laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרדריק ז'וליו-קירי

ז'אן פרדריק ז'וליו-קירי (בצרפתית: Jean Frédéric Joliot-Curie; ‏19 במרץ 1900 – 14 באוגוסט 1958) היה פיזיקאי צרפתי וחתן פרס נובל לכימיה לשנת 1935 (במשותף עם אשתו, אירן ז'וליו-קירי), "על יצירת יסודות רדיואקטיביים חדשים". ז'וליו-קירי נולד בפריז. הוא בוגר בית הספר לכימיה ולפיזיקה של העיר פריז. בשנת 1925 הוא הפך לעוזרה של מארי קירי במכון הרדיום בפריז. הוא התאהב בבתה של מארי, אירן ז'וליו-קירי, והתחתן עמה בשנת 1926. שני בני הזוג שינו את שם משפחתם לז'וליו-קירי. בהתעקשותה של מארי, ז'וליו רכש תואר ראשון נוסף ודוקטורט במדעים. נושא התזה שלו היה אלקטרוכימיה של אלמנטים רדיואקטיביים. בעודו מחזיק במשרת מרצה בפקולטה למדעים של פריז, הוא שיתף פעולה עם אשתו במחקר על מבנה האטום ובאופן מיוחד על גרעין האטום, מחקר שהיווה את אבן הפינה לגילוי הנייטרון והפוזיטרון. הישגם הגדול ביותר היה גילוי הרדיואקטיביות המלאכותית בשנת 1934. על תגליתם זו הוענק לפרדריק ולאשתו אירן, בשנת 1935, פרס נובל לכימיה. בשנת 1937 הוא עזב את מכון הרדיום והתמנה לפרופסור בקולז' דה פראנס, שם חקר תגובות שרשרת גרעיניות יחד עם לב קוברסקי והנס פון הלבן (אנ'). הוא בנה במקום את הציקלוטרון הראשון באירופה. מחקריו היו נדבך הכרחי לבנייה מוצלחת של כור גרעיני העושה שימוש בביקוע גרעיני מבוקר כדי לייצר אנרגיה בעזרת שימוש באורניום ובמים כבדים. על פיתוחיו אלה רשם חמישה פטנטים. ז'וליו היה אחד המדענים אשר הוזכרו על ידי אלברט איינשטיין במכתבו לנשיא רוזוולט כאחד המדענים המובילים בהבנת תגובת השרשרת הגרעינית. מלחמת העולם השנייה עצרה את מחקרו של ז'וליו, ולאחר המלחמה הוא מילא תפקידים מנהליים במהותם. בשנת 1940, עם הפלישה הנאצית לצרפת, הצליח ז'וליו להבריח לאנגליה בעזרת קוברסקי ופון הלבן את מסמכי המחקר שניהל וחומרים אחרים. בתקופת הכיבוש הנאצי הוא השתתף באופן פעיל בפעולות תנועת ההתנגדות הצרפתית. לאחר תום המלחמה הוא שירת כמנהל המרכז הלאומי למחקר מדעי של צרפת (Centre national de la recherche scientifique) ומילא לראשונה את תפקיד המפקח העליון על האנרגיה האטומית בצרפת. בשנת 1948 הוא פיקח על בנייתו של הכור האטומי הצרפתי הראשון. בשנת 1950 הוא פוטר מתפקידו זה בגלל הזדהותו עם הקומוניזם. בשנת 1955 הוא נמנה עם אחד-עשר החותמים על מניפסט ראסל-איינשטיין, הצהרה שנחתמה בשיא המלחמה הקרה, הפנתה את תשומת הלב לסכנות המלחמה האטומית וקראה לפתרון סכסוכים בין מדינות בדרכי שלום. למרות שהמשיך להחזיק במשרתו כפרופסור בקולז' דה פראנס, לאחר מות אשתו בשנת 1956, הוא נטל את משרתה כראש הקתדרה לפיזיקה גרעינית בסורבון. פרדריק ז'וליו היה חבר באקדמיה הצרפתית למדעים ובאקדמיה הצרפתית לרפואה. הוענקה לו דרגת כבוד בלגיון הכבוד. בשנת 1951 הוא קיבל בברית המועצות את פרס לנין לשלום על עבודתו כנשיא מועצת השלום העולמית. הוא הקדיש את אחרית ימיו ליצירת מרכז לפיזיקה גרעינית בעיירה אורסה מדרום לפריז. לאחר מותו נקרא על שמו מכתש ז'וליו על הירח. מדיה וקבצים בנושא פרדריק ז'וליו-קירי בוויקישיתוף פרדריק ז'וליו-קירי, באתר פרס נובל (באנגלית) פרדריק ז'וליו-קירי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
נמל ביירות

נמל ביירות (בערבית: مرفأ بيروت, בתעתיק מדויק: מַ֫רְפַאְ בירות) הוא הנמל העיקרי של לבנון. הוא נמצא בעיר ביירות ומנוהל על ידי מנהלת "רשת הנמל של ביירות" (בצרפתית: Gestion et Exploitation du Port de Beyrouth ‏(GEPB)). בנמל עוגנות כ-3,000 אוניות בשנה. נמל ביירות הוא נמל הכניסה העיקרי לסחורות בלבנון, עם 70% מהיקף הסחר במדינה. ב-2018 נכנסו דרך הנמל 7.05 מיליון טונות של סחורות, ויצאו כמיליון טונות. הכנסותיו באותה שנה היו 313 מיליון דולר, אך הן ירדו ל-200 מיליון דולר ב-2019. בפיצוץ שאירע בנמל ב-4 באוגוסט 2020 נגרם נזק כבד למתקני הנמל. בביירות פעל נמל עוד מהעת העתיקה. את מבנהו הנוכחי קיבל הנמל בסוף המאה ה-19. בשנת 1887 העניקה האימפריה העות'מאנית זיכיון לניהול הנמל לחברה בשם Compagnie du Port, des Quais et des Entrepôts de Beyrouth. החברה בנתה שובר גלים שנחנך ב-1894. הזיכיון שניתן לחברה זו וממשיכותיה פקע בסוף 1990. מאז תום מלחמת האזרחים בלבנון, עבר הנמל שיקום. נבנו בו תשתיות חדשות כמו מסוף מכולות ושודרגו תשתיות קיימות. שטחו הכולל הוא 1,200,000 מטרים רבועים (1,200 דונמים) ויש בו ארבעה מבדוקים, 16 רציפים ומסוף המכולות החדש לצד רציף 16 אשר מסוגל לטפל בנפח של 700,000 TEU מטען בשנה. בנמל יש אזור סחר חופשי בשטח של 11,200 מטרים רבועים (11.2 דונמים) שזכה להצלחה מאז תום מלחמת האזרחים. באזור המטען הכללי יש 12 מחסנים וסילו לגרעינים שיכול להכיל 120,000 טון. נמל ביירות נבחר להיות מרכז אזורי של חברות התובלה במכולות השנייה והשלישית בעולם. החברה השווייצרית Mediterranean Shipping Company ‏(MSC) והחברה הצרפתית Compagnie Maritime d’Affrètement - Compagnie Générale Maritime ‏(CMA-CGM). החברה הצרפתית בונה מטה אזורי ליד הנמל. מסוף המכולות החדש לצד רציף 16 מתופעל על ידי הקונסורציום האמריקאי-בריטי-לבנוני Beirut Container Terminal Consortium ‏(BCTC), אשר מורכב מ-International Maritime Associates ‏(IMA) האמריקאית, Mersey Docks and Harbour Company ‏(MDHC) הבריטית, ו-International Port Management Beirut ‏(IPMB) הלבנונית. המסוף פתח את שעריו בדצמבר 2004. במסוף המכולות ארבעה עגורני מכולות רציף ושמונה עגורני פיגום עם צמיגי גומי. רציף 16 הוא הרציף הארוך ביותר והעמוק ביותר בנמל – אורכו 600 מטרים ועומקו 15.5 מטרים, ועל כן יכולות לעגון בו אוניות המכולות הגדולות ביותר בעולם. הנמל אינו מחובר למערכת רכבות, אבל הוא אמור להתחבר למערכת הרכבות הלבנונית כאשר זו תופעל מחדש. ערך מורחב – הפיצוץ בנמל ביירות ב-4 באוגוסט 2020 התפוצץ בנמל מחסן שבו אוחסנו כ-2,750 טונות של אמוניום חנקתי. הפיצוץ זרע הרס ברדיוס גדול בנמל ובסביבתו וגרם ליותר ממאה וחמישים הרוגים, אלפי פצועים ומאות נעדרים. נזק כבד מאוד נגרם למבני הנמל, כלי רכב ורכוש. בתים רבים סביב הנמל נפגעו, ביניהם משרדים ממשלתיים, ומשרדי חברת החשמל הלבנונית שנהרסו כליל. מדיה וקבצים בנושא נמל ביירות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל ביירות טרמינל המכולות "הפיצוץ שהפך משבר כלכלי לאסון בקנה מידה היסטורי". TheMarker. נבדק ב-2020-08-05. History, Port of Beirut
סמטרדיה

סָמטרֶדיָה (בגאורגית: სამტრედია) היא עיר במישור קולכתי אשר בנפת סמטרדיה שבמחוז אימרתי גאורגיה, כ-27 ק"מ מערבית לכותאיסי, ו-65 ק"מ מעיר הנמל פותי. העיר מהווה את המרכז המנהלתי של הנפה, אוכלוסייתה מנתה, נכון ל-2014, 25,318 תושבים. 10 ק"מ מהעיר נמצא נמל התעופה קופיטנארי. העיר ממוקמת סמוך למפגש הנהרות צחניסצקאלי וריוני שבכפר סג'ווחו (בנפת סמטרדיה); האקלים בעיר סובטרופי מתון ולח. העיר הוקמה במחצית השנייה של המאה ה-19, בשנת 1874, סביב צומת חשוב של מסילות ברזל במערב גאורגיה, והתפתחה במהירות לעיר תעשייתית חשובה. בשנת 1921 הוכרזה כעיר. בתקופת מלחמת האזרחים בגאורגיה, בשנת 1993, נכבשה העיר בידי מצדדי זוויאד גמסחורדיה, הנשיא הראשון של גאורגיה, שהודח בהפיכת דמים והוכרח להימלט קודם לכן לצ'צ'ניה. פשיטות של צבא גאורגיה תחת שלטונו של אדוארד שוורדנדזה הרסו את העיר, והתשתיות הכלכליות בעיר נחרבו ברובן. העיר התפתחה כמרכז תעשייתי גדול בטבורן של מסילות ברזל טביליסי-כותאיסי-בתומי-סוחומי. העיר הייתה מפותחת גם מבחינה חקלאית, אולם כיום, במיוחד לאחר מאורעות הדמים של מלחמת האזרחים בגאורגיה, היא אחת מהערים העניות ביותר בגאורגיה. בעיר נמצאות מספר חברות גדולות, בהן: מפעל קרח, מפעל מלט, ומפעל אספלט. יש בה גם חברות קטנות יותר, בהן: מפעל משי, מפעל אריזה, מפעל כותנה, מפעל מכונות לבתי זיקוק, מפעל לעבודות עץ (מהגדולים). בעיר ישנם תיאטרון, 11 בתי ספר ציבוריים, שני בתי ספר פרטיים, ובית ספר טכני לחקלאות. את העיר מייצגת קבוצת הכדורגל סמטרדיה, שזכתה באליפות גאורגיה בשנת 2016. קאחה קאלדזה - כדורגלן לשעבר, שיחק במילאן האיטלקית. כיום משמש כראש העיר של טביליסי. ישראל לוד, ישראל אתר האינטרנט הרשמי של סמטרדיה מדיה וקבצים בנושא סמטרדיה בוויקישיתוף נפת סמטרדיה באתר מחוז אימרתי(הקישור אינו פעיל) (באנגלית) אוכלוסיית העיר לפי שנים: 2014 - 25,318 איש 2002 - 29,761 איש 1989 - 34,255 איש 1988 - 45,000 איש תיאור טקס חתימת ברית ערים תאומות באתר העיר לוד
לאגודחי

לַאגוֹדֶחִי (בגאורגית: ლაგოდეხი) היא עיר בנפת לאגודחי, במחוז קאחתי שבמזרח גאורגיה, בגבול אזרבייג'ן–גאורגיה. היא הוכרזה לעיר בשנת 1962. מייצרים בה יין, וטבק. שמורת הטבע של לאגודחי נוסדה בשנת 1911. אתר האינטרנט הרשמי של לאגודחי מדיה וקבצים בנושא לאגודחי בוויקישיתוף האתר הרשמי, באנגלית ובגאורגית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליחני

ליחני (בגאורגית: ლიხნი, באבחזית: Зу́пу, פוּזוּ, ברוסית: Лыхны) הוא כפר בנפת גודאותה שבאבחזיה, רפובליקה בדלנית בצפון-מערב גאורגיה. הכפר ממוקם לאורך המישור הצר שלחוף הים השחור באבחזיה. בגובה של 50 מטר מעל פני הים. ליחני ממוקמת במרחק של 5 ק"מ מהעיר שמהווה את המרכז המנהלתי של הנפה, ואוכלוסייתה מונה כ-15,000 איש (הכפר הגדול באבחזיה). הכפר שימש כמרכז של המחוז האבחזי ההיסטורי, בזיב בתחילת האלף הראשון לספירה. בשנים 1808-1864 שימשה ליחני כמקום מושבם הרשמי של הנסיכים האבחזים ובירת המחוז. בשנת 1952 נתגלו בליחני ממצאים ארכאולוגיים המיוחסים ליישוב מהמאה ה-14 עד המאה ה-17. במאי 1978 התאספו 12,000 איש כדי לתמוך בחותמי המכתב שדרשו לאפשר לאבחזיה לפרוש מגאורגיה. ב-18 במרץ 1989 נערכה עצרת לאומית של האבחזים בליחני, בהנהגת הפורום הלאומי של אבחזיה - אג'דגולרה, בשפה האבחזית. על פי ההערכות נע מספר המשתתפים בעצרת 30,000-37,000 איש. האתר החשוב ביותר הוא כנסיית הבתולה מהמאות ה-10-11, שהייתה ידועה בימי הביניים כאחד המונומנטים האדריכליים הגאורגיים-ביזנטיים חורבות ארמון דו קומתי ששימש למגורי הנסיכי אבחזיה (המבנה קרס בשנת 1866) מצודת אבאנטה מהמאה ה-7 הממוקמת בקצה הכפר על גדת נהר הכיפסטה שרוושידזה ל., האנציקלופדיה הגאורגית סובייטית, 1983, כרך 6 עמ' 271. רולנד גריגור סאני (1994), יצירת האומה הגאורגית, עמ' 397, באנגלית, מסת"ב 0253209153 אדוארד מיכלקנין, "האבחזים מיעוט לאומי במולדתם", עמ' 143 בסיפרם של בארי ברטמן וטוזון בחצ'לי (2004), מדינה דה פקטו: החיפוש אחר ריבונות, מסת"ב 0714654760 ג'ון בורארדמן, סרגיי ל. סולוביוב וגוצ'ה ר. צצחלדזה (2001), עתיקות צפון פונטיות במוזיאון הרמיטז', עמ' 324, ISBN 9004121463
תתרי גיאורגי (סמל)

תֶתרי גיאורגי (בגאורגית: თეთრი გიორგი, בתרגום לעברית: גיאורגי הלבן), כונה גם "צמינדה גאורגי" (წმინდა გიორგი, בתרגום לעברית: גיאורגי הקדוש), הוא אחד משמותיו של גיאורגי הקדוש, הקדוש הפטרון של גאורגיה, בהרי מערב גאורגיה. הרבה אתנוגרפים מציינים כי השם הגיע בירושה מתתרי גיאורגי, הלוחם המיתולוגי מהמיתולוגיה הגאורגית. יום גיאורגי הלבן הוא ב-14 באוגוסט, בליל ירח מלא היו מגיעים מכארתלי-קאחתי ומטוש-פשבי-חבסורתי. תתרי גיאורגי היה דמות מרכזית בסמל גאורגיה בשנים 1918–1921, 1990-2004, ומשנת 2004. מדיה וקבצים בנושא תתרי גיאורגי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תתרי גיאורגי (פוליטיקה)

תֶתרי גיאורגי (בגאורגית: თეთრი გიორგი) הוא שמו של ארגון לאומי פוליטי שנוסד על ידי גולים גאורגים בשנת 1924 ואשר נקרא על שמו של תתרי גיאורגי - סמל גאורגיה. המייסדים והמנהיגים העיקריים של הארגון היו מיכאיל צרתלי, לאו קרסלידזה, שלווה מגלקלידזה, אלכסנדר מנוולישווילי, גריגול רוביכדזה, ויקטור נוזדזה, קליסטרטה סליה ונציגים מפורסמים אחרים של הגולים הפוליטיים הגאורגים. אחת ממטרותיו העיקריות של הארגון הייתה שחרור גאורגיה מעול הכיבוש הסובייטי. במהלך מלחמת העולם השנייה שיתף הארגון פעולה עם הוורמאכט. בשנת 1926 נוסדה קבוצת המחתרת הראשונה בטביליסי. באוגוסט 1937 עצר הק.ג.ב. את מנהיג הקבוצה, אגוון גבלדזה (1900-1937), וכן את יתר החברים.
תתרי גיאורגי (מיתולוגיה)

