laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סאן סיטי

סאן סיטי (אנגלית: Sun City) הוא אתר נופש ומופעים בדרום אפריקה. בשנות השמונים זכה האתר לפרסום בזכות השימוש שנעשה בו לשם עקיפת החרם התרבותי הבינלאומי שהוטל על דרום אפריקה בעקבות שלטון האפרטהייד בה. אתר סאן סיטי שוכן בפרובינציה הצפון-מערבית של דרום אפריקה, ליד שמורת הטבע פילאנסברג (Pilanesberg) ובמרחק של שתי שעות נסיעה מהעיר יוהנסבורג. הוא פותח על ידי איל המלונאות סול קרצנר, במסגרת פעילות קבוצת סאן אינטרנשיונל שבבעלותו, בתחומי הבנטוסטן בופוטאצוואנה. האתר נחנך ב-7 בדצמבר 1979. בופוטאצוואנה הוכרזה כמדינה עצמאית לכאורה על ידי ממשלת דרום אפריקה, אם כי לא הוכרה ככזו על ידי מדינות אחרות. לכן ניתן היה לקיים בה שירותי תיירות כקזינו ומופעי חשפנות, שהיו אסורים על פי החוק בדרום אפריקה. הפעלתם בסאן סיטי, בנוסף לקרבתה לערים יוהנסבורג ופרטוריה, הביאו לכך שהאתר הפך למבוקש בקרב תיירים ונופשי סוף שבוע. ארגון האומות המאוחדות הטיל על דרום אפריקה חרם תרבותי במטרה להיאבק בשלטון האפרטהייד שהנהיגה. על מנת להתגבר על החרם הציע קרצנר תמריצים כספיים לאמנים והרכבים שיגיעו להופיע בסאן סיטי. בין האמנים הנודעים שנענו והופיעו באתר למרות החרם היו "הביץ' בויז", לינדה רונסטאדט, שר, מילי ג'קסון, לייזה מינלי, פרנק סינטרה, פול אנקה, "סטטוס קוו", רוד סטיוארט ואלטון ג'ון. בשנת 1984 ערכה במקום להקת קווין סדרת הופעות שעוררה מחלוקת רבה. הלהקה ספגה קנס מאיגוד המוזיקאים הבריטי והאו"ם הכניס אותה לרשימה השחורה של אמנים מפירי החרם. חברי הלהקה הגנו על פעולותיהם וטענו כי התעקשו להופיע בדרום אפריקה לפני קהלים שלא היו מופרדים גזעית. בשלהי שנות השמונים שימש השיר We Will Rock You של קווין כפסקול במסגרת סרטון קידום מכירות מסחרי של סאן סיטי שהוצג בדרום אפריקה. באוקטובר 1980 נערך באתר קרב איגרוף בין שני מתחרים בינלאומיים - המתאגרף האמריקאי השחור מייק ויוור (Mike Weaver) לבין המתאגרף הדרום אפריקאי הלבן גרי קוטזי (Gerrie Coetzee). ב-1985 ביצעה קבוצת המחאה הבינלאומית Artists United Against Apartheid ובה 49 אמנים שיר מחאה ששמו כשם האתר, ובו התחייבו חבריה שלא להופיע באתר משום התנגדותם לאפרטהייד. השיר גם נכלל באלבום Live in the City of Light של להקת Simple Minds שיצא לאור ב-1987. לאחר סיום משטר האפרטהייד בדרום אפריקה ב-1994 מוזגה בופוטאצוואנה לתוך המדינה. אתר סאן סיטי המשיך בפעולתו. הוא אירח אירועים שונים ובהם תחרות מיס דרום אפריקה וחמש תחרויות של מיס עולם. ב-2001 נערך בו הטקס השני של חלוקת פרסי האקדמיה ההודית הבינלאומית לקולנוע (IIFA). ב-2002 נחתם באתר הסכם סאן סיטי, שהיה מציוני הדרך שהובילו לסיומה של מלחמת קונגו השנייה. ב-2014 צולם באתר סרט הקולנוע תקועים בחופשה. המתקנים באתר כוללים בין היתר ארבעה מלונות, קזינו, קאנטרי קלאב, פארק מים ושני מסלולי גולף וכן מתקני בידור. מדיה וקבצים בנושא סאן סיטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאן סיטי (באנגלית) אייל דץ, אפריקה-ישראל החרמות: על החרם התרבותי שהוטל על דרום אפריקה, באתר וואלה! תקשורת, ‏16 ביוני 2010, בדיקה אחרונה ב־10 ביוני 2021 הופעתו של אלטון ג'ון בדרום אפריקה מעלה זיכרונות, באתר ארכיון האינטרנט, ‏11 בינואר 2008, אורכב מהמקור ב־19 בדצמבר 2013, בדיקה אחרונה ב־10 ביוני 2021
אצטדיון מרצדס-בנץ

