laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נפוליאון אז'ן לואי

נפוליאון אז'ן לואי ז'אן ז'וזף בונפרטה (בצרפתית: Napoléon Eugène Louis Jean Joseph Bonaparte;‏ 16 במרץ 1856 – 1 ביוני 1879), הנסיך האימפריאלי של צרפת (prince impérial de France), היה בנם היחיד של קיסר צרפת נפוליאון השלישי לבית בונפרטה ורעייתו הקיסרית אז'ני דה מונטיז'ו. לאחר מות אביו הוכתר על ידי הפלג הבונפרטיסטי של המלוכנים הצרפתים כקיסר הטוען לכתר נפוליאון הרביעי, תואר שלא מומש משום ששהה בגלות בבריטניה שעה שבצרפת התקיימה הרפובליקה הצרפתית השלישית. נפוליאון אז'ן לואי נולד שעה שאביו כיהן כקיסר. הוא הוטבל בקתדרלת נוטרדאם בפריז וסנדקו היה האפיפיור פיוס התשיעי (באמצעות הנונציו שלו בפריז), סנדקיתו הייתה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. בפרוץ מלחמת פרוסיה צרפת, והוא בן 14, לקח אותו אביו עמו למטהו בזארבריקן, אולם משהמצב הפך למסוכן, נשלח הנער לבלגיה. לאחר התבוסה הצרפתית הועבר לבריטניה, שם התאחד עם אמו ואביו. בבריטניה חיה המשפחה בצ'יזלהרסט. ב-1873 נפטר נפוליאון השלישי ונפוליאון אז'ן לואי הוכתר על ידי המלוכנים הצרפתים (ה"בונפרטיסטים") כקיסר נפוליאון הרביעי. כשמלאו לו 18 נשלח הנסיך להכשרה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' והצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי בדרגת לוטננט (כמו נפוליאון הראשון, ששירת בחיל התותחנים). באותה עת נפוצו שמועות על אירוסיו הקרבים לביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה של המלכה ויקטוריה וידידת המשפחה. מריה דל פילאר, נסיכת ספרד (1861–1879) הייתה ידידתו של הנסיך ורצתה להתחתן איתו. היא מתה קצת זמן אחריו. בראשית 1879 הצטרף לכוחות הבריטים שלחמו במלחמת אנגליה-זולו באפריקה, כמשקיף במטה מפקד הכוחות. ב-1 ביוני, ולמרות הגדרתו כבלתי-קרבי, וניסיון להרחיקו מסכנה, התעקש הנסיך להצטרף לסיור שהותקף על ידי אנשי הזולו ונהרג. מותו הכה באבל כבד את אז'ני ויחד עמה את הבונפרטיסטים ואף את המלכה ויקטוריה, שראתה באפשרות הזיווג בין בתה לנסיך פתח של תקווה לאירופה. בצוואתו הוריש את תארו כראש משפחת בונפרטה לדודנו ויקטור, נסיך נפוליאון, ושלל בכך את התואר מהנסיך נפוליאון בונפרטה, אביו של ויקטור, שהיה זכאי לו לפי סדר הירושה. הדבר הוביל לפילוג במחנה הבונפרטיסטי, שבחלקו לא קיבל את תוקף הוראתו של נפוליאון אז'ן. נקבר באחוזת משפחתו בכנסייה הקתולית בפארנבורו. האסטרואיד 45 Eugenia, שהתגלה ב-1857, נקרא על שמה של אמו, הקיסרית אז'ני. את האסטרואיד מקיף אסטרואיד-לוויין (שהתגלה ב-1999) ונקרא "הנסיך הקטן", של שם הנסיך. בנו של נפוליאון השלישי - ביוגרפיה נפוליאון אז'ן לואי, ביוגרפיה באתר ביוגרפיות של ראשי המדינה של צרפת (בצרפתית) מותו של הנסיך הקיסרי (בצרפתית) נפוליאון אז'ן לואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נפוליאון אז'ן לואי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Mark Simner, The Death of a Prince: Louis Napoléon and the Tragedy of the Zulu War, historynet מידע על האסטרואיד אסטרואידים מיוחדים במערכת השמש
טוני ברמן

