laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הארמייה העשירית (איטליה)

הארמייה העשירית של הצבא האיטלקי (באיטלקית: Armata 10), הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר במהלך הפלישה למצרים. הארמייה הראשונה הוקמה בשנת 1917 לאחר התבוסה האיטלקית הקשה בקרב קפורטו. היא הייתה למעשה כוח בריטי-איטלקי בפיקודו של רודולף למברט. הארמייה לקחה חלק מכריע בקרב ויטוריו ונטו, ופורקה עם סיום המלחמה. הארמייה הוקמה מחדש ב-15 באוקטובר 1939 בלוב האיטלקית. ב-9 בספטמבר 1940 השיקה הארמייה את הפלישה האיטלקית למצרים. הארמייה העשירית הגיעה לסידי בארני ב-16 בספטמבר והורה לעצור את המתקפה בשל בעיות לוגיסטיות ומחסור באמצעי תחבורה, שאפיין עוד קודם את הארמייה העשירית. על אף רצונו של בניטו מוסוליני להמשיך במתקפה המפקד העליון של הכוח האיטלקי רודולפו גרציאני התחפר בעמדותיו ובנה ביצורים במקומות שכבש. הארמייה הגיעה 130 ק"מ מערבית לריכוז הכוח הבריטי העיקרי במרסא מטרוח. בדצמבר 1940 השיקו הבריטים מתקפת נגד שזכתה לכינוי "מבצע מצפן". המתקפה החלה בצורה מוצלחת ביותר, והארמייה נאלצה לסגת חזרה ללוב. הבריטים התקדמו בלוב במהירות, וב-5 בפברואר 1941 נשלחה הדיוויזיה המשוריינת השביעית הבריטית לבלום את הנסיגה האיטלקית. למחרת הגיעה למקום הארמייה העשירית, והחלה לתקוף את הכוח הבריטי הקטן במטרה לפרוץ דרכו ולהיחלץ מהכיתור. במשך יומיים נלחם הכוח הבריטי הקטן, שכלל 500 רובאים, פלוגת טנקים ומספר תותחי שדה ותותחים נגד טנקים הכוח האיטלקי חזק בהרבה. האיטלקים הפעילו לחץ כבד על כוח החסימה הבריטי, ולא היה רחוקים מלפרוץ דרכו. הלחימה הייתה קשה ונואשת והתנהלה בטווחים קצרים. ניסיון הפריצה האיטלקי האחרון התבצע ב-7 בפברואר כאשר 20 טנקים קלים איטלקיים מדגם פיאט M13/40 פרצו דרך חגורה דלילה של רובאים ותותחים נגד טנקים ונעצרו רק באמצעות אש תותחי שדה במרחק קצר ממפקדת הדיוויזיה הבריטית. כאשר הגיעו לזירה הכוחות הבריטיים העיקריים, שנעו לאורך כביש החוף, נשברה ההתנגדות האיטלקית. מפקד הארמייה ג'וזפה טאלארה נהרג, והבריטים לקחו בשבי 25,000 חיילים, 216 תותחים, 100 טנקים ו-1,500 כלי רכב. רודולף למברט (נובמבר 1917–1918) גנרלה פרנצ'סקו גיודי (אוקטובר 1939 - ספטמבר 1940) גנרלה מריו בארטי (ספטמבר 1940 - דצמבר 1940) גנרלה איטלו גריבולדי (ממלא מקום) גנרלה ג'וזפה טאלארה (דצמבר 1940 - פברואר 1941) גנרלה אניבל ברגונזולי (נכנע לבריטים בשם הארמייה) הארמייה העשירית באתר Axis History (באנגלית)
האסכולה הפלורליסטית

האסכולה הפלורליסטית היא אסכולה פילוסופית קדם-סוקרטית, שהתפתחה בעקבות האסכולה האלאטית, והתנגדה לתפיסתה הכופרת בקיום התנועה והתופעות. לאחר פרמנידס שוב לא ניתן היה להבין את הטבע בצורה פשוטה, ולהניח שחומר מסוים - חומר אחד - הוא היסוד הראשוני, כפי שהציעו בני האסכולה המילטית. במקום זאת, הפלורליסטים מנסים להסביר את העולם בעזרת עקרונות רבים. הם קיבלו כמה מהתכונות העיקריות של היש כפי שנתפס באסכולה האליאטית, והעבירו אותן למספר ישים שאין להם התחלה וסוף בזמן (אחרת לא היו משמשים ראשית לדברים אחרים), ואולי גם שאין בהם חלוקה ותנועה (אחרת לא יהיו יש). ישים אלה יכולים לנוע בינם לבין עצמם, להצטרף ולהיפרד, וכך לגרום לתנועה ולשינוי בעולם התופעות. אצל הפלורליסטים לא נתפסה עוד התנועה כחלק ממהותה של הראשית. עם בני אסכולה זו נמנים אמפדוקלס ואנכסגורס. ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'קי לוגרי

