laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אידריס הראשון, מלך לוב

מלך לוב, מוחמד אִדריס הראשון (בערבית: محمد إدريس الأول; ‏12 במרץ 1889 – 25 במאי 1983), היה ראש הסנוסים והאדם היחיד בהיסטוריה של לוב שנשא בתואר מלך לוב. מוחמד אִדריס נולד ב-12 במרץ 1889 בכפר הסנוסי א-ג'רבוב (ער') שבלוב (אז טריפוליטניה העות'מאנית) על גבול מצרים, לעיישה - אשתו החמישית של מוחמד אל-מהדי א-סנוסי (ער'), מצאצאי מייסד המסדר הסנוסי מוחמד בן עלי א-סנוסי (ער'). בעקבות מרד הסנוסים (1915) שנכשל (במסגרת מלחמת העולם הראשונה), ויתר אחמד א-שריף א-סנוסי (ער') על ראשות המסדר לבן דודו בן ה-26 - אדריס. אדריס הוכר באותה עת בידי האימפריה הבריטית כאמיר קירנאיקה, ובשנת 1920 הכירה בתואר ממלכת איטליה ששלטה אז באזור. בשנותיו הראשונות כאמיר קירנאיקה נאבק להשגת עצמאות לאזור. משנת 1922 קיבל את הכרת מנהיגי השבטים גם כאמיר טריפוליטניה, בניסיון להרגיע מאבקים פנימיים ולהביא לקבלת אוטונומיה מהשלטון האיטלקי, אך בהמשך אותה שנה יצא לגלות במצרים בחשש מפני האיטלקים, בהנהגת מוסוליני, שאיחוד קירנאיקה וטריפוליטניה היה מנוגד לאינטרסים שלהם. בשהותו במצרים הפעילו שבטי קירנאיקה מלחמת גרילה כנגד השלטון הקולוניאלי האיטלקי. בתקופת מלחמת העולם השנייה תמך בבריטניה וכוחותיו סייעו לבעלות הברית במלחמה מול איטליה וגרמניה. לאחר הבסת הכוחות של מדינות הציר בצפון אפריקה, שב ללוב והקים מוסדות שלטוניים בבנגאזי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. צוות המשא ומתן בראשותו להכרזת עצמאות המדינה נחל הצלחה מול בריטניה והאומות המאוחדות בדצמבר 1951. בעת זו החל לעשות שימוש בתואר מלך לוב. המלך אידריס השתמש בכספי הנפט לחיזוק בריתות משפחתיות ושבטיות על מנת לחזק את משפחת המלוכה, במקום להשקיעם בחיזוק הכלכלה והממשל במדינה. אזורי לוב המסורתיים (טריפוליטניה, קירנאיקה ופזאן) נותרו מפוצלים במידה רבה, ולא נראה היה שחשוב לאידריס לאחדם. עקב כך, התמיכה באידריס מחוץ לאזור מולדתו - קירנאיקה - הייתה חלשה, והיא נחלשה עוד יותר בשל שחיתות שפשתה ובשל הרגש לאומי שהתעורר לאחר מלחמת ששת הימים. בראשית ספטמבר 1969, שהה המלך אידריס בן השבעים בטורקיה לצורך טיפול רפואי, וב-2 בספטמבר היה אמור לרשת את כסאו אחיינו - חסן א-סנוסי (ער'). יום קודם להחלפה המיועדת הכריזה קבוצת קצינים לוביים בראשות סרן מועמר קדאפי וקולונל אבו שיוריב על ביטול המלוכה ועל הקמת רפובליקה, ולאחר מכן החל משפטו של המלך. המלך לא השתתף במשפט, אלא יצא עם אשתו ליוון ובהמשך למצרים, ונדון למוות בהיעדרו ב-1971. ב-25 במאי 1983 מת אידריס בקהיר, ובהמשך נקבר באל-מדינה שבערב הסעודית. שלושת האזורים המסורתיים בלוב. אידריס נולד במזרחי שבהם – קירנאיקה הדגל המסורתי של הסנוסים, שימש כדגל קירנאיקה בין 1949–1951 הדגל המלכותי של אידריס כמלך לוב בראשית ממלכתו, סביבות 1951 בסביבות 1966 עם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, סביבות 1967 מדיה וקבצים בנושא אידריס הראשון, מלך לוב בוויקישיתוף אידריס הראשון, מלך לוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אידריס הראשון, מלך לוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פגודה

פגודה היא מגדל מדורג שנפוץ בארצות המזרח הרחוק כגון סין ויפן. פגודות רבות שימשו כמקום פולחן, בעיקר בודהיסטי או טאואיסטי, ובדרך כלל נבנו בתוך או ליד מקדשים. במיאנמר ובתאילנד יש חפיפה מסוימת בין המונח "פגודה" לבין "סטופה" או "צ'איטה", ואילו בווייטנאם נעשה שימוש במונח כשם גנרי לתיאור מבני פולחן. מקורה של הפגודה הוא ככל הנראה בסטופה ההודית העתיקה מהמאה ה-3 לפנה"ס. הסטופה, שהיא מונומנט כיפתי, שימשה בהודו בעיקר להנצחה ואחסון של שרידי קדושים. היא אומצה ברחבי דרום-מזרח ומזרח אסיה, שם התבלטה כמונומנט בודהיסטי שהיה קשור למקדשים ולשרידי קדושים. במזרח אסיה שולבה האדריכלות של הביתנים הסיניים באדריכלות הפגודה. האיקונוגרפיה הסינית מופיעה רבות בפגודה הסינית ובפגודות מזרח-אסייתיות אחרות. גם תמונתו של הבודהה מופיעה בפגודות רבות. בפגודות רבות היה קצה (Finial) מקושט, שעוצב כך שתהיה לו משמעות סימבולית בבודהיזם כגון ייצוג של הלוטוס. הקצה שימש גם ככליא ברק, וסייע להקטין את סכנת הפגיעה של ברקים בפגודה הגבוהה. הפגודות המוקדמות נבנו בין השאר מעץ, אך במשך השנים התמעט השימוש בחומר זה והחל שימוש בחומרים עמידים יותר. פגודה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יורוקונטרול

יורוקונטרול (European Organization for the Safety of Air Navigation ,EUROCONTROL) הוא ארגון אירופאי לבטיחות אווירית. הארגון נוסד בשנת 1960 על ידי שש מדינות אירופיות, ונכון ל-2016 חברות בו 41 מדינות. "יורוקונטרול" הוא ארגון בין-ממשלתי הפועל לצרכים צבאיים ואזרחיים כאחד. מטהו שוכן בבריסל, בלגיה. אחת ממטרותיו היא יצירת מערכת אחידה של בקרה אווירית שתשמש את כל התנועה האווירית מעל אירופה. ביוני 2016 חתמה מדינת ישראל הסכם שיתוף פעולה מלא עם הארגון. ההסכם יאפשר לישראל קשר ישיר למרכז בקרה המנהל את שמי אירופה. בעקבות זאת אמורים להצטמצם משמעותית ההמתנות והעיכובים הרבים בטיסות מישראל לאירופה ואליה. מדיה וקבצים בנושא יורוקונטרול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יורוקונטרול יורוקונטרול, ברשת החברתית פייסבוק יורוקונטרול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יורוקונטרול, ברשת החברתית אינסטגרם יורוקונטרול, ברשת החברתית LinkedIn יורוקונטרול, סרטונים בערוץ היוטיוב יורוקונטרול, באתר פליקר לאחר שנתיים של דיונים ישראל והאיחוד האירופי יחתמו היום על הסכם אסטרטגי. באתר משרד התחבורה
אנפילדה

אנפילדה (Enfilade) באדריכלות היא מערכת חדרים המסודרים באופן רשמי זה עם זה. מאפיין זה היה נפוץ באדריכלות האירופאית החל מתקופת הבארוק, אם כי קיימות דוגמאות יותר קדומות כגון חדרי רפאל בארמון האפיפיור שבוותיקן. הדלתות המחברות בין החדרים היו מסודרות על ציר אחד, כך שניתן היה להביט לכל אורך החדרים. היא נפוצה בין השאר במוזיאונים ובגלריות לאמנות, שם היא מסייעת למספר גדול של אנשים לנוע בין החדרים מבלי ליצור צפיפות במסדרונות. בארמון בארוק טיפוסי הגישה לחדרי האנפילדה הייתה מוגבלת על ידי המעמד החברתי או רמת ההיכרות של המבקר עם בעלי הבית. החדרים הראשונים היו יותר ציבוריים, ובקצה היו חדרים פרטיים יותר כגון חדר השינה. הנוהג היה שאל מבקרים בעלי מעמד חברתי נמוך יותר מהמארח יתלווה משרת, שיוביל אותם לחדר הרחוק ביותר שמעמדם מאפשר להם להיכנס אליו. אם המבקר היה בעל מעמד שווה או גבוה יותר, המארח עצמו היה מגיע אל האורח מהחדרים הפנימיים ולוקח אותו בחזרה. אם אדם בעל מעמד חברתי גבוה מאוד היה מבקר בארמון, הטקס היה מתחיל עוד לפני האנפילדה כגון באולם הכניסה או בשערים של הארמון. בארמונות מלכותיים אחדים היו אנפילדות נפרדות של חדרי מדינה עבור המלך והמלכה, כגון בארמון ורסאי או המפטון קורט. בבתי אצילים כגון ארמון בלנהיים, בעיקר כאלה שהמונרך היה צפוי לבקר בהם, הייתה גם כן אנפילדה. חדרי השינה שבבתים כאלה משמשים בעיקר בזמן ביקורים מלכותיים, אך בדומה לחדרי שינה גדולים רבים בתקופה שלפני המאה ה-19 הם שימשו גם למטרות אחרות. אנפילדות אחרות הסתיימו בחדר שבו נמצא כס המלוכה. דוגמה לכך היא ארמון וסטמינסטר, מקום מושבו של הפרלמנט הבריטי שנבנה על ידי סר צ'ארלס בארי, שבו ישב המונרך באולם בית הלורדים בזמן טקס פתיחת הפרלמנט. בארי השתמש במספר אנפילדות בגלריה הלאומית שבלונדון, והן הורחבו וחוברו לאגף סיינסבורי למרות שהוא לא נמצא על אותו ציר. ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאירה

הנאירה הוא ההילך החוקי של ניגריה מאז 1973. הנאירה מחולק ל-10 שילינג ול־100 קובו. עד 1973 היה המטבע לירה ניגרית, שהייתה מחולקת ל-20 שילינג; כל שילינג היה מחולק ל-12 פני, כמו בבריטניה (שממנה קיבלה ניגריה את עצמאותה ב־1964). בתמונה של שטר של 5 נאירה מ-1991 ניתן לראות את דיוקנו של חאג' סר אבובקר טפוואה בלוואה, 1912-1966, ראש הממשלה הראשון של ניגריה. נכון ל-2014 שוויו של דולר אמריקאי אחד הוא 165 נאירה. מדיה וקבצים בנושא נאירה בוויקישיתוף נאירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ניגריה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
30 רוק

האם התכוונתם ל... 30 רוקפלר פלאזה – נקרא בקיצור "30 רוק" רוק 30 – סיטקום אמריקאי
פרנק רואנדי

פרנק רואנדי (בצרפתית: franc rwandais) הוא ההילך החוקי של רואנדה מאז ה-24 באפריל 1964 לאחר שקיבלה את עצמאותה מבלגיה ב-1962. הפרנק מחולק ל-100 סנטימים (כמו שהיה נהוג בבלגיה). מדיה וקבצים בנושא פרנק רואנדי בוויקישיתוף Consumer Price Index (CPI) – August 2024, The National Institute of Statistics of Rwanda (NISR) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצר הכבוד

חצר הכבוד (בצרפתית: Cour d'Honneur) הוא מונח באדריכלות המתאר חצר בעלת שלושה צדדים, הנוצרים כאשר המבנה המרכזי מאוגף על ידי שני מבנים סימטריים המכילים חדרים משניים. קומת הקרקע בבתי הכפר הסימטריים שהיו נפוצים במערב אירופה במאה ה-16 נבנתה בצורת האות U, כך שדלת הכניסה הראשית הייתה "מוגנת" על ידי שני אגפים של הבית. אולם חצרות הכבוד הרשמיות הראשונות החלו להופיע בארמונות ובאחוזות הגדולות של אירופה במאה ה-17, ושימשו כאזור הגישה הראשי וככניסה הטקסית למבנה. מבחינה טכנית אפשר להשתמש במונח באשר לכל בניין גדול שבו יש חצר סימטרית הבנויה באופן זה, ודרכה נכנסים האורחים המכובדים. דוגמאות לחצר הכבוד ניתן למצוא ברבים מן המבנים הבולטים של אדריכלות הבארוק האירופית. בין השאר ניתן למנות את פאלאצו פיטי, אחד המבנים הראשונים מהמאה ה-16 שבהם היה אלמנט זה, וארמון ברבריני. דוגמאות נוספות לכך ניתן למצוא בארמון בקינגהאם וארמון בלנהיים שבאנגליה, וארמון ורסאי שבצרפת. בקנה מידה עירוני צפוף הרעיון של חצר הכבוד בא לידי ביטוי במבנים רבים בפריז. במקומות האלה חזית הרחוב של הבית עוצבה כסדרה של מבנים שאינם כמו האגפים, אך עם מעברים גדולים שדרכם נכנסו הכרכרות אל חצר הכבוד שמאחור. במקומות צפופים יותר אחד הקירות המאגפים היה יכול להיות קיר פשוט, שאיזן את האגף הנגדי שהכיל משרדים ואורווה. בערים בעלות צפיפות אוכלוסין גבוהה אין כמעט בתים פרטיים שבהם יש חצר כזאת. מדיה וקבצים בנושא חצר הכבוד בוויקישיתוף
דוקטרינת סינטרה

דוקטרינת סינטרה (באנגלית: Sinatra Doctrine; ברוסית: Доктрина Синатры) היה השם שנתנה הממשלה הסובייטית של מיכאיל גורבצ'וב, בבדיחות הדעת, כדי לתאר את המדיניות שנתנה למדינות החברות בברית ורשה הזכות להחליט בעצמן על ענייניהן הפנימיים. השם רמז לשירו המפורסם של פרנק סינטרה "בדרכי שלי" – ברית המועצות איפשרה למדינות אלה ללכת בדרכן. היה זה שינוי מהותי מדוקטרינת ברז'נייב, שהכתיבה שליטה הדוקה על ענייניהן הפנימיים של מדינות הלוויין הקומוניסטיות. דוקטרינת ברז'נייב שימשה כדי להצדיק את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968, כמו גם את הפלישה לאפגניסטן, שלא הייתה חברה בברית ורשה, בשנת 1979. בסוף שנות ה-80 הפכו סדקים מבניים בשיטה הסובייטית, בעיות כלכליות גוברות והולכות, עלייה ברגשות האנטי-קומוניסטיים והאפקט המצטבר של ההסתבכות הסובייטית במלחמה באפגניסטן את כפיית רצונה של ברית המועצות על שכנותיה לבלתי-מעשית. הביטוי נטבע ב-25 באוקטובר 1989 על ידי דובר משרד החוץ הסובייטי גנדי גרסימוב (אנ'), אשר הופיע בתוכנית הטלוויזיה האמריקנית הפופולרית "בוקר טוב אמריקה" כדי לדון בנאומו של שר החוץ הסובייטי אדוארד שוורדנדזה, שאמר כי ברית המועצות מכירה בחופש הבחירה של כל המדינות, כשהוא מכליל במיוחד את המדינות האחרות בברית ורשה. גרסימוב אמר למראיין: "עתה יש לנו את דוקטרינת פרנק סינטרה. יש לו שיר, "אני עשיתי את זה בדרכי" (My Way). כך שכל מדינה צריכה להחליט בעצמה באיזה דרך לבחור". כאשר נשאל אם זה כולל את הסכמתה של מוסקבה לדחייתן של המפלגות הקומוניסטיות בגוש המזרחי, השיב: "זה בטוח... המבנה הפוליטי צריך להקבע בידי האנשים שגרים שם". "דוקטרינת סינטרה" נראתה כאישורה של מוסקבה לכך שבנות בריתה יחליטו על עתידן בעצמן. למעשה, הייתה זאת מדיניות שנקבעה בדיעבד, מאחר שבנות בריתה של ברית המועצות כבר זכו ליותר חופש פעולה. כחודש לפני הצהרתו של גרסימוב נבחרה בפולין הממשלה הלא קומוניסטית הראשונה מאז שנות ה-40. ממשלת הונגריה פתחה את גבולותיה עם אוסטריה באוגוסט 1989, ובכך פירקה את מסך הברזל בגבולותיה. מכיוון שהונגריה הייתה לאחת המדינות הבודדות שאליהן הורשו תושבי מזרח גרמניה לנסוע, אלפים מהם נסעו לשם כדי שיוכלו לנצל את הגבול הפתוח ולהימלט למערב. למרבה טרדתה של ממשלת מזרח גרמניה, סירבו ההונגרים לעצור את ההגירה ההמונית. התפתחויות אלה הטרידו קשות את תומכי הקו הקשה של הקומוניזם כמו אריך הונקר, מנהיגה של מזרח גרמניה, שגינה את סיומה של מסורת "האחדות הסוציאליסטית" של הגוש הסובייטי, ופנה למוסקבה בבקשה כי תטיל את מרותה על ההונגרים. הונקר ניצב בפני משבר קשה מבית, עם הפגנות גדולות נגד השלטון בלייפציג ובערים אחרות במזרח גרמניה. נאומו של שוורדנדזה ותיאורו הבלתי נשכח של גרסימוב לגבי המדיניות החדשה הובנו כדחיית פניותיו של הונקר. המסר היה "אל תטריד אותנו עם בעיותיך, פתור אותן בעצמך". להכרזה על "דוקטרינת סינטרה" הייתה השפעה דרמטית על הגוש המזרחי; ממשלת מזרח גרמניה קיוותה כי ברית המועצות תתערב להגנת הקומוניזם במזרח גרמניה ובמקומות אחרים. לעומת זאת, ההכרזה על "דוקטרינת סינטרה" סימנה כי ברית המועצות לא תעזור לקומוניסטים המזרח-גרמנים. כמה שבועות לאחר מכן נפלו המשטרים במזרח גרמניה, צ'כוסלובקיה ובולגריה, וחודשיים לאחר מכן סבל גם המשטר ברומניה מגורל דומה, מסמן בכך את סופן של המלחמה הקרה ושל חלוקתה של אירופה. סתיו העמים 'Sinatra Doctrine' at Work in Warsaw Pact, Soviet Says, Los Angeles Times, October 25, 1989
חדקן לבן

חדקן לבן (שם מדעי: Acipenser transmontanus), הידוע גם בשמות "חדקן האוקיינוס השקט" ו"חדקן קולומביה", הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מסוג החדקן. המין מצוי בחוף המערבי של אמריקה הצפונית מאזור האיים האלאוטיים עד לקליפורניה. הוא המין הגדול ביותר שחי במים מתוקים באמריקה הצפונית והמין השלישי בגודלו במשפחת החדקניים. החדקן הלבן ידוע בגודלו העצום. הוא מגיע למשקל של 816 ק"ג ולאורך של 6.1 מטרים (20 רגל). החדקן הלבן בעל מבנה גוף צנום וארוך (הכולל ראש ואף ארוכים וצרים). לדג אין קשקשים, במקום זאת הוא בעל מעטפת שריון. יש כ-11–14 חוליות שריון בחלק העליון, בעל סנפיר גבי, 38–48 חוליות שריון צדיות ו9–12 חוליות שריון בטניות בכל צד. צבע מעטפת השריון הוא אפור, כסוף או חום אפרפר. הסנפירים בדרך כלל בצבע אפור כהה. באזור התחתון הוא לבן. יש לו 4 מחושים שבעזרתם הוא שולח מזון לאזור הפה (חסר השיניים) שלו. החדקן הלבן משתייך לקבוצת דגי גרם אך בגופו יש יותר סחוס מאשר עצם ולכן דומה יותר לכריש. במבנה גופו של החדקן הלבן חל שינוי מועט מאוד מאז הופעתו לפני כ-175 מיליון שנה ולכן צורתו נראית עתיקה. החדקן הלבן חי בתחתית נהרות, מפרצים שופכי נהר הזורמים באיטיות כולל באזורי מים מליחים שנמצאים בכניסה לנהרות גדולים. רוב הזמן יחיה בסביבה ימית ויגיע לאזור הנהר על מנת להשריץ. החדקן הלבן מיומן במציאת מזון בסחף, בשל חוש הטעם וחוש הריח המעולים. כאשר המזון אינו מספק, הם מסוגלים גם לעבור למים רדודים ולאכול צדפות החיות במים המתוקים. במשך עונת הרבייה החדקן הלבן עובר למים נקיים ולאזורים מהירים יותר בנהר כמו מתחת לאשד עם החצץ וסלעים גדולים אשר נמצאים בתחתית הנהר. מדיה וקבצים בנושא חדקן לבן בוויקישיתוף חדקן לבן, באתר ITIS (באנגלית) חדקן לבן, באתר NCBI (באנגלית) חדקן לבן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חדקן לבן, באתר FishBase (באנגלית) חדקן לבן, באתר GBIF (באנגלית) חדקן לבן באתר הרשימה האדומה של IUCN חדקן לבן באתר הרשימה האדומה של IUCN
חדקן אירופי

חִדְקָן אירופי (שם מדעי: Acipenser sturio), הידוע גם בשמות "חדקן בלטי" ו"חדקן מצוי", הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מסוג החדקן. אורך החדקן האירופי כ-1–2 מטר כשפרטים יכולים להגיע ל-3.5 מטרים (11 רגל). בממוצע המשקל שלו הוא 150 ק"ג אך יכול להגיע ל-315 ק"ג. הם מגיעים לבשלות ובגרות מינית בגיל מאוחר (הזכרים בגיל 12–14 והנקבות בגיל 16–18) ויכולים לחיות 40 שנה לכל היותר. הם מצויים בכל חופי אירופה למעט הים השחור ואף בעלי יכולת לחצות את האוקיינוס האטלנטי ולהגיע לחופי אמריקה הצפונית. כמו שאר החדקנים הם משריצים בנהרות של החופים. הם אוכלי צדפות וסרטנים שהם מוצאים בעזרת הבינים שלהם. בתחילת המאה ה-19 הדג היה נפוץ לשם הכנת קוויאר אך הפך לדג מוגן ברחבי אירופה בשנת 1982 ונחשב למין במצב "פגיע" לפי הרשימה של IUCN. מדיה וקבצים בנושא חדקן אירופי בוויקישיתוף חדקן אירופי, באתר ITIS (באנגלית) חדקן אירופי, באתר NCBI (באנגלית) חדקן אירופי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חדקן אירופי, באתר FishBase (באנגלית) חדקן אירופי, באתר GBIF (באנגלית) חדקן אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN חדקן אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חדקן סיבירי

חדקן סיבירי (שם מדעי: Acipenser baerii) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מסוג החדקן. תפוצתו בסין, רוסיה וישנה האפשרות שחי גם בקזחסטן.מגיע עד לאורך של 2 מטרים ולמשקל של כ-100 ק"ג. המין הוא אנאדרומי (כלומר, הם נודדים במעלה הנהרות מהים להטיל ביצים) הזכרים מגיעים לבשלות ולבגרות מינית בגיל 9–15 והנקבות בגיל 16–20. הם חיים 60 שנה לכל היותר. הטווח הטבעי של הסטוריאן הסיברי הוא נהרות סיביר ואגם באיקל. הוא ניזון בעיקר מרכיכות ודגים קטנים שמאתר בעזרת פיו. החדקן נחשב למין בסכנת הכחדה לפי מדד ה-IUCN. הירידה היא תוצאה של חסימת מסלולי נדידה טבעיים על ידי סכרים, זיהום וציד לא חוקי. החדקן הסיברי בעל זימים חיצוניים. חוטם וזנב תת-חרוטיים. קרומי הזימים מחוברים לאיסטמוס. פה רוחבי ושפה תחתונה עם חלוקה באמצע. הזיפים חלקים או מעט מסורגים. אורך החוטם משתנה מאוד (33.3-61% מאורך הראש). 20-49 זימי זימים בצורת מניפה, כל אחד מסתיים במספר בליטות. D:30-56. A:17-33 קרני סנפיר. 10-12 קשקשים גביים; 32-62 קשקשים לרוחב; 7-16 (20) קשקשים בטניים. קשקשי הדגימות הצעירות מחודדות בצורה חדה, אך לא אצל הבוגרים. לוחות עצם קטנים רבים מפוזרים בין שורות הקשקשים. יש שונות רבה בצביעה: מאפור בהיר לחום כהה על הגב והצדדים, ומלבן לצהבהב בצד התחתון. חדקן סיבירי הוא מין מים מתוקים, אך הוא נודד למרחקים ארוכים בנהרות בהם הוא נמצא. בניגוד לחדקנים אחרים, מלאי הרבייה ממשיך להאכיל במהלך תקופת הנדידה הגנרטיבית. הבגרות המינית מתרחשת מאוחר, מכיוון שהצמיחה איטית בתנאים הקרים הללו, בין 10 ל-17 שנים לזכרים ו-12 עד 20 שנים לנקבות, בהתאם למקורם. למבוגרים משני המינים יש תעלות מולר. צינור הביציות תופס כשליש מחלל הבטן ומחובר לתעלת מולר דרך שסתום חד-כיווני. מין זה שייך לקבוצת החדקנים עם מספר כרומוזומים של כ-250.המין יכול לחיות בטמפרטורות הנעות בין 1°C בלבד ל-25–26°C. הוא עמיד למדי לתכולת חמצן נמוכה אך אינו מעלה משקל בתנאים כאלה. קוויאר - או "איקרה" ברוסית - הוא מאכל שמבוסס על ביצי דגים מעובדות. העיבוד כולל המלחה ויישון. במקור הכינוי "קוויאר" מתייחס רק לביצים של דגי חדקן. כתוצאה מכך שהחדקן הסיבירי נמצא בסכנת הכחדה, מחיר הקוויאר מרקיע שחקים ויכול להגיע למאות דולרים לחבילה קטנה בשל היצע נמוך ונתפס כיום כמוצר יוקרה. לפני כמה מאות שנים, כאשר החדקנים עדיין היו מצויים בשפע בים הכספי ובים השחור - קוויאר שימש כמאכל פשוט של איכרים. חשוב לדעת גם שדגי חדקן אינם כשרים למאכל לפי סימני הכשרות של דגים בהלכה, ולכן גם ביציהם אינן כשרות. A. baerii baerii חדקן באיקל (Acipenser baerii baicalensis) - חי בימת באיקל שבסיביר, רוסיה. מדיה וקבצים בנושא חדקן סיבירי בוויקישיתוף חדקן סבירי, באתר FEO (באנגלית), מאמר ברנדט, 1869. חדקן סיבירי, באתר ITIS (באנגלית) חדקן סיבירי, באתר NCBI (באנגלית) חדקן סיבירי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חדקן סיבירי, באתר FishBase (באנגלית) חדקן סיבירי, באתר GBIF (באנגלית) חדקן סיבירי באתר הרשימה האדומה של IUCN חדקן סיבירי באתר הרשימה האדומה של IUCN Brandt,1896, FAO - Acipenser baerii, www.fao.org IUCN, Acipenser baerii: Ruban, G. & Mugue, N.: The IUCN Red List of Threatened Species 2022: e.T244A156718817, 2019-09-14 doi: 10.2305/iucn.uk.2022-1.rlts.t244a156718817.en Siberian Sturgeon Caviar, Caviar Russe (באנגלית) מה הבעיה עם קוויאר (ביצי דגים)?, באתר אנימלס, ‏2024-04-11 ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויניל

בכימיה אורגנית, ויניל (Vinyl) הוא שמה של קבוצה פונקציונלית וכן של כל תרכובת המכילה אותה. שמה הכימי של קבוצת הוויניל הוא אתניל (Ethenyl). קבוצת הוויניל היא נגזרת של האלקן הפשוט ביותר, אתן (CH2=CH2, קרוי גם אֵתילן), שהוחסר ממנו אטום אחד של מימן. אחד הווינילים הידועים ביותר הוא ויניל כלורי CH2=CHCl (אטום כלור הקשור לקבוצת ויניל). מחומר זה ניתן ליצור פולימר הקרוי פוליוויניל כלוריד (PVC), אחד מסוגי הפלסטיק הידועים ביותר. PVC משמש בין השאר לייצור תקליטים, ולעיתים קרובות הם מכונים תקליטי ויניל. כשקבוצת הידרוקסיל קשורה לוויניל מתקבל אנול. מדיה וקבצים בנושא ויניל בוויקישיתוף ויניל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלורין ארובי

פלורין (סימן: AFL; קוד: AWG) הוא המטבע של ארובה. הוא מחולק ל-100 סנט. הפלורין הוצג בשנת 1986 והחליף את גילדר אנטילן לפי הערך הנקוב. שטרות של ארובה ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר מטבר

אלכסנדר מטבר (ברוסית: Александр Михайлович Тверской‏; 1301–1339) בנו של מיכאל מטבר היה נסיך ולדימיר, שבכל התקופה הקצרה של שלטונו ניהל מאבק נגד נסיכי מוסקבה. בשנת 1318 אביו מיכאל מטבר חילק את הנסיכות שלו בין האחים דמיטרי מטבר ואלכסנדר. לאחר הריגת אביו באורדת הזהב, אלכסנדר נסע לולדימיר והתפייס עם יורי, נסיך ולדימיר. למרות זאת, היריבות בין נסיכי טבר לבין יורי לא הסתיימה. בשנת 1326 דמיטרי מטבר הרג את יורי בחצר חאן אורדת הזהב ובהתאם להחלטת החאן הוצא להורג בעצמו. כתוצאה מכך, התמנה אלכסנדר לנסיך ולדימיר וחזר לטבר. תחילת כהונתו עברה בשקט יחסית, אך בסוף קיץ 1327 לטבר הגיעה משלחת גדולה מאורדת הזהב בראשות קרוב משפחה של החאן. הם התמקמו בארמון הנסיך ואז התפשטה שמועה שראש המשלחת מתכוון להתמנות לנסיך טבר ולאסלאם את תושבי העיר. תושבי העיר פנו לנסיך אך הוא הרגיע אותם. ב-15 באוגוסט 1327 החלה התקוממות עממית שבמהלכה כל אנשי המשלחת נהרגו. בהתאם לדעת ההיסטוריונים הנסיך לא יזם את ההתקוממות, אך גם לא פעל מספיק להרגעת הרוחות. החאן יזם פעולת תגמול ובראש הכוח עמד איוואן הראשון, נסיך מוסקבה (איוואן קליטא) שהובטח לו מינוי נסיך ולדימיר לאחר סיום המערכה. הנסיך ומשפחתו נמלטו לפסקוב וערי הנסיכות שנשארו ללא הגנה צבאית נכבשו בקלות. איוואן הראשון, נסיך מוסקבה התמנה לנסיך ולדימיר ואלכסנדר החל בחיי גלות. אלכסנדר התגורר בפסקוב כ-10 שנים. הוא נתמך על ידי נסיך ליטא ולא פעל לחזור לטבר. מספר חודשים לאחר שהותו בפסקוב, הגיעו לעיר שליחים של נסיכי מוסקבה וסוזדל שניסו לשכנע את אלכסנדר לנסוע לחצר החאן. אצילי פסקוב שכנעו אותו שהדבר מסוכן וככל הנראה הוא לא יחזור משם בחיים. בלחץ איוואן קליטא, ראש הכנסייה הרוסית הכריז חרם על הנסיך ותושבי פסקוב. כתוצאה מכך, אלכסנדר עזב את פסקוב ונסע לליטא. לאחר כשנה וחצי הוא חזר לפסקוב והתמנה לנסיך. בשנת 1336 הוא שלח את בנו שלו פיודור לאורדת הזהב במטרה לגשש האם יש סיכוי להתפייסות עם החאן. בשנת 1337 הוא נסע בעצמו והופיע בחצר החאן. הוא אמר לחאן שמוכן לקבל כל החלטתו. חאן אורדת הזהב החליט לסלוח לאלכסנדר ואף החזיר לו נסיכות טבר. עם החזרתו לטבר, גם כל משפחתו של הנסיך עברה מפסקוב לטבר. אומנם לא היה שקט בנסיכות. מספר נסיכי רוסיה פנו לאלכסנדר בבקשת עזרה נגד איוואן קאליטה, נסיך מוסקבה. לעומת זאת, מספר אצילי העיר שלא היו מרוצים בשלטון של הנסיך עברו למוסקבה והתלוננו נגד הנסיך. איוואן קאליטה החליט לנצל את ההזדמנות ונסע לאורדת הזהב עם תלונות על אלכסנדר. כאשר החאן ביקש מנסיך לבוא לחצרו, הוא שלח תחילה את בנו. להזמנה השנייה הוא כבר לא היה יכול לסרב ונסע בראש משלחת גדולה. הוא שהה בחצר החאן מעל חודש באי-ודאות. עם הגעת בני איוואן קליטה החאן החליט להוציא להורג את אלכסנדר ובנו. גופותיהם הועברו לטבר ונקברו בעיר. איוואן קליטה דאג לכך שבראש נסיכות טבר התמנה נסיך שנאמן לו ובכך קיבל שליטה מעשית על הנסיכות. אשתו אנסטסיה נפטרה בשנת 1364.היו להם 8 ילדים: לב (נפטר בגיל צעיר) פיודור (הוצא להורג ביחד עם אביו) מיכאל, נסיך טבר וסבולוד, נסיך טבר (נפטר ב-1364) ולדימיר (נפרט ב-1364) אנדרי (נפרט ב-1364) מריה, אשתו של סימאון, נסיך מוסקבה אוליאנה, אשתו של אלגירדאס אשתו ו-3 מילדיו נפטרו בשנת 1364 במהלך מגפה. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר מטבר בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית)
סנץ

סֶנֶץ (בסלובקית: Senec, בהונגרית: Szenc, בגרמנית: Wartberg) היא עיר בדרום-מערב סלובקיה, השוכנת כ-25 קילומטר צפונית-מזרחית לברטיסלאבה. סנץ היא העיר המרכזית בנפה בשם זה, הידועה כאחד האזורים החשובים בסלובקיה לתיירות קיץ. בעיר מועדון כדורגל ידוע בשם FC Senec, המשחק בליגת העל הסלובקית. בין השנים 1763–1776 פעלה בסנץ מכללה ללימודי כלכלה שנוסדה על ידי מריה תרזה ונוהלה על ידי המסדר הקתולי של הפיארטים. תלמידי המכללה למדו הנהלת חשבונות, גאומטריה, מכניקה וכלכלה והשתלבו בפקידות של ממלכת הונגריה. בשנת 1776 נשרף בניין בית הספר בסנץ ובית הספר עבר לטאטא, בה הוא פעל במשך עוד 4 שנים עד שנסגר עם שאר בתי הספר בהונגריה בהוראת יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. סאנץ בפנקס הקהילות סלובקיה, עמוד 399–402 סאנץ (וארטבורג), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 288. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא סנץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנץ (בסלובקית) על יהדות סנץ באתר מוזיאון בית התפוצות. Július Bartl, Slovak history: chronology & lexicon, page 82 Lajos G. Balázs, The European scientist, page 32 ערך זה הוא קצרמר בנושא סלובקיה ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדריי אוסטרובסקי

אנדריי ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (בבלארוסית: Андрэй Мікалаявіч Астроўскі, ברוסית: Андрей Николаевич Островский; נולד ב-13 בספטמבר 1973 בפינסק) הוא כדורגלן עבר בלארוסי, ששיחק בעמדת הבלם. אוסטרובסקי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת דינמו ברסט בשנת 1990. ב-1992 הוא החל להשתתף עמה בליגת העל הבלארוסית החדשה, שהוקמה לאחר פירוק ברית המועצות. הוא שיחק בברסט במשך שלוש שנים, ושימש מנהיג הגנת הקבוצה. בשנת 1993 עבר אוסטרובסקי לדינמו מינסק, במדיה שיחק ארבע עונות. הוא סייע למינסק לזכות בשלוש אליפויות רצופות של ליגת העל הבלארוסית, בעונות 1993/1994, 1994/1995 ו-1995. הוא כבש עשרה שערים בתקופתו בדינמו מינסק. בשנת 1997 עבר אוסטרובסקי לקבוצת דינמו מוסקבה. בקבוצה זו הוא תופקד לעיתים גם כקשר אחורי, מלבד תפקידו הקבוע כבלם. בעונתו הראשונה בדינמו הוא סייע לה לסיים במקום השלישי בליגת העל הרוסית. הוא כבש שבעה שערים בשלוש וחצי עונות במוסקבה, אך עקב פציעה במהלך עונתו האחרונה בקבוצה, נפגמה יכולתו והוא איבד את מקומו בהרכב הפותח שלה. בשנת 2000, באמצעה של העונה ברוסיה, עבר אוסטרובסקי לקבוצת מכבי חיפה הישראלית. בחיפה הוא לא הצליח לשחזר את יכולתו הטובה מקבוצותיו הקודמות, אך זכה עמה בשתי אליפויות רצופות של ליגת העל, בעונות 2000/2001 ו-2001/2002. לאחר האליפות האחרונה הוא שוחרר מחיפה, ולאחר ששיחק במועדונים ארסנל קייב, מוסקבה וצ'רנומורץ אודסה, פרש מכדורגל ב-2007. אוסטרובסקי היה שחקן קבוע בנבחרת בלארוס, ושיחק במדיה בשנים 1994–2005. הוא מדורג במקום השישי במספר ההופעות שלו בנבחרת בכל הזמנים, עם 52 הופעות ושער אחד. אנדריי אוסטרובסקי, באתר Transfermarkt אנדריי אוסטרובסקי, באתר National Football Teams אנדריי אוסטרובסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt עמוד השחקן(הקישור אינו פעיל) באתר מכבי חיפה