laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הומיאותרמיות

הומיאותרמיות היא תכונה של בעל חיים המתבטאת ביכולתו ולווסת את טמפרטורת גופו ולשמור על רמתה היציבה ללא תלות בתנאי הסביבה, באמצעות תהליכים בתוך הגוף. רק שתי מחלקות בממלכת בעלי החיים מתאפיינות בתכונה זו, והם העופות והיונקים. התכונה ההופכית לתכונה זו היא פוקילותרמיות – טמפרטורת גוף משתנה בהתאם לתנאי הסביבה ("דם קר"). קבוצת בעלי החיים ההומיאותרמים היא פוליפילטית. יצורים הומיאותרמיים הם בעלי קצב מטבוליזם גבוה, שמייצר חום רב בתוך הגוף. כמחצית מהחום מקורו בנשימה תאית, תוך כדי בנית מולקולות ATP, משום שלתהליך ניצול הגלוקוזה יש יעילות של 50% בלבד. 50% נותרים משתחררים בצורת אנרגיית חום. מולקולות ה-ATP מספקות אנרגיה לתהליכים הפיזיולוגיים והמטבוליים בגוף וגם בשלב זה הנצילות האנרגתית היא 50%, והשאר נפלט בצורת חום. ולכן, כדי שתישמר סביבה פנימית קבועה מבחינת טמפרטורה, אצל בעלי חיים אלה התפתח מנגנון לפליטת חום, אפילו כאשר הם נמצאים בסביבה בעלת טמפרטורה גבוהה. ויסות חום הגוף בתנאי חום כאשר טמפרטורת הגוף עולה, דם חם זורם דרך ההיפוטלמוס הקדמי. סיבים היוצאים ממנו אל גזע המח ומשם אל מח השדרה מעוררים את המערכת העצבים הסימפתית ואת השרירים הרצוניים. סיבים אחרים מובילים אל אל מרכזי הלב והנשימה במח המארך. התוצאה של כלל גירויים אלה היא פעילות פיזיולוגית מסוגים שונים, הגורמת לירידת טמפרטורת הגוף. התרחבות כלי הדם ההיקפיים, שגורמת לקרינת חום אל מחוץ לגוף. הגברת זרימת הדם לאזורים היקפיים גם מעלה את הולכת החום לסביבה. עליה בהזעה ירידה בקצב המטבוליזם- להקטנת הצטברות החום בגוף עליה בקצב הנשימה, להוצאת האוויר החם מהריאות ישנן גם התאמות התנהגותיות הבאות לידי ביטוי בתנאים אלה והם כוללים הסתתרות במחילות, שהיה במקומות מוצלים ועוד ויסות חום הגוף בתנאי קור ויסות חום הגוף בתנאי קור מבוקר על ידי ההיפוטלמוס האחורי, המפעיל מנגנון הפוך לזה המתקיים בתנאי חום. התכווצות כלי הדם ההיקפיים ועל ידי כך צמצום זרימת הדם ההיקפית מנגנון של זרימת נגדית בכלי דם, המצמצמת איבוד חום לסביבה עליה במטבוליזם ירידה בקצב הנשימה הרעדת שרירים התפתחות שכבת שומן עבה, תת-עורית תרדמת חורף המלווה בירידה במטבוליזם אבולוציה של הומיאותרמיות תכונה זו הופיעה כנראה בחלק המאוחר של עידן הטריאס, לפני 223 מיליון שנה. תקופה זו התאפיינה בשינויים תכופים בטמפרטורות גלובליות, וזו גם הייתה תקופה עם הרבה לחות באוויר. תנאים אלה הפעילו לחץ אבולוציוני על בעלי החיים. החוקרים משערים שתכונת ההומיאותרמיות התפתחה תוך פרק זמן של מיליון שנה. זו נחשבת תקופה קצרה במונחים של שינויים אבולוציוניים. הומיאותרמיות דורשת אומנם השקעת אנרגיה רבה יותר לקיום היום-יומי, אך מצד שני מאפשרת פעילות בלילות, בהן אין מקור חום חיצוני זמין. בנוסף, היא אפשרה ליצורים הומיאותרמיים לחיות באזורים קרים, בתנאים אשר יצורים פויקילותרמיים אינם יכולים להתקיים בהם. טמפרטורת גוף נורמלית כלל הסה קירור בעלי דם חם בעלי דם קר מנגנון זרימה נגדית מרק גלזרמן, השאירו להן את שלט המזגן – למה לנשים קר יותר מלגברים, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2016 הומיאותרמיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דניאל בן הלוי, מהו מקורו של מרבית חום הגוף במצב מנוחה?, באתר מכון דוידסון- הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, ‏פברואר 2011 רעיה אילן, חילוף חומרים בתא וגלגולי אנרגיה בעולם החי והצומח, ירושלים: יפתח, 1996, עמ' 178–187 יונת אשחר, היונקים שהעלו את הטמפרטורה, באתר מכון דוידסון- הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, ‏אוגוסט 2022
