laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת העתיק במירון

בית הכנסת העתיק במירון מצוי על גבעה בסמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי ומירון הקדומה, ובסמוך למושב מירון. אתר בית הכנסת נסקר במסגרת סקר ארץ ישראל המערבית שהתקיים בשנת 1875 על ידי משלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל בראשות קלוד קונדר. החפירה הראשונה באתר נערכה בשנת 1905 על ידי היינריך קוהל וקרל וטצינגר במסגרת הסקר המקיף שלהם על בתי הכנסת בגליל. היישוב קיים מימי בית שני. לדעת החופר מאירס, המקום ננטש בשנת 360. לאחר נטישתו שימש המבנה כנקודת תצפית ליישוב שהתקיים במקום בימי הביניים. את הקמת בית הכנסת ייחסו יהודים מימי הביניים לרבי שמעון בר יוחאי. הבניין עורר התפעלות של תיירים ונוסעים שביקרו בארץ ישראל, ומוזכר ברשימותיהם של מספר נוסעים מתקופה זו. לאחר החפירות שבוצעו במקום חוזק המשקוף בתבניות מתכת. המבנה, באורך 27 מטרים וברוחב 13.5 מטרים, נחצב בתוך ההר. הקיר הצפוני של בית הכנסת הוא חצוב וניכר כי הגיע לגובה של המבנה. בתשתית של המבנה יש בליטות שהיו בסיס לאדני העמודים אשר החזיקו את גג בית הכנסת. בית הכנסת מכוון לירושלים, והוא המבנה הארוך מסוגו שנמצא בארץ עד כה. מקירותיו שרד בעיקר הקיר הדרומי, שבו 3 פתחים: פתח מרכזי, עם המשקוף הסדוק, ופתח נוסף, אשר שוחזר. בבית הכנסת המשקופים וכן הכרכובים מעליהם אינם מעוטרים בתבליטים. צבי אילן סבור כי זו תוצאה של מגמה לא להגזים בקישוט בית הכנסת ולא עדות למצבם הכלכלי של תושבי המקום, אשר השקיעו רבות בבניה של בית הכנסת. ארון הקודש היה כנראה ליד הפתח הראשי, ולא נמצאו לו שרידים. הקמת בית הכנסת תוך השקעת מאמץ גדול בחציבת מבנה בשטח גדול יחסית מעידה על החשיבות הרבה שהעניקו תושבי מירון הקדומה לבית הכנסת ייחודו של בית הכנסת הוא באגדה כי אם משקופו ייפול- אות הוא לבואו הקרוב של משיח בן דוד. צבי אילן מייחס את האגדה ליהודים שביקרו במקום בימי הביניים. צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991, עמ' 39–40 דותן גורן, "רבות נפלאתי על הבניין ההוא", עת־מול, 225, יד יצחק בן-צבי, אוקטובר 2012, עמ' 6–9 מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת העתיק במירון בוויקישיתוף בית הכנסת העתיק במירון- שרידי בית כנסת עתיק בן אלפיים שנה שנבנה על ידי רבי שמעון בר יוחאי - רשב"י בית הכנסת העתיק במירון, סרטון באתר יוטיוב מקור: מירון הקדומה - חמש עונות חפירה, מתוך קדמוניות תשמ"א, עמ' 111–113 ישראל רוזנסון, 'זיכרון מירון', 2003, עמ' 60–63 יוסף ברסלבי, הידעת את הארץ, 1965, עמ' 221–222 (מצוטט אצל ישראל רוזנסון, לא נבדק במקור)
אתר הנופש יוניברסל אורלנדו

