יאלו (כפר)

יאלו (בערבית: يالو) היה כפר ערבי ששכן עד שנת 1967 באזור מובלעת לטרון. הכפר נכבש במלחמת ששת הימים, תושביו פונו ובתי הכפר נהרסו על ידי צה"ל, מאוחר יותר הוקם במקום פארק קנדה. חלק מהתושבים גורשו לירדן וחלקם התיישב בכפרים אחרים ביהודה ושומרון. הכפר מזוהה עם העיר המקראית איילון. בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל התקיימה באתר הכפר העיר איילון, שהייתה היישוב הגדול באזור ומוזכר במכתבי אל עמארנה (המתוארכים לאמצע המאה ה-14 לפנה"ס) כיישוב החולש על צומת הדרכים הראשית בין השפלה להר. ב-1968, במסגרת הסקר הארכאולוגי של ישראל, נמצאו מממצאים שמהם עלה כי היה מיושב החל מתקופת הברונזה. בספר יהושע, העיר מוזכרת כאחת הערים בנחלת שבט דן. כמו כן, העיר נזכרת ברשימת הערים שהחריב שישק הראשון במסעו לארץ ישראל בשנת 925 לפנה"ס לערך. בתקופה הרומית והביזנטית כונה היישוב במקום בשם "אלוס" או "יאלו". בשנת 1133 הקים פולק מאנז'ו את מבצר "קסטלום ארנולדי" (Castellum Arnoldi) בראש התל, וזה חלש על הדרך העולה לירושלים דרך בית חורון. המבצר חרב בשנת 1187 בידי צלאח א-דין. שרידי החומה הצלבנית המערבית וחלק מהחומה הדרומית עדיין עומדים על תילם במקום. בשנת 1863 ביקר בכפר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן וכתב שגרו בו כ-400 תושבים "שבתיהם נבנו על גבעה בין שני עמקים. במבנים גדולים ומודרניים, בכפר ניתן לראות שרידי חומרי בניין עתיקים יותר המשולבים במבנים וישנם גם בורות קדומים." בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר על גבעה המוקף במטעי זיתים. אספקת המים לכפר מגיעה מבורות מים". בשנת 1873 ערך הארכאולוג וחוקר ארץ ישראל הצרפתי שארל קלרמון-גנו חפירות בכפר, וגילה שרידי כנסייה גדולה מימי הביניים. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית יאלו 811 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 מנתה האוכלוסייה 963 תושבים, ששכנו ב-245 בתים. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר בכ-1,220 תושבים, ושטחו הוערך כ-14,992 דונם טורקי, מתוכם כ-15 דונם שטחים ציבוריים. במלחמת העצמאות, אנשי הכפר ולוחמים מקומיים היו צולפים וחוסמים את הדרך לירושלים, ובוזזים את הסחורות מרכבי האספקה. ב-26 בדצמבר הותקפו שתי שיירות אספקה לירושלים באזור הקסטל ובאזור שער הגיא. שלושה מנוסעי השיירות נהרגו בהתקפות אלו. בתגובה לכך ב-27 בדצמבר 1947 תקף ארגון ההגנה את הכפר ופוצץ שלושה בתים. ב-2 בנובמבר 1950 נורו שלושה ילדים תושבי הכפר, שניים מהם למוות, בידי חיילי צה"ל ליד הכפר דיר איוב שבמובלעת לטרון, כ-400 מטר בתוך השטח הירדני. האירוע הכה גלים בירדן ובבריטניה, וירדן עשתה בו שימוש במטרה לגרום לשינוי באופן התנהלותה של ישראל במסתננים, אולם שינוי כזה לא התחולל בעקבות האירוע. ב-29 בינואר 1951 תקפה מחלקה של צה"ל בית בכפר ואחד מתושביו נפצע מהטלת רימונים. הפשיטה על הכפר נערכה בתגובה לפעולות קטלניות של מסתננים אלימים. ב-20 במאי 1953 ערך גדוד 890 של צה"ל פשיטה על הכפר והרס מבנים ורכבים, כחלק מפעולות התגמול. על פי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, מנה הכפר בשנה זו 1,644 תושבים. בשטחי הכפר גידלו התושבים דגנים, עצי זית, שקדיות, קטניות וענבים. מסביב לכפר היו מספר מעיינות מים, והתושבים ניצלו את מימיהם לשתייה, השקיה ולשימוש ביתי. למעיין הראשי בכפר קראו מעיין "אל ג'בּאר", והוא הוביל מים למבנה עתיק שנקרא "בית הקשתות". במעיין נוסף (שנקרא כיום "עין איילון") נבנתה בריכת אגירה מבוטנת בגודל 2.5 על 2.5 מטרים. בכפר היו שני בתי ספר (הראשון נבנה בשנת 1947), מסגד אחד וכמה חנויות. במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושבי הכפרים בית נובא, עמואס ויאלו והרס את בתיהם. הרמטכ"ל בזמן המלחמה, יצחק רבין, אמר שהוא נתן את הפקודה להרוס את הכפרים כדי שלא ישמשו מחסה לקומנדו מצרי, וזאת לאחר שבתחילת המלחמה הכפר היה כמעט ריק מתושביו, שהוחלפו בחיילים ירדנים. האלוף עוזי נרקיס אמר שלהערכתו הכפרים נהרסו ביוזמה מקומית כנקמה על השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור בזמן מלחמת העצמאות. העיתונאי עמוס קינן נכח ותיעד את הגירוש והריסת הכפרים, ואף כתב דו"ח על המקרה, בו הוא סיפר על מקרה אחד של ביזה, שלאחריו נעצרו הבוזזים, והרס רכוש פרטי. שטחם הכולל של שלושת הכפרים בעת הריסתם היה כ-15,000 דונם, והתגוררו בהם כ-6,000 איש. באוקטובר 1967 רצח שוטר משמר הגבול, ממניע לאומני, סמוך לשרידי הכפר, שני ערבים עובדי מע"ץ. באוגוסט 1968 ביקר משה דיין ברמאללה. בפגישה הועלתה בעיית תושבי שלושת היישובים. דיין מסר בפגישה כי המלחמה עם ירדן פרצה בגלל יריות מאזור לטרון לנמל התעופה לוד, וכי מדובר באזור ביטחוני ולכן התושבים לא יוחזרו אליו והכפרים לא ישוקמו. על פי דבריו, ממשלת ישראל הצהירה על מוכנות לתרום לפתרון הומניטרי, בין אם במציאת מקום אחר להשתקע בו או במתן פיצויים. בתגובה פנו תושבי הכפרים באיגרת מחאה למזכ"ל האו"ם או תאנט, בטענה שישראל מנסה לכפות עליהם למכור את אדמות הכפרים. הם דחו את דרישת הפיצויים ודרשו להחזיר אותם למקום. ב-1973 ייסדה הקרן קיימת לישראל את פארק קנדה, אתר פיקניק ונופש שחלקו בשטח הכפר, כאות הוקרה לקהילה היהודית בקנדה, שתרמה את הכסף הרב לפיתוחו. במקום שבו עמד הכפר הוקם מוזיאון פעיל בשם "מצודת יאלו". מדיה וקבצים בנושא יאלו בוויקישיתוף הכפרים עמואס, יאלוּ ובית-נוּבא בלטרון שנהרסו עד היסוד (נכתב על ידי יוסף אלגזי להארץ 11.7.1997) יוסף אלגזי, הכפרים עמואס, יאלוּ ובית-נוּבא בלטרון שנהרסו עד היסוד, הארץ, 11 ביולי 1997 צבי אילן, קדמוניות עמק אילון, דבר, 24 בספטמבר 1976 Guérin, 1868, pp. 285-286.</ Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 13</ Clermont-Ganneau, 1896, pp. 70 ff. Barron, 1923, Table VII, Sub-district of Ramallah, p. 16 Mills, 1932, p. 47 נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. יאלו | מפת אתרי מלחמת העצמאות פעולות עונשין של ה"הגנה" נגד מתקיפי השיירות מהמארב, הַבֹּקֶר, 29 בדצמבר 1947 בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 195–197. בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 220–221. התנפלויות על כפרים בירדן, דבר, 22 במאי 1953 Jordan. Dāʼirat al-Iḥṣāʼāt al-ʻĀmmah Dept. of Statistics Press, 1964 מוסטפא מוראד אלדבאע', ארצנו פלסטין, דאר אל-הדא, כפר קרע, 2002 כתבה של רשות השידור הקנדית על פארק קנדה ראיון עם יצחק רבין בדקה 15:20 וראיון עם עוזי נרקיס בדקה 18:20 עמוס קינן, לא כל הארץ פארק קנדה, דבר, 17 בנובמבר 1981 הדו"ח של עמוס קינן עמוס כרמלי, דיין: הפלסטינאים חיסלו ישותם ב-48, דבר, 28 ביוני 1973 שוטר משמר-הגבול שנידון למאסר־עולם - מערער, על המשמר, 1 בדצמבר 1968 אנשי משמר-הגבול שרצחו שני ערבים - יועמדו לדין, דבר, 13 באוקטובר 1967 משה דיין בביקור ברמאללה, דבר, 11 באוגוסט 1968 כפריים ערביים פנו במחאה לאו תאנט, על המשמר, 11 באוגוסט 1968 יואב קווה, מהר לפני שייגמר, באתר הארץ, 1 באפריל 2007 תום שגב, שלטים לכפרים, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2001