אנטוני "טוני" ברמן (נולד ב-22 בפברואר 1999) הוא מדבב, מנחה, שחקן ומקעקע ישראלי. נולד בשם אנטוני ברמן בבאר שבע. הוא בן לאמא זמרת, אבא שחקן, אח של השחקן דני ברמן ובן הזוג של המדבבת בר סביר. למד בבית הספר "בן-גוריון" ולאחר מכן בבית הספר היסודי ברמת גן "עליות". סיים את לימודיו בתיכון בבית הספר "תלמה ילין". בשנת 2008 שיחק ברמן בתפקיד ראשי בסרט הסטודנטים "פנחס", בבימויו של פיני טבגר. בשנים 2010–2012 גילם את דמותו של יהלי שלו בקומדיית המצבים "כאן גרים בכיף", בערוץ 10. בשנת 2011 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "דבר על המקום הימצאם" שכתבה נאוה סמל. באותה שנה התחיל את דרכו כשחקן תיאטרון. הוא קיבל תפקיד ראשי בהצגת תיאטרון שהועלתה בבאר שבע[דרושה הבהרה], ובהמשך שיחק בתיאטרון בית לסין במחזה "אמא שלו", וכן דיבב לעברית את דמותו של זאק מרטין בקומדיית המצבים האמריקאית "החיים היפים של זאק וקודי". בנוסף דיבב בסדרת האנימציה "דינו דן", בתפקיד טריסטן. בשנת 2012 הנחה את "הצחוקייה" בניקלודיאון. ב-2013 שיחק בסדרה "שטיסל" בתור וולוועלה. בשנת 2014 שיחק בסדרה "עממיות" בערוץ 2. בקיץ אותה שנה שיחק בעונה השלישית של סדרת הילדים "הקלמרים". החל משנת 2023 הוא עוסק כמדבב וכמפיק באולפני וידאופילם אינטרנשיונל. בנוסף לעיסוקו כשחקן הוא גם מקעקע. טוני ברמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית טוני ברמן הוא יהלי, באתר נענע 10, 25 במאי 2010 מה עושה טוני עם החברה שלו? - ראיון מצולם, באתר נענע 10, 26 ביולי 2010
ירחית ארבע-קשתות

יְרֵחִית אַרְבַּע־קְשָׁתוֹת או אורליה כחולה (שם מדעי: Aurelia aurita; מכונה: מדוזת ירח) היא מדוזה נפוצה, המהווה מין בסוג אורליה. הירחית חיה בים הפתוח, להוציא את שלבי ההתפתחות לאחר הפלנולה הקשורות למצע. בארץ ישראל הן מצויות בחוף הים התיכון ובחופי סיני, הצבע הטבעי של המדוזות הוא מלבנבן שקוף ועד סגול, וצריבתה אינה כואבת. מדוזה זו אינה מזיקה לאדם ואפשר להחזיק אותה ביד. כינוייה "מדוזת הירח" ניתן לה עקב צורתה העגולה המזכירה ירח במילואו. המדוזה ניזונה בעיקר מפלנקטון, חסילונים, קרילאים ושטרגליים. ירחית ארבע-קשתות נפוצה לאורך קו החוף המזרחי של אירופה, הגובל עם האוקיינוס האטלנטי, בחוף המערבי של צפון אמריקה ובמזרח קנדה. באופן כללי - הירחית מעדיפה את קו החוף, בדגש על אזורי שפכים ונמלים. ירחית ארבע-קשתות ניזונה ממגוון אורגניזמים הכוללים: רכיכות, סרטנים, מיתרני זנב, פרוטוזואנים, אצות, ביצי דגים ואורגניזמים קטנים אחרים. מדי פעם הם נראים גם ניזונים מזואופלנקטון ג'לטיני כגון הידרתים ומסרקניות. גם למדוזות הבוגרות וגם לצעירות יש תאים צורבים ללכידת טרף וגם כדי להגן על עצמם מפני טורפים. המזון נלכד בזרועות העמוסות תאים צורבים, שם הוא נקשר בריר ומובא אל חלל מערכת העיכול. אנזימי עיכול מהתאים הסרסים מפרקים את המזון. מעט ידוע על הדרישות לוויטמינים ומינרלים מסוימים בקרב האורליות, אך בשל הימצאותם של כמה אנזימי עיכול אנו יכולים להסיק באופן כללי שהירחית יכולה לעבד בצורה מסוימת פחמימות, חלבונים ושומנים. ירחית שתפסה שטרגל ומחדירה לגופה מדוזות ירח באקווריום Pairi Daiza בבלגיה מדוזת ירח באקווריום Monterey Bay מדוזת ירח פגועה מדוזת ירח בוגרת מדוזת ירח שנסחפה לחוף מדיה וקבצים בנושא ירחית ארבע-קשתות בוויקישיתוף ירחית ארבע-קשתות, באתר ITIS (באנגלית) ירחית ארבע-קשתות, באתר NCBI (באנגלית) ירחית ארבע-קשתות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ירחית ארבע-קשתות, באתר GBIF (באנגלית) ירחית ארבע-קשתות במילון בעלי חיים: צורבים ומסרקנים (תש"ף), 2020, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצירה ואסון: סיפור אמיתי