אתר הנופש יוניברסל אורלנדו (באנגלית: Universal Orlando Resort) הוא קומפלקס בידור ונופש הממוקם באורלנדו, פלורידה, ארצות הברית. המתחם מנוהל על ידי NBCUniversal, חברת בת של Comcast דרך השלוחה "יוניברסל יעדים וחוויות" (Universal Destinations & Experiences) ונפתח ב-7 ביוני 1990. המתחם הוא הגדול ביותר שקיים בבעלות יוניברסל ברחבי העולם כאשר הוא במקום השני באורלנדו אחרי וולט דיסני וורלד ריזורט, שגדול ממנו פי יותר מ-50. שטח האתר מתפרש על פני 2,190 דונם ומכיל 2 פארקי שעשועים, פארק מים, מתחם קניות והסעדה ו-8 מלונות. לאחר פתיחת הפארק אולפני יוניברסל פלורידה ב-7 ביוני 1990, חברת יוניברסל הקימה מיזם משותף עם "קבוצת בלאקסטון" (חברת השקעות) והחלה לתכנן הרחבה עתידית שתהפוך את הפארק היחיד ליעד נופש רב-יומי. בסוף שנת 1995 החלה בניית הפארק החדש איי ההרפתקאות. איי ההרפתקאות של יוניברסל נפתח לציבור ב-28 במאי 1999 והציג 6 אזורי נושא. הפארק זכה לפופולריות בינונית וכתוצאה מכך, מספר אטרקציות נסגרו מוקדם אחר כך. ביחד עם הפארק החדש, זמן קצר אחר כך נפתחה גרסה פלורידנית של טיילת העיר (CityWalk) מאולפני יוניברסל הוליווד. המלון הראשון באתר נפתח בספטמבר 1999 ונוהל בחלקו על ידי Loews Hotels. שני הפארקים, טיילת העיר והמלון מותגו כ-"המפלט של אולפני יוניברסל" (Universal Studios Escape), אך זמן קצר אחר כך השם שונה במהירות ל"אתר הנופש יוניברסל אורלנדו" (Universal Orlando Resort). בשנת 2011 "קבוצת בלאקסטון" מכרה את חלקה בפארק ל-NBCUniversal. טיילת העיר של יוניברסל (Universal CityWalk) הוא מתחם חנויות, מסעדות ומועדוני לילה, שנבנה בין הפארקים על שטח מגרשי החניה של פארק השעשועים אולפני יוניברסל פלורידה (בסמוך נבנו שני מבני מגרשי חנייה רב קומתיים). מתחם זה נבנה על מנת להתחרות במתחם דיסני ספרינגס הסמוך. ערך מורחב – אולפני יוניברסל פלורידה אולפני יוניברסל פלורידה נפתחו ב-7 ביוני 1990. פארק השעשועים מכיל אטרקציות, מתקנים אפלים ומופעים המבוססים על סרטי אולפני יוניברסל. בפארק שש "ארצות" בעלות תמות שונות: הוליווד, מרכז ההפקה, ניו יורק, סן פרנסיסקו/ אמיטי, אקספו ואזור הילדים (קידזון). ערך מורחב – איי ההרפתקאות פארק השעשועים איי ההרפתקאות נפתח במאי 1999 בסמוך לפארק אולפני יוניברסל פלורידה. הפארק כולל שש "ארצות" הנקראות "איים" בעלות תמות שונות: נמל הכניסה, ארץ גיבורי העל של מארוול, לגונת המצוירים, פארק היורה, היבשת האבודה, מנחת סוס, ואזור המבוסס על סרטי הארי פוטר. אתר האינטרנט הרשמי של אתר הנופש יוניברסל אורלנדו (באנגלית) אתר הנופש יוניברסל אורלנדו, ברשת החברתית פייסבוק אתר הנופש יוניברסל אורלנדו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר הנופש יוניברסל אורלנדו, ברשת החברתית אינסטגרם אתר הנופש יוניברסל אורלנדו, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר הנופש יוניברסל אורלנדו, הבלוג הרשמי
נורמות תוכן

נורמות תוכן הן כלי עיקרי בתורת המבחנים. בכלי זה ציונו של תלמיד מפורש ביחס לתחום התוכן שבו הוערכו ביצועיו. עד כמה התלמיד שולט בתחום ההערכה או בתחום התוכן, כפי שזה מיוצג על ידי המבחן. לדוגמה, נפרש את הציון 85%, כך שהתלמיד הצליח ב-85% מתוכן המבחן ומכך נעריך שהוא שולט ב-85% מתחום התוכן שהוערך. ככל שתחום ההערכה/תוכן מוגדר ביתר דיוק, הפרשנות שלנו את הציון מבחינת נורמות תוכן תהיה ברורה ופשוטה יותר. עמימות בהגדרת תחום ההערכה תוביל לפרשנות לא תקפה, וכן מבחן קצר מדי (לא תקף) יוביל לפרשנות מוטעית. ניתן לדווח הישגים ביחס לתחומי תוכן שונים, כגון סוג פעולות חשבוניות שהתלמיד יודע לבצע, אוצר המילים שרכש ורמת קושי חומר הקריאה שהוא מסוגל להבין. סוג נוסף של מבחנים שמפורשים ביחס לתוכן מכונים מבחנים תלויי קריטריון או מבחני שליטה, שמשמעותם: מבחנים שמטרתם לבדוק האם התלמידים עמדו בקריטריון מסוים, או האם הנבחן שולט במיומנות או לא (זוהי חלוקה דיכטומית של כן/לא). המשותף הוא ששני הסוגים מתייחסים לתוכן כמסגרת ההתייחסות החשובה (לדוגמה: במבחנים לקבלת רישיון נהיגה ומבחני לשכת עורכי הדין, חשוב לנו לדעת בכמה מתחום הידע שולט המועמד). שימוש מסוג זה נעשה במערכת החינוך לשם חלוקת הילדים להקבצות שונות. בנורמות התוכן נעשה שימוש מרכזי בהערכה ומדידה בחינוך פורמלי. מונחים בהערכה פורמלית ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תנ"ך גוטנברג

