laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טרבור אמבקווה

טרבור אמבקווה (באנגלית: Trevor Mbakwe; נולד ב-24 בינואר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי, ממוצא ניגרי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. אמבקווה נולד בסיינט פול שבמינסוטה בנם של אנה דייוויס ומארק אמבקווה. ב-2007 החל ללמוד באוניברסיטת מרקט, בעקבות פציעה החמיץ את מרבית משחק הקבוצה, שותף ב-11 משחקים בלבד בהם רשם דקות מועטות ולא בלט. שנה לאחר מכן עבר לקולג' הקהילתי מיאמי דייד בפלורידה שלא משתייך לארגון ה-NCAA. הוא עזב את פלורידה לאחר שהסתבך בפלילים וקיבל עונש מאסר על תנאי לאחר עסקת טיעון. הוא עבר לאוניברסיטת מינסוטה והחל לשחק בקבוצת הכדורסל שלה ב-2010. בעונתו הראשונה במינסוטה השיג ממוצע של 13.9 נקודות, 10.5 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק. הוא היה חבר בנבחרת ארצות הברית לאוניברסיאדת שנג'ן (2011) בה סיימה במקום החמישי. בעונתו השנייה באוניברסיטה סבל מפציעה ושותף ב-7 משחקים בלבד. כמו כן עמד לדין על נהיגה בשכרות ונגזר עליו מאסר על תנאי לשנה, לאחר מכן הורשע שוב בהפרת תנאי המאסר שלו, ומאסרו על תנאי הוארך בשנתיים נוספות. בעונתו השלישית רשם ממוצע של 10 נקודות, 8.7 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק. לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA חתם ב-2013 בקבוצת וירטוס רומא ושיחק במסגרתה בליגת העל האיטלקית בכדורסל וביורוקאפ. הוא רשם ממוצע של 10.6 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק. ב-2014 עבר לקבוצת ברוז במברג הגרמנית וזכה עמה באליפות הבונדסליגה, כמו כן שיחק עמה ביורוקאפ. הוא השיג בעונה זו ממוצע של 10.3 ו-7.2 ריבאונדים למשחק. ביולי 2015 חתם במכבי תל אביב. בנובמבר 2016 הצטרף לקבוצת זניט סנקט פטרבורג הרוסית. טרבור אמבקווה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר היורוליג טרבור אמבקווה באתר אוניברסיטת מינסוטה רוני כהן, אנדראה טרינקיירי: "אני אסיר תודה לטרבור אמבקווה", באתר ישראל ספורט, 4 בנובמבר 2015 אור שקדי‏, עבירת תוקף: טרבור אמבקווה הוא פוטנציאל גדול עם עבר בעייתי, באתר וואלה, 3 ביולי 2015 טרבור אמבקווה באתר התאחדות ארצות הברית בכדורסל ישנם מקורות שונים לגבי גובהו, הנעים בין 2.07 מטר באתר היורוקאפ, ל-2.03 מטר באתרים אחרים כגון באתר אוניברסיטת מינסוטה. Trevor Mbakwe could face jail time, אתר ESPN‏, 18 באוקטובר 2012 Minnesota's Trevor Mbakwe gets more probation, promises he'll have 'no more slip-ups', אתר CBS, ‏ 19 באוקטובר 2012 ורד כהן‏, מכבי תל אביב: טרבור אמבקווה חתם לשלוש שנים, באתר וואלה, 2 ביולי 2015
דגל אוהיו

דגל אוהיו (באנגלית: Flag of Ohio) הוא דגלה של המדינה האמריקנית אוהיו. הדגל אומץ בשנת 1902 והוא פרי עיצובו של ג'ון אייזמן. הדגל מעוצב בצורת דגלי חילות הפרשים שלחמו במלחמות ארצות הברית במאה ה-19 (מלחמת האזרחים ומלחמת ארצות הברית–ספרד), בצבעי אדום, כחול ולבן. לדגל, שצורתו אינה מרובעת כי אם משולשת, ישנו זנב סנונית ומתוארים בו משולש כחול, עליו מוטענים 17 כוכבים לבנים ועיגול אדום ממוסגר בלבן. בשולי הדגל ישנם חמישה פסים בצבעי אדום ולבן. המשולש הכחול מסמל את הגבעות והעמקים