laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אל-קובייבה

אֶל־קֻבֵּיבֶּה (ערבית القبيبة) הוא כפר ברשות הפלסטינית, השוכן בשטח B כשני קילומטרים מצפון להר אדר. משמעות שמו של הכפר הוא "הכיפה הקטנה". בשנת 2010 התגוררו באל־קובייבה 3,321 תושבים. בכפר שוכנת כנסיית אל־קובייבה הפרנציסקנית המנוהלת על ידי משמורת ארץ הקודש ואשר מנציחה את התגלות ישו לשניים מתלמידיו בדרך לאמאוס, מיד לאחר שנצלב. כחצי קילומטר ממערב לכנסייה, בלב כיפה מיוערת, שוכנת אכסניה פרנציסקנית. מרדכי בר-און, בן המאה שעברה, ירושלים : הוצאת כרמל, 2011, עמ' 31-28. מדיה וקבצים בנושא אל-קובייבה בוויקישיתוף הרשות הפלסטינית לסטטיסטיקה
נדיפות (כימיה)

בכימיה ובפיזיקה, נדיפות היא מונח המכמת את נטייתו של חומר כלשהו להתאדות. נדיפותו של חומר קשורה באופן ישיר ללחץ האדים של אותו חומר; בטמפרטורה נתונה, חומר בעל לחץ אדים גבוה יותר יתאייד מהר יותר מאשר חומר בעל לחץ אדים נמוך יותר. במונח נעשה שימוש בעיקר בהקשר של נוזלים, אך הוא יכול גם לשמש לתיאור תהליך ההמראה של חומרים בעלי מאפיינים של מוצקים, כמו למשל קרח יבש (פחמן דו-חמצני מוצק) ואמוניום כלוריד, אשר יכולים להפוך ישירות ממצב מוצק למצב גזי מבלי להפוך קודם לנוזל. לחץ האדים של חומר הוא הלחץ שבו הפאזה הגזית שלו היא בשיווי משקל עם הפאזות המעובות הסמוכות שלו (נוזל ומוצק). זהו מדד לנטייתן של מולקולות ואטומים לברוח מנוזל או ממוצק. נקודת הרתיחה של נוזל בלחץ אטמוספירי היא אותה הטמפרטורה שבה לחץ האדים שלו משתווה ללחץ האטמוספירי שמסביבו והיא לעיתים מכונה נקודת הרתיחה הנורמלית. ככל שלחץ האדים של נוזל גבוה יותר בטמפרטורה נתונה כך נדיפותו גבוהה יותר ונמוכה יותר נקודת הרתיחה שלו. טבלת לחצי האדים (משמאל) מציגה את תלות לחץ האדים בטמפרטורה של מגוון נוזלים. לדוגמה, עבור כל טמפרטורה נתונה, למתיל כלוריד יש את לחץ האדים הגבוה ביותר בין הנוזלים בטבלה. יש לו גם את נקודת הרתיחה הנמוכה ביותר (24.2- °C), שהיא הנקודה שבה לחץ האדים של מתיל כלוריד (הקו הכחול) חותך את קו הלחץ האופקי של אטמוספירה אחת של לחץ מוחלט. משוואת קלאוזיוס-קלפרון זיקוק לחץ חלקי חוק ראול
המפלצות שלי

המפלצות שלי (באנגלית: Me and My Monsters) היא סדרת קומדיה עם בובות ושחקנים. משפחת קרלסון חוזרת מאנגליה, ואדי, הילד של המשפחה מגלה שיש להם מרתף ושם יש מפלצות, והם נהפכים להיות חברים. המפלצות עושות להם הרבה צרות, אבא של אדי, אמא של אדי ואנג'לה, אחות של אדי, שונאים את המפלצות אך במהלך הסדרה מתחילים להסתדר אחד עם השניים. אדי (שי אוטולונגי): הילד של המשפחה, מגלה שיש למשפחה מרתף ושם יש מפלצות. האגיס (אלדד פריבס): מפלצת אדומה, בגובה למעלה מ-3 מטר. תמיד מפליץ. פינד (יואב בר לב): מפלצת ירוקה, בעלת 4 עיניים בולטות, בכל צד עין, ומאחורה עוד 4 עיניים, בסך הכול 10 עיניים. נורמן (גיא רושיניאק): מפלצת סגולה, לא מבינים מה היא אומרת, רק פינד מבין. אנג'לה (מאיה מיטלפונקט): אחותו של אדי, שונאת את המפלצות. קייט (ענת ניב): אמו של אדי, חצי מחבבת את המפלצות, חצי שונאת אותם. ניק (גלעד קלטר): אבא של אדי, שונא את המפלצות, מנסה להוציא את המפלצות מהבית. אתר האינטרנט הרשמי של המפלצות שלי (באנגלית) "המפלצות שלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המפלצות שלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1997

אליפות אירופה בכדורגל נשים 1997, הידועה גם בשם יורו הנשים 1997, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים השביעית שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בנורווגיה ובשוודיה מ-29 ביוני עד ה-12 ביולי 1997. אף על פי שנבחרו כמארחות, לא העפילו נורווגיה ושוודיה באופן אוטומטי לטורניר, אלא נאלצו להשתתף עם יתר הנבחרות במשחקי המוקדמות שהחלו בספטמבר 1995. במשחק הגמר נפגשו גרמניה (בפעם הרביעית בתולדותיה) ואיטליה - בהופעה שנייה בגמר. בסיום המשחק, ניצחה גרמניה 0-2 משערים של סנדרה מינרט ובירגיט פרינץ, וזכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות והרביעית בסך הכל. קרולינה מוראצ'ה, שהובילה את האיטלקיות עד לגמר הטורניר, סיימה כמלכת השערים (5 כיבושים) וכשחקנית המצטיינת של הטורניר. חמישה אצטדיונים, בחמש ערים שונות (שלוש בנורווגיה ושתיים בשוודיה), נבחרו לארח את משחקי אליפות אירופה. משחק הפתיחה של הטורניר נערך באצטדיון טינגוואלה שבשוודיה, ומשך כ-3,829 צופים בלבד. אצטדיונים אלו ארחו בסך הכל 15 משחקים במסגרת הטורניר, כשהמשחק בין גרמניה לנורווגיה במהלך שלב הבתים מושך מספר שיא של צופים - 7,666. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיונים של לילסטרום וקרלסטאד ומשחק הגמר נערך באצטדיון אולבאל שבאוסלו, אל מול קהל של 2,221 איש. 4 שערים קרולינה מוראצ'ה (איטליה) מריאן פטרסן (נורווגיה) אנג'ליקה רוהאס (צרפת) 3 שערים אנג'לס פארג'ו (ספרד) האתר הרשמי של אליפות אירופה 1997
הפרח לפרפר

הפרח לפרפר הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. פורסם לראשונה בשנת תרפ"ב 1922. השיר הולחן על ידי פואה גרינשפון, ועל ידי נחום נרדי, שלחנו הנפוץ זכה לביצועים רבים. נושא השיר הוא יפי הטבע ויחסי הגומלין בין יצורים: פרח ופרפר, המכונה "פרח חי". אל יחסי הגומלין בטבע, יצק המשורר את "דברי" הפרח, הקורא לפרפר לנהל עמו יחסי אחווה, מזמין אותו לשתות את הצוף שלו: "וּמִכּוֹסִי טַל שְׁתֵה", ולהשתמש בו ליצירת "מְעִיל, כְּתֹנֶת פַּסִּים" צבעוני חדש. ביאליק חיבר את השיר הפרפר לפרח, כהמשכו, ושני השירים הובאו יחדיו בקובצי שירה לילדים. פַּרְפַּר, פַּרְפַּר, פֶּרַח חָי, רֶד-נָא מַהֵר, שֵׁב עָלַי. רֶד-נָא מַהֵר, מְצֵה וּמְצֵה, וּמִכּוֹסִי טַל שְׁתֵה. תְּפֹר מִצְּבָעַי לְךָ מְעִיל, כְּתֹנֶת פַּסִּים, כַּנְפֵי גִיל. שְׁנֵינוּ פְּרָחִים – אָח וָאָח, פִּרְחָךְ לִי וּפִרְחִי לָךְ. "הפרח לפרפר" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "הפרח לפרפר" והאזנה לו באתר זמרשת נגה אשד עם קהל שרים את הפרח לפרפר, באתר youtube ח.נ. ביאליק, שירים ופזמונות לילדים, הוצאת דביר, תרצ"ג 1933, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית מיצג של השיר, בשדרות ח"ן (רחובות), באתר gil-sade מידע על הפרח לפרפר בקטלוג הספרייה הלאומית הפרח לפרפר, באתר זמרשת הפרח לפרפר, באתר זמרשת
הפרפר לפרח

הפרפר לפרח הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. פורסם לראשונה בשנת תרפ"ה 1925. השיר הולחן על ידי יואל ולבה, ועל ידי נחום נרדי. השיר חובר כהמשך לשירו של המשורר הפרח לפרפר; כמוהו, מתאר השיר הוא יפי הטבע ויחסי הגומלין בין יצורים: פרח ופרפר. לדבריו ולהזמנתו של הפרח, עונה הפרפר בשיר במילות נימוסין וידידות; הוא מסכים "לשתות מכוסו" את הצוף, ומודיע כי ימשיך במעופו בנוף ההר והגיא, ויחזור אליו בערב עם ברכתם. "הפרפר לפרח" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "הפרפר לפרח" והאזנה לו באתר זמרשת מיצג של השיר, בשדרות ח"ן (רחובות), באתר gil-sade הפרפר לפרח, בספר "שירים ופזמונות לילדים", הוצאת דביר, 1933, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית הפרפר לפרח, באתר זמרשת. הפרפר לפרח, באתר זמרשת. ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היא יושבה לחלון

"הִיא יוֹשְׁבָה לַחַלּוֹן" הוא שיר אהבה של המשורר חיים נחמן ביאליק. השיר נדפס בשבועון של ההסתדרות הציונית, "העולם", ב-1 בספטמבר 1910, והוא השמיני בסדרת שירי עם שפרסם ביאליק בכתב העת. השיר מתאר את רגשותיו של האני השר ל"רחל", אישה עימה הוא מקיים קשרי רעות ואהבה הדדיים: "רָחֵלָה לִי הִיא וְאָנֹכִי לְרָחֵל". הוא מספר כי התנהגותה שנויה במחלוקת בציבור, ועל כן הוא פונה אליו, יחד עם שאר ממועני השיר וסותר את דבריהם: "בְּעֵינֵיכֶם הִיא פְרוּצָה וּבְעֵינַי הִיא בָרָה", ומביע את תלונתו על שפיטתן של הבריות: "וְהוֹלְכוֹת הֵן רָכִיל". הוא מתאר את געגועיו המתמידים אל מושא אהבתו רחל: הוא רואה אותה, במציאות ובדמיונו, יושבת על אדן החלון ומסרקת את שיערה, הוא מתגעגע אליה מבוקר עד ליל, וחסרונה אך מספר שעות מעכיר מאוד את רוחו. באהבתו חסרת הפניות הוא מכנה אותה בכינויים מנוגדים ליחס הציבור; לדעתו רחל היא "בָרָה" - נקיה מכל רבב, וטהורה - "הַנְּשָׁמָה", ולשמה מתווספת בפיו האות ה"א, לציון אהבתו. כוליות אהבתו מופעלת מול כוליות הטבע, כאשר הוא מזכיר את אהובתו לפני שיבולים וגבעולים בשדה; פרט המלמד כי תקופת השיר היא בתחילת הקיץ. על פי החוקרים זיוה שמיר ואליהו הכהן השיר הוא עיבוד לעברית של שיר אידי עממי. אבנר הולצמן מדגיש את ייחודו של שיר עם זה, לעומת מקורות עממיים; בעוד שבשירים האחרים נעלמת הנערה לבלי שוב, מתלבט הגבר הכותב את השיר בתהיות וייסורים לגבי עתיד היחסים ביניהם. יש כאן סיטואציה ייחודית של מחזר נלהב שנאלץ להתמודד עם הלשונות הרעות של הסביבה, עם ספקנותו שלו ועם חמקנותה של הנערה. לשיר לחן שנכתב על ידי דרורה חבקין ובוצע על ידי ליאור ייני ב-1969 (עיבוד מוזיקלי: בני נגרי). לחן ידוע שחובר לשיר על ידי מיקי גבריאלוב, יצא לאור בתקליטו של אריק איינשטיין, "חמוש במשקפיים" ב-1980, ובתקליטו של גבריאלוב "זה היה סיפור של חורף" מ-1990. מאוחר יותר בוצע השיר גם על ידי מוש בן-ארי ואיגי דיין. מידע על היצירה "היא יושבה לחלון" באתר מיוזיק בריינז "היא יושבה לחלון" באתר בית לזמר העברי היא יושבה לחלון (לחן מיקי גבריאלוב) בביצוע Maoration, וידאו קליפ השיר באתר YouTube היא יושבה לחלון (לחן דרורה חבקין), בביצוע אל המשורר מארחים את ליאור ייני, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב היא יושבה לחלון (לחן מיקי גבריאלוב), בביצוע אל המשורר מארחים את ישראל גוריון, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב זיוה שמיר, ‏"היא יושבה לחלון" - תרגום מילולי של שיר-עם יידי או יצירה מקורית של ביאליק?, עתון 77 גיליון 066-067, יולי-אוגוסט 1985, עמ' 16–17, בארכיון הדיגיטלי של כתב העת בספריית אוניברסיטת טקסס באוסטין חיים נחמן ביאליק, משירי־עם (השיר בעמוד 6), העולם, 1 בספטמבר 1910 חיים נחמן ביאליק, השירים, ערך והוסיף מבואות, ביאורים ונספחים: אבנר הולצמן, דביר, 2004, עמ' 403 ראו: אליהו הכהן,"שיכור איז א גוי" (ועל "היא יושבה לחלון"), באתר library.osu.edu. היא יושבה לחלון, באתר "סטריאו ומונו"
הביצה שהתחפשה

הַבֵּיצָה שֶׁהִתְחַפְּשָׂה הוא ספר ילדים ישראלי מפורסם שכתב ואייר דן פגיס, וראה אור בשנת תשל"ג-1973 בהוצאת עם עובד. זהו ספר הילדים היחידי שחיבר פגיס, שהיה משורר וחוקר ספרות נודע. הספר הפך לאחד מהספרים הקלאסיים בספרות הילדים בישראל ונמצא ברשימת ספרי הליבה שפרסם משרד החינוך לכיתות א–ב. הספר כתוב בכתב היד של פגיס, ומוקדש לשני ילדיו. הסיפור, הפותח במילים ”הָיֹה הָיְתָה בֵּיצָה שֶׁלֹּא רָצְתָה לִהְיוֹת בֵּיצָה...”, הוא משל המציג את סיפורה של ביצה שאינה מרוצה מעצמה. היא מתגלגלת בעולם (פוגשת כדור פינג פונג ובלון), מתהפכת, מתלבטת ומתחפשת (לפרח, פטרייה, סל, שעון, ליצן, כד, תפוח ודברים נוספים), עד שלבסוף מוצאת אותה התרנגולת שהטילה אותה ומעניקה לה את החום שחיפשה. מתוך הביצה בוקע אפרוח. הסיפור, בדומה לסיפור הברווזון המכוער, מלווה את הדמות הראשית בחיפוש זהות חדשה. הביצה אינה מרוצה ממצבה, ומחפשת אפשרות לביצוע מטמורפוזה לדמות אחרת. לאחר ניסיונות רבים, חוזר הגיבור אל ביתו המוכר ומתפתח שם. מוסר ההשכל של הסיפור הוא ביכולת של האדם להאמין בעצמו ולהתפתח מתוך המצב בו הוא נמצא. בעיר חולון הוצב גן סיפור בו עיצבה האמנית יעל ארצי סדרת פסלים בהשראת הסיפור "הביצה שהתחפשה". הפסלים בדמות הביצה, הבלון, הפרח, הליצן ואמא תרנגולת, עשויים ברזל, נירוסטה ויציקת ברונזה. על בסיס הסיפור הועלו מחזות, שעת סיפור וכדומה. לילי גלזנר, "בעקבות ביצה ותחפושת: קריאה קווירית ביצירתו לילדים של דן פגיס, "הביצה שהתחפשה"", החינוך וסביבו: שנתון סמינר הקיבוצים, ל"ח, 2016, עמ' 322-317. טקסט מלא צילה רון, ‏הביצה שנתחפשה, ספרות ילדים ונוער 3, אפריל 1975, עמ' 3–10 טל איתן, חיפוש עצמי: להתחפש לאחר כדי למצוא משמעות, באתר ynet, 7 במרץ 2012 יגאל שוורץ, 'הביצה שהתחפשה', 'בפברואר כדאי לקנות פילים': דן פגיס, יואל הופמן, מודרניזם ופוסטמודרניזם, עיונים בספרות ילדים 26, תשע"ו 2016, עמ' 5–25 רוחמה אלבג, 'הביצה שהתחפשה': אפשרות של אחרות בשירת דן פגיס, עיונים בספרות ילדים 26, תשע"ו 2016, עמ' 27–39 שמעונה פוגל, הביצה שהתחפשה: סיפורו של הילד דן פגיס בשואה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 15 באוגוסט 2018 הביצה שהתחפשה, באתר OCLC (באנגלית) רחלי דויטש וגיל סלוביק, ביצה בורחת מבשורה: על הביצה שהתחפשה בראי הפילוסופיה הקיומית, באתר המרכז האקדמי שלם, 19 באוקטובר 2021 קריאה אמנותית בפי דרור קרן, סרטון באתר יוטיוב, בערוץ הופ! ילדות ישראלית קריאה אמנותית בפי ירדן בר-כוכבא-הלפרין ודידי שחר (עיטור מוזיקלי: טל בלכרוביץ'), סרטון באתר יוטיוב, בתוכנית "שבת בבוקר" עם ירדן ודידי, גלי צה"ל בועז ווליניץ‏, שעת סיפור: 70 "נכסי צאן ברזל" יילמדו בבתי הספר, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2011. משרד החינוך,רשימת ספרי ליבה. גן סיפור הביצה שהתחפשה באתר עיריית חולון; גן סיפור "הביצה שהתחפשה", באתר חולון גדולה לילדים, בארכיון האינטרנט. מופע על בסיס הסיפור בתיאטרון חלום, גבעתיים.
זיילנדית

זיילנדית (Zeêuws; הולנדית: Zeeuws) היא וריאציה לשונית המדוברת במחוז זיילנד שבדרום-מערב הולנד ובאי חוריי אוברפלאקיי במחוז דרום הולנד. זיילנדית קרובה מאוד להולנדית, אך ישנם הבדלים בהגייה, באוצר המילים ובדקדוק. השפה משתמשת באלפבית לטיני. זיילנדית שייכת למשפחות השפות הגרמאניות מערביות (בדומה להולנדית, אפריקנס, ולימבורגית) ויש המחשיבים אותה כניב פרנקוני תחתי. מדיה וקבצים בנושא זיילנדית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגלה את אמריקה

מגלה את אמריקה (באנגלית: Coming to America) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1988 בכיכובו של אדי מרפי. הסרט, שבוים על ידי ג'ון לנדיס, מספר על נסיך אפריקאי מפונק במיוחד ממדינה דמיונית בשם זמונדה שמחליט לטוס לארצות הברית כדי למצוא כלה שתשפוט אותו על פי כישוריו ולא על פי הייחוס המשפחתי שלו. אקים ג'ופר (בגילומו של אדי מרפי) הוא נסיך עשיר ומפונק, יורש העצר של המדינה הבדויה זמונדה. כיאה למעמדו, ג'ופר לא עושה שום דבר לבד ולכל פעולה יש לו משרתים. הם מצחצחים לו את שיניו, רוחצים אותו, משכיבים אותו לישון ואפילו מאכילים אותו. לג'ופר קצת נמאס מהפינוק הזה והקש ששובר את גב הגמל הוא ההחלטה של הוריו כי בהתאם למסורת עליו להינשא בשידוך לאישה שהוכנה לכך מילדותה ומפגישים אותו עם אשתו לעתיד, שמתגלה כטיפשה שמצייתת ללא תנאי לכל פקודותיו המגוחכות ביותר. אקים מודיע שהוא לא רוצה אישה כזאת ומחליט לטוס לארצות הברית כדי להכיר שם אישה אמיתית, כזאת שלא חונכה לציית לכל פקודותיו ותעניק לו אהבה בזכות מי שהוא ולא בזכות ייחוסו המשפחתי. הוא לוקח איתו את עוזרו האישי וחברו הטוב סמי SEMMI (בגילומו של ארסניו הול) והשניים נוחתים בניו יורק. ג'ופר לא מכיר את המדינה וחושב שהמקום הטוב ביותר למצוא אישה הוא בקווינס (על פי התרגום שלו - מלכות). הם שוכרים דירה מוזנחת בשכונת ג'מייקה וג'ופר מתחיל לעבוד לראשונה בחייו במסעדת המזון המהיר של מקדואל. אקים מתאהב בבתו של מקדואל שבתחילה מסרבת לצאת איתו לבלות ולומד לחיות את החיים הפשוטים. סמי לא כל כך אוהב את הרעיון ומזעיק את הוריו להגיע מיד לניו יורק ו"להציל" את בנם. למרות שמקדואל מאושר מהעובדה שבתו תתחתן עם נסיך, היא לעומת זאת זועמת על השקר של אקים ובשלב הזה לא מוכנה לחזור איתו לזמונדה. משפחת ג'ופר חוזרת הביתה כשאקים שבור לב. המלך מבין לליבו של בנו ובניגוד למסורת המשפחה הוא מבטל את האיסור להתחתן עם נשים שלא מזמונדה. הזוג המאוהב משלים והשניים עוברים למדינה האפריקאית ומתחתנים. הסרט קיבל ביקורות חיוביות למדי וזכה לציון של 67% מתוך 36 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. גם בקופות רשם הסרט הצלחה גדולה ודורג בארצות הברית במקום השלישי מבחינת הכנסות עם 128 מיליון דולר, כשהסרטים "מי הפליל את רוג'ר רביט" ו"איש הגשם" מקדימים אותו. גם ברחבי העולם אהבו את הסרט שהכניס לקופתו עוד $160,600,000 שהיוו 55.6 אחוזים מהכנסותיו. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, האחד בקטגוריית האיפור, למאפר ריק בייקר והשני בקטגוריית עיצוב התלבושות אך לא זכה בסופו של דבר. מדיה וקבצים בנושא מגלה את אמריקה בוויקישיתוף "מגלה את אמריקה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מגלה את אמריקה", באתר נטפליקס "מגלה את אמריקה", באתר AllMovie (באנגלית) "מגלה את אמריקה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מגלה את אמריקה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מגלה את אמריקה", באתר Metacritic (באנגלית) "מגלה את אמריקה", באתר אידיבי "מגלה את אמריקה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מגלה את אמריקה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מגלה את אמריקה, קדימון הסרט באתר יוטיוב המקומות בהם צולם הסרט באתר movielocationsguide (באנגלית) הכנסות מגלה את אמריקה בארצות הברית ובעולם המועמדים לפרס האוסקר ב-1989
סמל קלגרי

סמל קלגרי (באנגלית: Coat of arms of Calgary) הוא סמלה הרשמי של העיר קלגרי, קנדה. הסמל נקבע בשנת 1902, צויר בשחור-לבן עד 1984, אז יזם אחד מחברי המועצה העירונית את צביעתו. הציצה מורכבת משמש הזורחת מעל הרי הרוקי וחומה המסמלת את מיקומה הגאוגרפי של העיר. על המגן מופיע צלב סנט ג'ורג' מכוסה בעלה אדר, סמלה של קנדה ועליו ביזון כסמל להיסטוריה של המקום. החלקה מכילה שני עלי אדר כייצוג של קנדה, דרדר הכותנה (Thistle) כייצוג של סקוטלנד, כרישה כייצוג של ויילס, תלתן לייצוג אירלנד וורד לייצוג אנגליה. התומכים הם סוס ופר המסמלים את הכלכלה בעיר בעבר. המוטו של העיר הוא המילה Onward (מאנגלית: הלאה, קדימה) בין המספרים 1884 אז הוכרה כעיירה ו-1894, אז הוכרה כעיר. מתחת למוטו מוצלבים דגלי קנדה והממלכה המאוחדת. דגל קלגרי סמל קלגרי באתר העירייה (עמוד 7)
מועצת המלחמה העליונה (יפן)

מועצת המלחמה העליונה (ביפנית: 軍事参議官会議) נוסדה במהלך התפתחות הממשלה בתקופת מייג'י, המטרה לחזק את סמכותה. מנהיגה הראשון של המועצה היה יאמגאטה אריטומו, בן נחלת צ'ושו, הנחשב לאבי צבא יפן והיה לראש ממשלת יפן. מועצת המלחמה העליונה התבססה על הדגם הגרמני של מטה כללי, בו לראש המטה יש גישה ישירה לקיסר וביכולתו לפעול ללא אישור הממשלה האזרחית. החל בנובמבר 1937 החליפה ועדת הקישור לממשלה של המטה הכללי הקיסרי את המועצה, על פי פקודתו של הקיסר הירוהיטו. הקיסר התכוון שהוועדה תסייע לקרב בין ראשי המטות של הצבא ושל הצי לבין הממשלה, ותאפשר חלוקת משאבים יעילה יותר. החלטות הוועדה נמסרו בוועידה קיסרית בה נכח הקיסר בארמון הקיסרי של טוקיו. תכנון מדיניות המלחמה של יפן והתיאום בין זרועות הממשל לצבא נעשה על ידי המועצה העליונה לניהול המלחמה, מעין קבינט מלחמה מצומצם, שהוקם ב-1944. כללה שישה נציגים של הממשלה ושל הצבא והצי היפני, שכונו "ששת הגדולים" - ראש הממשלה, שר החוץ, שר המלחמה, שר הימייה, ראש מטה הצי וראש מטה הצבא. לחלק מדיוני המועצה הצטרף גם הקיסר הירוהיטו ויועצו הקרוב, שומר חותם המלך קואיצ'י קידו. העובדה שארבעה מתוך ששת חברי קבינט המלחמה היו קציני צבא בכירים בשירות פעיל או בעברם הקרוב, מעידה על ההשפעה המכרעת של הצבא היפני על קביעת מדיניותה של יפן החל משנות ה-30, ועל היעדר הבחנה ברורה בין הדרג המדיני-אזרחי לבין הדרג הצבאי בהנהגה היפנית. המועצה הורכבה במעלי התפקידים הבאים: קיסר יפן ראש ממשלת יפן שר החוץ שר המלחמה שר הימייה ראש מטה הצי הקיסרי היפני ראש מטה צבא יפן Bix, Herbert P. Hirohito and the Making of Modern Japan, Harper Collins, 2000. ISBN 9780060193140. ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתיב פולני

כתיב פולני, המכונה גם כתיב תחילי-prefix, הוא שיטה לכתיבת ביטויים מתמטיים ולהצרנת ביטויים לוגיים. השיטה פותחה על ידי הלוגיקן הפולני יאן לוקשביץ' (אנ') בשנת 1920. שיטה זו באה לפצות על מספר חסרונות של שיטת הכתיב הנפוצה: הצורך להגדיר כללי קדימות אופרטורים (כלומר סדר ביצוע הפעולות). השימוש המסורבל בסוגריים. הצורך בהליך פענוח מסובך כדי למצוא את הפונקציה שיש לחשב ראשונה. העיקרון המנחה של הכתיב הפולני הוא כתיבת הפונקציה (האופרטור) לפני (או אחרי, בכתיב פולני הפוך המכונה גם כתיב סופי – postfix) האיברים שעליהם היא פועלת, כאשר מספר האיברים של כל פונקציה ידוע מראש. למשל, במקום לכתוב 2 + 3 {\displaystyle 2+3} נכתוב בכתיב הפולני + 2 , 3 {\displaystyle +2,3} . שיטה זו איננה בשימוש בלוגיקה כיום, אך בשל העובדה שקל לנתח ביטוי בכתיב פולני באמצעות מחשב, נעשה בה שימוש במספר שפות תכנות, בעיקר בשפות תכנות מבוססות מחסנית כמו dc‏ (desk calculator) ביוניקס, או פוסטסקריפט. במקום לכתוב את הביטוי: 4 ⋅ ( 5 + 7 ) ( 1 + 1 ) {\displaystyle 4\cdot (5+7)^{(1+1)}} נכתוב בכתיב הפולני:   ⋅ 4 ∧ + 5 , 7 + 1 , 1 {\displaystyle \ \cdot 4\wedge +5,7+1,1} (הסימן ∧ {\displaystyle \wedge } מסמן העלאה בחזקה). במקום לכתוב את הביטוי הלוגי: ( p ∨ ∼ q ) ∧ r {\displaystyle (p\,\vee {\mathord {\sim }}q)\wedge r} נכתוב בכתיב הפולני: ∧ ∨ p ∼ q , r {\displaystyle \wedge \vee p\sim q,r} (הסימן   ∧ {\displaystyle \ \wedge } מסמן "וגם"). אברון פולקוב, לוגיקה לחושבים ולמחשבים, הוצאת אקדמון, 1973. מדיה וקבצים בנושא כתיב פולני בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילן מורדוף

אילן מורדוף (נולד ב-6 במרץ 1956) הוא מנכ"ל חברת מחשבים[דרוש מקור] וסופר ישראלי. מורדוף נולד בישראל וגדל ברמת גן. כנער שובב סולק מבתי הספר והצליח לסיים 10 שנות לימוד. לאחר שחרורו מצה"ל בעקבות פציעה, החל לעבוד בעבודות מזדמנות עד שגילה את עולם המחשבים. כיום אילן עוסק כמנכ"ל משותף בחברת מחשבים ובשעותיו הפנויות הוא כותב פרוזה. עד כה פרסם ארבעה רומנים. בשנת 2008 החליט מורדוף, לערוך לבדו טיול שורשים לאפגניסטן, מקום הולדת הוריו, וכשחזר נולד ספרו הרביעי "הילדה עם הנעליים האדומות". "תיק 404" יצא לאור בהוצאת רכגולד ב-1985 ומתאר עלילת ריגול אודות סוכן "מוסד" ישראלי. "באין תחבולות" יצא לאור בהוצאת תמוז ב-1991 ומגולל את סיפורו של סוכן "מוסד" ישראלי, שהיה פעיל בשירות בין השנים 1979–1986. בין משימותיו, הנפרשות על פני יבשות וימים, גם מבצעים חשאיים מאחורי קווי האויב ובארצות הגוש הקומוניסטי בעידן שקדם ל"פרסטרויקה" ולנפילת החומה. "שירת הסוכן" יצא לאור בהוצאת תמוז ב-1988 ומתאר את עלילותיו של סוכן ה"מוסד" הישראלי ואת הישרדותו במשימותיו המסוכנות, הנפרשות בין איראן החומייניסטית ותאי המחתרת הנאו-נאצית בגרמניה. בתוך כך נפרש סיפור אהבה בינו לבין חברתו הסועדת אותו בעת מחלתו הקשה. "הילדה עם הנעליים האדומות" יצא לאור בהוצאת אופיר ב-2009 ומגולל את סיפורה של ילדה הנחטפת מבית הוריה על ידי גנב מכוניות פלסטיני. שולמית אטיאס, הישראלי אילן מורדוף ערך טיול שורשים באפגניסטן עם דרכון ישראלי ובהשראתו כתב ספר על חטיפת פעוטות רשימת הפרסומים של אילן מורדוף, בקטלוג הספרייה הלאומית אילן מורדוף, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל אילן מורדוף, דף שער בספרייה הלאומית
קתרין גרייסון

קתרין גרייסון (באנגלית: Kathryn Grayson‏; 9 בפברואר 1922 - 17 בפברואר 2010) הייתה זמרת אופרה (סופרן קולורטורה) ושחקנית קולנוע אמריקאית. הופיעה בעיקר במחזות זמר בהפקת אולפני MGM בשנות הארבעים, בסרטים "Thousands Cheer" ו"הרימו עוגן" לצד ג'ין קלי ופרנק סינטרה ו"ספינת השעשועים" ו"נשקיני קייט" לצד הווארד קיל. בשנות השישים הופיעה במחזות זמר בתיאטרון בהם הפקת "קאמלוט" בברודוויי בין 1962 ל-1964. כמו כן כיכבה בהפקות-קיץ של מספר בתי אופרה בתפקידים הראשיים בלה בוהם, לה טרוויאטה, מאדאם באטרפליי ואורפאוס בשאול. נולדה בשם זלמה קתרין אליזבת הדריק (Zelma Kathryn Elisabeth Hedrick) בצפון קרוליינה. כשקתרין הייתה בת כ-12 עברה המשפחה לסנט לואיס, מיזורי וקתרין החלה ללמוד פיתוח קול בבית האופרה העירוני ובבית האופרה של שיקגו. ב-1940 גילה אותה סוכן של MGM בפסטיבל מוזיקלי וב-1941 לוהקה לסרט "Andy Hardy's Private Secretary" בו הופיעה במספר אירועים מוזיקליים עם מיקי רוני. שנה לאחר מכן הופיעה בסרטים "The Vanishing Virginian", ‏"Rio Rita" (בתפקיד הראשי, לצד אבוט וקוסטלו) ו-"Seven Sweethearts", כולם עיבודים קולנועיים למחזות זמר. ב-1943 הופיעה בסרט Thousands Cheer בבימויו של ג'ורג' סידני, סרט שנועד להעלאת המורל של חיילי צבא ארצות הברית, לצד ג'ין קלי ומיקי רוני. בשנתיים לאחר מכן התגייסה לבידור חיילים והופעות בתחנות רדיו צבאיות. ב-1945 חזרה להופיע על הבד בסרט הרימו עוגן גם הוא בבימויו של ג'ורג' סידני, כצלע הנשית לצד פרנק סינטרה וג'ין קלי. כן הופיעה בתפקידי אורח כזמרת בסרטים "שגיונות זיגפלד" ו"עוד תעלה תזרח השמש" (לצד סינטרה וג'ודי גרלנד). לאור הצלחת סרטים אלה ניסו מנהלי MGM ליצור מסינטרה וגרייסון צמד וליהקו אותם יחדיו לסרטים הכושלים "זה קרה בברוקלין" (1947) ו"The Kissing Bandit"‏ (1948). השילוב בין קולו של סינטרה לקולה האופראי של גרייסון נחשב ללא מוצלח בלשון המעטה. ב-1949 לוהקה לצד מריו לנצה, שקולו והופעתו התאימו לה יותר, לסרט "נשיקת חצות". ב-1950 הופיעה שוב לצד לנצה בסרט "הזמיר מניו אורלינס". השיר אותו שרה בסרט, Be My Love, היה מועמד לפרס אוסקר. ב-1951 הופיעה בהפקת הסרט "ספינת השעשועים", שהיה שובר קופות, לצד הווארד קיל ואווה גרדנר. באותה שנה הופיעה לצד קיל בסרט "Lovely to Look At", עיבוד לסרטם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס "רוברטה" מ-1935. ב-1953 הופיעה בפעם האחרונה לצידו של קיל בסרט "נשקיני קייט". לאחר מכן פרשה ממשחק בסרטים. לאחר שפרשה עברה להופיע על הבמות במחזות זמר כ"ספינת השעשועים", "נשקיני קייט" ו"האלמנה העליזה". בין השנים 1962 ל-1964 החליפה את ג'ולי אנדרוז ב"קאמלוט" בברודוויי. במקביל הופיעה בהפקות-קיץ של בתי אופרה. למרות רצונה העז, מעולם לא הוזמנה לשיר במטרופוליטן אופרה. מדיה וקבצים בנושא קתרין גרייסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתרין גרייסון קתרין גרייסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתרין גרייסון, באתר AllMovie (באנגלית) קתרין גרייסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קתרין גרייסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) קתרין גרייסון, באתר Discogs (באנגלית) קתרין גרייסון, באתר Genius Kathryn Grayson (Obituary), The Telegraph, 19 February 2010 נקרולוג בניו יורק טיימס, 18 בפברואר 2010 [דרושה הבהרה] תמונות וביבליוגרפיה קתרין גרייסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שיר תל-חי

שיר תל-חי הוא שיר מאת זאב ז'בוטינסקי, שנכתב בשנת ה'תרפ"ט (1929). לשיר נכתבו מספר לחנים, אחד המפורסמים מהם הולחן על ידי יוסף כהן-צדק. נושא השיר הוא מופת הגבורה אשר נתנו לוחמי מאורעות תל-חי ויישוב תל חי מחדש, כמופת להתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל. "שיר תל-חי" הוא שיר גיוס ותעמולה למפעל ההתיישבות של התנועה הציונית, כאשר היישוב תל חי, שעליו נאבקו יוסף טרומפלדור, שאותו הכיר מקרוב העריץ ז'בוטינסקי, וחבריו במאורעות תל-חי, וחזר ויושב בשנית על ידי קבוצת פועלים, מתמצה המאמץ וההקרבה החלוציים: כ"סֵמֶל דּוֹר". השיר מאזכר את הערכים שהעלתה על נס ובהם עבודה חקלאית ברחבי הארץ והמונחים: "קציר", "זרע" ו"החורש"; ביטחון והגנה והמונחים: "מגן וחרב". שלושת המונחים: "הַמֶּרֶץ", "הַכֹּחַ" ו"הָרוּחַ", מייצגים יחדיו כוליות של חיי האדם והציבור, כאשר החומר והרוח מונעים על ידי הרצון, אל היעד - בניין אומה יהודית עברית בארץ ישראל. ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, גם שיר זה נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. על פי פרופ' דן מירון, השיר הוא אחד משירתו הציונית הפוליטית של ז'בוטינסקי, שבה "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ...את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני". דן מירון (הקדמה), יוסף קיסטר (מבוא), אילן מצל בגיא, זאב ז'בוטינסקי ושירתו, תל אביב: הוצאת המסדר על־שם זאב ז'בוטינסקי, תשס"ו-2005. מילות השיר "שיר תל-חי" והאזנה לו באתר זמרשת דן מירון, אילן מצל בגיא, עמ' 59. דן מירון, אילן מצל בגיא, עמ' 111–125.