laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טבח הפולנים בווהלין ובמזרח גליציה

טבח הפולנים בווהלין ובמזרח גליציה (בפולנית: Rzeź wołyńska) התרחש בשנים 1943–1945, במהלכן נרצחו כמאה אלף פולנים, 340 צ'כים וכמה מאות יהודים. הרצח בוצע על ידי צבא ההתקוממות האוקראיני, יחידות אוקראיניות אחרות ותושבים אוקראינים מקומיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה והכרזת העצמאות המחודשת של פולין, הייתה בהתחלה ברית בין הפולנים ובין הרפובליקה העממית של אוקראינה ויחד לחמו נגד הקומוניסטים. לאחר סיום המלחמה הפולנית-סובייטית חתימת הסכם ריגה, מרבית וולהניה נכללה בגבולות המדינה הפולנית. בשנת 1931 היוו האוקראינים, יחד עם הרותנים, כ-16% מתושבי פולין, המיעוט הגדול ביותר. בוולהניה האוקראינים היוו 68,9% עד 80% מהאוכלוסייה. הפולנים ניסו לשנות את המצב על ידי עידוד פולנים שיעברו לוולהניה - עד 1938 עברו לוולהניה וגליציה בין מאה לשלוש מאות אלף מתיישבים פולנים. ממשלת פולין הבטיחה אוטונומיה מקומית למיעוט האוקראיני, אך לא עמדה בהבטחתה, להפך נקטה אמצעים לדיכוי השפה, התרבות והדת האוקראיניות. מספר בתי הספר בשפה האוקראינית ירד מ-440 ל-8, כמאה כנסיות אוקראיניות נהרסו וכמאה וחמישים אחרות אולצו לעבור לריטואל רומנו-קתולי. קבוצות נוער פולני הציתו ספריות בשפה האוקראינית והטיל טרור על האוכלוסייה האוקראינית בתירוץ של קיום החוקים - המשטרה הפולנית נמנעה מפעולה. במלחמת העולם השנייה נכבשה פולין על ידי גרמניה הנאצית וברית המועצות. בהמשך פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות וכבשה את כל הטריטוריה של פולין, כולל וולהניה וגליציה. בשטח של פולין הכבושה התארגנו גופים צבאים, שלחמו נגד הכובשים, נגד הגופים האחרים ולעיתים בשיתוף פעולה עם משטר הכיבוש. ב-1942, יסודות מקומיים של צבא ההתקוממות האוקראיני (UPA) התחילו לתקוף פולנים מקומיים במאמץ לבצע "טיהור השטח" מפולנים. ההתקפה הראשונה הידועה נעשתה ב-13 בנובמבר 1942 בכפר אובורקי, שם נרצחו חמישים אזרחים פולנים. ב-9 בפברואר 1943 הותקף היישוב הפולני פרוסלה ונרצחו 173 אזרחים פולנים. במרץ 1943 כ-5,000 שוטרי עזר אוקראינים ערקו וברחו ליערות עם נשקם. בלילה של 22–23 באפריל התקיפו קבוצות אוקראיניות מזוינות את יישוב יאנוווה דולינה, רצחו כשש מאות פולנים והבעירו את הכפר. בתחילת 1942, לאחר שהחל חיסול הגטאות וההשמדה ההמונית של האוכלוסייה היהודית, שיתפה משטרת העזר האוקראינית פעולה עם האס-אס והמשטרה הגרמנית בפשיטות בגטאות ובליווי יהודים למקומות הוצאה להורג, ואף השתתפה לעיתים קרובות בהוצאות להורג. בשואה נרצחו כ-150,455 יהודים בווהלין ומזרח מאלופולסקה בידי מנגנון האלימות של הרייך השלישי. כתוצאה מכך, נוצר אקלים של אדישות חברתית לאלימות, לפשעים, ולבסוף לפשעים המוניים – רצח עם. השמדת היהודים הפכה לדוגמה עבור לאומנים אוקראינים כיצד ניתן לסלק פולנים. האחראים להורות על השתתפות UPA בטיהור האתני היו דמיטרו קליאצ'קיבסקי, המכונה 'Kłym Savur', מפקד מחוז UPA-צפון יחד עם ואסיל איוואחוב ואיוואן ליטווינצ'וק. דמיטרו קליאצ'קיבסקי, במרץ-מאי 1943, קיבל החלטה אישית להתחיל ברציחות ברחבי ווהלין. ביוני 1943 הוא הוציא הוראה סודית של הפיקוד הטריטוריאלי של UPA בווהלין לבצע חיסול גדול של גברים פולנים בגילאי 16 עד 60. מדיה וקבצים בנושא טבח הפולנים בווהלין ובמזרח גליציה בוויקישיתוף
מאיר אליהו (רב)

