laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חזה ושוק

בהלכה היהודית, חזה ושוק הם חלקים של קורבן שלמים המונפים בעזרה וניתנים במתנה לכהן. החזה והשוק הם מכ"ד מתנות כהונה שניתנות לכהנים מאת בני ישראל. "הַמַּקְרִיב אֶת זֶבַח שְׁלָמָיו לַ-ה'... יָדָיו תְּבִיאֶינָה אֵת אִשֵּׁי ה' הַחֵלֶב עַל הֶחָזֶה יְבִיאֶנּוּ אֵת הֶחָזֶה לְהָנִיף אֹתוֹ תְּנוּפָה לִפְנֵי ה'. וְהִקְטִיר הַכֹּהֵן אֶת הַחֵלֶב הַמִּזְבֵּחָה וְהָיָה הֶחָזֶה לְאַהֲרֹן וּלְבָנָיו. וְאֵת שׁוֹק הַיָּמִין תִּתְּנוּ תְרוּמָה לַכֹּהֵן מִזִּבְחֵי שַׁלְמֵיכֶם. הַמַּקְרִיב אֶת דַּם הַשְּׁלָמִים וְאֶת הַחֵלֶב מִבְּנֵי אַהֲרֹן לוֹ תִהְיֶה שׁוֹק הַיָּמִין לְמָנָה. כִּי אֶת חֲזֵה הַתְּנוּפָה וְאֵת שׁוֹק הַתְּרוּמָה לָקַחְתִּי מֵאֵת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל מִזִּבְחֵי שַׁלְמֵיהֶם וָאֶתֵּן אֹתָם לְאַהֲרֹן הַכֹּהֵן וּלְבָנָיו לְחָק עוֹלָם מֵאֵת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל." — ספר ויקרא, פרק ז', פסוקים כ"ט–ל"ד החזה הוא הבשר שנמצא מתחת לצלעות (כאשר הבהמה עומדת על רגליה), מהכרס ועד הצוואר. השוק היא ברגל הימנית האחורית. רגלי הבהמה מורכבות משלוש עצמות (בניגוד לרגל האדם, שמורכבת מעצם הירך עד הברך ועצם השוק מהברך ועד הקרסול), ונחלקו תנאים איזו מהן נכללת בשוק הניתנת לכהנים: הדעה הסתמית במשנה היא שמדובר על הבשר שבשתי העצמות העליונות (ולהבנת הרמב"ם בפירושו למשנה שם, הכוונה היא לשתי העצמות התחתונות). דעת רבי יהודה שרק בשרה של עצם אחת ניתן לכהן ונחלקו המפרשים האם כוונתו לעצם האמצעית (רש"י) או התחתונה (תוספות). בשונה מקורבנות כמו קורבן חטאת וקורבן אשם שנאכלים על ידי כהנים זכרים בלבד ורק בעזרה - חזה ושוק נאכלים לכהנים זכרים ונקבות: "לך נתתים לבניך ולבנותיך" (לפי ההלכה גם אשת הכהן ועבדו) ונאכלים בכל העיר ירושלים, שנאמר "וְאֵת חֲזֵה הַתְּנוּפָה וְאֵת שׁוֹק הַתְּרוּמָה תֹּאכְלוּ בְּמָקוֹם טָהוֹר". התורה מבחינה בין "מקום קדוש" שהוא העזרה, לבין "מקום טהור" שהוא כל מחנה ישראל במשכן, שהמקביל לו בזמן בית המקדש הוא כל ירושלים. הסיבה העיקרית להבדל זה היא שהחזה והשוק הם תרומה מ"זבחי שלמי בני ישראל" - כלומר מהחלק של בעל הקורבן שאינו כהן, ואילו בשר קדשי קדשים ניתן לכהן "מאישי ה'" - כלומר מהחלק שהופרש לה' ובהם אכילת הכהן היא כדי להשלים את הקורבן ולכפר על המקריב. תנופה תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף מ"ה, עמוד א' משנה, מסכת חולין, פרק י', משנה ד'. תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ל"ז, עמוד א' ספר ויקרא, פרק י', פסוק י"ד
גאטסון בורגלם

