אלה ייצרו פולוניום 210, החומר הרדיואקטיבי ששימש להצתת תגובת השרשרת של הפצצה. לאחר המלחמה נמלט קובאל לברית המועצות, וב-1949 הפעילה ברית המועצות את פצצת האטום הראשונה שלה, והפתיעה את ארצות הברית במהירות שבה הדביקה אותה. ברוסיה שב קובאל למכון מנדלייב, סיים את הדוקטורט ולימד שנים רבות. הוא מת במוסקבה ב-31 בינואר 2006. ב-3 בנובמבר 2007, לאחר מותו, הוענק לו אות "גיבור הפדרציה הרוסית" מהנשיא ולדימיר פוטין. בהודעה צוין קובאל בתור "סוכן המודיעין הסובייטי היחיד" שהסתנן אל המפעלים הסודיים של הפרויקט, ונאמר שפעילותו "סייעה משמעותית לקצר את הזמן שנדרש לברית המועצות לפתח פצצת אטום". מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' קובאל בוויקישיתוף ויליאם ברוד, ניו יורק טיימס, חייו של מרגל: ילדות באיווה, "תוכנית מנהטן" וצל"ש מפוטין, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2007 ynet, היסטוריה בקרמלין: כבוד למרגל האטום של סטלין, באתר ynet, 13 בנובמבר 2007 William J. Broad,A Spy’s Path: Iowa to A-Bomb to Kremlin Honor - The New York Times 12 november 2007 הודעה רשמית של נשיא רוסיה על פועלו - NOVO-OGARYOVO 2 november 2007
אוניברסיטת בגדאד

אוניברסיטת בגדאד (בערבית: جامعة بغداد) היא האוניברסיטה הגדולה ביותר בבגדאד, בירת עיראק. האוניברסיטה ממוקמת בסמוך לנהר החידקל. היא מפורסמת בכך שחלק מבנייניה תוכננו אישית על ידי ולטר גרופיוס, האדריכל הגרמני חלוץ הסגנון הבינלאומי בבנייה ומייסד הבאוהאוס. אוניברסיטת בגדאד נוסדה בשנת 1957 על ידי ממשלת עיראק, כמוסד לימודי ותוכננה ל-8,000 תלמידים. בשנת 1962 אוחדה אוניברסיטת בגדאד עם אוניברסיטת אל-מסתנצריה, אחת מהאוניברסיטאות העתיקות ביותר בעולם המוסלמי, שנוסדה בשנת 1233 על ידי הח'ליף אל-מסתנצר. בשנת 1982 הורחבה על מנת לאפשר את לימודיהם של 20,000 תלמידים. השנים האחרונות, בהן נמצאה העיר בגדאד תחת מלחמה, השפיעו גם על אוניברסיטת בגדאד, הסובלת מקשיים כספיים, וממיעוט תלמידים וסגל. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת בגדאד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת בגדאד (בערבית) אוניברסיטת בגדאד, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת בגדאד, ברשת החברתית אינסטגרם אתר why-war.com אירועים מאוניברסיטת בגדאד תחת המלחמה
דוד צבי בנעט

דוד צבי (הַרְטְוִויג) בָּנֵעט (בגרמנית: David Hartwig (Zvi) Baneth;‏ 1893, קרוטושין – כ"ט באייר תשל"ג 1973, ירושלים) היה חוקר של הפילוסופיה הדתית של האסלאם הימי-ביניימי וחוקר במדעי היהדות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. דוד צבי בנעט נולד בקרוטושין שבקיסרות הגרמנית, בנו של פרופ' אדוארד בנעט, שהיה רב ולימד בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין. דוד צבי בנעט שימש כמנהל המחלקה המזרחנית בספרייה הלאומית בארץ ישראל והיה ממייסדי המכון למדעי המזרח באוניברסיטה העברית. מ-1936 עד 1959 היה מרצה בכיר ואחר כך פרופסור בחוג לשפה ולספרות ערבית שבאוניברסיטה העברית. הוא ממניחי המסד לחקר הערבית