laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יסמין קדר

יסמין קדר (נולדה ב-1 ביוני 1969) היא קומיקאית, זמרת ושחקנית ישראלית. קדר היא בתם של הצייר דן קדר והאוצרת ציונה קדר. שירתה בלהקת חיל האוויר יחד עם ירדן בר כוכבא וקרן הכט. למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. לאחר שהשתחררה מהצבא, בסוף 1989, החלה להשתתף במחזמר "פצצת טום", שהיה מבוסס על שירי הזמר-יוצר האמריקאי טום לרר. קדר שרה קולות רקע באלבום "אלפנט" של המוזיקאי יוסי אלפנט שראה אור בשנת 1991, והייתה חברה בלהקה "לולה" יחד עם אבי גרייניק, ירדן בר-כוכבא ועידן אלתרמן. אלבומה היחיד של הלהקה, "ימים של שקט", יצא בשנת 2000. ב-1993 שיחקה בסדרת הטלוויזיה לילדים "קופיקו", שם גילמה את לילי העוזרת בפרק "הלו לילי". ב-1997 השתתפה בתוכנית הסאטירה "שערורייה". ב-1998 השתתפה בתפקיד אורח בעונה הראשונה בסדרת הטלוויזיה "20 פלוס" גילמה את הדס, חברה של מיקי. היא הופיעה בדמויות שונות לצד אלי יצפאן בתוכניות הבידור "הערב עם אלי יצפאן" ו"יצפאן עובר כל גבול", וכיכבה בהצגת הבידור "מכבס תולה" לצד אבי קושניר. ב-1999 גילמה קדר את יעל בן צור בסדרת הטלוויזיה "פאזל", וכן השתתפה בתוכנית האלתורים הקומיים "של מי השורה הזאת?" (2001), אשר שודרו בערוץ 2. ב-2004 השתתפה בסרט "היה נהדר" ששודר גם בתוכנית "שיעור מולדת". בשנים 2006–2007 גילמה את דמותה של נטע אביבי בסדרת הטלוויזיה "בשורות טובות", בה כיכבה לצד שי אביבי. מאז 2008 קדר מתגוררת עם בעלה באמסטרדם שבהולנד. יסמין קדר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יסמין קדר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יסמין קדר, באתר Discogs (באנגלית) מיה סלע, כרוניקה של מוות: הראיון האחרון של דן קדר ז"ל, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 14 בנובמבר 2011 עירית לינור, שסטינג יציל את העולם, חדשות, 31 בדצמבר 1989 פצצת טום. סיבוב שני, מעריב, 1 בינואר 1990 כתבי ynet, להיט אחד שמסתיר עולם שלם, באתר ynet, 25 בנובמבר 2011 גיורא יהלום, ‏להרכיב מחדש, באתר גלובס, 2 במאי 2001 רותה קופפר, תעשו דרמות, באתר הארץ, 22 ביולי 2004 אבנר שביט, עכבר העיר תל אביב, בשורות טובות, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2006
פרנץ שמידט

פרנץ שמידט (גרמנית: Franz Schmidt‏; 22 בדצמבר 1874 - 11 בפברואר 1939), מלחין, פסנתרן וצ'לן אוסטרי. פרנץ שמידט נולד בפרסבורג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום ברטיסלאבה, בירת סלובקיה). שמידט למד אך מעט עם תאודור לשטיצקי, היות שהתעמת איתו. מאוחר יותר, כשעבר עם משפחתו בשנת 1888 לווינה, למד שמידט בקונסרבטוריון שבעיר הלחנה עם רוברט פוקס, צ'לו עם פרדיננד הלמסברגר ותאוריית המוזיקה עם המלחין אנטון ברוקנר. בשנת 1896 סיים את לימודיו בהצטיינות. לאחר מכן גבר על שלושה-עשר אחרים בקבלה לתפקיד צ'לן בתזמורת של אופרת החצר הווינאית, בה עבד עד 1914, לעיתים קרובות עם גוסטב מאהלר. מאהלר העניק לשמידט בדרך כלל את כל התפקידי הסולו של הצ'לו, אף שפרידריך בוקסבאום היה רשמית נגן הצ'לו הראשי של התזמורת. שמידט היה גם נגן מבוקש בהרכבי מוזיקה קאמרית. בינו לבין המלחין ארנולד שנברג התפתחו קשרים מיוחדים, על אף ההבדל הגדול בין סגנונותיהם. בשנת 1914 קיבל שמידט תואר פרופסור האקדמיה למוזיקה בווינה. בשנת 1925 מונה למנהל האקדמיה, ולאחר שנתיים לרקטור. מצבו הבריאותי המחמיר אילץ אותו לפרוש לגמלאות בשנת 