ללכת בדרכך (ספר)

"ללכת בדרכך" (באנגלית: Me Before You) הוא רומן של הסופרת והעתונאית הבריטית ג'וג'ו מויס. הספר הוא חלק מטרילוגיה, שכללה מאוחר יותר, גם את הספרים "החיים אחריך" ו"ממשיכה בדרכי". מהדורה ראשונה של הספר התפרסמה בינואר 2012, והוא תורגם ויצא לאור בישראל בשנת 2014 בהוצאת ידיעות ספרים, בתרגומה של קטיה בנוביץ'. לואיזה קלארק בת ה-26 עוזרת לפרנס את בית משפחתה. היא מרגישה כי היא עומדת בצל אחותה הצעירה טרינה, שהיא אם חד - הורית. לואיזה עובדת בבית קפה מקומי עד שבעליו פושט רגל. אחרי ניסיונות למצוא עבודה במספר מקומות ללא הצלחה, היא פונה למשפחה האמידה בכפר מגוריה, ומתראיינת אצל אם המשפחה למשרת מטפלת אישית לבנה הנכה, המשותק. לאחר שהיא מתקבלת לעבודה זו, נפגשת לואיזה עם וויל טריינר, האדם בו היא צריכה לטפל. תחילה וויל לא חיבב את לואיזה, והפגין זאת בהתנהגות קרה ומרוחקת. לואיזה, שכל רצונה היה לבצע את עבודתה בצורה הטובה ביותר, לא הבינה את פשר התנהגותו של וויל, ולכן חשה תסכול רב. למרות ההתנהגות המבזה של וויל, לואיזה בוחרת להישאר בעבודה זו בגלל המצב הכלכלי הירוד בביתה והצורך שלה בכסף. וויל נהיה מרוחק עוד יותר לאחר שבאה לביקור בת זוגו לשעבר, אליסיה, ומספרת לו כי היא מתחתנת עם חברו הטוב לשעבר, רופרט. רק לאחר טיפול מסור וניסיונות בלתי פוסקים מצד לואיזה, מסכים וויל להיות יותר פתוח ואמפתי כלפיה. בזמן שהיחסים עם וויל משתפרים, לואיזה מבחינה בחתכים על ידו של וויל. מאוחר יותר, לואיזה שומעת את שיחתם המתוחה של הוריו אודות רצונו של וויל לסיים את חייו במכון בשווייץ. היא שמעה כי אמו של וויל, קמילה, הפצירה בו לנסות ולחוות את החיים למשך שישה חודשים נוספים, ורק לאחר מכן, אם דעתו לא תשתנה, היא תסכים לעשות כרצונו. מרגע זה לואיזה מחליטה כי משימתה היא לשנות את דעתו של וויל, ולגרום לו לבחור לחיות בששת החודשים הקרובים. היא מספרת על כך רק לאחותה טרינה, וביחד הן חושבות על הדרכים לשמח את וויל. בששת החודשים הללו וויל ולואיזה מתקרבים, וכתוצאה מכך מערכת היחסים בין לואיזה לבן זוגה נפגעת עד שהשניים נפרדים. באותה תקופה אביה של לואיזה מאבד את עבודתו, ובכך מחמיר עוד יותר מצבה הכלכלי של המשפחה. סטיבן טריינר, אביהו של וויל, מציע לו משרה בביתו. לואיזה מבינה שוויל עומד מאחורי הניסיון לסייע למשפחתה, על מנת שהיא תוכל לעזוב את הבית וללכת ללמוד. וויל ולואיזה הולכים לחתונתם של אליסיה ורופרט, ושם הם רוקדים ומפלרטטים. וויל אומר ללואיזה שהיא הסיבה היחידה שלו להתעורר בבוקר. לואיזה משכנעת את וויל לצאת לחופשה איתה, אבל לפני שהם יוצאים וויל חולה ולואיזה נאלצת לבטל. מאוחר יותר, היא לוקחת את וויל לחופשה באי. בלילה לפני שהם חזרו הביתה, לואיזה אומרת לוויל שהיא אוהבת אותו. וויל אומר ללואיזה שהוא רוצה לספר לה משהו חשוב, אך לואיזה מודה שהיא כבר יודעת על הכוונות שלו לסיים את חייו בשווייץ. וויל אומר שהזמן שלהם ביחד היה מיוחד, אבל הוא לא יכול לשאת יותר את החיים בכיסא גלגלים, ושתוכניתו תצא לפועל. לואיזה, שכועסת ופגועה, יוצאת החוצה בסערה ולא מדברת איתו למשך שאר הטיול. כשהם חוזרים הביתה, ההורים של וויל מופתעים לטובה מהמצב הגופני הטוב שלו. לואיזה, לעומת זאת, פורשת מתפקידה כמטפלת שלו והם מבינים כי וויל סיפר לה כי החלטתו סופית. בליל טיסתו של וויל לשווייץ, לואיזה מבקרת אותו בפעם האחרונה. הם מסכימים כי ששת החודשים האחרונים היו הטובים ביותר שהיו להם מזה הרבה זמן. וויל נפטר במכון בשווייץ זמן קצר לאחר מכן. לאחר מכן מתברר שוויל השאיר ללואיזה סכום נכבד של כסף כדי שתוכל להגשים את חלומה וללמוד. הסיפור מסתיים כשלואיזה