laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קלרנס דרו

קלרנס סיוארד דרו (באנגלית: Clarence Seward Darrow; 18 באפריל 1857 – 13 במרץ 1938) היה עורך דין אמריקאי, ממקימי האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות ומראשוני המתנגדים לעונש מוות. דרו הגן על ראשי איגודים מקצועיים ועל פושעים פליליים ונודע במיוחד כמי שהגן על הנערים-הרוצחים משיקגו, לאופולד ולוב, אותם הציל מעונש מוות ב-1924 וכמי שייצג בהתנדבות את ג'ון סקופס, המורה שלימד את תורת האבולוציה בדייטון, טנסי ב"משפט הקופים" ב-1925. דרו נולד באוהיו. אמו, אמילי, הייתה סופרג'יסטית (לוחמת למען זכות הצבעה לנשים). הוא למד במכללה ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן באן ארבור אך לא סיים את לימודיו באף אחד מהמוסדות הללו. בסופו של דבר הוא למד משפטים באופן עצמאי ובשנת 1878 והתקבל ללשכת עורכי הדין של אוהיו. ב-1880 נשא לאשה את ג'סי אוהל (Jessie Ohl) וב-1887 עברו השניים לשיקגו, שם עבד בשירות משרד המושל. דרו היה פעיל במפלגה הדמוקרטית, נאם וארגן פעילויות מפלגתיות שונות. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 היה לעורך הדין של תאגיד הרכבות. אולם בעקבות שביתת פולמן שארגן ב-1894 מנהיג פועלי הרכבת, יוג'ין דבס והסימפתיה שחש דרו למאבק הפועלים, החליף צד וייצג את דבס במספר משפטים, זאת תוך סיכון שמו ומעמדו הכלכלי. באותה שנה ייצג את רוצחו של ראש עיריית שיקגו קרטר הריסון, פטריק יוג'ין פנדרגסט. דרו טען לאי שפיות, בניסיון להציל את פנדרגסט מעונש המוות, אולם המושבעים שהיו כולם אזרחי שיקגו שהתאבלו על ראש עירם האהוד החליטו פה אחד על עונש מוות. דרו קרא לאיש עליו הגן "רפה שכל מטורף ואומלל". ב-1896 סייע בהקמת המפלגה הפופוליסטית באילינוי ורץ לבית הנבחרים כנציג המפלגה הדמוקרטית, אך הפסיד (במסגרת זו תמך במועמדותו לנשיאות של ויליאם ג'נינגס ברייאן, מי שיעמוד מולו כתובע ב"משפט הקופים"). ב-1897 הסתיימו נישואיו בגירושין. במהלך שנותיו כעורך דין פלילי גיבש דרו תפיסה מוצקה לפיה גורמים שונים, סביבתיים, פסיכולוגיים ואחרים, הם לעיתים בעלי השפעה כה גדולה על הפרט, עד שהוא נדחף בעל-כורחו ובלי שום יכולת התנגדות לנתיב הפשיעה. מתוך כך נבעה גם התנגדותו החריפה לעונש המוות. במהלך למעלה ממאה משפטי רצח בשיקגו רק באחד (פטריק יוג'ין פנדרגסט) נשלח לקוחו לגרדום. הדבר נזקף לשכנועו העצמי העמוק וליכולותיו כנואם משובח. ערך מורחב – לאופולד ולוב ערך מורחב – משפט הקופים Crime: Its Cause and Treatment Persian Pearl The Story of My Life Farmington Resist Not Evil Marx vs Tolstoy Baatz, Simon. For the Thrill of It: Leopold, Loeb and the Murder that Shocked Chicago, HarperCollins, 2008 Stone, Irving, Clarence Darrow For The Defense, Doubleday, Doran & Company, Inc., 1941 - יצא בעברית כ:אירווינג סטון, לצד הנרדפים, ביוגרפיה של קלרנס דרו, הוצאת מ. מזרחי Geoffrey Cowan, The People v. Clarence Darrow - ביקורת על דרכו והשלכותיה אורן נהרי (עורך המהדורה העברית), רוזלינד הורטון וסלי סימונס, נאומים ששינו את העולם: הנאומים, הסיפורים והאנשים מאחורי הרגעים שעשו היסטוריה, הוצאת מטר מדיה וקבצים בנושא קלרנס דרו בוויקישיתוף ביוגרפיה (באנגלית) אתר קלרנס דרו (באנגלית) עבודות מאת דרו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) קלרנס דרו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קלרנס דרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי קלרנס דרו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אריק לארסון, השטן בעיר הלבנה, הוצאת בבל, 2008, עמוד 444
בית הכנסת בית אל ישראל הצעיר