1937. לאחר שנתיים, ב-11 בפברואר 1939, נפטר שמידט ממחלתו. אופרות "נוטרדאם" ("Notre Dame") "פרדיגונדיס" ("Fredigundis") אורטוריות "הספר בעל שבע החותמות" ("Das Buch mit sieben Siegeln") קנטטות "תחייה גרמנית" ("Deutsche Auferstehung") סימפוניות סימפוניה מס' 1 במי מז'ור סימפוניה מס' 2 במי דיאז מז'ור סימפוניה מס' 3 בלה מז'ור סימפוניה מס' 4 בדו מז'ור מדיה וקבצים בנושא פרנץ שמידט בוויקישיתוף פרנץ שמידט, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט פרנץ שמידט, באתר AllMusic (באנגלית) פרנץ שמידט, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנץ שמידט, באתר Discogs (באנגלית) פרנץ שמידט באתר AEIOU (באנגלית וגרמנית) פרנץ שמידט באתר naxos
הברית המשולשת

האם התכוונתם ל... הברית המשולשת (1717) – הסכם שנחתם על ידי הולנד, אנגליה וצרפת נגד ספרד, על מנת לשמור על תוקפו של הסכם אוטרכט הברית המשולשת (1882) – הסכם שנחתם בין גרמניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית ואיטליה ההסכם התלת-צדדי – כינוי לברית בין מדינות הציר במלחמת העולם השנייה. מלחמת הברית המשולשת – מלחמה שנערכה במאה ה-19 באמריקה הלטינית הברית המשולשת – כינוי לברית בין שלוש הערים טנוצ'טיטלאן, טשקוקו (Texcoco) וטלאקופאן (Tlacopán) ששלטה בעמק מקסיקו במאה ה-15.
המלין

המלין (בגרמנית: Hameln; נהגה "הַמֵלְן") היא עיר הבירה של מחוז המלין-פירמונט, במדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה. העיר מרוחקת כ-50 ק"מ מהעיר הנובר ונחצית על ידי נהר הווזר. אוכלוסייתה נאמדה בסוף 2013 ב-56,260 תושבים. המלין ידועה מחוץ לגרמניה בעיקר בזכות היותה זירת ההתרחשות לסיפור העממי מימי הביניים "החלילן מהמלין", שנכלל במעשיות האחים גרים. הַמְחָזָה של הסיפור מוצגת במרכז העיר מדי יום ראשון בקיץ. בתחילת המאה ה-9 הוקמה במקום כנסייה לשימושם הפרטי של אצילים מקומיים. ב-851 הוקם במקום מנזר. כפר שהתפתח סמוך למנזר הפך לעיירה במאה ה-12. במאה ה-15 וה-16 הייתה העיר שותפה משנית לברית ערי ההנזה. במאה ה-16 ידעה העיר פריחה כלכלית כעיר מסחר, שנקטעה במלחמת שלושים השנים כאשר הייתה יעד לכיבושים חוזרים. חלקים גדולים ממרכז העיר ההיסטורי, שנבנו במאה ה-16 ואף קודם לכן, עודם עומדים על תילם כיום. במהלך המאות ה-17 וה-18 חוזקה הגנת העיר והיא הוקפה במבצרים, והייתה העיר המבוצרת ביותר בנסיכות הנובר, שאף כונתה "גיברלטר של הצפון". צבא צרפת הנפוליאונית נכנס לעיר ללא קרב לאחר ניצחונו בקרב ינה-אאורשטדט והחריב את חומותיה ומגדליה. בראשית המאה ה-20 הייתה העיר מרכז של תעשיית הרכב. במלחמת העולם השנייה נכלאו בכלא המלין אסירים פוליטיים. כ-200 מהם נרצחו במאסר, ומספר גדול יותר מתו בצעדת מוות שכפו עליהם הנאצים לקראת סוף המלחמה. העיר נפלה לידי כוחות ארצות הברית ב-7 באפריל 1945, לאחר קרב שנמשך כיומיים. לאחר המלחמה החזיקו כוחות הכיבוש הבריטיים בכלא המלין פושעי מלחמה נאציים, בעיקר מפקדים ממחנה ברגן-בלזן. בתקופת המלחמה הקרה שימשה המלין בסיס גדול של הצבא הבריטי. בשנת 1133 נבנה בית הספר התיכון בהמלין שקיים עד היום. אוכלוסיית העיר מונה כ-58,500 נפש, נתון שנותר יציב מאז 1998. כ-50% מן התושבים הם פרוטסטנטים, כ-35% קתולים, והיתר חסרי-דת או בני דתות אחרות. כ-9% מן התושבים הם מהגרים וצאצאיהם. גליקל מהמלין מדיה וקבצים בנושא המלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המלין (בגרמנית) אתר הבית של העיר המלין המלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המלין (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב אריה מיליקובסקי