של אוהיו, והפסים מסמלים את הדרכים (הן היבשתיות והן מעברי המים). שבעה עשר הכוכבים מסמלים את היותה של אוהיו המדינה ה-17 המצטרפת לארצות הברית. העיגול הלבן שבמרכזו עיגול אדום מסמל הן את האות הראשונה של שם המדינה באנגלית - האות "O" וכן את הכינוי של המדינה "מדינת הערמון" ("the Buckeye State") הדגל הוא הדגל היחיד מבין דגלי מדינות ארצות הברית שאינו מרובע בצורתו. דגל נוסף הידוע בתכונה זו הוא דגל נפאל. מדיה וקבצים בנושא דגל אוהיו בוויקישיתוף דגל אוהיו, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל אוהיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-מצבאח

אל-מצבאח (בערבית: المصباح; "המנורה") הוא עיתון ספרותי, מדעי וחברתי יהודי עיראקי בשפה הערבית, שהחל להופיע ב-10 באפריל 1924. העיתון התפרסם באופן סדיר עד ספטמבר 1926 (112 גליונות); לאחר מכן הופיעו באופן לא-סדיר עוד 15 גיליונות – האחרון שבהם, מספר 127, יצא לאור ב-6 ביוני 1929. עורך העיתון היה אנואר שאול (שהשתמש בשם העט "אבן אל-סמואל") והמנהל האחראי של העיתון היה סלמאן שינה. אל-מצבאח דגל ביצירת מכנה תרבותי ערבי-עיראקי משותף לבני שלוש הדתות המונותאיסטיות כפי שהדבר משתקף במאמר הפותח את הגיליון הראשון, הקורא להרחבת אופקי האזרח כאמצעי לקידומה של האומה, תיקון הפגמים החברתיים והמוסריים, עידוד הנוער לפעילות ספרותית ומדעית, חיזוק הקשר הרוחני בין אנשי הספרות היהודים לאנשי הספרות בני כל הדתות ואיחוד הכוחות למען קידומה של המולדת, יחד עם הדגשתה של תרומת הספרות לתחיית האומה העיראקית. העיתון היה ציוני באוריינטציה שלו ובדיווחיו האוהדים המרובים על בניין היישוב היהודי בארץ ישראל ובקריאתו לחיזוק לימודי השפה העברית בקרב יהודי עיראק. שינה ציין כי יעדו העיקרי של העיתון היה להפיץ את הרעיון הציוני, במגבלות הצנזורה העיראקית. העיתון שימש במה לרבים מן הכותבים היהודים ולטיפוח מגמת ה"עיראקיזציה" של ההנהגה היהודית ושל בכירי הסופרים היהודים. הופעת העיתון ביטאה את הדואליות שבין נטיית הלב של היהודים אחר הציונות לבין בחירתם באימוץ האוריינטציה העיראקית, שרובם המכריע של האינטלקטואלים והסופרים היהודים היו חסידיה. העיתון עסק בכל נושאי ההתעניינות של הקהילה היהודית: חברה, כלכלה, פוליטיקה, חינוך ותרבות, קשרים עם ארץ ישראל, מאבקים פנימיים בתוך הקהילה היהודית, ותגובות על גילויים אנטי-יהודיים בקרב הציבור הערבי. שיתוף הפעולה בין שינה ושאול החזיק מעמד רק כשנה. בשל חילוקי דעות על הקו המערכתי, ככל הנראה, נפרדו דרכיהם, ושאול ייסד מאוחר יותר, הפעם כמוציא לאור ועורך, את "אל חאצד" (הקוצר). ראובן שניר, ערביות, יהדות, ציונות: מאבק זהויות ביצירתם של יהודי עיראק, ירושלים: יד יצחק בן-צבי – מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח; האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ה 2005. אורית בשקין, אלמצבאח (1924–1929): עיתון יהודי עיראקי; עבודת גמר לתואר מוסמך בהדרכת עמי אילון, אוניברסיטת תל אביב, 1998. זמן יהודי חדש: תרבות יהודית בעידן חילוני, עמוד 200 חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ב, יחידה 3, עמ' 158–159. יהודים כערבים: מצב המחקר
עונת 1972/1973 ב-NBA

עונת 1972/1973 היא העונה ה-27 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השנייה של ניו יורק ניקס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4-1. בכך "נקמו" הניקס בלייקרס על ההפסד בסדרת הגמר הקודמת, ב-1971/1972, בה ניצחה לוס אנג'לס את ניו יורק בתוצאה זהה. ויליס ריד זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר שהעמיד בסדרה ממוצעים של 16.4 נקודות ו-9.2 ריבאונדים למשחק. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה שחקן הבוסטון סלטיקס דייב קאונס, שקלע 20.5 נקודות והוריד 16.2 ריבאונדים למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (68-14). קבוצת "סינסינטי רויאלס" (כיום סקרמנטו קינגס) שינתה בתחילת העונה את שמה ל"קנזס סיטי-אומהה קינגס", וחלקה את משחקיה הביתיים בין קנזס סיטי שבמיזורי לבין אומהה שבנברסקה. קבוצת פילדלפיה 76' סיימה את העונה במאזן ניצחונות שלילי של 9-73, ובכך קבעה את אחוז הניצחונות הנמוך בתולדות ה-NBA‏ (11.0%). בעונת 2011/2012 שברה שארלוט בובקאטס את "שיאה" של פילדלפיה כשניצחה רק 10.6% ממשחקיה, בעונה מקוצרת של 66 משחקים. נכון ל-2015, פילדלפיה היא עדיין הקבוצה היחידה שניצחה פחות מעשרה משחקים בעונה מלאה של 82 משחקים. מתוך 18 הסיבובים בדראפט 1972, עשרת הראשונים התקיימו ב-10 באפריל והשמונה הנותרים ב-15 באפריל, כולם בעיר ניו יורק. במקום הראשון בחרה פורטלנד טרייל בלייזרס את לרו מרטין, שפרש ממשחק לאחר ארבע עונות בלבד ב-NBA. בדראפט נבחרו בסך הכול 198 שחקנים, מתוכם 49 שיחקו בליגת ה-NBA וחמישה השתתפו במשחק האולסטאר: בוב מקאדו שזכה התואר רוקי העונה (בחירה שנייה), פול וסטפאל (10), ג'וליוס ארווינג (12), ג'ים פרייס (16) ודון ביוז (34). לאחר פרישתם הוצגו מקאדו וארווינג בהיכל התהילה של הכדורסל. להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 18 סיבובים): משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-23 בינואר 1973 בשיקגו, אילינוי. המאמנים במשחק היו טום היינסון מבוסטון סלטיקס וביל שרמן מלוס אנג'לס לייקרס. חמישיית המזרח כללה את וולט פרייזר, פיט מרוויץ', ג'ון האבליצ'ק, דייב דבושר ודייב קאונס, וחמישיית המערב כללה את נייט ארצ'יבלד, ג'רי וסט, סידני ויקס, ספנסר הייווד ווילט צ'מברלין. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 104-84 ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה דייב קאונס שקלע 15 נקודות. ‏*כוכבית מסמנת קבוצה שהעפילה לפלייאוף. MVP של העונה הסדירה - דייב קאונס, בוסטון סלטיקס רוקי העונה - בוב מקאדו, באפלו ברייבס מאמן העונה - טום היינסון, בוסטון סלטיקס מנהל השנה - ג'ון אקסלסון, קנזס סיטי-אומהה קינגס פרד בויד (פילדלפיה 76') ג'ים פרייס (לוס אנג'לס לייקרס) דווייט דייוויס (קליבלנד קאבלירס) לויד ניל (פורטלנד טרייל בלייזרס) בוב מקאדו (באפלו ברייבס) סגל האלופה, ניו יורק ניקס: ויליס ריד, וולט פרייזר, דייב דבושר, ביל בראדלי, ארל מונרו, ג'רי לוקאס, פיל ג'קסון, דין ממינגר, הנרי ביבי, ג'ון ג'יאנלי, דיק בארנט והרת'ורן וינגו. מאמן ראשי: רד הולצמן. מדיה וקבצים בנושא עונת 1972/1973 ב-NBA בוויקישיתוף סיכום עונת 1972/1973, באתר nba.com רשימת הנבחרים בדראפט 1972, באתר basketball-reference.com סיכום משחק האולסטאר 1973, באתר nba.com
פרינס ג'ורג' (קולומביה הבריטית)

