laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צרפודה

צרפודה (שם מדעי: Cerapoda) היא תת-סדרה של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף מהם התפתחו רוב המינים חסרי השריון: האורניתופודה והמרגינוצפליה. ובייחוד קבוצות ההדרוזאוריים בעלי מקור הברווז, הפכיצפלוזאורים בעלי הראשים דמויי הקסדה והצרטופסים בעלי מקור התוכי והעטרה. הם באו במגוון גדלים, מדינוזאורים קטנים באורך 60 סנטימטרים (2.0 רגל) ועד לדינוזאורים ענקים באורך 16 מטרים (52 רגל). כולם היו צמחוניים. הם נכחדו בסוף תקופת הדינוזאורים כ-66 מיליון שנה לפני זמננו בסוף תקופת הקרטיקון. אינפרא-סדרה אורניתופודה (Ornithopoda) משפחה היפסילופודוניים (Hypsilophodontidae) משפחה דריוזאוריים (Dryosauridae) משפחה רבדודוניים (Rhabdodontidae) משפחה קמפטוזאוריים (Camptosauridae) משפחה איגואנודונטידים (Iguanodontidae) משפחה הדרוזאוריים (Hadrosauridae) קבוצה מרגינוצפליה (Marginocephalia) אינפרא-סדרה פכיצפלוזאורים (Pachycephalosauria) משפחה הומלוצפליים (Homalocephalidae) משפחה פכיצפלוזאוריים (Pachycephalosauridae) אינפרא-סדרה צרטופסים (Ceratopsia) משפחה צ'אויאנגזאוריים (Chaoyangsauridae) משפחה פסיטקוזאוריים (Psittacosauridae) משפחה ארכאוצרטופיים (Archaeoceratopsidae) משפחה בגצרטופסיים (Bagaceratopsidae) משפחה פרוטוצרטופסיים (Protoceratopsidae) משפחה לפטוצרטופסיים (Leptoceratopsidae) משפחה צרטופסיים (Ceratopsidae) מדיה וקבצים בנושא צרפודה בוויקישיתוף צרפודה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
צרטוזאוריה

צרטוזאוריה (שם מדעי: Ceratosauria) היא אינפרא-סדרה של דינוזאורים מתת-סדרת התרופודים הטורפים, אשר חיו בין תחילת היורה עד סוף הקרטיקון, לפני 66–298 מיליון שנה בקירוב. מינים אלה היו שונים משאר התרופודים במספר גורמים: הגולגולת שלהם רחבה יחסית אך קצרה ובעלת עוצמה רבה. על הגולגולת של מינים רבים היו בליטות מעוטרות או קרניים קצרות לאורך המצח וקדמת החוטם והם היו בעלי זרועות קצרות מאוד, אשר התנוונו בעיקר אצל האבליזאוריים. רבים מביניהם היו טורפים גדולים בעלי עוצמת נשיכה אימתנית וייתכן שהיו אוכלי נבלות. מבנה הרגליים שלהם הותאם לתנועה מהירה, אך הזרועות הקצרות הקשו על תפיסת מזון. רוב מאובני הקבוצה התגלו בחצי הכדור הדרומי, בחלקה של היבשת הקדומה גונדוונה, אם כי המינים המוקדמים נמצאו גם בשטחי היבשת לאוראסיה, כמו באמריקה הצפונית. ככל הנראה התחרות דחקה אותם התחרות עם הטטנורים מיבשת זו. סוג ללא מקור Berberosaurus סוג פוסטרוונאטור (Fosterovenator)? סוג לוקווזאורוס (Lukousaurus)? סוג Saltriovenator קבוצה Neoceratosauria סוג אוסטרוכרוס (Austrocheirus)? משפחה צרטוזאוריים (Ceratosauridae) על-משפחה אבליזאורים (Abelisauroidea) משפחה אבליזאוריים (Abelisauridae) משפחה נואזאוריים (Noasauridae) מדיה וקבצים בנושא צרטוזאוריה בוויקישיתוף צרטוזאוריה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ד"ר תומאס ר. הולץ הבן, Lecture 22 Theropoda I: Dinosaurs Red in Tooth and Claw, מתוך הקורס גאולוגיה 104: דינוזאורים, 2021, באתר יוטיוב (באנגלית) ד"ר תומאס ר. הולץ הבן, Lecture 22 Theropoda I (concl.): Spinosaurids & Carnosaurs, מתוך הקורס גאולוגיה 104: דינוזאורים, 2021, באתר יוטיוב (באנגלית)
דוד קרקו

