laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סלובודה טוזלה (כדורסל)

סלובודה טוזלה (בבוסנית: KK Sloboda Tuzla) היא קבוצת כדורסל בוסנית מהעיר טוזלה, המתמודדת בליגת העל הבוסנית. הקבוצה הוקמה בשנת 1946 ונחשבת לוותיקה בקבוצות הליגה הבוסנית. הקבוצה השתתפה בעבר בליגה היוגוסלבית. מחזיקה ב-6 גביעי בוסניה. ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1994/95 בגביע קוראץ' ובהמשך בגביע ספורטה. בנוסף השתתפה הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית בעונת 2001/02. את משחקיה הביתיים מארחת הקבוצה בהיכל מיידן בעיר, המכיל 5,000 מקומות ישיבה. הליגה הבוסנית: חצי גמר: 2007, 2008, 2009 הגביע הבוסני: זכייה (6): 1994, 1995, 1996, 1997, 1999, 2001 גמר: 2010 חצי גמר: 2004 הסופרקאפ הבוסני: זכייה (7): 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001 אתר האינטרנט הרשמי של סלובודה טוזלה (בקרואטית) סלובודה טוזלה, ברשת החברתית פייסבוק
מיקום מייצג

בגאולוגיה, מיקום מייצג הוא מקום גאוגרפי שבו זוהו לראשונה סלע, מאובן, מינרל או יחידה סטרטיגרפית. לעיתים קרובות הם נושאים את שם המקום. ארגוניט – אראגון בספרד קובלטיט – העיירה קובלט באונטריו, קנדה קובניט - קובה טנזניט - טנזניה וזוביאניט - הר וזוב באיטליה אנדלוזיט – אנדלוסיה בספרד אנדזיט – הרי האנדים קימברליט – קימברלי בדרום אפריקה קלדרה – קלדרה דה טבוריינטה באיים הקנריים מולאס – אגן מולאס בצפון-מערב הרי האלפים יורה – הרי היורה מאסטריכט – מאסטריכט בהולנד פרם – פרם ברוסיה דבון – מחוז דבון באנגליה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מולאס

בגאולוגיה, מוֹלאס או משקע מולאסי הוא מושג המשמש להגדרת משקעים וסלעי משקע דוגמת אבן חול, פצלים וקונגלומרט שנוצרו אל מול רכס הרים מתרומם. סלעים אלה נוצרים בסביבה יבשתית ואגמית אך גם בסביבה ימית רדודה כתוצאה מהצטברות משקעים באגן קדמי – אגן השקעה המתפתח בקדמת הרכס המתרומם ובמקביל לו. מקור המושג מולאס באיטלקית (molle – רך) ובלטינית (mollis), והוא גם שמו של מיקום מייצג: אגן מולאס – אגן קדמי בצפון-מערב הרי האלפים הגובל מצדו השני ברכס הרי היורה. המושג נטבע בשנת 1779 על ידי המדען השווייצרי הוראס-בנדיקט דה סאסור (Horace-Bénédict de Saussure,‏ 1740–1799), ומאוחר יותר שימש גם להגדרת אבן חול דקת-גרגר שהתגבשה במהירות למרגלות האלפים. משקעים מולאסיים ממלאים לעיתים כליל את קער האגן הקדמי ביוצרם משטח השקעה שטוח. הם עשויים להיות עבים מאוד סמוך למורדות קדמת הרכס ודקים בחלקים אחרים שלהם. מבנים גדולים דמויי עדשה של משקעים מולאסיים יוצרים טריז קלאסטי. באגנים אלה עשויים לחול מעוות וקימוט מאוחרים להשקעה. Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3 Richard C. Selley, Applied Sedimentology, Academic Press, Secon edition, 2000, ISBN 0126363757 מדיה וקבצים בנושא מולאס בוויקישיתוף מולאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מולאס במילון מרים ובסטר ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוק ג'ייקובז

לוק ג'ייקוב אשווד, בשמו המקורי Luke Jacob Ashwood, (באנגלית: Luke Jacobz;‏ נולד ב-14 בפברואר 1981) הוא שחקן ומנחה טלוויזיה אוסטרלי. ג'ייקובז נולד וגדל בסידני, אוסטרליה הוא החל לעסוק במשחק בגיל צעיר, וב-1999 לוהק לעונה השביעית והאחרונה של דרמת הנוער "תיכון הלבבות השבורים". בין 2001 ל-2005 היה בין מנחי תוכנית הטלוויזיה "The Big Arvo", וב-2004 הנחה את תוכנית הכישרונות "Popstars Live". ב-2005 חידש את קריירת המשחק, כשהצטרף לצוות סדרת הטלוויזיה "בנות מקלאוד", בה גילם את דמותו של החוואי ההרפתקן פטריק ברואר במשך שלוש עונות. ב-2008 הצטרף לאופרת הסבון הוותיקה "קרוב רחוק", וגילם את דמותו של השוטר אנג'לו רוזטה עד 2011. תפקידו בסדרה הקנה לו מועמדות לפרס לוגי בקטגוריית השחקן הפופולרי ביותר בשנת 2010. בסמוך לאחר תחילת השתתפותו בסדרה, השתתף גם בגרסה האוסטרלית ל"רוקדים עם כוכבים", וזכה במקום הראשון. בשנת 2010 מונה ג'ייקובז להנחות את העונה השנייה של הגרסה האוסטרלית לתוכנית הכישרונות "אקס פקטור", ממנה פרש בתום העונה השביעית. מדיה וקבצים בנושא לוק ג'ייקובז בוויקישיתוף לוק ג'ייקובז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לוק ג'ייקובז, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
עוגייה

