laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ביומקש בקשי

ביומקש בקשי (בבנגלית: ব্যোমকেশ বক্সী) הוא דמות בדיונית של בלש בנגלי ספרותי, שיצר הסופר שׁוֹרוֹדִינְדוּ בּוֹנְדּוֹפַּדְהַאי. בונדופדהאי הושפע רבות מדמותו של שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל. בונדופדהאי כתב כ-33 סיפורים בהשתתפות ביומקיש בין השנים 1932-1970. ביומקש בקשי מוזכר בסדרת הטלוויזיה המפץ הגדול, בפרק בשם "The Mommy Observation" (עונה שביעית, פרק 18). כאשר ברנדט מנחשת שהרוצח של סטוארט הוא אחד מהחבורה, אומר לה ראג': "או, יפה מאוד ברנדט. את ממש ביומקש בקשי...". אתר האינטרנט הרשמי של ביומקש בקשי Comparing Byomkesh Bakshi to Sherlock Holmes | Byomkesh.com - ব্যোমকেশ.কম Stories | Byomkesh.com - ব্যোমকেশ.কম Series 7 Episode 18 – The Mommy Observation | Big Bang Theory Transcripts ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרדנוטוס

דרדנוטוס (שם מדעי: Dreadnoughtus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מהענף טיטאנוזאוריה שנתגלה ב-2014. הדרדנוטוס חי בדרום אמריקה בתקופת הקרטיקון העליון, כ-75 מיליון שנים לפני זמננו. פירוש שמו מילולית הוא "לא פוחד מכלום", אך הוא נקרא על שם אוניית המערכה הכבדה דרדנוט. הדרדנוטוס היה טיטאנוזאור זאורופודי טיפוסי. גופו היה ארוך וכבד, צווארו ארוך ועבה, ראשו קטן ודמוי קופסה ובעל נחיריים גדולים בחזית הגולגולת ושיניים. הוא היה אוכל צמחים. הדרדנוטוס היה דינוזאור גדול וכבד, אורכו כ-26 מטר (58 רגל) ומשקלו כ-59 טונות. אורך עצם השכם (Scapula) הוא 174 ס"מ, הארוכות ביותר שנתגלו אי-פעם. הדרדנוטוס נתגלה ב-2005 בתצורת Cerro Fortaleza שגילה 66–84 מיליון שנה לפני זמננו שבסנטה קרוס שבארגנטינה ותואר וסווג ב-2014. השרידים שנתגלו כללו את רוב השלד מאזור הכתפיים ומטה ומספר חוליות מהצוואר. הוא נחשב לטיטנוזאור שידוע מהשרידים השלמים ביותר: כ-44% אחוז מהשלד נתגלו (שמהם אפשר לשחזר עד כ-70% מהשלד על ידי שיקוף בגלל סימטריה דו-צידית), דבר שאיפשר לחשב את אורכו ומשקלו בדיוק רב יחסית. למעשה, במשקל 59 טון, דרדנוטוס הוא הדינוזאור הכבד ביותר שמשקלו חושב ברמת ודאות גבוהה למדי. ארגנטינוזאורוס, ששקל לפי ההערכות למעלה מ-70 טון, היה כנראה כבד יותר, אך הוא ידוע מחומר מאובנים הרבה יותר חלקי מאשר דרדנוטוס, ולכן חישוב משקלו הרבה פחות מדויק ופחות ודאי. מחקר שפורסם ב-2015 בחן את הממצאים מחדש וקבע שמסתו של הדרדנוטוס הייתה לא יותר מ-40 טון. הדרדנוטוס מופיע בסרט "עולם היורה: עולם חדש" וב"פרולוג עולם היורה: עולם חדש", בפעם הראשונה בזיכיון, אף שהוא מוזכר במרכז החדשנות של "עולם היורה" ונראה שמו במבחנת עוברים ב"עולם היורה: נפילת הממלכה". הוא נראה גם במשחקי מחשב של הסדרה כמו "Jurassic Park Builder", "Jurassic World: Alive" ו"Jurassic World Evolution". בסדרה "כוכב פרהיסטורי" נראים פרטי דרדנוטוס זכרים הנלחמים ביניהם במדבריות ואחדים מהם מותשים למוות. הוא מופיע גם ב"רכבת הדינוזאורים". בסדרה "דינוטרקס" דמותו של "Dreadtrux" התבססה ככל הנראה על הדרדנוטוס. ארגנטינוזאורוס פוארטזאורוס פוטאלונגקוזאורוס מדיה וקבצים בנושא דרדנוטוס בוויקישיתוף דרדנוטוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דרדנוטוס, באתר GBIF (באנגלית) דרדנוטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Drexel Team Unveils Dreadnoughtus: A Gigantic, Exceptionally Complete Sauropod Dinosaur, אוניברסיטת דרקסל בריאן סוויטק, Enormous New Dinosaur as Formidable as Its Namesake Battleship, נשיונל ג'יאוגרפיק Dreadnoughtus: A New Dinosaur Discovery, יוטיוב Lacovara, Kenneth J.; Ibiricu, L.M.; Lamanna, M.C.; Poole, J.C.; Schroeter, E.R.; Ullmann, P.V.; Voegele, K.K.; Boles, Z.M.; Egerton, V.M.; Harris, J.D.; Martínez, R.D.; Novas, F.E. (4 בספטמבר 2014). "A Gigantic, Exceptionally Complete Titanosaurian Sauropod Dinosaur from Southern Patagonia, Argentina". Scientific Reports. doi:10.1038/srep06196. {{cite journal}}: (עזרה) המאמר עצמו: http://rsbl.royalsocietypublishing.org/content/11/6/20150215 Dinosaur That Vied for 'World's Biggest' Gets Downsized, נשיונל ג'יאוגרפיק, 10 ביוני 2015.
קוארי

