laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רנטה פוגל

רנטה פוגל-היינריך (בגרמנית: Renate Vogel-Heinrich; נולדה ב-30 ביוני 1955) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. היא אלופת עולם בעלת 3 מדליות זהב ושיאנית עולם שהתמחתה בעיקר בסגנון חזה. פוגל נולדה בקרל-מרקס-שטאדט (כיום קמניץ). באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פוגל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:24.91 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 4:20.75 דקות ולפני מערב גרמניה (4:26.46 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.87 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה פוגל ב-3 מדליות זהב. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.74 דקות, לפני ליובוב רוסנובה מברית המועצות (1:15.42 דקות) ובת ארצה בריגיטה שוכארדט (1:15.82 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.01 דקות, לפני בת ארצה הנלורה אנקה (2:40.49 דקות) ולין קוללה מארצות הברית (2:41.71 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אולריקה ריכטר, רוזמרי קותר וקורנליה אנדר בשיא עולם חדש של 4:16.84 דקות, לפני ארצות הברית (4:25.80 דקות) ומערב גרמניה (4:26.57 דקות). באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה פוגל בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 4:13.78 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.69 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 1:12.91 דקות. בתחרות שחייה שנערכה בקונקורד, קליפורניה ב-1 בספטמבר אותה שנה קבעה פוגל במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:12.28 דקות. בשנת 1979 ברחה פוגל למערב גרמניה דרך הונגריה, שם החלה לעבוד כמאמנת שחייה. פוגל הייתה מהראשונות שסיפרו על השימוש הלא חוקי בסמים בקרב ספורטאים ולכן הייתה חשופה להתקפות מצד גורמים ממזרח גרמניה. לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב [1]. פוגל שברה 4 שיאי עולם בשחייה, 2 שיאי עולם במשחה ל-100 מטר חזה ו-2 שיאי עולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. מדיה וקבצים בנושא רנטה פוגל בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה רנטה פוגל, באתר olympedia.org רנטה פוגל, באתר Swimrankings
סוונסי

סוונסי (באנגלית: Swansea, בוולשית: Abertawe) היא עיר ומחוז עירוני בדרום ויילס, הממלכה המאוחדת. העיר ממוקמת על חופה הדרום-מערבי של ויילס, ואוכלוסייתה מונה כ-232,600 תושבים - היא העיר השנייה בגודלה מבחינת אוכלוסייתה בוויילס לאחר קארדיף, והמחוז השלישי בגודלו. במהלך שיאה של המהפכה התעשייתית במאה ה-19, הייתה סוונסי לאחד ממרכזי תעשיית הנחושת החשובים בעולם. בשנת 1768 נוסדה קהילה יהודית בעיר. לעיר קבוצת כדורגל סוונסי סיטי המשחקת בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ושתי קבוצות רוגבי: סוונסי אר אפ סי ואוספריס המשחקות בליגת הרוגבי הראשונה של וולש. מדיה וקבצים בנושא סוונסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוונסי סוונסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נכון לשנת 2010. תמונה פנורמית של מפרץ סוונסי ערך זה הוא קצרמר בנושא ויילס ובנושא יישובים בממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פס (הרלדיקה)

הפֶס הוא מטען הרלדי אשר מהווה פס רחב לרוחבו של המגן כך שהמגן מחולק לשלושה חלקים. רוחבו של הפס הוא בין שליש לחמישית מרוחבו של המגן, לרוב תלוי בעובדה האם הפס מוטען במטען משנה או ריק. המונח פס משמש גם לציון חלוקת השדה לשני חלקים, עליון ותחתון, כך שיופיע בבלאזון המונח "חלוקה באמצעות פס". ארז'ן, פס גולס חלוקה באמצעות פס סמל אוסטריה המציג מגן גולס פס ארז'ן מדיה וקבצים בנושא פס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבוצת קמפרי

קבוצת קמפרי היא חברה איטלקית המייצרת ומייצאת משקאות אלכוהוליים, יינות ומשקאות קלים לכל העולם. ברשות החברה כ-40 מותגים של משקאות שמשווקים לכ-190 מדינות. קבוצת קמפרי היא השישית בגודלה בתחום המשקאות האלכוהולים בעולם. הקבוצה היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה איטליאנה. קמפרי אפרול אייריש מיסט צ'ינזאנו (אפרטיף) צ'ינאר גלן גראנט אוזו 12 סקאיי (וודקה) פרנג'ליקו (ליקר) אוורנה מדיה וקבצים בנושא קבוצת קמפרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת קמפרי קבוצת קמפרי, ברשת החברתית פייסבוק קבוצת קמפרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קבוצת קמפרי, ברשת החברתית אינסטגרם קבוצת קמפרי, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
The Lazy Song

The Lazy Song הוא שירו של הזמר והמלחין האמריקאי ברונו מארס. השיר הוא חלק מאלבום הבכורה של מארס – Doo-Wops & Hooligans, והוא הסינגל השלישי שיצא מהאלבום ב-15 בפברואר 2011. מארס כתב את השיר יחד עם קיינאן וצוות ההפקה שלו – הסמיזינגטונס, שבנוסף הפיקו את הסינגל. השיר מושפע מבחינה מוזיקלית מסגנונות הרגאיי והסגנון המוזיקלי של הוואי ובעל אלמנטים של פופ ו-R&B. השיר הגיע למקום הראשון במצעדים בממלכה המאוחדת, והפך לרביעי במספר שהגיע למקום זה אחרי "Nothin' on You",‏ "Just the Way You Are" ו-"Grenade". נכון להיום 2011 נמכרו 6.5 מיליון עותקים דיגיטליים של השיר. בשבוע ה-15 לצאת השיר הגיע למקום הרביעי במצעדים בארצות הברית. מבקרים רבים ציינו את השפעות הרגאי על השיר. הביקורות על השיר היו ברובן חיוביות ורבות אף שיבחו את השיר ואת האווירה הנעימה והפסטורלית שהוא משדר, "בו מתואר היום בו הדמות הראשית לא תעשה כלום". הקליפ המוזיקלי של השיר מציג חבורת אנשים מחופשים לשימפנזים. הקליפ כולו הוא צילום אחד ממושך וארוך של מארס שר את השיר בחדר שינה ומסביבו השימפנזים רוקדים, משתוללים ומחקים לרקע מילות השיר. פיליפ לורנס מבצע הופעה בקליפ כשהוא שר שורה אחת, עד שהשימפנזים דוחפים אותו החוצה ופעם נוספת בסוף הקליפ. הקליפ בוים על ידי מארס וקמרון דאדי. השיר נכנס לאלבום הלהיטים הישראלי "NOW 17", מחברת התקליטים הליקון ו-MTV. זוהי הגרסה ה-17 של אלבום הלהיטים, כפי שמצוין בשם האלבום. The Lazy Song נכנס גם לאלבום הלהיטים "Now That's What I Call Music! 79", שזוהי הגרסה הבריטית והמפורסמת של סדרת האלבומים, והוא נכנס גם ל-"Now That's What I Call Music! 39" בגרסה האמריקאית. מידע על היצירה "The Lazy Song" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "The Lazy Song" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "The Lazy Song" באתר יוטיוב
מטיווילדה דובס

