laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנסו פרס

אנסו ניקולאס פרס (בספרדית: Enzo Nicolás Pérez; נולד ב־22 בפברואר 1986) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר באסטודיאנטס לה פלאטה הארגנטינאית ובנבחרת ארגנטינה. פרס, שנולד למשפחה של אוהדי ריבר פלייט, נקרא של שמו של כוכב הקבוצה אנסו פרנצ'סקולי. כמו אביו לפניו, פרס התחיל את הקריירה במחלקת הנוער של המועדון הארגנטינאי דפורטיבו מאיפו. את הקריירה המקצוענית שלו החל בגודוי קרוס. הוא נכנס להיסטורית המועדון כמבקיע השער בתיקו 1-1 מול בלגראנו ב-9 בספטמבר 2006 שכן היה זה השער הראשון שהובקע עבור המועדון בליגה הארגנטינאית הראשונה. בסך הכל פרס הבקיע 12 שערים במדי קבוצת גודוי קרוס, רובם מבעיטות עונשין. בשנת 2007 הצטרף פרס למועדון אסטודיאנטס לה פלאטה ואיתו הגיע עד למקום השני בגביע סודאמריקנה בשנת 2008. בנוסף הוא זכה עם הקבוצה בגביע ליברטדורס בשנת 2009. ב-8 ביוני 2011, הוא חתם על חוזה לחמש שנים עם בנפיקה ליסבון. לאחר פציעת ברך חמורה שקיבל במהלך מוקדמות ליגת האלופות הוא הושאל בחזרה לאסטודיאנטס לשישה חודשים ב-9 בפברואר 2012. ב-27 ביולי 2012, במהלך גביע אוסביו, הוא הבקיע שער ממרחק רב מזווית קשה נגד ריאל מדריד להשלמת התוצאה, 5-2 לטובת בנפיקה. בעונת 2012-13 בבנפיקה, פרס מילא בהצלחה את תפקידו כקשר תוך שיתוף פעולה עם נמניה מאטיץ' ותפס חלק מרכזי בהנהגת הקבוצה. השפעתו גדלה אף יותר לאחר עזיבתו של מאטיץ'. הוא מילא תפקיד מרכזי במשחקי הקבוצה בליגה האירופית בשנת 2014 ובהגעתה לגמר פעם שנייה ברציפות. עם זאת בגמר עצמו פרס לא שיחק לאחר שקיבל כרטיס אדום במשחק חצי הגמר מול יובנטוס. בנוסף ז'ורז'ה ז'זוש (מאמן הקבוצה) ציין שפרס הוא השחקן החיוני ביותר וכינה אותו ה"מוח" של הקבוצה. ב-29 בדצמבר 2014, חתם פרס בוולנסיה הספרדית, תמורת סכום של כ-25 מיליון יורו. ב-30 ביוני 2017 חזר פרס לארגנטינה וחתם בריבר פלייט, עמה זכה בגביע ארגנטינה ב-2017; בסופר קאפ הארגנטינאי (מהדורת 2017) ובגביע ליברטדורס ב-2018; ברקופה סודאמריקנה ובגביע ארגנטינה ב-2019; ובסופר קאפ הארגנטינאי (מהדורת 2019), באליפות הליגה ובטרופאו דה קמפאונס ב-2021 ושוב באליפות הליגה ובטרופאו דה קמפאונס ב-2023. ב-20 במאי 2021 במשחק בין ריבר פלייט לאינדפנדיינטה סנטה פה, עלה פרס לשחק בעמדת השוער עקב ריבוי שחקנים אשר לא יכלו להשתתף בעקבות מגפת הקורונה. פרס הוביל את קבוצתו לניצחון 2-1 ונבחר כמצטיין המשחק. בינואר 2024 חזר לאסטודיאנטס לה פלאטה. משחקו הראשון של אנסו פרס במדי נבחרת ארגנטינה היה ב-30 בספטמבר 2009 (מאמן הקבוצה באותה עת היה דייגו מראדונה). זה היה משחק ידידות מול נבחרת גאנה אשר נגמר בניצחון 2-0 לארגנטינה. פרס נמנה עם סגל נבחרת ארגנטינה למונדיאל 2014. גודוי קרוס ליגת המשנה הארגנטינאית: 2005-06 אסטודיאנטס לה פלאטה גביע ליברטדורס: 2009 ליגת העל הארגנטינאית: 2010 בנפיקה ליסבון ליגת העל הפורטוגזית: 2013/14 הגביע הפורטוגזי: 2013/14 גביע הליגה הפורטוגלית: 2013/14 הליגה האירופית: סגנות: 2012/13; 2013/14 הסופר קאפ הפורטוגלי: 2014 ריבר פלייט גביע ארגנטינה: 2017, 2019 הסופר קאפ הארגנטינאי: 2017, 2019 גביע ליברטדורס: 2018 רקופה סודאמריקנה: 2019 אליפות ארגנטינה: 2021, 2023 טרופאו דה קמפאונס: 2021, 2023 מדיה וקבצים בנושא אנסו פרס בוויקישיתוף אנסו פרס, באתר Transfermarkt אנסו פרס, באתר Soccerway אנסו פרס, באתר BDFutbol אנסו פרס, באתר WorldFootball.net אנסו פרס, באתר National Football Teams אנסו פרס, באתר FootballDatabase.eu אנסו פרס באתר הרשמי של ולנסיה
