laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ואלרי קונסן

ואלרי קונסן (בצרפתית: Valérie Quennessen;‏ 3 בדצמבר 1957 – 19 במרץ 1989), הייתה שחקנית קולנוע צרפתייה ממוצא יהודי. התפרסמה בסרטים "קונאן הברברי" ו"נאהבי קיץ". קונסן נולדה למשפחה יהודית בפריז. היא בילתה את מרבית ילדותה בניסיון להגשים את חלומה ולהפוך ללוליינית מקצועית. כשהתבגרה זנחה את הרעיון ולמדה משחק, כדי להתגבר על חרדה חברתית ממנה סבלה. לאחר שהתגברה על החרדה החלה לגלות עניין במקצוע ולמדה שיעורי דרמה שעזרו לה להתקבל למספר מחזות תיאטרון מקומיים. בשנת 1976 הופיעה בסרטה הצרפתי הראשון, "Le Plein de super". היא התפרסמה גם בתוכניות טלוויזיה צרפתיות. ב-1979 הופיעה באחד התפקידים הראשיים בקומדיה האמריקאית "גלויות צרפתית". כן השתתפה בדרמה המוזיקלית של קלוד ללוש "אלה והאחרים". הופעתה המפורסמת ביותר הייתה ב-1982, בסרטו של ג'ון מיליוס "קונאן הברברי", בו גילמה את הנסיכה יסמינה, בתו של המלך אוסריץ' (מקס פון סידוב), אשר נחטפת על ידי טולסה דום (ג'יימס ארל ג'ונס); על קונן (ארנולד שוורצנגר) מוטלת המשימה להחזיר אותה לביתה. את הופעתה המוערכת ביותר עשתה קונסן בדרמה הקומית "נאהבי קיץ". לאחר הסרט פרשה קונסן מתחום המשחק והחליטה להשקיע את מירב זמנה בגידול משפחתה. קונסן התחתנה עם הצלם פרנקיוס מאנסוקס, לזוג נולדו בן ובת. קונסן נהרגה בשנת 1989 בתאונת דרכים בהיותה בת 31. נקברה בחלקה היהודית שבבית הקברות מונפרנאס שבפריז. ואלרי קונסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ואלרי קונסן, באתר AllMovie (באנגלית) ואלרי קונסן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ואלרי קונסן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ואלרי קונסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שלמה הלברשטאם

האם התכוונתם ל... שלמה הלברשטאם (הראשון) – בן רבי מאיר נתן הלברשטאם בן רבי חיים מצאנז בעל דברי חיים שלמה הלברשטאם (השני) – בן רבי בן ציון הלברשטאם בן רבי שלמה הלברשטאם (הראשון)
מרחב (פיזיקה)

בפיזיקה, המרחב הוא ה"זירה" שבה מתרחשים כל האירועים הפיזיקליים ביקום. כל אירוע פיזיקלי ניתן לשיוך למקום מסוים במרחב, ברמת דיוק המוכתבת מעקרון אי הוודאות. מקום במרחב ניתן להגדרה באמצעות מערכת קואורדינטות נבחרת. המרחב הפיזיקלי מאופיין בתכונות שאנו רגילים אליהן מניסיוננו היום-יומי: הוא רציף (לפחות באופן מעשי); הוא בעל 3 ממדים, כלומר בעל נפח; מתקיימת בו הפרדה של מרחקים (מטריקה); ואפשר לחבר בו דרכים ליניאריות. על כן, מבחינה מתמטית נהוג למדל את המרחב הפיזיקלי כמרחב האוקלידי R 3 {\displaystyle \mathbb {R} ^{3}} באמצעות הנורמה האוקלידית (המושרית על ידי מכפלה סקלרית) ולתארו באמצעות מערכת צירים קרטזית תלת-ממדית. במכניקה הניוטונית, המרחב המוחלט הוא הזירה בה מתרחשים כל האירועים הפיזיקליים ושביחס אליו מודדים את תנועותיהם של גופים פיזיקליים. ניוטון הניח את קיומו של מרחב מוחלט כזה כבסיס לניסוח הפיזיקה שלו, אף על פי שלא ניתן לראות, להרגיש או למדוד אותו. בגלל אופיו הנפרד והבלתי-נגיש של המרחב המוחלט, הותקף קונספט ניוטוני זה בחריפות על ידי פילוסופים כגון ג'ורג' ברקלי, דייוויד יום וארנסט מאך שטענו שהמרחב המוחלט הוא רק פיקציה ושלקיומו אין משמעות או תוקף שכן רק מרחקים ותנועות יחסיות בין עצמים אקטואליים ניתנים למדידה. במסגרת תורת היחסות הפרטית, הראה אלברט איינשטיין כי המרחב והזמן שזורים באופן בלתי ניתן להפרדה ומהווים יחדיו את המרחב-זמן, זירת ההתרחשות האקטואלית של כל האירועים הפיזיקליים. מכאן נובע שמדידות של מרחב וזמן תלויות במערכת הייחוס של הצופה ובמהירות שבה היא נעה יחסית למערכות ייחוס אחרות, וכאשר ישנה תנועה הזמן והמרחב משולבים באופן הניתן לחישוב באמצעות טרנספורמציות לורנץ. בתורה זו איינשטיין דן במערכות אינרציאליות (מערכות שנעות במהירות קבועה) מבלי לפרט ביחס למה הן אינרציאליות. שאלה זו באה על פתרונה בתורת היחסות הכללית הטוענת לשקילות בין תאוצה לכבידה. משקילות זו נובע כי שדה כבידה מעקם את המרחב כך שהוא חדל להיות אוקלידי. לפי זה כבידה איננה כוח ממשי אלא כוח מדומה הנתפס בדעתנו כממשי מכיוון שבחושים שלנו אנו תופסים את המרחב כאוקלידי. לדוגמה, התיאור הפיזיקלי הנכון לתנועת הירח הוא שהירח סובב סביב כדור הארץ לא משום שכדור הארץ מושך אותו, אלא משום שמסת כדור הארץ מעקמת את המרחב, ובמרחב העקום שנוצר סביבה המעגל הוא הקו הקצר ביותר עבור הירח. מכניקה תורת היחסות שלוש מהפכות קופרניקניות תורת השדות הקוונטית כבידה חוק טבע מדיה וקבצים בנושא מרחב בוויקישיתוף מרחב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "מקום", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות רציפות המרחב היא נושא שעדיין מצוי בוויכוח פילוסופי ומטאפיזי
מרדכי מרגליות

