laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטיגימולוק

סטיגימולוק (שם מדעי: Stygimoloch) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת פכיצפלוזאוריים שחי בתקופת הקרטיקון המאוחר באמריקה הצפונית כ-66 מיליון שנה לפני זמננו. הסטיגימולוק היה דינוזאור צמחוני בעל אגן דמוי עוף שמאופיין בגולגולת עבה במיוחד. פירוש שמו הוא "מולך מהסטיקס" בגלל גולגולתו המפחידה העטורה זיזים ודוקרנים. אורכו היה 2–3 מטרים (6.6–9.8 רגל) ומשקלו פחות מ-100 ק"ג. כמו שאר הפכיצפלוזאורים הוא היה דינוזאור צמחוני. כיפת העצם העבה שעל גולגולתו הייתה קטנה יחסית, דבר המרמז, ככל הנראה, שגולגולתו העבה נועדה יותר לקרבות נגיחות. הקרניים, הזיזים והדוקרנים הארוכים שמקיפים את גולגולתו, המגיעים בחלקם לאורך של 15 סנטימטרים (5.9 אינץ'), מחזק טענה זו. גם על אפו היו קרניים ובליטות קטנות. מאובניו נתגלו בתצורת הל קריק, תצורת פריס ותצורת לאנס בצפון מערב ארצות הברית. הוא חי ביחד עם דינוזאורים אחרים כגון הטריצרטופס והטירנוזאורוס רקס. הוא נתגלה על ידי פטר גלטון והנס דיטר זוס ב-1983. כמה חוקרים (למשל היועץ המדעי של סרטי פארק היורה, ג'ק הורנר) מניחים שמאובני הסטיגימולוק שנמצאו היו מאובני פרטים צעירים של פכיצפלוזאורוס. למרות עמדתו של ג'ק הורנר, היועץ של סרטי פארק היורה הופיע סטיגמולוק בעולם היורה: נפילת הממלכה. בסרט מופיע נקבה בשם "סטיגי" שאוון וקלייר מגייסים כדי להימלט מכלאם (באמצעות הרגזתה בידי שריקות) ובהמשך לפוצץ את כנס מכירת הדינוזאורים. בעולם היורה: עולם חדש הופיע פרט שבוי בשוק המלטזי. הסטיגימולוק נראה גם בסדרה עולם היורה: תאוריית הכאוס ובאיורים בעולם היורה: מחנה הקרטיקון. הוא מוצג גם במשחקי מחשב של הסדרה כמו בעולם היורה: המשחק, פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution, Jurassic World: Alive וב-"Warpath: Jurassic Park". הסטיגימולוק מופיע בסרט דינוזאור של דיסני. כמו כן הוא מופיע בסרט "Dinosaurs Decoded". הוא מוזכר בפרק האחרון של הכוכב דינוזאור לצד דינוזאורים אחרים מאמריקה הצפונית. הוא נראה גם בסדרות הילדים רכבת הדינוזאורים ודינו דן. הוא נראה במשחקי מחשב רבים, ביניהם ב-"DinoRex" ו-"Saurian". בנוסף הוא מופיע בסדרה פלאווורלד. מדיה וקבצים בנושא סטיגימולוק בוויקישיתוף סטיגימולוק, באתר GBIF (באנגלית) Stygimoloch במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)
קרלוס תומפסון

קרלוס תומפסון (בספרדית: Juan Carlos Mundin-Schaffter; ידוע בשם הבמה Carlos Thompson;‏ 7 ביוני 1923 – 10 באוקטובר 1990) היה שחקן קולנוע ארגנטינאי, ופעיל שלום, שהגדיר עצמו כהומניסט פעיל. תומפסון, בן להורים גרמנים-שווייצריים, מילא תפקידים חשובים בתיאטרון ובקולנוע בארגנטינה. בשנות החמישים נסע להוליווד והשתתף בסרטים אמריקאים, ובדרך כלל גילם דמויות של חובבי נשים אירופאיים. בשנת 1957 עבר לאירופה, ושיחק בעיקר בסרטים בגרמניה. שם התפרסם בעיקר בתפקיד קרלוס ולרה, בסדרת הבידור הסוכן הרגשני. בסוף שנות השישים פרש ממשחק, והחל בקריירה של סופר, עיתונאי ומפיק טלוויזיה. הספר שסימן את תחילת הצלחתו ככותב היה ההתנקשות של וינסטון צ'רצ'יל, שהיה ניסיון להתמודד עם האשמותיהם של דייוויד אירווינג והמחזאי הגרמני רולף הוכהוט, כנגד וינסטון צ'רצ'יל; אירווינג והוכהוט היו בין הטוענים לקשר סודי שנרקם על ידי צ'רצ'יל, להתנקש בחייו של הגנרל הפולני ולדיסלב שיקורסקי, כדי להקל על יצירת קואליציה בין מעצמות המערב לבין ברית המועצות (יריבתה של פולין), כנגד הנאצים. שיקורסקי