ג'ון גאטסון דה לה מות' בורגלם (באנגלית: John Gutzon de la Mothe Borglum‏; 25 במרץ 1867 – 6 במרץ 1941) היה אמן ופסל אמריקני, הידוע בשל הקמת הפסלים המונומנטליים לזכר ארבעה מנשיאי ארצות הברית בהר ראשמור שבדקוטה הדרומית. ידוע גם בשל פיסול הר סטון ליד אטלנטה שבג'ורג'יה. בורגלם נולד בסנט צ'ארלס שבאיידהו לזוג מהגרים מדנמרק. אביו היה מורמוני ובנישואים פוליגמיים. אימו הייתה אשתו השנייה של אביו של בורגלם. כשאביו של בורגלם החליט לעזוב את זרם המורמונים, הוא עבר עם המשפחה לאומהה, נברסקה שם פוליגמיה הייתה בלתי חוקית וטאבו. אביו עזב את אמו הביולוגית של ובורגלם גדל על ידי אביו ואשתו הראשונה. בגיל שבע עבר עם משפחתו לנברסקה, שם סיים את בית הספר קרייטון. הוא למד באקדמיה ז'וליאן (Académie Julian) שבפריז, הכיר שם את אוגוסט רודן והושפע מהמשטחים תופסי האור האימפרסיוניסטיים שלו. ב-1901 לאחר שחזר לניו יורק, פיסל בורגלם קדושים ושליחים עבור קתדרלת יוחנן הקדוש השמימי החדשה ברחוב 110. הוא הצליח למכור פסל למוזיאון המטרופוליטן לאמנות. זו הייתה הפעם הראשונה שיצירת אמנות התקבלה כאשר האמן היה עדיין בחיים. צייר מספר דיוקנאות. הוא זכה גם במדליית לוגן לאמנויות מטעם מוסד האמנויות של שיקגו. בשנת 1915 פנו לבורגלם אגודת אמריקאית של נשים שעסקו בהנצחת חיילי מלחמת האזרחים בקונפדרציה בשם "הבנות המאוחדות של הקונפדרציה" (The United Daughters of the Confederacy (UDC)) כדי להתחיל לעבוד על מה שהפך לאנדרטת הר האבן. בעשור הבא בורגלם עבד על הפרויקט שמומן ברובו על ידי קו קלוקס קלאן (KKK). אשר שיערו כי בורגלם, יצטרף בשל כך לארגון. בורגלם עצמו הכחיש את הדבר. אין זה משנה אם בורגלם היה חבר ב- KKK, הלחימה בארגון הובילה לכך שבורגלם נקלע לעין הסערה. בשנת 1925 הרס בורגלם את דגמי החימר והטיח שלו וזנח את הפרויקט. הוא הוחלף על ידי אמן אחר שהשמיד, בדינמיט, את כל העבודות שבורגלם ביצע בסטון מאונטיין. עבודה זו שעשה בורגלם על אנדרטת הר האבן, העניקה לו כישורים וכלים אשר עזרו לו מאוחר יותר בפרויקט הר ראשמור. זה כלל את מה שכינה בורגלם "פנס הקסמים" שלו שאפשר לו להקרין תמונות על פני הסלע לצורך גילוף. בשנת 1927 החל בורגלם לעבוד על פרויקט הר ראשמור. הוא עבד על כך עד סוף ימיו. הניסיון הראשון שלו להציב את דמותו של תומאס ג'פרסון על ראשמור היה כישלון והוא פוצץ כדי לפנות מקום לפיסול החדש. בסופו של דבר הוצבו דמויותיהם של ג'ורג' וושינגטון ותומאס ג'פרסון במקום ואחריהם הונחו אברהם לינקולן וטדי רוזוולט, שהיה ממעריצי עבודתו של בורגלם. ב-1928 הוא תכנן להקים לחופי מפרץ קורפוס כריסטי שבטקסס פסל של ישו בגובה של כ-6 מ'. הפרויקט לא יצא אל הפועל. בורגלם נפטר ב־6 במרץ 1941 עקב סיבוכים מניתוח. בורגלם היה אח במסדר הבונים החופשים בלשכת בהווארד מספר 35 בעיר ניו יורק, ניו יורק. הוא קודש ב־10 ביוני 1904 ושימש מאוחר יותר כנשיא הלשכה. הוא הצטרף לנוסח הסקוטי בשנת 1907. מדיה וקבצים בנושא גאטסון בורגלם בוויקישיתוף גאטסון בורגלם, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גאטסון בורגלם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסלים (מקצוע) ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. Sculptor Gutzon Borglum - Mount Rushmore National Memorial (U.S. National Park Service), www.nps.gov (באנגלית)
בונה נוקס! את ממש פרה

בונה נוקס! את ממש פרה (בעברית: לילה טוב, את ממש פרה; Bona nox, bist a rechta Ochs) הוא קאנון בלה לארבעה קולות א קפלה מאת המלחין האוסטרי וולפגנג אמדאוס מוצרט ומספרו 561 ברשימת קכל. מוצרט הכניס את היצירה לקטלוג יצירותיו ב-2 בספטמבר 1788 כאחד מעשרה קאנונים. היצירה בת 16 תיבות כאשר כל 4 תיבות מצטרף קול נוסף לשיר. כתב היד של הקאנון שמור בספרייה היאגֶלֹונית (Biblioteka Jagiellonska) בקרקוב. מילות השיר הן ככל הנראה מאת מוצרט עצמו. ישנו דמיון רב בינו לבין טקסט ממכתב שכתבה אימו של מוצרט לאביו ב-26 בספטמבר 1777. טקסט דומה נמצא במכתבו של מוצרט לאחותו משנת 1770. השיר נכתב בגרמנית עם ברכות לילה טוב במספר שפות. השיר מכיל שפה גסה ביותר ולכן חוברה לו גרסה מרוככת בגרמנית (זו המובאת בהמשך), כאשר שימש כשיר ערש. מידע על היצירה "בונה נוקס! את ממש פרה" באתר מיוזיק בריינז תווי השיר כתב היד בספרייה היאגלונית ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1999 בישראל

1999 בישראל (ה'תשנ"ט-ה'תש"ס) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 51 שנה מיום היווסדה. נשיא המדינה – עזר ויצמן ראש ממשלת ישראל העשרים ושבע עד 6 ביולי – בנימין נתניהו, העשרים ושמונה – אהוד ברק יושב ראש הכנסת הכנסת הארבע עשרה עד 6 ביולי – דן תיכון, הכנסת החמש עשרה – אברהם בורג נשיא בית המשפט העליון – אהרן ברק ראש המטה הכללי – שאול מופז מפכ"ל המשטרה – יהודה וילק פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 24 בינואר – בנימין נתניהו מפטר את שר הביטחון יצחק מרדכי בשידור חי. 23 בפברואר – מוקמת מפלגת המרכז. 9 במרץ – רנא רסלאן הופכת למלכת היופי של ישראל הערבייה הראשונה (והיחידה נכון לשנת 2012) 17 במרץ – אריה דרעי מואשם בבית המשפט בקבלת שוחד. 17 במאי – אהוד ברק מנצח בבחירות לראשות הממשלה, וישראל אחת בראשותו מנצחת בבחירות לכנסת ה-15 28 במאי – גוף הצוללת אח"י דקר מחיל הים הישראלי נמצא במי הים התיכון, 31 שנים לאחר שאבד הקשר עם הצוללת 29 במאי – תחרות האירוויזיון נערכת בירושלים 6 ביולי – אהוד ברק מציג את ממשלת ישראל העשרים ושמונה בפני הכנסת, ומתחיל לכהן כראש ממשלת ישראל 22 באוגוסט – ועדת טל: ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק, ממנה ועדה ציבורית בראשות השופט בדימוס צבי טל, על מנת שתתמודד עם סוגיית גיוס בני ישיבות והדיחוי משירות בצה"ל הניתן להם, מתוקף הסדר תורתו אומנותו. 9 באוקטובר – 17 בני אדם נהרגים כאשר אוטובוס של חברת ז'ק יולזרי מתדרדר לתהום ליד עילבון. 27 בינואר – זכינו מדר, גבאי מבאר שבע בן 70, נרצח בבית הכנסת בדקירות סכין על ידי מחבל. 5 בספטמבר – מכונית תופת מתפוצצת ליד אוטובוס בקו מס' 960 בטבריה 5 בספטמבר – פיגוע בתחנה המרכזית בחיפה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. (קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1999) (קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999) 28 בפברואר – ארז גרשטיין, מפקד חטיבת גולני ויחידת הקישור ללבנון (נולד ב-1960) 28 בפברואר – אילן רועה, עיתונאי ישראלי (נולד ב-1967) 21 במרץ – נתן וולפוביץ', שחקן תיאטרון וקולנוע פולני-ישראלי (נולד ב-1907) 27 במרץ – נחום סטלמך, כדורגלן ישראלי (נולד ב-1936) 20 באפריל – בת שבע דה רוטשילד, מייסדת להקות המחול "בת שבע" ו"בת דור" (נולדה ב-1914) 28 במאי – מיכאל ברקאי, מפקד חיל הים הישראלי (נולד ב-1935) 18 ביולי – מאיר אריאל, משורר וזמר עברי (נולד ב־1942) 19 ביולי – סטלה לוי, קצינת ח"ן ראשית וחברת כנסת (נולדה ב-1924) 27 ביולי – נחום שריג, ממפקדי הפלמ"ח הבולטים ומזכיר תנועת הקיבוץ המאוחד (נולד ב-1914) 6 באוגוסט – שולמית כצנלסון, אשת חינוך ישראלית ומייסדת אולפן עקיבא (נולדה ב-1919) 18 באוגוסט – חנוך לוין, סופר ומחזאי ישראלי (נולד ב-1943) 28 בספטמבר – יוסף הרפז, אלוף-משנה, מפקד בית הספר לקצינים של צה"ל (נולד ב-1922) 1 באוקטובר – תד אריסון, איש עסקים ישראלי-אמריקאי (נולד ב-1924) 5 באוקטובר – שמעון פינקל, שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי (נולד ב-1905) 15 באוקטובר – יוסף בורג חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל (נולד ב-1909) 24 בדצמבר – שאול זיו, קצין בדרגת סגן-אלוף בצה"ל, מפקד שייטת 13 (נולד ב-1937) 1999, באתר הכנסת ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריאנו פאדילה אי ראמוס

