laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יורם פרידמן

יורם פרידמן (נולד כשרוליק פרידמן; 19 בספטמבר 1934 – 3 בינואר 2019) היה ניצול השואה, מחנך ומורה ישראלי. סיפור הישרדותו בשואה במהלך מלחמת העולם השנייה היווה בסיס לספר "רוץ ילד, רוץ" מאת אורי אורלב ולסרט באותו השם. נבחר להדליק משואה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 1997. יורם פרידמן נולד בעיירה בלוניה שבפולין בשם שרוליק. במהלך השואה ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הועבר עם משפחתו לגטו ורשה. במהלך המלחמה ניסו בני משפחתו להימלט מהגטו, אך נתפסו. בתחילה נעלם אביו, לאחר מכן נעלמה גם אמו, ופרידמן מצא את עצמו לבד מתגורר ברחוב. הוא חבר לחבורת יתומים, וביחד איתם הצליח לברוח ליערות, שם העביר את שנות המלחמה מאז היה בן שמונה. באחת מהפעמים שברח מחיילי גרמניה הנאצית, פגש פרידמן באביו, שעד לאותו הרגע חשב למת. אביו הדריך אותו לשנות את שמו לשם פולני, אך להמשיך לשמור על זהותו כיהודי. כדי לאפשר לפרידמן לברוח, אביו הסגיר את עצמו לידי הנאצים והסיח את דעתם. פרידמן למד לחיות כפולני, עבד בעבודות מזדמנות, לן ביער ואכל פירות וחיות קטנות. באחת מעבודותיו עבר תאונה וידו הימנית התרסקה. בבית החולים התגלה סודו שהוא יהודי, והרופא לא הסכים לטפל בו משום שהיה יהודי. לאחר שהתפתח נמק בידו, נאלץ רופא אחר לכרות אותה. פרידמן שרד את המלחמה ועלה לישראל. הוא עיברת את שמו ליורם והחל לעבוד כמחנך ומורה. בסוף שנות התשעים מסר את עדותו ל"יד ושם", ובעקבותיה הדליק משואה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 1997. סיפור הישרדותו היווה בסיס לספר "רוץ ילד, רוץ" מאת אורי אורלב, שיצא לאור בשנת 2001 והועבד לסרט בהפקה גרמנית-צרפתית. יורם פרידמן נפטר בשנתו, בגיל 82, ונטמן למחרת. הוא הותיר אחריו אישה, סוניה, שני ילדים, מיכל וצביקה, ושישה נכדים. פרידמן נחשף לציבור הרחב בזכות עובדת "בית ווהלין" בגבעתיים, ששמעה את סיפורו לפני כ-20 שנה, והחליטה שעליו להפוך לספר. הספר "רוץ ילד, רוץ" נכתב על ידי אורי אורלב בעקבות המפגשים עמו. אף על פי שהסרט המבוסס על הספר לא הצליח בישראל, חש פרידמן שזו שליחות, והמשיך לספר את סיפורו בבתי ספר ובבסיסי צה"ל. פרידמן נהג לספר את סיפורו גם במסגרת הפרויקט "זיכרון בסלון". לאחר מותו, ממשיכה משפחתו להעביר את סיפורו ומורשתו. מדליקי המשואות תשנ"ז (1997) - סיפורו של יורם פרידמן בערוץ יד ושם באתר יוטיוב יורם פרידמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יורם פרידמן, באתר AllMovie (באנגלית) יורם פרידמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אסף זגריזק, "ברח בגיל 8 מגטו ורשה ושרד ביערות". הלך לעולמו גיבור הספר "רוץ ילד, רוץ", באתר ynet, 8 בינואר 2017 ראיון עם יורם פרידמן, הילד מהספר "רוץ ילד, רוץ", באתר "ילדים בשואה", ‏28 בספטמבר 2016 מדליקי המשואות תשנ"ז (1997) – סיפורו של יורם פרידמן, סרטון בערוץ "יד ושם", באתר יוטיוב (אורך: 02:30)
דניאל רייסקין

