laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משוואת קפוסטינסקי

משוואת קפוסטינסקי (באנגלית: Kapustinskii equation) היא משוואה הנותנת אומדן מקורב לערכה של אנרגיית הסריג (UL) עבור גביש יוני כלשהו. על מנת לקבוע באופן נסיוני את אנרגיות הסריג של גבישים יוניים, נדרשים תנאים פיזיקליים וכימיים יוצאי דופן. בכך מתגלה יתרונה של משוואת קפוסטינסקי הנותנת חישוב תאורטי לאנרגיות אלו וחוסכת את הצורך הניסויי. המשוואה נקראת על שמו של הכימאי הפולני או הרוסי אנטולי פדורוביץ' קפוסטינסקי (אנגלית: Anatoli Fedorovich Kapustinskii), שפיתח את הנוסחה ופרסמה בשנת 1956. נוסחת המשוואה היא, U L = K ⋅ ν ⋅ | z + | ⋅ | z − | r + + r − ⋅ ( 1 − d r + + r − ) {\displaystyle U_{L}={K}\cdot {\frac {\nu \cdot |z^{+}|\cdot |z^{-}|}{r^{+}+r^{-}}}\cdot {\biggl (}1-{\frac {d}{r^{+}+r^{-}}}{\biggr )}} כאשר, K הוא קבוע קפוסטינסקי, d הוא קבוע נוסף, ν הוא מספרם של היונים בנוסחה האמפירית של הסריג, +z הוא כמות המטען החיובי שבקטיון, -z הוא כמות המטען השלילי שבאניון, +r הוא רדיוסו היוני של הקטיון, -r הוא רדיוסו היוני של האניון. ערכי הקבועים: K = 1.2025×10−4 J·m·mol−1 d = 3.45×10−11 m אנרגיית הסריג המחושבת על פי משוואה זו, נותנת אומדן טוב לגבי אנרגיית הסריג הנסיונית; ברוב המקרים, לא יעלה ההפרש שבין הערך המחושב לערך התצפית על 5%. אם ידועה אנרגיית הסריג הרלוונטית, ניתן אף לחלץ מתוך המשוואה את ערכי הרדיוסים היוניים. A. F. Kapustinskii; Z. Phys. Chem. Abt. B Nr. 22, 1933, pp. 257 ff. A. F. Kapustinskii; Zhur. Fiz. Khim. Nr. 5, 1943, pp. 59 ff. A. F. Kapustinskii: Lattice energy of ionic crystals. In: Quart. Rev. Chem. Soc. Nr. 10, 1956, pp. 283–294. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רעות לאמנויות

בית הספר השש-שנתי "רעות לאומנויות" הוא בית ספר שש שנתי לאומנויות הפועל בחיפה. בבית הספר שבע מגמות: תיאטרון, מחול, אמנות פלסטית, מוזיקה, עיצוב חזותי, עיצוב אופנה וצילום. בית הספר הוקם על בסיס איחוד חטיבת הביניים הוותיקה "רעות", עם בית הספר התיכון "ויצו" שפעל בתחומים דומים. האיחוד התבצע בשנת הלימודים תשע"א 2011/2010. שני חלקי בית הספר שוכנים בקמפוסים נפרדים, ובכוונת עיריית חיפה לבנות קמפוס אחד שיאכלס את כל אגפי בית הספר. החל משנת הלימודים תשפ"ב, ספטמבר [2021] מכהן שדמי אופיר כמנכ"ל בית הספר השש שנתי וכמנהל החטיבה העליונה. המבנה הישן של "רעות" שימש בשנות השבעים חטיבת ביניים ללימודים עיוניים בשם "תיכון חדש". חטיבה זו הוקמה באמצע שנות השבעים עם סגירתו של בית ספר "תיכון חדש" אשר שכן ברחוב שבתאי לוי בעיר ומשמש משנת 1977 את מוזיאון חיפה לאמנות. חטיבת ביניים "רעות" נוסדה בשנת 1985 ושייכת למשרד החינוך ולעיריית חיפה. החטיבה שוכנת בשכונת קריית אליעזר, ומיועדת לתלמידים בעלי נטייה וכישורים באחד מתחומי האומנות: מוזיקה, מחול, תיאטרון ואומנות פלסטית. בית הספר משלב בין מקצועות הלימודים העיוניים לבין מקצועות האמנות תוך כדי פעילות קהילתית ענפה ורבת עניין. תוכנית הלימודים זהה לתוכנית הנהוגה בכל בתי הספר העל יסודיים העיוניים, ונוספת עליה הכשרה והתמחות התלמיד באחד מתחומי האמנות. תיכון "רעות" היה בעבר "תיכון לאמנות ולעיצוב" - "ויצו", והוא שוכן בשכונת הדר עליון בחיפה. הוא הוסב להיות בית ספר ממשיך לחטיבת הביניים רעות. בית הספר מציע לתלמידים שילוב בין תוכנית לימודים מלאה בתחום העיוני ותוכנית מגוונת בתחומי האמנות