laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סויוז 1

סויוז 1 (ברוסית: Союз 1, "ברית 1") הייתה חללית הסויוז המאוישת הראשונה בתוכנית סויוז הסובייטית. חללית זו התרסקה בעת שובה לכדור הארץ וגרמה למותו של הקוסמונאוט ולדימיר קומארוב. סויוז 1 שוגרה למסלול ב־23 באפריל 1967, כשבה הקוסמונאוט ולדימיר קומארוב. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-OK. מתכנני המשימה תכננו במקור לשגר חללית שנייה, "סויוז 2", יום לאחר שיגורה של סויוז 1. החללית השנייה הייתה אמורה לשאת שלושה קוסמונאוטים - ואלרי ביקובסקי, יבגני חרונוב ואלכסיי יליסייב. שניים מהם היו אמורים לבצע פעילות חוץ רכבית לסויוז 1. זמן קצר לאחר השיגור החלו בעיות כשאחד מהלוחות הסולאריים לא נפתח, דבר שהוביל למחסור בכוח למערכות החללית. כמו כן, בעיות של גלאי האוריינטציה סיבכו את תמרון החללית. צוות סויוז 2 תכנן לתקן את הלוח הסולרי של סויוז 1 אך גשם כבד בקוסמודרום בייקונור הפך את השיגור לבלתי אפשרי. בעקבות ההפרעה בשיגור סויוז 2, בתום ההקפה ה־17 של כדור הארץ, לאחר 25.2 שעות טיסה, פנתה סויוז 1 לכיוון כדור הארץ ברגע שעברה שוב מעל ברית המועצות. בעת שובה לכדור הארץ, ארעה תקלה במצנח הבלימה שלה - הוא לא נפתח עקב בעיות בחיישן הלחץ. הקוסמונאוט פלט אותו והפעיל את מצנח הגיבוי. עקב תקלה, המגלש הרזרבי המתפרס ידנית הסתבך והפריע לניתוקו של המצנח הראשון. שני מצנחיה של סויוז 1 הסתבכו זה בזה וגרמו לחללית ליפול לכדור הארץ כמעט ללא בלימה. החללית ששקלה 6.35 טונות התרסקה וגרמה למותו של קומורוב. הוא נקבר כגיבור של ברית המועצות בבית הקברות של חומת הקרמלין, בו קבורים גדולי האומה של רוסיה בתקופה הסובייטית. בדיקה מאוחרת של הסויוז 2 גילתה את אותה הבעיה עם המצנח שהיה עשוי לחרוץ את דינם של כל שלושת הקוסמונאוטים אם השיגור היה ממשיך. המשימה המקורית של סויוז 1 וסויוז 2 בוצעה מאוחר יותר על ידי סויוז 4 וסויוז 5. מהנדסים זיהו פגמים תכנוניים נוספים בחללית לפני השיגור אך פקידי הממשלה דחפו לניסוי חלל כדי להביס את ארצות הברית במרוץ החלל. הבעיות בסויוז 1 עיכבו את שיגור סויוז 2 וסויוז 3 עד ל־25 באוקטובר 1968. מדיה וקבצים בנושא סויוז 1 בוויקישיתוף נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל תיאור המשימה בריה"מ שיגרה חללית מאוישת, דבר, 24 באפריל 1967 הקוסמונאוט הסובייטי קומארוב נספה בהתרסק החללית, דבר, 26 באפריל 1967; המשך אפרו של קומארוב, מעריב, 27 באפריל 1967
מיכל אורון

מיכל אורון (22 באוקטובר 1939 – 23 במאי 2022) הייתה פרופסור בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. תחום עיסוקה היה מיסטיקה יהודית, ספרות הקבלה וסיפורת חסידית. אורון נולדה בישראל, אביה היה הסופר שמעון קושניר ואמה לאה הייתה אחותו של הווטרינר פרופ' אברהם קמרון. מחקריה עסקו ביצירה המיסטית-קבלית ובקשרים הקיימים בין המיסטיקה היהודית והספרות העברית החדשה. את עבודת הדוקטורט שלה, "ה'פליאה וה'קנה' - יסודות הקבלה שבהם, עמדתם הדתית חברתית ודרך עיצובם הספרותית", כתבה בהדרכתה של פרופ' רבקה ש"ץ אופנהיימר, והגישה לסנט האוניברסיטה העברית באדר תש"מ. אורון הייתה חברת ועדת פרס נשיא המדינה לספרות וכן חברת ועדת פרס ס. יזהר מטעם מכללת לוינסקי לחינוך. בשנת 2009 השתתפה בכנס שדרות לחברה בנושא זִקנה יהודית. היא הייתה נשואה לסופר וחתן פרס ישראל לספרות לשנת 2010 חנוך ברטוב ואם לבן מנישואיה הקודמים. אחיה היו הבוטנאי טוביה קושניר, שנהרג במלחמת העצמאות בהיותו חלק ממחלקת הל"ה, וכן ד"ר אורי קושניר. מיכל אורון-ברטוב נקברה בבית העלמין בקיבוץ עין החורש ליד בעלה, הסופר חנוך ברטוב. בין היסטוריה לספרות, מבחר מאמרים בעריכת מיכל אורון, תל אביב. הפליאה והקנה- יסודות הקבלה שבהם, עמדתם הדתית חברתית ודרך עיצובם