דניאל רייסקין (בהולנדית: Daniel Raiskin; נולד ב-1970) הוא מנצח הולנדי ממוצא רוסי. דניאל רייסקין, בנו של מוזיקולוג, נולד בסנקט פטרבורג ושם החל בלימודים בקונסבטוריון הנודע של העיר. את לימודיו המאוחרים עשה באמסטרדם ובפרייבורג כשהוא מתמחה בעיקר בנגינה בוויולה, מי שעודד אותו להיות מנצח הוא המורה לב סביץ'. בהמשך למד בהדרכתם של מאריס יאנסונס, נמה ירווי ולדמר נלסון ויורמה פאנולה. דניאל רייסקין הטביע את חותמו בהרחבת הרפרטואר התזמורתי ובהבאת יצירות נדירות יותר לרפרטואר התזמורתי בעיקר בתזמורות אותן הוא מנהל. החל מעונת 2020 -2021 הוא המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית הסלובקית בברטיסלאבה. עוד הוא מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ויניפג ומנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של בלגרד. הוא היה המנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הריינית בקובלנץ, של התזמורת הפילהרמונית ע"ש ארתור רובינשטיין בלודז' וכן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של טנריף. הוא מוכר בזכות עבודתו עם מוזיקאים צעירים בכלל הוא מקדיש זמן רב לעבודה עם תזמורות נוער בקנדה, באסטוניה, בגרמניה, באיסלנד, בהולנד ובדרום אפריקה. עם הסולנים הרבים עליהם ניצח נמנים עמנואל אקס, רודולף בוכבינדר, רנה פלמינג, ואדים גלוזמן, נטליה גוטמן, דניאל הופ, לאנג לאנג, אולי מוסטונן, אלכסיי וולודין, יוליאן רחלין, בנג'מין שמיד, אלבן גרהארדט, נלסון פרייר, אלכסיי ליובימוב, דניאל מילר - שוט, אלברכט מאייר ולוקאס וונדראצ'ק. הקלטותיו כוללות את הסימפוניה השלישית של מאהלר ואת הסימפוניה הרביעית של שוסטקוביץ' עבור המותג AVI. הקלטותיו לקונצ'רטי לצ'לו של קורנגולד, בלוך וגולדשמידט, עם הצ'לן יוליאן שטקל, זכו בפרס 'אקו קלאסיק' בשנת 2012. הקלטות אחרות כוללות יצירות של לואיס גלאס, מכלול הקונצ'רטי של חצ'אטוריאן, יצירות כליות וקוליות של לוטוסלבסקי עבור המותג דוקס והקלטות יצירותיו של אלכסנדר טנסמן: 'ישעיה הנביא' ו'תהילים' למותג Works Premiere Recording. הוא התארח בין היתר על במותיהן של התזמורות הסימפוניות של נאפולי, הונג קונג, אוסטריה תחתית, בלגיה, ליון, טנריף, אוסקה, ורשה, שטוטגרט וסטוקהולם. עוד ניצח רייסקין על האופרות 'דון ג'ובאני', 'כרמן' ו'החוטם' (של שוסטקוביץ'). בישראל ניצח על התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והקאמרטה הישראלית ירושלים. אתר האינטרנט הרשמי של דניאל רייסקין דניאל רייסקין, ברשת החברתית פייסבוק דניאל רייסקין, באתר ספוטיפיי דניאל רייסקין, באתר MusicBrainz (באנגלית) דניאל רייסקין, באתר Discogs (באנגלית) דניאל רייסקין, באתר Songkick (באנגלית)
קאי ברדבורי

קאי ברדבורי (באנגלית": Kai Bradbury ; נולד 9 בינואר 1994) הוא שחקן קנדי. ברדבורי נולד ב-9 בינואר 1994 בוונקובר. הוא ממוצא סקוטי דרך אביו ואמו היא ממוצא יפני. הוא דובר יפנית. בזמן לימודיו בתיכון התנסה במשחק. לאחר מכן הגיעו שיחק בפסטיבלי הפרינג' הבינלאומיים של ונקובר ואדינבורו. הוא למד בתיאטרון המוזיקלי של אוניברסיטת קפילנו. תפקידו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה "האיש במצודה הרמה. לאחר מכן הגיעו מספר תפקידים אפיזודיים בסדרות טלוויזיה שונות בקנדה ובארצות הברית וכן תפקידי משנה בסרטים. בשנת 2019 ברדבורי הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה Warigami בתפקיד וינסנט אוהאטה. בשנת 2020, שיחק בסדרת הטלוויזיה "מולדת: פורט סאלם". בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד של דני קאטלר בסדרת הטלוויזיה וירג'ין ריבר. בשנת 2022 הוא הופיע בסדרות הטלוויזיה "מי מפחד מהחושך? והמשובשים. קאי ברדבורי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) IMDb: Biografie Kai Bradbury, abgerufen am 5. Oktober 2022. Serienjunkies.de: Kai Bradbury, abgerufen am 5. Oktober 2022. CW’s Warigami: Kai Bradbury on Action, Stunts And Deadly Paper Weapons, LRMonline, ‏14 בספטמבר 2019 Denise Petski, ‘Motherland: Fort Salem’ Casts Kai Bradbury; Ebboney Wilson Joins ‘Legacies’, Deadline, ‏2019-09-24 (באנגלית אמריקאית) Luigi Lugiato, Everything you need to know about Quantum Optics, Europhysics news 29, 1998, עמ' 130 doi: 10.1007/s007700050075
פו קווק

פוּ קווֹק (בווייטנאמית: Phú Quốc) הוא האי הגדול ביותר של וייטנאם הנמצא במפרץ תאילנד. האי שייך למחוז קיינג יאנג (אנ'). הענפים העיקריים באי הם דיג, חקלאות ותיירות. על שטח האי נמצא נמל התעופה הבין-לאומי פו קווק (אנ'). ב-1949–1975, שימש האי גם כבית כלא צבאי עבור פעילי וייט מין ושבויי המלחמה של וייטקונג וצבא צפון וייטנאם (אנ'). מדיה וקבצים בנושא פו קווק בוויקישיתוף N12 - תתחילו לשנן: זה האי שהולך לכבוש את העולם, באתר N12, ‏2024-07-21 "Vietnam Building Code Natural Physical & Climatic Data for Construction" (PDF) (בוייטנאמית). Vietnam Institute for Building Science and Technology. אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 ביולי 2018. נבדק ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא וייטנאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Sax

"Sax" הוא סינגל הבכורה של הזמר-יוצרת הבריטית פלר איסט (אנ'). השיר, שמופיע כסינגל מוביל באלבום האולפן הראשון שלה, Love, Sax and Flashbacks, יצא ב-6 בנובמבר 2015 בהוצאת חברת התקליטים סייקו מיוזיק. נכון ליולי 2024, השיר הושמע למעלה מ-107 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-165 מיליון פעמים בספוטיפיי. מידע על הסינגל "Sax" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Sax" באתר Genius סרטון השיר "Sax" באתר יוטיוב FleurEastVEVO (2015-11-26), Fleur East - Sax (Official Video), ארכיון מ-2024-07-16, נבדק ב-2024-07-26 Sax, 2015-12-03, ארכיון מ-2020-11-11, נבדק ב-2024-07-26
סרגיי דמיטרייב

סרגיי איגורביץ' דמיטרייב (ברוסית: Серге́й И́горевич Дми́триев;‏ 1964–2022 ) היה כדורגלן סובייטי-רוסי ומאמן כדורגל רוסי. הוא שיחק בעמדת החלוץ. סרגי דמיטרייב נולד וגדל בלנינגרד. למד בבבית הספר לכדורגל "סמנה". בגיל 17 החל לשחק בקבוצת דינמו לנינגרד. כעבור שנה זומן על ידי פאבל סאדירין לשחק בזניט לנינגרד. דמיטרייב שיחק בשורות זניט במשך 6 שנים. זכה עם הקבוצה באליפות ברית המועצות (האליפות היחידה של זניט בתקופה הסובייטית). בתחילת 1985 זומן לסגל נבחרת ברית הומועצות. את משחקו הראשון במדי הנבחרת שיחק ב-21. בינואר 1985 נגד נבחרת יוגוסלביה. בשני בפברואר של אותה השנה הבקיע את שערו הראשון (והיחיד) בנבחרת - במשחק ידידות נגד נבחרת מרוקו. דמיטרייב היה מיועד לסגל הנבחרת למונדיאל 1986, אך באפריל 1986, באחד ממשחקי הליגה נפצע קשה (שבר בקרסול) ונאלץ להפסיק לשחק למשך תקופה ארוכה. דמיטרייב נכלל בסגל הנבחרת ליורו 1988, אך לא שותף באף אחד ממשחקי התחרות. בשנת 1988, לאחר לכתו של המאמן פאבל סאדירין, איבד דמיטרייב את מקומו בהרכב הפותח של זניט. לכן, החליט לעזוב את זניט. הוא עבר למוסקבה, שם שיחק תקופה קצרה בדינמו מוסקבה. לאחר מכן זומן על ידי סאדירין לצסק"א מוסקבה, בה שיחק עונה אחת. בעונת 1990\1991 שיחק בספרד, בקבוצת חרס מהליגה השנייה. בתום העונה ירדה הקבוצה ליגה ודמיטרייב נאלץ לשוב לברית המועצות. הוא שיחק עונה נוספת בשורות צסק"א, במהלכה זכה עם הקבוצה באליפות האחרונה של ברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות, עזב דמיטרייב את רוסיה ובמשך 4 שנים שיחק בחו"ל - באוסטריה, גרמניה, שווייץ וישראל (שיחק שלושה משחקים במדי הפועל אשקלון. לאחר שובו לרוסיה, חזר לקבוצת נעוריו - זניט. בהמשך שיחק בספרטק מוסקבה ובסנקט פטרבורג. את הקריירה סיים בקבוצת סבטוגורץ מהליגה השלישית. מקום שני באליפות אירופה - 1988 אליפת ברית המועצות - 1984, 1991 הגביע הסובייטי - 1991 אליפת רוסיה - 1997 מדיה וקבצים בנושא סרגיי דמיטרייב בוויקישיתוף סרגיי דמיטרייב, באתר Transfermarkt סרגיי דמיטרייב, באתר WorldFootball.net סרגיי דמיטרייב, באתר National Football Teams סרגיי דמיטרייב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
קונור שרי

