כלכלת איטליה

כלכלת איטליה היא הכלכלה השלישית בגודלה באיחוד האירופי, והיא השמינית בגודלה בתמ"ג הנומינלי בעולם, וה-12 בגדולה בשווי כוח הקנייה (PPP). לאיטליה כלכלה גדולה ומתקדמת והיא חברה מייסדת של האיחוד האירופי, גוש האירו, ה-OECD, ה-G7 וה-G20. איטליה היא היצואנית השמינית בגודלה בעולם. קשריה המסחריים הקרובים ביותר הם עם שאר מדינות האיחוד האירופי, איתן היא מנהלת כ-59% מכלל הסחר שלה. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, איטליה הפכה מכלכלה מבוססת חקלאות שהושפעה קשה מתוצאות מלחמות העולם, לאחת המדינות המתקדמות בעולם, ומדינה מובילה בתחום הסחר והיצוא העולמי. על פי מדד הפיתוח האנושי, המדינה נהנית מרמת חיים גבוהה מאוד, ובעלת איכות החיים השמינית הגבוהה ביותר בעולם על פי נתוני מגזין The Economist משנת 2015. איטליה מחזיקה בעתודת הזהב השלישית בגודלה בעולם והיא התורמת נטו השלישית לתקציב האיחוד האירופי. יתר על כן, העושר הפרטי של המדינה הוא מהגדולים בעולם. איטליה היא יצרנית גדולה (השנייה באיחוד האירופי אחרי גרמניה) ויצואנית של מגוון משמעותי של מוצרים כולל מכונות, כלי רכב, תרופות, ריהוט, מזון, ביגוד ורובוטים. לפיכך יש באיטליה עודף סחר משמעותי. המדינה ידועה גם בזכות המגזר הכלכלי העסקי המשפיע והחדשני שלה, סקטור חקלאי חרוץ ותחרותי (איטליה היא יצרנית היין הגדולה בעולם) ובזכות כלי הרכב האיכותיים, המכונות ועיצוב האופנה. איטליה היא המרכז הגדול ביותר למוצרי יוקרה באירופה, והמוקד היוקרתי השלישי בעולם. למרות ההישגים החשובים הללו, כלכלת המדינה סובלת כיום מבעיות מבניות ולא מבניות. שיעורי הצמיחה השנתיים היו לעיתים קרובות מתחת לממוצע האיחוד האירופי, כאשר איטליה נפגעה קשה במיוחד בגלל המיתון של סוף שנות האלפיים. הוצאות ממשלתיות אדירות משנות השמונים ואילך גרמו לעלייה קשה בחוב הציבורי. בנוסף, לרמת החיים האיטלקית יש פער משמעותי בין הצפון לדרום: התוצר הממוצע לנפש בצפון איטליה ומרכזה עולה באופן משמעותי על הממוצע של האיחוד האירופי, בעוד שכמה אזורים ופרובינציות בדרום איטליה אלו נמוכים באופן משמעותי. בשנים האחרונות צמיחת התוצר לנפש של איטליה מתקרב אט אט לממוצע בגוש האירו, אך שיעור התעסוקה שלה עדיין בפיגור; עם זאת, כלכלנים חולקים על הנתונים הרשמיים בגלל המספר הגדול של המשרות הבלתי פורמליות (המוערך בין 10% ל-20% מכוח העבודה) שמעלים את חוסר הפעילות או שיעורי האבטלה. בדירוג השנתי של Fortune Global 500 לשנת 2019, שישה מטות נמצאים באיטליה. על מטות אלו נמנות החברות: Eni (מקום 83), Enel (מקום 89), אסיקורציוני ג'נרלי (מקום 92), Intesa Sanpaolo (מקום 315), פוסטה איטליאנה (מקום 355), יוניקרדיט (מקום 425). באיטליה חיים למעלה מ-1.4 מיליון תושבים בעלי עושר נקי העולה על מיליון דולר, עושר לאומי כולל של 11.857 טריליון דולר, והיא מייצגת את העושר הנקי המצטבר החמישי בגודלו בעולם (הוא מהווה 4.92% מהעושר הנקי בעולם). על פי מסד הנתונים העולמי של קרדיט סוויס 2013, העושר החציוני למבוגר הוא 138,653 דולר אמריקני (החמישית בעולם), ואילו על פי דו"ח העושר העולמי של אליאנץ 2013, העושר הכספי נטו לנפש הוא 45,770 אירו (13 בדירוג עולם). רשימת 10 המיליארדרים האיטלקים הבאה מבוססת על הערכה שנתית של עושר ונכסים שחיברה ופורסמה על ידי פורבס בשנת 2020: ג'ובאני פררו (מקום 32 בעולם), 24.5 מיליארד דולר. לאונרדו דל וקיו ומשפחתו (מקום 62 בעולם), 16.1 מיליארד דולר. סטפנו פסינה (מקום 133 בעולם), 10.2 מיליארד דולר. מסימיליאנה לנדיני אלאוטי ומשפחתה (מקום 224 בעולם), 6.6 מיליארד דולר. ג'ורג'ו ארמני (מקום 304 בעולם), $5.4 מיליארד. סילביו ברלוסקוני ומשפחתו (מקום 308 בעולם), 5.3 מיליארד דולר. אוגוסטו פרפטי וג'ורג'יו פרפטי (מקום 437 בעולם), 4.1 מיליארד דולר. פאולו רוקה וג'יאנפליצ'ה רוקה (מקום 616 בעולם), 3.2 מיליארד דולר. גוסטבו דנגרי (מקום 648 בעולם), 3.1 מיליארד דולר. ג'וזפה ד'לונגי ומשפחתו (מקום 680 בעולם), 3 מיליארד דולר. מדיה וקבצים בנושא כלכלת איטליה בוויקישיתוף Fortune Global 500 2019 Forbes Billionaires 2020