מריאנו פאדילה אי ראמוס (בספרדית: Mariano Padilla y Ramos ‏ 1842 – 21 בנובמבר 1906) היה זמר בריטון אופראי ספרדי, שעשה חיל במיוחד בתפקיד הראשי של דון ג'ובאני של מוצרט. פאדילה למד אצל מאבליני בפירנצה והופיע ברבות מארצות אירופה, בהן אנגליה, שם שיר ב"דינורה" של מאיירבר ב-1881. בשנת 1887 הופיע בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובאותה שנה הופיע בפראג, בהצגת המאה של "דון ג'ובאני" פאדילה זכור בעיקר כאיש, שלו נישאה הסופרן הבלגית דזירה ארטו, להפתעתו הרבה של ארוסה באופן לא-רשמי, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. ארטו הופיע ברוסיה ב-1868 שם פגשה את צ'ייקובסקי והתאהבה בו. הרגשות היו הדדיים, והשניים דיברו על נישואים, ואם כי לא התארסו באופו רשמי, הייתה ביניהם הבנה מסוימת בנושא זה. ארטו המשיכה במסעה לפי המתוכנן ויצאה לוורשה, אבל הם תכננו להיפגש שוב באחוזתה סמוך לפריז בקיץ 1869. אף על פי כן, במפתיע ובלי ליצור שום קשר עם צ'ייקובסקי (בהתאם לדרישת מוסכמות החברה של אותם ימים), נישאה ארטו לפאדילה אי ראמוס - שניהם היו חברים באותה להקת אופרה - אף כי בשלב מוקדם יותר לעגה לו בשיחותיה עם צ'ייקובסקי ועל אף היותו צעיר ממנה בשבע שנים (גם צ'ייקובסקי היה צעיר ממנה בחמש שנים). הנישואים התקיימו ב-15 בספטמבר 1869, בסבראו בוורשה. בתם, הסופרן לולה ארטו דה פאדילה הייתה גם היא זמרת אופרה ידועת-שם. מריאנו פאדילה אי ראמוס מת בפריז בנובמבר 1906, בן 64, וארבעה חודשים אחריו מתה דזירה ארכטו. מדיה וקבצים בנושא מריאנו פאדילה אי ראמוס בוויקישיתוף מריאנו פאדילה אי ראמוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) Grove's Dictionary of Music and Musicians, 5th ed. (1954) Rupert Hughes, The Love Affairs of Great Musicians, Vol. 2 Tchaikovsky-research.net Allentown Symphony Orchestra John Warrack, Tchaikovsky Alexander Poznansky, Tchaikovsky: The Quest for the Inner Man
חנה יעוז

חנה יָעוֹז קֶסְט (17 במאי 1935 - 24 באפריל 2014) הייתה חוקרת ספרות ישראלית, פרופסור חבר בחוג לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. מחקרה עסק במחקר ספרות השואה, ניצולי שואה והדור השני לשואה. נולדה בשנת 1935 בתל אביב. למדה בתיכון עירוני ב' בעיר ולאחר שירותה הצבאי השלימה תואר ראשון ותואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט עשתה באוניברסיטת בר-אילן. בין השנים 1956 ל-1983 לימדה ספרות והיסטוריה בתיכון. בשנת 1967 החלה ללמד באוניברסיטת בר-אילן. היא פרסמה 60 מאמרים בכתבי-עת מקצועיים, ערכה ספרי-לימוד, ספרי-עזר ואנתולוגיות. בשנת 1989 הקימה את "מרכז סאל ואן גלדר" להוראת השואה באוניברסיטת בר-אילן. משנת 1995 ועד מותה הייתה עורכת משנה של כתב עת לשירה "פסיפס". הייתה נשואה למשורר איתמר יעוז-קסט, ולהם שני ילדים (שלהב ואראל). פרס יד-ושם, 1980 פרס ולנרוד, אגודת-הסופרים העברים, 1984 פרס עגיט לספרות השואה, טורונטו, קנדה, 1995 שירה צעירה (עורכת), הוצאת עקד, 1969. סיפורת השואה בעברית כסיפורת היסטורית וטרנס היסטורית, תל אביב: עקד, תשמ"א-1980. השואה בשירת דור-המדינה, תל אביב: עקד, תשמ"ד-1984. הניגון והזעקה: מחקר בשירת השואה של משוררי שנות ה-40 בארץ-ישראל, תל אביב: עקד, תשנ"ה-1995. חנה יעוז, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" חנה יעוז, ספרות השואה ושירתה בעברית, באתר דעת חנה יעוז, הפואמיות של איתמר יעוז קסט, בין המיתי לקונקרטי, מתוך ספרה "השואה בשירת המדינה", עמ' 29–36, באתר עמלנט ספרות מאמרי חנה יעוז באתר נתן אלתרמן הרצל חקק, חנה יעוז קסט, מלים לזכרה, מגזין אימגו עופר אדרת, אחרי מות || האירה נרות זיכרון כתובים, באתר הארץ, 2 במאי 2014 חנה יעוז (1935-2014), דף שער בספרייה הלאומית חנה יעוז, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
ממצא ארכאולוגי

