laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ראג' קאפור

ראג' קאפור (באנגלית: Raj Kapoor‏; 14 בדצמבר 1924 – 2 ביוני 1988), נחשב לגדול שחקני הקולנוע ההודיים בכל הזמנים. קאפור נולד בפשאוור בהודו הבריטית (כיום בפקיסטן) לרמסרני (ראמה) דווי ולשחקן פרטהוויראג' קאפור, אבי משפחת הבידור קאפור. נישא לקרישנה ראג' קאפור, ממנה נולדו לו בניו רנדהיר קאפור, רישי קאפור, ראג'יב קאפור ובנותיו רימה-ג'אין וריטו-נאנדה. שני אחיו של קאפור הפכו לשחקנים ידועים בזכות עצמם, שאמי קאפור ושאשי קאפור. ילדיו, רנדהיר, רישי וראג'יב ואף נכדיו (קאריסמה קאפור, קארינה קאפור, רנביר קאפור) הפכו לשחקנים מוכרים ומצליחים בבוליווד. קאפור החל לשחק בסרטים בגיל צעיר וגם לביים. הוא כתב תסריטים רבים לסרטים שביים. היה מן המייסדים המרכזיים של עיר הסרטים בוליווד. הדמות הנערצת עליו בקולנוע הייתה דמותו של צ'ארלי צ'פלין ואת צורת התנהלותו והליכתו נהג לחקות בחלק מסרטיו. בין הסרטים המוצלחים ביותר שלו ניתן למנות את "הנודד" (עם נרגיס), "הנווד" (עם נרגיס) ו"סאנגם". יצחק קרונזון: "אך לבי הוא הודי"; מתוך "מסע ארוך אל תוך הלב" הוצאת עם עובד, עמ' 55 - 61, 2007. מדיה וקבצים בנושא ראג' קאפור בוויקישיתוף ראג' קאפור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ראג' קאפור, באתר AllMovie (באנגלית) ראג' קאפור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ראג' קאפור, באתר MusicBrainz (באנגלית) ראג' קאפור, באתר Discogs (באנגלית) יצחק קרונזון, אבל ליבי כולו הודי, באתר הארץ, 24 באפריל 2003 ראג' קאפור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גמביה (נהר)

נהר גמביה הוא אחד מן הנהרות הגדולים במערב אפריקה. הנהר זורם לאורך 1,130 ק"מ מצפון גינאה ועד בנג'ול, בירת המדינה גמביה, שם הוא נשפך לאוקיינוס האטלנטי. ממקורותיו ברמת פוטה ג'לון (Fouta Djallon) בצפון גינאה, זורם נהר הגמביה בכיוון צפון-מערב לסנגל, שם הוא עובר בפארק הלאומי הענק "ניוקולו קובה". משם פונה הנהר בכיוון הכללי מערב, עם פיתולים גדולים, נכנס לתחומי המדינה גמביה, שכמעט כל שטחה מצוי סמוך לגדותיו, וזורם בה עד לאוקיינוס. במאה הקילומטרים האחרונים מתרחב הנהר בהדרגה עד לרוחב של עשרה ק"מ בשפך. בשל פני השטח הנמוכים באזור גמביה, מי-ים מלוחים מתערבבים במי הנהר ב-70 הק"מ האחרונים שלו בעונה הגשומה וב-250 הק"מ האחרונים בעונה היבשה. מדיה וקבצים בנושא גמביה בוויקישיתוף אגן הגמביה, באנגלית גמביה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטריאליזם היסטורי

מטריאליזם היסטורי היא גישה מתודולוגית לחקר החברה, התרבות, הכלכלה וההיסטוריה. מטריאליזם היסטורי מחפש אחר הסיבות להתפתחות ושינויים בחברות אנושיות, באופן בו אנשים, באופן קולקטיבי, מנהלים את המשאבים שלהם (ומכאן השם "מטריאליזם"). הגישה גורסת כי הכלכלה היא הגורם המרכזי בהתעצבותה של החברה - שאר מאפייני החברה כגון מעמדות חברתיים, דפוסים אורבניים, צורות משטר, אידאולוגיות ותרבות הפנאי הם כולם נועדו לתמוך במבנה הכלכלי תוך דגש על שימור מעמדם של העשירים ובעלי האמצעים. הגישה נוסחה לראשונה על ידי קרל מרקס, אף כי לא השתמש במושג זה כי אם התייחס לזה כ"מטריאליזם פילוסופי". מונח זה מבחין בין הפילוסופיה לבין מה שהוא כינה "מטריאליזם פופולרי". מאז מותו של מרקס הגישה הורחבה ופותחה על ידי אלפי מחקרים אקדמיים וכך הפכה לאבן דרך בדוקטרינה הקומוניסטית המודרנית. לפי עקרון היסוד בגישתו של מרקס, על פי רעיון זה, היסטוריה מתפתחת על פי אופן הייצור המרכזי בחברה: בשלב הראשון החברה הורכבה מציידים ומלקטים: אין השפעה על הטבע. בשלב השני החברה האגרארית: הפעלת מניפולציה על הטבע. בשלב השלישי החברה תעשייתית: המניפולציה על הטבע גדלה באופן משמעותי, הכלכלה התעשייתית יוצרת שינוי אדיר בשגרת החיים של בני האדם ( למשל עיור). מרקס טען שבכל שלב יש מעמד מנצל ומעמד מנוצל: בחברה העתיקה: אדון ועבד. בחברת ימי הבינים: אדון וצמית ובחברה התעשייתית: בעל ההון/בורגני והפועל/הפרולטריון. מבנה העל הוא החלק השני של המטריאליזם ההיסטורי. הוא בא לשימור הבסיס - יחסי הייצור. מבנה העל הוא המבנה של החברה והגורמים המשפיעים שלה. הוא מורכב מחוקים, לאומיות, אידאולוגיה, תקשורת, דת וכל גורם אחר המשפיע על הנתין – מסיט את המעמדות המנוצלים, מהאמת שהם בעצם מנוצלים. מבנה העל כיום יוצר צרכים ומספק אותם ובכך מסיח את דעת החברה מהניצול של יחסי הייצור. הקפיטל קרל מרקס, הקפיטאל: ביקורת הכלכלה המדינית, תל אביב: הוצאת ספריית פועלים, כרך א' 1953, כרך ב' 1954. מטריאליזם היסטורי, דף שער בספרייה הלאומית
ריכוז