נהרג בהתרסקות מטוסו ליד גיברלטר ב-1943, ומותו עזר למעשה לקדם את הקואליציה. ספרו של תומפסון היה ניסיון להפריך את תאוריית הקשר, ולנקות את צ'רצ'יל מאשמה. תומפסון כתב במגזין הגרמני Die Glocke ("הפעמון") ובכתבי עת אחרים. בכתיבתו כיסה בין היתר את הסכסוך הציוני-פלסטיני. הוא ביקר בישראל פעמים רבות, והרבה לסייר לאורך הגבולות. הוא אף כתב ספר על ישראל, בשם מכתב לחייל ישראלי, שעבודת התרגום שלו לעברית בידי אריה חשביה לא נשלמה. בספר טען המחבר, שישראל היא מדינה מופלאה וברוכת כישרונות עם פוטנציאל לשגשוג ולצמיחה, שלא ממומש בגלל ניהול חלמאי ושחיתות. הוא האמין שיש בידו תוכנית להביא לסיום הסכסוך עם הערבים, שתצליח להביא שלום לאזור. כדי לקדם את תוכניתו, סייר בישראל, נפגש עם קציני צבא, הירצה בפני תלמידים ומבוגרים, ואף נהג לאסוף חיילים במכוניתו ולהסיע אותם במיוחד למחוז חפצם, רק כדי לשוחח עמם בדרך. ביומניו של השחקן, המחזאי, המלחין והמרגל הבריטי ההומוסקסואל נואל קאוורד יש רמיזות, שתומפסון היה ביסקסואל. עם זאת, תומפסון נשא לאישה את שחקנית הקולנוע ממוצא יהודי לילי פלמר, זמן קצר לאחר גירושיה מהשחקן רקס הריסון. נישואים אלה נמשכו 29 שנים, עד למותה של פאלמר מסרטן בגיל 71. ב-10 באוקטובר 1990, ארבע שנים אחרי מותה של אשתו, נהג שנשלח להביאו לתיאטרון כדי להופיע בהצגה מכתבי אהבה, מצא את גופתו ירויה בראש. ככל הנראה, התאבד בירייה מרובהו. הוא מת ונקבר בבואנוס איירס, עיר הולדתו. להבה ובשר (1954), עם לנה טרנר ופייר אנג'לי עמק המלכים (1954), עם רוברט טיילור ואלינור פארקר אש קסומה (1955), בתפקיד פרנץ ליסט, עם: איבון דה קרלו, ריטה גאם, ולנטינה קורטז מדיה וקבצים בנושא קרלוס תומפסון בוויקישיתוף קרלוס תומפסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרלוס תומפסון, באתר AllMovie (באנגלית) קרלוס תומפסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פילמוגרפיה באתר seret.me אירווינג נחשב למכחיש שואה; הוא תבע לדין את ההיסטוריונית דברה ליפשטדט על ספר שבו טענה זאת, והפסיד במשפט. הוכהוט היה מתנגד לנאצים, והתמחה באפיפיור פיוס ה-12 ושתיקתו נוכח פשעי הנאצים ביניהם: עם האלוף במילואים דן לנר, בקיבוצו נאות מרדכי
צ'אנג

האם התכוונתם ל... איריס צ'אנג – סופרת ועיתונאית אמריקאית מייקל צ'אנג – טניסאי עבר אמריקאי צ'אנג – דמות בסדרה מסע בין כוכבים טד צ'יאנג – סופר מדע בדיוני אמריקאי קו צ'אנג – אי ומחוז משני בתאילנד
עידן 2000

עידן אלפיים דברים יפים בע"מ, המוכרת בשם המסחרי "עידן 2000", היא רשת צעצועים ומשחקים ישראלית, ולה 42 חנויות. הסלוגן של הרשת היא "גם המחיר צעצוע". החנות הראשונה של עידן 2000, נוסדה בדימונה על ידי ציון חזן, ובהמשך הצטרף אליו שי סבג. רוב סניפי הרשת ממוקמים במרכזי קניות גדולים. הרשת מוכרת צעצועים, ציוד לבית הספר ולגן הילדים, כלי כתיבה, משחקי יצירה והרכבה, ציוד משרדי, מתנות ועוד. הפעילות מתבצעת באמצעות זכיינים. לרשת 42 סניפים בישראל. מחזור המכירות של הרשת בשוק מוצרי החזרה ללימודים עומד על כ-20 מיליון שקלים בחודשי הקיץ. נכון לשנת 2011, הוערך היקף הכנסות הרשת בכ-6% מסך ההכנסות של ענף הצעצועים, והיא הייתה הרשת החמישית בנתח השוק בענף זה (המובילות באותה שנה היו טויס אר אס, כפר השעשועים, הפיראט האדום והפנינג). ב-2020, הרשת רכשה את רשת הצעצועים המתחרה "כפר השעשועים", שבבעלותה 51 סניפים המופעלים באמצעות זכיינים. החל משנת 2013 טל מוסרי משמש כפרזנטור של הרשת. בשנת 2016 הרשת בחרה לשם הקנגורו המאויר ומשמש כחלק מהלוגו את השם "ג'וי". אתר האינטרנט הרשמי של עידן 2000 שושנה חן, "אם המצב יימשך, יהיה מחסור בצעצועים מסין", באתר ynet, 20 בפברואר 2020 חזרה לבית הספר 2012 עם עידן 2000, 25 ביולי 2012, באתר קינדרלנד ענף הצעצועים והמשחקים 2012, באתר BDI נווית זומר, רשת הצעצועים עידן 2000 רכשה את כפר השעשועים, באתר ynet, 6 בינואר 2020