היהודית, תחום שבו המשיך תלמידו יהושע בלאו. במלחמת העצמאות שירת ביחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות, בתחום פיצוח צפנים. בנעט הלך לעולמו בירושלים ב-1973. במאמרו זה משווה בנעט בין ההוגה היהודי לאסלאמי. בנעט מציג את אל-ע'זאלי כהוגה דעות מוסלמי השסוע בין רציונליות צרופה לבין יאוש מיסטי מן האפשרות להמשיג את האל בכוח המחשבה. בנעט רואה את ר' יהודה הלוי כמי שדגל בהגעה להגשמה עצמית על ידי קיום מצוות הדת בד בבד עם קבלת המדע היווני. בעוד שאלגזאלי ראה את קיום המצוות כשלב מקדים להגעה לשלמות מוסרית, הרי שיהודה הלוי מציב התנהגות מוסרית כתנאי מקדים לקיומה של פרקטיקה דתית וקיום מצוות הדת כחלק מהקהילה כעדיפה על חיי נזירות בבדידות מזהרת. בנעט חקר את ספר הכוזרי כל ימי חייו והוא מתאר את תפישת יהודה הלוי את הדתות השונות כשלב מקדים לבואו של המשיח, עת האנושות תתאחד תחת כנפיה של דת אחת, היא הדת היהודית. בנעט חדר גם לעומקה של הפילוסופיה של בחיי אבן פקודה ותפש אותו, כמו את רבי יהודה הלוי, כמי שמעמיד את המעשים במרכזה של הדת, אולם תנאי לכך היא תשתית מוסרית הולמת העומדת בבסיסם של המעשים. מבין ההוגים שחקר, הייתה זו דמותו של הרמב"ם שבנעט העריץ יותר מכל. הוא ערך את התכתבותו של הרמב"ם יחד עם תלמידו יוסף בן יהודה אבן שמעון והוסיף לה הגהה ופרשנות. Studia orientalia: memoriae D. H. Baneth dedicata / editorial Board: J. Blau et al., Jerusalem: Magnes Press, Hebrew University, 1979 חקרי מזרח לזכר דוד צבי בנעט, ירושלים תשל"ט, הוצאת מאגנס עמית לוי, מר פרידמן, גם אתה אינך יודע מהו שווא מרחף?, באתר הארץ, 31 במאי 2023 'בנט, דוד צבי', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 88–89. (הספר בקטלוג ULI) יהושע בלאו, "פרופיסור דוד צבי בנעט ז"ל", קריית ספר מח (תשלג 1973) 490 יעקב בן אליעזר לוינגר, ספר הכוזרי במקורו הערבי (על מהדורת בנעט-בן-שמאי, "ספר הכוזרי לר’ יהודה הלוי" (1977)), ידיעות אחרונות - תרבות, ספרות, אמנות (30.9.1977) יצחק נבון, "בנעט המורה", חקרי מזרח (תשלט 1979) ז-ח דוד צבי בנעט (1893-1973), דף שער בספרייה הלאומית רשימת המאמרים של דוד צבי בנעט באתר רמב"י מידע על בנעט, דוד צבי, 1893-1973 בקטלוג הספרייה הלאומית עמית לוי, במלאת חמישים שנה למותו של בנעט, באתר הארץ, 31 במאי 2023
פריצת מחנה עתלית

פריצת מחנה עתלית היה מבצע שנערך באוקטובר 1945 ובו כוח של הפלמ"ח הביא לשחרור 208 מעפילים שהיו כלואים במחנה המעצר בעתלית. זה היה המבצע הראשון של תנועת המרי העברי. במחנה המעצר בעתלית שיכנו שלטונות המנדט הבריטי עולים שנתפסו בניסיונות העלייה ארצה ובהם עולים שהגיעו רגלית מסוריה ולבנון וב-6.10.1945 נתפסו בקיבוץ כפר גלעדי והועברו למעצר בעתלית. תוכניתם של הבריטים הייתה להסגיר אותם חזרה לארצם, שם היה צפוי להם מאסר. עקב כך, הוחלט במפקדת הפלמ"ח כי יש לפרוץ את מחנה המעצר בעתלית ולחלצם ממנו. יומיים לפני המבצע הסתננה למחנה חוליית פלמ"חאים, אשר שימשו כמדריכי אימון גופני וג'ודו בפלמ"ח, במסווה של מורים, במטרה לארגן את המעפילים ולהשתלט על