laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוהאן ומריה שץ

מריה שץ (6 בנובמבר 1889 – 1 בינואר 1948 ) ובעלה יוהאן (25 באפריל 1889 – 4 ביולי 1956) הצילו את האישה היהודייה אסתר זיכלינסקי (פיינקוך) (23 בדצמבר 1926 – 2000) מהשואה על ידי הסתרתם בחוותם ליד מחנות הריכוז מאוטהאוזן וגוזן עד סוף המלחמה במאי 1945. הם "חסידי אומות העולם" היחידים מאוסטריה עילית. אסתר פיינקוך נולדה בלודז'. היא גורשה בסוף 1944 מגטו ליצמנשטאט למחנה הריכוז אושוויץ יחד עם אחיה. לאחר מכן נשלחה למחנה המשנה של מחנה הריכוז פרייברג, שם נאלצה לעבוד עם כ-1,000 נשים יהודיות עבור מפעל המטוסים "ארדו". עקב התקדמות הצבא האדום "פונה" המחנה מ-14 באפריל 1945 הטרנספורט למחנה הריכוז מאוטהאוזן נמשך 16 ימים. כ-300 עד 500 הנשים שוכנו במה שנקרא "מחנה הצוענים". באביב 1945 הצליחה אסתר בת ה-18 להימלט מהמחנה דרך חור בגדר. כשברחה ביער הגיעה לבית משפחת שץ בפרנקנברג 14. היא דפקה על דלת וביקשה ממריה שץ מים. לאחר ששתתה, אסתר גררה את עצמה, אך, מונעת מרעב, חזרה לאחר זמן קצר ודפקה שוב בדלת. מריה שץ, שזה עתה בישלה אוכל לחזירים, פתחה שוב את הדלת. אסתר התנפלה עליו והחלה לאכול אותו. לנוכח מצבה העגום של הילדה, שאותה זיהתה בקלות כאסירת מחנה ריכוז, פרצה מריה שץ בבכי. היא האכילה את אסתר, נתנה לה בגדים נקיים והכניסה אותה לאחד מחדרי הילדים. בזמן שהותה בחווה, אסתר נתפסה פעם על ידי האס אס. פרנץ שץ בן ה-16, שידע את סודה של אסתר, הציג את אסתר כאחותו וכך הצליח להצילה. אסתר הוסתרה בחווה עד לשחרור המחנה ב-5 במאי 1945. לאחר המלחמה עלתה אסתר לישראל. היא פגשה את אחיה על הספינה; השניים היו הניצולים היחידים ממשפחתם. נישאה בישראל לדוד זיכלינסקי, ונולדו להם שלושה ילדים: יוסי, משה ואריה, להם סיפרה מספר פעמים על הזוג שהציל אותה. היא גם הזכירה את הזוג האוסטרי בדו"ח שמסרה ליד ושם ב-1995. רק לאחר מותה של אסתר זיכלינסקי (פיינקוך) החל בנה אריה זיכלינסקי לחפש את משפחת שץ. לאחר שמצא את צאצאיהם פנה ל"יד ושם". ב-25 בנובמבר 2009, העניק "יד ושם" לבני הזוג לאחר מותם את מדליית הכבוד של "חסידי אומות העולם". ב-2 ביוני 2010, במסגרת טקס כבוד ניתנה תעודת "חסידי אומות עולם" לצאצאי המשפחה על ידי שגריר ישראל בפרלמנט בווינה. סיפורם של אסתר ומשפחת שץ מסופר גם בתערוכה "Die Gerechten" מוזיאון עולם העבודה של שטייר (גר'). Blogeintrag von Arie Zychlinski Die "Freia GmbH" von Arado – ein Außenlager des Konzentrationslagers Flossenbürg in Freiberg Pascal Cziborra: KZ Freiberg: Geheime Schwangerschaft, Lorbeer-Verlag 2008, ISBN 3938969059, Seite 103 Johann und Maria Schatz auf der Seite des Projekts A Letter To The Stars Eintrag in der Datenbank von Yad Vashem APA 2. Juni 2010: Staat Israel ehrt österreichische AntifaschistInnen – Johann und Maria Schatz als "Gerechte unter den Völkern" gewürdigt יוהאן ומריה שץ, באתר יד ושם (באנגלית) Kirchenzeitung 16. Juni 2010: Es gab sie in ganz Europa – Gerechte unter den Völkern Homepage der Ausstellung Die Gerechten – Courage ist eine Frage der Entscheidung Kirchenzeitung 18. September 2013: Entscheidung für die Menschlichkeit
משגר רקטות רב-קני

