דב שיאון

דב שיאון (18 באוקטובר 1920 – 22 במרץ 2003) היה תת-אלוף בצה"ל, שימש כדובר צה"ל וראש הוועדה המשותפת לישראל ומצרים לאכיפת הסכם השלום בין המדינות. נולד בשם דב שטייגר ב-1920 באוז'הורוד שבטרנסקרפטיה, אז בצ'כוסלובקיה. בגיל 20 עלה לארץ ישראל, התנדב לארגון "ההגנה", ובמלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי. במלחמת העצמאות השתייך לחטיבת עציוני, ולחם עמהּ בקרבות בירושלים. לאחר המלחמה סיים את קורס הקצינים הראשון שנערך בצה"ל. ב-1951 יצא לשנת לימודים באנגליה, ואחר כך מילא תפקידי מטה והדרכה. במלחמת סיני שירת במטה חטיבת הצנחנים בפיקודו של אריק שרון. ב-1959 יצא שיאון לשליחות מטעם משרד החוץ בשגרירות ישראל בלונדון, תפקיד שבו כיהן עד 1963. לאחר שובו ארצה למד במכללה לביטחון לאומי ושירת בהּ כמדריך. במלחמת ששת הימים הצטרף למטה אוגדה 38 בפיקודו של שרון באוגוסט 1967 מונה כקצין הקישור לכוחות האו"ם. ביוני 1968 מונה לנספח צבאי במערב אירופה שמקום מושבו בצרפת. בסוף 1972 מונה לעוזר ראש אגף התכנון. לאחר מלחמת יום הכיפורים שימש עוזרו של אהרן יריב בדיוני הפרדת הכוחות עם מצרים בק"מ ה-101 והיה סגנו של מוטה גור במשלחת הישראלית לועידת ז'נבה (1973). שיאון התמנה לדובר צה"ל ביוני 1974 לאחר שקודמו בתפקיד אפרים פורן נקרא לשמש כמזכיר הצבאי של ראש הממשלה הטרי יצחק רבין. ב-1976 מונה לעמוד בראש צוות ההקמה של המכללה לביטחון לאומי, לאחר שזו נסגרה ב-1967 והוחלט להקים אותה מחדש. לסגן מפקד המכללה במרץ 1979 פרש מצה"ל והתמנה למנהל מרכז המחקר והתכנון במשרד החוץ, אולם מיד התבקש לחזור לצה"ל ומונה כנציג ישראל בוועדה המשותפת ליישום הסכם השלום בין ישראל למצרים. שיאון שימש בתפקיד עד 1984. בתחילת 1985 מונה למפקד יחידת הקישור לכוחות זרים של צה"ל, שהוקמה באותה עת, והשתתף בשיחות עם מצרים לפתרון המחלוקת לגבי טאבה. השתחרר ב-1986 ומונה לעמוד בראש צוות ההקמה של מכללה להכשרת דיפלומטים במשרד החוץ. שיאון נפטר ב-2003 לאחר שסבל שנים ארוכות ממחלת פרקינסון. שיאון היה נשוי ליעל דיין, שאותה הכיר בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים כששירתה באוגדת שרון. חתונתם נערכה ב-23 ביולי 1967, כחודש לאחר תום המלחמה בבית אביה משה דיין, ובאותו אירוע נישאו גם אהרונה ואסי דיין. את החופה ערך הרב הצבאי הראשי שלמה גורן, בין אורחי החתונה היו דוד בן-גוריון, אריאל שרון ועזר ויצמן. נולדו להם בן ובת. שיאון כתב בשנות ה-50 את ה"תיאור היסודי והמפורט ביותר של המלחמה נגד הלגיון הערבי במלחמת העצמאות". "במחקרו זה שהופקד בארכיון צה"ל ומעולם לא פורסם" נקט שיאון עמדה נחרצת ולפיה בניגוד לפחד של ההגנה כי הלגיון מתכוון להתקדם אל ירושלים ואף עלול לתקוף את ירושלים המערבית ואת ישראל עצמה ובכך לסגת מהבטחתו של עבדאללה, מלך ירדן לגולדה מאיר בפגישתם הראשונה, פחד שהניע את מתקפות ההגנה בירושלים באמצע מאי 1948, הרי עבדאללה וגלאב פאשא, מפקד הלגיון, ולו בשל נחיתותו המספרית של הלגיון, לא תכננו את כיבושה של העיר כשם שלא תכננו כל מלחמה יזומה כנגד ישראל וכל מגמתם בפלישה לארץ ישראל הייתה לתפוס את השטחים במרכז הארץ שהוקצו לערבים בהתאם לתוכנית החלוקה. באילן יוחסין זה מופיעים רק אישים שזכו לפרסום וחוליה המקשרת בין דורות ואבות המשפחה. זאב שיף ואיתן הבר, לקסיקון לביטחון ישראל, הוצאת זמורה ביתן מודן, 1976. מדיה וקבצים בנושא דב שיאון בוויקישיתוף מת דב שיאון, בעלה של יעל דיין, באתר ynet, 22 במרץ 2003 יאיר קוטלר, תת אלוף דב שיאון: האיש על הקו החדש, מעריב, 25 בינואר 1980 אל"מ שיאון - קצין קישור עם או"ם, למרחב, 20 באוגוסט 1967 אל"מ דב שיאון מונה נספח צה"ל במערב-אירופה, דבר, 15 באוגוסט 1968 א. רהט, הוועדה הצבאית בז׳נבה מתחילה מחר הדיון על הפרדת הכוחות, על המשמר, 25 בדצמבר 1973 אל״מ שיאון דובר צה״ל, על המשמר, 23 ביוני 1974 דובר צה"ל החדש - תא"ל יואל בן פורת, מעריב, 2 במאי 1976 ביקור קציני המכללה הבריטית, מעריב, 29 בספטמבר 1976 דב שיאון - מנהל מרכז החקר והתכנון במשרד החוץ, דבר, 7 במרץ 1979 יעקב ארז, קצינים מישראל ומצרים יבדקו הפרות ההסכם, מעריב, 20 במאי 1980 היום ייתתם הסכם הפיקוח המשותף בסיני, מעריב, 23 בינואר 1980 נתן זהבי, תת־אלוף שיאון: "לסגור דרום־סיני לקטינים", חדשות, 22 ביולי 1984 פרס - מובראק: פיסגה בפברואר. בינתיים - הפשרה בטאבה, כותרת ראשית, 9 בינואר 1985 אייל ארליך, פרס ומצרים: המאבק שלו הוא לא רק נגד שמיר, כותרת ראשית, 6 בפברואר 1985 יוסף ולטר, דב שיאון יקים אקדמיה להכשרת דיפלומטים, מעריב, 22 ביוני 1986 אבי כצמן, מת דב שיאון, בעבר דובר צה"ל, באתר הארץ, 22 במרץ 2003 כלה וחתן בבית דיין, "העולם הזה", גיליון 1560 מ-26 ביולי 1967, עמוד 15 , בני מוריס, הדרך לירושלים, ספריית אופקים עם עובד, 2007, עמ' 174-173 , בני מוריס, הדרך לירושלים, ספריית אופקים עם עובד, 2007, עמ' 162