יצירה ואסון: סיפור אמיתי (באנגלית: Genesis and Catastrophe: A True Story) הוא סיפור קצר שנכתב על ידי הסופר הבריטי רואלד דאל, ופורסם לראשונה במגזין "פלייבוי". הסיפור מתאר באופן בדיוני אירוע שהתרחש במציאות, שהוא היוולדותו של מנהיג גרמניה הנאצית דאז, אדולף היטלר. הסיפור מתחיל בסיטואציה בה קלרה, גברת ממוצא גרמני, סיימה זה עתה את לידתה. היא מלאת פחד שבנה אשר נולד לה ימות בקרוב, כפי ששלושת ילדיה הקודמים נפטרו: אוטו, גוסטב ואידה. בעלה, אלואיס היטלר, רואה כמה קטן וחלש התינוק הנולד ובאופן מיידי צופה לו את גורלם של הבנים אחרים. לעומת זאת, הדוקטור והמיילדת בטוחים בכך שהתינוק תקין ובריא לחלוטין. הם מתחננים בפני האב להביע יותר אופטימיות וחמלה כלפי אשתו וכמו כן לקוות להישרדותו של הילד. הסיפור מסתיים ברוח תפילתה של קלרה: "הוא חייב לחיות, אלואיס. הוא חייב, הוא חייב... הו אלוהים, היה רחום וחנון כלפיו..." שם בנה הוא אדולף היטלר. הסיפור המקורי באנגלית
אוניברסיאדת מוסקבה (1973)

אוניברסיאדת הקיץ השביעית נערכה במוסקבה, ברית המועצות ב-1973; טקס הפתיחה והמשחקים נערכו באצטדיון לוז'ניקי. במשחקים השתתפו כ-4,000 ספורטאים. באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות בעשרה ענפי ספורט: אתלטיקה, היאבקות, התעמלות מכשירים, טניס, כדורמים, כדורסל, כדורעף, סיף, קפיצה למים ושחייה. סך הכול הוענקו 353 מדליות, מתוכן 134 לברית המועצות. אולגה קורבוט מברית המועצות זכתה ב-5 מדליות זהב בהתעמלות מכשירים. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיאדת מוסקבה בוויקישיתוף
אוניברסיאדת רומא (1975)

אוניברסיאדת הקיץ השמינית נערכה ברומא, איטליה ב-1975; טקס הפתיחה והמשחקים נערכו בסטאדיו אולימפיקו. במשחקים השתתפו 468 ספורטאים שהתחרו באתלטיקה בלבד. סך הכול הוענקו 105 מדליות, מתוכן 23 לברית המועצות.
אני סומרי

אני סומרי (פינית: Anni Sumari; נולדה ב-1965) היא משוררת פינית. נחשבת לאחת המשוררות הצעירות הבולטות ביותר בשירה הפינית העכשווית. סוּמַרִי התחילה את דרכה הספרותית בשלושה ספרים בפרוזה – "סיפורי-מסע מהחושך" (1986), (Beautiful Dreamer" (1987" ו"שיר מתקצר על הצדדים המאושרים של הסֵבל" (1992) – והמשיכה בשישה ספרי שירה: "הסרקופג" (1994), "הענק של חייך" (1996), "מידה וכמות" (1998), "סִינֶרִיאָנִי" (2000), "שנים על-פני המים" (2003) ו"אדום שקוף" (2005). אחדים משיריה תורגמו לעברית וראו אור בגיליונות כתב-העת "שבו". מאפייני כתיבתה של סוּמַרִי הם חדות ראייתה, תאוריה הצבעוניים ומלאי החיוניות ותפיסתה הרגישה והמפוכחת בעת ובעונה אחת. קורות חיים משיריה בתרגום רמי סערי: "נרקיס" "הערגה אל גן העדן" ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
למרחב (רשת מוסדות חינוך)

