laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פייג' קונרס

פייג' קונרס (נולדה ב-9 באפריל 2000) היא מחליקה אמנותית אמריקאית-ישראלית בקטגוריית הזוגות. יחד עם בן זוגה להחלקה, יבגני קרסנופולסקי, היא זכתה במדליית הארד בתחרות CS Minsk-Arena Ice Star בשנת 2017. היא ייצגה את ישראל באולימפיאדת החורף 2018 בהחלקה אמנותית בקטגוריית הזוגות ובתחרות הקבוצתית בפיונגצ'אנג, קוריאה הדרומית. קונרס נולדה ב-9 באפריל 2000 בפיטספורד (אנ'), ניו יורק, ארצות הברית, בתם של קארן (מורה לקריאה) ומרק קונרס (רופא שיניים). אמה, שמוצאה מבאפלו, היא בעלת אזרחות ישראלית. מאוחר יותר עברה המשפחה לאדג'ווטר, ניו ג'רזי. לקונרס יש אזרחות כפולה אמריקאית-ישראלית. קונרס החלה ללמוד החלקה על הקרח בשנת 2003. היא ייצגה את ישראל בקטגוריית היחידות לנשים, ודורגה במקום ה-27 באליפות העולם לג'וניורים בשנת 2017 בטייפה, טייוואן. היא אומנה על ידי גלית חייט, ג'ילברטו ויאדנה, ומיכאלה בושטו. במעבר לקטגוריית הזוגות, קונרס חברה ליבגני קרסנופולסקי הישראלי במרץ 2017. הזוג החליט להתאמן בהקנסאק, ניו ג'רזי, בהדרכתם של גלית חייט ואנטון נימנקו. בהופעת הבכורה הבינלאומית שלהם, קונרס/קרסנופולסקי דורגו במקום החמישי בתחרות CS U.S. Classic בספטמבר 2017. מאוחר יותר באותו חודש, הם דורגו במקום השמיני בתחרות CS Nebelhorn Trophy, שהייתה ההזדמנות האחרונה להשיג כרטיס לאולימפיאדת החורף 2018. כתוצאה מהישג זה, ישראל קיבלה מקום בתחרות הזוגות האולימפית. באוקטובר, השניים זכו במדליית הארד בתחרות CS Minsk-Arena Ice Star. בנובמבר 2017, קונרס/קרסנופולסקי נבחרו לנבחרת האולימפית של ישראל. בינואר 2018, הם סיימו במקום התשיעי באליפות אירופה 2018 במוסקבה, רוסיה. היא התחרתה עבור ישראל באולימפיאדת החורף 2018 בהחלקה אמנותית בקטגוריית הזוגות (בה סיימה במקום ה-19) ובתחרות הקבוצתית בפיונגצ'אנג, דרום קוריאה. מדיה וקבצים בנושא פייג' קונרס בוויקישיתוף פייג' קונרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פייג' קונרס, ברשת החברתית אינסטגרם פייג' קונרס, באתר olympedia.org יניב טוכמן‏, המחליקים פייג' קונרס וייבגני קרסנופולסקי עלו לאולימפיאדת החורף ב-2018, באתר וואלה, 30 בספטמבר 2017
תיאופיליו סטיבנסון

תאופילו סטיבנסון לורנס (בספרדית: Teófilo Stevenson Lawrence; 29 במרץ 1952 – 11 ביוני 2012) היה מתאגרף קובני שהתחרה בין השנים 1966 ל-1986. תיאופיליו סטיבנסון נולד ב-29 במרץ 1952 בפוארטו פדרה (אנ'), קובה. הוא היה הבן היחיד של תיאופיליו סטיבנסון פטרסון, מהגר מסנט וינסנט, ודולורס לורנס, ילידת קובה שמוצאה מאיי סנט קיטס. משפחתו של סטיבנסון חיה בתנאים צנועים, ואביו, שעבד כחוטב קנים, עודד את סטיבנסון לפנות לאגרוף בעקבות ניסיונו האישי עם ספורט זה. בגיל 9, החל סטיבנסון הצעיר להתאמן באגרוף תחת הדרכתו של ג'ון הררה, אלוף קובני במשקל קל כבד לשעבר, ומכאן החל מסלול חייו בעולם האגרוף סטיבנסון התחיל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 17, ובמהרה הפך לאחד המתאגרפים המובילים בקובה. הוא השיג הצלחות רבות, כולל ניצחונות באליפויות מרכז אמריקה ובקרב נגד מתאגרפים מהשורה הראשונה בקובה. הפריצה הגדולה של סטיבנסון בזירה הבינלאומית הגיעה באולימפיאדת מינכן ב-1972, שם זכה במדליית זהב לאחר שגבר על המתאגרף האמריקאי דואן בוביק ברבע הגמר. זו הייתה תחילת סדרת הניצחונות המרשימה של סטיבנסון, שבמהלכה זכה בשלוש מדליות זהב אולימפיות רצופות במשקל כבד בשנים 1972, 1976 ו-1980. סטיבנסון קיבל הצעות מפתות להפוך למתאגרף מקצועי ולהתמודד מול מתאגרפים כמו מוחמד עלי, אך הוא סירב להצעות אלה והעדיף להישאר מתאגרף חובב, נאמן לקובה ולערכיה. הוא הצהיר כי "מה זה מיליון דולר לעומת האהבה של שמונה מיליון קובנים? לאחר שפרש מהאגרוף, סטיבנסון נשאר מעורב בספורט כמאמן ומנטור לדור הצעיר של מתאגרפים בקובה. הוא השתמש במעמדו לקידום מטרות חברתיות ותרם רבות לקהילה. במהלך חייו המאוחרים, סבל סטיבנסון מבעיות בריאותיות הקשורות לסוכרת ולמחלות לב, וב-11 ביוני 2012 נפטר מהתקף לב בהוואנה, בגיל 60. סטיבנסון זכה בגביע ואל בארקר עבור מתאגרף מצטיין במשחקים האולימפיים של 1972. בשנת 1972, סטיבנסון זכה להכרה כמאסטר מוערך בספורט של ברית המועצות, אחד מספורטאים זרים בודדים שזכו לתואר זה בתולדותיה. מדיה וקבצים בנושא תיאופיליו סטיבנסון בוויקישיתוף תיאופיליו סטיבנסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תיאופיליו סטיבנסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תיאופיליו סטיבנסון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי תיאופיליו סטיבנסון, באתר olympedia.org תיאופיליו סטיבנסון, באתר BoxRec "Las Tunas-born Teofilo Stevenson: a Legend that Lives on". אורכב מ-המקור ב-20 באוגוסט 2006. נבדק ב-2011-06-22. {{cite web}}: (עזרה) In the Red Corner. admin, Teófilo Stevenson, one of the best boxers Cuba had. (born in Puerto Padre) ** Teófilo Stevenson, uno de los mejores boxers Cuba ha dado. | The History, Culture and Legacy of the People of Cuba, ‏2014-09-27 (באנגלית) Teofilo Stevenson | Biography, Heavyweight Boxer, Record, Olympic Champion, & Three-Time Gold Medalist | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-07-01 (באנגלית) Brubaker, Bill (21 בפברואר 1986). "A Boxer to Whom Money Didn't Talk". The Washington Post. pp. A1. {{cite news}}: (עזרה) The Cuban Missile: Teofilo Stevenson's Legendary Biography, thesportsreviewer.com, ‏2024-04-12 (באנגלית) "Cuban boxing champion Teofilo Stevenson dies". BBC News. 12 ביוני 2012. נבדק ב-12 ביוני 2012. {{cite news}}: (עזרה) "Teofilo Stevenson, Cuban Olympic boxing champion, dies at 60". Sporting News. Associated Press. 12 ביוני 2012. אורכב מ-המקור ב-3 בפברואר 2013. נבדק ב-12 ביוני 2012. {{cite journal}}: (עזרה) Panorama of the 1972 Sports Year (ברוסית). Moscow: Fizkultura i sport. 1973. pp. 122–124.
קארו דוז

קארו דיינה דוז לבית בליימייר (באנגלית: Caro Dana Dawes;‏ 6 בינואר 1865 – 3 באוקטובר 1957) הייתה אשתו של סגן הנשיא צ'ארלס דוז, ולפיכך הגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1925 עד 1929, בתקופת נשיאותו של קלווין קולידג'. היא גם הייתה פילנתרופית, ועבדה עם ארגוני אומנה ואימוץ באילינוי. דוז נולדה בשם קארו בלימייר בסינסינטי, אוהיו ב-6 בינואר 1865. קארו בליימייר נישאה לצ'ארלס דוז ב-24 בינואר 1889. נולדו להם שני ילדים ביולוגיים ב-1890 וב-1892 והם אימצו שניים נוספים ב-1912 וב-1914. לאחר מותו של בנם רופוס ב-1912, בני הזוג דוז נסוגו מחיי החברה ובמקום זאת הקדישו חלק ניכר ממרצם לעבודת צדקה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, דוז הייתה מעורב במאמצים לספק בגדים לרגימנט ה-17 של חיל ההנדסה, מה שהוביל עיתון אחד להתייחס אליה כ"אם הרגימנט". בשנת 1907, דוז נבחרה לסגנית נשיא מועצת המנהלים של בית וסיוע חברתי לילדי אילינוי (ICAHS), רשת של בתי אומנה לילדים באילינוי. בשנת 1909 הפכה לעוזרת גזבר הארגון, תפקיד בו כיהנה במשך עשרים שנה. ב-1915, דוז ייסדה את "עריסה אוונסטון", שתיאמה אימוץ של ילדים יתומים. בבחירות לנשיאות 1924 רץ בעלה לצד קלווין קולידג', ומונה לסגן נשיא ארצות הברית, מה שהפך אותה לגברת השנייה של ארצות הברית, תפקיד בו כיהנה עד 1929. בזמן ששימשה כגברת השנייה, דוז אכזבה חלק מהאליטה החברתית של וושינגטון הבירה מכיוון שהיא דחתה הזמנות חברתיות רבות. על פי דיווח משנת 1928 ב-"Morning Free Press", אף על פי כן, נצפה כי "ההתנהגות שלה הייתה מתוקה ועדינה, שיחתה תרבותית, וכבודה בלתי ניתן לפגיעה". דוז מתה באוונסטון, אילינוי ב-3 באוקטובר 1957, בגיל 92. היא נקברה עם בעלה בבית הקברות רוזהייל. מדיה וקבצים בנושא קארו דוז בוויקישיתוף קארו דוז, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Caro Dawes – Evanston Women's History Project" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-03-04. "The religion of Charles G. Dawes, U.S. Vice-President". www.adherents.com. אורכב מהמקור ב-15 בפברואר 2006. נבדק ב-20 מרץ 2020. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link) "A Tribute to Caro Blymyer Dawes – Evanston Women's History Project" (באנגלית אמריקאית). 2013-05-29. נבדק ב-2024-03-04.
לויס איירין מרשל

לויס איירין מרשל לבית קימזי (באנגלית: Lois Irene Marshall;‏ 9 במאי 1873 – 6 בינואר 1958) הייתה אשתו של תומאס ר. מרשל, סגן הנשיא ה-28 של ארצות הברית. במהלך כהונתו של בעלה היא כיהנה בתפקיד הבלתי רשמי של הגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1913 עד 1921. היא שימשה גם כגברת הראשונה של אינדיאנה במהלך כהונתו של בעלה (1909–1913). לויס קימזי נולדה ב-9 במאי 1873 באנגולה, אינדיאנה, והייתה בתם של ויליאם אדוארד קימזי ואליזבת דייל. לויס נישאה לתומאס מרשל, המבוגר ממנה ב-19 שנים, ב-2 באוקטובר 1895. בבחירות לנשיאות 1912 רץ בעלה לצד וודרו וילסון, ומונה לסגן נשיא ארצות הברית, מה שהפך אותה באופן לא רשמי לגברת השנייה של ארצות הברית, תפקיד אותו מילאה עד 1921. היא הייתה מעורבת בפעילויות צדקה בוושינגטון הבירה, ובילתה זמן בעבודה במרכז הרווחה של דיאט קיטשן במתן ארוחות חינם לילדים עניים. ב-1917 היא הכירה אם לתאומים שזה עתה נולדו, שאחד מהם היה חולה כרוני. הוריו של הילד לא הצליחו לקבל טיפול הולם למצבו של בנם. לויס מרשל יצרה קשר הדוק עם התינוק, ששמו קלרנס איגנטיוס מוריסון, והציעה לקחת אותו ולעזור לו למצוא טיפול. בני הזוג מרשל לא הצליחו להביא ילדים לעולם, אבל הם מעולם לא אימצו את מוריסון באופן רשמי, כי הם האמינו שלעבור את ההליך בעוד הוריו עדיין בחיים ייראה לציבור יוצא דופן. במקום זאת הם עשו הסדר מיוחד עם הוריו. מוריסון חי עם בני הזוג מרשל למשך שארית חייו. בהתכתבות הם התייחסו אליו כמוריסון מרשל, אך באופן אישי כינו אותו "איזי". לויס מרשל לקחה אותו לראות רופאים רבים ובילתה את כל זמנה הפנוי בניסיון לגדל אותו בבריאות, אך מצבו החמיר והוא מת בפברואר 1920, רגע לפני יום הולדתו הרביעי. לאחר שבעלה מת ב-1925, עברה לויס להתגורר בפיניקס, אריזונה וחייתה על הפנסיה של בעלה וממכירות זיכרונותיו. היא מתה בביתה בפיניקס ב-6 בינואר 1958, בגיל 84. היא נקברה ליד בעלה בבית הקברות קראון היל, אינדיאנפוליס, אינדיאנה. מדיה וקבצים בנושא לויס איירין מרשל בוויקישיתוף לויס איירין מרשל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Our Campaigns - Candidate - Lois Irene Kimsey Marshall". www.ourcampaigns.com. נבדק ב-2020-04-21. "Adopted Child of Vice President Dead". The Evening Star. 26 בפברואר 1920. נבדק ב-17 בפברואר 2021. {{cite news}}: (עזרה) "Thomas R. Marshall - Articles". North Manchester Historical Society. נבדק ב-17 בפברואר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Adopted Son of Marshalls is Dead, newspapers.lib.utah.edu. February 27, 1920. Accessed March 6, 2024. Death Certificate, genealogy.az.gov. Accessed March 6, 2024.
אוז הגדול (נהר)

נהר האוּז הגדול (באנגלית: River Great Ouse) הוא נהר הזורם במזרח אנגליה. מוצא הנהר הוא סמוך לסיירשם בנורת'האמפטונשייר, משם האוז זורם דרך בקינגהאמשייר, בדפורדשייר, קיימברידג'שייר ונורפוק, כאשר הוא נשפך לים הצפוני בוואש (Wash) ליד קינגס לין. ברובו זורם צפונה ומזרחה, זהו הנהר החמישי באורכו בבריטניה. האוז הגדול היה בעל חשיבות רבה לאורך ההיסטוריה לניווט מסחרי, ולניקוז האזור הנמוך שדרכו הוא זורם; היובל הידוע ביותר שלו הוא הקאם, העובר דרך קיימברידג'. המסלול התחתון שלו עובר דרך אדמות ביצות וביצות מנקזות, אזור זה תועל לאורך השנים כדי להקל על הצפות ולספק מסלול טוב יותר לתנועת דוברות. באורך של כ-255 קילומטר, האוז הגדול הוא החמישי באורכו בבריטניה וכולל אגן ניכוז נרחב של כ-8,500 קמ"ר. שמו נובע ככל הנראה מקלטית ומשמעו "מים" או "זרימה איטית", התוספת המודרנית של "הגדול" נועד להבדילו ממספר נהרות נוספים ברחבי בריטניה בשם זה. האוז בבדפורד סינט אייבס, קיימברידג'שייר אלי, קיימברידג'שייר הוואש ושפך הנהר לצד קינגס לין אוז הגדול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר רשות נהר האוז הגדול. עמוד אודות הנהר באתר Britains Rivers. About the Great Ouse, Great Ouse River Trust. Great Ouse Navigation, Anglian Waterways.
קרי בבקוק שרמן

קרי בבקוק שרמן (באנגלית: Carrie Babcock Sherman;‏ 16 בנובמבר 1856 – 6 באוקטובר 1931) הייתה אשתו של סגן הנשיא ג'יימס ס. שרמן, ולפיכך הגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1909 ל-1912. קרי נולדה ב-16 בנובמבר 1856 ביוטיקה, ניו יורק, והייתה בתם של לואיס המילטון בבקוק, עורך דין בולט, ואלן קתרין בבקוק (לבית שריל), היו לה שני אחים, שריל בבקוק, חייל, ואניטה בבקוק דלונג. סבה היה חבר הקונגרס ומפקד חטיבת האיחוד אליקים שריל, שנהרג בגטיסברג. היא נישאה לג'יימס סקולקרפט שרמן ב-26 בינואר 1881. השניים הכירו מילדות. לזוג נולדו שלושה בנים: שריל ב. שרמן (1883–1962), ריצ'רד יו. שרמן (1884–1951), ותומאס מ. שרמן (1885–1944). בבחירות לנשיאות 1908 רץ בעלה לצד ויליאם הווארד טאפט, ומונה לסגן נשיא ארצות הברית במרץ 1909, ואילו קרי הפכה לגברת השנייה הראשונה שליוותה את בן זוגה במצעד ההשבעה, ורכבה אל הטקס בקפיטול האמריקאי. שרמן מתה ב-6 באוקטובר 1931 ביוטיקה, ניו יורק, ונקברה בבית הקברות פורסט היל ביוטיקה, ניו יורק, לצד בעלה. מדיה וקבצים בנושא קרי בבקוק שרמן בוויקישיתוף קרי בבקוק שרמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Purcell, L. Edward (2010-01-01). Vice Presidents: A Biographical Dictionary (באנגלית). Infobase Publishing. ISBN 9781438130712. Nelson, Michael (2012-08-10). Guide to the Presidency and the Executive Branch (באנגלית). CQ Press. ISBN 9781452234281.
כרונולוגיית אשר

כרונולוגיית אשר היא כרונולוגיה של ההיסטוריה של העולם, שפורסמה בשנת 1650 על ידי הארכיבישוף האירי ג'יימס אשר. כרונולוגיה זו, המבוססת על קריאה מילולית של התנ"ך, הציעה שהעולם נברא בשנת 4004 לפנה"ס. העבודה הפכה לשם דבר בעיקר בקרב חסידי בריאתנות הארץ הצעירה, הגורסים שהיקום נברא לפני מספר אלפי שנים בלבד, בהתאם לתיאור בספר בראשית. כרונולוגיית אשר הופרכה ואיבדה את אמינותה במאה ה-19 בעקבות ביקורת מדעית. הכרונולוגיה של אשר התבססה על קריאה מדוקדקת של התנ"ך ועל השוואה עם מקורות חיצוניים נוספים. אשר חילק את ההיסטוריה לשלוש תקופות עיקריות: מבריאת העולם ועד נדידתו של אברהם: תקופה זו כוללת את תיאור קווי הדורות המובאים בבראשית ה' ובראשית י"א, בהם מופיע אילן יוחסין של אבות האומה עם ציון מספר השנים שעברו בין דורותיהם. אשר קבע את משך תקופה זו ל-2082 שנים, משנת 4004 לפנה"ס ועד שנת 1922 לפנה"ס. מנדידתו של אברהם ועד בניית בית המקדש הראשון: אשר קבע שתקופה זו נמשכה 910 שנים, מ-1922 לפנה"ס ועד 1012 לפנה"ס. בית המקדש הראשון הוקם לפי חישוביו 480 שנים לאחר יציאת מצרים. מבניית המקדש ועד לחורבן הבית הראשון: תקופה זו נחשבה למורכבת ביותר לחישוב בשל הקושי לתאם את שנות מלכי יהודה וישראל. אשר קבע כי תקופה זו נמשכה 424 שנים, משנת 1012 לפנה"ס ועד לשנת 588 לפנה"ס. הכרונולוגיה המקראית והמסורתית מניין השנים בלוח העברי James Barr, 1984-85. "Why the World Was Created in 4004 BC: Archbishop Ussher and Biblical Chronology", Bulletin of the John Rylands University Library of Manchester 67:603–607.
ערבית תוניסאית-יהודית

ערבית תוניסאית-יהודית היא ניב של ערבית תוניסאית שהיה מדובר בעיקר על ידי הקהילה היהודית בתוניסיה. הניב הזה הוא חלק מקבוצת השפות היהודיות-ערביות, שהן אוסף של ניבים ערביים ששימשו את הקהילות היהודיות ברחבי העולם הערבי. הקהילה היהודית בתוניסיה התקיימה עוד לפני הכיבוש הרומי בצפון אפריקה. לאחר הכיבוש הערבי של צפון אפריקה, החלה הקהילה היהודית בתוניסיה לאמץ את הערבית כשפת יומיום, והניב שהתפתח בקרב היהודים היה מבוסס על הדיאלקט הפרה-הילאלי של הערבית התוניסאית. בניגוד לניבים הערביים של השבטים הבדואים, כמו שבטי בנו הילאל ובנו סוליים, ניב זה שמר על מאפיינים ייחודיים שהתפתחו כתוצאה ממעט מאוד מגעים עם קהילות חיצוניות, פרט להשפעות משפות יהודיות כמו לדינו. הדבר הוביל לפיתוח תכונות פונולוגיות ולכסיקליות ייחודיות לערבית התוניסאית-יהודית, כמו גם לשמירה קרובה יותר על מקורות אטימולוגיים. הסופר המפורסם ביותר בערבית-יהודית הוא רב ניסים גאון (990–1062). אישיות רבנית משפיעה בתקופתו, ניסים מקאירואן כתב אוסף של סיפורי אנשים שנועדו לעידוד מוסרי, לבקשת חותנו על אובדן בנו. נסים כתב "ליקוט מהודר בנושא הקלה לאחר מצוקה" תחילה בסגנון ערבי-יהודי מוגבה בעקבות מוסכמות הקידוד והאיות של סעדיה גאון ובהמשך תרגם את היצירה לעברית. בתחילת המאה ה-20, ערבית תוניסאית-יהודית הייתה אחת השפות העיקריות בקרב יהודי תוניסיה, עם אלפי דוברים. באותה תקופה, הוקמו בתי דפוס ראשונים שהפיקו עיתונים וספרים בערבית תוניסאית-יהודית. עם זאת, מאז הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, חלה ירידה משמעותית בשימוש בשפה זו. רוב יהודי תוניסיה היגרו לישראל או לצרפת, שם עברו לדבר עברית או צרפתית כשפת אם. Bassiouney, R. (2009). Leddy-Cecere, T. A. (2010). Aslanov, C. (2016). Nissim ben Jacob ben Nissim Ibn Shahin, www.jewishvirtuallibrary.org Schippers, A (2012). "Stories about women in the collections of Nissim ibn Shāhīn, Petrus Alphonsi, and Yosef ibn Zabāra, and their relation to medieval European narratives - Frankfurter Judaistische Beiträge" (PDF). pure.uva.nl. Tobi, Yosef Yuval (2007). "L'ouverture de la littérature judéo-arabe tunisienne à la littérature arabo-musulmane - in "Entre orient et occident" p 255-275". www.cairn.info.
נאום רגנסבורג

נאום רגנסבורג היה נאום שנשא האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ב-12 בספטמבר 2006 באוניברסיטת רגנסבורג בגרמניה. הנאום, שכותרתו הייתה "אמונה, תבונה והאוניברסיטה – זכרונות והרהורים" (בגרמנית: Glaube, Vernunft und Universität – Erinnerungen und Reflexionen), עורר תגובות רבות וגרם למחלוקת בין-לאומית, בעיקר בשל ציטוט שהביא האפיפיור מכתבי הקיסר הביזנטי מנואל השני פלאולוגוס על האסלאם. הנאום עסק בקשר בין אמונה לתבונה, תוך התייחסות לפילוסופיה יהודית, יוונית ונוצרית מתקופות שונות, וכן לניתוח התאולוגיה הנוצרית הפרוטסטנטית והחילוניות המודרנית. במסגרת דבריו, האפיפיור הדגיש את החשיבות של שילוב שאלת קיומו של האל בתבונה. הקטע השנוי במחלוקת הופיע כאשר האפיפיור ציטט מתוך דיאלוג שנערך בשנת 1391 בין הקיסר הביזנטי מנואל השני לבין מלומד פרסי בלתי מזוהה. במהלך הדיאלוג, הקיסר התבטא בצורה חריפה כלפי האסלאם, ואמר כי מוחמד לא הביא דבר חדש מלבד דברים "רעים ולא אנושיים", כמו הציווי להפיץ את האמונה בכוח החרב. אמירה זו, שצוטטה בנאום, נתפסה כפוגענית על ידי רבים בעולם המוסלמי, וגררה תגובות זעם והפגנות נרחבות. הנאום גרם לתסיסה רבה במדינות מוסלמיות רבות, כאשר פוליטיקאים ומנהיגים דתיים מוסלמים ראו בציטוט זה השמצה של דתם. הפרלמנט הפקיסטני אף קרא לאפיפיור לחזור בו מהצהרתו. בנוסף, התקיימו הפגנות רבות במדינות מוסלמיות בהן הביעו המפגינים את מחאתם על דבריו של האפיפיור. בניסיון להבהיר את דבריו, האפיפיור ציין שהציטוט לא נועד לשקף את דעתו האישית, אלא להוות חלק מדיון רחב יותר על היחס בין תבונה לאמונה בדתות השונות. הוא הדגיש כי האמירה של מנואל השני נאמרה ב"חריפות בלתי מתקבלת על הדעת" שנועדה להבהיר את ההבדל בין גישת הנצרות, הרואה את התבונה כחלק מהותי מהאמונה, לבין גישות אחרות, בעיקר באסלאם, בהן אלוהים נתפס כעולה על התבונה האנושית ולכן אינו מחויב להגבלות רציונליות. בסיום הנאום, האפיפיור הזמין את העולם האסלאמי ואת שאר הדתות לדיאלוג המבוסס על תבונה רחבה ופתוחה, וזאת בניסיון להפיג את המתח שנוצר בעקבות הנאום. BBC Article. "In quotes: Muslim reaction to Pope", last accessed 17 September 2006 BBC News Article: "Pope sorry for offending Muslims", last accessed 17 September 2006 Melanie McDonagh, ‏The Pope's message of greater dialogue achieves the opposite, The Telegraph, 16 September 2006
חורבת אל-ח'שה

חורבת אל ח'שה (דרדרה) היא אתר ארכאולוגי בעמק נחל משושים שברמת הגולן, בה נתגלו שרידי יישוב יהודי ומבנה בית כנסת. החורבה נמצאת צפונית לצומת יהודייה, ועובר בה שביל מסומן ירוק המוביל לבריכת המשושים. שטח החורבה נחלק לשניים, כאשר במדרון הצפוני של העמק נתגלו בתים מודרניים של כפר ערבי שעשו שימוש באבני החורבה. בקצה הדרומי, על גבי שרידי יישוב קדום נבנו בתים שעשו גם כן שימוש משני באבני החורבה. בקצה החורבה נחשף מבנה בנוי אבני גזית. מבנה זה זוהה על ידי החוקרים כבית הכנסת של היישוב הקדום. באתר נתגלו שרידי כפר מודרני שנבנה בסמוך ועל חורבות יישוב יהודי קדום, מתקופת התלמוד. בקצה המזרחי של היישוב הקדום נחשף בית הכנסת הקדום, הבנוי אבני גזית. אבנים מעוטרות נתגלו בבנייה משנית ובשטח החורבה. כמו כן נמצאו שרידי המעידים של קיומו של בית בד. מצפון מזרח לחורבה נחשף בית קברות. הממצאים השונים שנתגלו בשטח חורבת אל ח'שה, מעידים על אופיו היהודי של היישוב ועל קיומו של בית כנסת במקום. השרידים שנתגלו תואמים בתי כנסת אחרים שנתגלו בגולן וכוללים: שרידי עמודים וכותרות, אבנים מעוטרות בורדות, שרידי משקופים, אבני אומנה ושבר כרכוב. בנוסף נתגלו אבני כבישה, אגני ריסוק, מצע כבישה, משקולת לקורה של בית בד, המעידים על קיומם של מספר בתי בד. בודדה נמצאה בשימוש משני בקיר אחד הבתים, כמו גם אגני אבן ושכב ריחיים של חמור. בן אפרים יגאל, הרטל משה, אפשטין קלר, אורמן דן, מעוז אורי צבי, בר נור רן, אילן צבי, בן דוד חיים, בן-עמי דודי, סקר רמת הגולן, באתר survey.antiquities.org.il
שפות קלאסיות

שפות קלאסיות הן שפות בעלות מסורת ספרותית עצמאית ומגוון רחב של כתבים עתיקים שנכתבו בהן. לפי הגדרה זו, שפות קלאסיות הן בדרך כלל שפות שאינן מדוברות עוד כשפות אם, אך נותרו בעלות השפעה תרבותית וספרותית משמעותית לאורך ההיסטוריה. השפות הקלאסיות נחשבות לשפות שהייתה להן השפעה רחבה על תרבויות אחרות גם לאחר שהפסיקו לשמש כשפות אם במובן המקורי שלהן. במסגרת הלימודים הקלאסיים המסורתיים באירופה, השפות הקלאסיות מתייחסות בעיקר ליוונית עתיקה ולטינית קלאסית שהיו השפות הספרותיות של העולם הים תיכוני בעת התקופה הקלאסית. יוונית עתיקה הייתה השפה של הומרוס ושל היסטוריונים, מחזאים ופילוסופים של אתונה הקלאסית, התקופה ההלניסטית והתקופה הביזנטית. הלטינית הייתה השפה הרשמית של האימפריה הרומית המוקדמת ולאחר מכן של האימפריה הרומית המערבית. לאחר שקיעת האימפריה הרומית, הלטינית המשיכה לשמש כלינגואה פרנקה בקרב המלומדים באירופה של ימי הביניים והרנסאנס, והיא נשארה שפת המדע והכנסייה הקתולית עד המאה ה-18. Hart, George. "Statement on the status of Tamil as a Classical Language". Institute for South Asia Studies, UC Berkeley. נבדק ב-18 באוקטובר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
ויספר

ויספר (באנגלית: Wissper) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית-גרמנית-אירית לילדים שהופקה על ידי Made 4 Entertainment, Telegael ו-Bastei Media. בבריטניה הוקרן הפרק הראשון בערוץ 5 ברצועת מילקשייק! בשנת 2014, בישראל הסדרה שודרה בערוץ הופ! בשנת 2016. אורכו של כל פרק הוא 10 דקות. ויספר היא ילדה בעלת קסם דיבור עם חיות, שבכל פרק היא עוזרת להם בבעיות שונות. ויספר (Wissper): ילדה בת 7 בעלת קסם דיבור עם חיות, כאשר היא מדברת עם חיות היא אומרת את מילת הקסם שהיא ''שששששששש........''. פגי (Peggy): גוזלת פינגווין סגולה קטנה אותה מוציאה ויספר מהמקרר. קב (Kev): תנין ירוק, אוהב לגלוש בגלשן. דן (Dan): פנדה סגול, אוהב ללעוס במבוק. פסים (Stripes) נמרה כתומה, נלהבת. הדיבוב העברי הופק על ידי מעיין קראים ובוים על ידי מעיין שניידר משה. "ויספר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ויספר", באתר נטפליקס "ויספר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ויספר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אופנה גותית

אופנה גותית היא סגנון לבוש המשויך לתת-תרבות הגותית. סגנון זה מאופיין במראה אפל ולעיתים מורבידי, ומשתמש רבות בצבעי שחור בבגדים שיער ובאיפור. האופנה הגותית כוללת לרוב שיער צבוע בשחור, בגדים שחורים, איפור כבד הכולל אייליינר כהה, לק שחור ושפתון כהה, ומראה דרמטי וייחודי. סגנונות הלבוש הגותי שואבים השראה מתקופות כמו התקופה האליזבתנית והוויקטוריאנית, וכן ממוטיבים השאובים מעולם ה-BDSM. האופנה הגותית מזוהה בעיקר בזכות שימוש נרחב בבגדים כהים, כולל קטיפה שחורה, תחרה, רשתות ועור, ובצבעים כמו ארגמן וסגול. לעיתים קרובות, משולבים בה פריטים כמו מחוכים, כפפות, נעלי עקב גבוהות ותכשיטי כסף המעוטרים בסמלים דתיים או אוקולטיים. סגנון זה מבטא את התחכום, המסתורין והמורכבות של תת-התרבות הגותית. בין הדמויות המשפיעות ביותר על סגנון הלבוש הגותי נמנית סוזי סו, סולנית להקת "סוזי והבנשיז", שהשפיעה רבות על הופעת סצנת הרוק הגותי. בנוסף, דמויות כמו רוברט סמית', מלהקת "הקיור", מוסידורה, בלה לוגוסי, דייוויד בואי, רוז ויליאמס, בטי פייג' ומורטישה אדמס מזוהות גם הן עם הסגנון הגותי והפכו לאייקונים בתחום זה. המוזיקה הגותית של שנות ה-80, שהתפתחה בעיקר בלונדון, היוותה חלק חשוב בעיצוב האופנה הגותית. להקות כמו "באוהאוס", "הקיור", "סוזי והבנשיז" ו"סיסטרס אוף מרסי" השפיעו על המוזיקה ועל סגנון הלבוש של תת-התרבות הגותית. הרשתות החברתיות הגבירו את המודעות לאופנה הגותית והפכו אותה לנגישה יותר לקהל הרחב. עם זאת, נוצרה גם תופעה של "גותיות ראווה", שבה אנשים מציגים את סגנונם הגותי בעיקר לצורך צילום תמונות או סרטונים, ולא בהכרח כאורח חיים. הדבר הוביל לביקורת מצד חברי הקהילה הגותית המסורתית, אשר רואים בתופעה זו ניסיון שטחי לשייך את עצמם לתרבות הגותית ללא הבנה אמיתית של מהותה. דימוי גוף גותים (זרם תרבותי) תורת הנסתר מדיה וקבצים בנושא אופנה גותית בוויקישיתוף Grunenberg 1997, p. 172 Fischer, Rachel K. (2019-06-22). "The Alert Collector: The Gothic Aesthetic: From the Ancient Germanic Tribes to the Contemporary Goth Subculture". Reference & User Services Quarterly (באנגלית אמריקאית). 58 (3): 143–148. doi:10.5860/rusq.58.3.7040. ISSN 1094-9054. Polhemus 1994, p. 97 Hannaham 1997, p. 113 Wooden, Bianca (2016-11-13). "Goths On Social Media Are Changing the Subculture". Millennial Influx (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-12-12.
קפה גרינשטיידל

קפה גרינשטיידל (בגרמנית: Café Griensteidl) היה בית קפה וינאי מסורתי הממוקם ב-Michaelerplatz 2 מול כנסיית סנט מיכאל ושער סנט מיכאל בארמון הופבורג ברובע האינרה שטאדט, הרובע הראשון של וינה, אוסטריה. בית הקפה נוסד בשנת 1847 על ידי הרוקח לשעבר היינריך גרינשטיידל. בינואר 1897, המבנה המקורי נהרס במהלך שיפוץ מיכאלרפלאץ. בסתיו 1898 ירש אותו בית הקפה גלטאואר. במהלך תחילת המאה העשרים, פקדו את בית הקפה אמנים, מוזיקאים וסופרים רבים, ביניהם הוגו פון הופמנסטאל, ארתור שניצלר, ארנולד שנברג, אלכסנדר זמלינסקי, הרמן באהר, פרידריך אקשטיין, רודולף שטיינר, הוגו וולף ושטפן צווייג. בשנת 1990, בית הקפה נפתח מחדש בשם Griensteidl שוב והפך למקום פופולרי בקרב תרבות בתי הקפה הווינאיים. אבל הבעלים סגרו אותו ביוני 2017, בנימוק של עליית דמי השכירות. קפה גרינשטיידל הישן, לפני 1897 פנים קפה גרינשטיידל הישן, לפני 1897 קפה גרינשטיידל, הודפס על ידי מאת Reinhold Völkel, 1896 אתר האינטרנט הרשמי של קפה גרינשטיידל מדיה וקבצים בנושא קפה גרינשטיידל בוויקישיתוף קפה גרינשטיידל (בגרמנית) "Das Cafe". Cafè Griensteidl. אורכב מ-המקור ב-29 באוקטובר 2013. נבדק ב-28 באוקטובר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Eisenschmid, Rainer, ed. (2011). Baedeker Vienna. Ostfildern: Verlag Karl Baedeker. p. 254. ISBN 9783829768085. Carr, Gilbert (2015). "Time and Space in the Café Griensteidl and the Café Central". In Charlotte Ashby, Tag Gronberg, and Simon Shaw-Miller (ed.). The Viennese Café and Fin-de-siècle Culture. New York and Oxford: Berghahn. p. 40, 48n54. ISBN 978-0-85745-765-3.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: editors list (link) Moskovitz, Marc D. (2010). Alexander Zemlinsky: A Lyric Symphony. Woodbridge, Suffolk: The Boydell Press. p. 9. ISBN 9781843835783. Friedrich Eckstein's reminiscences, published as Alte, unnennbare Tage, page 122, republished by Severus, Hamburg, 2010. מסת"ב 3942382199 Kurier ("Cafe Griensteidl has to close", in German)