מרדכי מרגליות (מַרגוּליס, Margulies; כ"ח בתשרי תר"ע, 13 באוקטובר 1909 – 24 במרץ 1968) היה חוקר תלמוד, מדרש וספרות הגאונים, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית המדרש לרבנים באמריקה. נולד בעיר ורשה שבפולין ליונה, ממשפחת רבנים, ואסתר לבית יאניש. בשנת 1920 עלה עם הוריו לארץ ישראל. למד בבית-הספר תחכמוני בת"א ובישיבות בירושלים, ונמנה עם מסיימי המחזור הראשון של האוניברסיטה העברית. ערך את ה"אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים" וה"אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל", וכתב בהן ערכים רבים. בנוסף הוציא כמה ספרים קדומים במהדורה מדעית בתוספת מבואות, הערות וביאורים. פרסם מאמרים ומחקרים בכתבי עת שונים. בשנת 1946 זכה בפרס הרב קוק לספרות מחקר וספרי עזר. בשנת 1953 הוא תבע את חנוך אלבק ואת הוצאת דביר בטענה שהוא מחבר הפירוש למשנה של אלבק על סדר נזיקין, ואלבק רק ערך אותו. לאחר מספר חודשים הושגה פשרה על פיה יודפס בספר הודאה של אלבק למרגליות על עזרתו בכתיבת הפירוש. משנת 1958 ועד למותו לימד בבית המדרש לרבנים באמריקה. נפטר בירושלים ממחלה ממארת בגיל 58. היה נשוי לחוקרת המקרא רחל מרגליות, ואב לחמישה. גיסיו היו הרב יצחק קוליץ וחיים קוליץ והרב יהודה קולודצקי. ספרים שכתב וערך: אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יהושע צ'צ'יק, תש"ז (שני חלקים). בשנת 2000 יצאה מהדורה מחודשת של האנציקלופדיה בעריכת ד"ר יהודה אייזנברג.(הספר בקטלוג ULI) אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל הוצאת יהושע צ'צ'יק, תש"ו (4 חלקים) ספרים שההדיר: הלכות קצובות - המיוחס לרב יהודאי גאון מדרש ויקרא רבה - מספרי המדרש הקדומים ביותר, הוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה (2 כרכים), תשי"ג-תשי"ד. חילוקים שבין אנשי מזרח ובני ארץ ישראל - ספר מתקופת הגאונים, ירושלים: תרצ"ח. מדרש הגדול מאת ר' דוד בן עמרם העדני, מחכמי תימן, בן המאה ה-13, הוצאת מוסד הרב קוק ירושלים: תש"ז-תשט"ז (בראשית-שמות). ספר הרזים - ספר מתקופת התלמוד, הוצאת ידיעות אחרונות, תשכ"ז. הלכות ארץ ישראל מן הגניזה, הוצאת מוסד הרב קוק, תשל"ד-1973. ספר הלכות הנגיד, ירושלים: הוצאת האקדמיה למדעי היהדות בארצות הברית, תשכ"ב. טוביה פרשל, "חוקר תורת א"י (לדמותו של פרופ’ מרדכי מרגליות ז"ל)", הדאר מז (תשכ"ח), עמ' 511–510. מדיה וקבצים בנושא מרדכי מרגליות בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "מרדכי מרגליות", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1720 רשימת הפרסומים של מרדכי מרגליות, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של מרדכי מרגליות באתר רמב"י מרדכי מרגליות, דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: חילוקים שבין אנשי מזרח ובני ארץ ישראל, באתר היברובוקס אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל: חלק א, חלק ב, חלק ג, חלק ד ספר הלכות קצובות עם מבוא נרחב, באתר היברובוקס הספרים של מרדכי מרגליות, באתר "סימניה" דף הספר "ויקרא רבה" באתר בית המדרש לרבנים באמריקה (באנגלית) חולק פרס הרב קוק, דבר, 3 בינואר 1949. תובע צו ביניים לאסור הפצת פרוש על משניות, חרות, 28 במאי 1953 הסכם זמני בסכסוך על פירוש למשניות, דבר, 1 ביולי 1953 פשרה בדבר הבעלות על פירוש לנזיקין, חרות, 29 בדצמבר 1953 פרופ' מ. מרגליות, דבר, 25 במרץ 1968. אחיו של אשתו נשוי לאחותו דבורה ביקורת שלילית על האנציקלופדיה נכתב בידי הרב בנימין זאב בנדיקט: , אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, קרית ספר כד, תש"ז, עמ' 6 - 10 (מידע בקטלוג רמב"י); נדפס שוב בספרו, מרכז התורה בפרובאנס, מוסד הרב קוק, (תשמ"ה/ 1985), עמ' 192 -197
קרפדה במאורה

קרפדה במאורה הוא מאכל מסורתי של המטבח האנגלי עשוי נקניקיות אפויות בבלילת פודינג יורקשייר, המוגש לרוב לצד ירקות ורוטב בשר עם בצל, לעיתים גם עם מחית תפוחי אדמה או טוגנים. מקור שמו של המאכל אינו ודאי. בין השאר נטען כי השם מתאר את מראהו של המאכל, הנראה כקרפדה המציצה מהמאורה. אמנם המאכל כפי שהוא מוגש היום אינו נראה כך, אך במקורו לא הוכן מנקניקיות אלא ממגוון סוגי בשר (בין השאר בשר בקר, בשר כבש, כליות ועוד) שהונחו במרכז הבלילה, וניתן היה לדמותו לקרפדה האורבת לציד, כשרק חלק מגופה גלוי מחוץ למאורה. הכנת המאכל מצריכה הלהטת תבנית אפייה בתנור, הכנסת הנקניקיות והבלילה לתבנית הלוהטת ואפייה למשך כמחצית שעה. דורעם גונט, עכבר העיר אונליין, קרפדה במאורה, באתר הארץ, 25 במאי 2008 מתכון מהמאה ה-19 לקרפדה במאורה, מאת Charles Elme Francatelli‏ (1805-1876), עם סטייק וכליות וללא נקניקיות, באתר local food advisor Heritage Dish ... Toad In The Hole, באתר: The British Food Trust TOAD-IN-THE-HOLE, באתר: world widew ords
בן-ציון אריה לייבוש הלברשטאם

הרב בן-ציון אריה לייביש הלברשטאם (נולד בג' באייר ה'תשט"ו (1955), ארצות הברית) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות באבוב. נולד לאדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם (השני) ולרבנית פריידא, בת רבי אריה לייבוש רובין, האדמו"ר מטומשוב. בשנת ה'תשל"ה (1975) נישא לקרובת משפחתו העסא, בתו של הרב מנחם מנדל רובין, האדמו"ר ממוזשאי. בני הזוג התגרשו כעבור כשנתיים. נישא בשנית לרוזה, בת ר' משה צבי ווקסמן, ולזוג נולדו 12 ילדים. לאחר פטירת אביו האדמו"ר רבי שלמה בשנת ה'תש"ס (2000), הוכתר על ידי אחיו האדמו"ר רבי נפתלי צבי הלברשטאם כרב הצעיר של קהילת באבוב. לאחר פטירת אחיו בשנת ה'תשס"ה (2005), הוכתר לאדמו"ר על ידי רוב חסידי באבוב. כשליש מהחסידים הכתירו כאדמו"ר את אחיינו רבי מרדכי דוד אונגר, חתן אחיו האדמו"ר רבי נפתלי צבי. בפסק דין שניתן בבוררות בין שני הצדדים נקבע כי חצרו של רבי בן ציון היא היחידה שיכולה להיקרא בשם "באבוב" ללא שם לוואי. מרכז חצרו בבורו פארק שבניו יורק. קהילות של חסידיו קיימות גם במונסי, לייקווד, ויליאמסבורג, לינדן, לונדון, אנטווערפן ועוד. בישראל יש לחסידות קרייה בבת ים ("קריית באבוב"), וכן קהילות בערים בני ברק, ירושלים ביתר עילית אשדוד ואלעד וחיפה. בקנדה ישנן קהילות במונטריאל ובטורונטו. דברי תורתו מופיעים מדי שבוע תחת הכותר אמרי קודש. בנו הרב חיים שלום, רב הצעיר של קהילת באבוב. חתן רבי בעריש מייזליש אב"ד סאטמאר בארא פארק. חתנו הרב חיים שלמה הלברשטאם, סגן דומ"ץ באבוב. בנו הרב דוד, חתן רבי לייבוש הורוויץ בן הרב צבי הירש מסטריזוב. חתנו הרב חיים דוד וואקסמאן, דומ"ץ באבוב במאנסי. חתנו הרב יחזקאל ליפשיץ בנו הרב מרדכי דוב, חתן הרב ברוך אברהם הורוויץ ראש ישיבת באבוב, חתן האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם. בנו הרב יחזקאל שרגא, חתן הרב אברהם ברוך הורוויץ ר"מ בישיבת באבוב. בנו הרב אברהם יהושע העשיל, חתן הרב ישכר בעריש פרידמאן אב"ד קהל בית ישראל סידערהורסט חתנו הרב ישראל בלום בן הרב בן ציון דומ"ץ באבוב לאנדאן, חתן האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם. חתנו הרב בן ציון משה הלוי הורוויץ בן רבי אברהם אבא, ראש ישיבת באבוב בלונדון. בנו הרב ישראל אלימלך, חתן רבי יצחק יוסף לעזער, כותב בבית האדמו"ר מבאבוב, חתן רבי נחום הורוויץ רב ד'קהל שארית ישראל. בנו הרב שלמה, חתן הרב בעריש ארנסטר, נכד רבי משה ארנסטר אב"ד מאור חיים ירושלים, ורבי יצחק קאליש, האדמו"ר מאמשינוב. משה ויסברג, הכינורות, הנענועים והברכה מהמרפסת: סוכות בבאבוב, באתר בחדרי חרדים, 3 באוקטובר 2018 בנציון אריה ליבוש בן שלמה הלברשטאם (1955-), דף שער בספרייה הלאומית סבו רבי אריה לייביש רובין, היה בן דודו של רבי יעקב ישראל רובין מסאסרגן, אביו של רבי מנדל. משה ויסברג, המחלוקות והפיצולים בחצרות החסידים, באתר בחדרי חרדים, 28 בספטמבר 2018 חתונה פון באבאווער רבי׳נס טאכטער
קפשאלי

משפחת קפשאלי הייתה משפחת רבנים, פוסקים ומלומדים שנודעה במהלך המאות ה-15 וה-16 בשטחים האירופיים של האימפריה העות'מאנית, בעיקר בבלקן ושמה ניגזר ממקום מוצאה הגאוגרפי בדרום מוראה. האם התכוונתם ל... משה קפשאלי – 1420-1495, הרב הראשי ליהודי איסטנבול. אליהו קפשאלי – 1490-1555, רב בכרתים ומחבר "סדר אליהו זוטא". אליעזר קפשאלי – רב ומלומד באיסטנבול שנודע בניסיונותיו להפצת התלמוד בקרב קהילת הקראים. אלקנה דוד קפשאלי – מלומד, נדבן ומנכבדי קהילת קנדיה שבכרתים.
הגבעות השחורות

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה הגבעות השחורות (באנגלית: Black Hills) הן רכס הרים קטן ומבודד, המתנשא מעל וממערב למישורים הגדולים של צפון אמריקה, במערב דקוטה הדרומית ונמשך לתוך ויומינג שבארצות הברית. פסגת הרני בגובה 2,208 מטר היא הפסגה הגבוהה ברכס. היער הלאומי הגבעות השחורות נמצא בתחום הרכס. הגבעות השחורות נקראות כך משום שמרחוק הן נראות שחורות, היות שהן מכוסות עצים בצפיפות. בתחומי הגבעות השחורות נמצא הר ראשמור השוכן בסמוך לעיירה קיסטון. ההר הוכרז על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית כאנדרטה לאומית. האנדרטה, המהווה חלק מההר, היא פסל גרניט מונומנטלי שהוקם על ידי הפסל גאטסון בורגלם. מערכת הגבעות השחורות הגבעות השחורות של דקוטה (שיר) מדיה וקבצים בנושא הגבעות השחורות בוויקישיתוף הגבעות השחורות באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רחל מרגליות

רחל מרגליות (20 באפריל 1914 – 2009) הייתה סופרת וחוקרת מקרא ישראלית. נולדה בליטא לרב דוד נחמן קולידצקי. בילדותה עברה משפחתה לעיר אליטא, שם שימש אביה כרב. למדה בגימנסיה מקומית ורכשה השכלה כללית. בשנת 1925 נפטר אביה. בראשית שנות ה-30 עלתה לבדה לארץ ישראל. היא השיגה סרטיפיקטים עבור אמה האלמנה ושני אחיה יצחק וחיים קוליץ, שעלו ארצה בשנת 1934. נישאה למרדכי מרגליות, והזוג התגורר תחילה בשכונת כרם אברהם ולאחר מכן בשכונת טלביה בירושלים. לפרנסתה עבדה בהוראה, ובמקביל עסקה בחקר המקרא. בשנות ה-50 נסעה בעידוד החזון איש, שהיה בן משפחתה, למסעות הרצאות בקהילות יהודיות בחוץ לארץ בנושא טהרת המשפחה. אחד היה ישעיהו - על ספר ישעיהו, תל אביב: הוצאת סיני, תשי"ד. איוב, כמו שהוא - (כרך א) ראיות לקדמותו של ספר איוב ולאחדות מחברו, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשמ"א. איוב כמו שהוא - (כרך ב) הבעיה ופתרונה, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשמ"ח. בהר מתוך האש - מעמד הר סיני בפרשיות התורה ובמשנתם של הראשונים ואחרונים, תל אביב: תש"ס. הספרים של רחל מרגליות, באתר "סימניה" רחל מרגליות, דף שער בספרייה הלאומית כך לפי הרשומות, אולם לפי ההערכה היא נולדה כשלוש שנים קודם לכן. שמו המקורי היה אברהם אליהו (בן נחום) פרשיצקי, אך הסבא מנובהרדוק סייע לו להימלט מן הצבא הרוסי ונתן לו דרכון מזויף בשם דוד נחמן (בן יצחק) קולידצקי, ובשם זה השתמש עד מותו. לבנו, שנולד זמן קצר לאחר מות אביו, קרא בשם יצחק, כשם המזויף של אביו, ולא כשמו האמיתי נחום. אשתו של החזון איש, בתיה (באשע), הייתה בת דודתה של אמה האלמנה, חנה קוליץ. במשך תקופה למדו החזון איש והרב דוד נחמן קולידצקי בחברותא, ולאחר מותו של הרב קולידצקי דאג החזון איש לילדיו היתומים ושמר עמם על קשר הדוק. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה נג'ארה (לקח טוב)

רבי משה נג'ארה (? - ה'שמ"א) היה מחכמי צפת בתקופתו של האר"י והיה מתלמידיו. עבר לדמשק לכהן בה כראש הרבנים. היה בנו של רבי לוי ממגורשי ספרד, ומוצאו מהעיר נג'ארה בספרד ועל שמה נקרא שם משפחתו. אביו, לוי נג'ארה, עזב את ספרד, התגורר זמן קצר בקושטא, ולאחר מכן עלה לצפת, בה נולד משה. משה ניכר כבר בצעירותו, ובהיותו עול ימים הוסמך לרבנות והיה דרשן בחסד עליון. בשנת ה'של"ט בעקבות פרעות הערבים בצפת, נמלט עם בנו ישראל, עם עוד יהודים רבים לדמשק, זמן קצר לאחר מכן, נתמנה לראש הרבנים שם. חיבר ספר בשם "לקח טוב" ובו סידר כל דרשות חז"ל בש"ס, ספרי ומכילתא, כדי שיופיע פירוש הפסוק והמצווה יחד עם חלקי הדינים ודרשות חז"ל. ספרו נדפס בקושטא בשנת ה'של"א. רבי חיים יוסף דוד אזולאי כתב עליו בספרו "שם הגדולים" דברי שבח והלל. נישא לבת הגאון רבי ישראל די קוריאל שהיה אחד מארבעת התלמידים שהוסמכו על ידי הרב יעקב בירב. בנו היה החכם והפייטן רבי ישראל נג'ארה מחבר הפיוט לשבת "יָה רִבּוֹן עָלַם וְעַלְמַיָּא". בנו ר' ישראל, נכדו ר' משה ונינו ר' יעקב נג'ארה שימשו בתפקיד הרב הראשי של קהילת יהודי עזה. רבי משה נפטר בשנת ה'שמ"א ונקבר בדמשק. ספר לקח טוב, קושטא, של"א, באתר היברובוקס משה נג'רה, דף שער בספרייה הלאומית מהר"ר משה נאג'ארה מגורי האר"י ז"ל, אבי המשורר ישראל נאג'ארה, חיבר ספר נחמד שסידר כל דרשות רז"ל בש"ס וספרא וספרי ומכילתא, לעניין דינא, בסדר הכתובים בכל מצווה, כדי שיהא פירוש פסוקי המצווה מסודרים בכל חלקי הדינים ודרשות רז"ל ושגורים בפי חכם. אשרי אדם שוקד על דלתותיו. וזו תורה לשמה ותורת חסד על לשונו. לגרמיה הוא דעביד, שלו יאמרו, אשרי שבא לכאן ותלמודו בידו. ושמו נאה לו "לקח טוב". והרב נתבקש לישיבה של מעלה, ודמשק מנוחתו, שנת אש"ם. כן מצאתי בקובץ ישן כ"י. (חיים יוסף דוד אזולאי, שם הגדולים, מהדורת ליוורנו, תקל"ד, אות מ' סעיף נ"ז, באתר היברובוקס) ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיבתון גנים

גִּבְּתוֹן גנים (שם מדעי: Emberiza hortulana) היא ציפור שיר במשפחת הגיבתוניים, ילידית באירופה ובמערב אסיה, נודדת בסתיו לאפריקה הטרופית וחוזרת בסוף אפריל או תחילת מאי. בישראל חולפת מצויה בסתיו ובאביב. אורכה 16 סנטימטר ומשקלה 20–25 גרם. ראשה ירוק-אפור. מקננת על האדמה או בקרבתה. ניזונה מזרעים, ובעת האכלת גוזלים - גם מחיפושיות וחרקים קטנים אחרים. במטבח הצרפתי הציפור קרויה אורטולאן (בצרפתית: Ortolan) והיא נחשבת מזה מאות שנים למעדן. כיום (2022) הציפור אסורה לציד, סחר ומאכל. עד 1972 כל אלה היו מותרים ותפריטי המסעדות בצרפת כללו גיבתוני-גנים בקאסולט. בלחץ מדינות מהאיחוד האירופי נאכפו בצרפת בהדרגה איסורים הקשורים בגיבתון זה: עד 31 בדצמבר 2000 הציד היה מותר, אבל הפיטום והמכירה נאסרו. החל מ-1 בינואר 2001 – הכול אסור. רק בצרפת קיימת מסורת פיטום והיא נחשבת למעדן במטבח הצרפתי, ביוון צדים גיבתוני-גנים בלתי מפוטמים ואוכלים אותם בתוך עלי גפן. הציד נעשה באזור לאנד, בדרום-מערב צרפת. עונת הציד היא מאמצע אוקטובר עד אמצע נובמבר. על מנת לצוד את הציפורים מגדלים חמניות וכשהן מבשילות מפזרים בחצרות את גרעיניהן לפני עונת הציד, ומציבים לידן מלכודות קטנות. מעליהן תלויים כלובים ובהן ציפורי שיר, הציפורים שורקות וכשגיבתוני-הגנים יורדים לקרקע הן רואות גרעינים, טועמות ונשבות. ציפורי השיר (הפיתיון) נלכדות, מואכלות ומושקות היטב (בלי פיטום) במשך 10.5 חודשים בשנה, עד שמגיעה עונת הציד, ואחרי שהן משרתות את הציידים משחררים אותן. גיבתוני-גנים שנועדו למאכל מוחזקים בכלובים במרתף אפל ומפוטמים בתריסר ארוחות ביום בתערובת של דוחן ציפורים, פאניס ודוחן. ביום האחרון מאכילים אותם בלי מים ולמחרת משקים אותם בארמניאק והורגים אותם, בדרך כלל בהטבעה. לפני הבישול מוציאים בעזרת סיכה את הזפק המר, מכניסים את הגיבתון בשלמותו לכלי חרס קטן בתיבול פלפל ומלח, ואופים בתנור. המנה מכונה בשם "המרחשת המזמרת" בשל הקול שמשמיע השומן, הרוחש בתחתית הכלי בתום האפייה. הכלי מוגש הישר מהתנור לסועד. נהוג לאכול את הגיבתון כאשר ראשו מכוסה בכיסוי כלשהו, בדרך כלל מפית. הסועד אוחז בראש המכוסה או במקור ואוכל את הציפור בשלמותה החל מהרגלים. מקובל לאכול גם את העצמות או לפלוט אותן בעדינות לכלי המיועד לכך. בסיום האכילה נשארים בידי הסועד רק הראש או המקור, לפי בחירתו. אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת, הוצאת כתר, ירושלים, 2005. עמ' 148, 190-186, 195-192. גיבתון גנים, באתר ITIS (באנגלית) גיבתון גנים, באתר NCBI (באנגלית) גיבתון גנים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גיבתון גנים, באתר GBIF (באנגלית) גיבתון גנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עזריה אלון (עורך), גיבתון גנים, מתוך "לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל", באתר "כותר" גיבתון גנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
משה נג'ארה

האם התכוונתם ל... משה נג'ארה (לקח טוב) – ראש רבני דמשק, מתלמידי האר"י משה בן ישראל נג'ארה – רבה הראשי של עזה ובן המשורר רבי ישראל נג'ארה
ברנקו וייס

בְּרַנְקוֹ וַייס (Branco Weiss;‏ 23 באפריל 1929 – 31 באוקטובר 2010) היה יזם ופילנתרופ יהודי-שווייצרי. בישראל נודע בעיקר בזכות מכון ברנקו וייס שהקים. ברנקו וייס נולד בזאגרב למשפחה יהודית מאזור בורגנלנד, שבהמשך התיישבה בקרואטיה. אביו נרצח על ידי הפשיסטים. בהיותו ילד עבר לאיטליה, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיע לשווייץ. ב-1944 סיים שם את בחינות הבגרות. ב-1947 החל ללמוד במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH) בעזרת מלגה שקיבל, ועבד במקביל כלבורנט. סיים את לימודיו ב-1951 כמהנדס כימיה. לאחר מכן כתב דיסרטציה על ניתוח עלות-תועלת בנוגע לטכניקות סינון. יזם, הקים וניהל מספר חברות היי-טק. "קונטרון" (Kontron), שהקים ב-1959, נרכשה בשנת 1974 על ידי ענקית התרופות "הופמן לה רוש". כפילנתרופ, תמך במספר אוניברסיטאות ובמיזמי תרבות רבים. קיבל ארבעה תוארי דוקטור לשם כבוד: מאוניברסיטת תל אביב (1993), מהאקול פוליטכניק פדרל בלוזאן (EPFL)‏ (1998), מהמכון הטכנולוגי של ציריך (ETH)‏ (1998) ומאוניברסיטת בזל (2005; על תרומתו היוצאת-דופן להקמת המכון למדעי היהדות). מ-1985 עד 1994 העביר במכון הטכנולוגי של ציריך את הקורסים "מבוא לאסטרטגיות טכנולוגיות" ו"תכנון, הקמה, בנייה וניהול מיזמים חדשים". מ-2002 מעניק ה-ETH את מִלגת ברנקו וייס (Society in Science - The Branco Weiss Fellowship). ב-2004 תרם וייס לפרויקט "Science City" של ה-ETH‏ 23 מיליון פרנקים שווייצריים. היה חבר של כבוד באיגוד המהנדסים והארכיטקטים השווייצרי (SIA) וכן חבר מועצת המנהלים וחבר של כבוד באקדמיה השווייצרית למדעי הטכנולוגיה (SATW). הוא הקים את ארגון "דוד" שפעל נגד תופעות אנטישמיות ותרם להקמת מכון ללימודי יהדות באוניברסיטת בזל. ברנקו וייס היה אספן נלהב של אמנות מודרנית. בישראל פועל משנת 1990 מכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה, הכולל 33 בתי ספר ברחבי הארץ. מטרת המכון היא "לקדם יכולות למידה וחשיבה טובה בקרב תלמידים ומורים בישראל". ביחד עם עיריית תל אביב המכון מקדם פרויקט פורצי דרך. ברנקו וייס נפטר ב-31 באוקטובר 2010 בציריך. Branco Weiss u. a.: Der Strukturwandel der Schweizer Wirtschaft: Herausforderung oder Krise? [Referate gehalten anlässlich der Zürcher Konferenz vom 8. September 1988]. In: Swiss values. Nr. 11, Royal Trust Bank, Zürich 1988 (ohne ISBN). Branco Weiss (Hrsg.): Praxis des Venture Capital. Verlag Moderne Industrie, Zürich 1991, ISBN 3-478-31610-3. Branco Weiss: Entrepreneurship. Ramot Publishing, Tel Aviv University, Tel Aviv 1994, ISBN 96-527-4160-4. Jean-Claude Badoux, Dario R. Barberis, Branco Weiss: Sieben Jahre Fund SATW - Branco Weiss. Ein Austauschprogramm für junge Ingenieure/innen aus der der Gemeinschaft der Unabhängigen Staaten, GUS und der Schweiz ; 1992 - 1999 / Sem' let fonda ŠATN - Branko Vejss. SATW, Schweizerische Akademie der Technischen Wissenschaften, Zürich 1999, ISBN 3-908235-02-2 (deutsch und russisch). Bruno Fritsch, Branco Weiss: Die Podiumsdiskussion – Zukunftsgestaltung im Chaos emotionaler Intelligenzen. Eine Satire. Olzog, München 2000, ISBN 3-7892-8030-5. בית הספר ברנקו וייס רמלה בית הספר ברנקו וייס בית שמש מדיה וקבצים בנושא ברנקו וייס בוויקישיתוף מכון ברנקו וייס
נקודת רתיחה

המונח "רתיחה" מפנה לכאן. לערך העוסק בהרתחת מזון, ראו הרתחה. נקודת רתיחה היא הטמפרטורה שבה לחץ אדים של חומר נוזלי כלשהו משתווה ללחץ האטמוספירי שמופעל עליו, ובכך הופך החומר מנוזל לגז. מכיוון שנקודת הרתיחה תלויה בלחץ האטמוספירי שבו מתרחש התהליך, ככל שהלחץ הסביבתי נמוך יותר טמפרטורת הרתיחה תהיה נמוכה יותר. (למשל טמפרטורת הרתיחה של המים שבגובה פני הים היא 100 מעלות צלזיוס, עולה בים המלח ל-101 מעלות צלזיוס ויורדת ל-71 מעלות באוורסט). כשמצוינת טמפרטורת הרתיחה של חומר מסוים, הכוונה היא לטמפרטורת הרתיחה בלחץ סביבתי של אטמוספירה אחת, שהוא הלחץ בגובה פני הים. בסיר לחץ אוטמים את הסיר, כדי להגביר את הלחץ של האדים. פעולה זו מעלה את טמפרטורת הרתיחה בתוך הסיר ומאפשרת בישול מהיר יותר. נקודת הרתיחה נקראת כך בדרך כלל כאשר דנים בחומרים המהווים מוצק או נוזל בטמפרטורת החדר. כאשר דנים בחומרים המהווים גז בטמפרטורת החדר, מתייחסים בדרך כלל לנקודת הניזול שלהם. למשל כאשר מדברים על חנקן. נקודת הרתיחה היא גם נקודת העיבוי בעת קירור של אדי חומר. האנרגיה הנדרשת כדי להפוך נוזל לגז בנקודת הרתיחה נקראת אנתלפיית אידוי. נוזלים יכולים להפוך לגזים גם בטמפרטורות שמתחת לנקודת הרתיחה, על ידי התאיידות. נקודת הרתיחה הנמוכה ביותר של חומר היא נקודת הרתיחה (ניזול) של ההליום; 269- מעלות צלזיוס, כמעט האפס המוחלט (273-). נקודת הרתיחה של חומר תלויה בעוצמת קשרי ואן דר ואלס וקשרי המימן שבין המולקולות שלו. ניסיונית ניתן למצוא את נקודת הרתיחה של חומר בעזרת מַד רְתִיחָה (אֶבּוּלְיוֹמֶטֶר). המכשיר מוצא את הטמפרטורה של נקודת שיווי המשקל נוזל-גז, בתהליך איזוברי או איזותרמי. מד הרתיחה משמש כלי למדידת אחוז הכהל ביינות יבשים. נקודת התכה אבני רתיחה נקודה משולשת נקודה קריטית התאיידות אבי סאייג, מים לא רותחים רק ב-100 מעלות, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 9 בנובמבר 2022 נקודת רתיחה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אברהם בן מרדכי הלוי

אברהם בן מרדכי הלוי (בערך ה'ת"י, 1650 – ה'תע"ב, 1712) היה מרבני מצרים במאה ה-17. מחבר שו"ת גנת ורדים וספר "גן המלך". רבי אברהם הלוי נולד במצרים בסביבות שנת ה'ת"י (1650). הוא שימש בדיינות ואחר כך נבחר כראש רבני מצרים בקהיר. אביו, רבי מרדכי בן יהודה הלוי, היה אף הוא פוסק חשוב במצרים, ומחברו של ספר התשובות "דרכי נועם". רבי אברהם למד בישיבה שיסד אביו בעיר רוזטה. כשאביו עלה בזקנותו לירושלים, הוא מילא את מקומו כראש הישיבה ואב"ד. הוא שהוציא בדפוס את ספר תשובותיו של אביו, "דרכי נועם", והוסיף עליו קונטרס משלו בשם "מלחמת מצווה", על מחלוקת שהייתה בין רבני מצרים, ארץ ישראל וסלוניקי. לרבי אברהם הייתה חלופת מכתבים עם חברו רבי יעקב פראג'י, שהיה גם הוא רב במצרים, המובאת בחלקה הן בספרו של רבי אברהם, שו"ת גינת ורדים, והן בספרו של רבי יעקב, שו"ת מהרי"ף. הם היו מוערכים מאוד זה על זה על אף שהיו גם ברי פלוגתא. רבים פנו לרבי אברהם בשאלות, ותשובותיו נתפרסמו לאחר מותו בספר "גינת ורדים". השפעת הספר "גינת ורדים" הייתה רבה מאוד בכל המזרח וגם על חכמים אשכנזים. ר' יהודה אשכנזי (טיקטין), מחבר הפירוש באר היטב על השולחן ערוך (מהדורת אמסטרדם), מביאו פעמים רבות. רבי אברהם חיבר את שו"ת גנת ורדים, בו גם מתשובותיהם של חכמי התקופה. הספר כולל חלק נוסף הנקרא "גן המלך". תלמידו המובהק, ר' ישועה שבאבו, מחכמי מצרים במאה ה-18, כתב פירוש והערות ל"גינת ורדים" בשם "פרח שושן". שלמה זלמן הבלין, רבי אברהם הלוי מחבר שו"ת גנת ורדים ובני דורו : (פרקים בתולדות החכמים, דמותם ויצירתם ולימוד התורה במצרים ובא"י במאות הי"ז והי"ח), ירושלים תשמ"ג. שמואל יוסף פין, הערך "הר"ר אברהם הלוי ב"ר מרדכי", בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 40, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.