נמצאת בבית קפה בפריז כשהיא קוראת את מילותיו האחרונות של וויל אליה, שאומרות לה לחיות טוב. לואיזה (לו) קלארק - בת 26. אישה יצירתית, חיובית ומצחיקה. נוהגת ללבוש בגדים מאוד צבעוניים וייחודיים. באחת משיחותיה עם וויל חשפה כי חלומה הוא ללמוד עיצוב אופנה. בגלל המצב הכלכלי הירוד בביתה לא הצליחה להגשים חלום זה. היא לא מאמינה בעצמה וממעיטה מערכה. במהלך הספר, ובעזרתו של וויל, היא לומדת להעריך את עצמה, לצאת מגבולות אזור הנוחות שלה, ולגלות את הצד ההרפתקני בתוכה. ויליאם (וויל) טריינר - בן 35 שהפך למשותק בארבעת גפיו אחרי שפגע בו אופנוע. אינטליגנטי, בן למשפחה עשירה. השיתוק הותיר אותו עוקצני, קר רוח ומרוחק. במהלך הספר מתאהב בלואיזה, המטפלת שלו, ואומר לה כי היא "הסיבה היחידה שלו לקום בבוקר". בעזרתה של לואיזה, מתגלה בו גם צד רגיש, אמפתי וחם. קמילה טריינר - אימו של וויל טריינר. בעלת מערכת יחסים מתוחה עם בנה. היא נוקשה וקשוחה אבל דואגת מאוד למצבו של בנה. במהלך הספר נקשרת גם ללואיזה. סטיבן טריינר - אביו של וויל שמרוחק מילדיו. אדם שקט שמופיע בעיקר בצל אשתו. בגד באשתו ולבסוף עזב אותה עבור האישה החדשה שפגש. ג'ורג'ינה טריינר - אחותו הצעירה של וויל. מתגוררת באוסטרליה, אך חוזרת לאנגליה לאחר התאונה של אחיה. מקנאת בוויל על היחס המועדף שהוא מקבל מהוריהם אך אוהבת אותו מאוד ונחרדת מרצונו לקטוע את חייו. קטרינה (טרינה) קלארק - אחותה הקטנה של לואיזה. טרינה היא אם חד הורית שעובדת בחנות פרחים. היא תמיד נחשבה לאחות החכמה והמוצלחת. על אף שהאחיות מאז ומעולם היו תחרותיות, הן תומכות אחת בשנייה. טרינה היא אישה רגועה ותומכת, ולואיזה חשה בנוח לספר לה על כל שעובר עליה. פטריק - בן זוגה לשעבר של לואיזה שהיה איתה 7 שנים. הוא עובד כמאמן אישי ואובססיבי לספורט ודיאטות. עיסוקו הבלתי פוסק בתחומים אלו גורם ללואיזה להרגיש מוזנחת. מרגיש טינה ללואיזה כאשר היא מקדמת את האינטרסים שלה. נת'ן - המטפל הרפואי וחברו של וויל. מסתדר עם וויל מאוד טוב, ומעבר לטיפול הרפואי שהוא מעניק לו, הוא גם מסייע לו בהיבטים הרגשיים. ברנרד קלארק - אביה של לואיזה. דואג מאוד לאשתו ובנותיו, ועובד קשה כדי לפרנס את המשפחה. נוהג לתקשר דרך בדיחות והקנטות קלות. ג'וזפין (ג'וזי) קלארק - אימה של לואיזה. דואגת למשק הבית - מבשלת, מנקה ומסדרת בחריצות עבור כולם. אישה ידידותית וחמה. אליסיה דוואר - בת זוגו לשעבר של וויל אשר מתחתנת עם חברו הטוב - רופרט. היא יפהפייה ומנומסת וחיה את חייה לפי הסטנדרטים של העשירון העליון. רופרט פרשוול - חבר ותיק של וויל מעבודתו. מתחתן עם חברתו לשעבר של וויל, אליסיה. ת'ומאס - בנה בן ה-5 של טרינה ואחיינה של לואיזה. ערך מורחב – ללכת בדרכך הספר עובד לסרט בביומה של ת'יאה שארוק, ויצא לאקרנים ב־2016 בכיכובם של אמיליה קלארק כלואיזה, וסאם קלפין בתפקיד וויל. הכנסות הסרט היו למעלה מ-200 מיליון דולר. הספר גרף ביקורות מצוינות: "ספרה של ג'וג'ו מויס הוא רב מכר מסיבה אחת בולטת: הוא מקסים"- עלית קרפ הארץ "כשסיימתי לקרוא את הספר, לא רציתי לכתוב עליו ביקורת; רציתי להתחיל לקרוא אותו מחדש"- הניו יורק טיימס "זה הספר שחברים עתידים לקנות זה לזה בשנה הקרובה" - The Independent "מלכותי, סוחף לחלוטין, נפלא - הספר הזה יטלטל אתכם." Daily Mail "שובר לב ומרומם נפש." Good Houskeeping" עלית קרפ, ללכת בדרכך: גם ציניקנים מושבעים ימחו דמעה בסוף, באתר הארץ, 10 ביולי 2014 ג'וג'ו מויס, תרגום: קטיה בנוביץ, ללכת בדרכך, תל-אביב: הוצאת ידיעות ספרים, 2014 Me Before You, gradesaver Liesl Schillinger, Cost of Care, The New York Times, ‏Jan. 4, 2013