למרחב היא רשת מוסדות חינוך דתית לאומית תורנית הממוקמת בפתח תקווה וכוללת בתי ספר יסודיים (בנים ובנות), חטיבת ביניים ואולפנה. בראש המוסדות עומד הרב אברהם גרנביץ' שגם הקים את המוסדות. עד שנת תשע"ד נכללה ישיבת צביה פתח תקווה בין מוסדותיה. הוקם בשנת 1996, והחל את שנת הלימודים עם שש כיתות בלבד, ארבע כיתות בנים (א'-ד') ושתי כיתות בנות (א'-ב') ובכל שנה נוספה שכבה חדשה, כך עד שהושלמו כל השכבות החסרות. בתחילה שכן בית הספר היסודי (לבנים ובנות בנפרד) באזור התחנה המרכזית, אך בהמשך עברו הבנות למבנה נצח ישראל ואילו הבנים נשארו במבנה עד שנת 2009, בה בוצעה החלפה עם תלמידי הישיבה כך שבית הספר היסודי עבר למבנה חדש בשכונת אם המושבות, והישיבה ירשה את השטח. מנהל בית הספר לבנים הוא הרב יעקב ליפשיץ, ומנהל בית הספר לבנות היה הרב שם שרפר שהוחלף בשנת 2019 על ידי לבנת שגיב. בבית הספר קיים נוהל מיוחד, ולאחר סיום שנת הלימודים לומדים התלמידים שלושה שבועות (הארכה) נוספים לימודי קודש, ובמקביל נהנים מפעילויות שונות. הוקמה בשנת התשנ"ט (1999) ובראשה עמד הרב מאיר רוזיליו. בסוף שנת הלימודים תשע"ז סיים רוזיליו את עבודתו כראש החטיבה ואת מקומו תופסים הרב חנן מרמורשטיין מתגורר ביישוב רבבה מונה להיות סגן מנהל של בית הספר כולו, הרב גילי אהרון אחראי התוועדויות יועץ חינוכי ביצהר, הרב אלעד נווה ממקימי בית המדרש גבעת שמואל למד בישיבת מרכז הרב בירושלים. החטיבה ממוקמת יחד עם בית הספר היסודי בשכונת נוה גן. בחטיבת למרחב הולכים לרוחו של הרב קוק, שיעורי הליבה מתקיימים אך בכמות מועטה לדוג' ישנם 3 שיעורי מתמטיקה 4 שיעורי אנגלית וכו'. אך בחטיבה ישנו דגש ענקי על לימודי הקודש- 14 שעות גמרא, תפילות ארוכות מאד, 5 שיעורי תנ"ך בשבוע וכו'. בנוסף בחטיבה נשארים 3 שבועות לאחר סיום שנת הלימודים ללימודי גמרא ואמונה. בבית הספר ישנם נהלים מסוימים, וביניהם הקפדה על לבישת חולצות צווארון ומכנסיים ארוכים בלבד. פעם בחודש חטיבת הבינים בלמרחב מתכנסת להתוועדות עם רבנים שונים (הרב אהרון כהן, הרב אורי שטטנר ועוד), בנוסף כל שנה החטיבה יוצאת לטיול שנתי של 2 ימים באזור חודשי האביב וישנים באכסניית אלוני הבשן. הוקמה בשנת התשס"ג. בראשה עמד הרב עמיחי פרל. כיום עומדת בראשה הרבנית ורד שוורצבוים. האולפנה שוכנת במתחם ליד נצח ישראל יחד עם בית הספר היסודי של הבנות אך בקטע מגודר ומופרד. באולפנה 12 כיתות שמתחלקות לחטיבה ותיכון. אתר האינטרנט הרשמי של למרחב אולפנת למרחב פדן, כרמית, גל, ראובן, הצעה למסגרת רב־ממדית להגדרת המושג "חוסן", National Resilience, Politics and Society, 2020, עמ' 41*–78* doi: 10.26351/nrps/2-1/5
תעודת פטירה

תעודת פטירה היא תעודה ציבורית המעידה שאדם מסוים נפטר מהעולם. הנהלים להנפקת תעודת פטירה שונים ממדינה למדינה. יש מדינות בהן קיימות גם תעודות פטירה לחיות מחמד. בישראל מונפקת תעודת פטירה לבקשת בני משפחה מדרגה ראשונה (בן זוג או בת זוג, ילדים, נכדים, אחים, הורים וסבים) של הנפטר או לבקשת בעל עניין אחר, שיבהיר את עניינו, אך רק עבור מי שנפטר בארץ. בעת בקשה להנפקת תעודת פטירה המבקש צריך למסור את מספר הזהות של הנפטר ואת פרטי המבקש ולמלא את הטופס המתאים. התעודה מונפקת על ידי משרד הפנים ורק לאחר מרשם האוכלוסין עודכן על ידי הודעת פטירה. אם המבקש הוא בן או בת זוג של הנפטר, משרד הפנים יעדכן בהזדמנות זו את מעמדו האישי בתעודת הזהות שלו או שלה, לפי המקרה. מדיה וקבצים בנושא תעודת פטירה בוויקישיתוף תעודת פטירה באתר רשות האוכלוסין וההגירה
Sheezus