הזקיפים הרבים ששמרו על המחנה. ב-9 באוקטובר 1945 נע בחשאי כוח מן הגדוד הראשון של הפלמ"ח, בפיקודו של נחום שריג, מבית אורן למחנה עתלית. ההנחיה הגיעה מהמוסד לעליה ב', דווידקה נמרי ושאול אביגור בהוראת דוד בן-גוריון. כל נתיב הבריחה ותנועת הכוחות תוכנן על ידי דווידקה ששהה בבית אורן יומיים קודם למבצע. הכוח פרץ למחנה בפעולה משולבת משלושה כיוונים, כאשר על הכוחות הפורצים פיקדו נחמיה שיין, ,יצחק רבין שהיה הסמג"ד, ומיכה פרי מדריך קרב מגע. קבוצה אחרת של לוחמי הפלמ"ח שמרו על בסיסי הצבא הבריטי הצמודים. העצורים המשוחררים נלקחו ברכב וברגל ובמהלך הלילה חצו את הכרמל, במעלה נחל אורן, דרך עספיא, ונחל נחש והגיעו עם שחר ליגור. במהלך הלילה נתקל כוח חסימה של הפלמ"ח ברכב בריטי ובו שוטר או חייל בריטי, שוטר ערבי ושוטר יהודי. כתוצאה מההיתקלות, נהרג הבריטי, והשוטר הערבי נפצע. התכנון היה לפזר את המעפילים בין יישובי הסביבה אלא שבואה של המשטרה הבריטית עיכב את הפיזור. בניגוד לטענה הרווחת, הרי שביגור לא השיבו המעפילים או הישראלים, לשאלות הבריטים במשפט "יהודי מארץ ישראל" (השיטה בה השתמשו על חוף ניצנים בעת הורדת המעפילים מספינת שבתאי לוזינסקי). הקיבוץ נחסם מכל עבריו על ידי מכונות חקלאיות, כאלף מתושבי חיפה והיישובים הסמוכים מלאו את הקיבוץ, והבריטים ויתרו ולא נכנסו אליו ולא נוצר כל מגע בינם לבין המעפילים או אנשי הישוב. המעפילים הוסתרו בבתי החברים ביגור, ואחר כך פוזרו ברחבי הארץ. על המבצע הזה ושיתוף הפעולה של קיבוץ יגור כתב יורם טהרלב את שירו "צל ומי באר", שאותו ביצעו הדודאים והפרברים. שמו של נחל נחש הוחלף לנחל מעפילים על שם מבצע זה על פי החלטת ועדת השמות הממשלתית. מאיר פעיל, אברהם זהר ועזריאל רונן, פלמ"ח: פלוגות המחץ של ה"הגנה", 1949-1941, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון ועמותת גלילי, 2008., אברהם אדן (ברן) עד דגל הדיו, תל אביב, הוצאת "מערכות", 1984. פרק ו', עמ' 41-47. הפריצה למחנה המעצר בעתלית, באתר מרכז מידע פלמ"ח. תהילה עופר, כך סייעו 'מורים לעברית' לרבין לפרוץ אל מחנה עתלית, מעריב, 8 בדצמבר 1985. קרני עם-עד, איפה היית ב-10 באוקטובר 1945?, "הקיבוץ", 4 במרץ 2004. "דבר", 7.10.1945 עמ' 1: "עולים יהודים באו לכפר גלעדי". עיתון המשקיף, 4.10.1945, עמ' 4. "סוריה ולבנון יגדילו עונשי מעפילים" תהילה עופר, כך סייעו 'מורים לעברית' לרבין לפרוץ אל מחנה עתלית, מעריב, 8 בדצמבר 1985. קרני עם-עד, איפה היית ב-10 באוקטובר 1945?, "הקיבוץ",‏ 04.03.2004. מאיר פעיל, עתלית ואנטבה : המחתרת והצבא - מעצבי דמותו ופעילותו של יצחק רבין, עת־מול : עיתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל, הוצאת יד יצחק בן-צבי, מאי 1998, גיליון כ"ג 4 (138), כפי שהועלה באתר מט"ח. אהרון קליין, איש המבצעים, סיפורו של מייק הררי, מפקד היחידה המבצעית של המוסד, כתר ספרים, 2014, עמוד 122. ראיון של עפר גביש עם דר' מרדכי נאור 13.8.2014
מר סבא

האם התכוונתם ל... מנזר מר סבא – מנזר נוצרי במדבר יהודה. סבאס – המכונה גם מר סבא. נזיר שחי במדבר יהודה בתקופה הביזנטית.
