הלל נשיאה

הלל נשיאה (הנשיא, בארמית), המכונה גם הלל השני והלל האחרון, היה נשיא הסנהדרין בדור החמישי לאמוראי ארץ ישראל, במאה הרביעית לספירה. על פי המסורת היהודית, הוא אחראי על המעבר ללוח העברי המחושב. על פי מקור נוצרי מתקופתו, ייתכן שהמיר את דתו לנצרות בסוף ימיו. הלל חי ופעל בארץ ישראל במקביל לזמנם של אביי ורבא בבבל, ומעט אחריהם. הוא היה צאצא למשפחת הנשיאים של רבן גמליאל ורבי יהודה הנשיא, השושלת של הלל הזקן. בכתבי הגאונים והראשונים הוא נזכר כ"הלל בנו של רבי יהודה נשיאה", אך קיימות מספר השערות לגבי ייחוסו המדויק: בנו של רבי יהודה נשיאה הראשון בנו של רבי יהודה נשיאה השני (נכד של הראשון) בנו של רבי יהודה נשיאה השלישי "הלל נשיאה" או "הלל השני" - להבדילו מהלל הזקן "הלל השלישי" - לפי חלק מהחוקרים, בהתחשב בהלל נכדו של רבי יהודה הנשיא על פי המסורת, כל "הלל" שנאמר בתלמוד כוונתו להלל הזקן, או לרבי הלל נכדו של רבי יהודה הנשיא (שחי בדור הראשון לאמוראים). במקום אחד בתלמוד הבבלי, יש אזכור של השם הלל אשר יעקב עמדין (המאה ה-18), שיער בהגהותיו על התלמוד שמדובר בהלל נשיאה, אך רבים גורסים שם "רב הלל". ישנו אזכור גם לחכם בשם רבי הלל בריה דרבי וולס, שנדרש לשאלה שרבן גמליאל ברבי כבר ענה עליה. הלל אינו מוזכר במפורש באף אחד מן התלמודים. המידע עליו מגיע בעיקר מספרות הגאונים והראשונים. יצחק אייזיק הלוי (המאה ה-19), טען שהסיבה להיעדרו מהתלמודים היא שלאחר דיכוי מרד גאלוס לא נשארו חכמים בישיבות ארץ ישראל, ולכן לא היה משא ומתן הלכתי בין הלל השני לאמוראים. תקופתו של הלל נשיאה התאפיינה בשינויים משמעותיים במעמד היהודים באימפריה הרומית: עליית הנצרות: הנצרות זכתה להכרה מהקיסר קונסטנטינוס, מה שהוביל להגמוניה נוצרית באימפריה. רדיפות: כתוצאה מכך, החלו רדיפות נגד היהודים, המתוארות באיגרתו של רב שרירא גאון. פגיעה במוסדות: רבות מישיבות ארץ ישראל נחרבו, וחלה פגיעה במעמדה של ההנהגה היהודית בארץ ישראל. מרד גאלוס: שיא הרדיפות היה במה שמכונה "מרד גאלוס", במהלכו נחרבו ציפורי וערים נוספות על ידי הצבא הרומי. מועד עלייתו המדויק של הלל לנשיאות אינו ידוע, אך ישנן עדויות לכך שהוא כיהן כנשיא עד תקופת שלטונו של יוליאנוס (361-363 לספירה). מקובל לזהות את הפטריארך (הנשיא) "יולוס", הנזכר באיגרת של הקיסר יוליאנוס, עם הלל נשיאה. יוליאנוס גילה יחס אוהד כלפיו וכיבדו. יוליאנוס שלח מכתב אישי לנשיא, בו הבטיח לו את ידידותו והתחייב לשפר עוד יותר את מצבם של היהודים. לפני צאתו למלחמה עם פרס, יוליאנוס שלח איגרת למנהיגי הקהילות היהודיות. באיגרת זו הוא הודיע כי "שרף את ספרי מס היהודים". באותה איגרת, יוליאנוס ציין כי ברצונו להעניק ליהודים טובות נוספות, ולכן הנחה את "אחיו, הפטריארך הנכבד 'יולוס'" לבטל את מה שכונה "מס השליחות" (send-tax). אמנם, יש המפקפקים בזיהוי זה וטוענים כי הפטריארך המוזכר במכתב הוא רבי יהודה נשיאה השני. ערך מורחב – גיבוש הלוח העברי הנוכחי הלל נשיאה מפורסם בעיקר כמי שהוביל את מעבר הלוח העברי לקביעוּת על פי חשבון, במקום על פי ראיית הלבנה, כפי שהיה מקובל עד אז. לפי המסורת, המובאת לראשונה בכתביו של אברהם בר חייא (המאה ה-11) בשם רב האי גאון (המאה ה-11), תקנה זו תיקן הלל בשנת ד'קי"ט (359). תאריך זה מקובל גם לפי ראיות היסטוריות עקיפות. הרמב"ן (המאה ה-13), מציין זאת גם כן: "מימי הלל בנו של רבי יהודה נשיאה, שנת תר"ע לשטרות, בטלה (סמכות) הסנהדרין בארץ ישראל, ובטלו ממנה מומחים, והוא שתיקן סדר העיבור ומנה שנים וקידש חדשים לדורות". תקנתו זו של הלל הייתה צורך השעה. הצרות התגברו, וגזירות שמד רבות נגזרו על היהודים. בנוסף לכך, היו ניסיונות שונים של נוצרים לשבש את קידוש החודש ואת קביעתם של התאריכים והמועדים היהודיים. גם סמכויותיה של הסנהדרין קוצצו ונשללו ממנה בזו אחר זו. לנוכח כל הצרות הללו, שתכפו ובאו, ריחפה סכנה ממשית מעל האפשרות שהעם המתפזר בגלות יוכל להמשיך ולשמור על המועדים, בהיעדר סמכות תורנית עליונה שתמשיך את קביעת ראשי החודשים והשנים, וכתוצאה מכך עלול להתבלבל התאריך האחיד שלפיו נקבעים המועדים, ולא יהיה אפשרי לחגוג אותם בזמנם. יצחק אייזיק הלוי טען שבעקבות מרד גאלוס התפזרו החכמים והסנהדרין לא יכלה להתכנס והיה חשש שיפסק עיבור השנים שיכול להעשות רק על ידי הסנהדרין ולכן ניצל הלל את זמן שלטונו של יוליאנוס שהיה נוח ליהודים כדי לכנס את הסנהדרין ולקדש את החודשים לכל השנים הבאות מחשש שיחזרו זמנים שבהם הסנהדרין לא תוכל להתכנס. הלל עמד הוא ובית דינו ותיקנו שמעתה לא ייקבע ראש החודש על פי מופעי הירח, אלא לפי חשבונות מסודרים וקבועים, שיסודם הוא המולד ומהלך הירח הממוצע (="אמצעי" בלשון הראשונים). גם קביעת השנה המעוברת נתונה לחשבון קבוע, במקום בית דין שישב ודן בכל פעם האם לעבר את השנה. ראשונים רבים דנו בתקנת הלל, ויש מחלוקות מה בדיוק היה כלול בה, ומנין הייתה להלל הסמכות לכך. יש שטענו, שהסמכות לכך היא מתוקף הלכה למשה מסיני, שקובעת שהלוח ייקבע לפי חשבון במקרים מסוימים או בכלל. אולם יש שטענו שלהלל הייתה סמכות לכך מכח היותו נשיא הסנהדרין, בית דין של סמוכים היכולים לקדש את החודש, והלל קידש את כל החודשים והשנים העתידים מראש. גם בנושא זה היו מחלוקות במשך הדורות. ואולם, מניתוח של מסמכים שנתגלו בגניזה הקהירית ומראָיות אחרות עולה, שכללי הלוח התגבשו במשך השנים מאז תקנתו של הלל ובמשך הדורות, והגיעו לחתימה סופית רק כחמש מאות שנה אחריו. בתוך תקופה זו, ומעט אחריה, היו הכללים שמורים בסוד, ולכן קשה לעקוב אחרי התפתחות הפרטים, וחוקרים שונים העלו כמה השערות בנושא זה. אפיפניוס מסלמיס (המאה ה-4), מאבות הכנסייה, מזכיר את הלל השני בספרו "פנאריון" (אנ') (ספר הרפואות), העוסק בתנועות כפירה בדורות הראשונים של הנצרות. הוא מביא סיפור ששמע מפי יוסף הקומס (המאה ה-4), ממקורבי הלל הנשיא ששימש אצלו כאפוסטול (שליח). על פי תיאורו של אפיפניוס, כאשר הלל הנשיא היה על ערש דווי הוא פנה לבישוף טבריה וביקש ממנו שיטביל אותו בסתר לנצרות. לאחר מותו של הלל, מצא יוסף הקומס בגנזך של הלל את חלק מספרי הבשורה הנוצרית מתורגמים לעברית. בספר נזכר כי הנשיא המדובר הוא הלל נשיאה, אך לפי המקובל במחקר[דרוש מקור] על פי מנין השנים, סיפורו של יוסף הקומס מתייחס לאביו יהודה נשיאה השני. הרב אהרן הימן, "הלל האחרון", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט הלל נשיאה, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" "הלל נשיאה", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) רחמים שר-שלום, מתי נוסד הלוח העברי? מתי תוקן ומתי נחתם? - פרקים בהיסטוריה של הלוח העברי, סיני, כרך ק"ב, ניסן-אייר תשמ"ח, עמ' כ"ו-נ"א תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קט"ו, עמוד א' תלמוד ירושלמי, מסכת כלאים, פרק ב', הלכה ח' ר' יצחק אייזיק הלוי, סוף המשנה עד חתימת התלמוד, כרך חמישי, פרנקפורט, 1901, דורות הראשונים, עמ' 394 צבי גרץ, תרגום: שאול פנחס רבינוביץ, דברי ימי ישראל חלק שני, וורשה: דפוס ה. ישראל אלאפין, תרנ"ג, עמ' 425 Menahem Stern (מנחם שטרן), Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem 1980, Vol.2, CXXXVI. Julian, pp. 562-563 זכריה פרנקל במבוא הירושלמי, דף קמ"ו, עמוד ב', ברסלאו, תר"ל, באתר היברובוקס ספר העיבור, מאמר שלישי שער שביעי "ספר הזכות" לרמב"ן רבי יצחק אייזיק הלוי, ארבעים, דורות הראשונים, פרנקפורט, עמ' 394 פנאריון, ספר ראשון, חלק 30, פרק 4 צבי גרץ בדברי ימי ישראל חלק ב', ציון כ"ב, וחוקרים נוספים, סוברים שאפיפניוס החליף בין האב ובנו. כשאר סיפור הטבילה לנצרות, שהוא מיחס בטעות להלל הנשיא, אמור היה להתייחס לאביו יהודה נשיאה. לעומת זאת, הסיפור שהוא מספר על יהודה בנו של הלל, על שנהג בצעירותו באופן מופקר מבחינה מינית, אמור היה להתייחס להלל הנשיא בנו של יהודה נשיאה. זאב רובין, פרשת הקומס יוסף והנסיונות לניצור הגליל במאה הרביעית לספירה, קתדרה, 26, יד יצחק בן צבי