קוארי (בפורטוגזית: Coari) היא אחת הערים הגדולות במדינת אמזונאס שבברזיל. העיר שוכנת באזור יער האמזונס. האזור משופע בעתודות נפט וגז טבעי. קוארי היא מקום מושבה של דיוקסיה קתולית. את העיר משרת נמל תעופה הממוקם במרחק 6 ק"מ ממנה. נמל תעופה נוסף ממוקם במרחק 470 ק"מ והוא מופעל על ידי חברת הנפט הממשלתית פטרוברז ומשמש את עובדיה. מדיה וקבצים בנושא קוארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קוארי ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טפה

טפה (בפורטוגזית: Tefé, בעבר: Teffé) היא עיר במדינת אמזונאס שבברזיל. העיר שוכנת במרחק של 525 ק"מ בקו אווירי ממערב למנאוס, או במרחק של 595 ק"מ ממנה במעלה נהר האמזונאס, על הגדה הדרומית של נהר הסולימואס (Solimões, האמזונס העליון), על האגם שנוצר על שפך נהר הטפה. העיר הגדולה הקרובה היא קוארי השוכנת במרחק של 192 ק"מ מדרום-מזרח לטפה. טפה היא העיר הגדולה ביותר והמרכז הכלכלי של אזור הסולימואס. אוכלוסייתה מחולקת באופן שווה בין עירוניים לכפריים. אין כבישים המובילים לעיר והקשר היחידי שלה עם העולם החיצון הוא על ידי ספינות נהר או מטוסים. זמן ההפלגה למנאוס בספינה המהירה ביותר הוא כ-12 שעות. כבר בשנת 1620 החלו אנשי המסדר הכרמליתי להמיר את דתם של בני שבטי המורה (Mura) שישבו סביב לאגם טפה ועל גדות האמזונס והנהרות הסמוכים. טפה הייתה הרביעית מבין שמונת הכפרים (aldeias) שהוקמו על ידי המיסיון הכרמליתי בין השנים 1697–1751 לאורך נהר הסולימואס והריו נגרו. ב-1759 הפך המיסיון הכרמליתי באגם טפה לעיירה שנקראה אגה (Ega). מעמדו של היישוב שונה לעיר שנקראה טפה ב-1855. מדיה וקבצים בנושא טפה בוויקישיתוף טפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טבצ'ינגה

טבצ'ינגה (בפורטוגזית: Tabatinga; במקור: Forte de São Francisco Xavier de Tabatinga) היא עיר במדינת אמזונאס שבברזיל. העיר שוכנת בקרבת מפגש שלושת הגבולות (Tres Fronteras) שבין ברזיל, פרו וקולומביה. יחד עם העיר הקולומביאנית השכנה לטיסיה והעיר הפרואנית השכנה סנטה רוסה דה יברי (Santa Rosa de Yavari), היא יוצרת מטרופולין שמספר תושביו עולה על 100,000 איש המשתרע לאורך נהר האמזונאס. ההתיישבות הפורטוגזית הראשונה באזור הוקמה במאה ה-18 כמוצב צבאי. טבצ'ינגה הפכה לעיר עצמאית ב-1 בפברואר 1983. קודם לכן היא הייתה חלק מהעיר בנז'מין קונסטן. העיר נחשבת לנקודת הכניסה הראשית של סם הקוקאין לברזיל. טבצ'ינגה היא מקום מושבה של דיוקסיה קתולית. מדיה וקבצים בנושא טבצ'ינגה בוויקישיתוף Tom Philips (4 January 2011). "Rio drug trade turns Amazon city into crime capital". The Guardian. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר קווינסבורו