האם התכוונתם ל... ריכוז (כימיה) – בכימיה, כמות חומר בתמיסה יחסית למסה או לנפח התמיסה כולה. (ראו גם סטויכיומטריה - ענף בכימיה העוסק בכמויות וריכוזים של חומרים בתגובות כימיות) ריכוז מולרי – שיטה למדידת ריכוז חומר בתמיסה. תרכיז (גם "תמצית") – תמיסה שהוצאו ממנה מרבית המים. למשל תרכיז מיץ עגבניות. ריכוז (פסיכולוגיה) – קֶשֶב, התרכזות בפעולה מסוימת אבסולוטיזם פוליטי – ריכוז סמכויות שלטוניות מונופול (משחק לוח) – ריכוז היה כינויו של המשחק בישראל משנות ה-40 עד שנות ה-60 מחנה ריכוז – מתקן כליאה להמוני אזרחים ריכוז כוחות (אנ') – אסטרטגיה צבאית ריכוזיות רכז (פירושונים) מיקוד
אנרכיזם בודהיסטי

אנרכיזם בודהיסטי הוא זרם מחשבה לפיו כמה שיטות לימוד בודהיסטיות מהוות בסיס פילוסופי לאנרכיזם. לפי הבודהיזם יש שלושה סימני קיום בכל התופעות ביקום. שהם: כל דבר נמצא במצב של שינוי תמידי (אניצ'ה) סבל נמצא בכל מקום בסמסרה. (דוקהה) כל דבר נטול "עצמיות" או קיום או מהות עצמאית (אנאטה). מכאן, שלא ייתכן קיום של "מצב מושלם"; מכאן אנרכיסטים בודהיסטים מסיקים כי אפשר רק לנסות ולהתקרב לקהילה אידיאלית לכולם. כל מוסד מעשה-ידי אדם הוא ארעי ובלתי מושלם, היות שהאנשים והעולם משתנים כל הזמן. זאת ועוד, שום עושר חומרי או כוח פוליטי לא יעניקו אושר מתמשך - סיפוק ללא הארה הוא אשליה שרק מעצימה את הסמסרה. חופש לפרט, בעוד שהוא מטרה ראויה עבור אנרכיסטים, הוא על כל פנים בלתי-שלם, במובן שהוא מונע את האנושיות המשותפת שלנו, היות שבסופו של דבר אין "עצמי" הנפרד אינהרנטית משאר היקום. לאחר שיש הכרה בדבר זה, מטרתו של "בודהיסאטווה" היא לנסות ולהקטין את הסבל שמתקיים במהלך החיים של ישויות בעלות תודעה. האנרכיסטים החברתיים טוענים כי המדינה והקפיטליזם יוצרים דיכוי, ולכן גם סבל. המדינה היא מוסד אשר יוצר מסגרת לתשוקה לכוח, והקפיטליזם, מסגרת עבור התשוקה לעושר חומרי. ניסיון לשלוט בבני אדם אחרים, לפי הראיה של אנרכיסטים בודהיסטים, רק יגרום להם לסבול ובסופו של דבר יגרור סבל לאלו אשר מנסים לשלוט. בדומה לכך, ניסיון להחזיק ולצבור עושר חומרי, מחזק את הסבל עבור הקפיטליסט ועבור אלו שאיתם הוא עושה עסקים או משפיע על חייהם. חמלה, עבור בודהיסט, נובעת מהעדר עצמיות יסודית. חמלה עבור האנושות בכללה היא הדבר שנותן לבודהיסט השראה לפעולה; עם זאת, רוב, אם לא כל הקבוצות הפוליטיות נוטות ללכת בניגוד לדרך המתומנת האצילה אשר מתווה את המחשבה והפעולה הבודהיסטית. לכן, אנרכיזם, החסר את המבנה האידאולוגי הקשיח ואת הדוגמות, נראה כדבר מה שבודהיסטים יכולים ליישמו.
צרפת (אפקוט)