קינגמן (אריזונה)

קינגמן (באנגלית: Kingman) היא עיר במחוז מוהאבי שבאריזונה, ארצות הברית. לפי אומדן של לשכת הסטטיסטיקה האמריקנית מנתה אוכלוסיית העיר ב-2019 כ 31,000 נפש. קינגמן נוסדה ב-1882 בטריטוריית אריזונה, שהפכה לאריזונה של היום. במשך מלחמת העולם השנייה שימשה קינגמן כבסיס של חילות האוויר של צבא ארצות הברית, והייתה לאחד הבסיסים הגדולים של גוף זה בשנות המלחמה, כאשר התאמנו בו כ-35 אלף חיילים ואנשי תעופה. בתקופה שלאחר המלחמה חוותה קינגמן צמיחה ושגשוג כאשר מספר מעסיקים גדולים השתכנו באזור. שטחה של קינגמן מונה 78 קמ"ר, והיא ממוקמת למעלה מאלף מטר מעל גובה פני הים. מדיה וקבצים בנושא קינגמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קינגמן (באנגלית) קינגמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Ken Watkins sworn in as Kingman's mayor, באתר החדשות The Miner ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיוג'ה

קיוג'ה (באיטלקית: Chioggia; בוונטית: Cióxa; בלטינית: Clodia) היא עיר חוף בנפת ונציה שבמחוז ונטו שבאיטליה. קיוג'ה ממוקמת על אי קטן בכניסה הדרומית ללגונת ונציה במרחק של כ-25 ק"מ מדרום לוונציה. סוללת עפר מגשרת את העיר ליבשה ולאחד מרובעיה סוטומרינה (Sottomarina). קיוג'ה וסוטומרינה לא היו ערים הבולטות בעתיקותן, למרות שהן הוזכרו לראשונה בכתביו של פליניוס הזקן בשם פוסה קלודיה (fossa Clodia). אגדה מקומית מייחסת את השם הזה למייסד קלודיוס (Clodius), אך התיארוך של אגדה זו לא ידוע. שמה של העיר השתנה לאורך ההיסטוריה: Clodia, Cluza, Clugia, Chiozza ו-Chioggia. המסמכים העתיקים ביותר המזכירים את קיוג'ה בשמה הנוכחי מיוחסים למאה ה-6 לספירה, כאשר היא הייתה חלק מהאימפריה הביזנטית. קיוג'ה הוחרבה על ידי פפין, מלך איטליה (בנו של קרל הגדול) במאה ה-9, אך נבנתה מחדש על בסיס תעשייה חדשה שהייתה מושתתת על בריכות אידוי למלח. בימי הביניים, קיוג'ה רבתי הייתה ידועה כקלוג'ה מאג'ור (Clugia major) ואילו קלוג'ה מינור (Clugia minor) הייתה למעשה שרטון במרחק 600 מחוף הים האדריאטי. כעיר חופשית וכמקום מושבו של בישוף החל מ-1110, מילאה העיר תפקיד חשוב במה שנקרא "מלחמת קיוג'ה שנטשה בין הרפובליקה של ג'נובה לבין הרפובליקה של ונציה ובמהלכה נכבשה העיר על ידי ג'נובה ב-1378 ולבסוף על ידי ונציה ביוני 1380. למרות שהעיר נותרה עצמאית בעיקרה, היא הייתה מכאן והלאה כפופה לוונציה. ב-14 במרץ 1381 כרתה קיוג'ה ברית עם זאדר ועם טרוגיר כנגד ונציה ולבסוף היא נעשה מוגנת יותר על ידי ונציה ב-1412 מאחר שבאותה שנה נעשתה שיבניק למקום מושב רשויות המכס ושל צרכני המלח וקיוג'ה קיבלה את המונופול על סחר המלח בכל רחבי הים האדריאטי. קיוג'ה היא למעשה העתק מוקטן של ונציה, כשאת העיר חוצות כמה תעלות, שהראשית מבניהן היא תעלת ונה (Canale Vena). הרחובות הצרים המאפיינים אותה ידועים בשם קאלי (calli). בקיוג'ה קיימות כמה כנסיות מימי הביניים, רובן שופצו בתקופת השגשוג של המאות ה-16 וה-17. כנסיית סנטה מריה הוקמה במאה ה-11 והפכה להיות קתדרלה בשנת 1110 ונבנתה מחדש ב-1623 על ידי האדריכל בלסאדר לונגנה (Baldassarre Longhena). לכנסיית אנדרו הקדוש מהמאה ה-18 יש מגדל פעמונים שנבנה במאות ה-11 וה-12, מגדל הפעמונים העתיק בעולם. יוון לאמיה, יוון צרפת סן טרופה, צרפת מדיה וקבצים בנושא קיוג'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיוג'ה היסטוריה של קיוג'ה קיוג'ה באנציקלופדיה הקתולית (1913) קיוג'ה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אברסוולדה