אצטדיון מרצדס-בנץ (באנגלית: Mercedes-Benz Stadium) הוא אצטדיון רב-תכליתי באטלנטה, ג'ורג'יה שבארצות הברית. האצטדיון בעל גג נפתח. משמש כמגרש הבית של קבוצת אטלנטה פלקונס מליגת ה-NFL וקבוצת אטלנטה יונייטד מליגת MLS. הוא מחליף את אצטדיון ג'ורג'יה דום, שעמד בסמוך לשטח עליו נבנה האצטדיון מ-1992 עד 2016. זהו אחד מאצטדיוני הפוטבול המעטים עם גג נסגר והוא אחד מחמישה אצטדיונים כאלה ב-NFL. האצטדיון הוא בבעלותה של מדינת ג'ורג'יה, ומופעל על ידי AMB, ארגון הגג של הפלקונס ויונייטד באטלנטה, ארצות הברית. העלות הכוללת נאמדת ב-1.6 מיליארד דולר. האצטדיון נפתח באופן רשמי ב-26 באוגוסט 2017. האצטדיון נבחר לארח את סופרבול LIII בפברואר 2019. האצטדיון צפוי לקחת חלק באירוח משחקי מונדיאל 2026. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון מרצדס-בנץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון מרצדס-בנץ אצטדיון מרצדס-בנץ, ברשת החברתית פייסבוק אצטדיון מרצדס-בנץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אצטדיון מרצדס-בנץ, ברשת החברתית אינסטגרם איך אצטדיון מרצדס בנץ עובד?, סרטון אנימציה באתר יוטיוב (אורך: 5:23), 28 בינואר 2019 (באנגלית) "Mercedes-Benz Stadium's video board could be a game changer". myAJC (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-04-06. נבדק ב-2018-04-06. "Officials: Mercedes-Benz Stadium cost rises to $1.6 billion". 17 ביוני 2016. נבדק ב-16 באפריל 2018. {{cite news}}: (עזרה) Tucker, Tim. "Mercedes-Benz Stadium opening is pushed back again". The Atlanta Journal-Constitution. נבדק ב-18 באפריל 2017. {{cite web}}: (עזרה) McQuade, Alec. "With roof incomplete, is Mercedes-Benz Stadium safe?". WXIA-TV. נבדק ב-28 באוגוסט 2017. {{cite web}}: (עזרה) Tucker, Tim (27 ביולי 2018). "A guide to when Mercedes-Benz Stadium roof could be open". The Atlanta Journal-Constitution. נבדק ב-4 באוגוסט 2018. {{cite news}}: (עזרה)
קיבוץ גלויות (תבליט)

"קיבוץ גלויות" הוא תבליט קרמיקה שיצרה גדולה עוגן בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם, ירושלים. תבליט הקיר "קיבוץ גלויות", הוקם על ידי גדולה עוגן בשנת 1963 בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם. היה זה חלק מפרויקט עבורו נוצרו גם קירות קרמיים על ידי ז'אן דוד ואהרון כהנא. התבליט הותקן, כנראה בסוף שנת 1963 או בתחילת שנת 1964 במקומו. התבליט מציג תיאור של דמויות המסודרות בקבוצות על בצורה של חצי גורן מתחת לדימוי של שמש. הדמויות מעוצבות בצורה ארכאית, ללא ניסיון לתיאור ריאליסטי של הדמויות. בעשיית התבליט השתמשה עוגן בשילוב בין דמויות שנפחיהן נעשו על גלגל אובניים, לבין יצירת אריחי-קיר מעוטרים בגדלים שונים. הצבעוניות של העבודה מבוססת בעיקרה על צבעוניות החרסית למרות שנעשה שימוש בחומרים שונים, כגון אנגוב או תחמוצת ברזל על מנת להדגיש דימויים שונים. בעבודה, הממוקמת בקמפוס האוניברסיטה - מן ההישגים המוקדמים של התנועה הציונית בארץ-ישראל, מעניקה עוגן לעבודה ביטוי ציוני להבטחה האלוהית ל-"קיבוץ גלויות" על ידי תיאור התקבצות הדמויות השונות. מבחינה איקונוגרפית. חלק מן האריחים, לדוגמה, מעוטרים בדימוי של שורות איילים או של חוגלות או בדימוי של ארבה, העשויים לרמז על התרחשות התיאור במדבר. על ידי כך העבודה, מרמזת אולי, על חיבור בין יציאת מצרים וכניסת בני ישראל אל ארץ כנען. חלק מן הדמויות נושאות עמן תרנגולים, כביטוי של "מנחת עניים" עתידית. מדיה וקבצים בנושא קיבוץ גלויות בוויקישיתוף תבליט קיבוץ הגלויות, הַבֹּקֶר, 8 בינואר 1964 על פני הארץ: תבליט-קיר אמנותי נקבע בבנין באוניברסיטה, דבר, 9 בינואר 1964
מפת מקלונים

