laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יום ללא מכנסיים

יום ללא מכנסיים (מאנגלית: No Pants Day) הוא "חג" בינלאומי שנחגג פעמיים בשנה במהלכו נוסעים החוגגים ברכבות התחתיות בלי מכנסיים. האירוע מתקיים בשני מועדים שונים בשנה, בחודש ינואר וביום שישי הראשון של חודש מאי. בשנת 2002 עלו שבעה יוצרים חברי קבוצת היצירה "Improv Everywhere" לרכבת התחתית בניו יורק כבודדים שאין להם קשר אחד לשני, וכל אחד מהם העמיד פני תם כאילו באמת שכח את המכנסיים בבית. פעולתם זכתה להדים רבים ובעקבותיהם המנהג תפס תאוצה. בשנת 2006 השתתפו באירוע שנערך בניו יורק כ-150 אנשים, המשטרה עצרה שמונה מהם ורשמה להם דוחות בעוון התנהגות לא ראויה, אך בית המשפט פטר אותם בלא אשמה. את אירועי ה"חג" יוזמים ומארגנים אנשים מעשרות ערים ברחבי העולם. הרעיון הוא להרגיש חופשיים, לשבור את הטאבו החברתי, ליהנות מהתגובות של אנשים שעדיין לא מכירים את ה"חג" ולהפוך יום משעמם ליום שמח. בדרך כלל מתואם מקום מפגש אליו מגיעים המשתתפים ומשם הם מתפזרים לתחנות שונות. את המכנסיים מורידים לפני העלייה לרכבת או ברכבת עצמה. ההנחיות הכלליות הן להתנהג בטבעיות ולעשות במהלך הנסיעה והירידה מהרכבת את הדברים הרגילים שנוסעים עושים כאילו הם לא יודעים שהם בלי מכנסיים או כאילו זה נורמלי להסתובב בציבור ללא מכנסיים. בדרך כלל המשתתפים מתבקשים מראש שלא לבוא בתחתוני חוטיני, כדי לא לעורר פרובוקציה עזה מדי. בשנת 2013, עם תחילת הפעילות של הרכבת הקלה בירושלים, התקיים לראשונה האירוע גם בישראל ומאז הוא ממשיך ומצוין בכל שנה עם מספר הולך וגדל של משתתפים. מדיה וקבצים בנושא יום ללא מכנסיים בוויקישיתוף דף הפייסבוק של קבוצת אימפרוב-ישראל מידע ותמונות של יום ללא מכנסיים ינואר 2014 מרחבי העולם באתר Improv Everywhere רכבת תחתונה: יום ללא מכנסיים בסאבווי, באתר ynet, 13 בינואר 2014 "יום ללא מכנסיים" ברחבי העולם - גם בישראל, באתר ישראל היום יום ללא מכנסיים ברכבות ברחבי העולם, באתר הארץ, 13 בינואר 2014 [1] תחת הכותרת No Pants Subway Ride 2006 No Pants Subway Ride Returns to Number 6 Trai, אתר תחנת הרדיו wnyc, ‏13 בינואר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רונדו

רוֹנדוֹ (באנגלית: Rondo; בצרפתית: Rondeau; מעגל) היא צורה מוזיקלית מעגלית, תיאור לסגנון מוזיקה מסוים, ושם של ריקוד עממי. על פי מקור השם בצרפתית, מבנה הרונדו הוא אכן מעגלי – א. ב. א. ג. א. ד. וכן הלאה – נושא ראשי שחוזר על עצמו, ובין חזרה לחזרה מפריד חומר מוזיקלי חדש (נושא משני, אפיזודה). במקורו של הרונדו, אמנם, צורתו הייתה א. ב. א. ג. ב. א. הרונדו הוא פעמים רבות הפרק האחרון בסונאטה, בסימפוניה או בקונצ'רטי הקלאסיים, וכן ישנם רונדואים שנכתבו כיצירות עצמאיות. הרונדו הוא גם שם של ריקוד אותו רוקדים במעגל (Round), כחלק מסוויטה. כמו כן יש המשתמשים במונח רונדו לתיאור אופי של מוזיקה – מוזיקה מהירה (Allegro). שימוש זה נעוץ בכך שקצבם של רבים מהרונדואים הוא מהיר. יתר על כן, אף על פי שקיימות יצירות איטיות שלהן מבנה של רונדו, מרבית המלחינים המודרניים אינם מחשיבים אותן כרונדו לכל דבר. דוגמה לצורת הרונדו ניתן לראות בקונצ'רטו מאת יוזף היידן לחצוצרה ולתזמורת. הפרק השלישי בקונצ'רטו זה בנוי בצורת רונדו. מבנה הפרק: א-1: התזמורת מבצעת את הנושא, א-2: הסולן מצטרף בחזרה על הנושא, ב, ג, א-2 (בו הסולן משתתף), ב, קודה; למרות המפעם של הקונצ'רטו (אנדנטה), הוא נחשב כרונדו לכל דבר. רונדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רונדות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היצירה שלי

