laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Works Volume II

Works Volume II הוא האלבום האולפן השישי של הסופרגרופ, אמרסון, לייק ופאלמר. האלבום יצא לאור ב-1977. האלבום לא כמו קודמו Works Volume I (אשר הורכב משלושה צדדים של שירי סולו של חברי הלהקה וצד אחד של עבודה משותפת), Volume II הוא אלבום יחיד אשר כולל בתוכו שירים שהוקלטו לשעבר בין השנים 1973–1976 שלבסוף לא יצאו לאור בשום אלבום. אלבום זה גם היה די שונה מכל האלבומים האחרים מכיוון שפנה לסגנונות אחרים. האלבום שכולל בתוכו את צליל הרוק המתקדם הייחודי של הלהקה, גם פונה לבלוז, ג'אז ובלוגראס. "When The Apple Blossoms Bloom...", "Tiger in a Spotlight" ו-"Brain Salad Surgery" הוקלטו ב-1973 במהלך ההקלטות לאלבום Brain Salad Surgery ולבסוף לא נכללו בו. השיר "I Believe in Father Christmas" נכתב ובוצע על ידי גרג לייק. באלבום הלהקה מבצעת השיר. הגרסה של לייק כללה תזמורת והיא יצאה כסינגל בבריטניה בחג המולד. מבקר המוזיקה רוברט כריסטגאו כתב ביקורת שלילית על האלבום, כשהוא כותב את השאלה "האם זה רוק אנד רול?" ("But is it rock and roll?"). מצד שני המבקר ג'ורג' סטאראוסטין כתב: "הסיבה היחידה שזה לא צריך להיות האלבום הראשון שאתה קונה של ELP היא שזה לא הצליל שלהם" ("the only reason why it shouldn't be your first ELP buy is that it's totally atypical of their 'sound'".). "Tiger in a Spotlight" (קית' אמרסון, גרג לייק, קרל פאלמר, פיטר סינפילד) – 4:32 "When the Apple Blossoms Bloom in the Windmills of Your Mind I'll Be Your Valentine" (אמרסון, לייק, פאלמר) – 3:56 "Bullfrog" (רון אספרי, מיק הודגינסון, פאלמר)– 3:49 "Brain Salad Surgery" (אמרסון, לייק, סינפילד) – 3:07 "Barrelhouse Shake-Down" (אמרסון) – 3:37 "Watching Over You" (לייק, סינפילד) – 3:54 "So Far to Fall" (אמרסון, לייק, סינפילד) – 4:55 "Maple Leaf Rag" (סקוט ג'ופלין) – 2:00 "I Believe in Father Christmas" (לייק, סינפילד) – 3:17 "Close But Not Touching" (פאלמר) – 3:18 "Honky Tonk Train Blues" (מיד "לאקס" לואיס) – 3:09 "Show Me the Way to Go Home" (ל. ג'יימס קאמפבל, רג'ינלד קונלי) – 3:30 "Tiger in a Spotlight" - 4:16 "Watching Over You" - 4:31 "Show Me the Way To Go Home" - 5:34 Tiger in a Spotlight / So Far to Fall Watching Over You / Hallowed Be Thy Name קית' אמרסון - קלידים, סינתיסייזר, פסנתר גרג לייק - גיטרה, גיטרת בס, שירה קרל פאלמר - תופים, כלי הקשה עם: רון אספרי - סקסופון בשיר "Bullfrog" קולין הודגינסון - גיטרת בס בשיר "Bullfrog" מידע על האלבום Works Volume II באתר MusicBrainz מידע על האלבום Works Volume II באתר AllMusic האלבום Works Volume II באתר Discogs האלבום Works Volume II באתר ספוטיפיי
ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון

ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון ודוכס בקלו הראשון (באנגלית: James Scott, 1st Duke of Monmouth; ‏9 באפריל 1649 - 15 ביולי 1685) היה בנו הלא חוקי של צ'ארלס השני מלך אנגליה שנולד לו מפילגשו לוסי וולטר בהולנד. נודע בכינוי העממי "הנסיך הפרוטסטנטי". בשנת 1663 הגיע ג'יימס סקוט לממלכת אנגליה. המלך צ'ארלס הכיר בו כבנו והכתיר אותו בתואר דוכס מונמות' הראשון, אולם נמנע מלמנות אותו ליורשו. בשנת 1672 נשלח הדוכס מונמות' בראש חטיבה של כוחות צבא אנגלים לסייע לממלכת צרפת במסגרת מלחמת הולנד–אנגליה השלישית. בין היתר היה האחראי הישיר לדיכוי ההתקוממות הסקוטית נגד אנגליה שהסתיימה ב-1679. למרות הצלחותיו של מונמות' בשדה הקרב, המלך צ'ארלס לא שבע ממנו נחת ואף גירש אותו מתחומי הממלכה פעמיים. לאחר מותו של צ'ארלס תבע מונמות' את כתר המלוכה מידי דודו ג'יימס השני ועמד בראש מרד מונמות'. הוא נחת בראש כוחות המורדים בחופי אנגליה, אולם דווקא במערכה זו שהייתה החשובה ביותר לדוכס מונמות' לגבי עתידו, הוא נחל תבוסה קשה. מונמות' נלכד ונעצר. ב-15 ביולי 1685 הוא הוצא להורג על ידי עריפת ראשו בגרזן. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון בוויקישיתוף ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרנק סרפיקו

