laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ינון עזרוני

ינון עזרוני (11 בנובמבר 1927 – 1 במרץ 2009) היה קצין חימוש ראשי בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. מנכ"ל תעשיות רכב נצרת עילית וחברת אליאנס. עזרוני נולד בחיפה, בנם של שרה ויקותיאל, בוגר בית הספר החקלאי מקוה ישראל. ב-1945 הצטרף לפלמ"ח ושירת בפלוגה א' בקיבוץ יגור. סיים קורס קציני חבלה וקורס מפקדי כיתות. שימש מדריך חבלה. בתקופת פעילות תנועת המרי העברי השתתף בהכנות לפיצוץ גשר, כסיוע להורדת המעפילים מהספינה "חנה סנש" ליד נהריה וכן השתתף בפיצוץ תחנת הרדאר בח'רייבה. השתתף בפעולות רבות נגד כנופיות ערביות וחברי הוועד הערבי העליון. במלחמת העצמאות שירת כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה בגדוד הראשון של חטיבת יפתח. השתתף בהדיפת צבא ההצלה בקרב משמר העמק, במבצע מטאטא ובקרבות מלכיה, בהם נפצע באורח קשה. לאחר החלמתו השתתף בכיבוש לוד, בקרבות בנגב, במבצע גי"ס, בקרב חרבת מחאז ובמבצע יואב. לקראת סוף המלחמה מונה לסגן מפקד הגדוד. לאחר פירוק הפלמ"ח יצא לקורס מפקדי גדודים בצריפין. ב-1950 השתחרר והחל בלימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, אותם סיים ב-1954. עבד כמהנדס בתעשייה הצבאית ובמקביל, במסגרת שירותו במילואים שירת בחיל החימוש. במלחמת סיני שירת באוגדה 77 שלחמה באזור רפיח ואל עריש. ב-1956 חזר לשירות הקבע ומונה למפקד בימ"ל (בית מלאכה) בחיל החימוש. בתקופתו הוקם בבסיס מפעל בן 1,000 עובדים שפעל להסבת טנקי השרמן לטנקי סופר שרמן בהם הותקן התותח הצרפתי CN 75-50. בשנת 1957 מונה לסגן קצין חימוש ראשי. ב-1961 יצא לארצות הברית ללימודי תואר שני במנהל תעשייתי והנדסת מכונות באוניברסיטת קולומביה. ב-1963 מונה לקצין חימוש ראשי. במרץ 1964 קודם לדרגת אלוף-משנה. לאחר שחרורו היה ממקימי חברת תעשיות רכב נצרת עילית ב-1965 ושימש כמנהלה הכללי עד 1986. הוא זכה על פועלו בפרס התעשייה של התאחדות התעשיינים, ב-1976. ב-1987 מונה למנכ"ל חברת הצמיגים אליאנס, תפקיד בו כיהן עד שנת 2000. נפטר ב-1 במרץ 2009. היה נשוי לחנה ואב לשלושה ילדים. כלתו (אשת בנו) היא הציירת רינה עזרוני. ינון עזרוני, באתר הפלמ"ח אורי דרומי, אל"מ (בדימוס) ינון עזרוני, לוחם הגדוד הראשון של הפלמ"ח, באתר הארץ, 1 במאי 2009 סא"ל ינון עזרוני קצין חימוש ראשי, דבר, 25 בפברואר 1963 ינון עזרוני, באתר עמותת חיל החימוש מקבל פרס תעשייה, אתר התאחדות התעשיינים
ארתור מנחם הנטקה

ארתור (מנחם) הַנְטְקֶה (בגרמנית: Arthur Hantke;‏ 5 במרץ 1874 – 9 באוקטובר 1955, כ"ג בתשרי תשט"ז, ירושלים) היה משפטן, עורך דין וכלכלן, מראשי הציונות בגרמניה, מראשי "קרן היסוד". ארתור מנחם הנטקה נולד בברלין בשם ארתור הנטקה, וקיבל חינוך מסורתי. הוא למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת פרייבורג, והוסמך כדוקטור למשפטים. עם תום לימודיו התמחה בעריכת דין, ובשנת 1900 פתח משרד לעריכת דין משלו. כסטודנט התקרב לרעיון הציוני, ובשנת 1893 היה בין מייסדי "החברה היהודית ההומאניטרית", ארגון יהודי לאומי בברלין. בהמשך הצטרף להסתדרות הציונית, והחל משנת 1901 היה ציר לכל הקונגרסים הציוניים. בשנת 1903 נבחר לחבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת, תפקיד בו נשא עד שנת 1928. בשנת 1910 התמנה ליושב ראש ההסתדרות הציונית בגרמניה, תפקיד אותו מילא עד 1920. בשנת 1911 נבחר לחבר ההנהלה הציונית בברלין. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה העביר יחד עם אוטו ורבורג את ההנהלה הציונית לקופנהגן, שהייתה נייטרלית, ובמקביל לעבודתו הציונית עסק בעזרה ליהודי מזרח אירופה שהיו תחת כיבוש גרמני, ובהשתדלות אצל הגרמנים להשפיע על הטורקים שלא להחריב את היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא התנגד להקמת הגדוד העברי בגלל פגיעתה בנייטרליות. הוא קיבל בשמחה את הצהרת בלפור ופעל לקבלת הצהרות מקבילות מידי מעצמות המרכז. בשנת 1919 יזם את הקמת הארכיון הציוני המרכזי. עם הקמת קרן היסוד התמנה לראש מחלקת הקרן במרכז אירופה. בשנת 1926 התמנה לדירקטור בקרן היסוד ועלה לארץ ישראל בה התמקמה הלשכה המרכזית של הקרן. בשנת 1933 נתמנה לעמוד בראש קרן היסוד. במסגרת תפקידו זה נדרש להתמודד עם סוגיית העלאת יהודי גרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון. הנטקה נפטר בשנת 1955 בירושלים ונקבר בבית הקברות סנהדריה בעיר. על שמו קרוי המושב אבן מנחם, וכן רחובות בערים תל אביב, ירושלים וחיפה. משנת 1909 היה נשוי ליהודית (אדית) לבית היימן, כימאית שלמדה באוניברסיטה בברלין (נולדה בברלין ב 16 בספטמבר 1886 נפטרה בירושלים ב-1949 וקבורה בית העלמין גבעת רם), והיה אב לבן, וסב לנכדה. 'הנטקה, ארטור', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 181. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא ארתור מנחם הנטקה בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "ד"ר מנחם (ארתור) הנטקה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1694 אמציה פלד, רחוב הנטקה, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה ליובלו של ד"ר ארתור הנטקה, דבר, 5 במרץ 1944 י. קלינוב, ארתור הנטקה, דבר, 4 במרץ 1949 ד"ר מנחם (ארתור) הנטקה ז"ל, דבר, 11 באוקטובר 1955, המשך זלמן שזר, ארתור הנטקה, דבר, 18 בנובמבר 1955, המשך ל. ש., ד"ר הנקטה (עשור למותו), דבר, 24 בנובמבר 1965 ארתור הנטקה, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים מנחם ארתור הנטקה (1874-1955), דף שער בספרייה הלאומית ארתור מנחם הנטקה באתר GRAVEZ
אביטל

אֲבִיטַל הוא מושב ישראלי בעמק יזרעאל, הממוקם בקרבת הר הגלבוע, במרחק של כ-10 ק"מ מדרום לעפולה. השם אביטל הוא בעקבות קינת דוד על מות שאול ויהונתן במלחמה בגלבוע. דוד קילל בקינתו את הרי הגלבוע שלא ירדו בהם עוד טל ומטר: "הרי בגלבע אל-טל ואל-מטר עליכם ושדי תרומות כי שם נגעל מגן גבורים מגן שאול בלי משיח בשמן" (שמואל ב', א', כ"א), ושם היישוב מבקש להביע את ברכת הטל המקווה, כהיפוך קללתו של דוד. ייתכן שמקור השם הוא בשמה של אביטל אשת דוד המלך. המושב נקרא בעבר "תענך א'". המושב הוקם בשנת 1953, כחלק מתנועת המושבים, על ידי עולים מפרס ומטורקיה, אליהם הצטרפו עולים מכורדיסטן ששהו במעברת זרעין. המתיישבים לא היו מנוסים בחקלאות ונזקקו להדרכה רבה עד שלמדו לגדל ירקות וגידולי תעשייה. אביטל היה היישוב הראשון שהוקם בחבל תענך. מדיה וקבצים בנושא אביטל בוויקישיתוף אביטל באתר הרשות לפיתוח הגליל אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אביטל, באתר תנועת אור.
אנדריי מרקוב

אנדריי אנדרייביץ' מרקוב (ברוסית: Андрей Андреевич Марков‏; 14 ביוני 1856 – 22 ביולי 1922) היה מתמטיקאי רוסי. ידוע בעיקר בזכות עבודתו על תהליכים אקראיים. על שמו קרואים שרשראות מרקוב ותהליכי החלטה מרקוביים. מרקוב נולד ב-1856 בריאזן, רוסיה. בילדותו סבל ממגבלות בריאותיות שחייבו אותו להלך בעזרת קביים עד לגיל עשר. ב-1874 התקבל לאוניברסיטת סנקט פטרבורג לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה, שם השלים תואר ראשון (1878), תואר שני (1880) ודוקטורט בשנת 1884. בשנת 1883 נשא לאישה את אהובת נעוריו. ב-1886 נתמנה לפרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג וב-1896 לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1903 נולד אנדריי מרקוב הבן, שהיה גם הוא מתמטיקאי נודע כשלעצמו. ב-1905 פרש מהוראה אקדמית באופן רשמי, אולם המשיך ללמד קורסים בתורת ההסתברות כמעט עד ליום מותו. ראשית מחקרו של מרקוב הוקדש לתורת המספרים ולאנליזה נומרית. לאחר שנת 1900 עסק בעיקר בתורת ההסתברות. ב-1909 ניסח הרחבה של משפט הגבול המרכזי בעזרת שיטת צ'בישב (Chebyshev) שהיה גם מורהו עבור רצפים המורכבים ממשתנים מקריים תלויים - מה שנודע לימים בתור "שרשראות מרקוב" ולהן שימושים בפיזיקה המודרנית ובמודלים כלכליים לחיזוי. אחד השימושים הראשונים של שרשראות מרקוב היה לנסח באופן מתמטי תנועה רנדומלית של חלקיקים בתמיסה מימית (תנועה בראונית), מאוחר יותר נעשה במודל זה שימוש לחיזוי מגמות בשוק המניות. בשנות החמישים של המאה ה-20 הורחב המודל של שרשראות מרקוב לתהליכי החלטה מרקוביים אשר מהווים מודל מרכזי בתורת הבקרה האופטימלית. מדיה וקבצים בנושא אנדריי מרקוב בוויקישיתוף אנדריי מרקוב, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אנדריי מרקוב, באתר MacTutor (באנגלית) ביוגרפיה של אנדרי מרקוב, באתר אוניברסיטת סנט אנדרוז אנדריי מרקוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנדריי מרקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חיים דומי

חיים דומי (3 בדצמבר 1928 - 24 במרץ 1981) היה קצין חימוש ראשי בצה"ל ועוזר ראש אג"א לתפקידים מיוחדים בדרגת תת-אלוף. דומי נולד בקריית חיים בנם של חיינה ושמעון דומשביצקי, ממייסדי היישוב. למד בבית הספר לילדי עובדים ובבית הספר הריאלי. היה חבר בפלוגות הפועל, בנוער העובד והלומד וחבר הכשרת אשדות יעקב. ב-1946 הצטרף לפלמ"ח ושירת בפלוגה ג' של הגדוד השלישי. בשנת 1947 יצא לקורס מפקדי כיתות ובשנת 1948 סיים קורס מפקדי מחלקות במחנה דורה. במלחמת העצמאות השתתף במסגרת חטיבת יפתח בקרב על צפת, בקרב על טבריה, כיבוש סאסא, קרב מצודת נבי יושע, עין זייתון, ביריה, משמר הירדן, קרבות מלכיה ובמבצע יורם. נטל חלק עם החטיבה במבצע דני ובמבצע יואב במהלכו נפצע. ב-1950 השתחרר ולמד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. התגייס לשירות קבע ב-1955 ושירת בחיל החימוש כקצין תכנון עבודות בבמ"ב (בית מלאכה בסיסי) 681 בדרגת רב-סרן. בשנים 1958 עד 1961 היה מפקד במ"ב 682 והועלה לדרגת סגן-אלוף. ב-1961 מונה לסגן קצין חימוש ראשי. ב-1964 נשלח מטעם צה"ל לארצות הברית, ללימודי תואר שני בהנדסת מכונות באוניברסיטת קולומביה והשתלם גם בחקר ביצועים ובשימוש במחשבים לצרכים טכניים ומנהלתיים. באוגוסט 1966 מונה לקצין חימוש ראשי. הוא שירת בתפקיד במשך שבע שנים, כולל בתקופת מלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. במלחמת ההתשה יזם את הקמת הגש"ח (גדוד שירותי חימוש) שנתן מענים חימושיים למעוזים בקו ברלב וליחידות השונות. ב-1970 קודם לדרגת תת-אלוף. בעקבות מלחמת ששת הימים התמודד עם הצורך בהחזרה לכשירות של כלי הלחימה הצה"לים, ופעל לשיפוץ והסבה של נשק שלל רב שנתפס, כולל כ-100 טנקי צנטוריון ו-M48 פטון ירדנים, הסבת שישה גדודי ארטילריה לשימוש בתותחים מתוצרת ברית המועצות בקטרים 130 ו-122 מ"מ, שכמויות גדולות שלהם נתפסו יחד עם תחמושת רבה, וטנקי טירן רבים שנלקחו שלל בסיני. ב-1973 השתחרר מצה"ל, ועבד כמשנה למנכ"ל בתי הזיקוק. הוא חזר לשירות בשנת 1975, מונה לעוזר למדען הראשי בצה"ל, ובהמשך לעוזר ראש אג"א לתפקידים מיוחדים, נפטר ב-1981 בעודו בשירות. נקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה. קורות החיים של חיים דומי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון חיים דומי באתר עמותת חיל החימוש חיים דומי, באתר הפלמ"ח החימוש בפיקוד הדרום- מלחמת ההתשה, באתר חיל חימוש, מתוך "אפיקים בנגב", סיפור מערך האחזקה בפיקוד דרום