הרב מאיר אליהו הוא רב, דרשן, פוסק ומחבר ספרים חרדי-ספרדי. נולד ב-1984. גדל בבית חילוני. בגיל 19 במהלך שירותו הצבאי חזר בתשובה. לאחר חזרתו בתשובה למד בישיבת "אשרי האיש", למד בחברותא עם ראש הישיבה, הרב יוסף בן פורת. אחרי כמה שנים בישיבה, טס לארצות הברית ולמד שם בישיבת "חיים ברלין" בראשות הרב אהרון משה שכטר. הוא החל את דרכו כרב ופוסק בניו יורק קווינס בקהילת "בית ישראל". לאחר מכן שימש כרב קהילת "מאור יצחק" במיאמי שבארצות הברית[דרוש מקור]. בשנת 2010 שב לישראל.. מוסר שיעורים שבועיים קבועים בבתי הכנסת: "תפארת ירושלים – לעדת היזדים" - בהלכה ובקבלה, "מוסיוף" - פרשת השבוע, מוסר ואקטואליה ובבית הכנסת "משכן יהודה" במעלה אדומים - עניינים אקטואליים. בשיעוריו עוסק אליהו בענייני הלכה, השקפה ונושאים אקטואליים שונים. בשיעוריו במוסר וקבלה עסק בין השאר בסדרות שיעורים בנושאים כמו מסע הנשמה לאחר מיתתו של האדם, תהליך המיתה ובחיים שלאחר המוות. שיעוריו מתאפיינים בדיבור מהיר ומקורות רבים יחסית ומפורסמים ברשתות החברתיות ובאתר רשמי. הרב אליהו חיבר סדרת ספרים בשם 'מעשה מרכבה' (מרכבות פרעה - 3 כרכים, מרכבות הגמול - 6 כרכים) העוסקים בנושאים קבליים כחיים אחרי המוות, גלגול נשמות, ועוד. בנוסף, סדרת ספרי שאלות ותשובות בהלכה בשם 'שו"ת מרכבות ארגמן' (9 כרכים), שעליהם הוא גם מעביר שיעורים בעיון, בדרך כלל בבית כנסת היזדים. כמו כן חיבר סדרת ספרים על התורה (גם היא בשם 'מרכבות ארגמן', 3 כרכים) שבדרך כלל הוא מעביר מתוכה שיעורים עם חידושים מהספר בבית הכנסת מוסיוף. כמו כן חיבר ספר בשם מרכבות קודש-מדריך להבאת ילדים קדושים לעולם. בשנת התשפ"ד פרסם הרב ספר נוסף בשם "אוצרות המקדש"- ובו מגולל הרב את האירועים המרכזיים בתולדות עם ישראל בתקופת הגלות ובתקופת בית המקדש וחוקר היכן נמצאים כיום כלי המקדש. ספר נוסף שפרסם בשנה זו מרכבות מלכות עוסק בענייני הרוגי מלכות. הרב אליהו נשוי לחן ואב למספר ילדים. מתגורר בירושלים. מדיה וקבצים בנושא מאיר אליהו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאיר אליהו מאיר אליהו, ברשת החברתית פייסבוק מאיר אליהו, ביישום טלגרם מאיר אליהו, ברשת החברתית טיקטוק מאיר אליהו, סרטונים בערוץ היוטיוב שמעון כהן, ‏עשה לך רב: 10 הרבנים הבולטים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 14 באוקטובר 2014 סיפור החזרה בתשובה של הרב מאיר אליהו, סרטון בערוץ "הרב מאיר אליהו", באתר יוטיוב (אורך: 09:57) שיעורי הרב מאיר אליהו באתר "קול הלשון" הרב מאיר אליהו | עזה הסוררת | מוסאיוף - ה’תשפ"ד, סרטון בערוץ "הרב מאיר אליהו", באתר יוטיוב (אורך: 42:10) הרב מאיר אליהו - כיכר השבת, באתר www.kikar.co.il סיפור החזרה בתשובה של הרב מאיר אליהו, סרטון בערוץ "הרב מאיר אליהו", באתר יוטיוב (אורך: 09:57) שמעון כהן, ‏עשה לך רב: 10 הרבנים הבולטים בישראל, באתר ‏מאקו‏, 14 באוקטובר 2014 הרב מאיר אליהו | מעשה מרכבה - מרכבות הגמול | ספר שאסור לפספס!!!, נבדק ב-2023-07-17 הרב מאיר אליהו מסביר על הספר מרכבות קודש באתר יוטיוב הרב מאיר אליהו | הספר החדש "אוצרות המקדש" - מרתק!, נבדק ב-2024-02-01
יהושע השל באב"ד (השני)

רבי יהושע השל באב"ד (ה'תקי"ד - י"ז באייר ה'תקצ"ח, 1838) היה רב בטרנופול ובלובלין. מחבר ספר שו"ת ספר יהושע. נולד בברודי בערך שנת ה'תקי"ד, לאביו רבי יצחק. נישא לבת דודו ר' שמואל באב"ד. למד אצל ר' פייווש הורוביץ מקרמניץ בעל "משנת חכמים". כיהן ברבנות בבוזנוב ובפידקאמין. ובשנת ה'תקס"א נבחר לרב טרנופול. ובערך בשנת ה'תקע"ח (1818) מונה לתפקיד רבה הראשי של לובלין. הלה מונה לכהן בלובלין לאחר הרב עזריאל הורוויץ. בשל נטייתו לחסידות, הלשינו המתנגדים בעיר לרשויות בוורשה כי הוא מתגורר שם ללא רישיון. עקב כך, לאחר חצי