תֶתרי גיאורגי (בגאורגית: თეთრი გიორგი, בתרגום לעברית: גיאורגי הלבן), כונה גם "צמינדה גאורגי" (წმინდა გიორგი, בתרגום לעברית: גיאורגי הקדוש), הוא לוחם מיתולוגי מזוהה בצורות שונות כאל הירח מהמיתולוגיה הגאורגית, וכמקבילה לקופלה אל הסערה או האל השולט במזג האוויר. הוא נערץ בתחילה בקאחתי שבמזרח גאורגיה. בעידן הנוצרי עבר המיתוס של תתרי גאורגי מהפך והוא זוהה עם גיאורגי הקדוש. האגדה על מות הקדושים של גיאורגי הקדוש. על פי אגדה זו, גיאורגי הקדוש חילק את גופתו ל-360 חלקים ומקדשים נבנו במקומות בהם פוזרו. הרשומות הגאורגיות ומקורות היסטוריים נוספים תיעוד של ייצוגם של חיות הקורבן שנראות כאילו הולכות מרצונן למקדשים המוקדשים לגיאורגי הקדוש לשחיטה. Tuite, K. (en) (2006). The meaning of Dael. Symbolic and spatial associations of the South Caucasian goddess of game animals. Language, Culture and the Individual. A Tribute to Paul Friedrich, 165-188. გიორგი, באתר המיתולוגיה הגאורגית ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תתרי גיאורגי

האם התכוונתם ל... תתרי גיאורגי (מיתולוגיה) – לוחם מהמיתולוגיה הגיאורגית ואל הירח תתרי גיאורגי (פוליטיקה) – ארגון פוליטי לאומי של גולים גאורגים תתרי גיאורגי (סמל) – דמות מרכזית בסמל גאורגיה אחד משמותיו של גאורגיוס הקדוש
ברונזות בנין

ברונזות בנין (באנגלית: Benin Bronzes) הם אוסף של כ-1,000 לוחות פליז שהובאו בשנת 1897 במהלך מסע עונשין של צבא בריטניה מארמון המלוכה של ממלכת בנין. 200 מאותם לוחות הוענקו על ידי משרד החוץ הבריטי למוזיאון הבריטי בלונדון, ויתרת הלוחות חולקה בין מספר אוספים. הבאת הברונזות לבריטניה הביאה לשינוי בתפיסה האירופאית ובהתייחסות האירופאית לאמנות אפריקאית, לשינוי ההשקפה כי מדובר באמנות פרימיטיבית נחותה, ולהערכה של הייחוד האמנותי של היצירות. בשל הטכניקה הנדרשת ליצירת לוחות מורכבים אלה, גברה ההערכה גם לגבי שיטות העבודה האפריקאיות השבטיות. הלוחות נוצקו, ככל הנראה, במהלך המאה ה-13 (אף שמיעוטם נוצק ככל הנראה במהלך המאה ה-16). הלוחות מציגים סצנות הכוללות בעלי חיים, דגים ובני אדם, וכן סצנות המתארות את חצר בית המלוכה. הלוחות נוצקו בזוגות (מבחינה ההתרחשויות והסצנות המתוארות בהם) אף שכל לוח נוצר בנפרד, וככל הנראה נועדו לתלייה על קירות ועמודי הארמון. בשנות ה-50 וה-70 של המאה ה-20 רכשה ניגריה 50 לוחות מהמוזיאון הבריטי, ובמקביל החלה במסע של לחץ ציבורי במטרה להביא להשבת הלוחות לאפריקה, בדומה למאבק הציבורי בעניין שיש אלגין. מדיה וקבצים בנושא ברונזות בנין בוויקישיתוף טענות בעד השבת הברונזה לבנין אלכס מרשל, ניו יורק טיימס, למה אוצרות אפריקאיים שנבזזו לפני מאות שנים עדיין נמצאים באירופה?, באתר הארץ, 11 ביולי 2023
קו אונידין

קו אונידין (אנגלית: The Onedin Line) הייתה סדרת טלוויזיה של רשת השידור BBC. יוצר הסדרה היה הסופר והתסריטאי האנגלי סיריל אברהם, שגם כתב את התסריט ל-22 מפרקי הסדרה וכן חמישה ספרים שהתבססו עליה. הקרנת הסדרה החלה ב-15 באוקטובר 1971 והיא הסתיימה ב-26 באוקטובר 1980, כשנה לאחר מותו של אברהם. סך הכל כללה הסדרה 91 פרקים. הסדרה תיארה את הסיפור הדרמטי של עלייתו, נפילתו ושוב עלייתו של איש צעיר ועני אך מוכשר ושאפתן, שהפך מימאי חסר פרוטה לבעל חברת ספנות גדולה בליברפול במחצית השנייה של המאה ה-19. זאת, למרות אין ספור מכשולים העומדים בדרכו הן במשפחתו הן מחוצה לה. השחקנים בתפקידים הראשיים היו פיטר גילמור בתפקיד ג'יימס אונידין, אן סטליבראס בתפקיד בתו הלא אטרקטיבית של בעל הספינה אן ובסטר ומיכאל בילינגטון בתפקיד מלח צעיר בשם דניאל פוגרטי. מוזיקת הנושא המפורסמת של הסדרה על רקע תמונות של ג'יימס אונידין בספינתו נלקחה מיצירה קלאסית ידועה בשם "ספרטקוס" של המלחין אראם חאצ'טוריאן. מדיה וקבצים בנושא קו אונידין בוויקישיתוף "קו אונידין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קו אונידין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלי אשד, לחיי הספינות שבדרך קפיטן: סדרת "קו אונידין", 18 במרץ 2005. ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליאם בראג

האם התכוונתם ל... ויליאם הנרי בראג – פיזיקאי וכימאי אנגלי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1915 ויליאם לורנס בראג – פיזיקאי אנגלי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1915, בנו של ויליאם הנרי בראג
Dark Moor

Dark Moor (דארק מור, באנגלית: "בּוּר אפל") היא להקת פאוור מטאל ומטאל סימפוני מספרד. דארק מור הוקמה בשנת 1994 במדריד ואת אלבום הבכורה שלה Shadowland ("ארץ הצללים"), הקליטה ב-1999. הלהקה החלה להתפרסם בספרד בעקבות מסע הופעות של הלהקה Demons&Wizards (להקתם של הנסי קירש מבליינד גארדיאן וג'ון שפר מאייסד ארת'), מסע הופעות שבו דארק מור הייתה הלהקה התומכת של Demons&Wizards. לקראת אוגוסט 2000 החלה הלהקה בהכנות לאלבומה השני "The Hall Of The Olden Dreams" (היכל החלומות הישנים), ובאותה שנה הוא שוחרר. בשנת 2001 הקליטה הלהקה את אלבומה השלישי "The Gates of Oblivion" ("שערי האבדון"), ולאחר שחרור האלבום יצאה הלהקה למסע של 18 הופעות; מסע שבו הלהקה קיבלה ביקורות חיוביות ואהדה רבה מהקהל. לאחר סיומו של החלק הראשון של מסע ההופעות, עזב את הלהקה הקלידן, רוברט פנייה (Robert Peña), עזיבתו אילצה את הלהקה למצוא קלידן זמני להמשך ההופעות. באוגוסט 2003 הקליטה הלהקה גרסה אקוסטית לשיריה משני אלבומיה האחרונים, בצירוף רביעיית כלי מיתר. הלהקה הוציאה אלבום שנקרא "Dies Irae" (יום הדין) שבו כלולים שיריה וגרסאות בונוס לקהל המעריצים הקוריאני\יפני. בעקבות חילוקי דעות לגבי המשך דרכה המוזיקלי של הלהקה עזבו אותה שלושה מחבריה: אליסה מרטין הסולנית, אלברט מארוטו הגיטריסט וחורחה סאאז המתופף, שמאוחר יותר הקימו להקה משלהם. שני חבריה הנותרים, אנריק גרסיה ואנאן קאדורי, החלו בחיפוש אחר נגנים חדשים, ולאחר מספר אודישנים לעמדת הסולן נבחר אלפרד רומרו. ההרכב החדש כלל גם את אנדי C כמתופף ואת חוזה גרידו כגיטריסט. האלבום הראשון עם ההרכב החדש ואלבומה הרביעי של הלהקה יצא ב-2003 ונשא את שמה של הלהקה, "Dark Moor". האלבום החדש נחשב לטוב ביותר שהוציאה דארק מור עד כה, באלבום ניכרת העבודה הנאו-קלאסית של הגיטרות, הוא כבד במעט יותר משאר אלבומי הלהקה, ואיכות הסאונד שלו משופרת. לאחר יציאתו של האלבום יצאה הלהקה למסע הופעות ברחבי אירופה לצידה של להקת המטאל הסימפוני ההולנדית After Forever.גם במסע ההופעות הזה נחלה הלהקה הצלחה, וקיבלה ביקורות משבחות. באפריל 2005 שחררה הלהקה את אלבומה החמישי "Beyond The Sea". שנת 2006 סימנה הרבה תהפוכות בהרכבה של הלהקה, חברים רבים עזבו אותה אך כמה גם חזרו. בתחילת שנת 2007 שחררה הלהקה את אלבומה המלא השישי הנקרא "Tarot". אלפרד רומרו (סולן) אנריק גרסיה (גיטרה) ריקרדו מורנו (גיטרה בס) רוברטו קאפה (תופים) אליסה מרטין (סולנית) אלברט מארוטו (גיטרה) חוזה גארידו (גיטרה) רוברטו פנייה (קלידים) אנאן קאדורי (בס) חורחה סאאז (תופים) אנדי C (תופים) דניאל פרננדז (גיטרה בס) Shadowland - 1999 The Hall of the Olden Dreams - 2000 Gates of Oblivion - 2001 Dark Moor - 2003 Beyond the Sea - 2005 Tarot - 2007 Autumnal - 2009 Ancestral Romance - 2010 Ars Musica - 2013 מדיה וקבצים בנושא Dark Moor בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Dark Moor Dark Moor, ברשת החברתית פייסבוק Dark Moor, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Dark Moor, באתר ספוטיפיי Dark Moor, באתר Last.fm (באנגלית) Dark Moor, באתר AllMusic (באנגלית) Dark Moor, באתר MusicBrainz (באנגלית) Dark Moor, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Dark Moor, באתר דיזר Dark Moor, באתר Discogs (באנגלית) Dark Moor, באתר Songkick (באנגלית) Dark Moor, באתר טיידל (באנגלית)
עבאסיה

האם התכוונתם ל... עבאסיה (לבנון) (בערבית: العباسية) - כפר לבנוני במחוז דרום לבנון אל-עבאסיה (בערבית: العباسية) - כפר ערבי ששכן עד מלחמת העצמאות בצפון עמק החולה, בנפת צפת עבאסייה – שם נוסף לכפר הערבי יהודייה, כיום יהוד עבאסיה (קהיר) (בערבית: العباسية) - שכונה בקהיר
יהודיה

האם התכוונתם ל... אישה בת לעם היהודי או לדת היהודית (יהודייה) (ראו גם מעמד האישה ביהדות) יהודייה (עבאסייה) – כפר ערבי במזרח בקעת אונו, שחרב במלחמת העצמאות יהודיה (יישוב יהודי) – תקופת המשנה והתלמוד יהודיה (רמת הגולן) – כפר סורי נטוש ברמת הגולן נחל יהודיה – נחל ברמת הגולן שמורת יער יהודיה – שמורת טבע ברמת הגולן יהודיה (גימנסיה) – גימנסיה לבנות בוורשה יהוד (מושבה) – של מתיישבי פתח תקווה משנת 1882 - היום בסביון "היהודייה" - אופרה צרפתית משנת 1835, מאת ז'אק פרומנטל הלוי אבן יהודה – מושבה בשרון שבראשית דרכה נקראה יהודיה
אריק לואי בולס

אריק לואי בולס (באנגלית: Eric Louis Bols; 8 ביוני 1904 – 14 ביוני 1985), מפקדה הראשון, בתקופת פעילותה בארץ ישראל, של הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית אשר תחת פיקודו לקחה חלק בין היתר בקרב על הבליטה והופעלה נגד היישוב בתקופת המאבק להקמת מדינת ישראל. אריק לואי בולס נולד לגנרל הבריטי ממוצא בלגי לואי ג'ין בולס, מי שהיה ראש המטה של הגנרל אלנבי וזכור בהיסטוריה של ארץ ישראל כמי שהחתים את הנציב העליון הראשון הרברט סמואל, עם כניסתו לתפקידו, על קבלה האומרת כי קיבל מידי הגנרל "ארץ ישראל אחת" ("one Palestine"). התחנך בלנסינג קולג' (אנ') ולאחר מכן במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. ב-1924 התגייס לצבא הבריטי ושרת בין היתר בהונג קונג, שנחאי ובמלטה. בשנת 1940 היה בולס רב-סרן בצבא הבריטי ובמהלך המלחמה הגיע לדרגת גנרל. בשנת 1944 נתמנה למפקד החטיבה ה-185, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-3 בחזית מערב אירופה. ב-8 בדצמבר 1944 נתמנה למפקד הדיוויזיה המוטסת השישית, עוצבת צנחנים שלחמה בנורמנדיה ובפלנדריה. עם תום מלחמת העולם השנייה, התחדש המאבק של היישוב נגד שלטונות המנדט הבריטי. בספטמבר 1945 הובאה הדיוויזיה השישית לארץ ישראל. הדיוויזיה הובאה ארצה מלכתחילה לחנות בה, בעזה, כחלק מהמערך הצבאי הבריטי במזרח התיכון, אך עם התחדשות מאבקו של היישוב הוטלה עליה משימת המלחמה נגד תנועת המרי העברי, המסגרת המשותפת להגנה לאצ"ל וללח"י, שפעלה מסוף שנת 1945 ונתפרקה לאחר פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946. בימי קיומה של תנועת המרי העברי בוצעו פעולות רחבות היקף נגד הבריטים והוגברה תנועת ההעפלה. הבריטים הפעילו את חיילי הדיוויזיה השישית בפעולות מקיפות נגד היישוב, הן בימי תנועת המרי העברי והן לאחריהם; השבת השחורה ב-29 ביוני 1946, מבצע כריש (Shark Operation) ב-30 ביולי 1946, שבו הוטל עוצר כללי על העיר תל אביב ובוצעו בה חיפושים ומעצרים (בין היתר נעצר מפקד לח"י יצחק יזרניצקי (שמיר)). הדיוויזיה השישית ביצעה פעולות רבות בכל רחבי הארץ, הטלות עוצר, הצבות מחסומים, חיפושי נשק בקיבוצים ומעצר אנשי המחתרות. כצנחנים חבשו חיילי הדיוויזיה השישית כומתות אדומות, ובשל כך הדביקו להם אנשי היישוב את הכינוי "כלניות". השיר "כלניות" למלים של נתן אלתרמן וללחן של משה וילנסקי, שהושר באותה עת, שהיה למעשה שיר אהבה לארץ ישראל ולנופה, הפך למעין המנון המאבק בכלניות הבריטיות. בשיא תקופת המאבק לא נמצא הגנרל בולס בארץ. הוא יצא את הארץ במרץ 1946 וחזר לארץ להמשך מילוי תפקידו כמפקד הדיוויזיה השישית בינואר 1947. בתקופת העדרו מן הארץ מילא, באופן זמני, את תפקיד מפקד הדיוויזיה השישית הגנרל ארצ'יבלד ג'יימס האלקט קסלס שהפעיל את הדיוויזיה בפעולות התוקפניות נגד היישוב. בין היתר פיקד הגנרל קסלס אישית על מבצע "כריש" כנגד תל אביב, העיר העברית הגדולה ביותר באותה עת, שהייתה המרכז התרבותי, המסחרי והביטחוני של היישוב. בולס שירת כמפקד הדיוויזיה השישית עד ל-19 ביולי 1947, מועד שבו הועבר מאבקו של היישוב לשלב המדיני והגיעה לארץ ועדת החקירה של האו"ם לעניין ארץ ישראל והחל התהליך שבהמשכו קיבלה עצרת האו"ם את תוכנית החלוקה ובהמשכו הוקמה מדינת ישראל. במקומו של בולס כמפקד הדיוויזיה השישית בא הגנרל יו צ'ארלס סטוקוול.
קייסין קולייב

קייסין שובאייביץ' קולייב (1 בנובמבר 1917 - 4 ביוני 1985) היה משורר וסופר בלקרי נודע. קולייב נולד ב-Verkhne-Chegemskoye בבלקריה למשפחה בלקרית-טורקית. שירו הראשון פורסם ב-1934. הוא למד במכון הלאומי לתיאטרון במוסקבה ובמכון לספרות. ב-1940 החל ללמד ספרות בעיר נאלצ'יק, אך עד מהרה גויס לצבא האדום כנחת. הוא נפצע קשה בחצי האי קרים בעת שחילץ את ידידו ירחמיאל פלזנשטיין, גיבור ברית המועצות הראשון שעלה לישראל, משדה הקרב. ב-1944 החליט סטלין להגלות עמים קווקזיים כטורקים הקברדינים והצ'צ'נים ממולדתם לאזורים מרוחקים בברית המועצות בטענה שהם תמכו בגרמנים בזמן שהכוחות שלהם היו בקרבת קווקז. בזמן ביצוע הגירוש קולייב היה בחזית המלחמה. עם סיום המלחמה ושחרורו מהצבא הוא היה יכול להישאר במוסקבה אך החליט לצאת לגלות יחד עם בני עמו למרות שסטלין פטר אותו אישית מכך. הוא חי בקירגיזסטן עד 1957, אז חזר לקווקז עם משפחתו וחי שם עד יומו האחרון. קולייב כתב יותר ממאה ספרי שירה ופרוזה בטורקית, בלקרית ורוסית. ספריו תורגמו ליותר מ-120 שפות, נדפסו במהדורות רבות וזכו לפופולריות רבה בעיקר בתרגום לספרדית בשנים 1960-1980. ספריו Yeşil Masal ("מעשיות ירוקות"), İyi Niyetli Karınca ("הנמלה שנתכוונה לטוב") ו-Sabah Masal ("מעשיות בוקר") נדפסו ביותר מ-5 מיליון עותקים בברית המועצות. הוא זכה בפרס ע"ש מקסים גורקי ב-1966, באות ברית המועצות ב-1974 ובאות לנין ב-1990. הרפובליקה של קברדינו-בלקריה הכירה בו כאמן לאומי. מדיה וקבצים בנושא קייסין קולייב בוויקישיתוף תולדות חייו, ספריו של קולייב ותמונתו(הקישור אינו פעיל), אתר משרד התיירות של טורקיה