laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פסקואלה אמטו

פסקואלה אמטו (באיטלקית: Pasquale Amato‏; 21 במרץ 1878 – 12 באוגוסט 1942) היה זמר בריטון אמריקאי ממוצא איטלקי שהיה שר במטרופוליטן אופרה בשנים 1908–1921. פסקואלה אמטו נולד בנפולי ולמד שירה בעיר בו נולד. בשנת 1900 הוא שר לראשונה ב-Teatro Bellini בנאפולי ב"לה טרוויאטה". לאור ההצלחה הוא התחיל בסיבוב הופעות באירופה. בשנת 1904 הוא הוזמן לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. בשנת 1907 אמטו שר בלה סקאלה תחת ארטורו טוסקניני. בשנת 1908 פסקואלה אמטו הגיע למטרופוליטן אופרה והיה חבר הצוות עד לשנת 1921. בתקופה זו הוא הופיעה באופרות רבות לצד אנריקו קרוזו, אוליב פרמסטד, אלמה גלוק, טיטה רופו, מרגרתה מצנאואר ורבים נוספים. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 פסקואלה אמטו חזר לאיטליה לשיקום קול. בשנת 1933 אמטו חזר לארצות הברית ושר ב"לה טרוויאטה" אותו תפקיד ששר בתחילת הקריירה. בשנת 1939 פסקואלה אמטו החל ללמד שירה ואופרה באוניברסיטת לואיזיאנה. במהלך הקריירה אמטו עשה הקלטות רבות. בשנת 1928 הוא שיחק בסרט "נפולאון" של אחים וורנר. מדיה וקבצים בנושא פסקואלה אמטו בוויקישיתוף פסקואלה אמטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פסקואלה אמטו, באתר AllMovie (באנגלית) פסקואלה אמטו, באתר AllMusic (באנגלית) פסקואלה אמטו, באתר MusicBrainz (באנגלית) פסקואלה אמטו, באתר Discogs (באנגלית) קורות חיים הקלטה של פסקואלה אמטו משנת 1911 פסקואלה אמטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עיניים גדולות

עיניים גדולות הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו ובכיכובו של אורי זוהר, שיצא לאקרנים ב-1974. את התסריט כתבו יחד אורי זוהר ויעקב שבתאי. הסרט מציג את סיפורו של בני פוּרמן, מאמן כדורסל תל אביבי אנוכי ויצרי, המנהל פרשיות רומנטיות מחוץ לנישואים. זהו הסרט שני בטרילוגיה התל אביבית של זוהר, ששני חלקיה האחרים הם "מציצים" ו"הצילו את המציל". "עיניים גדולות" הוא אחד הסרטים האחרונים שעשה אורי זוהר לפני חזרתו בתשובה, וניתן לחוש בבירור את מיאוסו מהחיים החילוניים, כפי שהוא רואה אותם. סרט זה שיצא לאקרנים בשנת 1974 צולם ב"שחור-לבן", כנראה מרצונם של מפיקי הסרט, אף על פי שסרטים ישראלים צולמו והופקו בצבע עשור קודם לכן. בני פורמן (אורי זוהר) הוא מאמן כדורסל, נשוי ואב לשניים, אשר תיאבונו הרב לנשים מקשה על תפקודיו המשפחתיים, המקצועיים והחברתיים. פורמן מסתבך עד מעל הראש עם כל פלירטוטיו, בגידותיו והתפרפרויותיו. כשהוא מאשים את חברו הטוב יוסי (אריק איינשטיין), שחקן כדורסל מוכשר, שהוא מתעסק, כביכול, עם סימה (סימה אליהו), אחת מפילגשיו וכאשר אשתו אליה (אליה זוהר) מגלה את בגידותיו הרבות - לראשונה בחייו הוא מבין כי המצב לא יכול להמשיך כפי שהוא, והוא יהיה חייב להקריב את הנאותיו מנשים כדי לשמור על מסגרת נישואיו. זהו תהליך התבגרותו המאוחר. "עיניים גדולות" הוא למעשה סרט אוטוביוגרפי של אורי זוהר, שמתחשבן בו שוב ושוב עם עצמו. מאחורי המצלמה התרחשו לא מעט דברים שמצאו אחר כך את ביטויים בתוך הסרט: התסריט של "עיניים גדולות" מבוסס על מה שקרה מאחורי הקלעים של סרט אחר של זוהר - "מציצים", שלוש שנים קודם לכן. במציאות, כמו בסרט, גם זוהר וגם אריק איינשטיין היו מאוהבים בסימה אליהו וניצתה בין השניים מעין תחרות סמויה על ליבה. בסוף, במציאות, אריק התגרש מאשתו דאז והתחתן עם סימה. אמנם הסרט נעשה על מאמן ושחקן כדורסל, ולא על במאי קולנוע ושחקן, אך הדינמיקה בין הדמויות היא אמיתית לחלוטין. ב"עיניים גדולות" אורי זוהר למעשה משחק את עצמו ואליה, אשתו במציאות, גילמה את תפקיד אשתו גם בסרט. סצנות הלקוחות מחיי הנישואין של השניים נכנסו לסרט, אחת מהן היא הסצנה בה זוהר שובר בזעם את הכוננית עם הספרים לאחר שאשתו מסרבת לדבר איתו. סצנה זו מבוססת על מקרה