היצירה שלי הוא אלבום האוסף הראשון של הראפר סאבלימינל אשר יצר בשנת 2012. האלבום מסכם למעלה מעשור פעולה של האמן, מוקדש לבנו הבכור אור - "היצירה שלי" ומרכז את הלהיטים הגדולים מהאלבומים: האור מציון (שנת 2001) האור והצל (שנת 2002) אולסטארז (שנת 2004) בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר (שנת 2006) JEW-NIVERSAL (שנת 2011) באלבום יש 40 רצועות השמעה בשני דיסקים. באלבום דואטים רבים עם כמה מהאמנים המובילים במוזיקה הישראלית, ביניהם שרית חדד, אייל גולן, דנה אינטרנשיונל, שלומי שבת, דויד ברוזה, אתניקס, קובי פרץ, ליאור פרחי ועוד, וגם נציגות בינלאומית בדמות וייקלף ז'אן, מירי בן-ארי (הכנרית הישראלית), וטוני טאץ'. מידע על האלבום היצירה שלי באתר MusicBrainz היצירה שלו: סאבלימינל חובק בן ואוסף חדש, באתר מאקו אלבום סאבלימינל - היצירה שלי, באתר צ'ראטס - היצירה שלי - יוסמיוסיק
מארינר 3

מארינר 3 (אנגלית: Mariner 3) הייתה אחת משתי גשושיות זהות שתוכננו ונבנו על ידי המעבדה להנעה סילונית (JPL) בשביל תוכנית מארינר-מאדים 1964 של נאס"א. תפקידן של הגשושיות היה לבצע תצפיות מדעיות על מאדים מקרוב, להעביר מידע על מאדים וסביבתו, לצלם תמונות של פני השטח שלו ולבצע מדידות על האטמוספירה שלו. מארינר 3 הייתה הגשושית השלישית בתוכנית מארינר. מארינר 3 שוגרה ב-5 בנובמבר 1964 ב-LC-13 בנמל החלל קייפ קנוורל, אך הגשושית לא נפרדה ממשגרה והלוחות הסולאריים שלה לא יכלו להיפתח ולהטעין את הסוללות, שהתרוקנו תוך זמן קצר. הגשושית נמצאה במסלול סביב השמש כשהקשר עמה אבד. כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-28 בנובמבר 1964, שוגרה בהצלחה הגשושית הזהה מארינר 4 לעבר מאדים. המכשור שנכלל במארינר 3: מצלמת וידאו מגנטומטר גלאי לאבחון פלזמה טלסקופ למדידת הקרינה הקוסמית גלאי קרינה אלקטרומגנטית תא ליינון קרינה קוסמית גלאי אבק קוסמי מארינר 4 תוכנית מארינר תוכנית מארס פרופיל המשימה של מארינר 3 באתר נאס"א לחקר מערכת השמש. תוכנית הטיסה של תוכנית מארינר-מאדים 1964 (PDF) "Mariner Mars 1964 Mechanical Configuration" (PDF). NASA Technical Reports Server. Retrieved December 29, 2011. "Spaceflight Operations Plan Mariner Mars '64" (PDF). NASA Technical Reports Server. Retrieved December 29, 2011. Launch Complex 13 Pyle, Rod (2012). Destination Mars. Prometheus Books. p. 51. ISBN 978-1-61614-589-7. "Mariner 3, dead and still ensnared in its faulty launch shroud, in a large orbit around the sun." JPL Technical Memorandum No. 33-229, To Mars: The Odyssey of Mariner IV (pdf). המכון הטכנולוגי של קליפורניה/JPL, נאס"א. pp. 21–23. Retrieved 2012-11-03. 1965-01-01.
דרגות הכוחות המזוינים של איטליה

דרגות הכוחות המזוינים של איטליה מבוססות על דרגות נאט"ו. קיימת הקבלה ברוב המקרים בין דרגות צבא איטליה, הצי האיטלקי, חיל האוויר האיטלקי והקרביניירי. הכוחות המזוינים של איטליה אנציקלופדיה בינלאומית לדרגות ומדים - איטליה דרגות ראש מטה הכוחות המזוינים של איטליה דרגת מפקד הצבא דרגת מפקד הצי דרגת מפקד חיל האוויר דרגות מפקד הקרביניירי וסגנו
דבורה דימנט

