laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פנורמת מסדאך

פנורמת מסדאך (בהולנדית: Panorama Mesdag) היא ציור פנורמה שמוצג בעיר האג שבהולנד. הפנורמה צוירה על ידי הצייר הנדריק וילם מסדאך ונקראה על שמו. הפנורמה היא ציור ציקלורמה בגובה של 14 מטרים, עם קוטר של 40 מטרים, והיקף של 120 מטרים. המקום שבו מוצגת הפנורמה מדמה אשליה אופטית שגורמת לצופה להרגיש שהוא עומד על דיונת חול שצופה לים, לחופים ולכפר האג בסוף המאה ה-19. בקדמת הציור, קרוב לצופה, יש שטח של קרקע מזויפת מחול שמשפרת את אלמנט האשליה, בכך שהיא מסתירה את תחתית הציור ומאפשרת תחושת עומק. למקום יש תקרה (הנחווית כסככה), שאינה מאפשרת לראות את הקצה העליון של הציור, ובכך מוסיפה לתחושת השהייה במציאות חליפית ולא מול תמונה. האמן הנדריק מסדאך היה צייר ימי שלמד בבית הספר האג. ב-1880 ביקשה ממסדאך חברה בלגית לצייר את הפנורמה. בעזרת אשתו וכמה מתלמידיו, הפנורמה הושלמה בשנת 1881. אך הפופולריות של פנורמות דעכה באותה תקופה, והחברה הבלגית פשטה רגל בשנת 1886. מסדאך היה מוכרח לרכוש את הפנורמה, ולספוג את ההפסד הכספי מכיסו. כיום, פנורמת מסדאך היא הפנורמה העתיקה ביותר ששרדה, וממוקמת במקומה המקורי. הפנורמה של בורבקי אתר האינטרנט הרשמי של פנורמת מסדאך אתר פנורמה מסדאך (אנגלית)
טיילת יפו

טיילת יפו היא טיילת המקשרת בין פארק צ'ארלס קלור מצפון לחוף גבעת עלייה מדרום. הטיילת מתחילה בפארק צ'ארלס קלור ומכונה "טיילת השער ליפו". טיילת זו מתחילה בתל אביב ושמה סמלי. היא מקבילה לרחוב נחום גולדמן שממזרח לה ולאורכה מספר מסעדות ובתי קפה. הטיילת נחנכה בשנת 1999 ואורכה כ-350 מטר. החלק המרכזי של הטיילת לאורך רחוב רציף העלייה השנייה ומתחת לגבעת יפו, קרוי "טיילת חומות הים", ובו סימון של תוואי חומת יפו הקדומה. הטיילת פותחה על ידי חברת "אתרים" בהשקעה של 6 מיליון ש"ח. הפיתוח והשיקום כללו, בין היתר, עבודות תשתית, ריצוף, חשיפת החומה העתיקה של יפו בתאום עם רשות העתיקות, תאורה, הקמת ספסלים, בניית מעקה ים חדש המתאים לדייג, ושיפוץ קיר בניין המשטרה הקודם. מתכנני השיפוץ, אדריכלי הנוף איתן עדן, אייל זיו ורלי פרטו זכו על התכנון בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף לשנת 2001. טיילת חומות הים של יפו העתיקה משתרעת על שטח כולל של כ-6,000 מ"ר. לצידה שוכנים מנזר ניקולאס הקדוש הארמני ומסגד הים. הטיילת ממשיכה דרך נמל יפו ופארק מדרון יפו ומסתיימת ליד חוף גבעת עלייה מול מרכז פרס לשלום ולחדשנות. החלק הדרומי של הטיילת המוביל לנמל יפו שופץ בשנת 2008 חומות יפו רצועת חוף בת ים דוד הכהן, הסתיים פרויקט טיילת חומת הים של יפו, באתר ynet, 5 ביוני 2001 אסתר זנדברג, שנות השימורים, באתר הארץ, 23 בינואר 2002 יגאל חי, בנמל נחשפה חומה עתיקה, אך בעירייה מעדיפים טיילת, באתר הארץ, 14 בינואר 2008
ניקולס פארחה

ניקולס מרטין פארֶחה (בספרדית: Nicolás Martín Pareja; נולד ב-19 בינואר 1984 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. פארחה החל לשחק בארחנטינוס ג'וניורס. שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת בשנת 2004 ושיחק בה עד שנת 2006 אז עבר לשחק בקבוצת אנדרלכט כמחליפו של וינסנט קומפני שעזב את הקבוצה. פארחה היה שותף לזכייתה של אנדרלכט באליפות כבר בעונתו הראשונה בה, וכן לזכייה בסופר קאפ הבלגי. ב-30 באוגוסט 2008 עבר פארחה לאספניול הספרדית תמורת 4.5 מיליון אירו. בקיץ 2008 זומן פארחה לסגל ארגנטינה למשחקים האולימפיים באולימפיאדת בייג'ינג (2008) והיה אחד מהמצטיינים בדרך לזכייה במדליית הזהב. ב-2010 חתם בספרטק מוסקבה. ב-2013 הושאל לסביליה, עמה זכה בליגה האירופית לאחר שפתח בהרכב בניצחון במשחק הגמר על בנפיקה ליסבון. ב-23 ביוני 2014 חתם באופן קבוע בסביליה לשלוש שנים. בנובמבר 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא ניקולס פארחה בוויקישיתוף ניקולס פארחה, באתר Transfermarkt ניקולס פארחה, באתר Soccerway ניקולס פארחה, באתר BDFutbol ניקולס פארחה, באתר WorldFootball.net ניקולס פארחה, באתר National Football Teams ניקולס פארחה, באתר FootballDatabase.eu דף השחקן באתר הרשמי של אנדרלכט ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ארגנטינאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנדריק וילם מסדאך

