laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תמיר להב-רדלמסר

תמיר להב-רַדֶלְמֶסֶר (7 במאי 1953 - 11 באוקטובר 2018) היה מעצב גרפי, צלם-אמן, סופר ומשורר ישראלי. יליד ירושלים. אימו הייתה ילידת הארץ ואביו עלה מפולין. בנעוריו התגוררה המשפחה בהרצליה. כחייל לחם בצה"ל בחיל השריון במסגרת מלחמת יום הכיפורים. עסק בעבודה ביטחונית בפריז, צרפת. למד במחלקה לעיצוב גרפי בצלאל, התגורר ועבד בתל אביב. היה בעל סטודיו לעיצוב גרפי ולימד ב"אסכולה תל אביב". כצלם, תמיר להב-רדלמסר הציג ארבע תערוכות יחיד והשתתף בלמעלה משלושים תערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בארץ ובאירופה. עבודותיו נמצאות באוסף מוזיאון תל אביב ובאוספים רבים נוספים. רבים מתצלומיו עסקו בנושאי הזהות המינית והציגו תצלומי עירום גברי. להב-רדלמסר היה בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 1997, והיה חבר מערכת כתב העת הליקון במשך שבע שנים. בשנת 2005 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול. ספרו "תמונת מחזור" (2003) מתאר את חוויותיו ממלחמת יום הכיפורים כחייל צעיר על גדות תעלת סואץ. כתב מילים ל-6 מנגינות מעזבונו של סשה ארגוב. השירים הושמעו לראשונה ב"פסטיבל לילות קיץ" של הזירה הבין-תחומית, תיאטרון החאן, ירושלים, 2007. שיריו תורגמו לאנגלית, גרמנית, ערבית, רוסית, פולנית וארמנית. להב-רדלמסר היה מעצב עטיפות לתקליטים, דיסקים, ספרים ושערי כתבי עת. בין היתר היה מעצב סדרת "כבר" לשירה בעריכת ליאת קפלן. תחריט שיצר שימש לעטיפת האלבום של גידי גוב, אין עוד יום. נמרוד גם וגם (עם איציק יושע) עם עובד, 1993 (לילדים) רמוז / איך אתה / רוצה / להתחזר, שופרא, 1999 (שירה) י"ד שירים, כרמל, 1999 (שירה) זה זה, (עם ליאת קפלן), כרמל, 2000 (תצלומים) הפחדנים מרחוב אחד העם, עם עובד, 2001 (לילדים) תמונת מחזור, עם עובד, 2003 (שירה) יא מוסטפא יא מוסטפא, כרמל, 2004 (שירה) גילוי נאות, כרמל 2008 (שירה) גוף שני רבים, תצלומים, חרגול, 2009 (עם מסות מאת אריאל הירשפלד) חדר לשניים, חרגול - עם עובד, 2010 (שירה) ויהיו הימים טרף, חרגול - עם עובד, 2010 (צילום ופרוזה) עקב התקפת טילים על ישראל... / עורכים אתי אנטה, תמיר להב־רדלמסר ; צלמים: אלכס ליבק, מיקי קרצמן, משה שי (כנרת, 1991) חצאי ירחים / ליאורה בינג-היידקר (הליקון, 2001) בחומר הגמיש של המסטיק : שירים / מאירה מנסור (הליקון, 2003) תצלומים, אוצרת: מיכל היימן, קמרה אובסקורה, 1992 מול ארון הספרים, אוצרת: אילנה טננבאום, גלריה בורוכוב, 1993 גברים נותנים שתן, אוצר: אופיר פז, גלריה אסכולה, 1996 שארו כסותו עונתו, אוצרת: דפנה איכילוב, גלריה לימבוס, 1998 אתר האינטרנט הרשמי של תמיר להב-רדלמסר תמיר להב-רדלמסר, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל תמיר להב-רדלמסר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אלי הירש, על "גילוי נאות", בעיתון ידיעות אחרונות, 29 בפברואר 2008 דליה קרפל, עכבר העיר אונליין, תמיר להב-רדלמסר מצלם עירום גברי, כולל שלו עצמו, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2009 – ריאיון ומבחר תצלומים ארז שוייצר, דברים שבשירה, לבו כמעט נקי מצער, באתר הארץ, 14 באפריל 2010 תמיר להב-רדלמסר, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל תמיר להב-רדלמסר, עשרה סיפורים הומריים וסיפור אחד בונוס, באתר כתב העת אורות מיה אשרי, הצלם והמשורר תמיר להב־רדלמסר מת בגיל 65, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2018 תמיר להב-רדלמסר, באתר MusicBrainz (באנגלית) תמיר להב-רדלמסר, דף שער בספרייה הלאומית תמיר להב-רדלמסר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה דליה קרפל, תמיר להב-רדלמסר מצלם עירום גברי, כולל שלו עצמו, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2009
הדלק, התעורר, נשור

