laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יואניס אוקאס

יאניס אוקאס (ביוונית: Γιάννης Οκκάς; נולד ב-11 בפברואר 1977) הוא כדורגלן עבר קפריסאי ששיחק בעמדת החלוץ וכיום מאמן את אנורתוסיס פמגוסטה. אוקאס, יליד לרנקה, שיחק במהלך הקריירה שלו בנאה סלמיס פמגוסטה, אנורתוסיס פמגוסטה (2 קדנציות), פאוק סלוניקי, א.א.ק. אתונה, אולימפיאקוס, סלטה ויגו ואומוניה ניקוסיה. אוקאס זכה 3 פעמים באליפות קפריסין עם אנורתוסיס בשנים 1998, 1999 ו-2000, וב-3 אליפות יוון עם אולימפיאקוס בשנים 2005, 2006 ו-2007. אוקאס מדורג במקום ה-2 בטבלת מלך השערים של נבחרת קפריסין עם 27 שערים אחרי מיכאליס קונסטנטינו והוא שיאן ההופעות במדי הנבחרת עם 106 הופעות. ב-2 באפריל 1997 כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998 נגד בולגריה. ב-11 באוקטובר 2011 כבש את שערו האחרון בנבחרת בהפסד 3-1 לנורווגיה במסגרת מוקדמות יורו 2012. לאחר הפרישה מונה לעוזר מאמן קבוצתו האחרונה, ארמיס ארדיפו. במרץ 2015 מונה למאמן הקבוצה אך פוטר חודשיים לאחר מכן. לאחר מכן אימן בנבחרת הנוער ונבחרת הצעירה של קפריסין בהתאמה, שימש כעוזר מאמן בנבחרת הובגרת ושימש כמאמן ראשי באולימפיאקוס ב'. כיום מאמן את אנורתוסיס פמגוסטה. מדיה וקבצים בנושא יואניס אוקאס בוויקישיתוף יואניס אוקאס, באתר Transfermarkt יואניס אוקאס, באתר National Football Teams יואניס אוקאס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רות הילמן

רות הילמן (פרידמן-לבוב) (3 בנובמבר 1917 – יוני 2010) הייתה פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע. רות פרידמן-לבוב נולדה בנובמבר 1917 במוסקבה שלאחר מהפכת אוקטובר, בתם של שרה ואריה פרידמן-לבוב, זמר אופרה ושירי עם יהודיים. בשנת 1921 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. בשנת 1924 התיישבה המשפחה בחיפה, וב-1927 נשא אביה בשנית את צפורה בן-גוריון (אחותו הצעירה של דוד בן-גוריון), אחות, אלמנה ואם לשני נערים בני גילה, אריה בן-גוריון (יליד 1916; לימים ממייסדי קיבוץ בית השיטה, פעיל חינוך ותרבות, מקים ארכיון החגים הבין-קיבוצי) ועמנואל בן-גוריון (יליד 1919; לימים כתב לענייני מדע בעיתוני הארץ ומחבר ספרים פופולריים בנושא תעופה). אביה היה זמר, מורה לזמרה בבתי ספר, מנצח מקהלות נוער ופועלים בעיר, מנחה שירה בציבור, ממייסדי המכון למוזיקה בחיפה וסגן המנהלת שלו וכיהן כיו"ר אגודת האמנים והמורים למוזיקה בחיפה, ובית המשפחה שברחוב ארלוזורוב 26 בשכונת הדר הכרמל בחיפה היה מוקד של פעילות מוזיקלית ובית ועד לחוג שוחרי המוזיקה בעיר. אריה, רות ועמנואל למדו בבית הספר הריאלי. בנעוריה למדה במכון למוזיקה שניהל אביה. מיד עם סיום לימודיה התיכוניים נסעה ללמוד נגינה בפסנתר באקדמיה למוזיקה בווינה, ולאחר שסיימה שבה ב-1938 ארצה ולימדה בשנים 1938–1941 נגינה בפסנתר ותאוריה במכון למוזיקה בחיפה. שירתה ב"הגנה". בחודש ספטמבר 1940 נישאה לישראל הילמן (יליד 1915), תעשיין ומנהל (בנו של התעשיין הלל הילמן). המשפחה השתקעה ברמת גן, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, איתן הילמן ועירית פיין. מ-1941 לימדה במשך עשרים שנה במקביל בנתניה וברמת גן. באוגוסט 1961 הגיעה לבאר שבע בעקבות בעלה שנתמנה למזכיר חברת מפעלי ים המלח, ייסדה וניהלה את הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, במשך עשרות שנים. נסים אלשיך, שהיה שותף לייסוד הקונסרבטוריון וכיהן כשנים רבות כסגן המנהלת, החליף אותה כמנהלו. הייתה חברת המועדון הישראלי למוזיקה קאמרית. כיהנה כראש מחלקת התרבות בויצו רמת גן. בהמשך כיהנה כסגנית-נשיאת מועדון הסורופטימיסט בבאר שבע. בבאר שבע התגוררה ברחוב סוקולוב 8. בשנים האחרונות לחייה התגוררה בגני עומר שבעומר. נפטרה בקיץ 2010, בגיל 92. בשנת 1983 זכתה הילמן בפרס "תמר הזהב". בשנת 1988 בתואר יקירת העיר באר שבע. אולם הקונצרטים המרכזי של הקונסרבטוריון העירוני באר שבע נקרא על שמה. בבאר שבע נקרא רחוב על שמה. רות הילמן, 'צלילים במדבר: סיפור הקונסרבטוריון וחיי המוזיקה בבאר-שבע', אופוס 2 (1989), 27–29. 'רות הילמן – חזון ומנהיגות', אופוס 2 (1989), 30. 'Hillman, Ruth,' in: Who's Who in World Jewry, 1972, p. 399. רות הילמן באתר Geni רות פרידמן-לבוב – ישראל הילמן: באים בברית הנשואין, דבר, 3 בספטמבר 1940. ש.גבעון, מתרחב חוג הלומדים בקונסרבטוריון באר שבע, מעריב, 15 בפברואר 1962 נקבעו חתני "תמר הזהב", דבר, 12 באוקטובר 1983
אנדרטת השלום (ירושלים)

