laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דני כהן סולל

דני כהן סולָל (נולד ב-26 במאי 1969) הוא במאי ותסריטאי ישראלי. נולד בתוניס ולאחר עליית המשפחה לארץ גדל בראשון לציון. למד קולנוע בבית הספר לאומנות קמרה אובסקורה ולאחר מכן למד לתואר שני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב. במסגרת לימודיו בקמרה אובסקורה כתב וביים את סרט הגמר "הערוץ הצרפתי" שזכה במענקים מקרן משרד התמ"ס, הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו והמכון הישראלי לקולנוע. הסרט זכה גם בפרסי הסרט, הבימוי, הצילום והמשחק בתחרות סרטי הבוגרים של "קמרה אובסקורה". בסרט משחק עמנואל הלפרין, והוא הוקרן בשלושת הסינמטקים בארץ, שודר בערוץ 2 ובערוצי הסרטים של HOT, וזכה לאהדת המבקרים. בשנת 1997 יצר סרט עלילתי ניסיוני בשם "אמא של אליהו", שזכה למענק הרשות השנייה ושודר בערוץ 2 ובערוץ 23. הסרט בכיכובו של השחקן אלון דהן צולם ללא דיאלוגים, והוא מלווה לכל אורכו בקריינות של ירון לונדון. בין השנים 1997–2001 שימש כהן סולל כעוזר עריכה של העורך דני שיק, ועסק בסרטים עלילתיים ודוקומנטריים. בשנת 2001 ביים את סרט הטלוויזיה "חוצלארץ" אותו כתב ביחד עם אשתו, התסריטאית טלי אפנעים (כהן סולל). הסרט זכה בפרס "קשת יוצרים" במסגרת תחרות של זכיינית ערוץ 2 קשת. בשנת 2003 ערך כהן סולל את הסרט התיעודי "אמא פאיזה" של הבמאית סיגלית בנאי; הסרט שודר בערוץ 1. בשנת 2005 זכה בפרס הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה עבור תסריט הסרט "איך את מעיזה?". בקיץ 2009 עלה לאקרנים סרט הקולנוע סיפור גדול, אותו כתב ביחד עם שרון מימון. כהן סולל היה מועמד עם הסרט לפרס אופיר בקטגוריית התסריט. בהמשך רכשה חברת סרטי פרמאונט את הזכויות להפיק גרסה אמריקאית על פי התסריט[דרוש מקור]. בשנת 2010 זכה בפרס הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בעבור תסריט הסרט "יונה וג'וזף". במהלך השנים 2016 2017 שימש כלקטור וכעורך תסריט בקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וכיום משמש כלקטור בקרן מקור לקולנוע ולטלוויזיה, ובפרויקט קולנוע של קרן יהושוע רבינוביץ לאומנויות. כהן סולל הוא ספורטאי פאראלימפי. בשנת 2011 החל לעבוד עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים במרכז ספיבק של איל"ן ברמת גן, ולנהל את אתר האינטרנט של המרכז, וזאת במקביל לעיסוקו ככותב. כמו כן, הוא מאמן את קבוצת הבוצ'יה (משחק הדומה לפטאנק) של המפעל המוגן "בית מליכסון" של איל"ן, ושחקן בוצ'יה מקצועי בעצמו. בשנים 2016, 2018 ו 2019 זכה באליפות ישראל בבוצ'יה ביחידים ובזוגות. כהן סולל נשוי ואב לשני ילדים, מתגורר בתל אביב. גם מכונאים צריכים אהבה (1994), תסריט ובימוי אבא (דוקומנטרי) (1995), תסריט ובימוי הערוץ הצרפתי (1996), תסריט ובימוי, צילום הסצנות שהתרחשו בפריז. אמא של אליהו (1997), תסריט, בימוי ועריכה. חוצלארץ (2001), תסריט ובימוי אמא פאיזה (2003), עריכה סיפור גדול (2009), תסריט דני כהן סולל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דני כהן סולל, באתר אי.די.בי מרב יודילוביץ', חוצלארץ זה לא יותר ממשאלת לב, באתר ynet, 16 באוקטובר 2001 ראיון רדיו בוושינגטון, ראיון משותף עם השחקן דביר בנדק, N.P.R Radio להאזנה לתמת הסרט חוצלארץ יצירה. מוגבלות. הזדמנות. 6 כפול 10 דקות עם שישה יוצרי קולנוע., באתר Jerusalem Cinematheque – Israel Film Archive Boccia בוויקיפדיה האנגלית חוצלארץ, באתר אישים אמא פאיזה, באתר הערוץ הראשון
סוקיאקי

האם התכוונתם ל... סוקיאקי (שיר) – שיר יפני משנות ה-60 סוקיאקי (תבשיל) – תבשיל בשר בקר וירקות מהמטבח היפני
לואר (נהר)

