laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עץ פורש

בתורת הגרפים, עץ פורשׂ של גרף קשיר G הוא תת גרף קשיר של G, המכיל את כל צומתי G, ואין לו מעגלים. תת-גרף כזה הוא עץ. אפשר לקבל עץ פורש על ידי הסרת קשתות מן הגרף, בזו אחר זו, כל עוד הקשירות לא נפגעת. אם הגרף כולל מעגל (כלומר, סדרה של קודקודים   v 0 , v 1 , … , v n {\displaystyle \ v_{0},v_{1},\dots ,v_{n}} שבה כל זוג קודקודים סמוכים, וכן הזוג   v 0 , v n {\displaystyle \ v_{0},v_{n}} , מחוברים בקשת), נוכל להסיר את אחת מקשתות המעגל בלי לפגוע בקשירות. על תהליך זה אפשר לחזור עד שבגרף אין מעגלים, והתוצאה היא עץ פורש. מכיוון שמספר הקשתות בעץ תלוי רק במספר הקודקודים שלו, לכל העצים הפורשים של אותו גרף יש אותו מספר קשתות ( n − 1 {\displaystyle \displaystyle n-1} כאשר מספר הקודקודים בגרף הוא n {\displaystyle \displaystyle n} ). דרכים יעילות יותר למציאת עץ פורש הם באמצעות אלגוריתם חיפוש לעומק או אלגוריתם חיפוש לרוחב. אלגוריתמים אלו ירוצו בזמן ליניארי במספר הקשתות בגרף. את מספר העצים הפורשים של גרף אפשר לקבל ממשפט קירכהוף: אם A היא מטריצת השכנויות של הגרף ו- D המטריצה האלכסונית שרכיבי האלכסון שלה הם הדרגות של הקודקודים, אז המטריצה   D − A {\displaystyle \ D-A} אינה הפיכה (שכן שורותיה מסתכמות לאפס). עם זאת, מכפלת הערכים העצמיים השונים מאפס שווה למספר העצים הפורשים, כפול במספר הקודקודים (זהו מספר העצים הפורשים, כשסופרים עצים עם שורש). במקרה המיוחד של הגרף השלם על n קודקודים (הגרף שכל שני קודקודים שלו מחוברים בקשת אחת), מספר העצים הפורשים הוא   n n − 2 {\displaystyle \ n^{n-2}} . לתוצאה זו, הקרויה נוסחת קיילי, ידועות מספר הוכחות, בהן זו של פרופר המבוססת על התאמה חד חד ערכית בין העצים הפורשים של גרף שלם לבין המילים באורך n-2 מעל אלפבית של n {\displaystyle n} אותיות אפשריות. ערך מורחב – עץ פורש מינימלי כאשר בגרף הנתון יש "משקל" לכל קשת (כלומר, זהו גרף ממושקל), טבעי לחפש עץ פורש שלו משקל כולל מינימלי. עץ כזה נקרא עץ פורש מינימלי. לבעיה של מציאת עץ כזה יש השלכות מעשיות רבות. לדוגמה, כאשר רוצים לסלול רשת כבישים בין ערים כך שבין כל שתי ערים יהיה מסלול ולעשות זאת במחיר מינימלי, מחפשים את העץ הפורש המינימלי של הגרף שצמתיו הם הערים וקשתותיו הכבישים הפוטנציאליים ביניהן (המשקל הוא אורך הכבישים שיהיה צורך לסלול). מדיה וקבצים בנושא עץ פורש בוויקישיתוף עץ פורש, באתר MathWorld (באנגלית)
אייטן אמין

אייטן אמין (בערבית: آيتن أمين; נולדה בשנת 1978) היא במאית קולנוע מצרית, זוכת פרסים, שקבלה הכרה בינלאומית בעקבות סרט דוקומנטרי על המהפכה במצרים בשנת 2011. סרטיה הידועים: "תחריר 2011: טוב, הרע", ו"הפוליטיקאים ווילה 69". אייטן אמין נולדה באלכסנדריה, מצרים. היא למדה ביקורת קולנוע באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. סרטיה הקצרים הראשונים עסקו בשחקנית וברקדנית מדיהה כאמל (مديحة كامل). היא הפיקה את סרט קצר "הגבר שלה", המבוסס על סיפור קצר של הסופרת המצרית אהדאף סוויף (אנ') העוסק בקנאה ונקמה של האישה הראשונה באישה השנייה של בעלה. הסרטון הוקרן במספר פסטיבלי קולנוע בינלאומיים. היא החלה לעבוד כעוזרת במאי ב-2008. אמין פרצה לתודע הציבורית בשנת 2011 עם סרטה "אביב 