laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארנה מזאי

ארנה מזאי (במקור עד 1875 גרינפלד, בהונגרית: Mezei Ernő;‏ 1 במאי 1850, שאטוראליאויהיי – 25 באוקטובר 1932, בודפשט) היה עיתונאי, חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט), חבר אגודת פטפי יהודי-הונגרי. אחיו הצעיר של עורך הדין מור מזאי. ארנה מזאי נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ גרינפלד בעל קרקעות ופקיד ושל אידה פרידליבר (1817–1892). הוא סיים את בתי הספר התיכוניים בעיר הולדתו ובקושיצה ולמד משפטים באוניברסיטת בודפשט (לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1871 הצטרף למערכת העיתון "אלנור" (Ellenőr – בהונגרית: "המפקח או המבקר") של המרכז-שמאל ככותב ראשי של מאמרי המערכת הפוליטיים. בשנת 1873 התפטר לאיוש צ'אבולסקי ממערכת העיתון וב-1 בינואר 1874 הקים את העיתון היומי "שמאל" וב-1 באפריל את המשכו: "הסכמה" (Egyetértés). באותה תקופה עבר גם ארנה מזאי לעיתונים אלה תחילה ככתב בכיר של העיתונים הללו ואחר כך כעורך הראשי של העיתונים במשך זמן רב. בשנת 1878 נבחר כמועמד של "מפלגת העצמאות" במחוז גיומה, שם הומלץ על ידי לאיוש קושוט בעצמו. בשנת 1881 נבחר לחבר פרלמנט (האספה הלאומית) במחוז הדרומי של מישקולץ. הוא התבלט בבית הנבחרים בזכות נאומיו לטובת צבא עצמאי וחינוך ציבורי כללי, ומאוחר יותר בנאומיו נגד ההסתה האנטישמית בקשר לעלילת טיסאסלר (עלילת דם בהונגריה). לאחר הפסקת ההופעה של העיתון "הסכמה" בשנת 1910, עבר למערכת של ה"פשטי הירלפ" (Pesti Hírlap). ארנה מזאי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. קלמן טיסה, ראש הממשלה (בודפשט, 1875) נישואים אזרחיים. הקראה שנערכה בחודש אפריל 1876 (בודפשט, 1876) נדודים מתחת לשמיים האיטלקיים (בודפשט, 1877) קלמן טיסה בשנת 1877 (בודפשט, 1877) ב"הונגריה והעולם": מריה לורטו באגם וורט (1877) זיכרון על ויקטור דרמאי (1878) הרוזן אישטוואן סצ'ני (1880) בפשטי נפלו: קמפו-סנטו מפיאס (1877, מס '131) ב"עיתוני הבירה" ימי מהאדה (1879) ב"זר": תפארת הסופרים (1879) אידיאל הנסיעות (1880) ב"הסכמה": לזכרו של הברון יוז'ף אטווש (1879, מס '143) השירה הלירית והקהל שלנו (1886, מס' 308) ינה פינטר: תולדות הספרות ההונגרית 6 כרכים (1930–1941) יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1902 לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עמ' 591. גישה מקוונת ד"ר ארנה בלאגי: ארנה מזאי (1933) סקירה יהודית-הונגרית 50. גישה מקוונת מדיה וקבצים בנושא ארנה מזאי בוויקישיתוף ארנה מזאי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 24673/1875. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1875. év 2. oldal 3. sor „82-ik életévét már tavasz óta meghaladott vezércikkíró" (1932. október 26.) Ujság, 8. évfolyam, 241. szám, 5. oldal Online elérés
Interlude (שיר של ג'יי קול)

Interlude (מעוצב כ-"i n t e r l u d e") הוא סינגל של הראפר האמריקאי ג'יי קול, מתוך אלבום האולפן השישי שלו, The Off-Season. השיר יצא לאור ב-7 במאי 2021, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים דרימוויל רקורדס, רוק ניישן ואינטרסקופ רקורדס. השיר הופק על ידי טי-מינוס, טומי פארקר וקול עצמו. ב-4 במאי 2021 הכריז קול ברשתות החברתיות על אלבומו השישי, The Off-Season, יחד עם תאריך צאתו ועטיפתו. יומיים לאחר מכן, מספר שעות לפני צאת השיר, הכריז על "Interlude" כסינגל