laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סאנסקי מוסט

סָאנְסְקִי מוֹסְט (בבוסנית: Sanski Most) היא עיר ורשות מקומית בצפון הפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה. האזכור הראשון בכתובים ליישוב במקום הוא מ-1244, עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה. ב-1499 נכבש האזור על ידי צבאותיו של באיזיט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית. העות'מאנים פעלו לאיסלום האזור וביצעו טרנספר אוכלוסיות בחבל. שלטון העות'מאנים נמשך קרוב ל-400 שנים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרתה הובסו העות'מאנים, השתלטה האימפריה האוסטרו-הונגרית דה פקטו על אזור בוסניה וב-1908 סיפחה אותו דה יורה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמנו ביישוב 2,232 תושבים ומהם: 1,249 מוסלמים, 679 סרבים, 249 קרואטים ו-55 יהודים (41 ספרדים ו-14 אשכנזים). לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה סאנסקי מוסט בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, נמסר אזור בוסניה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. ב-2 ביולי 1944 שוחררה סאנסקי מוסט על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ובהמשך נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה וכחלק ממנו פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה, נכבשה סאנסקי מוסט על ידי צבא רפובליקת סרפסקה ובוצע טיהור אתני של מוסלמים. ב-1995 עלה בידי צבא בוסניה והרצגובינה להשתלט על העיר, כאשר הכוחות הנסוגים ובכלל זה מיליציית משמר המתנדבים הסרבי בפיקודו של ז'לקו רזנטוביץ' פוגעים באוכלוסייה המקומית הבוסניאקית והקרואטית. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי בוסניה והרצגובינה ועברה תהליכי שיקום ותיעוש מהירים. בסאנסקי מוסט התגוררה קהילה יהודית ספרדית קטנה, המתועדת לפחות מראשית המאה ה-20. ב-1903 הוקם בית העלמין הקהילתי קְרוּהָרִי (בבוסנית: “Kruhari"). בית העלמין משתרע על שטח של 200 מטר מרובע. ב-1921 נמנו ביישוב 66 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בקהילה פעילות ציונית ענפה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בסאנסקי מוסט 94 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, הועבר האזור לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה והוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ואיש לא ניצל. ב-1972 הוקמה בשטח בית העלמין אנדרטה לזכר קרבנות מלחמת העולם השנייה ובכלל זה יהודי האזור, ומשולבים בה סמל המגן דוד והצלב הנוצרי. האנדרטה ניזוקה במהלך מלחמת בוסניה ולא תוקנה. נכון ל-2005 היה בית העלמין קיים בשטח העיר. בית העלמין הוקף גדר אבן שבורה בחלקה, ללא שער כניסה ולא תוחזק. במקום פזורות מצבות, כולן תוארכו למאה ה-20 והכיתוב עליהן היה בעברית ובסרבו-קרואטית. מדיה וקבצים בנושא סאנסקי מוסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאנסקי מוסט תקציר ההיסטוריה של סאנסקי מוסט, באתר sanskimost.com (בבוסנית). תקציר ההיסטוריה של סאנסקי מוסט, באתר הרשות המקומית סאנסקי מוסט (בבוסנית). הקהילה היהודית בסאנסקי מוסט, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 201. אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז, עמודים 35–36 (באנגלית). בית העלמין בסאנסקי מוסט, באתר jewish cemetery project (באנגלית).
יאן סלוט