ביתן צרפת הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה. הביתן הצרפתי נועד להציג את תרבותה, מטבחה ואופייה של צרפת. הביתן בנוי בסגנון של רחוב אופייני בפריז. בביתן גן צרפתי פורמלי הכולל מזרקות וערוגות פרחים, וברקע הביתן ניתן לראות דגם של מגדל אייפל. בביתן חנויות המוכרות מוצרים המזוהים עם צרפת: בשמים, כובעי בארט, ומזון צרפתי (בביתן שתי מסעדות ומאפיה צרפתית). בביתן מוצג הסרט התרשמויות מצרפת - המוצג על פני מסך פנורמי של 270 מעלות. הביתן נפתח לציבור עם פתיחת פארק השעשועים, ב-1 באוקטובר 1982. מדיה וקבצים בנושא צרפת בוויקישיתוף
מפרץ

מִפְרָץ (גם לְשׁוֹן יָם) הוא אזור גאוגרפי שבו הים "פורץ" לתוך היבשה ויוצר אזור שבו הים מוקף ביבשה משלושה כיוונים (בסביבות 240 מעלות). סוגי מפרצים זוכים לכינויים שונים. כך למשל מפרץ צר שחופיו צוקיים מכונה פיורד, וכאשר רצועת חול מפרידה בין המפרץ לבין גוף המים העיקרי הוא מכונה לגונה. מפרצים גדולים במיוחד מקבלים לעיתים את השם "ים" – כך למשל הים האדום הוא למעשה מפרץ של האוקיינוס ההודי. לשון יבשה ומפרצים הם תוצאה של שחיקה מתמשכת של סלעים על ידי גלים, רוח וגשם. צורתם משתנה לאורך זמן עקב שחיקה זו, ותלויה גם בסוג הסלע. גורמים נוספים, כמו תנועות טקטוניות ועליית מפלס הים, משפיעים אף הם על עיצוב החוף. הבנת תהליכים אלו חשובה לניהול חופי הים ופיתוחם באופן בר קיימא. מפרצים נהנים מיתרון גאוגרפי המאפשר הקמת נמלים, חיבור נוח לרשתות תחבורה ונגישות לנתיבי שיט בין-לאומיים. יתרונות אלו תורמים ליעילות תחבורתית, הפחתת עלויות וזמן משלוח, וחיבור יעיל לשווקים בין-לאומיים. כתוצאה מכך, מפרצים רבים הפכו למרכזי מסחר ותעשייה בין-לאומיים. מפרצים מושכים התיישבות אנושית בזכות הגנה מפני מזג אוויר קשה, אדמה פורייה, שפע דגים וגישה נוחה לים. חשיבותם גדלה עוד יותר עם התפתחות הסחר הבין-לאומי, כיוון שהפכו למיקום אידיאלי להקמת נמלים. ערים באזור המפרץ מהוות יעד תיירותי חשוב ובנו תשתית תיירותית משמעותית, עם נמל תעופה ראשי ונמל ימי גדול. נמל ג'בל עלי (אנ'), שנבנה בשנות ה-70, הוא הנמל המלאכותי הגדול בעולם שמהווה מקום תיירותי ותעסוקתי. חופי ישראל זרועי מפרצים רבים, לאורך הים התיכון, ים המלח וים סוף. כל אחד מהם אוצר בתוכו יופי ייחודי, משאבי טבע עשירים וחשיבות תיירותית, כלכלית ואקולוגית רבה. גודלם, צורתם ועומקם של המפרצים משתנים, החל ממפרצונים קטנים וחבויים ועד מפרצים רחבים ופתוחים. היווצרותם קשורה לתהליכים גאולוגיים, והם משמשים בית גידול ייחודי למגוון רחב של יצורים ימיים, בהם דגים, אלמוגים וצמחייה ימית. מפרצי ישראל הם לא רק נכס טבע יפהפה, אלא גם תורמים רבות לכלכלת המדינה ולרווחת תושביה. הם מהווים מקור תעסוקה חשוב, מוקד תיירותי מושך ומרכז לפעילויות פנאי וספורט מגוונות. מפרצים בולטים בישראל כוללים את מפרץ אילת, מפרץ חיפה ומפרץ דור. מפרץ היל בקווינסלנד שבאוסטרליה מפרץ חיפה, במבט מדרום לצפון צילום, הפונה צפונה, של חצי האי סיני, מפרץ סואץ ומפרץ אילת, כפי שצולם ממעבורת החלל קולומביה ב-1991 מפרצון סטאק חצי אי bay, נשיונל ג'יאוגרפיק, ‏19 באוקטובר 2023 (באנגלית) Djamel Boussaa, Cities in the Gulf, Advances in Electronic Government, Digital Divide, and Regional Development, January 2016 (באנגלית) צבי בן-אברהם, מפרץ אילת, ים המלח והכנרת, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, 1985 מפרץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Describe and explain the formation of headlands and bays., Study Mind (באנגלית אמריקאית) Mingxia Zheng, Feng Lian, Zhongzhen Yang, Study on the transport advantage and optimal port scale of a Bay Area, Ocean & Coastal Management, 2022, עמ' 4 Vic Lang'at Junior, What Is A Bay?, WorldAtlas, ‏2019-05-07 (באנגלית אמריקאית) Prof. Herbert Girardet, A Future for Gulf Cities, World Future council, 2012, עמ' 11
נתן פלד