"אנדרטת השלום" או "אנדרטה לשלום" הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין הניצב בירושלים. "אנדרטת השלום" נוצרה על ידי תומרקין בשנת 1966, יחד עם המהנדס שמעון ירון, ביוזמת פעיל השלום אייבי נתן. באותה עת שכן האתר בצמוד לקו הגבול בין ירושלים המזרחית והמערבית ואייבי נתן ביקש לקדם באמצעותה את מאמצי השלום. עלות הקמתה הייתה 27 אלף ל"י, 16 אלף ל"י נתרמו בערב הופעות מיוחד, שהוקדש למטרה זו בהיכל התרבות בתל אביב, ואת יתרת הסכום תרם אייבי נתן. האנדרטה נחנכה ב-28 באוקטובר 1966, לאחר "צעדת שלום" שיצאה מהכפר אבו גוש ובה השתתפו כמה עשרות. את טקס הנחה השחקן אורי זוהר וכן נשאו בו דברים חברי הכנסת שולמית אלוני וויקטור שם-טוב. בשנת 1986 הוקם בסמוך לאנדרטה גשר להולכי רגל, המוביל לסינמטק ירושלים מעל דרך חברון. הגשר הוקם לאחר תלונות של באי הסינמטק על הסכנה בחציית הכביש הסואן במקום זה. הפסל בנוי מאבן שנחצבה באזור שבטה ועוצבה כמעין אובליסק או עמוד ניצחון. האבן ניצבת על בסיס עשוי ברזל. על האבן חקוקה הכתובת "וכתתו חרבותם לאתים וחניתותיהם למזמרות. לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה", הלקוחה מחזון אחרית הימים בספר ישעיהו, בשפה העברית והערבית. בנוסף, תומרקין בחר להדגיש מוטיב זה באמצעות שיבוץ חלקי נשק וחלקי כלי עבודה חקלאית המשובצים משני עברי הבסיס. ההיסטוריונית של האמנות רונית שטיינברג טענה כי העובדה כי האבן עצמה נעדרת דימויים, מדגישה את הסמליות שבעבודה ואת העובדה כי אין היא מסמלת "מנצחים ומנוצחים אלא כמיהה לדו-קיום ולהימנעות ממלחמה". מדיה וקבצים בנושא אנדרטת השלום בוויקישיתוף גם חיילי הלגיון חזו בטקס חנוכת אנדרטת השלום בבירה, על המשמר, 30 באוקטובר 1966 אנדרטת שלום של אייבי נתן הוצבה בירושלים, למרחב, 30 באוקטובר 1966 שחר אילן, גשר על כביש סוער - מעל כביש דרך חברון יוקם גשר, שיחבר את רחבת הסינמטק והגבעה שממול, כל העיר, 4 באוקטובר 1985 שחר אילן, בטיחות - ברוכים הבאים למסלול המוות, כל העיר, 22 בפברואר 1985 ראו:אנדרטת השלום באתר עיריית ירושלים
מירון אוריאל