שבו אליה תפסה על חם את אורי בוגד בה והוא בתגובה החל לצעוק והרס את הכוננית. השיר נכתב על ידי אריק איינשטיין, אורי זוהר ומיקי גבריאלוב והולחן על ידי גבריאלוב, ובוצע על ידי אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב. "זה סיפור על בני פורמן שתמיד הלך לו קלף היה לו כל מה שאפשר לרצות והוא רצה יותר" בשונה מהגרסה המופיעה באלבום של אריק איינשטיין מאותה השנה, "סע לאט", הגרסה שבסרט מחוספסת יותר ועושה שימוש בפחות כלי נגינה ובעיבוד מינימלי יותר. "עיניים גדולות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עיניים גדולות", באתר AllMovie (באנגלית) "עיניים גדולות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "עיניים גדולות", באתר אידיבי "עיניים גדולות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "עיניים גדולות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מילות השיר "עיניים גדולות", באתר שירונט קיר"ה, אהבה מרובעת, כדור עגול, דבר, 29 ביולי 1974 רנן שור, יחסית לגארי קופר ב"בצהרי היום", שיחקתי ב"עיניים גדולות" לא רע, באתר הארץ, 29 ביוני 2022 עמי פרידמן, תאווה לעיניים: 50 שנה ל"עיניים גדולות" - הסרט שהסתכל לחמדנות הישראלית עמוק בעיניים, באתר ישראל היום, 20 ביוני 2024 רועי רוזנטל, פרומו, קול מן העבר, באתר nrg‏, 12 בספטמבר 2007
מייאה מוטורסיקל

מייאה מוטורסיקל (בצרפתית: Millet motorcycle, קרוי גם: Félix Millet) היה אופנוע מתוצרת Alexandre Darracq (אנ') אשר יוצר בין השנים 1894–1895 בצרפת. אופנוע "Mille", תוכנן בשנת 1892 על ידי פליקס תאודור מייאה (Félix Théodore Millet), היה אולי האופנוע הראשון שהורכבו בו צמיגים פנאומטיים. היה לו מנוע סיבובי בעל תצורה רדיאלית יוצאת דופן המשולב בגלגל האחורי. אב טיפוס עם מנוע סיבובי אחורי יוצר בשנת 1892. זכויות הייצור נרכשו על ידי אלכסנדר דאראק בשנת 1894. הייצור הופסק בעקבות כניסה לא מוצלחת של הדגם במרוץ פריז – בורדו – פריז ("Paris–Bordeaux–Paris" (אנ')) בשנת 1895. חמשת הצילינדרים הותקנו באופן רדיאלי בגלגל האחורי, כאשר מוטות החיבור מחוברים ישירות לארכובה הקבועה של הציר האחורי שנקדח חלול. הפגוש האחורי שימש כמכל דלק. הקרבורטור ומסנן האוויר הורכבו בין הגלגלים. הרוכב השתמש באחיזת כידון מסתובבת להפעלתו. זה התחיל עם דוושות כדי שאפשר יהיה להזיז את האופנוע גם לאחר תקלה במנוע. מערכת ההצתה הייתה מחשמלת באמצעות שילוב תא בונסן (אנ') וסליל אינדוקציה (סליל הצתה (אנ')). צמיג לא פנאומטי משנות ה-80 של המאה ה-20 הדגם היה קרוי אופניים ממונעים William Harris, Motorcycle History, How Stuff Works, retrieved 2012-11-26 "מייאה מוטורסיקל" bikez.com/motorcycles/millet_motorcycle_1895 צמיגים פנאומטיים הם צמיגים שממולאים באוויר, מיוצרים מגומי עמיד מאוד ובנויים עם דריכה עמוקה. הגומי העבה שלהם הופך אותם לבחירה מצוינת לתנאים קשים ולמשטחים לא אחידים Cyril Posthumus; Dave Richmond (1978). Motorräder gestern und heute [Motorcycles yesterday and today]. München Heyne. p. 11. ISBN 3-453-52080-7. Juráj Porázik (1983). Motorräder aus den Jahren 1885 bis 1940 [Motorcycles of the years 1885 through 1940] (in German). Dausien Werner. p. 48. ISBN 978-3768402408 "מייאה מוטורסיקל" retromobile.com/Visitors/News/Actu-2018/Millet-one-of-the-world-s-first-motorcycles "מייאה מוטורסיקל" researchgate.net/figure/1888-Millets-motorcycle-with-5-cylinder-rotary-engine-into-rear-wheel תא בונסן הוא תא ראשוני אבץ- פחמן (המכונה "סוללה") המורכב מאנודת אבץ בחומצה גופרתית מדוללת המופרדת על ידי סיר נקבובי מקתודת פחמן בחומצה חנקתית או חומצה כרומית סליל אינדוקציה או "סליל ניצוץ" הוא סוג של שנאי חשמלי המשמש לייצור פולסים במתח גבוה ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מייאה מוטורסיקל".
