אופירה הניג

אופירה הניג (נולדה ב-6 במרץ 1960) היא במאית תיאטרון ישראלית. פרופסור חבר בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. אופירה הניג נולדה בקיבוץ רוחמה בדרום הארץ לבת עמי ונתן הניג, לה אח ואחות גדולים ממנה. אמה דיברה גרמנית ואביה הונגרית. ההורים הגיעו לישראל ב-1946. בהיותה בת שנתיים עברו הוריה לשכונת ג'סי כהן בחולון, שם גדלה. אמה לימדה ריתמיקה ואביה עבד בחברת אגרקסקו. בצבא שירתה בגרעין נח"ל בקיבוץ יפתח, אחר-כך הייתה בגרעין הנח"ל שהוצב במצפה שלם. מייד עם שחרורה מצה"ל נסעה לשנתיים לטיול באירופה, טיילה ועבדה בעבודות שונות. היא לא נהגה ללכת לתיאטרון כילדה ונחשפה לראשונה בצורה רצינית לתיאטרון בטיול מקרי לברלין בשנות השמונים, שם גילתה תיאטרון בעל תפישה אינטלקטואלית ואסתטית ייחודית. מששבה לישראל הלכה אופירה הניג ללמוד במגמת בימוי בבית הספר לאומנויות הבמה בסמינר הקיבוצים וסיימה את לימודיה כעבור שלוש שנים בשנת 1986. שם למדה אצל חנן שניר, אסתר איזביצקי, שמעון לוי, אליקים ירון ועתי ציטרון. בשנה השלישית ללימודיה גרי בילו צפה בתרגיל בימוי שלה והזמין אותה לביים בבית צבי. בבית צבי היא ביימה כמה הצגות, בהן "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה, "הסוחר מוונציה" מאת ויליאם שקספיר ו"אקווס" מאת פיטר שאפר. בשנת 1987 השתתפה בסדנת בימוי עם הבמאי הגרמני פיטר שטיין, מטעם מכון גתה בתל אביב, בתיאטרון השאוביהנה. בשנת 1989 השתתפה בסדנת כתיבה ובימוי בתיאטרון רויאל קורט, על מלגה מטעם הקונסוליה הבריטית. בדצמבר 1988, בפרימיירה של "אקווס" נכחו מנהל פסטיבל מוסקבה שהזמין את ההצגה לפסטיבל ועמרי ניצן שהזמינה לביים בהבימה. בגיל 28 מונתה לבמאית הבית של תיאטרון הבימה, תפקיד בו כיהנה במשך ארבע שנים (1993-1989). בו ביימה בין השאר את "ביבר הזכוכית" מאת טנסי ויליאמס, "היפוליטוס" מאת אוריפידס ואת "בשפל" מאת מקסים גורקי. בשנת 1989 לימדה הניג באקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון "גיטיס" במוסקבה, ממנה הגיע הגרעין המייסד של להקת גשר. בשנת 1992 ביימה את האופרה "הבן האובד" באופרה הצעירה של מוסקבה. אחרי הבימה ביימה כפרילאנסרית בתיאטראות שונים, בהם החאן ובאר-שבע. ב-1995 נסעה לניו יורק להשתלמות בבימוי אופרה, בסיוע מענק שניתן לה מטעם קרן שרת אמריקה ישראל. ב-1996 הייתה ממייסדי מרכז הפרינג' בתל אביב. בשנים 1996–2001 כיהנה אופירה הניג כמנהלת אמנותית של תיאטרון החאן. שתיים מההצגות שביימה באותה עת זכו בפרס התיאטרון הישראלי: "השחף" מאת אנטון צ'כוב ו"השיבה למדבר" מאת ברנאר-מארי קולטס לשנת 2000/1. ב-2001 כשעבדה על בימוי "פרגודים" הזמינה את השחקן הפלסטיני טאהר נג'יב, לשחק בהצגה. נג'יב טס לארץ מפריז בה התגורר, היה זה יום לאחר ה-11 בספטמבר, על התלאות שעבר בדרך כתב את המחזה "בטווח יריקה". זו הייתה הצגת יחיד בכיכובו של ח'ליפה נאטור, עליה עבדה בצוותא עם התאורן ג'קי שמש. ההצגה זכתה במקום הראשון בתיאטרונטו. פיטר ברוק שהיה אורח פסטיבל ישראל צפה בהצגה והתלהב. מאותו