משגר רקטות רב-קני (לעיתים נקרא גם: משגר רקטות מרובות; באנגלית: multiple rocket launcher; בראשי תיבות: MRL או Multiple launch rocket system; בראשי תיבות: MLRS) הוא סוג של מערכת ארטילריה רקטית המסוגל לשגר מספר רב של רקטות. משגר הרקטות מרובות מכיל מספר של משגרי רקטות, אשר ממוקמים על פלטפורמת הנשק (אנ'). הארטילריות והפגזים במשגרי רקטות מרובות, משתנים. גם איכות השיגור והמטען הייעודי, משתנים ותלויים בדגם המשגר. משגרי רקטות מרובות הומצאו לראשונה בשושלת סונג, שושלת ששלטה בחלקים נרחבים מסין בין 960 ל-1279. אותה השושלת גם גילתה את השימוש באבק שרפה. ייתכן שנעשה שימוש במשגר רקטות רב-קני בשנת 1180, במצור המונגולי על קאיפנג (אנ'). צבאות סין יצרו משגרי רקטות מרובות שירו עד 100 רקטות חץ בו זמנית. לעיתים, המשגרים היו ניידים והיה ניתן להזיז אותם ממקום למקום. במאה ה-15 המציאו הקוריאנים את ה-Hwacha (בקוריאנית: 화차). משגר זה היה מסוגל לירות 200 רקטות חץ בו זמנית. נעשה שימוש במשגר בפלישות היפניות לקוריאה. במלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בדגמים רבים של משגרי רקטות מרובות, גם מצד מדינות הציר וגם מצד בעלות הברית. הידועה מהן הייתה הקטיושה הסובייטית. הגרמנים השתמשו ב-15 ס"מ נבלוורפר 41 (בגרמנית: 15 cm Nebelwerfer 41), אותה בעלות הברית כינו "מימי צועקת" (Screaming Mimi). גם לקראת סוף המלחמה נעשה ב-זחל"ם SWS, שמשמעות שמו המלא בגרמנית הוא "טרקטור צבאי כבד". מדיה וקבצים בנושא משגר רקטות רב-קני בוויקישיתוף The Song Dynasty in China | Asia for Educators, afe.easia.columbia.edu Mike Gruntman, Blazing the Trail: The Early History of Spacecraft and Rocketry, AIAA, 2004, ISBN 978-1-56347-705-8. (באנגלית) Army Guide - Hwacha, www.army-guide.com Imjin War: General leads big defeat of Japanese in 'river of hell' battle, koreatimes, ‏2020-03-21 (באנגלית)
Hollywood Tonight

Hollywood Tonight הוא שיר של הזמר מייקל ג'קסון שנכלל באלבום "Michael" שיצא בשנת 2011, לאחר מותו של הזמר. השיר התפרסם ב-11 בפברואר אותה שנה, כסינגל השני מתוך האלבום. ג'קסון כתב סקיצה ראשונית של המילים בשנת 1999, במהלך העבודה על האלבום "Invincible", ולאחר מכן החל לעבוד על המוזיקה יחד עם ברד בוקסר, שהיה שותף גם לכתיבת המילים. במהלך העשור הבא, ג'קסון חזר לעבוד על השיר עוד מספר פעמים ויחד עם בוקסר המשיכו לעבוד עליו בלוס אנג'לס בשנת 2007. באוקטובר 2008 ביקש ג'קסון ממהנדס הקול מייקל פרינס להקליט את המיקס האחרון של השיר על דיסק כדי שיוכל להקשיב לו ולראות מה ניתן לשפר, אך הוא לא הספיק לחזור לעבוד עליו שוב. טדי ריילי הפיק את השיר יחד עם תרון "נף-יו" פימסטר לאחר מותו של ג'קסון. ריילי גם כתב קטע גישור חדש, אותו ביצע טאריל ג'קסון, שכלל מילים שונות מאלו שהשאיר ג'קסון.. ב-3 בדצמבר 2010, עוד לפני יציאת האלבום "Michael", הושמע השיר לראשונה בתוכנית האירוח "המופע של אלן דג'נרס". השיר יצא לראשונה כסינגל לתחנות הרדיו באיטליה ב-11 בפברואר 2011 ויום למחרת נכנס לרשימות ההשמעה של רדיו BBC 2. וידאו קליפ של השיר פורסם ב-10 במרץ 2011. הווידאו כלל גרסת מיקס שונה מגרסת הסינגל: הקול של ג'קסון הופיע ללא אוטו-טיון, השיר כלל סימפול של השיר "Billie Jean" וקטע הגישור שנוסף בהקלטה לא נכלל בווידאו. סופיה בוטלה הייתה הרקדנית הראשית בווידאו, יחד איתה הופיעו עוד כ-60 רקדנים. בווידאו נכללו קטעים מהקליפים "Black or White", "Billie Jean", "Jam", "Don't Stop 'Til You Get Enough" ו-"In the Closet". מידע על היצירה "Hollywood Tonight" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Hollywood Tonight" באתר יוטיוב Michael Jackson’s new single confirmed as ‘Hollywood Tonight’, Music-News.com, 26 January 2021 Exclusive: Inside Michael Jackson's "Hollywood", HuffPost, 24 March 2011 Ellen Debuts New Michael Jackson Song “Hollywood Tonight”, Soul Culture, 4 December 2010 Michael Jackson-Hollywood Tonight Throwback Mix, 12 May 2011
