laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדם בן כלב

אדם בן כלב הוא ספר מאת יורם קניוק אשר ראה אור בהוצאת עמיקם ב-1969. הספר עוסק בחייהם של ניצולי השואה בישראל ובהתמודדותם עם הצלקות הנפשיות העמוקות שהם נושאים עמם. הספר מגולל את סיפורו של אדם שטיין, יהודי שעד פרוץ המלחמה נחשב לגדול בדרני גרמניה, ובעל קרקס מצליח. קומנדנט קליין, מפקד מחנה השמדה, מטיל על אדם לשעשע את הצועדים בדרכם האחרונה במחנה (כולל בני משפחתו שלו), וכן לשמש ככלבו של הקומנדנט. אדם שטיין שורד את השואה בזכות כשרונותיו. במהלך הספר מתוארות ההתרחשויות בבית חולים פסיכיאטרי לניצולי השואה בערד, שבו מאושפז אדם שטיין לאחר עלייתו לארץ ישראל. מרגע הגיעו למוסד, אדם נכנס לתפקידים שונים כגון מנהיג, מורה, חבר, מאהב, יועץ, פסיכולוג, אל ואב, תוך ניהול מערכת יחסים אינטימית עם אחת האחיות, ושיחות רבות עם שלל דמויות מעברו אשר אינם בין החיים. בתקופה שבה יצא הספר, נראה כי הציבור הישראלי התקשה לעכל אותו, בשל השילוב בין טרגי לקומי, ססגוניותו, הפנטזיות שלו ושאלות שהעז להעלות לגבי השואה, שחרגו מהמקובל עד אז בספרות ובדיון התרבותי. בספרו היה קניוק הראשון להתמודד עם נושא האמצעים הספרותיים של גרוטסקה ואבסורד ביחס לשואה, ובחן אותה דרך טשטוש גבולות בין מציאות ובדייה, צדק ורשע, הומור ואימה, שיגעון ושפיות. הספר הודפס במהדורות חוזרות רבות, תורגם ל-51 שפות וזכה לביקורות חיוביות. בשנת 1993 הוצגה הצגה המבוססת על הספר בתיאטרון גשר, בבימויו של יבגני אריה. אלכסנדר צ'רבינסקי עיבד את הספר למחזה ומארק איווניר תרגם אותו לעברית. בתפקידים הראשיים שיחקו איגור מירקורבנוב, ישראל דמידוב ויבגניה דודינה. ההצגה הוצגה באוהל קרקס שנבנה לתכלית זו והוצב בפארק הירקון, להקת התיאטרון הסתובבה בעולם עם האוהל והציגה בתוכו. "אדם בן כלב" הציגה במשך שנים רבות. בשנת 2008 עובד הספר גם לסרט הקולנוע "אדם בן כלב", בבימויו של פול שרדר ובכיכובם של ג'ף גולדבלום, וילם דפו, דרק ג'קובי, איילת זורר, יבגניה דודינה, חנה לסלאו, עידן אלתרמן ודרור קרן. תמונות מתוך ההצגה "אדם בן כלב" בתיאטרון גשר: ישראל דמידוב (מימין) ואיגור מיקרובנוב (משמאל) גיטה אבינור, "היכל אלהים בלב המדבר" (על "אדם בן כלב"), השקף אחורה בעצב: מאמרים בביקורת הספרות העברית, 1974 ההצגה "אדם בן כלב", באתר הרשמי של תיאטרון גשר בתיאטרון גשר קטע ווידאו מתוך ההצגה "אדם בן כלב", בערוץ היוטיוב של תיאטרון גשר
מרצ'ין מרוז'ינסקי

מרצ'ין מרוז'ינסקי (בפולנית: Marcin Mroziński; נולד ב-26 בספטמבר 1985 באינוברוצלב, פולין) הוא שחקן, זמר ומנחה טלוויזיה פולני. מרוז'ינסקי החל את קריירת המוזיקה שלו בגיל 8, כאשר הוא השתתף בתוכנית ילדים בה התחרה בשירה. בשנת 1997 הוא ניצח בתחרות שירים צרפתית שנערכה ברדז'יוב. כמו כן, הוא ייצג את אירלנד בפסטיבל הבינלאומי "Singing Mask", בו הוא סיים במקום השני, וכן הוא הגיע לשלב חצי הגמר בתוכנית כישרונות בפולין. מאז 1998 הוא החל להנחות תוכניות טלוויזיה בפולין, וב-2010 הוא הנחה את השעשועון "Staraoke" שצולם בלונדון. מרוז'ינסקי דבב מספר פעמים בערוץ דיסני בגרסה הפולנית. בין היתר הוא דבב ב"הנסיכה והצפרדע", "ג'ונאס", "סקובי-דו", "בובספוג מכנסמרובע", "גארפילד" ו"פוקימון". מרוז'ינסקי למד במשך שלוש שנים בבית ספר תיכון באינוברוצלב. בשנת 2004, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוא נרשם לבית ספר למשחק של האקדמיה לתיאטרון על-שם אלכסנדר זלורביץ' בוורשה. מרוז'ינסקי שיחק בשני מחזות. הופעת הבכורה שלו הייתה כאשר שיחק את התפקיד הראשי ב"פנטום האופרה". הוא שיחק גם במחזמר "Boyband", שם גילם את הדמות הראשית, שון, סולן להקת "Freedom". באביב 2010 הוא לוהק לתפקיד מריוס במחזמר "עלובי החיים" בתיאטרון "רומא". ב-14 בפברואר 2010 השתתף מרוז'ינסקי בקדם האירוויזיון הפולני כדי לנסות לייצג את פולין באירוויזיון. 10 זמרים השתתפו באותו ערב, אולם בסוף הערב הוא ניצח בהפרש ניכר על-פני שאר המתמודדים, כאשר הוא קיבל כ-34% מסך הקולות המצביעים, בעוד המקום השני קיבל כ-15% מסך קולות המצביעים. ב-25 במאי 2010 הוא הופיע באירוויזיון 2010 שנערך באוסלו, עם השיר "Legenda" ("אגדה") איתו הוא הגיע רק למקום ה-13 בשלב חצי הגמר, דבר שלא העניק לו כרטיס עלייה לשלב הגמר. מדיה וקבצים בנושא מרצ'ין מרוז'ינסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרצ'ין מרוז'ינסקי מרצ'ין מרוז'ינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרצ'ין מרוז'ינסקי, באתר AllMusic (באנגלית) מרצ'ין מרוז'ינסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרצ'ין מרוז'ינסקי, באתר Discogs (באנגלית) מרצ'ין מרוז'ינסקי, באתר Songkick (באנגלית) Marcin Mroziński reprezentantem Polski באתר gazeta.pl,‏ 14 בפברואר 2010 (בפולנית) About Marcin Mroziński באתר eurovision.tv Marcin Mroziński באתר teatrroma.pl Marcin Mroziński to Eurovision for Poland! באתר eurovision.tv,‏ 14 בפברואר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ולייטה של הרוחות

ג'ולייטה של הרוחות (באיטלקית: Giulietta degli spiriti) הוא סרט קולנוע סוריאליסטי משנת 1965 בבימויו של פדריקו פליני. היה זה סרטו הראשון באורך מלא של פליני בצבע. ג'ולייטה של הרוחות זכה בפרס גלובוס הזהב עבור הסרט הזר הטוב ביותר. ג'ולייטה (ג'ולייטה מזינה) בוחנת את תת-ההכרה שלה ואת אורח-חייה המשונה של שכנתה הסקסית, סוזי (סנדרה מילו), בעוד היא מנסה להתמודד עם חיי השיגרה ועם בעלה הנואף (מריו פיסו) המדכא אותה. ככל שתשוקותיה, כמו גם שדיה, נעשים יותר ויותר נגישים לה, מודעותה העצמית גוברת בהדרגה, ולבסוף היא זוכה בעצמאות. מדיה וקבצים בנושא ג'ולייטה של הרוחות בוויקישיתוף "ג'ולייטה של הרוחות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'ולייטה של הרוחות", באתר נטפליקס "ג'ולייטה של הרוחות", באתר AllMovie (באנגלית) "ג'ולייטה של הרוחות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'ולייטה של הרוחות", באתר Metacritic (באנגלית) "ג'ולייטה של הרוחות", באתר אידיבי "ג'ולייטה של הרוחות", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "ג'ולייטה של הרוחות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים איטלקיים ובנושא סרטים צרפתיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראש ממשלת מצרים

ראש ממשלת מצרים (בערבית: رئيس الوزراء المصرى, رئيس الحكومة) הוא (כפי שתפקידו מכונה רשמית) יושב ראש מועצת השרים של מצרים ועל פי החוקה של מצרים הוא ראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט המצרי. תפקיד ראש ממשלת מצרים נוצר ב-18 באוגוסט 1878. מאז סוף שנות ה-70 עברו ממשלות מצרים טלטלות רבות וחילופי גברי אינסופיים, בשל סכסוך בינן לבין נשיא המדינה. אולם מאז 1981 שומרת מפלגת השלטון, המפלגה הלאומית הדמוקרטית, על רוב בפרלמנט. ראש הממשלה הנוכחי הוא מוסטפא מדבולי, שמכהן כראש ממשלה דה פקטו מ-7 ביוני 2018, וכראש ממשלה דה יורה מ-14 ביוני 2018. על פי תיקונים לחוקה המצרית מ-1980, הנשיא עוסק בענייני חוץ וביטחון בעוד שראש הממשלה אחראי על מדיניות הפנים והכלכלה. ראש הממשלה מתמנה על ידי הנשיא. ראש הממשלה אחראי לניסוח מדיניות הממשלה במגוון נושאים, והוא האחראי לניהולם הסדיר של משרדי הממשלה. אף שהלכה למעשה נוצר התפקיד ב-1878, כבר ב-1857 היה במצרים תפקיד מקביל דומה בשם יושב ראש הקבינט. בתקופה זו שלטו במדינה הח'דיוים משושלת מוחמד עלי: אסמאעיל פאשא, תאופיק פאשא ועבאס חלמי השני אשר הודח על ידי הבריטים ב-1914 בתקופת סולטנות מצרים שלטו חוסיין כאמל ואחריו פואד הראשון שבסיום תקופת הסולטנות יהפוך למלך מצרים בממלכת מצרים שירשה את הסולטנות שלטו המלכים: פואד הראשון ופארוק שהודח במהפכת הקצינים החופשיים ועל הנייר מונה בנו פואד השני שהיה תינוק ושימש באופן רשמי מלך עד ביטול המונרכיה במאי 1953 פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נשיא מצרים סגן נשיא מצרים ממשלת מצרים מדיה וקבצים בנושא ראש ממשלת מצרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראש ממשלת מצרים
טמרין לבן-שפתיים

טמרין לבן-שפתיים (שם מדעי: Saguinus labiatus) הוא מין של פרימט מסוג טמרין. תפוצתו ביער האמזונאס בברזיל ובצפון בוליביה ומזרח פרו. כמו שאר הטמרינים הוא שוכן עצים ופעיל יום. למין זה שלושה תת-מינים: טמרין לבן-שפתיים ג'ופריי (S. l. labiatus) - נפוץ בין נהר פורוס ממערב ועד נהר מדיירה ממזרח. בצפון עד לקו האורך של פורטו וליו ובדרום עד לנהר מדרה דה דיוס שבבוליביה. טמרין לבן-שפתיים תומאס (S. l. thomasi) - בצפון מערב ברזיל במדינת האמזונאס במשולש שבין נהר האמזונאס מדרום, נהר ז'פורה מצפון וממזרח וקו אורך 68 ממערב. טמרין אדום-בטן (S. l. rufiventer) - בין נהר פורוס ממערב ועד נהר מדיירה ממזרח. בצפון עד לנהר האמזונאס ובדרום עד לקו האורך של פורטו וליו (שזו תחילת תפוצתו של טמרין לבן-שפתיים ג'ופריי). תת-המינים חיים ביערות גשם טרופיים. הטמרין נמצא לרוב בגובה על העצים בגוב של 10 מטר מפני הקרקע כאשר הם עולים לגובה של עד 18 מטר על מנת לישון, כחלק מהאסטרטגיה שלהם להימנע מטורפים. הם חיים בלהקות בין 4 לבין 15 פרטים בשטח של 335 דונם כאשר יש חפיפה של 40% מהשטח בין להקות שונות. צפיפות המין 18.6 פרטים לקמ"ר. קדמת גופו אדומה, גבו כסוף, גפיו וזנב שחורות, פניו שחורות, כאשר על השפתיים והאף שיער לבן רב. קיים כתם לבן על האוזניים שלעיתים משולב בצבע אדום. משקל הזכר בין 400 לבין 505 גרם, ואילו משקל הנקבה בין 380 לבין 490 גרם. אורך הגוף הוא 23–26 ס"מ ואורך הזנב 34–41 ס"מ. טמרין לבן-שפתיים ג'ופריי: הגב בצבע אפור. השליש העליון של זנבו אדמדם. טמרין לבן-שפתיים תומאס: צוואר וחזה שחורים מתחתם ועד לרבע הזנב בצבע כתום. טמרין אדום-בטן: כל קדמת גופו אדומה. כל קבוצה מכילה נקבה וזכר שליטים ורק הם מתרבים. משך ההיריון 140–150 ימים שלאחריה נולדים תאומים לא זהים בין חודשים אוקטובר לדצמבר. לאחר הלידה כל הקבוצה לוקחת חלק בטיפול בגורים. טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין הוא אוכל-כול והוא אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים. לטמרין זה מספר טורפים בעיקר מיני נחשים ולטאות גדולות. בשילוב עם טמרין חום-ראש הוא יתקוף טורפים גדולים יותר למשל הטאירה הגדול ממשפחת הסמורים. אוכלוסיית מין זה יציבה ולא קיים לה איום ישיר כלשהו. מדיה וקבצים בנושא טמרין לבן-שפתיים בוויקישיתוף טמרין לבן-שפתיים, באתר ITIS (באנגלית) טמרין לבן-שפתיים, באתר NCBI (באנגלית) טמרין לבן-שפתיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טמרין לבן-שפתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טמרין לבן-שפתיים, באתר GBIF (באנגלית) טמרין לבן-שפתיים באתר הרשימה האדומה של IUCN מתוך האתר של המוזאון הזואולוגי של אוניברסיטת מישיגן
רבי אבין

רבי אבין הוא אמורא ארץ-ישראלי, בדור השלישי, מגדולי תלמידיו של רבי יוחנן. לפי הרב אהרון הימן ומרדכי מרגליות הוא האמורא המפורסם רבין. ייתכן כי בצעירותו עוד הספיק ללמוד אצל רבי יהודה הנשיא, והוא מסר הלכות בשמו. אך את עיקר תורתו קנה מפי רבו המובהק רבי יוחנן. אמרותיו של רבי אבין מוזכרות פעמים רבות בתלמוד הבבלי, לרוב כ"בעי" (חקירה הלכתית), וכאמורא ארץ ישראלי הוא מוזכר גם פעמים תכופות בתלמוד הירושלמי. לדעת אהרן הימן בנו הוא האמורא יוסי בר אבין. רבי אבין הוא היחיד מבין האמוראים שנקראו "אבין" שנקרא כך לא שם ליווי או כינוי, בשונה מהאמוראים האחרים שחיו בבבל, "רבי אבין נגרא" אביו של רב חייא ורב אידי, ומרבין ששמו האמיתי היה "רבי אבין", כמוזכר בתלמוד הירושלמי. חבירו היה רבי ירמיה הראשון (שניהם היו מזקני תלמידיו של רבי יוחנן), שאמר לרבי אבהו שמסיבה זו יש להעדיף את שיקול דעתו שלו עצמו – רבי ירמיה, ושל רבי אבין ורבי מיישא, על פני דעתם של רבי אבהו, רבי יצחק נפחא ורבי חנינא בר פפי. בחורבות הכפר קצרין העתיקה נתגלו ארבע כתובות בארמית. רק אחת מהן שלמה, ועליה נכתב "רבי אבון משכבו בכבוד". הארכאולוג דן אורמן סבור שזו מצבה מקברו של האמורא רבי אבון (פעמים נקרא ר' אבין ר' אבון). "אָבִין", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק א, עמודים 43, באתר היברובוקס הרב אהרן הימן, "רבי אבין", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט ראה תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ז, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ג, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קמ"ב, עמוד ב'. מקור: צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ-ישראל
תעלת הניקוז בעיר דוד

תעלת הניקוז בעיר דוד היא תעלת ניקוז משלהי תקופת בית שני, הממוקמת מתחת לרחוב המרכזי המרוצף והמדורג שחצה את העיר ירושלים, בסמוך לכותל המערבי בצפון ועד לבריכת השילוח שבעיר דוד בדרום. תוואי תעלה זו עוקב אחרי עמק הטרופיון. הקטע הצפוני של התעלה התגלה בשנת 1867 על ידי צ'ארלס וורן מתחת לרחוב המרוצף הקדום שליד 'קשת רובינסון'. קטע זה נבדק מחדש בידי פרופ' בנימין מזר בשנים 1968-75 ובידי רוני רייך ויעקב ביליג בשנים 1994-96 ב"גן הארכאולוגי" מרכז דוידסון. הקטע הדרומי של התעלה התגלה בידי הארכאולוגים פ' בליס וא' דיקי בשנים 1894-97 ליד בריכת השילוח בקצה הדרומי של עיר דוד, כ-600 מ' מדרום. רוני רייך ויעקב ביליג חפרו בקטע האמצעי שנוקה עד שנת 2011. התעלה עוברת מתחת לרחוב המרוצף שבו הלכו תושבי ירושלים ועולי הרגל בעת העתיקה. קטעים אחדים מן הרחוב הזה נחשפו וידועים לאורך התוואי. תעלת הניקוז היא עדות לכך שפרנסי העיר בשלהי תקופת בית שני דאגו לרווחת התושבים ועולי הרגל. בעת העתיקה הוליכה התעלה בעיקר מי גשמים שנוקזו מרחבי העיר, כדי שלא יצטברו ושלא יהוו מטרד לציבור. בחינת התעלה מצביעה על ההשקעה הרבה בבנייתה. בחלקה הצפוני היא חצובה בסלע ומקוּרה בקמרון אבן מאורך, ואילו בהמשכה הדרומי היא בנויה ומקוּרה בלוחות אבן שטוחים. גובהה של התעלה מגיע במקומות מסוימים עד לכ-3 מטרים ורוחבה כמטר. חלקה חצוב בסלע, אך רובה בנוי מאבני גיר, חלקן מסותתות עם פיתוחי שוליים כפי שהיה מקובל בתקופת הבית השני. גודל האבנים מגיע למטר על 40 ס"מ או מטר על 80 ס"מ, אבל חלקן גם קטן יותר. רוחב התעלה משתנה ממטר וחצי, ועד למקום הצר ביותר - כחצי מטר. בתוך המנהרה ניתן לראות את אבן היסוד של הכותל המערבי, המקיפה את הר הבית. לטענת החופרים, המנהרה נחפרה, ככל הנראה, בימי הורדוס. התעלה מוזכרת בספרו של יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ואחרי אשר המיתו הרומאים חלק האנשים היוצאים אליהם ואת שאריתם לקחו בשבי חקרו למצוא את המורדים המסתתרים במנהרות וקרעו את שכבת האדמה אשר על גבן ואת כל הנופלים בידם היכו לפי חרב — יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ו, ט, ד לטענת החופרים, מכך עולה כי בתעלה מצאו מקלט אנשים רבים ואף התגוררו בה זמן מה עד להימלטותם אל מחוץ לעיר דרך חלקה הדרומי. חיזוק לטענה זו נמצא בממצאים מהתעלה, ובהם מטבעות מימי המרד הגדול נגד הרומאים, כלי חרס, כלי אבן ומנורות מהתקופה. דליה מזורי, הצצה: תעלת הניקוז העתיקה ליד הכותל, nrg, תאריך 26/1/2011 עומרי אפרים, חפירת המנהרה בעיר העתיקה הושלמה בשקט, באתר ynet, 25 בינואר 2011 אוהד חמו, ‏החפירות שמאיימות להבעיר את הבירה, באתר ‏מאקו‏, 25 בינואר 2011 חזקי עזרא, נחשפה תעלת ניקוז מימי בית שני, ערוץ 7, 9/9/2007 הושלם ניקוי תעלת הניקוז של ירושלים מימי הבית השני (ינואר 2011), באתר רשות העתיקות כך נחשפה הדרך מבריכת השילוח לבית המקדש, באתר Youtube, יוני 2010 David Lee Miller, Exclusive New Evidence About Historic Site, Fox News, 25/1/2011
אהרן יפה'ן

הרב רפאל אהרן יפה'ן (תש"ה, 1945 - ה' באדר ב' תשנ"ב, מרץ 1992) היה ר"מ בישיבת חברון ומהדיר תורת הראשונים. נולד בניו יורק לרב יעקב חיים יפה'ן, ראש ישיבת בית יוסף בניו יורק ומחבר ספר "נר משפט" על מסכת סנהדרין (בנו של הרב אברהם יפה'ן, חתנו של הסבא מנובהרדוק). בשנת תשכ"ו נישא ללאה, בתו של ראש ישיבת חברון הרב משה חברוני. בשנות ה-70 מונה כר"מ בישיבת חברון. במקביל עסק בההדרת תורת הראשונים. הוציא לאור את חידושי הריטב"א על מסכתות יבמות ונדרים בהוצאת מוסד הרב קוק, וכמו כן את חידושי הרמב"ן על מסכת עירובין בהוצאת מכון התלמוד הישראלי השלם. חידושי הריטב"א על יבמות הופיעו בשני כרכים עבים ובהם מעל ל-1,300 עמודים. בשנות ה-80 חלה בלבו ושהה בארצות הברית לצורכי ריפוי. נפטר בשנת תשנ"ב, בגיל 47. אחר פטירתו הוציאו תלמידיו את שיעוריו על מסכת יבמות בספר "שיעורי רבי אהרן". אשתו הייתה המשוררת לאה יפה'ן. בנו, הרב שמואל יפה'ן - ראש כולל "בית יוסף". בנו, הרב איתן יפה'ן ר"מ בישיבת חברון חתנו, הרב משה אהרון פרידמן -ר"מ בישיבת מיר בנו הרב משה יפה'ן ראש קיבוץ בישיבת חברון, וראש חבורה בישיבת מיר. בתו, גברת אסתר פרידמן - סגנית מנהלת בסמינר "עלי באר". חידושי הריטב"א - מסכת יבמות, הוצאת מוסד הרב קוק (2 כרכים) חידושי הריטב"א - מסכת נדרים חידושי הרמב"ן - מסכת עירובין שיעורי רבי אהרן - מסכת יבמות אהרן יפה'ן, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאה יפה'ן

לאה יפה'ן (כ"ט בכסלו ה'תש"ו, 4 בדצמבר 1945 - 21 במרץ 2013, י' בניסן ה'תשע"ג) הייתה רבנית ומשוררת חרדית ישראלית. נולדה בנר חמישי של חנוכה בירושלים לרב משה חברוני ראש ישיבת חברון ולאשתו הרבנית רחל חברוני, בתו של הרב משה מרדכי אפשטיין. בשנת תשכ"ו נישאה לרב אהרן יפה'ן, שהיה מראשי ישיבת חברון. נפטר בגיל 47 בשנת תשנ"ב. הייתה בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת ניו יורק ואישור ייעוץ נישואין ומשפחה מטעם מכון י.נ.ר (יועצי נישואין רבנים) שבחסות אוניברסיטת בר-אילן. קיבלה את פרס עמינח לשירה. פרסמה משיריה בבמות שונות, בעיקר בעיתונות החרדית והדתית. פרסמה מספר ספרי שירה, תופעה יוצאת דופן בציבור החרדי. קיבלה השראה מצ'סלב מילוש, וולט ויטמן וברטולט ברכט. אחותה הייתה הסופרת מנוחה טוקר. בניה הרב איתן והרב משה הם רבנים בישיבת חברון. חתנה הרב משה אהרן פרידמן הוא ר"מ בישיבת מיר. והמים עלו, הוצאת גוונים - ליאור, תל אביב תשמ"ט מעל הנראה מעל הנשמע, הוצאת עקד, תל אביב תשנ"ד פסיעת הטיפות, הוצאת תמוז, תל אביב תשנ"ו בלי חיוך למצלמה, עיצובים, תל אביב תשס"ז מדיה וקבצים בנושא לאה יפה'ן בוויקישיתוף לאה יפהן, שירים, אתר דעת ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זק

האם התכוונתם ל... שם משפחה יהודי, אשכנזי, לעיתים מאוית עם מרכה (ז״ק), ראשי תיבות של זרע קדושים: אנה זק – זמרת, דוגמנית, שחקנית ואושיית רשת ישראלית גרשון זק – איש צבא וחינוך ישראלי זיו זק – מוזיקאי ומפיק מוזיקלי ישראלי יהושע זק – פיזיקאי ישראלי יונתן זק – פסנתרן ומורה ישראלי יורם זק – מפיק טלוויזיה יעקב זק – פסנתרן סובייטי משה ז"ק – עיתונאי עלמה זק – שחקנית וקומיקאית ישראלית זק (מסע בין כוכבים) – דמות מתוך "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" זק"ש זקס זיק זקהיים
איברי-סיר-סן

איברי-סיר-סן (בצרפתית: Ivry-sur-Seine, בעברית: "איברי על הסן") היא קומונה במחוז הצרפתי עמק המארן, הגובלת בפרברים הדרומיים של פריז (כ-5 ק"מ ממרכז פריז), על גדות נהר הסן. אוכלוסייתה מונה כ-55 אלף תושבים. בתחילה נקרא היישוב "איברי" בלבד. מקור השם בשם הלטיני Ivriacum או Ibriacum, אשר התייחס כנראה לבעל הקרקע באזור בתקופה הרומית, Eburius. בשנת 1897 שונה שם היישוב באופן רשמי ל"איברי-סיר-סן" ("איברי על הסן") כדי לבדל בינו לבין יישובים בעלי שם זהה בצרפת. העדויות המוקדמות ביותר לנוכחות של בני אדם באזור הן מלפני כ-4000 שנים. בשנת 52 לפנה"ס התרחש באיברי-סיר-סן קרב בין שבט הפריזים הגאלי שהתגוררו באזור לבין כוחותיו של טיטוס לאביינוס, סגנו של יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה, שניצח אותם בקרב. העדות הכתובה הראשונה המזכירה את שמה של איברי היא כתב זכויות משנת 936 לספירה החתום על ידי לואי הרביעי, מלך צרפת. במאה ה-9 היה אזור איברי בבעלות ראשי קתדרלת נוטרדאם, אולם החל מהמאה ה-13 האזור חולק לחלקים קטנים יותר בבעלותם של מנזרים ואדונים שונים. במאה ה-17 האדמה נרכשה על ידי האדון קלוד בוסק דובואה שבנה עליה טירה מרהיבה. הטירה נהרסה כליל במהלך המהפכה הצרפתית. בתחילת המאה ה-18 הפך האזור לאזור נופש עבור האצולה והבורגנות הפריזאית. במהלך המאה ה-19 הוקטנה הקומונה כאשר חלקיה הצפוניים סופחו לפריז כדי ליצור את הרובע השלושה-עשר של פריז. מבחינה פוליטית ידועה איברי-סיר-סן כאזור קומוניסטי. מוריס תורז, שהנהיג את המפלגה במשך שנים רבות, כיהן כנציג האזור בפרלמנט במשך 32 שנים. מאז שנות ה-20 כיהנו שלושה ראשי עיר בלבד, כולם מהמפלגה הקומוניסטית. ניתן להגיע אל איברי באמצעות קו 7 של המטרו הפריזאי וכן באמצעות קו C של רכבת הפרברים RER. מדיה וקבצים בנושא איברי-סיר-סן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איברי-סיר-סן (בצרפתית) איברי-סיר-סן, ברשת החברתית פייסבוק איברי-סיר-סן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איברי-סיר-סן, ברשת החברתית אינסטגרם איברי-סיר-סן, ברשת החברתית LinkedIn איברי-סיר-סן, סרטונים בערוץ היוטיוב איברי-סיר-סן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איברי (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית
דאנס-פופ

דאנס-פופ (באנגלית: Dance-pop) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת פופ שמקורו בסוף שנות ה-70. בדרך כלל מדובר במוזיקה אופטימלית המיועדת למועדוני לילה מתוך כוונה להיות רקידה אך מתאימה גם לרדיו להיטים עכשווי. מתפתח משילוב של דאנס ופופ עם השפעות של דיסקו, פוסט-דיסקו וסינת'-פופ. הוא מאופיין בדרך כלל על ידי פעימות חזקות עם מבני שירים קלים ולא מורכבים שבדרך כלל יותר דומה למוזיקת פופ מז'אנר המחול החופשי יותר, עם דגש על לחן כמו גם מנגינות קליטות. ליידי גאגא, מדונה, הספייס גירלז, בריטני ספירס, ני-יו, ריהאנה, פינק, הוונטד, קשה, מייקל ג'קסון, פיטבול, ג'ניפר לופז וסיה. ערכים על שירי דאנס-פופ ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נערה ושמה ג'ורג'י

נערה ושמה ג'ורג'י (באנגלית: Georgy Girl, ג'ורג'י גירל, הופץ גם בשם ג'ורג'י) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת דרמה קומית משנת 1966 שהיה פופולרי ביותר בבריטניה. השחקנית הראשית, לין רדגרייב, ששיחקה את ג'ורג'י, גיבורת הסרט, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וזכתה בפרס גלובוס הזהב, ג'יימס מייסון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ושיר הנושא באותו שם, בביצוע להקת "המשחרים" (The Seekers), היה להיט ומועמד לפרס אוסקר אף הוא. הסרט, בבימויו של סילביו נאריצאנו לפי רומן מאת מרגרט פורסטר מתרחש בלב הסצנה של "לונדון החוגגת" ומביע את אווירת התקופה בצילומי חוץ רבים. עם פתיחת הסרט ג'ורג'ינה פארקינס (המכונה ג'ורג'י) היא נערה כבת עשרים ממעמד הפועלים החיה בלונדון. הופעתה החיצונית מרושלת, היא שמנמונת ואיננה יפה במיוחד, אך ידידותית ואהודה ביותר, אולם אף גבר אינו מעוניין בה באופן רומנטי. ג'ורג'י מתגוררת בדירה יחד עם שותפה יפהפייה בשם מרדית' (שרלוט רמפלינג). בשלב מסוים נודע לה כי ג'יימס למינגטון (ג'יימס מייסון), איש עסקים אמיד שהוריה עובדים בשירותו כמשרתים, מעוניין להפוך אותה לפילגשו. במקביל מנהלת מרדית' מערכת יחסים עם ג'וס ג'ונס (אלן בייטס), ממנו היא נכנסת להריון בלתי רצוי, שבעקבותיו השניים מתחתנים וממשיכים לחיות באותה דירה עם ג'ורג'י. המצב החדש הופך את התפקידים בין מרדית', ההרה והמשמינה לבין ג'ורג'י המחוזרת. גם ג'וס מתחיל להימשך לג'ורג'י והשניים מתאהבים. לאחר שמרדית' יולדת, היא מצהירה שבכוונתה למסור את התינוקת, שנקראה שרה, לאימוץ ולהתגרש. במקום זאת מציעה ג'ורג'י שהיא תגדל את שרה יחד עם ג'וס והם מתחילים לחיות כבני זוג. עד מהרה מואס ג'וס בתפקיד האב (הוא טוען שהיה שמח להיות אב לבן אך לא לבת), והוא עוזב ומותיר לג'ורג'י את התינוקת. אך כעת שירותי הרווחה עלולים לקחת ממנה את התינוקת, כיוון שאינה נשואה. בינתיים נודע שאשתו של ג'יימס, איש העסקים העשיר, מתה לפתע והוא מביע את רצונו לשאת את ג'ורג'י לאשה. כך יוכל גם לאמץ את התינוקת ולדאוג לכל מחסורה. הסרט מסתיים בחתונתם של ג'ורג'י וג'יימס. השורה האחרונה בשיר הסוגר את הסרט היא "You're rich Georgy Girl" ("את עשירה, ג'ורג'י גירל"). "נערה ושמה ג'ורג'י", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נערה ושמה ג'ורג'י", באתר נטפליקס "נערה ושמה ג'ורג'י", באתר AllMovie (באנגלית) "נערה ושמה ג'ורג'י", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נערה ושמה ג'ורג'י", באתר אידיבי "נערה ושמה ג'ורג'י", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "נערה ושמה ג'ורג'י", באתר TCM זאב רב-נוף, מה קורה לבחורות טובות?, דבר, 13 בדצמבר 1966 ר. עזריה, "חיים משוגעים"-בעקיפין..., מעריב, 8 בדצמבר 1966
רמה רימינג

רָמָה רימינג (נולד ב-10 ביולי 1976) היא דמות דראג קווין המגולמת על ידי הבדרן הישראלי רמי גוטוירט (נולד ב-10 ביולי 1976). רמי גוטוירט נולד ביפו. הוא למד בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין ובעל תואר ראשון במנהל עסקים. שם הבמה שלו ודמותו נוצרו בשנת 1998. רמה רימינג השתתפה בתחרות הדראג בשנת 1998 שם זכתה במקום השני. לאחר התחרות היא הקימה ביחד עם ציונה פטריוט את צמד הדראג המצליח "הדראגולות" אשר התפרק כשש שנים מאוחר יותר. במשך 9 שנים היא הופיעה במועדון הדראג "DIVA" בתל אביב ואף ניהלה אותו אמנותית וכיום היא מובילה את תחום ההפעלות כדראגקווין למסיבת רווקות. במסגרת הופעותיה רמה מציגה דמויות של ידוענים כגון ריטה, מאיה בוסקילה, חוה אלברשטיין ומדונה. בנוסף, היא עוסקת בהנחיה וסטנדאפ. רמה רימינג השתתפה בתוכניות הטלוויזיה "אקזיט", "קצרים", "אינסטינקט בסיסי" ,"לילה בכיף" ו"מאה ואחד דרכים לעוף". רימינג ערכה הופעה משותפת עם שירי מימון, השתתפה בגרסה הישראלית של המחזמר "שיקגו", הופיעה ב"טקס האוסקר הישראלי" ובפסטיבל הויגסטוק הישראלי, שמפיק ארגון בלה דואגת למען העלאת המודעות למחלות מין ושימוש באמצעי מניעה. כיום רמה מופיעה יחד עם קלרה ובלה במופע הבידור "ויוה לה דיווה" בבית ציוני אמריקה. אינסטגרם של להקת הדראג "ויוה לה דיווה" אתר האינטרנט הרשמי של רמה רימינג הדף של רמה רימינג בפייסבוק איתי שטרן, ציונה פטריוט ורמה רימינג מסכמות 20 שנות מחאה ופאייטים, באתר הארץ, 6 ביוני 2018
יונה צבר

יונה צבר (Yona Sabar; נולד ב-1938) הוא בלשן וחוקר יהדות כורדיסטן, מכהן כפרופסור לעברית באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס. צבר נולד בזאכו שבכורדיסטן העיראקית כיונה ביי צבאע'א. בשנת 1951 עלה לישראל עם בני-משפחתו והתיישב בירושלים. לאחר עלייתו עִברת את שם משפחתו לצבר. בשנת 1963 קיבל תואר ראשון בעברית ובערבית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה בין תלמידיהם של יעקב פולוצקי וחיים רוזן. במהלך לימודיו, היה צבר הסטודנט הראשון לקבל מלגת מחקר ממכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח. לאחר התואר הראשון, המשיך את לימודיו בארצות הברית וקיבל תואר דוקטור בשנת 1970 מאוניברסיטת ייל. צבר פרסם למעלה מ-90 מאמרים וספרים בנושא ארמית חדשה צפון-מזרחית, שאותה הוא דובר כשפת אם, ובנושא תרבות יהודי כורדיסטן. עבודת הדוקטור שלו הוקדשה לההדרה של כתבי-יד בארמית חדשה מן המאה ה-17 שמקורם בעיר נרווה שבעיראק (שבמחוז דהוכ). בין עבודותיו החשובות מילון לארמית-חדשה. בשנת 2008 פרסם בנו, העיתונאי אריאל צבר, ספר ביוגרפי עליו, שבו הוא מגולל את סיפור עלייתו ארצה והגירתו לארצות הברית. לפי הספר, יונה צבר היה הנער היהודי האחרון שחגג בר מצווה בזאכו. צבר הוא אחיו של החוקר לפולקלור יהודי שלום צבר. יונה צבר, מדרשים בארמית יהודי כורדיסטן, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשמ"ה The Folk Literature of the Kurdistani Jews: An Anthology, Yale University Press, 232 pp., 1982. ISBN 0-300-02698-6 A Jewish Neo-Aramaic dictionary: dialects of Amidya, Dihok, Nerwa and Zakho, Northwestern Iraq, Harrassowitz, 337 pp., 2002. ISBN 3-447-04557-4 אריאל צבר, גן העדן של אבי: מסעו של בן בעקבות עברו היהודי בכורדיסטן, (מאנגלית: יואב כ"ץ), ירושלים: שוקן, תש"ע-2009. יונה צבר באתר אוניברסיטת UCLA עמיה ליבליך, הרחק מגן עדן: מסע השורשים של אריאל צבר, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2009 - על "גן העדן של אבי" נטשה מוזגוביה, מסע שורשים בכורדיסטאן מסתיים בקביעת מותה של הארמית, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2009 יונה צבר, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.