כולל תעודת בגרות מלאה. באוגוסט 2013 זכה בית הספר השש שנתי רעות להופיע בין 20 בתי הספר הערכיים לפי משרד החינוך. אתר האינטרנט הרשמי של רעות לאמנויות רעות לאמנויות, ברשת החברתית פייסבוק רעות לאמנויות, ברשת החברתית אינסטגרם רעות לאמנויות, ברשת החברתית פייסבוק רעות לאמנויות, ברשת החברתית אינסטגרם תלמידי "רעות לאמנויות" יעצבו את תלבושת מקהלת אנקור, באתר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, 10 בנובמבר 2013 ירדן צור, מורידים את הטון: לימודי המוזיקה נדחקים מבתי הספר בישראל, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2017 ירדן צור, נערות הפרחים מחיפה, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2017 תצוגה סוף... של מגמת אופנה בבית ספר לאומנויות רעות, באתר "News חיפה קריות", 23 במאי 2021 מעצבים צעירים: תצוגת האופנה השנתית של תיכון רעות לאומנויות, באתר "Maynet חיפה", 28 במאי 2022 כולם בשביל אחת, באתר "כלבו חיפה והקריות", 17 באפריל 2022 מי-טל בן סימון, ההורים נגד מנהלת בית הספר רעות, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 10 בינואר 2012 אופיר שדמי מונה כמנכ"ל בית הספר השש-שנתי רעות לאומנויות תלם יהב, ‏פורצי ערך, באתר "ידיעות אחרונות", 12 באוגוסט 2013 (הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדי קואן

אנדרו "אנדי" קואן (באנגלית: Andrew "Andy" B. Coan;‏ 4 במרץ 1958 - 20 במרץ 2017) היה שחיין אמריקאי. אלוף עולם (קאלי 1975) בעל 3 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי. קואן נולד בפורט לודרדייל, פלורידה. התאמן בהדרכתו של ג'ק נלסון ולמד באוניברסיטת טנסי. באליפות העולם בשחייה שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה קואן ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 51.25 שניות, לפני ולדימיר בורה מברית המועצות (51.32 שניות) ובן ארצו שיאן העולם הטרי ג'ים מונטגומרי (51.44 שניות), במשחה שליחים 4x100 חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (3:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש נוסף של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות). בתחרות שחייה שנערכה בפורט לודרדייל ב-3 באוגוסט אותה שנה קבע קואן במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 51.11 שניות, שיפור במאית השנייה לשיא העולם הטרי בן החודש וחצי של מונטוגומרי (51.12 שניות). שיא זה החזיק מעמד 20 ימים ונשבר על ידי מונטגומרי בתוצאה של 50.59 שניות. קואן החמיץ את אולימפיאדת מונטריאול (1976) באלפית השנייה. ב-1979 הוא שבר את פרקי ידיו בתאונת דרכים ונותח ולמרות זאת הצליח לנצח את ראודי גיינס באליפות המכללות ונראה בכושר מעולה לאולימפיאדת מוסקבה (1980), אך החמיץ אותה הפעם בשל החרם האמריקאי. הוא ניסה שוב להשתתף במשחקים האולימפיים אך החמיץ את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ב-44 מאיות השנייה. בספטמבר 2014 התגלה שהוא סובל מתסמונת גייאן-בארה. קואן נפטר ב-20 במרץ 2017 בבוקה רטון, פלורידה מסרטן כבד. בסך הכל שיפר קואן 2 שיאי עולם, אחד במשחה ל-100 מטר חופשי ואחד במשחה שליחים. קואן זכה ב-7 תוארי NCAA. התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי By Howard Cohen, At 17 he swam faster than Mark Spitz for a world record. Andy Coan dies at 59, Miami Herald, MARCH 20, 2017, (באנגלית)
ועידת לונדון (1832)

ועידת לונדון של 1832 הייתה ועידה בינלאומית שהתכנסה כדי להקים ממשלה יציבה ביוון. משא-ומתן שהתנהל במהלך הוועידה בין שלוש המעצמות הגדולות (בריטניה, צרפת ורוסיה) הביא להקמתה של ממלכת יוון תחת שלטונו של אותון, מלך יוון. החלטות הוועידה קיבלו הכרה בינלאומית באמנת קונסטנטינופול, שנחתמה באותה שנה ובה הובטחה עצמאותה המלאה של יוון מן האימפריה העות'מאנית. ועידת לונדון התבססה על החלטות הסכם אקרמן מ-1826 שהכיר בריבונות של נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה. שאיפת העצמאות של העם היווני באה לידי ביטוי במלחמת העצמאות היוונית. עם פרוץ מעשי האיבה, תמכו מעצמות המערב בעם היווני. תמיכה זו התבטאה בהסכם לונדון ובקרב נאווארינו שנערך ב-1827. אחרי תבוסת כוחות האימפריה העות'מאנית בקרב נאווארינו החליט הסולטאן העות'מאני מהמוט השני לבטל את הסכם אקרמן, הורה למוחמד עלי לא להסיג את צבאו מן הפלופונסוס. וסגר את הבוספורוס למעבר אוניות זרות מה שפגע בצי הרוסי שזה היה המוצא שלו לים התיכון. בתגובה פתחה רוסיה במלחמה שהסתיימה ביציאת צבא אבראהים פאשא באוקטובר 1828 את יוון ובהסכם אדריאנופול שנחתם ב-1829 בו הבטיח הסולטאן מתן אוטונומיה לסרביה וליוון, והתיר לרוסים להחזיק במולדובה ובוולאכיה עד לתשלום פיצויים לרוסיה. היוונים, שמפלת אויביהם ביבשה ובים וניצחונותיהם הצבאיים שלהם עצמם הפיחו בהם תקוות מחודשות, לא הסכימו להסתפק באוטונומיה ורצו לקבל עצמאות מלאה. כאשר המושל הראשון של יוון יואניס קפודיסטריאס נרצח בשנת 1831 בנאפפליו ואחיו אבגוסטינוס קפודיסטריאס שירש את תפקידו לא הצליח להביא לרגיעה במדינה. המעצמות שאפו לסיום המאבקים בתוך יוון ולכינון שלטון יציב. במאי 1832, השר לענייני חוץ וחבר העמים הבריטי הנרי טמפל התכנס עם דיפלומטים צרפתים ורוסים, וב-11 במאי, ללא התייעצות עם היוונים, החליטה הוועדה שיוון צריכה להיות מונרכיה. הסיבה להחלטה זו היה החשש מפני תנועות ליברליות ורפובליקניות כפי שבאו לביטוי בצרפת המהפכנית ועל כן התעקשו כי לאחר מות קפודיסטריאס תיכון ביוון מונרכיה. את הכתר הציעו ללאופולד לבית סקסה-קובורג-גותה, מי שנהיה מאוחר יותר לאופולד הראשון, מלך הבלגים, אולם הוא ויתר כי המדינה המוצעת נראתה לו קטנה מדי (כמחצית מיוון המודרנית) וענייה מדי מכדי לאפשר לו את רמת החיים שרצה. לפיכך הציעו את כס המלוכה לנסיך הבווארי אוטו שעם הכתרתו הפך לאותון, מלך יוון, קבעו שלא יהיה איחוד בין יוון לבוואריה וקבעו את סדר הירושה. המעצמות הגדולות גם הסמיכו את שגריריהם בקונסטנטינופול, הבירה העותמאנית, להבטיח את סיומה של מלחמת עצמאות היוונית. בהמשך אותה שנה נחתמה אמנת קונסטנטינופול, שקבעה את הגבולות של ממלכת יוון בקו הגבול ארטה-וולוס. טקסט באנגלית
קיריארכיה

קיריארכיה ("שלטון השליטים") הוא מונח מעולם הסוציולוגיה והביקורת הפמיניסטית בפרט, המתאר שיטת ארגון חברתי של שלטון ודיכוי, המאגד למערכת-על אחת אסופה של מערכות חברתיות דכאניות. המונח "קיריארכיה" הוא תחדיש שנטבע בשנת 2001 על ידי התאולוגית הפמיניסטית הגרמנייה אליזבת שוסלר פיורנזה (Elisabeth Schüssler Fiorenza), מהמילה היוונית κύριος (קוריאוס - אדון/שליט) ו- αρχειν (ארכיה - לשלוט). זוהי הרחבה של שוסלר פיורנזה למושג "פטריארכיה", אל מעבר לגבולות זהות מגדרית. בשנים האחרונות, המושג זוכה לפופולריות גוברת בשיח הפמיניסטי התאורטי. לקיריארכיה פנים רבות, אך בבסיסה היא מערכת המשמרת את בעלי הכוח בשלטון. כך, הקיריארכיה עשויה להתגלם כפטריארכיה; כשלטון האדם הלבן, כשלטון בעלי ההון, כשלטון האדם בטבע לעניין זכויות בעלי חיים וחשיבה סביבתית וכדומה. לפי רעיון זה, אין לראות את מערכות הדיכוי השונות כמבודדות זו מזו, אלא ככאלה שמנהלות ממשק בינן לבין עצמן ומזינות אחת את השנייה, כך שהכוח מרוכז בידי בעלי הפריווילגיות המשמרים את כוחם. אמנם, אין חובה שתהיה חפיפה בין זהות השולטים בכל אחת מהמערכות הדכאניות (למשל, אדם יכול להיות בעל פריווילגיות הניתנות לו מתוקף היותו גבר במעמד סוציו-אקונומי גבוה, אך מדוכא בשל נטייה מינית הומוסקסואלית), אך לרוב הקיריארכיה מזוהה עם הקבוצה המייצגת את הזכר הלבן ההטרונורמטיבי ובעל הממון. המונח קיריארכיה מבקש לקשר רעיונית בין הדיכויים כולם, ולאגד את שלל המאבקים החברתיים נגד אויבים משותפים. באופן השוואתי זה ניתן להבחין ביתר קלות בנקודות השקה בין המערכות הדכאניות השונות, הן בדרך הדיכוי והן במאבק נגדו. פמיניזם פטריארכיה הגמוניה מטריארכיה מאמר בנושא, The Guardian Schüssler Fiorenza, Elisabeth (2001). "Glossary". Wisdom Ways: Introducing Feminist Biblical Interpretation. New York: Orbis Books Kwok, Pui-lan (2009). "Elisabeth Schüssler Fiorenza and Postcolonial Studies". Journal of Feminist Studies in Religion (Indiana University Press) 25 (1): 191–197 ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד היינץ גומבל

דוד היינץ גוּמבֶּל (בגרמנית: David Heinz Gumbel;‏ 10 באוקטובר 1906 – 1992) היה מעצב וצורף ישראלי יליד גרמניה; מראשוני אמני היודאיקה המודרניים. גומבל נולד בשם דטלף היינץ גומבל (Detlev Heinz Gumbel) בזינסהיים שבגרמניה, למשפחה חילונית שעסקה בייצור כלי מתכת וכסף ותמכה בתיעוש תעשייתי באזור. בשנת 1918 עברה המשפחה להיילברון, שם עבד גומבל כשוליה במפעל "ברוקמן ובניו", והתמחה כחרט פלדה. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 למד צורפות בבית ספר לאמנות ואומנות (Kunstgewerbeschule) בשרלוטנבורג שבברלין. לאחר סיום לימודיו עבד בסדנאות בדיסלדורף ובסטוקהולם ובמפעל המשפחתי בהיילברון. שם, עיצב כלי כסף בעיצוב מודרניסטי ובעבודת יד. באותה עת יצר גם תשמישי קדושה יהודיים כגון חנוכיות או פמוטות. יצירותיו עשו שימוש בכסף מלוטש ושילבו חומרים נוספים כגון שנהב. בשנת 1936 עלה גומבל לארץ ישראל והצטרף ל"בצלאל החדש" כמורה וכמנהל המחלקה למתכת לצד לודוויג יהודה וולפרט. לאחר עלייתו החל לשלב בעבודותיו טיפוגרפיה, כנראה בהשפעת וולפרט. למרות גישתו המודרניסטית בעיצוב, המשיך גומבל ללמד ולייצר במסורות ייצור ידניות כגון ריקוע (מקשה). בראשית שנות ה-40 פתח סדנה עצמאית ובה יצר עבודות מתכת וכלי יודאיקה בטכניקות אלו. בשנת 1955 פרש מעבודתו בבצלאל. דויד היינץ גומבל השאיר בצוואתו את המשכיות מפעלו לתלמידתו, מורה בבצלאל, האומנית מלכה כוכבי. בין יצירותיו הידועות: פמוט בעל שלוש זרועות (1930), נרתיק כסף למגילת העצמאות (1949), בית מזוזה (1960) קופסה לאתרוג (1975) ומזוזות לבניין בית המשפט העליון (1992) ועוד. בשנים 2012–2013 נערכה במוזיאון ישראל תערוכה מיצירותיו של גומבל ושל וולפרט תחת השכותר "וולפּרט וגומבּל: חלוצי הצורפות המודרנית בישראל". שוליה במפעל "ברוקמן ובניו", היילברון, גרמניה 1927 תחילת לימודי צורפות, בית ספר לאמנות ואומנות, שרלוטנבורג, ברלין 1936–1955 – המחלקה למתכת, בצלאל החדש, ירושלים 1986 פרס יסלזון לעיצוב תשמישי קדושה מודרניים, מוזיאון ישראל, ירושלים פרגוסון, שרון וייזר (אוצרת), וולפּרט וגומבּל: חלוצי הצורפות המודרנית בישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2012. דוד היינץ גומבל, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל וולפּרט וגומבּל: חלוצי הצורפות המודרנית בישראל, אתר מוזיאון ישראל ארכיון המדינה, Gumbel Heinz – בקשה לקבלת אזרחות פלשתינה (א"י), באתר archives.gov.il
והילד הזה הוא אני

וְהַיֶּלֶד הַזֶּה הוּא אֲנִי הוא ספר שירי ילדים של הסופר יהודה אטלס אשר ראה אור בהוצאת כתר בשנת 1977. הספר מכיל שירי ילדים קצרים המציגים את העולם מנקודת מבטו של ילד ובשפת יום-יום (בניגוד לשפה הגבוהה שהייתה נהוגה עד אז בכתיבה לילדים). השירים מלווים באיורים מעשה ידי דני קרמן, המבוססים כולם על תבנית עמוד אחידה של חלונות בית משותף המקיפים את השיר המצוי במרכז המסגרת, כאשר בכל פעם מציצות מן חלונות דמויות או פריטים המוסיפים גוון נוסף לתוכן המילולי של השיר. את החיבור בין הטקסט של אטלס לאיוריו של קרמן הציע נחמן אוריאלי, מנכ"ל הוצאת כתר באותה עת, שלמד עם השניים באותו בית ספר תיכון. בשנת 1978 זכה הספר בפרס זאב לספרות ילדים ונוער. בעקבות הצלחתו הרבה של ספר זה (שגם תורגם לאנגלית תחת השם It's Me), באו בעקבותיו ספרים נוספים בסגנון דומה: גם הילד הזה הוא אני (1979) ורק אני לא (1981) אני רוצה שפתאום (1983) הילדה שאני אוהב (1988) ב-1979 יצא תקליט בשם "והילד הזה הוא אני", ובו מבוצעים שירים מן הספר, שהולחנו בידי אבנר קנר. לצד קנר שרים באלבום דויד ברוזה, אפי בן ישראל, מזי כהן ויואל לרנר. אטלס עצמו מקריא באלבום מספר שירים. על בסיס השירים שבספר הועלו גם סדרה בטלוויזיה והצגות, ואפילו זכה לעיבוד קונצרטי של הקאמרטה הישראלית ירושלים. מספר שירים מסדרת הספרים הולחנו על ידי מוזיקאים שונים מחוץ למסגרת האלבום. עמם נמנים השירים "אני רוצה שפתאום" בלחנו של יוני רכטר וביצועו של אריק איינשטיין ו"אולי זה מעליב" בלחנו וביצועו של מתי כספי. בתקליט צד נוסף, ובמופע "דנדינו" 1980-81.כשנועם בנו ניגן שם בס, עם עוד כ-8 בני נוער. השיר "הילד הזה הוא אני" לפי מילותיו של אטלס, ולחן של אבנר קנר, הפך במהרה ללהיט שירי הילדים, מוכר יותר בביצוע של להקת הופה היי, בביצועם של יגאל בשן, עוזי חיטמן ויונתן מילר. בשנת 1994 יצאה קלטת וידאו הנושאת את השם "הילד הזה הוא אני" המכיל מגוון שירים מכל ספריו של אטלס, בתוספת קטע מקדים לכל שיר. בשנת 2001 שודר בערוץ הילדים ספיישל בשם "ורק אני לא" שמכיל מגוון שירים מכל ספריו של אטלס. בשנת 2020 שודרה בכאן חינוכית תוכנית טלוויזיה הנושאת את השם "והילד הזה הוא אני" כשבתחילת כל פרק מוקרא שיר מתוך סדרת הספרים. שם הכותר: "והילד הזה הוא אני", נלקח מהשורה האחרונה בשיר "והילד הזה הוא אני": אֲנָשִׁים זָרִים שֶׁאֲנִי בִּכְלָל לֹא מַכִּיר, מִמְּקוֹמוֹת אֲחֵרִים וְגַם פֹּה מֵהָעִיר, הָיִיתִי רוֹצֶה שֶׁיֵּדְעוּ כֻּלָּם, שֶׁיֵּשׁ יֶלֶד אֶחָד בָּעוֹלָם. וְהַיֶּלֶד הַזֶּה הוּא אֲנִי. הספר נכתב כאשר היה יהודה אטלס בן 37, והוא נכתב במשך כשלוש שנים, בשל הרצון העז של יהודה "לשמור ולשמר את הדברים שקרו לילדים שלי". והילד הזה הוא אני (אלבום מוזיקה) גיא טנא, ילד, כבש, זנב ושירים, הוצאת סער, 2017. הספר "והילד הזה הוא אני", באתר "סימניה" יותם שווימר, בחזרה לבית המשותף עם "והילד הזה הוא אני", באתר ynet, 7 באפריל 2012 גן סיפור "הילד הזה הוא אני" בחולון והילד הזה הוא אני, באתר OCLC (באנגלית) יותם שווימר, בחזרה לבית המשותף עם "והילד הזה הוא אני", באתר ynet, 7 באפריל 2012 3 ספרים זכו בפרס, מעריב, 19 בדצמבר 1978. על ההצגה והילד הזה הוא אני באתר תיאטרון ארצי לנוער וְהַיֶּלֶד הַזֶּה הוּא אֲנִי, באתר כאן חינוכית
