laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אק-דאק

אק-דאק (Ak-Duck) היא חברת תקליטים ירושלמית עצמאית שהוקמה בשנת 2002 על ידי איתמר ויינר, הראל שרייבר ואריאל תגר ומאגדת בתוכה מוזיקאים ישראלים מתחומי המוזיקה האלקטרונית. הצליל המאפיין רבות מהפקות הלייבל מזכיר את סגנון האלקטרו של שנות ה-80. האלבום הראשון אותו הוציא הלייבל בשנת 2002 היה אוסף קטעים של שלושת מייסדי הלייבל ונקרא "First Time is Real". במהלך אותה שנה שוחרר סינגל הבכורה של ספארק-או (איתמר ויינר) "Rediscovers". במהלך 2003 הוציא הלייבל אי.פי בכורה בסגנון אלקטרוני-אנלוגי למיול דרייבר, מיני אלבום בכורה של אמן האלקטרו / דראם אנד בייס, Digital_Me, אלבום משותף של גרונדיק וסלבה בשיתוף האמן הרוסי אמבידקסטרוס ואי.פי בכורה לזמרת-כותבת רוקסטאר וונאבי בהפקתם של ההרכב המודלז. בשנת 2004 הוציא הלייבל שני כותרים נוספים: אי.פי בכורה לכלבתא בסגנון אלקטרו-אסיד-דאב ומיני אלבום של ספארק-או בשיתוף הזמרת ניקו טין בסגנון אלקטרו-פופ. כמו כן, בשנה זו הוציא הלייבל אוסף של אמני הלייבל ואורחים בשם "When The Sky Color Changes, Ducks Automatically Escape". בשנת 2005 הוציא הלייבל שלושה אלבומים לפוליש באטרפליי, ל- Acute ולהרכב המאופיין בצליל פופי, נערי פוסטר. באותה שנה, החל הלייבל להפיץ את סדרת האוספים של אמני החברה "Ducks Don't Swim In Swamps". בשנת 2006 יצא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת ניקו טין בשיתוף פעולה עם הלייבל הירושלמי "משהו על הדרך". בסוף שנת 2007 הוציא הלייבל את פסקול הסרט בופור שהולחן על ידי ישי אדר. מיול דרייבר כלבתא ספארק או דיגיטל מי ישי אדר עדי גלברט נערי פוסטר ניקו טין Acute רוקסטאר וונאבי פוליש באטרפליי המודלס גרונדיק וסלבה אתר האינטרנט הרשמי של אק-דאק
צעד בעליזות

צעד בעליזות (באנגלית: Step Lively; בהקרנתו הראשונה בארץ נקרא בשירה ובמחול) הוא סרטו של השחקן והזמר האמריקני פרנק סינטרה. הסרט נחשב לסרטו השני של סינטרה והוא יצא לאקרנים בשנת 1944. הסרט הוא קומדיה מוזיקלית המבוססת על המחזמר "שירות חדרים", שהופיע על במות תיאטרון ברודוויי בסוף שנות ה-30. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בעבור עיצוב תלבושות. מפיק תיאטרון (ג'ורג' מרפי), מגיע בלילה לבית המלון בו שוהים השחקנים והצוות. ומנסה בכל כוחו להחזיק את ההפקה לבל תתפרק, למרות קשיים רבים בתחום הכספי. מנהל המלון מאיים להשליך את מילר וצוות השחקנים מבית המלון, עקב מחסור בכסף. מילר מהיר הדיבור, לא מפסיק לאלתר עיכובים וכך מונע ממנהל המשמרת במלון מלהשליכם אל הרחוב. כל זאת בעודו מנסה להשיג מימון בסך 50.000 דולר מתומך עשיר. בינתיים גלן דייוויס (פרנק סינטרה), הכותב והיוצר של המחזה של מילר, מופיע במלון כדי לבדוק איך העניינים מתקדמים. לא חולף זמן רב ודייוויס נסחף על ידי תוכניתו הנואשת של מילר להישאר במלון, וזאת למרות ניסיונותיו הבלתי פוסקים של מנהל משמרת וואגנר להשליכם. לכוד בין כל הצדדים הנוגעים בדבר, מנהל המלון גריבל (וולטר סליזק), התומך העשיר ג'ינקינס (יוג'ין פאלטה), אהובתו של דייוויס מיס אבולי (אן ג'פריס) והשחקנית המובילה במחזה כריסטין (גלוריה דה האבן). בסופו של דבר מה שיכול לפתור את התסבוכת היא יכולת השירה של דייוויס. זאת אם יוכל להתגבר על דלקת גרון הנובעת מפחד במה של דייוויס. פרנק סינטרה - גלן ראסל ג'ורג' מרפי - גורדון מילר אדולף מנג'ו - וואגנר (מנהל המשמרת) גלוריה דה האבן - כריסטין מרלו וולטר סליזק - ג'ו גריבל יוג'ין פלאטה - סיימון ג'נקינס "צעד בעליזות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צעד בעליזות", באתר AllMovie (באנגלית) "צעד בעליזות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צעד בעליזות", באתר אידיבי "צעד בעליזות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פרק

פרק (בלועזית: אפיזודה – פרק מסדרת טלוויזיה, או צ'פטר – פרק מספר) הוא חלק מובחן של העלילה בסיפור, בין אם הוא מיוצג בספרות, בסדרת טלוויזיה או בתסכית רדיו. אף על פי שבמקרים רבים הפרק חופף לאירוע עלילתי מסוים, שמתחיל ומסתיים, אין לבלבל ביניהם. בסדרות טלוויזיה רבות, למשל, נהוג לסיים פרק ברגע שבו הסיבוך העלילתי עדיין לא נפתר. המצב ההפוך שכיח אף הוא, פרקים יכולים להתחיל באמצע האירועים, כלומר ייצוג העלילה אינו מתחיל ברגע ההתחלה האמיתי שלה. פירוש הדבר הוא שניתן לסמן התחלה וסיום של פרק לא רק באמצעות העלילה, אלא גם באמצעים נוספים. מלבד ההתחלה והסיום של הטקסט (במובנו הרחב, גם אם הוא "טקסט קולנועי"), ניתן לסמן את גבולות הפרק באמצעות תמה, מוטיב חוזר, מעבר מסיטואציה מסוימת לסיטואציה אחרת, וכן הלאה. במובנו העברי פרק משמש גם לחלוקת ספר למקטעים מובחנים מסיבות שונות. נרטיב אקספוזיציה פרק טלוויזיה ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיקת מעליות

מוזיקת מעליות הוא שם כולל לעיבודים מוזיקליים של שירים פופולריים בהם כלי הנגינה בעלי עוצמה חלשה. במוזיקה זו נעשה שימוש במרכזי מסחר, בקניונים, עבור מוזיקת המתנה בטלפון, בחדרי המתנה של רופאים ורופאי שיניים ובמעליות. כמו כן, זהו שם כללי לשירים שהם "קלים להקשבה", כגון: ג'אז רך, שירים בעלי מלודיות פשוטות. לרוב אכן למוזיקת מעליות יש מלודיה פשוטה, כדי שיהיה ניתן לחזור בלולאה על אותו שיר מבלי משים לב. תופעה זו מוכרת כאשר ישנה מוזיקת המתנה בטלפון אשר חוזרת על עצמה. יש המעדיפים מוזיקת מעליות על פני שידורי תחנות הרדיו, בגלל הפרסומות והקריינות שאופייניים לרדיו, אשר אינם נמצאים במוזיקת מעליות.
מהר"י

האם התכוונתם ל... רבי יצחק אבוהב (גאון קסטיליה) - מהר"י אבוהב, מגדולי חכמי ישראל במאה הט"ו. רבי יעקב בירב - מהר"י בירב, מגדולי חכמי ארץ ישראל במאות הט"ו והט"ז, מחדש הסמיכה. מהר"י בן לב – רבי יוסף בן דוד אִבן לב ידוע גם כמהריב"ל, מגדולי חכמי סלוניקי במאה ה-16. רבי ישראל בן רבי חיים ברונא - מהר"י ברונא, מגדולי פוסקי אשכנז במאה ה-15, קרוי על שם עיר הולדתו ברן. רבי יוסף בן אברהם ג'יקטיליה - מהר"י ג'יקטיליה מגדולי המקובלים בספרד במאה הי"ג. רבי יעקב בן יהודה וייל - מהר"י וייל, נודע גם בכינוי מהרי"ו, מגדולי חכמי אשכנז במאה ה-15. רבי יעקב בן שלמה אבן חביב - מהר"י (אבן) חביב, מגדולי חכמי ספרד במאות הט"ו והט"ז ומנהיג קהילת מגורשי ספרד בסלוניקי, מחבר הספר עין יעקב. רבי ישראל יעקב אלגאזי - מהר"י אלגאזי, חכם באשי ומחבר שו"ת מהר"י אלגאזי רבי יצחק בן שמשון כ"ץ - מהר"י כ"ץ, חתנו של המהר"ל מפראג. רבי יהודה בן אליעזר הלוי מינץ - מהר"י מינץ, רב וראש ישיבה בפדובה איטליה, מגדולי ישראל במאות הט"ו והט"ז. מהרי"ל – רבי יעקב בן משה מולין, נקרא גם מהר"י סגל, מגדולי הראשונים במאה הי"ד, ממבססי מנהגי אשכנז. מהר"י קורקוס – רבי יוסף קורקוס, מחכמי מצרים וארץ ישראל לאחר גירוש ספרד, מגדולי מפרשי הרמב"ם. מהר"י אסאד – רבי יהודה אסאד, מרבני הונגריה במאה ה-19 מהר"י לבית הלוי – רבי יעקב לבית הלוי, מחכמי איטליה במאות 16-17. מהר"י הלוי – רבי יצחק הלוי, אחיו ורבו של רבי דוד הלוי סגל.
אל-גיזה

מחוז אל-גיזה (בערבית: الجيزة) הוא מחוז במצרים. עד אפריל 2008 השתרע המחוז על שטח של כ-85,153 קמ"ר. ב-2008 הפך חלקו המערבי של המחוז למחוז חדש – מחוז שישה באוקטובר וחלקו המזרחי הפך למחוז חלואן. ב-2011 המחוזות החדשים בוטלו, מחוז שישה באוקטובר סופח מחדש למחוז אל-גיזה ואילו מחוז חלואן סופח למחוז קהיר. מדיה וקבצים בנושא אל-גיזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אל-גיזה אל-גיזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Musical chairs, Al-Ahram Weekly, 24 - 30 April 2008 Issue No. 894 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זוט סימס

ג'ון היילי "זוט" סימס (באנגלית: John Haley "Zoot" Sims;‏ 29 באוקטובר 1925 – 23 במרץ 1985) היה מוזיקאי ג'אז (סווינג), נגן סקסופון אמריקאי. סימס נולד למשפחת רקדנים במופעי וודוויל בקליפורניה, הצעיר בין שבעה אחים. כבר מגיל צעיר ניגן בקלרינט ותופים, אך בעקבות האזנה ללסטר יאנג החל לנגן בסקסופון. סימס, שכונה "זוט" כבר בשלב מוקדם של הקריירה שלו, ניגן בתזמורות ביג בנד רבות, בין השאר ניגן עם ארטי שו, סטן קנטון, באדי ריץ' ובני גודמן (עמו ניגן בשנים 1946 - 1947 ושב והופיע עם תזמורתו במסע הופעות בברית המועצות ב-1962). ב-1947 היה לאחד מ"ארבעת האחים" (רביעיית הסקסופונים המובילה) ב"עדר", תזמורתו של וודי הרמן יחד עם סטן גץ, אל כהן וסרג' צ'אלוף. הייתה זו חטיבת הסקסופונים הנודעת והמשפיעה ביותר בהיסטוריית תזמורות הג`אז. סימס נהג להופיע גם בהרכבים קטנים במקביל, בעיקר עם ג'רי מאליגן ואל כהן (עמו הקליט תחת הכינוי Al and Zoot), השניים הופיעו בעיקר במועדון הניו יורקי "The Half Note". במשך הקריירה עלה סימס לטונים הגבוהים של סקסופון הטנור ועבר לנגן גם באלט ובסופרן. בשנות השבעים המוקדמות יצר צמד מצליח עם הכנר ג'ו ונוטי. בובת נגן הסקסופון בתזמורת החבובות מעוצבת על פי דמותו ונקראת על שמו "זוט". זוט סימס נפטר ב-1985, באותה שנה בחרו בו מבקרי דאון ביט להיכנס להיכל התהילה של הג'אז. מדיה וקבצים בנושא זוט סימס בוויקישיתוף זוט סימס, ברשת החברתית פייסבוק זוט סימס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זוט סימס, באתר AllMusic (באנגלית) זוט סימס, באתר MusicBrainz (באנגלית) זוט סימס, באתר Discogs (באנגלית) זוט סימס, באתר Songkick (באנגלית) זוט סימס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) זוט סימס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתוך מאמר על צ'אלוף ב-Allmusic
דומניקו קונטאריני הראשון

דומניקו קונטאריני הראשון (באיטלקית: Domenico Contarini; נפטר בשנת 1071) היה הדוכס ה-30 של ונציה. דומניקו כיהן כדוג'ה מאז מותו של דומניקו פלאבאניקו בשנת 1043 ועד פטירתו. דומניקו היה בן לאחת מהמשפחות הוונציאניות הוותיקות ביותר. במהלך שלטונו כבשו הוונציאנים מחדש את זאדר ואת החוף של דלמטיה אשר נכבשו מספר עשורים קודם לכן על ידי ממלכת קרואטיה. דומניקו הגדיל את הצי הוונציאני, וכלכלת לה סרניסימה פרחה, ולמעשה הפכה הרפובליקה לגורם הסחר המשפיע ביותר בים התיכון. דומניקו שמר על קשרים טובים הן עם האימפריה הביזנטית, הן עם האפיפיור שברומא והן עם האימפריה הרומית הקדושה. בתקופתו נבנו מספר מנזרים וכנסיות ובהן סן ניקולו די גיגלי שבלידו וסנט'אנג'לו די קונקורדיה. בשנת 1071 יזם עבודות הרחבה ושיקום של בזיליקת סן מרקו. דומניקו נפטר בשנת 1072 ונקבר בכנסיית סן ניקולו שבלידו. מדיה וקבצים בנושא דומניקו קונטאריני הראשון בוויקישיתוף
דרו ניקולס

אנדרו "דרו" לורנס ניקולס (אנגלית: Andrew "Drew" Lawrence Nicholas; נולד ב-17 במאי 1981 בהמפסטד, ניו יורק, ניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז והקלע. גובהו 1.93 מטר. ניקולס החל לשחק כדורסל בקבוצת בית ספרו, לונג איילנד לות'רן, ולאחר סיום לימודיו התיכוניים שיחק עבור אוניברסיטת מרילנד במשך ארבע עונות. במדי מרילנד נבחר לחמישייה השנייה של הקונפרנס האטלנטי, 2000. לאחר זמן של ארבע עונות, נרשם לדראפט ה-USBL ונבחר בבחירה מספר 59 על ידי הטקסס רימרוקרס. למרות בחירתו, ניקולס לא נכלל בסגלה ופתח בקריירה אירופית, לאחר ששיחק שלוש שנים באיטליה, למעט חודשיים בטאו ויטוריה. לאחר מכן, עבר לשורותיה של אפס פילזן. בעונת 2006/07 העמיד ממוצעים של כ-14 נקודות וכ-5 אסיסטים שהכתירו אותו למלך הסלים של היורוליג. ב-24 ביוני 2008 חתם בפנאתינייקוס, ולבש את מדייה במשך שלוש עונות. השנים בקבוצת הפאר היוונית הקנו לו מעמד של כוכב בקנה מידה אירופי, עימה זכה בשתי אליפויות אירופה (2009,2011), שלוש אליפויות יוון (2009-2011), ובגביע היווני (2009). ב-16 ביולי 2011, סיים את דרכו המוצלחת בפאו, והצטרף לאולימפיה מילאנו. ב-13 ביולי 2012, חתם ניקולס לעונה אחת בשורות צסק"א מוסקבה הרוסית. ב-14 ביולי 2013 הודיע על פרישה ממשחק. פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) דף השחקן באתר היורוליג מלך הסלים של היורוליג סיכם לשנתיים בפנאתינייקוס ניקולאס במילאנו "באטיסט עובר לפנרבחצ'ה, דרו ניקולאס לצסק"א", מאתר ONE, מיום 13 ביולי 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עוסמאן דאבו

עוסמאן דאבו (בצרפתית: Ousmane Dabo; נולד ב-8 בפברואר 1977) הוא כדורגלן עבר צרפתי. דאבו החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת רן הצרפתית. בשנת 1998 חתמו דאבו וחברו לקבוצה מיקאל סילבסטרה באינטר מילאנו. דאבו לא היה בסגל הקבוצה באופן קבוע, ולאחר מספר חודשים הושאל לוויצ'נזה, במדיה השתתף במשחקי הסרייה א'. בעונה לאחר מכן עבר דאבו לפארמה אותה אימן אריגו סאקי, ושם שיחק 16 משחקים. ביוני 2000 עבר למונקו מהליגה הצרפתית, בעסקת חילופים במקום סברי למושי. לאחר כחצי שנה הוא חזר לוויצ'נזה בהשאלה, ובסוף העונה עבר לאטאלנטה. באטאלנטה דאבו הבטיח לעצמו מקום בהרכב הראשון, ובשנת 2003 קיבל זימון ראשון לנבחרת צרפת עבור גביע הקונפדרציות, זימון שדאבו כינה "מפתיע", והיה שותף לזכייה בתואר. בקיץ 2003 הצטרף דאבו ללאציו, שם הוא הפך לחלק חשוב בקישור הקבוצה, בזכות סגנון משחקו המאורגן. לאחר שמספר קבוצות מהפרמייר ליג גילו בו התעניינות בקיץ 2006, הצטרף דאבו למנצ'סטר סיטי כשחקן בוסמן, וחתם לשלוש שנים. הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק פתיחת העונה שבו הקבוצה הפסידה 0–3 לצ'לסי. בהופעתו השלישית קיבל כרטיס אדום על כניסה אווירית בשחקן רדינג, והושעה לשלושה משחקים. פציעה ברצועת הברך שנגרמה לו במהלך אימון גרמה לו להיעדרות ארוכה, והוא לא שיחק עד אמצע דצמבר באותה שנה. בחזרתו למגרשים הוא שיחק 13 משחקים רצופים, ואז הושבת שוב כתוצאה מפציעה. לאחר שהחלים נאבק להשיב את מקומו בקבוצה, ושיחק משחק אחד בלבד בעונת 2007/2006. ב-1 במאי 2007 הותקף דאבו על ידי חברו לקבוצה ג'ואי ברטון במגרש האימונים של מנצ'סטר סיטי, ונאלץ להתפנות לבית חולים לטפל בפצעיו. דאבו התלונן במשטרה על תקיפה, ובארטון נעצר ונחקר במשטרת מנצ'סטר. דאבו הוצב ברשימת ההעברות על ידי סוון-גוראן אריקסון, יחד עם חבריו לקבוצה דני מילס ופול דיקוב. מילס ודיקוב הושאלו לקבוצות אחרות, אך דאבו נשאר בקבוצה. ב-30 באוגוסט 2007 חתם על חוזה בלאציו עד יוני 2010. ב-13 במאי 2009 הבקיע את הפנדל המכריע בגמר הגביע האיטלקי 2009 נגד סמפדוריה. ב-2011 חתם דאבו על חוזה לשנה בקבוצה ניו אינגלנד רבולושן בה שיחק רק 3 משחקים, ובסוף עונה זו דאבו החליט לפרוש. לאציו הגביע האיטלקי (2): 2004/2003, 2009/2008 נבחרת צרפת גביע הקונפדרציות (1): 2003 מדיה וקבצים בנושא עוסמאן דאבו בוויקישיתוף עוסמאן דאבו, ברשת החברתית פייסבוק עוסמאן דאבו, ברשת החברתית אינסטגרם עוסמאן דאבו, באתר Transfermarkt עוסמאן דאבו, באתר Soccerway עוסמאן דאבו, באתר BDFutbol עוסמאן דאבו, באתר WorldFootball.net עוסמאן דאבו, באתר National Football Teams עוסמאן דאבו, באתר FootballDatabase.eu
בורזוי

הבורזוי (ברוסית: Русская псовая борзая, נהגה: russkaya psovaya borzaya) הוא כלב ציד גדול ממשפחת כלבי הרוח המאופיינים במהירות ריצתם ובכושר ראייתם החדה. מוצא הגזע ברוסיה. הבורזוי הוא כלב מגזע עתיק יומין שהופיע כבר במאה ה-11. הוא התגלה ככלב ציד יעיל ביותר והאצולה הרוסית הוקירה אותו על כך. האצילים בעלי הרכוש הרב יכלו להמיר כלב בורזוי אחד בשטחי אדמה נרחבים או בכפר שלם על תושביו הכפופים להם. נוצרה גם שפה המיועדת לכלבים אלו של פקודות לכלבים ותאור המראה המיוחד להם שנשתמר עד היום ומאפיין את הקשר בין הכלב לבעליו. צורת הציד הנפוצה הייתה שחרור כמות גדולה של כלבי ציד כמו פוינטרים באזור הציד המיועד על מנת להבריח את בעלי החיים הניצודים לעבר הציידים שחיכו על סוסיהם. תפקידם של הבורזואים היה לרדוף ולתפוס את החיות ששרדו והצליחו לברוח. בדרך כלל החזיק הבורזוי את החיה בחיים עד שבעליו הגיע והרג אותה בירייה. במהפכת 1917 עם שריפת האחוזות ורצח בני האצולה, הרגו האיכרים המתקוממים גם את רוב כלבי הבורזוי שהיוו סמל למעמד האצולה. מעטים מהם הוברחו לאירופה ובעיקר לשווייץ, שם המשיכו לשמור על טוהר הגזע. לאחר שנרגעו הרוחות חזרו הבורזואים לרוסיה והפכו לנכס מוגן. במלחמת העולם השנייה קיבלה בעלת בית גידול לבורזואים במוסקבה מזון משובח עבור כלביה כאשר סביב גוועו אנשים ברעב. הבורזואים מעולם לא חזרו למעמדם הרם כבתקופה שלפני מהפכת אוקטובר. כיום הם נפוצים באירופה (שם הם נחשבים לצאצאיהם הישירים של כלבי האצולה הרוסית), בארצות הברית ובקנדה (עם תקן גזע מעט שונה מהתקן האירופי). לארץ הגיעו רוב הבורזואים עם העולים מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים. בגלל אופיו הלא מוכר ובגלל שאינו כלב שמירה או כלב שעשועים, לא התאקלם הבורזוי בארץ. Borzois, Gail C. McRae, T.F.H Publications Inc 1990 The Borzoi, By John Gordon, John Bartholomew &Son Ltd, 1973 מדיה וקבצים בנושא בורזוי בוויקישיתוף החוג הישראלי לכלבי רוח-בורזוי פטקינג מדריך כלבים-בורזוי BORZOI CLUB OF AMERICA(הקישור אינו פעיל) AKC(הקישור אינו פעיל) BORZOI CANADA(הקישור אינו פעיל) ההתאחדות הישראלית לכלבנות בורזוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנוור הוג'ה

אנוור חליל הוג'ה (באלבנית: Enver Halil Hoxha, ‏האזנה‏Ⓘ‏; ‏16 באוקטובר 1908 - 11 באפריל 1985) היה מנהיגה הקומוניסטי של אלבניה מסוף מלחמת העולם השנייה ועד מותו, כשכיהן כמזכ"ל של מפלגת הפועלים באלבניה. הוא היה המזכיר הראשון של מפלגת הפועלים של אלבניה משנת 1941 ועד מותו בשנת 1985. הוא היה גם חבר בפוליטביורו של מפלגת הפועלים של אלבניה, יו"ר החזית הדמוקרטית של אלבניה, ומפקד העליון של הכוחות המזוינים ושלט במדינה מ-1944 ועד מותו ב-1985. כיהן כראש ממשלת אלבניה בשנים 1944–1954, כשר הפנים בשנים 1944–1953, כשר החוץ בשנים 1946–1953 ושימש גם כשר ההגנה. הוג'ה נולד בג'ירוקאסטר בשנת 1908 והיה למורה בבית ספר יסודי בשנת 1936. בעקבות הפלישה האיטלקית לאלבניה, הוא הצטרף למפלגת הפועלים של אלבניה עם הקמתה ב-1941 בברית המועצות. הוא נבחר למזכיר הראשון במרץ 1943 בגיל 34. פחות משנתיים לאחר שחרור המדינה, בוטלה המלוכה של המלך זוגו רשמית והוג'ה עלה לשלטון כראש המדינה הסמלי של אלבניה. במהלך 41 שנות שלטונו, הוא בנה מחדש את המדינה, שנותרה הרוסה לאחר מלחמת העולם השנייה, בנה את קו הרכבת הראשון של אלבניה, העלה את שיעור האוריינות בקרב המבוגרים מ-5% ליותר מ-90%, חיסל מגפות, חישמל את המדינה והוביל את אלבניה לקראת עצמאות חקלאית. הוא גם הוציא מחוץ לחוק דת, נסיעות לחו"ל ובעלות פרטית, סגר או המיר לשימושים חילוניים את כל מתקני הדת של אלבניה. תחת משטרו, אלפי מתנגדים נתפסו, הוצאו להורג, ועשרות אלפים נוספים נכלאו במחנות לעבודת כפייה. מנהיגותו של הוג'ה אופיינה בבידוד המדינה, החל מאמצע שנות ה-70, ובדבקותו במרקסיזם-לניניזם אנטי-רוויזיוניסטי, כלומר סטליניזם. לאחר התנתקותו מהמאואיזם בסוף שנות ה-70 (1976–1978) ובתחילת שנות ה-80, מספר מפלגות מאואיסטיות הכריזו על עצמן כהוג'איסטיות. כיום, הקונגרס הבינלאומי למפלגות וארגונים מרקסיסטיים-לניניסטיים (איחוד ומאבק) מהווה את האיחוד המוכר ביותר למפלגות אלו. הוג'ה ניתק את קשריו עם ברית המועצות בעקבות הנהגת מדיניות ההפשרה של חרושצ'וב שם; כן פרש מברית ורשה ב-1968 וניתק את קשריו עם סין ב-1972. בתקופתו הפכה אלבניה למדינה המבודדת ביותר בעולם. הוג'ה חשש כי תבוצע פלישה לאלבניה, ולכן בנה בשנים 1967 ועד מותו כ-700,000 בונקרים ברחבי אלבניה. כחלק מדוקטרינת "צבא העם", כל תושב עבר מגיל 12 אימון בירי בקלצ'ניקוב, וכל משפחה בכפר הייתה אחראית על ניקיון הבונקר שלה. ההוצאה על הבנייה הזו דלדלה את קופת המדינה, שהייתה ריקה בלאו הכי. כיום מרבית הבונקרים מוזנחים והרוסים, ומהווים אטרקציה תיירותית באלבניה. את הוג'ה ירש רמיז אליה שכיהן אחריו כנשיא אלבניה. מדיה וקבצים בנושא אנוור הוג'ה בוויקישיתוף ערן סבאג, "חיים של אחרים" על אנוור הוג'ה‏, 11 באפריל 2011 אנוור הוג'ה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנוור הוג'ה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא אלבניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע הקרמלין

גביע הקרמלין (ידוע גם בתור טורניר מוסקבה, ברוסית: Кубок Кремля) הוא טורניר טניס שנערך מדי שנה במוסקבה. הטורניר מתנהל על משטח קשה בתוך אולמות ספורט (indoor hard court). הטורניר הוא חלק מהסבב העולמי לגברים בסדרת "סבב המאסטרס העולמי 250", וחלק מהסבב העולמי לנשים בסדרת "טורנירי הפרמייר של WTA". הטורניר נערך מדי שנה באצטדיון האולימפיסקי משנת 1990 (למעט בשנת 2020, כשבוטל בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה). הטורניר התקיים לראשונה בשנת 1990, והיה לטורניר הטניס הבינלאומי שנערך ברוסיה. עד שנת 1996 התחרו בטורניר אך ורק גברים, ואילו משנה זו נפתחו גם תחרויות לנשים כחלק מהטורניר. הטורניר זכה לתמיכת נשיא רוסיה בוריס ילצין שהיה חובב טניס מושבע. בנק VTB הוא מעניק החסות של הטורניר. טבלאות הזוכים משנות ה-2000 בתחרויות הגברים-יחידים והנשים-יחידות. אליפות סנקט פטרבורג הפתוחה בטניס מדיה וקבצים בנושא גביע הקרמלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע הקרמלין גביע הקרמלין, ברשת החברתית פייסבוק גביע הקרמלין, ברשת החברתית אינסטגרם
אליזבט נואלה-נוימן

אליזבט נואלה-נוימן (בגרמנית: Elisabeth Noelle-Neumann;‏ 19 בדצמבר 1916, ברלין – 25 במרץ 2010) הייתה פרופסור גרמניה למדע המדינה. תרומתה החשובה ביותר לתחום היא תיאורית ספירלת השתיקה, שמצביעה על הקשר בין דעות המושמעות במרחב הציבורי לבין דעות הפרטים בחברה. נולדה בברלין כשנייה מארבעת ילדיהם של אווה וארנסט נואלה, עורך דין. למדה פילוסופיה, היסטוריה, עיתונאות ולימודי אמריקה באוניברסיטת הומבולדט, באוניברסיטת קלינינגרד ובאוניברסיטת מיזורי וקיבלה תואר דוקטור בחקר דעת קהל בשנת 1940. באותה שנה עבדה לזמן קצר בעיתון הנאצי "דאס רייך". ב-1941 פרסמה מאמר בעיתון ובו תמכה בעמדה לפיה יהודים שולטים באמצעי תקשורת בארצות הברית. היא טענה כי היהודים הם בעלי העיתונים והכותבים בהם, ומחזיקים במונופול על אמצעי הפרסום. ב-1947 ייסדה עם בעלה הראשון מכון לחקר דעת קהל, מכון אלנסבך, שהפך ברבות השנים לאחד ממכוני דעת הקהל היוקרתיים בגרמניה. משנת 1964 ועד 1983 שימשה כפרופסור באוניברסיטת מיינץ. שימשה גם כיושבת ראש באיגוד העולמי של מכוני דעת קהל בין השנים 1978 עד 1980. מדיה וקבצים בנושא אליזבט נואלה-נוימן בוויקישיתוף אליזבט נואלה-נוימן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליזבט נואלה-נוימן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארכיטקטורת פון נוימן

ארכיטקטורת פון נוימן (לעיתים גם מכונת פון נוימן, ובאנגלית: Von Neumann Architecture) היא מודל שהציע בשנות הארבעים המתמטיקאי ג'ון פון נוימן למבנהו של המחשב. במודל זה, זיכרון המחשב משמש הן לאחסון התוכנית שהמחשב מבצע והן לאחסון הנתונים שתוכנית זו קוראת או כותבת. התוכנית מבוצעת על ידי יחידה אריתמטית לוגית ויחידת בקרה. המחשב הראשון שנבנה על־פי מודל זה הוא מכונת IAS שנבנתה במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון בהנחייתו של פון נוימן. אריכטקטורה זו היוותה השראה לארכיטקטורת הרווארד (המתקדמת יותר) הנפוצה ביותר כיום, כאשר היחידה האריתמטית לוגית ויחידת הבקרה מאוחדים לכדי יחידת העיבוד המרכזית. צוואר בקבוק פון־נוימן (מכונה גם "חומת הזיכרון"), מתייחס לקצב המוגבל של העברת הנתונים בין המעבד לבין הזיכרון, בשל הפרדתם לרכיבים שונים ואופי פעולתם. את המונח טבע ג'ון באקוס בשנת 1977 בעת קבלת פרס טיורינג. מעבדים מודרניים פועלים בקצב הגבוה באופן משמעותי מקצב העבודה של הזיכרון, והדבר מגביל מאוד את יכולת הגידול של ארכיטקטורת פון־נוימן. במקרים בהם תוכנית מבצעת עיבוד מינימלי על כמויות גדולות של נתונים, המעבד נאלץ להמתין ללא הרף לזיכרון, עד שזה יכתוב או יקרא את הנתונים. בשנים 1980–2010 מהירות המעבדים גדלה ב־25% עד 50% לשנה, בשעה שמהירות הזיכרון גדלה רק ב־7% לשנה. בהתחשב במגמות אלה, נראה שמהירות הזיכרון תהיה צוואר הבקבוק המכריע בביצועי המחשב. דרך להתמודדות עם בעיה זו היא באמצעות הוספת זיכרון מטמון על גבי המעבד עצמו (או בקרבתו) וניהול מדרגי של הזיכרון. עם זאת, בשיטה זו יש להתמודד עם בעיית עקביות הנתונים במערכות מרובות מעבדים. בעיה זו נפתרה חלקית על ידי ארכיטקטורת הרווארד. מדרג זיכרון ארכיטקטורת הרווארד שכפול עצמי תוכנית מאוחסנת – עיקרון שיושם בארכיטקטורת פון נוימן Pfister, Gregory (1997), In Search of Clusters, Prentice Hall, ISBN 0138997098 מדיה וקבצים בנושא ארכיטקטורת פון נוימן בוויקישיתוף Hitting the Memory Wall: Implications of the Obvious Difference Between Von Neumann and Harvard Architecture, Circuit Globe, ‏2021-06-10 (באנגלית אמריקאית) Difference between Von Neumann and Harvard Architecture, GeeksforGeeks, ‏2020-05-13 (באנגלית אמריקאית) דייוויד האריס, שרה האריס, ‏Digital Design and Computer Architecture, באתר גוגל ספרים A Review of Von Neumann & Harvard Architectures, study.com
מרפאת זמנהוף

מרפאת זָמֶנהוֹף הייתה מרפאה של שירותי בריאות כללית, ששכנה במרכז העיר תל אביב, בין הרחובות זמנהוף, גדעון, השופטים ושמשון הגיבור, ופעלה משנת 1936 ועד שנת 2012. המבנה תוכנן על ידי האדריכל יוחנן רטנר בשיתוף עם עמנואל וילנסקי ויוסף נויפלד, בשנים 1934 עד 1936. הוא קם על שטח חקלאי בגודל של 1.8 דונם, שהיה שייך לשכונת נורדיה, ואשר צורתו כשל טרפז. המבנה נבנה לפי עקרונות אדריכלות הסגנון הבין-לאומי ושטחו הבנוי עמד תחילה על 2,500 מ"ר. במשך השנים נוספו למבנה שני אגפים נוספים, ושטחו הבנוי הועמד בשנת 1947 על כ-4,700 מ"ר, שהשתרעו על-פני ארבע קומות. המבנה מתאפיין בחזיתות פשוטות וחלקות, ללא מרפסות או עיטורים ובקירות לבנים. חלק מהפינות מעוגלות, והחלונות נקבעו בשורות ובמרווחים קבועים. המבנה הוגדר על ידי עיריית תל אביב-יפו כמבנה לשימור ברמה בינונית. וכך תואר המבנה בתערוכת ההסתדרות "עשרים שנות בנייה" שנערכה בשנת 1940: "זהו בניין ענק עם חזית שאורכה 70 מטר, מספר חדריו 70–80 ושטחו כ-2,500 מ"ר... חדריו, כמעט כולם פונים כלפי מערב. דרישה קפדנית זו השפיעה בלי ספק השפעה מכרעת על כל התוכנית. חדרי ההמתנה, המשתרעים לשלושה עברים, מאולם כניסה מרכזי, מפזרים את הקהל ומונעים את הצפיפות. פתרון זה נוח בייחוד מבחינת האוריינטציה. החדרים הם כאן כמעט בגודל סטנדרטי, חדרים גדולים יותר מורכבים משתי יחידות". המרפאה נקראת על שם רחוב זמנהוף שמצפון לה, הקרוי על שמו של אליעזר זמנהוף, על אף שהכניסה הראשית למבנה נמצאת בצדו הדרומי, הפונה אל רחוב השופטים. במשך שנים רבות, תפקדה מרפאת זמנהוף כאחת המרפאות החשובות בתל אביב ובארץ כולה, וניתנו בה שירותים שונים של רפואה מקצועית. עם זאת, המבנה מיושן והוא שוכן בלב אזור מגורים שרחובותיו צרים והסובל ממצוקת חניה. כל אלה הביאו את הנהלת שירותי בריאות כללית לכלל החלטה למכור את הנכס, וחלק מהמחלקות הועברו למרפאות אחרות, ובעיקר למרפאה חדשה שנחנכה במגדל המאה שברחוב אבן גבירול. בתחילת מרץ 2012 עברו שאר המחלקות למגדל המאה, והמרפאה נסגרה ונהרסה. ביולי 2005 נמכר הנכס לחברת "בניני העיר הלבנה", אשר מכרה אותו ליזם פרטי תמורת סכום של 5.3 מיליון דולר. בהתאם לאישורה של מחלקת השימור של עיריית תל אביב-יפו, שניים משלושת אגפי המבנה נהרסו ונבנו מחדש, בעוד שהשלישי שומר. בנוסף הותרה הקמת קומה חמישית בבניין, המשתרעת על חלק משטחו, ומתחתיו נחפר חניון תת-קרקעי. השיפוץ והשימור הושלמו בשנת 2016 והבניין משמש היום כבית מגורים שבו 51 יחידות דיור. מרפאת זמנהוף היא מקום התרחשותו של ספר הילדים "מה קרה לקרוקודיל", מאת ע. הלל. מדיה וקבצים בנושא מרפאת זמנהוף בוויקישיתוף פרויקט קופת חולים זמנהוף, באתר פרויקט תל אביב אלישע פרוינד, מהיום אמור ז"למנהוף: פרידה מהמרפאה המיתולוגית של תל אביב, באתר "דוקטורס אונלי", 14 במרץ 2012 "מרפאת זמנהוף, זמנהוף 34", בפרויקט "בנייני המאה" דני רכט, מתחם קופת החולים זמנהוף, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" מרפאת זמנהוף, זמנהוף 34, בפרויקט "בנייני המאה" חגי מטר, נפרדים מזמנהוף: ננעלה סופית המרפאה בת ה-80, באתר nrg‏, 14 במרץ 2012 אלפי שאול, מרפאת זמנהוף בת"א נהרסה: בדרך לבניין בוטיק, באתר ynet, 27 ביוני 2012 עידו אפרתי, מרפאת זמנהוף בת"א נמכרה ב-5.3 מיליון דולר, באתר ynet, 19 ביולי 2005. אורי חודי, אושרה להפקדה תוכנית הפיכת מתחם קופת חולים זמנהוף לשטח מגורים, באתר כלכליסט, 17 בפברואר 2009