בית הקברות הצבאי סן קרלוס

בית הקברות הצבאי סן קרלוס הוא בית קברות צבאי בריטי באיי פוקלנד שבדרום האוקיינוס האטלנטי. נקברו בו 14 חיילים בריטים, שנפלו במלחמת פוקלנד בשנת 1982. ערך מורחב – מלחמת פוקלנד ב-2 באפריל 1982 כבשו כוחות ארגנטינה שבשליטת החונטה הצבאית את איי פוקלנד שבריבונות בריטית, על רקע טענה רבת שנים של ארגנטינה לריבונות באיים אלו. בריטניה הגיבה במשלוח כוח משימה לדרום האוקיינוס האטלנטי, אשר כלל מאה כלי שיט צבאיים וכ-9,000 חיילי רגלים. לאחר קרבות אוויר עם הארגנטינים פלשו הבריטים ב-21 במאי לאי המזרחי באיי פוקלנד ובתום קרבות כבדים השלימו עד ה-14 ביוני את הכנעת הכוחות הארגנטינים באיים כולם. המלחמה עלתה בחייהם של 257 אנשי הכוחות המזוינים של בריטניה ו-649 חיילים ארגנטינים. 174 מן ההרוגים הבריטים הם חללים שמקום קבורתם לא נודע, או שנקברו בים. 67 מן החללים הוחזרו לקבורה במולדתם. קברי יתר 16 החללים נותרו באיי פוקלנד, לבקשת בני משפחותיהם. כולם למעט שניים נקברו בבית הקברות הצבאי סן קרלוס. בית הקברות שוכן ליד היישוב סן קרלוס שלחופו הצפון-מערבי של האי המזרחי. הוא שוכן בקרבת החוף הכחול – אחד משבעת חופי הנחיתה שבהם נחתו הכוחות הבריטים ב-21 במאי 1982. בית הקברות מוקף חומת אבן מעגלית בגובה של מטר, בסגנון הדומה לחומות מכלאות הצאן הנוהגות באיים. הוא כולל שתי חלקות קבורה, שבכל אחת מהן נקברו שבעה מן החללים. על קבריהם הוצבו מצבות מאבן גיר. הכניסה לבית הקברות פונה אל הים. מולה נקבעה בחומת האתר אנדרטה הנושאת שבעה לוחות לווחה. על גבי הלוח המרכזי נחרתו סמלי החילות שנטלו חלק בלחימה וכתובת זו: ‏1982 אפריל-יוני לכבודו של כוח המשימה הדרום-אטלנטי ולזכרם המתמיד של המלחים, החיילים והאוויראים שנתנו את חייהם ושלהם אין קבר זולת הים כאן בצד קברי חבריהם לנשק נושא גלעד זה את שמותיהם יָשִׂימוּ לַיהוָה כָּבוֹד וּתְהִלָּתוֹ בָּאִיִּים יַגִּידוּ על גבי הלוחות שמשני צידי הלוח המרכזי נחרתו שמות החללים הנעדרים הבריטים במלחמה. בבית הקברות נקבר סגן-אלוף הרברט ג'ונס, מפקד הגדוד השני של הרגימנט המוצנח. הוא עוטר בעיטור צלב ויקטוריה – העיטור הצבאי הבריטי הרם ביותר - על פעולתו בקרב גוז גרין ב-28 במאי 1982, שבו נהרג. בית הקברות תוכנן על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה על פי בקשת משרד ההגנה הבריטי. הקמתו הייתה כרוכה בקשיים בהובלת חומרי הבנייה אליו, והושלמה בסיוע חיילי חיל ההנדסה הבריטי. בית הקברות והאנדרטה נחנכו ב-10 באפריל 1983. ב-21 במאי 2002, במלאת 20 שנה לנחיתה הבריטית באיים נערך בבית הקברות טקס זיכרון לנופלים במעמד מושל האיים וכ-300 מתושבי האיים ואנשי חיל המצב המוצבים בהם. בבית הקברות האזרחי של העיר סטנלי, בירת האיים, קבורים 33 חיילים בריטים שנפלו בשתי מלחמות העולם. מקצתם נפלו בקרב איי פוקלנד בשנת 1914. אנדרטת השחרור 1982 בית הקברות הצבאי הארגנטיני באיי פוקלנד מדיה וקבצים בנושא בית הקברות הצבאי סן קרלוס בוויקישיתוף עמוד בית הקברות בארכיון אתר Veterans UK תמונות בית הקברות באתר fostlong-photography בנוסף נהרגו בשוגג שלוש נשים תושבות איי פוקלנד מאש תותחים בריטית שהונחתה מן הים על פורט סטנלי, בירת האיים. שני ההרוגים הנותרים קבורים בקברים אישיים באיים, ליד היישובים גוז גרין ופורט הווארד. ישעיהו מב, יב ראו באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
מישל בן ברוך

מישל בן ברוך (נולד ב-20 בנובמבר 1963) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כקצין תותחנים ראשי וכמזכיר צבאי לשר הביטחון. בן ברוך נולד במרוקו. בנם של ברוריה וארמנד. בגיל שנה עלה עם משפחתו לישראל וגדל בקריית מלאכי. למד בבית ספר יסודי אחים בקריית מלאכי ובפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב. באוקטובר 1981 התגייס לצה"ל, לאחר שנשר מקורס טיס הצטרף לחיל התותחנים. שירת בגדוד 402, פיקד על סוללה ועל גדוד 402, שימש ראש זירת צפון באגף המבצעים ושימש סגן מפקד עוצבת גולן. פיקד על עוצבת אדירים, אגד ארטילרי במילואים של עוצבת הגליל. בשנים 1999 עד 2001 פיקד על עוצבת גולן, האגד הארטילרי של עוצבת געש. בהמשך שירותו שימש קצין התותחנים הפיקודי של פיקוד הצפון וסגן מפקד אוגדה 162. ב-2005 קודם לדרגת תת-אלוף ושירת כראש חטיבת היבשה בזרוע היבשה. ב-2008 מונה לקצין תותחנים ראשי, תחילה כמינוי זמני לשלושה חודשים שהוארך לשנה עד ינואר 2009 ופיקד על החיל במהלך מבצע עופרת יצוקה. הוא פרש משירות הקבע, אך בדצמבר אותה שנה חזר כשמונה למזכיר צבאי לשר הביטחון אהוד ברק. בינואר 2012 סיים את כהונתו. לאחר שחרורו מונה לראש תחום מערכות רקטיות מתקדמות בתעשייה הצבאית, ב-2014 מונה לראש סיב"ט, אגף היצוא הביטחוני במשרד הביטחון. ביוני 2019 מונה לראש מחלקת הרכש בארצות הברית. בן ברוך בוגר תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, בוגר המכללה לביטחון לאומי, בעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. מדיה וקבצים בנושא מישל בן ברוך בוויקישיתוף אשר קשר, הילד מהקריה הפך למזכיר הצבאי של אהוד ברק, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 3 בדצמבר 2009. שחר הלוינג, מסיבת סיום אתר זרוע היבשה, ‏ 05.03.2009. מישל בן ברוך, באתר "בהשקט ובבטחה". עמוס הראל, על מה חושבים בדרך לשרייפה, הארץ, ‏ 01.06.1999, כפי שהועלה באתר "פרש". תא"ל מישל בן-ברוך ימונה למזכיר הצבאי של שר הביטחון, באתר ynet, 24 בנובמבר 2009. אורה קורן, תא"ל (במיל) מישל בן ברוך ימונה לראש סיב"ט, אגף היצוא במשרד הביטחון, באתר TheMarker‏, 10 בספטמבר 2014
נס הלחם והדגים

נס הלחם והדגים הוא סיפור מהברית החדשה המתאר נס כפול בו הצליח ישו להזין אלפי אנשים במספר כיכרות לחם ומספר דגים. הנס מתואר בכל ארבע הבשורות (מתי, מרקוס, לוקאס ויוחנן) הנה תיאורו בבשורה על-פי מרקוס: "וַיְהִי כַּאֲשֶׁר רָפָה הַיּוֹם לַעֲרוֹב וַיִּגְּשׁוּ אֵלָיו תַּלְמִידָיו וַיֹּאמְרוּ הִנֵּה הַמָּקוֹם חָרֵב וְהַיּוֹם רַד מְאֹד׃ שַׁלַּח אוֹתָם וְיֵלְכוּ אֶל־הַחֲצֵרִים וְהַכְּפָרִים מִסָּבִיב לִקְנוֹת לָהֶם לָחֶם כִּי אֵין־לָהֶם מַה־שֶּׁיֹּאכֵלוּ׃ וַיַּעַן וַיּאֹמֶר אֲלֵיהֶם תְּנוּ אַתֶּם לָהֶם לֶאֱכֹל וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו הֲנֵלֵךְ לִקְנוֹת לֶחֶם בְּמָאתַיִם דִּינָר לָתֵת לָהֶם לֶאֱכֹל׃ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם כַּמָּה כִכְּרוֹת־לֶחֶם יֵשׁ לָכֶם לְכוּ וּרְאוּ וַיֵּדְעוּ וַיֹּאמְרוּ חָמֵשׁ וּשְׁנֵי דָגִים׃ וַיְצַו אוֹתָם לָשֶׁבֶת כֻּלָּם חֲבֻרָה חֲבֻרָה לְבַד עַל־יְרַק הַדֶּשֶׁא׃ וַיֵּשְׁבוּ שׁוּרוֹת שׁוּרוֹת לְמֵאוֹת וְלַחֲמִשִּׁים׃ וַיִּקַּח אֶת־חֲמֵשֶׁת כִּכְּרוֹת הַלֶּחֶם וְאֶת־שְׁנֵי הַדָּגִים וַיִּשָׂא עֵינָיו הַשָּׁמַיְמָה