מפת מקלונים (באנגלית: Stick chart) היא סוג של מפות ימיות שהומצאו באיי מרשל ונועדו להפלגה באוקיינוס השקט בעזרת קאנו. המפות הציגו גלי גיבוע משמעותיים ואת האופן בו איים משפיעים על תבניתם. רוב המפות הוכנו בעזרת מקלונים העשויים חלקי עלה קוקוס שנקשרו יחדיו ויצרו מערכת פתוחה. הקווים שנוצרו סימנו את גב הגל והכיוון שלו בהתקרבו לאיים ובפוגשו גלים אחרים. מיקום האיים הוצג על ידי צדפים שנקשרו למקלונים או על ידי צמתים של שני מקלונים או יותר. המפות היו כה שונות זו מזו בצורתן ובמיקראן, עד כי הבנתן המלאה הייתה שמורה לימאי שיצר אותן. השימוש במפות מקלונים פסק לאחר מלחמת העולם השנייה עם הגעת טכנולוגיות ניווט אלקטרוניות, וירידה בשימוש בקאנו על ידי תושבי האיים. השימוש בגלי גיבוע לציון מיקום לא היה ידוע באזורים אחרים בעולם. גם החומרים לייצורן היו שונים מהנהוג במקומות אחרים. לאור כך ייתכן שמפות עתיקות היו שונות מהמוכר לנו היום וציינו מאפייני טבע אחרים. בניגוד למפות מסורתיות שמסתכלים ורושמים בהן נתונים גם במהלך המסע, מפות המקלונים נלמדו ושוננו לפני היציאה לדרך ולא הסתכלו בהן לאחר מכן. כדי לדעת מתי הגיעו למקום של גל גיבוע המסומן במפה, נהגו הימאים לכרוע או להשתרע על בטנם על קרקעית הקאנו ולהרגיש את השפעת הגלים. אנשי איי מרשל בדקו בעיקר את השבירה בגלי הגיבוע כשאלה באו במגע עם מדרונים תת-ימיים בקרבת האיים והכיפוף שחל בהם מסביב לאיים כאשר פגשו גלי גיבוע מכיוונים מנוגדים. במידה פחותה הם התמקדו בהשפעת האיים על חסימת גלי הגיבוע וגלי ההדף שנוצרו כתוצאה מכך. הם הציגו במפות ארבעה סוגי גלים עיקריים. גלי ריליב (rilib) הם החזקים מבין הארבעה. הם נוצרים על ידי רוחות הסחר הצפון-מזרחיות אך לא מגיעים תמיד כה דרומית עד איי מרשל. בני איי מרשל מחשיבים את הריליב כגל מזרחי אם כי כיוון הגלים משתנה בהתאם לרוחות ולזרמי האוקיינוס. גלי קאיליב (kaelib) חלשים מהריליב ורק בעלי ידע יכולים לחוש בהם. גלי בונדוקריק (bungdockerik) קיימים לכל אורך השנה ועולים מכיוון דרום-מערב. לעיתים קורבות הם חזקים כמו הריליב באיים הדרומיים. גלי בונדוקאינג (bundockeing) הם החלשים מבין ארבעת גלי הגיבוע והורגשו בעיקר באיים הצפוניים. שלושת הגלים הראשונים קיימים לכל אורך השנה. קיימים לושה סוגים עיקריים: מאטאנג (Mattang) - מפות מופשטות שנועדו ללימוד עקרונות קריאת המפה ובפרט האופן בו האיים שוברים את גלי הגיבוע. מדו (Meddo) - מפות שהראו איים עם מיקומם היחסי או האבסולוטי. הראו גם גלי גיבוע עמוקים, אופן עיקומם סביב איים ספציפיים ודרך חיתוכם עם גלי גיבוע אחרים מה שאיפשר לאמוד את המרחק מהקאנו של אי נתון. המדו תארו רק אחת משתי שרשראות איי מרשל. רבליב או רבלית' (Rebbelib / Rebbelith) - מפות מדו מורחבות עם מידע רב יותר, לעיתים מייצגות את שתי שרשרות האיים: שרשרת רטק (Ratak) המזרחית ושרשרת רליק (Ralik) המערבית. מפות מקלונים היו ידועות רק למספר מצומצם של שליטים והידע הועבר מאב לבן. בפַּלְגָה שכללה חמישה עשר קאנו ויותר היה יכול להיות נווט אחד בלבד. רק ב 1862 התגלתה השיטה לאירופאים על ידי מיסיונר. ב 1896 הוצבה ספינת המלחמה בוסארד של הצי הקיסרי הגרמני באיי מרשל שהיו אז תחת שלטון גרמני. רב החובל שלה, וינקלר, התוודע לשיטה, שכנע את בני המקום לשתפו בפרטיה ופרסם זאת שנתיים אחר-כך. ניווט מסורתי באוקיאניה מדיה וקבצים בנושא מפת מקלונים בוויקישיתוף We, the Navigators: The Ancient Art of Landfinding in the Pacific by David Lewis. Second Edition, University of Hawaii Press 1994
מפות אמסליק

