laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lucy in the Sky with Diamonds

Lucy in the Sky with Diamonds (לוסי ברקיע עם יהלומים) הוא שיר רוק פסיכדלי של להקת הביטלס ונכלל באלבום "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band". הקרדיט לשיר מיוחס לשם לנון-מקרטני, אך נכתב בעיקר על ידי לנון. אורך השיר 3:28 דקות ואחד ממאפייניו הבולטים אשר מקנים לו את אופיו ה"חלומי" הוא ששורת הליווי החוזר בבית המופיעה בדרך כלל כקו הבס – מופיעה ב־"לוסי" דווקא בצלילים הגבוהים ומנוגנת באורגן האמונד שעבר כוונון כך שצלילו יישמע כצליל פעמונים. בשנת 1974 הוציא אלטון ג'ון גרסת כיסוי לשיר בשיתוף עם ג'ון לנון. בהשראת שיר זה כינה הפליאואנתרופולוג דונלד ג'והנסון את השלד של נקבת האוסטרלופיתקוס אפרנסיס שמצא באתיופיה בשם "לוסי".[דרוש מקור] למרות הכחשות חוזרות ונשנות של ג'ון לנון ויתר חברי הביטלס, יש הטוענים כי השיר מתאר שימוש בסם הפסיכדלי LSD, ואכן, השיר מתאר סיטואציות לא הגיוניות ותלושות מן המציאות. אחת מהטענות התומכות בתאוריה זו נטועה בעובדה שראשי התיבות של כותרת השיר והשורה החוזרת בה הן LSD. חברי הלהקה הכחישו במשך עשורים את הטענה (לנון טען שהמקור לשיר המדובר הוא בציור שציירה לוסי, חברתו לגן הילדים של ג'וליאן, בנו של לנון). בריאיון משנת 2004, דיבר פול מקרטני בפתיחות על שימושו בסמים בתקופת הביטלס, וחשף כי שירים כמו "Day Tripper" ו-"Got to Get You Into my Life" אכן נכתבו ישירות על LSD וקנאביס. כשנשאל לגבי "Lucy In The Sky With Diamonds", אמר שהציור של לוסי הוא ההשראה לכתיבת השיר, אך זה "די ברור" שהשיר הוא על "טריפ" של LSD. ג'ון לנון – שירה, גיטרה אקוסטית, פסנתר, מאראקס פול מקרטני – שירה, גיטרה בס, אורגן האמונד ג'ורג' האריסון – גיטרה, טנפורה רינגו סטאר – תופים לשיר יצאו גרסאות כיסוי רבות. ביניהן גרסת הלהקה "The Flaming Lips" בשיתוף עם מיילי סיירוס. גרסת הכיסוי של אלטון ג'ון הגיעה לפסגת המצעדים. מידע על היצירה "Lucy in the Sky with Diamonds" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Lucy in the Sky with Diamonds" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Lucy in the Sky with Diamonds" באתר SecondHandSongs פרק 30(הקישור אינו פעיל) בתוכנית מסע הקסם המסתורי (Icast) ניר צדוק‏, הביטלס, Lucy in the Sky With Diamonds, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2005 Sir Paul reveals Beatles drug use, באתר חדשות BBC,‏ 2 ביוני 2004 מצעד שירי הביטלס של כאן 88
רוקי ובולווינקל

רוֹקִי ובּוּלווינְקֶל הוא השם הכולל לשתי סדרות מצוירות אמריקאיות, ששודרו במקור בשנים 1964-1959. הסדרות, שנוצרו על ידי ג'יי וורד, אלכס אנדרסון וביל סקוט, קרויות על שם הדמויות המככבות בהן, רוקי הסנאי המעופף ובולווינקל המוּס. הן מתאפיינות באיכות אנימציה נמוכה יחסית אך בהומור מתוחכם המופנה גם למבוגרים והמתייחס לענייני דיומא. הן זכו לפופולריות רבה בארצות הברית, וביטויים שהופיעו בהן לראשונה ממשיכים להשפיע על סדרות מצוירות ועל התרבות הפופולרית בארצות הברית עד היום. פרקים מ"רוקי ובולווינקל" שודרו בערוץ המזרח התיכון. כמו כן הוקרן בישראל הסרט הרפתקאות רוקי ובולווינקל (2001) עם השחקנים רוברט דה נירו וג'ייסון אלכסנדר. סדרת אתחול בשם "הרפתקאות רוקי ובולווינקל", הכוללת עונה אחת ו-26 פרקים, שודרה לראשונה באמזון וידאו החל מ-11 במאי 2018, ובישראל בדיבוב לעברית בערוץ הילדים ב-27 בינואר 2019. הסדרות עסקו בהרפתקאותיהן של הדמויות רוקי ובולווינקל, שעל פי רוב באו לעימות עם הדמויות הרשעות בוריס ונטשה במסגרת הניסיונות הבלתי-נלאים של האחרונים לפגוע בציבור. כל פרק היה בן חצי שעה והורכב משני קטעים שבהם הופיע סיפור בהמשכים על עולם זה. בין קטעים אלה הופיעו גם קטעי תמיכה שונים עם דמויות וסיפורת שלא באו במגע עם עולמם של רוקי ובולווינקל. להלן הדמויות העיקריות בסדרה: רוקט "רוקי" ג'. סקווארל, סנאי מעופף טוב לב, אידיאליסט וחכם למדי, אם כי נאיבי מעט. בניגוד לסנאים מעופפים אמיתיים היכולים רק לדאות, רוקי יכול