פרנצ'סקו וינסנט סרפיקו (באנגלית: Francesco Vincent Serpico; נולד 14 באפריל 1936) הוא שוטר לשעבר במשטרת ניו יורק, שהתפרסם ב-1971 כשהעיד נגד עמיתיו בגין לקיחת שוחד ושחיתות, פרשה שעוררה הדים רבים בכל רחבי ארצות הברית והשפיעה על צמרת המשטרה כולה. פרסומו של סרפיקו התעצם שנתיים לאחר מכן, כשיצא לאקרנים סרט הקולנוע סרפיקו, בכיכובו של אל פצ'ינו ובבימויו של סידני לומט. סרפיקו נולד בברוקלין, ניו יורק, למהגרים איטלקים וב-1959 הצטרף למשטרת ניו יורק כשוטר סיור. לאחר מכן הועבר למחלקה לזיהוי פלילי, ולבסוף שימש בתפקיד בו חפץ - בלש בלבוש אזרחי. הוא נהג להחליף 'תחפושות' לעיתים קרובות, ונתפס כבחור 'צבעוני', חובב בלט, מוזיקה קלאסית, נשים, מסיבות ובעלי חיים. במהלך הקריירה שלו נתקל לא אחת בתופעת לקיחת השוחד שפשתה באותה תקופה בכל משטרת ניו יורק וסירב לקחת בה חלק, עד כי נתפס על ידי רבים מעמיתיו, שהיו חלק מהתופעה, כבוגד וכמסוכן עבורם. סרפיקו ניסה לפנות לגורמים שונים בצמרת המשטרה ובעיריית ניו יורק אך לא קיבל מענה מספק, עד כי החליט לפנות לעיתון הניו יורק טיימס, שפרסם מאמר מרעיש שגרם לסערה ולבסוף למשפט, בו העיד סרפיקו. האירוע שהביא אותו בסופו של דבר לעזוב את המשטרה היה מעצר סוחרי סמים בו השתתף יחד עם 4 שוטרים נוספים. באירוע, נשלח סרפיקו לבצע רכישה מדומה של סמים. הוא דחק זרוע בדלת דירת החשודים וקרא לחבריו לסייע לו, אך אלו נותרו מאחור, וסרפיקו נורה בפניו. בעקבות האירוע נותר סרפיקו חירש באוזן אחת ומשותק חלקית. הוא קיבל את 'אות הכבוד' של המשטרה, וחודש לאחר מכן פרש מהשירות. בהמשך עבר לגור בשווייץ. ב-1980 שב לארצות הברית. בשנת 2022 הוא מתגורר בברוקלין, ניו-יורק. מדיה וקבצים בנושא פרנק סרפיקו בוויקישיתוף פרנק סרפיקו, הבלוג הרשמי חשבון הטוויטר של פרנק סרפיקו.
סרפיקו

סרפיקו (באנגלית: Serpico) הוא סרט קולנוע משנת 1973 בבימויו של סידני לומט ובכיכובו של אל פצ'ינו, המתאר את סיפור חייו של פרנק סרפיקו, שוטר במשטרת ניו יורק, שנלחם בשחיתות ובתופעת לקיחת השוחד במשטרה בשלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. הדמות הראשית בסרט היא פרנק סרפיקו, המצטיין בעבודתו, כשוטר במשטרת ניו יורק. סרפיקו הופך לשוטר סמוי, וכך מגלה הרגלי שחיתות בקרב עמיתיו לעבודה. לאחר שהוא מבין את עומק התופעה, מחליט סרפיקו לחשוף את מה שהוא ראה, אך הוא מאוים ומוטרד על ידי עמיתיו השוטרים. המאבק שלו מוביל למריבות פנימיות בתוך המשטרה, בעיות במערכות היחסים האישיות שלו, ואיומים על חייו. לאחר שנורה, ב-3 בפברואר 1971, הוא מעיד בפני ועדת קנאפ (ועדה אשר חקרה את השחיתות בעיר בשנים 1970 - 1972). הוא מקבל מדליה וקצבת נכות. לאחר מכן, הוא מהגר לשווייץ. תקציבו של הסרט היה צנוע יחסית - 2 - 3 מיליון דולר, אך הסרט הצליח מסחרית. הוא הכניס בקופות סכום כולל של 29,800,000 דולר, מה שהופך אותו לסרט ה-12 בהצלחתו בשנת 1973. הסרט קיבל דירוג של 90% באתר Rotten Tomatoes. "סרפיקו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סרפיקו", באתר AllMovie (באנגלית) "סרפיקו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סרפיקו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סרפיקו", באתר Metacritic (באנגלית) "סרפיקו", באתר אידיבי "סרפיקו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יד ושם: קובץ מחקרים

יד ושם: קובץ מחקרים הוא כתב עת מדעי, חצי שנתי (בכל חצי שנה מתפרסם כרך חדש), לחקר תולדות השואה והשפעותיה. הוא יוצא לאור על ידי המכון הבינלאומי לחקר השואה במוסד יד ושם בירושלים. עד 2011 המו"ל של כתב העת היה מוסד ביאליק. משתתפים בו חוקרים והיסטוריונים מרחבי העולם, בהם: רפאל ואגו, ליאון וולוביץ', רחל פֶלדחַי-ברנר, יאן גרבובסקי, דב קולקה, רונית פישר, סוזנה אורבן, חוי דרייפוס, יפעת וייס, דן מכמן, יהודה באואר ועמר ברטוב. משנת 2012 עורכו הוא דוד זילברקלנג. יד ושם: קובץ מחקרים, באתר OCLC (באנגלית) יד ושם: קובץ מחקרים באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דפים לחקר השואה

דפים לחקר השואה הוא כתב עת מדעי דו-לשוני (עברית ואנגלית), לחקר תולדות השואה והשפעותיה שידוע החל משנת 2019 בשם The Journal of Holocaust Research. עד לשנת 2018 הוא יצא לאור בהוצאת המכון לחקר תקופת השואה, המשותף לאוניברסיטת חיפה ובית לוחמי הגטאות, בתמיכת קרן משפחת דייוויד ופלה שאפל. כחלק מתהליך הגלובליזציה והדירוג של כתבי העת החל כתב העת לצאת בהוצאת Taylor & Francis והחל משנת 2019 שינה את שמו. נכון לשנת 2020 עורכי כתב העת הם מיכל אהרוני, סטפן איריג, וונדי לוור וגבריאל ד. רוזנפלד. בין הכותבים בכתב העת נמנים חוקרים מרכזיים של תקופת השואה ולימודי ישראל, ביניהם: אריה כוכבי, יהודה באואר, יואב גלבר, חנה יבלונקה, איליה אלטמן, קטרין שטול, רבקה ברוט, אליעזר שורץ, מיכאיל טיאגלי, אביחי צור, בתיה שמעוני, פדריקו פינקלשטיין ודורון בר. לקריאת גיליונות מלאים באתר 'פסיק הספרייה הדיגיטלית' (זמין חינם לסטודנטים וחוקרים) ביקורת על גיליון כתב העת, מאת גדעון גרייף, באתר יד ושם
הביטואציה

הַבִּיטוּאציה, ובעברית התרגלות או השתגרות (מלשון "שגרה"), היא ירידה בעוצמת התגובה לגירוי מסוים בעקבות חשיפה מתמשכת אליו. זהו תהליך של ניתוק הקשר בין הגירוי לתגובה והוא יכול להתרחש במשך שעות עד שבועות. ההתרגלות מסייעת לאדם להתמקד באירועים חדשים בסביבה, על ידי הפחתת הצורך לבזבז מאמץ התנהגותי בהגבה חוזרת ונשנית לגירויים ישנים. ההביטואציה באה לידי ביטוי בפלסטיות של מערכת העצבים. תהליך ההביטואציה קשור לפעילות בסינפסה שדרכה מועברים האותות בין תא עצב לתא המטרה שלו. נמצא שגירוי חוזר גורם להחלשה של התקשורת על ידי הפחתת ההעברה הסינפטית (depression synaptic). כאשר העוצמה של הפוטנציאל הסינפטי יורדת מתחת למתח המנוחה של תא המטרה הוא לא יופעל בעקבות הגירוי. תהליכי ההביטואציה מקושרים לזיכרון המרומז, אשר מכיל ידע שלא בהכרח יכול לבוא לידי ביטוי בצורה מילולית. בהתאם לכך, ההביטואציה היא אחד מצורות הביטוי ההתנהגותי של למידה לא הקשרית, כך שהפחתת עוצמת התגובה שמעורר הגירוי מעידה על למידתו. למידה מסוג זה מכונה למידת התרגלות. ישנן פרדיגמות מחקריות המבוססות על תופעת ההביטואציה. ההביטואציה משמשת ככלי מדידה והערכה נפוץ עבור מחקרים אודות גילאים הינקות המוקדמת, אשר בהם לא ניתן לקבל תשובה מילולית מהנבדקים מפאת גילם הצעיר. דרך למידת התרגלות ניתן לבחון יכולות מוקדמות של תינוקות. למשל, ניתן לבחון בדרך זו את יכולת ההבחנה של תינוק בין גירויים מסוימים. לצורך כך אחד הגירויים מוצג לתינוק באופן חוזר עד שהוא מתרגל אליו כך שהתגובתיות הראשונית שלו פוחתת. לאחר מכן מוצג לתינוק גירוי אחר הדומה לראשון. אם התינוק אינו מבחין בין הגירויים לא יהיה שינוי בתגובה שלו בעקבות הצגת הגירוי החדש. לעומת זאת, אם הוא כן מבחין ביניהם הוא יגיב באופן המצביע על עניין בגירוי החדש. סבילות הרגל הביטואציה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הִתְרַגְּלוּת במילון פסיכולוגיה (תש"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית ידין דודאי, מוחות קטנים וזכרונותיהם, באתר מדע - עתון מדעי, ‏ספטמבר 1983 רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד. גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. יונתן גושן-גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. שרה דרויאן (1999). עקרונות אבולוציוניים בהתפתחות החשיבה. רעננה: רמות.
שרופשייר

