laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סאיוטה

סאיוטה (באנגלית: Cyota) הייתה[דרושה הבהרה] חברת אבטחת מידע ישראלית, שהתמחתה בתוכנות ובשירותים לאבטחת בנקאות מקוונת, וכן לאבטחת עסקאות בכרטיסי אשראי באינטרנט. סאיוטה הוקמה בשנת 1999, על ידי נפתלי בנט, מנכ"ל החברה (לימים ראש ממשלת ישראל), ד"ר מיכל צור שלו, בן אנוש וליאור גולן. לחברה, שהייתה רשומה בארצות הברית, היו משרדים בהרצליה ובניו יורק, ובשיאה היא מנתה כ-140 עובדים. החברה פיתחה אלגוריתמים לאימות זהות משתמשים, כתלות ברמת הסיכון הכרוכה בעיסקאות המקוונות שהם מבצעים (Risk Based Authentication). היא שירתה בנקים גדולים בארצות הברית, בקנדה, באנגליה וביפן, וכן את רוב הבנקים בישראל. סך ההשקעות בסאיוטה הסתכמו ב-27 מיליון דולר בארבעה סבבי גיוס הון, בהובלת קרנות ההון סיכון Bessemer, יזראל סיד פרטנרס, קרן גיזה, ופועלים ונצ'רס. בדצמבר 2005 נרכשה חברת סאיוטה בידי RSA תמורת 145 מיליון דולר, ובינואר 2006 מונתה מיכל ברוורמן-בלומנשטיק, שהייתה סמנכ"לית התפעול של סאיוטה, למנכ"לית החברה בישראל. בניהולה צמחה RSA ישראל מ־80 עובדים ליותר מ-300 עובדים. בשנת 2006 נרכשה חברת האם, RSA, בידי תאגיד EMC תמורת 2.1 מיליארד דולר. במאי 2020 צייץ מנכ"ל החברה לשעבר נפתלי בנט שפורצים הצליחו לדלות את מספר כרטיס האשראי שלו, ומי שמנע מהם לבצע קניות זאת החברה – 'סאיוטה'. עותק של אתר החברה לפני הרכישה - אתר החברה מתאריך 1 בדצמבר 2005, מתוך ארכיון האינטרנט עופר לוי, ‏סאיוטה הישראלית נמכרת ל-RSA האמריקנית תמורת 145 מיליון דולר במזומן, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2005 נפתלי בנט בטוויטר ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טבורבור

הר טַבוּרְבוּר (באנגלית: Tavurvur) הוא הר געש שכבתי פעיל במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה. ההר הוא אחד מהלועות של קלדרת רבאול ושוכן על שוליה המזרחיים של הקלדרה. ההר ידוע בהתפרצויותיו התכופות שגרמו להרס ניכר בעיירה רבאול הסמוכה. ב-1937 נהרגו 507 תושבים מהתפרצות טבורבור והר הגעש וולקן, לוע המצוי על השוליים המערביים של קלדרת רבאול. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר. בשנים 1983 ו-1984 הייתה רבאול על סף פינוי בשל התחממות הרי הגעש. ההתפרצות לא התרחשה עד 19 בספטמבר 1994, אז התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בעת ובעונה אחת וכיסו את שדה התעופה המקומי ואת העיירה כולה באפר געשי. עמוד האפר מטבורבור הגיע לגובה של 6 ק"מ, אם כי גובהו הממוצע היה 2-1 ק"מ. לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות, ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית מרבאול לקוקופו. הר הגעש וולקן נותר רדום לאחר ההתפרצות, אבל טבורבור המשיך להיות פעיל עד 1995. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה, אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים. שדה התעופה של רבאול נחרב בהתפרצות של שנת 1994. השדה היה במסלולו הישיר של האפר הגעשי. השדה נבנה מחדש בעיירה טוקואה (Tokua), דרומית-מזרחית לרבאול, מחוץ לטווח הרי הגעש, אך מדי פעם הוא נסגר בשל פעילות געשית. ב-25 בינואר 2005 התפרץ טבורבור שוב, התפרצות שנמשכה עד נובמבר אותה שנה. בהתפרצות זו פעלו שני לועות משנה שכל אחד פלט טפרה בגוון שונה. ב-7 באוקטובר 2006 שוב התפרץ טבורבור, והתפוצצות הראשונית גרמה לניפוץ זגוגיות במרחק 12 קילומטרים משם ושילח עמוד אפר לגובה של 18 