"הדלק, התעורר, נשור" (באנגלית: Turn On, Tune In, Drop Out) הוא ביטוי מתקופת תרבות הנגד שנטבע ב-1966 בידי הפסיכולוג, הסופר המשורר ד"ר טימותי לירי. לירי, שהיה חסיד נלהב של צריכת LSD, הפך את הביטוי לפופולרי לאחר שהשתמש בו בכנס Human Be-In שנערך בינואר 1967 בפארק שער הזהב בפני קהל של 30,000 היפים. בנאומו באותו הכנס אמר: כמו כל דת דגולה מהעבר, אנו מבקשים למצוא את הרוחניות שבתוכנו... אנו מגדירים את אותן מטרות עתיקות יומין בדימויי ההווה - הדלק, התעורר, נשור. — טימותי לירי הביטוי עודד רבים לאמץ שינויים חברתיים דרך השימוש בסמים פסיכדליים ועל ידי התנתקות מהמוסכמות והיררכיות הקיימות בחברה והוא אף אומץ כמוטו של הליגה לגילוי רוחני ב-1983 הסביר לירי: המשמעות של "הדלק" היא להפעיל את הציוד העצבי והגנטי שלך. להיות רגיש לרמות הרבות והשונות של התודעה, והגורמים הספציפיים הנוגעים לה. סמים הם דרך אחת להשיג מטרה זו. המשמעות של "התעורר" היא ליצור אינטראקציה בהרמוניה עם העולם הסובב אותך - להחצין, לממש, לבטא את התפיסות הפנימיות החדשות שלך. "נשור" הציע תהליך פעיל, סלקטיבי, חינני, של ניתוק מהתחייבויות שנעשו לא מרצון או לא מדעת. המשמעות של "נשור" היא הסתמכות על עצמך, גילויי ייחודיותו של האדם ומחויבות לניידות, בחירה ושינוי. למרבה הצער ההסברים שלי בנוגע לרצף זה של התפתחות אישית מובנים לרוב שלא כהלכה כ"תתמסטל ותנטוש את כל הפעילות הקונסטרוקטיבית". — טימותי לירי, באוטוביוגרפיה שלו Flashbacks בראיון בשנת 1988 שערך עמו העיתונאי ניל שטראוס, לירי ציין שהסלוגן "ניתן לו" בידי מרשל מקלוהן במהלך ארוחת צהריים בניו-יורק. לירי הוסיף שמקלוהן "התעניין מאוד ברעיונות ושיווק, והוא התחיל לשיר משהו כמו "Psychedelics hit the spot / Five hundred micrograms, that's a lot" ללחן של הפרסומת של פפסי דאז, ואז הוא התחיל לשיר "Tune in, turn on, and drop out". הביטוי הוא גם הכותרת של אלבום ספוקן וורד בעל אותו שם שיצא ב-1966 בניו-יורק בידי דייוויד הנקוק. באלבומו של הנקוק ניתן לשמוע את לירי, ללא ספק תחת השפעת LSD, מדבר ארוכות על השקפותיו על העולם, המין האנושי, משמעות החיים, חוויית השימוש ב-LSD ונושאים נוספים. לירי עצמו הוציא אלבום בעל אותו שם ב-1967, אשר כלל נאום קצר יותר ולווה במוזיקת רוק. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 טען לירי ש"ה-PC הוא ה-LSD של שנות ה-90". Human Be-In בישר את אירועי קיץ של אהבה, מהחשובים ומשפיעים שבאירועי תרבות הנגד של שנות ה-60. בין השאר, קיץ של אהבה השפיע רבות על המחזמר שיער. וולטר אייזקסון, "סטיב ג'ובס", הוצאת מודן, 2012. תרגום לעברית: אלה בשן ונעמי כרמל American Experience documentary on the Summer of Love. PBS and WGBH. 2007-03-14. Ray, Oakley (1983). Drugs, society, & human behavior (3rd ed.). St. Louis: Mosby. p. 382. ISBN 080164092X. ראשי תיבות: אל-אס-די Timothy Leary, Flashbacks: A Personal and Cultural History of an Era pg. 253 Strauss, Neil. Everyone Loves You When You're Dead: Journeys into Fame and Madness. New York:HarperCollins, 2011, p. 337-38
טמלה

