laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צריח (מגדל שמירה)

צריח משמש לעיתים קרובות כשם למגדל מבוצר המשובץ בחומה ומתנשא מעליה (בניגוד לבאסטיון). הצריח בלט מהחומה כך שאפשר לקשתים לכסות בחיציהם את השטחים הסמוכים לחומה. הצריח כלל בדרך כלל מספר קומות, בהן שובצו חרכי ירי ושינות (Crenellation או "שיני חומה", תבנית זיגזג של ריבועי אבן המשמשים מסתור לקשתים וביניהן יש רווחים) בקומת הגג. לעיתים, החלק העליון של הצריח כוסה בגג מעץ על מנת לספק הגנה לקשתים מפני מטחי חצים בליסטיים ומחום השמש הקופחת. הצריחים הראשונים היו מרובעים עקב קלות הבנייה ונקודת התורפה שלהם היו הפינות. עם התקדמות הטכנולוגיה, בערך בימי הביניים המאוחרים, החלו להיבנות צריחים עגולים, שאפשרו יותר זוויות ירי ולא היו בעלי נקודות תורפה. מצורת הצריח המבוצר עם השינות נגזרה צורתו של הצריח בשחמט. צריח מבוצר משולב בחומה, האי רודוס. ניתן לראות את הגג המסתיים בשינניות צריח מרובע עם שינות צריח מרובע מכוסה בגג רעפים צריח מרובע בחומה הגדולה של סין צריח חצי עגול המוצב בפינה של חומה שינות בצריח וחומה באביניון מגדל גיום לה רוי, בקאן, צרפת. זהו צריח עגול עם שינות ששרד מביצורי העיר שנהרסו. צריח עגול מכוסה בגג רעפים חרוטי צריח מצולע צריח (מבנה) צריח (טכנולוגיה צבאית) מדיה וקבצים בנושא צריח בוויקישיתוף
קתדרלת דרבי

קתדרלת דרבי (בשמה הרשמי: קתדרלת כל הקדושים; אנגלית: Cathedral of All Saints) היא קתדרלה בעיר דרבי באנגליה. קתדרלת דרבי היא מושב הבישוף האנגליקני של הדיוקסיה והיא הקתדרלה האנגליקנית הקטנה ביותר באנגליה. הכנסייה המקורית הוקמה בידי אדמונד הראשון, מלך אנגליה בסביבות 943 ככנסייה קולגיאלית מלכותית; ברם, אין שרידים לקיומה כיום. הקתדרלה הנוכחית מתוארכת למאה ה-14, למרות שנראה שהיא מבוססת על מבנה קדום יותר מימי הביניים, שלפי ציורים היה בערך באותו גודל כמו המבנה הנוכחי. כנראה שהמבנה הקודם נהפך ללא יציב ולכן נהרס. המגדל המפורסם נבנה בשנים 1510-1530 ובנוי בסגנון גותי ניצב (Perpendicular) שהיה נפוץ באותה תקופה. ג'ואן וייסט נשפטה בקתדרלה בעוון כפירה ב-1556. ההוצאה להורג ארעה בברטון רואד בדרבי. חוץ המהמגדל, הקתדרלה נבנתה בסגנון קלאסי לפי תכנוניו של ג'יימס גיבס מ-1725. הכנסייה, שהייתה ידועה כ"כנסיית כל הקדושים" נהפכה לקתדרלה בדבר המלך במועצה ב-1 ביולי 1927. הקתדרלה מכילה את הסט העתיק ביותר של 10 פעמונים בממלכה המאוחדת. אוצרות אחרים כוללים ספינה ראשית מהמאה ה-18 עם סורג מברזל חשיל מאת הנפח רוברט בייקוול, יד זיכרון לבס מהארדוויק, ידי זיכרון החרוטים בפליז לבית קוונדיש, כולל להנרי קוונדיש וג'ורג'יאנה ספנסר - אשתו של דוכס דבונשייר. ב-1939 הותקן עוגב בקתדרלה על ידי ג'ון קומפטון מלונדון, ששופץ בשיפוץ כללי ב-1992. ב-1973 הותקן עוגב נוסף בקצה המזרחי של הקתדרלה על ידי קוזאנס מלינקולן. לפי צוות החילוץ וההצלה של דרבי גובה מגדל הקתדרלה הוא 65 מטר (212 רגל). יותר מ-150 חברי הצוות גלשו מהמגדל ב-2009 במופע למטרות צדקה. בסוף 2005 גילו כי זוג בזים מהמין Falco peregrinus מתגוררים במעלה המגדל. ב-2006 מצע קינון הותקן והבזים קיננו שם באפריל והולידו בהצלחה גוזלים ב-2007, 2008 ו-2009. ב-2007 ו-2008 הותקנו ליד הקן מצלמות רשת על מנת לאפשר צפייה בבזים מבלי להפריע להם. ב-2007 הוטלו 4 ביצים אך רק 2 גוזלים בקעו. ב-2008 שוב הוטלו 4 ביצים אך הפעם כולן בקעו בהצלחה. ברם, רק 2 גוזלים מתוך ה-4 שרדו מעבר לסתיו. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת דרבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת דרבי תמונות בפליקר Derby Cathedral Peregrine Project (אורכב 27.08.2008 בארכיון Wayback Machine) "Christ Church Cathedral - Miscellany". Christ Church, Oxford. נבדק ב-2007-03-30. A History of the Life, Trial, & Execution of Joan Wate, who was burnt in Windmill Pit near Derby in the year 1556, Foxes Book of Martyrs, 1563 Order in Council founding The Bishopric of Derby (S.I. 1927/624) בלונדון גאזט, London Gazette:no. 33290, p. 4207, 1 July 1927. "Cathedral of All Saints, Irongate (Compton)". National Pipe Organ Register. נבדק ב-2007-03-30. "Cathedral of All Saints, Irongate (Cousans)". National Pipe Organ Register. נבדק ב-2009-02-20. "Cathedral Abseil". Derby Mountain Rescue Team. נבדק ב-11 בפברואר 2010. {{cite web}}: (עזרה) מצלמות הרשת של בזי מגדל קתדרלת דרבי.
