מסדר המוות הטוב

מסדר המוות הטוב הוא ארגון לקבלת עובדת המוות שהוקם בשנת 2011 על ידי מארגנת הלוויות והסופרת קייטלין דאוטי. הקבוצה דוגלת בקבורה טבעית ובקבלת עובדת התמותה האנושית. חברות בקבוצה הן שרה צ'אבס, מנהלת מסדר המוות הטוב, מייגן רוזנבלום, מנהלת סלון המוות (Death Salon) ואמבר קארוואלי, מנהלת שירותי קבורה בלוס אנג'לס. חברים בולטים נוספים הם האמן ויוצר האנדרטאות גרג לונדגרן, דובר TED ג'ה רים לי, מנהל בית ההלוויות האלטרנטיבי ג'ף יורגנסון, האמן לנדיס בלייר, הפתולוגית הפלילית ג'ודי מלינק, הסופר והצלם פול קודונאריס, אנשי מקצוע אחרים העוסקים במוות, אמנים ואנשי אקדמיה. ההקבוצה קיימה את "סלון המוות" הראשון שלה בלוס אנג'לס בשנת 2013. סלון נוסף נערך בשנת 2014 במוזיאון הפתולוגיה של בית החולים סנט ברתולומיאו בלונדון על ידי אוצרת המוזיאון קרלה ולנטיין. הקבוצה לקחה את שמה מהמסדר הברזילאי "מסדר גבירתנו של המוות הטוב". הרעיון של התייחסות חיובית למוות (Death positivity) זכה לפרסום על ידי קייטלין דאוטי בתור משחק מילים עם המונח "sex positivity" (אנ'). התנועה המקבלת את המוות בחיוב היא תנועה חברתית ופילוסופית המעודדת אנשים לדבר בגלוי על מוות, גסיסה וגופות. התנועה מבקשת לבטל את השקט סביב נושאים הקשורים למוות, להפחית את החרדה סביב המוות, ומעודדת מגוון רב יותר של אפשרויות הטיפול בסוף החיים העומדות לרשות הציבור. עם זאת, הרעיונות מאחורי התנועה קיימים זמן ממושך יותר. אתר מסדר המוות הטוב מפרט את האמונות של התנועה המתייחסת אל המוות בחיוב וטוען שהצנזורה התרבותית של תופעות מוות וגסיסה גורמת יותר נזק מתועלת, שיש לקבל דיונים פתוחים על מוות כביטוי של סקרנות אנושית טבעית, שמשפחות צריכות לקבל זכות מלאה לטיפול בגופות יקיריהן ללא התערבות עסקי הלוויות (בארצות הברית ובבריטניה), ושיש לגוון את הטיפול בסוף החיים ולבצעו בדרכים הגורמות פחות נזק לאיכות הסביבה. התנועה מעודדת את המשתתפים לדבר עם משפחותיהם על משאלות סוף החיים שלהם, גם אם הם צעירים ובריאים, והיא ביקורתית כלפי ענף הלוויות הממוסחר בארצות הברית ובבריטניה. היא מעודדת אנשים להביע את רגשותיהם לגבי המוות באמצעות אמנות. ארגונים אחרים כמו End Well, שהוקם על ידי הרופאה ומפיקת הקולנוע שושנה ר' אונגרליידר, תורמים לתנועה בכך שהם מארחים כנס שנתי ומספקים פלטפורמה תקשורתית להדגשת פתרונות לשם הפיכת חווית סוף החיים לאנושית יותר. "ארוחת ערב לדיון במוות" ("Death Over Dinner) הוא ארגון שהוקם על ידי המסעדן והסופר מייקל הב ועל ידי אנג'ל גרנט, הארגון מעודד אנשים לערוך מסיבות ערב כדי לדבר על תמותה. עד כה יזם וארגן הארגון יותר מ-200,000 ארוחות ערב. Natural Burial, The Order of the Good Death, נבדק ב-2017-05-08 "Order Members". The Order of the Good Death. נבדק ב-7 פבר' 2020. {{cite web}}: (עזרה) PARDON OUR DUST…, Death Salon Members: Death Professionals, The Order of the Good Death, אורכב מ-המקור ב-2017-06-06, נבדק ב-2014-12-26 About us, The Order of the Good Death, נבדק ב-2014-12-27, The Order was inspired by several historical concepts of the good death, including the medieval Ars Moriendi (Art of Dying) and the Tibetan Bardo Thodol. The name itself is taken from the 19th century Brazilian sisterhood of African slaves, Irmandade da Nossa Senhora da Boa Morte, or, Sisterhood of Our Lady of the Good Death. "What is the Death Positive Movement?". TalkDeath (באנגלית אמריקאית). 2015-06-09. נבדק ב-2018-03-24. "Death Positive Movement - The Order of the Good Death". The Order of the Good Death (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-24. "Death Positive". The Order of the Good Death. Kelly, Kim (2017-10-27). "Welcome the reaper: Caitlin Doughty and the 'death-positivity' movement". the Guardian (באנגלית). נבדק ב-2018-03-24. "5 Stunning Pieces Of Art That Prove Death Doesn't Have To Be Sad". Women's Health (באנגלית). 2018-02-08. נבדק ב-2018-03-24. "Building a Better Death, One Conversation at a Time". Journal of the American Medical Association (באנגלית). 2019-06-26. נבדק ב-2020-04-09. "Will your life end well? An Oscar nominee and palliative care advocate on what's new in death". San Francisco Business Times (באנגלית). 2018-05-25. נבדק ב-2020-04-09. "Talking about death and dying doesn't have to be difficult". San Francisco Chronicle (באנגלית). 2019-12-04. נבדק ב-2020-04-09. ""I refuse to have a terrible death": the rise of the death wellness movement". Fast Company (באנגלית). 2019-05-07. נבדק ב-2020-04-09. "Discussing Death Over Dinner". The Atlantic (באנגלית). 2016-04-16. נבדק ב-2020-04-09.