laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גונבאד-י קאבוס (מגדל)

גונבאד-י קאבוס (פרסית برج گنبد قابوس) הוא מגדל בגובה של 53 מטרים השוכן בצפונה של העיר גונבאד-י קאבוס שבצפון איראן. המגדל נחשב למגדל הלבנים הגבוה בעולם, ובשנת 2012 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית. המגדל נבנה בשנת 1006 בהוראת האמיר הזיארי הרביעי, קאבוס בן וושמגיר (قابوس بن وشمگير). לפי מסורת מקומית האמיר נקבר מתחת לבסיסו, אך חפירות שנערכו באתר בשנים 1899 ו-1936 לא מצאו לכך אישור. האמיר בנה את המגדל כשלושה ק"מ דרומית-מערבית לבירתו ג'ורג'אן, אשר חרבה בפלישות המונגולים בממאות ה-14 וה-15, והוא השריד היחיד שנותר ממנה. לפי הממצא הארכאולוגי, נבנה המגדל מעל שרידי מבנים מתקופת הברזל. הוא ניזוק במלחמת העולם הראשונה ושופץ בשנת 1928, ושוב בין השנים 1939-1937, לאחר שהוכר כמונומנט לאומי. ב-1994 החלה יוצאת לפועל תוכנית לעיצוב סביבתו של המגדל, שכללה גם הקמת רמפה אל בסיסו, ומאז העשור הראשון של המאה ה-21 נמשך שיפוצו. גובהו של המגדל הוא 53 מטרים, והוא ניצב על גבי תל בגובה של 9.8 מטרים. צורתו כשל חרוט בקוטר של 17 מטרים בבסיסו ו-15.5 מטרים בקצהו העליון, והוא נושא גג עגול מחודד. גובהו של הגג הוא 18 מטרים, השקולים לשליש מגובהו הכולל של המגדל. תוכנית המגדל מבוססת על צורתו של כוכב בעל עשר צלעות, והוא מוקף בעשר בליטות משולשות הנמתחות לכל גובהו, מבסיסו ועד לקרניז הנושא את הגג. עובי קירות המגדל מגיע לשלושה מטרים והוא עשוי מלבנים אפויות בלתי מעוטרות, למעט שתי כתובות בערבית בכתב כופי, האחת סמוך לבסיסו והשנייה סמוך לגג. הכתובת התחתונה קוראת לאמור: "בשם אללה הרחמן והרחום, ארמון גבוה זה לנסיך שמס אל-מעאלי, האמיר קאבוס בן וושמגיר הורה לבנות בחייו, בשנה 397 להיג'רה הירחית, ובשנת 375 להיג'רה השימשית". הכניסה למגדל קבועה בנישה צרה ועטורת קשת בגובה של 5.6 מטרים, המובילה אל פתח נוסף בצורת קשת, בגובה של 4.3 מטרים. בשני צדדיו של הפתח קבוע מוקרנס. פנים המבנה עוטר בשכבת טיח שהשתמרה רק מגובה של שבעה עד שמונה מטרים מבסיסו, ועד קצהו העליון. בצידו המזרחי של הגג קבוע פתח שנועד לאפשר את חדירת אור השמש, כפי שהיה מקובל באוהלי הנוודים. לפי המסורת מאירה שמש הבוקר את קברו של האמיר. Sheila S. Blair, The Monumental Inscriptions from Early Islamic Iran and Transoxiana, Leiden, 1992, pp. 63-65. מדיה וקבצים בנושא גונבאד-י קאבוס בוויקישיתוף
שיער באף

שיער באף הוא שיער קשיח באורך של מספר מילימטרים בסמוך לפתחי הנחיריים, שמטרתם סינון האוויר מחלקיקים של אבק, חול ולכלוך טרם כניסתו לחלל האף. לאחר האזור השעיר בפתחי הנחיריים, ממוקמת רירית האף שמדפנת את חלל האף. הרירית מהווה מערכת הגנה נוספת אשר נועדה למנוע חדירת חלקיקים מיקרוסקופיים אל דרכי הנשימה. קיימים מכשירים חשמליים לקציצת שיער קשיח שבולט מפתחי הנחיר או מכונות גילוח שבהן התקן לקציצת שיער זה. טיפול אפשרי נוסף הוא מריטת השיער באמצעות מלקטת אולם פעולה זו כואבת ועלולה לגרום לדלקת בזקיק השיער. הרב עובדיה יוסף קבע פסק הלכה שלפיו אין לחטט באף בשבת מחשש שמא במהלך הפעולה ייתלשו שערות האף מדופן הנחיר, וכתוצאה מכך יתקיים חילול שבת. פסק הלכה זה היה מושא ללעג והוצג כקוריוז אצל חלקים בציבור החילוני לנוכח התערבותו בפעולה מוצנעת ואזוטרית בחיי היום יום. מדיה וקבצים בנושא שיער באף בוויקישיתוף אשר כהן, על החיטוט, באתר העין השביעית, 1 בפברואר 1998
אפימנידס

