laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה

יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה היא חלקת קבורה ממלכתית בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שיועדה לקבורתם של שבעה מהצנחנים היהודיים שנשלחו לסייע לכוחות הברית במלחמת העולם השנייה כנגד גרמניה הנאצית ונהרגו בין שורות האויב באירופה. החלקה מסומנת בצורת עיגול מוקפת שיחים גבוהים וממוקמת בצמוד אל חלקת גדולי האומה. הקברים מסודרים בצורת האות V, המסמלת את ניצחונן של בעלות הברית. במסגרת הפעילות להבאת חללי מלחמת העצמאות לקבורה, עלתה גם ההצעה, ביוזמת שאול אביגור, להביא את צנחני היישוב לקבורה בישראל. גופתה של חנה סנש הייתה הראשונה שהובאה לקבורה בישראל, בגלל שהיא הייתה קבורה בבית קברות אזרחי בבודפשט ועל כן התהליך של העברת עצמותיה היה יחסית פשוט. לבקשת אמה ואחיה נקבע שהיא תקבר בהר הרצל. ב-26 במרץ 1950 הובאה סנש על ידי אוניית מלחמה של חיל הים הישראלי לנמל חיפה. ב-27 במרץ 1950 נערך מסע הלווייתה שהחל בחיפה, נמשך בקיבוץ שדות ים שסנש הייתה מראשוניו, והמשיך משם דרך תל אביב לירושלים. בספטמבר 1952, לאחר שהושגו האישורים להעברת עצמותיהם מבית הקברות הצבאי הבריטי בו היו קבורים, הובאו עצמותיהם של חביבה רייך ורפאל רייס לישראל מצ'כוסלובקיה. הם נטמנו בהר הרצל בסמוך למקום קבורתה של חנה סנש. בעקבות הבאת עצמותיהם של רייך ורייס, עלתה מצד משפחות וחברי צנחני היישוב שמקום קבורתם לא נודע, שייעשה להנצחתם בישראל. במענה לכך, הוקמו בהר הרצל לצד קברות צנחני היישוב שעצמותיהם הועלו, לוחות זיכרון עם שמות צנחני היישוב שמקום קבורתם לא נודע. ביולי 1954 הובאו לקבורה בסמוך לצנחני היישוב שניים מקרבנות אסון מעגן. ב-28 בנובמבר 1954 נערך במקום טקס נוסף במהלכו הוסר הלוט מעל ארבע מצבות שהוקמו לזכרם של אבא ברדיצ'ב, פרץ גולדשטיין, צבי בן יעקב, ואנצו סרני שמקום קבורתם לא נודע. מדיה וקבצים בנושא יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה בוויקישיתוף קברי שבעת הצנחנים בהר הרצל באתר "ועדת חבר העמים לקברי מלחמה" ספר דבר, הוסר הלוט מעל מצבות הצנחנים-השליחים בהר הרצל, דבר, 29 בנובמבר 1954 כאן כתוב שמדובר בסמל הצנחנים: י. אבן חן, קברים בצלע הר ובצלע חזון, הצופה, 8 במאי 1956 "סופרנו", כך הועברו גוויות הצנחנים, דבר, 8 באוקטובר 1952 חנה סנש והצנחנים לישראל, דבר, 5 בינואר 1950 ארונה של חנה סנש יובא לקבורה בהר הרצל, דבר, 13 במרץ 1950 חנה סנש ז"ל הובאה לקבורות בבית העלמין הצבאי על הר הרצל, חרות, 29 במרץ 1950 עצמות הצנחנים הובאו לארץ, על המשמר, 10 בספטמבר 1952 מרים נגבית, עם העלאת עצמותיהם לארץ, דבר, 19 בספטמבר 1952 קרבנות העצרת במעגן הובאו למנוחות, חרות, 1 באוגוסט 1954
חלקת עולי הגרדום בהר הרצל