89" אשר הוצג בפסטיבל קאן. הסרט עוסק בשתי נערות בחוויות של שתי חברות בקיץ בסוף שנות ה-80. הסרט הידוע ביותר של אמין הוא "תחריר 2011: הטוב, הרע, והפוליטיקאים". היא נכחה בקהיר במהלך ההפגנות המחאה ב־25 בינואר והמהפכה המצרית. העניין שלה בהפגנות הוביל אותה לצלם ולביים את "תחריר 2011". שלושה במאים (אמין, תמאר עזאת ואחמד עבדאללה) מציגים פרספקטיבות שונות על המהפכה במצרים ומספקים סקירה מקיפה של המתרחש בכיכר תחריר. חלקה של אמין בסרט הוא "הרע". סרט הזה הזניק את הקריירה הקולנועית שלה. תחריר 2011 זכה בפרס פרס קולנוע למען השלום עבור הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בברלין בשנת 2012. הסרט הראשון שלה בארוך מלא, וילה 69 (2013), מלווה משפחה עוברת לגור עם קרוב משפחה מבוגר. ב־2017 אמין ביימה סדרת טלוויזיה. מדיה וקבצים בנושא אייטן אמין בוויקישיתוף אייטן אמין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Film Clinic Website, film-clinic.com (באנגלית) 'Her Man' by Ayten Amin (Egypt), www.aquila-style.com (באנגלית) (ארכיון) Cairo Film School - Ayten Amin, cairofilmschool.com (באנגלית) "Tahrir 2011: The Good, the Bad, and the Politician". Cinepolitics Episodes (באנגלית אמריקאית). 2013-01-27. נבדק ב-2018-10-19. "A film that fails to fulfill its potential: Villa 69". Mada Masr (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-19. - Series - 2017 - Cast، Video، Trailer، photos، Reviews، Showtimes (באנגלית), נבדק ב-2018-10-19
סאדיאטס

סאדיאטס, המכונה גם סאדיאטס השני היה מלך לידיה השלישי מהשושלת המרמנדית, בנו של ארדיס השני מלך לידיה. על פי הרודוטוס, הוא שלט במשך כ-20 שנים, בין 603 ל-591 לפני הספירה הוחלף על ידי בנו אליאטס. סאדיאטס פתח במלחמה כנגד העירה האיונית מילטוס, בנו אליאטס המשיך גם הוא להיאבק במילטוס. תיארוך השושלת המרמנדית אינו מדויק, ומבוסס על חישוב שערכו ג'ון בגנל ברי ורוסל מיגס (1975), שהעריכו כי שלטונו של גיגס היה בשנים 652-687 לפנה"ס. על פי הרודוטוס, ארדיס מלך כ-49 שנים (שלטונו הסתיים ב-603 לפנה"ס), ובנו סאדיאטס מלך 12 שנה (שלטונו הסתיים ב-591 לפנה"ס). Sadyattes II ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים מאדאר

הרב צבי חיים מאדאר(1933 – 3 בדצמבר 2004) היה שוחט, סופר סת"ם, מורה, פוסק ורבה הראשי של תוניסיה. נולד בג'רבה שבתוניסיה בשנת 1933 (י"א באדר ה'תרצ"ג) לדיאמנטה (תיתה) סעדון (אחותו הגדולה של הרב בוגיד חנינא סעדון) ולרב צמח מאדאר. בילדותו למד מקרא אצל הרב רפאל כדיר צבאן, ובהמשך למד תלמוד אצל הרב שאול מקיקץ שלי. למד פסיקה אצל הרב שלמה מאזוז, וכן אצל הרב כמוס הכהן והרב רחמים חי חויתה הכהן. בצעירותו למד את מקצוע השחיטה אצל הרב יוסף חדאד, ואת הלכות השחיטה וטריפות למד אצל הרב חויתה סופר, ובגיל 20 החל לשמש כמורה לתלמידים בבית הכנסת "רבי מנחם חורי". בגיל 25 נישא לחותה, בת רב בוגיד סעדון (אחי אמו), לימים רבה של ג'רבה, ויחד נולדו להם שני ילדים. לפרנסתו עסק בתקופה זו בשחיטה ובכתיבת סת"ם, וכן היה מעבד עורות קלף וגויל, ומייצר בתי תפילין ודיו לכתיבה. בשנת 1962 (ה'תשכ"ב) התאלמן מאשתו, שנפטרה לאחר מחלה ממושכת. בשנת 1967 (ה'תשכ"ז) נישא בשנית, בעיר זרזיס, לפרטונה בת הרב בועז חדאד, להם נולדו שבעה ילדים. בין השנים 1960–1967 (ה'תש"ך - ה'תשכ"ז) שימש כמורה בישיבה בבית הכנסת "רבי אברהם חדאד", בשנת 1969 (ה'תשכ"ט) חזר ללמד בבית הכנסת "רבי מנחם חורי" למשך כשנה, ומשם המשיך לשמש כמורה ברובע הגדול של ג'רבה עד לשנת 1972 (ה'תשל"ב). לאחר פטירת רבה של תוניסיה, רב פראג'י ווזאן, בשנת 1985 (ה'תשמ"ד), התבקש הרב מאדאר לעבור לתוניס הבירה כדי למלא את מקומו. הוא הסכים להיכנס לתפקיד רק למשך תקופת ניסיון, בעיקר בשל אי רצונו לעזוב את ג'רבה על רקע היעדר חינוך יהודי הולם בתוניס עבור ילדיו. לשם כך השאיר את משפחתו בג'רבה, ונסע לתוניס לתקופת ניסיון, שבסופה הוזמן למשכנו של חביב בורגיבה, נשיא תוניסיה, ושם השתכנע סופית לכהן במשרה. הכתרתו הרשמית לתפקיד רבה של תוניסיה נערכה בט"ו בשבט ה'תשמ"ה, והוא כיהן בתפקיד במשך כ-20 שנים. הלך לעולמו בבית החולים שערי צדק לאחר מחלה ב-3 בדצמבר 2004 (כ' בכסלו ה'תשס"ה). מקור חיים - שו"ת על ארבעה טורים, מספר חלקים, ירושלים תשס"ז מקור חיים - שו"ת על ארבעה טורים, חלק א', ירושלים תשס"ז, עמ׳ 26 שמעון ואנונו, ארזי הלבנון - אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח, תשס"ו, חלק ב', עמ' 676 Death of the Grand Rabbi of Tunisia, באתר 10 בדצמבר 2004, באתר PRWEB נכתב גם כ"מאצ'אר", לפי התעתיק הערבי
כרמן נבל

כרמן נבל (בגרמנית: Carmen Nebel; נולדה ב-24 ביולי 1956) היא מנחת טלוויזיה גרמנייה. נבל נולדה בסקסוניה. היא למדה פדגוגיה, גרמנית ואנגלית באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. לאחר לימודיה החלה לעבוד בטלוויזיה הציבורית של מזרח גרמניה "Deutscher Fernsehfunk". ב-1989 הנחתה את תוכנית כישרונות הצעירים "Sprungbrett". לאחר סתיו העמים עבדה עבור ARD. מ-1994 ועד 2003 הנחתה את תוכנית השלאגר "Feste der Volksmusik". מ-1992 ועד 1995 הכריזה על תוצאות הניקוד של גרמניה באירוויזיון. היא הנחתה את התחרות לבחירת נציג גרמניה באירוויזיון 1992 שנערך במאלמה, שנקראה "שיר עבור מאלמה" (Ein Lied für Malmö). היא זכתה במספר פרסים על עבודתה, ובין היתר זכתה בפרס "Goldene Kamera", טקס פרסי טלוויזיה גרמני. בשנת 2009 קיבלה אות מטעם מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. היא מתגוררת בברלין. כרמן נבל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) [1] [2] ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הספירה לאחור (סרט, 2006)

הספירה לאחור (ברוסית: Обратный отсчёт) הוא סרט קולנוע רוסי משנת 2006, מסוגת מותחן פעולה בבימויו של ואדים שמליוב, בהפקת ואלרי טודורובסקי וחברת ההפקות שלו Rekun-TV ובכיכובם של אנדריי מרזליקין, לאוניד יארמולניק ואוקסנה אקינשינה. הסרט הופץ במדינות המערב בשם "המשימה: מוסקבה" (באנגלית: Moscow Mission). בדיוק בעוד 48 שעות יתרחש במוסקבה פיצוץ. מארגן הפיגוע הוא הטרוריסט הידוע חדיד. זהו המידע העדכני ביותר שמצליח להעביר לפני מותו סוכן חשאי במחלקה למלחמה בטרור של שירות הביטחון הפדרלי. כל קהילת המודיעין הרוסית נמצאת בכוננות, אבל רק צוות מבצעי בראשות קולונל נצ'אייב, יכול למנוע את הפיצוץ. מסביבו, הוא אוסף צוות די ססגוני ומוזר: אנה, האקרית שפרצה לאתר האינטרנט של הפנטגון, שנענשת "על תנאי" ונשלחת לעבוד בשירות הביטחון תחת השגחתו של נצ'אייב; איש המבצעים מקס, שנוטה לפעול באימפולסיביות; קרוט, מנטרל פצצות עיוור שאיבד עין במהלך משימה כושלת, אבל נשאר מומחה ייחודי לחומרי נפץ; אולגה, פסיכולוגית, שנשלחת כאחראית מטעם הממשלה. בשלב מסוים הצוות מודר מכל פעילות בשל תככים במסדרונות הגבוהים, אבל הם ממשיכים לחקור באופן עצמאי כדי למנוע את הפיצוץ. "הספירה לאחור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הספירה לאחור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
