laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רבקה גולדסטיין

רבקה ניוברגר גולדסטיין (באנגלית: Rebecca Newberger Goldstein; נולדה ב-23 בפברואר 1950) היא סופרת ופילוסופית של המדע, יהודיה-אמריקאית. כתבה חמש נובלות ושתי ביוגרפיות - על ברוך שפינוזה וקורט גדל ("ההוכחה והפרדוקס - משפטי האי שלמות של קורט גדל", תורגם לעברית). נולדה כרבקה ניוברגר למשפחה יהודית אורתודוקסית בווייט פליינס שבמדינת ניו יורק. יש לה אחות ואח המשמש כרב. בגיל 19 נישאה לשלדון גולדסטיין, יהודי אורתודוקסי אף הוא, עמו חיה שלושים שנה, במהלכן שמרה על ההלכה למרות הפיכתה לאתאיסטית, כדי לא להיראות כופרת בעיני ילדיה. את לימודי התואר הראשון עשתה בסיטי קולג' של ניו יורק, אוניברסיטת קולומביה ו-Barnard College - שם סיימה לימודיה בהצטיינות בשנת 1972. בשנת 1977 קיבלה דוקטורט בפילוסופיה על עבודה בנושא "Reduction, Realism and the Mind", עליה עבדה באוניברסיטת פרינסטון בהנחיית תומאס נייגל. לאחר מכן חזרה ל-Barnard College כמרצה לפילוסופיה. ב-1999 נפרדה מבעלה הראשון וב-2006 התגרשה, נישאה שנית בסוף 2007 לסטיבן פינקר, פרופסור לפסיכולוגיה בהרווארד ומחבר ספרי מדע פופולרי. בעת לימודיה בפרינסטון קיבלה מלגה של הקרן הלאומית למדע. זכתה בפרס הלאומי לספרים יהודיים על ספרה Strange Attractors. בשנת 1996 קיבלה את מענק עמיתי מקארתור. בשנת 2005 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 2006 הוענקה לה מלגת גוגנהיים. בשנת 2014 זכתה בפרס ריצ'רד דוקינס. ביוגרפיות: Betraying Spinoza: The Renegade Jew Who Gave Us Modernity (Nextbooks/Schocken, 2006). Incompleteness: The Proof and Paradox of Kurt Gödel (Atlas Books/Norton, 2005). ההוכחה והפרדוקס - משפטי האי שלמות של קורט גדל, בהוצאת אריה ניר, בתרגום עמנואל לוטם, 2006. נובלות: 36 Arguments for the Existence of God: A Work of Fiction (Pantheon, in press). Mazel (Viking, 1995, reissued by The University of Wisconsin Press, 2000). The Dark Sister (Viking, 1993, reissued by the University of Wisconsin Press, 2004) The Late-Summer Passion of a Woman of Mind (Farrar, Straus and Giroux, 1989) The Mind-Body Problem (Random House, 1983; Dell, 1984; reissued by Penguin, 1994). סיפורים קצרים: Strange Attractors: Stories (Viking, 1993, Penguin, 1994). Properties of Light: A Novel of Love, Betrayal and Quantum Physics (Houghton Mifflin, 2000). מדיה וקבצים בנושא רבקה גולדסטיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רבקה גולדסטיין (באנגלית) ההוכחה והפרדוקס - משפטי האי שלמות של קורט גדל, תחילת ספרה רבקה גולדסטין (1950-), דף שער בספרייה הלאומית רבקה גולדסטיין, ברשת החברתית Goodreads ריאיון עם רבקה גולדסטיין משנת 2006, באנגלית.
זקום

האם התכוונתם ל... זקום (סוג) – סוג עץ ממשפחת הזוגניים זקום מצרי – מין עץ מסוג זקום זקום (אסלאם) – עץ מיתולוגי באמונה המוסלמית
דייסון

האם התכוונתם ל... אסתר דייסון – עיתונאית, סופרת, אשת עסקים, משקיעה, פרשנית ונדבנית אמריקאית ג'רום דייסון – כדורסלן אמריקאי טרייסי קולדוול דייסון – כימאית ואסטרונאטית אמריקאית פרימן דייסון – פיזיקאי ומתמטיקאי בריטי-אמריקאי כדור דייסון – מבנה על היפותטי שתיאר לראשונה פרימן דייסון ג'יימס דייסון (אנ') – סר, יזם ומעצב תעשייתי בריטי יליד-אנגליה, שייסד את חברת האלקטרוניקה "דייסון" דייסון (חברה) (אנ') – חברה סינגאפורית-בריטית המייצרת שואבי אבק ומכשירי חשמל ביתיים נוספים
מנגנון לינדמן

