laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רביעיית אביב

רביעיית אביב היא רביעיית מיתרים ישראלית, שהוקמה בשנת 1997, בהתחלה בהדרכתו של הכנר אבי אברמוביץ'. חברי הרביעייה בעת ייסודה היו: סרגיי אוסטרובסקי, כינור ראשון אבגניה אפשטיין, כינור שני שולי ווטרמן, ויולה רייצ'ל מרסר, צ'לו הנגנים השתלמו בנגינת מוזיקה קאמרית אצל חברי רביעיית אלבן ברג בעיר קלן שבגרמניה. כל ארבעת החברים ברביעיית אביב זכו במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל. הרביעייה זכתה בתחרויות בינלאומיות שונות באירופה ובאוסטרליה. היא מרבה לצאת לסיורי קונצרטים בעולם והופיעה בארצות הברית, קנדה, דרום אמריקה, דרום אפריקה ובסין. בישראל הופיעה הרביעייה בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, בפסטיבל ישראל ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון. הרביעייה מקיימת סדרת קונצרטים במוזיאון תל אביב לאמנות ומארחת בה אמנים מחוץ לארץ. כמו כן הקליטה על גבי תקליטורים שמונה מרביעיות המיתרים מאת דמיטרי שוסטקוביץ'. משנת 2014 השתנה הרכב הרביעייה והוא כולל את: סרגיי אוסטרובסקי, כינור ראשון. פיליפ וילאפרנקה, כינור שני. נעמי ביאלוברודה, ויולה. דניאל מיטניצקי, צ'לו. ב-2023 החליפה אנה גקל את סרגיי אוסטרובסקי בתפקיד הכינור הראשון. מדיה וקבצים בנושא רביעיית אביב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רביעיית אביב (באנגלית ובצרפתית) רביעיית אביב, ברשת החברתית פייסבוק רביעיית אביב, סרטונים בערוץ היוטיוב רביעיית אביב, באתר AllMusic (באנגלית) רביעיית אביב, באתר MusicBrainz (באנגלית) רביעיית אביב, באתר Discogs (באנגלית) רביעיית אביב, דף שער בספרייה הלאומית ריאיון עם הכנר הראשון ומייסד הרביעייה, אתר הבמה יוטיוב, ריאיון עם רביעיית אביב נעם בן זאב, כתם מר על הקלאסיקה והרומנטיקה, באתר הארץ, 7 בינואר 2009 המלצות לסוף השבוע, באתר הארץ, 16 בינואר 2002 אתר הרביעייה, דיסקוגרפיה
בתי זיבנברגן

בתי זיבנברגן (לעיתים: זיבנבירגן; ביידיש: זיבנבערגער הייזער) ובשמה המלא: בתי זיבנברגן וסילאדי הייתה שכונה יהודית בירושלים, בין שכונת בתי אונגרין לשכונת שמעון הצדיק. השכונה הוקמה בידי כולל זיבנברגן וסילאדי בסמוך לבית מנדלבאום ולקתדרלת סנט ג'ורג', על מגרש בן 3,450 אמות שנרכש במחיר שני פרנק לאמה בשנת ה'תרס"ח, 1908, ונבנו בה שלושים דירות שנועדו לשם מגורים זמניים עבור חברי הכולל מחוסרי היכולת. לשם מימון הרכישה, מכר הכולל "מניות" במחיר של בין 20 ל-3,000 כתרים. מי שתרם 3,000 כתר זכה לרשום דירה שלמה בשכונה על שמו וזכאי היה לגור בה אם יעלה בעצמו לארץ ישראל וירצה בכך. כלפי חלק מן התורמים התחייב הכולל, לפי דרישתם, לארגן קבוצה של עשרה אנשים ללימוד משניות מדי יום במשך שלושים הימים שלאחר פטירת התורם. עשר הדירות הראשונות נחנכו כבר בשנת ה'תרע"א, 1911. בניין יתר בתי השכונה נמשך לאורך עשרים השנים הבאות. את שירותי הקהילה והדת קיבלו התושבים בשכונת האם בתי אונגרין, עד לשנת 1938, אז הוקם בשכונה בית כנסת עצמאי. השכונה ננטשה בתקופת מלחמת העצמאות ותושביה נמלטו למערב העיר. לאחר מלחמת ששת הימים נהרסו בתי השכונה בידי גורמים ישראליים. אלונה ורדי (עורכת), מדריך ישראל החדש, כרך 12: ירושלים, עמ' 97. יצחק שפירא, ירושלים מחוץ לחומה : תולדה והווי, ירושלים תש"ח. בתי זיבנבירגן עמ' 50–51. בנימין קלוגר, ירושלים שכונות סביב לה : השכונות מחוץ לחומה [...] יסודן ומפעלן [...] בצירוף פנקסי התקנות, ירושלים תשל"ט. בתי זיבנבירגן תרס"ח, עמ' 175–178. פנחס גרייבסקי, אבני זיכרון בשכונת בתי זיבנבירגן וסילאדי, פריטים תסג-תעא. בתוך: הנ"ל, אבני זיכרון, ג, ירושלים תרפ"ט יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר", עמ' 299. מפקד התושבים היהודים בירושלים - תש"ז - שכונות: רחביה, שערי חסד, בית ישראל, בתי זיבנברגן, ה'תש"ז-1947, באתר ארכיון המדינה זיבנבירגן הוא שמה היידי של טרנסילבניה. ירושלים, מפת שמות הרחובות - 1925 מפה סרוקה עם סימון השכונה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור מפת ירושלים, 1925 עם סימון שלוש השכונות, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור ישעיהו פרס, תחיית ירושלים העברית ותולדות ישובה עד הכיבוש הבריטי, בתוך: הנ"ל, מחקרים בידיעת הארץ וטיפוגרפיה מקראית, ירושלים: קרית ספר, תשכ"א. עמ' 53. פרטי שטח המגרש ומחירו לפי פנחס גרייבסקי, מגנזי ירושלים, ה, ירושלים: דפוס סלומון, תר"ץ. עמ' יח. יהודי סילאדי וארץ ישראל, בתוך: דוד גלעדי (עורך), ספר יהודי סאלאז'-סילאדי, תל אביב תשמ"ט. עמ' 158–163. מוריה מיום ג' אדר ה'תרע"א, מצוטט אצל יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה, להלן "קישורים חיצוניים". שמואל אורנשטיין (אבן-אור) ושמעון רובינשטיין, אגודת ישוב ירושלים העתיקה, תר"ץ (1929–1930), בתוך: מנחם ירושלים: אסופת זיכרון לזכר ר' מנחם אמיתי. עמ' 196: כולל זיבנבירגן וסילאדי. בניגוד לאמור במדריך ישראל החדש, להלן "לקריאה נוספת".
בניין מינהל החינוך (חולון)

בניין מינהל החינוך בחולון הוקם בשלהי שנות השישים ושימש שנים רבות את הספרייה הציבורית המרכזית של העיר. בעקבות העברת הספרייה אל המדיטק נפתח במקום המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. בזכות צורתו המיוחדת והיותו סמל בתרבות המקומית בחולון הוכרז בניין מינהל החינוך על ידי עיריית חולון כמבנה לשימור. במחצית שנות השישים הוחלט בעיריית חולון להקים מבנה ציבורי חדש שישמש כמתנ"ס עירוני וישרת את האוכלוסייה המתגוררת במרכז העיר. המבנה החדש שהיה בשלב זה בעל קומה אחת בלבד, תוכנן על ידי משרד האדריכלים בר-הרשקוביץ מתל אביב והחל להיבנות בסוף שנות השישים. באותה עת פעלה בחולון ספרייה מרכזית שנפתחה בשנת 1963 וישבה במבנה יד לבנים בעיר. המקום היה צר מלהכיל את הספרים הרבים שהצטברו בו, ובעירייה הוחלט להקים מבנה ייעודי שישמש את הספרייה. בהמשך הוחלט לשנות את יעודו של המבנה החדש שעמד בפני השלמה ולהעביר אליו את הספרייה המרכזית של חולון. בעקבות הצלחת הספרייה והמספר הגדול של המבקרים שפקדו אותה הוחלט באמצע שנות השבעים להרחיב את המבנה ולהוסיף לו קומה שנייה. בשלב זה, שהושלם בשנת 1976, נוסף לבניין גם המגדל המאפיין אותו, אשר הכיל את חדר המדרגות שהובילו אל הקומה השנייה של הספרייה. בעקבות ההרחבה הועברה ספריית העיון למבוגרים אל הקומה השנייה של המבנה, ובקומה הראשונה נותרו ספריית ההשאלה, הספרייה לילדים ומשרדי ההנהלה. ספריית מיטרני שימשה שנים רבות את תושבי חולון כמרכז תרבותי שהתקיימו בו תערוכות, הרצאות ופעילויות חינוך שונות. בשנת 2004, בעקבות העברת הסיפרייה העירונית של חולון אל המבנה החדש של המדיטק, הוקצתה קומת הקרקע של מבנה הספרייה לשעבר לשימוש משרדי מחלקת החינוך של העירייה. בחלל שהתפנה בקומה השנייה הוחלט להקים את המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, אשר נפתח לציבור בשנת 2007. תהליך הפיכת החלל הפתוח של המבנה למוזיאון פעיל תואר בהרחבה על ידי גלית גאון שליוותה את הקמת המוזיאון. בזכות היותו של המבנה "בעל חזות צורנית ייחודית", ובזכות היותו של הבניין "סמל במורשת התרבותית של העיר", הוחלט על ידי העירייה בשנת 2012 לשלב את בניין מנהל החינוך בתוכנית המתאר המקומית שעסקה בשימור המורשת הבנויה של העיר ולהכריז עליו כמבנה לשימור. מדיה וקבצים בנושא בניין מינהל החינוך בוויקישיתוף תוכנית מתאר מקומית חולון 2030 - פרק 10 :חולון - שימור המורשת הבנויה, יולי 2012 אורן שטרנברג, נא לשמור על השקט: ביקור נוסטלגי בספריות של חולון, 6.1.18 גלית גאון, בלוג מוזיאלי עברי - הקמתו של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס חולון תוכנית מתאר מקומית חולון 2030 - פרק 10 :חולון - שימור המורשת הבנויה, עמ' 415 ספריה ע"ש מאיר וברכה פלאי, מעריב, 24/05/1963 ספרייה מרכזית לחולון, על המשמר, 12/02/1964 אורן שטרנברג, נא לשמור על השקט: ביקור נוסטלגי בספריות של חולון בלוג מוזיאלי עברי - הקמתו של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס חולון
חיות כיס (הסכת)

חיות כיס הוא הסכת במימון ציבורי בנושאי כלכלת ישראל של תאגיד השידור "כאן". את ההסכת מגישים העיתונאים: שאול אמסטרדמסקי, צליל אברהם, אלון אמיצי וענת קורול גורדון. דנה פרנק והילה ויסברג הגישו בעבר חלק מההסכת. את ההסכת עורך תומר מיכלזון ומפיקה ליהיא צדוק. בעבר ערכו את ההסכת נעה בן הגיא, ורום אטיק שהיה העורך הראשון של ההסכת, בין השנים 2016–2021. ההסכת נוצר כחלק מדסק הכלכלה "כאן כלכלי" של חטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור, עם סגירת הדסק עבר לחטיבת ההסכתים של התאגיד, כאן הסכתים. הפרקים נחלקים בין כאלו שעוסקים בנושאים כלכליים קלאסיים, כמו יוקר המחיה, דיור, תחרות ועוד, לבין כאלו שעוסקים בנושאים שונים מזווית כלכלית, ביניהם ספורט, תרבות, טכנולוגיה, אוכל, וחינוך. בפרקי התוכנית התראיינו: ד"ר קרנית פלוג, מיכל הלפרין, פרופ' דן אריאלי, שי באב"ד, שי אגסי, פרופ' אביה ספיבק, ניר ברקת, רחל עזריה ואחרים. קיימת קבוצת פייסבוק המיועדת לדיונים בנושאי כלכלה ופרקי הפודקאסט, המנוהלת על ידי אנשי "חיות כיס" וחטיבת הדיגיטל של כאן 11. ב-2020 "חיות כיס" היה ההסכת המואזן ביותר בישראל, עם כ-300 אלף הורדות בחודש. בנובמבר 2019, זכה ההסכת בפרס מיוחד על פעילות רדיו דיגיטלית מטעם אגודת העיתונאים. פרקי התוכנית עולים לרשת מדי שבוע מאז 19 בדצמבר 2016, ואורכם הוא כ-30 דקות. ההסכת משודר גם בתחנת הרדיו כאן תרבות. בנוסף, פרנק ואברהם מגישות סרטונים בערוץ הדיגיטל של כאן באותו השם. ב-5 ביוני 2019 הפודקאסט חזר לעונה שנייה, עם פרק בשידור חי, ה-104 במספר, "החלום הישראלי". ב-3 בנובמבר 2021 הפודקאסט חזר לעונה שלישית, עם פרק 213, "מבוא לכסף". ב-13 ביולי 2022 הפודקאסט חזר לעונה רביעית, עם פרק 238, "מחדשים חוזה". גורי כיס - פרקים המוקדשים למענה על סוגיות ושאלות כלכליות לילדים וצעירים פרק נוסף הוקדש לתהיות כלכליות של עולים חדשים. חיות ביס - פרקים המוקדשים לכלכלה שמאחורי האוכל. הסדרה הושקה בפרק ה-100 של הפודקאסט, שעסק בטחינה. חלומות גדרה - סדרה קצרה שעסקה בתוכנית מחיר למשתכן. איך הגעתי לכאן - נשים בכירות מספרות על דרכן לצמרת. בין המרואיינות: אמי פלמור, מקסין פסברג, נדין בודו-טרכטנברג, פיונה דרמון וחגית לרנאו. הסדרה החלה בהגשתה של הילה ויסברג ונמשכה בהגשת גיל מרקוביץ. "חיות כיס", באתר אפל פודקאסטים "חיות כיס", באתר pod.link (באנגלית) "חיות כיס", באתר Spotify "חיות כיס", באתר Amazon Music "חיות כיס", באתר Deezer "חיות כיס", באתר גוגל פודקאסט "חיות כיס", באתר Pocket Casts "חיות כיס", פיד RSS חיות כיס, ברשת החברתית פייסבוק חיות כיס באתר "כאן" חיות כיס באתר Podcast-il "מנועי הכסף" של כלכליסט - בין חמשת הפודקאסטים הנשמעים ביותר בספוטיפיי בישראל, באתר כלכליסט, 1 בדצמבר 2020 לימור גריזים–מגן, ‏התקשורת המגזרית צריכה להיות חוד החנית של החדשנות והיצירה, בעיתון מקור ראשון, 16 בנובמבר 2020 הוכרזו הזוכים בפרסי הרדיו בכנס אילת 2019 חיות כיס, "פרק 1: איך חיות כיס נולד", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 בדצמבר 2016 חיות כיס, "פרק 104: החלום הישראלי (חיות כיס לייב)", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 5 ביוני 2019 חיות כיס, "פרק 213: מבוא לכסף", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 3 בנובמבר 2021 חיות כיס, "פרק 238: מחדשים חוזה", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 13 ביולי 2022 חיות כיס, "פרק 100: חיות ביס - פרק הטחינה הגדול", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 במרץ 2019
דגל לוקסמבורג

דגל לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Lëtzebuerger Fändel, בגרמנית: Flagge Luxemburgs ובצרפתית: Drapeau du Luxembourg) הוא דגלה הלאומי של לוקסמבורג. עיצובו הוא טריקולור המורכב משלושה פסים מאוזנים שווים - אדום (עליון), לבן וכחול בהיר. הוא דומה לדגל הולנד, שצבעו הכחול כהה יותר והוא גם קצר יותר. השימוש בדגל החל ב-1848, אך הוא קיבל מעמד רשמי בחוק רק ב-1972, בו הובהר בין השאר שצבע הכחול בדגל הוא בהיר ביותר. סמל לוקסמבורג המנון לוקסמבורג לוקסמבורג, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל לוקסמבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא לוקסמבורג. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניברסיטת יוטה

אוניברסיטת יוטה (באנגלית: University of Utah; בקיצור: UofU או The U) היא אוניברסיטה ציבורית בסולט לייק סיטי, שבמדינת יוטה בארצות הברית. האוניברסיטה הוקמה ב-1850 ולומדים בה נכון ל-2019 כ-33,000 סטודנטים. האוניברסיטה נוסדה בסולט לייק סיטי ב-28 בפברואר 1850 ונקראה תחילה אוניברסיטת דזרט (University of Deseret), הפעילות הופסקה ב-1852 בהיעדר תקציב. ב-1867 חודשה הפעילות במתכונת מצומצמת, כבית ספר למינהל עסקים וב-1869 חזרה לפעילות באופן מלא. ב-1894 שונה שם המוסד לאוניברסיטת יוטה והוענק לה שטח של 60 אקר (240 דונם) מאדמות הבסיס הצבאי פורט דאגלס (אנ'). במהלך השנים סופחו לשטחה שטחים נוספים מהבסיס. באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) שימשו מבני האוניברסיטה לאירוח הכפר האולימפי. ב-2019 צורפה האוניברסיטה לאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות. בשטח הקמפוס פועל בית החולים של אוניברסיטת יוטה (אנ'), בית חולים לילדים אינטרמאונטן פרימרי (אנ'), מכון האנטסמן לחקר הסרטן (אנ'), מרכז אורתופדי, מכון נוירופסיכיאטרי, מרכז מורן לרפואת העין (אנ') ומעבדות ARUP (אנ'). בתחום התרבות פועל בשטח האוניברסיטה היכל קינגסברי לאומנויות (אנ'), מוזיאון יוטה לאמנויות יפות (אנ') והמוזיאון לתולדות הטבע של יוטה (אנ'). הקולג' לאדריכלות ותכנון (אנ') בית הספר למנהל עסקים (אנ') ע"ש דיוויד אקלס (אנ') בית ספר לשינוי תרבותי וחברתי בית הספר לרפואת שיניים הקולג' לחינוך הקולג' להנדסה (אנ') הקולג' לאמנויות יפות הקולג' לבריאות הקולג' להצטיינות הקולג' למדעי הרוח הקולג' למשפטים (אנ') ע"ש קוויני הקולג' למכרות ומדעי כדור הארץ הקולג' לסיעוד הקולג' לרוקחות הקולג' למדעים (אנ') הקולג' למדעי החברה וההתנהגות הקולג' לעבודה סוציאלית מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת יוטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת יוטה (באנגלית) אוניברסיטת יוטה, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת יוטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת יוטה, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת יוטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היסטוריה של האוניברסיטה
משפחת פולאני (פולאצ'ק)

משפחת פולאני (פולאצ'ק) (בהונגרית: Polányi (Pollacsek) család) הייתה משפחה יהודית-הונגרית שחבריה מילאו תפקיד מרכזי בהיסטוריה ההונגרית ומילאו תפקיד מרכזי בחיים האינטלקטואליים ההונגריים. חנוך פולאצ'ק (המאה ה-18 - ?) B1 מיהאי פולאצ'ק (1790 לערך - 1850 לערך); אשתו: רגינה פולצ'ק C1 וילמוש פולאצ'ק C2 אדולף פולאצ'ק (1810 - 1871); אשתו: ז'ופיה שלזינגר D1 מיהאי פולאצ'ק, מהנדס (ינואר 1848 - ינואר 1905); אשתו: ווהל ססיליה (וילנה, 1862 - 1939) הייתה פובליציסטית E1 לאורה פולאני (פולאצ'ק) (וינה, 1882 - 1959); בעלה: שאנדור סטרייקר (1869 - 1955) F1 אווה צייזל (נולדה אווה עמליה סטריקר בודפשט, 13 בנובמבר 1906 - ניו יורק, 30 בדצמבר 2011) קרמיקאית, מעצבת תעשייתית. בעלה: הנס צייזל (1905 - 1992) E2 אדולף פולאני (פולאצ'ק) (וינה, 1883 - סאו פאולו, 1966); אשתו: פרידה סצ'י F1 טמאש פולאני (תומאס ג. פולאני 1918 - 2007); אשתו: אליז רווס. E3 קרל פולאני (וינה, 25 באוקטובר 1886 - פיקרינג (קנדה), 23 באפריל 1964) היסטוריון כלכלי, פילוסוף חברתי, פוליטיקאי חברתי. E4 מיכאל פולאני (בודפשט, 11 במרץ 1891 - נורת'המפטון, 22 בפברואר 1976) מדען, כימאי, כלכלן, פילוסוף; אשתו: מגדה קמני. F1 ג'ון פולאני (ברלין, 23 בינואר 1929 -) כימאי, חתן פרס נובל בכימיה. E5 פאל פולאני (פולאצ'ק) (בערך 1893 - 1904) E6 ז'ופיה פולאני (פולאצ'ק) (18 בספטמבר 1888 - מחנה הריכוז דכאו (?), בערך 1941); בעלה: אגון סצ'י ( וינה, 13 במרץ 1882 - מחנה הריכוז דכאו, 7 באפריל 1941) F1 קארוי סצ'י (15 ביולי 1919 - בערך 1941) D2 וילמה פולצ'ק; בעלה: ליפוט זיידלר E1 ארנה זיידלר (אוז'הורוד, 18 במרץ 1886- מוסקבה, 1938 / 1940. ) קצין, קולונל בצבא האדום ההונגרי; אשתו: אסטלה שרה מינץ E2 אמי זיידלר; בעלה: אמיל לדרר ( פלזן, 22 ביולי 1882 - ניו יורק, 29 במאי 1939) סוציולוג. E3 אירמה זיידלר (1893 - 1911); בעלה: קארוי רתי (1884 - 1921); צייר, היא הייתה אהובתו של גירגי לוקאץ' בצעירותו. D3 תרזה פולאצ'ק; בעל: לא ידוע E1 אדן פור (בסביבות 1883 - בערך 1973) D4 קלמנטינה פולאצ'ק (1844 - ?); בעלה ד"ר ליפוט פולגארדי (1828-1901) D5 לואיזה פולאצ'ק (1846 - ?); בעלה: דיולה שלזינגר E1 שמואל ארווין שלזינגר, 23 באוגוסט 1877 - בודפשט, 30 בספטמבר 1918) מדען חברתי, ספרן, מנהל ספרייה, מהפכן אנרכו-סינדיקליסטי. D6 קארוי פולאצ'ק (בערך 1845 - ?); אשתו: אירמה פולצ'ק E1 מטילד פולאצ'ק; הבעל:מארק וודרש (ויינברגר) (אוז'הורוד 13 בספטמבר 1870 - בודפשט, 12 באוגוסט 1961) פסל. מוצא המשפחה במזרח, כנראה ברוסיה. בזקרפטיה, בעיר אוז'הורוד שהייתה בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית פעלה טחנת קמח במאה ה-18 שהייתה בבעלות המשפחה. בן המשפחה הראשון הידוע, חנוך פולצ'ק, היה חקלאי במחוז ארווה ושילם יותר מיסים מכל שאר היהודים במחוז. חלק מהמשפחה עבר מאוחר יותר לווינה בסוף המאה ה-19. ארז'בט ווזר: דורות ספרותיים: תולדות משפחת פולאני במסמכים (1986) אווה גאבור: הארכיון המשפחתי של משפחת פולאני אנדרה צייזל: מדענים, גנים, דילמות (2002) ורה בקש: משפחת פולאני וההתחלות של הפסיכואנליזה סקירה "Pollacsek Mihály". Petőfi Irodalmi Múzeum. "Wohl Cecília". Petőfi Irodalmi Múzeum. Látóhatár, Akadémia Kiadó, 1986, 237. oldal Munkásmozgalom–történeti Lexikon (Kossuth Könyvkiadó, 1976 ISBN 963 09 0412 8) 571. oldal Dr. Lipót/Leopold Polgárdy (Offenheimer) a Geni oldalán. Eredeti vezetéknevén Offenheimer. Recenzió
צ'ר

צ'ר (בהונגרית: Csér) הוא כפר זעיר מאוד במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. ככפרים רבים באירופה, אוכלוסיית הכפר נמצאת במגמת ירידת מ-62 תושבים בשנת 1990 עד ל-29 תושבים בלבד בשנה 2019. בצ'ר חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא צ'ר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'ר (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
אצטדיון סנט'אליה

אצטדיון סנט'אליה (באיטלקית: Stadio Comunale Sant'Elia) היה אצטדיון שמוקם בקליארי שבאיטליה. במשך כ-40 שנים שימש האצטדיון בתור מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל של קליארי מהסרייה א'. האצטדיון נהרס בשנת 2017 ולידו נבנה אצטדיון זמני בשם ה"סרדיניה ארנה" שם שיחקה קליארי עד לבנית אצטדיונה החדש. אצטדיון סנט'אליה נפתח בשנת 1970 לאחר תואר ה"סקודטו" (אליפות איטליה) הראשון (ועד היום היחידי) של קבוצת קליארי, והחליף את האצטדיון הישן של הקבוצה אצטדיון אמסיקורה. האצטדיון היה יכול להכיל כ-60 אלף מקומות (אולם האצטדיון הכיל עוד יותר מכך בשיאו כ-70 אלף צופים במשחק של קליארי נגד סנט אטיין). האצטדיון עבר שינויים נרחבים לקראת מונדיאל 1990 שנערך באיטליה, על מנת להתאימו לסטנדרט של פיפ״א, במסגרתם הופחתה תכולתו לכ-40 אלף צופים. במונדיאל עצמו אירח האצטדיון 3 משחקים של בית ו' שכלל את נבחרות: אנגליה, הולנד, מצרים ואירלנד. האצטדיון שימש גם לאירועי ספורט רבים אחרים. לפני עונת 2002/2003 האצטדיון עבר בנייה מחדש, גם בעקבות מצבה הרעוע של הקבוצה שהתנדנדה בין סרייה א' לסרייה ב', ונבנה יציע חדש מעל מסלול הריצה שהיה בעבר והיציעים האחרים קורבו לדשא, אך החלק האחורי של היציעים לא היו כשירים לאכלוס, ותכולת האצטדיון לאחר בנייתו מחדש הופחתה בכחצי ל-23,486 מקומות, ובעקבות כך הגורמים הקשורים למהלך זה ספגו ביקורת קשה בעיתונות. נשיא מועדון הכדורגל של קליארי, מאסימו סלינו, הכריז כי ברצונו לבנות אצטדיון חדש לקבוצה, אולם ראש העירייה של קליארי, אמיליו פלוריס, התנגד למהלך וזאת למרות רצונו של סלינו לממן את הבנייה. למרות זאת התוכנית לבניית האצטדיון החדש הוצגה בספטמבר 2007, כשמועדון הכדורגל קליארי בעצמו נושא בהוצאות. הפרויקט הציג אצטדיון בן 25 אלף מקומות, שבנייתו הייתה צפויה להתחיל באוגוסט 2009 ולהארך שנה בלבד. יותר מאוחר ב-2009 הציגה הקבוצה תוכניות לרצונה לבנות את ה"קאראליס ארנה" ושיהיה מועמד לאירוח משחקים ביורו 2016, אצטדיון שהיה צפוי להכיל 30 אלף צופים, חדר אירוח מיוחד, מסעדה ובית קפה, אך הפרויקט לבסוף לא יצא אל הפועל. במשך השנים הבאות לקליארי היו בעיות בטיחות באצטדיון והיא עזבה אותו לסירוגין במשך השנים בעקבות חוסר הסכמות או חוסר באישורים לאצטדיון מצד ההתאחדות האיטלקית, והתכולה שלו הופחתה לכ-16 אלף בלבד בעקבות בעיות בטיחותיות. הסרדיניה ארנה הוא האצטדיון הזמני של המועדון שם הוא משחק נכון להיום. בדצמבר 2015 הציג המועדון קליארי את פרויקט האצטדיון החדש שנבנה בין ה-21 אלף מקומות כולל מתחם חנויות ומסעדה. התוכנית אושרה על ידי המועצה המקומית בפברואר 2017, והעבודות החלו כבר באפריל 2017. מכיוון שעזיבה של התחום המוניציפלי לא באה בחשבון עבור האוהדים והמועדון, עלה רעיון לבנות אצטדיון זמני בצמוד לסנט'אליה על מנת לאפשר לקבוצה לארח את משחקיה במקביל לבנייה של האצטדיון המתוכנן החדש. באביב 2017 החלו העבודות לבניית האצטדיון הזמני בחניון הסמוך לסנט'אליה, שנקרא "הסרדיניה ארנה" (Sardegna Arena). האצטדיון נבנה באופן מינימליסטי ביותר עם מבנה מתכתי בנוי מראש שמחופה חיצונית על ידי פאנל עץ ופלסטיק. סה"כ האצטדיון מכיל 16,416 מקומות, ועלות הקמתו הייתה 8 מיליון יורו בלבד, סכום נמוך במיוחד לבניית אצטדיון שמאושר למשחק בסרייה א'. האצטדיון החדש של הקבוצה, שנבנה על הריסות הסנט'אליה הישן, צפוי להיות מוכן בשנת 2021. אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון סנט'אליה (באיטלקית) מדיה וקבצים בנושא אצטדיון סנט'אליה בוויקישיתוף אצטדיון סנט'אליה, ברשת החברתית פייסבוק
רביעיית אלבן ברג

רביעיית אלבן ברג הייתה רביעיית מיתרים אוסטרית שהוקמה בשנת 1971 בווינה ונקראה על שמו של המלחין האוסטרי אלבן ברג, עד לפירוקה ביולי 2008. חברי הרביעייה הם: גינטר פיכלר (כינור ראשון) גרהארד שולץ (כינור שני) (קדם לו קלאוס מטצל) איזבל כריזיוס (ויולה (2005 - 2008). (1981 - 2005: תומאס קאקושקה; 1971 - 1981: האטו ביירלה) ולנטין ארבן (צ'לו) רביעיית אלבן ברג הופיעה מאז הקמתה ב-1971 בבירות המוזיקה בעולם ובפסטיבלים חשובים. נגניה קיימו סדרת קונצרטים קבועה ב"קונצרטהאוס" בווינה. הם הופיעו בקביעות גם ב"רויאל פסטיבל הול" בלונדון, באופרה של ציריך ועוד. הרביעייה הרבתה גם בהקלטות. במשך השנים הקליטה את כל הרביעיות של בטהובן, אלבן ברג, וברן ובארטוק, את כל הרביעיות המאוחרות של מוצרט ושוברט, רביעיות משל היידן, דבוז'אק, שומאן, ראוול, דביסי, סטרווינסקי ואחרים. הם מקליטים גם מוזיקה מן המאה העשרים, משל לאוש יאנאצ'ק, ויטולד לוטוסלבסקי, לוצ'אנו בריו, אלפרד שניטקה ועוד (חלק מיצירות אלה הוקדשו לרביעיית אלבן ברג). בין הקלטות הרביעייה גם חמישיית הפסנתר של דבוז'אק עם רודולף בוכבינדר ורביעיית הפסנתר במי במול מז'ור וחמישיית הפסנתר ק. 414, שתיהן עם אלפרד ברנדל. חברי הרביעייה עסקו גם בחינוך מוזיקלי לדור החדש של מבצעים. הם פרופסורים באוניברסיטה למוזיקה בווינה ומאז 1993 גם בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן, גרמניה, שם המשיכו בדרכה של רביעיית אמדאוס. אחרי מותו מסרטן של תומאס קאקושקה המשיכה הרביעייה להופיע עם תלמידתו, איזבל כריזיוס, עד שהתפרקו בתום סיבוב הופעות וקונצרט מיוחד לזכרו של תומאס ביולי 2008. רביעיית אלבן ברג, באתר AllMusic (באנגלית) רביעיית אלבן ברג, באתר MusicBrainz (באנגלית) רביעיית אלבן ברג, באתר Discogs (באנגלית) רביעיית אלבן ברג, באתר Songkick (באנגלית)
באת לי פתאום

"באת לי פתאום" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית קרן פלס, בשיתוף עם הזמרת הישראלית רוני אלטר. השיר יצא לאור ב-12 בדצמבר 2019, כסינגל הרביעי מתוך האלבום שקופים, על ידי חברת התקליטים הד ארצי. השיר נכתב והולחן על ידי קרן פלס והופק על ידי גלעד שמואלי. במקור השיר הוצג בשם "צל על העולם", איתו פלס הופיעה במהלך סיבוב ההופעות "לבד על הפסנתר" בשנת 2015. לשיר זה היה לחן זהה, אך מילות חלק מהבתים וחלקים מהפזמון השתנו בגרסה הסופית של השיר. השיר "צל על העולם" פנה במקור לגבר, בניגוד לשיר הסופי הפונה לאישה. פלס שרה את השיר במהלך כל סיבוב ההופעות שלה באותה שנה. בשנת 2019 החלה לשיר את השיר בגרסתו הסופית במסגרת סיבוב ההופעות האקוסטיות שלה. הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של פלס ב-12 בדצמבר 2019, בסמוך לצאתו כסינגל. בקליפ ניתן לראות את פלס ואלטר משוטטות ברחובות העיר פריז. צילומי הווידאו הקליפ נעשו בפריז שבצרפת במהלך חודש נובמבר באותה שנה. ב-10 באפריל 2020 ביצעה פלס את השיר ביצוע מיוחד חוצה יבשות שכלל 25 זמרות ומוזיקאיות מרחבי העולם. ב-17 בספטמבר של אותה שנה ביצעה פלס את השיר בשיתוף מירי מסיקה במועדון הבארבי בתל אביב, במסגרת מצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet לשנת ה'תש"ף, בו השיר הגיע למקום ה-15. סרטון השיר "באת לי פתאום" באתר יוטיוב לדף השיר באתר הספרייה הלאומית Bat Li Pit’om - באת לי פתאום, באתר genius (באנגלית) יובל אראל‏, קרן פלס לבד על הפסנתר, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 6 בפברואר 2015 אסף נבו, ‏ביום של הפצצה: קרן פלס אירחה את רמי קלינשטיין, באתר ‏מאקו‏, 9 בנובמבר 2014 קרן פלס ורוני אלטר - באת לי פתאום, נבדק ב-2020-05-22 מערכת mako מוזיקה, ‏קרן פלס ורוני אלטר – באת לי פתאום, באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2019 באת לי פתאום - ביצוע מיוחד חוצה יבשות 04/2020, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:54) באת לי פתאום- קרן פלס ומירי מסיקה (מיוחד למצעד הישראלי השנתי תש"פ - בבארבי ת"א), סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:14) באת לי פתאום - single, באתר Apple Music (באנגלית)
אברגץ

אברגץ (בהונגרית: Ebergőc) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. באברגץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא אברגץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אברגץ (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993