laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
The Blue Room EP

The Blue Room EP ("החדר הכחול") היה המיני אלבום השני של הלהקה הבריטית קולדפליי והראשון שהופץ לאחר שהלהקה חתמה בחברת התקליטים פארלופון באפריל 1999. הגרסה של השיר "Don't Panic" המופיעה בתקליט זה היא שונה ו"אוורירית" יותר מהגרסה שתופיע מאוחר יותר באלבום הבכורה של הלהקה Parachutes. בתקליט גם נמצאים שני שירים מהמיני אלבום Safety שהופץ ב-1998: "Bigger Stronger" וגרסה קצרה יותר של "Such A Rush" שלא כוללת נגינה לפני שכריס מרטין מתחיל לשיר. השיר הרביעי בתקליט, High Speed", יופיע גם הוא באלבום Parachutes. רק 5,000 עותקים מהתקליט הופצו בתאריך המקורי. לאחר הצלחת הלהקה, המיני אלבום הופץ שוב ב-2001 במספר רב של עותקים. אתר האינטרנט הרשמי של The Blue Room EP (באנגלית) מידע על האלבום The Blue Room EP באתר MusicBrainz האלבום The Blue Room EP באתר Discogs
747

שנת 747 היא השנה ה-47 במאה ה-8. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 747 - קיסר סין משושלת טאנג שואן-דזונג מבטל את עונש המוות להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 747‎ נפטרים ב-747‎ מדיה וקבצים בנושא 747 בוויקישיתוף
קופידון

קופידון (בלטינית: Cupīdō), הוא האל הרומי של התשוקה, האהבה האירוטית, המשיכה והחיבה. לעיתים קרובות קופידון מתואר כבנה של אלת האהבה הרומית ונוס ואל המלחמה מרס. מקבילו היווני הוא ארוס, אל האהבה. קופידון מוצג לעיתים רבות כתינוק או נער צעיר עם כנפיים, אשר חמוש בחץ וקשת. לפי המיתולוגיה, כל מי שנפגע מחיציו של קופידון מתאהב באדם הראשון שהוא רואה באותו הרגע. בעת המודרנית קופידון הפך לסמל לאהבה רומנטית, ומזוהה במיוחד עם יום ולנטיין, כאשר דמותו מעטרת בין היתר כרטיסי ברכה, ומתנות שונות, וכמו כן הופיעה גם לאורך השנים בספרים, סרטים ותוכניות טלוויזיה רבות. המילה הלטינית Cupīdō (שמשמעותה היא "תשוקה נלהבת") נגזרת מהמילה של הלטינית, Cupĕre שמשמעותה היא "לרצות". פסל של קופידון מהמאה ה-2 לספירה אשר מוצג במוזיאונים הקפיטוליניים ברומא הפסל "קופידון מגלף את הקשת שלו", משנת 1620, מאת פרנסואה דוקסנוי אשר מוצג במוזיאון בודה אשר בברלין ציור של קופידון עם כיסוי עיניים שנוצר במהלך אמצע המאה ה-15 על ידי האמן האיטלקי פיירו דלה פרנצ'סקה ארוס פוטו קשת קופידון מדיה וקבצים בנושא קופידון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Relics

Relics (שרידים) הוא אלבום אוסף של להקת הרוק פינק פלויד, שהופץ בשנת 1971. האלבום הופץ ב-14 במאי בבריטניה וב-15 ביולי בארצות הברית. גרסה מוקלטת מחדש דיגיטלית הופצה בפורמט התקליטור בשנת 1996, עם עטיפה מחודשת. עטיפת התקליט צוירה על ידי ניק מייסון, ולדבריו זוהי עבודתו היחידה מלימודי הארכיטקטורה בריג'נט סטריט פוליטכניק. כשהופצה הגרסה המחודשת של האלבום, בנה סטורם ת'ורג'רסון מחברת היפנוסיס דגם של המכונה שצייר מייסון, ותמונתה מופיעה על עטיפת הוצאה מחודשת של התקליט. האלבום כולל את שני הלהיטים שנכתבו על ידי סיד בארט שהופצו בתור סינגלים בלבד, ולא הופיעו באלבומי הלהקה לפני. פרט לכך האלבום כלל שירים וקטעים מוזיקליים מאלבומיהם הקודמים וגם כאלו שטרם הופיעו באלבומי הפלויד, והושמעו רק בהופעות. בהם – "Biding My Time", יצירתו של רוג'ר ווטרס, שהלהקה ביצעה פעמים רבות בהופעות חיות, והשיר הפסיכוטי Careful with That Axe, Eugene, גם הוא חביב ההופעות, אשר זכה לפרסום בעיקר בזכות ההופעה בפומפיי של הלהקה (אשר הוסרטה והוקרנה פעמים רבות, גם בארץ). סיד בארט – שירה וגיטרה רוג'ר ווטרס – שירה וגיטרה בס דייוויד גילמור – שירה וגיטרה ניק מייסון – כלי הקשה ריצ'רד רייט – שירה וקלידים מידע על האלבום Relics באתר MusicBrainz מידע על האלבום Relics באתר AllMusic האלבום Relics באתר Discogs האלבום Relics באתר ספוטיפיי מילים וטריוויה (אורכב 13.08.2004 בארכיון Wayback Machine)
תורת ההוכחות