הספרותית. ירושלים תש"ם מעולמו המיסטי של ר' נחמן מברסלב-יחד עם הניה ג' היידנברג. הוצאת פאפירוס תל אביב 1986 שער הרזים לרבי טודרוס בן יוסף אבולעפיה, ירושלים, 1989 (מהדורה מדעית) יחד עם עמוס גולדרייך, משואות: מחקרים בספרות הקבלה ובמחשבת ישראל מוקדשים לזכרו של פרופ' אפרים גוטליב ז"ל", ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, בשיתוף בית הספר למדעי היהדות ע"ש חיים רוזנברג, אוניברסיטת תל אביב, 1994 מ'בעל שד' ל'בעל שם': שמואל פאלק, ה'בעל שם מלונדון', ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 2003 ספר השם המיוחס לר' משה די ליאון, (מהדורה מדעית עם מבוא, הערות ומפתחות), הוצאת כרוב, לוס אנג'לס תש"ע צוהר לסיפורי הזוהר, עיונים בדרכי הדרוש והסיפור בספר הזוהר, הוצאת כרוב, לוס אנג'לס תשע"ג מדיה וקבצים בנושא מיכל אורון בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של מיכל אורון, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של מיכל אורון באתר רמב"י יהודה ליבס סודותיו של הבעל שם מיכל אורון, דף שער בספרייה הלאומית מיכל אורון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה שמעון קושניר, באתר library.osu.edu
אויגן, ארכידוכס אוסטריה

אויגן, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Eugen von Österreich-Teschen; 21 במאי 1863 – 30 בדצמבר 1954), היה מפקד בכיר בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה. אויגן נולד ליד ברנו במוראביה לקרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ולאליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה מבית הבסבורג. בשנים 1883–1885 למד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בוינר נוישטאדט. לאחר מכן הצטרף למטה הכללי והתקדם בהדרגה בדרגות ובתפקידים. ב-1896 מונה למפקד הדיוויזיה ה-25, וב-1900 התמנה למפקד הקורפוס ה-14 באינסברוק. ב-1901 הפך הקורפוס שבפיקודו בו זמנית גם פיקוד ההגנה בטירול. בשנת 1906 המליץ אויגן על קונרד פון הצנדורף לתפקיד ראש המטה הכללי, ובשנת 1909 מונה אויגן למפקח הצבא ולמפקד הכללי של הכוחות בטירול. בשנת 1911 פרש אויגן מהצבא עקב בעיות בריאות. בנוסף שימש אויגן בין השנים 1894–1923 גם כראש המסדר הטבטוני בווינה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר אויגן לשירות פעיל, ובדצמבר 1914 נשלח לפקד על הארמייה החמישית שכללה את כל כוחות הצבא בבלקן, כשלצידו מונה לראש המטה אלפרד קראוס. ב-22 במאי 1915 הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט ויומיים לאחר מכן הוא התמנה למפקד החזית הדרום-מערבית נגד איטליה. במהלך המתקפה האוסטרו-הונגרית הגדולה ביוני 1916 (קרב אסיאגו) הוא פיקד על הארמיות השלישית וה-11. בתחילה הצליחה המתקפה, אך האיטלקים פתחו במתקפת נגד והוא נאלץ לסגת לקו החזית הקודם. ב-23 בנובמבר 1916 הוא הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. הוא השתתף בקרב קפורטו אך ב-18 בדצמבר 1917 פיטר אותו קרל הראשון, קיסר אוסטריה שהיה המפקד העליון של הצבא. לאחר המלחמה התיישב בלוצרן בשווייץ. ב-1934 התיישב בווינה והמשיך בתפקידו כראש המסדר הטבטוני עד שהמסדר פוזר על ידי הנאצים. לאחר האנשלוס התיישב בבית שניתן לו בהתערבות הרמן גרינג, ובו גר בשנות מלחמת העולם השנייה. ב-1945 ברח לטירול שם קיבל בית לגור בו מכוח הכיבוש הצרפתי. אויגן נפטר במראנו, בדרום טירול, ב-30 בדצמבר 1954 בגיל 91 ונקבר באינסברוק. מדיה וקבצים בנושא הארכידוכס אויגן בוויקישיתוף
ליגת העל המקדונית בכדורסל