מפות אמסליק (באנגלית: Ammassalik wooden maps) הן מפות עץ מגולפות של חופי גרינלנד. המפות מתארות את החופים בסביבות 66°N 36°W﻿ / ﻿66°N 36°W﻿ / 66; -36. בשנת 1885 הוביל חוקר האזור הארקטי גוסטב פרדריק הולם (אנ') משלחת לחופי אמסליק שבמזרח גרינלנד, שם הוא פגש במספר טונומיטים (אינואיטים גרינלנדים) שלא פגשו אירופאים מעולם. אחד מהם בשם כּוניט, יליד פיורד אמסליק, מסר לו שתי מפות שגילף והחוקר חזר איתן לדנמרק. המפות מוצגות היום במוזיאון הלאומי של גרינלנד בנוק.
Toll-like receptor

TLRs) Toll-like receptors) הם סוג של חלבונים ששייכים למערכת החיסון המולדת. חלבוני TLR הם קולטנים שמופיעים על פני תאים מציגי אנטיגן (APC), כגון מאקרופגים ותאי דנדריט, וכן על תאים נוספים כמו לימפוציטים ותאי אפיתל. הקולטנים משמשים לזיהוי פתוגנים ולתחילת תגובה דלקתית. למשל, TLR4 שמזהה LPS, חלבון אשר מופיע בממברנה החיצונית של חיידקים גראם-שליליים, ו-TLR3 שמזהה RNA דו-גדילי (אופייני לווירוסים). מקור השם הוא בגן toll שזוהה בזבוב הדרוזופילה (אנ') בשנת 1985. מדיה וקבצים בנושא Toll-like receptor בוויקישיתוף
לינטון טאונס

לינטון רודני טאונס (באנגלית: Linton Rodney Townes; נולד ב-30 בנובמבר 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. טאונס נולד בריצ'מונד וירג'יניה ארצות הברית. שיחק בליגת המכללות בג'יימס מדיסון דיוקס, והיה קפטן הקבוצה. בשנת 1982 נבחר במקום ה-33 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA (דראפט 1982) על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס. בעונתו הראשונה ב-NBA 1982/83 שיחק 55 משחקים במדי פורטלנד והעמיד ממוצעים של 4.5 נקודות למשחק ו-1.2 ריבאונדים. בשנים הבאות הוא נדד בין קבוצות מליגת ה-CBA ומילווקי באקס, סן דייגו קליפרס וסן אנטוניו ספרס מה-NBA בהן מיעט לשחק. ב-1985 יצא לאירופה, הצטרף לריאל מדריד וזכה איתה באליפות הליגה ובגביע המלך הספרדי בכדורסל. בעונה שאחרי עבר לסאטורן קלן הגרמנית בהדרכתו של המאמן הישראלי רלף קליין וזכה איתה באליפות גרמניה. ב-1987 הגיע להפועל תל אביב. לאחר שתי עונות בקבוצה, בהן קלע בממוצע 24 נקודות למשחק, עבר לשחק בקבוצת סן-קנטן מצרפת. בשנת 1992 שב לישראל ושיחק בשורות מכבי ראשון לציון בשורותיה קלע 22.5 נקודות למשחק בליגה הסדירה. לאחר העונה שב לספרד, בה החל את הקריירה האירופית ושיחק עונה בפרול, שלוש עונות במנרסה שאיתה זכה בגביע הספרדי, עונה בלוגו ושנה אית בחיחון. ב-1999 פרש ממשחק. מדיה וקבצים בנושא לינטון טאונס בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל, באתר אוניברסיטת ג'יימס מדיסון פרופיל, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
מארי-גבריאל-אוגוסטן סאוואר

