שמן אקליפטוס

שמן אקליפטוס הוא השם הכללי לשמן מזוקק מאקליפטוס. בשמן אקליפטוס משתמשים שנים רבות לצרכים שונים, כחומר תרופתי, לחיטוי, לדחיית מזיקים, חומר טעם, ריח ושימושים תעשייתיים. העלים של מיני אקליפטוס נבחרים מזוקקים בקיטור להפקת שמן אקליפטוס. ישנם שלושה סוגים של שמן אקליפטוס והם נחלקים על בסיס קיימים שימוש הקצה העיקרי שלהם: רפואי, בישום ותעשייתי. הנפוץ ביותר הוא "שמן אקליפטוס" הסטנדרטי מבוסס סינאול, נוזל חסר צבע עם ניחוח חודר, קמפורי, עצי-מתוק. סין מייצרת כ-75% מהמוצר בעולם, אך רוב זה מופק משברי הקינאול של עץ הקמפורה אופיסינרום (אנ') במקום להיות שמן אקליפטוס אמיתי. יצרנים משמעותיים של שמן אקליפטוס אמיתי כוללים דרום אפריקה, פורטוגל, ספרד, ברזיל, אוסטרליה, צ'ילה ואסוואטיני. הזן הנפוץ ביותר באמצעותו נוצר שמן אקליפטוס הוא אקליפטוס גלובולוס. בשנת 1991, הייצור השנתי העולמי נאמד ב-3,000 טון עבור שמן האקליפטוס הרפואי ועוד 1,500 טון עבור שמן הבושם העיקרי (המופק אקליפטוס לימוני). סוג האקליפטוס שמייצר גם שמנים שאינם סינאוליים, כולל פיפריטון, פלנדרן, ציטראל, מתיל קינמט וגרניל אצטט. ועדת הסוכנות האירופית לתרופות הגיעה למסקנה שתרופות מסורתיות המבוססות על שמן אקליפטוס יכולות לשמש לטיפול בשיעול הקשור להצטננות, ולהקלה על תסמינים של כאבי שרירים מקומיים. שמן אקליפטוס על בסיס סינאול משמש גם כדוחה חרקים וגם בהדברה ביולוגית. בארצות הברית, שמן אקליפטוס נרשם לראשונה בשנת 1948 כקוטל ודוחה חרקים. שמן אקליפטוס משמש גם לחומרי טעם וריח. שמן אקליפטוס על בסיס סינאול משמש כחומר טעם ברמות נמוכות (0.002%) במוצרים שונים, לרבות מאפים, ממתקים, מוצרי בשר ומשקאות. לשמן אקליפטוס פעילות אנטי-מיקרוביאלית נגד מגוון רחב של פתוגנים אנושיים הנישאים במזון ומיקרואורגניזמים מקלקלי מזון. מסטיק מנטה שאינו סינאול, מסטיק תות וקליפת אקליפטוס סטיגריאנה משמשים גם כחומרי טעם וריח. שמן אקליפטוס משמש גם כרכיב ניחוח כדי להקנות ארומה רעננה ונקייה בסבונים, חומרי ניקוי, קרמים ובשמים. הוא ידוע בניחוח החריף והמשכר שלו. בשל תכונותיו המנקות, שמן אקליפטוס נמצא בשטיפות פה כדי לרענן את הנשימה. מחקרים מראים ששמן אקליפטוס מבוסס סינאול (5% מהתערובת) מונע את בעיית ההפרדה עם תערובות אתנול ובנזין. שמן אקליפטוס הוא גם בעל דירוג אוקטן מכובד והוא יכול לשמש כדלק בפני עצמו. עם זאת, עלויות ההפקה כיום גבוהות מכדי שהוא יהיה כדאי כלכלית כדלק. שמני אקליפטוס מבוססי פלנדרן ופיפריטון שימשו בכרייה להפרדת מינרלים גופרתיים באמצעות ציפה. שמן אקליפטוס משמש ביישומי ניקוי ביתיים. הוא נפוץ בשימוש במוצרי כביסה מסחריים כגון מרככי כביסה. הוא משמש כממס להסרת שומן ושאריות דביקות. שמן אקליפטוס על בסיס סינאול בטוח למבוגרים. עם זאת, רעילות מערכתית יכולה לנבוע מבליעה או יישום מקומי במינונים גבוהים מהמומלץ. באוסטרליה, שמן אקליפטוס הוא אחד מהשמנים האתריים הרבים שגורמים יותר ויותר למקרים של הרעלה, בעיקר של ילדים. דווח על 2,049 מקרים בניו סאות' ויילס בין השנים 2014 ל-2018, המהווים 46.4% מאירועי הרעלת שמן אתרי. המינון הקטלני הסביר של שמן אקליפטוס טהור למבוגר הוא בטווח של 0.05 מ"ל עד 0.5 מ"ל לק"ג משקל גוף. ילדים פגיעים יותר לרעלים הנספגים דרך העור. הרעלה חמורה מתרחשת בילדים לאחר בליעה של 4 מ"ל עד 5 מ"ל שמן אקליפטוס. שמן אקליפטוס הוכח גם כמסוכן לחתולי בית, וגורם להליכה לא יציבה, ריר מוגזם ותסמינים אחרים של בריאות לקויה. האבוריג'ינים האוסטרלים משתמשים בחליטות עלי אקליפטוס (המכילות שמן אקליפטוס) כתרופה מסורתית לטיפול בכאבי גוף, גודש בסינוסים, חום והצטננות. הברון פרדיננד פון מילר, בוטנאי ויקטוריאני, קידם את איכויות האקליפטוס כחומר חיטוי ב"מחוזות חום", וכן עודד את ג'וזף בוסיסטו, רוקח ממלבורן, לחקור את הפוטנציאל המסחרי של השמן. בוסיסטו החל את תעשיית שמן האקליפטוס המסחרי בשנת 1852 ליד דנדנונג, ויקטוריה, אוסטרליה, כאשר הקים מפעל זיקוק והפיק את השמן האתרי מהכימוטיפ הסינאול של אקליפטוס רדיאטה. זה הביא לכך שהכימוטייפ של סינאול הפך ל'שמן האקליפטוס' הגנרי, ו"שמן האקליפטוס של בוסיסטו" עדיין שורד כמותג. מנתחים השתמשו בשמן אקליפטוס כחומר חיטוי במהלך הניתוח עד שנות ה-80. שמן אקליפטוס הפך לתעשייה חשובה ביערות קליפת הברזל של ויקטוריה במהלך תקופת הבהלה לזהב של שנות ה-70. הנפט תואר לעיתים קרובות כפלא הטבע של אוסטרליה ויוצא לשוק בינלאומי צומח, בעיקר למטרות רפואיות. שמן אקליפטוס היה מבוקש במיוחד במהלך השפעת הספרדית. מפעל זיקוק הוקם על ידי ועדת היערות ויקטוריה ב-Wellsford State Forest ליד בנדיגו ב-1926. המנהל של בית הספר הוויקטוריאני ליעור, אדווין ג'יימס סמנס, לקח על עצמו חלק גדול מהכימיה החלוצית להרכב שמן האקליפטוס. כבשני חילוץ הקיטור שלו נמצאים במוזיאון בבית הספר. תעשיית שמן האקליפטוס האוסטרלית הגיעה לשיא בשנות ה-40, אזור הייצור העיקרי היה אזור שדות הזהב המרכזי של ויקטוריה, במיוחד אינגלווד; הקמה עולמית של מטעי אקליפטוס לעצים הביאה לגידול בהיקפים של שמן אקליפטוס כתוצר לוואי של מטעים. עד שנות ה-50 עלות הפקת שמן האקליפטוס באוסטרליה עלתה עד כדי כך שהיא לא יכלה להתחרות בשמנים ספרדיים ופורטוגזים זולים יותר (קרוב יותר לשוק האירופי ולכן פחות עלויות). מקורות שאינם אוסטרליים שולטים כעת באספקת שמן אקליפטוס מסחרי, אם כי אוסטרליה ממשיכה לייצר שמנים בדרגה גבוהה, בעיקר מדוכנים כחולים (E. polybractea). שמני אקליפטוס מסחריים מבוססי סינאול מופקים מכמה מינים של אקליפטוס: אקליפטוס cneorifolia צלילות אקליפטוס אקליפטוס דומוסה אקליפטוס גלובולוס אקליפטוס גוניוקאליקס אקליפטוס אופי אקליפטוס קוצ'י אקליפטוס לאוקוקסילון אקליפטוס אולאוסה אקליפטוס פוליברקטה אקליפטוס רדיאטה אקליפטוס סידרוקסילון אקליפטוס smithhii אקליפטוס טרטיקורניס אקליפטוס וירידיס מינים שאינם מייצרים שמן סינאול: צלילות אקליפטוס – וריאנט פלנדרן צלילות אקליפטוס – וריאנט פיפריטון אקליפטוס elata – וריאנט פיפריטון אקליפטוס מקארטורי – גרניל אצטט אקליפטוס אולידה – מתיל קינמט אקליפטוס רדיאטה – וריאנט פלנדרן אקליפטוס סטיגריאנה – ציטרל, לימונן זן האקליפטוס הלימון לשעבר Eucalyptus citriodora מסווג כיום כ-Corymbia citriodora, המייצר שמן על בסיס ציטרונלל. שמן אתרי פרופיל שמן אקליפטוס מידע על בטיחות מארגונים בין-ממשלתיים שמן אקליפטוס (E. globulus Labillardiere, E. fructicetorum F. Von Mueller, E. smithii RT Baker) MedlinePlus, הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית, מונוגרפיה מבוססת ראיות מבוססת ראיות המכונים הלאומיים לבריאות שהוכנה על ידי Natural Standard Research Collaboration William M. Ciesla. "Types of oil and uses". Non-wood Forest Products from Temperate Broad-leaved Trees. Food & Agriculture Org (2002). p. 30. Lawless, J., The Illustrated Encyclopedia of Essential Oils, Element Books 1995 מסת"ב 1-85230-661-0 "FOA". אורכב מ-המקור ב-2 במאי 2012. נבדק ב-31 במאי 2008. {{cite web}}: (עזרה) "Eucalypti aetheroleum". European Medicines Agency. 