דבורה דימַנְט (נולדה ב-6 באפריל 1939) היא פרופסור אמריטה לספרות בית שני ולמקרא באוניברסיטת חיפה. דימנט היא מבכירי החוקרים של מגילות מדבר יהודה וספרות ימי הבית השני. זוכת פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת תש"ע-2010 על ספרה "כלים שלובים: מגילות מדבר יהודה וסִפרות ימי הבית השני", ועל מפעל חייה במחקר המגילות. בשנת תש"ף, 2020 זכתה בפרס א.מ.ת בחקר המקרא. דבורה דימנט נולדה בירושלים. עברה בצעירותה עם הוריה לחיפה שם סיימה את לימודיה בבית הספר הריאלי. שימשה כקצינת ת"ש בשירותה הצבאי. לתואר ראשון למדה קבלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית, והייתה מתלמידותיו של גרשם שלום. בשנת 1974 קיבלה תואר דוקטור בחקר המקרא מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחייתו של פרופ' דוד פלוסר (כותרת הדיסרטציה: "מלאכים שחטאו במגילות מדבר יהודה ובספרים החיצוניים הקרובים להן"). היא חקרה, לימדה והרצתה באוניברסיטת חיפה במשך 30 שנה. פרופ' דימנט משמשת כיו"ר ועדת פרס ישראל בתחום חקר מדעי היהדות. פרופ' דימנט נמנית עם הדור הראשון של חוקרי מגילות מדבר יהודה, והיא מהחוקרים הישראלים הבודדים שההדירו והשתתפו בפרסום הראשוני של קטעי מגילות רבים שנחשפו במערות. היא תרמה לסיווג של ספריית מגילות מדבר יהודה (ספריית קומראן), ופרסמה ספרים ומאמרים רבים הנוגעים להיבטים שונים בפרשנות למגילות. בנוסף, היא ערכה טקסטים שונים שנמצאו באתר שבמערות קומראן, וביניהם המהדורה הרשמית של החיבורים הפסאודו-אפיגרפיים "פסאודו-יחזקאל" ו"האפוקריפון של ירמיהו ג'". תחום מחקר מרכזי נוסף של פרופ' דימנט הוא הספר החיצוני "חנוך א'" (חנוך החבשי). בסמוך לסיום פרסומן של המגילות, ייסדה פרופ' דימנט יחד עם משה בר אשר את כתב העת "מגילות", שיצא לראשונה בשנת תשס"ג בשיתוף אוניברסיטת חיפה ומוסד ביאליק. היא אף שיתפה פעולה עם רינהארד קראץ (Reinhard Kratz) מאוניברסיטת גטינגן בפרויקט הנוגע לפרשנות של הטקסטים מקומראן לספר בראשית. פרופ' דימנט תרגמה מצרפתית את ספרו של המיסטיקן והפילוסוף הארמני-רוסי גיאורג איבאנוביץ' גורדייף, "סיפורי בעל זבוב לנכדו" (אנ'). דבורה דימנט, באתר Academia.edu פרופ' דבורה דימנט באתר המרכז לחקר מגילות מדבר יהודה באוניברסיטת חיפה רשימת פרסומיה של פרופ' דימנט פרופ' דבורה דימנט באתר אוניברסיטת גטינגן רשימת הפרסומים של דבורה דימנט, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של דבורה דימנט באתר רמב"י רשימת מאמרים על דבורה דימנט באתר רמב"י סקיצה אוטוביוגרפית / פרקי חיים באתר JSTOR דבורה דימנט (1939-), דף שער בספרייה הלאומית מקבלי תוארים באוניב' בירושלים, דבר, 2 ביולי 1975 מתוך אתר המרכז לחקר מגילות מדבר יהודה באוניברסיטת חיפה, http://megillot.haifa.ac.il/index.php/he/2012-04-24-09-51-55/11-2012-04-24-12-01-57
מדף הקרח וורדי