שנה נאלץ להתפטר מתפקידו כרב, וחזר לטרנופול, והוחלף ברב משולם זלמן אשכנזי, שהיה מתנגד אך שמר על קשרים טובים עם החסידים בעיר. לחם בראשי משכילי זמנו יוסף פרל. הרב באב"ד הוא ממחבריו של ספר שנקרא בשם "ספר יהושע". בנו - ר' דוד מנחם מאניש. בנו - ר' יצחק, אב"ד טרטיקוב. בנו - ר' יהודה אריה לייבוש, אב"ד פודוולוציסק. בנו - ר' יוסף דוב, אב"ד טויסט. בנו - ר' שלום, אב"ד וואריש-וורונז'. נכדו הוא רבי יוסף באב"ד מחבר הספר מנחת חינוך. ר' יוסף יואל דייטש מטארנופול בעמח"ס "יד יוסף", דיין בין השנים ה'תק"צ-ה'ת"ר. ר' משה שמואל ווייסשטיין בעמח"ס "דרך אמונה". ר' גדליה דניאל באב"ד, "תולדות המחבר", ספר הנעים, ירושלים, תש"נ. הערך "יהושע השל באב"ד (השני)", באתר המכלול יוסף לוינשטיין, בתוך: אברהם חיים שמחה בונם מיכלסון, אהל אברהם, פיוטרקוב, תרע"א, 1911, עמ' 22-23, באתר היברובוקס יש מקדימים לה'תק"ח, ויש אומרים שנפטר בן מאה, בשנת ת"ר, ראו, ר' גדליה דניאל באב"ד, "תולדות המחבר", ספר הנעים, ירושלים, תש"נ, עמ' א, הערה ב. ור' יצחק ווייס, אלף כתב, אות תלו, מספר בשם יוסף באב"ד שהאריך ימים עד קי"א שנה. כן כתב בכתבי הגאונים, עמ' 39. רבי צבי יחזקאל מיכלזון, קונטרס "כבוד הבית", בתוך: בית משולם, פיוטרקוב תרס"ה, עמ' 48 כתב שנתקבל בלובלין בשנת תקע"ט, עד שנת תקפ"ו, ובכתבי הגאונים, עמ' 39 כתב ה'תקפ"ח (1828), אבל ר' עזריאל הורוויץ נפטר כבר בשנת ה'תקע"ט (1818), ורבי יהושע השל חתם בהסכמה ל"מגיני ארץ", פולנאה, תקפ"א, מ"לובלין", כבר מי"א בסיון שנת תקע"ח. ולפי יוסף לוינשטיין, מובא בתוך: אברהם חיים שמחה בונם מיכלסון אהל אברהם, עמ' 22, היה רבי יהושע העשיל רבה של לובלין לחצי שנה. העניק הסכמה לכמה מספרי חסידות, א. אור פני משה, מר' משה מפשוורסק. ב. ראו: קובץ שפתי צדיקים, יד, עמ' צח, עוד הסכמה שחסר בהרבה דפוסים. יהודה לייב ביאלר "שושלת הרבנים לבית אשכנזי", בתוך: ספר קהילה, לובלין, ירושלים תשי"ז, עמ' 155; וילה אורבך ואברהם ויין, פנקס הקהילות, פולין, חלק רביעי, כרך שביעי, יד ושם, 1999, עמ' 21; לקריאה באנגלית: Lublin, באתר JewishGen הרב יהושע השל באב"ד, יהדות גליציה ובוקובינה ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מערת המייש

מערת המייש היא מערה קרסטית הנמצאת בזכרון יעקב, במדרון המזרחי בין השכונות וילות בחורש וגבעת עדן ומשקיפה לכיוון ואדי מילק. עץ מייש (Celtis australis) עתיק אשר גדל בתוכה, מגיח מפתח הנמצא סמוך לקצה המערה. מערת המייש היא מערה קרסטית טיפוסית הקרויה על שם עץ המייש הגדול והעתיק הצומח בתוכה ומגיח מפתחה. היא משתרעת ממזרח למערב לאורך כארבעים מטרים. ניתן להלך בה לקולות עטלפים השוכנים בה, והיא מסתיימת במקום בו עץ המייש פורץ החוצה. פתח המערה צופה אל הכרמל בכיוון שפיה. במערה יש מעין "ארובה" עמוקה, שדרכה החלה יצירתה. הארובה היא כעין חור עמוק באדמה עם דפנות לחות וחלקלקות והיא מובילה לאולם תת-קרקעי רחב בעל גובה ניכר. המערה מורכבת משני אולמות המופרדים במעין מחיצה שנוצרה על ידי סלע הטבעי היורד מהתקרה: האולם הראשון נמוך למדי אך ניתן לעמוד בו זקוף ומעבר למחיצה יש אולם נמוך נוסף הקרוב למה שהיה בעבר פתח יציאת המים. מאותו גוש סלע התולה מהתקרה ומבדיל בין שני האולמות, מטפטפים היום מעט מים (הטפטוף פוסק בחודשי הקיץ). המערה לחה באופן תמידי ומוגנת מקרני שמש ישירות, עם זרימה קבועה של אוויר קריר כאשר הארובה יונקת אויר מהמערה כלפי חוץ. בשל תנאים מיוחדים אלו, עץ המייש גדל בתוך ה"ארובה" לתפארת, ונופו נראה למרחקים. שנים רבות המערה כונתה בשם "המערה הנוטפת" שכן מיד בכניסה אליה