תורת ההוכחות היא ענף בלוגיקה מתמטית החוקר את מושג ההוכחה הפורמלית, באופן שאינו תלוי בתוכנו של הטיעון, אלא במבנה שלו ושל ההוכחה בלבד. הוכחה פורמלית של משפט היא סדרה סופית של פסוקים, הנגזרים זה מזה באופן נאות, ומהווים למעשה "טיעונים" בדרך להוכחה השלמה. כל אחד מפסוקים אלה צריך להגזר על-פי כללי היסק קבועים מתוך הפסוקים שקדמו לו, או להיות אקסיומה. המערכת המתמטית שבמסגרתה בונים הוכחות פורמליות כוללת שפה מעל אלפבית סופי, קבוצת משפטים בני ניסוח, קבוצת אקסיומות, וקבוצת כללי היסק. בדרך-כלל דורשים שקבוצת האקסיומות, קבוצת המשפטים בני הניסוח, וקבוצת האקסיומות יהיו כריעים – כלומר שיהיה ניתן לבדוק בזמן סופי אם משפט הוא בר ניסוח, אקסיומה או תוצאה של כלל היסק על משפטים נתונים. כלל ההיסק הנפוץ ביותר הוא מודוס פוננס - ידוע שמערכת ההוכחה הבנויה על הלוגיקה הפסוקית וכלל ההיסק היחיד שלה הוא מודוס פוננס היא מערכת שלמה. הבעיה ה-24 של הילברט – בעיה שדויד הילברט כתב לעצמו ולא פרסם, עסקה ביכולת למיין הוכחות שונות ולהעדיף אחת על פני חברתה. קבוצת המשפטים היכיחים כריעה למחצה (ניתן לוודא שמשפט יכיח, לא ניתן לוודא שמשפט לא יכיח). משפט הקומפקטיות משפט השלמות של גדל משפטי האי-שלמות של גדל – בכל מערכת הוכחה שיכולה להביע את תכונות האריתמטיקה של המספרים הטבעיים קיימת טענה ושלילתה שאינן יכיחות. תורת ההוכחות, באתר MathWorld (באנגלית) תורת ההוכחה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עקביות (לוגיקה)

במתמטיקה ובלוגיקה, עקביות (או קונסיסטנטיות, קוהרנטיות) של מערכת מסוימת פירושה שמערכת זו היא נטולת סתירות. בלוגיקה מתמטית, תורה עקבית היא כזו שלא נובעת ממנה טענה והיפוכה. בתורות לא עקביות אפשר להוכיח כל טענה (משום שמהנחות שקריות נובעת כל מסקנה שהיא), ולכן נחשבת עקביות למעלה הכרחית בכל תורה ראויה. כדי להוכיח שמערכת היא עקבית, מספיק למצוא מודל שמקיים את כל האקסיומות של המערכת. מודל עבור תורה A {\displaystyle A} הנבנה במסגרת של תורה B {\displaystyle B} מוכיח עקביות יחסית – אם B {\displaystyle B} עקבית, אז גם A {\displaystyle A} כזו. מודלים כאלו ידועים עבור גאומטריות שונות (למשל, שתי הגרסאות הלא-אוקלידיות של גאומטריית המישור הן עקביות ביחס לגאומטריית המישור האוקלידית), וגם עבור מערכות אקסיומטיות שונות לתורת הקבוצות. לכל מערכת אקסיומות עקבית יש מודל (משפט השלמות של גדל, 1930). ישנן תורות שבמסגרתן לא ניתן להראות עקביות. דוגמה לכך היא תורת המספרים. כדי להוכיח עקביות של מערכות כאלה יש להפעיל כלים מתמטיים סבוכים יותר ולהסתמך על תורות אחרות. משפט האי-שלמות השני של גדל קובע שלא ניתן להוכיח את העקביות של תורה אריתמטית אפקטיבית (שהיא עקבית), במסגרת התורה עצמה. תורה (לוגיקה מתמטית) עקביות, באתר MathWorld (באנגלית)
חיבוק

חיבוק הוא מחווה גופנית של אהבה, אהדה, קרבה או הערצה, שביטויה הוא כריכת הזרועות (או זרוע אחת) מסביב לגופו של הזולת והצמדת גוף אל גוף, פנים אל פנים, צד אל צד או פנים אל עורף. החיבוק נהוג בדרך כלל בין אנשים קרובים: חוג המשפחה, חברים, ידידים ואהובים, ומטרתו הפגנת חום וחיבה כלפי האחר. כמו בלחיצת יד ובנשיקות על הלחי, ישנן חברות ותרבויות הנוהגות להתחבק בעיקר בשעת מפגש או בשעת פרידה. החיבוק הוא מעשה חשוב במיוחד בתהליך התפתחותם של ילדים קטנים, שרואים בחיבוק אישור לכך שהמחבק אוהב אותם ומאשר את קיומם[דרוש מקור]. בתנ"ך החיבוק מוזכר פעמים רבות בסוגים שונים של מפגשים. במפגש בין קרובי משפחה זרים שמעולם לא התראו, בין לבן הארמי ליעקב (ספר בראשית, פרק כ"ט, פסוק י"ג); בין שני אחים שלא נפגשו זמן רב, במפגש בין יעקב לעשו (ספר בראשית, פרק ל"ג, פסוק ד'); יעקב הקשיש מנשק ומחבק את נכדיו, מנשה ואפרים, כאשר יוסף מביאם לפניו (ספר בראשית, פרק מ"ח, פסוק י'). מקומו של החיבוק הארוטי לא נפקד והוא מוזכר בשיר השירים פעמיים: "שְׂמֹאלוֹ תַּחַת רֹאשִׁי וִימִינוֹ תְּחַבְּקֵנִי" (מגילת שיר השירים, פרק ב', פסוק ו'; פרק ח', פסוק ג'). נשיקה לחיצת יד כיף מרפק חיבוק חינם חיבוק, באתר Discogs (באנגלית)
מוז'דיי

מוז'דיי (ברומנית: Sos de usturoi או mujdei) הוא רוטב שום רומני מתובל, העשוי משיני שום מעוכות ומרוסקות, המעורבב עם מלח ומים. הרוטב די נוזלי וחריף. לעיתים הרוטב כולל שמנת או יוגורט באזורים מסוימים. הרוטב מוגש בדרך כלל: על דג מטוגן, על קבבים רומניים, על עוף בתנור (פויי לה צ'און) וממליגה, ועל כל בשר צלוי. קיימות גרסאות רבות להכנתו, בחלקן השום קצוץ דק או כתוש ומעורב בשמן, ואילו באחרות המרקם משחתי ותהליך ההכנה מזכיר את זה של מיונז - קיצוץ השום (עם מלח), ואז הוספה איטית מאוד של שמן תוך כדי ערבוב בלתי פוסק, ליצירת אמולסיה. יש המוסיפים גם חומץ, אשר מקנה למשחה צבע לבן מובהק.
סופר בוי

סופר בוי הוא סרט ישראלי קומי בבימויו של חנוך רוזן ובכיכובו של תום אבני, משנת 1998. הסרט מספר על תום בן ה-12 (תום אבני), ילד חולמני ולא מקובל בחברה, שהסובבים אותו הם אביגיל (מיטל סגל), חברתו לכיתה; ופרופסור גנץ (עודד תאומי), חוקר מוח בעל תוכי וחיבה לנוזלים צבעוניים. בעקבות תאונת דרכים הפרופסור הופך את תום מילד חולמני וכלומניק, לילד בעל חוכמה על אנושית, וחיבה למתוקים. במציאות חדשה זאת, הופך תום לילד מקובל ואהוד על חבריו, ומסתבך בפרשיית פלילים משעשעת, בה הוא הופך להיות "סופר בוי". זהו רומן ילדות רגיש והתמודדות מול מציאות ודמיון, כאשר סיפור דוד וגוליית משמש תפאורה לגבורתו של תום. תום – תום אבני אביגיל – מיטל סגל פרופסור גנץ – עודד תאומי ביל רושדה – אשר צרפתי האחים קול – ערן שדר, אלון דהן אמא של תום – צופית גרנט (אלישיב) אבא של תום – נתן סגן כהן אבא של אביגיל – עמית ליאור כתב פלילים – אבי יפה שחקני משנה: דודו טופז המגלם עיתונאי, חנוך רוזן בתפקיד בובת כלבו, אוהד קנולר בתפקיד שומר בבורסה, ולהקת היי פייב. בתפקיד אורח מופיע העיתונאי אילן ליזרוביץ' בתפקיד עצמו (כתב). תום אבני שר את שיר הנושא של הסרט, שנקרא גם הוא "סופר בוי". המילים מאת נועה ברנר ועמית ליאור והלחן של אורי אופיר. "סופר בוי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סופר בוי", באתר ספר הקולנוע הישראלי "סופר בוי", באתר אידיבי "סופר בוי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "סופר בוי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קצת אחרת

קצת אחרת הייתה להקת רוק מתקדם ישראלית, שפעלה בשנים 1974–1975. חבריה היו שלמה גרוניך, שם טוב לוי ושלמה יידוב. קצת אחרת הוא גם שמו של האלבום היחיד שהוציאה הלהקה. ההרכב קצת אחרת החל את דרכו כלהקת הליווי של הזמרת נורית גלרון בראשית דרכה המוזיקלית. לאחר גיבוש הופעה עצמאית, החלה השלישייה במסע הופעות ברחבי הארץ, ובהן שרה שירים מקוריים מפרי עטה. הצליל הייחודי והמקורי של ההרכב, שנחשב להרכב הרוק המתקדם מהיחידים בארץ לתקופה, משך אמנם תשומת לב ממוזיקאים וממבקרי מוזיקה ישראלים, אך לא זכה בהצלחה מסחרית. חוסר ההצלחה המסחרית הוביל לפירוק ההרכב ולעזיבתו של גרוניך את ישראל, לטובת ניסיונות לקריירה בחו"ל וללימודי מוזיקה בניו יורק. טרם פירוקה, הספיקה קצת אחרת להקליט את האלבום שנשא את שמו של ההרכב ("קצת אחרת", פונוקול) ובו התארחו, בין השאר, הנגנים אלי מגן, אילן גרוניך ואבנר יפעת. את העיבודים למיתרים ולפגוט ביצעו גרוניך ולוי. האלבום המקורי כלל 12 רצועות, כשהראשונה, "שיר הנסיעה", תיעדה את חוויותיהם של השלישייה ממסע ההופעות שלהם ברחבי הארץ. קטעים נוספים באלבום שזכו עם השנים להפוך לקלאסיקות ישראליות: "הנסיך הקטן", "שיר בין ערביים", "שניים סינים" והשיר החותם את האלבום, "ביסלט", המתייחס לשירים של להקת הביטלס ומהווה מעין מחווה ללהקה הנערצת על השלושה. האלבום הוקלט באולפני טריטון ואת עטיפת האלבום עיצב יוסי אורבך. לאחר פירוק הלהקה, המשיכו חבריה לשתף פעולה במסגרות מוזיקליות שונות. בשנת 1980, עם שובו של גרוניך לישראל, הצטרף כאורח למספר הופעות ללהקת "צליל מכוון", שבה היו חברים שם טוב לוי, שלמה יידוב והגיטריסט יצחק קלפטר (צ'רצ'יל). בשנת 1983 הקליטו גרוניך ולוי אלבום משותף בשם "אלבום משפחתי". בשנת 1991 שבה שלישיית "קצת אחרת" להופיע בפני קהל ברחבי הארץ, אלא שהפעם ההצלחה האירה פנים להרכב. השלישייה ממשיכה לשתף פעולה ולהופיע מדי פעם בפני קהל. מיעוטן של להקות רוק מתקדם בישראל הפך את "קצת אחרת" למילה נרדפת לסצנה המקומית של הרוק המתקדם. על שמה קרויה תוכנית הרדיו העוסקת בז'אנר, "קצת אחרת", וכן חנות מוזיקה המתמקדת ברוק מתקדם. בנובמבר 2014, לרגל 40 שנה לצאת האלבום, נערך ב"אוזן בר" בתל אביב מופע מחווה ללהקה בניהולו המוזיקלי של נדב הולנדר. בסוף המופע עלו גרוניך, לוי ויידוב לבמה והצטרפו לנגנים האחרים בביצוע הקטע "קווינטה". בנובמבר 2016 התאחדו חברי הלהקה לביצוע מספר יצירות במסגרת מופע קונצרט של התזמורת הפילהרמונית הישראלית אשר ארחה את שלמה גרוניך בהיכל התרבות בתל אביב. בנובמבר 2017 התאחד ההרכב לשתי הופעות במסגרת "פסטיבל הפסנתר", ומתוכננות לו הופעות נוספות. קצת אחרת, באתר MusicBrainz (באנגלית) קצת אחרת, באתר Discogs (באנגלית) סקירת האלבום קצת אחרת, באתר הישראלי "רוק מתקדם" בן שלו, גרוניך, שם טוב ויידוב מאזינים שוב יחד ל"קצת אחרת", באתר הארץ, 11 בנובמבר 2014 ניר גורלי, מופע מחווה לאלבום "קצת אחרת", באתר הארץ, 19 באוקטובר 2014 בן שלו, "קצת אחרת" - בלי היהלום המטורף, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2017
אימסט (מחוז)

אימסט (בגרמנית: Imst) הוא מחוז במערב טירול שבאוסטריה. המחוז גובל במחוז רויטה ובוואריה (לאורך גבול קצר מאוד) בצפון, מחוז אינסברוק במזרח, איטליה בדרום ומחוז לאנדק במערב. המחוז משתרע על 1,724.82 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה 52,658 תושבים (לפי מפקד האוכלוסין של 2005). במחוז ישנן 24 עיירות ובירתו היא העיירה אימסט. רוב שטח המחוז מכוסה בהרי האלפים, ועובר בו הנהר אין. מדיה וקבצים בנושא אימסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אימסט
בזיליקת קתדרלת קובנה

בזיליקת קתדרלת קובנה (בליטאית: Kauno Šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedra bazilika) נקראת גם בזיליקת הקתדרלה של השליחים פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש מקובנה היא כנסייה קתולית בעיר קובנה שבליטא. הקתדרלה, שאורכה 84 מ', גובהה 28 מ' ורוחבה 34 מ', היא הכנסייה הגותית הגדולה ביותר בליטא. התאריך המדויק של הקמת הקתדרלה המקורית, שהתאפיינה בסגנון גותי, אינו ידוע והיא מוזכרת לראשונה בכתבים שונים בשנת 1413. מבנה הקתדרלה נפגע במלחמה ב־1655 ונבנה מחדש בשנת 1671 אז נוספו לו כמה מוטיבים של סגנון הרנסאנס. מבנה הקתדרלה בת זממנו הוא תוצר של השיפוץ האחרון שנעשה בה בשנת 1800, ומאז ועד היום לא שונה מבנה הקתדרלה. מדיה וקבצים בנושא בזיליקת קתדרלת קובנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בזיליקת קתדרלת קובנה ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא ליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדיב סאביר

שִהאבּ א-דין שַראף אל-אוּדַבַּא סאבִּר בן אסמאעיל א-תרמד'י (פרסית וערבית: شهاب‌الدین شرف الادباء صابر بن اسمعیل الترمذی, תעתיק מדויק: שהאב אלדין שרף אלאדבאא צאבר בן אסמאעיל אלתרמד'י) הידוע בשם אדיבּ סאבִּר היה משוררה המלכותי של פרס במאה ה-12. מוצאו של אדיב סאבר הוא מן העיר תרמז שבאוזבקיסטן, אך את רוב חייו העביר בח'וראסאן. הוא הועסק בחצר של הסולטאן הסלג'וקי סנג'ר. מלבד שירותו כמשורר, הסולטאן השתמש בו בתור מרגל בחצר אויבו, שליט ח'וארזם, אתסיז, שלבסוף הטביע אותו למוות בנהר האמו דריה בשנת 1143. קובץ השירים שלו כולל בעיקר שירי שבח ותהילה לפטרוניו, הסולטאן סנג'ר, אויבו אתסיז, ומושל ח'וראסאן מג'ד א-דין עלי אל-מוסאווי. הוא ידוע בכישוריו הפואטיים וביכוטלתו להשתמש באמצעים לשוניים מגוונים בשירתו. המשורר הפרסי אנוורי התייחס אליו באחד משיריו, באומרו (ביחס לאיכותו כמשורר): "אני דומה ל[משורר] סַנַאִאי, אם כי לא ל[אדיב] סאבר" (چون سنایی هستم آخر گرنه همچون صابرم). קובץ שיריו של אדיב סאבר (בפרסית) כתב היד של הדיואן באוסף הספרייה הבריטית E.G. Browne, A Literary History of Persia, Volume 1, p. 308. Blois, F.C. de. "Ṣābir b. Ismāʿīl al-Tirmid̲h̲ī, S̲h̲ihāb al-Dīn, usually known as Adīb Ṣābir." Encyclopaedia of Islam, Second Edition. Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, .C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016 אנוורי, קובץ השירים, מס' 349 (انوری, دیوان اشعار, مقطعات, شمارهٔ ۳۴۹).
השאלה

השאלה היא העברת חפץ לשם שימוש זמני וללא תשלום מאדם אחד לאחר. השאלה יכולה להיות גם של בעלי חיים, כלי תחבורה ועוד. בהשאלה הבעלות על החפץ נשארת של המשאיל והשואל – לוקח החפץ – מקבל רשות להשתמש ואחריות להחזיר. בשונה מהשכרה, שאף היא מסירת חפץ לשימוש זמני, בהשאלה אין תשלום על הזכות להשתמש כפיצוי על הוויתור הזמני על זכויות שימוש. בתום תקופת ההשאלה על השואל להחזיר את החפץ למשאיל. יש להבחין גם בין השאלה להלוואה – הלוואה היא מסירת דבר והחזרת דבר מקביל או שווה ערך, אם כסף ואם מוצר מתכלה – אדם שואל כלי מטבח משכנו ומשיב לו אותו כלי עצמו, אך הוא לווה ממנו כוס סוכר ומשיב לו כוס סוכר באותו גודל בדיוק, אך לא את הסוכר שבו השתמש. השאלה מקובלת בין ידידים, כדרך לסיוע הדדי. השאלה נעשית לעיתים גם במסגרת פעילות עסקית (אם כי בה מקובלת יותר השכרה). ההשאלה עשויה גם לצמצם צריכה, ושימוש במשאבים וככך לתרום לאיכות הסביבה. לעיתים, ובפרט בעולם המסחר בשוק ההון משתמשים במונח השאלה, אך למעשה מדובר בהלוואה בריבית אפס. השאלה מקובלת גם כפעילות ציבורית. דוגמאות: ספריית השאלה – ספרייה ציבורית המשאילה ספרים לקוראים החברים בה. ארגון "יד שרה" עוסק בהשאלה של ציוד רפואי לחולים. השאלה של מוצגים בין מוזיאונים על ידי רשמים, למשל לשם תצוגה רחבה של יצירותיו של אמן מסוים, יצירות הפזורות במוזיאונים רבים. כלי נגינה יקרים, הנמצאים בבעלותם של אספנים, מושאלים לאמנים לשם נגינה בהם. במשמעות שונה מעט משמש המושג בהתייחסות להשאלה של עובד, שהיא העברה זמנית של עובד לפעילות אצל מעביד אחר, לקידומו של מיזם משותף לשני המעבידים. השאלה דומה מקובלת בקבוצות ספורט, שבהן ספורטאי מושאל לעונה אחת לקבוצה אחרת, ולאחר מכן חוזר לקבוצתו המקורית. כמו כן משתמשים במושג "משמעות מושאלת" לציון מילה או ביטוי המשמשים במובן שונה מהמובן המקורי שלהם. ערך מורחב – שואל שואל הוא אחד מארבעה שומרים האמורים בתורה, והוא החמור שבהם מבחינת אחריותו על החפץ, והוא מחויב להחזיר את החפץ בשלמותו בתום תקופת ההשאלה, וכמעט כל מאורע שאירע לחפץ, אף ללא אחריותו הישירה של השואל (כגון אונס), אינו עילה לפטרו מתשלום, אם אכן החפץ ניזוק או הושמד. בהלכות שבת מודגש ההבדל בין הלוואה להשאלה. בעוד שאסור ללוות בשבת, כיוון שקיים כלל האומר כי ”סתם הלוואה שלושים יום”, וקיים חשש שמא כיוון שההלוואה נעשית למשך זמן ממושך, ואין ברשות המלווה לתבוע אותה בתוך זמן ההשאלה, הוא ירשום על דף את פרטי ההלוואה כדי שלא ישכח. לעומת זאת, השאלה אינה לשלושים יום גם אם נעשית ללא קציבת זמן, ולכן מותר לשאול בשבת חפץ משכן, שכן החשש האמור אינו שייך במקרה כזה. בשולחן ערוך מצוין, כי בשפות בהן ההבדל בין הלוואה להשאלה אינו קיים (כמו למשל יידיש), יש לפרט ולומר שמבקשים את החפץ בהשאלה ולא בהלוואה. ערך מורחב – חוק השכירות והשאילה בחוק הישראלי מוסדרת שאילה בחוק השכירות והשאילה, תשל"א-1971. שאילה מוגדרת בחוק זה: "זכות להחזיק בנכס ולהשתמש בו שלא לצמיתות, כשהזכות הוקנתה שלא בתמורה". הרב מיכאל ויגודה, "שכירות ושאילה" על דיני שכירות ושאילה במשפט העברי, סדרת חוק לישראל, ירושלים תשנ"ח המפקיד, אתר ההשאלות הישראלי חוק השכירות והשאילה, תשל"א-1971, באתר "נבו" שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ש"ז הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ויילס (אונטריו)

ויילס (באנגלית: Wales) היא עיירת רפאים בפרובינציה הקנדית אונטריו. ויילס הוא אחד מן הכפרים האבודים של אונטריו, שהוצף בעקבות יצירת נתיב המים סנט לורנס ב-1958. העיירה נקראה על שם נסיך ויילס (אדוארד השביעי) שביקר באזור בעת סיוריו בקנדה ב-1860. המשפחות ומקומות העיסוק של העיירה הועתקו לעיירה החדשה אינגלסייד לפני שהושלמה בניית מעבר המים. ויילס, הממוקמת כ-3.5 קילומטרים מקו החוף, הייתה העיירה היחידה על היבשת שהושפעה מן ההצפה שנוצרה בעת בניית מעבר המים, כאשר הקהילה הייתה ממוקמת בעמק על יד מפרץ שבו עובר הנתיב. הכפר נבנה על מענק הקרקע של ד"ר ג'יימס סטיוארט, מגדוד המלך המלכותי בניו יורק. בין השנים 1810 ל-1957, חמישה דורות של משפחת סטיוארט התגוררו במקום. נכדו של דוקטור סטיוארט, ג'יימס ירש את האתר והוא בנה בית וחנות, ומאוחר יותר בית מלון. הוא גם תרם את המגרש עבור הכנסייה הפרסבטריאנית. שתי כנסיות לבנים עמדו בוויילס שנות ה-50 של המאה ה-20: הכנסייה האנגליקנית של סיינט דייוויד והכנסייה המאוחדת של סיינט מארק היו ציוני דרך בולטים בכפר. לאחר השלמת המסלול הראשון של רכבת גראנד טראנק בשנת 1856 (המסלול השני בשנת 1900), הכפר נודע בשם דיקינסונס לנדינג סטיישן (תחנת הנחיתה של דיקינסון). ב־1860 ירד אדוארד, הנסיך מוויילס (מאוחר יותר המלך אדוארד השביעי), בדיקינסונס לנדינג סטיישן, מתוך כוונה לצאת לנמל סנט לורנס למסע דרך אשד לונג סו. האגדה מספרת שהוא שאל את אנשי העיירה מדוע מקום קטן נקרא בשם כה ארוך. לאחר ביקורו פנו האנשים לסניף הדואר בקהילה והכפר נקרא על שמו של הנסיך. THE LOST VILLAGES, Wales ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מירני

מירני (רוסית: Мирный) היא עיר סגורה במחוז ארכנגלסק, רוסיה, המשרתת את קוסמודרום פלסצק. אוכלוסייתה נכון ל-2010, מונה 30,280 נפש. העיר מירני, שפירושה ברוסית שלווה נבנתה בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כדי לשרת את בסיס השיגור לטילים בליסטיים בין-יבשתיים של הצבא הסובייטי. לאחר שינוי ייעודו של הבסיס והפיכתו לבסיס שיגור טילים לחלל המשיכה לשרת את הקוסמודרום ואוכלוסייתה גדלה משמעותית לאורך שנות ה-70 וה-80. בשנת 1966 קיבלה העיר מעמד של עיר סגורה. רכבת וכביש מקשרים בין העיר לקוסמודרום. העיר שוכנת בתוך טייגה, ומוקפת יערות. כמעט כל כלכלת העיר מתבססת על שירות הקוסמודרום ומטבע הדברים רוב התושבים בעיר זו משתייכים למגזר הציבורי וקשורים לסוכנות החלל הרוסית. לאחר התפרקות ברית המועצות הצטמצמו תקציבי החלל של סוכנות החלל הרוסית והייתה הגירה שלילית מהעיר. ואולם, בשנים האחרונות עם הצמיחה הכלכלית הגבוהה ברוסיה ישנה שוב פעילות מחודשת בקוסמודרום וכך גם ביטחון כלכלי לעיר. מדיה וקבצים בנושא מירני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מירני
ויילס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נסיכות היסטורית ותואר אצולה נסיכות ויילס – נסיכות שהתקיימה בחסות ממלכת אנגליה (1216–1284) או כחלק ממנה (עד 1542) נסיך ויילס – תוארו של יורש העצר הבריטי, בהתייחס לנסיכות ויילס (כדרך לסימול כפיפות הנסיכות למונרך האנגלי) מקומות ויילס – אחת מארבע האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת (בריטניה) ניו סאות' ויילס – אחת ממדינות אוסטרליה; קרויה על שם ויילס ויילס (אונטריו) – עיירת רפאים באונטריו, קנדה; קרויה על שם נסיך ויילס ויילס (אלסקה) – כפר באלסקה, ארצות הברית; קרוי על שם ויילס אישים אנדרו ויילס (יליד 1953) – מתמטיקאי בריטי שחי בארצות הברית, התפרסם לאחר שהוכיח את המשפט האחרון של פרמה ג'ימי ויילס (יליד 1966) – מייסד ויקיפדיה ולס (פירושונים) וילס (פירושונים) ולש (פירושונים) וולש (פירושונים)
בריגדת מרדה

בריגדת מרדה (בערבית: تيار المردة) הייתה מיליציה מרונית בזמן מלחמת האזרחים בלבנון. היא נקראה על שם לוחמי מרדה שפעלו בראשית ימי הביניים באזור הלבנט. בשיאה מנתה המיליציה כ-5,000 חברים. כוח צבאי זה היה המיליציה האישית של סולימאן פרנג'יה - נשיא לבנון בעת פרוץ מלחמת האזרחים. המיליציה כונתה גם צבא השחרור של זע'רתא, על שם עיר הולדתו של פרנג'יה. במהלך השנתיים הראשונות למלחמת האזרחים בלבנון הייתה זע'רתא חזית הלחימה במוסלמים ובכוחות אש"ף שמעוזם היה בטריפולי השכנה. בתחילת מלחמת האזרחים פעלה בריגדת מרדה לצד מיליציות נוצריות אחרות, הגדולה מהן הפלנגות הנוצריות, אך בשנת 1978 חל קרע בין התנועות, על מאבקי על שליטה, גיוס לוחמים וגביית דמי חסות בצפון לבנון. לאחר מספר התנקשויות ומעשי חטיפה בין הפלנגות ומרדה, ב-13 ביוני 1978, חוליה של הפלנגות, בהנהגת סמיר ג'עג'ע ואלי חובייקה, בהוראת בשיר ג'ומאייל, תקפה את בית הקיץ של טוני פרנג'יה בעיירת הקיט אהדן. טוני ומשפחתו נרצחו, ועוד 35 גברים, נשים וטף. בעקבות האירוע אימצה משפחת פרנג'יה קו פרו-סורי והפסיקה להשתתף בפגישות עם החזית הלבנונית. לאחר הרצח נשארה בריגדת מרדה כוח עצמאי ולא חברה לכוחות הלבנוניים, והיא זוכה לתמיכה עד היום. שרידיה משמשים היום ככוח האישי של בנו של טוני פרנג'יה, סולימאן, מנהיג מפלגת המרדה.
סטואה

סטואה (ביוונית: στοά), באדריכלות יוון העתיקה היא סוג של מבנה, הכולל מעבר מקורה (אכסדרה) עם עמודים בצידו האחד הפתוח אל החוץ. מהצד השני ניצב קיר, ובו פתחים. הסטואה שימשה לצרכים ציבוריים שונים ביוון העתיקה. מבנים גדולים ומפוארים מסוג זה נבנו בערים יווניות רבות. סטואיי (סטואה בלשון רבים: סטואֵיי – Stoae או Stoæ) היוו בדרך כלל דופן לחללים ציבוריים, שווקים או אגורה שהיו פתוחות אליו בצד אחד וכללו מעבר וחדרים שונים בצד השני. לסטואה היו תפקידים שונים שהשתנו בדרך כלל – חנויות של סוחרים, הלנה, גלריות ועוד. הסטואיי הראשונות היו בנויות בצורה של האותיות 'ר' או 'ח' כך שהגדירו במיוחד חלל פנימי. הסטואיי הישנות ביותר נבנו באופן מלא לפי הסדר הדורי. סטואיי מאוחרות יותר עשו שימוש גם בסדרים האחרים. כמו כן נעשה גם שימוש במעברים בעלי שתי שורות עמודים ואף שתי קומות. לרוב, נעשה שימוש בסדר האיוני בשורה אחת ובסדר הדורי בשורה האחרת. המילה העברית סְטָיו, שפירושה שורת עמודים, נגזרה מן המילה היוונית. המקום הציבורי אשר היוותה הסטואה היה מקום מפגש עבור אנשי העיר וביניהם גם אנשי הרוח. פילוסופים רבים היו מקיימים דיונים ומלמדים את חניכיהם במקומות אלו ולעיתים גם בחוסר רשמיות על מדרגות הסטואה. המפורסם שבהם היה זנון מקיטיון שייסד גם את "האסכולה הסטואית" על שם המקום בו נלמדה משנתו – "הסטואה הססגונית" שבאתונה העתיקה. בסטואיי אחרות היו נפגשים גם פילוסופים גדולים נוספים כגון סוקרטס. "הסטיו הססגוני" (או "הסטואה הצבועה", Stoa Poikile), האגורה של אתונה העתיקה הסטואה של אטאלוס, האגורה של אתונה העתיקה הסטואה המלכותית או סטואת בזיליוס (Stoa Basileios), האגורה של אתונה העתיקה, המאה ה-6 לפנה"ס רשימת סטואיי (מתוך ויקיפדיה באנגלית) הסטיו המלכותי בהר הבית בירושלים בימי בית המקדש השני. אגורה (מקום כינוס) ארקדה אכסדרה הסדרים הקלאסיים מדיה וקבצים בנושא סטואה בוויקישיתוף סטואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)