גשר קווינסבורו (באנגלית: Queensboro Bridge) הוא גשר העובר מעל איסט ריבר ומחבר בין שכונת לונג איילנד סיטי ברובע קווינס לבין האי מנהטן בעיר ניו יורק. הגשר עובר מעל האי רוזוולט. תושבי העיר מכנים את הגשר "גשר רחוב 59" - שם שהפך פופולרי עוד יותר בעקבות שירם של סיימון וגרפונקל "שיר גשר רחוב 59". ההצעות לחיבור האי מנהטן עם לונג איילנד סיטי בקווינס הוצעו לראשונה בשנת 1838. ניסיונות ראשונים להשגת מימון הקמת הגשר החלו בשנת 1867 עם הקמת חברה לצורך העניין, אולם זו פשטה רגל בשנות ה-90 של המאה ה-19. בשנת 1903 הוגשו תוכניות להקמת הגשר על ידי מחלקת הגשרים של העירייה. התוכניות תוכננו על ידי גוסטב לינדנתל יחד עם לפרט ל. באק והנרי הורנבוסלט, אשר תכננו גם את גשר ויליאמסבורג. הקמת הגשר נמשכה בשנים 1903–1909. משך הבנייה התארך בשל התמוטטות חלק מהגשר הנבנה במהלך סופה, וכן שביתות עובדים רבות (אשר באחת מהן נעשה ניסיון לפוצץ את אחד מחלקי הגשר). עלות הבנייה הגיעה ל-18 מיליון דולר. במהלך הקמת הגשר נהרגו 50 עובדים. הגשר נפתח לציבור ב-30 במרץ 1909. שמו המקורי של הגשר היה "גשר האי בלקוול" - שמו הקודם של האי רוזוולט. לגשר חמישה מקטעים שאורכם: האי מנהטן לאי רוזוולט - 360 מטרים. המקטע מעל האי רוזוולט - 192 מטרים. האי רוזוולט לקווינס - 300 מטרים. אורך הגשר בין שני עוגניו 1,135 מטרים, ואורכו הכולל של הגשר (לרבות כבישי הגישה) - 2,270 מטרים. לגשר שני מפלסים. בעת בנייתו היו במפלס העליון שני נתיבי תנועת כלי רכב, ושתי מסילות ברזל אשר שימשו את קו השדרה השנייה. במפלס התחתון היו ארבעה נתיבי כלי רכב ושני נתיבי חשמלית. נתיבי הרכבת ונתיבי החשמלית הוסרו בשנות ה-40 של המאה ה-20, ומאז היו בגשר 11 נתיבי תנועת כלי רכב. בשנת 1987 החל שיפוץ של הגשר הצפוי לעלות מעל 300 מיליון דולרים, אשר טרם הסתיים. בחלקו העליון של הגשר מצויים ארבעה נתיבי תנועת כלי רכב. בחלקו התחתון של הגשר שישה נתיבים - הארבעה האמצעיים לכלי רכב, והשניים החיצוניים לתנועת הולכי רגל ורוכבי אופניים. הגשר שימש רקע לסרט ספיידרמן משנת 2002. בסרט הגובלין הירוק זורק את מרי ג'יין ווטסון מהגשר וספיידרמן צריך להחליט האם להציל אותה או להציל את הנוסעים ברכבל האי רוזוולט. מדיה וקבצים בנושא גשר קווינסבורו בוויקישיתוף כבישים בניו יורק גשר ענקי, הצבי, 29 בדצמבר 1908
תולעי ריסים

תולעי ריסים (שם מדעי: Turbellaria) היא מחלקה אחת מתוך שלוש שנמצאת תחת מערכת תולעים שטוחות. דוגמה לתולעי הריסים היא פלנריה. לתולעי ריסים מבנה הגוף הדומה לחץ, יש לה איברים דמוי ראש ודמוי עיניים. אלו יצורים מפותחים יותר מההדרות אבל עדיין חסרי מערכות שונות בגוף. מנגנון הובלה – הובלת חמצן ותוצרי נשימה בדיפוזיה בלבד. הובלת מזון מעוכל בדיפוזיה מהמעי המסועף. סילוק פסולת חנקנית בעזרת פרוטונפרידיות המפוזרות בגוף. קליטת מזון – המזון נשאב בהדרגה על ידי הפרינקס (פתח הלוע) השרירי. הפרשות תאי הבלוטה מסייעות להחלקת הטרף פנימה ואולי אף מתחילות את תהליך העיכול, המזון הנבלע עובר לאורך המעי בעזרת פעילות תאי השריר הנמצאים סביב למעי. אפיתל המעי מורכב משני טיפוסי תאים: א. תאים בעלי יכולת לשלוח פסוידופודיה התופסים חלקיק מזון מחלל המעי ומעבירים אותם לתוך התאים - פגוציטוזה. ב. תאים בעלי גרנולות (גרגרים) תנועה – בתולעי הריסים התנועה בעיקר על ידי התכווצות שרירים מתחת לעור ומעט בעזרת הריסים. מדיה וקבצים בנושא תולעי ריסים בוויקישיתוף תולעי ריסים, באתר ITIS (באנגלית) תולעי ריסים, באתר NCBI (באנגלית) תולעי ריסים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תולעי ריסים, באתר GBIF (באנגלית)
Irreplaceable