אברסוולדה (בגרמנית: Eberswalde) היא עיר במחוז ברנים שבמדינת ברנדנבורג שבגרמניה. העיר שוכנת 50 ק"מ מברלין. העיר מכונה וואלדשטאט (Waldstadt, עיר היערות), בשל השטחים המיוערים המקיפים אותה. אברסוולדה הייתה מרכז תעשייתי גדול עד לאיחוד גרמניה. תחילתה של הנוכחות האנושית באזור הסובב את אברסוולדה היא בתקופה הפלאוליתית. לפני הקמתה של המרגרייב של ברנדנבורג, היה המקום מכלאת כלונסאות של שבטים סלאבים. במקום נתגלה המטמון של אברסוולדה, מטמון הזהב הגדול ביותר שנתגלה בגרמניה מהתקופה שלפני הנצרות. כיום מוצג המטמון במוזיאון פושקין במוסקבה. העיר אברסוולדה (פירוש השם "יער החזירים") נוסדה ב-1254. היא מוזכרת לראשונה במסמך מה-23 באפריל 1276, כמקום מגוריו של אלברכט השלישי. ב-1300 קיבלה העיר זכות לקיים בה שוק. החל משנת 1317 נתיב הסחר הראשי בין שצ'צ'ין לבין פרנקפורט על האודר עבר באברסוולדה. שרפת ענק הכתה את העיר ב-1799. עם בניינה מחדש של אברסוולדה, היא נעשתה לעיר התעשייתית הראשונה בברנדנבורג, עם יכולת הפקת מתכות גדולה. חלקים שונים של העיר עדיין קרויים על שם ייעודם המקורי, כמו אזור שנקרא קופפרהאמר (Kupferhammer, "פטיש הנחושת"). בין השנים 1605-1620 נכרתה באזור תעלת פינאו (Finowkanal). במהלך מלחמת שלושים השנים הוטל מצור על אברסוולדה והיא נכבשה מספר פעמים על ידי כמעט כל אחד מהצדדים העיקריים שהשתתפו במלחמה. העיר הייתה מקום מגוריו של אלברכט פון ולנשטיין. מאוחר יותר נחנטה גופתו של גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, שלא שרד את קרב לוצן (Lützen), בכנסיית מריה מגדלנה שבאברסוולדה. שני הצדדים במלחמה אילצו את תושבי העיר לסייע לכוחותיהם. עם תום המלחמה נותרו בעיר רק 20 תושבים ששרדו והיא נזקקה ליותר ממאה שנה כדי להתאושש. בין השנים 1743-1755 עברו להתגורר באברסוולדה 120 משפחות של עובדי מתכת מתורינגיה ומחבל הריין. הדודים של קטר הקיטור הראשון בגרמניה יוצרו כאן. במהלך המאה ה-19 נבנו בסביבתה של אברסוולדה מפעלים גדולים, בעיקר לאורך תעלת פינאו. ב-23 בנובמבר נסלל כאן קו הטלפון הראשון בגרמניה. ב-1923 בוצע שידור הרדיו הראשון בעולם מאברסוולדה. בליל הבדולח ב-1938 נחרב בית הכנסת של אברסוולדה. במהלך מלחמת העולם השנייה פעל בסמוך לעיר מחנה הריכוז ראוונסבריק. בשלבים האחרונים של המלחמה הופצץ מרכז העיר על ידי מטוסי הלופטוואפה בניסיון לעכב את התקדמותו של הצבא האדום. ב-1970 אוחדה אברסוולדה עם פינלאו ושם העיר הוחלף לאברסוולה-פינאו (Eberswalde-Finow). ב-1993 הוחזר השם הקודם. אברסוולדה הייתה ידועה בשל התעשייה הכבדה המשגשגת שלה בעבר, מאז איחוד גרמניה היא נקלעה לזמנים קשים. עם נפילתה של ממשלת גרמניה המזרחית הופסקה התמיכה הממשלתית והמפעלים המקומיים נאלצו לעמוד בתחרות מול חברות מהמערב. כתוצאה מכך, נסגרו בתי חרושת רבים באברסוולדה וניתן לראות את המבנים הנטושים ברחבי העיר. כמו ערים רבות בגרמניה המזרחית לשעבר, אברסוולדה נאבקת מאז עם אבטלה ורבים מתושבי האזור עזבו אותו במטרה למצוא עבודה במקומות אחרים. כתוצאה מכך, רבים מבנייני המגורים הענקיים, שנבנו בעיר בסגנון הבנייה הסובייטי, התרוקנו מיושביהם ואט אט החלו להיהרס. גרמניה דלמנהורסט, סקסוניה התחתונה, גרמניה מדיה וקבצים בנושא אברסוולדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אברסוולדה (בגרמנית) אברסוולדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אברסוולדה (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית
נביל בן טאלב

נביל בן טאלב (בערבית: نبيل بن طالب; נולד ב-24 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן צרפתי-אלג'ירי המשחק בנבחרת אלג'יריה בעמדת הקשר בליל. בן טאלב התחיל את הקריירה שלו באקדמיה של ליל. אחרי שעבר בקבוצת מוסקרון ובקבוצת דנדרק, עבר בינואר 2012 למחלקת הנוער של טוטנהאם הוטספר. לאחר שהרשים במדי הקבוצה הצעירה של המועדון חתם על לארבע שנים בטוטנהאם. ב-22 בדצמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק נגד קבוצת סאות'המפטון כאשר נכנס כמחליף במקומו של מוסא דמבלה. ב-4 בינואר 2014 פתח לראשונה בהרכב, במסגרת הגביע האנגלי נגד ארסנל. אחרי שהצטיין פתח גם במשחק הליגה נגד קריסטל פאלאס בו הוא זכה בתואר "איש המשחק". ב-20 בפברואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית נגד דנייפר דנייפרופטרובסק. ב-25 באוגוסט 2016 הושאל לשאלקה 04 לעונה אחת. ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לאיינטרכט פרנקפורט. ב-15 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בתיקו 1-1 נגד אאוגסבורג. בסיום העונה נרכש על ידי שאלקה. ב-21 בינואר 2020 הושאל לניוקאסל יונייטד עד לסוף העונה. ב-6 בינואר 2022 חתם באנז'ה לשנתיים וחצי. ב-28 באוגוסט 2023 חתם בליל לשלוש שנים. ב-14 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 19. אף על פי ששיחק בנבחרת הנוער של צרפת, חיזרה אחריו התאחדות הכדורגל האלג'ירית, וגם התאחדות הכדורגל האנגלית הביעה בו עניין, אך הוא לא עמד בקריטריונים שנדרשו בהסכם אומות הבית. ב-15 בפברואר 2014 הודיע כי ברצונו לשחק עבור אלג'יריה ולאחר כמה ימים קיבל זימון לסגל הנבחרת לקראת משחק הידידות נגד סלובניה. ב-5 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד סלובניה בו ניצחה אלג'יריה 0–2 כאשר בן טאלב רשם משחק מלא. ב-4 ביוני 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד רומניה. בן טאלב נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014. נכלל בסגל נבחרת אלג'יריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023. מדיה וקבצים בנושא נביל בן טאלב בוויקישיתוף נביל בן טאלב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נביל בן טאלב, ברשת החברתית אינסטגרם נביל בן טאלב, באתר Transfermarkt נביל בן טאלב, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) נביל בן טאלב, באתר Soccerway נביל בן טאלב, באתר BDFutbol נביל בן טאלב, באתר WorldFootball.net נביל בן טאלב, באתר National Football Teams נביל בן טאלב, באתר FootballDatabase.eu
לצ'ה (כדורגל)

אוניון ספורטיבה לצ'ה (באיטלקית: Unione Sportiva Lecce או בקיצור U.S. Lecce) הוא מועדון כדורגל איטלקי המייצג את העיר לצ'ה באיטליה. המועדון משחק כיום בסרייה א'. הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון ויה דל מארה המכיל 31,533 מקומות ישיבה. בעונת 2011/2012 ירד המועדון מהסרייה א' לסרייה ב', אך בעקבות פרשת השחיתות "סקומסופולי" גזר בית המשפט על המועדון ירידה לליגה השלישית. בעונת 2017/2018 לצ'ה זכתה באליפות הליגה השלישית ועלתה לסרייה ב'. עונה לאחר מכן, סיימה הקבוצה במקום השני בליגת המשנה, ועלתה לסרייה א' לאחר שבע עונות של היעדרות מהליגה הבכירה. בעונת 2021/2022 סיימה במקום הראשון בסרייה ב' וחזרה לסרייה א'. בעונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום ה-16. נכון ל-1 בפברואר 2024 אורוגוואי וולטר אלברטו לופס אורוגוואי חבייאר צ'בנקטון איטליה מאסימו אודו איטליה אנטוניו קונטה איטליה דני אוסבלדו איטליה כריסטיאן דניאל לדסמה איטליה פבריציו מיקולי אלג'יריה ג'מאל מסבאח יוון דמטריוס פאפאדופולוס מונטנגרו מירקו ווצ'יניץ' פינלנד אלכסיי יריומנקו שווייץ האריס ספארוביץ' מדיה וקבצים בנושא לצ'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לצ'ה (באיטלקית) לצ'ה, ברשת החברתית פייסבוק לצ'ה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לצ'ה, ברשת החברתית אינסטגרם לצ'ה, ברשת החברתית טיקטוק לצ'ה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
Alright, Still

Alright, Still הוא אלבום הבכורה של זמרת הפופ הבריטית לילי אלן. האלבום יצא לאור ב-13 ביולי 2006 דרך חברת התקליטים Regal Recordings. הקלטת האלבום החלה בשנת 2004, שנתיים לפני הוצאתו. עד להוצאת האלבום פרסמה אלן שירים מהאלבום בעמוד ה-Myspace שלה. מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים, ששניים מהם, "Smile" ו-"LDN" זכו להצלחה במצעדים רבים. האלבום הגיע למקום השני במצעד הסינגלים של בריטניה, שם הגיע למעמד של פלטינה משולשת ומכר 62,701 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. האלבום מכר מעל ל-2.5 מיליון עותקים בכל העולם. מידע על האלבום Alright, Still באתר MusicBrainz מידע על האלבום Alright, Still באתר AllMusic האלבום Alright, Still באתר Discogs האלבום Alright, Still באתר ספוטיפיי האלבום Alright, Still באתר אפל מיוזיק האלבום Alright, Still באתר יוטיוב פאבלו קוק, גרג קרסטין, איולה בבלולה, דארן לואיס, בלייר מקיצ'ן, מארק רונסון, פיוצ'ר קאט Razorlight and McFly top the charts מידע על Alright, Still, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Alright, Still, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון Original Soundtrack, Footloose - Ost, Album, BPI (באנגלית)
אהרון נחשון

אהרון (אולק) נחשון (קופרשטוק) (1925 – 13 באפריל 1995) היה מפקד בפלמ"ח ובהגנה ואלוף-משנה בצה"ל. אהרון נחשון נולד בחיפה והיה חבר בתנועת הצופים. ב-1943 התגייס במסגרת הכשרה לפלמ"ח, שירת בפלוגה ד' ברמת הכובש ובמעוז חיים והיה חבר במחלקת הטיס. ב-1945 השתחרר מהפלמ"ח, המשיך בפעילות במסגרת ההגנה, עבר קורס מפקדי מחלקות ב-1947 (מחזור י"ט). במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה ב' בגדוד 22 של חטיבת כרמלי ולחם בקרב על חיפה, הוא פיקד על מבצע החדרת מכונית תופת לרחוב עיראק במרכז העיר הערבית, מבצע שהסתיים בהרס ונפגעים רבים בקרב הערבים. לאחר מכן שירת כמפקד הסיירת החטיבתית ולחם בקרבות בגליל. בצה"ל שירת בחיל השריון, ביולי 1950 מונה למפקד גדוד 79, גדוד חרמ"ש ושירת בתפקיד עד ספטמבר 1951, בתקופת פיקודו פעל הגדוד בפעולות תגמול, בהם מבצע כסלו