תאונת מטוס המיג-23 בבלגיה

ב-4 ביולי 1989, מטוס קרב מדגם מיג-23 של חיל האוויר הסובייטי התרסק לתוך חווה סמוך לקורטרייק, בלגיה, תוך הריגת אדם אחד. הטייס נפלט מהמטוס מעל לשעה מוקדם יותר ליד העיר קואובז'ק בפולין, אחרי שחווה תקלות טכניות, אך המטוס המשיך לטוס עוד כ-900 ק"מ נוספים לאחר מכן ללא הטייס, עד שאזל לו הדלק והתרסק. התאונה החלה כטיסת אימון שגרתית. על המטוס לא היה חימוש, למעט עבור התותח. קולונל ניקולאי סקורידין, הטייס, המריא עם המטוס מדגם מיג-23M מבסיס חיל האוויר בגיץ' שליד העיר קואובז'ק, פולין. במהלך ההמראה, המבער האחורי של המנוע כשל, תוך גרימת אובדן חלקי של כוח והנמכת גובה. בגובה של 150 מטר, תוך כדי שהמטוס ממשיך להנמיך גובה, הטייס, ששיער שהמטוס עומד להתרסק בתוך שניות ספורות, החליט לנטוש את המטוס. הוא נטש את המטוס מבלי לכבות את המנוע התקול וצנח בבטחה. עם זאת, המנוע הפגום המשיך לפעול והמטוס נשאר באוויר, תוך שהוא טס באמצעות טייס אוטומטי ששמר על כיוון טיסתו בעת הנטישה – כיוון מערב. המטוס חסר-הטייס עזב את המרחב האווירי הפולני וחלף דרך המרחב האווירי של גרמניה המזרחית. כאשר חצה את המרחב האווירי של גרמניה המערבית, הוא יורט על ידי זוג מטוסי F-15 אמריקאיים, שהיו מוצבים בבסיס בהולנד. טייסי ה-F-15 דיווחו כי במטוס המיג לא היה טייס. מכיוון שלא קיבלו אישור להפילו, המשיך המיג לטוס לכיוון המרחב האווירי של הולנד, אותו חצה ללא הפרעה. כאשר הגיע המטוס למרחב האווירי הבלגי, מטוסי ה-F-15 המלווים קיבלו הוראה להפיל את המטוס מעל הים הצפוני. ברם, הדלק במטוס המיג אזל, והוא החל לפנות דרומה באיטיות, תוך התקרבות לצרפת. הדבר גרם לכוננות של מטוסי המיראז' של חיל האוויר הצרפתי, שהתבקשו לירות על המטוס אם יהווה סיכון לאזורים בנויים בצרפת. לבסוף, לאחר שטס מעל 900 ק"מ, התרסק המיג לתוך חווה ליד קורטרייק שבבלגיה, פחות מ-10 ק"מ מהגבול הצרפתי, תוך שהוא הורג תושב בן 18. הממשלה הבלגית הביעה מחאה רשמית לברית המועצות על היעדר התרעה על המטוס התועה. שר החוץ הבלגי, מארק אייסקנס, הביע חשש כי "מהרגע שהמיג-23 אותר לראשונה במכ"ם נאט"ו, ועד הרגע שהתרסק יותר משעה לאחר מכן, לא נשמעה מילת אזהרה מהצד הסובייטי" וגם כי "הייתה 'איטיות בולטת' בצד הסובייטי בחשיפה האם המטוס נשא נשק גרעיני או כלי נשק רעילים". בנובמבר 1989, פיצתה הממשלה הסובייטית את ממשלת בלגיה בסכום ששווה בערכו לכ-625,000 אירו. טיסה 522 של הליוס איירווייז תרשים של מסלול הטיסה (מתוך העיתון ליברסיון, תיאור בצרפתית) The strange accident of the MiG-23 The MiG 23 That Flew For 900km Without Pilot Then Crashed in A Farm Killing a Boy ניצן סדן, הצוות עזב? נמשיך בלעדיו: כשמטוסים טסים בטעות בלי טייסים, באתר כלכליסט, 10 בינואר 2020 "Belgians Protest to Soviets Over Crash of Derelict MIG" (באנגלית). נבדק ב-2018-10-19.
אינה מולר

אינה מולר (בגרמנית: Ina Müller; נולדה ב-25 ביולי 1965) היא זמרת-יוצרת, קומיקאית ומנחת טלוויזיה גרמנייה. מולר נולדה בקלן כרביעית מבין חמש בנות, לאחר סיום התיכון היא הוכשרה כטכנאית בתי מרקחת, ועבדה במספר בתי תרופות, ב-1994 ייסדה ביחד עם חברתה אדה שניטגארד את הצוות הקומי "מלכת הדבורים". ב-2004 הוציאה את אלבומה הראשון כזמרת בשם "Das große Du", ב-2009 הייתה מועמדת לפרס קומיקאית השנה בפרס הטלוויזיה "Deutscher Comedypreis", ב-2009 שימשה כפרשנית ברדיו של תחרות האירוויזיון וב-2011 הגישה את תוצאות הניקוד הגרמני בתחרות ושבאותה שנה הייתה גרמניה המדינה המארחת, ב-2011 גם הנחתה את טקס פרסי המוזיקה "Echo Music Prize" ונבחרה כשגרירה של ארגון מבשלי הבירה בגרמניה לרגל "יום הבירה". מדיה וקבצים בנושא אינה מולר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אינה מולר (בגרמנית) אינה מולר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אינה מולר, ברשת החברתית אינסטגרם אינה מולר, סרטונים בערוץ היוטיוב אינה מולר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אינה מולר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אינה מולר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אינה מולר, באתר ספוטיפיי אינה מולר, באתר Last.fm (באנגלית) אינה מולר, באתר AllMusic (באנגלית) אינה מולר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אינה מולר, באתר דיזר אינה מולר, באתר Yandex.Music (ברוסית) אינה מולר, באתר Discogs (באנגלית) אינה מולר, באתר Songkick (באנגלית) אינה מולר, באתר Genius אינה מולר, באתר SecondHandSongs אינה מולר, באתר בילבורד (באנגלית) אינה מולר, באתר טיידל (באנגלית) NDR, Deutscher Comedypreis für NDR Show "Inas Nacht", www.ndr.de (בגרמנית) Eurovision Song Contest: Ina Müller verkündet deutsche Punkte, klatsch-tratsch.de, ‏2011-05-11 (בגרמנית) Gastroinfoportal, Sängerin und Entertainerin Ina Müller wird Botschafterin des Bieres 2011 und Volker Kauder im Amt bestätigt!, B&L Medien, ‏2011-06-24 (בגרמנית)
אלכסנדר מטקובסקי

פרופסור אלכסנדר מָטְקוֹבְסְקִי (במקדונית: Александар Матковски, בסרבו-קרואטית: Aleksandar Matkovski‏; 30 במאי 1922, קרושבו, ממלכת יוגוסלביה – 15 באפריל 1992, סקופיה, מקדוניה) היה היסטוריון, פילולוג ומזרחן מקדוני, חוקר תולדות מקדוניה ויהדות מקדוניה. אלכסנדר מטקובסקי נולד בקרושבו. בילדותו עברה משפחתו לגוסטיבר ובהמשך לסקופיה. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, ולאחר כיבושה של ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית לחם בשורות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה רכש תואר ראשון באוניברסיטת סקופיה, תואר שני באוניברסיטת זאגרב, וב-1961 דוקטורט באוניברסיטת בלגרד. חבר האקדמיה למדעים ואמנויות של מקדוניה (אנ'). מטקובסקי חקר את תולדות מקדוניה, את תולדות יהודי מקדוניה, ואת המאבק החמוש נגד הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1983 פרסם מחקר מקיף על תולדות יהודי מקדוניה בספרו "ההיסטוריה של יהודי מקדוניה". ב-1990 היה שותף לכתיבת פרקים מהספר "תולדות השואה – יוגוסלביה", בהוצאת יד ושם, בעריכת מנחם שלח. מת בסקופיה ב-1992 והוא בן 69. סרט דוקומנטרי על אלכסנדר מטקובסקי, באתר יוטיוב (במקדונית) מנחם שלח (עורך), תולדות השואה – יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, פתח דבר, ט'. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדריי צ'אדוב

