מילרד טיידינגס

מילרד אוולין טיידינגס (באנגלית: Millard Evelyn Tydings‏; 6 באפריל 1890 – 9 בפברואר 1961) היה עורך דין אמריקאי, סופר, חייל, מחוקק מדינה, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים דמוקרטי וכסנאטור בקונגרס של ארצות הברית מטעם מרילנד, ושירת בבית הנבחרים בין השנים 1923 ל-1927 ובסנאט בין השנים 1927 ל-1951. טיידינגס נולד ב-6 באפריל 1890 בהאבר דה גרייס, מרילנד, והיה בנם של מרי בונד (או'ניל) ומילרד פילמור טיידינגס. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של מחוז הארפורד וסיים את לימודיו בקולג' החקלאי של מרילנד (כיום אוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק) ב-1910. הוא עסק בהנדסה אזרחית ב-Baltimore and Ohio Railroad בווירג'יניה המערבית ב-1911. הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד, בבולטימור, והתקבל ללשכת עורכי הדין; הוא התחיל לעסוק בכך בהאברה דה גרייס ב-1913. בשנת 1916 נבחר טיידינגס לבית הנבחרים של מרילנד; הוא נבחר ליושב ראש הבית על ידי עמיתיו מ-1920 עד 1922. הוא שירת בסנאט של מדינת מרילנד בשנים 1922–1923. טיידינגס שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה וקודם לדרגת לוטננט קולונל וקצין מקלעים של הדיוויזיה ב-1918. הוא שירת בחזית המערבית עם כוחות המשלוח האמריקאיים וקיבל את צלב השירות המצוין ואת מדליית השירות המצוין של הצבא. בשנת 1922, טיידינגס נבחר כדמוקרטי למושב ה-68 של הקונגרס האמריקני, ונבחר מחדש למושב ה-69, וייצג את המחוז השני של מרילנד מ-4 במרץ 1923 עד 3 במרץ 1927 בבית הנבחרים. הוא לא היה מועמד למינוי מחדש ב-1926, לאחר שהפך למועמד לסנאט של ארצות הברית. הוא נבחר לסנאט ב-1926, 1932, 1938 ו-1944 וכיהן מ-4 במרץ 1927 עד 3 בינואר 1951. עם הסנאטור מאלבמה ג'ון מקדאפי, הוא היה שותף לחוק העצמאות הפיליפיני, הידוע בכינויו חוק טיידינגס-מקדאפי, אשר קבע מעמד אוטונומי של קהילייה ל-10 שנים לפיליפינים. זה תוכנן להגיע לשיאו בהסרת הריבונות האמריקאית והכרה בעצמאות הפיליפינים. בינואר 1934, הציג טיידינגס החלטה "המגנה את הדיכוי הנאצי של יהודים בגרמניה, וביקש מהנשיא רוזוולט להודיע לממשלת היטלר שמדינה זו במצוקה עמוקה על צעדיה האנטישמיים". ההחלטה שלו בוטלה בוועדת החוץ של הסנאט. בשנת 1936, הסנאטור טיידינגס הציג בקונגרס הצעת חוק הקוראת לעצמאות פוארטו ריקו, אך היא זכתה להתנגדות של לואיס מוניוס מרין, מנהיג רב השפעה של המפלגה הליברלית פרו-ריקו של פוארטו ריקו. טיידינגס לא זכה לאישור הצעת החוק. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, כאשר ארצות הברית הטילה שתי פצצות אטום על יפן, טיידינגס תמכה בהצעת חוק הקוראת לארצות הברית להוביל את העולם בפירוק מנשק גרעיני. במרץ 1950 מונה טיידינגס לעמוד בראש ועדה, המכונה בדרך כלל ועדת טיידינגס, כדי לחקור את הטענות המוקדמות של ג'וזף מקארתי על חדירה קומוניסטית לממשל הפדרלי ולצבא. הדיונים נסבו סביב ההאשמה של מקארתי כי נפילת משטר הקוומינטנג בסין נגרמה על ידי פעולות של מרגלים סובייטים לכאורה במחלקת המדינה, וטענתו כי הסינולוג אוון לאטימור היה "סוכן רוסי בכיר". הדיונים, שנערכו ממרץ עד יולי 1950, היו סוערים מאחר שהאישום נתקל באישום נגדי. ב-250 הדקות הראשונות של מקארתי על הדוכן, קטע אותו טיידינגס 85 פעמים בשאלות ודרישות לביסוס, מה שהכעיס את מקארתי שגינה את טיידינגס כ"ליברל מוצץ ביצים". ככזה, המשפט משך תשומת לב תקשורתית רבה, במיוחד לאחר שלואיס פ. בודנץ נכנס להליך כעד מפתיע שתומך בהאשמותיו של מקארתי. ביולי פרסמה הוועדה את הדו"ח שלה, שהגיעה למסקנה שההאשמות של מקארתי היו מזויפות וגינתה את ההאשמות שלו כמתיחה מרושעת בכוונה. כשטיידינגס התמודד לבחירה מחדש ב-1950, הוא נאבק בסנאטור מקארתי ודחה את טענות הסנאטור על חדירה קומוניסטית למחלקת המדינה כ"הונאה ומתיחה". הצוות של מקארתי הפיץ תמונה מזויפת של טיידינגס עם ארל בראודר, המנהיג לשעבר של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית. טיידינגס מעולם לא פגש אותו לפני שברודר העיד ביולי 1950. התמונה המזויפת מיזגה תמונה משנת 1938 של טיידינגס מאזין לרדיו ותמונה משנת 1940 של בראודר נושא נאום; הטקסט מתחת לתמונה המזויפת קבע שכאשר בראודר העיד בפני הוועדה של טיידינגס, טיידינגס אמר, "תודה לך, אדוני." אף על פי שהציטוט היה מדויק מבחינה טכנית, הוא נתפס בדרך כלל כמטעה, מכיוון שהוא מרמז על מידה של אדיבות בין בראודר וטיידינגס שלא הייתה קיימת. בבחירות 1950, טיידינג הובס על ידי ג'ון מרשל באטלר. בשנת 1956, הוא היה מועמד כמועמד הדמוקרטי לסנאט של ארצות הברית אך פרש לפני הבחירות עקב בריאות לקויה. במהלך שירותו בקונגרס, טיידינגס היה יו"ר ועדת הסנאט של ארצות הברית לענייני שטחים וענייני מבול (קונגרסים 73 עד 79), ועדת המשנה לחקירת הנאמנות של עובדי מחלקת המדינה ("תת-הוועדה של טיידינגס") (הקונגרס ה-81), וועדת הסנאט האמריקאי לשירותים מזוינים (הקונגרס ה-81). בתקופתו בסנאט, טיידינגס היה ידוע בכך שהוא נוקט בעמדות עקרוניות, שנויות במחלוקת, ולעיתים קרובות יוצאות דופן בנושאים שונים. בתור דמוקרט מרכז, טיידינגס תמך בזהירות בניו דיל, תוך שהוא מחלק את תפקידיו כפטרונו האישי. ב-1935, טיידינגס, שהתנגד לגמישות שצבר משרד האוצר האמריקני ביחס לניהול החוב, הציע תיקון חוקתי שהיה אוסר על הקצאות מעבר להכנסות בהיעדר אישור חוב חדש ויחייב כל חדש. החוב יימחק על פני תקופה של 15 שנה. הוא היה מבקר חריף של האיסור על משקאות חריפים לפני ביטולו ב-1933. ב-1937 בוטלו הסדרים עם הנשיא פרנקלין רוזוולט, על ידי התנגדות ל"הצעת חוק הרפורמה בהליכים המשפטיים משנת 1937" של הנשיא. כתגמול רוזוולט פעל נגדו ב-1938, ודיבר במזרח מרילנד בשם יריבו, חבר הקונגרס דייוויד ג'יי לואיס. עיתוני המדינה תמכו באופן גורף בטיידינגס והוקיעו את התערבותו של רוזוולט. טיידינגס זכה בקלות בבחירה מחדש. לפי פיליפ א. גרנט ג'וניור: ניצחונו המוצק של טיידינגס התפרש כמכה פוליטית רצינית לנשיא, אך ההופעה של רוזוולט ב-1940 במרילנד הייתה ראויה לשבח, מה שמעיד על כך שהדמוקרטים במדינה, על אף שהם מתרעמים על המתקפה על טיידינגס, בכל זאת העדיפו את הניו-דיל ואת מנהיגותו של רוזוולט. השוואת דעת העיתונים עם דעת הקהל, במקרה זה, שגויה. טיידינגס ניצח על רקע וזכויותיו שלו, וההשפעה של הפוליטיקה של הנשיא הייתה כנראה זניחה. הביוגרפית קרוליין ה. קית' אוהדת באופן כללי, אך מסיקה שהעזות, הקשיחות והיהירות של טיידינגס הותירו אותו פוליטיקאי מבודד עם מעט חברים. טיידינגס מת ב-9 בפברואר 1961 בחווה שלו, "Oakington", ליד האבר דה גרייס, מרילנד. הוא נקבר בבית הקברות אנג'ל היל . גשר הזיכרון של Millard E. Tydings, הנושא את הכביש המהיר 95 על פני נהר ססקואנה, נקרא לכבודו. Millard E. Tydings Hall באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק, המאכלס את המחלקות לממשל ופוליטיקה וכלכלה, נקרא גם הוא על שמו. בנו המאומץ של טיידינגס, ג'ו טיידינגס, נבחר לתקופת כהונה כסנאטור אמריקאי ממרילנד ב-1964, אך הובס בניסיון בחירה מחדש ב-1970, וכיהן בין השנים 1965 ל-1971. אשתו הייתה אלינור טיידינגס דיצן. אביה היה ג'וזף א. דייוויס, ששימש כשגריר ארצות הברית בברית המועצות, בלגיה ולוקסמבורג. נכדתו של טיידינגס, אלכסנדרה טיידינגס היא שחקנית. משרד עורכי הדין שמילרד טיידינגס הקים עם מוריס רוזנברג ממשיך את עיסוקו כיום בבולטימור, מרילנד. מדיה וקבצים בנושא מילרד טיידינגס בוויקישיתוף מילרד טיידינגס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מילרד טיידינגס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Baltimore Sun (8 באפריל 2007). "HARFORD HISTORY". baltimoresun.com. נבדק ב-8 יוני 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Historical List, House of Delegates, Harford County". Maryland Manual On-Line. Maryland State Archives. 1999-04-30. נבדק ב-2023-03-05. Lawrence, Joseph Douglas (1985). Fighting Soldier: The AEF in 1918. USA: Colorado Associated University Press. pp. 148. ISBN 0-87081-158-4. Frank Otto Gatell, "Independence Rejected: Puerto Rico and the Tydings Bill of 1936", Hispanic American Historical Review, Vol. 38, No. 1 (Feb., 1958), pp. 25-44, accessed 15 December 2012 "Papers of Millard E. Tydings". University of Maryland. אורכב מ-המקור ב-2006-09-15. נבדק ב-2007-04-06. "Millard E. Tydings: A Featured Biography". senate.gov. נבדק ב-12 במאי 2021. {{cite news}}: (עזרה) Evans, M.Stanton (2007). Blacklisted by History. USA: Crown Forum. pp. 429. ISBN 978-1-4000-8105-9. "TYDINGS, Millard Evelyn - U.S. House of Representatives: History, Art & Archives". history.house.gov. נבדק ב-26 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) Jay, Peter A. (3 במאי 1992). "Millard Tydings is Remebered in His Home Town". The Baltimore Sun. נבדק ב-12 במאי 2021. {{cite news}}: (עזרה) Eisenberg, Gerson G. (1992). Marylanders Who Served The Nation: A Biographical Dictionary of Federal Officials from Maryland. Maryland State Archives. ISBN 9780942370348. נבדק ב-2022-12-16 – via Archive.org. "Collection: Eleanor Tydings Ditzen papers | Archival Collections". archives.lib.umd.edu. נבדק ב-2020-08-18. "Millard E. Tydings". www.nndb.com. נבדק ב-26 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) Tydings. "Baltimore, Maryland Business and Litigation Law Firm". www.tydingslaw.com (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2017-12-16. נבדק ב-2017-12-15.