מארי-גבריאל-אוגוסטן סאוואר (בצרפתית: Marie-Gabriel-Augustin Savard;‏ 21 באוגוסט 1814, פריז – 7 ביוני 1881, פריז) היה מלחין ופדגוג צרפתי בתחום המוזיקה הקלאסית. הוא כיהן כפרופסור בקונסרבטואר של פריז. סוואר נולד בשנת 1814. הוא למד בקונסרבטואר של פריז אצל פרנסואה באזן (1837) ואמה לבורן. בשנת 1843 התמנה שם למרצה לסולפג', אחר כך החל מ-1866 פרופסור להרמוניה. הוא לימד סולפג', הרמוניה ובאסו קונטינואו בקונסרבטואר של פריז, עם תלמידיו נמנו וינצ'נצו פרוני, ז'ול מאסנה, ססיל שמינאד, אדוארד רויס ואדוארד מקדואל, ז'ול דאנבה, אלפרד ברינו, אז'ן ד'ארקור ושארל לנבווה. הוא כתב ספרי תאוריית המוזיקה ופרסם קובץ של מזמורי קנטוס פלאנוס הוא היה אביו ומורו של המלחין מארי עמנואל אוגוסטן סאוואר. 1853, 1856 - Cours complet d'Harmonie théorique et pratique (קורס שלם להרמוניה תיאורתית ושימושית) 1858 - Manuel d’harmonie (לימוד הרמוניה) 1861 - Principes de la musique יסודות המוזיקה) 1865 - Principes de la musique et méthode de transposition (יסודות המוזיקה ושיטת הטרנספוזיציה) ספר שהומלץ על ידי חברי מחלקת המוזיקה של המכון של צרפת: דניאל אובר, אמברואז תומא, רבר, קלפיסון, הקטור ברליוז, קאראפה, ז'אק פרומנטל הלוי. Recueil de plain-chant d'eglise (קובץ מזמורי קנטוס פלאנוס כנסייתיים) - מעובדים ל 3–4 קולות. 1860 - קיריה 1865 - מיסה חגיגית (Messe solennelle) ל־4 קולות - סולנים ומקהלה, בליווי עוגב, צ'לו וקונטרבס מוטטים Malou Haine - 400 lettres de musiciens au Musée Royal de Mariemont Editions Mardaga, Liège, 1995 מדיה וקבצים בנושא מארי-גבריאל-אוגוסטן סאוואר בוויקישיתוף מארי-גבריאל-אוגוסטן סאוואר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארי-גבריאל-אוגוסטן סאוואר".
ווריינג

ווריינג (באנגלית: Weriyeng או Warieng) הוא אחד משני בתי הספר האחרונים לניווט מסורתי במרכז איי קרוליין שבמיקרונזיה, השני הוא פאנור (Fanur). כאשר היו בתי-ספר רבים יותר, שני אלה נחשבו לטובים ביותר. ווריינג נוסד באי פולאפ (היום פאטיב). המפורסמים מבין תלמידי בית הספר הם פאיוס מאו פיאליג (אנ') והיפור (אנ'). ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניווט בפולינזיה

הניווט בפולינזיה הייתה מסורת בת אלפי שנים של מסעות למרחק רב (אלפי קילומטרים) באוקיינוס השקט. נווטים שטו לאיים קטנים מיושבים בעזרת טכניקות וידע שהועברו בעל-פה ממורה לתלמיד לעיתים קרובות בצורת שיר. בכל אי הייתה לרוב גילדת נווטים בעלי מעמד גבוה שבזמן רעב יכלו לפנות אנשים לאיים שכנים או לסחור בעבור עזרה. טכניקות מסורתיות אלה עדיין נלמדות באי טאומאקו שבאיי שלמה. הניווט הפולינזי מסתמך על צפייה בכיוון גלי הים, הזרמים, הרוחות, מיקום הכוכבים, מעוף הציפורים הנודדות וכן העופות הניזונים מן הדגה אך חיים באיים. כמו כן נעשה שימוש במספר מכשירים הקודמים למכשירי המתכת האירופאים (כדוגמת הסקסטנט והאצטרולב) וגם שונים מהם. טכניקות הניווט ובניית הקאנו נשמרו בגילדה בסוד, אך כיום, עם תחיית השימוש בכישורים אלה, הם נרשמים ומתפרסמים. הפולינזים הגיעו כמעט לכל אי במשולש הפולינזי הנרחב באמצעות סירות קאנו שאליהן צורפו מצופים חיצוניים למניעת התהפכות (outrigger canoes) או באמצעות שתי סירות קאנו שהוצמדו זו לזו (double-hulled canoes), וברווח ביניהן אוחסנו מזון, חומרי ציד ורשתות. מפת ניווט פולינזית מאיי מרשל המראה את כיווני הרוח, הגלים ומיקום האיים מפת ניווט פולינזית מאיי מרשל המראה את כיווני הרוח, הגלים ומיקום האיים מפת מקלונים ווריינג
לס (ספר)

לס (באנגלית: Less) הוא רומן קומי-סאטירי מאת הסופר האמריקאי אנדרו שון גריר שפורסם לראשונה בשנת 2017. עלילת הספר עוקבת אחרי ארתור לס, סופר הומוסקסואל המתקרב לגיל 50, כשהוא מטייל ברחבי העולם, במסע יחסי ציבור לקידום ספרו החדש. הספר עוסק במספר נושאים, כגון מערכת יחסים להט"בית, הזדקנות ומסעות. גריר החל לכתוב את הספר כ"רומן רציני מאוד", אך מצא כי "הדרך היחידה לכתוב על [להיות הומו והזדקנות] היא להפוך אותו לסיפור מצחיק, ומצאתי כי על ידי צחוק מעצמי, יכולתי למעשה להתקרב לרגש אמיתי - קרוב יותר למה שרציתי בספרי הרציניים יותר". הספר זכה בפרס פוליצר לשנת 2018.‏ בדיווח על הזכייה בפרס, סוכנות הידיעות AP כתבה בטעות כי שמו של הרומן הוא "Fearless", ולא "Less".‏ הספר נכנס אל רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, זכה בפרס הספרות של צפון קליפורניה, והיה מועמד לפרס למדא לספרות. אתר האינטרנט הרשמי של לס אלעד בר-נוי, הספר זוכה הפוליצר הוא אודיסאה מטורללת, באתר ynet, 20 במאי 2018 תלמה אדמון, ‏"לס": גיבור שהוא פחות בשר ודם ויותר אוסף אפיוני הומוסקסואל עגמומי, באתר מעריב אונליין, 30 בנובמבר 2018 דריה מעוז, לחיות איתו לנצח, באתר ישראל היום, 17 בינואר 2019 נועה שטרן, ‏לשם ובחזרה: הספר הכי כיפי שזכה אי פעם בפוליצר, בעיתון מקור ראשון, 17 בינואר 2019 Buckley, Christopher. "June's Book Club Pick: 'Less,' by Andrew Sean Greer". The New York Times. נבדק ב-6 באוגוסט 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Less by Andrew Sean Greer". Little, Brown and Company. נבדק ב-6 באוגוסט 2018. {{cite web}}: (עזרה) Charles, Ron (17 באפריל 2018). "Finally, a comic novel gets a Pulitzer Prize. It's about time". The Washington Post. נבדק ב-6 באוגוסט 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Less, by Andrew Sean Greer (Lee Boudreaux Books/Little, Brown and Company)". The Pulitzer Prizes. נבדק ב-6 באוגוסט 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Less, a novel". Andrew Sean Greer. נבדק ב-6 באוגוסט 2018. {{cite web}}: (עזרה)
גרם

גרם (מלטינית gramma, משקל מועט; סימול g) היא יחידת מידה למסה. הגרם הוגדר במקור כ"משקל האבסולוטי של נפח מים מזוקקים השווה לקוביה שמקצועה באורך מאית המטר בטמפרטורה שבה ניתך הקרח" ולאחר מכן בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס. הגרם מוגדר כיום כאלפית מיחידת מערכת היחידות הבינלאומית הקילוגרם. הגרם היה יחידת הבסיס למסה בשיטה המטרית הצרפתית המקורית, ולאחר מכן שימש כיחידת הבסיס למסה גם במערכת היחידות ‏cgs (‏centimetre-gram-second) אשר הוצעה בשנת 1832 על ידי המתמטיקאי והפיזיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס. כיום, הגרם הוא יחידת המדידה הנפוצה ביותר עבור מצרכים שאינם נוזליים בבישול ובקניית מוצרי מזון. בישראל, הסימון הקלורי על אריזות מזון ניתן לרוב עבור משקל של 100 גרם. גרם זהב היא יחידה שמציינת את השווי של גרם אחד של זהב. זוהי יחידת חישוב נפוצה עבור מסחר במטבע זהב דיגיטלי המסומלת כ-"gg",‏ "AUG", או "GAU". בשוק הפתוח, מחירו של הזהב נקבע לרוב ביחידות המשקל המסורתית אונקיית טרוי ואבוארדופואה. מדיה וקבצים בנושא גרם בוויקישיתוף גרם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Décret relatif aux poids et aux mesures, 1975 (בצרפתית)
משה ברקת (דירקטור)