נתן פלד (3 ביוני 1913 - 8 בינואר 1992) היה פוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת ושר מטעם מפ"ם. נתן פרידל נולד כבן בכור ללאה לבית גוברין ויוסף באודיסה, אז חלק מהאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) במשפחה ציונית בת שני ילדים. האב היה סוחר אמיד ונעדר רבות מהבית. כשהיה בן 8 עברה משפחתו לקישינב, אז חלק מרומניה. שם למד בגימנסיה העברית "תרבות" והצטרף לתנועת השומר הצעיר. בזכות בכושר הארגון שלו גויס כבר בגיל 16 לפעילות בהנהגה הראשית בבוקרשט. עד עלייתו לארץ ריכז את תנועת השומר הצעיר ברומניה. בתוקף תפקידו זה היה גם מזכיר מרכז ”החלוץ”. עלה לישראל במסגרת העלייה החמישית ב-1933, הצטרף לקבוצת ”מלט” בנס-ציונה ומונה מטעם התנועה כחבר מועצת הפועלים המקומית. חברתו מבסרביה, מניה, עלתה בעקבותיו והשניים נישאו בארץ ישראל. ב-1934 היה חלק מגרעין שהצטרף לקיבוץ שריד. הוריו נספו בשואה ברומניה. מילא תפקידים רבים במסגרת השומר הצעיר ומפ"ם (חבר הוועד הפועל של ”הקיבוץ הארצי”, חבר מזכירות ”הקיבוץ הארצי”, שליח ”השומר הצעיר” וההסתדרות בארצות הברית, מזכיר ”הקיבוץ הארצי-השומר הצעיר”, מזכיר מדיני של מפ”ם) ותפקידים בהסתדרות כמו מזכיר ועדת הביטחון של ההסתדרות הכללית. במסגרת שירות החוץ של מדינת ישראל יצא ב-1958 שימש כציר ישראל בסופיה ומיד עם סיום כהונתו שם מונה כשגריר ישראל באוסטריה. נבחר לכנסת השישית בנובמבר 1965. בספטמבר 1969 נבחר כמועמד מפ"ם לתפקיד שר. בכנסת השביעית (מנובמבר 1969) התמנה לתפקיד שר הקליטה בממשלת גולדה מאיר. על פי מדיניות הפרדת הרשויות של מפ"ם כיהן כשר שאינו חבר כנסת. בעקבות מלחמת יום הכיפורים טען שעל כל הממשלה להתפטר ופרש מתפקידו, לאחר למעלה משלוש וחצי שנים. הוא שב לקיבוץ שריד. נתן פלד נפטר ב-1992 והותר אחריו שתי בנות ונכדים. מדיה וקבצים בנושא נתן פלד בוויקישיתוף נתן פלד, באתר הכנסת נתן פלד, באתר כנסת פתוחה דף לזכרו באתר קיבוץ שריד בהצבעה חשאית במרכז מפ"ם: נתן פלד נבחר לשר, דבר, 24 בספטמבר 1969
המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה

המועצה העליונה של הרפובליקה של גאורגיה היה הפרלמנט הלאומי הראשון של הרפובליקה של גאורגיה בעידן הפוסט-סובייטי, בשנים 1990-1992. הבחירות הפרלמנטריות של ה-28 באוקטובר 1990, היו הבחירות הדמוקרטיות הרב-מפלגתיות הראשונות בקווקז. ראש המועצה העליונה היה זוויאד גמסחורדיה (הנשיא הנבחר הראשון שנבחר באופן דמוקרטי בשנים 1991-1992) ואקקי אסתיאני. הסגן הראשון של המועצה העליונה היה נמו בורצ'ולדזה, סגן ראש המועצה וראש המועצה העליונה של אג'ריה, היה אסלן אבשידזה. לאחר ההפיכה הצבאית של ה-22 בדצמבר 1991 - 6 בינואר 1992, המועצה העליונה, הממשלה, והנשיא גמסחורדיה, הוכרחו לעזוב את גאורגיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרוקו (אפקוט)

ביתן מרוקו הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה. הביתן המרוקאי נועד להציג את תרבותה, מטבחה ואופייה של מרוקו. ביתן זה היה הביתן הראשון שנוסף לתצוגת העולם לאחר פתיחת הפארק בשנת 1982. הביתן נבנה בשנת 1984 במימון ובשיתוף פעולה עם משרד החוץ המרוקאי. בביתן פועל סניף של משרד התיירות המרוקאי. הביתן נבנה בסגנון הדומה לעיר מרוקאית מסורתית. במבנה מינרט ובית מרוקאי הבנוי בסגנון מסורתית, סביב חצר פנימית. בביתן מסעדה המגישה אוכל מרוקאי, ושוק המוכר מוצרים מסורתיים ובהם שטיחים, מוצרי עור וביגוד מרוקאי אופייני. מתקן מגדל האימה של אזור הדמדומים במצוי בפארק השעשועים אולפני הוליווד של דיסני נמצא ישירות מאחורי הביתן המרוקאי. המתקן תוכנן להיראות מצד אחד (צידו של פארק אולפני הוליווד של דיסני) כמבנה הבנוי בסגנון קליפורני, ואילו מהצד של הביתן המרוקאי באפקוט, הוא נראה כחלק ממבנה מרוקאי אופייני (צריחי חומה). מבנה מרוקאי מסורתי מגדל האימה של אזור הדמדומים ברקע הביתן המרוקאי מזרקה ושער הכניסה מדיה וקבצים בנושא מרוקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרוקו
יפן (אפקוט)

ביתן יפן הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה. הביתן היפני נועד להציג את תרבותה, מטבחה והארכיטקטורה של יפן. מבני הביתן היפני בנויים בסגנון ארכיטקטוני יפני. המבנים בנויים סביב חצר מרכזית, בפתח הביתן, לחוף הלאגונה, שער טוריאי יפני מסורתי. בביתן גן יפני בו זורם פלג בין מספר ברכות עיטוריות. בגן מצויה פגודה יפנית. בביתן, מעבר לחפיר נמצאת מצודה יפנית פאודלית בה מוצגים חפצי אומנות יפניים. בביתן כלבו המוכר מוצרים יפניים: ספרים, מאנגה, תכשיטים, ביגוד (קימונואים ונעליים יפניות), צעצועים וכלי הכנה והגשה של מאכלים יפניים. בביתן מספר מסעדות יפניות. במבנה מקום למתקן שעשועים או מתקן אפל, אולם מתקן זה מעולם לא עבר את השלב התכנוני. מדיה וקבצים בנושא יפן בוויקישיתוף
מארק

האם התכוונתם ל... מטבעות: מארק גרמני – המטבע שהיה נהוג בגרמניה עד כניסתו של מטבע האירו למחזור ב-1999 מארק מזרח גרמני – המטבע הרשמי של הרפובליקה הגרמנית הדמוקרטית עד איחוד גרמניה ב-1990 מארק סחיר – המטבע של בוסניה והרצגובינה מרק פיני – מטבע שהיה נהוג בפינלנד עד כניסת האירו אישים: אלעזר מארק – רב הרמן מארק – כימאי וקריסטלוגרף אוסטרי-אמריקני ענבר מארק – שחיינית ישראלית פרנץ מארק – צייר גרמני, ממייסדי הפרש הכחול מרק (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא מארק
אלומה

האם התכוונתם ל... צרור שיבולים קרני אור היוצאות ממקור משותף אלומת חלקיקים – שטף חלקיקים אלקטרוניים אלומה (יישוב) – יישוב דתי לאומי אלומה (מתמטיקה) – מושג מתמטי אלומה - צעירים לשם שינוי – ארגון העוסק בקידום מוביליות בקרב צעירים בתחומי שירות, השכלה ותעסוקה אלומה (עמותה) – אגודה לטיפול וייעוץ בחיי המשפחה אלמה
איפני

איפני (Ifni) הייתה מושבה ספרדית קטנה בדרום מרוקו של ימינו, לחוף האוקיינוס האטלנטי. שטחה היה 1,502 קמ"ר וב-1964 נאמדה אוכלוסייתה בכ-51,000 תושבים. נכון לשנת 2004, יש 20,051 תושבים. ב-1476 הקימו הספרדים מושבה בשם סנטה קרוס דה לה מאר פקניה ("הצלב הקדוש של הים הקטן"). חשיבותו של המקום בעיני הספרדים הייתה מיקומו על נתיב הסחר בעבדים, שנשלחו למטעי הסוכר באיים הקנריים. ב-1524 הצליחו הברברים להשתלט על המושבה, וגירשו ממנה את הספרדים. באמצע המאה ה-19 החלו מאבקים בין ספרד לצרפת על השליטה במדינות המגרב. ספרד רצתה להחזיר לעצמה את השליטה במושבה לשעבר, על מנת שתוכל לטעון בהמשך לבעלות על דרום מרוקו. הספרדים לא ידעו מהו מיקומה המדויק של סנטה קרוס דה לה מאר פקניה, שלא נשאר ממנה זכר. הם החליטו לייסדה מחדש בעיר סידי איפני(אנ'), שנכבשה מידי מרוקו לאחר קרב קצר. בהסכם השלום שנחתם בין שתי המדינות ב-26 באפריל 1860, הוכרה בעלותה של ספרד על איפני, והאזור קיבל מעמד של שטח חסות ספרדי. הנוכחות הספרדית באיפני הייתה דלילה עד 1934, אז החליט מושל סהרה הספרדית לתגבר אותה. לאחר שמרוקו זכתה בעצמאות מצרפת ב-1956, היא דרשה מספרד לפנות שטחים שונים בהם החזיקה, ובהם איפני. ב-1957 יזם הארגון המרוקאי הלאומני איסתיקלל מספר תקריות גבול, בגיבוי שקט של המלך מוחמד החמישי. כוחות של "צבא השחרור המרוקאי" החלו להשתלט על שטחים נרחבים שהיו בשליטה ספרדית, והצבא הספרדי נאלץ להתערב, במה שזכה לכינוי "המלחמה הנשכחת". ב-1 באפריל 1958 חתמו המדינות על הסכם שבו ויתרה ספרד על שליטה בשטחים רבים במרוקו. איפני, עם זאת, נותרה בידיה, והפכה למחוז ספרדי. בשנים הבאות גבר הלחץ על ספרד לעזוב את איפני. ב-14 בדצמבר 1960 קיבל האו"ם את החלטה 1514 בדבר דה-קולוניזציה, ובה אוזכרה איפני כמושבה. ב-16 בדצמבר 1965 קיבל האו"ם החלטה ספציפית יותר, החלטה 2017, ובה נקראה ספרד לעזוב את איפני ואת סהרה המערבית. כתוצאה מכך, פתחה ספרד במשא ומתן עם מרוקו על יציאתה מהאזור, וב-30 ביוני 1969 הסתיימה שליטתה באיפני. ספרד התחילה להנפיק בולים הנושאים את הכיתוב "איפני" בשנת 1941. תחילה היו אלה בולים ספרדים שעליהם הודפסו המילים "Territorio de Ifni", וב-1943 החלה הנפקתם העצמאית של בולים מאיפני. בניגוד לצפוי, בולים אלה אינם נחשבים נדירים במיוחד, ויש אף שסבורים שהנפקתם לא נועדה בהכרח לצורכי דואר, אלא למטרות רווח כספי ממכירות לאספנים. מדיה וקבצים בנושא איפני בוויקישיתוף מפות של איפני (בגרמנית) איפני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרב קוסטבה

מֶרָבּ קוֹסטַבָה (בגאורגית: მერაბ კოსტავა‏; 26 במאי 1939 – 13 באוקטובר 1989) היה דיסידנט גאורגי, מוזיקאי ומשורר, אחד ממנהיגי תנועת השחרור הלאומי בגאורגיה. קוסטבה נולד בטביליסי, בירת גאורגיה. בשנת 1954 ייסד יחד עם זוויאד גמסחורדיה ארגון נוער גאורגי מחתרתי בשם "גורגסליאני" (על שם המלך וחטנג גורגסלי). הן בשנת 1956 והן בשנת 1958 נאסרו קוסטבה, גמסחורדיה ואחרים על ידי הק. ג.ב., בעוון "פעילות אנטי-סובייטית". ההאשמות נגדם כללו הפצת תעמולה וספרות אנטי-קומוניסטית. בשנת 1962 סיים את חוק לימודיו בקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי, ובשנים 1962–1977 היה מורה למוזיקה בבית ספר מקומי בעיר. בשנת 1973 ייסדו קוסטבה וגמסחורדיה קבוצה להגנה על זכויות האדם. בשנת 1976 ייסד קוסטבה מחדש את "הקבוצה הגאורגית של הלסינקי" (מאוחר יותר, בשנת 1989, שונה שמה ל"איגוד הגאורגים של הלסינקי"). בשנים 1976–1977 ו-1987–1989 היה חבר בהנהלת הקבוצה הגאורגית של הלסינקי. לאחר שנת 1975 היה חבר באמנסטי אינטרנשיונל. בשנת 1977 נאסרו קוסטבה וגמסחורדיה. קוסטבה נשלח לסיביר לריצוי עונשו ושוחרר בשנת 1987. באותה שנה היו שניהם מועמדים של הקונגרס האמריקאי לפרס נובל לשלום. בשנת 1988 ייסד את "אגודת איליה הקדוש הצדיק", ארגון פוליטי שצידד בעצמאות גאורגיה. בשנים 1988–1989 היה אחד מהמארגנים ומהמשתתפים הפעילים של ההפגנות האנטי-סובייטיות שנערכו ב-9 באפריל, שדוכאו ביד קשה על ידי הצבא האדום. קוסטבה נעצר שוב ושוחרר לאחר 45 יום. קוסטבה היה פעיל ברשת מחתרתית של מפיצי סאמיזדאט, ופרסם יחד עמם את כתב העת הגאורגי המחתרתי, "גיזת הזהב" (בגאורגית: אוֹכּרוֹס סאצמיסי). הוא חיבר עבודות ספרותיות ומדעיות חשובות רבות. ב-13 באוקטובר 1989 נהרג קוסטבה בתאונת דרכים. הוא קבור בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי. הפרק "דמוקרטיזציה בגאורגיה" בספרם של קרן דווישה וברוק פארוט, דמוקרטיזציה וסמכותיות בחברות פוסט-קומוניסטיות, עמ' 156-200, אנגלית, מסת"ב 0521597315 סוונטה א. קורנל, אומות קטנות וכחות גדולים: מחקר על הקונפליקט האתנו-פוליטי בקווקז, אנגלית, מסת"ב 0700711627 מדיה וקבצים בנושא מרב קוסטבה בוויקישיתוף מרב קוסטבה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גורגסליאני באתר ממשלת גאורגיה, בגאורגית תמונת קברו במתאצמינדה
תחנת הרכבת עכו

תחנת הרכבת עכו היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את העיר עכו ואת הגליל המערבי. התחנה שוכנת ברחוב דוד רמז במזרחה של עכו, בסמוך לתחנת האוטובוסים המרכזית של העיר. בתחנה שוכן גם חדר שליטה המבקר את תנועת הרכבות לאורך מסילת החוף, בחלק המסילה שבין הקריות לנהריה. שלוחה רכבתית קצרה נסללה על ידי הטורקים ב־1913 בין בלד א-שייח' (אזור נשר של ימינו) לעכו, התחברה למסילת רכבת העמק, וכך חיברה את העיר עכו עם חיפה. הקו פורק במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושוקם לאחריה על ידי הבריטים, שחיברו את המסילה החדשה לזו של רכבת העמק בנקודה מערבית יותר, קרוב יותר לחיפה (המסילה קיימת עד היום בתוואי זה). תחנת הרכבת בתקופה זו שכנה על חוף הים, סמוך לשערה של עכו העתיקה, במתחם בו שוכן מאז 1954 בית הספר לקציני ים עכו. בימי השלטון הבריטי פעל קו פרברי מתחנת עכו דרך הקריות לחיפה. ב־1942 נסללה מסילת ברזל בהמשכה של השלוחה לעכו שהובילה לטריפולי בלבנון דרך נהריה וראש הנקרה. המסילה החדשה שימשה בעיקרה לתנועה צבאית, בעוד לתנועה אזרחית שימשה תחנת עכו הישנה, ששירתה את ציבור הנוסעים ככל הנראה עד סיומו של השלטון הבריטי. לאחר הקמת מדינת ישראל נכלל מבנה התחנה הטורקית הישנה והגן שסביבו בשטחה של עיריית עכו. ב־1954 עבר בית הספר לקציני ים ממשכנו הקודם בחיפה אל מתחם התחנה והגן. בית הנתיבות הדו־קומתי שימש בתחילה למגורי הקדטים ובו נמצאו גם חדר האוכל, המרפאה ומשרדי ההנהלה. עם השלמת הבנייה של מבני הפנימייה החדשים נותרו בו משרדי ההנהלה בלבד. בשנת הלימודים 1964-5 ניזוק המבנה מאוד בסערה חורפית עזה, והנהלת בית הספר החליטה להרוס את הבניין מחוסר כל יכולת לשקמו. בתחילת שנות החמישים נבנתה תחנה חדשה על המסילה לנהריה, בנקודה ששימשה נקודת עצירה (מקום מוסכם לעצירת רכבת לצורך העלאת והורדת נוסעים, ללא רציף או מבנה תחנה) בקו הרכבת לטריפולי. במרוצת השנים הוקם בתחנה מבנה אבן קטן. מבנה התחנה שוקם מהיסוד על ידי רכבת ישראל בשנת 2001. כמו כן הוקמו מגרשי חנייה בצמוד לתחנה, אולם נוסעים מרווח בסמוך לרציף הקיים ורציף נוסף שחובר לתחנה במנהרה תת-קרקעית. התחנה המחודשת החלה לפעול ב-19 במרץ 2002 ונחנכה בטקס רשמי ב-21 במאי 2002 על ידי שר התחבורה אפרים סנה ומנכ"ל הרכבת יוסי שניר. ב-13 ביולי 2006, יום לאחר פרוץ מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה בשל התקפת טילים של חזבאללה על צפון הארץ. ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה. בתחנה עוברת מסילה כפולה - מסילה מערבית (צמודה לרציף 1) לרכבות צפונה ומסילה מזרחית (צמודה לרציף 2) לרכבות דרומה. מסילה נוספת (צמודה לרציף 3) מסתיימת בתחנה. מסילה זו מסתעפת מהמסילה הכפולה מעט דרומה מהתחנה ומשמשת רכבות היוצאות מעכו דרומה ורכבות שעכו מהווה עבורן תחנה סופית. רציף 1 הוא רציף צד הצמוד לאולם הנוסעים. רציפים 2 ו-3 הם אי רציפים, אליו ניתן להגיע באמצעות המעבר התת-קרקעי. כניסה לתחנה ויציאה ממנה מתאפשרות רק מצידה המערבי של התחנה. בשנים 2007–2014 התבצע פרויקט להכפלת מסילת הרכבת בקטע שבין קריית מוצקין לעכו. התוצאה מסייעת לגמישות התפעולית של הרכבות בקטע זה, וכן אפשרה להגביר את תדירות הרכבות בתחנה החל מכניסתו לתוקף של לוח הזמנים שיצא ביוני 2014. ערך מורחב – התחנה המרכזית של עכו תחנת הרכבת עכו, באתר האינטרנט של רכבת ישראל עכו על פסי הרכבת, תמונות למזכרת באתר "אל-עכו" מאיר שָׂשׂ, עכו הימית. עכו, בית הספר לקציני־ים, תשמ"א/1981. עמ' 74. אתר משרד התחבורה
המנון טורקיה

מצעד העצמאות (בטורקית: İstiklâl Marşı) הוא ההמנון הלאומי של טורקיה. ההמנון אומץ רשמית ב-12 במרץ 1921, שנתיים לפני הקמת הרפובליקה הטורקית. הוא שימש כמקור למוטיבציה עבור החיילים שלחמו במלחמת העצמאות של טורקיה וכהמנון ניצחון עבור הרפובליקה שקמה לאחר המלחמה. כ-724 פואמות הועמדו לתחרות כלל-לאומית שאורגנה במטרה לאתר ולבחור את החיבור המקורי המתאים ביותר. פואמה בת 10 בתים שנכתבה על ידי המשורר הנודע מהמט אקיף ארסוי אומצה פה אחד על ידי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה. 24 מלחינים השתתפו בתחרות נוספת שאורגנה במטרה לבחור את המנגינה המתאימה ביותר להמנון שנבחר. המועצה, שהתכנסה באיחור שנבע ממלחמת העצמאות של טורקיה, אימצה את המנגינה שהולחנה על ידי עלי ריפאת קאגאטאי. המנגינה שימשה כליווי עד שנת 1930. לאחר מכן, המנגינה שונתה למוזיקה סימפונית שנכתבה על ידי אוסמן זקי אונגור, מנצח התזמורת הסימפונית הנשיאותית. ראוי לומר שמקובל לשיר רק את שני הבתים הראשונים מתוך עשרת הבתים של ההמנון. ההמנון הוא גם המנונה הלאומי של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין מאז 1983. דגל טורקיה סמל טורקיה מדיה וקבצים בנושא המנון טורקיה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון טורקיה" באתר מיוזיק בריינז גרסה אינסטרומנטלית של ההמנון גרסה קולית של ההמנון ההיסטוריה של המנון טורקיה המשורר משווה את הסהר שבדגל טורקיה להבעה זעופה של פנים כעוסות. הדגל נמצא תחת איום מצד אומות פולשות, שהניצחון עליהן נראה תחילה בלתי אפשרי, ולכן הדגל "ביישן". התרגום המילולי של מילה זו הוא "האינסופיים" – מילה פיוטית טורקית (ללא תרגום ישיר) שמתייחסת לכל מה שנתפס כאינסופי על ידי האדם: המרומים, האוקיינוסים, כדור הארץ, הרקיע וכו'. המילה "ציוויליזציה" מיוחסת לאומות אירופה הפולשות (צרפת, בריטניה, איטליה, גרמניה ויוון) וצבאותיהן המודרניים. ברם, המשורר קורא לאומה ואומר שגם אם "אדמות המערב אולי מוקפות חומות של פלדה", כלומר, גם אם לצבאות אירופה יש טכנולוגיה ונשק הנתפסים כלא-מנוצחים, אל לה לרוח ליפול בשל עליונות זו. יש להתבונן על ההישגים במלחמת העצמאות שהושגו במינימום אספקה ונשק. המוטיבציה, האמונה והדחף הפנימי הם שימשיכו להוביל את הטורקים. גורם זה אינו נמצא ברשותם של צבאות אירופה. אז מה אם יש להם צבאות מצוידים יותר? לרשותנו אנו עומד "חזהו העצום של המאמין", וזה כל מה שדרוש עבור הניצחון הנכסף. הנחת המצח על האדמה הוא מנהג מקובל באסלאם. (ראו צלאה).
המנון ארמניה

מולדתנו (בארמנית: Մեր Հայրենիք) הוא ההמנון הלאומי של ארמניה. ההמנון אומץ בשנת 1991 ומבוסס על ההמנון של הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה בשינוי המילים. המילים נכתבו כפואמה על ידי המשורר מיכאל נלבאנדיאן ולאחר מכן צורפה מנגינה שהולחנה על ידי ברסג קאנאחיאן. דגל ארמניה סמל ארמניה מדיה וקבצים בנושא המנון ארמניה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון ארמניה" באתר מיוזיק בריינז גרסה אינסטרומנטלית של ההמנון גרסה קולית של ההמנון Armenian part of nationalanthems.info - מילים, מנגינה ותווים Mer Hayrenik - אתר המוקדש להמנון דיון בשאלה האם יש לשנות את ההמנון הנוכחי של ארמניה