לעוף, ואף חובש תמיד כובע ומשקפי טייסים לצורך זה. בולווינקל ג'. מוס, אייל טיפש אך טוב לב ובר-מזל להפליא. רוקי ובולווינקל גרים יחד בבית בעיירה פרוסטבייט פולס (מפלי מכת-קור) במדינת מינסוטה. בוריס באדינוב, סוכן חשאי של המדינה הפיקטיווית פוטסלווניה, ויריב תמידי של רוקי ובולווינקל. כמו "דמויות רעות" רבות בסדרות מצוירות, בוריס הוא מתוחכם אך טיפש. הוא מפתח שיטות רבות ומגוונות להשיג את מטרותיו ולפגוע ביריביו, אך בדרך כלל נופל בפח שהוא עצמו טמן. נטשה פטאל, שותפתו המושכת של בוריס, המלווה אותו במשימותיו. כפי ששמה מעיד עליה, היא משתמשת תדיר בכלי הפיתוי בתפקידה כסוכנת חשאית. למרות שניכר כי נטשה היא נבונה ומוכשרת מבוריס, בוריס מתנהג כבכיר מבין השניים, ואומר לה לעיתים קרובות "תסתימי את פה שלך, נטשה". מנהיג אל-פחד, הדיקטטור של פוטסלווניה והמפעיל של בוריס ונטשה. בניגוד לשליחיו בעלי התכונות המעין-רוסיות, מנהיג אל-פחד מדבר במבטא גרמני ומראהו לקוח מקריקטורה אנטי-נאצית. "רוקי ובולווינקל", ששודר בשיא תקופת המלחמה הקרה, כולל רמזים רבים לברית המועצות ולנושאים הקשורים ליחסים בינה לבין ארצות הברית באותה התקופה. הדמויות הרעות הראשיות, בוריס באדינוב ונטשה פטאל, הן בעלות שמות רוסיים, והן מדברות במבטא ובסגנון רוסי. מדינתן, פוטסלווניה, נראית כפארודיה על מדינות ברית ורשה, והדיקטטור הטוטליטרי של מדינה זו מרבה לנסות להשתלט על העולם או לפגוע בארצות הברית, בין השאר בעזרת טכנולוגיות סודיות. "רוקי ובולווינקל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוקי ובולווינקל", באתר Metacritic (באנגלית) "רוקי ובולווינקל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יעל אריאל­אורן, צבי וסנאי נלחמים ברשע, באתר nrg‏, 3 במאי 2001 - על הסרט "הרפתקאות רוקי ובולווינקל"
We Will Rock You

"We Will Rock You" (בתרגום חופשי לעברית: "אנחנו נזעזע אתכם") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין. השיר נכתב על ידי הגיטריסט של הלהקה בריאן מיי. השיר מופיע באלבומם של הלהקה News of the World שיצא בשנת 1977. השיר יצא לאור כסינגל באותה השנה לצד השיר We Are the Champions. השיר הפך באופן מיידי ללהיט כלל עולמי והגיע למקומות הראשונים בטבלאות הפזמונים של צרפת (#1), הולנד ובריטניה (#2), קנדה ואירלנד (#3) וארצות הברית (#4). השיר מפורסם במקצב המיוחד שלו שלא כמו רוב השירים, בהם הקצב מבוצע על ידי תופים, בשיר המדובר הקצב הוא בשיתוף של הקהל (כיום נעשה על ידי תיפוף כפול על הירכיים ומחיאת כף). השיר כולל שלושה בתים כאשר לאחר כל אחד מהם מופיע הפזמון אשר כולל את השורה We will rock you פעמיים. בסופו של השיר ישנו סולו גיטרה אשר מסיים באופן מכובד את הלהיט הכלל עולמי. השיר דורג במקום ה-338 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין ה"רולינג סטון". השיר נודע בתור שיר שנהוג להשמיע באירועי ספורט, כגון כניסת השחקנים במשחקי הבית של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב עד לשנים האחרונות. בשנת 2002 הוצג מחזמר שהוכן בשיתוף חברי הלהקה על בסיס השיר. מדיה וקבצים בנושא We Will Rock You בוויקישיתוף מידע על היצירה "We Will Rock You" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "We Will Rock You" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"We Will Rock You" באתר SecondHandSongs השיר באתר הרשמי של קווין ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמרסון (כדורגלן)

