laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גביע דייוויס 2010

גביע דייוויס 2010 הייתה התחרות ה-99 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. נבחרת ספרד שהייתה מחזיקת הגביע הודחה בסיבוב השני. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת צרפת לבין נבחרת סרביה בבלגרד. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת סרביה. בכך הם זכו בגביע בפעם הראשונה. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: גרמניה, ארצות הברית, שוודיה, הודו ובלגיה נותרו בבית העליון אוסטריה, קזחסטן ורומניה עלו לבית העליון ישראל, אקוודור, ושווייץ ירדו לבתים האזוריים בתחרות שנת 2010, נבחרת ישראל שיחקה בבית העליון. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת צ'ילה. בעקבות ההפסד נבחרת ישראל התייצבה למשחק נגד אוסטריה. בעקבות כך, נבחרת ישראל ירדה לבית אירופה-1 במשחקי 2011. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 2010 בוויקישיתוף אתר התחרות
בניין פלמוליב

בניין פלמוליב (באנגלית: Palmolive Building), המוכר גם בשמו הקודם בניין פלייבוי (באנגלית: Playboy Building) הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 919 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 172.21 מטרים והוא בעל 37 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים הולאבירד ורוט (Holabird & Root) בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1927–1929. הבניין הוא בעל מעמד היסטורי עירוני החל משנת 2000 ובעל חשיבות היסטורית לאומית החל משנת 2003. הבניין נבנה במטרה לשמש את מטה המשרדים הראשי של חברת קולגייט-פלמוליב. בשנת 1965 שונה שמו לבניין פלייבוי לאחר ש-Playboy Enterprises שכרה אותו עבורה. בשנת 1989 עברה החברה לבניין חדש ושמו שונה לשדרת מישיגן 919 צפון. בשנת 2001 נמכר הבניין והוסב מבניין משרדים לבניין מגורים בעוד שתי הקומות התחתונות משמשות כשטחי מסחר ומשרדים. בנוסף שונה שמו לשם המקורי שלו - בניין פלמוליב. גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא בניין פלמוליב בוויקישיתוף בניין פלמוליב באתר Emporis בניין פלמוליב באתר Skyscraperpage.com "Chicago Landmarks: Palmolive Building". נבדק ב-21 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Playboy To Leave 'Playboy Building'". נבדק ב-21 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
די בלה

האם התכוונתם ל... גיום די בלה – היסטוריון, איש צבא ודיפלומט צרפתי ז'אן די בלה – קרדינל ודיפלומט צרפתי ז'ואקן די בלה – משורר צרפתי
אבי רוניס

אבי רוניס (12 בפברואר 1951 - 6 באוקטובר 1973) היה מפקד פלוגה ו' בגדוד 74 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן, במהלכם הוא נהרג. רוניס עוטר בצל"ש הרמטכ"ל עבור תפקודו ביום הלחימה הראשון וסיוע בבלימת המאמץ הראשוני של הצבא הסורי. אבי רוניס נולד ברעננה ב-12 בפברואר 1951. הוא התחנך במספר בתי ספר בקריית מוצקין וחיפה ואף למד כשנתיים בבית הספר החקלאי בקיבוץ חפציבה. לאחר שסיים את לימודיו, נשאר רוניס לגור בחפציבה שם היה פעיל בתנועת השומר הצעיר ועובד משק. בפברואר 1970 התגייס רוניס לצה"ל ושירת בחיל השריון, הוא עבר טירונות והמשיך לקורס מפקדי טנקים, קורס סיירי שריון וקורס קציני שריון. לאחר מספר חודשים בהם שירת רוניס בתור מדריך שריון, הוא ביקש לשרת בחטיבה 188 והוא הוצב בתור סגן מפקד פלוגה ו' של גדוד 74. בפברואר 1973 קיבל את הפיקוד על הפלוגה. רוניס בילה את רוב החופשות שלו מהצבא בעבודה במשק בחפציבה. מספר שבועות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים התחתן עם זהר, חברת קיבוץ חפציבה. עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973, הייתה פלוגה ו' בפיקודו מפוצלת לאורך עמדות בגזרה הדרומית של רמת הגולן. מחלקה 1 הוצבה באזור צומת רפיד מזרחית לתל פארס, מחלקה 3 הוצבה בקצה הדרומי של הגזרה בין תל סאקי למוצב 116 ומחלקה 2 הוצבה באזור הג'וחדר דרומית למוצב 115. טנקו של רוניס ביחד עם שני טנקי מפקדת הפלוגה ניצבים בעמדות סמוכות למוצב 115 במרכז הגזרה הפלוגתית, לצד אחת מחלקה 2 בפיקודו של סג"ם נתי לוי. סמוך לשעה 14:00 מגיע רוניס עם טנקי פלוגתו לרמפות הגנתיות לאורך הגזרה, מעמדת השליטה שלו צופה רוניס אל עבר טורי השריון הסורי שהתקדמו לגבול הישראלי. תחת הפגזה קשה ומדויקת של הארטילריה הסורית, ניהל רוניס את פלוגתו ודיווח למפקד הגדוד על התנהלות הקרב. לאחר כשעה טנקי הפלוגה מתחילים לירות פגזים על הטנקים הסורים המתקדמים ולקראת 16:00 כוחות סוריים קדמיים מתחילים להגיע לקווי ההגנה ומוצבי צה"ל בגזרה. בשעה זו נפגע טנקו של רוניס במתלים, מה שמנע ממנו להניע את הטנק ימינה ושמאלה, אך רוניס נותר בעמדתו השלטת וממשיך לנהל את הקרב. בסביבות השעה 17:15, לאחר רדת החשיכה, נלחם טנקו של רוניס בעמדה חשופה בסמוך למוצב 115. סביב המוצב מתחילים טנקים סורים לפרוץ את עמדות ההגנה ואף לעבור את מוצב 116 מצפון. לאחר שחזר וביקש תגבורות לאזור כדי לסייע למאמצי הבלימה, נשלח כוח מגדוד 82 של חטיבה 7. בינתיים המשיך רוניס לעלות ולרדת מעמדות חשופות בניסיון להילחם בטנקים סורים ולדווח על התנהלות הקרב. לקראת השעה 17:45 נפגע טנקו של רוניס בשנית, הוא קפץ ממנו ועבר לטנק אחר איתו הוא עלה שוב לעמדת תצפית חשופה, שם הוא נפגע שוב על ידי פגז חודר שריון ונהרג במקום. ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור: ביום 6 באוקטובר 1973 שימש סרן אבי רוניס ז"ל כמפקד פלוגת-טנקים. עם פרוץ המלחמה הייתה פלוגתו מפוצלת בגזרה הדרומית של רמת-הגולן, בעמדות-בלימה. סרן אבי רוניס ז"ל היה הראשון, שאיכן את מאמצי החדירה הסורית, ובהתאם לכך ניהל את הקרב והכוין את התגבורות שהגיעו למרחב. הוא איכן את מאמץ-ההתקפה על מוצב כוחותינו ובלם אותו. בניסיון סורי נוסף לכיבוש המוצב ומחוסר אפשרות אחרת לבלימה - עלה הטנק של סרן אבי רוניס ז"ל לעמדה חשופה, פגע ב-6 טנקים סוריים שתקפו את המוצב, ובכך גרם לנסיגת האויב. בקרב זה - נפל. במעשיו אלה גילה סרן אבי רוניס ז"ל אומץ-לב, קור-רוח, תושיה וכושר מנהיגות. — תיאור קבלת העיטור, באתר הגבורה תיאור קבלת העיטור, באתר הגבורה תיאור חייו ושירותו הצבאי באתר 'יזכור'. אודות פלוגה ו' בקרבות הבלימה באתר 'יד לשריון'. אבירם ברקאי, על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור, ספריית מעריב, 2009, עמ' 115. ברקאי, 2009, עמ' 199. ברקאי, 2009, עמ' 222, 226.
WPS

כדורגל מקצועני לנשים (באנגלית: Women's Professional Soccer או בקיצור WPS) הייתה ליגת כדורגל נשים אמריקאית שפעלה במשך שלוש עונות בסוף העשור הראשון ותחילת העשור השני של המאה ה-21. הליגה נוסדה בספטמבר 2007, כאשר העונה הראשונה נפתחה במרץ 2009, בהשתתפות שבע קבוצות. ב-18 במאי 2012, כמעט שנה אחרי סיום העונה השלישית, התפרקה הליגה עקב מחסור במשאבים כספיים. לאחר פירוק ליגת ה-WUSA בשנת 2003, הוקם ארגון ללא מטרות רווח בשם WSII, ונועד לקדם ולתמוך בכדורגל הנשים בארצות הברית. אחת ממטרותיו הברורות הייתה הקמת ליגה מקצוענית חדשה במקום שזו שפורקה. ביוני 2006, הודיע הארגון על הקמת ליגה שתחל לפעול בעונת 2008. שנה לאחר מכן, הודיעו על דחייה בפתיחת הליגה על מנת למנוע התנגשות עם הגביע העולמי ועם טורניר הכדורגל האולימפי. ב-17 בינואר 2008, הוצג שמה החדש של הליגה - Women's Professional Soccer, בצוותא עם הלוגו שבו הוצגה צלליתה של כוכבת העבר האמריקאית, מיה האם. בעונה הראשונה שיחקו בליגה שבע קבוצות מרחבי ארצות הברית - בוסטון, וושינגטון, לוס אנג'לס, סנטה קלרה, סנט לואיס, פיסקטווי ושיקגו. עם הקמתה, הצטרפו לליגה רבות מכוכבות הכדורגל העולמי כשבראשן ניתן היה למצוא את מרטה, אבי וומבאך, קריסטין לילי, טיפני מילברט, הופ סולו, כריסטיאן רוזריה, פורמיגה, הומארה סאווה, קלי סמית' ואניולה אלוקו. ב-30 בינואר 2012, הודיעה הנהלת הליגה על ביטול עונת 2012, בטענה שישנם מספר מאבקים פנים-ארגוניים המונעים את המשך הפעילות. חלק מהמאבק כלל קרב משפטי עם בעליה לשעבר של קבוצת מג'יק-ג'ק, ומחסור חמור במשאבים כלכליים. בעיה נוספת שהייתה בליגה היא הריכוז הגאוגרפי המצומצם של קבוצות הליגה. פדרציית הכדורגל של ארצות הברית דרשה שהליגה תכלול שמונה קבוצות לפחות, שיתפרשו על פני שלושה אזורי זמן. בסופו של דבר, התחייבה ההנהלה על הגדלת הליגה לשמונה קבוצות עד לשנת 2014. ב-18 במאי של אותה שנה, הודיעה הנהלת הליגה על ביטול הפעילות באופן סופי. עם התפרקות הליגה, הרבה מאוד משחקניות הליגה החליטו לחזור לליגות האירופאיות שבהן שיחקו לפני כן. מספר חודשים לאחר הפירוק החליטה פדרציית הכדורגל של ארצות הברית על הקמת ליגה מקצוענית חדשה, ה-NWSL. מדיה וקבצים בנושא WPS בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של WPS
כריסטיאן אלדיארן

כריסטיאן אלדיארן (באיסלנדית: Kristján Eldjárn; נהגה: [ˈkʰrɪstjaun ˈɛltjaurtn̥];‏ 6 בדצמבר 1916 – 14 בספטמבר 1982) היה פוליטיקאי איסלנדי, נשיא איסלנד השלישי, שכיהן בתפקידו זה בין השנים 1968–1980. נולד לפורארין אלדיארן וסיגרון סיגורירטרדוטיר, למד ארכאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן ולימד באוניברסיטת איסלנד. התזה שלו עסקה בקבורה הפגאנית באיסלנד. מלבד תפקידי ההוראה שלו שימש גם כאוצר במוזיאון הלאומי של איסלנד (אנ'), אותו ניהל בהמשך עד להיבחרו לנשיאות איסלנד ב-1968. בשנתיים האחרונות לפני בחירתו, הגיש אלדיארן שורה של תוכניות טלוויזיה חינוכיות על ההיסטוריה האיסלנדית דרך הצגת מוצגים מאוסף המוזיאון הלאומי. תוכניות אלו ששודרו בערוץ הטלוויזיה הלאומית האיסלנדית זכו להצלחה והפכו אותו לדמות מוכרת לקראת ההתמודדות בבחירות לנשיאות. בתחילת המירוץ לנשיאות הוביל המתמודד מולו בסקרי דעת הקהל, גונאר תורודסן, בהפרש ניכר, אך למעשה זכה אלדיארן ב-65.6% מקולות הבוחרים, כשאחוז ההצבעה עומד על 92.2%. הוא נבחר מחדש ב-1927 וב-1976, ללא מתמודדים מולו, ולקראת הבחירות של 1980 החליט שלא לרוץ לכהונה נוספת ולהקדיש את שארית חייו לעבודתו האקדמית. הוא מת במהלך ניתוח לב, בקליבלנד, אוהיו, ב-14 בספטמבר 1982. בנו פורארין אלדיארן (אנ'), הוא משורר וסופר פופולרי באיסלנד, המתמחה בסוגת הסיפור הקצר. בתו סיגרון גם היא סופרת ומאיירת של ספרי ילדים. מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן אלדיארן בוויקישיתוף AP, Kristjan Eldjarn, Former President Of Iceland, New York Times, 16 September 1982 כריסטיאן אלדיארן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא איסלנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבוך תירס

מבוך תירס הוא מבוך העשוי כולו משדה תירס אשר נכבשו בו שבילים בצורות שונות כדי ליצור את המבוך. מבוך התירס הראשון הוקם באנוויל שבפנסילבניה. מבוכי התירס הפכו לאטרקציית תיירים פופולרית בצפון אמריקה, והם מהווים מקור הכנסה נוסף לחוות חקלאיות, כאשר פעמים רבות הם משולבים עם אטרקציות נוספות כגון פינות חי, אזורי פיקניק ועוד. מבוכי תירס רבים מעוצבים בהשראת נושא או רעיון מסוים, וחלקם אף מעוצבים בדמותם של דמויות מפורסמות מסרטים ומספרים. רוב מבוכי התירס מסתיימים במרכז המבוך או מובילים אל היציאה אשר נמצאת בשולי המבוך. מבוך התירס הגדול ביותר נמצא בדיקסון שבקליפורניה. מעגלי תבואה מדיה וקבצים בנושא מבוך תירס בוויקישיתוף מבוך התירס הראשון באתר LVC מבוך התירס הגדול בעולם באתר גינס שיאי עולם ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרישון משה

כרישון משה או כרישון משה-רבנו (שם מדעי: Mustelus mosis) הוא מין של כרישון. הוא חי על מדפים יבשתיים במערב האוקיינוס ההודי, מהים האדום ומזרח אפריקה, עד למלדיביים, סרי לנקה, והודו, בעומקים של 20 עד 250 מטר. כרישוני משה מגיעים לאורך של 1.5 מטר, משקלו הממוצע של כרישון משה הוא 5 ק"ג. צבעו אפור, בעוד קצות סנפירי הגב והאונה העליונה של זנבו שחורים. הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות החיים על הקרקע, אך טורף גם דגים קטנים. כרישון משה לא בא במגע עם צוללים ואינו מזיק כלל לאדם. הכרישון הוא מין במצב שימור קרוב לסיכון ומוגן בכל העולם. כרישון כוכבני מדיה וקבצים בנושא כרישון משה בוויקישיתוף כרישון משה, באתר ITIS (באנגלית) כרישון משה, באתר NCBI (באנגלית) כרישון משה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כרישון משה, באתר FishBase (באנגלית) כרישון משה, באתר GBIF (באנגלית) כרישון משה, באתר IUCN red list (באנגלית) כרישון משה, באתר המצפה התת-ימי באילת כרישון משה באתר הרשימה האדומה של IUCN אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 4 – "החי במים", בעריכת לב פישלזון, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 131 ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם אליהו מייזס

הרב אברהם אליהו מייזס (בכתיב יידי: מייזעס, לעיתים: מייזיס תרס"א, 1901 בערך – י"ח בסיון תשכ"א, 2 ביוני 1961) היה ראש ישיבה ליטאי שהיה פעיל בהפצת יהדות ברוסיה הקומוניסטית. ב-1953 עלה לישראל והיה פעיל במאבקי היהדות החרדית עם המדינה לצד כהונתו כראש ישיבת תורה ויראה. נולד בסלוצק (כיום בלארוס). בילדותו התייתם משני הוריו וחי לבדו בעניות ורעב. בבחרותו למד בישיבת סלוצק של הרב איסר זלמן מלצר. לאחר מעברה של הישיבה לקלצק הוא פתח ישיבה מחתרתית ומסר בה שיעורים, עד שנסגרה על ידי הקומוניסטים. הוא ניסה לפעול להשארת הישיבה בטענה שבחורים מבוגרים מותרים על פי חוק ללמוד בישיבה, אך כשל במאבקו. הוא ניהל מאבק על פתיחת מאפיית מצות ושכר עורך דין שייצג אותו מול השלטונות, ואכן קיבל אישור לפתוח מאפייה, אך בהמשך הקומוניסטים סגרו אותה. הוא עבר למינסק ופתח בה ישיבה בשם "ישיבת מסירות נפש". הוא הרצה בישיבה על חובת מסירות נפש על קיום המצוות. בין תלמידיו מישיבה זו היה הרב שאול ישראלי שעלה לארץ ישראל בהשפעתו. הוא נעצר מספר פעמים אך המשיך בפעולותיו. לבסוף נשפט למאסר של 6 וחצי שנים והוגלה לסיביר שם שהה עשר שנים. הוא קיים מצוות בסיביר, שמר שבת והניח תפילין שהצליח להשיג, וישב בסוכה שבנה בבור מכוסה בסכך. הקומוניסטים תפסו אותו בתוך הסוכה והצליפו בו מכות אך הוא סירב לצאת מהסוכה. לפעמים נהג לשבור את קרח הנהר ולטבול בו. לאחר סיום המלחמה נסע לצרפת וכיהן לצד הרב מרדכי פוגרמנסקי כראש ישיבה לפליטים ב"באהי", פרבר של פריז. הוא מסר בישיבה שיעור שבועי בעיון ושיעור במוסר. בשנת תשי"ג (1953) עלה לארץ ישראל ומונה לראש ישיבת תורה ויראה. מיד עם בואו הצטרף למאבקי החרדים בירושלים. הוא השתתף בהפגנות השבת, בהפגנות על מועדון מעורב במאה שערים ובפרט בההפגנות על גיוס בנות. הוא היה נותן דרשת התעוררות ועידוד לפני ההפגנות, ולאחריה היו יוצאים המפגינים לרחוב. תוך כדי ההפגנה היה נוהג לדבר בלימוד עם סובביו. הוא היה מסרב לברוח כשהשוטרים היו מכים את המפגינים, ומספר פעמים אושפז בדרכו למעצר. הוא נהג לומר שכל מכה תחשב לאות הצטיינות בביאת משיח, וכל יום בכלא יחשב כשנה. הוא היה פעיל בהקמת מאפיית המצות של תולדות אהרן, שנודעה בזמנו כמאפייה עם הידורים וחומרות רבות, כמו שולחנות זכוכית לרידוד המצות (ולא עץ כפי שהיה נהוג עד אז) ומקלות רידוד חדשים בכל 18 דקות. הוא נהג להתבודד מראש חודש אלול ועד לאחר יום כיפור. נפטר בשנת תשכ"א (1961). מחותנו הרב שמואל וואזנר אמר בהספד עליו, שהוא לא סיפר את מרבית קורות חייו באומרו שאת קורותיו יספר בעולם הבא. נקבר בהר המנוחות. חתניו הם הרב חיים מאיר ואזנר, גאב"ד זיכרון מאיר וראש ישיבת חכמי לובלין, הרב מאיר שטרן והרב יוסף רוט שהיה ראש מוסדות בית דוד בבני ברק. נכדו הוא העסקן הירושלמי-סאטמרי, אפרים שטרן. יורה חכימא - בנושאי אמונה והשקפה, וחידושים על בבא בתרא, פריז תש"ח. ירושלים תש"ל (מהדורת צילום). בן אברהם - ענייני מוסר, חשבון נפש ומאמרים נגד הפילוסופיה. הקדמת נכדו אפרים שטרן לספרו "בן אברהם". נתן אנשין, קהילות המבשר, ג' באייר תשע"ה. יורה חכימא, הוצאת תשע"ה. בסוף הספר, יש תולדות המחבר. מסיביר למאה שערים, מיטן כח פון מסירות נפש, אידישע ליכט י"ד באב תשל"ד, היברובוקס (ביידיש) אברהם אליהו מייזיס (נפטר 1961), דף שער בספרייה הלאומית אברהם אליהו מייזס באתר GRAVEZ
בחזרה למחר

בחזרה למחר (באנגלית: Tomorrowland) הוא סרט הרפתקאות ומדע בדיוני של חברת וולט דיסני שיצא לאקרנים ב-22 במאי 2015. הסרט מבוסס במקור על האתר "ארץ המחר" הממוקם בפארקים של דיסני. את הסרט ביים בראד בירד, ומככבים בו ג'ורג' קלוני, יו לורי, בריט רוברטסון, ראפי קסידי, קתרין האן, טים מקגרו וקיגן-מייקל קיי. קבוצת מדענים מחליטה ליישם את מיזמיהם הרחק מעיני הציבור, בעיר עתידנית ביקום אחר, המכונה "ארץ המחר". מתקני שיגור לארץ המחר טמונים במקומות שונים כגון מגדל אייפל ואטרקציית "ארץ המחר" בדיסנילנד, והגישה אליהם ידועה רק לאותם מדענים. דרכם של המדענים לגייס חברים חדשים היא באמצעות אנדרואידים המסוגלים לאתר אנשים בעלי חשיבה מיוחדת, וכן בעזרת תגים, שכאשר המיועד נוגע בהם, הוא רואה הדמיה של ארץ המחר. אחד המדענים, פרנק (ג'ורג' קלוני), גורש מארץ המחר בעקבות המצאה שלו שגרמה לשערורייה. יום אחד הוא פוגש נערה מרדנית בשם קייסי (בריט רוברטסון), ששמעה על ארץ המחר מפי ילדה מסתורית בשם את'נה (ראפי קסידי) באמצעות תג הדמיה. קייסי מגלה רצון עז להגיע לשם. פרנק מנסה להסביר לה שמדובר ברעיון שתם זמנו, אך משתכנע שלמעשה יש לה ייעוד מכריע גורל ושהיא חייבת להגיע לארץ המחר. בתחילת הסרט ובסופו נראים פרנק וקייסי מספרים על הגעתם לארץ המחר. סיפורו של פרנק קצר, ואילו קייסי מוסיפה את סיפורה, המגולל את עלילת הסרט ממבטה. ג'ורג' קלוני - פרנק ולקר, מדען מבריק. בריט רוברטסון - קייסי ניוטון יו לורי - דייוויד ניקס, מנהיג וראש העיר של "ארץ המחר" והנבל הראשי של הסרט. ראפי קאסידי - את'נה קתרין האן - אורסולה טים מקגרו - אביה של קייסי, מהנדס בנאס"א קיגן-מייקל קיי ג'דדיה גודאייקר מדיה וקבצים בנושא בחזרה למחר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בחזרה למחר בחזרה למחר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "בחזרה למחר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בחזרה למחר", באתר AllMovie (באנגלית) "בחזרה למחר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בחזרה למחר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בחזרה למחר", באתר Metacritic (באנגלית) "בחזרה למחר", באתר אידיבי "בחזרה למחר", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "בחזרה למחר", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "בחזרה למחר", באתר Prime Video (באנגלית) "בחזרה למחר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דורון פישלר‏, יש גבול לדמיון: "בחזרה למחר" קסום אבל ילדותי, באתר וואלה, 22 במאי 2015
קמפיין NOH8

קמפיין NOH8 ‏ (No Hate; בעברית: "לא לשנאה") הוא ארגון התנדבותי אמריקאי ששם לעצמו למטרה לקדם שוויון מגדרי, שוויון בנישואים וזכויות אדם. הארגון נוסד בשנת 2009 בידי הצלם אדם בוסקה ובן זוגו ג'ף פרשלי כתגובה ישירה לאישור "הצעה שמונה" בקליפורניה, חוק שהגדיר נישואים כבין גבר לאישה בלבד. השניים פתחו בקמפיין במסגרתו הצטלמו פעילים גאים וסלבריטאים כשפיהם חסום במסקנטייפ ועל לחייהם כתובות האותיות NOH8. שם הקמפיין הוא משחק מילים על הצעה שמונה (באנגלית: Proposition 8) שכונתה בידי מתנגדיה "הצעת השנאה" ("Proposition Hate"). תמונות הקמפיין פורסמו באתר הארגון, כמו גם ברשתות חברתיות שונות ובעולם הווירטואלי Second life. הקמפיין נחל הצלחה מרובה והפך במהרה לוויראלי וקבוצות פעילים רבות ברחבי העולם פרסמו צילומים ברוחו. ב-17 במאי 2013 לכבוד יום היום הבינלאומי נגד הומופוביה נפתח בארץ קמפיין NOH8 בשיתוף אגודת הלהט"ב, איגי - ארגון נוער גאה וארגוני להט"ב נוספים. בקמפיין השתתפו סלבריטאים, פעילים גאים וחברי כנסת, ביניהם נועה תשבי, רני רהב, לימור לבנת, מירי רגב ואחרים. הצילומים לקמפיין נערכו בברנוער בתל אביב. קמפיין NOH8, ברשת החברתית פייסבוק קמפיין NOH8, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קמפיין NOH8, ברשת החברתית אינסטגרם קמפיין NOH8, באתר פינטרסט מדיה וקבצים בנושא קמפיין NOH8 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קמפיין NOH8 (באנגלית) אודות הארגון באתר הרשמי של הארגון. הנוער אומר NOH8, קורא למאבק בשנאה ובלהטבופוביה בישראל. רועי יולדוס רוזנצוייג, ‏ב-17 במאי ישראל אומרת "לא לשנאה": מפורסמים בקמפיין בינלאומי, באתר ‏מאקו‏, 23 באפריל 2013 ארי קוקה, ‏אהבנו: מפורסמי ישראל אומרים "לא לשנאה", באתר ‏מאקו‏, 18 במאי 2013
גביע דייוויס 2011

גביע דייוויס 2011 הייתה התחרות ה-100 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. נבחרת סרביה שהייתה מחזיקת הגביע הודחה בחצי הגמר. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ספרד לבין נבחרת ארגנטינה בסביליה. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת ספרד. בכך הם זכו בגביע בפעם החמישית. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: רוסיה, צ'כיה,אוסטריה וקרואטיה נותרו בבית העליון יפן, קנדה, איטליה ושווייץ עלו לבית העליון רומניה, צ'ילה, בלגיה והודו ירדו לבתים האזוריים בתחרות שנת 2011, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת פולין. בעקבות הניצחון נבחרת ישראל קיבלה זכות להתמודד על העלייה לבית העליון נגד נבחרת קנדה. לאור ההפסד, נבחרת ישראל נותרה בבית אירופה-1 למשחקי 2012. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 2011 בוויקישיתוף אתר התחרות
אליפות אירופה בכדורגל נשים 2001

אליפות אירופה בכדורגל נשים 2001, הידועה גם בשם יורו הנשים 2001, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים השמינית שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בגרמניה מ-23 ביוני עד ה-7 ביולי 2001. אף על פי שנבחרה כמארחת, לא העפילה גרמניה באופן אוטומטי לטורניר, אלא נאלצה להשתתף עם יתר הנבחרות במשחקי המוקדמות שהחלו באוגוסט 1999. במשחק הגמר נפגשו המארחת גרמניה (בפעם החמישית בתולדותיה) ושוודיה - בפעם הרביעית בתולדותיה והראשונה מאז 1995. בסיום המשחק, ניצחה גרמניה 0-1 משער זהב של קלאודיה מולר, וזכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות. צמד החלוצות הגרמניות, מולר וסנדרה סמיזק, סיימו כמלכות השערים של הטורניר (3 כיבושים כ"א), ואילו האנה יונגברי השוודית זכתה בתואר השחקנית המצטיינת, אחרי שהובילה את השוודיות לגמר הטורניר. חמישה אצטדיונים, בחמש ערים שונות, נבחרו לארח את משחקי אליפות אירופה. משחק הפתיחה של הטורניר נערך בארפורט, ומשך כ-10,252 צופים. אצטדיונים אלו ארחו בסך הכל 15 משחקים במסגרת הטורניר. שני חצאי הגמר ומשחק הגמר נערכו בדונאוסטדיון שבאולם, ומשכו קהל משכולל של 37,524 איש. 3 שערים קלאודיה מולר (גרמניה) סנדרה סמיזק (גרמניה) 2 שערים פטריציה פאניקו (איטליה) בטינה ויגמן (גרמניה) מארן מיינרט (גרמניה) גיטה קרוג (דנמרק) דאגני מלגרן (נורווגיה) מרינט פישון (צרפת) האנה יונגברי (שוודיה) האתר הרשמי של אליפות אירופה 2001
דזירה אח'וואן

דזירה אח'וואן (אקוואן), (באנגלית: Desiree Akhavan, בפרסית: دزیره اخوان;‏ נולדה ב-27 בדצמבר 1984) היא שחקנית, תסריטאית ובמאית קולנוע אמריקאית. דזירה עשתה את סרטה הקצר הראשון, Two Drink Minimum, בזמן שלמדה קולנוע בלונדון. וכשחזרה לארצות הברית כתבה וביימה את הסרט הקצר Nose Job ("ניתוח אף"). בשנת 2011 יצרה יחד עם בת זוגה, אינגריד יונגרמן, את סדרת הרשת הפופולרית "The Slope", העוקבת אחר זוג לסביות המתגוררות בברוקלין. בשנת 2014 הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל סאנדנס סרט הביכורים של דזירה באורך מלא, "התנהגות הולמת". הסרט זכה להצלחה רבה, ובעקבותיו הזמינה אותה לינה דנהאם לשחק בסדרת הטלוויזיה "בנות". בשנת 2018 ביימה וכתבה את הסרט הבריטי-אמריקאי "החינוך הרע של קמרון פוסט", בכיכובה של קלואי גרייס מורץ. הסרט הוא מבוסס על ספר באותו שם משנת 2012. ב-2018 החלה לככב בסדרה הקומית "הביסקסואלית", אותה גם יצרה, כתבה וביימה. דזירה נולדה בארצות הברית לזוג הורים איראנים. היא ביסקסואלית. דזירה אח'וואן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דזירה אח'וואן, באתר AllMovie (באנגלית) דזירה אח'וואן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אמיר קמינר, הבמאית האיראנית דזירה אח'וואן: "ממש רציתי להיות יהודייה", באתר ynet, 27 ביוני 2019 'I'm not the new Lena Dunham': Desiree Akhavan on her new film Appropriate Behaviour and why she is different from the 'Girls' star, CHRISTOPHER SILVESTER, ה-6 במרץ 2015. נטע אלכסנדר, לנה דנהאם הבאה: דזירה אקוואן היא נציגת הדור החדשה, באתר הארץ, 14 בינואר 2015
ניקול פטינה

ניקול פטינה (בצרפתית: Nicole Petignat; נולדה ב-27 באוקטובר 1966) היא שופטת כדורגל לשעבר ממוצא שווייצרי. פטינה היא האישה הראשונה בהיסטוריה שניהלה משחק במסגרת מפעלי אופ"א. פטינה נולדה ב-1966 בקנטון ז'ורה, ובשנת 1983 החלה לקחת קורסים בבוררות. מהר מאוד היא עלתה בסולם הדרגות, עד אשר הגיעה לשיפוט בליגת העל השווייצרית לגברים. באותם ימים, הייתה פטינה לאחת הנשים היחידות ששפטו בליגות גברים מקצועניות, כאשר גם הבונדסליגה האוסטרית הייתה תחת שיפוטה. בקיץ 1997, נבחרה פטינה לשפוט את משחק חצי הגמר בין שוודיה לגרמניה במסגרת אליפות אירופה לנשים. בטורניר עצמו היא זכתה לשפוט בעוד משחק אחד - גרמניה נגד נורווגיה בשלב הבתים. אל הגביע העולמי שנערך בארצות הברית ב-1999, הגיעה פטינה כאחת השופטות הבולטות בעולם. במהלך הטורניר היא שפטה בארבעה משחקים, כולל משחק הגמר בין ארצות הברית וסין. משחק זה נחשב עד היום למשחק כדורגל הנשים הכי נצפה מאז ומעולם - נכחו בו 90,185 צופים. במהלך דו-קרב בעיטות העונשין בסיום הגמר, טעתה פטינה בשיפוטה כאשר לא פסלה את השוערת האמריקאית, בריאנה סקארי, לאחר שהאחרונה זזה מקו השער במהלך הבעיטה של יריבתה הסינית. שנה לאחר מכן, היא שפטה בטורניר הכדורגל האולימפי שנערך בסידני, וב-2001 התכבדה לשפוט את גמר אליפות אירופה לנשים, שהפגיש את גרמניה ושוודיה. בכך הייתה פטינה לשופטת הראשונה ששפטה גם בגמר גביע העולם לנשים וגם בגמר אליפות אירופה לנשים. ביולי 2003, הודיעה אופ"א כי פטינה תשפוט את משחק מוקדמות גביע אופ"א בין א.י.ק סולנה השוודית לפיילקיר האיסלנדית. ב-14 באוגוסט נערך המשחק, ופטינה הייתה לשופטת הראשונה שניהלה משחק במסגרת מפעליה של אופ"א. מאוחר יותר באותה שנה, שפטה פטינה בגביע העולם השני שלה. באליפות אירופה שנערכה ב-2005 באנגליה, היא שפטה בשני משחקים, כולל זה של המארחת נגד שוודיה. שנתיים לאחר מכן, הוזמנה פטינה לשפוט בפעם השלישית בטורניר גביע העולם. היא שפטה בשלושה משחקים במהלך הטורניר, ובסך הכל זכתה לנהל עשרה משחקים במסגרת גביע העולם (שיא עולמי). במאי 2007 זכתה פטינה לשפוט בגמר הגביע השווייצרי, בין פ.צ. בזל ללוצרן, ובהישג זה הגיעה לרגע השיא בקריירה המקומית שלה. בדצמבר 2008, הודיעה על פרישתה משיפוט, כשלזכותה 91 משחקים בליגה העל השווייצרית. היא חיה כיום בקנטון ציריך, ועוסקת בעיסוי. ניקול פטינה, באתר Soccerway פרופיל השופטת, באתר Transfermarkt לראשונה: שופטת ראשית במשחק גביע אופ"א, באתר הארץ, 15 ביולי 2003 תשע אבני הדרך הגדולות של ספורט הנשים בארצות הברית, באתר Business Insider