laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כיכר תחריר (קהיר)

כיכר א־תחריר (בערבית: ميدان التحرير, תעתיק מדויק: מידאן א־תחריר, "כיכר השחרור") היא כיכר גדולה במרכז קהיר. בעבר נקראה הכיכר "כיכר איסמעיליה", על שם איסמעיל פאשה, שליט מצרים בין 1863 ל־1879. אחרי מהומות 1919 הכיכר נודעה בכינוייה ככיכר "א־תחריר" (השחרור), וב־1952 במקביל לסיום מהפכת הקצינים החופשיים המצריים, הפך כינוי זה לשמה הרשמי. סביב הכיכר מספר מבני ציבור חשובים, בהם המוזיאון המצרי, מטה המפלגה הלאומית הדמוקרטית, בניין ה"מוגמע" המשמש משרדי ממשלה שונים, מטה הליגה הערבית, קמפוס האוניברסיטה האמריקאית, ומלון הנילוס. את באי הכיכר משרתת תחנת המטרו על שם אנואר סאדאת. הכיכר שימשה זירה לכמה מההפגנות והעצרות הגדולות בתולדות מצרים, בהן מהומות הלחם ב־1977, הפגנות נגד מלחמת עיראק, וסדרת ההפגנות בתחילת 2011 שהובילה לפרישתו של נשיא מצרים חוסני מובארכ. הכיכר שימשה זירה לכמה מההפגנות והעצרות הגדולות בתולדות מצרים, בהן מהומות 1919, מהפכת הקצינים החופשיים (1952), מהומות הלחם (1977), הפגנות נגד מלחמת עיראק (2003), השביתה הכללית במצרים (2008) והמהפכה במצרים (2011). כיכר א־תחריר המשיכה להיות סמל המהפכה גם לאחריה, בחגיגות 'יום השנה לדמוקרטיה' וביקורים של אישים מכובדים רבים מהעולם. דייוויד קמרון ראש ממשלת בריטניה, קתרין אשטון הנציגה העליונה לענייני חוץ ומדיניות ביטחון של האיחוד האירופי, מזכירת המדינה האמריקאית הילרי קלינטון, וקווין ראד, שר החוץ האוסטרלי הם חלק מהשמות הבולטים שביקרו בכיכר לאחר מהפכת 2011. אחת הספינות אשר היו אמורות להצטרף למשט השני לעזה נקראה תחריר על שם כיכר תחריר. המשט לא יצא לפועל. ב־29 ביוני 2011 משטרת מצרים תקפה צעירים מצרים אשר התפרעו בכיכר, באמצעות גז מדמיע ואמצעים נוספים. הצעירים דרשו הליכי משפט מהירים יותר במשפטם של פקידים בכירים שסולקו ממעמדם במהלך מהפיכת 2011. משרד הפנים המצרי הטיל את האשמה במתיחות על קבוצות חתרניות שונות. ב־1 ביולי 2013 הוצתו מחדש מחאות העם המצרי, במהלכן התמלאה כיכר תחריר במאות אלפי מפגינים המנופפים בדגלי המדינה וקוראים להדיח את הנשיא המכהן החדש מוחמד מורסי. מורסי אכן הודח וב־8 ביוני 2014 החל עבד אל־פתאח א־סיסי לכהן כנשיא מצרים. מאז כניסתו לתפקיד מקפיד א־סיסי להציב כוחות משטרה באופן קבוע בכיכר א־תחריר כדי למנוע מראש מהומות ופעולות מחאה. ב־19 באוקטובר 2023 פעילים פרו פלסטינים הפגינו בכיכר בשל תקיפות צה"ל בעזה במסגרת מלחמת חרבות ברזל. כיכר א־תחריר בלילה בניין ה"מוגמע" בכיכר א־תחריר חיים אסא, כשמרקס וניטשה נפגשו בכיכר תחריר, הוצאת דרור לנפש, 2013. איל שגיא ביזאוי, הלהקה המצרית שהציתה את כיכר תחריר, באתר הארץ, 19 במאי 2014 מדיה וקבצים בנושא כיכר תחריר בוויקישיתוף
פיליפ החמישי

האם התכוונתם ל... פיליפוס החמישי – מלך מוקדון, הפסיד בקרב לטיטוס קווינטוס פלאמיניוס ואפשר לרומא להשתלט על יוון פיליפ החמישי, מלך צרפת – מלך צרפת בין השנים 1317 ל-1322 פליפה החמישי, מלך ספרד – מלך ספרד בין השנים 1700 ל-1746
יום הביצות הבין-לאומי