קילומטרים. אם כי למזלם של התושבים הרוח הרחיקה את האפר מרבאול. מדיה וקבצים בנושא טבורבור בוויקישיתוף Tavurvur, Rabaul Caldera, New Britain Island, Papua New Guinea Rabaul הדף על קלדרת רבאול באתר Global Volcanism Program Rabaul תמונות והסברים על קלדרת רבאול (חלקם על טבורבור) באתר Global Volcanism Program Rabaul היסטוריה של התפרצויות אתר Global Volcanism Program אתר Global Volcanism Program אתר Global Volcanism Program אתר Global Volcanism Program Winds soften erupting volcano's impact
וולקן (הר געש)

הר ווּלְקָן (Vulcan) הוא חרוט פומיס צעיר במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה. ההר הוא אחד מהלועות של קלדרת רבאול ושוכן על שוליה המערביים של הקלדרה. ההר ידוע משתי התפרצויות שאירעו במאה ה-20 שגרמו להרס ניכר בעיירה רבאול הסמוכה. וולקן נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית בשנת 1878, אבל צורתו הנוכחית נקבעה בהתפרצות שהחלה ב-29 במאי 1937 כאשר באותו יום התפרץ גם הר הגעש טבורבור, לוע המצוי על השוליים המזרחיים של קלדרת רבאול. אך בעוד שטבורבור התפרץ במשך יום אחד בלבד, נמשכה ההתפרצות של וולקן ארבעה ימים עד 2 ביוני. במהלך אותם 4 ימים נבנה ההר מפומיס שהושלך מהלוע שהיה בתחילה בגובה פני הים והגיע לגובה של 243 מטרים. העיירה רבאול כוסתה באפר אנדזיטי ובפומיס, והצונאמי שבא בעקבות ההתפרצות השליך אוניות על החוף. בהתפרצות נהרגו 507 אנשים ונגרם נזק רב. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר. ב-19 בספטמבר 1994 התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בהפרש של שעה האחד מהשני, וכיסו את שדה התעופה המקומי ואת העיירה כולה באפר געשי. עמוד האפר מוולקן הגיע לגובה של 21–30 ק"מ, זרם פירוקלסטי מהר וולקן הגיע למרחק של שלושה קילומטרים, והמפרץ כוסה במרבד של פומיס שנפלט מההר. לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות, ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית מרבאול לקוקופו. הר הגעש וולקן המשיך להתפרץ עד 2 אוקטובר 1994 ומאז הוא שקט, אבל טבורבור המשיך להיות פעיל עד 1995. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה, אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים. מדיה וקבצים בנושא וולקן בוויקישיתוף Rabaul הדף על קלדרת רבאול באתר Global Volcanism Program Rabaul תמונות והסברים על קלדרת רבאול (חלקם על וולקן) באתר Global Volcanism Program Rabaul אתר Global Volcanism Program אתר Global Volcanism Program אתר Global Volcanism Program אתר Global Volcanism Program
שיר הגדי

שִׁיר הַגְדִי הוא ספר שיריה וסיפוריה של המשוררת מרים ילן שטקליס המיועדים לגיל הרך. במשך שנים פרסמה שטקליס את שיריה וסיפוריה בקבצים שונים, ובעיתוני ילדים, במיוחד בעיתון דבר לילדים. בסוף שנות החמישים החלה הוצאת דביר במפעל קיבוץ יצירתה לכרכים על פי גילי הקוראים. "שיר הגדי" יצא לאור הראשון, בשנת 1957, והוא מיועד "לגיל הרך" ולאחריו "יש לי סוד" ו"בחלומי" המיועדים לקוראים מבוגרים יותר. הספר יצא במהדורה נוספת בשנת 1963, ובשנת 1986 יצאו לאור בהוצאת דביר שלושת הכרכים בספר אחד ששמו "מרים ילן שטקליס - שירים וסיפורים". הספר כולל מבחר שירים מתוך הספרים "אצו רצו גמדים" (1939), "דני" (1943) ו"שירי-לי מירי-לי" (1947), וכן סיפורים ושירים שפורסמו בעיתוני הילדים, אך לא נאספו לקובץ, ובהם הסיפור הארוך "המסע אל האי אולי" המתאר את מסעה של חבורת