laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
א-טייב סאלח

אַ-טַּייב סַאלִח (בערבית: الطيب صالح; ידוע גם כא-טייב צאלח; בתעתיק מדויק: אלטיב צאלח; 12 ביולי 1929–18 בפברואר 2009) היה סופר סודאני. עסק בכתיבתו בפוליטיקה ובנושאי הקולוניאליזם, המגדר והחברה הערבית. שנותיו הרבות בבריטניה הביאו אותו לגעת גם בהיבטים השונים של תרבויות המערב והאסלאם וההבדלים ביניהן. סאלח נחשב, במיוחד בשל סיפוריו הקצרים, לאחד הסופרים המשמעותיים בני-דורו, העומד בשורה אחת עם סופרים כגון ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, טה חוסיין ונגיב מחפוז. סאלח נולד במחוז מרווה שבצפון סודאן. משפחתו הגיעה מרקע של חקלאים ומורי-דת, וכוונתו המקורית הייתה לעסוק בחקלאות, אולם הוא למד באוניברסיטת חרטום ולאחר מכן באוניברסיטת לונדון. למעט ניסיון קצר כמנהל בית ספר, את רוב שנותיו העביר ברשות השידור הבריטית. ספרו, "עונת הנדידה אל הצפון", פורסם לראשונה בערבית בשנות ה-60 המאוחרות בביירות, וסאלח הוכתר כ"גאון הספרות הערבית". בשנת 2001 זכה ספרו להיקרא על ידי האקדמיה לספרות ערבית בדמשק כ"רומן הערבי הטוב ביותר במאה העשרים". סאלח פרסם שלושה רומנים ואסופת סיפורים קצרים. הנובלה זן מתחתן עובדה לדרמה בלוב ולסרט קולנוע זוכה פסטיבל קאן על ידי הבמאי הכוויתי ח'אלד צדיק בסוף שנות ה-70. ספריו תורגמו ליותר מ-30 שפות. בתחום העיתונות כתב סאלח במשך עשר שנים טור שבועי בעיתון הלונדוני היוצא לאור בשפה הערבית "אל-מג'לה". במהלך עבודתו ברשות השידור הבריטית סקר נושאי ספרות שונים תחת המחלקה לשידורים בערבית. לאחר מכן עבר לכהן כמנכ"ל משרד המידע בדוחה, בירת קטר. את עשר שנות עבודתו האחרונות העביר באונסק"ו בפריז, שם כיהן במשרות שונות, האחרונה שבהן הייתה נציג אונסק"ו למדינות המפרץ הפרסי. חופן תמרים דומת וד חאמד עונת הנדידה אל הצפון - 1967 זן מתחתן, תרגום לעברית: רחל חלבה, הוצאת אנדלוס, 2001. בנדרשאה, תרגום לעברית: רחל חלבה, הוצאת אנדלוס, 2006. מכיל את הנובלות "דו-אלבית" ו"מריוד". Waïl S. Hassan Tayeb Salih: Ideology and the Craft of Fiction Season of Migration to the North, by Tayeb Salih: Back Cover of the Heinemann African Writers Series edition in English אלמוג בהר, עבד לעבר שחלף ולעתיד שלא ילבש צורה ברורה, באתר הארץ, 16 במאי 2007 מדיה וקבצים בנושא א-טייב סאלח בוויקישיתוף יוסף אלגזי, אלטייב צאלח - (2009-1929) הסופר מסודאן שחי בין שני עולמות, 29 במרץ 2009 א-טייב סאלח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלטיב צאלח (1928-2009), דף שער בספרייה הלאומית א-טייב סאלח, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Lecture by Tayeb Salih Tayeb Saleh ספריו בעברית יצאו לאור בשם אל-טייב צאלח Esat Ayyildiz, Et-Tayyib Sâlih’in “Mevsimu’l-Hicre İle’ş-Şemâl” Adlı Romanının Tahlili, Ankara Üniversitesi Dil ve Tarih-Coğrafya Fakültesi Dergisi 58, 2018-10-05, עמ' 662–689 doi: 10.33171/dtcfjournal.2018.58.1.31
טינדראוס

טינדראוס (Tyndareus ביוונית: Τυνδάρεως) מגיבורי המיתולוגיה היוונית, מלך ספרטה (לקדימון), ובעלה של לדה. על פי הגרסה המקובלת, זאוס פיתה את לדה בדמות ברבור, ובסמוך לכך שכבה עם טינדראוס. לדה ילדה/הטילה שתי ביצים. מהאחת בקעו ילדי זאוס - הלנה ופולוקס, ואילו מהשנייה ילדי טינדראוס, קסטור וקליטמנסטרה. מחזרים רבים באו לבקש את ידה של הלנה, שהייתה היפה בנשים, בהם איאס, מנלאוס, אודיסאוס, פטרוקלוס, ואידומנאוס. כולם הביאו עמם מתנות נפלאות לטינדראוס, אך זה סירב בתוקף לקבלן, וחשש מפני מריבות ושפיכות דמים שיטילו רבב בחצרו. אודיסאוס הציע לטינדראוס לפרוש מהתחרות ולפתור עבורו את הבעיה, במידה והלה יסייע לו להשיג את פנלופה, בתו של איקריוס אחיו. טינדראוס הסכים, ואודיסאוס הציע לו לחייב את כל המחזרים להישבע אמונים לבעל הנבחר כתנאי להשתתפות בתחרות על ליבה של הלנה. כולם הסכימו, וטינדראוס בחר במנלאוס, וכך זכו מנלאוס, שירש את טינדראוס כמלך ספרטה, ואחיו אגממנון מלך ארגוס והמלך העליון במיקנה (שנשא את קליטמנסטרה) לתמיכת כל מלכי האכאים במלחמת טרויה. מדיה וקבצים בנושא טינדראוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נייס גיא

נייס גיא הייתה תוכנית סאטירה ונונסנס ישראלית בהנחיית גיא מרוז ויוני להב ששודרה בערוץ 2 הניסיוני בשנים 1992–1993 והייתה לתוכנית הסאטירה הרביעית בטלוויזיה מאז "ניקוי ראש", "מוצ"ש" ו"העולם הערב" אחרי שנים רבות בהן היו רק פינות סאטיריות בתוכניות ליל שבת של הערוץ הראשון. מרוז היה המנחה הראשי ולהב היה הסיידקיק ("שוליה") בעל המימרה הקבועה "יש לי זקפה שקשה לתאר, רוצה לראות?" (שאלה שעליה היה משיב מרוז בשלילה). התסריטים נכתבו על ידי מרוז, להב ויורם שרתוק, שהיה גם העורך הראשי של התוכנית. התוכנית הייתה מלאה בהומור עצמי על רדידותם של המנחים והתכנים. שיר הפתיח נכתב על ידי מרוז ולהב, הולחן והושר על ידי גיא מרוז, ומילותיו היו בדיחה עצמית על ההפקה נטולת התקציב ("תשב מהר על הכיסא כי עוד מעט הוא לא יהיה"). המימון והחסות הקבועה לתוכנית היו של חברת יורוקום והשניים חילקו ממוצרי החברה בתוכניות. גם על כך התבדחו השניים ב"פינת הספונסר" שבה גילם את הספונסר הפנטומימאי חנוך רוזן. שחקנים נוספים שהשתתפו בתוכנית היו אורנה רוטברג, דרור טפליצקי, קרן מור וצביקה הדר, אז עוד שחקן אלמוני שהתוכנית העניקה לו את הפרסום הטלוויזיוני הראשון. בין הדמויות שגילם בה הייתה דמות של ערס שהייתה מעין גרסה ראשונית לז'וז'ו חלסטרה, הדמות המזוהה איתו מתוכנית הקומדי סטור בערוץ 2 המסחרי. התוכנית הייתה חדשנית בגישתה הסאטירית אך זכתה לביקורות שליליות בשל הפרובוקציות הרבות שיצרה, למשל: מתנחל שהורג ערבי בסוף כל מערכון; פינת בישול לבעלי מוגבלויות: קטועי יד, חולים סופניים, חולי אפילפסיה; הפוליטיקאי זיבי נתניהו (בגילומו של צביקה הדר) שבמהלך ריאיון הסיר את החליפה, נשאר בבגדי דראג קווין צבעוניים, ירד על ארבע והתמסר להצלפות השוט של יוני להב (ברמיזה לפרשת הקלטת הלוהטת). שערורייה זכורה במיוחד עורר מערכון שבו הופיעה מיכל ינאי לבושה כגבירת סאדו מאזו עם שוט וביריות והנחתה תוכנית מיוחדת של "תיבת ההפתעות" בערוץ 6 (כביכול) המיועדת ל"ילדים חריגים". ינאי קראה לצופים להגשים את הפנטזיות שלהם תוך שהיא מדברת בנימה מפתה, גונחת ומשמיעה רמיזות מיניות כשברקע מנוגן השיר הפרובוקטיבי Je t'aime... moi non plus (אנ') של סרז' גינסבורג וג'יין בירקין. המערכון צונזר במקור ושודר לבסוף רק במסיבת הפרידה מערוץ 2 הניסיוני שהגיש רון לוינטל ב-31 באוקטובר 1993. בשנת 2000 חזרו מרוז ולהב לשתף פעולה בתוכנית הסאטירה "המחשוף" בערוץ 2 (שידורי קשת), אך היא לא זכתה להצלחה רבה וירדה לאחר עונה אחת. "נייס גיא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נייס גיא", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
נעים כאמל הנו

שייח' נעים כאמל הנו (בערבית: نعيم كامل هنو; נולד ב-1941) הוא קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי לערעורים בישראל. הוא בנו של השייח' כאמל הנו (كامل هنو) שכיהן בתפקיד מזכיר בית הדין השרעי הדרוזי הראשון, ממכובדי העדה הדרוזית. נעים כאמל הנו נולד בשנת 1941 בכפר ג'וליס בגליל המערבי למשפחה דרוזית דתית והוא הבכור במשפחתו שכללה חמישה אחים ושלוש אחיות. את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר התיכון בכפר יאסיף, לאחר מכן למד הוראה במכללת עמק יזרעאל. הוא עבד כמורה בבית הספר היסודי ג'וליס. בשנת 1974 לאחר פטירת אביו שייח' כאמל הנו, התמנה נעים כאמל הנו במקומו כמזכיר בית הדין השרעי. בשנת 1984 נבחר על ידי הוועדה למינוי קאדים-מד'הב לתפקיד קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי בישראל ובמסעדה שברמת הגולן, והיה הקאדי היחיד עד שנת 2001 שכיהן בתפקיד. בשנת 2001 קיבל הנו את המעמד השני בהנהגה הרוחנית, אחרי השייח' מופק טריף, מנהיגה הרוחני של העדה הדרוזית, וכמו כן מונה לתפקיד קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי לערעורים. שיח' נעים הנו הוא דמות בולטת ומוערכת בקהילה הדרוזית, שתרם רבות לתחום המשפט הדתי ולעשייה ציבורית במשך ארבעה עשורים. הוא התחיל את דרכו בתחום החינוך והשירות הצבאי, ולאחר מכן התקדם לתפקידים בכירים בבתי הדין הדתיים הדרוזיים. בשנת 1984 מונה לשופט בבית הדין הדתי הדרוזי, ושימש בתפקיד זה עד שנת 2001, אז מונה לשופט בית הדין לערעורים הדתי הדרוזי. ייחודו של שיח' נעים הנו טמון בעובדה שהיה הקאדי (שופט דתי) היחיד בתקופתו אשר כיהן בשיפוט גם בישראל וגם בקרב הדרוזים ברמת הגולן, שנמצאים במצב פוליטי מורכב. תפקידו כלל לא רק שפיטה והכרעות בתיקים דתיים-משפטיים, אלא גם גישור ופתרון סכסוכים בתוך הקהילה בדרכי שלום ובחוכמה רבה, מה שהפך אותו לדמות סמכותית ולאיש אמון הן של העדה הדרוזית בישראל והן של הדרוזים בגולן. במהלך כהונתו, התבלט הנו ביושרו, נאמנותו לעקרונות הצדק, והיכולת להביא לפיוס בין יריבים ויישוב סכסוכים, הן בתחומים אישיים והן בעניינים ציבוריים. הוא היה ידוע כאדם שחי את אמונותיו הדתיות ברמה הגבוהה ביותר, תוך שמירה על מוסר גבוה ועמידה איתנה על ערכי האמת וההגינות. הנו שירת את העדה הדרוזית בנאמנות עמוקה, ובטקס פרישתו מהתפקיד שיבחו אותו מנהיגים רוחניים, אנשי דת, חברי כנסת ואישים פוליטיים על תרומתו הרבה לקהילה, והדגישו את תרומתו להנחלת ערכי הסובלנות, היושר והפיוס בין אנשים. ב-14 באפריל 2012, התקיים טקס מכובד להוקרת שיח' קאדי נעים הנו במעמד מכובד מאוד בקבר נביא אלח'דר בכפר יאסיף, ביוזמת ההנהגה הרוחנית, המועצה הדתית העליונה, פורום הרשויות המקומיות הדרוזיות, ובית הדין הדתי. הטקס נערך לכבוד פרישתו של הנו מתפקידו כשופט בבית הדין לערעורים. נכחו בטקס מאות מבני העדה הדרוזית, נציגים מהעדה הצ'רקסית, חברי כנסת, שופטים, אנשי דת, ואישים חברתיים ופוליטיים. השיח' מואפק טריף, המנהיג הרוחני, שיבח את הנו על שירותו רב השנים והאמין והצודק. דוברים נוספים, בהם השיח' טאהר אבו סאלח וראש מועצת אבו סנאן עלי חזימה, הדגישו את תרומתו הגדולה של הנו לקהילתו וליישוב סכסוכים בחכמה ובנאמנות. חבר הכנסת חמד עמאר ושופטים נוספים הצטרפו לשבחים, תוך שימת דגש על תרומתו להנהגת מערכת הצדק בעדה. שיח' נעים הנו הודה לכולם על המחוות ואמר כי ימשיך לשרת את קהילתו גם לאחר פרישתו.https://www.sabeel.co.il/article/7958 https://youtu.be/6nKuy-bSIi0?si=gxICsfO0PMalOqKC
לאזיסטן

לאזיסטן (בטורקית עות'מאנית: لازستان; בלאזית: ლაზონა, לאזוֹנה; בגאורגית: ლაზეთი, לאזֶתי או ჭანეთი, צ'אנֶתי) היה סנג'ק עות'מאני (מחוז היסטורי טורקי) בווילאייט טרבזון. המחוז נקרא על שם תושביה הלאזים דוברי הלאזית, שהם קבוצה אתנוגרפית גאורגית השוכנת לאורך חופיו הדרום-מזרחיים של הים השחור. עם זאת גבולות המחוז לא כיסו את כל שטח המחיה של דוברי הלאזית, שישבו גם נפת ריזה ואזור החוף של נפת ארטווין של היום. הגאורגים מכנים את לאזיסטאן - צ'אנתי ואת תושביה צ'אנים. השם העות'מאני לאזיסטן נגזר מהשם עות'מאני לסוואנים שהם המקור. הקידומת "לָא" לציון שם מקום ו"זָאן" (צ'אן). צורת השורש צ'אן נפוצה באזור הקווקז, במיוחד בתקופה בה החלו להשתמש במתן שמות לשבטים ולמקומות במערב-גאורגיה. השפה הלאזית קרובה במידה רבה למגרלית, שנקראים אף הם צ'אנים ("צ'אנאר") על ידי שכניהם הסוואנים. בימי קדם היה המחוז חלק מממלכת קולכיס. ימי הביניים הייתה חלק מהממלכה המאוחדת של גאורגיה עד שנכבשה, בשנת 1578, על ידי העות'מאנים. בשנת 1878 עבר החלק המזרחי של לאזיסטן (כולל בתומי) לידי האימפריה הרוסית, ומרכז הסנג'ק עבר מבתומי לריזה. לאחר כיבוש הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה על ידי רוסיה הסובייטית בשנת 1922, חולק השטח בין הכאמליסטים הטורקים לבין הרוסים הבולשביקים. הסנג'ק והשם בוטלו על ידי הרפובליקה של טורקיה בשנת 1925. מדיה וקבצים בנושא לאזיסטן בוויקישיתוף Thys-Şenocak, Lucienne. Ottoman Women Builders: The Architectural Patronage of Hadice Turhan Sultan. Routledge, 2017. ISBN 1351913158 ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לדה

האם התכוונתם ל... לידה – התהליך שבו מסתיים ההריון האנושי והעובר יוצא מרחם אמו לדה (מיתולוגיה) – דמות במיתולוגיה היוונית, אשתו של טינדראוס מלך ספרטה לדה (ירח) – אחד הירחים של צדק 38 לדה – אסטרואיד בחגורת האסטרואידים לאדה – דגם מכוניות מתוצרת מפעל אווטוואז קרב לאדה – קרב ההכרעה של המרד האיוני יוזף לאדה – צייר וסופר צ'כי
אולליה ממרידה

אֶוּלליה הקדושה ממרידה (ספרדית Santa Eulalia de Mérida) היא קדושה נוצרייה והקדושה של הערים מרידה ואוביידו שבספרד. משמעות שמה הוא "המדברת (lal) טובות (eu)". אולליה מהעיר אמריטה אוגוסטה בלוסיטניה (כיום מרידה שבספרד) נרדפה כנוצרייה על ידי חיילים רומיים במצוות הקיסר הרומי דיוקלטיאנוס ששלט יחד עם הקיסר מקסימיאנוס. לפי סברה אחרת היא נרצחה בתקופת הקיסר טרויאנוס דסיוס (249 - 251 לספירה). ישנה מחלוקת בשאלה האם אולליה ממרידה ואולליה מברצלונה, אשר סיפור חייהן זהה, הן בעצם אותה דמות. בהיותה בת 12 (או 14 לפי גרסה אחרת), הייתה אולליה נוצרייה אדוקה, וסירבה להתפלל לאלים הרומיים ולקיסר הרומי. על פי המשורר הספרדי רומאי, פרודנטיוס (אנ') מהמאה ה-5 היא אמרה: Isis Apollo Venus nihil est, Maximianus et ipse nihil: illa nihil, quia factu manu; hic, manuum quia facta colit איזיס, אפולו וונוס הם כאין, וכך גם מקסימיאנוס עצמו אינו ולא-כלום, הם אינם כלום, כי הם מעשי ידי אדם, והוא, כי הוא עובד את מעשי ידי האדם. בשל כך היא הופשטה על ידי חיילים רומיים, ננעצו בה לפידים וקרסים והיא הועלתה על המוקד. על פי האגדה, יונה עפה מפיה, ושלג פלאי כיסה את מערומיה. אולליה נחשבת כקדושה כבר משנת 350 לספירה, בשל נסים אלה, והוקמה כנסייה על מקום קברה. בשנת 560 נבנתה בזיליקה על קברה ובשנת 780 הועבר ארונה לאוביידו על ידי המלך סילו מאסטוריאס. ארונה הוכנס לתוך ארון כסף שנתרם על ידי המלך אלפונסו השישי מקסטיליה בשנת 1075. בשנת 1639 הוכרזה אולליה כקדושה של אוביידו. מדיה וקבצים בנושא אולליה ממרידה בוויקישיתוף אולליה ממרידה באתר catholicforum. אולליה ממרידה ספרו של באטלר "חיי כל הקדושים". Haliczer, Stephen (2002). Between exaltation and infamy: Female mystics in the Golden Age of Spain. Oxford: Oxford University Press, 236. ISBN 0195148630.
אולליה הקדושה

האם התכוונתם ל... אולליה מברצלונה – קדושה נוצרייה - פטרונית העיר ברצלונה שבספרד. קתדרלת אולליה הקדושה בברצלונה המוקדשת לה. אולליה ממרידה – קדושה נוצרייה - פטרונית העיר אוביידו שבספרד. סנטה אולליה דה אוסקוס – עיירה באסטוריאס שבספרד.
דגל מונטנה

דגל מדינת מונטנה מציג את סמל המדינה במרכז רקע כחול כהה, כאשר מעליו כתוב MONTANA באותיות צהובות. בתוך הסמל מוצגים מחרשה, את חפירה ומכוש. על רקע מישור ירוק על שפת ימה, כשמאחור נראים הרים והשמש בשמים. הדגל אומץ רשמית בשנת 1905 אך היה בשימוש עוד קודם לכן, במשך מספר שנים. הדגל עוצב בהתבסס על דגל ששימש חטיבה של חיל הרגלים של מונטנה עוד בשנת 1898. מדיה וקבצים בנושא דגל מונטנה בוויקישיתוף דגל מונטנה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל מונטנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ח' בטבת

ח' בטבת הוא היום השמיני בחודש הרביעי בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השמיני בחודש העשירי למניין החודשים מניסן. על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בח' טבת היא ברוב השנים פרשת ויחי. אבל אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצוה היא פרשת ויגש. תענית צדיקים בשל תרגום התורה ליוונית. על פי המסורת, הושלמה כתיבת תרגום השבעים, שכתוב: ”בשמונה בטבת נכתבה התורה יוונית, בימי תלמי המלך והחושך בא לעולם שלושה ימים”. ה'תש"ג – ראש ה-SS היינריך הימלר מורה על שליחת הצוענים להשמדה באושוויץ. ה'תשכ"ב – אדולף אייכמן נמצא אשם בפשעי מלחמה, בבית משפט בישראל. ה'תשכ"ח – הצוללת אח"י דקר יוצאת מנמל פורטסמות' שבאנגליה לנמל חיפה, הפלגה שבמהלכה אבדה הצוללת. ה'תשס"ג – האיחוד האירופי מודיע כי אסטוניה, הונגריה, לטביה, ליטא, מלטה, סלובניה, סלובקיה, פולין, צ'כיה וקפריסין יצטרפו לשורותיו ב-י' באייר ה'תשס"ד. ה'תרי"ג – אלברט אברהם מייקלסון, מודד מהירות האור והאמריקני הראשון שזכה בפרס נובל (נפטר ב-ה'תרצ"א). ה'תר"ע – ראובן שילוח, ממתכנני המוסד ומפקדו הראשון (נפטר בה'תשי"ט) ה'תרפ"ו – גאולה כהן, פוליטיקאית ישראלית ה'תש"ח – חיים כץ, חבר הכנסת מטעם הליכוד. ה'תש"י – רחל אליאור, פרופסור למחשבת ישראל, ראש החוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית ה'תשכ"ג – אתי אנקרי, זמרת, שחקנית ויוצרת ישראלית ה'תשל"ח – רועי בר נתן, שחקן ישראלי ה'תשס"א – דני אבדיה, כדורסלן ישראלי ה'תרמ"ז – רבי ישראל זלמן אלכסנדרובסקי (נולד בה'תקפ"ב) ה'תרצ"ט – הרב ד"ר מרדכי בורר, רב הקהילות גיילינגן וראנדג בבאדן שבגרמניה. נספה בשואה. (נולד בה'תרנ"ה) ה'תש"ג – הרב יצחק סמואל, רבה של אוסלו ופעיל ציוני. נספה בשואה (נולד בה'תרס"ג) ז' בטבת – ט' בטבת טבת כ-59.9% מכלל השנים. כ-40.1% מכלל השנים. מגילת תענית בתרא, ימי הצומות.
הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי

הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות. בשלהי הכנסת ה-12, לאחר האשרור הרשמי של "האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW)" בכנסת, הוקמה "הועדה המיוחדת למעמד האשה". בראשות הוועדה המיוחדת עמדה ח"כ שרה דורון מהליכוד והיו חברות בה שולמית אלוני, גאולה כהן, תמר גוז'נסקי ואחרות. בתקופת פעילותה הקצרה רשמה הוועדה כמה הישגים וביניהם הסכמת הרבנות הראשית לפרסום תקנות בנושא מעמד האישה בבתי דין רבניים; ותמיכה בחקיקה שאפשרה הכרה בנשים נשואות להיות נישום עצמאי במס הכנסה. כחצי שנה מאוחר יותר הוקמה בכנסת ה-13 הוועדה לקידום מעמד האישה על פי החלטת הכנסת מ-16 בנובמבר 1992 במטרה ליישם את אחת ההמלצות המרכזיות שהופיעו בדו"ח הוועדה הממלכתית לקידום מעמד האישה (1978) בראשות חברת הכנסת אורה נמיר. יושבת הראש הראשונה של הוועדה הייתה חברת הכנסת יעל דיין ומרבית יושבי ראש הוועדה מאז הקמתה היו נשים. תחום העיסוק העיקרי של הוועדה הוא קידום מעמד האישה בישראל לקראת שוויון מגדרי בייצוג, בתחום החינוך ובמעמד האישי. כמו כן פועלת הוועדה למניעת אפליה בשל מין או נטייה מינית בכל התחומים וכן הקטנת פערים בכלכלה ובשוק העבודה ולמאבק באלימות נגד נשים. בדצמבר 2013 שונה שם הוועדה לשמה הנוכחי, ביוזמת יושבת ראש הוועדה, עליזה לביא. ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים - הוקמה ביוזמת חברת הכנסת זהבה גלאון ועסקה בבדיקת תופעת הסחר בנשים בישראל: היקף התופעה, התנאים שבהם מוחזקות הנשים, תנאי המעצר של הנשים, והמצב החוקי בישראל לגבי סחר בבני אדם והתיקונים הנדרשים. הוועדה פעלה כוועדת מעקב, בהמשך לעבודת ועדת החקירה הפרלמנטרית למאבק בסחר בנשים (2000–2004). דו"ח ועדת החקירה והמלצותיה היוו בסיס לפעילות ועדת משנה זו. ועדת משנה לזכויות הומואים, לסביות, בי וטראנס - פעלה במסגרת הוועדה בשנים 1992–2003. אתר האינטרנט הרשמי של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי שידורי וידאו של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, באתר ערוץ הכנסת הוועדה לקידום מעמד האישה: עבר, הווה ועתיד, באתר www.idi.org.il יעל דיין - מספרת על הקמת הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת, סרטון בערוץ "מוזיאון הכנסת", באתר יוטיוב (אורך: 02:02) חזקי עזרא, מתחדשת: שם חדש לועדה של ח"כ לביא, באתר ערוץ 7, 16 בדצמבר 2013
הפרלמנט האוסטרי

הפרלמנט האוסטרי (בגרמנית: Österreichisches Parlament) הוא מוסד המהווה את הרשות המחוקקת של הרפובליקה האוסטרית. הפרלמנט מורכב משני בתים, אשר יחד מהווים את האספה הפדרלית של אוסטריה; הבית העליון - המועצה הפדרלית והבית התחתון - המועצה הלאומית. שני בתי הפרלמנט והאספה הפדרלית מתכנסים בבניין הפרלמנט האוסטרי, ברחוב הרינגשטראסה בווינה. המועצה הפדרלית (בגרמנית: Bundesrat; בונדסראט) היא הבית העליון של הפרלמנט. סמכויותיה פחותות יותר לעומת המועצה הלאומית. הבחירות למועצה מתבצעות באופן לא ישיר, דרך האספות האזוריות (Landtag) כשהרכב המועצה משקף את חלוקת המושבים במועצות אזוריות של תשע המדינות. המדינות (Land) שמרכיבות את הרפובליקה האוסטרית מיוצגות במועצה הפדרלית בהתאמה למספר תושביהן. המושבים מתחלקים מחדש בין המדינות לפי כל מפקד כללי של האוכלוסין וכתוצאה מכך גודל המועצה יכול להשתנות קצת בהתאם מבחירות לבחירות. כיום מכהנים במועצה הפדרלית 61 חברים. בנוגע למרבית הסוגיות, למועצה הפדרלית זכות וטו מעכב שהמועצה הלאומית יכולה להתגבר עליה. לעומת זאת המועצה הפדרלית נהנית מזכות וטו מוחלטת לגבי חוקים המתכוונים לשנות את הסמכויות המדינות המרכיבות את הפדרציה או לשנות את סמכויות המועצה הפדרלית עצמה. המועצה הלאומית (בגרמנית: Nationalrat; נציונלראט) היא הבית התחתון של הפרלמנט. ברשותה הכוח הדומיננטי בפרלמנט. המועצה מורכבת מ-183 חברים הנבחרים בבחירות ישירות. בחירות אלו מתרחשות מידי 5 שנים, אך לעיתים מוקדם יותר, כשהמועצה הלאומית מחליטה להתפזר מוקדם מן הרגיל. לעיתים כשאומרים "הפרלמנט האוסטרי" מתכוונים למעשה למועצה הלאומית. האספה הפדרלית (בגרמנית: Bundesversammlung; בונדספרזמלונג) היא הגוף בעל המעמד הטקסי ביותר, כיוון שהוא מכיל בתוכו את חברי המועצה הפדרלית והלאומית גם יחד. האספה הפדרלית מתכנסת רק לעיתים נדירות, כגון בטקס השבעתו של נשיא אוסטריה. בספריית הפרלמנט יש תצוגת קבע בנושא המאבק באנטישמיות. התצוגה כולל כיתוב "שלום", דגל ישראל, הכרה באשמת אוסטריה בשואת יהודי אוסטריה, חומר בגנות האנטישמיות וקריאה לכל אזרח להיאבק נגדה. בכניסה לפרלמנט מוצג למבקרים סרטון בו יו"ר הפרלמנט נראה כשהוא עונד את 'סיכת החטופים'. המועצה הפדרלית של אוסטריה המועצה הלאומית של אוסטריה האספה הפדרלית של אוסטריה פוליטיקה של אוסטריה בתי מחוקקים לפי מדינה מדיה וקבצים בנושא הפרלמנט האוסטרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפרלמנט האוסטרי הפרלמנט האוסטרי, ברשת החברתית פייסבוק הפרלמנט האוסטרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הפרלמנט האוסטרי, ברשת החברתית אינסטגרם הפרלמנט האוסטרי, ברשת החברתית LinkedIn הפרלמנט האוסטרי, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא רשויות מחוקקות ובנושא אוסטריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפי כהן (חלוץ)

רפי כהן (נולד ב-21 באוגוסט 1974), הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. כהן נולד בטירת כרמל, עיר הולדתו של ראובן עטר, האחראי העיקרי לקריירת המשחק של כהן. עטר זיהה את כישרונו של החלוץ הצעיר כהן והמליץ לו להצטרף למסגרת מסודרת, קבוצת הנערים של מכבי חיפה. הקבוצה הבוגרת הראשונה בה שיחק הייתה מכבי אור-עקיבא בליגה ב`. כהן הניחן במהירות וחדות רבה, הרבה להבקיע. בסיום העונה עבר יחד עם מאמנו להפועל כרמיאל לה עזר להעפיל לליגה א` בה כבש 23 שערים ודורג כסגן מלך השערים במחוז הצפוני. ב-1997, אחרי שנבחן ללא הצלחה במכבי חיפה חתם בעירוני ראשון לציון ונטל חלק בהישרדות הקבוצה בליגת העל. בעונת 1999/2000, ביקש אלי כהן, מאמן מכבי חיפה דאז מהנהלת הקבוצה להחתים את כהן. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש החלוץ הפורה 18 שערים, מבלי לשחק בהרכב הפותח ברוב העונה. בשתי העונות הבאות מיעט החלוץ לשחק ולמרות זאת כבש בשתיהן יחד 18 שערים. בעונת 2002/2003 שיחק בשורות מכבי חיפה בשלב הבתים של ליגת האלופות והתכבד בכיבוש שער באולד טראפורד נגד מנצ'סטר יונייטד. עם תחילת העונה, שב לארץ ממבחנים באנגליה החלוץ יעקובו איגביני לאחר שלא זכה לרישיון עבודה ורפי כהן ירד לספסל, עליו בילה את רוב העונה. עם מכבי חיפה זכה כהן בתארים הראשונים בחייו, שתי אליפויות מדינה. כשנתמנה רוני לוי לתפקיד המאמן, עבר כהן לשחק בקבוצת בני סכנין עמה זכה בגביע המדינה. בהמשך, נדד כהן בין קבוצות קטנות דוגמת הפועל עכו, סקציה נס ציונה, הפועל בני טמרה והפועל אום אל-פחם מליגה א' צפון. כהן הרבה לכבוש שערים במדי אום אל-פחם והוביל את טבלת מלך השערים בליגה א'. ב-29 בינואר 2008 סיכם כהן על מעברו לקבוצת בני יהודה אך הפועל אום אל-פחם סירבה לשחררו ומנעה ממנו לחזור לשחק בליגה הבכירה. לאחר ששיחק במספר קבוצות נוספות בליגות הנמוכות, פרש כהן בקיץ 2011 לאחר ששיחק בעונתו האחרונה בקריירה בקבוצת בית"ר חיפה. לאחר הפרישה החל כהן לעבוד ברשות הספורט בעיריית חיפה ולאמן קבוצת ילדים במחלקת הנוער של מכבי חיפה. רפי כהן, באתר Transfermarkt רפי כהן, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן, באתר הרשמי של מכבי חיפה עמוד השחקן, באתר מכבי חיפה און-ליין
רפי כהן

האם התכוונתם ל... רפי כהן (מורה) – מורה לפיזיקה וכותב ספרי לימוד בתחום זה רפי כהן (תאורן) – מעצב תאורה, שחקן, עוזר במאי ומנהל הצגה ישראלי רפי כהן (שף) – שף ישראלי רפי כהן (שוער) – שוער ישראלי, בעל הופעות רבות בנבחרת ישראל רפי כהן (חלוץ) – כדורגלן ישראלי, בעבר שחקן מכבי חיפה רפי כהן (מאמן כדורגל) – מאמן כדורגל ישראלי רפי כהן (ספורטאי) – ספורטאי ספורט נכים ישראלי
קאזה ויסנס

קאזה ויסנס (קטלאנית Casa Vicens) הוא בית מגורים בברצלונה שבספרד, שתוכנן על ידי האדריכל אנטוני גאודי כבית קיץ עבור התעשיין מנואל ויסנס אי מונטנר (Manuel Vicens i Montaner). המבנה שוכן ברחוב קארר קרולינס (carrer Carolines) מספר 24 ברובע גראסיה בעיר, אשר היה עדיין עיר נפרדת בעת הקמתו של הבניין. המבנה מעוצב בסגנון המודרניסטה, ובשנת 2005 הוא הוכרז, יחד עם מספר מבנים נוספים שהקים גאודי, כאתר מורשת עולמית. מבנה זה היה הראשון שתוכנן על ידי גאודי, והוא נבנה בין השנים 1883-1888, ובשל קשיים כלכליים בהם נתקל בעל הבית, התארכו העבודות ונמשכו חמש שנים. הבית כולל ארבע קומות - הראשונה משמשת כמחסן, השנייה והשלישית למגורים, והרביעית עבור צוות המשרתים. אלמנתו של ויסנס מכרה את הבית בשנת 1899, והוא שופץ ב-1925. במקור היה המבנה מוקף בגינה משלושה צדדים ובצידו הרביעי הוא מחובר למבנה אחר. בגן הציב האדריכל מזרקה מלבנים שנבנתה בצורת קשת, אך היא נהרסה בשנת 1946. מזרקה נוספת הוקמה מאוחר יותר על ידי אדריכל אחר, אך גם היא נהרסה ב-1962, ולבסוף נמכר הגן והוקמו בו בתי מגורים. המבנה ממחיש את ההשפעה המזרחית בה היה נתון גאודי בעת הקמתו, והוא עשה שימוש בקווים פשוטים, חלקם ישרים וחלקם מעוגלים. המבנה בנוי מאבן ומלבנים אדומות שחלקם חשוף. חלקים אחרים של הקירות מצופים באריחי קרמיקה ויוצרים פסיפס צבעוני בדוגמאות לוח שחמט בגווני טורקיז ולבן, ופרחים צהובים האופייניים לאזור. גם קירותיו הפנימיים של הבית מצופים באריחים במקומות רבים, וייתכן שבשל השימוש באריחים רבים, השתרשה הטעות כי ויסנס היה יצרן אריחים. בפועל היה ויסנס סוחר. תשומת לב מיוחדת הוענקה לסורגים בחלונות המבנה ולגדר הברזל המקיפה אותו, וזו מעוצבת בצורת ריבועים סמוכים זה לזה, שבהם קבועים כפות דקלים מברזל. על הגג הוקמו ארובות ומגדלים קטנים בצורת מקדשים. התקרה בתוך חדרי הבית עשויה מקורות עץ צבעוניות ומעוטרות במוטיבים של פרחים. עיטורי פרחים מופיעים גם על הקירות והרצפה עשויה מפסיפס בסגנון רומי. גאודי עיצב גם את הריהוט בתוך המבנה, ובחדר העישון בנה את התקרה בצורת נטיפים ערביים, המזכירים את אלהמברה בגרנדה. על מעין אפריז בחדר אחר, קבע גאודי כתובות של פתגמים ואגדות עם קטלניות, והוא אף שילב בפנים המבנה קליגרפיה ערבית. מדיה וקבצים בנושא קאזה ויסנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאזה ויסנס (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של קאזה ויסנס (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של קאזה ויסנס (בקטלאנית) אתר האינטרנט הרשמי של קאזה ויסנס (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של קאזה ויסנס (באיטלקית) התפתחות סגנונו של גאודי תמונות קאזה ויסנס גלריית תמונות נוספת של המבנה תמונות מפנים הבית, כולל חדר העישון גלריה של המבנה עם דגש על עבודת המתכת והגדרות מיכאל יעקובסון, להיט אדריכלי חדש בברצלונה: הבית הראשון של גאודי ייפתח לציבור, באתר Xnet‏, 24 באפריל 2017 קניון גרדרט The Wall Street Journal, ‏איזו וילה מוזרה בברצלונה תכנן אדריכל ספרדי נודע?, באתר גלובס, 30 בדצמבר 2022 Casa Vicens