laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הפשיטה על אל-ח'יאם

הפשיטה על אל-ח'יאם הוא מבצע של צה"ל שנערך ב-31 בינואר 1971, במסגרתו פשט כוח מסיירת אגוז, בפיקוד סא"ל אורי שמחוני, על מפקדת הפת"ח בעיירה אל-ח'יאם שבדרום לבנון. בינואר 1971 הוטל על סיירת אגוז, בפיקוד סא"ל אורי שמחוני, לפשוט על מפקדת הפת"ח בעיירה אל-ח'יאם שבדרום לבנון. הכוח בפיקודו, שכלל כ-40 לוחמים, נע בלילה בציר תנועה ארוך ומפותל, צלח את החצבאני, ועקף את המרחב שבו שלט כוח צבא לבנון, שהוצב במבצר באל-ח'יאם. עם הגיעם ליעד, הוצבו כוח רתק וכוח חילוץ. כוח נוסף, שכלל את המ"פים דוד אגמון ומוקי בצר, תקף את המפקדה. לאחר מכת אש של כוח הרתק, הסתער הכוח על המפקדה. בחילופי האש נהרג סגן דב אדר ונפצעו אגמון ושני קצינים נוספים. אגמון ובצר השליכו רימונים לעבר המחבלים, הסתערו לעבר המבנה והרגו שלושה מחבלים. סגן מפקד פלוגה בסיירת, סגן יוסף דירהלי, שהיה ברתק, חבר תחת אש לכוח וחילץ את גופתו של אדר, בעת שלוחמי כוח התקיפה הטמינו מטעני חבלה במפקדה. הכוח פוצץ את המפקדה ונסוג. מסוק חילץ את הפצועים וההרוג. כל יעדי הפשיטה הושגו. הכוחות שבו לשטח ישראל לאחר שהרסו את המפקדה והרגו עשרה מחבלים. בפעולה נפצעו שלושה קצינים ונהרג קצין נוסף, סגן דב אדר. על האומץ שהפגין דירהלי בחילוץ אדר תחת אש הוא עוטר בעיטור העוז. יעקב ארז, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים". גלעד ואורי שמחוני, "לוויתן לבן", הוצאת "גלורי", 2006. הפשיטה לאל חיאם - 31 בינואר 1971, "אתר ותיקי אגוז: סיירת פיקוד צפון 1963 - 1974". ד"ר אביגדור שחן, מבצע כדור הרעם הוצאת מסדה, 1991, עמודים 17–18. יעקב ארז, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמ' 67-65. שני זהר שדמה, "לא מבין איך הקבר הקטן מכיל ענק כזה". ה"פושטק" מיפו שכבש את סיירת אגוז, באתר ynet, 7 במאי 2019.
דניאל דרוקר

דניאל יהושע דרוקר (נולד ב- 23 ביוני 1956) הוא אנדוקרינולוג קנדי, פרופסור לרפואה בבית החולים הר סיני (אנ') בטורונטו. זוכה פרס וולף לשנת 2023. דרוקר ידוע במחקריו של הורמוני המעי, ותפקידם במחלות של חילוף חומרים וביניהן סוכרת מסוג 2, הפוגעות במיליוני בני אדם. דרוקר נולד במונטריאול. התחיל את לימודיו באוניברסיטת אוטווה, והשלים אותם באוניברסיטת טורונטו בשנת 1980. את הפוסט דוקטורט עשה בבית החולים ג'ונס הופקינס ובאוניברסיטת טורונטו. לאחר מכן עבד כעמית מחקר של אנדוקרינולוגיה מולקולרית בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1987 שב לאוניברסיטת טורונטו, שם עבד גם כרופא הסגל. מחקריו הראשונים של דרוקר היו על השפעתם של הורמוני מעי על סוכרת מסוג 2. הוא התמקד במיוחד בהורמוני GLP. מחקריו הובילו לפיתוח שני סוגי תרופות לטיפול בסוכרת. בשנת 2006 הצטרף דרוקר למכון המחקר ע"ש סמואל לוננפלד-טננבאום בבית החולים הר סיני. בשנת 2008 הוביל מחקרים שמטרתם פיתוח של תרופות בשחרור מושהה לבקרת אינסולין. לאחר מכן חקר את ההשפעות ארוכות הטווח של תרופות הרזיה על בריאות המעיים. כמו כן תרם דרוקר במחקרו באוניברסיטת טורונטו לפיתוח טיפול בתסמונת המעי הקצר, שבה נפגעת הספיגה החוזרת של נוזלים לאחר כריתה של חלק מהמעי הדק. בנוסף, למחקריו פוטנציאל לפיתוח טיפולים גם בהשמנת יתר ובהפרעות מעי דלקתיות. דרוקר זכה בפרסים רבים, קנדיים ובינלאומיים. ביניהם פרס דונלד שטיינר של אוניברסיטת שיקגו למחקר סוכרת יוצא דופן (2007), פרס Prix Galien Canada