Irreplaceable (בעברית: אין תחליף) הוא הסינגל השלישי מאלבומה השני, B'Day, של הזמרת האמריקאית ביונסה. לשיר הייתה הצלחה מסחרית גדולה ברחבי העולם. הסינגל הוא המצליח ביותר מהאלבום "B'Day", ואחד השירים המצליחים ביותר של ביונסה בשל המכירות הגדולות וההגעה לראשי המצעדים ברחבי העולם. הסינגל היה בין הנמכרים ביותר לשנת 2007 עם מכירות של 8 מיליון עותקים ברחבי העולם, מתוכם 6.7 עותקים דיגיטליים. בנוסף הסינגל הגיע למעמד פלטינה כפולה על ידי איגוד תעשיית המוזיקה האמריקאית. "Irreplaceable" יצא ב-5 באוקטובר 2006 בארצות הברית לאחר צאתם של שני הסינגלים הראשונים, "Déjà Vu" ו-"Ring The Alarm" שזכו להצלחה במצעדים ברחבי העולם. מבקרי המוזיקה ברחבי העולם שיבחו את השיר, במיוחד "פיצ'פורק" וה"רולינג סטון" שהציבו את השיר בראשי במצעדים שלהם של שנות ה-2000. הסינגל זכה בעשרות פרסים ברחבי העולם, ואף היה מועמד לפרס גראמי על שיר השנה בשנת 2007. "Irreplaceable" הוא הסינגל הרביעי של ביונסה שנכנס למקום הראשון בארצות הברית. הסינגל הגיע למקומות הראשונים בעשרות מצעדים ברחבי העולם ביניהם אוסטרליה, בריטניה, קנדה, דנמרק, צרפת, איטליה, שווייץ ועוד עשרות מדינות אחרות ברחבי העולם. הסינגל זכה להצלחה ענקית בארצות הברית כאשר נכנס למקום הראשון במצעד ההוט 100 של הבילבורד ושהה שם עשרה שבועות רצופים, מספר השבועות הגדול ביותר באותה שנה. במצעד סוף השנה שכבש את המקום הראשון במצעד ההוט 100 של הבילבורד. במצעד שירי העשור בארצות הברית של שנות ה-2000 השיר הגיע למקום ה-25. השיר "Irreplaceable" פורסם על ידי חברת התקליטים קולומביה ונכתב על ידי ביונסה וני-יו. זוהי בלדת פופ עם השפעות של R&B. המילים של השיר הן על התמוטטות של מערכת יחסית של אישה עם גבר בוגדני, ולשיר יש מסר על עוצמה נשית. הקליפ של השיר הופק על ידי אנתוני מנדלר, וזכה להצלחה גדולה בשל העובדה שהיה מועמד למספר רב של פרסים ברחבי העולם וזכה בחלק גדול מהם. הקליפ היה להופעת הבכורה של הלהקה החדשה של ביונסה ונחשב לאחד הקליפים הטובים לשנת 2007. הקליפ היה מיועד לקליפ של השנה בטקס פרסי ה-VMA של שנת 2007. מידע על היצירה "Irreplaceable" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Irreplaceable" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Irreplaceable" באתר Discogs סרטון השיר "Irreplaceable" באתר יוטיוב
מאניקורה

מאניקורה (בפורטוגזית: Manicoré) היא עיירה בדרום-מזרח מדינת אמזונאס שבברזיל. העיירה שוכנת על גדות נהר מדיירה, 3 ק"מ במורד הזרם מהנקודה בה נשפך נהר מאניקורה לתוך המדיירה. מדיה וקבצים בנושא מאניקורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאניקורה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אומאיטה

אומאיטה (בפורטוגזית: Humaitá) היא עיר במדינת אמזונאס שבברזיל. העיר שוכנת על גדותיו של נהר מדיירה. את העיר משרת נמל תעופה והטרנס אמזוניקה עוברת דרכה. מדיה וקבצים בנושא אומאיטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אומאיטה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארפינו

ארפינו (באיטלקית: Arpino), או בשמה הקדום ארפינום, היא עיירה הממוקמת בנפת פרוזינונה שבמחוז לאציו במרכז איטליה. שטח העיירה משתרע על 55 קמ"ר. נכון ל-2005 מנתה אוכלוסיית ארפינו כ-7,430 נפשות. תאריך היווסדותה של ארפינום אינו ידוע, אולם נראה שתושביה הקדומים היו וולסקים. בשנת 354 לפנה"ס נחתם הסכם בין הרפובליקה הרומית לבין הסאמניטים שחילק את שטח הוולסקים בין שני הכוחות וארפינום נפלה בידי הסאמניטים. במהלך המלחמות הסאמניטיות עברה העיר לשליטתה של רומא. בשנת 188 לפנה"ס קיבלו תושבי העיר אזרחות רומית, מלאה או חלקית. נראה שארפינום נחשבה כבר במאה ה-2 לפנה"ס עיר רומאית לכול דבר, השערה שנתמכת על בסיס היותה מקום לידתם של שנים מגדולי המדינאים הרומים, גאיוס מריוס וקיקרו. מדיה וקבצים בנושא ארפינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארפינו (באיטלקית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לי קוניץ

