laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גדי לוי

גדי לוי (נולד ב-14 בדצמבר 1969) הוא במאי דיבוב, שחקן ומדבב ישראלי. לוי נולד בישראל, שירת בגרעין נח"ל ובגדוד הנח"ל המוצנח. בוגר לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנת 1993 החל לדבב באולפני תומיתות לצד המדבבים שאולי הלוי, אסף אבידן ודן שצברג. לוי דיבב בסדרות כגון "חבורת בטטה", "העולם האבוד", "בוב הבנאי", "טומי ואוסקר", "הדרדסים", "דן הדוור", "פנדה ג'ין ג'ין", "פימפה", "נזק", "פלינט בלש הזמן" ועוד. החל משנת 2007 דיבב בווידאופילם אינטרנשיונל ובאלרום, לרבות "פלאנט 51", "מרטין על הבוקר", "מקושקשים", "החמישייה הסודית", "אדגר ואלן", "שלוש, שתיים, אחת - פינגווינים!" ו"בן 10". החל משנת 2010 דיבב בסדרות וסרטים כגון "פלורי והדרקונים", "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", "בסקטירס", "ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא", "קאיו", "אייס", "זו", "הדבורה מאיה", "צוות לעניין", "פלונטר עד עצם היום הזה", "משלוח מיוחד מכוכב X", "מדלן היפה", "אי המטמון", "ארצ'י והאדם הקדמון", "זורו המדהים", "סברינה: חברות לנצח", "דני שובבני: קרוז קונטרול", "הילד הנוסע בזמן", "וולברין והאקס-מן", "כלבי המחץ", "סמי הכבאי", "חברים בחווה", "תומס הקטר וחברים", "בקוגן", "נוקי וחברים", "הדרקון הראשון שלי", "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי", "יצאת כוכב", "דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה", "אי הפאפינים", "דובוני אכפת לי ובני דודים", "הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי", "הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים" ו"הסיפור של באטמן". בשנת 2016 דיבב את ססיל בסרט "רובינזון קרוזו", ושף בסרט "ברבי: יחידת הריגול". בשנת 2017 דיבב את קילר קרוק בסרט "סרט לגו באטמן" ואת דמותו של זאהיר בעונה השלישית של "האגדה של קורה". כמו כן, דיבב בסדרה "נאדי הבלש בארץ הצעצועים". ב-2018 דיבב בהפקות "הנה בא הגראמפ", "עולמם הסודי של גמדי הגינה", "קודי קא-פאו", "ליגת הצדק בפעולה", "אחיות" ו"מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה". ב-2019 דיבב את דמותו של אשפיקס בסרט "אסטריקס ושיקוי הקסמים", את דמותו של בוריס באדינוב בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות רוקי ובולווינקל" ואת דמותו של ג'ובאני בוצ'י בסרט "הכוכב של אנדרה וטאטי". ב-2020 דיבב בסרט "ויק ההורס" ובסדרה "דורג ואן דנגו". בשנת 2021 דיבב בסדרה "בית הינשוף" את המנהל באמפ והקיסר בלוס, את אבא נבי בסדרה "ארנבונים אמיצים", את העכבר פיפ בסרט "דארטניאן ושלושת המוסקטרים" ודמויות שונות בסדרה "מיקי מאוס: כייף של בית" ובספיישל "מיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות". בשנת 2022 שימש כקריין בסדרת הטלוויזיה "סופר תוכים"; באותה שנה, דיבב את דמותו של קנסו בסדרה "קלאופטרה בחלל", והשתתף בתוכנית המרדף. בשנת 2023 דיבב את פרנק הפלי בסרט "יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור". בשנת 2024 דיבב בסרט "סנדי צ'יקס מצילה את ביקיני בוטום". כיום, לוי מלמד במגמת תיאטרון במודיעין בית הספר אורט עירוני ד, כיתות י’-יב’. לוי גרוש ואב לשלושה ילדים. מתגורר במודיעין. גדי לוי, ברשת החברתית פייסבוק גדי לוי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גדי לוי באתר שח"ם - ארגון השחקנים בישראל
שכווי הצווארון

שכווי הצווארון (שם מדעי: Bonasa umbellus) הוא מין של שכווי יחידי בסוגו. מין זה קבוע במקום חיותו ואינו נודד והוא נפוץ ברחבי אמריקה בהרי האפלאצ'ים מקנדה עד לאלסקה. הוא הציפור הלאומית של מדינת פנסילבניה. התת-מינים של השכווי הם: B. u. yukonensis B. u. umbelloides B. u. labradorensis B. u. castanea B. u. affinis B. u. obscura B. u. sabini B. u. brunnescens B. u. togata B. u. mediana B. u. phaios B. u. incana B. u. monticola B. u. umbellus השכווי שוקל בממוצע כ-450-750 גרם ואורכו 40-50 ס"מ. מוטת כנפיו 50-64 ס"מ. השכווי חום-אפור ומנוקד בנקודות כחולות, עם זנב מניפתי לבן שלאורכו עובר פס שחור גדול. הוא גם יכול לנפח את צווארו המקושט לגודל מרשים ומכאן שמו. חזהו יותר בהיר משאר הגוף ורגליו. הנקבות מוסוות וצבעם חום-בהיר ולבן עם כתמים. לשני המינים יש ציצה מאחורי ראשם, אך אצל הזכר היא גדולה בהרבה וזקורה. כמו רוב התרנגולאים הוא אוכל-כול הניזון מגרגירים, זרעים, פירות שונים וחסרי חוליות קטנים. מזונו המגוון מאפשר לו להסתגל למגוון בתי גידול מערבות עשב ויערות, לטונדרות ומורדות הרים. בעונת הרבייה הם מתנהלים יותר שקט ממינים אחרים של שכווים ואינם קוראים אלא מתופפים לנקבות. טורפיהם הנפוצים הם שועלים, דובים, שונרים, סמורים, ראקונים ועופות דורסים. כשהם מותקפים הם מסתתרים בצמחייה ורק כמוצא אחרון יעופו לעבר ענפי עצים. שכווי הלענה מדיה וקבצים בנושא שכווי הצווארון בוויקישיתוף שכווי הצווארון, באתר ITIS (באנגלית) שכווי הצווארון, באתר NCBI (באנגלית) שכווי הצווארון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שכווי הצווארון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שכווי הצווארון, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) שכווי הצווארון, באתר GBIF (באנגלית) שכווי הצווארון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שכווי הצווארון באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארמון החוריה

ארמון החוריה (בערבית: قصر الحوريه) הוא מרכז תיירותי היסטורי מתקופת השלטון העותמאני אשר נמצא ביישוב הבדואי לקייה שבצפון הנגב. המבנה שייך למשפחת אבו קרן והמרכז מנוהל על ידי אמאל אבו קרן בת המשפחה. המבנה בנוי בסגנון בנייה אקולוגית בעזרת אבנים בוץ ותבן. בשנת 2008 נפתח המבנה מחדש לאחר שננטש בשנת 1990 והוא משמש כעסק תיירותי חברתי וכלכלי אשר תומך בהעצמת האישה הבדואית ושיפור מעמדה. בתחילת המאה ה-18 עסק אחד הסבים במכירת תבלינים בעזה. במהלך עבודתו הגיע לאזור לקייה ובאר שבע לאור ההצלחה הכלכלית הוא החליט להישאר שם. כאשר התעשר החליט לבנות בית מפואר למשפחה ומיקם שם חנות. הוא פנה לאומן נוצרי שתכנן ובנה לו את הבית תמורת כמה קילו של זהב. וכך זה הפך לחאן הראשון באזור הנגב. בתקופת המלחמות שימש כמקלט לרוב תושבי הכפר. בתחילת המאה ה-19 היו כמה ניסיונות השתלטות על המבנה ממשפחות אחרות אך ללא הצלחה. בשנת 1978 ניסתה הממשלה להשתלט על שטחי הארמון אך המשפחה זכתה בבג"ץ. תחילה שם המבנה היה ארמון החג' משום שכך נהגו לכנות אותו תושבי הכפר. לאחר מות סבתה של אמאל הוחלט לקרוא לארמון על שמה מכיוון שהיא דאגה לשימור ופיתוח הארמון. ארמון החוריה שנבנה בחלקו לתוך צלע הגבעה כבאיקה מחולק לחללים מופרדים בקשתות שבהם גרו משפחות. באמצע גרו הגמלים החמורים הסוסים והכבשים ובצד כלי מיני דברי מזון מאוחסנים. גג המבנה בנוי משלוש שכבות: שכבה ראשונה גזעים וענפים של עץ אורן, שכבה שנייה מהשיח מתנאן והשכבה השלישית מבוץ ותבן. המבנה חייב תחזוק שנתי. במבנה גם היה חמאם ובאר מים שהיו סמל לעושר ופאר. כיום האתר משמש כמרכז מבקרים שניתן לשמוע בו הרצאות על מעמד האישה הבדואית, סיפור הארמון ואת קורות חייה של מנהלת הארמון-אמאל. האתר משתתף בפסטיבלים בדואים שנערכים מדי שנה. במקום ניתן להתארח באירוח בדואי תה, קפה, עוגיות וארוחות כמו מגלובה ומנסף. ישנם סדנאות הכנת תכשיטים, אוכל בדואי ועוד. ניתן לשכור את המקום לאירועים והזמנת קבוצת דבקה. ארמון החוריה, ברשת החברתית פייסבוק שירלי סיידלר, מי יציל את ארמון השייח שאירח את דיין ובגין?, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2013 Judy Maltz, Arab guest houses in Israel thriving under the radar, Haaretz, 19/4/2015
מרי אליזבת הסלבלאד

מרי אליזבת הסלבלאד (4 ביוני 1870 - 24 באפריל 1957) הייתה נזירה נוצרייה ממוצא שוודי, אשר עסקה בהצלת יהודים ברומא בירת איטליה במהלך השואה. הסלבלאד נולדה בשוודיה למשפחה נוצרית לותרנית. בגיל 18 היגרה לארצות הברית ושם למדה סיעוד בבית החולים רוזוולט בעיר ניו יורק ועבדה במקצועה. היא המירה את דתה לנצרות קתולית וב-1902 הייתה לנזירה. ב-1904 היגרה לרומא ולאחר שנים ייסדה שם מנזר חדש. במלחמת העולם השנייה הייתה הסלבלאד אם מנזר מסדר סלבטורה די סנטה בריגידה ברומא. בדצמבר 1943 הגיעו למנזר 12 בני משפחות פיפרנו (Piperno) וסד (Sed) היהודיות, אשר נמלטו מפני רדיפות הגרמנים לאחר שאלו השתלטו על איטליה בספטמבר 1943. הסלבלאד ויתר הנזירות העניקו להם מקלט במנזר. הרקע לבקשת המקלט התברר להסלבלאד וליתר הנזירות רק מאוחר יותר, ומאותה עת הן נעשות אף מסורות יותר להגנת החוסים במנזרן, ואף סיכנו את עצמן לשם כך. הן העניקו מקלט במנזר גם לשני לא יהודים שנרדפו על ידי הגרמנים. כל אלו שהו במנזר עד שחרור רומא על ידי בעלות הברית ביוני 1944. במהלך החודשים בהם נתנה מקלט לנרדפים במנזרה גם הוכיחה עצמה הסלבלאד כמנהיגה נמרצת, שיזמה פעולות סיוע לנזקקים. היא השתמשה בקשריה עם השלטונות כדי להשיג עבורם מזון וביגוד, תוך שיתוף פעולה עם הותיקן ועם המכון השוודי ברומא. בשנת 2000 הוכרזה הסלבלאד כמבורכת על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בזכות פעילותה הכנסייתית הענפה. בהמשך אותה שנה היא הוכרה על ידי מוסד יד ושם כחסידת אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא מרי אליזבת הסלבלאד בוויקישיתוף מרי אליזבת הסלבלאד, באתר יד ושם (באנגלית)
יגדיל תורה

יגדיל תורה היה שמם של מספר כתבי עת תורניים שיצאו לאור באירופה ובארצות הברית, חלקם קנו להם שם בעולם התורה. השם לקוח מהפסוק ”ה' חָפֵץ לְמַעַן צִדְקוֹ יַגְדִּיל תּוֹרָה וְיַאְדִּיר” (ישעיהו, מ"ב, כ"א). האם התכוונתם ל... יגדיל תורה (אודסה) (תרל"ט-תרמ"ה) - כתב עת תורני בעריכת הרב משה אלעזר ביילינסון, בהשתתפות רבנים מפורסמים יגדיל תורה (ברלין-קראקא) – שנתון תורני בעריכת הרב ישראל חיים אקרמן רבה של ניאמץ ומחבר ספר השו"ת "מי השילוח" יגדיל תורה (סלוצק) (תרס"ט-תרפ"ח) - מאסף תורני שיצא לאור בסלוצק ובבוברויסק בעריכת רבי איסר זלמן מלצר ורבי משה בנימין טומשוב יגדיל תורה (ניו יורק) – סדרה חדשה של ה"יגדיל תורה" הסלוצקאי, שיצאה לאור בניו יורק החל משנת ה'תרע"ו יגדיל תורה (רידיק) (תרפ"ב-תרפ"ג) - כתב עת תורני בעריכת מרדכי ליפא תאומים יגדיל תורה (ורשה) (תרפ"ז-תרפ"ט) - כתב עת תורני בהשתתפות רבים מחשובי רבני יהדות פולין יגדיל תורה (לונדון) (תש"ט-תשי"ט) - ירחון תורני שיצא לאור בלונדון בעריכת הרב אלחנן היילפרין יגדיל תורה (חב"ד) (תשל"ו - תשמ"ו) קבצים לתורת אדמור"י וחסידי חב"ד בנושאי תלמוד והלכה. יצאו לאור בניו יורק - על ידי כולל אברכים שעל ידי מזכירות הרבי מלובביץ', בעריכת הרב שלום דובער לוין ובירושלים על ידי כולל אברכים צמח צדק בירושלים העתיקה.
המסילה

המסילה (במקור בכתיב חסר: הַמְסִלָה) היה כתב עת תורני-אורתודוקסי שיצא לאור בין השנים ה'תרצ"ו–ה'תש"ב (1936–1942) על ידי "ועד הרבנים דניו־יאָרק רבתי". המאמרים בכתב העת נכתבו בעברית וביידיש. עורך כתב העת, ששמו כעורך אינו מופיע בגליונותיו, היה הרב ניסן טלושקין. בכתב העת התפרסמו בקביעות מסות בעניינים העומדים על הפרק בעולם היהדות בארצות הברית ובתפוצות. על עתידה של יהדות ארצות הברית, על מצב היהדות ברוסיה הסובייטית, הצהרת בלפור וההכנות לקראת כינון מדינת ישראל, "גזירת ההימום" במדינות אירופיות שונות, מאבק בתקנות-העגונות השונות של התנועה הקונסרבטיבית בארצות הברית, ועוד. בתחום ההלכה עסק כתב העת בבירור יסודי של סוגיות הלכתיות מתחדשות בשל התקדמות הטכנולוגיה: מאמרים על דרך השימוש המותרת ב"תיבת קרח אלקטרית" בשבת וכדומה. העורך, הרב ניסן טלושקין, שהיה מומחה לענייני מקוואות פרסם בכתב עת זה את "קונטרס המים" שלו. בנוסף התפרסמו בכתב העת סקירות ביוגרפיות והיסטוריות על אישים ומוסדות יהודיים, חלקם מהיכרות אישית של הכותבים, כמו: הרב משה שמואל שפירא, משה צינוביץ והרב חיים קרלינסקי. עם הכותבים בכתב העת נמנים הרב יוסף אליהו הנקין, הרב משה רוזין, הרב יעקב קנטורוביץ', הרב משה בנימין טומשוב, הרב שמואל קושלביץ, הרב יעקב מסקין והרב מרדכי גיפטר. מדור מיוחד הוקצה לבני הישיבות, כתבו בו: אליהו משה שיסגל, נחום מאיר ברונזניק, וזאב גוטהולד. יהודה רובינשטיין, מפתח לירחון תורני "המסלה" שנתייסד בשנת ה'תרצ"ו בניו יורק..., עם מבוא מאת הרב ד"ר יצחק לוין, ניו יורק: המכון לחקר בעיות היהדות החרדית, דפוס האחים שולזינגר, ה'תשל"ז, באתר אוצר החכמה גליונות "המסלה" המסלה שנה א גיליון א, שבט תרצ"ו, באתר היברובוקס המסלה שנה א גיליון ב, אדר תרצ"ו, באתר היברובוקס המסלה שנה א גיליון ג, ניסן תרצ"ו, באתר היברובוקס המסלה שנה א גיליון ד, אייר תרצ"ו, באתר היברובוקס המסלה שנה א גיליון ה-ו, סיון-תמוז תרצ"ו, באתר היברובוקס המסלה שנה א גיליון יב, טבת תרצ"ז, באתר היברובוקס המסלה שנה ה גיליון ט-יא, תשרי-כסלו תש"א, באתר היברובוקס המסלה שנה ו-ז גיליון יב-א, טבת-שבט תש"ב, באתר היברובוקס המסלה שנה ז גיליון ב, אדר תש"ב, באתר היברובוקס הרב יצחק לוין, שיתי לבך למסלה..., בתוך "מפתח לירחון תורני המסלה" (להלן "קישורים חיצוניים") לפי דברי הרב מאיר בר-אילן.
אנטואנטה סטפנובה

אנטואנטה סטפנובה (בבולגרית: Антоанета Стефанова; נולדה ב-19 באפריל 1979, סופיה, בולגריה) היא שחמטאית בולגרייה בדרגת רב אמן בשחמט. בשנת 2004, הייתה לאישה העשירית שזכתה בתואר אלופת העולם בשחמט, בטורניר שהתקיים באליסטה, רפובליקת קלמיקיה, בדרום רוסיה. בשנת 2006, נטלה השחמטאית הסינית שו יוחווה את התואר. סטפנובה נולדה בסופיה, ולמדה שחמט מאביה, אנדון סטפנוב, מעצב אמנותי. בשנת 1989 זכתה סטפנובה באליפות העולם לנוער עד גיל 10 בפוארטו ריקו. בשנת 1992, בגיל 13, שיחקה סטפנובה באולימפיאדת השחמט 1992, במנילה. מאז אותה שנה ועד 2014 ייצגה סטפנובה את בולגריה בעשר אולימפיאדות שחמט (ב-2002 היא הייתה חברה של נבחרת גברים). בשנת 1997 הייתה מדורגת בעשיריה הראשונה של הנשים בעולם לפי מד כושר. בשנת 2002 זכתה באליפות אירופה לנשים. ביוני 2003 השיגה את דרגת רב אמן בשחמט. בשנת 2012 הייתה סטפנובה לזוכה הראשונה באליפות העולם בשחמט בזק לנשים. באותה שנה הגיעה למקום השני באליפות העולם לנשים, לאחר אנה אושנינה. בין השנים 1992 ל-2016 השתתפה אנטואנטה סטפנובה ב-12 אולימפיאדות שחמט: בשנת 2000 השתתפה סטפנובה באולימפיאדת שחמט הפתוחה (המורכבת רובה ככולה מגברים): מדיה וקבצים בנושא אנטואנטה סטפנובה בוויקישיתוף אנטואנטה סטפנובה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אנטואנטה סטפנובה, באתר פיד"ה (באנגלית) אנטואנטה סטפנובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דף שחקנית ומשחקים (אורכב 11.03.2014 בארכיון Wayback Machine) באתר צ'ס-דיבי (באנגלית) ראיון עם סטפנובה באתר צ'סדום (באנגלית) "Antoaneta Stefanova is Women World Rapid Champion",‏ 3 ביוני 2012. Stefanova, Antoaneta - Women's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) Stefanova, Antoaneta - Women's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
קרל גוסטב

האם התכוונתם ל... קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה בופורס קרל גוסטב (אנ') – יצרן נשק שוודי קרל גוסטב m/45 (אנ') – תת-מקלע שוודי "קרלו" – תת-מקלע פלסטיני מאולתר שדומה ל-m/45 קרל גוסטב ומכונה "קרל גוסטב" בתקשורת תול"ר קרל גוסטב (אנ') – תותח ללא רתע שוודי קרל גוסטב יעקב יעקובי – מתמטיקאי יהודי גרמני, על שמו נקרא היעקוביאן קרל גוסטב יונג – פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי שווייצרי, מבכירי תלמידיו של זיגמונד פרויד
מונאל

מונאל (שם מדעי: Lophophorus), או לופפור, הוא סוג של דמוי תרנגול ממשפחת הפסיוניים. סוג זה מצוי במזרח אסיה ותת-היבשת ההודית, בעיקר באזורים הרריים כמו בהימלאיה. המונאל הוא עוף צבעוני בעל ציצה על ראשו, ראשים ירוקים וזנבות מעוטרים. הזכרים גדולים ומקושטים יותר מהנקבות שמטפלות בצאצאים. כמו מיני תרנגולאים רבים, הם שוכנים בעיקר על הקרקע וממעטים לעופף. מונאל ההימלאיה (Lophophorus impejanus) לופפור סקרלט (Lophophorus sclateri) לופפור סיני (Lophophorus lhuysii) מדיה וקבצים בנושא מונאל בוויקישיתוף מונאל, באתר ITIS (באנגלית) מונאל, באתר NCBI (באנגלית) מונאל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מונאל, באתר GBIF (באנגלית) מונאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עיטם (עיר מקראית)

עֵיטָם הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, ככל הנראה באזור בריכות שלמה, דרומית-מערבית לבית לחם. העיר נזכרת בספר דברי הימים, כאחת הערים שביצר המלך רחבעם ביהודה: ”וַיֵּשֶׁב רְחַבְעָם בִּירוּשָׁלִָם וַיִּבֶן עָרִים לְמָצוֹר בִּיהוּדָה, וַיִּבֶן אֶת בֵּית לֶחֶם וְאֶת עֵיטָם וְאֶת תְּקוֹעַ”. כמו כן, נזכרת כאחת מערי שבט יהודה ברשימות הייחוס של ספר דברי הימים. בנוסף, נזכרת לצד בית לחם ותקוע, בפסוק הנוסף לפרק טו בספר יהושע בתרגום השבעים. החוקר ויקטור גרן קישר את העיר לאתר המקראי "סעיף סלע עיטם", הנזכר בסיפורי שמשון והפלשתים. יוסף בן מתתיהו הזכיר בספרו קדמוניות היהודים כי שלמה המלך נהג לנפוש במקום בשם "עיטן", המרוחק שבעה מיל מירושלים, אשר היה עשיר בגנים ובמים. מאוחר יותר, חז"ל הזכירו את עין עיטם, כמקום שהיה קשור באמת מים לבית המקדש בירושלים. כמו כן, נזכר במשנה ובתלמוד כפר עיטם: ”וכשהקרא רבי הורקנוס תחת האלה בכפר עיטם וגמר את כל הפרשה”. העיר הקדומה מזוהה כיום עם "ח'רבת אלח'וח'" שליד בריכות שלמה, אשר המעיין הנמצא בסמוך אליה נקרא עד ימינו בשם עין עטן. ספר דברי הימים ב', פרק י"א, פסוק ו'. ספר דברי הימים ב', פרק ד', פסוק ג'. ספר שופטים, פרק ט"ו, פסוקים ח'–י"א. קדמוניות היהודים, חלק ח, ז, ג. תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"א, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף נ"ד, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קמ"ה, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף מ"ד, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ק"ו, עמוד ב'. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', עמ' 186-187. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולאווה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אולאווה (נהר) – נהר בפולין אולאווה (מחוז) – מחוז בפולין אולאווה – עיירה במחוז אולאווה שבפולין
הם (עיר מקראית)

הָם הייתה עיר מקראית בהרי הגלעד בעבר הירדן. העיר נזכרת פעם יחידה בתנ"ך, כאחת מערי הרפאים בסיפור מסעו של כדרלעומר מלך עילם לארץ כנען: ”וּבְאַרְבַּע עֶשְׂרֵה שָׁנָה בָּא כְדָרְלָעֹמֶר וְהַמְּלָכִים אֲשֶׁר אִתּוֹ, וַיַּכּוּ אֶת רְפָאִים בְּעַשְׁתְּרֹת קַרְנַיִם, וְאֶת הַזּוּזִים בְּהָם, וְאֵת הָאֵימִים בְּשָׁוֵה קִרְיָתָיִם”. אתר ח'רבת האם שבהרי הגלעד הצפוניים, כחמישה וחצי ק"מ דרומית מערבית לעיר אירביד, שבו אותרו שרידי ביצורים מתקופת הברונזה הוא מיקומה המשוער של הם המקראית. יש חוקרים הסבורים כי העיר נזכרת כבר במקורות מצריים קדומים, כגון כתבי המארות מן המאה ה-19 לפני הספירה, אך אחרים מטילים בכך ספק. עיר ששמה הום נזכרת ברשימת ערי ארץ ישראל של תחותמס השלישי אבל מסתבר שמקומה של זו בסביבות יקנעם . במגילה החיצונית לבראשית (דף כא, שו' 29) המקבילה ל"הזוזים בהם" היא "זומזמיא די בעמן" (הזמזומים אשר בעמון). ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק ה'. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ב', עמ' 850. יואל אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל, השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי והאקדמיה ללשון העברית, עמ' 348. יעקב חיים טיגאי, מקרא לישראל: פירוש מדעי למקרא - מקרא לישראל : דברים - כרך ראשון א, א – טז, יז, רעננה: האוניברסיטה העברית בירושלים עם עובד י"ל מאגנס, 2016, עמ' 147
קתדרלת אלכסנדר נבסקי (סופיה)

קתדרלת אלכסנדר נבסקי (בבולגרית: Храм-паметник: Cвети Александър Невски) היא קתדרלה בסופיה שבבולגריה. הקתדרלה נבנתה בסגנון אדריכלי נאו-ביזנטי ונקראת על שמו של אלכסנדר נבסקי. בניית הקתדרלה החלה ב-1882 והסתיימה ב-1912. גובהה המרבי הוא 53 מטרים וגובה כיפתה 48 מטרים. הכנסייה הוקמה להנצחת חיילי צבא האימפריה הרוסית שנהרגו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) אשר בעקבותיה הוקמה נסיכות בולגריה לאחר כ-500 שנות שלטון עות'מאני. הקתדרלה היא המרכז הדתי של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית. ב-1943 נערכה בקתדרלה הלווייתו של בוריס השלישי, מלך בולגריה. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת אלכסנדר נבסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת אלכסנדר נבסקי
ניומארקט (אמסטרדם)

ניומארקט (בהולנדית: Nieuwmarkt; 'השוק החדש') היא כיכר עירונית במרכז אמסטרדם. השכונה הסובבת את הכיכר נקראת 'שכונת ניומארקט' (Nieuwmarktbuurt). במרכז הכיכר ניצב הוואח (Waag), בית שקילה מהמאה ה-15. הכיכר היא יעד תיירותי פופולרי והיא מוקפת מסעדות, בתי קפה וחנויות. בנוסף היא מוקד לשוק יומי שמתמקד בעיקר בתוצרת חקלאית ומזון מסוגים שונים, בימי שבת מתקיים בכיכר שוק מזון אורגני ובימי ראשון וחג מתקיים שוק ענתיקות וספרים. הכיכר הוקמה בשנת 1614 כאשר התעלות סביב בית השקילה מולאו, היא מתפרסת על רחבה בגודל של כ-40 מטרים לרוחב על כ-80 מטרים לעומק. מכיוון צפון היא גובלת בקצה תעלת 'גלדרסקייד' ומדרום היא גובלת בקצה תעלת 'קלובנירסבורגוואל'. מכיוון מערב היא גובלת עם שכונת דה ואלן (אזור 'החלונות האדומים'), היא גם נחשבת חלק מאזור צ'יינהטאון של אמסטרדם. במהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני של אמסטרדם, שימשה הכיכר כנקודת ריכוז ליהודי העיר לפני שליחתם למחנות הריכוז. במהלך שנות ה-70 נהגתה תוכנית להקים כביש מהיר חדש שיעבור באזור הכיכר, מה שהצית מהומות באזור. חלק מהמבנים סביב הכיכר נהרסו כחלק מהתוכנית, אך לבסוף זו נזנחה בלחץ תושבי השכונה והחלק היחיד בה שיצא לפועל היה פתיחת תחנת תחנת רכבת תחתית בצמוד לכיכר. מדיה וקבצים בנושא ניומארקט בוויקישיתוף
נעיאל

נְעִיאֵל הייתה עיר מקראית בנחלת שבט אשר, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך. העיר נזכרת בתיאור גבול נחלת שבט אשר בספר יהושע: ”וְשָׁב מִזְרַח הַשֶּׁמֶשׁ בֵּית דָּגֹן וּפָגַע בִּזְבֻלוּן וּבְגֵי יִפְתַּח אֵל צָפוֹנָה בֵּית הָעֵמֶק וּנְעִיאֵל וְיָצָא אֶל כָּבוּל מִשְּׂמֹאל”. במאה ה-19 זיהה החוקר קלוד קונדר את העיר הקדומה עם חורבה הקרויה ח'רבת יעניין, הנמצאת כשלושה קילומטר מצפון לכפר כאבול (הוא "כבול" המקראית והתלמודית), והאתר מופיע במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. בסקר ארכאולוגי שנערך במקום נמצאו שרידים מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק כ"ז. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ה', עמ' 888-887. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ה', עמ' 888. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצית

המונח "מצית" מפנה לכאן. לערך העוסק ברכיב חשמלי המשולב במערכת ההצתה של מנועי בעירה פנימית, ראו מצת. מַצִּית הוא מכשיר קטן המשמש להדלקת אש. מציתים פועלים במספר שיטות. במצית מבוסס חומר דלק, סיבוב גלגל אבן צור יוצר חיכוך בברזל שיוצר ניצוץ אש (אנ'). הניצוץ מדליק את חומר הדלק שבמצית, ונוצרת להבה קטנה הניזונה לאט ממאגר חומר הדלק המצוי במצית, ישנם מצתים אשר במקום גלגל מאבן צור ישנו גביש פיזואלקטרי כלומר חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי. הזרם החשמלי מולך אל קצה המצית, שם נוצר ניצוץ בין שני מוליכים חשופים, והניצוץ מדליק את חומר הדלק שבמצית. המצית מבוסס הדלק הראשון בעולם היה של חברת IMCO האוסטרית ועליו התבססו דגמי המציתים הראשונים של חברת זיפו, שעד היום היא מותג בתחום המציתים. במצית ללא דלק קיים גביש פיזואלקטרי, מצית זה יעיל להדלקת להבת גז (למשל בכיריים), אך אינו יעיל לצורך הדלקת חומר בעירה מוצק (למשל סיגריה). גרסה קודמת של המצית הייתה קופסת ההצתה, אשר הכילה גביש פיריט (ברזל), צור וחומר בעירה מוצק דליק במיוחד. באמצעות הכאה של הפיריט על הצור נוצר ניצוץ, אשר מכוון לחומרי הבעירה הדליקים. ב-1823 פיתח יוהאן דובריינר מצית עם שימוש בזרז פלטינה. המצית שכונה על שמו "מנורת דובריינר" והייתה בשימוש עד 1880 אז הופסק ייצורה. בסוף המאה ה-19, תחילת המאה ה-20 עוד כימאי גרמני קרל פון ולסבך יצר תרכובות מישמטאל (בגרמנית: תערובת מתכות) ופרוצריום שהחליפו את פיריט ואבן צור ביצירת ניצוץ. טרם גילוי הפיריט היה המצית עשוי מקל עץ מחודד, אשר היה מחוכך במהירות גבוהה במשטח עץ ובו שקע. בשקע היה ממוקם חומר בעירה מוצק דליק במיוחד. גפרור מצת מדיה וקבצים בנושא מציתים בוויקישיתוף מַצִּית ומַצָּת באתר האקדמיה ללשון העברית IMCO Lighter 1920's Austrian Patent Drawings and Photos ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילנה פבלוביץ'-ברילי

מילנה פבלוביץ'-ברילי (בסרבית: Милена Павловић-Барили; 5 בנובמבר 1909 – 6 במרץ 1945) הייתה ציירת ומשוררת סרבית. אביה, ברונו ברילי, היה מלחין איטלקי ידוע, ואמה, שהייתה סרבית ושארה רחוקה של שושלת קאראג'ורג'ה, למדה אמנות. פבלוביץ'-ברילי עצמה למדה בבית הספר המלכותי לאמנויות בבלגרד (1922 - 1926), ובמינכן (1926 - 1928). בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 היגרה מסרביה, ורק ביקרה ביקורים קצרים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא התגוררה בספרד, בלונדון, בפריז, וברומא, והכירה את ז'אן קוקטו ואנדרה ברטון. היא הושפעה מאסכולות מערביות מגוונות, ובמיוחד מג'ורג'ו דה קיריקו. מאז 1939 התגוררה בניו יורק בלבד, שם מתה בתאונת רכיבה על סוסים, בשנת 1945. יצירתה של פבלוביץ'-ברילי נעה בין דיוקנאות לבין פרשנויות יצירתיות לסיפורי התנ"ך והברית החדשה. מוטיבים של רעלות, מלאכים, חלומות, פסלי ונוס, ומוקיונים היו נפוצים בציוריה. רבים מהם שייכים לאוספים קבועים ברומא, ניו יורק, במוזיאון לאמנות מודרנית בבלגרד, ובעיר הולדתה פוז'ארוואץ, שם בית ילדותה הוסב למוזיאון לכבודה. "דיוקן עצמי", 1938 "דיוקן עצמי", 1939 "אקט עם מראה" פבלוביץ'-ברילי אף חיברה שירה. מדיה וקבצים בנושא מילנה פבלוביץ'-ברילי בוויקישיתוף תקציר ביוגרפי, בעותק שמור בארכיון האינטרנט של דף שהיה באתר Serbia-info.com (באנגלית) מילנה פבלוביץ'-ברילי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) You are being redirected..., www.serbia.com
עלי בן חוסיין, נסיך ירדן

עלי בן חוסיין (בערבית: الأمير علي بن الحسين; נולד ב-23 בדצמבר 1975) הוא בנם של חוסיין, מלך ירדן ועאליה, מלכת ירדן. מכהן כסגן נשיא פיפ"א וכנשיא התאחדות הכדורגל הירדנית. עלי נולד בעמאן, בנם של חוסיין, מלך ירדן ורעייתו השלישית עאליה. אמו נהרגה בהתרסקות מסוק כשהיה בן כשנה. הוא למד באנגליה ובפנימייה בקונטיקט שבארצות הברית. לאחר לימודי התיכון עבר לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה, שירת בצבא ירדן וסיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ב-1999. בשובו לירדן שירת בכוחות המשמר המלכותי עד 2008 והוא בעל דרגת בריגדיר. משנת 1999 הוא מכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הירדנית. ב-2000 ייסד את פדרציית הכדורגל של מערב אסיה (WAFF) המאגדת התאחדויות כדורגל בדרום-מערב אסיה ומכהן כנשיאה. ב-2011 נבחר לסגן נשיא פיפ"א מטעם קונפדרציית הכדורגל של אסיה. ב-2015 התמודד על נשיאות פיפ"א מול יוזף בלאטר אך פרש לפני סיבוב הבחירות השני. לאחר התפטרותו של בלאטר הודיע כי יתמודד שוב על התפקיד. במהלך השנים זכה לעיטור מסדר השמש העולה מיפן ובלגיון הכבוד הצרפתי. הוא נישא ב-2004 לרים, בתו של לאח'דר בראהימי ולזוג שני ילדים. מדיה וקבצים בנושא עלי בן חוסיין, נסיך ירדן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עלי בן חוסיין, נסיך ירדן עלי בן חוסיין, נסיך ירדן, ברשת החברתית פייסבוק עלי בן חוסיין, נסיך ירדן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עלי בן חוסיין באתר פיפ"א מערכת וואלה! ספורט‏, הנסיך עלי פרש, ספ בלאטר נבחר לנשיא פיפ"א בפעם החמישית ברציפות, באתר וואלה, 29 במאי 2015 אסף גבור, המרוץ נפתח: הנסיך עלי יתמודד לנשיאות פיפ"א, באתר nrg‏, 3 ביוני 2015