תענכים

חבל תַּעְנַךְ הוא גוש התיישבות בדרום עמק יזרעאל, בין עפולה בצפון לפאתי ג'נין בדרום, המונה כ-6,100 תושבים. החבל נקרא על שם העיר המקראית תַּעְנַךְ, המזוהה בתל תענכּ הסמוך מדרום־מערב, וכל יישוביו שייכים למועצה אזורית הגלבוע. בשנות ה-50, כתוצאה מהעלייה ההמונית לישראל, יושב החבל על ידי עולים מהתפוצות: מרוקו, תוניסיה, כורדיסטן, איראן, טורקיה ופולין. בדומה לחבל לכיש, תוכנן חבל תענך להיות חבל התיישבותי שלם. היישובים בחבל תענך הוקמו כך שלכל שלושה יישובים צמודים ישנו מרכז אזורי משותף המספק את צורכי שלושת היישובים. בתחילה, כל יישוביו היו מקבלים את השם תענך בתוספת אות, עד לקבלת השם החדש (תענך א' – אביטל; תענך ב' – פרזון; תענך ג' – מיטב וכו'). כתוצאה מכך החבל נקרא לפעמים בשיבוש לשון "תענכים", היות שבשלבים הראשונים של הקמת היישובים לא היו שמות ליישובים והיו שהתייחסות אליהם בהכללה כ"תענכים". חלק משמות היישובים והמרכזים הם בהשראת דבורה הנביאה ושירת דבורה: "בספל אדירים הקריבה חמאה", "יעל אשת חבר הקיני", "חדלו פרזון בישראל", "דבורה וברק בן אבינועם". אביטל אדירים ברק גדיש דבורה מיטב מלאה ניר יפה פרזון רם-און מרכז יעל – משרת את אביטל, מיטב ופרזון. מרכז חבר – משרת את ברק, דבורה ואדירים. מרכז אומן – משרת את ניר יפה, מלאה וגדיש. כביש 675 מדיה וקבצים בנושא תענכים בוויקישיתוף חבל תענך (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית חיבור של 6,064 תושבי הגוש למעט יעל, שאוכלוסייה לא נספרה בלמ"ס, עם 72 תושבי יעל בהנחה שממוצע הגודל של כל אחת מ-16 המשפחות בו הוא 4.5 נפשות. ספר יהושע, פרק י"ב, פסוק כ"א, ספר יהושע, פרק י"ז, פסוק י"א, ספר יהושע, פרק כ"א, פסוק כ"ה, ספר שופטים, פרק א', פסוק כ"ז, ספר שופטים, פרק ה', פסוק י"ט, ספר מלכים א', פרק ד', פסוק י"ב, ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק כ"ט. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ף היוגיל

ג'ף אנדרו היוגיל (באנגלית: Geoffrey Andrew Huegill; נולד ב-4 במרץ 1979) הוא שחיין אוסטרלי, הוא אלוף עולם (פוקואוקה 2001 ומוסקבה 2002), אלוף משחקי חבר העמים, שיאן עולם ובעל מדליות כסף וארד אולימפיות בסגנון הפרפר. היוגיל נולד בחצי האי גוב שבטריטוריה הצפונית לאב אוסטרלי ואם תאילנדית. באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' ב-1998 זכה היוגיל במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר, ובמדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בו השתתף בשלב המוקדמות. באליפות אוסטרליה שנערכה ב-14 באפריל 2000 קבע היוגיל במשחה ל-50 מטר פרפר שיא עולם חדש של 23.60 שניות. באולימפיאדת סידני (2000) בשנת 2000 העפיל היוגיל לשלב הגמר במשחה ל-100 מטר פרפר עם התוצאה הטובה ביותר, אבל בגמר עצמו שחה לאט יותר וזכה במדליית הארד. נוסף לכך, הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכה היוגיל בשתי מדליות זהב. במשחה ל-50 מטר פרפר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 23.44 שניות ובשלב הגמר הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 23.76 שניות. הוא זכה במדליית זהב נוספת במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 סיים היוגיל במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.76 שניות. במדליית זהב זכה בן ארצו מט וולש ששבר את שיאו העולמי במאית שנייה. באולימפיאדת אתונה (2004) סיים היוגיל במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר. ב-2005 ו-2006 נכשל היוגיל באליפות אוסטרליה ולא הצליח להיכלל בנבחרת הלאומית, ופרש משחייה תחרותית. בתקופה זו עלה במשקל, והגיע עד ל-138 קילוגרם. ב-2008 הודיע על חזרתו לשחיה תחרותית, ועל כוונתו להתחרות במשחים ל-50 ול-100 מטר פרפר במשחקי חבר העמים הבריטי ב-2010. הוא השיל כ-40 קילוגרם ממשקלו, ובמשחקי חבר העמים שהתקיימו בדלהי זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר ובמדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר. באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה היוגיל במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.35 שניות. מדיה וקבצים בנושא ג'ף היוגיל בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר פרפר ג'ף היוגיל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ף היוגיל, באתר olympedia.org ג'ף היוגיל, באתר Swimrankings