ג'קי לוגרי (באנגלית: Jackie Loughery;‏ 18 באפריל 1930 – 23 בפברואר 2024) הייתה שחקנית אמריקאית. מיס ארצות הברית הראשונה. לוגרי נולדה בניו יורק. ב-1952 נבחרה למיס ניו יורק ארצות הברית בטקס שהתקיים בפעם הראשונה. בתחרות מיס ארצות הברית הראשונה, שנערכה בקליפורניה, נבחרה למקום הראשון ובתחרות מיס תבל הראשונה, עלתה לשלב עשר המועמדות הסופיות. במסגרת הפרסים שהוענקו לה על זכייתה במיס ארצות הברית היה כלול גם חוזה עם אולפני יוניברסל. ב-1951 היא הופיעה במופע קומי בטלוויזיה הנקרא "שבעה באחת עשרה". ב-1954 הנחתה לצד ג'וני קרסון את שעשועון הטלוויזיה "הרווח את החופשה שלך". ב-1955 הופיעה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה המשפטית "לשפוט את רוי בין". ב-1956 שיחקה בסרט "Pardners" לצד דין מרטין. ב-1957 שיחקה בסרט הדרמה "בן שמונה עשרה וחרדתי" לצד ויליאם קמפבל. ב-1958 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט התעופה "המלאך החם". בנוסף היא ביצעה הופעת אורח בתוכנית "המופע של ג'ורג' ברנס וגרייס אלן". מדיה וקבצים בנושא ג'קי לוגרי בוויקישיתוף ג'קי לוגרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'קי לוגרי, באתר AllMovie (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באד אפפל

באד אפפל (בגרמנית: Bad Apfel) הוא ליקר תפוחים גרמני, שהומצא בשנת 1876 ומכיל 41% אלכוהול. הוא מיוצר מתמציות של פרי התפוח ועץ אדר קנדי, האלכוהול שבו מיוצר מדגנים גרמניים מקומיים. הוא ידוע בסמל הרכבת המצויר על תווית הבקבוק שלו. אתר הבית של החברה היצרנית ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולנטין צ'אושסקו

ולנטין צ'אושסקו (ברומנית: Valentin Ceaușescu‏; נולד ב-17 בפברואר 1948) הוא פיזיקאי רומני, עסקן כדורגל ידוע ברומניה ובנם הבכור של ניקולאה צ'אושסקו ואלנה צ'אושסקו. צ'אושסקו סיים לימודיו בבית ספר תיכון על שם פטרו גרוזה בשנת 1965 והמשיך שנתיים לימודי פיזיקה באוניברסיטת בוקרשט. הוא המשיך בלימודי פיזיקה באימפריאל קולג', בלונדון. צ'אושסקו שב לרומניה ב-1970 והתחיל לעבוד במכון לפיזיקה גרעינית של רומניה. הוא התמיד במקום עבודתו 40 שנים עד שיצא לגמלאות. ב-3 ביולי 1970 נשא לאישה את יורדנה בורילה, בתם של זוג קומוניסטים ותיקים, בת לאם יהודייה, יקטרינה אברהם. לזוג נולד בן בשם דניאל ולנטין. בני הזוג התגרשו ב-1988 וב-1995 נשא צ'אושסקו לאישה את רוקסנה דונה ולזוג נולדה בת בשם אלכסנדרה. ב-1971 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית, אולם לא ידוע על פעילות במסגרתה עד חודש לפני המהפכה הרומנית (1989), כאשר התמנה כחבר מחליף בוועד המרכזי של המפלגה. אחרי המהפכה נעצר, כמו כל יתר בני משפחת צ'אושסקו, ונחקר כחשוד בחבלה בכלכלת רומניה. הוא שוחרר כעבור חודשים ללא משפט, בין היתר בהשתדלותם של שחקני ואוהדי קבוצת הכדורגל, שנתמכה על ידו. ולנטין צ'אושסקו שיחק כדורגל במסגרת הליגה העירונית של בוקרשט. הוא התבלט כאוהד ותומך של סטיאווה בוקרשט ומייחסים לתמיכתו תרומה ניכרת לזכיית הקבוצה בליגת האלופות ב-1986. צ'אושסקו הוא אספן ספרים ואמנות ובמהלך חייו יצר לעצמו אוסף משמעותי, שהוחרם כשנעצר לאחר המהפכה. במאבק משפטי ממושך הצליח להשיב לעצמו את האוסף. Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun,‏ 2015. Consiliul național pentru studierea arhivelor securității, עמוד 143 (ברומנית) VALENTIN CEAUŞESCU ŞI DATORIA DISCREŢIEI (ברומנית) Cum arată astăzi nepoata lui Nicolae Ceaușescu? (ברומנית) Cine a fost cu adevărat VALENTIN CEAUŞESCU? (ברומנית)
מפרץ תוניס