ממצא ארכאולוגי הוא עצם שנוצר או עוצב בידי אדם, כגון כלי או חפץ אמנותי, ואשר קיים בו עניין ארכאולוגי. השימוש במונח "ממצא" מתייחס לרוב לעצמים שהתגלו במהלך מחקר ארכאולוגי, בדרך כלל חפירה. המונח משמש הן לכינוי עצם יחיד, והן לכינוי כלל העצמים שנמצאו באתר או בשטח מסוים. בראשיתה, הייתה הארכאולוגיה בעיקר ניסיון לגלות ממצאים ועד היום הממצאים הם בין הנתונים הבסיסיים במחקר הארכאולוגי. דוגמאות לממצאים ארכאולוגיים הם כלי אבן, חרסים, כלי נשק ותכשיטים. פריטים "טבעיים", שלא נוצרו או שונו בידי האדם, מסווגים לפעמים בקטגוריה נפרדת (ecofacts, להבדיל מממצאים ארכאולוגיים, artifacts). עם זאת, ארכאולוגים רבים מרחיבים את הגדרת המונח "ממצא ארכאולוגי" וכוללים בה כל פריט שקשור להתנהגות האדם בעבר, ובכלל זה עצמות בעלי חיים, שרידי צומח, אפר מדורות וכן הלאה, אף אם לא נוצרו בידי אדם. בממצא הארכאולוגי יש חשיבות רבה להקשר בו הוא התגלה: מיקום גאוגרפי (שעשוי להעיד על קשרים בין תרבויות), מיקום סטרטיגרפי שמעיד על גיל הפריט וקשריו לפריטים אחרים, והקשרו האדריכלי באתר החפירה (שמעיד על השימוש שנעשה בממצא). כך, מהווים הממצאים את אחד הנדבכים העיקריים עליהם מבוססת הפקת המידע במחקר הארכאולוגי. מייקל שנקס, The life of an Artifact in an interpretive Archaeology, fennoscandia archaeologica 15, החברה הארכיאולוגית של פינלנד, 1998, עמ' 15–30. מדיה וקבצים בנושא ממצא ארכאולוגי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המפלגה הליברל-דמוקרטית

האם התכוונתם ל... המפלגה הליברלית-דמוקרטית (יפן) המפלגה הליברלית דמוקרטית (בוסניה והרצגובינה) המפלגה הליברל-דמוקרטית (בריטניה) – מבנה המפלגה הוא פדרלי: היא מהווה איחוד של מפלגות ליברל-דמוקרטיות בסקוטלנד, ויילס ואנגליה: המפלגה הליברל-דמוקרטית האנגלית המפלגה הליברל-דמוקרטית הווילסית המפלגה הליברל-דמוקרטית הסקוטית המפלגה הליברלית דמוקרטית של קרואטיה המפלגה הליברלית דמוקרטית של גרמניה המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה המפלגה הליברלית הישראלית
אמיליו קולון

אמיליו קולון (בספרדית: Emilio Colón; נולד ב-3 בנובמבר 1963) הוא צ'לן, מלחין ומנצח פורטו ריקאני. אמיליו נולד בעיר סן חואן בפוארטו ריקו. קיבל תואר ראשון מהקונסרבטוריון של פוארטו ריקו בשנת 1986. בשנת 1989 קיבל תואר שני באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית. הוא הופיע ברחבי העולם. לימד בקונסרבטוריון בפריז, הקונסרבטוריון למוזיקה בז'נבה ובאקדמיה למוזיקה על שם פרנץ ליסט בבודפשט. קולון משמש כפרופסור חבר למוזיקה באוניברסיטת אינדיאנה. Esencia, Klavier, 2006 Alma Latina, The Latin Soul of the Cello, Klavier, 2005 Obseción, Klavier Janos Starker: A 75th Birthday Celebration, EJMCC, 2000 Los Jolgoriosos (2007) Los Niños y las Minarets (2007) Dana la Colorá (2007) Recuerdos de Tata (2007) Antecedentes (2005) Armando’s Waltz (2002) “N” Tango for Violin, Cello, and Piano (2001) Renaten Satz (1995) Romanza Para Emma (1995) Tres Recuerdos (1994) Fantasías Boricuas (1987) Pena en Frustración (1986) Amor: Tu y Dos Cuadros (1986) Pensamiento (1985) El Ladrón (1985) אתר האינטרנט הרשמי של אמיליו קולון אמיליו קולון, ברשת החברתית פייסבוק אמיליו קולון, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמיליו קולון, באתר Discogs (באנגלית) דף אישי באתר אוניברסיטת אינדיאנה אמיליו קולון מנצח על פטר והזאב מאת פרוקופייב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף סרגוסי

