אה"מ לונדון (1899)

אה"מ לונדון הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי, האונייה המובילה של סדרת לונדון שנבנתה בסוף המאה ה-19. יש הרואים את אוניות הסדרה כתת-סדרה של סדרת פורמידבל, אך עם הגנת שריון שונה. האונייה הונחה בדצמבר 1898, הושקה בספטמבר 1899 והושלמה ביוני 1902. היא נכנסה לשירות באותו החודש, ושירתה בצי הים התיכון עד תחילת 1907. היא שובצה לפלגת נור של צי הבית במשך קרוב לשנה לפני שעברה לצי התעלה. היא הפכה למיושנת עם הופעת הדרדנוטים החדשות בסוף 1906, היא עברה שיפוץ נרחב ב-1909, ולאחר מכן שירתה בצי האטלנטי. היא שובצה לצי הבית השני ב-1912 כחלק משייטת אוניות המערכה החמישית, והותקן לה באופן זמני סיפון טיסה מאולתר לניסויים במטוסים ימיים עד 1913. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, צורפה השייטת לצי התעלה לפני ניתוק לונדון במרץ 1915 כדי להשתתף במערכת הדרדנלים, תוך תמיכה בכוחות ANZAC כשנחתו בגאבא טפה ובמפרץ אנזא"ק ב-25 באפריל 1915. היא נשארה בים התיכון, ותמכה בצי המלכותי האיטלקי בים האדריאטי עד אוקטובר 1916. כשחזרה לבריטניה, היא לא הייתה פעילה עד שהוסבה למקשת בתחילת 1918, מה שגרר את הסרת החימוש העיקרי שלה. היא שירתה בשייטת הנחת המוקשים הראשונה של ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") עד סוף המלחמה. היא הוצבה במילואים ב-1919, ובסופו של דבר היא פורקה לגרוטאות ב-1920. חמש אוניות הסדרה הוזמנו בשנת 1898 בתגובה לבנייה ימית מוגברת עבור הצי הרוסי הקיסרי. העיצוב לסדרת לונדון הוכן ב-1898; זה היה חזרה וירטואלית על סדרת פורמידבל הקודמת, אם כי עם עדכון משמעותי לתוכנית ההגנה על השריון הקדמי. במקום מחיצה רוחבית מסורתית עבור הקצה הקדמי של חגורת השריון הראשית, החגורה נישאה קדימה והצטמצמה בהדרגה בעובי. גם שריון הסיפון חוזק. לונדון הייתה באורך 400 רגל (120 מטרים) בין הניצבים ואורך כולל של 431 רגל 9 אינץ' (131.60 מטרים). הייתה להם רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 26 רגל (7.9 מטרים). הדחק האונייה היה 14,500 טונות ארוכות (14,700 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 15,700 טונות ארוכות (16,000 טונות) במעמס מלא. לאונייה היה גובה מטאצנטרי של 4.46 רגל (1.36 מטרים). הצוות שלה מנה 714 קצינים ומלחים. אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 3 צילינדרים שהניעו שני מדחפים הפוכים פנימה. קיטור למנועים סופק על ידי עשרים דוודי בלוויל. הדוודים של כל אונייה חולקו לשלושה חדרי דוודים והם חולקו לשתי ארובות הממוקמות באמצע האונייה. לאוניות הסדרה הייתה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש) מ-15,000 כוחות סוס (11,000 קילוואט). האוניות נשאו 900 טונות ארוכות (910 טונות) של פחם עבור הדוודים, אם כי הקיבולת המרבית שלהם הייתה 2,000 טונות ארוכות (2,000 טונות); זה העניק להן טווח שיוט של 5,550 מיילים ימיים (10,280 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). הסוללה הראשית של סדרת לונדון כללה ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)/ 40 קליבר Mark IX מותקנים בצריחי תותחים לפני ומאחורי המבנה העילי. החימוש המשני שלהם כלל שנים עשר תותחי 6 אינץ' (152 מילימטרים)/ 45 קליבר Mark VII שהותקנו בקזמטים בדפנות הגוף. הגנה מפני סירות טורפדו ניתנה על ידי 16 תותחי ירי מהיר (QF) 12 פאונד (3 אינץ', 76 מ"מ) 12 cwt, שמונה מהם הותקנו במבנה העילי המרכזי ושמונת התותחים הנותרים הוצבו על הסיפון הראשי מקדימה ומאחורה וירו דרך חרכי ירי לא משוריינות בגוף האונייה. כל אחד משני צמרות הלחימה סופק עם שלושה