מפרץ תוניס (בערבית: خليج تونس) הוא מפרץ גדול בים התיכון, אשר נמצא בצפון-מזרח תוניסיה. אורכו 63 קילומטרים. העיר תוניס שוכנת בדרום-מערב המפרץ, יחד עם שרשרת של יישובים וערים נוספות השוכנות במפרץ. העיר תוניס ממוקמת במרכז המפרץ, כך שיש לה יתרון אסטרטגי של הגנה מפני תקיפות מהים. בחוף העיר ממוקם נמל גדול המשמש את כל תוניסיה. העיר העתיקה קרתגו, שהיא כיום אתר מורשת עולמית, ממוקמת בצפון המפרץ. ג'יבל ראסיס (אנ'), הר השוכן באזור המפרץ, מתנשא לגובה של 795 מטרים כ-15 קילומטרים מחוף המפרץ, והוא ההר הגבוה ביותר באזור. המפרץ כולל מספר איים לרבות זמברה. מדיה וקבצים בנושא מפרץ תוניס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של תוניסיה ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מי – תו בסולם הצלילים גוסטב מי – פיזיקאי גרמני, על שמו פיזור מי מי פו – קליגרף, משורר וצייר סיני המי – להקת רוק בריטית Me – יישומון לזיהוי מספרי טלפון מים מיי (פירושונים)
קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה

קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה (באיטלקית: Carlo Emanuele III; ‏27 באפריל 1701 - 20 בפברואר 1773), היה מלך סרדיניה בשנים 1730–1773. קרלו אמנואלה נולד ב-27 באפריל 1701 בטורינו לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה ולאן מארי ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה. ב-3 בספטמבר 1730 הדיח קרלו אמנואלה את אביו ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ועלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת הירושה הפולנית, לחם קרלו אמנואלה לצד צרפת וספרד נגד אוסטריה, וכבש את מילאנו, פאוויה ושטחים בלומבארדיה, ובחוזה וינה קיבל את נוברה וטורטונה. במלחמת הירושה האוסטרית לחם קרלו אמנואלה לצד אוסטריה נגד צרפת וספרד, ובשלום אקס-לה-שפל קיבל את ויג'וואנו, אף שנאלץ לוותר על שטחים אחרים. הישגיו של קרלו אמנואלה הקנו לממלכת סרדיניה מעמד מכובד באירופה. בנוסף, קרלו אמנואלה ביצע תיקונים חשובים במינהל, בשיפוט ובכלכלת הממלכה. ב-20 בפברואר 1773 מת קרלו אמנואלה בטורינו, ובנו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה עלה לשלטון במקומו. ב-15 במרץ 1722 התחתן קרלו אמנואלה עם אנה כריסטינה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, בתו של תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך ומריה אלאונורה, רוזנת הסן-רוטנבורג, ממנה היה לו בן אחד: ויטוריו אמדאו תאודורה (1723–1725). ב-20 באוגוסט 1724 התחתן קרלו אמנואלה עם פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתו של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, ממנה היו לו 6 ילדים: ויטוריו אמדאו (1726–1796). אלאונורה מריה תרזה (1728–1781). מריה לואיזה גבריאלה (1729–1767). מריה פליציטה (1730–1801). אמנואלה פיליברטו (1731–1735). קרלו פרנצ'סקו רומואלדו (1733). ב-1737 התחתן קרלו אמנואלה עם אליזבת תרז, נסיכת לורן, בתו של לאופולד, דוכס לורן ואליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי, ממנה היו לו 3 ילדים: קרלו פרנצ'סקו (1738–1745). מריה ויטוריה מרגריטה (1740–1742). בנדטו מריה מאוריציו (1741–1808). מדיה וקבצים בנושא קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה בוויקישיתוף קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יעקב קדמי

האם התכוונתם ל... יעקב (״יאשה״) קדמי (פעיל עלייה) – פעיל עלייה יליד ברית המועצות, ראש ארגון "נתיב", איש ציבור ואיש עסקים. יעקב קדמי (שופט) – שופט בית המשפט העליון הישראלי.
הארמייה העשירית

האם התכוונתם ל... הארמייה העשירית (האימפריה הגרמנית) – ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה. הארמייה העשירית (ורמאכט) – ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה. הארמייה העשירית (האימפריה היפנית) – ארמייה יפנית שפעלה בשנות ה-30 של המאה ה-20. הארמייה העשירית של ארצות הברית – ארמייה אמריקאית שפעלה במלחמת העולם השנייה. הארמייה העשירית (צרפת) – ארמייה צרפתית שפעלה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. הארמייה העשירית (איטליה) – ארמייה איטלקית שפעלה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. הארמייה העשירית (האימפריה האוסטרו-הונגרית) – ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה. הארמייה העשירית (האימפריה הרוסית) – ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
הארמייה התשיעית

האם התכוונתם ל... הארמייה התשיעית (האימפריה הגרמנית) – ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה. הארמייה התשיעית (ורמאכט) – ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם השנייה. הארמייה התשיעית (ארצות הברית) – ארמייה אמריקאית שפעלה במלחמת העולם השנייה. הארמייה התשיעית (צרפת) – ארמייה צרפתית שפעלה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. הארמייה התשיעית (האימפריה הרוסית) – ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה. הארמייה התשיעית (ברית המועצות) – ארמייה סובייטית שפעלה במלחמת העולם השנייה.
יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Joseph I, Heiliger Römischer Kaiser ‏26 ביולי 1678 - 17 באפריל 1711), היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-1705 עד 1711, ומלך הונגריה מ-1687 עד 1711. יוזף נולד ב-26 ביולי 1678 ללאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה מגדלנה מנויבורג, בתו של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ורעייתו אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט. ב-9 בדצמבר 1687 הוכתר יוזף למלך הונגריה, וב-23 בינואר 1690 הוכתר למלך הרומאים (מלך גרמניה). בניגוד לרבים מבני משפחתו, לא היה יוזף כל כך אדוק בדת, ואהב מאוד מוזיקה וציד. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הצטרף יוזף לכוחו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, והשתתף עמו במצור על לנדאו. ב-5 במאי 1705 מת אביו לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ויוזף עלה לשלטון במקומו. יוזף הראשון השתדל לייעל את הבירוקרטיה באימפריה, ולהפחית את המיסים. כמו כן, השתדל לחזק את מעמדו באימפריה, על מנת לחזק את מעמדה של אוסטריה כמעצמה גדולה. בנוסף, יוזף תבע זכויות קיסריות באיטליה, אף הסתכן בעימות עם האפיפיור על דוכסות מנטובה. בתחילת שלטונו התרחש מרד אצילים בטרנסילבניה, והקיסר נאלץ לנקוט פעולות צבאיות נגדו. אולם, השתדל להגיע לפשרה, ובכך סלל את הדרך להשתלבות הונגריה באימפריה. היה זה מזלו הטוב של יוזף הראשון למשול באימפריה, כשלצידו המצביא הדגול אויגן, נסיך סבויה, וג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, שפעלו במשותף נגד צבאות לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. במהלך כל תקופת שלטונו, נאלץ יוזף לפעול נגד פרנץ ראקוצי, שהוביל מרד בניסיון להשיג את עצמאות ממלכת הונגריה, ובסופו של דבר מצא מקלט באימפריה העות'מאנית. ב-17 באפריל 1711 מת יוזף בווינה, כתוצאה ממגפת אבעבועות שחורות שמתו ממנה גם לואי, הדופן הגדול ושלושת אחיו של פרנץ מלורן. יוזף הראשון נקבר בקריפטה הקיסרית, ואחיו קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו. ב-24 בפברואר 1699 התחתן יוזף עם וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג בתו של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ורעייתו בנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, ממנה נולדו לו 3 ילדים: מריה יוזפה (1699–1757). לאופולד יוזף (1700–1701). מריה אמליה (1701–1756). יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, באתר Discogs (באנגלית)
פני צ'לנוב-קריגר

