laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
היהודי ממלטה

היהודי ממלטה (אנגלית: The Jew of Malta) הוא מחזה שנכתב, כנראה, בשנת 1590 על ידי המחזאי הבריטי כריסטופר מרלו. המחזה הוצג לראשונה בשנת 1592, זכה להצלחה והופיע בתיאטראות שונים ברחבי אנגליה. המחזה השפיע על ויליאם שקספיר וניתן לחוש בהשפעה זו במחזה הסוחר מוונציה, שכתב שקספיר מאוחר יותר. המחזה של מרלו נחשב ליצירה אנטישמית. המחזה נכתב בתקופה של קושי כלכלי באנגליה שגרם, בין השאר, לטינה כנגד קהילות של זרים שחיו באנגליה (למרות שיהודים לא חיו באנגליה באותה תקופה). יהודי עשיר בשם בראבאס, החי באי מלטה, פועל לנקום את אובדן רכושו. הרכוש נלקח על ידי מושל האי כדי לשלם מס לטורקים המגיעים לאי. בראבאס רוצח, מרעיל בארות ומבצע מעשי רמיה ונוכלות שונים על מנת לממש את מטרתו. בתחילה מסייע בידו עבד מוסלמי אשר רכש. עבד זה מוצג כשונא נוצרים וכך גם אדונו. העבד יירצח על ידי בראבאס מאוחר יותר מפני שבגד בו. בראבאס אינו מהסס להשתמש בבתו על מנת לנקום במושל האי. הוא גורם לכך שבן המושל ייהרג בעת דו-קרב על חסדי הבת אביגייל. מאוחר יותר הוא אף רוצח את בתו מפני שבחרה להתנצר. הוא מסייע לטורקים לכבוש את האי ולאחר מכן הופך את עורו ומסייע למושל המודח. הוא נהרג במלכודת שהכין הוא עצמו לטורקים. מושל האי המודח מצליח לשבות ולנצח את הטורקים. בראבאס- הדמות המרכזית במחזה. יהודי בדתו. דמות המייצגת רוע וחוסר מוסר קיצוני. עבד מוסלמי- משרת את בראבאס ומסייע לו בתוכניתו השטנית ובמעשי הרצח שהוא מבצע. אביגייל- בתו של היהודי בראבאס. דמות שמדגישה את רשעות הדמות המרכזית. מושל האי- דמות חיובית. מטרת נקמתו של בראבאס. נוצרי בדתו. ביולי 2019, יצא לאור, בהוצאת "קמין", תל אביב, תרגום ראשון לעברית של "היהודי ממלטה". ד"ר דוני ענבר שתרגם את המחזה, הוסיף מבוא והערות. בעקבות מחקרו, ענבר מגיע למסקנה שייתכן וכריסטופר מרלו חיבר את המחזה בהשארת דמותו של דון יוסף נשיא, ושהדרמה אינה בהכרח רוויית מוטיבים אנטישמיים, כפי שמייחסים לה. אלטר דמיטרי, מערכת היחסים בין נוצרים ליהודים אצל מרלו ושקספיר, אוניברסיטת חיפה, 2001. עבודת תזה לתואר שני בפיקוח סימון אליוט. מדיה וקבצים בנושא היהודי ממלטה בוויקישיתוף ריאיון רדיופוני עם דוני ענבר לכבוד פרסום התרגום הראשון לעברית של המחזה "היהודי ממלטה" בתוכנית הרדיו של יואב גינאי, "מה יהיה" היהודי ממלטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Tell Me

Tell Me (בעברית: אמור לי) הוא הסינגל השני מהאלבום של הזמר-ראפר דידי, Press Play. השיר הוא דואט יחד עם זמרת הפופ כריסטינה אגילרה, והוא הופק על ידי ג'אסט בלייז. נכון לכל הגישות, הסינגל הוא להיט תחנות רדיו גדול, שיצא לאור בחודש נובמבר בשנת 2006. הקליפ לסינגל צולם בחודש ספטמבר 2006 בלוס אנג'לס, הקליפ מציג את אגילרה ודידי במבנה תת-קרקעי, בו אגילרה נראית במראה קלאסי מודרני, סקסי, בשונה לחלוטין מהמראה בהשראת שנות ה-20, ה־30 וה40 שאימצה לעצמה יחד עם יציאת האלבום שלה, Back to Basics, באותה תקופה. בסצינות אחרות בקליפ, נראים אגילרה ודידי יחד רוקדים ושרים את השיר בליווי רקדניות. באופן כללי, הסינגל היה להיט עולמי. הוא הגיע לעשרת המקומות הראשונים בבריטניה, ובעשרים המקומות הראשונים ב-15 מדינות שונות בעולם. הסינגל הגיע למקום ה-47 במצעד ההוט100 בבילבורד שבארצות הברית, מה שהיה חשוב ביותר לצמד, מאחר שזו יבשת האם של שניהם. מרבית הביקורות לסינגל היו טובות ולכן התוצאות היו מאכזבות. חלק מההשערות טוענות כי הסינגל לא פורסום ויוחצן מספיק, וחלק טוענות כי הסינגל