משה בָּרֶקֶת (נולד ב-6 באוגוסט 1965) הוא רואה חשבון ומנהל ישראלי, כיהן כממונה על רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון במשרד האוצר בשנים 2018–2022. קודם לכן כיהן כדירקטור וכיו"ר הדירקטוריון בחברות אחדות. ברקת (בן לולו במקור) הוא בעל תואר ראשון בחשבונאות וחקר ביצועים, תואר שני במנהל עסקים בהתמחויות מימון וביטוח, שניהם מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני נוסף במנהל עסקים ובריאות הציבור ותואר דוקטור למנהל עסקים מאוניברסיטת קולומביה. הוא רואה חשבון מוסמך. בשנים 1988–1996 עבד במחלקת הפיקוח על הבנקים בבנק ישראל, והיה חבר בצוות האחראי על נושאי דיווח חשבונאי וביקורת דו"חות כספיים של בנקים. בשנת 1996 יצא לאור הספר "היבטים כלכליים, חשבונאיים ומשפטיים בחבויות סביבתיות" מאת משה ברקת, יצחק סוארי ונחום שויצקי. בשנת 1999 יצא לאור הספר "היבטים בחלוקת דיבידנד: לאור חוק החברות החדש" מאת יצחק סוארי, משה ברקת ודן גבעולי. בשנים 2001–2006 שימש מרצה לחשבונאות בבית הספר לעסקים על שם פיוקווא של אוניברסיטת דיוק. בשנים 2006–2010 כיהן כמנהל מחלקת תאגידים וכחשבונאי ראשי ברשות ניירות ערך. בין המהלכים שהוביל: המעבר לתקינה חשבונאית בינלאומית (IFRS), יישום המלצות ועדת גושן בתחום הממשל התאגידי, התמודדות עם המשבר הכלכלי העולמי (2008) של שנת 2008, בין השאר בדרישה לפרסום דו"ח תזרים מזומנים חזוי על ידי מנפיקי איגרות חוב וביצירת מתווה להסדרי חוב בשוק איגרות החוב. שימש כיו"ר הדירקטוריון בחברות הפניקס אחזקות והחברה הבת שלה הפניקס חברה לביטוח וכדירקטור בחברות דלק, דלק רכב, דלק אנרגיה ואלעד אירופה שבשליטת יצחק תשובה. לאחר מכן היה יועץ לחברות שונות, בהן כלל ביטוח, אלבר ובנק ההשקעות ג'פריס (אנ'). באוקטובר 2018 בחר בו שר האוצר, משה כחלון, לממונה על רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון, והוא נכנס לתפקיד זה ב-1 בנובמבר 2018. ב־2 באוגוסט 2022 הודיע על כוונתו להתפטר מתפקידו בתוך חודשיים, כשנה לפני סוף כהונתו. ד"ר משה ברקת, באתר משרד האוצר רשימת הפרסומים של משה ברקת, בקטלוג הספרייה הלאומית ד"ר משה ברקת, הממונה החדש על שוק ההון, בטור מיוחד ל"גלובס", באתר גלובס, 8 באוקטובר 2018 הדס מגן, ‏הוא נתפס כאפור ומופנם אבל לא מפסיק לייצר שערוריות. בשוק ההון עדיין מתקשים לעכל את המינוי של משה ברקת, באתר גלובס, 7 בפברואר 2020 Moshe Bareket, באתר בלומברג (באנגלית) איתמר לוין, ‏ד"ר משה ברקת מונה למנהל מחלקת התאגידים ברשות ני"ע, באתר גלובס, 6 בנובמבר 2005 הדס מגן, ‏מנהל מחלקת תאגידים ברשות ני"ע, משה ברקת, פורש מתפקידו, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2009 רון שטיין, ‏ברקת: "פרישתי אינה שייכת לאישור השכר של אייל לפידות", באתר גלובס, 29 במאי 2014 רון שטיין, ‏הסדר ניגוד העניינים של משה ברקת נחשף: לא יעסוק בענייני כלל ביטוח (לזמן קצר), קרסו, אלבר וג’פריס, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2018 עמירם ברקת, רון שטיין, ‏שר האוצר בחר במשה ברקת לממונה על שוק ההון: "יתרון מובהק ביכולת להוביל תהליכים", באתר גלובס, 8 באוקטובר 2018 גד ליאור, הממונה על שוק ההון במשרד האוצר משה ברקת התפטר מתפקידו, באתר ynet, 2 באוגוסט 2022 אסא ששון, שנה לפני תום הקדנציה: הממונה על שוק ההון, משה ברקת, התפטר, באתר TheMarker‏, 2 באוגוסט 2022
החיפוש (תוכנית טלוויזיה)