יום הביצות הבין-לאומי, או יום רמסר מצוין מדי שנה ב-2 בפברואר. יום זה מציין את התאריך של חתימת "אמנת בתי הגידול הלחים", הידועה כאמנת ראמסאר ב-2 בפברואר 1971, בעיר האיראנית ראמסאר, שלחופי הים הכספי. יום רמסר נחגג לראשונה בשנת 1997. מדי שנה, סוכנויות ממשלתיות, ארגונים לא-ממשלתיים ואזרחים בכל רמות החברה מארגנים פעילויות שמטרתן להעלות את המודעות הציבורית לערכם של בתי הגידול הלחים. פעילויות ברחבי העולם כוללות הרצאות, סמינרים, טיולים, תחרויות אומנות לילדים, תחרויות סירות מפרש, ימי ניקיון ושידורים בטלוויזיה וברדיו. ב-12 במרץ 1977 הצטרפה גם מדינת ישראל לאמנה זו. מדיה וקבצים בנושא יום הביצות הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום הביצות הבין-לאומי (בספרדית) ramsar.org - פורטל הביצות העולמי World Wetlands Day, The Convention on Wetlands Israel, The Convention on Wetlands ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
PIGS

PIGS (או PIIGS) הוא כינוי בראשי תיבות לכלכלותיהן של פורטוגל, איטליה, יוון, ספרד, ומשנת 2008 גם אירלנד – לרוב בהקשר של משבר החוב האירופי, החל משנת 2009. מדינות אלו נקלעו לחובות חיצוניים גבוהים ונקלעו לקשיים להחזרת חובותיהן. עקב היותן של מדינות אלו חלק מהאיחוד האירופי ושימושן במטבע האירו היה חשש שהן תדרדרנה חלקים אחרים מאירופה למשבר הכלכלי של השנים 2008–2009. בכינוי נעשה שימוש בגופים כלכליים שונים ובעיתונות הכלכלית העולמית. השימוש בראשי התיבות על ידי אנליסטים וסוחרי מט"ח ואג"ח החל עוד בשנות ה-90, מתקופות הסדרי מנגנון שער החליפין באיחוד המוניטרי האירופי, לפני קבלת האירו וביטול השטרות והמטבעות הלאומיים בשנת 2002 בגוש האירו. השימוש המקורי במונח נעשה ממניעים תכליתיים כדי לתאר את מדינות דרום אירופה, בשל הסביבה הכלכלית והתרבות הדומה המאפיינת אותן: שיעור גבוה של צריכה פרטית וציבורית המבוססת על אשראי, ביחד עם שיעורי פריון נמוכים, אשר הזינו תהליך מתמשך של גידול במצבת החובות עד כדי חדלות פרעון. חלק מארגוני הכלכלה ואמצעי התקשורת חדלו להשתמש במונח זה בשל היותו בלתי תקין פוליטית (משמעות הכינוי באנגלית כפשוטו היא "חזירים"). ה-Financial Times וחברת השירותים הפיננסיים ברקליס הגבילו או החרימו את השימוש במונח זה לחלוטין. שר האוצר של פורטוגל, טען בשנת 2008 כי מדובר במונח "משפיל". בשנת 2008 הייתה אירלנד, כמו חברותיה בקבוצת PIGS, נתונה בחובות חיצוניים גבוהים ובקשיים להחזרתם. הועלתה הצעה לסלק את אירלנד מגוש היורו כ"גדיעת איבר אחד להצלת כל הגוף". אירלנד נחלצה לחלוטין מהמשבר כבר בשנת 2015, בעוד חברותיה בקבוצת PIGS נותרו בו. BRICS מדיה וקבצים בנושא PIGS בוויקישיתוף מיכאל פרל, ‏"הרחק מהים התיכון: הזינוק של אירלנד", השילוח, 3, פברואר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רב חייא בר אבין

רב חייא בר אבין היה אמורא בבלי מהדור הרביעי. אביו היה רבי אבין נגרא, (אמורא ששימש לפרנסתו כנגר) ואחיו היה רב אידי בר אבין. למד תורה מפי רב עמרם ואף מסר מִספר שמועות משמו, כמו כן למד תורה אצל רב הונא ורב חסדא, יחד עם אחיו רב אידי בר אבין. היה תלמידו המובהק של רב הונא, ומסופר ששאל את רב הונא שאלה והוא ענה לו: "הוצאה את". רב חייא הובך מפני שחשב שרב הונא אמר לו לצאת החוצה, אך לאחר בירור קצר הובהר לו הקשר הדברים, על ידי רב הונא: כוונתו הייתה לומר שדבריו עולים בקנה אחד עם שיטת רב אסי דהוצל, במקומות נוספים מופיע שלמד גם אצל רב חסדא ורב ששת. מסר שמועות רבות בשם רב ושמואל, אך ככל הנראה לא שמע אותן מפיהם, כיוון שלא נזכר בשום מקום שהיה לו קשר איתם. חי תקופה מסוימת בארץ ישראל, שם למד תורה מפי רבי יוחנן. בתקופה זו, שמע כמה מאמרותיהם של חכמי ארץ ישראל, ולאחר מכן מסר אותן בשמם. בירושלמי נזכר בשם רבי חייא בר בון. היה חבר של רב הונא בר חיננא ותלמידו היה רב נחמן בר יצחק. הרב אהרן הימן, "ר' חייא בר