אפימנידס (ביוונית: Ἐπιμενίδης) איש קנוסוס שבכרתים היה פילוסוף ומספר אגדות יווני בן המאה השישית לפנה"ס. מסופר עליו שנרדם במערה והקיץ כעבור 57 שנה לראות כי הכול סביבו השתנה; שהאריך לחיות שנים רבות (לפי גרסה אחת 299 שנה); שחווה חוויות מחוץ לגופו; שטיהר את אתונה ממגפה שפרצה בה, ועוד. בשמו נקשרת האמירה, המובאת באיגרת אל טיטוס (א, 13-12) שבברית החדשה "כל בני כרתים שקרנים", ובהיותו איש כרתים, יצר בכך את פרדוקס השקרן. דיוגנס לארטיוס מספר עליו בפרק הראשון שבספרו. The Oxford Classical Dictionary, eds. S. Hornbowler and A. Spawforth, Third Edition, Oxford, p.546, s.v. Epimenides מדיה וקבצים בנושא אפימנידס בוויקישיתוף אפימנידס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אדריכלות איראנית

אדריכלות איראנית או אדריכלות פרסית היא האדריכלות שנוצרה באיראן (פרס). ביטוייה של האדריכלות האיראנית הטיפוסית ממוקמים באזור הרחב, המשתרע מטורקיה לצפון הודו ולגבולות סין ומהקווקז לזנזיבר. בניינים בעלי מאפיינים פרסיים מאופיינים בדרכים רבות, החל מסוכות איכרים, לבתי תה, לגנים פרסיים, לפביליונים ועד ל"חלק מהמבנים הכי מלכותיים שראה העולם". ההיסטוריה של סוג אדריכלות זה מתחילה בסביבות שנת 5000 לפנה"ס. האדריכלות האסלאמית אף היא העתיקה הרבה ממאפייניה הייחודיים של האדריכלות הפרסית שהייתה אחת מהתרבויות הראשונות שהאסלאם פגשה בזמן ולאחר לידתה. הבירה הפרסית הייתה על הגדות המזרחיות של הפרת והחידקל במאה ה-7. קרבה זו הביאה אדריכלים של האסלאם הקדום לשאול, ולמעשה לרשת את המסורות והדרכים של האימפריה הפרסית-סאסאנית שנפלה. בגדאד, לדוגמה, התבססה על תקדימים פרסיים כמו העיר ע'ור (פירוזבאד של ימינו) בפרס. למעשה, כיום ידוע ששני המעצבים שאל-מנסור שכר על מנת לתכנן את העיר היו נאובח'ת, זוראסטרי לשעבר פרסי, ומשאללה אבן את'רי, יהודי לשעבר מח'וראסאן שבאיראן. המסגד הגדול של סאמרא הוא דוגמה נוספת, שם המגדל הספירלי התבסס על אדריכלות פרסית, כמו המגדל הספירלי באמצע פירוזאבאד, בירה סאסאנית לשעבר. מדיה וקבצים בנושא אדריכלות איראנית בוויקישיתוף Arthur Upham Pope. Introducing Persian Architecture. Oxford University Press. London. 1971. p.1
מיכאל מילברגר

מיכאל (מישל) מילבֶּרגר (בצרפתית: Michel Milberger; בפולנית: Michał Milberger; ברוסית: Михаил Мильбергер;‏ 31 בדצמבר 1922, ורשה, פולין – 18 בדצמבר 1997, איברי-סיר-סן, צרפת) היה פסל יהודי פולני-סובייטי-צרפתי שהתמחה בפיסול ריאליסטי של דמויות אנושיות, ובעיקר דיוקנאות ופרוטומות. מיכאל בן יוסף מילברגר נולד בסוף שנת 1922 בוורשה בירת פולין במשפחה יהודית מתבוללת. קיבל חינוך פולני. ב-1939 סיים את לימודיו בתיכון בעירו, ולמד ציור שמן ואקוורל בבית הספר לאמנויות היפות בוורשה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לביאליסטוק ומשם למוהילב; משפחתו כולה הושמדה בשואה. ב-1940 נסע לסמינר לאמנים צעירים של רוסיה הלבנה במינסק, ומשהצטיין בלימודיו, נשלח ללמוד באקדמיה לאמנויות היפות במוסקבה אצל ולדימיר פבורסקי. משנת 1948, אז זכה בפרס האקדמיה של מוסקבה, עבד כפסל בברית המועצות עד 1961. פיסל אנדרטאות ופסלים רבים שהוצבו ברחבי המדינה, בהם פסלו של אלכסנדר הֶרצֶן בחזית מכון גורקי לספרות בשדרות טבֶרסקוי 25 במוסקבה (1959) ותבליט המנציח את מפגשם של המשוררים אלכסנדר פושקין ואדם מיצקביץ' במוסקבה ב-1827 (1955). משנת 1955 כיהן כפרופסור לפיסול באקדמיה לאמנויות היפות במוסקבה. ב-1961 שב לוורשה, וב-1963 נטש את הגוש המזרחי ועבר לפריז, שם חי עד מותו. פיסל דיוקנאות של סופרים, אמנים, אנשי תרבות, מדענים ומדינאים מילברגר נפטר בסוף שנת 1997, בגיל 75. נקבר בבית הקברות באנייה (Bagneux) בפריז. Michel Milberger, sculptures, Paris: Editions polyglottes, 1991. פרוטומה של זלמן שזר בבית יד לבנים בפתח תקווה פרוטומה של חיים הרצוג בבית יד לבנים בפתח תקווה רשימת מאמרים על מיכאל מילברגר באתר רמב"י אפרת פאיאנס, האמן הרואה לנפש... שיחה עם הפסל-האורח מילברגר, מעריב, 25 בספטמבר 1970 משה בן-שאול, ועוד איזה יהודי!: הפסל מיכאל מילברגר בישראל, מעריב, 16 במרץ 1972 גיא, הפסל מיכאל מילברגר, דבר, 15 באוקטובר 1976 נילי מנדס, מיכאל מילברגר תופס ראש, מעריב, 8 בינואר 1988 תמונת פסלו "אם וילד", שנמסר לבית לוחמי הגטאות, באתר בית לוחמי הגטאות המידע על הלידה והפטירה על פי הערך על אודותיו בתוך: Kazimierz Dopierała (ed.), Encyklopedia polskiej emigracji i Polonii, 3, 2004, p. 310. תצלום התבליט באתר visualrian; תצלום באתר האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה. התבליט יצא גם כבול דואר בפולין – ראו תצלום הבול באתר Stamp Encyclopaedia Poland. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים

הרב חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים (ו' בסיוון ה'תקצ"ו - כ"ט בשבט ה'תרס"ד מאי 1836- פברואר 1904). היה האדמו"ר השני לשושלת חסידות סיגט בהונגריה (כיום רומניה). מחבר ספר "קדושת יום טוב". פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: היעדר תאריכים לועזיים. נולד לרב יקותיאל יהודה טייטלבוים ולרחל, בתו של הרב משה דוד אשכנזי מהעיר טאלטשווא. בשנת ה'תרכ"ד (1864) התמנה לרבה של העיר טעטש שם כיהן תשע עשרה שנים. בשנת ה'תרמ"ג (1883) התמנה לרבה של העיר סיגט. היה מוכר באידאולוגיה החריפה שלו נגד הציונות, עליה אמר ”כי ממר לא יצא מתוק, מהפושעים והכופרים האלה לא יוכל לצמוח טובה וישועה לישראל”. הרב טייטלבוים היה נשוי בנישואים ראשונים לרייצא, בתו של הרב מנשה רובין מחסידות רופשיץ. מאחר שלא הולידה לו ילדים, קיבל היתר מאה רבנים למסור לה גט באמצעות שליח ולהתחתן שוב. ב-1878 נשא את דודניתו חנה, בת הרב יואל אשכנזי מזלוטשוב. ילדיו: הרב חיים צבי טייטלבוים (י"ג בטבת ה'תר"ם - ו' בשבט ה'תרפ"ו) ממלא מקום אביו בסיגט. הרב יואל טייטלבוים (י"ז בטבת ה'תרמ"ז - כ"ו באב ה'תשל"ט) (סאטמאר). אסתר (ג' באלול ה'תרמ"ד - ז' בחשוון ה'תש"ג), אשת רבי חנוך העניך מסאסוב. העסיא (ה'תרל"ט - ד' באלול ה'תש"ב). אשת רבי ניסן טייטלבוים. ובזיווג שני אשת רבי חיים מאיר יחיאל הורוביץ שרה, בנישואים שניים אשתו של הרב דוד שפירא (ה' בשבט ה'תרל"ז - כ"ט בשבט ה'תרפ"ד (בוקובסקי). דער הייליגער קדושת יום טוב, די... לעבן’ס געשיכטע פון... רבינו חנני’ יום טוב ליפא, אב"ד... סיגעט..., שלמה יעקב גלבמן, קריית יואל, תשס"א (תולדות חייו ביידיש) מדיה וקבצים בנושא חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים בוויקישיתוף אבל גדול ליהודים!, קול מחזיקי הדת, 26 בפברואר 1904 The Rabbis Speak Out, NKUSA חנניה יום טוב ליפה בן יקותיאל יהודה טייטלבוים (1836-1904), דף שער בספרייה הלאומית יצחק רפאל (עורך) אנציקלופדיה לחסידות כרך א, עמ' תרלט-תרמ, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשמ"ו. קובץ תל תלפיות ו', וייצן תרנ"ח, עמ' 84. Tzvi Rabinovicz. The Encyclopedia of Hasidism. Jason Aronson, 1996. עמ' 488.
שמחה ישכר בער הלברשטאם