רומק יאן ברנרד סלוט (27 באוגוסט 1945 - 11 ביולי 1999) היה מהנדס אלקטרוניקה הולנדי. בשנת 1995 הוא טען כי גילה שיטה מהפכנית לדחיסת נתונים אותה כינה בשם "שיטת הקידוד הדיגיטלי של סלוט". לטענתו, הוא יכול לדחוס מידע של סרט שלם לתוך 8 קילובייטים בלבד - שיטת דחיסת נתונים ואחסון שאינה בת השגה אפילו בימינו. הוא מת ב-11 ביולי 1999 בפתאומיות מהתקף לב, ימים ספורים לפני שעמד לחתום על חוזה למכירת המצאתו. האופן בו עבדה שיטת הדחיסה שלו לא התגלה מעולם, ומאז מותו לא קם ממציא עם הצהרה על תגלית דומה או קרובה לה. סלוט היה הבן האחרון מבין שלושה ילדים. אביו של סלוט, שהיה מנהל בית ספר, עזב את המשפחה זמן קצר לאחר לידתו. סלוט נרשם לבית ספר הולנדי טכני אך נשר במהרה מהלימודים והחל לעבוד בתחנת רדיו. לאחר שהשלים שירות חובה בשורות הצבא ההולנדי, השתקע סלוט באוטרכט יחד עם אשתו. הוא עבד עבור פיליפס אלקטרוניקה בעיר איינדהובן, אך פרש מן העבודה בשנת 1978 לאחר שנה וחצי, עבר לצפון הולנד לעיר חרונינגן והחל לעבוד בחנות וידאו ואודיו בעיר. לאחר מכן שוב העתיק את מקום מגוריו, הפעם לניווחיין, שם פתח עסק עצמאי והתפרנס מתיקון טלוויזיות ומכשירי סטריאו. בשנת 1984 החל סלוט להתעניין בעולם המחשוב ולמד לתכנת על דגמי המחשבים האישיים הראשונים בזמנו, דוגמת הקומודור 64 ומקביליו. באותה תקופה עלה בראשו הרעיון לפתח שירות תיקונים ארצי שיכלול מאגר מידע המכיל את כל נתוני התיקונים. רעיון זה הוא שהוביל לצורך למצוא שיטה לאחסן נתונים רבים בצורה יעילה וחסכונית יותר. בשנת 1995, סלוט טען כי פיתח שיטה לאחסן מידע של סרט באורך שלם (כשעה וחצי) על גבי התקן בעל קיבולת של 8 קילובייט בלבד. לצורך השוואה, בשיטה המתקדמת ביותר בימינו, סרט באיכות נמוכה דורש פי 10,000 יותר שטח אחסון, ואילו סרט באיכות גבוהה דורש לערך פי 175,000 יותר שטח אחסון מהערך בו נקב סלוט. בשנת 1996 מצא סלוט משקיע ליזם שלו, הולנדי בשם ג'וס ון רוסום (Rossum) שעבד בתחום הסיגריות. באותה שנה, הם רשמו פטנט על המצאתו של סלוט למשך 6 שנים בהולנד, סלוט נרשם כממציא הפטנט ואילו ון רוסום כבעל הפטנט. למרות הפנטסטיות המוגזמת לכאורה שבמיזם, היו משקיעים שראו בו פוטנציאל. בשנת 1999 משקיע בשם מרסל בואקהורן (Boekhoorn) הצטרף לצוות. במרץ 1999 הוצגה שיטת הקידוד בפני רואל פייפר (Pieper), מבכירי המנהלים בפיליפס. פייפר עזב את תפקידו בחברת פיליפס ובחודש מאי 1999 הצטרף לצוותו של סלוט בתור מנכ"ל, שם החברה נקרא The Fifth Force ("הכוח החמישי") כפרפרזה על ארבעת כוחות היסוד בטבע ועל הכוח ה"חמישי"- המידע. ב-11 ביולי 1999 יאן סלוט נמצא מת בחצר ביתו, כפי הנראה הוא מת מהתקף לב. הוא מת יום אחד בלבד, לפני שיכל לחתום על חוזה משמעותי עם רואל פייפר, מבכירי המנהלים בחברת פיליפס. משפחתו נתנה את הסכמתה לבצע בו נתיחה שלאחר המוות, אך נתיחה שכזו לא בוצעה בפועל. הוא הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. טום פרקינס (Perkins), יזם ומשקיע אמריקאי, הסכים להשקיע בטכנולוגיה לאחר מותו של סלוט. פרקינס ופייפר היו עתידים לעשות הון רב ולהמשיך לפתח את הטכנולוגיה שסלוט הגה, אלא שרכיב חשוב בטכנולוגיית הקידוד, מהדר שהיה מותקן על דיסקט, אבד ועל אף מאמצים רבים מעולם לא נמצא. רן לוי, האם ניתן לדחוס סרט שלם לתוך 8 ק"ב? חלק א', חלק ב', בפודקאסט "עושים היסטוריה" על המצאתו של סלוט http://www.spronck.net/sloot.html סקירה על המצאתו של סלוט ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאן סלוט".
פרננדו, דוכס ויזאו

פרננדו, דוכס ויזאו (בפורטוגזית: Fernando de Portugal, Duque de Viseu; ‏17 בנובמבר 1433 - 18 בספטמבר 1470), היה בנו של דוארטה, מלך פורטוגל, ואביו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל. פרננדו נולד באלמיירי ב-17 בנובמבר 1433, לדוארטה, מלך פורטוגל וללאונור מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה. בשנת 1438 מת אביו, ואחיו אפונסו החמישי, מלך פורטוגל ירש את כס המלכות, ואילו פרננדו קיבל את התואר נסיך פורטוגל. בשנת 1451 נולד אחיינו ז'ואאו, נסיך פורטוגל, אולם הוא מת לאחר זמן קצר, ופרננדו חזר להיות יורש העצר. בשנת 1452 נולדה אחייניתו ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, אשר הפכה ליורשת העצר, וזמן קצר לאחר מכן הוא ניסה לברוח למדינה אחרת בחיפוש אחר הרפתקה, אולם אחיו שלח אחריו את כוחותיו והם אילצו אותו לחזור לפורטוגל. בשנת 1453 קיבל פרננדו את התואר דוכס בז'ה, ובשנת 1458 הוא התלווה לאחיו במסעו לצפון אפריקה. בשנת 1460 קיבל פרננדו את התואר דוכס ויזאו, ובשנת 1468 הוא פיקד על מסע למרוקו וכבש את קזבלנקה. ב-18 בספטמבר 1470 מת פרננדו בסטובל, ובשנת 1495 הוכתר בנו כמנואל הראשון, מלך פורטוגל. בשנת 1447 התחתן פרננדו עם ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו, בתם של ז'ואאו, מושל פורטוגל ואיזבל מברסלו, ממנה היו לו 10 ילדים: ז'ואאו, דוכס ויזאו (1448–1472) דייגו, דוכס ויזאו (1450–1484) לאונור מוויזאו (1458–1525), התחתנה עם ז'ואאו השני, מלך פורטוגל איזבלה מוויזאו (1459–1521), התחתנה עם פרננדו השני, דוכס ברגנסה דוארטה מוויזאו (1462) דיניש מוויזאו (1464) קתרינה מוויזאו (1465) סימאו מוויזאו (1467) סימאו מוויזאו (1468) מנואל הראשון, מלך פורטוגל (1469–1521) מדיה וקבצים בנושא פרננדו, דוכס ויזאו בוויקישיתוף
ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו

ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו (בפורטוגזית: Beatriz de Portugal, Duquesa de Viseu; ‏13 ביוני 1430 - 30 בספטמבר 1506), הייתה אמו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל. ביאטריש נולדה ב-13 ביוני 1430, לז'ואאו, מושל פורטוגל ולאיזבל מברסלוש, בתם של אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה וביאטריש פריירה דה אלווים. בשנת 1447 התחתנה ביאטריש עם בן דודה פרננדו, דוכס ויזאו, ממנו היו לה 10 ילדים. ביאטריש הייתה דודתה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, ובשנת 1479 הביאה לחתימת הסכם אלקסובאש בינה לבין חואנה, מלכת קסטיליה, שסיים את מלחמת הירושה הקסטיליאנית. בשנת 1470 מת בעלה פרננדו, ובשנת 1495 הוכתר בנה כמנואל הראשון, מלך פורטוגל, לאחר שז'ואאו השני, מלך פורטוגל מת ללא ילדים. ב-30 בספטמבר 1506 מתה ביאטריש בגיל 76, והיא נקברה על יד בעלה. בשנת 1447 התחתנה ביאטריש עם פרננדו, דוכס ויזאו, ממנו היו לה 10 ילדים: ז'ואאו, דוכס ויזאו (1448–1472) דייגו, דוכס ויזאו (1450–1484) לאונור מוויזאו (1458–1525), התחתנה עם ז'ואאו השני, מלך פורטוגל איזבלה מוויזאו (1459–1521), התחתנה עם פרננדו השני, דוכס ברגנסה דוארטה מוויזאו (1462) דיניש מוויזאו (1464) קתרינה מוויזאו (1465) סימאו מוויזאו (1467) סימאו מוויזאו (1468) מנואל הראשון, מלך פורטוגל (1469–1521) מדיה וקבצים בנושא ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו בוויקישיתוף
נבחרת הולנד בכדורגל חופים