למחקר יוצא דופן (2008), פרס החוקר הרפואי מהחברה לאנדוקרינולוגיה (2009), פרס קלוד ברנרד מהאיגוד האירופי למחקר סוכרת (2012), פרס Oon הבינלאומי של אוניברסיטת קיימברידג' (2014), מדליית בנטינג להישג מדעי מהאיגוד האמריקני לסוכרת (2014), הפרס הבינלאומי לסוכרת של קרן Manpei Suzuki, הפרס הבינלאומי ע"ש הרולד האם למחקר ביורפואי של סוכרת (2019), הפרס הקנדי הבינלאומי ע"ש Gairdner, ופרס וולף ברפואה (2023). כמו כן הוכתר דרוקר בתואר אביר מסדר קנדה (2015), ונבחר לחבר בחברה המלכותית (2015). דניאל דרוקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הכרזת פרס וולף דרוקר עבר להרווארד כדי לחקור את הורמוני בלוטת התריס, אך כשהגיע לשם נאמר לו שאין צורך בכך. במקום זה הוטל עליו לאכזבתו לחקור את הפפטיד (אנ'). עד היום יש לו אתר בנושא בלוטת התריס. פפטידים דמויי גלוקגון
אנטולי קפלן

אנטולי לבוביץ׳ (תנחום) קפלן (ברוסית: Анатолий Львович Каплан;‏ 10 בינואר 1903, רוגאצ'ב, האימפריה הרוסית - 3 ביולי 1980, לנינגרד, ברית המועצות) היה אמן יהודי-רוסי שנודע כאמן הדפס ותחריט. פעל גם כצייר ופסל. קפלן, בנם של השוחט לוויק (לוי יצחק) ושרה, נולד בעיירה רוגאצ'ב שליד הומל (כיום בלארוס). אביו היה קצב. הוא היה השלישי מבין שישה אחים ואחיות. למד בתלמוד תורה וכנער צייר שלטים לבעלי חנויות ברוגצ׳וב, ביחד עם חברו המשורר שמואל הלקין. בין השנים 1922–1927 למד במכון הגבוה לאמנות וטכנולוגיה (VKhUTEIN) שבפטרוגרד־לנינגרד אצל האמן קוזמה פטרוב-וודקין. בשנת 1928 יצר בשיתוף פעולה עם קבוצת האוונגארד OBERIU והשתתף בעיצוב מחזהו של דניאיל חארמס ״אליזבת באם״. בין השנים 1937–1940 למד בסדנה הניסיונית של לנינגרד, שם התמחה בטכניקות של ליתוגרפיה בהנחיית אמן הגרפיקה גיאורגי ס. ורייסקיו והתקבל כחבר באגודת האמנים של ברית המועצות והתחיל להשתתף בתערוכות מטעם המדינה. בשנת 1934 נישא ליבגנייה (ז׳נייה) ליבמן. בתם היחידה, ליובוב (ליובה), נולדה שנה לאחר מכן. בזמן המצור על לנינגרד יצאה המשפחה מהעיר, אליה חזרה בתום מלחמת העולם השנייה, במהלכה נרצחו כמעט כל בני משפחתו שנותרה ברוגאצ'ב. בשובו לעיר יצר קפלן סדרת ליתוגרפיות שהוקדשו לתחיית העיר לאחר המלחמה. הסדרה התקבלה בהערכה גדולה במיוחד ונקנתה על ידי 18 גלריות לאומיות. במהלך השנים עבד גם כאמן ראשי במפעל הזכוכית האמנותית של לנינגרד, שייצר לפי עיצוביו חפצי נוי ופריטים לבית, ובהמשך יצר פסלי קרמיקה לפי ״נפשות מתות״ ו״רוויזור״ מאת ניקולאי גוגול, ולפי ״סיפורי אודסה״ מאת איסאק באבל. מאז שנות ה–30 ועד למותו הקדיש קפלן חלק ניכר מיצירתו לתיאור התרבות היהודית ולהווי בשטעטל היהודי המזרח־אירופי. הוא יצר סדרות בעקבות הקלאסיקות של ספרות היידיש, בין היתר בהשראת ספריו של שלום עליכם החייט המכושף, סטמפניו, טוביה החולב, כתריאליבקה ועוד, והדפסים על פי הרומן פישקה החיגר של מנדלי מוכר ספרים. בנוסף, יצר סדרת עבודות על בסיס הפיוט חד גדיא ובעקבות מן השירה היהודית העממית של דמיטרי שוסטקוביץ'. קפלן פעל תחת הצנזורה הסובייטית ועדיין הצליח להעביר מסרים מורכבים, הן ביחס לזהות היהודית שלו והן ביחס לשלטון. בראשית שנות ה–60 ביקר הגלריסט והאספן היהודי־אמריקאי אריק אסטוריק בברית המועצות, רכש עשרות גיליונות של הדפסים של קפלן וגרם לאמן לפרוץ אל מדינות המערב. בשנת 1961 הציג תערוכה בלונדון בגלריה גרובנור ואחריה תערוכת יחיד בבית הנכות הלאומי בצלאל בירושלים. תערוכות רטרוספקטיבה משמעותית של עבודותיו של קפלן התקיימו בין היתר בהמוזיאון היהודי של ניו יורק (1972) בהספרייה הלאומית הרוסית בסנט פטרסבורג (1994), המוזיאון הלאומי הרוסי (1995), מוזיאון פושקין (2007), גלריית טרטיאקוב (2012), מוזיאון היהדות והסובלנות במוסקבה (2015) וגלריית בית אבי חי בירושלים (2023). אנטולי קפלן: ציור מכושף (קטלוג תערוכה), עורכים ואוצרים: דוד רוזנסון ועמיחי חסון, גלריית בית אבי חי, 2023 תנחום אנטולי קפלן, ערכה: מרים טל, ליאון המדפיס, 1973 אנטולי קפלן: ציור מכושף באתר בית אבי חי ליזה רוזובסקי, אנטולי קפלן, הצייר שהנציח את השטעטל תחת משטר הדיכוי הסובייטי, באתר הארץ, 5 בפברואר 2023 אנטולי קפלן: ציור מכושף, תערוכה וירטואלית, באתר בית אבי חי, 2023 מגלים אוצרות- עמיחי חסון, מגזין פורטפוליו, 31 בינואר 2023.
עבקנה

עבקנה (שם מדעי: Arundo) הוא סוג במשפחת הדגניים. העבקנה הוא עשבוני רב שנתי גבוה, גבעוליו ארוכים – עד כ־8 מטרים, חלולים, קשים וגמישים, בדרך כלל אינם מסתעפים. הגבעול מחולק לפרקים ארוכים – כ־50 ס"מ. עובי הגבעולים 3–5 ס"מ. העלים ארוכים מאוד, רחבים בבסיסם, ומשם צרים והולכים בהדרגה. סידורם דו צדדי סימטרי, והם צומחים כלפי מעלה ולא נופלים לצדדים. בין יוני לדצמבר, בקצות הגבעולים צומחת תפרחת בצורת מכבד, אורכו כ־50 ס"מ, רוחבה כ־10 ס"מ. הזרעים מכוסים במוצים שעירים, ומופצים על ידי הרוח. שורשי העבקנה בנויים מפרקים קצרים ומעובים, והם עקומים ומפותלים. מגבעולי העבקנה הקשיחים מיוצרים עלים, המהווים חלק חשוב ברוב כלי הנגינה ממשפחת כלי הנשיפה מעץ, ביניהם סקסופון, קלרינט, אבוב, בסון וחמת חלילים. תפוצתו של העבקנה כלל עולמית, והוא מצוי בסמוך למקווי מים. העבקנה רגיש יחסית להצפה, ולכן אין הוא צומח על גדות נחלים המוצפות לעיתים קרובות כמו הקנה, אלא בריחוק מהאזור המוצף. עבקנה שכיח (A. donax), נפוץ בנחלי רמת הגולן, בקעת הירדן ומדבר יהודה. עבקנה נדיר (A. pliniana), הנפוץ באזור השרון. מדיה וקבצים בנושא עבקנה בוויקישיתוף עבקנה, באתר ITIS (באנגלית) עבקנה, באתר NCBI (באנגלית) עבקנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עבקנה, באתר Tropicos (באנגלית) עבקנה, באתר GBIF (באנגלית) עבקנה, באתר IPNI (באנגלית)
בוגדאן וניג

בוגדאן וניג (ברוסית: Богдан Вениг; ‏ 30 ביולי 1837–1872) היה צייר בלטי-גרמני של סצנות היסטוריות ודתיות. נולד ברוול. אביו, גוטליב (1804–1874), היה מורה למוזיקה ונגן עוגב בכנסיית סנט ניקולס ברוול. אמו, אגתה (1808–1895), אמנית חובבת, הייתה דודתו של פטר קארל פברג'ה. בשנת 1848, הוא ומשפחתו עברו לסנט פטרסבורג, שם אביו מצא עבודה במנהלת התיאטראות הקיסריים. ב-1851, הוא הצטרף לאחיו קרל וניג באקדמיה הקיסרית לאמנויות, ולמד ציור היסטורי עם פיודור ברוני. הוא נודע במיוחד בשל כושר הקומפוזיציה שלו; הוא זכה בשלוש מדליות כסף קטנות (1854, 1856, 1857), שתי מדליות כסף גדולות (1856, 1857), מדליית זהב קטנה (1859) ולבסוף, מדליית זהב גדולה עבור הציור שלו המתאר את ״נשיקת יהודה״ (1862). ב-1863 הוא היה אחד מהאמנים המעורבים ב"מרד הארבעה עשר" - סטודנטים שסירבו להשתתף בתחרות 100 שנה לאקדמיה לציור ועל השגת פרס מדליית זהב גדולה. מאז ועד 1871, הוא היה חבר בקולקטיב של האמנים, בראשותו של אוואן קראמסקוי. הוא סיים את האקדמיה בשנת 1864 עם התואר "אמן'". ב-1865, יחד עם קראמסקוי וניקולאי קושלב, הוא עבד על ציור הכיפה הראשית בקתדרלת ישו המושיע. בשנותיו האחרונות עבד כצייר פורטרטים. סיבת מותו המוקדם ככל הנראה לא נרשמה. מדיה וקבצים בנושא בוגדאן וניג בוויקישיתוף Valentin Skurlov, "Фаберже и Эстония" (Fabergé and Estonia), In : Aрхив Валентина Скурлова, 2009 S. N. Kondakov, List of Russian artists for the jubilee reference book of the Imperial Academy of Arts, СПб, 1914 O. L. Leykind and D. R. Severyukhin, "Артель художников", In: Encyclopedia of Saint Petersburg Y. V. Alekseyev-Alyurvi, Painting technology in the dome of the Cathedral of Christ the Savior in Moscow
אגוניי

אגוניי הרננדז מוראלס (בספרדית: Agoney Hernández Morales; נולד ב-18 באוקטובר 1995) הוא זמר ספרדי. נולד בעיר אדחה שבטנריפה, ספרד. אגוניי קיבל הכרה בינלאומית כאשר בשנת 2017 השתתף בעונה התשיעית של ריאלטי השירה הספרדי Operación Triunfo (אנ'), שם סיים במקום השישי. לאחר השתתפותו בתוכנית החל את הקריירה המוזיקלית שלו, והשיק בהצלחה מספר שירים בשוק והשתתף בתוכניות טלוויזיה שונות. בין אוקטובר לדצמבר 2018 הוא יצא לסיבוב הופעות סולו ראשון. הסיור החל ב-11 באוקטובר 2018 בעיר הולדתו אדחה וביקר בערים הספרדיות המרכזיות כמו מדריד, ולנסיה, ברצלונה או סרגוסה. הוא גם השתתף במספר קליפים. הוא הפך לאייקון של קהילת הלהט"ב, למעשה הוא היה אחד המטיפים של הגאווה להט"ב במדריד 2018. בנובמבר 2019 ערך אגוני את סיבוב ההופעות המוזיקלי הראשון מחוץ לספרד, במיוחד בארגנטינה. אגוני בולט מוזיקלית בזכות העוצמה הקולית הגדולה שלו והרבגוניות של קולו. אלבום הבכורה שלו, Libertad, פורסם ב-28 באוגוסט 2020. האלבום הוצב במקום הראשון ברשימת המכירות הספרדית הרשמית. בתחילת 2023 השתתף בתוכנית בנידורם פסט 2023, אירוע שנערך לבחירת המועמדות הייצוגית של ספרד לאירוויזיון באותה שנה. ב-19 בדצמבר פרסם אגוני ברשתות החברתיות שלו את השיר Quiero arder, את מועמדותו לבנידורם פסט, החל כחביב הציבור הגדול. לבסוף, אגוני סיים שני בדירוג עם סך של 145 נקודות. 2020: Libertad 2022: Libertad Tour 2024: Dicotomía מדיה וקבצים בנושא אגוניי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגוניי (בספרדית) אגוניי, ברשת החברתית פייסבוק אגוניי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אגוניי, ברשת החברתית אינסטגרם אגוניי, סרטונים בערוץ היוטיוב אגוניי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אגוניי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אגוניי, באתר ספוטיפיי אגוניי, באתר Last.fm (באנגלית) אגוניי, באתר AllMusic (באנגלית) אגוניי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אגוניי, באתר דיזר אגוניי, באתר Discogs (באנגלית) אגוניי, באתר Genius "Agoney Hernández". Formula TV (בספרדית). Noxvo. נבדק ב-5 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Los Javis, Agoney y Marina (OT) y el waterpolista Víctor Gutiérrez serán los pregoneros del Orgullo 2018". El Periódico. 20 ביולי 2018. נבדק ב-8 בפברואר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Top 100 Albums Weekly". EPDM. Promusicae. נבדק ב-8 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Agoney y Fusa Nocta, primeros favoritos en las encuestas del Benidorm Fest tras publicarse las canciones". El Independiente. 19 בדצמבר 2022. נבדק ב-20 בדצמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-באיוכ