פרינס ג'ורג' (באנגלית: Prince George) היא עיר בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. פרינס ג'ורג' שוכנת במקום בו נשפך נהר נצ'קו אל נהר פרייזר, במרכז קולומביה הבריטית. בעיר מתגוררים 76,708 תושבים (נכון ל-2021), ובמטרופולין שלה מתגוררים 89,490 תושבים (נכון ל-2021). פרינס ג'ורג' משרתת את אחד מן האזורים הגדלים במהירות הרבה ביותר בקנדה, ולה תפקיד חשוב בכלכלת הפרובינציה ובתרבותה. ב-1807 הקים סיימון פרייזר באזור בו נמצאת העיר היום תחנת סחר בפרווה בקלדוניה החדשה של חברת צפון-מערב (North West Company) בשם פורט ג'ורג' (Fort George). הוא קרא לתחנה על שמו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת באותו זמן. במהלך המאה ה-19 האזור היה מבודד וכמעט לא מיושב. ב-1903 נפוצו שמועות שמסילת רכבת של חברת הרכבות גראנד טרנק פסיפיק (Grand Trunk Pacific Railway) הולכת להיבנות בקרבת פורט ג'ורג'. השמועות תרמו להתפתחות האזור ותוך זמן קצר הוקמו שתי מושבות חקלאיות שהתחרו זו בזו - סאות' פורט ג'ורג' וסנטרל פורט ג'ורג' - במטרה שתחנת הרכבת העתידית תוקם אצלן. המושבות התפתחו בקצב מהיר והפכו לעיירות, אך בסופו של דבר גראנד טרנק פסיפיק בחרה לקנות שטח שלא היה שייך לאף אחת מהעיירות ולהקים בו עיירה חדשה לצורך התחנה בשם פרינס ג'ורג'. החברה הסבירה תחילה שמקור השם, שמשמעו "הנסיך ג'ורג'", נועד בהתחילה כדי להבדיל את העיירה מעיירות פורט ג'ורג'. כעבור שנים ספורות הם הסבירו את הסיבה לכך באופן אחר: השם ניתן כהוקרה למלך ג'ורג' החמישי, שהוכתר מספר שנים לפני ההקמה, וכן כהוקרה לבנו הנסיך ג'ורג', דוכס קנט. העיירה הוקמה באופן רשמי ב-6 במרץ 1915. פרוץ מלחמת העולם הראשונה באותו זמן ריסק את הכלכלה המקומית בעקבות הגיוס של מרבית העובדים לבניית המסילה לצבא הבריטי והאוכלוסייה פחתה באופן משמעותי. המשבר התעצם עם התפרצות השפעת הספרדית ב-1918. עם זאת, הצליחה פרינס ג'ורג' להתמודד עם השפל הגדול ללא נזקים משמעותיים. העיירה גדלה באופן משמעותי לאחר שהוקם בקרבתה מחנה צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, כשהחל תהליך השיקום של הערים ההרוסות באירופה והביקוש לעץ עלה, שגשגה פרינס ג'ורג', אשר נמצאה באזור יער עצי אשוחית עם שפע של מנסרות. בהמשך המאה ה-20 הייתה פרינס ג'ורג' אחת הערים החשובות בקולומביה הבריטית, אך חשיבותה ירדה בהדרגה, אף על פי שגם כיום היא עדיין העיר הגדולה והחשובה ביותר בחלק הצפוני של קולומביה הבריטית. ענף היערנות, שהיה הבסיס של הכלכלה המקומית במאה ה-20, ירד מחשיבותו אך הוא עדיין ענף מרכזי. הענפים המרכזיים האחרים בכלכלה המקומית הם מגזר השירותים, כרייה ותעשייה. החל משנת 1961 פועלת תחנת טלוויזיה עירונית CKPG-TV שמנצלת מגדל שידור בהר פיילוט בקרבת העיר. בעיר נמצאים אוניברסיטת צפון קולומביה הבריטית ומכללת קלדוניה החדשה. את העיר משרת נמל התעופה פרינס ג'ורג', הנמצא במרחק של 7 קילומטרים דרומית למרכז העיר. מדיה וקבצים בנושא פרינס ג'ורג' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרינס ג'ורג' (באנגלית) פרינס ג'ורג', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרופיל מפקד אוכלוסין לפרינס ג'ורג', סטטיסטיקס קנדה. פרופיל מפקד אוכלוסין למטרופולין פרינס ג'ורג', סטטיסטיקס קנדה.
