laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנטון אדי

מנטון ספראג אדי (באנגלית: Manton Sprague Eddy;‏ 16 במאי 1892 - ‏ 10 באפריל 1962) היה לוטננט גנרל בכיר בצבא ארצות הברית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. אדי נולד ב-16 במאי 1892 בעיר שיקגו שבמדינת אילינוי בארצות הברית. הוא למד בבית ספר צבאי וסיים את לימודיו ב-1913. ב-1916 התגייס לצבא ארצות הברית, וב-1918 הוא הועלה לדרגת לוטננט שני. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא מונה כמפקד פלוגה בגדוד ה-11 שהיה חלק מהדיוויזיה ה-4 של חיל המשלוח האמריקאי, ונשלח לחזית המערבית במאי 1918. הוא נפצע באוגוסט של אותה שנה, ולאחר שהתאושש המשיך להילחם כמפקד גדוד מקלענים עד סיום המלחמה בנובמבר. במהלך המלחמה הוא הגיע לדרגת מייג'ור, ולאחר המלחמה הוצב בגרמניה עד 1919 עת הוחזר לארצות הברית. ב-1920 הוא הורד לדרגת קפטן, וב-1921 נישא למיימי פיבודי בוטולפ. בתקופה שבין מלחמות העולם שימש כמאמן חי"ר וכפרופסור באקדמיה הצבאית ריוורדייל. ב-1940 הוא הוצב כקצין מודיעין בקורפוס ה-3, וב-1941 קיבל פיקוד על רגימנט הרגלים ה-114 אשר היה חלק מהדיוויזיה ה-44 של המשמר הלאומי. ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה במרץ 1942, לאחר הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הועלה אדי לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד), ומונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-9. ביולי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים) ומונה למפקד הדיוויזיה ה-9. הוא אימן את הדיוויזיה במשך מספר חודשים בארצות הברית, וב-8 בנובמבר 1942 היא השתתפה במבצע לפיד - הפלישה למרוקו ואלג'יריה אשר היו נתונות תחת שליטת צרפת של וישי. לאחר סיום המבצע המשיכה הדיוויזיה להילחם במסגרת המערכה בצפון אפריקה והמערכה בתוניסיה, ולקחה חלק חשוב בקרב מעבר קסרין בפברואר 1943. באוגוסט של אותה שנה השתתפה הדיוויזיה בפלישת בעלות הברית לסיציליה, ולאחר מכן נשלחה לאנגליה, וביוני 1944 השתתפה בפלישה לנורמנדי בנחיתה בחוף יוטה כחלק מהקורפוס ה-7. על חלקו בלכידת עיר הנמל הצרפתית שרבור, הוענק לאדי צלב השירות המצוין. ב-19 באוגוסט 1944 הועבר אדי לפקד על הקורפוס ה-12, אשר היה חלק מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון. אדי פיקד על הקורפוס במהלך מבצע קוברה ובקרבות ההתקדמות אל הריין. במהלך הקרב על הבליטה, הקורפוס של אדי החזיק את הכתף הדרומית של הטריז הגרמני. באפריל 1945 הוא השתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, אולם זמן קצר לאחר מכן נאלץ לחזור לארצות הברית בגלל לחץ דם גבוה. בינואר 1948 מונה למפקד המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, והחזיק בתפקיד עד יולי 1950. לאחר מכן מונה למפקד הארמייה השביעית אשר הוצבה באזורי הכיבוש בגרמניה, והחל מ-12 באוגוסט 1952 פיקד גם על הכוחות האמריקאיים באירופה (USAREUR). הוא פרש מהצבא ב-31 במרץ 1953 בדרגת לוטננט גנרל (שלושה כוכבים). הוא נפטר במחנה פורט בנינג ליד העיר קולומבוס בג'ורג'יה ב-10 באפריל 1962 בגיל 69. הוא קבור בבית הקברות הלאומי ארלינגטון בווירג'יניה. מדיה וקבצים בנושא מנטון אדי בוויקישיתוף מנטון אדי באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה (באנגלית) מנטון אדי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'וזף לוטון קולינס

ג'וזף לוטון קולינס (באנגלית: Joseph Lawton Collins‏; 1 במאי 1896 – 12 בספטמבר 1987) היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה וכיהן כראש מטה צבא ארצות הברית. קולינס נולד ב-1 במאי 1896 בניו אורלינס, לואיזיאנה למשפחה ממוצא אירי. ביוני 1913 נכנס קולינס לווסט פוינט, וב-20 באפריל 1917 סיים את לימודיו ומונה ללוטננט משנה בצבא ארצות הברית. יחד עמו סיימו גם מת'יו רידג'וויי, מארק קלארק, נורמן קוטה, ועוד רבים אחרים שהגיעו לתפקידי פיקוד בכירים במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה. קולינס צורף לרגימנט הרגלים ה-22, ואף