laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ראש ממשלת הונגריה

ראש ממשלת הונגריה (בהונגרית: miniszterelnök) הוא ראש הממשלה בהונגריה. ראש ממשלת הונגריה והקבינט אחראים באופן קולקטיבי על מדיניות המדינה ופעילות האספה הלאומית. ראש הממשלה הנוכחי הוא ויקטור אורבן, מנהיג מפלגת פידס, אשר משמש בתפקיד מאז 29 במאי 2010. על פי החוקה ההונגרית, ראש הממשלה מועמד על ידי נשיא הונגריה ונבחר רשמית על ידי האספה הלאומית. על פי החוק, הנשיא נדרש למנות את מנהיג המפלגה הפוליטית אשר זכתה ברוב המושבים באספה הלאומית לראשות הממשלה. אם אין מפלגה עם רוב, הנשיא נדרש לקיים פגישה עם מנהיגי כל המפלגות המיוצגות באספה וממנה את האדם הסביר ביותר לפקד על רוב באספה. בפועל, כאשר מצב זה מתרחש, ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הזוכה לרוב הקולות בבחירות, או המנהיג השותף הבכיר בקואליציה השלטונית. לראש הממשלה תפקיד מוביל ברשות המבצעת בהתאם לחוקה ההונגרית, המעניקה לו את הכוח להגדיר את המדיניות הכללית של הממשלה. ראש הממשלה בוחר את שרי הממשלה וזכותו הבלעדית לפטרם. מועמדים לקבינט מופיעים בפני ועדה פרלמנטרית אחת או יותר בדיונים פתוחים. לאחר מכן, עליהם לעמוד בהצבעה בפרלמנט ולקבל את אישורו הרשמי של הנשיא. הפלטין היה רם הדרג של ממלכת הונגריה אחרי המלך (סוג של ראש ממשלה חזק ושופט עליון) מעליית הממלכה עד 1848. בתחילה, הוא היה למעשה נציג המלך, לימים סגן יורש העצר (המשנה למלך). במאות הראשונות של הממלכה הוא מונה על ידי המלך, ומאוחר יותר נבחר על ידי הדיאטה של ממלכת הונגריה. לאחר שבית הבסבורג ביססו את אחיזתם בהונגריה, הפך הכבוד לתפקיד ממונה שוב. ולבסוף, הפכה המשרה לכזו שמועברת בירושה לאחר שפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מינה את אחיו, הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה. במהלך המהפכה ההונגרית של 1848, המהפכנים רצו להקים קבינט הונגרי שיהיה עצמאי מהאימפריה האוסטרית ומהקנצלרית בודה (שהייתה משרת המושל הכללי הקיסרי). פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה, מינה את הרוזן לאיוש בתיאני לתפקיד ראש ממשלת הונגריה ב-17 במרץ 1848. הממשלה נקראה "משרד", שונה מהקבלה הנוכחית. המשרדים נקראו "מחלקות". בתיאני התפטר מתפקידו ב-2 באוקטובר 1848, ובמקומו נכנס לאיוש קושוט כנשיא ועדת ההגנה הלאומית. באפריל 1849, כשההונגרים זכו להצלחות רבות, לאחר שנשמעו בצבא, הוציא קושוט את הצהרת העצמאות ההונגרית. בחודש מאי, מונה ברטלן שמר לראש הממשלה. מדיה וקבצים בנושא ראש ממשלת הונגריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראש ממשלת הונגריה (הקישור אינו פעיל, 17 באוגוסט 2022) Government – Members of the Government, www.kormany.hu
דייוויד מקאג

דייוויד פלמר מקאג (באנגלית: David Palmer McCagg; נולד ב-13 במרץ 1958) הוא שחיין עבר יהודי-אמריקאי. אלוף עולם (ברלין 1978) במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ומעורב ושיאן עולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי. מקאג נולד וגדל בפורט מאיירס ביץ', פלורידה, בן לאמא יהודייה. הוא התאמן בקבוצת השחייה של אוניברסיטת אוברן. במבחנים האולימפיים לאולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים מקאג במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי ולא נכלל במשלחת האמריקאית במשחקים אלה. באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה המערבית בשנת 1978 זכה מקאג ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 50.24 שניות, לפני האלוף האולימפי בן ארצו ג'ים מונטגומרי (50.73 שניות) וקלאוס סטיינבאך ממערב גרמניה (50.79 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם ג'ק בבשוף, ראודי גיינס וג'ים מונטגומרי בשיא עולם חדש של 3:19.74 דקות, לפני גרמניה המערבית (3:26.65 דקות) ושוודיה (3:26.95 דקות) כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" את התוצאה המהירה באליפות של 49.26 שניות, התוצאה המהירה בעולם באותה העת ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם בוב ג'קסון, ניק נביד וג'ו בוטם בשיא אליפות חדש של 3:44.63 דקות, לפני גרמניה המערבית (3:48.58 דקות) ובריטניה (3:49.06 דקות). במסגרת תחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-11שנערכו בישראל בתחילת מאי 1979 זכה מקאג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.02 שניות, לפני ראודי גיינס (52.25 שניות) ודייוייד לארסון (52.72 שניות), שלושתם מארצות הברית. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בתחילת יולי אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.77 שניות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. באליפות העולם שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה מקאג במדליית זהב במשחה לשליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם כריס קבאנוף, רובין לימי וראודי גיינס בשיא עולם חדש של 3:19.26 דקות, לפני ברית המועצות (3:21.78 דקות) ושוודיה (3:22.15 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 49.89 שניות. מקאג מתגורר בפלורידה ומנהל חברה המפתחת ציוד לשחיינים. אלכס פרלסמן, כוכב ישראלי בדגל הפסים של ארה'ב, מעריב, 4 במאי 1979 מיכל הוכשטט, דייוויד מק-קאג: אמי יהודיה, מעריב, 4 במאי 1979 מיכל הוכשטט, דייוויד מק-קאג: אמי יהודיה, מעריב, 4 במאי 1979 David McCagg, באתר Alchetron (באנגלית)
תקיפות אוויריות של ארצות הברית בפקיסטן

תקיפות אוויריות של ארצות הברית בפקיסטן היו חלק ממלחמת אפגניסטן (2001–2014) ומהמלחמה בצפון-מערב פקיסטן. משנת 2004 עד 2018 הותקפו אלפי יעדים בפקיסטן בידי ארצות הברית, רובם באמצעות ירי מכטב"ם או ממסוק המופעלים על ידי חיל האוויר של ארצות הברית בהנחיית האגף לפעולות מיוחדות. התקיפות בוצעו בעיקר באזור וזיריסטן, ונועדו לפגוע בארגוני טרור שנלחמו נגד ארצות הברית באפגניסטן. גם צבא פקיסטן ביצע תקיפות בחלק מווזיריסטן, ותקיפות הכטב"ם נועדו לפגוע באזורים שצבא פקיסטן נמנע מלהיכנס אליהם. תקיפות הכטב"ם מיוחסות לארצות הברית, אך היא נקטה בעמדת עמימות וצבא ארצות הברית נמנע מלתעד אותן. על פי ההערכות, בתקיפות נהרגו בין 1,400 ל-4,000 בני אדם, כולל אזרחים רבים, בהם כ-200 ילדים. מדצמבר 2013 חלה ירידה בתכיפות התקיפות, וממשל אובמה הודיע על מדיניות חדשה המחייבת פיקוח של הקונגרס על התקיפות ונקיטת צעדים על מנת לצמצם פגיעה באזרחים לא-מעורבים. באחת התקיפות בשנת 2015 נהרג בשוגג וורן ויינשטיין, אזרח אמריקאי שנחטף בשנת 2011 על ידי פעילי אל-קאעידה והוחזק בשבי. ארצות הברית חימשה את פקיסטן כחלק מהמלחמה בטרור משנת 2001 עד 2010 בסך של 17 מיליארד דולר, מתוכם 6.6 מיליארד דולר שהועברו משנת 2002 עד 2008 במסגרת סיוע חוץ (אנ') שנועד למלחמה בטליבאן. באוקטובר 2009 חתם נשיא ארצות הברית ברק אובמה על צו השותפות עם פקיסטן (אנ') במסגרתו מועבר מדי שנה לפקיסטן מימון ניכר לפעולות צבאיות ואזרחיות. בין הקורבנות האמריקאים של פיגועי טרור מידי פקיסטנים נמנים 12 חיילי צבא ארצות הברית, דיפלומט אחד והעיתונאי דניאל פרל. שבעה חיילים אמריקאים נהרגו בפיגוע התאבדות בבסיס צ'פמן (אנ') בשנת 2009. כוחות צבא פקיסטן שיתפו פעולה עם ארצות הברית במלחמה נגד ארגוני הטרור עד שנת 2011. לאחר מבצע חנית נפטון, בו הרגו את אוסאמה בן לאדן, הורעו היחסים ונפסק רוב שיתוף הפעולה. יעדים בולטים של התקיפות כללו את שלושת מנהיגי הטליבאן הפקיסטני: בייטוללה מחסוד (נהרג בדרום ווזיריסטן ב-5 באוגוסט 2009), חכימוללה מחסוד (נהרג ב-1 בנובמבר 2013) ומולה פאזללה (נהרג ב-14 ביוני 2018 בגבול אפגניסטן-פקיסטן), לצד מושל מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית חאפז סעיד ח'אן (נהרג בתקיפה אווירית על גבול מחוז אצ'ין), ומנהיג הטליבאן האפגני אחטר מנצור (נהרג בתקיפה אווירית ב-21 במאי 2016 באחמד וול, פקיסטן). בית המשפט העליון בפשאוור קבע כי התקיפות האוויריות אינן חוקיות, אינן מוסריות, מהוות הפרה של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם ומהוות פשע מלחמה. ממשל אובמה לא הסכים עם קביעות אלה וטען שהתקיפות אינן מפרות את החוק הבינלאומי וכי תקיפה באמצעות כטב"ם היא מדויקת ויעילה. דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל משנת 2013 סקר את תקיפות הכטב"ם האמריקאיות בפקיסטן וגינה אותן בחריפות. בדו"ח נקבע שחלק מהתקיפות יכולות להיחשב כהוצאה להורג ללא משפט וכפשע מלחמה, בגלל מקרי המוות הרבים של אזרחים לא-מעורבים, תקיפות של צוותים רפואיים, והפרת הריבונות הפקיסטנית. ארצות הברית שלחה מספר פעמים כוחות מיוחדים לפשיטות באזורים שונים בפקיסטן, כאשר היעד היה בכירים בארגון אל-קאעידה. פשיטות אלו נעשו ללא תיאום עם ממשלת פקיסטן. המספר המדויק של פעולות אלה אינו ידוע. בעיתונות דווח על שלוש מהפעולות הללו: פשיטה על מחנה אימונים בדנדה סיידגאי, בצפון וזיריסטן, בינואר 2006 פשיטה של אריות הים במחוז באג'אור, בשנת 2006 פשיטה על העיר אנגור אדה, בדרום וזיריסטן, ב-3 בספטמבר 2008. התקיפה האווירית בננגרהאר
בית ספר ויצמן (נהריה)

בית ספר ויצמן הוא בית ספר יסודי, בית הספר הראשון שהוקם בנהריה. בית הספר הוקם בשנת 1936 כצריף עץ. בית הספר שימש כבית הספר הראשון בעיר נהריה ולמדו בו ילדים מגילאי 7 עד 17 והם למדו בו חמישה ימים בשבוע (בימים שישי ושבת שימש המבנה כבית כנסת). בבית הספר למדו התלמידים קריאה, כתיבה מתמטיקה וגרמנית. בשנת 1937 מונה שלמה רילף למנהל זמני של בית הספר. עם כניסתו לתפקיד, הוכנסו לתוכנית הלימודים גם תכנים מעשירים והשכלה כללית. בשנת 1939 עבר בית הספר למבנה בעל שני חדרים. כאשר התמנה ד"ר קלר למנהל הקבוע של בית הספר, היו בבית הספר כבר 60 תלמידים. בשנת 1946 כבר למדה בכל חדר כיתה אחת. כשהחלו לבנות בתי ספר נוספים בעיר, רצה קלר לתת שם לבית הספר. לשם כך, הוא פנה לנשיא מדינת ישראל דאז, חיים ויצמן וקיבל את הסכמתו לקרוא לבית הספר על שמו. בשנות 60' בנו בניין חדש בשטח של בית ספר ויצמן, הבניין הוא בגובה של שלוש קומות. הכיתות בבניין הן כיתות ב-ד. כיום סוף שנת 21/22 יש בקירוב כ-700 תלמידים 25 כיתות ובממוצע יש בכיתה 28 תלמיד. שאול מ. שאשא (עורך), לטייל בנהריה - מדריך למבקר בעיר (עמ' 39), ביחד, 2012 אתר האינטרנט הרשמי של בית ספר ויצמן בית הספר הראשון, נהריה בראשיתה
Fetty Wap

Fetty Wap הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי פטי ואפ. האלבום יצא לאור ב-25 בספטמבר 2015 על ידי חברת התקליטים RGF Productions, והופץ על ידי 300 אנטרטיינמנט. האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200 בשבוע הראשון להוצאתו, לאחר שמכר כ-129 אלף יחידות שקולות לאלבום בשבוע זה. בשבוע לאחר מכן ירד למקום הרביעי במצעד, לאחר שנמכר בכ-64 אלף יחידות שקולות לאלבום. מידע על האלבום Fetty Wap באתר MusicBrainz מידע על האלבום Fetty Wap באתר AllMusic האלבום Fetty Wap באתר Discogs Fetty Wap by Fetty Wap, Apple Music (באנגלית) Fetty Wap Debuts at No. 1 on Billboard 200 Albums Chart, Billboard, ‏2015-10-04 HipHopDX- https://hiphopdx.com, Hip Hop Album Sales: Janet Jackson, Fetty Wap & Drake, HipHopDX, ‏2015-10-12 Billboard 200 - Decade-End, Billboard
תומר בירן