רבי יוסף סרגוסי (או יוסי סרגוסי, ה'ר"כ, 1460 – ה'רס"ז, 1507) היה מחכמי צפת ומנהיגיה במאה ה-16, ורבו של רבי דוד בן זמרא (הרדב"ז). בקרב יהודי צפת נהגו לכנותו בשם "הצדיק הלבן" או "הצדיק של התרנגולים". האגדה אף מספרת עליו שזכה לגילוי אליהו. נולד לרבי אברהם, בעיר סרגוסה שבספרד, ומכאן כינויו "סרגוסי". רבי יוסף עזב את ספרד בזמן גירוש ספרד והתיישב בסיציליה. לאחר מכן עלה לארץ ישראל. בדרכו לארץ ישראל עבר בביירות, בצידון ובמצרים. במצרים קיבלו אותו בכבוד גדול, שכן שמו כבר התפרסם בעולם. במצרים גר כשלוש שנים ושם למד אצלו רבי דוד בן זמרא (הרדב"ז) ולאחר מכן עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר צפת. בצפת התקבל כמנהיג הקהילה ואף רבי יוסף קארו נהג בו כבוד גדול. בספר חרדים מוזכר שהיה מרבה שלום בין אדם לחבירו ובין איש לאשתו אף בין גוים. האגדה מספרת כי פעם אחת גזר הפחה על יהודי צפת שיביאו לו כמה מאות תרנגולים לבנים. באותה עת תרנגול לבן היה נדיר ביותר, ורוב התרנגולים היו צבעוניים. יהודים עלו לציונו של רבי יוסף שהיה ידוע כמחולל נסים, וכמי שזכה ל"גילוי אליהו" ובקשו שם רחמי שמיים. התגלה רבי יוסף לאחד מהם בחלום ואמר שיביאו כמה מאות תרנגולים צבעוניים, ובדרך נס הפכו התרנגולים ללבנים. עוד מספרת האגדה, כי פעם אחת הלך רבי יוסי מצפת להתפלל על קברו של רבי יהודה בר אילעאי, בדרכו התגלה לו אליהו הנביא ולמד עמו תורה. ביקש רבי יוסי כי לאחר מאה ועשרים שנה יקברו אותו במקום בו התגלה לו הנביא. ואכן נמצא קברו של רבי יוסי, על צלע ההר ליד קברו של רבי יהודה, בעין זיתים, בדרך לצפת. תולדות היהודים בישראל, מאת אז"ר, פרק 15 הרב אברהם בארג, ספר שלום ירושלים. ספר חרדים, פרק ח'. יש הסבורים כי לא היה כלל ממגורשי ספרד, אלא ממגורשי סיציליה. אברהם יערי, מסעות ארץ ישראל, עמ' 411. פרק ח'. הרב חיים הלוי הורוביץ', ספר חבת ירושלים. החוקר והסופר מיכאל איש שלום בספרו מקומות קדושים ומקומות היסטוריים בארץ ישראל מבהיר כי המסורת ייחסה סיפור זה בטעות גם לאבא יוסף הבנאי.
יצחק גלבוע

יצחק (צחי) גלבוע (נולד ב-1963) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת HEC פריז. מחקריו עוסקים בתורת ההחלטות ובתורת המשחקים. גלבוע נולד בתל אביב. סיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1982, ובנוסף סיים תואר בכלכלה באותה שנה. בשנת 1984 סיים תואר שני בכלכלה בהנחיית פרופסור דוד שמיידלר. בשנת 1987 סיים דוקטורט בהנחיית פרופסור דוד שמיידלר. נושא עבודתו היה "Non-Additive Probability Measures and Their Applications in Expected Utility Theory". בשנת 1987 החל ללמד בבית הספר לניהול באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי. בשנת 1990 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1992 לפרופסור מן המניין. בין השנים 1997 ל-1999 לימד באוניברסיטת בוסטון. במקביל, בשנת 1997 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב. הוא היה ראש התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן. בשנת 2008 הצטרף לסגל אוניברסיטת פריז HEC. בשנת 2020 לימד באוניברסיטת רייכמן (הבינתחומי הרצליה) כמרצה אורח. הוא סגן עורך של כתב העת הכלכלי Econometrica. יצחק גלבוע נשוי לפרופסור איוה גלבוע שכטמן, פסיכולוגית קלינית מומחית וחוקרת באוניברסיטת בר-אילן. Rational Choice, MIT Press, April 2010 Theory of Decision under Uncertainty, Cambridge University Press, March 2009 A theory of case-based decisions, Cambridge University Press, 2001 (with David Schmeidler) יצחק גלבוע, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יצחק גלבוע, באתר dblp יצחק גלבוע, באתר SSRN אתר הבית של גלבוע, באתר אוניברסיטת תל אביב
שביתת כלים

שביתת כלים הוא מונח הלכתי משיטת בית שמאי, המדבר על החלת איסורי המלאכה בשבת גם על כלים שפועלים מעצמם ללא התערבות אדם. האיסור כולל כל כלי שעושה מלאכה בשבת, כגון שעון שבת המדליק ומכבה תאורה חשמלית באופן מתוכנן בשבת. להלכה נפסק כדעת בית הלל שאין חיוב שביתה על כלים. שביתת כלים הייתה נתונה במחלוקת בית שמאי ובית הלל, מחלוקת המובאת בכמה משניות בפרק א' במסכת שבת: ”בית שמאי אומרים: אין שורין דיו וסממנים וכרשינים אלא כדי שישורו מבעוד יום, ובית הלל מתירין” (מסכת שבת פרק א' משנה ה'). דוגמה נוספת המובאת במשנה היא הצבת מלכודות קודם כניסת שבת ללכידת בעלי חיים בשבת, שגם בה נחלקו בית שמאי ובית הלל. כבכל מחלוקות בית שמאי ובית הלל נפסקה הלכה כבית הלל, ולכן אין חיוב שביתת כלים, ומותר להשאיר קודם לשבת כלים שיעשו מלאכה בשבת ללא התערבות האדם. מקורם של בית שמאי הוא מהפסוק הבא: ”וּבְכֹל אֲשֶׁר אָמַרְתִּי אֲלֵיכֶם תִּשָּׁמֵרוּ” (ספר שמות, פרק כ"ג, פסוק י"ג). משפט זה, המיותר לכאורה, בא להוסיף חיוב שביתת כלים, לפי פירוש בית שמאי. להלכה נפסק בשולחן ערוך כדעת בית הלל שאין חיוב שביתת כלים, ולכן מותר להשאיר כלי או מכונה הפועלת מעצמה מלפני שבת, כך שתמשיך את פעולתה בשבת, אף שהיא עושה מלאכה שלאדם עצמו אסור לעשות בשבת, אך לכלל זה מספר הגבלות בודדות בתחומים שונים. בניגוד לכלים המותרים בעשיית מלאכה בשבת כיוון שאין צורך בשביתת כלים, אך שביתת בהמה נאסרה ולכן בהמה שבבעלות יהודי אסורה בעשיית מלאכה בשבת אף אם התחילה בה לפני שבת, וכן עבדים גויים בבעלות יהודי אסורים בעשיית מלאכה בשבת לצורך אדוניהם. לכלל היסודי המתיר מלאכה על ידי כלי בשבת מהתורה ישנם מספר הגבלות מדרבנן בתחומים שונים מסיבות שונות: השארת תבשיל בתהליכי בישול על גבי מקור חום בעת כניסת שבת (השהיה) - מדרבנן נאסר להשאיר תבשיל לא מבושל על גבי מקור חום בעת כניסת שבת כל זמן שישנה אפשרות תאורטית שיבואו להגביר את עוצמת החום ('שמא יחתה בגחלים') כדי לזרז את הבישול. מלאכה המלווה ברעש - כאשר עשיית המלאכה מלווה ברעש חיצוני ניכר וחריג, נוהגים לכתחילה להימנע מהשארת הכלי לעשיית המלאכה, אך כאשר ההימנעות משמעה הפסד ניכר, הדבר מותר. מסיבה זו אין להפעיל מוזיקה אלקטרונית או סרט וידאו (וכן רדיו או טלוויזיה) באמצעות שעון שבת לצורך האזנה או צפייה בשבת. מותר להפעיל מכשיר שנמצא בשימוש רחב אף שגורם רעש, וזאת מאחר שהכל יודעים שהפעלתו היא באמצעות שעון שבת. לדוגמה הפעלת מזגן באמצעות שעון שבת מותרת, אף שיש מזגנים שהפעלתם גורמת לרעש רב, וזאת מאחר שהמזגן בשימוש רחב, והכל יודעים שהופעל באמצעות שעון שבת. שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רמ"ו ערוך השולחן אורח חיים סימן רנב סעיף ח
שדה (חקלאות)