צעצועים עם הילד דני, אל האי אולי, על מנת לתקן את הבובה אלישבע. הסיפורים והשירים המופיעים בספר נכתבו על ידי ילן-שטקליס, פרט לסיפור "אבא מצחיקון" שנכתב על ידי קורניי צ'וקובסקי ואותו תרגמה שטקליס מהשפה הרוסית. הספר אויר על ידי המאיירת צלה בינדר באיורים שהפכו להיות מזוהים עם יצירתה של מרים ילן שטקליס. איוריה של בינדר הם איורים פשוטים ומינימליסטים המצוירים בדיו, והם תואמים את רוחם של השירים והסיפורים. השירים והסיפורים המקובצים בספר עוסקים בנושאים מעולמו של הילד. בשמחה ובעצב שהוא חש, ביחסו אל הוריו ואל חבריו וחברותיו למשחק, האמיתים והדמיוניים. עולמו הפנימי של הילד מתואר באופן רגיש ובבהירות. גיבורי השירים - הבובות זהבה ואלישבע, הילד דני, והידיד הדמיוני טינטן, התחבבו על הקוראים, והיו לחלק מעולמם של ילדי הגיל הרך בישראל. על אף שהספר מיועד לגיל הרך, וחלק מהשירים בו מוגדרים "משחק אצבעות", אהובים השירים שבספר על בני כל הגילים, ועל מבוגרים רבים. במהלך השנים זכו השירים המופיעים בספר לעיבודים רבים, ולביצועים של טובי הזמרים, ובהם זמרי רוק שעיקר יצירתם מופנית למבוגרים. חלק מהשירים הולחנו בסמוך לכתיבתם, אך רבים הולחנו שנים רבות לאחר כתיבתם על ידי יוצרים שגדלו על היצירות בילדותם. שירי הספר שהולחנו מזוהים בדרך כלל עם להקת "החלונות הגבוהים", וחבריה כסולנים - ג'וזי כץ, שמואל קראוס ואריק איינשטיין. באלבומם הראשון "החלונות הגבוהים" (1967), שרו "החלונות הגבוהים" שני שירים מהספר, אותם הלחין שמואל קראוס - "אלישבע מה נחמדת" ו"בובה זהבה". ב-1975 העלו קראוס וכץ מופע בשם "לבד ביחד ולבד לבד" שכלל רבים משירי הספר שהולחנו על ידי קראוס, ובהם "ענן", "שמש, שמש במרום", "שיר ערש לאלישבע", "אצו רצו גמדים", "נתפייסה", "הדוד של בובתי", "רוח רוח" ו"ידידי טינטן". אריק איינשטיין ביצע כסולן מספר שירים מהספר, כגון "רוח רוח" (שהלחין שלום חנוך) ו"אצו רצו גמדים". כן ביצעו שירים מהספר זמרים כחוה אלברשטיין, נעמי שמר וזהבה בן. במיוחד ידוע הביצוע של צביקה פיק מפסטיבל שירי הילדים לשיר "הסבון בכה מאוד", אותו גם הלחין פיק. שיר הגדי, באתר OCLC (באנגלית) ד"ר תור ר. גונן מרים ילן שטקליס בראי האיור: אינטרפרטציות ויזואליות ליצירותיה, עיונים בספרות ילדים, 2002 גיליון 12. עמ' 39 – 60. באתר "הגיל הרך"
פריד א-דין עטאר

פריד א-דין עטאר (בפרסית: فَریدالدّین ابوحامِد محمّد عطّار نِیشابوری, פריד א-דין אבו חאמד מוחמד עטאר נישאבורי; 1142–1221) הוא משורר סופי פרסי מנישאפור באזור ח'וראסאן שם נמצא קברו. לא הרבה ידוע על חייו של עטאר. הוא מוזכר בספריהם של בני דורו טוּסי ועוופי, אך זכה לפרסום רב יותר לאחר מותו. במאה ה-15 גם החלו להרקם סביבו סיפורים ואגדות, בעיקר בנוגע למעמדו כסופי. עטאר היה רוקח מבוסס היטב, דבר שאפשר לו להיות עצמאי ובלתי תלוי בחסדי פטרונים. עטאר עזב חנות רווחית והחל ללמוד את תורת הסופיזם. די מהר נעשה דרוויש והיה למיסטיקן. בשנת 1221, נהרג עטאר במהלך פלישת המונגולים לנישאפור והטבח שביצעו שם. עטאר כתב שירי מוסר ומיסטיקה רבים, והידועים מביניהם: מנטק א-טיר או "הרצאת הציפורים", הוא סיפור מסע פילוסופי דתי.. הספר מתאר בשירה מחורזת את מסע הציפורים בחיפוש אחר מלך אמיתי שינהיג אותן וימלוך עליהן, שליט המסוגל להביא שלום ואחווה לעולם מלא צרות ופחד. תד'כרת אל-אווליא או "חיי הקדושים" הוא חיבורו היחיד של עטאר בפרוזה. החיבור הוא אסופת ביוגרפיות של סופים מפורסמים, החל באמאם ג'עפר א-צאדק וכלה בחלאג'. אלאהי נאמה או "הספר [אל] האלוהי" הוא