בית הכנסת ישראל הצעיר בית אל (באנגלית: Temple Young Israel Beth El of Borough Park) הוא מבנה המשמש קהילה אורתודוקסית המשתייכת לתנועת ישראל הצעיר, וממוקם בשכונת בורו פארק ברובע ברוקלין בניו יורק. בית הכנסת הוקם בשנת 1902, לשמש מבנה ל"קהילת בית אל", שחבריה היו מהגרים יוצאי מזרח אירופה. בית הכנסת ממוקם בשדרה ה-15 פינת רחוב 48, בשכונת בורו פארק בברוקלין. בבית הכנסת כיהן הרב ד"ר ישראל שור במשך 62 שנים. כיום מכהן בתפקיד הרב משה סנואו. בית הכנסת התפרסם בזכות החזנים המפורסמים שכיהנו בו, ובכך היווה מוקד משיכה לחובבי החזנות בניו יורק. ברשימת החזנים המכובדת נמנים מרדכי הרשמן, ברהלה חגי, משה קוסביצקי, משה שטרן ובן ציון מילר, המכהן בתפקיד עד היום. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בית אל ישראל הצעיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת בית אל ישראל הצעיר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנערים בחבורה (סרט, 1970)

הנערים בחבורה (באנגלית: The Boys in the Band) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1970 בבימויו של ויליאם פרידקין. התסריט בכתיבתו של מארט קראולי מבוסס על מחזה אוף ברודוויי שכתב תחת אותו השם והוצג לראשונה בשנת 1968. צוות שחקני האנסמבל הם אלה ששיחקו בהפקת התיאטרון שקדמה לסרט והוצגה בניו יורק. הסרט נחשב לאחד מסרטי הקולנוע האמריקאי הראשונים בהיסטוריה שהעלילה שלהם נסובה סביב דמויות של הומואים, והוא לרוב מוזכר כאבן דרך בהתפתחות הקולנוע הקווירי. על משחקו בסרט היה מועמד קנת נלסון לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן החדש של שנה. כמו כן גילדת המפיקים של אמריקה העניקה פרס הוקרה ללאונרד פריי ולקליף גורמן על משחקם לראשונה. "הנערים בחבורה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הנערים בחבורה", באתר נטפליקס "הנערים בחבורה", באתר AllMovie (באנגלית) "הנערים בחבורה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הנערים בחבורה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הנערים בחבורה", באתר אידיבי "הנערים בחבורה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא להט"ב ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביירות (להקה)

ביירות (באנגלית: Beirut) היא להקת אינדי אמריקאית שהוקמה בסנטה פה, ניו מקסיקו על ידי זאק קונדון בשנת 2006. סגנונה המוזיקלי של ביירות היא פולק-רוק עם השפעות בלקניות ומזרח-אירופאיות. קונדון, מייסד הלהקה, יליד 1986 הוא נגן חצוצרה, פלוגלהורן ויוקללי. לאחר טיול ממושך באירופה נחשף למוזיקה הבלקאנית של גוראן ברגוביץ' ובובאן מרקוביץ', ועם חזרתו לארצות הברית נסה לשלב אותה במוזיקה אותה הכיר: ג'אז, פופ אמריקאי, פולק ורוק. האלבום הראשון של קונדון, "Gulag Orkestar", הוקלט בחדר השינה שלו ועבר תיקונים קלים באולפן הקלטות עם ג'רמי בארנס והת'ר טראסט, מי שיהיו לחברים הראשונים בלהקה, אך אינם נמנים עוד על הרכבה הנוכחי. יחד עם חברים נוספים הופיע לראשונה קונדון בניו יורק תחת השם "ביירות" בשנת 2006. האלבום השני, The Flying Club Cup אשר יצא בשנת 2007, מוגדר כאלבום המושפע מענקי השאנסון: ז'אק ברל, איב מונטאן וסרג' גינסבורג. חברי הלהקה הנוכחיים כוללים מלבד קונדון את פרין קוטייה (אקורדיון, צ'לו), ניק פטרי (כלי הקשה), פול קולינס (בס), קלי פראט (חצוצרה, קרן צרפתית, גלוקנשפיל), בן לאנז (טרומבון וטובה), ג'ארד ואן-פליט (פסנתר). הופעת הלהקה במסגרת מיני-סדרה בברזיל העלתה את הפופולריות שלה במדינה. הובילה להיווצרותו של פרויקט ב-30 באוגוסט 2009 בו 7 להקות הופיעו עם גרסאות כיסוי של שירי הלהקה ברחובות ערים בברזיל (ריו דה ז'ניירו, קוריטיבה, סאו פאולו ועוד) תחת השם Beirutando na Praça הרעיון מאחורי הפרויקט התהווה ברשת חברתית מקומית על ידי שתי ברזילאיות, שניסו לגבש להקות אינדי בברזיל שיתחילו עם מכנה משותף מסוים: המוזיקה של הלהקה. ההיענות לפרויקט הייתה רבה. מדיה וקבצים בנושא ביירות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביירות (באנגלית) ביירות, ברשת החברתית פייסבוק ביירות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביירות, סרטונים בערוץ היוטיוב ביירות, באתר ספוטיפיי ביירות, באתר Last.fm (באנגלית) ביירות, באתר AllMusic (באנגלית) ביירות, באתר MusicBrainz (באנגלית) ביירות, באתר דיזר ביירות, באתר Discogs (באנגלית) ביירות, באתר Songkick (באנגלית) ביירות, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זכרונות ארץ ישראל (תוכנית רדיו)

זכרונות ארץ ישראל היא תוכנית רדיו שיזם זאב ענר, ושודרה ב"קול ישראל החל משנת 1965, במשך 17 שנים. בשנת 1965 יזם זאב ענר פורמט חדש ברדיו: סיפור מוקלט בן שבע דקות המשודר לקראת מהדורת החדשות. הרעיון של ענר היה להקליט סיפורים מפי זקני היישוב על קורות הארץ ולקרוע חלון אל עולמם של אנשי היישוב הישן, שרידי "השומר" ומתיישבי הגליל, בני מושבות יהודה והשומרון, ותיקי העלייה השנייה והשלישית, לוחמי הפלמ"ח והמחתרות. ענר תר אחרי אמני הסיפור שבעל פה והקליט מפיהם כשבע מאות סיפורים ששודרו, בהפקתה של רחל הרמתי, במשך 17 שנים אחת לשבוע בפינתו "זיכרונות ארץ ישראל ". כ-500 מהסיפורים האלה נשמרו לדורות בסרטייה של "קול ישראל" והם מהווים מסמך היסטורי. אחת לחודש שודר במשך חצי שעה לקט של הפינות, כשביניהן חוצץ קטע חליל מבוצע על ידי החלילן אורי שוהם, אימפרוביזציה של גיל אלדמע על הנעימה "יפים הלילות בכנען". בין המספרים (בסדר הא"ב): חיים אדלר מסג'רה; צבי אמיתי, גננו של הברון רוטשילד ביסוד המעלה; עזריה אלון מבית השיטה; יעקב הורנשטיין, בן למייסדי זכרון יעקב, שהיה מוכתר המושבה (נקרא יעקב אל מוכתאר); רסמי ביאדסי מבאקה אל-גרבייה; מאיר בץ-רבינוביץ חבר בפלמ"ח ומראשוני המתיישבים בבאר שבע; ששון בר-צבי, ממייסדי רביבים; הארכאולוג שמריה גוטמן חבר נען, מראשי תנועת "הנוער העובד" ומחושפי מצדה; דוד גולדמן, בן למייסדי כפר תבור; משה נסים דסה, דור תשיעי בירושלים; השומר אברהם דרווין, מראשוני כפר סבא; זהבה דרווין לבית וינברג, בת לראשוני כפר סבא; שושנה הלוי לבית דיאמנט, דור רביעי בא"י; מאיר הירשפלד, איכר בראשון לציון; השומר מרדכי יגאל; בן ציון כדורי, בן נוה צדק ולימים מזכיר העיר תל אביב; יעקב כהן בן כפר תבור, ונציגו של הברון רוטשילד באדמותיו בחורן; אליהו נאוי, מזכיר "ארגון השומרים העברים" ולימים ראש עיריית באר שבע ושופט; מרדכי ניישטאט, ממייסדי עין גב; שלמה ערב, בן סג'רה, שמחה פומרוק לבית שלוש, נכדתו של אהרן שלוש מנוה צדק; שמואל קפלן, בן השכונה נחלת שבעה בירושלים; המשורר העיוור יעקב רימון; שמואל שולמן, בן למייסדי יבנאל. סיפורים מהקלאסיקה שזכו להצלחה ושודרו פעמים רבות: סיפורו של אליהו נאוי "מעשה בעז שנגנבה בבאר יעקב ונמצאה בביר עסלוג'; סיפורו של השומר אברהם דרוין על מעשה בנעליים שנגנבו בפרדס; סיפורה של זהבה דרוין על נס שהתרחש בכפר סבא בערב שבת. בשנים 1904-1906 משפחת ויינברג דב ורוחמה חיה בבדידות מזהרת בכפר סבא בסופי השבוע עת כל המתיישבים היו שבים לביתם בפתח תקווה. 40 מהסיפורים ראו אור בשנת 1978 בספר "על הגורן בליל לבנה" בהוצאת "עם עובד", שאויר בידי אבנר כץ והיה רב-מכר. הפינה הונצחה במערכון באחת מתוכניות "הגשש החיוור".
זיכרונות ארץ ישראל

האם התכוונתם ל... זכרונות ארץ ישראל – ספר מאת אברהם יערי זכרונות ארץ ישראל (תוכנית רדיו) – תוכנית רדיו ששודרה ב"קול ישראל", בעריכת זאב ענר
רמז צץ

רֶמֶז־צָץ (באנגלית: tooltip או infotip) הוא עצם גרפי נפוץ בממשקי משתמש גרפיים, תיבה קטנה ובה מידע אודות העצם שמעליו מרחף הסמן (למשל, של עכבר המחשב). שימוש שהיה נפוץ בתוכנות ישנות הוא הצגת תיאור העצם בסרגל המצב. סוג זה של הצגת מידע אינו מכונה רמז־צץ. מערכת נוספת שהציגה תיאור אודות עצמים היא Mac OS: בגרסאות ישנות של המערכת ניתן להבחין בבלון עזרה כאשר הסמן זז מעל אחד העצמים. מיקרוסופט הייתה הראשונה שאימצה כינוי לאלמנט: "ScreenTip" והשתמשה בו במסמכי קצה. מטרתו העיקרית של רמז־צץ היא להעביר מידע שיועיל בהבנת הממשק בין ריחוף הסמן לפעולת הלחיצה על אותו העצם. רמז־צץ מופיע בעיקר בעמודי אינטרנט. רוב דפדפני האינטרנט כיום מציגים את המאפיין title באלמנטים של HTML כרמז־צץ כאשר משתמש מניח את סמן העכבר על עצם מסוים בעמוד; בדפדפן נתמך אפשר להניח את הסמן על תמונות או קישורים בוויקיפדיה ולהיווכח בנוכחות הרמז הצץ. ישנם דפדפנים כמו אינטרנט אקספלורר (עד גרסה 7) שמזהים אם מאפיין ה-title ריק ואז מציגים את מאפיין ה-alt כרמז־צץ. המונח tooltip הגיע מגרסאות ישנות של תוכנות מיקרוסופט[דרוש מקור] (כמו Word 95) שכללו סרגל כלים (toolbar) כאשר בעת מעבר הסמן על אחד מהעצמים - הופיע תיאורו הפונקציונלי של הכפתור (הכלי ה-tool). בשנים האחרונות עקב העלייה במודעות לחוויית המשתמש ולאתרים נגישים, רוב אתרי האינטרנט מכילים רמז־צץ. מדיה וקבצים בנושא רמז צץ בוויקישיתוף
בית הבובות (סדרת טלוויזיה)

בית הבובות (באנגלית: Dollhouse) היא סדרת מדע בדיוני אמריקאית. הסדרה נוצרה על ידי ג'וס וידון ושודרה בפוקס בין השנים 2009–2010 למשך שתי עונות. תקציב העונה השנייה ירד ב-40% בעקבות הירידה ברייטינג וזאת לאחר סכנת אי-חידוש לעונה שנייה, אך רשת פוקס חידשה את הסדרה ל-13 פרקים, והיוצרים החליטו לתת לצופים סוף סגור. הסדרה עוקבת אחר מוסד סודי בשם "בית הבובות" הממוקם מתחת לאדמה בעיר לוס אנג'לס ומפעיל "בובות" – אנשים שתודעתם ואישיותם המקורית נמחקה והם מוטבעים באישיות חדשה על ידי מפעיליהם בבית הבובות שמשכירים את הבובות ללקוחות עשירים. הטבעת האישיות החדשה היא זמנית עד מחיקתה על ידי מפעילי בית הבובות ובזמן ההטבעה הבובה מאמינה בכל ליבה שהיא באמת האדם המוטבע. בחלקה הראשון של הסדרה מוצגות הבובות השונות והמשימות שלהן. בין משימה ומשימה נוצר קשר בין הבובות. קשר זה לא היה אמור להיווצר, כיוון שהבובות עוברות מחיקה מוחלטת של תודעתן. ככל שהסדרה מתקדמת הצופים מגלים יותר על הטכנולוגיה של בית הבובות, ועל מידת מורכבותה. עם שיפור הטכנולוגיה, היכולת להטמיע אישיות הולכת ונהיית קלה יותר. היכולת הזאת מעלה סוגיות מוסריות על מוסד בית הבובות. לקראת סיום העונה הראשונה הצופים למדים כי מטרת האנשים המפעילים אותה היא הרבה יותר אפלה מאשר לספק בובות שעשוע לעשירי העולם. פרקי הסיום של עונות הראשונה והשנייה מתארים עולם דיסטופי, שנוצר עם השימוש בטכנולוגיה של בית הבובות. אקו (אלייזה דושקו) – בובה שבה מתמקדת הסדרה. ככל שהסדרה מתמשכת אנו לומדים שאקו היא בובה מיוחדת בעלת יכולת לשמור את האישיות השונות שהיא מוטבעת בהם, כמו כן אנו לומדים על חייה המקוריים ועל כך שאישיותה המקורית הייתה בעלת ידע חשוב וסודי על החברה שמפעילה את בית הבובות. בויד לנגטון (הארי לניקס) – המפעיל של אקו שאחראי על ביטחונה במשך פעילותה בשטח, בעונה השנייה הופך לראש האבטחה בבית הבובות. טופר ברינקס (פראן קראנץ') – המדען הראשי של בית הבובות, גאון וממציא ששיפר חלק גדול מטכנולוגיית ההטמעה של בית הבובות. בהתחלה מתלהב מהטכנולוגיה, אך לאורך הסדרה מבין את המשמעויות האמיתיות שעומדות מאחוריה. פול בלארד (טמואה פניקאט) – סוכן FBI שמנסה לאתר את בית הבובות, בעונה השנייה מצטרף לבית הבובות כחלק מהצוות והופך למפעיל של אקו. מערכת היחסים ביניהם מורכבת מאוד. ויקטור (אנוור ג'וקג') – בובה בבית הבובות. היה בעברו חייל. גבר נאה וחסון. פעמים רבות משמש עבור נשים כבן זוג. סיארה (דיצ'ן לקמן) – בובה בבית הבובות. הייתה בעברה אמנית. עברה אונס על ידי גבר, שאחר כך הופך אותה לבובה, על מנת להמשיך לקיים איתה יחסי מין. אדל דה-וויט (אוליביה ויליאמס) – המנהלת של בית הבובות. מדיה וקבצים בנושא בית הבובות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הבובות "בית הבובות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בית הבובות", באתר AllMovie (באנגלית) "בית הבובות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בית הבובות", באתר Metacritic (באנגלית) "בית הבובות", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "בית הבובות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מרטינוס הראשון

מרטינוס הראשון (בלטינית: Martinus I; נפטר ב-14 בספטמבר 655) כיהן כאפיפיור מ-21 ביולי 649 ועד 653. לימים הוכרז כקדוש נוצרי. מרטינוס נולד בסמוך לטודי שבאומבריה במקום הנקרא כיום על שמו - פיאן די סן מרטינו (Pian di San Martino). מרטינוס כיהן כ"אפוקריסיאריוס" - הנונציו (שגריר אפיפיור) בקונסטנטינופול, והיה האחרון שנשא תפקיד זה. בתקופת כהונתו בתפקיד זה זכה לכבוד רב בשל ידענותו וצדקנותו. מרטינוס נבחר לכהן כאפיפיור ביולי 649, לאחר פטירתו של קודמו, האפיפיור תאודורוס הראשון. בחירתו לא אושרה על ידי קיסרי האימפריה הביזנטית, והיה היחיד מבין האפיפיורים הבינזטיים שבחירתו לא אושרה בצו של קונסטנטינופול. בעקבות מינוי לא מאושר זה נחטף האפיפיור בשנת 653 על ידי הקיסר קונסטנס השני ונפטר בכלאו בחצי האי קרים. בעת כהונתו כאפיפיור זימן את ועידה אקומנית אשר זכתה לשם ועידת לאטרנו 649 בה נדונה שאלת מינות המונותליטיזם. המועצה נפגשה בבזיליקת סן ג'ובאני בלאטרנו ונכחו בה 105 הגמונים (בעיקר מאיטליה, סיציליה וסרדיניה אך גם בישופים מאפריקה). הישיבה ערכה חמש ישיבות (secretarii) בין 5 באוקטובר ו-31 באוקטובר 649 ונקבעו בה 20 חוקים כנסייתיים אשר גינו את המונותליטיזם כמינות, ואסרו על קריאת כתבי המונותליטיסטים. המועצה גינתה את כתביו של פטריארך קונסטנטינופול סרגיוס הראשון בו תמך הקיסר הראקליוס ואת כתביו של הפטריארך פאולוס השני, קודמו של סרגיוס, בו תמך הקיסר קונסטנס השני. בעקבות פעולותיו של מרטינוס, הקיסר קונסטנס הורה למושל איטליה תאודורוס קליופאס (Theodore Calliopas) לאסור את האפיפיור, ולהביאו לקונסטנטינופול. המושל הגיע לארמון הלאטראן ב-17 ביוני 653, ומרטינוס, שחשש משפיכות דמים, הורה שלא להתנגד למעצר. הוא נשלח מרומא לנקסוס ביוון והגיע לקונסטנטינופול ב-17 בספטמבר 653 (לפי סברה אחרת, ב-17 בספטמבר 654). בהגיעו לקונסטנטינופול הוא הוצג בפני הקהל, הואשם בהיותו אויב האל ומתחזה, והקהל לעג לו במשך זמן רב. מרטינוס נותר כלוא בקונסטנטינופול במשך 93 ימים, כשהוא סובל מרעב ומקור. ב-19 בדצמבר הוא הועמד למשפט בפני הסנאט של האימפריה ונדרש לבטל את חוקיו. לאחר שסירב, הוא הופשט ממרבית בגדיו, הובל ברחובות העיר כשהקהל בז לו, והושב לכלאו בו נשאר 85 ימים נוספים. בזכות השתדלותו של בישוף קונסטנטינופול לא הוצא להורג, ונשלח במקום זאת לגלות לחצי האי קרים. ב-26 במרץ 655 הוא הועלה על ספינה, והגיע לקרים ב-15 במאי 655 ונפטר שם ב-16 בספטמבר באותה שנה מרעב. במהלך גלותו התפטר מתפקידו כאפיפיור. לימים הוכרז כקדוש נוצרי, והיה לאחרון האפיפיורים אשר נחשב קדוש מעונה. יום חגו נקבע בתחילה ל-12 בנובמבר אולם כיום הוא קבוע ל-13 באפריל. מדיה וקבצים בנושא מרטינוס הראשון בוויקישיתוף קורות חיים קרדינלים של הכנסייה הקתולית(הקישור אינו פעיל, 30.5.2021) מרטינוס הקדוש ברשימת הקדושים הנוצריים מרטינוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קבוצת ובר