התליות בבגדאד (1969)

התליות בבגדאד היו 14 הוצאות להורג של אזרחים עיראקיים שהואשמו בריגול למען ישראל ב-1969. הנאשמים היו 9 יהודים, 3 מוסלמים ושני נוצרים, אשר נתלו למוות בכיכר תחריר, הכיכר המרכזית בבגדאד, בירת עיראק. מ-1948 עד 1969 הצטמצמה קהילת יהודי בגדאד מלמעלה מ-130,000 נפשות לפחות מ-3,000 עם העליות לארץ ישראל. הסיבות העיקריות לעליות היו הקמת מדינת ישראל ורדיפות מצד השלטונות. ההפסד המוחץ שספגו מדינות ערב, ועיראק בכללן, במלחמת ששת הימים שאירעה ב-1967, הגבירו את העוינות כלפי יהודי עיראק, עובדה שהתבטאה בין השאר בפיטורי יהודים ממשרות ממשלתיות, בהקפאת חשבונות הבנק שלהם, בהטלת הגבלות תנועה ומגבלות נוספות. ביולי 1968 תפסה מפלגת הבעת' את השלטון במהפכה ללא שפיכות דמים. השלטון החדש חשש ליפול במהפכה, כפי שהפיל את השלטון הקודם. הוא היה חלש ונתון לפחד מתמיד מפני הפיכה. לאחר שבדצמבר 1968 תקף צה"ל עמדה של צבא עיראק בצפון ירדן, בתגובה על הפגזת יישובים בגליל, החלו אנשי השלטון לרדוף "מרגלים" ישראלים ואמריקנים, בתואנה שאלו מנסים לחבל בעיראק ולערער את שלטונה. בגל מעצרים נאסרו 12 יהודים מבגדד ומבצרה. לקראת עריכת התלייה ב-27 בינואר, קרא רדיו בגדד לאזרחים לבוא ולחזות בה בכיכר תחריר בבגדד. כמה מאות אלפי אנשים הגיעו וחגגו את ההוצאה להורג. תשעה מהתלויים היו יהודים ושלושת היהודים האחרים שנעצרו, הוצאו להורג ב-26 באוגוסט 1969. על פי החוק העיראקי דאז, לא ניתן היה להוציא להורג אנשים שגילם פחות מ-20. חלק מהעצורים היו בגילאי 17-19, ולכן הוכרחו על ידי השלטונות להצהיר שגילם הוא 20-21. האירועים גררו ביקורת מצד ישראל ומדינות אחרות, אף כי מזכ"ל האו"ם או תאנט סירב לדון בנושא בוועידת האו"ם בטענה כי הדבר הוא עניין עיראקי פנימי. למרות זאת, על פי דברי ראש ממשלת ישראל לוי אשכול, פנה תאנט לשלטונות העיראקיים בניסיון לסייע בעניין. ישראל הכחישה שהיהודים ריגלו למענה. בהמשך השנה וכן בשנים שלאחר מכן נהרגו עוד כ-50 יהודים בידי השלטונות. בתחילת שנות ה-70 עזבו רוב יהודי עיראק את ארצם ועלו לישראל. אילנה שטוטלנד, ‏לבקש רחמים מסדאם חוסיין: 50 שנה להוצאתם להורג של תשעה מיהודי עיראק, באתר מעריב אונליין, 31 בינואר 2019 ד. גרין, כתבה בעיתון הארץ באנגלית, 27 בינואר 2014 דיון בכנסת בעקבות התליות Makiya, Kanan (1998). Republic of Fear: The Politics of Modern Iraq עמוד 52 עיתון The Scribe, ינואר-פברואר 1973, כתבה עם שמות וגילאי ההרוגים באתר JTA (סוכנות הידיעות היהודית) הודעת ראש הממשלה לוי אשכול על התליות בבגדד באתר JTA (סוכנות הידיעות היהודית)
שלום מור

שלום מור (נולד ב-24 באוקטובר 1974) הוא מוזיקאי, זמר-יוצר, מלחין, תמלילן ואומן כלי פריטה מהמזרח המתמחה בנגינה על טאר פרסי, עוד, בגלמה וגיטרה. שלום מור נולד בעיר לוד לרבקה ולמשה מושיאשוילי שעלו בשנת 1972 מגיאורגיה. כשהיה בן 7 עיברת אביו את שם המשפחה למור. כשהיה בן 12 עבר עם משפחתו לראשון לציון. מגיל צעיר נמשך למוזיקה אף על פי שגילה כישרון רב בכדורגל ומאמניו ייעדו לו קריירה מזהירה כשחקן מוביל אך במהרה המוזיקה תפסה מקום מרכזי בחייו ובגיל 15 לקח את שיעורי הגיטרה הראשונים שלו באופן פרטי והחל לנגן בגיטרה קלאסית. כעבור זמן קצר החל לנגן בגיטרה חשמלית וכבר בגיל 16 החל להלחין, ליצור ולהופיע בהרכבי רוק כגיטריסט. בגיל 22, כשנה לאחר שירות הצבאי, פנה ללימודי רפואה משלימה והוסמך כמטפל בשיאצו, רפלסולוגיה ופרחי באך. במהלך טיול לים המלח במצוקי דרגות שמע נגינת כלי פריטה ששבה את ליבו, כך פגש את הטאר הפרסי כשניגן בו הזמר מוש בן ארי. מאותו רגע מכר את הגיטרה החשמלית ופנה לשקידה ולימוד בנגינה בכלי שחידש את דרכו המוזיקלית. בגיל 24 החל ללמוד באופן פרטי שירה ופיתוח קול עם הזמרת אהובה עוזרי. בשנת 2007 יצא לאור אלבומו הראשון, "לקראתך", בו נכללו שיריו ושיתוף הפעולה עם עמיר לב ואהובה עוזרי בשיר "זוהר מוכר" והצטרף לפרויקט של עידן רייכל כנגן כלי פריטה. הוא והחל ללמוד נגינה בטאר פרסי אצל הרב אייל סעיד מאני. עם הפרויקט של עידן רייכל הופיע שלום והקליט באלבומים "בין קירות ביתי" ו"הביתה הלוך חזור". באותה שנה שיתף פעולה עם שלמה גרוניך בתוכנית דואט ישראלי בו ביצעו יחדיו משיריהם. בשנת 2008 השתתף בהקלטות לאלבומו של מתיסיהו "Light" ושיתף פעולה בהקלטות אלו עם המפיק דייוויד קאהן (David Kahn). בשנת 2009 הצטרף להופעותיו של מתיסיהו בניו יורק. בשנת 2011 שיתף פעולה עם בן דודו השחקן והקומיקאי שלום מיכאלשווילי והשחקנית דניאלה וירצר בקליפ לשיר "ספרי לי" שכתב והלחין, בהפקתו המוזיקלית של לני בן בשט וניהולו האומנותי של גדי גידור בחברת התקליטים NMC United כמו כן העלה את המופע "טביליסי שיראז תל אביב" בפסטיבל העוד בו ביצע שירים מגאורגיה, פרס, אזרבייג'ן, ארמניה וכורדיסטן. אלבומו השני, "תמיד מול עיני", יצא לאור בשנת 2012. באותה שנה השתתף במופע "מקום בעולם" עם מאיר בנאי. בשנת 2013 הקים יחד עם המוזיקאי והמפיק לני בן בשט את ההרכב "מלפוף קולקטיב" (The Malfoof Collective). צילמו את הקליפ לשיר העם הגיאורגי "Gandagana". במהלך שנות יצירתו הקליט, ניגן ושיתף פעולה עם אומנים רבים והפקות בארץ ובעולם, כגון אינדיה ארי (India Arie), וויו פארקה טורה (Vieux Farka Toure), מתיסיהו, דייוויד קאהן, כוכב נולד, דה ווייס (The Voice) מאיר בנאי, שמעון בוסקילה, גלעד שגב, עידן רייכל, הברירה הטבעית, אליעד נחום, עומר אדם, יובל דיין, חנן בן ארי ועוד רבים. 2007 - "לקראתך" 2012 - "תמיד מול עיני" אתר האינטרנט הרשמי של שלום מור שלום מור, באתר MusicBrainz (באנגלית) שלום מור, באתר בנדקמפ שלום מור בפייסבוק שלום מור אייטיונז האתר הרשמי של מלפוף קולקטיב מלפוף קולקטיב בפייסבוק מלפוף קולקטיב יוטיוב "Gandagana"
מברק קרוגר

מברק קרוגר (באנגלית: Kruger telegram בגרמנית: Krüger-Depesche באפריקאנס: Kruger-telegram) הוא הכינוי שניתן למברק ששלח וילהלם השני, קיסר גרמניה לפול קרוגר, נשיא הרפובליקה הדרום-אפריקאית. במברק בירך הקייזר את קרוגר על הצלחתו להדוף פשיטה בריטית. המברק עורר סערה בבריטניה, ויחסיה עם גרמניה הגיעו לשפל. בשנת 1881, בעקבות מלחמת הבורים הראשונה, הוקמו באפריקה שתי מדינות בוריות חדשות, הרפובליקה הדרום-אפריקאית, ומדינת אורנג' החופשית, יחסיהן של שתי אלו עם האימפריה הבריטית היו מתוחים מאוד. בשנת 1895 יזמו הבריטים פשיטה כושלת על קייפטאון שזכתה לכינוי "פשיטת ג'יימסון" (אנ'), הבריטים נאלצו לסגת בחרפה כשהם מותירים מאחור את כבודם ו-18 חיילים בריטים מתים לעומת ארבעה בלבד מקרב הבורים. ב-3 בינואר 1896, בעוד הבורים חוגגים את ניצחונם, שלח קייזר גרמניה וילהלם השני, שהיה נכדה של מלכת בריטניה, מברק לנשיא טרנסוואל פול קרוגר ובירך אותו על ניצחונו: אני שולח לך את המזל טוב הכן שלי, על כך שאתה ואנשיך ללא פנייה לעזרתם של כוחות ידידותיים, גירשתם על ידי פעולה נמרצת את הכנופיות החמושות שפלשו למדינה שלך כמפירי סדר... מאוחר יותר כתב הקייזר ביומנו שהמהלך כלל לא היה רעיון שלו, ולמעשה המברק נכתב בידי חבורת קצינים ופוליטיקאים ששכנעו אותו לחתום עליו נגד רצונו. עוד הוא הוסיף שמעט לאחר שהתפרסם המברק פנו אליו רוסיה וצרפת, והציעו לו להקים יחד עמן קואליציה אנטי-בריטית. הקייזר סירב. בגרמניה התקבל המברק בהתלהבות, ורבים ראו בו אומץ לב וגבריות מצד הקייזר. מנגד, בבריטניה עורר המברק סערה, והעיתונים התמלאו בכותרות מהסוג של: "Germany is to be destroyed" ("יש להחריב את גרמניה"), בדומה למשפטו המפורסם של קאטו "Carthaginem esse delendam" ("יש להרוס את קרתגו"). היחסים בין בריטניה לגרמניה הורעו, חלונות של בתי עסק גרמניים נופצו, ומלחים גרמנים נעצרו בנמלים. כינוים של הבריטים כ"כנופיות חמושות" וכ"מפירי סדר" היה פוגעני מאוד, והיו שפירשו את ה"פנייה לעזרתם של כוחות ידידותיים" כרמז לכך שגרמניה מוכנה לסייע לבורים בפעם הבאה. הקייזר התנצל על המברק בפני סבתו מלכת בריטניה ובפני בן דודו יורש העצר. מברק קרוגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דוד פאפו

הרב דוד פאפו (כ"ג באייר ה'תר"ח, 26 במאי 1848 - כ"ב בניסן תרפ"ז, 24 באפריל 1927) היה הרב הראשי של בורסה שבטורקיה וביטולה שבמקדוניה, חכם באשי של טריפולי שבלוב ובגדאד שבעיראק, ממנהלי בית החולים משגב לדך בירושלים, אב בית דין וחבר ועד העדה הספרדית בעיר. נולד בקושטא ב-26 במאי 1848 (כ"ג באייר ה'תר"ח) לשלמה ולסולטנה פאפו. בגיל שבע עלה עם הוריו לארץ ישראל. אביו, שהיה היה סוחר עשיר דאג לחינוך בנו, ובצעירותו הכניסו להתחנך בישיבות העיר לצד הרבנים יצחק אשכנזי, יעקב מאיר ומרדכי ישראל. בסיום לימודיו הוסמך להוראה על ידי רבני העדה הספרדית בירושלים, ונישא למזל. תחילה התפרנס מעזבון אביו, אך בשל שרפה שהתרחשה בעיר עלה כל רכושו באש, ומקור מחייתו העיקרי אבד. בשנת 1893 (ה'תרנ"ג) עבר להתגורר בטריפולי, שם מונה לשמש כחכם באשי במשך כשנתיים. בסיום כהונתו בטריפולי עבר להתגורר בבורסה, שם מונה בפירמן רשמי לכהן כרב הראשי ואב בית הדין של בורסה למשך שבע שנים, וקיבל מהסולטאן העות'מאני את אות מסדר המג'ידיה ממדרגה שלישית. בשנת 1902 (ה'תרס"א) מונה לשמש כרבה הראשי של ביטולה שבמקדוניה למשך כשנתיים. בסיום כהונתו עבר להתגורר בבגדאד, שם מונה לשמש כחכם באשי למשך שבע שנים, וקיבל מהסולטאן הטורקי אות כבוד ממדרגה ראשונה בשם "מג'ידיה". במהלך שנות כהונתו בבגדאד הביא לבניית תלמוד תורה גדול שכלל גם מטבח ליתומים ולנזקקים. בשל חשד מצד הממשל כי הסית את הציבור בבגדאד לטובת נזים פאשה, מושל פלך שהודח, פוטר הרב פאפו ממשרתו והועמד למשפט מצד הממשל הטורקי. לפני המשפט נדר כי אם יצא ממנו זכאי יעלה לירושלים. ואכן, לאחר שזוכה במשפט עזב את בגדאד והחל במסע לירושלים. בדרך עצר בחלב שבסוריה, והשתכן במשך יממה בביתו של הרב חזקיה שבתי. למחרת יצאו ללוות אותו בדרכו לרכבת הנוסעת לביירות שבלבנון כל נכבדי העיר, בהם הרב מאיר נחמד. מביירות יצא בהפלגה לישראל, ולירושלים הגיע בחודש ספטמבר 1911 (ה'תרע"א). עם הגיעו לירושלים מונה לשמש כחבר משרד הרבנות, ולאחר מכן כאב בית הדין של העדה הספרדית. בהמשך שימש כממלא מקום הרב משה יהודה פרנקו במועצת הפלך ונמנה עם מנהלי בית החולים משגב לדך. בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים, לצד הרבנים אברהם ביג'אג'ו, יוסף מרדכי הלוי, חנניה גבריאל, רפאל שלמה לניאדו ויוסף שאול אלישר, ובחודש מאי 1913 התפטר מתפקיד בוועד. ביום כ"ב בניסן תרפ"ז, בהיותו כבן 79, נפטר הרב פאפו בירושלים. חתנו היה הרב בן ציון פיזאנטי. ספרו "פני דוד" מצבתו בהר הזיתים הרב פאפו (חמישי מימין) עם רבני עיראק פני דוד (ירושלים תרפ"ד) - שו"ת. בני מאיר (ירושלים תרע"ד) - דרשות. בספר זה כמה דרשות שנשא בבגדאד; ביניהן: הספד לרב יוסף חיים (תרס"ט) ; הספד לראש רבני קושטא, הרב משה הלוי (תר"ע); דרשה שנשא עם כניסתו לרבנות בגדאד (מדף מח ע"ג עד דף נא ע"ב). חכם דוד פאפו כתב גם רעיונות רבים אותם נהג לשמור מקופלים כניירות יחידים בתוך שק. הוא הנציח את שני בניו בהקדמות לספריו: את בנו, מאיר, שמת בצעירות במהלך שהות המשפחה בבל, ואת בנו שלמה, שגויס לצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה ועקבותיו לא נודעו. משה דוד גאון, "דוד ב"ר שלמה פאפו", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 535–536, באתר היברובוקס מדיה וקבצים בנושא דוד פאפו בוויקישיתוף דוד פאפו, באתר "החכם היומי" הרב פאפו זכאי בדינו, החרות ירושלים, 30 במאי 1911 החרות ירושלים, 4 באוקטובר 1911 החרות ירושלים, 6 באוקטובר 1911 מענייני העדה, החרות ירושלים, 31 בינואר 1912 התפטרות, החרות ירושלים, 3 במאי 1913 הרב דוד פאפו ז"ל, הארץ, 27 באפריל 1927, עמ' 4 היצירה ההלכתית של חכמי בבל (עיראק) בעת החדשה
שירווינטוס (מחוז משנה)

שירווינטוס (בליטאית: Širvintų rajono savivaldybė; בעברית וביידיש: שירווינט) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. הוא מחוז משנה של מחוז וילנה ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2011, למעלה מ-17,300 תושבים. העיר שירווינטוס היא העיר הגדולה ביותר במחוז, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו. בשטחי מחוז המשנה עוברים הנהרות נריס ושירווינטה (אנ'), ויש בו 28 אגמים, הגדול שבהם הוא אגם אליס (ליט') המשתרע על כ-1.5 קמ"ר, והעמוק שבהם הוא גלוואניס (ליט') המגיע לעומק 25 מ'. מחוז-המשנה הוקם כיחידה מנהלית מוגדרת בשנת 1950 ומאז השתייך למחוזות שונים. השיוך הנוכחי של מחוז-משנה זה למחוז וילנה, החל בשנת 1995, עם הקמתו מחדש של מנגנון המנהל של מחוז-המשנה. במחוז המשנה עיר אחת: עיר המחוז שירווינטוס; 5 עיירות: בוגוסלאווישקיס (בוגוסלאווישוק), גלוונאי (גלוואן), קרנאווה (שהייתה בימי הביניים בירת הדוכסות הגדולה של ליטא), מוסנינקאי (מוסניק) וזיבאלי; ועוד 483 כפרים קטנים יותר. מדיה וקבצים בנושא שירווינטוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שירווינטוס (בליטאית) שירווינטוס, ברשת החברתית פייסבוק נתונים על מחוז-המשנה באתר ממשלתי ליטאי (באנגלית)
איי

האם התכוונתם ל... A – האות הראשונה באלפבית הלטיני I – האות העשירית באלפבית הלטיני אישים איי (פרעה) – הפרעה ה-13 של השושלת ה-18 בממלכה החדשה במצרים העתיקה איי וייוויי – אמן ופעיל חברתי סיני איי פן – רופאה סינית איי צ'ינג – משורר סיני נהרות איי (נהר) – נהר ה-IJ בהולנד היי (פירושונים) אי (פירושונים)