אל-בויוכי (גם: אל-באיוכ, בערבית: البَيُوك) הוא כפר ערבי בנפת רפיח שברצועת עזה. שמו מגיע כנראה מהמילה 'ביי' הטורקית, שכנראה מעידה שמקימי הכפר היו בעלי תואר אצולה טורקי. הכפר נמצא דרומית לעיר רפיח, ונמצא במרחק קילומטרים בודדים מגדר הגבול עם ישראל. על פי הלמ"ס הפלסטיני, בכפר גרים 5,648 אנשים נכון לשנת 2006. הכפר יושב בצידו הדרום-מזרחי של ציר מעבר סופה, שבו השתמש צה"ל עד ההתנתקות בשנת 2005. גרעין הכפר יושב על תל בשם תל אל כִרָד. ב-1917 הכפר עבר לשלטון האימפריה הבריטית בעת כיבוש ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. לאחר מלחמת העצמאות הכפר עבר, ביחד עם כל רצועת עזה, לשליטה צבאית מצרית. לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 עבר הכפר, ביחד עם כל רצועת עזה, לשליטה צבאית ישראלית. ב-2007 חמאס השתלט על הכפר כחלק מההפיכה שביצע ברצועת עזה. קראו בכותר - לקסיקון ארץ ישראל, באתר kotar.cet.ac.il
מיכאל ארלנגר

מיכאל ארלנגר (בצרפתית: Michel Erlanger, מישל ארלאנז׳ה; 1828, צרפת -27 בספטמבר 1892) היה יהודי-צרפתי, ממייסדי "כל ישראל חברים" (אליאנס), יועץ לברון אדמונד דה רוטשילד, גזבר ופעיל תנועת "חובבי ציון". ייסד עם קרל נטר את בית הספר החקלאי הראשון בארץ ישראל, "מקווה ישראל". נולד ב-1828 בעיירה ויסמבור שבאלזס. קיבל חינוך יהודי מסורתי וגם חינוך כללי מאביו, ישראל זיסקינד ארלאנז׳ה, שהיה רב ואב בית דין. מקור המשפחה בפרנקפורט. בשנת 1835 עבר לפריז. עבר הכשרה מקצועית במסחר. שלט בצרפתית, עברית, גרמנית ואנגלית. נשלח על ידי מעסיקו לאלכסנדריה שבמצרים, להקים שם נציגות. באלכסנדריה התוודע למצבם של יהודי היישוב הישן ורכש מיומנות בשפות האיטלקית והערבית. ב-1854 ביקר בארץ ישראל בלווית אלברט כהן. מאוחר יותר הצטרף כחבר בתנועת "חובבי ציון" לפעילות יישוב הארץ. ארלאנז׳ה יעץ לברון אדמונד דה רוטשילד בנושא צדקה והשפיע על תרומות הברון ליהודי ארץ ישראל. בסביבות 1870 ייסד עם קרל נטר את בית הספר "מקווה ישראל", בית הספר החקלאי הראשון בארץ ישראל. שמואל הירש, מנהל מקווה ישראל, דיווח במכתבים שבועיים (מסוף 1882 ועד סוף 1884) על מצבו של בית הספר לארלאנז׳ה, שהעביר מידע זה ישירות לברון. לאחר מותו של אלברט כהן ב-1877, קיבל ארלאנז׳ה את תפקידו בניהול ארגוני הצדקה הנרחבים של הברון רוטשילד. ביולי 1883 ביקר ארלאנז׳ה בארץ ישראל, בין השאר במושבה ראשון לציון, נפגש עם האיכרים בעלי הקרקע והציג להם את תנאיו של הברון בתמורה לסיוע למושבה. לבסוף חתם עם נציגיה על העברת המושבה לחסותו (האדמות נרשמו על שמו), כנציג הברון. בסוף דצמבר 1883 חתם ארלאנז׳ה כנציג הברון בראש פינה על חוזים לבנית בתי מגורים בזכרון יעקב ("על הגבעה ממול") עם קבלן מביירות וקבלן ערבי מחיפה. לאחר הפוגרומים ברוסיה ב-1882 יצא עם איזידור לב מטעם כי"ח לברלין במטרה להקים ועד לסיוע ליהודי רוסיה. בפעילותם בברלין תמך כספית הברון הירש. ארלאנז׳ה הגיע לביקור בארץ ישראל באביב 1887 כנציגו האישי של הברון רוטשילד ומנהל נכסיו בא"י. יחד עם פקידי הברון ואליעזר בן-יהודה יצאו לבקר במושבה מזכרת בתיה. שימש גם כסגן מנהל בית המדרש הרבני של צרפת בפריז. שימש כחבר ההנהלה וגזבר "החברה לחקר היהדות" (Société des études juives) שהקים הברון רוטשילד בפריז ב-1880. שימש כסגן-נשיא הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. אחיו הצעיר, ז'ול (1830–1895), היה מלחין אופרטות. מישל