לחם עמו בחזית המערבית. במאי 1917 הועלה קולינס לדרגת לוטננט, ובאוגוסט הועלה לדרגת קפטן באופן זמני, שאושרה ביוני 1918. בספטמבר 1918 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט ה-22, ובאוקטובר מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט ה-18. לאחר סיום המלחמה נשאר קולינס בגרמניה, ומילא תפקידי מטה שונים. בשנת 1921 התחתן קולינס עם גלאדיס אסטרברוק, ובמהלך השנים הבאות מילא תפקידי מטה שונים בצבא. באוגוסט 1932 הועלה קולינס לדרגת מייג'ור, ונשלח לפיליפינים שם כיהן כקצין מטה. בשנים 1937–1938 למד קולינס במכללות הצבאיות, ולאחר מכן מונה למדריך באקדמיה הצבאית. באוגוסט 1940 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וביוני 1941 מונה לראש מטה הקורפוס ה-7. לאחר המתקפה על פרל הארבור בדצמבר 1941, הועלה קולינס לדרגת קולונל. בפברואר 1942 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, ובמאי אותה שנה הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. קולינס שימש כראש מטה פיקוד הצבא בהוואי, ולאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-25, עמה לחם בקרב גוודלקנל ובמערכה על ניו ג'ורג'יה. בעת מינויו למפקד הדיוויזיה, היה קולינס מפקד הדיוויזיה הצעיר ביותר בצבא, ועל תפקודו בקרבות קיבל את הכינוי "ג'ו הברק". בשנת 1944 מונה קולינס למפקד הקורפוס ה-7, ובכך היה למפקד הקורפוס הצעיר ביותר בצבא. קולינס פיקד על הקורפוס במהלך כל הלחימה בחזית המערבית, ובכלל זה במהלך הפלישה לנורמנדי, המערכה בנורמנדי, מבצע קוברה, קרב פאלז, קרב יער הירטגן, קרב הארדנים ופלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה. באפריל 1945 קיבל קולינס דרגת לוטננט גנרל זמנית, וביוני אותה שנה קיבל דרגת קבע של לוטננט גנרל. באוגוסט 1945 מונה קולינס לסגן הרמטכ"ל של זרוע היבשה בצבא, ובדצמבר אותה שנה מונה למנהל המידע של צבא ארצות הברית. בשנת 1947 מונה קולינס לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית, ובינואר 1948 הועלה לדרגת גנרל. ב-16 באוגוסט 1949 מונה קולינס לראש מטה צבא ארצות הברית, ופיקד עליו במהלך מלחמת קוריאה וכן במהלך ביסוס נאט"ו. בשנת 1953 מונה קולינס לנציג ארצות הברית בנאט"ו, ובשנת 1954 נשלח כנציג צבא ארצות הברית לווייטנאם. בשנת 1955 חזר קולינס לתפקידו בנאט"ו, ובמרץ 1956 פרש מהצבא. ב-12 בספטמבר 1987 מת קולינס בביתו בוושינגטון די. סי., ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, וירג'יניה. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף לוטון קולינס בוויקישיתוף ג'וזף לוטון קולינס ג'וזף לוטון קולינס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סמבו יטבארה

סמבו יטבארה (בצרפתית: Sambou Yatabaré, נולד ב-2 במרץ 1989 בבווה, צרפת) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר במועדון הכדורגל אנטוורפן. יטבארה משחק גם בנבחרת מאלי. יטבארה החל את הקריירה שלו בקבוצות מהליגה בצרפת שכללו את קן, מונקו ובסטיה. בסוף אוגוסט 2013 חתם סמבו על חוזה לארבע שנים עם אולימפיאקוס מהליגה היוונית, החוזה הוערך בכ-2.2 מיליון אירו. חצי שנה מאוחר יותר עקב חוסר בדקות משחק במדי הקבוצה היוונית, יטבארה הושאל בחזרה לבסטיה לתקופה של שישה חודשים, שבמדיה ערך את הופעת החזרה המחודשת שלו ב-18 בינואר 2014 במשחק נגד בורדו. את עונת 2014-15 בילה בהשאלה אצל גנגאן, קבוצה צרפתית אחרת. בספטמבר 2015 הושאל לסטנדרד לייז' מהבלגית. בתחילת שנת 2016 סמבו חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים עד שנת 2019 במדי ורדר ברמן מהבונדסליגה. הסכום המשוער של ההעברה היה 2 וחצי מיליון אירו כאשר 500 אלף אירו מסכום ההעברה סטנדרד לייז' קיבלה כפיצוי בתמורה לכך שברמן "שברה" את ההשאלה שיש להם עם יטבארה.. בקיץ 2017 הושאל יטבארה לעונה אחת למועדון הכדורגל אנטוורפן, ובהמשך חתם במועדון על חוזה קבוע. ליטבארה ניתנה הבחירה לשחק בעבור שתי נבחרות: נבחרת צרפת עקב שנולד בצרפת או נבחרת מאלי עקב קשר הוריו למדינה, בסופו של דבר החליט סמבו לערוך את הופעותיו הבינלאומיות בנבחרת מאלי. את הופעתו הראשונה ערך בשנת 2008. יטבארה ייצג את נבחרתו בגביע אפריקה לאומות 2015, כאשר הוא זוכה להיות הכובש הראשון של נבחרתו בטורניר נגד נבחרת קמרון. יש לו אח גדול ממנו מוסטפא יטבארה, שגם הוא משחק בנבחרת הבוגרת של מאלי. מדיה וקבצים בנושא סמבו יטבארה בוויקישיתוף סמבו יטבארה, באתר Transfermarkt סמבו יטבארה, באתר Soccerway סמבו יטבארה, באתר BDFutbol סמבו יטבארה, באתר WorldFootball.net סמבו יטבארה, באתר National Football Teams סמבו יטבארה, באתר FootballDatabase.eu סמבו יטבארה, באתר ESPN יטבארה חותם באולימפיאקוס סטנדרד לייז' מקבלת פיצוי מההשאלה שלא מומשה עם יטבארה
Unchained Melody

Unchained Melody (בעברית: מנגינה ללא מעצורים) הוא אחד מהשירים שזכו למספר גרסאות הכיסוי הרב ביותר במהלך המאה ה-20. השיר נכתב במקור על ידי המלחין אלכס נורת'. האי זארט (Hy Zaret) כתב מילים לשיר. השיר בוצע לראשונה בשנת 1955, בשני ביצועים שונים, על ידי הזמרים האפרו אמריקאיים אל היבלר (Al Hibbler) ורוי המילטון (Roy Hamilton).השיר אף שימש כנעימת נושא לסרט בית הסוהר "Unchained", שם השיר עוסק בגעגועים המייסרים של אסיר הכמהה להיות עם חברתו. את גרסת הפסקול המקורית של השיר לסרט ביצע הזמר האמריקני לס בקסטר. אף על פי כן, הגרסה הידועה ביותר של השיר היא גרסת הכיסוי משנת 1965 שבוצעה על ידי הצמד המוזיקלי האמריקני הרייצ'ס ברדרס. אמנים בולטים נוספים שביצעו גרסאות כיסוי לשיר לאורך השנים כוללים בין היתר את בינג קרוסבי, רוי אורביסון, אלביס פרסלי, הארי בלפונטה, בארי מנילווקליי אייקן. ב-1990 זכה השיר, בביצוע של הרייצ'ס ברדרס 25 שנה קודם לכן, לתחייה מחודשת, והפך בשנית ללהיט מצליח לאחר שליווה סצנה מרכזית בסרט "רוח רפאים". מדיה וקבצים בנושא Unchained Melody בוויקישיתוף מידע על היצירה "Unchained Melody" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Unchained Melody" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Unchained Melody" באתר SecondHandSongs עמוד השיר באתר songfacts.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 2005/2006 בלה ליגה

עונת 2005/2006 הייתה העונה ה-75 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-27 באוגוסט 2005 והסתיימה ב-20 במאי 2006. הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה. על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות. מליגת המשנה עלו סלטה ויגו, קדיס ודפורטיבו אלאבס. ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם ה-18 בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות. היא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון עלאספניול בסיכום מפגש כפול - 0:1, 0:3. מאלגה, דפורטיבו אלאבס וקדיס ירדו לליגת משנה בסוף העונה. "פרס פיצ'יצ'י" למלך השערים של העונה הוענק: סמואל אטו (קמרון קמרון), ברצלונה, שכבש 26 שערים. "פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: חוסה מנואל פינטו (ספרד ספרד), סלטה ויגו, שספג 28 שערים ב-36 משחקים. פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון: הספרדי המצטיין: דויד וייה (ספרד ספרד) הזר המצטיין: רונאלדיניו (ברזיל ברזיל) מאמן העונה: פרנק רייקארד (הולנד הולנד) "פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה הוענק: דויד וייה (ספרד ספרד), שכבש 25 שערים. מדיה וקבצים בנושא עונת 2005/2006 בלה ליגה בוויקישיתוף נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
עונת 2006/2007 בלה ליגה

עונת 2006/2007 הייתה העונה ה-76 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-27 באוגוסט 2006 והסתיימה ב-17 ביוני 2007. הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה. על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות. מליגת המשנה עלו רקראטיבו ולבה, ז'ימנסטיק טרגונה (לראשונה מאז עונת 1949/1950) ולבאנטה. ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-30 בתולדות המועדון. היא לא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך הפסד לסביליה בסיכום מפגש כפול - 1:0, 5:3. ברצלונה הובילה את הטבלה רוב העונה, אך נחלשה לקראת ינואר 2007. ריאל מדריד החלה להוביל את הליגה רק במאי 2007. הקבוצות סיימו את העונה עם אותו מספר נקודות. ריאל מדריד זכתה בתואר בעקבות יתרון במשחקים בין הקבוצות (ניצחון ותיקו). ז'ימנסטיק טרגונה, ריאל סוסיאדד וסלטה ויגו ירדו לליגת משנה בסוף העונה. "פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: רוד ואן ניסטלרוי (הולנד הולנד), ריאל מדריד, שכבש 25. "פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר של העונה הוענק: רוברטו אבונדנסיירי (ארגנטינה ארגנטינה), חטאפה, שספג 30 שערים ב-37 משחקים. פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון: הספרדי המצטיין: סנטי קאסורלה (ספרד ספרד) רקראטיבו ולבה (ספרד ספרד) הזר המצטיין: ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה) מאמן העונה: חואנדה ראמוס (ספרד ספרד) "פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש הכי הרבה שערים במהלך העונה הוענק: דויד וייה (ספרד ספרד), ולנסיה, שכבש 16 שערים. וייה זכה בתואר בפעם השנייה ברציפות. מדיה וקבצים בנושא עונת 2006/2007 בלה ליגה בוויקישיתוף נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
איתמר יער

איתמר יער (נולד ב-8 בפברואר 1955) הוא אל"ם במילואים ששימש בין היתר מפקד חטיבת שריון וסגן ראש המועצה לביטחון לאומי. איתמר התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל בשנת 1973 במסגרת גרעין לקיבוץ כפר חרוב ושרת כלוחם. עבר הסבה לשריון, הכשרה כתותחן וסיים קורס מפקדי טנקים בהצטיינות. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים, מדריך וסמ"פ בקורס קציני שריון ואף כקצין הרכב של קק"ש. יער שימש במספר תפקידים בחיל ובהם מפקד פלוגות, סמג"ד וק. אג"מ בחטיבה 460, וקצין אג"ם בחטיבה 500 בחלק השני של מלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד גדוד 195, מפקד גדוד 34 ומפקד קורס מפקדי טנקים 532. בהמשך שימש סגן מפקד חטיבה 401, ק. האג"מ של חיל השריון, מפקד חטיבת שריון 330, כקצין האג"ם של מפקדת חיילות השדה וראש מחלקת ארגון באגף התכנון במטה הכללי. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כנספח צה"ל ונציג משרד הביטחון בבריטניה, אירלנד ופינלנד. לאחר סיום שירותו בצה"ל ב-2002 כיהן כסגן ראש המועצה לביטחון לאומי ואחראי להערכת מצב הביטחון הלאומי, תחומי הביטחון וביטחון הפנים עד לשנת 2008. לאחר מכן הקים חברת ייעוץ ארגוני, שימש יועץ למנכ"לי משרד הביטחון, המשרד לביטחון הפנים, המשרד לנושאים אסטרטגיים והיה ממקימי המשרד להגנת העורף. שימש כדירקטור בכלל פיננסים בטוחה, בוועדת הביקורת של מפעל הפיס, ובוועד המנהל של אגודת החרשים והמועצה לשלום וביטחון. משנת 2021 משמש חבר הוועד המנהל ומנכ"ל בהתנדבות של תנועת "מפקדים למען ביטחון ישראל". יער שימש כשופט במשפט גבעתי ב' לאחר האינתיפדה הראשונה, חבר בוועדת ברודט בנושא משאבי הביטחון, חבר בוועדת מרידור לתפיסת הביטחון וועדת ליבנה לסוגיית העורף האזרחי. לאיתמר יער תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת ת"א, תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, בוגר המכללה לפיקוד ומטה בצה"ל והוא מוסמך המכללה המלכותית הבריטית לביטחון לאומי (אנ') RCDS בלונדון. איתמר מלמד מדיניות ציבורית לתואר שני בינ"ל, בתוכנית לניהול מצבי חרום ואסון באוניברסיטת ת"א מאז 2011. קורות חייו (אורכב 08.12.2015 בארכיון Wayback Machine), באתר קבוצת המומחים לשלום ולביטחון. איתמר יער, תובנות ממבצע 'צוק איתן', אתר בוגרי המכללה לביטחון לאומי. חיים איסרוביץ, לארסן: "שרון הוא מנהיג אמיץ", באתר nrg‏, 16 בדצמבר 2004. אבירם ברקאי, "אנחנו על השחור", כנרת זמורה ביתן, 2016, עמוד 427. אבירם ברקאי, "אנחנו על השחור", כנרת זמורה ביתן, 2016, עמוד 450. הוקפאה עבודת ועדת בריק לבדיקת "מסמך גלנט", באתר וואלה, 6 בספטמבר 2010. עמיר רפפורט, המועצה לברדק לאומי, באתר nrg‏, 27 באוגוסט 2004.
התזמורת הסימפונית הבין-דורית

התזמורת הסימפונית הבין-דורית היא תזמורת חובבים סימפונית שמרכזה בהוד השרון. התזמורת מונה מעל 40 נגנים קבועים מגיל 18 ועד 79. התזמורת הוקמה בשנת 2000 ועברה לפעול בהוד השרון ב-2006. מנהליה המוזיקליים הקודמים היו תומאס אלפנט, גיא פדר וקרין בן-יוסף, והחל משנת 2011 המנהל המוזיקלי והמנצח הוא דוד סופר. התזמורת, בשיתוף עם מרכז האמנויות בהוד השרון ומחלקת החינוך בעירייה, חותרת למצב את הוד השרון כמרכז מוזיקלי ארצי לנגנים חובבים, והיא שמה לה למטרה להנגיש את המוזיקה הקלאסית גם לקהל שאינו רגיל להאזין לה. התזמורת מעלה בכל שנה שלוש תוכניות קלאסיות, ובנוסף מלווה אמנים שונים ומופעי חוצות. התזמורת מובילה תוכנית קונצרטים חינוכית בשם "כלים שלובים", שבמסגרתה התלמידים עוברים הכנה בבתי הספר לקראת הקונצרט, כדי להעשיר ולעמיק את חוויית ההאזנה. התוכנית התקיימה בית הספר אליאנס בתל אביב, אהל שם ברמת גן, וחטיבת הביניים "השחר" בהוד השרון. התזמורת הסימפונית הבין-דורית, ברשת החברתית פייסבוק וידאו מתוך עונה 2014-2015, סרטון באתר יוטיוב קונצרט התרמה מיוחד של התזמורת הבין דורית דוד סופר, מנהל מוזיקלי ומנצח ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיאט 1100

פיאט 1100 היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1953–1965. בהודו יוצרה הפיאט 1100 עד שנת 2000 (ברישיון פיאט). פיאט 1100 הוצגה לראשונה בשנת 1937 כגרסה מעודכנת של פיאט 508 באלילה, בעוד שכלפי חוץ המכונית, הייתה דומה לפיאט 500 טופולינו והייתה גדולה יותר בהיקפה מאשר הפיאט 1500. בשנת 1949, המכונית הוצגה בגוף חדש שנקרא 1100E. הגרסה החדשה של הפיאט 1100 הוצגה באוקטובר 1953 בתערוכת הרכב של פריז. המחיר בהצגתה היה 1,225,000 לירטות איטלקיות. הפיאט 1100 הורכבה באיטליה, ארגנטינה, אוסטרליה, הודו, איראן ומרוקו. עד יוני 1956 יוצרו 257,000 יחידות של פיאט 1100 פיאט 1100 שווקה בישראל, מאמצע שנות החמישים של המאה ה-20 ועד אמצע שנות הששים. 4 דלתות - גרסת «economica» - (זול), וגרסת נורמל (סטנדרט). עד 1962 הדלתות הקדמיות היו תלויות במרכז העמוד משנת 1962 - מודל הדור השלישי היה קרוי "פיאט 1100D" 5 דלתות Familiare - סטיישן (פמייליאר) פיאט 1100 פינינפארינה - (דגם קופה), בין השנים 1954-1956, יוצרו 780 יחידות פיאט 1100 טרנספורמבייל - (דגם ספורט) - דו מושבי, גג נפתח (קבריולה), - יוצרו 2,360 יחידות (מנוע 1221 המפיק 40 כ"ס) פיאט 1100T - ואן (מסחרית), טנדר, מיניבוס, מונע על ידי מנוע 1,089 סמ"ק המפיק 33 כ"ס ו- 45 כ"ס (יוצר עד 1971) מנוע 4 צילינדרים, 1,089 סמ"ק המפיק 26 כ"ס, ו- 36 כ"ס מנוע 4 צילינדרים 1,221 סמ"ק המפיק 40 כ"ס משנת 1958 - מנוע 1,221 סמ"ק המפיק 48 כ"ס משנת 1959 - מנוע 1,221 סמ"ק המפיק 37 כ"ס ו- 50 כ"ס הילוכים ידניים - 4 מהירויות, (ידית הגיר על מוט ההגה) בלמים הידראוליים - 4 גלגלים, דיסקים בחזית, תופים מאחור אורך הרכב - 3,909 מ"מ רוחב - 1,461 מ"מ גובה - 1,501 מ"מ בסיס גלגלים - 2,339 מ"מ מרווח גחון -127 מ"מ נפח מטען - 252 ליטר משקל - 880 ק"ג תאוצה 0-100 קמ"ש 23 שניות פיאט פיאט 1100 (1937) פיאט 1100 (18:14 דקות), יו-טיוב פיאט 1100 (4:43 דקות), יו-טיוב פיאט 1100 (3:17 דקות), יו-טיוב פיאט 1100 סטיישן (4:12 דקות), יו-טיוב פיאט 1100 (1962-1966) - מפרט טכני אאוטואוולושין (אנגלית) פיאט 1100 1932-1985 סקירה כללית התפתחות פיאט 1100 בשנים 1953-1962 פורום טכני לרכב משפחת פיאט - אורוגוואי (ראה פיאט 1100 ), (אנגלית) מדיה וקבצים בנושא פיאט 1100 בוויקישיתוף
פיאט 1100 (1937)

פיאט 1100 (באיטלקית: Fiat 1100) היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בשנים 1937-1953. הפיאט 1100, החל משנת המודל 1937 הוצגה כתחליף עבור פיאט 508 באלילה. מנוע הסימקה 8 של חברת סימקה הצרפתית נלקח מדגם הפיאט 1100 (ברישיון פיאט). בינואר 1940 מחירה של "פיאט 1100 שנת 1937–1953" היה 20,750 לירטות איטלקיות. מחירו של דגם מתחרה ה-לנצ'יה ארדאה היה 26,500 לירטות איטלקיות. 4 דלתות, 4 חלונות 4 דלתות, 6 חלונות 2 דלתות קבריולה 2 דלתות קופה (מודל s ומודל זאגאטו) 2 דלתות - טנדר פיאט A 1100 פיאט B 1100 (מספטמבר 1948) פיאט 1100 E {משנת 1949) מנוע קדמי, 1,089 סמ"ק המפתח 24 כ"ס ו- 32 כ"ס בגרסת 1,100 E: מנוע 4 צילינדרים, 1,089 סמ"ק המפתח 31 כ"ס, ו- 42 כ"ס תמסורת ידנית 4 מהירויות אורך הרכב - 4,020 מ"מ בסיס גלגלים - 2,420 מ"מ משקל - 890 ק"ג תאוצה 0-100 קמ"ש - 46.7 שניות מהירות שיא - 110 קמ"ש בשנת 1938 שווקה הפיאט 1100 בארץ ישראל המנדטורית על ידי "פיאט סוכנות ארץ-ישראל בע"מ". דגמים נוספים ששווקו על ידי פיאט היו: פיאט 1500, פיאט 508 באלילה והפיאט 500 טופולינו שמחירה היה 130 לירות א"י לגרסת גג סגור ו-140 לירות א"י לגרסת גג מתקפל. פיאט 1100 1932-1985 סקירה כללית פיאט 1100 ברלינה 1946 אוטומוביל קטלוג (אנגלית) פיאט 1100, שנת 1948 (באנגלית) פיאט 1100 (3:02 דקות), יו-טיוב פיאט 1100 (1:41 דקות), יו-טיוב פיאט 1100 (5:01 דקות ללא פס-קול), יו-טיוב פיאט 1100 טנדר שנת 1947 (2:28 דקות), יו-טיוב פיאט 1100 טנדר צבאי (2:51 דקות), יו-טיוב משפחת פיאט - אורוגוואי (ראה פיאט 1100 שנת 1937), (אנגלית) מדיה וקבצים בנושא פיאט 1100 בוויקישיתוף בשנים 1953-1965 הוצגה גרסה חדשה ושונה לחלוטין מגרסת "1937-1953", גרסת (פיאט 1100) פיאט 1100 אתר נוסטלגיה
הלינה קונופצקה

הלינה קונופצקה (באנגלית:(Matuszewska, Szczerbińska) Halina Konopacka; ‏26 בפברואר 1900 – 28 בינואר 1989) הייתה אתלטית פולנייה, האלופה האולימפית הראשונה (אמסטרדם 1928), פעמיים ברציפות אלופת העולם (גטבורג 1926 ופראג 1930) ושיאנית העולם בזריקת דיסקוס. הייתה לאתלטית הפולנייה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית. קונופצקה נולדה ברווה מזובייצקה וגדלה בוורשה למשפחה ממוצא טטרי. היא הייתה בעלת עוד כהה ועיניים חומות. בילדותה היא רכבה על סוסים, שחתה והחליקה על קרח. כל בני משפחתה הקרובים עסקו בטניס. בהמשך היא למדה פילולוגיה באוניברסיטת ורשה. היא תמיד לבשה כובע בארט אדום בתחרויות בהן השתתפה. מספר חודשים לאחר שהתאמנה בזריקת דיסקוס, בתחרות שנערכה בורשה במאי 1926 קבעה קונופצקה בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 34.15 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-8 חודשים של מריה וידלקובה מצ'כוסלובקיה (31.15 מטר). שיא זה החזיק מעמד שלושה חודשים ונשבר על ידי מילי רויטר מגרמניה (38.34 מטר). בתחרות שנערכה בוורשה בספטמבר 1927 היא החזירה לעצמה את שיא העולם והעמידה אותו על תוצאה של 39.18 מטר. במשחקי העולם לנשים שנערכו בגטבורג, שוודיה בשנת 1926 זכתה קונופצקה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 37.71 מטר, לפני קינואה היטומי מיפן (33.62 מטר) ואלסה סוונסון משוודיה (31.78 מטר). מדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים בתוצאה 19.25 מטר, אחרי מריה וידלקובה (19.54 מטר) ואלסה סוונסון (19.42 מטר). תחרויות אתלטיקה לנשים נערכו לראשונה במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת אמסטרדם (1928). קונופצקה זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש של 39.62 מטר, לפני ליליאן קופלנד מארצות הברית (37.08 מטר) ורות סוודברג משוודיה (35.92 מטר) ובכך הייתה לאתלטית הפולנייה הראשונה שזכהת במדליית זהב אולימפית. שיאה העולמי זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי יאדביגה וייס-מרצינקייביץ' מפולין (40.345 מטר). במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1930 זכתה קונופצקה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.80 מטר, לפני טילי פליישר מגרמניה (35.82 מיטר) וויטורינה ויוינצה מאיטליה (35.23 מטר) ובכך הגנה על תוארה. בשנת 1928 נישאה קונופצקה לאיגנצי מטושבסקי שר האוצר הפולני. בשנת 1931 פרשה מספורט תחרותי. אך המשיכה לעסוק בפעילויות ספורטיביות כולל מרוצי מכוניות. עד שנת 1937 נחשבה לאחת הטניסאיות המובילות בפולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עזבה קונופצקה את פולין והיגרה לצרפת. היא עזרה לבעלה להוציא כ-75 טון זהב מהבנק הפולני ולהעביר אותו דרך רומניה טורקיה וסוריה לממשלה הפולנית הגולה בצרפת. לאחר כניעת צרפת ביוני 1940 היגרה לארצות הברית עם בעלה דרך ספרד, פורטוגל וברזיל. מסע זה הסתיים בספטמבר 1941. בשנת 1946 נפטר בעלה באופן פתאומי. בשנת 1949 היא נישאה לג'ורג' שרבינסקי שייסד בית ספר לסקי ליד ניו יורק, עיצב בגדים וניהל חנות בוטיק. לאחר פטירתו בשנת 1959 עברה מניו יורק לפלורידה. זריקת דיסקוס: 39.62 מטר (1928) הטלת כידון: 34.83 מטר (1930) הדיפת כדור ברזל: 9.96 מטר (1925) מדיה וקבצים בנושא הלינה קונופצקה בוויקישיתוף הלינה קונופצקה, באתר olympedia.org הלינה קונופצקה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית הלינה קונופצקה, באתר Track and Field (נשים) הלינה קונופצקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Halina (właściwie Leonarda Kazimiera) Szczerbińska z Konopackich, www.ipsb.nina.gov.pl (בפולנית) בתחרויות הטלת כידון והדיפת כדור ברזל, כל אתלטית הטילה והדפה ביד ימין וביד שמאל. התוצאה הסופית של כל תחרות (הטלת כידון והדיפת כדור ברזל) הייתה סכום של שתי התוצאות הטובות ביותר, ביד ימין וביד שמאל
מלאכי חזקיה

מלאכי חזקיה (נולד ב-1 ביוני 1951) הוא קריין החדשות בתחנת הרדיו "קול ישראל". נולד בשם מלאכי חזקיהו ברמלה לשמואל וצילקה חזקיהו. בשנת 1973 השתתף בקורס קריינים בקול ישראל, ולאחר מכן השתלב בעבודה ברדיו. באותה תקופה שינה את שם משפחתו לחזקיה. הגיש את מצעד הפזמונים של קול ישראל ברשת ב' וברשת ג'. כעבור זמן עבר לתחום קריינות החדשות. בשנת 1991 הגיש את מהדורת החדשות בה נשמעה קריאת "נחש צפע", עם מטח הטילים הראשון על ישראל במלחמת המפרץ. חזקיה דיבב דמויות בסדרת ילדים על אגדות האחים גרים ששודרה בערוץ 2 הניסיוני, ולאחר מכן גם בערוץ ג'וניור. דיבב את פתיחת הסדרה "ספיידרוומן" ששודרה בערוץ הילדים. קריין בפרסומות רבות ברדיו ובטלוויזיה. ב-2016 עבר לבצע את אותה עבודה בתאגיד השידור הישראלי והיה למגיש הראשון של השידור הראשון בתאגיד, כששידר את מהדורת החדשות הראשונה בשעה 06:00 בבוקר עם פתיחת שידורי התאגיד במאי 2017 עד שב-31 בדצמבר 2020 יצא לגמלאות. עובד גם כקריין פרסומות. בין היתר מקריין גם את הפרסומות של מחסני חשמל. חזקיה נשוי לדורית ואב לארבעה ילדים, בהם הבדרן והסטנדאפיסט אוֹרי חזקיה. מדיה וקבצים בנושא מלאכי חזקיה בוויקישיתוף מלאכי חזקיה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מלאכי חזקיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מערכת החדשות של קול ישראל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1990 יאיר טוקר, ‏וזה סוף החדשות: מלאכי חזקיה פורש, באתר כיכר השבת, 24 במאי 2016 רן בוקר, מלאכי חזקיה נפרד: "אחרי 42 שנים על הגל הגיע הזמן לעצור ולהתנגב", באתר ynet, 24 במאי 2016 מלאכי חזקיה, המהדורה האחרונה, מבזק חדשות באתר יוטיוב קובץ קול זה הוא הקראה של הערך כפי שהופיע בתאריך 2016-10-16, שינויים בטקסט שבוצעו לאחר מכן אינם מופיעים בהקלטה. (עזרה) ערכים מוקלטים נוספים כאן רשת ב – תוכניות מיוחדות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 2007/2008 בלה ליגה

עונת 2007/2008 הייתה העונה ה-77 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-25 באוגוסט 2007 והסתיימה ב-18 במאי 2008. הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה. על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות. מליגת המשנה עלו ריאל ואיאדוליד, אלמריה (לראשונה בתולדות המועדון) וריאל מורסיה. ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-31 בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות. היא זכתה בסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ולנסיה בסיכום מפגש כפול - 3:2, 2:4. ריאל סרגוסה, ריאל מורסיה ולבאנטה ירדו לליגת משנה בסוף העונה. "פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: דניאל גוויסה (ספרד ספרד), מיורקה, שכבש 27. "פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: איקר קסיאס (ספרד ספרד), ריאל מדריד, שספג 32 שערים ב-36 משחקים. פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון: הספרדי המצטיין: מרקוס סנה (ספרד ספרד) הזר המצטיין: סרחיו אגוארו (ארגנטינה ארגנטינה) מאמן העונה: גרגוריו מנסאנו (ספרד ספרד) "פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה הוענק: דניאל גוויסה (ספרד ספרד), מיורקה, שכבש 27 שערים (קיבל גם "פרס פיצ'יצ'י"). אתר האינטרנט הרשמי של עונת 2007/2008 בלה ליגה מדיה וקבצים בנושא עונת 2007/2008 בלה ליגה בוויקישיתוף נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol