laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה כדורי

שלמה כדורי (1909 – 8 במרץ 2005) היה צייר ישראלי. שלמה כדורי נולד בבגדאד, עיראק בשנת 1909 תחת השם סלים חלסצ'י כ'דורי. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. בשנת 1938 הקים בית מלאכה קטן לציור שלטים בדרך יפו בתל אביב. לימים הפך בית מלאכה זה למפעל שלטי כדורי. לצד עבודתו במפעל השלטים, עסק שלמה כדורי בתחביבו - ציור. הוא היה חבר באגודת הציירים והפסלים הישראלית. ברבות השנים הציג בתערוכות רבות. בזכות המכשור הקיים במפעל, היה יכול שלמה כדורי לפתח את הטכניקה הייחודית שלו של ציור על גבי אמייל. בשנת 1999 הוא פרסם את ספרו "בגדאד, ניו יורק, תל אביב" בשנת 2005 נפטר שלמה כדורי. לשלמה ולאשתו עליזה נולדו 12 ילדים, בהם הצייר אליהו כדורי. בניו המשיכו את פועלו במפעל השלטים. אתר הבית של מפעל שלטי כדורי "מבט גן" - סרט תיעודי קצר אודות הצייר כדורי (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) אודות שלמה כדורי באתר מפעל שלטי כדורי אודות חייו וציוריו https://www.booksefer.co.il/index.php?dir=site&page=catalog&op=item&cs=73673&langpage=heb&category=
Resource Access Control Facility

Resource Access Control Facility ובראשי תיבות RACF, הוא מוצר תוכנה של חברת IBM לאבטחת מידע במחשבי מיינפריים. המוצר פועל על מערכות ההפעלה z/OS ו-z/VM. המוצר RACF קיים משנת 1976. התפיסה היסודית שלו היא הגדרת משאבי מחשב ומשאבי מחשב לוגיים והגדרת משתמשים המורשים לגשת אליהם. המאפיינים העיקריים של RACF הם: authentication - זיהוי משתמש לפי קוד משתמש (באנגלית: Userid) וסיסמה זיהוי וסיווג משאבי מערכת והגנה עליהם באמצעות מנגנוני הרשאות authorization - גישה למשאבים מתאפשרת על פי ההגדרות במנגנון ההרשאות. גישה של משתמש למשאב עשויה להיות מוגבלת, מוגבלת לקריאה בלבד מאפשרת לו שינוי תוכן המשאב או מאפשרת לו הפעלת משאב כגון: תוכנית מחשב. הגדרת קבוצות של משתמשים בעלי הרשאות זהות הוספת משאבים חדשים, שהארגון מגדיר והכלת מנגנוני הרשאות ודווח עליהם. ממשק לבסיס הנתונים DB2 המאפשר ניהול הרשאות לבסיס נתונים באמצעות מנגנון ההרשאות של מערכת ההפעלה ב RACF. המוצר התפתח והמהדורות העדכניות שלו תומכות גם במאפיינים הבאים: תמיכה ב PKI ממשק ל LDAP הפקת תעודות דיגיטליות שני המוצרים המתחרים העיקריים של RACF הם Top Secret ו-ACF2. שניהם מוצרים של חברת CA. Stephen D. Bartlett, "IBM z/OS Version 2 — Ready to Go ", July 2013, The Clipper Group> What is RACF?, IBM Resource Access Control Facility, IBM RACF History
בצלאל גבר

בצלאל גָבֵר (16 ביולי 1921 – 28 בפברואר 2024) היה איש ציבור ישראלי. כיהן בתפקיד ראש מועצת עומר הראשון. נולד ביולי 1921 בירושלים, גדל והתחנך במושבה רחובות. הוא היה נכדו של החלוץ יצחק יעקבי, מורה ומחנך ממייסדי הסתדרות המורים. בגיל 14 הצטרף להגנה ועסק בהדרכה בנשק, בקשר ובאיתות. בגיל 16 הצטרף לקבוצת הסוללים שהקימה את הקיבוץ כפר המכבי בעמק זבולון. כעבור שנה שב לרחובות וחזר לפעילותו בהגנה. באותה שנה (1938) התגייס למשמר הנע של משטרת היישובים העבריים. במלחמת העולם השנייה בשנת 1941 התגייס לצבא הבריטי ושירת כחמש שנים. במלחמה, לחם בעיקר במזרח התיכון ובצפון אפריקה. עם שחרורו מהצבא הבריטי בשנת 1946, הפך לחבר בקואופרטיב להובלה "שלב". בשנים 1947–1948 היה נהג בשיירות לנגב ולירושלים הנצורה. נתקע בשיירה הגדולה בירושלים והיה נצור ממרץ ועד יוני 1948. בשנת 1949 התגייס לצה"ל לחיל התותחנים, סיים קורס קצינים ושירת כמפקד סוללה בתותחנים. לחם במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים כאיש מילואים. בשנת 1960 ירד לנגב, התגורר בבאר שבע ולקח חלק בהקמת הקמ"ג, כאחראי על תחום התחבורה והתקשורת. ב-1964 החל לנהל את סניף חברת שיכון ופיתוח בנגב, שעסקה בבניית אלפי דירות ביישובים ובערים בנגב. במקביל, עסק בהתנדבות בחידוש ההתיישבות ובפיתוח היישוב עומר. משנת 1965 כיהן תחילה כיו"ר הוועד המקומי של היישוב. בשנת 1975 התמודד בבחירות הראשונות לראשות המועצה המקומית עם הקמתה. בבחירות 1978 התמודד שוב וזכה, והמשיך לכהן בתפקיד זה עד שפרש ב-1985 לאחר ויכוח סוער בישיבת המועצה שבה חבר מפלגתו במועצה, ז'ק ארז, פעל נגדו וזכה לתמיכה של 5 חברים לעומת תמיכה של 4 חברים לגבר. בבחירות למועצה שנערכו ב-28 בפברואר 1989 התמודד לראשות המועצה, אך הפסיד לז'ק ארז. בשנת 1977 הצטרף למפלגת "שלומציון" שהקים אריאל שרון ונכלל ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת התשיעית. בשנת 1980 הגה את הרעיון להקמת יישוב נוסף דומה לעומר בשם "מיתר" ועסק בארגון הקמתו. בשנת 1986 יזם והקים את "גני עומר" - כפר מגורים לאוכלוסייה מבוגרת בעומר, והמשיך לנהלו עד לפרישתו לגמלאות ב-2002. בנוסף, עסק בארגון ובהקמת בתי אבות נוספים כגון בית יונה וגני יעלים. משנת 1965 ועד למותו התגורר בעומר. אבני דרך, באתר המועצה המקומית עומר מיכל שבת, עומר 1948-1973, באתר המועצה המקומית עומר משולם עד, סביון של הנגב צומחת ליד באר שבע, דבר, 16 באוגוסט 1970 בצלאל גבר —ראש מועצת עומר, מעריב, 2 בינואר 1975 התפטר ראש מועצת עומר, מעריב, 2 בדצמבר 1985 עומר - הפיכת חצר, מעריב, 5 בדצמבר 1985 תוצאות הבחירות - עומר, מעריב, 1 במרץ 1989 שרון נבחר במחיאות כפיים וללא מתנגדים ליו"ר שלומציון, דבר, 5 באפריל 1977 השר שרון הורה לקבוע מחיר קרקע נמוך למתיישבי "מיתר" במורדות הר-חברון, דבר, 1 באוקטובר 1980
פרנץ יוזף יונג

פרנץ יוזף יונג (בגרמנית: Franz Josef Jung; נולד ב-5 במרץ 1949) הוא פוליטיקאי גרמני, לשעבר שר ההגנה ושר העבודה של ממשלת גרמניה מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) תחת הקנצלרית אנגלה מרקל. באוקטובר 2009 התפטר מתפקידו כשר העבודה בעקבות התקיפה האווירית בקונדוז מתקופת כהונתו כשר ההגנה. ב-17 באוקטובר 2005 מונה לשר ההגנה על ידי ראש הממשלה אנגלה מרקל. בזמן שרותו כשר ההגנה נודע בדעותיו המחמירות כלפי פרויקט הגרעין של איראן וטען שככל שאיראן תתקדם לנשק גרעיני כך יגבר הצורך להציב עמדות הגנה גם באירופה. בדצמבר אמר בריאיון לסוכנות הידיעות רויטרס ש-"התפתחויות אלה הן בדיוק הדברים שמסבירים מהו ההיגיון במערכת הגנה שכזו יש לנקוט צעדי מניעה נגד הגידול הצפוי בטווח הטילים של מדינות בעייתיות מסוימות גם אם מדובר בעתיד הרחוק" ב-28 באוקטובר 2009, בממשלתה השנייה של מרקל, התמנה יונג לתפקיד שר העבודה כאשר את תפקידו כשר ההגנה תפס קרל תיאודור צו גוטנברג. כחודש לאחר מינויו, ב-29 בנובמבר 2009 התפטר רמטכ"ל הבונדסוור (צבא גרמניה) וולפגנג שניידרהאן בעקבות חשיפה ביומון בילד על הפצצה של כוחות נאט"ו שיזמה גרמניה על שתי מכליות דלק באפגניסטן שבה נהרגו כ-69 אנשי טאליבאן ו-30 אזרחים, ביניהם לפחות שני ילדים. היה זה מבצע ההפצצה הגדול ביותר בהיסטוריה הצבאית של גרמניה מאז מלחמת העולם השנייה. מסמכים העידו שיונג, אז שר ההגנה, ידע על הטבח אולם טייח את הפרשה יחד עם מפקד הצבא וטען שבהפצצה נהרגו אנשי טאליבאן בלבד. בעקבות הפרשה התפטר רמטכ"ל הצבא שניידרהאן ואת מקומו החליף פולקר ויקר. יממה בלבד לאחר מכן התפטר גם יונג ואמר: "אני לוקח על עצמי את האחריות הפוליטית על נוהלי הדיווח של ההגנה". מאוחר יותר פוטר גם סגנו של יונג בשל חשד למערבותו בטיוח. את מקומו של יונג כשר העבודה תפסה אורסולה פון דר ליין. יונג הוא קתולי, נשוי לביאטה ואב לארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא פרנץ יוזף יונג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרנץ יוזף יונג (בגרמנית) פרנץ יוזף יונג, ברשת החברתית פייסבוק פרנץ יוזף יונג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גרמניה: מרקל מינתה את פרנץ יונג לשר ההגנה, באתר ynet, 17 באוקטובר 2005 גרמניה: צריך לפרוס טילים באירופה בגלל איראן, באתר ynet, 12 באפריל 2007 שר גרמני התפטר עקב התקיפה באפגניסטן באתר nrg. אסף אוני, פרנץ יוזף יונג שר ההגנה הגרמני הקודם פרש בשל טיוח הרג אפגנים, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2009
מלמטה למעלה

