laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צמד רעים

צמד רעים הוא הרכב מוזיקלי של שני זמרים, ישראל גוטסדינר ובני רוזנבאום (שניהם ילידי 1948), השרים בעיקר מוזיקה יהודית וחסידית. הצמד פעיל למעלה מ-50 שנה ונכון לשנת 2024 הוא הצמד היחיד בהיסטוריה שעשה זאת עד כה. גוטסדינר ורוזנבאום היו חברי להקת הרבנות הצבאית. כשהשתחררו מצה"ל, בשנת 1969, החלו להופיע יחד בשם "צמד רעים". הם הופיעו ברוב פסטיבלי הזמר החסידי. בסוף 1971 זכו במקום השלישי עם השיר "והבא עלינו". בשנת 1971 זכו במקום הראשון בפסטיבל שירי התנ"ך עם השיר "אשת לוט". שנה לאחר מכן זכו בפסטיבל הזמר החסידי עם השיר "עוד יישמע" במקום השני. בשנת 1975 זכו שוב במקום השני כששרו את "ולירושלים עירך" יחד עם גלי עטרי. בשנת 1974 יצאו לסבב הופעות בדרום אמריקה ובשנת 1975 הופיעו בקנדה ובארצות הברית. בשנת 1976 זכו בפסטיבל הזמר החסידי עם השיר "יחדשו" שהולחן מברכת החודש. זכו באות הוקרה על תרומה ייחודית לזמר העברי מטעם אוניברסיטת בר-אילן במאי 2009. ב-2019 קיבלו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה. בסוף 1969 הופיעו במוצאי שבת בטלוויזיה בתוכנית "המבדיל בין קודש לחול". בהמשך, הגישו תוכניות מסורת שונות במשבצת ערב שבת/מוצאי שבת. בשנים 1972–1973 הגישו את התוכנית "יום השישי". בשנים 1975–1976 הגישו את התוכנית "שלום לבוא שבת". בשנים 1977–1980 הגישו את התוכנית "בצאת השבת". מה יביא לי המחר ח"י לרעים כי אשמרה שבת שמחנו - עם צמד רעים שלום לבוא שבת שמח תשמח רעים האהובים - ינואר 1975 עוד יישמע עם ישראל חי! חצי יובל פלוס - 27 שנים ביחד - 1996 מדיה וקבצים בנושא צמד רעים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צמד רעים צמד רעים, באתר שירונט צמד רעים, באתר ספוטיפיי צמד רעים, באתר MusicBrainz (באנגלית) צמד רעים, באתר Yandex.Music (ברוסית) צמד רעים, באתר Discogs (באנגלית) צמד רעים, דף שער בספרייה הלאומית צמד רעים, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) 30 שנה ועוד. רעים מופע לרגל שלושים שנה לצמד רעים מאתר "צופר" (קובץ וידאו) עמליה בת דור, רעים בכיפות סרוגות, דבר, 23 בפברואר 1970 מידע על צמד רעים בקטלוג הספרייה הלאומית פסטיבל הזמר החסידי בסוכות, מעריב, 18 בספטמבר 1969 פסטיבל הזמר החסידי יבוצע שוב, מעריב, 16 באוקטובר 1969 כל שירי פסטיבל הזמר החסידי, מעריב, 18 בינואר 1972 הרעים מבוקשים גם בחו"ל, דבר, 13 במאי 1974 צמד חדש - מירי וחיימון, דבר, 22 ביולי 1975 אות הוקרה על תרומה ייחודית לזמר הישראלי הוענק אמש ל"צמד רעים", אתר אוניברסיטת בר-אילן, 12.5.2009 שידורי טלוויזיה, דבר, 12 בדצמבר 1969 טלוויזיה כללית, דבר, 6 בפברואר 1970 צמד רעים - תדמית חסידית, דבר, 30 בינואר 1975 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
80 (מספר)

80 (במילים: שמונים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 79 ולפני 81. 80 הוא מספר הרשאד. המספר האטומי של כספית. על פי מסכת אבות, אומרים על אדם שהגיע לגיל 80 שהוא הגיע לגבורות. 80 הוא מספר הימים שלקח להקיף את העולם בספר מסביב לעולם בשמונים יום. 80 הוא מספר הפורט של HTTP בפרוטוקול TCP/IP. T-80 הוא טנק מערכה אשר פותח בעיר לנינגרד בברית המועצות בין השנים 1973-1975 ונכנס לייצור סדרתי בשנת 1976. המרד ההולנדי שהיה בשנים 1568-1648 נקרא גם מלחמת שמונים השנה. מדיה וקבצים בנושא 80 בוויקישיתוף