תנ"ך גוטנברג (ידוע גם בשם תנ"ך מזארין, או תנ"ך 42 השורות; ליתר דיוק, ביבליית גוטנברג) הוא מהדורת הדפוס הראשונה של הביבליה, כתבי הקודש הנוצריים, הכוללים את הברית הישנה והברית החדשה. הטקסט שגוטנברג הדפיס הוא הוולגטה, התרגום הכנסייתי בשפה הלטינית. התנ"ך הודפס על ידי יוהאן גוטנברג, בעיר מיינץ שבריינלנד-פפאלץ, גרמניה. הפקת המהדורה החלה ב-23 בפברואר 1455, ומסמלת את ראשיתה של מהפכת הדפוס, שאיפשרה הדפסה המונית של ספרים ומאמרים ותפוצתם הרחבה. בביבליית גוטנברג היו שני כרכים הכוללים יחד 1,282 עמודים והוא מוצג במוזיאון גוטנברג הנמצא בעיר מיינץ. כיום משערים שהודפסו 180 עותקים בתקופה של שלוש שנים - 40 על קלף ו-140 נוספים על נייר. מספר זה של ספרים נחשב אז עצום, שכן קודם לכן כתיבת ספרים רבים ביד הייתה אורכת עשרות שנים. לדוגמה, משך זמן כתיבת ספר תנ"ך יחיד לפני המצאת הדפוס היה כשלוש שנים. בשל עיטורי הספרים שצוירו ביד, כל אחד מהספרים יחיד במינו. כיום ידוע על 11 עותקים מלאים של הדפסה על קלף, ועל 48 עותקים שמורים במלואם של הדפסה על נייר, ועל עוד שני ספרים שנשמרו בחלקם. עטיפת תנ"ך גוטנברג פרט מתנ"ך גוטנברג תנ"ך גוטנברג עותק תנ"ך גוטנברג המוצג בספריית הקונגרס תנ"ך גוטנברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר גוטנברג של הספרייה הבריטית אתר אוניברסיטת טקסס הכולל תצלומים מהתנ"ך גרסת אינטרנט של תנ"ך גוטנברג חן מלול, בספרייה הלאומית שמורים אך שני עמודים מתוך הספר המקורי, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, יוני 2018
מען

האם התכוונתם ל... כתובת (מען) – מקום מושבו של אדם או של גוף מען (שפה) – מעאן – עיר בירדן מען (סוכנות ידיעות) – סוכנות ידיעות פלסטינית מען - עמותה לסיוע לעובדים – ארגון עובדים יהודי ערבי בישראל ‏מען - הפורום לארגוני נשים ערביות בנגב‏ (Q124831948) מעון מאן
סקסוניה-אנהלט

סקסוניה-אנהלט (בגרמנית: Sachsen-Anhalt; תעתיק: זאקסן-אנהלט) היא אחת משש עשרה המדינות המהוות את גרמניה. שטחה 20,447 קמ"ר, מקום שמיני בגרמניה; במספר תושביה (כ-2.2 מיליון) היא נמצאת במקום האחד-עשר. בירת המדינה היא מָגדֵבּוּרג (Magdeburg, עם 230,000 תושבים), אך העיר הגדולה בה היא הַאלֶה על הנהר זַאלֶה (Halle an der Saale, עם 240,000 תושבים). סקסוניה-אנהלט נטולת ערים גדולות, אך לערים רבות בה חשיבות היסטורית ותיירותית גדולה: באייסלבן (Eisleben) נולד מרטין לותר, אבי הנצרות הפרוטסטנטית; לאחר מכן למד באוניברסיטת וִיטֶנבֶּרג בעיר ויטנברג (Wittenberg), שאף קיבלה שם נוסף: לותרשטאדט (Lutherstadt, "עירו של לותר"); עקב כך הוכרזו מבנים אחדים בכל אחת מן הערים האלו לאתרי מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1996. ערים ידועות נוספות הן ערי הבאוהאוס דסאו (Dessau) וקוודלינבורג (Quedlinburg), שתי ערים עתיקות שנשתמרו היטב. המדינה ידועה ביופייה הטבעי, ובתחומה נמצאים הרי ההארץ (Harzgebirge) עם הפסגה הגבוהה ביותר שלה, ברוקן (Brocken), בגובה 1142 מטר מעל פני הים. המדינה, השוכנת במזרח גרמניה לשעבר, נוסדה מחדש בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה. שכנתה של המדינה ממזרח היא סקסוניה. ראש ממשלת סקסוניה-אנהלט נכון ל-2016 הוא ריינר האזלוף (Reiner Haseloff) מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU). רוב תושבי המדינה תומכים במפלגה זו, אם כי ראש הממשלה הקודם, בין השנים 1994 ו-2002 היה מה-SPD (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה). בבחירות בשנת 1998 זכתה מפלגת ימין קיצונית (DVU) ל-13% מהקולות, אך בינתיים המפלגה התפרקה. ברוב מדינות מזרח גרמניה לשעבר קיימת הגירה שלילית מסיבית, הגורמת להתכווצות האוכלוסייה. ישנן ערים, בהן האוכלוסייה התכווצה אף ב-75%, במיוחד ערים בהן הייתה תעשייה שפסקה מלהתקיים אחרי איחוד גרמניה. לדוגמה, אלפי תושבים שהגיעו בעבר כדי לעבוד במפעלים במקום ועזבו עם נפילת הגוש הקומוניסטי. ישנם אזורים שלמים בהם בנייני מגורים רבים ריקים ונטושים. בעקבות איחוד מזרח ומערב גרמניה חוותה כלכלת המדינה תהליכי שינוי מבניים שנועדו לסייע להשתלבותה בכלכלת השוק הגרמנית. ואכן, התמ"ג של סקסוניה-אנהלט שלש את עצמו בין השנים 1991 ו-2019. לצד זאת, חלקה היחסי של המדינה בכלכלת גרמניה נותר נמוך ושיעור האבטלה גבוה ביחס לממוצע הלאומי (7.1 לעומת 5.1, נכון למרץ 2020). המגזרים הכלכליים הבולטים בכלכלת סקסוניה-אנהלט כוללים את תעשיות הכימיקליים, המזון והתיירות. סקסוניה-אנהלט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקסוניה-אנהלט, ביישום טלגרם סקסוניה-אנהלט, ברשת החברתית אינסטגרם סקסוניה-אנהלט, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר האינטרנט הרשמי של סקסוניה-אנהלט (בגרמנית) סקסוניה-אנהלט (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית סקסוניה-אנהלט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Germany GDP: Sachsen Anhalt, CEIC Arbeitslosenquote in Deutschland nach Bundesländern, statista
דאונטאון דיסני

דאונטאון דיסני (באנגלית: Downtown Disney) הוא שמם של שני אתרי הסעדה, קניות ובידור הממוקמים באתרי הנופש של חברת וולט דיסני. האם התכוונתם ל... דאונטאון דיסני (פלורידה) – אזור קניות, הסעדה ובידור פתוח הנמצא באתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה. דאונטאון דיסני (קליפורניה) – אזור קניות, הסעדה ובידור המצוי באתר הנופש דיסנילנד בקליפורניה.
מריו דל מונקו

מריו דל מונקו (באיטלקית: Mario del Monaco;‏ 27 ביולי 1915, פירנצה - 16 באוקטובר 1982, מסטרה) היה זמר טנור איטלקי, שמעריציו ראו בו את אחד הטנורים הגדולים ביותר במאה ה-20. דל מונקו נולד למשפחה פלורנטינית מוזיקלית בת המעמד הגבוה. כילד למד נגינה בכינור אך גילה משיכה נלהבת לשירה. הוא סיים את קונסרבטוריון רוסיני בפזארו, שם הכיר את רנאטה טבאלדי ושר עמה לראשונה. בשנות החמישים נחשבו השניים לצמד אופראי ממדרגה ראשונה. מאסטרו רפאלי הכיר בכישרונו ועזר לו בראשית הקריירה. דל מונקו נשא לאישה את רינה פיליפיני בשנת 1941. דל מונקו החל בקריירה של זמר טנור אופראי ב-31 בדצמבר 1940, בתפקיד פינקרטון במאדאם באטרפליי בתיאטרון פוצ'יני במילאנו. בשנים הבאות התפרסם, תחילה באיטליה ובעקבותיה ברחבי העולם, בקולו החזק והמתכתי, קול טנור הרואי (ראו: סיווג קולות הטנור) לאמיתו (אם כי דל מונקו דבק בעיקר ברפרטואר האיטלקי), שהקנה לו מעמד בין כוכבי-העל של שנות החמישים, לצד ג'וזפה די סטפנו ופרנקו קורלי. התפקיד שהיה לסמלו המסחרי של דל מונקו היה אותלו של ורדי. הוא שר אותו לראשונה בשנת 1950 והמשיך ללטש אותו לאורך כל שנות הקריירה שלו. נאמר עליו, שהופיע באופרה אותלו 427 פעמים, הישג ראוי לציון, אבל בספרה של אליזבטה רומניולי: Mario Del Monaco, Monumentum aere perennius, Azzali 2002 מונה המחברת רק 218 הופעות בתפקיד אותלו. הוא נקבר בתלבושת שעטה בתפקיד אותלו. דל מונקו היה גבר יפה-תואר וחסון, בעל דרך ביטוי ייחודית וקול מצלצל, שהקנה לו את הכינוי "פר הנחושת ממילאנו", אך הוא היה גם מושא לביקורת, כמי שפרשנויותיו הווקאליות לוקות בבוטות וחוסר עידון. בשנת 1975 פרש דל מונקו מן הבימה. מריו דל מונקו שר עם טבאלדי בשורה ארוכה של אופרות משל ורדי ופוצ'יני בהקלטות לחברת דקה. בחברה זו הקליט ב-1969 גם את "פדורה" של אומברטו ג'ורדאנו, מול מגדה אוליברו וטיטו גובי. הוא הוכיח את יכולתו גם כשחקן מעולה והשתתף בסרטי קולנוע, שבעלילותיהם שובצו שירים המתאימים וקולו. מדיה וקבצים בנושא מריו דל מונקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מריו דל מונקו מריו דל מונקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מריו דל מונקו, באתר AllMusic (באנגלית) מריו דל מונקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) מריו דל מונקו, באתר Discogs (באנגלית) מריו דל מונקו, באתר Genius מריו דל מונקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Mario Del Monaco, Hope Page, Official International Website - "A non-profit website created in memory of the greatest dramatic tenor of the 20th Century."
פדורה ברביירי

פדורה ברביירי (באיטלקית: Fedora Barbieri; ‏4 ביוני 1920 – 4 במרץ 2003) הייתה זמרת מצו-סופרן איטלקייה. ברביירי הופיעה לראשונה כזמרת באופן רשמי בפירנצה בשנת 1940, אך פרשה בשנת 1943 בשל נישואיה וחזרה להופיע בשנת 1945. היא הייתה בין הראשונים שחקרו וביצעו אופרות מוקדמות מאת מונטוורדי ופרגולזי. הופעתה הראשונה בלה סקאלה, שם נועדו לה הצלחותיה הגדולות ביותר, הייתה בשנת 1942 בסימפוניה התשיעית של בטהובן בניצוח ויקטור דה סאבאטה. הופעתה הראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק הייתה ב-6 בנובמבר 1950 בתפקיד הנסיכה אבולי ב"דון קרלוס" של ורדי. בסך הכל הופיעה 96 פעמים ב-11 אופרות בבית האופרה הזה, וכן שרה את אבולי בהפקה המפורסמת של לוקינו ויסקונטי לאופרה של ורדי ליובל המאה של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1958. אף כי לא פרשה מעולם באופן רשמי, אפשר להגיד שפדורה ברביירי חדלה להופיע על הבימה בשנות ה-90, כך שהקריירה שלה היא אחת הארוכות ביותר בתולדות האופרה. ברביירי נחשבת אומנם לשחקנית וזמרת מרשימה ביותר בזכותה היא, אך כיום היא זכורה בעיקר הודות להופעותיה הסדירות, על הבימה ומחוצה לה, עם מריה קאלאס בשנות ה-50 של המאה ה-20. רבות מהופעותיהן המשותפות (עם עוד שותפים קבועים כמו ג'וזפה די סטפנו, בוריס כריסטוף, טיטו גובי, רולנדו פאנראי וטוליו סראפין) הוקלטו בחברות פוניט צ'טרה (בעיקר "לה ג'וקונדה", 1952) ו-EMI. תפקידיה המפורסמים ביותר היו אמנריס באאידה, אזוצ'נה ב"איל טרובטורה", קוויקלי ב"פלסטאף", אבולי ב"דון קרלוס" ואולריקה ב"נשף המסיכות", כולן אופרות של ורדי. הרקוויאם של ורדי, שבו שרה עם הרווה נלי, די סטפאנו וצ'זארה סייפי, בניצוח ארטורו טוסקניני, הוקלט ויצא בחברת RCA. אפשר לשמוע וגם לראות אותה בתפקיד מדלון בקלטת DVD של האופרה "אנדראה שנייה", עם פלאסידו דומינגו בתפקיד הראשי, שהוציאה "אגודת בל קאנטו". מדיה וקבצים בנושא פדורה ברביירי בוויקישיתוף פדורה ברביירי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פדורה ברביירי, באתר AllMusic (באנגלית) פדורה ברביירי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פדורה ברביירי, באתר Yandex.Music (ברוסית) פדורה ברביירי, באתר Discogs (באנגלית) פדורה ברביירי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סקסוניה התחתונה

סקסוניה התחתונה או סקסוניה תחתית (בגרמנית: Niedersachsen, "נידרזאקסן") היא אחת מ-16 המדינות המהוות את גרמניה. זוהי המדינה השנייה בשטחה בגרמניה (47,618 קמ"ר); במספר תושביה, 8 מיליון, המדינה נמצאת במקום הרביעי בגרמניה. בירת המדינה והעיר הגדולה בה היא הנובר, העיר ה-12 בגודלה בגרמניה. ערים חשובות נוספות במדינה הן בּרַאוּנְשְוַוייג (Braunschweig), אוסנבריק (Osnabrück), אולדנבורג (Oldenburg), וולפסבורג (Wolfsburg) – בה נמצא המפעל הראשי של חברת פולקסווגן, וגטינגן (Göttingen) – בה נמצאת אחת האוניברסיטאות העתיקות והידועות בגרמניה – אוניברסיטת גטינגן. המדינה משתרעת ממרכז גרמניה ועד לגבולה המערבי של גרמניה עם הולנד. זוהי אחת מארבע המדינות היחידות בגרמניה השוכנות לחוף ים (הים הצפוני), והמדינה הגרמנית הגובלת במספר הרב ביותר של מדינות פדרליות גרמניות אחרות – 9 במספר, אחת מהן, ברמן, שוכנת בתוכה כמובלעת. ראש ממשלת סקסוניה התחתונה (נכון ל-2019) הוא שטפן וייל מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). עד יולי 2010 שימש בתפקיד כריסטיאן וולף (Christian Wulff), שפרש מתפקידו לאחר שנתמנה לנשיא גרמניה. עם בחירתו של וולף לתפקיד ב-2003 באו לסיומן 13 שנות שלטון המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SPD). בשנת 1990 נבחר גרהרד שרדר לראש ממשלת סקסוניה התחתונה ושימש בתפקיד במשך 8 שנים, עד לבחירתו לתפקיד קנצלר גרמניה. המיתון שפקד את גרמניה בראשית המאה ה-21, פגע בסקסוניה התחתונה בצורה קלה יחסית. האבטלה במדינה נמוכה מעט מהממוצע בגרמניה, ובניגוד לרוב אזורי גרמניה, בהם האוכלוסייה מתכווצת ללא הרף, בסקסוניה התחתונה מספר התושבים דווקא גדל. במדינה אתרי תיירות רבים; בראשם ניצבת הבירה הנובר, בה מבנים מפוארים רבים. חוף הים הצפוני ואיי פריזיה המזרחית (מהאיים היחידים של גרמניה) מהווים אתר נופש לגרמנים ולהולנדים רבים, במיוחד בקיץ. הרי הארץ (Harz) מהווים את רכס ההרים הצפוני ביותר בגרמניה, וגם אותם פוקדים גרמנים והולנדים רבים, רובם תושבי המישורים השטוחים המהווים את הנוף העיקרי באזור. חובבי רכבות מגלים עניין בסקסוניה התחתונה: תחנת הרכבת הראשונה שנבנתה בגרמניה (בשנת 1840) שוכנת בעיר פיננבורג (Vienenburg). בנוסף, ביישוב מאשן (Maschen) שהוא חלק של מועצה מקומית סיווטאל, הנמצאת על הגבול עם המבורג, נבנתה ב-1977 תחנת רכבות המשא הגדולה בכל אירופה. סקסוניה התחתונה, ברשת החברתית פייסבוק סקסוניה התחתונה, ברשת החברתית אינסטגרם אתר האינטרנט הרשמי של סקסוניה התחתונה (בגרמנית) סקסוניה התחתונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סקסוניה תחתית (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית
אנטונינו ווטו

אנטונינו ווטו (באיטלקית: Antonino Votto;‏ 30 באוקטובר 1896 - 9 בספטמבר 1985) היה מנצח אופרות איטלקי. ווטו הקליט מספר רב של אופרות עם לה סקאלה במילאנו במהלך שנות ה-50, כאשר חברת התקליטים EMI הפיקה את עיקר הקלטות האולפן שמריה קאלאס השתתפה בהן. האופרות שהקליט עם קאלאס כללו את "נשף המסיכות" של ורדי, "לה בוהם" של פוצ'יני, "לה סונאמבולה" של בליני ו"לה ג'וקונדה" של פונקיילי. ווטו היה אומנם מנצח מהימן, אך מבקרי מוזיקה גינו לא אחת את הקלטותיו בגין העדר חוסר-אמצעיות רגשי. ייתכן שמדובר בסיכון מקצועי הכרוך בעבודת אולפן, כיוון שרבים סבורים, שהקלטותיו החיות עם קאלאס, הכוללות את "נורמה" (דצמבר 1955, לה סקאלה) ו"לה סונאמבולה" (1957, קלן), הן מן הגרסאות המעולות ביותר של יצירות אלה שהונצחו ביום מן הימים על גבי תקליטים. מדיה וקבצים בנושא אנטונינו ווטו בוויקישיתוף אנטונינו ווטו, באתר ספוטיפיי אנטונינו ווטו, באתר AllMusic (באנגלית) אנטונינו ווטו, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטונינו ווטו, באתר Discogs (באנגלית)
הקיסרית ג'יטו

הקיסרית ג'יטו (יפנית:持統天皇; ‏645‏-703), בתו השנייה של הקיסר טנג'י, הייתה הקיסרית ה-41 של יפן ושלטה בין השנים 686-697. "הקיסרית ג'יטו", או Jitō Tennō, הוא השם שניתן לה על ידי חוקרים מהמאה ה-18. למעשה בני זמנה הכירו אותה כנסיכה אוּנוֹ (Uno), סאסארה (Sasara), או הירוֹנו (Hirono). ג'יטו נולדה לנסיך נָאקָה נוֹ אוֹאֶה (Naka no Ōe), שלימים הפך לקיסר טנג'י, ולאשתו אוֹצִ'י. אוצ'י התנדבה להתחתן עם הקיסר לאחר שאחותה הבוגרת נעלמה ביום שלפני החתונה המלכותית, בעקבות מזימה של קרוב משפחה לחלל את כבודו של אביהן, סוגה נו אִישִיקַאוָואמָארוֹ (Soga no Ishikawamaro). אמנם אין תאריך מדויק המציין את יום היוולדה, אולם ישנם מקורות שונים שבהם נכתב כי ג'יטו נולדה ביום הראשון של החלת רפורמת טאיקה. בהתאם למנהג בתקופה, כשהייתה ילדה קטנה גרה עם אחותה, שהייתה גדולה ממנה בשנה אחת, בביתו של סבן אישיקאוואמארו בעיר נאניוואה, שהפכה לבירה בהמשך. ג'יטו ואחותה צפו במותם האכזרי של סוגה נו אישיקאוואמארו ובני משפחתו המצומצמת, כשנרדף שלא בצדק בחשד שרצה במותו של הנסיך. בסופו של דבר מצאו את כתביו בביתו וחפותו הוכחה, מה שלא עזר לאמה של ג'יטו, בתו של אישיקאוואמארו, להמשיך לחיות, היות שקברה באותו זמן את אחיה הקטן של ג'יטו, שמת בגיל 8. אביה של ג'יטו נישא לאחותה הקטנה של אוצ'י וביחד הולידו את אחותה למחצה של ג'יטו, אשר תוכר בהיסטוריה כקיסרית גנמיי, ששלטה מיד לאחר ג'יטו, ובהוראתה הודפס קובץ הקוג'יקי בשנת 712. ג'יטו טֶנּוֹ עלתה לכס הקיסרות לאחר מות בעלה, הקיסר טמו, שהיה גם דודה, על מנת לוודא שנכדה מוֹמוּ יעלה אף הוא לכס המלוכה. על אף שוויתרה על התואר "'קיסר" בשנת 697 והעבירה את השלטון לנכדה בן ה-14, היא המשיכה במידה רבה לשלוט במדינה מאחורי הקלעים, מנהג שנהיה מקובל בפוליטיקה היפנית מאז.[דרוש מקור] Michiki Y.Aoki, "Jitō Tennō: The Female sovereign", Heroic With Grace, p. 40-74 מדיה וקבצים בנושא הקיסרית ג'יטו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Blackwater Park

"Blackwater Park" הוא אלבומה החמישי של להקת אופת' וזהו האלבום הראשון של הלהקה שהופק על ידי סטיבן וילסון שתרם גם קולות רקע לאלבום. השיר "The Drapery Falls" יצא כסינגל כדי לקדם את האלבום. ב-2002 יצאה גרסה נוספת לאלבום, אשר כללה דיסק נוסף. הדיסק הנוסף כלל שני שירים ואת הקליפ של Harvest. הרצועות שנוספו לאלבום בגרסה השנייה: מיקאל אקרפלדט - שירה, גיטרה. פטר לינדגרן - גיטרה. מרטין מנדז - בס. מרטין לופז - תופים. סטיבן וילסון - קולות רקע (ב-"Bleak"), קלידים, וגיטרה. טרוויס סמית' - עיצוב עטיפת האלבום. מידע על האלבום Blackwater Park באתר MusicBrainz מידע על האלבום Blackwater Park באתר AllMusic האלבום Blackwater Park באתר Discogs האלבום Blackwater Park באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לנגד עיניים מערביות

לנגד עיניים מערביות הוא סרטו העלילתי הראשון אותו כתב, ביים והפיק יוסף פיצ'חדזה ויצא בשנת 1996. בסרט שיחקו השחקנים עזרא כפרי ואייל שכטר. הסרט, שאותו צילם שי גולדמן, צולם בשחור לבן. הסרט מספר את סיפורו של בחור צעיר ממוצא רוסי התר אחר אביו שברח מכלא ביטחוני לאחר שהואשם בריגול לטובת ברית המועצות. הסרט השתתף בפסטיבל ברלין וזכה בפרס האקומני ופרס וולג'ין. "לנגד עיניים מערביות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לנגד עיניים מערביות", באתר AllMovie (באנגלית) "לנגד עיניים מערביות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "לנגד עיניים מערביות", באתר אידיבי "לנגד עיניים מערביות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "לנגד עיניים מערביות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "לנגד עיניים מערביות" באתר "קרן הקולנוע הישראלי" ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לה קבניה

לה קבניה, או בשמה המלא פורטלסה דה סן קרלוס דה לה קבניה (בספרדית: Fortaleza de San Carlos de la Cabaña) הוא מבצר בכניסה המזרחית לנמל הוואנה. במהלך המאה ה-16 הקימו הספרדים שלושה מבצרים שנועדו להגן על הוואנה מפני התקפותיהם של שודדי ים ושל פריבטירים - קאסטיו דה לה ריאל פוארסה במרכז העיר, אל מורו, בצידו המזרחי של מפרץ הוואנה וסן סלוודור דה לה פונטה בצידו המערבי של המפרץ. ב-1762, במהלך מלחמת שבע השנים, הצליחו חיילי הצי המלכותי הבריטי להשתלט על מבצר אל מורו בדרך היבשה, ומכאן נסללה דרכם לכיבושן של הוואנה ושל קובה כולה. לאחר החזרתה של הוואנה לידי הספרדים ב-1763 הורה המלך קרלוס השלישי על הקמת מבצר נוסף, בסמוך לאל מורו. עם סיום בנייתה, ב-1774, הייתה לה קבניה המבצר הגדול ביותר ביבשת אמריקה. על פי אמונה מקובלת, קרלוס השלישי סבר כי יוכל לחזות במבצר בעזרת טלסקופ מארמונו שבמדריד. על החומות המבוצרות נבנו צריחים והוצבו תותחים, והן הוקפו בחפירים. מדי יום, ב-4:30 בבוקר וב-9 בערב, ירה אחד מתותחי המבצר, לציון פתיחתם של שערי הנמל וסגירתם. המבצר שימש לא רק כבסיס צבאי, אלא גם כבית סוהר, במשך קרוב למאתיים שנה. בתקופת המאבק הקובני לעצמאות במאה ה-19, הועמדו רבים מהמורדים להורג מול כיתת יורים והוצאו להורג, בסמוך לחומה הדרום-מזרחית. בין האסירים שנכלאו בבית הסוהר היה גם חוסה מארטי, אבי האומה הקובני. במהלך המהפכה הקובנית ב-1959, השתלט על המבצר צ'ה גווארה, וקבע בו את מפקדתו לתקופה של כחצי שנה. בתקופה זו, נערכו במבצר משפטי שדה והוצאות להורג של נאמניו של פולחנסיו בטיסטה ושל חברי "הלשכה לדיכוי הפעילות הקומוניסטית" במשטרה החשאית. לאחר מכן, שימש המבצר כאקדמיה צבאית. ב-1991 שופץ המבצר, הוא נפתח לציבור הרחב, והוקם בו מוזיאון צבאי (Museo de Fotificaciones y Armas). במקום נערכות מעת לעת תערוכות שונות, ומדי ערב בשעה 21:00 יורים אנשים מצוות המוזיאון בתותח המוצב בו, כשהם מחופשים לחיילים ספרדים מהמאה ה-18, זכר לנוהג שהיה בעבר. מדיה וקבצים בנושא לה קבניה בוויקישיתוף החצר הפנימית חדר במבצר ששימש כמשרדו של צ'ה גווארה