של אגילרה, "Hurt", שיבש את הצלחת השיר, אף על פי שהסינגל עצמו אכזב. השיר במקור נוצר כרצועת דמו כאופציה לשיתוף פעולה עם הרכב הבנות, דאנטי קיין, אבל דידי החליט בסופו של דבר שהוא רוצה את כריסטינה אגילרה בחלק הנשי של השיר. השיר נכתב בידי הזמר סטיב גארט ויאמי בינגהאם. השיר זכה להצלחה באופן כללי, אבל הציפיות ממנו היו להפוך ללהיט בינלאומי במידות גדולות הרבה יותר ממה שזכה, הסיבה היא כנראה מחוסר פרסום וייחצון מספיקים. גארט, סטפן, אליזבת' וויס, שון קומבס, שאנון ג'ונס, ג'ק נייט, לורנס, שנון סלאם, רייאן מונטוגמרי, לרוי וואטסון
מרד החיות

מרד החיות הוא סרט אנימציה שהופק על ידי חברת וולט דיסני בשנת 2004. זה היה הסרט המונפש האחרון של החברה באנימציה דו-ממדית עד לשנת 2009 עם הסרט "הנסיכה והצפרדע", הסרט מספר את סיפורן של שלוש פרות המנסות להציל חווה הנתונה בסכנת סגירה. הסרט מתחיל בארצות הברית בתקופת המערב הפרוע כשמגי, הפרה המצחיקה, מספרת איך החווה בה גדלה נשדדה על ידי הנוכל אלמידה סלים, וכיצד האיכר הזקן שגידל את מגי, מכר אותה לאישה זקנה ונחמדה בחווה מלאת חיים שנקראה "חלקת אלוהים הקטנה". בחווה פוגשת מגי את גרייס וגברת קאלוואי הפרות, ואת שאר חיות החווה. כשהשריף מבשר לאיכרית הזקנה שהחווה תעמוד למכירה פומבית אם לא יכוסה כל חובה בזמן, היא נעצבת, אך מכריזה שהיא וחיות החווה יישארו יחד בטוב וברע. אולם מגי לא מוכנה לקבל את רעיון המכירה הפומבית, ומארגנת את גברת קאלוואי וגרייס לנסות להשיג כסף בעיירה הקרובה. בעיירה הן פוגשות את באק, הסוס הרברבן והנלהב, שאומר להם שהם צריכות לשלם 750$ כדי להציל את החווה, ואז מבחינה מגי בהודעת "מבוקש" ועליה קלסתרון של הפושע אלמידה סלים. כשהיא רואה שהפרס על ראשו הוא 750$ היא מחליטה ששלושתן יחד יתפסו את הפושע. בדרך הן פוגשות ארנב חסר מזל בשם ג'ק "בר המזל", והוא מלווה אותן למכרה שבו הפושע סלים מסתתר, בינתיים סלים מתכוון לקנות את "חלקת אלוהים הקטנה". כשמגי, גרייס וגברת קאלוואי גילו זאת, הן ניסו ללכוד את הפושע אך ללא הצלחה. כשהן רואות שסלים נוסע לחווה שלהן, הן לא יודעות מה לעשות עד שבאק מגיע ומוביל אותן לחווה, שם הן לוכדות את הפושע, כאשר הן חושפות את התחפושת שלו. החווה ניצלת, וגברת קאלוואי מסכימה שמגי תישאר, יחד עם באק הסוס, ג'ק "בר המזל", והביזון של סלים המצטרפים אליה. תקציבו של הסרט הסתכם בכ-110 מיליון דולרים אמריקניים. בקופות הקולנוע בארצות הברית גרף הסרט רק כ-50 מיליון דולרים, אך בסיכום הכנסותיו מכל העולם הכניס הסרט כ-104 מיליון דולרים. ובכך הצטמצם הכישלון הקופתי; הביקורות היו מעורבות. הזמרת והמלחינה יהודית רביץ השתתפה בביצוע השירים בעברית (למעט אלו שבוצעו בידי השחקנים). מדיה וקבצים בנושא מרד החיות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרד החיות "מרד החיות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מרד החיות", באתר נטפליקס "מרד החיות", באתר AllMovie (באנגלית) "מרד החיות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מרד החיות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מרד החיות", באתר Metacritic (באנגלית) "מרד החיות", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "מרד החיות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Home on the Range - Box Office Data, Movie News, Cast Information - The Numbers
ישראל יוסף בנימין

ר' ישראל בן יוסף בנימין (1818 - 3 במאי 1864; ידוע בכינויו "בנימין השני") היה נוסע וסופר מפורסם. ישראל בן יוסף בנימין נולד בעיר פאלטישעני, אז בנסיכות מולדובה. הוא היה סוחר עצים בנסיכות מולדובה, שכשל בעסקיו, ופשט את הרגל, ובהשפעת סיפור מסעותיו של בנימין מטודלה, החליט להיות נוסע, וכינה עצמו "בנימין השני". מטרת מסעותיו המוצהרת הייתה איתורם של עשרת השבטים האבודים. בשנת 1845, כשהוא מותיר בביתו אשה בהריון ובן, יצא למסעו הראשון למזרח ונסע דרך וינה וקושטא. הוא ביקר במצרים, ארץ ישראל, סוריה, עיראק, ארמניה, כורדיסטן, איראן, אפגניסטן, הודו, סין ועוד. במהלך מסעו פגש במזרח שבטים שונים בהם ראה את צאצאי עשרת השבטים. את מסעו סיים בשנת 1851 וחזר לאירופה, שם טרח בהדפסת ספרו של נתן נטע הנובר "יוון מצולה", על גזירות ת"ח ות"ט. לאחר מכן יצא למסע בצפון אפריקה, וביקר בלוב, אלג'יריה, תוניסיה, ומרוקו. כשחזר ממסעו פרסם את ספרו "מסעי ישראל" שזכה לתהודה רבה. הספר נדפס לראשונה בצרפתית (פריס 1856), לאחר מכן בגרמנית (הנובר 1858) ותורגם לעברית, בידי דוד גורדון (ליק, 1859). הוא גם תורגם ללאדינו, בידי ר' יהודה נחמה מסלוניקי (סלוניקי 1863). בזכות נסיעות אלה שערך נודע באירופה מצב היהודים הנורא במרוקו. הוא עורר את העמים הנאורים לסייע להם ופנה לסולטאן מטורקיה וביקש לעזור ליהודים היושבים בכורדיסטן. כמו כן פנה לנפוליון השלישי ומלכי בריטניה לעזרת היהודים בפרס. בשנת 1859 יצא לצפון אמריקה, בה שהה כשלוש שנים, וכשחזר לאירופה פרסם את רשמיו בספרו "שלוש שנים באמריקה". על מסעו זה זכה בנימין לעיטורי כבוד ממלכי שוודיה והנובר. בשנת 1864 החל בהכנות למסע נוסף למזרח, אך נפטר בפתאומיות, בעוני וחוסר כל, ונקבר בלונדון. זכרונותיו של בנימין פותחים צוהר חשוב להכרת חיי הקהילות היהודיות בזמנו. ספר מסעי ישראל: בו יסופר מאחינו בני ישראל בארצות אסיה ואפריקה, מצבם המדיני והמוסרי, מדותיהם דעותיהם ומנהגיהם / ככל אשר ראה כהר"ר ישראל בן יוסף בנימין, ועתה נעתק לשפת עברית מאת דוד גארדאן, ליק: דפוס צ"ה פעטצאלל, תרי"ט-1859. הספר באתר HebrewBooks. דוד יוסף עזרא מסעי ישראל, תר"ח (על הודו), בתוך "בני ישראל": פסקי הלכה ומקורות לבירור דינם ושאלת מוצאם, ירושלים: הרבנות הראשית לישראל, תשכ"ב-1962, עמ' קעא-קעג, באתר Hebrew Books ‏ מסעות בנימין השני בארץ-ישראל, בתוך מסעות ארץ ישראל, תל אביב: אברהם יערי (עורך), תש"ו-1946, עמ' 593-578, באתר Hebrew Books בנימין השני, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" יעקב גלר, גברים מפרס, נשים מבגדד, מקור ראשון, מוסף "שבת", 16 באוקטובר 2011, גיליון 740 מסעי בני ישראל, בצרפתית (פריס 1856), באתר Archive.org מסעי בני ישראל, בגרמנית (הנובר 1858), באתר של ספריית מדינת בוואריה ישראל יוסף בנימין (1818-1864), דף שער בספרייה הלאומית
אלסנדרו קוסטקורטה

אלסנדרו קוסטקורטה (באיטלקית: Alessandro Costacurta; נולד ב-24 באפריל 1966) הוא כדורגלן עבר איטלקי אשר שיחק בעמדת הבלם בקבוצת מילאן ונבחרת איטליה. קוסטקורטה הפך שחקן קבוע בנבחרת איטליה לאורך שנות ה-90, כולל במונדיאל 1994 ובמונדיאל 1998. הוא פרש מנבחרת איטליה ב-1998 כשהוא מחזיק ב-59 הופעות בינלאומיות. קוסטקורטה אף החמיץ את גמר מונדיאל 1994 בעקבות השעיה. במהלך כל הקריירה שלו שיחק אלסנדרו במילאן, במדיה זכה ב-7 אליפויות איטליה, ובחמש גביעי אירופה לאלופות. משחקו האחרון של קוסטקורטה נערך באצטדיון סן סירו מול קבוצת אודינזה, לפני המשחק נערך טקס לכבודו, ובמהלך המשחק כבש שער מפנדל. הוא הוחלף לקול תשואות הקהל. בשנת 2008 מונה למאמן קבוצת מנטובה מהליגה האיטלקית הרביעית, אך סיים את תפקידו כעבור שנה. 7 אליפויות איטליה 5 גביעי אירופה 4 הסופר קאפ האירופי הגביע איטלקי 5 סופרקאפ איטלקי 2 גביע העולם לקבוצות מדיה וקבצים בנושא אלסנדרו קוסטקורטה בוויקישיתוף אלסנדרו קוסטקורטה, ברשת החברתית אינסטגרם אלסנדרו קוסטקורטה, באתר Transfermarkt אלסנדרו קוסטקורטה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אלסנדרו קוסטקורטה, באתר WorldFootball.net אלסנדרו קוסטקורטה, באתר National Football Teams אלסנדרו קוסטקורטה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל איטלקי ובנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוצרלה

מוֹצרלה (איטלקית: Mozzarella) הוא שם של קבוצת גבינות איטלקיות טריות. מרבית סוגי המוצרלה מורכבים מחלב תאו בלתי מפוסטר, שעובר תהליך של סיבוב בעוצמה גבוהה שמסתיים בחיתוך הגבינה והפיכתה לגושים. טעמה העדין ומרקמה הרך של המוצרלה הפך אותה לפופולרית מאוד במטבח האיטלקי וברחבי העולם. מקור הגבינה הוא מחבל קמפניה שבדרום איטליה. מקור השם הוא מהפועל האיטלקי Mozzare, שפירושו "לחתוך" - עובדה המעידה על אופן הכנתה של הגבינה. מקובל להגיש את הגבינה בצורה בוקונצ'יני. אגדה מספרת כי גבינת המוצרלה הראשונה נוצרה במפעל קטן בדרום איטליה, כאשר גבינה טרייה נפלה לתוך כד עם מים רותחים - וכך גילו את היכולת האלסטית של הגבן. גבינות המוצרלה הראשונות נוצרו בחבל קמפניה שבדרום איטליה. מכיוון שבתהליך הייצור נזרק הגבן למים רותחים, הגבינה עוברת עיקור גם מ"חיידקים טובים". בנוסף לכך הגבינה לא עוברת המלחה וכתוצאה משני אלו חיי המדף של הגבינה היו קצרים במיוחד. בשל חיי המדף הקצרים של המוצרלה ובשל העובדה שרק בקמפניה ידעו לייצר אותה - רק לעיתים רחוקות יצאו מחוץ לגבולות קמפניה. במרוצת השנים התפתחו טכניקות פסטור וקירור שאפשרו חיי מדף ארוכים יותר למוצרלה, וזו התפשטה אל אזורים אחרים באיטליה. החל מהמאה ה-18 קיים ייצור תעשייתי מאסיבי של מוצרלה בכל רחבי איטליה וכן בעולם כולו. אולם, חוות משפחתיות בדרום איטליה ממשיכות לייצר מוצרלה ביתית ואיכותית בכמויות קטנות עבור לקוחות מקומיים, בטכניקות שעוברות מדור לדור שנים רבות. המאכל המוכר ביותר שיש בו מוצרלה הוא פיצה. אף על פי שהיום קיימות גבינות רבות בהן משתמשים על מנת להכין פיצה, הפיצה הנפוליטנית המקורית הוכנה עם גבינת מוצרלה. האיטלקים משתמשים במוצרלה גם להכנת לזניה ולהכנת סלט קפרזה. שיטות ההכנה של המוצרלה נגזרות מהשיטה המסורתית העתיקה של עשיית הגבינה. חלב באפלו גולמי, הוא המרכיב העיקרי בגבינה, נחשב למזין מאוד והוא עשיר בשומן ובקזאין - חלבון החלב. החלב מגיע מוחמץ ומוצק, ועובר תהליך בסיסי של ייבוש. הגֶבּן נטחן לחלקים קטנים ועובר תהליך של סיבוב מהיר במתקן מעגלי שדומה לטחנת קמח. בשלב זה, כאשר הגֶבּן הפך לפירורי גבינה קטנים, הוא נטבל במים חמים עד שמרקמו נהיה דומה לזה של גומי. כעת, לאחר שהגבן לש את גוש הגבינה מעט, נוצר גוש מוצרלה גולמי שאותו ניתן לחתוך (Mozzare, באיטלקית). לרוב מקובל להשרות את גוש הגבינה במי-מלח במשך מספר שעות בטרם הוא מוכן. באיטליה מוצרלה נחשבת איכותית כשהיא רכה. המוצרלה עתירת שומן וחלבון, לפיכך יש לה ערך תזונתי גבוה. צבעה הלבן של המוצרלה נובע מכך שהיא מיוצרת מחלב באפלו ולא מחלב פרה, שכן מרבית הגבינות הקשות המיוצרות מחלב פרה הן בצבע צהוב. בעונות מסוימות המוצרלה עשויה לקבל צבע צהוב במקצת שמקורו בתזונת הבאפלו. על מוצרלה שגיא קופר, מוצרלה די בופלה - גם בישראל, באתר ynet, 17 בנובמבר 2005 עוד על מוצרלה (באיטלקית) מוצרלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוצרלה המיוצרת מחלב פרה מכונה "פיור דה לאטה" (פרח החלב). באיטליה יש הקפדה על כינויי מקור.
אופוס

אוֹפּוּס הוא התעתיק העברי למונח Opus בלטינית שפירושו יצירה וכן עבודה או מלאכה (כלומר העמל שהניב את היצירה). האם התכוונתם ל... מונחים במוזיקה קלאסית אופוס (מוזיקה קלאסית) – יצירה מוזיקלית קלאסית, ראו מוזיקה קלאסית (וכן אופרה להסבר אטימולוגי) מספר אופוס – שיטה נפוצה לקטלוג יצירות קלאסיות כתב עת ופסטיבל אופוס המגזין למוזיקה קלאסית – כתב עת ישראלי אינטרנטי בנושא מוזיקה קלאסית ואופרה שפעל בשנים 2014–2020 פסטיבל אופוס – פסטיבל מוזיקה שנתי שאורגן על ידי המגזין להקות אופוס (להקה ישראלית) – להקת פּאנק ישראלית אופוס (להקה אוסטרית) (אנ') – להקת רוק-פופ אוסטרית אחר אופוס (מקודד) – תקן אינטרנטי למקודד קול אופוס (הוצאה לאור) – הוצאה לאור ישראלית המתמחה בספרי מדע בדיוני, פנטזיה, סיפורת ומחשבים אופוס (הפצת ספרים) – הפצת ספרים למספר הוצאות לאור: הוד עמי, אחיאסף, אסיה, רוזמרין, פרידמן, שלגי מונחי בנייה רומאיים אופוס רטיקולאטום ("מלאכת רשת") – אבנים קטנות המונחות בשורות אלכסוניות אופוס קוודרום (אנ') ("מלאכה מרובעת") – בנייה בלבנים מרובעות אופוס קמנטיקיום ("מלאכת בטון") – שיטה לבניית קירות מסוג של בטון מונחים ושמות אחרים אופוס דאי ("עבודת האל") – ארגון קתולי שנוסד בשנת 1928 בידי חוסה-מריה אסקריבה מגנום אופוס (גם אופוס מגנום) – ביטוי לטיני שפירושו "היצירה הגדולה", ומתייחס בדרך כלל ליצירה הטובה או הפופולרית ביותר של אמן האופוס של מר הולנד (Mr. Holland's Opus) – סרט דרמה משנת 1995 שנקרא בעברית סימפוניית החיים OPUS (פסיכיאטריה) – תוכנית דנית להתערבות מוקדמת בפסיכוזה אופרה (פירושונים) יצירה (פירושונים) עבודה (פירושונים) מלאכה (פירושונים) עד לכתיבת ערך נפרד על קטלוג באמצעות מספר אופוס ("מספור אופוס"), ניתן לקשר לדף ההפניה אופוס (מוזיקה). למעשה, שצורתן תיבה.
תנועת החרות הנאציונל-סוציאליסטית

תנועת החירות הנציונל-סוציאליסטית (בגרמנית: Nationalsozialistische Freiheitsbewegung) הייתה מפלגה לאומנית בגרמניה שפעלה באפריל 1924 – 27 בפברואר 1925. לאחר כישלון הפוטש במרתף הבירה נלכד אדולף היטלר מנהיג המפלגה הנאצית שהוביל את הפושט ומנהיגים אחרים כהרמן גרינג וארנסט רהם, ראש האס אה יצאו לגלות. הרשויות ברפובליקת ויימאר החליטו להוציא את המפלגה הנאצית מחוץ לחוק. בעוד היטלר יושב בכלא מפלגתו התפרקה לכמה חלקים: חלק הצטרפו לארגון-גג רדיקלי בצפון גרמניה וחלק אחר חבר לאגודה פאן-גרמנית קטנה במדינת בוואריה. החלק הראשון ייסד את מפלגת החירות הנציונל-סוציאליסטית ובראשה הועמד הגנרל אריך לודנדורף מפקד הצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. שני מנהיגים בולטים נוספים של המפלגה היו אלפרד רוזנברג והרוקח הצעיר והשאפתן גרגור שטראסר. המפלגה החליטה לרוץ לבחירות לרייכסטאג שנקבעו לתחילת שנת 1924. בבחירות המפלגה זכתה לשלושים ושנים מושבים בפרלמנט. בסוף שנת 1924 הרייכסטאג פוזר בשל התפרקות הקואליציה והמפלגה רצה לבחירות נוספות בדצמבר של אותה שנה. בבחירות אלו המפלגה ספגה מפלה וזכתה בארבעה-עשר מושבים בלבד, אולם לודנדורף, רוזנברג ושטרסר נכנסו בכל זאת לפרלמנט. כשהיטלר סיים לרצות את עונשו בכלא המפלגה חדלה להתקיים - שטרסר ורוזנברג חזרו למפלגה הנאצית ולודנדורף, שבתחילה סירב, וויתר לבסוף וחבר גם הוא להיטלר. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארבע העונות (ויוואלדי)

ארבע העונות הוא כינוי לארבעה קונצ'רטי לכינור, כלי קשת וקונטינואו מתוך אופוס 8 "Il cimento dell'armonia e dell'inventione" (התחרות בין ההרמוניה לאינוונציה) של אנטוניו ויוואלדי (מתקופת הבארוק), שהולחנו בשנת 1723 ופורסמו בשנת 1725. הקונצ'רטי קרויים על שם עונות השנה: אביב, קיץ, סתיו וחורף. שם האופוס נקרא גם באיטלקית "ארבע העונות". יצירה זו נחשבת ליצירה הידועה והמוכרת ביותר של ויוואלדי, והיא נחשבת לאחת הדוגמאות המוקדמות ביותר של מוזיקה תוכניתית, כלומר מוזיקה המבוססת על רעיון חוץ-מוזיקלי. במקרה זה, הקונצ'רטי מתייחסים לארבע סונטות, כשהמוזיקה מלווה את הטקסט באופן צמוד. לא ידוע מיהו כותב הטקסט של הסונטות עצמן, וישנה סברה, שוויוואלדי עצמו הוא הכותב. בשנת 2002 אנג'ליקה אכבר יצרה לראשונה עיבוד של היצירה לפסנתר. ארבעת הקונצ'רטי מתארים את עונות השנה על ידי אלמנטים מוזיקליים שונים כגון בחורף מוצג הגשם המטפטף על ידי נגינת פיציקטו של הכינור, כלומר צלילים קצרים המופקים על ידי פריטה על מיתרי הכינור באצבעו של הנגן. כל אחד מן הקונצ'רטי כתוב בשלושה פרקים במתכונת המקובלת של "מהיר-איטי-מהיר": קונצ'רטו מספר 1 במי מז'ור, אופוס 8, RV 269, אביב ("La primavera") אלגרו (Allegro) (ציוצי ציפורים, פכפוך נחלים, משב רוח קלילה וסערת רעמים וברקים) לארגו (Largo) (כלב נובח ללא הפסקה) אלגרו (Allegro) (ריקוד רועים בחגיגה כפרית) קונצ'רטו מספר 2 בסול מינור, אופוס 8, RV 315, קיץ ("L'estate") אלגרו נון מולטו (Allegro non molto) (עייפות מרוב חום, שלוש ציפורים: קוקיה תור וחוחית, רוח סערה עם גשם שוטף) אדאג'ו א-פיאנו - פרסטו אֶה פורטה (Adagio e piano - Presto e forte) (זבובים מזמזמים) פרסטו (Presto) (סערה עזה וגשם שוטף) קונצ'רטו מספר 3 בפה מז'ור, אופוס 8, RV 293, סתיו ("L'autunno") אלגרו (Allegro) (חגיגה כפרית ושתייה לשוכרה) אדאג'ו מולטו (Adagio molto) (שנת השיכורים) אלגרו (Allegro) (ציד: קרנות ציד, נביחות כלבים ויריות רובים) קונצ'רטו מספר 4 בפה מינור, אופוס 8, RV 297, חורף ("L'inverno") אלגרו נון מולטו (Allegro non molto) (שיניים נוקשות מקור) לארגו (Largo) (רוגע מול האח הבוערת) אלגרו (Allegro) (החלקה על הקרח) אנטוניו ויוואלדי בארוק עונות השנה (צ'ייקובסקי) מדיה וקבצים בנושא ארבע העונות בוויקישיתוף מידע על היצירה "ארבע העונות" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "ארבע העונות" באתר AllMusic ארבע העונות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סלאבקו קווטרניק

סלאבקו קווטרניק (בקרואטית: Slavko Kvaternik;‏ 1878–1947), מראשי תנועת האוסטאשה, התנועה הפשיסטית הקרואטית, ושר המלחמה בממשלת המדינה הקרואטית העצמאית בתקופת מלחמת העולם השנייה, בראשה עמד אנטה פאבליץ'. סלאבקו קווטרניק נולד בקרואטיה. את הקריירה הצבאית שלו החל כקצין מטה בצבא האוסטרו-הונגרי, לאחר שסיים לימודים באקדמיה צבאית. ב-1918 הוא פיקד בהצלחה על ניסיון של כוחות קרואטיים להדוף את הצבא ההונגרי מאזורים מסוימים בקרואטיה. לאחר שפרש מהצבא בשנת 1921, הצטרף ל"מפלגת החוק", שהפכה אחר כך לתנועה האוסטאשית. ב-10 באפריל 1941, מיד עם כניסת הכוחות הגרמניים לזאגרב, הכריז קווטרניק ברדיו זאגרב על הקמתה של המדינה הקרואטית העצמאית ועל הקמת ממשלה קרואטית עצמאית בראשותו של אנטה פאבליץ', שחזר כעבור ארבעה ימים מגלות באיטליה מלווה בכמה מאות פעילים אוסטאשים. קווטרניק מונה לשר המלחמה ולמפקד הצבא. הוא החל מיד בגיוס כוחות לצבא החדש, כשהוא מתבסס בעיקר על קצינים לשעבר בצבא האוסטרו-הונגרי. בסוף שנת 1942 הודח קווטרניק מתפקידו בעיקר בשל המתיחות שנוצרה בין פאבליץ' לבין אאוגן קווטרניק, בנו של סלאבקו, שעמד בראש שירותי הביטחון הקרואטיים. קוואטרניק ובנו הוגלו לסלובניה. לאחר המלחמה, באביב 1945, נלכד סלאבקו קווטרניק על ידי צבא ארצות הברית. הוא הוסגר ליוגוסלביה, שם הועמד לדין והוצא להורג בירייה ב-13 ביוני 1947, בקשר לחברותו בתנועת האוסטאשה, היחידה מבין משתפי-הפעולה עם הנאצים שהקימה בעצמה מחנות ריכוז והשמדה של ממש, דוגמת יאסנובאץ. קווטרניק היה נשוי לאולגה, יהודייה למחצה ובתו של יוסיף פרנק, ממייסדי "מפלגת הזכויות" הקרואטית, המפלגה שמתוכה קמה אחר כך תנועת האוסטאשה. מדיה וקבצים בנושא סלאבקו קווטרניק בוויקישיתוף סלאבקו קווטרניק - ביוגרפיה י' אבן טוב. תולדות יהודי יוגוסלביה, א', תל אביב, עמ' 332–336. תולדות השואה, יוגוסלביה, עורך: מנחם שלח, הוצאת יד ושם, תש"ן, עמוד 139
נאשונל סמלינג

נאשונל סמלינג (בנורווגית: Nasjonal Samling) הייתה מפלגה שפעלה בנורווגיה בשנים 1933–1945. המפלגה דגלה באנטישמיות, אנטי-דמוקרטיה, אנטי-קומוניזם ואנטי-ליברליזם. הייתה זו מפלגה-אחות של המפלגה הנאצית, והיא שיתפה עמה פעולה בזמן הפלישה הגרמנית לנורווגיה ובמהלך שנות הכיבוש הגרמני והנהיגה את משטר שיתוף הפעולה הנורווגי עם הנאצים. המפלגה מעולם לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה בבחירות חופשיות בנורווגיה ומעולם לא שלחה נציגים לסטורטינג, הפרלמנט הנורווגי. המפלגה הוקמה ב-17 במאי 1933 על ידי וידקון קוויזלינג ופרקליט המדינה יוהאן ברנהרט היורט. בבחירות שהתקיימו ארבעה חודשים לאחר הקמת המפלגה היא זכתה ב-22,750 קולות, כ 2.2% מהקולות, ולא שלחה אף נציג לפרלמנט. היות שהמפלגה הדגישה קו אנטישמי ופרו-גרמני, התנערה ממנה הכנסייה הנורווגית. מספר חבריה צנח ל-2,000 חברים בלבד ובבבחירות 1936 כשלה שוב, עם שיעור תמיכה של 1.8%. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 ביקר קוויזלינג בברלין, שם נפגש עם אדולף היטלר, קיבל כסף שהיה מיועד למימון פעולות המפלגה, והבטיח להיטלר שבמקרה של פלישה גרמנית תוכל מפלגתו לתפוש את השלטון בנורווגיה ולהקים ממשלה פרו-גרמנית. ב-9 במאי 1940, כאשר פלשה גרמניה הנאצית לנורווגיה, הודיע קווזלינג על הפיכה במהדורת החדשות ואילץ את הממשלה החוקית ואת המלך הוקון השביעי להימלט ובסופו של דבר לצאת לגלות בבריטניה. לאחר הצלחת הגרמנים מונה קווזלינג לראש ממשלת נורווגיה. קוויזלינג לא נהנה מתמיכה ציבורית וממשלתו שרדה חמישה ימים בלבד, עד שיוזף טרבובן התמנה לרייכסקומיסר (ממונה מטעם הרייך), בעל הסמכות הגבוהה ביותר בנורווגיה וכפוף ישירות להיטלר, וקוויזלינג נעשה כפוף לו. בשנות הכיבוש הגרמני המפלגה שיתפה פעולה עם הכובשים והייתה אחראית להשמדתם של 800 יהודים מתושבי נורווגיה ולפעולות נגד המחתרת הנורווגית. לאחר שחרור נורווגיה על ידי בעלות הברית, קוויזלינג ושני מנהיגים אחרים של הנאשונל סמלינג, אלברט ויליאם הגלין ורגנאר סקנקה, נשפטו לגזר דין מוות מול כיתת יורים. בזמנים מאוחרים יותר משפטים אלו היו שנויים במחלוקת, שכן עונש המוות הושב לחוק הנורווגי רק לקראת סוף המלחמה, על ידי הממשלה הגולה, לענישת פושעי המלחמה. מפלגת הנאשונל סמלינג הוצאה מחוץ לחוק. מדיה וקבצים בנושא נאשונל סמלינג בוויקישיתוף
שארל השלישי, דוכס בורבון

שארל השלישי, דוכס בורבון (17 בפברואר 1490 – 6 במאי 1527) היה איש צבא צרפתי. שארל היה בנו של ז'ילבר, רוזן מונפנסייה וקלרמון (כיום בחבל אוברן שבצרפת). ב-1496 נפטר אביו וב-1501 נפטר אחיו הבכור לואי השני, מה שהותיר את שארל היורש של כל נחלות המשפחה באוברן. ב-10 במאי 1506 נישא לסוזאן, דוכסית בורבון, והפך בזכותה לדוכס בורבון. ב-1507 ליווה שארל השלישי דוכס בורבון את לואי השנים עשר מלך צרפת במסעו לג'נובה (שבצפון מערב איטליה), וב-1512 נשלח על ידי המלך להגן על חבל בורגון בפני כוחותיו של מקסימיליאן הראשון קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1515 נתמנה למפקד העליון של הצבא הצרפתי על ידי פרנסואה הראשון מלך צרפת. באותה שנה פיקד על חיל החלוץ בקרב מאריניאנו (בצפון איטליה) נגד כוחות האימפריה הרומית הקדושה, ונתמנה למושל העיר מילאנו. שארל הגן על מילאנו בפני כוחות האימפריה אך ב-1518 נקרא לשוב לצרפת. ב-1521 נפטרה אשתו והורישה לו את כל נחלות בית בורבון, מה שגרם לסכסוך בינו לבין המלך פרנסואה הראשון שדרש נחלות אלה לעצמו בזכות אמו. בעקבות סכסוך זה, כרת שארל הסכם סודי עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועם הנרי השמיני מלך אנגליה, שתכננו פלישה לצרפת. ההסכם התגלה קודם זמנו ושארל השלישי נמלט לחצרו של קרל החמישי והתמנה לסגן מפקד צבא האימפריה באיטליה. ב-1525 לחם נגד הצרפתים בקרב פאביה (בצפון איטליה) שבו נפל המלך פרנסואה הראשון בשבי כוחות האימפריה ונלקח כאסיר למדריד. ב-1527 פיקד על צבא שכירים ספרדי-גרמני שנשלח על ידי קרל החמישי כנגד האפיפיור קלמנס השביעי, שנתמך על ידי הצרפתים. קרל החמישי לא דאג לשלם את משכורות החיילים, שפתחו בשוד ובביזה במדינת האפיפיור (בצפון ובמרכז איטליה) כדי לפצות את עצמם. ב-6 במאי 1527 הגיע שארל השלישי עם חייליו לרומא וכבש את העיר, אך באותו יום נהרג בידי הצורף והפסל האיטלקי בנוונוטו צ'ליני, שהיה בן חסותו של האפיפיור קלמנס השביעי. לאחר מותו, בזזו חייליו את העיר (ביזת רומא). אחרי מות שארל השלישי, אוחדו כל נחלותיו עם אלה של הכתר הצרפתי. מדיה וקבצים בנושא שארל השלישי, דוכס בורבון בוויקישיתוף שארל השלישי, דוכס בורבון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)