עקום המומנטים

במתמטיקה, עקום המומנטים הוא עקום אלגברי במרחב האוקלידי ה-n-ממדי המוגדר כאוסף הנקודות מהצורה ( t , t 2 , … , t n ) {\displaystyle (t,t^{2},\ldots ,t^{n})} לכל t {\displaystyle t} ממשי. למשל, במישור, עקום המומנטים הוא פרבולה. כל על-מישור במרחב חותך את עקום המומנטים בלכל היותר n נקודות (למשל ישר במישור חותך פרבולה בשתי נקודות לכל היותר). תכונה זו שימושית במיוחד בגאומטריה דיסקרטית ובקומבינטוריקה טופולוגית. בענפים אלו משתמשים בעקום המומנטים כדי לקודד מידע גאומטרי-טופולוגי (חיתוך בין גופים מרחביים) ולתרגמו למידע קומבינטורי (מספר נקודות החיתוך). על-מישור במרחב ה-n-ממדי מוגדר כקבוצה מהצורה H a , d = { x : ( a , x ) = d } = { ( x 1 … , x n ) : a 1 x 1 + … a n x n = d } {\displaystyle H_{\mathbf {a} ,d}=\{\mathbf {x} :(\mathbf {a} ,\mathbf {x} )=d\}=\{(x_{1}\ldots ,x_{n}):a_{1}x_{1}+\ldots a_{n}x_{n}=d\}} , כאשר a = ( a 1 , … , a n ) {\displaystyle \mathbf {a} =(a_{1},\ldots ,a_{n})} וקטור כיוון ו-d סקלר קבועים. אם t {\displaystyle t} מספר ממשי כך שעקום המומנטים בנקודה t חותך את העל-מישור H a , d {\displaystyle H_{\mathbf {a} ,d}} אז מתקיים: a 1 t + … + a n t n = d {\displaystyle a_{1}t+\ldots +a_{n}t^{n}=d} . זוהי משוואה פולינומית ממעלה n ולכן יש לה לכל היותר n פתרונות שונים. מכאן שעקום המומנטים חותך כל על-מישור בלכל היותר n נקודות. אם החיתוך בין על-מישור לעקום המומנטים מכיל בדיוק n נקודות, אזי הפולינום המתאים ספרבילי (הנגזרת בחיתוך אינה מתאפסת) ועקום המומנטים חוצה בכל נקודת לצד השני של העל-מישור. עקום המומנטים נותן חסם על מספר החלקים שאפשר לחלק גוף n-ממדי עם n על-מישורים. n על-מישורים חותכים את עקום המומנטים בלכל היותר n 2 {\displaystyle n^{2}} נקודות, ולכן מחלקים אותו ללכל היותר n 2 + 1 {\displaystyle n^{2}+1} חלקים. בעיה ידועה שואלת האם ניתן לחלק כל גוף עם מסה (שלא בהכרח מפוזרת באופן אחיד בתוכו) במרחב ה-n-ממדי ל- 2 n {\displaystyle 2^{n}} חלקים שווים במסתם באמצעות n על-מישורים. בישר ניתן לעשות זאת באמצעות משפט ערך הביניים. במישור ניתן באמצעות משפט הסנדוויץ'. ידוע שהדבר אפשרי במרחב התלת-ממדי והשאלה האם זה אפשרי במרחב הארבע ממדי עודנה פתוחה. לכל 5 ≤ n {\displaystyle 5\leq n} הדבר לא אפשרי, כי n 2 + 1 < 2 n {\displaystyle n^{2}+1<2^{n}} ולכן כלל לא ניתן לחלק את עקום המומנטים למספיק חלקים. הלמה של גייל
דויד מנגה

דויד מנגה (בצרפתית: David Manga; נולד ב-3 בפברואר 1989) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ. לזכותו 15 הופעות בנבחרת הרפובליקה המרכז אפריקאית. אביו של מנגה נולד ברפובליקה המרכז אפריקאית ואימו נולדה בקמרון. מנגה נולד בפריז, גדל והתחנך באקדמיה לצעירים של מועדון הכדורגל פריז סן-ז'רמן. בשנת 2007 עבר לאייזנשטאדט (אנ') מהליגה השלישית באוסטריה. בשנת 2008 חתם בקבוצת מינכן 1860 והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-15 באוגוסט 2011 חתם בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית. ב-21 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במסגרת הגביע הסרבי נגד נובי פאזאר. ב-21 באפריל 2012 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בדקה ה-93 נגד סמדראבו. מנגה שותף בתשעה משחקי ליגה בעונה זו, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות. בספטמבר 2012 הגיע מנגה לישראל, והושאל לקבוצת הפועל רמת גן מליגת העל. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 18 שערים בכל המסגרות וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון על עירוני קריית שמונה במשחק הגמר, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. ב-13 ביוני 2013 חתם מנגה לשלוש שנים בעירוני קריית שמונה. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 11 שערי ליגה ושלושה שערים במשחקי גביע המדינה, בו זכה עם הקבוצה לאחר ניצחון על מכבי נתניה במשחק הגמר. היה זה הגביע הראשון בתולדות המועדון והשני ברציפות של מנגה. בעונת 2014/2015 כבש שבעה שערי ליגה והיה שותף לעונה מוצלחת נוספת של הקבוצה, אשר סיימה במקום השני בליגה. לאחר שלא הצליח להתאושש מפציעה, בינואר 2016 שוחרר מהקבוצה. בפברואר 2016 עזב את ישראל וחתם בטרגו מורש, אך עזב אותה מיד לאחר מכן וחתם בברואה מליגת העל הבולגרית. ב-24 בינואר 2017 חזר לישראל וחתם בהפועל אשקלון עד לסיום העונה. בתום העונה עזב את ישראל וחתם בזירה מליגת העל האזרית. ב-11 בינואר 2018 חזר להפועל אשקלון וחתם עד לסוף העונה. ב-15 באוגוסט 2018 חתם מנגה בלבדיאקוס היוונית. מנגה הוא שחקנה של נבחרת הרפובליקה המרכז אפריקאית. ב-10 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, נגד נבחרת אלג'יריה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2012. פרטיזן בלגרד אליפות: 2011/2012 הפועל רמת גן גביע המדינה: 2012/2013 עירוני קריית שמונה גביע המדינה: 2013/2014 אלוף האלופים: 2015/2016 דויד מנגה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דויד מנגה, באתר Transfermarkt דויד מנגה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) דויד מנגה, באתר Soccerway דויד מנגה, באתר WorldFootball.net דויד מנגה, באתר National Football Teams דויד מנגה, באתר FootballDatabase.eu יניב טוכמן, דויד מנגה: "יש לי מה להחזיר לקרית שמונה", באתר nrg‏, 13 באפריל 2014 רועי זריהן, ‏רשמית: דויד מנגה חתם עד לתום העונה באשקלון, באתר ערוץ הספורט, 24 בינואר 2017 אופיר סער‏, הפועל אשקלון: דויד מנגה ודובב גבאי ערכו אימון בכורה במועדון, באתר וואלה, 11 בינואר 2018
X-Forwarded-For

X-Forwarded-For (ובקיצור XFF) הוא אחד מהשדות האפשריים בכותרת HTTP. שדה זה משמש כסטנדרט לזיהוי כתובת ה-IP המקורית של לקוח המתחבר לשרת אינטרנט באמצעות שרת פרוקסי או דרך נתב עומסים (Load Balancer). שדה זה הוכנס לשימוש על ידי מפתחים של שרתי המטמון (Squid caching proxy). תקן מוצע עבור כותרת XFF הוצע בארגון התקינה Internet Engineering Task Force. שרתי אחסון המטמון הם לרוב אלה של ספקיות אינטרנט גדולות אשר מעודדות או מאלצות את המשתמשים שלהן להשתמש בשרתי פרוקסי עבור גישה לרשת האינטרנט. החיבור דרך שרת פרוקסי נעשה לעיתים קרובות על מנת להפחית את רוחב הפס החיצוני באמצעות זיכרון המטמון. במקרים מסוימים, שרתי פרוקסי אלו שקופים וייתכן כי המשתמש אינו מודע לקיומם והשימוש בהם. ללא שימוש ב-XFF או טכניקה דומה, כל חיבור דרך פרוקסי היה מציג רק את כתובת ה-IP המקורי של שרת Proxy, דבר המשמש לאנונימיות של התקשורת, וכך מקשה את האיתור ומניעה של כניסות למטרות זדוניות, בשונה אם כתובת ה-IP המקורית הייתה נמצאת. שימוש יעיל של XFF דורש אמון בשרת הפרוקסי, למשל על ידי חיפוש ברשימה הלבנה של שרתים שעליהם אפשר לסמוך. Forwarded HTTP Extension - Proposed Standard. Tools.ietf.org (2014-06-06). Retrieved on 2014-06-30.
מאיר פינס

ד"ר מאיר איסר פינס (בכתיב יידי: פינעס; בכתב לטיני: Pines; ברוסית: Пинесъ, בכתיב עכשווי: Пинес;‏ 1881 – 1942/‏1943?) היה היסטוריון של ספרות יידיש ופעיל ציוני סוציאליסטי, ממייסדי מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית (ס"ס) ברוסיה ועיתונאי. פינס נולד במוהילב שברוסיה במשפחה אמידה, בן למשפחת פינס הענפה מרוז'ינוי. גדל ברוז'ינוי, ולמד ב"חדר" ובישיבה. בשנים 1900–1902 למד משפטים באוניברסיטת ברן שבשווייץ, ומ-1902 ועד 1905 למד בסורבון שבפריז, ואז שב לרוסיה. היה פעיל בתנועה הסוציאליסטית היהודית, ובאותה שנה (עם מהפכת 1905) לקח חלק בתנועה המהפכנית ברוסיה ובייסוד מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית (ס"ס) (אנ') והיה ממנהיגיה (תחת השם "בּריסקמַן"). אותה שנה נשלח כציר מטעמה לקונגרס הציוני השביעי, שנערך בבזל, ואחריו, תומך הטריטוריאליזם, סייע לישראל זנגוויל בייסוד ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית (יט"א). ב-1907 היה מועמדה של הס"ס לדומה השנייה מפלך גרודנה. הוא המשיך את לימודיו בסורבון, וב-1910 קיבל ממנה תואר דוקטור על יסוד הדיסרטציה "היסטוריה של הספרות היהודו-גרמנית" (Histoire de la littérature judéo-allemande). עבודתו התפרסמה כבר באותה שנה בצורת ספר. דב בר בורוכוב וישראל צינברג קבעו כי ספרו דילטנטי, אך הוא זכה לפופולריות ותורגם עד מהרה ליידיש, גרמנית ורוסית (לימים ראה אור גם בתרגום לעברית). כתב ביקורות ספרות בעיתונות העברית, היידית והגרמנית. בשנת 1909 שב עם משפחתו לרוסיה. תחילה התגוררו בריגה, שם היה ממייסדי היומון היהודי הריגאי "די יִידישע שטימע". ב-1915 עברו לעיר ארכנגלסק שבצפון. ב-1919, לאחר תום מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הרוסית, עזבו את רוסיה, תחילה ללונדון, ולבסוף השתקעו ב-1921 בברלין בירת גרמניה. שם עבד באורט (האגודה למלאכה מקצועית) ובאגודה היהודית למהגרים. ב-1941, במלחמת העולם השנייה, היה בין הנשלחים לברית המועצות במסגרת הסכם החילופים תמורת אזרחים גרמנים. נספה ככל הנראה ב-1942 או 1943 במחנה עבודה סובייטי. בנו שלמה פינס היה פילוסוף ישראלי, חוקר פילוסופיה יהודית וכללית. Histoire de la littérature judéo-allemande, Paris: Jouve, 1910. (בצרפתית) די געשיכטע פון דער יודישער ליטעראטור ביז’ן יאר 1890; ארויסגעגעבן אונטער דער רעדאקציע פון בעל מחשבות, ורשה: ב' שימין, תרע"ב 1911. (ביידיש) קורות ספרות יידיש; הקדים מבוא: דב סדן; מצרפתית: שלמה צוקר, רמת גן: אורצל, 1981. Die Geschichte der jüdischdeutschen Literatur; nach dem französischen original bearb. von Georg Hecht, Leipzig: G. Engel, 1913. (2. Aufl.: 1922) (בגרמנית) М.Я. Пинесъ, Исторія еврейской литературы: на еврейско-нѣмецкомъ діалектѣ ; авторизованный переводъ съ французскаго съ предисловіемъ и дополненіями С.С. Вермель, Москва: Универсальное книгоиздательство Л.А. Столяръ, 1913. (ברוסית) מאיר פינס, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) מאיר פינס, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) מאיר-איסר פינס, באנציקלופדיה לתולדות יהודי רוסיה (ברוסית) Kazuo Ueda, Franz Kafka und die jiddische Literatur. Über M. Pines' L 'histoire de la Litterature Judeo-Allemande(הקישור אינו פעיל), in: Kouchi Univ. Gakujutsu Kenkyu Houkoku Jinbun Kagaku 32 (1983), pp. 1-33 על פי חלק מהמקורות: 1882.