חלקת עולי הגרדום בהר הרצל היא חלקת קבורה ממלכתית בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שיועדה עבור ששת לוחמי מחתרות וחללי צה"ל שהועלו לגרדום בשורות האויב. למרות שמה שעשוי להטעות, קבורים בה רק שניים מבין שנים עשר חללי אצ"ל ולח"י שנידונו למוות על ידי הבריטים ומכונים עולי הגרדום. למעשה, אחד מהקבורים בה (אבשלום פיינברג) נהרג בהיתקלות עם ז'נדרמרים עות'מאניים. החלקה מסודרת בשורת קברים ישרה בסמוך אל חלקת גדולי האומה. בחלקה קבורים שני הלוחמים היהודים שהועלו לגרדום בקהיר בשנת 1945, אליהו חכים ואליהו בית צורי לאחר שהתנקשו בלורד מוין. בצמוד אליהם טמונים שני המוצאים להורג ב"פרשת העסק הביש" בשנת 1954, ד"ר משה מרזוק ושמואל עזר. לצידם קבורים שני חללי מחתרת ניל"י: יוסף לישנסקי, שהועלה לגרדום בדמשק בתקופת השלטון העות'מאני, ואבשלום פיינברג, שעצמותיו נתגלו בחולות רפיח בשנת 1967 לאחר מלחמת ששת הימים. למרגלות קברו של אבשלום פיינברג ניטע חוטר מהדקל שצמח במקום קבורתו בסיני. בצמוד אל החלקה הוקמה בסוף שנות ה-90 חלקה מיוחדת עבור חיילים שאינם יהודים בשורה מקבילה במפלס מוגבה במקצת. נידוני קהיר מדיה וקבצים בנושא חלקת עולי הגרדום בהר הרצל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זוננפלד

זוֹנֶנְפֶלְד (גרמנית: Sonnenfeld, יידיש: זונענפעלד או זאנענפעלד) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שפירושו שדה שמש, שדה שמשי, שדה אור, שדה חמים או בן השדה. האם התכוונתם ל... בארי זוננפלד – שחקן ובמאי יהודי אמריקאי הלמוט זוננפלד – איש שירות החוץ האמריקני הרברט זוננפלד – צלם יהודי-גרמני רבי יוסף חיים זוננפלד – רבה הראשון של העדה החרדית מוטי זוננפלד – איש עסקים ונדבן יהודי, נינו של רבי יוסף חיים. מייסד 'קרן דניאלי' ע"ש בתו דניאלי זוננפלד לילי זוננפלד – שם הילדות של יוליה סוארה, סופרת ומתרגמת יהודיה רומניה מרגלית זוננפלד – מאמנת שחייה, מחלוצות ספורט נכים בישראל קארל זוננפלד – מנהיג ציוני ומשפטן במוראביה שבצ'כיה
תום פטרובר

תום פטרובר (נולד ב-29 בינואר 1970 בהרצליה בשם נחום פטרובר) הוא זמר ויוצר ישראלי, חבר בלהקת "היהודים". פטרובר למד בבית הספר תלמה ילין, ושירת בצה"ל בלהקת פיקוד גדנ"ע, שם הכיר את שותפתו ליצירה אורית שחף, לה נישא מאוחר יותר. לאחר סיום שירותו, הקים להקת קאברים בשם "תום והפצצה", שביצעה שירים של לד זפלין, נירוונה, פרל ג'אם, סטון טמפל פיילוטס ועוד. בלהקה לקחה חלק גם שחף. בשנת 1992 ייסד עם שחף את להקת "היהודים", ומאז הוא היוצר העיקרי של הלהקה, זמר וגיטריסט ליווי. בשנת 2024 השתתף בתוכנית המציאות אוטו אוכל: VIP לצד אשתו אורית. ב-1 בנובמבר 1993 נישא לאורית שחף. ב-14 ביוני 2007 נולד בנם. הזוג מתגורר בגבעת ח"ן. מדיה וקבצים בנושא תום פטרובר בוויקישיתוף תום פטרובר, באתר שירונט תום פטרובר, באתר ספוטיפיי תום פטרובר, באתר Discogs (באנגלית) תום פטרובר, דף שער בספרייה הלאומית תום פטרובר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) "היהודים" ממשיכים לעשות רוק: מהברים החשוכים ועד לבמה בקיסריה, נבדק ב-2023-03-09 קרן נתנזון, "כשהוא צורח הוא נשמע כמוני", באתר ynet, 2 ביולי 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השאלה (ספורט)

בספורט, השאלה של שחקן היא נתינת האפשרות לאותו שחקן לשחק בשביל מועדון אחר כשהחוזה שלו עם המועדון הנוכחי עדיין תקף. השאלה יכולה להימשך בין כמה חודשים או אפילו לעונה שלמה, בדרך כלל בסוף ההשאלה השחקן חוזר לקבוצה שאיתה יש לו חוזה. בדרך כלל השאלה מתקיימת בזמן חלון ההעברות. השאלה בספורט יכולה להתקיים מכמה סיבות. הסיבה הנפוצה ביותר היא ששחקן צעיר במועדון אינו משחק משחקים רבים באותה הקבוצה יעבור לקבוצה מליגה נמוכה יותר על מנת לצבור ניסיון ולשחק כשחקן הרכב, במקרה כזה המועדון המשאיל בדרך כלל ימשיך לשלם את משכורתו של השחקן. סיבה נוספת להשאלה היא שלמועדון אין מספיק כסף לרכוש שחקנים אך הוא יכול לשלם את משכורתם, או שלאותו מועדון יש פצועים לאורך זמן כך שהשחקן המושאל יחליף את אותו שחקן עד שיבריא. במקרה כזה המועדון שמשאיל את השחקן יכול לבקש דמי העברה. במקרה נוסף מועדון ישאיל שחקן בשביל לחסוך במשכורתו שכן ממילא הוא כלול בסגל הקבוצה לעיתים רחוקות. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורית שחף