הנדריק וילם מסדאך (בהולנדית: Hendrik Willem Mesdag; ‏23 בפברואר 1831 – 10 ביולי 1915) היה צייר ימי הולנדי. מסדאך נולד בחרונינגן שבהולנד והיה בנו של הבנקאי קלאס מסדאך (בהולנדית: Klaas Mesdag) ושל יוהנה וילהלמינה ואן גיפן (בהולנדית: Johanna Wilhelmina van Giffen). מסדאך הבן קיבל השראה מאביו, צייר חובב, ללמוד אמנות. הוא נשא לאישה את סינה ואן הוטן (בהולנדית: Sina van Houten), בשנת 1856, וכשהשניים ירשו הון מאביה של האישה, פרש מסדאך הבן מעבודתו כבנקאי, ועבר לקריירה כאמן. הוא למד אמנות בבריסל עם וילם רולופס, ובשנת 1868 עבר להאג, לצייר את הים. בשנת 1870 מסדאך הציג את עבודותיו בגלריה בשם "סלון פריז" (באנגלית: Paris Salon) בפריז, וזכה במדליית זהב על אחת מיצירותיו. בשנת 1880 קיבל מסדאך בקשה מחברה בלגית לצייר פנורמה המשקיפה על הכפר סכוונינגן ליד קו החוף של הים הצפוני ליד האג. עם עזרה מאשתו ותלמידיו, הוא סיים את הציור הענק (פנורמת מסדאך), שגובהו 14 מטרים והיקפו 120 מטרים, כעבור שנה אחת בלבד. אך הפופולריות של פנורמות דעכה באותה תקופה ובשנת 1886, החברה הבלגית פשטה רגל. מסדאך רכש את הציור במכירה פומבית, והפסיד את עלויות התחזוקה מכספו האישי. מסדאך הצטרף לקהילת האומנות של האג ובשנת 1889 התמנה לנשיא הקהילה. בשנת 1903 הוא נתן את כל רכושו, ביתו, והפנורמה שלו להולנד. כיום ביתו משמש כמוזיאון מסדאך, שמציג את יצירותיו ואת הפנורמה. האתר של מוזיאון מסדאך
כנסיית גבירתנו (ברוז')

כנסיית גבירתנו (בהולנדית: Onze-Lieve-Vrouwekerk) היא כנסייה גותית בברוז', בלגיה. הכנסייה היא מהמאות ה-13, ה-14 וה-15. המגדל, ובראשו צריח מחודד, מתנשא לגובה 115.6 מטר ובכך נהייה המבנה הגבוה ביותר בברוז' ומגדל הלבנים השני בגובהו בעולם. חלל בית המקהלה מאחורי המזבח הראשי מכיל את קבריהם של שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, הדוכס האחרון מבית ולואה, ושל בתו, מרי. פסלי הברונזה מצופים זהב מציגים את הדוכס ובתו בגודל מלא וניצבים על אבן שחורה ממורקת. הדוכס עטור בכתר ולבוש בשריון מלא ולובש עיטור של מסדר גיזת הזהב. המזבח שבקפלה הגדולה בספינה הדרומית מכיל את אחד האוצרות החשובים של הכנסייה, פסל של המדונה והילד משיש שפוסל על ידי מיכלאנג'לו בסביבות 1504. הפסל כנראה יועד במקור לקתדרלת סיינה והוא נרכש מאיטליה בידי סוחרים מברוז', האחים יאן ואלכסנדר מוסקרון, בשנת 1514 נתרם לכנסייה. הפסל נבזז והוחזר פעמיים: פעם אחת ב-1794 בידי מהפכנים צרפתיים ופעם שנייה ב-1944 בידי נאצים. מבט על המגדל מצפון מזרח המגדל הספינה הראשית קברי מארי מבורגונדיה ואביה שארל הראשון, דוכס בורגונדיה המזבח שבקפלה הגדולה בספינה הדרומית ובמרכזו פסל המדונה והילד מאת מיכלאנג'לו המדונה, מאת מיכלאנג'לו המדונה, מאת מיכלאנג'לו המדונה, מאת מיכלאנג'לו צליבה, מאת אנתוני ואן דיק (?) ארוחת ערב באמאוס, מאת קרוואג'ו מדיה וקבצים בנושא כנסיית גבירתנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית גבירתנו (בהולנדית) כנסיית גבירתנו, ברשת החברתית פייסבוק מידע ותמונות על הכנסייה, באתר sacred-destinations Onze-Lieve-Vrouwekerk, Kerknet Vlaanderen T. Francis Bumpus, The Cathedrals and Churches of Belgium, London: TW Laurie, 1909, pp.138-144 Jerry R. Hobbs, A Michelangelo in Belgium? The Bruges Madonna מידע ותמונות, ב-Structurae
ז'יווה