לי קוניץ (באנגלית: Lee Konitz;‏ 13 באוקטובר 1927 – 15 באפריל 2020) היה מלחין ונגן ג'אז אלטו-סקסופון יהודי-אמריקאי. קוניץ נולד בשיקגו, ארצות הברית למשפחה יהודית, שהיגרו מאוסטריה ומרוסיה. נחשב לאחד ממייסדי סגנון הקול ג'אז (Cool Jazz) ומעמודי התווך שלו, לאחר הופעותיו בסדרת ההקלטות של מיילס דייוויס "Birth of the Cool". בעוד שבאותה תקופה מרבית נגני האלטו-סקסופון הושפעו השפעה מכרעת מענק נגני האלטו-סקסופון צ'ארלי פארקר, יצר קוניץ צליל ייחודי, והפך לאחד מאמני האלתור האמיתיים. לפני הופעותיו עם מיילס דייוויס, זכה קוניץ להכרה בזכות נגינת הסולו שלו בתזמורתו של קלוד ת'ורנהיל בשלהי שנות ה-40, אך למעשה פיתח את תפיסתו המקורית לאלתור במהלך לימודיו עם לני טריסטנו. בשנת 1949 הקליט קוניץ שני אלתורים חופשיים עם שישייתו של הפסנתרן לני טריסטנו, הרכב שבו השתתף וורן מארש, נגן סקסופון טנור אשר ליווה את קוניץ שנים רבות. לאחר תקופה בה הופיע עם תזמורתו של סטן קנטון, (1952–1954) הקים קוניץ הרכב ג'אז משלו. במהלך ארבעים שנות חייו האחרונות, ניגן והקליט קוניץ בכל סגנונות הג'אז, החל מבי בופ דרך קול ג'אז ועד לג'אז חופשי. באוגוסט 2014 הופיע קוניץ בפסטיבל הג'אז באילת. קוניץ נפטר ב-15 באפריל 2020 בבית החולים לנוקס היל שבניו יורק, לאחר שאובחן כחולה בדלקת ריאות, כתוצאה מסיבוך של נגיף הקורונה. מדיה וקבצים בנושא לי קוניץ בוויקישיתוף לי קוניץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לי קוניץ, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) לי קוניץ, באתר ספוטיפיי לי קוניץ, באתר AllMusic (באנגלית) לי קוניץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) לי קוניץ, באתר Discogs (באנגלית) לי קוניץ, באתר Songkick (באנגלית) בן שלו, עכבר העיר אונליין, לי קוניץ בפסטיבל הג'אז: בלי לחשוב פעמיים, באתר הארץ, 31 בינואר 2010 אשר קשר, בלי קונצים, באתר ynet, 6 בפברואר 2010 לי קוניץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Joe Bebco, Jazz innovator Lee Konitz has died of Covid-19 at age 92, The Syncopated Times, ‏15 באפריל 2020 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אני ישן בחדרו של היטלר

אני ישן בחדרו של היטלר (באנגלית: I Sleep in Hitler's Room, בגרמנית: Allein unter Deutschen "לבד בין גרמנים") הוא ספר מאת העיתונאי טוביה טננבום, שיצא לאור ב-2011 והפך ב-2012 לרב-מכר בגרמניה. הספר כולל תיאור בגוף ראשון של מסע בגרמניה של ימינו, שטננבום שוזר לאורכו אירועים אקטואליים, רשמי מסע, ומפגשים עם אנשי רוח, אמנים ופוליטיקאים, ובהם הקנצלר לשעבר הלמוט שמידט, עורך היומון הנפוץ "די ולט", צעירים וצעירות מוסלמים, אנשי שמאל מובילים, ונאו-נאצים. טננבום מתאר, לכאורה מנקודת מבטו של מבקר תמים, את רובדי העומק של ההוויה הגרמנית כפי שהוא תופש אותם: הנטייה לחשיבה ולפעולה קבוצתית, אובדן הדרך והעצות של צעירי גרמניה, חוסר היכולת והיעדר הלגיטימציה לבטא אהבת לאום אלא באירועים ייחודיים (מסעו נערך, בחלקו, במקביל למשחקי הגביע העולמי בשנת 2010, אז הוצאו דגלי גרמניה מן הארון והונפו אל-על במשחקי נבחרת גרמניה), והביטוי של תוקפנות באמצעות דבקות בערכים של "שלום ואהבה", ובמיוחד "תסביך היהודים" המושרש של הגרמנים. בהקשר זה עומד טננבום על מה שהוא רואה כאנטישמיות מושרשת בחברה הגרמנית. מחוץ לקבוצות כמו נאו-נאצים או צעירים ממוצא טורקי - המבטאים את האנטישמיות שלהם באופן גלוי וישיר - מוסווית האנטישמיות של רבים בחברה הגרמנית, כך לפי טננבום, בהצבת המילה "ישראל" במקום המילה "יהודים", כדי להפוך את שנאת היהודים נעדרת הלגיטימיות ל"ביקורת על ישראל", הנהנית מלגיטימיות. הספר נכתב בהזמנת הוצאת רובולט (Rowohlt) הגרמנית. בהקדמה לספרו פורש טננבום את מסכת הייסורים שליוותה את הוצאת הספר בשפה הגרמנית. לפי טננבום, האזכורים לאנטישמיות רווחת בגרמניה הובילו למערכת לחצים מצד רובולט להסרת אזכורים אלו בספר. אחרי הוצאתו לאור של הספר בשפה האנגלית העבירה הוצאת רובולט את הזכויות להוצאת זורקאמפ (Suhrkamp), והספר ראה אור בשפה הגרמנית תחת השם "לבד בקרב הגרמנים". הספר הפך רב-מכר בגרמניה ושהה ברשימת רבי-המכר של "דר שפיגל" במשך ארבעה חודשים. ביוני 2014 יצאה לאור מהדורה עברית של הספר, בהוצאת "סלע מאיר", בתרגומו של אורי רדלר. באותו חודש יצאה לאור המהדורה האיטלקית של הספר. תפוס ת'יהודי אתר האינטרנט, של התיאטרון היהודי של ניו-יורק. אתר האינטרנט של המהדורה העברית של אני ישן בחדרו של היטלר. ביקורת בדר שפיגל (בגרמנית) ביקורת בדי ולט (בגרמנית)
אולם משפטים