סומה

האם התכוונתם ל... גוף תא עצב – חלק בתא עצב המכיל את גרעין התא, המוכר גם בשמו האנגלי Soma. סומה (עיר) – עיר ומחוז בנפת מניסה במחוז הים האגאי שבטורקיה. סומה (הר געש) – הר השוכן בנפת נאפולי במחוז קמפניה שבאיטליה. סומה (משקה) – משקה עתיק הודי-אירני על בסיס צמח סומה (זיהוי הצמח לא ברור) קוביית סומה – חידת הרכבה תלת-ממדית שהמציא פיט היין אישים: אנטוניו סומה – לבריתן איטלקי רישאר סומה – כדורגלן צרפתי סיידובה סומה – כדורגלן גינאי סומא סום
קלינטק

קלינטק או קלין טק (Cleantech - קיצור של "טכנולוגיה נקייה") הוא מונח כללי המציין מוצרים או שירותים שמשפרים את הביצועים התפעוליים, היעילות או היצרנות בעודם מפחיתים עלויות, תשומות, צריכת אנרגיה, ייצור פסולת או זיהום הסביבה. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 גבר העניין בקלינטק בקרב צרכנים, בתעשייה, בקרב משקיעים ומחוקקים. בפרט נעשתה התקדמות בפיתוח אנרגיות חלופיות ואנרגיה מתחדשת. זאת עקב עליית מחירי הנפט והמודעות הגוברת לחשיבות איכות הסביבה ולנזקי ההתחממות העולמית. קלינטק כולל מגוון רחב של מוצרים, שירותים ותהליכים שנועדו: לספק ביצועים מעולים בעלויות נמוכות. להפחית במידה רבה או לבטל לחלוטין, השפעות אקולוגיות שליליות. לשפר את השימוש במשאבים טבעיים ולהופכו ליעיל יותר, בזבזני פחות, ושומר על הסביבה ככל הניתן. קלינטק נבדל מהמושג "טכנולוגיה ירוקה" בכך שהוא מתייחס לרוב למערך ההשקעות בטכנולוגיות נקיות ולא לטכנולוגיות עצמן. מוקד העניין הוא בהתפלת מים, טכנולוגיות ייצור יעילות אקולוגית (eco-efficient), אנרגיה מתחדשת, אנרגיה ירוקה, טכנולוגיות חוסכות אנרגיה, הפחתת וסינון זיהומים ועסקים ברי קיימא. בין החברות העוסקות בתחום, ניתן למנות את סימנס, ג'נרל אלקטריק ושארפ, כמו גם את קלינטק גרופ. מבחינת ריכוז החברות בתחום הקלינטק ביחס לגודל האוכלוסייה, נחשבת ישראל למדינה בולטת בתחום הקלינטק, עם חברות בולטות כגון אורמת (בתחום האנרגיה הגאותרמית). ממשלת ישראל מעודדת ותומכת בחברות בתחום, ולשם כך הקים משרד התמ"ת את "התוכנית הלאומית לקידום תעשיות המים והאנרגיה המתחדשת". תערוכת קלינטק - תערוכה בינלאומית שנתית המציגה טכנולוגיות חדשות בתחום אנרגיה מתחדשת עמי גינזבורג, קלינטק, באתר TheMarker‏, 19 במרץ 2017 נטע אחיטוב, אנרגיות שליליות: למה בישראל אין אנרגיות מתחדשות?, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2012 אשר שכטר, הקלינטק גווע באמריקה, פורח באירופה ומתעורר במזרח, באתר TheMarker‏, 23 בדצמבר 2012 רונן מונוסביץ, "מדינת הסטארט–אפ" - כחול לבן... וירוק?, מתוך המגזין "אקולוגיה