laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר

פרס האוסקר לאפקטים הטובים ביותר (באנגלית: Academy Award for Visual Effects) הוא פרס אוסקר שניתן על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע לסרט מצטיין בתחום האפקטים הוויזואליים. בשנת 1928, האקדמיה האמריקאית לקולנוע הכירה לראשונה בתרומתם של האפקטים המיוחדים לסרטים. היא העניקה באותה בשנה לסרט כנפיים את התואר "אפקטי ההנדסה הטובים ביותר", הסרט גם היה הראשון שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (שנקרא אז "פרס ההפקה היוצאת מן הכלל ביותר"). בשנת 1938 שינתה האקדמיה את שמו של הפרס ל"הישג מיוחד על אפקטים מיוחדים", והוא הוענק באותה שנה לסרט "Spawn of the North". בשנת 1938 הפרס לאפקטים הטובים ביותר הפך לקטגוריה רשמית בטקסי האוסקר, למרות שבתקופות מסוימות היה רק סרט אחד ברשימת המועמדים לפרס, ללא מתחרים. בין השנים 1939 ל-1963, הפרס ניתן גם על אפקטים מיוחדים אך גם על קול. ב-1964 ניתן הפרס על אפקטים מיוחדים בלבד, ואז גם שונה שמו של הפרס ל"אפקטים ויזואליים מיוחדים הטובים ביותר". בין השנים 1972 ל-1977, לא היה פרס לאפקטים מיוחדים ולרוב ניתן בתור פרס אוסקר להישגים מיוחדים. ב-1977 הוחזרה שוב קטגוריה רשמית תחת השם הנוכחי "האפקטים הוויזואליים הטובים ביותר" ("Best Visual Effects"). דניס מורין הוא שיאן הזכיות בפרס עם 8 זכיות ו-15 מועמדויות. הקריטריונים הם: תרומה משמעותית של האפקטים להפקת הסרט. הצורה האומנותית והכישורים בהם מושגים האפקטים.   הערה: הזוכה מסומן בצהוב פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אתר האינטרנט הרשמי של פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר (באנגלית) ACADEMY AWARDS OF MERIT הוענק בתור פרס אוסקר להישגים מיוחדים.
וינסלו

וינסלו (באנגלית: Winslow) הוא שם פרטי, שם משפחה ושמם של מקומות יישוב בארצות הברית ובממלכה המאוחדת. האם התכוונתם ל... אדוארד וינסלו (אנ') – נוסע על המייפלאואר, ולאחר מכן מנהיג בכיר במושבות ג'סטיס וינסלו – כדורסלן אמריקאי דון וינסלו (אנ') – סופר אמריקאי, ידוע בספרי המתח והמסתורין שלו ז'אק-בנין וינסלו (אנ') (צר') – אנטומיסט צרפתי לואיס ונלסון וינסלו – שני ילדים שנרצחו ב"רציחות לול התרנגולות בווינוויל" פרי וינסלו (אנ') – ספן וצייד לווייתנים במאה ה-19 שונית וינסלו – שונית אלמוגים תת-מימית המצוייה במרכז האוקיינוס השקט, כחלק משרשרת איי פניקס צ'ארלס וינסלו (אנ') – טניסאי דרום-אפריקאי צ'ארלס-אדוארד אמורי וינסלו (אנ') – בקטריולוג אמריקאי
עיטור מהפכת אוקטובר

עיטור מהפכת אוקטובר (ברוסית: Орден Октябрьской Революции) היה עיטור של ברית המועצות. העיטור נוסד ב-31 באוקטובר 1967 לציון 50 שנה למהפכת אוקטובר, והיה העיטור השני הכי גבוה בברית המועצות. העיטור הוענק לאזרחים אשר תרמו לפעילות המהפכנית ולביסוס השלטון הקומוניסטי בברית המועצות, עבור הישגים בפיתוח הסוציאליזם והמדינה, על הישגים במדע ובתרבות, עבור הצטיינות בקרב, עבור תרומה להגנת המדינה, עבור פעילות ציבורית פורה ועבור קידום וייצוא הסוציאליזם למדינות אחרות באירופה. העיטור עשוי מכסף, פרט לפטיש ומגל בחלק המרכזי התחתון, אשר עשויים מזהב טהור. המשקל הכולל של העיטור - 31 גרם. העיטור הוענק לראשונה ב-6 בנובמבר 1967 לערים לנינגרד ומוסקבה, על תרומתן במלחמת העולם השנייה. כמו כן, זכו בעיטור ספינת הקרב אברורה, מרשלי ברית המועצות גאורגי ז'וקוב, איוואן בגרמיאן, איבן קונייב, מפקד הצי הסובייטי אדמירל סרגיי גורשקוב, האוניברסיטה הלאומית חרקוב ועוד. כן זכו בעיטור העיתון הסובייטי פראבדה וחבר הכנסת מטעם חד"ש מאיר וילנר. עד התמוטטות ברית המועצות הוענקו 106,462 עיטורים אלו. מדיה וקבצים בנושא עיטור מהפכת אוקטובר בוויקישיתוף
ציון חיים רקח

הרב ציון חיים רקח (טריפולי ה'תקצ"ה (1835) - ה'תר"ע (1910), רב ומחבר ספר ראשון לציון - חידושים. נולד בטריפולי שבלוב לרב שלמה רקח, שהיה נינו של הרב מסעוד חי רקח מחבר הספר מעשה רקח על הרמב"ם. אחיו היה ר' יעקב רקח. שימש כגבאי קופת רבי מאיר בעל הנס וקופת רבי שמעון בר יוחאי בטראבלס (טריפולי). בימי המאורעות שעברו על החיים בארצות אשכנז[דרושה הבהרה] כשהיו עוברים בעיר טראבלס לנסוע לערים אחרות היה ר' ציון רקח בעזרת בנו ומתנדבים נוספים אוספים עבורם מזון ומחיה. במכתב ששלחו לו רבני צפת בה' באלול תר"ס בעניין מימון האלמנה שרה אדאדי אשתו של ר' אברהם חיים אדאדי כתבו עליו: "יקרת פנים מאירות הגבאי הנאמן, זרע המיומן, משכיל להימן, דחיל ומוקיר רבנן, ואיהו גופיה צורבא מרבנן, ביתו בית ועד לחכמים, צדיק תמים, מעלת הרב הכולל, להודות ולהלל כמהר״ר ציון חיים רקח נרו יאיר". שני בנים היו לו: חוואטו רקח ומאיר רקח. בנו מאיר רקח נפטר בחייו בי"ב בחשוון ה'תרמ"ב (1882), אסון זה מוזכר בספר "מים חיים" לרבי יעקב מימון: "דרוש שנים עשר אשר דרשתי על מות לבן רך וטוב המדוכה ביסורין כבוד הרב מאיר רקח נ"ע בנו של ידין החכם ושלם זרע קודש אח' עצמי כבוד מורנו הרב ציון רקח נר"ו אשר נלקח לבית עולמו ביו שנים עשר לחודש מר חשוון אעלה בתמר לפ"ק יהי רצון תהא מנוחתו כבוד וחיים לכל ישראל שבק אמן כן יהי רצון". עסק רבות בענייני הציבור והיה מאסף בעצמו בכל יום שבת ילדים לקרוא תהילים ב"חברת דוד המלך" שאותה ייסד. נכדו הוא ר' גבריאל רקח. ראשון לציון - חידושים. חידושים שנדפסו בסוף הספר פרסומי ניסא לאחיו ר' יעקב רקח. חידושים שנדפסו בסוף הספר דרך חיים לאחיו ר' יעקב רקח. חידושים שנדפסו בסוף הספר טוב להודות לאחיו ר' יעקב רקח. ארכיון ארכיון משפחת רקח, בספרייה הלאומית בנו של ר' ברוך רקח בן ר' יצחק בן ר' מסעוד חי רקח. יעקב משה טולדנו, אוצר גנזים, פח.
דייוויד זילברג

דייוויד זילברג (נולד ב-7 ביוני 1949) הוא מנהל ישראלי, לשעבר איש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, בו כיהן כראש אגף מבצעי. זילברג נולד בוונצואלה. שירת בצה"ל בסיירת חרוב בשנים 1969-171 וכמפקד פלוגה בחטיבת הצנחנים. ב-1974 הצטרף ל"מוסד" ושירת בו במשך 27 שנים, עד שנת 2000. הוא עשה את רוב שירותו ביחידה המבצעית של הארגון כאיש מבצעים וראש חטיבת המבצעים של היחידה, ועבר לשרת באגף תבל שמופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים של הארגון. עסק במגעים לרקימת הסכם השלום בין ישראל לירדן והיה אחראי על תכנון וביצוע של המפגשים החשאיים של ראש הממשלה יצחק רבין עם מנהיגים ערביים נוספים במסגרת תהליך השלום. ב-1994 קיבל ציון לשבח מראש "המוסד" על מבצע יוצא דופן שהווה פריצת דרך במדינת יעד. במסגרת תפקידיו היה אמון על הקשרים של המוסד עם ממלכת ירדן, שירותי המודיעין שלה והמלך עצמו. בספטמבר 1997 הוזמן למפגש בארבע עיניים בארמון בעמאן על ידי חוסיין, מלך ירדן, זמן קצר לפני ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל. בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף מבצעי בארגון. לאחר פרישתו מהמוסד בפברואר 2000 מונה למנכ"ל בנק ההשקעות האמריקאי מרקטור קפיטל בישראל. שימש סגן נשיא בחברת IGAC ‏(Israel Growth Partners Acquisition Corp) וב-2010 מונה למנכ"ל בחברת הנדל"ן הציבורית לנוקס השקעות בע"מ. בשנים 2000 עד 2003 כיהן כדירקטור בחברת "מקורות", עמד בראש ועדת הביטחון של מועצת המנהלים וחבר בוועדת הביקורת ובוועדת הפיתוח. זילברג הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב (1984), בוגר המכללה לביטחון לאומי, בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (1995) ובוגר תוכנית הניהול המתקדם ב-INSEAD ‏(1999). דייוויד זילברג באתר מרקטור ביוגרפיה בדיווח על הנפקת Israel Growth Partnes Acquisition Corp ברק רביד, היועץ לביטחון לאומי, עוזי ארד, רוצה שליח מיוחד מטעמו למשא ומתן, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2009 ג'קי חוגי, גילויים חדשים: החיסול שסיכן את הסכם השלום, באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2009
זילברג

האם התכוונתם ל... דייוויד זילברג – מנהל ישראלי, ראש אגף במוסד למודיעין ומבצעים מיוחדים יואל זילברג – במאי קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי; זוכה פרס אופיר דפנה זילברג – מחזאית ישראלית. נכדתו של יואל משה זילברג – פרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית ושופט בית המשפט העליון
יוסי ורדי (ראש מועצה)

יוסי ורדי (נולד ב-26 בדצמבר 1948) הוא ראש המועצה האזורית עמק הירדן לשעבר, תפקיד בו כיהן בין השנים 2002–2015. נולד ב-1948, בנם של הדסה ויהודה, נכדם של חיותה בוסל ויוסף בוסל מייסדי קבוצת דגניה א'. הוא סיים את בית ספר תיכון בית ירח בשנת 1967, בצבא שירת בסיירת שריון, שימש גם כקצין מודיעין והשתחרר ב-1970 בדרגת סגן. ורדי המשיך לשרת ביחידת שריון בכוחות המילואים והשתחרר בשנת 1996 בדרגת סגן-אלוף. בין השנים 1976–1978 למד במדרשת רופין לימודי הנדסאי תעשייה וניהול. בין השנים 1978–1980 היה מנהל היצור של מפעל "טולגל - דגניה". לאחר מכן שימש עד 1982 כמזכיר קיבוץ דגניה א'. לאחר שנתיים בתפקיד זה חזר לעבוד בטולגל דגניה כמנהל תפעול וכוח אדם. בין השנים 1989–1993 היה חבר פעיל במזכירות התנועה הקיבוצית. בשנת 1993 חזר לשמש כמזכיר קיבוץ דגניה א', וכיהן בתפקיד זה עד 1996. בשנת 1999 מונה לתפקיד עוזר שר הביטחון להתיישבות בממשלות אהוד ברק ואריק שרון. בחודש דצמבר 2002 נבחר לתפקיד ראש המועצה האזורית עמק הירדן. ב-10 בדצמבר 2015 הודיע ורדי על התפטרותו, זאת בהתאם לסיכום עם פרקליטות המדינה בעקבות פרשת תשלומי שכר עודפים למספר עובדי המועצה שהתרחשה בשנת 2007 ונחקרה בשנת 2012. בהתאם לסיכום לא הואשם בגין הפרת אמונים, ולא יוכל להתמודד לראשות המועצה במשך חמש שנים, ובנוסף ביצע עבודות שירות. ורדי הוא בוגר קורס דירקטורים בחברות ממשלתיות, והחל מ-2008 משמש גם בתפקיד יו"ר איגוד ערים כנרת. ורדי נשוי למרגו ולהם שלושה ילדים, ביניהם מואב ורדי, ראש תחום החוץ של תאגיד השידור הישראלי ומגיש "חדשות שישי". במסגרת תפקידו כראש המועצה האזורית עמק הירדן מילא את התפקידים הבאים: יו"ר הדירקטוריון של חברת ידידי בית גבריאל יו"ר הדירקטוריון של החברה לפיתוח עמק הירדן יו"ר עמותת קרן עמק הירדן יו"ר העמותה לשיחזור חצר כנרת חבר מועצה והנהלה של רשות ניקוז ונחלים כינרת חבר הנהלת מרכז מועצות אזוריות בישראל חבר הוועד המנהל של בית יגאל אלון מרכז חינוך והנצחה חבר בחבר הנאמנים של אגודת ידידי בית חולים פוריה חבר הוועד המנהל של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל מדיה וקבצים בנושא יוסי ורדי בוויקישיתוף דבר ראש המועצה באתר מועצה אזורית עמק הירדן מפקד דורות: שושלת בוסל: משפחת בוסל, דגניה א' באתר הזמן הירוק קרני עם-עד, עמק הירדן: יוסי ורדי התפטר מראשות המועצה, באתר mynet, ‏16 בדצמבר 2015 (ארכיון)
הפיגוע בקו 19

הפיגוע בקו 19 היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני, איש גדודי חללי אל-אקצא, ב-29 בינואר 2004 באוטובוס אגד קו 19, שנסע בשכונת רחביה בירושלים. 11 בני אדם נרצחו בפיגוע ו-44 נפצעו, מהם 10 באורח קשה. ב-29 בינואר 2004, מעט לפני השעה 9:00 בבוקר, התפוצץ מחבל מתאבד פלסטיני באוטובוס אגד קו 19, שנסע מבית החולים הדסה עין כרם לבית החולים הדסה הר הצופים שבירושלים. הפיצוץ אירע בעת שעבר האוטובוס בדרך עזה, בפינת ארלוזורוב, בשכונת רחביה שבעיר. 11 בני אדם, שבע נשים וארבעה גברים, נרצחו בפיגוע ו-44 נפצעו, בהם 10 במצב קשה. המחבל זוהה כעלי ג'עארה, איש גדודי חללי אל-אקצא בן 24 מבית לחם, שהועסק כשוטר במשטרה הפלסטינית. ג'עארה השאיר אחריו מכתב בו אמר כי ביצע את הפיגוע למען האל ובתגובה לאירוע בשכונת זייתון בדרום עזה יום לפני כן בו נהרגו תשעה פלסטינים. ביום למחרת הפיגוע הרסו כוחות צה"ל את בית המחבל ועצרו חמישה פלסטינים. מדיה וקבצים בנושא הפיגוע בקו 19 בוויקישיתוף אנשיל פפר ורוני זינגר‏, הרוגי הפיגוע בקו 19, באתר וואלה, 30 בינואר 2004 אפרת וייס ואייל הראובני, י-ם: 11 הרוגים בפיגוע בקו 19, באתר ynet, 29 בינואר 2004 אפרת וייס, צה"ל פעל בבית לחם; נהרס ביתו של המחבל המתאבד, באתר ynet, 30 בינואר 2004
דאנלופ (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דאנלופ – מותג צמיגים וציוד לספורטאים גבינת דאנלופ – גבינה סקוטית אישים: ג'ון דאנלופ – כלכלן אמריקני דאגלס מורטון דנלופ – מזרחן בריטי לזלי דאנלופ – שחקנית אנגלייה מריון ואלאס דאנלופ – הסופרג'יסטית הבריטית הראשונה לשבות רעב, ואחת המוכרות רון דאנלופ – כדורסלן אמריקאי
באץ'

בָּאץ' (בסרבית קירילית: Бач) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה. תיעוד ליישוב במקום קיים החל מראשית המאה ה-6 עת נשלט על ידי האימפריה הביזנטית. במהלך המאה ה-9 נכבש האזור על ידי האווארים שהקימו במקום את מבצר באץ'. במהלך המאה ה-10 נכבש היישוב על ידי ממלכת הונגריה. ב-1541 נכבשה באץ' על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה באץ' לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באץ' נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה באץ' בשטחי סרביה. יהודים הגיעו לבאץ' ככל הנראה בראשית המאה ה-18. ב-1750 הוקם בית הכנסת אשר נבנה בסגנון אדריכלות הבארוק. בהמשך הוקם בית עלמין. ב-1880 התגוררו בבאץ' 47 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיעו לבאץ' פליטים יהודים ואוכלוסיית הקהילה גדלה לכדי 164 נפשות ב-1921. במהלך שנות ה-30 חלה ירידה משמעותית במספר בני הקהילה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בבאץ' עשר משפחות יהודיות. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, סופח האזור להונגריה. מרבית יהודי העיירה הובלו למחנות ההשמדה במקביל להשמדת יהדות הונגריה. ב-1961 התגוררו בבאץ' 2 יהודים. ב-1980 נהרס מבנה בית הכנסת. קרואטיה ווקובאר, קרואטיה מדיה וקבצים בנושא באץ' בוויקישיתוף Aleksandra Terzić ,Željko Bjeljac,‏‏ The extermination of jewish population and heritage in BAČKA region of ap vojvodina-serbia (באנגלית) יהדות באצ'קה, באתר "יד ושם" אתרי מורשת בוויבודינה, באתר .jewish-heritage, אוחזר ב-26 בינואר 2015 (באנגלית). קהילת באץ', באתר jewishgen.org, אוחזר ב-26 בינואר 2015 (באנגלית). הקהילה היהודית בבאץ, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 35.
גיסקו

גיסקו היה איש צבא ודיפלומט קרתגי. נרצח במהלך מלחמת שכירי החרב. לאחר המלחמה הפונית הראשונה, מצאה את עצמה קרתגו מרוששת לחלוטין, ולא היה באפשרותה לשלם לשכירי החרב הרבים שלחמו בצבאה. גיסקו, שהיה אותו הזמן המפקד הזמני של השכירים, הציע למועצה להעביר את החיילים לאפריקה בקבוצות קטנות, כך שיהיה יותר קל לשלם להם. אולם המועצה סברה שיהיה קל יותר לבקש מהשכירים לוותר על חלק משכרם אם יקובצו יחד. ולכן כינסה את כולם בעיר קיסה, וחנו נשלח אליהם למשא ומתן. המשא ומתן לא עלה יפה, והשכירים איימו לעלות על קרתגו אם לא ישלמו להם תוספת. המועצה מיהרה לשלוח את גיסקו, שהיה מוכר לשכירים. הוא הגיע אליהם והצליח להגיע להסדר עמם. אולם עבד קמפני בשם ספנדיוס, ולובי בשם מאתוס, חששו שכוונתם האמיתית של הקרתגים היא לפזר את השכירים, ואז להיפטר מהם ולקחת חזרה את הכסף. גיסקו הרגיש בכך ופעם כאשר תבעו הלובים את כספם, ענה להם גיסקו שיבקשו את שכרם ממאתוס. הלובים נעלבו והחלו בוזזים את המטען של גיסקו ואנשיו. ספנדיוס ומאתוס ניצלו את המהומה, ותפסו את הפיקוד על השכירים. הם השביעו אותם להילחם לנצח בקרתגו. את גיסקו ואנשיו כ-500 במספר, לקחו בשבי, אולם לפי דבריו של פוליביוס, זכו ליחס טוב מצד שוביהם. אולם לאחר ניצחונו של חמלקרת ברקה, בקרב מקאר, ערקו 2,000 פרשים נומידיים תחת פיקודו של נארוואס, ממחנה המורדים אל מחנהו של חמלקרת. הם זכו ליחס טוב מצד הקרתגים, וחמלקרת אף העניק את בתו לאשה לנארוואס. ספנדיוס חשש שיחס כזה יגרור עריקות נוספות, ובעצתו של אוטאריטוס, הוחלט להוציא להורג את גיסקו. הוא ואנשיו הובלו אל מחוץ למחנה, ידיהם ורגליהם נכרתו, וכך גם אפם ואוזניהם. לאחר מכן הושלכו לתוך בור בעודם חיים. רצח אכזרי זה, גרם לקרתגים להשליך כל מורד שנלקח בשבי אל רגלי הפילים. גיסקו נזכר ברומן ההיסטורי של גוסטב פלובר, "שלמבו". פוליביוס, היסטוריה. כרך ראשון - ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"א (1991). פוליביוס, ספר ראשון, 66. פוליביוס, ספר ראשון, 70. פוליביוס, ספר ראשון, 78. פוליביוס, ספר ראשון, 80. דיודורוס, ספר 25, 3. תרגם לעברית אריה חשביה, הוצאת לדורי, 1967
הולכת רחוק

הולכת רחוק (באנגלית: Wild) הוא סרט דרמה הישרדות ביוגרפי אמריקאי משנת 2014. הסרט מבוסס על הספר Wild שכתבה שריל סטרייד ב-2012 בו היא מספרת על מסעה האישי במהלך טרק שלה. ריס ויתרספון - בתפקיד שריל סטרייד. לורה דרן - בתפקיד ברברה גריי, אמה של שריל. תומאס סדוסקי - בתפקיד פול, הגרוש של שריל. קווין רנקין - בתפקיד גרג, מטייל שפוגש את שריל במהלך הטרק. בריאן ואן הולט - בתפקיד סייר שפתח את החנות שלו לשריל לאחר שעות הסגירה. בשנת 1995, שריל מחליטה לטייל יותר מאלף מיילים בשביל הרכס הפסיפי (PCT) לבד כדי לרפא את עצמה לאחר גירושיה, מות אמה, ושנים של התנהגות פזיזה והרסנית. ב-3 באוגוסט 2013 הקנדי ז'אן־מארק ואלה הוחתם לביים את הסרט. צילומי הסרט החלו ב-11 באוקטובר 2013. הסרט זכה לביקורות חיוביות, עם הרבה שבחים על ההליכה והביצועים הפיזיים והנפשיים של ריס וויתרספון והבימוי של ז'אן־מארק ואלה. מדיה וקבצים בנושא הולכת רחוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הולכת רחוק הולכת רחוק, ברשת החברתית פייסבוק הולכת רחוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "הולכת רחוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הולכת רחוק", באתר נטפליקס "הולכת רחוק", באתר AllMovie (באנגלית) "הולכת רחוק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הולכת רחוק", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הולכת רחוק", באתר Metacritic (באנגלית) "הולכת רחוק", באתר אידיבי "הולכת רחוק", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "הולכת רחוק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, "הולכת רחוק" הוא סרט אינטליגנטי ויפה, באתר הארץ, 12 בפברואר 2015 שמוליק דובדבני, "הולכת רחוק": לא כזאת מרחיקת לכת, באתר ynet, 8 בפברואר 2015 אורון שמיר, עכבר העיר, "הולכת רחוק": מסע ששווה לעבור, באתר הארץ, 5 בפברואר 2015 עכבר העיר, הולכת רחוק, באתר הארץ
מחלת שריטת החתול