Sheezus הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-היוצרת הפופ הבריטית לילי אלן. האלבום יצא לאור ב-2 במאי 2014, על ידי חברות התקליטים פרלופון, וורנר רקורדס. הסינגל הראשון מהאלבום, "Hard out Here", יצא לאור ב-17 בנובמבר 2013, והגיע למקום ה-9 במצעד הבריטי. הסינגל השני של האלבום הוא "Air Balloon", הגיע למקום ה-9 במצעד הבריטי. "Hard out Here" - יצא לאור ב-17 בנובמבר 2013 כסינגל הראשון מהאלבום. הסינגל הגיע למקום ה-9 במצעד הבריטי. השיר מדבר על דימויי גוף ועל היחס המזלזל לנשים בתעשיית הבידור. "Air Balloon" - יצא לאור ב-31 בינואר 2014 כסינגל השני מהאלבום. הסינגל דורג במקום ה-9 במצעד הבריטי. "Our Time" - יצא לאור ב-10 במרץ 2014 כסינגל שלישי מהאלבום. "URL Badman" - יצא לאור כסינגל הרביעי מהאלבום ב-13 ביולי 2014. הקליפ לשיר פורסם כשבועיים לפני כן בערוץ היוטיוב של אלן. "Sheezus" - יצא לאור ב-23 באפריל 2014 כסינגל הרביעי מהאלבום. השיר הוא שיר פופ עוקצני, במהלכו מוזכרות הזמרות ריהאנה, קייטי פרי, ביונסה, לורד וליידי גאגא. במקור תוכנן להוציא את השיר ב-28 באפריל, אך עקב דליפתו הוקדמה הוצאתו ל-23 באפריל, יחד עם הקליפ. לאחר הוצאתו הודיעה חברת התקליטים כי השיר לא ישמש כסינגל אלא כסינגל שיווקי, מכיוון שבמהלכו מוזכרת המילה "מחזור" שלוש פעמים. אבי פיטשון מעיתון הארץ טען ש"היא לא משחזרת את הקסם" של אלבומיה הקודמים. ב-ynet נטען שמרוב עיסוק במסרים, היא שוכחת את המוזיקה. ב"אנשי הספר" נטען לעומת זאת, שזהו אלבום פופ מעולה. מידע על האלבום Sheezus באתר MusicBrainz מידע על האלבום Sheezus באתר AllMusic האלבום Sheezus באתר Discogs האלבום Sheezus באתר אפל מיוזיק נועה הרשקוביץ‏, פינת התרבות: איזה כיף שלילי אלן חזרה, באתר וואלה, 14 במאי 2014 גרגורי אלן, די ג'יי דאיו, קארל יוהאן שוסטר אבי פיטשון, לילי אלן לא משחזרת את הקסם, באתר הארץ, 15 במאי 2014 שי להב, לילי אלן: פעם היא היתה מכונת להיטים, באתר ynet, 25 במאי 2014 דור בביוף, ביקורת מוזיקה: לילי אלן לא מאכזבת בקאמבק המצופה עם Sheezus, באתר אנשי הספר, יוני 2014 מידע על Sheezus, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Sheezus, באתר המצעד הגרמני מידע על Sheezus, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Sheezus, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון
דוד צבי אליאך