תומר בירן (באנגלית: Tomer Biran; נולד ב-10 ביולי 1976) הוא מפיק מוזיקלי, מעבד, מלחין וזמר ישראלי. בירן נולד באופקים תחת השם תומר ביטון, לדוד ויפה ביטון. לבירן אח ואחות, מעצב הפסקול אסף ביטון ומעצבת האופנה ירדן ביטון. לאחר שירותו הצבאי עבר בירן לתל אביב. בתחילת דרכו עבד בירן עם חיים צינוביץ' והשתתף באלבומו הדמעות של היום הן הדבש של מחר שיצר בשנת 2000, בהלחנה ועיבודי השירים ובהם הבל החן שקר היופי. בירן היה מעורב גם באלבומו הבא "ושהאש תמשיך לבעור" משנת 2001. בשנת 2007, עיבד לשלומי שבת את השיר אבא שהגיע למקום השלישי במצעד השנתי של שנת 2008. בשנה לאחר מכן, עיבד את השיר נגונה של השכונה בביצוע שלומי שבת לפרויקט עבודה עברית. בשנת 2009 עיבד לשירי מימון את השיר "חלק ממך" שהגיע למקום ה-8 במצעד. בשנת 2012 עיבד את השיר "שמיים" ליגאל בשן שזכה להצלחה והגיע אף לראשית המצעד לשבוע אחד. בשנת 2019, לאחר מותו של בשן ולבקשת המשפחה, עיבד את השיר "תביטי בי". בשנת 2019 זכו להצלחה רבה שני שירים שעיבד והפיק מוזיקלית: שבט אחים ואחיות בביצוע אומני ישראל ואלוף העולם שביצע חנן בן ארי. בשנה לאחר מכן, השירים "אם תרצי" ו"שמש" שעיבד והפיק לבן-ארי זכו להצלחה אף הם, כשהראשון זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו כאן גימל לשנת ה'תש"ף. בירן מחבר שירים מקוריים ומעבד שירים קיימים לפרסומות ובהן בזק (עומר אדם - "בוקר טוב", נועה קירל ואגם בוחבוט - "אצל הדודה והדוד"), סלקום, פלאפון, קסטרו ויפאורה (תפוזינה) ועוד. בשנת 2018 עיבד את שיר הפרסומת להוט שהיה גרסת כיסוי בשם "הנה זה בא" לשיר סיבה טובה של אריק סיני וביצעו כוכבי הוט. בין המבצעים של השירים המקוריים שחיבר נמנים אמיר דדון, כרמי שמרון, ענת בן חמו וכפיר בן ליש. בירן מלחין מנגינות פתיחה, מוזיקת רקע ופסקולים לתוכניות טלוויזיה ובהן הישראלים, דץ הבלץ, "השעון", החברים של נאור (ממנה הצליח לא נרדמת תל אביב בביצוע עדי כהן), טלוויזיה במיטבה, הדור הבא 24/7 ו"מלבי אקספרס" ועוד. הוא הלחין את הפסקול גם לסדרות טלוויזיה בינלאומיות ובהן סקס והעיר הגדולה, הסופרנוס ולסרטים קליק ומלקולם באמצע. בשנת 2005, השיר "D-Tune" שחיבר עם צינוביץ' הופיע בסרט שר המלחמה. בירן הלחין עם חיים צינוביץ' את נעימת הפתיחה לארץ נהדרת, הכספת, השגריר, "רצים לדירה" ואת פתיח התוכנית גיא פינס. מדיה וקבצים בנושא תומר בירן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תומר בירן תומר בירן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית תומר בירן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תומר בירן, באתר שירונט תומר בירן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) תומר בירן, באתר ספוטיפיי תומר בירן, באתר MusicBrainz (באנגלית) תומר בירן, באתר דיזר תומר בירן, באתר Genius תומר בירן, באתר אמזון מיוזיק תומר בירן, באתר "פזמונט" נציג ישראל בסופרנוס, באתר גלובס, 11 באפריל 2006 ריאיון עם תומר בירן בפודקאסט "Ear Catcher" ביקורות על שירים שעיבד באתר של יוסי חרסונסקי מרגש: שירו האחרון של יגאל בשן נחשף. צפו, באתר "סרוגים", 28 בנובמבר 2019 המוזיקאי תומר בירן הוזמן לכתוב את הפסקול לסרטה החדש של ’פיקסאר’ באתר Bizportal
אופיר קריב

אופיר קריב (נולד ב-1967) הוא דיפלומט ישראלי. בין היתר כיהן כשגריר ישראל באירלנד החל מאוקטובר 2018 עד 2021. קריב נולד בעיר חיפה. הוא קיבל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה.[דרוש מקור] קריב החל את דרכו במשרד החוץ בשנת 1994. הוא היה מנהל המחלקה לקונסוליות ישראליות בארצות הברית וכיהן בתפקידים גם באגף לדיפלומטיה ציבורית ובמחלקה לזכויות אדם והומניטריות במשרד החוץ. הוא היה גם סגן ראש המשלחת בשגרירויות ישראל בבולגריה, דנמרק ותאילנד. לפני שעבר לתפקידו באירלנד, היה מנהל מחלקת צפון אירופה במשרד החוץ הישראלי.[דרוש מקור] ב-16 באוקטובר 2018 הגיש קריב את כתב אמנתו לנשיא אירלנד, מייקל היגינס, לאחר שמונה לשגריר ישראל באירלנד.[דרוש מקור] ב-27 בינואר 2019 השתתף בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה באירלנד, בו נשיא אירלנד היגינס היה הנואם המרכזי.[דרוש מקור] ב-2021 סיים את כהונתו. מינויים בשירות החוץ | מספר החלטה 4146, באתר Gov.il, ‏5 בספטמבר 2018 O’Hurley, Miceál (2021-11-14). "His Excellency Mr. Ophir Kariv to Receive Diplomatic Service Medal with Honours". Diplomacy in Ireland - The European Diplomat. נבדק ב-2022-09-01.
סונגסן גמפו, קיסר טיבט

סוֹנְגסֶן גָמְפוֹ (בטיבטית: སྲོང་བཙན་སྒམ་པོ, במנדרינית: 松贊干布‏; 557–649) היה מייסדה והקיסר הראשון של האימפריה הטיבטית, שימש הראשון להביא את בשורת הבודהיזם לטיבט (מה שלעתיד יתפתח לתוך בודהיזם טיבטי) בעת רוב תושבי האזור האמינו לדת הבון, הקים את העיר להסה ושימש אחד מהאבות המייסדים לאומה הטיבטית. סונגסן גמפו נולד כבנו ויורשו של סונגסן נמרי, מלכה ה-32 במספר של ממלכת טיבט, ממלכה צנועה שישבה מסביב לאזור דרום-מזרחית ממרכז טיבט של היום. סונגסן גמפו השתייך לשושלת יארלונג, שושלת מיתולוגית ששלטה בטיבט. שנת עלייתו לכס, 618, היא השנה בה נוסדה האימפריה הטיבטית וסונגסן גמפו היה לקיסר הראשון שלה, כמו כן למלך הטיבטי ה-33 לשושלת יארלונג. במסגרת נישואים פוליטיים נע סונגסן גמפו אל נפאל, שם פגש את דת הבודהיזם ואימץ אותה לעצמו. בשובו הביא מספר אוצרות ומתנות מצפון תת-היבשת ההודית ובהם תמונה של גאוטמה הבודהה אשר למענה בנה את ארמון פוטאלה בעיר להסה והפך אותה למרכז שלטונו ואת הארמון מקום מושבו. סונגסן גמפו ידוע כמלך הדהרמה הראשון (Dharma king), מתוך שלושה כאלה, שהציגו את הבוזהיזם בטיבט. בתקופת מלכותו הבודהיזם קיבל את האחיזה שלו בטיבט. עד שהבודהיזם בטיבט התערבב עם דת הבון ויצר את הבודהיזם טיבטי - הדת שעד היום שולטת בטיבט. עם ירושתו אל הכס הטיבטי החל סונגסן גמפו במדיניות התפשטות של טיבט לעבר כל שכניה. טאי-דזונג, קיסר סין ראה את איומו של סונגסן וצלח בהרגעתו של המלך הטיבטי בעזרת נישואים פוליטיים. בינתיים כבש גמפו את רכס הרי ההימלאיה ואת כלל הרמה הטיבטית (במפה של היום התפרשה האימפריה על המחוז הטיבטי, צ'ינגהאי, נפאל וחבל קשמיר). היחידים שעצרו את גמפו היו המעצורים הטבעיים: מדבר טקלה מקאן, ההימאלאיה, הינדו-כוש, מדבר גובי ויער הגשם בחבל יונאן ומיאנמר. סונגסן גמפו נפטר ככל הנראה בשנת 649 או 650. ישנה מחלוקת לגבי יורשו של סונגסן גמפו כקיסר טיבט, ייתכן שהיורש היה בנו היחיד, גונגסונג גונגטסן, וייתכן שהיורש היה נכדו, מאנגסונג מאנגטסן (בנו של גונגסונג גונגטסן). לא ידוע אם גונגסונג גונגטסן באמת שלט כקיסר, ולכן לרוב נהוג להחשיב את מאנגסונג מאנגטסן כיורש של סונגסן גמפו והקיסר השני של האימפריה הטיבטית. מדיה וקבצים בנושא סונגסן גמפו, קיסר טיבט בוויקישיתוף סונגסן גמפו, קיסר טיבט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שליטיה של שושלת יארלונג הם יותר מיתולוגיים מעובדתיים, ואין הוכחה חותכת לקיומם. אולם קיומו של סונגסן גמפו (והאימפריה הטיבטית) אינו מוטל בספק. אנציקלופדיה בריטניקה The History of the Himalayas: Every Year, סרטון בערוץ "Ollie Bye", באתר יוטיוב (אורך: 05:14) (באנגלית) הספר העתיק של טאנג
רחלי קרוט

רחלי קרוט (נולדה ב-26 במאי 1980) היא עיתונאית קולינריה, בלוגרית, אשת דיגיטל ויזמית ישראלית. בעלת מדור שבועי קבוע במוסף זמנים+ של ידיעות אחרונות ומנהלת את בלוג האוכל "קרוטית", אתר המתכונים לילדים "צוציקים", אתר התוכן "SUPERGOOD" ואתר המלצות הקנייה "YOOO". במקביל לפעילותה בנכסי הדיגיטל האישיים שהקימה, היא מנהלת את תחומי הפרסום והתוכן, לצד תחומי הסושיאל והקהילה, בחברות קולינריה מסחריות מהגדולות במשק. קרוט, הבכורה מבין שלושה אחים, נולדה בעיר בת-ים ובגיל 14 עברה להתגורר בראשון לציון, בה היא מתגוררת עד היום. למדה בתיכון אורט מלטון בבת-ים, במגמת אמנות ועיצוב, שירתה בחיל האוויר ולמדה לתואר ראשון במזרחנות באוניברסיטת בר-אילן. קרוט החלה את דרכה המקצועית כשהחלה לעבוד בשנת 2008, ככתבת ולאחר מכן כעורכת ראשית של מדור האוכל באתר nana10. בשנת 2013 הקימה את מיזם האוכל FOODPAGE בשותפות עם אורי לנדא, אייל גרינברג ואבי בר. המיזם נמכר לאחר כשלוש שנים. בשנת 2008 החלה את דרכה המקצועית ככתבת ולאחר מכן כעורכת ראשית של מדור האוכל באתר nana10. בשנת 2013 הקימה את מיזם האוכל FOODPAGE בשותפות עם אורי לנדא, אייל גרינברג ואבי בר. מיזם שנמכר לאחר כ-3 שנים. קרוט היא בעלת הבלוג הקולינריה "קרוטית", מהבלוגים הגדולים בישראל, אותו הקימה בינואר 2017. חודשיים לאחר מכן, הצטרפה לצוות ההקמה של מיזם הקולינריה "Foody" ושימשה כעורכת הראשית במשך שנתיים. בשנת 2018 החלה לכתוב את מדור האוכל בזמנים+ של ידיעות אחרונות שם היא כותבת עד היום ובמקביל השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "מתכון מנצח" ששודרה בערוץ 13. בשנת 2018 הקימה אתר מתכונים לילדים בשם "צוציקים" ואתר תוכן וקולינריה בתחום ה-Wellness שנקרא "SUPERGOOD". קרוט היא הבעלים של אתר "YOOO" המציע כתבות, המלצות ומדריכי קנייה, אותו הקימה ביחד עם שי גיסין בשנת 2019. בשנת 2020 הוציאה את חוברת המתכונים "תוצרת בית", ביחד עם ישראל אהרוני, עומר מילר, אפרת ליכטנשטט ותמרה אהרוני. ספר הכרובית של עז תלם - הוצאה עצמית. הספר המתוק של אפרת ליכטנשטט ונטלי לוין - הוצאת כתר. תבשילי חמין של שבת של אסנת לסטר - הוצאה עצמית. רחלי קרוט, ברשת החברתית פייסבוק רחלי קרוט, ברשת החברתית אינסטגרם בלוג האוכל קרוטית יוליה ניקנקין, עכבר העיר, לאכול, לצלם, לאהוב: העיתונאית שלא חוששת לחשוף סודות, באתר הארץ, 3 ביולי 2016 מאיה דרין, אוכלות את העולם, באתר ישראל היום, 7 בספטמבר 2017 פותחים שולחן עם רחלי קרוט", באתר על השולחן, 23 באוגוסט 2017 רעות ברנע, "אני לא בעניין של נוסחאות. אני באה ממקום של בטן", באתר כלכליסט, 3 בנובמבר 2018 "הוכחנו שאפשר לעשות כסף מלייקים באינסטגרם": כך כבשו הבלוגריות את עולם המתכונים, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2020
מעיין חם

מעיין חם הוא מעיין בו נובעים מי תהום חמים שהתחממו בעומק קרום כדור הארץ. מעיינות חמים נפוצים בכל רחבי כדור הארץ. נקראים "מעיינות מרפא", בזכות ריכוז המינרלים שבהם, ותרומתם לבריאות האדם. ישנן שתי סיבות להיווצרות מעיין חם. הראשונה היא קיומו של גוף מאגמטי רדוד וחם המצוי מתחת לקרקע, הגורם לחימום המים. במקרים אלו, המעיין נמצא באזור געשי פעיל. במקרים מסוימים המים מתחממים לטמפרטורה גבוהה מאוד, הופכים לקיטור, ומתפרצים בצורה של גייזר. הסיבה השנייה אינה קשורה בפעילות מאגמטית אלא נגרמת כתוצאה ממי תהום באקווה המצויה בעומק רב. בעומקים אלו שכבת הסלע חמה מאוד והמים מתחממים כתוצאה מהמגע עם הסלע. המים החמים יכולים לעלות לפני השטח לאורך העתק עמוק, דרכו הם יכולים לפרוץ החוצה. בדרך כלל, ריכוז המינרלים השונים במי המעיינות החמים גבוה. הם נחשבים כבעלי ערך רפואי לגוף האדם, ונהוג לכנותם "מעיינות מרפא". מעיינות חמים רבים מהווים יעד פופולרי לתיירות ונופש, במיוחד עבור אנשים הלוקים במחלות שונות, המגיעים אליהם כדי לטבול בהם למשך מספר ימים או שבועות, בהנחה כי הדבר יתרום לשיפור במצבם הבריאותי. אונארטוק, גרינלנד - מעיין בטמפרטורה הנעה בין 34 ל-38 מעלות. גיהנום בריכת הדם (Bloody Hell Pond), יפן - אונסן יפני. תשעה מעיינות בעיר בפו (Beppu) שבמחוז אויטה על האי קיושו, בעלי ריכוז גבוה של תחמוצת ברזל וצבעם אדמדם כתמתם, בטמפרטורה המגיעה עד ל-78 מעלות. מראם מיוחד, אך לא ניתן להיכנס למעיינות. האגם הרותח, דומיניקה - Boiling Lake הנמצא בפארק מורן טרואהפיטון, טמפרטורת מימיו מגיעה עד ל-95 מעלות, וגייזר מתפרץ מעת לעת. הלגונה הכחולה, איסלנד - בריכת מי ים גיאותרמית, שנוצרה ב-1976, בקרבת עיירת הדייג גרינדאוויק. טמפרטורת המים כ-40 מעלות, ובהם מינרלים רבים כמו סיליקה וגופרית. המעיינות החמים בארנל, קוסטה ריקה - מעיינות העיירה לה פורטונה דה סן קרלוס, למרגלות ההר ארנל, בטמפרטורה בין 27 ל-42 מעלות. המעיינות של סטורן, איטליה - מעיינות מי גופרית הנמצאים בסמוך לכפר סטורניה שבדרום טוסקנה, בטמפרטורה של 37.5 מעלות, עשירים במינרלים, במלחים, ובפלנקטון ייחודי בעל תכונות אנטיספטיות. מאעין, ירדן - Ma'in Hot Springs בנווה מדבר בקצה ואדי מוג'יב, טמפרטורת המים בטבע עד 80 מעלות, ובספא שנבנה במקום הטמפרטורה בין 45 ל-65 מעלות. פמוקלה, טורקיה - אתר מורשת עולמית של "אונסקו", בו 17 בריכות תרמיות בטמפרטורת מים הנעה בין 100-35 מעלות, המסייעים בטיפול במחלות לב וכלי דם. בישראל קיימים מספר מעיינות חמים. מרביתם מצויים באזור הכנרת וים המלח, שם המים החמים נובעים באזור ההעתק הפעיל המצוי באזור והוא חלק מהבקע הסורי-אפריקני. הידועים בהם הם חמת גדר, חמי טבריה, חמי זוהר, חממאת מעין וחמאם אל-מליח. מספר מעיינות חמים נובעים גם באזורים אחרים כדוגמת חמי יואב וחמי געש. גייזר אונסן אשיו מעיין חם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוגב ישראלי, הג'קוזי של הטבע: מסע בתמונות בין המעיינות החמים היפים בעולם, באתר ynet, 24 בינואר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאולו ביזי

פאולו ביזי (באנגלית: Paolo Bisi; נולד ב-27 בספטמבר 1964) הוא קומיקסאי איטלקי, הידוע בעיקר בזכות עבודתו בסדרות "מיסטר לא", "זאגור" ו"לזרוס לד". פאולו ביזי נולד ב-27 בספטמבר 1964 בפיאצ'נצה שבאיטליה. הוא זכה בתחרות האיטלקית הלאומית בשם "פיירלמביקי" (Pierlambichi) לאמן הקומיקס הצעיר בפראטו, בשנת 1981. לאחר קבלת התואר במכון לאמנות בפארמה, עבד בין השנים 1987–1993 כאמן סטוריבורד ופריסה, כמו גם מאייר עבור ספרי ילדים, עבור לקוחות רבים במילאנו. הוא חזר לקומיקס בשנת 1992, עם "La Casa dei Fantasmi", סיפור שיצר עם הסופר מרצ'לו טונינלי, שפורסם ב"דארק מגזין". לאחר מכן עבד עם הסופר אדה קפונה על "רקוויאם" ושני סיפורי "לזרוס לד". בשנת 1996 הצטרף ביזי לצוות הקבוע של הוצאת סרג'ו בונלי, וצייר את הסדרות "מיסטר לא" ו"זאגור". הוא גם עשה סדרה בת שלושה חלקים, "מנסון" עם סדריק רסאט עבור המו"ל הצרפתי גלנט, על הרוצח הסדרתי צ'ארלס מנסון (2008-2010). אתר האינטרנט הרשמי של פאולו ביזי https://www.lambiek.net/artists/b/bisi_paolo.htm ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיוית דוידוביץ

זיוית דוידוביץ (נולדה ב-19 בדצמבר 1966) היא אשת תקשורת וניהול ישראלית. בשנת 2019 הייתה דוידוביץ המפיקה הראשית של אירוויזיון 2019, בעברה שימשה כסמנכ"לית תוכן והפקה של ערוץ עשר ורשת 13. נולדה בשם זיוית הראלי בסינגפור. כאשר הייתה בת שנה, עלתה לישראל עם שני הוריה. היא גדלה בתל אביב ולמדה בבתי הספר "ארזים" ו"אליאנס". בגיל 15 עברה עם משפחתה לסיאטל ארצות הברית. כשחזרה לישראל סיימה את לימודיה בתיכון ליידי דייוויס. דוידוביץ שירתה במודיעין חיל האוויר. עם סיום שירותה הצבאי בשנת 1986 דוידוביץ החלה את לימודיה האקדמיים באוניברסיטת תל אביב בחוג לקולנוע וטלוויזיה, ב-1988 נישאה לד"ר משה דוידוביץ, ועברה להתגורר עימו בארצות הברית. דוידוביץ סיימה את התואר הראשון בארצות הברית, והחלה את לימודי התואר השני ב-Emerson college בבוסטון שאותם סיימה בשנת 1992. באוגוסט 1992 החלה לעבוד בערוץ 6 בתחנת הטלוויזיה wtvr של CBS בריצ'מונד (וירג'יניה). דוידוביץ התחילה כצלמת אולפן ומשם המשיכה את דרכה ומונתה כמפיקת תוכנית הבוקר של סופי השבוע. בפברואר 1994 נולדה בתה הבכורה ובשנה לאחר מכן, חזרה לישראל. בין השנים 1995–2004 דוידוביץ עבדה באולפני הרצליה. שם התחילה כמפיקה בפועל של שידורים חיים. ב-1997 עלתה לראשונה בישראל תוכנית אירוח לילית "פרפר לילה" בהנחיית טל ברמן. דוידוביץ הייתה אחראית על פיתוח התוכנית שלקח כשנה ועל הפקתה אך לאחר התוכנית הרביעית העבירה את המושכות הלאה כיוון שיצאה לחופשת לידה ללידת בתה השנייה. ב-1998 עלתה לשידור הדרמה "משפחה וחצי" שנכתבה על ידי גלילה רון־פדר-עמית, וכן "סופי וטופי" ו"איפצ'י ודיפצ'י". ב-2000 דוידוביץ מונתה למפיקה הראשית באולפני הרצליה והייתה אחראית על פרויקטים רבים, ביניהם דרמות יומיות כגון: "אהבה מעבר לפינה" ששודרה בערוץ 2 על כל הפלטפורמות (רשת, קשת וטלעד), "ראש גדול", "הילדים מגבעת נפוליאון", "דוח אינטימי" ו"סקס ישראלי". בין השנים 2004 ל-2018 עבדה דוידוביץ בערוץ 10. תחילה כמפיקה ראשית וב-2008 מונתה לסמנכ"לית הפקה. ב-2012 מונתה לסמנ"לית תוכן והפקה. כל תוכניות ערוץ 10 (מלבד תוכניות בהפקתה חברת החדשות) בין השנים 2004 עד 2018 היו תחת ניהולה, ובהן "הישרדות", "היפה והחנון", "הרווק", "לעוף על המיליון", "בייבי בום", "גיבורים", "החברים של נאור", "מעושרות", "המסע המופלא של אהרוני וגידי", "חברות", "בני ערובה", "אחת אפס אפס" ו"עושות חשבון". שימשה המפיקה הראשית של אירוויזיון 2019 שהתקיים במאי 2019 בתל אביב. דוידוביץ נשואה לד"ר משה דוידוביץ ולהם שלוש בנות. זיוית דוידוביץ, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית זיוית דוידוביץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זוהר ישראל, זיוית דוידוביץ' מונתה למפיקה הראשית של ערוץ 10, באתר ynet, 27 ביולי 2004 אלכסנדר כץ, לאחר התפטרות קרני זיו: זיוית דוידוביץ' מונתה לסמנכ"ל התכניות בערוץ 10, באתר אייס, 24 בפברואר 2013 דוד ורטהיים‏, נבחרה מפיקה ראשית לניהול האירוויזיון בישראל: זיוית דוידוביץ מצטרפת לכאן, באתר וואלה, 2 ביולי 2018 איתי שטרן, מפיקת אירוויזיון 2019 לא הרגישה שום גיבוי מהממשלה, באתר הארץ, 15 במאי 2019 ענת ביין-לובוביץ', ‏זיוית דוידוביץ' צפויה להתמנות לסמנכ"לית התוכן ברשת 13, באתר גלובס, 19 במאי 2019 רז שכניק, האנשים שעשו את האירוויזיון, באתר ynet, 19 במאי 2019