laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רבה בר רב הונא

רבה בר רב הונא היה אמורא בבלי מהדור השני והשלישי של התקופה - במאה ה-3 וה-4. בנו של רב הונא. שימש כראש ישיבת סורא לאחר מות רב חסדא. רבה בר רב הונא היה בנו של האמורא הנודע רב הונא, שהיה גם רבו המובהק, וכונה על ידיו "אבי מורי". הוא לא הספיק להכיר את רב ושמואל, למרות זאת הוא מוסר תורה בשם רב ושמואל. בבית מדרשו של אביו, רב הונא, הוא הכיר את רב חסדא - תלמיד נודע אחר של אביו - והם הפכו לחברים קרובים, ובילו יחד רבות, טיילו, למדו ואף דנו יחדיו. רבה בר רב הונא העריך את רב חסדא וכינה אותו "בקיא בדבר הלכה". מסופר כי רב חסדא ורבה בר רב הונא היו הולכים (מפליגים) בספינה. אמרה להם גבירה אחת (שהייתה גויה): הושיבוני עימכם בספינה! לא הסכימו. אמרה דבר (לחש), ואסרה את הספינה. אמרו הם דבר, ושחררו את הספינה. כאביו, היו לו קשרים עם ראש הגולה, הורה בביתו הוראות הלכתיות, ורבה בר רב הונא אף בא לביקור בביתו יחד עם רב חסדא, ולא ישן בסוכה בטענה ש"שלוחי מצווה" הם ופטורים מהסוכה. למרות זאת היו לו מריבות עם אנשי ראש הגולה. לאחר פטירתו של רב הונא לא מונה בנו רבה למלא את מקומו, אף על פי שכבר היה באותה עת בן שישים, ואת מקומו מילא רב חסדא שכבר היה אז בן שמונים והיה תלמיד חבר של רב הונא, וגם לא התמנה רב חסדא למלא את מקומו של רב הונא מיד עם פטירתו מפאת כבודו של רב יהודה, ורק בשנת תר"י לשטרות, שנתיים לאחר פטירת רב הונא מונה רב חסדא לראשות ישיבת סורא, ורבה בר רב הונא היה דיין בסורא, ויחד דנו בבית הדין. רבה בר רב הונא נודע כעניו; כך לדוגמה הוא לא חשש לקבל ביקורת מחברו רב חסדא, שהעיר לו פעם אחת כאשר טעה בדבר הלכה, והוא עצמו הלך ופרסם ברבים את טעותו. בנוסף הוא קיבל על עצמו את מינויו של רב חסדא, שהיה לו חבר, כממלא מקום רב הונא שהיה אביו בראשות הישיבה, ומחל על כבודו. כהמחשה לעוצמת ענוותנותו התלמוד מספר כי האמורא הגדול רבא התפלל שיזכה למידת הענווה של רבה בר רב הונא - אך לא זכה להגיע לדרגה זו. לדבריו, גם כשאדם צריך להזהיר את בני ביתו מפני חילול שבת, עליו לומר זאת בנחת. כאשר נפטר העלו את ארונו לארץ ישראל, והספידו אותו במילים: ”גזע ישישים עלה מבבל ועמו ספר מלחמות... רוכב ערבות שש ושמח בבוא אליו נפש נקי וצדיק.” לפי נוסח התלמוד שבדפוס, נראה שהיה לו שני בנים, אחד בשם 'אבא, והשני בשם 'רבא', אבל הסברא נותנת כי יש לאחד את הנוסחאות, ולגרוס בשניהם 'רבא', באופן שבפועל ניתן להצביע רק על כך שהיה לו בוודאות בן אחד . רבה בר רב הונא, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" הרב אהרן הימן, "רבה בר רב הונא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט החל משנת 309; על פי אגרת רב שרירא גאון, עמ' 87. תלמוד בבלי, מסכת מעילה, דף ט"ז, עמוד ב'; מסכת גיטין, דף כ"ט, עמוד ב'. כך לדוגמה הוא מוסר כמה אמרות בשמו; תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קל"ו, עמוד ב'; מסכת ברכות, דף כ"ה, עמוד א'; ומסכת שבת, דף צ"ז, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף מ"ט, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ט, עמוד א'; מסכת נזיר, דף ל"ב, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף פ"ו, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ה, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ס"ב, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף י', עמוד א', וראה תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף כ"ו, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ה', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף מ"ג, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ח, עמוד א'. מסכת שבת, דף ל"ד, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ה, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ט, עמוד א'. תלמוד בבלי, חולין עו' עמוד א' כפי הנוסח שהובא בדקדוקי סופרים השלם, סוטה שם.
הפועל רחובות

האם התכוונתם ל... הפועל רחובות (כדוריד) – מועדון כדוריד מפואר שפורק הפועל מרמורק רחובות – מועדון כדורגל שמשחק בליגה א הפועל רחובות (כדורגל) – מועדון כדורגל שפעל בשנות ה-50 של המאה ה-20
אירווינג סלדינו

אירווינג סלדינו (בספרדית: Irving Jahir Saladino Aranda; נולד ב-23 בינואר 1983) הוא אתלט פנמי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף עולם (אוסקה 2007) בקפיצה לרוחק. הספורטאי הפנמי היחידי שזכה במדליית זהב אולימפית וכן האתלט היחידי שזכה במדליית זהב ממרכז אמריקה. שיאו האישי בקפיצה לרוחק, 8.73 מטר, היא התוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים. סלדינו נולד בקולון, פנמה. באליפות העולם באתלטיקה באולם, שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 זכה סלדינו במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא דרום אמריקה חדש באולם, בתוצאה של 8.29 מטר, אחרי איגנסיוס גייסה מגאנה (8.30 מטר) ולפני אנדרו אווה מאיטליה (8.19 מטר). אותה שנה הוא זכה בחמש מתוך שש תחריות ליגת הזהב (אוסלו, רומא, ציריך, בריסל וברלין) וזכה ב-$83,333, הפסדו היחיד היה בפריז שבה סיים שני. כמו כן, הוא קבע בקפיצה לרוחק שיא דרום אמריקה חדש בתוצאה של 8.56 מטר. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל ביולי 2007 זכה סלדינו במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.28 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה, יפן זכה סלדינו במדליית זהב בקפיצה לרוחק. הוא הוביל בתחרות לאחר הקפיצה השנייה (8.30 מטר). לאחר מכן בקפיצה השלישית קפץ ל-8.46 מטר מה שנראה כזכייה במדליית זהב. אולם אווה מאיטליה חשב אחרת וקפץ ס"מ אחד רחוק יותר בשיא אישי של 8.47 מטר, בקפיצתו האחרונה. אך הקפיצה האחרונה בתחרות הייתה של סלדינו שקפץ למרחק של 8.57 מטר. במדליית הארד זכה אלוף העולם הכפול והאלוף האולימפי דווייט פיליפס מארצות הברית (8.30 מטר). במאי 2008 קבע סלדינו שיא דרום אמריקה חדש בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.73 מטר. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סלדינו במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.34 מטר, לפני גודפרי חוטסו מוקואנה מדרום אפריקה (8.24 מטר) ואיברהים קאמג'ו מקובה (8.20 מטר). סלדינו הוכתר כגיבור לאומי וב-21 באוגוסט לאחר ששב לארצו מבייג'ינג, משרדי הממשלה ובתי הספר הציבוריים היו סגורים ונערכה לכבודו צעדה ברחובות פנמה סיטי. נשיא פנמה מרטין טוריחוס העניק לו המחאה על סך של 50,000 דולר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים סלדינו במקום ה-12 והאחרון בגמר, לאחר שפסל בכל שלושת הניסיונות שלו. בשלב המוקדמות הוא עלה מהמקום הרביעי כשקפץ למרחק של 8.16 מטר. מדיה וקבצים בנושא אירווינג סלדינו בוויקישיתוף אירווינג סלדינו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אירווינג סלדינו, באתר olympedia.org אירווינג סלדינו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אירווינג סלדינו, באתר ליגת היהלום אירווינג סלדינו, באתר Track and Field (גברים)
דווייט פיליפס