חיבור שמטרתו "לפתוח את דלת האוצר האלוהי". פנד נאמה, או "ספר העצות". אף כי החיבור שויך לעטאר, חוקרים רבים סבורים כי למעשה לא כך הוא. התוכן היבש והסגנון הדקדוקי הפשוט אינם מתאימים לסגנונו העשיר והמפותח של עטאר, למעט מספר השורות החותמות את החיבור. "הרצאת הציפורים" עיבוד לתיאטרון מאת ז'אן-קלוד קרייר, בימוי פיטר ברוק בתיאטרון בוף דה נור בפריז 1979. המחזה תורגם לעברית על ידי אוריאל זוהר. מדיה וקבצים בנושא פריד א-דין עטאר בוויקישיתוף פריד א-דין עטאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פריד אלדין עטאר (פעל במאה ה-12), דף שער בספרייה הלאומית B. Reinert, AṬṬĀR, FARĪD-AL-DĪN, Encyclopædia Iranica, s.v. הספר פורסם בפרסית בידי יוסף הליודור גארסין (Joseph Héliodore Garcin). גארסין כתב ניתוח על הספר, בספרו "שירה פילוסופית אצל הפרסים" (Poésie philosophique chez les Persans) בהוצאת אלבין מישל 1966 (Éditions Albin Michel) ואזל. יצא לאור שוב בהוצאת סוי 2010 (Éditions du Seuil) בפריז R.P. Masani, The Conference of the Birds: A Sufi Allegory, Being an Abridged Version of Farid-ud-din Attar’s Mantiqut-Tayr, London, 1924; C.S. Nott, The Conference of the Birds, London, 1954 and 1961. R.A. Nicholson, with introd. by M. Qazvīnī, Taḏkerat al-awlīāʾ, 2 vols., London and Leiden, 1905-07; A. J. Arberry, Muslim Saints and Mystics, London, 1966, 1973. J.A. Boyle, The Ilāhī-nāma or Book of God, Manchester, 1976 (Persian Heritage Series, 29). יצא לאור בצרפתית: Le Livre des conseils, par Antoine-Isaac Silvestre de Sacy, תרגום מאת אנטואן-איזק סילבסטר דה סאקי 1819. B. Reinert, AṬṬĀR, FARĪD-AL-DĪN, Encyclopædia Iranica, s.v. Ritter, “Philologika XVI,” Oriens 13 (1961), pp. 228f.
מלבד הכלב

מלבד הכלב: או איך מצאנו את גזע הציפורים של ההגמון, למרות הכול (באנגלית: To Say Nothing of the Dog: How We Found the Bishop's Bird Stump at Last) הוא ספר מדע בדיוני קומי מסוגת מסע בזמן, מאת הסופרת האמריקאית קוני ויליס. הספר יצא לאור ב-1997, זכה בפרס לוקוס ובפרס הוגו לשנת 1999, והיה מועמד לפרס נבולה בשנת 1998. שם הספר הוא מחווה לספר "שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב)" מאת ג'רום ק. ג'רום. חלק מרכזי בעלילת "מלבד הכלב" מתאר שיט בנהר התמזה, בדומה ל"שלושה בסירה אחת", ובסצנה שולית אחת, דמויות שני הספרים אף חולפות זו על פני זו. הספר הוא חלק מסדרת המסע בזמן של ויליס, וחלק מהדמויות המופיעות בו מופיעות גם בספרים ובנובלות אחרות מפרי עטה. סיום הספר מרמז על סיפור המשך, אך זה טרם יצא לאור. עלילת הספר עוסקת בנד הנרי, "היסטוריון" באוניברסיטת אוקספורד העתידית. היסטוריונים באוניברסיטה זו נוסעים לעבר במכונת זמן המכונה "הרשת", וכך לומדים על ההיסטוריה מכלי ראשון. מיטב ההיסטוריונים של אוקספורד מגויסים למשימה של הקמתה מחדש של קתדרלת קובנטרי הממומנת על ידי מילארדרית בשם ליידי שרפנל. ההיסטוריון נד הנרי נשלח למצוא את גזע הציפורים של ההגמון, יצירת אמנות ויקטוריאנית, שנעלם באופן מסתורי בזמן ההפצצה שהחריבה את הקתדרלה במלחמת העולם השנייה. הנרי, מותש מנסיעות רבות מדי בזמן, נשלח להתרגעות בתקופה הוויקטוריאנית בצירוף משימה פשוטה. בתקופה הוויקטוריאנית פוגש הנרי היסטוריונית נוספת - וריטי קינדל, וביחד, במאמציהם להתמודד עם "צרימה" - פגיעה ברצף הזמן-מרחב, הם מצליחים לסבך את המשימה ולחולל את מה שלדעתם מהווה נזקים חמורים למהלך ההיסטוריה - נזקים שתוצאתם עלולה להיות הפסד של בריטניה במלחמת העולם השנייה. בעלילת הספר נשזרים מספר רעיונות מרכזיים: לטבע האנושי מאפיינים קבועים - לדמויות בתקופות שונות יש מאפיינים דומים ואף זהים והן גם נתקלות במצבים דומים (רעיון זה מופיע בכל ספרי המסע בזמן של ויליס). תורת הכאוס, הבאה לידי ביטוי בקשר הבלתי ניתן לניבוי בין פעולה לתוצאה. מאבק בין תאוריות היסטוריות - בין הטענה כי ההיסטוריה נובעת ממעשיהם של בני האדם מול הטענה כי ההיסטוריה נובעת מגורמים אקראיים שאין לאדם שליטה בהם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 1999 – עברית, בתרגומו של עמנואל לוטם בהוצאת זמורה ביתן. רמי שלהבת, מלבד הכלב / קוני ויליס, בלי פאניקה מלבד הכלב, באתר כנרת, זמורה-ביתן, דביר מלבד הכלב, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנער מדרום תל אביב

"הנער מדרום תל אביב" (2001) הוא פסל מאת האמן הישראלי אוהד מרומי. הפסל נוצר כחלק ממיצב שהוקם במסגרת התערוכה "הלנה" בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו. במסגרת המיצב "מעבר גבול" בנה מרומי מעין מתקן מעבר דמוי מעבר גבול שבסופו הוצבה דמות הנער. הנער הצנום מעוצב כדמות פסל פרימיטיבית שהוגדלה לממדי ענק. מרומי בחר להדגיש את הקשר של הדמות אל מסורות פיסול אפריקאיות-קולוניאליסטית, על ידי שימוש בחרוזי הפלסטיק הצבעוניים, על ידי העירום ואיבר המין המודגש. ב"הלנה" הציג מרומי פסל נוסף בדמות הנער, כחלק מתצוגה של "חדר אתנוגרפי". הפסל, שגובהו 103 ס"מ, עשוי אף הוא מעיסת נייר אך מכיל פריטי לבוש שונים המדגישים את ההיבטים האתנוגרפיים של הדמות. בראיון במגזין "סטודיו" תיאר מרומי את עשיית הפסל: "עשיתי אותו בעיסת נייר בריסטול שחור. את שואלת למה כושי? אני לא בטוח שאני יודע לדבר עליו. אני כן יודע שחיפשתי סוג של הרחקה מעצמי, מין 'זרות' ממבט ראשון, והייתה חשובה לי מאוד גם יצירת ההזדהות של הצופה". במאמרו "אטלס מדרום תל אביב" (2001) תיאר חיים דעואל לוסקי את המעבר בתצוגה ה"מובילה את הצופה במסלול הליכה מוגדר היטב לעבר פנים, שאינו אלא שיקוף של הריק שבחוץ. שם הוא מועמד, בעל כורחו, מול אברו הענק של גיבור מיתולוגי כהה עור, המזכיר באורח אירוני עולם אחר, שנשען בעבר על כתפיו של אטלס גדול וחזק. אבל לעומת האטלס ההוא, הגיבור המקומי אינו ענק חסר כל רתיעה אלא נער מקומי שחור, סובייקט עלום. גם אם הענק השחור הזה מתפקד באופן אנונימי מדי לטעמי, אני קורא את ההפניה לרחובות הדרומיים של העיר העברית הראשונה, ואת הדכדוך וחוסר התקווה המוקרנים מעמידתו הלא יציבה". בשנת 2007 נרכש הפסל בכספי תרומה עבור מוזיאון ישראל. בשנת 2008 הוצג הפסל בתערוכת "זמן אמת - אמנות בישראל 1988-2008" במוזיאון ישראל, שנערכה במסגרת פרויקט "60 שנות אמנות בישראל". עם פתיחת הקמפוס המחודש של המוזיאון, בשנת 2010, הוצב הפסל במקום מרכזי באולם הכניסה הישן של המוזיאון. ראו: עומר, מרדכי (עורך), המוזיאון מציג את עצמו, אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו, 2011, עמ' 273. ברייטברג-סמל, שרה, "כושי עירום", סטודיו, מס' 129, דצמבר 2001, עמ' 31. לוסקי, חיים דעואל, "אטלס מדרום תל אביב", סטודיו" מס' 129, דצמבר 2001. " הנער מדרום תל אביב", אתר תערוכת "זמן אמת", אתר מוזיאון ישראל
1995 בקולנוע

ערך מורחב – 1995 28 במרץ – ג'וליה רוברטס מודיעה על גירושים מבעלה לייל לאבט. נובמבר – לאחר שש שנים, סרט ג'יימס בונד חדש יוצא, גולדן איי. 21 בנובמבר – צעצוע של סיפור יוצא לאקרנים כסרט העלילתי באורך מלא הראשון שיוצר כולו במחשב. "צעצוע של סיפור" "באטמן לנצח" "אפולו 13", על־פי סיפור אמיתי של טיסת החלל אפולו 13 "פוקהונטס" "אייס ונטורה: בלש פראי", בכיכובו של ג'ים קארי "גולדן איי" "קספר" "ג'ומנג'י",בכיכובו של רובין ויליאמס "שבעה חטאים", בכיכובם של בראד פיט ומורגן פרימן "מת לחיות 3", בכיכובם של ברוס ויליס וסמואל ל. ג'קסון הסרט הטוב ביותר - לב אמיץ הבמאי הטוב ביותר - מל גיבסון (לב אמיץ) השחקן הטוב ביותר - ניקולס קייג' (לעזוב את לאס וגאס) השחקנית הטובה ביותר - סוזן סרנדון (גבר מת מהלך) שחקן המשנה הטוב ביותר - קווין ספייסי (החשוד המיידי) שחקנית המשנה הטובה ביותר - מירה סורבינו (אפרודיטה הגדולה) פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר - שושלת אנטוניה (הולנד) הסרט הטוב ביותר - על תבונה ורגישות השחקן הטוב ביותר - ניקולס קייג' (לעזוב את לאס וגאס) השחקנית הטובה ביותר - שרון סטון (קזינו) הסרט הטוב ביותר - בייב השחקן הטוב ביותר - ג'ון טרבולטה (תפוס את שורטי) השחקנית הטובה ביותר - ניקול קידמן (פיתוי קטלני) 30 בינואר – דניאל קמפבל, שחקנית אמריקאית 9 ביולי – ג'ורג'י הנלי, שחקנית אנגלייה 2 בפברואר – דונלד פלזנס, שחקן 5 בפברואר – דאג מקלור, שחקן 26 בפברואר – ג'ק קלייטון, מנהל 16 במרץ – אלברט האקט, תסריטאי 4 באפריל – פרסילה ליין, שחקנית 14 באפריל – ברל אייבס, שחקן, זמר 24 באפריל – סמי ג'קסון, שחקן, התקליטן 25 באפריל – ג'ינג'ר רוג'רס, שחקנית 15 במאי – אריק פורטר, שחקן 16 במאי – לולה פלורס, ספרדית שחקנית 18 במאי – אליזבת מונטגומרי, שחקנית 26 במאי – פריץ פרילינג, אנימטור 25 ביוני – צ'ארלס בנט, תסריטאי 29 ביוני – לנה טרנר, שחקנית 4 ביולי – אווה גאבור, שחקנית 11 באוגוסט – פיל האריס, שחקן, זמר 29 באוגוסט – אנריקה קאררס, במאי, מפיק 21 בנובמבר – פיטר גרנט, שחקן ומנהל 23 בנובמבר – לואי מאל, מנהל 24 בנובמבר – ג'פרי לין, שחקן 9 בדצמבר – ויויאן בליין, שחקנית 22 בדצמבר – פרפר מקווין, שחקנית 23 בדצמבר – פטריק נולס, שחקן 25 בדצמבר – דין מרטין, זמר ושחקן "בייב" "נבל העשב", על פי ספר של טרומן קפוטה "בחורים רעים" "קזינו" "קונגו", על פי סיפור של מייקל קרייטון. "דספרדו" "פלוק" "עכברי הקניון" "החשוד המיידי" "12 קופים" "תשעה חודשים" "היט" "התפרצות" "בילי מדיסון" "הגשרים של מחוז מדיסון" "עולם המים" "טומי בוי" "ניקסון" "מורטל קומבט" "רכבת הכסף" "כוננות מיידית" "אבי הכלה 2" "ראשון האבירים" בכיכובו של ריצ'רד גיר "קלולס" "ארבעה חדרים" "לשחרר את ווילי 2: המסע הביתה" "תפוס את שורטי" "על תבונה ורגישות" "מצור ימי 2" "כפר הארורים" "בזמן שישנת" "לילסדה" סרט ישראלי בכיכובה של גילה אלמגור 1994 בקולנוע 1995 1996 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1995 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1995 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
הארד בופ

הארד בופ (באנגלית: Hard bop) הוא תת-סגנון בג'אז שהתפתח מהבי-בופ. הוא מושפע מרית'ם אנד בלוז, בלוז (בעיקר בשימוש בסקסופון ובפסנתר), וממוזיקת גוספל. בהארד-בופ קיים שימוש רב יותר בקונטרבס מאשר בבי-בופ, בין היתר בשל שימוש רב שעשו בו חלק מהמוזיקאים הבולטים בסוגה, כמו צ'ארלס מינגוס וריי בראון; אך גם בשל הניסיון ליצור סגנון נגיש יותר לקהל שאינו מכיר או מחבב בי-בופ. לדברי היסטוריון המוזיקה דייוויד ה. רוזנטל, סגנון זה משקף דור של מוזיקאים אפרו-אמריקאים שגדלו בתקופה שבה בי-בופ ורית'ם אנד בלוז היו הסגנונות הנפוצים במוזיקה, ומוזיקאים כמו טאד דמרון עבדו בשניהם. השימוש במונח החל באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20. בין המוזיקאים הבולטים בסגנון זה: ארט בלייקי ושליחי הג'אז ג'ון קולטריין מקס רואץ' קליפורד בראון הוראס סילבר סאני רולינס בני גולסון דקסטר גורדון פרדי האברד מדיה וקבצים בנושא הארד בופ בוויקישיתוף אתר העוסק בהארד בופ (באנגלית) Rosenthal, David H. (1992),Hard Bop: Jazz and Black Music 1955-1965, New York: Oxford Univ. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בות'יינה שעבאן

בות'יינה שעבאן (בערבית: بثينة شعبان, תעתיק מדויק: בת'ינה שעבאן; נולדה בחומס ב-1953) היא פוליטיקאית סורית המכהנת כיום כיועצת תקשורת לנשיא סוריה. כיהנה כשרה הראשונה לענייני גולים בסוריה בין השנים 2008-2003, וזכתה לכינוי "פני המשטר לעולם החיצוני". שעבאן נולדה בחומס והיא חברה במפלגת הבעת' הסורית מגיל 16. את השכלתה קנתה בבריטניה והשלימה את לימודי הדוקטורט בספרות אנגלית באוניברסיטת ווריק. בתחילת דרכה עבדה כמתרגמת לשפה האנגלית של הנשיא הסורי חאפז אל-אסד ושל בנו ויורשו, בשאר אל-אסד. תחת שלטונו של אסד האב היא הפכה להיות "יועצת למשרד החוץ", ובשנת 2003 קיבלה את המשרה של השרה לענייני גולים, משרה חדשה שנוצרה על-מנת לשכנע גולים סוריים עשירים בחו"ל לשוב לסוריה. בשנת 2008 מונתה כיועצת תקשורת לנשיא בשאר אל-אסד. בין השנים 2003-1985 כיהנה גם כפרופסור לשירה במחלקה לאנגלית באוניברסיטת דמשק. שעבאן נשואה, ולה שתי בנות ובן. מלחמת האזרחים בסוריה אתר האינטרנט הרשמי של בות'יינה שעבאן (בערבית) מדיה וקבצים בנושא בות'יינה שעבאן בוויקישיתוף איתמר רבינוביץ, זיכרונות ממשא ומתן כושל, באתר הארץ, 3 בינואר 2013
קווה-וואר

קווה-וואר (שם מלא: 50000 קווה-וואר; באנגלית: 50000 Quaoar, הגייה: kwa-whar) הוא כוכב לכת ננסי וגוף טרנס-נפטוני בחגורת קויפר שהתגלה ב-5 ביוני 2002. הגוף נקרא "קווה-וואר" על שמו של אל הבריאה במיתולוגיה של הטונגווה, שבט אינדיאני מאזור לוס אנג'לס של ימינו. מסלולו של קווה-וואר מרוחק כמיליארד קילומטרים מאחורי פלוטו ומקיף את השמש אחת ל־286 שנים במעגל כמעט מושלם. לקווה-וואר ירח אחד בשם Weywot. קווה-וואר נמדד באמצעות טלסקופ החלל האבל ונמצא כי קוטרו 1,170 קילומטרים – כ־200 קילומטרים יותר מקרס, כוכב לכת ננסי והגוף האסטרואיד הגדול ביותר בחגורת האסטרואידים העיקרית, ויותר ממחצית קוטרו של פלוטו. זה היה העצם הגדול ביותר שהתגלה במערכת השמש מאז גילויו של פלוטו ב-1930. מאז התגלו עוד כמה גופים הגדולים ממנו, כגון מאקה-מאקה. מדיה וקבצים בנושא קווה-וואר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמי ויינברג

עמי ויינברג (נולד ב-26 באוקטובר 1953) הוא שחקן, קריין ומדבב ישראלי. ויינברג שירת בצה"ל בלהקת חיל האוויר. שיחק בסרטים במקום חלום, מבצע יונתן, חמש דקות בהליכה, העיט, אישה זרה ובזמק, מינכן אינרציה ובשם הבת ויינברג שיחק לאורך השנים בסדרות הטלוויזיה קשת וענן (ענן), קשרים מצוירים (זרוס), הופה היי, המחסן של כאילו, רמת אביב גימל, שלוש ארבע חמש וחצי (אינשם), גינת ההפתעות (שפיץ), בחצר של פוקס (פוקס), 5 דקות בהליכה, שוקו טלעד (שוקו), פרפר נחמד (דיבב את בץ לאחר פטירתו של יוני חן), החיים זה לא הכל, אהבה מעבר לפינה, החצר, קרוב לבית, הופ כתמתמים! (כתם), גינת השטוזים של דתיה (יויו) בייבי שף (שפי השף), השמיניה, על קצות האצבעות, אולי הפעם, מרחב מוגן, עכשיו או לעולם לא, האלופה, חוטא, הבורר, חטופים, מבצע קיפוד, החולמים, שבאבניקים, נבסו, נויורק ,ושתיקת הצופרים. בתיאטרון שיחק ויינברג בהצגות "מירל'ה אפרת", "ביבר הזכוכית", "האב", "מחול המוות" ו"המפקח בא" בתיאטרון הבימה; "ינטל", "יסורי איוב" ו"סיפור משפחתי" בתיאטרון הקאמרי; "אביב מתעורר" ו"המדובר בוורדים" בתיאטרון באר שבע; "עקומים" בשנת 1983 בתור הדמות רוּדי, "גטו" ו"חיי נישואים" בתיאטרון חיפה; וב"אורח בא", "ילדה של כולם", "שיחות עם אבי","מבזק חדשות", "משאלה אחת ימינה", "לצאת מהארון" ו"הסודות" בתיאטרון בית ליסין. בשנים 2011–2012 זכה לשבחים משחקו במחזה של דייוויד אוסבורן, "ההוכחה", שהוצג בתיאטרון הספרייה ברמת גן בבימויו של יגאל זקס. ב-2012 השתתף בסדרה נויורק וגילם את דמותו של דימה, פושע רוסי החי בניו-יורק. ויינברג עוסק גם בדיבוב. הוא דיבב בתוכניות וסרטי הילדים דובוני אכפת לי, פיקניק הארנבים, אנדריי כלב הים, רובוטס, פאבלו השועל האדום, וואלאס וגרומיט והארנב הקטלני, חוות הקסמים, גלקטיק פוטבול וצעצוע של סיפור 3. בנוסף, בשנת 2021 דווח כי הוא ידבב את דמותו של בץ, בגרסה חדשה של פרפר נחמד בהפקת כאן חינוכית. ויינברג ביים בבתי ספר למשחק: סופי מוסקוביץ, בית צבי ותיאטרון חולון. ויינברג היה נשוי לשוש מרציאנו. יש להם בת אחת. הם התגרשו בשנת 1989. עמי ויינברג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עמי ויינברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עמי ויינברג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי עמי ויינברג, באתר ספר הקולנוע הישראלי עמי ויינברג, באתר AllMovie (באנגלית) עמי ויינברג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עמי ויינברג, בארכיון הבימה עמי ויינברג באתר "הבמה" מרב יודילוביץ', לראשונה: הפקה של "הספרייה" לפרס התיאטרון, באתר ynet, 20 בפברואר 2011 יעקב בר-און, ריאיון: במאי של שחקנים, באתר הבמה, 14 בינואר 2013 יעקב בר-און, ‏השחקן מאחורי הבובה: עמי ויינברג בריאיון לקראת החידוש של "פרפר נחמד", באתר מעריב אונליין, 18 באוגוסט 2021
מאר אליאס

מאר אליאס (مار الياس) הוא "אליהו הקדוש". האם התכוונתם ל... מנזר מאר אליאס – מנזר יווני-אורתודוקסי בדרום ירושלים קתדרלת אליהו הנביא – כנסייה יוונית-קתולית מלכיתית בחיפה מוסדות מאר אליאס – קבוצת מוסדות חינוך באעבלין מאר אליאס (מחנה פליטים) – מחנה פליטים פלסטינים ליד ביירות אליאס (פירושונים)
אלפקה (מתכת)

אלפקה (Alpacca) היא סגסוגת המורכבת בעיקר מנחושת (כ-60%) וניקל (כ-20%). לעיתים מכילה גם מתכות נוספות כגון אבץ (עד 20%), בדיל, עופרת וקדמיום. נחשבת לתחליף זול ומוצלח לכסף. אלפקה משמשת לתעשייה, תכשיטנות, כלי אוכל ושימושים רבים נוספים בשל השילוב בין מחיר זול יחסית ותכונות עיבוד טובות. ראשית השימוש באלפקה מיוחסת לסינים, משם הגיעה המתכת בדרכי מסחר לאירופה. במאה ה-18 נעשה שימוש בסגסוגת דומה על ידי מספר חברות בגרמניה, ובשנת 1823 נערכה תחרות למציאת התחליף הטוב ביותר לכסף. יצרן בשם ברנדורף (Berndorf) הפיץ את המתכת מתוצרתו תחת שם המותג אלפקה (Alpacca) ומכאן נובע הכינוי הנפוץ. עם המצאת הציפוי החשמלי למתכות, נפתחו שווקים חדשים לשימוש במתכת אלפקה, כגון חלקים בכלי נגינה, בעיקר כלי נשיפה כגון סקסופון, קלרינט ואבוב. הסגסוגת ידועה גם בשמות: כסף גרמני, כסף חדש, פליז-ניקל וכסף-ניקל. כלים שעשויים מחומר זה ומצופים בכסף, מסומנים באותיות EPNS. מדיה וקבצים בנושא אלפקה בוויקישיתוף אלפקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)