נהר הלואר (בצרפתית: Loire; הגייה: lwaʁ) הוא הנהר הארוך ביותר בצרפת. אורכו הוא 1,013 קילומטר, ואגן הניקוז שלו מכסה כ-20% משטח צרפת המטרופוליטנית. מוצא הנהר הוא מאזור הסון (Cévennes) במחוז ארדש בגובה של כ-1350 מטר, והוא זורם צפונה דרך העיר נוור עד לאורליאן, משם הוא ממשיך מערבה דרך טור ונאנט עד שהוא נשפך למפרץ ביסקאיה בסן-נאזר. החלק המרכזי של עמק הלואר, המשתרע סביב הנהר, הוכלל בשנת 2000 ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. מדיה וקבצים בנושא לואר בוויקישיתוף לואר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איזידור לב

איזידור לֶבּ (בצרפתית: Isidore Loeb;‏ 1 בנובמבר 1839 – 3 ביוני 1892) היה רב, פילולוג והיסטוריון יהודי-צרפתי, שהתמחה בחקר ההיסטוריה, התרבות והספרות היהודית. לב נולד ב-1839 בזולצמאט שבדרום אלזס. היה בנו של הרב זליגמן לב, שלימד אותו תנ"ך ותלמוד. אחרי לימודים בבית הספר היסודי בעיירתו עבר ללמוד במכללה ברופאך ובבית הספר התיכון של העיר קולמאר. בקולמאר המשיך במקביל ללמוד עברית ותלמוד במכינה לרבנים של הרב הראשי סלומון (שלמה) קליין. בין השנים 1859–1856 למד בבית הספר המרכזי לרבנים (École Centrale Rabbinique) בעיר מץ שבו הצטיין בכישוריו בעברית, בכתיבה ספרותית ובמתמטיקה. בשנת 1859 בית הספר עבר לפריז, שם הפך להיות בית המדרש לרבנים של צרפת. בשנת 1862 קיבל סמיכה לרבנות. בהמשך לימד מספר שנים שיעורים פרטיים בעיר באיון, לאחר מכן בפריז עצמה. בשנת 1865 נקרא לכהן כרב בעיר סנט אטיין (מחוז לואר) ודרשתו בכניסה לתפקיד (על חובות הקהילות הקטנות, "Les devoirs des petites communeautés") נותרה כמופת של דרשה בשפה הצרפתית. ב-1865 הצטרף לקבוצת מלומדים יהודים בהם הרב צדוק כהן, אדולף פרנק, שלמה מונק, היפוליט רודריגז ואלבר כהן, בהקמת חברה יהודית לספרות שפרסמה מאוחר יותר בשנים 1870–1873 את כתב העת "רוויו יזראליט" (Revue israélite).‏ בשנת 1869 עבר שוב לפריז ומונה החל מ-1 ביוני כמזכיר הארגון "כל ישראל חברים", משרה ששמר עד יום מותו. לב השקיע מאמצים רבים בקידום יהדות המזרח[דרוש מקור] והקמת ספריית "כל ישראל חברים". שימש כפרופסור להיסטוריה וספרות יהודית בבית הספר היישומי ללימודים גבוהים (École pratique des hautes études), תפקיד שירש מאלבר כהן ב־1878. פעל במיוחד במסגרת בחברה ללימודי יהדות (Société des Études Juives), שהקים בשנת 1880 יחד עם יוסף הלוי, ארסן דרמסטטר, ז'וזף דרנבור ואחרים. ערך וכתב מאמרים רבים ומוערכים בכתב העת ללימודי יהדות (Revue des études juives). נפטר ב-3 ביוני 1892 בפריז. La Situation des Israélites en Turquie, en Serbie, et en Roumanie (׳מצב בני ישראל בטורקיה, סרביה ורומניה׳), 1869 Paris, Joseph Baer et Cie Biographie d'Albert Cohn (׳ביוגרפיה של אלבר כהן׳), 1878 Tables du Calendrier juif depuis l'ère chrétienne jusqu'au XXe siècle (׳טבלאות הלוח העברי מהספירה הנוצרית ועד המאה ה-20׳) Les Juifs de Russie (׳יהודי רוסיה׳), 1891 La Littérature des pauvres dans la Bible (׳ספרות האביונים בתנ"ך׳) Réflexions sur les Juifs (׳הרהורים על היהודים׳) "לֶעבּ, איזידור", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמודים 54–55, באתר היברובוקס איסידור סינגר וצדוק כהן, ‏"איזידור לב", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) הד"ר איזידאר לאֶב איננו!, הצפירה, 9 ביוני 1892 israélite universelle, על ספריית "כל ישראל חברים" (בצרפתית) Simon Claude Mimouni, Judith Olszowy-Schlanger, Les revues scientifiques d'études juives: passe et avenir, Peeters Publishers, Louvain 2006 (סימון קלוד ממוני וז'ודית אולשובי שלאנגר - כתבי העת המדעים ללימודי יהדות - עבר ועתיד - הוצאת ספרים פטרס, לוון 2006 La situation des Israelites en Turquie, en Serbie et en Roumanie הדו"ח של איזידור לב על מצב היהודים בטורקיה, סרביה ורומניה 1877 איזידור לב (1839-1892), דף שער בספרייה הלאומית מימוני ואולשובי-שלאנגר (2006) ע' ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לב (שם פרטי)