וסביבה", גיליון 4 - דצמבר 2012, עמ' 358–359 קרני גוברין–סגל, הקלינטק הוא מנוע הצמיחה העולמי הבא, כתב העת 'אקולוגיה וסביבה', אוקטובר 2010, גיליון 3, (עמ' 74–75) אמנון דירקטור, זווית, עיר ירוקה: תל אביב בצמרת תעשיית הקלינטק העולמית, באתר ynet, 25 במרץ 2022 החברות הישראליות בצמרת דירוג הקלינטק העולמי, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2012 תקציר שיווקי אודות התוכנית באתר ישראל ניוטק שבמשרד התמ"ת ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפבית ארמי

האלפבית הארמי הוא אבג'ד (אלפבית עיצורי) המשמש לכתיבת השפה הארמית (שדוברה החל מתחילת האלף הראשון לפני הספירה). הוא התפתח מן האלפבית הפיניקי והחל להיבדל ממנו לקראת המאה ה-8 לפנה"ס. כמו בסוגים אחרים של אלפבית עיצורי, כל האותיות מייצגות עיצורים, חלקן גם כאם קריאה, ואז הן מסמנות תנועות. מבחינה היסטורית, האלפבית הארמי חשוב מכיוון שכמעט כל מערכות הכתיבה ההודיות והמזרח תיכוניות מסתמכות עליו במידה זו או אחרת. זאת בין היתר בשל היותה של הארמית לינגואה פרנקה ושפה רשמית במספר מדינות, בהן האימפריה האשורית החדשה, האימפריה הבבלית וממלכת פרס האחמנית. כתבי הקודש של היהדות והאסלאם, כמו גם כתבי קודש נוצריים וחלק מהבודהיסטיים כתובים בסוגי כתב שמוצאם מן הארמית. ייתכן שאף קיים קשר בין המשפחה הברהמית של סוגי הכתב, שבהם נעשה שימוש בהינדואיזם, בסיקהיזם ובחלק מענפי הבודהיזם לבין האלפבית הארמי. האלפבית הארמי היה כתוב בתחילה באלפבית פיניקי ובהמשך התפתח לכתב מרובע. ישנם דוברי ארמית אשר השתמשו בעבר ואף משתמשים כיום באלפבית סורי, הדומה מאוד לאלפבית העברי. בלשון חז"ל ובעקבותיהם אף בספרות העברית הארכאית מכונה כתב זה בשם אלפבית אשורי, חילוף זה נגרם בשל כך שבתקופת בית שני נהגו היהודים לכנות את ארם בשם "אשור", משום שבשלהי ימיה הפכה ארם למחוז אשורי (ומכאן השם המודרני סוריה). באימפריה האשורית עצמה לעומת זאת הונהגה השפה האכדית בניב הצפוני (אשורית), ומערכת הכתב הייתה כתב היתדות השומרי, אם כי בשלבים מאוחרים יותר קיבלה את האלפבית הארמי ככתב היומיומי שלה בשל פשטותו הרבה לעומת כתב היתדות העתיק והמסובך יותר. * הערה: לאות ס' אין מקבילים ממש בערבית, אך בהגייה היא זהה לשׂי"ן, המקבילה של האות שׁי"ן. מדיה וקבצים בנושא אלפבית ארמי בוויקישיתוף
המאל