מנגנון לינדמן (באנגלית: Lindemann-Hinshelwood mechanism) הוא מנגנון בקינטיקה כימית לתיאור תגובות שנראות בתחילה כאונו-מולקולריות (שקצבן מושפע ממגיב אחד), אך בפיתוח מנגנון התגובה ובאופן ניסיוני הן מתנהגות כתגובות בסדרים. הריאקציה הכללית A→B נראית כתגובה מסדר ראשון (A - מגיב, B - תוצר), חרף כך היא פועלת על פי המנגנון מטה בשני שלבים עיקריים: A + M ⇌ {\displaystyle \rightleftharpoons } A* + M (כאשר קבוע הקצב קדימה הוא K1 לעומת קבוע הקצב אחורה K-1.) A - המגיב, M - קטליזטור, A* - המצב המעורר של A (מעורר אלקטרונית או בעל תנודות פנימיות במולקולה). חלק זה מתאר את ההתנגשות/ההתקרבות של המגיב עם הקטליזטור (זרז). ניתן לראות שהקטליזטור אינו נצרך בתגובה (הוא נצרך ונוצר באותה הכמות), לכן בדרך כלל הוא לא יצוין במשוואה הכללית, ולעיתים יצוין מעל חץ כיוון התגובה כמאפיין של סביבת התגובה ולא כלוקח חלק בה. A* → B זהו השלב השני של התגובה בו *A המעורר הופך לתוצר. לחלק זה קבוע קצב (מסומן במקרה זה ב- K2) קובע הקצב הוא K2. על מנת להשתמש במנגנון יש להניח הנחת מצב עמיד, היינו שמהירות היווצרות והעלמות תוצרי הביניים (A*) והזרז (M) זניחה כך שהריכוז שלהם קבוע בזמן ואינו משתנה במהלך התגובה (זהו מצב עמיד). מפיתוח קינטי ניתן להיווכח שמהירות התגובה (היווצרות B) היא: d [ B ] d t = ( K 1 ∗ K 2 ∗ [ A ] ∗ [ M ] ) ( k − 1 ∗ [ M ] + k 2 ) = v {\displaystyle {\cfrac {d[B]}{dt}}={\cfrac {(K_{1}*K_{2}*[A]*[M])}{(k_{-}1*[M]+k_{2})}}=v}
דניאל קמפבל

דניאל קמפבל (באנגלית: Danielle Campbell, נולדה ב-30 בינואר 1995) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר מתפקידה בסדרה "המקוריים" כדווינה קלייר ומתפקידה של ג'סיקה אולסון בסרט "התאהבתי בכוכב" של ערוץ דיסני. קמפבל נולדה בעיירה קטנה בשם הינסדיל במחוז קוק, אילינוי לג'ורג'ין וג'ון קפמבל, ויש לה אח צעיר ממנה. היא התגלתה בגיל 10 בשיקגו כאשר שהתה בסלון יופי. את ההזדמנות הראשונה שלה לשחק היא קיבלה כאורחת בעונה הראשונה והשנייה של הסדרה "נמלטים" ב-2006, שם שיחקה בארבעה פרקים כגרייסי הולנדר. בשנת 2008 שיחקה בסרט האימה "בית הפוקר" בתפקיד דרלה, לצד קלואי גרייס מורץ. בשנת 2010 גילמה את ג'סיקה אולסון בסרט של ערוץ דיסני "התאהבתי בכוכב" וחתמה עם הערוץ על חוזה. בשנת 2012 שיחקה בדרמת הפשע "מדיאה בהגנת עדים" לצד טיילר פרי.  בשנת 2013 התקבלה לתפקיד של דווינה בסדרה "המקוריים" שהיא ספין אוף לסדרה יומני הערפד. בשנת 2018 שיחקה בעונה השנייה של סדרת הנוער "אהבה מפורסמת" ברשת Freeform, כהרפר טייט. כמו כן, השתתפה בקליפ לשיר "Better With You" של הזמר ג'סי מקרטני. בהמשך השנה לוהקה לתפקיד ראשי בסדרה "Tell Me a Story" של שירות הסטרימינג פרמאונט+, בדמותה של קיילה פאוול. בסוף שנת 2019 עלתה הסדרה לעונה השנייה וקמפבל גילמה דמות אחרת בשם אוליביה מון. בדצמבר 2015 החלה לצאת עם לואי טומלינסון, חבר להקת "וואן דיירקשן", ולאחר שנה בדצמבר 2016 השניים נפרדו. לאחר הפרידה קמפבל החלה לצאת עם השחקן נת'ניאל בוזוליק, אשר שיחק ביחד איתה בסדרה "המקוריים" ולאחר כמה חודשים הם נפרדו. החל מאפריל 2018 קפמבל נמצאת במערכת יחסים עם השחקן קולין וודל, אשר שיחק גם בסדרה "המקוריים". מדיה וקבצים בנושא דניאל קמפבל בוויקישיתוף דניאל קמפבל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניאל קמפבל, ברשת החברתית אינסטגרם דניאל קמפבל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאל קמפבל, באתר AllMovie (באנגלית) דניאל קמפבל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דניאל קמפבל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בזיל לנו גילדרסליב

בזיל לנוֹ גִילְדֶרְסְלִיב (Basil Lanneau Gildersleeve;‏ 23 באוקטובר 1831 – 9 בינואר 1924) היה פילולוג ואיש לימודים קלאסיים אמריקאי, שחיבר מספר ספרי לימוד חשובים לדקדוק ותחביר של לטינית ויוונית. גילדרסליב נולד בעיר צ'ארלסטון שבמדינת קרוליינה הדרומית. אמו הייתה אמה לואיזה לָנוֹ ואביו היה בנג'מין גילדרסליב (1791–1875), מטיף פרסביטריאני ועורך של מספר עיתונים. גילדרסליב סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון ב־1849, והמשיך את לימודיו אצל יוהנס פרנץ (Johannes Franz) בברלין, אצל פרידריך ריטשל (Friedrich Wilhelm Ritschl) בבון ואצל פרידריך שניידווין (Friedrich Wilhelm Schneidewin) בגטינגן, ושם קיבל תואר דוקטור ב־1853. מ־1856 עד 1876 הוא היה פרופסור ליוונית באוניברסיטת וירג'יניה; מ־1861 עד 1866 גם ניהל באוניברסיטה זו את הוראת הלטינית. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הצטרף לצבא הקונפדרציה, ובשנת 1864 נפצע ברגלו בקרב בעמק שננדואה ונשאר צולע עד סוף ימיו. הפסד הקונפדרציה במלחמת האזרחים אכזב אותו מאוד, והוא שקל לפרוש מהקריירה האקדמית ולהצטרף למלחמה נגד מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, אך לבסוף חזר בכוחות מחודשים להוראה באוניברסיטת וירג'יניה, שנזקקה לאחר המלחמה לשיקום. גילדרסליב התנגד בחריפות לשיטות ההוראה שהיו נהוגות בצפון ארצות הברית, למשל לספרי הלימוד של צ'ארלס אנתון, שלדעתו עודדו "ידענות זעירה" (sciolism). התנגדותו זו הניעה אותו לחבר סדרת ספרי לימוד חדשה ללטינית, שתתמקד בהבנה מעמיקה של הדקדוק. ב־1867 הוציא את המהדורה הראשונה של הספר Latin Grammar ("דקדוק לטיני"), שהיה לאחד מהמדריכים המקיפים והנפוצים ביותר לדקדוק השפה הלטינית. את המהדורות הבאות שלו הוציא בשיתוף גונסלס לודג' (Gonzalez Lodge); מהדורת 1903 מוסיפה לשמש תלמידי לטינית גם במאה ה-21. הוא פרסם גם את Latin Series – סדרת ספרי לימוד לתלמידים מתחילים של לטינית. עבודתו הבולטת האחרת בתחום השפה הלטינית היא מהדורה מחודשת של כתבי המשורר הרומי־אטרוסקי פרסיוס. גילדרסליב נודע כמורה קפדן שהעיר על כל שגיאה לתלמידים שציפה מהם להישגים גבוהים יותר, אך למרות זאת תלמידיו העריכו אותו מאוד. עם השנים גם אופיו התרכך. ב־1875 הציע נשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס דניאל קויט גילמן (Daniel Coit Gilman) לגילדרסליב את תפקיד הפרופסור ליוונית שם, ולאחר משא ומתן ארוך קיבל גילדרסליב את התפקיד, והיה מרוצה ממנו מאוד – לדבריו, בג'ונס הופקינס הוא קיבל חופש פעולה רב, חיים עשירים יותר, הזדמנויות רבות יותר לנסיעות ויחסים אישיים, ואלה אפשרו לו להיות יצרני יותר. ב־1880 ייסד בג'ונס הופקינס את כתב העת האמריקאי לפילולוגיה (The American Journal of Philology). הוא ערך אותו במשך 40 שנה וביטא בו את אישיותו הייחודית, שלפיה מטרת הלימוד היא החיפוש של "מה שיש". למרות תרומתו הגדולה ללימודי לטינית, גילדרסליב עצמו חיבב בעיקר את לימודי היוונית. הוא חקר רבות את היוונית של הנוצרים, הוציא מחדש את כתבי יוסטינוס מרטיר, והשתמש במובאות רבות ממנו בתור דוגמאות ב־Syntax of Classic Greek – ספר התחביר יווני, שהוציא ב־1900. הוא גם ערך את האודות האולימפיות והפיתיות של פינדארוס. גילדרסליב פרש מהוראה בשנת 1915, ונפטר בשנת 1924. בזיל לנו גילדרסליב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי בזיל לנו גילדרסליב בפרויקט גוטנברג (באנגלית) James Stimpert, Hopkins History: First Greek Prof, Basil Gildersleeve ההקדמה מאת וורד בריגז (Ward Briggs) לספר הדקדוק הלטיני של בזיל לנו גילדרסליב, 1997. ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Gildersleeve, Basil Lanneau מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
ג'רי בנטלי

ג'רי ה. בנטלי (אנגלית: Jerry H. Bentley‏; 1949 - 15 ביולי 2012) היה היסטוריון אמריקאי ופרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הוואי. מייסד ועורכו הראשון של כתב העת "Journal of World History". בנטלי נולד בברמינגהאם, סיים תואר ראשון מאוניברסיטת טנסי בשנת 1971, ותואר שני (1974) ודוקטורט (1976) מאוניברסיטת מינסוטה. בשנת 1976 החל ללמד באוניברסיטת הוואי, בשנת 1982 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1987 מונה לפרופסור מן המניין. בשנת 1990 היה ממיסדי כתב העת "Journal of World History" והיה עורכו הראשון. Humanists and Holy Writ: New Testament Scholarship in the Renaissance (Princeton: Princeton University Press, 1983) Politics and Culture in Renaissance Naples (Princeton: Princeton University Press, 1987) Old World Encounters: Cross-Cultural Contacts and Exchanges in Pre-Modern Times (New York: Oxford University Press, 1993) (with Herbert F. Ziegler) Traditions and Encounters: A Global Perspective on the Past (Boston: McGraw-Hill, 2000); second edition (Boston: McGraw-Hill, 2003) מדיה וקבצים בנושא ג'רי בנטלי בוויקישיתוף אתר אישי באתר אוניברסיטת הוואי ג'רי בנטלי, ברשת החברתית Goodreads
Journal of World History

Journal of World History הוא כתב עת מדעי בנושא היסטוריה עולמית אשר יוצא לאור משנת 1990. כתב העת נוסד על ידי פרופסור ג'רי בנטלי מאוניברסיטת הוואי והוא משמש ככתב העת הרשמי של איגוד ההיסטוריה העולמית. הוא יוצא לאור בהוצאת אוניברסיטת הוואי החל משנת 1990. תחילה יצא פעמיים בשנה, והחל משנת 2003 יוצא ארבע פעמים בשנה. כתב העת מופץ בגרסה אלקטרונית בפרויקט MUSE וב-JSTOR. אתר האינטרנט הרשמי של Journal of World History (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Journal of World History אתר האינטרנט הרשמי של Journal of World History אתר האינטרנט הרשמי של Journal of World History אתר כתב העת, באתר הוצאת אוניברסיטת הוואי ארכיון כתב העת, ב־MUSE ארכיון כתב העת, ארכיון כתב העת ב־JSTOR ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנדון מייקל סמית'

ברנדון מייקל סמית' (באנגלית: Brandon Mychal Smith; נולד ב-29 במאי 1989) הוא שחקן, רקדן וראפר אמריקאי. שיחק בסדרות הטלוויזיה "תקועים בזמן", "תנו לסוני צ'אנס" ובסרט המקורי של ערוץ דיסני "התאהבתי בכוכב". סמית' נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה - ארצות הברית. הוא החל לשחק בטלוויזיה בשנת 2002, כאשר היה בן 12. סמית' זכה בתוכנית בערוץ המשפחה האמריקאי בפרס האמן הצעיר בשנת 2007 על תפקידו כטיישון בסרט "הסיפור של רון קלארק". גילם את באג וונדל בסרט "כנופיה במגרש" ואת מריו בסדרה "לא מדהימה". לאחר מכן שיחק בתפקידים גדולים יותר בסדרות כמו "תקועים בזמן" וסדרת המקור של ערוץ דיסני; "תנו לסוני צ'אנס". בשנת 2015 שיחק בסיטקום "שמחה אחת גדולה" שיצרה אלן דג'נרס לרשת NBC ושודרה למשך 6 פרקים סך הכל. באותה שנה שיחק בדרמת המתח "הקרבה" אודות ארבעה נערים מעיירה קטנה בטקסס הנאבקים במצפונם לאחר תאונה טרגית. בשנת 2016 שיחק בסרט הקומדיה "סבא בהפרעה" בכיכובו של רוברט דה נירו. ברנדון מייקל סמית', ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברנדון מייקל סמית', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברנדון מייקל סמית', באתר AllMovie (באנגלית) ברנדון מייקל סמית', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ברנדון מייקל סמית', באתר MusicBrainz (באנגלית) ברנדון מייקל סמית', באתר Discogs (באנגלית)
ZIP

האם התכוונתם ל... ZIP (פורמט) – פורמט פופולרי לדחיסת קבצים WinZip – תוכנה פופולרית לדחיסת קבצים כונן Zip – כונן מתחרה לכונני הדיסקטים הרגילים זיפ – אבקה להכנת משקה קל ZIP Code (מיקוד) – קיצור שנטמע של "Zone Improvement Plan" ומשמש במדינות רבות בקיצור ZIP פצצת ZIP – סוג של התקפת מניעת שירות ZIP (רשת אופנה) – רשת חנויות אופנה בישראל זיף
סטיבן זיפרשטיין

סטיבן זיפרשטיין (באנגלית: Steven J. Zipperstein; נולד ב-1950) הוא היסטוריון יהודי-בריטי ופרופסור באוניברסיטת סטנפורד. זיפרשטיין למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם סיים תואר ראשון בשנת 1973 וקיבל תואר דוקטורט בהיסטוריה יהודית ורוסית בשנת 1980. למד לרבנות בישיבת "בית המדרש לתורה" בסקוקי. "Rosenfeld's Lives: Fame, Oblivion, and the Furies of Writing" (2008) The Worlds of S. Ansky, edited by Gabriella Safran and Steven J. Zipperstein (2006) "On the Secrets of Isaac Babel," Dissent, Summer 2003 "Isaac Rosenfeld and Literary Biography," Partisan Review, Winter 2002 "Goodbye to All That? Elegies for the Book," Dissent, Summer 2000 Imagining Russian Jewry: Memory, History, Identity (1999) Elusive Prophet: Ahad Ha'am and the Origins of Zionism (1993) Assimilation and Community in Nineteenth-Century Europe, edited by Jonathan Frankel and Steven J. Zipperstein (1992) The Jews of Odessa: A Cultural History (1985) אתר האינטרנט הרשמי של סטיבן זיפרשטיין (באנגלית) דף אישי באתר אוניברסיטת סטנפורד ריאיון עם זיפרשטיין בסוף אחד העם, מאת סטיבן ג'יי זיפרשטיין. דף אישי נוסף, באתר סטנפורד סטיבן ג'פרי זיפרשטין (1950-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארקאן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ארקאן – שמה הקודם של מדינת ראקין במיאנמר (לשעבר בורמה) ז'לקו רזנטוביץ' המכונה "ארקאן" - פושע ומנהיג צבאי סרבי, המוכר בזכות פעילותו בארגון והנהגת כוחות מיליציה במהלך מלחמות יוגוסלביה
משה (מיני-סדרה)

משה (באנגלית: Moses the Lawgiver) היא מיני-סדרת דרמה בריטית-איטלקית בת 6 פרקים משנת 1974. היא נכתבה על ידי אנתוני ברג'ס, ויטוריו בוניצ'לי וברנארדינו זאפוני ובוימה על ידי ג'יאנפרנקו דה בוזיו. הסדרה מתארת את סיפורו של משה, שליח האלוהים המוציא את בני ישראל מחיי עבדות במצרים לארץ המובטחת. את הפסקול לסדרה כתב המלחין האיטלקי אניו מוריקונה. הסדרה צולמה באיטליה, במרוקו, בתוניסיה ובישראל בין השנים 1973–1974. ברט לנקסטר בתפקיד משה אנתוני קווייל בתפקיד אהרן אינגריד טולין בתפקיד מרים שמואל רודנסקי בתפקיד יתרו איירין פאפאס בתפקיד ציפורה יוסף שילוח בתפקיד דתן מריאנג'לה מלאטו בתפקיד הנסיכה בתיה לורן טרזיף בתפקיד פרעה מרנפתח אהרן איפלה בתפקיד יהושע בן נון מרינה ברטי בתפקיד אלישבע אנטוניו פיובאנלי בתפקיד קורח חיים בנאי בתפקיד בן עדת אבירם יוסי וירז'נסקי בתפקיד אלעזר הכהן מיקלה פלאסידו בתפקיד כלב בן יפונה ריצ'רד ג'ונסון קריינות מרגלית צנעני בתפקיד אחת מבנות ישראל ג'אקוב הרלין אחד המכשפים של פרעה אומברטו ראג'ו בתפקיד אחד משרי פרעה חוזה קאגליו בתפקיד אחד משרי פרעה ויליאם לנקסטר בתפקיד משה הצעיר גליה כהן בתפקיד מרים הצעירה מוסקו אלקלעי בתפקיד עמרם דינה דורון בתפקיד יוכבד יעקב בן-סירא אחד מהעבדים העבריים משה איש כסית מיני הסדרה, שאורכה כ-360 דקות בשישה פרקים, נערכה לכדי סרט טלוויזיה שלם של 141 דקות, שיצא לשידור בשנת 1976. "משה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משה", באתר AllMovie (באנגלית) "משה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ‏ ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבית השרוף

הבית השרוף, או בית קתרוס, הוא כינויו של בית מגורים יהודי משלהי תקופת בית שני, שנשרף ונחרב במהלך חורבן ירושלים לאחר הכנעת המרד הגדול בירושלים בשנת 70 לספירה, ונתגלה מחדש בשנת 1970, בחפירות ארכאולוגיות בעיר העתיקה. הבית עצמו נמצא כ-6 מטרים מתחת למפלס רחוב תפארת ישראל ברובע היהודי, והוא חלק ממוזיאון לארכאולוגיה בשם הפרוור ההרודיאני. על פי כתביו של יוסף בן מתתיהו, אזור זה של ירושלים היה ידוע בעושרו, ובשל קרבתו לבית המקדש היה מאוכלס בראשי הכהונה בעיר. לאחר מלחמת ששת הימים נתגלה הרובע היהודי בעיר כשהוא נתון תחת הרס וחורבן לאחר 19 שנות שלטון ירדני. הבנייה המחודשת ברובע הובילה גם לחפירות ארכאולוגיות נרחבות באזור בשנים 1969–1982 בחסות המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית ורשות העתיקות הישראלית בראשותו של ד"ר נחמן אביגד. הבית נתגלה בדצמבר 1969 מתחת לשכבה של אפר והרס, וחפירתו נמשכה מ-4 בינואר ועד 20 בפברואר 1970. בחפירות נתגלה שמדובר בחלק קטן של בית מגורים גדל מידות (שחלקו עדיין נמצא מתחת לבתי הרובע). בבית נמצאו, בין יתר הממצאים, מטבעות שנטבעו ביהודה בשנים 67–69 - דבר המעיד על מועד חורבנו של הבית. שטחה של קומת הקרקע הוא כ-55 מ"ר, והיא כוללת חצר, ארבעה חדרים, מקווה ומטבח. קירות הבית נשתמרו עד לגובה של כמטר אחד, בנויים מאבנים ומלט, ומטויחים בטיח לבן ועבה. עוד נמצאו בבית השרוף כלי אבן רבים, המעידים על כך שבבית שמרו בקפידה על חוקי הטהרה (שהרי כלי אבן אינם מקבלים טומאה), ותומכים בסברה שבבית גרה משפחת כהנים. בנוסף, נמצאה בחפירות משקולת אבן, עליה נחרתה הכתובת: "[ד]בר קתרוס", כלומר: "של בן קתרוס". על-פי התלמוד הבבלי, משפחת קתרוס הייתה משפחת כהנים ידועה לשמצה, שעליה נאמר: "אוי לי מבית קתרוס, אוי לי מקולמוסן", ורש"י מסביר: "שהיו כותבין איגרות לרעה", כלומר שהיו כותבים איגרות הלשנה לשלטונות הרומאיים על מתנגדיהם. עוד נמצאו בבית השרוף כלי זכוכית שהכילו בושם. מכך הסיקו שבבית זה הוכנה הקטורת לבית המקדש. עדות לחורבן ירושלים שבא לידי ביטוי בבית זה ניתן לראות אבנים שרופות באש עזה, עץ חרוך ושכבות של אפר ופיח המעידים על החורבן וההרס שליווה את כיבוש העיר העליונה בידי הרומאים. שני ממצאים נוספים ייחודיים לבית זה: שלד זרוע תחתונה של אישה כבת 25, המעידים על כך שבעת חורבן הבית כרתו המחריבים את ידה של האישה, וכידון ברזל שנמצא רכון בפינת חדר. שרידי הבית נמצאים היום ברחוב הקראים שברובע היהודי, והם משמשים כמוזיאון. המוזיאון מציג סרטון וידאו עלילתי בן 25 דקות המתאר את חיי משפחת הכוהנים שהתגוררה בבית, וכן את ימיה האחרונים. הסרטון מכיל תסריט דמיוני שבו בן המשפחה משתתף במרד בשורות הקנאים, למרות התנגדות אביו הכהן, ונשאר אחרון במחילות הסודיות תחת העיר החרבה ומחליט להצטרף לשארית הקנאים במצדה. כמו כן, הסרטון מציג גם דמות של שפחה צעירה בבית המשפחה, שהיא מקור היד הכרותה שנמצאה בבית. את התצוגה והמוזיאון תכנן האדריכל פטר בוגוד, הידוע בכך שתכנן את שחזור הקארדו בירושלים. נחמן אביגד, העיר העליונה של ירושלים, ירושלים, תשמ"א מדיה וקבצים בנושא הבית השרוף בוויקישיתוף יובל לישראל מאת חיים יבין- בתאריך הנקוב תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נז עמוד א. אביגד, העיר העליונה, עמ' 131, 135.
יוסי וירז'נסקי