טָמָלֶה (הומר לאנגלית מ-tamales, צורת הרבים ל-Tamal‏ [ta'mal] בספרדית; מנאוואטל, tamalli) הוא מאכל מסורתי מסו-אמריקאי המורכב ממסה (בצק עמילני, בדרך כלל מבוסס תירס) שמאודה או מבושלת בעטיפת עלי בננה. לא נהוג לאכול את העטיפה והיא נזרקת לפני האכילה. טמלה יכול להיות ממולא בבשר, גבינות, פירות, ירקות, צ'ילי. המילוי עשוי להיות מתובל. ישנם עקבות היסטוריים לטמלה עוד בימי שבט המאיה, אשר הכינו אותם עבור משתים עוד בימי התקופה הפרה-קלאסית של בני המאיה (250 - 1200 לפנה״ס). בני המאיה קראו גם לטורטייה וגם לטמלה באותו השם, utah. ייתכן שמקורו של הטמלה במסו-אמריקה עתיק עד כדי 5000 - 8000 לפנה״ס. האצטקים, בני המאיה, ולפניהם הטולטקים והאולמקים, השתמשו בטמלה כאוכל נוח לנשיאה, ששימש לעיתים עבור צבאותיהם ולעיתים עבור ציידים ומטיילים. שימוש בטמלה דווח באימפריית האינקה הרבה לפני שהכובש הספרדי ביקר בעולם החדש. הגיוון בשפות הילידים במסו-אמריקה הוביל ליצירת מילים מקומיות רבות לתיאור הטמלה, חלקן בשימוש גם היום. צורת היחיד של Tamales בספרדית היא tamal. המילה האנגלית ״טמלה״ היא גזירה לאחור של tamales. בניקרגואה מכינים מאכל נקאטמאל במתכון שומה. בתקופה הפרה קולומביאנית, האצטקים אכלו טמלה הכוללים את המרכיבים הבאים: תרנגול הודו, פלמינגו, צפרדעים, אקסולוטל מקסיקני, גופר כיס, ארנבות, ביצי הודו, דבורים, דבש, קמח תירס, דלעת ושעועית, כמו גם ללא מילוי. בתקופה הפרה קולומביאנית, בני המאיה אכלו טמלה. במקסיקו, טמלה הוא מאכל ניחומים פופולרי. הוא נאכל כארוחת בוקר או ערב, ולעיתים קרובות מלווה באטולה או מאכלים נוספים. מדיה וקבצים בנושא טמלה בוויקישיתוף טמלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Hoyer, Daniel and Snortum, Marty Tamales, page 8. Gibbs Smith, 2008. ISBN 1-4236-0319-2 "Like Water for Chocolate: Feasting and Political Ritual among the Late Classic Maya at Xunantunich, Belize - LeCount - 2008 - American Anthropologist - Wiley Online Library". Onlinelibrary.wiley.com. 2008-05-07. Mayan dictionary (1997). Wired Humanities Project. Retrieved September 13, 2012, from link
ויטמן (חברה)