לב (ברוסית: Лев, אריה) הוא שם פרטי סלאבי לגברים. נפוץ במדינות מזרח אירופה דוברות שפות סלאביות. זו הגרסה הרוסית של השם הנפוץ באירופה "לאו" או "לאון" שמקורו יווני (Λέων) ולטיני (Leo או Leon), שפירושו "אריה". אצל יהודים במזרח אירופה בתקופת האמנציפציה, בהשפעת המגמות להסתגלות והתבוללות (אקולטורציה) בסביבה התרבותית והלשונית, בא השם "לב" להחליף את השם העברי "אריה" ואת הגרסה היידי שלו "לֵייבּ". נציין שאין קשר בין המילה העברית "לב", המציינת איבר בגוף, לבין השם הרוסי. במספר שפות סלאביות משמש השם "לב" כתחליף לשמות הקיסרים הביזנטיים והאפיפיורים שנקראו "לאון". בישראל ניתן השם גם לנשים יהודיות, בעקבות המשמעות העברית של המילה, אך שם זה נדיר יחסית. אישים ששמם הפרטי הוא לב מדיה וקבצים בנושא לב בוויקישיתוף
הקאנטוס של היפריון

הקאנטוס של היפריון (באנגלית: Hyperion Cantos) היא סדרת מדע בדיוני בת ארבעה ספרים מאת הסופר האמריקאי דן סימונס. הקאנטוס מתאר אפוס רחב יריעה בזמן ובמרחב, שמתרחש בעתיד הרחוק. מוטיבים חוזרים בספרים, הם המסע המיידי במרחב ("מישגור"), אמנות ומשמעותה, ותפקידה של הדת בעידן המודרני. ארבעת הספרים שבסדרה, כולם תורגמו לעברית: היפריון (1989) - זוכה פרסי הוגו ולוקוס. נפילת היפריון (1990) - זוכה פרס לוקוס. אנדימיון (1996). עליית אנדימיון (1997) - זוכה פרס לוקוס. כמו כן כתב סימונס שלושה סיפורים קצרים המתרחשים באותו יקום: לזכור את סירי (1983), הסיפור הראשון בקאנטוס, מופיע כפרק בספר "היפריון". The Death of the Centaur ‏ (1990), פורסם בספר Prayers to Broken Stones Orphans of the Helix ‏(1999), פורסם לראשונה באסופה Far Horizons. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרט הרים

סרט הרים הוא סוגה (ז'אנר) קולנועית המתמקדת בנושא טיפוס הרים ומדגישה בעיקר את מאבק האדם מול איתני הטבע. בדרך כלל בנוסף לעלילת ההרפתקה בסרט, חבוי גם תהליך נפשי אותו עובר הגיבור בשובו מן ההרים נבון ובעל עומק רוחני רב יותר. סרט ההרים הראשון משנת 1903 תיאר את הטיפוס למון בלאן על ידי מטפס אמריקני, אולם הז'אנר מתקשר בעיקר לסרטי ההרים הגרמניים משנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים. יש הרואים בסרטי ההרים הגרמניים מאפיינים תרבותיים ולאומיים הדומים לאלו שבסרטי המערב הפרוע האמריקניים. הבמאי הידוע ביותר של סרטי ההרים הגרמניים הוא ארנולד פאנק (Arnold Fanck). סרטו הראשון צולם ב-1913. אחרי מלחמת העולם הראשונה הכשיר את עצמו בצילום ובטיפוס הרים כחבר במשלחות טיפוס, בעריכה של הסרטים, ובהפצה עצמית שלהם. סרטו "פלאי ההחלקה" (Das Wunder des Schneeschuhs) משנת 1919 זכה להצלחה מידית. בשנת 1924 בעקבות סרטו החמישי "הר הגורל" (Der Berg des Schicksals) פנתה אליו רקדנית צעירה ונלהבת בשם לני ריפנשטאהל בבקשה להשתתף כשחקנית הראשית בסרטו הבא. הסרט "ההר הקדוש" (Der heilige Berg) משנת 1926 הפך למקפצה של הכוכבת הצעירה לעולם הקולנוע. בשנת 1931 שוב השתתפה ריפנשטאהל ככוכבת הראשית בסרט של פאנק בשם "אקסטזה לבנה" (Der weiße Rausch – neue Wunder des Schneeschuhs), שלאחריו המשיכה בקריירת בימוי עצמאית של סרטי הרים שהידוע בהם הוא "האור הכחול" (Das blaue Licht) משנת 1932. הפופולריות של סרטי ההרים דעכה בשנות ה-30 והסוגה נעלמה לחלוטין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. צילום של סרטי הרים מעמיד קשיים רבים בפני היוצרים. חלק משמעותי מן הסרט דורש צילומי חוץ באתרים בהם שוררים תנאים סביבתיים בעייתיים הן לציוד הטכני והן לשחקנים ולצוות הצילום. השילוב של טמפרטורות נמוכות מאוד, תנאי מזג אוויר משתנים וקיצוניים, אור לבן בוהק, והסביבה ההררית המסוכנת כשלעצמה, הם אתגר מקצועי מן המעלה הראשונה.
השוד ברחוב הרצל (1942)

השוד ברחוב הרצל היה מעשה שוד שבוצע על ידי הלח"י במרכז תל אביב בשנת 1942. שוד זה היה שלישי מתוך שלושה מקרי שוד שבוצעו על ידי ארגון הלח"י, בבנקים בתקופת המנדט הבריטי, במטרה לממן את פעולותיהם. השוד נכשל ומבצעיו נתפסו, אך במנוסתם רדפו אחריהם שוטרים שהרגו שני יהודים מן הקהל שרדפו אחריהם גם הם. כבר מתקופתה הראשונה של מחתרת הלח"י, בעת שנקראה עדיין "אצ"ל בישראל", נקטה מחתרת הלח"י בדרך של ביצוע מעשי שוד כדי לממן את פעולותיה הפעולה הראשונה, השוד בבנק אפ"ק, התרחשה ב-16 בספטמבר 1940, ובמסגרתה שדדו אנשי הלח"י, לאור היום, סכום כסף רב בבנק אנגלו-פלשתינה (כיום בנק לאומי לישראל), בסניף הבנק ברחוב בן-יהודה בתל אביב. בקיץ 1941 אזלו כספי השוד בבנק אפ"ק. חלקם הוצאו לקיום מנגנון הלח"י וחלקם לאימונים ולמבצעים. הלח"י החליט על ביצוע שוד נוסף. היעד היה "הבנק הערבי" בירושלים. ב-15 ביולי 1941. הפעולה סוכלה על ידי שוטרים בריטים ואחד ממבצעיה נתפס. בראשית שנת 1942, חודש לפני הירצחו של אברהם שטרן (יאיר), ניסה הלח"י לבצע שוד נוסף, ניסיון שכשל וגרם לתוצאות טרגיות. ב-9 בינואר 1942 התנפלו שני אנשי לח"י על פקיד המשביר המרכזי, בשעה שיצא מסניף בנק הפועלים ברחוב הרצל בתל אביב, חטפו מידיו תיק ובו 1,000 לירות וניסו להימלט. הקהל שהיה במקום פתח במרדף אחרי השודדים. אחד מהם, שנמלט לסמטאות נוה צדק, נתפס על ידי שוטרים בריטים. השני נמלט אל תוך המחסן של קולנוע עדן. במהלך המרדף במחסן קולנוע עדן, בניסיון לפגוע בנרדף, ירה השוטר הבריטי לתוך הקהל והרג שנים. שני ההרוגים היו מתתיהו פדרמן נהג קטר בן 19, בן יחיד להוריו, ואברהם בן אברהם גר צדק בן ארבעים, סבל באגד, שהניח אחריו שישה ילדים ואישה בהריון. שני אנשי לח"י שנתפסו היו יהושע בקר בן 21 וניסים ראובן בן 19. ב-23 בינואר 1942 הובאו השניים בפני שופט חוקר, שפסק כי יש להעמיד את השניים לדין על עבירות של שוד ורצח. משפטם החל בבית המשפט בירושלים ב-25 בפברואר בפני שני שופטים בריטים והשופט היהודי מני. הסנגור היה עורך הדין מקס קריצמן, מעורכי הדין הידועים בארץ ישראל באותה עת, שהיה סנגורם של רבים מאסירי המחתרות. ב-8 במרץ הרשיע בית המשפט את הנאשמים. נסים ראובן נדון ל-14 שנות מאסר ועל יהושע בקר הוטל עונש מוות. ערעורם בפני בית המשפט העליון המנדטורי, בהרכב של שני שופטים בריטים והשופט היהודי גד פרומקין, נשמע עוד באותו חודש ונדחה. בני משפחתו של יהושע בקר השתדלו למען הצלת חייו, ובעת שהנציב העליון נסע לאנגליה, חתם סגנו וממלא מקומו ב-21 באפריל 1942 על המרת עונשו למאסר עולם והוא נכלא בכלא עכו. הוא היה בין האסירים שנמלטו מכלא עכו במהלך הפריצה לכלא עכו ב-4 במאי 1947, והסתתר עד קום המדינה. לימים החליף את שמו ליהושע ישראלי. נסים ראובן ("ניצ'קו") ברח ב-20 בפברואר 1948 ביחד עם 11 אסירי לח"י ואצ"ל מבית הסוהר המרכזי בירושלים דרך מנהרה שנחפרה למערכת הביוב. רם אורן, ימים אדומים. הוצאת קשת, 2006. עמ' 180 - 181. יהושע ישראלי, בבגדים אדומים (זיכרונות אישיים של נידון למוות). הוצאת שמחה ברמץ, 1974. "עדים מספרים - בבירור דינם של נסים ובכר" דבר 27.2.1942. אושר פסק דינם של בקר וראובן, דבר, 24 במרץ 1942
סנפיר

