laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'חאלתה (נהר)

נהר צ'חאלתָה (בגאורגית: ჩხალთა) הוא נהר באבחזיה גאורגיה הזורם בין הרכס הראשי של הרי הקווקז המערבי לבין רכס הרי צ'חאלתה. הוא מתמזג עם הנהרות אדנגה ומארוח וזורם יחד עימם לנהר קודורי בגובה של 600 מטר מעל פני הים נמצא הכפר צ'חאלתה, שעד ליולי אוגוסט 2005 היה מקום מושבה של מיליציית מונאדירה. ערוץ הנהר עמוק וחשוך, ומאופיין בצמחייה צפופה של יערות עצי אורן, אשור ואשוח. הנהר זורם בינות להרים החשובים ביותר בקווקז המערבי: דומבאי-אולגן המתנשא לגובה 4,047 מטר ו-17 הרים שפיסגתם גבוה מ-3,000 מטר מעל פני הים, כולל מארוחה-באשי, אצאוט, סופרודז'ו ופטיש. בחפירות ארכאולוגיות באגן צ'חאלתה נתגלו דולמנים. ניקולאי בונדרייב (1981), בהרי אבחזיה, (ברוסית) מפות טופוגרפיות, (ברוסית) ו-(באנגלית) מדיה וקבצים בנושא צ'חאלתה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא אבחזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מספר נגיע

בתורת המספרים, מספר טבעי שהוא סכום המחלקים האמיתיים של מספר כלשהו נקרא "מספר נגיע", ומספר שלא ניתן להציג בצורה הזו הוא "מספר בלתי נגיע". לדוגמה, 4 הוא "נגיע" משום שהוא שווה לסכום המחלקים של 9, מלבד 9 עצמו (היינו 1+3). לעומת זאת, 2, 5, 52 ו- 88 אינם נגיעים. מקובל לסמן את הפונקציה המסכמת את המחלקים של n בסימן   σ ( n ) {\displaystyle \ \sigma (n)} , וכך המספרים הנגיעים הם אלו השייכים לקבוצה   { σ ( n ) − n } {\displaystyle \ \{\sigma (n)-n\}} ; השאר הם בלתי נגיעים. המתמטיקאי פאול ארדש הוכיח שישנם אינסוף מספרים בלתי נגיעים. כל מספר מהצורה   p + q + 1 {\displaystyle \ p+q+1} (כאשר p ו-q ראשוניים שונים) הוא סכום מחלקים (של pq) ולכן נגיע. מגרסה מעט חזקה של השערת גולדבך (לפיה כל מספר זוגי הוא סכום של שני ראשוניים שונים), נובע לפיכך שכל מספר אי-זוגי מלבד 5 הוא נגיע. כל מספר הגדול ב-1 ממספר ראשוני p הוא בהכרח נגיע כי הוא שוה לסכום המחלקים של p2. גם המספרים המשוכללים הם נגיעים, בהיותם שווים לסכום המחלקים האמיתיים של עצמם. סדרת המספרים הלא נגיעים באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים הסבר (באנגלית) לקשר בין השערת גולדבך לטענה לפיה כמעט כל מספר איזוגי הוא נגיע, מאתר MathWorld מספר נגיע, באתר MathWorld (באנגלית)
סינגל (אמסטרדם)

הסינגל (בהולנדית: Singel) היא תעלה אשר הקיפה את העיר אמסטרדם שבהולנד במהלך ימי הביניים ושימשה כחפיר הגנה עבור העיר עד שנת 1585 עת גדלה העיר והתפשטה מעבר לתעלה. התעלה עוברת ממפרץ האיי בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית של אמסטרדם, עד כיכר מונטפליין שם נפגשת התעלה עם נהר האמסטל. כיום הסינגל היא הפנימית מבין התעלות המעגליות של העיר אמסטרדם. על גדת התעלה ממוקמת הכנסייה הלותרנית הישנה שנבנה בין השנים 1632–1633, הכנסייה הלותרנית העגולה ("הכנסייה הלותרנית החדשה") שנבנתה בין השנים 1668–1671, הספרייה של אוניברסיטת אמסטרדם, וכן הבלומנמארקט - שוק הפרחים של אמסטרדם הממוקם על גדות התעלה, כאשר חלק מדוכני השוק הם רפסודות הצפות על התעלה. עד המאה ה-15 נודעה התעלה בשם סטדחראכט (Stedegracht - "תעלת העיר"). במהלך המאה ה-17 כונתה התעלה בשם קונינגסחראכט (Koningsgracht - "תעלת המלך" על שמו של המלך אנרי הרביעי, מלך צרפת אשר צידד ברפובליקה ההולנדית בתקופה זו). מקטע התעלה שבין הספאו לבין הליינבאנסטך (Lijnbaanssteeg) כונה בעבר "רציף לונדון" (Londense Kaai - "לונדנסה קאי") או "הרציף האנגלי" (Engelse Kaai - "אנגלסה קאי"), מאחר שעגנו באזורו בעיקר ספינות שהפליגו בין אמסטרדם לבין לונדון. מדיה וקבצים בנושא סינגל בוויקישיתוף