רגע הם הסתובבו במשך שנתיים עם ההצגה ברחבי תבל והניג עבדה לצידו של פיטר ברוק בתיאטרון בוף דה נור בפריז. הניג שימשה מנהלת אמנותית של פסטיבל ישראל בתחומי תיאטרון, מחול ויצירה ישראלית (2004-2001). בהמשך, שימשה מנהלת אמנותית של תיאטרון המעבדה (2006-2004). תפקידה הניהולי האחרון היה המנהלת האמנותית של תיאטרון אנסמבל הרצליה (2011-2007). עם כניסתה לתפקיד הפכה אותו ממקום שעובד על פרויקטים לאנסמבל שחקנים קבוע. בתקופתה התיאטרון עבר מבית חיל האוויר שהיה משכנו הזמני וקיבל מבנה קבוע במרכז העיר הרצליה. בשנותיה בהרצליה עבר סגנון הבימוי שלה תמורה, היא מיעטה להשתמש בתפאורה ותלבושות והעמידה את השחקן והטקסט במרכז, בהשראתו של פיטר ברוק. ב-2011 היא נתבקשה לשנות את הקו האמנותי של הרפרטואר, בטענה שהצגותיה לא הביאו די קהל ושהן עול על הקופה הציבורית ולבסוף התפטרה. הניג היא הבמאית היהודית הראשונה שהוזמנה לביים בתיאטרון הערבי אל-מידאן בחיפה. לאורך השנים הניג לימדה בבית הספר לתיאטרון חזותי (2004-2001), בסמינר הקיבוצים (1989-1987) וברמאללה. ביימה בבתי הספר לאמנות הבמה סמינר הקיבוצים ובית צבי. היא מלמדת בימוי באוניברסיטת תל אביב ובאוקטובר 2011 התמנתה לפרופסור חבר. שיטת ההוראה של הניג מתבססת על שימוש בחומרים דוקומנטריים, עיבודם לטקסטים בימתיים דרמטיים, ביניהם, תצלומים, סצנות ללא מילים, חומרים אודיו-ויזואליים ופרוטוקולי בית משפט. באוקטובר 2015 מונתה לתפקיד ראש המסלול לבימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. באוקטובר 2021 סיימה את תפקידה, והיא ממשיכה לכהן כפרופסור חבר בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ולעסוק בהוראה ובמחקר. בשנים 1996- 2007 חייתה בירושלים, שם הכירה את בן זוגה לחיים, המשורר והמתרגם שמעון בוזגלו. החל משנת 2007 הם מתגוררים בתל אביב. 2011/12 - פרס התיאטרון הישראלי להצגה "יוליסס על בקבוקים" על פי המחזה המקורי הטוב ביותר ולמחזאי הטוב ביותר (גלעד עברון) לשנת 2012. 2010 - פרס רוזנבלום לאמנויות במה תיאטרון, על מצוינות. 2007 - פרס לנדאו לאמנויות הבמה מטעם מפעל הפיס. 2006 - פרס ראשון בפסטיבל תיאטרונטו להצגה "בטווח יריקה" 2000/1 - פרס התיאטרון הישראלי להצגה "השיבה למדבר" מאת ברנאר-מארי קולטס; בקטגוריות הצגת השנה, במאית השנה, שחקנית הראשית (לאורה ריבלין) והמתרגם (דורון תבורי). 2000/1 - פרס התיאטרון הישראלי להצגה "השחף" מאת אנטון צ'כוב; בקטגוריית העלאה מחודשת של מחזה קלאסי. 1995 - זוכה במלגה לבימוי אופרה מטעם קרן שרת אמריקה ישראל. אופירה הניג הושפעה במיוחד מהבמאים פיטר ברוק וטדאוש קנטור. היא מספרת על סגנון עבודתה בבימוי: "אני בהחלט מעריצה גדולה של דיוק. של תמצות. אני מאמינה שרגע אחד מדויק בתיאטרון הוא חיים שלמים, אבל הרגע הזה מרומם את הנפש כשהוא לא מנסה לחקות את החיים. ואני חושבת שהמילה 'חסכונית' אינה מדויקת בתיאור הבימוי שלי. זו יותר כמיהה לפשטות וצניעות על הבמות, לברוח מה'רעש' וההמולה שיש בדרך כלל על הבמות. ובעניין המודרניות: הבימוי שלי