סופי קאל

סוֹפי קאל (בצרפתית: Sophie Calle; נולדה ב-9 באוקטובר 1953) היא צלמת ואמנית צרפתייה. בשנת 2024 זכתה בפרס פרמיום אימפריאלה לציור. עבודותיה של קאל מנהלות דיאלוג עם מציאויות שונות ועם סוגים של מקריות. לדבריה בכל אחת מיצירות האמנות שלה ישנה עובדה אחת שאינה נכונה, שהומצאה על ידה, בעוד שאר הנתונים הם אמת והיא לא ביצעה עליהם מניפולציה. באחת מעבודותיה הידועות, היא מצאה ספר טלפונים ברחוב והחלה להתקשר לאנשים שפרטיהם הופיעו בספר, נפגשה איתם, ודיווחה על פגישות אלו בצירוף צילום בעיתון יומי בצרפת במשך חודש. הפרסום האחרון כלל מכתב שנשלח על ידי בעל ספר הטלפונים, שכעס כי חדרה לפרטיותו, וכי כל מכריו יכולים לזהותו מתוך הכתבות. לדבריו שהה בנסיעת עסקים במדינה אירופאית אחרת, ולכן לא ידע לפני כן על סדרת הכתבות. האם אחד המפגשים הומצא על ידי קאל, או שמא מכתבו של בעל הפנקס הוא שאינו אמיתי? בעבודה אחרת, ביקשה מאמה שתשכור חוקר פרטי שיעקוב אחריה במשך יום שלם, והציגה את צילומיה שלה לצד צילומיו של החוקר הפרטי ודיווחיו ללקוחתו. קאל הציגה תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב, וכן הציגה בתערוכת ארט פוקוס בירושלים עבודה העוסקת ב-"עירוב": תחום השבת של ירושלים ובזכרונות של אנשים פרטיים בעיר. קאל הייתה מיודדת עם הסופר פול אוסטר, שביסס על דמותה את הספר הטרילוגיה הניו יורקית, וכמו כן בספרו "לויתן" נכלל האירוע של מציאת ספר הטלפונים, אך עם השתלשלות שונה מזו שעליה דיווחה קאל. בשנת 2024 זכתה בפרס פרמיום אימפריאלה. מדיה וקבצים בנושא סופי קאל בוויקישיתוף סופי קאל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סופי קל (1953-), דף שער בספרייה הלאומית אילנה גרף, כאב מעודן - על האמנית סופי קאל, באתר טקסטורה ארנה קזין, איך נכון להיפרד, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2007 מיה סלע, גרגואר בוייה, בלש של אהבה, באתר הארץ, 8 במרץ 2010 בנאלי, רדיקלי או טרגי, שני סיפורי כלולות מאת סופי קאל מרית בן ישראל, המקרה המוזר של פול אוסטר וסופי קאל חלומה של נערה, סיפור קצר מאת סופי קאל Praemium Imperiale, Laureate, Sophie Calle
כיכר הביטחון (ביירות)

כיכר הביטחון, או אזור הביטחון (בערבית: المربع الأمني, בתעתיק מדויק: אלמרבע אלאמני), הוא אזור ברובע הדאחִיֶיה בביירות, הידוע כמעוז ארגון הטרור חזבאללה ובו ממוקמים משרדיו והמטה המרכזי. זהו אזור מבוצר בכבדות ונחשב לעיתים קרובות למעוז חזבאללה וכולל מתקנים מנהליים, צבאיים ולוגיסטיים שונים. אזור זה כולל שכונות כמו חארת חריכ, ביר אל-עבד ואל-רוביס. האזור ידוע כמאובטח מאוד וכלל עמדות בידוק, נוכחות כבדה של חמושים ומצלמות אבטחה רבות. ערך מורחב – מבצע סדר חדש ב-27 בספטמבר 2024 הפציץ חיל האוויר הישראלי את המפקדה בה שהו מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה ובכירים נוספים: מטוסי F-15I רעם הטילו יותר מ־80 פצצות במשקל טונה כל אחת על המתחם, שנהרס כליל על יושביו. גם צה"ל וגם חזבאללה אישרו את מותו של נסראללה למחרת. בהתקפה נהרגו גם עלי כרכי, מפקד החזית הדרומית של חזבאללה וקצין בכיר איראני בשם עבאס נילפורושאן, ששימש כמפקד גיס סוריה ולבנון בכוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית, יחד עם עוד כמה מפקדים בכירים בחזבאללה. الضاحية الجنوبية.. حقائق بشأن معقل حزب الله في بيروت // הרובע הדרומי — עובדות על מעוז חיזבאללה (בערבית) ערך זה הוא קצרמר בנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