טאיפן פנים-יבשתי

טאיפן פנים-יבשתי (שם מדעי: Oxyuranus microlepidotus), ידוע גם בשם טאיפן מערבי, נחש קטן הקשקשים או הנחש העז, הוא נחש ארסי במיוחד מסוג טאיפן השייך למשפחת הפתניים. הוא נחשב לנחש הארסי בעולם, בהתבסס על ערכי LD50, וחי אך ורק באזורים מדבריים מסוימים באוסטרליה. למרות ארסיותו הגבוהה, הוא מאוד ביישן, ויעדיף תמיד להימלט מאיום (השם הנחש העז ניתן לו בגלל ארסו ולא בגלל מזגו). אורכו הממוצע הוא 1.8 מטר, אולם פרטים גדולים יכולים להגיע לאורך של 2.5 מטר. צבעו חום, הנע מחום כהה ועד חום בהיר-ירקרק, תלוי בעונה בשנה. גבו, צידו וזנבו יכולים להיות בעלי גוונים שונים של חום ואפור, כאשר קשקשים רבים יכולים להיות בעלי קצה שחור. הראש המעוגל והצוואר בדרך כלל כהים משאר הגוף. הצבע הכהה מאפשר לו לחמם את עצמו כאשר רק חלק קטן מגופו חשוף בפתח המאורה שלו. עיניו בגודל בינוני עם קשתית חומה-שחורה וללא טבעת הניתנת לזיהוי סביב האישון. הטאיפן הפנים-יבשתי מתאים את עצמו לסביבה על ידי שינוי צבע עורו במהלך חילופי העונות. הוא נוטה להיות בהיר יותר במהלך הקיץ וכהה יותר במהלך החורף. שינוי צבע זה משרת אותו למטרת וויסות חום גופו, ומאפשר לו לספוג יותר אור במהלך חודשי החורף. הנחש נפוץ באזורים המדבריים של מרכז ומזרח אוסטרליה. טווח המחייה שלו משתרע מהחלק הדרום מזרחי של הטריטוריה הצפונית לתוך מערב קווינסלנד. ניתן למצוא את הנחש גם צפונית לאגם אייר ומערבית לפיצול של נהר מארי, דרלינג ומורומבידג'י. הטאיפן הפנים-יבשתי ניזון בעיקר ממכרסמים, יונקים קטנים אחרים וציפורים. בניגוד לנחשים ארסיים אחרים שמכישים בצורה מדויקת פעם אחת ונסוגים על מנת לאפשר לטרף למות, הוא יכיש עד ל-7 הכשות ארסיות בהתקפה אחת. הנקבה מטילה בין ביצה אחת ל-24 ביצים. הביצים בוקעות חודשיים לאחר ההטלה. לרוב הביצים יוטלו בתוך מאורות נטושות של חיות או חריצים עמוקים בין סלעים. קצב ההתרבות תלוי בחלקו באכילה שלהם. אם אין מספיק מזון, הנחש יתרבה פחות. ארסו של הטאיפן הפנים-יבשתי מכיל בעיקר את רעל העצבים טאיפוקסין. כשהטאיפוקסין מגיע לגוף, הוא הורס את רקמת השריר וגורם לדום לב ולקוצר נשימה. רעילות הארס בהכשה אחת של הטאיפן הפנים-יבשתי יכולה להרוג לפחות 100 אנשים בוגרים באופן תאורטי. לאחר הכשה אדם יכול למות תוך 30–45 דקות מזמן ההכשה ללא טיפול רפואי של נסיוב-נוגד-ארס; ארסו מדורג כ-0.025 בסולם LD50. כמעט כל הקורבנות, מהכשות המזוהות ממין זה, היו הרפטולוגים שטיפלו בנחש למטרות מחקר, כולם טופלו בצורה מוצלחת על ידי נסיוב נגד ארס, לא תועדו מקרי מוות מנחש הטאיפן הפנים-יבשתי מאז הכנסת הנסיוב הייעודי הנוגד את הארס של מין זה. טאיפן פנים-יבשתי במופע כהה (חורף) טאיפן פנים-יבשתי במופע בהיר (קיץ) טאיפן פנים-יבשתי, באתר ITIS (באנגלית) טאיפן פנים-יבשתי, באתר NCBI (באנגלית) טאיפן פנים-יבשתי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טאיפן פנים-יבשתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טאיפן פנים-יבשתי, באתר GBIF (באנגלית) אנציקלופדיה ynet, מהו הנחש הכי ארסי?, באתר ynet, 28 במאי 2007 טאיפן פנים-יבשתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
דיסקמן