שרופשייר (באנגלית: Shropshire) הוא מחוז הממוקם באזור מערב המידלנדס שבמערב אנגליה. עיר הבירה של המחוז היא שרוסברי (96,071 תושבים) והעיר הגדולה ביותר היא טלפורד (162,300 תושבים). המחוז הוקם בשנת 2009 כרשות יוניטרית (רשות מקומית), אשר כוללת את רוב השטחים ההיסטוריים של המחוז. רוב התעשייה ואוכלוסיית המחוז נמצאים בחמש ערים מרכזיות; שרוסברי, טלפורד, אוסווסטרי, ברידנורת' ולודלאו. מבחינה גאוגרפית המחוז מחולק לשני חלקים עיקריים; צפון שרופשייר שמאופיין בשטחים פתוחים ושטוחים כאשר רוב ריכוזי האוכלוסייה נמצאים באזור זה, מצד שני דרום שרופשייר מאופיין באזור הררי וכפרי יותר. המחוז נחצה ממזרח למערב על ידי הכביש המהיר ה-M54 שהופך במרכז המחוז לכביש ה-A5, כביש זה נמצא על דרך רומית עתיקה אשר חיברה את לונדון (במרבל ארץ') לצפון ויילס. נהר הסוון זורם גם הוא ממערב לדרום-מזרח המחוז. לאורך גבולות המחוז נמצאים (עם כיוון השעון); צ'שייר מצפון, סטפורדשייר ממזרח, וורצ'סתרשייר מדרום-מזרח, הרפורדשייר מדרום, פוויס (ויילס) ממערב ורקסהאם (ויילס) מצפון-מערב. מדיה וקבצים בנושא שרופשייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרופשייר אתר הרשות היוניטרית של המחוז אתר הרשות של טלפורד שרופשייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נכון לשנת 2009.
ח'נפר

ח'נפר (ערבית خنفر - "כנפר") היא עיר[דרוש מקור][דרושה הבהרה] במחוז אביאן שבדרום מערב תימן. העיר נמצאת מצפון לבירת המחוז זנגיבאר. העיר נודעה בשל עלי בן אלפדל אלג'דני אלח'נפרי, אשר היה אחד מהאנשים אשר הפיצו את ערכי הכת הקרמטית בתימן. האתר הרשמי של מחוז אביאן בתימן ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בתימן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהוביה מלכין

אהוביה מלכין (מאי 1917 - ט"ז בכסלו תשע"ד, 19 בדצמבר 2013) היה סופר, עורך ואיש חינוך ישראלי. מלכין נולד בראש פינה לאביו, שבתאי מלכין, ששימש רופא בגליל מטעם פיק"א, ולאימו רחל מלכין. שמו "אהוביה", ניתן לו על ידי מורה לזכרה של "אהובה", אחותה של אימו. הוא היה חניך המחנות העולים באותה הכשרה של מנשה הראל, ואף שימש כמזכיר של התנועה. כמו כן היה מראשוני קיבוץ בית השיטה. מלכין שימש כקריין הראשון בשידורי קול ישראל של ההגנה בשנת 1940. הוא התגייס בשנת 1943 לפלמ"ח. הוא שירת בפלוגה ו' עד לשנת 1945, תחת פיקודו של יצחק רבין. הוא שימש במלחמת העצמאות כקצין התרבות של חזית הדרום. עם הקמת צה"ל שימש כראש ענף הסברה בצה"ל וכממלא-מקום קצין חינוך ראשי במקום יוסף קריב. הוא השתחרר בדרגת סגן-אלוף . לאחר שחרורו שימש כמנהל חינוכי של בית-ברל. כעבור עשור פרש מהתפקיד והחל לשמש כעורך בהוצאת הספרים "עם עובד" וכן ייסד וערך את "ספרית אופקים". בשנת 1989 ייסד את כתב העת אלפיים ושימש כעורכו הראשון. היה אחד מתשעת המייסדים של "צוות - ארגון גמלאי צה"ל", בשנת 1960. בשנת 2007 יצא ספרו "האקטיביסט" אודות אליהו גולומב, בהוצאת עם עובד. לדבריו הרעיון לכתיבת הספר הגיע מבקשה של דוד, בנו של גולומב. אהוביה היה נשוי לשרה, בתו של הסופר זלמן יצחק אנכי. מדיה וקבצים בנושא אהוביה מלכין בוויקישיתוף סרטון על מייסדי מדינת ישראל, סרטון באתר יוטיוב מתוך עמוד היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח סדרת ראיונות של אהוביה מלכין למודי שניר בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח עופר אדרת, הקריין הראשון של קול ישראל, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2013 נפרדים מאהוביה מלכין באתר "זמרשת" האקטיביסט מאת אהוביה מלכין. עם עובד 2007 אהוביה מלכין, דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" אהוביה מלכין, טעות דפוס, דבר, 4 במרץ 1977
ארץ נוד

אֶרֶץ נוֹד היא מקום המוזכר בספר בראשית במקרא, ושמה בא מן השורש נד"ד. לפי הסיפור המקראי לאחר שרצח את אחיו הבל, פנה קין לנדודים ולבסוף התיישב בארץ נוד. המקרא מציין את מיקומה ב"קדמת עדן", דהיינו מזרחית לעדן. בארץ נוד בנה קין את העיר חנוך, ששמה כשם בנו חנוך. לפי פירושו של רש"י ארץ נוד, היא ארץ מקלט לגולים, ונקראת כך שכן כל הגולים נדים לשם. הגאון מווילנה מפרש כי ארץ נוד היא ארץ ישראל, ונקראת כך, על שום שעתידים ישראל לנדוד ממנה. פרופסור זלי גורביץ' בספרו "על המקום", מציע את ההסבר, שלא מדובר בכלל בשם של מקום, אלא שהשם ניתן למצב בו נתון קין, שהנדודים הם מקום מושבו הביטוי ארץ נוד, שבהּ את לבם של סופרים ומשוררים, והם הרבו להשתמש בו בשירה, במסה ובסיפורת. ...וּזְכָר נָא, אֱלֹהַי, כִּי זֶה כַּמֶּה לְאֶרֶץ נוֹד צְנַפְתַּנִי / וּבְכוּר גָּלוֹת בְחַנְתָּנִי / וּמֵרֹב רִשְׁעִי צְרַפְתָנִי. / וְיָדַעתִי כִּי לְטוֹבָתִי נִסִּיתַנִי / וֶאֱמוּנָה עִנִּיתַנִי / וּלְהַטִיב לִי בְאַחְרִיתִי בְּמִבְחַן הַתְּלָאוֹת הֲבֵאתָנִי... הֲיִי שָׁלוֹם, אִמָּא, הֱיֵה שָׁלוֹם, אַבָּא הַיּוֹם בִּנְכֶם יוֹצֵא אֶל אֶרֶץ נוֹד רַבָּה. הן רגלי עומדות בִּקְצֵה גבול קדשי, גבול ארץ מולדתי, ארץ אשר אליה תשוקתי מעודי בארץ נוֹדִי, ונפשי כלתה גם חלתה מחלת אהבתה. הֲכִי עָמַד הַזְּמָן וּכְנָפָיו רָפוּ מִיּוֹם אֶל כַּנְפֵי הָאָרֶץ יָצָאתָ, אוֹ שָׁנִים אֲלָפִים לֹא תָּמוּ סָפוּ תַּם חֻפְשְׁךָ וּבְאֶרֶץ נוֹד בָּאתָ? אני אברהם בן אליקים בן יצחק בן יקותיאל בן אליהו לבית המלוכה הכוזרית כותב את המגלה הזאת, והיתה לך, שלמה בני, למשמרת עולם לדורותינו...ויקותיאל בן אליהו, הנודע בשמו הערבי: "אבן אל חסאן", שם פעמיו לסרגוסה. שם גדל ויהי לאיש, וה' נתן את חנו בעיני המלך יחיא אבן-מונדהיר, ויהי הולך וגדול עד כי שמהו ל"שר השרים". אז הגדיל יקותיאל לעשות בעמו כחסדאי בן יצחק מלפנים, ויהי נדיב ועושה חסד לאלפים, ומכלם הכי גדל חסדו לנער עזוב ונדח ושמו שלמה בן יהודה. אבי הנער היה מפליטי קורדובה וימת בארץ נודו. ”וַיֵּצֵא קַיִן, מִלִּפְנֵי ה'; וַיֵּשֶׁב בְּאֶרֶץ-נוֹד, קִדְמַת-עֵדֶן” (ספר בראשית, פרק ד', פסוק ט"ז) רש"י, בראשית פרק ד', פסוק ט"ז הגאון מווילנה, אדרת אליהו, מהדורת ירושלים, ה'תרס"ד, עמוד 46, באתר היברובוקס זלי גורביץ, על המקום, עמוד 113, הוצאת עם עובד, תל אביב 2007
אנטוניו לופז גרסיה

אנטוניו לופז גרסיה (בספרדית: Antonio López García; ‏ נולד ב-6 בינואר 1936) הוא צייר ופסל ספרדי, אשר ציוריו מתאפיינים בסגנון סוריאליסטי והיפר-ריאליסטי. נולד בעיר טומליוסו שבמרכז ספרד, כמה חודשים לפני פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית, למשפחה של חקלאים. דודו, אשר היה צייר, שם לב לכישרונו ונתן לו שיעורי ציור. בשנת 1949 עבר גרסיה למדריד והתקבל ללימודים באקדמיה לאמנות יפה של סן פרננדו, שם למד בין השנים 1950 ל-1955. במהלך הלימודים פגש בציירת מריה מורנו-אלסו, עמה התחתן בשנת 1961. בשנת 1955 זכה במלגה ללימודים באיטליה, שם התעמק בציור איטלקי בתקופת הרנסאנס. כבר בשנת 1957 החלה יצירתו להפגין מאפיינים סוריאליסטים שונים, כמו עצמים ודמויות מרחפות באוויר, ואובייקטים המופיעים שלא בסביבה הרגילה שלהם. סגנון זה אפיין אותו לפחות עד לשנת 1964. מדיה וקבצים בנושא אנטוניו לופז גרסיה בוויקישיתוף אתר המוקדש לאמן שחר אטואן, אגדת אופנה: מי היה אנטוניו לופז, המאהב הגדול של מנהטן, באתר הארץ, 14 ביוני 2018
עזרת נשים

האם התכוונתם ל... עזרת נשים (בית כנסת) – חלק בבית הכנסת המשמש את הנשים עזרת נשים (בית המקדש) – חלק מחצר בית המקדש עזרת נשים (בית חולים) – בית חולים בי"ח גריאטרי ופסיכיאטרי כללי, כיום בית חולים "הרצוג" בירושלים עזרת נשים (ארגון) – ארגון רפואת חירום חרדי - אמריקאי
האחים הטהורים

האחים הטהורים (פרסית: اخوان الصفا) הייתה אגודת סתרים של פילוסופים מוסלמים אשר פעלו בבצרה שבעיראק במאה ה-10 לספירה. הארגון וזהות חברי הקבוצה לא נהירים לחלוטין לחוקרים מודרניים. יצירתה המרכזית של הקבוצה הן "אגרות האחים הטהורים" (אנ'), מעין אנציקלופדיה המורכבת מ-52 איגרות. יצירה זאת השפיעה רבות על העולם והמחשבה המוסלמית במהלך השנים, בין השאר על הפילוסוף הנודע אבן ערבי, ועל התקבלות המחשבה האפלטונית בה. מדיה וקבצים בנושא האחים הטהורים בוויקישיתוף האחים הטהורים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'י באי-שה

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא צ'י. צ'י בָּאי-שְה (בסינית מפושטת: 齐白石; בפין-יין: Qi Baishi;‏ 1 בינואר 1864 - 16 בספטמבר 1957) היה צייר סיני נודע. צ'י באי-שה נולד למשפחת איכרים ענייה ממחוז חונאן, הבכור מתוך תשעה אחים ואחיות. הוא למד בבית ספר פחות משנה עקב מחלה. כשהיה בן 14 החל לעבוד בעסקי השטיחים וכן ללמוד לצייר באופן עצמאי. בשנת 1917 התיישב בבייג'ינג. צ'י שכלל את סגנון הציור הסיני המסורתי, ונודע בזכות ציורי צבעי המים הצבועים והעדינים שלו. ביצירותיו אפשר למצוא מוטיבים מעולם החי והצומח כמו פרחים, חרקים, דגים, פרפרים, פירות, ציפורים ולעיתים גם בני אדם. בשנת 1953 נבחר לעמוד בראש אגודת הציירים הסינים. הוא נפטר בשנת 1957 בבייג'ינג. בשנת 2011, נמכר ציורו "נשר עומד על עץ אורן", בכ-65.5 מיליון דולר, ובכך היה לציור שנמכר במחיר הגבוה ביותר במכירה פומבית בהיסטוריה. מדיה וקבצים בנושא צ'י באי-שה בוויקישיתוף צ'י באי-שה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) באישי צ'י (1864-1957), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדומית

אדומית היא ניב כנעני נכחד אשר דובר על ידי האדומים, בארץ אֱדוֹם (סביב הרי אדום, בחלקים של ישראל ודרום מערב ירדן של ימינו). יש הרואים באדומית ניב עברי. ישנן עדויות מעטות לשפה, בהן כתובת אדומית מחרבת עוזה מבקעת ערד, אוסטרקון אדומי מתל אל ח'ליפה שבראש מפרץ אילת הכולל רשימת שמות, וכן מספר מצומצם של טביעות חותם המכילים שמות אדומיים. בתחילה נכתבה האדומית בכתב כנעני אולם החל מהמאה ה-6 לפני הספירה החלה לאמץ את הכתב הארמי. הכתובות המעטות מראות קרבה גדולה מאוד לעברית המקראית. הניקוד בכל הכתובות משוער ומותאם לעברית המקראית. ניקודי הכתובות המנוקדות, פירושן ותארוכן על פי שמואל אחיטוב. ערך מורחב – כתובת אדומית מחורבת עוזה אָמַר לַמֶּלֶך, אֱמֹר לְבִלְבֵּל הֲשָלוֹם אַתָּ? וְהִבְרַכְתִּךָ לְקוֹס. וְעֲתָּ תַּן אֶת הָאֹכֶל אֲשֶר עִמָּד אֲחִאִמֹּה [... וְהֵרִם עֲ[דִ]אֵל עַל מִזְ[בַּח ... פֶּן יֶ]חְמַר הָאֹכֶל רְעֻאֵל בַּדְק[וֹס] שַׁלֻּם קוֹסְבָּ[נָה?] פָּגַעקוֹ[ס] [...]דב[...] שכך רָפֻא פָּגַעקוֹס קוֹסְנָ[דַב?] אוסטרקון קצר מאום אל־ביארה הנושא כתובת מנהלית, ניתן לזהותו לפי ההקשר כאדומי: שמן . ר[... מעדר [.] מ[... בד . ע [. .] ע[... באום אל־ביארה נמצאה בולה הנושאת ציור של כרוב, עם כתובת המזכירה את קוס־גבר מלך אדום: לְקוֹסְגָּבַ[ר] מֶלֶךְ אֱדֹם מלך זה מוזכר כ־Qaus-gabri בכתובותיהם של אסרחדון ואשורבניפל מלך אשור. בולה נוספת, שנמצאה בתל אל-ח'ליפה ומתוארכת למאה ה־6 לפנה"ס, נושאת את הכתובת: לְקוֹסענל עֶבֶד הַמֶּלֶךְ "קוסענל" מפורש כ"קוס עָנָה לי" או כבקשה "קוס עֲנֵה לי". בולה מבצרה, המתוארכת למאה ה־8 לפנה"ס: לְמלכל בע עֶבֶד הַמֶּלֶךְ "מלכלבע" הוא אולי כתיב משובש של "מלכבעל". האוסטרקון האדומי מחורבת עוזה שפות כנעניות שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, מוסד ביאליק, 1992, עמ' ו' שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, מוסד ביאליק, 1992, עמ' 213-218; הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 343-347. Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 85–92 Piotr Bienkowski (ע), Umm al-Biyara: Excavations by Crystal-M. Bennett in Petra 1960-1965, Council for British Research in the Levant (CBRL), 2011, עמ' 79–81 ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השחקן

השחקן (באנגלית: The Player) הוא סרט סאטירה אמריקאי משנת 1992 בבימויו של רוברט אלטמן. תסריט הסרט נכתב על ידי מייקל טולקין ומבוסס על נובלה בעלת אותו שם משנת 1988. בסרט משחקים טים רובינס, גרטה סקאקי, פרד וורד ו-וופי גולדברג. בסרט מופיעים כ-60 ידוענים הוליוודים בהופעות קמע. הסרט מתייחס רבות לסרטי קלאסיקה כמו "עד התביעה", "שדרות סאנסט", "מגע של רשע" ו"הבוגר". טים רובינס - גריפין מיל גרטה סקאקי - ג'ון פרד וורד - וולטר סטאקל וופי גולדברג - אייברי פיטר גלאגר - לארי לאווי בראיון ג'יימס - ג'ואל לוינסון סינתיה סטיבנסון - בוני וינסנט ד'אונופריו - דייוויד קאהן דין סטוקוול - אנדי סילביה ריצ'רד אי. גרנט - טום אוקלי סידני פולאק - דיק מלון לייל לווט - דלונקפר דינה מריל - סיליה רוב הידוענים שהופיעו בסרט לא קיבלו שכר על הופעתם. להלן רשימה חלקית של הידוענים: רנה אוברז'ונואה הארי בלפונטה קארן בלק גארי ביוסי שר ג'יימס קובורן ג'ון קיוזק בראד דייוויס לואיז פלטשר דניס פרנץ טרי גאר סקוט גלן ג'ף גולדבלום אליוט גולד ג'ואל גריי באק הנרי אנג'ליקה יוסטון קאתי איירלנד סאלי קלרמן סאלי קירקלנד ג'ק למון מרלי מטלין אנדי מקדואל מלקולם מקדואל מרטין מול ניק נולטי ברט ריינולדס ג'וליה רוברטס אלן רודולף ג'יל סנט ג'ון סוזן סרנדון רוד סטייגר פטריק סווייזי לילי טומלין רוברט וגנר ברוס ויליס רוברט אלטמן התקשה למצוא אולפן לסרט החדש עקב כישלונות כלכליים סרטיו הישנים מהעבר למרות הביקורות החיוביות. לכן במשך שנים הוא עבר מחוץ לאולפני הקולנוע המרכזיים ויצר סרטים דלי תקציב. הצלחתו העצומה של "השחקן" החזירה אותו לעשות סרטים הוליוודים גדולים כמו "תמונות קצרות" (1993). סצנת הפתיחה של הסרט כוללת שוט פתיחה ארוך במיוחד הנמשך כשבע דקות וארבעים ושבע שניות. בסצנה מזכירים את הסרטים "מגע של רשע" של אורסון ולס ו"החבל" של אלפרד היצ'קוק שגם בהם נעשה שימוש בטכניקת ה"שוט הארוך". רוברט אלטמן זכה בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר ובפרס הבמאי הטוב ביותר של פסטיבל הקולנוע בקאן. בנוסף, אלטמן היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע. מייקל טולקין היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. הסרט עצמו זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. גרלדין פרוני הייתה מועמדת לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר. טים רובינס זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט היה מועמד לרשימת "מאה שנים... מאה קומדיות" של המכון הסרטים האמריקאי. "השחקן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השחקן", באתר נטפליקס "השחקן", באתר AllMovie (באנגלית) "השחקן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השחקן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "השחקן", באתר Metacritic (באנגלית) "השחקן", באתר אידיבי "השחקן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
Love Beach

Love Beach הוא אלבום האולפן השביעי של להקת הרוק המתקדם, אמרסון, לייק ופאלמר. האלבום יצא ב-1978. זה היה החומר המוקלט האחרון של ELP עד ל-Black Moon (1992). אלבום זה הוקלט בגלל ההתחייבות של הלהקה לחוזה שלה עם חברת אטלנטיק רקורדס. האלבום נכשל מבחינה ביקורתית ומסחרית, הוא מוקם במקום ה-55 במגזין הבילבורד. חברי הלהקה לא היו מרוצים כלל מהאלבום. המתופף קרל פאלמר אפילו השווה את עטיפת האלבום לעבודה של הבי ג'יס. הביקורות על האלבום שונות ביותר. רבים רואים באלבום זה כנקודת השפל של הלהקה בשנות ה-70, בעוד שאחרים מתייחסים לכמה שירים כחלק מהפופולריות המתמשכת של הלהקה. במגזין הרולינג סטון, כתב מבקר המוזיקה מייקל ברום: "Love Beach הוא לא רק רע, אך הוא ממש פתטי. מעופש ומלא שיממון, האלבום הזה הופך את שטיפת הכלים למעשה יצירתי יותר בהשוואה". האתר Allmusic כתב: "הקלטה ש־ELP שחררו רק בגלל שהם חייבים את זה לחברת התקליטים המקורית שלהם, וזה כל אחד צריך לדעת." "All I Want Is You" (גרג לייק, פיטר סינפילד) – 2:35 "Love Beach" (לייק, סינפילד) – 2:46 "Taste of My Love" (לייק, סינפילד) – 3:33 "The Gambler" (קית' אמרסון, לייק וסינפילד) – 3:23 "For You" (לייק וסינפילד) – 4:28 "Canario (From Fantasia para un Gentilhombre)" (חואקין רודריגו) – 4:00 "Memoirs of an Officer and a Gentleman" (אמרסון, סינפילד) – 20:16 Prologue / The Education of a Gentleman – 5:33 Love at First Sight – 5:37 Letters from the Front - 5:20 Honourable Company (A March) - 3:46 קית' אמרסון - קלידים גרג לייק - גיטרה, גיטרת בס, שירה קרל פאלמר - תופים, כלי הקשה פיטר סינפילד - פזמונאי ג'ק נובר וקרל פיטרסון - טכנאי קול "Canario" - 4:38 "Taste of my Love" - 3:01 "Letters from the Front" - 8:52 Canario / All I Want Is You מידע על האלבום Love Beach באתר MusicBrainz מידע על האלבום Love Beach באתר AllMusic האלבום Love Beach באתר Discogs האלבום Love Beach באתר ספוטיפיי