נשמע טפטוף המים וניתן היה גם לראות בליטות עדינות מהן טפטפו המים (נטיפים- סטלקטיטים). קיימת סברה ש"גובי מיסים" או שודדים התמקמו בה בשל המיקום האסטרטגי המשקיף לנחל דליה (ואדי מילק) וכן ניתן היה להגיע ממנה ברכיבה אל הדרכים בוואדי. בגלל התנאים המיוחדים של המערה, נראה ששימשה כמקום מגורים ומסתור לאנשים שונים בתקופות שונות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה וימי מחתרת ניל"י, כאשר מאות חיילים טורקים סגרו על המושבה זיכרון יעקב בחיפושם אחרי אנשי ניל"י, הצליח איש ניל"י ראובן שוורץ למצוא בה מסתור. אל המערה מוביל שביל רגלי אשר נסלל על ידי תלמידי "בית ספר החורש" הסמוך, כחלק מפרויקט אימוץ של המערה. הצמחייה לאורך המסלול היא חורש ים תיכוני אופייני של עצי אלון ואלה ארץ ישראלית וכן מטפסים כיערה וקיסוסית קוצנית. נקודת המוצא של המסלול היא ביציאה ממגרש החניה שליד בית ספר החורש, בשביל משולט היורד לכיוון צפון מזרח. כדי להגיע לפתח המערה יש להמשיך עם השביל מהנקודה בה בולט העץ ועד לפתח המערה. ההליכה בתוך המערה נוחה, ואין צורך בזחילה. יש שלט ברור המוביל למסלול. צמרת עץ המייש היוצא מהמערה נוף ואדי מילק פינת ישיבה, מערת המייש עץ המייש היוצא מהמערה מדיה וקבצים בנושא מערת המייש בוויקישיתוף מערות בישראל - מערת המייש, באתר מועדון המערות הישראלי "קדושים, מבורכים ויעילים בגירוש שדים: מסע בעקבות עצי המיש". הארץ. נבדק ב-2023-06-16. מועצה מקומית זכרון יעקב - [No name], באתר www.zy1882.co.il יוחאי כורם, הדרך אל מערת המייש – נקודה שווה לקפה בשטח, באתר למטייל, ‏13.01.2021
טורון (סלנג אמריקאי)

טורון (באנגלית: Touron) הוא כינוי גנאי שנוצר מהלחם של המילים "תייר" (tourist) עם "טמבל" (moron), ומתאר אדם אשר בזמן חופשה מתנהג בצורה מטומטמת. המונח נחשב לסלנג של שומרי פארק בארצות הברית, המתאר כיצד חלק מהתיירים נוהגים כשהם נכנסים לפארק לאומי. הביטוי מצביע על התנהגות הנובעת מבורות, ונמצא בשימוש בתת-תרבויות שונות. הוא משמש גם לתיאור תיירים באופן כללי כשהם נמצאים מחוץ ל"אזור הנוחות" הרגיל שלהם. אזכורים מוקדמים: "טורון, שם עצם, תייר, לרוב מעצבן", הוגדר לראשונה בעיתון וושינגטון פוסט ב-20 בספטמבר 1987 במאמר בשם "תגיד מה?". בשנת 1991 נזכר הביטוי בהקשר של נהיגה פרועה של תיירים, הכוללת פניות פרסה פתאומיות מהנתיב השמאלי, וגורמת לריבוי של תאונות התנגשות, בעיתון "אורלנדו סנטינל", במאמר שכותרתו "קרפדת הדרך". שירות הגנים הלאומי בארצות הברית מקפיד להזהיר את אורחי הפארק מפני הסכנות מחיות הבר והסביבה הטבעית. ואולם, תמונות וסרטוני וידאו המציגים תיירים במצבים מסוכנים מועלים תכופות לאינטרנט ומדגימים את התנהגותם הפרועה. תיירים הנוהגים כ"טורונים" עשויים לנהוג ברכבם בצורה בלתי צפויה. תופעה שכיחה היא כלי רכב הנעצרים לפתע באמצע הכביש, ברגע שנצפה לראשונה צבי במרחב. הנהגים והנוסעים יוצאים מרכבם על מנת לצלם, ויוצרים אגב כך פקקי תנועה המשתרכים לאורך קילומטרים רבים. המונח משמש גם בהומור, כדי להזהיר מפני מפלס העצבנות הגואה עקב חשיפה מתמשכת לתיירים, אפילו בקרב תושבים מקומיים של אזורי תיירות. קיימת טענה שכל אחד הוא "טורון" בהיותו מחוץ לביתו ורחוק מהסביבה המוכרת. עצם היותו מטייל במיקום זר יכול להפוך אותו לטורון. הסופרת קלסי טימרמן מאמינה כי: "טורון הוא בחלקו תייר נלהב ובחלקו האחר מטומטם בעל כוונות טובות. אתה בעצמך כנראה היית טורון בזמן זה או אחר". תיירים הופכים לטורוניים מתוך תגובה תמימה למקומות שמעולם לא היו בהם, ובשל סקרנותם הרבה. אל תהיו טורון כפי שהוזכר על ידי קלסי טימרמן