דיסקמן היה הכינוי שחברת האלקטרוניקה היפנית סוני נתנה לנגן הדיסקים (מדיה דיגיטלית אופטית) הנייד הראשון. הדגם d-50 היה הנגן הראשון בשוק ב-1984. השם discman אומץ על ידי סוני לכל קו מוצרי האודיו הניידים שלה, פירוש השם הוא "cd-walkman",שהוא חידוש לשם של סדרת הנגן אודיו האנלוגי הראשון שסוני הוציאה, הווקמן, שהשתמש בקלטות אודיו מגנטיות. לפני המצאת התקליטור היו קלטות השמע הפורמט השולט בשוק לאחסון מוזיקה ומידע. בשנת 1979 חוללה סוני מהפכה בהרגלי השמיעה בכך שהכניסה את הווקמן - נגן המוזיקה הקומפקטי הראשון שהיה נוח לנשיאה. מוצר זה נקלט היטב בשוק העולמי. עם המצאת התקליטור הבינה סוני את הפוטנציאל של פורמט זה והחלה לשווקו כמוצר מוביל בשוק ולא מוצר נישה למכורים לדבר. מאז נגן הדיסקים הראשון (cdp-101) סוני עמלה לשפר את עיצוב המוצר על מנת להפחית את הכוח שצרך וכמות החלקים. פרויקט זה, שנקרא "CD CD", שם לו למטרה להפוך את פורמט הדיסקים האופטים לזול וזמין יותר. אחרי שסוני הצליחה להפחית את גודל הנגן דיסקים הנייח לעשירית מגודלו המקורי ניתן היה לייצר את נגן דיסקים הנייד הראשון, שיצא בשנת 1984 תחת השם discman. המטרה הייתה לייצר נגן נייד בגודל 4 אריזות דיסקים אחד על גבי השני, או בממדים של 13x13 סנטימטר על 4 סנטימטר עובי. הדגם D-50 שהיה הנגן דיסקים אופטיים הראשון, יצא לשוק בנובמבר 1984, ביום שמסמל שנתיים ליציאת פורמט הדיסקים האופטיים לייצור המוני. למרות שהיה בגודל קטן יחסית של 2 קופסאות דיסקים היחידה הציעה את אותן הפונקציות שהציע הcdp-101, אם כי ללא השלט רחוק. היחידה עלתה 49800 ין (442 דולר) - חצי מהמחיר של cdp-101. העלות הנמוכה הביאה לפריצת דרך משמעותית במכירות של מוצרי פורמט הדיסקים האופטים. בזכות הפופולריות הרבה לה זכה המוצר החזירה סוני את השקעה בפיתוח תוך שנה וחצי[דרוש מקור]. ההשקה של הd-50 עוררה עניין רב ותרמה להטמעת פורמט המדיה הדיגיטלית אצל הציבור ותעשיית המוזיקה. השוק תוך זמן קצר רווה במוצרים של יצרנים אחרים שהורידו את המחיר לנגן הנייד. תעשיית המוזיקה חוותה עלייה דרמטית במוזיקה הנמכרת באמצעות תקליטורים. עקב כניסתם של נגני MP3 לשוק, נדחקו הדיסקמנים ממדפי החנויות. כבר ב-2005 נכתב על הדיסקמנים: "נגנים אלה הולכים ונעלמים מהעולם ואינם מהווים תחרות אמיתית לשאר." עם זאת יש לציין כי תקליטורי cd ממשיכים להימכר, בעיקר לשימוש ברכב או במערכת ביתית, או לשם העברת הקבצים באמצעות המחשב לנגני המדיה הניידים. תקליטור נגן MP3 מדיה וקבצים בנושא דיסקמן בוויקישיתוף עידו גנדל, איך זה עובד: נגן תקליטורים נייד, באתר ynet, 21 במאי 2012 "Sony Celebrates Walkman 20th Anniversary". Sony Press Release. נבדק ב-2009-05-04. ערן טל, עומרי לוי, איך לבחור נגן MP3, באתר ynet, 25 באפריל 2005
Up the Downstair

Up the Downstair הוא האלבום השני של להקת הרוק המתקדם הבריטית, פורקיופיין טרי. האלבום יצא ביוני, 1993. האלבום תוכנן לצאת כאלבום כפול אשר כולל בתוכו את השיר, Voyage 34 שלבסוף יצא כסינגל ב-1992, וכמה שירים מהמיני אלבום של הלהקה, Staircase Infinities EP אשר יצא שנה לאחר מכן. ב-2005, יצא האלבום על גרסה מחודשת (רימסטר) כאלבום כפול ובדיסק השני נמצא ה-EP, Staircase Infinities EP. גרסת הרימסטר של האלבום כללה מיקס חדש על ידי סטיבן וילסון מנהיג הלהקה, יחד עם התיפוף של גווין האריסון אשר החליף את התופים האלקטרוניים שהיו בגרסה המקורית. שם האלבום בא משורה מן השיר "Voyage 34." ב-14 באוגוסט, 2008 יצאה גרסת רימסטר של האלבום על תקליט ויניל. כל השירים נכתבו על ידי סטיבן וילסון מלבד איפה שמצוין "What You Are Listening To..." – 0:58 "Synesthesia" – 5:11 "Monuments Burn into Moments" – 0:20 "Always Never" (וילסון, אלן דאפי) – 6:58 "Up the Downstair" – 10:03 "Not Beautiful Anymore" – 3:26 "Siren" – 0:52 "Small Fish" (וילסון, דאפי) – 2:43 "Burning Sky" – 11:06 "Fadeaway" (וילסון, דאפי) – 6:19 דיסק 1 "What You Are Listening To..." – 0:57 "Synesthesia" – 5:16 "Monuments Burn into Moments" – 0:22 "Always Never" (Wilson, Duffy) – 7:00 "Up the Downstair" – 10:14 "Not Beautiful Anymore" – 3:25 "Siren" – 0:57 "Small Fish" (Wilson, Duffy) – 2:42 "Burning Sky" – 11:36 "Fadeaway" (Wilson, Duffy) – 6:19 דיסק 2 - Staircase Infinities "Cloud Zero" – 4:40 "The Joke's on You" (Wilson, Duffy) – 4:17 "Navigator" – 4:49 "Rainy Taxi" – 6:50 "Yellow Hedgerow Dreamscape" – 9:36 כל המוזיקה בוצעה על ידי סטיבן וילסון למעט: קולין אדווין - גיטרת בס בשיר "Always Never" ריצ'רד ברבירי - קלידים בשיר "Up the Downstair" סוזן ג. ברבירי - קריינות בשיר "Up the Downstair" גווין האריסון - תופים בדיסק 1 שבמהדורת 2005 בלבד מידע על האלבום Up the Downstair באתר MusicBrainz מידע על האלבום Up the Downstair באתר AllMusic האלבום Up the Downstair באתר Discogs
ג'סי טיילר פרגוסון

ג'סי טיילר פרגוסון (באנגלית: Jesse Tyler Ferguson; נולד ב-22 באוקטובר 1975) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בשל גילום דמותו של מיטשל פריצ'ט בסדרה "משפחה מודרנית" (2020-2009), ברשת ABC; עבורו קיבל חמש מועמדויות לפרס אמי. קודם לכן שיחק את התפקיד של ריצ'י וולך בסיטקום "הכיתה" (2007-2006) ועוד מוכר מהופעותיו בתיאטרון ברודוויי. ג'סי טיילר פרגוסון נולד במיזולה, מונטנה; בנם של אן פרגוסון (לבית דויל) ורוברט "בוב" פרגוסון. הוריו התגרשו כשהיה בן 18. לפרגוסון יש אח, בן פרגוסון, ואחות, קלי פרגוסון. פרגוסון נקרא על שם סבתו מצד אביו, ג'סי אפרקיו פרגוסון, אליה היה קרוב מאוד כשגדל. גם סבא רבא שלו מצד אביו נקרא ג'סי. כשהיה צעיר משפחתו עברה לאלבקרקי, ניו מקסיקו, שם גדל. בגיל שמונה החליט להיות שחקן, והצטרף לתיאטרון הילדים של אלבקרקי, שם היה חבר במשך שש שנים. למד בתיכון הקתולי על שם סנט פיוס העשירי באלבקרקי, שם פרגוסון גילם את אלברט פטרסון במחזה "ביי ביי בירדי". הוא השתתף בקבוצת הדיונים של בית הספר וסיים את לימודיו ב-1994. לאחר התיכון פרגוסון למד באקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה (אנ') בניו יורק. בשנת 1998 החל לשחק בתור צ'יפ במחזמר "יום בניו יורק" שרץ מ-19 בנובמבר 1998 עד 17 בינואר 1999. בשנת 2006 שיחק בדרמה הרומנטית "רגעים יקרים של אהבה" לצד שרה פולסון ואמנדה פיט. בשנת 2009 החל לגלם את מיטשל פריצ'ט בסיטקום המצליח של ABC; "משפחה מודרנית" עורך דין המאמץ ביחד עם בן זוגו, קמרון (אריק סטונסטריט), תינוקת וייטנאמית בשם לילי; הוא אחיה של קלייר (ג'ולי בואן) ובנו של ג'יי (אד אוניל). עבור תפקידו בסדרה, היה פרגוסון מועמד חמש פעמים ברציפות לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת קומית (2014-2010). בשנת 2014 ביצע מספר הופעות אורח בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו. בשנת 2018 העניק את קולו להקלטת ספר הילדים "יום בחייו של מרלון באנדו". באפריל 2020 לוהק פרגוסון לככב בהפקה המחודשת למחזה "Take Me Out" בברודוויי; אך בשל מגפת הקורונה עלייתו נדחתה ל-10 במרץ 2022; עבור תפקידו הוא זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר לשנת 2022. בספטמבר 2012, פרגוסון הכריז על אירוסיו לעורך הדין ג'סטין מיקיטה, בן זוגו מזה שנתיים. הם נישאו בטקס שנערך במנהטן ב-20 ביולי 2013, כשהמחזאי והתסריטאי היהודי טוני קושנר ניהל את חתונתם. בנם, בקט מרסר פרגוסון-מיקיטה, נולד ב-7 ביולי 2020. באוגוסט 2022, פרגוסון הנחה את טקס החתונה וחילופי הנדרים של חברתו לקאסט במשפחה מודרנית, שרה היילנד עם איש הטלוויזיה וולס אדמס. טקס הנישואין התקיים ביקב בסנטה אינז, קליפורניה. על תהליך היציאה מהארון, הוא אמר שהיה עליו לומר לאביו שלוש פעמים (כשהוא היה בן 17, 19 ו-21): "זה תהליך יציאה גם עבורם, וזה לוקח זמן". בדצמבר 2015 פרסם כי חלה בסרטן העור והחלים הודות לאבחון מהיר.. מדיה וקבצים בנושא ג'סי טיילר פרגוסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'סי טיילר פרגוסון (באנגלית) ג'סי טיילר פרגוסון, ברשת החברתית פייסבוק ג'סי טיילר פרגוסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'סי טיילר פרגוסון, ברשת החברתית אינסטגרם ג'סי טיילר פרגוסון, ברשת החברתית טיקטוק ג'סי טיילר פרגוסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'סי טיילר פרגוסון, באתר AllMovie (באנגלית) ג'סי טיילר פרגוסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כוכב משפחה מודרנית: "היה לי סרטן", באתר ynet, 9 בדצמבר 2015
לואיז גליק

לואיז אליזבת גליק (באנגלית: Louise Elisabeth Glück;‏ 22 באפריל 1943 – 13 באוקטובר 2023) הייתה משוררת יהודייה-אמריקאית זוכת פרס פוליצר לשירה (1993), פרס הספר הלאומי ופרס נובל לספרות לשנת 2020. גליק נולדה בעיר ניו יורק וגדלה בלונג איילנד. אביה נולד בארצות הברית להורים שהיגרו מהונגריה, ואימה הייתה ממוצא יהודי רוסי. למדה בבית הספר התיכון ג'ורג' וו היולט, שם סיימה את לימודיה בשנת 1961. לאחר מכן למדה בשרה לורנס קולג' ומאוחר יותר באוניברסיטת קולומביה. גליק התגוררה בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, ולימדה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת בוסטון. בספרה הראשון, "בכורה", המבטא עוצמה יוצאת דופן של זעם ואכזבה, ניכרות השפעות של משוררות וידוייות קודמות, ובייחוד של המשוררת סילביה פלאת. לואיז גליק הרבתה לטפל בכתיבתה בנושאי האובדן, הבידוד והדחייה. היא כתבה בשפה פשוטה, ישירה, אפילו בוטה לעיתים, ודייקנית מאוד. עם השנים השתחררה מהקדרות המאפיינת את רוב שיריה. גליק פרסמה 11 ספרי שירה, בהם: "בכורה" (1968), שזכה בפרס אקדמיית המשוררים האמריקנים; "הגן" (1976); "ניצחון אכילס" (1985), שזכה בפרס הלאומי של חוג מבקרי הספרים; "אררט" (1990); "איריס הבר" (1992), שזכה בפרס פוליצר לשירה; "ויטה נובה" (1999); "שבעת העידנים" (2001); היא פרסמה גם ספר מסות חשוב, "הוכחות ותאוריות – מסות על שירה" (1994). בשנים 2003–2004 שימשה כמשוררת הקונגרס של ספריית הקונגרס, תואר הידוע גם כ"משוררת החצר האמריקאית". נפטרה בביתה בקיימברידג' שבמסצ'וסטס ב-13 באוקטובר 2023. נישאה פעמיים ונולד לה בן. איריס הבר, תרגמו מכבית מלכין ויואב ורדי, שירים, כרמל 2012. ספר דו לשוני שניתן לקרוא בו גם את המקור. בגב הספר נדפס: "כל שיר בספר עומד בפני עצמו, וכל השירים קשורים ביניהם. בנוסף לפניותיה לאלהים בשירים הנקראים שחרית או ערבית, היא משוחחת עם הפרחים, העצים והעשבים". שירים בודדים שלה תורגמו בידי ערן צלגוב, עודד פלד, משה דור, גיורא לשם ואחרים, ונדפסו בכתבי-עת ספרותיים. שירה "אושר" (התפרסם לראשונה במגזין מרפסת), בתרגום רעות בן-יעקב. ויטה נובה, תרגמו מאנגלית: מכבית מלכין ויואב ורדי, הוצאת כרמל, 2022 רשימת תרגומים לשירים של לואיז גליק באינדקס "פואטרנס" לתרגומי שירה יובל פלוטקין, הזוכה בפרס נובל לספרות: המשוררת האמריקאית-יהודיה לואיז גליק, באתר ynet, 8 באוקטובר 2020 אלכסנדרה אלטר, לואיז גליק: "נדהמתי לחלוטין מכך שהם בחרו משוררת אמריקאית לבנה", באתר הארץ, 11 באוקטובר 2020 ניו יורק טיימס, לואיז גליק, משוררת זוכת פרס נובל לספרות, מתה בגיל 80, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2023 לואיז גליק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) משיריה בתרגום לעברית: מאנגלית: נבה קרסניקר, ‏רק צורות עקומות יהיו, הו! 14, חורף 2016־2017, טבת תשע"ז, עמ' 166–168 מאנגלית: שמעון זנדבנק, ‏המכתבים, מטעם 14, עמ' 82–82 מאנגלית: רות אלמוג, שירים מתוך "אוורנו", באתר הארץ, 21 ביוני 2013 לואיז גליק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לואיז גליק, באתר פרס נובל (באנגלית) לואיז גליק (1943-), דף שער בספרייה הלאומית לואיז גליק, ברשת החברתית Goodreads זיוה שמיר, תרגומי לואיז גליק לעברית, באתר מב"ע - מחקרים בספרות עברית יובל פלוטקין, הזוכה בפרס נובל לספרות: המשוררת האמריקנית לואיז גליק, באתר ynet, 8 באוקטובר 2020 Risen, Clay (13 באוקטובר 2023). "Louise Glück, Nobel-Winning Poet Who Explored Trauma and Loss, Dies at 80". The New York Times. נבדק ב-13 באוקטובר 2023. {{cite news}}: (עזרה) שני פוקר, "ויטה נובה": המעבר לעברית משבש את שיריה של לואיז גליק, באתר הארץ, 30 ביוני 2022
ממשלה צרה

בישראל ובמשטרים דמוקרטיים פרלמנטריים אחרים, ממשלה צרה היא כינוי לממשלה שיש לה רוב קטן יחסית בפרלמנט (או שהרוב המתנגד לה איננו מסוגל להפילה), ואשר מתמודדת מול אופוזיציה גדולה. ממשלה צרה נחשבת לדגם מועדף במשטרים פרלמנטריים, ובלבד שהרוב שממנו נהנית הממשלה מספיק לה כדי להעביר את רוב הצעות החוק הממשלתיות, וכדי לדחות הצעות אי-אמון בלי לשנות את הרכבה או את מדיניותה בצורה משמעותית. ממשלה צרה עשויה להיות מורכבת מנציגי מפלגה גדולה אחת, או מספר מפלגות שלהן אידאולוגיה דומה, ואשר קשורות ביניהן בהסכמים קואליציוניים. שני יתרונות מרכזיים יש לדגם הממשלה הצרה: קל לגבש מדיניות עקבית ולבצע אותה, שכן לחברי הממשלה יש אידאולוגיה יחסית משותפת. האופוזיציה הגדולה יכולה לנהל פיקוח יעיל ואינטנסיבי על פעילות הממשלה. אם הרוב שיש לממשלה גדול דיו, אין בפיקוח הזה כדי לערער את יציבות השלטון. דגם הממשלה הצרה קורס אם הרוב של הממשלה בפרלמנט קטן מדי או איננו קיים כלל (במקרה האחרון הממשלה מכונה ממשלת מיעוט). במצב כזה הממשלה אינה מסוגלת להעביר הצעות חוק (במיוחד את תקציב המדינה), ולכן אינה מסוגלת לממש את מדיניותה. כמו כן, כדי להתקיים, צריכה הממשלה לדאוג לשמור על כל תומכיה בפרלמנט, דבר המגדיל את כושר המיקוח שלהם, ולפעמים אף פותח פתח לשחיתות. ממשלת אחדות לאומית קואליציה אופוזיציה
פיודור רסקולניקוב

פיודור רסקולניקוב (ברוסית: Фёдор Фёдорович Раскольников;‏ 28 בינואר 1892 - 12 בספטמבר 1939) היה פוליטיקאי סובייטי, מראשי הבולשביקים בתקופת מהפכת אוקטובר. בשנת 1938 סירב לחזור לברית המועצות מחשש לחייו, כתוצאה מהטיהורים הגדולים. נולד בשם פיודור אילין בסנקט פטרבורג למשפחתו של כומר. בשנת 1909 החל ללמוד הנדסה במכון הפוליטכני בסנקט פטרבורג. בשנת 1910 נרשם למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית לפי המלצת ויאצ'סלב מולוטוב. באותה תקופה החליף את שם משפחתו ל"רסקולניקוב". בשנים 1910–1914 פעל במערכת של עיתון פראבדה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, רסקולניקוב נרשם לקורסים לקציני ים. הוא סיים את הכשרתו בפברואר 1917. לאחר מהפכת פברואר, נבחר רסקולניקוב לסגן יושב ראש סובייט קרונשטאדט. בתפקיד זה פעל בקרב הימיים לטובת הבולשביקים. היה פעיל מאוד במהלך משבר יולי ונעצר עם סיומו. שוחרר ממעצר באוקטובר 1917 בעקבות פרשת קורנילוב. עם פרוץ מהפכת אוקטובר רסקולניקוב השתתף בקרבות בסנקט פטרבורג ובמוסקבה. הוא נבחר לאספה המכוננת ובישיבתה הראשונה ב-6 בינואר 1918 הודיע שסיעת הבולשביקים עוזבת את האספה. רסקולניקוב מונה לסגן של לאון טרוצקי לענייני צי. ביוני 1918 הוא נשלח לנובורוסיסק כדי להטביע את האוניות הצי שלפי חוזה ברסט-ליטובסק היו צריכות לעבור לגרמניה. במהלך שנת 1918 רסקולניקוב מילא תפקידים שונים בפיקוד הצבא האדום. ב-26 בדצמבר 1918 נלקח בשבי על ידי הבריטים כאשר אוניות הצי הסובייטי ניסו לתקוף את האוניות הבריטיות בנמל טאלין. רסקולניקוב הועבר ללונדון ורק ב-27 במאי 1919 הוחלף במספר אזרחי בריטניה. ב-10 ביוני רסקולניקוב מונה למפקד כוחות הצי באזור הים הכספי. רסקולניקוב השתתף במספר מבצעים באזור ועל פעילות במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הוענק לו פעמיים עיטור הדגל האדום. בשנת 1920 רסקולניקוב מונה למפקד הצי הבלטי. זמן קצא לאחר סיום כהונתו התרחש מרד קרונשטאדט. בשנת 1921 רסקולניקוב נשלח לאפגניסטן והיה השגריר הסובייטי הראשון. פעילותו באפגניסטן ספגה ביקורת קשה מצד בריטניה והם לחצו על הממשל הסובייטי להחליף את השגריר. בשנת 1923 רסקולניקוב חזר לברית המועצות. במשך 7 שנים הוא עסק בפעילות ספרותית והיה עורך ראשי של ירחון "מולודאיה גוורדיה". בשנת 1930 רסקולניקוב חזר לפעילות דיפלומטית. הוא היה שגריר באסטוניה (1930-1933), דנמרק (1933-1934) ובולגריה (1934-1938). באפריל 1938 הוא קיבל מברק ממשרד החוץ הסובייטי לחזור למוסקבה. בהיותו במעבר רכבות בברלין הוא גילה שכהונתו כשגריר הופסקה. רסקולניקוב הבין שגורלו נחרץ והוא צפוי להיות בין הקורבנות של הטיהורים הגדולים. הוא לקח את משפחתו ועבר לפריז. במקביל התחיל רסקולניקוב להתכתב עם מקסים ליטבינוב ויוסיף סטלין בנושא חזרתו לברית המועצות ודחה אותו מסיבות שונות. ב-17 ביולי 1939 הוא הוכרז כ"אויב העם" בהיותו עובד מדינה בכיר שמסרב לחזור למולדת הסובייטית. ב-17 באוגוסט רסקולניקוב סיים כתיבת מכתב גלוי לסטלין בהקשר למדיניותו. רסקולניקוב נפטר בניס ב-12 בספטמבר מדלקת ריאות, אך משערים שהוא נרצח על ידי סוכני נ.ק.וו.ד. ב-1 באוקטובר 1939 בעיתונות הרוסית בגולה פורסם מכתבו הגלוי לסטלין. בשנת 1963 רסקולניקוב טוהר מכל אשמה ושמו החל להיזכר בעיתונות ובקולנוע הסובייטי. מדיה וקבצים בנושא פיודור רסקולניקוב בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) מכתבו הגלוי לסטלין (ברוסית) מכתבו הגלוי לסטלין (באנגלית)
מאד

מאד (בהונגרית: Mád, במקורות היהודים נקראת לעיתים מאדע) הוא כפר בצפון-מזרח הונגריה, במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן. הכפר נמצא באזור הידוע בתעשיית היין של טוקאי. עד לימי השואה הייתה בכפר קהילה יהודית שנודעה בשל רבנים ידועי שם שכיהנו בה. מאד היא נקודת המוצא והסיום של דרך רבני הפלאים (הונגריה). תעודות מראות על הימצאות יהודים באזור כבר במאה ה-17. מהמאה השמונה עשרה ידוע על קהילה יהודית מסודרת בכפר. היהודים עסקו בעיקר בתעשיית היין, שהייתה מפותחת באזור. מקצתם היו בעלי כרמים ומקצתם עסקו בייצור ומסחר ביין. בית כנסת מפואר נבנה במאד בסוף המאה ה-18 והוא קיים עד היום. עם פרוץ שואת יהודי הונגריה, רוכזו היהודים בבית הכנסת המקומי, ומשם הועברו לעיר שאטוראליאויהיי, ומשם נשלחו ברכבות לאושוויץ שם נספו רובם. לאחר המלחמה חזרו מעט יהודים לכפר אך לאחר זמן קצר עזבוהו. על אף היותה של קהילת מאד קהילה קטנה, היא נודעה ברבנים ידועי שם, שלחלקם יצא שם ברחבי הונגריה כולה ואף מעבר לה. הרב הראשון של הקהילה שידוע לנו היה הרב משה ואהל, שנפטר שם בכ"ד באב ה'תקנ"ט, הרב משה ליטמן, הרב צבי הרש. משנת ה'תקס"ט כיהן כרב המקום בנו של הרב משה ואהל, הרב ישראל עוזר ואהל, עד לפטירתו בא' בשבט ה'תק"ף. לאחר פטירתו, מונה כרב המקום הרב עמרם רוזנבוים. רבה של הקהילה בין השנים 1842 ו-1861 היה רבי נתן פייטל רייניץ (אבי משפחת הרבנים לבית רייניץ, ומחותנו של הרב אשר אנשיל יונגרייז מצ'נגר). לאחריו, בין השנים 1861 ל-1881 פעל במקום הרב עמרם בלום, מחבר שו"ת בית שערים. הוא גם עמד בראש הישיבה שהייתה במקום עוד מתקופת רבנותו של סבו – ר' עמרם חסידא – שעלה להתיישב בצפת. לאחריו נתקבל כרב יליד המקום – הרב אברהם יהודה הכהן שוורץ, מחבר שו"ת קול אריה. הוא היה רב המקום עד פטירתו בשנת 1883. לאחריו שימש ברבנות בנו, גם הוא יליד מאד – ר' נפתלי הכהן שוורץ, מחבר שו"ת בית נפתלי. גם הוא כאביו עמד בראש הישיבה במקום עד פטירתו הפתאומית בשנת 1897. אחריו היה רב המקום – הרב מרדכי יהודה ליב וינקלר, מחשובי הרבנים במרכז אירופה באותה תקופה. בימיו הגיעה הישיבה במאד לשיא גדולתה. הוא שימש כרב המקום וכראש הישיבה עד פטירתו בהיותו זקן מופלג בשנת 1932. לאחריו היה רב המקום הרב חיים צבי אהרנרייך, מחבר שו"ת קב חיים, עד פטירתו בשנת 1936. החליף אותו בנו הרב משה לייב אהרנרייך שנספה בשואה. שאנדור לוי (1906 – 1929) היה יהודי-הונגרי. נפטר במאסר בבית הסוהר. ארתור פטרי, עד 1899 פצאואר- Patzauer ( 1873 – 1918 או לפני כן) היה עיתונאי, משורר יהודי-הונגרי. פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 341-342 מאד, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 202-204. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944), מדיה וקבצים בנושא מאד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאד (בהונגרית, באנגלית ובגרמנית) הקהילה היהודית של מאד, ירושלים תשל"ד. גרסה מקוונת מאתר הספרייה הציבורית של ניו יורק. בית הכנסת במאד באתר YouTube תמונות מבית הכנסת במאד תרגום לאנגלית של הערך על מאד מתוך פנקס הקהילות בהוצאת יד ושם רשימת חללי השואה בני קהילת מאד. "מאד", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת מאד, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018 בשו"ת נודע ביהודה דן מחברו בשאלה האם גט שנכתב בו מאד כשר, כיוון שרוב היהודים כותבים את שם הכפר מאדע, ראה את התשובה כאן מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 עקיבא בן מרדכי ליב פישר, עטרת עקיבא, באתר אוצר החכמה בפנקס הקהילות בערך על הקהילה לא מוזכר הרא"י שוורץ ובנו