חבל עדולם

חבל עֲדֻלָּם הוא גוש התיישבות בין בית שמש לבית גוברין במועצה האזורית מטה יהודה ומצפון לאזור חבל לכיש, האזור הנקרא על שם העיר הקדומה עדולם שהייתה באזור. חבל עדולם משתרע על פני שטח של 100,000 דונם. החבל תוכנן מתוך כוונה לסתום פרצה בגבול ירדן–ישראל מול הר חברון. בשנת 1957 החלו בהכשרת היישובים ובפיתוח השטח. בחבל עדולם עובר קטע נכבד של שביל ישראל, ונמצאים תלים ארכאולוגיים רבים כגון תל עזקה, תל בית שמש, תל גודד ועוד. יישובי חבל עדולם הם: מדיה וקבצים בנושא חבל עדולם בוויקישיתוף
אנדרטת הצי בפלימות'

אנדרטת הצי בפלימות' (באנגלית: Plymouth Naval Memorial) היא אנדרטה בעיר פלימות' שבבריטניה, המנציחה, בצוותא עם שתי אנדרטאות אחרות במדינה, את שמותיהם של קציני ומלחי הצי הבריטי, שנפלו במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע. כיום מונצחים על גביה 23,184 שמות. האנדרטה הוקמה לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאחת משלוש אנדרטאות שהאדמירליות הבריטית החליטה ב-1920 על הקמתן בערי נמל מרכזיות של הצי הבריטי לשם הנצחת חלליו הנעדרים. לאחר מלחמת העולם השנייה הורחבה האנדרטה - שוב יחד עם שתי האנדרטאות האחרות - כדי להנציח יחדיו את השמות הרבים יותר של נעדרי הצי ממלחמה זו. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הסקוטי רוברט לורימר (Robert Lorimer) ועבודות הפיסול בה הן מעשה ידיו של הנרי פול (Henry Poole). היא נחנכה על ידי הנסיך ג'ורג' ב-29 ביולי 1924. הרחבת האנדרטה לאחר מלחמת העולם השנייה תוכננה על ידי האדריכל אדוארד מאוף (Edward Maufe) ועבודות הפיסול שנוספו לה נעשו על ידי צ'ארלס וילר (Charles Wheeler) וויליאם מקמילן (William McMillan). האנדרטה המורחבת נחנכה על ידי הנסיכה מרגרט ב-20 במאי 1954. האנדרטה נבנתה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. האנדרטה שוכנת בשטח ציבורי פתוח ומוגבה בדרומה של פלימות', הידוע בשם Plymouth Hoe, ומשקיפה מצפון על מיצר פלימות'; היא הוקמה בקרבת אנדרטת הארמדה. חלקה המקורי מורכב מאובליסק אבן שבראשו גלובוס ועליו ארבע דמויות המסמלות את רוחות השמים, ובבסיסו ארבעה פסלי אריות. תבנית האובליסק נבחרה על מנת שהוא יוכל גם לשמש כסימן דרך בולט לספינות המשייטות בנמל ובסביבתו. שמות הנעדרים ממלחמת העולם הראשונה נרשמו על גבי לוחות מתכת הצמודים לבסיסו של האובליסק. שמות הנעדרים ממלחמת העולם השנייה נרשמו על גבי לוחות מתכת הצמודים לקירות אבן שנבנו לאחר המלחמה מצפון, ממזרח וממערב לאובליסק. כיום מונצחים על גבי האנדרטה 7,251 שמות ממלחמת העולם הראשונה ובכללם גם נעדרי הצי האוסטרלי והצי הדרום-אפריקני ממלחמה זו. כן מונצחים על גביה 15,933 שמות של נעדרים ממלחמת העולם השנייה ובכללם נעדרי ציי כל מדינות האימפריה הבריטית למעט קנדה וניו זילנד. בשנת 2008 נגנבו מן האנדרטה ארבעה לוחות מתכת ועליהם שמות נעדרים. שניים מן הלוחות אותרו בהמשך והוחזרו למקומם, ושני הלוחות הנותרים יוצרו מחדש. מראה ה-Plymouth Hoe. האובליסק באנדרטה נראה בקצה הימני של התמונה מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הצי בפלימות' בוויקישיתוף אנדרטת הצי בפלימות' באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה אנדרטת הצי בפלימות' האנדרטאות האחרות ניצבות בעיר פורטסמות' שבמחוז המפשייר ובעיר צ'טהם שבמחוז קנט. שלוש האנדרטאות יחד מנציחות 66,385 חללים נעדרים. חלק מחללים אלו נקברו בקבורה ימית. שלוש ערי הנמל שנבחרו היו אלו שבהן נעשה האיוש באנשי צוות (Manning) של ספינות הצי הבריטי. מאוף תכנן גם את אנדרטת נעדרי חילות האוויר. http://www.iwm.org.uk/memorials/item/memorial/25705.
אבירים

אַבִּירִים (בתעתיק לטיני: Abbirim) (הידוע גם כ"מצפה אבירים") הוא יישוב קהילתי חילוני ישראלי בגליל המערבי, הממוקם 3 ק"מ ממעלות תרשיחא, צמוד לשמורת מצד אבירים. אבירים שייך למועצה אזורית מעלה יוסף. אבירים הוקם בשנת 1980 במסגרת תוכנית המצפים ל"ייהוד הגליל". שמו המקורי היה "אֶדֶר" והוא שונה מאוחר יותר ל"אבירים", על שם מצד אבירים הסמוך אליו. בשנת 2011 מנה היישוב 42 משפחות והוכנה תוכנית לקליטת 40 משפחות נוספות. בתי היישוב תוכננו ונבנו בהתאמה לנוף הטבעי, הם משתלבים בחורש והנוף הכפרי, ורבים מהם כמעט ואינם נראים מהרחוב. ועדה אחראית על אופי הבנייה ושמירת הצורה הכללית של היישוב והבתים. בתכנון הבתים הושם דגש על התאמתם לסביבה תוך הקפדה על מיקום ועל עבודות הפיתוח ביישוב. היישוב בנוי בתוך חורש ים תיכוני עשיר וצפוף, ומתאפיין בפגיעה מינימלית בחורש. אבירים מוגדר כ"ישוב ממחזר" ומתבצעת בו הפרדת אשפה למיחזור. בכל בית אב מצוי קומפוסטר שבו התושבים משליכים את הפסולת האורגנית שנוצרה בביתם ומייצר קומפוסט. שאר הפסולת מופרדת במרכזים היישוביים להפרדת האשפה למיחזור. בשנת 2011 נוסח תקנון ליישוב ובו מוגדר אבירים כ"קהילה חילונית פלורליסטית הפועלת ברוח חזון מגילת העצמאות של מדינת ישראל, השומרת על ערכי התנועה הציונית, על יישוב ארץ ישראל ועל מורשת ישראל". התקנון קובע גם כתנאי קבלה ליישוב שירות צבאי או לאומי או התנדבות במסגרת אחרת לטובת הקהילה. סעיף 2 בתקנון (ג עד ו) קובע כי בין מטרות האגודה: "לקיים קהילה חילונית פלורליסטית... הנמנעת מכפייה דתית מכל סוג שהוא... להבטיח בכל דרך יעילה את השמירה על אופי היישוב ואורח החיים הקהילתיים". האגודה לזכויות האזרח עתרה נגד התקנון בפני רשם האגודות השיתופיות בטענה כי הוא מפלה ומדיר אזרחים ערבים. תשובת הרשם לעתירה טרם ניתנה. במרכז אבירים מצויה "נקודת חן" – גן משחקים שנבנה על שמו של חן שמיר, בן היישוב שנפטר ממחלת הסרטן. בקרבת היישוב מצויים האתרים הארכאולוגיים "מצד אבירים" ו"האיש שבקיר". מדיה וקבצים בנושא אבירים בוויקישיתוף אתר הבית של אבירים אבירים, במרכז המידע להתיישבות בגליל אבירים, באתר הרשות לפיתוח הגליל פרוטוקול אספה והתקנון מ-9 באוגוסט 2012 אבירים, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור מידע על מצפה אבירים בקטלוג הספרייה הלאומית אבירים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 התעתיק על פי שמות היישובים בישראל באתר האקדמיה ללשון העברית, 21 ביוני 2022 ענבר שחר, ישובי מעלה יוסף פינה לתפארת על גבול הלבנון, מעריב, 3 בינואר 1988 רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 3165, 24 בפברואר 1985, עמ' 1490 ג'קי חורי, במצפה אבירים רוצים תושבים עם ערכים ציוניים, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2011 תנאי קבלה מפלים ביישוב אבירים, מכתב מהאגודה לזכויות האזרח בישראל לאורי זליגמן רשם האגודות השיתופיות
ישראל מהלמן

ישראל מהלמן (Mehlmann‏; 26 במרץ 1900 – 29 באוקטובר 1989) היה ביבליוגרף, חוקר ואיש חינוך עברי. מהלמן נולד באולחוביץ (Olchowiecz) שליד בז'ז'ני (ברשאן), בגליציה המזרחית שבתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן ליחיאל מיכל ולמרים לבית רדליך. התחנך בחדר ובישיבה, ולאחר מכן למד בגימנסיה, והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת וינה, שם למד שפות שמיות וחינוך ובשנת 1922 הוסמך כדוקטור (כותרת התזה: "Die syrisch-palästinensische Kleidung bis in die griechische Zeit"). ניהל את "הפדגוגיון העברי" מיסודו של ד"ר צבי פרץ חיות. בפוניבז' שבליטא ארגן וניהל את מערכת החינוך העברי מגן הילדים ועד הגימנסיה, עד עלייתו לארץ ישראל ב-1935. מהלמן היה המנהל השלישי של בית המדרש למורים העברי ע"ש דוד ילין (לימים המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין) בשנים תש"ח-תשי"ב (1948–1952). לאחר פרישתו מהתפקיד נתמנה כמפקח על בתי-הספר התיכוניים בישראל מטעם משרד החינוך, וכן ניהל את המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית. במהלך שנים אלה שימש כשליח לנושאי תרבות בארצות הברית, אירופה ואמריקה הלטינית. מהלמן היה המתכנן, המארגן והמנהל הראשון של הקמפוס הראשון של אוניברסיטת תל אביב ב-1953 עמד בראש החוג לספרות כללית ולדרמה של האוניברסיטה בשנים 1963-1958. כחובב ספר בנה בספרייה הלאומית שבירושלים אוסף נרחב של ספרים נדירים בתחום הספרות, האמנות והמוסר, הוא "אוסף מהלמן". בביתו יצר במשך עשרות שנים את אוסף הספרים הפרטי הגדול ביותר במדינת ישראל,[דרוש מקור]. האוסף כלל 25,000 פריטים בעברית ויותר מ-2,500 ספרי יודאיקה נדירים ביותר מראשית תקופת הדפוס (סוף המאה ה-15) ועד המאה העשרים. באוסף ישנם ספרים נדירים וכתבי עת בתחומי התרבות וההיסטוריה של עם ישראל בארץ ובתפוצות ובכללם מאות ספרים מימי הביניים. האוסף, שאליו צורפו אוספים קטנים נוספים, כולל כ-100,000 ספרים, בעיקר במדעי היהדות, מדעי החברה וביקורת הספרות, והוא נמצא כיום באוניברסיטת תל אביב. מהלמן חיבר את "איפיגניה בטאוריס: הטרגדיה של אבריפידס והדרמה של גתה" ואת "גנוזות ספרים", קובץ מאמרים ביבליוגרפיים. פרסם מאמרים רבים בעיתונות הכללית והמקצועית. רעייתו, מרים (נצר למשפחת הגר"א; נפטרה ב-1956), הייתה מורה בירושלים. הותיר שתי בנות - מיכל וידן מהלמן, פסיכולוגית קלינית, ושלומית שטייניץ מהלמן. היה תושב בית הכרם עד למותו בשנת תשמ"ט (1989). רשימת הפרסומים של ישראל מהלמן, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי ישראל מהלמן בפרויקט בן-יהודה ד"ר ישראל מהלמן, באתר המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין ד"ר ישראל מהלמן, באתר האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו מאת דוד תדהר פריטים נדירים מספריית מהלמן באוניברסיטת תל אביב, מתוך בלוג ספרני יהדות אתר ספריית מהלמן באוניברסיטת תל אביב ישראל מהלמן, דף שער בספרייה הלאומית ספריית מהלמן, באתר אוניברסיטת תל אביב.
הפונותיקה הלאומית

הפוֹנוֹתֵיקָה הלאומית או "ארכיון הצליל הלאומי", הוא אוסף של צלילים מוקלטים, שמטרתו להוות את "הזיכרון המוזיקלי" של העם היהודי ושל הקהילות הלא-יהודיות בישראל. הפונותיקה היא חלק מהמחלקה למוזיקה של הספרייה הלאומית וחלק מתוך "המרכז לחקר המוזיקה היהודית". מטרתה לאסוף, לקטלג ולשמֵר את מסורות המוזיקה של הקהילות היהודיות בישראל ומחוצה לה, וכמו כן מסורות של הקהילות הלא-יהודיות בישראל (מוסלמים, נוצרים, שומרונים, דרוזים, בדואים וכך הלאה). הפונותיקה משמשת כלי עזר לחוקרים בענייני המוזיקה היהודית והישראלית, אך גם לחוקרי ההיסטוריה היהודית הישראלית החדשה. הפונותיקה הוקמה על ידי ישראל אדלר שאף נמנה עם מייסדי האיגוד העולמי לארכיוני צליל - IASA‏, הבעיה המרכזית בפונותיקה היא ההתחדשות המתמדת, היקרה מאוד, של אמצעי ההקלטה והשימור. בתחילת המאה ה-21 נערך בפונותיקה מבצע מקיף של דיגיטציה מטעם "קרן לגסי הריטג'" (Legacy Heritage Fund)-ארגון הבא לשמר תרבות יהודית, שיאפשר, בין השאר, גם העלאת אוצרות הפונותיקה לרשת האינטרנט. עד דצמבר 2023 מנהלת הפונותיקה הייתה ד"ר גילה פלם. מקור השם פונותיקה לאומית הוא תרגום מצרפתית של Phonothèque nationale, מה שהיה ארכיון הצליל הלאומי של הספרייה הלאומית של צרפת (Bibliothèque nationale), היום ארכיון זה הוא חלק מהמחלקה האודיו-ויזואלית שם. ספריית מוזיקה המרכז לחקר המוזיקה היהודית דוגמאות להאזנה מאוצרות הפונותיקה הלאומית באתר בית הספרים הלאומיברסיטאי גילה פלם, איך שהקול זורם: שימור והנגשה בארכיון הצליל של הספרייה הלאומית של ישראל, ארכיון 16, 2010, עמ' 54–59 (International Association of Sound and Audiovisual Archives (IASA
אוסיביסה

אוסיביסה (אנגלית: Osibisa) היא להקה שהוקמה ב-1969 בלונדון על ידי קבוצת מוזיקאים שחורים ממערב אפריקה ומהאיים הקריביים. חברי הלהקה בהרכבה הראשון והדומיננטי היו טדי אוסי (סקסופון; גאנה), סול אמרפיו (תופים וכלי הקשה; גאנה), מק טונטון (חצוצרה; גאנה), לסיסי אמאו (סקסופון טנור וכלי הקשה; ניגריה), ספרטקוס אר (גיטרה בס; גרנדה) ורוברט ביילי (קלידים; טרינידד). סגנונה של הלהקה התבסס על מוזיקה מערב אפריקאית תוך שילוב של רוק, ג'אז, ומוזיקה לטינית-קריבית. הלהקה הייתה מחלוצות מוזיקת העולם, שנים רבות לפני שסגנון זה הפך לפופולרי בתחילת שנות ה-90. חברי הלהקה השכילו ליצור מוזיקה עשירה ומגוונת תוך שימוש במגוון של קולות וצלילים כגון בעלי חיים, שירה שבטית, קריאות קצביות. עטיפות שני האלבומים הראשונים של הלהקה צוירו על ידי אומן הרוק רוג'ר דין, ששמו יצא לתהילה כמי שצייר מאוחר יותר את עטיפות אלבומיה של להקת יס. ב-1975 כבשה הלהקה את צמרת המצעד הבריטי עם השיר Sunshine day. אלבומיה הבולטים של הלהקה הם; אוסיביסה (1971), יויה (1971), ראשים (1972) וברוכים הבאים הביתה (1975). האלבום יויה הגיע למקום 11 במצעד האלבומים בבריטניה, ושיר הנושא מתוכו זכה לביצוע של ארט גרפונקל. מפיק שני האלבומים הראשונים של הלהקה היה טוני ויסקונטי. חברי הלהקה גם חיברו את המוזיקה לסרט האמריקאי השחור Super Fly T.N.T. מדיה וקבצים בנושא אוסיביסה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוסיביסה (באנגלית) אוסיביסה, ברשת החברתית פייסבוק אוסיביסה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוסיביסה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוסיביסה, באתר ספוטיפיי אוסיביסה, באתר AllMusic (באנגלית) אוסיביסה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוסיביסה, באתר דיזר אוסיביסה, באתר Discogs (באנגלית) אוסיביסה, באתר Songkick (באנגלית) אוסיביסה, באתר SecondHandSongs אוסיביסה, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.