פני צ'לנוב-קריגר (1898–1977) הייתה רופאת ילדים ישראלית, ילידת רוסיה, ויו"ר איגוד הרופאות בישראל, בהר"י. צ'לנוב-קריגר נולדה במוסקבה, והייתה בתו של המנהיג הציוני והרופא ד"ר יחיאל צ'לנוב. למדה רפואה בקניגסברג ובברלין, והתמחתה בברלין ברפואת ילדים במחלקתו של פרופ' צרני. עלתה לארץ ישראל בשנת 1924, עם אמה רבקה, ושני אחיה: בנימין וזאב. עבדה בכפר הנוער מאיר שפיה, ובבתי החולים הדסה-ירושלים והדסה-צפת. בצפת הכירה את ד"ר משה קריגר, לו נישאה בשנת 1929. היא ילדה את בתם נירה קריגר-דן (1930–2015) ואת בנם יחיאל. הזוג עבר לתל אביב. בשנת 1934 הקימה עם בעלה את "בית קריגר" בשדרות רוטשילד 71. בשנות השלושים היא גם הקימה, ביחד עם ד"ר שפירא את "לטף" - בית ילדים וסנטוריום בתל אביב. משנות השלושים של המאה העשרים היא הייתה יושב ראש איגוד הרופאות בישראל, ומילאה מגוון תפקידים ציבוריים נוספים. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדבה לשירות בצבא הבריטי, בדרגת קפיטן (סרן). היא גם עבדה במגן דוד אדום, במשמר האזרחי ובמרפאות קופת חולים כללית באזור תל אביב עד יום מותה. נהרגה בתאונת דרכים ב-21 באוקטובר 1977, בשובה מעבודתה במרפאת ילדים של קופת החולים. ביתם של פני ומשה, "בית קריגר", הפך למלון בוטיק לאחר ששופצו 25 דירות יוקרה. ד"ר אפרים סיני נזכר: ”פניה הייתה אישיות נדירה ומלאת קסם. מבית אביה ירשה את מיטב מסורת יהודי רוסיה, ובזכות עצמה הייתה אישה בעלת שיעור קומה”. ניסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1984", הוצאת איתי בחור, זכרון יעקב, מרץ 2012, מהדורה שנייה, מהדורה מעודכנת ומורחבת ליובל המאה לההסתדרות הרפואית בישראל (1912-2012), עמוד 377. "מידע לרופא", פברואר 1978. The rothscild 71 since 1934 משפחת קריגר ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, תל אביב, 1984, עמוד 141 רתם תורגמן, מקו, the rothschild : "חווית אירוח אורבנית בלב הכרך", 25.7.2012 ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מיומנו של רופא". צ'ריקובר הוצאה לאור בע"מ, 1984, עמוד 141
טיטור

טיטור (בלועזית: טיטרציה, באנגלית: Titration, בעברית: תהליך סתירה) היא שיטה לקביעת הריכוז של חומרים שונים בתמיסה. החומר שאת ריכוזו בתמיסה רוצים לגלות נקרא אנליט (Analyte) והוא מצוי בתמיסה בריכוז לא ידוע. לתוך תמיסת הנעלם מוסיפים תמיסה של חומר בריכוז ידוע וקבוע. חומר זה נקרא טיטרנט (Titrant). בין החומרים מתרחשת תגובה וכל עוד בתמיסה יש שיירים של האנליט התגובה תצא לפועל. מקובל להשתמש באינדיקטור pH לזיהוי הנקודה שבה התגובה הסתיימה (לא נותרו עוד שיירי אנליט). בנקודה זו, המכונה "נקודת סוף טיטרציה", ניתן לחשב את ריכוז הנעלם על ידי מציאת כמות המולים שהגיבו מתוך ידיעת הנפח והריכוז המדויקים של הטיטרנט. חשוב כי תמיסת הטיטרנט תהיה בעלת ריכוז ידוע בדיוק רב, ושריכוז זה לא ישתנה (לא תהיה שקיעה של החומר, חמצון באוויר וכו') לשם כך נהוג להשתמש בחומר העונה על הקריטריונים של "סטנדרט ראשוני". ישנן כמה תכונות שנדרשות מהסטנדרט הראשוני: בעל מסה מולקולרית גבוהה (כדי להקטין את השגיאה היחסית בשקילתו). יציב בתנאי המעבדה (לא סופח לחות (לא היגרוסקופי), שלא יתחמצן באוויר, נוח לאחסון, חיי מדף ארוכים). זול. מומס היטב במדיום הנבדק (לרוב מים). מגיב במהירות ובשלמות עם האנליט. טהור. לנפח ידוע של הנעלם שברצוננו לקבוע את ריכוזו, מוסיפים טיטרנט בנפח וריכוז ידועים בעודף. לאחר הוספת הטיטרנט אמורים להישאר עודפים ממנו בכלי. את העודפים מטטרים עם תמיסת החומר הנעלם בריכוז ידוע עד לסיום התגובה. ברגע שכל עודפי הטיטרנט הגיבו ניתן לדעת כמה מהם היו בעודף ומכאן, כמה היו דרושים לטיטרציה. עקומת הטיטרציה היא גרף המציג את ריכוז אחד החומרים, או מדד אחר בתמיסת הנעלם (כגון pH, מוליכות וכו') כנגד כמות הטיטרנט המוסף. בתחילת הטיטרציה ריכוז האנליט בתמיסה יורד לאט מאוד, לאחר מכן מתחילה "צניחה" שנהיית תלולה יותר ויותר ככל שמתקרבים לנקודת שקילות (נקודה האקוויוולנטית). בנקודה האקוויוולנטית תהיה בגרף הפונקציה נקודת פיתול (הנקראת נקודת שקילות). לאחר הירידה התלולה בריכוז האנליט תהיה דעיכה איטית וריכוז התמיסה האנליטית שואף ל-0 כאשר ציר ה-x שואף לאינסוף. ביורטה science/volumetric-analysis טיטור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערכת שווי, דף שער בספרייה הלאומית טִּטּוּר במילון כימיה כללית (תשמ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלוס הרביעי, מלך ספרד

קרלוס הרביעי, מלך ספרד (בספרדית: Carlos IV de Borbón;‏ 11 בנובמבר 1748 – 20 בינואר 1819) היה מלך ספרד בשנים 1788–1808, ולאחר מכן הודח לטובת בנו פרננדו השביעי, מלך ספרד, ושוב לטובת ז'וזף בונפרטה. קרלוס הרביעי, היה בנו השני של קרלוס השלישי, מלך ספרד, ומריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה. הוא נולד בנאפולי בזמן שאביו היה מלך נאפולי וסיציליה. אחיו הבכור דון פליפה עבר להיות השני בתור לכס המלוכה בשל לקויות הלמידה והאפילפסיה שלו. בנאפולי וסיציליה כונה קרלוס "נסיך טורונטו". הוא כונה גם אל קזדור ("הצייד") בשל העדפותיו לספורט ולצייד, במקום לעסוק בענייני המדינה. קרלוס נחשב על ידי ההיסטוריון סטנלי ג'י. פין כ"טוב לב אך חלש ופשוט מחשבה". ב-14 בדצמבר 1788 נפטר אביו קרלוס השלישי, מלך ספרד, וקרלוס עלה לשלטון במקומו. קרלוס ביקש לשמור על הישגי הרפורמות של אביו, ובשל כך נשאר בתחילה בברית עם צרפת המהפכנית, למרות מה שעוללה לקרוביו מבית בורבון הצרפתי. אולם, בשנת 1793 יצא קרלוס למלחמה על צרפת, בהשפעת מנואל דה גודוי, ואיבד את חלקו המזרחי של האי סנטו דומינגו. בשנת 1796 כרת קרלוס ברית עם ממשלת הדירקטוריון של צרפת, אולם בשנת 1797 ספגו הצי הספרדי-צרפתי המשולב מפלה מידי הצי הבריטי בקרב כף סנט וינסנט. בשנת 1800 מכר קרלוס לצרפת את לואיזיאנה, ובשנת 1801 פלש לממלכת פורטוגל. בשנת 1807 הסכים קרלוס עם נפוליאון לחלק את פורטוגל ביניהם, אולם משכבשה צרפת את צפון ספרד, נמלט קרלוס לדרום על מנת לברוח לאמריקה הלטינית. בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנו פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אשתו מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה לרומא. קרלוס הרביעי נפטר ב-20 בינואר 1819 ברומא, זמן קצר לאחר אשתו שמתה ב-2 בינואר 1819. בשנת 1765 התחתן קרלוס עם מריה לואיסה מפארמה, בתו של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, ממנה היו לו 14 ילדים: קרלוס קלמנטה (1771–1774). קרלוטה ז'ואקינה (1775–1830). מריה לואיסה (1777–1782). מריה אמליה (1779–1798). קרלוס דומינגו (1780–1783). מריה לואיסה (1782–1824). קרלוס פרנסיסקו דה פאולה (1783–1784). פליפה פרנסיסקו דה פאולה (1783–1784). פרננדו (1784–1833). קרלוס מריה איסידרו בניטה (1788–1855). מריה איזבלה (1789–1848). מריה תרזה (1791–1794). פליפה מריה (1792–1794). פרנסיסקו דה פאולה (1794–1865). הרפורמות הבורבוניות מלכי ספרד קרלוס הרביעי, מלך ספרד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קרלוס הרביעי, מלך ספרד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ציון לוז

הרב ציון לוז (אילוז) (נולד ב-5 באפריל 1963) הוא דיין ישראלי, ציוני דתי, חבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים, ואב"ד בית הדין הרבני בבאר שבע לשעבר. ייסד ועומד בראש ישיבת "תפארת ישראל" ביד בנימין יחד עם הרב משה אמסלם, נולד במרוקו בשנת 1963 לשמעון ולאסתר אילוז. בשנת לידתו עלה לישראל ומשפחתו התיישבה בבאר שבע. למד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה, שם היה לתלמידו של הרב אברהם סילברט, ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה, שם היה תלמידו של הרב חיים יעקב גולדויכט. כמו כן למד במכון להכשרת מורים "מורשת יעקב". בשירותו הצבאי שירת בחיל השריון. קיבל סמיכה לרבנות בשנת 1992 ובשנת 1997 קיבל כושר לדיינות. למד בכולל ארץ חמדה במשך שש שנים והיה לתלמידו של הרב שאול ישראלי. במסגרת לימודיו שם סיים את מבחני הדיינות בהצטיינות. לאחר סיום לימודיו בארץ חמדה, שימש כר"מ בישיבת כרם ביבנה עד למינויו לבית הדין הרבני. ב-29 באוקטובר 2007 מונה לדיין בבית הדין הרבני בבאר שבע. ב-25 באוקטובר 2015 התמנה לאב בית הדין הרבני בבאר שבע, וב-12 ביולי 2016 מונה כחבר בית הדין הרבני הגדול לערעורים בירושלים. הוא נודע בין הדיינים כעילוי. במשך שנים היה חוקר במחלקה למשפט העברי במשרד המשפטים, בפרויקט "חוקה לישראל". כמו כן לימד במכללות דתיות לחינוך. בשנת 2023, הקימו הרב לוז והרב משה אמסלם, אב"ד באשדוד, את הישיבה הגבוהה "תפארת ישראל" ביד בנימין, והם עומדים בראשה. הרב לוז הוא חבר הוועדה של קרן אחד לאחד שהקים הרב יצחק נריה. נשוי לרונית אילנה, יועצת חינוכית, בתו של הרב ד"ר הושע רבינוביץ, ואב לשמונה, גר ביד בנימין. חתנו הוא אבישי גרינצייג, כתב לענייני משפט בכאן חדשות. מדיה וקבצים בנושא ציון לוז בוויקישיתוף עידן יוסף, הפנים החדשות של בתי הדין, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 בנובמבר 2007 פסקי הדין של הרב ציון לוז בבית הדין הרבני בבאר שבע, אתר דעת. שיעורי הרב ציון לוז ביוטיוב שיעורי הרב ציון לוז באתר ישיבת כרם ביבנה גיל קלנר, ‏הכירו את הדיין החדש: מי אתה הרב ציון לוז?, באתר "סרוגים", 13 ביולי 2016 סרוגים משפיעים: הרב אליעזר איגרא, הרב שלמה שפירא והרב ציון לוז ציון לוז, דף שער בספרייה הלאומית ידיעה על מינויו באתר כיכר השבת סרוגים משפיעים: הרב אליעזר איגרא, הרב שלמה שפירא והרב ציון לוז דביר עמר, ישיבה חדשה ביד בנימין: תפארת ישראל, באתר ערוץ 7, 23 באוגוסט 2023 ראו: הרב הושע רבינוביץ, מאורות הרצי"ה, אלקנה תשע"א, כרך א, עמ' 19
פראנה (הינדואיזם)

פְּרַאנָה (בהינדית प्राण) היא מילה בסנסקריט עבור "כוח החיים" או עיקרון חיוני. בפילוסופיה ההינדית הכוללות יוגה, רפואה הודית, ואמנויות לחימה, המונח מתייחס באופן קולקטיבי לכל האנרגיה הקוסמית הקיימת ביקום. פראנה כולל גם אנרגיות של חפצים דוממים. בספרות, פראנה מתואר לפעמים כאילו הוא מוצרים שמקורם מהשמש, המחברים את האלמנטים של היקום. אנרגיית החיים זו מופעלת בבהירות ומתוארת בוודות ובאופנישדות העתיקה. ביצורים חיים, אנרגיה אוניברסלית זו נחשבת אחראית לכל תפקודי הגוף באמצעות חמישה סוגים של פראנה, הידועים בחמשת הוודות. מדיה וקבצים בנושא פראנה בוויקישיתוף פראנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קינוטאבר

פסטיבל הקולנוע קינוטאבר (ברוסית: Кинотавр) היה פסטיבל קולנוע שנערך בעיר הנופש סוצ'י שבדרום רוסיה. הפסטיבל נערך לראשונה בקיץ 1990, ומאז הוא נערך מדי שנה בחודש יולי, מלבד במספר מקרים יוצאי דופן, עד שנת 2021 הפסטיבל, הסגור לקהל הרחב, זוכה לתשומת לב רבה מהתקשורת הרוסית, ועקב כך פוקדים אותו כוכבי קולנוע רבים. מפיקים רבים משיקים בו את סרטיהם החדשים ומנסים למכור אותם למפיצים. פרס בקטגוריית פסקול הסרטים מוענק על שמו של המלחין מיכאל טריברדייב. זהו אחד מפסטיבלי הקולנוע החשובים בקולנוע הרוסי. עד 2011 הוענקו פרסים רק לסרטים מתוצרת הפדרציה הרוסית, אך באותה שנה הוסרה המגבלה הגאוגרפית ולמעשה כל סרט בשפה הרוסית יכול לקבל פרס ולהיות מוצג בפני באי הפסטיבל. בנוסף, הותר להציג בפסטיבל גם סרטים בשפות זרות, אך בתנאי שרוסיה היא אחת המדינות המפיקות של הסרט. כך קרה שבשנת 2017 הוצג סרטו של רזו גיגיניישווילי מגאורגיה "בני ערובה", שרוסיה, יחד עם פולין וגאורגיה, הייתה אחת המדינות המפיקות, אך הסרט דובר גאורגית. הסרט זכה בפרס הבימוי הטוב ביותר. הפסטיבל הראשון לסרטים עצמאיים בברית המועצות התקיים לראשונה באפריל 1990 בפודולסק שבמחוז מוסקבה. ב-1991 נערך הפסטיבל בעיר הנופש סוצ'י, ומאז הוא התקיים בה מדי שנה כאשר הפסטיבל האחרון התקיים בשנת 2021. הפרס הראשי (Главный приз) פרס הבמאי הטוב ביותר (Приз за лучшую режиссуру) פרס השחקנית הטובה ביותר (Приз за лучшую женскую роль) פרס השחקן הטוב ביותר (Приз за лучшую мужскую роль) פרס הצילום הטוב ביותר (Приз за лучшую операторскую работу) פרס גורין לתסריט הטוב ביותר (Приз им. Г. Горина «За лучший сценарий») פרס טריברדייב לפסקול הטוב ביותר (Приз им. М. Таривердиева «За лучшую музыку к фильму») פרס תחרות "קינוטאבר. בכורה" (Приз конкурса «Кинотавр. Дебют») פרס תחרות "קינוטאבר. הסרט הקצר" (Приз конкурса «Кинотавр. Короткий метр») פסטיבל הקולנוע בקאן אתר האינטרנט הרשמי של קינוטאבר קינוטאבר, ברשת החברתית פייסבוק קינוטאבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קינוטאבר, סרטונים בערוץ היוטיוב кино, "קינו", פירושה "קולנוע"; ייתכן שיש כאן משחק מילים עם "קנטאור". ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.