חנה ריבר

חנה ריבר (28 בינואר 1927 – 9 בספטמבר 2014) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית. ריבר נולדה ברומניה. הייתה שחקנית בתיאטרון הממשלתי של בוקרשט במשך 20 שנה, שם זכתה בפרס הלאומי למשחק על תפקידה ב"אופרה בגרוש" וב"יומנה של אנה פרנק". כמו כן, הייתה ממקימי תיאטרון היידיש הרפרטוארי בבוקרשט. בשנת 1964, בגיל 37, עלתה לישראל והייתה בין מייסדי התיאטרון העירוני חיפה, תיאטרון הילדים והנוער והתיאטרון העירוני באר שבע. שיחקה בהצגות רבות בתיאטראות שונים, בעיקר בתיאטרון הבימה. במהלך השנים שיחקה בעשרות הצגות שונות בתפקידים נבחרים. תפקידה המפורסמים הם 'פפינה' בהצגה "השושנה המקועקעת", ו'אידה' בהצגה "חבילות מאמריקה", שתי הצגות שהעלה תיאטרון הבימה. כמו כן שיחקה ריבר בהצגות "פיגמליון" ו"הרשלי מאוסטרופולי" שהעלה התיאטרון העירוני חיפה, בהצגה "מתחם התפודים" שהעלה תיאטרון תמונע, ובהצגה "אינגעלע" שהעלה תיאטרון מראה מקריית שמונה, ושזכתה בפרס השופטים ובפרס חביב הקהל בפסטיבל אקט 2 בחיפה. ריבר שיחקה ושימשה כיוצרת שותפה בהצגת המחול "גילה" שעלתה בבכורה בפסטיבל אשה 2008 ומאז הופיעה במרכז סוזן דלל, בטקס פרס דן דוד 2011 וזכתה להצלחה רבה. מאוחר יותר החלה לשחק גם במסגרת תיאטרון היידישפיל, בהצגות "רטרו או שנות החורף המאוחרות" ו"החייט המכושף". שיחקה בתאטרונים: העירוני חיפה, גיורא גודיק, אורנה פורת לילדים ולנוער, צוותא תל אביב, בימת קדם, הבימה, העירוני באר שבע, יידישפיל, הספרייה, בית ליסין, צוותא תל אביב. שיחקה בהצגות: ימים של זהב, פיגמליון, ריצ'רד השלישי, אדם וצילו, פיטר פן, יומנה של אנה פרנק, שרה גבורת נילי, תעלולי סקאפן, המכשפה, אופרה בגרוש, אגדות מיערות וינה, יונו והטווס, לצאת מכאן, תופים בלילה, עמודי החברה, מקהלת אי ההסכמה, תמונות צייד מבוואריה, רק בימי ראשון, קומדיה של טעויות, השושנה המקועקעת, ימים מתוקים של חורף, החייט המכושף, קשה להיות יהודי, המערב האמיתי,, שירת הלוויתן, טווס הקסמים, גן הדרור, רס"ר האוצר, הכושי נשאר במשפחה, בית קטן בערבה, חתלתולה שחורה עם כתם לבן, חופשת שבת, מפיסטו, המערב האמיתי, הדה גבלר, בית קטן בערבה, הכושי נשאר במשפחה, שיחות עם אבי, בורגנים, סדום סיטי, כסף אהבה וחרפה ועוד. העלתה הצגה ליחיד - "האם" (עיבדה ושיחקה במחזה ליחיד על פי מחזהו של קרל צ'אפק 1992). בשנת 2013 הוענק לה פרס קיפוד הזהב על מפעל חיים בתיאטרון הפרינג'. ב-1972 שיחקה בסרטו של אלפרד שטיינהרדט, "סלומוניקו" וגילמה את גברת צימרמן, אמא של בועז (מני פאר). ב-1981 שיחקה בסרטו של אבי נשר, "הפחדנים" וגילמה את בעלת המכולת. בשנות התשעים שיחקה בסרטים "קיץ אצל אריקה" של הבמאית דליה הגר, ובסרט "זיכרון דברים" של הבמאי עמוס גיתאי . ב-2005 שיחקה ריבר בסרט הקצר "ביקור חולים" שביימה מיה דרייפוס. הסרט זכה בפרס שני בתחרות ה-Cinéfondation בפסטיבל קאן 2005, בפרס הסרט הטוב בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות 2005, ובפרס הסרט הטוב בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בתל אביב, 2006. ב-2010 השתתפה בתפקיד עצמה בסרט "שונד" שביימה יעל ליבוביץ' זנד. ב-2011 שיחקה בסרט "בדרך אל החתולים" שביים חורחה גורביץ' וגילמה את נחמה. ב-2014 הצטלמה ריבר לשלושה סרטי קולנוע, ביניהם: הסרט "מיתה טובה" (שרון מימון, טל גרניט) זוכה פרס חביב הקהל בפסטיבל ונציה 2014, הסרט "המסע של האנה" (ג'וליה פון היינץ), והסרט "בכל מקום אחר" (אסתר עמרמי) שעלה במהלך שנת 2015. ב-1982 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מישל עזרא ספרא ובניו" ששודרה בערוץ הראשון ובבימויו של ניסים דיין. ב-1999 שיחקה בקומדיית המצבים "ספי" ששודרה בערוץ 2 של הזכיינית טלעד. בשנת 2007 גילמה ריבר את סבתא מרים בסדרת הטלוויזיה "הכל דבש" ששודרה בערוץ 2 וזכתה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-2010 לוהקה לתפקיד הסבתא בסדרת הטלוויזיה "מעצר בית" גם הוא בערוץ 2 ובכיכובם של טל פרידמן ואיל קיציס. באותה שנה שבה לגלם את דמותה של סבתא מרים בעונה השנייה של הסדרה "הכל דבש" . בשנת 2011 שיחקה בתפקיד גברת טרכטנברג בגרסה הישראלית של הסדרה "בנות הזהב" ששודרה בערוץ 10, וב-2013 שיחקה בתפקיד מלכה (בובע) שטיסל בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה של yes, "שטיסל" וזכתה לשבחים רבים ולאהדת הקהל, לאחר מותה גילמה את תפקידה בעונה השנייה בסדרה השחקנית ליא קניג. בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת המתח של HOT, "מתים לרגע" וגילמה את מרים. חנה ריבר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית חנה ריבר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חנה ריבר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי חנה ריבר, באתר ספר הקולנוע הישראלי חנה ריבר, דף שער בספרייה הלאומית חנה ריבר, בארכיון הבימה מרב יודילוביץ', השחקנית חנה ריבר הלכה לעולמה, באתר ynet, 9 בספטמבר 2014 חנה ריבר, כלת תיאטרוני הפרינג', אתר הבמה, 3 באוקטובר 2013