אבין", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט הרב יהודה לייב פישמן מימון (עורך), רב חייא בר אבין, יחוסי תנאים ואמוראים, ירושלים, תשכ"ג 1963, עמ' רנ"ט–רס"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף מ"ט, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף נ', עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ז', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ע"ג, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף י"א, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ל"ח, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ל"ח, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף כ"א, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל', עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ב, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ע"ט, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ל"ט, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"ב, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק', עמוד א' היימן, תנאים ואמוראים עמ' 400. תלמוד ירושלמי, מסכת דמאי, פרק ג', הלכה ד' תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"ז, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ל"ב, עמוד ב' ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשתקד במרינבד

אשתקד במרינבד (בצרפתית: L'Année dernière à Marienbad) הוא סרט צרפתי שבוים על ידי אלן רנה, בכיכובם של דלפין סריז', ג'ורג'ו אלברטצי וסשה פיטוף. התסריט נכתב על ידי הסופר והתסריטאי אלן רוב-גרייה. במפגש חברתי, באחוזה גדולה, ניגש אדם אל עבר אישה. הוא טוען בפניה שהם נפגשו אשתקד במרינבד (שמה הגרמני של עיירת מרחצאות המרפא הצ'כית, מריאנסקה לאזנייה (Mariánské Lázně)), ושהוא משוכנע שהיא "כאן מחכה" לו. האישה עומדת על כך שמעולם לא נפגשו. אדם נוסף, ייתכן בעלה של האישה, מפגין את עליונותו על הגבר הראשון (מנצח אותו מספר פעמים במשחק קלפים). הסרט סוקר את היחסים בין הדמויות באמצעות שימוש בהבזקים מעורפלים לעבר ותזוזות במרחב-זמן. שיחות ואירועים שונים חוזרים על עצמם במספר מקומות בשטח האחוזה וחצרה, וקיימים מספר צילומים עוקבים במסדרונות האחוזה, בליווי קריינות מעורפלת. הדמויות בסרט המוגמר אנונימיות; בתסריט המופץ האשה מכונה "A", הגבר הראשון מכונה "X", והגבר שייתכן ומגלם את בעלה של האישה מכונה "M". הסרט ידוע בשל המבנה הסיפורי החידתי שלו, אשר קשה להבחין בו בין אמת לבדייה, והיחסים בין זמן למרחב מוטלים בספק. הטבע החלומי של הסרט ריתק ובלבל הן את קהל הצופים והן את המבקרים. חלקם היללו אותו כיצירת מופת וחלקם מצאו אותו כבלתי ניתן לתפישה ולצפייה. אחת התמונות הידועות בסרט היא סצנה ובה שתי דמויות (והמצלמה) ממהרות מחוץ לאחוזה אל גן בעל דמויות המפוזרות בסדר גאומטרי ולמרות שהאנשים העומדים בגן מטילים צללים ארוכים ודרמטיים, הדמויות והעצים לא מטילים צללים כלל. מרינבד היא עיירת קיט ומרפא צ'כית (למרות שלא ברור אם המיקום האמיתי בו מתנהלת העלילה מתרחש במרינבד עצמה או בכל מקום אחר). רנה צילם את הסרט במספר אחוזות שונות וחצרותיהן, כולל ארמון נימפנבורג וארמון שלייסהים בבוואריה. הוא ערך את החומרים באופן היוצר מרחב המקשה על ההתמצאות וחסר היגיון גאוגרפי. צילומים נוספים נעשו בתוך אולפן. מלתחת האישה עוצבה על ידי מעצבת האופנה קוקו שאנל. ב-1961 זכה הסרט בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה. ב-1963 