מטיווילדה דובס (באנגלית: Mattiwilda Dobbs;‏ 11 ביולי 1925 - 8 בדצמבר 2015) הייתה זמרת סופרן קולורטורה אפרו-אמריקאית, אחת הזמרות השחורות הראשונות שהגיעו לקריירה בינלאומית משמעותית באופרה. מאזיניה של דובס, שקולה היה קטן אך קל ורענן, התפעלו מן הטכניקה הווקאלית המעודנת ומן הפרשנויות התוססות ומלאות חיים שלה. מטיווילדה דובס נולדה באטלנטה, ג'ורג'יה, בת לג'ון ואיירין דובס, שהיו מנהיגי הקהילה האפרו-אמריקאית של אטלנטה. היא החלה ללמוד נגינה בפסנתר בגיל שבע ושרה במקהלות של הקהילה והכנסייה. בקולג' ספלמן החלה ללמוד פיתוח קול והמשיכה את לימודיה אצל זמרת הסופרן הגרמניה, לוטה להמן, בניו יורק. בהמשך קיבלה מלגת לימודים מעמותת ג'ון היי ויטני, שאפשרה לה להמשיך בלימודיה באירופה, בעיקר אצל פייר ברנאק. אחרי שזכתה בתחרות המוזיקה הבינלאומית בז'נבה, שווייץ בשנת 1951, הופיעה לראשונה כזמרת אופרה מקצועית בפסטיבל הולנד ב-1952, בתפקיד הזמיר ביצירתו של איגור סטרווינסקי "לה רוסיניול" ("הזמיר"). תוך זמן קצר שרה דובס בפסטיבלים ובבתי האופרה החשובים של אירופה. בפסטיבל גליינדבורן הופיעה לראשונה בתפקיד צרבינטה ב"אריאדנה מנאקסוס" ב-1953. הופעתה הראשונה בלה סקאלה באותה שנה, בתפקיד אלווירה ב"איטלקייה באלג'יר" של רוסיני, הייתה גם הפעם הראשונה, שזמרת שחורה שרה בבית האופרה הזה. בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון הופיעה לראשונה בשנת 1954, בתפקיד מלכת שמאחה ב"תרנגול הזהב" של רימסקי-קורסקוב. דובס שרה גם באופרה של פריז, באופרה של וינה ובבתי האופרה של המבורג ושל סטוקהולם. הופעת הבכורה שלה באמריקה הייתה ברסיטל עם "אגודת התזמורת הקטנה" בניו יורק, בשנת 1954. במטרופוליטן אופרה הופיעה לראשונה בתפקיד ג'ילדה בריגולטו של ורדי ב-9 בנובמבר 1956. אף כי מריאן אנדרסון הקדימה אותה בשירה על במה זו, הייתה דובס הזמרת השחורה הראשונה שהוצע לה חוזה ארוך-טווח במטרופוליטן. בשמונה עונות, שרה גם את צרבינטה, את צרלינה בדון ג'ובאני, אולימפיה בסיפורי הופמן של אופנבך, לוצ'יה בלוצ'יה די למרמור של גאטנו דוניצטי ואוסקר בנשף המסכות של ורדי. בסוף שנות ה-50' הופיעה בקביעות באופרה של סן פרנסיסקו. נאמנה לקו שקבעו מבצעים אפרו-אמריקאים אחרים, סירבה לשיר לפני קהלי מאזינים שנקטו מדיניות הפרדה בין-גזעית, ומשום כך לא יכלה לשיר בעיר הולדתה עד 1962. דובס פרשה מן הבימה בשנת 1974 והחלה ללמד באוניברסיטת טקסס, שם הייתה חברת הסגל האפרו-אמריקאית הראשונה. היא המשיכה בקריירת ההוראה כפרופסור לפיתוח קול באוניברסיטת הווארד בוושינגטון די. סי. עד שפרשה למחוז ארלינגטון שבמדינת וירג'יניה, שם התגוררה עד 2013, אז עברה לדיור מוגן באטלנטה, שם נפטרה בדצמבר 2015. הסופרן הקולורטורי של מטיווילדה דובס זכה לשבחים על רעננותו וגמישותו, כמו גם על יפי צלילו. את קולה אפשר לשמוע במספר קטן של הקלטות, בהן החטיפה מן ההרמון של מוצרט מול ניקולאי גדה, בניצוח יהודי מנוחין, דולי הפנינים של ביזה בניצוח רנה לייבוביץ ורסיטל של אריות אופראיות ושירים, הקלטות משנות ה-50 שיצאו מחדש ב-1999 בחברת טסטאמנט רקורדס. מטיווילדה דובס חיה תקופה קצרה בספרד, עם בעלה הראשון, לואיס רודריגז, שמת ממחלת כבד ביוני 1954, ארבעה-עשר חודשים לאחר נישואיהם. ב-1957 נישאה לבנגט יאנזן, עיתונאי שוודי. יאנזן מת ב-1997. מדיה וקבצים בנושא מטיווילדה דובס בוויקישיתוף מטיווילדה דובס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מטיווילדה דובס, באתר ספוטיפיי מטיווילדה דובס, באתר MusicBrainz (באנגלית) מטיווילדה דובס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אליזבת פורבס, "מטיווילדה דובס" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין פורבס, שם פורבס, שם
נסיכה קטנה

האם התכוונתם ל... נסיכה קטנה (ספר) – ספר ילדים מאת פרנסס הודג'סון ברנט, שזכה לשש גרסאות קולנוע וטלוויזיה: נסיכה קטנה (סרט, 1917) נסיכה קטנה (סרט, 1939) נסיכה קטנה (סדרת טלוויזיה, 1973) נסיכה קטנה (סדרת טלוויזיה, 1986) נסיכה קטנה (סרט, 1995) – הגרסה הקולנועית האחרונה של עלילת הספר, בבימויו של אלפונסו קוארון פרינצסה (בגרמנית: "נסיכה קטנה") - חסידה לבנה ממין נקבה ששימשה מושא למחקר מדעי נסיכה
בסלו