אנדריי אלכסנדרוביץ צ'אדוב (ברוסית: Андрей Александрович Чадов, נולד ב-22 במאי 1980 במוסקבה) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי. אביו, אלכסנדר צ'אדוב, מת ב-1986, גם הוא וגם אחיו גודלו על ידי אם חד-הורית. היא גידלה את הילדים, כמו החברים הכי טובים. האחים אומנם דומים, אבל הם לא תאומים, יש שישה עשר חודשים הבדל ביניהם. אנדריי ואלכסיי החלו ללמוד במגמת משחק בבית הספר, ולאחר מכן המשיכו לעבוד כשחקנים בתיאטרון העירוני בפרדלקינו בפרברי מוסקבה. לאחר שסיים את בית הספר, אנדריי נכנס ללימודי משחק בבית הספר למשחק על שם שצ'וקין והועבר לאחר מכן הצטרף לאחיו בבית שצ'פקין לתיאטרון במוסקבה. בעודו סטודנט, אנדריי עשה את הופעת הבכורה שלו בקולנוע בתפקיד משנה בסרט מפולת (2001) של הבמאי איוון סולובוב. אנדריי התפרסם אחרי שכיכב בסדרת הטלוויזיה הצוערים, שם הוא שיחק את אחת מהדמויות הראשיות: הבמאי פיוטר טודורובסקי בצעירותו, בסדרה שהופקה על ידי בנו של פיוטר, ואלרי טודורובסקי. בשנת 2005 אנדריי הופיע עם אחיו אלכס בסרט הדרמה חי. הם גם הופיעו יחד במגוון סרטים וסדרות טלוויזיה, כגון SLOVE. היישר בלב וסדרת הטלוויזיה עניין של כבוד. אנדריי גם היה מעורב בהפקות סרטים מערביות, בעיקר כאלה שצולמו בצרפת ובריטניה כמו הסרט Bigga than Ben. כאמור לעיל, הוא אחיו הגדול של השחקן אלכסיי צ'אדוב. במהלך הצילומים לתוכנית הטלוויזיה המרוץ הגדול צ'אדוב פגש את סבטלנה סבטיקובה שהייתה בת זוגו עד שהשניים נפרדו באביב 2010. 2001 — מפולת — אליק 2004 — רוסית — אדיק סאבנקו 2004 — מאפרת פניקס 2004 — הצוערים — פטיה גלושצ'נקו 2006 — חי — החייל קיר (סרגיי) 2006 — טרנס / Transe — החבר של סוניה 2007 — כלב הזאב הצעיר — קאטאי 2007 — ילדי הקפטן — ארטיופ 2007 — לב האויב — אריק לינדט 2008 — גדול מבן / Bigga than Ben — ספייקר 2008 — הלימוזינה / Limousine — F. 2008 — מרחב פתוח — אנטון 2009 — האלפיניסט — מקס פאבלוב 2011 — המשמר השקט — קפטן אנדריי פנקוב, מפקד המשמר 2011 — Slove. היישר בלב — סרגיי רונין 2011 — היית אהובתי — פאבל גרומוב 2012 — 20 שנה ללא אהבה 2012 — מדורה על השלג — פאבל סנסוב 2013 — עניין של כבוד — אלכסנדר נזארוב 2014 — תיק בטגאמי — איליה 2014 — זוג מושלם — קשה 2015 — פרובוקטור — אנטון קרפוב 2015 — המרדף אחר חלום (סרט קצר) — אולג קראסנוב 2015 — אמונה מיותרת (סרט קצר) — אולג קראסנוב 2016 — המאפיה: משחק הישרדות — איליה 2017 — חסרי בושה — דן / יבגני 2017 — דומיניקה 2017 — מעטה — ואלרי 2017 — אתחיל לאהוב אותך, טוב? — סרגיי 2018 — המעקלים — יגור גראצ'יוב 2018 — רייק — קיריל 2018 — מורשת — מקסים קראסנוב, פסיכיאטר מדיה וקבצים בנושא אנדריי צ'אדוב בוויקישיתוף אנדריי צ'אדוב, ברשת החברתית אינסטגרם אנדריי צ'אדוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
התאומים קרלסון

קייל וליין קרלסון (באנגלית: Carlson Twins; נולדו ב-24 בדצמבר 1978) הם זוג אחים תאומים דוגמנים אמריקאים. קייל וליין נולדו במינסוטה לאם סייעת לאחות ואב בעל חברה. הם למדו לתואר במנהל עסקים מאוניברסיטת וינונה (Winona State University). הם התחילו את קריירת הדוגמנות שלהם כשהתגלו בקניון בוויסקונסין ובמהרה נהפכו לדוגמנים מצליחים בתעשיית האופנה הבינלאומית. הם עבדו עבור ארמאני ואברקרומבי אנד פיץ' והפופולריות שלהם אף עלתה שהופיעו בקטלוג "A&F Quarterly". ליין התמודד בפרק של התוכנית אפקט הפחד. ב-2004 שיחקו בקומדיית המצבים של פוקס "Quintuplets". ב-2005 הם הופיעו בקומדייה "Mobile Home Disaster" של The WB. ב-2007 קייל הופיע בתוכנית "Deserving Design" בה בכל פרק משפחה מציגה למעצב פנים חדר בביתם אותו הם מעוניינים לעצב מחדש. ליין משמש כחבר בהנהלת הארגון "ילדי החמניות" שיוסד על ידי הדוגמנית הלנה הודובה במסגרת תפקידו הוא יזם מספר