דווייט פיליפס (באנגלית: Dwight Phillips ; נולד ב-1 באוקטובר 1977) הוא אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ו-4 פעמים אלוף עולם בקפיצה לרוחק. שיאו האישי בקפיצה לרוחק, 8.74 מטר, היא התוצאה החמישית בטיבה בכל הזמנים. פיליפס נולד בדיקייטר, ג'ורג'יה. באולימפיאדת סידני (2000) סיים פיליפס במקום השמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.06 מטר. בשלב המוקדמות הוא קפץ 8.13 מטר ועלה מהמקום השלישי. באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סיים פיליפס שוב במקום השמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.92 מטר. בשלב המוקדמות הוא קפץ 7.95 מטר ועלה שוב מהמקום השלישי. באליפות העולם שנערכה בפריז בשנת 2003 זכה פיליפס במדליית זהב ראשונה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.32 מטר לפני ג'יימס בקפורד מג'מייקה (8.28 מטר) ויאגו לאלמלה מספרד (8.22 מטר). באולימפיאדת אתונה (2004) זכה פיליפס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.59 מטר (התוצאה הרביעית במשחקים האולימפיים אחרי התוצאות של בוב בימון ממקסיקו 1968 וקרל לואיס מסיאול 1988 וברצלונה 1992) לפני בן ארצו ג'ון מופיט (8.47 מטר) וחואן לינו מרטינז מספרד (8.32 מטר). באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 הגן פיליפס על תוארו וזכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.60 מטר, לפני איגנסיויס גייסה מגאנה (8.34 מטר) וטומי אווילה מפינלנד (8.25 מטר). באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה פיליפס במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.30 מטר ולא הצליח לזכות בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב. אירווינג סלדינו מפנמה זכה במדליית זהב (8.57 מטר) ואנדרו אווה מאיטליה זכה במדליית כסף (8.47 מטר). במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים פיליפס במקום הרביעי בלבד וכך נמנעה ממנו השתתפות שלישית במשחקים האוליפיים (רק שלושה נציגים מכל מדינה יכולים להשתתף בכל מקצוע). ב-7 ביוני 2009 קבע פיליפס את שיאו האישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.74 מטר. באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה אותה שנה הוא זכה בפעם השלישית במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.54 מטר, לפני גודפרי חוטסו מוקואנה מדרום אפריקה (8.47 מטר) ומיצ'ל ואט מאוסטרליה (8.37 מטר). באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה פיליפס בפעם הרביעית במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.45 מטר, לפני מיצ'ל ואט מאוסטרליה מדרום אפריקה (8.33 מטר) ונגונידז'שה מקושה מזימבבואה (8.29 מטר). מדיה וקבצים בנושא דווייט פיליפס בוויקישיתוף דווייט פיליפס, באתר olympedia.org דווייט פיליפס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית דווייט פיליפס, באתר ליגת היהלום דווייט פיליפס, באתר Track and Field (גברים) דווייט פיליפס, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה
משתגעים על מרי

משתגעים על מרי (באנגלית: There's Something About Mary) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1998 אשר בוים על ידי בובי ופיטר פארלי. בסרט משחקים: קמרון דיאז, מאט דילון ובן סטילר. בשנת 1999 הסרט דורג על ידי מכון הסרטים האמריקאי במקום ה-27 ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים, ובשנת 2000 קוראי המגזין "טוטאל פילם" דירגו את הסרט במקום הרביעי ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים. הסרט הכניס כ-369,884,651 מיליון דולר, מה שהפך אותו לאחד הסרטים הרווחיים ביותר לשנת 1998. טד סטרומן הביישן והמגושם (בן סטילר) מצליח להשיג את מלכת השכבה, מרי (קמרון דיאז), כבת זוג לנשף הסיום לאחר שהפגין חמלה וטוב לב כלפי אחיה הסובל ממוגבלות שכלית. לרוע מזלו הוא כלל לא זוכה להגיע לנשף, משום שלאחר שהוא הגיע לאסוף את מרי מביתה ונכנס לשירותים הוא רוכס בטעות את רוכסן המכנסיים על אשכיו, גורם לעצמו לפציעה חמורה ולמרבה המבוכה מובל משם לבית חולים באמבולנס לעיניהם