לפריצת מחסום ירדני בדרך לאילת. לאחר מכן שירת כראש מטה חטיבת כרמלי, השלים לימודי הנדסת מכונות בטכניון ובסיומם מונה למפקד בית הספר לשריון, נשלח ב-1955 לצרפת על מנת לבחון את רכישת טנקי ה-AMX-13. במלחמת סיני פיקד על גדוד 377, גדוד טנקי שרמן שהורכב מחניכי בית הספר ולחם במסגרת חטיבה 37 בקרב רפיח ועם חטיבה 7 בקרבות באזור מתחם אבו עגילה שבסיני ובקרב סכר הרואיפה. לאחר המלחמה פיקד על חטיבה 7, שירת כראש מחלקת אמצעי לחימה וכסגן ראש אג"א, למד הנדסה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובסוף כהונתו הושאל למשרד הפיתוח וכיהן כמשנה למנכ"ל. לאחר שחרורו מונה ב-1968 למנכ"ל הראשון של מנועי בית שמש. ב-1976 הצטרף למפלגת שלומציון בראשות אריאל שרון. אהרון נחשון, באתר הפלמ"ח עודד מרום, מחלקת הטיס של הפלמ"ח, הוצאת עמותת חיל האוויר, 2005, עמ' 248 אברהם זהר, מאיר פעיל, הפלמ"ח הימי (הפלי"ם), העמותה לחקר כוח המגן על שם ישראל גלילי, 2001, עמ' 158 עמיעד ברזנר, סוסים אבירים: התפתחות ותמורות בשריון הישראלי מתום מלחמת העצמאות ועד מלחמת סיני, עמ' 49, 117 צה"ל בחילו, חיל השריון, הוצאת רביבים, 1981, עמ' 42 חטיבה 454 – עוצבת "בני חיל", אתר יד לשריון הפגישה השניה בין שרון לידין לא הביאה תוצאות, דבר, 27 בדצמבר 1976
חיים זליבנסקי

הרב חיים נפתלי הערץ זליבנסקי (שמחת תורה ה'תרצ"ט, 17 באוקטובר 1938 - תשנ"ה 10 בנובמבר 1994) היה ראש ישיבה חרדי-ליטאי. הקים ועמד בראשות ישיבת מאור התלמוד. נולד בתל אביב לרב מרדכי אלתר זליבנסקי וליוכבד, בתו של הרב אריה שפירא, שהיה אב"ד בעיר ביאליסטוק. בין השנים תשט"ו-תשכ"ה למד אצל דודו ורבו הרב משה שמואל שפירא, ואצל הרב שלמה וולבה בישיבת באר יעקב. ואחר כך בישיבת בריסק אצל רבו וקרוב משפחתו הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק לאחר נישואיו למרים כהן בתו של הרב אברהם דוב כהן מייסד ומנהל הסמינר הישן לבנות בגייטסהד, למד כשנה בכולל הרבנים בגייטסהד. בשנת תשל"ב כיהן כראש ישיבה בישיבת "זוהר התורה" לצידו של ראש הישיבה הרב בצלאל טולדנו. בשנת תשל"ו פתח את ישיבת מאור התלמוד בשכונת בית וגן בירושלים, לאחר כשנתיים בשנת תשל"ח עבר והקים את ישיבת "מאור התלמוד" ברחובות, יחד עם האחים הרב שמחה הכהן קוק ששימש כנשיא הישיבה עד לפטירתו, והרב אברהם יצחק הכהן קוק שמשמש כראש הישיבה. בסוף תשנ"ג חלה ולאחר תקופת מחלה קשה וממושכת, נפטר בז' בכסלו תשנ"ה. בנו הרב אריה משמש כר"מ בישיבת "מאור התלמוד" אותה הקים אביו. בנו הרב רפאל משמש כר"מ בישיבת רינה של תורה בכרמיאל. בנו הרב יעקב הוא מרבני ישיבת שערי שמועות. בנו הרב יהושע משמש כר"מ בישיבת אהלי חיים בירושלים ובישיבת חכמת התורה בקרית ספר. בנו הרב פנחס חתנו של הרב דוד כהן ראש ישיבת חברון משמש כר"מ בישיבת מיר ברכפלד ובישיבת מאור התורה. חתנו הרב דוב מרקביץ משמש כר"מ בישיבת חכמה ודעת, חתנו הרב חנניה שיף משמש כר"מ בישיבת גרודנה באר יעקב. אחיו, הרב פנחס זליבנסקי, חתנו של הרב חיים קרייזווירט, הוא ראש כולל וישיבת "מרכז התורה" בירושלים. גיסיו, שנישאו לאחיותיו הם: הרב משה דוד ליפקוביץ, ר"מ בישיבת בית דוד בבני ברק ומנהל רוחני בישיבת באר יעקב; והרב יצחק גרודזינסקי, בנו של הרב אברהם גרודזינסקי, משגיח בסלובודקה בליטא. גיסיו מצד אשתו הם: הרב נתן כהן משגיח ישיבת קריית מלך; הרב שמחה כהן הממלא את מקום אביו כמנהל הסמינר הישן לבנות בגייטסהד; הרב עזריאל יפה, ראש ישיבת "תפארת יעקב" בגייטסהד; והרב אברהם קסלר, ר"מ בישיבת תפארת ציון בבני ברק. מוריה, גיליון רלא-רלב, שבט תשנ"ה. עמ' פט. סרט געגועים לרבי חיים זליבנסקי, באתר יוטיוב