סנפיר הוא חלק ממערכת התנועה של חלק מבעלי החיים הימיים, בעיקר דגים וחלק מהיונקים הימיים. הסנפירים, העשויים שדרה גרמית מכוסה בעור, הם מאפיין חיצוני בולט בגוף הדג. הסנפירים ממוקמים במקומות אחדים בגוף הדג, ולכל אחד מהם ייעוד משלו, כגון תנועה קדימה או פנייה. השרירים בדג מחוברים לקרומים אורכיים ורוחביים, הקשורים לשלד ולעור. רוב הדגים נעים על ידי כיווץ של זוגות של שרירים משני צדי עמוד השדרה לסירוגין. ההתכווצויות הללו יוצרות תנועה בצורת האות S הנעה במורד גופו של הדג. כאשר כל פיתול מגיע לסנפיר האחורי נוצר כח דחיפה אחורי שיחד עם הסנפירים האחרים מניע את הדג קדימה. הסנפירים משמשים גם לייצוב גוף הדג בתנועה, ולהגדלת שטח הפנים של הדג להגברת כוח הדחיפה בתנועה. מקריני סנפיר (שם מדעי: Actinopterygii) היא מחלקה של דגי גרם בעלי סנפירים קרניים. הסנפירים הם מסוגים אחדים. לא בכל דג מופיעים כל סוגי הסנפירים. סנפיר הגב או סנפיר גבי: סנפיר הבולט כלפי מעלה מגבו של הדג. לדג יש עד שלושה סנפירים כאלה (בהתאם לסוגו). הסנפיר מייצב את הדג מפני התהפכות. סנפיר הזנב: נמצא בקצהו האחורי של הדג, ומשמש לדחיפתו קדימה. סנפיר השת: סנפיר הבולט כלפי מטה מחלקו האחורי התחתון של גוף הדג. הסנפיר מייצב את הדג במהלך תנועתו. סנפירי החזה: זוג סנפירים הבולטים משני צדי גופו של הדג. סנפיר הגחון בתורה נקבע כי מותרים באכילה רק דגים בעלי סנפיר וקשקשת. כפי שכתוב: "אֶת זֶה תֹּאכְלוּ מִכֹּל אֲשֶׁר בַּמָּיִם, כֹּל אֲשֶׁר לוֹ סְנַפִּיר וְקַשְׂקֶשֶׂת בַּמַּיִם בַּיַּמִּים וּבַנְּחָלִים אֹתָם תֹּאכֵלוּ. וְכֹל אֲשֶׁר אֵין לוֹ סְנַפִּיר וְקַשְׂקֶשֶׂת בַּיַּמִּים וּבַנְּחָלִים מִכֹּל שֶׁרֶץ הַמַּיִם וּמִכֹּל נֶפֶשׁ הַחַיָּה אֲשֶׁר בַּמָּיִם, שֶׁקֶץ הֵם לָכֶם. וְשֶׁקֶץ יִהְיוּ לָכֶם, מִבְּשָׂרָם לֹא תֹאכֵלוּ וְאֶת נִבְלָתָם תְּשַׁקֵּצוּ" (ויקרא פרק יא, פסוקים ט-יא). חז"ל קבעו כלל: "כל שיש לו קשקשת, יש לו סנפיר". ולכן ברמה העקרונית הימצאותם של קשקשים מהווה סימן כשרות מובהק, ואין צורך לחפש את הסנפירים. ומספיק שיהיה לדג סנפיר אחד וקשקש אחד כדי שיוגדר ככשר אך אמרו חכמים שצריך לבדוק טוב שהקשקש היה מחובר לגופו ולא מדובר בקשקש שנשר מדג אחר ונדבק בו מדיה וקבצים בנושא סנפיר בוויקישיתוף הרב אליעזר מלמד, סימני כשרות בדגים, בפניני הלכה. מסכת נידה, דף נ"א, ב' מסכת חולין דף נט עמוד א; שולחן ערוך, פ"ג, א
סוהיל עיסאוי

סוהיל עיסאוי (בערבית: سهيل عيساوي; נולד ב-1973) הוא סופר ואיש חינוך ערבי ישראלי. עיסאוי נולד בכפר מנדא בגליל התחתון ולמד בבתי ספר בכפר. בשנים 2000-1994 למד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לתואר ראשון בהיסטוריה כללית ומדעי המדינה, ולתואר שני בהיסטוריה של עם ישראל. כן למד לקראת רישיון הוראה, והוכשר כמדריך פיתוח גוף במכון וינגייט. עיסאוי היה חבר מועצת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון ב-1995, וזכה להערכה ולפרסים מטעם הדקאן והאגודה. היה חבר בוועדת המכרזים של האגודה ב-1995, ייסד עם חברים את "איגוד כותבי הדרום", ארגן אירועי תרבות בדרום, הוציא לאור וערך את הירחון הספרותי "אלינבוע", וכיהן כיו"ר "עמותת אקלאם לעידוד פעילות חברתית בדרום" בשנים 2002-1999. עיסאוי פרסם מאות מאמרים בעיתונות הערבית בארץ ובעולם. הוא בעל אתר אינטרנט ספרותי משנת 2001 וכותב בלוג. החל משנת 2004 עובד עיסאוי כמנהל בית הספר היסודי "אבן סינא" בכפר מנדא. עיסאוי הוציא לאור 25 ספרים בתחום ההיסטוריה, ספרות יפה ושירה. הספר