ליגת הכדורסל המקדונית (בסרבית: Македонска Прва Лига), היא ליגת הכדורסל הבכירה במקדוניה. הליגה נוסדה בשנת 1992 לאחר שהליגה היוגוסלבית פוצלה לכל מדינה בנפרד. הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. בשלב הראשון, הליגה מורכבת מ-12 קבוצות שמשחקות בשני סיבובים של בית/חוץ, שהם 22 מחזורים. בסיום המחזור ה-22, הליגה מתחלקת לפלייאוף עליון (8 קבוצות), ופלייאוף תחתון (4 קבוצות). בפלייאוף העליון מקומות 8-1 עולות לסדרות של "הטוב משלוש" ברבע ובחצי גמר ו"הטוב מחמש" בגמר עד האליפות. שיטת הסדרות והליגה השתנתה פעמים רבות במהלך השנים. בפלייאוף התחתון מתמודדות 4 הקבוצות במקום 12-9 בצמד משחקים כאשר הקבוצה במקום ה-9 משחקת נגד הקבוצה במקום ה-12 והקבוצה במקום ה-10 נגד הקבוצה במקום ה-11 שתי המפסידות בצמד המשחקים יורדות לליגת המשנה. הקבוצה המעוטרת בליגה זו היא רבוטניצ'קי סקופיה. הראשונה שהצליחה לערער את מעמדה הייתה גוסטיבר ניקול פרט ואחריה סטרומיצה 2005, אך הן לא הצליחו ליצור רצף הצלחות. לאחר מכן הצטרפו גם מזט סקופיה ופני אינדוסטריס שהצליחו להגביר את התחרות. פני אינדוסטריס (אירוניקל 2005) - קבדרצי מזט סקופיה - סקופיה מזט סקופיה 2 - סקופיה אקדמיק נאביקו - סקופיה גוסטיבר ניקול פרט -גוסטיבר קוז'וב גבגליה - גבגליה קומנובו 2009 - קומנובו פליסטר ביטולה - ביטולה רבוטניצ'קי סקופיה - סקופיה וארדאר סקופיה - סקופיה הליגה היוגוסלבית בכדורסל הגביע המקדוני בכדורסל אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל המקדונית בכדורסל (במקדונית)
דיבס, הילד המחפש את זהותו

דיבס, הילד המחפש את זהותו הוא ספר שנכתב על ידי וירג'יניה אקסליין, פסיכולוגית קלינית וסופרת. הספר מתאר סיפור אמיתי אודות ילד שהיה בטיפולה. הוריו של הילד נתנו את הסכמתם להקלטת הפגישות הטיפוליות ושימוש בהם להוראה, למחקר ולפרסום. על מנת להגן על האנונימיות של הילד, כינתה אותו אקסליין בספרה 'דיבס'. הספר מתעד סדרה של מפגשי טיפול במשחק שנערכו במשך שנה עם דיבס, ילד עם קשיים רגשיים וחברתיים ממשפחה משכילה ומבוססת. למרות סימנים ברורים המעידים כי הוא מוכשר, סקרן ובעל יכולות, הוריו תופסים אותו כילד הסובל מפיגור שכלי. דיבס נמנע ממגע חברתי, מיעט לדבר, הפגין התפרצויות זעם ואלימות, ונראה היה כי הוא סובל מלקות התפתחותית. בתחילת הספר הופנה הילד לטיפול אצל אקסליין. היא שוחחה עם מורותיו וערכה תצפית על התנהגותו בכיתה, ובהסכמת הוריו קיבלה אותו לטיפול פסיכולוגי. על מנת לתקשר איתו השתמשה בטיפול במשחק. בהדרגה רכש דיבס ביטחון בחדר הטיפולים והצליח לבטא את עולמו הפנימי באמצעות המשחק. אקסליין נכחה שם עבורו, אפשרה לו לבטא את חוויותיו, ושיקפה לו את רגשותיו. במקביל, מתוארות מספר פגישות הדרכת הורים שקיימה עם אמו של דיבס. בהדרגה שוקם הילד והחל לתקשר עם סביבתו, להביע רגשות ולהתנהג בצורה נורמטיבית. באבחון שנערך לו נמצא כי דיבס היה ילד מחונן עם מנת משכל של 168. בעקבות הספר עלה לתודעת המטפלים המושג מחוננות ולקות למידה (אנ'). וירג'יניה אקסליין, דיבס, הילד המחפש את זהותו, מתורגם על ידי יואב הלוי, הוצאת ספריית פועלים, 1968 (יצא מחדש בתרגום יואב הלוי ב-2010). דיבס - אודות הספר וקישור לחלקים מתוכו, באתר "כותר". (חלקים מהספר באנגלית, באתר "גוגל ספרים"). ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Raining Men

Raining Men (בעברית: גשם של גברים או גברים החלו להופיע) הוא שיר מאלבום האולפן החמישי של ריהאנה, Loud בשיתוף הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז' אשר יצא כסינגל לתחנות הרדיו בלבד ב-7 בדצמבר 2010. הוא נכתב על ידי מלווין הוג השני, ריבלינו ווטר, טימותי ות'רון תומאס וניקי מינאז' והופק על ידי מל ומוס וקוק הארל. השיר נשלח לתחנות הרדיו האורבאניות ב-7 בדצמבר 2010 כסינגל השלישי מארצות הברית ונשלח מחדש לאחר מכן ב-25 בינואר 2011. השיר הוא שיר היפ-הופ המכיל צלילים מורכבים של בס וסירנות. השיר בשיתוף הראפרית ניקי מינאז' אשר מבצעת קטע ראפ בשיר. מבחינה לירית השיר מדבר על כך שיש המון גברים זמינים בעולם כסיבה להתגבר על פרידה או לא לוותר על אהבה. השיר זכה לביקורות מעורבות, מצד אחד המבקרים שיבחו את הכימיה בין מינאז' לריהאנה אך מצד שני השוו את השיר לשיר Diva של ביונסה וטענו שיש דמיון גדול בין השניים. עם שחרורו של האלבום השיר נכנס למצעד של דרום קוריאה ולמצעד ההורדות הדיגיטליות בבריטניה וארצות הברית. בדרום קוריאה השיר הגיע למקום ה-41 בעוד בבריטניה הגיע למקום ה-142 ולמקום ה-31 במצעד שירי ה-R&B. בארצות הברית השיר הצליח להגיע למקום ה-11 במצעד Bubbling Under Hot 100 Singles אך לא הצליח להיכנס למצעד הבילבורד ונהיה לשיר השלישי שלה שלא הצליח לעשות זאת. לאחר שחרורו לרדיו השיר הצליח להגיע למקום ה-48 במצעד שירי ההיפ-הופ/R&B. לשיר לא יצא קליפ והוא גם לא זכה להופעות טלוויזיוניות אם כי הוא נכנס לרשימת השירים של סיבוב ההופעות לקידום האלבום. השיר נכתב על ידי מלווין הוג השני, ריבלינו ווטר, טימותי ות'רון תומאס וניקי מינאז' והופק על ידי מל ומוס וקוק הארל. הארל גם היה המפיק הווקאלי של השיר ביחד עם ג'וש גודווין, מרקוס טובאר ואובאל צ'ובז באולפני ההקלטות Platinum Sound Recording Studios ו-Electric Lady Studios בניו יורק, ובאולפן Glenwood Recording Studios ברבנק קליפורניה. קובי האס שימש כהמנדס הווקאלי של השיר בעוד המיקסינג לשיר נעשה על ידי דנה נילסן. על אף שהשיר לא קיבל קידום מלבד רדיו עירוני מוסיף, הוא הצליח להגיע למקום ה-48 במצעד שירי ההיפ הופ\אר אנד בי. השיר כולל קטע ראפ מאת ניקי מינאז', שעבדה עם ריהאנה גם על השיר "Fly" של מינאז', מתוך אלבומה הראשון, Pink Friday. בריאיון לחדשות MTV, דיברה ריהאנה על שיתוף הפעולה עם מינאז': "זה שיר ממש כיף. לא, בכלל לא כמו המקור. זה אגרסיבי למדי אבל די מוזר ומצחיק." לאחר מכן, אמרה מינאז' בראיון שהיא כתבה את הקטע שלה בשיר בעצמה, כשהיא הייתה במיטה שלה. השיר כשל במצעדים ולא הצליח להיכנס למצעדים באירופה, אוסטרליה ניו זילנד ובארצות הברית, ולא זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. בספוטיפיי צבר למעלה מ-25 מיליון השמעות. מידע על השיר "Raining Men" באתר AllMusic Raining Men, נבדק ב-2020-04-02
התאחדות הצלמים המקצועיים בארץ-ישראל

התאחדות הצלמים המקצועיים בארץ-ישראל (באנגלית: Palestine Professional Photographers Association, בראשי תיבות: PPPA) הייתה התאחדות של צלמים יהודים שפעלה בארץ ישראל בין השנים 1939-1941. הקבוצה ביקשה לקדם את מעמדו המקצועי של הצלם בא"י, והייתה מעורבת בניסיון להסדרת נושאי זכויות יוצרים. ההתאחדות הוקמה ב-8 במאי 1939 על ידי ולטר צדק. על פי הצהרתה, ההתאחדות נועדה "להגנה ולקידום האינטרסים המקצועיים של החברים". בפברואר 1940 התמנה הלמר לרסקי כנשיא הכבוד של ההתאחדות. מרבית חבריה של ההתאחדות היו תושבי תל אביב ושם היה גם מרכז פעילותה. מספר צלמים נוספים היו מרוכזים בחיפה. בין פעילות האגודה בולט הניסיון להסדרת זכויות היוצרים של הצלמים כנגד קק"ל וקרן היסוד, שהיו המזמינות הגדולות של תצלומים בארץ ישראל. קרנות אלו ביקשו לשמור לעצמן את זכויות היוצרים על התצלומים, על ידי החזקת הנגטיבים, והפעילו את כוחן המנופוליסטי לשם כך. פעילויות נוספות של ההתאחדות היו ארגון תערוכות של ההתאחדות וכן קיום סדנאות מקצועיות, שהידועה בהן התקיימה ב-1940 על גג ביתו של לרסקי ברחוב דיזנגוף מס' 16 בתל אביב. בהתאחדות היו חברים צלמים כגון ארווין שטיינר, אלפונס הימלרייך, ד"ר זיס (Süss), ולטר קריסטלר, ניקולא שווארץ, לזר דינר, ליזלוטה גז'בינה, אריך קומינר, דינה גץ, יצחק קלטר, נפתלי אבנון, יעקב רוזנר שמעון ויסנשטיין, יוליאן פירסט ואחרים. סלע, רונה, צילום בפלסטין/ארץ-ישראל בשנות השלושים והארבעים, הוצאת הקיבוץ המאוחד ומוזיאון הרצליה לאמנות, 2000, עמ' 152–153.
כי אשמרה שבת

כִּי אֶשְׁמְרָה שַׁבָּת הוא פיוט לשבת שחיבר רבי אברהם אבן עזרא במאה ה-12. הפיוט פופולרי כזמר לשבת, בעיקר בקרב בני עדות המזרח, וחוברו לו לחנים רבים. תוכן הפיוט נסוב על אודות הדברים שאסור לעשות בשבת, כדוגמת דיבור בענייני חולין וסחורה – למול המעשים החיוביים, כדוגמת הגייה בתורה ואכילת מאכלים משובחים. הפיוט בנוי מחמישה בתים ובצורת אקרוסטיכון, כך שחמש האותיות הראשונות שבכל אחד מחמשת הבתים יוצרות את המילה "אברהם", שם המחבר. הרפרן (הפזמון החוזר) של הפיוט הוא ”כִּי אֶשְׁמְרָה שַׁבָּת אֵל יִשְׁמְרֵנִי, אוֹת הִיא לְעוֹלְמֵי עַד בֵּינוֹ וּבֵינִי”. בנוסף לשימושו הנפוץ כזמר לשבת ללא ייעוד מיוחד, בנוסח פרובאנס נהגו לאמרו בכל שבת בפסוקי דזמרא לפני ברוך שאמר. הפיוט בנוי כשיר אזור מסוג זג'ל, כלומר מדריכו בן שני טורים ואזוריו בני טור אחד [א/א//ב/ב/ב/א], משקלו שתי תנועות, יתד, שתי תנועות. שתי תנועות, יתד, תנועה [— — ◡ — — — | — — ◡ — —]. הפיוט הוא בעצם מעאראצ'ה של על אהבתך של רבי יהודה הלוי. הפיוט כי אשמרה שבת, באתר הפיוט והתפילה כי אשמרה שבת, באתר "הפיוט והתפילה" מילות השיר "כי אשמרה שבת" והאזנה לו, באתר זמרשת ניתוח של הפיוט, באתר "התנועה למורשת ישראל" כי אשמרה שבת, באתר דעת ספר ישעיהו, פרק נ"ח, פסוק י"ג. תלמוד ירושלמי, מסכת שבת, פרק ט"ו, הלכה ג'. ספר שמות, פרק ט"ז. ספר ויקרא, פרק כ"ד. תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"א, עמוד ב'. בשר מוזכר במשנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ל', הלכה י', ולגבי דגים נכתב בספר מגן אברהם על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רמ"ב, סעיף א', בפסקה תיקוני שבת: ”נהגו לאכול דגים בכל אחת משלוש סעודות שבת”. ספר שמות, פרק ל"א, פסוק י"ד. לדוגמה: הכותב שתי אותיות בשבת מתחייב כרת אבל הכותב אות אחת פטור מהתורה. המוציא חפץ מרשות לרשות מתחייב מהתורה רק אם ביצע עקירה והנחה.
הכוכב האדום בלגרד (כדורסל)

הכוכב האדום בלגרד (בסרבית: КК Црвена звезда) היא קבוצת כדורסל סרבית מעיר הבירה בלגרד, המתמודדת בליגת העל הסרבית, בליגה האדריאטית וביורוליג. אולם הבית של הקבוצה הוא היכל אלכסנדר ניקוליץ', אך משחקים בעלי צפי לקהל רב נערכים בבלגרד ארנה. מועדון הכדורסל נוסד ב-1945, השתתף בליגה היוגוסלבית וזכה ב-15 אליפויות ו-5 גביעים. מאז שהחל להשתתף בליגה הסרבית הקבוצה אמנם בצמרת דרך קבע, אך לא מצליחה לזכות בתארים כמו בעבר. לעומת זאת, יריבתה העירונית פרטיזן בלגרד זכתה בחמש אליפויות רצופות מאז החלה לפעול הליגה הסרבית. הקבוצה משתתפת במסגרת הליגה האדריאטית מאז שנת 2002, וזכתה בה חמש פעמים. כמו כן השתתפה הקבוצה במפעלים האירופאים השונים והשלב הכי גבוה היה הזכייה בגביע ספורטה בשנת 1974. בסיום עונת 2010/11, התמזגה לתוך המועדון קבוצת הכדורסל של ז'לזניק בלגרד שהתפרקה. הכוכב האדום בלגרד עלתה בפעם הראשונה ליורוליג בעונת 2013/2014, בה סיימה במקום ה-5 בבית ד' ולא העפילה לטופ 16. בעונת 2017/18 זכתה באליפות ליגת העל הסרבית בפעם הרביעית ברציפות. הליגה הסרבית: אליפות (9): 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022, 2023, 2024 מקום שני: 2007, 2009, 2012, 2013 הגביע הסרבי: זכייה (7): 2013, 2014, 2015, 2017, 2021, 2022, 2023 גמר :2009, 2012 הליגה היוגוסלבית: אליפות (15): 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1969, 1972, 1993, 1994, 1998 מקום שני: 1984, 1985, 1990, 1992, 1999, 2006 הגביע היוגוסלבי: זכייה (5): 1971, 1973, 1975, 2004, 2006 גביע ספורטה: זכייה (1): 1974 גמר: 1972, 1975 גביע קוראץ': גמר: 1984, 1998 גביע יול"ב: חצי גמר: 2004, 2007 רבע גמר: 2003 יורוצ'לנג': רבע גמר: 2010 הליגה האדריאטית: זכייה (7): 2015, 2016, 2017, 2019, 2021, 2022, 2024 גמר: 2013, 2018 הכוכב האדום בלגרד (כדורגל) הכוכב האדום בלגרד (כדוריד) מדיה וקבצים בנושא הכוכב האדום בלגרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הכוכב האדום בלגרד הכוכב האדום בלגרד, ברשת החברתית פייסבוק הכוכב האדום בלגרד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הכוכב האדום בלגרד, ברשת החברתית אינסטגרם דף הקבוצה באתר היורוליג
שחייה באולימפיאדת סיאול (1988)

אולימפיאדת סיאול (1988) נערכה בסיאול, קוריאה הדרומית. תחרויות השחייה נערכו בין ה-21 בספטמבר 1988 ל-25 בספטמבר 1988. 31 משחים נערכו במשחקים אלו (15 לנשים ו-16 לגברים), בהשתתפות 633 משתתפים (252 נשים ו-381 גברים) מ-77 מדינות. קריסטין אוטו (מזרח גרמניה מזרח גרמניה) שזכתה ב-6 מדליות זהב ובכך הייתה לספורטאית האישה הראשונה והיחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכתה ב-6 מדליות זהב באולימפיאדה אחת. קריסטינה אגרסגי (הונגריה הונגריה) הייתה האלופה האולימפית הצעירה ביותר בהיסטוריה של השחייה (14 שנים ו-41 יום), כשזכתה במשחה ל-200 מטר גב. קריסטין אוטו (מזרח גרמניה מזרח גרמניה) שזכתה ב-6 מדליות זהב וג'נט אוונס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-3 מדליות זהב. מאט ביונדי (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-7 מדליות מהן 5 מדליות זהב, תמאש דארני (הונגריה הונגריה) שזכה בשתי מדליות זהב, כריס ג'ייקובס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף, טרוי דלבי (ארצות הברית ארצות הברית), דאג ג'רטסן (ארצות הברית ארצות הברית) שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב במשחי השליחים, אווה דסלר (מזרח גרמניה מזרח גרמניה) שזכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג ואיגור פוליאנסקי (ברית המועצות ברית המועצות) שזכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. בסך הכל נקבעו 11 שיא עולם חדשים, מהם 2 לנשים ו-9 לגברים. דייוויד ברקוף (ארצות הברית ארצות הברית) קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב בשלב המוקדמות (54.51 שניות). מדיה וקבצים בנושא שחייה באולימפיאדת סיאול בוויקישיתוף שחייה באולימפיאדת סיאול (1988), באתר סימוכין ספורט אולימפי
מיכל פאפאדופולוס

מיכל פאפאדופולוס (בצ'כית: Michal Papadopulos; נולד ב-14 באפריל 1985 באוסטרבה שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בפיאסט גליביצה. שיחק במועדוני הנוער נ.ח. אוסטראבה ובאניק אוסטראבה. הופיע לראשונה בהרכב הראשון של באניק ב-2002. בקיץ 2003 הושאל לארסנל, שם הוא שיחק רק משחק אחד במסגרת גביע הפוטבול ליג במשחק מול וולברהמפטון. ב-2004 חזר לבאניק, איתו הוא זכה ב-2005 בגביע הצ'כי. בדצמבר עבר לבאייר לברקוזן. ב-2008 הושאל פאפאדופולוס לאנרגי קוטבוס. ביולי 2008 הוא חזר לצ'כיה, שם חתם עם מלאדה בולסלאב ושיחק במועדון בעונה 2008-09. ב-15 ביוני 2009 עבר להירנביין ההולנדית ושיחק בה עונה וחצי. ב-31 בינואר 2011 עבר מיכל למועדון הרוסי ז'מצ'וז'ינה סוצ'י. בהופעת הבכורה שלו בקבוצתו החדשה ב-4 באפריל 2011 במשחק מול אוראל כבש פאפאדופולוס מפנדל את שער הניצחון. באוגוסט 2011 חתם חוזה עם רוסטוב ל-4 שנים. משחק הבכורה שלו במדי קבוצתו החדשה נערך ב-27 באוגוסט 2011 מול אנז'י מחצ'קלה כאשר הוא נכנס כמחליף, המשחק הסתיים בתוצאה 1-1. ביוני 2012 עזב את רוסטוב וחזר למולדתו למועדון זגלבי לובין. קבוצתיים הגביע הצ'כי - 2004/05 (באניק אוסטראבה) מיכל פאפאדופולוס, באתר Transfermarkt מיכל פאפאדופולוס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מיכל פאפאדופולוס, באתר Soccerway מיכל פאפאדופולוס, באתר WorldFootball.net מיכל פאפאדופולוס, באתר National Football Teams מיכל פאפאדופולוס, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית) דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית)
דניאל גולמן

דניאל ג'יי גולמן (באנגלית: Daniel Jay Goleman; נולד ב-7 במרץ 1946) הוא פסיכולוג ועיתונאי יהודי-אמריקאי, עוסק בתחום של אינטליגנציה רגשית, אינטליגנציה חברתית, מנהיגות וחינוך. הוא כתב עבור הניו יורק טיימס במשך 12 שנים, מדווח על על המח ועל מדעי ההתנהגות. הספר שלו אינטליגנציה רגשית היה בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס למשך שנה וחצי, ספר שהיה רב מכר במדינות רבות, ומודפס ברחבי העולם ב 40 שפות שונות. גולמן נולד בסטוקטון, קליפורניה. הוא בנם של שני מרצים יהודים בקולג'ים. גולמן קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד. ביצע פוסט-דוקטורט בהודו, ועל מסעו כתב את ספרו הראשון "The Varieties of the Meditative Experience" ב-1977 (פורסם מחדש בשם "The Meditative Mind" ב-1988). היה עורך בכיר בכתב העת "Psychology Today" מ-1984 היה עיתונאי למדעי ההתנהגות והמוח בניו יורק טיימס. גולמן הוציא לאור את ספרו "אינטליגנציה רגשית" ב-1996, שהפך לרב-מכר ותורגם ל-40 שפות. בספר העלה גולמן על סדר היום את המודעות לפסיכולוגיה ולרגשות של האדם כגורם עיקרי להצלחה בחיים. עד אז היה מקובל לראות באינטליגנציה קוגניטיבית ובמבחן ה-IQ כפרמטר עיקרי למדד האישיות ולהצלחה בחיים. גולמן קרא תיגר על תפיסה זו ובמידה רבה הצליח לשנותה. הוא טען שלא רק חוכמתו ותבונתו השכלית של האדם חשובות להצלחתו, אלא גם התובנות הרגשיות שלו ויחסו הרגשי כלפי עצמו וכלפי העולם. לדוגמה, בני אדם שלוקים בכעס, חרדה, דכדוך עמוק או משתתפים במערכות יחסים בעייתיות, מתקשים בחיים לא פחות ממי שניחנו במנת משכל נמוכה מהממוצע. רעיונות דומים ביטא גולמן גם בספרו "אינטליגנציה חברתית", שיצא ב-2006. גולמן זכה בפרסים רבים על כתיבתו, בהם פרס על הישגיו העיתונאיים מטעם אגודת הפסיכולוגים האמריקאית. היה מועמד פעמיים לפרס פוליצר. אינטליגנציה רגשית, הוצאת מטר, 1997. אינטליגנציה רגשית בקריירה - קווים מנחים לטיפוח והטמעת כישורי אינטליגנציה רגשית בארגונים, הוצאת מטר. המנהיגים החדשים - מימוש עוצמתה של האינטליגנציה הרגשית ותפקידה במנהיגות. עם ריצ'רד בויאציס ואנני מק'קי. הוצאת מטר. רגשות הרסניים, הוצאת מודן. אינטליגנציה חברתית, הוצאת ידיעות אחרונות, חמד, 2007. (קישור לקטעים מתוך החלק הראשון של הספר) אינטליגנציה אקולוגית: הרגלי הצריכה שלנו והשפעתם על איכות הסביבה, הוצאת מטר, 2011. (קישור לפרק מהספר) מדיה וקבצים בנושא דניאל גולמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דניאל גולמן דניאל גולמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניאל גולמן, ברשת החברתית Goodreads הספרים של דניאל גולמן, באתר "סימניה" אתר שנועד לקדם את האינטליגנציה הרגשית (באנגלית) איתי להט, השראה: אינטליגנציה אקולוגית, באתר כלכליסט, 6 באוגוסט 2009 דניאל גולמן, דף שער בספרייה הלאומית Dan Schawbel, Daniel Goleman on the Importance of Ecological Intelligence, Forbes, ‏01Aug2012 (באנגלית)
נייר זכוכית

נייר לֶטֶש או נייר זכוכית או נייר שיוּף, הוא נייר עבה וחזק המצופה בגרגרי זכוכית או גרגרי חומר שוחק אחר ומשמש לליטוש ולהחלקה של משטחים מוצקים. הוא משמש לשיוף והסרה של מעט חומר ממשטחים שונים כך שיהיו חלקים יותר (למשל במהלך גימור של עבודות עץ), הסרת שכבה של חומר (למשל הסרת שכבת צבע ישנה מחפץ לקראת צביעתו מחדש), או הפיכת משטח למחוספס יותר (למשל כהכנה למריחת שכבת דבק). נייר זכוכית גס בדרגה גבוהה עשוי לשמש למשטחים מחוספסים, וככל שהוא עדין יותר הוא משמש להחלקה וליטוש עדינים יותר של המשטח. השימוש המתועד הראשון בנייר לטש הוא מהמאה ה-13 בסין, אז הוצמדו שברי צדפים, זרעים וחול באמצעות דבק טבעי למטרות שפשוף והסרת חומר. חומרים נוספים מהם יוּצרו ניירות לטש הם עורות כרישים, מאובנים חיים של דגים מסוימים (מתועד אצל ילידים מקומורו), וצמח השבטבט הגס לאחר בישולו וייבושו (בשימוש מסורתי בקרב היפנים). הוא נקרא בשם "נייר זכוכית" משום שלעיתים קרובות יוּצר משברי זכוכית קטנים, שקצוותיהם החדים מאפשרים שפשוף וחיתוך יעיל, בעוד חול הוא רך יותר ופחות יעיל בשפשוף גס של חומרים; כיום חלק מניירות הזכוכית לא מיוצרים כלל מזכוכית. במקרים רבים החומר בו משתמשים הוא צורן קרביד, מוכר גם כ"קרבורונדום" (Carborundum). לליטוש משטחים מחומר קשה במיוחד, משתמשים ברסיסי יהלום. ב-1833 החל ג'ון אוקלי מלונדון לייצר נייר לטש באופן תעשייתי במפעלו, בשיטות חדשות. איזק פישר ג'וניור מוורמונט הציג לראשונה את תהליך ייצור נייר הזכוכית בארצות הברית ב-1834. ב-1921 ייצרה חברת 3M נייר לטש שגבו עמיד בפני מים, בשם "Wetordry". כדי לאפשר אופני עבודה שונים, קיימים מוצרים ואריזות שונים המבוססים על נייר לטש, ביניהם נייר לטש דו-צדדי, "ספוג לטש", כלומר נייר לטש המודבק לפיסת ספוג כדי להקל על השימוש בו, רצועה סגורה של נייר לטש המשמשת לשיוף מכני, נייר לטש שדבוק לדיסקה רכה המשמשת לשיוף מכני, ועוד. נייר לטש מאופיין על ידי מספר, שמציין את הגודל הממוצע של החלקיקים. יש מספר שיטות מספור. השיטות הנפוצות שנמצאות בשימוש הן השיטה האמריקאית CAMI, והשיטה האירופית FEPA, מוכרת גם כ-ISO 6344. בשתי השיטות, מספר קטן יותר מציין נייר גס יותר, כלומר בעל חלקיקים גדולים יותר, וההפך - מספר גדול יותר מציין נייר עדין יותר, בעל חלקיקים קטנים יותר. הדירוג נע בין P12, עם גודל חלקיקים של כ-1800 מיקרומטר (או 1.8 מילימטר), ועד P2500, עם חלקיקים בגודל של 8.4 מיקרומטר. בדרך כלל הדירוג מודפס על גב גיליון נייר הלטש. רצועת נייר לטש המשמשת בשיוף מכני ‏Sander, מכשיר לשיוף מכני - נייר הלטש צמוד לתחתית (או "רגל") המכשיר צידם האחורי של מספר ניירות לטש. מספרי הדרוג (Grit) מודפסים על גב כל גיליון צילום בהגדלה של נייר לטש מספר 60. מלטשת צורי שמר, שימושי נייר - נייר זכוכית, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.