גביע הזהב 2009

גביע הזהב של CONCACAF ב-2009 נערך בחודש יולי 2009 בארצות הברית, והיה הטורניר ה-10 של גביע הזהב והמהדורה ה-20 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. התחרות נוהלה על ידי CONCACAF, הגוף המנהל של הכדורגל הצפון-אמריקני והוא נערך בפעם ה-10 ברציפות בארצות הברית. הערה: נבחרת קובה הייתה אמורה להשתתף בטורניר כקבוצה בכך שסיימה במקום הרביעי בגביע הקריבים אולם בעקבות בעיה שהעמדת קבוצה ראויה השתתפותה בוטלה. במקומה נערכה הגרלה בין האיטי וטרינידד וטובגו שסיימו במקום השלישי בבתים המוקדמים בגביע הקריבים. האיטי זכתה בהגרלה והשתתפה בטורניר. משחק הגמר מדיה וקבצים בנושא גביע הזהב 2009 בוויקישיתוף
אדוארדו ורגאס

אדוארדו חסוס ורגאס רוחאס (בספרדית: Eduardo Jesús Vargas Rojas; נולד ב-20 בנובמבר 1989 ברנקה) הוא כדורגלן צ'יליאני, המשחק באתלטיקו מיניירו מליגת העל הברזילאית. ורגאס החל לשחק כדורגל בקבוצות נוער חובבניות, עד שהצטרף למועדון קוברלואה מהעיר קלאמה בשנת 2006. בראשית 2010 הצטרף לאוניברסידד דה צ'ילה, והיה שותף לזכייתה באליפות צ'ילה באפרטורה ובקלאוסורה של 2011. בנוסף, זכה במדי אוניברסידד דה צ'ילה בגביע סודאמריקנה בשנת 2011, ואף היה מלך השערים של הטורניר, לאחר שהבקיע 11 שערים במסגרתו, בהם שניים במשחק הגמר נגד ליגה דה קיטו. בעקבות הופעתו בגביע סודאמריקנה, עורר ורגאס עניין במספר קבוצות אירופיות, ובראשית 2012 הצטרף לנאפולי מליגת העל האיטלקית, ששילמה עבורו 11.5 מיליון אירו. הוא זכה עמה בקופה איטליה בעונה זו. אף שהחל את עונת 2012/2013 במדי נאפולי, הושאל במהלכה לגרמיו מליגת העל הברזילאית. בדומה, הושאל במהלך עונת 2013/2014 לוולנסיה מליגת העל הספרדית. בעונת 2014/2015 הושאל לקווינס פארק ריינג'רס האנגלית. ב-22 באוגוסט 2015 חתם ורגאס לארבע שנים בהופנהיים הגרמנית עבור 5 מיליון אירו. בינואר 2017 חתם ורגאס בטיגרס מליגת העל המקסיקנית. ב-9 בנובמבר 2020 חתם ורגאס לשנתיים באתלטיקו מיניירו הברזיליאית. ורגאס זומן לראשונה לנבחרת צ'ילה בשנת 2009, ובשנת 2011 הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ספרד בו הפסידה 2-3. במוקדמות מונדיאל 2014 הבקיע חמישה שערים לזכותה, יותר מכל שחקן אחר בנבחרת. במהלך 2013 הבקיע שערים בשישה משחקים רצופים במדי הנבחרת, ושבר את שיאם של שחקני העבר מרסלו סאלאס וקרלוס קאסלי. ורגאס זכה יחד עם צ'ילה בקופה אמריקה שנתיים ברציפות בשנים 2015 ו-2016. נכלל בסגל נבחרת צ'ילה לטורניר קופה אמריקה 2024. מדיה וקבצים בנושא אדוארדו ורגאס בוויקישיתוף אדוארדו ורגאס, ברשת החברתית אינסטגרם אדוארדו ורגאס, באתר Transfermarkt אדוארדו ורגאס, באתר Soccerway אדוארדו ורגאס, באתר BDFutbol אדוארדו ורגאס, באתר WorldFootball.net אדוארדו ורגאס, באתר National Football Teams אדוארדו ורגאס, באתר FootballDatabase.eu Nómina oficial – Selección Chilena – CONMEBOL Copa América EE.UU. 2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הצ'יליאנית, 13 ביוני 2024 (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תמאם סלאם

תמאם סאיב סלאם (בערבית: تمام صائب سلام; נולד ב-13 במאי 1945) הוא פוליטיקאי לבנוני שכיהן כראש ממשלת לבנון בשנים 2014-2016, ושימש נשיאה בפועל של המדינה בין מאי 2014 לאוקטובר 2016, בהיעדר נשיא. בעבר כיהן כשר התרבות בממשלת לבנון. באפריל 2013 הוטלה על סלאם מלאכת הרכבת ממשלת לבנון. למרות שהיה לאחד מהפוליטיקאים הסונים המקורבים למחנה הפרו-סורי במדינה, הפך סלאם מקורב יותר למחנה ה-14 במרץ, התומך בעצמאות לבנון ומתנגד להשפעה הסורית בה. יחד עם זאת שמר על יחסיו הטובים עם מחנה ה-8 במרץ, המזוהה עם סוריה, וב-15 בפברואר 2014 הקים ממשלת אחדות בראשותו. סלאם נולד ב-1945 בביירות, למשפחה סונית עשירה ובעלת השפעה פוליטית רבה. הוא בנו הבכור והילד השלישי של סאיב סלאם, שכיהן בעבר פעמים חוזרות כראש ממשלת לבנון, ולו שני אחים יותר קטנים ושתי אחיות יותר גדולות. סבו, עלי סלאם עלי, כיהן בתפקידים ציבוריים בכירים בתקופת השלטון העות'מאני והצרפתי במדינה, בין השאר כניצג של ביירוט בפרלמנט העות'אמני וכראש עיריית ביירות. תמאם סלאם למד בתיכון הפרטי ברומאנה, השייך לעדת הקווייקרים ואחר כך באוניברסיטה הפרטית הארמנית "הייגזיאן" בביירות. מחזיק בתואר בכלכלה וניהול מלימודים נוספים באנגליה. בתחילת דרכו, לאחר סיום לימודיו, עבד כאיש עסקים. בנוסף עסק בפעילות בארגון צדקה. סלאם היה מועמד בבחירות לפרלמנט הלבנוני ב-1992, אך משך את מועמדותו כמחאה על השפעתה של סוריה בלבנון. ב-1996 נבחר לראשונה לפרלמנט, כחלק מרשימתו של רפיק אל-חרירי. בהמשך הגיעה לסיומה שותפותו עם חרירי, ובבחירות שנערכו בשנת 2000 איבד את מקומו בפרלמנט. ב-11 ביולי 2008 מונה סלאם לשר התרבות בממשלתו של פואד סניורה, ובבחירות שנערכו ב-2009 נבחר לפרלמנט. בעקבות התפטרותו של ראש ממשלת לבנון, נג'יב מיקאתי, ב-23 במרץ 2013, עלה שמו של סלאם כמועמד המוסכם על הגושים השונים בפרלמנט הלבנוני להחליפו בתפקיד. ב-6 באפריל 2013 הוטלה עליו מלאכת הרכבת הממשלה, בתמיכתם של 124 מתוך 128 חברי הפרלמנט. ב-15 בפברואר 2014 הציג את ממשלתו החדשה, ממשלת אחדות המונה 24 שרים. בנוסף לתפקידו, שימש סלאם כנשיאה בפועל של לבנון החל מ-25 במאי 2014, עקב סיום תקופת כהונתו של הנשיא הקודם, מישל סלימאן, ולאחר שלא הושגה הסכמה על בחירתו של נשיא חדש. סלאם נשוי ואב לשלושה. מדיה וקבצים בנושא תמאם סלאם בוויקישיתוף רועי קייס, נשיא לבנון הטיל על תמאם סלאם להקים ממשלה, באתר ynet, 6 באפריל 2013 ג'קי חורי, ממשלת אחדות הוקמה בלבנון בתום שנה של מגעים בין העדות, באתר הארץ, 15 בפברואר 2014
סן אנטוניו דה פאלה

סן אנטוניו דה פאלה (בספרדית: San Antonio de Palé) היא בירת פרובינציית אנובון, בגינאה המשוונית. סן אנטוניו דה פאלה נמצאת בקצה הצפוני של האי אנובון (החופף לפרובינציה), שנמצא במפרץ גינאה. סן אנטוניו דה פאלה נוסדה על ידי חבורת פורטוגזים שהביאו לאנובון עבדים מיבשת אפריקה במאה ה-16. לאחר חתימת חוזה סן אילדפונסו ב-1777 וחוזה אל פרדו ב-1778 בין פורטוגל וספרד, האי הועבר לשליטת האחרונה, ביחד עם עוד כמה שטחים של פורטוגל במפרץ גינאה. הבריטים, שהספרדים התירו להם לעגון באי, הקימו בעיר ב-1801 מבצר קטן. הספרדים גם השכירו להם שטחים באי ב-1827 כדי להילחם בסחר העבדים. תושבי האי סוחרים עם אנשי האי סאו טומה הסמוך דרך הדייגים של שני האיים. את העיר משרת נמל התעופה אנובון, הנמצא בקרבת העיר. מדיה וקבצים בנושא סן אנטוניו דה פאלה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.