הראשון יצא לאור בשנת 1994 ונקרא "ויחזרו הציפורים לקניהם". ספרים נוספים שהוציא הם: "נדארתי" (1996), "פרדוס אלעאשקין" (1996), "בינה פקיי אלתאריך" (1999), "ותזרח אגדתו של האדם" (1998), "מרידות ומהפכות אשר הפרו את השקט בעולם האסלאמי" (2005), "החריטה בזיכרון המדבר" (2007), "קרבות מכריעים בהיסטוריה של האסלאם" (2008), "ענדמה תסמט טיור אלוטן" (2009), וכן "משחקים של פעם" (2009, תרגום ועריכה משותפת). סיפורים לילדים: יארא מציירת חלום (2013) היזהר סבי (2013) טאהר מועד במרשתת (2013) לצד אבי (2014) הנסיכה מיאר והשזיפים(2014) הצייד ופנס הקסם (2014) ת'אבת והרוח המשתוללת (2014). זכה בפרס "נאג'י נעמאן" לספרות ילדים מוסרית. יצא מהדורה מיוחדת בלבנון ב 2014. השועל שחזר בתשובה (2015) קברניט בלב הסערה (2016) סבי מאוהב באדמתו (2016) הכנסת האורחים של אנשי החלל (2016) זכה בפרס משרד התרבות עבור כתיבתו בתחום ספרות ילדים בשנת 2014 שיריו תורגמו למספר שפות. עיסאוי השתתף בכתיבת אנציקלופדיות של השירה הערבית וספרים משותפים לסופרים ערביים. סרטון מפגש עם הסופר סוהיל עיסאוי, דף שער בספרייה הלאומית
כנר

כנר הוא אדם המנגן בכינור, כמקצוע או כתחביב. כנר יכול לבצע נגינת סולו. אך התופעה הנפוצה יותר היא קבוצת כנרים, היוצרת מיזוג של צלילי הכינור השונים למעין קול אחד. כמעט בכל התזמורות נוכחים כנרים, כמעין בסיס קולי לתזמורת בשלמותה. בכל קבוצת כנרים כזו יש כנר מוביל, המכונה "כנר ראשי". כנרים ידועים גם בערים גדולות כקבצני רחובות, אשר מנגנים כדי להנעים את זמנם של עוברי האורח על-מנת לזכות בנדבה. בלימודי נגינה בכינור ניתן להתחיל בגיל צעיר מאוד, דוגמה לכך היא "שיטת סוזוקי" ללימוד נגינה בכינור עוד לפני לימודי קריאה וכתיבה. לימודים אלה נעשים באמצעות מורה פרטי, או בקבוצות בקונסרבטוריון. לימודי נגינה בכינור למתקדמים נערכים במסגרת אקדמיה למוזיקה. בעולם כיום שוררת תחרות גדולה בין הכנרים. כנרים רבים מטפחים את נגינתם על ידי אימון רב כבר מגיל צעיר. במאה ה-19 בלטו כמה כנרים בעיקר ביכולותיהם הווירטואוזיות. מבין אלה ידועים במיוחד ניקולו פאגאניני והנריק וייניאבסקי. שניהם ידועים גם כמלחינים לכינור. האחרון הוא ממוצא יהודי. גם במאה ה-20 רבים מן הכנרים המפורסמים היו יהודים כמו: ברוניסלב הוברמן, פריץ קרייזלר, יוזף סיגטי, יאשה חפץ, דוד אויסטרך ובנו איגור אויסטרך, אלכסנדר שניידר, יהודי מנוחין, אייזק שטרן, גדעון קרמר, יצחק פרלמן, פנחס צוקרמן, שלמה מינץ, מקסים ונגרוב, חגי שחם, ורבים אחרים. חמשת האחרונים הם ישראלים. הכנר יוזף יואכים היה אף הוא ממוצא יהודי. הארץ הראשונה שממנה יצאו כנרים גדולים היא ככל הנראה איטליה. אחד מהבולטים בתחום היה, כאמור, ניקולו פאגאניני, שכתב לכינור וניגן בכינור, אך ידועים גם אנטוניו ויוואלדי, צינו פרנצ'סקטי, סלבטורה אקרדו ואחרים. כיום הולך וגדל חלקם של כנרים אסייתיים על במות אולמי הקונצרטים. מלחינים רבים כתבו קונצ'רטי לכינור, ובהם קלאודיו מונטוורדי, ארכאנג'לו קורלי, באך, ויוואלדי, מוצרט, בטהובן, מנדלסון, ברהמס, צ'ייקובסקי, מקס ברוך, סיבליוס, בארבר, ויוטי, בריו ורבים אחרים. צ'ייקובסקי, פאגאניני ווייניאבסקי הלחינו קונצ'רטי בעלי תביעות וירטואוזיות גבוהות במיוחד. היו מלחינים שכתבו יצירות לכינור במיוחד עבור כנרים מפורסמים שחיו בימיהם, כגון ברהמס, שכתב את הקונצ'רטו לכינור שלו עבור ידידו הכנר יוזף יואכים. לכמה מן הכנרים הייתה נטייה להיקשר למלחינים מסוימים, כגון הכנר יוזף סיגטי שחבר למלחין בלה בארטוק. נתן דונביץ', וירטואוזים - גדולי הכנרים מפגניני עד מידורי, הוצאת זמורה ביתן, 2003 כנרים, דף שער בספרייה הלאומית