מירון אוּריאל (אוקסנברג) (15 ביוני 1935 – 13 במאי 2006) היה סופר, מתרגם, עיתונאי ועורך ישראלי. עיקר כתיבתו היה עשרות פרסומים של ספרות קלה, תחת שמות עט רבים. כמו כן פרסם מספר ספרי עיון בשמו. מירון אוריאל נולד באביב 1935, בן יחיד לשחקן התיאטרון יוסף אוקסנברג ולרעייתו השחקנית עזובה אפשטיין. שירת בצה"ל כצפן בחיל הקשר ובתפקיד זה השתתף במלחמת סיני. פרסם ספרים בשמות עט: ספרי גנגסטרים ומערבונים (ובהם הסדרות "בוק ג'ונס", "מרשל שיפינג" ו"אף בי איי") בשם העט "ארצ'י ברמן" (או "ארצ'יבלד ג' ברמן"), וסדרת "תום מיקס" בשם העט "קלייד מורטון". סדרת "גיבורי ישראל" ובה סיפורים לילדים על גיבורי התנ"ך וההיסטוריה היהודית בשם העט "ליאור עשת". חוברות "טרזן" בהוצאת "הפיל", שגיבורן נלקח מספרי "טרזן" מאת אדגר רייס בורוז. סדרות על נערות ישראליות: "סמדר", "רחל" ו"שולמית". סדרת ספרי "סטאלג" בשמות העט "ויקטור בולדר", "קים רוקמן", "מדלין רושמון", "קולונל מרטין רוזנברג" ועוד. תרגם ספרים רבים לעברית, בהם תרגום מאנגלית של ספרים מאת איאן פלמינג, אליסטר מקלין, אגתה כריסטי, ארל סטנלי גרדנר, פיטר צ'ייני, סומרסט מוהם, הרולד רובינס ואחרים ותרגום מצרפתית של ספרים מאת אונורה דה בלזק, גי דה מופסן ורומן גארי. בסוף שנות ה-60 הצטרף למערכת השבועון "לאשה", ובמשך שנים רבות היה סגן עורך שם. אוריאל נפטר ב-2006, סמוך למלאת לו 71. נקבר בבית העלמין ירקון. הותיר את אשתו, מרים אוריאל (מדריכה לילדים במצפה הכוכבים בגבעתיים), ושני ילדים. רשימת הפרסומים של מירון אוריאל, בקטלוג הספרייה הלאומית אלי אשד, מירון אוריאל – מלך הספרות הקלה מירון אוריאל, דף שער בספרייה הלאומית מירון אוריאל באתר חברה קדישא ת"א–יפו. אסטרו-לאב, פורטל האסטרונומיה למורים, תלמידים וחובבים: מצפה הכוכבים בגבעתיים. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משחק וידאו שיתופי

משחק וידאו שיתופי, משחק שיתופי או משחקיות שיתופית (באנגלית: Cooperative gameplay; מכונה בקיצור גם Co-Op או Coop) הוא תכונה במשחקי וידאו המאפשרת לשחקנים לשתף פעולה כחברים בקבוצה אחת נגד יריבי בינה מלאכותית, כך שהצלחתו של שחקן אחד היא הצלחת כולם. סגנון משחק זה שונה, ואף נחשב למנוגד למידה מסוימת, מסוגי משחקים מרובי משתתפים אחרים, בהם השחקנים מתחרים זה בזה, ועליהם, בדרך כלל להכשיל זה את זה כדי להצליח. תכונה זו מזוהה עם משחקי מלחמה, ועשויה לאפשר לשחקנים לסייע זה לזה בדרכים רבות, כמו החלפת חפצים, ריפוי הדדי, מתן אש חיפוי בחילופי אש, או ביצוע תמרונים משותפים שמטרתם לחזק את עוצמתו של חבר קבוצה מסוים. ישנם משחקים שבהם ניתנת לשחקן אפשרות לשחק לבדו או כחלק מקבוצה, ואם מספר השחקנים עולה, כך עולה גם רמת הקושי של המשחק. משחקים שיתופיים יכולים להתבצע בחיבור מקומי של שחקנים הנמצאים באותו המקום, או בין שחקנים הנמצאים במקומות מרוחקים ונפגשים ביניהם על גבי האינטרנט. לרוב, חיבור באופן מקומי יעיל יותר מפני שהוא חוסך בעיות הנגרמות בשל חיבורי אינטרנט לקויים ובשל מרחקים גדולים. לדוגמה, אם המשחק מופעל משרת ישראלי ושחקן מארצות הברית יתחבר אליו, ייתכן ויחווה לאגים, שהם ניתוקים מזדמנים ברציפות המידע שמגיע מהאינטרנט. מסיבה זו, מומלץ לשחק לפי אזורים: EU - אירופה, המזרח התיכון, רוסיה והסביבה. NA - צפון אמריקה, מקסיקו. JP - המזרח הרחוק. AUS - אוסטרליה, ניו זילנד. מחקר מאוניברסיטת חיפה והאוניברסיטה הפתוחה השווה בין השפעתם של משחקים מלחמה שיתופיים על שחקנים לעומת משחקים מלחמה תחרותיים. שחקנים ששיחקו במשחק השיתופי תיארו עלייה במספר החברים ובכמות האינטראקציות החברתיות שנוצרות במהלך המשחק. שתי הקבוצות דווחו שהמשחק סייע להם לפרוק מתח ועזר להם להיות רגועים יותר בחיים שמחוץ למשחק. עם זאת, שתי הקבוצות הראו סימנים של התמכרות לגבי השימוש במשחק. מחקר נוסף (דובי, עדן ועשת-אלקלעי, 2012 ; Eden & Eshet-Alkalai, 2014) הראה שרמת התוקפות של השחקנים ששיחקו משחק תחרותי עולה לאחר המשחק, לעומת רמת התוקפנות של השחקנים ששיחקו במשחקים השיתופיים, שיורדת. Left 4 Dead פורטל 2 Sniper: Ghost Warrior FIFA משחק וידאו קואופרטיבי משחקים דיגיטליים אלימים מנקודת מבטם של שחקנים, באתר האוניברסיטה הפתוחה
קוסייר

האם התכוונתם ל... קוסייר (סוריה) – עיר במערב סוריה, מדרום לחומס קוסייר (נפה) – נפה בסוריה קוסייר (מצרים) – עיר במצרים קוסייר (תימן) – עיר בתימן
קוסייר (מצרים)

קוסייר (בערבית: القصير; תעתיק מדויק: אלקציר) היא עיר במצרים, לחוף ים סוף, שנוסדה לפני כ-5,000 שנים. קוסייר שוכנת 138 ק"מ מדרום להורגאדה, 139 ק"מ מצפון למרסא עלם ו-73 ק"מ מצפון לנמל התעופה הבינלאומי מרסא עלם. בעיר כ-50,000 תושבים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בקוסייר נמצאה בתקופה התלמיית העיר מיוס הורמוס. המקום הוא בסמוך לעיר הנמל המצרית הקדמונית סאואו (Sewew) שממנה יצאו המשלחות לפונט האגדית. בעונת החפירות של שנת 2000 נמצאו חוזים מסחריים עם השם מיוס הורמוס המאמתים את שם המקום. לפי הממצאים תקופת הפריחה של העיר הייתה במאה השנייה לפנה"ס. מדיה וקבצים בנושא קוסייר בוויקישיתוף רפאל בנבנשתי, גאות ושפל בדרך הבשמים של העולם העתיק ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים במצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריה מנדל

מריה מנדל (בגרמנית: Maria Mandl; ‏10 בינואר 1912 – 24 בינואר 1948) הייתה פושעת מלחמה נאצית ילידת אוסטריה, ששירתה כקצינה בדרגת אונטר-שטורמפיהרר (סגן משנה) באס אס. תפקידה הידוע ביותר הוא פיקוד על מחנה ריכוז לנשים באושוויץ. מנדל הייתה האישה הבכירה ביותר במחנה ההשמדה אושוויץ, ולפי הערכות, הייתה אחראית למותן של למעלה מ-500,000 נשים יהודיות ולא-יהודיות. מנדל נולדה בעיירה מינצקירכן שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוסטריה). אביה היה סנדלר ואמה עקרת בית. אחרי האנשלוס עברה מנדל למינכן, ובאוקטובר 1938 הצטרפה למפלגה הנאצית ולאס אס, והחלה לכהן כשומרת במחנות שונים. באוקטובר 1942 החליפה את יוהנה לנגפלד באושוויץ תחת פיקודו של רודולף פרנץ הס כדי לשרת כשומרת במחנה הנשים. מנדל תוארה כבעלת שליטה מדהימה באסירות וכקצינה בעלת עתיד מובטח. היא לא מונתה באופן רשמי למפקדת מחנה הנשים, אך הייתה המפקדת בפועל. מנדל הייתה מיוזמות תזמורת הנשים באושוויץ. צבא ארצות הברית עצר אותה ב-10 באוגוסט 1945. היא הועברה לידי צבא פולין, והועמדה לדין במשפט אושוויץ הראשון שנערך בקרקוב 1947. נגזר עליה עונש מוות, והיא הוצאה להורג בכלא מונטלופיך ב-24 בינואר 1948. מדיה וקבצים בנושא מריה מנדל בוויקישיתוף אלי מידווד, הכנרת מאושוויץ, מטר - הוצאה לאור, 2024. ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באטראנג

באטראנג (באנגלית: Batarang) הוא נשק-הטלה הנמצא בשימוש גיבור-העל באטמן. השם נגזר משילוב המילים האנגליות Bat (עטלף) ו-Boomerang (בומרנג). למרות מטרתו ההתחלתית, כיום רוב וריאציות הבאטראנג דומות יותר לשוריקן מאשר לבומרנג, והנשק כאמור, אינו חוזר לנקודת הטלתו. עם זאת, ישנן גרסאות בהן לבאטמן יש באטראנגים הן דמויי בומרנג והן דמויי שוריקן. בזכות יכולותיו ארוכות הטווח המאפשרות ניטרול אויבים חמושים ללא הריגתם, הפך הבאטראנג לתחליף של באטמן לאקדחים (מהם הוא סולד בעקבות אופן רציחת הוריו), וכך הפך לאחד מכלי הנשק היותר מזוהים עמו, והופיע בכל עיבוד טלוויזיוני וקולנועי של באטמן. ההופעה הראשונה של הנשק הייתה בגיליון השלושים ואחת של סדרת הקומיקס Detective Comics, שם תואר כבומרנג מתכתי הנזרק על אויביו של באטמן ומיד חוזר לידיו. עם השנים עבר הבאטראנג שינויים רבים, כגון: גרסה המותאמת לחגורת האביזרים (Utility belt) שבאטמן נוהג לחגור, גרסה המאפשרת חימוש בחומרי נפץ, כזאת המחשמלת בעת מגע, וכו'... בנוסף לתקיפה ישירה, באטמן השתמש בבאטראנג לשם תנועה יעילה, כאשר קשר אותו לחבל על מנת שיוכל להיתפס בחומרים שונים ולאפשר התנדנדות. עם הזמן, הוחלף פטנט זה ברובה חבלים היורה חבלים לשם אותה מטרה, שלימים הפך לתחליף מקובל לבאטראנג עם חבל בעיבודים השונים. בעקבות הצלחתו, היווה הבאטראנג מודל לכלי נשק רבים של דמויות אחרות: מספר רובינים השתמשו בוראיציות של הבאטראנג, כאשר הבולט שבהם הוא טים דרייק, הרובין השלישי, שיצר שוריקן בצורת האות "R", בנוסף גם קאטוומן יצרה גרסת באטראנג משלה. בסדרה "באטווילס" לרכבים בסדרה יש באטרנגים משלהם. מידע על הבאטראנג סרטון המתאר יצירת רפליקה של באטראנג
פדרו הספרדי

פדרו הספרדי או פדרו מספרד (בלטינית: Petrus Hispanus) היה מחברו של ספר הלימוד המרכזי בלוגיקה באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטאות ימי הביניים בכלל עד המאה ה-17, ה-Summulae logicales magistri Petri Hispani (ענייני הלוגיקה של מאסטר פטרוס הספרדי) או ה-Tractatus ("הדיון", מילולית: משא ומתן). הוראת המילה Hispanus כפולה ויכולה להתייחס הן לספרד המדינה והן לחצי האי האיברי כולו (הכולל גם את פורטוגל). לפיכך, הדעה הרווחת היא שיש לזהות את "פדרו הספרדי" האלמוני, שהיה סמכות נכבדה בדורו, עם פדרו ז'ולינו מליסבון, שהיה לאפיפיור יוחנן העשרים ואחד. המתנגדים למסורת זו הם הספרדים הטוענים שמדובר במלומד חבר המסדר הדומיניקני מקסטיליה. חוקרים מודרניים נוטים לתמוך בדעה שאכן פדרו היה חבר המסדר הדומיניקני ולכן אינו יוחנן העשרים ואחד. בנוסף לספר הלימוד הבסיסי ללוגיקה באוניברסיטאות בכל ימי הביניים, ה-Tractatus (אותו חיבר בין 1235 ל-1245) חיבר גם את המשכו, ה-Syncategoreumata. כן חיבר סקירות פילוסופיות-מדעיות על ספרו של אריסטו, De anima ("על החי") בשם Scientia libri de anima (הידע של "על החי"), De morte et vita ("על המוות והחיים") ו-De sensu et sensato ("על החושים והשכל"). כן מיוחסים לו 15 ספרי רפואה, הידוע שבהם Thesaurus pauperum ("אוצר עני"), שייתכן שנכתבו על ידי יוחנן העשרים ואחד (אם יש הבדל בין השניים), שלמד רפואה. בקומדיה האלוהית מאת דנטה אליגיירי מזכיר אותו הדובר בקנטו 12 של "העדן", בונוונטורה הקדוש, כשרוי בגן העדן של התאולוגים והפילוסופים יחד עם מלומדי דורו איג מסן-ויקטור, פטרוס קומסטור, אנסלם מקנטרברי, יוחנן כריסוסטומוס, יואכים מפיורה ותומאס אקווינס. מדיה וקבצים בנושא פדרו הספרדי בוויקישיתוף ערך באנציקלופדיה הקתולית פדרו הספרדי באנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה פדרו הספרדי באנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה, ר' הערה 2
אורואל

אורואל (בספרדית: Peña Oroel) הוא הר ברכס הפירנאים אשר בספרד. ההר, אשר נמצא בצפון הקהילה האוטונומית אראגון, מתנשא לגובה 1,769 מטר מעל פני הים. הוא אינו גבוה באופן מיוחד, אך מפורסם מאוד באראגון עקב צורתו המיוחדת ועקב העובדה שהוא בולט לעין מכל נקודה בעיר חאקה אשר עליה הוא משקיף. העלייה להר פשוטה מאחר שניתן להגיע לבסיסו הצפוני (1200 מטר) בעזרת רכב, ובעזרת רכב 4x4 לבסיסו הדרומי. אגדות רבות קיימות סביב ההר, בהן אגדה המספרת כי כיבושה הנוצרי המחודש של ספרד, הרקונקיסטה, החל על ידי הדלקת מדורות על פסגת ההר. אגדה אחרת מספרת כי בבסיסו של ההר קיים אוצר, ומכאן שמו של ההר (Oro - "זהב" בספרדית). מדיה וקבצים בנושא אורואל בוויקישיתוף מסלול עליה להר, (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ספרד ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוויברז

הוויברז (באנגלית: The Weavers; כונתה בישראל גם בתרגום לעברית: האורגים) הייתה להקת שירי-עם אמריקאית. נוסדה ב-1948 בניו יורק, התפרקה ב-1963, והתאחדה מאז מספר פעמים. מייסדי הלהקה הם פיט סיגר, רוני גילברט, לי הייס (אנ') ופרד הלרמן (אנ'). רפרטואר הלהקה כלל שירים עממיים אמריקאיים, שירי גוספל, מוזיקה שחורה, שירי עמל, וכן שירים עממיים בשפות שונות מרחבי העולם. הלהקה פרצה לתודעת הציבור בארצות הברית לאחר שהמשורר קרל סנדברג אמר בראיון ב-1949: ”כשאני שומע את אמריקה שרה, "הוויברז" נמצאים שם.”. בעקבות ההצלחה הקליטו "הוויברז" ביצועים לשירים "צאנה, צאנה", ו"שלום חברים, שלום" בעברית, ואלו הצליחו במצעדי הפזמונים. השיר "צאנה-צאנה" מופיע ראשון באוסף להיטיהם הגדולים. "הוויברז" ערכו מסע הופעות מצליח בישראל בשנת 1959. הלהקה נחשדה ב"נטיות סוציאליסטיות" על ידי ג'וזף מקארתי בתחילת שנות החמישים, מאחר שחלק משירי העם שביצעה היו שירי מחאה ומילותיהם עסקו בזכויות האדם. הפופולריות של "הוויברז" דעכה, אך בשנת 1955, עם תום עידן מקארתי, הם חזרו לקדמת הבמה ושחזרו את הצלחת העבר שלהם. בשנת 1958 פרש פיט סיגר, ואת מקומו מילאו פרנק המילטון, ברני קראוס ואריק דארלינג חליפות. פיט סיגר השתתף בסיור בישראל ב-1959. בשנת 1963 ערכו "הוויברז" מופע פרידה, בו השתתף גם פיט סיגר. לאחר מכן ערכו מספר מופעי איחוד, אחת למספר שנים. ההופעה האחרונה בהרכב המקורי נערכה ביוני 1981, כאשר לי הייס ישוב בכיסא גלגלים, קטוע גפיים ובמצב בריאותי רופף. הוא נפטר חודשיים לאחר מכן. רוני גילברט (1926-2015), בת למשפחה יהודית, הרבתה לעסוק בנושאים פוליטיים, והקימה מספר מקהלות ששרו שירי עם ושירי מחאה. בשנת 1982 נפגשה עם נשים מלבנון ומשטחי הרשות הפלסטינית, הקליטה שיר רחוב פלסטיני עממי, וערכה מספר מופעי הזדהות עם תנועת השמאל "נשים בשחור". בראיונות עימה התבטאה רבות בנושאי הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הוויברז, סרטונים בערוץ היוטיוב הוויברז, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) הוויברז, באתר ספוטיפיי הוויברז, באתר AllMusic (באנגלית) הוויברז, באתר MusicBrainz (באנגלית) הוויברז, באתר דיזר הוויברז, באתר Discogs (באנגלית) הוויברז, דף שער בספרייה הלאומית הוויברז, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) הוויברז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על פי הספר Discovering Folk Music מאת Stephanie P. Ledgin, עמ' 35 "שיר חדש" - על התגייסותה של רוני גילברט למאבק "הנשים בשחור" (באנגלית). ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
להקת המחול קמע

להקת המחול קמע (קבוצת מחול עכשווי - קמ"ע בראשי תיבות), היא להקת מחול ישראלית מבאר שבע. להקת המחול הוקמה בספטמבר 2002 על ידי דניאלה שפירא מנכ"לית בת-דור באר שבע על שם לארי וליליאן גודמן ותמיר גינץ, המנהל האמנותי וכוריאוגרף הבית שלה. הרקדנים של הלהקה היו בוגרי בית הספר בת דור. הופעת הבכורה של הלהקה נערכה ב-22 במאי 2003 ושם המופע היה גן נעול. המופע זכה להצלחה רבה ולביקורות מעולות. בלהקה רוקדים 14 רקדנים. הלהקה חרתה על דגלה לקדם רקדנים מבאר שבע ומסביבתה. הרקדנים שהצטרפו ללהקה מרחבי הארץ ומרחבי העולם מחויבים לגור בעיר. הלהקה הופיעה ברחבי הארץ וברחבי העולם וזכתה להכרה ולהצלחה רבה. בספטמבר 2007 הוזמנה הלהקה להופיע ב"פסטיבל קיפריה" שבקפריסין. היא העלתה במופע בכורה מיוחד את "כרמינה בוראנה" עם התזמורת הלאומית של הונגריה ומקהלות מקפריסין וייצגה את ישראל עם מופע זה, באירועי התרבות של אולימפיאדת בייג'ינג (2008). נוסף לכך, מקיימת הלהקה מיזמים חינוכיים ברחבי הארץ. היא מקיימת סדנאות אמן, סדנאות רפרטואר הוראה והסברה בבתי ספר ובאולפנות מחול. הלהקה מופיעה בדרך קבע במשכן לאמנויות הבמה באר שבע. גן נעול - מאת תמיר גינץ (22 במאי 2003) כובד משקל או משקל קל - מאת ליאור לב (22 במאי 2003) על הרציף - מאת תמיר גינץ (31 במרץ 2004) סינדרום התאומים - מאת סוניה ד'אורליאנס ז'וסט (27 ביולי 2004) שניים קצת אחד הרבה - מאת שלי גונן סגל (27 ביולי 2004) הנסיכה והצפרדע - קמע לילדים - מאת אור אבוהב (26 במרץ 2005) אורות הבמה - מאת תמיר גינץ (24 במאי 2005) פרפרים שחורים - מאת רונית זיו (31 ביולי 2006) ארבע רגליים - מאת אורי איבגי (31 ביולי 2006) בת הים הקטנה - קמע לילדים - מאת אור אבוהב (5 באפריל 2007) האמת הערומה - מאת תמיר גינץ (2 באוגוסט 2007) כרמינה בורנה - מאת תמיר גינץ (28 בספטמבר 2007) שחק אותה צ'אפלין - מאת תמיר גינץ (2 באפריל 2008) פליציה/Piano and more - מאת ליאור לב (21 במאי 2008) טרה נוליס - מאת איתן סיבק (23 בדצמבר 2008) שרול - מאת תמיר גינץ (17 בינואר 2010) הברווזון המכוער - קמע לילדים מאת אור אבואב (24 במאי 2010) Step...Count - מאת ליאור לב (5 באפריל 2011) נוצות שחורות - מאתצ איל נחום (5 באפריל 2011) סטאטוס - מאת תמיר גינץ (20 בפברואר 2012) חלום של צעצוע - קמע לילדים - מאת אור אבוהב (20 ביוני 2012) Mozart10 - מאת תמיר גינץ (23 במאי 2013) במדבר דברים - מאת תמיר גינץ (אפריל 2014) משחקים פיראטים - קמע לילדים מאת אור אבואב (יוני 2014) GALILI & GINZ - מאת איציק גלילי ותמיר גינץ (2015) גליץ - מאת תמיר גינץ (יולי 2015) לא נודע - מאת תמיר גינץ (מרץ 2016) אהבה דרומית - מאת איל גנון, עוז מולאי ולירן מיכאלי (יוני 2016) TWO - מאת נאצ'ו דואטו ותמיר גינץ (מרץ 2017) הפסיון של מתאוס 2727 - מאת תמיר גינץ (יולי 2017) אתר האינטרנט הרשמי של להקת המחול קמע להקת המחול קמע, ברשת החברתית פייסבוק ניב ליליאן, הקמע 29 במרץ 2005 צבי גורן, מוצארט 10 – סיבה למסיבה באתר הבמה, מחול מרב יודילוביץ', להקת "קמע" לסיבוב הופעות בינלאומי, באתר ynet, 7 במרץ 2006
איגור סרגייב

איגור דמטרייביץ' סרגייב (ברוסית: Игорь Дмитриевич Сергеев‏; 20 באפריל 1938 – 10 בנובמבר 2006) מראשי הצבא הסובייטי, והצבא הרוסי. הראשון והיחיד שהוענקה לו דרגת מרשל הפדרציה הרוסית. איגור סרגייב נולד למשפחת כורה פחם בקרבת העיר לוהנסק (אז בתחומי ברית המועצות, היום באוקראינה). לאחר סיום בית הספר, בשנת 1955 הוא גויס לצבא והחל ללמוד בבית הספר לקציני הצי בסבסטופול. בשנת 1960 הוא הוסמך כמהנדס טילים והחל את השרות הצבאי בחיל הטילים. סרגייב התקדם בסולם הדרגות והתקדם בתפקידים שונים בחיל. בסוף שנות ה-70 הוא הוצב כמפקד אוגדת טילים. בשנת 1983 סרגייב הועבר למטה חיל הטילים הסובייטי ובשנים 1989–1992 היה הסגן הראשון של ראש מטה החיל. ב-26 באוגוסט 1992 איגור סרגייב מונה למפקד של חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה. בשנים 1997-2001 סרגייב כיהן כשר ההגנה. לאחר סיום תפקידו הוא היה יועץ מיוחד של הנשיא ולדימיר פוטין לענייני יציבות אסטרטגית. בשנת 2004 סרגייב סיים את פעילותו בתפקיד עקב מחלתו. איגור סרגייב קיבל תואר דוקטור על עבודתו בתחום מערכות בקרת נשק. הוא פרסם מעל ל-90 מאמרים בתחום יציבות אסטרטגית, בקרת הנשק ועוד. במהלך הקריירה הצבאית סרגייב לא השתתף באף קרב. תואר גיבור הפדרציה הרוסית הוענק לו בהיותו שר ההגנה. ב-22 במאי 1997 בעקבות התפטרות של שר ההגנה הקודם, מונה איגור סרגייב לתפקיד שר ההגנה. איגור סרגייב כיהן בתפקיד זה במשך 4 שנים תחת ראשי ממשלה שונים: ויקטור צ'רנומירדין, סרגיי קיריינקו, יבגני פרימקוב, סרגיי סטפשין, ולדימיר פוטין ומיכאיל קסיאנוב. במהלך כהונתו ביצע סרגייב כמה רפורמות בצבא: חיל הטילים האסטרטגיים חוזק ושולבו בו יחידות נוספות החייל נגד מטוסים אוחד עם חיל האוויר בוצעו רפורמות בארגון של חיל היבשה הוחל בהקמת יחידות קומפקטיות בעלות כוננות גבוהה סרגייב קידם את השקפתו האסטרטגית שנתן להשיג איזון עם ארצות הברית באמצעות פיתוח חיל הטילים. בנושא זה סרגייב נכנס לוויכוח עם ראש המטה הכללי הרוסי שטען שניתן לצמצם את החיל. במהלך כהונתו כשר ההגנה עד מרץ 2001 ניהלה רוסיה את מלחמת צ'צ'ניה השנייה. מדיה וקבצים בנושא איגור סרגייב בוויקישיתוף איגור סרגייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אימונוטוקסין

אימונוטוקסין הוא תצמיד של נוגדן (אימונוגלובולין) ורעלן (טוקסין). האימונוטוקסין נמצא יעיל במיוחד כתרופה מונחית ונעשה בו שימוש בעיקר לשם טיפול במחלות זיהומיות, אוטואימוניות, אלרגיה, בזיהומים פטריתיים ופרזיטיים, ולשם הרחקת תאים דוחי שתל מאיברים לפני השתלה. הביסוס שעומד מאחורי השימוש באימונוטוקסין הוא הקישור הספציפי של נוגדנים לאפיטופים מסוימים. תאים מסוימים מייצרים אפיטופים ספציפיים אשר להם יכולת להיקשר לנוגדן. הנוגדן לבדו לא פועל להשמדת תא המטרה ולכן אל הנוגדן הוצמד רעלן שאמור לשבש את פעילות התא (הרעלן משבש את סינתזת החלבונים בתא ולכן התא לא יכול להתקיים יותר). כאמור, הרעלן המקורי מורכב משתי שרשראות פפטידים, אחת אחראית על הקישור של הרעלן ואחת על הפעילות הקטליטית שלו (טוקסינית). שתי שרשראות הפפטידים ברעלן הופרדו מהסיבה שהשרשרת שאחראית לקישור הרעלן עלולה ליצור קישור עם אפיטופים אחרים באורגניזם וליצור פעילות לא רצויה של השמדת תאים לא רצויים. אל הנוגדן קושרים (בזרועות ה-Fab) את השרשרת האחראית על הפעילות הקטליטית של הרעלן. התצמיד נוגדן-טוקסין מוחדר לסרום הדם של האורגניזם, ונצמד לאפיטופ הספציפי של הנוגדן (באזור ה-Fc) על פני תא המטרה. לאחר היצמדות התצמיד לאפיטופ, האימונוטוקסין חודר לתא בתהליך שנקרא תהליך האנדוציטוזה. בתהליך זה התצמיד מוחדר בשלמותו אל האנדוזם שבתא ומשם הוא יכול לעבור דרך שלוש אפשרויות: לצאת מהתא לאחר שהאנדוזום הרחיק אותו אל חוץ קרום התא. לעבור לליזוזום ששם הוא יפורק ויאבד את הפעילות הציטוטוקסית שלו. לעבור למנגנון הגולג'י בתא ששם הנוגדן והטוקסין מופרדים והטוקסין פועל לעיכוב תהליכי ביוסינתזה של חלבוני התא. ביוטכנולוגיה תא סרטני מערכת גולג'י מדיה וקבצים בנושא אימונוטוקסין בוויקישיתוף