laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אזמל

אִזְמֵל הוא מכשיר המשמש לחציבה, חיתוך או חריטה בחומרים קשים כגון עץ, אבן ולעיתים אף לחריטה במתכות רכות. בעבר שימשו אזמלים לעיצוב כלי עץ שונים כאשר האזמל היה עשוי מעצמות בעלי חיים וכפטיש להכאה שימשה אבן. השימוש באזמל הידני נעשה תוך כדי הכאה על קצהו העליון בדרך כלל בעזרת פטיש. האזמל החשמלי או הפנאומטי (פטיש אוויר) הוא אזמל שמורכב על מנגנון חשמלי או מנגנון המופעל בלחץ אוויר שמבצע את ההכאה על קצהו העליון. ישנו סוג נוסף של אזמל הנועד לביקוע עץ. לאזמל זה אין ידית והוא נראה כמו משולש חד זווית. אזמל שונה הוא אזמל כירורגי רפואי (Medical scalpel) המכונה גם סקלפל המשמש בניתוחים ולצרכים רפואיים שונים. מדיה וקבצים בנושא אזמל בוויקישיתוף אזמל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתב דוואנגרי

כתב דֶּוַונַאגַּרִי (देवनागरी,‏ Devanāgarī) היא מערכת כתב מסוג אבוגידה המשמשת בהודו ובנפאל. מערכת כתב זו מכונה גם נַאגַּרִי (Nāgarī), על שם הכתב שממנו הוא התפתח. דוונאגרי נכתב משמאל לימין, ואין בו חלוקה לאותיות גדולות וקטנות. מאפיין של כתב זה הוא קו אופקי המחבר אותיות שונות בחלקן העליון. דוונאגרי הוא שיטת הכתב העיקרית של הינדית, מראטהית ונפאלית, והחל מהמאה ה-19 הוא החל להיות גם הכתב הנפוץ של סנסקריט. כיום, נעשה שימוש בדוונאגרי גם בבוג'פורית, גוזארי, פאהארי (גארוואלי וקומאוני), קונקאני, מגאהי, מאיטהילית, מראווארי, ביהלית, נפאל בהאסה וסאנטלית, ולעיתים גם בסינדית, שרפה וקשמירית, ובעבר השתמשו בכתב זה גם בגוג'ראטית. חלק מהשפות האלה נכתבות גם בכתב ערבי. מדיה וקבצים בנושא כתב דוואנגרי בוויקישיתוף כתב דוואנגרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתב דוונגארי, דף שער בספרייה הלאומית Evolutionary chart, Journal of the Asiatic Society of Bengal 7, 1838 [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מה קרה? (סרט קצר)

מה קרה? הוא סרט קצר שכתב וביים אברהם הפנר בשנת 1988, אשר הוקרן במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים. מככבים בו אילן דר, עליזה רוזן ודורון צברי. הסרט מחולק לשני חלקים. החלק הראשון מצולם כמוקומנטריה, ובו דמותה חסרת השם של עליזה רוזן מספרת במונולוג למראיינה, אברהם הפנר, את סיפור חייה. היא מספרת על ימי ילדותה בתקופת השואה, כיצד ניצלה מהנאצים, עלתה לארץ, שירתה בצבא, קיבלה כספי שילומים ולבסוף החליטה ללמוד להיות אחות. בהמשך מספרת הדמות על חלום שחלמה בעקבות קריקטורה אנטישמית שהתפרסמה, ובו חזרה לילדותה ונמלטה מהנאצים. בשלב זה מסתיים המונולוג והמראיין, אברהם הפנר, מתחיל בדיאלוג פוליטי עם דמותה של רוזן. בדיאלוג אומרת דמותה של רוזן כי סופו של העם היהודי ומדינת ישראל קרב. בסיומו של החלק הראשון רוזן מדברת ישירות אל המצלמה ומדברת על הסרט שאנחנו- הקהל- עומדים לראות. היא מספרת בהגחכה על דעותיו ואמונותיו הפוליטיות של הפנר שמשתקפות, לדבריה, בסרט שעומד להיות מוקרן. היא חותמת את חלקו הראשון של הסרט באומרה שכל מה שיהיה בהמשך הסרט הוא לא באמת החרדות והחלומות של הפנר. דמותה של רוזן אומרת שהיא- היא החלום שלו. חלקו השני של הסרט הוא דרמה עלילתית המספרת את סיפורם של אב ובנו. גיא, הבן, הוא חייל קרבי המשרת בגדה. לאורך הסרט הוא נקלע לשני מקרים של התקלות בפורעים ערבים. במקרה הראשון הוא רודף אחר מיידי אבנים. כשהוא משיג אותו ותופס אותו, הוא רואה שמכנסיו רטובים משתן. במקרה השני גיא מסייר עם היחידה שלו בכפר ערבי עוין, כאשר חבורת מפגינים אלימה תוקפת אותם. גיא רודף אחרי אחד המפגינים, ולבסוף הוא משיגו ומכה אותו עד זוב דם. בהמשך הסרט מתואר בוקר שגרתי בחייו של אביו של גיא (אילן דר), ששמו אינו ידוע. האב מתעורר מחלום בלהות, פותח בשגרת הבוקר שלו ויוצא לעבודתו כרופא. ליד המכונית מחכה לו דמותה של עליזה רוזן- אחות במקצועה- והוא נותן לה "טרמפ" לבית החולים. בזמן הנסיעה השניים משוחחים- דמותה של רוזן מבחינה שמשהו אינו כשורה עם אביו של גיא, והוא מספר לה שהוא לא ישן בלילות בגלל שבנו משרת בגדה. השניים מגיעים לבית החולים, מופתעים לגלות שגיא עומד בחניה, לבוש מדים, וממתין. דמותה של עליזה רוזן נפרדת לשלום מאביו של גיא והולכת לדרכה. אביו של גיא יוצא מהמכונית ושואל את בנו מה הוא עושה כאן. הבן מספר לאביו שהוא הרג היום אישה. "מה קרה?" מתאפיין במוטיב מרכזי של חלום בתוך חלום. בחלקו העלילתי של הסרט, כל אפיזודה מתחילה כאשר הדמות מתעוררת מחלום. מוטיב זה קשור ומושפע מחלקו הראשון, המוקומנטרי, של הסרט, ובו דמותה של עליזה רוזן מקבילה את מצבה הנפשי ל"חלום בתוך חלום".
עכבת כניסה

עכבת הכניסה של מעגל חשמלי או של רכיב חשמלי היא העכבה החשמלית המורגשת בכניסה אליו לפי משפט תבנין. עכבת הכניסה של מעגל מוגדרת כיחס שבין משרעת המתח החשמלי של מקור מתח המחובר לכניסה של המעגל לבין משרעת הזרם החשמלי הזורם דרכו כתוצאה ממתח זה. במעגלי זרם ישר ובמעגלים חסרי קיבול והשראות עכבת הכניסה היא מספר ממשי והיא נקראת התנגדות כניסה. למכשירי מדידת מתח כמו מד מתח ואוסצילוסקופ התנגדות כניסה גדולה מאוד (מסדר גודל של מגה-אוהם), כך שהמתחים במעגל אינם מושפעים מחיבורם למעגל. מגבר מתח נחשב טוב אם התנגדות הכניסה שלו גדולה, כך שרוב המתח נופל עליו ולא על ההתנגדות הפנימית של מקור המתח, ובנוסף לא זורם דרכו זרם משמעותי ולכן הוא אינו צורך הספק רב. לעומת זאת מגבר זרם נחשב טוב אם התנגדות הכניסה שלו נמוכה, כך שמקור זרם יכול להזרים דרכו זרם מבלי שנופל עליו מתח משמעותי. ניתן למדוד את התנגדות הכניסה על ידי מדידות מתח בלבד: מודדים את מתח הכניסה כאשר מחובר אליו התנגדות מקור, על ידי שימוש בחוק אוהם ובמחלק מתח מתקבלת התנגדות הכניסה:   Z L = Z s V L V s − V L {\displaystyle \ Z_{L}=Z_{s}{\frac {V_{L}}{V_{s}-V_{L}}}} כאשר Z L {\displaystyle Z_{L}} התנגדות הכניסה, Z s {\displaystyle Z_{s}} התנגדות המקור, V L {\displaystyle V_{L}} מתח הכניסה, V s {\displaystyle V_{s}} מתח המקור. עכבת מוצא ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואלרי בריסקו-הוקס

ואלרי אן בריסקו-הוקס (באנגלית: Valerie Ann Brisco-Hooks; נולדה ב-6 ביולי 1960) היא אתלטית עבר אמריקאית, היא אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) בעלת 3 מדליות זהב. היא האתלטית הראשונה בהיסטוריה שזכתה הן בריצת 200 מטר והן בריצת 400 מטר במדליית זהב באותה אולימפיאדה. בעלת התוצאה ה-12 בטיבה בעולם בריצת 400 מטר בכל הזמנים. בריסקו-הוקס נולדה בגרינווד, מיסיסיפי. היא התאמנה בקבוצתו של בוב קרסי. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה בריסקו-הוקס בשלוש מדליות זהב, בריצת 200 מטר בשיא אולימפי ואמריקאי חדש של 21.81 שניות, לפני בת ארצה פלורנס גריפית ג'וינר (22.04 שניות) ומרלין אוטי מג'מייקה (22.09 שניות), בריצת 400 מטר בשיא אולימפי ואמריקאי חדש של 48.83 שניות (התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים), לפני בת ארצה צ'נדרה צ'יזבורו (49.05 שניות) וקתי סמולווד-קוק מבריטניה (49.43 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בשיא אולימפי חדש נוסף של 3:18.29 דקות, לפני קנדה (3:21.21 דקות) ומערב גרמניה (3:22.98 דקות). בתחרות אתלטיקה שנערכה בציריך, שווייץ ב-21 באוגוסט 1985 ניצחה בריסקו-הוקס באותו היום בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות את מרליס גר ממזרח גרמניה ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.98 שניות את שיאנית העולם מריטה קוך אף היא ממזרח גרמניה. יומיים לאחר מכן, בתחרות אתלטיקה שנערכה במערב ברלין גרמניה היא ניצחה בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.56 שניות. בתחרות אתלטיקה שנערכה בווסטווד במאי 1986 קבעה בריסקו-הוקס בריצת 100 מטר שיא אישי של 10.99 שניות. בתחרות גראנד פרי שנערכה בספטמבר רומא אותה שנה היא ניצחה בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.30 שניות וסיימה שנייה אחרי קוך בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.21 שניות. באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכתה בריסקו-הוקס במדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:21.04 דקות, אחרי מזרח גרמניה (3:18.63 דקות) וברית המועצות (3:19.50 דקות). באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה בריסקו-הוקס במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בשיא אמריקאי חדש של 3:15.51 דקות, אחרי ברית המועצות שקבעה שיא עולם חדש של 3:15.18 דקות ולפני מזרח גרמניה (3:18.29 דקות). התוצאה שקבעה הנבחרת האמריקאית הייתה אף היא טובה משיא העולם הקודם. בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.16 שניות, המנצחת הייתה אולגה בריזגינה מברית המועצות שקבעה שיא אולימפי חדש של 48.65 שניות ולא הצליחה להגן על תוארה. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 49.90 שניות. בריסקו-הוקס פרשה מתחרויות בשנת 1991, היא נשואה לשחקן ה-NFL אלווין הוקס. ריצת 100 מטר: 10.99 שניות (1986) ריצת 200 מטר: 21.81 שניות (1984) ריצת 400 מטר: 48.83 שניות (1984) מדיה וקבצים בנושא ואלרי בריסקו-הוקס בוויקישיתוף ואלרי בריסקו-הוקס, באתר olympedia.org ואלרי בריסקו-הוקס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ואלרי בריסקו-הוקס, באתר Track and Field (נשים) sports123.com (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine) מאמר על ואלרי בריסקו-הוקס באולימפיאדת לוס אנג'לס מאמר על ואלרי בריסקו-הוקס אחרי אולימפיאדת לוס אנג'לס ועד סיום הקריירה
טמפרטורה וירטואלית

במדעי האטמוספירה, הטמפרטורה הווירטואלית T v {\displaystyle T_{v}} של חבילת אוויר לח היא הטמפרטורה התאורטית אליה צריכה להגיע חבילת אוויר יבש באותו הנפח כדי לקבל ערכים זהים של צפיפות ולחץ כמו של חבילת האוויר הלח. הטמפרטורה הווירטואלית מסייעת לנו להסביר מדוע ביום בו האוויר לח, הטמפרטורה שנרגיש תהיה גבוהה יותר מהטמפרטורה שנרגיש ביום בו האוויר יבש (אוויר בעל אפס אחוזי לחות יחסית). חבילת אוויר יבש היא מושג תאורטי המתאר אוסף של מולקולות אוויר המקובצות יחד. לחבילה כזו ניתן להגדיר נפח, טמפרטורה, וצפיפות - ולכן גם משוואת מצב. אם נוסיף למולקולות האוויר שבחבילה גם מולקולות מים (בצורת אדים) תשתנה הגדרתה - ומעתה היא תכונה חבילת אוויר לח. ככל שריכוז מולקולות המים בחבילת האוויר גבוה יותר, כך תעלה הלחות המוחלטת שלה. לחבילת אוויר לח ולחבילת אוויר יבש צפיפויות שונות תחת אותו נפח; הדבר נובע מכך שבחבילת אוויר לח יש מספר גדול יותר של מולקולות ליחידת נפח (מאחר שמלבד מולקולות האוויר היבש יש בחבילה גם מולקולות מים). כדי לחשב את הטמפרטורה של תערובת הגזים (אדים ואוויר) ניתן להתייחס ללחץ הכולל שלהם (באמצעות מודל דלטון) ואל משוואות המצב שלהם. דרך נוספת לחישוב השפעת מולקולות המים על טמפרטורת חבילת האוויר היבש היא חישוב הטמפרטורה הווירטואלית שלה. e = ρ v R v T {\displaystyle e=\rho _{v}R_{v}T} - משוואת המצב של המים (כאשר e {\displaystyle e} הוא לחץ האדים). P = ρ d R d T {\displaystyle P=\rho _{d}R_{d}T} - משוואת המצב של האוויר היבש (כאשר P {\displaystyle P} הוא לחץ האוויר). נציב בביטוי לצפיפות הכוללת: ρ T o t = ρ d + ρ v {\displaystyle \rho _{Tot}=\rho _{d}+\rho _{v}} . נעביר אגפים ונקבל את הביטוי לטמפרטורה הווירטואלית: T v = T 1 − e p ( 1 − ε ) {\displaystyle {T_{v}}={\frac {T}{1-{\frac {e}{p}}(1-{\varepsilon })}}\,} כאשר ε {\displaystyle \varepsilon } הוא היחס בין קבועי אדי המים והאוויר היבש: R d / R v {\displaystyle R_{d}/R_{v}} . כאשר הלחות באוויר עולה תהיה בדרך כלל טמפרטורה גבוהה מורגשת יותר. אם ביום מסוים עובר שטף נתון של טמפרטורה חמה דרך האטמוספירה, תעלה הטמפרטורה של חבילת אוויר כלשהי במספר מעלות. ביום אחר, לח יותר, ועל אף שאותו שטף חום נכנס לאטמוספירה, הטמפרטורה של אותה מסת אוויר תהיה גבוהה יותר. סיבה נוספת להרגשה זו היא ביולוגית: הגוף מתקשה לקרר עצמו כאשר הלחות באוויר גבוהה, מאחר שפחות זיעה מתאדה ומוסרת חום מהגוף לסביבה. באמצעות הטמפרטורה הווירטואלית ניתן לחשב את אחוזי הלחות באוויר באמצעות מדידה במכשיר כמו היגרומטר או פסיכרומטר. טמפרטורה פוטנציאלית
ארנסטו מומבלי

ארנסטו מומבלי (באיטלקית: Ernesto Mombelli;‏ 1867, ממלכת איטליה – 1932, ממלכת איטליה), היה פוליטיקאי וגנרל איטלקי, שכיהן כמפקד הגיס של צבא איטליה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך כיהן כמושל קירנאיקה. מומבלי הצטרף כצוער לחיל הרגלים האיטלקי, גילה הצטיינות והוסמך לקצונה. ב-1913 הועלה לדרגת קולונל, מונה לתפקיד הנספח הצבאי האיטלקי לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול. מומבלי צורף לגיס האיטלקי שלחם בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה תחת פיקודו של קרלו פטיטי די רורטו. במהלך הלחימה החליף מומבלי את די רורטו כמפקד האוגדה ה-35 האיטלקית. במאי 1917 מונה די רורטו למפקד ארמייה בחזית האוסטרו-הונגרית שבצפון איטליה, וב-2 ביולי מונה מומבלי למפקד הגיס האיטלקי בחזית. מומבלי הוביל את כוחותיו במתקפה לאורך עמק הוארדאר בפיקודו הכולל של הגנרל הצרפתי לואי פראנשה ד'אספרה. מתקפת מדינות ההסכמה הסתיימה בניצחון על כוחות מעצמות המרכז ובראשן ממלכת בולגריה, והיא הובילה לתגובת שרשרת ולהכרעת כל המערכה בבלקן. לאחר סיום המלחמה הועלה מומבלי לדרגת לוטננט גנרל. מיד לאחר המלחמה כיהן מומבלי כמפקד יחידות הקרבינרים בשטחים שנכבשו מידי האימפריה העות'מאנית, אשר פעלו למעשה ככוחות שיטור מקומיים מטעם מדינות ההסכמה ופעל להקמת יחידות ז'נדרמריה מקומיות. ב-5 באוגוסט 1919 הקימו כוחות מדינות ההסכמה בהונגריה מנגנון ממשל צבאי שנוהל בידי 4 גנרלים מטעמן, אחד מהם היה הגנרל מומבלי. הממשל הצבאי החדש נאלץ להתמודד עם אי השקט הפוליטי שיצרה התפרקותה של האימפריה מחד והפלישה של צבא ממלכת רומניה למדינה, מאידך. ארבעת הגנרלים פעלו מתוך חילוקי דעות פנימיים כאשר איטליה וצרפת מצדדות בתביעות הרומנים ובריטניה וארצות הברית מתנגדות. מומבלי אשר זכה לשבחים רבים על אומץ ליבו ותפקודו במהלך המלחמה, מונה ב-1920 לפקד על המסדר הצבאי סבוי. ב-1922 עוטר הגנרל מומבלי בעיטור המופת של צבא ארצות הברית של חלקו בניצחון מדינות ההסכמה בבלקן ועל היותו חלק מהממשל הצבאי בהונגריה לאחר המלחמה. בין 1922–1924 כיהן כשלישו של המלך האיטלקי ויטוריו אמנואלה השלישי. משלהי 1924 כיהן כמושל קירנאיקה ונודע בקשיחותו הרבה והפעלת הכוח הרב בדיכוי ניסיונות מרידה מצג גורמים מקומיים בחבל, שהובילו למספר רב של נפגעים ופגיעה ממשית ביבולי האיכרים המקומיים. פעולות אילו הובילו להדחתו מתפקידו ב-2 בדצמבר 1926. מומבלי פרש מהחיים הציבוריים והלך לעולמו 6 שנים מאוחר יותר והוא בן 65 שנים. H. Collinson Owenחזית סלוניקי ומה שאחריה-הזירה הצדדית שסיימה את המלחמה הגדולה, באתר www.archive.org, (באנגלית). מדיה וקבצים בנושא ארנסטו מומבלי בוויקישיתוף אינצקלופדיה לתולדות מלחמת העולם הראשונה, "סד"כ הכוחות במתקפת הוארדאר", באתר גוגל ספרים (באנגלית). הצבא האיטלקי בחזית המקדונית, באתר bulgarianartillery.it (באנגלית). וילארי לואיג'י, החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, באתר ebooksread.com (באנגלית). יחידות הקרבינרים במקדוניה, באתר carabinieri.it (באיטלקית). מיקלוש לוייקו, "יחסי בריטניה הונגריה בשנות ה-20", באתר גוגל ספרים (באנגלית). אות הצטיינות לגנרל מומבלי מטעם צבא ארצות הברית, באתר militarytimes.com (באנגלית).
ג'יימס מונטגומרי פלאג

ג'יימס מונטגומרי פלאג (אנגלית: James Montgomery Flagg, ‏18 ביוני 1877 – 27 במאי 1960) היה אמן ומאייר אמריקאי, המוכר בעיקר הודות לכרזות התעמולה הרבות שיצר. פלאג נולד בכפר פלהם מאנור שבמדינת ניו יורק. הוא נמשך לציור כבר מגיל צעיר, ובגיל 12 איוריו החלו להתפרסם בכתבי עת. מגיל 14 הפך לאמן קבוע במגזין לייף, וכשנה לאחר מכן הצטרף למגזין ג'אדג'. בין השנים 1894 עד 1898 למד פלאג בבית הספר "ליגת תלמידי האמנות של ניו יורק", ובין השנים 1898 עד 1900 למד אמנות בלונדון ובפאריס. בתום לימודיו שב לארצות הברית, בה פרסם אין-ספור איורים עבור ספרים, כתבי עת, פרסומות וקריקטורות פוליטיות. בין השנים 1903 עד 1907 פרסם במגזין ג'אדג' רצועת קומיקס אהודה במיוחד, בשם "נאט העצבני". בשיא הקריירה שלו, נחשב פלאג למאייר המרוויח ביותר בארצות הברית. פלאג נפטר בגיל 83 בניו יורק, ונקבר בבית הקברות "וודלאון" שברובע הברונקס. היצירה הידועה ביותר של פלאג הייתה פוסטר תעמולה משנת 1917 שעודד גיוס לצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בכרזה הופיעה דמות הדוד סם המצביע על הקורא ואומר - "אני רוצה אותך בצבא ארצות הברית". פלאג לקח את הרעיון לכרזה זו מכרזה דומה שפורסמה בבריטניה ארבע שנים קודם לכן, בה מאויר הלורד קיצ'נר בסיטואציה דומה. למעלה מ-4 מיליון עותקים של הפוסטר הודפסו בארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף יותר במלחמת העולם השנייה. פלאג השתמש בפניו שלו עצמו לדמותו של "הדוד סם" (במראה מבוגר יותר ובתוספת זקן תיש לבן), לטענתו, פשוט כדי לחסוך בעלויות של דוגמן. "The Smart Set" שער מגזין משנת 1911 פוסטר התעמולה המפורסם של הדוד סם משנת 1917 קולומביה (מקבילה נשית לדוד סם) שותלת את "גני הניצחון" הצי צריך אותך! אל תקרא היסטוריה אמריקאית, עשה אותה! התעוררי אמריקה, הציוויליזציה קוראת לכל גבר, אישה וילד! יחד ננצח! (מלה"ע הראשונה) הדוד סם עם קופה ריקה מדיה וקבצים בנושא ג'יימס מונטגומרי פלאג בוויקישיתוף ג'יימס מונטגומרי פלאג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'יימס מונטגומרי פלאג בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'יימס מונטגומרי פלאג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יימס מונטגומרי פלאג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
עכבת מוצא

עכבת המוצא של מעגל חשמלי היא העכבה החשמלית המורגשת במוצא של המעגל. עכבת המוצא של מעגל מוגדרת כיחס שבין משרעת המתח החשמלי של מקור מתח המחובר למוצא של המעגל לבין משרעת הזרם החשמלי הזורם דרכו כתוצאה ממתח זה. במעגלי זרם ישר ובמעגלים חסרי קיבול והשראות עכבת המוצא היא מספר ממשי והיא נקראת התנגדות המוצא. ניתן למדוד את התנגדות המוצא על ידי מדידות מתח בלבד: ראשית מודדים את מתח המוצא כאשר לא מחובר אליו עומס, ולאחר מכן מודדים את המתח הנופל על נגד עומס בעל התנגדות ידועה. על ידי שימוש בחוק אוהם ובמחלק מתח מתקבלת התנגדות המוצא:   R o = R L V o − V L V L {\displaystyle \ R_{o}=R_{L}{\frac {V_{o}-V_{L}}{V_{L}}}} כאשר R o {\displaystyle R_{o}} התנגדות המוצא, R L {\displaystyle R_{L}} התנגדות נגד העומס, V o {\displaystyle V_{o}} מתח המוצא ללא עומס ן- V L {\displaystyle V_{L}} מתח המוצא כאשר המעגל מועמס על ידי הנגד R L {\displaystyle R_{L}} . במעגלים בעלי קיבול או השראות, עכבת המוצא תלויה בתדר, ובכל תדר היא מספר מרוכב. ניתן לבצע מדידת עכבה בכל תדר, באופן דומה לזה שתואר לעיל, אם מוצא המעגל הוא סינוס, ומודדים את המתח המרוכב (הכולל משרעת ומופע) של המוצא. נהוג לסמן עכבת מוצא מרוכבת ב- Z o {\displaystyle Z_{o}} . מגבר מתח נחשב טוב אם עכבת המוצא שלו קטנה, כך שרוב המתח המוגבר נופל על העומס במוצא ולא על ההתנגדות הפנימית של המגבר. לעומת זאת מגבר זרם נחשב טוב אם עכבת המוצא שלו גבוהה, כך שרוב הזרם המוגבר זורם דרך העומס ולא נצרך על ידי המגבר. עכבת כניסה ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמפור (מדעי המחשב)

במדעי המחשב, סֶמָפוֹר (מיוונית עתיקה: (σῆμα (סמא) – סימן, φωρος (פורוס) – נושא; באנגלית: Semaphore; לפי האקדמיה ללשון העברית אַתָּת) הוא מנגנון לסנכרון מספר תהליכים הפועלים במחשב במקביל, ומטרתו לפתור את בעיית המניעה ההדדית (Mutual exclusion). הסמפור הוא למעשה הרחבה של מנגנון המנעול, והוא יכול לקבל ערכים שלמים אי שליליים. סמפור בינארי פועל למעשה כמו מנעול. מנגנון הסמפור הומצא על ידי מדען המחשב ההולנדי אדסחר דייקסטרה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, והוא נמצא בשימוש נרחב במערכות הפעלה רבות. כאשר קיימים מספר תהליכים אשר חולקים ביניהם משאבים משותפים (למשל תא זיכרון או קובץ), יכולה להיווצר בעיית אמינות של המידע במקרה ששני התהליכים ניגשים למשאב משותף ומשנים את תוכנו ללא סדר. פתרון של הבעיה נעשה על ידי הגדרת "קטע קריטי", אשר כל אחד מן התהליכים יוכל להיכנס אליו או לצאת ממנו רק לאחר ביצוע מספר פעולות, שמטרתן להבטיח כי בכל נקודת זמן רק תהליך אחד נמצא בתוך קטע הקוד הקריטי שלו. פתרונות לבעיה כוללים תמיד המתנה עד אשר תנאי כלשהו יתקיים, כתנאי לכניסת התהליך לקטע הקריטי (עד אשר תנאי כלשהו יתקיים, אל תבצע פעולה). מימוש המתנה כזו יעשה על ידי לולאת while. הבעיה בפתרון זה היא שההמתנה בתוך הלולאה דורשת זמן מעבד. בנוסף לכך, קיימת סכנה כי בעת ביצוע קטע הקוד לכניסה לקטע הקריטי, אשר מורכב ממספר פקודות (או מפקודה אחת אשר מורכבת ממספר פקודות מכונה), "ייחטף" המעבד מהתהליך וכך עלול לקרות מצב שבו המשך ביצוע התוכנית מסתמך על נתונים לא מעודכנים. אחד הפתרונות שהוצעו לבעיה היה הוספת רכיב חומרה, המבצע סדרת פקודות בצורה אטומית שאיננה מאפשרת למערכת ההפעלה (או למתזמן) לקטוע את ביצוע סדרת הפקודות; אולם פתרון זה לא מנע את בזבוז משאבי המעבד בהמתנה לקיום התנאי לכניסה לקטע הקריטי. כיום נהוג לפתור בעיה זו על ידי שימוש בסמפור: מעין דגל (flag) אשר כדי לשנות את ערכו התהליך נדרש לבקש זאת ממערכת ההפעלה. אם הדגל כבר "נתפס" על ידי תהליך אחר, מערכת ההפעלה תעביר את התהליך ל"מצב שינה", ו"תעיר" אותו על ידי משלוח פסיקה ברגע שהדגל "משוחרר" על ידי התהליך שתפס אותו. בצורה זו מתאפשר סנכרון ללא בזבוז זמן מעבד, וכן מובטח לנו כי מערכת ההפעלה מפקחת על מצב הדגל ושינוי של ערכו מבוצע בצורה אטומית (לא ניתן לחטוף לתהליך את המעבד בזמן שינוי ערך הדגל). במקרה שהסמפור איננו "הוגן", קרי, איננו משחרר לפי הסדר בו ניסו לתפוס אותו, קיימת בעיה של הרעבה. הסמפור הוא משתנה היכול לקבל ערכים שלמים לא שליליים (במקרה של סמפור בינארי הוא יכול לקבל שני ערכים בלבד, 0 ו־1). על הסמפור מוגדרות שתי פעולות אטומיות: אם ערך הסמפור גדול מ־0 הקטן אותו ב־1 והמשך, אחרת המתן עד שיהיה גדול מ־0, ואז הקטן אותו ב־1 והמשך. הגדל את ערך הסמפור ב־1. דוגמה לשימוש בסמפור בינארי על מנת לפתור את בעיית המניעה ההדדית כאשר קיימים שני תהליכים החולקים משאב משותף. הסמפור יאותחל ל־1. לפני כניסה של כל תהליך לקטע הקריטי תתבצע הפעולה הראשונה, וביציאה ממנו הפעולה השנייה. בקרת מקביליות עיבוד מקבילי הרעבה (מדעי המחשב) קיפאון (מדעי המחשב) מנעול (תוכנה) בעיית הפילוסופים הסועדים בעיית יצרן־צרכן סנכרון תהליכים וחוטים, אתר הטכניון אַתָּת במילון טכנולוגיית המידע: שפות תכנות (תשע"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
פוקהרה

פּוֹקְהַרָה (בנפאלית: पोखरा) היא בירת פרובינציית גנדאקי במרכז נפאל והעיר השנייה בגודלה במדינה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 513,504 תושבים. העיר משתרעת על פני 464.2 קמ"ר בדרום מחוז קאסקי שבמרכז פרובינציית גנדאקי בעמק פוקהרה, בקרבת הנהר סטי גנדאקי (Seti Gandaki), במרחק של כ-150 ק"מ צפון-מערבית לבירה קטמנדו, ולמרגלות רכס הרי האנאפורנה, שפסגתו מגיעה לגובה של 8,091 מטרים. בצמוד לעיר מדרום, נמצא אגם פהווה (אנ'); זהו האגם השני בגודלו בנפאל, שהוגדל בשל סכר שנבנה, המספק לעיר אנרגיה הידרואלקטרית. מעל האגם נמצאת גבעה שעליה בנויה סטופה, מקדש בודהיסטי קטן, בשם "מקדש השלום העולמי", ממנו יש תצפית מרהיבה על העיר ועל רכסי ההרים המקיפים אותה. בקרבת העיר נמצאים אגמים נוספים, אליהם ניתן להגיע ברכב או באופניים. האקלים באזור הוא סובטרופי, והטמפרטורות מתונות, בקיץ 25–35 מעלות, ובחורף 5–15 מעלות. היא מושפעת מתקופות גשמי המונסון. העיר נמצאת על נתיב מסחר היסטורי חשוב בין סין וטיבט להודו. במאה ה-17 היא הייתה חלק מממלכת קאסקי, אחת מממלכות נפאל, ובהרים שסביב פוקהרה ניתן למצוא שרידי מבנים מתקופה זו. לאחר פלישת סין לטיבט בשנת 1959 הגיעו לאזור פוקהרה כ-300,000 פליטים טיבטים, המתגוררים בכפרים סביב העיר עד היום. הפלישה גם חסמה את נתיב המסחר החשוב שעבר באזור, בין סין להודו. עד שנות ה-60 היה ניתן להגיע לפוקהרה רק רגלית, ובניית הכביש הראשון המחבר בין העיר לבירה קטמנדו הסתיימה רק בשנת 1968. כיום יש בעיר שדה תעופה קטן. התושבים משתייכים למגוון קבוצות אתניות של נפאל, ובעיקר לבני הקאס (Khas), גורונג (Gurung) ומגאר (Magar). מבחינת דתית רוב התושבים הם הינדים, ומיעוטם בודהיסטים, בנוסף לקהילה קטנה של מוסלמים. העיר מהווה אחד ממוקדי התיירות של המדינה, ובסיס יציאה עבור מטיילים לטרקים בהרי ההימלאיה הנפאליים הסמוכים, כגון האנאפורנה, וכן לפעילויות ספורט אתגרי כגון רפטינג, צניחה חופשית, באנג'י ועוד. בהתאם לכך, גם עיקר כלכלתה מבוססת על התיירות. אזור התיירות נמצא באזור ה"לייק סייד" (או "ביידאם"), הסמוך לאגם, וכולל בתי מלון ואכסניות, בתי קפה ומסעדות מערביות רבות, חנויות לממכר ציוד לטרקים וסוכנויות טיולים. נמל התעופה פוקהרה משרת את העיר. רכס האנאפורנה, כפי שנשקף מסטופת השלום העולמי, בגבעה מעל העיר. מראה של עמק פוקהרה מפה המראה את מיקומה של פוקהרה בנפאל שדה התעופה של פוקהרה אתר האינטרנט הרשמי של פוקהרה (בנפאלית) פוקהרה במדריך נפאל(הקישור אינו פעיל) Nepal: Municipal Division (Districts and Local Units) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
פטר בויוביץ'

פטר בּוֹיוֹבִיץ' (בסרבית קירילית: Петар Бојовић; ‏16 ביולי 1858, מישביצ'י, נסיכות סרביה, האימפריה העות'מאנית – 19 בינואר 1945, בלגרד, יוגוסלביה הדמוקרטית פדרלית), היה מרשל סרבי, שכיהן כמפקד הארמייה הראשונה של צבא סרביה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך כיהן כראש המטה הכללי של ממלכת יוגוסלביה. בויוביץ' נולד למשפחה קשת יום בכפר מישביצ'י שבדרום סרביה. תקופת שקיעתה של האימפריה העות'מאנית אשר רשמית שלטה בנסיכות האוטונומית, לוותה במשבר כלכלי חריף ומשפחתו של בויוביץ' נאלצה להגר לבלגרד כדי להתפרנס. ב-6 באוקטובר 1875 התקבל לאקדמיה הצבאית הסרבית והוכשר למקצועות הארטילריה. בויוביץ' נלחם כצוער במלחמה העות'מאנית-סרבית (1876) ובהמשך כקצין ארטילריה במלחמה העות'מאנית רוסית (1877-1878). הוא נלחם במלחמת בולגריה–סרביה (1885) ולאחריה מונה לתפקיד ראש מטה של אוגדה. ב-30 באוגוסט 1893 הועלה לדרגת מייג'ור-ג'נרל וב-1901 מונה לתפקיד מפקד אוגדת "מוראבה" של הצבא הסרבי. במלחמת הבלקן הראשונה כיהן בויוביץ' כראש המטה של הארמייה הראשונה ולאחריה נשלח כאחד מנציגי סרביה לועידת השלום בלונדון. במלחמת העולם הראשונה כיהן בויוביץ' כמפקד הארמייה הראשונה אשר נטלה חלק פעיל במערכה על סרביה. ב-6 באוקטובר 1914 השתתפו כוחותיו בקרב דרינה במהלכו הצליחו לבלום את התקדמות כוחות האימפריה האוסטרו-הונגרית, אך במחיר אבדות כבדות. במהלך הקרב נפצע בויוביץ' קשה ונאלץ לשהות בתקופת החלמה ושיקום ממושכות. במקומו מונה לפקד על הארמייה הגנרל ז'יוויין מישיץ'. בנובמבר 1915 חזר בויוביץ' לפיקוד על הארמייה הראשונה והצליח לעכב את התקדמות צבא ממלכת בולגריה, הישג שאיפשר לצבא וההנהגה הסרבים להתארגן באופן מסודר יחסית לנסיגה דרך אלבניה. ב-12 בינואר 1916 מונה לסגן הרמטכ"ל הסרבי, אך בגלל מתיחות קשה מול מפקד החזית הגנרל אדולף גיומא, הודח מתפקידו בראשית 1918. רק לאחר מינויו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה הוחזר בויוביץ' לשירות פעיל ופיקד שוב על הארמייה הראשונה. בויוביץ' השתתף עם כוחותיו במתקפת כוחות מדינות ההסכמה לאורך עמק הוארדאר שהובילה לתבוסת מעצמות המרכז וכניעת ממלכת בולגריה. ב-26 בספטמבר זכה לתואר וויווד על חלקו בשחרור סרביה. ב-1921 התמנה לראש המטה הכללי של ממלכת יוגוסלביה ובשלהי 1922 פרש משירות פעיל. בראשית מלחמת העולם השנייה מונה בויוביץ' על ידי המלך פטר השני כעוזר מיוחד לראש המטה הכללי של הממלכה, אך מפאת גילו היה תפקידו סמלי בלבד. בויוביץ' הלך לעולמו בינואר 1945 והוא בן 86 שנים. המערכה על סרביה במלחמת העולם הראשונה H. Collinson Owenחזית סלוניקי ומה שאחריה-הזירה הצדדית שסיימה את המלחמה הגדולה, באתר www.archive.org, (באנגלית). מדיה וקבצים בנושא המרשל פטר בויוביץ' בוויקישיתוף פטר בויוביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית) "המרשל פטר בויוביץ'" באתר www.politika.rs (בסרבית).