הרב יעקב אריה ישעיה מיליקובסקי (נולד ב-9 באוגוסט 1947, כ"ג באב ה'תש"ז) הוא האדמו"ר מאמשינוב. נולד בארצות הברית לרב חיים מיליקובסקי, ליטאי מתלמידי ישיבת מיר שהיה לימים ראש ישיבת שם עולם אמשינוב בירושלים, ולחיה נחמה, בתו של האדמו"ר רבי ירחמיאל יהודה מאיר קאליש מאמשינוב. השידוך החריג בין תלמיד הישיבה הליטאי לבת האדמו"ר נערך בתקופת מלחמת העולם השנייה, בעת שהותם בשאנגחאי שבסין. בילדותו עלה עם הוריו וסבו לירושלים ולמד בתלמוד תורה עץ חיים ובישיבת בריסק. בב' באלול תש"ל, בגיל עשרים ושלוש, נשא את בתו של האדמו"ר רבי אברהם איגר מלובלין. לזוג שנים עשר ילדים. בנם הגדול נפטר בנערותו לאחר מחלה ממושכת. בכ"ז באייר תשל"ו נפטר סבו, והחסידים מינו אותו לאדמו"ר תחתיו, בניגוד לרצונו. מספר אדמו"רים, בהם רבי ישראל אלתר מגור ורבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב, שכנעו אותו לקבל על עצמו את עול האדמו"רות. על אף שהוא נעתר לבקשתם, לחלק מהחסידים הקוראים לו "רבי" הוא נוהג עד היום להשיב שהוא אינו רבי. הרב מיליקובסקי מתגורר בסמיכות למרכז החסידות, בשכונת בית וגן בירושלים, ומוסר שיעורים בישיבת "שם עולם" שהקים סבו. סדר יומו ייחודי, עד כדי שסדרי השבת שלו מסתיימים לפעמים ביום שלישי. מלבד שהוא מאריך מאוד בתפילתו, הוא נוהג להתכונן זמן רב לפני קיום מצוות ותפילות, פעמים רבות הרבה מעבר לזמני ההלכה המקובלים לפי השולחן ערוך, בעקבות כך מתקיים במגזר החרדי דיון ציבורי סביב הנהגותיו. קבלת הקהל הציבורית נערכת בדרך כלל בשעות המאוחרות של הלילה, עד לפנות בוקר. בכל מוצאי שבת נהג למסור שעורים בפירוש הרמב"ן לתורה. בין תלמידיו: הרב מאיר ברנדסדורפר, מראשי בד"ץ העדה החרדית (למרות השתייכותו לקהילה אחרת)[דרוש מקור]; הרב צבי מאיר זילברברג; האדמו"ר רבי אריה רוזנפלד מפינסק קרלין, שאף משתתף לעִתים בטישים שעורך; שמואל יצחק בורנשטיין האדמו"ר מסוכטשוב וגיסו רבי שלמה אייגר האדמו"ר מלובלין. תלמידו הרב שמואל נחום הלחמי (ויסברוד) הוציא את באורו לפירוש הרמב"ן לתורה על ידי מוסד הרב קוק. מדיה וקבצים בנושא יעקב אריה מיליקובסקי בוויקישיתוף מידע רב אודותיו הכולל תמונות עובדות וסיפורים בפורום אוצר החכמה. הרב משה שילת, פשוט להיות יהודי (אורכב 01.03.2019 בארכיון Wayback Machine) שיחת חג עם כ"ק האדמו"ר מאמשינוב שליט"א, בעלון קרוב אליך 'הדברים שלא היה לי את מי לשאול', שיחות באמונה החרדית. ספר שיחות של אבי תפילינסקי עם האדמו"ר מאמשינוב. במגזין של יוצאים לשינוי. צילום ההזמנה לחתונתו ראו אשכול בפורום אוצר החכמה על דמותו
קלוד שברול

קלוד שברול (בצרפתית: Claude Chabrol; ‏24 ביוני 1930 – 12 בספטמבר 2010) היה במאי קולנוע צרפתי, מן הבולטים ב"גל החדש" הצרפתי, שנודע במיוחד בסרטי המתח והמסתורין שלו. שברול למד רוקחות, אך החל להתעניין בסרטים וכמו יוצרים אחרים בתנועת הגל החדש החל כותב במגזין המפורסם "מחברות הקולנוע" (Cahiers du Cinema), בו נחשפה הערצתו הגדולה, לצד פרנסואה טריפו ואריק רוהמר, שאף הם כתבו במגזין, לאלפרד היצ'קוק. סרטו הראשון "סרז' היפה" משנת 1958 הקנה לו פרסום ראשוני, שגבר אחרי סרטו השני, "הדודנים" (1959), שזכה להצלחה מסחרית ניכרת. בסרט הופיעה גם סטפאן אודראן שנישאה בשנת 1964 לשברול והופיעה בעשרים מסרטיו (הזוג התגרש בשנת 1980). סרטו הבא "הנערות הטובות" (1960) לא