laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיכאל זייפרט

מיכאל זייפרט (בגרמנית: Michael Seifert;‏ 16 במרץ 1924 - 6 בנובמבר 2010), היה פושע מלחמה נאצי ששימש שומר במחנה הריכוז בולצאנו באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה. זייפרט נולד בעיירה לנדאו (בימינו שירוקולניבקה באוקראינה), שהוקמה על ידי מהגרים גרמנים במהלך המאה ה-19. היה בנם השני של מיכאל שעבד כפקיד בסניף הדואר המקומי וברטה. ב-1933 פוטר אביו מעבודתו מאחר שנחשד בתמיכה בתנועה הנאצית והמשפחה נאלצה להגר לבית קרובים בחצי האי קרים. ב-1939 חזר זייפרט לאזור אוקראינה ועבד כחקלאי שכיר. בהמשך עבר למיקולאייב ועבד כפועל במפעל ליצור כלי עבודה. בשלהי יוני 1941, לאחר תחילתו של מבצע ברברוסה ועם הגעתם לאזור של יחידות איינזצגרופן שנקראו איינזצגרופה ד' ונלוו לארמייה ה-11 הגרמנית, גייסו הגרמנים מתנדבים מקרב האוכלוסייה המקומית ממוצא גרמני, לכוחות שיטור מקומיים. זייפרט גויס לכוח עזר, הועסק בתחילה כשומר במספנה המקומית וב-1943 לאחר שנסגרה, גויס לאס אס, בדרגת רוטנפיהרר, במיקולאייב. באפריל 1944 נכבשה מיקולאייב בידי הצבא האדום וזייפרט הוצב על ידי מפקדת האס דה בוורונה ובהמשך הוצב כשומר במחנה הריכוז פוסולי. בשלהי 1944 הורשע בידי בית משפט צבאי באונס, הועבר מתפקידו והוצב ביחידת השיטור של מחנה המעבר בולצנו. יעודו הראשוני של מחנה בולצנו היה לקלוט אסירים שהועברו ממחנה הריכוז פוסולי, שננטש באוגוסט עקב התקדמות צבאות בעלות הברית. לפי ההערכות כמות האסירים במחנה בולצנו נעה מ-9,500 ועד 11,000, חלקם אסירים פוליטיים, חלקם פרטיזנים וחלקם נרדפי גזע כגון יהודים וצוענים. 3,405 מתוכם גורשו בהמשך למחנות השמדה. טרום גירושם הועסקו האסירים בעבודות כפייה. במחנה בולצנו הוקמו תאי כליאה וצינוק וזייפרט היה אחד מסגל שומרי תאי הכליאה. במסגרת זו רצח זייפרט אסירים והתעלל ברבים אחרים. ב-1951 ביקש וקיבל אשרת הגירה לקנדה תוך ציון עובדות כוזבות על עברו. ב-10 ביוני 1954 הוציאה איטליה צווי מעצר בינלאומיים נגד סגל מחנה בולצנו ובכלל זה זייפרט. ב-1999 חשף העיתון האיטלקי לה סטאמפה את מקום מגוריו של זייפרט והוגש נגדו כתב אישום בגין פשעיו. זייפרט החליט שלא להגיע למשפט. ב-24 בנובמבר 2000 הורשע זייפרט ב-15 מעשי רצח וזוכה מ-6 אחרים מחמת הספק. במהלך המשפט נשמעו עדויות על כך שזייפרט הרעיב אסיר למוות, אנס ורצח אישה הרה ועקר את עיני אסיר אחר. מעשים אילו הובילו לכינויו "החיה מבולצנו". זייפרט נידון שלא בפניו למאסר עולם. ב-26 באפריל 2002 הגישה איטליה לקנדה בקשת הסגרה רשמית של זייפרט. באוקטובר 2002 אושר גזר הדין לאחר שנדחה ערעורו של זייפרט בערכאות עליונות. באמצע פברואר 2008 הוסגר זייפרט לאיטליה לאחר שנשללה אזרחותו הקנדית והוא נכלא בכלא צבאי בסנטה מריה קפואה וטרה שבדרום איטליה. ב-2010 הלך זייפרט לעולמו בבית חולים בקזרטה והוא בן 86 שנים Canada sends ex-SS guard to Italy, אתר BBC (באנגלית) ציפי בלום, פושע מלחמה נאצי מת באיטליה, באתר ערוץ 7, 6 בנובמבר 2010 AP, איטליה: מת הנאצי שכונה "החיה מבולצאנו", באתר ynet, 6 בנובמבר 2010
תה ריזה

תה ריזה (Rize) או צ'אי (Çay) הוא סוג של תה שחור שמגודל במחוז ריזה שנמצא בחוף המזרחי של הים השחור בטורקיה. האזור ידוע באקלים נוח, כמות משקעים רבה ואדמה פורייה בצבע חום כהה. התה שמבושל בסמובאר נשתה בכל מקום ובכל זמן. התה מוגש בבתי קפה טורקיים על ידי מלצרי תה (çaycı) בכוסות צרות וקטנות בעלות שפה מוזהבת. את התה ניתן להזמין חזק ("koyu", כהה) או חלש ("açık", בהיר), והוא מלווה בכמה קוביות סוכר. כשהאימפריה העות'מאנית קרסה בשנת 1923, הטורקים איבדו שליטה על העיר מוח'א בתימן וקפה הפך למצרך יקר. הם עברו לתה. במדינות מוסלמיות התה מחליף את האלכוהול בתור משקה חברתי.
התערוכה העולמית של ברצלונה (1929)

התערוכה העולמית של ברצלונה (בקטלנית: Exposición Internacional de Barcelona) הייתה התערוכה העולמית השנייה שהתקיימה בברצלונה (הראשונה התקיימה ב-1888). התערוכה התקיימה על פני שטח של 1,180 דונם בין פלאסה ד'אספניה להר מונז'ואיק. נושאי התערוכה היו תעשייה, אמנות וספורט. התערוכה נפתחה בטקס חגיגי בהשתתפות 200,000 צופים במעמד פטרון התערוכה אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וראש ממשלתה, מיגל פרימו דה ריברה. בתערוכה, שנערכה בין 20 במאי 1929 ל-15 בינואר 1930, הציגו עשרים אומות אירופאיות ביתנים לאומים-ממלכתיים (בהן גרמניה, בריטניה, בלגיה, דנמרק, צרפת, הונגריה, איטליה, נורווגיה, רומניה ושווייץ) וכן גורמים פרטיים מארצות הברית ויפן. במקביל התקיימה בסביליה התערוכה האיבראו-אמריקאית בה הציגו מדינות אמריקה הלטינית. בין המבנים הלאומיים שהוקמו עבור התערוכה היה ביתן ברצלונה, שייצג את גרמניה ואשר תוכנן על ידי האדריכל לודוויג מיס ון דר רוהה. הביתן נחשב לאבן דרך חשובה בהיסטוריה של האדריכלות המודרנית. המבנה התאפיין בצורה פשוטה למדי, אף כי נעשה בו שימוש בחומרים יקרים כגון שיש ואבן טרוונטין. ייחודו של המבנה התבטא בפריצת הדרך המחשבתית לגבי צורתה של אדריכלות, תפישת החלל, שימוש חדש בחומרי בנייה ועיצוב מינימליסטי, שהתממש בזכות פרטי בניין מתוחכמים. בביתן הוצג כיסא ברצלונה בעיצובם של מיס ון דר רוהה ולילי רייך. עיצובו של הכיסא, שלווה גם בהדום תואם, מהווה דוגמה בולטת לעיצוב תעשייתי מודרניסטי. בין פלאסה ד'אספניה להר המונז'ואיק נסללה "שדרת האמריקות" (כיום שדרת אבנידה ריינה מריה כריסטינה) שבקצהָּ הוקמה המזרקה המרשימה והמוארת "מזרקת הקסם של מונז'ואיק". לאורך השדרה הוקמו ארמונות שהציגו את התעשייה והמדע של ספרד בכלל וקטלוניה בפרט: ארמון התקשורת והתחבורה, ארמון המתכת, החשמל והמכניקה וכדומה. במורדות ההר הוקם ה"פואבלו אספניול" (הכפר הספרדי) שהציג דוגמאות מבנים כפריים מרחבי ספרד. במעלה ההר הוקם ארמון התערוכות המרכזי, הארמון הלאומי (Palau Nacional). תכנון עירוני של ברצלונה מדיה וקבצים בנושא התערוכה העולמית של ברצלונה בוויקישיתוף אתר מידע על התערוכה (באנגלית)
Heart, Mind and Soul

Heart, Mind and Soul הוא האלבום היפני הראשון של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ. האלבום יצא ב-22 במרץ 2006, והגיע למקום 25 בדירוג השבועי על פי אוריקון (דירוג רשמי על פי מכירות ביפן) כשמכר 9,554 עותקים בלבד. Introlude Kotoba wa Iranai ("אין צורך במילים") Asu wa Kuru Kara ("מחר בטוח יגיע") Somebody to Love My Destiny Hug Break Up the Shell Stay with Me Tonight Aisenai Aishitai ("לא יכול לאהוב, רוצה לאהוב") One Rising Sun Eternal Heart, Mind and Soul Stay with Me Tonight (גרסת א-קאפלה) Somebody to Love (גרסת א-קאפלה) My Destiny (גרסת א-קאפלה) Asu wa Kuru Kara (גרסת פסנתר) Introlude Kotoba wa Iranai ("אין צורך במילים") Asu wa Kuru Kara ("מחר בטוח יגיע") Somebody to Love My Destiny Hug Break Up the Shell Stay with Me Tonight Aisenai Aishitai ("לא יכול לאהוב, רוצה לאהוב") One Rising Sun Eternal Heart, Mind and Soul הקליפ של Stay with Me Tonight הקליפ של Somebody to Love הקליפ של My Destiny הקליפ של Asu wa Kuru Kara ("מחר בטוח יגיע") הקליפ של Rising Sun (הגרסה הקוריאנית) הקליפ של Tonight (הגרסה הקוריאנית) מידע על האלבום Heart, Mind and Soul באתר MusicBrainz האלבום Heart, Mind and Soul באתר Discogs דירוג השבוע הראשון של אפריל על פי אוריקון (Oricon)
הרחבת העירוב של משחק

בתורת המשחקים לעיתים קרובות מתברר שאין דרך פעולה בודדת בה משתלם לשחקן לנהוג, והסיכוי הטוב ביותר שלו להרוויח הוא אם הוא יגריל את דרך הפעולה שלו. הרחבת העירוב של משחק היא מודל מתמטי, שמציג משחק לא שיתופי (כלומר, כזה שבו השחקנים לא מסוגלים לחתום על הסכמים מחייבים) בצורה תכסיסית, שבו משתמשים השחקנים בתכסיסים מעורבים - תכסיסים שאינם דרך פעולה מוגדרת אחת, אלא יכולים להיות אחד מכמה דרכי פעולה בהסתברות מסוימת (ומכאן ה"עירוב" שבשמם). הרחבת העירוב של משחק היא אם כן הרחבה של המודל הבסיסי של משחק. היתרון בה הוא שמשפט המינימקס מבטיח כי במשחק סכום אפס תהיה דרך פעולה אופטימלית לשני השחקנים - כלומר, יהיה קיים לכל אחד מהשחקנים תכסיס מעורב שהוא הטוב ביותר עבורו. דבר זה לא מתקיים בהכרח אם לא מורשים תכסיסים מעורבים. כמו כן, במשחק לא שיתופי כללי מבטיח משפט נאש שתהיה לפחות נקודת שיווי משקל נאש אחת אם ניתן לעשות שימוש בתכסיסים מעורבים. מבחינה מתמטית, הרחבת העירוב מוגדרת כך: יהי G = ( S 1 , S 2 , … , S n , π 1 , π 2 , … , π n ) {\displaystyle G=(S_{1},S_{2},\ldots ,S_{n},\pi _{1},\pi _{2},\ldots ,\pi _{n})} משחק n שחקנים בצורה תכסיסית. הרחבת העירוב של המשחק היא המשחק G ∗ = ( P 1 , P 2 , … , P n , π 1 ∗ , π 2 ∗ , … , π n ∗ ) {\displaystyle G^{*}=(P_{1},P_{2},\ldots ,P_{n},\pi _{1}^{*},\pi _{2}^{*},\ldots ,\pi _{n}^{*})} כאשר לכל i,   P i {\displaystyle \ P_{i}} הוא תכסיס מעורב (בתורת המשחקים) של השחקן i, ופונקציית התשלום π i ∗ : P 1 × P 2 × … × P n → R {\displaystyle \pi _{i}^{*}:P_{1}\times P_{2}\times \ldots \times P_{n}\rightarrow \mathbb {R} } מתאימה לכל בחירת תכסיסים מעורבים על ידי השחקנים את הרווח שהשחקן i משיג מכך. ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתי קלארווין

מתי קלארווין (Mati Klarwein; נודע גם כעבדול מתי קלארווין; 9 באפריל 1932 - 7 במרץ 2002) היה צייר אשר נודע בזכות יצירת עטיפות תקליטים (בהם עטיפת תקליטו של מיילס דייוויס Bitches Brew). יצירותיו, אשר אופיינו כסוריאליסטיות ופסיכדליות, שילבו מאפיינים ייחודיים כמו סמלים ואלים מהמזרח, צורות גאומטריות ונופים משונים. קלארווין נולד ב-9 באפריל 1932 בהמבורג לאדריכל היהודי יוסף קלארווין. כשהיה בן שנתיים ברחה המשפחה מגרמניה הנאצית למנדט הבריטי בארץ ישראל, ובשנת 1948, עם קום המדינה, עברה המשפחה לפריז. למד אצל פרנאן לז'ה ואחר כך למד באקדמיה לאמנות יפה בפריז. אחר למד אצל ארנסט פוקס שלימד אותו את טכניקת הציור הפלמי והשפיע מאוד על דרכו האמנותית בהמשך. קלארווין עזב את צרפת בשנת החמישים וטייל ברחבי העולם, בין השאר התגורר בטיבט, בהודו, בבאלי, בצפון אפריקה, בטורקיה, באירופה ובמדינות אמריקה. בשנות השישים השתקע בניו יורק, שם הכיר את ג'ימי הנדריקס, טימותי לירי, דאלי ואחרים. קלארווין הוסיף לשמו את השם "עבדול" בסוף שנות החמישים במטרה לבטא את רצונו לשכך את הסכסוך בין היהודים והמוסלמים; הוא חשב ששני העמים יבינו זה את זה יותר טוב אם כל יהודי יאמץ שם פרטי מוסלמי וכל מוסלמי יאמץ שם יהודי. בשנות השישים הפסיק להשתמש בשם זה. עבודותיו של קלארווין מושפעות מהסגנונות הסוריאליסטי ומתרבות הפופ, וכן מרעיונות, סמלים ואלים לא-מערביים. למרות שכתב על ניסיונותיו עם סמי הזיה מסוג אל אס די, הוא טען כי הם לא היו מקור ההשראה העיקרי שלו באמנות, אשר מכונה לעיתים פסיכדלית. קלארווין עיצב עטיפות תקליטים רבות, אשר זיכו אותו בהכרה ובהערכה רבה. בין השאר עיצב עטיפות בעבור: ביל לאסוול, באדי מיילס, ג'ורג' דיוק, גרג אלמן, ג'ון האסל, מיילס דייוויס, ליאונרד ברנשטיין, סנטנה ואחרים. קלארווין נפטר מסרטן במרץ 2002 בעיר דיה שבאי הספרדי מיורקה. אתר המוקדש לעבודתיו (באנגלית) מתי קלארווין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מתי קלארווין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מתי קלארווין, באתר MusicBrainz (באנגלית) מתי קלארווין, באתר Discogs (באנגלית)
ברנדוט

האם התכוונתם ל... ז'אן-בטיסט ברנדוט – מרשל בצבאו של נפוליאון שהפך למלך שוודיה פולקה ברנדוט – איש בית המלוכה השוודי. תיווך מטעם האו"ם בין מדינת ישראל למדינות ערב במלחמת העצמאות, נרצח בירושלים
טראובה טונבאך

טראובה טונבאך (בגרמנית: traube-tonbach) הוא מלון הנמצא ביער השחור בבאיירנבורן-טונבאך בגרמניה. ב-1789 העניק הדוכס קארל אויגן פון ויטנברג לטוביאס פיינקביינר רישיון להקים בית מרזח לחוטבי עצים של היער השחור. ב-1812 פתח בנו לודוויג מאפייה כפרית בצמוד לבית המרזח. ב-1890 החל פרידריך, בן הדור השלישי, למכור יין וסיידר במקום. ב-1920 היינריך, בן הדור הרביעי, החל להשכיר חדרים. בזמן מלחמת העולם השנייה החרימו הנאצים את המלון ואחר-כך תפשו אותו כוחות הכיבוש הצרפתיים. ב-1950 שב המלון לידי המשפחה והיא הפכה אותו למלון יוקרה ובו אתר נופש. ב-1978 נפתחה מסעדת הדגל שוורצוואלד שטובה. ב-1993 עבר המלון לידי היינר פינקביינר, בן הדור השישי, הוא הרחיב את המלון ופתח בו בית ספר לאמנות האירוח. במלון שוהים כ-300 אורחים ביום ומשרתים אותם כ-300 אנשי צוות. המלון מונה מספר מסעדות: מסעדת הדגל – שוורצוואלד שטובה, אותה מנהל השף הראלד וולפארט, המסעדה מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום וב-19.5 נקודות במדריך הגו מיו. קוהלר שטובה – מסעדה בינלאומית. באורן שטובה – מסעדה כפרית המגישה את מאכלי האזור, כאן היה המרזח ממנו התפתח המלון. זילברברג – חדר אוכל לאורחי המלון. בלוקהיטה – מגישה מאכלים חמים. ביסטרו הבריכה – מגיש תבשילי בריאות. גן השושנים – מגיש אוכל קל. במרפסת גג המלון נמצאים בית קפה ולידו בר. במלון גם חדר כושר, ספא ומספר בריכות. מלון טראובה-טונבאך ומסעדת שוורצוואלד שטובה ממוקמים בין עשרת המקומות הראשונים לפי מדריך דר פיינשמקר הגרמני. רות סירקיס, "פנינה ביער השחור", יין וגורמה 107, אפריל 2007, עמ' 53-50. שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 62. מדיה וקבצים בנושא טראובה טונבאך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טראובה טונבאך (בגרמניה, באנגלית ובצרפתית) טראובה טונבאך, ברשת החברתית פייסבוק טראובה טונבאך, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טראובה טונבאך, ברשת החברתית אינסטגרם טראובה טונבאך, סרטונים בערוץ היוטיוב טראובה טונבאך, באתר פינטרסט Hotel Traube Tonbach & Restaurant Schwarzwaldstube, Baiersbronn,‏ bownsbest Traube Tonbach, Baierbronn,‏ worlds-luxury-guide.com Hotel Traube Tonbach, Baiersbronn‏, activehotels.com Hotel Traube Tonbach, ביקורות בtripadvisor.in
עין חרוד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עין חרוד – קיבוץ שהוקם בשנת 1921 בעמק חרוד על ידי חברי גדוד העבודה והתפלג בשנת 1952 ל: עין חרוד מאוחד – קיבוץ שהתפלג מעין חרוד ונשאר באותו המקום עין חרוד איחוד – קיבוץ שהתפלג מעין חרוד ועבר כקילומטר צפונה פלוגת עין חרוד – פלוגה של גדוד העבודה, ממנה צמח קיבוץ עין חרוד קיבוץ עין חרוד – קיבוץ ארצי, ממנו צמחה תנועת הקיבוץ המאוחד מעיין חרוד – מעיין בעמק חרוד הנובע מתוך מערה למרגלות הר הגלבוע הדרך לעין חרוד – רומן מאת עמוס קינן הדרך לעין חרוד (סרט) – סרט ישראלי שהופק על פי הרומן של קינן מעיין חרוד
אמיל קנבל

אמיל (מילק) קנבל (28 בפברואר 1934 - 4 בדצמבר 2013) היה צלם ובמאי ישראלי, פרופסור בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. משנת 2005 לימד בבצלאל. קנבל נולד כבן הצעיר למשה וברוניה בעיירה נובי סונץ' בפולין, במשפחה בורגנית בת שני בנים. אביו היה סוחר יינות. בנערותו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה מזרחה לברית המועצות. את שנות המלחמה העבירו בסיביר. את האהבה לקולנוע רכש בנעוריו. סרטים ביוגרפיים כגון אלכסנדר נבסקי השפיעו עליו. כל בני המשפחה שרדו את השואה ושבו לפולין במסגרת הרפטריאציה ב-1945. בשנת 1950 עלה ארצה עם הוריו והמשפחה התיישבה בתל אביב. הוא נשלח לקיבוץ ולמד תחילה בעין שמר ואחר כך במשמר העמק. לאחר שנה שב לתל אביב החל לעבוד ביום וללמוד בבית ספר ערב. דרך אחיו הבכור, אשר, שהיה חבר של הצלם יורם גרוס, החל לעבוד כעוזר צלם של גרוס (שצילם עבור יומני גבע). בסרט הקצר "4:35" למניעת תאונות דרכים עבור משטרת התנועה משנת 1951 שימש לראשונה כעוזר-צלם של יעקב יונילוביץ'. התגייס לצה"ל ב-1953 ובזכות יורם גרוס צורף ליחידת ההסרטה הצבאית. בסוף שנות ה-50 נמנה עם צוות צלמי יומני גבע. יחד עם יעקב יונילוביץ' ורולף קנלר שימש כצלם במשפט אייכמן. קנבל היה בוגר תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב. בתחילת שנות ה-70 נמנה עם צוות ההקמה של החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1974 החל ללמד במחלקה לקולנוע בבית צבי. בין השנים 1989 ל-1996 לימד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה שבירושלים. בשנת 1994 החל ללמד כפרופסור עמית באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1997 מונה לעמוד בראש המחלקה לקולנוע וטלוויזיה, תפקיד שבו החזיק עד לשנת 2001. בשנת 2005 החל ללמד גם בבצלאל. שימש כפרופסור עמית באוניברסיטת ניו יורק, בית הספר Tisch לאמנות, וכמרצה אורח ב-SUNY, ניו יורק. הבמאי דני סירקין נמנה עם תלמידיו. קנבל היה נשוי לד"ר אירית דובלון-קנבל, היסטוריונית. הזוג התגורר בתל אביב, ולהם שני ילדים. אמיל קנבל נפטר ממחלת הסרטן ונטמן בבית העלמין קריית שאול. 1976: "הבננה השחורה", בימוי: בנימין חיים. 1972: "אדם", בימוי: יונה דאי. 1970: "דוד דוד", תסריט ובימוי: ולדיסלב גרוסמן. 1962: "אשת הגיבור", בימוי: פיטר פריי. 1961, "בנהלל", בימוי, צילם: אדם גרינברג. עבור "שרות הסרטים הישראלי" 1961: "No Plane for Zagreb", בימוי: ליונל רוגוזין . 1961: "Wonderful Times", בימוי: ליונל רוגוזין. 1960: "Killing Time", בימוי: ריצ'רד הילרי - סרט על חיי הסטודנטים באוניברסיטת פרינסטון. 1959-1960: "Come Back Africa", בימוי: ליונל רוגוזין. אמיל קנבל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אמיל קנבל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמיל קנבל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים קורות חיים דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב אמיל קנבל, ב"מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי" אשדוד 1965 סרט בבימוי נתן גרוס, צילם אמיל קנבל עופר מתן, עשה להם בית ספר: האיש שהמציא את החוג לקולנוע, באתר nrg‏, 2 ביוני 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
VK

VK, במקור VKontakte "וְקוֹנְטַאקְטֶה" (מרוסית: ВКонтакте; "בקשר") היא רשת חברתית מקוונת פופולרית בעיקר בקרב דוברי רוסית ברחבי העולם, והאתר הפופולרי ביותר ברוסיה, עם משתמשים רבים בבלארוס, אוקראינה, קזחסטן, קירגיזסטן, מולדובה, אסטוניה ולטביה. נכון ליולי 2019, ברשת החברתית רשומים 550 מיליון משתמשים, ודירוג אלקסה מציב אותה במקום במקום ה־15 ברשימת האתרים הפופולריים בעולם. הרשת החלה את דרכה ב־10 באוקטובר 2006 על ידי האחים פבל וניקולאי דורוב כרשת חברתית בעיקר עבור סטודנטים ובעלי השכלה גבוהה. עד מהרה הפכה לאחת היישומים החברתיים המובילים בעולם לדוברי הרוסית. משרדי החברה נמצאים בבית זינגר בסנקט פטרבורג ולה משרדים גם במוסקבה ובקייב. מנכ"ל החברה מאז פברואר 2017 הוא אנדריי רוגוזוב. האתר התחיל כרשת חברתית לסטודנטים באוניברסיטאות הרוסיות ועד מהרה הפך לרשת חברתית כללית. הוא מבוסס פונקציונלית ועיצובית על הגרסאות הראשונות של פייסבוק. ניתן לפתוח בו פרופיל משתמש אישי ולאתר חברים קיימים או להכיר חברים חדשים. VK נגיש ביותר מ־90 שפות שונות וכמו רשתות חברתיות אחרות מאפשר שליחת הודעות, יצירת קבוצות, עמודים ציבוריים ואירועים, שיתוף תמונות, אודיו, וידאו ומשחקי דפדפן. לרשת ישנן אפליקציות סלולריות המלוות ומסתנכרנות עם האתר. שלא כמו בפייסבוק, ב־VK לא ניתן לראות פרטים על המשתמשים ללא הרשמה לאתר ואין צנזורה על תכנים המכילים חומרים פורנוגרפיים. ב־2021 "הוכתרה" VK בתור הרשת החברתית עם התכנים האנטישמיים ביותר באינטרנט. בדו"ח של התנועה למאבק באנטישמיות ברשת נכתב כי היא מלאה בתכנים קיצוניים ובתמונות אנטישמיות וכי 82% מהם לא הוסרו למרות הדיווחים. מייסדי הרשת הם פאבל דורוב (בתחילת הדרך שלט, יחד עם לב לבייב, ב־20% מהחברה וברוב כוח ההצבעה), יצחק מירילשוילי ואביו מיכאל מירילשוילי (שלטו לפי דיווחים ב־60% וב־10% בהתאמה), ולב אבנירוביץ' (10%).[דרוש מקור] בסתיו 2010 פורסם כי חברת Mail.Ru Group מחזיקה ב־24.99% ממניות החברה ובשנת 2011 היא הגדילה את נתחה לכ־40%. בשנת 2013, קרן השקעות בשם United Capital Partners, שבראשה עומד איליה שרבוביץ', קנתה מידי בעלי המניות העיקריים – יצחק מירילשוילי, לב לבייב וג'ייקוב אשקלון – 48% מסך המניות הקיימות, ואילו בשנת 2014 Mail.ru רכשה ממנה את 48% האחוזים והפכה לבעלת השליטה בחברה. VK (חברה) מדיה וקבצים בנושא VK בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של VK VK, ברשת החברתית אקס (טוויטר) VK, ביישום טלגרם VK, ברשת החברתית אינסטגרם VK, ברשת החברתית VK VK, סרטונים בערוץ היוטיוב Rosamond Hutt, The world’s most popular social networks, mapped, World Economic Forum, ‏20 במרץ 2017 מספר משתמשים - VK Каталог пользователей ВКонтакте אושרית גן-אל, זוהי הרשת החברתית עם התכנים האנטישמיים ביותר, באתר ynet, 23 בנובמבר 2021 ענבל אורפז, מירילשווילי ולבייב מכרו חלקם בפייסבוק הרוסית בכ-1.3 מיליארד ד' - ללא ידיעת בעלי המניות, באתר TheMarker‏, 18 באפריל 2013
צ'אי

צ'אי משמעו תה בשפות שונות. האם התכוונתם ל... צ'אי מסאלה – משקה הודי המבוסס על תה וחלב תה ריזה – משקה תה טורקי
דרג'ילינג

דרג'ילינג (בבנגלית: দার্জিলিং, בנפאלית: दार्जीलिङ्ग, באנגלית: Darjeeling) היא עיר בצפון מדינת מערב בנגל שבמזרח הודו, והמרכז של אזור באותו שם, הממוקם לרגלי ההימלאיה בגובה 2,000 עד 3,000 מטר מעל פני הים. דרג'ילינג המודרנית הוקמה במאה ה-19 כעיירת "היל סטיישן" עבור פקידי האימפריה הבריטית באזור כלכותה, אשר העדיפו להעביר בעיר הקרירה את חודשי הקיץ החמים. גם מאז עצמאות הודו דרג'ילינג היא עיר תיירותית, ובתקופת הקיץ נוהרים אליה רבים מתושבי כלכותה. בעיר שרידים רבים לתקופת השיא של השלטון הבריטי במדינה, ומצויים בו בנייני ממשל מפוארים בסגנון בריטי טיפוסי. לדרג'ילינג ניתן להגיע באמצעות הרכבת ההימלאית (שמכונה "רכבת צעצוע") על מסילה צרה שאורכה 80 ק"מ מסיליגורי, או בכביש שמונח לאורך המסילה וחוצה אותה פעמים רבות. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה באזור הייתה 26.7 מעלות צלזיוס בתאריך 23 באוגוסט 1957, והנמוכה ביותר הייתה 5- מעלות צלזיוס בתאריך 11 בפברואר 1905. דרג'ילינג ידועה בזכות גידולי התה האיכותיים שלה. תה הדרג'ילינג מועדף על כל סוגי התה השחור, במיוחד בבריטניה וברחבי כל המדינות שהרכיבו את האימפריה הבריטית לשעבר. זיוף ורמייה הן בעיות רציניות בסחר התה העולמי; כמות תה הדרג'ילינג שנמכרת ברחבי העולם מגיעה ל-40 טון, בעוד שכמות תה הדרג'ילינג המיוצרת בשנה מוערכת בכ-8 עד 11 טון, בנוסף לצריכה מקומית. כדי להילחם בתופעה זו הגה ועד התה של הודו סמל שמאשר שתה מסוים הוא אכן תה דרג'ילינג. מדיה וקבצים בנושא דרג'ילינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דרג'ילינג דרג'ילינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אומניסייד

אומניסייד (הלחם מאנגלית שפירושו המילולי "רצח הכל") הוא תהליך או תופעה העשויים להביא להכחדת מינים או אוכלוסיות. במושג נעשה גם שימוש כללי יותר, בהקשרים של השתנות קיצונית של האקלים והסביבה או לחלופין, בהקשר של מלחמה גרעינית (לעיתים כדי לציין את הסבירות הנמוכה למלחמה שכזו). על פי תורות הלחימה של ארצות הברית וברית המועצות, מתקפה גרעינית כוללת של אחד הצדדים הייתה אמורה להיענות ב"מכה שנייה" כוללנית. אחר כך, כשיתפזרו העננים הרדיואקטיביים, משתי המעצמות היו נותרים שברי אדם ושרידים מפויחים מתרבות שהתרסקה[דרוש מקור]. ספק אם בפועל היה מחליט מנהיג כלשהו על תגובה חסרת היגיון כזאת[דרוש מקור]. לכאורה עדיפה עבדות למעצמה השנייה, שאולי היא זמנית, על פני חורבן מוחלט שיכלול רצח מיליארדים חפים מפשע, ויאפשר את קיומה של חברה אנושית מתפקדת רק בחצי הכדור הדרומי, גם זאת רק בהנחה שמעורבותן בלחימה של אוסטרליה ומדינות אפריקה תהיה מינימלית. הפרדוקס היה שהאפשרות שבכל אופן קיים מנהיג לוחמני דיו כדי לגמול בשואה על שואה, היא ששמרה על השלום העולמי במשך ארבעים שנה, שכן רק היא יצרה הרתעה שמנעה מלפתוח במלחמה גרעינית. לא ניתן לתאר כיצד היה נראה העולם אחרי מימוש דוקטרינת ההרס ההדדי. מומחה האטום אבנר כהן כותב על כך: ככל שאנו מנסים לתפוס בהבנתנו את פשרו של אותו דבר הקרוי מלחמה גרעינית, כך דומה שאנו נעשים גם מודעים יותר ויותר לגבולות דמיוננו והכרתנו. דומה שנתקלים אנו בקיר אטום, החוצץ בינינו לבין היכולת להבין קטסטרופה שכזאת. לא במקרה מזכירות מילותיו של אבנר כהן את הדברים שנאמרו על השואה. על אושוויץ אמר הסופר ניצול השואה, ק. צטניק, שהייתה ב"פלנטה אחרת". קשה לחשוב על מצב, שבו הפלנטה עצמה תיראה כאילו היא "פלנטה אחרת". אומניסייד אינו ריאלי היום ככל הנראה, בעולם שאחרי המלחמה הקרה, אבל האפשרות לאפוקליפסה מקומית, יזומה בידי מדינה עוינת או ארגון טרור, שרירה וקיימת, במיוחד לאחר פיגועי 11 בספטמבר[דרוש מקור]. סיכוני אסון עולמיים חורף גרעיני דוקטור סטריינג'לאב מאזן האימה עיסה אפורה סכנה קיומית מבינה מלאכותית כללית מדיה וקבצים בנושא Omnicide בוויקישיתוף OMNICIDE THE BIGGEST MURDER CASE OF ALL TIME Category Archives: Population Poisoning, Reduction & Omnicide Omnicide: the killing of everything Earth's sixth mass extinction of life NON-FICTION: Omnicide
הרברט פישר

הרברט פישר (בגרמנית Herbert Fischer;‏ 12 באוקטובר 1882 – 23 באוקטובר 1939) היה מפקד בכיר ברייכסווהר ובוורמאכט. פישר נולד ב-12 באוקטובר 1882 בשטוטגרט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1901 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-119 (וירטמברג ה-1 (המלכה אולגה). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח לאימפריה העות'מאנית, שם שירת במשלחת הגרמנית בצבא העות'מאני עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות במלחמת העולם קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ואות מסדר המג'ידיה. עם תום מלחמת העולם הראשונה הצטרף פישר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1928 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-17. ב-1 באפריל 1931 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל 1933 מונה לנספח הצבאי באיטליה. ב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בדצמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-1 באוקטובר 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-31, וב-1 באפריל 1937 פרש מתפקידו. ב-31 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ופרש מהצבא לביתו. עם זאת, לקח חלק, מוסווה לחלוטין, בתוך הקבוצות המבצעיות של לגיון קונדור. תחום האחריות המיוחד שלו היה הובלת ההגנה במסגרת "קמפף 88" כדי לספק תמיכה מודיעינית לפריסת טייסות הקרב הגרמניות כדי להביס את הרפובליקנים הספרדים. ב-23 באוקטובר 1939, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, מת פישר ממחלה. הרברט פישר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) הרברט פישר, באתר armedconflicts.com (בטורקית) Mecidiye-Orden, www.eslam.de