תותחי הוצ'קיס QF 3 פאונד 47 מ"מ (1.9 אינץ'). מקובל באוניות מערכה של התקופה, הן צוידו גם בארבע צינורות טורפדו 18 אינץ' (457.2 מ"מ) שקועים בגוף; אלה הונחו על צד הרוחב, שניים לצד כל ברבטה. לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים); המחיצות הרוחביות בקצה האחורי של החגורה היו בעובי 9–12 אינץ' (229–305 מילימטרים). חזיתות הצריחים הראשיים שלהן היו מוגנים על ידי לוחות שריון בעובי 8 אינץ' (203 מילימטרים), על גבי ברבטות בעובי 12 אינץ', ותותחי הקזמטים היו מוגנים עם שריון בעובי 6 אינץ' של פלדת קרופ. במגדל הניווט היו דפנות בעובי 14 אינץ' (356 מילימטרים). האוניות הותקנו בשלושה סיפונים משוריינים, בעובי שנע בין 1–2.5 אינץ' (25–64 מילימטרים) כל אחד. לונדון הונחה במספנת פורטסמות' ב-8 בדצמבר 1898, הושקה ב-21 בספטמבר 1899 והושלמה ביוני 1902. לונדון נכנסה לשירות במספנת פורטסמות' ב-7 ביוני 1902 לשירות בצי הים התיכון, תחת פיקודו של קפטן ג'יימס גודריץ'. לפני היציאה מהמים הביתיים, היא הייתה אמורה לשמש כאוניית הדגל עבור סקירת ההכתרה של המלך אדוארד השביעי בספיטהד שתוכננה ל-28 ביוני 1902, אך המלך חלה וההכתרה והביקורת נדחו לאוגוסט 1902, ללא לונדון. לכן היא עזבה את פורטסמות' בתחילת יולי, ועצרה בגיברלטר, והגיעה למלטה ב-14 ביולי. בספטמבר 1902 היא ביקרה בים האגאי עם אוניות אחרות של התחנה לתמרונים משולבים ליד נאפפליו. בזמן שהותה בים התיכון, היא עברה שיפוץ במלטה בשנים 1902–1903 ו-1906. החל משנת 1905, האונייה החלה להסיר בהדרגה את תותחי ה-3 פאונד. במרץ 1907, לונדון עברה לפלגת נור, צי הבית, בנור, ולאחר מכן לצי התעלה ב-2 ביוני 1908, ושירתה כאוניית הדגל, אדמירל משנה, צי התעלה. היא עברה שיפוץ במספנת צ'טם ב-1908, שכלל את העברת שני תותחי ה-3 פאונד האחרונים שלה מהתורן הקדמי לגשר האחורי שלה וגשר פתוח הותקן מאחור. היא הושבתה שם ב-19 באפריל 1909 כדי לעבור שיפוץ נרחב נוסף, שראה את הסרת הגשר הפתוח. השיפוץ שלה הושלם, והיא הופעלה מחדש בצ'טם ב-8 בפברואר 1910 לשמש כאוניית הדגל של סגן המפקד, אדמירל משנה, הצי האטלנטי. מאוחר יותר באותה שנה, היא הסירה את שני תותחי ה-3 פאונד האחרונים שלה. תחת הארגון מחדש של הצי ב-1 במאי 1912, היא הפכה לחלק מצי הבית השני בנור, צומצמה לצוות שלדי והוצבה תחת שייטת אוניות המערכה השלישית. היא התנגשה בספינת הסוחר SS Don Benite ב-11 במאי 1912. היא עברה לשייטת אוניות המערכה החמישית ושימשה בניסויים בהטסת מטוסים ממאי 1912 עד 1913, תוך שימוש בסיפון טיסה שנבנה מעל המצודה שלה שהועברה מאוניית המערכה היברניה. במהלך ניסויים אלו, קומנדר צ'ארלס ראמני סמסון - שערך את ההמראה הראשונה מספינה נעה במאי 1912 מהיברניה באמצעות מטוס דו-כנפי שורט משופר S.27 ואותו סיפון טיסה - חזר על הישגו בהמראה באותו מטוס מלונדון ב-4 ביולי 1912 בזמן שלונדון הייתה בתנועה. ב-1913 הסירו מלונדון את הרשתות נגד טורפדו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, שייטת אוניות המערכה החמישית הוקצתה לצי התעלה ובסיסה בפורטלנד. המשימה הראשונה שלהן הייתה ללוות את חיל המשלוח הבריטי על פני תעלת למאנש. מספר תוכניות צבע ניסיוניות נוסו במהלך החודש הראשון של המלחמה, אך אלה ננטשו במהירות לטובת ספינת קרב אפורה. לזמן קצר תוכנן לפרוס את השייטת כדי להחליף את הספינות שאבדו במהלך תקרית 22 בספטמבר 1914 אך פקודות העברה למידוויי בוטלו. ב-14 בנובמבר, שייטת אוניות המערכה החמישית הועברה לשירנס בגלל חשש שפלישה גרמנית לבריטניה הגדולה עומדת בפתח. בעודה שם, לונדון הייתה נוכחת כאשר אוניית המערכה באלוורק התפוצצה. הצוות של לונדון הצטרף לניסיונות להציל ניצולים. חקירת הפיצוץ בוצעה על סיפון לונדון. השייטת חזרה לפורטלנד ב-30 בדצמבר 1914. בינואר 1915 החלו הצי הבריטי והצרפתי למשוך אוניות למזרח הים התיכון כדי להתחיל בפעולות נגד האימפריה העות'מאנית, כולל מספר אוניות משייטת אוניות המערכה החמישית. עד סוף החודש נותרו בפורטלנד רק לונדון, קווין, פרינס אוף ויילס ואימפלייסבל והסיירות הקלות טופז ודיימונד. במרץ 1915, בזמן שהצי הבריטי והצרפתי שניהלו את מערכת הדרדנלים התכוננו לצאת למתקפה גדולה ב-18 במרץ, המפקד הכללי, אדמירל סאקוויל קרדן, ביקש להעביר שתי אוניות מערכה נוספות של השייטת החמישית, אימפלייסבל וקווין תחת פיקודו בציפייה לאבדות במבצע הקרוב. עד שהן הגיעו, הבריטים איבדו שתי אוניות מערכה בהתקפה ב-18 במרץ, מה שגרם לאדמירליות לשלוח את שתי האוניות האחרונות של השייטת החמישית, לונדון ופרינס אוף ויילס, להצטרף לצי. לפני שהן עזבו, הן שונו מעט עבור פעולות ליד הדרדנלים, כולל התקנת זוג תותחי נ"מ 3 פאונד על הסיפונים שלהם והתקנה מחדש של רשתות נגד טורפדו. לונדון הגיעה ללמנוס ב-23 במרץ 1915, ובמהלך החודש הבא, היא השתתפה בהכנות של הצי הבריטי והצרפתי לנחיתות בכף הלס ובמפרץ אנזא"ק, תחילת החלק היבשתי של מערכת גליפולי. עם הגעתה למזרח הים התיכון, לונדון הצטרפה לשייטת השנייה, בפיקודו של אדמירל ססיל ת'רסבי. היא תמכה בנחיתות העיקריות בגאבה טפה ובמפרץ אנזא"ק ב-25 באפריל 1915. לונדון הגיעה אל חוף הנחיתה בערך בחצות, יחד עם אוניות המערכה קווין ופרינס אוף ויילס; הוטלה עליהם המשימה לתמוך בנחיתה של הבריגדה האוסטרלית השלישית. לונדון חיפתה על הצד השמאלי של החוף. במהלך הנחיתה, לונדון ושאר אוניות החיפוי סיפקו אש חיפוי כאשר חיילי ה-ANZAC התקדמו פנימה וסייעו בדיכוי הארטילריה העות'מאנית. קווין, אימפלייסבל, לונדון ופרינס אוף ויילס הועברו לשייטת המנותקת השנייה, שאורגנה כדי לתגבר את הצי האיטלקי בים האדריאטי כאשר איטליה הכריזה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית. היא התבססה בטאראנטו, איטליה, ועברה שיפוץ בגיברלטר באוקטובר 1915 במהלך שירותה בים האדריאטי. באוקטובר 1916, לונדון חזרה לבריטניה, הוצאה משירות במספנת דבונפורט כדי לספק צוותים לכלי שיט נגד צוללות, והושבתה. כשהיא לא פעילה, היא עברה שיפוץ בשנים 1916–1917. השיפוץ כלל הסרת תותחי ה-6 אינץ' של הסיפון הראשי שלה ואת תותחי ה-12 פאונד בסיפון העליון והעברת ארבעה מתותחי ה-6 אינץ' לסוללת הסיפון העליון שבה הים ממוקמים תותחי ה-12 פאונד. בפברואר 1918, עברה לונדון לרוזית' והוסבה למקשת. ההסבה כללה הסרה של כל ארבעת תותחי ה-12 אינץ' (305 מ"מ) והרשתות נגד טורפדו שלה, החלפת צריח הסוללה הראשית שלה בתותח 6 אינץ', והתקנת ציוד להנחת מוקשים על סיפון הרבע שלה, כולל מסילות ל-240 מוקשים, ומסך קנבס כדי להסתיר את כל הסיפון ממראה חיצוני. היא גם קיבלה ערכת צבע הסוואה מסנוור ניסיונית. ההבסה הושלמה באפריל 1918, וב-18 במאי 1918 לונדון הופעלה מחדש ברוזית' לשירות בשייטת הנחת המוקשים הראשונה של ה"גרנד פליט". לפני שהמלחמה הסתיימה ב-11 בנובמבר 1918, לונדון הטילה 2,640 מוקשים במחסום המוקשים הצפוני. בינואר 1919, לונדון צומצמה למילואים בדבונפורט כספינת בסיס ונצבעה מחדש באפור. כחלק מארגון הצי לאחר המלחמה, היא שובצה לצי השלישי שם. לונדון הוכנסה לרשימת הפירוק בדבונפורט בינואר 1920, וברשימת המכירה ב-31 במרץ 1920. היא נמכרה לגריטה לחברת Stanlee Shipbreaking Company ב-4 ביוני 1920. היא נמכרה מחדש לחברת Slough Trading, ואז שוב נמכרה לחברה גרמנית. היא נגררה לגרמניה לצורך גריטה באפריל 1922. מדיה וקבצים בנושא אה"מ לונדון בוויקישיתוף