הנבחרת הלאומית של הולנד בכדורגל חופים מייצגת את הולנד בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל ההולנדית. סגל נכון ליולי 2016 מאמן: איטליה מתיאו מארוצ'י עוזר טכני: רואל ליפדן מנהל הקבוצה: דני דה יונג גביע העולם בכדורגל חופים מקום שמיני (1): 1995 אליפות אירופה בכדורגל חופים סגנית (1): 2008 דף הנבחרת באתר הרשמי של כדורגל החופים הנבחרת חוזרת לפעולה לאחר שנתיים היעדרות
אגם בארייר

אגם בָּארִייֵר או אגם בֵּרִייֵר (באנגלית: Barrier Lake; מילולית: "אגם המחסום") הוא אגם מלאכותי (מאגר מים) בקצה הצפוני של אזור קאנאנאסקיס, בפרובינציית אלברטה שבקנדה. חופיו המזרחיים של האגם מצויים בשטח הפארק הפרובינציאלי עמק בואו. האגם הוקם על מנת ליצור תחנת כוח הידרואלקטרי באמצעות סכירת נהר קאנאנאסקיס. הסכר מייצר מדי שנה כ-40,000 מגה ואט/שעה. האגם משמש גם עבור פעילויות נופש ותיירות. לחופיו שבילי הליכה המקיפים את האגם, ובחורף השבילים משמשים לסקי קרוס קאונטרי). בחופו המזרחי של האגם מצוי מרכז מבקרים. מותר לבצע סקי מים על האגם, אולם פעילות זו אינה מתבצעת בשל טמפרטורת המים הנמוכה. האגם היה אתר הסרטה של הסרט אקס-מן. מדיה וקבצים בנושא אגם בארייר בוויקישיתוף אגם בארייר - אתר רשמי אגם בארייר באתר הרשמי של קאנמור מסלול ההליכה לצד אגם בארייר באתר alltrails תיאור מסלול ההליכה סביב האגם ותמונות מן המסלול מזג אוויר עדכני עבור אגם בארייר סטטיסטיקות מזג אוויר עבור אגם בארייר ההיסטוריה של הסכר פעילות פנאי ונופש באגם בארייר
ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין

ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (בגרמנית: Prinzessin Viktoria Adelheid von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg;‏ 31 בדצמבר 1885 – 3 באוקטובר 1970), הייתה סבתו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה. ויקטוריה אדליידה נולדה ב-31 בדצמבר 1885 בגרינהולץ, שלזוויג-הולשטיין, לפרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ולקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתם של פרידריך השמיני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג. ב-11 באוקטובר 1905 התחתנה ויקטוריה אדליידה עם קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, אותו שידך לה דודה וילהלם השני, קיסר גרמניה, ונולדו להם 5 ילדים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה קרל אדוארד מונה לגנרל בצבא הגרמני ושירת בחזית המזרחית. לאחר המלחמה הוא הודח, כמו יתר בני המלוכה הגרמניים, מכס השלטון כתוצאה מהמהפכה הגרמנית, כל תאריו הבריטיים נשללו גם הם על פי חוק שלילת התארים 1917 מכיוון שנלחם בבריטניה ובעלות בריתה במלחמה. לאחר מלחמת העולם השנייה נמלטו השניים לאחוזתם בגרינברג שבאוסטריה, בעקבות תפיסת נכסי המשפחה בתורינגיה על ידי ברית המועצות. בשנת 1954 מת בעלה קרל אדוארד, וב-3 באוקטובר 1970 מתה ויקטוריה אדליידה בביתה בגרינברג, ונקברה באחוזת המשפחה בקובורג. ב-11 באוקטובר 1905 התחתנה ויקטוריה אדליידה עם קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, ממנו נולדו לה 5 ילדים: יוהאן לאופולד, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה (1906–1972) זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה (1908–1972) הוברטוס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (1909–1943) קרולינה מטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה (1912–1983) פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (1918–1998) מדיה וקבצים בנושא ויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין בוויקישיתוף
נטלי מוראלס

האם התכוונתם ל... נטלי מוראלס (עיתונאית) – עיתונאית אמריקאית נטלי מוראלס (שחקנית) – שחקנית אמריקאית
אליפות העולם באופניים

האם התכוונתם ל... אליפות העולם באופני כביש אליפות העולם באופני הרים אליפות העולם באופני מסלול אליפות העולם באופני BMX גביע העולם באופני הרים
אהלי אל-ח'ליל

אהלי אל ח'ליל (בערבית: أهلي الخليل - "אהלי" פירושו לאומית) היא קבוצת כדורגל מהעיר חברון, המשחקת בליגת העל הפלסטינית. אהלי אל ח'ליל הוקמה בשנת 1974 וקרויה של שם קבוצת אל-אהלי המצרית. כאשר הוקמה ליגת העל הפלסטינית על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998 הצטרפה לליגה. אל-אהלי הוא המועדון הראשון בליגת העל הפלסטינית שהעסיק מאמן אירופאי, בשנת 2014 אימן את הקבוצה סטפנו קוזין האיטלקי. בעונת 2014/2015 הקבוצה זכתה לראשונה בגביע פלסטין, לאחר שזכתה בגביע הגדה והתמודדה בגמר נגד מחזיקת גביע מחוז עזה, אל איתיחאד שג'עיה וניצחה אותה בסיכום שני המשחקים 2:1. בעונת 2015/2016 שוב זכתה הקבוצה בגביע פלסטין לאחר שניצחה את שבאב ח'אן יונס מחזיקת הגביע במחוז עזה 2:1 בסיכום שני המשחקים. בעונת 2016/2017 הצטרף לקבוצה כמאמן סלמאן עמר, קפטן הפועל ירושלים לשעבר. הקבוצה זכתה בגביע הגדה המערבית לאחר ניצחון על שבאב אל-ח'ליל בפנדלים אך הפסידה בגמר גביע פלסטין לשבאב רפיח. בינואר 2016 חתם באהלי שאדי שעבאן, לשעבר שחקן מכבי חיפה. הקבוצה משחקת באצטדיון אל-חוסיין אבן אל-עלי. באצטדיון כ-12,500 מקומות ישיבה. גביע הגדה המערבית 2014/2015 2015/2016 2016/2017 גביע פלסטין 2014/2015 2015/2016 ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC). אהלי אל-ח'ליל השתתפה בתחרות גביע AFC של ההתאחדות בשנת 2017. אהלי אל-ח'ליל באתר Soccerway אורי לוי, הליגה הפלסטינית מציגה: סיפורים מרגשים, בעיות בטחוניות, מהומות ענק - וכדורגל, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2016 יוני מנדל, הכרעה ראשונה ב-15 שנה: חברון ניצחה את שג'אעיה בגמר הגביע הפלסטיני, אתר שיחה מקומית, 14 באוגוסט 2015 יוני מנדל, בפעם השנייה ברציפות: ישראל הסירה את המגבלות וחברון זכתה בגביע הפלסטיני, אתר שיחה מקומית, 3 ביוני 2016 עירד צפריר, עמר סלמן: "גם בכדורגל הפלסטיני יש בעלים שלא נותנים למאמן לנשום", באתר הארץ, 25 במאי 2017 יוני מנדל, יא חביבי: אהלי אל-ח'ליל וסלמאן עמר זכו בגביע הפלסטיני, אתר שיחה מקומית, 18 ביוני 2017
צסק"א מוסקבה (בנדי)

צסק"א מוסקבה היה מועדון בנדי רוסי, חלק מאגודת צסק"א מוסקבה. זכתה באליפויות ברית המועצות בשנים 1954, 1955, 1957. הקבוצה הוקמה בשנת 1936 ופורקה ב-1962. חלק גדול משחקני הקבוצה הרכיבו את קבוצת ההוקי שדה של צסק"א, שהתקיימה בשנים 1954–1956 וזכתה באליפות ברית המועצות בשנים 1955, 1956. בשלושת שנות קיומה נקראה בשם קבוצת מועדון הספורט המרכזי של משרד ההגנה (ברוסית: Команда Центрального спортивного клуба Министерства обороны; בראשי תיבות ЦСК МО). אליפות ברית המועצות: זכייה (3): 1954, 1955, 1957 סגנות (4): 1956, 1958, 1960, 1962 גביע ברית המועצות: זכייה (3): 1939, 1945, 1946 / Первый турнир по хоккею на траве в СССР ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צסק"א מוסקבה (כדורעף נשים)