קבוצת ובר היא מושג בתורת המשחקים השיתופיים שהוצע על ידי רוברט ובר יהי ( N , v ) {\displaystyle \!\,(N,v)} משחק בצורה קואליציונית, קבוצת ובר (Weber) היא הקמור של קבוצת וקטורי התשלומים הרשומה להלן (ראו פסקת 'הגדרה'). בהגדרה אין הכרח שהמשחק יהיה משחק קמור, אך אם בנוסף המשחק קמור, ניתן להראות שוקטורי תשלום אילו נמצאים בליבה, ומכיוון שהליבה היא קבוצה קמורה בעצמה, נובע כי במשחק קמור הליבה מכילה את קבוצת ובר. בנוסף, עבור כל משחק קואליציוני, קבוצת ובר מכילה את הליבה (מכונה לעיתים - The Core Catcher), ולכן במשחק קמור בצורה קואליציונית ניתן לומר כי קבוצת ובר מתאחדת עם הליבה. לכל פרמוטציה π {\displaystyle \!\,\pi } של N השחקנים נגדיר את וקטור התשלומים הבא : w π = ( v ( { i π 1 } ) , v ( { i π 1 , i π 2 } ) − v ( { i π 1 } ) , v ( { i π 1 , i π 2 , i π 3 } ) − v ( { i π 1 , i π 2 } ) , . . . , v ( N ) − v ( N / { i π n } ) ) {\displaystyle \!\,w^{\pi }=(v(\left\{i_{\pi _{1}}\right\}),v(\left\{i_{\pi _{1}},i_{\pi _{2}}\right\})-v(\left\{i_{\pi _{1}}\right\}),v(\left\{i_{\pi _{1}},i_{\pi _{2}},i_{\pi _{3}}\right\})-v(\left\{i_{\pi _{1}},i_{\pi _{2}}\right\}),...,v(N)-v(N/\left\{i_{\pi _{n}}\right\}))} הקמור של קבוצת הנקודות w π {\displaystyle \!\,w^{\pi }} נקראת קבוצת ובר (Weber). (הערה: הקמור של קבוצת וקטורים הוא הקבוצה הקמורה הקטנה ביותר המכילה אותם) עבור כל סידור של השחקנים ניתן לחשוב על קביעת וקטור התשלומים כך שהשחקנים נכנסים אחד אחרי השני לחדר, וכל שחקן מקבל את התרומה השולית שלו לקבוצת השחקנים שהגיעו לפניו, כלומר אם S היא קבוצת השחקנים שכבר נמצאים בחדר לפני ששחקן i נכנס, שחקן i מקבל v ( S ∪ { i } ) −   v ( S ) {\displaystyle v(S\cup \left\{i\right\})-\ v(S)} . נסמן בצורה מסודרת את קבוצת השחקנים המופיעים לפני שחקן i, כאשר השחקנים מסודרים על ידי הפרמוטציה π {\displaystyle \pi } : ‏ P i ( π ) = { j ∈ N : π ( j ) < π ( i ) } {\displaystyle P_{i}(\pi )=\left\{j\in N:\pi (j)<\pi (i)\right\}} אם נניח שלכל סדר יש הסתברות זהה אזי תוחלת התשלום לשחקן i היא: ψ ( v , i ) = 1 | N | ! ∑ R [   v ( P i R ∪ { i } ) −   v ( P i R ) ] {\displaystyle \psi (v,i)={\frac {1}{|N|!}}\sum _{R}\left[\ v(P_{i}^{R}\cup \left\{i\right\})-\ v(P_{i}^{R})\right]\,\!} ערך זה הוא ערך שפלי, ושוב במשחק קמור ערך זה נמצא בקבוצת ובר. מונחים בתורת המשחקים "Derks J. J. M (1992) "A short proof of the inclusion of the core in the Weber set, International Journal of Game Theory, 21, 149-150 שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946 https://www.kellogg.northwestern.edu/faculty/weber/WEBER.HTM ראו הפניה להוכחה של (Derks J. J. M (1992 בתחתית (בפסקת 'לקריאה נוספת')
מתקפת בנזאי

מתקפת בנזאי (Banzai totsugeki 万歳突撃) היה מושג שטבעו חיילי בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה שתיאר הסתערות רגלית של חיילי הצבא היפני הקיסרי. המושג גְיוֹקוּסָאי (玉砕; מילולית: "יהלומים מנותצים") שימש את ההנהגה והתקשורת ביפן בתקופה האימפריה היפנית. מתקפות אלה נערכו בדרך כלל כמתקפות התאבדות במטרה להימנע מכניעה משפילה, או לשפר את הסיכויים להצלחת מתקפה אל מול אויב בעל עדיפות מספרית. המושג גְיוֹקוּסָאי (玉砕), שמשמעותו "יהלומים שבורים", משמש ביפנית לשון נקייה לאזכור מתקפת התאבדות או התאבדות בפני תבוסה (גם ספוקו). המושג מתבסס על ציטוט מכתב סיני קלאסי מן המאה ה-7 שאומר כי "על אדם דגול למות כיהלום מנופץ ולא לחיות כאריח שלם". המושג קיבל משמעות של מוות מכובד עם מותו של טקמורי סאיגו (1827–1877), והפך לסיסמה לאומית בלשון איצ'יקו גיוקוסאי (一億玉砕; "מאה מיליון יהלומים מנותצים") על ידי הממשלה היפנית בחודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה, כאשר עמדה יפן בפני פלישת בעלות הברית לשטחה. חיילי בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה נהגו לכנות את גלי המתקפה האנושיים של הצבא היפני הקיסרי "מתקפות בנזאי", מכיוון שבעת המתקפה נהגו החיילים היפנים לצעוק "בנזאי!". קריאת קרב זו הייתה מחווה של מורל ואומץ שנועדה לדרבן את החיילים לבצע את המתקפה עד תום. בשפה היפנית משמעות המילה "בנזאי" (万歳) היא "עשרת אלפים שנה", קריאה מקובלת המסמלת אריכות ימים וחגיגיות. במהלך מלחמת העולם השנייה הפכה הקריאה "טֶנוֹ הֶייקֵה בנזאי!" (天皇陛下万歳; "עשרת אלפים שנים לקיסר") לקריאת הקרב המושמעת בעת המתקפה, ומשם קלטו חיילי בעלות הברית את המושג. בתחילת מלחמת העולם השנייה הסתמך הצבא היפני הקיסרי על טקטיקת המתקפה ההמונית של חיל הרגלים ששימשה במלחמת העולם הראשונה. רבים מחיילי בעלות הברית היו חמושים בנשק חצי-אוטומטי ואף אוטומטי, שהיה מסוגל לספק קצב אש גדול בהרבה ממה שהיה נהוג במלחמת העולם הראשונה. באמצעות נשק זה הצליחו החיילים להדוף את מתקפות הבנזאי מבלי שישיגו את מטרתן. מתקפות בנזאי בהשתתפות חיילים רבים הוכיחו עצמן כלא יעילות ויקרות ביותר מבחינת אבדות. עם האטת ההתקדמות היפנית ונטיית המלחמה לקראת איזון בין הצדדים, חדלו היפנים להשתמש בשיטה זו. אך לקראת סוף המלחמה, כאשר תבוסתה של האימפריה היפנית הייתה ברורה, השיבו היפנים את מתקפת הבנזאי לפעולה, כמעשה התרסה, כאשר כניעה או מוות היו האפשרויות היחידות שבנמצא. בושידו קמיקזה Harries, Meirion & Susie Harries. Soldiers of the Sun : The Rise and Fall of the Imperial Japanese Army, Random House, 1994. ISBN 9780679753032.
מרטינוס

האם התכוונתם ל... מרטינוס הקדוש – הגמון העיר טור. קדוש נוצרי. (316 או 317 - 11 בנובמבר 397) מרטינוס הראשון – אפיפיור וקדוש נוצרי. כיהן בין השנים 649–653 מרטינוס השני – כיהן כאפיפיור בין השנים 942–946 מרטינוס הרביעי – כיהן כאפיפיור בין השנים 1281–1285 מרטינוס החמישי – כיהן כאפיפיור בין השנים 1417–1431 מרטין סן מרטין
אפוקריסיאריוס

אפוקריסיאריוס (בלטינית: apokrisiarios, ברבים: אפוקריסיארי - apocrisiarii ; מיוונית: ἀποκρισιάριος) היה תוארו של נציג דיפלומטי בכיר (מעין שגריר) בימי הביניים. מונח מקביל באותה עת היה המונח הלטיני: "רספונסאליס" (responsalis - "העונה על שאלות"). בתואר זה נעשה שימוש באימפריה הביזנטית על ידי נציגי האפיפיור בחצרו של הקיסר בקונסטנטינופול (תפקיד המקביל לנונציו של ימינו). משרה זו התקיימה החל מהמאה החמישית, אולם הפכה למשרה רשמית רק בתקופתו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון. נציגים אפיפיורים הנושאים תואר זה שהו בחצר הקיסרית החל משנת 452 ועד שנת 743. במקביל שהו בחצר הקיסר אפוקריסיארי (נציגים) של ההגמונים של קונסטנטינופול, אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים. בתפקיד זה כיהנו, בין היתר, בוניפקיוס השלישי ומרטינוס הראשון בטרם מונו לתפקיד אפיפיור. המונח משמש מאז המאה ה-16 וגם כיום בכנסייה האנגליקנית לתאר את נציגיו של הארכיבישוף מקנטרברי לכנסיות אחרות. אפוקריסיארי בכנסייה האנגליקנית "אפוקריסיאריוס" - האנציקלופדיה הקתולית
מיראז' F1

דאסו מיראז' F1 הוא מטוס קרב צרפתי רב משימתי שעוצב ונבנה על ידי דאסו אוויוניקה, ממשפחת מטוסי המיראז', ונבנה כהמשך למיראז' 3. זהו המטוס היחיד ממשפחת מטוסי המיראז' ללא כנף דלתא. נכנס לשימוש בתחילת שנות ה-70 (טיסה ראשונה ב-1966). מונע במנוע סילוני מסוג "סְנֶקְמַה אטאר" בעל דחף של 7,000 ק"ג (69 קילו-ניוטון, 15,500 ליברות) והוא שייך למטוסי הקרב מהדור השלישי. יוצרו בסך הכל כ-700 מטוסים. איראן איראן: חיל האוויר האיראני אקוודור אקוודור: חיל האוויר האקוודורי גבון גבון: חיל האוויר הגאבוני דרום אפריקה דרום אפריקה: חיל האוויר הדרום-אפריקאי יוון יוון: חיל האוויר היווני ירדן ירדן: חיל האוויר המלכותי הירדני כווית כווית: חיל האוויר של כווית[דרושה הבהרה] לוב לוב: חיל האוויר הלובי מרוקו מרוקו: חיל האוויר המלכותי של מרוקו ספרד ספרד: חיל האוויר הספרדי עיראק עיראק: חיל האוויר העיראקי צרפת צרפת: חיל האוויר הצרפתי קטר (מדינה) קטר: חיל האוויר הקטרי מדיה וקבצים בנושא מיראז' F1 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאמפאנה

קאמפאנה היא כלי הקשה ממתכת, בצורת פעמון פרה, אשר מקישים עליו עם מקל מיוחד שקצהו האחד עבה מהאחר. הנגינה בקאמפאנה מתבצעת על ידי אחיזתה ביד אחת, כאשר האצבעות הן לאורך הפעמון והבוהן לופתת את הקאמפאנה מלמעלה (כמו קבצן שמושיט יד לנדבה). האצבע המורה לוחצת על שפת הפעמון כדי לעמעם או לשחרר את הצליל, והיד השנייה חובטת בפעמון באחד משני אזורים: הצד הצר (רחוק מהפיה, נותן צלילים גבוהים ומתכתיים) והצד הרחב (ליד הפיה, נותן צלילים עמוקים ומהדהדים). הקאמפאנה מנגנת לרוב בקטעי ממבו של שירי סון, והמקצב הנפוץ בנוי על תיבה של 4:4 (ארבע רבעים), כמתואר: (C מכה על הצד הצר, O מכה עמומה על הצד הרחב, F מכה לא מעומעמת על הצד הרחב, - הפסקה) C - F C C O C C O C C O 8 --7 -- 6 --5 --4 --3 -- 2-- 1 מדיה וקבצים בנושא קאמפאנה בוויקישיתוף