סמל מלאווי

שלט האצולה של מלאווי מבוסס על סמל קודם של המושבה הבריטית ניאסלנד. הסמל נתמך על ידי אריה (משמאל) ונמר (מימין), מתחתיהם נמצא קלף ועליו כתוב המוטו של המדינה: "אחדות וחופש". דגל מלאווי המנון מלאווי מדיה וקבצים בנושא סמל מלאווי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולימפיאדת השחמט 1972

אולימפיאדת השחמט ה-20 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בסקופיה, שבמקדוניה, בין 18 בספטמבר ל-13 באוקטובר 1972. באולימפיאדה זו, תחרות לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה. באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את: שמעון כגן (2425) 5+,5=,7- יאיר קריידמן (2455) 7+,9=,2- עוזי גלר (2330) 1+,1=,5- אברהם קלדור 10+,5=1- – מדליית כסף אישית עמיקם בלשן 10+,6=0- – מדליית כסף אישית שמואל פרידמן 6+,3=,1- הנבחרת סיימה במקום 18. להלן התוצאות הקבוצתיות: מוקדמות נגד אירלנד 1:3 – ניצחון נגד מונגוליה 2:2 – תיקו נגד צ'כוסלובקיה 3:1 – הפסד נגד פורטוגל 2:2 – תיקו נגד ספרד 2.5:1.5 – הפסד נגד הונג קונג 0.5:3.5 – ניצחון נגד מלזיה 0:4 – ניצחון גמר ב' נגד הפיליפינים 2.5:1.5 – הפסד נגד איטליה 1.5:2.5 – ניצחון נגד אוסטריה 1.5:2.5 – ניצחון נגד קולומביה 2:2 – תיקו נגד יוון 0.5:3.5 – ניצחון נגד פרו 2:2 – תיקו נגד אלבניה 0:4 – ניצחון נגד בלגיה 1:3 – ניצחון נגד אינדונזיה 0.5:3.5 – ניצחון נגד קובה 2:2 – תיקו נגד קנדה 1:3 – ניצחון נגד איסלנד 1:3 – ניצחון נגד נורווגיה 0.5:3.5 – ניצחון נגד אנגליה 2.5:1.5 – הפסד אולימפיאדת השחמט ה-5 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה. בתחרות זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את: פרידה רבינוביץ 2+ 4= 3- לידיה גל 3+ 2= 0- – מדליית כסף בלוח השני ס. קלוגס 0+ 0= 3- משתתפת לא ידועה 2+ 3= 0- הנבחרת סיימה במקום 18. תוצאות מוקדמות: נגד מונגוליה 1:1 – תיקו נגד בולגריה 2:0 – הפסד נגד רומניה 1.5:0.5 – הפסד נגד שווייץ 1:1 – תיקו נגד ברזיל 1.5:0.5 – הפסד גמר ג': נגד שווייץ 1:1 – תיקו נגד סינגפור 1:1 – תיקו נגד יפן 0:2 – ניצחון נגד אירלנד 0.5:1.5 – ניצחון נגד סקוטלנד 0.5:1.5 – ניצחון נגד פינלנד 0.5:1.5 – ניצחון מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס (באנגלית) -מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס (באנגלית)
משמרות זה"ב בישראל

משמרות זהירות בדרכים (בראשי תיבות: משמרות זה"ב) הם מתנדבים (בדרך כלל צעירים, תלמידים) שתפקידם לשמור שתלמידי בתי הספר יחצו בבטחה את הכבישים המובילים לבית הספר. בישראל, חברי משמרות הזה"ב עוברים הדרכה מאת שוטרי משטרת ישראל ומוסמכים לצאת לכבישים בהם מסומנים מעברי חצייה בסביבות בתי ספר ולהקפיד על כך שבעת חציית הולכי רגל, יעצרו כלי הרכב שבכביש. לרוב ניתן לזהות את חברי משמרות הזה"ב באמצעות המעילים מחזירי האור, ותמרור ה"עצור" שבידיהם. בשנת הלימודים תשס"ג פעלו 60% מתלמידי כיתות ה'-ו' במשמרות הזה"ב. ארגון "משמרות הזה"ב בישראל" החל את פעילותו בירושלים בחודש אוקטובר 1948. קלמן רביב (ריבק) שהיה מורה לספורט בבית הספר "תחכמוני" ביחד עם סמל המשטרה, אברהם מוזס הגו את הרעיון ובסיוע מנהל בית הספר מרדכי ינון הקימו את "משמר הביטחון" לשעות שבהן התלמידים מגיעים ועוזבים את בית הספר. שמונה תלמידי כיתה ח' היו הראשונים שהוכשרו לתפקיד. משם התפשט הרעיון לשאר בתי הספר בירושלים ובהמשך לכל הארץ. כחצי שנה לאחר מכן הקים השוטר דני רוזוב בתל אביב את "משטרת ילדים למשמר הביטחון" בשנת 1949 . ב-30 במרץ 1949, הסתיים הקורס הראשון בגימנסיה הרצליה בו הוכשרו 130 תלמידים בני 12–14 לבצע את תפקידם. בשנת 1952 החליט מנכ"ל משרד החינוך, ברוך בן יהודה, להקים במשרד מחלקה שתעסוק בבטיחות בדרכים. קלמן רביב שהגה את רעיון משמרות הבטיחות מונה לרכז את הנושא במחוז ירושלים. בשנת הלימודים תשס"ג עסקו בהכשרת תלמידים בנושא משמרות הזהירות בדרכים כ-30 שוטרות הדרכה. מרכז מידע ומחקר של הכנסת הגיש בשנת 2003 דו"ח לוועדת החינוך והתרבות אשר ממצאיו מעלים כי כמות זו של מדריכים אינה מספקת עבור כלל בתי הספר הזקוקים להדרכה. שנה לאחר מכן לא הדריכו מדריכות אזרחיות ומורות חיילות בתוכנית משמרות הזה"ב. בשנת 2007 הדריכו 57 שוטרות הדרכה ב-794 בתי ספר בישראל. נוסף על התפקיד של שמירת ביטחונם של הולכי הרגל בדרך, תפקיד משמרות הזה"ב עשוי ללמד את התלמידים המתנדבים בו מידה של אחריות אישית. הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים מפעילה יחד עם משרד החינוך את פעילויות ההסברה בבתי הספר ובגני הילדים. הרשות אף נטלה על עצמה את הטיפול ברישום דו"חות האזהרה שמכינים ילדי משמרות הזה"ב. המועצה משגרת מכתבי אזהרה ומכתבים אישיים לנהגים, שדווח עליהם כי עברו עבירה. למרות קיצוץ בתקציבי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בסוף שנת הלימודים תשס"ח, פעילות משמרות הזהב לא הופסקה. מדיה וקבצים בנושא משמרות זה"ב בישראל בוויקישיתוף הדרכת תלמידים לזהירות בדרכים, יומני כרמל יולי 1951 "הנוער על משמר הביטחון בדרכים", יומני כרמל יוני 1954 (התחלה 1:18) דו"ח מחקר על אפקטיביות משמרות הזה"ב שהוכן על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הפעלת משמרות הזה"ב, באתר חוזרי מנכ"ל משרד החינוך עוגן גולדמן, עובד מחקר ומידע, "מסמך רקע לדיון בנושא:משמרות זה"ב", ועדת החינוך והתרבות, 21 ביולי 2003 דיוויד סלע, "משטרת הילדים"נגד תאונות הדרכים, באתר ישראל היום, 29 במרץ 2019 משטרת ישראל - אגף התנועה משמרות הזה"ב - תכנית לימודים, באתר הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים התלמידים יחצו ללא משמרות הזה"ב, 28 באוגוסט 2008
שק

האם התכוונתם ל... "שֶׁק" - כינוי להמחאה בנקאית שַׂק: שק (מארז) – סוג של מארז גדול בעל תא אחד, המיועד לנשיאת חפצים כבדים, ועשוי מבד גס וזול שק חול – שק יוטה ממולא חול, המשמש למטרות כגון הגנה בעת שיטפון או ביצורים צבאיים שקית – תיק קטן, בעל תא אחד, עשוי מנייר בד או פולימר. משמש לנשיאת חפצים קלים יחסית. לרוב משמש שימוש חד פעמי ומושלך לאחר השימוש שק שפיר – קרום רחמי שק שינה – שמיכה נסגרת לשינה בהיעדר מיטה "לבישת שק" - מנהג אבלות בתנך. שק דיפלומטי – מארז משלוח הנהנה מחסינות דיפלומטית שַׂק-אגרוף – מכשיר אימון של מתאגרפים ובהשאלה - מושא להתעללות שַׂק האשכים – חלק מאיבר המין הגברי שַׁק לי בתחת – ביטוי סלנג במספר שפות אישים: דניאל שק – דיפלומט ישראלי משה שק – פסל ישראלי שיק (פירושונים)
בן ציון ורבין

בן ציון ורבין (23 בינואר 1913 - 7 בדצמבר 2009) היה רופא ילדים ישראלי אשר כיהן במשך שנים רבות כמנהל מחלקה בבית החולים הדסה בתל אביב. ורבין כיהן, בין היתר, כפרופסור לרפואת ילדים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. בן ציון ורבין נולד בעיר אומסק שבסיביר ליוסף ורבין. בגיל חמישה חודשים עלה לארץ ישראל עם משפחתו שהתגוררה בתחילה בשכונת נווה צדק, שם עברה עליה מלחמת העולם הראשונה. עם גמר הלחימה עברה המשפחה להתגורר ברחוב אלנבי בתל אביב. בשנת 1923 עברה המשפחה להתיישבות חלוצית ביישוב באר יעקב. ורבין למד בגימנסיה העברית "הרצליה" אותה סיים ב-1930, ובשנת 1931 נסע לרומא ללימודי רפואה בספיאנצה - אוניברסיטת רומא, אותם סיים בשנת 1937. לאחר גמר הלימודים נסע לווינה לקבלת ייעוץ רפואי, ובזמן שהותו בעיר היה עד לכניסתו של היטלר לווינה באפריל 1938 ואף עמד מטרים ספורים מן הצורר עת זה נשא את נאומו. עם שובו לארץ ישראל שימש רופא של הקיבוצים עין גב, נען ואחרים כאשר במקביל, כחבר "ההגנה", שימש אחראי השירותים הרפואיים באזור. בתחילת שנות הארבעים עבר השתלמויות רפואיות בבילינסון ובית חולים העמק. בשנת 1943 שב לתל אביב, רכש דירה בשדרות רוטשילד והחל לעבוד במחלקת הילדים של בית החולים העירוני תחת הנהלתו של פרופסור לודוויג פרדיננד מאייר. בין השנים 1948-1945 היה אחראי לשרותי רפואת הילדים הציבורית של העירייה. במאי 1948 קיבל פרס מעירית תל אביב על מחקר רפואי שלו. בשנת 1949 התמנה למנהל מחלקת ילדים ב' בבית החולים, משרה אותה מילא עד פרישתו ב–1981. בשנת 1949 התמנה כאחראי לשרותי רפואת הילדים במשלחת הרפואית שאורגנה על ידי הסוכנות היהודית לטיפול בעולי צפון אפריקה בתחנת הביניים, מרסיי אשר בצרפת. במהלך השנים מילא שורה של תפקידים חשובים בממסד הרפואי הישראלי, בהם יו"ר האיגוד לרפואת ילדים בישראל בין השנים 1975-1972. ורבין מונה לפרופסור קליני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1973, וב-1979 מונה לפרופסור מן המניין קליני לרפואת ילדים. בין השנים 1981-1976 היה ראש החוג לרפואת ילדים. כמנהל מחלקת ילדים חינך והכשיר עשרות רופאי ילדים ופרסם מעל 50 עבודות מדעיות בעיתונות הרפואית בישראל ומחוצה לה. במקביל לפעילותו בישראל היה מרצה אורח באחדים מבתי החולים לילדים המפורסמים בעולם, בהם בית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בניו יורק. פועלו זכה להערכה רבה הן מטעם עמיתיו, שבחרו בו כיקיר החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית (חיפ"ק), והן על ידי הממסד ובעיקר עיריית תל אביב שהעניקה לו את פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית בשנת 1987 ותואר יקיר העיר תל אביב בשנת 1994. ורבין היה נשוי לפניה לבית טאובה (עד למותה) ונולדו להם שני ילדים: בת, דורית, שנישאה לפוליטיקאי יוסי שריד ובן, ד"ר נחום ורבין הנשוי לשחקנית בתיה ברק. הבן הוא כירורג והיה רופא מוצב המזח במלחמת יום הכיפורים, ונפל בשבי המצרי. נכדתו של בן ציון היא המתרגמת והעורכת רנה ורבין, ונכדו הוא הסופר ישי שריד. נפטר בגיל 96. יוסי שריד, רופא בעירו, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2009 דוד תדהר (עורך), "בן-ציון ורבין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4079 יוסף ורבין, דבר, 19 במאי 1949 בבית המשפט המחוזי בתל אביב, דבר, 2 ביוני 1949 ושוב: חלקם של האוסטרים, מעריב, 10 באפריל 1975 פרסים לרופאים, על המשמר, 4 במאי 1948 מרים גורן, ננעל כינוס רופאי הילדים, דבר, 17 באוקטובר 1975 רנה ורבין, בחזרה אל השבי, באתר ynet, 8 באוגוסט 2008
וסט היילנד ויי

וסט היילנד ויי (באנגלית: West Highland Way; בתרגום חופשי לעברית: "דרך הרמות המערבית") הוא טרק פופולרי בסקוטלנד באורך 152 קילומטרים. המסלול מתחיל במילגאי, צפונית לגלאזגו, ומסתיים בפורט ויליאם שבהיילנדס. כ-85,000 איש הולכים לאורך המסלול בכל שנה. המסלול עובר בדרכים עתיקות רבות, דרכי הובלת בקר, דרכים צבאיות ודרכי כרכרה ישנות. מקובל ללכת את המסלול מדרום לצפון שכן החלקים הדרומיים של המסלול נחשבים לקלים ומתונים יותר ואילו החלקים הצפוניים להרריים וקשים יותר ובשל כך דורשים הכנה פיזית המושגת על ידי הליכה בחלקים הדרומיים. המסלול מתחיל רשמית במרכז העיירה מילגאי, מקום בו מוצב אובליסק גרניט גדול המשמש לסימון נקודת ההתחלה. רוב המטיילים מגיעים דרך תחנת הרכבת הסמוכה. מאלייג היא עיירה על הגבול הצפוני של אזור גלאזגו העירוני, כך שהמסלול ממשיך בשטחים פתוחים. המסלול ממשיך בדרכי עפר, מסילת רכבת נטושה, דרך פארק המלכה אליזבת ומגיע לבלמאה בלוך לומונד. מכאן, המסלול עוקב אחרי חופיו המיוערים והמבודדים של הלוך. המסלול עולה צפונה לקריאנלריך ומשם צפון מערבה לטינדראם. צפונית לטינדראם הדרך נכנסת לגלן אורכי לפני המעבר דרך ראנוצ' מור והירידה לגלן קו. מכאן הדרך מטפסת במדרגות השטן (Devil's Staircase) ויורדת בתלילות לקינלוכלבן שבגובה פני הים. החלק האחרון עובר בהרי ממור על דרך צבאית ישנה ויורד לגלן נביס, משם לפורט ויליאם. מטיילים רבים מסיימים את הטיול בטיפוס לפסגת ההר הגבוה בבריטניה - בן נוויס, הממוקם במרחק של כ-3 קילומטרים מן העיירה פורט ויליאם. ההליכה במסלול מצפון לדרום נחשבת לקשה יותר מכיוון שהחלקים הצפוניים של השביל הרריים ומבותרים יותר ביחס לחלקים הדרומיים. ההולך צפונה נהנה בתחילת המסלול מקטעים מישוריים וסמוכים למקומות יישוב, אשר מאפשרים לו להתרגל להליכה לקראת הקטעים התלולים והמבודדים יותר בצפון. את המסלול ניתן להתחיל משני הקצוות שלו- מילגאיי בדרום או פורט ויליאם בצפון. כמו כן ניתן להתחיל את המסלול באמצע על ידי שימוש בתחבורה ציבורית לאחת מהעיירות שנחצות על ידי הדרך. לפי החוק הסקוטי ניתן ללון במחנאות בכל נקודה שאינה שטח פרטי או אתר מורשת וכל עוד המטייל פועל לפי קוד השמירה על איכות הסביבה. לפיכך הלינה לאורך המסלול מתאפשרת לכל אורכו מלבד מקטע של 22 ק"מ (15 מייל) בין דריימן לרובדנדרון, לאורך הגדה המזרחית של אגם לוך לומונד, שבה היא אינה מתאפשרת על מנת שהאזור יוכל להשתקם עקב שימוש פוגעני ומשחית בסביבה. לאורך השטח המדובר אסור לישון מחוץ לאתרים מוסדרים ואסור לשתות אלכוהול. מלבד מחנאות מציעה הדרך אפשרויות לינה רבות- הוסטלים, בקתות (המכונות בעגה המקומית "בות'י"), חדרי אירוח, B&B ועוד. בשיא העונה (יוני-אוגוסט) מומלץ להזמין מקום לינה מספר ימים מראש עקב מספר המטיילים הרב הגודש את המסלול בתקופה זו. מאז 1991, כל שנה מתקיים מרוץ לאורך המסלול מדרום לצפון. המרוץ מתחיל באחד לפנות בוקר ביום שבת באמצע חודש יוני. הרצים עוברים את 153 הקילומטרים ללא הפסקה. שיאן המהירות הנוכחי הוא ג'אז בראג עם זמן של 15:44:50 שנקבע ב-24 ביוני 2006. שיאנית המהירות היא קאגי המילטון עם זמן של 17:16:20 שנקבע ב-2007. מדיה וקבצים בנושא וסט היילנד ויי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וסט היילנד ויי (באנגלית) אתר המרוץ ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סקוטלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרו ויטרבי

אנדרו ג'יימס ויטרבי (נולד ב-9 במרץ 1935), הוא יהודי-אמריקאי ממוצא איטלקי, פרופסור להנדסת חשמל ואיש עסקים. ידוע כמייסד קוואלקום, יחד עם ארווין ג'ייקובס, וממציא אלגוריתם ויטרבי. ויטרבי נולד בברגמו שבאיטליה, להורים יהודים. אביו, אכילה, היה רופא עיניים וקרוב משפחה של פרימו לוי. לאחר חקיקת חוקי הגזע באיטליה, בשנת 1939, הוא ומשפחתו הגיעו לארצות הברית כפליטים. שמו המקורי היה "אנדראה", אך כשהתאזרח בארצות הברית, שינו הוריו את השם ל"אנדרו" מכיוון ש"אנדראה" היה שם נשי במדינות דוברות אנגלית. ויטרבי למד בבית הספר הציבורי Boston Latin School ולאחר מכן נרשם למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ב-1952, שם למד הנדסת חשמל. ב-1957 קיבל את התואר הראשון והשני שלו בתחום זה ב-MIT. בין מוריו היו קלוד שנון, נורברט וינר ורוברט פאנו. את הדוקטורט שלו בתקשורת דיגיטלית קיבל באוניברסיטת דרום קליפורניה. ויטרבי היה פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. ב-1967 המציא את אלגוריתם ויטרבי, במטרה לפענח מידע מקודד בקוד קונבולוציה. האלגוריתם מבוסס על תכנון דינמי ונמצא גם היום בשימוש נרחב בטלפונים סלולריים בקוד תיקון שגיאות, כמו גם למטרות זיהוי דיבור וקול, ניתוח DNA ויישומים אחרים של מודל מרקוב חבוי (HMM). בעצתו של עורך דין, ויטרבי לא רשם את המצאתו כפטנט. בנוסף, ויטרבי סייע בפיתוח תקן CDMA עבור רשתות תקשורת של טלפונים סלולריים. יחד עם ארווין ג'ייקובס, הוא ייסד את חברת "Linkabit" ב-1968, קבלן צבאי קטן. יחד עם ג'ייקובס הוא ייסד גם את חברת קוואלקום ב-1985, חברה המתכננת ומייצרת מוצרי מוליכים למחצה בעיקר לתחום תקשורת הנתונים האלחוטית. ויטרבי הוא נשיא "The Viterbi Group", פירמת הון סיכון. בשנת 2000 דורג במקום ה-386 ב"רשימת פורבס 400", רשימת עשירי ארצות הברית, עם שווי מוערך של 640 מיליון דולר. בשנת 2002 תרם ויטרבי מרכז מחשבים על שמו לבית ספר התיכון שבו למד. ב- 2004 נקרא בית הספר להנדסה של אוניברסיטת דרום קליפורניה על שמו, לאחר שתרם 52 מיליון דולר. ביוני 2015 תרם 50 מיליון דולר לפקולטה להנדסת חשמל של הטכניון, שתקרא על שמו ועל שם אשתו המנוחה. ויטרבי חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת דרום קליפורניה, בחבר הנאמנים של הטכניון וכן בחבר הנאמנים של מוסד המחקר הרפואי "The Scripps Research Institute". ויטרבי היה נשוי לארנה פינצ'י עד לפטירתה ב-2015, ונולדו להם שלושה ילדים. בנם אלכסנדר נפטר מהתקף לב בגיל 40, בנובמבר 2011. פרס שאנון (1991) מדליית בנג'מין פרנקלין (2005) המדליה הלאומית למדעים (2007) מדליית ה-IEEE‏ (2010) פרס צ'ארלס סטארק דרייפר (2016) Andrew J. Viterbi and Jim K. Omura (1979). Principles of Digital Communication and Coding (Communications and Information Theory). ISBN 978-0070675162. Robert E. Kalman, G. I. Marchuk, A. E. Ruberti, and Andrew J. Viterbi (1987). Recent Advances in Communication and Control Theory (Series in Communication and Control Systems). ISBN 978-0911575460. מדיה וקבצים בנושא אנדרו ויטרבי בוויקישיתוף אנדרו ויטרבי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אנדרו ויטרבי, באתר dblp אסף גלעד, נוסחת ויטרבי, באתר כלכליסט, 17 בדצמבר 2015 הטכניון ציין יובל לאלגוריתם ויטרבי, באתר "אנשים ומחשבים", 11 ביולי 2017 אחיה ראב"ד, פרופ' תרם לטכניון 50 מיליון דולר, באתר ynet, 13 ביוני 2015 Board of Trustees, University of Southern California Board of Governors, the Technion
קאסאטו מארו

קאסאטו מארו (ביפנית: 笠戸丸; בתעתיק לועזי: Kasato Maru) הייתה אונייה מעורבת לנוסעים ומשא, שהסיעה בשנת 1908 את קבוצת המהגרים הראשונה מיפן לברזיל בעקבות הסכם שנחתם בין שתי המדינות. בסוף שנת 1899 תכננה חברת הספנות הבריטית Pacific Steam Navigator Company לבנות מספר אוניות קיטור על מנת לחדש את צי האוניות שלה. מבין האוניות שנבנו היו צמד אוניות תאומות, "פוטוסי" (Potosi) ו"גליסיה" (Galicia), שנבנו במספנות ויגאם ריצ'רדסון (Wigham Richardson), בסמוך לניוקאסל. "פוטוסי" הושקה ביוני 1900 ונועדה להיות אונייה מעורבת לנוסעים ולמשא. עוד בטרם הפליגה תחת שם זה נרכשה "פוטוסי" על ידי הדוברופלוט הרוסי, והותאמה להובלת חיילים, כ-2,000 במספר. היא יצאה לנמל אודסה בספטמבר 1900 כשהיא נושאת שם חדש: "קאזאן". ברוסיה צורפה "קאזאן" לצי המזרח הרחוק של רוסיה. עם פרוץ מלחמת רוסיה–יפן הוסבה "קאזאן" לאוניית בית-חולים והוצבה בפורט ארתור. כשנפלה פורט ארתור לידי היפנים (בשנת 1905), עברה "קזאן" לידי הצי הקיסרי היפני ושמה הוסב ל-"קאסאטו מארו". הספינה הותאמה להובלת נוסעים והיא החזירה את החיילים שלחמו במנצ'וריה ליפן. בשנה שלאחר מכן נערכו בספינה שינויים במספנות טוקיו קיסן (Tokyo Kisen), והיא חנכה את הקו החדש בין יפן והחוף המערבי של אמריקה הדרומית. ה"קאסאטו מארו" הובילה מהגרים יפנים להוואי (ב-1906) ולמקסיקו (ב-1907). בשנת 1906 חתמו ממשלות ברזיל ויפן על הסכם, שהפך לאחר מכן לברית ידידות בין שתי המדינות ואיפשר הגירת יפנים לברזיל על מנת לשמש כפועלים חקלאיים. בשנת 1908 הסיעה "קאסאטו מארו" את קבוצת המהגרים היפנים הרשמית הראשונה לברזיל. המסע החל ב-28 באפריל 1908 בנמל קובה והסתיים כ-50 ימים לאחר מכן, ב-18 ביוני 1908, בנמל סנטוס שבמדינת סאו פאולו. במסע זה הובילה "קאסאטו מארו" 165 משפחות שמנו 781 איש ואישה, אשר היו בדרכם לעבודה באחוזות הקפה הגדולות שבמערב המדינה. על אף שמהגרים בודדים מיפן הגיעו לברזיל קודם ל"קאסאטו מארו", ואף הקימו יישוב חקלאי קטן במדינת ריו דה ז'ניירו, הרי ש"קאסאטו מארו" ציינה את תחילתה של הגירה רציפה של יפנים לברזיל, ועל כן נחשבת לתחילת דרכה של קהילת הברזילאים יפניים. ב-1942 גויסה "קאסאטו מארו" על ידי ממשלת יפן לצי המלחמתי כסיירת עזר (auxiliary cruiser). ב-9 באוגוסט 1945 הופצצה הספינה על ידי שלושה מטוסים סובייטים וטבעה בים ברינג בקרבת חצי האי קמצ'טקה. טרופת האונייה נמצאת בעומק של כ-18 מטרים והיא במצב טוב. מדיה וקבצים בנושא קאסאטו מארו בוויקישיתוף היסטוריה של קאסאטו מארו (בפורטוגזית)
ההיילנדס הסקוטיים

ההיילנדס הסקוטיים (או הרמה הסקוטית, באנגלית: Scottish Highlands, בגאלית סקוטית: A' Ghàidhealtachd) הם אזור הררי היסטורי בצפון מערב סקוטלנד. אזור ההיילנדס משתרע על פני כמעט 10,000 קמ"ר, מאוכלס בדלילות ומאופיין ברכסי הרים רבים, בתוכם ההר הגבוה באיים הבריטים, בן נוויס. בעבר, היה האזור מאוכלס יותר, אך מאז המהפכה התעשייתית החל תהליך של הגירה מסיבית מהאזור לחלקים העירוניים של סקוטלנד. האוכלוסייה מונה כ-234,000 תושבים, המדברים שלוש שפות: אנגלית, סקוטית וגאלית. מבחינה תרבותית, נבדלת הרמה משפלת סקוטלנד ("Lowlands") במספר מאפיינים: רוב הרמה שייכת לאזור שהיה דובר גאלית סקוטית; וישנו דמיון מסוים בין התרבות המקומית לזו האירית — שפה גוידלית, ענפי ספורט ייחודיים ומוזיקה קלטית. ההיילנדס הוא האזור הגדול ביותר בייצור הוויסקי של סקוטלנד, בו מעל 47 מזקקות. זה גם הופך את האזור למוקד תיירותי, עם תיירים רבים המעוניינים לטעום את התוצרת המקומית. בהיילנדס יש גם תעשיית עץ מרשימה, המספקת ניסור, ייצור עיסת נייר, וייצור סחורות בעלות ערך גבוה יותר. הים שמסביב להיילנדס הוא העשיר בעולם לדגים. וסט היילנד ויי הוא שביל הליכה שאורכו 154 קילומטרים (96 מיילים) וחוצה את מערב ההילנדס מדרום לצפון. השביל מתחיל בעיירה מילגאי (אנ') ומסתיים בעיירה פורט ויליאם. השביל נחשב ליפה ביותר בבריטניה ועובר דרך מספר עיירות ציוריות וכן לאורכו של לוך לומונד. נהוג לצעוד את השביל בשבעה ימים כששיא עולם בריצת הרים עומד על 15 שעות מדרום לצפון. לאורך השביל סימון ברור והוא נוח למטיילים כיוון שהעיירות בדרך מתאימות לקליטת תיירים: מסעדות, פאבים, בתי מלון ואכסניות ולרוב סופרמרקטים שמחזיקים במפת השביל ושאר ציוד דרוש. הרפורמציה הסקוטית של 1560, שהחלה בשפלה, חדרה במידה מועטה לחלקים הגבוהים של הארץ. הקתוליות נשארה הדת השלטת ברוב חלקי האזור, לעומת הפרוטסטנטיות הבריטית שהתפשטה ביתר הארץ. The Highland Council Am Baile – Highland History and culture Walk Highlands רמי דברת, היילנדס – אזור ההר של סקוטלנד, באתר GoTravel יזהר דמטר, "רק לא להפר את דומיית ההרים": טיול רגלי ברמות סקוטלנד, באתר הארץ, 11 באפריל 2019 ההיילנדס הסקוטיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Highlands, #SCOTLANDISNOW ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סקוטלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שצ'י

שצ'י (רוסית: Щи, הגייה היסטורית "שְׁצִ'י", הגייה מודרנית "שִׁי"; אוקראינית: Щі "שְׁצִ'י") הוא מרק רוסי עממי העשוי בעיקר מכרוב. שצ'י הוא המנה הראשונה הנפוצה במטבח הרוסי במשך מאות בשנים – בין בגרסאותיו הדלות, המבוססות על כרוב ובצל בלבד, והנפוצות בקרב פשוטי העם, ובין בגרסאות העשירות העתירות בבשר ובשמנת חמוצה. טעמו הייחודי של השצ'י מתקבל מכך שמותירים אותו בתנור למשך שעות רבות לאחר תום בישולו. מרק זה כה נפוץ עד אשר נוצרו סביבו פתגמים כגון "щи да каша — пища наша" (ברוסית: "שי דא קאשה - פישה נאשה", תרגום לעברית: "שצ'י ודייסה - מזוננו"). ישנם מגוון של מתכונים לשצ'י, אך כולם מבוססים על מספר מרכיבים עיקריים: כרוב בשר כלשהו, המוחלף לעיתים נדירות ביותר בדגים או בפטריות גזר או שורש סלרי תבלינים כשמיר, בצל, סלרי, עלי דפנה, שום ופלפל מרכיב חמוץ ככרוב כבוש, תפוחים חמוצים, שמנת חמוצה או מי ירקות כבושים נהוג לאכול את השצ'י עם שמנת חמוצה מעליו, בליווי לחם שיפון. בימים בהם אוסרת הכנסייה האורתודוקסית לאכול בשר ומוצרי חלב, שרבים הם בלוח השנה הרוסי העממי, מכינים שצ'י צמחוני. מדיה וקבצים בנושא שצ'י בוויקישיתוף