האם התכוונתם ל... גישת מלמטה-למעלה בחקר השואה – גישה המבקשת להתמודד עם ההסברים השונים להתרחשותה של שואת יהודי אירופה עיצוב מעלה-מטה ומטה-מעלה – אסטרטגיות לפיתוח תוכנה עיבוד מלמטה-למעלה ומלמעלה-למטה – תאוריה פסיכולוגית העוסקת בתהליכי עיבוד מידע קוגניטיביים במוח האנושי
סנט ג'יימס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יעקב הקדוש – באנגלית סנט ג'יימס סנט ג'יימס – שכונה ברובע וסטמינסטר בלונדון פארק סנט ג'יימס – אחד מהפארקים המלכותיים של לונדון ארמון סנט ג'יימס – ארמון בלונדון הנמצא סמוך לפארק סנט ג'יימס חצר סנט ג'יימס – כינויו של בית המלוכה של בריטניה רחוב סנט ג'יימס – רחוב ברובע הארמני בעיר העתיקה בירושלים כנסיית סנט ג'יימס – כנסייה ברובע הארמני בירושלים סנט ג'יימס פארק – אצטדיון כדורגל בעיר ניוקאסל
ירוחם גורליק

הרב ירוחם גורליק (תרע"א, 1911 - ג' בתשרי תשמ"ג, 20 בספטמבר 1982) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. כיהן כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן שליד ישיבה יוניברסיטי. נולד בסלוצק לרבי אברהם משה, רבן של מספר עיירות בפולין. אמו רבקה מרים הייתה בתו של רבי ירוחם, רבה של דוברוב שכונה "ר' ירוחם חריף", ומקורבו של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי". בשנת תרפ"ז משפחתו היגרה לארצות הברית אך הוא נשאר בליטא ולמד בישיבת לומז'ה, ולאחר מכן למד 10 שנים בישיבת ראדין. לאחר מכן למד שנים בבריסק אצל רבי יצחק זאב סולובייצ'יק. בשנת תרצ"ח נישא לבתו של ר' שמואל יהודה בלקיס, מראשי הקהילה בבריסק. בפרוץ המלחמה, נמלט לווילנה, שם המשיך ללמוד אצל הרב מבריסק. נמלט מווילנה ליפן והגיע לארצות הברית בחורף תש"ב. בבואו לאמריקה מונה לר"מ במתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק, ועסק בפעולות ההצלה של יהודי מזרח אירופה. כשנה לאחר מכן, מונה לראש ישיבה בישיבה יוניברסיטי, וכיהן בתפקיד זה כארבעים שנה. כמו כן הקים את ישיבת זיכרון משה ברובע הברונקס (ובהמשך בסאוט פלסבורג), בית ספר בית יעקב, "בית מרים" בהברונקס ו"ישיבה למצוינים" בסאוט פלסבורג. מבניו: הרב צבי אבא, כיהן כראש ישיבה ומשגיח בזיכרון משה עד לפטירתו. הרב חיים עוזר, כיהן בישיבה בסאוט פלסבורג, וכיום ר"מ בישיבת בית מדרש עליון. רבי איסר גורליק, חתנו של הרב אליהו שווי, ר"מ בישיבת זיכרון משה בסאות' פולסברג. הרב לייב, כיהן כראש ישיבת אלכסנדר בבורו פארק. גיסו היה הרב יהודה אלטוסקי רב בקווינס ואביו של הרב חיים דוב אלטוסקי. הרב ירוחם גורליק באתר ישיבה יוניברסיטי (כולל קישורים למידע נוסף) (באנגלית) ראו כאן.
מלון עץ הזית

מלון עץ הזית הוא מלון בירושלים המעוצב בקונספט של עץ זית. מלון עץ הזית הוקם ב-1999 לקראת שנת המילניום ויועד בעיקרו לשרת את אוכלוסיית הצליינים המגיעה לישראל. המלון ממוקם בשטח שהיה שטח הפקר עד 1967, קו התפר בין מדינת ישראל ובין הממלכה הירדנית. לצידו הוקמו שני בתי מלון נוספים המשרתים גם הם בעיקר את התיירות הצליינית. בית המלון מעוצב סביב רעיון עץ הזית ומרכיבים אופייניים לבנייה בירושלים. על עיצוב הפנים הופקדה מעצבת הפנים ריקי גדרון ויחד איתה עבדו על פרטים שונים במלון אמנים ישראלים ומהעולם. מדיה וקבצים בנושא מלון עץ הזית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון עץ הזית מלון עץ הזית, באתר התאחדות המלונות בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה גפשטיין

שלמה (סולומון קלמנטיביץ') גֶפְּשטיין (ברוסית: Шломо (Соломон Клементьевич) Гепштейн;‏ 2 במאי 1882 – 13 בספטמבר 1961) היה אדריכל, עיתונאי וסופר, תכנן בתים רבים בתל אביב. היה נשיא מכון ז'בוטינסקי וידידו האישי, כן היה העורך הראשי של כתב העת היהודי בשפה הרוסית "ראזסווייט". גפשטיין נולד בעיר אודסה שבדרום-מערב רוסיה, בנם של יוכבד, בת ליצרן משקאות מחצי האי קרים, וקלמן עורך דין, מסימפרופול. כאשר היה בן כחצי שנה, חזרה המשפחה לגור בקרים, בה חלפו עליו נעוריו. עד בר המצווה שלו, קיבל חינוך יהודי, ב"חדר" וממורים פרטיים. לאחר מכן למד בבית ספר ריאלי ממשלתי באודסה, ובאקדמיה לאמנות ואדריכלות בבירה סנקט פטרבורג. בשנת 1912, הוסמך לאדריכל, ועבד במקצוע זה בפטרבורג. עוד בזמן לימודיו, החל לעסוק בכתיבה עיתונאית, ובטרם מלאו לו 17 שנים, כבר כתב בעיתון הרוסי "קרים", ובעיתונים ציוניים ברוסית. התמחה בהוצאה לאור, ועם תום מהפכת אוקטובר, מונה כ"מנהל הוצאת ספרי החוקים, מטעם הקומיסריון למשפטים במוסקבה". באותם ימים אף נישא למרגלית, אחותם של יוליוס ברוצקוס ובוריס דב ברוצקוס. כאדריכל התמחה בתכנון בתי דירות בתל אביב, תחום בו עסק עד לשנת 1950. הבניינים הרבים שתכנן בתל אביב בלטו הודות לאיכותם העיצובית. לבד מבתי מגורים תכנן את "המרכז המסחרי החדש" שהוקם בסמיכות לתחנה המרכזית הישנה וכן תכנן את בניין קולנוע אלנבי. בשלב מאוחר פרש מהמקצוע והתמסר לכתיבה. בשנת 1952 התאלמן מאשתו מרגלית. גפשטיין נפטר בתל אביב ב-1961, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. קולנוע אלנבי, תל אביב. בית גולדשטיין, החזית הפונה לרחוב אידלסון. בית בלילובסקי, בן יהודה 85 פינת גורדון 22. בית חביב, רחוב שלמה המלך 31–33. המרכז המסחרי החדש, ארבעה בלוקים של מסחר ברחובות הגליל והשרון. כניסה לבניין מגורים ברחוב שלמה המלך 'גפשטיין, שלמה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 139. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא שלמה גפשטיין בוויקישיתוף שלמה גפשטיין באתר WorldCat Identities רשימת הפרסומים של שלמה גפשטיין, בקטלוג הספרייה הלאומית שלמה גפשטיין, באנציקלופדיה לתולדות יהודי רוסיה (ברוסית) אדריכל שלמה גפשטיין, באתר "פרויקט תל אביב" א. רמבה, שלמה גפשטיין איננו, חרות, 14 בספטמבר 1961, המשך שלמה גפשטיין, דבר, 15 בספטמבר 1961 שלמה גפשטיין ז"ל הובא למנוחות, חרות, 15 בספטמבר 1961 א. רמבה, בהיפרדנו משלמה גפשטיין, חרות, 15 בספטמבר 1961 אותו מזכירים תמיד: שנה לפטירתו של שלמה גפשטיין ז"ל, חרות, 2 באוקטובר 1962 מידע על שלמה גפשטיין בקטלוג הספרייה הלאומית שלמה גפשטיין באתר חברה קדישא ת"א–יפו. נועם דביר, נדל"ן במקום נוסטלגיה: פרידה מאלנבי 58, באתר הארץ, 15 בפברואר 2011.
יגאל פזי

יגאל פזי (נולד ב-31 בדצמבר 1939) הוא מדליסט פאראלימפי ישראלי, חבר נבחרת ישראל בכדורעף נכים בשנים 1973–1990. זכה בארבע מדליות אולימפיות (3 זהב, 1 כסף), ארבע מדליות באליפות העולם (2 זהב, 2 כסף) וארבע מדליות באליפות אירופה (1 זהב, 3 ארד). יגאל פזי נולד בקיבוץ אושה, בן לרחל (רושקה) ושמואל פזי. בשירותו הצבאי היה בגולני. במלחמת ששת הימים שירת בפלס"ר 78 של חטיבת המילואים אלכסנדרוני, אשר לחמה בקרבות ההבקעה במרכז רמת הגולן. באחר הצהריים של יום שישי, 9 ביוני 1967, נפגע פזי ממוקש נעל, בעליית הפלס"ר לדרבשייה. פזי, אשר איבד באירוע את רגלו הימנית מתחת לברך, אושפז בבית חולים רמב"ם בחיפה, שם טופל על ידי מי שלימים תהיה אשתו, האחות יהודית כהן-אלורו. השניים נישאו ב-5 בנובמבר 1967. פזי שיחק כדורעף עוד טרם פציעתו והיה חבר קבוצת זבולון. כשנתיים לאחר שיקומו שב פזי למגרש הכדורעף, במסגרת כדורעף נכים שהחלה להתגבש בחיפה. הקבוצה שיחקה בליגה למקומות עבודה כנגד קבוצות "רגילות". פזי שיחק בנבחרת ישראל בכדורעף נכים החל מהקמתה ב-1973 ועד 1990 בעמדת מנחית. הרכב הנבחרת עם הקמתה כלל מלבד פזי את חגי זמיר, אהרון דנציגר, שלמה אשכול, רוני פרדקין, משה ברבלט, גדי לנצר, דני גלעדי ואליעזר קלינה ששימש כמאמן-שחקן. עם הקמת בית הלוחם תל אביב ב-1974, תפס ספורט הנכים בישראל תאוצה, ובפרט נבחרת הכדורעף אשר הגיעה להישגים חסרי תקדים. כמו כן, שיחקה הנבחרת כל השנים גם בליגה ה"רגילה" לכדורעף בארץ בהצלחה מרובה. מדיה וקבצים בנושא יגאל פזי בוויקישיתוף פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) חטיבת אלכסנדרוני במלחמת ששת הימים, מתוך אתר החטיבה. אריה ליבנת, נבחרת כדורעף הנכים של ישראל, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2011
מדולה

בלטינית Medulla היא החלק המרכזי, הליבה, בדרך כלל כמונח אנטומי. האם התכוונתם ל... אנטומיה Medulla oblongata - המוח המוארך - אזור במוח המהווה את חלקו התחתון של גזע המוח ליבת הכליה, כמפורט בערך היסטולוגיה של הכליה suprarenal medulla - ליבת יותרת הכליה אחר Medúlla – אלבום של המוזיקאית האיסלנדית ביורק
גנאיוס קורנליוס לנטולוס מרקלינוס

גנאיוס קורנליוס לנטולוס מרקלינוס (לטינית: Gnaeus Cornelius Lentulus Marcellinus; סביבות 90 לפנה"ס - 48 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומי. נבחר לקונסול בשנת 56 לפנה"ס. מרקלינוס היה שייך לענף הלטונולים במשפחת הקורנליים האצילה. בשנת 75 או 76 לפנה"ס שהה בחצי האי האיברי והיה אחראי על המכרה. בשנת 67 שירת בדרגת לגאטוס בצבאו של פומפיוס בעת מאבקו בשודדי הים הקיליקיים. בשנת 60 נבחר לפראיטור ובין 59 ל-58 שירת כנציב בסוריה בדרגת פרו-פראיטור. בשנת 56 נבחר לקונסול ביחד עם לוקיוס מרקיוס פיליפוס. במסגרת תפקידו עמד לצד האופטימטים והתנגדותם למסע הכיבושים של יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה. המהלך הפוליטי כשל אודות לברית החזקה של יוליוס קיסר עם גנאיוס פומפיוס מגנוס ומרקוס ליקיניוס קראסוס הידועה בשם הטריומווירט הראשון. לאחר סיום כהונתו כקונסול פרש מפוליטיקה. בנו, לנטולוס מרקלינוס שירת תחת קיסר ואילו אשתו, סקריבוניה התחתנה בסופו של דבר עם אוגוסטוס.
לוקיוס מארקיוס פיליפוס (קונסול 56 לפנה"ס)

לוקיוס מארקיוס פיליפוס (לטינית: Lucius Marcius Philippus; סביב 102 לפנה"ס - אחרי 43 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומאי בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית. מצאצאי המלך הרומי אנקוס מארקיוס ובן למשפחה סנטורית מכובדת. אביו, מארקיוס לוקיוס פיליפוס היה קונסול בשנת 91 לפנה"ס. פיליפוס נבחר לפראיטור בשנת 60 ושירת כפרו-פראיטור בסוריה בשנת 59 או בשנת 61. התחתן עם אטיה באלבה קייסוניה, אחייניתו של יוליוס קיסר. מנישואיו הקודמים היו לו בן ובת, שהתחתנה עם מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס. למרות הקשרים המשפחתיים עם קיסר, צידד באופטימאטים וניסה להצר את צעדיו של קיסר בעת מלחמת גאליה, אך כשל במאמציו אודות לברית הטריומווירט הראשון שקיסר היה חלק ממנה. כתוצאה מכך בגלל התנגדות הטריאומווירט, לאחר סיום כהונתו כקונסול לא קיבל לידיו פרובינקיה. בעת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר לא נקט עמדה ולא צידד באף צד. בהמשך, הפגין נאמנות למשטרו של אוגוסטוס ומת בשיבה טובה. מדיה וקבצים בנושא לוקיוס מארקיוס פיליפוס בוויקישיתוף
ביטוריגים

ביטוריגים או ביטוריגים קובים (Bituriges Cubii) היו שבט גאלי ממרכז גאליה בעמק הלואר. האופידום החשוב ביותר בשטחם היה אווריקום (בורז' המודרנית). היות שלגאלים לא היה כתב משלהם, הם לא הותירו מסמכים כתובים אודותם. לכן, מעט מאוד ידוע על הביטוריגים בתקופה שקדמה למלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס). חפירות ארכאולוגיות גילו ישוב גדול ממאה ה-5 לפנה"ס בבורז', המיוחס להם. נראה שהביטוריגים היו בני חסות של האיידואים והורכבו משתי חמולות גדולות. השפעתם לא הייתה גדולה, אך היו מרכז חשוב של הדת הקלטית עם מרכזי פולחן דרואידים חשובים. בעת מלחמת גאליה התנגדו בעוז ליוליוס קיסר, במיוחד בעת מרד ורקינגטוריקס. המשיכו במאבק גם אחרי תבוסתו של ורקינגטוריקס במצור על אלסיה והוכרעו סופית רק בחורף 51 לפנה"ס, כמה חודשים לאחר תום המצור על אלסיה. לאחר כיבוש גאליה שמרו על נאמנות לרומא והשתלבו היטב באימפריה. ארצם הייתה עשירה בשדות טובים והם גידלו בעיקר שעורה וחזירים. כמו כן היית עשירה בעופרות ברזל. ארגנטומאגוס (Argentomagus) הייתה מרכז ביטוריגי לעבודות המתכת. חפירות גילו כלי ברזל נאים רבים מאיכות טובה בשטחם. מדיה וקבצים בנושא ביטוריגים בוויקישיתוף ביטוריגים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרב אראר

קרב אראר (58 לפנה"ס) התרחש ליד נהר אראר (סון המודרנית) בין הצבא הרומאי תחת הנהגתו של יוליוס קיסר ושבט הטיגורינים תחת הנהגתו של דיוויקו. הטיגורינים היו חלק משבט ההלווטים שהיגרו בשנת 58 לפנה"ס מהשפלה השווייצרית לגאליה. יוליוס קיסר, שביקש לזכות בתהילה אישית, התנגד להגירתם, תוך כדי שהוא מציג עצמו כמגן הגאלים מפני הפולשים הזרים. לאחר השתהות מסוימת ליד אגם ז'נבה, שלידו קיסר בנה ביצורים ומנה את חצייתם של ההווטים, הצליחו ההלווטים להתקדם לתוך גאליה והחלו לחצות את נהר הסון. החציה הייתה ארוכה ובזמן הזה קיסר הצליח לאסוף את צבאו ולהדביק את ההלווטים. מרבית ההלווטים הספיקו לחצות את הנהר, אך שבט הטיגורינים נותר עדיין בגדה המערבית. כאן תפס אותם קיסר. קרב סדור לא נערך במקום, כי הטיגורונים לא היו ערוכים לקרב וקיסר טבח בהם. הטיגורינים שלא נהרגו על ידי הרומאים נפוצו לכל עבר.
ועידת לוקה

ועידת לוקה הייתה כינוס של חברי הברית הפוליטית הידועה בשם הטריומווירט הראשון: גאיוס יוליוס קיסר, גנאיוס פומפיוס ומרקוס ליקיניוס קראסוס בלוקה בשנת 56 לפנה"ס. בתקופה זו, קיסר היה שקוע במלחמת גאליה ותוכנית הפלישה לאי הבריטי. קראסוס שאף להגדיל את יוקרתו הפוליטית וחיפש דרכים למימוש חזונו. גם פומפיוס רצה את חלקו. הברית היציבה בין שלושת הפוליטיקאים הבכירים נכרתה עוד בשנת 60 לפנה"ס. הם חברו יחד כדי לשלב את עוצמתם הפוליטית וכך לזכות בנתח שליטה גדול מאוד בפוליטיקה ברפובליקה הרומית. הפוליטיקה הרומאית בשלהי תקופת הרפובליקה הייתה בתוהו ובוהו מוחלט. שוחד בעת בחירות ניתן לכל, אלימות ברחובות שגלשה לכדי תגרות בין קבוצות של גלדיאטורים מזוינים, שנכשרו על ידי פוליטיקאים שונים, הייתה מחזה נפוץ. האירועים ערערו במידת מה את הברית ההדוקה בין השלישייה. הכינוס נועד לחזק את הקשרים ביניהם ימי הברית כקדם. במהלך הכינוס הוחלט שקראסוס ופומפיוס ירוצו לכהונת הקונסול בשנת 55. עוד הוחלט להאריך את הפרוקונסולט של קיסר בחמש שנים נוספות וכך לאפשר לו להשלים את כיבושה של גאליה. A. W. Lintott, Lucan and the History of the Civil War, The Classical Quarterly, New Series, Vol. 21, No. 2 (Nov., 1971), pp. 488-505 Colm Luibheid, The Luca Conference, Classical Philology, Vol. 65, No. 2 (Apr., 1970), pp. 88-94
מרקוס ולריוס מסלה רופוס

מרקוס ולריוס מסלה רופוס (בלטינית: Marcus Valerius Messalla Rufus‏; סביב 104 או 103 לפנה"ס – 26 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומאי חשוב. נבחר ככל הנראה לכהונת הפראיטור בשנת 62 לפנה"ס. נבחר לקונסול בשנת 53 לפנה"ס, אך כניסתו לתפקיד התעכבה בגלל אלימות קשה בין תומכיהם של פובליוס קלודיוס פולכר וטיטוט אניוס מילו. בעקבות המהומות כניסתו לתפקיד התאפשרה רק ביולי 53. צידד בקיסר במהלך מלחמת האזרחים שפרצה אחרי חציית הרוביקון על ידי יוליוס קיסר לאחר סיום מלחמת גאליה. שירת בדרגת לגאטוס בצבאו של קיסר במהלך המלחמה. נשלח בראש לגיון אחד לכבוש את סרדיניה מידי האופטימאטים כדי להבטיח את הספקת הדגן לרומא. אין ידיעות על חייו לאחר המלחמה, מלבד שנת מותו.
לוקיוס קלפורניוס פיסו קייסונינוס (קונסול 58 לפנה"ס)

לוקיוס קלפורניוס פיסו קייסונינוס (בלטינית: Lucius Calpurnius Piso Caesoninus) היה פוליטיקאי רומאי חשוב שפעל בשלהי הרפובליקה הרומית. הוא היה חותנו של יוליוס קיסר דרך נישואיה של בתו, קלפורניה פיסוניס, לקיסר. נבחר לקונסול בשנת 58 לפנה"ס. ידוע בשל יריבות מרה עם מרקוס טוליוס קיקרו. קייסונינוס יצר ברית עם פובליוס קלודיוס פולכר כדי לסלק את קיקרו מדרכו. מזימתו הצליחה באופן חלקי, כאשר הצליח לגרום לחזרתו של קיקרו מן הפרובינקיה מוקדון, שאותה ניהל במסגרת הפרו-קונסולט שלו (לאחר סיום כהונתו של מגיסטראט רומי, נהוג היה לתת לו לנהל פרובינקיה כלשהי כהמשך לשירותיו, כאן בתואר פרו-קונסול). למרות הצלחה זו, התקפותיו של קיקרו לא פסקו. במהלך מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר לא צידד ביוליוס קיסר אף על פי שהיה בן משפחתו, ונותר נייטרלי. נטען גם שהיו לו קשרים סודיים עם גנאיוס פומפיוס, יריבו של קיסר בעת מלחמת האזרחים. בהמשך הוא צידד באוגוסטוס במאבקו במרקוס אנטוניוס. מדיה וקבצים בנושא לוקיוס קלפורניוס פיסו קייסונינוס בוויקישיתוף
מרקוס קלפורניוס ביבולוס

מרקוס קלפוריוס ביבולוס (בלטינית Marcus Calpurnius Bibulus ‏ סביב 102 לפנה"ס - 48 לפנה"ס) היה פוליטיקאי בולט בשלהי הרפובליקה הרומית. היה אופטימט מושבע. נודע כיריבו המר של יוליוס קיסר ואף נלחם נגדו במהלך מלחמת האזרחים. היה נשוי לפורקיה קאטוניס, בתו של קאטו הצעיר, יריב עיקש נוסף של קיסר. בדומה לאופטימטים אחרים, התנגד בתוקף לכל רפורמה בממשל הרומי, שקיסר היה בין מצדדיה. ביבולוס היה שייך למשפחת הקלפוריניים החשובה מקרב הפלבס הרומאי. בשנת 65 לפנה"ס נבחר לכהונת האיידיל הקורילי לצדו של יוליוס קיסר, שהאפיל על ביבולוס. ביבולוס נתקל שוב בקיסר בשנת 62 לפנה"ס, עת שניהם כיהנו כפראיטורים. היריבות ביניהם הייתה מרה והם התנגחו ללא הפסקה האחד בשני. במהלך כהונותו כפראיטור נקרא לטפל בקשר קאטילינה. כשקיסר הכריז על מועמדותו לבחירות למשרת הקונסול, בתמיכת הטריומווירט הראשון, האופטימטים העניקו את תמיכתם לביבולוס שנבחר לקונסול ביחד עם קיסר והיה שותפו בתפקיד. היריבות בין האישים המשיכה ואף התגברה. לרוע מזלו של ביבולוס, הוא לא היה מסוגל לעמוד בקצב ויוליוס קיסר האפיל עליו לחלוטין. בתחילת כהונתם המשותפת, ניסה להתנגד לחוק שקיסר ביקש להעביר למען הסדרת הענקת האדמות לחייליו המשוחררים של גנאיוס פומפיוס, שותפו לברית הטריאומווירט. כוחו של ביבולוס לא עמד לו ולמרות טריקים פוליטיים שניסה להפעיל, החוק עבר. לאחר כישלונו, הסתגר בביתו ולא השתתף יותר בישיבות הסנאט וכך נותר קיסר קונסול יחיד הלכה למעשה. המעשה הפוליטי היחיד שהיה בעל משמעות כלשהי מצדו של ביבולוס היה ניסיונו להתנגד למינוי של קיסר לפרו-קונסול בגאליה ובאיליריה לחמש שנים. גם ניסיון זה כשל וקיסר התמנה לתפקיד שחפץ בו. במהלך שנות ה-50 בעוד קיסר שקוע במלחמת גאליה תקף ביבולוס את פומפיוס והאשים אותו באלימות בין תומכיהם של טיטוס אניוס מילו ופובליוס קלודיוס פולכר בשנת 56. בסוף שנות ה-50 כשהאופטימטים אימצו את פומפיוס שאותו תקפו בשצף רק כמה שנים לפני כן כדי שיעמוד בראש צבאם במלחמת האזרחים וביבולוס יישר איתם קו. בשנת 51 לפנה"ס התמנה לנציב סוריה וניכס לעצמו את ניצחונו של גאיוס קאסיוס לונגינוס על האימפריה הפרתית. על כך נחגגו לכבודו חגיגות במשך 20 יום ברומא. כמו כן, שלח את שני בניו למצרים כדי להזעיק את החיילים הרומאים שניצבו שם, אך החיילים סירבו לציית להוראות ואף רצחו את בניו. כשסיים את כהונתו וחזר לרומא, גילה כי פרצה מלחמה בין קיסר לפומפיוס. ביבולוס צידד בפומפיוס וקיבל את האחריות על הצי בים האדריאטי. ניסיונו למנוע מקיסר את הפלישה הימית ליוון כשלה, אחרי שקיסר בחר לצאת לים בסוף הסתיו, כהים גועש ומזג אוויר איננו נח לשיט. יחד עם זאת, ביבולוס הצליח למנוע את הגעת התגבורות לקיסר, אך אספקתו אזלה. הוא התעקש ונותר בעמדתו ולא נטש אותה, למרות קשיי האספקה. בסופו של דבר חלה ומת בתחילת שנת 48 לפני הספירה. מדיה וקבצים בנושא מרקוס קלפורניוס ביבולוס בוויקישיתוף מרקוס קלפורניוס ביבולוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יוליוס השלישי

האפיפיור יוליוס השלישי (בלטינית: Iulius III; ‏10 בספטמבר 1487 – 23 במרץ 1555) היה אפיפיור ומנהיג הכנסייה הקתולית מ-1550 עד שנת 1555, היא שנת מותו. שמו של יוליוס נקשר בפרשת יחסיו השערורייתיים עם אחיינו המאומץ. יוליוס השלישי נולד בשם ג'ובאני מריה דל מונטה צ'וקי (Ciocchi) ברומא בספטמבר 1487, חונך על ידי ההומניסט רפאלו ברנדוליני ליפו ולמד בפרוג׳ה ובסיינה. האפיפיור פאולוס השלישי הפך אותו לקרדינל-בישוף של פלסטרינה ב-1536. לאחר בחירתו ניסה לקדם רפורמות ולכנס מחדש את ועידת טרנטו, המועצה האקומנית של הכנסייה הקתולית. בהמשך חייו לא היה מעורב פוליטית והרבה לפרוש לווילה ג׳וליה, שיוליוס הורה על בנייתה ב-1551. הוא הוציא צו לשריפת התלמוד בראש השנה שנת ה'שי"ד (1553). באותה תקופה, לאחר מותו של פאולוס השלישי, היו שלוש קבוצות פוליטיות בקונקלווה, האימפריאליסטים, הצרפתים ותומכיו של הקרדינל אלסנדרו פרנזה בטענתו לדוכסות פארמה. תחילה, האימפריאליסטים כרתו ברית עם תומכי פרנזה אבל כנגדם התייצבו הצרפתים וגרמו לתיקו בבחירות לאפיפיור. רק כאשר ג'ובאני מריה הבטיח לפרנזה את דוכסות פארמה אז הצרפתים ותומכי פרנזה הצטרפו כדי לבחור ביוליוס, כפשרה. יוליוס נבחר לאפיפיור ב-7 בפברואר 1550. מדיה וקבצים בנושא יוליוס השלישי בוויקישיתוף יוליוס השלישי באנציקלופדיה הקתולית יוליוס השלישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוליוס השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.nli.org.il/en/newspapers/hrt/1954/08/20/01/article/55/?e=-------en-20--1--img-txIN%7ctxTI--------------1 ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.