laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דרקונית בראון

דרקונית בראון (שם מדעי: Dracaena braunii) הוא מין של דרקונית (דרצנה). בלועזית נקרא גם דרקונית סנדריני (Dracaena sanderiana) על שם הגנן האנגלי-גרמני הנרי פרדריק קונרד סנדר (1847–1920). לדרקונית ברואני מספר שמות עממיים: דרקאנה של סנדר, דרקנה, לאקי חזרן, חזרן מתולתל, חזרן מים סיניים, חזרן ידידות, אלת חסד, צמח בלגי ירוקי, צמח סרט ועוד. למרות ששמו העממי הוא חזרן, מדובר על מין בסדרה טקסונומית שונה לחלוטין מהחזרן (Bambusoideae). מקורה של הדרקונית בראון הוא באפריקה ברפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית, גבון וקמרון. יש המאמינים כי גידול של לאקי חזרן בבתים ועסקים מביא אושר ושגשוג, ואמונה זו קידמה את מכירות הצמח. כמו כן, טוענים כי הוא קשור לתפיסת הפנג שווי. בתרבות המזרח דרקונית הבראון נחשבת מזה מאות שנים כמביאת מזל, ברכה, שפע, שמחה, שגשוג והצלחה, אושר ועושר, אהבה ובריאות. מקור השם דרקונית בראון הגיע מיוונית (drakaina δρακαινα "female dragon"). הצמח תואר על ידי מספר בוטנאים: אנגלר בשנת 1892 תחת השם "Dracaena braunii" כמחווה לבוטנאי יוהנס בראון (1859–1893), אשר שלח צמחים לגן הבוטני ברלין בשנת 1888. מאסטרס בשנת 1893 ב"כרוניקת גננים", תחת השם "Dracaena sanderiana" מחווה לאורצ'ידולוג סנדר (1847–1920). גננים אנגליים השתמשו בביטוי "דרקונית הבראון" לפני פרסום המינוח הבוטני המדויק "Dracaena braunii", מה שיצר את השיבוש הנפוץ בשמו של הצמח. Dracaena braunii הוא צמח rhizomatous של הרגל דק, 2 עד 3 מטר גבוהה בסביבה הטבעית שלה, עם גבעולים דקים וגמישים. הגבעולים זקופים וירוקים, מחוספסים עם טבעות. העלים מסודרים בצורה ספירלית בחלק העליון של הגבעולים. בגננות, זה מתקבל רק על ידי חיתוך חלק גזע. הצמיחה המקסימלית שלה היא 1 עד 1.5 מטרים עם עלים של 7 עד 25 ס"מ ו -1.5 עד 4 ס"מ רוחב. העלים הם בצבע סגלגל-אזמלי, pseudopetiolated, basal (amplexicaulous), מחודד, מעט גלי, מתמשך, עם ורידים מקבילים. לדרקונית קנים ירוקים ישרים או מסולסלים והיא דורשת טיפול מועט, הכולל השריית החלק התחתון של הקנה בכלי עם מים. גובהו יכול להגיע מ-0.914 מטר עד ל-1.5 מטר, העלים שלו יכולים להגיע עד 23 סנטימטר (9 אינץ'). מדיה וקבצים בנושא דרקונית בראון בוויקישיתוף דרקונית בראון, באתר NCBI (באנגלית) דרקונית בראון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דרקונית בראון, באתר Tropicos (באנגלית) דרקונית בראון, באתר GBIF (באנגלית) דרקונית בראון, באתר The Plant List (באנגלית) דרקונית בראון, באתר IPNI (באנגלית) Dracaena braunii - Details - Encyclopedia of Life, Encyclopedia of Life (באנגלית) "Lucky bamboo". The Hindu Business Line (באנגלית). 2010-06-08. נבדק ב-2017-06-13. Lucky Bamboo שאלות ותשובות, באתר www.luckybamboo.co.il
סורק פגיעות

סורק פגיעוּת (באנגלית: Vulnerability Scanner) הוא כלי לסריקת מחשבים ויישומי אינטרנט שמטרתו לאתר פגיעויות וחלקי קוד שגויים, העשויים להיות נקודת התחלה בהתקפת המערכת. סורקי פגיעויות מהווים נדבך אבטחה חיוני ומשמשים ככלי התקפי והגנתי כאחד. ישנם סורקים חינמיים מבוססים על קוד פתוח כגון OpenVas וNMAP (שלעצמו אינו נחשב סורק חולשות אלא סורק פורטים אך יש המשתמשים בו גם לאתר חולשות). סורקי חולשות בדרך כלל יהיו מבוססי טסטים והם מריצים עשרות אלפי טסטים בדקות אחדות. הסורקים יותקנו בתוך הרשת הארגונית ויפנו לכתובות פנימיות או שיופנו כלפי אתרים שפורסמו. לרוב מאתרים סורקים חולשות להן יש CVE במאגר של NIST שמאגד בתוכו מאות אלפי חולשות ידועות. סורק הפורטים - Nmap. סורק הפגיעויות - Nessus, Saint, Netsparker, beSECURE OpenVAS, Infra, Nexpose, ZmEu. סורק יישומי האינטרנט - Nikto, Acunetix, Netsparker, Burp Suite, OWASP Zap, W3af. סורק מסדי נתונים - Sqlmap. תוצאת סריקה של סריקה בסורק הפורטים nmap, תהיה כדלקמן: Starting Nmap 6.40 ( http://nmap.org ) at 2017-05-26 09:04 EEST Nmap scan report for 172.16.0.1 Host is up (0.33s latency). Not shown: 94 filtered ports PORT STATE SERVICE 135/tcp open msrpc 139/tcp open netbios-ssn 445/tcp open microsoft-ds 3389/tcp open ms-wbt-server תוצאת מקוצרת של סריקה בסורק הפגיעויות nikto, תהיה כדלקמן: Server: Apache/2.4.10 (Debian) + No CGI Directories found (use '-C all' to force check all possible dirs) + ETag header found on server, fields: 0xc4 0x51c42a5c32a70 + Allowed HTTP Methods: POST, OPTIONS, GET, HEAD + OSVDB-3233: /icons/README: Apache default file found. + /phpmyadmin/: phpMyAdmin directory found + 6456 items checked: 0 error(s) and 4 item(s) reported on remote host חלק מיומן שרת, השורות מציגות סריקה המנסה לאתר את עמוד הניהול: 220.128.235.XXX - - [26/Aug/2010:03:00:09 +0200] "GET /db/db/main.php HTTP/1.0" 404 - "-" "-" 220.128.235.XXX - - [26/Aug/2010:03:00:09 +0200] "GET /db/myadmin/main.php HTTP/1.0" 404 - "-" "-" 220.128.235.XXX - - [26/Aug/2010:03:00:10 +0200] "GET /db/webadmin/main.php HTTP/1.0" 404 - "-" "-" 220.128.235.XXX - - [26/Aug/2010:03:00:10 +0200] "GET /db/dbweb/main.php HTTP/1.0" 404 - "-" "-" 220.128.235.XXX - - [26/Aug/2010:03:00:11 +0200] "GET /db/websql/main.php HTTP/1.0" 404 - "-" "-" 220.128.235.XXX - - [26/Aug/2010:03:00:11 +0200] "GET /db/webdb/main.php HTTP/1.0" 404 - "-" "-" 220.128.235.XXX - - [26/Aug/2010:03:00:13 +0200] "GET /db/dbadmin/main.php HTTP/1.0" 404 - "-" "-" 220.128.235.XXX - - [26/Aug/2010:03:00:13 +0200] "GET /db/db-admin/main.php HTTP/1.0" 404 - "-" "-" אתר רשמי סורק הפורטים Nmap. (באנגלית) אתר רשמי סורק הפורטים OpenVAS. (באנגלית) אתר רשמי סורק הפגיעויות ויישומי האינטרנט Netsparker (באנגלית) אתר רשמי סורק יישומי האינטרנט Nikto. (באנגלית) אתר רשמי סורק מסדי הנתונים Sqlmap. (באנגלית)
תא ערפל

תא ערפל, או לשכת וילסון הוא גלאי חלקיקים שהיה בשימוש נרחב בניסויי פיזיקת חלקיקים במהלך המאה ה-20. תא ערפל מבוסס על העיקרון שלפיו יונים יכולים לשמש כאתרי התגרענות לצורך התעבות של אדי מים, במיוחד אם האוויר נמצא במצב רוויית יתר. כאשר חלקיק טעון נכנס לתוך התא, הוא מיינן את אטומי האוויר שלאורך מסלולו, ויונים אלה גורמים להתעבות של אדי המים סביבם. כתוצאה מכך, "שבילים" של טיפות מים זעירות מציינים את המסלול שעבר החלקיק. אם מפעילים על החלקיק שדה מגנטי, ניתן לקבוע על-פי מסלולו את הסימן של המטען שלו ואת יחס המסה למטען שלו (ראו ספקטרומטר מסה). בגרסה הראשונית שלו, היה תא הערפל מלא באדי מים, וברגע המתאים התרחשה בו התרחבות אדיאבטית, אשר ציננה את האדים וגרמה להם להתעבות. את תא הערפל בנה הפיזיקאי הסקוטי צ'ארלס וילסון, אשר חקר את היווצרותם של עננים ותופעות אופטיות באוויר לח. לצורך מחקריו אלה הוא בנה תאים שהתבססו על התרחבות אדיאבטית שגורמת להתעבות של אדים, ותוך כדי כך הוא גילה שיונים יכולים לשמש כמרכזי התעבות. בהתבסס על כך, הוא בנה את הדגם הראשון של תא ערפל ב-1911, והמצאתו זו הוכיחה את עצמה מיד כאמצעי מחקר חשוב ואף מהפכני בפיזיקה גרעינית. וילסון קיבל עליה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1927. בתא הערפל של וילסון נבדקו והוכחו קיומן ומהלכן המדויק של תגובות של אטומים עם חלקיקי-אלפא, קיום הפוזיטרון ותופעות חלקיקיות אחרות. בשל היותו המכשיר היחיד באותה תקופה שעזר לראות את החלקיקים, נקרא תא הערפל "השופט העליון של הפיזיקה הגרעינית". עם הזמן, תא הערפל שוכלל (כך, למשל, נבנה תא ערפל אוטומטי, אשר הפעיל את עצמו כאשר מונה גייגר שהוצמד לו גילה מעבר של חלקיק), ונבנו תאים אחרים, שהתבססו על אותו עיקרון או עיקרון דומה. כך, בשנת 1936 נבנה תא הפעפוע, ובשנת 1952 - תא הבועות, שהוא גדול ויעיל יותר מתא הערפל, ואשר בסופו של דבר החליף אותו. מדיה וקבצים בנושא תא ערפל בוויקישיתוף science/Wilson-cloud-chamber תא ערפל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לובד המדבר

לובד המדבר (שם מדעי: Aerva javanica) הוא בן שיח ממשפחת הירבוזיים, המסתעף מבסיסו לענפים זקופים. לובד המדבר גדל לגובה של 20- 80 ס"מ. פרחיו עוטים שערות לבנות כעין לבד, ומכאן שמו של הצמח. פרחיו הזעירים והלבנים של הצמח אינם נעימים למגע, והם מסודרים בתפרחות צפופות בראשי הגבעולים. עלי הצמח מסורגים, פשוטים ותמימים. במצבי יובש קיצוני מצמצם הצמח את פעילות חלקיו ונותר עם עלים ספורים הפועלים בבסיס הצמח. ללובד המדבר 10 מינים, אחד מהם בלבד בארץ. לובד המדבר פורח ברוב חודשי השנה, ובעיקר בימי החורף. לובד המדבר גדל במקומות מדבריים בחריצי סלעים כהים ובערוצי נחלים. הוא מצוי לרוב באפריקה, בדרום-מערב אסיה ובדרומה . בישראל גדל הצמח במדבריות חמים בבקעת ים המלח, בהר הנגב, בדרום הנגב, בהרי אילת ובערבה. השורש של בן-שיח זה משמש כחציר לעזים. ברפואה העממית הצמח עוזר בהורדת נפיחות, מקל על שפעת ומקדם את הריפוי של פצעים וחתכים בעור. הפרחים והשורשים שלו מקלים על בעיות בכליות, וזרעי הפרח מקלים על כאבי ראש. תמיסת מי גרגור מן הפרח מקלה על כאבי שיניים. לובד פרסי, לובד מדברי, כותנת המדבר מדיה וקבצים בנושא לובד המדבר בוויקישיתוף לובד המדבר, באתר ITIS (באנגלית) לובד המדבר, באתר NCBI (באנגלית) לובד המדבר, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) לובד המדבר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לובד המדבר, באתר צמח השדה לובד המדבר, באתר צמחיית ישראל וסביבתה לובד המדבר, באתר Tropicos (באנגלית) לובד המדבר, באתר GBIF (באנגלית) לובד המדבר, באתר The Plant List (באנגלית) לובד המדבר, באתר IPNI (באנגלית) לובד המדבר באתר צמחיית ישראל ברשת
אווז קטן