החיפוש היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית המבוססת על הפורמט הבריטי "The gift", שבמסגרתה ענת גורן עוזרת לאנשים שרוצים להודות לאדם שהציל או שינה את חייהם, או לבקש סליחה מאדם שגרמו לו עוול. התוכנית שודרה החל מ-21 במאי עד 18 ביוני 2017 בערוץ 10 וכללה 5 פרקים. התוכנית חודשה לעונה שנייה ואף הייתה אמורה לצאת לצילומים, אך היא בוטלה בעקבות בעקבות תחזית כלכלית הפסדית לערוץ. בכל פרק, ענת גורן מלווה אנשים שהחמיצו את ההזדמנות להכיר תודה לאדם שהציל או שינה את חייהם או לבקש סליחה מאדם שגרמו לו עוול. במהלך התוכנית היא יוצאת לחפש, בארץ ובעולם, את אותו האדם עד שהיא מוצאת אותו ומביאה למפגש המחודש ביניהם. המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה במגזר היהודי סמדר שילוני מאתר "ynet" כתבה: ”מפגשים בין אנשים למי שהצילו את חייהם עומדים במוקד הסדרה 'החיפוש' - ונראה שהמטרה העיקרית שלה היא לייצר רגש בקרב הצופה”. רוית הכט מעיתון "הארץ" כתבה: ”ב'החיפוש' מתגייסת ענת גורן, דוקומנטריסטית מחוננת, למעין ספר שורשים משוכלל, שתרומתו לציבור מוגבלת למדי”. החיפוש, באתר גיל הפקות הרשמה לעונה השנייה של התוכנית, בעמוד הפייסבוק של ערוץ 10, 17 באוגוסט 2017 נתי טוקר, צרות בערוץ 10: דוחה הפקות ברגע האחרון, בלווטניק לא מוכן להזרים כסף, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2017 אלכסנדר כץ, 'מועדון לילה' ממשיכה להיחלש; נתון שפל לחדשות 'כאן', באתר אייס, 22 במאי 2017 משה בנימין, 'חדשות 2' נופלת ל-15.4%, 'מועדון לילה' לא מצליחה לטפס, באתר אייס, 29 במאי 2017 אלכסנדר כץ, יש מסיבה: התחזקות ל'מועדון לילה', 'החיפוש' יציבה, באתר אייס, 5 ביוני 2017 משה בנימין, תבוסה ורייטינג של 10.1%: גם אמש ניצח כאן 11 את ערוץ 10, באתר ביזפורטל, 12 ביוני 2017 משה בנימין, אחרי סופ"ש קשה: 'חדשות 2' מתאוששת, החיפוש סגרה עונה, באתר אייס, 19 ביוני 2017 סמדר שילוני, "החיפוש": לוחצת על בלוטות הרגש, באתר ynet, 22 במאי 2017 רוית הכט, מה בין ענת גורן וצופית גרנט? מסתבר שיותר מדי, באתר הארץ, 22 במאי 2017
Nitol botnet

ניטול בוטנט (באנגלית: Nitol Botnet) היה בוטנט זדוני שהפיץ נוזקות לרבות רוגלות וביצע מתקפות מניעת שירות מבוזרות, אשר התגלה בשנת 2012. שיא פעילותו היה בעיקר בסין, כשסך קורבנותיו במדינה עמד על כ-85 אחוזים. התולעת הופצה בצורת עמית לעמית ובאמצעות מערכות הפעלה מזויפות. לאחר ההדבקה הראשונית מחשבו של הקורבן אפשר לתוקף חיצוני להשתלט עליו ולבצע פעולות בשמו. בתאריך 10 בספטמבר 2012, הגישה חברת מיקרוסופט בקשה להקפאת 70,000 שמות מתחם ששימשו את שרתי השליטה והבקרה של בוטנטים זדוניים. לאחר אישור הבקשה על ידי צו בית משפט, הוקפאו שמות המתחם והיקף הפעילות של הבוטנט ירד באופן משמעותי. מחשב זומבי בוטנט וירוס מחשב סוס טרויאני ניתוח הפעולות של Nitol Botnet באתר TechNet (באנגלית) John Leyden 13 Sep 2012 at 15:01 tweet_btn(), Microsoft seizes Chinese dot-org to kill Nitol bot army, www.theregister.co.uk (באנגלית) John Leyden 4 Oct 2012 at 12:42 tweet_btn(), Chinese Nitol botnet host back up after Microsoft settles lawsuit, www.theregister.co.uk (באנגלית)
בעל אידיאלי (סרט, 1935)

בעל אידיאלי (בגרמנית: Ein idealer Gatte) הוא סרט קומדיה גרמני משנת 1935 שביים הרברט סלפין. מככבים בסרט בריג'יט הלם, סיביל שמיץ וקארל לודוויג דיהל. הסרט מבוסס על המחזה "בעל אידיאלי" מאת אוסקר ויילד משנת 1895, קומדיה רומנטית המייצגת את המאה ה-19. העיבוד נאמן מאוד למקור הספרותי. את התפאורה עיצבו הארט דיירקטורים ארתור גונתר ובנו פון ארנט. צילומי הפנים נערכו באולפנים בברלין, ואילו צילומי החוץ נערכו ברובם בלונדון. בריג'יט הלם – ליידי גרטרוד צ'ילטרן סיביל שמיץ – גלוריה שיבלי קרל לודוויג דיהל – לורד רוברט צ'ילטרן גאורג אלכסנדר – לורד ארתור גורינג אנני מרקארט – מייבל צ'ילטרן פאול הנקלס – לורד קאוורשם ורנר שארף – ויקונט דה ננז'אק קרל דאנמן – פארקר היינץ פורסטר-לודוויג – מאסון, משרת אצל משפחת צ'ילטרן קרל פלאטן – פיפס, משרת אישי של גורינג אריך וולטר – מונפורט, מזכיר של צ'ילטרן הרמן פריק – ויקרס Hull, David Stewart. Film in the Third Reich: a study of the German cinema, 1933-1945. University of California Press, 1969. "בעל אידיאלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בעל אידיאלי", באתר AllMovie (באנגלית) "בעל אידיאלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Hull p.85