חרטת קונה

חרטת קונה הוא מצב נפשי בו אדם מרגיש צער או חרטה אחרי רכישה של מוצר או שירות. הסיבות לחרטת קונה יכולות להיות מגוונות: פחד שהרכישה הייתה של מוצר לא נכון; פחד שהמחיר ששולם היה גבוה מדי; צער על כך שהקונה לא המתין ליציאתו לשוק של מוצר או דגם חדש יותר; רכישה באשראי ולא באמצעות כסף (אמצעי תשלום) זמין; ופחד מהדרך בה יקבלו אחרים את הקניה. מכר מרחוק ייזהר הקונה תקופת צינון (זכויות צרכנים) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסכם אנדרוסובו

הסכם אנדרוסובו היה הסכם הפסקת לחימה שסיים את מלחמת רוסיה-פולין (1654–1667) שנמשכה 13 שנים. ההסכם נחתם בכפר אנדרוסובו במחוז סמולנסק של היום. ההסכם נחתם על ידי נציגי רוסיה הצארית והאיחוד הפולני-ליטאי. נציגי הקוזאקים לא השתתפו בטקס ולא חתמו על ההסכם. סוכם על הפסקת הלחימה לתקופה של 13.5 שנים. בתקופה זו הצדדים התחייבו להכין הסכם ל"שלום נצחי". האיחוד הפולני-ליטאי מסר לרוסיה הצארית את סמולנסק, צ'רניגוב, שטחים באזור קורסק ובריאנסק. כמו כן האיחוד הכיר בכך ששטחי אוקראינה של הגדה השמאלית (המזרחית) של הדנייפר סופחו לרוסיה הצארית. רוסיה הצארית ויתרה על כל השטחים שנכבשו על ידה במהלך המלחמה בליטא. בלארוס ושטחי אוקראינה מערבית לדנייפר נשארו בשליטתו של האיחוד הפולני-ליטאי. קייב הועברה לרוסיה הצארית לתקופה של שנתיים. בהמשך, בשנת 1686 בעקבות הסכם נוסף, העיר נשארה בשליטה רוסית תמורת תשלום. הסיץ' הזפורוז'י הועבר לניהול משותף פולני-רוסי תוך ניצולו בלחימה נגד האימפריה העות'מאנית הצדדים התחייבו לעזור לקוזאקים במידה ותתרחשנה פלישות של כוחות חאנות קרים. הוסדר נושא החלפת שבויים, נכסים וגבולות. הוסדר נושא המסחר ושגרירים. לדעת ההיסטוריונים האוקראינים, ההסכם איפשר לרוסיה הצארית לחזור בה באופן חד-צדדי, מהתחייבויותיה לאוקראינה לעזור לה בלחימה נגד האיחוד הפולני-ליטאי. סוכם על חלוקת אוקראינה ל-2 חלקים בין המדינות שחתמו על ההסכם. חלוקה זו אושררה פעם שנייה בהסכם שנחתם מאוחר יותר. תנאי ההסכם הדהימו את הקוזאקים והחלו מרידות נגד הפקידות הרוסית המקומית. ההיסטוריונים הרוסים רואים בהסכם זה צעד חשוב בהתקדמות המדינה לאיחוד העמים הסלאביים בראשות רוסיה. אומנם ההסכם לא נתן תשובה למספר בעיות (למשל קבלת מוצא לים הבלטי), אך רוסיה החזירה לעצמה שטחים שאיבדה בתקופת הצרות. כמו כן חלה התקרבות עם האיחוד הפולני-ליטאי על רקע מאבק משותף נגד האימפריה העות'מאנית. הפולנים רואים בהסכם שגיאה היסטורית. כתוצאה מהסכם זה חל שינוי במעמד המדינות באזור והאיחוד הפולני-ליטאי החל לאבד את מעמדו כמדינה השולטת באזור כולו לטובת רוסיה הצארית. הסכם אנדרוסובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קורפורציה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קורפורציה – מעמד בעל זכויות מיוחדות קורפורטיזם – שיטת ממשל פוליטית-כלכלית שבמרכזה נמצאים איגודים מקצועיים תאגיד – נקרא ברוב השפות קורפורציה קואופרציה – אידאולוגיה ופילוסופיה הדוגלת בשיתוף באמצעי הייצור או בכוח הקנייה של חברי הארגון.