וַיְבָרֶךְ וַיִּפְרֹס אֶת־הַלֶּחֶם וַיִּתֵּן לְתַלְמִידָיו לָשׂוּם לִפְנֵיהֶם וְאֶת־שְׁנֵי הַדָּגִים חִלֵּק לְכֻלָּם׃ וַיֹּאכְלוּ כֻלָּם וַיִּשְׂבָּעוּ׃ וַיִּשְׂאוּ מִן־הַפְּתוֹתִים מְלוֹא סַלִּים שְׁנֵים עָשָׂר וְגַם מִן־הַדָּגִים׃ וְהָאֹכְלִים מִן־הַלֶּחֶם הָיוּ כַּחֲמֵשֶׁת אַלְפֵי אִישׁ". — הבשורה על-פי מרקוס, פרק ו', פסוקים 35–44 בעוד נס האכלת חמשת האלפים מוזכר בכל ארבע הבשורות, נס האכלת ארבעת האלפים מוזכר רק בבשורה על פי מתי ובבשורה על פי מרקוס. הנה תיאורו בבשורה על-פי מתי: "וַיִּקְרָא יֵשׁוּעַ אֶל־תַּלְמִידָיו וַיֹּאמַר נִכְמְרוּ רַחֲמַי עַל־הָעָם כִּי־זֶה עָמְדָם עִמָּדִי שְׁלֹשֶׁת יָמִים וְאֵין לָהֶם מַה־לֶּאֱכֹל וְאֵינֶנִּי חָפֵץ לְשַׁלְּחָם רְעֵבִים פֶּן־יִתְעַלְּפוּ בַּדָּרֶךְ׃ וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו הַתַּלְמִידִים מֵאַיִן לָנוּ בַּמִדְבָּר דֵּי־לֶחֶם לְהַשְׂבִּיעַ אֶת־הָמוֹן רַב כָּזֶה׃ וַיֹּאמֶר יֵשׁוּעַ אֲלֵיהֶם כַּמָּה כִכְּרוֹת לֶחֶם לָכֶם וַיֹּאמְרוּ שֶׁבַע וּמְעַט דָּגִים קְטַנִּים׃ וַיְצַו אֶת־הֲמוֹן הָעָם וַיֵּשְׁבוּ לָאָרֶץ׃ וַיִּקַּח אֶת־שֶׁבַע כִּכְּרוֹת הַלֶּחֶם וְאֵת הַדָּגִים וַיְבָרֶךְ וַיִּפְרֹס וַיִּתֵּן אֶל־הַתַּלְמִידִים וְהַתַּלְמִידִים נָתְנוּ לָעָם׃ וַיֹּאכְלוּ כֻלָּם וַיִּשְׂבָּעוּ וַיִּשְׂאוּ מִן־הַפְּתוֹתִים הַנּוֹתָרִים שִׁבְעָה דוּדִים מְלֵאִים׃ וְהָאֹכְלִים אַרְבַּעַת אֲלָפִים אִישׁ מִלְּבַד הַנָּשִׁים וְהַטָּף׃ וַיְשַׁלַּח אֶת־הָעָם וַיֵּרֶד בָּאֳנִיָה וַיָּבֹא אֶל־גְּבוּל מַגְדָן". — הבשורה על-פי מתי, פרק ט"ו, פסוקים 32–39 שני הניסים נבדלים בעיקר בכמות כיכרות הלחם והדגים (5 כיכרות לחם ו-2 דגים בנס הראשון, 7 כיכרות לחם ומספר דגים בנס השני), כמות האנשים אותם מאכיל ישוע (5 אלפים מלבד נשים וטף בנס הראשון, 4 אלפים מלבד נשים וטף בנס השני) וכמות הסלים אותם אוספים תלמידיו של ישו בסוף הנס (12 סלים בנס הראשון, 7 סלים בנס השני). באותה תקופה היה זה, ככל הנראה, אחד מאזורי הדיג השופעים ביותר בכנרת. הבקעה הייתה בלתי מיושבת והתאימה להתכנסות המאמינים הרבים שנהרו אחרי ישו. בעין שבע שבצפון-מערב הכנרת, אזור התרחשות הנס, הוקמה כנסיית הלחם והדגים הקרויה על שם הנס. כנסיית הלחם והדגים הנסים של ישו מדיה וקבצים בנושא נס הלחם והדגים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיווי

בדקדוק, חִיוּוּי (באנגלית: Indicative) הוא מודוס בשפה שנועד להציג עובדה שאליה מתייחס הדובר. תילוי מדיה וקבצים בנושא חיווי בוויקישיתוף Benjamin W. Fortson IV, Indo-European Language and Culture: An Introduction, 2004, pp. 95-96 ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ונדיום

וַנַדִּיּוּם (Vanadium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי V ומספרו האטומי 23. ונדיום הוא מתכת בצבע לבן בהיר, רך וגמיש. לוונדיום עמידות נגד קורוזיה ונגד חומצות כמו חומצת מימן כלורי (HCl) וחומצה גופרתית (H2SO4). ונדיום מתחמצן בטמפרטורה של 663 מעלות צלזיוס. דרגות החמצון של ונדיום הן 2+, 3+, 4+ ו 5+. דרגת חמצון 1+ קיימת, אבל היא מאוד נדירה. 