וִיטמַן הייתה חברה ישראלית לייצור גלידות. ראשיתה בקיוסק מפורסם לממכר גזוז וגלידה בכיכר מגן-דוד בתל אביב. בשנות ה-60 פתחה החברה מפעל בחולון, אשר נמכר לשטראוס ב-1979. קו הייצור של ויטמן נסגר בשנת 1991, עם הקמת המפעל של שטראוס בעכו. שמחה ויטמן ("הג'ינג'י") (1887–1972) עלה לארץ ישראל מאוקראינה ב-1923, וכעשור לאחר מכן פתח קיוסק לגלידה ולגזוז בכיכר מגן-דוד בתל אביב (ברחוב אלנבי 53, בין הרחובות שינקין וברנר). הקיוסק היה לשם דבר במכירת גזוז וגלידה שיוצרו במקום. מנה מפורסמת שנמכרה בקיוסק הייתה "אקספרסו" – משקה סמיך של גלידה בסודה. חנותו של ויטמן הייתה מקום בילוי ומפגש פופולרי של בני נוער וצעירים (בין היתר מקום פגישתם הראשונה של לאה ויצחק רבין). השם "ויטמן" התפרסם בארץ, ושימש כינוי לברזי המים הקרים בהתיישבות העובדת. באמצע שנות ה-60 פתחו ברוך ויטמן (בנו של שמחה, שירש את אביו כבעל החנות) ונחום מיליקובסקי מפעל לייצור גלידות באזור התעשייה של אזור. המפעל ייצר מגוון של גלידות בקיץ וקרמבו בחורף. בין היתר ייצר המפעל גלידות ללא סוכר. בינואר 1979 נמכר המפעל לשטראוס. למרות הרכישה, ויטמן המשיכה להתנהל בנפרד ולהתחרות בשטראוס עם מותגיה, עד שהמפעל נסגר בשנת 1991 והייצור של שתי החברות עבר לעכו. הגלידרייה עצמה כיכבה בסרט "כץ וקרסו" שבה נפגשו אליהו קרסו (גדי יגיל) ותיקי כץ (ניצה שאול) ובהמשך, תיקי קובעת אתו דייט באותו מקום. דן יהב, "שמחה ויטמן: מלך הגזוז והגלידה", תל אביב-יפו – עיר החלומות: שכיות חמדה בעיר, אזור: צ'ריקובר, 2005, עמ' 289. אורן נהרי, שלמה פפירבלט, "גלידה ויטמן", אוכל, קדימה אוכל!: ספר האוכל של ישראל, תל אביב: א. ניר, 2008, עמ' 59. נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 430-428. אהרן דולב, חם לנו – נורא!..., מעריב, 9 באוגוסט 1957 חגור [חיים גורי], רשימת סוף השבוע | הריצה הנמשכת, דבר, 22 בספטמבר 1972 היום לפני 41 שנים: 6 במאי 1968 מלחמת שיווק גלידות לקראת הקיץ, באתר הארץ, 6 במאי 2009 ויטמן, בדף "הישוב היהודי בין שיתוף למאבק 1939–1948", משרד החינוך מת שמחה ויטמן, דבר, 14 בדצמבר 1972; שמחה ויטמן באתר חברה קדישא ת"א–יפו. דן יהב, "שמחה ויטמן: מלך הגזוז והגלידה", תל אביב-יפו – עיר החלומות: שכיות חמדה בעיר, אזור: צ'ריקובר, 2005, עמ' 289. מת שמחה ויטמן, דבר, 14 בדצמבר 1972. תצלומים של הגלידרייה ברחוב אלנבי מאת הצלם אפרים ארדה, באתר הספרייה הלאומית אהרן דולב, חם לנו – נורא!..., מעריב, 9 באוגוסט 1957. תביעת פינוי נגד גלידה ויטמן, דבר, 13 בנובמבר 1962; קפה וויטמאן נקנס על חילול השבת, הצופה, 28 ביולי 1949; "השם ויטמן נישא בפי כל. הקיוסק שלו הנמצא ברחוב אלנבי שוקק קונים מבוקר עד ערב. הגלידה שלו יצא לה שם לתהילה ואי-אפשר לקנות מנת גלידה מבלי לעמוד תחילה בתור" יואל מרקוס, העשירים העניים של ישראל, דבר, טור 2, 20 בספטמבר 1955). אמנון דנקנר, דוד טרטקובר, איפה היינו ומה עשינו: אוצר שנות החמישים והשישים, ירושלים: כתר, 1996, עמ' 68. ויטמן, בדף "הישוב היהודי בין שיתוף למאבק 1939–1948", משרד החינוך. נתחדשו חיפושי הזהב בתל-אביב, מעריב, 8 במאי 1951. ויטמן, מעריב, 3 בפברואר 1967; טל לוי, 6.5.1968 מלחמת שיווק גלידות לקראת הקיץ, באתר הארץ, 6 במאי 2009 ויטמן, מעריב, 7 ביוני 1968 א. ש. אמנון, עליה תלולה באבטלה בחולון ובת ים, דבר, 24 בפברואר 1980 גלידה בלי סוכר, דבר, 13 בספטמבר 1972 יעקב הכהן, שטראוס רכשה את ויטמן ב-30 מליון ל"י, מעריב, 17 בינואר 1979 שטראוס
פיודורוב

האם התכוונתם ל... אלכסיי פיודורוב – שחמטאי רוסי יבגראף פיודורוב – מתמטיקאי, מינרלוג וקריסטלוגרף רוסי סביאטוסלב פיודורוב – רופא עיניים ומדען סובייטי ולדימיר פיודורוב – (1815-1870) צנזור על ספרים עבריים, מומר בן העיר דובנה (בשמו היהודי: צבי הירש גרינברג)
באנגאר

באנגאר (במלאית: Bangar) היא עיירה בברוניי, בירת מחוז טמבורונג. את העיירה חוצה כביש ראשי בכיוון מערב-מזרח. ממזרח לבאנגאר שוכנת העיר לאוואס (Lawas) שבמלזיה וממערב שוכנת העיר לימבאנג (Limbang) שבמלזיה. הכביש מוביל למחצבה לחומרי בניין. אוכלוסיית העיירה מנתה 3,970 תושבים בשנת 2008. לבאנגאר יש רק עיר תאומה אחת, והיא: אינדונזיה יוגיאקרטה, אינדונזיה מדיה וקבצים בנושא באנגאר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נשורת (אלבום)

נשורת הוא אלבומו הרביעי של הזמר-יוצר הישראלי נעם רותם, שיצא בשנת 2014. באלבום עוסק רותם בזיכרונות ילדותו בקריית חיים ובביקור חוזר בסביבה. את יציאת האלבום ליווה קליפ לשיר הנושא "נשורת" שעוצב בדומה לעטיפת האלבום. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי נעם רותם (למעט היכן שמצוין אחרת).  נעם רותם - שירה, גיטרות, סינטי, מפוחית, הפקה מוזיקלית דניאל מאיר - בס, גיטרות, הפקה מוזיקלית אביחי טוכמן - בס, גיטרות אוהד קוסקי - גיטרות יואב שושני - גיטרות אדם שפלן - גיטרה בריטון, בס, קולות חגית מרום - קלידים, פסנתר אביב בונן - תופים רז בורג - תופים, פסנתר, אורגן, סינטי גיורי פוליטי - כלי הקשה, טמבורין, פעמונים, ויברפון קרני פוסטל - צ'לו שלי לוי - קולות רותם פרימר - קולות יהודה נוריאל: למי שנולד בשיכונים לא היו הרבה הזדמנויות, ידיעות אחרונות מוסף 7 לילות, 21 בפברואר 2014 מידע על האלבום נשורת באתר MusicBrainz סטלי סולומונוב, נעם רותם: על הקו העדין בין טירוף לנפלא, באתר ynet, 1 בינואר 2014 איריס קול: נועם רותם על 'נשורת': "אני צריך להרוג את מה שעשיתי קודם כדי להוליד את הדבר הבא", רדיו ללא הפסקה, 26 בנובמבר 2013 מיכאל יעקובסון: סיבוב על האלבום החדש של נעם רותם, באתר 'חלון אחורי', 22 בפברואר 2014 בן שלו, איזור הדמדומים של נעם רותם, באתר הארץ, 7 במרץ 2014 נועם רותם: איך נשמעת נשורת(הקישור אינו פעיל), באתר חאלאס, 5 באוקטובר 2014
פקאן טוטונג

פקאן טוטונג (במלאית: Pekan Tutong) היא עיירה בברוניי, בירת מחוז טוטונג. שטח העיירה 4 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה ב-1991 כ-13,000 תושבים. מדיה וקבצים בנושא פקאן טוטונג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פקאן טוטונג ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליזוזים

ליזוזים (lysozyme) הוא אנזים המצוי בנוזלי גוף וכן ברקמות ובתאים שונים, הממס חיידקים על ידי פירוק דופן התא שלהם. הליזוזים התגלה בשנת 1921 על ידי אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצילין, כאשר ערך בדיקות בריר האף של חולה נזלת, שהיה כנראה הוא עצמו. פלמינג שם טיפה של ריר האף על גבי צלוחית פטרי שהכילה מצע מזון המתאים לגידול חיידקים, וכאשר בחן את הצלוחית ימים אחדים לאחר מכן, שם לב לכך שבעוד שברוב שטחה של הצלוחית גדלו מושבות צהובות של חיידקים, מסביב למקום בו הניח את טיפת הריר לא הופיעו חיידקים. לאחר שחקר את התופעה, הסיק פלמינג כי חומר ממס חיידקים המצוי בריר האף הפריע לגידולם של החיידקים, וקרא לחומר זה ליזוזים ("אנזים ממס"', lysis - המסה ביוונית, zyme - סיומת המציינת אנזים). לחיידק המתמוסס בקלות קרא פלמינג "מיקרוקוקוס ליזודאיקטיקוס" (Micrococcus lysodeikticus), שפירושו ביוונית "הנקד הזעיר המראה התמוססות". פלמינג הראה כי בניגוד לחומרים אחרים אשר השתמשו בהם באותה התקופה לחיטוי, הליזוזים אינו מזיק לרקמות הגוף, והוא קיווה כי ניתן יהיה להשתמש בו לטיפול במחלות שמקורן בחיידקים ולשם הגנה בפני זיהומים. אולם, לאכזבתו, גילה כי החיידקים שעליהם פעל הליזוזים נמנו דווקא עם אלה שאינם מסוכנים לגוף, ואילו החיידקים המסוכנים, כמו הסטפילוקוקים והסטרפטוקוקים, גורמי הדלקות למיניהן, לא היו רגישים לליזוזים. אף על פי כן, כל חייו ייחס פלמינג לליזוזים ערך רב יותר מאשר לתגליתו המפורסמת האחרת - הפניצילין, התרופה האנטיביוטית הראשונה והיעילה מכולן, שגילה פלמינג ב־1928. הליזוזים היה האנזים הראשון, והחלבון השני, שמבנהו התלת־ממדי פוענח, וזאת על ידי דייוויד פיליפס וחבריו במכון המלכותי בלונדון בשנת 1965. פענוח מבנהו ואופן פעולתו של הליזוזים הוכיח תאוריות רבות בדבר אופן פעולת האנזימים. בתחילה הופק הליזוזים מדמעות, אך כיום הוא מופק מחלבון ביצת התרנגולת, בו הוא נמצא בריכוז גבוה. ככל החלבונים, בנוי גם הליזוזים מורכב חומצות אמיניות המחוברת זו לזו בשרשרת ארוכה, הקרויה שרשרת פוליפפטידית. במולקולת הליזוזים של ביצת התרנגולת ישנן 129 חומצות אמיניות, ומשקלה המולקולרי כ-14,500 דלטונים. לאורך מולקולת הליזוזים עובר בקע, המשמש כאתר הפעיל שלו, אליו נקשר הסובסטרט. הליזוזים פועל על דופן התא של החיידקים על ידי פירוק השרשרות הסוכריות (פוליסכרידים), שהן המרכיב העיקרי שלו, באמצעות ניתוק הידרוליטי של הקשרים המחברים בין היחידות הבסיסיות המרכיבות את השרשרות הסוכריות. בכך הוא הורס את דופן תא החיידק. לפיכך, שייך הליזוזים למשפחת הגליקוזידאזות, אנזימים המפרקים קשרים בין סוכרים בעזרת מים. ה-pH האופטימלי לפעילותו של ליזוזים על סובסטרטים פשוטים הוא 5, ואילו בפעולה על חיידקים שלמים ה- pH האופטימלי יכול להיות יותר גבוה. נתן שרון ויובל אשדת, ליזוזים - אנזים ממס חיידקים, מדע, כרך י"ח, 1973. מדיה וקבצים בנושא ליזוזים בוויקישיתוף The Life of Sir Alexader Fleming by Andre Maurios, Penguin, 1959, pg. 122. לימים הוחלף שמו של החיידק ל־Micrococcus luteus.
קואלה בלייט

