laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פילוסופיה ביקורתית

תנועת הפילוסופיה הביקורתית (בגרמנית: kritische Philosophie) המזוהה בעיקר עם הגותו של הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט, אך תקפה גם לרבים מהוגי הקאנטיאניזם, רואה את משימתה העיקרית של הפילוסופיה במתן ביקורת. זאת, בניגוד לפילוסופיות הנותנות קדימות לתיקוף הידע, ובכך (לפי הגישה הביקורתית) הן מועדות לאמץ דוגמות ואקסיומות ללא ביסוס. ביקורת, מבחינת קאנט, פירושה שיפוט באשר לתנאי האפשרות של הידע אפריורית להתנסות בידע עצמו ("שיפוט" בתור קְרִיטִיקָה, כנגזרת מהמונח היווני: kritike techne, "אמנות השיפוט"). משימתם הבסיסית של הפילוסופים, על פי תפיסה זו, אינה לבסס ולתאר תיאוריות אודות המציאות האובייקטיבית, אלא לכפוף את כל התיאוריות - כולל אלה אודות הפילוסופיה עצמה - תחת ביקורתית, ולמדוד את תוקפם על פי רמת הביקורת שהן מספקות. "פילוסופיה ביקורתית" משמשת גם כשם אחר לפילוסופיה של קאנט, בפרט לתקופת הגותו השנייה של קאנט, שהחלה, כפי שתיאר זאת בעצמו, מרגע שהתעורר והתפקח מן הדוגמטיזם בזכות הגותו הספקנית של דייוויד יום: ”רמזו של דוד יום הוא שעוררני [...] מהתרדמת הדוגמטית, ונתן כיוון חדש לגמרי למחקרי בשדה הפילוסופיה” כלומר, כאשר קאנט זנח את הפילוסופיה הדומיננטית דאז, של כריסטיאן וולף (ממשיך דרכו של לייבניץ) אשר עליה היה אמון בתחילת דרכו. לדידי קאנט, החקירה הנכונה של הפילוסופיה איננה נוגעת למה שיש במציאות החיצונית לנו, אלא דווקא אודות אופייה ויסודותיה של ההתנסות עצמה. ראשית, עלינו לשפוט כיצד התבונה האנושית פועלת, ובאילו גבולות, כדי שנוכל ליישם אותה נכון בחוויה חושית, ולקבוע האם ניתן בכלל להחיל אותה על אובייקטים מטאפיזיים. קאנט רואה בביקרות תפקיד כפול, שלילי וחיובי, גם כמגבילה וגם כמאפשרת מה שלא היה מתאפשר בלעדיה. לשם כך הוא מדמה את הביקורת ל"בית משפט". המקורות העיקריים לפילוסופיה הביקורתית הם "שלוש הביקורות" של קאנט, שפורסמו בין השנים 1781 ל-1790: "ביקורת התבונה הטהורה" (ביקורת המטאפיזיקה); "ביקורת התבונה המעשית" (ביקורת המוסר); ו"ביקורת כוח השיפוט "(ביקורת האסתטיקה). ביטוי מפורסם נוסף לפילוסופיה הביקורתית של קאנט מצוי במאמרו הקאנוני, "תשובה לשאלה: מהי נאורות?", בו הגדיר קאנט את הנאורות כשחרור האדם מכבליו, באומרו "העז לדעת" ו"אזור אומץ להשתמש בשכלך שלך", כלומר, ביקורת עצמית אוטונומית לעומת היסמכות על מקור הטרונומי. נאורות היא יציאת האדם מחוסר בגרותו, שהוא עצמו אשם בו. חוסר בגרות הוא אי-יכולתו של האדם להשתמש בשכלו בלי הדרכת הזולת. אשמה בחוסר-בגרות קיימת, אם סיבתו איננה חוסר שכל, אלא חוסר החלטה ואומץ להשתמש בו בלי הדרכת הזולת. Sapere aude! – אזור אומץ להשתמש בשכלך שלך! היא איפוא סיסמת הנאורות. — קאנט, "תשובה לשאלה: נאורות מהי?" תאוריה ביקורתית אידיאליזם טרנסצנדנטלי Gilles Deleuze, La philosophie critique de Kant (1963). Trans. Kant's Critical Philosophy (1983) פילוסופיה ביקורתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביקורת (פילוסופיה), דף שער בספרייה הלאומית קאנט, הקדמות לכל מטאפיזיקה בעתיד שתוכל להופיע כמדע, עמ' 9. למשל בההקדמה לביקורת התבונה הטהורה, מהדורה A. עמנואל קאנט, "תשובה לשאלה: נאורות מהי?"; מגרמנית: ידידיה פלס, בתוך: עזמי בשארה (עורך), הנאורות – פרוייקט שלא נשלם? (תל אביב תשנ"ז 1997), עמ' 45. ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוקראינה באירוויזיון 2021