אמרסון פריירה דה רוזה (בפורטוגזית: Émerson Ferreira da Rosa, נולד ב-4 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי במועדוני צמרת בברזיל וברחבי אירופה, והיה קפטן נבחרת ברזיל. הוא ידוע בעיקר בשמו הפרטי, אמרסון. ה"פומה", כפי שהוא מכונה, נחשב ליד ימינו של פאביו קאפלו, המאמן. הוא שיחק במרכז ההגנה של קבוצת גרמיו מפורטו אלגרה, שזכתה בגביע הליברטדורס ב-1995, לפני שאותר והוחתם על ידי קבוצת באייר לברקוזן הגרמנית. בלברקוזן הוא עשה את המעבר מההגנה למרכז הקישור. שלוש עונות בילה אמרסון בגרמניה (1997-2000), שם הוא התאקלם ואף קיבל דרכון גרמני. במקביל הוא ערך בכורה בנבחרת וצורף ברגע האחרון לסגל ברזיל למונדיאל 1998, עקב פציעה של רומאריו. המועדון הבא שלו היה א.ס. רומא, שם חבר לקאפלו וביסס את מעמדו כאחד הקשרים הטובים בעולם. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 2000/01 עזר לרומא ולקאפלו לזכות באליפות הסרייה א'. את ההכנות למונדיאל 2002 הוא החל כקפטן הנבחרת, אולם פציעה מביכה - הוא שבר את ידו כשעמד בשער לשם שעשוע באימון - מנעה ממנו מלשחק בטורניר שבו זכתה ברזיל. במקומו הניף את גביע העולם קאפו. בקיץ 2004 החליט קאפלו לעבור מרומא ליריבתה יובנטוס. הפעולה הראשונה של "דון פאביו" בטורינו הייתה הבאתו של אמרסון לקבוצה. השניים נחלו הצלחה גם בסטאדיו דלה אלפי, כשזכו בשתי אליפויות רצופות. אך שתי האליפות נשללו מהקבוצה, עקב שערוריית שחיתות שפרצה בכדורגל האיטלקי בקיץ 2006. יובנטוס נענשה בחומרה על ידי ההתאחדות האיטלקית ונאלצה לרדת לליגת המשנה. אמרסון וקאפלו לא ירדו יחד איתה, אלא עברו לריאל מדריד. בקיץ 2007 חזר אמרסון לסרייה א', כאשר הצטרף למילאן. זו הייתה קבוצתו השלישית באיטליה לאחר רומא ויובנטוס. בתום שתי עונות במילאן הוא חזר לברזיל והצטרף לסנטוס, אך לאחר זמן קצר פרש ממשחק פעיל. אמרסון, באתר Transfermarkt אמרסון, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אמרסון, באתר Soccerway אמרסון, באתר WorldFootball.net אמרסון, באתר National Football Teams אמרסון, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt אמרסון באתר האוהדים הישראלי של יובנטוס
ג'יימס רודולף גרפילד

ג'יימס רודולף גרפילד (באנגלית: James Rudolph Garfield‏; 17 באוקטובר 1865 – 24 במרץ 1950), פוליטיקאי אמריקני ובנו של נשיא ארצות הברית ג'יימס גרפילד. גרפילד נולד בעיר חירם שבמדינת אוהיו, השלישי מבין שמונת ילדיהם של בני הזוג ג'יימס ולוקרישיה גרפילד. בטרם נבחר אביו לנשיא ארצות הברית למד בבית הספר סנט פול בקונקורד שבמדינת ניו המפשייר. בהיותו בן 15 היה עד להתנקשות באביו בתחנת רכבת בוושינגטון על ידי צ'ארלס גיטו. השניים היו בדרכם למכללת ויליאמס במסצ'וסטס, שאליה התקבל גרפילד הצעיר, ובה החל ללמוד לאחר מותו של אביו. הוא סיים את לימודיו בשנת 1885, ואז עבר ללמוד משפטים באוניברסיטת קולומביה. ב-1888 סיים את לימודיו, התקבל ללשכת עורכי הדין של אוהיו, ופתח בקליבלנד את משרד "גרפילד את גרפילד" עם אחיו הארי אוגוסטוס גרפילד. משנת 1890 ועד מותה ב-1930 היה גרפילד נשוי להלן ניואל. נכדם של השניים, ניואל גרפילד, נישא לימים לג'יין הריסון ווקר, נכדתו של הנשיא בנג'מין הריסון. בשנים 1896-1899 כיהן גרפילד בסנאט של מדינת אוהיו. הוא היה יועץ בכיר לנשיא תאודור רוזוולט, ושירת בנציבות שירות המדינה בשנים 1902-1903, אז התמנה לנציב החברות במשרד המסחר והעבודה, תפקיד בו שימש עד 1907. בתפקידו זה היה אחראי על חקירות בענפי הדלק, הפלדה, הרכבות ואריזת הבשר. לאחר שסיים את כהונתו שימש במשך שנתיים כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של תיאודור רוזוולט, והטיף לחיסכון בניצול משאבי הטבע של המדינה. במהלך הבחירות לנשיאות של שנת 1912 היה תומך נלהב למען כהונה שלישית של רוזוולט. ב-1914 נכשל גרפילד במירוץ לתפקיד סגן המושל של מדינת אוהיו מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס רודולף גרפילד בוויקישיתוף ג'יימס רודולף גרפילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פלאי תבל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רשימת פלאי תבל – רשימות שנערכו לאורך ההיסטוריה האנושית בניסיון לקטלג קבוצות של אתרים מרשימים ביותר או הישגים הנדסיים ייחודיים. שבעת פלאי תבל של העולם העתיק – רשימה של מבנים ידועים בעולם העתיק. שבעת פלאי תבל של ימי הביניים – רשימות שונות המופיעות בכתבים היסטוריים על פלאי תבל בימי הביניים. שבעת פלאי תבל החדשים – רשימת אתרים בולטים ברחבי העולם, שערך תאגיד שווייצרי בשנת 2007. שבעת פלאי תבל של עולם הטבע – רשימה שנקבעה על ידי תאגיד שווייצרי, הכוללת את שבעת פלאי תבל שנוצרו על ידי הטבע ואינם מעשה ידי אדם.
בלוק איטונג

בלוק איטוֹנג (באנגלית: Autoclaved Aerated Concrete - בטון תאי מאושפר באוטוקלב) הוא סוג של לבנה המצטיינת במסה עצמית נמוכה ובכושר בידוד תרמי ואקוסטי גבוה. בישראל, השם "איטונג" מזוהה עם חברת איטונג שמייצרת את הבלוק הלבן ועוד מספר מוצרים אחרים. השם "איטונג" הוא המותג המוביל בתחום בשוק הישראלי. בטון תאי מאושפר באוטוקלב מיוצר על ידי ערבוב של חול, סיד וחומר התפחה (בדרך-כלל אבקת אלומיניום או מגנזיום) ולפעמים גם צמנט אשר מעורבבים עם מים ונוצקים לתבנית גדולה. לאחר מספר דקות נוצרת ריאקציה המתפיחה את החומר לנפח כפול. לאחר כשעה וחצי נחתך החומר למידת הבלוק הרצויה באמצעות חוט או מסור פלדה. לאחר חיתוכם עוברים הבלוקים אשפרה באוטוקלב (אשפרה בחום ולחץ) בטמפרטורה של 180 מעלות צלזיוס ובלחץ של 10 אטמוספירות למשך 10 שעות. בתהליך האשפרה, מתקשר הסיד החופשי עם גרגרי החול תוך יצירת "הידרוסיליקטים" יציבים. בשנות ה-30 בגרמניה פותחו לבנים דומות לאיטונג שתהליך ייצורן אינו דורש אשפרה באוטוקלב. בלוקי האיטונג פותחו לראשונה בשוודיה בשנת 1924. השימוש בבלוק זה היה עד לשנות השמונים בעיקר ביציקות תקרה, במטרה להפחית את משקלה העצמי. החל משנות התשעים נפוץ השימוש בבלוק איטונג גם בבניית קירות חוץ לשם יצירת בידוד תרמי משום שיש בו בועות אוויר המבודדות תרמית. הבלוק בתצורתו הסופית נקבובי (מכיל כ-50% אוויר), בעל פאות ודפנות ישרים, קל משקל ופריך. בלוק האיטונג הובא לישראל בשנת 1950 על ידי יצחק מנדלבליט (1903-1953), יהודי ישראלי יליד אוקראינה, שרכש את הידע והטכנולוגיה להקמת מפעל איטונג בישראל ישירות ממנהלי מפעל איטונג השוודי. מנדלבליט גייס מממנים מקרב יהדות ארצות הברית ויסד את המפעל שנמצא בפארק תעשייה קיסריה שליד פרדס חנה. כיום בישראל שלושה יצרנים של בלוק איטונג, איטונג בע"מ ו-"אשקלית" (באזה"ת עד הלום) ו- ״בי. בי. מדיום לעסקים בע״מ״ אשר מייצרים אותם על פי תקן ישראלי מספר 268. בלוק האיטונג, עשוי מחומרים טבעיים שאינם פולטים קרינה, כמו: אגרגטים, חול, צמנט, סיד, מים ואוויר. בנוסף איטונג עומד בתקן שמירה על הסביבה, לאורך כל חיי המוצר, משלב הייצור ועד לשלבי הריסת המבנה, במגוון פרמטרים: שימוש מינימלי במחצבים ומשאבי טבע. מחזור חומרי גלם בכל שלבי הייצור. בשריפה לא נפלטים גזים רעילים, אין צורך במיגון מיוחד בעבודה עם החומר. תהליך הייצור, ההובלה והשינוע, חוסך באנרגיה. ניתן למחזר בלוקים ושאריות מאתר הבנייה. עומד בכל התקנים הנדרשים בארץ (התו הירוק ומכון התקנים) וכן בתקן IBU מגרמניה להגנת הסביבה. מדיה וקבצים בנושא בלוק איטונג בוויקישיתוף מתי, היתר מספר 10879 לסמן מוצר בתו-ירוק.
נורמן האנטר

נורמן האנטר (באנגלית: Norman Hunter;‏ 29 באוקטובר 1943 – 17 באפריל 2020) היה כדורגלן אנגלי בולט בקבוצת הכדורגל המצליחה של לידס יונייטד בשנות ה-60 וה-70. הוא היה הראשון שזכה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית. לאחר עזיבתו את לידס ב-1976 שיחק בבריסטול סיטי ובבארנסלי. האנטר היה בסגל נבחרת אנגליה במונדיאל 1966, והיה שותף לזכייתה בגביע. הוא נכלל ברשימת 100 אגדות הכדורגל של הליגה האנגלית (אנ'). האנטר, שנודע במשחק קשוח ולא מתפשר, זכה לכינוי "נושך רגליים", זאת בעקבות שלט שהניפו אוהדי לידס במהלך משחק גמר הגביע האנגלי 1972 (אנ') מול ארסנל בו זכתה לידס בתואר. בשלט נכתב "נורמן יינשך לכם את הרגליים" (באנגלית: Norman Bites yer Legs). האנטר נולד בגייטסהד והצטרף למועדון ממערב יורקשייר בגיל 15. הוא ערך את הופעת הבכורה במועדון ב-1962, ושיתף פעולה עם ג'ק צ'רלטון בהגנת לידס במשך כעשור. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך כ-14 שנה, מ-1962 ועד 1976, במהלכן זכה עימה ב-2 אליפויות אנגליה, בגביע האנגלי ובגביע הליגה, וכן בשני גביעי ערי הירידים. האנטר היה הזוכה הראשון בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית בתום עונת 1973/1974. בעונה לאחר מכן היה שותף להופעתה של לידס בגמר גביע אירופה לאלופות 1975. ב-28 באוקטובר 1976, לאחר כ-540 משחקים במדי לידס חתם האנטר בבריסטול סיטי תמורת כ-40,000 פאונד. הוא שיחק בבריסטול 3 עונות, במהלכן ערך כ-108 הופעות וכבש 4 שערים. משחקו האחרון בקבוצה היה מול לידס. ביוני 1979 הצטרף האנטר לבארנסלי במדיה הופיע כ-31 פעמים עד שפרש סופית ממשחק פעיל. בספטמבר 1980 התמנה האנטר למאמנה של בארנסלי. הוא החליף בתפקיד את שחקן העבר אלן קלארק, שמונה למאמנה של לידס יונייטד. לאחר כ-4 עונות בבארנסלי עבר לאמן את וסט ברומיץ' אלביון, שם סיים את תפקידו בתום עונת 1984/5. ביוני 1985 החל האנטר לאמן את קבוצת רות'רהאם יונייטד למשך 2 עונות. בשלהי 1988 שב ללידס כמאמן זמני במקומו של בילי ברמנר שפוטר מתפקידו, אולם סיים את דרכו כמאמן במועדון לאחר כ-3 משחקים בלבד כאשר הווארד וילקינסון החליף אותו בתפקיד. קבוצתו האחרונה כמאמן הייתה ברדפורד סיטי אותה אימן מ-1989 עד ראשית 1990. ב-10 באפריל 2020 דווח כי האנטר מאושפז בבית חולים ומקבל טיפול לאחר שנבדק ונמצא שהוא נושא את נגיף הקורונה. ב-16 באפריל דווח כי הוא נמצא במצב קשה מאוד. ב-17 באפריל הודיעה הנהלת לידס יונייטד כי האנטר נפטר כתוצאה מהמחלה. בהצהרה ששחרר המועדון נאמר: "האנטר משאיר אחריו חור ענק במשפחת לידס יונייטד, ומורשתו לא תישכח לעולם". מדיה וקבצים בנושא נורמן האנטר בוויקישיתוף נורמן האנטר, באתר Transfermarkt נורמן האנטר, באתר Soccerway נורמן האנטר, באתר National Football Teams נורמן האנטר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt נורמן האנטר במוזיאון הכדורגל הלאומי האנגלי נפרדים מאגדה: נורמן האנטר מת מקורונה בגיל 76, באתר ynet, 17 באפריל 2020 אבל כבד בכדורגל האנגלי: נורמן האנטר מת מקורונה בגיל 76, באתר ספורט 1, ‏17 באפריל 2020(הקישור אינו פעיל)
קארן בליקסן

קארן פון בליקסן-פינקה (בדנית: Karen von Blixen-Finecke‏; 17 באפריל 1885 – 7 בספטמבר 1962), ידועה בעיקר בשם העט איזק דינסן (Isak Dinesen), הייתה סופרת דנית. בליקסן נולדה בדנמרק כקארן דינסן. אביה היה סופר ואיש צבא, שהתאבד כשהייתה בת 10 לאחר שאובחן כסובל מעגבת. כשהייתה בת 24 התחתנה עם בן דודה השוודי והשניים עברו לקניה, שם ניהלו מטע קפה, שנקנה מכספי משפחתה. נישואיהם החזיקו מעמד 7 שנים בלבד. בליקסן התאהבה בצייד מקומי בשם דניס פינץ` האטון, איתו חיה עד למותו בתאונת מטוס בשנת 1931. סיפור חייה בקניה ויחסיה עם בעלה ועם האטון היוו הבסיס לספרה "זיכרונות מאפריקה", אותו פרסמה תחת שם העט איזק דינסן. בהיותה בקניה היא התיידדה עם בריל מרקהם. בליקסן השתמשה במספר שמות עט נוספים, חלקם גבריים וחלקם נשיים. אף על פי ששפת האם שלה הייתה דנית, היא כתבה באנגלית ותרגמה את ספריה לדנית. כתיבתה הייתה יוצאת דופן לתקופתה. ראשית, היא השתדלה לכתוב לפי מיטב המסורת של מספרי הסיפורים שבעל-פה. שנית, כתיבתה התרפקה על ערכים שנחשבו מיושנים בתחילת המאה העשרים ולפיכך רבות מעלילות סיפוריה התרחשו במאה התשע עשרה. שלישית, יצירותיה היוו תמהיל מוזר של ערכים אריסטוקרטיים, מחאה אנטי-קולוניאליסטית, מחאה אנטי-נאצית, גותיות, ארוטיקה ויסודות אוטוביוגרפיים. בליקסן זכתה להכרה והערכה של אושיות ספרותיות בולטות, כגון ארנסט המינגוויי, (שהביע את הערכתו אליה במילים: "הייתי מרגיש היום מאושר יותר לו היו נותנים את פרס נובל לסופרת היפה איסאק דינסן") טרומן קפוטה, פרל בק, אי. אי. קאמינגס וארתור מילר.[דרוש מקור] בליקסן הייתה חולנית במשך כל חייה. כפי הנראה נדבקה בעגבת מאביה עוד בטרם נולדה. היא סבלה מכיבי קיבה חמורים, שהובילו להסרת חלק מקיבתה, ובסופו של דבר למותה מתת-תזונה, בגיל 77. בשנת 1985 יצא לאקרנים הסרט "זיכרונות מאפריקה" בכיכובם של מריל סטריפ ורוברט רדפורד. הסרט זכה להצלחה רבה ובעקבות הצלחתו, הפך ביתה של בליקסן בניירובי שבקניה למוזיאון לאומי. מוזיאון נוסף המוקדש לבליקסן נמצא באחוזת המשפחה שבדנמרק. סרט נוסף שנעשה על פי יצירתה של בליקסן הוא החגיגה של באבט מ-1987. שבעה סיפורים גותיים, תרגם אהרן אמיר, הוצאת זמורה-ביתן-מודן, 1980. סיפורי חורף, תרגמה ליאורה הרציג, הוצאת זמורה-ביתן, 1985. זיכרונות מאפריקה, תרגמה ליאורה הרציג, הוצאת זמורה-ביתן, 1986. קרנבל, תרגמה לאה זגגי, הוצאת זמורה-ביתן, 1987. צללים על העשב, תרגמה ג. אריוך, הוצאת זמורה-ביתן, 1991. סיפורים אחרונים, תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת זמורה-ביתן, 1996. מדיה וקבצים בנושא קארן בליקסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קארן בליקסן (באנגלית) דף מידע על הסופרת מוזיאון קארן בליקסן בדנמרק מוזיאון קארן בליקסן בקניה עופרה עופר אורן, מה היו אומרים הילידים על זכרונותיה מאפריקה?, בבלוג "סופרת ספרים", 24 במרץ 2015 קארן בליקסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קארן בליקסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קרן קריסטנס בליקסן (1885-1962), דף שער בספרייה הלאומית כתבי קארן בליקסן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) קארן בליקסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קארן בליקסן, באתר MusicBrainz (באנגלית) קארן בליקסן, באתר Discogs (באנגלית) Ernest Hemingway, Conversations with Ernest Hemingway, p. 78, University press of Mississippi, 1986
הומותריום

הומותריום (שם מדעי: Homotherium; מילולית: "בהמה/חיה זהה") הוא סוג בתת-משפחת השנחרבים שחי בצפון אמריקה, באירופה, באסיה ובאפריקה. שמו של יונק זה ניתן לו עקב דמיון גדול בין מבנה הגולגולת שלו לזה של שנחרבי מוכר אחר - המכיירודוס. הוא מכונה גם "חתול הסימיטר", עקב ניביו הארוכים. ההומותריום הופיע לפני 3 מיליוני שנים ונכחד לפני כ-10,000 שנה. הוא היה טורף גדול ורץ במהירות גבוהה מאוד של 90 קמ"ש. הוא טרף אנטילופות ותאואים. הוא החל להיכחד באפריקה לפני מיליון וחצי שנים. באירואסיה הוא שרד עד לפני 30,000 שנים. הפרט האחרון נעלם לפני 10,000 שנים לערך. כמה מהמאפיינים הפיזיים של ההומותריום אינם אופייניים לחתוליים גדולים. היה לו צוואר מוארך, עובדה שהפכה את "כוונון" הראש לשם נשיכת הטרף ליעילה ומדויקת יותר. שיניו החותכות וניביו התחתונים חברו יחדיו לאחיזה חזקה ודקירה רבת עצמה. בין החתוליים הקיימים, רק לטיגריס (Panthera tigris) יש שיניים חותכות גדולות כמו של ההומותריום, כך שהן עוזרות לו בהרמתו ובסחיבתו של הטרף. בסוג הומותריום קיימים עשרה מינים: H.latidens H. serum H. ischyros H. aethiopicum H. hadarensis H. crenatidens H. nestianus H. nihowanensis H. ultimum H. sainzelli יונק זה הופיע בסדרה העולם החדש הפראי. מדיה וקבצים בנושא הומותריום בוויקישיתוף הומותריום, באתר NCBI (באנגלית) הומותריום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) הומותריום, באתר GBIF (באנגלית)
תאמאש פרישקין

תאמאש פרישקין (בהונגרית: Tamás Priskin; נולד ב-27 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת גיור. ייצג את נבחרת הונגריה ביורו 2016. פרישקין החל את דרכו במועדון ההונגרי גיור, וב-9 באוגוסט 2006 השלים את מעברו לליגה האנגלית, כאשר חתם בווטפורד על חוזה לארבע שנים. פרישקין ערך את הופעת הבכורה שלו בווטפורד ב-19 באוגוסט 2006 מול אברטון. במהלך המשחק הוא בישל לדמיאן פרנסיס את השער הראשון של ווטפורד לעונה. לאחר שלוש עונות בווטפורד, מתוכן תקופה קצרה בה הושאל לפרסטון נורת' אנד, עבר פרישקין לאיפסוויץ' טאון. את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש ב-25 באוגוסט בהפסד 2-1 נגד פיטרבורו יונייטד במסגרת גביע הליגה. בפברואר 2010 הושאל לקווינס פארק ריינג'רס ובסיום העונה חזר לאיפסוויץ'. במרץ 2011 הושאל לסוונסי סיטי עד לסיום העונה. בנובמבר 2011 הושאל לדרבי קאונטי לתקופה של שישה שבועות. ב-8 בפברואר 2012 עבר לאלניה ולדיקווקז הולדיקווקזית. כבר במשחקו הראשון בקבוצה הוא כבש שער ניצחון מול טורפדו מוסקבה, ובסך הכל שיחק שנתיים במועדון, במהלכן כבש 14 שערים. עם סיום חלון ההעברות ב-1 בפברואר 2014 חתם פרישקין באוסטריה וינה והושאל לחצי עונה למכבי חיפה. ב-22 ביולי 2014 חזר לקבוצת נעוריו גיור. ב-1 ביולי 2015 חתם בסלובן ברטיסלאבה הסלובקית. ב-2 ביוני 2017 חתם בפרנצווארוש. בעונת 2018/2019 הושאל לסומבטהיי האלאדאש. מדיה וקבצים בנושא תאמאש פרישקין בוויקישיתוף תאמאש פרישקין, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל תאמאש פרישקין, באתר Transfermarkt תאמאש פרישקין, באתר Soccerway תאמאש פרישקין, באתר BDFutbol תאמאש פרישקין, באתר WorldFootball.net תאמאש פרישקין, באתר National Football Teams תאמאש פרישקין, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמנואלה ד'אסטורגה

אמנואלה ד'אסטורגה (באיטלקית: Emanuele d'Astorga;‏ 1680–1757?) היה מלחין איטלקי. ד'אסטורגה נולד בעיר אוגוסטה בסיציליה למשפחה אמידה ממעמד האצולה. סיציליה הייתה אז תחת שלטון ספרדי. את לימודיו המוזיקליים עשה בפלרמו ולאחר ריב עם אביו עזב את סיציליה והתיישב ברומא. בשנת 1709 העלה בג'נובה את האופרה הראשונה שלו - דפני, שזכתה להצלחה רבה. בתוך הקהל היה הקיסר קרלוס ה-3 הטוען לכתר הספרדי שלקח אותו לפמלייתו בווינה והעניק לו פנסיה מלכותית נדיבה כדי שימשיך לכתוב מוזיקה. לאחר שד'אסטורגה הסתבך בחובות הוא נאלץ לעזוב את וינה ולחזור עם משפחתו לסיציליה. כעבור ארבע שנים עזב את משפחתו ונדד ברחבי אירופה. לא ידוע עליו הרבה. גם שנת מותו אינה ברורה וכן מקום מותו: מדריד, ליסבון או טירה בבוהמיה. במאה ה-19 נכתבו על ד'אסטורגה ספרים, מחזות ואף אופרה. בגלל חוסר בעובדות היסטוריות הומצאו עליו אגדות. אחד המיתוסים הוא שאביו היה בין המורדים בשלטון הספרדי בסיציליה. הוא נתפס על ידי הספרדים שאילצו את אסטורגה ואמו לחזות בהוצאתו להורג. הספרדים שלחו את אסטורגה למנזר בעיר אסטורגה בספרד שם התחנך. המלחין הגרמני יוהאן יוזף אברט (1915–1832) כתב ב-1866 אופרה בשם אסטורגה שבה ד'אסטורגה יוצא מדעתו וחוזר לשפיות רק לאחר שהוא שומע את אשתו שרה את הסטאבט מאטר שלו. ד'אסטורגה חיבר כ-150 קנטטות קאמריות. מהאופרה שלו דפני שרדה רק המערכה הראשונה. רוב יצירותיו נשכחו ורק הסטאבט מאטר עמד במבחן הזמן. זו יצירה למקהלה קטנה ולאנסמבל קאמרי עם סולנים: 2 סופרנו, מצו סופרנו, טנור ובס. היצירה בת 9 חלקים ונמשכת כ-25 דקות. גם על זמן כתיבתה יש מחלוקת -1707 או 1730. אמנואלה ד'אסטורגה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמנואלה ד'אסטורגה, באתר Discogs (באנגלית) אמנואלה ד'אסטורגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ארתור בנג'מין

ארתור לסלי בנג'מין (באנגלית: Arthur Leslie Benjamin;‏ 18 בספטמבר 1893, סידני – 10 באפריל 1960, לונדון) היה מלחין, פסנתרן ומנצח יהודי-אוסטרלי. בשנת 1911 זכה בנג'מין במלגה מבית הספר התיכון העיוני בבריסביין לקולג' המלכותי למוזיקה באנגליה. אחרי שירות בחיל התותחנים ובחיל האוויר במלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1914 ל-1916 היה מנצח התזמורת הסימפונית של ונקובר, קנדה ובשנת 1919 התמנה לפרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון של סידני. הוא חזר לאנגליה בשנת 1921 והתמנה לפרופסור לפסנתר בקולג' המלכותי למוזיקה. בין תלמידיו בקולג' היה בנג'מין בריטן ואלאן הודינוט היה בין המלחינים המצליחים שלימד באופן פרטי. כפסנתרן ניגן לראשונה בבריטניה את הרפסודיה בכחול של ג'ורג' גרשווין, שהשפעתה ניכרה ב"קונצ'רטינו לפסנתר" שלו משנת 1926. בנג'מין מת בשנת 1960 ממחלת הסרטן. הוא נודע באדיבותו ובנדיבות שגילה לזולתו. בנג'מין כתב אופרות רבות, ביניהן "ייקחנה השד", "פרימה דונה" ו"מניאנה" ו"בין שתי ערים", על פי ספרו של צ'ארלס דיקנס, שזיכתה אותו בפרס פסטיבל בריטניה לשנת 1951. עוד חיבר יצירות לתזמורת, שירים ומוזיקה לסרטים. הוא חיבר קונצ'רטו למפוחית פה בשביל לארי אדלר והכניס לאופנה את מוזיקת הקליפסו ביצירתו המפורסמת ביותר, "רומבה ג'מאיקה", שחיבר בשנת 1938, שעליה העניקה לו ממשלת ג'מאיקה חבית רום לשנה כתודה על פרסום שם ארצה ברבים. הוא כתב גם את הקנטטה "ענני סערה" לסרטו של אלפרד היצ'קוק, "האיש שידע יותר מדי" (1934, גרסה מחודשת 1956). בין היצירות שכתב: ג'יג הנהר האדום (1945), מחול קאריבי (1946), דיברטימנטו על נושאים של גלוק ו"סימפוניית מלחמה" קודרת, שחיבר בקנדה. ארתור בנג'מין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארתור בנג'מין, באתר AllMovie (באנגלית) ארתור בנג'מין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארתור בנג'מין, באתר AllMusic (באנגלית) ארתור בנג'מין, באתר MusicBrainz (באנגלית) ארתור בנג'מין, באתר Discogs (באנגלית) ארתור בנג'מין, דף שער בספרייה הלאומית רמבה ג'מאיקה בביצוע לשני פסנתרים, באתר יוטיוב ארתור בנג'מין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)