laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הווארד רולינס

הווארד אלסוורת' רולינס הבן (באנגלית: Howard Ellsworth Rollins, Jr; ‏17 באוקטובר 1950 – 8 בדצמבר 1996) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי. היה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "רגטיים". רולינס נולד בבולטימור שם למד תיאטרון ב"אוניברסיטת טווסון", עזב את לימודיו כדי להשתתף באופרת סבון מקומית. רולינס נסע לניו יורק שם הופיע במחזות בברודוויי ובסדרת הטלוויזיה האפרו אמריקאית "שורשים: הדורות הבאים". תפקיד הקולנועי הראשון של רולינס היה ב-1981 בדרמה של מילוש פורמן "רגטיים", בסרט גילם את ראש המשרתים ווקר ג'ר. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופעמיים לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפריצת השנה. ב-1984 כיכב בתפקיד הראשי בדרמת הגזענות הצבאית "סיפורו של חייל" בדמותו של הקצין השחור קפטן דבנפורט החוקר רצח של סמל יחידת שחורים בארצות הברית בשלהי מלחמת העולם השנייה. תפקידו הבא של רולינס היה של ורג'יל טיבס בסדרה "כחום הלילה" המבוססת על סרט משנת 1967, אחרי 99 פרקים רולינס נזרק מהסדרה בשנת 1993 לאחר שנעצר והורשע בהחזקת הרואין. רולינס נפטר בסוף שנת 1996 ממחלת הסרטן לימפומה בה אובחן כחודש לפני פטירתו. הווארד רולינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הווארד רולינס, באתר AllMovie (באנגלית) הווארד רולינס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הווארד רולינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) הווארד רולינס, באתר Discogs (באנגלית) הווארד רולינס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יגאל משיח, בקצב ה"רגטיים" - סחרחרת קולנעית פיוטית על ראשית המאה , דבר, 10 בספטמבר 1982 משה דור, הסיפור שכתב את עצמו, מעריב, 26 באוגוסט 1982 מאיר שניצר, סרט - גזענים שחורים, ששונאים שחורים, חדשות, 28 בפברואר 1985
קול (תלמוד)

בתלמוד, קול (בארמית: קלא) הוא שמועה שיצאה על אדם מסוים, בדרך כלל לעז על מעשה עבירה שעשה או פגם בייחוסו. התלמוד דן האם ומתי יש להתייחס לקול שיצא על פלוני ומתי אין להתייחס אליו כי ייתכן מאוד שאין בו ממש. רבי יוסי אומר: "יהא חלקי עם מי שחושדין אותו בדבר ואין בו" (תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף י"ח, עמוד ב'). וכן אמר רב פפא: בי חשדו חשד שווא! על כך מביא התלמוד שורה של תנאים כדי שלקול יהיה משקל ובלעדיהם אין להתייחס אליו כלל: שהקול לא ייפסק אלא יימשך לאורך זמן של לפחות יום וחצי; שהקול יהיה רציף ולא ייקטע; שאין לאדם שונאים העלולים להוציא עליו לעז שווא. במסכת יבמות סובר רב כי לקול אין תוקף הלכתי, ולכן אין להוציא אישה מבעלה גם אם יש קול שהיא זנתה עם גבר אחר, אך רבי יהודה הנשיא סבור כי יש לחלק בין קול שפסק לאחר זמן קצר לבין קול שאינו פוסק והתקיים לפחות במשך יום וחצי. אם יש נסיבות לא ענייניות להפסקת הקול או להוצאתו, אין להתחשב בתוצאותיהן, ולכן אם ידוע שהקול הוצא על ידי שונאי בני הזוג, אין לו תוקף, וכן אם לחלופין לאחר זמן קצר שיצא הקול הוא הופסק על ידי איומים מצד בני הזוג או משפחותיהם, אין להפסקתו חשיבות. לפי שיטת התוספות מחלוקת רב ורבי היא רק כדי להוציא את האישה מהבועל, כלומר מהאיש שריננו עליו שזנה עם האישה, אבל כדי להוציא אישה מבעלה צריכים הוכחות משמעותיות יותר, כמו עדים או דיני סוטה. חשד (הלכה) סייגים בהגנת "אמת דיברתי" בלשון הרע תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף כ"ד, עמוד ב'. שם ד"ה אמר.
פלוריאן הנקל פון דונרסמארק

פלוריאן גראף הנקל פון דונרסמארק, (שם מלא: פלוריאן מריה גיאורג כריסטיאן גראף פון הנקל דונרסמארק; נולד ב-2 במאי 1973 בקלן) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק גרמני. מוצאו ממשפחת האצולה השלזית הנקל פון דונרסמארק, והוא מחזיק באזרחות אוסטרית בנוסף לאזרחות הגרמנית. בשנת 2007 זכה באוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר על סרטו חיים של אחרים. פלוריאן הוא צאצא למשפחת רוזנים לבית הנקל פון דונרסמארק. אביו ליאו-פרדיננד גראף היה מנהל לופטהנזה ואמו היא אנה-מריה (לבית ברג). מתוקף תפקידו של אביו, פלוריאן בילה את ילדותו ואת לימודיו בניו יורק (שש שנים), בברלין (שלוש שנים), בפרנקפורט (ארבע שנים) ובבריסל (ארבע שנים). לאחר שסיים את לימודי התיכון בהצטיינות יתירה, הוא נסע ללמוד במשך שנתיים בסנט פטרבורג, שם עבד לאחר מכן לתקופה קצרה כמורה לרוסית. בשנות 1993-1996 למד פילוסופיה, מדעי המדינה וכלכלה בניו קולג' באוניברסיטת אוקספורד. פלוריאן נשוי לכריסטיאן אשנפלדט, לשעבר המנכ"ל הבינלאומי של Creative Commons. לזוג שלושה ילדים: לארה קוזימה (2003), ליאו סילבסטר (2005), אלכסיס יגואר (2007). המשפחה מתגוררת כיום בלוס אנג 'לס. פלוריאן מתנשא לגובה של 2.03 מטרים. פלוריאן התמחה בקולנוע אצל ריצ'רד אטנבורו, ולאחר מכן פנה ללימודים באקדמיה לטלוויזיה וקולנוע במינכן (HFF), שם הוא ביים את הסרטים הקצרים "הדוברמן" (1998) ו"הטמפלר" (2002). הדוברמן (אותו כתב, הפיק, ביים וערך) זכה בפרס הנחשק עבור הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים מקס אופולס ולאחר מכן בפרס ה-Shocking Shorts Award של 13th Street. הסרט שבר שיא במספר הפרסים לו זכתה הפקת סטודנט, והפך לסנסציה בפסטיבלים בינלאומיים, כאשר דונרסמארק סייר בפסטיבלים השונים במשך למעלה משנה. סרטו העלילתי הראשון; "חיים של אחרים" זכה בפרס הסרט האירופי עבור הסרט הטוב ביותר עבור, השחקן הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר בשנת 2006. דונרסמארק זכה גם בפרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס עבור הסרט הזר הטוב ביותר, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב (שניתן לקלינט איסטווד במקומו), וב-25 בפברואר 2007 זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. בשנת 2007 היה דונרסמארק אחד מ-115 החברים החדשים שהוזמנו להצטרף לאקדמיה האמריקאית לקולנוע. בפברואר 2010 התחיל בצילומי סרטו "התייר", רימייק למותחן הצרפתי "אנתוני זימר" בכיכובם של אנג'לינה ג'ולי וג'וני דפ. הסרט יצא להקרנת בכורה חגיגית בארצות הברית ב-10 בדצמבר 2010, אך התקבל בביקורות צולבות בקרב מבקרי הקולנוע. 1997: חצות (Mitternacht, סרט קצר) 1998: התאריך (Das Datum, סרט קצר) 1999: דוברמן (Dobermann, סרט קצר) 2002: הטמפלר (Der Templer, סרט קצר) 2003: Großstadt Schocker/Petits mythes urbains (ביים פרק בסרט) 2005: חיים של אחרים (בימוי, תסריט, שותף להפקה) 2010: התייר (בימוי, תסריט) 2018: יצירה ללא מחבר (בימוי ותסריט) מדיה וקבצים בנושא פלוריאן הנקל פון דונרסמארק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלוריאן הנקל פון דונרסמארק פלוריאן הנקל פון דונרסמארק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פלוריאן הנקל פון דונרסמארק, באתר AllMovie (באנגלית) פלוריאן הנקל פון דונרסמארק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פלוריאן הנקל פון דונרסמארק, באתר Discogs (באנגלית) התייר, ריאיון עם צ'רלי רוז, באתר צ'רלי רוז, 7 בדצמבר 2010 (באנגלית) אבנר שביט, ונציה‏, "הפחד הכי גדול שלי: שיהודים יגידו שלא כיבדתי את השואה", באתר וואלה, 6 בפברואר 2019 ריאיון עם פלוריאן ביוגרפיה באתר יאהו
אנדרטת ויקטוריה (הודו)

אנדרטת ויקטוריה או ויקטוריה ממוריאל הול (באנגלית: Victoria Memorial Hall) הוא מבנה בקולקטה שהוקם להנצחת זכרה של המלכה ויקטוריה ומשמש כיום כמוזיאון. היוזמה לבניית האנדרטה הייתה של לורד קרזון, מושל הודו בזמן פטירתה של המלכה ויקטוריה. המבנה תוכנן על ידי ויליאם אמרסון בסגנון הודי-ערבי המשלב יסודות מוגוליים. לורד רידזדייל והבוטנאי דייוויד פריין תכננו את הגנים. המבנה כולו תוכנן כסמל להצלחת השלטון הבריטי בהודו. אבן הפינה למבנה הונחה בשנת 1906, אך המבנה לא הושלם אלא בשנת 1921. האדריכל ויליאם אמרסון תכנן את התוכנית העיקרית של המבנה. מדובר בבניין דו קומתי, בעל שתי כנפיים, שבמרכזו כיפה גדולה. הוא בנוי משיש לבן מסוג מקרנה. אורכו של הבניין 103 מטר, רוחבו 69 מטר, וגובהו 56 מטר. הוא שוכן בלב פארק המשתרע על פני 260,000 מטר רבוע. הבנייה מומנה כולה באמצעות כספים שנגבו מהמחוזות ההודיים, ללא השתתפות כספית של הממשלה הבריטית. ויקטוריה ממוריאל משמש כיום כמוזיאון, המציג אוסף גדול של חפצים הקשורים למלכה ויקטוריה ולשלטון הבריטי בהודו. במבנה יש גלריה ובו דיוקנאות של המלכה ויקטוריה, בעלה הנסיך אלברט, וציורים המתארים את חייהם. לאחר שהודו קיבלה את עצמאותה נוסף למבנה אגף ובו חפצים וציורים הקשורים למאבק של ההודים לעצמאות. פסלה של המלכה ויקטוריה בתוך האנדרטה מבט מן הצד פסלו של מושל הודו, לורד קרזון, בחזית האנדרטה מדיה וקבצים בנושא אנדרטת ויקטוריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת ויקטוריה (באנגלית) אנדרטת ויקטוריה, ברשת החברתית פייסבוק אנדרטת ויקטוריה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנדרטת ויקטוריה, ברשת החברתית אינסטגרם אנדרטת ויקטוריה, סרטונים בערוץ היוטיוב
שמואל החסיד

רבי שמואל החסיד, בן המאה ה-12, ראשון חסידי אשכנז, היה מגדולי דורו, התפרסם כחסיד וקדוש. נולד בשפיירא לרבי קלונימוס הזקן בן למשפחת קלונימוס שהיגרה במאה ה-10 מאיטליה לגרמניה והעמידה במשך מאות שנים רבנים ומנהיגים בקהילות היהודיות בצפון איטליה ובאשכנז. לפי רבי אלעזר מגרמייזא בעת שנפטר אביו היה עדיין רבי שמואל נער צעיר ולכן סודות הקבלה עברו תחילה לרבי אלעזר החזן משפירא, וכאשר בגר רבי שמואל נמסרו לו אותם סודות. רבי שמואל החסיד עמד בראש ישיבה בשפיירא, ועיקר עיסוקו היה בתורת הנסתר, בכוונות ובעבודת ה'. המהרש"ל כינה אותו "חסיד, קדוש ונביא". את דרכו זו המשיך אחריו בנו השני רבי יהודה שכונה אף הוא "החסיד". רבי שמואל החסיד הניח את התשתית לעבודתם של חסידי אשכנז והייתה לו השפעה רבה על התפתחותה של יהדות אשכנז. פרקיו הראשונים של ספר חסידים מיוחסים אליו. בנוסף חיבר חיבורים נוספים בנגלה ובנסתר, אך הם נשארו בכתב יד. שמו מוזכר בתוספות ובפירוש הרשב"ם. בנו הבכור, רבי אברהם, היה תלמידו בתורת הנגלה וכיהן כראש הישיבה בשפיירא. י"נ אפשטיין ייחס אליו את הפירוש המיוחס לרש"י על דברי הימים. חיבר הושענא הנהוגה במנהג אשכנז המערבי ומתחילה "כהושעת אב המון". יש המייחסים לו גם את חיבור שיר הייחוד. האגדה מספרת עליו שייצר לעצמו גולם שליווה אותו בנסיעותיו ושימש אותו אבל לא היה יכול לדבר. מדיה וקבצים בנושא שמואל החסיד בוויקישיתוף מרדכי מרגליות (עורך כללי), "שמואל החסיד", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1329-1327, באתר היברובוקס אברהם אפשטיין, ר' שמואל החסיד, ברדיטשוב תרס"ד, 1904, באתר היברובוקס יקותיאל אריה קאמעלהאר, חסידים הראשונים, וואיטצען תרע"ז, 1917, באתר היברובוקס Joseph Jacobs M. Seligsohn, ‏"SAMUEL BEN KALONYMUS HE-ḤASID OF SPEYER", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ירמיהו מלחי, חכמי שפיירא ויצירתם הרוחנית, שאנן טו (תש"ע), עמ' 64–66. שרה צפתמן, שבחי רבי שמואל ורבי יהודה חסיד: ראשיתה של ספרות השבחים ביהדות אשכנז (2020) - הספר עוסק בר' שמואל חסיד, בנו ר' יהודה חסיד (בעל 'ספר חסידים'). שו"ת מהרש"ל, סימן כט. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ס"א, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"ב, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ט, עמוד א' מחבר הפירוש לדברי הימים, מחקרים בספרות התלמוד ובלשונות שמיות א, תשמ"ד. טרכטנברג, יהושע (2004) [1939]. Jewish Magic and Superstition (באנגלית). פילדלפיה. p. 85. ISBN 9780812218626. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיכר האופרה

האם התכוונתם ל... כיכר האופרה (פריז) (בצרפתית: Place de l'Opéra) – כיכר ברובע התשיעי של פריז כיכר הכנסת – כיכר בתל אביב המוכרת ככיכר האופרה כיכר האופרה (בגרמנית: Opernplatz) הוא שמן של מספר כיכרות בגרמניה: כיכר האופרה (פרנקפורט) בפרנקפורט כיכר האופרה (אסן) באסן כיכר בֶּבֶּל (Bebelplatz, בבלפלאץ) בברלין (נקראה בעבר "כיכר האופרה")
הנותאיזם

הנותאיזם (מיוונית: εἷς θεός - אל אחד) הוא מונח תאולוגי המתאר פרקטיקה של אמונה בקיום אלים רבים (פוליתאיזם) אך ריכוז הפולחן בעיקר סביב אלוהות אחת או שתיים. המונח נטבע על ידי פרידריך וילהלם יוזף פון שלינג על מנת לתאר גרסה מוקדמת של מונותאיזם. מאקס מילר היה מי שהביא את המושג לתודעת הציבור, במטרה לציין אמונה באל אחד במקביל להכרה כי קיימים אלים נוספים. הרעיון המרכזי הוא שפולחן או אמונה באל כלשהו יכולים להתייחס להיבט אחד מסוים שלו, בעוד שבמקום או בזמן אחר ההתייחסות לאותו אל יכולה לייצג היבט אחר. רעיון ההנותאיזם מתנגד לאמונה בעליונותו של אחד ההיבטים של האל על פני ההיבטים האחרים, ותומך ברעיון שאל יכול להתקיים בצורות רבות בו זמנית. לכן, קיום צורות פולחן שונות לאלים בעלי שמות שונים, לא מוגדר כפוליתאיזם. הנותאיזם נחשב לעיתים לגרסה מורכבת של מונותיאיזם, בכך שהוא מאפשר לאדם להאמין באל מסוים אחד בלי לשלול צורות שונות ואחרות של שמות, כינויים, או התגלויות המתייחסות לאותו אל. יש חוקרים הטוענים כי הדת הישראלית הקדומה היתה במקורה דת הנותאיסטית, אשר האמינה באל אחד שמוביל פנתיאון, והפכה בהדרגה למונותאיסטית במהלך תקופת המקרא, עד להשתלטות מוחלטת של מונותאיזם מופשט בתקופת הבית השני. חוקרים אחרים חלקו על תיאור זה, והגדירו את הישויות הנוספות שיהודים מאמינים בהן עד היום, כגון "מלאכים", "מידות" ו"ספירות", כהמשך של הגישה ההנותאיסטית ביהדות. מימוש הרעיון היה בקיסרות הרומית, כאשר הוחל בתהליך סינקרטיזם של אלים. אלים שונים בעלי מכנה משותף עברו תהליך שבסופו הם נחשבו כבעלי אותן תכונות. למשל כל אלות האם הגדולה, הפיריון, הטבע והאדמה, עשתרת, אשתר, אפרודיטה, ונוס, קיבלי ודומות להן קיבלו מאפיינים זהים ופולחן זהה אף כי עבדו אותן בשמותיהן השונים במקומות שונים. כך גם אלי השמש השונים (בהם תמוז, אדוניס, מיתרה, אפולו, הליוס, רע) התמזגו לאל אחד שמאפיינים שונים של פולחנו (למשל יום אדוננו שהוא יום ראשון) עברו לאמונה הנוצרית. מושג האווטאר בתרבות ההינדית הוא איחוד של מספר אלים לאל אחד. כל מאמין יכול לעבוד את ההתגלמות הקרובה אליו יותר וכל ההתגלמויות הן אל אחד. פוליתאיזם מונולטריזם סינקרטיזם פנתאון קנאות דתית מונותאיזם William Brown, Ancient Israelite & Judean Religion, World History Encyclopedia, ‏2017 פרופ' יונתן בן דב, אלים, מלאכים ושדים בספר דברים?, באתר thetorah.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיאגרמת מחלקה

בהנדסת תוכנה, דיאגרמת מחלקה, בשפת UML, היא סוג של תרשים סטטי המתאר את מבנה המערכת על ידי הצגת מחלקותיה, תכונותיהן והקשרים בין המחלקות. תרשים המחלקה הוא אבן הבניין המרכזית במידול מונחה עצמים. התרשים משמש לשתי מטרות עיקריות והן: מידול כללי-תפישתי של רכיבי האפליקציה. מידול מפורט למען תרגום המודל לקוד מקור. המחלקות בדיאגרמת המחלקה מייצגות גם את האובייקטים העיקריים וגם את היחסים בין האפליקציה ובין האובייקטים אשר יומרו לקוד מקור. תרשים המחלקה מציג את המחלקה בתיבות אשר כוללות שלושה חלקים: חלקה העליון של התיבה יכלול את שם המחלקה חלקה האמצעי של התיבה יכלול את מאפייני המחלקה חלקה התחתון של התיבה מכיל את המתודות או הפעולות אשר המחלקה יכולה לבצע בתרשים עיצוב מערכת, המחלקות מאוחדות יחדיו בתרשים מחלקה אשר מסייע לקבוע את הקשרים הסטטיים בין האובייקטים. UML מספק מנגנונים לייצוג מרכיבי מחלקה כגון : מאפיינים, מתודות ומידע נוסף לגביהם. כדי לציין את רמת הראות (Visibility) של מרכיב מחלקה (למשל: מאפיין או מתודה) ישנן דרכי ציון אשר יופיעו לפני שם המרכיב: היחסים הקיימים בדיאגרמת מחלקה הם: Association - יחס כלשהו בין מחלקות. המספרים בקצוות מציינים את מספר (או טווח) העצמים בכל צד של היחס (Multiplicity). Inheritance - ירושה ממחלקת בסיס. Realization / Implementation - מימוש ממשק. Dependency - תלות של מחלקה אחת במחלקה אחרת. Aggregation - יחס הכלה חלש: מחלקה מכילה מצביע לעצם, כאשר העצם המוצבע יכול להתקיים ללא המחלקה המכילה. Composite Aggregation - יחס הכלה חזק: מחלקה מכילה עצם, כאשר העצם המוכל מתקיים רק עם העצם החיצוני. שפת UML מגדירה שני סוגי טווחים (Scope) עבור מרכיבי המחלקה: מופע ומסווג (Classifier). במקרה של מרכיב מסוג מופע, הטווח הוא המופע הספציפי. עבור מאפייני המחלקה, הכוונה היא כי עריכתם משתנה בין כל מופע למופע. עבור שגרות הכוונה היא שהכניסה אליהן תלויה במצבן הנוכחי. לעומת זאת, במקרה של מרכיב מסוג מסווג, הטווח הוא המחלקה. עבור המתודות, כניסה אליהן אינה משפיעה או מושפעת ממצב האובייקטים. מרכיבי המסווג לעיתים מוכרים כמשתנים סטטיים בשפות תכנות רבות. כדי להצהיר על כך שמרכיב מסוים מקבל טווח מסווג שמות יוצג עם קו תחתון. אחרת, המחלקה תהיה בטווח מופע. מדיה וקבצים בנושא דיאגרמת מחלקה בוויקישיתוף
דיאגרמת אופן שימוש

דיאגרמת אופן שימוש, או תרשים תרחישי שימוש (use case diagram) בשפת המידול האחודה (UML) היא סוג של דיאגרמה התנהגותית אשר מורכבת מניתוח תרחישי שימוש. מטרת הדיאגרמה היא הצגת רקע פונקציונלי של המערכת עם שימוש במושגים : שחקנים, מטרה (אשר תתואר כתרחיש שימוש) והתלות בין תרחישי השימוש. המטרה הכללית של דיאגרמת אופן השימוש היא הצגת הפעולות המבוצעות על ידי כל שחקן. תפקידי השחקן ישורטטו בתרשים. דיאגרמת אופן השימוש מופיעה באופן רשמי בשתי שפות מידול אשר יוצאו על ידי ארגון OMG - שפת המידול המאוחדת (UML) ושפת מידול המערכת (SysML). מדיה וקבצים בנושא דיאגרמת אופן שימוש בוויקישיתוף
סמי כהן

סמי כהן (נולד ב-1943) הוא חוקר ומרצה במכון למדע המדינה פריז, חוקר שותף במכון המחקר CERI. הוא נולד בצרפת למשפחה דוברת צרפתית שעזבה את מצרים לאחר מבצע קדש. בשנת 1957 עלה לישראל ולמד בבית ספר חקלאי. הוא שירת כשש שנים בחטיבת גולני והשתחרר בדרגת סרן. אחר כך עזב לצרפת שם למד מדעי המדינה ונישא. תחומי מחקרו כוללים את מדיניות החוץ והביטחון צרפתית. הוא מחברם של עשרה ספרים ומאמרים רבים שהתפרסמו בכתבי עת מקצועיים. Israel’s Asymmetric Wars, Palgrave MacMillan, 2010 Tsahal à l'épreuve du terrorisme, Paris, Le Seuil, 2009 Democracies at War against Terrorism.A Comparative Perspective. Sciences Po Series in IR and PE; Edited by Samy Cohen. Palgrave MacMillan, 2008. The Resilience of the State. Democracy and the Challenges of Globalisation, Londres, Hurst, Coll. The CERI series in Comparative Politics and International Studies, 2006. La résistance des Etats. Les démocraties face aux défis de la mondialisation, Paris, Le Seuil, Coll. L'épreuve des faits, 2003 La bombe atomique : la stratégie de l'épouvante, Paris, Gallimard, Coll. Découvertes Gallimard (n° 248), 1995. La défaite des généraux : le pouvoir politique et l'armée sous la Ve République, Paris, Fayard, 1994. La monarchie nucléaire : les coulisses de la politique étrangère sous la Ve République, Paris, Hachette, Coll. La force des idées, 1986. Les conseillers du Président : de Charles de Gaulle à Valéry Giscard d'Estaing, Paris, PUF, Coll. Politiques aujourd'hui, 1980. De Gaulle, les gaullistes et Israël, Paris, A. Moreau, Coll. Histoire et actualité, 1974. סמי כהן, באתר ResearchGate דף אישי באתר המכון ללימודי מדעי המדינה של פריז אילן אביתר, ריאיון עם כהן, ג'רוזלם פוסט
צבי בנטואיץ'

צבי (הרברט) בנטואיץ' (נולד ב-1935) הוא מבכירי חוקרי האיידס בישראל. משמש כפרופסור במחלקה למיקרוביולוגיה אימונולוגיה וגנטיקה ומנהל המרכז למחלות טרופיות ואיידס באוניברסיטת בן-גוריון, נשיא עמותת נאלא למיגור המחלות הטרופיות בארצות המתפתחות, מנהל מדעי של שלוחת מצדה של מרכז המדע ים המלח ערבה, מדען ראשי של חברת תיקון עולם לקנאביס רפואי וחבר הנהלת ארגון רופאים למען זכויות אדם. נולד בירושלים ליוסף בנטוויץ' ולשרה יפה, בתו של הלל יפה וגדל בשכונת רחביה. בנטואיץ' למד רפואה כעתודאי במחזור השני של בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים (1960) והתמחה ברפואה פנימית בבית החולים הדסה ובהמשך היה רופא ראשי קבוע במחלקה פנימית א של ביה"ח הדסה. הוא התמחה באימונולוגיה כימית אצל פרופסור מיכאל סלע ואחר כך עשה פוסט דוקטורט באימנולוגיה באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק. הוא עבר לבית חולים קפלן בשנת 1975 שם התמנה למנהל מחלקה פנימית ג' והקים ועמד בראש מעבדת מחקר לאימונולוגיה קלינית בבית החולים קפלן ברחובות (1975–1980), אשר בהמשך הייתה למכון על-שם רות בן-ארי לאימונולוגיה קלינית בבית חולים קפלן (1980 - 2001). הוא יזם והקים את מרפאת האיידס הראשונה בישראל, שהפכה משנת 1997 למרכז הארצי לאיידס-"נווה אור". כמו כן היה מהתומכים המרכזיים בהועד למלחמה באיידס וסייע לו רבות מראשיתו בתחומים שונים, לרבות בהקמת מרכז הבדיקות האנונימי שהקים הוועד. כמו כן הוא משמש כיועץ בנושא האיידס למכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית, NIH. שירת בחיל האוויר כרופא מוטס במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה והשתחרר בדרגת רס"ן. בשנת 1976 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1981 לפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בין השנים 1978 ל-1979 היה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנגלס UCLA, ובין 1985 ל-1986 היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ובין השנים 1991 ל-1992 היה פרופסור אורח במרכז האיידס באוניברסיטת מקגיל בקנדה ומשנת 2001 מדען אורח במכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית NIH . לפרופ' בנטואיץ' מעל 270 פרסומים מדעיים בעיתונים רפואיים מן השורה הראשונה, היה חבר בוועדות מדעיות וארגוניות רבות בישראל ובחו"ל, וכן חבר במערכות של עיתונים מדעיים רבים. בין השנים 2001–2009 שימש כמדען הראשי של חברת Rosetta Genomics, שהוקמה על ידי בנו, ד"ר יצחק (צחון) בנטואיץ'. משנת 2000 היה חבר בהנהלת רופאים לזכויות אדם והיה גם יו"ר ההנהלה בין 2009–2012 . בשנת 2011 הוענק לו בכנסת על ידי סגן שר הבריאות, יעקב ליצמן, אות מפעל חיים, "על תרומתו המשמעותית כרופא וחוקר למערכת הבריאות בישראל, ולמחקר הרפואי בתחומי סרטן ואיידס". משנת 2012 פרופסור בנטואיץ' מנהל את שלוחת ים המלח והמכון לחקר העור במרכז מדע ים המלח והערבה שעבר לאחרונה למצדה. החל מ-2014, משמש כמדען ראשי של חברת "תיקון עולם" המגדלת ומספקת קנאביס רפואי לכעשרת אלפים מטופלים בישראל. בשנת 2020 היה בין מבקרי מדיניות הסגרים במשבר הקורונה והצטרף כמתנדב לעמותה ששמה מועצת החירום הציבורית (מח"צ). אשתו, פרופסור לרפואה תרצה בנטואיץ', נפטרה ב-2016. הבלוג של צבי בנטואיץ צבי בנטואיץ' (1935-), דף שער בספרייה הלאומית צבי בנטואיץ, הקורונה מאחורינו - אין מה לפחד מהגל שאולי עוד לפנינו, באתר TheMarker‏, 26 במאי 2020 האזינו: אולי באמת הגיע הזמן לחיות עם הקורונה?, באתר רופאים לזכויות אדם, ‏2021-08-19
גבינת בקסטון

גבינת בקסטון או בקסטון כחולה (באנגלית: Buxton Blue) היא גבינה אנגלית כחולה, הדומה בטעמה לגבינת סטילטון כחולה. גבינה זו עשויה מחלב בקר ויש בה נימי עובש כחול. נהוג לאכול גבינה זו לצד יין קינוח או יין פורט. הגבינה הוכרה כ"סימן מקור מוגן" בהתאם לכללי האיחוד האירופי, כלומר אך ורק גבינה המיוצרת לפי כללים קבועים באזור בקסטון, מחלב שמקורו בדרבישייר, נוטינגהאמשייר או סטאפורדשייר יכולה להיקרא בשם זה. תיאור הגבינה, באתר "הגבינה האנגלית"
הנרי אטלן

הנרי (אנרי) נפתלי אטלן (Henri Atlan; נולד ב-27 בדצמבר 1931 בבלידה, אלג'יריה) הוא ביופיזיקאי ופילוסוף, היה פרופסור ומנהל המחלקה לביופיזיקה רפואית באוניברסיטה העברית בירושלים ופרופסור באוניברסיטת פריז. נולד למשפחה יהודית מתבוללת בתרבות הצרפתית בבלידה שבאלג'יריה. בצעירותו למד בבית הספר ז'ילבר בלוך באורסיי, שם התקרב מחדש למורשת היהודית. למד רפואה באוניברסיטת פריז וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1958. בסיום לימודי הרפואה החל בלימודי ביופיזיקה, לאחר קבלת הדוקטורט בתחום זה, החל מלמד בבית־הספר לרפואה בפריז ונתמנה לבסוף פרופסור ביופיזיקה רפואית. בתקופת לימודיו החל להתקרב ליהדות וללמוד קבלה. אחר כך עבר לאוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, שם ערך מחקרים בנושאים מוטציות והזדקנות. בין השנים 1966 ל-1968 היה חוקר במרכז נאס"א בקליפורניה. בברקלי פגש במדען הישראלי אהרן קציר, שהזמינו לעבוד איתו במכון ויצמן למדע בשנת 1972. אחר כך חזר לפריז. בהמשך שב לישראל ומונה כפרופסור לביופיזיקה רפואית בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ובית החולים הדסה עין כרם. בשנת 1952 נישא לסופרת ליליאן כהן, אולם התגרש ממנה. אב לשני ילדים. בהשפעת היינץ פון פורסטר, אטלן החל להתעניין ביישום קיברנטיקה ותורת המידע על אורגניזמים חיים, עבודתו משנת 1972 על תורת המידע ומערכות ארגון עצמי, בשם L'organization biologique et la théorie de l'information, זכתה לקהל קוראים רחב. בספר זה, הוא הציע את העיקרון של " מורכבות מרעש" (בצרפתית: le principe de complexité par le bruit), מושג שפיתח בספרו הבא Entre le cristal et la fumée (1979), שהוא פיתוח של הרעיון של פון פורסטר של "סדר מרעש". במרכז הרפואי הדסה והאוניברסיטה העברית בירושלים עסק בהטמעת טכנולוגיות חדשות של תהודה מגנטית גרעינית, בין השאר גם היה יועץ של חברת אלסינט. אטלן היה פעיל בתנועת האוהלים וחבר במועצה המייעצת שלה. לפני שעלה לישראל, שהה במחיצת הרב צבי יהודה קוק במסגרת ביקוריו בארץ ולמד ממנו תורה, אולם אחר כך סבר שהרב קוק אינו מהתחשב בתנאים המשתנים במדינה, והתנגד לאידאולוגיה של קוק וגוש אמונים. לטענתו "התורה מגדירה את היחס בין עם ישראל לארץ־ישראל, ולא ההפך: לא היחס בין עם־ישראל לארץ־ישראל מגדיר את היחס לתורה. ושהתורה ניתנה דווקא במדבר, שהוא מקום שומם שאינו שייך לשום אדם, קבוצה או לאום". הוא היה פעיל שלום ודגל בפשרה טריטוריאלית וזכות הגדרה העצמית לעם הפלסטיני. אלו ואלו: ביקורת הדדית של המדע והמיתוס / הנרי נפתלי אטלן (תרגם מצרפתית: דן דאור), תל אביב: עם עובד, 1994. ניצוצות של קרי (חלק א. הדעת הזרעית), תרגמה מצרפתית אורה גרינגרד. ירושלים: מוסד ביאליק, 2011. מדיה וקבצים בנושא הנרי אטלן בוויקישיתוף דף אישי (אורכב 27.05.2011 בארכיון Wayback Machine) באתר הדסה הנרי אטלן, מאמרים באתר מחשבות הנרי נפתלי אטלן, דף שער בספרייה הלאומית דוד אוחנה, הגביש והעשן של אנרי אטלן, כל העיר, 17 בדצמבר 1982 שבתי קפלן, פרופסור־של־מטה שלושים למות פרופ' אהרן קציר, על המשמר, 2 ביולי 1972 מכון לחקר ביולוגיית האדם, חדשות, 30 בספטמבר 1990 אילן כפיר, נווית זומר, חבורה ממשלתית תנהל קשרי המסחר, חדשות, 13 באוקטובר 1988 רותי יובל, לחלץ את "האוהלים" מהבוץ, כל העיר, 15 באוגוסט 1980 שנת שלום למזרח התיכון, מעריב, 15 בפברואר 1987 מוסף ספרים, הכינו את הסימניות | ספרי עיון, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2010