זכה להצלחה מסחרית (אף כי זכה לתהילה ביקורתית מאוחרת) וכישלון סרטיו הבאים כפה על שברול עשיית סרטים בעלי אופי מסחרי וקליל יותר. לקראת סוף שנות השישים השלים שברול מספר סרטים כמו "האיילות", "האישה הבוגדנית" ו"הקצב" שעסקו במתחים ובמרקם העדין של אהבה, קנאה, בגידה ורצח במסגרת הנישואים, נושאים בהם המשיך ועסק גם בעתיד. שברול התמקד, לאורך כל הקריירה הארוכה שלו כבמאי, בחיי הבורגנות הצרפתית, תוך שהוא מנתח בציניות ובביקורת גלויה את חיי הנהנתנות שלה. הדמויות בסרטיו הן מורכבות ובכולן מתגלות החולשות האנושיות. סרטיו המיועדים לקהל הצרפתי, נמנעים מהסבר הרקע החברתי וההיסטורי והצופה הזר מתקשה לעיתים בהבנת הרקע התרבותי של ההתרחשויות. סרטיו מתאפיינים בתמציתיות, בתסריט בעל עלילה ברורה (אם כי נסתרת ומפותלת לעיתים) ובצילום קולנועי איכותי. הוא התגרש מאַניֵיס, אשתו הראשונה, כדי להינשא לשחקנית סטפאן אודראן, אשר להם בן משותף, השחקן תומא שברול. אשתו השלישית הייתה אורור פָּז'ו (לימים, אורור שברול). שהחיה תמות נאדה (סרט) הקרע מדיה וקבצים בנושא קלוד שברול בוויקישיתוף קלוד שברול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלוד שברול, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קלוד שברול, באתר AllMovie (באנגלית) קלוד שברול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קלוד שברול, באתר Metacritic (באנגלית) קלוד שברול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קלוד שברול, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קלוד שברול, באתר AllMusic (באנגלית) קלוד שברול, באתר Yandex.Music (ברוסית) קלוד שברול, באתר Discogs (באנגלית) קלוד שברול, באתר אמזון מיוזיק אורי קליין, משחקי כוח, באתר הארץ, 13 בפברואר 2008 ישי קיצ'לס, האויב הגדול של הבורגנות, באתר הארץ, 9 במרץ 2009 עכבר העיר אונליין, מת הבמאי הצרפתי קלוד שברול, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2010 מאיר שניצר, קלוד היפה: פרידה מקלוד שברול, באתר nrg‏, 12 בספטמבר 2010 אבנר שביט‏, שובר גלים: פרידה מהבמאי קלוד שברול, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2010 קלוד שברול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קלוד שברול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ז'ראר בראש

ז'ראר בראש (צרפתית: Gérard Brach;‏ 23 ביולי 1927 - 9 בספטמבר 2006) היה תסריטאי קולנוע צרפתי. בראש נולד במשפחה ממוצא ברטוני במונרוז' שבמחוז איל-דה-פראנס בצרפת. הוא ידוע במיוחד בזכות סרטים רבים בהם שיתף פעולה בכתיבת התסריט עם הבמאי רומן פולנסקי, משנות השישים עד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20. בראש עבד גם עם במאים מוכרים אחרים כמו ז'אן ז'ק אנו ("הדב", "המאהב", "שם הוורד"), אנדריי קונצ'לובסקי ("אנשים מבוישים"), קלוד ברי ("ז'אן דה פלורט", "מנון"), ואחרים. בראש ניסה, פעמיים, את כוחו בבימוי, ללא הצלחה, עם הסרטים - "הבית", ו-"הסירה", בראשית שנות ה-70. 1965 - רתיעה 1966 - ללא מוצא 1967 - סלח לי, אבל אתה נושך את צווארי 1972 - מי? 1976 - הדייר 1979 - טס 1981 - המלחמה לאש 1986 - ז'אן דה פלורט 1986 - מאנון 1986 - שם הוורד 1986 - הפירטים 1987 - אנשים מבוישים 1988 - פרנטיק 1988 - הדב 1992 - ירח מר 1992 - המאהב (גרסת ז'אן-ז'ק אנו) 1996 - אנה אוז 2004 - בלוברי ז'ראר בראש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'ראר בראש, באתר AllMovie (באנגלית) ז'ראר בראש, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'ראר בראש, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חיריק

חִירִיק (גם: חִירֶק) הוא סימן ניקוד טברני וניקוד העברית בת ימינו, שמסמן את צליל האות הלטינית i. הוא נראה כמו נקודה מתחת לאות. חיריק מלא (עם האות י' אחריו כאם קריאה) נחשב לתנועה גדולה, וחיריק חסר (ללא י' אחריו כאם קריאה) נחשב תנועה קטנה. בכל המסורות הידועות של הגיית העברית, צליל החיריק זהה: i. כך מקלידים את החיריק במערכות הפעלה שונות: Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות ח Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps lock דלוק, לחיצה על Shift-4 macOS‏: Alt-4 אנדרואיד (מקלדת Gboard): הקשה ארוכה על האות ח' בכתיב מנוקד החיריק יכול להיות מלא (גדול) או חסר (קטן). כאשר החיריק מלא, נכתבת אחריו האות י בתור אם קריאה, למשל במילה תִּינוֹק. כאשר החיריק חסר, לא נכתבת אחריו שום אם קריאה. הכללים לכתיבה של הצליל i בכתיב חסר ניקוד נקבעים על־די האקדמיה ללשון העברית. בכתיב חסר־ניקוד, האות י נכתבת לציון צליל החיריק: כאשר היא נכתבת בכתיב המנוקד, למשל: תינוק (לא *תנוק); נימה (לא *נמה) כאשר היא לא נכתבת בכתיב המנוקד, אבל אין אחריה שווא נח: אישה (אִשָּׁה); מילה (מִלָּה); סיפור (סִפּוּר); הינה (הִנֵּה). בצורות הנטויות של מילות היחס עם (עימו, עימנו) ואת (במובן של "עם": איתו, איתנו). בצורות הנטויות של מילים שאין בצורת היסוד שלהן תנועת i: אֵם ← אימו, אימהות; לב ← ליבו; אמת ← אמיתי; עת ← עיתים. בסיומות של שמות ב־ִיָּה שהאות האחרונה בשורש שלהן היא י: בנייה (אבל: בניה = הבנים שלה), סטייה, שנייה, ראייה. במילה סיסמה (אף שיש בה שווא נח). במילים לועזיות: (המספר) מיליון (לא *מליון); היסטוריה (לא *היסטוריה). האות י לא נכתבת לציון צליל החיריק: במילים אם, עם במילת היחס מן ובנטייתה, כגון ממנו, ממך, מכם, ובמילית מִ־, למשל מקופסה (לא *מיקופסה) בצורות הנטויות של המילה בת, למשל בתו, בתנו (לא *ביתו, *ביתנו) במילים במשקל של בית, זית, וכיוצא בזה (נכתבת שם י אחת והיא עיצורית) לפני צירוף האותיות ־יו־, שמציין את הצלילים yu או yo, למשל דיון, כיור. בהברות שמסתיימות בשווא נח. דוגמאות: למשל שמות העצם שמחה (למשל "שמחת חיים") וסדרה (למשל "סדרת טלוויזיה"). לעומת זאת, הפעלים "(היא) שימחה" ו"(היא) סידרה" נכתבים באות יו"ד בכתיב חסר־ניקוד, משום שאחרי הצליל i יש בהם שווא נע לא שווא נח. כמו כן, מילה נוספת הנכתבת ביו"ד היא המילה סיסמה. תחיליות של פעלים: בבניין קל – תכתוב (תִּכְתֹּב; לא *תיכתוב) בבניין נפעל – נכתב (נִכְתַּב, נִכְתָּב לא *ניכתב בזמן עבר והווה; אבל בזמן עתיד: ניכתב [נִכָּתֵב]) בבניין הפעיל – הכתיב (הִכְתִּיב; לא *היכתיב) בבניין התפעל – התכתב (הִתְכַּתֵּב; לא *היתכתב). תחיליות של שמות: מכתב (מִכְתָּב; לא מיכתב); מדרון (לא *מידרון); תשלובת (לא *תישלובת) במילים עם שורשים בעלי ארבע אותיות: לגלוג לגלג (לא *ליגלוג, *ליגלג) במילים במשקל קִטְלוֹן: יתרון (לא *יתרון), דמיון (לא *דמיון), פתרון (לא *פתרון), צביון (לא *ציביון). אבל במילים שיש בהם קמץ באמצע המילה כן תיכתב י: חיזיון, זיכרון, ביטחון, וכו'. במילים במשקל קִטְלָן: בניין (לא *ביניין), כבשן (לא *כיבשן), לפתן (לא *ליפתן), עניין (לא *עיניין), גזען (לא *גיזען). הכתיב המלא | האקדמיה ללשון העברית, באתר hebrew-academy.org.il חידוש בכללי הכתיב המלא בגרסת שנת תשע"ז.