הרב דוד צבי אליאך (י"ב באדר תרצ"א, 1931 – ט"ז בניסן תשע"ד, אפריל 2014) היה המשגיח של ישיבת איתרי בירושלים וישיבת נחלת דוד בפתח תקווה. נולד בירושלים, דור שישי בארץ ישראל, בנם של אברהם אשר אליאך, מחסידי קרלין, והנדיל-פייגה, בת ישראל יצחק לוי, מחסידי סטריקוב. דודו הוא הרב חיים יעקב גולדוויכט. בגיל חמש מתה אמו ובגיל אחת עשרה מת אביו והוא גדל עם אחיו הגדול ושתי אחיותיו אצל אבי סבו שלמה יוסף אליאך ובבית היתומים דיסקין, שם למד אצל הרב צבי קופשיץ. זמן קצר לפני גיל הבר מצווה עבר ללמוד בישיבת תפארת ישראל בחיפה. לאחר מכן נמנה עם "קיבוץ" הבחורים שארגן הרב מרדכי שמואל קרול בכפר חסידים. בשנת תש"ז (1947) החל את לימודיו בישיבת חברון בירושלים. כעבור זמן עבר ללמוד בישיבת סלבודקה בבני ברק שנוסדה באותה תקופה. בתקופת מלחמת העצמאות שהה ברחובות, שם התוודע לראשונה לרב שך, שכיהן אז כר"מ בישיבת קלצק בעיר. נמנה עם הקבוצה הראשונה של תלמידי ישיבת כנסת חזקיהו שנוסדה בזכרון יעקב בשנת תש"ט (1949), ובמשך תקופה למד בחברותא עם ראש הישיבה ומייסדה, הרב נח שימנוביץ. כעבור זמן שב ללימודיו בישיבת חברון. בתקופה זו היה מקורב לגדולי המוסר הרב צמח שלומוביץ, הרב שמואל הלל שינקר והרב אליהו לופיאן, והיה נכנס לוועדי המוסר שהיו מוסרים הרב יחזקאל לוינשטיין והרב אליהו אליעזר דסלר ב"בית המוסר" בירושלים. באמצע שנות ה-50 נישא לרחל, בתו של הרב אליהו מאיר קובנר, ראש ישיבת "פורת יוסף" ברחובות. לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבתו של חותנו ברחובות. כעבור זמן עבר להתגורר בבני ברק וכיהן כר"מ בישיבת ברסלב בעיר. במשך תקופה כיהן כראש ישיבה ביד בנימין. בשנת תשל"ב (1972) התמנה למשגיח של ישיבת איתרי בירושלים. בתקופה זו חיבר את ספרו "דרך אמונה" על ענייני אמונה. הספר קיבל את הסכמת הרב שך, שכתב: "הראני כבוד ידידי הרה"ג יקר היקרים, גדול בתורה וירא אלוקים מרבים... העלה על הכתב ממה שחידש במחשבת היראה... וכל המעיין בהם ימצא טעם וחיזוק להוסיף ביראה ותורה, כי הדברים נאמרו בדעת תורה". בשנת תשמ"ד (1984) עבר לכהן כמשגיח של ישיבת נחלת דוד בפתח תקווה ושימש בתפקידו שלושים שנה. חיבר ספרים בענייני מחשבה ומוסר. לאורך השנים מסר שיעורי תורה ומוסר בקהילות ובבתי מדרש רבים, ובעיקר בשכונת מגוריו עזרת תורה בירושלים. נפטר למחרת חג הפסח תשע"ד, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. אבי המשפחה בארץ ישראל היה הרב שלמה יוסף מסטולין ואחיינו של רבי אהרן הגדול מקרלין (בן אחיו ר' יצחק). הוא עלה לארץ ישראל בשנת ת"ר. בנו היה הרב אברהם אשר אליאך, שהיה מחשובי חסידות קרלין בטבריה ומחנכו של האדמו"ר הינוקא רבי ישראל פרלוב, עלה לארץ ישראל בשנת תרי"ז. בנו היה העסקן שלמה יוסף אליאך, אבי סבו של הרב דוד צבי. בנו הוא הסופר דב אליאך, מחבר הספרים "פנינים משלחן גבוה", "אבי הישיבות" ו"הגאון". שלוש אחיותיה של אשתו נישאו לרבנים: יובל-יוסף אורדנטליך, שהיה רב בית הכנסת איצקוביץ' בבני ברק, מרדכי קוקיס (בנו של הרב פסח קוקיס) ונח חפץ, המכהן כמשגיח בישיבת כנסת מרדכי במבשרת ציון. דרך אמונה – ענייני מוסר ומחשבה דרך המועדים – על מועדי ישראל ברכת דוד – חידושים על מסכת ברכות דרך עליה - בירור סוגיות בגמרא ומדרש בקנייני תורה ועבודה חידושי דוד - ביאורים וחידושים בענייני הלל ושירה מסורת התורה - יסודות ודורות ותקופות במסירת התורה וחיבור וכתיבת תורה שבעל פה דוד צבי בן אברהם אשר אליאך (1931-2014), דף שער בספרייה הלאומית
בנק החקלאות לישראל

בנק החקלאות לישראל היה בנק ישראלי שהוקם כחברה ממשלתית בשנת 1951 לשם מתן אשראי לחקלאות, בעיקר מתוך פיקדונות שהפקידה בו המדינה, וכן הלוואות מהבנק העולמי. יו"ר הבנק מיום הקמתו ועד שנת 1971 היה פרופ' חיים הלפרין. בתקופה זו נתן הבנק הלוואות בסכום כולל של כ-900 מיליון ל"י. בשנת 1962 נמנה הבנק עם עשרת המוסדות הישראליים שייסדו את חברת "כלל". הבנק מכר את חלקו ב"כלל" בשנת 1969, כדי למנוע מכלל להיות חייבת בביקורת של מבקר המדינה. הבנק, תחת הנהגתו של חיים הלפרין, נטל חלק בהוצאת האנציקלופדיה לחקלאות. הלפרין היה גם מנכ"ל הבנק, עד 1967, עת החליפו דוד קלדרון. בשנת 1984 מונה ישראל ראוך למנכ"ל הבנק, במקומו של קלדרון. בתחילת שנות ה-80 שקלה הממשלה למכור את הבנק, וגורמים אחדים התעניינו ברכישתו, אך המהלך לא הגיע לכלל מימוש. בסוף שנות ה-80 נקלעה החקלאות בישראל למשבר (ראו: הסדר חובות המושבים ומשבר הקיבוצים), והלווים של הבנק לא עמדו בהחזר חובותיהם. כתוצאה מכך נקלע הבנק להפסדים כבדים. עקב כך בשנת 1993 הגביל בנק ישראל את רישיונו של בנק החקלאות כך שיוכל לעסוק רק בגביית החובות מלקוחותיו. בחודש מרץ 2005 בוטל רישיונו של הבנק לחקלאות. במועד זה היו חובות המגזר החקלאי לבנק 250 מיליון ש"ח. הבנק עתר לבג"ץ נגד ההחלטה לשלול את רישיונו, אך עתירתו נדחתה. בספטמבר 2005 החליטה ועדת השרים לענייני הפרטה, בראשות שר האוצר, אהוד אולמרט, להפריט את הבנק באמצעות מכירת נכסיו. הבנק המשיך לצבור הפסדים כבדים, ובשנת 2008 הוחלט על פירוק מרצון שלו. בניין ההנהלה הראשית של הבנק תוכנן על ידי האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר והוקם בצומת הרחובות חשמונאים וקרליבך בתל אביב. במסגרת פירוק הבנק נמכר הבניין בשנת 2009 תמורת 28.5 מיליון ש"ח.. בשנת 2016 נפתח אולם תצוגה של חברת רכבי היוקרה "לקסוס" בקומת הקרקע. צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון: האדריכלות של נדלר-נדלר-ביקסון-גיל, 2010-1946, הוצאה עצמית, 2016 בנק החקלאות לישראל, באתר "בנקאינפו" א. סדומי, בנק חקלאות יתן השנה הלוואות כ-2 מיליארד ל"י, דבר, 29 ביוני 1978 בנק החקלאות לא ייהרס: ישומר ויהפוך לבית מגורים עם חצר פתוחה לציבור, באתר Xnet‏, 9 ביולי 2005 מיכאל יעקובסון: סקירה מצולמת של הבניין שבחלקו נותר נטוש, באתר 'חלון אחורי', 25 במאי 2016 לא חייבים להרוס מורשת: החידוש המוקפד של בנק החקלאות בת"א, באתר Xnet‏, 18 באוגוסט 2016 דוד ליפקין, המאבק על בנק החקלאות, מעריב, 19 באוקטובר 1982 י.ג., מחקר חקלאי ופעילות ציבורית, דבר, 6 במאי 1973 גדלנו, גדלנו, דבר, 22 ביוני 1971 תוך חודש מנכ"ל חדש לבנק לחקלאות, דבר, 13 באוקטובר 1967 מאבק בנקאי על אשראי לחקלאות, מעריב, 1 באפריל 1969 ישראל ראוך נבחר מנכ"ל "בנק החקלאות", מעריב, 25 ביולי 1984 דוד ליפקין, אייזנברג: 30 מיליון דולר בעד הבנק לחקלאות, מעריב, 6 באוקטובר 1982 שלומי שפר, בג"ץ ידון בעתידו של הבנק לחקלאות, באתר ynet, 25 באפריל 2005 בג"ץ 3690/05 בנק החקלאות לישראל בע"מ נ' בנק ישראל ואחרים, ניתן ב־11 ביולי 2005 המדינה מחסלת את בנק החקלאות, באתר ynet, 4 בספטמבר 2005 עירן פאר, ‏בנק החקלאות מפסיד כ-11 מיליון שקל בחודש אך החשכ"ל ורשות החברות לא מצליחים כבר שנים להביא לסיום פעילותו, באתר גלובס, 6 במאי 2009 נועם דביר, אדריכלות | שנות הבצורת של בנק החקלאות, באתר הארץ, 9 בפברואר 2011 רז סמולסקי, בניין בנק החקלאות במרכז תל אביב נמכר ב-28.5 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 16 בנובמבר 2009
לינו ספיטרי

לינו ספיטרי (מלטית: Lino Spiteri;‏ 23 בספטמבר 1938 – 14 בנובמבר 2014) היה סופר, משורר, פוליטיקאי ועיתונאי מלטזי. ספירטי נולד בכפר קורמי (Qormi) שבמלטה. עם סיום לימודיו באוניברסיטת אוקספורד שב למולדתו ונבחר לפרלמנט המלטזי. ספיטרי פרסם את קובצי הסיפורים "בשר ודם" "נעורים מבוזבזים", "אנטומיה", "שני החברים", "הגנב" ו"באודם התלתן", את הרומן "מהפכה בדו מינור" ואת ספרי השירה "התוודות" ו"אני הולך לבדי". הוא שימש כשר האוצר המלטזי בין השנים 1981–1983 ופעם נוספת ב-1996–1997 כאשר החליף את ג'ון דלי. הוא היה ממנהיגי מפלגת העבודה של מלטה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דני לבקוביץ

דני (לוסיאן) לבקוביץ (18 ביוני 1927 - 8 בנובמבר 2002) היה קריקטוריסט ואנימטור ישראלי יליד צרפת. דני לבקוביץ נולד בפריז בירת צרפת בשנת 1927. הוריו, פּוֹלֶט לדרמן ואיגנץ לבקוביץ, מהגרים יהודים מפולין, נפרדו כשהיה בן שלוש. אביו היה שחקן וקריקטוריסט שעבר לפעול בארצות הברית. בתקופת מלחמת העולם השנייה נשלח לבקוביץ על ידי אמו לפנימייה בעיר סומיר (Saumur). בשנת 1943 נתפסה אמו ונשלחה למחנה הריכוז דראנסי ואחר-כך לאושוויץ. לאחר המלחמה הועסק לבקוביץ כמתרגם עבור כוחות השחרור האמריקאיים בצרפת. הוא התכונן לעלייה לארץ ישראל במחנה עלייה של הפלמ"ח, וב-3 בפברואר 1947 הפליג לארץ ישראל על ספינת המעפילים "המעפיל האלמוני". לאחר תפיסת הספינה בידי הצבא הבריטי, נשלח לבקוביץ למחנה מעצר בקפריסין. בקפריסין הצטרף לקורס אמנות שניהלו זאב בן-צבי ונפתלי בזם. בשנת 1948 עלה לישראל ונשלח לקיבוץ שדות ים. במלחמת העצמאות שירת במסגרת חטיבה 7 ולחם בקרב על לטרון. לאחר המלחמה השתתף בקורס ציור של יוחנן סימון שארגן הקיבוץ הארצי בעין כרם והתגורר בקיבוץ בית קשת ואחר"כ הצטרף לקיבוץ כרמיה. עם פילוגו של הקיבוץ, בתחילת שנות החמישים בעקבות "משפטי פראג", עבר לבקוביץ להתגורר בתל אביב-יפו. בין השנים 1954-1961 פרסם לבקוביץ קריקטורות ואיורים בעיתון "קול העם". לבקוביץ אף היה חבר במפלגה הקומוניסטית הישראלית ויצר עבורה כרזות. בשנת 1961 פרש ממנה בעקבות הפילוג בין הפלג היהודי לערבי. בתקופה זו למד פיסול במכון אבני בעזרת מלגה של קרן נורמן. הקריקטורות שיצר נשאו אופי פוליטי ואופיינו בשימוש בקווים חדים, בשימוש בדמויות מזוהות. בשנת 1958 החל לעבוד כמעצב חלונות ראווה עבור חברת "אייר פראנס". בשנת 1973 הצטרף לטלוויזיה החינוכית הישראלית כגרפיקאי וכאנימטור. בין היתר יצר את דמותו של "אלפי" ופתיח לסדרה וקטעי הנפשה בפלסטלינה עבור הסדרה "בלי סודות" (1984). אוסף מעזבונו של לבקוביץ נמצא בארכיון המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון. לוגו התוכנית "בלי סודות" (1984) "אלפי", מתוך סדרת הטלוויזיה "בלי סודות" (1984) "ביתי", מתוך סדרת הטלוויזיה "בלי סודות" (1984) 1947 אמנות אצל זאב בן-צבי ונפתלי בזם, מחנה מעצר, קפריסין שנות ה-50, סמינר לאמנות של הקיבוץ הארצי, עין כרם שנות ה-50, פיסול, מכון אבני, תל אביב-יפו דני בלי סודות: הארץ שלי; ערכה: שרה לבקוביץ-בֶּדַרְשי, תל אביב: [חמו"ל], 2006. מן הארכיון - דני לבקוביץ, קריקטוריסט בעד צדק חברתי, באתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס מן הארכיון - 125 שנה להולדתו של דוד בן-גוריון, באתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס נפטר אמן האנימציה דני לבקוביץ', באתר וואלה, 11 בנובמבר 2002 יוסף אלגזי, דני לוסיאן לבקוביץ (2002-1927), קריקטוריסט אוהב אדם וחיים, באתר של אלגזי "מיומנו של תבוסתן", 2 במרץ 2010
בן גרא

האם התכוונתם ל... אהוד בן גרא – על-פי הסיפור המקראי, היה השופט השני ששפט את ישראל, כמתואר בספר שופטים שמעי בן גרא – דמות מקראית, איש משבט בנימין ומשפחת המלך שאול. אבנר בן גרא – ראש המועצה המקומית מיתר גרא
טיאגו

האם התכוונתם ל... טיאגו מנדש – כדורגלן עבר ומאמן כדורגל פורטוגזי טיאגו אלקנטרה – כדורגלן ספרדי-ברזילאי המשחק בליברפול