אוקראינה השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Shum", שבוצע על ידי הלהקה האוקראינית גו איי. ב-22 בפברואר 2020, גו איי ניצחו בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2020, ונבחרו לייצג את ארצם באירוויזיון עם השיר "Solovey". ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הכריז כי אירוויזיון 2020 יבוטל עקב מגפת הקורונה. באותו היום, רשות השידור האוקראינית הכריזה כי גו איי ייצגו את אוקראינה באירוויזיון 2021. רשות השידור ערכה קדם פרטי בן שלושה שירים, "Shum",‏ "Tserkovka" ו-"Rano". הקדם נערך ב-1 בפברואר 2021, ובו חבר השופטים הכריז על "Shum" כשיר הזוכה. ב-18 במאי 2021, ביצעה הלהקה את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום השני עם 267 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום החמישי עם 364 נקודות. שגיא בן נון‏, בעקבות התפשטות הקורונה: בוטל אירוויזיון 2020, באתר וואלה, 18 במרץ 2020 אוקראינה, באתר אירוויזיון 2021 (באנגלית) Here are the ten qualifiers of the first semi at Eurovision 2021! Eurovision 2021 Results: Voting & Points
Mon ami Pierrot

"Mon ami Pierrot" (בעברית: "חברי פיירו") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הצרפתי ז'אק פילס. השיר ייצג את מונקו באירוויזיון 1959. השיר נכתב על ידי ריימונד ברוורד והולחן על ידי פלורנס ורן. בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומד פילס אשר שר על הקריירה של חברו, פיירו. ב-11 במרץ 1959, השיר בוצע על ידי פילס באירוויזיון. השיר הושר רביעי בסדר ההופעות, לפני הולנד ואחרי איטליה. השיר זכה במקום ה-11 והאחרון עם נקודה אחת מאוסטריה. Eurovision Song Contest 1959 Eurovision 1959 Results: Voting & Points
ניקול ריו

ניקול ריו (בצרפתית: Nicole Rieu; נולדה ב-16 במאי 1949) היא זמרת צרפתייה. ריו נולדה בשומון, היא החלה לעסוק בשירה בשנות ה-60, ב-1969 הוחתמה לראשונה עם חברת תקליטים, ב-1973 יצא אלבומה הראשון. ב-1975 נבחרה באופן פנימי על ידי TF1 לייצג את צרפת באירוויזיון, עם השיר "Et bonjour à toi l'artiste" הייתה במקום הרביעי בתחרות. היא ערכה קונצרטים ברחבי אירופה וב-1976 נסעה להופיע בקוויבק. היא הקליטה גרסה בצרפתית לשיר של דיאנה רוס "Theme from Mahogany", בנוסף היא ביצעה דואטים עם מספר מוזיקאים וביניהם מישל פוגאן. בשנות השמונים היא עזבה תקופה את הקריירה על מנת להתמקד בחיי משפחתה. מדיה וקבצים בנושא ניקול ריו בוויקישיתוף ניקול ריו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקול ריו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקול ריו, באתר Discogs (באנגלית) ניקול ריו, באתר Songkick (באנגלית) ניקול ריו, באתר Genius
2020 באלג'יריה

אירועים בשנת 2020 באלג'יריה. נשיא: עבד אל-מג'יד תבון ראש הממשלה: עבד אל-עזיז ג'ראד מתמשך – מגפת הקורונה באלג'יריה 28 בינואר – ארגון Human Rights Watch מדווח על עשרות מעצרים בהפגנות נגד השלטון. 3 בפברואר – ביקור נשיא תוניסיה קייס סעיד. 25 בפברואר – מקרה ראשון של קורונה באלג'יריה. 12 במרץ – סגירת בתי הספר בעקבות המגפה. 2 ביוני – הודעה על כך שמנהיגי המחאה נגד שלטון במהלך 2019–2020 צפויים להשתחרר. 1 בנובמבר - רפרנדום אישר שינויים בחוקה. בהצבעה השתתפו כרבע מבעלי זכות ההצבעה בלבד. בעד השינוי היו כ-67% מהקולות. 29 בדצמבר – הנשיא עבד אל-מג'יד תבון חזר מגרמניה בה קיבל טיפול נגד קורונה. 31 בדצמבר - מספר המאומתים לקורונה הגיע ל-100 אלף וכ-2,500 אנשים נפטרו מהמחלה. 2 במאי - אידיר (נולד ב-1949), זמר. 27 ביוני – בלאד אבדסאלם, (נולד ב-1928), ראש הממשלה בעבר. מדיה וקבצים בנושא 2020 באלג'יריה בוויקישיתוף
אבה טסדורף

אבה טסדורף (בגרמנית: Ebba Tesdorpf;‏ 23 בינואר 1851 – 22 בפברואר 1920) הייתה ציירת שהתבססה בהמבורג. טסדורפף הגיעה ממשפחה מכובדת ואצילית. היא הייתה בתם של איש העסקים הנס פטר פרידריך טסדורף (1810–1881) ואנטואנט קרולין מורמן. אבותיה כוללים את סבא רבא פטר הינריך טסדורף (1751–1832) ואת סבו רבא פטר הינריך טסדורף (1648–1723), שני ראשי העיר ליבק. היא שיפרה את כישרונה לציור בהמבורג ושהתה לזמן קצר בשנת 1898 באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. מוריה היו ברנהרד מוהרגן ויוהאן תיאובלד ריפסל, שלימדו בעיקר ציור לנשים מהמבורג. על פי הצעתם של יוסטוס ברינקמן ואלפרד ליכטורק, אבה טסדורף הפכה למתעדת הגרפית של נוף העיר העתיקה של המבורג במהלך שלב ההריסה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19. עם מות הוריה, אבה טסדורף הפכה עצמאית מבחינה כלכלית. ב־1894 תרמה את רישומיה ואת אוסף ציוריה למוזיאון לאמנות ומלאכה. מאוחר יותר הגיעו יצירות אלה למוזיאון להיסטוריה של המבורג, שקיבל תיעוד ייחודי על נופיה של העיר המבורג במחצית השנייה של המאה ה-19. טסדורף ראתה את "המשימה" שלה לתעד את "המבורג העתיקה" גם בשנים הבאות, בגלל ההתחדשות העירונית. לאחר מכן עברה לדיסלדורף ללמוד באקדמיה אצל צייר הנוף גרמן גרוב. משנת 1901 חיה שוב בהמבורג. בהמשך עברה לארויילר מסיבות בריאותיות, שם נפטרה ב־22 בפברואר 1920. מלאכת הרישום של חייה הושלמה בתחילת המאה העשרים עם למעלה מ-600 רישומים, אליהם נוספו כמה ציורים בצבעי מים. מדיה וקבצים בנושא אבה טסדורף בוויקישיתוף Stiftung Historische Museen Hamburg | shmh.de, shmh.de Erinnerung an bedeutende Frauen Hamburgs - Garten der Frauen, www.garten-der-frauen.de
סוקרט וורוביוב

סוקרט מקסימוביץ' וורוביוב (ברוסית: Сократ Максимович Воробьёв;‏ 12 בפברואר 1817, סנקט פטרבורג – 9 בספטמבר 1888, טורמנטס) היה צייר רוסי. סוקרט וורוביוב היה בנו של הצייר מקסים וורוביוב ואת השיעורים הראשונים קיבל ממנו. בשנת 1833 הוא התחיל ללמוד באקדמיה הקיסרית לאמנויות לציור בה היה מלמד אביו. בשנת 1836 הוא קיבל פעמיים מדליית כסף ובשנים 1837–1838 מדליית זהב על הציורים. בשנת 1839 הוא סיים את לימודיו. בשנת 1840 סוקרט וורוביוב קיבל מלגה לנסיעה לאיטליה. הוא עבד ברומא ובנאפולי. בשנת 1844 הוא היה בפלרמו ועשה ציורים עבור ניקולאי הראשון. בשנת 1847 הצאר רכש ממנו סדרת ציורים עבור אשתו אלכסנדרה פיודורובנה. בשנת 1846 סוקרט וורוביוב חזר לרוסיה ונבחר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות. בשנת 1855, לאחר פטירת אביו, וורוביוב החל ללמד ציור באקדמיה. בשנת 1858 הוא התמנה לפרופסור. בין תלמידיו הבולטים היו יוליוס פון קלבר ואיוואן שישקין. בשנת 1872 סוקרט וורוביוב יצאה לגמלאות ועבר להתגורר באחוזה משפחתית בפלך קובנה (בליטא של כיום). מדיה וקבצים בנושא סוקרט וורוביוב בוויקישיתוף ביוגרפיה וציורים
פריץ ריינר

פרדריק מרטין (פריץ) ריינר (בהונגרית: Reiner Frigyes; באנגלית: Frederick Martin (Fritz) Reiner;‏ 19 בדצמבר 1888 – 15 בנובמבר 1963) היה מנצח יהודי-הונגרי. מגדולי המנצחים על אופרה ועל מוזיקה סימפונית במחצית הראשונה של המאה ה-20. ריינר נולד למשפחה יהודית חילונית בפשט, חלקה האחד של בודפשט, הונגריה. אחרי הכנה ללימודי משפטים (בהמרצת אביו), התמסר ריינר ללימודי פסנתר, הוראת פסנתר וקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בשתי שנותיו האחרונות שם היה מורו לפסנתר בלה בארטוק הצעיר. אחרי הזמנות מוקדמות לעבודה בבתי אופרה בבודפשט ובדרזדן (שם עבד לצד ריכרד שטראוס, עבר בשנת 1922 לארצות הברית, לקבל עליו את משרת המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של סינסינטי. הוא נשאר שם עד 1931, לאחר שהתאזרח באמריקה בשנת 1928, ואז התחיל ללמד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, פנסילבניה. בין תלמידיו שם היו ליאונרד ברנשטיין ולוקס פוס. הוא ניצח על התזמורת הסימפונית של פיטסבורג משנת 1938 עד 1948, אבל התקופה שעשה כמנצח התזמורת הסימפונית של שיקגו היא שהקנתה לו מוניטין בינלאומיים, כתוצאה מן ההקלטות הרבות שעשה עם חברת RCA ויקטור, שהיו לציוני דרך. ריינר ניצח על הצגות חשובות במטרופוליטן אופרה, בין השאר על הפקה היסטורית של "סלומה" מאת ריכרד שטראוס בשנת 1949, עם הסופרן הבולגרית ליובה וליץ' בתפקיד הראשי, ובהצגת הבכורה של האופרה "The Rake's Progress", של איגור סטרווינסקי ב-1951. לפני מותו עסק בהכנת ההפקה החדשה לדמדומי האלים של ריכרד וגנר במטרופוליטן. ריינר נודע בעיקר כפרשן של שטראוס ובארטוק ונחשב לא פעם למודרניסט בטעמו המוזיקלי; הוא ובן-ארצו יוזף סיגטי שכנעו את סרגיי קוסביצקי להזמין את הקונצ'רטו לתזמורת אצל ברטוק. למעשה, היה לו רפרטואר רחב מאוד והיה ידוע בהערצתו למוזיקה של מוצרט מעל לכל. טכניקת הניצוח של ריינר הצטיינה בדייקנות ובחסכנות, בדומה לזו של ארתור ניקיש וארטורו טוסקניני. ניצוחו התאפיין בתנועות קטנות במיוחד – נאמר עליו, שהפעמה שהוא מציין בקצה שרביטו איננה חורגת משטחו של בול דואר – אם כי מנקודת ראותם של הנגנים, ניצוחו המאופק הכיל ביטוי רגשי עצום. התגובה שהפיק מתזמורות הייתה מדהימה בעושר, בברק, ובצלילות המרקם (איגור סטרווינסקי תיאר את תזמורת שיקגו בניצוחו של ריינר כ"תזמורת המדויקת והגמישה ביותר בעולם"); תוצאה זו הושגה במקרים רבים בטקטיקה, שגבלה בהתעללות אישית. ריינר התחתן שלוש פעמים והוליד שתי בנות במסגרת הנישואים ובת שלישית מחוצה להם. בשנותיו האחרונות, מצבו הבריאותי של ריינר התדרדר לאחר שסבל מהתקף לב באוקטובר 1960. הוא מת בניו יורק בגיל 74. מדיה וקבצים בנושא פריץ ריינר בוויקישיתוף פריץ ריינר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פריץ ריינר, באתר ספוטיפיי פריץ ריינר, באתר AllMusic (באנגלית) פריץ ריינר, באתר MusicBrainz (באנגלית) פריץ ריינר, באתר Discogs (באנגלית) פריץ ריינר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פריץ ריינר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פריץ ריינר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עשר הקריאות

עשר הקריאות (בערבית: القراءات العشر) הן עשרת הסוגים והסגנונות המאומתים והמקובלים של ההטעמה, הדקלום וההקראה של הקוראן. לכל אחת מהקריאות יש כללי תג'ויד המיוחדים לה. לפי המסורת האסלאמית, כל סוגי הקריאה הללו מגיעות מהנביא מוחמד באופן מאומת ומדויק. עשר הקריאות הן כלהלן: קריאת נאפע אל-מדני קריאת אבן כת'יר אל-מכי קריאת אבו עמרו אל-בצרי קריאת אבן עאמר אל-דימשקי קריאת עאסם בן אבי א-נג'וד קריאת חמזה אל-קופי קריאת אל-כִּסאאִי קריאת אבו ג'עפר אל-מדני קריאת יעקוב אל-חדרמי קריאת ח'לף בן השאם כל אחת מעשר הקריאות הנ"ל, הועברה הלאה דרך שני אנשים שונים. The ten ways of reciting the Quran - Islamweb - Fatwas, www.islamweb.net محمد المختار ولد اباه ،الدكتور, تاريخ القراءات في المشرق والمغرب, Dar Al Kotob Al Ilmiyah دار الكتب العلمية, 1 בינואר 2008, ISBN 978-2-7451-6195-6. (בערבית)
לודויג תירש

לודויג תירש (בגרמנית: Ludwig Thiersch;‏ 12 באפריל 1825 – 10 במאי 1909) היה צייר גרמני, בעיקר של נושאים מיתולוגיים ודתיים אמנות כנסייתית ועבד כמה שנים ביוון. תירש נולד במינכן, בנו של הקלאסיקאי פרידריך תירש, ואחיהם של המנתח קארל תירש והתאולוג הנרי וילהלם תירש. הוא למד באקדמיה לאמנות יפה במינכן פיסול, אך לאחר מספר שנים פנה לציור, בו הפך לתלמידם של היינריך מריה פון הס, יוליוס שנור פון קרולספלד וקארל שורן. לאחר סיום האקדמיה הוא נסע לרומא, שם צייר סצנות מחיי איטליה היומיומיים וצייר את "איוב בקרב חבריו". בשנת 1852 נסע עם אביו לאתונה, שם החליף את רפאלו צ'קולי בבית הספר לאמנויות באתונה והתעניין באמנות הביזנטית. הוא צייר כמה ציורי קיר בכנסיות יווניות, והיה בחזית התנועה ל"מודרניזציה "של האמנות הביזנטית על ידי הצגת אלמנטים מהאמנות המערבית כמו פרספקטיבה ואנטומיה. בכך הוא מוזכר לעיתים בגילוי האמנות הביזנטית לעולם האמנות המודרנית, אך רפורמה כזו עוררה התנגדות ביוון, למה שראו כניסיונות להחליף מסורות יווניות ארוכות שנים במסורות זרות. כמה מאמרי מערכת בעיתון התנגדו למינויו של תירש לפרופסור והמשיכו להתנגד לקבלת עבודות לציורי קיר של הכנסיות. עם זאת, רפורמות מערביות היו מועדפות על ידי המלוכה הבווארית של המלך אוטו, כמו גם על ידי האדריכל הבולט וראש הפוליטכניק באתונה, ולכן יריביו לא הצליחו במידה רבה. בין תלמידיו של תירש בשנותיו באתונה היה ניקולאוס גייזיס, שיהפוך לאחד הציירים היוונים הידועים ביותר במאה ה-19, ושיצליח לעסוק במסורות מערביות בעודו מייצר אמנות שנראית כיוונית אותנטית. הפרסקו הבולט ביותר של תירש באתונה הוא בכנסיית סנט ניקודימוס. במהלך שארית חייו עבר תירש מעיר לעיר, והועסק לסירוגין לצביעת ציורי קיר של כנסיות ולהפקת ציורי שמן עבור פטרונים פרטיים. אמנות הכנסייה שלו בולטת במיוחד, הוא נחשב כמי שהוביל לתחייה באמנות הכנסייתית במערב אירופה. בשנת 1856 בווינה המשיך לצייר ציורי קיר של הכנסייה. בתקופה זו תיאופיל פרייהר פון הנסן, אדריכל דני-אוסטרי שבילה גם ביוון והתעניין באמנות ביזנטית, בנה מחדש את הכנסייה היוונית פליישמרקט בווינה בסגנון נאו-ביזנטי, ותירש הוזמן יחד עם קרל ראל. לספק ציורי קיר לחלל הפנים. לאחר המשימה בווינה, תירש הועסק ברומא על ידי סיימון סינאס, נדבן יווני, שהשיג עבורו מספר עבודות בנושאים מיתולוגיים ודתיים. בשנת 1860 נסע לסנט פטרסבורג, שם צייר ציורי קיר ואייקונים בקפלות של הדוכס הגדול ניקולס והדוכס הגדול מיכאלובכנסייה הפרוטסטנטית של סנט קתרין. לאחר שובו לגרמניה, תירש המשיך לצייר ציורים בכנסיות רבות. כולל ישו בבריכה בתסדה, ישו במדבר, ישו נושא את הצלב ועוד. כעבור כמה שנים צייר תירש את האייקונים בקתדרלה היוונית האורתודוקסית של סנט סופיה בלונדון (הוקדשה 1882), ושל הכנסייה היוונית האורתודוקסית סנט סטפן בפריז (הוקדשה בשנת 1895). תלמידו ניקולאוס גייזיס אבי הצייר אשת הצייר ובנו אחות הצייר מדיה וקבצים בנושא לודויג תירש בוויקישיתוף Hermann Julius Meyer, Meyers Konversations-Lexikon : eine Encyklopädie des allgemeinen Wissens /, Leipzig : Verlag des Bibliographischen Instituts,: [s.n.], 1885 "An Overview of Greek Painting in the 19th c.", www.anistor.gr Antonis Danos, The Culmination of Aesthetic and Artistic Discourse in Nineteenth-century Greece: Periklis Yannopoulos and Nikolaos Gyzis, 2002-05-01 doi: 10.1353/mgs.2002.0005
דנוטה קלייזינגר

דנוטה קלייזינגר (נולדה בשם דנוטה צ'לאפינסקה, בגרמנית: Danuta Kleisinger;‏ 29 במאי 1924 – 27 באוגוסט 2017) הייתה חסידת אומות העולם אוסטרית ואזרחית כבוד של מדינת ישראל. דנוטה קלייזינגר נולדה דנוטה צ'לאפינסקה בבידגושץ' בפולין. בשנת 1942 נכלא יוז'ק פרזמן עם אמו שיינה בגטו ורשה. לפני המלחמה, אמה של דנוטה הייתה חברה של שיינה פרזמן ויוז'ק בנה היה חבר של דנוטה. לאחר הקמת הגטו דנוטה הבריחה אוכל וכסף עבור משפחת פרזמן לגטו ובכך סיכנה את חייהם וחייה. ארוסה של דנוטה אוולד קלייזינגר שירת לאחר כיבוש פולין כקצין בוורמאכט הגרמני בתחנת הרכבת בוורשה. בסיועו של אוולד, דנוטה סיפקה ליוז'ק ויוסף קורמרזין תעודות ארי מזויפות ואישורי נהיגה. לפני התקוממות הגטו והרסו באפריל 1943 יוז'ק פרזמן וחברו יוסף קורמרזין ברחו בעזרת קלייזינגר לצד הארי של העיר. דנוטה הסתירה אותם בידיעתו ובהסכמתו של ארוסה, הקצין אוולד קלייזינגר, שלושה שבועות בדירתה. היא גם הצילה את אמו של יוז'ק, שיינה פרזמן. לאחר מכן יוז'ק ויוסף שהו בבית הוריו של אוולד בווינה. הם התחזו לעובדים חקלאיים נוצרים פולנים. המשפחה סיפקה אוכל ומצרכים חיוניים אחרים, והם חיו כבני משפחת קלייזינגר עד סוף המלחמה. לדנוטה ואוולד קלייזינגר הוענק אות חסיד אומות העולם. קלייזינגר&ind=0 דנוטה קלייזינגר, באתר יד ושם (באנגלית) "† Danuta Kleisinger". Trauerportal (בגרמנית). נבדק ב-2017-11-30. John O'Hanlon "Danuta Kleisinger, Poland" The International Raoul Wallenberg Foundation
פאול תומאן

פרידריך פאול תומאן (בגרמנית: Friedrich Paul Thumann;‏ 5 באוקטובר 1834 – 19 בפברואר 1908) היה מאייר וצייר גרמני. הוא היה בנו של מורה. במקור, הוא התכוון לפתוח בקריירה במדעים ולמד בבית הספר להנדסה בגלוגאו. תחומי העניין שלו פנו במהרה לאמנות, ובשנת 1854 עד 1856 הוא למד באקדמיה הפרוסית לאמנויות בברלין. עד 1860 עבד באולפניו של יוליוס הובנר בדרזדן. לאחר שנתיים בלייפציג הוא נכנס לבית הספר לאמנות של ויימאר, שם למד בהדרכתו של פרדיננד פאוולס. הוא הפך לפרופסור שם בשנת 1866. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה הוא היה שרטט במטה הצבא השלישי של פרוסיה. בשנת 1875 הוא מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות בברלין ומילא תפקיד זה עד 1887. הוא נסע רבות במהלך חייו: ביקר בהונגריה ובטרנסילבניה ובילה קצת זמן בלימודים באנגליה, בנוסף לסיורים הרגילים הקשורים באמנות באיטליה ובצרפת. בין השנים 1887–1891 הוא התגורר באיטליה. הוא השתלט על סטודיו המאסטר של פרופסור יוליוס שרדר בשנת 1892. הוא עבד בעיקר כמאייר, והפיק גלופות לספרים מאת גתה, טניסון, היינה ורבים אחרים. האלגנטיות של האיורים שלו משכה מעריצים רבים. הוא התחתן עם אישה מהאצולה האנגלית. אחת מבנותיו התחתנה עם אחיו של המשורר אלגרנון סווינבורן. בשנת 1893 הציג תומאן את עבודתו בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו, שם קיבל את הצעת של חברה למים מינרליים, שרכשו את זכויות ההעתקה של ציור תומאן לשימוש כחלק מהלוגו עבור המים המינרליים שלהם. הסירנות קיץ דיוקן אשה שלושת הגורלות איור לספר איור לספר איור לספר איור לספר איור לספר מדיה וקבצים בנושא פאול תומאן בוויקישיתוף Master Paintings of the World - Friedrich Paul Thumann, www.iment.com John Mariani, Meet the Sexiest Soda Babe Alive, Esquire, ‏17 באוקטובר 2011 (באנגלית)
צומת הטייסים

צומת הטייסים הוא צומת חשוב במרכז ישראל, בו נפגשים כביש 40, כביש 461 וכביש יציאה מבני עטרות. הוא ממוקם ליד נמל התעופה בן-גוריון. הצומת נמצא על הדרך ההיסטורית מיפו ללוד שעברה ליד וילהלמה (בני עטרות של היום). קצה המסלול 03/21 של נמל התעופה נמצא כ-700 מטר מהצומת, לכן ניתן לראות בקרבת הצומת, משני צדי הכביש 461, את עמודי מערכת תאורת גישה (אנ'). בשנת 2004‏ אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות את הארכתו של הכביש 461 לכיוון מזרח, עד למחלף גבעת כ"ח העתידי שם הוא יתחבר לכביש 6. במסגרת הפרויקט מתוכננת בניית מחלף הטייסים במקומו של הצומת. במסגרת הקמת קו הסגול של רכבת הקלה מתוכנן להבנות בקרבת הצומת דיפו שישמש את קרונות הרכבת בנוסף לכך גם קיימת תוכנית להקמת מרכז תחבורתי משולב במחלף הטייסים הכולל חניון "חנה וסע", מסוף תחבורה ציבורית וחיבור לתחנה הסופית של קו הסגול של רכבת הקלה העתידי. מדיה וקבצים בנושא צומת הטייסים בוויקישיתוף על פי אישור תוכנית מתאר תת"ל 3/3, מיום 27 ביוני 2004 מחלף גבעת כ"ח וכביש 46 באתר חברת חוצה ישראל הקו הסגול באתר חברת נת"ע מרכז תחבורתי משולב במחלף הטייסים באתר חברת חוצה ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראש פינה (ארגנטינה)

ראש פינה (רֹאשׁ פִּנָה, בספרדית: Rosh-Pinah) הייתה קבוצת התיישבות יהודית בחבל אנטרה ריוס שבארגנטינה. הקבוצה הוקמה בשנת 1892 באמצעות יק"א כחלק מפרויקט ההתיישבות היהודית בארגנטינה ובברזיל, ביוזמתו של הפילנתרופ היהודי, הברון הירש. בשנת 1892 הוקמה בפרובינציית "אנטרה ריוס" שבארגנטינה קבוצת ההתיישבות "ראש פינה" כחלק מההתיישבות באזור המושבה "קלרה". ההתיישבות הייתה חלק מתוכניתו של הברון הירש להתיישבות יהודית חקלאית בארגנטינה ובברזיל שיושמה באמצעות חברת יק"א. הקבוצה הורכבה ממהגרים יהודים שההאימפריה העות'מאנית לא אפשרה את כניסתם לארץ ישראל והגיעו בסופו של דבר, בסיוע נציגי הברון הירש, להתיישבות חקלאית בארגנטינה. הקבוצה "ראש פינה" יושבה באזור שממזרח למסילת הרכבת בין לאס מוסקאס וויז'ה דומינגז של ימנו, כחלק מההתיישבות במושבה "קלרה" שהורכבה ממספר קבוצות התיישבות הפרוסות על פני שטח גאוגרפי נרחב. הקבוצה הייתה חלק ממספר קבוצות שעלו יחד על הקרקע בראשיתה של ההתיישבות בשטח המושבה "קלרה". שמותיהן של קבוצות ההתיישבות הראשונות שעלו על הקרקע בסמוך לעליית ראש פינה, היו: אבן הראשה, רחל, כרמל, קריית ארבע. יק"א יהדות ארגנטינה בייאר, יעקב (2016), ראשיתה של ההתיישבות היהודית ב"ראש־פינה" וסביבותיה, פרובינציית אנטרה־ריוס, ארגנטינה. שרשרת הדורות, החברה הגנאלוגית הישראלית מדיה וקבצים בנושא ראש פינה בוויקישיתוף קלרה (ארגנטינה), דף שער בספרייה הלאומית
ינדריק זיגוורט

ינדריק זיגוורט (בגרמנית: Jendrik Sigwart; נולד ב-27 באוגוסט 1994) הוא זמר גרמני, נציג גרמניה לתחרות האירוויזיון לשנת 2021 שברוטרדם, הולנד. ינדריק זיגוורט נולד בהמבורג ב-27 באוגוסט 1994 ולו ארבעה אחים. בנערותו למד זיגוורט כינור ופסנתר, ולאחר שסיים את בית הספר התיכון למד מוזיקה ארבע שנים במכון למוזיקה של אוניברסיטת אוסנברוק. במהלך לימודיו השתתף זיגוורט במספר מחזות זמר בגרמניה בהם "פיטר פן" בגרסתו הגרמנית. זיגוורט כותב את השירים שלו בעצמו והיוקליילי מהווה אלמנט חשוב במוזיקה שלו ומהווה חלק עיקרי מהעיבוד המוזיקלי. ב-6 בפברואר 2021 נודע כי נבחר לייצג את גרמניה באירוויזיון 2021. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע זיגוורט למקום ה-25 עם שלוש נקודות. זיגוורט מתגורר בהמבורג עם בן זוגו יאן. מדיה וקבצים בנושא ינדריק זיגוורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ינדריק זיגוורט (באנגלית) ינדריק זיגוורט, ברשת החברתית פייסבוק ינדריק זיגוורט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ינדריק זיגוורט, ברשת החברתית אינסטגרם ינדריק זיגוורט, ברשת החברתית טיקטוק ינדריק זיגוורט, סרטונים בערוץ היוטיוב ינדריק זיגוורט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ינדריק זיגוורט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ינדריק זיגוורט, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ינדריק זיגוורט, באתר ספוטיפיי ינדריק זיגוורט, באתר Last.fm (באנגלית) ינדריק זיגוורט, באתר AllMusic (באנגלית) ינדריק זיגוורט, באתר MusicBrainz (באנגלית) ינדריק זיגוורט, באתר דיזר ינדריק זיגוורט, באתר Yandex.Music (ברוסית) ינדריק זיגוורט, באתר Discogs (באנגלית) Germany: Jendrik Sigwart will sing at Eurovision 2021…with song release set for February 25, וויויבלוגס, 6 בפברואר 2021 Jendrik komponiert ESC-Song auf der Ukulele, "אירוויזיון גרמניה", 6 בפברואר 2021 Schmitt, Peter-Philipp. "Jendrik Sigwart: Das ist der deutsche Kandidat für den ESC 2021". FAZ.NET (בגרמנית). ISSN 0174-4909. נבדק ב-2021-02-06. "Jendrik Sigwart will sing for Germany in 2021". Eurovision.tv (באנגלית). 2021-02-06. נבדק ב-2021-02-06. Eurovision 2021 Results: Voting & Points "Jendrik Sigwart privat: Mit Freund Jan nach Rotterdam? Das ist unser ESC-Kandidat 2021". news.de (בגרמנית). MM New Media GmbH. 18 בפברואר 2021. נבדק ב-6 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Jendrik: Das ist Deutschlands ESC-Kandidat 2021". www.eurovision.de (בגרמנית). Norddeutscher Rundfunk (NDR). 25 בפברואר 2021. ארכיון מ-28 בפברואר 2021. נבדק ב-12 במרץ 2021. Als Jendrik Anfang Dezember einkaufen gehen wollte, um für seinen Freund zu kochen [...] {{cite web}}: (עזרה)