אולם משפטים הוא חלל במבנה בית משפט, שבו מתקיימים דיוניו של בית משפט. בתי משפט במדינות העולם השונות נבדלים זה מזה במבניהם הארגוניים, בסמכויותיהם ובכללי הפעולה שלהם. לעומת זאת מבנה אולם המשפטים הוא אחיד למדי במרביתן: בחלקו הקדמי של האולם ממוקמים המושבים עבור המעורבים הישירים בדיון המשפטי – השופטים, בעלי הדין, העדים, המושבעים ועובדי העזר של בית המשפט: דוכן השופטים ניצב כשגבו לקיר האולם. לעיתים הוא מוגבה על מנת לסמל את מעמדם הבכיר של השופטים בדיון. על הקיר מאחוריו מתנוסס בדרך כלל סמל המדינה שאליה משתייך בית המשפט, ולעיתים מוצב דגלה בצד הדוכן. כאשר יושב בדין הרכב שופטים יושב אב בית הדין במרכז שורת השופטים על הדוכן. מול דוכן השופטים ובמרחק מה ממנו ניצבים שני שולחנות לישיבה, המשרתים את בעלי הדין במשפט. סדר הישיבה של בעלי הדין בהם (למשל התובע מימין לשופט והנתבע לשמאלו) נקבע על פי המנהג באותו בית משפט. בעלי הדין ובאי כוחם פונים אל השופטים ממקומותיהם או מדוכן המוצב בין שני השולחנות. לעיתים קיימים באולם שולחן או עמדה עבור נאשמים בנפרד מבאי כוחם. היא עשויה להיות מבודדת מסביבתה על ידי גדר והכניסה אליה היא בנפרד, כדי לאפשר את הבאתם אליה של נאשמים המצויים במעצר, המלווים על ידי שומרים. בארצות מסוימות יושבים הנאשמים באולם בתוך כלוב מסורג. במדינות שבהן נוהג משפט מושבעים ממוקם באולם גם יציע המושבעים. הוא ממוקם לאורך קירו הצדי של האולם בין דוכן השופטים לשולחנות בעלי הדין ובניצב להם, באופן המאפשר למושבעים להאזין לדיון ולצפות בדוברים. בקרבת דוכן השופטים ממוקמת עמדה עבור עדים הנקראים להעיד במשפט, וכן עמדות עבור עובדי העזר של בית המשפט (פקיד, מזכיר, קלדן, קצרן וכדומה). באולמות המשרתים בית משפט לערעורים או בית משפט עליון, שאין נערכת בהם גביית עדויות, אין בנמצא עמדות לעד ולמושבעים. כמו כן דוכני השופטים בהם הם גדולים יותר כדי לאפשר להרכבים גדולים יותר של שופטים להשתמש בהם. בחלקו האחורי של האולם, מאחורי שולחנות בעלי הדין, ניצבים מושבים עבור הקהל הרחב. לעיתים מפרידה מחיצה בינם לבין חלקו הקדמי של האולם. לעיתים יש באולם יציע מוגבה ובו מקומות ישיבה נוספים לקהל הרחב. הכניסה אל דוכן השופטים, עמדת המושבעים ועמדות עובדי העזר היא דרך מעברים נפרדים ממעבר הקהל לאולם. כך הדבר גם עם הכניסה אל עמדת הנאשמים, וזאת מסיבות אבטחה. כל שופט משתמש בדרך כלל באולם משפטים קבוע, אשר לשכתו צמודה אליו. יש ומתרחשות בעולם תקריות אלימות באולמות משפטים, המסלימות אף לכדי ירי בנשק חם. בשל כך נערכת בדיקה בכליהם של כל הנכנסים למבנה בית המשפט על מנת למנוע מהם מלהכניס לתוכו נשק כלשהו. בארצות הברית מוגנו חלק מדוכני השופטים בפני כדורים, ולעיתים מפרידה מחיצה חסינת כדורים בין מושבי הקהל לבין חלקו הקדמי של האולם. אולמות בתי משפט בעולם נבדלים זה מזה בגודלם – מאולמות קטנים למספר מועט של אנשים ועד לאולמות גדולים, המכילים עשרות רבות מהם. האולמות נבדלים גם בסגנונות עיצובם ובמידת ההידור שבהם, שבאמצעותם ניתן ביטוי למעמדם הרם של בתי המשפט. דיונים באולמות משפט זכו להתייחסויות נרחבות בתרבות, וסצנות המתרחשות באולמות משפט הופיעו במאות סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. בישראל הכניסה לאולם משפט היא חופשית לקהל, אך נאסר הצילום בעת דיון. מקצת דיוניו של בית משפט (בעיקר דיונים מקדמיים או דיונים מצומצמים ללא עדים) נערכים לא באולמות אלא בלשכותיהם של השופטים. מדיה וקבצים בנושא אולם משפטים בוויקישיתוף רשימה על כוונה למגן את דוכני השופטים באתר New York Daily News
צפריר ניר

צפריר ניר (נולד ב-1955) הוא תת-ניצב בדימוס במשטרת ישראל, פיקד על הימ"מ וכיהן כממלא מקום ראש הרשות להגנה על עדים. ניר נולד בנס ציונה. שירת בחטיבת הצנחנים. הוא התגייס למשטרת ישראל ב-1977 ושירת בימ"מ. ב-1984 מונה למפקד היחידה ועמד בראשה עד 1987. בהמשך שירותו במשטרה פיקד על מרחב לכיש, בשנים 1995 עד 1997 פיקד על מג"ב ירושלים ולאחר מכן כיהן כראש מחלקת ההדרכה במטה הארצי. ב-2001 פרש לגמלאות. עם הקמת הרשות להגנה על עדים ב-2008 הוא גויס למשרד לביטחון פנים ומונה לראש אגף האבטחה ברשות, ב-2010 מונה לממלא מקום ראש הרשות לאחר התפטרותו של אריה ליבנה. הוא נשוי ואב לשישה, מתגורר ביד מרדכי. כיום ניר מלמד צילום בבתי ספר שונים ובמרכז למחוננים שבאשקלון. "עד מדינה שנעלם תחת השגחה זו פאשלה", באתר וואלה, 20 ביוני 2013 צפריר ניר מציג תערוכת צילומים, אתר יישובניק, 10 בנובמבר 2016 ועדת האיתור החליטה על בחירת אבי בן חמו לתפקיד מנהל הרשות להגנת עדים, אתר המשרד לביטחון הפנים
צפריר

צַפְרִיר הוא שם פרטי ושם משפחה יהודי ישראלי, שפירושו רוח בוקר קלה. האם התכוונתם ל... אַלְהַנָה צפריר (Alhana Starbreeze) - שמה המעוברת של דמות מסדרת ספרי הפנטזיה רומח הדרקון אליעזר "גייזי" צפריר – איש המוסד, עיתונאי וסופר ישראלי בועז צפריר – מנכ"ל רכבת ישראל דוד צירקין צפריר – מומחה לגננות בארץ ישראל דורון צפריר (צפריס) - שחקן, קומיקאי ועורך דין ישראלי יהושע צפריר – אמן ומשורר ישראלי יורם צפריר – ארכאולוג וגאוגרף-היסטורי ישראלי. חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ישראל צפריר – צלם ישראלי נדב צפריר – איש צבא ישראלי, בעבר מפקד יחידה 8200 נורית בת-שחר צפריר – משוררת, פזמונאית וציירת ישראלית עפר צפריר – איש צבא ישראלי כפיר צפריר – זמר וראפר ישראלי אישים ששמם הפרטי הוא צפריר צפרירים צפיר
אריה ליבנה

אריה (לייבו) ליבנה כיהן כמנהלה הראשון של הרשות להגנה על עדים. קודם לכן היה בכיר בשירות הביטחון הכללי. ליבנה השתחרר מצה"ל בדרגת סגן ב-1976 לאחר שירות כסגן מפקד פלוגה בחטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו התגייס לשירות הביטחון הכללי. הוא למד ערבית והוצב כחוקר בצוות חקירות שומרון. במהלך שירותו כיהן כראש אגף החקירות וכראש מרחב הדרום. פרש מהשירות ב-2003. בינואר 2007 נבחר למנהלה הראשון של הרשות להגנה על עדים, ועמד בראשה מהקמתה ועד לכניסתה לתוקף של התפטרותו באוגוסט 2010. ליבנה כיהן כיו"ר מזכירות עמותת אומ"ץ בשנים 2004 עד 2007. ב-2011 נבחר ליו"ר המועצה הציבורית שליד אומ"ץ. מכהן כחבר בוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית. ליבנה בעל תואר שני בלימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, אלמן, לשלושה וסב לשלוש נכדות. מינוי אריה (לייבו) ליבנה למנהל הרשות להגנת עדים (הקישור אינו פעיל), אתר המשרד לביטחון הפנים אריאלה רינגל הופמן, אני מאשים, באתר ynet, 17 ביוני 2010
דנה קרינסקי

דנה קרינסקי (נולדה ב-21 בפברואר 1969) היא אמנית ישראלית, היוצרת מדליות עבור ארגונים ותערוכות ברחבי העולם ומציירת בצבעי שמן על בד ועץ בסגנון ריאליסטי. קרינסקי נולדה בתל אביב וסיימה תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב. היא החלה את דרכה האמנותית בבית הספר לאמנות "סנט מרטין" בלונדון, שם למדה במגמת האמנות והתמחתה בפיסול.  תחומי העיסוק של קרינסקי: באמנותה בחרה תחילה בתחום הפיסול של מדליות. בשנת 1997 הוזמנה לפסל מדליה עבור BAMS, האגודה הבריטית למדליות אמנותיות של המוזיאון הבריטי. בשנים 1998-2002 שימשה כנציגת ישראל לארגון הבינלאומי למדליות אמנותיות "FIDEM". בשנת 2004 נבחרה לעצב את המדליה הרשמית לציון 350 שנים להגעת היהודים לאמריקה, אשר הוצגה, בין השאר, בחגיגה שנערכה לכבוד האירוע בארוחת הערב הלאומית בבית הלבן. במהלך השנים נטלה חלק בתערוכות בינלאומיות רבות, בין השאר באקדמיה המלכותית לאמנויות, במוזיאון יורקשייר(אנ'), בניו יורק, בפריז, בגרמניה ובפורטוגל. מבחר מעבודותיה נרכשו על ידי המוזיאון הבריטי בלונדון. במקביל לפיסול המדליות, החלה קרינסקי לצייר בשמן על בד ועץ. יצירותיה של קרינסקי הן ברובן ריאליסטיות ועוסקות בסיטואציות יומיומיות ומשפחתיות, תוך התייחסות למרחב הקלאסי-מודרני: תינוק מחזיק אייפון, ילד קטן היושב מול מסך טלוויזיה ענק המשדר סדרה מצוירת, זוג העסוק כל אחד במרחב תקשורתי אחר (היא מול "האנטומיה של גריי" בזמן שהוא שקוע מול מסך המחשב הנישא). ברוב יצירותיה מופיעות דמויות אנושיות המביעות רגש עמוק, על רקע מעניין שמספר סיפור ייחודי, כגון ילדה שישנה על ענפים קוצניים של עץ, או אישה קטנה השוכבת בתוך פוך ענק. רבות מיצירותיה של קרינסקי עוסקות ביחסים בין אישיים, במיוחד ביחסי הורות, משפחה, חברויות וקשר בין-דורי. קרינסקי הציגה לראשונה את ציוריה ב-1998 בתיאטרון נוצר ובגלריה ידיים ביפו. בהמשך השתתפה בתערוכות קבוצתיות שונות ובתערוכת "שלוש אמניות" בגלריה הוראס ריכטר ביפו. בשנת 2007 הציגה לראשונה את ציוריה בתערוכת יחיד "מעבר לבית" בגלריה "משרד" בתל אביב. ציורים אחרים שלה הוצגו גם בגלריה "פלורנטין 45" ובגלריה של מלון דייוויד אינטרקונטיננטל בתל אביב. בעשור השני של המאה ה-21 יוצרת קרינסקי ציורי שמן על בד בסטודיו שלה בהוד-השרון ומלמדת רישום וציור קבוצות של מתבגרים ובוגרים. מדי כשנה היא עורכת תערוכות מגוונות עבור תלמידיה מכל הגילאים. במקביל היא יוצרת גם ציורים ומדליות על-פי הזמנות. Sleeping on a Desk. Oil on canvas, 30 x 35 cm, 2009 Childhood front left Friendship. Oil on fabric, 60 x 40 cm, 2009 תערוכה של דנה קרינסקי דנה קרינסקי, ברשת החברתית פייסבוק National Dinner Celebrating Jewish Life in America
לנצמן

לנצמן הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אלי לנצמן – היסטוריון יהודי-ישראלי של אמנות יפן ומזרח אסיה קלוד לנצמן – במאי יהודי צרפתי של סרטי קולנוע תיעודיים שלי לנצמן – מנכ"לית מיקרוסופט ישראל לנדמן לנדסמן