של שכנים וחברים רבים. לאחר המקרה נותק הקשר בין טד למרי. 13 שנים מאוחר יותר תחושת ההחמצה לא מרפה מטד, שעדיין מאוהב במרי. בעצתו של חברו דום (כריס אליוט) הוא שוכר את שירותיו של הבלש הפרטי פיט היילי (מאט דילון) כדי לאתר את מרי. היילי מגלה שמרי אכן עדיין רווקה, שהיא מנתחת אורתופדית ושהיא גרה במיאמי. אלא שהיילי מתאהב גם הוא במרי ולכן הוא בוחר לשקר לטד אודות מרי ועובר בעצמו למיאמי וכובש את ליבה של מרי באמצעות שקרים ומניפולציות. בסופו של דבר זהותו האמיתית של היילי נחשפת על ידי טאקר, ידידה הנכה של מרי, אדריכל בעל מבטא אנגלי כבד. אולם לאחר מכן מתברר שטאקר הוא בעצמו מתחזה: הוא אינו אנגלי, אינו אדריכל ואינו נכה. הוא שליח פיצה אמריקאי שהתחזה כדי לזכות בקרבתה של מרי. טאקר מדיח יריבים פוטנציאלים על ליבה של מרי על ידי השמצתם, ובין השאר הצליח להפריד בין מרי לבין שחקן הפוטבול ברט פארב (שמשחק בתפקיד עצמו). טד מסרב לוותר ומגיע למיאמי בעזרת חברו דום, שם הוא פוגש את מרי ונראה שהוא זוכה שוב באהבתה, עד שמכתב אנונימי מגיע אליה וחושף בפניה את הקשר בין טד להיילי. טד מתעמת עם טאקר והיילי ובמקביל מתברר שדום הוא "ווגי", חברהּ של מרי מהתיכון, שממנו נפרדה לאחר שהוא "נעשה מוזר בנוגע אליה". לדום כך מתברר יש אלרגיה קשה שמתפרצת כשהוא נמצא בקרבתה של מרי. טד מודיע שלדעתו מרי צריכה לחזור לזרעותיו של שחקן הפוטבול ברט פארב, מכיוון שהוא היחיד שהיה כנה איתה לגמרי. לאחר האיחוד בין מרי לברט טד עוזב כשהוא ממרר בבכי, אך אז מרי רודפת אחריו ואומרת לו שהיא בוחרת בו - היא לא יכולה להיות עם ברט מכיוון שהיא אוהדת הפורטי ניינרס. קמרון דיאז - מרי בן סטילר - טד סטרומן מאט דילון - פיט היילי לי אוונס - טאקר/נורם כריס אליוט - דום "ווגי" ווגנובסקי שרה סילברמן - ברנדה, חברה של מרי ברט פארב בתפקיד עצמו ג'פרי טמבור - סאלי מדיה וקבצים בנושא משתגעים על מרי בוויקישיתוף "משתגעים על מרי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משתגעים על מרי", באתר נטפליקס "משתגעים על מרי", באתר AllMovie (באנגלית) "משתגעים על מרי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משתגעים על מרי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "משתגעים על מרי", באתר Metacritic (באנגלית) "משתגעים על מרי", באתר אידיבי "משתגעים על מרי", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "משתגעים על מרי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
טייטום אוניל

טייטום ביאטריס א'וניל (באנגלית: Tatum Beatrice O'Neal; נולדה ב-5 בנובמבר 1963) היא שחקנית אמריקאית, והצעירה ביותר שזכתה בפרס אוסקר, בגיל עשר, על תפקידה ב"ירח של נייר". נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבתו של אביה הייתה יהודייה-אשכנזית. הוריה הם השחקן ראיין אוניל והשחקנית ג'ואנה מור. אביה גידל אותה ואת אחיה לאחר גירושי הוריה על רקע התמכרות לסמים של האם. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים במהלך שנות ה-70. בשנת 1974 היא זכתה על תפקידה בסרט "ירח של נייר" בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לכוכב החדש הטוב ביותר. בסרט היא שיחקה לצד אביה ראיין אוניל. בשנת 2006 גילמה את הדמות הראשית בטלנובלה האמריקאית "Wicked Wicked Games" מבית רשת MyNetworkTV. במלודרמה הרומנטית הזו כיכבה אוניל בתפקיד בליית' האנטר, אישה יפהפייה שמחליטה לנקום בבן זוגה שעזב אותה לפני 25 שנים, ולהשתלט על מסלול המרוצים שלו. באותה השנה הייתה המודחת השנייה בעונה השנייה של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים. בשנת 2010 השתתפה בסרט "The Runaways", סרט ביוגרפי אודות להקת ההארד רוק החלוצית המורכבת כולה מבנות נוער משנות ה-70, "The Runaways". בשנת 2014 שיחקה בדרמה הקומית "מצחיקה שכזאת" של הבמאי פיטר בוגדנוביץ', לצד ג'ניפר אניסטון, אוון וילסון וקתרין האן.  אוניל זנחה את הקריירה הקולנועית לטובת נישואיה לג'ון מקנרו בשנת 1986, ובאותן שנים היא מיעטה להופיע בסרטים. רק לקראת שנות ה-2000 שבה לשחק. עם גירושיה ממקנרו בשנת 1994 נשארו ילדיה במשמורת אביהם על רקע התמכרותה לסמים. חייה הפרטיים של אוניל היו סוערים. באוטוביוגרפיה שכתבה היא האשימה חבר של אביה בהטרדה מינית, ואת אביה בהתעללות נפשית ופיזית, אך אביה הכחיש זאת. בשנת 2008 היא נאסרה באשמת רכישת סמים. ב-2015 הודיעה על מערכת יחסים עם מארחת הטלוויזיה והשחקנית רוזי אודונל. מדיה וקבצים בנושא טייטום אוניל בוויקישיתוף טייטום אוניל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טייטום אוניל, באתר AllMovie (באנגלית) טייטום אוניל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טייטום אוניל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טייטום אוניל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בטינו קרקסי

בטינו (בנדטו) קְׁרָקְסִי (באיטלקית: Bettino Craxi; ‏24 בפברואר 1934 – 19 בינואר 2000) היה מדינאי איטלקי, ראש המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית (1976–1993) וראש ממשלת איטליה (1983–1987). קרקסי נחשב לאחד המנהיגים האיטלקים המשפיעים באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1983 הצליח להרכיב ממשלה בראשות מפלגתו ובשותפות המפלגה הדמוקרטית-נוצרית בראשות ג'וליו אנדראוטי, אשר מאז תום מלחמת העולם השנייה עמדה היא בראש ממשלות איטליה. מטרת הקואליציה הייתה להרחיק את המפלגה הקומוניסטית מהנהגת המדינה באיטליה. המפלגה הסוציאליסטית בראשותו של קרקסי זכתה לפופולריות רבה בקרב קהיליית אנשי העסקים בצפון איטליה, ובמיוחד בעירו מילאנו. במהלך כהונת ממשלת קרקסי, הצליחה הממשלה להיאבק באינפלציה שגאתה במדינה, על ידי עיצוב תוכנית כלכלית אשר גררה בעקבותיה שביתות קשות במדינה. קרקסי הצליח למתן את האינפלציה ובמהלך כהונתו אף הצטרפה איטליה למועדון ה-G7, מועדון המדינות המתועשות בעולם. ביחסי החוץ של איטליה הוביל קרקסי את מדינתו לחיזוק קשריה עם מדינות ערב, כמו גם לחיזוק הקשר עם מדינות אירופה. קרקסי לא חשש לנהל משבר עם ארצות הברית סביב הסגרת חוטפי האוניה האיטלקית "אקילה לאורו". קרקסי סירב לדרישה האמריקאית להסגיר לידיהם את חוטפי האוניה שאף רצחו נוסע יהודי. החל משנת 1992 הואשמו ראש הממשלה קרקסי וחברי מפלגתו הבכירים בשחיתות פוליטית. בשנת 1994, במהלך דיונים משפטיים בעניינו, החליט קרקסי לברוח מאיטליה וקבל מקלט מדיני בתוניסיה. עד למותו בשנת 2000, חי קרקסי בתוניס. מערכת המשפט האיטלקית גזרה עליו בהיעדרו 27 שנים בכלא בעוון שחיתות אישית ומפלגתית. נפילת ממשלת קרקסי הובילה למעשה לסיום תקופה בפוליטיקה האיטלקית ("תקופת הרפובליקה הראשונה"). תקופה שבסופה התפרקו המפלגות הגדולות באיטליה כמו המפלגה הדמוקרטית נוצרית, המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הקומוניסטית, וזאת בעיקר עקב מעורבות אותן מפלגות בפרשיות שחיתות, בנטילת שוחד אישי מצד הפוליטיקאים הבכירים וביצירת קשרים עם גורמי המאפיה האיטלקית. קרקסי נחשב למנהיג כריזמטי, חסר עכבות ופשרות. אחד מסימני ההיכר שלו כפוליטיקאי היה שלא התנצל מעולם. מדיה וקבצים בנושא בטינו קרקסי בוויקישיתוף בטינו קרקסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בטינו קרקסי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אליזבת (סרט)

אליזבת (באנגלית: Elizabeth) היא דרמה היסטורית בריטית משנת 1998, על אודות עלייתה של אליזבת הראשונה לכס המלכות והמכשולים שהיו בדרכה. בסרט שיחקו: קייט בלאנשט, ג'פרי ראש, ג'וזף פיינס, כריסטופר אקלסטון, ריצ'רד אטנבורו וג'ון גילגוד. בשנת 1558 המלכה הקתולית, מרי, חולה במחלה חסרת מרפא, כנראה מחלת הסרטן. בהיעדר יורש, היא חוששת שממלכתה תועבר לשלטון אחותה למחצה, אליזבת, התומכת בדת הפרוטסטנטית. היא דורשת ממנה להצהיר על נאמנותה לדת הקתולית, ומשאליזבת אינה מוכנה להצהיר על כך היא נכלאת במגדל לונדון, באמתלה של ניסיון לכאורה להתנקש במלכה. עם מותה של המלכה מרי, אחותה אליזבת היא הבאה בתור לירושה ומוכתרת למלכה. היותה אישה עצמאית ולא נשואה בתפקיד החשוב ביותר בממלכה היא דבר שאינו מקובל על רבים. אף יועציה הקרובים עומדים על כך שתתחתן ומכירים לה שני חתנים פוטנציאליים: נסיך אסטוריאס, יורש העצר הספרדי, ויורש העצר הצרפתי שארל התשיעי, מלך צרפת. אליזבת מסרבת להיכנע לתכתיבי החצר ולתכתיבים הפוליטיים, גם כאשר ממלכתה מאוימת במלחמה. בהמשך היא שורדת ניסיונות להתנקשות בחייה, על ידי ירי חץ, ועל ידי הרעלה. למרות תחושת הבדידות ואויביה הרבים מבית ומחוץ, עומד לצידה לורד רוברט דאדלי, המאוהב בה. עם זאת, הוא מצטרף להתארגנות נגד חשאית, של תומכי פליפה השני, מלך ספרד, התומכים בנישואיה לכתר הספרדי, ובהחזרת הממלכה לידי הדת הקתולית, דבר שלדעתם ישרת את אנגליה ואת המלכה אליזבת. כאשר מתגלה ההתארגנות מוצָאים הקושרים להורג באשמת בגידה. עם זאת, את לורד רוברט היא משחררת. הסרט מסתיים בכיתוב המתאר את תקופת שלטונה הממושך של אליזבת הראשונה, שהפכה את אנגליה למדינה החזקה והעשירה באירופה, ושלא נישאה לגבר עד יומה האחרון. הסרט זכה לביקורות טובות, והיה מועמד ל-7 פרסי אוסקר שמתוכם זכה בפרס אחד. בנוסף, קיבל 12 מועמדויות לפרסי באפט"א ושש זכיות ו-3 מועמדויות לפרסי גלובוס הזהב וזכייה אחת. לתפקיד אליזבת נבחנו מספר רב של שחקניות - ניקול קידמן, קריסטין סקוט-תומאס, אמילי ווטסון, ז'ולייט בינוש, הלנה בונהם קרטר, פטסי קנזיט, קתרין זיטה-ג'ונס ולוסי לולס. אך בלאנשט נבחרה לאחר אודישן בסידני. ב-2007 יצא לאקרנים סרט ההמשך בשם "אליזבת: תור הזהב". קייט בלאנשט - אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ג'פרי ראש - פרנסיס וולסינגהם כריסטופר אקלסטון - תומאס הווארד, דוכס נורפוק הרביעי ג'וזף פיינס - רוברט דאדלי, רוזן לסטר קתי בורק - מרי הראשונה, מלכת אנגליה אמילי מורטימר - קאט אשלי, האומנת של אליזבט בילדותה וחברתה הקרובה בבגרותה אדוארד הרדוויק - הנרי פיצאלן, רוזן ארונדל דניאל קרייג - ג'ון באלארד, חבר בקבוצת פורעים המעוניין להתנקש במלכה ג'יימס פריין - אלברו דה לה קוואדרה, השגריר הספרדי קלי מקדונלד - איזבל נוליס, אשת חצר אנגוס דייטון - וואד, שר האוצר ריצ'רד אטנבורו - סר ויליאם ססיל, יועץ ראשי למלכה אליזבט ג'ון גילגוד - האפיפיור פיוס החמישי פאני ארדן - מארי דה גיז, עוצרת ממלכת סקוטלנד בשמה של המלכה מרי וינסנט קאסל - פרנסואה, דוכס אנז'ו אריק קנטונה - מונסיור דה פוי אמנדה ראיין – לטיס הווארד קני דוטי – סר תומאס אליוט מדיה וקבצים בנושא אליזבת בוויקישיתוף "אליזבת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אליזבת", באתר נטפליקס "אליזבת", באתר AllMovie (באנגלית) "אליזבת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אליזבת", באתר Metacritic (באנגלית) "אליזבת", באתר אידיבי "אליזבת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לימים - פליפה השני, מלך ספרד כך לפי הרומן והתסריט. אין תיעוד לכך במציאות, ומבחינת גילו אין זה סביר.
