laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברדה מודל 35

ברדה מודל 35 (באיטלקית - "(Cannone-Mitragliera da 20/65 modello 35 (Breda") היה תותח נ"מ איטלקי בקוטר 20 מילימטר, ששימש בתקופת מלחמת העולם השנייה. הכלי תוכנן לשימוש הן כתותח נ"מ והן כנגד מטרות קרקע, והיה יעיל כנגד טנקים קלים, כאשר הפגז חודר השריון בו השתמש היה מסוגל לחדור 30 מילימטרים של שריון בטווח של 500 מטרים. התותח הותקן על עגלה נגררת דו גלגלית, אך בשל החולשה המבנית שלה הייתה מהירות הגרירה מוגבלת ל-20 קמ"ש, כך שלרוב הותקן התותח על גבי משאית. בנוסף להיותו תותח נ"מ שימש תותח ברדה מודל 35 כחימוש העיקרי במספר סוגי רק"מ. בתחילה הותקן בארבעה טנקי פאנצר סימן 1 ששימשו את הספרדים הלאומנים במהלך מלחמת האזרחים בספרד על מנת להתמודד יותר טוב עם טנקי T-26 הסובייטיים ששימשו את הכוחות הרפובליקניים. לאחר מכן הותקן בטנק הקל האיטלקי פיאט L6/40 ובשריונית האיטלקית AB 41. בנוסף לכך הותקן כתותח נ"מ בסירות טורפדו מסוג MAS. לאחר תחילת מלחמת החורף רכשה פינלנד כמות של 88 תותחים מאיטליה. לפחות חמישה מהם הושמדו בזמן מלחמת ההמשך. ארבעה תותחים הותקנו על ידי הצי הפיני בסירות טורפדו. הכלי שימש את הפינים במשך עשרות שנים לאחר המלחמה ככלי אימון נגד מטוסים עד לשנת 1985. במהלך המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה נפלה כמות גדולה של תותחי ברדה מודל 35 בידי בריטניה במסגרת מבצע מצפן בשנת 1940. התותח הועבר לשימוש כוחות חבר העמים הבריטי ושימש במסגרת המצור על טוברוק על ידי הכוחות האוסטרלים, וכן על ידי קבוצת המדבר ארוכת הטווח, ובכלי שיט שונים של הצי האוסטרלי והצי הבריטי. מדיה וקבצים בנושא ברדה מודל 35 בוויקישיתוף
דוד שטורל

דוד שטורל (בגרמנית: David Storl; נולד ב-27 ביולי 1990) הוא אתלט גרמני, פעמיים ברציפות אלוף העולם (טגו 2011 ומוסקבה 2013), 3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (הלסינקי 2012, ציריך 2014 ואמסטרדם 2016) וסגן האלוף האולימפי (לונדון 2012) בהדיפת כדור ברזל. שטורל נולד ברוכליץ, סקסוניה, צפונית מערבית לקמניץ. באליפות העולם באתלטיקה לנערים שנערכה באוסטרבה, צ'כיה בשנת 2007 זכה שטורל במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל (5 ק"ג) בתוצאה של 21.40 מטר. באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בבידגושץ', פולין בשנת 2008 הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל (6 ק"ג) בתוצאה של 21.08 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים שטורל במקום 28 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.19 מטר, באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר במרץ 2010 הוא סיים במקום שביעי בתוצאה של 20.40 מטר ובאליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי אותה שנה הוא סיים במקום חמישי בתוצאה של 20.57 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה ב-14 ביולי 2011 זכה שטורל במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא תחרות חדש של 20.45 מטר ובאליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית, ב-2 בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בשיא אישי חדש של 21.78 מטר, לפני דילן ארמסטרונג מקנדה (21.64 מטר) ואנדריי מיחנביץ' מבלארוס (21.40 מטר). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכה שטורל במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 21.88 מטר, אחרי ריאן וייטינג מארצות הברית (22.00 מטר) ולפני תומאש מאייבסקי מפולין (21.72 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביוני אותה שנה זכה שטורל במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.58 מטר, לפני רוטגר סמית מהולנד (20.55 מטר) ואסמיר קולשינאק סרביה (20.36 מטר). באולימפיאדת לונדון (2012) זכה שטורל במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 21.86 מטר, אחרי תומאש מייבסקי (21.89 מטר) ולפני ריס הופה מארצות הברית (21.23 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה שטרול במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.73 מטר, לפני ראיין וייטינג מארצות הברית (21.57 מטר) ודילן ארמסטרונג מקנדה (21.34 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכה שטרול בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.41 מטר, לפני בורחה ויואס מספרד (20.86 מטר) ותומאש מייבסקי (20.83 מטר). באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג במרץ 2015 זכה במדליית נוספת בתוצאה של 21.23 מטר. הדיפת כדור ברזל: 22.20 מטר (2015) הדיפת כדור ברזל: 21.88 מטר (2012) מדיה וקבצים בנושא דוד שטורל בוויקישיתוף דוד שטורל, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי דוד שטורל, באתר olympedia.org דוד שטורל, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית דוד שטורל, באתר ליגת היהלום דוד שטורל, באתר Track and Field (גברים)
ליאת תמרי

ליאת תמרי (נולדה ב-18 במרץ 1976) היא שחקנית ישראלית. נולדה בתל אביב. הוריה, עליזה ומשה תמרי, גדלו בתל אביב. אביה יליד ישראל ואמה עלתה לישראל בגיל שנתיים, יש לה אחות צעירה ממנה, שרון תמרי, שעוסקת באופנה. בהיותה בת שמונה עברה לרמת השרון. בוגרת תיכון אלון ברמת השרון, במגמת תיאטרון. באותה תקופה שיחקה בהצגה "בטון רגוע" שהופיעה בפסטיבל עכו. בצה"ל שירתה כפקידת מבצעים בחיל האוויר. היא בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמת תסריטאות. היא שיחקה במיני-סדרת הטלוויזיה של גור בנטביץ' "בסימן ונוס". תמרי גילמה את דמותה של אתי נבו, אחותה של שירי נבו (טינקרבל), נרצחת בפרשיית רצח. תמרי שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של יובל שפרמן "תעשה לי ילד". היא גילמה את דמותה של אסנת, עיתונאית אבודה שפוגשת את רם (גל תורן), סולן בלהקת רוק. אסנת עוזבת את עבודתה בעיתונות הופכת למנהלת הלהקה שעובדת על אלבום הבכורה שלה ונסחפת לתוך מערכת יחסית סוערת והרסנית. תמרי שיחקה בסדרת הטלוויזיה של עופר ויצמן ואורן שקדי "גירושים נפלאים". היא גילמה את דמותה של עדי ארטיג'יאני, שותפה במשרד לעריכת דין המתמחה בגירושים. ליאת תמרי שיחקה בסרט הסטודנטים של מיה דרייפוס "שעווה זה כואב". היא גילמה את דמותה של תמי בת ה-18, שעושה שמרטפות על אחותה הקטנה זהר (זהר לוטרינגר) בזמן חופשת הפסח, כשאימן רינה (עירית גדרון) יוצאת מהבית. תמי היא בעל נטיות אובדניות, אבל בסרט היא בתקופה טובה. הסרט השתתף בפסטיבלים רבים וזכה בפרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר בפסטיבל וינה. היא הייתה עורכת תוכן משנה בערוץ הילדים. כתבה דיאלוגים לסדרות הטלוויזיה "בובות" "האלופה 3", "חשופים", "ילדי ראש הממשלה", היא הייתה מלהקת, בין השאר לסדרת הטלוויזיה "האקס המיתולוגי". הייתה מלהקת ויועצת תסריט לסרטו של גור בנטביץ' "לרדת מהעץ" (2013). שיחקה בעונה הרביעית של הבורר (2013) בתפקיד לירון, פסיכיאטרית בבית משוגעים. תמרי למדה משחק אצל ערן פסח ולמדה קורס משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס. ב-18 בדצמבר 2014 נולדה ביתה אביגיל מטלון-תמרי ששיחקה בהצגה "מיתולוגיה מקושקשת". תפקידים בטלוויזיה תפקידים בקולנוע (חלקי) ליאת תמרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליאת תמרי באתר "אישים" ליאת תמרי, באתר "אידיבי"
מריה סבינובה

מריה סבינובה (ברוסית: Мария Сергеевна Савинова; נולדה ב-13 באוגוסט 1985) היא אתלטית רוסיה. היא אלופה אולימפית (לונדון 2012) אלופת עולם (טגו 2011) ואלופת אירופה (ברצלונה 2010) בריצת 800 מטר. בשנת 2017, נמצאה סבינובה חיובית באימרוץ (השתמשה בסטרואיד אנאבולי אוקסנדרולון) והושעתה מהשתתפות בתחרויות לארבע שנים וכל התוצאות שלה והישגיה (2010 - 2013) נפסלו ונמחקו. סבינובה נולדה בעיר צ'ליאבינסק. באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 2009 זכתה סבינובה במדליית הזהב בריצת 800 מטר עם תוצאה של 1:58.11 דקות, לפני בת ארצה אוסקנה זברוז'ק (1:59.20 דקות) והאיטלקית אליסה קוסמה (2:00.23 דקות) ובאליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה אותה שנה היא סיימה במקום חמישי עם תוצאה של 1:58.68 דקות. בחודש מרץ 2010 השתתפה סבינובה באליפות העולם באולם שנערכה בדוחה, קטר וזכתה במדליית הזהב בריצת 800 מטר עם תוצאה של 1:58.26 דקות, לפני ג'ניפר מדוז הבריטית (1:58.43 דקות) ואלייזה ג'ונסון האמריקאית (1:59.60 דקות). בהמשך השנה השתתפה באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברצלונה, ספרד וזכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 1:58.22 דקות, לפני איבון האק ההולנדית (1:58.85 דקות) וג'ניפר מדוז (1:59.39 דקות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה סבינובה במדליית הזהב בריצת 800 מטר כשקבעה את שיאה האישי בתוצאה על 1:55.87 דקות, לפני קסטר סמניה הדרום אפריקאית (1:56.35 דקות) וג'נט ג'פקוסגאי הקנייתית (1:57.42 דקות). באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה סבינובה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.19 דקות, לפני קסטר סמניה (1:57.23 דקות) ובת ארצה אקטרינה פוסטיגובה (1:57.53 דקות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכתה סבינובה במדליית כסף בתוצאה של 1:57.80 דקות, אחרי יוניק ג'פקוץ' סום מקניה (1:57.38 דקות) ולפני ברנדה מרטינז מארצות הברית (1:57.91 דקות). ריצת 400 מטר: 51.43 שניות (2012) ריצת 800 מטר: 1:55.87 דקות (2011) ריצת 1500 מטר: 4:10.25 דקות (2010) ריצת 400 מטר: 52.05 שניות (2010) ריצת 600 מטר: 1:26.23 דקות (2011) ריצת 800 מטר: 1:58.10 דקות (2009) ריצת 1000 מטר: 2:34.56 דקות (2009) ריצת 1500 מטר: 4:08.2 דקות (2010) מדיה וקבצים בנושא מריה סבינובה בוויקישיתוף מריה סבינובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מריה סבינובה, באתר olympedia.org מריה סבינובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית מריה סבינובה, באתר ליגת היהלום מריה סבינובה, באתר Track and Field (נשים)
ראיין וייטינג

ראיין קיית' וייטינג (באנגלית: Ryan Keith Whiting; נולד ב-24 בנובמבר 1986) הוא אתלט אמריקאי. הוא סגן אלוף עולם (מוסקבה 2013) ופעמיים ברציפות אלוף העולם באולם (איסטנבול 2012 וסופוט 2014) בהדיפת כדור ברזל. וייטינג נולד בהאריסברג, פנסילבניה. הוא בוגר אוניברסיטת המדינה של אריזונה וזכה 5 פעמים בתואר אליפות המכללות (NCAA). באליפות פאן-אמריקה באתלטיקה לנוער שנערכו בוינדזור, אונטריו קנדה בשנת 2005 זכה וייטינג בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל (6 ק"ג) בתוצאה של 19.75 מטר ובזריקת דיסקוס (1.750 ק"ג) בשיא תחרות חדש של 61.40 מטר. באליפות המכללות באתלטיקה באולם שנערכה בפאייטוויל, ארקנסו במרץ 2008 זכה וייטינג במדליית זהב בשיא מכללות חדש של 21.73 מטר (השיא הנוכחי). באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית, בשנת 2011 סיים וייטינג במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.75 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכה וייטינג במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 22.00 מטר, לפני דוד שטורל מגרמניה (21.88 מטר) ותומאש מאייבסקי מפולין (21.72 מטר). במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) סיים וייטינג במקום שני בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.66 מטר, אחרי ריס הופה (22.00 מטר) ולפני כריסטיאן קאנטוול (21.28 מטר) והבטיח את השתתפותו במשחקים. במשחקים עצמם הוא סיים במקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.64 מטר. בשלב המוקדמות הוא הדף למרחק של 20.78 מטר ועלה מהמקום הרביעי. במסגרת ליגת היהלום שנערכה בדוחא שבקטר ב-10 במאי 2013 זכה וייטינג במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש ובתוצאת השנה בעולם של 22.28 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.57 מטר, אחרי דוד שטורל (21.73 מטר) ולפני דילן ארמסטרונג מקנדה (21.34 מטר). הדיפת כדור ברזל: 22.28 מטר (2013) זריקת דיסקוס: 61.11 מטר (2008) הדיפת כדור ברזל: 22.23 מטר (2014) מדיה וקבצים בנושא ראיין וייטינג בוויקישיתוף ראיין וייטינג, באתר olympedia.org ראיין וייטינג, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ראיין וייטינג, באתר ליגת היהלום ראיין וייטינג, באתר Track and Field (גברים) ראיין וייטינג, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה
Sorry (שיר של מדונה)

Sorry ׂ(בעברית: סליחה) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית מדונה. השיר יצא לאור ב-26 בפברואר 2006, כסינגל השני מאלבום האולפן העשירי של מדונה, Confessions on a Dance Floor. השיר הופיע בנוסף באלבום האוסף של מדונה Celebration. בשיר אומרת מדונה את המילה "סליחה" בעשר שפות שונות, בהן עברית. קליפ השיר הוא המשך לקליפ של השיר Hung Up. השיר זכה לביקורות חיוביות והגיע למקום הראשון במצעדי בריטניה, איטליה, הונגריה, ספרד, מצעד שירי המועדונים של ארצות הברית ומצעד הסינגלים של אירופה. מדיה וקבצים בנושא Sorry בוויקישיתוף מידע על הסינגל "Sorry" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Sorry" באתר Discogs סרטון השיר "Sorry" באתר יוטיוב מקסי סינגל • תקליטור • הורדה דיגיטלית מידע על Sorry, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Sorry, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Sorry, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Sorry, באתר המצעד הספרדי מידע על Sorry, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון
ג'ון פיליפ קמבל

ג'ון פיליפ קמבל (באנגלית: John Philip Kemble; ‏ 1 בפברואר 1757 - 26 בפברואר 1823) היה שחקן תיאטרון שייקספירי אנגלי, מגדולי שחקני תקופתו. אחיהם של השחקנים שרה סידונס, סטיבן קמבל (Stephen Kemble), צ'ארלס קמבל (Charles Kemble) ואליזבת ויטלוק (Elizabeth Whitlock) ושל הסופרת אן האטון (Ann Hatton). נולד בפרסקוט, לנקשייר למשפחת שחקנים קתולית, בנו של רוג'ר קמבל (Roger Kemble), שחקן ומנהל תיאטרון שלהקתו הנודדת כללה את רוב משפחתו. בנעוריו חשב להיות כומר ולמד בסמינר לכמרים בצרפת, אך לאחר ארבע שנים שב לביתו והשתלב בקבוצת התיאטרון. את תפקידו הראשון על הבימה גילם בינואר 1776, ב-1778 הצטרף לתיאטרון ביורק וב-10 באוקטובר הופיע לראשונה בתפקיד ראשי שייקספירי כמקבת'. ב-1781 חתם חוזה עם תיאטרון בדבלין והופיע בתפקיד המלט. בנוסף הופיע בתפקידים ראשיים רבים נוספים במחזות רבים. משחקו המדויק ופרשנותו, יחד עם הצלחת אחותו, שרה, הובילוהו לחתימת חוזה עם תיאטרון דרורי ליין בלונדון. ב-30 בספטמבר 1783 הופיע על במת תיאטרון זה לראשונה בתפקיד המלט. במחזה מקבת' שעלה ב-31 במרץ 1785 שיתף פעולה עם אחותו, שגילמה לצידו את ליידי מקבת'. זוג השחקנים האחים זכה לתגובות נלהבות והמשיך לשתף פעולה בהצגות רבות בתיאטרון דרורי ליין. בדצמבר 1787 נשא לאשה את השחקנית פרסיליה הופקינס בררטון (Priscilla Hopkins Brereton). שנה לאחר מכן התמנה למנהלו של תיאטרון דרורי ליין. בתפקיד זה שלט בבימוי ובעיצוב התלבושות וערך ניסויים שונים לחדשנות בתחומים אלה. התפקידים בהם הצטיין במיוחד, הודות להופעתו המרשימה, היו דמויות הרואיות מן המחזות ההיסטוריים הרומיים והטרגדיות של שייקספיר ושל בני תקופתו (בפרט קוריולנוס). זאת בניגוד למי שנחשב יורשו על הבמה, אדמונד קין, שהצטיין דווקא בגילום דמויות פגומות כריצ'רד השלישי ושיילוק מן הסוחר מוונציה. ב-1803 התמנה קמבל למנהל תיאטרון קובנט גרדן וכיהן בתפקיד עד לשריפת התיאטרון ב-20 בספטמבר 1808. כיוון שקמבל היה מושקע בתיאטרון, הוא איבד בשריפה חלק ניכר מהונו והתקיים בזכות הלוואה נדיבה מאת רוזן נורת'מברלנד. מתוך רצון להחזיר את הנזקים נפתח התיאטרון מחדש ב-1809 תוך העלאה ניכרת של מחיר הכרטיס, העלאה זו התקבלה במהומות מצד הקהל שנקראו OP [Old Prices] riot. קמבל נפרד מן הבמה ב-23 ביוני 1817 בתפקיד קוריולנוס. באחרית ימיו ראה את עלייתו של אדמונד קין, שביצע תפקידים שיקספיריים באופן שונה וחדשני יותר, כאשר השבחים על משחקו של קין מלווים בביקורת על משחקו של קמבל. את רוב זמנו עשה מחוץ לבריטניה ונפטר בלוזאן ב-26 בפברואר 1823. James Boaden, Memoirs of the life of John Philip Kemble, R.H. Small, 1825 מדיה וקבצים בנושא ג'ון פיליפ קמבל בוויקישיתוף ביוגרפיה של קמבל ביוגרפיה(הקישור אינו פעיל) באתר אישי התיאטרון של המאה ה-18 משפחת קמבל במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה ג'ון פיליפ קמבל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'ון פיליפ קמבל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'ון פיליפ קמבל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ריס הופה

מייקל מוריס "ריס" הופה (באנגלית: Michael Maurice "Reese" Hoffa; נולד ב-8 באוקטובר 1977) הוא אתלט אמריקאי, אלוף עולם (אוסקה 2007) ובעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בהדיפת כדור ברזל. הופה נולד בשם מוריס אנטאון צ'יזם באוונס שבג'ורג'יה לאם חד הורית צעירה. בגיל 4 הוא ואחיו הבכור בן ה-6 שיחקו במצית סיגריות וכתוצאה מכך נשרף ביתם. מספר שבועות לאחר שאיבדו את כל רכושם אמם הצעירה שלא הצליחה להתמודד עם הקשיים, מסרה אותם לכנסייה, בלואיוויל, קנטקי. 18 חודשים לאחר מכן, הוא ואחיו עברו לבית בחווה ליד העיר אך רק הוא אומץ על ידי סטיבן וקאתי הופה שלהם עוד ארבעה ילדים, 3 בנות ובן בשל בעיות התנהגותיות של אחיו, למונט. לאחר האימוץ הוא בחר לשנות את שמו למייקל מוריס "ריס" הופה. הופה מתאמן בהדרכתו של דון באביט. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית בשנת 2003 זכה הופה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא משחקים חדש של 20.95 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2004 זכה הופה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.07 מטר ובהמשך אותה שנה הוא באולימפיאדת אתונה (2004) הוא סיים רק במקום 22 בתוצאה חלשה עבורו של 19.40 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 זכה הופה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 22.11 מטר, לפני אנדריי מיכנביץ' מבלארוס שקבע אף הוא שיא איש חדש של 21.37 מטר ויואכים אולסן מדנמרק (21.16 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה הופה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.04 מטר, לפני בן ארצו אדם נלסון (21.61 מטר) ואנדריי מיכנביץ' (21.27 מטר). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בולנסיה, ספרד במרץ 2008 זכה הופה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל ולא הצליח להגן על תוארו לאחר שקבע תוצאה של 21.20 מטר, אחרי בן ארצו כריסטיאן קאנטוול (21.28 מטר) ולפני תומאש מאייבסקי מפולין שקבע שיא מדינה חדש של 20.93 מטר. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים הופה במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.53 מטר, באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בברלין שבגרמניה, בשנת 2009 הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 21.28 מטר, 9 ס"מ ממדליית ארד ולא הצליח להגן על תוארו ובאליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית, בשנת 2011 הוא סיים במקום חמישי בתוצאה של 20.99 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 סיים הופה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.55 מטר. בשנת 2012 הדף הופה את כדור הברזל מעבר ל-21 מטר בפעם ה-100 בקריירה שלו. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) סיים הופה במקום ראשון בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.00 מטר, לפני ריאן וייטינג 21.66 מטר וכריסטיאן קאנטוול (21.28 מטר) והבטיח את השתתפותו במשחקים. באולימפיאדה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 21.23 מטר, אחרי תומאש מייבסקי (1.89 מטר) ודוד שטורל גרמניה (21.86 מטר). הופה נשוי לרנטה, מורה למתמטיקה בבית ספר תיכון. בין תחביביו, היא יכולתו לפצח את הקובייה הונגרית ב-30 שניות. הדיפת כדור ברזל: 22.43 מטר (2007) זריקת דיסקוס: 49.92 מטר (2001) יידוי פטיש: 60.05 מטר (2002) הדיפת כדור ברזל: 22.11 מטר (2006) ריס הופה, באתר olympedia.org ריס הופה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ריס הופה, באתר ליגת היהלום ריס הופה, באתר Track and Field (גברים) ריס הופה, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה Olympic Athlete - Reese Hoffa Is an Olympic Athlete and a Famous Adoptee, web.archive.org, ‏2010-05-26
ישראל בן-יהודה

ישראל בן יהודה (עבדו) (1915 - 9 ביוני 1999) היה מלוחמי "ההגנה", הפלמ"ח וצה"ל, וממיסדיה של חברת "להב", אחת החברות הוותיקות בתחום הנשק בישראל. בן יהודה נולד ב-1915 בירושלים לאלישע יהודיוף ומלכה ריינה יהודיוף (לבית חפץ) - משפחה ממוצא בוכרי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשה המשפחה לרוסיה כנתינים רוסים, ושבה לירושלים רק בשנת 1921. בגיל 15 התגייס בן יהודה לארגון ההגנה. בתקופת המרד הערבי הגדול שירת ביחידות הנודדת ופו"ש שהקים יצחק שדה. בסמוך להקמת הפלמ"ח הצטרף לשורות הארגון. הפלמ"ח הוקם ערב המערכה בסוריה ובלבנון בה פלשו כוחות בעלות הברית לסוריה וללבנון שהיו בשליטת אנשי צרפת של וישי שהיה חשש שיעברו לצד מדינות הציר. היה צורך בצעירים דוברי ערבית שיוכלו לשמש בתפקידים מיוחדים בסוריה ובלבנון לקראת הפלישה ובמהלכה. בן יהודה, שכונה בכינוי המחתרתי "עבדו" גויס למסגרת שכונתה "המחלקה הסורית", לצד יהושע פלמון, חיים לבקוב וירוחם כהן. ביחד עם לבקוב חדר לסוריה ערב הפלישה, במאי 1941. עד לתחילת הלחימה לא היה לבן יהודה וללבקוב קשר עם מפקדת בעלות הברית, אך לאחר תחילת הלחימה חודש הקשר והם נשלחו לאזור חלב כדי לפגוע במתקנים של הצרפתים, שגילו עדיין התנגדות. כאשר הגיעו אנשי החוליה לשדה התעופה בחאלב גילו כי המטוסים המוצבים שם הם מטוסי דמה. הם החליטו לפגוע במטרות אחרות וחיבלו בתחנת רכבת ובמאגרי דלק. לאחר הפעולה בסוריה המשיך בן יהודה בשירות בפלמ"ח במסגרת המחלקה הערבית ובמסגרות אחרות, והתמחה בחבלה. במהלך מלחמת העצמאות שירת בתחילה כמומחה לייצור פצצות וחבלה. לאחר מכן הקים יחידה בשם "גב"ס" (גיוס בלתי סדירים) שהורכבה מבני מיעוטים שביצעו פעולות חבלה בעורף האויב. ב-1951 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן. הוא המשיך בשירות במילואים, ולאחר מלחמת ששת הימים שימש זמן מה כסגן מושל יריחו. לאחר שחרורו של בן יהודה מהצבא, הקים עם חבריו יוסי הראל ויצחק לוי, עסק למסחר בנשק בשם "להב" (שם המבוסס על ראשי התיבות של שמותיהם - לוי, הראל, בן יהודה). הראל שב לאחר זמן מה לשירות בצה"ל וביחידות המודיעין, ולוי ובן יהודה המשיכו לפתח את העסק בעצמם. החברה עסקה בסחר ובייבוא נשק, והיא פעילה גם כיום כאחד הגורמים העיקריים בישראל בתחום הסחר בנשק. בן יהודה נפטר בשנת 1999. בן יהודה היה נשוי לשרה, ואב לשני בנים. בנו הבכור, אלישע, נהרג בשנת 1967 בשירות צבא ההגנה לישראל. בנו יריב הצטרף לחברת להב, ושימש כמנכ"ל החברה. ישראל בן-יהודה באתר הפלמ"ח גמליאל כהן, המחלקה הסורית של הפלמ"ח, מכאן ומשם - כתב עת למורשת יהדות דמשק, גיליון 27, עמ' 6, אפריל 2018 ריקי רט, מאה שנה להקמת ההגנה – סיפורו של המסתערב הראשון, מקור ראשון, 7 ביוני 2020 אורי מילשטיין, עבדו, דבר, 14 באפריל 1972, המשך המשך המשך ירוחם כהן, לאור היום ובמחשך, הוצאת עמיקם, 1969, עמ' 28 להב משונן אתר "יחידה"
Objective-C

Objective-C היא שפת תכנות מונחת עצמים לשימוש כללי המוסיפה הודעות בסגנון שפת Smalltalk לשפת C. זוהי שפת התכנות העיקרית הנמצאת בשימוש חברת אפל למערכות ההפעלה OS X ו-iOS, וה-API שלהם, Cocoa. השפה פותחה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, ונבחרה לשפה של מערכות ההפעלה NeXT ו-NeXTSTEP, שעליהן התבססו OS X ו-iOS. תוכניות גנריות ב-Objective C אשר אינן משתמשות בספריות של NeXT יכולות להיות מהודרות לכל מערכת הפעלה הנתמכת על ידי GCC או Clang. שפה זו היא אחת השפות הפופולריות בקרב מתכנתים בעולם עד היום. Objective-C נוצרה ברובה בראשית שנות ה-80 על ידי עובדי חברת Stepstone, בראד קוקס וטום לאב. שפת התכנות Smalltalk הייתה מוכרת לשניהם בשל עבודתם במרכז התכנות הטכנולוגי של חברת ITT בשנת 1981 ובאותה עת הם החלו לעבוד על פיתוח Objective-C. קוקס התעניין בבעיות של שימוש חוזר בעיצוב תוכנה ובתכנות. הוא הבין כי שפה כמו Smalltalk תוכל לשמש לבניית סביבת פיתוח למפתחים ב-ITT. נוסף על כך הם הבינו כי תאימות לאחור לשפת C תהיה קריטית להמשך הפיתוח בחברה. קוקס החל לכתוב ממיר ל-C המשתמש בכמה מהיכולות של Smalltalk. במהרה הוא החל לממש תכנות מונחה עצמים בשפת C, שכינה OOPC. לאב וקוקס יצרו לבסוף מיזם חדש, בשם Productivity Products International ‏(PPI) כדי למסחר את המוצר שלהם, שהכיל מהדר לשפת Objective-C ומספר ספריות. בשנת 1986 פרסם קוקס מפרט ראשוני לשפת Objective-C בספר Object-Oriented Programming, An Evolutionary Approach. לאחר שסטיב ג'ובס נאלץ לעזוב את אפל, הוא הקים את חברת NeXT בעזרתם של כמה שותפים. בשנת 1988 רכשה NeXT את רישיון השימוש של Objective-C מחברת StepStone (השם החדש של PPI, הבעלים של Objective-C) והרחיבה את המהדר GCC לתמיכה ב-Objective-C. בנוסף, היא פיתחה את ספריות ה-AppKit ו-Foundation Kit, עליהם התבסס ממשק המשתמש של NeXTStep. בעוד מחשבי העבודה של NeXT לא זכו להצלחה, זכו כלי התוכנה לשבחים רבים. עובדה זו הובילה את NeXT לזנוח את פיתוח החומרה ולהתמקד בכלי תוכנה, ושיווק NeXTstep כפלטפורמת תכנות מותאמת אישית. לאחר שרכשה את NeXT בשנת 1996, השתמשה אפל ב-OpenStep במערכת ההפעלה החדשה שלה, OS X. זה כלל את Objective-C, ואת כלי הפיתוח של NeXT שהיו מבוססי Objective-C.כלי הפיתוח Project Builder הורחב ובהמשך שונה שמו ל-Xcode. רוב ה-Cocoa API של אפל מבוסס כיום על אובייקטים מממשק OpenStep, וזוהי סביבת העבודה הנפוצה ביותר כיום לפיתוח ב-Objective-C. מדיה וקבצים בנושא Objective-C בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Objective-C (באנגלית) The Objective-C 2.0 Programming Language באתר חברת אפל מדריך תכנות ב-Objective-C מבוסס GNUStep Objective-C, בראד קוקס, מפתח השפה אינדקס "TIOBE"
אייל נוסובסקי

אייל נוסובסקי (נולד ב-1962) אלוף-משנה במילואים בצה"ל. שימש מפקד מתקן אדם ומפקד אגד 900. מכהן כמנהל מחלקת הבטיחות של תנועת הצופים משנת 2006 ועד היום. נוסובסקי התגייס לצה"ל בינואר 1981 במסגרת גרעין נח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ושימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 932 בין השנים 1993–1995, והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש מפקד בא"ח נח"ל בין השנים 1995–1997. לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת הנח"ל. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד מתקן אדם. לאחר מכן שימש כמפקד אגד 900, שהיווה מסגרת מאחדת ל"גדודי ה-90" בטרם ההקמה הרשמית של חטיבת כפיר, ושימש בתפקיד עד 23 באוקטובר 2005. הספד שכתב נוסובסקי על חברו ארז פוטרמן. מפקדי גדוד 932, מתוך אתר חטיבת הנח"ל. עמוס הראל, טביעת החייל בירדן ההררי: מפקד קורס הודח; הערה לסא"ל, באתר הארץ, 16 ביוני 2003. ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
AC בלינצונה

AC בלינצונה (באיטלקית: Associazione Calcio Bellinzona) היה מועדון כדורגל שווייצרי מהעיר בלינצונה. המועדון נוסד בשנת 1904 ושיחק באצטדיון Stadio Comunale, בעל תכולה של 10,000 מקומות ישיבה. הישגה הגדול ביותר של הקבוצה היה זכייה באליפות ליגת העל השווייצרית בשנת 1948. בעונת 2007/2008 העפילה הקבוצה לגמר הגביע השווייצרי, אך הפסידה לקבוצת פ.צ. בזל. בעקבות כך השתתף המועדון במשחקים במסגרת גביע אופ"א בעונת 2008/2009. משנת 2011 שיחקה הקבוצה בליגה השנייה בשווייץ, ובקיץ 2013 הודיע המועדון על פשיטת רגל והוקם מחדש בליגה החמישית. אליפות (1) 1948 פינליסטית בגביע השווייצרי (3) 1962, 1969, 2008 אתר האינטרנט הרשמי של AC בלינצונה (באיטלקית) AC בלינצונה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) AC בלינצונה, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנרי קלווין

הנרי קלווין (באנגלית: Henry Calvin‏; 25 במאי 1918 – 6 באוקטובר 1975) היה שחקן קולנוע קומי אמריקאי, התפרסם כשכיכב בסדרה "זורו" שעלתה לשידור בארצות הברית בשנת 1957 ובסרט טובי טיילר בקרקס. נולד ב-1918 בדאלאס, טקסס, כילד שר במקהלת הכנסייה המקומית ולאחר לימודיו התיכוניים למד שירה משחק באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית בטקסס. בשנת 1950 התארח לראשונה בתוכנית רדיו מוזיקלית, ב-1952 הופיע בברודוויי וארבע שנים מאוחר יותר השתתף לראשונה בהפקה קולנועית - פשע נגד ג'ו. קלווין מת בשנת 1975 מסרטן הגרון ונקבר בדאלאס. פשע נגד ג'ו (1956) כוכב שבור (1956) זורו (1957 - 1959) טובי טיילר בקרקס (1960) ילדים בארץ הצעצועים (1961) ספינת השוטים (1965) האיש מן הדוד (1966) מדיה וקבצים בנושא הנרי קלווין בוויקישיתוף הנרי קלווין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנרי קלווין, באתר AllMovie (באנגלית) הנרי קלווין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הנרי קלווין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.