דוד קרקו (נולד ב-11 בפברואר 1945) הוא כדורגלן עבר ישראלי, משחקני מכבי תל אביב ונבחרת ישראל. קרקו גדל בקבוצת גדנ"ע יהודה בתפקיד החלוץ ועבר באוגוסט 1963 למכבי תל אביב, כאחד מ"תינוקות ג'רי", השחקנים הצעירים ששיתף מאמן מכבי תל אביב, ג'רי בית הלוי, בקבוצה הבוגרת. לאחר מספר משחקים הוסט לעמדת הבלם הקדמי, שם שיתף פעולה עם צבי רוזן. קרקו היה שחקן נבחרת ישראל, ומשחק הבכורה שלו היה מול בלגיה ב-10 בינואר 1968, שבו הפסידה ישראל 0–2. שנתיים לאחר מכן נקרא קרקו לסגל המורחב של הנבחרת למונדיאל 1970 במקסיקו. לאחר הפסד הנבחרת בחצי גמר מוקדמות אולימפיאדת מינכן (1972) לתאילנד בדו-קרב פנדלים פרש קרקו מהנבחרת, עם 12 הופעות במדיה. בשנת 1975, לאחר 12 שנה במכבי תל אביב, עזב קרקו את המועדון, שאיתו זכה בשני גביעי אסיה לקבוצות, בדאבל ובעוד שתי אליפויות ו-3 גביעי מדינה. מיד לאחר מכן חתם בבית"ר ירושלים. בבית"ר שיחק עונה אחת, שבה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, ובשנת 1976 עבר להפועל יהוד שזה עתה העפילה לליגה הבכירה. שש שנים לאחר מכן, בשנת 1982 שבה זכתה יהוד בגביע המדינה, פרש קרקו מכדורגל לאחר שלא הצליח להתאושש מפציעה בגיד אכילס. לאחר פרישתו עבר לנהל ואף לאמן את הפועל יהוד ללא הצלחה ניכרת. לאחר מכן אימן, בין השאר, את הפועל בת ים, לזרוס חולון, הפועל טייבה (שאותה העלה לליגה השנייה) ומכבי הרצליה (שגם אותה העלה לליגה השנייה). בשנת 1997 עזב את הפועל רמת גן ופרש מאימון. דוד קרקו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דוד קרקו, באתר Transfermarkt דוד קרקו, באתר WorldFootball.net דוד קרקו, באתר National Football Teams דוד קרקו, באתר FootballDatabase.eu
דגל קרואטיה

דגל קרואטיה (בקרואטית: Zastava Hrvatske) או הטריקולור (בקרואטית: Trobojnica) הוא אחד מסמליה של מדינת קרואטיה. הדגל מורכב משלושה פסים אופקיים בגודל שווה בצבעים אדום, לבן וכחול. באמצעו מופיע סמל קרואטיה. הדגל משלב את הצבעים של דגלי ממלכת קרואטיה (אדום ולבן), ממלכת סלאבוניה (כחול לבן) וחלק מממלכת דלמטיה (כחול וצהוב). שלוש הממלכות הן המדינות המכוננות ההיסטוריות של הממלכה הקרואטית. הטריקולור המורכב מהצבעים אדום, לבן וכחול היה חלק מדגלה של קרואטיה מאז 1848, וצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית בדגל מקושרות ללאומיות הרומנטית. בעוד שהבאנבוניה של קרואטיה הייתה קיימת בתוך ממלכת יוגוסלביה היה לה דגל דומה, אך ללא הכתר המודרני מעל המגן המשובץ. במהלך התקופה בה הייתה המדינה העצמאית של קרואטיה, הדגל היה דומה לדגל קרואטיה היום, אך ללא הכתר מעל המגן המשובץ והאות "U" הופיעה בפינה השמאלית העליונה של הדגל. כמו כן, המשבצת הראשונה בסמל המגן המשובץ של דגל קרואטיה הייתה לבנה. בעוד שקרואטיה הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הטריקולור שלה היה זהה, אבל הוא הכיל כוכב אדום עם קו מיתאר צהוב במקום סמל המגן המשובץ. הכוכב הוחלף על ידי המגן במאי 1990, זמן קצר לאחר הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות. הדגל הנוכחי וסמל המגן המשובץ אומצו רשמית ב-21 בדצמבר 1990, כעשרה חודשים לפני הכרזת העצמאות מיוגוסלביה ויום לפני חוקת קרואטיה ב-22 בדצמבר 1990. ערך מורחב – סמל קרואטיה הסמל במרכז הדגל, סמלה הרשמי של קרואטיה, מורכב ממגן משובץ באדום ולבן, שמעליו מוצב כתר חמשת המחוזות העתיקים של קרואטיה: קרואטיה, דוברובניק, דלמטיה, איסטריה, וסלאבוניה. הצבעים הבאים מופיעים על גבי דגל קרואטיה: דגל ממלכת קרואטיה (1848) דגל ממלכת קרואטיה (1852–1860) דגל ממלכת סלאבוניה (1852–1868) דגל ממלכת דלמטיה (1820–1918) דגל ממלכת קרואטיה-סלאבוניה (1868–1918) דגל ממלכת קרואטיה-סלאבוניה עם סמל המגן (1868–1918) דגל הבאנובינה של קרואטיה (1939–1941) דגל המדינה העצמאית של קרואטיה (1941–1945) דגל המדינה הפדרלית של קרואטיה ששימש את הפרטיזנים הקרואטים במהלך מלחמת העולם השנייה, עד 1947 דגל הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה (1947–1990) דגל רפובליקת קרואטיה (25 ביולי – 21 בדצמבר 1990) סמל קרואטיה המנון קרואטיה מדיה וקבצים בנושא דגל קרואטיה בוויקישיתוף הכל על דגל קרואטיה קרואטיה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל קרואטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אוצר מסעות