צסק"א מוסקבה היה מועדון רוסי לכדורעף נשים. המועדון התמודד בליגת העל והיה אחד ממועדוני הכדורעף הטובים ביותר יבשת, לאחר שזכה 3 פעמים בליגת האלופות. בשנת 2008, המועדון פורק בשל בעיות כלכליות. אליפות ברית המועצות (6) זכייה: 1965, 1966, 1968, 1969, 1974, 1985 סגנות: 1938, 1962, 1972, 1973, 1977, 1979, 1982, 1987 מקום שלישי: 1958, 1975, 1980, 1988 גביע ברית המועצות (2) זכייה: 1972, 1984 ליגת העל הרוסית: סגנות: 1994, 1995, 1996, 1997, 2007 מקום שלישי: 1992, 1993, 1998, 2000 גביע רוסיה: 3 זכייה: 1998, 2001, 2005 ליגת האלופות: 3 זכייה: 1965-66, 1966-67, 1985-86 סגנות: 1967-68, 1968-69 גביע המחזיקות האירופי: 4 זכייה: 1972-73, 1973-74, 1987-88, 1997-98 סגנות: 1974-75 מקום שלישי: 1988-89, 1995-96, 1996-97 טורניר קבוצות הצמרת הבינלאומי: סגנות: 2006-2007 אתר האינטרנט הרשמי של המועדון
שטנר

האם התכוונתם ל... ויליאם שאטנר – שחקן קולנוע וטלוויזיה, מפיק קולנוע וטלוויזיה, במאי קולנוע וטלוויזיה וסופר יהודי-קנדי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו כקפטן ג'יימס ט' קירק, הדמות הראשית ב"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" יצחק שטנר – גאוגרף וגאומורפולוג, ממייסדי המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. מרדכי שטנר – פעיל ציבור ישראלי, חבר מועצת המדינה הזמנית
אישה טובה (סרט)

אישה טובה (באנגלית: A Good Woman) הוא סרט דרמה אמריקאי-בריטי-איטלקי-ספרדי משנת 2004 בבימויו של מייק בארקר. התסריט שנכתב בידי הווארד הימלסטיין מבוסס על המחזה "מניפתה של ליידי וינדרמיר" מאת אוסקר ויילד. זהו העיבוד הרביעי לקולנוע של המחזה, הראשון הוא סרט אילם משנת 1916, ב-1925 יצא לאקרנים עיבוד של ארנסט לוביטש, וב-1949 יצא הסרט "המניפה" בבימויו של אוטו פרמינגר. הסרט מתרחש בשנת 1930. בסצנת הפתיחה המתרחשת בניו יורק הפאם פאטאל גברת ארלין מגלה שהיא אינה מתקבלת בברכה לא בחברת הגברים מהמעמד הגבוה אותם היא פיתתה, ולא בחברת הנשים בהן היא בגדה. היא מוכרת את תכשיטיה וקונה כרטיס הפלגה לעיר אמאלפי שבאיטליה. שם נראה שהיא שמה עין על רוברט וינדרמיר הנשוי טרי. כשהמכונית שלו נראית לעיתים קרובות חונה ליד הווילה בה היא מתגוררת, הרכלנים משוכנעים שהשניים מנהלים רומן. מג, אשתו המצטנעת של רוברט, אינה מודעת לכל דברי הרכילות על בעלה שמופצים ברחבי העיר. אבל כשהיא מגלה בפנקס ההמחאות שלו רישום על תשלומים על שם ארלין, היא מתחילה לחשוד בגרוע מכל. מה שהיא לא יודעת זה שלמעשה גברת ארלין היא למעשה אמה, שסוחטת כספים מרוברט בתמורה לשמירת הסוד. מג מתנחמת לפי האימרה "בכי הוא המפלט של המכוערות; נשים יפות עורכות קניות." בתגובה למה שהיא סבורה שבעלה עשה, מג לובשת במסיבת יום ההולדת ה-21 שלה שמלה חושפנית. למסיבה מגיעה גם גברת ארלין, לבושה בשמלה זהה, בחברתו של לורד אוגוסטוס, גבר עשיר שהתגרש פעמיים ומציע נישואים לארלין. סיבוך נוסף נוצר כשלורד דרלינגטון מתוודה בפני מג על אהבתו ומפציר בה לעזוב את בעלה הסורר כביכול, והיא נענית לבקשתו. גברת ארלין מוצאת פתק פרידה שכתבה מג לבעלה, ומגלה אותה ביאכטה של לורד דרלינגטון. השתיים נמצאות שם כשמגיעים ליאכטה אוגוסטוס, דרליגטון, רוברט וחברים נוספים. רוברט מופתע לראות שם את המניפה שנתן למג כמתנה ליום הולדתה. מג נמלטת במהירות, וארלין מתגלה לפני הנוכחים וטוענת שהיא לקחה בטעות את המניפה של מג. אוגוסטוס חושב שארוסתו הגיעה לפגישה רומנטית עם דרלינגטון, ומבטל את האירוסים. רוברט נותן לגברת ארלין סכום כסף גדול כדי שתעזוב את אמאלפי ומבקש ממנה שלא תגלה את זהותה למג. היא מסכימה בחוסר רצון, ומחזירה לו את ההמחאה לפני שהיא נוסעת. במטוס היא מגלה את אוגוסטוס, שנותן לה את המניפה של מג. הוא אומר שמג נתנה לו את המניפה עבורה והסבירה כל מה שקרה. ארלין מקבלת את הצעת הנישואים המחודשת שלו והם יוצאים לעבר מקום בלתי ידוע. הלן האנט – סטלה ארלין סקרלט ג'והנסון – מג וינדרמיר מארק אומברס – רוברט וינדרמיר סטיבן קמפבל מור – לורד דרלינגטון טום וילקינסון – לורד אוגוסטוס מילנה ווקוטיץ – הרוזנת לוקינו רוג'ר המונד – ססיל ג'ון סטנדינג – דמבי דיאנה הרדקאסל – ליידי פלימדייל ג'יין האו – גברת סטוטפילד 22 איש מספרד, איטליה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית קיבלו קרדיט כמפיקים של הסרט. הצילומים נערכו במספר אתרים באיטליה: אמאלפי, אטרני (אנ'), רוולו, סורנטו ורומא. הכנסות הסרט היו 238,609 דולר ו-6,639,233 במטבעות אחרים, סך הכול נרשמו הכנסות 6,877,842 דולר ברחבי העולם. "אישה טובה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אישה טובה", באתר נטפליקס "אישה טובה", באתר AllMovie (באנגלית) "אישה טובה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אישה טובה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אישה טובה", באתר Metacritic (באנגלית) "אישה טובה", באתר אידיבי "אישה טובה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, מיהי אשה טובה, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2005 "אישה טובה", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג" A Good Woman at Box Office Mojo A Good Woman
סלומון פוליאקוב

סלומון פוליאקוב (בצרפתית: Salomon Poliakof) נולד במיר בלארוס ב־2 בדצמבר 1889 ונפטר בוורסאי, צרפת ב־1958. פוליאקוב למד בבית המדרש הרבני של צרפת בפריז בין השנים 1908–1914. הוא היה איש דת יהודי בצבא הצרפתי שזכה להוקרות רבות בהם מספר הערות לשבח: "מעשים של אומץ לב מול פני האויב". זכה בצלב המלחמה 1914–1918. פוליאקוב היה הרב של לונוויל (צר') (עיר במחוז מרת ומוזל) לאחר מלחמת העולם הראשונה, הרב הראשי של ליל בין 1921 ל־1933, הרב הראשי של ז'נבה בין 1933 ל־1946, הרב הראשי של ליון בין 1946 ל־1953. הוא כיהן ברבנות ליון לאחר הרב דוד פוירוורקר, הרב של ליון בין 1944 ל־1946, לאחר שזה נבחר לרבנות ניי-סיר-סן. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה

פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה (באנגלית: Annie Jump Cannon Award in Astronomy) הוא פרס המוענק מדי שנה לנשים על ידי האגודה האמריקאית לאסטרונומיה (אנ') (AAS) עבור הישגים יוצאי דופן בתחום האסטרונומיה. על הזוכות להיות אסטרונומיות תושבות צפון אמריקה, בטווח של חמש שנים מיום קבלת תואר דוקטור, ולתרום תרומה יוצאת דופן או בעלת הישגים מיוחדים באסטרונומיה או בתחומים מדעיים אשר משפיעים ישירות על תחום האסטרונומיה. הזוכות מוזמנות להרצות בנושא בכנס מדעי של האגודה האמריקאית לאסטרונומיה וכן לפרס כספי של 1,500 דולר. בין השנים 1973–2004 הפרס הוענק על ידי האגודה האמריקאית של נשות האקדמיה (אנ') (AAUW), על סמך ההמלצה של האגודה האמריקאית לאסטרונומיה. החל משנת 2005 האגודה האמריקאית לאסטרונומיה החלה לחלק את הפרס בעצמה. הפרס נקרא על שמה של האסטרונומית האמריקאית אנני ג'אמפ קאנון, והוא הפרס היחיד באסטרונומיה שניתן לנשים בלבד. רשימת הזוכות בפרס אנני ג'אמפ קאנון: מדיה וקבצים בנושא פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה (באנגלית) AAS Annie Jump Cannon Award in Astronomy. Retrieved 10 December 2014. Rebecca Johnson, Caroline Morley Receives Annie Jump Cannon Award, McDonald Observatory, mcdonaldobservatory.org, 7 February 2020.
אדווין מקמילן

אדווין מטיסון מקמילן (באנגלית: Edwin Mattison McMillang;‏ 18 בספטמבר 1907 - 7 בספטמבר 1991) היה פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל, הראשון שהצליח ליצור יסוד טרנס-אורני, נפטוניום. על כך הוא חלק פרס נובל לכימיה עם גלן סיבורג ב-1951. בתום לימודיו במכון הטכנולוגי של קליפורניה מקמילן למד באוניברסיטת פרינסטון שם הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1933. מקמילן הצטרף למעבדה הלאומית לורנס ברקלי שנבנתה סביב מאיץ חלקיקים אשר אפשר מחקר באיזוטופים, שם גילה כבר בתחילת דרכו את קיומם של חמצן-15 ובריליום-10. תגליות ראשונות של תהליך הביקוע הגרעיני ב-1939 הביאו את מקמילן לחקור תוצרי ביקוע של אורניום. כבר בשלב זה מקמילן שיער שאחד התוצרים הוא איזוטופ של יסוד חדש, בלתי ידוע שמספרו האטומי הוא 93. הוכחה להשערה זו פורסמה במאי 1940. השם נפטוניום נבחר כיוון שכוכב הלכת נפטון נמצא מיד אחרי אורנוס על פי המרחק מהשמש. במהלך מלחמת העולם השנייה עסק בפתוח מכ"ם במעבדת הקרינה של MIT ובפתוח מערכת סונאר במעבדה של הצי האמריקאי. בשנת 1942 הצטרף לפרויקט מנהטן, הפרויקט שריכז את המאמצים ליצר פצצות אטום במהלך המלחמה, ועזר בהקמת המעבדה בלוס אלמוס שבה תוכננו הפצצות. במסגרת זו הוביל צוותים שעבדו על פצצה מופעלת במנגנון ירי, והשתתף גם בפיתוח פצצה המופעלת במנגנון קריסה. בשנת 1945 מקמילן המציא במקביל ובאופן בלתי תלוי לולדימיר וקסלר (Vladimir Veksler), את הסינכרוציקלוטרון, מאיץ חלקיקים שהיווה פריצת דרך בשטח. אחרי המלחמה חזר למעבדת לורנס, משנת 1954 שימש במשרות ניהוליות שונות ולאחר מות המייסד ארנסט לורנס ב-1958 מונה למנהל המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, תפקיד אותו מילא עד פרישתו ב-1973. מדיה וקבצים בנושא אדווין מקמילן בוויקישיתוף אדווין מקמילן, באתר פרס נובל (באנגלית) אדווין מקמילן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדווין מקמילן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האסכולה הווינאית הראשונה

האסכולה הווינאית הראשונה מתייחסת ברוב המקרים לשלושה מלחינים מהתקופה הקלאסית שהתגוררו בווינה של המאה ה-18 המאוחרת: יוזף היידן, וולפגנג אמדאוס מוצרט ולודוויג ואן בטהובן. המונח "האסכולה הווינאית" בא לידי שימוש לראשונה על ידי המוזיקולוג האוסטרי רפאל ג'ורג' קייסווטר ב-1834, אם כי הוא החשיב רק את היידן ומוצרט בתור חברים באסכולה זו. בהמשך כותבים נוספים החלו לקרוא להם כך ובסופו של דבר גם בטהובן נוסף לאסכולה זו. ההבחנה האסכולה "הראשונה" נוספה כדי שלא להתבלבל עם האסכולה הווינאית השנייה (שכללה מלחינים כגון ארנולד שנברג, אלבן ברג ואנטון וברן). האסכולה הווינאית הראשונה, באתר Austria-Forum. (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.