זקנים חסרי מנוח

זקנים חסרי מנוח (באנגלית: Grumpy Old Men) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1993 בבימויו של דונלד פטרי, עם ג'ק למון, וולטר מתאו ואן-מרגרט בתפקידים הראשיים. העלילה היא על שני קשישים, חברי ילדות שגרים זה לידי זה, מקניטים אחד את השני ומתחרים על ליבה של אשה צעירה מהם. ב-1995 הופק סרט המשך בשם "משתגעים על אהבה" בהשתתפות סופיה לורן. בסוף הסרט מוקרנים קטעי "פספוסים" מההסרטה. ג'ון וסטפסון (ג'ק למון) ומקס גולדמן (וולטר מתאו) הם קשישים אלמנים שגרים בשכנות בעיירה וואבאשה במינסוטה. הם מקניטים אחד את השני כל הזמן בכינויים של moron (אידיוט) ו-putz (אידיוט) ומטמינים דגים מסריחים במכוניות. את זמנם הם מבלים בדייג על ידי קדיחת בקרח ושימוש בפתיונות אותם הם קונים בחנותו של צ'אק (אוסי דייוויס). גם אביו בן ה-94 של ג'ון (ברג'ס מרדית') גר במקום. המצב משתנה כאשר מגיעה למקום אלמנה צעירה בשם אריאל טרוקס (אן-מרגרט), מורה לאמנות. ג'ון ומקס מתחילים להתחרות על ליבה. וכל אחד מקנא בשני. היא מתייחסת יפה לצ'אק ומזמינה אותו לביתה לסעודת חג ההודיה, וכן לג'ון ומקס שמחזרים אחריה במרץ אבל לבסוף היא בוחרת בג'ון. פקיד של הIRS (באק הנרי) מחפש את ג'ון כדי לתת לו צו אחרון ואזהרה על אי תשלום מס לשירות הכנסות הפנים וג'ון מצליח להתחמק ממנו. בנו של מקס, גון (קווין פולאק) מתמנה לראש העיירה. הוא מאוהב במלני, בתו של ג'ון, שנפרדת מבעלה מייק (כריסטופר מקדונלד). לאחר ריב קשה בין שני הקשישים ג'ון הולך בשלג ולוקה בהתקף לב. מי שמציל אותו הוא מקס והיחסים ביניהם מתחממים. כאשר פקיד ה-IRS מגיע כדי לעקל את ביתו של ג'ון, מגיע ג'ייקוב שהוא ראש העיירה עם צו מניעה ובהמשך משלמים מקס וג'ייקוב את חובו של ג'ון ל-IRS. לבסוף נערכת חתונה בכנסייה המקומית של ג'ון ואריאל ומקס לא שוכח להטמין דג מסריח במכונית של הזוג. "זקנים חסרי מנוח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זקנים חסרי מנוח", באתר נטפליקס "זקנים חסרי מנוח", באתר AllMovie (באנגלית) "זקנים חסרי מנוח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זקנים חסרי מנוח", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "זקנים חסרי מנוח", באתר Metacritic (באנגלית) "זקנים חסרי מנוח", באתר אידיבי "זקנים חסרי מנוח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לזקנים חסרי מנוח, באתר יוטיוב זקנים חסרי מנוח, באתר TCM
רוברט לדברוק

רוברט לדברוק (באנגלית: Robert Ladbrooke‏; 1768 – 11 באוקטובר 1842) היה צייר נוף אנגלי, שיחד עם ג'ון כרום ייסד בית הספר לציירים ואת אסכולת נוריץ'. לדברוק נולד בנוריץ' בשנת 1768. הוא היה חניך כשהיה צעיר אצל אמן ומדפיס בשם וייט, ובמשך כמה שנים עבד בדפוס. בעודו מועסק שם הוא הכיר את ג'ון כרום, שהיה בן גילו, שבתקופה ההיא צייר שלטים. עם טעמים דומים, שני הצעירים התיידדו. הם חיו יחד והקדישו את כל זמנם הפנוי לרישום והעתקה. הם התחתנו עם שתי אחיות ברני, ובמשך שנתיים עבדו בשותפות. לדברוק צייר דיוקנאות וכרום צייר נופים, ושניהם מכרו ציורים תמורת סכומים קטנים מאוד. כדי להרוויח יותר כסף, לדרברוק