80% מהוונדיום שמופק מגיע לסגסוגות ברזל או תוסף לפלדה, שימושים נוספים: לוונדיום יישומים בסגסוגות: פלדת אל חלד, למשל בכלי ניתוח ברפואה. עמידות בפני חלודה. מנועי סילון בנויים לעיתים מסגסוגת של ונדיום, טיטניום ואלומיניום. צירים, מערכת הילוכים במכונית ושאר רכיבים עם חשיבות קריטית עשויים מסגסוגת שמכילה ונדיום. בייצור פלדה, לוונדיום שימוש בתור מייצב קרביד (תרכובת הפחמן שמחזקת את הפלדה), כגון פלדת כרום-ונדיום. ונדיום אינו מתבקע בקלות מפגיעת נייטרונים ולכן הוא יעיל ביישומים בכורים גרעיניים. מוונדיום-גליום מייצרים מגנטים חזקים (175,000 גאוס). V2O5 משמש כזרז בייצור חומצה גופרתית. זכוכית שמצופה בVO2 יכולה לחסום קרינה תת אדומה ולא אור נראה בטמפרטורות מסוימות. ונדיום מוסף לאלומיניום חמצני גבישי על מנת ליצור את אבן החן אלכסנדריט בצורה מלאכותית. ונדיום (מקור השם באלה ונאדיס מהמיתולוגיה הנורדית) זוהה על ידי אנדרס מנואל דל ריו (מינרלוג ספרדי) במקסיקו סיטי ב-1801 שכינה אותו "עופרת חומה". אנדרס הבחין בצבעים של ונדיום שהזכירו לו את היסוד כרום וקרא לו "פאן-כרום" (Panchromium). מאוחר יותר הוא שינה את השם ל"אריתוריום" (Erythorium) מכיוון שרוב המלחים שלו שינו את צבעם לאדום בחימום. אנדרס השתכנע לבסוף שממצאו הוא לא יסוד חדש, מכיוון שכימאי צרפתי טען שה"יסוד" שמצא הוא לא יותר מכרום לא טהור. ב-1831 זיהה נילס גבריאל ספסטרום ונדיום חמצני בזמן שעבד במכרות ברזל. מאוחר יותר באותה שנה אישר פרידריך ולר את ממצאיו של אנדרס מ-1801. ונדיום מתכתי הופק על ידי הנרי אנפילד רוסקו ב-1867 כשהפריד את הכלור מוונדיום כלורי (VCl3) בעזרת מימן. בביולוגיה, אטום ונדיום הכרחי לאנזימים מסוימים, למשל המובנדין, אך הוא מצוי מעט מאוד בחלבונים. האנזים בחיידקים מסוימים שהופך חנקן אטמוספירי (N2) לתרכובות חנקן מכיל ונדיום. חולדות ותרנגולים צריכים ונדיום בכמויות קטנות ומחסור עלול לגרום לקשיים בגדילה ולפגמים ברבייה. תרכובות ונדיום מסוימות יכולות להקל על סימפטומים של מחלת הסוכרת בחיות ובני אדם; המנגנון עדיין לא ידוע במלואו. ונדיום לא מופיע בטבע בצורתו החופשית, אבל הוא נמצא ב-65 מינרלים שונים שביניהם פטרוניט (VS4), ונאדיניט [Pb5(VO4)3Cl] וקרנוטיט [K2(UO2)2(VO4)2.3H2O]. ונדיום נמצא גם במינרל בוקסיט ובמרבצים שמכילים פחמן כמו נפט גולמי, פחם. ונדיום מופיע בדמו של היצור "Pyura chilensis" (אנ'), שחי על סלעי החוף של דרום אמריקה, בריכוז של פי 10 מיליון מאשר במי הים. היצור נחשב למעדן ומשמש למאכל הן בדרום אמריקה והן במדינות אחרות שאליהן הוא מיוצא, כגון שוודיה ויפן, והדבר מעורר חששות בריאותיים. אבקת ונדיום מתכתי מתלקחת בקלות, ואלא אם כן צוין אחרת, כל תרכובות הוונדיום נחשבות רעילות. באופן כללי, ככל שדרגת החמצון של ונדיום היא גבוהה יותר - כך התרכובת יותר מסוכנת ורעילה. הרעילה ביותר היא V2O5. תרכובות ונדיום יכולות לגרום לסרטן הריאות אם הן נשאפות. ונדיום ב-Webelements (באנגלית) ונדיום ובריאות ב-ATSDR (באנגלית) ונדיום בצמחי מרפא (בעברית) ונדיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Earth Angel (Will You Be Mine)

"Earth Angel (Will You Be Mine)" הוא שיר דו-וופ שבוצע במקור בשנת 1954 על ידי להקת הדו-וופ האמריקאית The Penguins (אנ'). גרסת הכיסוי של להקת The Crew-Cuts שפורסמה בשנת 1955 הפכה ללהיט גדול ואף הגיעה למצעד הבילבורד האמריקני ב-29 בינואר 1955 – בשיאו הגיע השיר למקום ה-3 במצעד הדיסק ג'וקי של בילבורד, למקום ה-8 במצעד הסינגלים הנמכרים ביותר ולמקום ה-8 במצעד הג'וק בוקס. בשנת 2003, השיר דורג במקום ה-152 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון. השיר נכתב על ידי ג'סי בלוויין וקרטיס ויליאמס בשנת 1954. השיר הוקלט לראשונה על ידי להקת הדו-וופ האמריקנית The Penguins, בביתו של אחד מחברי הלהקה שגר בחלקה הדרומי של לוס אנג'לס. בובי וינטון אלביס פרסלי ארון נוויל (אנ') הפלאטרס Death Cab for Cutie בלינק-182 גרין דיי השיר מבוצע בסרט הראשון בטרילוגיית סרטי בחזרה לעתיד (1985), אשר במהלכו הגיבור של הסרט, הנוסע בזמן מרטי מק'פליי (בגילומו של השחקן מייקל ג'יי פוקס), מנגן את השיר בנשף ריקודים בשנת 1955, לאחר שהוא מתנדב להחליף את הגיטריסט מרווין ברי אשר נפצע בידו, וזאת על מנת לוודא כי הוריו יפגשו ויתאהבו בנשף. סצנה זו משוחזרת בסרט השני בטרילוגיית סרטי בחזרה לעתיד (1989). עמוד השיר באתר songfacts.com (באנגלית) מידע על היצירה "Earth Angel (Will You Be Mine)" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Earth Angel (Will You Be Mine)" באתר מיוזיק בריינז
אירווין שו

אירווין שו (באנגלית: Irwin Shaw; ‏27 בפברואר 1913 – 16 במאי 1984) היה סופר ומחזאי יהודי-אמריקאי, הנחשב לאחד מטובי כותבי הסיפור הקצר בשפה האנגלית. שו נולד ברובע הברונקס, להורים יהודים ממוצא אוקראיני, בשם ארווין גילברט שאמפורוף. המשפחה, שראתה בתחילה הצלחה ושגשוג באמריקה, התדרדרה לחיי עוני ודחק - דבר שהשפיעה רבות על שו האדם והסופר. שו הצטיין יותר כאתלט מאשר כתלמיד ונמשך לעולם התיאטרון האמריקאי - שהיה רדיקלי ותוסס מאוד בשנות ה-30 של המאה העשרים, עם הופעת כוחות מהפכניים ויצירתם כ"קבוצת התיאטרון" של הרולד קלורמאן ואילייה קאזאן. מחזהו הראשון -"קבור את המתים" - שהועלה ב-1936 היה לסנסציה ומיצב את שו הצעיר כאחת ההבטחות הגדולות של התיאטרון האמריקאי. הייתה זו הבטחה חד-פעמית, ללא מימוש. כל מחזותיו האחרים - "אנשים עדינים", "המתנקש", "השורדים" ועוד, נחלו כישלון חרוץ. שו עבר לכתיבת סיפורים קצרים (מרביתם הופיעו בכתב-העת היוקרתי "הניו-יורקר") ובהם נתגלה כאחד מרבי-האמן הגדולים של הסוגה. במהרה החל גם לפרסם רומנים - עם הפתיחה המזהירה של "כפירי אריות" שיצא ב-1948, הנחשב עד היום לאחד מספרי המלחמה הטובים ביותר. גם הרומנים שהתפרסמו לאחר מכן - "משהו רע באוויר", "קולות של יום קיץ", "לוסי קראון" ו-"שבועיים בעיר זרה", ביססו את מעמדו כסופר מוכשר ומבריק, שספריו נוחלים גם הצלחה מסחרית רבה. במקביל נשמעו קולות על כי שו "מכר עצמו" וכי כתיבתו החלה מאבדת מיופייה וחיוניותה. שו היה אף פעיל מאוד בכתיבת תסריטים בהוליווד ובכתיבת מאמרים בוטים וחריפים. עידן המקארתיזם באמריקה, ורדיפת השמאלנים למיניהם, בצד אנטישמיות הביא לבחירתו בחיי גלות בצרפת ובשווייץ. הוא שב לארצות הברית רק בשנים האחרונות לחייו. באירופה המשיך שו לכתוב, בצד חיי הוללות, ואף שנחל הצלחות מסחריות כבירות - דוגמת "עני ועשיר", שהיה אבן-פינה בשידוך בין ספרות לסדרות טלוויזיה, סר חינו בעיני הביקורת שקרעה לגזרים את יצירותיו. גם ספרים בשלים ומרתקים כ-"אבדות סבירות" או "לחם על פני המים", לא חמקו מיחס זה. בשנת 1967, לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים, הגיע שו לישראל, בחברת הבמאי הנודע ז'יל דאסן (יהודי אף הוא), וסייע בצילום הסרט "המלחמה על השלום", שהוקרן בעולם כולו. שו היה נשוי לשחקנית מאריין אדוורדס ואב לבן - אדם. הנישואים היו סוערים, עם בגידות משל שני הצדדים. שו ומאריאן התגרשו (ובמשך קרוב לעשור חי עם בודיל נילסן) ולאחר מכן נישאו מחדש. אחיו הבכור, דייוויד, היה אף הוא סופר ותסריטאי. הביוגרפיה של מייקל שניירסון חושפת איש תוסס ורב-פעלים ואהבות שהתקשה להתמודד בין שני הקטבים של אמנות רצינית והצלחה מסחרית. רוב ספריו תורגמו לעברית. כפירי אריות, בתרגומו של מאיר אגסי ראש הגבעה, בתירגומם של יואב לביא ושלמה גונן לוסי קראון, בתרגומו של זרובבל ברל מלאכת לילה, בתרגומו של אריה קרישק לחם על פני המים, בתרגומו של חיים גליקשטיין אבדות סבירות, בתרגומו של ארז לבנון שבועיים בעיר זרה, בהוצאת מ. מזרחי רוח זלעפות בתרגומו של בי טל בהוצאת טברסקי מדיה וקבצים בנושא אירווין שו בוויקישיתוף אירווין שו, ברשת החברתית Goodreads אירווין שו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אירווין שו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארוין שו (1913-1984), דף שער בספרייה הלאומית
גיא אוני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גיא אוני - שמה הראשון של המושבה ראש פינה גיא אוני (ספר) – ספר מאת שולמית לפיד גיא אוני (סרט) – סרט קולנוע ישראלי המבוסס על ספרה של לפיד
עין שבע

עין שבע, המכונה גם טבח'ה (Tabgha), היא בקעה המשתרעת בצפון-מערב הכנרת, סמוך לכפר נחום. שמה העברי "עין שבע" ניתן לה על שם שבעת המעיינות שנבעו בה בעבר, אך כיום נובעים במקום חמישה בלבד. השם היווני, אשר ממנו התגלגל השם "טבח'ה", נובע גם הוא מהקשר גאוגרפי זה (Heptapegon שמשמעותו "שבעה מעיינות" הפך ל-Tabego ולבסוף Tabgha). עין שבע ידועה בזכות נס הלחם והדגים, המוזכר בברית החדשה ובו לפי המתואר הצליח ישו להזין 5,000 איש, בחמש כיכרות לחם ושני דגים. במקום התרחשות הנס, הוקמה במאה ה-4 כנסיית הלחם והדגים. הכנסייה הורחבה אך חרבה בידי הפרסים בתחילת המאה השביעית, וכיום עומדת באתר כנסייה מודרנית אשר משחזרת את הכנסייה העתיקה. בשנת 1932 נחשפה במקום בזיליקה ביזנטית ובה רצפת פסיפס מרשימה המתוארכת לזמנה של המאה ה-5 לספירה. כנסייה נוספת בעין שבע היא כנסיית הבכורה של פטרוס או "כנסיית ההבטחה". זוהי כנסייה פרנציסקנית, ולפי המסורת, במקום זה נגלה ישו לשליחים לאחר קומו מן המתים, סעד עימם, והעניק לפטרוס את הבכורה. הכנסייה הראשונה שניצבה במקום הוקמה במאה ה-4 על ידי פלוויה יוליה הלנה, אימו של הקיסר קונסטנטינוס, אך חרבה בימי הביניים. הכנסייה הנוכחית הוקמה מאבני בזלת על ידי נזירים פרנציסקנים איטלקים אשר התיישבו במקום בשנת 1934. בעת ביקורו של האפיפיור פאולוס השישי בישראל בשנת 1964, פקד את הכנסייה והתפלל בה. "עין איוב" הוא מעיין בבקעת טבח'ה, שיש הרואים בו מקום מקודש למוסלמים. על מקור מימי המעיין נבנתה בריכת אבן גדולה, שיש בה קומות וגרם מדרגות לולייני, ופתח ומבואה. המבנה מיוחס לתקופה הרומית, אך נראה שהוא מאוחר יותר, ובעיקרו שופץ במאה ה-18. ב-1961 בנה האדריכל נחום זולוטוב את "בית תמרה" על שמה של תמרה כהן שגרה בטבחה בשנות ה-50 של המאה ה-20, וניסתה להקים חווה חקלאית באזור. כהן נפטרה מסרטן בגיל 33 קודם שהצליחה להקים את החווה, ואמה היא שהקימה את הבית וגרה בו עד 1982. מאז עמד הבית נטוש בצמוד לכביש 87. כרי דשא מחקר היסטורי על אודות האכסניה פילגרהאוס בטבחה: חיים גורן, תולדות האכסניה הגרמנית-קתולית בטבחה 1889–1925, 1983 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא עין שבע בוויקישיתוף גילי סופר, סובב כנרת: ישו זה כאן, באתר ynet, 10 בדצמבר 2004 תמי עוז, קסם על חוף כנרת, באתר שמורות הטבע והגנים ספי בן-יוסף, חמאם איוב: בריאות לחופי הכנרת, באתר ynet, 15 בספטמבר 2005 מיכאל יעקובסון, סקירה אדריכלית והיסטורית על "בית תמרה" בטבחה, באתר 'חלון אחורי', 10 ביולי 2014 מידע על אתר עין שבע, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות מידע על אתר עין שבע, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות נירית שלו כליפא, אל גן נעול: סיורים במנזרי הארץ, הוצאת זמורה ביתן דביר, עמ' 209