יוסף (יוסי) וירז'נסקי (24 בדצמבר 1942 – 4 באפריל 2020) היה שחקן ישראלי. וירז'נסקי נולד בתל אביב, עם שחרורו מהצבא למד משחק, והחל להופיע בתיאטרון. בשנת 1973, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, גויס למילואים והוצב בגדוד טנקים בקרבות הקשים ברמת הגולן. במהלך הקרבות העזים נפגעו כלל הטנקים בגדוד, ומרבית החיילים נהרגו. וירז׳נסקי היה בין המעטים ששרדו וחולצו בחיים. כתוצאה מכך סבל וירז'נסקי מטראומה נפשית והוגדר הלום קרב. לאחר המלחמה, חרף הדברים שעבר, חזר וירז׳נסקי למשחק והשתתף בהצגות תיאטרון וסרטי קולנוע. בשנים האחרונות לחייו הקדיש את מירב זמנו לכתיבת סיפורים מתקופות שונות בחייו שאותם איגד בספר ששמו "יוסף בכלוב האווזים". החל מילדותו ברמת-גן, דרך שירותו הצבאי ובחרותו באילת ובבריטניה ועד למלחמת יום הכיפורים ולחייו לאחר הפגיעה. בשנת 2021, במלאת שנה לפטירתו, יצא הספר לאור. וירז'נסקי השתתף בהפקות מקומיות ובינלאומיות רבות. בין הסרטים הישראלים בהם שיחק: "שתי דפיקות לב" (1972), "יום הדין" (1974) סירטו של ג'ורג' עובדיה שהיה הסרט הישראלי הראשון שעסק במלחמת יום הכיפורים, "בוא נפוצץ מיליון" (1977), "האיש שבא לקחת" (1981), "בחינת בגרות" (1983), "החורף האחרון" (1984)", קוקו בן 19" (1985), אירית עירית (1985), הטוב הרע והלא נורא" (1986), "רחובות האתמול" (1989), "להב חצוי" (1992), "חתונה מאוחרת" (2001), "מעבר לגדר" (2004), . בין הסדרות הישראליות בהן שיחק: "כסף קטלני" (1996-1999), "קו 300" של אורי ברבש (1997), כתב פלילי (2005), "האלופה" (2007), "שוטטות" (2001-2003), "שבתות וחגים" (2004), "פרשת השבוע" (2006), "טירונות" (1998-2001). בין ההפקות הבינלאומיות בהן שיחק: "תיק ירושלים" (1972), "משה", מיני סדרה (1974) "קשר האורניום" של מנחם גולן (1978),המתופפת הקטנה" (1984) של ג'ורג' רוי היל, "השגריר" (1984) של ג'יי לי תומפסון, "המהפכן" (חלק 1 ו-2, 1995-1996) כמו כן השתתף בהצגה "ברבן" של יונתן שם אור ובעשרות סרטי סטודנטים. היה נשוי לפזמונאית שמרית אור עד מותו בגיל 77 ולהם בן. כמו כן, לוירז'נסקי שני ילדים נוספים מנישואים שונים. טלי וים. מדיה וקבצים בנושא יוסי וירז'נסקי בוויקישיתוף יוסי וירז'נסקי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יוסי וירז'נסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוסי וירז'נסקי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סטימצקי - יוסף בכלוב האווזים, באתר סטימצקי הילו גלזר, העיר תל אביב, המאבק האחרון של שמרית אור, באתר הארץ, 7 בינואר 2010
מארק אהרונסון

מארק אהרונסון (24 באוגוסט 1950 – 30 באפריל 1987) היה אסטרונום אמריקאי. אהרונסון נולד בלוס אנג'לס. הוא למד במכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם הוא קיבל תואר ראשון במדעים בשנת 1972. הוא השלים את עבודת הדוקטורט ב-1977 באוניברסיטת הרווארד עם התמחות בפוטומטריה של גלקסיות בתחום התת-אדום. הוא הצטרף למצפה הכוכבים סטווארד באוניברסיטת אריזונה כשותף מחקר פוסט-דוקטורנט ב-1977 ונהיה פרופסור באסטרונומיה ב-1983. אהרונסון וג'רמי מולד זכו בפרס על שם ג'ורג' ואן ביאסנרואק ב-1981 ובפרס באסטרונומיה על שם ניוטון לאסי פירס ב-1984 מהארגון האמריקאי לאסטרונומיה. כמו כן הוא זכה בפרס על שם ברט ג. בוק ב-1983 מאוניברסיטת הרווארד. עבודתו התמקדה בשלושה נושאים: קביעת קבוע האבל (H0) על ידי שימוש בקשר טולי-פישר, מחקר של כוכבים עשירים בפחמן, והתפלגות המהירויות של כוכבים אלו בגלקסיות כדוריות ננסיות. אהרונסון היה אחד האסטרונומים הראשונים אשר ניסה לזהות חומר אפל על ידי צילום בתחום תת-אדום. הוא צילם הילה תת-אדומה של חומר לא ידוע סביב גלקסיות אשר ייתכן כי היא חומר אפל. אהרונסון נהרג במהלך תאונה טרגית בשעות הערב של ה-30 באפריל 1987, בחופה של הטלסקופ מאיאל אשר קוטרו 4 מטרים ונמצא במצפה הלאומי בקיט פיק. אהרונסון נרמס על ידי טריקת פתח תחתי בעקבות נפילת סולם בזמן תזוזת הטלסקופ. מתג חשמלי על הפתח עצר באופן אוטומטי את מנוע סיבוב הכיפה, אך הכיפה המשיכה לנוע מספר רגעים, ואיפשרה לסולם לפגוע בדלת הפתח התחתי הנפתחת כלפי חוץ. תצפיתנים לא היו אמורים לפתוח את היציאה התחתונה בזמן שהכיפה מסתובבת על מנת למנוע אפשרות זאת, וטעות זאת בתכנון תוקנה לאחר התאונה על ידי קיצור הסולם ותכנון הדלת של הפתח כך שהיא תיפתח הצידה, במקביל לקיר החופה. בשנת 1989 נוסדה קרן לזכרו של מארק אהרונסון, לקידום מצוינות במחקר אסטרונומי. הקרן מחלקת פרס כל 18 חודשים על ידי אוניברסיטת אריזונה ומצפה הכוכבים סטווארד. אסטרואיד 3277 אהרונסון נקרא על שמו.
בן-ציון קאודרס

בן-ציון קאודרס (Kauders;‏ 27 במאי 1907, י"ד בסיוון תרס"ז – 14 בינואר 1974) היה משפטן יהודי-הונגרי, ממנהיגי יהדות הונגריה ופעיל פוליטי ביישוב. קאודרס נולד בקרמנד שבהונגריה בבית ציוני כפרנץ (Ferenc) קאודרס. אביו, בנימין זאב, היה בעברו מחברי ארגון הסטודנטים "קדימה" בווינה. למד משפטים באוניברסיטת בודפשט, קיבל בה תואר דוקטור למשפטים ועבד כעורך דין. ב-1943 היה מנהל המחלקה המשפטית של ארגון העזרה היהודית (OMZSA). קאודרס הוא מניצולי רכבת קסטנר שבאמצעותה הגיע בשנת 1944 לשווייץ. כמו רוב ניצולי הרכבת עלה לארץ ישראל ב-1945 והשתקע בחיפה. שירת כנוטר עד 1947, ובמקביל היה חבר בהגנה, שירת בצה"ל והתנדב להג"א. בישראל שימש במספר תפקידים ציבוריים כגון יו"ר התאחדות עולי הונגריה, חבר נשיאות של ברית עולמית של יהודים יוצאי הונגריה, חבר נשיאות הציונים הכלליים בחיפה, מנהל אגף הטחנות שליד התאחדות התעשיינים בישראל, נשיא בני ברית בישראל וסגן נשיא הארגון העולמי, חבר הוועד הפועל של המפלגה הליברלית. מצא את מותו בתאונת דרכים ליד חדרה. על שמו רחוב בחיפה. דוד תדהר (עורך), "ד"ר בן-ציון קאודרס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4264 אמציה פלד, רחוב קאודרס, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.