היה הסרט מועמד לפרס האוסקר על התסריט המקורי (אלן רוב-גריה). ב-1963 הכריז הבמאי היווני אדוניס קיירו על הסרט כניצחון מוחלט בהשפעתו על "הסוריאליזם בקולנוע", ובכך הכיר בסביבה השנויה במחלוקת ובמוטיבים האפלים של הסרט כייצוג לגיטימי של נושאים רבים בסוריאליזם הקולנועי. לעומת זאת, "אשתקד במרינבד" הוזכר בכתב העת "חמישים הסרטים הגרועים בכל הזמנים", מאת הרי ומיקל מדווד ורנדי דריפוס. המחברים הכפישו את סגנונו הסוריאליסטי של הסרט וציטטו מספר מבקרים שמצאו את הסרט יומרני ובלתי ניתן להבנה. הקליפ של להקת בלר לשיר "To the End", מבוסס על הסרט. הסרט היה מקור השראה לקולקציית "שאנל" בעיצובו של קרל לגרפלד ב-2011. התערוכה כללה מזרקת מים וחיקוי של הגן המפורסם המופיע בסרט. מאחר שהתלבושות לסרט נעשו על ידי קוקו שנאל, שאב לגרפלד את השראתו מהסרט ושילב את הגנים המצולמים בסרט עם גני ורסאי. אשתקד במרינבד, באתר MathWorld (באנגלית) "אשתקד במרינבד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אשתקד במרינבד", באתר נטפליקס "אשתקד במרינבד", באתר AllMovie (באנגלית) "אשתקד במרינבד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אשתקד במרינבד", באתר אידיבי "אשתקד במרינבד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ר. עזריה, היה או לא היה - התחושות הן העיקר!, מעריב, 29 באוקטובר 1963 זאב רב נוף, מאריינבאד (פסקה במאמר "כל הנשכחות שבעולם"), דבר, 4 בנובמבר 1966 Last Year at Marienbad: An Intertextual Meditation, אתר senses of cinema ‏, (2000) (באנגלית) Alain Resnais' Last Year at Marienbad returns, אתר LA Weekly ‏, 30 בינואר 2008 (באנגלית)
עמיחי שפיגלר

עמיחי שפיגלר (נולד ב-26 בספטמבר 1971) הוא שדרן כדורגל, מנחה מהדורת הערב של חדשות הספורט בערוץ הספורט, שדרן משחקי ליגת העל בערוץ הספורט (לצד הפרשן עמרי אפק), ושדרן משחקי נבחרת ישראל בליגת האומות של אופ"א בערוץ הספורט (לצד הפרשן עמרי אפק). עמיחי הוא בנו של כדורגלן העבר מרדכי שפיגלר. החל את דרכו המקצועית בערוץ הספורט ב-1998. ב-1 בספטמבר 2014 מונה לשדר הכדורגל הבכיר של הערוץ הראשון במסגרתו הוביל מדי שבוע את המשחק המרכזי בליגת העל. כמו כן, שידר עד יוני 2017 את משחקי נבחרת ישראל. בנוסף לאלה משמש כשדר ליגת העל הצרפתית בכדורגל בערוץ הספורט וכן כשדרן בליגת האלופות וכמנחה מחליף בתוכנית יציע העיתונות. שפיגלר היה שליח ערוץ הספורט באולימפיאדת ריו (2016) ובאולימפיאדת טוקיו (2020). שפיגלר משדר את משחקי נבחרת ישראל בקמפיין שלה בליגת האומות 2022/2023 של אופ"א בערוץ הספורט, לצד הפרשן וכדורגלן העבר עמרי אפק. שניהם משדרים גם את משחקי הידידות של הנבחרת בערוץ הספורט. בשנת 2022, שידר את משחקי המונדיאל בקטאר בערוץ כאן 11. עמיחי שפיגלר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דוד אברהם‏, עמיחי שפיגלר ישדר את המשחק המרכזי במקום יורם ארבל, באתר וואלה, 1 בספטמבר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטו בקל