מדף הקרח ווֹרדִי (באנגלית: Wordie Ice Shelf; ‏'15 69° דרום, '45 67° מערב) היה קרחון מלכד שהזדקר כמדף קרח אל חלקו הדרומי-מזרחי של מפרץ מרגריט בין כף ברטו להר אדג'ל, לאורך חופו המערבי של חצי האי האנטארקטי. את מדף הקרח גילתה המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (1937-1934) בהנהגת ריידוך ריימיל, שקרא לתוואי הנוף על שם סר ג'יימס וורדי, מזכיר הכבוד (ואחר הנשיא) של החברה הגאוגרפית המלכותית, חבר בוועדת "דיסקברי" ויו"ר מכון סקוט לחקר הקוטב. כמו כן היה וורדי גאולוג וראש הסגל המדעי של משלחת דיסקברי (1916-1914) בראשות ארנסט שקלטון. במרץ 2008 דיווח סקר אנטארקטיקה הבריטי שנראה כי המדף עומד להינתק מעל חצי האי האנטארקטי. באפריל 2009 התרחשה ההתנתקות ומדף הקרח נעלם כליל. דיאגרמה המראה את שבירת מדף הקרח וורדי לאורך שנים אחדות מיקום מדף הקרח וורדי בחצי האי האנטארקטי מיקום חצי האי האנטארקטי בתוך יבשת אנטארקטיקה http://www.antarctica.ac.uk/press/press_releases/press_release.php?id=376 http://www.reuters.com/article/2009/04/04/us-antarctica-ice-idUSTRE5332BU20090404
דוקטרינת קלבו

דוקטרינת קלבו (בספרדית: Doctrina Calvo) היא דוקטרינה ביחסים בינלאומיים הגורסת כי תחום השיפוט הקובע במקרה של השקעה בינלאומית או של נתין זר המתגורר במדינה מסוימת הוא זה של המדינה המקומית בה נמצאת ההשקעה או הנתין. הדוקטרינה שוללת הגנה דיפלומטית או התערבות (במיוחד מזוינת) לפני שמוצו ההליכים המקומיים. דלתות בתי המשפט המקומיים פתוחות בפני המשקיע על מנת ליישב סכסוך או טרוניה, ולא אלו בארצו שלו. הדוקטרינה היא ביטוי ללאומיות חוקתית. הדוקטרינה קרויה של שמו של קרלוס קלבו, משפטן ארגנטינאי, שהציע את הדוקטרינה בספרו Derecho internacional teórico y práctico de Europa y América שראה אור בצרפת ב-1868 והצדיק אותה כאמצעי חיוני להגנה על מדינות חלשות שתחום השיפוט שלהן נפרץ בידי מדינות חזקות מהן. הדוקטרינה אומצה ברחבי אמריקה הלטינית ומדינות נוספות בעולם, ושולבה במספר חוקות והסכמים. דוקטרינת דראגו דוקטרינת קלבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ייז'י רוסנוק

יִיזִ'י רוּסנוֹק (בצ'כית: Jiří Rusnok; נולד ב-16 באוקטובר 1960 באוסטרבה) הוא פוליטיקאי וכלכלן צ'כי, איש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לשעבר, כעת בלתי מפלגתי, שכיהן כראש הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצ'כית מ-25 ביוני 2013 עד 29 בינואר 2014. שימש כשר האוצר בשנים 2001–2002 וכשר התעשייה והמסחר בשנים 2002–2003. היה בעבר גם היועץ לענייני כלכלה של נשיא צ'כיה, מילוש זמאן, ומכהן גם כחבר במועצה הכלכלית-לאומית שליד ממשלת צ'כיה. ייז'י רוסנוק נולד בשנת 1960 בוויטקוביצה, בעיר אוסטרבה. הוא למד כלכלה באוניברסיטה לכלכלה בפראג עד שנת 1984. בהמשך, בשנות המשטר הקומוניסטי בארצו, עבד בוועדה הממלכתית לתכנון ובמשרד הפדרלי לתכנון אסטרטגי של צ'כוסלובקיה. לפני מהפכת הקטיפה עמד להתקבל לשורות מפלגת השלטון הקומוניסטית. אחרי החזרת המשטר הדמוקרטי, בשנות ה-90, עבד רוסנוק כמנהל מחלקה בקונפדרציה של האיגודים המקצועיים (1998-1992). בשנת 1998 נכנס לחיים הפוליטיים כחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית. הוא כיהן כשר האוצר בממשלת מילוש זמאן בשנים 2001–2002 ומאוחר יותר כשר התעשייה והמסחר בממשלת ולדימיר שפידלה. בעקבות מחלוקת עם שפידלה, בשנת 2003 הוא התפטר מן הממשלה ומן הפרלמנט ובמרץ עזב את החיים הפוליטיים. בשנת 2010 עזב את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עבד לאחר מכן במגזר הפרטי. בשנים 2005–2012 היה יושב ראש האיגוד של קרנות הפנסיה. בשנים 2006–2013 שימש כיושב ראש מועצת המנהלים ומנכ"ל קרן הפנסיה ING. החל משנת 2009 שימש כיושב ראש המועצה לפיקוח הציבורי על המדיה האודיו-וויזואלית. רוסנוק התמנה ביוני 2013 לראש ממשלה זמנית בעקבות שערורייה שבה היה מעורב ראש שממשלה הקודם, פטר נצ'אס, שמנהלת משרדו ולכאורה מועמדת להיות אשתו השנייה, יאנה נאגיובה, ובכירים אחרים בממשלו נחשדו בפרשת ריגול ושחיתות. המינוי משך בקורת חריפה מצד מפלגות הקואליציה השלטת הקודמת, המפלגה הדמוקרטית האזרחית ומפלגת TOP 09 שטענו כי הנשיא נקט בהחלטה בלתי אחראית. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שבאופוזיציה דרשה את הקדמת הבחירות הפרלמנטריות. כבקשתו הנשיא זמן הרכיב רוסנוק "ממשלת מומחים". ב-7 באוגוסט 2013 ממשלתו נתקלה באי אמון של הפרלמנט עם 100 קולות (בעיקר -מפלגות הימין והמרכז) נגד ו 93 בעד (בעיקר מקרב מפלגות השמאל והמרכז). רוסנוק נדרש על ידי הנשיא להישאר בתפקיד וכיהן כראש ממשלה זמנית עד לבחירות הפרלמנטריות, בהתחלת שנת 2014. רוסנוק סיים את כהונתו כראש ממשלה ב-29 בינואר 2014. רוסנוק נשוי לאיווטה, ולזוג שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא ייז'י רוסנוק בוויקישיתוף מינויו של רוסונוק לראשות הממשלה ביולי 2013 באתר BBC הצבעת אי אמון ב 7 באוגוסט 2013 - באתר BBC
ברונו קסדורף

ברונו קסדורף (בגרמנית: Bruno Kasdorf; נולד ב-25 באוקטובר 1952) הוא איש צבא גרמני בדרגת גנרל בבונדסוור. בתפקידו האחרון שימש המפקד הכללי של צבא היבשה הגרמני. התחיל את דרכו כצוער בשירות הכוחות המזוינים, ועד 1975 כבר היה קצין מומחה. עד 1978 למד כלכלה באוניברסיטה של הכוחות המזוינים. עד 1985 שימש כמפקד מחלקה, ומאוחר יותר כמפקד פלוגה בגדודי חיל הרגלים. נשלח לאולם, ושימש שם עד 1989 כקצין מטה באגף המבצעים. מ-1992 עד 1994 שימש כסגן-אלוף בגדוד 323 של חיל הרגלים. מ-1997 שרת בבון בצוות תכנון המדיניות של הממשלה הפדרלית. וכיהן שם עד 1999 תחת פיקוד הנס פטר פון קירשבאך. ב-2001 קיבל פיקוד על חטיבת השריון 12 שלקחה חלק במלחמת בוסניה. הוצב בבוסניה עוד זמן מה ואז חזר לבון. לאחר מכן נשלח לאפגניסטן יחד עם ריינהרד קמרר. פיקד על הכוחות הגרמניים שם עד שהוחלף על ידי ורנר פרירס. בשנים 2001–2003 הוא שירת בכוח רב-לאומי בבוסניה והרצגובינה. עם חזרתו לגרמניה וכיהן במספר תפקידי מטה בצבא הגרמני. בשנת 2007 הוא חזר לאפגניסטן לתקופת שרות נוספת שנמשכה שנה. לאחר שפולקר ויקר מונה לרמטכ"ל צבא גרמניה, הועלה קסדורף לדרגת לוטננט גנרל ונשלח להחליף את ויקר בקאבול בתור ראש המטה במפקדת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. הוא שירת החל מפברואר 2010 תחת סטנלי מק'קריסטל ולאחר מכן תחת דייוויד פטראוס. ביוני 2010 החל לשמש סגן מפקד פיקוד כוחות הצבא (Heeresführungskommando), אחת משלוש זרועות צבא גרמניה. בהמשך השנה החליף את גינטר ויילר (אנ') בתור סגן המפקד הכללי של צבא היבשה הגרמני. ב-2012 מונה למפקד צבא היבשה, וכשפרש ב-2015 החליפו יורד פולמר (אנ'). נשוי ואב לארבעה ילדים, מדבר אנגלית וספרדית. מדיה וקבצים בנושא ברונו קסדורף בוויקישיתוף
סבל