המאל (באנגלית: The Mall, נהגה מַאל) הוא רחוב בלונדון שבאנגליה, המוביל מכיכר טרפלגר, מתחת לקשת האדמירליות בואכה ארמון בקינגהאם, ועובר מצפון לפארק סנט ג'יימס, מדרום לארמון סנט ג'יימס ומדרום מזרח לגרין פארק. קרוב לארמון בקינגהאם, במרכז הרחוב, ניצבת אנדרטת ויקטוריה. הרחוב נבנה בסוף המאה ה-19 כשהוא נועד לתהלוכות ממלכתיות, בדומה לשדרות דומות שנבנו בערים ראשיות בעולם, כמו וושינגטון, פריז, סנקט פטרבורג, ווינה וברלין, בשיא פריחת רעיון "מדינת הלאום". מקור שמו של "המאל" בשימושו הקודם של אזור זה - היה זה מגרש שבו נהוג היה משחק כדור שנקרא "פאל מאל" (Pall Mall). בעקבות הרחוב, כונו בשם "Mall" רחובות ראשיים בערים רבות במדינות דוברות אנגלית, לרוב בהגייה "מול", ובסופו של דבר הוא הפך שם גנרי לרחוב ראשי שבו חנויות - ומכאן המשמעות המודרנית באנגלית: מרכז קניות או קניון. מדיה וקבצים בנושא המאל בוויקישיתוף
חוטין

חוטין (באוקראינית: Хотин) היא עיר במחוז צ'רניביצי במערב אוקראינה, ומרכז מנהלי לאזור חוטינסקי בנפת דנייסטרובסקי. העיר השתייכה בעבר לנסיכות מולדובה (1359–1812), לאזור בסרביה באימפריה הרוסית (1812–1918), לרומניה (1918–1940; 1941–1944) ולברית המועצות (1940–1941 ; 1944–1991). על פי מפקד האוכלוסין האוקראיני משנת 2001, בעיר מתגוררים 11,124 תושבים. העיר השתייכה בעבר לנסיכות מולדובה (1359–1812), לאזור בסרביה באימפריה הרוסית (1812–1918), לרומניה (1918–1940; 1941–1944) ולברית המועצות (1940–1941 ; 1944–1991). התיעוד הראשון של העיר הוא משנת 1002. העיר ממוקמת על הגדה הדרומית של הדניסטר (בבסרביה ההיסטורית). בין האתרים החשובים בה: מצודת חוטין (מן המאות ה-13 - ה-15; ומגדל השעון של העיר. מצודת חוטין היא אחת המצודות הגדולות ביותר באירופה והמצודה הגדולה ביותר של נסיכות מולדובה. חוטין הייתה מרכז לחיים יהודיים ולקראת סוף מלחמת העולם הראשונה התגוררו בה כ-30,000 יהודים. בתחילת שנת 1919 נכנס לתוכה הצבא הרומני במסגרת דיכוי המרד האוקראיני נגד השתלטות רומניה על בסרביה. יהודי חוטין קבלו בשמחה את הצבא הרומני. מיכאל לנדאו, ששירת אז בצבא הרומני, מספר ששכנע את מפקד הגדוד שלו לנקוט צעדים להגן על יהודי העיר. לפני השואה התגוררו בחוטין כמה אלפי יהודים. ב-31 ביולי 1941 גירשו הגרמנים את יהודי העיר הנותרים לגטו סקורני ומרביתם נרצחו. מיעוט מהם שרדו את השואה ועלו לישראל או לארצות הברית. היום קיים בחוטין בית קברות יהודי גדול. מדיה וקבצים בנושא חוטין בוויקישיתוף תמונות של מצודת חוטין(הקישור אינו פעיל) כיתוב ברומנית "חוטין", באתר JewishGen (באנגלית) ספר הזיכרון לקהילת חוטין מאתר הספרייה הציבורית של ניו יורק מיכאל לנדאו, מאבק חיי, מסדה, עמ' 41-42 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גנדי ריגר

גנדי ריגר (24 במאי 1948 – 12 באוקטובר 2015) היה חבר הכנסת מטעם מפלגת "ישראל בעליה". ריגר נולד בברית המועצות ולמד שם הנדסת מכונות באוניברסיטת לבוב. ב-1990 עלה לישראל. פעילותו הציבורית החלה כמייסד מפלגת העולים "דה" בשנת 1992. בין 1993 ל-1994 היה רכז "הפורום הציוני" ובשנים 1996–1999 כיהן כמנכ"ל מפלגת "ישראל בעלייה". בשנת 1999 נבחר לכנסת ה-15 מטעם ישראל בעליה. בכנסת כיהן כחבר בוועדות הכנסת שונות. בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום הרביעי, אך המפלגה זכתה בשני מנדטים בלבד, ומאוחר יותר התאחדה עם הליכוד. לאחר הבחירות הקים חברה לייעוץ פוליטי בשם "פוליטק". החברה העניקה שירותי ייעוץ, בין היתר, למפלגת ש"ס, בנושאי הקשר עם ציבור העולים מברית המועצות לשעבר. ריגר היה אב לבת. נפטר ב-12 באוקטובר 2015. גנדי ריגר, באתר הכנסת גנדי ריגר, באתר כנסת פתוחה לילי גלילי, ליברמן סוחף אחריו את תושבי לוד", הארץ, 25 במרץ 2006
האימפריה הקולוניאלית השוודית

שוודיה הייתה בעלת מושבות מעבר לים משנת 1658 לשנת 1663 ומשנת 1784 לשנת 1878. אולם רק בסנט בארטלמיי (סן בָרתֶלֵמי) נמשך שלטונה יותר מאשר שנים ספורות, ולמעשה הייתה זו המושבה הקולוניאלית היחידה של שוודיה מעבר לים. במהלך המאה ה-17 גדלה שוודיה והייתה לאחד הכוחות החשובים ביותר באירופה באותה התקופה, בזכות השתתפותה במלחמת שלושים השנים, תחת הנהגת המלך גוסטבוס אדולפוס. מעמד זה התערער והתפוגג במהלך המאה ה-18, כשהאימפריה הרוסית הרחיבה את אחיזתה בצפון אירופה במלחמה הצפונית הגדולה. כוחה המשיך להתערער בכיבוש פינלנד על ידי אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה ב-1809 וצירופה לאימפריה הרוסית כדוכסות גדולה. ערעורה נמשך במרד אצילים שהתרחש במדינה והוביל לקיצוץ ניכר בסמכויות המלך, כינון חוקה וחלוקת הסמכות לחקיקה בין המלך לבין הפרלמנט, הריקסדג (Riksdag). לשוודיה היו שלוש מושבות באמריקה: גוואדלופ (1813–1814 ; הוחזר לצרפת). סן ברתלמי (1784–1878; נמכר לצרפת). שוודיה החדשה (1638–1655; אבדה להולנד). באמצע המאה ה-17 הגיעה האימפריה השוודית לשיאה הטריטוריאלי. השוודים רצו להגדיל את השפעתם על ידי סחר במוצרים חקלאיים (טבק) ובפרוות, כדי לעקוף את הסוחרים הבריטים הצרפתים וההולנדים. ב-1638, הם הקימו את מבצר קריסטינה (כיום וילמינגטון, דלאוור), שנקרא על שם כריסטיאנה מלכת שוודיה. רבים מהמתיישבים היו פינים, משום שעד 1809 הייתה פינלנד חלק משוודיה. ההתיישבות הייתה פלישה להולנד החדשה. המושל הראשון, פטר מינואי, מת לאחר חזרתו מסטוקהולם מהוריקן על האי סנט כריסטופר שבקריבים. בקולוניה הוקם מבצר "ניה אלפסבורג" צפונית לסלם המודרנית, ניו ג'רזי ב-1643. במאי 1654 המבצר ההולנדי כאסימיר נכבש על ידי שוודיה חדשה. כפעולת תגמול, המושל ההולנדי פיטר סטויוסנט שלח צבא לנהר הדלוור, שהשיג את כניעת המבצרים השוודים. כתוצאה מתמיכתה של שוודיה באויבותיה של צרפת בזמן המלחמות הנפוליאוניות, ניתן לה האי גוואדלופ. אך האי הוחזר לצרפת שנה לאחר מכן בחוזה פריז. חוף הזהב השוודי באפריקה (1650–1663 ; אבד לדנמרק ולהולנד) כלל את המושבות הבאות: אפולוניה, בבנין המודרנית 1655–1657. מבצר כריסטיאנבורג/מבצר פרדריקסבורג, המכונה כיום טירת אוסו ושוכן באקרה המודרנית, 1652–1658. מבצר באטנסטין, בוטרי המודרנית, 1649–1656. מבצר וויטסן, סקונדי-טקורדי המודרנית, 1653–1658. קרולוסבורג (טירת קייפ קוסט): מאפריל 1650 עד ינואר/פברואר 1658, ומה-10 בדצמבר 1660 ועד ה-22 באפריל 1663. שוודיה השתלטה זמנית על כמה מושבות בחוף הזהב (גאנה המודרנית) מה-22 באפריל 1650, אך איבדה את האחרונה שבהן, מבצר קרלסבורג והבירה מבצר כריסטיאנבורג לדנמרק ב-20 באפריל 1663. ב-1652, כבשו השוודים את חוף קמפ (בגאנה המודרנית) שלפני כן היה בשליטה הולנדית. באותו הזמן החלה שוודיה לפתח סחר עבדים משלה. לאחר נפילת שוודיה החדשה להולנדים, פסק סחר העבדים, אך הסחר התחדש בתקופתו של גוסטב השלישי, מלך שוודיה שהקים קולוניה שוודית על האי סנט ברטלמיי ב-1785 והפך את האי למרכז בסחר בעבדים. חברת הודו המערבית השוודית הוקמה על האי בשנת 1786.
צלב יווני

צלב יווני (בלטינית: crux immissa quadrata) הוא צלב שכל ארבע זרועותיו שוות באורכן. הצלב היווני מופיע בין היתר בדגל יוון בסמל יוון ובדגלי הצלב האדום ושווייץ, וכנסיות יווניות-אורתודוקסיות בנויות בדרך כלל בצורה זו. דגל הצלב האדום דגל יוון דגל שווייץ סמל יוון סמל שווייץ מדיה וקבצים בנושא צלב יווני בוויקישיתוף צלב יווני, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל קניה

בסמלה של קניה מופיעים 2 אריות מחזיקים בחניתות מסאיות ומגן. במגן נראים ארבעת צבעי הדגל הלאומים: שחור מסמל את תושביה הילידים של קניה. ירוק מסמל חקלאות ומשאבים טבעיים. אדום מסמל מאבק לחופש. לבן מסמל אחדות ושלום. במרכז הפס האדום מופיע תרנגול - אחד משני העופות הלאומיים של קניה - מחזיק גרזן, שעל פי אגדות מקומיות, מסמל חיים חדשים ומשגשגים. האריות והמגן ניצבים על צללית של הר קניה שמעוטר בדוגמאות לתוצרת החקלאית של המדינה כמו קפה, תה, תירס, אננס ועוד. מתחת לצלליות מופיעה המילה "האראמבאה" (Harambee) המוטו הלאומי של קניה, שמשמעותה בסוואהילי היא "למשוך יחד", והיא שמה של מסורת מקומית של פעילות קהילתית למען מטרה כלשהי. דגל קניה המנון קניה מדיה וקבצים בנושא סמל קניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.