אוטו בקל (בגרמנית: Otto Böckel;‏ 2 ביולי 1859 - 17 בספטמבר 1923) היה פוליטיקאי גרמני שהיה מהראשונים שזכו בפופולריות על ידי שימוש באנטישמיות. בקל נולד בפרנקפורט שבהסן ולמד משפטים באוניברסיטת מרבורג. אולם הוא לא עבד כעורך דין אלא התפרנס כספרן ונודע כפולקלוריסט. בשנת 1887 פרסם מנשר שהאשים את היהודים בהשתלטות על התרבות הגרמנית. באותה שנה הוא נבחר מטעם מרבורג לרייכסטאג והתמודד באופן עצמאי נגד נציג של המפלגה השמרנית הגרמנית. במערכת הבחירות הוא הציג מצע של אנטישמיות ותמיכה בקואפרטיבים של איכרים וסיסמתו הייתה "נגד יונקרים ויהודים". בקל טען שיש להיפטר מהיהודים השולטים בכל תחומי החיים, למעט עבודה יצרנית, על מנת לאפשר לאיכרים לחזור לחיים טובים נעדרי ספקולציות. בהיבחרו הוא היה צעיר חברי הרייכסטאג וזכה לכינוי מלך האיכרים. בקל הוציא עיתון משלו ששילב אנטישמיות, התנגדות לקפיטליזם, התנגדות לדת והטפה לדמוקרטיה. בשנת 1887 הוא ייסד את איגוד האיכרים של חבל הסן שארגן פעילות כלכלית תוך מידור יהודים. בשנת 1890 ייסד את מפלגת העם האנטישמית שבאותה שנה רצה בבחירות בשיתוף פעולה עם מפלגתו האנטישמית של מקס ליברמן וזכתה לארבעה מושבים ברייכסטאג. עד שנת 1894 הוא עמד בראש חזית של אנטישמים עצמאיים ברייכסטאג. הצלחתו של בקל הייתה קצרת ימים לאור סירובו של בקל להצטרף לחזית אנטישמית רחבה יותר עם תיאודור פריץ וחזרת מצביעים למפלגה השמרנית הגרמנית אשר בשנת 1892 אימצה את האנטישמיות כחלק ממצעה. בקל המשיך לכהן ברייכסטאג עד 1903 ואז חזר לאלמוניותו. בשנת 1923 הוא נפטר בחוסר כל. מדיה וקבצים בנושא אוטו בקל בוויקישיתוף Etan Bloom, Arthur Ruppin and the Production of the Modern Hebrew Culture (Thesis submitted for the degree “Doctor of Philosophy”), Tel Aviv University, December 1, 2008, pages 48-49 גזענות, באתר מט"ח
ישראל סחרוב

ישראל סחרוב (17 בפברואר 1912 - 4 בפברואר 2007) היה תעשיין, איש עסקים ואיש ציבור ישראלי. מייסד הקרן לביטחון ישראל (לב"י) והיושב-ראש הראשון שלה. יקיר תל אביב. סבו היה איש העלייה הראשונה יצחק אייזיק בן-טובים. נולד בירושלים, דור שלישי בארץ, בן יצחק מרדכי סחרוב, שהיה סוחר עצים גדול, ורבקה לבית בן טובים. למד בבית הספר תחכמוני בתל אביב ובבית ספר תיכון למסחר. בשנים 1928 עד 1932 שהה במצרים ועבד במסחר בעצים. בשובו לארץ ישראל עסק במסחר עצים והיה מראשי הקהילה העסקית בארץ ישראל. התגייס להגנה והיה מפקד פלוגה בתל אביב. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היה אחראי על פעילות ההגנה בחלק הצפוני של תל אביב. במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא הבריטי. לאחר קום המדינה הרחיב את עסקיו. היה ממייסדי חברת הביטוח סהר ותעשיות עץ לבוד (תע"ל). היה איש מנהל בכיר, ובין תפקידיו: יושב-ראש התעשייה האווירית (מונה ב-1977, התפטר ב-1982 וחזר לתפקיד ב-1983 עד 1985), יושב ראש מספנות ישראל, יושב-הראש הראשון של בזק (כיהן עד 1985) ויושב-ראש כימיקלים לישראל. במקביל היה פעיל במספר גופים ציבוריים, בין היתר בלשכת המסחר תל אביב יפו וכן בתנועת מכבי ישראל. באמצע שנות ה-70 פרש מעסקיו הפרטיים והקדיש את זמנו לפעילות ציבורית. היה מייסד קרן לב"י והיושב-ראש הראשון שלה. בין שאר תפקידיו הציבוריים: יושב-ראש הנהלת בית הספר לאמנויות תל אביב ויושב-ראש הנהלת של המרכז התיאטרוני בנווה צדק. היה דירקטור בחברות ציבוריות רבות. בתחילת שנות ה-80 הוצע לו על ידי ראש הממשלה מנחם בגין תפקיד שר האוצר ונגיד בנק ישראל, אך הוא דחה את ההצעות. בשנת 1994 קיבל את פרס יקיר תל אביב. נפטר בגיל 95, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. לישראל סחרוב היו שלושה אחים: יחזקאל סהר, שהיה המפכ"ל הראשון של משטרת ישראל, התעשיין ואיש תע"ש אליהו סחרוב ואיש העסקים אהרון סחרוב, וכן שתי אחיות: זהובית שלוש ומרים פשוטי. סחרוב היה נשוי ללאה ליפשיץ, אחותו של אריה לובה אליאב. בתו תמר נשואה לעורך הדין גיל מקוב, צאצא למשפחת מקוב מרחובות. בניהם הם עורכי הדין אריאל ודן מקוב. בתו שולמית (זאזא) נשואה לעודד טירה, מי שהיה קצין תותחנים ראשי ונשיא התאחדות התעשיינים. דודיו הם העיתונאי והמורה זלמן בן-טובים ומנהל כמה סניפים של בנק אנגלו פלשתינה ברוך בן-טובים. ישראל סחרוב, מבכירי התעשיינים בישראל, נפטר בגיל 95, באתר גלובס, 5 בפברואר 2007