אירועי צדקה ובין היתר ארגן ב-2010 ערב לקידום מודעות לאוטיזם. מדיה וקבצים בנושא התאומים קרלסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של התאומים קרלסון ליין קרסלון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קייל קרסלון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Kyle Carlson of The Carlson Twins male model duo of Abercrombie Fitch..., www.filmmagic.com Travel with Ford Model Lane Carlson! | NKPR PR Agency (באנגלית) Yvonne, SEA Paddle NYC 2010 with Model Lane Carlson, Socially Superlative (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסך כחול (קולנוע)

מסך כחול (בלו־סקרין) או מסך ירוק (גרין־סקרין) (הידוע בטלוויזיה בשם Chroma Key) הוא מונח בקולנוע אשר מתאר טכניקה בה מצלמים פעולה המתרחשת לפני מסך אשר צבוע בצבע אחיד (כחול או ירוק בדרך כלל) לשם "החלפת" המסך בתמונה או בסצנה אחרת. המונח מתייחס גם לתוצאה של הטכניקה וגם למסך עצמו. הצבע המיועד להחלפה מעובד ומשולב עם תוכן מערוץ וידאו אחר כמו מצלמה נפרדת, וידאו מוקלט או מקור דיגיטלי. התהליך הזה מכונה "קומפוזיטינג" (Compositing). ההחלפה יכולה להתבצע במשך ההפקה או אחרי ההפקה (פוסט פרודקשן). דוגמה קלאסית לשימוש בטכניקה היא אצל מגישי תחזית מזג האוויר בטלוויזיה אשר נראים כאילו היו על מפה, אך למעשה הם מצולמים על רקע אחיד. מול החזאי יש טלוויזיה המראה לו את התחזית, כך שהוא יכול לדעת היכן הוא צריך למקם את ידיו. בעבר האפקטים הטלוויזיוניים הללו נעשו בטכניקה בשם "Chroma keying", אך כיום לשם ביצוע עבודה זאת משתמשים בטכניקות ממוחשבות. לעיתים עלול להיות למגיש טלוויזיוני אזור בבגדיו אשר צבעו קרוב למדי לצבע עליו עושים את האפקט, כמו קישוט או סמל, כתוצאה מכך חלק זה יראה כ"שקוף" - נראה דרכו את הרקע אשר אליו "מחליפים". אם אנשי ההפקה לא שמו לב לכך לפני שהתוכנית שודרה, הצופים יראו "חור" במגיש אשר דרכו ניתן לראות את הרקע. בעבר, לפני המעבר לשימוש בעיבוד דיגיטלי, הצבע הכחול היה הצבע הקל ביותר להפרדה כימית מבין הצבעים על סרט הצילום. כיום, עם המעבר לשימוש באמצעים דיגיטליים, רוב חיישני המצלמות מורכבים מ־25% כחול, 25% אדום וכ־50% ירוק. הצבע הירוק נחשב לקל יותר לזיהוי בתוכנת מחשב ולכן השימוש נעשה בעיקר בו. טכניקת צילום זו דורשת ניגודיות גבוהה כדי לאפשר הפרדה מלאה בין צבעי הרקע לצבעי האובייקט המצולם. גוף האדם מכיל מספר גוני אדום. לכן לא ניתן לעשות באדום שימוש. הצבעים: ירוק וכחול כמעט אינם מופיעים בגוף האדם. לכן בהם ניתן להשתמש. שימוש בצבע הקיים באובייקט המצולם גורם לתוכנת המחשב להחליף את הצבע ברקע הנבחר. לדוגמה: אם הרקע הוא אדום והאדם לובש חולצה אדומה - עלולה להיווצר בעיה בהחלפת הצבעים. יכולים להיווצר "חורים" במרכז הגוף והאדם ייראה כבעל "ראש מרחף". רוב המסכים עושים שימוש בגוני כחול וירוק, המנוגדים לגוני האדום שבגוף האדם. לעיתים, בעקבות סביבת הצילום או שימוש באנשים בעלי גון עור שונה, נדרש שימוש במסכים בגוונים אחרים. בסרט של דיסני "שירת הדרום" נעשה שימוש נרחב במסכים בגוון צהוב. בסרט "אפולו 13" נעשה שימוש במסכים בצבע כתום. בסרט "אייר פורס 1" נעשה שימוש במסכים בצבע אדום. בחירת גון הרקע של המסכים עשויה להיות מושפעת בין היתר מאחד או יותר מהגורמים הבאים: תנאי התאורה באתר הצילומים. צבעי הסביבה. גוון העור של המצולמים. טכניקת הצילום וסוג המצלמה. לפעמים נעשה שימוש בצבעים פשוטים משיקולי עלות או מחוסר בצבע מסוים. אפקטים מיוחדים בקולנוע מדיה וקבצים בנושא מסך כחול בוויקישיתוף
הגאוגרף שתה את העולם