אלן סמית'י

אלן סמית'י (באנגלית: Alan Smithee; לפעמים נקרא אלן סמית') הוא קרדיט שמופיע בסרט קולנוע שבו הבמאי מסרב לחתום על הסרט שביים, משום שאינו שלם עם התוצאה הסופית. הבמאי הראשון שסירב כי שמו יופיע על סרט שיצר, וביקש מגילדת הבמאים של אמריקה בהוליווד כי בכותרות הסרט יינתן הקרדיט ל"אלן סמית'י", הוא דון סיגל. היה זה בסרט "מותו של אקדוחן" שיצא לאקרנים בשנת 1969. הסרט החל בבימויו של במאי אחר, אשר הסתכסך עם הכוכב ריצ'רד וידמרק ופוטר. סיגל הגיע על מנת להשלים את העבודה, ואף הוא הסתכסך עם וידמרק, שדרש כי תהיה לו שליטה אמנותית בבימוי הסרט ועריכתו. בסופו של דבר החליט סיגל כי אינו יכול לקבל קרדיט על בימוי הסרט, וביקש מאיגוד הבמאים כי בכותרות הסרט יירשם כי הבמאי הוא "אלן סמית'י", דמות דמיונית שהומצאה לצורך זה. במשך שלושים שנה זכה סמית'י לקריירת בימוי מפוארת, שכן בכל מקרה דומה של סכסוך בין במאי, כוכב ואולפן, שגרם לכך שהבמאי לא ראה בסרט את המוצר לו התכוון, ניתן היה לבקש כי הקרדיט על הבימוי יינתן ל"אלן סמית'י". דוגמה נוספת לשימוש בשם "אלן סמית'י" ניתן למצוא בגרסה המורחבת לסרט "חולית", שנערכה ללא אישורו והשתתפותו של הבמאי, דייוויד לינץ'. או אז סירב לינץ' לשייך את שמו לפרויקט המורחב והתנגד בכל תוקף לעריכות הרבות שנעשו בסרט, שנערך לכדי 189 דקות (מתוך 137 דקות בגרסה הקולנועית) בצורה גסה, כאשר נעשה בו שימוש חוזר בסצינות רבות. עם הזמן, הפכו השם ומטרתו למוכרים יותר ויותר, ובמאים מסוימים אף החלו לדון בו תוך הפרת קוד השתיקה. ב-1998 יצא הסרט "סרטו של אלן סמית'י: הישרפי הוליווד הישרפי". גיבור הסרט, אלן סמית'י, מנסה, ללא הצלחה, להתנער מתוארו כבמאי, מכיוון שהשם הבדוי היחיד בו מותר לו להשתמש הוא שמו שלו. ארת'ור הילר, במאי הסרט, לא הסכים להתערבותו האמנותית של המפיק, ג'ו אסטרהאוז, ודרש להסיר את שמו. כך נרשם כי במאי הסרט הוא אלן סמית'י. הסרט נכשל משמעותית הן כלכלית והן ביקורתית, אך פרסום בעיות ההפקה משך תשומת לב רבה. בעקבותיה, מאז שנת 2000 גילדת הבמאים של אמריקה לא מאפשרת עוד שימוש בשם זה, לאחר שה"סוד" נחשף לציבור הרחב, והיא דורשת, במקרה של סכסוך מסוג זה, להשתמש בשם במה ייחודי לאותו סרט. למרות זאת, ישנם סרטים הממשיכים להשתמש בקרדיט זה. אלן סמית'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלן סמית'י, באתר AllMovie (באנגלית)
הולשטיין (גזע בקר)

הולשטיין (בגרמנית: Holstein) הוא זן של בקר שמקורו בפריזלנד, הולנד. ההולשטיין הוא הזן הנפוץ בעולם של פרות המיועדות לייצור חלב. הצבע העיקרי של הפרה מזן זה הוא שחור ולבן, אך ישנו גם זן אדום ולבן, הקרוי "הולשטיין אדום". בארצות הברית בלבד פרות ההולשטיין מהוות 90% מאוכלוסיית הפרות לחלב. בישראל היה נפוץ עד ראשית המאה ה-20 הזן הדמשקאי, אך יבוא מסיבי של פרות הולשטיין בעשורים הראשונים של המאה הביא לדומיננטיות של זן זה במשק החלב הישראלי. פרת החלב הישראלית אף הוגדרה כתת-גזע הנקרא "הולשטיין פריזי ישראלי". כיום כמעט כל פרות החלב בישראל הן מזן הולשטיין. גורמים פרטיים ייבאו זירמה של פרים מזנים שונים (בעיקר סימנטל, מונביליארד, וג'רזי), על מנת ליצור מכלוא בין זנים אלו לבין ההולשטיין. אגודת ההזרעה הקואופרטיבית השולטת בשוק ההזרעות, שיאון, מתנגדת למהלך זה בתוקף, מתוך טענה שהוא מהווה העדפה של יתרון קצר-טווח בצורת און כלאיים על פני טיפוח ארוך טווח ומסודר. [דרוש מקור] המאפיין הבולט ביותר בהולשטיין הוא השילוב בין נפח גבוה של ייצור חלב לבין אחוז השומן שבחלב. חלב אופייני של פרת הולשטיין יכיל בין 3%-4% של שומן חלב. תפוקת החלב הממוצעת של פרות הולשטיין בארצות הברית עומדת על כ-10,000 ליטר בשנה. תפוקת החלב הממוצעת של פרות הולשטיין באירופה עומדת על 8,000-7,000 ליטר בשנה. תפוקת החלב הממוצעת של פרות הולשטיין-פריזי-ישראלי בישראל עמדה ב-2018 על 12,010 ליטר בשנה. משקלה של פרת הולשטיין בוגרת כ-700 ק"ג וגובהה (בכתפיים) כ-1.5 מטר, משקל הלידה של העגל כ-40 ק"ג. בקר לבשר בקר לחלב מדיה וקבצים בנושא הולשטיין בוויקישיתוף הולשטיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שנתון מועצת החלב 2018, עמ' 5 Breeds of Livestock - Holstein Cattle
לאקי לוצ'יאנו

צ'ארלס "לאקי" לוצ'יאנו (Charles "Lucky" Luciano; נולד בשם סלבטורה לוּקניה) (24 בנובמבר 1897 – 26 בינואר 1962) היה חבר במאפיה האמריקאית, מייסד המועצה ואחראי במידה רבה, עם עמיתו מאיר לנסקי, למבנה המודרני הכולל את חמש משפחות המאפיה בארצות הברית. נולד בסיציליה ב-1897, היגר לארצות הברית ב-1906 והתערה בעולם הפשע הסיציליאני-אמריקני, הכרותו עם מאיר לנסקי החלה בתגרת רחוב ביניהם שלאחריה התיידדו. ב-1927 הגרו לארצות הברית רבים מתושבי קסטלמארה שבסיציליה, מנהיגם היה סלבטורה מרנזנו, משהתבססו בניו יורק פרצה מלחמה בינם לבין כנופיית ג'ו מסריה, מלחמה זו נודעה בשם מלחמת הקסטלמארזים, במהלך המלחמה לוצ'יאנו היה מהבכירים בצדו של ג'ו מסריה, ב-1929 נחטף לוצ'יאנו לרכב, הוכה, נדקר והושלך לחוף הים כשהוא פצוע קשה, למרות פציעתו החלים וזכה מאז לכינוי "לאקי" (בר מזל). ב-1931 תכנן עם ידידו לנסקי את השתלטות הדור הצעיר על המאפיה, וכצעד ראשון החליט לרצוח את מפקדו ג'ו מסריה, הוא הזמין אותו למסעדה וכאשר לוצ'יאנו הלך לשירותים נכנסה קבוצת אנשים ורצחה את מסרייה. הרוצחים היו קבוצה מעורבת של איטלקים ויהודים, כשעליהם נמנים אלברט אנסטסיה, בן סיגל, ויטו ג'נובזה וג'ו אדוניס. מותו של מסריה איפשר למרנזנו להשתלט על המאפיה, הוא מינה את עצמו ל"בוס כל הבוסים" והכריז על לוצ'יאנו כסגנו, בשבועות שלאחר מכן כינס אספה בה התווה את עתידו של העולם התחתון, כל ארגוני הפשע האיטלקי בניו יורק חולקו לחמש משפחות[דרושה הבהרה], באותה הזדמנות נבחרה מועצה (Commission) שתפקידה לגשר במריבות בין המשפחות, מרנזנו הכריז על שמות ראשי המשפחות, ולוצ'יאנו קיבל לידיו את השליטה בארגונו של מסריה. חצי שנה לאחר מכן החל לוצ'יאנו לחשוש שמרנזנו רוצה להיפטר ממנו ומחבריו, הוא שלח את לנסקי לתכנן את חיסולו של מרנזנו, לנסקי בחר קבוצה של פושעים יהודיים שאינם מוכרים לאנשיו של מרנזנו, ובמסווה של סוכני אלכוהול פדרליים הם נכנסו למפקדתו של מרנזנו, וירו בו למוות. לאחר מותו השתלטו לנסקי ולוצ'יאנו על המאפיה ויצרו חוקים חדשים, המאפיה החלה לעבוד בשיתוף פעולה עם כנופיית פשע אחרות, ונוסדה מועצת מנהלים שההחלטות בה התקבלו בהצבעה. על חברי המועצה נמנו לנסקי, לוצ'יאנו, לואיס בוכהלטר, פרנק קוסטלו, ובן סיגל. ב-1936 נעצר לוצ'יאנו ובמשפט נידון למאסר של שלושים עד חמישים שנה. לנסקי ידידו הבטיח לשחררו. במלחמת העולם השנייה רקם לנסקי עסקה, לפיה לוצ'יאנו יסייע לפלישה האמריקנית לסיציליה על ידי קשריו עם חברי המאפיה בסיציליה, ותמורת זה ישוחרר מהכלא, ואכן, ב-1946 שוחרר לוצ'יאנו וגורש מארצות הברית לאיטליה. הוא מת בגיל 64 מבעיית לב. ב-1973 יצא סרט על דמותו. בסדרה "אימפריית הפשע" גילם את דמותו וינסנט פיאצה. בסרט "באגסי" משחק ביל גרהם בתפקיד לוצ'יאנו. יש הטוענים כי דמותו של ויטו קורליאונה בסרט "הסנדק" מבוססת על דמותו של לוצ'יאנו. המועצה מאיר לנסקי אלברט אנסטסיה מלחמת הקסטלמארזים ריץ' כהן, יהודים קשוחים, תרגמה עפרה אביגד, הוצאת מודן, 1998. מייק דש, המשפחה הראשונה: טרור, סחיטה והולדת המאפיה האמריקאית, תרגמה דבי אילון, ספרי עליית הגג, 2011. מדיה וקבצים בנושא לאקי לוצ'יאנו בוויקישיתוף לאקי לוצ'יאנו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לאקי לוצ'יאנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאקי לוצ'יאנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פסגות 8,000 המטרים

פסגות 8,000 המטרים הן ארבע עשרה הפסגות העצמאיות הגבוהות ביותר בכדור הארץ, שגובהן הוא מעל 8,000 מטרים מעל גובה פני הים. כל הפסגות נמצאות ברכסי ההרים הימליה וקארקוראם שבאסיה. המטפס הראשון שטיפס את כל 14 הפסגות היה ריינהולד מסנר מאיטליה, בין השנים 1970–1986. הוא טיפס על הפסגה האחרונה ב-16 באוקטובר 1986 בגיל 42. נכון לשנת 2021, רק 44 מטפסים השלימו משימה מסוכנת ותובענית זו. לפחות ארבעה מטפסים נספו בהיותם קרובים לסיום המשימה. ב-29 באוקטובר 2019 המטפס הנפאלי נירמל פורג'ה (Nirmal Purja) קבע את שיא הטיפוס המהיר בטפסו את כל 14 הפסגות תוך שישה חודשים ושישה ימים, תוך שהוא מנפץ את השיא הקודם שעמד על שמונה שנים. משימה זו שהוא קרא לה Project Possible תועדה בסרט 14 פסגות: שום דבר אינו בלתי אפשרי (14 Peaks: Nothing Is Impossible). (הנתונים מעודכנים לספטמבר 2003, מספר החברה הגאוגרפית הסינית.) אוורסט ‏K2 קנצ'נג'ונגה להוטסה מקלו צ'ו אויו דהאולגירי מנסלו ננגה פארבט אנפורנה גאשרברום I פסגת ברוד גאשרברום II שישהפנגמה מדיה וקבצים בנושא פסגות 8,000 המטרים בוויקישיתוף
טינטורטו

טינטוֹרֶטוֹ (באיטלקית: Tintoretto‏; 29 בספטמבר 1518 – 31 במאי 1594) הוא כינויו של יאקופו קומין (Jacopo Comin), צייר בן הרפובליקה של ונציה, מחשובי ציירי אסכולת ונציה והרנסאנס באיטליה. יצירתו של טינטורטו מאופיינת בשימוש בקומפוזיציות תאטראליות ובצבעים עזים, שבזכותם זכה לכינוי 'איל פוריוזו' (Il Furioso). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. טינטורטו נולד כיאקופו קומין בוונציה בשנת 1518, הבן הבכור מתוך 21 אחים. אביו, ג'ובאני, היה צבע בדים (טינטורה באיטלקית) ומכאן קיבל את כינויו, טינטורטו - צבע קטן. מקור המשפחה הוא בברשה בלומברדיה, שהייתה אז חלק מהרפובליקה של ונציה. בעבר מקובלת הייתה הסברה כי מקור המשפחה בעיירה הטוסקאנית לוצ'ה.[דרוש מקור] בילדותו נהג טינטורטו לצייר על קירות ביתו. בערך בשנת 1533 נשלח טינטורטו אל הסטודיו של הצייר טיציאן, כדי להתמחות בסדנא שלו. טינטורטו שהה בסטודיו רק עשרה ימים וטיציאן שלח אותו בחזרה הביתה. ייתכן כי הסיבה לכך הייתה שטיציאן ראה כמה ציורים חדשניים ומרעננים שנוצרו על ידי טינטורטו, מה שגרם לו לקנא באמן הצעיר והמבטיח, או להבין שבשל גישתו העצמאית לא יוכל להיות תלמיד נוח.[דרוש מקור] למרות זאת, ניכרת השפעתו הרבה של טיציאן על יצירתו של טינטורטו. עדות לכך ניתן למצוא בכתובת שכתב על קיר הסטודיו שלו - "Il disegno di Michelangelo ed il colorito di Tiziano" (עיצובו של מיכלאנג'לו, צבעיו של טיציאן).[דרוש מקור] אכן השפעתו של מיכלאנג'לו ניכרת בעיצוב הדמויות בציוריו. טינטורטו היה הצייר הרשמי של הרפובליקה הוונציאנית ויצר תמונות רבות עבור ארמון הדוג'ה. את ציוריו של טינטורטו מאפיינות קומפוזיציות תיאטרליות וצבעים עזים. בשל שימושו הדרמטי בפרספקטיבה וצורות תאורה מיוחדות, הוא נחשב למבשר אומנות הבארוק. טינטורנו הוזכר בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. מציאת גופתו של מרקוס הקדוש, יצירת מופת 1562-6 שמן על בד 398x315 ס"מ גלריית האקדמיה, ונציה נס העבד, 1548 שמן על בד 415x544 ס"מ גלריית האקדמיה, ונציה המטה של אצולה (1544-45), המוזיאון הלאומי שבפוזנן אריאדנה, ונוס ובכחוס (1576-77) ארמון הדוג'ה הסעודה האחרונה, 1590-4 שמן על בד 365x568 ס"מ כנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה, ונציה ישו ביחד עם מרי ומרתה (ca. 1560), פינקוטק הישן, מינכן גן העדן, עבודת ההכנה ליצירת המופת גן העדן שמוצגת בארמון הדוג'ה (1588), מוזיאון הלובר, פריז סן מרקו הצלת עבדים, (1548), גלריית האקדמיה, ונציה קין והבל, (1550-53), גלריית האקדמיה, ונציה טינטורטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טינטורטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) טינטורטו, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) טינטורטו, באתר MusicBrainz (באנגלית) טינטורטו, באתר Discogs (באנגלית)
שורפני

שוֹרַפַּני (בגאורגית: შორაპანი) היא עיירה בנפת זסטפוני שבמחוז אימרתי, גאורגיה. העיר נוסדה במאה ה-3 לפנה"ס, כמקום מושבם של נסיכי (אֶריסתַווי) ארגוותי (ידועה גם כדוכסות שורפני) בתקופת יוון הקלאסית ותחילת ימי הביניים. במפקד שנערך בשנת 2014 נמנו בעיירה 1,258 תושבים. ליד העיר נמצאים שרידי מצודת שורפני, שאוזכרה על ידי סטרבון כ"סַרַפַּנה", ועל ידי פרוקופיוס "סַרַפַּניס", ותוארה כמבצר על הדרך שהובילה מקולכיס שבמערב גאורגיה לממלכת איבריה שבמזרח גאורגיה. מדיה וקבצים בנושא שורפני בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביצ'ווינתה

ביצ'ווינתה (בגאורגית: ბიჭვინთა, באבחזית: Пицунда) היא עיירת נופש באבחזיה, רפובליקה בדלנית של גאורגיה. היא ממוקמת על גדת הים השחור, 25 ק"מ דרומית לגגרה. הקיץ בביצ'וינתה חם עם טמפרטורות ממוצעות של 23°С (באוגוסט). החורף הוא מתון יותר עם טמפרטורות ממוצעות 6°С (בינואר). ממוצע המשקעים השנתי הוא 1,410 מ"מ. העיר נוסדה על ידי היוונים במאה ה-5 לפנה"ס כקולוניה מסחרית בשם: פיטיוס (Πιτυοΰς) או פיטיאונט. בחפירות ארכאולוגיות נתגלו שרידי כנסייה מהמאה ה-4 ובית מרחץ עם רצפת מוזאיקה. הקדוש יוחנן כריסוסטומוס הוגלה לשם ומת ליד החוף, בשנת 407. נמל "פיתוס הגדולה" לשעבר, היא כיום אגם בתוך העיר. במאה ה-6, העיר הייתה מרכז פוליטי ודתי חשוב ובירת ממלכת אגריסי. בישופות פיטיאונט נוסדה בשנת 541. בתקופת הממלכה הגאורגית המאוחדת נקרא העיר ביצ'וינתה. בשנות ה-80 של המאה ה-8 הייתה חלק מממלכת אבחזיה, עד לסוף המאה ה-10, ובסוף אותה מאה המלך בגרט השלישי בנה בעיר קתדרלה מרהיבה שנותרה עד היום, ומכילה שרידים של ציורי קיר מהמאה ה-13 וה-16. ביצ'וינתה גם שימשה כמקום מושבה של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית הקתוליות של אבחזיה עד אשר הפכה אבחזיה להיות תחת ההגמוניה של האימפריה העות'מאנית, במאה ה-16. במאה ה-13 השתלטו הסוחרים מג'נובה על האזור, וקראו לו "פֶּזוֹנדה". הם שלטו עד למאה ה-15. במאות ה-17 וה-18 הייתה תחת שליטת האימפריה העות'מאנית. ובתחילת המאה ה-19 תחת שליטת האימפריה הרוסית. המונומנט העיקרי של ביצ'וינתה היא קתדרלה מהמאה ה-10, שנבנתה על ידי המלך בגרט השלישי. הוא מכיל שרידים של הקיר המצויר מהמאה ה-13 והמאה ה-16, ובו נכתב כתב היד הבשורות של ביצ'ווינתה. כמו כן ישנן בעיר מלונות רבים לתיירים רוסים, הפוקדים את העיר בקיץ. מבט על הרי הקווקז מכף ביצ'וינתה הפרסקו בכיפת קתדרלת ביצ'וינתה העוגב בקתדרלת ביצ'וינתה הקתוליות של אבחזיה (Catholicate of Abkhazia, აფხაზეთის საკათალიკოსო) - סניף משנה של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית
פאסיס

האם התכוונתם ל... פאסיס (נהר) – נהר בגאורגיה בעת העתיקה מיוחס לנהר הריוני פאסיס (עיר) – עיר בגאורגיה העתיקה מיוחס לעיר פותי
עקרון לה שטלייה

עקרון לה שטלייה (בצרפתית: Le principe de Le Chatelier), הקרוי על שמו של הכימאי הצרפתי אנרי לה שטלייה, עוסק בשיווי משקל כימי ותמציתו: "כאשר מפעילים עקה (סטרס) על מערכת המצויה בשיווי משקל דינמי, שיווי המשקל נוטה להשתנות בדרך הממזערת את השפעת העקה" — אנרי לה שטלייה כלומר, המערכת תשאף למזער את השפעתן של עקות המופעלות עליה על ידי ביצוע שינויים פנימיים שמטרתם לחזור לשיווי משקל. עקות שכיחות במערכות כימיות הן שינויי ריכוז, טמפרטורה או לחץ. לדוגמה, אם מחממים מערכת בשיווי משקל היא תקרר את עצמה, אם מקררים אותה היא תנסה לחמם את עצמה וכן הלאה. עקרון לה שטלייה חשוב מאוד בתחום התעשייה, שכן אם מורידים את ריכוז התוצר במערכת בשיווי משקל (מוציאים אותו ממכל התגובה למשל), המערכת תתאזן על ידי הגדלת כמות התוצר. לדוגמה: בתגובת מתילציה עם מתיל-יודיד השקעת יון היודיד החופשי עם יון כסף (כלוריד, למשל) תחזיר את התגובה. חוק איכותי זה מאפשר לחזות את שינוי שיווי המשקל של תגובה כימית. למשל: שינוי בריכוז בתגובת שיווי משקל של דו־תחמוצת הגופרית וחמצן שהופכת לגופרית תלת חמצנית. אם נגדיל את הלחץ של דו־תחמוצת הגופרית אז התגובה תיטה כדי להוריד את הלחץ שלה. דוגמה נוספת: ביצור של חומצה גופרתית, השלב השני הוא תגובה הפיכה. כאשר הטמפרטורה עולה, כאשר במקרה זה התגובה כלפי התוצרים היא אקסותרמית והתגובה ההפוכה היא אנדותרמית, המצב החדש יצור העדפה של התגובה ההפוכה כאשר היא משתמשת באנרגיית החום, וכך נשמר שיווי המשקל על ידי הורדת החום.
טילדה

טילדה (~) (על פי האקדמיה ללשון העברית: גַּל, באנגלית: Tilde) היא סימן כתב (עילי בדרך כלל) המשמש כסימן דיאקריטי בספרדית ובפורטוגזית. במקור שימש לציון ראשי תיבות וכיום יש לה שימושים מגוונים בהקשרים שונים. המילה טילדה (tilde בספרדית) מקורה מהמילה הלטינית titulus שפירושה כותרת או כתב עילי. ישנו דמיון בין סימן ה"טילדה", לבין הטעם המקראי זרקא, או הצִנּ֘וֺרִית – המסומן באופן דומה, מעל האות המוטעמת. בשפות כמו פורטוגזית הטילדה משמשת כסימן דיאקריטי – הופעתה מעל האות משנה את הגייתה (כגון O ו-Õ). בשפות כמו ספרדית ואסטונית הטילדה משמשת כחלק מאות, למשל Ñ הספרדית ו-Õ האסטונית. באלפבית הפונטי הבין-לאומי טילדה מעל סימן תנועה מציינת אנפוף (כך: [ɔ] לעומת [ɔ̃]), טילדה העוברת במרכז סימן עיצור מציינת וילוּן או ליעלוע (כך [l] לעומת [ɫ]), וטילדה תחת עיצור קולי או תנועה מציינת קוליות חורקנית. באנגלית – בערך, בקירוב. למשל $10~ משמעו בערך 10 דולר. במילונים – מחליף את שמו של הערך כאשר הוא חוזר בהגדרת הערך על מנת לחסוך במקום. בלוגיקה הטילדה מסמנת את שלילת הטענה כך למשל P~ פירושו: לא P. באלקטרוניקה – זרם חילופין. במתמטיקה – לסימן   A ∼ B {\displaystyle \ A\sim B} יש בדרך כלל משמעות של דמיון, שקילות או שוויון בסדרי הגודל. בפיזיקה – מציין סדר גודל, לדוגמה x~1000 משמעותו היא ש-x הוא מסדר גודל של 1000. בגאומטריה– הסימן ~ בין שני מצולעים מסמן שהם דומים, כלומר זוויותיהם שוות והיחס בין הצלעות זהה, והסימן =~ או -~ מסמן חפיפה מלאה בין מצולעים. במערכת ההפעלה Windows – קיצור של שמות קבצים שארוכים מ-8 תווים תחת חלון DOS. במערכת ההפעלה Unix – משמשת הטילדה לציון תיקיית הבית של המשתמש הנוכחי. בשפת התכנות C++‎ – כאשר היא באה לפני שם המחלקה משמשת הטילדה לציון Destructor, פונקציה ההורסת את המחלקה, או להיפוך הסיביות של ערך מספרי. בתחום הביטויים הרגולריים, בעקבות השימוש ב-perl לציון הפעלת ביטוי רגולרי על מחרוזת. שימושים נוספים ב-CSS ובשפות אחרות. במקלדת מחשב רגילה, ממוקם מקש הטילדה בפינה השמאלית-העליונה של לוח המקשים. מקש זה מארח גם את סימן ההטעמה המשני או את הנקודה-פסיק במקלדת עברית ומחייב שימוש בו-זמני במקש Shift במקביל ללחיצה על מקש הטילדה, על מנת ליצור ~. להזנת סימן הטילדה בתוכנת וורד כך שיופיע מעל האות הרצויה יש להקליד את האות ולאחריה (ללא רווח) את המספר 0303 וללחוץ Alt+X. זרקא – אחד מטעמי המקרא הדומה בצורתו לטילדה גרש אפוסטרוף טילדה באתר הצרפתי של דומיניק דידייה, מורה בשאלון-אן-שמפאן (Au domicile des mots dits et écrits:Le cabinet de curiosités) במילונים בשפה האנגלית Computer Hope Wolfram MathWorld (Acklam, Peter and Weisstein, Eric W. "Tilde." From MathWorld—A Wolfram Web Resource) טילדה, באתר MathWorld (באנגלית) כרוכית, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏29 בינואר 2013
אלקטרה (מיתולוגיה)

אלקטרה (ביוונית: Ηλέκτρα; מילולית: ענבר) ממיקנה הייתה בתם של אגממנון וקליטמנסטרה במיתולוגיה היוונית. אלקטרה נעדרה ממיקנה כשאביה אגממנון חזר ממלחמת טרויה ונרצח על ידי אייגיסתוס, מאהבה של קליטמנסטרה, או על ידי קליטמנסטרה עצמה. אייגיסתוס וקליטמנסטרה רצחו גם את קסנדרה, נביאה מטרויה שהייתה שלל מלחמה של אגממנון. על פי האודיסאה, לאחר שמונה שנים הובאה אלקטרה מאתונה יחד עם אחיה אורסטס. על פי פינדארוס, אורסטס ניצל מהמרצחים על ידי אומנתו או על ידי אלקטרה ונמסר לחסותו של המלך סטרופיאוס. האורקל מדלפי הורתה לאורסטס בהגיעו לגיל 20 לחזור לביתו ולנקום את מות אביו. על פי אייסכילוס, ב"נושאות הנסכים" וב"נוטות החסד": אורסטס פגש את אלקטרה למרגלות קבר אביהם, לשם הגיעו שניהם לשם פולחן למת. הם זיהו זה את זה ותכננו את הנקמה. אורסטס ופילאדס (בנו של המלך סטרופיוס) הרגו את קליטמנסטרה ואייגיסתוס בעזרת אלקטרה. אורסטס, שהשתגע בעקבות כך, נרדף על ידי האריניות, אלות הזעם והנקמה שתפקידן לרדוף רוצחי קרובי משפחה. אורסטס נמלט למקדש אפולו בדלפי, אך למרות שפעל בהוראת אפולו, לא יכול היה אפולו להגן עליו מהשלכות מעשיו. לבסוף, אתנה העמידה אותו למשפט באקרופוליס באתונה. האריניות דרשו את קורבנן, אורסטס טען כי פעל בהוראת אפולו, השופטים נחלקו בדעותיהם ואתינה הכריעה כי אורסטס יזוכה. גרסה שונה של הסיפור מופיעה במחזה "איפיגניה בטאוריס" של אוריפידס, לפיה אורסטס הובל על ידי האריניות לטאוריס שלחופי הים השחור, שם הוחזקה אחותו איפיגניה. אורסטס ופילאדס הובאו לאיפיגניאה כדי להקריבם לארטמיס. שלושתם ברחו מטאוריס, ובזכות האיחוד המשפחתי סופקו האריניות ופסקו מלרדוף את אורסטס. אלקטרה ופילאדס התאהבו ונישאו. על פי אוריפידס אלקטרה אמנם הושאה בעבר על ידי אייגיסתוס וקליטמנסטרה לאיכר, כדי שילדיה העתידיים לא יהיו בני אצולה ולכן יקטן הסיכוי כי ינקמו את רצח סבם, אך האיכר סירב לממש את הנישואין מתוך כבוד לאלקטרה. תסביך אלקטרה בפסיכולוגיה קרוי על שמה. "האורסטיאה" - טרילוגיית מחזות של אייסכילוס. "אלקטרה" - מחזה מאת סופוקלס. "אלקטרה" - מחזה מאת אוריפידס. "אלקטרה" - מחזה מאת המחזאי הסרבי דנילו קיס. "הזבובים" - מחזה מאת ז'אן-פול סארטר (1943), עיבוד מודרני לסיפור אלקטרה, בגישה אקזיסטנציאליסטית. "אלקטרה" - מחזה מאת Hugo von Hofmannsthal, מבוסס על מחזהו של סופוקלס. "האבלות יאה לאלקטרה", מחזה מאת יוג'ין או'ניל, מבוסס על מחזהו של אייסכילוס. "אלקטרה" - סרטו של הבמאי Michael Cacoyannis, מבוסס על מחזהו של אוריפידס. "אלקטרה" - אופרה של ריכרד שטראוס עם ליברית מאת הוגו פון הופמנסטל. "אלי" - סרט (1984) בכיכובה של שלי וינטרס המבוסס על עלילת אלקטרה. "אלקטרה אהובתי" סרטו של הבמאי Miklós Jancsó. "מיתוס" - מחזה של אנסמבל עיתים בבימויה של רנה ירושלמי. "אלקטרה"- מחזה המבוסס על הליברית שכתב הוגו פון הופמנסטל, בעיבודם של עירא אבנרי וליהיא ברזל-מלמד. הועלה על ידי החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב במאי 2008. אוריפידס, "אלקטרה", בתרגום אהרן שבתאי, הוצאת שוקן - המפעל לתרגום ספרות מופת, תשס"ב 2001, תל אביב סופוקלס, "אלקטרה", בתרגום אהרן שבתאי, הוצאת שוקן - המפעל לתרגום ספרי מופת, תשס"ב 2001, תל אביב מדיה וקבצים בנושא אלקטרה בוויקישיתוף "מיתוס" בקאמרי - נקמת דם - מאז ועד היום , באתר "הבמה" סרטים שונים בעקבות הסיפור המיתולוגי, באתר IMDb אלקטרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סילון

סילון הוא כינוי לזרימה במהירות גבוהה בכיוון מסוים. הזרימה יכולה להיות של חומר או מספר חומרים במצב צבירה כלשהו או במספר מצבי צבירה - נוזל, גז, פלזמה, או גופי מוצק קטנים, ולעיתים קרובות פחות, זורם אחר כגון חלקיקים. גייזר הוא סילון של מים וקיטור שנוצר באופן טבעי. סילון מלאכותי של מים נוצר באמצעות צינור המזרים מים בלחץ גבוה, ולעיתים משמש במזרקות. מנוע סילון מתבסס על סילון של גז - אוויר ותוצרי בערת המנוע - היוצא מהמנוע והודף את המטוס שבו הוא מותקן, בהתאם לחוק השלישי של ניוטון. באסטרופיזיקה, סילון מתאר זרימה מהירה של פלזמה בניצב למישור דיסקת ספיחה שנמצאת לעיתים סביב חור שחור או כוכב נייטרונים. בניסויי מאיצי חלקיקים, סילון מתאר את אוסף ההאדרונים שנוצר סביב קווארק או גלואון. סילונים שמתגלים בגלאי מעידים על קווארקים או גלואונים שנוצרו בהתנגשות החלקיקים בניסוי. בעלי חיים מסוימים יכולים להתיז סילון דם מגופם(אנ'). לדוגמה איגואנית מקרינה טקסנית, במקרי קיצון, מתיזה סילון דם מעינייה ובשל כך היא מכונה "לטאת דם". זהו אמצעי הנועד לבלבל את הטורף ולאפשר להן להימלט. הדבר נעשה באמצעות עצירת זרם הדם מהראש ויצירת לחץ מבוקר אשר מתבטא בסילון דם מבוקר שהן מכוונות כלפי האיום. טווח סילון הדם הוא כ-90 ס"מ. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.