המוביל מתוך האלבום, לאחר שתכנן במקור להוציא את כל האלבום בבת אחת. השיר הוא הסינגל הראשון מזה שמונה שנים שקול הוציא לפני צאת אלבום אולפן, מאז "Power Trip" מהאלבום Born Sinner. בארצות הברית, זכה השיר ל-8.5 מיליון השמעות בסטרימינג לפי דרישה ביום הראשון לצאתו. בנוסף, הגיע למקום הראשון במצעד האפל מיוזיק תוך פחות מיממה. Lipshutz, Jason (7 במאי 2021). "First Stream: New Music From Coldplay, J. Cole, P!nk and More". Billboard. נבדק ב-8 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) Williams, Aaron. "J. Cole Announces His New Album 'The Off-Season's Release Date". Uproxx. Eustice, Kyle. "J. Cole Finally Announces 'The Off-Season' Album Cover Art + Release Date". HipHopDX. "J. Cole via Instagram". 6 במאי 2021. נבדק ב-6 במאי 2021 – via Instagram. {{cite web}}: (עזרה) Minsker, Evan. "J. Cole Shares New Song "i n t e r l u d e": Listen". Pitchfork. Okon, Wongo (7 במאי 2021). "J. Cole Is As Confident As Ever On His Soulful 'Interlude' Ahead Of 'The Off-Season". Uproxx. נבדק ב-8 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Your Non-Fungible New Releases". Hits Daily Double. 8 במאי 2021. נבדק ב-8 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) "#JCole hits #1 on Apple Music overnight with his interlude! 👀🔥 Is this going to be album of the year⁉️". 8 במאי 2021. נבדק ב-8 במאי 2021 – via Bars by RapTV on Instagram. {{cite web}}: (עזרה) i n t e r l u d e, נבדק ב-2021-05-09
קרסטין קוק

קרסטין קוק (Kerstin Cook; נולדה ב-15 באפריל 1989) היא דוגמנית אנגלייה-שווייצרית. קוק נולדה בקנטון לוצרן לזוג הורים אנגלים, בגיל ארבע עשרה החלה לעסוק בדוגמנות, היא למדה מדעי הסביבה וגם הייתה פעילה בארגון בעלי החיים "STS". זכתה בתחרות מיס שווייץ 2010 ובנוסף גם בפרס הפוטוגניות בתחרות. בהצשך ייצגה את שווייץ במיס תבל 2011. ב-2013 הופיעה ב-"Mercedes-Benz Fashion Days", אירוע אופנה הנערך מדי שנה בציריך, ב-2015 הופיעה בקמפיין פרסום לתכשיטים עבור "MUAU". מדיה וקבצים בנושא קרסטין קוק בוויקישיתוף קרסטין קוק, ברשת החברתית פייסבוק קרסטין קוק, ברשת החברתית אינסטגרם
מרקו ניקוליני

מרקו ניקוליני (באיטלקית: Marco Nicolini;‏ נולד ב-15 בספטמבר 1970) הוא סופר ופוליטיקאי סן מרינזי. בין 1 באפריל 2021 ל-1 באפריל 2022 כיהן כקפיטן עוצר של סן מרינו ביחד עם ג'אן קרלו ונטוריני (אנ'). מרקו ניקוליני נולד בנפת פדובה שבאיטליה לאב סן מרינזי ואם איטלקייה. הוא גדל בעיר פדובה. למד במכון ברבריגו אפיסקופל (Barbarigo Episcopal Institute) בעיר ולאחר מכן בפקולטה לשפות זרות ולספרות באוניברסיטת אורבינו (אנ'). ניקוליני עבד בתעשיית התיירות וחי בארצות שונות מחוץ לאיטליה. בגיל 28 עבר לגור בסן מרינו, שם עבד בשתי חברות פיננסיות ובבנק. בשנת 2016 הצטרף למפלגת RETE (אנ') המקומית ונבחר לכהן במועצה הגדולה והכללית של סן מרינו. עמד בראש הנציגות הסן מרינזית למועצת אירופה בשטרסבורג. ניקוליני פרסם ב-2018 ספר פרוזה אודות איגרוף בשם Storie di pugili ושנתיים אחר כך קובץ סיפורים קצרים בשם Sottacqua. ניקוליני נשוי ואב לשני ילדים. הוא עוסק בשיט בקייאק. מדיה וקבצים בנושא מרקו ניקוליני בוויקישיתוף מרקו ניקוליני, באתר המועצה הגדולה והכללית של סן מרינו ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרקו ניקוליני".
בומבמלה

בומבמלה היה פסטיבל בסגנון העידן החדש שהתקיים בעבר בישראל. הפסטיבל התקיים במשך מספר ימים בחול המועד פסח, החל משנת 1999. הוא התקיים בחוף ניצנים. מקור שמו הוא מאירוע הקומבה מלה המתקיים בהודו. מפיקי הפסטיבל היו האחים רוני וגילי טבצ'ניק והאחים יוסי ורועי שוורץ. במשך השנים הגיעו לפסטיבל כ-40 אלף איש בכל שנה. אתר הפסטיבל חולק למתחמים שונים שכונו כפרים. בנוסף התקיימו בפסטיבל הופעות מוזיקה. מארגני הפסטיבל נאלצו להתמודד עם דרישת רשויות המדינה שלא לקיים אותו, בטענה לפגיעה בסביבה. בשנת 2011 התקיים הפסטיבל באילת. איציק סבן, בומבמלה אין דומה לה, באתר ynet, 8 באפריל 2004 רוני טבצ'ניק, תרמילאות: אור מהגויים, באתר ynet, 2 בפברואר 2009 גלעד רייך, ‏על רוחניות ועשיית רוח, באתר גלובס, 31 במרץ 2004 צביקה ברוט, חוף ניצנים: ים של מוזיקה, באתר ynet, 26 באפריל 2005 מאת צפריר רינת, האירועים בניצנים בסכנה: דרישה לגישה חופשית לים, באתר הארץ, 27 במרץ 2003 ענת ברשקובסקי, בית המשפט: פסטיבל "בומבמלה" יתקיים כמתוכנן, באתר ynet, 10 באפריל 2006 פסטיבל בומבמלה עובר לאילת, באתר וואלה, 27 בפברואר 2011
יהודה (עיר מקראית)

קבר נבי יהודה (למפת אצבע הגליל מוגדלת)   קבר נבי יהודה (למפת אצבע הגליל רגילה)   קבר נבי יהודה (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קבר נבי יהודה (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קבר נבי יהודה בתיאור הגבולות של נחלת שבט נַפְתָּלִי, נאמר שהנחלה הגיעה עד נחלת זְבֻלוּן בדרום\נֶּגֶב, עד נחלת אָשֵׁר במערב\יָּם, ועד "יהוּדָה הַיַּרְדֵּן" במִזְרַח, והפירוש המקובל הוא שהכוונה לאזור היישוב "יהוּדָה" ששכן על הַיַּרְדֵּן במזרח הנחלה: ”לִבְנֵי נַפְתָּלִי יָצָא הַגּוֹרָל הַשִּׁשִּׁי לִבְנֵי נַפְתָּלִי לְמִשְׁפְּחֹתָם. וַיְהִי גְבוּלָם מֵחֵלֶף מֵאֵלוֹן בְּצַעֲנַנִּים וַאֲדָמִי הַנֶּקֶב וְיַבְנְאֵל עַד לַקּוּם וַיְהִי תֹצְאֹתָיו הַיַּרְדֵּן. וְשָׁב הַגְּבוּל יָמָּה אַזְנוֹת תָּבוֹר וְיָצָא מִשָּׁם חוּקֹקָה וּפָגַע בִּזְבֻלוּן מִנֶּגֶב וּבְאָשֵׁר פָּגַע מִיָּם וּבִיהוּדָה הַיַּרְדֵּן מִזְרַח הַשָּׁמֶשׁ.” (ספר יהושע, פרק י"ט, פסוקים ל"ב–ל"ד). מקומה של יהוּדָה, אם אמנם מדובר בכלל בשם ישוב, לא זוהה. יש שהציעו לזהות את יהוּדָה עם "נֶבִּי\סַיִד הודא", מקבץ מבנים מבנים המזוהה על ידי העדה הדרוזית עם מקום קבורתו של יהוּדָה בן יַעֲקֹב, וההשערה שהקבר מיוחס ליהוּדָה בעקבות שם היישוב הקדום שהיה במקום. נֶבִּי יהודה אמנם שוכן באזור מזרח נחלת נַפְתָּלִי, בסמוך לנחל חרמון\בניאס הנשפך לירדן מעט דרומה משם, אך נראה שלהשערה זו אין בסיס מוצק מעבר לכך. המבנה עצמו שייך לתקופה העות'מאנית, ובסביבתו ובבית הקברות שלידו לא נמצאו בינתיים ממצאים הקודמים לתקופה המַמְלוּכִּית היכולים להעיד על ישוב קדום שהיה במקום. קבר נבי יהודה עולם התנ"ך, ספר יהושע, מאת גרשון גליל ויאיר זקוביץ. "דברי הימים" הוצאה לאור בע"מ, 1999, עמ' 187 אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, הערך על יהוּדָה, כרך ג', עמ' 509 נבי הודא מתוך אתר הסקר הארכאולוגי של ישראל
ריקוד האש

ריקוד האש היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגה דרמה שכתבה רמה בורשטין. הופקה בסיוע קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ועלתה לשידור ב-24 באפריל 2022 ביס. לסדרה יש סיווג צפייה לגיל 14 ומעלה. האדמו"ר מפאיירסלוב (קהילה חסידית בדיונית בצפון הארץ) הולך לעולמו, ובנו הבכור, נתן (יהודה לוי), אמור לרשת את מקומו, אלא שהוא מתקשה לקבל הכרה בכך משום שבעבר נהג להיות "רב של נשים". על אף שהבטיח לא לעסוק בתחום עוד, הוא פוגש בפייגי (מיה עברין), נערה בת 17, שמשנה את חייו. בתחילת הסדרה פייגי מנסה להתאבד במקום עבודתו של הרב, והוא מציל אותה. הצילומים לסדרה החלו בנובמבר 2020. חלק מהצילומים נערכו בטבריה, צפת וחלק מהצילומים נערכו בבית פרטי בהוד השרון. הפסקול המקורי לסדרה נכתב והופק על ידי דניאל זמיר ודוד לביא. חלקו הראשון של הפסקול יצא לאור ביוני 2022, ושיריו מושמעים בתחנות הרדיו. יהודה לוי זכה על תפקידו בסדרה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל סירייס מאניה. "ריקוד האש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ריקוד האש", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ראיון בפודקאסט של איתי סגל מבית ALL IN, נועה קולר מספרת על ריקוד האש, 1 בפברואר 2024. לינוי משעלי, ‏לא רק שטיסל: הסדרה החדשה שתכבוש את המסך, באתר "סרוגים", 11 בנובמבר 2020 השידוך החדש של יהודה לוי: הדוגמנית נעם פרוסט, באתר וואלה, 21 באוקטובר 2020 אלי שגב, נבחרה השחקנית לככב לצידו של יהודה לוי ב"ריקוד האש": מיה עיברין, באתר אידיבי, ‏3 בנובמבר 2020 ריקוד האש, באתר אידיבי פפארצ’י היום: הבן הבכור של האדמו”ר, והצלם שהתארס, באתר אקטואליק, ‏12 בנובמבר 2020 עידו ישעיהו‏, בליבי בוערת: "ריקוד האש" חמקמקה, ואולי זה מה שהופך אותה לממגנטת, באתר וואלה, 24 באפריל 2022 פְרָסֵי הַטֵלֵוִיזְיָה 2022 – תָכְנִּיַת הַגְמָר, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
ליידי נץ

ליידי נץ (באנגלית: Ladyhawke) הוא סרט פנטזיה בבימוי ריצ'רד דונר על פי תסריט מאת אדוארד קמרה, שיצא ב-1985. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, וזכה בשני פרסי סאטורן בקטגוריות התלבושות וסרט הפנטזיה הטוב ביותר. באיטליה של ימי הביניים, פיליפ גסטון (מתיו ברודריק), המכונה "העכבר", הוא היחיד שהצליח לברוח מכלא העיר אקווילה. "העכבר" שכמעט נתפס שוב על ידי חיילי הבישוף (ג'ון ווד) ששולט בעיר, מצליח להתחמק ברגע האחרון בעזרת קפטן אטיין נבאר (רוטגר האוור). זה האחרון משוטט בארץ בלוויית סוסו הנאמן ונץ. נבאר מגלה עניין ב"עכבר" על שברח מהכלא, ודורש את עזרתו בפריצה בחזרה לכלא ואל תוך העיר. "העכבר" לא מגלה עניין בהצעתו של נבאר אך מצטרף אליו בכל זאת. נבאר מנחה אותו שלא להתקרב את מקום משכבו בלילות ולהיזהר מהזאב השחור. במקביל הנץ נעלם עם שקיעה ובמקביל אישה מסתורית ומדהימה ביופייה בשם איזבו (מישל פייפר) מופיעה בלילות. "העכבר" מבין שאיכשהו נבאר הוא הזאב השחור שמופיע בלילות, ואילו איזבו היא הנץ המלווה אותם בדרכם בימים. נבאר מתכנן לרצוח את הבישוף ובכך לשים קץ לקללה. הבישוף האכזר שולח צייד להרוג את הזאב השחור המסתובב בלילות לצד אישה יפה (נבאר ואיזבו). לאחר שאיזבו (כשהיא בצורת נץ) נפגעת מחץ, הם מתארחים אצל ידיד ותיק - הנזיר אימפריוס דה-מונק (לאו מקרן) שמטפל בה. אז מגלה "העכבר" את הסוד שבצילו חיים נבאר ואיזבו; השניים קוללו על ידי הבישוף שהתאהב באיזבו ורצה בה לעצמו, בעוד לבה היה נתון כבר לקפטן נבאר. הבישופ הטיל עליהם קללה כי איזבו תעביר את ימיה כנץ, ונבאר יעביר את לילותיו כזאב שחור, ובכך למנוע מבני הזוג לראות ולפגוש זה את זה, כבני אדם. עוד הוא מגלה שהנזיר הוא זה שבגד בזוג וסיפר על אהבתם לבישוף. אך כעת הנזיר מספר ל"עכבר" כי מצא דרך לשחררם מהקללה: עליהם לעמוד מול הבישוף ב"לילה ללא יום ויום ללא לילה", וכך תוסר הקללה. האב מזהיר את נבאר כי רצח הבישוף יגרום לקללה להימשך לנצח. אך קפטן נבאר דוחה את דברי הנזיר ומתכנן להמשיך במשימתו. הנזיר מצטרף אליהם במסעם אל אקווילה. לאחר שהצליחו להיכנס לעיר, מצווה קפטן נבאר על אימפריוס הנזיר להרוג את הנץ כאשר ישמע את פעמוני הכנסייה (הוא מעריך שהדבר יציין את כישלונו ומקווה אז להתאחד עם אהובתו לאחר מותם), נבאר עוטה עליו את מדיו מימי היותו מפקד משמר הבישוף (טרם הוטלה הקללה). קפטן נבאר פורץ לכנסייה, ורגע לפני הסתערותו על הבישוף, מתחיל ליקוי חמה. הוא מגלה לחלחלתו שהנזיר השיכור צדק וייתכן "לילה ללא יום ויום ללא לילה". באותו רגע מתחילים לצלצל פעמוני הכנסייה. נבאר המשוכנע שהנזיר הרג את הנץ, מתכוון להרוג את הבישוף בכל זאת. אך ברגע האחרון איזבו נכנסת לכנסייה, לאחר שהנזיר לא היה מסוגל להרוג אותה. וכך לאחר שנתיים תמימות של חיים בצל הקללה, עומדים שניהם גבר ואישה מול הבישוף ומשתחררים ממנה. "ליידי נץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ליידי נץ", באתר נטפליקס "ליידי נץ", באתר AllMovie (באנגלית) "ליידי נץ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ליידי נץ", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ליידי נץ", באתר אידיבי "ליידי נץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
רידרסדורף

רידרסדורף (בגרמנית: Rüdersdorf) היא עיירה קטנה, בת כ-15,000 תושבים, בחבל מרקיש-אודרלנד שבמדינת ברנדנבורג, גרמניה, 26 ק"מ מזרחית לבירה ברלין. היא ידועה במחצבת אבן הגיר בתחומה ומבנים רבים בברלין נבנו מאבנים אלו. רידרסדורף הוקמה על ידי נזירים ציסטרציאנים, מסדר נזירים קתוליים, בשנים 1235–1250 בחלק הדרום-מזרחי של ברנים, כאחד מתוך עשרה כפרים תומכי מנזרים, שהוקמו מתוך מסדר צינא, שרכש שטח אדמה גדול. אבן הגיר המקומית בלטה במקום כבר אז לעיני החקלאים, שימשה להקמת המנזר, ואף להקמת המנזר הדומיניקני בשטראוסברג בשנת 1254. כנסיית אבן השדה הרומנסקית המאוחרת נבנתה בסביבות 1250, ועם מגדל ההגנה שלה היא אחד המבנים העתיקים ביותר באזור, ששרדו בשלמותם. עם קבלת הרפורמציה הפרוטסטנטית אולצו כל המסדרים הקתוליים למסור את רכושם למדינה. רידרסדורף, כשאר המנזרים בבעלות מסדר צינא, הפך לחלק מרכוש המלך בשנת 1553. ברידרסדורף הוקם בית ציד באותה תקופה, לצורך ציד בשעות הפנאי ביערות המקומיים. במהלך מלחמת שלושים השנים, ננטש הכפר על ידי תושביו ונשרף לחלוטין. בהמשך שוקם, אך נותר כפר קטן עם עשרות משפחות. במהלך מלחמת העולם השנייה, למעלה מ-2,000 עובדי כפייה ושבויי מלחמה מ-16 מדינות נאלצו לעבוד בעבודות כפייה במחצבות פרוסאג, בעבודות הבטון והמלט. אסירים סובייטים במחנה שבויים נפרד שחיו בתנאים דומים לאלה של מחנה ריכוז, כמו גם אסירים צרפתים ואיטלקים, שימשו גם הם ל"ייצור חיוני למלחמה". ב־21 באפריל 1945 נכבש הכפר על ידי הצבא האדום. 35 בני אדם, בהם מספר ילדים, מתו בהפצצות ולחימה בכפר. 305 חיילים מרידרסדורף נהרגו במלחמת העולם השנייה. עוד 750 איש מתו במחנה השבויים של רידרסדורף שנותר במקום, בבעלות רוסית, לאחר 1945. בעיירה חיו יהודים מעטים, אשר נרדפו על ידי המשטר הנאצי בשנות השלושים חרף ניסיונות ראש העיר למנוע זאת, דבר אשר עלה לו במשרתו. לא נותרו יהודים ביישוב, ואין בו קהילה יהודית. מדיה וקבצים בנושא רידרסדורף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רידרסדורף על מסדר צינא הקתולי, ראו בוויקיפדיה באנגלית Zinna Abbey. ב. סמוליאר, כיצד חיים היהודים בעיירות הגרמניות, הירדן, 18 בנובמבר 1935
דאנקן ג'יימס

דאנקן ג'יימס (באנגלית: Duncan James; נולד ב-7 באפריל 1978) הוא זמר אנגלי. ג'יימס נולד בסולסברי, הוא גודל בעיקר על ידי אימו לאחר שאביו עזב אותה עוד מלפני שנולד, כנער הוא הופיע במחזות חלום ליל קיץ ושרלוק הולמס שהועלו בתיאטרון נוער. הוא זכה לפרסום כחבר בלהקת הבנים בלו, הלהקה זכתה להצלחה ברחבי בריטניה ובמספר מדינות נוספות. במסגרת הלהקה הוא ייצג את בריטניה באירוויזיון 2011 עם השיר I Can, הם היו במקום ה-11. ב-2006 הוציא את אלבום הסולו "Future Past", ב-2007 היה במקום השלישי בתוכנית המציאות "רוקדים על הקרח" (Dancing on Ice). באירוויזיון 2009 הגיש את תוצאות הניקוד של בריטניה. ב-2009 שיחק את וורנר במחזמר לא רק בלונדינית שהועלה בלונדון. הוא הנחה את התוכנית "Grease: The School Musical". מדיה וקבצים בנושא דאנקן ג'יימס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דאנקן ג'יימס דאנקן ג'יימס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דאנקן ג'יימס, ברשת החברתית אינסטגרם דאנקן ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דאנקן ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דאנקן ג'יימס, באתר MusicBrainz (באנגלית) דאנקן ג'יימס, באתר Discogs (באנגלית) דאנקן ג'יימס, באתר Songkick (באנגלית) דאנקן ג'יימס, באתר Genius
אוגוסטו פרגוזו

אָוּגוּסטוֹ טאסו פרגוזו (בפורטוגזית: Augusto Tasso Fragoso‏; 28 באוגוסט 1869, סאו לואיס - 20 בספטמבר 1945) היה איש צבא ופוליטיקאי ברזילאי. כיהן בתפקיד ראש ממשלת ברזיל בשנת 1930, בין הדחתו של הנשיא וושינגטון לואיס להשבעתו של ז'טוליו ורגאס. מוצאו של פרגוזו במשפחה שהיגרה מפורטוגל לברזיל. הוא היה בן דודו של אושקר קרמונה נשיא הדיקטטורה הלאומית הפורטוגזית. פרגוזו נולד בעיר סאו לואיס, מחוז (כיום מדינת) מרניאו, האימפריה הברזילאית בשנת 1869. הוא עלה בדרגות הצבא ונותר נאמן למשטר הרפובליקה הברזילאית הראשונה לאורך רוב הקריירה הצבאית שלו. שינויים חברתיים בתוך ברזיל, כגון עליית אי-השוויון הכלכלי בין העירוניים לכפריים, מונופול כלכלי בידי מייצרי הקפה והחלב ועלייה נרחבת בבני מעמד הביניים הוביל לעלייה בהתנגדות העממית להמשך הממשל האוליגרכי שהנהיג את האומה עוד מימיו של הנשיא הברזילאי השלישי, פרודנטה דה מוראיס. באותה העת היה פרגוזו איש צבא בדרגת גנרל והוא החל לתכנן הפיכה שלטונית צבאית שתסיים את משטר האוליגרכים בראשות הנשיא וושינגטון לואיס. פרגוזו היה דמות מכריעה בהוצאה לפועל של מהפכת 1930 שסיימה את עידן הרפובליקה הישנה בברזיל. המהפכה הדיחה את וושינגטון לואיס ומנעה את מינויו של הנשיא הנבחר, ז'וליו פרסטס. פרגוזו, ביחד עם שני מארגנים ראשיים נוספים של ההפיכה, הגנרלים מנה ברטו ואיזאיאס דה נורוניה, החלו במשטר של המועצה הממשלתית הזמנית (מעין חונטה דיקטטורית) שהייתה קיימת 11 ימים לפני שהעבירה סמכויות דיקטטוריות לידי הפוליטיקאי ז'טוליו ורגאס שהיה לנשיא החדש ולמעשה דיקטטור שהכריז על חנינה כללית לכל המעורבים במהפכה, כולל פרגוזו. בהמשך פרש פרגוזו לגמלאות וכתב שלושה ספרי היסטוריה צבאית, הגדול מביניהם היה "תולדות מלחמת הברית המשולשת בפרגוואי" אשר יצא לאור בשנת 1934 בחמישה כרכים. פרגוזו נפטר בבירה הברזילאית, ריו דה ז'ניירו, בספטמבר 1945, חודש בלבד לפני נפילת ממשלו של ורגאס. מדיה וקבצים בנושא אוגוסטו פרגוזו בוויקישיתוף