עוגייה היא מאפה המורכב מבצק פריך וניתן להוסיף לו תוספות כגון פצפוצי שוקולד, אבקת סוכר, שבבי אגוזים וסוכריות. חומרי הגלם העיקריים להכנת עוגיות הם קמח, ביצים, חומר שומני כמו מרגרינה, חמאה או שמן וממתיק כמו סוכר, דבש או ממתיק מלאכותי. בסוגים רבים של עוגיות נהוג לערבב במסה העיקרית או להוסיף מלית הכוללת תבלינים כווניל או פרג, דברי מתיקה כמו שבבי שוקולד, סוכריות, קרם או ריבה ופירות טריים או מיובשים. ניתן גם להוסיף על העוגייה זיגוג בטעמים או צבעים שונים. עוגיות אפויות המבוססות על גרסאות של בצק פריך - סוג זה נאפה עד שהוא קשה למדי, ולרוב נשמר לאורך זמן ללא קירור. לרוב עוגיות אלה נקרצות מבצק מרודד באמצעות כלי חיתוך בצורות מיוחדות, כלי מטבח שונים או באמצעות הידיים. לסוג זה משתייכות עוגיות השוקולד צ'יפס (Chocolate Chips). קיימות גרסאות רבות לעוגיות אלה, כולל עוגיות-ענק המכילות סוגי שוקולד שונים, פירות יבשים, דגנים ועוד. לסוג זה שייכות גם אוזני המן, הנחשבות בעולם לעוגיות ישראליות. עוגיות סולת "עוגיות שפריץ" שבדרך כלל עשויות ממסה שומנית או ממרנג ומזולפות בעזרת שקית זילוף. עוגיות הנוצרות מחיתוך דק של "נקניקי" בצק, כמו בצק עלים ובצק פריך ("עוגיות חיתוך"), למשל: אוזני פיל. עוגיות מסורתיות בעבודת יד, כמו עוגיות המעמול המרוקאיות שדורשות גלגול ידני של כל עוגייה סביב מילוי האגוזים או עוגיות שקדים. הגרסאות התעשייתיות של העוגיות המסורתיות נוקטות לרוב ב"קיצורי דרך", כמו מריחה של מלית דלילה יותר על הבצק המרודד, גלגול הבצק ל-"נקניק" וחיתוכו בעזרת מכונה. עוגיות מלוחות - עוגיות אלה מכילות מלח ותבלינים פיקנטיים במקום סוכר, ולעיתים מערבבים בבצק שלהן גם גבינות מסוגים שונים. עוגיות בריאות - עוגיות מבוססות על חומרי גלם בריאים יותר כגון: שיבולת שועל, טחינה, שומשום, קמח כוסמין, תמרים/אגוזים וכד׳. לרוב עוגיות כאלה יהיו ללא גלוטן וסוכר. עוגיית מזל ביסקוויט עוגיפלצת עוגייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סימאון סימאונוב

סימאון איוואנוב סימאונוב (בבולגרית: Симеон Иванов Симеонов; ‏ 26 במרץ 1946 - 2 בנובמבר 2000) היה כדורגלן בולגרי ששיחק בתפקיד שוער. סימאונוב שיחק ברוב שנותיו ככדורגלן פעיל בסלביה סופיה ונמנה עם סגל הקבוצה בשנים 1973-1964. ב-1974 עבר סימאונוב לשחק בשורות צסק"א סופיה אך זמן קצר לאחר העברתו סיים את הקריירה שלו ככדורגלן. בסך הכל שיחק 184 משחקים בליגה הבולגרית העליונה. בשנת 1968 זכה סימאונוב בתואר כדורגלן השנה בבולגריה. סימאונוב צורף לסגל נבחרת בולגריה ב-1964 (בן 18) ושיחק בשורותיה, לסירוגין, עד 1974. בשנים אלו צבר 34 הופעות במדי הנבחרת הלאומית. הוא שיחק בשורות הנבחרת בשני טורנירי הגביע העולמי; בגביע העולם באנגליה ב-1966 ובגביע העולם במקסיקו ב-1970. בגביע העולם בגרמניה ב-1974 השתייך סימאונוב לסגל הנבחרת אך לא שותף במשחקים. מדיה וקבצים בנושא סימאון סימאונוב בוויקישיתוף סימאון סימאונוב, באתר Transfermarkt סימאון סימאונוב, באתר Soccerway סימאון סימאונוב, באתר WorldFootball.net סימאון סימאונוב, באתר National Football Teams סימאון סימאונוב, באתר FootballDatabase.eu England V Bulgaria, בארכיון הסרטים של British Pathé,‏ משחק ידידות באצטדיון ומבלי, 11 בדצמבר 1968, שערים: אספרוחוב (בולגריה), הרסט (אנגליה), סימאונוב עומד בשער הנבחרת הבולגרית (באנגלית) סימאון סימאונוב, אתר footballdatabase.eu Appearances for Bulgaria National Team, אתר rsssf ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרזינה

טרזינה (באנגלית: Draisine) היא כלי תחבורה קטן ופשוט הנע על מסילת רכבת ולעיתים רחוקות גורר מספר קרונות קטנים. הטרזינה מופעלת על ידי מנוף או בעזרת מנוע בנזין. באירופה כונה הקרון "דרזינה" על שם ממציאו, מהנדס אוסטרי בשם קארל פון דרייס. בארץ ישראל קראו הפרדסנים טרזינה לקרוניות הקטנות שנסעו על פסים בפרדסים, שבאמצעותם היו מעבירים את פרי ההדר מהפרדס לבית האריזה. ביפו היה קו רכבת קלה להובלת מטענים בין תחנת הרכבת יפו והנמל שנקרא הטרזינה הקטנה. הטרזינה הייתה מורכבת מקרון קטן שהונע במנוע בנזין ושגרר קרונות קטנים ופתוחים. השימוש ברכבת הופסק בשנת 1927. עם הופעת המשאיות והתפתחות רשתות כבישים יעילות הצטמצם השימוש בטרזינות. טטרה T18 מדיה וקבצים בנושא טרזינה בוויקישיתוף יעקב ינון, סביב כיכר השעון, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן צבי, 2001, עמ' 166-163
בלדה מס' 2 בפה מז'ור, אופוס 38

בלדה מספר 2 בפה מז'ור, אופוס 38 (המכונה גם "La gracieuse"), נכתבה על ידי המלחין הפולני פרדריק שופן בין השנים 1836–1839 בנואן שבצרפת ובאי הספרדי מיורקה. את היצירה הקדיש שופן לרוברט שומאן, לאחר ששומאן הקדיש עבורו את יצירתו Kreisleriana אופוס 16. כינויה של היצירה "La Gracieuse", הוענק לה על ידי העורך האנגלי וסל, מבלי שזה התייעץ עם שופן. פסנתרנים ומוזיקולוגים בולטים, ביניהם שומאן, ביקרו את היצירה וטענו כי היא גאונית פחות מן הבלדה הראשונה של שופן. קיימת מידה מסוימת של חוסר הסכמה באשר להשראתה. קיימת הטענה כי היא נכתבה בהשראת שירו של אדם מיצקביץ', Świtezianka, אולם טענה זו איננה מבוססת ולעיתים היא מיוחסת גם לבלדה השלישית של שופן. הבלדה בנויה משני נושאים קונטרסטים מאוד. היא נפתחת בשקט ובעדינות עם הנושא הראשון בסולם פה מז'ור. הנושא מתקדם במהירות למלודיה תחת ההנחיה "sotto voce" (שפירושה "בשקט"). המודולציה המסכמת חלק זה מובילה למעבר לסולם לה מינור, והחלק הראשון דועך בהדרגה עם מספר חזרות של התו לה ביד ימין. הנושא הבא, בניגוד גמור לקודם, סוער מאוד ונפתח עם ההנחיה "presto con fuoco" (שפירושה "מהר מאוד עם אש"). חלק זה במקום להיות במינור היחסי של פה, הוא בסולם לה מינור. היצירה חוזרת במהרה לקצב ולסגנון המקורי שלה והנושא הראשון שב ומתפתח. שופן משלב כאן וריאציות על המלודיה אשר אינן קיימות באקספוזיציה הראשונית של היצירה. התפתחות זו מתקדמת עד להופעתו החוזרת והמסכמת של הנושא השני "presto con fuoco". הפעם גם הוא מתפתח ומסתיים באופן פתאומי. הנושא הראשון מהדהד אז פעם נוספת, אך הפעם לא בסולם פה מז'ור כי אם בלה מינור (הסולם של ה-presto) והיצירה דועכת בהדרגה מבלי לשוב לדרגת הטוניקה שלה. כתב היד של היצירה נתרם ב-1918 לקונסרבטואר של פריז על ידי קאמי סן-סנס, והוא שמור כיום בספרייה הלאומית של צרפת. מידע על היצירה "בלדה מס' 2 בפה מז'ור, אופוס 38" באתר מיוזיק בריינז כתב היד של היצירה באתר הספרייה הלאומית של צרפת
שילינג המלך

