laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'יילן בארון

ג'יילן בארון (באנגלית:Jaylen Barron נולדה ב -31 באוגוסט 1997) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, הידועה בתפקידיה כדומיניק ווינסלו בסדרה "חסרי בושה" וכזואי פיליפס בסדרת הדרמה של נטפליקס "זואי ורייבן". בארון נולד ב־31 באוגוסט 1997 ברינו, נבאדה. בארון ומשפחתה עברו ללוס אנג'לס, שם החלה לשחק. אמה של בארון היא ממוצא מקסיקני ואילו אביה הוא אפרו-אמריקאי. בארון עשתה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בשנת 2012, והופיעה בסדרות הטלוויזיה "בונז" בFOX ו"שייק" בערוץ דיסני. לאחר מכן המשיכה לשחק בתפקידים חוזרים בין היתר בסדרות "גוד לאק צ'ארלי" בערוץ דיסני ו"חסרי בושה" בשואוטיים. בשנת 2017 לוהקה בארון לתפקיד זואי פיליפס בסדרת הדרמה המקורית של נטפליקס "זואי ורייבן". היא כיכבה בכל שלוש עונות הסדרה, וכן הופיעה בשני סרטים הנושאים את שם הסדרה. בינואר 2021 הופיע בארון בפרק של סדרת הדרמה "מוקד 911" שיצר ריאן מרפי לרשת פוקס. עוד באותה שנה לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "תקופת מבחן", עיבוד לסרט באותו שם משנת 2018. ג'יילן בארון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יילן בארון, ברשת החברתית אינסטגרם ג'יילן בארון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יילן בארון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'יילן בארון, באתר Metacritic (באנגלית) ג'יילן בארון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'יילן בארון, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) Crooks, Amy. "Happy Birthday To Jaylen Barron August 31, 2013". Dis411. אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2019. נבדק ב-18 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) Mason, Aiden. "Exclusive Interview with Up and Coming Actress Jaylen Barron". TVOvermind. אורכב מ-המקור ב-17 בינואר 2021. נבדק ב-18 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Jaylen Barron". 360 MAGAZINE (באנגלית אמריקאית). 2018-08-20. אורכב מ-המקור ב-30 בינואר 2019. נבדק ב-2019-01-29. {{cite web}}: (עזרה) "More Free Rein gallops onto Netflix". Kid Screen. 29 ביוני 2018. אורכב מ-המקור ב-29 בספטמבר 2020. נבדק ב-18 באפריל 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Interview: Jaylen Barron on Her Role on the Netflix Series, 'Free Rein'". Glitter. אורכב מ-המקור ב-17 בינואר 2021. נבדק ב-18 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Free Rein". Lime Pictures. אורכב מ-המקור ב-9 באוגוסט 2020. נבדק ב-18 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) Tatum, Erin (3 ביולי 2018). "Jaylen Barron takes the reins in "Free Rein"". אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2019. נבדק ב-31 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Lane, Penelope. "Hollywood's Up & Coming: Free Rein Star Jaylen Barron". Holr. אורכב מ-המקור ב-8 באוגוסט 2020. נבדק ב-18 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) "'Blindspotting': Starz Sets Cast For TV Adaptation Of Rafael Casal & Daveed Diggs' Feature Film". Deadline Hollywood. 1 בדצמבר 2020. אורכב מ-המקור ב-13 בדצמבר 2020. נבדק ב-1 בינואר 2021. {{cite news}}: (עזרה)
הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית על שם הקדוש קלמנט מאוחריד

הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית על שם הקדוש קלמנט מאוחריד (במקדונית: Национална и универзитетска библиотека Св. Климент Охридски) היא ספרייה בסקופיה, בירת מקדוניה הצפונית שמשמשת כספרייה לאומית של מקדוניה הצפונית וכספריית אוניברסיטת סקופיה. הספרייה הוקמה ב-23 בנובמבר 1944 בהתאם להחלטת האספה האנטי פשיסטית של השחרור הלאומי של מקדוניה. האוסף הראשוני של הספרייה מנה 150,000 פריטים, בעיקר פרסומים מחקריים ולימודיים במדעי הרוח והחברה, כמו כן, אוסף זה מנה גם ספרי יעץ (אנציקלופדיות, מילונים וביבליוגרפיות). בשנת 1945 הספרייה הפכה לספריית הפקדה, הוחלט כי הספרייה תקבל עותק מכל פרסום היוצא לאור במקדוניה ויוגוסלביה לשעבר. ספרייה זו הייתה אחת משמונה ספריות הפקדה של יוגוסלביה לשעבר, לאחר פירוקה של יוגוסלביה היא הפכה לספריית הפקדה של רפובליקת מקדוניה העצמאית. בניין הספרייה והאוסף שלה ניזוקו בשיטפון בשנת 1962 וברעידת אדמה בסקופיה בשנת 1963. ב-1964 הספרייה עברה למבנה זמני, ב-1972 נבנה מבנה חדש עבור הספרייה. ב-2008 הונחה אבן פינה למבנה חדש של הספרייה אשר פתח את שעריו ב-24 במאי 2009. "האוסף הארכאולוגי" "אוסף נדירים" באוסף זה 218 כותרים, 196 מתוכם קשורים להיסטוריה ותרבות מקדונית. "אוסף כתבי-יד אוריינטליים" באוסף זה 3,743 כתבי יד (2,586 כתבי יד ערביים, 1,050 עות'מאנים ו-107 פרסיים). כמו כן, ישנם אלפי ספרים מודפסים בשפות אלו. "אוסף אומנות" "אוסף מוזיקה" "אוסף מפות" אוסף זה כולל מפות, אטלסים וגלובוסים. "אוסף הדפסים קטנים" "אוסף עבודות דוקטורט" אוסף זה כולל עבודות תיזה ועבודות דוקטורט. מדיה וקבצים בנושא הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית על שם הקדוש קלמנט מאוחריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית על שם הקדוש קלמנט מאוחריד (במקדונית) אתר הספרייה דף ההיסטוריה באתר הספרייה
האחות קרי (סרט)

האחות קרי (באנגלית: Carrie) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1952, בבימויו של ויליאם ויילר, עם ג'ניפר ג'ונס ולורנס אוליבייה בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן "האחות קרי" של תאודור דרייזר משנת 1900. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר. וילאם ויילר היה מועמד לפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר. לורנס אוליבייה היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הבריטי הטוב ביותר. קרי מיבר (ג'ניפר ג'ונס) היא צעירה מעיירה במיסורי שנוסעת ברכבת לעיר הגדולה שיקגו כדי למצוא מזלה שם. ברכבת מתוודעת אליה סוכן נודד חלקלק בשם צ'ארלס דרואה (אדי אלברט), מנסה להתחיל איתה ומשאיר לה כרטיס ביקור אם תצטרך אותו. קרי מתגוררת אצל אחותה ובעלה ועובדת במפעל לתפירת נעליים. היא מתקשה לעמוד בלחץ העבודה ופעם אחת נדקרת באצבעה ומפוטרת. בצר לה היא פונה לדרואה שמנצל את ההזדמנות, נותן לה 10 דולר ומזמין אותה לארוחת ערב במסעדה המפוארת "פיצג'לרד". קרי מהססת אבל מחוסר ברירה מגיעה למסעדה שם היא פוגשת את דרואה ואת מנהל המסעדה ג'ון הרסטווד (לורנס אוליבייה) שמתאהב בה מיד. ג'ון נשוי לג'ולי (מרים הופקינס) ויש להם בן ובת אך הוא אינו אוהב אותה. קרי עוברת לגור בדירת דרואה אך הוא אינו ממהר להתחתן אתה. ג'ון ממשיך לחזר אחרי קרי ודבר זה מתגלה לבעל המסעדה מר פיצג'רלד שמודיע לו שמעתה ישלם את המשכורת ישירות לאשתו. ג'ון לוקח 10.000 דולר מכספת המסעדה ומשכנע את קרי לנסוע אתו לניו יורק ולהתחיל חיים חדשים. הצרות מתחילות מיד. קרי נכנסת להיריון, שליח ממר פיצ'גרלד מכריח אותו להחזיר את הכסף אחרת יפנה למשטרה, הוא אינו מסוגל להשיג עבודה וקרי מגלה שהוא גם נשוי. ג'ולי ועורך דינה משכנעים אותו לוותר על חלקו בביתם כדי לקבל גט מיד והוא חותם מחוסר ברירה. כעת אין לו דבר. קרי מפילה את הוולד ולבסוף עוזבת אותו והוא מידרדר לעוני וגר בבית מחסה. בינתיים מצליחה קרי כשחקנית ושמה מתפרסם. ג'ון מחליט לבקר אצלה והיא נדהמת ממראהו ורוצה לעזור לו אך הוא מנצל הזדמנות שהיא איננה, לוקח מארנקה מטבע של רבע דולר ומסתלק. מדיה וקבצים בנושא האחות קרי בוויקישיתוף "האחות קרי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האחות קרי", באתר נטפליקס "האחות קרי", באתר AllMovie (באנגלית) "האחות קרי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האחות קרי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קטעים מהאחות קרי, באתר יוטיוב האחות קרי (סרט), באתר TCM
תערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית

תערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית (באנגלית: North American International Auto Show (NAIAS)) הידועה גם כתערוכת הרכב של דטרויט היא תערוכת רכב שנתית, המתקיימת בדטרויט, מישיגן. האירוע התקיים לראשונה בשנת 1899 ומאז 1957 כולל גם יצרנים בינלאומיים. בין השנים 1989 עד 2019 התקיימה התערוכה בחודש ינואר. בשנת 2020 הוחלט על העברת התערוכה לחודשי הקיץ, אך האירוע נדחה בשל התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית. בשנת 1899 ויליאמם אי. מצגר ארגן תערוכת רכב בדטרויט, פחות משנה אחרי שהתקיימה תערוכת הרכב של פריז, תערוכת הרכב הראשונה מסוגה. מצגר המשיך לקיים את התערוכה גם בשנתיים הבאות. בשנת 1902 חברו למצגר 5 סוכנויות רכב נוספות שפעלו בעיר והחליטו לקיים תערוכה שנתית. בשנת 1907 גדל המספר ל-16 סוכנויות, שהחליטו לקיים את התערוכה באופן עצמאי ללא המעורבות של החברה של מצגר שארגנה את התערוכות עד אז. הצלחת התערוכה באותה שנה הובילה לייסוד איגוד סוכני הרכב של דטרויט (DADA), שלקח על עצמו את האחריות לארגון התערוכות. בעשורים הראשונים הוצגו בתערוכת רק דגמים של יצרנים אמריקאיים. בשנת 1957 החלו להציג גם יצרנים בינלאומיים. בשנת 1987 החליט האיגוד להפוך את התערוכה לבינלאומית. חברי האיגוד פנו ליצרנים מאירופה ויפן במטרה שאלו יציגו ויחשפו דגמים חדשים בתערוכה. התערוכה החלה לצבור פופולריות רבה ובשנת 1989 שונה שמה ל"תערוכת הרכב הבינלאומית של אמריה הצפונית". ביולי 2018 הוכרזו תוכניות להעביר את התערוכה מינואר ליוני החל משנת 2020, בתקווה למשוך יותר מבקרים ולהוסיף אירועי חוץ. מגפת הקורונה בארצות הברית הובילה לביטול התערוכה שתוכננה להתקיים בשנת 2020. התמשכות המגפה הביאה לביטול התערוכה גם בשנת 2021. בשנת 2003 נקבע שיא המבקרים בתערוכה שעמד על 838,066 מבקרים. שלושה נשיאי ארצות הברית ביקרו בתערוכה במהלך כהונתם: דווייט אייזנהאואר (1960), ביל קלינטון (1999) וברק אובמה (2016). החל משנת 1989 מוענקים במסגרת התערוכה פרסי מכונית השנה בצפון אמריקה. מדיה וקבצים בנושא תערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית First automobile sales fair staged in Detroit in 1899 Throttle-Back Thursday: The first North American International Auto Show was packed with wacky concepts, important reveals, Auto Week, 29 January 2019 It's official: Detroit auto show moves to June for 2020, Auto Week, 23 July 2018 2020 Detroit auto show canceled after venue chosen for coronavirus field hospital, CNBC, 28 March 2018 2021 Detroit Auto Show canceled, replaced by outdoor Motor Bella event, Cnet, 11 January 2021 2016 Detroit Auto Show Reaches 13-Year Attendance High, Auto Evolution, 25 January 2016 Obama Becomes Third US President to Ever Visit the Detroit Auto Show, Auto Evolution, 21 January 2016
יבגני פטרוסיאן

יבגני פטרוסיאן (ברוסית: Евгений Ваганович Петросян; ‏נולד ב-16 בספטמבר 1945 בבאקו) הוא אמן אסטרדה, סופר-הומוריסטן, ומנחה טלוויזיה יהודי רוסי - ארמני. נולד בבאקו למשפחה ארמנית-יהודית מעורבת. משנת 1964, במשך חמש שנים, שימש פטרוסיאן כמנחה עם חוש הומור וחן רב (מה שנקרא "קונפרנסייה") בתזמורת המדינה תחת לאוניד אוטיוסוב. לאחר מכן עבד במשך 20 שמה במוסקונצרט (אנ'). החל משנת 1987 פטרוסיאן משתתף בתוכנית "אנשלג" (רו') במשך 13 שנה. בשנת 1994, פטרוסיאן החל להנחות תוכנית אישית "סמחופנורמה" (רו'), שהייתה קיימת במשך 10 שנים. הפרויקטים הידועים של פטרוסיאן כוללים את תוכנית הטלוויזיה "קריבויה זרקלו" (רו'), שם הקומיקאי שיחק לעיתים קרובות את התפקידים הראשיים. תוכנית זו שודרה בין השנים 2003 עד 2014. הצוות של הפרויקט כלל קומיקאים מפורסמים רבים. מדיה וקבצים בנושא יבגני פטרוסיאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יבגני פטרוסיאן יבגני פטרוסיאן, ברשת החברתית פייסבוק יבגני פטרוסיאן, ברשת החברתית אינסטגרם יבגני פטרוסיאן, סרטונים בערוץ היוטיוב יבגני פטרוסיאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יבגני פטרוסיאן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יבגני פטרוסיאן, באתר Last.fm (באנגלית) Евгений Петросян - биография | Узнай Всё, Uznayvse.ru (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמת או חובה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אמת או חובה – משחק חברה, בעיקר של ילדים ומתבגרים אמת או חובה (סרט, 2017) – סרט טלוויזיה אמריקאי בסגנון אימה ועל-טבעי, שנכתב על ידי תומי האסון ואיתן לורנס וביים ניק סיימון אמת או חובה (סדרת טלוויזיה, 2020) – סדרת טלוויזיה שמשודרת בנטפליקס, בכיכובה של מאיטריי רמקרישנן אמת או חובה (שיר) – שיר ילדים מאת שמרית אור בביצוע ריקי גל במיטה עם מדונה – סרט תיעודי-בדיוני על חייה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, ששמו המקורי Madonna: Truth or Dare מת או חובה (Truth or Dare) – סרט אימה של ג'ף ולדו משנת 2018
להאמין (שיר של דולי ופן ועידן רייכל)

להאמין הוא סינגל של צמד היוצרים הישראלי דולי ופן, ביחד עם המוזיקאי הישראלי עידן רייכל, שיצא לאור ב-20 ביולי 2021, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השני של הצמד, "צעירים לנצח". השיר הוא שיתוף הפעולה השני של דולי ופן ורייכל, לאחר שהשלושה יצרו יחד את שירו של רייכל משנת 2018, "עכשיו נשארנו שנינו". על השיר סיפרו דולי ופן: השנה האחרונה הייתה מכבסה מטורפת של רגשות, חידדה לכולנו את הפרופורציות בחיים, העניקה לנו המון זמן לחשוב ובעיקר – להאמין. להאמין שמה שצריך לקרות קורה וכך היה. המשפט "להאמין בלי לדעת" הסתובב לנו בראש חודשים עד שבלילה אחד נשפך מאיתנו שיר אמיתי מהלב. כשסיימנו את הסקיצה היה לנו ברור מי צריך לבצע את השיר הזה – עידן רייכל. את רייכל פגשנו בפעם הראשונה באולפן שלנו ב-2018. התחברנו ויצרנו יחד את "עכשיו נשארנו שנינו". שלוש שנים אחרי הזמנו אותו לאולפן והפעם כדי שייקח חלק בפרויקט שלנו. מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה, וציין כי "המוזיקה עגמומית, יש בה קרני שמש שמסתתרות מאחורי ענן, לא ממש מבשרות על האור הגדול שיגיע", וחשב כי נשמע ש"ההשראה לכך היא עידן רייכל. אף על פי שבקרדיטים דולי ופן הם מלחיני השיר – הוא נשמע לגמרי רייכלי בסולם, במנגינה הנוגה היפה, בטון המלנכולי. ממש הידמות בינם ובינו". בפרוגי תואר השיר כ"שילוב מדהים" בין הצמד לרייכל. קשת ברגסון, ‏"להאמין"| הסינגל החדש של עידן רייכל עם דולי ופן, באתר "סרוגים", 20 ביולי 2021 דולי ופן עם עידן רייכל להאמין, באתר yosmusic.com מוזיקה - סיכומוזיקלי: אביב גפן והשבאבניקים, והלהיט של אייל גולן, באתר פרוגי, ‏2021-07-23
הר אנטיכאסיה

אנטיכסיה (ביוונית: Αντιχάσια) הוא רכס הרים מיוער בצפון היחידות האזוריות טריקאלה ולאריסה בתסליה, יוון. הוא חלק מהגבעות המזרחיות של רכס פינדוס. הנקודה הגבוהה ביותר בגובה 1,424 מ', בחלקם המזרחי של ההרים. סלעי מטאורה ליד קלמפקה נחשבים לחלק מאנטיכאסיה. אנטיכאסיה משתרעת מעמק נהר מורגקני במערב ועד עמק נהר טיטריסיוס במזרח. שניהם יובלים של נהר פיניוס, הזורם דרומית-מערבית ודרומית להרים. אורכו כ 45 ק"מ ממזרח למערב. טווחי ההרים הקרובים ביותר הם חסיה לצפון מערב Kamvounia לכיוון צפון-מזרח. מישור תסאליה העצום שנמצא מדרום. רכס ההרים נתן את שמו ליחידה העירונית אנטיכאסיה ביחידה האזורית לריסה המערבית. יישובים נוספים בהרים ובקרבתם הם קלמפקה (דרום-מערב), ורדיקוזה (מזרח) וקוניסקוס (צפון). כבישים: הכביש הלאומי היווני 6 / E92 (איגומניצה - יואנינה - טריקאלה - לריסה) עובר דרומית להרים, וכביש הלאומי היווני 15 (קלמבקה - גרוונה - סיאטיסטה) עובר ממערב להם. All the mountains (312), oreivatein.com ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לילי ב. ראדו

לילי ב. ראדו, (בהונגרית: B. Radó Lili; בודפשט, 5 ביוני 1896 – בודפשט, 19 בספטמבר 1977) הייתה משוררת יהודייה-הונגרייה, סופרת נוער, מתרגמת. לילי ראדו סיימה את לימודיה בחוג השירה של המכללה "המוזיקה הלאומית" (Nemzeti Zenede) בבודפשט. משנת 1911 פרסמה בכתבי עת, תחילה באזור ערי השדה ולאחר מכן בבודפשט. לילי ראדו כתבה 17 כרכים של שירי נוער, ספרי סיפורים לנוער, שירה לנוער, יצירות למקהלות. היא הייתה חברת מערכת בעיתוני הנוער וברדיו לנוער. עבודותיה פורסמו גם בפינית, בגרמנית, באיטלקית ובשוודית. ראדו תרגמה רומנים רבים ושירים. מתקופת הפלישה הגרמנית להונגריה במרץ 1944 (מבצע מרגרטה) ועד לשחרורה ניהלה יומן. היא שרדה את תקופת השואה עם משפחתה בבודפשט תחילה בבנייני הטלאי הצהוב ולאחר מכן בגטו בודפשט. ראדו הייתה חברה ב"קרן האמנות של הרפובליקה העממית ההונגרית" ובמועדון PEN, ארגון הסופרים הבינלאומי ההונגרי. היא התמלילנית של שיר תנועת הנוער המפורסם "הפיאוניר העליז" (Vidám úttörő), שמכונה בדרך כלל בשם "כמו הסנאי על העץ..." (Mint a mókus fenn a fán). ראדו היא בתם של ד"ר לאיוש ראדו (רוזנבליט) (1863–1915) עורך דין יליד קישווארדה ושל מריה ודאס (ויינברגר). היא איבדה את אמה בגיל צעיר. סבה וסבתה מצד אביה היה ד"ר ברנאט רוזנבליט ויוהנה פוקס, סבה וסבתה מצד אמה היו איגנץ ויינברגר ואילקה ברגר. אחיה היה אישטוואן ראדו עיתונאי מפיק ודרמטורג. בעלה ארפאד בלשה (מקודם: ברגר) היה אדריכל, איתו התחתנה ב-25 בדצמבר 1918 בבודפשט. ילדיהם היו מריה בלשה (1919–1981) רופאה וטמאש פ. בלשה, מלחין, מנצח ופסנתרן. שניים מול המראה (שירים, בודפשט, 1931) אני מרגישה שחייתי (שירים, בודפשט, 1935) שירים קטנים על בעלי חיים (עם המוזיקה של טיבור קזאקסיי, 1937) סיפורי הדודה לילי (בודפשט, 1937) שיר בלילה (שירים, בודפשט, 1942) פעוט, ציפור קטנה, פרח קטן (סיפורים, שירים. שירי ילדים עם המוזיקה של טמאש בלשה, בודפשט, 1943) מאשה הערמומית (תצלום הסיפורים, בודפשט, 1948) עיר הפרח האדום (אגדה, בודפשט, 1949) סיפורים צבעוניים (בודפשט, 1949) גן ירק עליז (ספר תמונות פואטי, בודפשט, 1949) יגון המלך פטי (אגדה, בודפשט, 1966) לקסיקון ביוגרפי הונגרי hu:Buza Péter: Éld túl az életet. Radó Lili történelme (Budapest, 2017) (פטר בוזה : לשרוד את החיים. ההיסטוריה של לילי ראדו (בודפשט, 2017)) Elhunyt Radó Lili (1977. szeptember 23.) Magyar Nemzet, 33. évfolyam, 224. szám, 6. o. Online elérés Bíró Kriszta: Radó Lili történelme „…s asszony lehettél csak, semmi egyéb” (2018) Budapest, 41. évfolyam, 3. szám, 28-29. o. Online elérhető "Radó Lajos halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1242/1915. folyószáma alatt". "Szülei házasságkötési bejegyzése a kisvárdai izraelita hitközség házassági akv. 13/1890. folyószáma alatt". "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 625/1918. folyószáma alatt". "Balassa Mária születési bejegyzése a debreceni polgári születési akv. 2177/1919. folyószáma alatt".
כפיר צ'קול

כפיר צ'קול (נולד ב-31 ביולי 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר. צ'קול נולד באתיופיה ובגיל קטן עלה עם משפחתו לישראל, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של מכבי נתניה. ב-25 בפברואר 2000, צ'קול ערתך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד הפועל כפר סבא. ב-20 באוקטובר 2000, צ'קול נפצע בתחילת המשחק נגד מ.ס. אשדוד. ב-14 בספטמבר 2002, צ'קול הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד בית"ר ירושלים. בקיץ 2004, צ'קול הושאל להפועל נצרת עילית, במדיה לא רשם דקות משחק ועזב את הקבוצה להפועל ראשון לציון בינואר 2005. בהמשך, הושאל להפועל ירושלים, בית"ר שמשון תל אביב והפועל אום אל-פחם. בקיץ 2008, צ'קול שוחרר מנתניה וחתם במכבי שלומי/נהריה. בהמשך הקריירה, שיחק גם במכבי כפר כנא, בית"ר פתח תקווה, הפועל חדרה, אחווה עראבה והפועל אחווה חיפה. כפיר צ'קול, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל כפיר צ'קול, באתר Transfermarkt
ז'וזף יוטה

ז'וזף יוטה (בצרפתית: Joseph Jouthe; נולד ב-17 באוקטובר 1961) הוא פוליטיקאי מהאיטי, שכיהן כראש ממשלת האיטי ה-22, מ-4 במרץ 2020 עד 14 באפריל 2021. יוטה דובר ארבע שפות: קריאולית האיטית, צרפתית, אנגלית וספרדית. מהנדס אזרחי בהכשרתו. יוטה נולד בשנת 1961, בעיר תומונד. בין השנים 1989–2006, הוא עבד כפקיד ארגון האומות המאוחדות. בין 2017 ל-2018, הוא עבד כיועץ מיוחד לפרויקטים מיוחדים, עבודות ציבוריות ורכש ציבורי במשרדו של ראש הממשלה ג'ק גאי לפונטנט. בספטמבר 2018, הוא מונה לשר לאיכות הסביבה בממשלתו של ז'אן הנרי סנט ובספטמבר 2019, הוא מונה לשר האוצר והכלכלה. ב-2 במרץ 2020, מונה יוטה לראש ממשלת האיטי והוא החל את כהונתו כעבור יומיים. ב-14 באפריל 2021, הוא הודיע כי התפטר מתפקיד ראש הממשלה ובמקומו מונה לראש ממשלה זמני, קלוד ז'וזף, על ידי נשיא האיטי, ז'ובנל מואיז. מדיה וקבצים בנושא ז'וזף יוטה בוויקישיתוף Haiti president appoints Claude Joseph as new premier, www.aa.com.tr Haïti : Le Président Jovenel Moïse nomme un nouveau Premier ministre pour sortir de la crise, Guadeloupe la 1ère (בצרפתית) Haïti - Politique : Qui est le Premier Ministre Joseph Jouthe ? - HaitiLibre.com : Toutes les nouvelles d’Haiti 7/7, HaitiLibre.com Qui compose le gouvernement de Jean-Henry Céant ?, Le Nouvelliste (באנגלית)
מדליות באולימפיאדת טוקיו (2020)

באולימפיאדת טוקיו (2020), שנערכה בטוקיו שביפן בין 23 ביולי 2021 ל-8 באוגוסט 2021, השתתפו כ-11,090 ספורטאים מ-205 מדינות החברות בוועד האולימפי הבינלאומי ב-339 תחרויות ב-32 ענפי ספורט. בפברואר 2017 הכריזה הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים בטוקיו על תוכנית של מיחזור אלקטרוניקה להכנת המתכות הנדרשות למדליות לאולימפיאדה ולהמשחקים הפאראלימפיים, בשיתוף עם המרכז לאיכות הסביבה ביפן ועם חברת טלפונים סלולריים מובילה. כך נאספו מכשירים אלקטרוניים רבים מהציבור, בהם טלפונים סלולריים רבים. עיצוב המדליות כולל בצד אחד את דמותה של ניקה, אלת הניצחון במיתולוגיה היוונית, על רקע אצטדיון פאנאתינאיקו שבאתונה. בצד השני של המדליה מופיעים סמליל האולימפיאדה וסמל חמש הטבעות האולימפי, כשהם מוקפים בקרני שמש. רצועת המדליה מעוטרת בהשראת מוטיבים יפניים מסורתיים. הקופסה לאחסון המדליה עשויה מעץ המילה היפני. הקופסה עגולה עם מכסה שנפתח בצורה סיבובית. בגלל מגפת הקורונה, המדליות הוענקו לזוכים כשהם מונחים על מגש, ועל הספורטאים היה לקחת ולענוד אותן בעצמם. כל זוכה מדליה קיבל גם זר מעוצב של חמניות. להלן המדינות שזכו באולימפיאדה זו במדליה לראשונה: טורקמניסטן טורקמניסטן – מדליה אולימפית ראשונה. זכייה במדליית כסף בענף הרמת משקולות. בורקינה פאסו בורקינה פאסו – מדליה אולימפית ראשונה. זכייה במדליית ארד בענף האתלטיקה. סן מרינו סן מרינו – מדליה אולימפית ראשונה. זכייה במדליית ארד בענף הירי הספורטיבי. ברמודה ברמודה – מדליית זהב אולימפית ראשונה. זכייה בענף טריאתלון. הפיליפינים הפיליפינים – מדליית זהב אולימפית ראשונה. זכייה בענף הרמת משקולות. קטר (מדינה) קטר – מדליית זהב אולימפית ראשונה. זכייה בענף הרמת משקולות. מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית – מדליית כסף אולימפית ראשונה. זכייה בענף הטאקוונדו. סוריה סוריה – מדליית ארד אולימפית ראשונה. זכייה בענף הרמת משקולות. גרנדה (מדינה) גרנדה – מדליית ארד אולימפית ראשונה. זכייה בענף האתלטיקה. בוטסואנה בוטסואנה – מדליית ארד אולימפית ראשונה. זכייה בענף האתלטיקה. מדליות במשחקים האולימפיים עיצוב המדליה לאולימפיאדת טוקיו 2020 דור הופמן, עקפה את ישראל: מדליה היסטורית לטורקמניסטן, באתר ישראל היום, 27 ביולי 2021 תומר גנור, "גיבור העל" שריגש את בורקינה פאסו עם מדליה היסטורית ביום העצמאות, באתר ynet, 5 באוגוסט 2021 קלעו בול: סן מרינו זכתה במדליה שנייה בטוקיו, באתר ישראל היום, 31 ביולי 2021 מדליית זהב ראשונה בהיסטוריה לברמודה באולימפיאדה, באתר ynet, 27 ביולי 2021 אתר אולימפיאדת טוקיו 2020
אורלי סיגל

אורלי סיגל (נולדה ב-17 ביולי 1977) היא סופרת ישראלית. אורלי סיגל נולדה וגדלה בירוחם. כשהייתה בת חמש, הוריה התגרשו והיא עברה להתגורר עם אימה בירושלים. סבתה היא רבקה (בקי) קאופמן שהייתה שחקנית בתיאטראות ברודוויי וצאצאית של הגאון מווילנה. כשהייתה בת 14 שיחקה בהצגה "ציד המכשפות" בתיאטרון באר שבע, לצד אלישבע מיכאלי, אילי גורליצקי, אריאל פורמן, אורלי טובלי ואחרים. בתיכון למדה בפנימיית אשל הנשיא ומאחר והצטיינה בלימודים סיימה את התיכון בגיל 17. לאחר סיום התיכון התגוררה במספר מקומות שונים בעולם, בין היתר בברזיל עם משפחתו של אביה שחזר להתגורר שם וגם שהתה בלונדון ובניו יורק. היא חזרה לישראל להתגייס ולאחר סיום השירות בצה"ל המשיכה לטייל בעולם. שירתה בצה"ל בתפקיד מורה חיילת ונשלחה בעת שירותה לקייב מטעם הסוכנות היהודית וצה״ל. בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בפסיכולוגיה ארגונית, עם התמחות במגדר מבית הספר לכלכלה של לונדון. את התזה בשנת 2001 כתבה על פריחת חברות ההזנק (סטארט-אפים) כהזדמנות ליצירת סביבת עבודה שיוונית לנשים. סיגל עובדת כמנחה לתהליכים בחשיבה המצאתית וניהול חדשנות בארגונים ומרצה אורחת באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה, ומקדמת את המודעות הציבורית לתסמונות נדירות כנשאית של התסמונת Beckwith Wiedemann. מנחה סדנאות כתיבה למתמודדי נפש, חולי פיברומאלגיה ולקהל הרחב, בין היתר בבית הספר לכתיבה "סדנאות הבית" של אשכול נבו ואורית גידלי. מגישה את הפודקאסט הספרותי "שתים על כתיבה" עם מאיה וקסלר. מתגוררת במושב ניר צבי, נשואה ואם לשניים. כתיבתה הושפעה מעבודתה ומסעותיה בעשרות מדינות והיא דוברת שבע שפות. התפרקותו של התא המשפחתי הגרעיני השפיע על כתיבתה ועל השקפותיה ביחס לזוגיות, נישואין, הורות ויחסי משפחה. שני ספריה היו לרבי מכר. במאי 2018 ראה אור ספר הביכורים שלה, ניסויים פתוחים בהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר ובעריכת ד"ר עלמה כהן ורדי. במרכזו של הספר נמצא העיסוק בדיסוננס התרבותי הקשור במשפחה ותשוקה. הרומן פותח שאלות הקשורות לנורמות עתיקות, מונוגמיה, פוליאמוריה ומבנים חברתיים כמו מסגרת משפחתית, חיי נישואין ועוד. בנובמבר 2019 פורסם ספרה השני, בואי, גם הוא בעריכת כהן ורדי ובהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר. הספר עוסק באהבה וקושי ובכוחה המרפא של ההורות. בספר שלוש נובלות אשר במרכזן גיבורים החיים בעולם נורמטיבי לכאורה ומתמודדים עם קונפליקטים שונים בשגרת חייהם, ובכל אחד משלושת הסיפורים יש אלמנט של בחירה והתלבטות. במרץ 2022 פורסם ספרה השלישי של סיגל ועכשיו אהבה בהוצאת שתיים בעריכת אורנה לנדאו. הספר עוסק בהורות לילד על הרצף האוטיסטי, אימוץ, הריונות ולידה. הוא קושר מספר סיפורים יחדיו ומעלה תהיות לגבי השאלות וההתמודדויות הקשות בחיים. מדיה וקבצים בנושא אורלי סיגל בוויקישיתוף אורלי סיגל, ברשת החברתית פייסבוק פרסומים של אורלי סיגל באתר הספרייה הלאומית הספרים של אורלי סיגל באתר עברית גילי איזיקוביץ, העוברית של הסופרת אורלי סיגל הומתה ברחם. "זו חוויה שאין ממנה חזור", באתר הארץ, 30 בנובמבר 2019 צליל אברהם, "ניסויים פתוחים": הסיפור שמסתתר בין השורות מסקרן הרבה יותר מהספר, באתר הארץ, 16 בינואר 2019 אורלי סיגל בראיון על כתיבתה, לונדון את קירשנבאום, יוני 2018 דליה בן ארי, אורלי סיגל כתבה את הספר הכי אמיץ על זוגיות פתוחה: "זוגות מונוגמיים חיים בשקר כי זה נוח", באתר "את", 7 באוגוסט 2018 בואי - אורלי סיגל, באתר www.e-vrit.co.il שתיים על כתיבה, באתר SoundCloud (באנגלית) דריה מעוז, כל הדרכים מובילות, באתר ישראל היום, 26 בדצמבר 2019 אורלי סיגל, ‏מה היה אם, באתר ‏מאקו‏, 17 באוגוסט 2022