אורית ("TT") שחף (נולדה ב-9 באפריל 1971) היא זמרת ישראלית, המוכרת כסולנית להקת היהודים. שחף ידועה בקולה העוצמתי בעל המנעד הרחב. שחף נולדה באילת כאורית בן יששכר, היא גדלה והתחנכה באשקלון, שם שרה בילדותה בלהקת ילדים מקומית בשם "הפעמונים" בשנים 1989-1981. ב-1982 התקיימה תחרות "הפסטילון", שם זכתה הלהקה עם שירה של שחף "סירה קטנה", בו היא הייתה הסולנית. מאוחר יותר שינתה את שם משפחתה ל"שחף" ועזבה את אשקלון לקראת גיוסה לצה"ל ב-1989. שחף שירתה בלהקת פיקוד גדנ"ע, שם הכירה את שותפה לחיים וליצירה תום פטרובר. לאחר שחרורה מהצבא שרה לצד פטרובר בלהקת קאברים בשם "תום והפצצה", שביצעה שירים של לד זפלין, נירוונה, פרל ג'אם, סטון טמפל פיילוטס ועוד, אך לא הוציאה אלבום שלם. במהלך 1992 שחף ייסדה עם פטרובר את להקת "היהודים". שחף יצרה חלק מהשירים ואחראית לחלק גדול מעיצובי אלבומיה של הלהקה. היא סולנית הלהקה ומשמשת גם גיטריסטית מלווה לעיתים. בשנת 1994 השתתפה באלבומו של דני סנדרסון "מת לבכות 2" וביצעה איתו בדואט את השיר "קיץ רחוק". בשנת 2002 כיכבה שחף בהעלאה המחודשת של אופרת הרוק "מאמי" בביצועו של מיטלפונקט בתיאטרון הבימה. הפקה ראשונה של המחזה הועלתה לראשונה בשנת 1986. שחף שיחקה בין היתר לצד ערן צור ואריה מוסקונה. בשנת 2024 השתתפה בתוכנית המציאות אוטו אוכל: VIP לצד בעלה תום. אורית שחף נשואה לתום פטרובר. הזוג התחתן ב-1993 וב-14 ביוני 2007 נולד בנם הדי. מדיה וקבצים בנושא אורית שחף בוויקישיתוף אורית שחף, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) אורית שחף, בארכיון הבימה "היהודים" - האתר הרשמי קיץ רחוק - דני סנדרסון ואורית שחף (1994), בערוץ היוטיוב של דני סנדרסון קרן נתנזון, "כשהוא צורח הוא נשמע כמוני", באתר ynet, 2 ביולי 2007 אסף נבו, ‏תום פטרובר מ"היהודים": "אורית מקליטה עם הילד על הברכיים", באתר ‏מאקו‏, 11 בפברואר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נטשה הנסטרידג'

נטשה הנסטרידג (באנגלית: Natasha Henstridge; נולדה ב-15 באוגוסט 1974) היא שחקנית ודוגמנית קנדית. ידועה בעיקר בתפקידה כחייזרית בסרט "מין מסוכן", ובסדרה "המעגל הסודי" כדון צ'מברלין. הנסטרידג' נולדה בעיר ספרינדייל, מזרח קנדה, להלן ובריאן הנסטרידג', עקרת בית ומנהל שיפוץ ובנייה. הנסטרידג' גדלה בעיר פורט מקמרי במערב קנדה. בגיל 13 נכנסה לתחרות "מראה השנה" של סוכנות הדוגמנות ״קזבלנקה״, וזכתה במקום הראשון. היא דגמנה בפריז שנה לאחר מכן. בגיל 15 כבר כיכבה על עמוד השער של הגרסה הצרפתית למגזין קוסמופוליטן. בשנת 1995 לוהקה כחייזרית מסוכנת לתפקיד הראשי במותחן הבדיוני שובר הקופות "מין מסוכן", ובשנת 1998 חזרה על תפקידה בסרט ההמשך "מין מסוכן 2" אשר נכשל בקופות. בהמשך דרכה קיבלה תפקיד קטן בסרט עצמאי "דוג פארק", ובשנת 1996 לוהקה לשחק בסרט שובר הקופות המצליח "מקסימום ריסק" לצידו של השחקן הידוע ז'אן-קלוד ואן דאם. בשנת 2000 קיבלה הנסטרידג' תפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "זה היה חייב להיות אתה" לצד מייקל ורטן, וקיבלה תפקיד משני בסרט הקומי המצליח "ללכת על הכל" לצידם של ברוס ויליס ומת'יו פרי, דבר שהעלה את קריירת משחקה, למגוון סרטים בהמשך דרכה. בין השנים 2002 עד ל-2004 שיחקה במשך 2 עונות בתפקיד הראשי של קייסי מק'ביין בסדרת הפעולה "מרגלות בע"מ" ברשת NBC, אודות שלוש פושעות מורשעות שמועסקות כמרגלות על ידי חברה סודית ממשלתית. בשנת 2010 שיחקה בסרט "להתחיל את המשחק". בשנת 2016 כיכבה במותחן "פלישה לבית", לצדו של סקוט אדקינס. את משחקה בסרטי טלוויזיה העבירה נטשה בתפקידים שונים ובסרטים וסדרות שונים כגון: "סאות' פארק", "הגבול החיצוני", "מפקד בפיקוד", "אגדה אורבנית", ועוד מגוון רחב של תוכניות. בשנת 2014 גילמה תפקיד אורח בסדרה הקומית "סלפי" של רשת ABC, בתפקיד ג'סמין ספרשטיין. בשנת 1995 נישאה לשחקן במאי דמיאן צ'אפה, לאחר כשנה התגרשו בשנת 1996. מהשחקן ליאם ווייט יש לנטשה שני ילדים, שנולדו בשנים 1998 ו-2001. בשנת 2011 נישאה הנסטרידג' לשחקן זמר הסקוטי דאריוס קמפבל. בני הזוג התגרשו ביולי 2013. נטשה הנסטרידג', ברשת החברתית פייסבוק נטשה הנסטרידג', ברשת החברתית אקס (טוויטר) נטשה הנסטרידג', ברשת החברתית אינסטגרם נטשה הנסטרידג', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נטשה הנסטרידג', באתר AllMovie (באנגלית) נטשה הנסטרידג', באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) נטשה הנסטרידג', באתר Metacritic (באנגלית) נטשה הנסטרידג', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Natasha Henstridge Biography (1974-), www.filmreference.com newfoundlandersabroad.com/ Home, web.archive.org, ‏2007-09-08
בקע (רפואה)

בֶּקַע (או קִילֶה, פּקע, שֶבֶר; בלועזית: הֶרְנִיָּיה, Hernia) הוא מעבר של איבר או רקמה אחרת ממקומם הטבעי בגוף במחיצה שרירית או אחרת. לתיקון המצב נדרשת התערבות כירורגית. הניתוח לתיקון הבקע ידוע כניתוח שבר, והוא אחד הניתוחים השכיחים ביותר ברפואה. הניתוח פשוט, ובדרך כלל נעשה בהרדמה מלאה. ההחלמה מהניתוח תהיה בדרך כלל מהירה, ואינה מצריכה שינויים מיוחדים באורח החיים למעט הגבלה על הרמת משאות במשך חודשים אחדים לאחר הניתוח. סיבוכים בניתוח כוללים דימום העשוי לגרום להמטומה, זיהום, פגיעה בעצבים באזור, פגיעה בכלי הדם של האשך או השחלה, פגיעה בצינור הזרע בזכרים (בבקע מפשעתי) וחזרה של הבקע. סיבוכים אלה אינם שכיחים אך רובם לא מאוד נדירים. שכיחות הסיבוכים עולה כשהבקע כלוא. הבקע השכיח ביותר מתרחש באזור הבטן, והוא נגרם עקב חולשה של שריר בדופן הבטן, המאפשרת ללולאת מעי לצאת ממקומה הטבעי. בקע מעין זה יכול להיות בקע סרעפתי, טבורי, מפשעתי או פוסט-ניתוחי. ערך מורחב – בקע סרעפתי מצב בו נכלאת לולאת מעי או חלק מן הקיבה מעל הסרעפת עקב התרחבות הפתח בשריר הסרעפת שבו עובר הוושט. מאפיין נוסף של בקע זה הוא צרבת. ערך מורחב – בקע מפשעתי שכיח יותר אצל גברים. בבקע זה יוצאת לולאת מעי ממקומה ונכנסת לתעלת המפשעה - דרכה, בחיים העובריים, ירדו האשכים למקומם מחוץ לגוף. ערך מורחב – בקע טבורי שכיח יותר אצל נשים, ונוצר פעמים רבות לאחר הריונות. וזאת עקב חולשת שרירי הבטן האורכיים והרוחביים לאחר התרחבותם בזמן ההריון. שכיח גם בקרב תינוקות. עשוי להיווצר באזור צלקת ניתוחית בבטן עקב חולשת השרירים באזור. מצב שבו הבקע נכלא בתוך השריר, ומתחיל להיווצר בו נמק. יכול להיווצר בכל סוגי הבקע. מצב זה, המאופיין בכאבי בטן, בעליית חום ובסימנים נוספים, הוא מצב חירום והוא דורש ניתוח דחוף. בקע שאינו כלוא אינו דורש ניתוח דחוף. מדיה וקבצים בנושא בקע בוויקישיתוף קילה (בקע / הרניה), באתר מדיקו בקע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קילה

האם התכוונתם ל... קילה – מעבר של איבר במחיצה שרירית אמיס קילה – ראפר איטלקי גוסטפייס קילה – ראפר אמריקאי מרת קילה – פרשנית של רש"י קיל כילה
גרשון ריבלין

גרשון ריבלין (20 באפריל 1914 - 27 במאי 1994) היה העורך הראשי של הוצאת "מערכות" בשנים 1967–1973, לאחר שבמשך שנים רבות היה סגן העורך הראשי. היה מומחה להיסטוריה צבאית של המחתרות העבריות בתקופת המנדט, מלחמת העצמאות והקמת צה"ל. כתב וערך עשרות ספרים, בהם יומניו של דוד בן-גוריון ו"ספר תולדות ההגנה". ריבלין נולד בדווינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בלטביה), ועלה לארץ ישראל עם הוריו ב-1921, בהיותו בן 7. המשפחה התיישבה ברמת גן וניהלה משק חקלאי. אביו, זלמן ריבלין, היה חבר המועצה הראשונה של העיר רמת גן (על שמו רחוב בעיר – רחוב ז"ר). בתקופת המאבק נגד הבריטים היה ריבלין לחבר ב"הגנה", עסק בהוצאת עיתון מחתרתי ובהפעלת תחנת שידור מחתרתית. משנת 1940 היה סגן העורך הראשי של הוצאת "מערכות", ובשנים 1967–1973 היה העורך הראשי של הוצאת "מערכות". ב-1972 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1976 היה למנהלו הראשון של המכון למורשת בן-גוריון בשדה בוקר (עד 1981). כמו כן היה עורך בהוצאה לאור עם עובד, מרצה בכיר בחוג לתולדות ארץ-ישראל באוניברסיטת בן-גוריון, חוקר במכון לחקר המחתרות באוניברסיטת בר-אילן, מפעילי הקמת מוזיאון היכל העצמאות, היסטוריון בית אברהם קריניצי (המוזיאון לתולדות רמת גן), חבר מועצת המנהלים של מוזיאון ארץ ישראל, חבר מערכת המהדורה העברית של אנציקלופדיית בריטניקה לנוער ומייסדו של כתב העת "עלי זית וחרב" במרכז גלילי לחקר כוח המגן. בשנת 1986 זכה לתואר יקיר העיר רמת גן. מורשת תל חי, מערכות, 1948 אלבום העשור לצה"ל, מערכות, 1958 לאש ולמגן: תולדות הנוטרות העברית, מערכות, 1963 חטיבת אלכסנדרוני במלחמת הקוממיות, מערכות, 1964 ימי רמה: פרקי רמת הכובש, מערכות, 1964 אל תאמרו לי רוץ דוד בן-גוריון: האיש וצה"ל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986 דוד בן-גוריון: יומן המלחמה שלושה כרכים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והמכון למורשת בן-גוריון, 1986 מול האויב הנאצי: 1939-1945 כרך ג', הוצאת ארגון חיילים ופרטיזנים נכי המלחמה בנאצים, 1986 עלי זית וחרב: מקורות ומחקרים בגנזי ההגנה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990 זר לא יבין: כינויי סתר ביישוב היהודי בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988 (יחד עם רעייתו עליזה) אטלס כרטא לתולדות ההגנה, הוצאת כרטא, 1991 חלק מן הערכים על ה"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992. דוד בן-גוריון, ביחד עם ישראל קולת, עורכים: נורית ברוורמן, יהואש ביבר, הוצאת מרכז הסברה - שירות הפרסומים, תשנ"ו, 1995. צנחני התקווה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1996 ריבלין גרשון (1914 - 1994) באתר בית אברהם קריניצי מאמריו של גרשון ריבלין בכתב העת "מערכות" רשימת הפרסומים של גרשון ריבלין, בקטלוג הספרייה הלאומית גרשון ריבלין, דף שער בספרייה הלאומית גרשון ריבלין, ‏ועד השלושה לא בא, מערכות גיליון 428-427 אוקטובר 2009 עמוד 86 דף בספר יקירי העיר רמת גן
מודרנה

האם התכוונתם ל... מודרניוּת – חֲדִישׁוּת, מושג המכליל את כל הנעשה בהווה, לעומת העבר. במדעי החברה והרוח, הוא מתאר את התהליכים החברתיים והתרבותיים לאחר המהפכה התעשייתית. חברת "מודרנה" – חברת ביוטכנולוגיה בקיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית. מודרניזם – הסגנונות האמנותיים והספרותיים החדשים שהתפתחו בעשורים שלפני מלחמת העולם הראשונה.
פשתה שעירה

פשתה שעירה (שם מדעי: Linum pubescens, שם עממי: Hairy Pink Flax) היא צמח חד-שנתי בעל פרח ממשפחת הפשתיים. הצמח גדל באזור המזרח התיכון ובפרט בארץ ישראל. בארץ ישראל הפשתה השעירה גדלה בחורש פתוח ובבתות באזורים הרריים, על קרקעות גיר. היא נפוצה בצפון ומרכז הארץ. היא פורחת באביב חודשים פברואר עד מאי ויוצרת מרבדים ורודים ויפים. הפרח בעל 5 עלי כותרת. הצוף נמצא בבסיס צינור הנוצר על ידי עלי הכותרת, ולכן רק חרקים בעלי חדק יכולים למצוץ את הצוף. צבע הפרח הוא ורוד עז, עם עורקים כהים יותר לאורך עלי הכותרת, כאשר מרכז הפרח כהה יותר והצינור עצמו בצבע צהוב. העלים מסורגים ושפתם תמימה. הזרעים של הפשתה השעירה משמשים למאכל ולרפואה, בין השאר לבעיות במערכת העיכול, כאבי בטן, נשירת שיער, אבנים בכליות ועוד. מבט כללי על צמח הפשתה השעירה פשתה שעירה תקריב על הפרח ועליו עוזיה מדיה וקבצים בנושא פשתה שעירה בוויקישיתוף פשתה שעירה, באתר NCBI (באנגלית) פשתה שעירה, באתר צמח השדה פשתה שעירה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה פשתה שעירה, באתר Tropicos (באנגלית) פשתה שעירה, באתר GBIF (באנגלית) פשתה שעירה, באתר The Plant List (באנגלית) פשתה שעירה, באתר IPNI (באנגלית) צחי אבנור, פשתה שעירה Linum pubescens, פליקר מייק ליבנה, פשתה שעירה, באתר "צמח השדה" אבי שמידע ודוד דרום, מדריך פרחי הבר בישראל, הוצאת כתר. עמ' 222. ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביפקייק

ביפקייק (באנגלית: Beefcake) הוא סרט דוקו-דרמה-להט"בי קנדי-בריטי-צרפתי דובר אנגלית משנת 1999. הסרט הוא מחווה למגזיני פיתוח גוף משנות ה-40, ה-50 וה-60, אשר הופצו בארצות הברית ויועדו לקהילה ההומוסקסואלית, ובפרט למגזין בשם "Physique Pictorial", אשר יצא לאור על ידי בוב מיזר מ"Athletic Model Guild". עלילת הסרט אותו כתב וביים ת'ום פיטצ'ג'רלד, נכתבה בהשראת ספר-תמונות מאת פ' ולנטיין הובן השלישי, אשר יצא לאור על ידי טאשן, והיא מבוססת על אירועים שהתרחשו במציאות. בסרט מככבים דניאל מק'אייבור, קרול גודסמן, ג'ק גריפין מאזייקה, ג'ונתן טורנס וג'ושוע פיס. עלילת הסרט מתארת את אורח חייהם הבלייני של דוגמני ה-"Athletic Model Guild", והוא כולל ראיונות עם דוגמנים ועם צלמים אשר עבודותיהם אכן התפרסמו במגזינים המוקדמים, ובהם ג'ק לה-ליין וג'ו דאלסנדרו. הסרט מותח ביקורת על תקופת המקארתיזם שבארצות-הברית, בשנות ה-50. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל סאנדנס בשנת 1999. הסרט הופץ בארצות-הברית על ידי Strand Releasing, והיה מועמד לשלושה פרסי ג'יני. דניאל מק'אייבור - בוב מיזר ג'ושוע פיס - ניל א' או'הארה ג'ק גריפין מאזייקה - רד קרול גודסמן - דליה מיזר ג'ונתן טורנס - דייוויד תומאס קאווד - עורך דינו של מיזר ג'יימי רוברטסון - תובע דיק סירקום - שופט ת'ום פיטצ'ג'רלד - עורך דינו של לה-פלור "ביפקייק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ביפקייק", באתר AllMovie (באנגלית) "ביפקייק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ביפקייק", באתר Metacritic (באנגלית) "ביפקייק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביפקייק, קדימון הסרט באתר יוטיוב הוצאות והכנסות הסרט ביפקייק באתר Box Office Mojo ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאנדנס

האם התכוונתם ל... ריקוד שמש – מנהג של האינדיאנים בארצות הברית סאנדנס קיד (1867-1908) - כינויו של הארי אלונזו לונגבאו, אקדוחן אמריקאי פסטיבל סאנדנס – פסטיבל סרטים אמריקאי, הנקרא על שם דמותו של סאנדנס קיד, אותה גילם רוברט רדפורד בסרט הקולנוע "קיד וקסידי"
טדי אקלילו

תֵוּוֹדוֹרוֹס (טדי) אַקְלילוּ (באמהרית: ቴዎድሮስ (ቴዲ) አክሊሉ;‏ 1977–2005) היה זמר ומוזיקאי אתיופי ישראלי. אקלילו שר שירים אמהריים בסגנונות אתיופים מסורתיים או בשילוב של אלו עם מוזיקת פופ עירונית. אקלילו נולד באזור באגמדיר שבצפון אתיופיה, שם נכנס לתחום המוזיקה בגיל צעיר מאוד. כשהיה נער עבר לגור באדיס אבבה, שם התמחה בסוגים השונים של המוזיקה האתיופית, והחל להופיע במועדונים ובבתי מלון. בסוף שנות התשעים היגר לישראל בעקבות אביו, הזמר אַקְלילוּ סְיוּם (አክሊሉ ሥዩም). אקלילו היה פופולרי בקרב קהילת יהודי אתיופיה וקהלים נוספים בשל יכולותיו הקוליות, הקצביות והרגשיות. בין היצירות שביצע ניתן למצוא את ביצועיו לשירים של הזמר אפרם תמרו ולשיר הסודאני "תשעתשר שנה" (הידוע בקרב האתיופים בשם "סברתה"). אקלילו הושפע מאביו ומהזמר אפרם תמירו, אך סגנון שירתו היה מקורי וייחודי. הוא הופיע בעיקר עם הקלידן היילו סבהט. במקרים אחרים הופיע עם אביו אקלילו סיום, עם נגן הסקסופון אבטה בריהון, עם הזמר זמנה מלסה או עם הקלידן יוסי מרשה. בין המוזיקאים האחרים שלצידם הופיע נמצא גם ידידו נדב הבר. בקרב הקהילה האתיופית אקלילו נחשב לכישרון גדול, אולם בשל מחלת הסרטן בה לקה, פסק מלהופיע באירועים. הוא הותיר מספר הקלטות של מוזיקה לחתונות אשר ממשיכות להיות מושמעות. ”הוא הקשיב בעיקר למוזיקה אתיופית, וקצת למוזיקה סודאנית”, מספר ידידו נדב הבר. ”כששמע אצלי פעם מוזיקה מרוקאית ברברית, הוא התלהב ואמר שהוא יכול להוציא ממנה מנגינות לשירים באמהרית. הוא לא הספיק להקליט אלבום, ולכן לא נותרו עימנו גם שירים מקוריים שכתב כהכנה לאלבום.” אקלילו נפטר ממחלת הסרטן בגיל 28. נדב הבר, הלך לעולמו טדי אקלילו, אתר קדמה טדי אקלילו, סרטון באתר יוטיוב טדי אקלילו, סרטון באתר יוטיוב נדב הבר, מן התכתובת שנוצרה לשם כתיבת ערך זה וסיפקה את מרבית המדיע המצוי בו (2011). ערך זה הוא קצרמר בנושא ביתא ישראל ובנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנו-מישל ד'אבדי

ארנו-מישל ד'אבדי (בצרפתית: Arnaud-Michel d'Abbadie‏; 24 ביולי 1815 – 8 בנובמבר 1893) היה גאוגרף צרפתי, הידוע בעיקר בזכות מסעותיו לאתיופיה. ד'אברי נולד בדבלין שבאירלנד לאב צרפתי ולאם אירית, והמשפחה עקרה לצרפת ב-1818. ד'אברי שהה עם אחיו אנטואן תומסון ד'אבדי באלג'יריה, וב-1837 יצאו שני האחים לאתיופיה. הם הגיעו למאסאווה שלחופי ים סוף (כיום באריתראה) בשנה שלאחר מכן, ומשם יצאו למסעם ברחבי אתיופיה. לעיתים נסעו שני האחים יחדיו ולעיתים לחוד. הם אספו חומר רב ואף היו מעורבים בפוליטיקה המקומית. ב-1848 שבו שני האחים לצרפת, וארנו-מישל ביקר באתיופיה פעם נוספת בשנת 1853. ב-1868 פרסם ארנו-מישל את הספר המרכזי אודות המחקר שערכו שני האחים במדינה, בשם "שתים-עשרה שנים ברמה האתיופית" (Douze ans dans la Haute-Ethiopie). שני האחים זכו בשנת 1850 במדליה מטעם החברה הגאוגרפית הצרפתית. מדיה וקבצים בנושא ארנו-מישל ד'אבדי בוויקישיתוף ארנו-מישל ד'אבדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Douze ans de séjour dans la Haute-Éthiopie by Arnauld d' Abbadie (פרויקט גוטנברג) כתבי ארנו-מישל ד'אבדי בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
ג'יגר, קיסר אתיופיה

ג'יגר (געז ጊጋር; נולד ב-1745, מת בערך ב-1832) היה קיסר אתיופיה במהלך תקופת השופטים האתיופית. הוא שלט החל ב-3 ביוני 1821 ועד 18 ביוני 1830, למעט הפסקה של מספר ימים בחודש אפריל 1826 עת באדה מריאם השלישי תפס את השלטון. ג'יגר ירש את אחיו, הקיסר יואס השני, בחסותו של מאריה, ראס באגמדיר. מאוחר יותר, ב-1826 הודח ג'יגר מכס השלטון בידי ראס וובה היילה מריאם, והאחרון המליך תחתיו את באדה מריאם השלישי. אולם לאחר ימים ספורים השיב ראס מאריה את המצב לקדמותו, וג'יגר שב אל הכס. קיימת אי בהירות באשר לשאלת מוצאו המדויק: בימיו נחשב אמנם לבנו של הקיסר ייאסו השני, אולם יש הסוברים כי היה נצר לקיסר פאסילידס בדרך אחרת. לפי כתביו של סמואל גובאט, לימים הבישוף הפרוטסטנטי השני של ירושלים, אשר ביקר בגונדר ב-1830, ונפגש עם ג'יגר בארמונו בפאסיל גמב, היה הקיסר נזיר במשך שנים רבות. גובאט ציין כי: "הוא (הקיסר) מתגורר בבית עגול קטן, שנבנה על-ידי יואס, על גבי הריסות חלק מהארמון שהוקם על-ידי הפורטוגזים...". עוד ציין גובאט את מצבו העגום של הקיסר ואת חוסר סמכויותיו, דבר שאפיין את קיסרי תקופת השופטים. הוא עמד על כך שהקיסר היה תלוי לחלוטין מבחינה כלכלית במצביאים שהעניקו לו חסות, ואף סיפר כי הוא, גובאט, העניק לו במתנה את ספרי הבשורה ומעשי השליחים מתורגמים לאמהרית, אך הקיסר ביקש להחזירם תמורת מתנה "שימושית יותר", דוגמת בגד או בד משי. ב-1830 הודח ג'יגר סופית מכהונתו על ידי ראס דורי, יורשו אל מאריה. גובאט ציין ב-26 בנובמבר 1832 כי נודע לו שג'יגר מצא את מותו בהרעלה. Ethiopia, the unknown land, Stuart Munro-Hay, I.B.Tauris publishers, 2008 ISBN 9781860647444. עמ' 109.
ג'ון ליפסקי

ג'ון פיליפ ליפסקי (באנגלית: John Phillip Lipsky; נולד ב-19 בפברואר 1947) הוא כלכלן אמריקאי ממוצא יהודי, מ"מ יו"ר קרן המטבע הבינלאומית לשעבר. ליפסקי גדל באיווה. סבו, הנרי סמולקוף, היה מהגר מרוסיה שפתח חנות רהיטים באי מאייס בשנת 1890. ליפסקי היה הילד האמצעי מתוך שלשה ילדים שנולדו לאבוט ליפסקי, עורכת דין, וג'ואן ליפסקי, נשיא בחברת הרהיטים סמולקופ'ס. ליפסקי הוא בוגר אוניברסיטת וסליין בעיר מידלטאון, קונטיקט, ובנוסף רכש תואר שני ושלישי בכלכלה באוניברסיטת סטנפורד. לאחר שסיים את חוק לימודיו עבד במשך 10 שנים בקרן המטבע הבינלאומית (IMF). לאחר מכן עבד כבנקאי השקעות בבית ההשקעות סלומון ברדרס. בשנת 1998 עבר לג'יי פי מורגן צ'ייס, ובהמשך עבד בבנק מנהטן צ'ייס. ליפסקי כיהן כסגן ראש קרן המטבע הבינלאומית מאז ספטמבר 2006. במאי 2011 מונה לממלא מקום ראש הקרן לאחר מעצרו של דומיניק סטראוס-קאהן, וכיהן בתפקיד עד לחודש יוני אותה שנה. נשוי לז'וז'אנה קאראס (Zsuzsanna Karasz, ילידת הונגריה). מדיה וקבצים בנושא ג'ון ליפסקי בוויקישיתוף ביוגרפיה, באתר קרן המטבע הבינלאומית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.