בלגואבגרד (מחוז)

מחוז (אובלסט) בלגואבגרד (בבולגרית: Oбласт Благоевград) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, מצוי בדרום מערבה של המדינה, גובל ביוון ומקדוניה הצפונית ועיר הבירה שלו היא העיר בלגואבגרד. אוכלוסיית המחוז מהווה 4.3 אחוזים מכלל אוכלוסיית המדינה ושטחו 5.8 אחוזים משטח בולגריה. בשטח המחוז מצויות 14 רשויות מקומיות והפארק הלאומי פירין שהוגדר אתר מורשת עולמית. ראשית ההתיישבות אנושית במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בהמשך במאה ה-1 נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית ונבנו בו מספר נקודות מסחר מבוצרות ומצודות דרכים. האזור עבר לשליטת האימפריה הביזנטית ובמאה ה-8 עבר לידי האימפריה הבולגרית הראשונה. בשטח המחוז נערך קרב בלאסיצה בו הובסו חיילי האימפריה הראשונה על ידי צבאות הביזנטים ולאחריו הגיעה האימפריה לסוף דרכה. לאחר תקופה קצרה של שלטון ביזנטי נשלט שטח המחוז בידי האימפריה הבולגרית השנייה ובסוף המאה ה-14 עבר לידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נותר שטח המחוז בידיים עות'מאניות, בחלקו תחת המחוז האוטונומי רומליה המזרחית וחלקו באזור הרי פירין ומקדוניה בשליטתה המלאה של האימפריה. לאחר מלחמת הבלקן הראשונה נכבש שטח המחוז בידי צבא ממלכת בולגריה ולמרות תבוסת הבולגרים במלחמת הבלקן השנייה נותר בחזקתם. המחוז מאופיין בתוואי הררי וכולל חלק מרכז הרי רילה, הרודופי, הרי פירין והרי בלאסיצה. תוואי שני נהרות מרכזיים עובר בשטח המחוז, נהר סטרומה ומסטה. ברוב מחוז שורר אקלים ממוזג, כאשר באזורים הדרומיים ישנה השפעה ממתנת, המעניקה למזג האוויר מאפייני אקלים ים תיכוני. מבחינת מחצבים, המחוז עשיר במרבצי פחם, שיש וגרניט. 52 אחוזים משטחי המחוז מיוערים. אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה), בשיעור מתון של 0.26 אחוזים לשנה, נתון הנמוך מהשיעור הכללי באוכלוסיית המדינה. המחוז ממוקם במקום השלישי מבחינת רמת החיים מבין מחוזות בולגריה. 79.5 אחוזים מהאוכלוסייה הם בולגרים, 9.4 אחוזים טורקים ו 4.2 אחוזים הם בני רומה. האוכלוסייה העירונית מהווה 56. אחוזים מאוכלוסיית המחוז. קרוב ל-100 אחוזים מהאוכלוסייה מעל גיל 15, היא אוריינית. 79 אחוזים מתושבי המחוז הם נוצרים אורתודוקסים, ו-18.8 אחוזים הם מוסלמים סונים. במחוז קיימת תעשיית מזון וטבק הפרוסה על פני מספר מפעלים קטנים ואזוריים. כמו כן ישנם מפעל טקסטיל, חברות המתמחות בכריתת עצים ומפעלי רהיטים. עוד ישנם מפעלים למיכון חקלאי וחומרי בניין. שיעור האבטלה עומד על 10 אחוזים. 39.7 אחוזים מהמועסקים עוסקים בתעשיית עיבוד מזון וחומרי גלם, 13.3 אחוזים בחינוך, 7.9 אחוזים בבריאות, ו7.4 אחוזים במסחר. 55 מיליוני דולר ארצות הברית, המהווים 1.4 אחוזים מכלל ההשקעות הזרות בבולגריה, מושקים במחוז בלגואבגרד. בשטח המחוז עובר עורק מספר 4, שהוא אחד מנתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, אשר מוצאו בגרמניה ויעדו הסופי היא העיר איסטנבול שבטורקיה. כמו כן קיים כביש מהיר ומסילת רכבת לבירה סופיה. מדיה וקבצים בנושא מחוז בלגואבגרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלגואבגרד "אוכלוסיית מחוז בלגואבגרד", באתר מחוז בלגואבגרד (באנגלית).
מרטינוס החמישי

מרטינוס החמישי (בלטינית: Martinus V;‏ 1369 – 20 בפברואר 1431) נולד בשם אוטו קולונה (Otto Colonna) או אודו קולונה (Oddone Colonna) היה אפיפיור בין השנים 1417 ועד מותו. בחירתו ציינה את קץ הקרע המערבי בכנסייה הקתולית. מרטינוס החמישי נולד למשפחת קולונה, אחד מבתי האצולה העתיקים והחשובים באיטליה ואחת משתי המשפחות החזקות שהתמודדו על השליטה ברומא (מול משפחת אורסיני). הוא יועד לכמורה מצעירותו. ב-1390 מונה לבישוף אורבינו. בין 1404 ל-1406 מונה לקרדינל וב-1410 היה חבר בוועדה שחקרה את יאן הוס. הוא נבחר לאפיפיור על ידי קונקלווה בת 23 קרדינלים שהתקיימה במסגרת ועידת קונסטנץ ב-11 בנובמבר 1417, יום חגו של מרטינוס הקדוש ולכן בחר את השם האפיפיורי "מרטינוס". בחירתו הייתה בחירה במועמד מוסכם וסיימה את הקרע בין תומכי האפיפיור גרגוריוס השנים עשר והאנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר. הוא החל את כהונתו כאפיפיור ב-14 בנובמבר 1417. הוא עזב את קונסטנץ בראשית 1418 אך נע באיטיות לאורך איטליה, כולל שהיה ארוכה בפירנצה עד שנכנס לרומא בספטמבר 1420. מטרתו הייתה להשיג הכרה ותמיכה ציבורית רחבה ככל האפשר. במהלך מסע זה הגישו לו יהודי העיר פורלי מתנות ועתירה לבטל את גזירותיו של האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר וביקשו את החזרת זכויות המסחר והמגורים שלהם בעיר. האפיפיור הנבחר קיבל את עתירת היהודים, עם זאת הוא זכור בהיסטוריה היהודית כאפיפיור שחתם על גזירת הים, איסור על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה (בעיקר מערי המסחר של איטליה כונציה וג'נובה) לארץ ישראל במאה ה-15, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים, המצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון ושיקולים מדיניים של מדינת האפיפיור מול ערי המדינה האיטלקיות. למרות האיסור יש עדויות של עולים מגרמניה שהיטלטלו במשך חודשים במסלול מפותל וארוך דרך פולין, רומניה, הים השחור, טורקיה וסוריה - עד שהגיעו למחוז חפצם. מרטינוס נודע כאפיפיור נמרץ, מלומד, מנהל נבון ושמרן מבחינה דתית. הסכמיו (הקונקורדטים) עם האימפריה הרומית הקדושה, אנגליה וצרפת הבטיחו מניעת רפורמות בכנסייה וביצרו את מעמדה של מדינת האפיפיור ששבה להיות תחת הנהגתו ישות מדינית חשובה. ב-1 במרץ 1420 הוציא מרטינוס החמישי בולה אפיפיורית המנדה את חברי התנועה ההוסיטית בבוהמיה ואת תנועתו של ג'ון ויקליף. הדבר פתח 14 שנים של מלחמות דת בבוהמיה שכונו "המלחמות ההוסיטיות". הוא הורה על כינוס ועידה כנסייתית כל חמש שנים, הראשונה התכנסה ב-1423 בפאביה ונמשכה בסיינה שנה מאוחר יותר, בהשתתפות דלה ופוזרה. הוועידה השנייה התקיימה לאחר שבע שנים בבזל וסמוך לאחר פתיחתה נפטר האפיפיור מרטינוס החמישי כתוצאה משבץ מוחי. Kenneth M. Setton, The Papacy and the Levant, DIANE Publishing, 1978, ISBN 0871691272 מדיה וקבצים בנושא מרטינוס החמישי בוויקישיתוף ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית) מרטינוס החמישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרטינוס החמישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרדכי נאור, "ספר העליות", מסדה, ההוצאה לאור- משרד הביטחון, 1990, עמוד 14