אווז קטן או אווז אדום רגליים (שם מדעי: Anser Erythropus) הוא מין של אווז ממשפחת הברווזיים. פירוש שמו המדעי הוא אווז אדום רגל. צבע גופו של האווז הקטן חום-אפור, וצבע רגליו כתום-צהוב. ראשו עגול ומקורו קצר. מצחו של האווז הבוגר לבן, בדומה לאווז לבן מצח, אך לאווז קטן הצבע הלבן מתרחב עד כיפת הראש. מצחו של האווז הצעיר אפור. סביב עיניו של אווז בוגר טבעת צהובה. ממדיו של האווז הקטן קטנים יחסית לשאר האווזים: אורכו 53-66 ס"מ, משקלו 2-2.5 ק"ג ומוטת כנפיו 1.20-1.35 מ'. בעמידה, הכנף ארוכה יותר וקצות אברות היד בולטים מעבר לקצה הזנב. תזונת האווז הקטן מבוססת על תזונה צמחית. הוא מתאפיין באכילתו המהירה וניזון מצמחי מים, צמחי יבשה ודגנים. עונת הרבייה של האווז הקטן היא מהאביב עד הקיץ. הקן מונח על הקרקע ועשוי חומר צמחי. הנקבה מטילה 5- 6 ביצים, ותהליך הדגירה נמשך 25- 28 ימים. האווז הקטן דוגר מסקנדינביה מזרחה לרוסיה וסיביר. בעונת החורף הוא נודד דרומה, בעיקר לאזורים שסביב הים השחור ולחופי הים הכספי. בעולם קיימים כ- 28,000 עד 33,000 פרטים בלבד, וזאת בשל ציד והרס מקומות מחיה טבעיים לטובת החקלאות. הירידה המשמעותית הובילה ליצירת הפרדה באזורי הקינון. בישראל עוף זה נדיר ביותר. מדיה וקבצים בנושא אווז קטן בוויקישיתוף אווז קטן, באתר ITIS (באנגלית) אווז קטן, באתר NCBI (באנגלית) אווז קטן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אווז קטן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אווז קטן, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) אווז קטן, באתר GBIF (באנגלית) אתר הצפרות הישראלי israeli birds stamps אווז קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN ע"פ האקדמיה ללשון מגדיר הציפורים של ישראל - אווז קטן, באתר פורטל צפרות
כדן סגול

כדן סגול (שם מדעי: Muscari commutatum) הוא גאופיט קטן בעל בצל או פקעת בסוג כדן ממשפחת האספרגיים, אשר גובהו כ-10 סנטימטרים. עלי הכדן הסגול דקים ופורחים בעונת האביב (לאחר הגשמים), ומביניהם יוצאים עמודי תפרחת, עליהם תלויים פרחים קטנים בצורת כד שראשו נוטה כלפי מטה וצבעו סגול, ומכאן שמו העברי של הצמח. שם המין של הצמח מתאר את צבע הפרחים. הפרח מורכב מצינור מאוחה עלים והוא קטן ודמוי כד משונץ. פרחי הצמח ערוכים באשכול וצבעם סגול כהה. הם דומים בצורתם לפרחיו של כדן קטן- הפרחים, אך הם בולטים יותר. שש אונותיו של הפרח מצטמצמות לשיניים קטנות בקצה הפרח. באמצע צינור העטיף אבקנים קבועים, וזרעי הצמח השחורים מקומטים דמויי ביצה או כדוריים. לצמח עלה אחד בעל צורה סרגלית, ההלקט נושר בשלמותו מהעמוד מיד אחרי ההבשלה. הכדן הסגול פורח בחודשי החורף, דצמבר עד מארס, בין טרשים, על סדקי סלעים ועל צבריים. תפוצתו בכל הארץ והוא מואבק על ידי דבורי בר הלומדות להתהפך ולמצוץ את הצוף בפרח. בשדרת ההר בחבל הגשום גדל בחפיפה עם כדן סגול כדן נאה (מכונה גם כדן אשכולי או כדן זנוח), לו שיני עטיף לבנות והפורח בחודש פברואר. מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, עמ' 520–521 עזי פליטמן, קלרה חן, אבינעם דנין, אבישי שמידע, צמחי ישראל בתמונות, עמ' 230–231 מדיה וקבצים בנושא כדן סגול בוויקישיתוף כדן סגול, באתר NCBI (באנגלית) כדן סגול, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כדן סגול, באתר צמח השדה כדן סגול, באתר Tropicos (באנגלית) כדן סגול, באתר GBIF (באנגלית) כדן סגול, באתר The Plant List (באנגלית) כדן סגול, באתר IPNI (באנגלית) "כדן סגול - פורח בספר המדבר (נובמבר 2015) - כלנית". כלנית. אורכב מ-המקור ב-2019-11-10. נבדק ב-2017-06-07. Sara Gold, Avraham Plotnitzky, Professor Amram Eshel, כדן סגול, באתר www.wildflowers.co.il טמפלט לצמח השבוע – המשרד לאיכות הסביבה, באתר sites.huji.ac.il
לואיזה, נסיכת דנמרק (1750–1831)

לואיזה, נסיכת דנמרק (דנית: Louise af Danmark;‏ 20 בינואר 1750 – 12 בינואר 1831), הייתה בתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק וחותנתו של פרדריק השישי, מלך דנמרק. לואיזה נולדה ב-20 בינואר 1750 בארמון כריסטיאנסבורג שבקופנהגן, לפרדריק החמישי, מלך דנמרק וללואיז, נסיכת בריטניה, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. ב-30 באוגוסט 1766 התחתנה לואיזה עם קרל, נסיך הסן-קאסל, בהסכמת אחיה כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק. בתחילה התגוררו בני הזוג בקופנהגן, אולם עד מהרה הסתכסך בעלה עם אחיה, והם עברו להתגורר בהנאו. בשנת 1769 מונה בעלה למושל שלזוויג-הולשטיין, והם עברו להתגורר בטירת גוטורפ, ובנוסף קיבלו אחוזה בגיבי שנקראה על שמה - לואיזנלונד. בשנת 1770 התארחו אצלם כריסטיאן השביעי ואשתו קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, ובמהלך הביקור התפשטו שמועות על הרומן בין המלכה ליוהאן פרידריך שטרואנזה. בשנת 1772 מונה בעלה למושל נורווגיה, והמשפחה עברה להתגורר בכריסטיאניה, ומההכנסות הרבות שקיבלו בנו מעון קיץ לאחוזת לואיזנלונד. בשנת 1774 מונה בעלה למפקד הצבא הדני בנורווגיה, ובשנת 1790 התחתנה בתה מריה, נסיכת הסן-קאסל עם פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק. בשנת 1808 מת אחיה כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ובנו - חתנה עלה לשלטון במקומו כפרדריק השישי, מלך דנמרק, ובשנת 1814 קיבל בעלה דרגת פילדמרשל בצבא המלכותי הדני. ב-12 בינואר 1831 מתה לואיזה בטירת גוטורפ, ונקברה בקתדרלת שלזוויג. ב-30 באוגוסט 1766 התחתנה לואיזה עם קרל, נסיך הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 6 ילדים: מריה, נסיכת הסן-קאסל (1767–1852), התחתנה עם פרדריק השישי, מלך דנמרק וילהלם, נסיך הסן-קאסל (1769–1772) פרידריך, נסיך הסן-קאסל (1771–1845) יוליאנה, נסיכת הסן-קאסל (1773–1860) כריסטיאן, נסיך הסן-קאסל (1776–1814) לואיזה קרולינה, נסיכת הסן-קאסל (1867–1789), התחתנה עם פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג מדיה וקבצים בנושא לואיזה, נסיכת דנמרק בוויקישיתוף
המשכן לאמנויות הבמה באר שבע

המשכן לאמנויות הבמה באר שבע הוא היכל התרבות הרשמי והגדול של העיר באר שבע. ההיכל תוכנן על ידי האדריכלים שרה וסלו הרשמן והוא נפתח בספטמבר 2008. כיום מנהל את המקום יגאל רויטמן. במשכן נמצאים שני מוסדות תרבות חשובים של העיר- תיאטרון באר שבע והסינפונייטה הישראלית באר שבע. המשכן מכיל שלושה אולמות (1, 2 ו-3) ובהם 1,427 מקומות ישיבה. תכנון המשכן החל בשנת 1985, והוא תוכנן מבחינה אדריכלית כחלק ממרקם עירוני של עיריית באר שבע המתפתח באזור של שדרות רגר. לשם ביצוע התוכנית, נבחרו האדריכלים שרה וסלו הרשמן לבניית המשכן. המשכן נבנה כחלק משילוב אורגני בסביבתו עם אופי דינאמי זורם המשקף את נושא של אמנויות במה. המשכן נחנך בספטמבר 2008, ומשמש להצגות של תיאטרון באר שבע, קונצרטים של הסינפונייטה הישראלית באר שבע, מופעי מחול ועוד. במבנה יש שלושה אולמות, האחד מכיל 901 מקומות ישיבה השני מכיל 426 מקומות ישיבה והשלישי מכיל 100 מקומות ישיבה מאז פתיחתו המשכן הספיק לארח מאות אומנים ולהקות מהארץ ומחו"ל ולערוך אלפי מופעים. המשכן גם מארח טקסים עירוניים וממלכתיים, פסטיבלים, אירועי חג, הצגות למבוגרים ולילדים, מופעי מוזיקה, מחול, קונצרטים, אופרה, בידור וזמר. שרה וסלו הרשמן הם האדריכלים של המשכן, והם זכו בתחרות האדריכלים לבניית המשכן כאשר בראש צוות השופטים היו האדריכלים המצליחים בישראל. "משטחי זכוכית המשקפים את השמים ויוצרים קשר בין הפנים והחוץ. מעטפת המשכן יוצרת מסכת קירות אבן אטומים בהם נקרעים פתחים, המהווים חלונות גדולים ושקופים. דרך פתחים אלו נגלים האולמות העטופים בלוחות מתכת בוהקים וחללי האכסדראות המוארות." בראיון עמו אמר סלו הרשמן: "כאשר תכננתי את גילה בשנות ה-80 הייתי מאד רומנטי נסעתי לפריס ועמדתי מול המוזיאון של פומפידו ואמרתי לעצמי: זה אנטי-ארכיטקטורה. זו הייתה שגיאה פטאלית שלי, כי לא הבנתי שנפתחת תקופה חדשה שהיא מבטאה את התקדמות הטכנולוגיה המלווה את חיינו. די מהר התעשתי ואחת התוצאות זה המשכן לאמנויות הבמה בבאר שבע – הביטוי שלו הוא בשילוב שמצד אחד יש בו את האבן המקומית החולית ומצד שני המערכת המתכתית שמבטאה את הטכנולוגיה העכשווית, כי הרי צריך להשאיר סימן מתי פחות או יותר בניתי את זה". — מיכאל יעקובסון, סיבוב על גבעת שמואל ושיחה עם סלו הרשמן, בבלוג "חלון אחורי", 28 במרץ 2010 מדיה וקבצים בנושא המשכן לאמנויות הבמה באר שבע בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשכן לאמנויות הבמה באר שבע אסתר זנדברג, האם הכוכבים רואים אותי בונה את המשכן, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2007
הר אגס

הר אגס (בערבית: جبل السماق, הר אוג הבורסקאים) הוא הר בחרמון, והוא מהווה את אחת הפסגות של הר דוב. מקור שמו של ההר בעצי אגסי הבר הגדלים באזור הפסגה. שמו הערבי הוא ג'בל סומאק (הר אוג הבורסקאים). ההר הוא שלוחה של כתף שיאון, הוא נמצא כ-2 ק"מ מדרום לפסגת הר דב (כתף שיאון או הר הבתרים), סמוך לגבול לבנון. לרגלי הר אגס מצויים עצי אגסי בר (אגס סורי) ועל כן שמו. במקום נמצאים שרידים של יישוב-גבול הנקרא "העיר האבודה", מהתקופות הרומית והביזנטית. היישוב מיוחס ליטורים והוא האתר הקדום והגדול ביותר בחרמון. בין השרידים: שרידי בתים בנויים אבן גיר קשה ומסותתת, בכל בית שלושה חדרים, בור מים וחצר, מתקן ששימש כנראה לסחיטת מיצי פירות. ליד היישוב עברה הדרך הרומית מן הבאניאס אל לבנון, והגישה אליו היא בדרך סלולה המסתעפת מהכביש הראשי לעבר הר אגס ועוברת בקרבתו. הר אגס באתר "עמוד ענן" הר אגס באתר "מפה" הר אגס באתר ויקימפיה הר אגס בספר "כל מקום ואתר" "העיר האבודה" בספר "מדריך ישראל החדש"
רכבת בלארוס

רכבת בלארוס (בבלארוסית: Беларуская чыгунка) הוא שמה של חברת הרכבות הבלארוסית. זוהי חברת הרכבות הלאומית של בלארוס, האחראית לניהול התנועה ושירותי הרכבת במסילות ברזל ברחבי הרפובליקה הבלארוסית ומפעילה שירותי רכבות נוסעים ומטען. אורך רשת מסילות הברזל שהחברה מפעילה הוא 5,512 ק"מ. החברה הוקמה בשנת 1992 על בסיס המחלקה הבלארוסית של משרד הרכבות הסובייטי ונמצאת מאז בבעלות ממשלתית. משרדיה שוכנים במינסק. מדיה וקבצים בנושא רכבת בלארוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רכבת בלארוס רכבת בלארוס, ברשת החברתית פייסבוק רכבת בלארוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רכבת בלארוס, ביישום טלגרם רכבת בלארוס, ברשת החברתית טיקטוק רכבת בלארוס, ברשת החברתית VK
זמזומית המדבר

זמזומית המדבר (שם מדעי: Bellevalia desertorum) היא צמח ממשפחת האספרגאים. הזמזומית היא גאופיט ממשפחת האספרגיים (במיון ישן: ממשפחת השושניים). מקור שמה של זמזומית המדבר הוא מקול הזמזום שנוצר כאשר ממוללים את תפרחתה וממקום גידולה במדבר. הזמזומית נקראת גם "פעמוני גשם", בשל תצורת עליה המזכירה פעמון, ובשל פריחתה בעונת החורף, עת יורדים הגשמים[דרוש מקור]. שמו המדעי קרוי על שם הבוטנאי הצרפתי בן המאה ה-17. זמזומית המדבר היא צמח בעל בצל, פקעת או קנה שורש מעובה. פרחי הצמח קטנים, צינוריים, צפופים ובשרניים, וצבעם כחול או ורוד. לפרח צינור בעל עלים מאוחים, ובקצהו שש אונות מפורדות, שאורכן מגיע לכרבע מאורך הצינור, ובבסיס כול אונה אבקן. עוקצי הפרחים קצרים מאוד, והם אינם מתארכים רבות במהלך הפריחה. גבעול הפריחה קצר ומגיע לאורך של 5–10 ס"מ. עלי זמזומית המדבר שטוחים, פרושים על הקרקע, לעיתים בצורה מפותלת, ועל פניהם שקעים לבנים. זמזומית המדבר פורחת בחודשי החורף, מדצמבר עד מארס. זמזומית המדבר גדלה בערבה, בנגב ובמדבר יהודה. אפשר למצוא אותה במקומות רבים במדבר, באזורים שבהם יש פחות מ-150 מ"מ גשם לשנה. מדיה וקבצים בנושא זמזומית המדבר בוויקישיתוף זמזומית המדבר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זמזומית המדבר, באתר צמח השדה זמזומית המדבר, באתר צמחיית ישראל וסביבתה זמזומית המדבר, באתר Tropicos (באנגלית) זמזומית המדבר, באתר GBIF (באנגלית) זמזומית המדבר, באתר The Plant List (באנגלית) זמזומית המדבר, באתר IPNI (באנגלית) עזי פליטמן, קלרה חן, אבינעם דנין ואבישי שמידע, צמחי ישראל בתמונות, מסדה, 1983, עמ' 230 Sara Gold, Avraham Plotnitzky, Professor Amram Eshel, זמזומית המדבר, באתר www.wildflowers.co.il "זמזומית המדבר – פורחת במדבר ובספר (ינואר 2017) - כלנית". כלנית. נבדק ב-2017-06-07.
הר בן יאיר

הר בן יאיר הוא הר דמוי כיפה שנמצא מצפון־מערב למצדה, בבקעת ים המלח, בנוי סלעי קירטון ומפסגתו יש תצפית היקפית על הסביבה. גובהו של ההר כ-400 מטרים מעל ים המלח, בערך בגובה פני הים. לאחר מספר ימים של מהומות קשות בירושלים, השתלטו הסיקריים, בראשם מנחם בן יהודה הגלילי, על מבצר מצדה, הרגו את החייל הרומאי שהחזיק במבצר והפכו אותו למעוזם. כך התחיל המרד שהתרחש בצפון מערב מצדה, היכן ששוכן ההר. מצדה עומדת בראשו של ההר כששתי דרכים מובילות אליה. לאחר חורבן בית המקדש אלעזר בן יאיר ואנשיו נשארו במצדה והיו היחידים שהתנגדו לרומאים. בשנת 73 לספירה הוקם המחנה השמיני של הרומאים כחלק ממערך המחנות ההיקפיים מסביב למצדה במצור, ומכאן הם יכלו לראות בדיוק מה מתרחש על המצדה. בעקבות אירוע זה, נקרא כיום ההר הר אלעזר, או הר בן יאיר, על שמו של אלעזר בן יאיר, מנהיג הקנאים במצדה בימי המרד הגדול. בקריית גת נקרא רחוב ("רחוב הר בן יאיר") על שם ההר. הר בן יאיר הוא אתר תיירות, יש בו כמה מסלולים ובפסגתו תצפית היקפית על הסביבה. ההר נמצא מדרום למצדה וניתן להגיע אליו בשלוש דרכים: הדרך הקלה - שביל מסומן העולה אליו מדרום במתינות ומכיוון נחל רחף. הדרך הבינונית - שביל המסומן העולה אליו ממערב-צפון, לאורך שביל 'הרץ'. והקשה מכולן, המומלצת רק לירידה, היא ממסוף הרכבל במזרח. יש מסלול שמתחיל בצד המערבי של המצדה באחד מיובלי נחל מצדה. המסלול ממשיך ויורד דרומה עד לחיבור עם נחל מצדה. המסלול עוקף את הגבים ממערב וממשיך במעלה תלול אל הר בן יאיר. על גב ההר המסלול ממשיך לאורך הקצה של המצוק ומאפשר תצפית אל מצדה, ים המלח והרי מואב. בהמשך, המסלול יורד במעלה הר בן יאיר. המסלול תלול מאוד ומפותל עד לסיומו באתר הרכבל. המסלול בדרגת קושי גבוהה, מתאפיין בטיפוס וירידה להר בן יאיר במעלות תלולות מאוד, והליכה על כתף הר אלעזר הצופה על מצדה וים המלח. המסלול מומלץ להליכה ממערב למזרח. הר בן יאיר באתר "מפה" הדף של הר בן-יאיר באתר "למטייל" הר בן יאיר באתר משרד החינוך הר בן יאיר במנהל הטיולים
קוסטוב

האם התכוונתם ל... איוואן קוסטוב – פוליטיקאי בולגרי גאורגי קוסטוב – דיפלומט בולגרי טרייצ'ו קוסטוב – פוליטיקאי בולגרי כריסטיאן קוסטוב – זמר רוסי-בולגרי
פיקה אמריקאית

פיקה אמריקאית (שם מדעי: Ochotona princeps) היא מין של יונק קטן ממשפחת הפיקתיים שבסדרת הארנבאים החיה באמריקה הצפונית, בקרבה להרי הרוקי. אורכה 162-216 מ"מ ומשקלה עד 170 גרם. היא דומה לארנב אך בעלת אוזניים קטנות ומסתתרת במחילות רוב זמנה. זכרי הפיקה גדולים יותר מהנקבות. הם בעלי לסתות קצרות ובעלי פרווה חומה-אדמדמה. השיער הארוך מגן עליהם מהקרה של אזורי ההרים. הפיקות יכולות להימצא בגובה רב ולעבור את קו העצים והם חיות בין הסלעים של אזור הרי הרוקי. בקיץ הקצר הם צריכות לאגור מספיק מזון לחורף הקשה והם קוצרים עשבים, זרעים, פירות, בצלים, שורשים ופרחים הפורחים באביב ובקיץ. מספר פרטים משתלטים על מזווים של פיקות אחרות במקום לדאוג לעצמם. הפיקות צריכות להישאר בקרבה למחילות הסלעים כדי להימלט מטורפים שונים כמו עיטים, נצים, ינשופיים, שועלים, זאבים, קויוטים, שונרים וסמורים. באזורים שהם נפוצים ביותר הם מהווים את הטרף העיקרי של רוב הטורפים. מדיה וקבצים בנושא פיקה אמריקאית בוויקישיתוף פיקה אמריקאית, באתר ITIS (באנגלית) פיקה אמריקאית, באתר NCBI (באנגלית) פיקה אמריקאית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פיקה אמריקאית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פיקה אמריקאית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פיקה אמריקאית, באתר GBIF (באנגלית) פיקה אמריקאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
שכווי חד-זנב

שכווי חד-זנב (שם מדעי: Tympanuchus phasianellus) הוא מין של שכווי בינוני ממשפחת הפסיוניים המצוי בערבות אמריקה הצפונית. אורכו של השכווי 38-48 ס"מ ומשקלו 950 גרם בזכרים ו-815 גרם בנקבות הקטנות והחיוורות יותר. הזכרים בעלי נוצות אפורות מנומרות בלבן ובעלי גבות צהובות בולטות, עור חשוף סגול על צווארם, עורף שחור וזנב לבן צר הנוטה כלפי מעלה. הזכרים מנופחים וגדולים יותר מהנקבות ובעלי גרון חזק וקולני. הזכרים מתקבצים בעונת הרבייה בזירות לק במדינות ארצות הברית: בקליפורניה, קנזס, אילינוי, איווה, נבדה וגם בניו מקסיקו. הם חיים באזורי ערבות שופעות, בהם קל להתקבץ ולאסוף נקבות. הזכרים נלחמים זה בזה בדורבנות רגליהם ועלולים לפצוע קשה זה את זה. לאחר מכן הם מבליטים את חזם, פורשים את כנפיהם אל מול הנקבות ומושכים אותן לעברם. שכווי שהצליח להזדווג אינו מעורב כלל בגידול הצאצאים. הנקבות דואגות להם לבדן. הם ניזונים מזרעים, פירות יער, עשבים וגם מחרקים - בעיקר חגבים המצוים בקיץ. מדיה וקבצים בנושא שכווי חד-זנב בוויקישיתוף שכווי חד-זנב, באתר ITIS (באנגלית) שכווי חד-זנב, באתר NCBI (באנגלית) שכווי חד-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שכווי חד-זנב, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שכווי חד-זנב, באתר GBIF (באנגלית) שכווי חד-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
פיגוע הירי באל-מניא

פיגוע הירי באל-מניא התרחש ב-26 במאי 2017 באל-מניא שמדרום לקהיר שבמצרים, כאשר חמושים מארגון המדינה האסלאמית פתחו באש לעבר נוצרים קופטים שנסעו באוטובוס. בפיגוע נרצחו 29 אנשים, מרביתם ילדים. כ-25 בני אדם נוספים נפצעו. בסביבות השעה 12:30 חסמו כעשרה מחבלים חמושים את דרכו של האוטובוס, שנשא עשרות נוצרים קופטים שהיו בדרכם למנזר, ופתחו בירי לעברו. לאחר מכן נכנסו לאוטובוס והמשיכו בירי מטווח קצר. בתגובה לפיגוע תקפו מטוסי חיל האוויר המצרי יעדי מיליציות אסלאמיסטיות בעיר דרנה שבצפון-מזרח לוב. בית עיריית תל אביב-יפו הואר בצבעי דגל מצרים כאות הזדהות. זו הייתה הפעם הראשונה שהואר בית העירייה בצבעים של דגל מדינה ערבית. רדיפת קופטים במצרים כוחות מצריים תקפו בלוב; א-סיסי: "נכה בטרור בכל מקום", באתר וואלה, 27 במאי 2017 ליעד אוסמו, מצרים תקפה מעוזי איסלאמיסטים בלוב בעקבות הפיגוע, באתר ynet, 27 באי 2017 איתי בלומנטל, בעקבות פיגוע הטרור: בניין עיריית ת"א הואר בצבעי דגל מצרים, באתר ynet, 28 במאי 2017