לוחית זיכרון

לוחית זיכרון, לוחית הנצחה, לוחית הקדשה, או לוחית הוקרה (גם: שלט –, לוח –), היא לוח הקבוע בחזית בניין (בספרדית: פסאדה), על אנדרטה, ברצפה, מדרכה או דרך, והנושא כיתוב המנציח אנשים שנהרגו, אישיות (במקרים רבים במקום שבו התגוררה, פעלה או נהרגה) או מאורע היסטורי (על פי רוב כזה שהתרחש במקום), או כיתוב המספר על ההיסטוריה של המקום. לוחית זיכרון עשויה מתכת, קרמיקה, אבן, עץ או חומר אחר. פרט לטקסט, לעיתים היא כוללת גם תבליט, תחריט או ציור. לוחיות זיכרון משמשות גם לאזכור שמות תורמים למוסד (מוסד להשכלה, בית כנסת וכיוצא בזה). לוחיות הקדשה ניתנות גם כמתנה, למזכרת, כהוקרה על הישג או על שנות עבודה. לוחית זיכרון על הבניין שבו שכנה האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, ברחוב פריזר 44 בברלין לוחית הקדשה ל"יוליסס" במדרכת רחוב או'קונל בדבלין – אחת מהלוחיות המונחות לאורך מסלול הליכתו הדמיוני של לאופולד בלום בספר לוחית הקדשה לחיילי צה"ל שחילצו את בני הערובה במבצע אנטבה, בגשר מעריב - נהרס במסגרת הריסת גשר מעריב לוח זיכרון ברובע היהודי בבודפשט, המציין את מקום לידתו של תאודור הרצל, ברחוב שבו שוכן בית הכנסת הגדול לוח זיכרון למשורר היידי מרדכי גבירטיג על קיר ביתו בקרקוב: הלוח כולל תבליט דיוקנו, ומעליו ציטוט מפואמה שלו לוח זיכרון לבני נשר אשר נפלו במלחמת העצמאות לוח זיכרון ב"גן תשי"ב" בשכונת רסקו בירושלים, לזכרם של הרוגי המלכות בברית המועצות לוח הנצחה בקיר המסגד הגדול של עבאסייה (כיום בית כנסת ביהוד) ללוחמות האצ"ל שנהרגו במקום לוח הנצחה בבארות יצחק לוח זיכרון הניצב במקום שבו נטמן בעבר סליק ברמת השרון לוח זיכרון ליהודי מילאנו שנספו בשואה, בבית כנסת בעיר לוח זיכרון ליהודי סמרגון שנספו בשואה לוח זיכרון ליהודי הורדנה לוח זיכרון המציין את מקום מהומות היימרקט כאתר היסטורי לאומי אמריקאי לוח זיכרון לאסון הבונים לוחית זיכרון בכניסה לבית דיזנגוף, המנציחה את הכרזת העצמאות לוח הקדשה ב"עץ המדינה" בקיבוץ דגניה א' לוחית זיכרון לאנטוני ואן לוונהוק לוחית זיכרון לזכר חללי הפוטש במרתף הבירה במינכן לוחית זיכרון לאנטוניו גראמשי ברחוב מוחובָיה במוסקבה לוחית זיכרון לנסים אלוני על ביתו ברח' דיזנגוף 223 בתל אביב לוחית זיכרון לדב (בוריס) גפונוב ליד בית הכנסת ברחוב הנושא את שמו בכותאיסי שבגאורגיה לוחית הוקרה בבית קפה באדינבורו, בו כתבה ג'יי. קיי. רולינג את פרקיו הראשונים של הספר "הארי פוטר ואבן החכמים" אבן נגף לוח הארטוך קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי מספרדית pasada
סרט טלוויזיה

סרט טלוויזיה הוא סרט באורך מלא אשר מופק מלכתחילה על מנת להיות משודר בטלוויזיה. סרטי הטלוויזיה מופקים על ידי אולפני טלוויזיה ואורכם בדרך כלל קרוב לשעה אחת. רוב סרטי הטלוויזיה מופקים בעלויות מינימליות, אך לעיתים גם מופקים בעלויות גבוהות מאוד והופכים אף לשוברי קופות[דרושה הבהרה]. לעיתים סרטי טלוויזיה מופקים בשיתוף פעולה בין חברות הפקה ממדינות שונות. התחום בישראל התפתח בעיקר בשל תמיכתה של רשות השידור בו. מאז היווסדה ועד תחילת שנות ה-2000 הזמינה הרשות תסריטים לדרמות מסוגה עילית שתשודרנה בערוץ 1. סרט קולנוע Alvin Marill, Movies Made for Television 1964‐2004, Reference Reviews 20, 2006-10-01, עמ' 46–47 doi: 10.1108/09504120610691790 Alvin Marill, Big pictures on the small screen: made-for-TV movies and anthology dramas, 1. publ, Westport, CT: Praeger Publishers, 2007, The Praeger television collection, ISBN 978-0-275-99283-5 מדיה וקבצים בנושא סרט טלוויזיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורינדה סיטריפוליקה

מורינדה סיטריפוליקה (שם מדעי: Morinda citrifolia) הידוע בשמו בהוואית נוני, הוא עץ פרי ממשפחת הפואתיים. נוני אנדמי לדרום-מזרח אסיה, אך התפשט משם לתת-היבשת ההודית איים באוקיינוס השקט, פולינזיה הצרפתית, קוסטה ריקה, ברבדוס, פוארטו ריקו ולאחרונה גם לרפובליקה הדומיניקנית. טהיטי היא אזור הגידול המשמעותי ביותר. עמים ילידיים השתמשו בפרי הנוני כמזון חירום בעת רעב, ולכן הוא מכונה גם "פרי רעב". למרות ריחו החזק וטעמו המר, הפרי ניתן לאכילה ובכמה מאיי האוקיינוס השקט משמש כמזון בסיסי, במצבו הגולמי או לאחר בישול. תושבי דרום מזרח אסיה ואבוריג'ינים צורכים את פירות הנוני טריים עם מלח או מבשלים אותם עם קארי. הזרעים אכילים לאחר קלייה. במטבח התאילנדי, העלים ידועים בשם באי-יו ומשמשים כירק ירוק והם המרכיב העיקרי של קאנג באי-יו, המבושל עם חלב קוקוס. הפרי עצמו משמש כמרכיב בכמה גרסאות של סום טאם. מדיה וקבצים בנושא מורינדה סיטריפוליקה בוויקישיתוף מורינדה סיטריפוליקה, באתר ITIS (באנגלית) מורינדה סיטריפוליקה, באתר NCBI (באנגלית) מורינדה סיטריפוליקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מורינדה סיטריפוליקה, באתר Tropicos (באנגלית) מורינדה סיטריפוליקה, באתר GBIF (באנגלית) מורינדה סיטריפוליקה, באתר The Plant List (באנגלית) מורינדה סיטריפוליקה, באתר IPNI (באנגלית) נוני ברפואה המסורתית ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים

בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים (בשמו הרשמי: בית דין צדק דקהל הקודש אשכנזים, כונה גם בד"ץ פרושים) היה בית הדין האשכנזי הראשי בירושלים, שעסק בעיקר בענייניה של הקהילה האשכנזית הפרושית בירושלים ובישראל, והיה אחד המוסדות החשובים ביישוב הישן. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר בית הדין לפעול תחת חסותה של הרבנות הראשית. הקהילה האשכנזית בירושלים התחדשה החל מתחילת המאה ה-19 לצד הקהילה הספרדית שישבה בירושלים במשך דורות. בשל קוטנה של הקהילה בתחילתה, היא נסמכה על הקהילה הספרדית והייתה כפופה לבית הדין של הקהילה הספרדית. עם גידולה בכמות, החלה הקמת מוסדות שונים של הקהילה האשכנזית. בית הדין נוסד על ידי הרב שמואל סלנט, עם עלייתו ארצה בשנת תר"א (1841), והוא שימש גם כאב בית דין. בית הדין שכן אז בסמוך לחצר החורבה. לאחר פטירתו של ר' יוסף זונדל מסלנט (תרכ"ו, 1866), התמנה הרב סלנט כמורה הוראה לקהילה האשכנזית, והרב מאיר אויערבאך החליפו בתפקיד אב בית הדין. מקום מושב בית הדין עבר לחצר כולל וורשא. עם פטירת הרב אויערבאך בשנת תרל"ח (1878) חזר הרב סלנט לשמש כאב בית הדין. לאחר עלייתו של הרב יהושע ליב דיסקין הוקם על ידו בית דין אשכנזי נוסף, צעד שגרם למנהיגי הקהילה האשכנזית הפרושית להעביר החלטה כי מושב בית הדין של הקהילה האשכנזית פרושית יהיה תמיד בחורבת רבי יהודה החסיד, מקום מושבו של בית הדין של הרב סלנט. בשנת תר"פ עם מינויו של הרב קוק כרבה של ירושלים והקמת הרבנות הראשית תמכו הדיינים הרב צבי פסח פרנק והרב אליהו ראם בהתאחדות עם בית הדין של הרבנות. הראב"ד הרב משה נחום וואלנשטיין התנגד ופרש לבית הדין העדה החרדית שהקים הרב יוסף חיים זוננפלד. בית הדין עסק בסכסוכים אישיים וציבוריים בעיקר בקרב הציבור האשכנזי הפרושי. מלבד סכסוכים ממוניים, עסק בית הדין גם בדיני איסור והיתר, ובסכסוכים שהתגלעו במוסדות האשכנזים השונים בירושלים. בית הדין ניסה גם לשמור על צביונה הרוחני של הקהילה האשכנזית בירושלים. כמו כן שימש בית הדין כנאמן ציבורי והופקדו אצלו שטרות, כספים וכדומה. הציבור האשכנזי חסידי בירושלים פנה פעמים רבות דווקא לבית הדין הספרדי, וזאת עד להקמתו של בית דין אשכנזי חסידי בירושלים. מעמדו של בית הדין היה חלש יותר משל בית הדין הספרדי לו הייתה הכרה רשמית מהשלטון, ולכן פעמים רבות שטרות מכר והלוואות של אשכנזים הועברו דווקא לקיום בית הדין הספרדי, מתוך הנחה שלחתימתו יהיה תוקף רב יותר משל בית הדין האשכנזי. לצד הרב שמואל סלנט שימש כדיין גם הרב אורי שבתי, גיסו של הרב סלנט, חתנו של הרב יוסף זונדל מסלנט. לאחר עלייתו לישראל בשנת תרי"ט (1859) התמנה הרב מאיר אויערבאך כאב בית הדין. לאחר עלייתו בשנת תרנ"א (1891) שימש הרב חיים יעקב שפירא כאב בית הדין. בהמשך עמדו בראש בית הדין הרב משה נחום וולנשטיין (תרס"ח, 1908), הרב צבי פסח פרנק (תרע"ח 1918), הרב אליהו ראם (תשי"ח, 1958) והרב אברהם דוד רוזנטל. כדיינים כיהנו הרב אריה ליב הרשלר (ר' לייב דיין), הרב יונה ראם, הרב יוסף גרשון הורביץ, הרב יצחק יעקב וכטפויגל, הרב חיים שרגא פייבל פרנק ונוספים. בתי הדין של העדות בירושלים במאה ה-19, יהושע קניאל, אתר דעת הוספות אברהם משה לונץ לספר תבואת הארץ
מסדר הגואלפים

מסדר הגואלפים או מסדר גואלף המלכותי (בגרמנית: Guelphen-Orden, אנגלית: Royal Guelphic Order) היה מסדר אבירות בריטי אשר שויך לממלכת הנובר כאשר היו הממלכה המאוחדת וממלכת הנובר שרויים תחת אוניה פרסונלית. המסדר הוקם על ידי ג'ורג' הרביעי ב-28 באפריל 1815 אולם הוא הוצא מתוך מערכת התוארים הבריטית בשנת 1837 עם מותו של ויליאם הרביעי וביטול האונייה הפרסונלית בין שתי הממלכות. המסדר נותר מסדר אבירות הנוברי עד לכיבושה של הממלכה בידי ממלכת פרוסיה בשנת 1866. שמו של המסדר נקרא על שמו של בית ולף, בית האצולה ממנו הגיעו מלכי בית הנובר. המילה "גואלפו" (בכתיבים שונים: Guelph, Guelf, Guelfo) היא צורת כתיב איטלקית של השם בית ולף. המסדר כלל שתי מחלקות, צבאית ואזרחית ובכל מחלקה שלוש דרגות: אביר הצלב הגדול (GCH) אביר מפקד (KCH) אביר (KH) למסדר מונו שישה בעלי תפקיד: קנצלר סגן קנצלר מזכיר ממונה על השלטים גנאלוג רשם גואלפים וגיבלינים
שובר קופות

שובר קופות (באנגלית: Blockbuster) הוא ביטוי מעולם הקולנוע המתאר סרט קולנוע שגרף סכומי כסף גבוהים, שהצליח מאוד מבחינה כלכלית. משמעות הביטוי היא שנפח כמות הכסף הרב שהתקבל בקופה, היה גדול מיכולתה הצפויה להכילו ולכן הסרט "שבר" את ה"קופה" – בלשון הגזמה. ישנם מדדים שונים על מנת לאמוד עד כמה סרט מסוים הכניס, בהם: ההכנסות שהניב הסרט בקופות במהלך סוף השבוע הראשון לצאתו לאקרנים, וסך כל ההכנסות שהניב הסרט מאז יצא לאקרנים. לרוב מדדים אלו נאמדים על פי מכירות כרטיסים. ניתן להחשיב את "מלתעות" (1975) של סטיבן ספילברג ואת "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" (1977) של ג'ורג' לוקאס כשוברי הקופות הראשונים, שכן סרטים אלו היו הראשונים שהופצו במספר רב של עותקים, והוקרנו בו-זמנית בבתי קולנוע רבים ברחבי ארצות הברית. עד לצאת שני סרטים אלו לאקרנים, סרטי הקולנוע הופצו במספר מצומצם של עותקים שהועברו ממדינה למדינה ומעיר לעיר. ערך מורחב – הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים הם "אווטאר" (2009) ו"הנוקמים: סוף המשחק" (2019), עם הכנסות של כ-2.8 מיליארד דולר כל אחד. בסכומים מותאמים לאינפלציה, הסרט המכניס ביותר מבחינת מכירות הוא "חלף עם הרוח" (1939), עם הכנסות של 1.8 מיליארד דולר בצפון אמריקה (במונחי מחירי כרטיסים של 2019), וכ-3.4 מיליארד דולר ברחבי העולם (במונחי מחירי כרטיסים של 2014). Box Office Mojo מאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים שוברי קופות בקולנוע הרוסי רשימת הסרטים המכניסים ביותר בעולם, באתר Box Office Mojo רשימת הסרטים המכניסים ביותר בצפון אמריקה, מתואמי אינפלציה באתר Box Office Mojo מארק בראון, הגרדיאן, חוקרים פיצחו את נוסחת הקסם להצלחה קולנועית בקופות, באתר הארץ, 25 ביולי 2018 נתנאל שלומוביץ, מ"חלף עם הרוח" ו"טיטאניק" ועד "הנוקמים": מה הופך סרט לשובר קופות?, באתר הארץ, 13 במאי 2019 טבלת ההכנסות בצפון אמריקה מותאמות לאינפלציה, באתר Box Office Mojo הסרט המכניס ביותר בהתאמה לאינפלציה, באתר ספר השיאים של גינס, ‏2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התנועה הציונית האמריקאית

התנועה הציונית האמריקאית (באנגלית: American Zionist Movement) הוא ארגון ציוני אמריקאי המורכבת מקואליציה תנועות ציוניות. בארגון חברות 21 תנועות. הארגון הוא גלגול של American Zionist Emergency Council, שהוקם ב-1939, אחריו ה-American Zionist Council שהוקם ב-1949 ושל ארגון ה-American Zionist Federation שהוקם ב-1970. במתכונתו הנוכחית הוקם בתחילת 1993, נשיאו הראשון היה סיימור רייך. מטרת הארגון, כפי שמצוין באתר האינטרנט שלו, היא "לחזק את הקשר של יהדות ארצות הברית עם ישראל, לפתח את מרכזיות ישראל בחיים היהודיים ברחבי העולם, להעמיק את ההבנה על החברה הישראלית והאתגרים העומדים בפניה, לעודד נסיעות ארוכות ועליה לישראל, לעודד דיאלוג, דיון ועשיה קולטיבית כדי לקדם את הציונות בארצות הברית ומחוץ לזה". בין התנועות החברות בארגון נמצאות עמנו (המזוהה עם מפלגת העבודה), ידידי הליכוד בארצות הברית, ארצה (ARZA) - ארגון הציונים הרפורמים, תנועת החירות בצפון אמריקה, מרצ ארצות הברית, נעמת ארצות הברית, פדרציית היהדות הרקונסטרוקטיבית וארגון ציוני אמריקה. משרדי התנועה נמצאים בניו יורק. התנועה חברה בועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים העיקריים בארצות הברית. נשיא התנועה הוא ווילאם הס. אתר האינטרנט הרשמי של התנועה הציונית האמריקאית (באנגלית) התנועה הציונית האמריקאית, ברשת החברתית פייסבוק התנועה הציונית האמריקאית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התנועה הציונית האמריקאית, ברשת החברתית אינסטגרם התנועה הציונית האמריקאית, ברשת החברתית LinkedIn התנועה הציונית האמריקאית, סרטונים בערוץ היוטיוב אודות הארגון ידיעה על הקמת הארגון ההסתדרות הציונית, ארצות הברית, דף שער בספרייה הלאומית
ערי גלס

ערי גלס (29 ביוני 1897 – 23 בינואר 1973) היה צייר, גרפיקאי, מאייר וצלם ישראלי, יהודי יליד גרמניה. גלס נולד בברלין בגרמניה תחת השם אריך גלס (Erich Glas). במלחמת העולם הראשונה לחם ביחידת קומנדו וכטייס קרב בצבא הקייזר. למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן ובין השנים 1919–1920 בבית הספר באוהאוס בוויימאר אצל ליונל פיינינגר ויוהנס איטן. התמחה במיוחד בעבודות הדפסים בחיתוכי עץ ובלינולאום. למד גם בבית הספר הגבוה לאמנות "הוכשולה פיר קונסטארציהונג" בברלין, ככל הנראה אצל וילי ייקל ופיליפ פרנק. הצטרף לקבוצת "ריינלנד הצעירה" Junge Rheinland ונמנה עם ידידיו של האמן אלפרד קובין. אחרי שנת 1926 עבד אריך גלס כגרפיקאי עצמאי בוויימאר ובברלין. כמו כן עסק בהוראת ציור וגרפיקה. באותה תקופה יצירתו הושפעה ממקס ליברמן. בשנים 1932–1933, בנסיבות המאבקים הפוליטיים הגורליים שעברו על גרמניה, פנה גלס יותר אל הציור המגויס, בעיקר הסאטירי. בשנת 1933 עבד גם כצלם עיתונות. אחרי עליית הנאצים לשלטון בשנת 1934 עלה לארץ ישראל יחד עם משפחתו והתיישב בקיבוץ יגור. בארץ ישראל עיברת את שמו הפרטי לערי ונעשה מעורב כ"אמן של ההתיישבות העובדת". בכל התחומים שהיה מוכשר בהם: כצייר, גרפיקאי, מאייר וצלם. השתתף בתערוכות שאורגנו סביבה – בבית פבזנר בחיפה, בשנת 1940, בתערוכות שבמסגרת הקיבוץ המאוחד. כחבר ב"הגנה" בימי המאבק לעצמאות חזר להשתמש בניסיונו הצבאי וביצע טיסות לאיסוף מודיעין. בשנת 1957 עזב את הקיבוץ והתיישב בעכו. בשנת 1955 הציג בתערוכה קבוצתית בעכו. בשנת 1967 לקח חלק בתערוכה הראשונה לרישום גרפי בישראל, במוזיאון בחיפה. יצירותיו הוצגו בתערוכה "קומונה מחייכת" (2006). צילומים שיצר בעזרת אשתו, זיוה, על העיר העתיקה בעכו הוצגו במסגרת תערוכה "עשור לעכו" ב-1958. מנישואיו לאישה יהודייה, מילֶה, נולד בנו גוטהארד, לימים הממציא הישראלי עוזי גל. מנישואיו לאשתו השנייה, סוזנה, נולדו שלושה בנים: מיכאל, יורם וראובן. נפטר בחיפה בשנת 1973. הדפסים לאיור ספרים: "טוֹסה ניקי" מאת קי נו צוראוקי משלי איסופוס ופדרוס- (1920) שירי לי פו האגדה "הזמיר" מאת האנס כריסטיאן אנדרסן "המוזיקה של בטהובן" מאת גתה הגדת יגור אלבום "לעבור את הלילה" (1943) מוקדש לנושא השואה והגבורה. הלקסיקון הכללי לאמנים "זאור", כרך 52, מהדורה שנייה, הוצאת ק.ג. זאור, לייפציג, 1992 ע' 45 Saur Allgemeines Künstler Lexikon, K.G.Saur,Leipzig, 2. Aufg. vol.52, 1992 מדיה וקבצים בנושא ערי גלס בוויקישיתוף ערי גלס באתר על אישים מתנועת העבודה נדב מן, "ביתמונה", עכו בשנות החמישים: חומות של תקווה, באתר ynet, 11 באוגוסט 2006 "11 הנקודות בנגב 1946", קטעים מסרטו של ערי גלאס, ארכיון שפילברג אוסף קריקטורות של ערי גלס - קיבוץ יגור מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה ערי גלס, דף שער בספרייה הלאומית ערי גלס, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
נוני

האם התכוונתם ל... מורינדה סיטריפוליקה (מכונה בהוואית בשם "נוני") – עץ פרי ממשפחת הפואתיים נן – נהר במנצ'וריה; נקרא גם "נוני" גאולה נוני – שחקנית ישראלית ארנון (נוני) מוזס – המוציא לאור של העיתון ידיעות אחרונות אישים ששמם הפרטי הוא נוני נאני נון
פסטיבל יוצרים יוצאים

פסטיבל יוצרים יוצאים הוא פסטיבל שאורכו שבוע ונערך בחיפה משנת 2005 עד 2012. הפסטיבל הוקם ונערך על ידי מועצת הנוער העירונית של חיפה, שהיא הגוף הרשמי והמייצג של בני הנוער בעיר, הפועלת תחת גלגל המועצות של מועצת התלמידים והנוער הארצית בבימויו והפקתו של גדי בכר. הפסטיבל התקיים בחודש מרץ, בהפקה גדולה וחגיגית על ידי מרכזי הנוער בעיר או על ידי להקות הנוער השונות בחיפה (מפגשים ברכס, להקת הנוער הלאומי, להקת הנוער הייצוגית של קריית חיים, הכרמלים ועוד). המופע התקיים באודיטוריום בשכונת מרכז הכרמל. פסטיבל "יוצרים-יוצאים" היה יוזמה ייחודית לחיפה, שאפשרה לבני נוער וצעירים לבטא את עצמם במסגרת חיי התרבות בחיפה. את הפסטיבל יזמו רשות הנוער והצעירים בחיפה אשר לקחו חלק פעיל בהפקתו תוך רצון לפיתוח הכישרונות הצעירים בעיר במגוון תחומי האמנות: תיאטרון, שירה, גרפיטי, רוק, מחול, נגינה, צילום, קולנוע, פיסול ועוד. הפסטיבל נועד לעודד יצירה בקרב בני הנוער, לאפשר הכרה וחשיפה של כישרונות צעירים ולעלות את צריכת התרבות באזור. אירועי הפסטיבל כללו הפקות של נוער וצעירים, מופעים ותחרויות כישרונות צעירים בתחומים שונים. במיוחד לפסטיבל נכתב והולחן על ידי רונן ויליאמס "שיר הפסטיבל" [1](הקישור אינו פעיל). במסגרת פסטיבל התמודדו בני הנוער מרחבי חיפה במסגרת תחרויות שונות. למקומות הראשונים הוענקו פרסים כספיים ואף מלגות לימודים. התחרויות שהתקיימו בפסטיבל: יוצרים אומנות רחוב: תחרות זו יועדה לאפשר לבני הנוער לבטא את עצמם ולבטא מסרים חברתיים באמצעות ציורי גרפיטי על קירות ציבוריים ברחבי העיר, באפיקים חוקיים, תוך חשיפה לקהל הרחב. נגן צעיר- הקרב על הקונצ'רטו: תחרות בתחום המוזיקה הקלאסית, שסיפקה במה מקצועית לנגנים וזמרים בעלי יכולת מוזיקלית יוצאת דופן. התחרות שולבה בקונצרט עם התזמורת הסימפונית של חיפה. לקראת התחרות עברו המתמודדים כיתת אמן עם המוזיקאי הבינ"ל אסף רוט. יוצרים רוק: תחרות המעניקה במה להרכבי רוק בקרב בני נוער בגילאי 15-18, היוצרים ומנגנים רוק בסגנונות שונים: רוק קלאסי, מטאל ופאנק רוק. בתחרות הופיעו ההרכבים עם יצירות מקוריות. לקראת התחרות עברו המתמודדים סדנאות הכנה עם צוות המורים של בית הספר למוזיקה Beat. תחרות D.J: תחרות בתחום התקלוט המאפשרת לבני נוער ליצור סט של 10-15 דקות שיושמע בפני קהל ויבחן על פי קריטריונים קבועים. חיית במה: תחרות בתחום תיאטרון המאפשרת לבני נוער, תלמידי מגמות תיאטרון בכיתות י"א-י"ב, לייצג את בית ספרם ולהתמודד בתחרות של מונולוגים ודיאלוגים תיאטרליים, בתחום הקומדיה והדרמה. תחרות כוכב הבמה: תחרות בתחום השירה המאפשרת ל 11-12 בני נוער בעלי כישרון בשירה להתחרות בביצוע שירים. פסטיבל יוצרים יוצאים 7, באתר "הבמה" פסטיבל יוצרים יוצאים 2012 בחיפה
לחם (סרט טלוויזיה)

לחם הוא סרט טלוויזיה ישראלי אשר צולם בשנת 1985 ושודר בערוץ הראשון ב-1986. את הסרט ביים רם לוי והקרנתו עוררה דיון ציבורי נרחב. בשנת 2009 יצא הסרט בגרסת DVD, שכלל את כל סרטיו של הבמאי והיוצר רם לוי. עלילת הסרט מתרחשת בעיירת פיתוח בדרום (אתר הצילומים העיקרי הוא ירוחם). מאפייה מקומית נקלעת לקשיים כלכליים ואיננה משלמת לעובדיה תוספת שכר לאחר משבר האינפלציה ומתחילה לשלם את תוספת השכר בלחם במקום בכסף. העובדים הממורמרים פונים אל סגן ראש המועצה ששון (שמיל בן-ארי) ואל ההסתדרות. מאחר שזה לא עוזר, הם מחבלים בציוד. בהמשך, נסגרת המאפייה ומפטרת את עובדיה וללא פיצויי פיטורים. אחד העובדים המפוטרים הוא שלמה אלמליח (רמי דנון), אבי המשפחה שבמרכז העלילה, מעולי מרוקו, שעבד מעל ל-20 שנה במקום. הוא אינו מרשה לאשתו (רבקה בכר) לצאת לעבודה, שוקע בדיכאון, פותח בשביתת רעב, מסתגר בשתיקה ובאדישות בביתו ונועל את דלת הדירה על משפחתו. השביתה וההתבצרות תופשים את תשומת הלב בעיירה אך בני הדור הצעיר, ילידי הארץ, הבת נאוה (אתי אנקרי), החוזרת מלימודיה בתל אביב והבן ברוך (משה איבגי) לא מצליחים לעורר תמיכה, ולרתום את השביתה למאמץ ציבורי. הם מודעים לזכויותיהם, אך לא לדרך השגתן. לבסוף, כחלק מפשרה עם ההסתדרות, על סמך מאבקים אחרים המתרחשים במקומות שונים בארץ, זוכה המאפייה בסיוע הממשלה ושבה לעבודה תקינה. אך מאוחר מדי עבור שלמה אלמליח, שמת מצער בביתו. עליבותה של העיירה ותושביה מוצגים גם דרך סיפורו של הבן, ברוך. הוא פותח עסק ומתחתן. החתונה דלת התקציב מתקיימת בכיתה, בבית הספר המקומי וברוך שאינו יודע להתמודד כלכלית עם מתחריו, שורף את העסק שלהם ובורח אל השממה שמחוץ לעיירה. התסריט נכתב על ידי גלעד עברון, מאיר דורון ורם לוי לבקשת מחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית שביקשה להפיק דרמת טלוויזיה על ישראל השנייה. התסריט נכתב במשך שנתיים בהן בילו הכותבים בעיירות הפיתוח דימונה, ירוחם ונתיבות. אחד הגורמים לתחושה האותנטית של הסרט הוא הליהוק. העלילה מתרחשת בעיירה שתושביה עלו ממרוקו וכמעט כל השחקנים בסרט ממוצא מרוקאי. מעבר לזה, שניים מהשחקנים, משה איבגי ואבנר דן, התפרסמו לפני הפקת הסרט, בגילום דמויות משכבות מצוקה. איבגי שיחק דמויות כאלה קודם בסרטים גבי בן יקר ומתחת לאף ובהצגה ביער ביער. אבנר דן גילם במערכונים שלו שלל דמויות כאלה. דן שהיה בדרן קסטות (שיווק קלטות דרך דוכני הקלטות של התחנה המרכזית) היה אחד מסמליה של ישראל השנייה. בתפקידו בסרט זה, בתור פועל המאפיה זגורי, הוא מדבר במבטא מרוקאי כבד. הסרט זכה לשבחים מן הביקורת. מאיר שניצר כתב במעריב: "בעיטה בבטן. זעקת הכלים השבורים. מבנה מפואר. לשדר עוד פעם ועוד פעם" ורחל נאמן כתבה בשבועון "כותרת ראשית": "מסר חברתי חריף, מהודק בתסריט בנוי היטב". ב-2009 כתב אורי קליין בנוגע להוצאתו של הסרט ב-DVD: "עוצמתו של הסרט עדיין רבה, והוא נדמה רלוונטי היום כמו ביום שבו הוא שודר לראשונה". בקיץ 1986 זכה הסרט בפרס רשות השידור האיטלקית RAI "פרס איטליה" (Prix Italia) לדרמת טלוויזיה לא-תיעודית. בעקבות הזכייה נמכר הסרט לשידור בערוץ 4 הבריטי וגם בגרמניה המערבית, הולנד, דנמרק ובלגיה. "לחם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לחם", באתר אידיבי "לחם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "לחם", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הסרט לחם, באתר יוטיוב רחל נאמן, חירבת אלמליח, כותרת ראשית, 19 בפברואר 1986 לפי ראיון ב"כותרת ראשית" ראיון אישי עם אבנר דן, חנה סרור, קוסקוס - אתר עם שורשים(הקישור אינו פעיל, 29.11.2020) אורי קליין, עכבר העיר אונליין, לא על לחם לבדו, באתר הארץ, 30 ביולי 2009 דב אלפון, אבא אבן מול עמוד האש, כותרת ראשית, 25 בפברואר 1987