בֶּסַלוּ (בקטלאנית: Besalú) היא עיר בצפון מזרח ספרד, בשטח מחוז ז'ירונה אשר בחבל קטלוניה, הממוקמת 571 קילומטרים מהבירה מדריד ו-31 קילומטרים מבירת המחוז ז'ירונה. האזור יושב בידי שבטים קלטים ואיברים במהלך המאה ה-6 ובמהלך המאה ה-9 מתועדת הקמתה של מצודה אשר נשאה את השם הלטיני בִּיסוֹלְדוּנוּם וממנה נגזר שמה של העיר. בשלהי המאה ה-9, בעיצומה של הרקונקיסטה, הפכה בסלו ליישוב ספר ושלטו בה לחלופין הקרולינגים מפרנקיה המערבית והמוסלמים מאל-אנדלוס. בראשית המאה ה-10 הפכה העיר לבירתה של רוזנות בסלו ובראשית המאה ה-12 סופחה רוזנות בסלו לרוזנות ברצלונה בראשית המאה ה-19, במהלך מלחמת העצמאות הספרדית, התחולל במקום קרב בין צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה לצבא ספרדי שהסתיים בניצחון הספרדים. ב-1965 נערכו בבסלו עבודות שימור מבנים ובכלל זה בתוך המצודה ובגשר החוצה את הנהר פלוביאה והמוביל אל המצודה. ב-1966 הוכרה בסלו כאתר מורשת לאומית ספרדית. בעשור הראשון של המאה ה-21 חל גידול ניכר במספר התושבים בבסלו, המיוחס לגידול בפעילות הכלכלית בעיקר בתחום התיירות וזאת בניגוד למגמת הקיטון המתונה שאפיינה את העשור שקדם לו. בין 1996 ל-2001 חל קיטון של 2.11 אחוזים במספר התושבים ומשנה זו עד 2010 חל גידול של 18.71 אחוזים במספרם. עד למחצית המאה ה-20 היווה ענף החקלאות את עיקר התוצר המקומי הגולמי של בסלו והגידולים המרכזיים היו שעורה ותירס. החל מראשית שנות ה-60 עבר האזור תהליך תיעוש והוקמו מפעלי טקסטיל ועיבוד מתכת קלה. בנוסף, לאחר עבודות השיקום שבוצעו בעיר הפכה בסלו ליעד תיירותי. ערך מורחב – יהדות ספרד היסטוריונים כדוגמת מנואל גראו מונסראט שחקר את תולדות יהודי בסלו ועל שמו נקראת כיכר היהודים בעיר, מניחים שראשוני היהודים הגיעו למקום עוד במהלך המאה ה-9. תיעוד ודאי להתגוררות יהודים בעיר קיים מ-1090, כאשר במקום התגלתה מצבתו של בן הקהילה שנפטר בשנה זו. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1964 בסמוך למצודה העתיקה, נתגלה מקווה טהרה שבנייתו תוארכה למאה ה-12 ומאופיין באדריכלות רומנסקית. רבנים שבדקו את המבנה אישרו שמדובר במקווה בשל מידותיו המדויקות. נפחו 40 סאה והוא היה נגיש למקור מים טבעי ובעל מספר מדרגות קבוע. בצמוד למקווה עמד בית כנסת שהוקם ב-1264 ובחפירות נתגלו ממנו שרידים מעטים. תיעוד בכתב להימצאותה של קהילה יהודית בעיר קיים מ-1229 בהקשר למגבלות כלכליות שהוטלו על בני הקהילה על ידי חיימה הראשון, מלך אראגון. בתקופה זו מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-130 נפשות. תעודות נוספות מאמצע המאה ה-14 מעידות על קשרי מסחר בין קהילת בסלו לקהילות בפרפיניאן ובארל ותעודות נוספות משלהי המאה מעידות על תחילת רדיפות היהודים בעיר. בתקופה זו מנתה הקהילה היהודית בעיר בין 170 ל-220 נפשות ונמנו מקרבה סוחרים, בעלי מלאכה ורופאים. בראשית המאה ה-15 רוכזו יהודי בסלו בגטו כדי לבדלם מהאוכלוסייה הנוצרית ומספר בני הקהילה החל לרדת בהדרגה. ב-1415 נמנו בבסלו 136 יהודים. לקראת אמצע המאה תועדה הגירה נרחבת של יהודים מהעיר וכן המרות דת. מאמצע המאה ה-14 לא תועדה עוד קהילה מאורגנת בעיר ואחרוני היהודים שהתגוררו בה גורשו ב-1492. מדיה וקבצים בנושא העיר בסלו בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא המורשת היהודית בעיר בסלו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בסלו (בקטלאנית) העיר בסלו, באתר redjuderias.org (באנגלית). כנען, אביב, בסאלו - ארכאולוגיה ויהדות, באתר למטייל. קהילת בסלו, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
Secrets (שיר של ואן ריפאבליק)

"Secrets" הוא שיר של להקת הרוק האמריקנית ואן ריפאבליק, אשר הופץ בתור הסינגל השני מתוך אלבום האולפן של הלהקה Waking Up. השיר הופץ בארצות הברית ב-3 בנובמבר 2009. השיר נכלל בפסקול הסרט "שוליית המכשף" משנת 2010. כמו כן השיר זכה לפרסום רב לאחר שנעשה בו שימוש בפרסומות לאייפון 4 ובקדימונים שונים בערוצי הכבלים בארצות הברית לסדרות שונות בהם, "אבודים", "אחת שיודעת", "ניקיטה", ועוד. מידע על היצירה "Secrets" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Secrets" באתר יוטיוב Secrets, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב מידע על Secrets, באתר המצעד הגרמני מידע על Secrets, באתר המצעד של ניו זילנד Onerepublic – Secrets, BPI, ‏19 ביולי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Lighters

Lighters הוא שיר של צמד ההיפ הופ האמריקאי "Bad Meets Evil", המורכב מרויס דה "9'5 ואמינם. השיר הוא הסינגל השני מהמיני אלבום הראשון של הצמד - "Hell: The Sequel". השיר נכנס למיינסטרים הרדיו האמריקאי ביולי 2011, הוא הופק על ידי שיידי רקורדס, ונעשה בשיתוף עם הזמר ברונו מארס. תחילה, מארס לא נכלל בהקלטות השיר, ובמקומו הוקלט פזמון ראפ שבוצע על ידי הצמד. לאחר שמארס התבקש להשתתף בהקלטות, הוא כתב פזמון ובית קצר משלו שהופקו על ידי הסמיזינגטונס, שכתבו והפיקו גם את השיר עצמו יחד עם אמינם. Lighters הוא שיר היפ הופ אלטרנטיבי. מבקרים טענו כי השיר משלב פופ עם מוזיקת נשמה והשפעות של סינת'פופ. השיר שונה בסגנונו המוזיקלי משאר השירים באלבום. בשיר בולט צליל הבס, המצילות, הקלידים ולאורך רוב השיר גם כלי ההקשה. את תחילת השיר מבצע מארס ואת קטע הראפ הראשון בשיר מבצע אמינם ובו מסר לאנשים ששונאים אותו. לאחר מכן מתנגן הפזמון בשנית ואחריו קטע הראפ השני המבוצע על ידי רויס על הצלחתו ההדרגתית. הצמד הודיע שברצונם לנסות משהו שונה, וברצונם לשבור את פורמט האלבום הטיפוסי של זמרי ההיפ הופ המודרניים. הביקורות לשיר היו טובות ומעורבות יחדיו. מבקרים רבים שיבחו את הסגנון השונה מהשירים האחרים באלבום, וטענו שהוא עצירה בשירים הכבדים והאגרסיביים יותר שבו. בנוסף, ניתנו לשיר ביקורות שליליות מאותה הסיבה. מבקרים טענו גם שהפזמון שבוצע על ידי ברונו מארס לא מתאים לשיר ראפ והיה מתאים יותר לשיר סולו של מארס או לזמר אחר מאשר לאמינם ולרויס. על אף הביקורות, השיר הצליח מבחינה מסחרית, וזכה להצלחה רבה במצעדים שונים במדינות רבות, ביניהן אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה וארצות הברית. השיר והקליפ שלו הוקלטו בעיר לוס אנג'לס. צילום הקליפ החל ב-20 ביולי 2011 ובוים על ידי הבמאי האמריקאי ריץ' לי, שביים גם את הקליפ לשיר Not Afraid של אמינם. מידע על היצירה "Lighters" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Lighters" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Lighters" באתר יוטיוב
שמואל פרלמן

האם התכוונתם ל... שמואל פרלמן (עורך) – מתרגם, עורך "הארץ" והוצאות הספרים "הספר" ו"לגבולם" שמואל פרלמן (מאמן) – מאמן כדורגל שנודע בעיקר בזכות עבודתו במכבי נתניה
פרמיום אימפריאלה

פרמיום אימפריאלה (בלטינית: Praemium Imperiale בתרגום: הפרס הקיסרי; ביפנית: 高松宮殿下記念世界文化賞, בתרגום: פרס התרבות העולמי לזכרו של הוד־מלכותו הנסיך טקמאצו) הוא פרס אומנותי המוענק משנת 1989 על ידי המשפחה הקיסרית ביפן בשם האגודה לאמנות יפן. הפרס מחולק לחמש קטגוריות: ציור, פיסול, ארכיטקטורה, מוזיקה ותיאטרון/קולנוע. הפרס המוענק בכל קטגוריה, מורכב מתעודה, מדליית זהב ו־15 מיליון ין יפני. קבוצת הפרסים לאמנויות הוקמה לציון מאה שנה לאגודה לאמנות יפן (פטרון: הנסיך היטאצ'י, יו"ר: היסאשי היידה) וכדי לממש את רצונו של הנסיך טקמאצו המנוח "לתרום לשיפור ולקידום התרבויות והאומנויות של העולם". הפרס מוענק לזכרו של הוד־מלכותו הקיסרית הנסיך טקמאצו (1905–1987), אחיו הצעיר של הקיסר הירוהיטו שמלך מ־1926 עד 1989. הזוכים מוכרזים בכל ספטמבר; וטקס חלוקת הפרס ואירועים נלווים מתקיימים בטוקיו, יפן, מדי נובמבר. טקס חלוקת הפרס נערך בנוכחות הוד־מלכותו הקיסרית הנסיך היטאצ'י, ונשיא האגודה לאמנות יפן, במייג'י קיננקן בטוקיו. הנסיך היטאצ'י מעניק את הפרסים לזוכים הנבחרים. זוכי הפרס מומלצים מדי שנה על ידי יועצים בינלאומיים, ומוכרזים על ידי ועדה אנונימית של האגודה לאמנות יפן. האגודה מציעה גם מענק של 5 מיליון ין לאמנים צעירים. הניתן ליחיד או לקבוצה. להלן רשימת הזוכים בסדר כרונולוגי: החל משנת 1997 ניתנו סדרה של מענקים לארגונים המעודדים אמנים צעירים: 1997 - קונסרבטוריון האנוי למוזיקה, וייטנאם 1998 - בית הספר הלאומי פולני לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, פולין 1999 - המכון הגבוה לאמנות, קובה 2000 - תזמורת הנוער של אולסטר, צפון אירלנד 2001 - רזידנס דו פסטיבל, צרפת 2000 - תזמורת הנוער של אולסטר, צפון אירלנד 2001 - רזידנס דו פסטיבל, צרפת 2002 - תזמורת הנוער של האיחוד האירופי (EUYO) 2003 - אגודת דה סונו למוזיקה, איטליה 2004 - פורום סאונד צעיר של מרכז אירופה 2005 - האקדמיה הבינלאומית קוסאצו למוזיקת קיץ, יפן 2006 - הקרן הממלכתית של הרשת הלאומית של תזמורות נוער וילדים של ונצואלה (אל סיסטמה) (FESNOJIV) 2007 - תזמורת דיוואן מזרח-מערב 2008 - תזמורת הנוער האיטלקית, איטליה 2009 - קרמרטה בלטיקה, לטביה/ליטא/אסטוניה 2010 - תזמורת הנוער האסייתית (AYO) 2011 - סאות'בנק סינפוניה ותיאטרון רויאל קורט 2012 - ארגון הספינקס, ארצות הברית 2013 - התזמורת ג'וניור של האקדמיה הלאומית של סנטה ססיליה ברומא 2014 - קרן זינסו, בנין 2015 - בית הספר לקולנוע יאנגון, מיאנמר/המטה בגרמניה 2016 - חמש האמנויות | מרכז, מלזיה 2017 - להקת התיאטרון זוקאק ואגודת התרבות, לבנון 2018 - קרן בתי הספר של שייקספיר (SSF) 2019 - דמוס (פילהרמוניה דה פריז) 2020 - לא ניתן 2021 - בית הספר להכשרה מתקדמת של המכון המרכזי לשחזור (ICR), איטליה 2022 - קרן אקדמיית קרונברג, גרמניה 2023 - סטודיו כפרי, ארצות הברית ובית הספר לאמנויות הארלם (HSA), ארצות הברית 2024 - קהילת מרכז האמנויות סאליהרה, אינדונזיה אתר האינטרנט הרשמי של פרמיום אימפריאלה (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של פרמיום אימפריאלה (באנגלית) All Laureates, praemiumimperiale.org Grants for Young Artists, praemiumimperiale.org
כל דבר שבמניין צריך מניין אחר להתירו

כל דבר שבמניין צריך מניין אחר להתירו הוא כלל הלכתי האומר כי כל דבר שנאסר בהחלטה של כוח מסוים, כמו מניין בית דין או נבואה, צריך החלטה בהרכב בעל כוח הלכתי שווה, כדי להתירו. המקור במקרא לכלל זה הוא מהפסוק ”לֵךְ אֱמֹר לָהֶם שׁוּבוּ לָכֶם לְאָהֳלֵיכֶם”: שבא להתיר יחסי אישות לאחר סיום מעמד מתן תורה, למרות שהאיסור ”אַל תִּגְּשׁוּ אֶל אִשָּׁה” נאמר רק לכבוד מתן תורה, כאמור בתחילת אותו פסוק עצמו - ”הֱיוּ נְכֹנִים לִשְׁלֹשֶׁת יָמִים”, היו צריכים ציווי מפורש להתיר ביאה. באופן דומה, באה התורה להתיר קרבה פיזית של אנשים ובעלי חיים להר סיני לאחר סיום מעמד מתן תורה, ”בִּמְשֹׁךְ הַיֹּבֵל הֵמָּה יַעֲלוּ בָהָר” למרות שהאיסור על כך ”גַּם הַצֹּאן וְהַבָּקָר אַל יִרְעוּ אֶל מוּל הָהָר הַהוּא” נאמר רק לכבוד מתן תורה. בתלמוד בבלי, הוכיחו ממשנה שכלל זה תקף גם באיסורים שהם מדברי חכמים. הראיה היא מברייתא שנכתבה בעקבות המשנה הקובעת כי כל פרי בכרם שנחשב לכרם רבעי שיש להעלותו בשנה הרביעית לאוכלו בירושלים או לפדותו, לא יפדוהו, אלא יעלוהו לירושלים, בשונה מפירות המרוחקים מירושלים שמותר לפדותם. טעם התקנה הוא כפי שמסר רבי יוחנן: ”כדי לעטר שוקי ירושלים בפירות” - כבוד העיר הקדושה ירושלים. בברייתא מובא כי לרבי אליעזר היה כרם במזרח לוד לצד כפר טבי ולא היה יכול להעלות את פירותיו לירושלים ולכן ביקש להפקירו לעניים, עד שאמרו לו תלמידיו ”רבי כבר נמנו עליך חבריך והתירוהו”, ומכאן שלמרות שטעם התקנה התבטל, שהרי לאחר החורבן שבית המקדש לא שכן בירושלים לא הייתה סיבה כדי לעטר את ירושלים בפירות, הוצרך רבי אליעזר שבית דין יתיר את התקנה שקבעו להעלות את פירות כרם רבעי לירושלים. התוספות כתבו שטעמה שתקנה שנתקנה משום חשש, כשבטל טעמה בטלה. כך הדין לשיטתם בגילוי משקים שאינו תקף עוד כיוון שאין סכנת הנחשים מצויה, וכן לגבי האיסור לעסוק בקבורת המת ביום טוב שני של גלויות מחשש שהגויים יחייבו את היהודים לעסוק במלאכות אחרות בטענה שראו אותם עושים מלאכה לצורך קבורת המת. בדומה לכך כתבו גם הגהות אשרי: אם יעשו באותה סברא שאם היה אותו בית דין קיים היה מסכים להיתר, שנשתנה הענין, אין זה ביטול דבריו. בהתאם לשיטה זו מובאת בהלכה הקלה בריקוד בשבת משום שאיננו בקיאים בתיקון כלי נגינה. בשונה מכך כתב הרמב"ם שגם תקנה שטעמה בטל אינה מתבטלת אלא כאשר בית דין שגדול מבית הדין שתיקן אותה מבטל את התקנה: אפילו בטל הטעם שבגללו גזרו הראשונים או התקינו אין האחרונים יכולין לבטל עד שיהו גדולים מהם. . דעה שלישית היא דעת הראב"ד, לפי שיטתו כאשר בטל טעם התקנה יוכל בית דין שני לבטל את התקנה גם כשאינו גדול מבית הדין הראשון בחכמה ובמנין. בתקופת הראשונים היו שרצו לומר שחרם או תקנה שקבעו את זמנה מלכתחילה עד פסח או זמן קצוב אחר, צריך להמנות ולהתירה כשהגיע הזמן, בדומה לאיסור ביאה שנקבע לזמן מתן תורה ולמרות זאת הוצרך הכתוב להתירה בפירוש לאחר מתן תורה. התוספות מבטלים סברא זו והם קובעים שבניגוד למתן תורה שבו האיסור לא הוגבל בפירוש עד לאחר מתן תורה למרות שטעמו נתפרש, הרי שבאיסור שזמנו נתפרש מלכתחילה עד זמן מסוים, אין צורך למניין כדי להתירו. ספר דברים, פרק ה', פסוק כ"ז ספר שמות, פרק י"ט, פסוק ט"ו ספר שמות, פרק י"ט, פסוק י"ג ספר שמות, פרק ל"ד, פסוק ג' תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ה', עמוד א' תוספות ביצה ו א דיבור המתחיל והאידנא. הגהות אשרי לרא"ש מסכת כתובות פרק א סימן ג. ראו תוספות לתלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ל', עמוד א' דיבור המתחיל תנן, וברמ"א בשולחן ערוך, אורח חיים, סימן של"ט, סעיף ג'. משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות ממרים, פרק ב', הלכה ב'. השגת הראב"ד להלכות ממרים פרק ב הלכה ב. תוספות בביצה ה א
לויס מקמסטר בוז'ולד

לויס מקמסטר בוז'ולד (באנגלית: Lois McMaster Bujold;‏ נולדה ב-2 בנובמבר 1949, אוהיו שבארצות הברית) היא סופרת מדע בדיוני ופנטזיה. בוז'ולד כתבה עשרות ספרים שתורגמו לשפות רבות ונמכרו במיליוני עותקים וזכתה במספר פרסי הוגו ונבולה, פרס סקיילארק ופרס מיתופואטיק לפנטזיה למבוגרים. רוב ספרי בוז'ולד מחולקים לשלוש סדרות: וורקוסיגן (באנגלית: Vorkosigan Saga), צ'אליון (באנגלית: Chalion Series) וסכין השיתוף (באנגלית: Sharing Knife Series). בוז'ולד נולדה ב-2 בנובמבר 1949 בעיר קולומבוס שבאוהיו, ארצות הברית. היא למדה באוניברסיטת אוהיו בין השנים 1968 - 1972, אך לא סיימה את לימודיה. מאוחר יותר ציינה כי לימודיה האמיתיים בשנים הללו היו קריאה של חמישה ספרים מהאוסף האוניברסיטאי במשך עשור, קריאה של מדע בדיוני בתור נערה והקשבה לאביה המהנדס. היא התחילה לכתוב בשנת 1982 ובשנת 1985 מכרה את סיפורה הראשון. בשנת 1986 שלושת הספרים הראשונים של בוז'ולד יצאו לאור בהוצאת Baen בכריכה רכה. שישה מספרי סדרת הספרים בריאר תורגמו לעברית. רסיסים של כבוד (1986) הספר הראשון כרונולוגית בסדרת וור, יצא בהוצאת זמורה ביתן בריאר - זוכה פרס (1991) פרס הוגו, מועמד לפרס פרס נבולה, יצא בהוצאת זמורה ביתן שוליית הלוחם- (1986) - הספר הראשון שמציג את מיילס וורקוסיגן, יצא בהוצאת זמורה ביתן משחקי אצולה -(1990) זוכה פרס הוגו, יצא בהוצאת מודן סיטגנדה - (1995), יצא בהוצאת מודן הברית של קפטן וורפטריל (2013) מועמד לפרס הוגו, יצא בהוצאת "סיאל" מדיה וקבצים בנושא לויס מקמסטר בוז'ולד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לויס מקמסטר בוז'ולד (באנגלית) לויס מקמסטר בוז'ולד, ברשת החברתית Goodreads לויס מקמסטר בוז'ולד (1949-), דף שער בספרייה הלאומית Locus Biography at Dendarii .com Biolog by Lois McMaster Bujold הסופר לויס מקמאסטר בוז'ולד, באתר סימניה ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחמן קרני

נחמן קרני (10 באוקטובר 1926 - 28 ביולי 1977) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששירת כדובר צה"ל (1953–1955) וכראש היחידה לסיוע וקשרי חוץ של משרד הביטחון (1962–1968). קרני נולד בפולין, עלה לארץ ישראל בגיל 6 והשתקע עם הוריו ברמתיים (לימים חלק מהוד השרון). למד בבית ספר יסודי במגדיאל ובגימנסיה שלווה בתל אביב. בהמשך דרכו למד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב ובאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בגיל 16 הצטרף לארגון "ההגנה", שירת במשטרת היישובים העבריים, עבר קורס מ"כים וב-1947 השתתף בקורס מפקדי מחלקות האחרון של ההגנה (קורס י"ט, שהתקיים בגניגר ובג'וערה בפיקודו של יצחק פונדק; יחד עמו היו בקורס בין השאר אברהם אדן, יקותיאל אדם, אורי בן ארי, רחבעם זאבי ואברהם טמיר). הוצב כמפקד מחלקה בגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני, במלחמת העצמאות פיקד על פלוגה ב' של הגדוד, לחם בקרבות בחזית הדרום והמרכז, נפצע באורח קשה ואיבד את ידו הימנית. אף על פי כן חזר לשרת כסגן מפקד הגדוד. לאחר המלחמה נמנה ב-1949 עם משלחת הייצוג הראשונה של צה"ל לארצות הברית. ב-1951 עבר לאגף המודיעין ושירת כקצין ביחידת האיסוף וראש ענף נספחים צבאיים. ביולי 1953 מונה לדובר צה"ל, השלישי במניין, וכיהן בתפקיד זה עד יוני 1955. ב-1955 מונה לראש ענף האיסוף באגף המודיעין, תפקיד שבו שימש במלחמת סיני. ב-1957 נשלח כיועץ צבאי לנציגות הישראלית באו"ם, שם שירת במשך שנתיים וחצי. ב-1959 מונה לעוזרו של סגן שר הביטחון, וב-1962 לסגן מנכ"ל המשרד ולראש היחידה לסיוע וקשרי חוץ. בתקופתו סייע צה"ל והמשרד למדינות רבות באפריקה, דרום אמריקה ואסיה. ביולי 1968 סיים את תפקידו והשתחרר מצה"ל. לאחר מלחמת יום הכיפורים עמד בראש ועדה לבדיקת התנהלות מערך ההסברה של צה"ל. קרני נפטר ב-1977 מסרטן, בגיל 50. הותיר אישה ושתי בנות. מדיה וקבצים בנושא נחמן קרני בוויקישיתוף אתר לזכרו דו"ח ועדת קרני באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון מ. י., שיחות | הדובר האלמוני, מעריב, 15 ביוני 1955 דובר פעולות התגמול, דבר, 16 במרץ 1962 אל"מ נחמן קרני – היום למנוחות, דבר, 2 באוגוסט 1977 קהל רב בלוויית אל"מ נחמן קרני, דבר, 3 באוגוסט 1977 ארכיון צה"ל חושף - דוח 'ועדת קרני', באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון "Karni, Nahman," in: Who's Who in Israel, 1965, p. 335. אל"מ נ. קרני סיים תפקידו; אל"מ י. בר-און מונה במקומו, דבר, 2 ביולי 1968; א/מ בר-און במקום א/מ קרני, מעריב, 2 ביולי 1968.