בתי הביטחון בנגב הצפוני

בתי הביטחון בנגב הצפוני הם 13 מבני בטון שנבנו ב-1947 ברבים מיישובי הנגב הצפוני על מנת לשפר את מצב הביטחון באותם יישובים שרובם הוקמו ב-1946 במסגרת מבצע 11 הנקודות. בתי ביטחון אלו נבנו, ברובם, במתכונת אחידה וכללו 2 קומות, קירות בטון עבים להגנה על היושבים בהם ועמדות שמירה שאיפשרו שמירה על היישובים. לאחר מלחמת העצמאות ננטשו חלק מבתי הביטחון וחלק אחר שוקם ומשמש לצרכיהם של היישובים. בימי המרד הערבי הגדול דאגו המוסדות שבכל יישוב יהיה מבנה מוגן מפני יריות של הכנופיות. לעיתים היה זה מבנה ערבי ישן, כמו בחניתה, ולעיתים נבנה מבנה בטון ששימש כ"בית ביטחון" של היישוב, כמו בעין שמר. בנוסף נבנו בתי ביטחון בנקודות אסטרטגיות, כמו על תל שוכה. לאחר הקמת 11 הנקודות בנגב הוחלט לבנות בהם בתי ביטחון שישמשו כ"מצודת העיר" כדי להגן על היישובים המבודדים מפני התקפות של כנופיות. המבנים תוכננו על ידי המחלקה הטכנית של הסוכנות היהודית והבניה בוצעה על ידי חברת סולל בונה בסיועם של תושבי היישובים. בתי הביטחון שהוקמו בישובי צפון הנגב נבנו, בקירוב, על פי תוכנית בנייה אחידה. היו אלו מבנים דו קומתיים שכללו חרכי ירי וזוג מרפסות מעוגלות בשתי פינות מרוחקות בקומת הגג שאיפשרו תצפית על כל סביבות המבנה. הבנייה נעשתה בעזרת בטון מזוין והמידות המקורבות של כל מבנה היו: גובה - 7.14 מטרים, רוחב - 4.4 מטרים ואורך - 7.5 מטרים (סה"כ השטח 33 מ"ר). מסביב למבנים הונחו גדרות תיל דוקרני ועל גגם הותקן, בדרך כלל, זרקור ומכשיר איתות הליוגרף. מדרגות העלייה לקומה השנייה היו לרוב מחוץ למבנה. בבתי הביטחון שוכנו, לרוב, מפקדת היישוב, המרפאה, חדר הקשר, חדר הנשק ומחסן מזון חירום. עוד בעת הקמתם הייתה מחלוקת על הצורך בהם. אנשי קיבוץ סעד לא רצו להקים את בית הביטחון והבנייה נכפתה עליהם על ידי הנהגת היישוב. כאשר במהלך המלחמה היישוב כולו נמחה מעל פני האדמה ורק בית הביטחון נשאר, התלוצצו החברים שהוא נשאר כדי לסייע למצרים לכוון אליהם את אש התותחים. בשנת 1966 נכתב על הבתים במעריב: "הישובים החדשים ביססו את הגנתם על בתי הביטחון, אך עד מהרה התברר כי אין בהם חוסן והמגינים התחפרו בבונקרים". ב"על המשמר", בהתייחסות לנירים, הוצגו הדברים אחרת: "בית זה תוכנן נגד כנופיות פורעים, אך מי פילל, שגורלו יהיה עמידה נגד פלישת כוחות צבא סדירים, כפי שהיה בשנת 1948 עם פלישת המצרים." לאחר מלחמת העצמאות התייתר הצורך בבתי הביטחון. בחלק מהמקרים (כמו במושב נבטים, בקיבוץ בארי, בקיבוץ אורים ועוד) עברו היישובים לאתרים אחרים ובית הביטחון ננטש. במקרים אחרים (כמו בקיבוץ חצרים, בקיבוץ שובל ועוד) נשארו בתי הביטחון בתחום היישוב ומשמשים את צורכי המשק. בתי הביטחון בנגב הצפוני הוגדרו כאתרי מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל אולם חלקם עדיין במצב ירוד. דרך השדות מדיה וקבצים בנושא בתי הביטחון בנגב הצפוני בוויקישיתוף מאחורי היער – הקיבוץ הישן (נחאביר – קיבוץ בארי), באתר "היסטוריה על המפה" נצא ליום אחד, דבר, 4 בדצמבר 1941 [1] חוזה הקמת בית הביטחון בנירים, 1947 עשר נקודות ונקודה (ועוד כמה) - ״אלבום בתי הביטחון״ של 11 הנקודות וישובי הנגב הנוספים, באתר "קווים ונקודות", 7 באוקטובר 2019 משולם עד, במוצאי יום כיפור תש"ז החלה אחיזתנו בנגב, דבר, 28 בספטמבר 1971 אברהם תירוש, לא זוכרים את הקמת המדינה ההתקפה המצרית החלה, מעריב, 10 במאי 1978 מ. סייר, 20 שנה ל-11, מעריב, 23 בספטמבר 1966 י. הגתי, בית על הגבול, על המשמר, 28 בספטמבר 1971 זיווגים שהצליחו, דבר, 2 בדצמבר 1947 בית הבטחון בבארי הישנה, מעריב, 25 בינואר 1988 מרחב תכנון מקומי שמעונים, הודעה בדבר הפקדת תכנית מפורטת, מעריב, 7 בספטמבר 1980 תולדות גבים ובית הביטחון, סרטון באתר יוטיוב אתר לאומי בית הביטחון מבטחים, באתר טבע ונופים בישראל מגזין משמר הנגב 615 פברואר 2022, סרטון באתר יוטיוב משה שיינברג נודע בשם "מוישה וחצי" בגלל גובהו מעוז מול עזה, באתר חבל הבשור אתר לאומי בית הביטחון בצאלים, באתר inature