מחלת שריטת החתול (באנגלית - Cat scratch disease) היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי החיידק Bartonella henselea ומועברת על ידי שריטה או נשיכה של חתול. החיידק הוא תוך תאי וגרם שלילי. חתלתולים צעירים מהווים את המאגר העיקרי של החיידק אך תוארו הדבקות גם על ידי כלבים. פרעושי החתולים מהווים את וקטור ההדבקה בין החתולים. החיידק מופרש ברוק החתול. ההדבקה היא על ידי שריטה, נשיכה או ליקוק של החתול על פצע פתוח. החתול הנושא את החיידק לא מראה סימני מחלה ועם הגדילה שלו נעלם החיידק מדמו והפרשותיו. ב-90% מהמקרים מופיעה 1 - 3 ימים מההדבקה שלפוחית או פצעון מודלק ומורם מהעור (פפולה) באזור ההדבקה. לאחר 1 - 3 שבועות היא נעלמת ומופיעה הגדלה של קשרי לימפה המנקזים את אזור ההדבקה. יכול להופיע חום, חולשה כללית, חוסר תיאבון, כאב ראש, כאב גרון וכאבי מפרקים. בחולים עם מערכת חיסון תקינה המחלה נעלמת כעבור כחודש אם כי קשרי הלימפה נשארים מוגדלים לכמה חודשים. במדוכאי חיסון יכולה להופיע מחלה של גידולים שפירים של כלי דם הנקראים Bacillary angiomatosis בעור ובאיברים פנימיים. כמו כן, יכולה להופיע דלקת פנים הלב ודלקת המוח וקרומיו. כאשר הליקוק, השריטה או הנשיכה ליד העין, יכולה להתפתח תסמונת פרינו של דלקת הלחמית והגדלת קשרי הלימפה בצוואר (Parinaud's oculoglandular syndrome). ברוב המקרים יש עדות למגע עם חתולים או לזיהום הראשוני. בכ-10% הסיפור לא ברור ויש צורך באבחנה מבדלת בעיקר בגלל הגדלת קשרי הלימפה. הבדיקה העיקרית לאבחנה היא בדיקת כיל נוגדנים ל-B. henselea בשיטת ELISA. אפשרת לקחת תרבית מקשר לימפה שהתמגל ולהעלות את הסיכוי לתשובה חיובית על ידי בדיקת PCR. בחולים עם מערכת חיסון תקינה המחלה חולפת לאחר כחודש ואין טעם לתת טיפול אנטיביוטי אלא כאשר התסמינים קשים או אצל חולים עם פגיעה במערכת החיסון. יש תגובה טובה לאזיתרומיצין למשך חמישה ימים וכן לריפמפיצין וציפרופלוקסאצין. מדיה וקבצים בנושא מחלת שריטת החתול בוויקישיתוף מחלת שריטת החתול, באתר Medscape מחלת שריטת החתול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אשל ארמוני

אשל ארמוני (נולד ב-1959) הוא יו"ר דירקטוריון נמל חיפה, לשעבר מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון. בעבר היה איש מערכת הביטחון, ראש אגף במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ומנכ"ל עיריית כפר סבא. גדל באבן יהודה והיה חבר גרעין שמיניסטים לעיירות פיתוח בקריית מלאכי. ארמוני התגייס לצה"ל ב-1978 ושירת כלוחם וכקצין בצוות צוללים התקפיים (צ-1) בשייטת 13. השתחרר בדרגת סרן. ארמוני בעל תואר ראשון בהיסטוריה ובכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני במנהל עסקים ותואר שני בפילוסופיה של הדתות. ב-1987 התגייס למוסד ומילא תפקידים מבצעיים בישראל ומחוצה לה, בעיקר בתחום היומינט. הוא עסק בהעלאת יהודי אתיופיה במבצע משה, בניהול פעילות חשאית במלחמת לבנון השנייה ובמבצע עופרת יצוקה והוביל מבצעים רבים. הוא שימש ראש שלוחה ובתפקידו האחרון כיהן כראש אגף בארגון. באוקטובר 2010 פרש מהשירות במוסד. בנובמבר 2010 מונה למנכ"ל עיריית כפר סבא וכיהן בתפקיד עד התפטרותו בינואר 2015. במהלך הבחירות לכנסת העשרים היה מעורב בארגון הפעילות של מפלגת "כולנו" בכפר סבא ובאזור השרון. ב-31 במאי 2015 מונה בידי הממשלה למנכ"ל משרד הבינוי. בפברואר 2017 הודיע ארמוני על התפטרותו. כיהן בוועד המנהל של עמותת "נירים" המפעילה את כפר הנוער נירים ומועדונים לנוער בסיכון ברחבי הארץ. ארמוני מתגורר בתל אביב, גרוש בפעם השנייה ואב לחמישה. בתו הבכורה היא המלחינה והמפיקה המוזיקלית תום מאירה ארמוני. מדיה וקבצים בנושא אשל ארמוני בוויקישיתוף אשל ארמוני, ברשת החברתית LinkedIn מה"מוסד" לכפר-סבא - אשל ארמוני מונה לתפקיד מנכ"ל עיריית כפר-סבא, באתר עיריית כפר סבא אמיר אזון, מנכ"ל עיריית כפר סבא מסכם: "אני הולך בטוב", באתר mynet‏ כפר סבא, 6 בינואר 2015 נמרוד בוסו, מסתמן: בכיר המוסד לשעבר אשל ארמוני ימונה למנכ"ל משרד הבינוי, באתר TheMarker‏, 29 באפריל 2015 אורי חודי, ‏מנכ"ל משרד השיכון: "בוקר בוקר אני קם עם מצ'טה ביד", באתר גלובס, 22 באוקטובר 2015 אמיתי גזית, "את השפעת מחיר למשתכן נראה כבר בעוד חצי שנה", באתר כלכליסט, 27 בינואר 2016 טלי חרותי-סובר, "הקניות באינטרנט הגדילו את המטענים; גם לארבעה נמלים תהיה עבודה", באתר TheMarker‏, 30 ביולי 2018 נמרוד בוסו, מנכ"ל חדש לעיריית כפר סבא: בכיר לשעבר במוסד, באתר nrg‏, 14 בנובמבר 2010. אורי תובל, המועמד המוביל לתפקיד מנכ"ל משרד הבינוי: אשל ארמוני, באתר כלכליסט, 29 באפריל 2015. אורי חודי, ‏מנכ"ל עיריית כפר סבא לשעבר מונה למנכ"ל משרד הבינוי, באתר גלובס, 31 במאי 2015
ארמוני

האם התכוונתם ל... אלה ארמוני – שחקנית ומדבבת ישראלית אשל ארמוני – ראש אגף במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, מנכ"ל עיריית כפר סבא, מנכ"ל משרד הבינוי בועז ארמוני – במאי קולנוע ותסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי דפנה ארמוני – זמרת רוק ופופ ושחקנית ישראלית זיוה ארמוני – אדריכלית ישראלית
יוחנן טרייוויש (איטליה)

רבי יוחנן בן יוסף טרייוויש (נולד: 1490 ה'ר"ן איטליה נפטר: 1557 ה'שי"ז) היה רב מחכמי איטליה, דיין, פוסק, מורה, מגיה ספרים, משורר, ומראשי קהילת יהדות איטליה. ידוע בעיקר בשל חיבורו קמחא דאבישונא על התפילות והפיוטים בנוסח איטליה, שנדפס במחזור בולוניה ש"א. על פי מסורת משפחתו, שהגיעה לאיטליה מצרפת, היה טרייוויש בן לשושלת רבנים, דור אחר דור עד לרש"י (שם המשפחה טרייוויש, התקבל על שם טרוייש עירו של רש"י). ייסד את בית הכנסת האשכנזי בפדובה. למרות גדולתו בתורה, ולמרות שנחשב כפוסק בולט, לא שימש טרייוויש ברבנות. לפרנסתו, הוא בחר לו כמקצוע את ההוראה, בבתיהם של יהודים עשירים באיטליה, אשר תמורת הקניית תורה לילדיהם, סיפקו לו מגורים כלכלה ושכר. יוחנן בן יוסף טריביש, דף שער בספרייה הלאומית דניאל גולדשמידט, מבוא לשד"ל, מבוא למחזור בני רומא, תל אביב, תשכ"ו, עמ' 13.
צד א' (אלבום של אסף אמדורסקי)

צד א' הוא אלבום סולו מאת הזמר והמפיק אסף אמדורסקי. זהו אלבום האולפן השישי של אמדורסקי. האלבום, שיצא כשנתיים לאחר אלבומו האחרון הרי את, כולל שבעה שירים בלבד. את כולם הלחין אמדורסקי וכתב את המילים למעט השירים "הרחובות ממריאים לאט" (מילים: דוד אבידן) ו"רעידת אדמה" (מילים ובהשתתפות קרני פוסטל). על אף שסגנונו של האלבום ממשיך את האלבום הקודם, המאפיין הייחודי הוא שאמדורסקי הקליט את האלבום לבדו בסלון ביתו כשהוא מנגן על הכלים כולם. בתהליך עריכת האלבום שילב אמדורסקי נגנים נוספים, כמו קרני פוסטל, תום דרום, רונה קינן ותם מוכיח. את הוצאת האלבום ליווה קליפ לשיר "הרחובות ממריאים לאט" שביים וצילם אמדורסקי בעצמו. חלק מהקליפ צולם בארכיון אדריכלות ישראל. על השיר "איפה את היום" כתב אמדורסקי: "שיר שהתחיל כגעגוע ותהייה כנה לגבי הימצאה העכשווית של ילדה מהכיתה המקבילה ביסודי. היא לא ידעה מעולם שאצלי היא הייתה מושא לאהבה סודית, פשוט מעולם לא נפלה ההזדמנות להתוודות וכך ככל שעברו הימים המשימה נהייתה הרבה יותר קשה ומפחידה. בתיכון כבר למדנו בבתי ספר נפרדים ועם השנים אבדו עקבותיה ורק השם שלה (שלא מופיע בגרסה הסופית של השיר אבל צמד המילים "כמה זמן" התחרז והתאים להחליף את שמה) צץ לו פתאום משום מקום אחרי עשורים של שכחה". האלבום זכה לשבחי המבקרים. יואב קוטנר כתב בבלוג קוטנר רוק.נט על האלבום: "אמדורסקי אמנם עושה פופ, הוא לא אמן ג'אז, פרוג או אבנגרד, אבל חשוב לו לתת לשירים את הזמן שלהם, את המקום לנגינה, את המרווח להתפתחות... כמה שיותר רחוק מכיווץ המוזיקה ללהיטי אינסטנט מיידיים". את עטיפת האלבום עיצבה קסניה שסטקובסקי בהשראת עטיפת האלבום "צד א' צד ב'" של המוזיקאי מתי כספי, שבה מופיעה צללית פרופילו של כספי. את אלבומו של כספי עיצב דוד טרטקובר בשנת 1978. חודשיים לאחר הוצאת האלבום יצאה מהדורה מורחבת שכללה דיסק בונוס, ובו שלושה שירים נוספים (בהם גרסה עברית לשיר של לו ריד מאלבומו Magic and Loss), רצועת מולטימדיה ושובר הנחה לוודקה סטולי. הרחובות ממריאים לאט - 5:01 זוג משמים - 9:33 איפה את היום - 6:36 כוונות רעות - 4:59 רעידת אדמה - 4:55 בתוך הנשימות - 4:07 מסתכל בכוכבים - 2:30 דיסק בונוס אורשמש מחלט 3:02 מלאך שחור 4:04 רונה יקירתי 4:23 אסף אמדורסקי - פסנתר, בס, תופים, כלי הקשה, גיטרות, סינטיסייזר יובל אורי - קלידים ותכנותים (בשירים 4, 6) רונן בן חורין - מיקס (5) תום דרום - שירה (1, 3, 7) תם מוכיח - בס (6) קרני פוסטל - צ'לו (1, 5) פושטק - גיטרה חשמלית (1) רונה קינן - שירה (6) יואב קוטנר: הצד היפה, קוטנר רוק.נט, 17 בינואר 2011 מיכאל יעקובסון, בתוך העיר האינטימית שלי, באתר Xnet‏, 5 באפריל 2011 - שיחה עם אסף אמדורסקי על אדריכלות והקליפ לשירו 'הרחובות ממריאים לאט' הפקה עצמית‏, אסף אמדורסקי - "איפה את היום", באתר וואלה, 5 באוקטובר 2010
עיטור הניצחון

עיטור הניצחון (ברוסית: Орден "Победa") היה העיטור הצבאי הגבוה ביותר בברית המועצות. העיטור היה נדיר ביותר, וניתן לאנשי הפיקוד העליון של הצבא האדום על "פעולה מוצלחת במסגרת חזית אחת או יותר שהביאה לשינוי משמעותי של המצב לטובתו של הצבא האדום". העיטור נוסד בשנת 1943. העיטור הוענק לראשונה ב-10 באפריל 1944 לגיאורגי קונסטנטינוביץ' ז'וקוב, אלכסנדר ואסילבסקי ויוסיף סטלין על חלקם בשחרור אוקראינה המזרחית. שלושתם קיבלו את העיטור פעם נוספת בשנת 1945 - והם היחידים שקיבלו עיטור זה יותר מפעם אחת. כל העיטורים מסוג זה ניתנו במהלך מלחמת העולם השנייה, למעט זה של ברז'נייב שהוענק ב-1978 (העיטור נשלל ממנו מספר שנים לאחר מותו, ב-1989). בסך הכול ניתן העיטור 20 פעם ל־17 איש (כולל ברז'נייב). מתוך 17 מקבלי העיטור 5 לא נמנו עם אנשי הצבא האדום: הגנרל האמריקאי אייזנהאואר, מרשל יוגוסלביה טיטו, הפילדמרשל הבריטי מונטגומרי, מרשל פולין מיכל רולה-ז'ימיירסקי ומלך רומניה מיכאי הראשון. העיטור עצמו הוא כוכב מחומש מפלטינה, המעוטר ב-150 יהלומים במשקל כולל של 16 קרט ובאבני אודם. במרכזו דמות הקרמלין, המאוזוליאום של לנין ומגדל ספסקאיה בזהב, מוקפים בשיבולים זהובות כשמעליהן הכיתוב CCCP (ברית המועצות) ובתחתית Победа (ניצחון). מדיה וקבצים בנושא עיטור הניצחון בוויקישיתוף