כריש (סוג)

כריש (שם מדעי: Carcharhinus) הוא סוג רב מינים במשפחת הכרישיים (Carcharhinidae). בשפת היומיום המילה "כריש" יכולה להתייחס גם ליצורים אחרים השייכים לאותה המשפחה, הסדרה או על-הסדרה דמויי כריש. עם 35 מינים ידועים, כרישים משתנים בגודל וביכולת הסתגלות. מהכריש הלבן הגדול ועד ראש הפטיש, לכל מין יש תכונות ייחודיות להישרדות בבתי הגידול שלו. המינים: כריש שונית אפור כריש גלאפגוס כריש שונית קריבי כריש לבן-שוליים כריש שחור-שוליים כריש סנפירתן כריש ארך-גף כריש שורי כטורפי-על, הכרישים מווסתים אוכלוסיות ימיות, מקדמים מגוון גנטי ומבטיחים בריאות של מערכת אקולוגית. הם משמשים גם כאינדיקטורים המשקפים את הרווחה הכללית של האוקיינוסים.[דרוש מקור] למרות הדאגה הגוברת, שימור וניהול יעילים עדיין מאותגרים על ידי מחסור בנתונים על מצב האוכלוסייה של מינים רבים, אינטראקציות בין אדם לטבע, איומים על קיימות האוכלוסייה ויעילותן של גישות שימור. מבחינה אקולוגית, הם משפיעים על העברת אנרגיה אנכית דרך רמות הזנה ולפעמים מפלי הזנה באמצעות צריכה ישירה וסיכון טריפה. כרישים מתמודדים עם איומים מדיג יתר, הרס בתי גידול ותפיסה כשלל לוואי בדיג מערך חכות. המאמצים להגן עליהם כוללים שיטות דיג בר קיימא, הסכמים בינלאומיים והעלאת המודעות. שמירה על אוכלוסיות הכרישים, חשובה לא רק לבריאות האוקיינוסים, אלא מבטיחה גם את קיימותן של מערכות אקולוגיות ימיות לדורות הבאים. מדיה וקבצים בנושא כריש בוויקישיתוף אילון גלעד, כך טרפה המלה "כריש" את כל השמות הקודמים של היצור האימתני, באתר הארץ, 15 בפברואר 2017 ספיישל כרישים בתוכנית "שלושה שיודעים" ב"כאן תרבות" בהגשת דודו ארז, 11 ביולי 2017 משה גלעד, איך הפסקתי לפחד מכרישים והתחלתי לדאוג לשלומם, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2017 ד"ר מעיין קרלינסקי צור, כרישים, תולעי ים, ואלמוגי עומק: מה מסתתר בשטח הימי של ישראל?, באתר ynet איילת שני, כל הסיפורים על קצת דם מפצע שמושך כרישים זה שטויות, באתר הארץ, 6 בפברואר 2019 כריש, באתר ITIS (באנגלית) כריש, באתר NCBI (באנגלית) כריש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כריש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כריש, באתר GBIF (באנגלית) Sj Jorgensen et al., Emergent research and priorities for shark and ray conservation, Endangered Species Research 47, 2022-02-28, עמ' 171–203 doi: 10.3354/esr01169 Nicholas K. Dulvy, Colin A. Simpfendorfer, Lindsay N.K. Davidson, Sonja V. Fordham, Amie Bräutigam, Glenn Sant, David J. Welch, Challenges and Priorities in Shark and Ray Conservation, Current Biology 27, 2017-06, עמ' R565–R572 doi: 10.1016/j.cub.2017.04.038 Conservation Strategies, IUCN SSC Shark Specialist Group (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמריקה הרוסית