12 במאי 2016. נבדק ב-11 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) Batish, Daizy R.; Singh, Harminder Pal; Kohli, Ravinder Kumar; Kaur, Shalinder (2008-12-10). "Eucalyptus essential oil as a natural pesticide". Forest Ecology and Management. 256 (12): 2166–2174. doi:10.1016/j.foreco.2008.08.008. Flower and Vegetable Oils, R.E.D. Facts, EPA Harborne, J.B., Baxter, H., Chemical Dictionary of Economic Plants, מסת"ב 0-471-49226-4 Zhao, J., Agboola, S., Functional Properties of Australian Bushfoods (אורכב 21.09.2009 בארכיון Wayback Machine) - A Report for the Rural Industries Research and Development Corporation, 2007, RIRDC Publication No 07/030 Boland, D.J., Brophy, J.J., and A.P.N. House, Eucalyptus Leaf Oils, 1991, p. 8 מסת"ב 0-909605-69-6 Katherine Feeney, Pressure hoses and pantyhose: How to clean houses after the flood, The Sydney Morning Herald, ‏14 בינואר 2011 Barbosa, Luiz Claudio Almeida; Filomeno, Claudinei Andrade; Teixeira, Robson Ricardo (2016-12-07). "Chemical Variability and Biological Activities of Eucalyptus spp. Essential Oils". Molecules. 21 (12): 1671. doi:10.3390/molecules21121671. ISSN 1420-3049. PMC 6273930. PMID 27941612. Coppen, John, ed. (2002). Eucalyptus: The Genus Eucalyptus. Taylor & Francis. p. 198. ISBN 9780367396183. Darben, T; Cominos, B; Lee, CT (1998). "Topical eucalyptus oil poisoning". The Australasian Journal of Dermatology. 39 (4): 265–7. doi:10.1111/j.1440-0960.1998.tb01488.x. PMID 9838728. Lee KA, Harnett JE, Cairns R (2019). "Essential oil exposures in Australia: analysis of cases reported to the NSW Poisons Information Centre". Medical Journal of Australia. 212 (3): 132–133. doi:10.5694/mja2.50403. ISSN 0025-729X. PMID 31709543. Hindle, R.C. (1994). "Eucalyptus oil ingestion". New Zealand Medical Journal. 107 (977): 185–186. PMID 8177581. Foggie, WE (1911). "Eucalyptus Oil Poisoning". British Medical Journal. 1 (2616): 359–360. doi:10.1136/bmj.1.2616.359. PMC 2332914. PMID 20765463. Snopes, Are essential oils dangerous to cats?, 7 Jan. 2018 Low, T., Bush Medicine, A Pharmacopeia of Natural Remedies, Angus & Robertson, p. 85, 1990. Barr, A., Chapman, J., Smith, N., Beveridge, M., Traditional Bush Medicines, An Aboriginal Pharmacopoeia, Greenhouse Publications, pp. 116–117, 1988, מסת"ב 086436167X Grieve, M.,(author) & Leyel, C.F., (ed), A Modern Herbal, Jonathon Cape, 1931, p. 287. Maiden, J.H., The Useful Native Plants of Australia, pp. 255, 1889 Amy Groch (2015). "Wellsford State Forest" (PDF). Moulds, F. R. (1991). The Dynamic Forest – A History of Forestry and Forest Industries in Victoria. Lynedoch Publications. Richmond, Australia. pp. 232pp. ISBN 0646062654.