הפך מצייר דיוקנאות לצייר נוף, בו הצליח יותר. ב-1803 הקימו לדברוק וג'ון כרום את אגודת האמנים בנוריץ', קבוצה שכללה גם את רוברט דיקסון, צ'ארלס הודג'סון, דניאל קופין, ג'יימס סטארק וג'ורג' וינסנט. התערוכה הראשונה שלהם, בשנת 1805, סימנה את תחילתו של בית הספר לציירים נורוויץ', תנועת האמנות הראשונה שנוצרה מחוץ ללונדון. לדברוק תרם ארבע עשרה עבודות לתערוכה הראשונה בשנת 1805. בשנת 1808, כשכרום הפך לנשיא, נבחר לדברוק כסגן נשיא. בשנת 1816, לדברוק, יחד עם ג'וזף סטנארד, ג'ון ת'ירטל וחמישה חברים אחרים באגודת נורפוק, ניסו ללא הצלחה לשנות חלק מהכללים, הם התנתקו מהחברה, אך בסופו של דבר ניסיונם נכשל וננטש לאחר שלוש שנים. בין השנים 1804–1815 לדברוק הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות, ועד 1822 הציג גם במוסד הבריטי. הוא היה מורה מצליח, ותכנן ליהנות מפרישה ארוכה ונוחה. לדברוק צייר בעיקר נופים של נורפוק, אך המוניטין שלו מעולם לא היה יותר ממקומי בחלק זה של אנגליה. רישומיו של כנסיות נורפוק, הייתה סדרה גדולה של למעלה מ-650 לוחות ליטוגרפיים, שפורסמו בחמישה כרכים בשנת 1843. לדברוק נפטר בביתו בנוריץ, ב-11 באוקטובר 1842. ללדברוק נולדו ארבעה בנים, כולם אמנים בדרגות שונות, כאשר הנרי וג'ון ברני לדברוק זכו להצלחה הרבה ביותר. בנו השני, הנרי, נולד בנוריץ' ב-20 באפריל 1800. הוא רצה להיכנס לכנסייה, אך כיבד את רצונו של אביו להפוך לצייר נוף. הוא צבר מוניטין טוב, במיוחד בזכות סצינות אור הירח שלו, והוא הציג מדי פעם במוסד הבריטי ובגלריות נוספות. הוא נפטר ב-18 בנובמבר 1870. ג'ון ברני לדברוק, בנו השלישי של רוברט לדברוק, נולד בשנת 1803. הוא הפך לתלמידו של ג'ון כרום, שהיה דודו מנישואים. ג'ון ברני לדברוק הצטיין בציור נופי היער. הוא הציג באקדמיה המלכותית בשנים 1821 ו-1822, ולעיתים קרובות במוסד הבריטי ובגלריית סופלק סטריט עד 1873. הוא נפטר בנוריץ', ב-11 ביולי 1879. מדיה וקבצים בנושא רוברט לדברוק בוויקישיתוף O'Donoghue, Freeman Marius (1892). "Ladbrooke, Robert". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography. 31. London: Smith, Elder & Co. Works by Robert Ladbrooke, norfolkmuseumscollections.org Suffolk Artists - LADBROOKE, John Berney, suffolkartists.co.uk
עבד אלעזיז נסאסרה

עבד אלעזיז נסאסרה (בערבית: عبد العزيز النصاصرة) הוא עורך דין בדואי-ישראלי, המשמש כראש המועצה המקומית כסייפה משנת 2018. נסאסרה הוא תושב היישוב כסייפה ועורך דין אשר פעל במקצוע במשך שנים רבות עד אשר נבחר לראשות המועצה המקומית בשנת 2018. נסאסרה נבחר במקומו של ראש המועצה הוותיק סאלם אבו רביעה. בשנת 2020 נסאסרה פנה במהלך כהונתו לשר השיכון יעקב ליצמן בבקשה לייעד את שטחי העיר העתידית החרדית/דתית כסיף לבני יישובו בכסייפה. זאת לאור המידע כי שר השיכון מבטל את התוכניות להקמת עיר חרדית ולאור מחסור המגורים העצום אשר קיים ביישוב כסייפה. נסאסרה-פלץ משרד עורכי דין - בית, באתר www.nasasrapeltz.com ליצמן: משרד השיכון ממשיך לייעד את כסיף לציבור הדתי - ביזנעס, באתר bizzness.net ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תומאס לונד

תומאס לונד (באנגלית: Thomas Lound‏; 13 ביולי 1801 – 18 בינואר 1861) היה צייר נופים אנגלי וחבר בבית הספר לציירים בנוריץ'. הוא נולד למשפחת מבשלת בירה עשירה, והיה לו את הכספים להיות צלם חובב בתקופה שבה הצילום פותח לראשונה כתחביב. מתיעוד הקהילה עולה כי תומאס לונד נולד ב־13 ביולי 1801, בנם של תומאס ומרי לונד, והוטבל על ידי הוריו בכנסיית הקהילה סנט אנדרו בסטון ב־9 באוגוסט 1801. הוא התחתן עם הריוט וותריל בשנת 1821 והיו להם כמה ילדים. הוא היה אמן חובב, ומעורב בעסקי הבירה של משפחתו בנוריץ', שהיה מקור עושרו. מאוחר יותר הוא הועסק כסוכן של חברת ביטוח. הוא חי בנוחות, התגורר לאורך חייו הבוגרים במרכז נוריץ'. הוא השתמש ביאכטה שלו ״קתלין״, שעוטרה במספר ציורי שמן, כמקום לאירוח חבריו. לדברי הסופר ויליאם דיקס, לונד היה תלמידו של האמן ג'ון סל קוטמן. הוא הציג בלונדון בין השנים 1845 עד 1859, ועם אגודת האמנים נורוויץ' בין השנים 1820 עד 1833, והציג לראשונה את ציורו את מנזר סנט בנט. הוא היה פופולרי בקרב חבריו, והיה חבר של האמנים רוברט למן, וג'ון מידלטון. לונד היה אמן בעל תפוקה גבוהה, הוא התמחה בהפקת ציורים על מחוז הולדתו נורפוק, אך ספרי סקיצות שלו ששרדו מראים כי הוא נסע גם לויילס וליורקשייר בסיורי רישום בשנים 1845, 1853 ו-1854. הוא היה מעתיק מוכשר, והעתיק יצירות כמו ״שער סנט מרטין״ של קוטמן, נוריץ 'ומזח ירמות' שלו, וכן ציורים של ג'ון כרום ורוברט דיקסון. תפוקתו האמנותית הושפעה מהטכניקה היבשה של אדוארד תומאס דניאל, שלתחריטים שלו הייתה איכות עשירה. יצירותיו התבלבלו לעיתים עם אלה של ג'ון סל קוטמן, ג'ון כרום וג'ון ת'ירטל. בעיתונות המקומית, שיבחו את כישוריו כאמן חובב. הוא הפך לחבר באגודת האמנים נורוויץ' בגיל 18. הוא הציג בנוריץ' ולונדון בין השנים 1842 – 1862, והציג תמונות הן במוסד הבריטי והן באקדמיה המלכותית לאמנויות. לונד עזר להקים את האיחוד בין אגודות האמנות של נורפוק ונורוויץ', והיה זמן מה כנשיא. הוא היה גם צלם נלהב כי היה עשיר מספיק להחזיק ציוד צילום משלו, והיה חבר ועד באגודת הצילום נורוויץ'. נראה כי מעט מעבודתו כצלם שרדה. הוא היה מעריץ גדול של אמן נוריץ' ג'ון ת'ירטל, והשתמש בעושרו כדי לרכוש שבעים וחמישה מציוריו של ת'ירטל. לונד, שסבל מבריאות לקויה כל חייו, נפטר לפתע ב־18 בינואר 1861, בעת שהיה בביתו בנוריץ'. אשתו האריוט נפטרה שנתיים קודם לכן, בשנת 1859, ובנו הנרי אדווין לונד גם הוא נפטר קודם ומת בשנת 1860. האוסף הגדול שלו נמכר במרץ 1861, וכלל 39 סקיצות, 215 צבעי מים, 46 ציורי שמן ו-11 תחריטים. מדיה וקבצים בנושא תומאס לונד בוויקישיתוף "Lound, Thomas". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900. William Frederick Dickes, The Norwich school of painting : being a full account of the Norwich exhibitions, the lives of the painters, the lists of their respecitve exhibits and descriptions of the pictures, London ; Norwich : Jarrold & Sons, 1905 280 works by (or related to) Thomas Lound, norfolkmuseumscollections.org Thomas Lound victorian photographer, www.earlynorfolkphotographs.co.uk
ג'וני פרסונס

ג'וני וודרו פרסונס (באנגלית: Johnnie Woodrow Parsons,‏ 4 ביולי 1918 – 8 בספטמבר 1984) הוא נהג מרוצים אמריקאי שניצח את מרוץ האינדיאנפוליס 500 בעונת 1950 (אז נחשב המרוץ לחלק מאליפות הפורמולה 1). פרסונס החל להתחרות במרוצי מכוניות גמדיות(אנ') שהתקיימו בחוף המערבי של ארצות הברית. בשנת 1942 זכה באליפות בקטגוריה. לאחר מלחמת העולם השנייה החל להתחרות באליפות ה-AAA. בשנת 1948 סיים במקום השלישי במרוץ המכוניות הגדמדיות באירועי הלילה שלפני ה-500 (אירועים שמקדימים את מרוץ האינידאנפוליס 500 והתקיימו עד לשנת 2017). שנה לאחר מכן התחרה לראשונה באינידנפוליס 500 וסיים במקום השני. באותה שנה ניצח חמישה מרוצים במסגרת אליפות ה-AAA וזכה באליפות. בשנת 1950, עונת הבכורה של הפורמולה 1, נכלל המרוץ כחלק ממרוצי העונה. פרסונס ניצח את המרוץ והיה לנהג האמריקאי הראשון שמנצח מרוץ באליפות החדשה. שמו אוית עם שגיאת כתיב על הגביע שניתן לו בסיום המרוץ (נכתב Johnny במקום Johnnie). בשנת 1991, כחלק מפרויקט שיקום הגביע הוצע לשנות את שמו לאיות הנכון, אך לבסוף הוחלט להשאיר את הטעות על כנה. במהלך השנים התחרה שבע פעמים נוספות במרוץ האינדיאנפוליס 500, אך לא הצליח לשחזר את ההצלחה. המיקום הטוב ביותר אליו הגיע, היה המקום הרביעי, בשנת 1956. בנו, שנקרא גם הוא ג'וני, אך שמו אוית Johnny, התחרה במרוץ 12 פעמים. בשנות השבעים, לאחר שפרש ממרוצים, התמנה לשופט בכיר באליפות המכוניות הגמדיות בחוף המערבי. בשנת 2004 הונצח בהיכל התהילה של הספורט המוטורי בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא ג'וני פרסונס בוויקישיתוף ג'וני פרסונס, באתר DriverDB לנהגי מרוצים ג'וני פרסונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Johnnie Parsons, Historic, Class of 2004
רב עמרם גאון

רב עמרם גאון (ובשמו המלא: רב עמרם בר רב ששנא) (810 בקירוב – ד'תרל"ה 875 בערך) אחד מהגאונים וראש ישיבת סורא בין השנים 853–872. רב עמרם גאון התמנה לראשות הישיבה עוד בימי רב נטרונאי גאון – הגאון שקדם לו, אך מפני כבודו של רב נטרונאי ירש תפקיד זה רק לאחר מותו. רב עמרם התפרסם בעיקר בזכות סידורו, סדר רב עמרם גאון, שאותו ערך "בבחרותו". הסידור נערך כתשובה לבקשה שיכתוב את סדר התפילות והברכות לכל השנה עבור קהילת ברצלונה. הסידור, שהיה ראשון מסוגו, היה ערוך בסדר קבוע של ימי חול, שבתות ומועדים. סדר רב עמרם השפיע השפעה מכרעת על נוסח התפילה ברוב קהילות ישראל. גרשום הרפנס, עידן התלמוד, הוצאת פלדהיים, ירושלים - ניו יורק, ה'תשס"ג סדר רב עמרם גאון רב עמרם גאון, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" רב עמרם גאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עמרם בן ששנא גאון, דף שער בספרייה הלאומית או: "בר שישנא" (רבי גדליה אבן יחיא, שלשלת הקבלה). לדעת רבי גדליה אבן יחיא (שלשלת הקבלה) נפטר בשנת ד'תש"ח (=947–948). בסדר רב עמרם גאון, ברכות השחר, כתוב שהוא היה ראש הישיבה של מתא מחסיא, והכוונה היא לישיבת סורא. רבי גדליה אבן יחיא, שלשלת הקבלה.
בטינה ארליך

בטינה ארליך, לבית באואר, (10 במרץ 1903 – 10 באוקטובר 1985) הייתה ציירת ומאיירת יהודיה אוסטרית של ספרי ילדים, שרבים מהם גם כתבה. היא חיה תקופה קצרה בברלין ובפריז, ובשנת 1938 לאחר האנשלוס, ברחה וקיבלה מקלט מדיני באנגליה . בטינה באואר נולדה בווינה ב־10 במרץ 1903. היא למדה שלוש שנים בבית הספר לאומנויות, בווינה (כיום האוניברסיטה לאמנות שימושית). היא חיה בברלין שנתיים ובפריז שנה אחת ושם הציגה את עבודותיה. ב־27 בנובמבר 1930 נישאה לפסל היהודי גאורג ארליך. אחרי האנשלוס בידי הנאצים נמלט גאורג לאנגלייה ובטינה הצטרפה אליו ביולי 1938. היא הצליחה להביא רבות מיצירותיו. בטינה ארליך ציירה, בצבעי מים, צבעי שמן ותחריטים. בשנת 1937 זכתה במדליית כסף בתערוכת אמנות בפריז. ארליך החלה לאייר ולכתוב ספרים לילדים במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1943, תחת שם העט "בטינה". בסך הכל היא איירה יותר מעשרים, שאת רובם כתבה בעצמה. היא הייתה מומחית לטכניקות של יציקת ארד. לאחר מות בעלה, בשנת 1966, היא הפיקה יציקות מדגמי פלסטלינה וטיח שלו והם היו באיכות גבוהה כמו אלה שבעלה הכין. היא נפטרה מסרטן ריאות בבית חולים בלונדון ב־10 באוקטובר 1985. היא ביקשה בצוואתה שיצירותיה ויצירות שנותרו מהסדנה של בעלה, יוחזרו לווינה. שמות כמה ספרים מאוירים לילדים שנכתבו על ידי בטינה, למעט אם צוין, כוללים: הראה לי את שלך: ספר ציור קטן 1943 (לונדון: צ'אטו ווינדוס) קוקו מגיע לאמריקה 1949 (הארפר) ביתו של קוקולו 1950 (הארפר) - "שטויות חיות אלגנטיות ודמות חיה אהובה בסיפור קוקו חדש." פיקולו 1954 (ניו יורק: הרפר והאחים) הברבורים של בילקאסלט 1954 (ניו יורק: אריאל-פאראר, שטראוס ויאנג) עץ חג המולד הקסום, נכתב על ידי לי קינגמן, 1956 (הרפר) אנג'לו ורוזלין 1957 (לונדון: ויליאם קולינס) מדיה וקבצים בנושא בטינה ארליך בוויקישיתוף "Cocolo's Home". www.kirkusreviews.com. Kirkus Media LLC. נבדק ב-3 בספטמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
כלכלת בהוטן

בהוטן היא אחת המדינות הקטנות והפחות מפותחות בעולם, מבוססת על חקלאות וייעור, המספקים את הפרנסה העיקרית עבור למעלה מ־60% מהאוכלוסייה. החקלאות מורכבת ברובה מחקלאות קיום (אנ'), חקלאות חוות היימרות מזון לצריכה עצמית) וגידול בעלי חיים. הרים סלעיים שולטים בשטח והופכים את סלילת הכבישים ובניית התשתיות האחרות לקשות ויקרות. הכלכלה נמצאת בקשר הדוק עם כלכלת הודו, הודות לקיום קשרים חזקים של סחר, ותלות בסיוע הכספי של הודו. רוב הייצור במגזר התעשייתי הוא מסוג התעשייה הביתית. מרבית פרויקטי הפיתוח, דוגמת סלילת כבישים, נשענים על מהגרי עבודה מהודו. תוכניות חינוך, חברה וסביבה מתבצעות בתמיכתם של ארגוני פיתוח רב-צדדיים. כל תוכנית כלכלית מביאה בחשבון את רצונה של הממשלה להגן על סביבתה של המדינה ועל המסורות התרבותיות שלה. לדוגמה, הממשלה, נזהרת עם הרחבת התיירות, על ידי ניתובה לתיירות של אנשים עמידים. כך לדוגמה, מעבר לתשלום על ויזת תייר על סך 40 דולרים אמריקנים, על המבקרים הזרים (זולת מבקרים מהודו ובנגלדש), לשלם מיסים הנעים בין 180 ל-290 דולר ליום, וייתכן שאף יותר. בקרות מפורטות ומדיניות לא ודאית בתחומים כמו רישוי תעשייתי, סחר, עבודה וכספים ממשיכים לפגוע בהשקעות זרות. יצוא חשמל הידרואלקטרי להודו הגביר את הצמיחה הכוללת של בהוטן, אף שהתמ"ג צנח בשנת 2008 נוכח ההאטה הכלכלית בהודו, שוק הייצוא העיקרי שלה. זהו תרשים מגמה של תוצר מקומי גולמי של בהוטן במחירי שוק לפי קרן המטבע הבינלאומית: פוטנציאל ייצור החשמל של המדינה, הנובע מהגאוגרפיה שלה, המייצרת נהרות המאפשרים הפקת אנרגיה הידרואלקטרית, וכן האטרקציות התיירותיות הנמצאות בשטחה, מהווים משאבים מרכזיים שעשויים לעזור לפיתוחה הכלכלי. ממשלת בהוטן עשתה התקדמות מסוימת בהרחבת הבסיס היצרני של המדינה ושיפור הרווחה החברתית. בשנת 2004 הייתה בהוטן למדינה הראשונה בעולם שאסרה על עישון ומכירת טבק. מדיה וקבצים בנושא כלכלת בהוטן בוויקישיתוף סיכויים כלכליים גלובליים: צפי לצמיחה של דרום אסיה, הבנק העולמי, 13 בדצמבר 2006 How to get Bhutan tourist visa cost and requirement, BhutanTravelOperator.com, ‏2 באפריל 2018 (באנגלית) Report for Selected Country Groups and Subjects, www.imf.org
איסימנגליסו

פארק אזור הביצות איסימנגליסו (באנגלית: iSimangaliso Wetland Park) אשר בעבר היה ידוע בתור פארק הביצות הגדול של סנט לוסיה, הוא אתר מורשת עולמית. הפארק ממוקם על החוף המזרחי של קוואזולו-נטאל, דרום אפריקה, כ-235 ק"מ צפונית לדרבן. זהו האזור המוגן השלישי בגודלו בדרום אפריקה, המשתרע על פני 280 קילומטרים של קו חוף, מגבול מוזמביק בצפון עד מפלן מדרום. הפארק מורכב ממערכות אקולוגיות רבות בשטח של 3,280 קמ"ר. הפארק כולל בתוכו את: אגם סנט לוסיה מפרץ קוסי פארק מפרץ פולס שמורת טבע אגם אטזה אגם סיבאיי הפארק הלאומי במפרץ סודואנה שמורת טבע מפלן קייפ וידאל הפארק הוא חלק משמורת טבע מימית החוצה את הגבולות בין דרום אפריקה, מוזמביק ואסוואטיני. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית בשל הקריטריונים (9) ו-(10): בפארק מגוון ביולוגי עשיר ומערכות אקולוגיות ייחודיות. הסיבה למגוון הביולוגי העצום בחי ובצומח היא המגוון הגדול של מערכות אקולוגיות שונות בפארק: משוניות אלמוגים, יערות, דיונות, סובטרופיות, סוואנות וביצות. בפארק פילי סוואנה אפריקאים, נמרים אפריקאים, קרנפים רחבי שפה דרומיים, קרנפים צר-שפה דרום-מרכזי, תאו אפריקני, לווייתנים, דולפינים וצבי ים. בפארק חיים גם 1,200 תנינים ו-800 היפופוטמים. בדצמבר 2013, לאחר 44 שנות היעדרות, הוכנסו מחדש אריות אפריקאים לפארק. השוניות בחלק הימי של השמורה מאוכלסות בתמנונאים ודיונונים. מדי פעם ניתן לראות כרישי לוויתן ענקיים שוחים באזור זה. על פי תצפיות שנערכו באגם לוסיה, המהווה חלק גדול מהפארק, באגם עשרים וארבעה מינים של רכיכות. מדיה וקבצים בנושא איסימנגליסו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איסימנגליסו (באנגלית) Cole, Barbara (21 אוק' 2009). "Transfrontier marine park a first". Independent on line (באנגלית). נבדק ב-2020-09-27. {{cite news}}: (עזרה) "Lubombo". Peace Parks Foundation (באנגלית). נבדק ב-2020-09-27. South African Department of Environmental Affairs. "Agreement on Lubombo Transfrontier Conservation Areas". נבדק ב-7 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Conservation Grant Flows to Africa's 'Miracle,' iSimangaliso Wetland Park". www.ens-newswire.com. 5 באפריל 2010. נבדק ב-2020-09-27. {{cite web}}: (עזרה) "Transfrontier Conservation Areas - Swaziland National Trust Commission". www.sntc.org.sz. נבדק ב-2020-09-27. Nel, H. A., Perissinotto, R. & Taylor, R. H. 2012. Diversity of bivalve molluscs in the St. Lucia Estuary, with an annotated and illustrated checklist. African Invertebrates 53 (2): 503-525."Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2012-12-24. נבדק ב-2020-09-27. {{cite web}}: (עזרה)