אמריקה הרוסית (ברוסית: Русская Америка) הייתה ההתיישבות של האימפריה הרוסית ביבשת אמריקה. המושבה כללה את חצי האי אלסקה, האיים האלאוטיים, ארכיפלג אלכסנדר, היישוב פורט רוס (אנ') אשר בקליפורניה (לחופי האוקיינוס השקט של ארצות הברית) ומבצר אליזבת (אנ') שבהוואי. העיר נובו ארכנגלסק הייתה בירת אמריקה הרוסית משנת 1808. הרוסים הראשונים שהגיעו ליבשת אמריקה היו חברי משלחת, בפיקודו של גריגורי שליחוב, שהגיעה אל האיים האלאוטיים בקיץ 1784. ב-1799 שליחוב וניקולאי רזאנוב הקימו את חברת סחר בשם "החברה הרוסית-אמריקאית". אלכסנדר בראנוב היה למנהלה ועיקר עיסוקה היה ציד לוטרות ומכירת פרוותם. ראשי החברה ביקשו לקבל סמכויות ניהול במושבות הרוסיות בניכר בדומה לחברת הודו המזרחית הבריטית, החברה שהוקמה, כאמור, ב-1799 קיבלה צ'ארטר קיסרי וזכויות בלעדיות כמעט על הסחר עם המושבות הרוסיות ביבשת אמריקה. כך קיבלה החברה, שהמטה שלה מוקם באירקוצק את ניהול המושבה, אף על פי שהמושבה הייתה חלק מהמחוז הסיבירי הכללי ואחר כך (מ-1822) הייתה לחלק מהמחוז הכללי של מזרח סיביר. הנקודה הדרומית ביותר שאותה יסדו הרוסים ביבשת אמריקה היא היישוב פורט רוס, כ-80 קילומטרים צפונית לסן פרנסיסקו בקליפורניה, כאשר את המשך ההתפשטות דרומה מנעו המתיישבים הספרדים והמקסיקנים. ב-1824 נחתם ההסכם הרוסי-אנגלי אשר לפיו הותר לרוסים לשלוט על אלסקה ולאנגלים ולאמריקנים הוסכם להשאיר בידיהם את אורגון. ההסכם גם שרטט את קווי הגבול שבין המושבות הבריטיות למושבה הרוסית. בינואר 1841 נמכרה פורט רוס לאזרח מקסיקני בשם ג'ון סאטר. בשנת 1867 האימפריה הרוסית מכרה את אלסקה לארצות הברית תמורת סכום של 7,200,000 דולרים כדי לכסות את חובותיה שנגרמו בעקבות מלחמת קרים. בכך, למעשה, תמה תקופת הקולוניזציה הרוסית ביבשת אמריקה. מושלי אמריקה הרוסית היו ראשי החברה הרוסית-אמריקאית שהייתה אחראית לניהול המושבות הרוסיות ביבשת אמריקה. רכישת אלסקה החברה הרוסית-אמריקאית מדיה וקבצים בנושא אמריקה הרוסית בוויקישיתוף המתיישבים האינדיאנים באמריקה הרוסית, מאת אנדריי וולטרוביץ' גרינב (אנגלית)
הרצל מקוב

הרצל מקוב (נולד ב-20 במרץ 1956) הוא איש ציבור ואיש מנהל ישראלי, לשעבר מנהל לשכת ראש הממשלה ויושב-ראש בית"ר העולמי, כיום מנהל מרכז מורשת מנחם בגין. נולד בישראל למרים ויצחק מקוב, צאצא לבתיה מקוב, ממייסדי רחובות. גדל במושב נחלת ז'בוטינסקי שבבנימינה. למד בתיכון אזורי בפרדס חנה ושימש יו"ר מועצת התלמידים, במקביל פיקד על מעוז של תנועת הנוער בית"ר. בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ומדע המדינה ותואר שני במינהל ציבורי ומדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית. התגייס לקורס טיס ולאחר שנשר ממנו שירת כקצין במערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי, והיה מקולטי מערך מטוסי ה-E-2 הוקאיי בחיל. השתתף בהפצצת הכור הגרעיני העיראקי כבקר אוויר באחד ממטוסי החיפוי. בשנות ה-80 כיהן כיושב-ראש בית"ר העולמי ועמד בראש המנהיגות הארצית של בית"ר ישראל. לאחר מכן כיהן במשך תקופה כמנהל לשכת ראש הממשלה תחת יצחק שמיר. לאחר פרישתו ממשרד ראש הממשלה פעל בתפקידים שונים בסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, בין השאר היה מנהל מערך השליחות, מנהל המרכז החינוכי וראש משלחת הסוכנות היהודית לקנדה. מאז שנת 2000 הוא חבר עמית בהנהלת הסוכנות היהודית, כיהן כמזכ"ל ההנהלה הציונית עד 2011. ממייסדי כפר אדומים ושימש כיו"ר המזכירות וועדת החינוך. היה חבר בוועד המנהל של מוזיאון יד ושם וחבר בוועדה המייעצת לאות הנשיא למתנדב, מכהן כנציג הציבור במועצה לשידורי כבלים ולווין מאז 2010, דירקטור בחברת כלנית כרמון שירותי תוכנה. מנהל את החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה מאז חידושו בשנת 2012. מנהל את מרכז מורשת בגין בירושלים מאז הקמתו ב-1999. נשוי לאורנה לבית דיין ואב לארבע בנות. מתגורר בכפר אדומים. מדיה וקבצים בנושא הרצל מקוב בוויקישיתוף עפרה לקס, עניין אישי עם הרצל מקוב, באתר ערוץ 7, 15 בדצמבר 2011 יוסף ארנפלד, תחנות תרבות עם הרצל (הרצי) מקוב, באתר ערוץ 7, 1 בפברואר 2018 צביקה קליין, ‏המהפך עדיין לא תם: הימין החילוני זקוק לבית, בעיתון מקור ראשון, 17 באוקטובר 2021 ראיון עם הרצל מקוב בעיתון של תנועת חב"ד נדב שרגאי, "הרגשנו שאנו פועלים למנוע שואה שנייה", באתר ישראל היום, 3 ביוני 2011
טומאת התהום

בהלכות טומאה וטהרה, טומאת התהום היא טומאה המונחת במקום שאינו ידוע לאף אדם בעולם, ולכן היא מכשילה את האנשים העוברים מעליה, ונטמאים מבלי לדעת שנטמאו בטומאת מת וחלים עליהם דיני טומאה וטהרה. שם המונח נלקח מכך שטומאה המונחת בתהום היא טומאה שאין אדם בעולם היודע ממנה, אבל דינים אלו תקפים בכל טומאה שככל הנראה לא ידע בה אף אדם בעולם, כמו למשל מת הטמון באדמה. לעומת זאת, מת שנמצא במים ובכל מקום גלוי אחר, אין הנטמא בו נחשב לנטמא בטומאת התהום, מכיוון שיש להניח שאנשים ידעו על הימצאו במקום גלוי זה. ההלכה אומרת שטומאת התהום, אם נטמא בה אדם, והקריב את קורבן הפסח שלו בשוגג כשהוא - המקריב או בעליו של הקורבן טמא, מרצה עליו הציץ שבראש הכוהן הגדול, קורבנו עולה לרצון לפני האל ואינו נחשב לפסול. הלכה זו התקבלה מסיני. כלל זה מתייחס רק לטומאת מת בלבד, ולא לטומאת שרץ או טומאה אחרת. הרמב"ם פוסק שהטמא בטומאת התהום מותר לשחוט את הפסח אם הטומאת תהום לא הייתה ודאית. הכלל תקף בין אם הכוהן שהקריב את הקורבן הוא זה שהיה טמא, ובין אם בעליו של הקורבן היה טמא. אם נודע לבעלים, לאחר שחיטת הקורבן, שהוא נטמא בטומאת מת שלא הכיר בה, מותר לכוהן לזרוק את דם הקורבן על המזבח, אף על פי שעוד לא זרקו את דם הקורבן. הסיבה לכך היא, שמכיוון שהקורבן כבר נשחט בלא ידיעה שקיימת טומאה, יש להשלים את עבודת הקורבן ולזרוק את הדם על המזבח למרות שהוקרב בטומאה, וגם על כך מרצה הציץ. בניגוד לכך, נזיר, אם עדיין לא גילח את שערותיו לפני ההקרבה, אין לו להקריב את קורבנו בטומאה, אלא נחשב הדבר ככל נזיר שנטמא, שעליו לספור מחדש שלושים יום. רבי חיים סולובייצ'יק, טומאת התהום מגנזי הגר"ח חלק א' סימן ט' עמ' ל"ט הערך "טומאת התהום", באתר ויקישיבה הערך "טומאת התהום", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף פ"א, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף פ', עמוד ב'. משנה תורה לרמב"ם, ספר קרבנות, הלכות קרבן פסח, פרק ו', הלכה י"א. תלמוד בבלי, מסכת נזיר, דף ס"ג, עמוד ב'. וראו את ההסבר לכך בתוספות בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף פ"א, עמוד ב', ד"ה אלא.
סחרוב

סָחָרוֹב (ברוסית: Сахаров, נהגה סָחָרוֹף) הוא שם משפחה רוסי. האם התכוונתם ל... אהרון סחרוב – איש עסקים ישראלי אליהו סחרוב – תעשיין ישראלי ואיש מערכת הביטחון אנדריי סחרוב – פיזיקאי רוסי, פעיל פעיל זכויות אדם וזוכה פרס נובל לשלום פרס סחרוב לחופש המחשבה – פרס המוענק מדי שנה על ידי הפרלמנט האירופי על שמו של אנדריי סחרוב מחלף גינות סחרוב – מחלף בירושלים הקרוי על שמו של אנדריי סחרוב ברי סחרוף – זמר ומוזיקאי רוק ישראלי יחזקאל סהר (סחרוב) - המפכ"ל הראשון של משטרת ישראל ישראל סחרוב – תעשיין, איש עסקים ואיש ציבור ישראלי ולדימיר סחרוב – גנרל בצבא האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה