laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גלית נגה-בנאי

גלית נגה-בנאי (נולדה ב-1966) היא חוקרת אמנות, פרופסור מן המניין בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. נגה-בנאי תואר ראשון בהצטיינות בתולדות האמנות ובהיסטוריה כללית (בהצלחה) מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1991), תואר שני בהצטיינות יתרה בתולדות האמנות עם דגש על אמנות נוצרית קדומה ושל ימי הביניים מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1996) ודוקטורט בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2003). עבודת התואר השני שלה עסקה ב"לוחיות דוד מאוצר למבוסה קפריסין". עבודת הדוקטורט שלה עסקה בקופסיות שרידים קדושים מהתקופה הנוצרית הקדומה. נגה-בנאי מרצה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית משנת 1992, וחברת סגל משנת 2008. היא קודמה לדרגת מרצה בכירה ב-2014, לדרגת פרופסור חבר ב-2018, ולדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2022. היא חוקרת אמנות של שלהי העת העתיקה וימי הביניים המוקדמים. תחומי עיסוקה כוללים באמנות עולי רגל, בקשרים שבין אמנות יהודית לנוצרית ובין ירושלים לרומא. נגה-בנאי חוקרת אמנות ניידת ומונומנטלית סביב אגן הים התיכון. היא פרסמה מחקרים הקשורים לאמנות וארכיטקטורה בארץ הקודש, באיטליה ובמערב אירופה. Galit Noga-Banai, The Trophies of the Martyrs: An Art Historical Study of Early Christian Silver Reliquaries, Oxford Studies in Byzantium (Oxford: Oxford University Press, 2008). Galit Noga-Banai, Sacred Stimulus: Jerusalem in the Visual Christianization of Rome, Oxford Studies in Late Antiquity (New York: Oxford University Press, 2018). Galit Noga-Banai, A Medievalist’s Gaze: Christian Visual Rhetoric in German Memorials (1950-2000), German Visual Culture Series (Oxford: Peter Lang, 2022) גלית נגה-בנאי, באתר Academia.edu גלית נגה-בנאי, ממסמר למזרק – נתניהו משיח ומרטיר, ערב רב, 4 בפברואר 2021. גלית נגה-בנאי, אומנות ימי הביניים: שרידים קדושים, באתר יוטיוב. גלית נגה-בנאי, הם מחפשים את האמת בחלב של החזירה ובאחוריה, הארץ 26 באפריל 2023. Galit Noga-Banai, The Hebrew University, curriculum vitae
וילה בג'ונגל

וילה בג'ונגל הוא דימוי המשמש לתיאור מצבה של ישראל במזרח התיכון. את הביטוי טבע אהוד ברק, ולפיו ישראל היא מדינה מפותחת שוחרת שלווה ("וילה") הנמצאת בין מדינות שוחרות מדון השואפות לכלותה ("ג'ונגל"). את הביטוי השמיע ברק לראשונה בשנת 2006, ולדבריו המציא את הדימוי עוד בהיותו במדים. ברק חזר על דימוי זה בעת שכיהן כשר הביטחון, בהרמת כוסית בבסיס תל נוף: "אנחנו לא חיים במערב אירופה ולא בצפון אמריקה, זו באמת סביבה קשה, זו באמת 'וילה בג'ונגל', ומסביבנו יש גם כוחות עוינים". הפרשן עקיבא אלדר פירש את הביטוי בפיו של ברק: "חיות הג'ונגל מבינות רק כוח. עם פראי אדם לא מנהלים משא ומתן. הדרך היחידה לשרוד בסביבה עוינת היא על ידי הצבת מתרסים, הסתגרות בבית, ולעזאזל השכנים. מצדנו, שיהרגו זה את זה, שיגוועו ברעב. מי במוקדם ומי במאוחר - אנחנו "התפכחנו" מיאסר ערפאת, מאוסלו, מקמפ-דייוויד, ובכלל מהפתרון המדיני." פרופ' יפעת ביטון פירשה אף היא את הביטוי: "בבקשו להמחיש את ניתוקה של ישראל מהמרחב הגיאו-סוציולוגי שבו היא מצויה, המשיל אותה ברק לווילה. וילה מסמלת כמובן מבנה מתוכנן, רציונלי, בעל הידור אלגנטי, יציר כפיו של האדם. ומהו טבעו של הג'ונגל? הג'ונגל מסמל את הפראי, הבלתי-מתורבת, הטבעי, הנשלט לפי חוקי ההישרדות של הטבע. ... בצירוף 'וילה בג'ונגל' בטא ברק הלך רוח אופייני בציבור הישראלי, המביע סלידה מהיות המדינה חלק מן המרחב הלבנטיני." פרופ' יוסי יונה התייחס אף הוא למשמעות הביטוי: "ברור שווילה בג'ונגל סופה להיכחד. אם נסתלק מפה סימבולית, בסוף נסתלק מפה גם פיזית כי התשוקה שלנו היא לחיות באירופה או באמריקה." דימויו של ברק נקלט בשיח הישראלי, ובין השאר השתמש בו ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שבסיור בגבול ירדן–ישראל אמר: "אנחנו צריכים להגן על הווילה מפני חיות הטרף". החוקרים תמר הרמן ואפרים יער העניקו למחקרם על מקומה של ישראל במזרח התיכון בעיני הציבור הישראלי את הכותרת "וילה בג'ונגל: מקומה של ישראל במזרח התיכון בעיני הציבור הישראלי". עקיבא אלדר, מחירה של וילה בג'ונגל, באתר הארץ, 29 בינואר 2006 רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: מי המציא את הווילה בג'ונגל?, באתר nrg‏, 2 בפברואר 2012 נרי ברנר, ברק: באחריותנו לדחות מלחמות שאפשר לדחות, באתר ynet, 10 בספטמבר 2012 יפעת ביטון, "לבנטיניות ומשפט", אלפיים ועוד 3, 2021 מיה בנגל, סקר המרוקאים הגדול: מה אנחנוחושבים על עולי יהדות מרוקו?, באתר nrg‏, 4 באפריל 2010 שי ניב, ‏ממגנים את עצמנו לדעת, באתר גלובס, 12 בפברואר 2016 תמר הרמן ואפרים יער-יוכטמן, וילה בג'ונגל: מקומה של ישראל במזרח התיכון בעיני הציבור הישראלי, פעמים, סתיו-אביב תשע"א, באתר JSTOR
הטיית הביתיות

בכלכלה והשקעות, בעיית הטיית הביתיות היא מונח המתאר את העובדה שמשקיעים בודדים ומוסדיים ברוב המדינות מחזיקים רק כמות מועטה של השקעות זרות, ונוטים להעדיף בחוזקה מניות ממדינת האם שלהם. הממצא הזה מוגדר כבעיה, כיון שממצאים מחקריים מראים שתיקי השקעות משיגים רווחים משמעותיים על ידי פיזור בשוק המניות העולמי. מוריס אובטפלד וקנת' רוגוף זיהו את הבעיה הזו כאחת מששת הבעיות של מקרו-כלכלה בינלאומית. הטיית הביתיות בהשקעות בשוק המניות הוא תופעה בתחום הכלכלה ההתנהגותית, ונחקר לראשונה בהקשר אקדמי על ידי קנת' פרנץ' וג'יימס א. פוטרבה (1991) וגם על ידי טסאר ווֶרנר (1995). קובל ומוסקוביץ' (1999) הראו שהטיית הביתיות אינה מוגבלת לתיקי השקעות בינלאומיים בלבד, אלא שההעדפה להשקיע בקרבת הבית חלה גם על תיקי השקעות של מניות מתוך המדינה עצמה. למעשה, הם הראו שמנהלי השקעות בארצות הברית מראים העדפה חזקה לחברות שברקען ממוקמות באזורם, בפרט חברות קטנות ממונפות בחוזקה, שמייצרות סחורות שאינן נסחרות. לפי מאמר של סימאן וחסן, קיימת הצדקה מסוימת בתנאים כלכליים מסוימים להטיית הביתיות, והכותבים בונים מודל כלכלי שנועד לספק הסבר רציונלי להתנהגות המשקיעים. מאמר מאוחר יותר של מישרה, המשיך לבחון את קיומה של הטיית הביתיות, וסיכם שעדיין מדובר בבעיה התנהגותית לא פתורה, שאיננה משקפת התנהגות רציונלית. המאמר מעודד ממשלות להפחתת הרגולוציה ועידוד השקעות זרות פנימה והחוצה. מחקר של סדבורג מוצא על סמך מאגר נתונים עולמי היסטורי, שהטיית ביתיות מסוימת, שכוללת הקצאה של 5% - 50% מתיק ההשקעות למניות מקומיות, שומרת על שרידות התיק. בין היתר בשל קורלציה גבוהה בין תנועת המניות המקומיות עם מטבע הצריכה המקומי, וכן בשל הטבות מס שמדינות רבות מעניקות להשקעה מקומית. Obstfeld, Maurice; Rogoff, Kenneth (2000). "The Six Major Puzzles in International Macroeconomics: Is There a Common Cause?". In Bernanke, Ben; Rogoff, Kenneth (eds.). NBER Macroeconomics Annual 2000. Vol. 15. The MIT Press. pp. 339–390. ISBN 978-0-262-02503-4. אוהב להיות בבית על הטיית הביתיות בניהול השקעות (כלכלה ללא כלכלנים), ‏2017-04-13 Omar Aguilar, Ph.D, Fundamentals of behavioral finance: Home bias, schwab asset management French, Kenneth; Poterba, James (1991). "Investor Diversification and International Equity Markets". American Economic Review. 81 (2): 222–226 Tesar, Linda; Werner, Ingrid (1995). "Home Bias and High Turnover" (PDF). Journal of International Money and Finance. 14 (4): 467–492. Coval, J. D.; Moskowitz, T. J. (1999). "Home Bias at Home: Local Equity Preference in Domestic Portfolios". Journal of Finance. 54 (6): 2045–2074. Iftekhar Hasan, Yusif Simaan, A rational explanation for home country bias, Journal of International Money and Finance 19, 2000-06-01, עמ' 331–361 doi: 10.1016/S0261-5606(00)00007-3 Anil V. Mishra, Measures of equity home bias puzzle, Journal of Empirical Finance 34, 2015-12-01, עמ' 293–312 doi: 10.1016/j.jempfin.2015.08.001 Aizhan Anarkulova, Scott Cederburg, Michael S. O'Doherty, Beyond the Status Quo: A Critical Assessment of Lifecycle Investment Advice Professor Scott Cederburg: Challenging the Status Quo on Lifecycle Asset Allocation | RR 284, נבדק ב-2024-03-10 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רינה טלגם

רינה טלגם (נולדה ב-2 בדצמבר 1957) חוקרת אמנות, פרופסור חבר ומחזיקת הקתדרה על שם אליס ואדווארד וייננט לחקר תולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. טלגם היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות בארכאולוגיה ובתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1983), תואר שני בהצטיינות (1988) מהתוכנית המשולבת בארכאולוגיה ובתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים, ודוקטורט באותם תחומים (1996), שנכתב בהנחיות פרופסור עליזה כהן-מושלין ופרופסור יורם צפריר. בשנת 2000 היא השלימה לימודי בתר-דוטקורט באוניברסיטת אוקספור ובמוזיאון אשמולן. בשנת 1996 הצטרפה טלגם לסגל הבכיר של האוניברסיטה העברית. בשנת 2004 קודמה לדרגת מרצה בכיר, ובשנת 2012 לדרגת פרופסור חבר. טלגם הייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת פנסילבניה והוזמנה ללמד כפרופסור אורחת באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת הגרגוריאנה ברומא. מחקריה של טלגם עוסקים באמנות המזרח התיכון למן התקופה ההלניסטית (שלהי המאה הרביעית לפסה"נ) ועד סופה של התקופה האומיית (אמצע המאה השמינית לספירה). עבודותיה מתחקות אחר יחסי הגומלין בין הקבוצות האתניות והדתיות אשר פעלו במרחב זה והן בוחנות את השימוש באמנות ככלי להבניית זהות חברתית, תרבותית ודתית. מחקרים רבים פרי עטה עניינם פסיפסי הרצפה אשר עטרו בתי אמידים, ארמונות, בתי כנסת, כנסיות ומנזרים בישראל ובירדן. תחום מחקר נוסף שלה היא האמנות האומיית ומקורותיה הסאסאנים, ביזנטים, קופטים וערבים טרום מוסלמיים. מחקרים אחרים שלה עוסקים בתיאורים מילוליים של יצירות אמנות (אקפרסייס) מהם ניתן ללמוד על דרכי ההתבוננות בהיצגים חזותיים בשלהי העת העתיקה. מאז 2012 טלגם היא חברה בוועדת הרכש של מוזיאון ישראל. בשנים 2011-2013 הייתה טלגם חברה בוועדה הלאומית של ישראל לאונסק"ו. מאז 2018 טלגם היא נציגת האוניברסיטה העברית בדירקטוריון של מוזיאון ישראל. היא חברה גם חברה בדירקטוריון של הוצאת מאגנס וחברה במועצת הספרים של יד בן-צבי. 1987 - פרס חירשמן לארכאולוגיה 2013 - פרס מילקין על הצטיינות מתמשכת בהוראה, 2016 - פרס נרקיס לחקר האמנות היהודית 2018 - פרס הרקטור על הצטיינות במחקר, בהוראה ובתרומה לקהילת האוניברסיטה. ספרה של טלגם "פסיפסים של אמונה; רצפות של יהודים, פגאנים, נוצרים, שומרונים ומוסלמים בארץ הקודש" זיכה אותה בפרס פולונסקי לחדשנות ויצירתיות במדעי הרוח לשנת 2016. קורות חיים של פרופסור רינה טלגם רינה טלגם, ברשת החברתית Goodreads דף הבית של פרופ' רינה טלגם, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים
צ'ארלס מרטינה

צ'ארלס אנדרה מרטינה (באנגלית: Charles Andre Martinet; נולד ב-17 בספטמבר 1955) הוא שחקן אמריקאי, אשר נודע במיוחד כמדבב של מריו, הכוכב הראשי בזיכיון מריו של נינטנדו. מרטינה דיבב בעבר גם דמויות נוספות בסדרה כמו לואיג'י, ואריו וואלואיג'י, בייבי מריו, בייבי לואיג'י ובייבי ואריו. מריטנה דיבב את הדמיות של חברת נינטנדו בין השנים 1995 עד 2022 ולאחר שפרש מדיבוב הדמויות של נינטנדו ב-2022 הוא משמש באופן רשמי כשגריר המותג(אנ') של הסדרה. בנוסף לכך ב-2011 דיבב מרטינה את הדרקון Paarthurnax במשחק הווידאו The Elder Scrolls V: Skyrim, וב-2022 דיבב את הדמות מג'נטה בדרגון בול סופר: סופר הירו. מרטינה דובר צרפתית וספרדית באופן שוטף משום שבצעירותו הוא התגורר בצרפת ובספרד. מרטינה גר כיום בהולנד יחד עם בת זוגו. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס מרטינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'ארלס מרטינה ראיון קצר עם צ'ארלס מרטינה ביוטיוב מ-17 בינואר 2017 צ'ארלס מרטינה, ברשת החברתית פייסבוק צ'ארלס מרטינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צ'ארלס מרטינה, ברשת החברתית אינסטגרם @CharlesMartinet (14 בפברואר 2022). "31 years ago, Mike Fusco of SimGraphics Engineering showing me how to make Mario come to life! Mike is a lifer on this technology. We still work together when we can. He and SimGraphics are still turning out amazing stuff at simg.com #woohoo !!!" (Tweet). נבדק ב-7 באפריל 2023 – via Twitter. {{cite web}}: (עזרה) Lau, Evelyn (10 במרץ 2022). "Charles Martinet on 30 years of voicing Nintendo's beloved Mario: 'It's such an honour'". The National News. נבדק ב-3 באוקטובר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Charles Martinet—Voice Over". www.charlesmartinet.com. ארכיון מ-10 בפברואר 2009. נבדק ב-14 בספטמבר 2009. {{cite web}}: (עזרה) Fisher, Andrew (3 בינואר 2022). "Legendary Mario voice actor Charles Martinet on his favorite characters and why he now 'dreams in 2D'". GamesRadar+. {{cite web}}: (עזרה) Mateo, Alex (14 ביוני 2022). "Crunchyroll Reveals Dragon Ball Super: Super Hero Film's Worldwide Screening Dates, English Dub Cast". Anime News Network. נבדק ב-14 ביוני 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Charles Martinet panel GalaxyCon 2022". YouTube (באנגלית).{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
שרית שלו-עיני

שרית שלו-עיני (נולדה ב-1964) היא חוקרת אמנות, פרופסור בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. שלו-עיני חוקרת את השפה החזותית של ימי הביניים בהקשרים היסטוריים, מתעניינת בכתבי יד מצוירים, ביחסי הגומלין בין דימויים לטקסטים, בין יהודים לנוצרים, בין מזרח למערב ובין אמנות להיסטוריה. לשלו-עיני דוקטורט בהצטיינות מהאוניבסיטה העברית (2001). עבודת הדוקטורט שלה עסקה במחזור המשולש, ונכתבה בהנחיית פרופסור בצלאל נרקיס. Jews among Christians: Hebrew Book Illumination from Lake Constance, Studies in Medieval and Early Renaissance Art History 41 (Turnhout: Brepols, 2010); מחברת שותפה,The Monk's Haggadah: A Fifteenth Century Illustrated Passover Haggadah from the Monastery of Tegernsee (Codex Hebrew 200 from the Collections of the Bayerische Staatsbibliothek) (University Park, PA: Penn State University Press, 2015). דף הבית של פרופסור שרית שלו-עיני באוניברסיטה העברית בירושלים. פרופסור שרית שלו-עיני, מי מפחד מימי הביניים, אמנות בעידן של אמונה, באתר יוטיוב, 11 בדצמבר 2019. פרופסור שרית שלו-עיני, על סופרים ואמנים: יחידים ושיתופי פעולה במרחב האשכנזי בשלהי המאה ה־13, באתר יוטיוב, שרית שלו-עיני, אמנות יהודית ואמנות נוצרית - יחסי גומלין, מחניים 10 (תשנ"ה) שרית שלו-עיני, ברשת החברתית LinkedIn שרית שלו-עיני, ברשת החברתית Goodreads דף הבית של פרופסור שרית שלו-עיני באוניברסיטה העברית בירושלים
Waiting for Tomorrow

"Witing for Tomorrow" הוא סינגל של הדי ג'יי ההולנדי, מרטין גריקס והדי ג'יי האמריקאי, פירס פולטון (אנ'), בשיתוף פעולה עם הזמר האמריקאי, מייק שינודה. השיר ב-19 באוקטובר 2018 בהוצאת חברות התקיליטים סטמפד רקורדס, אפיק אמסטרדם וסוני הולנד. השיר מופיע כסינגל החמישי של המיני-אלבום השלישי של גריקס, Bylaw. נכון לספטמבר 2023 הושמע השיר למעלה מ-50 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-20 מיליון פעמים ביוטיוב. מידע על הסינגל "Waiting for Tomorrow" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Waiting for Tomorrow" באתר Discogs מידע על השיר "Waiting for Tomorrow" באתר ספוטיפיי Waiting For Tomorrow (feat. Mike Shinoda), 2018-10-18, ארכיון מ-2023-01-31, נבדק ב-2023-09-07 Martin Garrix & Pierce Fulton feat. Mike Shinoda - Waiting For Tomorrow (Official Video), ארכיון מ-2020-03-01, נבדק ב-2023-09-07
חרב ארוכה

חרב ארוכה (באנגלית: Longsword, בגרמנית: Langes Schwert) הוא כינוי למספר סוגי חרבות בעלות להב ישר וארוך שהיו בשימוש בעיקר על ידי אבירים ובני-אצולה באירופה של ימי הביניים והרנסאנס. השם מתייחס הן לחרבות חד-ידניות, הן לחרבות יד וחצי והן לחרבות דו-ידניות. החרבות היו מסיביות וחזקות ונועדו בעיקר לקרב משוריין, בו הלוחם ויריבו עוטים שריון (בעיקר מסוג שריון שרשראות ושריון לוחות). בנוסף, הייתה להן משמעות טקסית, כגון בטקס המשיחה לאבירות. חרב אבירים (אנ') (נקראת גם חרב רחבה, ובאנגלית גם Knightly Sword או Arming Sword) – חרב חזקה וכבדה ליד אחת, עם להב באורך של 80–100 ס"מ. החרב הארוכה נועדה בעיקר לחתוך, אך גם יכלה לדקור. זו הייתה החרב העיקרית של האבירים בימי הביניים. השם "חרב ארוכה" בהקשר לחרב זאת נפוץ בעיקר בשימוש מודרני כגון במשחקי תפקידים (בעיקר מבוכים ודרקונים) ומשחקי מחשב, כדי להבדיל בינה לחרב הקצרה, שאורך הלהב שלה היה עד 60 ס"מ. חרב יד וחצי או חרב ממזרית (באנגלית: Bastard Sword) – חרב ארוכה שאפשר היה להחזיקה ביד אחת או בשתי ידיים. בשל כך נודעה גם בשם חרב "יד וחצי". היא פותחה בשלהי ימי הביניים והייתה בשימוש עד סוף הרנסאנס. אורך הלהב היה 100–110 ס"מ. חרב דו-ידנית (באנגלית: Two-Handed Sword, בגרמנית: Zweihänder) – חרב ארוכה וכבדה באורך של למעלה מ-100 ס"מ ולעיתים אף למעלה מ-150 ס"מ (מטר וחצי). החרב הופעלה בשתי הידיים ונועדה לחתוך דרך שריונות כבדים ומוטות של נשקי מוט כגון רומח או האלברד. המבנה הבסיסי של החרב הארוכה (בשלושת הסוגים) היה דומה: הוא כלל להב ישר בעל שפה חדה דו-צדדית, חוד לדקירה (Point) ולעיתים רכס (Ridge) או שקע (Fuller) במרכז הלהב על מנת להקל על המשקל ולהגדיל את חוזקו. הלהב היה מחובר לניצב (Hilt) בעל שמורת צלב (Cross-Guard) ו"תפוח ניצב" (Pommel) - מעין גולה כבדה שתפקידה היה לאזן את החרב אך יכלה לשמש גם להלום ביריבים. בחרבות מאוחרות יותר היו שינויים קלים במבנה זה כגון צורת החוד, צורת הניצב ולעיתים הוספת שמורת צלב כפולה (בעיקר בחרבות דו-ידניות). השימוש בחרב הארוכה היה מגוון וכלל התקפות מסוג שיסוף, חיתוך ודקירה. בנוסף, בחרבות אלו הייתה נהוגה גם טכניקה של Half-sword (אנ') בה הלוחם אחז בידו באמצע הלהב על מנת לבצע דקירה חזקה יותר, בעיקר נגד שריון לוחות. כמו כן, לעיתים הוחזקה החרב הפוך והניצב עם "תפוח הניצב" שימש לתת מכות חזקות ליריב ולחסום התקפות מצידו. ההיסטוריון הצבאי, אספן הנשק והמאייר אוורט אוקשוט (אנ') פיתח שיטת מיון לחרבות ארוכות לפי צורת הלהב והניצב, שנקראת "טיפולוגיית אוקשוט" (אנ'). מיון זה כולל בעיקר חרבות ליד אחת וחרבות יד-וחצי ואיננו ממצה את כל סוגי החרבות. להב צר ומחודד מאוד נועד יותר לדקירה ואילו להב רחב יותר נועד יותר לחיתוך אך יכול לשמש גם לדקירה. להב רחב שחודו יחסית מעוגל לא יעיל לדקירה ונועד לחיתוך בלבד. יש לציין שחרבות מהמאה ה-11 והמאה ה-12 נועדו בעיקר נגד שריון שרשראות, בעוד שחרבות מהמאה ה-14 ואילך נועדו גם נגד שריון לוחות, שסיפק הגנה טובה יותר מקודמו. חרב אבירים מהמאה ה-13 חרב יד וחצי מהמאה ה-15 חרב ממזרית מהמאה ה-16 חרב דו-ידנית חרב אבירים (רפליקה של חרב מהמאה ה-13) חרב ארוכה מהמאה ה-16 חרב דו-ידנית מסוף המאה ה-16 Neil Grant, The Medieval Longsword, United Kingdom: Osprey Publishing, 2020, ISBN 978-147-280-600-0 What happened to the MEDIEVAL ARMING SWORD in the Renaissance?, סרטון בערוץ "scholagladiatoria", באתר יוטיוב (אורך: 16:06)
יוהאן לונד

יוהאן לונד (בגרמנית: Johann Lund; בלטינית: Johannes Lundius; ‏11 בספטמבר 1638, פלנסבורג – 13 בספטמבר 1686, טנן (אנ')) היה כומר לותרני והבראיסט. נודע בעיקר בשל עבודתו שפורסמה לאחר מותו, על עבודת בית המקדש היהודי בירושלים. ספרו החשוב ביותר הוא "Die Alten Jüdischen Heiligthümer, Gottesdienste und Gewohnheiten" (בתרגום חופשי: המקדשים היהודיים העתיקים, פולחנים ומנהגים) המתאר את עבודת הכהנים ומהלך הטקסים בבתי המקדש וכולל איורים ותחריטים. Thomas Lund (Hrsg.): Oeffentlicher Gottesdienst der alten Hebräer. Schleswig 1695 Thomas Lund (Hrsg.): Levitischer Hohepriester und Priester. Schleswig 1695 Thomas Lund (Hrsg.): Ausführliche Beschreibung der Hütte des Stifts, wie auch des ersten und andern Tempels zu Jerusalem. Schleswig 1696 Heinrich Muhlius (Hrsg.): Die alten jüdischen Heiligthümer, Gottesdienste und Gewohnheiten ... Hamburg 1704 (עותק מקוון) Johann Christoph Wolf (אנ') (Hrsg.): Die Alten Jüdischen Heiligthümer, Gottesdienste und Gewohnheiten ... Hamburg 1738 (עותק מקוון) J. le Long (Übersetzer): Heiligdommen, godsdiensten, en gewoontens der oude Jooden ... Amsterdam [1726] (עותק מקוון) Ralf Busch (גר'): Johan Lund, seine „Alten jüdischen Heiligtümer“ und die Vorstellung vom salomonischen Tempel. In: Jewish Art, Volume 19/20 (1993/1994) S. 62–67. (בגרמנית) מדיה וקבצים בנושא יוהאן לונד בוויקישיתוף לונדיוס, יוהאנס, ערכו בתוך הביוגרפיה הגרמנית הכללית, באתר ויקיטקסט בגרמנית (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוהאן לונד".
האספה המחוקקת של גואה

האספה המחוקקת של גואה היא בית המחוקקים מדינתי של גואה. האספה מורכבת מ-40 חברים, והיא מופקדת על התקציב, האספה מעניקה כספים לתוכניות חברתיות, פיתוח חקלאי, פיתוח תשתיות ועוד היא גם אחראית להצעת מיסים ולגביית מיסים. לאחר סיפוח גואה מפורטוגל ב-1961, גואה הושמה תחת ממשל צבאי בראשות לוטננט גנרל קונהירמאן פאלאט קנדת' כסגן-מושל. ב-8 ביוני 1962, השלטון הצבאי הוחלף בממשל אזרחי כאשר לוטננט-נגיד מינה מועצה מייעצת לא רשמית בת 29 חברים. המועצה הראשונה התכנסה ב-24 בספטמבר 1962. האספה התכנסה לראשונה ב-9 בינואר 1964, כאספה המחוקקת של טריטוריית האיחוד גואה, דאמאן ודיו. בית הנבחרים כלל 30 חברים, 28 מגואה ושנים מדאמאן ומדיו. גואה מציינת את 9 בינואר כ"יום המחוקק" מדי שנה. ב-1987 הפכה גואה למדינה בהודו ודאמאן ודיו הופרדו ממנה והופסק ייצוגם באספה. מספר המושבים באספה הוגדל ל-40. בניית בניין האספה המחוקקת החלה ב-22 בינואר 1994, והסתיימה ב-5 במרץ 2000. האספה בוחרת את נציגה היחיד של גואה ברג'יה סבהה. "Infrastructure - Goa Legislative Assembly". Goavidhansabha.gov.in. אורכב מ-המקור ב-16 באוקטובר 2016. נבדק ב-1 במאי 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Legislators' day sees voices raised against agriculture bill". Goanconnection.com. "Legislators Day Celebrated". Goainfomedia.com. 9 בינואר 2016. אורכב מ-המקור ב-1 באוגוסט 2018. נבדק ב-1 במאי 2016. {{cite web}}: (עזרה) The Goa, Daman and Diu Reorganisation Act, 1987, India Code
הדרה בר מור

הדרה בר-מור היא פרופסור חבר למשפטים במכללה האקדמית נתניה ומומחית לדיני עבודה, דיני תאגידים ודיני עמותות. החל משנת 2021 מכהנת כדקאנית בית הספר למשפטים. בר-מור היא בעלת תואר ראשון, תואר שני ותואר שלישי במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1988 הקימה את הקורס דיני עבודה באוניבריסטה הפתוחה, ובשנים 1991–1996 הייתה חברת סגל בכיר באוניברסיטת תל אביב. בשנים אלה הרצתה בקורסים דיני תאגידים, דיני עבודה ודיני מלכ"רים. בר מור נמנית עם קבוצת האקדמאים אשר הצטרפו לפרופסור צבי ארד לשם ייסוד המכללה האקדמית נתניה. בשנים 1995–2007 שימשה כמרצה בכירה בתחום דיני תאגידים ודיני עבודה. בשנת 2007 מונתה לפרופסור חבר. בשנים 1995–2015 שימשה כסגנית דקאן בית הספר למשפטים, ובשנת 2016 מונתה לראשת התכנית לתואר שני במשפטים במכללה. בשנת 2021 מונתה לדקאנית הפקולטה למשפטים במכללה. תחומי התמחותה המרכזיים הם דיני תאגידים, דיני עבודה וביטחון סוציאלי ומלכ"רים. דיני עבודה בישראל: לקט פסקי דין נספח לספר הקורס, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1988. דיני מלכ"רים – המצב המשפטי, בהוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1999. דיני תאגידים - התאגיד והאישיות המשפטית, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2007. דיני תאגידים - הון החברה, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2007. דיני תאגידים - המשטר בחברה והממשל התאגידי, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2007. דיני תאגידים - חובות דיווח וגילוי, תרופות וסעדים בחברה, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2007. דיני תאגידים למנהלים - קובץ חקיקה (עם רונן מנשה), בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה. Hadara Bar-Mor, Corporations and Partnerships in Israel (monograph), in IEL International Encyclopedia of Laws, published by Kluwer 2014 (100 p.) R. Ben-Israel and H. Bar-Mor, Israeli Labour Law and Industrial Relations (monograph), in International Encyclopedia for Labour Law and Industrial Relations, Kluwer, 4th Ed. (2002) 220pp. Hadara Bar-Mor The International Guide to Nonprofit Law (ed. By Prof. L. Salamon, Wiley New-York 1997) The chapter on Israel, 15 pp Hadara Bar-Mor Felman’s Corportae Law (4th 1994) Carta Ltd. Press 1200 pp. (in Hebrew) (submitted for Senior Lecturer degree) פרופ׳ הדרה בר מור, דף מרצה באתר האקדמית נתניה פרופ׳ הדרה בר מור, באתר משרד עורכי הדין יאיר דוד הדרה בר מור, ברשת החברתית פייסבוק הדרה בר מור, באתר ResearchGate המכללה האקדמית נתניה ערכה טקסי בוגרים, באתר נתניהנט, 29 יוני 2022 ניצן צבי כהן, ‏מומחים לדיני עבודה מזהירים: קווי היסוד של הממשלה החדשה עלולים לפגוע בזכויות עובדים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 בינואר 2023 שירי דובר, ‏משבר התעסוקה: עובדים עושים "גוסטינג", חברות מגייסות ואז מודיעות "סליחה, החלטנו לבטל", באתר גלובס, 29 ביוני 2022 פרופ' הדרה בר-מור, ‏מחאת הרופאים המתמחים: להתמקד בהגדלת התקנים וההוצאה הלאומית לבריאות, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2021 "Prof. Hadara Bar-Mor I "From Roe v. Wade to Dobbs v. Jackson Modern and Interfaith Perspectives, סרטון בערוץ "ערוץ חוק ומשפט - המשפט העברי", באתר יוטיוב (אורך: 02:30) הדרה בר-מור, הגיע הזמן לחוק שריון נשים, באתר ynet, 10 במרץ 2015 פרופ' הדרה בר-מור - Prof. Hadara Bar-Mor - המחקר במכללות, באתר המחקר במכללות ישראל צוות המשרד, יאיר דוד משרד עורכי דין פרופ׳ הדרה בר מור, קורות חיים, באתר המכללה האקדמית נתניה, ‏דצמבר 2022
זלמנוביץ

זלמנוביץ' או זלמנוביץ הוא שם משפחה יהודי מזרח אירופאי ומשמעו "בנו של זלמן". האם התכוונתם ל... אפרים זלמנוביץ ー רב העיר מזכרת בתיה, ראש מכון העם והמדינה, מחבר ספרים והוגה דעות. ישראל אריה זלמנוביץ ー רב העיר עכו, ומחבר סדרת הספרים, חיי נפש. ישכר זלמנוביץ ー עיתונאי חרדי.