שילינג המלך (באנגלית: King's shilling) או שילינג המלכה (Queen's shilling) במקרה שהמונרך היא אשה היה מטבע בערך שילינג שניתן למגויסים טריים לצבא והצי המלכותי הבריטי. הביטוי "לקחת את שילינג המלך" בא להעיד שהאדם התנדב לשרת בצבא או בצי. מקור המנהג הוא בעובדה שעד 1847 התשלום היומי לחייל או מלח בריטי היה שילינג אחד. קבלת השילינג במעמד הגיוס היה שקול להצהרה של האדם על כך שהוא מתנדב להתגייס לשירות בכוחות המזוינים, שירות הכוחות המזוינים לא נחשב כקריירה מושכת ולכן הרבה פעמים המגייסים היו משתמשים בתחבולות כדי לכפות על המגויסים את השירות - כך לדוגמה הם היו הולכים לפאבים וכשהמועמד לגיוס היה משתכר הם היו שמים את השילינג בכיסו או שמים את השילינג בתחתית ספל הבירה שממנו הוא שתה, לפעמים המגייסים היו נותנים שילינג לאדם כתמורה לביצוע שליחות בשבילו ואז מכריזים שהוא התנדב לשרת.
אופס (מגזין)

אופס הוא כתב עת של אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה. כתב העת מופץ חינם בתפוצה של למעלה מ-40,000 עותקים: גרסה אלקטרונית של המגזין נשלחת לכלל הסטודנטים והבוגרים בדואר אלקטרוני. המגזין החל את דרכו בשנת 2009 בשם סטודנטאו"פ ואחרי שנה (ינואר 2010) החליף את שמו לאופס. מאז (נכון ל-2018) יצאו לאור אחד עשר גיליונות נוספים של המגזין. המגזין שמדוור לסטודנטים בערכות הלימוד כולל מדורים קבועים, כתבות מגזין, תחקירים, הטבות לסטודנטים, מידע על פעילויות האגודה, טורים אישיים, ראיונות, נושאי תרבות ופנאי ועוד. המגזין בעריכת חנה רוקח (לוי) מהווה במה לסטודנטים לתקשורת ומופק אחת לסמסטר בניצוחה של מחלקת הסברה ותקשורת של אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה המונה מעל ל-50 כתבים, מאיירים, עורכים, וצלמים שכולם סטודנטים. אתר האינטרנט הרשמי של אגודת הסטודנטים גיליונות מקוונים, בארכיון האינטרנט
חיים שלום דייטש

הרב חיים שלום דייטש (נולד בכ"ג בתשרי תש"ה, 10 באוקטובר 1944) הוא משפיע חב"די, ראש "כולל אברכים צמח צדק" בעיר העתיקה, ר"מ בישיבת תורת אמת בירושלים ומשפיע של קהילת מעייני ישראל. נולד בירושלים לרב יוסף אליהו דייטש, ראש ישיבת אנשי מעמד בירושלים, ולמרים דייטש, דור שישי לרבי שניאור זלמן מלאדי. למד בישיבת עץ חיים, תורת אמת ובישיבת פוניבז'. בתקופה זו החל להתקרב לחסידות חב"ד, ונסע לשמוע את הרב שלמה חיים קסלמן, משפיע בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד. בהמשך עבר ללמוד בישיבה זו. נישא לאסתר לאה, בתו של הרב אשר זאב ורנר. לאחר חתונתו למד בכולל בראשות הרב זלמן נחמיה גולדברג. שימש כר"מ בישיבת תומכי תמימים בקריית גת, ר"מ בישיבת קרלין לעלוב ועוד. עמד גם בראש מכון ללימודים לקראת סמיכה לרבנות שהקים. הוא ראש כולל בבית הכנסת צמח צדק בעיר העתיקה. במסגרת הכולל, ערך את הקובץ "יגדיל תורה" וספרי "הערות וביאורים בשולחן ערוך אדמו"ר הזקן". בהתוועדויות שהוא עורך הוא עוסק רבות בנפש וברגשות האדם. עוסק גם בקירוב נוער חרדי נושר. הרב דייטש מתגורר בשיכון חב"ד בירושלים ולו עשרה ילדים, מהם: בנו הרב אשר הוא שליח חב"ד הראשי בפתח תקווה בנו הרב נפתלי הוא שליח חב"ד בבוקרשט רומניה בנו הרב שלמה הוא שליח חב"ד ורב העיר סמרה ברוסיה בנו הרב שניאור זלמן הוא שליח חב"ד ורב העיר פערם ברוסיה חתנו הרב אורי לפידות הוא שליח חב"ד ורב מנדוסה בארגנטינה חתנו הרב שלום לפידות (נפטר בשנת תשפ"ד-2024) היה מנהל רוחני של תלמוד תורה תורת אמת ירושלים ור"מ בכולל צמח צדק אחיו: הרב מנחם מענדל מרדכי, מקים "קריית רבינו הגדול בהאדיטש" ומגדולי העסקנים בחב"ד. נהרג בידי בני עוולה. הרב משה, מנהל ארגון החסד חסדי יוסף בעזרה וחסד לאברכים ונצרכים. הרב שלמה יהודה, מקים ומייסד ארגון החסד חסדי יוסף בעזרה וחסד לאברכים ונצרכים. נפטר בקיו"ש בן ל"ו שנים. הרב שניאור זלמן, כיהן כראש ישיבת "אנשי מעמד" בירושלים, נפטר בכ"ח בטבת תשפ"ג. שיעוריו והתוועדויותיו של הרב חיים שלום דייטש, באתר "חסידות נט" לחיות את לימוד התורה, הרב דייטש מתראיין לדף השבועי של חברת jem - אלול תשע"ו 'משפחה' על העילוי מפוניבז' והמשפיע מליובאוויטש ● מיוחד באתר "col" חיים שלום דייטש (1944-), דף שער בספרייה הלאומית
מוקסין

מוקסין (Moccasin) היא נעל עשויה מחתיכה אחת של עור אייל או עור רך אחר, התפור סביב ברצועת עור דקה. הנעל שימשה אנשי שבטים אמריקאים ילידים (אינדיאנים) בארצות הברית ובקנדה. מקור המילה משפות אינדיאניות. הסולייה הרכה אפשרה לציידים לחוש את הקרקע ולהתקדם בשקט. בני שבטים שחיו על אדמה סלעית השתמשו בסוליית עור מוקשחת. המוקסין היא נעל נוחה שהתחבבה גם על אירופאים ואף יוצרו לה גרסאות אלגנטיות. בשנת 1962 הופיעו בישראל מגוון רחב של נעלי מוקסין לנשים מקושטים באבזמים וחגורות וחלקם מצופים בלק. בשנת 1970 דחקו הסנדלים החצי פתוחות את נעלי המוקסין הסגורות מהאופנה. באמצע שנות ה-70 נפוצו בישראל נעלי בית המשלבות גרב וסוליה בנוסח מוקסין. בשנות ה-80 של המאה ה-20 זכו נעלי מוקסין לפופולריות רבה בישראל. נעלי מוקסין הגיעו בשני דגמים: בעלי סוליה דקה קלאסיים ומוקסין אמריקאי בעלי סוליה עבה ועור עבה. מדיה וקבצים בנושא מוקסין בוויקישיתוף מוקסין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון האטימולוגיה "אבנעל" בנעלי חורף חדישים, חרות, 12 ביולי 1962 יהודית חנוך, הנעל שתלך השנה, מעריב, 24 באוגוסט 1964 יהודית חנוך, צעדי בחרטומים רחבים רבעקבים עבים, מעריב, 11 ביוני 1970 מרתה מייזלס, "סינדרלה" לכל רגל, דבר, 31 בינואר 1977 רוני הדר, נעליים קונים מהר, מעריב, 16 בינואר 1987
דלרוי ג'יימס

דלרוי ג'יימס (באנגלית: Delroy James; נולד ב-4 במאי 1987 בגיאנה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת רויאל האלי גזיאנטפ מליגת העל הטורקית בעמדת הפאוור פורוורד, ומתנשא לגובה של 2.03 מטרים. דלרוי הוא אחיו של כדורסלן העבר שון ג'יימס. ג'יימס שיחק בליגת המכללות עבור רוד איילנד ראמס בשנים 2007–2011. ב-2011 חתם במדיה של הקבוצה הישראלית בני השרון, באמצע העונה שוחרר ג'יימס מבני השרון. פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם קורצוייל

הרב אברהם אריה קוּרצוַייל (נולד ב-7 בפברואר 1946) הוא מראשי ישיבת ההסדר קרני שומרון. נולד בשנת 1946 באנגליה, בנם של המחנך פרופ' צבי (אריך) ופועה (פאולה) קורצוייל. הוא נינו של הרב ברוך אקפלד, רבה של צ'וז (אנ') (טשוס) ומחבר שו"ת "פאת השדה". בשנת 1950 עלתה משפחתו לישראל. למד במדרשית נעם בפרדס חנה ואחר כך בישיבת חברון בירושלים. כמו כן שימש כראש הכולל בישיבת שעלבים. שירת בצה"ל בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח בפלוגת מ"כים ובחטיבת החרמון. (במהלך שירותו לחם, במרדפים בבקעה, במלחמת יום הכיפורים ובמבצע שלום הגליל).  בשנת ה'תש"ם (1980) הקים עם חבר ילדותו, הרב שמואל הבר, את ישיבת ההסדר קרני שומרון. לרב קורצוייל משפחה ענפה, ובניו מלמדים בישיבות הסדר וישיבות תיכוניות ברחבי הארץ. הרב קורצוייל מחנך ל"אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא" – הסקת השמועה לפי ההלכה, כשלימוד התלמוד מכוון להכרעת ההלכה ובירורה מתוך עיון מעמיק. הגישה ההלכתית מעשית באה לידי ביטוי גם בהדרכתו המוסרית, הרואה בהתנהגות שבן אדם לחברו תוצאה הכרחית של עבודת השם. יציאת מצרים כיסוד באמונה, שיעור באתר מכון מאיר יוני רוטנברג, טובים השניים, עיתון בשבע. כל הכתבות על הרב אברהם קורצוייל, באתר ערוץ 7
לידה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לידה – יציאת עובר מרחם אמו לידה בהלכה – היבטים הלכתיים של הלידה, וההתייחסות ליולדת ביהדות הולדה – אופני הולדה בטבע. לידה (סרט) – סרט קולנוע ישראלי משנת 2019, החלק השלישי ב"טרילוגיה על אהבה" של הבמאי ירון שני לידה (סרט, 2004) – סרט קולנוע אמריקאי של הבמאי ג'ונתן גלייזר בכיכובה של ניקול קידמן ליד"ה – ראשי התיבות שבהן מוכר התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. ליידה – עיר בספרד העיר לוד, הקרויה Lydda ביוונית, לטינית, איטלקית ומספר שפות נוספות לידא (פירושונים)
ויליאם ר. אנדרסון

ויליאם רוברט אנדרסון (באנגלית: William Robert Anderson;‏ 17 ביוני 1921 - 25 בפברואר 2007) היה קצין במערך הצוללות של צי ארצות הברית ונציג טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1965–1973. בין 1957 ל-1959 פיקד על הצוללת הגרעינית הראשונה, ה"נאוטילוס", במסגרת זו עבר לראשונה תחת כיפת הקרח של הקוטב הצפוני. נולד באזור כפרי בטנסי, סיים בית ספר צבאי בעיר קולומביה. בשנת 1942 היה לבוגר האקדמיה הימית של ארצות הברית, במחזור שקוצר עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא הוצב במערך הצוללות ושירת במהלך המלחמה באחד-עשר קרבות עבורם זכה בעיטורים כולל עיטור כוכב הארד. בשנת 1954 נבחר אישית על ידי "אבי הצוללות הגרעיניות" היימן ריקובר לסגן המפקד של הצוללת הגרעינית הראשונה, ה"נאוטילוס". בשנת 1957 היה למפקד הצוללת. בתפקידו זה פיקד על הכלי במהלך מבצע "סאנשיין", בו עברה הצוללת מתחת לכיפת הקרח של הקוטב הצפוני. עבור משימה זו קיבל מאת נשיא ארצות הברית, דוויט דייוויד אייזנהאור, את אות לגיון ההצטיינות. ב-1962, לאחר שפרש משירות רץ למשרת מושל טנסי כמועמד עצמאי. לאחר שנכשל בבחירות הצטרף למפלגה הדמוקרטית הוא נבחר בבחירות המקדימות לכהן כחבר קונגרס הוא שב ונבחר שלוש פעמים נוספות (כיהן בקונגרס בשנים 1965-1973). במקביל פעל כעוזרו של היימן ריקובר בצי הצוללות הגרעיניות והיה יועץ הנשיא קנדי בנושא חיל השלום. עמדותיו נחשבו ליברליות יחסית לקצין צי מאזור כפרי בטנסי. במהלך חברותו בבית הנבחרים עבר מתמיכה פסיבית במלחמת וייטנאם להתנגדות נחרצת ובפרט גינה את פעילותו של ג'ון אדגר הובר כנגד מתנגדי המלחמה כבלתי חוקתית. אנדרסון כתב שני ספרים אודות מסעו מתחת לקוטב. את הראשון, Nautilus 90 North, שראה אור ב-1959, כתב יחד עם קליי בלייר (.Clay Blair Jr). ספרו השני, The Ice Diaries, נכתב יחד עם דון קיית' (Don Keith) וכלל חומר רב שהיה חסוי בעת פרסום הספר הראשון. הספר ראה אור לאחר מותו של אנדרסון. Anderson, William R.; Blair, Clay (May 1989) [1959]. Nautilus 90 North. McGraw-Hill. ISBN 0830-64005-3 Anderson, William R.; Don Keith, The Ice Diaries, Thomas Nelson Publishers, July 2008. ISBN 0785227598 נקרולוג הניו יורק טיימס, 6 במרץ 2007 נקרולוג גארדיאן, 7 במרץ 2007 ויליאם ר. אנדרסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ויליאם ר. אנדרסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אגרו-דולצ'ה

אגרו-דולצ'ה או אגרודולצ'ה (באיטלקית: Agrodolce; באופן מילולי: "חמוץ" - "מתוק") הוא רוטב מסורתי מהמטבח הסיציליאני בפרט ובמטבח האיטלקי בכלל. רוטב זה מקורו בסיציליה, וככל הנראה הוא השפעה של מהמטבח הערבי, מאחר שהרוטב הפך נפוץ באי בתקופת הכיבוש הערבי שלו (לאחר שנת 965). הכנת רוטב זה מתבצעת על צמצום חומץ וסוכר, כאשר לרוב מרכיבי הרוטב כוללים גם יין, פירות ולעיתים גם שוקולד. עם תפוצת הרוטב ברחבי איטליה והעלייה בפופולריות שלו, נוצרו גרסאות מקומיות של הרוטב, הכוללות לעיתים חמאה ובצלים או בצלצולים (שאלוט). הרוטב משמש לתבל בשר כבש או כרוטב לפסטה (מסוג ריגטוני או פפרדלה). הרוטב מוזכר בספרו של ריצ'רד קונדון, "הכבוד של פריצי" בו נכתב: "ועכשיו", אמר דון קוראדו, נשימתו קלה כשמזג מבקבוק יין אלורו, "המנה העיקרית, שהבוקר, צ'רלי יקירי, טרחתי לחקור אודותיה, כי אתה היית אמור להיות אורחי לארוחת הצהריים, מנה עילאית מאגריג'נטו שלנו, גוניליו אין אגרו אֶ דולצ'ה, מבושל כדרך שהגאבלוטי הדגולים, בני הסֶפּינה, משפחתה של אישתי האהובה, בישלו. ארנבת ברוטב חמוץ-מתוק, שונה מכל אגרו א דולצ'ה שקיים במקום כלשהו באיטליה. רוטב שיש בו חתיכות חציל, סלרי, זיתים, צלף, שקדים, דבש ולימון. זה ירומם את נפשך." — קונדון, ריצ'רד, הכבוד של פריצי, עמ' 168 רוטב חמוץ-מתוק
ריבוליטה

ריבוליטה (באיטלקית: Ribollita - מילולית: "מורתח מחדש") הוא מרק האופייני למטבח אזור טוסקנה, תת-אזור של המטבח האיטלקי. מרק ירקות זה, המורכב מלחם וירקות אפויים, מהווה ארוחת איכרים שלמה. מרק ריבוליטה עשוי משאריות אוכל, ומכיל לחם יבש, שעועית מסוג קנלינני, וירקות (גזר, כרוב, בצל, תרד או עלי מנגולד, קוולו נרו (כרוב שחור) וסלק) המרק מתובל בעשבי תיבול ובשום, ולעיתים מוסיפים לו עגבניות. הכנת המרק כיום נמשכת שלושה ימים - לאחר השריית השעועית במשך יום, מבשלים את הירקות פעם אחת, ולמחרת מבשלים את הירקות עם הלחם בפעם השנייה לקבלת נזיד סמיך. משמעות שמו של המאכל מעיד על כך שמדובר במרק המוכן משאריות מזון שנשארו. מקורו של מרק זה בימי הביניים, במטבח האיכרים (האריסים) של האזור, ובמקורו היה המרק למעשה חימום מחדש של מרק המינסטרונה שנותר משולחן בני האצולה מהיום הקודם, בשילוב הלחם היבש שנותר אף הוא מארוחה ביום קודם. תזונת ימי הביניים דזופה טוסקנה מדיה וקבצים בנושא ריבוליטה בוויקישיתוף רותי קינן, ריבוליטה - מרק טוסקני שעשוי משאריות, באתר ynet, 5 בנובמבר 2009 מרק ריבוליטה - אוכל - ynet / רוז גריי ורות רודג'רס, באתר ynet
רוטב חמוץ-מתוק

רוטב חמוץ-מתוק (בסינית מסורתית: 甜酸醬, בסינית מפושטת: 甜酸酱; תעתיק: טיאם-סון-ג'יאונג; מילולית: רוטב חמוץ מתוק; באנגלית: Sweet and Sour) הוא רוטב ומטבל מהמטבח הסיני ומהמטבח הסיני אמריקאי שטעמו חמוץ-מתוק וצבעו אדום עז. רוטב זה הפך פופולרי בצפון אמריקה ובאירופה בעקבות פיתוח המטבח הסיני אמריקאי. הרוטב מוגש לרוב עם אגרול, מנה סינית-אמריקאית נפוצה. מקורו של רוטב מודרני זה ברוטב מהמטבח הסיני אשר הכיל חומץ אורז עדין, רוטב סויה וסוכר או דבש. לעיתים הרוטב כולל גם זנגביל כתוש. רוטב זה שימש במטבח הסיני כמטבל עבור מאכלי דגים או בשר (ולא כרוטב המשמש בבישול עצמו). רוטב זה השתנה בהתאם לסוג השימוש, כך שלחסילון הוכן הרוטב עם פלפל צ'ילי ורוטב סויה, ולבשר אווז הרוטב כלל גם שום. הרוטב נפוץ בעיקר במטבח הקנטונזי בו משמש הרוטב לתיבול חזיר חמוץ מתוק, מנה המסמלת את המטבח, והפכה פופולרית ביותר במסעדות סיניות במערב. רוב המהגרים הסינים למערב עד שנות החמישים הגיעו ממחוז גואנגדונג, ולכן המטבח הסיני אמריקאי הושפע רבות מהמטבח הקנטונזי. גם רוטב זה, כפי שהוא מוגש במערב, מבוסס על רוטב דומה מהמטבח הקנטונזי, ומשמש במערב בעיקר במנות עוף או וחזיר. בהמשך נוספו לתבשילים המסורתיים מרכיבים כגון רסק עגבניות (בעיקר קטשופ) ואננס ומאכלים מערביים שבושלו בניסיון להידמות לאוכל סיני מסורתי עשוי שימוש ברוטב זה ובשני מרכיבים אלה. אחד משימושיו המרכזיים של רוטב זה הוא כמטבל לאגרול. עם הגידול בפופולריות הרוטב ובתפוצתו במערב החל שיווק של רוטב מוכן. רוטב הויסין אגרו-דולצ'ה מדיה וקבצים בנושא רוטב חמוץ-מתוק בוויקישיתוף רוטב חמוץ מתוק - הסבר באתר "מבשלים" רוטב חמוץ מתוק - אוכל - ynet / ynet, באתר ynet
Medal of Honor 2010

Medal of Honor 2010 הוא משחק יריות בגוף ראשון שפותח על ידי Electronic Arts. המשחק מהווה רימייק למשחק הראשון בסדרה, Medal of Honor, ומתחיל בפלישה לאפגניסטן, במהלך מלחמת אפגניסטן. במהלך המשחק תלחמו בטרוריסטים, תצילו בני ערובה ותבצעו פעולות סמויות. למשחק יש גם גרסה מקוונת בה השחקנים יכולים לבחור אחד משלושה סוגי שחקנים. עלילת המשחק מתרחשת ב-2001 בזמן מלחמת אפגניסטן. בהתחלה 4 חיילים בעלי שמי הקוד-ראביט (Rabbit), וודו (Voodoo), מאדר (Mother) ופריצ'ר (Preacher) נשלחים לתפוס אפגני מסוכן. הסיפור ממשיך והשחקן מגלם את דיוס (Deuce), חייל ביחידה נוספת שיצא למספר משימות עם דאסטי (Dusty) ועוד חיילים. Medal of Honor: Warfighter Medal of Honor: Allied Assault Call of Duty: Modern Warfare 2 מדיה וקבצים בנושא Medal of Honor 2010 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחק (באנגלית) ביקורת משחק: Medal of Honor, אתר משחקים ויגיימס (בעברית) ביקורת המשחק, ארז רונן, אתר Games.co.il Medal of Honor 2010, באתר PCGamingWiki (באנגלית) Medal of Honor 2010, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
קפה גרקו

קפה גרקו (באיטלקית: Caffè Greco) המכונה גם אנטיקו קפה גרקו (Antico Caffè Greco) הוא בית קפה המהווה אתר היסטורי מוכרז בעיר רומא, בירת איטליה. בית הקפה נפתח בשנת 1760 במיקומו הנוכחי - ויה קונדוטי מספר 86. בית הקפה נחשב לידוע בבתי הקפה בעולם, והוא בית הקפה השני בעתיקותו בעולם (לאחר קפה פלוריאן בוונציה שבאיטליה, שנפתח בשנת 1720) הפעיל כיום. בקפה זה נהגו לסעוד גתה, סטנדל, לורד ביירון, פרנץ ליסט, ג'ון קיטס, הנריק איבסן, הנס כריסטיאן אנדרסן (אשר התגורר בקומה שמעל בית הקפה), צ'ארלס דיקנס, ריכרד וגנר ופליקס מנדלסון (אשר פגש בבית הקפה לראשונה את המלחין ברליוז ובו החלה ידידותם של השניים). המלחין ג'ואקינו רוסיני נהג לשבת בבית הקפה ולהלחין יצירות, והסופר הרוסי ניקולאי גוגול כתב בבית הקפה את "נפשות מתות". בבית הקפה ארבעה חדרים. בר הקפה נמצא בחדר הראשון, ומקומות ישיבה בשאר החדרים (באחד מהם שמורה הכורסה שעליה נהג לשבת הנס כריסטיאן אנדרסן). בית התה של בבינגטון מדיה וקבצים בנושא קפה גרקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קפה גרקו אתר האינטרנט הרשמי של קפה גרקו תיאור בית הקפה באתר נענע אוכל ההיסטוריה של קפה גרקו, הלוס אנג'לס טיימס