laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הדשא הירוק של ויומינג

הדשא הירוק של ויומינג (באנגלית: Green Grass of Wyoming) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1948 המבוסס על ספר בשם זה מאת מרי אוהרה (אנ') (1946) שהוא השלישי בטרילוגיה שלה על משפחת חוואים בויומינג וקורותיהם עם סוסת המוסטנג שלהם "פליקה" וצאצאיה. צוות השחקנים בשני הסרטים הראשונים הוחלף בשחקנים אחרים. הילד קן הוא כעת בוגר ומאוהב בשכנתו היפה שהיא בת גילו. ההמשכיות מתבטאת גם בסוס "סער" שהוא בנה של "פליקה". צ'ארלס קלרק היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע. מרטין ברקלי היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה. ברל אייבס משחק, שר ומשמש כמספר ברקע לאורך כל הסרט. קן מקלאוקין (רוברט ארתור) הוא כעת נער בוגר ושותף עם אביו רוב (לויד נולן) בחוות הסוסים שלהם "Goose Ranch" בוויומינג. הוא רוכש על דעת עצמו סוסת מוסטנג יפהפייה בשם "ג'ואל" ("Crown Jewel") וננזף על ידי רוב על שלא שותף בהחלטה. ליד משפחת מקלאולין גרים ביוור גרינוויי (צ'ארלס קובורן) ונכדתו קרי (פגי קמינגס). ביוור מתמכר לשתיית אלכוהול וזה פוגם בתפקודו ומדאיג את קרי. סוס הפרא "סער" שהיה שייך פעם למשפחת מקלאולין מגיע לחוותם ומושך משם סוסות. ביוור מגיע לחוות מקלאוקלין ודורש מרוב לחסל את "סער". בין קן וקרי מתפתחת אהבה למורת רוחו של הסבא שנוטר טינה למשפחת מקלאולין. קן מזמין את קרי לנשף בכפר בו רוקדים הצעירים לצלילי שירתו של עובד חוות מקלאולין, גאס (ברל אייבס). "סער" חודר לחוות מקלאוקין, ומתחכך עם "ג'ואל" ומושך אותה ל"ממלכתו" בו נמצאות סוסות נוספות. החוואים מארגנים חיפוש נרחב אחרי סער ושאר הסוסים. סער בורח עם "ג'ואל" והסוסה שוקעת בבוץ ומצבה קשה. ברגע האחרון מגיע לשם קן ומחלץ אותה בעזרת פלצור. מצבה של ג'ואל קשה והווטרינר אומר שהיא תמות. ברגע זה עוזרים ביוור וקרי לקן והסוסה מתאוששת. מרוץ סוסום הקשורים לעגלה דו גלגלית (אנ') עומד להיערך בלנקסטר, אוהיו. קן רוצה להשתתף במרוץ למרות ספקותיו של אביו. הוא מתאמן עם הסוסה בעזרת המאמן הקשיש ג'ייק (וויל רייט). גם הסבא ביוור שהפסיק לצרוך אלכוהול, מתעתד להשתתף במרוץ עם סוסו "סנדאון". בשלב הראשון מנצח ביוור, בשלב השני מנצח קן ובשלב השלישי והמכריע זוכה ביוור במקום הראשון. קן מאוכזב אבל הסבא בודק את ג'ואל ומגלה להם שהיא בהריון (מ"סער"). כולם שמחים וקן מתחבק עם קרי. בסיום רואים את הסייח הלבן "ענן סערה" שנולד לג'ואל שהוא נינו של ה"אלבינו" המפורסם. "הדשא הירוק של ויומינג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הדשא הירוק של ויומינג", באתר AllMovie (באנגלית) "הדשא הירוק של ויומינג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הדשא הירוק של ויומינג", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "הדשא הירוק של ויומינג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סצנת הסיום - המרוץ, באתר יוטיוב הדשא הירוק של ויומינג, באתר TCM
אלי גונן

אלי גונן (גולדשטיין) (6 באוגוסט 1947 – 19 בדצמבר 2022) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, מפקד יחל"ם וממר"ם. גונן נולד בישראל לישעיהו והניה. התגייס לחטיבת גולני והגיע בה לתפקיד מפקד פלוגה. שירת כמפקד יחל"ם, יחידת המחשבים של אגף המודיעין, בין השאר במהלך מלחמת לבנון הראשונה. בתקופה זו, הוטלה על היחידה בראשותו המשימה לשפר את יכולת שינוע המידע, ונבנתה מערכת על בסיס מיני-מחשבים. בשנת 1986 יצא מטעם צה"ל להשתלמות של שנה בחברת "DEC" ("דיגיטל") בצרפת. בנובמבר 1987 מונה למפקד ממר"ם - מרכז המחשבים הכלל צה"לי. בתפקידו זה הוביל את הכנסת הדואר האלקטרוני לצה"ל, פיתוח מערכת המידע לחלוקת ערכות המגן במלחמת המפרץ, ופיתוח מערכות מידע למתאם פעולות הממשלה בשטחים. גונן קודם לדרגת תת-אלוף, והוא היחיד שנשא דרגה זו בעת שירותו כמפקד ממר"ם. סיים את תפקידו במאי 1992. לאחר שחרורו מצה"ל מונה למנכ"ל חברת מג'יק תעשיות תוכנה ושימש בתפקיד זה במשך חמש שנים. לאחר מכן שימש כמנהל בחברת בינת, ונשיא חטיבה בחברת אמדוקס. ליווה כיועץ וכמנהל מיזמי מחשוב במערכת הבנקאות בישראל: אופק – פרויקט המודרניזציה של מחשוב בנק דיסקונט, חרמ"ש - פרויקט המודרניזציה של מחשוב בנק לאומי ופרויקטים בבנק הפועלים. היה בעל תואר בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון. נפטר מדום לב ב-19 בדצמבר 2022 והובא לקבורה בבית העלמין בבני ציון. יהודה קונפורטס, מפקד לשעבר של ממר"ם מתמודד לתפקיד דירקטור חיצוני בבנק לאומי, באתר "אנשים ומחשבים", 22 באוגוסט 2021 יוסי הטוני, ‏"מותו של אלי גונן הותיר אותנו, חבריו, המומים ושמוטי לסתות", באתר "אנשים ומחשבים", 20 בדצמבר 2022
וירג'יניה ריצ'מונד ריינולדס

וירג'יניה ריצ'מונד ריינולדס (באנגלית:Virginia Richmond Reynolds‏; 1866–1903) הייתה אמנית אמריקאית שנודעה במיוחד בזכות מיניאטורות הדיוקן שלה. היא גם הייתה מורה בעלת השפעה בתחום. ריינולדס נולדה בשיקגו, ולמדה תחילה במכון לאמנות בשיקגו ולאחר מכן במינכן אצל קרל פון מאר. בזמן שהייתה במינכן התחתנה עם ולינגטון ג'ארארד ריינולדס שהיה גם הוא סטודנט לאמנות במינכן. בני הזוג עברו לפריז, שם וירג'יניה המשיכה את לימודיה אצל הצייר האמריקאי האימפרסיוניסטי צ'ארלס אוגוסטוס לסאר והחלה להציג את עבודותיה. דיוקנה המיניאטורי של נערה הולנדית בתערוכת איגוד האמנות האמריקאית בפריז משנת 1896 הייתה היצירה היחידה בתערוכה שצוירה על ידי אישה. הצלחת המיניאטורות שלה בתערוכת סלון דה שאן-דה-מארס בשנת 1898 הובילה לכך שנבחרה כשותפה באגודה הצרפתית לאמנות יפה. היא גם הקימה בית ספר משלה לציור מיניאטורות בפריז, שם כללו תלמידיה גם את לוסי מאי סטנטון, אדה נמויד קסטרטון וקורנליה אליס הילדברנדט. רוזינה קוקס בורדמן הושפעה גם היא מהסגנון שלה. ריינולדס הייתה אחת החברות המייסדות של האגודה האמריקאית לציירי מיניאטורות בשנת 1899 וחזרה מדי פעם לשיקגו, שם היה לה סטודיו ולימדה את הקורס הראשון בציור מיניאטורי במכון לאמנות בשיקגו. היא מתה בגיל 37 כתוצאה מתסחיף במהלך חופשה עם משפחתה באגם בוויסקונסין. לאחר מותה, בעלה נשאר בשיקגו, לימד במכון לאמנות והמשיך את דרכו כצייר. הוא מת שם בשנת 1949. טכניקת הציור המיניאטורות של ריינולד, וזו שהציגה לתלמידיה, כללה משיכות מכחול מקבילות חופשיות - "אקספרסיוניסטיות". דיוקנה של בסי מור היה אחד מתוך שלושה אותם הציגה בתערוכת העולמית ב־1900, פריז. נמצא באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא וירג'יניה ריצ'מונד ריינולדס בוויקישיתוף Metropolitan Museum of Art (New York N.Y.), Carrie Rebora Barratt, Lori Zabar, American Portrait Miniatures in the Metropolitan Museum of Art, Metropolitan Museum of Art, 2010, ISBN 978-1-58839-357-9. (באנגלית) "Women Miniature Painters Represented At The Paris Exhibition", news.google.com Metropolitan Museum of Art (New York N.Y.), Carrie Rebora Barratt, Lori Zabar, American Portrait Miniatures in the Metropolitan Museum of Art, Metropolitan Museum of Art, 2010, ISBN 978-1-58839-357-9. (באנגלית)
צדק מוחלט

צדק מוחלט הוא סרט דרמה-פשע ישראלי משנת 1998, העוסק בפרשת חטיפת ילדי תימן, עם ארנון צדוק, נטע מורן ועפרה חזה בתפקידים הראשיים. גידי וקסמן (ארנון צדוק) ואריה (שמיל בן ארי) הם זוג בלשי משטרה, שחוקרים רציחות. במהלך חקירת רצח שגרתי, וקסמן מאבד את שלוות נפשו, כי מחלון זירת הרצח נשקפת גינת הפעוטון, שהוא עצמו למד בו. הדבר מזכיר לו אירועים מוזרים מתקופת ילדותו המוקדמת. בעקבות זה, וקסמן אינו מרוכז, ונוהג ברשלנות. תוצאת רשלנותו של וקסמן היא, שהאדם שנחקר בחשד לרצח, מתאבד בחדר החקירות. כמו כן, וקסמן מכה נמרצות גבר זר, ששכב עם חברתו השוטרת מירי (נטע מורן), שגם אריה מאוהב בה. אריה מביא להדחת וקסמן מהמשטרה בשל התאבדות החשוד, אך מעיד לטובתו, כדי שלא יפגע מעבר להדחתו, וזה בתנאי שיעזוב גם את מירי. שנתיים מאוחר יותר, אריה כבר נמצא בתפקיד בכיר יותר כקצין בדרגת סגן ניצב, ומחזיר את וקסמן לעבודת הבלשות. בתחילה הוא מציג זאת כהחזרה של וקסמן לעבודה מתוך חברות. אלא שדי מהר מתבררת הסיבה האמיתית. חיים יריב (אורי גוטליב), אחיינו של אריה, עומד להיפלט ממחלק הרצח של המשטרה, משום שהוא בלש גרוע ואדם בלתי נסבל, עד כדי כך, שאף שוטר לא מוכן לעבוד איתו. וקסמן מוחזר לעבודה רק כדי לאפשר לחיים יריב לעבוד עם מישהו, ולהישאר במשטרה. וקסמן וחיים חוקרים רצח, שחיים ושותפו הקודם התרשלו בחקירתו, ולא הצליחו לפענחו. וקסמן מסביר ליריב עניינים בסיסיים הקשורים בחקירות רצח. וקסמן מסביר ליריב שרוב הרוצחים הם אנשים נורמטיבים כמו יריב וכמו וקסמן. יריב עונה "אולי כמוך". קטע דיון זה מהווה רמז מקדם להמשך. הקורבן הבלתי מזוהה הוא זונה ממין זכר, בקהילה ההומוסקסואלית, שגופתו מושחתת הפנים, נקברה חלקית בחולות. הם נחשפים לדמויות מהקהילה (כגון יוסי, המגולם בידי אלי דנקר), שמביכות את חיים, והוא הופך אפילו לפחות נעים מבחינה חברתית. וקסמן וחיים מצליחים לזהות את הקורבן שפניו הושחתו ברצח, אך לא מוצאים את הרוצח. שם הנרצח הוא זאב. כמו כן, וקסמן חוזר לחקור את עברו שלו, בעזרת חומר החקירה של הפרשה שהפסיק את חקירתה שנתיים קודם לכן. במהלך עבודת המשטרה, והחקירה שביצע, וקסמן מגלה שהוא עצמו מילדי תימן החטופים. הוא מוצא את אחותו הביולוגית, רוני שרון (עפרה חזה) שהייתה בתחנת המשטרה בזמן עבודתו, וחשדה שייתכן והוא אחיה. רוני שרון היא עיתונאית, עורכת דין ופעילה חברתית בפרשת ילדי תימן. לאחר שמתברר שאכן הוא אחיה, היא מובילה אותו אל הוריו הביולוגיים חזקי ושולמית (גבי עמרני ויונה עטרי), שהמומים לפגוש בו בערוב ימיהם. וקסמן מנסה להתעמת עם האנשים ששימשו לו כהורים, אחרי שאימצו, ביודעין, ילד חטוף. אולם הוריו המאמצים כבר זקנים מדי מכדי לקיים דיון ענייני. הם עסוקים רק בסבל שעבר עליהם, כילדים שחוו את השואה. הם אינם מצליחים להקשיב כלל לוקסמן. ולגבי מציאת החוטף – לזה אין אפילו קצה חוט. וקסמן חוזר לפגוש את מירי, והיא אומרת לו ששכבה עם אותו גבר זר שהוא הכה רק בכדי שיקנא לה. היא גם מגלה לו שאותו גבר מת מהמכות, ושהיא השחיתה את פניו וקברה אותו בחולות, זאת בתקווה שוקסמן ינצל מעונש. וקסמן מבין שהוא עצמו הרוצח שהוא וחיים יריב מחפשים. וקסמן מסגיר עצמו לחבריו מהמשטרה, ונעצר באשמת רצח. "צדק מוחלט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צדק מוחלט", באתר ספר הקולנוע הישראלי "צדק מוחלט", באתר אידיבי "צדק מוחלט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צדק מוחלט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "צדק מוחלט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אלי גונן (מלונאי)

אלי גונן הוא מנהל ואיש עסקים ישראלי. הוא מנהל ושותף מייסד בחברת Terra לניהול בתי מלון. כיהן כמנכ"ל האוניברסיטה העברית בירושלים, מנכ"ל רשת המלונות שרתון מוריה, מנכ"ל משרד התיירות ונשיא התאחדות המלונות בישראל. קיבל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבד בתפקידים שונים באוניברסיטה העברית, בהם ראש מדור משאבי אנוש ועוזר מנכ"ל, ובשנים 1987–1991 היה מנכ"ל משותף למינהל של האוניברסיטה. בשנת 1991 מונה למנכ"ל משרד התיירות ושימש בתפקיד זה עד 1996, תחת שרי התיירות גדעון פת ועוזי ברעם. לאחר סיום כהונתו זו מונה למנכ"ל רשת המלונות ב"כור תעשיות" והקים בישראל את רשת המלונות שרתון מוריה בישראל. במקביל היה דירקטור בחברת התעופה ארקיע. בשנים 2009–2017 כיהן כנשיא התאחדות המלונות בישראל. בתפקידו זה נאבק בהתרחבות השכרת דירות לתיירים דרך Airbnb. יחד עם קלמן הובר הקים את חברת Terra, העוסקת בניהול בתי מלון, ולה שלושה בתי מלון, בירושלים, בתל אביב ובירוחם. שימש יו"ר דירקטוריון קו-אופ ישראל, דירקטור בבנק דיסקונט, ובמרכז הקונגרסים בבנייני האומה בירושלים וחבר בהתנדבות במרכז וראייטי בירושלים. שירה אהרוני, פעם מנכ"ל תמיד מנכ"ל - ראיון עם אלי גונן, באתר של ארגון הבוגרים של בית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים אלי גונן, עזבו את הסטארט-אפ, זה הזמן לטוריסט ניישן, באתר כלכליסט, 12 באוגוסט 2016 דותן לוי, התאחדות המלונות: "הזינוק בדירות המושכרות לתיירים - מייקר את השכ"ד ופוגע בנו", באתר כלכליסט, 14 ביוני 2015 גולן חזני, שני הכובעים של אלי גונן: יו"ר קו-אופ ישראל כלווה, דירקטור בדיסקונט כמלווה, באתר כלכליסט, 3 בדצמבר 2018
מבצע משפחה במצור

מבצע משפחה במצור היה מבצע צבאי של צה"ל במהלך האינתיפאדה השנייה, במהלכו פשט גדס"ר גולני על מספר מבנים בשכונת שג'אעייה שברצועת עזה במטרה לעצור פעילי חמאס שעסקו בייצור ושיגור רקטות לעבר יישובי עוטף עזה. במאי 2003 הטילו אלוף פיקוד הדרום, דורון אלמוג, ומפקד אוגדת עזה, תא"ל ישראל זיו על מפקד חטיבת גולני, אל"ם משה תמיר, לפשוט על קבוצת מבנים בשכונת שג'אעייה במטרה ללכוד שלושה פעילי חמאס, מחמולת אבו היין, שעסקו בייצור ושיגור רקטות לעבר יישובי עוטף עזה. תמיר הטיל את המשימה על גדוד הסיור החטיבתי עליו פיקד סא"ל רון וייזל. הגדוד, בהובלת עורב גולני, עליה פיקד רס"ן אייל אסרף, חדר לרצועה על גבי רכבים של יחידת הניוד. כקילומטר מהיעד אירעה תאונה ואחד מרכבי השיירה התנגש בחסם שהניחו המחבלים על הציר, ונגרמה תאונת שרשרת. הרכב הראשון בהובלתו של סגן אמנון בר פלד המשיך ליעד ופרץ את שער המבואה לחצר הבית. שאר השיירה נעצרה, ורבים מלוחמי סיירת גולני נפצעו. חוליית החוד של סגן אמנון בר פלד פרקה מהג'יפ ועם הפריקה נפתחה אש על הכוח. הכוח השיב באש, הרג את אחד המחבלים והתפתחו חילופי אש וזריקת מטענים על הכוח. הכוח המשיך לירות למקורות הירי, ובמהלך הירי נפצעו הקצין אמנון בר פלד, הקשר גל לנץ והמטוליסט אלעד וייס. הכח נשאר לסגור את הסימטה עד להגעת הכוחות הבאים. המג"ד התעקש להמשיך במשימה. צוות מהסיירת, בפיקוד אורן אנטמן, שנותר כשיר, ניתק מהשיירה ונע ליעד, במטרה לכתר את המבנים בהם שהו הפעילים בטרם יספיקו להימלט. הצוות הגיע ליעד וסגר עליו.[דרוש מקור] הצוות בפיקוד אנטמן ניהל חילופי אש עם המחבלים עד להגעת צוות נוסף בפיקוד אביחי זפרני, וכן המג"ד, וייזל, המ"פ, מילוא, והמח"ט, תמיר. מילוא, ועמו הצוות בפיקוד זפרני ניהלו לחימה עם המחבלים בתוך המבנה ואף נעזרו באש טנקים שחברו לכוח. לבסוף הרג הכוח בפיקוד מילוא את המחבלים במבנה. בסיום הלחימה נהרגו כלל המחבלים המבוקשים וכן שמונה מחבלים נוספים שפתחו באש על הכוח, עשרות נוספים נפצעו. במהלך המבצע, למרות הסיכון שהיה בכך לביטחון הכוח, הקפידו הלוחמים והמפקדים להימנע מפגיעה באזרחים בלתי מעורבים. תשעה מחיילי הכוח נפצעו. בשנת 2003 הוענק לרון וייזל, צל"ש אלוף מאת מפקד פיקוד הצפון, בני גנץ, על האופן בו פיקד על הגדוד במבצע. ארנון רגולר, 13 הרוגים פלשתינאים ו-9 חיילים פצועים בפעולת צה"ל בעזה, באתר הארץ, 2 במאי 2003 10 פלשתינים נהרגו בפעולות צה"ל בעזה, רפיח ויאטה; 7 חיילים נפצעו, באתר גלובס, 1 במאי 2003 חן קוטס־בר, "אין דבר שלא מבצעים. זאת היחידה המיוחדת הכי שחורה בצבא", באתר "ידיעות אחרונות", 10 במאי 2016 סא"ל רון וייסל - צל"ש האלוף, באתר הגבורה, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה" יוסי יהושוע ואיתן גליקמן, צל"ש הוענק למפקד גדוד הסיור של גולני, ידיעות אחרונות, 10 בדצמבר 2003 10, כפי שהועלה באתר גדס"ר גולני ערך זה הוא קצרמר בנושא מבצעי צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב מונטאפרטי

קרב מונטאפרטי נערך ב-4 בספטמבר 1260 בטוסקנה בין פירנצה לסיינה במסגרת מלחמות הגוולפים והגיבלינים, שתי מפלגות מרכזיות בפוליטיקה של איטליה בימי הביניים שסכסוכן נעוץ בשאלת הנאמנות לשליט האימפריה או לאפיפיור. הקרב הסתיים בניצחון סיינה הגיבלינית והגליית משפחות רבות מפירנצה הגוולפית, והיה לאחד מהקרבות עקובי הדם באיטליה של ימי הביניים, עם מעל ל־10 אלף הרוגים. מעשה בגידה שהוביל את אנשי סיינה לניצחון מתואר על ידי דנטה בחלק התופת של "הקומדיה האלוהית". מדיה וקבצים בנושא קרב מונטאפרטי בוויקישיתוף קרב מונטאפרטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Battle of Montaperti: 13th Century Violence on the Italian 'Hill of Death'". HistoryNet (באנגלית אמריקאית). 2006-06-12. נבדק ב-2021-08-23. הקומדיה האלוהית, תופת, שיר 33
הכוהנת (קלף טארוט)

הכוהנת, הוא קלף מספר 2 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט. בקלפי הטארוט של מרסיי (אנ') עוטה הדמות שבקלף כתר אפיפיורי, והקלף נקרא "האפיפיורית", והיא קושרה לאגדה על "האפיפיורית יוהנה". כשנוצרה חפיסת קלפי הטארוט ריידר-ווייט (אנ'), שונה הכתר האפיפיורי לכתר הדומה לזה שעוטה דמותה של חתחור, הדמות שבקלף צוירה יושבת בין העמודים יכין ובועז, ושמה שונה ל"הכוהנת". ארתור אדוארד וייט, שהיה שותף ביצירת חפיסת הריידר ווייט, גרס כי הקלף נקשר לעשתרת. בחבילת "השחר המוזהב" הכוהנת עומדת מעל המים, עוטה הינומה עם סהרון עליו ואוחזת בגביע המלא בדעת. הכוהנת מייצגת את האם הרוחנית, המכשפה, האוראקל. דמות רוחנית ומאגית, שומרת הסודות, בעלת יכולות מיסטיות חזקות מאוד ויכולת הסתרה ושמירת חשאיות וידע עמוק. העמודים בשחור ולבן מסמלים דואליות. הקלף מדבר על סגירות, סודות והסתרה או על עולם המיסטיקה והרוחניות. בהיבט רומנטי יכול לסמל זוגיות שנשמרים בה סודות. הקלף מציע לאדם להתחבר אל התת-מודע והאינטואיציה, להפתח ולשתף את רגשותיו, ולהימנע מלהיות סגור. אולם, אדם שבוחר לפרוס קלפים ולהתייחס גם להיפוך הקלף, יכול להתייחס לקלף הכוהנת כאל מסר המדבר על אינטואיציה מודחקת, מניעים נסתרים, שטחיות, בלבול ואף דיסוננס קוגניטיבי. יש הגורסים כי קלף הכוהנת מייצג אינטואיציה, עצמאות, קלף שמייצג את האמון העצמי. השער למסתורין לתת מודע לחיים וליקום. עוד נטען כי קלף הכוהנת מסמל תהליכי חניכה וגדילה, תהליך של גילוי עצמי שנועד לשרש מנשמתו של האדם דימוי עצמי שגוי, חוסר אהבה עצמית, וחוסר הערכה. אחרים מאמינים כי הקלף מסמל אינטואיציה, ידע מקודש, נשיות אלוהית, ואת הלא-מודע. כמו כן, אחרים גורסים כי הקלף מייצג בין היתר חושניות. מדיה וקבצים בנושא הכוהנת בוויקישיתוף Arcana | PDF | Consumer Goods | Divination, Scribd (באנגלית) אורי רז, קלף הכהנת הגדולה, באתר הטארוט של אורי רז Waite, Arthur Edward, The Great Symbols of the Tarot, 1926 הילה טארוט, פשוטארוט הכהנת, באתר מודרן טארוט - מיסטיקה במאה ה-21 High Priestess Tarot Card Meanings, Biddy Tarot (באנגלית) The High Priestess Tarot Card Meaning, thetarotguide (באנגלית)
כריס דוארטה

כריסטופר ת'יאורט "כריס" דוארטה (באנגלית: Christopher Theoret "Chris" Duarte; נולד ב-13 ביוני 1997) הוא כדורסלן קנדי-דומיניקני, שמשחק בקבוצת סקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע. דוארטה נולד במונטריאול שבקנדה, גדל בפוארטו פלטה שברפובליקה הדומיניקנית, ובגיל 16 עבר עם משפחתו להתגורר בטרוי, ניו יורק. בשנת 2017 החל ללמוד במכללת המדינה של צפון-מערב פלורידה, ושנתיים לאחר מכן עבר לאוניברסיטת אורגון על מנת להשתתף בליגת המכללות הבכירה. בעונתו הראשונה בקבוצת האוניברסיטה קלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת, לאחר עזיבתו של פייטון פריצ'רד ל-NBA, הפך לשחקן המוביל של ה"דאקס" ורשם ממוצעים של 17.1 נקודות, 4.6 ריבאונדים, 2.7 אסיסטים ו-1.9 חטיפות למשחק. בדראפט ה-NBA‏ 2021 נבחר דוארטה בבחירה ה-13, על ידי אינדיאנה פייסרס. בגיל 24, היה דוארטה השחקן המבוגר ביותר שנבחר בדראפט זה. ב-20 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA בה קלע 27 נקודות ולקח 5 ריבאונדים. כריס דוארטה, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA הסטטיסטיקות של דוארטה בליגת המכללות, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 2021, באתר basketball-reference.com ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אישטוואנדי

אישטוואנדי (בהונגרית: Istvándi) הוא כפר של כ-600 תושבים במחוז שומוג', נפת בארץ'. היישוב ממוקם בשומוג'-הפנימית, ליד הכביש הראשי 6, העיירות הקרובות ביותר הן כארץ' (15 ק"מ) וסיגטוואר (15 ק"מ). האזכור הראשון של היישוב בכתב נמצא ברשימת המעשרות לאפיפיור משנת 1332, אז הוא נכתב בצורת שטפנדי (Stehpandi). בשלב זה זה כבר היה במקום כנסייה. שמו הופיע בשנת 1421 שוב בדמות אישטואנדי (Isthuandy). בשנת 1536 הוא היה בבעלות הבישוף של פץ' ג'רג' שויוק. בשנת 1664, במהלך מסע החורף שלו, חנה צבא מיקלוש זריני בפאתי הכפר. משנת 1726 היישוב הפך לנחלת בית אסטרהאזי, והוא נשאר בבעלותם עד להלאמת האדמות בשנת 1950. האוכלוסייה גדלה בהתמדה לאורך המאות, היא הייתה הגבוהה ביותר בתקופת מלחמת העולם השנייה (1,200 איש) ומאז היא יורדת בהתמדה. באישטוואנדי יש שלוש אנדרטאות מוגנות לאומית: כנסייה קלוויניסטית בסגנון הבארוק, מהמאה ה-18. המגדל שלו בסגנון גותי. בית איכרים עממי משנת 1848, לימים שימש כבית כפרי אזורי אסם גרעיני הדגן משנות ה-1890 ביישוב התקיימה קהילה יהודית קטנה לפחות מאמצע המאה ה-19. מבחינת מוסדות קהילה ומרשם אוכלוסין הכפר היה שייך לעיר הסמוכה סיגטוואר, בה הייתה קהילה יהודית גדולה יחסית ובמשך תקופה ארוכה. מעט היהודים מהכפר גורשו בשואה למחנות ההשמדה כמו רוב יהדות הונגריה. לאיוש מדיאר (בשם קודם מילהופר עד 1908 ובשמותיו הבדויים, Nemo, Hunor (בהונגרית: Magyar Lajos; אישטוואנדי, 25 בנובמבר 1891 – אתר ההוצאה להורג במוסקבה, מחנה בוטובו, 17 ביולי 1940) היה עיתונאי יהודי-הונגרי קומוניסטי, כלכלן ופוליטיקאי, בעלה של השחקנית היהודייה-הונגרייה בלנקה פצ'י. מדיה וקבצים בנושא אישטוואנדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אישטוואנדי (בהונגרית)
שמיים (סרט)

שמיים (ברוסית: Небо) הוא סרט דרמה ומלחמה רוסי בבימויו של איגור קופילוב, המבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו בסוריה. הפקת הסרט נעשתה בתמיכת משרד ההגנה של רוסיה. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-7 באוקטובר 2021, אך בשל מגפת הקורונה ברוסיה ועליית התחלואה מאוקטובר 2021 יציאתו נדחתה ל-18 בנובמבר 2021. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הסרט הכניס למעלה מ-50 מיליון רובל רוסי. ערך מורחב – הפלת ה-SU-24 הרוסי על ידי טורקיה (2015) הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו ברפובליקה הערבית הסורית, כאשר מטוס קרב רוסי מסוג סוחוי Su-24 הופל על ידי מפציץ טורקי בצפון המדינה ב-24 בנובמבר 2015. הנווט קונסטנטין מורחטין פלט והצליח לשרוד ולהינצל, אך הטייס אולג פשקוב, שצנח, נורה באוויר על ידי חמושים. מאוחר יותר נהרגו כל המחבלים המעורבים במות הטייס הרוסי והטייס קיבל לאחר מותו את עיטור גיבור רוסיה. במרכז הסיפור שלוש דמויות ראשיות - סגן אלוף סושניקוב, סרן מוראביוב ורס"ן זכארוב. שלושה גילאים, שלוש דמויות שונות, שלושה גורלות שונים, שנועדו להיפגש בבסיס הצבאי חמיימים, בלב סוריה המדממת. הדמויות הראשיות פוגשות זו את זו לראשונה בחצי האי קרים במחנה אימוני הישרדות לטייסים. מוראביוב הצעיר, הנועז וחד הלשון, בניגוד לחברו הבכיר המאוזן והמיושב יותר בגדוד התעופה סושניקוב, שלא אהב מיד את הקצין זכארוב, שמעצבן את הקפטן הצעיר. החייל מגיב לו ב"הדדיות". אך השלישייה תיפגש בפעם השנייה ברפובליקה הסורית. הסרט מגולל את שהות הכוחות המזוינים הרוסיים בסוריה, מתאר את המלחמה עם דאעש והמבצע לחילוץ הנווט, אשר, כתוצאה מהתקפה על המטוס שלו, נחת בשטח אויב. איגור פטרנקו - אלוף סושניקוב, טייס חיל האוויר הרוסי איוואן בטאריוב - סרן מוראביוב, נווט סרגיי גובאנוב - רב-סרן זכארוב, קצין הכוחות למבצעים מיוחדים של צבא רוסיה מריה מירונובה - רעייתו של סושניקוב צילומי הסרט החלו בחצי האי קרים באוקטובר 2020, מאוחר יותר נערכו גם בסוריה, סנקט פטרבורג ובליפצק. מדיה וקבצים בנושא שמיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שמיים (ברוסית) "שמיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שמיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "שמיים", במסד הנתונים הקולנועיים Kinopoisk.ru "שמיים", באתר סנטרל פרטנרשיפ (באנגלית) Представлен первый трейлер фильма «Небо» Небо קדימון הסרט Об этом не помнить нельзя… НЕБО טורקיה הפילה מטוס קרב רוסי בסמוך לגבול עם סוריה, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2015 В октябре в прокат выйдет российский фильм про войну в Сирии,‏ vesti.ru
בית עד'אקה

בַּיתּ עְדַ'אקֵה (בערבית: بيت عذاقه, נקראה גם: אעבאר צ'אפרה) היא עיירה במחוז עמראן שבתימן, כ-60 ק"מ צפונית-מערבית לצנעא. העיירה קרויה על שם ה"עודקי", שהוא מין משובח של צמח הדורה שהיה גדל בשפע באזור. העיירה נמצאת תחת מחוז עמראן. בעבר הייתה העיר תחת מחוז חג'ה. העיירה ממוקמת למרגלות הר גבוה הנקרא "ג'בל מסוַר". האזור בו נמצאת העיירה נחשב לאזור יפה מאוד, וכך כתב השד"ר ר' יעקב ספיר, שביקר בתימן: עליתי גבעות, ירדתי בקעות. ועל כל עברים פלגים יובלי מים, וקול מים רבים הנופלים מצורי הגבעות ונוזלים על כל אפיקים. פה עצי הקהוה [=קפה] הטוב והשמן, אשר תחת צאליהם נחתי ונפשתי כל עת, ומימיהם הקלים והמתוקים היו משיבת נפשי. — ר' יעקב ספיר, אבן ספיר, עמוד ק"ד התיעוד הקדום ביותר של הקהילה היהודית בבית עד'אקה הוא משנת ה'ת"ם (1680), השנה בה התרחשה גלות מוזע. המשורר סעיד בן אסבאט מקונן על קהילת יהודי בית עד'אקה שיוצאת לגלות. הקהילה היהודית גרה בעיירה באזור נפרד מהערבים. בית הכנסת הגדול בעיירה היה של משפחת עזירי, ובמאה ה-20 נפתחו בקהילה שני בתי כנסת נוספים, האחד במעלה העיר ועל כן נקרא "אלעיליא", והשני במרכז ולכן נקרא "אלווסטניא". בית הכנסת הישן נקרא "אלספלא", מפני שהיה בתחתית העיר. בין רבני הקהילה היו מארי דוד מזעקי, ונכדו מארי ישראל עוזרי. בעיירה גדלו הרבנים יחיא והב, חיים כסאר, אברהם חייבי, ועוד. בשנים האחרונות לפני העלייה הגדולה לארץ מנתה הקהילה יותר מחמישים משפחות. בני הקהילה עלו ארצה במבצע על כנפי נשרים בשנת ה'תש"ט (1949). עולים מהעיירה הקימו את המושב צוריאל בגליל העליון. יהודי בית עד'אקה היו נחשבים חריפים ולמדנים, ונאמר עליהם המשפט: ”לא תירקוץ מעא שראעבה, ולא תיסאל מן בית־עד'אקה” (תרגום: אל תרקוד עם יהודי שרעב (כי הם רקדנים מומחים), ואל תשאל שאלות תורניות את יהודי בית עד'אקה (כי מרוב חריפותם לא תוכל להם)). ישראל עוזרי דוד מזעקי תנעם ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לקהילות היהודיות בתימן, כרך א', עמ' 100–101 הרב עמרם עוזירי, מלאך ה' – מתולדות רבינו ישראל עזירי זתע"א, ה'תש"ף (2020), עמודים מ"א–מ"ח הרב עמרם עוזירי, מלאך ה' – מתולדות רבינו ישראל עזירי זתע"א, ה'תש"ף (2020) ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לקהילות היהודיות בתימן, כרך א', עמ' 100–101 המושב צוריאל באתר מועצה אזורית מעלה יוסף
יוסף נדב

הרב יוסף נדב (נדאף; נולד ב-1932) הוא רב ודיין תימני ישראלי, שכיהן כרב בתל אביב, אב בית הדין בעיר וחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים משנת 1990 ועד צאתו לגמלאות. נולד בתימן ב-1932 לעזרא נדאף. עלה לארץ ישראל, ולמד בישיבת תל אביב ובכולל "שבט מיהודה" בעיר. בו' בניסן ה'תשי"ח (27 במרץ 1958) נישא לחיה אביגיל ציפורה, בת הרב ד"ר שמואל שפרבר מלונדון (נכדת הרב דוד שפרבר ואחות הרב פרופ' דניאל שפרבר). נפטרה בשנת 1991. בשנת 1963 החל לכהן כרב בתל אביב, וב-1965 הושבע כדיין ושובץ לבית הדין הרבני ברחובות. בהמשך, עבר לבית הדין בתל אביב, ואף כיהן כאב בית הדין. התמודד על חברות במועצת הרבנות הראשית לישראל בשנת 1972, אך לא נבחר. היה חבר בוועדות שונות, בהן הוועדה הבוחרת את הרבנים הראשיים לישראל, ועדת השיפוט של פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תשמ"ו, ועדת פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית ועוד. ב-2 באוקטובר 1990 נבחר לכהונה בבית הדין הרבני הגדול. בשנת 2002 פרש לגמלאות. פסקי דין של הרב יוסף נדב, אתר תקדין. פסקי דין של הרב יוסף נדב, אתר "פסקים". הרב יוסף נדב מספיד במהלך ה"שבעה" על הרב שלמה קורח, ט"ז בחשוון תשע"ט, סרטון באתר YouTube. יוסף נדאף (אינפורמנט של רוברט לכמן), דף שער בספרייה הלאומית מרים שפרבר, מסיפורי הסבתא, עמ'182. פרסום נשואין, שערים, 27 בפברואר 1958. נתקבלו רבנים חדשים למרחב תל אביב, הצופה, 10 בספטמבר 1963. אולם ראו מסיבת קבלת פנים לרבנים חדשים בתח אביב, הצופה, 11 בינואר 1965. נשיא המדינה מינה דיינים חדשים, הבוקר, 9 ביוני 1965. נח זבולוני, הושלם שיבוץ דיינים חדשים, חרות, 17 במאי 1965. ראו למשל בקובץ "פסקי דין של בתי הדין הרבניים" כרך טז עמ' 200 טוביה מנדלסון, הושלמו רשימות מועמדי הרבנות, דבר, 9 באוקטובר 1972. הרב עובדיה יוסף נבחר לגוף הבוחר את הרבנים, מעריב, 1 ביוני 1978. יצחק בן-חורין, ד"ר יצחק רפאל וד"ר זרח ורהפטיג - חתני פרס הרב קוק תשמ"ו, מעריב, 15 בספטמבר 1986. דניאל אביב, הרבנים רוזנטל ובצרי לא נבחרו, חדשות, 3 באוקטובר 1990. ילקוט הפרסומים 5066, עמ' 2.