סבל הוא התנסות בתחושת כאב הנגרמת לאדם או בעל-חיים אחר, כל כאב פיזי או נפשי. סבל נמצא בבסיס השלילי של ההתנסויות היום-יומיות (רגשות, תחושות, מצבי רוח, סנטימנטים), בעוד שהנאה או אושר קיימים בבסיס החיובי של אותן התנסויות. יש המבחינים בין סבל גופני וסבל נפשי, זאת על פי מקור הסבל העיקרי, בין אם הוא תהליך גופני או תהליך נפשי. סבל גופני עשוי להתלוות לתחושות של כאב, בחילה, קוצר נשימה, גירוד ועוד. סבל נפשי עלול להיגרם כתוצאה מחרדה, אבלות ובייחוד שכול, שנאה ושעמום. סבל עלול להתרחש במגוון של עוצמות, החל מסבל פעוט וחולף ועד לסבל אדיר שלא ניתן לתארו במילים. משך הסבל וכן שכיחותו עשויים להשפיע על עוצמתו הכוללת בעיני הסובל. יחסם של אנשים לסבל עשוי להשתנות בהתאם למספר גורמים: תפיסת עוצמת הסבל, השאלה האם מדובר בסבל נמנע או בלתי-נמנע, סבל מועיל או חסר תועלת, בעל תוצאות מרובות או תוצאות פעוטות, סבל ראוי או בלתי ראוי, סבל הבא מתוך בחירה או שאינו רצוי, סבל מתקבל על הדעת או בלתי מתקבל על הדעת, ועוד. השימוש במונחים "כאב" ו"סבל", אינו מובחן תמיד ויש לבררו. לעיתים משתמשים בשני מונחים אלה, כמונחים חלופיים וזהים; לעיתים השימוש במונחים אלה הוא כמונחים מנוגדים האחד לשני, לדוגמה: "כאב הוא בלתי נמנע, סבל הוא בחירה", או "כאב הוא גופני, סבל הוא נפשי"; לעיתים מונח אחד מתייחס למכלול בעוד שהמונח השני הוא מקרה פרטי בתוכו, לדוגמה: "כאב הוא סבל פיזי", או "סבל הוא כאב פיזי או נפשי עז"; לעיתים השימוש במונחים אלה הוא במובן שונה לחלוטין. ניתן לטעון כי יצורים בעלי הכרה סובלים במהלך חייהם, בדרכים מגוונות ולעיתים באופן ניכר. אין תחום ידע בודד העוסק בכל היבטי הסבל, אולם תחומים רבים עוסקים בטבעו של הסבל ובתהליך הסבל, במקורו, בגורמיו, במשמעותו ובחשיבותו ובביטויו האישיים, החברתיים והתרבותיים, בדרכי הטיפול והריפוי ובשימושים שניתן להפיק ממנו. דיסטופיה עצב (רגש) ייסורים דוד הרטמן, סבל. בתוך, ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), אברהם שפירא (עורך המהדורה העברית), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986. עמ' 348–352. סמדר בוסתן, ‏סבל, מפתח ‏3, חורף 2011, עמ' 151–178 סבל, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיוזיק הול

מיוזיק הול (באנגלית: Music hall) הוא סוג של בידור תיאטרלי בריטי פופולרי שהתקיים בשנים 1850–1960, וכלל תערובת של שירים פופולריים, קומדיה, מיצגים מיוחדים ובידור מגוון. המונח נגזר מסוג התיאטרון או המקום שבו בידור כזה התקיים. מיוזיק-הול הבריטי היה דומה לוודביל האמריקאי, הכולל שירים מלהיבים ומערכונים קומיים, ואילו בבריטניה המונח "וודביל" יוחס לסוג הבידור המיועד למעמד הפועלים, מה שכונה באמריקה "בורלסקה". המיוזיק-הול צמח בבתי מרזח במהלך שנות השלושים של המאה ה-19, והפך לפופולרי יותר ויותר בקרב הקהל עד כדי כך, שבמהלך שנות ה-50 של המאה ה-19, נהרסו בתי מרזח לטובת אולמות המיוזיק-הול שנפתחו במקומם. תיאטראות אלו נועדו בעיקר כדי שאנשים יוכלו לצרוך מזון ואלכוהול ולעשן טבק בתוך האולם בו המופעים התקיימו. סוג בידור זה היה שונה במידה מסוימת מהתיאטרון הקונבנציונלי, שהושיב את הקהל בתוך תאים, כשהבר היה בנפרד. באמצע המאה התשע-עשרה יצר בידור זה ביקוש לשירים פופולריים חדשים וקליטים. כתוצאה מכך, כותבי שירים מקצועיים גויסו על מנת לספק את המוזיקה לשפע של מבצעים כוכבים, שכללו בין היתר את מארי לויד, דן לנו וג'ורג' ליבורן. המיוזיק-הול לא אימץ סגנון ייחודי משלו, אלא הכיל ביצועים של כל צורות הבידור. חקיינים (הן גברים והן נשים), "בידור אריות", אמני פנטומימה ואימפרסיוניסטים, פעלולני טרמפולינה ופסנתרנים קומיים היו רק כמה מסוגי הבידור הרבים שהקהל יכול היה למצוא במופעי המיוזיק-הול בארבעים השנים הבאות. המיוזיק-הול בלונדון הפך בשנת 1907 לזירה של מאבק תעשייתי חשוב בין האמנים ועובדי הבמה לבין מנהלי התיאטראות, שהסתיים בשביתה. האולמות התאוששו עד תחילת מלחמת העולם הראשונה, ושימשו לבימוי אירועי צדקה על מנת לסייע למאמץ המלחמתי. מופעי המיוזיק הול המשיכו גם לאחר המלחמה, אך איבדו את הפופולריות שלהם לג'אז, לסווינג ולמוזיקת הביג בנד לריקודים. גם מגבלות הרישוי השתנו ונאסרה השתייה באולמות. סוג חדש של בידור הגיע, רחב ומגוון, ורבים מאמני המיוזיק-הול לא הצליחו לעשות את המעבר. עם דימוי של בידור מיושן ועם סגירת אולמות רבים, המיוזיק-הול פסק מלהתקיים ופינה את מקומו למגוון סוגי בידור אחרים. מדיה וקבצים בנושא מיוזיק הול בוויקישיתוף
אגנס הקדושה

אַגְנֶס הקדושה (Agnes), או אגנס מרומא, היא מרטירית מהתקופה הרומית, המוכרת כקדושה בנצרות הקתולית ובכנסיות המזרחיות. יום חגה ב-21 בינואר. היא משמשת בעיקר כפטרונית של הבתולות והגננים, וכן כפטרונית של ילדות, זוגות מאורסים וקורבנות אונס. לפי האגדה, אגנס, ילדה בת שתים-עשרה שנה, הואשמה בהשתייכות לדת הנוצרית, בזמן הרדיפות של הקיסר דקיוס בשנת 249, או, לפי מקורות אחרים, אלה של ולריאנוס ב-258, או של דיוקלטיאנוס ב-303. האגדה מספרת כי לאחר שסירבה להקריב קורבן לאלה וסטה, הורה הקיסר להפשיטה מבגדיה ולהעמידה במקום שבו הציגו זונות העיר את מרכולתן (לפי אחת הטענות, מאחר שהחוק הרומי אסר על הוצאתן להורג של בתולות). באופן פלאי איש לא העז לחללה; היחיד שהתקרב אליה נפל לארץ ומת. אלא שהנס שנעשה בה לא הצילהּ מהמרטיריום. היא הועלתה על המוקד, וכשהאש לא נגעה בה, פקעה סבלנותו של הנציב הרומי, והוא ערף את ראשה בחרבו. פולחן הקדושה אגנס עתיק מאוד, וכבר קונסטנטינה, בתו של קונסטנטינוס, הורתה להקים לכבודה כנסייה במקום קבורתה בוִיָה נומנטנה (via Nomentana) ברומא. כנסייה זו נקראת כיום Sant'Agnese fuori le mura (אגנס הקדושה שמחוץ לחומות). כן מוקדשת לה הכנסייה סַנְט'אַנְיֶיזֶה אִין אָגוֹנֶה (S. Agnese in Agone) שבפיאצה נאבונה, אף היא ברומא. האטריבוט (הסימן המזהה) שלה באיקונוגרפיה הנוצרית הוא טָלֶה, על שום דמיון שמה למילה הלטינית agnus (טלה). כמו כן היא מצוירת לעיתים קרובות עם ענף הדקל שמסמל את המרטיריום. המאוזוליאום של סנטה קונסטנצה מדיה וקבצים בנושא אגנס הקדושה בוויקישיתוף אגנס הקדושה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אגנס הקדושה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טקס נבחרי הילדים

טקס נבחרי הילדים היה אירוע המתקיים מדי שנה בערוץ הילדים. באירוע מוכרזת "בחירות הילדים", כמי שבלטו בתחומים שונים במהלך השנה החולפת. חלק מהקטגוריות משתנות מדי שנה. הענקת הפרס החלה ב-2003, והופסקה בשנת 2017. בכל פרס רשומים המועמדים לו, כאשר הזוכה נמצא ראשון ובגופן מוגדש: מקום ראשון: ארתור (סדרת האנימציה) - 2003, 2004, 2005 ,2007, 2008, 2010, 2011 מקום שני: אליאנה תדהר (שחקנית השנה) - 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 מקום שלישי: רוני דלומי (זמרת השנה) - 2010, 2011, 2013, 2014, 2015; זכתה גם ב"שיר השנה" עם "תן" ב-2010 תובל שפיר (שחקן השנה) - 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 גאליס (סדרת השנה) - 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 מקום רביעי: יון תומרקין (שחקן השנה) - 2008, 2009, 2010, 2011 הקטגוריה בוטלה בשל חשד לזיוף הצבעות המועמדים הסופיים של נבחרי הילדים 2016, באתר ערוץ הילדים נבחרי הילדים 2016 כבר ממש מעבר לפינה!, באתר ערוץ הילדים אילנית לוי אלירז שדה ורוסלנה רודינה מגיעים לטקס נוצץ. מצחיק?, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2016 משה אבוטבול, הכל היה סתם? בן אל תבורי מחרים את טקס נבחרי השנה, באתר פרוגי, 25 בספטמבר 2016 משה אבוטבול, "מסכים עם ההחלטה של בן אל": סטטיק מגיב על הזיופים, באתר פרוגי, 30 בספטמבר 2016 המועמדים הסופיים של נבחרי הילדים 2017, באתר ערוץ הילדים
פבלו ברנדאן

פבלו דניאל ברנדאן (בספרדית: Pablo Daniel Brandán, נולד ב-5 במרץ 1983 במרלו שבבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל. ברנדאן החל את הקריירה המקצוענית בארגנטינה בקבוצה המקומית הורקאן אליה הצטרף בשנת 2000, ובעונת הבכורה שלו ערך 25 הופעות בהן כבש 3 שערים. בשנים הבאות נדד בין קבוצות בארגנטינה ובספרד בה שיחק בעונת 2007/2008 בדפורטיבו אלאבס ששיחקה בליגה השנייה בספרד. בשנת 2007 עבר לרומניה ובעונת 2008/2009 זכה באליפות ליגת העל הרומנית עם קבוצתו אוניריה אורזיצ'ן, תחת הדרכתו של המאמן דן פטרסקו. בעונה שלאחר מכן הוא זכה בתואר המגן השמאלי של השנה בליגה הרומנית. בספטמבר 2010 חתם ברנדאן בסטיאווה בוקרשט. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע הרומני, ובעונת 2011/2012 החל לשחק בעמדות הקשר, למרות שהחל את הקריירה כמגן שמאלי. באותה עונה ברנדאן בישל שלושה שערים בליגה הרומנית וארבעה שערים בליגה האירופית. בפברואר 2012 עבר ברנדאן לקבוצה הסינית ליאונינג, שם כבש שער אחד ו-48 הופעות במדי הקבוצה. ב-16 בינואר 2014 הגיע ברנדאן לישראל וחתם בבית"ר ירושלים. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, ב-29 בינואר 2014, כבש ברנדאן את שער הבכורה שלו, בניצחון 0-2 על עירוני בת ים במסגרת גביע המדינה. לאחר התקופה בישראל חזר לשנתיים ברומניה בהם שיחק בשלוש קבוצות שונות; בעונת 2014/2015 שיחק בקבוצת CSU קראיובה וכבש 4 שערים ב-22 הופעות, בעונת 2015/2016 שיחק בקבוצת טרגו מורש וכבש 3 שערים ב-34 הופעות, וסיים את 2016 בקבוצה ויטורול קונסטנצה איתה זכה באליפות בתום העונה. בשנת 2017 חזר למולדתו ארגנטינה וחתם בקבוצת קלאב אתלטיקו פניקס מהליגה השלישית בארגנטינה שם סיים את עונתו הראשונה עם שלוש הופעות בלבד. בשנת 2018 עבר לקבוצה הארגנטינאית החובבנית נורדלטה. אוניריה אורזיצ'ן אליפות רומניה: 2008/2009 סטיאווה בוקרשט הגביע הרומני: 2010/2011 טרגו מורש הסופרקאפ הרומני: 2015 ויטורול קונסטנצה אליפות רומניה: 2016/2017 תארים אישיים הכדורגלן הזר של השנה בליגה הרומנית: 2009 המגן השמאלי של השנה בליגה הרומנית: 2009/2010 מדיה וקבצים בנושא פבלו ברנדאן בוויקישיתוף פבלו ברנדאן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל פבלו ברנדאן, באתר Transfermarkt פבלו ברנדאן, באתר Soccerway פבלו ברנדאן, באתר WorldFootball.net פבלו ברנדאן, באתר FootballDatabase.eu פבלו ברנדאן, באתר ESPN