הרב שמחה ישכר בער הלברשטאם (1869 - 18 בינואר 1914) היה רב בעיירה צ'שאנוב שבפולין ולאחר מכן אדמו"ר חסידות צ'שאנוב, ממתנגדיה החריפים של התנועה הציונית. הרב שמחה ישכר בער הלברשטאם נולד בשנת 1869 לאביו הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם הרב משיניאווה ולאמו חנה רחל, בתו של הרב צבי הירש רמר"ז הרב מלעשנוב. סבו היה הרב חיים הלברשטאם הרב מצאנז. נישא לפרידה, בת הרב יהושע רוקח האדמו"ר מבעלז והיה סמוך על שולחן חותנו בבעלז עד שנת 1893. לזוג נולדו שלושה ילדים: שתי בנות, חנה רחל ורבקה מרים, והבן יחזקאל שרגא הלברשטאם ששימש כרב הקהילה לאחר פטירת אביו. הרב שמחה ישכר בער הלברשטאם נפטר בשנת 1914 לאחר מחלה קשה וממושכת. שמחה ישכר בער הלברשטאם שימש כרב קהילת צ'שאנוב בין השנים 1893 - 1913. דברי תורתו, שהשתמרו בעל פה ובכתב, נאספו ונערכו על ידי תלמידיו וחסידיו והודפסו בספר בשם "דברי שמחה" בשנת 1931 בקראקוב. מהדורה שנייה, שכללה הקדמה מאת רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם, אב בית דין קהילת צ'שאנוב, הודפסה בשנת 1960 בניו יורק. מהדורה מורחבת בעריכת הרב יצחק טוביה רבין יצאה בניו יורק ב-2021. הספר כולל שני חלקים. בחלק הראשון חידושי תורה על פרשיות השבוע ובחלק השני מכתבי תשובה לשואליו בענייני קודש וחול. בחלק ממכתביו אלה הוא מביע את התנגדותו הנחרצת לתנועת הציונות. הרב שמחה ישכר התנגד חריפות לתנועה הציונית, לאחר שהחלה התנועה לפרסם את האידאולוגיה שלה בעיתונות היהודית. באחד ממכתביו נגד הציונות הוא כותב: "כי רעת הציונים איננה מפני שאנשים חטאים הם המחזיקים בה, כי האמת הוא בהיפך, הציונות מחלה ממארת היא בעצמותה, כפירה והכחשה לדתנו, ואשר על כן החטאים האלו מחזיקים בה". The Rabbis Speak Out, The 130 Year Record of Religious Jewish Opposition to Zionism, www.nkusa.org, ‏2009-12-09 אוצר החכמה: ספר הקהילה. חיי היהודים עד ימי מלחמת העולם הראשונה, עמוד 25, באתר tablet.otzar.org ספר דברי שמחה : ...חדושי תורה...מכתבים...אשר בהם יצא ללחום מלחמת ה'... / ואשר השיב לשואליו...מהור"ר שמחה ישכר בער הלברשטאם.. | הלברשטאם, שמחה יששכר בער | | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
שמואל רוזנברג

הרב שמואל רוזנברג (נכתב גם ראזנבערג, ה'תר"ב - י"א בסיוון ה'תרע"ט) היה רבה של העיירה אונסדורף (אנ') שבהרי טאטרה שבסלובקיה. יסד ישיבה מפורסמת עם כמה מאות בחורים שבאו מכל רחבי המדינה והיה נודע במשנתו החריפה נגד התנועה הציונית. שמואל רוזנברג נולד בשנת ה'תר"ב בן לאביו הרב ישראל יונה צבי רוזנברג אב-בית-דין טיסא-פירעד. למד והתחנך בבחרותו בביתו של הרב אפרים מטשאבא, אצל הרב טשאבא התחנך על משנתו של הכתב סופר. בשנת ה'תרכ"ט התמנה לכהן כאב-בית-דין של העיר טשאבא ובשנת ה'תרמ"ד נתמנה לכהן כרבה הראשי של העיירה אונסדורף. שם כיהן במשך 35 שנה עד לפטירתו בשנת ה'תרע"ט. במהלך חייו העמיד מאות תלמידים. לרב שמואל רוזנברג היו שני ילדים, בן ובת. בשל פטירת בנו בעודו בחיים התמנה לאחר פטירתו של הרב שמואל רוזנברג נכדו, הרב יוסף צבי יונה הורביץ להיות לממשיך דרכו ומשנתו. תמך ביישוב ארץ ישראל באופן מעשי, וכתב שיש לקנות אתרוגים שגדלו בארץ ישראל כדי לחזק את ידי מיישביה, על פני אתרוגים שגדלו ביוון. ילדיו: הרב אפרים יהודה (נפטר עוד בחיי אביו). הרבנית, אשת הרב יהודה הלוי הורוביץ. נכדו, הרב יוסף צבי יונה הורביץ ממשיך דרכו באירופה ואחר כך בניו יורק. נינו הרב משה הורוביץ ממשיך דרכו בניו יורק וירושלים בקריית אונסדורף. מתלמידיו: הרב יהושע בוקסבוים, אב"ד גלנטה הרב שמואל דוד אונגר, אב"ד ניטרה הרב שמואל חיים דייטש ממונקאטש הרב מנחם פולק, אב"ד סרנץ'. הרב ישראל טויסיג ממטרסדורף הרב משה טענענבוים, אב"ד מילדוי אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' שמואל ראזענבערג זצ"ל", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 125–126, באתר היברובוקס The Rabbis Speak Out, NKUSA שמואל בן ישראל יונה צבי רוזנברג (1842-1919), דף שער בספרייה הלאומית וילקט יוסף כרך י', עמוד 139
אברהם שלום הלברשטאם

רבי אברהם שלום הלברשטאם (תשרי תרי"ז, ספטמבר 1856 - ו' בסיוון ת"ש, 1940) היה אבי שושלת סטרופקוב ונכדו של רבי חיים מצאנז. נולד לרבי יחזקאל שרגא הלברשטאם, האדמו"ר משינאווא ולרבנית חנה רחל הירש. נקרא שלום על שם דודו זקנו, השר שלום מבעלזא. מסופר כי אביו אמר עליו ש"נשמתו גבוה מעל גבוה ועל ידו יהיו ישועות לבני ישראל"ואכן נודע כבעל מופת שרבים באו לקבל את ברכתו ועצתו. למד אצל הדיין בצאנז רבי ישראל מאיר פרידמן. בשנת תרנ"ח (1898) התמנה לרבה של סטרופקוב. הוא לקח עמו את רבו האמור. בזמן מלחמת העולם הראשונה היגר לבודפשט, ולאחר המלחמה בשנת תרע"ט (1919) התיישב באונגוואר ומינה את בנו רבי מנחם מנדל לרב הצעיר של סטרופקוב, בהמשך עבר לקאשוי שבה נפטר. דברי תורתו יצאו בספר "דברי שלום". היה נשוי לחיה יהודית בתו של רבי אברהם חיים הורוביץ מלינסק ולהם נולדו שלושה ילדים, רבי מנחם מנדל, ביילא אשת רבי ישכר דוב ליפשיץ האדמו"ר מאונגוואר והענא אשת הרב חיים פרנס. לאחר פטירתה בשנת תרמ"ו (1886) נישא לגיטל בת הרב שמואל הכהן וויצמן להם נולדה חיה אשת רבי מנחם מנדל הורוביץ מלינסק (אחיינה של אשתו הראשונה). בשלישית נישא לחיה בת הרב דוד שליכטר דיין בקומרנה להם נולד בן בשם הרב יוסף יום טוב שכיהן כאדמו"ר בקאשוי בעודו בחור. מרבית משפחתו נרצחה בשואה. בנו רבי מנחם מנדל ניצל בגפו וכיהן באדמו"רות בארצות הברית. לעת זקנותו הוסיף לעצמו את השם אברהם, כסגולה לאריכות ימים. יחזקאל שרגא פרנקל, רבינו הקדוש משינאווא, רמת גן תשס"ב, עמודים תריא-תרנ אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' אברהם שלום הלברשטם זצ"ל", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 34, באתר היברובוקס The Rabbis Speak Out, NKUSA תולדות וסיפורים מחייו אברהם שלום בן יחזקאל שרגא הלברשטם (1855-1940), אדמו"ר מסטרופקוב, דף שער בספרייה הלאומית יחזקאל שרגא פרנקל, רבינו הקדוש משינאווא, רמת גן תשס"ב, עמ' תריג בעלון דברי תורה של בעלז ש"פ נשא התשע"ד מובא שלל העניינים הקשורים לעניין הנ"ל וגם כמה עדויות מבעלי המעשה ותולדות וסיפורים מחייו.
שמואל אנגל

שמואל אֶנגֶל (מהר"ש אנגל; בכתיב מסורתי: ענגיל, ענגיל, ענגל; ל' בניסן ה'תרי"ג, 8 במאי 1853 - י"ט באדר א' ה'תרצ"ה, 22 בפברואר 1935), שנודע בשם "הגאון מראדומישלא", היה ראב"ד קאשוי. רבו היה הרב חיים הלברשטאם מייסד חסידות צאנז ואדמו"רה הראשון. מחבר ספרי "שו"ת מהר"ש". נולד במערב גליציה, לאסתר ולרב זאב וולף אנגל. התחנך בביתה של משפחת חסידי צאנז. הסמך לרבנות בידי הרב יוסף שאול נתנזון ("השואל ומשיב"), דוב בריש רפפורט ונסמך בעל פה על ידי הרב שניאור זלמן פרדקין ("התורת חסד"). שימש כרב בעיר בילגוריי ולאחר מכן בעיר רודניק. בשנת תרמ"א החל להיות רב בעיר דוקלא בגליציה ומשנת תרמ"ח בעיר רדומישל שעל שמה נתפרסם שמו. עם פטירת רבו מצאנז, קיבל את מרותם של בניו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינווא ורבי ברוך הלברשטאם מגארליץ. במלחמת העולם הראשונה עזב את עירו והתגורר בעיר ואץ (ווייטצען) בהונגריה. בסוף המלחמה בדרכו חזרה לעירו נתעכב בעיר קושיצה בצ'כוסלובקיה וקיבל את בקשת בני העיר להיות שם רב. במקום זה עסק רבות בהתרת עגונות שנותרו עקב מאורעות המלחמה. נפטר בקאשוי בשנת תרצ"ה, ונקבר בה ליד האהל של רבי אהרן הורוביץ מבייטש. בתו, מינדל - נישאה לרב דוד הלפרין, מצאצאי ה'דברי חיים' מצאנז, ובנו של רבי מתתיהו חיים אב"ד דאבשיץ. בנם, הוא הרב אלחנן הלפרין מלונדון. שו"ת מהר"ש - ז' כרכים של תשובות שהשיב. החלקים האחרונים יצאו לאור לאחר פטירתו על ידי בנו. אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ד, בני ברק, תשמ"ז, עמ' סג-פז. דוד הלפרין, שם משמואל, באתר היברובוקס שמואל בן זאב וולף ענגיל (1853-1935), דף שער בספרייה הלאומית מספריו שו"ת מהר"ש, חלק א-ב, באתר היברובוקס שו"ת מהר"ש, חלק ג-ד, באתר היברובוקס שו"ת מהר"ש, חלק ה-ו, באתר היברובוקס שו"ת מהר"ש, חלק ז-ח, באתר היברובוקס אנגל, שמואל בן זאב וולף, 1853-1935, שפתי מהר"ש, ‏ברדיוב תרצז, באתר היברובוקס
שאול בראך

הרב שאול בראך (כ"ט בשבט ה'תרכ"ה – כ"ו בשבט ה'ת"ש; 25 בפברואר 1865 – 5 בפברואר 1940) היה פוסק הונגרי-צ'כוסלובקי, אב בית דין מאגנדורף, קרולי וקאשוי. נולד בשנת ה'תרכ"ה, לאמו ליבא (בת הרב יעקב מאיר צבי פרידלנדר מחבר הספר "דרך ימה") ולאביו הרב אלעזר בראך. במקור שם המשפחה היה פרערא, על שם העיר פרערא שבצ'כיה, בה גרה המשפחה דורות רבים, אולם סבו של הרב שאול יחד עם ששת אחיו שינו את שמם מפרערא לבראך. נשא לאישה את רבקה בת הרב נפתלי. לאחר הבר מצווה יצא לישיבת חוסט והספיק ללמוד תשעה חודשים אצל מהר"ם שיק לפני שנפטר. לאחר מכן המשיך את לימודיו אצל החתן סופר בישיבת מטרסדורף. היה נוסע לאדמו"רים מסיגט ועמד בקשר גם עם חסידות באבוב. במשך שמונה עשרה שנה כיהן כרבה של העיר מאגנדורף, כיום בדרום מערב סלובקיה. במשך ארבע עשרה שנים כיהן כרבה של העיר קרולי. כשבע עשרה שנה לפני פטירתו, בסביבות שנת 1923 התמנה לכהן כרבה של העיר קאשוי. בכל עיר בה כיהן כרב היה מוסר ומפיץ לציבור את משנתו החריפה נגד הציונים וכנגד אגודת ישראל. עליהם כתב: כל מי שמאמין בתורת משה ירחק מאוד מאהלי ציונים ומזרחים וימנע מלאכול ולשתות אצלם כמו אצל נכרים והי' ראוי להבדילם מקהל ישראל. — "אבות על בנים: ביאור על מסכת אבות", דפוס יעקב ווידער, סמיהעאלי תרפ"ו. עמ' כז. על הרב קוק כתב: הוא מסית ומדיח כירבעם בן נבט, לא רציתי להזכיר שמו המרומז בישעיה' כ"ח ח' (כי כל שלחנות מלאו קיא ר"ת אברהם יצחק קוק)... דקרובים דרכיו לאותו האיש ... ויש תקוה טובה שגם הוא יתנצר יפסק שפע הציוניסטין ממנו... וכל אשר יכבד אותו הוא ממש כמשתחווה לע"ז. — תשובה מיום י"א תשרי תרפ"ז, ספר "צבי חמד", עמ' עא. עמד בראש ישיבה גדולה, פרסם במשך חייו כעשרה ספרי רוח תרבות והלכה בנושאי דת. על שמו נוסד בית הספר "שאול בחיר ה'". תלמידו ישראל ארליך הוציא לאור ספר ביוגרפיה על הרב בראך. העובדות בספר נלקטו גם מתלמידי בית הספר ומאנשי רוח שהלכו לאורו. ביום שני כ"ו בשבט ה'ת"ש 5 בפברואר 1940 נפטר הרב שאול בראך. משמרת אלעזר, על המועדים בהיות הבוקר, דרושים על חג השבועות גבעת שאול, על חודש אלול וַיִּשָּאֵל שאול חלק א' וב', שו"ת חלק לעולם הבא, על מסכת אבות טוב דברך, על הגדה של פסח ליבא בעי, חידושים אבות על בנים, על מסכת אבות שאול שאל, בירורים בהלכות ביורה דעה ישראל ארליך, שאול בחיר ה', באתר היברובוקס תולדות חייו ספר גדולת שאול, מאת הרב נפתלי צבי בראדי מבני ברק מצאצאיו The Rabbis Speak Out, NKUSA גדולת שאול שאול בן אלעזר בראך (1865-1940), דף שער בספרייה הלאומית "הספר "שאול בחיר ה' באתר היברו בוקס
מת אב ומת אלול

מֵת אָב וּמֵת אֵלוּל הוא שיר של המשורר שמואל הנגיד, מחשובי המשוררים העבריים בתקופת תור הזהב בספרד בימי הביניים. נושא השיר הוא חילופי העונות, והצורך בחברה אנושית בימי החורף הקרים. רגשות ותחושות העולים אצל בני האדם בחלוף העתים, כגון עצב, דכדוך ואף דיכאון הנובע מחלוף החודשים ואיתם גם מהשנה שחולפת מובא במרכזו של השיר. האנשים מדוכאים מכך שהשנים והזמן חולפים על פניהם שוב ושוב פעם אחר פעם; לצד רגשות אלו עולה הרצון לשמחה והתשוקה להנאות החיים, כגון במאכל ובמשקה, ואף להדוניזם. המשורר קורא לבני האדם להחליף את הדיכאון בשמחה, והוא מטיף לערוך משתי יין ושמחה בחורף כאשר תנאי מזג האוויר בעונה זו עלולים להביא לדיכאון ולעצב. משמעות ההטפה היא בחירה בגשמיות ובשמחה וצמצום מחשבות של דאגה התוקפות את האדם לגבי מה יהיה גורלו בחלוף הזמן. בבתי השיר השונים ישנם אזכורי עצב ושמחה יחד. כך לדוגמה בבית הראשון ישנו רגש קודר ומחשבות על המוות. הדובר משוחח על סיום חודש אב שהוא גם סיום עונת הקיץ ולפניו החורף הבא המביא עמו קור ותחושות עצב (דיכאון חורף). בבית השני מתוארים חילופי העונות כעילה לשתיית האדם - האדם שבמחשבתו עצב רוצה לשמח את נפשו ועל כן משתכר בכוונת תחילה. לאחר מכן, בבית השלישי, ישנה קריאה לאדם לבוא ולהצטרף למשתה יין שאינו מרוסן - שבו כל אחד מהמשתתפים עושה ככל העולה על רוחו. על יסוד שיר זה חיבר נתן יונתן את שירו, "נאסף תשרי". מֵת אָב וּמֵת אֵלוּל / שמואל הנגיד, בגרות בספרות
בראש השנה

"בראש השנה" הוא שיר לראש השנה שכתבה והלחינה נעמי שמר ב-1971 לכבוד ראש השנה תשל"ב. זהו אחד משירי החג המוכרים ביותר. בחודש ספטמבר 1971, לקראת ראש השנה תשל"ב, מערכת תוכנית הרדיו "דו רה מי ועוד" של קול ישראל הזמינה יוצרים לחבר שירים לכבוד החג. שמר נענתה להזמנה וחיברה את השיר, ואף ביצעה אותו בעצמה. התמונות בשיר כוללות הופעת עננים ופריחת החצב, המסמלים שניהם את הסתיו, המתחיל בסביבות ראש השנה העברי. הוא מספר כי "ליבנו ענה בתפילה נושנה", מה שעשוי לרמז לתפילות ראש השנה. ובסוף כל זוג בתים מבין ששת בתי השיר מופיע האיחול החוזר (עם וריאציות) "שיפה ושונה תהא השנה" שמתחילה כעת. "בראש השנה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר, באתר שירונט שירים לראש השנה באתר הספרייה הלאומית ביצועים: השיר בביצוע נעמי שמר ובעיבוד גיל אלדמע, באולפני קול ישראל בבית המורה בתל אביב, באוסף סרטוני קול ישראל, הספרייה הלאומית ביצוע של שמר בתוכניתה "נעמי שמר וידידיה מרחוב האוניברסיטה", 1973, סרטון באתר יוטיוב שירים לראש השנה באתר הספרייה הלאומית. ראו השיר בביצוע נעמי שמר ובעיבוד גיל אלדמע, באולפני קול ישראל בבית המורה בתל אביב, באוסף סרטוני קול ישראל, הספרייה הלאומית.
שלומית בונה סוכה

"שלומית בונה סוכה" הוא שיר ילדים עברי משנת 1971 מאת הפזמונאית הישראלית נעמי שמר. השיר בוצע לראשונה על ידי צמד הדודאים עם אילנה רובינא. מאוחר יותר הוא זכה לעשרות ביצועים נוספים, ובהם של שמר עצמה. השיר משוחח עם המשפט בברכת הַשְׁכִּיבֵנוּ שבתפילת ערבית: "ופרוש עלינו סוכת רחמים ושלום". את המילים "מַה-טּוֹב, וּמַה-נָּעִים" מתהילים קל"ג, שילבה שמר, בשיר, כתיאור הישיבה בצוותא בסוכה. את ההשראה לשם השיר קיבלה שמר משמה של שלומית להבי, בתם של חבריה. השיר הופיע בשנת 1975 בקובץ "הספר השני של נעמי שמר". מאז נדפס (כטקסט או כטקסט עם תווים) בכעשרה ספרים נוספים. דודו זכאי (באלבום "כל שירי נעמי שמר לילדים", 1974) נעמי שמר (באלבומה "כיצד שוברים חמסין", 1975) משינה – גרסת רוק כבד אינסטרומנטלית (באלבומם "מפלצות התהילה", 1992) אבי פרץ (באלבומו "האוסף", 1998) "שלומית בונה סוכה" באתר בית לזמר העברי שלומית בונה סוכת שלום, באתר שירונט מי את שלומית ולמה את בונה סוכה?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 16 בספטמבר 2020 מידע על שלומית בונה סוכה בקטלוג הספרייה הלאומית פרשנות: חיים שוורץ, שלומית בונה סוכה / נעמי שמר, כיפה, 23 בספטמבר 2007 ביצועים: שלומית בונה סוכה, בביצוע המחברת, נעמי שמר, סרטון באתר יוטיוב, מתוך "נעמי שמר וידידיה מרחוב האוניברסיטה", 1973, הטלוויזיה החינוכית שלומית בונה סוכה, בביצוע אילנה רובינא, סרטון באתר יוטיוב, הטלוויזיה החינוכית שלומית בונה סוכה, בביצוע עפרה חזה, סרטון באתר יוטיוב, מתוך "מועדון החתול שמיל", סוכות 1983, הערוץ הראשון שלומית בונה סוכה, בביצוע רינת גבאי, סרטון באתר יוטיוב, מתוך "רינת ויויו", HOT VOD Young שלומית בונה סוכת שלום, אתר אקו"ם. אברהם זיגמן, מדרש נעמי, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2009, עמ' 72 להבי גילמה את הילדה הגרי ברגמן בסדרה הקלאסית "דלת הקסמים". וראו עדי גולד, שלומית לא בונה סוכה, היא בברלין, באתר ynet, 13 באוקטובר 2014. הספר השני של נעמי שמר, תל אביב: לולב, 1975, מס' 26 (כך על פי ה רשומה בקטלוג הספרייה הלאומית). כך על פי רשומה זו בקטלוג הספרייה הלאומית.
אדון הסליחות

הפיוט "אֲדוֹן הַסְּלִיחוֹת" הוא אחד מפיוטי הסליחות העתיקים ביותר שנכתבו. מחברו של פיוט זה לא ידוע. הפיוט כתוב כאקרוסטיכון אלפביתי. נהוג בקהילות הספרדים ועדות המזרח לומר את הפיוט בכל יום בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה בחודש תשרי כאשר מתקיימות ה'סליחות' לקראת יום הכיפורים. רעיונו של הפיוט הוא מניית הנהגותיו של הקדוש ברוך הוא את עולמו שהעניק לבני האדם. המחבר מעמיד בסדר הא"ב את נוראותו של הקדוש ברוך הוא תוך כדי שהוא משבח ומהלל אותו. המחבר עומד מול הקדוש ברוך הוא ומזכיר לו שבני האדם יודעים וזוכרים את היותו אל עליון, למרות שבני האדם חטאו ולמרות שהכל גלוי לפני הקדוש ברוך הוא ואין אפשרות להסתיר ממנו אי משהו. בני האדם מבקשים סליחה ומתחרטים על מעשיהם לפניו: "יודע כל הנסתרות מאז ולעולם, שהכל גלוי וידוע לפניו...". אדון הסליחות, הזמנה לפיוט ביצוע מוקלט לפיוט אדון הסליחות באתר הספרייה הלאומית מובא בסידור רב עמרם גאון דף קנה. ובסידור רב סעדיה גאון בשינויים קלים דף שנג
מראה כהן

כְּאֹהֶל הַנִּמְתַּח בְּדָרֵי מַעְלָה (או על שם הרפרן מַרְאֵה כֹהֵן) הוא פיוט הנאמר על ידי קהילות אשכנז בתפילת מוסף של יום הכיפורים, לאחר אמירת סדר העבודה של הכהן הגדול ביום הכיפורים בבית המקדש. בקצת קהלות, נוהגים לומר רק את ארבע השורות הראשונות ושלוש השורות האחרונות של הפיוט, או רק את חציו הראשון. פיוט זה מזכיר מאוד את תיאורו של שמעון הכהן בספר בן סירא, ונכתב ככל הנראה בהשפעתו. מחבר הפיוט אינו ידוע, אך ניתן לשער מכך שהפיוט נכתב ללא חריזה, שהוא שייך ככל הנראה לתקופה הקדם-קלאסית בתולדות הפיוט. למרות זאת, באופן חריג ומפתיע, לא נמצאו העתקות שלו בגניזת קהיר. הפיוט בנוי באקרוסטיכון של א"ב, כאשר כל שורה מתחילה באות הא"ב הבאה אחרי אות כ"ף היחס. עם זאת, בקהילות רבות נהגו לומר את תחילת וסוף הפיוט ולדלג את אמצעו. הפיוט "מראה כהן" מתאר את פארו ואת מראהו של הכהן הגדול כאשר עבד בבית המקדש, ובפרט כאשר זכה להיכנס לקודש הקדשים במהלך עבודת יום הכיפורים. אחד מהקשיים שבפיוט, הוא בסדר הדימויים שחלקם מקראיים וחלקם דברי חז"ל. בודדים מן הדימויים מופיעים במקורם כמציינים דברים של ממש, ואילו האחרים מופיעים במקורותיהם כדימויים המתייחסים לה' או לבני אדם.[דרושה הבהרה] הזמר שלמה כהן הוציא שיר בשם 'מראה כהן', שמילותיו לקוחות מהבית הראשון של הפיוט. היום הרת עולם סדר העבודה עת שערי רצון להפתח אופיר מינץ-מנור, ""כתפוח נאה בפרות כן כהן בצאתו": הדימוי בפיוטי 'מה נהדר' מתקופת הפייטנות הקדם-קלאסית", גנזי קדם ה (תשס"ט), עמ' 165–188. הפיוט מראה כהן, באתר הפיוט והתפילה מחזור רעדלהיים, עמ' 36 בעימוד מוסף, בשם מנהג פפד"מ ורוב קהילות. בן סירא, נ משה צבי סגל, ספר בן סירא השלם, ירושלים תשי"ט, עמ' 42, והערותיו שם. מינץ-מנור (להלן 'לקריאה נוספת'), עמ' 166. ראו לקמן.