קונור שרי (באנגלית: Connor Sherry; נולד ב-20 באוקטובר 2000) הוא שחקן אמריקאי. שרי למד בתיכון בסן חוזה. במהלך לימודיו שיחק בתיאטרון. הוא זכה במקום הראשון בתחרות הדיבייט הלאומית. בגיל 16 הופיע בתוכנית "The Tonight Show" בהנחיית ג'יי לנו. בתוכנית חיקה שרי את דונלד טראמפ. עד שנת 2022 שיחק שרי בסרטים קצרים. בשנת 2022 שיחק בתפקיד משנה בסרט הקולנוע "The Devil You Know" לצד עומאר אפס ומייקל איליי. באותה שנה שיחק בתפקידים חוזרים בסדרות הטלוויזיה "מי מפחד מהחושך?" ו"רשימת חיסול". בשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Snack Shack". בסרט מככב גם גבריאל לבל. קונור שרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) 31 High School Students Crowned 2019 National Speech and Debate Champions, GlobeNewswire, ‏9 July 2019 Irvin Rivera, HOW CONOR SHERRY BECAME THE HEART OF A HOMETOWN STORY, A BOOK OF MAGAZINE, ‏30 April 2024 J. Kim Murphy, ‘Snack Shack’ Review: Gabriel LaBelle and Conor Sherry Play Teenage Hustlers in a By-the-Book Coming-of-Age Tale, Variety, ‏16 March 2024
סרגיי ליסוב

סרגיי ליסוב (נולד ב-2004) הוא טניסאי פאראלימפי המשחק בכיסא גלגלים ברמת אופן, ומייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים 2024 בפריז. ליסוב נולד בטוליאטי שבדרום רוסיה. עד גיל 8 לא סבל ממגבלה גופנית, ועסק בספורט, בעיקר כדורגל. בגיל 9, לאחר שהופיעה מגבלה רפואית בירכו, החל לשחות ולשחק טניס כחלק מתהליך השיקום. הוא החל להתאמן עם נבחרת רוסיה לנוער בטניס כיסאות גלגלים, וזכה עם הנבחרת במדליית זהב באליפות העולם לנוער בהולנד בשנת 2018. הוא דורג כנער בשנת 2018 במקום הרביעי בעולם, כאשר חי ברוסיה. ליסוב עלה מרוסיה בשנת 2019 והצטרף למועדון הספורט לנכים ספיבק ברמת גן. בשנת 2022 זכה ליסוב במקום השני באליפות ישראל וב-2024 זכה במקום הראשון. כיום הוא מדורג במקום ה-26 בעולם. הוא מתאמן אצל מאמנת הטניס עופרי לנקרי ומאמן הכושר יובל לוטוק. ב-22 ביוני 2024 הבטיח את מקומו במשחקים הפאראלימפיים 2024. ליאת רוטנר, סרגיי ליסוב: "כדי להגיע לרמה שלי אתה חייב לתרגל כל יום. להתאמן בלי הפסקה", באתר חדשות 13, 15 בפברואר 2023 אברהם תשובה, הטניסאי סרגיי ליסוב מצטרף למשלחת הפראלימפית לפריז, באתר ynet, 22 ביוני 2024 סרגיי ליסוב, באתר Tennis Zone, ‏17 בדצמבר 2022
בתיה ליפשיץ

בתיה ליפשיץ (1880–1947) הייתה מורה, אשת ציבור, איכרה וסופרג'יסטית – פעילה למען שוויון זכויות לנשים, מהראשונות במאבק הציבורי למען שווין-זכויות לנשים. בתיה גורדון נולדה בקלם, ליטא ב-1880 לחיה רבקה גורדון (ממשפחת זלקינד) ולרב אריה ליב גורדון (1841 - 1913). אביה עסק במקביל בלימוד תורה ולימוד פיזיקה, כימיה ומתמטיקה, בישראל היה כימאי, מנהל בית ספר ומנהל אדמיניסטרטיבי בישיבת עץ חיים. היה לה אח אחד יעקב גורדון (1867 - 1907), מכונאי, ממקימי טחנת הקמח היהודית בבאר שבע. ברוסיה סיימה גורדון בית-ספר גבוה לאמנות ומלאכת-יד וכן למדה שפות מערב אירופאיות שונות ועסקה בספרות. ב-1891 עלתה המשפחה לארץ ישראל. היא דיברה עברית על בוריה עוד טרם עלייתה לארץ ישראל ועם עלייתה למדה השפות הרשמיות שהיו נהוגות אז טורקית וערבית. היא נהגה להופיע כנציגת היישוב המקומי בפני השלטון הטורקי ואחר כך גם בפני הגנרל רונלד סטורס, המושל הבריטי בירושלים. מספר שנים עבדה בתור מורה בבית הספר יק"א פיק"א במושבה פתח תקווה, בו כיהן אביה בתור מנהל. ליפשיץ הייתה שותפה במאבק על זכות הבחירה לנשים בארץ ישראל בראשית שנות ה־20 של המאה ה-20, שהיה המאבק הפמיניסטי הכלל ארצי הראשון ביישוב היהודי בארץ. בשנת 1917 לאחר שהבריטים כבשו את ישראל, ההנהגה הציונית החליטה לארגן בחירות כלליות על מנת להקים גוף יהודי ארצי שייצג את השאיפה לעצמאות. ארגוני הנשים, בהשפעת מאבקן של הסופרז'יסטיות באנגליה ובאמריקה, הקימו את התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל. לאחר מאבק ארוך, אספות מחאה, מאבקים משפטיים ועוד התקבלה בינואר 1926 החלטה על מתן זכות בחירה ושוויון זכויות מלא לנשים. ליפשיץ הייתה ממובילות המאבק כחלק מפעילותה הציבורית במושבה פתח תקווה. ב-1894 נישאה לשמואל כהן ליפשיץ (1872–1960), חקלאי אשר הוציא ספרי הדרכה לגידול ירקות. השניים גרו בפתח תקווה ועבדו במשק אותו ירש מהוריו. לזוג היו שלושה ילדים: משה ליפשיץ (1903–1939) נהרג במסגרת תפקידו ב"הגנה", מתתיהו ליפשיץ (? – 1981), מנהל ומדריך מורים למדעי הטבע, רחל לויטה (1907 – 1978) מורה, מנהלת מחלקה בבנק. אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, מאת דוד תדהר, בערך אודות שמואל כהן ליפשיץ. בתיה ליפשיץ באתר אלבום המשפחות דוד תדהר (עורך), "אריה ליב גורדון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 228 הקבר של בתיה ליפשיץ, באתר billiongraves.com הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, מאבקן של נשות המושבה פתח תקוה לזכות בחירה, באתר הארכיון לתולדות פתח תקוה ע"ש עודד ירקוני, ‏2021-03-09 דוד תדהר (עורך), "שמואל ליפשיץ (ברי"ל)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3153 שמואל ליפשיץ ז"ל, באתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה משה ליפשיץ ז"ל, באתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה מתתיהו ליפשיץ, באתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה רחל לויטה (ליפשיץ), באתר מוזיאון ראשונים לתולדות פתח תקווה
מישה מיכאל זרצקל

מישה מיכאל זרצקל (נולד ב-1980 ברוסטוב, רוסיה) הוא פסנתרן ישראלי. זרצקל נולד ב-1980 ברוסטוב שברוסיה והחל את לימודי הנגינה בפסנתר בגיל שבע. בגיל עשר עבר לבית הספר למוסיקאים צעירים מחוננים על שם צ'ייקובסקי במוסקבה. זרצקל זכה בפרס ראשון בתחרות על שם סקריאבין במוסקבה בשנת 1995. כמו כן זכה בפרס בתחרות על שם עמנואל דורלט באנטוורפן ובתחרות בפוצסרדה, ספרד. בשנת 2008 זכה במקום ראשון בתחרות פסנתר באקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים ובפרס רביעי בתחרות במונטריי, מקסיקו. בשנת 2000 עלה לישראל בגפו. ב-2011 זכה זרצקל בתחרות הקונצ'רטו באקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים ובעקבות הזכייה ניגן כסולן עם התזמורת של האקדמיה תחת שרביטו של המנצח איתן גלוברזון. זרצקל למד אצל פרופסור וסילי ירמוקוב במוסקבה ובישראל למד אצל ריטה ליסוחין ואצל פרופסור יצחק כץ. הוא המשיך את לימודיו אצל פרופסור ירון רוזנטל, פרופסור בנג'מין אורן וויקטור דרביאנקו. הוא מרבה להופיע כסולן עם תזמורות בארץ ובעולם והוא מנגן ברסיטלים רבים. השתתף בפסטיבלים רבים בישראל ובעולם. הוא מופיע כסולן עם התזמורות הסימפוניות של ראשון לציון, רעננה, אשדוד, ירושלים וחיפה. הוא זוכה במלגה מטעם "צפונות תרבות" מתחילת דרכו בארץ. כמו כן העמותה הפיקה תקליטור בנגינתו שזכה לביקורות מצוינות. מישה זרצקל ועמוס טלמון - ערוץ 2, סרטון באתר יוטיוב Mozart-piano sonata k. 457 :Michael Zartsekel - piano, סרטון באתר יוטיוב מיכאל זרצקל, באתר צפונות תרבות מיכאל זרצקל, פסנתר, באתר השוברטיאדה הישראלית 2024 מיכאל זרצקל – רחמנינוב בשבילי הרומנטיקה – רסיטל פסנתר, באתר הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אה"מ בלק איגל

אה"מ "בְּלֶק אִיגְל" (באנגלית: HMS Black Eagle), מקודם אה"מ "פיירברנד" (HMS Firebrand) הייתה אוניית משוטות עשויה עץ של הצי המלכותי הבריטי שהושקה ב-1831. היא חודשה ב-1843 והוסבה ליכטת קיטור של האדמירליות הבריטית. ב-1876 פורקה ונגרטה. "פיירברנד", אוניית משוטות עשויה עץ לנוסעים ומשא, נבנתה במספנת מרצ'נט (Merchant's Yard) בליימהאוס (אנ') במזרח לונדון והושקה ב-11 ביולי 1831. מנוע הקיטור המקורי שלה, מסוג זרועות צידיות ומתוצרת Butterley, פורק ב-1832 והוחלף ב-1833 במנוע מתוצרת מודסלי (אנ'). ב-5 בפברואר 1842 הוחלף שמה ל"בלק איגל". ב-1843 חודשה האונייה, אורכה הוגדל ב-13 רגל (4.0 מ'), והותקן בה מנוע צילינדר מתנודד מתוצרת ג'ון פן (אנ'). המנוע החדש פיתח הספק כפול מקודמו, אך משקלו והנפח שתפס נותרו ללא שינוי. ב-29 באוקטובר 1853 סייעה "בלק איגל" לגרור את אה"מ "רודני" (אנ') שעלתה על שרטון בדרדנלים. ב-1856 הותקן באה"מ "דִּי" וב"בלק איגל", לראשונה בצי, מַשְּׁחֵן קיטור (אנ') שפיתח ג' וות'רד (J. Wethered). המַשְּׁחֵן חסך 18% מתצרוכת הפחם של "בְּלֶק אִיגְל" ו-31% מזו של אה"מ "דִּי". "בלק איגל" צורפה לאסקדרון המלכותי (אנ') בבסיס הצי בווליץ' (אנ'), בדרום-מזרח לונדון. היא שימשה הן את האדמירליות הן את הכתר לצידה של היכטה המלכותית (אנ'). במרץ 1876 הוצאה משירות ונגרטה בנמל פורטסמות'. דגם של האונייה שמור באוסף המוזיאון הימי הלאומי (גריניץ'). אה"מ "בלק איגל" מסיעה את המלכה ויקטוריה לביקור באוניית המלחמה "קווין" בנמל פורטסמות', 1 במרץ 1842. שרטוט בחתך של מנוע הצילינדר המתנודד של אה"מ "בלק איגל". איור בספר מ-1868. מנוע הצילינדר המתנודד של אה"מ "בלק איגל", איור בספר מ-1892. Busk, Hans (1859). The navies of the world. Routledge, Warnes and Routledge. p. 152. Lyon, David and Rif Winfield (2004). The Sail & Steam Navy List: All the Ships of the Royal Navy 1815 to 1889. London, Chatham Publishing. Part I, Chapter 3. Winfield, R.; Lyon, D. (2004). The Sail and Steam Navy List: All the Ships of the Royal Navy 1815–1889. London: Chatham Publishing. מדיה וקבצים בנושא אה"מ בלק איגל בוויקישיתוף "Black Eagle" in The Victorian Royal Navy. Accessed 17 July 2024. "Past Presidents", Institution of Mechanical Engineers, 1858–59, John Penn. Accessed 27 July 2024. Black Eagle (1831), Royal Museums, Greenwich. Accessed 27 July 2024. Winfield (2004), p. 162. הספק נומינלי (nominal horsepower) הוא ההספק התאורטי שמפתח מנוע קיטור כשהוא פועל בלחץ קיטור סטנדרטי של 7 ליברות לאינץ' מרובע ולא בלחץ הקיטור הממשי השורר בצילינדר שלו. פרמטר זה שימש לאומדן ההספק של מנועי קיטור במאה ה-19. ההספק חושב על פי הנוסחה: 7 ליברות לאינץ' מרובע x שטח הבוכנה באינצ'ים מרובעים x מהירות הבוכנה הממוצעת ברגל לשנייה חלקי 33,000. HMS Black Eagle in: The Victorian Royal Navy. "John Penn" in Institute of Mechanical Engineers. "The Combined Fleets of England and France". The Morning Chronicle. No. 27117. London. 21 November 1853. Busk (1859), p. 152. Lyon Winfield (2004), pp. 149–150. Royal Museums, Greenwich
אדולף רבינוביץ' (מדען)

אדולף רבינוביץ' (ברוסית: Адольф Иосифович Рабинович‏; 5 באפריל 1893 - 19 בספטמבר 1942) היה כימאי סובייטי. הוא התמחה בתחום כימיה פיזיקלית וחקר קולואידים. אדולף רבינוביץ' נולד בשנת 1893 באודסה (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחת יהודית. אביו היה משפטן. אדולף סיים בהצטיינות גימנסיה באודסה והחל לימודים אוניברסיטת אודסה אותה סיים בשנת 1915. לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במעבדה במפעל פלדה ובמקביל החל לעבוד על עבודת תואר שני אותה סיים בשנת 1920. החל משנה זו הוא התחיל ללמד במוסדות להשכלה גבוהה באודסה. בשנת 1923 רבינוביץ' עבד למוסקבה והחל לעבוד במכון לכימיה פיזיקלית. במכון זה הוא כיהן כראש מספר מעבדות. במקביל הוא החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה ובשנת 1930 מונה לפרופסור. בשנת 1934 הוא קיבל תואר "דוקטור למדעים". באותה שנה הוא נסע ללונדון והציג ממצאי מחקריו בכנס מדעי. בשנת 1933 רבינוביץ' התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1938 רבינוביץ' מונה לראש קתדרה באוניברסיטת מוסקבה. רבינוביץ' היה חבר מערכת של כתבי עת מדעיים בתחום התמחותו. בשנת 1941 הוא הועבר עם סגל האוניברסיטה לקאזאן בה נפטר בשנת 1942. מחקרים של רבינוביץ' התרכזו בתחום חקר קולואידים ושימושם לצורכי צילום. ביוגרפיה (ברוסית)
יורי ז'דאנוב

יורי ז'דאנוב (ברוסית: Юрий Андреевич Жданов‏; 20 באוגוסט 1919 - 19 בדצמבר 2006) היה כימאי סובייטי. יורי ז'דאנוב נולד בשנת 1919 בטבר. אביו היה אנדריי ז'דאנוב, פוליטיקאי סובייטי מקורב ליוסיף סטלין. בשנת 1937 ז'דאנוב סיים בית ספר והחל לימודי כימיה באוניברסיטת מוסקבה. הוא סיים את הלימודים בשנת 1941. בתקופת מלחמת העולם השנייה ז'דאנוב שירת במנגנון פוליטי של הצבא האדום. בשנת 1945 הוא חזר לאוניברסיטה והחל לימודי תואר שלישי. בשנת 1947 הוא החל לעבוד במנגנון המפלגתי ובשנת 1948 קיבל תואר שלישי בפילוסופיה. בשנת 1948 ז'דאנוב ערך הרצאה בה מתך ביקורת על הישגיו של טרופים ליסנקו. ליסנקו התלונן אצל סטלין שהעלה את הנושא בישיבת ראשי המפלגה. באוגוסט 1948 ז'דאנוב כתב מכתב בעיתון "פרבדה" בה הודע בשגיאותיו. בהמשך של אותו חודש אביו אנדריי ז'דאנוב נפטר. באפריל 1949 אנדריי ז'דאנוב התחנתן עם ביתו של סטלין סבטלנה אלילויבה.לזוג נולדה ילדה, אך כבר בשנת 1952 הם התגרשו. החל משנת 1950 ז'דאנוב עבד במנגנון המפלגתי. באוקטובר 1952 הוא נבחר לחבר של הוועד המרכזי של המפלגה. לאחר פטירת סטלין אנדריי ז'דאנוב הועבר לרוסטוב על דון והחל לעבוד באוניברסיטת רוסטוב. עד לשנת 1957 הוא עבד במקביל במנגנון המפלגתי. בשנת 1957 ז'דאנוב סיים עבודת תואר שלישי נוספת, הפעם בכימיה, בשנת 1960 סיים עבודת פוסט-דוקטורט ובשנת 1961 קיבל דרגת פרופסור. משנת 1957 ועד ל-1988 ז'דאנוב היה רקטור של האוניברסיטה. הוא סיים את הכהונה, אך נותר באוניברסיטה וכיהן כראש קתדרה עד לשנת 1995. ז'דאנוב עסק במחקרים בתחום כימיה אורגנית ופילוסופיה של מדע. בשנת 1974 הוא היה שותף של ולדימיר מינקין לתגלית בתחום כימיה. בתקופת פעילותו הוא הדריך מספר עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט. בשנת 1970 ז'דאנוב התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות כחבר בהתכתבות. כמו כן הוענקו לו מספר עיטורים. בשנת 1983 הוא קיבל פרס ברית המועצות. לזכרו נקרא רחוב ברוסטוב על דון. ביוגרפיה (ברוסית) ריאיון עם אנדריי ז'דאנוב (ברוסית) יורי ז'דאנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
איסאק רבינוביץ'

איסאק רבינוביץ' (ברוסית: Исаак Моисеевич Рабинович‏; 23 בינואר 1886 - 28 באפריל 1977) היה מהנדס סובייטי. הוא התמחה בתחום חישובי חוזק של קונסטרוקציות. איסאק רבינוביץ' נולד בשנת 1886 במוהילב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחת יהודית. רבינוביץ' החל ללמוד באוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן. בגלל השתתפות בפעולות נגד השלטון הוא סולק מהלימודים ונאסר אליו ללמוד במוסד להשכלה גבוהה אחר. רבינוביץ' סיים את הלימודים בשנת 1918, בתקופת רוסיה סובייטית לאחר מהפכת אוקטובר. משנת 1918 ועד ל-1932 רבינוביץ' עבד במכון לחקר הנדסי של משרד התחבורה ובמקביל היה מלמד במוסדות להשכלה גבוהה במוסקבה. בשנת 1932 הוא החל ללמד באקדמיה להנדסה צבאית כקצין. בהמשך הוא התמנה לפרופסור. במקביל הוא היה מלמד במכון להנדסת בנייה במוסקבה. לרבינוביץ' הוענק תואר "דוקטור למדעים". בשנת 1943 הוא קיבל דרגת "גנרל מאיור להנדסה". בשנת 1946 רבינוביץ' התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. עבודות של רבינוביץ' התרכזו בפיתוח שיטות חישוב חוזק מבנים הנדסיים בתנאים קיצוניים לרבות פיצוץ. ניסיון של רבינוביץ' רוכז בספר לימוד בנושא בפורסם בשנים 1938–1040 ב-2 כרכים ומהדורה נוספת שפורסמה בשנות ה-50 של המאה ה-20. על פעילותו בתחום לרבינוביץ' הוענקו מספר עיטורים לרבות עיטור לנין (פעמיים) ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי (1966). רבינוביץ' נפטר בשנת 1977 ונטמן בבית העלמין ודנסקויה ביוגרפיה (ברוסית)
Ahmad Tea

אחמד תה (באנגלית: Ahmad Tea) היא חברה בריטית המתמחה בייצור, אריזה והפצה של תה. מטה החברה הראשי נמצא בעיר סאות'המפטון, אנגליה ובשנת 2010, הקימה מטה נוסף בצ'אנדלרס פורד. החברה מפיצה תה ליותר מ-80 מדינות ברחבי העולם באמצעות סניפי הפצה הממקומים ברוסיה, ארצות הברית, סרי לנקה, אוקראינה, גרמניה, סין, איחוד האמירויות, הודו, איראן, סעודיה, ברזיל ואוסטרליה. במהלך השנים, זכו מוצרי החברה ביותר מ-20 פרסי Great Taste Awards. החברה הוקמה בשנת 1986 על ידי רחים אפשר (Rahim Afshar), נקראה על שם האב אחמד ומטרתה לייצר ולספק תה. בשנת 2010, הקימה החברה את מוזיאון התה בסניף המרכזי שלה המסביר על תהליך הכנת התה ומכיל אוסף של מוצגי תה היסטוריים. בשנת 2012, חתמה החברה על שיתוף פעולה עם ארגון הצדקה יו סופורט (U Support) ותרמה חדר תה ממותג שהכנסותיו מיועדות לתמיכה בילדים נכים. בשנת 2013, זכתה החברה בפרס המשקיע האתי של השנה וזאת בזכות תמיכה בבתי יתומים במאלי, רוסיה, סרי לנקה ואוקראינה. בשנת 2014, הצטרפה כחברה בארגון Ethical Tea Partnership ארגון ללא מטרות רווח המסייע לארגונים הפועלים בתעשיית התה להתמודד עם סיכונים בשרשרת האספקה. מדיה וקבצים בנושא Ahmad Tea בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Ahmad Tea Ahmad Tea, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Barclays Corporate - Ahmad Tea, web.archive.org, ‏2011-08-09 Global Addresses, Ahmad Tea (באנגלית אמריקאית) Directory, Guild of Fine Food (באנגלית בריטית) Our Story - Ahmad Tea, AHMAD TEA USA (באנגלית) Dispatches from London: Exploring London’s Borough Market The Marlands, web.archive.org, ‏2014-12-18 The Business Magazine | Solent 250, web.archive.org, ‏2015-09-23 Members (Tea Companies) | Ethical Tea PartnershipEthical Tea Partnership, web.archive.org, ‏2014-01-24
טומאן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טומאן – מטבע זהב איראני טומן – יחידה צבאית מונגולית נהר טומן – נהר באסיה אישים: אנטון טומאן – קצין נאצי טאמאן (פירושונים) תומן