במאמר. Patrick Hannigan, Yes, we are all tourons, High Country News, ‏17 ביולי 2007 Dickson, Paul (1 בספטמבר 2010). Slang: The Topical Dictionary of Americanisms. Bloomsbury Publishing. pp. 2–. ISBN 978-0-8027-1849-5. {{cite book}}: (עזרה) Reid, Luc (4 בספטמבר 2006). Talk the Talk: The Slang of 65 American Subcultures. Writer's Digest Books. pp. 179–. ISBN 978-1-59963-375-6. {{cite book}}: (עזרה) McFedries, Paul (26 במרץ 2003). "Logophilia Limited". Paul McFedries and Logophilia Limited. נבדק ב-2013-12-12. {{cite web}}: (עזרה) "YouTube videos evidence of tourons' arrival in Yellowstone". The Billings Gazette. The Billings Gazette. 6 ביולי 2011. {{cite news}}: (עזרה) Timmerman, Kelsey (2010-08-19). "Invoking the Great Touron King". WhereamIwearing.com. נבדק ב-2013-12-12.
אנטולי בוגורסקי

אנטולי פטרוביץ' בוגורסקי (ברוסית: Анатолий Петрович Бугорский; נולד ב-25 ביוני 1942), הוא פיזיקאי רוסי שעסק בפיזיקת חלקיקים ופרש. הוא ידוע בשל ששרד תאונת קרינה ב-1978, כאשר קרן פרוטונים עתירת אנרגיה ממאיץ חלקיקים עברה במוחו. כחוקר במכון לפיזיקה של אנרגיה גבוהה, שברוסיה עבד אנטולי בוגורסקי עם מאיץ החלקיקים הגדול ביותר בברית המועצות, הסינכרוטרון U-70. ב-13 ביולי 1978, בוגורסקי בדק ציוד שלא עבד וביקש להיכנס אל תוך המאיץ לאזור המסוכן ביותר, לכן ביקש שיכבו את המאיץ כפי שנוהלי הבטיחות אמרו, כשהגיע לבדוק מה פשר הבעיה ראה שהמאיץ כבוי. בוגורסקי רכן מעל הציוד כשהוא שם את ראשו בנתיב קרן פרוטונים בעוצמת 76 GeV. לפי דיווחו, הוא ראה הבזק "בהיר יותר מאלף שמשות", אך לא חש בכאב. הקרן עברה דרך החלק האחורי של ראשו, האונות העורפיות והרקתיות האוזן התיכונה השמאלית ויצאה דרך הצד השמאלי של אפו. החלקים שנחשפו לקרינה בראשו קיבלו מנה מקומית של 200,000 עד 300,000 רנטגנים. בוגורסקי הבין את חומרת הדבר, אבל המשיך לעבוד על הציוד התקול, ובתחילה בחר שלא לספר לאיש מה קרה. החצי השמאלי של פניו של התנפח לבל הכר, ובמהלך הימים הבאים, העור החל להתקלף, בכך נחשף הנתיב שקרן הפרוטונים שרפה אותו. כיוון שהאמינו שקיבל מנת קרינה קטלנית הוא נלקח למרפאה במוסקבה כדי שהרופאים יוכלו לראות ולחקור את מותו המצופה אך להפתעתם, בוגורסקי שרד. הוא סיים את הדוקטורט שלו, והמשיך לעבוד כפיזיקאי חלקיקים. כמעט ולא נצפה שום נזק ליכולות הקוגניטיביות של בוגורסקי, אך הוא כן איבד את שמיעתו באוזן השמאלית והיא הוחלפה בטנטון, כל צידו השמאלי של פניו נהפך למשותק, כתוצאה מההרס המוחלט של העצבים בצד ההוא. בוגורסקי נשוי לורה ניקולייבנה, ויש להם בן, פיטר. הקרנת פרוטונים פיניאס גייג' "If You Stuck Your Head in a Particle Accelerator ..." Discover Magazine (באנגלית). נבדק ב-2021-08-18. Hit by a Particle Accelerator Beam Геннадий Дерновой [Gennady Dernovoi] (23 בינואר 1998). Персональный Чернобыль Анатолия Бугорского [Anatoli Bugorski's Personal Chernobyl] (ברוסית). Izvestiya newspaper (originally), re-published by Экологическая правда. אורכב מהמקור ב-25 באפריל 2012. נבדק ב-28 באוקטובר 2011. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link) Thoughty2-Arran, This Man Put His Head Inside a Particle Accelerator and Something Strange Happened, יוטיוב, ‏22 באפר' 2022 ג'ואל פרוהילך, What Happens If You Stick Your Head in a Particle Accelerator? ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנטולי בוגורסקי".
מחלוקת ישו עם הפרושים

מחלוקת ישו עם הפרושים או צער הפרושים או צרות הפרושים היא רשימה של ביקורות של ישו נגד הסופרים והפרושים המתועדים בבשורה על פי לוקאס י"א, 37–54, במתי כ"ג, 1–39, מרקוס י"ב, 35–40, ובלוקאס כ', 45–47 מתועדות גם ביקורות כלפי הסופרים. שמונה ביקורות במתי, ומכאן שהגרסה של מתי ידועה כשמונה הצרות. אלה נמצאים במתי כ"ג פסוקים 13–16, 23, 25, 27 ו-29. רק שישה ניתנים בלוקאס, שגרסתו ידועה כששת הצרות. הצרות בעיקר מבקרות את הפרושים על צביעות ועל עדות שקר, וממחישות את ההבדלים בין מוסר פנימי וחיצוני. הצרות מוזכרות פעמיים בנרטיבים בבשורות של מתי ולוקאס. במתי הם מוזכרים לאחר כניסתו של ישו לירושלים, שם הוא מלמד בבית המקדש, ואילו בלוקאס הם מוזכרים לאחר מתן תפילת האדון והתלמידים נשלחים לראשונה על פני הארץ. לפני שהציג את הצרות עצמן, מתי אומר שישו ביקר אותם על כך שהם תפסו את מקום הכבוד בסעודות, על לבישת בגדים ראוותניים, על כך שעודדו אנשים ברחוב לקרוא להם רב. הצרות הן כולן צרות של צביעות וממחישות את ההבדלים בין מצבים מוסריים פנימיים וחיצוניים. ישוע מציג את הפרושים כחסרי סבלנות, עם הקפדה יתרה על שמירה פולחנית של פריטים, שגרמו להם להיראות מקובלים ובעלי סגולה כלפי חוץ, אך הותירו את האדם הפנימי ללא מענה רוחני. שבע הצרות הן: הפרושים לימדו על אלוהים, אבל לא אהבו את אלוהים – הם לא נכנסו בעצמם למלכות השמים, וגם לא נתנו לאחרים להיכנס. הם הטיפו לאלוהים, אבל המירו אנשים לדת מתה. הם לימדו ששבועה שנשבעת על ידי המקדש או המזבח אינה מחייבת, אבל אם השבועה נשבעת בעיטור הזהב של המקדש, או על ידי מתנת קורבן על המזבח, היא מחייבת. אולם הזהב והמתנות לא היו קדושים כשלעצמם כפי שהיו המקדש והמזבח, אלא נגזרו מידה של קדושה פחותה בהיותם מחוברים למקדש או למזבח. המורים והפרושים עבדו בבית המקדש והקריבו קורבנות על המזבח כי ידעו שהמקדש והמזבח קדושים. נשאלת השאלה כיצד יכלו אם כן לשלול ערך מחייב שבועה למה שהיה קדוש באמת, ולהעניק לו אובייקטים של קדושה טריוויאלית ונגזרת. הם לימדו את החוק, אבל לא נהגו בחלקים החשובים ביותר של החוק – צדק, רחמים, ונאמנות לאלוהים. הם צייתו לפרטי החוק כגון מעשר בשמים, אך לא לעניינים היותר כבדים של החוק. הם הציגו מראה 'נקי' (מאופקים בעצמם, לא מעורבים בעניינים גשמיים), אבל הם היו מלוכלכים מבפנים: הם זרחו בתשוקות עולמיות נסתרות, בגשמיות. הפרושים היו מלאים בחמדנות ופינוק עצמי. הם הציגו את עצמם כצדיקים בשל היותם שומרי חוק מדוקדקים, אך למעשה לא היו צדיקים: מסכת הצדק שלהם הסתירה עולם פנימי סודי של מחשבות ורגשות לא אלוהים. הם היו מלאים ברשעות. הם היו כמו קברים מסוידים, יפים מבחוץ, אבל מלאים בעצמות מתים. הם הצהירו על הערכה רבה לנביאים המתים של פעם וטענו שלעולם לא היו רודפים ורוצחים נביאים, כשלמעשה הם נגזרו מאותו בד של הרודפים והרוצחים: גם להם היה דם רצחני בעורקים. קורה טה איפסום דוד פלוסר, המקורות היהודיים של הנצרות, פרק ד' הפולמוס של ישו עם הפרושים, אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980. מדיה וקבצים בנושא מחלוקת ישו עם הפרושים בוויקישיתוף Kupfer, Marcia Ann, ed. (2008). The Passion Story: From Visual Representation to Social Drama. University Park, Pennsylvania: Pennsylvania State University Press. pp. 223–224. ISBN 978-0-271-03307-5. OCLC 180190788. מתי כ"ג, 5–7 הברית החדשה, מתי כ"ג, 13–36 מתי כ"ג, 13 מתי כ"ג, 23 מתי כ"ג, 27–28 מתי כ"ג, 30–31 מתי כ"ג, 34–35
שיץ

שיץ הוא שם משפחה גרמני. בלועזית Schütz או Schutz האם התכוונתם ל... "שיץ" - מחזה מאת חנוך לוין דוד שיץ – סופר ישראלי היינריך שיץ – מלחין ונגן עוגב גרמני שץ
אחים לנשק

אחים לנשק הוא כינוי לרעות ואחוות לוחמים בקבוצת חיילים. מוכר למדי גם הביטוי המקביל באנגלית Brothers in Arms. האם התכוונתם ל... בישראל מבצע אחים לנשק – מבצע של חטיבת הצנחנים בבית לחם משנת 2002 אחים לנשק (תנועת מחאה) ("מחאת המילואימניקים") – ארגון מחאה והתנדבות ישראלי שנוסד על ידי אנשי מילואים כחלק מהמחאה נגד הרפורמה המשפטית אמנות ובידור Brothers in Arms (שיר) – שיר הנושא באלבומה החמישי של להקת דייר סטרייטס משנת 1985 Brothers in Arms – אלבומה החמישי של להקת דייר סטרייטס (הקרוי על שם השיר) Brothers in Arms (סדרת משחקים) – סדרת משחקי וידאו המתרחשים בתקופת מלחמת העולם השנייה אחים לנשק (סדרת טלוויזיה) (במקור: Band of Brothers) - מיני סדרה אמריקאית משנת 2001 העוסקת בפלוגה אמריקאית במלחמת העולם השנייה אחי לנשק (במקור: The Profession) - ספר מאת סטיבן פרספילד משנת 2012
יעקב חיים טיגאי

יעקב חיים (ג'פרי הווארד) טיגאי (באנגלית: Jeffrey Howard Tigay; נולד ב-25 בדצמבר 1941) הוא חוקר מקרא יהודי-אמריקני שחקר את ספר דברים ותרם לכרך ספר דברים של פירוש התורה בהוצאת האגודה היהודית להוצאה לאור (JPS). הפירוש תורגם לעברית ויצא במסגרת מפעל מקרא לישראל. יעקב טיגאי נולד בדטרויט ב-1941. למד באוניברסיטת קולומביה בשנת 1963 קיבל תואר ראשון. הוא המשיך לקראת הסמכה לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא קיבל תואר דוקטור בלימודי המקרא והמזרח הקדום מאוניברסיטת ייל. לימד בתוכנית למדעי היהדות באוניברסיטת פנסילבניה משנת 1971 ועד פרישתו לגמלאות ב-2010. בין השנים 1995 ל-1998 עמד בראש התוכנית ללימודי יהדות באוניברסיטה. כתב ערכים לאנציקלופדיה מקראית ול-Encyclopaedia Judaica. התגורר בירושלים, ובה נולד בנו, חנן טיגאי, שהוא סופר ופרופסור. דברים: עם מבוא ופירוש..., מאת יעקב חיים (ג'פרי) טיגאי (2 כרכים), תרגמו: דוד לוביש ודליה עמארה, הוצאת עם עובד בשיתוף הוצאת מאגנס, 2016 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" Literary-Critical Studies in the Gilgamesh Epic: an Assyriological contribution to Biblical literary criticism (Yale University Press, 1971) The Evolution of the Gilgamesh Epic (University of Pennsylvania Press, 1982) Empirical Models for Biblical Criticism (University of Pennsylvania Press, 1985) You Shall Have No Other Gods. Israelite Religion in the Light of Hebrew Inscriptions (Harvard Semitic Studies/Scholars Press, 1986) Studies in Midrash and related literature co-authored with Judah Goldin, Barry L. Eichler (Jewish Publication Society, 1988) Deuteronomy (Devarim): the traditional Hebrew text with the new JPS translation (Jewish Publication Society, 1996) Tehillah le-Moshe: Biblical and Judaic studies in honor of Moshe Greenberg co-authored with Moshe Greenberg, Mordechai Cogan, Barry L. Eichler (Eisenbrauns, 1997) יעקב חיים טיגאי, באתר Academia.edu אתר אישי באתר אוניברסיטת פנסילבניה מידע על יעקב חיים טיגאי בקטלוג הספרייה הלאומית יעקב חיים טיגאי, מדוע נכנסו חוקי הכהנים אל התורה? באתר התורה מופיעים בדף שלו, באתר אקדמיה ע"פ זה והאתר של חנן
היטל קבראיסקי VII

היטל קָבראיסקי VII הוא היטל מפה שהומצאה על ידי הקרטוגרף הסובייטי ולדימיר קבראיסקי בשנת 1939 לשימוש כהיטל פסאודו-צילינדרי לשימוש כללי. כמו היטל רובינסון, זוהי פשרה שנועדה לייצר מפות באיכות טובה עם עיוות נמוך בסך הכל. הוא עולה מהבחינה הזו על היטלים נפוצים אחרים, כגון וינקל טריפל, למרות מקבילות ישרות (ומרווחות שווה) וניסוח פשוט. לא נעשה בו שימוש נרחב מחוץ לברית המועצות לשעבר. הגדרת ההיטל: x = 3 λ 2 1 3 − ( φ π ) 2 y = φ {\displaystyle {\begin{aligned}x&={\frac {3\lambda }{2}}{\sqrt {{\frac {1}{3}}-\left({\frac {\varphi }{\pi }}\right)^{2}}}\\y&=\varphi \end{aligned}}} כאשר λ {\displaystyle \lambda } הוא קו האורך, ו φ {\displaystyle \varphi } הוא קו הרוחב ברדיאנים. היטל (ייצוג גרפי) קרטוגרפיה מדיה וקבצים בנושא היטל קבראיסקי VII בוויקישיתוף עקמומיות בהיטלי מפה, כימות של עיוות כולל בהיטלים. Mapthematics Kavrayskiy VII, מפת עיוות עם שני משתנים. גזירת היטל קבראיסקי השביעית, תיאור המאפיינים של היטל קבראיסקי VII. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "היטל קבראיסקי VII".
אליזבת דילר

אליזבת דילר (ידועה גם בשם ליז דילר, באנגלית: Elizabeth Diller; נולדה ב-1954), היא אדריכלית יהודיה אמריקאית ילידת פולין. שותפה בסטודיו לאדריכלות בשם Diller Scofidio + Renfro, אותו ייסדה ב-1979. דילר היא פרופסור לאדריכלות באוניברסיטת פרינסטון. היא מתמחה בתכנון מבני תרבות וחללים ציבוריים גדולים. בין השאר היא תכננה את פארק High Line בניו יורק ואת בניין Blur בנשאטל שבשווייץ. דילר נולדה להורים יהודים בשנת 1954 בלודז', פולין. בגיל שש משפחתה היגרה לארצות הברית ב-1960. דילר קיבלה את התואר הראשון בשנת 1979 מבית הספר לארכיטקטורה של קופר יוניון. אתר האינטרנט הרשמי של אליזבת דילר מדיה וקבצים בנושא אליזבת דילר בוויקישיתוף העבודה "אדריכלות היא טכנולוגיה שעדיין לא גילתה את הסוכנות שלה", מאת אליזבת דילר ואנתוני וידלר מתייחסת להסתמכות הבסיסית של אדריכלים מודרניים על הטכנולוגיה ולהשפעות הטכנולוגיה הזו על האדריכלות עצמה. בעבודה זו היא מסבירה את הבעיות הקשורות לטכנולוגיה והשימוש בה בארכיטקטורה, אך גם מגדירה את הארכיטקטורה כסוג מסוים של טכנולוגיה המיישמת מערכות שונות בעולם כולו. "אליזבת דילר וריקרדו סקופידיו: 'העיר היא משאב ציבורי ' נכתב על ידי האדריכל והמעצב הלונדוני אדווין הית'קוט במאי 2019. הית'קוט ראיין את דילר וסקופידיו על כמה מהעבודות הגדולות שלהם, פרויקטים לפני שהתפרסמו בתחום האדריכלי, ומסביר את התהליך הניסיוני שלהם בעת תכנון מבנים בכלל ובפרט בניו יורק ובמנהטן. Wainwright, Oliver (2017-10-20). "Meet Liz Diller, the rebel architect behind MoMA, the High Line and now a home for Simon Rattle". The Guardian. נבדק ב-3 בדצמבר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "The 6 Architects Who Have Won MacArthur 'Genius' Grants". ArchDaily (באנגלית אמריקאית). 2016-09-22. נבדק ב-2019-12-13. "Edinburgh International Culture Summit". נבדק ב-3 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Bernstein, Fred A. (16 בפברואר 2018). "How Elizabeth Diller's Polish Heritage Shaped Her Career". Architectural Digest. נבדק ב-2019-12-13. {{cite web}}: (עזרה) Diller, Elizabeth; Vidler, Anthony (2013). "Architecture is a technology that has not yet discovered its agency". Log (28): 21–26. ISSN 1547-4690. JSTOR 43630864. Heathcote, Edwin (24 במאי 2019). "Elizabeth Diller and Ricardo Scofidio: 'The city is a public resource'". RA Magazine. נבדק ב-2019-12-13. {{cite web}}: (עזרה)