ארלאנז׳ה נפטר ב-1892 בפריז. הותיר אחריו ילדים. ב-28 באוקטובר 1892 התאספו כמאה איש בבית הספר העברי ביפו והספידו את ארלאנז׳ה. בין המספידים היה גם מאיר דיזנגוף. בפברואר 1905 החליטה המושבה ראשון לציון לקרוא רחוב על שמו. בשנת 1934 נקרא רחוב על שמו בשכונת נוה שאנן בתל אביב. Isidore Singer, A. Rhine, ביוגרפיה, באתר "האנצילופדיה היהודית" ⁨ארלנגר היה מנוי של העיתון העברי המגיד; דוד גורדון. ⁩ | ⁨העולם⁩ | 11 יוני 1926 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית גצל זליקוביץ, בעת לימודיו בפריז, שימש כמורה פרטי לילדיו, ⁨ההספד על האדון _*ארלנגר. ⁩ | ⁨הצבי⁩ | 28 אוקטובר 1892 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית ⁨חדשות כלליות ⁩ | ⁨השקפה⁩ | 3 פברואר 1905 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית מעל במת המועצה העירונית ⁩ | ידיעות עירית תל אביב⁩ | 15 ינואר 1934 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר הספרייה הלאומית
אל-מוואסי

אל-מַוַ֫ואסִי (בערבית: المواصي, בתעתיק מדויק: אלמואצי) הוא כפר בדואי בדרום רצועת עזה. עד ההתנתקות מרצועת עזה בשנת 2005 היה מובלעת ערבית מוקפת ביישובי גוש קטיף. כיום זהו הכפר היחיד שיושב על חופה הדרומי של רצועת עזה. רוחב השטח כקילומטר אחד ואורכו לצד חוף הים 14 קילומטרים. על פי הלמ"ס הפלסטיני, נכון לינואר 2005 גרו ביישוב כ-8,000 תושבים. הכפר מכונה בעברית "הכפר השוודי" בשל העובדה שרבים מתושביו הם בלונדינים. השם "המוואסי" נקרא כך על שם שיטת חקלאות בה משתמשים הבדואים באזור לגידולים באמצעות מי תהום גבוהים הנמצאים בסביבה. מי תהום אלו יצרו בין היתר את האגם בתל קטיפא, מצפון לכפר. בכפר ישנה מרפאה אחת. כאשר צה"ל נכח ברצועת עזה עד 2005 רק תושבי הכפר הורשו להיכנס ולצאת ממנו (דרך מחסום תופאח), ביניהם חולים שאושפזו בבתי חולים בשאר הרצועה. רוב תושבי הכפר מתפרנסים בעיקר מגידולי ירקות ופירות והשאר דייגים ורועי צאן. עד ההתנתקות הועסקו רבים מהתושבים בחממות יישובי גוש קטיף. כיום שטח הכפר מהווה את השטח ההומניטרי עליו הכריזה ישראל במלחמת חרבות ברזל.[דרוש מקור] מחקר מועט נעשה על ההיסטוריה של הכפר. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר הכפר לשליטת האימפריה הבריטית ביחד עם כל ארץ ישראל. ב-1948 עבר הכפר לשליטה צבאית מצרית כחלק ממלחמת העצמאות, ביחד עם כל רצועת עזה. ב-1967 כבשה ישראל את אל-מוואסי ביחד עם כל רצועת עזה במלחמת ששת הימים. בזמן הממשל הצבאי ברצועת עזה הוקמו יישובי גוש קטיף מסביב לכפר, והוא נהפך למובלעת ערבית במערב הגוש כאשר סביבו גדר ביטחון ומחסום כניסה אליו – מחסום תופאח. דובר צה"ל הסביר שההגבלות שהוטלו על האוכלוסייה המקומית נועדו למנוע טרור. ב-2005, לאחר ביצוע ההתנתקות, הכפר נותר לבדו על חופה הדרומי של רצועת עזה, ומאז הרחיב את השטחים החקלאיים שלו לחורבות יישובי גוש קטיף. בעקבות מלחמת חרבות ברזל צה"ל הכריז על מרחב הכפר, שהיה חקלאי בעיקרו, כשטח הומניטרי לפליטים מצפון רצועת עזה. נכון לינואר 2024 כמעט כל תושבי רצועת עזה נמצאים בשטח שבין רפיח לאל מואסי ודרום גוש קטיף לשעבר.[דרוש מקור] במהלך חודש ינואר כוחות צה"ל הגיעו לפאתי הכפר הצפוניים.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא אל-מוואסי בוויקישיתוף حياة السكان الفلسطينيون في منطقة المواصي، قطاع غزة, בצלם ניר חסון, תושבי "המואסי" בגוש קטיף מייחלים לפינוי התנחלויות ולא מאמינים שיבוא, באתר הארץ, 23 בינואר 2005 פליקס פריש, לילה עם חיילי צה"ל בעזה: בין הפטיש לסדן, באתר ynet, 17 בדצמבר 2000 ה"מואסי" - עמוד ענן, באתר amudanan.co.il ICRC Audiovisual Archives, ICRC Audiovisual archives (באנגלית) אל-מוואסי, רצועת עזה: חיי היום יום במובלעת, באתר בצלם, מארס 2003 تقرير "بتسيلم": الاحتلال أوقف حياة السكان الفلسطينيين في منطقة المواصي, www.madarcenter.org, ‏2014-09-07 (בערבית) צה"ל מודיע לתושבי עזה להתפנות לאיזור ההומניטרי במרחב אל-מוואסי • צפו, באתר JDN‏
ריקוד היפ הופ

ריקוד היפ הופ הוא מגוון של סגנונות ריקודי רחוב (אנ'), המבוצעים בעיקר למוזיקת היפ הופ, או שהתפתחו כחלק מתרבות ההיפ הופ. ריקוד ההיפ הופ מושפע ממגוון רחב של סגנונות ריקוד, שנוצרו במקור בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי אפרו-אמריקאים, והפכו לפופולריים על ידי רקדנים אמריקנים שונים. תוכנית הטלוויזיה האמריקנית "Soul Train" (אנ') וסרטי הקולנוע האמריקנים "שיגעון הברייקדאנס", "Beat Street" ו-"Wild Style", אשר יצאו לאקרנים במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, הציגו את הרקדנים ואת סגנונות הריקוד הללו בתקופה מוקדמת יחסית של ההתפחות שלהם, וסייעו באופן מהותי לספק חשיפה למיינסטרים עבור ריקוד ההיפ הופ. בהמשך התפתחה גרסה מסחרית לריקוד ההיפ הופ, שזכתה לכינוי "New Style" ("הסגנון החדש") וסגנון של ריקוד ג'אז, שהושפע מריקוד ההיפ-הופ, שזכה לכינוי "ג'אז פאנק". רקדנים בעלי הכשרה קלאסית פיתחו את הסגנונות הללו, על מנת ליצור כוריאוגרפיה מריקודי ההיפ הופ, שבוצעו באותה העת ברחוב. בעקבות ההתפתחות הזו הפך ריקוד ההיפ הופ לפופולרי באולפני ריקוד רבים. המסחור של ריקוד ההיפ הופ נמשך גם במהלך שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21 כאשר באותה העת הופקו תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע ששילבו ריקודי היפ הופ כגון "The Grind", "Planet B-Boy", "Rize", "StreetDance 3D", "America's Best Dance Crew", "Saigon Electric", וסדרת סרטי "סטפ אפ". מה שמבדיל את ריקוד ההיפ הופ מצורות ריקוד אחרות הוא שלעיתים קרובות מדובר בריקוד מאולתר (המכונה "Freestyle") ולא מעט מהרקדנים שמבצעים ריקודי היפ הופ, עוסקים לעיתים רבות בתחרויות ריקוד בסגנון חופשי - המכונות גם "קרבות" (Battles). סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה והאינטרנט תרמו רבות לאורך השנים לעלייה בפופולרית של ריקוד ההיפ הופ מחוץ לארצות הברית. ריקוד היפ הופ בברצלונה תחרות בין רקדני היפ הופ בסטוקהולם, 2008 רקדני היפ הופ בתאילנד, 2006 סרטון וידאו המדגים ריקוד היפ הופ סרטון וידאו המדגים ריקוד היפ הופ מדיה וקבצים בנושא ריקוד היפ הופ בוויקישיתוף What Is Hip Hop Dance? Learn the History & Moves at Home | STEEZY Blog, www.steezy.co
פנחס כהן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פינחס (פינחס הכהן) – דמות מקראית. בנו של אלעזר ונכדו של אהרן הכהן, פעל כקנאי בחטא בעל פעור, והתמנה לכהן גדול. פינחס ברבי יעקב הכהן – פייטן בן התקופה הקלאסית, פעל בארץ ישראל במאה השמינית. פנחס כהן (אנסבך) (אנ') (1941-1867) – רבה האחרון של אנסבך ומפעילי אגודת ישראל. פנחס כהן (שם עט: פ. ירדני; 1887–1956) – אגרונום, מורה דרך ואיש חינוך ישראלי. פנחס כהן (יליד 1955) – רב העיר נתיבות, שוחט, מוהל ודיין. חוה פנחס-כהן (1955–2022) – משוררת ישראלית.
רצועת החוף המרכזית של קליפורניה

רצועת החוף המרכזית של קליפורניה (באנגלית: The Central Coast) הוא אזור במדינת קליפורניה שבארצות הברית, המשתרע בין פוינט מוגו (אנ') למפרץ מונטריי. אזור רצועת החוף המרכזית של קליפורניה ממוקם צפונית-מערבית למחוז לוס אנג'לס, ונמצא מדרום למחוזות סן מטאו וסנטה קלרה, והוא כולל החלק המחוספס והבלתי מפותח המכונה "ביג סור" (אנ'). אזור רצועת החוף המרכזית נמצא בשישה מחוזות שונים - מחוז ונטורה, מחוז סנטה ברברה, מחוז סן לואיס אוביספו, מחוז מונטריי, מחוז סן בניטו ומחוז סנטה קרוז. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2020, ששת המחוזות של אזור רצועת החוף המרכזית של קליפורניה כללו 2,348,601 תושבים. הערים הבאות שנמצאות באזור רצועת החוף המרכזית של קליפורניה אוכלוסייתה הכילו מעל ל-20,000 תושבים נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2020: ביג סור, קליפורניה ביג סור, קליפורניה גשר ביקסבי קריק סנטה ברברה דרך מדינת קליפורניה מספר 1 "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-10-24. נבדק ב-2014-10-18. {{cite web}}: (עזרה) Brent, Jon (13 במאי 2014). "Covered California enrollment beats projections by wide margin on Central Coast". Kionrightnow.com. נבדק ב-7 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנוח אסא

מנוח אסא (16 ביולי 1948 סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה – 10 במאי 2016, בת ים, ישראל), היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת המגן בקבוצת מכבי יפו. מנוח אסא נולד בסופיה בירת בולגריה למשה ורוזה. בגיל שלושה חדשים עלתה משפחתו במסגרת העלייה ההמונית לישראל והתיישבה ביפו, סמוך לפרדס דג'אני אשר בתחומו הוקם "מגרש הפחים" של מכבי יפו. ב-1958 הצטרף לראשונה לאימוני קבוצת הילדים של מכבי יפו וזאת ללא ידיעת הוריו. בשלהי עונת 1964/1965 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת ומשחקו הראשון היה ב-25 במאי 1965 מול שמשון תל אביב. אסא הוצב בתפקיד המגן. בשלהי 1966 זומן לסגל הרחב של נבחרת הנוער בכדורגל. בעונת 1970/1971 שיחקה מכבי יפו בליגה א' שהייתה הליגה השנייה בישראל. במשחק העלייה לליגה הלאומית בישל אסא למשה אוננה, את שער הניצחון על הפועל רמת-גן. אסא שיחק בשורות הקבוצה עד לסיום עונת 1973/1974, ומשחקו האחרון היה ב-2 בפברואר 1974 מול בית"ר ירושלים. הוא הופיע ב-92 משחקי ליגה בליגה הראשונה ובהם כבש שער אחד. לאחר פרישתו ממשחק פעיל, השתלב אסא בעסקי המשפחה. הוא התגורר בבת-ים, היה נשוי ליפה, אב לשלושה ילדים וסב לנכדים. מנוח אסא הלך לעולמו ב-2016 והובא למנוחות בבית עלמין גני אסתר בראשון לציון. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020. מדיה וקבצים בנושא מנוח אסא בוויקישיתוף מנוח אסא באתר GRAVEZ הצוות הלאומי - מכבי יפו, מעריב, 1 בנובמבר 1968 מצודת בית"ר לא נפרצה, דבר, 30 בינואר 1972. יעקב ברוש, הקפטן רוזנטל לא יוכל לצאת עם הנוער לבנגקוק, מעריב, 12 בדצמבר 1966. משה לרר, דקה 69-דקה של אושר ושל...עלייה לליגה הלאומית, מעריב, 13 ביוני 1971. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 237. נתונים היסטוריים: ירון משעל ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מנוח אסא".