הגֵּאוֹגְרָף שתה את העולם (ברוסית: Гео́граф гло́бус про́пил) הוא סרט קולנוע רוסי עטור שבחים המבוסס על ספרו של אלכסיי איוואנוב באותו שם. הסרט הוקרן במספר פסטיבלים בינלאומיים לקולנוע לפני שיצא להקרנות מסחריות ב-7 בנובמבר 2013. בסרט כיכבו ילנה ליאדובה וקונסטנטין חבנסקי, שזכו בפרסי האקדמיה הרוסית לקולנוע על תפקידיהם בסרט. הסרט השתתף בתחרות המרכזית של פסטיבל קינוטאבר וזכה בפרס הראשי של הפסטיבל. הסרט היה מועמד לפרס נשר הזהב בשש קטגוריות שונות, וזכה בשלוש קטגוריות: הבימוי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, והשחקנית הטובה ביותר. הוא זכה גם בפרס ניקה בקטגוריות הבימוי הטוב, השחקן הטוב, השחקנית הטובה, הפסקול הטוב ביותר, והסרט הטוב ביותר. הסרט הוקרן בישראל לראשונה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בספטמבר 2013. השנה היא 2012. ויקטור סלוז'קין הוא ביולוג בן 37 שאך זה סולק מהמכון למחקר מדעי. בשל הצורך בהכנסה קבועה הוא מתקבל לעבודה כמורה לגאוגרפיה בבית ספר בעיר פרם שבהרי אורל, ללא הכשרה מתאימה בתחום ההוראה. אם לא די בכך, לאשתו נאדיה נמאס ממנו, והיא מסרבת לישון איתו. היא מבקשת ממנו לסיים את הסיפור ביניהם ולמצוא מאהבת באופן שהיא לא תדע על כך. חייו משתנים עם הופעתו של חבר ותיק, בודקין, ועד מהרה נאדיה עצמה מתחילה לנהל רומן עם בודקין, מה שגורם לסכסוך בין שני החברים. בבית הספר מתקשה סלוז'קין למצוא שפה משותפת עם הכיתה, הילדים נדמים לו פרימיטיבים, נטולי אישיות משל עצמם וחסרי מטרה, ועם הקולגות לעבודה הוא מתקשה עוד יותר. רק המורה לגרמנית קירה מגלה כלפיו אמפתיה, אך גם היא נמשכת יותר לבודקין. כשמתגלה שבודקין עזב אותה לטובת נאדיה, קירה מנסה להאשים את סלוז'קין, והוא בתגובה שותה אלכוהול בדירתה ונרדם אצלה במקלחת. לאחר שהוא מפסיד במשחק קלפים עם אחד מתלמידי הכיתה, סלוז'קין מסכים לצאת עם תלמידי הכיתה למסע בטבע אל הנהר קטמאראן. כבר ברכבת סלוז'קין שותה יותר מדי ומתעמת עם התלמיד המופרע של הכיתה, גראדוסוב, לעיני התלמידים, שמצלמים את התקרית בטלפונים הניידים. תלמידי בית הספר, שגם ככה לא מתייחסים אליו כאל מורה אלא כאל חברם, ממנים אותו למפקד המסע שלהם. ביום האחרון למסע יוצא הגאוגרף לכפר הסמוך כדי לארגן תחבורה לתחנת הרכבת. מתלווה אליו גם מאשה, תלמידה נאה מבני כיתתו, שהוא מאוהב בה בחשאי. בדרך לכפר מאשה עצמה מתוודה שהיא מאוהבת בו, הוא משיב לה שרגשותיהם הדדיים אך הם אינם יכולים להיות יחד מסיבות מובנות – הוא מורה והיא תלמידה, שלא לדבר על הבדלי הגילים ביניהם. פורצת סערה, והם נרטבים עד לשד עצמותיהם. בהגיעם לכפר, הם מגלים שכמעט אף אחד לא חי שם, וזהו כפר נטוש. מאשה כמעט מאבדת את ההכרה מרוב קור, והוא מנסה להרים אותה, אך חש באפיסת כוחות. בלילה הם מגלים בית מלא אנשים ובו תנור דולק. מאשה נרדמת על גרם המדרגות כשהיא לבושה בבגדיה הרטובים; סלוז'קין מפשיט אותה, מחמם את גופה, מקרב אותה אל התנור הדולק, ומונע ממנה להירדם. בבוקר המחרת הם חוזרים למחנה ורואים שהתלמידים האחרים כבר הגיעו ליעד האחרון של המסע. לאחר הטיול מגלה מנהלת בית הספר את הסרטון שהילדים צילמו ברכבת ואודות המסע המסוכן. היא מאלצת את סלוז'קין להתפטר, והוא עוזב את בית הספר, שוב ללא כסף, אפילו לא לסיגריה. ויקטור סלוז'קין (קונסטנטין חבנסקי) - מורה לגאוגרפיה. נדיה (ילנה ליאדובה) - אשתו של ויקטור. מאשה (אנפיסה צ'רניך) - תלמידה בבית ספר. "הגאוגרף שתה את העולם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הגאוגרף שתה את העולם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הגאוגרף שתה את העולם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שי רינגל, ‏אל תחמיצו: אלימות, ערפדים וסוחטי דמעות ביפנית, באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2013 הגאוגרף שתה את העולם