שדה הוא שטח קרקע המשמש לגידולים חקלאיים נמוכים שאינם עצים. נהוג להבחין בין שני סוגים עיקריים: שדה בעל, ושדה שלחין. מִקְשָׁה הוא שדה בו מגדלים דלועיים כמו אבטיחים, מלונים, קישואים או מלפפונים. בתקופת הקיץ מבשילים יבולי השדה, בעיקר הדגנים. תהליך ניתוק היבול מהאדמה מכונה קציר. את התבואה מאחסנים במהלך הקציר במבנה בשטח השדה או סמוך אליו הנקרא אסם. לאחר עונת הקציר, מובילים את היבול מהשדה לעיבוד נוסף או לשימוש מיידי, תהליך המכונה אסיף. המילה 'שדה' בשפה העברית יכולה להתקיים הן בצורת זכר והן בצורת נקבה. על פי ההלכה בעלי השדות בארץ ישראל מחויבים במתנות עניים. כלומר, עליהם להשאיר חלק מהיבול לעניים, לאלמנות, ליתומים ולגרים. המתנות לעניים כוללות: לקט – השיבולים הנופלות לארץ בזמן הקצירה (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ט'). שכחה – עומר שנשכח בשדה (ספר דברים, פרק כ"ד, פסוק י"ט). פאה – התבואה בשולי השדה (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק ט'). חקלאות חווה חקלאית גידולי שדה (גד"ש) מטע חקלאות אורגנית יואב בן-דב, אילנה שמיר וזהבה כנען (2004). אביב חדש: האנציקלופדיה הישראלית לנוער. הוצאת אנציקלופדיה אביב בע"מ. גם זכר גם נקבה באתר "השפה העברית" ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמית קולא

הרב ד"ר עמית קולא (נולד ב-1958) הוא רב וחוקר ציוני-דתי ישראלי, מכהן כרב קיבוץ עלומים. קולא נולד בפתח תקווה לאשר וד"ר עליה קולא. למד בתיכון בישיבת בני עקיבא נחלים. לאחר מכן, למד בישיבת מרכז הרב שש שנים. שימש ראש ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים וכן כרב של בית מדרש "דרומא" באוניברסיטת בן-גוריון. הוא שימש גם כרב בבית מדרש לאברכים בגרעין התורני "אלישיב" בלוד. כיום, חבר ברבני צהר ורב קיבוץ עלומים. סיים דוקטורט במחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בהנחיית פרופסור זאב גריס. נושא עבודתו היה "תורה לשמה במשנת הרב קוק". מלמד בבית המדרש הקהילתי במושב שוקדה, בבית ספר למקצועות הרפואה בבאר שבע, במכינת צהלי, ובמקומות נוספים. מכהן כראש בית המדרש של ארגון רבני בית הלל. עונה לשאלות בהלכה וביהדות בכלל באתר מורשת. ברבע הראשון של שנת 2016 פרסם ארגון רבני בית הלל, פסק הלכתי העוסק בהתייחסות לבעלי נטייה חד מינית בפרהסיה הציבורית. הפסק קבע כי בעלי נטייה חד מינית הם חלק בלתי נפרד מקהילותיהם, ויישאו בכל הכיבודים הקהילתיים. הרב קולא היה ממנסחי הפסק, ואף הגן עליו במספר מאמרים. הרב קולא נשוי לטובה ואב לשבעה ילדים. הקריאה לעצמיות: שיחות ליום העצמאות, עין צורים: ישיבת הקיבוץ הדתי, 2001 פורים – בין נגלה לנסתר בין חשך לתהום – עיונים, 2010 הוויה או לא היה, 'מִשְׁלַבִּים': עמותת בוגרי ישיבת הקיבוץ הדתי בעין-צורים: הקיבוץ הדתי, 2011. הספר עוסק באמונה באירועי התנ"ך לאור גילויי המדע. שאלות ותשובות באתר מורשת מאמרים של הרב עמית קולא, באתר ספריית אסיף "כלי כסף וכלי זהב": חזון יציאת מצרים - מבט נוסף מבוא לספרו:"הוויה או לא היה" מיכאל אברהם, הוויה או חלמתי חלום – על גילוי וכיסוי בלשון - הרהורים בעקבות קריאת ספרו של הרב עמית קולא "הוויה או לא היה – היסטוריה וספרות, שפה דתית ודמות האל" עמית קולא (1958-), דף שער בספרייה הלאומית הרב עמית קולא - כתבות וראיונות, באתר ערוץ 7 תורה לשמה במשנת הרב קוק – ספריית אסיף רבני בת הילל, הקהילה ואנשים בעלי נטייה חד מינית, מסמך עמדות ברוח ההלכה, הלכה והחלה, תשע"ו ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסג'יסט הצמרת

מסג'יסט הצמרת היא קומדיית טעויות מז'אנר סרטי הבורקס, בכיכובו של דובי גל. גל מגלם את גרשון פינצ'וק, מסג'יסט נשים מדופלם. הוא מנצל את עיסוקו המיוחד על מנת לקיים יחסי מין עם לקוחותיו, והן מוצאות אצלו אוזן קשבת שהן לא מצליחות למצוא אצל בעליהן. המצב מסתבך כאשר גרשון משכיר את דירת הורי אשתו (אסתי קוסוביצקי) לעצמו כמקום למעשיו ונעזר לשם כך בעורך דינו נחמיאס (אלברט כהן), שמנצל את הדבר על מנת לסחוט את גרשון. "מסג'יסט הצמרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מסג'יסט הצמרת", באתר ספר הקולנוע הישראלי "מסג'יסט הצמרת", באתר אידיבי "מסג'יסט הצמרת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מסג'יסט הצמרת", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.