אלישבע גיסין אפרתי

אלישבע גיסין אפרתי (1887 – 19 ביוני 1972) הייתה מנשות העלייה השנייה ומראשוני מתיישבי פתח תקווה וראשון לציון. הוסמכה כגננת ועבדה בגן הילדים העברי הראשון בארץ (בראשון לציון) וייסדה את הגן העברי הראשון בירושלים. לחמה על מתן זכות הצבעה לנשים והייתה פעילה בהנחלת השפה העברית ותכנים ארצישראלים בקרב ילדי הגיל הרך. נולדה ב-1887 בעיר סטרי ביחוב שבפלך מוהילב לאפרים גיסין ולרחל לאה קרוטקין (בת הרב זאב קרוטקין). גיסין אפרתי הייתה צעירת הילדים ולה עוד 4 אחים ו-4 אחיות. על אף שהבית היה דתי-מסורתי, אפשרו ההורים לילדיהם רכישת השכלה רחבה. בבית שררה אווירה ציונית ורצון לעלות ארצה. בילדותה למדה אלישבע ב"חדר" מעורב (בנים ובנות) בו למדו בעברית כהכנה לעליה ארצה. ב-1891 שלח אבי המשפחה 2 מילדיו (את משה גיסין וזלמן גיסין) לארץ ישראל על מנת להכין את הקרקע לעליית המשפחה. השניים התחילו לעבוד במושבות ולאחר זמן מה הודיעו להורים שהחליטו לקנות חלקת קרקע בשולי פתח תקווה ובקשו כסף מהאב למימון הרכישה. בכסף שנשלח הם קנו כ-20 דונם קרקע והקימו עליה בית למשפחה. ב-1894 שלח האב עוד שניים מילדיו ארצה וב-1899 עלתה ארצה שאר המשפחה ואלישבע בתוכם (למעט אח אחד שנשאר ברוסיה מפאת עסקיו). בהגיעה ארצה התחילה גיסין אפרתי ללמוד בבית הספר פיק"א של הברון רוטשילד. עקב סכסוך בין אחיה לבין פקיד הברון נאלצה לעזוב את בית הספר ולהתחיל ללמוד אצל אחותה בראשון לציון. לאחר השלמת לימודי בית הספר היסודי, עברה השתלמות לחינוך בגיל הרך אצל אסתר שפירא גינזבורג בגן העברי הראשון שפתחה והוסמכה כגננת. ב-1903, לאחר הסמכתה, קיבלה הצעה מדוד ילין לפתוח את הגן העברי הראשון בירושלים. היא נענתה להזמנה, עברה לירושלים והחלה לנהל את הגן תוך שהיא מתמודדת עם חרם מצד האוכלוסייה החרדית. בתקופת עבודתה גרה בביתו של ילין. ב-1909 חזרה לפתח תקווה על מנת לנהל גן ילדים במקום. בכל תקופת פעילותה כגננת הקפידה גיסין אפרתי להנחיל את השפה העברית לילדי הגן ואף עודדה גננות אחרות לעשות כך. בראשית המאה ה-20 לא ניתנה זכות הצבעה לנשים למוסדות לאומיים ומוניציפליים. במקביל לעבודתה כגננת פעלה גיסין אפרתי להשגת שוויון לנשים ומתן זכות הצבעה לנשים. את המערכה הראשונה ניהלה עם עוד 6 נשים בתקופת הבחירות לוועד המקומי של פתח תקווה ב-1919. לשם הרחבת הפעילות הקימו גיסין אפרתי וחברותיה את "התאחדות נשים עבריות לשווי זכויות בארץ ישראל" והן פעלו לקבלת זכות הצבעה במוסדות הלאומיים. ב-1920 נבחרו 7 נשים (ו גיסין אפרתי בתוכן) לייצג את הקול הנשי בוועידת "כנסת ישראל". בנוסף גיסין אפרתי הייתה בין מייסדות ארגון ויצו. ב-1912 נישאה ליקותיאל שרוייט. לאחר הנישואין החליטו לשנות שם משפחתם ל"אפרתי" על שם אביה של אלישבע, אפריים. לזוג נולדו 4 בנות. היא נפטרה ב-1972 והובאה למנוחות בבית הקברות הישן סגולה ליד בעלה שנפטר ב-1971. נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ב', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך של הסתדרות העובדים, 1974, עמודים 80–83 יעל עצמון, היסטוריה בשר ודם, הוצאת הספרייה הציונית, 2005 הפמיניסטית הראשונה מתוך "הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני", 21 פברואר 2013 דוד תדהר (עורך), "אלישבע גיסין אפרתי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 893 אלישבע גיסין (אפרתי) באתר "מוזיאון הראשונים לתולדות פתח תקווה". מאיה כהן, לאן נעלמו האמהות של אם המושבות? "צריך לתקן את העוול", באתר ישראל היום, 20 ביוני 2017 דיוקנו של המורה העברי במושבות העלייה הראשונה 1881-1904 באתר "תנועת העבודה", ירחון "קתדרה" מספר 84, עמודים 143–174 הגן היה מיסודם של בני ברית וחברת "עזרה" ציפורה שחורי-רובין, כיצד תרמו ילדי הגן בירושלים להפצת הלשון העברית, באתר "הד האולפן החדש", גיליון 102, שנת 2014 לבנות ציון היקרות שלום, השקפה, 29 באפריל 1904