דונלד פלזנס

דונלד פלזנס (באנגלית: Donald Pleasence‏; 5 באוקטובר 1919 - 2 בפברואר 1995) היה שחקן קולנוע בריטי. לזכותו נרשמו יותר ממאתיים הופעות בסרטי קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון. פלזנס נולד בוורקסופ, נוטינגהאמשייר שבאנגליה לאליס ותומאס סטאנלי פלזנס. קריירת המשחק של פלזנס החלה בשנת 1939 בהפקה של "אנקת גבהים", אולם הופסקה בעקבות מלחמת העולם השנייה. בתקופת המלחמה שירת בחיל האוויר הבריטי והיה שבוי במשך שנה במחנה שבויים גרמני. פלזנס "שב" לתפקיד שנים מאוחר יותר, כאשר גילם את דמות הזייפן במחנה השבויים בסרט הבריחה הגדולה. ב-1959 הופיע בסרט הבט אחורה בזעם לפי המחזה של ג'ון אוסבורן. פלזנס שב לשחק אחרי המלחמה, ראשו הקרח וקולו השקט אך רב העוצמה תרמו לליהוק החוזר שלו בשפע תפקידים של נבלים. המוכר בתפקיד הנבלים ששיחק בהם הוא תפקיד ארנסט סטאברו בלופלד בסרט "אתה חי רק פעמיים" (1967) מסדרת ג'יימס בונד, הופעה ששימשה השראה עיקרית לדמותו של ד"ר רשע בסרט "אוסטין פאוורס" בכיכובו של מייק מאיירס. הופעה בולטת נוספת של פלזנס הייתה בסרט "ללא מוצא" של רומן פולנסקי (1965) וב-1976 בתפקיד הימלר בסרט "הנשר נחת". ב-1978, פלזנס הופיע בסרט הראשון בסדרת סרטי האימה "ליל המסכות" בתפקיד ד"ר סם לומיס - תפקיד אותו שב לגלם בחמשת ההמשכים הבאים. הופיע גם בסרט במערב אין כל חדש. ב-1984 הופיע בסרט "השגריר" שצולם בישראל. בשנת 1985 שיחק בסרט האימה האיטלקי "Phenomena" של הבמאי דאריו ארג'נטו, בו גם שיחקה ג'ניפר קונלי כילדה. ב-1991 שיחק בסרטו של וודי אלן, צללים וערפל. פלזנס נישא ארבע פעמים ונולדו לו חמש בנות, ששלוש מהן הפכו לשחקניות. בתו מאשתו הראשונה מרים ריימונד היא השחקנית אנג'לה פלזנס. פלזנס מת בשנת 1995 בצרפת בעקבות סיבוכים אחרי השתלת מסתם בלב. בן 75 היה במותו. מדיה וקבצים בנושא דונלד פלזנס בוויקישיתוף דונלד פלזנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דונלד פלזנס, באתר AllMovie (באנגלית) דונלד פלזנס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דונלד פלזנס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דונלד פלזנס, באתר MusicBrainz (באנגלית) דונלד פלזנס, באתר Discogs (באנגלית) דונלד פלזנס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אובייקט אינג'קטיבי

במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הקטגוריות, אובייקט Q בקטגוריה C נקרא אובייקט אינג'קטיבי אם לכל מונומורפיזם f : X → Y {\displaystyle \,f:X\rightarrow Y} ב-C, ובהינתן מורפיזם g : X → Q {\displaystyle \,g:X\rightarrow Q} קיים מורפיזם h : Y → Q {\displaystyle \,h:Y\rightarrow Q} כך ש- h ∘ f = g {\displaystyle \,h\circ f=g} . לדוגמה, בקטגוריה של מודולים, מודול Q הוא אינג'קטיבי אם קיים הומומורפיזם של מודולים h : Y → Q {\displaystyle \,h:Y\rightarrow Q} ההופך את הדיאגרמה הבאה (בה השורה העליונה היא סדרה מדויקת) לקומוטטיבית: בהינתן קטגוריה C, אומרים כי ב-C יש מספיק אובייקטים אינג'קטיבים, אם לכל אובייקט X בקטגוריה, יש מונומורפיזם מ-X לאובייקט אינג'קטיבי כלשהו. בקטגוריה אבלית בה יש מספיק אובייקטים אינג'קטיבים ניתן להגדיר פונקטורים נגזרים. ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט טאון

רוברט טאון (באנגלית: Robert Towne;‏ 23 בנובמבר 1934 – 1 ביולי 2024) היה תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי, שהיה שותף לכתיבתם של תסריטים לבמאים כמו רומן פולנסקי וכן כתב מספר רב של תסריטים עבור כוכבים כוורן בייטי וטום קרוז. טאון נולד בשם רוברט ברטרם שוורץ וגדל בלוס אנג'לס, בנם של הלן ולו שוורץ. הוא היה ממוצא יהודי-רומני דרך אביו, וממוצא רוסי דרך אמו. היה לו אח צעיר ממנו, רוג'ר, שהיה שותף בכתיבת הסרט "הטוב מכולם" משנת 1984 בכיכובו של רוברט רדפורד. הוא סיים את לימודיו במכללת פומונה בקלרמונט, קליפורניה. טאון פרץ לראשונה כתסריטאי בסרטיו של רוג'ר קורמן. אחרי שנים בהן נודע כתסריטאי איכותי וכתב סצינות חשובות בסרטים כמו "בוני וקלייד" ו"הסנדק" תפס טאון את מרכז הבימה עם הסרט "צ'יינהטאון" של רומן פולנסקי (1974), שאף זיכה אותו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב, ועם "שמפו" (1975) בבימויו ובכיכובו של וורן בייטי. טאון לא הסתפק בתפקידו כתסריטאי וביקש להפוך לבמאי, אך סרטו הראשון "Personal Best" משנת 1982 היה כישלון חרוץ ואילו תפקיד במאי הסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" (1984), סיפור עלילותיו של טרזן, נמנע ממנו. טאון עבד על התסריט וביקש גם לביים את הסרט, אך לבסוף מכר את הזכויות לסרט, עקב קשיים כספיים בהפקת סרטו הראשון "Personal Best" ולא היה מעורב בהפקתו בפועל. כאשר צפה טאון בסרט הגמור, הוא החליט להסיר את שמו מרשימת הקרדיטים והופיע במקום תחת השם פ.ה. ואזאק. כאשר הפך מועמד לאוסקר תחת שם זה התברר כי טאון השתמש בשמו של כלב הרועים שלו. ב-1988 כתב וביים את סרט הפשע הרומנטי "טקילה סאנרייז". בשנות ה-90 כתב טאון תסריט לסרט "ג'ק וג'ק", שהיה סרט המשך שאפתני ל"צ'יינהטאון", שביים ג'ק ניקולסון, ולא זכה להצלחה, ותסריטים לארבעה סרטים בהם כיכב טום קרוז, "ימי הרעם" (1990), "הפירמה" (1993), "משימה בלתי אפשרית" (1996) ו"משימה בלתי אפשרית 2" (2000). בשנת 2006 יצא לאקרנים "שאל את האבק", סרט שכתב וביים על פי ספרו של הסופר האמריקאי ג'ון פנטה. למרות שעלילת הסרט מתרחשת בלוס אנג'לס הסרט צולם בדרום אפריקה. נולדה לו בת מנישואיו הראשונים ובת מנישואיו השניים. נפטר ב-1 ביולי 2024. "בוני וקלייד" - 1968 (ללא קרדיט) "הסנדק" - 1972 (ללא קרדיט) "הפרט האחרון" - 1973 "צ'יינהטאון" - 1974 "שמפו (סרט)" - 1975 "איש המרתון" - 1976 (ללא קרדיט) "אורקה" - 1977 (ללא קרדיט) "השמיים יכולים לחכות" - 1978 (ללא קרדיט) "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" - 1984 "גברים קשוחים אינם רוקדים" - 1987 "פרנטיק" - 1988 (ללא קרדיט) "טקילה סאנרייז" - 1988 "ימי הרעם" - 1990 "שני הג'קים" - 1990 "הפירמה" - 1993 "משימה בלתי אפשרית" - 1996 "משימה בלתי אפשרית 2" - 2000 מדיה וקבצים בנושא רוברט טאון בוויקישיתוף רוברט טאון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוברט טאון, באתר AllMovie (באנגלית) רוברט טאון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוברט טאון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אורון שמיר, זהו אחד הסרטים הגדולים בכל הזמנים, אפילו שהבמאי עבריין מין, באתר הארץ, 9 ביולי 2024 רחל נאמן, ביקורת קולנוע - געגועים לטרזן, כותרת ראשית, 3 באוקטובר 1984 אריה יאס, טרזן ירד מהעצים, מעריב, 21 בספטמבר 1984 מאיר שניצר, קופ וקוף עליון, חדשות, 5 באוקטובר 1984 Stephen Galloway, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏JULY 1, 2016 תמר גלבץ, שאריות מסדרת טלוויזיה - "טקילה סנרייז" / בימוי ותסריט: רוברט טאון, חדשות, 12 באפריל 1989 מלכה שמין, מי תהום, חדשות, 6 בספטמבר 1990 שרון לה פרנייה, אי שם באפריקה, באתר הארץ, 7 ביולי 2004