ז'יווה (בקירילית: Жива;‏ Živa), ז'יוויה (בפולנית: Żywia; כמו כן מופיעה גם הצורה Żiwia), רַז'יוויה (Razivia), שיווה (Šiva,‏ Šiwa,‏ Siva) או שיבּה (Sieba) היא אלת האהבה והפריון במיתולוגיה הסלאבית. פירוש שמה הוא "חיה", "הווה", "קיימת". היא נשואה לשייבוג (Siebog), שהוא מקבילה הזכרי (אל האהבה והנישואים). פולחן ז'יווה התקיים בקרב הסלאביים המערביים, בשטח פולין, צ'כיה, סלובקיה, סלובניה וגרמניה של היום, ובייחוד בעמק נהר אלבה, בטרם הגיעה הנצרות לאזורים אלה. האסטרואיד 140 Siwa (אנ') שהתגלה על ידי יוהאן פאליזה, נקרא על שמה. Alvarez-Pedroza, Juan Antonio (2021). Sources of Slavic Pre-Christian Religion. Leiden: Koninklijke Brill. ISBN 978-90-04-44138-5. מדיה וקבצים בנושא ז'יווה בוויקישיתוף Suzana Marjanić, The Dyadic Goddess and Duotheism in Nobilo's The Ancient Faith of the Serbs and the Croats, published in Studia Mythologica Slavica, 6, 2003 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיבה

האם התכוונתם ל... זכות השיבה – תביעת הפליטים הפלסטינים לשוב לבתיהם בתחומי ארץ ישראל שיווה – האל ההינדי האחראי על הרס העולם ז'יווה או שיווה - אלת האהבה והפריון במיתולוגיה הסלאבית. לענה שיחנית – מין צמח אשר בערבית נקרא שיבה זקנה – גיל שיבה. שיער שיבה – שיער בו כמות המלנין קטנה. דסקית (בנייה) – מכונה שַׁיְבָּה. שיבה (להקה) – להקת בנות אירית. שיבה (שיר) – אחת מארבעת הטיוטות שכתבה רחל המשוררת שיבא
ז'יבה

האם התכוונתם ל... ז'יווה – אלת האהבה והפיריון במיתולוגיה הסלאבית ז'ילברטו גודוי – שחקן כדורעף ברזילאי הידוע בכינויו "ז'יבה" זיבה
מרגרט וילסון

מרגרט וילסון (באנגלית: Margaret Wilson; נולדה ב-20 במאי 1947), פוליטיקאית ניו זילנדית שכיהנה כיו"ר בית הנבחרים של ניו זילנד בשנים 2005–2008. וילסון נולדה בגיסבורן שבניו זילנד ולמדה לימודי משפטים באוניברסיטת אוקלנד. במהלך השנים היא עסקה בעריכת דין, שימשה פרופסור ודיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת ואיקאטו ועסקה באיגוד מקצועי. בשנים 1984–1987 הייתה וילסון נשיאת מפלגת הלייבור של ניו זילנד. בשנים 1989–1990 היא שימשה יועצת מדינית לראש ממשלת ניו זילנד ג'פרי פאלמר. בעקבות פעילותה הפוליטית היא מונתה גם כחברת הוועדה הממלכתית לענייני חקיקה ושימשה דירקטורית בבנק המרכזי של ניו זילנד. בשנת 1999 נבחרה וילסון לראשונה לפרלמנט. מראשית דרכה כנבחרת ציבור כיהנה וילסון בממשלה. משנת 1999 ואילך היא שימשה בתפקיד שרת העבודה, התובעת הכללית, שרת המסחר, שרה במשרד המשפטים, וכן השרה הממונה על הסכם ואיטנגי. בתקופתה במשרד המשפטים שונה אופיו של בית המשפט העליון במדינה ונחקק חוק שנוי במחלוקת בנושא חלוקת רכוש בעת פרידת בני זוג. בשנת 2005 היא נבחרה ליו"ר הפרלמנט של ניו זילנד והייתה לאישה הראשונה בתפקיד. באותה שנה היא נבחרה פעם נוספת לתפקיד והיא כיהנה בו עד לבחירות ב-2008. וילסון נודעת בציבור הניו זילנדי כפעילה חברתית הפועלת לקידום פמיניזם ורב תרבותיות. מדיה וקבצים בנושא מרגרט וילסון בוויקישיתוף
גישוש נסוג

גישוש נסוג (באנגלית: Backtracking) או עקיבה לאחור הוא סוג של אלגוריתם חיפוש שחוסך מעבר על מספר רב של מועמדים לפתרון על ידי שימוש בתכונות ספציפיות של הבעיה. שיטה זו יכולה לשמש לפתרון בעיית סיפוק אילוצים (CSP) המונח הומצא על ידי המתמטיקאי דריק הנרי להמר (אנ') בשנות החמישים. האלגוריתם מיועד למציאת פתרונות לבעיות שמקיימות את התכונה שאפשר לפסול בהן גם פתרונות חלקיים. דוגמה נפוצה לכך היא בעיה בה יש מספר משתנים, ולכל משתנה יש להתאים ערך מסוים כך שיתקיימו מספר אילוצים. רבים מהתשבצים הם בעיות כאלה (למשל סודוקו וקאקורו). נתאר את הבעיה כעץ החלטות, בו השורש הוא הבעיה ההתחלתית והעלים הם פתרונות (אולי לא נכונים). כל קודקוד יהיה פתרון חלקי, וקשת מקודקוד א' לקודקוד ב' תציין שניתן להגיע מפתרון א' לפתרון ב' בצעד אחד. כעת האלגוריתם עובד בצורה הבאה: כמו DFS, הוא מתחיל מהשורש וכל פעם מבצע את האלגוריתם על כל אחד מילדיו בזה אחר זה, אלא שאם הוא מגיע לקודקוד שהפתרון שהוא מייצג לא אפשרי, הוא מיד חוזר אחורה ולא ממשיך. בצורה כזאת ניתן לפסול כמות משמעותית של פתרונות בלי לבדוק אותם. להלן פסאודו קוד של פתרון רקורסיבי בעיית סיפוק אילוצים: פונקציה ראשית: אתחל את כל המשתנים לריקים. בחר את אחד המשתנים והפעל את הפונקציה הרקורסיבית. פונקציה רקורסיבית (מקבלת משתנה): נסה להציב למשתנה את כל הערכים, בזה אחר זה. לכל אחד מהם: אם הוא לא אפשרי, המשך לפתרון הבא. אם הוא אפשרי, בחר משתנה אחר והפעל את הפונקציה הרקורסיבית. אם חזר פתרון, החזר אותו. אם חזר false, המשך לפתרון הבא. החזר false. דוגמה מפורסמת לשימוש בשיטה זו היא פתרון חידת שמונה המלכות בה ניתן לפסול פתרון חלקי ברגע שלא ניתן להציב מלכה בשורה מסוימת (מאחר שכל המשבצות בה מאוימות), מבלי להזדקק להשמת כלל שמונה המלכות על הלוח. דוגמה נוספת לשימוש בשיטה זו היא של אדסחר דייקסטרה שבשנת 1972 הסביר כיצד למצוא מילה ארוכה באלפבית של שלושה סימנים שאין לה שתי תת-סדרות רצופות עוקבות זהות (בעיית תאו-מורס(אנ') מתחילת המאה העשרים). מדיה וקבצים בנושא גישוש נסוג בוויקישיתוף בעיית תאו-מורס (באנגלית) גישוש נסוג, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קודורי (עמק)

עמק קודורי (בגאורגית: კოდორის ხეობა; באבחזית: Кәыдырҭа) הוא עמק באבחזיה, הרפובליקה הבדלנית של גאורגיה. החלקים העליונים של העמק מיושבים בסוואנים, קבוצה אתנית של הגאורגים היושבת בחבל הסמוך לעמק קודורי, סוואנתי. מתום מלחמת אבחזיה, בשנת 1993, העמק הוא האזור היחיד באבחזיה שנשלט על ידי גאורגיה, ונכלל באבחזיה עילית. יתר חלקי אבחזיה נשלט בידי הבדלנים האבחזים. ב-27 ביולי 2006, נשלט האזור בידי ממשלה אבחזית גולה. עמק קודורי הוא החלק העיקרי של אבחזיה עילית. היא שוכנת במעלה נהר קודורי בחלק הצפון-מזרחי של אבחזיה, כ-64 ק"מ בתוך אבחזיה מהגבול הרשמי של גאורגיה. היא מרוחקת כ-32 ק"מ צפון-מזרחית לעיר החוף, סוחומי, בירת אבחזיה. גובה העמק נע בין 1,300 - 3,984 מטר מעל פני הים. תוואי פני השטח מכוסים יערות הרריים מחטניים ומכוסה לסירוגין בשלג. האקלים בעמק קודורי הוא הררי, והחורפים מושלגים. כמות המשקעים נעה בין 1,600 מ"מ ל-2,000 מ"מ לשנה. אפריל הוא החודש בעל המשקעים הרבים ביותר, עם כ-160 מ"מ, ואילו ינואר הוא החודש הגשום בעל המשקעים המועטים ביותר, עם 120 מ"מ. מעל ל-30 יום לשנה בממוצע יורד גשם כבד. שלג יורד 180 ימים בשנה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 5°C מעלות צלזיוס. ינואר הוא החודש הקר ביותר עם ממוצע של 3°C‏-, ויולי הוא החודש החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של 14°C. בעמק נמצאים מספר כפרים הרריים, כמו: שחארה, אומרישרה, אז'רה עילית, אז'רה תחתית, לאטה ועוד. עד לפלישת רוסיה לגאורגיה באוגוסט 2008 היה העמק, מבחינה מנהלית חלק מאבחזיה עילית, ונשלט על ידי ממשלה אבחזית גולה. האבחזים שעד לפלישה הרוסית לגאורגיה לא שלטו באזור, הכלילו אותה כחלק ממחוז גולריפש. על פי המפקד הגאורגי האחרון שנערך בשנת 2002, מנה מספר תושבי העמק, 1,956 איש שמתוכם 1,912 הם גאורגים (סוואנים). ערכים מורחבים – משבר קודורי (2001), משבר קודורי (2006) נהר הקודורי ונהר האנגורי נקבעו כקו הפסקת האש בהסכם שנחתם בתום מלחמת אבחזיה, בשנת 1994. אזור זה, יחד עם גזרת גאלי, היו האזורים היחידים שנותו מיושבים בגאורגים, שהיוו 46% מהאוכלוסייה. בשנת 1994 קיבל כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG) מנדט מורחב בהחלטה 937 של האו"ם. המשימות שהוטלו על הכוח הם: להשגיח על הכוחות הגאורגיים הנסוגים מעמק קודורי לתוככי גאורגיה. לסייר בעמק קודורי על בסיס קבוע. אף על פי שלא הייתה פעילות צבאית במסדון קודורי לאחר ההסכם, אירעו מספר אירועים מסוכנים: בני ערובה: שלושה מקרים של לקיחת חיילי כוח המשקיפים כבני ערובה, באוקטובר 1999, יוני 2006 ודצמבר של אותה שנה. גאורגיה: פינינו את מובלעת קודורי שבמחוז אבחזיה, באתר ynet, 12 באוגוסט 2008 אחרי הנסיגה בדרום אוסטיה: גיוס כללי באבחזיה, באתר כלכליסט, 10 באוגוסט 2008
זין

האם התכוונתם ל... האות זי"ן – האות השביעית בשפה העברית פין – איבר המין הזכרי זין – ביטוי סלנג נפוץ לפין כלי זין – כלי נשק אישים: בילי זיין – שחקן קולנוע ובמאי אמריקני הווארד זין – היסטוריון יהודי-אמריקאי לאזר זין – צייר יהודי רומני
קמילו סיינפואגוס

קמילו סיינפ ואגוס גוריאראן (בספרדית: Camilo Cienfuegos Gorriarán‏; 6 בפברואר 1932 - 28 באוקטובר 1959) היה ממנהיגי המהפכה הקובנית, לצד פידל קסטרו, ראול קסטרו וצ'ה גווארה. סיינפואגוס נולד למשפחה אנרכיסטית בהוואנה. הוא החל ללמוד בבית הספר סן אלחנדרו לאמנות פלסטית, אך עזב את הלימודים בשל קשיים כלכליים, והחל לעבוד כמתמחה בחברת האופנה "אל ארטה". בגיל 16 החל גם בפעילות פוליטית, כשהצטרף להפגנות נגד העלאת תעריפי הנסיעה בתחבורה ציבורית. ב-1953 היגר סיינפואגוס לארצות הברית, אך בשל מה שהגדיר כניצול העובדים בה, שב לקובה. לאחר שובו, הצטרף לתנועת סטודנטים מחתרתית שהתנגדה לשלטונו של פולחנסיו בטיסטה. ב-7 בדצמבר 1955 אף נפצע מירי המשטרה במהלך הפגנה. לאחר שלא הצליח למצוא עבודה וסבל מהטרדות המשטרה, שב לארצות הברית והתגורר לזמן מה בניו יורק. בהמשך נסע למקסיקו, שם פגש את פידל קסטרו, שעסק בהכנות למהפכה. בנובמבר 1956 הצטרף ל-81 מהפכנים נוספים שעלו על סיפונה של הגראנמה, שהביאה אותם לקובה. המורדים נחתו בפלאיה לאס קולוראדאס שבחופה הדרום מזרחי של קובה, במחוז אוריינטה, ב-2 בדצמבר, והחלו לעשות דרכם לכיוון סיירה מאסטרה. בדרכם נתקלו בכוחות צבא, שהרגו את רובם. היתר, ובהם סיינפואגוס, הצליחו להימלט בקבוצות קטנות. לאחר חודש התאחד עם קסטרו בסיירה מאסטרה. במהלך 1957 היה סיינפואגוס לאחד ממנהיגי המהפכה, וקיבל את הדרגה "קומנדנטה" (comandante). לאחר כישלון מבצע וֶרָאנוֹ של בטיסטה, פתחו המורדים במתקפת נגד. סיינפואגוס עמד בראש אחד משלושה טורים שנעו מערבה, לכיוון סנטה קלרה. הטור בפיקודו יצא לכיוון בסיס צבאי ביגואחאי, והוא כלל 60 לוחמים בלבד (כרבע מכלל כוחותיו של קסטרו). הוא צבר תמיכה רבה בדרכו, ועד הגיעו ליגואחאי כבר מנה הטור קרוב ל-500 לוחמים. ב-19 בדצמבר החלה מתקפתו של סיינפואגוס על המחנה. כוחות הצבא בפיקודו של אבון ליי הצליחו להדוף אותה. חרף ניסיונות חוזרים ונשנים, תוך שימוש בטרקטור שחומש בקנה בקליבר של 50 מ"מ, וכונה "הטנק", לא עלה בידו של סיינפואגוס להשתלט על המחנה. בסופו של דבר, ב-30 בדצמבר, אזלה התחמושת שהייתה בידו של ליי, והוא נאלץ להיכנע. לניצחון בקרב זה הייתה חשיבות מוראלית גבוהה למורדים. למחרת, חבר סיינפואגוס לגווארה בסנטה קלרה, בקרב שסימן את ניצחון המהפכנים. לאחר עלייתו של קסטרו לשלטון, הצטרף סיינפואגוס לשורות הצבא וסייע בדיכוי התקוממויות נגד הממשל החדש. ב-28 באוקטובר 1959 עלה על טיסה מקמגואיי להוואנה. מטוסו נעלם מעל הים הקריבי, ולאחר מספר שבועות של חיפושים, הוכרז כמת. לפי שמועות שונות, מטוסו הופל בהוראתו של קסטרו או בשל טעות בזיהוי של חיל האוויר הקובני, אך היסטוריונים סבורים כיום כי מדובר בתאונה. לאחר מותו הוקם מוזיאון לזכרו ביגואחאי. המוזיאון כולל את תיאור הקרב ביגואחאי ופריטים הקשורים בעברו. על גג המוזיאון הוקם פסל גדול בדמותו. דמותו של סיינפואגוס מופיעה על שטרות בערך של 20 פסו ועל מטבעות בערך של 40 סנטים. מדי שנה, ב-28 באוקטובר, נוהגים תלמידי בתי ספר להשליך פרחים לים או לנהר, לציון יום מותו. מדיה וקבצים בנושא קמילו סיינפואגוס בוויקישיתוף קמילו סיינפואגוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) J.A. Sierra, "Camilo Cienfuegos באתר historyofcuba.
דביבון מצוי

דביבון מצוי או רָקוּן רַחֲצָן או דביבון רוחץ (שם מדעי: Procyon lotor) הוא מין בסוג דביבון, שמצוי באמריקה. הדביבון המצוי הוא מין הראקון הנפוץ ביותר בצפון אמריקה. מקום המחיה המועדף עבור הדביבון המצוי הוא יערות בקרבת המים, אך הוא חי גם באדמות מעובדות, אזורי ערים ופרברים. בעבר דביבון גוואדלופ, נחשב מין בפני עצמו, אבל מחקרים עדכניים מראים שהוא בעצם תת-מין של הדביבון המצוי. על אף שידועים מקרים של דביבונים מצויים שחיו בשבי יותר מ-20 שנים, בדרך כלל הם חיים 1.8–3.1 שנים. פרט יכול לשקול בין 5 ל-26 ק"ג. בפניו סביב עיניו יש צבעים שחורים. הוא בעל זנב עבה עם טבעות כהות ובהירות לסירוגין (5–7 טבעות שחורות). צבע פרוותו של הדביבון המצוי הוא תערובת של אפור, חום ושחור. במקרים נדירים הדביבון המצוי יכול להיות לבקן. אורך גופו 40–70 ס"מ ואורך זנבו 24–26.5 ס"מ. ההזדווגות בדרך כלל מתרחשת בינואר או בפברואר (משך ההריון בין 60–70 יום), והנקבה ממליטה 4–7 גורים באפריל או במאי (משתנה בהתאם לאקלים). דביבונים מתגוררים בדרך כלל בעצים חלולים, מאורות קרקע או במערות. הזכר אינו משתתף בגידול הגורים. לקראת סוף הקיץ הגורים נגמלים מיניקה ומתחילים להאכיל את עצמם. הדביבון המצוי פעיל בדרך כלל בלילה. הוא אוכל-כול. תזונתו מורכבת מכ-40% חסרי חוליות, 33% צמחים (למשל גרגרים) ו-27% בעלי חוליות. פירוש המילה lotor בשמו הלטיני היא "רוחץ". הדביבון המצוי נודע כ"רוחץ" את מזונו לפני אכילתו, אך הוא לא באמת רוחץ אותו, אלא המים עוזרים לו להרגיש את המזון (ישנם חוקרים הטוענים כי התנהגות זאת נובעת מכך שלפני אלפי שנים הדביבון היה רוחץ את הצפרדעים הרעילות שאכל במים כדי שייצא מהן הרעל, ובמשך השנים התחיל לרחוץ כל מזון מתוך אינסטינקטים[דרוש מקור]). בתקופות של חורף קשה הוא עשוי לישון במשך תקופות ממושכות, אך לא לישון שנת חורף. הדביבונים יכולים לחלות בכלבת, ולהדביק בני אדם על ידי נשיכות. בשנת 2021, מתוך 3,663 בעלי חיים שדווחו כחולים בכלבת בארצות הברית, כ-28% היו דביבונים. דביבונים סובלים מפטוגנים נוספים, כגון נגיף הפארוו הכלבי, כלבלבת, וסוגים של תולעים נימיות (Baylisascaris procyonis). דביבון מצוי מדיה וקבצים בנושא דביבון מצוי בוויקישיתוף דביבון מצוי, באתר ITIS (באנגלית) דביבון מצוי, באתר NCBI (באנגלית) דביבון מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דביבון מצוי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דביבון מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דביבון מצוי, באתר GBIF (באנגלית) למה הדביבון שוטף את מזונו?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה דביבון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית Ma, X., Bonaparte, S., Corbett, P., Orciari, L. A., Gigante, C. M., Kirby, J. D., Chipman, R. B., Fehlner-Gardiner, C., Thang, C., Cedillo, V. G., Aréchiga-Ceballos, N., Rao, A., & Wallace, R. M. (2023). Rabies surveillance in the United States during 2021. Journal of the American Veterinary Medical Association, 261(7), 1045-1053. Retrieved May 21, 2024, from https://doi.org/10.2460/javma.23.02.0081 Common Raccoon Diseases, https://www.newildlife.org/2014/09/common-raccoon-diseases/
רחל שקלובסקי

רחל שקלובסקי (6 בנובמבר 1946 – 27 בינואר 2013) הייתה מבקרת ספרות ומשוררת ישראלית. שקלובסקי נולדה בתל אביב. התחנכה בצעירותה בשווייץ ובארצות הברית וסיימה את לימודיה בתיכון עירוני א' בתל אביב. הייתה בעלת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים במדע המדינה וספרות אנגלית ומוסמכת בספרות אנגלית ואמריקאית. מלבד זאת למדה שנתיים לימודי פילוסופיה ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1976–1980 לימדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב: קורסים בספקנות, בעיית הצדקת הרציונליזם, קריאה באפלטון ואחרים. שקלובסקי פרסמה שירים ומאמרים במוספים לספרות מסוף 1975. במשך שלושה עשורים פרסמה מאמרי ביקורת ושירים בעיתונים "הארץ", "דבר", "ידיעות אחרונות", "מעריב" "שישי" ובכתב העת "עיתון 77". בספרה הראשון משנת 1988, "בין שעבוד לחירות", פרסמה מבחר מאמרים המביאים את נקודת מבטה הייחודית על יצירות ספרותיות קלאסיות ומודרניות וכן על יצירות הגות בתחומים מגוונים כולל היסטוריה, פסיכיאטריה ויהדות. בין המאמרים שקיבצה מופיעים שני מאמרי ביקורת על תפיסת היהדות הלייבוביצ'יאנית וכן תשובתה לישעיהו ליבוביץ בעקבות תגובתו. במסות הפילוסופיות שפרסמה באה לידי ביטוי השקפת עולם חילונית רציונליסטית המהווה את תעודת הזהות האומנותית שלה. ספרה השני "בחיפוש אחר החיים הטובים" מהווה המשך לספרה הראשון, אך בניגוד לו מתמקד בביקורת ספרותית ופחות ברשימות פילוסופיות. שקלובסקי זכתה פרס ברנשטיין לביקורת ספרותית בעיתונות היומית, עם חלוקתו לראשונה בשנת 1979. שקלובסקי נפטרה ב-27 בינואר 2013 בביתה בתל אביב. "זה בסך הכול החיים", תל אביב: הוצאת גוונים, תשס"ח 2007. "דמויים מהעולם ומירושלים", תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ט 1999. "בחיפוש אחר החיים הטובים": קובץ ביקורות על ספרים, תל אביב: ירון גולן, 1996. "בין שעבוד לחירות": מסות פילוסופיות, תל אביב: ירון גולן, 1988. אלכס זהבי. דיוקנו של הרצנזנט כפילוסוף. מעריב, ספרות, כ"ד באדר ב' תשמ"ט, 31 במרץ 1989, עמ' 3. דורית זילברמן. תרבות העונג. דבר, י"ח בתמוז תשמ"ט, 21 ביולי 1989, עמ' 20. עמוס לויתן. בין לבין. עתון 77, גל' 110 (1989), עמ' 19. מירי פז. הרציונאל של רחל שקלובסקי. דבר, דבר השבוע, ז' בשבט תשמ"ט, 13 בינואר 1989, עמ' 23. עמוס שיינבלט. רוח אופטימית בבית. עיתון 77, שנה ל"ב, גל' 329 (ניסן תשס"ח, מרץ-אפריל 2008), עמ' 14. מידע על רחל שקלובסקי בקטלוג הספרייה הלאומית רחל שקלובסקי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רחל שקלובסקי, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רחל שקלובסקי, דף שער בספרייה הלאומית רחל שקלובסקי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
צ'ורבה

צ'וֹרְבָּה (ברומנית: Ciorbă, בטורקית: Çorba), מילה שפירושה מרק חמוץ, ובעברית היא מתייחסת בדרך-כלל למרק רומני המכיל ירקות, עלי לאושטיאן, (צמח תבלין ממשפחת הסלרי) ובשר. המילה קיימת גם בערבית בצורה "שורבה" (شوربة) וגם בשפות אחרות המדוברות בבלקן ובסביבותיו, אולם מקורה אינו ברור. בעוד סוּפָּה (Supa) ברומנית ובלאדינו הוא כל מרק, צ'ורבה הוא כל מרק חמוץ, החמיצות מהווה את טעמו האופייני של מרק צ'ורבה, ומושגת על ידי הוספת לֶאוּשְטִיאָן, לימון, מי גבינה חמוצים, או חומרי טעם חמוצים אחרים כמו מי כבישת כרוב חמוץ. ברומניה שרר בעבר מחסור בפירות הדר ולימונים, וחמיצות הצ'ורבה הושגה על ידי הוספת מחמצת (bors) - העשויה מסובין ודגנים שונים השרויים במים בתוך סיר חרס עמוק ואטום - תהליך המזכיר במעט הכנת שאור ללחם. ישנם סוגים רבים של צ'ורבה, בנוסף למרק הכרוב והבשר, ה"שקמבה צ'ורבה" הוא מרק חמצמץ מקיבת בקר, "צ'ורבה דה פרישוארה" הוא מרק עם כדורי בשר מתובלים, "צ'ורבה דה פסואלה" הוא מרק שעועית, "צ'ורבה דה פשטה" הוא מרק דגים ובנוסף, קיימת גם גרסה צמחונית של המרק - "צ'ורבה דה לגומה". פתגם בלאדינו (שפתם של יהודי אסיה הקטנה והבלקן) אומר: "מי שנִכוֶה מצ'ורבה נושף ומקרר גם את היוגורט" (מקביל לפתגם: מי שנכווה ברותחין נזהר בצוננין). במערכון "המוסך" של הגשש החיוור, מסופרת בדיחה על "שר האוצר נכנס למסעדה רומנית אוכל צ'ורבה". צ'ורבה בוסני ולחם סומון צ'ורבה בולגרי צ'ורבה מקירגיזסטן מרק סרבי מרק אלג'יראי מרק ממונטנגרו Radu Anton Roman: Bucate vinuri si obiceiuri romanesti, editura Paideia 2009
שאן אליאס

שאן סירפואי אליאס (באנגלית: Sian Seerpoohi Elias; נולדה ב-13 במרץ 1949) היא משפטנית ניו זילנדית שכיהנה כנשיאת בית המשפט העליון של ניו זילנד בשנים 1999–2019 אליאס נולדה בלונדון שבבריטניה לאב ממוצא ארמני ואם ממוצא ולשי. בשנת 1970 היא סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת אוקלנד ולאחריהם המשיכה בלימודים באוניברסיטת סטנפורד. בשנת 1972 החלה אליאס להתמחות בעריכת דין באוקלנד וכעבור שלוש שנים החלה לעסוק במקצוע. כמשפטנית הייתה אליאס חברה בוועדה הלאומית לנושאי חקיקה (1984–1988), שימשה חברה בוועדת הערעורים למתן רישיונות לספורט מוטורי, וכן פעלה בנושאי איכות סביבה. אליאס עסקה רבות גם בדיני חוזים. בשנת 1988 הוענקה לה הכרה מקצועית על ידי מלכת בריטניה. בשנת 1995 מונתה אליאס לשופטת בית המשפט העליון של ניו זילנד ולעיתים היא ישבה גם בהרכב בית הדין לערעורים. ב-17 במאי 1999 היא הושבעה כנשיאת בית המשפט העליון והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. בשנת 2004 הוחלט על המשך כהונתה בתפקיד לאחר שנוסד באופן רשמי בית משפט עליון וחדלה לפעול הוועדה המשפטית המייעצת למלכה, ששימשה עד אותה עת כסמכות הערעור העליונה בניו זילנד. מתוקף תפקידה אליאס הייתה ממלאת מקום המושל הכללי של ניו זילנד והיא החזיקה בתפקידים אלו בהיעדר המושלים מן המדינה ובתקופות ביניים בין כהונותיהם. ב-14 במרץ 2019 הסתיימה כהונתה של אליאס ובמקומה מונתה הלן וינקלמן. אליאס נשואה ליו פלטשר, נשיא אוניברסיטת אוקלנד. מדיה וקבצים בנושא שאן אליאס בוויקישיתוף