אוצר מסעות הוא קובץ יומני מסע של נוסעים יהודים מתקופות שונות, מתחילת האלף השני לספירה ועד למאה התשע עשרה. רוב רובם של יומני המסע עוסק בתיאורי נופיה ואתריה של ארץ ישראל והדרך אליה. הקובץ כונס על ידי יהודה דוד אייזנשטיין ("בעל האוצרות") ויצא לאור בעיר ניו יורק בשנת תרפ"ז, 1926. בקובץ מצויים יומני מסע של נוסעים מפורסמים כבנימין מטודלה, פתחיה מרגנשבורג, יצחק חילו ועוד. בקובץ גם מצויים יומני מסע של קראים אשר סיירו בארץ ישראל. כמו כן, מצויים בקובץ יומני המסע של יהודית מונטיפיורי אשר תיארה את מסעותיה עם בעלה, משה מונטיפיורי, לארץ ישראל: "סיפור מסע מדי יום ביומו למרת יהודית אשת השר משה מונטיפיורי בנסיעתה עם אישה לארץ הקדושה בשנת תקצ"ט, 1839", ושל הרופא ד"ר אליעזר הלוי אשר נלווה אליה ואל בעלה למסעיהם שם. מחלק ניכר מתיאורי מסע אלו ניתן להפיק ידע היסטורי רב על המצב החומרי, התרבותי והפוליטי בארץ ישראל וסביבותיה. במקרים רבים רשמו נוסעים אלו את אשר ראו בכל אתר ואתר ובמיוחד כתבו על קהילות ואתרים יהודים אשר נקרו להם בדרכם בכלל ובארץ ישראל בפרט. בחלק האחרון של הקובץ ישנה רשימה של קברי צדיקים בארץ ישראל ואף בארצות נוספות במזרח התיכון. שער הספר מעוטר באיוריו של האומן זאב רבן. הספר נדפס מחדש בתשכ"ו, 1968. בקובץ כלולים מכתבים ויומני מסע של נוסעים רבים: 1. רבי בנימין מטודלה - מסעו בארץ בשנת 1170 לערך. 2. רבי פתחיה מרגנשבורג - מסעו בארץ בשנת 1180 לערך. 3. רבי יעקב בן נתנאל הכהן - במחצית השנייה של המאה ה-12 4. רבי שמואל ב"ר שמשון - "מסע דפליסטינא" מסעו בארץ קרוב לשנת ד'תתק"ע 1210 5. רבי יעקב השליח 6. רבי יצחק חילו - "שבילי דירושלים" - 1333 7. רבי יצחק אבן אלפרא מעיר מלקא - 1441 8. רבי אליהו מפררה - 1435 9. רבי משולם ב"ר תנחום מוואלטורה - 1481 10. רבי עובדיה מברטנורא - שלושה כתבי מסעות 11. חכם ונציאני אלמוני - מכתב מסע - 1495 12. חכם אלמוני - "מסעות בארץ ישראל" - 1523-1522 13. סיפור נסיעת דוד הראובני - 1525-1522 14. אליהו מפיסארו 15. השל"ה - "מכתב מסע" - 1622 16. גרשון ב"ר אליעזר הלוי - איגרת הקודש - 1631-1624 17. שמואל בכר דוד יעמשל- "מסעות הקראים לא"י" - 1642-1641 18. משה ירושלמי בכר אליהו הלוי - מסעות הקראים לא"י - 1655-1654 19. בנימין בכר אליהו - מסעות הקראים לא"י - 1786-1785 20. החיד"א 21. שמחה ב"ר יהושע - "אהבת ציון: סיפורי ארץ הגליל" - 1774 22. שמואל רומאנלי - "משא בערב" - 1790-1786 23. אליעזר הלוי - "מכתב נסיעה" - 1838 24. יהודית מונטיפיורי - רשימת מסע - 1839: "ספר מסע מדי יום ביומו" אגרות ארץ ישראל מסעות ארץ ישראל של עולים יהודים (ספר) אוצר המסעות, ניו יורק תרפ"ו, 1926, באתר היברובוקס רות פ' גולדמידט-לעהמאנן, "ביבלוגראפיה נבחרת לתולדות יהודי ירושלים בימי הביניים (638-1517)" פרק: מקורות עיקריים, י"ד אייזנשטיין, אוצר מסעות: קובץ תיורים של נוסעים יהודים בארץ-ישראל, סוריא, מצרים וארצות אחרות. רשימות עולי רגל לקברי אבות וקדושים. נויארק תרפ"ז. נדפס מחדש, תל אביב, תשכ"ט, עמוד 279, מתוך : "פרקים בתולדות ירושלים בימי הביניים", עורך בנימין זאב קדר, עורך משנה : צבי ברס, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשל"ט, 1978.
1034

שנת 1034 היא השנה ה-34 במאה ה-11. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. התיעוד הראשון לבניית בית כנסת בגרמניה, בוורמס (ורמיזא) אחד מיורשי שושלת בלהאה הקוריאנית מורד נגד שושלת ליאו החיטאנית ונמלט לגוגוריו לאחר שהובס על-פי תיעוד שנוי במחלוקת, חותם ירוסלב החכם, דוכס רוס של קייב, על הסכם עם האימפריה הביזנטית אשר מכיר בסמכותה של קונסטנטינופול סנצ'ו השלישי, מלך נווארה כובש את לאון 11 באפריל – רומנוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-968) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1034‎ נפטרים ב-1034‎ מדיה וקבצים בנושא 1034 בוויקישיתוף
המוות נאה לה

המוות נאה לה (באנגלית: Death Becomes Her) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא בשנת 1992 ובוים בידי רוברט זמקיס. משתתפים בו מריל סטריפ, גולדי הון, ברוס ויליס ואיזבלה רוסליני. הסרט הוא קומדיה שחורה על תופעת הניתוחים הקוסמטיים בקרב סלבריטאיות והפחד מהזדקנות. מדלן אשטון (סטריפ), שחקנית הוליוודית מתבגרת, גוזלת את הארוס של חברת ילדותה, הלן שארפ (הון), מנתח פלסטי בשם ארנסט מנוויל (ויליס) לאחר שהשלושה נפגשו בערב הפתיחה של הצגה כושלת של מדלן. כתוצאה מכך, הלן עוברת התמוטטות עצבים ובמשך שבע שנים מזניחה את עצמה, עולה במשקל ומוכנסת למוסד פסיכיאטרי, שם היא מחליטה להוציא לפועל את נקמתה במדלן. לאחר שבע שנים נוספות מדלן וארנסט נשואים יחדיו. מדלן מתמודדת עם הזדקנותה והקריירה הכושלת שלה בעוד ארנסט עובד כמאפר גופות ומתמודד עם אלכוהוליזם. השניים מקבלים במפתיע הזמנה מהלן לכבוד הוצאת הספר החדש שלה, "צעירה לנצח". לכבוד האירוע מתכננת מדלן לעבור טיפול קוסמטי מסיבי בספא הפרטי שלה ונדחית, אך מקבלת הפניה לאישה בשם ליסל וון- רומן (רוסליני). בערב הפתיחה פוגשים מדלן וארנסט את הלן, שמסתברת להיות יפהפייה מאי פעם. הדבר מדכא את מדלן עוד יותר, והיא פונה בצעד נואש אל ליסל. על אף מראה הנערי, ליסל היא בת שבעים ואחת, וההצעה שלה למדלן היא שיקוי נעורים נצחיים, שעוצר את הזקנה ואף מביא למראה צעיר יותר. מדלן מקבלת את ההצעה וקונה את השיקוי במחיר גבוה במיוחד. לאחר שהיא שותה אותו נעוריה חוזרים אליה, וכן גם ביטחונה העצמי. בינתיים הלן יוצרת קשר עם ארנסט בביתו ומשכנעת אותו לברוח איתה, לאחר שירצחו את מדלן והדבר ייראה כהתאבדות. ארנסט מסכים והלן עוזבת את המקום. בהגעתה הביתה מדלן מתריסה את ארנסט ומשפילה אותו, ובזעם רב, הוא דוחף אותה במדרגות והיא שוברת את המפרקת. ארנסט הנרגש מדווח על כך להלן וקורא לה לבוא, אולם מדלן קמה במהרה ומתפקדת לחלוטין, וארנסט המופתע מסיע אותה לבית חולים, שם מסתבר שפיזית היא מתה. בבית עושה ארנסט טיפול קוסמטי מקיף למדלן, בזכות יכולותיו כקברן, אך הלן במפתיע מגיעה, מתעמתת עם מדלן, שהורגת אותה ביריית רובה אחת. מהר מאוד גם הלן קמה לתחייה (ועם חור עצום בבטן) ומסתבר כי גם היא שתתה את השיקוי של ליסל. השתיים מתעמתות זו עם זו אך מגיעות לפשרה, וארנסט מטפל בשתיהן. אולם, הטיפול של ארנסט הוא זמני, והן מחליטות להביא אותו לליסל במטרה שישתה את השיקוי ויטפל בהן לנצח. הן מעלפות אותו ומביאות אותו אליה, אך זה מסרב להצעה של השיקוי ובורח. 37 שנים אחר כך, ארנסט מת ומדלן והלן נותרות לבדן, והן נאלצות לטפל ולשמר זו את זו לנצח. "המוות נאה לה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המוות נאה לה", באתר נטפליקס "המוות נאה לה", באתר AllMovie (באנגלית) "המוות נאה לה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המוות נאה לה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המוות נאה לה", באתר Metacritic (באנגלית) "המוות נאה לה", באתר אידיבי "המוות נאה לה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
חזקיה בן מנוח

רבי חזקיה בן מנוח (המכונה: ה"חזקוני"; נולד סביב ה'י' 1250 - ה'ע' 1310 בערך, בצרפת. פרטים מדויקים על שנת לידתו ופטירתו ומיקומם אינם ידועים) היה רב ופרשן מקרא צרפתי. נודע על שם ספרו "החזקוני" על חמשה חומשי תורה. פרשנותו למקרא נדפסה לראשונה בוונציה בשנת ה'רפ"ד בתוך חמישה חומשי תורה עם רש"י וחזקוני, ולאחר מכן בקרמונה (Cremona) בשנת ה'שי"ט (1559). בהקדמתו הוא מספר ששוטט במדינות רבות כדי למצוא פירושים ישרים לתורה, וחיבורו מלוקט מעשרים חיבורים אחרים, שמהם הוציא את המיטב. מאז והלאה נדפס חיבור זה בהוצאות רבות של חמישה חומשי תורה מקראות גדולות. את חיבורו קרא בשם "חזקוני" על שמו חזקיה, ועל-פי בקשתו בהקדמה לחיבורו מאת קוראיו שיזכרו אותו ויחזקוהו. בפירושו נמצאים עקבות של פירושיהם של: רש"י, רבי אברהם אבן עזרא, רשב"ם, רבי יוסף בכור שור ועוד. אך אינו מזכיר את שמות הספרים מהם ליקט, למעט רש"י. השפעה מרובה יש לחיבורו של רבי יוסף בכור שור על פירושו, כאשר דרך הפרשנות הפרשנית-מציאותית של בכור שור מאפיינת גם את חזקוני, והוא מרבה להביא ממנו פירושים המנסים לחשוף את הגרעין הריאלי שמאחורי הסיפור המקראי, וכך גם קטעי הגות בטעמי המצוות שנראה שמקורם בחיבורו של בכור שור. החיד"א הוכיח בספרו "שם הגדולים" שחיבור זה קדום הוא, והביא מספר "מנחת יהודה" בכתב יד לר' יהודה בר' אליעזר על החומש ועל רש"י, שהוא ספר ישן נושן, וכתוב בהקדמתו: "אני יהודה ברבי אליעזר יסדתיו שנת ע"ג לפרט האלף הששי לפני מורי רבי הרב רבי אליקים בן הרב רבי מנחם וכתבתי בו דבריו ודברי חזקוני ופשטי רבינו משה מקוצי וכו'". מנוסח הדברים וכן מכך שבעל חיבור זה מצטט את דברי החזקוני בכבוד רב, הוכיח החיד"א שהחזקוני הוא אחד הראשונים. מנחם א. ריקלין, השפעת פירוש רמב"ן על פירוש חזקוני, שמעתין 159–160, תשס"ה, עמ' 48-38. יהושפט נבו, יחסו של החזקוני, פרשן התורה, אל פירושו של ר’ יוסף בכור שור, סיני צ"א, א/ב, תשמ"ב, עמ' י"ז-כ"ב. אברהם אופיר שמש, "הנה יצא המימה" - למסע צייד: הרקע לביאורם של שני פרשנים צרפתיים, תלפיות י"ב, תשס"א-תשס"ב, עמ' 143-138. שרה יפת, פירוש החזקוני לתורה: לדמותו של החיבור ולמטרתו, ספר היובל לרב מרדכי ברויאר א', תשנ"ב, עמ' 111-91. יעקב חיים סופר, על ספרים וסופרים, צפונות ד, א, תשנ"ב, עמ' פ"א-פ"ה; ד, ב, עמ' ס"ו-ע"ב. יוסף עופר, פירוש החזקוני לתורה וגלגוליו, מגדים ח', תשמ"ט, עמ' 83-69. יוסף פריאל, הלב יודע : פירוש חזקוני לתורה : בין פרשנות רציונלית לפרשנות רגשית. אלון שבות : הוצאת מכללת הרצוג - תבונות, תשפ"ב 2022. פירוש החזקוני בפורמט PDF מתוך אתר דעת טקסט מוקלד של פירוש החזקוני באתר ספריא החזקוני באנציקלופדיית דעת "חזקיה בן מנוח", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) חזקיה בן מנוח (1250-1310), דף שער בספרייה הלאומית ש' יפת, פירוש החזקוני לתורה - לדמותו של החיבור ולמטרתו, ספר היובל לרב מרדכי ברויאר, ירושלים, תשנ"ב, א, עמ' 106-105 יהושפט נבו, "יחסו של החזקוני, פרשן התורה, אל פירושו של ר' יוסף בכור שור", סיני צא, עמ' יז והלאה ספר שם הגדולים - חלק ספרים - מערכת ח אות מו ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נסיכות עבר הירדן

נסיכות עבר הירדן (Oultrejordain; נקראת גם "נסיכות מונראל") הייתה אחת מארבע הסניוריות העיקריות שהיו כפופות לממלכת ירושלים הצלבנית. גבולות הנסיכות היו רופפים למדי ורובה ככולה שכנה באזורי אדום ומואב העתיקים. לפני מסע הצלב הראשון האזור היה נתון לשליטת המצרים. האזור סופח לממלכה הצלבנית בימיו של בולדווין הראשון. עיקר הכנסותיה באו לנסיכות מגביית מסי מעבר מעולי הרגל המוסלמים שעלו לחג' למכה. פראיה מונראל מנוריאליזם אמירות עבר הירדן ירדן כיכר הירדן הלגיון הערבי ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המעונות המלכותיים של בית סבויה

המעונות המלכותיים של בית סבויה (באיטלקית: Residenze sabaude in Piemonte) הם קבוצת מבנים בטורינו ובאזור "טורינו" אשר במחוז פיימונטה בצפון איטליה. בשנת 1997 הוסיף ארגון אונסק"ו את ה"מעונות המלכותיים" לאתרי מורשת עולמית. בהחלטת אונסק"ו נקבע כי המעונות המלכותיים של בית סבויה מסביב לעיר טורינו מציגים מבט מקיף של הארכיטקטורה המונומנטלית האירופאית של המאה ה-17 והמאה ה-18, תוך הדגשת הסגנונות, הממדים והמרחבים של מונרכיה אבסולוטית. כאשר אמנואלה פיליברטו, הדוכס לבית סבויה, החליט בשנת 1562 להעביר את בירתו לטורינו, הוא בנה שורה של מבנים מלכותיים (שבנייתם נמשכה בידי יורשיו) המבטאים את עוצמת בית המלוכה. מעונות אלה, אשר נבנו על ידי גדולי האדריכלים והאומנים של אותם הזמנים, מרוכזים סביב מוקד הארמון המלכותי של בית סבויה באזור טורינו. המכלול כולל מעונות מגורים ומעונות ציד. ה"מעונות המלכותיים" כוללים את האתרים הבאים: בעיר טורינו: הארמון המלכותי של טורינו (Palazzo Reale di Torino). ארמון מדאמה (Palazzo Madama). ארמון קאריניאנו (Palazzo Carignano) - המוזיאון לתנועת התחייה האיטלקית. ארמון קיאבלזה (Palazzo Chiablese). כמו כן, מטה המשטרה עם מחסן הנשק המלכותי והספרייה המלכותית, ארכיב בית המשפט, האקדמיה הצבאית, המטבעה המלכותית, בית הספר לרוכבי מרוץ, תיאטרון רג'יו טורינו (Teatro Regio Torino), קסטלו דאל ולנטינו (Castello del Valentino) וילה דלה רג'ינה (Villa della Regina). באזור פיימונטה: קסטלו די ריבולי (Castello di Rivoli). היום מוזיאון לאמנות מודרנית. רג'ה די ונריה ריאלה (Reggia di Venaria Reale). מעון הציד של סטופיניג'י (Palazzina di caccia di Stupinigi). קסטלו די אג'ליה (Castello di Agliè). קסטל של ראקוניגי (Castle of Racconigi). עזבון פולנצו (Estate Pollenzo). קסטלו די גובונה (Castello di Govone). קסטלו די מונקליירי (Castello di Moncalieri). קסטלו דלה מנדריה (Castello della Mandria). הארמון המלכותי של טורינו (Palazzo Reale di Torino) הארמון של ולנטינו (Castello del valentino) מעון הציד של סטופיניג'י (Palazzina di caccia di Stupinigi) ארמון קאריניאנו (Palazzo Carignano) - המוזיאון לתנועת התחייה האיטלקית ארמון מדאמה (Palazzo Madama). קסטלו דה ונריה (Castello di Venaria) קסטלו די ריבולי (Castello di Rivoli) קסטלו די אג'ליה (Castello di Agliè) מדיה וקבצים בנושא המעונות המלכותיים של בית סבויה בוויקישיתוף
רמ"ך

האם התכוונתם ל... רבי משה הכהן מלוניל – מחכמי לוניל שבפרובנס בדורו של הרמב"ם ומחבר "השגות הרמ"ך" על משנה תורה לרמב"ם משה הכהן אבן ג'יקטילה – פרשן המקרא ומדקדק מספרד המוסלמית רבי מלאכי הכהן – מחכמי ליוורנו במאה ה-18, מחבר ספר כללי התלמוד "יד מלאכי" כלפון משה הכהן – רבה של יהדות ג'רבה במחצית הראשונה של המאה ה-20
אוצר זכרונותי

אוצר זכרונותי הוא חיבור היסטורי על קורות יהודי ארצות הברית אשר כתב יהודה דוד אייזנשטיין. החיבור יצא לאור בניו יורק בשנת תר"ץ - 1929 והוא מקור חשוב למידע היסטורי על התפתחות הקהילה היהודית בארצות הברית בסוף המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים. החיבור מכיל מספר חלקים. חלקו הראשון של החיבור מכיל סקירה של אייזנשטיין על יהודים מפורסמים בתולדות ארצות הברית. החלק השני הוא יומנו האישי של יהודה דוד אייזנשטיין, ובו תיאור של תולדות היהודים בארצות הברית לצד קורות חייו. אייזנשטיין קימץ וקיצר בתיאור קורות חייו האישיים בארצות הברית. הוא אמנם תיאר באריכות את דרכו לארצות הברית אך ביומן כמעט ואין תיאור של עסקיו הכלכליים בהם עסק בארצות הברית בטרם הקדיש את מלוא מרצו למפעליו הספרותיים. ביומן גם אין תיאור של התפתחות מפעליו הספרותיים. עם זאת יש ביומן תיאור על מצבם של בני משפחתו והחרדה שאחזה בו ובבני ביתו בעת מלחמת העולם הראשונה, עת גויסו שני בניו לצבא ארצות הברית. כמו כן יש ביומן, תיאור של שני מסעותיו לארץ ישראל. לעומת הקיצור בחייו האישיים, היומן מכסה תחומים שונים ומגוונים: אירועים כלל אמריקאיים והשפעתם על יהודי ארצות הברית, מצבם החומרי של יהודים בארצות הברית ומספרם בתקופות שונות, אנטישמיות ועוד. ביומנו של אייזנשטיין בולטת האיבה לרוסיה הצארית אשר באותן שנים רדפה את המיעוט היהודי בקרבה והמאבקים של יהודי ארצות הברית להשפיע על ממשלת ארצות הברית לנסות ולסייע ליהודים ברוסיה. בקובץ מכונסים מאמריו של אייזנשטיין בתחומים שונים אשר התפרסמו מעל בימות שונות לאורך עשרות שנים. בין המאמרים ישנם העוסקים בהיסטוריה של הקהילות היהודיות בארצות הברית. מאמר על הרב חיים הירשנזון וסקירה על משנתו והגותו ההלכתית. מאמר על הניסיונות לייסד מושבות חקלאיות יהודיות בארצות הברית. מאמר על ניסיונו של מרדכי מנואל נח לייסד מושבה יהודית בארצות הברית בראשית המאה תשע עשרה. מאמר על תולדות התיאטרון היהודי בארצות הברית. מאמר על תולדות הקהילה היהודית של יוצאי רוסיה בניו יורק. סקירה ביקורתית על מאמרים בתחומי ההלכה והמשפט העברי באנציקלופדיה היהודית. מאמר הסוקר את הסכסוך בין כולל אמריקה לוועד הכולל של העדה היהודית האשכנזית בירושלים. מאמרי השקפה והגות של יהודה דוד אייזנשטיין. מאמר תגובה לדברי הביקורת של ישראל חיים טביוב על אנציקלופדיה אוצר ישראל. מאמרים פובליציסטיים על ענייני השעה באשר ליהדות ארצות הברית שפורסמו בעיתונות היהודית בארצות הברית. יהודה דוד אייזנשטיין, אוצר זכרונותי (ב"ח), באתר היברובוקס
פראפסידה

פראפסידה (parapsida) היא קבוצה פוליפילטיות של זוחלים קדומים אשר להם גולגולת בעלת פתח צדע יחיד מאחורי ארובת העין. פתח זה גובל בעצם הקשקשת ובעצם הקודקוד. הפראפסידים השתלשלו מדיאפסידים כשהם מאבדים את פתח הצדע התחתון. הם קרויים גם איריאפסידים (Euryapsida). לפראפסידים משתייכים: קבוצת איכתיוזאוריה (Ichthyosauria) - נכחדה קבוצת זאורופטריגיים (Sauropterygia) - נכחדה מדיה וקבצים בנושא פראפסידה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנאפסידה

אנאפסידה (שם מדעי: Anapsida) היא קבוצה של זוחלים קדומים מקבוצת הזאורופסידה, אשר להם גולגולת חסרת פתחי צדע. קבוצה זו נחשבה במשך שנים לזו ממנה השתלשלו הצבים אך כיום מניחים שהם התפתחו מהקבוצה טסטודינטה הקרובה לזאורופטריגיים. כיום מניחים שקבוצה זו לא רלוונטית ומרבית הקבוצות שבה משויכות לקבוצה פררפטילה במקום. Mesosauria Pareiasauroidea Millerosauria פרוקולופונומורפה (Procolophonia) צבים (Testudines) זוחלים קוטילוזאוריה מדיה וקבצים בנושא אנאפסידה בוויקישיתוף אנאפסידה, באתר ITIS (באנגלית) אנאפסידה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייל דוד

אייל דוד (מוכר גם בשמו הסיני מילו; שם מדעי: Elaphurus davidianus) הוא מין של אייל. בעבר הייתה תקופה שנכחד בטבע ופעלו לשימורו בשבייה, וכיום יש ממנו 3,000 פרטים בטבע בנוסף ל-2,000 בגני חיות. הבוגרים מגיעים למשקל 150 עד 200 קילוגרמים. משך ההיריון תשעה חודשים, שלאחריהם נולדים עופר אחד או שניים. העופרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 14 חודשים, ולבלות מינית בגיל 23 שנים. לאייל דוד זנב ארוך, קרניים מסועפות ופרסות רחבות. צבע הפרווה נע בין אדום - חום לאפור. לעופרים נקודות לבנות על הפרווה, הנעלמות עם התבגרותם. אייל דוד נודע למערב לראשונה במאה ה-19, על ידי האב ארמן דוד, מיסיונר קתולי צרפתי שהיה בוטנאי וזואולוג חובב ופעל בסין בשנות השישים של המאה ה-19. באותו הזמן, שכן העדר היחיד שחי בסין (ובעולם בכלל) בשטח פרטי השייך לקיסר הסיני, והיה מעין שמורת ציד. לאחר שהאב דוד פרסם את תגליתו, מספר איילי דוד הועברו למדינות אירופיות והחלו להתרבות שם. עם זאת, האוכלוסייה בעדר שבסין הידלדלה מאוד, עד שאחרוני האיילים נאכלו על ידי חיילים מערביים ויפנים בזמן מרד הבוקסרים. לאחר שמת אחרון האיילים בסין, קובצו כל הפרטים מגני החיות באירופה לגן חיות אחד באנגליה, על מנת להקים גרעין רבייה ולהציל את אוכלוסיית המין. לאחר שהתרבו, הועברו בתחילת שנות ה-80 שני עדרי איילים שכללו 40 פרטים בחזרה לסין שם הם חיים בשתי שמורות טבע[דרושה הבהרה] וכן לגני חיות אחרים ברחבי העולם. כיום אייל זה מצוי בגני חיות ברחבי העולם ובשמורות הטבע בסין. מספרם של איילי דוד בסין מגיע לכ-3,000 ובנוסף יש עוד כ-2,000 פרטים בגני חיות ברחבי העולם, והם ממשיכים לשגשג בשמורות. מדיה וקבצים בנושא אייל דוד בוויקישיתוף אייל דוד, באתר ITIS (באנגלית) אייל דוד, באתר NCBI (באנגלית) אייל דוד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אייל דוד, באתר GBIF (באנגלית) אייל דוד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אייל דוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
נואוספירה

נואוספירה הוא מונח בפילוסופיה המדבר על "תחום המחשבה האנושית". המילה נואוספירה נגזרת מהמילה היוונית "νους" - נואוס, שפירושה "נפש", "שכל" והיא מקבילה לתבנית של "אטמוספירה" ו"ביוספירה". בתאוריה המקורית של ולדימיר ורנדסקי, הנואוספירה היא השלישית ברצף שלבי ההתפתחות של כדור הארץ אחרי הגאוספירה (חומר דומם) והביוספירה (חיים ביולוגיים). בדיוק כפי שהופעת החיים שינתה באופן יסודי מהקצה את הגיאוספירה, כך הופעת התודעה האנושית משנה באופן יסודי את הביוספירה. בניגוד לרעיונות של התאורטיקנים של השערת גאיה, או המקדמים של רעיון החלל הקיברנטי, הנואוספירה של ורדנסקי מופיעה בנקודה בה האנושות, כתוצאה משליטתה בתהליכים גרעיניים, מתחילה ליצור משאבים באמצעות שינוי של אלמנטים. לעיתים משתמשים במילה כדי לתאר תודעה על-אנושית הנובעת מתוך האינטראקציות בין שכליהם של בני-אדם. זוהי התפיסה שהציע התאולוג פייר טייאר דה שארדן שהוסיף שהנואוספירה הולכת ומתפתחת לקראת אינטגרציה גדולה יותר, המסתיימת בנקודת האומגה, בה ראה את היעד העליון של ההיסטוריה. מדיה וקבצים בנושא נואוספירה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.