יניב ברמן

יניב ברמן (נולד ב-1977) הוא במאי, מפיק ותסריטאי ישראלי. יניב ברמן נולד בחיפה. הוא למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. סרטו הקצר "גם ילדים התחילו קטנים" על ילדים בחטיבת ביניים, אשר משתלטים על המוסד ולוקחים את המורים בני ערובה נבחר להשתתף בתחרות ה-Cinéfondation בפסטיבל קאן בשנת 2006. במשך 6 שנים הוא צילם סרט דוקומנטרי על פלוגה מילואים, שיצא בשנת 2007 בשם שלום פלוגה א'. בשנת 2016 הוא כתב וביים את הסרט מדינת הגמדים, שכמו סרטיו הקודמים, עסק בתהליך הטראומטי של ילדים הנעשים חיילים בחברה מיליטריסטית אלימה. ביוני 2021 יצא לאור ספרו "סביבונים", העוקב אחרי פרשת רצח מחרידה בתיכון במרכז הארץ, הנפרסת על פני שמונת ימי חג החנוכה. יניב הוא מפיק של סרטי פרסום ותדמית, ובעל חברת ההפקות White Bird Films. יניב גר בהרצליה עם בת זוגו פזית ולהם שתי בנות. גם ילדים התחילו קטנים (2006) שלום פלוגה א' (2007) מדינת הגמדים (2016) סביבונים (2021) יניב ברמן, ברשת החברתית פייסבוק אתר הבית של יניב ברמן יניב ברמן באתר IMDb יניב ברמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יניב ברמן, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי" אור סיגולי, לא טוב למות, באתר כלכליסט, 1 ביוני 2016 ירון פריד, ‏"סביבונים": רצח בתיכון, משטרה בבעיות ומדינה על הקרשים, באתר מעריב אונליין, 14 בינואר 2022
בית הספר גובאט

בית הספר גובאט הוא בית ספר פרוטסטנטי בירושלים. בית הספר הוקם בשנת 1853 ונקרא על שם הבישוף הפרוטסנטי השני של ירושלים, סמואל גובאט שהיה מעורב בהקמתו. המקום נרכש בשנת 1847 כבית עלמין עבור האוכלוסייה הפרוטסטנטית בירושלים. קדם לכך אתר קבורה פרוטסטנטי בסמוך לממילא, אך עקב סכסוך "שכנים" עם הקברים המוסלמים, הוקם אתר זה. בשנים שלאחר מכן המקום התרחב לשימושים נוספים ובשנת 1853 החל המקום לפעול, בסמוך לבית העלמין. בין כתליו למדו יחדיו נוצרים, מוסלמים ואף מעט תלמידים יהודים. ניהול בית הספר היה בידי חברת המיסיון הכנסייתית (Church Missionary Society) האנגליקנית. תחילה נקרא בית הספרDiocesan Boys School ורק לאחר מותו של הבישוף גובאט שונה שמו לשם הנוכחי. בין השנים 1948–1967 ירושלים הייתה מחולקת בין ישראל לירדן, בית הספר גובאט היה מובלעת ישראלית בשטח הירדני והנקודה המערבית ביותר הסמוכה לשטח המפורז בגיא בן הינום. בין בית חולים סנט ג’ון בחלקו המערבי של גיא בן הינום ובין בית הספר בצידו המזרחי, נמתח כבל עם גלגלות שחובר לסלע האם של ההר ואיפשר העברת ציוד, תחמושת ואפילו פצועים מצד לצד. כל זאת במעטה סודיות רבה ובאי ידיעה של הבריטים והירדנים. הכבל נמתח בלילות חשוכים והושאר רפוי ומוסווה בשאר הזמן. בנוסף לכבל נחצבה מנהרה מגיא בין הינום ועד סמוך לבית ספר גובאט, מנהרה זו נפתחה בשנת 2021 לתיירות. המנהרה איפשרה תנועה בין שני חלקי העיר ומעבר בשטח המפורז מבלי שיבחינו בכך. מ-1967 שוכן במקום המכון ללימודי ארץ הצבי, מכללה אוניברסיטאית אמריקאית העוסקת בחקר ולימוד ארכאולוגיה ומקרא. מייסד הקולג’, דגלאס יאנג, קבור אף הוא בבית הקברות במתחם. המבנה עוטף את סלע האם של הר ציון מכיוון מערב ודרום, כך שבתוך המבנה ניתן לראות את המסלע המקורי. האבנים הבונות את בית הספר בחלקם אבנים בשימוש משני. ניתן לראות ביסודות אבני גזית צלבניות ויש המזהים אותם אף כקדומות יותר ובקומה השנייה ריצוף אופוס סקטילה בשימוש משני. בשנים האחרונות מתבצעות במתחם חפירות ארכאולוגיות. במסגרת חפירות אלה אותרו מספר מקוואות מתקופת בית שני, שרידי חומת אודוקיה מהתקופה הביזנטית ומפתן שער המזוהה, על פי הכתוב בכתביו של יוסף בן מתתיהו, כשער האיסיים. במפת אילש - ירושלים ממעוף הציפור בית הספר גובאט נמצא בין המבנים שניתן לראות מחוץ לחומות העיר. בבית עלמין הפרוטסטנטי קבורים אנשים, אשר חלקם בעלי חשיבות רבה בהתפתחות העיר ירושלים בשלהי התקופה העות’מנית ובתקופת המנדט הבריטי. בין הקברים הרבים ניתן למצוא את קברו של קונרד שיק, פלינדרס פיטרי, שנלר, ג'יימס סטארקי, הבישוף גובאט ועוד. כיום האתר פתוח למבקרים, ניתן להגיע לחפירות הארכאולוגיות, לסיור בבית העלמין ולמבנה בית הספר. מבית הספר ניתן להגיע במסלול קצר לפסגת הר ציון, לחדר הסעודה האחרונה ולכנסית הדורמיציון. מדיה וקבצים בנושא בית הספר גובאט בוויקישיתוף מתחם בית גובאט, סרטון בערוץ "דוד וערן גל-אור מסלולים", באתר יוטיוב (אורך: 05:13) ירושלים, הר ציון, בי"ס גובאט - מתוך אתר רשות העתיקות. בית ספר גובאט ובית הקברות הפרוטסטנטי - סרטון הסבר על המקום (הקישור אינו פעיל) פייסבוק - סרטון מאת ד"ר פול רייט מנהל הקולג' האמריקאי Natalie Raidl, בית הספר גובאט | Window to Mount Zion גיליון 125 לשנת 2013ירושלים, הר ציון, בי"ס גובאט, באתר www.hadashot-esi.org.il
Body (שיר של ראס מיליונס וטיון ויין)

Body הוא סינגל של הראפרים הבריטים ראס מיליונס (אנ') וטיון ויין (אנ'), אשר יצא לאור ב-25 במרץ 2021 על ידי חברות התקליטים GDS רקורדס ואטלנטיק רקורדס. השיר הופק על ידי גוטצ'ה, וקודם על ידי אתגר ריקוד בטיקטוק, וכן על ידי רמיקס אשר יצא לאור באפריל 2021 בהשתתפות באגזי מאלון, פאביו פוריין, דארקו, בוני, אר-די, E1 ו-ZT. השיר הגיע לצמרת מצעד הסינגלים הבריטי במאי 2021, והפך לשיר הדריל הראשון שהגיע להישג זה. מחוץ לבריטניה, השיר הגיע לצמרת המצעדים באירלנד והגיע לעשירייה הפותחת במצעדים באוסטרליה. ראס מיליונס וטיון ויין שיתפו פעולה בעבר ב-2019 בסינגל "Keisha & Becky", שהגיע היישר אל העשירייה הפותחת בבריטניה. במגזין Evening Standard, השיר תואר כהתפארות בעושר "על פעימות מהירות ומשקשקות". הרצועה נבחרה לאחת מ"14 השירים שנותנים לנו תקווה לעתיד" על ידי צוות מגזין Vice, כאשר הכותב ריאן בסיל העיר כי שיתוף פעולה נוסף בין הצמד "תמיד יהיה טוב" אחרי "Keisha & Becky". בסיל תיאר את השיר גם כ"שיתוף פעולה של ראפ ב-400 מעלות". מידע על הסינגל "Body" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Body" באתר Genius סרטון השיר "Body" באתר יוטיוב Ainsley, Helen (27 באפריל 2021). "Tion Wayne and Russ Millions top Official Trending Chart with Body following huge new remix". Official Charts Company. נבדק ב-5 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) Copsey, Rob (7 במאי 2021). "Tion Wayne & Russ Millions score first UK Number 1 drill single with Body". Official Charts Company. נבדק ב-8 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) "14 Songs That Give Us Hope For The Future". Vice. 22 באפריל 2021. נבדק ב-5 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) Smyth, David (9 באפריל 2021). "Tion Wayne interview: 'I was good at maths, I love money – I was going to be an accountant'". Evening Standard. נבדק ב-5 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה)