laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עמותת טולקין הישראלית

עמותת טולקין הישראלית נוסדה בשנת 1996 במטרה לקדם את העיסוק והמחקר בספריו של ג'ון רונלד רעואל טולקין במדינת ישראל. מטרות העמותה הן: עידוד קריאת יצירותיו של טולקין בישראל, עידוד וסיוע למחקר הקשור לטולקין ויצירותיו, ארגון פעילויות חברתיות סביב יצירותיו, ארגון ופיתוח קשרים בין חובבי יצירות הסופר בישראל, וייצוגם בצורה הולמת בישראל ומחוץ לה. העמותה לא מפעילה מועדון חברים, ופעילותיה פתוחות לכל אדם. ועד העמותה נבחר כל שלוש שנים. העמותה שותפה בכנסים שונים, כגון כנס עולמות וכנס אבק כוכבים, ומשנת 2005 מארגנת את כנס מיתופיה, כנס לספרות פנטזיה. בנוסף, העמותה מארגנת מפגשים וטיולים בישראל לחובבי הסופר. העמותה גם מתחזקת ותורמת לאתרים על טולקין בישראל, מפעילה דפי וקבוצות פייסבוק, ותומכת בקהילות ספרותיות אחרות, על ידי ייצוג הולם בכנסים ועל ידי תמיכה כספית ולוגיסטית. אתר האינטרנט הרשמי של עמותת טולקין הישראלית "חובבי טולקין בישראל", קבוצת פייסבוק עמותת טולקין הישראלית, באתר "גיידסטאר ישראל"
שקיפות

האם התכוונתם ל... שקיפות (אופטיקה) – תכונה של חומר, המגדירה את מעבר האור דרכו (כמו למשל זכוכית) שקיפות (מנהל) – הדרישה מארגונים ציבוריים לנהל את ענייניהם בצורה גלויה לציבור שקיפות (סוציולוגיה) – הנטייה להתעלם מתפקידן וממאפייניהן של קבוצות חברתיות דומיננטיות.
משה אנסהיים

משה אנסהיים ממץ (בצרפתית: Moses Ensheim;‏ 1750 – 9 באפריל 1839) היה מתמטיקאי ומשורר יהודי-צרפתי. נולד בעיר מץ שבצרפת. הוריו ציפו שיהפוך לרב, אולם הוא עזב את ביתו במץ ונסע לגרמניה. בשנים 1782–1785 היה מורה פרטי בביתו של משה מנדלסון ולימד בעיקר את בנו אברהם. לאחר מכן חזר לעיר מץ ושם התפרנס בדוחק מהוראת מתמטיקה. בשל היותו יהודי לא התקבל אנסהיים למשרת הוראה ב-École Centrale של מץ. עם תלמידיו במץ נמנה המתמטיקאי לעתיד אולרי טרקם. אנסהיים היה שותף להשקפותיהם של אנשי תנועת ההשכלה בברלין, "המאספים". הוא שלח לכתב העת "המאסף" דיווחים נרגשים על המהפכה הצרפתית ועל הדיונים באספה הלאומית לקראת שיפור מעמדם האזרחי של היהודים. ב-1793 חיבר בעברית שיר ניצחון לכבוד המהפכה בשם "למנצח שיר למשה", לפי מנגינת המארסייז. השיר תורגם לצרפתית, הושר בבית הכנסת של מץ ואנסהיים שלח אותו לפרסום ב"המאסף". הוא היה חבר קרוב של אנרי גרגואר, ממנהיגי המהפכה, וביחד דנו על שוויון זכויות ליהודים. בשנותיו האחרונות היה בבאיון, בבית משפחתו של אברהם פורטאדו, שם שימש כמורה. הוא כתב חיבור על חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי שזכה לשבחים מהמתמטיקאים המפורסמים לגראנז' ולפלס, שעמם עמד בקשר. כתבי משה אנסהיים בפרויקט בן-יהודה "משה אנסהיים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
VT420

הVT-420 הוא מסוף מחשב שעוצב ותוכנן על ידי חברת DEC ‏(Digital Equipment Corporation) בשנת 1990. המסוף בנוי מצג מסוג CRT ואליו מחוברת מקלדת כאמצעי קלט מהמשתמש, וכן חיבור רשת. ניתן לחבר אליו גם מדפסת בחיבור טורי או מקבילי. לתצוגת המסוף VT-420 (בדרך כלל בצבעים שחור/ירוק או שחור/לבן) יכולת להצגת עד 50 תווים בשורה, וניתן ליצור עד שתי התקשרויות בו זמנית. כמו כל מסופי DEC החל מדגם VT100 יש תאימות אחורנית מלאה לגרסה של VT100. מדיה וקבצים בנושא VT420 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
VT100

VT100 הוא מסוף מחשב שעוצב ותוכנן על ידי חברת DEC בשנת 1978 עובר מחשבי PDP ו-VAX ומהווה למעשה בסיס ותקן למסופי מחשב במערכות יוניקס. VT100 מכיל מעבד של חברת אינטל מסוג 8080. התקשורת ממנו אל השרת משתמשת בתקן ASCII של ANSI. המכונה Escape Sequences. המסוף בנוי מצג מסוג CRT ואליו מחוברת מקלדת כאמצעי קלט. ניתן לחבר אליו גם מדפסת בחיבור מקבילי ואף להרחיב את הזיכרון הפנימי שלו. תצוגת המסוף (בדרך כלל בצבעים שחור/ירוק או שחור/לבן) יכולה להציג 24 או 132 תווים בשורה, אך לא בו זמנית. כדי לאפשר זאת, היה צורך בכרטיס AVO (Advanced Video Option. בגרסה העוקבת, ה-VT102, סופק כרטיס AVO כחלק מהתצורה הבסיסית, וניתן היה לחבר מדפסת גם בחיבור טורי. דור ההמשך של ה-VT100 היה VT220. מדיה וקבצים בנושא VT100 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בעלי כליצרות ימיים

בעלי כליצרות ימיים (שם מדעי: Merostomata) היא מחלקה בתת-מערכה בעלי כליצרות של יצורים פרוקי-רגליים הקרובים לעכבישנים אך חיים בים. רוב בני המחלקה התקיימו בעידן הפלאוזואיקון ורובם נכחדו, והיום נותרו רק 4 מינים תחת מחלקה זו, כולם במשפחה סרטני פרסה. עקרבי ים (Eurypterida) - נכחדו. חיו בתקופת הפלאוזואיקון והיו טורפים גדולים שחיו בים זנבות חרב (Xiphosura) משפחה סרטני פרסה (Limulidae) - בה 4 מינים קיימים. מדיה וקבצים בנושא בעלי כליצרות ימיים בוויקישיתוף בעלי כליצרות ימיים, באתר ITIS (באנגלית) בעלי כליצרות ימיים, באתר NCBI (באנגלית) בעלי כליצרות ימיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בעלי כליצרות ימיים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
756

שנת 756 היא השנה ה-56 במאה ה-8. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 15 במאי – עבד א-רחמן הראשון ממנה עצמו לאמיר אל-אנדלוס, כובש את חצי האי האיברי, ומקים שם שושלת המשך לבית אומיה; הוא שלט עד 788 15 ביולי – הפילגש הקיסרית הבכירה של קיסר שושלת טאנג בסין, שׂוַ'אן-דְזונְג, יאנג גויפיי, נרצחת בידי שומרי הראש שלה, יחד עם בנות משפחה אחרות, המאשימים אותן במעורבות במרד שמנהיג אן לושאן נגד הקיסרות 18 ביולי – צבא המורדים בראשותו של אן לושאן כובש את בירת שושלת טאנג, צ'אנג-אן (שי-אן של ימינו) ומכריז על אן לושאן כקיסר. הקיסר שׂוַ'אן-דְזונְג, השבור ממותה של יאנג גויפיי, מוותר על תפקידו ונמלט לסצ'ואן בנו סוזונג עולה במקומו לכס המלוכה ללא תאריך מדויק: מתת פפין: פפין הגוץ חזר בראש כוח צבאי, הביס את אייסטולף ומקים את מדינת האפיפיור; בדצמבר דזידריוס יורש את כסו של אייסטולף כמלך לומברדיה וינך יורש את כסו של קורמיסוש כמלך בולגריה סיגברט יורש את כסו של קוטרד כמלך וסקס ללא תאריך מדויק: אייסטולף מלך לומברדיה להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 756‎ נפטרים ב-756‎ מדיה וקבצים בנושא 756 בוויקישיתוף
ברי פריגת

ברוך (ברי) פריגת (נולד ב-21 בדצמבר 1949) הוא סופר ותשבצאי ישראלי. ברוך פרייטג נולד למרים וחיים פרייטג, זוג ניצולי שואה. הוא גדל בבני ברק, וכבר בילדותו החל לכתוב סיפורים קצרים. בהמשך עבר לגבעתיים, ולמד שם בתיכון קלעי. בתקופת לימודיו בתיכון כתב את סדרת הספרים "השישייה", אך לא הוציאה לאור. בצה"ל שירת בממר"ם, ולאחר מכן למד באוניברסיטת תל אביב לצורך קבלת תואר במתמטיקה, ולאחר מכן נישא ועבר להתגורר ברמת גן. לאחר המעבר שינה את שם משפחתו לפריגת. בתחילת שנות ה-70 חיבר תשבצים רבים שהתפרסמו בחוברות רבות. לאחר לימודיו הוא עבד בחברת IBM. באפריל 1979 יצא לאור הספר הראשון בסדרת "השישייה" במסגרת הוצאת יסוד. הספר האחרון בסדרה זו יצא לאור בשנת 1993. פריגת ניצל את הידע שלו במחשבים וכתב תוכנה לפתרון תשבצים, אותה הפיץ בסיוע של חברת באג מולטיסיסטמס. במקביל לעבודתו ב-IBM המשיך לפרסם מאות סיפורים קצרים שהתפרסמו בשבועונים אחדים. הוא גם כתב ארבעה ספרים המיועדים למבוגרים. פריגת מתגורר ברמת גן. שני כלבים וילד – ספר על מסע הישרדות של ילד עם שני כלבים בתקופת השואה בהוצאת דני ספרים. הספר נכלל במצעד הספרים של ספריות בתי הספר לכתות ז-ט אק.טי.וי – סדרה בת 6 ספרים על אולפן טלוויזיה לגיל הנעורים בהוצאת דני ספרים שלישיית דבליו – סדרה בת 4 ספרים על בלשים גולשים באינטרנט שמפענחים הודעות מוצפנות בהוצאת דני ספרים קרן אלפא – סדרה בת 12 ספרים על משחק מחשב דמיוני במסלול הרפתקאות בהוצאת דני ספרים מילימטר – סדרה בת 12 ספרים על ילדה כל יכולה עם טבעת פלאים מקפיאה בהוצאת דני ספרים השישייה – סדרה בלשית בת 6 ספרים בהוצאות יסוד וספריית מעריב השישייה של היפוגריף – מהדורה חדשה של סדרת השישייה עם פרקים חדשים בלשיות הכדורגל – סדרה בת 3 ספרים על קבוצת כדורגל בליגה לנערים ושתי נערות בלשיות בהוצאת יסוד שחר באמריקה – ספר על נער שירד לארצות הברית והקשיים בהם נתקל שם בהוצאת זליקוביץ ציידי הערפדים – ספר ראשון בסדרת דם ניבים בהוצאת אופוס 2012 בסה"כ יצאו לאור 46 ספרים לגיל הנעורים הארץ המובטחת – רומן בדיוני עתידני על מדינת ישראל בהוצאת הד ארצי טירוף בריבוע – רומן מתח בלשי בהוצאת ביתן הרי את מקודשת – קובץ סיפורים קצרים עם סוף מפתיע על יחסים בין אישה לגבר בהוצאת אורעם שידוכי מחשב – קובץ סיפורים קצרים מעולם המחשב בהוצאת דליה פלד מדיה וקבצים בנושא ברי פריגת בוויקישיתוף ברי פריגת, ברשת החברתית פייסבוק אתר האינטרנט הרשמי של ברי פריגת רשימת הפרסומים של ברי פריגת, בקטלוג הספרייה הלאומית ברי פריגת, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל
גלאדווין ג'ב

סר גלאדווין ג'ב (באנגלית: Sir Hubert Miles Gladwyn Jebb‏; 25 באפריל 1900 – 24 באוקטובר 1996), היה פוליטיקאי ודיפלומט בריטי שכיהן כמזכיר הכללי הזמני הראשון של האו"ם. גלאדווין ג'ב נולד בחבל יורקשייר שבבריטניה. הוא התחנך תחילה באיטון קולג', ואחר כך באוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל תואר ראשון בהיסטוריה. בשנת 1929 נישא לסינתיה, אם שלושת ילדיו: מיילס, ונסה וסטלה. ג'ב החל את הקריירה הדיפלומטית שלו בטהראן, ב-1924. לאחר מכן קודם לתפקיד דיפלומטי ברומא. עם סיום תפקידו מונה למזכיר הראשי של מנכ"ל משרד החוץ הבריטי בלונדון. בעת מלחמת העולם השנייה מילא שורת תפקידים חשובים בממשלה הבריטית, בהם תת-מזכיר משרד האוצר לענייני תקציב המלחמה במשך שנתיים (מאוגוסט 1940), ראש המחלקה לשיקום ובנייה מחדש (משנת 1942), וב-1943 מונה ליועץ לשר החוץ. במסגרת תפקידו האחרון השתתף בוועידות שכונסו עם סיומה של המלחמה: (ועידת טהראן, ועידת יאלטה וועידת פוטסדאם). באוקטובר 1945 מונה למזכיר הכללי בפועל של ארגון האומות המאוחדות שהוא לקח חלק בהקמתו. הקמת האו"ם הושתתה על ארגון חבר הלאומים שהיה קיים מאז סיומה של מלחמת העולם הראשונה ב-1919. מעשית הוא היה החולייה המקשרת בין המזכיר הכללי האחרון של ארגון חבר הלאומים, האירי שון לסטר. ג'ב כיהן בתפקיד חמישה חודשים בלבד והכין את הקרקע לכהונתו של המזכ"ל הבא - הנורווגי טריגווה לי. עם חזרתו של ג'ב למולדתו, הוא שירת בממשלתו של ארנסט בווין ומונה ליועץ מיוחד. במסגרת תפקיד זה, בתקן של שגריר, השתתף בשיחות בריסל, שהיוו בסיס להקמתו של האיחוד האירופי. ב-1950 מונה לכהונה בת ארבע שנים כנציגה של בריטניה באו"ם, וב-1954 מונה לשגריר בריטניה בפריז. ב-1960 סיים את תפקידו בצרפת וחזר לבריטניה. ג'ב זכה למספר אותות כבוד והוקרה: אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1954, בריטניה) אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי (1957, בריטניה) מסדר האמבט (1947, בריטניה) אות לגיון הכבוד (1957, צרפת) מדיה וקבצים בנושא גלאדווין ג'ב בוויקישיתוף גלאדווין ג'ב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מרופה

מרופה (Μερόπη) היא דמות מהמיתולוגיה היוונית, הבת של אריאדנה ושל דיוניסוס ואחותו של אוינופיון. לפי המיתולוגיה היוונית, אוריון התאהב במרופה, אך אחיה, אוינופיון, התנגד לשידוך. אוריון אנס את מרופה וכנקמה אוינופיון השקה אותו לשוכרה וניקר את עיניו. הפייסטוס ריחם על אוריון ונתן לו נער מלווה בשם סדאליון. סדאליון הוביל את אוריון מזרחה, שם קרני השמש השיבו את מאור עיניו. אוריון זמם להרוג את אוינופיון, אך הפייסטוס התערב פעם נוספת ובנה לאוינופיון מבצר תת-קרקעי. לאחר שאוריון לא הצליח למצוא את אויבו, יצא אל דלוס, שם פגש את אהובתו הבאה, את אאוס. פרט למרופה בת אריאדנה מוזכרות במיתולוגיה היוונית עוד מספר נשים שנשאו את אותו שם: מרופה אשת פוליבוס, האם המאמצת של אדיפוס. מרופה בת אוקיינוס וטתיס, אם פאתון. מרופה בת הליוס. מרופה אחת משבע בנותיו של אטלס שמלוות תמיד את ארטמיס, אם גלאוקוס. ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצע עדשה

מבצע עדשה (ברוסית: Операция Чечевица) היה מבצע במהלכו גירשה ברית המועצות, בהנהגתו של יוסיף סטלין, עמים שונים, ובהם העם הצ'צ'ני, מחבל הקווקז. העמים יושבו מחדש באסיה התיכונה, ושבו בהדרגה לקווקז לאחר מותו של סטלין. ההחלטה על הגליית העמים, ובהם העם הצ'צ'ני, הגיעה לאחר מרד צ'צ'ני (שהיקפו היה מצומצם, יחסית למרידות אחרות שהיו באזור בתקופות השונות) שהתקיים בשנים 1940–1944, וקרא לשחרורו של הקווקז כולו. ההנהגה הסובייטית, בהנהגתו של סטלין, החליטה לנקוט בצעדים קיצוניים בתגובה למרד, שגבה ממנה מחיר צבאי יקר, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. עם היחלשותם של הגרמנים והתרחקות חזית הלחימה מהקווקז מחד גיסא, ועם דעיכתו של המרד הצ'צ'ני מאידך גיסא, הואשמו הצ'צ'נים ובני העמים האחרים בבגידה, בשיתוף פעולה עם הנאצים, ובחבלה במאמץ המלחמתי הסובייטי. מידת נכונותן של ההאשמות הסובייטיות בדבר שיתוף פעולה ישיר עם הנאצים מוטלת בספק רב, אולם ההנהגה הסובייטית ראתה בכך הזדמנות ראויה לפתרון הסכסוך האלים המתמשך בקווקז, בדמותו של טיהור אתני. ב-23 בפברואר 1944, יום הצבא הסובייטי, החל בקווקז הצפוני "מבצע עדשה", אשר תוכנן בקפידה לאורך חודשים רבים. ההכנות כללו ריכוז כוחות צבא גדולים, רובם חיילי משרד הפנים והשירותים החשאיים, איסוף קרונות משא, ותכנון מדוקדק של לוחות הזמנים. המבצע התנהל תחת השגחתו של לברנטי בריה, ראש שירותי הביטחון הסובייטים ושר הפנים. בבוקרו של ה-23 בפברואר, אספו כוחות הצבא את בני העמים הצ'צ'נים, האינגושים, הבלקרים והקרצ'איי. הם צוו לאסוף את מיטלטליהם ולעלות למשאיות ולרכבות. לאחר מכן הובלו לצורך יישובם מחדש בקזחסטן ובקירגיזסטן. כתוצאה מהמהלך, הרפובליקה הצ'צ'נו-אינגושית נמחקה למעשה מהמפה, וכל תושביה הצ'צ'נים והאינגושים, קרוב לחצי מיליון בני אדם, גורשו אל אסיה התיכונה. ההגליה לוותה במעשי אלימות ורצח קשים כנגד האוכלוסייה המקומית, ובמהלכה נרצחו ונטבחו מאות ואלפי בני אדם, עוד קודם שהועמסו לקרונות המשא (חולים, זקנים, וישובים שלמים שנמנעה גישה רכובה אליהם - כגון הכפר חייבח'). כשליש מהצ'צ'נים מתו במהלך הגירוש מתנאי הדרך הקשים ברכבות המשא. בני העמים ששרדו, יושבו כאמור באסיה התיכונה, ביישובים חדשים, או שצורפו ליישובים ישנים, תחת משטר מיוחד שהגביל את תנועתם. לאחר מותו של סטלין ב-1953, התרופף בהדרגה המשטר המיוחד. בנאום סודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב ב-1956, נשמעה ביקורת על פעולותיו האלימות של סטלין, ובהם הגירושים ההמוניים. ב-1957, התיר חרושצ'וב לצ'צ'נים ולאינגושים לשוב למולדתם, והרפובליקה הצ'צ'נו-אינגושית האוטונומית חודשה בגבולות חדשים. לאירועי המבצע הוקדש סרט "פקודה לשכוח" שצולם בשנת 2014 והקרנתו ברוסיה נאסרה. מדיה וקבצים בנושא מבצע עדשה בוויקישיתוף
האגדה של זלדה (סדרת משחקים)

האגדה של זלדה (באנגלית: The Legend of Zelda) היא סדרת משחקי וידאו מצליחה שנוצרה על ידי שיגרו מיאמוטו, ומיוצרת על ידי חברת נינטנדו. משחקיות הסדרה כוללת פעולה, הרפתקאות, משחק תפקידים ופתרון חידות. בחלק מהמשחקים יש אלמנטים של משחקי פלטפורמה. הסדרה נחשבת משפיעה מאוד על עולם משחקי הווידאו. ברוב המשחקים, עלילת הסדרה מתמקדת בלינק, שצריך להציל את הנסיכה זלדה ממכשף רשע בשם גאנון, שמתכנן להשתלט על ממלכת היירול בעזרת הטרייפורס, הכוח המשולש שכדי להשלימו הוא צריך את לינק, זלדה והוא עצמו. המשחקים מתרחשים לרוב בעולם הפנטזיה היירול. בגלל הצלחתה, הפכה הסדרה לאחד מהמותגים הגדולים של נינטנדו, לצד סדרות המשחקים סופר מריו, פוקימון, מטרויד, ספלאטון ועוד. נכון ל-30 בספטמבר 2023 נמכרו ברחבי העולם 150.83 מיליון עותקים מהמשחקים בסדרה. ערך מורחב – לינק (האגדה של זלדה) דמות הפרוטגוניסט הנראה כשדון יער בלונדיני הלובש טוניקה בצבע ירוק ומצנפת ירוקה. לינק הוא הגיבור שיוצא להציל את ממלכת היירול ואת הנסיכה זלדה משד מרושע בשם גאנון בעזרת כוחם של חרב המאסטר וטרייפורס האומץ. ברוב המשחקים לינק הוא אינו אותו לינק שהופיע במשחקים האחרים, אלא התגשמות "רוח הגיבור" בכל דור ודור. דמות "העלמה במצוקה" (לעיתים גם דמות מסייעת) במשחקי הסדרה. זלדה היא נסיכת הממלכה היירול שמחזיקה בטרייפורס החוכמה. ברוב המשחקים, על לינק להציל אותה מידיו של השד גאנון. במשחקים מאוחרים יותר קיבלה זלדה תפקיד אקטיבי והיא עוזרת ללינק להילחם נגד האויבים השונים (מלבד במשחק The Legend of Zelda: Echoes of Wisdom שם היא משמשת כדמות הפרוטגוניסט). ברוב המשחקים, זלדה היא אינה אותה הנסיכה מהמשחקים האחרים, אלא בת למשפחת המלוכה של היירול. הזלדה הראשונה הייתה הצורה הגשמית של האלה היליה שייסדה את משפחת המלוכה, ומאז כל נסיכה שנולדת נושאת את שמה. ערך מורחב – גאנון גאנונדורף (גאנון) הוא האנטגוניסט המרכזי ברוב משחקי הסדרה. גאנון הוא הצורה הגשמית של דימייס, מלך השדים שניסה בעבר לכבוש את היירול בעזרת כוחו של הטרייפורס, אך האלה היליה עצרה אותו והטרייפורס התפצל לשלושה חלקים, כשגאנון מחזיק בטרייפורס הכוח. לאחר שהלינק הראשון ניצח את דימייס והציל את האלה הילייה, דימייס הטיל קללה לפיה נשמתו תחזור לחיים ותמשיך להילחם בגלגולים של לינק וזלדה בכל דור מחדש. ובניגוד ללינק וזלדה, גאנון הוא אותו הגאנון ולא גלגול אחר שלו. קרב האולימפוס – קיבל השראה מ-Zelda II: The Adventure of Link Oceanhorn: Monster of Uncharted Seas –- סגנון וצורת המשחק דומה מדיה וקבצים בנושא האגדה של זלדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האגדה של זלדה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של האגדה של זלדה (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של האגדה של זלדה (בקוריאנית) האגדה של זלדה, ברשת החברתית פייסבוק האגדה של זלדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Zelda Dungeon Zelda Universe זלדה-ויקי (באנגלית) Retrospective: The Battle of Olympus ‘Oceanhorn: Monster of Uncharted Seas’ Review – Zelda Is Better Without the Princess
גנרל הצבא

גנרל הצבא היא דרגה צבאית בכירה הקיימת בצבא ארצות הברית ובצבאות נוספים, בעבר ובהווה. גנרל הצבא (באנגלית: General of the Army) היא הדרגה השנייה הבכירה ביותר בצבא האמריקאי. הדרגה מקבילה לפילדמרשל בצבאות אחרים וניתנת בדרך-כלל רק בזמן מלחמה. דרגת גנרל הצבא מומלצת ומאושרת על ידי הקונגרס של ארצות הברית. סמל הדרגה עוצב ב-1944 וכולל חמישה כוכבים מעוצבים בצורת מחומש שווה-צלעות שקצוותיהם נוגעים זה בזה. על כן הדרגה נקראת בלשון פחות רשמית גנרל חמישה כוכבים. דרגה זו נמוכה מדרגת גנרל הצבאות, שהיא הדרגה הבכירה ביותר, אך הוענקה רק שלוש פעמים, ורק באחת מהן לקצין עוד בימי חייו (ג'ון פרשינג). עד היום ניתנה דרגת גנרל הצבא לחמישה קצינים בכירים בלבד. ארבעה מהם קיבלו את הדרגה בעת מלחמת העולם השנייה, בהפרש של ימים זה מזה, בהתאם לוותק השירות הצבאי, כדי ליצור היררכיה כלשהי בין נושאיה. ג'ורג' מרשל ב-16 בדצמבר 1944, דאגלס מקארתור ב-18 בדצמבר 1944, דווייט ד. אייזנהאואר ב-20 בדצמבר 1944, והנרי ארנולד ב-21 בדצמבר 1944. עומאר בראדלי קיבל אותה ב-20 בספטמבר 1950, וזו הייתה הפעם הראשונה והיחידה שבה ניתנה הדרגה בזמן שלום. בשתיים מן הזרועות האחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, חיל הים וחיל האוויר, קיימות דרגות מקבילות, אדמירל צי וגנרל חיל האוויר. לחיל הנחתים אין דרגה מקבילה. פילדמרשל, מרשל וכד׳ - דרגות מקבילות לגנרל הצבא בצבאות אחרים. מרשל הפדרציה הרוסית - הדרגה המקבילה לגנרל הצבא בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עכבישנים ימיים

עכבישנים ימיים (שם מדעי: Pycnogonida) היא מחלקה של פרוקי-רגליים המצויים ברחבי העולם, בעיקר בים התיכון, בקריביים ובאוקיינוסי הקרח - הצפוני והדרומי. גודלם של העכבישנים הימיים משתנה, ונע מ-1–10 מ"מ ועד ללמעלה מ-90 ס"מ. רובם של 1,000 הסוגים הידועים הם קטנים. לא קיים קשר בינם לבין עכבישנים, ובכלל, הגדרתם הטקסונומית של בעלי חיים אלו שנויה במחלוקת. העכבישנים הימיים חסרי ארס בניגוד לעכבישנים, ורוב איברי גופם נמצאים בתוך רגליהם (למשל מערכת העיכול והלב). אזורי המחיה שלהם משתנים. לעיתים הם נמצאים בחוף רדוד במקום שאליו מגיעה הגאות. לעיתים אפשר למצוא אותם בעומק של 7 ק"מ מתחת לפני הים. מדיה וקבצים בנושא עכבישנים ימיים בוויקישיתוף עכבישנים ימיים, באתר ITIS (באנגלית) עכבישנים ימיים, באתר NCBI (באנגלית) עכבישנים ימיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עכבישנים ימיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עכבישנים ימיים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל ניסן גודינר

שמואל ניסן גוֹדִינֶר (בכתיב יידי: גאָדינער; ברוסית: Шмуэль Нисан Годинер;‏ 1893, טלחאני, בלארוס – 1941/‏1942, בקרבת מוסקבה) היה משורר, מחזאי, מתרגם וסופר יידי. שמואל ניסן גודינר נולד בעיירה טלחאני שבקרבת מינסק (אז באימפריה הרוסית) בשנת 1893 למשפחה דתית מסורתית. אביו היה מלמד דרדקים. אבל את בנו לימד גם לימודי יהדות כלליים. היה מנעוריו חבר מסור של המפלגה הקומוניסטית הרוסית. קודם לכן היה ממייסדי תנועת "הבונד הצעיר". כשהיה שמואל ניסן בן 15, נדד עם משפחתו לוורשה בירת פולין. הוא היה שוליית נפחים, עבד גם בבית חרושת, ותוך כך השלים את חינוכו העצמי בקלאסיקה האירופית. הוא שלט היטב ברוסית, בפולנית ובגרמנית. עוד בשהותו בוורשה החל לכתוב ולפרסם את סיפוריו. החונך הספרותי שלו היה י"ל פרץ, שעודדו להמשיך בכתיבה. בשנת 1912 גויס לצבא הצאר הרוסי, ונשלח לקווקז, לעשות שם את תקופת טירונותו. בשנת 1914 נשלח עם יחידתו לקרבות מלחמת העולם הראשונה באזורים שמעבר להרי הקרפטים. הוא נפצע בקרב ונלקח בשבי על ידי הצבא האוסטרי. שמואל ניסן הצליח להימלט מהשבי וחזר לוורשה שהייתה אז תחת כיבוש גרמני. בוורשה הצטרף למפלגה הקומוניסטית, חזר לרוסיה והצטרף לכוחות המהפכה. בשנת 1921 נשלח על ידי המפלגה למכון הספרותי הגבוה על שמו של המשורר ולרי בריוסוב, למד שם שנתיים ויצר את יצירות היידיש שלו שתאמו לדרישות המשטר. הוא כתב גם שירים, אבל כוחו נתגלה בסיפורת. נושאי כתיבתו בראשית דרכו היו סיפורי המהפכה ומלחמת האזרחים ברוסיה. שמואל ניסן גודינר הצטרף לסופרי היידיש הקומוניסטים ופרסם בכתב העת "שטערן" (יידיש: 'כוכב') בעיר מינסק, ובכתבי העת היידישיסטים של המשטר. כתב מחזות ותרגם מיצירות הסופרים הסובייטים (יורי אולשה, פיודור גלדקוב וליליה סייפולינה), ערך גם כמה אנתולוגיות של יוצרי יידיש. הוא ביקר כמה פעמים בבירוביג'ן, וסייע בהקמת מוסדות תרבות ביידיש הנאמנים למשטר. בקיץ 1941, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, התגייס לפרטיזנים שנותרו מאחורי החזית, אך חזר למוסקבה. ממוסקבה נשלח שוב כמפקד פרטיזנים, ונהרג בקרב נגד הגרמנים. ספריו הרבים ביידיש נפוצו בכל רחבי העולם היהודי, כולל ארצות הברית וארץ ישראל. לאחר מותו יצאו אחדים מספריו במהדורות חוזרות, בניו יורק, בהוצאת איקו"ף, בשנת 1950. אף יצירה של גודינר לא תורגמה לעברית. בבית הספרים הלאומי רשומים 15 כותרים משלו, כולם ביידיש. מהם ראויים לציון: דער מענטש מיט דער ביקס (יידיש: "האיש עם הרובה"): רומן, מוסקבה, 1923. פיגורען אויפן ראנד (יידיש: "דמויות בשוליים"), קייב, 1929. ג'ים קופערקאפ (יידיש: "ג'ים ראש-נחושת"): מחזה פוליטי, מוסקבה, 1930. קאווקאם הערש (יידיש: קווקום הרש"), חרקוב, 1933. די הייליקע שקלאווער לבנה (יידיש: "הירח הקדוש משקלוב"), 1936. דער ערשטער (יידיש: "הראשון"), מוסקבה 1938. דער יומטוב פון פריינדשאפט (יידיש: "חג הידידות"), מוסקבה 1939. אנדערע מענטשן (יידיש: "אנשים אחרים"), מוסקבה 1940. טאג אנטקעגן (יידיש: "אל מול היום"), מוסקבה, 1942. זאוועלער טראקט (יידיש: "הכביש של זאוול"), ניו יורק 1950. יורי אלושה, קנאה: רומן (יידיש: שמואל גאדינער), מוסקבה, 1931. שמואל ניסן גודינר, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) על קורות משפחת גודינר בשואה(הקישור אינו פעיל) (באנגלית)
סאב זירו

סאב-זירו (אנגלית: SUB-ZERO) הוא מותג מקררים מתוצרת ארצות הברית. החברה נוסדה בשנת 1945, על ידי ווסטיי אף. בייק במדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית. בשנת 2000 רכשה החברה את קו המוצרים הביתיים של חברת "וולף ריינג'", שבסיסה בקליפורניה ועוסקת בייצור מוצרי מטבח לשוק הפרטי, המוסדי והמסחרי. החברה מייצרת את מקרריה במפעלים בוויסקונסין ובאריזונה. כיום משווקים תחת המותג "סאב-זירו" מקררים ואמצעי אוורור שהיו מיוצרים בעבר על ידי חברת וולף תחת מותג בעל שם זהה. חברת וולף ממשיכה לייצר ולשווק לשוק המסחרי בלבד. המותג מתחרה במותגים אמריקאיים מובילים כמו קיצ'ן איד וGE Monogram, וכן במותגים לא אמריקאיים כמו בוש (BOSCH) ומילה (Miele). החברה מייצרת שתי סדרות של מקררים מובנים למטבח הביתי, וכן מתקנים לאחסון יין. החברה טוענת להמצאת רעיון ה"קירור הדואלי", האמור לאפשר שמירה על מוצרי מזון לזמן ממושך יותר. נטען כי החברה היא זו שהמציאה את רעיון ההתקנה המובנית של מקרר במטבח הביתי. כל אחד מהמקררים ניתן להזמנה במבחר רמות גימור, בדרך כלל על בסיס פלדת אל חלד. לקוחות יכולים להתקין לוחות לפי הזמנה על דלתות המקרר וכך ליצור התאמה עם ארונות המטבח. המקררים מגיעים בדרך כלל בעומק 24 אינץ' וניתנים להתקנה חלקה לצד ארונות מטבח בעומק סטנדרטי זהה, ליצירת מראה אחיד. בגלל העומק המוגבל, המקררים נוטים להיות רחבים מהמקובל. אתר האינטרנט הרשמי של סאב זירו
אנרגיה חופשית (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אנרגיה חופשית – מושג יסוד בתחום התרמודינמיקה אנרגיה חופשית של הלמהולץ – פוטנציאל תרמודינמי המסומן באות F אנרגיה חופשית של גיבס – פוטנציאל תרמודינמי המסומן באות G
מכון אבשלום

מכון אבשלום מבית ההסתדרות החדשה הוא המכון הראשון ללימודי ארץ ישראל. המכון שקם בשנת 1952 מציע מגוון תוכניות לימודים והעשרה בנושאי ארץ ישראל לגווניו השונים. התוכניות משלבות הרצאות סיורים במגוון נושאים. בנוסף מציע המכון טיולים בשביל ישראל ובשבילי הארץ. הפעילות מתקיימת בפריסה ארצית. מכון אבשלום צמח מתוך חוג לידיעת הארץ "סביבתנו " שהוקם על ידי פרופסור שמואל אביצור, חתן פרס ישראל. המכון נקרא על שם חיים אבשלום פעיל במועצת פועלי תל אביב של ההסתדרות הקמתו הייתה בשנת 1952 ופעילותו החלה בשנת 1953. בין השנים 1953-1970 פעל המכון במסגרת האגף לחינוך של הסתדרות העובדים הכללית, בין השנים 1970-1985 פעל המכון בשיתוף החוג לגאוגרפיה של אוניברסיטת תל אביב, החל משנת 1985 שב המכון לפעילות עצמאית במסגרת ההסתדרות הכללית, בשנת 1995 הפך המכון לעמותה רשומה מבית ההסתדרות החדשה, כיום עוסק המכון בהקניית ידע במגוון נושאים הקשורים ללימודי ארץ ישראל, לחברה בישראל, בפריסה ארצית. למכון שיטת פעילות ייחודית - הפעילות נעשית בכיתות לימוד, הלמידה היא חוויה רב חושית, צורת הלמידה משלבת הרצאות וסיורים במגוון נושאים לאורך שנים בדגש על לימודי ארץ ישראל. הכיתות הופכות לקבוצה חברתית הפועלת לאורך שנים רבות לכל כיתה ישנו חונך המתנדב שתפקידו ללוות את הכיתה ולסייע בפעילותה. הפעילות נעשית ברחבי ישראל במטרה לאפשר למגוון רחב של אנשים הכרות עם נושאי הלימוד וההעשרה בתחומי ארץ ישראל ובכך לממש את מטרות העמותה. במלאת 50 שנה להקמתו, אימץ המכון את אתר שבע טחנות שליד הירקון בהוקרה למייסד המכון, שמואל אביצור, שהיה בין היתר מומחה לנושא טחנות הקמח, והשקיע ה ממעייניו בחקר הירקון. מתנדבים מבין בוגרי המכון ותלמידיו מדריכים באתר בשבתות את הציבור בקורות המקום. כיום המכון הוא אחד מתאגידי ההסתדרות החדשה וכחלק מחזון יו"ר ההסתדרות ארנון בר דוד המכון עוסק בפעילות עם עובדי וגמלאי ההסתדרות. 1952-1973 - פרופסור שמואל אביצור מייסד ומנהלו הראשון 1973-2003 – מר גבריאל הורוביץ 2004-2022 - מר פיני שומר 2024-2023 - מר רן שחורי משנת 2024 - גב' שרון רוזנטל אתר האינטרנט הרשמי של מכון אבשלום מכון אבשלום, ברשת החברתית פייסבוק מכון אבשלום, ברשת החברתית אינסטגרם מכון אבשלום, סרטונים בערוץ היוטיוב תבנית:סאונדקלאוד מכון אבשלום לידיעת הארץ, דף שער בספרייה הלאומית