מ.ס. צפת

מועדון כדורסל דניאל-צפת היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר צפת המתמודדת בליגה הלאומית בכדורסל. הקבוצה משחקת בהיכל הפיס בצפת, המכיל 608 מקומות ישיבה. הקבוצה שיחקה בעבר בליגת העל בשתי קדנציות: בעונת 1995/1996 עם המאמן משה גרשון, סיימה הקבוצה את העונה הסדירה במקום השביעי והפסידה להפועל חולון בפלייאוף התחתון. עונה לאחר מכן הקבוצה התפרקה לאחר 11 מחזורים ותוצאותיה נמחקו. לאחר פירוקה נותרה הליגה עם מספר אי-זוגי של קבוצות עד סיומה. בעונת 2000/2001 עם המאמן רוני אלטמן, בה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית כשסיימה במקום ה-15 והלפני אחרון עם מאזן 10–18 שלילי, מרחק ניצחון בודד מהמקום ה-14. בעונת 2002/03, עם המאמן ישראל לב, ירדה הקבוצה לליגה הארצית. בעונת 2005/06 הייתה אמורה צפת לשחק בליגה הלאומית, אך השתתפותה בוטלה על ידי הבקרה התקציבית. בשנת 2012 הוקמה הקבוצה מחדש תחת השם "הפועל צפת/גליל" והעפילה שתי ליגות ברצף, עד לליגה א'. בסיום עונת 2014/15 העפילה הקבוצה עם המאמן שלום חדד לליגה הארצית מהמקום הראשון. במקביל הגיעה עד לגמר גביע האיגוד בכדורסל, אך הפסידה למכבי מעלה אדומים 200–170 בסיכום שני המפגשים. בעונת 2018/19 שימש כקבוצת הבת של הפועל גליל עליון. בסיום עונת 2022/23 ניצחה הקבוצה בגמר המחוז הצפוני של הליגה הארצית את הפועל גלבוע ברוש והעפילה לראשונה מאז ההקמה מחדש לליגה הלאומית. בעונת 2023/2024 שיחקה הקבוצה בליגה הלאומית. בתום העונה הסדירה מוקמה במקום ה-10 (מתוך 13) עם מאזן 10–14 והתמודדה בבית התחתון, ועל אף שהשיגה ניצחון אחד בלבד סיימה במקום ה-10 ונשארה בליגה. אדריאן פלדג'ר איבו נאקיץ' דארט בויד מלווין ניובורון אדי לוקאס אבא קוויטה סדריק גלובר עמית בן דוד ארז חזן שי אזולאי אורן בן חמו אייל לוטטי אבי אשכנזי ליאור שגב ניר רכליס עמית שחם ברק פלג טרייסי הקטור אילן קדוש יניב ויצמן מומי ויצמן שי קדוש הליגה הארצית בכדורסל זכייה: 2022/23 גביע האיגוד בכדורסל גמר: 2014/15 מ.ס. צפת, ברשת החברתית פייסבוק מ.ס. צפת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מ.ס. צפת, ברשת החברתית אינסטגרם שלום אלבז, ‏קריסתה של אגדה: הפועל צפת על סף פירוק, באתר ONE‏, 16 באוקטובר 2010 שלום אלבז, ‏הטרגדיה של חלל צה"ל ותחייתה של הפועל צפת, באתר ONE‏, 4 במאי 2014 שמעון אלבז, הפועל צפת שוב על מפת הכדורסל: צפו, באתר ynet, 21 באפריל 2015 סופית: בנימינה במקום הפועל צפת בליגה הלאומית, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.