קואלה בלייט (במלאית: Kuala Belait, בג'אווי: کوالا بلايت) היא העיר השנייה בגודלה בברוניי לאחר הבירה בנדר סרי בגוואן והיא בירת מחוז בלייט. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 27,819 תושבים. קואלה בלייט שוכנת קרוב לגבול המערבי של ברוניי עם מדינת סראוואק שבמלזיה. מרכז העיר השוכן בצפונה גובל עם חוף ים סין הדרומי. מדרום וממערב לעיר זורם נהר בלייט. בראשית המאה ה-20 הייתה קואלה בלייט כפר דייגים קטן. בעבר הייתה בירת המחוז העיר קואלה בלאי (Kuala Balai) השוכנת במעלה נהר בלייט, אך עם גילוי הנפט בסביבה הוחלט להעביר את הבירה למקום יותר נגיש מבחינה תחבורתית. בשנות השלושים קיבלה קואלה בלייט מעמד של עיירה. במלחמת העולם השנייה הייתה העיירה תחת כיבוש יפני. בשנות החמישים והשישים העיר שגשגה וחלה בה תנופת בנייה. לאחר קבלת העצמאות ב-1984 נבנו בה בנייני ממשלה. בראשית המאה ה-21 נבנו בה בתי מלון רבים. אינדונזיה סורבאיה, מזרח ג'אווה, אינדונזיה מדיה וקבצים בנושא קואלה בלייט בוויקישיתוף היסטוריה של העיר קואלה בלייט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Brunei: Districts & Major Places - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בהלה לזהב

בהלה לזהב (באנגלית: Gold Rush) הוא כינוי לתופעה של הגירה המונית של עובדים אל מקומות בהם התגלו מרבצי זהב משמעותיים. העובדים המהגרים שואפים לקחת חלק בחיפוש הזהב בתקווה להתעשרות מהירה. מרבית אירועי הבהלה לזהב התרחשו במאה ה-19. בהלת זהב טיפוסית מתחילה עם גילוי אזור עשיר בזהב נגיש. פרסום הגילוי גורם להגירה של מחפשי זהב, שהגעתם יוצרת יישובים חדשים ומשיכה לנותני שירותים עבור מחפשי הזהב. מיצוי הזהב הנגיש יכול לגרום לעזיבה המונית של האזור. בדומה לבהלה לזהב היו גם אירועים של בהלה לכסף, כתופעות לוואי לגילוי מרבצי כסף נגישים. תופעת הבהלה לזהב היוותה השראה עבור יוצרים וכך נכתבו ספרים ונוצרו סרטים, שעלילותיהם מתרחשות על רקע זה, לדוגמה: הספר "הבהלה לזהב" של ג'ק לונדון והסרט הבהלה לזהב בבימוי וכיכובו של צ'ארלי צ'פלין. מדיה וקבצים בנושא בהלה לזהב בוויקישיתוף בהלה לזהב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הבהלה לזהב (ארץ האש)

מפת גילויי זהב שיצרו את הבהלה לזהב בארץ האש   כף וירחנס אל פראמו פיקטון וולאסטון מפרץ סלוגט פונטה ארנס בהלה לזהב בארץ האש התרחשה בין השנים 1883–1906, כאשר ארגנטינאים, צ'יליאנים ומהגרים אירופאים (בעיקר קרואטים) נהרו אל ארץ האש במטרה להפיק זהב מאדמתה וממימיה. בשנת 1879 שלחה צ'ילה משלחת צבאית ימית, בראשותו של איש הצי הצ'יליאני רמון סרנו מונטנר לסקור את ארץ האש. המשלחת זיהתה חולות מכילי זהב בשפכי הנחלים המערביים. בשנת 1884 עלתה על שרטון בכף וירחנס ספינת קיטור צרפתית בשם ארקטיק (Arctique). אחד מניצולי הספינה חפר בור, כדי לייצור באר מים וחשף גוש זהב וגרגירי זהב נוספים. אנשי ספינת החילוץ, שנשלחה לשם, הפיצו את הידיעה על גילוי הזהב במקום בשם סנחה אה פיקה (Zanja a Pique), על החוף היבשתי של מצר מגלן. הידיעות, שהגיעו לפונטה ארנס, על הימצאות זהב, יצרו בהלה לזהב חדשה, כשרבים מהתושבים יצאו אל מקום הגילוי. הידיעות התפשטו והגיעו לבואנוס איירס והנהירה גדלה. ניסיונות הפקת הזהב לא השיגו תוצאות מלהיבות וחלק מהמהגרים, שהתיישבו באי הגדול של ארץ האש, הפכו לרועי כבשים. במקום חי עם ילידי, שהתקיים על ציד והתיישבות הרועים באה על חשבון שטחי הציד שלהם, מה שגרם להיווצרות עימותים. הציידים המקומיים ראו בבהמות של המתיישבים חיות מותרות בצייד וזה יצר עימותים נוספים. החברה הצ'יליאנית Compañía Stuphen החלה בניסיונות הפקת זהב בעזרת כלים מכניים כבדים, מתקדמים מאוד בשביל אותה תקופה, אך התוצאות היו מאכזבות. המבנים והכלים נזנחו ורק מחפשי זהב בודדים המשיכו לחפש לאורך זרמי המים הגדולים יותר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הידיעות על גילוי הזהב בסנחה א פיקה, הגיעו גם לבואנוס איירס, שם התארגנו יזמים רבים והקימו חברות לשם הפקת זהב. היו יזמים, היה ההון הדרוש ואף הכלים, אך חסרו אנשי מקצוע, מומחים לכריה ולמינרולוגיה. בנסיבות אלה הגיע לבואנוס איירס יוליוס פופר, מהנדס יהודי יליד ולאכיה, שרכש ניסיון מעשי ברחבי העולם ודיבר ספרדית. הוא גויס על ידי חברת "אל דורדו" (El Dorado) ויצא עם משלחת סקר לבדוק את אזור גילוי הזהב. המשלחת של פופר כללה אותו בתפקיד מהנדס ראשי, ראש משלחת, מינרלוג, כרוניקאי וצלם, את מהנדס המכרות יוליוס קארסון וכמה טכנאים נוספים. המשלחת הייתה מצוידת בציוד גאולוגי, כלי נשק, מצלמות, תריסר פרדים, מזון, ביגוד חורפי וכמה סוסים. הם הפליגו ממונטווידאו לכיוון פונטה ארנס ב-7 בספטמבר 1886. בפונטה ארנס שכר פופר קבוצת עובדים וכך הגיע מספר חברי המשלחת ל-18. פופר ביקש וקיבל רישיון לאנשים חמושים בתפקיד משמר אישי. LA MINERÍA AURÍFERA EN LA REGIÓN AUSTRAL AMERICANA (1869-1950) (בספרדית) המטבע של ארץ האש (בספרדית)
קוקופו

קוקופו (Kokopo) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז בריטניה החדשה המזרחית. בירת המחוז הייתה עד 1994 העיר רבאול, אך עקב התפרצות הר הגעש טבורבור הפכה קוקופו לבירת המחוז. כתוצאה מכך גדלה אוכלוסיית העיר מ-3,150 תושבים ב-1990 ל-6,300 בשנת 2011. קוקופו הייתה ידועה כהרברטשוה (Herbertshöhe) בתקופת השלטון הגרמני בגינאה החדשה בין השנים 1884–1914. עד לשנת 1910 היא הייתה הבירה האדמיניסטרטיבית של המושבה. שרידיה של רבאול נמצאים 20 ק"מ מצפון-מזרח לקוקופו. עדיין מתגוררים שם כ-4,000 תושבים לאחר שהתגוררו בה מעל 17,000 תושבים לפני ההתפרצות הגעשית של 1994. נמל התעופה של רבאול, שבעבר היה אחד מהגדולים ברשת התעופה המקומית של פפואה גינאה החדשה, נמצא ק"מ אחדים ממזרח לקוקופו. רבאול מדיה וקבצים בנושא קוקופו בוויקישיתוף Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics - www.citypopulation.de
מדנג

מדנג (Madang) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז מדנג. העיירה הוקמה על ידי השלטונות הגרמנים במאה ה-19 ונקראה אז פרידריך-וילהלמשאפן (Friedrich-Wilhelmshafen). אוכלוסיית העיירה מנתה 36,000 תושבים בשנת 2011. בעיירה פועלת אוניברסיטה שבה לומדים סטודנטים מקומיים וממדינות אחרות. במחוז מדנג מדוברות 173 לשונות, כמה מהן שונות לחלוטין זו מזו. הביולוג הרוסי ניקולאי מיקלוהו מלקלאי (Николай Николаевич Миклухо-Маклай) היה ככל הנראה האירופאי הראשון שהגיע לאזור בשנת 1871. הוא שהה באזור 15 חודשים והיו לו יחסים טובים עם התושבים המקומיים עד שעזב עקב מחלת המלריה. ב-1884 הגיעו לאזור נציגיה של חברת גינאה החדשה הגרמנית (Deutsche Neuguinea-Kompagnie) וניסו להקים בסיס לפעילותם בכמה אתרים, כולל במיקומה הנוכחי של מדנג, אך הם הוכו שוב ושוב במלריה. בסופו של דבר הם התמקמו ברבאול. ב-1942, במלחמת העולם השנייה, כבשו היפנים את מדנג ללא קרב. בספטמבר 1943 ניסו כוחות צבא אוסטרליה לשחרר את מדנג ואת סביבתה בקרב רכס פיניסטר ונכשלו. העיירה שוחררה לבסוף ב-24 באפריל 1944. במהלך הקרב העיירה נהרסה כמעט לגמרי ונבנתה מחדש לאחר מכן. מדנג מהווה בסיס לפעילותם של ארגונים חוץ-ממשלתיים רבים שפועלים בפפואה גינאה החדשה. בין הארגונים הללו ניתן למנות את קוסו אינטרנשיונל (Cuso International), שירות המתנדבים מעבר לים, (Voluntary Service Overseas), ארגון הצילו את הילדים (Save the Children), הקרן העולמית לשימור חיות הבר וארגונים נוספים. התעשייה והחקלאות במדנג מתפתחים בהתמדה, בעיקר לייצוא. הגידולים העיקריים הם קוקוס, הל, קקאו וקופרה. האקלים במדנג הוא טרופי. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-30 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הלילית הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים בכל השנה. המגדלור של מדנג שדה התעופה של מדנג הלגונה של מדנג שרידי מטוס יפני ממלחמת העולם השנייה בית חולים שדה של הצי האמריקני במדנג וטרינר של צבא הודו מסייע לתושבים מקומיים מפקד משלחת הסיוע של צבא ארצות הברית - אוגוסט 2007 שגריר ארצות הברית בפפואה גינאה החדשה בביקור במדנג מדיה וקבצים בנושא מדנג בוויקישיתוף מדנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics - www.citypopulation.de
Meddle Tour

סיבוב ההופעות של 1971, שנודע בשם Meddle tour, היה סיבוב קצר של הופעות מידי להקת פינק פלויד. הסיבוב התחיל באוקטובר 1971 והסתיים חודש לאחר מכן, בנובמבר 1971. הסיבוב נועד לקדם את מכירות אלבומם החדש של הלהקה Meddle בארצות הברית. חומרים רבים מהאלבום כבר נוגנו בידי הלהקה בהופעות קודמות לפני צאת האלבום, מנהג ידוע של פינק פלויד, שנהגו לבחון באותה תקופה ולעבד את שיריהם באולפן ובהופעות במקביל. רשימת השירים בהופעות השתנה במקצת מהופעה להופעה, ונוגנו חומרים רבים מאלבומים קודמים של הלהקה (חלקם לא נוגנו עוד בהופעות לאחר סיבוב זה). רשימת שירים אופיינית במהלך ההופעות של "Meddle" כללה את: "Embryo" "Fat Old Sun" "Set The Controls For The Heart Of The Sun" "(Atom Heart Mother (suite" "One of These Days" "Careful with That Axe, Eugene" "Cymbaline" "Echoes" "A Saucerful of Secrets" (מדי פעם) הדרן: "Blues" - מדי פעם "Astronomy Domine" - נוגן פעם אחת במהלך הופעה בניו יורק "Green Is The Colour" - נוגן פעם אחת במהלך הופעה בניו יורק "Fearless" - נוגן פעם אחת במהלך הופעה בניו יורק דייוויד גילמור - גיטרות ושירה רוג'ר ווטרס - בס ושירה ריצ'רד רייט - קלידים ושירה ניק מייסון - תופים רשימה מלאה של תאריכי הופעות ומיקומן של להקת פינק פלויד בין השנים 2005-1964