נסטסיה קינסקי

נסטסיה אגליה קינסקי (בגרמנית: Nastassja Aglaia Kinski; נולדה ב-24 בינואר 1961) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית עבר גרמנייה. קינסקי נולדה בברלין המערבית שבמערב-גרמניה. היא בתו של השחקן קלאוס קינסקי ושל אשתו השנייה, השחקנית רות בריג'יט טוקי. לקינסקי שני אחים למחצה; השחקנית פולה קינסקי (אנ') מנישואיו הראשונים של אביה והשחקן ניקולאי קינסקי מנישואיו השלישיים של אביה. הוריה התגרשו בשנת 1971. לאחר גיל 10, קינסקי מיעטה לראות את אביה. בראיון משנת 1999 הכחישה קינסקי שאביה התעלל בה מינית בילדותה, אך אמרה שהוא התעלל בה "בדרכים אחרות". בשנת 2013, כאשר התראיינה על ההאשמות על התעללות מינית שהעלתה אחותה למחצה פולה קינסקי, היא אישרה כי הוא ניסה זאת גם איתה, אך לא הצליח. לדבריה, "הוא לא היה אבא. תשעים ותשעה אחוז מהמקרים פחדתי ממנו. הוא היה כל כך בלתי צפוי שהמשפחה חיה באימה מתמדת". כשנשאלה מה הייתה אומרת לו עכשיו, אם הייתה לה הזדמנות, היא השיבה: "הייתי עושה הכל כדי לשים אותו מאחורי סורג ובריח לכל החיים. אני שמחה שהוא כבר לא בחיים." קינסקי החלה לדגמן כנערה. השחקנית ליסה קרוזר עזרה לה לקבל את תפקידה של מיניון בסרט "תנועה מוטעית" של הבמאי וים ונדרס משנת 1975, שבו בגיל 13 היא הצטלמה בעירום חלקי. תפקידה החשוב הראשון היה בשנת 1979, כששיחקה בסרטו של רומן פולנסקי, "טס". על תפקידה בסרט זה זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "תגלית השנה". ב-1982 לוהקה לסרטו של פרנסיס קופולה "אחד מהלב". ב-1984 גילמה את תפקיד האם הנוטשת ב"פריז טקסס" של וים ונדרס. קינסקי מדברת באופן שוטף גרמנית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית, מה שאפשר לה לשחק בסרטים במספר מדינות. ב-29 ביוני 1984 נולד בנה הראשון, אלג'ושה קינסקי, מרומן קצר שניהלה עם השחקן האמריקאי וינסנט ספאנו (אנ'), איתו כיכבה בסרט "אוהבי מריה" באותה שנה. מספר חודשים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1984 נישאה קינסקי לקולנוען המצרי איברהים מוסא, איתו נולדה להם בת, השחקנית והדוגמנית סוניה קינסקי (אנ') אשר נולדה ב-2 במרץ 1986. הנישואים התפרקו ביולי 1992. מ-1992 עד 1995, קינסקי חיה עם המוזיקאי האמריקאי קווינסי ג'ונס, ונולדה להם בת, קניה ג'וליה נימבי שרה ג'ונס (נולדה ב-9 בפברואר 1993), דוגמנית הידועה בשמה מקצועי קניה קינסקי-ג'ונס (אנ'). ב-1997 יצאה תקופה קצרה עם מפיק הקולנוע ג'ונתן די. קריין (אנ'), בעודו נשוי אך פרוד מאשתו, השחקנית סאלי קלרמן. החל משנת 2012, היא יוצאת עם השחקן האמריקאי ריק יון. מדיה וקבצים בנושא נסטסיה קינסקי בוויקישיתוף נסטסיה קינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נסטסיה קינסקי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נסטסיה קינסקי, באתר AllMovie (באנגלית) נסטסיה קינסקי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) נסטסיה קינסקי, באתר Metacritic (באנגלית) נסטסיה קינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נסטסיה קינסקי, באתר Last.fm (באנגלית) נסטסיה קינסקי, באתר Discogs (באנגלית) א. שובל, "אני לא מסתדרת עם צעירים", מעריב, 29 במאי 1980 אמיר קמינר, "ואז פגשתי את משה דיין וביקרתי בכותל", באתר "ידיעות אחרונות", 16 בינואר 2019