הוא פוסט-פוסט מודרני. מערבב זמן ותקופה ומשנה את סדרי העדיפויות בתיאטרון הקונבנציונלי. וכמובן שלא המצאתי את זה..." היא הוסיפה ואמרה: "יש הרבה אנשים שמעמידים הצגות. אני לא בהכרח רואה בזה בימוי. הבמאי יוצר עולם, לבד או עם שותפים, אבל הוא לעולם ייצור עולם ומציאות אלטרנטיבית שמקומה אך ורק על הבמה. למרות שהמציאות הזאת נובעת מהמציאות ומהסביבה החיצונית – היא אינה מנסה לחקות אותה..." היא מתארת כיצד הבמאי צריך לדעתה לפענח טקסט: "קריאה אחרת של מחזות. הלגיטימציה לקרוא את המחזה כבמאי ולא כמתרגל פרשנויות ותאוריות. שם מתחיל הבימוי. במאי צעיר חייב להבין שהוא לא מביים תיאוריות שאחרים כתבו, אלא שהוא מביים את היצירה האישית שלו ולצורך זה, הבמאי הצעיר (ובוודאי הסטודנט) זקוק לחופש מחשבה מוחלט." הניג אמרה בראיון: " "תיאטרון טוב גורם לך להקשיב ולחשוב לשאול שאלות. התקשורת נותנת לך רק תשובות מוכנות." פרויקטים בחו"ל פרויקטים עצמאיים תיאטרון חיפה תיאטרון אנסמבל הרצליה תיאטרון החאן תיאטרון הבימה תיאטרון המעבדה תיאטרון באר-שבע בית צבי אתר האינטרנט הרשמי של אופירה הניג האתר של אופירה הניג דורית ירושלמי, אופירה הניג, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) צבי גורן, ביקורת: אתה מסתיר לי את השמש - פרויקט נדיר, באתר הבמה, 4 במרץ 2013 רון שוורץ, ‏לעומק התודעה, רון שוורץ, באתר גלובס, 7 במרץ 2013 אופירה הניג, קלאסי וחו"ל: תיאטרון הוא תיאטרון הוא תיאטרון?, תיאטרון מס' 6 אביבה לורי, מבחינת אופירה הניג, במאית ומנהלת אנסמבל הרצליה, ההצגה לא תמיד חייבת להימשך, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2010 מרב יודילוביץ', אופירה הניג: "התירו את דמי", באתר ynet, 29 ביוני 2011 ציפי שוחט, אנסמבל הרצליה כמקרה מבחן להתנהלות של תיאטרון ציבורי בישראל, באתר הארץ, 29 ביוני 2011 ריצ'רד פיליפס, "תיאטרון טוב גורם לך לשאול שאלות": ריאיון עם אופירה הניג וח'ליפה נאטור, World Socialist Website‏, 24 בנובמבר 2008 (באנגלית) מרב יודילוביץ', השאובינה יארח שלושה פרויקטים מישראל, באתר ynet, 20 בפברואר 2011 תמר מרין, מאמר על הפקת "שלוש אחיות", באתר סל תרבות ארצי מיה סלע, אופירה הניג משיקה פרויקט תיאטרוני רב-לשוני שיועלה גם באירופה, באתר הארץ, 15 בינואר 2013 מאיה נחום שחל, אופירה הניג: "שיקפצו לי כולם", באתר כלכליסט, 27 בינואר 2013 מאיה נחום שחל, על הגסיסה, באתר כלכליסט, 10 בנובמבר 2015 אופירה הניג, דף שער בספרייה הלאומית אופירה הניג, בארכיון הבימה יואב איתמר, ריאיון עם אופירה הניג(הקישור אינו פעיל, 3.7.2020), אתר MySay‏, 23 באפריל 2011 גד קינר ונורית יערי, "הבמאי כיוצר עולם: שאלות לאופירה הניג", תיאטרון 31, עמ' 13. גד קינר ונורית יערי, "הבמאי כיוצר עולם: שאלות לאופירה הניג", תיאטרון 31, עמ' 15-14. ריצ'רד פיליפס, "ריאיון עם חליפה נאטור ואופירה הניג", World Socialist Web Site, ‏24 בנובמבר 2008 שוש אביגל, תיאטרון/ זה לא עובד יותר - "ליל העשרים" מאת יהודע סובול ב"הבימה", חדשות, 19 בספטמבר 1990