S ארוכה

S ארוכה הוא שם האות S בגרסתה העתיקה, המאורכת: ſ. סימן זה ציין S קטנה בתחילת מילה או באמצעה; האות S הרגילה נקראה S סופית או S עגולה. ייתכן שהעובדה שלאות היוונית סיגמא קיימת גרסה רגילה וגרסה סופית תרמה לקלות שבה נתקבלו באירופה שתי צורות לאות S. קל להתבלבל בין האות ſ והאות f, בעיקר משום שבגופנים מסוימים יש ל-ſ קו קטן באמצעה (אם כי רק משמאל לקו האנכי). מקורו של הקו האמצעי היא בכתב הגותי, שבו נכתבה ה-ſ בשתי תנופות עט-נוצה: קו אנכי יורד, ואחריו קו עולה המתקשת ימינה. במקום המפגש של הקווים נוצרה בליטה קטנה, שנשארה גם במעבר לכתב לטיני רגיל. בצורתה הנטויה אין לאות קו אמצעי, והיא יורדת אל מתחת לשורה. האות ſ יצאה משימוש באלפבית לטיני בתחילת המאה ה-19. הליגטורות הנפוצות שכללו את האות ſ (ביניהן ſi, ſt ו-ſs) נעלמו גם הן (בגרמנית הפכה הליגטורה ſs או ſz לאות ß). באותיות גותיות נעשה ב-ſ שימוש גם כיום. ה-S הארוכה, בכתב נטוי, משמשת כיום כסמל האינטגרל (∫) במתמטיקה: ∫ a b {\displaystyle \int _{a}^{b}} המתמטיקאי לייבניץ יצר את הסימן כקיצור למילה הלטינית summa (סכום), שאותה הוא כתב ſumma. סימן זה הופיע לראשונה ב-1686, במאמרו De Geometria. בתחום הבלשנות מסמן סימן דומה, ʃ (המכונה אֶש), את הצליל ש (ראו: IPA). האות ſ מיוצגת ביוניקוד על ידי הצירוף U+017F וב-HTML כ-&#x17F; או &#383;. ß מדיה וקבצים בנושא S ארוכה בוויקישיתוף
אושן

האם התכוונתם ל... אה"מ אושן (1898) – אוניית מערכה פרה-דרדנוט אושן קי – אי מלאכותי פרטי בבהאמה אושן – מחוז בניו ג'רזי אישים: פרנק אושן – זמר-יוצר וראפר אמריקאי Ocean אושאן
המזוודה המקסיקנית

המזוודה המקסיקנית (באנגלית: The Mexican Suitcase) הוא סרט תיעודי משנת 2011 בבימויה של טרישה זיף. הוא מספר את סיפורם של למעלה מ-4,000 תשלילים לסרטים שנוצרו במהלך מלחמת האזרחים בספרד על ידי הצלמים דוד סימור, גרדה טארו ורוברט קאפה. הסרט עוקב אחר מסעם של התצלומים מהיעלמותם בתחילת מלחמת העולם השנייה ועד לגילוים מחדש ב-2007. הראיונות מכסים גם סיפורים פוליטיים ואישיים מהתקופה. לפי מגזין דוקומנטרי: המזוודה המקסיקנית מפגישה שלושה נרטיבים: המזוודה, סיפור הגלות וכיצד אנשים בספרד מתייחסים היום לעבר שלהם, 30 שנה לאחר המעבר. המזוודה המקסיקנית מתייחסת לכוחו של הזיכרון, ושואלת, "למי ההיסטוריה שלנו?" "זיף טווה תיאורים אישיים, לעיתים כואבים, של ביוגרפיות של אלה ששרדו את המלחמה כשברחו מספרד, שרבים אינם מסוגלים לשכוח אפילו עד היום". טיים מגאזין "אפילו לסטודנטים המזדמנים ביותר לצילום, עיתונות והיסטוריה, הסרט היפה והנשמה הזה עדיין נדרש לצפייה." - ירחון פילם ג'ורנל אינטרנשיונל הסרט הוזמן על ידי איגוד הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומי להשתתף כמועמד לפרס האוסקר במסגרת-DocuWeeks 2011, שם נאמר עליו שהוא "מרתק ברמות רבות". "המזוודה המקסיקנית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המזוודה המקסיקנית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המזוודה המקסיקנית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Meet the DocuWeeks Filmmakers: Trisha Ziff--'The Mexican Suitcase'". Documentary. No. August, 2011. International Documentary Association. ארכיון מ-1 ביוני 2016. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite news}}: (עזרה) "Film Review: The Mexican Suitcase". Film Journal International. 24 באוגוסט 2011. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite news}}: (עזרה) Campbell, Christopher (26 באוגוסט 2011). "DocuWeeks: "The Mexican Suitcase" Fascinates on Multiple Levels". IndieWire. ארכיון מ-1 באוקטובר 2020. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדיוס בואנוס איירס

אדיוס בואנוס איירס (Adiós Buenos Aires) הוא קופרודוקציה ארגנטינית ספרדית משנת 2023 בבימויו של גרמן קראל, עם דיאגו קרמונסי ומרינה בלאטי בתפקידים הראשיים. הסרט היה מועמד לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בבייג'ינג. הסרט מספר על ארבעה מנגנים חובבים בבואנוס איירס שחייהם מושפעים לרעה מהמשבר הכלכלי העמוק בארגנטינה בשנת 2001. בסרט משולבים קטעים דוקומנטריים מהתקופה ההיא. נובמבר 2001, בואנוס איירס, משבר כלכלי עמוק ברחבי ארגנטינה. חוליו פרבר (דיאגו קרמונסי) הוא בעל חנות נעליים אותה ירש מאביו. אין קונים ואין לו כסף לשלם לספק שלוקח ממנו את רוב הנעליים בחנות. הוא גרוש וחי עם בתו פאולה. בערבים הוא מנגן בבנדונאון בבית קפה קטן יחד עם קרלוס (פסנתר), אטיליו (כינור), טיטו (קונטרבס). הזמר שלהם עזב את ארגנטינה כרבים אחרים והם משכנעים את זמר העבר קרלוס טורטולה שנמצא כעת בבית אבות, להצטרף אליהם. חוליו נאלץ למכור את חנותו. הוא רוצה למכור את מכוניתו אבל נהגת המונית מריאלה (מרינה בלאטי) מתנגשת בו. היא אם יחידנית מטופלת בילד חירש ומבקשת לא לדווח לביטוח ובתמורה תסיע חינם את חברי הלהקה להופעות. חוליו מרחם עליה ומסכים. כעת הוא מודיע לבתו פאולה כי החליט להגר לגרמניה בגלל המצב בארגנטינה. הוא מוכר את דירתו ואת הכסף הוא מפקיד בבנק המרכזי של ארגנטינה. לרוע מזלו מודיע שר האוצר כי החליט להקפיא את חשבונות הבנקים עם אפשרות להוציא רק 250 פזוס לשבוע. חוליו המיואש הולך לבנק ונקלע להפגנה גדולה ואלימה. הוא מצליח להשיג הופעה עבור הלהקה אצל סנטור סלינס העשיר והמושחת. אטיליו מתנגד לכך, עוזב את הלהקה ונהרג בהפגנה. חוליו המיואש עולה על ספינה כדי לעבוד בה בדרך לאירופה אך לבסוף מתחרט וחוזר לבואנוס איירס לנגן בבנדונאון עם הלהקה שלו. "אדיוס בואנוס איירס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קדימון לאדיוס בואנוס איירס, באתר יוטיוב פסקול הסרט, באתר יוטיוב
עוד 48 שעות

עוד 48 שעות (באנגלית: Another 48 Hrs.) הוא סרט קומדיית פעולה משנת 1990 בבימויו של וולטר היל. הסרט הוא המשך לסרט 48 שעות משנת 1982, בכיכובם של אדי מרפי, ניק נולטה, בריון ג'יימס, אנדרו דיבוף ואד אורוס. העלילה מתמקדת בבלש ג'ק קייטס (נולטי) ובנוכל רג'י האמונד (מרפי), שמוצאים עצמם שוב משתפים פעולה במרדף אחרי ראש כנופיית סמים, אשר מהווה איום על שניהם. הסרט משלב הומור ואקשן, עם דינמיקה מרתקת בין הדמויות הראשיות. הסרט מתחיל כשג'ק קייטס, שוטר ותיק, ממשיך בחקירה כנגד סוחרי סמים, אך כאשר הם מנסים להרוג אותו, הוא מבין שהוא זקוק לעזרתו של רג'י האמונד, הנוכל שיצא זה עתה מהכלא. הם מתאחדים שוב, למרות העבר המשותף הסוער שלהם, ויוצאים למרדף נגד ראש כנופיית סמים המכונה "אייסמן". ככל שהם חודרים עמוק יותר לעולם הפשע, השניים נאלצים להתמודד עם חוסר אמון הדדי, יריבים חמושים, וזמן הולך ואוזל, כשהם נלחמים במטרה לחשוף את זהות "אייסמן" ולשים סוף לרשת הסמים. אדי מרפי – רג'י האמונד ניק נולטי – המפקח ג'ק קייטס בריון ג'יימס – המפקח בן קיהו / "אייסמן" קווין טייג' – סגן בלייק וילסון אד או'רוס – המפקח פרנק קרוז דייוויד אנתוני מרשל – ווילי היקוק אנדרו דיבוף – ריצ'רד "צ'רי" גאנז עוד 48 שעות קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. בעוד שהכימיה בין מרפי לנולטי זכתה לשבחים, העלילה ספגה לביקורת על היעדר מקוריות בהשוואה לסרט הראשון. הסרט קיבל ציון של 21% באתר Rotten Tomatoes ו-23 מתוך 100 ב-Metacritic. למרות זאת, הסרט הצליח באופן מסחרי והפך לאחד מסרטי הפעולה הבולטים של שנות ה-90. "עוד 48 שעות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עוד 48 שעות", באתר נטפליקס "עוד 48 שעות", באתר AllMovie (באנגלית) "עוד 48 שעות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עוד 48 שעות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "עוד 48 שעות", באתר Metacritic (באנגלית) "עוד 48 שעות", באתר אידיבי "עוד 48 שעות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
גורדי (סרט)

גורדי (באנגלית: Gordy) הוא דרמה קומית משנת 1994 בבימויו של מארק לואיס. הסרט עוקב אחר גורדי, חזיר צעיר שמצליח להציל את משפחתו מחווה במיזורי לאחר שהופרדו. במהלך מסעו, גורדי מוצא את עצמו במרכז תשומת הלב הציבורית ונעשה כוכב תקשורת. בעזרת חבריו האנושיים, הוא מתמודד עם אתגרים שונים ומנסה להציל את משפחתו תוך כדי לימוד שיעורים על חברות ואומץ לב. הסרט הופץ על ידי מירמקס תחת חותם Miramax Family Films. וכולל את השיר "כוח חזיר בבית" מאת Tag Team(אנ'). לשיר הופק קליפ ובו קטעים מהסרט. גורדי, חזיר קטן וחכם, מגלה שמשפחתו נלקחת מהחווה כדי להימכר. הוא מחליט לצאת למסע כדי למצוא אותם, ובדרך נקלע להרפתקאות רבות. גורדי עובר מבעלים לבעלים, מפתח קשרים עם אנשים טובי לב ואף הופך למרכז התעניינות ציבורית בתקשורת. במהלך המסע, גורדי עוזר להציל בני אדם ממצבים מסוכנים והופך לסמל אומץ, אך כל הזמן נשאר ממוקד במטרתו – להציל את משפחתו. גורדי קיבל ביקורות מעורבות עם שחרורו. המבקרים ציינו את הפשטות של העלילה והמסר החיובי, אך העלו השוואות לסרט אחר על חזיר מדבר, "בייב", שיצא לאחר מכן וזכה להצלחה רבה יותר. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 21%, מה שמעיד על ביקורות מעורבות מהמבקרים. "גורדי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גורדי", באתר נטפליקס "גורדי", באתר AllMovie (באנגלית) "גורדי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גורדי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "גורדי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Leonard Klady (21 ביולי 1993). "Film 'Gordy, The Pig' Makes Mr. Motown A Bit Nervous - Chicago Tribune". Articles.chicagotribune.com. אורכב מ-המקור ב-15 באוקטובר 2013. נבדק ב-2 ביוני 2012. {{cite web}}: (עזרה) ""Pig Power" Tag Team". YouTube. 29 בנובמבר 2010. ארכיון מ-21 בדצמבר 2021. נבדק ב-10 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גורדי (סרט)".
בודהה קטן

בודהה קטן (באנגלית: Little Buddha) הוא סרט דרמה משנת 1993 בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י. הסרט עוסק במסעו של לאמה נורבו (יינג רולנד) מבודהיזם טיבטי, שיוצא לחפש את גלגולו החדש של מורהו המנוח. הוא מוצא ילד אמריקאי בשם ג'סי קונרד (אלכס ויסנדנג'י) מסיאטל, שנראה שהוא הגלגול הנבחר. הסיפור משתלב עם סיפור חייו של הנסיך סידהארתא (בגילומו של קיאנו ריבס), הלומד את דרכו הרוחנית בדרכו להפוך לבודהה. הסרט נע בין סיפורו של ג'סי, ילד אמריקאי שמתגלה כגלגול נשמתו של לאמה טיבטי, לבין סיפורו של סידהארתא, נסיך הודי שמוותר על חיי העושר כדי להפוך לבודהה. במהלך המסע, ג'סי ומשפחתו נאלצים להחליט אם להישאר בסיאטל או לנסוע לנפאל כדי לגלות את גורלו. קיאנו ריבס בתפקיד הנסיך סידהארתא / בודהה יינג רולנד - לאמה נורבו כריס אייזק בתפקיד דין קונרד אלכס ויסנדנג'י בתפקיד ג'סי קונרד רושאן סת בתפקיד לאמה נורבו ברידג'ט פונדה בתפקיד ליסה קונרד בודהה קטן קיבל ביקורות חיוביות על הצילום והבימוי של ברטולוצ'י, תוך שימת דגש על תיאור מרהיב של הבודהיזם הטיבטי. עם זאת, המשחק של קיאנו ריבס זכה לביקורות מעורבות. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 65%. "בודהה קטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בודהה קטן", באתר נטפליקס "בודהה קטן", באתר AllMovie (באנגלית) "בודהה קטן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בודהה קטן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בודהה קטן", באתר אידיבי "בודהה קטן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
היעד... חתונה

היעד... חתונה (באנגלית: Destination Wedding) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2018 בבימויו ובכתיבתו של ויקטור לוין, בכיכובם של וינונה ריידר וקיאנו ריבס. הסרט מתמקד בשני זרים, פרנק ולינדזי, שנפגשים במקרה כשהם נוסעים לאותה חתונה של מכר משותף. השניים, שבתחילה מפתחים אנטגוניזם זה כלפי זה, מוצאים את עצמם מסתדרים בעל כורחם לאורך האירועים השונים. הסרט עוסק בשנאה משותפת, סרקזם וחיפוש בלתי צפוי אחר אהבה. הפקת הסרט נערכה במרכז קליפורניה באוגוסט 2017. ופסקול הסרט הולחן על ידי ויליאם רוס.(אנ') לפי וראייטי, תקציב ההפקה היה 5 מיליון דולר. לינדזי ופרנק נפגשים לראשונה בשדה התעופה כשהם מגלים ששניהם מוזמנים לאותה חתונה בקליפורניה. לאורך סוף השבוע הם מוצאים עצמם מתעמתים, מתחברים ומתאהבים בהדרגה. שני האנשים, שבאים עם גישה שלילית לחתונות ולחיים בכלל, מגלים שהם מוצאים זה אצל זו את מה שחסר להם.. הסרט קיבל ביקורות מעורבות. בעוד שהמבקרים שיבחו את הכימיה בין קיאנו ריבס ווינונה ריידר, חלקם ציינו שהסרט מוגבל בדיאלוגים ובעל מבנה חד-גוני. ב־Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג של 51% על סמך 86 ביקורות, ובדירוג ממוצע של 5.3/10. הקונצנזוס הקריטי של האתר קורא, " הסרט מפגיש מחדש את קיאנו ריבס ווינונה ריידר לקומדיה חמוצה שהטוויסט המיזנתרופי המבטיח בתחילה משתלט על הכימיה של המובילים שלה". ב־Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 46 מתוך 100, המבוסס על 23 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות". אתר האינטרנט הרשמי של היעד... חתונה היעד... חתונה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "היעד... חתונה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "היעד... חתונה", באתר AllMovie (באנגלית) "היעד... חתונה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "היעד... חתונה", באתר Metacritic (באנגלית) "היעד... חתונה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Ritman, Alex (30 באוגוסט 2017). "Keanu Reeves, Winona Ryder Team Up for 'Destination Wedding'". The Hollywood Reporter. נבדק ב-31 באוגוסט 2017. {{cite web}}: (עזרה) Mitchell, Robert (30 באוגוסט 2017). "Keanu Reeves, Winona Ryder Reunite for 'Destination Wedding'". Variety. נבדק ב-31 באוגוסט 2017. {{cite web}}: (עזרה)
יום שישי ה-13 (סרט, 2009)

יום שישי ה-13 (באנגלית: Friday the 13th) הוא סרט סלאשר אמריקאי משנת 2009 בבימויו של מרכוס ניספל ונכתב על ידי דמיאן שאנון ומארק סוויפט, על פי סיפור שכתבו. זהו הפרק השנים-עשר בזיכיון שישי ה-13. הסרט מהווה עיבוד מחדש לסרט האימה הקלאסי משנת 1980 ועוקב אחר קבוצת צעירים שמגיעים לאגם קריסטל כדי לחקור את ההיעלמות של אחד מחבריהם. כשהם מגיעים, הם נתקלים ברוצח האגדי ג'ייסון וורהיס, אשר מתחיל לצוד אותם בזה אחר זה. הסרט משלב אלמנטים מהסרט המקורי עם תפניות חדשות. הסרט תוכנן במקור כסיפור מקור אך הפרויקט התפתח לרימייק של ארבעת הסרטים הראשונים של יום שישי ה-13 . דמותו של ג'ייסון וורהיס עוצבה מחדש כרוצח רזה ומהיר עם סיפור רקע המאפשר לצופה לחוש אהדה כלפיו אבל לא מספיק כדי שיאבד את האיום שלו. בהתאם לטון של הסרט, המסכה של ג'ייסון נוצרה מחדש מתבנית של המסכה המקורית ששימשה ליום שישי ה-13 חלק 2 עם שינויים קלים. הסרט כולל חלק מהפרטים המוזיקליים של הארי מנפרדיני מהסרטים של יום שישי ה-13 הקודם מכיוון שהמפיקים הכירו במעמדו האיקוני. יום שישי ה-13 יצא לאקרנים בארצות הברית ב-13 בפברואר 2009. הוא ספג לביקורות שליליות אך זכה להצלחה קופתית עם הכנסות בגובה 92.7 מיליון דולר בקופות בתקציב של 19 מיליון דולר, והפך לסרט השני עם הרווחים בזיכיון אחרי פרדי נגד ג'ייסון (2003). הסרט מתחיל כשקליי מילר (ג'ארד פדלקי) מחפש את אחותו וויטני שנעלמה באזור אגם קריסטל. בזמן שהוא עובר בין הבקתות הנטושות, הוא נתקל בקבוצה של צעירים שמגיעים למקום כדי לבלות את סוף השבוע. מה שהם לא יודעים הוא שהאגדה על הרוצח ג'ייסון וורהיס אמיתית, והוא אורב ביער הסמוך. ככל שהלילה מתקדם, ג'ייסון מתחיל לרדוף אותם ולהרוג אחד אחד. הסרט מתמקד במאבק ההישרדות שלהם ובניסיון של קליי למצוא את אחותו. דרק מירס בתפקיד ג'ייסון וורהיס ג'ארד פדלקי בתפקיד קליי מילר דניאל פאנבייקר בתפקיד ג'נה אמנדה ריגטי בתפקיד וויטני מילר ארון יו בתפקיד צ'וי ג'ונתן סאדובסקי בתפקיד וייד נאנה ויזיטור בתפקיד פמלה וורהיס יום שישי ה-13 קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות. המבקרים שיבחו את הבימוי והעיצוב המחודש של דמותו של ג'ייסון, אך העלילה נחשבה לשגרתית וללא חידושים משמעותיים. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 25%, וב-Metacritic, ציון של 34 מתוך 100. אתר האינטרנט הרשמי של יום שישי ה-13 (באנגלית) "יום שישי ה-13", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יום שישי ה-13", באתר נטפליקס "יום שישי ה-13", באתר AllMovie (באנגלית) "יום שישי ה-13", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יום שישי ה-13", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "יום שישי ה-13", באתר Metacritic (באנגלית) "יום שישי ה-13", באתר אידיבי "יום שישי ה-13", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Joal Ryan (16 בפברואר 2009). "Sorry, Shopaholic, Hockey Masks Are the New Black". E! Online. ארכיון מ-29 ביולי 2012. נבדק ב-20 בפברואר 2009. {{cite news}}: (עזרה) Nathan Lee (13 בפברואר 2009). "A Slice of Life". The New York Times. ארכיון מ-14 ביוני 2018. נבדק ב-18 בפברואר 2009. {{cite news}}: (עזרה) Ryan Stewart (28 בנובמבר 2008). "Friday the 13th: The Producers". SuicideGirls.com. אורכב מ-המקור ב-4 במאי 2009. נבדק ב-1 בדצמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה)