laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ח'רבת ח'ייבר

ח'רבת ח'ייבר הוא תל הנמצא בשומרון, צפונית מהכפר הפלסטיני מיית'לון, 3 ק"מ מזרחית מהכפר סָנוּר, שבו נמצאו שרידים מהתקופות הרומית, הביזנטית והערבית הקדומה. התל נקרא במפות הסקר הבריטי משנת 1888 בשם "Tel Kheibar" ובמפה הישראלית "ג'בל חיבר". ח'רבת חייבר, או תל ח'ייבר, הוא תל מבוצר השוכן על גבעה מבודדת בסמוך לקצה המערבי של עמק סנור. הוא מתנשא לגובה של 423 מטר מעל לפני הים. התל נסקר בסקר הר מנשה. מורדותיו המזרחיים של התל תלולים מאוד, ופסגתו הגבוהה השטוחה מוקפת בשרידי חומה, אשר לא נאמד מועד הקמתה, שהשתמרו בחלקם עד לגובה שלושה מטרים. חומה זו תחמה עיר קדומה, בגודל 5 דונמים. השטח המיושב השתרע בימי קדם גם מעבר לחומות העיר, לפחות בתקופה הרומית, אך ייתכן שגם בתקופות נוספות. השטח נטוע עצי פרי. בכל רחבי התל וכן על הגבעה שעליה הוא שוכן נתגלו חרסים רבים, בורות מים, מערות קבורה, ועוד. כמו כן נמצאו באתר שרידי סרקופאג מהתקופה הרומית. הארכאולוג אדם זרטל הציע לזהות את האתר עם בירת הטריטוריה של בני מילכה משבט מנשה. חוקרי סקר ארץ ישראל המערבית ציטטו מסורת מקומית על התל, שקישרה את האתר עם "מלך יהודי, שלפי האיכרים המקומיים, ישב בסנור. לבתו הייתה אחוזת קיץ בסמוך לתל במרג' אל-ע'ורוק". הארכאולוג צבי אילן סייר במקום בשנת 1971, ומצא כי תושבי הכפר סאנור הסמוך מודעים לכך "כי שם גרו היהוד בימי קדם (ח'רבת ח'ייבר)". התושבים יודעים גם על מסורת ערבית-מקומית שעל פיה כאשר גורשו היהודים מחצי האי ערב היו שבחרו לעלות לארץ-ישראל ולהתיישב בח'רבת ח'ייבר אשר בעמק סנור. אילן וברסלבי הזכירו מסורות המקשרות את שם המקום ליהודי ח'ייבר תושבי החיג'אז במאה ה-7 לספירה. מקום נוסף בארץ בו חיים מוסלמים אשר מזהים עצמם עם צאצאי יהודי ח'ייבר הוא יטה, בדרום הרי חברון. ח'רבת ח'ייבר רחוקה מנתיבי התחבורה בארץ ישראל ומתאימה כמקום מקלט לשבט היהודי שברח ממוחמד בעקבות קרב ח'ייבר, בשנת 628. בנובמבר 1985 נחפרה מערת קבורה בשיפולים המערביים של התל. היה זה במסגרת אישור תוכנית בנייה בכפר מיית'לון על ידי הממשל הצבאי. החפירה נערכה מטעם קצין מטה ארכאולוגיה ביהודה ושומרון על ידי עפר שיאון ועבד א-רחים חמראן. המערה, בגודל 8.5 מטר על 7.5 מטר נחשפה במדרון המכוסה במדרגות חקלאיות. למערה שני חלקים: חלק דרומי וחלק צפוני. שני החלקים נפתחים אל עבר חצר חצובה. החלק הדרומי של המערה כולל אולם, אשר במרכזו נמצא סרקופג שבור. אל המערה ירדו בשש מדרגות. החלק הצפוני כולל שני מפלסים ושישה כוכים טבעיים שהורחבו בעבודת סיתות גסה. למערה זו ירדו בארבע מדרגות. פתח זה נמצא חסום באבן גולל. בשני האולמות נמצאו שלדיהם של 11 בני אדם. הממצא הקרמי במערה כלל: שברי קנקנים, סירי בישול, קערות ושני בקבוקים. התיארוך הוא לתקופה הרומית המאוחרת ולתקופה הביזנטית. כן נמצאו באתר 11 נרות חרס שלמים ושני שברי נרות מהתקופה הביזנטית והתקופה הערבית הקדומה. החופרים סבורים כי המערה שימשה לקבורה לתושבי ח'ייבר מתקופת הברונזה התיכונה ב' עד לימי הביניים. חדשות ארכאולוגיות – 1994, רשות העתיקות, 1994 – ח' ח'יבר – [547-A [64 Adam Zertal, Sanur Valley: Landscape Unit 4, The Manasseh Hill Country Survey, Volume I: The Shechem Syncline, כרך 1The Manasseh Hill Country Survey, Volume I: The Shechem Syncline, Brill, 2004-01-01, עמ' 241–242, ISBN 978-90-474-1352-3. (באנגלית) Zertal, Adam (2004-04-01). The Manasseh Hill Country Survey, Volume I: The Shechem Syncline. Brill. p. 74. doi:10.1163/9789047413523_009. ISBN 978-90-474-1352-3.
יום מרטין לותר קינג

יום מרטין לותר קינג (באנגלית: Martin Luther King Day) הוא יום חג לאומי בארצות הברית, המציין את הולדתו של הכומר האפרו-אמריקאי מרטין לותר קינג ג'וניור. נחגג ביום שני השלישי בחודש ינואר, בסמוך ליום הולדתו האמיתי של קינג (15 בינואר). זהו אחד משלושת החגים הפדרליים המוקדשים לאדם יחיד (שני האחרים הם יום קולומבוס ויום הולדתו של וושינגטון, שהפך דה פקטו ליום הנשיאים). קינג היה הדובר הראשי של התנועה לזכויות האזרח, אשר מחתה נגד אפליה על רקע גזעי במשפט הפדרלי והמדינתי, ודגל במאבק בלתי אלים. נרצח בשנת 1968. המערכה למען הכרה בחג פדרלי לכבודו של קינג החלה זמן קצר לאחר הרצח. נציג מדינת מישיגן בבית הנבחרים מטעם המפלגה הדמוקרטית, ג'ון קוניירס, הגיש הצעת חוק להכרה בחג לאומי, תוך הדגשת פעילותו של קינג למען ארגוני עובדים. מרכז קינג החל לגייס תמיכה ביוזמה בקרב הציבור בכללותו. במסגרת המערכה למען הכרה ביום חג מיוחד ביצע הזמר סטיבי וונדר בשנת 1980 את השיר Happy Birthday לכבודו של קינג ובשנת 1981 ארגן מסיבת עיתונאים גדולה לכבודו תחת הכותרת Rally for Peace. שישה מיליון חתימות נאספו על עצומה למען חקיקת חוק מתאים. רונלד רייגן חתם על החוק שהכיר ביום חג זה ב-2 בנובמבר 1983, והוא נחוג לראשונה ב-20 בינואר 1986. תחילה, חלק מהמדינות הסתייגו מקיום החג לכבודו של קינג והשתמשו בכינויים אחרים או שילבו אותו בחגים אחרים. הפעם הראשונה שבה החג נחוג באופן רשמי בכל 50 המדינות הייתה בשנת 2000. הגברת הראשונה של ארצות הברית מישל אובמה מחלקת מזון לעניים בבית תמחוי ביום מרטין לותר קינג 2010 נשיא ארצות הברית ברק אובמה מחלק מזון לעניים בבית תמחוי ביום מרטין לותר קינג 2010 רונלד רייגן חותם על הצו הנשיאותי לקביעת יום מרטין לותר קינג. לידו עומדת קורטה סקוט קינג יום מנדלה מדיה וקבצים בנושא יום מרטין לותר קינג בוויקישיתוף על משמעותו של יום מרטין לותר קינג באתר מרכז קינג החוק הפדרלי הקובע את החג הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום מרטין לותר קינג בשנת 2016, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) יום מרטין לותר קינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טוראנה

טוראנה היא סוג של שער המאפיין אדריכלות הינדואיסטית ובודהיסטית. טוראנות קשורות לסטופות כגון הסטופה הגדולה בסאנצ'י. הינדים בדרום-מזרח אסיה מכינים טוראנות מסורתיות מפרחים ואפילו עלים, שהם תולים מעל הדלת. לפי האמונה הבודהיסטית וההינדואיסטית הטוראנות מביאות מזל טוב ומסמלות אירועים חגיגיים או מביאי מזל. טוריאי Studies in Medieval Indian Architecture By Ram Nath. Published 1995. M.D. Publications Pvt. Ltd. 172 pages. ISBN 8185880565 India By Nick Edwards, Mike Ford, Devdan Sen, Beth Wooldridge, David Abram. Contributor David Abram, Nick Edwards, Mike Ford, Devdan Sen, Beth Wooldridge. Published 2003. 1440 pages. ISBN 1843530899 מדיה וקבצים בנושא טוראנה בוויקישיתוף טוראנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הביאנלה של ויטני

הביאנלה של ויטני (באנגלית: The Whitney Biennial) היא ביאנלה במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית, ובה מוצגות יצירות אמנות מודרנית של אמנים אמריקאים צעירים. מקורה של ביאנלה זו בתערוכה שנתית של אמנים צעירים שהציגה האספנית והפסלת גרטרוד ואנדרבילט ויטני החל משנת 1918. הביאנלה נחשבת לאחת הטובות בעולם. החל משנת 2000 מוענק במסגרת הביאנלה פרס בקסבאום. בשנת 2002 הושק אתר WhitneyBiennial.com המציג תערוכות אמנות דיגיטלית. בין היתר הציגו בביאנלה האמנים דן קולן, איסבל בישופ, קנת אנגר, גניאל ג'ונסטון, זו שטראוס, מתיו די ג'קסון, מרילין מינטר, הארי גמבואה הבן, רוברט גובר, אירית בצרי, דש שנו, כריס וייר, הנאה לידן וכריס יוהנסון. ב- 25 ביולי 2019 התפטר וורן בי קנדרס, סגן יו"ר מועצת המנהלים של הוויטני, שלפי הדיווחים תרם יותר מעשרה מיליון דולר למוזיאון מאז 2006, לאחר שחבורת אמנים הודיעה כי הם היו מוציאים את עבודותיהם מהביאנלה בוויטני, שנחשבה לרבים כתערוכת האמנות העכשווית היוקרתית ביותר במדינה. המדובר היה בבעלותו של קאנדרס בקבוצת ספארילנד, יצרנית גז מדמיע שהשימוש שלה תועד נגד מהגרים בגבול ארצות הברית-מקסיקו. הביאנלה של ונציה מדיה וקבצים בנושא הביאנלה של ויטני בוויקישיתוף האתר הרשמי של הביאנלה באתר המוזיאון האתר הרשמי של הביאנלה ריאיון עם אוצֵר הביאנלה של שנת 2006 ביקורת על הביאנלה של שנת 2006 דוד שפרבר, ביקורת על הביאנלה של שנת 2012 Andrea K. Scott, The Whitney Biennial Protests and the Changing Standards of Accountability in Art, THE NEW YORKER, ‏31-7-2019
אקסל אולריק

אקסל אולריק (בדנית: Axel Olrik;‏ 3 ביולי 1864 – 17 בפברואר 1917) היה אתנופואטיקן דני, מאבות האתנופואטיקה ההיסטורית-גאוגרפית. אולריק פרסם ב-1908 את המחקר הקלאסי אודות החוקים האפיים בסיפור העממי, במסגרתו חקר אלפי סיפורי עם אירופיים. במחקרו הצביע על מספר כללים אופייניים לז'אנר זה. חוקיו מבוססים על מאות סיפורי העם שחקר ועל המאפיינים המשותפים שמצא בהם. חוק הפתיחה - הסיפור נפתח בהתקדמות משלווה להתרגשות. הפתיחה תהיה רוגעת ושלווה, יוצגו בה הדמויות, הזמן והמקום. חוק הסיום - בסיום תהיה חזרה לעולם השלו שהוצג בפתיחה, הסיום בדרך כלל טוב והסדר שהופר חוזר על כנו. חוק החזרה - החזרה בסיפור תבוא בדרך כלל להדגשת חשיבות המוזכר, כל מעמד מרשים המתרחש בסיפור – חוזר, החזרה יוצרת מתח ועוצמה בעלילה. חוק השילוש - שלוש הוא מספר נוסחאי, מספר שהפך לסמל בחברה, הוא המספר הגדול ביותר של אנשים ועצמים המופיעים בסיפור המסורתי. (שלוש דמויות, שלוש פעולות, שלושה עצמים ועוד) המשאלה הכמוסה - הרצונות הכמוסים (החבויים, הנסתרים) של החברה המספרת את הסיפור. המשאלה הכמוסה בדרך כלל אינה הגיונית ומתאימה למציאות, ולעיתים היא מתממשת בעולם הסיפורי בלבד בעזרת היסוד העל-טבעי. חוק הניגוד (הקיטוב) - הסיפור העממי תמיד יציג עולם קוטבי ומנוגד – חזק מול חלש, יפה מול מכוער, עני מול עשיר, צעיר מול זקן, הניגוד חל לא רק על דמויות אלא אף על מעשים ותוצאותיהם. חוק הירכתיים (ירכתיים – קצה, סוף, גבול) - חוק זה מתקשר לדמויות. כשיש שלוש דמויות המוצגות בפתיחה לסיפור, הרי שהדמות שתוצג אחרונה תהיה המשמעותית ביותר, אהדת השומעים תהא נתונה לה והיא תצליח לזכות ברצוי לה בעקבות התפתחות העלילה. עלילה - הסיפור העממי הוא תמיד סיפור עלילתי המאופיין בתיאורים דינמיים, קצב מהיר, ריבוי פעלים ועשייה. במרכז העלילה סיבוך ופתרון (התרה), זה מול זה ניצבים שני גיבורים יריבים, האחד מייצג את הכוח השלילי שהמאזינים רוצים בכישלונו והאחר – את הכוח החיובי אשר המאזינים מזדהים עמו וחפצים בניצחונו. היסוד העל-טבעי, היסוד הפלאי - כל יסוד שאין לו אחיזה במציאות הממשית. חוק הדו-שיח: חוק זה נובע מהצורך להשפיע על המאזין. כיוון שהמטרה היא לרתק את השומעים לסיפור המעשה, לשתפם בעלילה ולפתח בהם תחושת מעורבות במתרחש והרגשת הזדהות עם הדמויות, משנה המספר את קולו ומשחק את תפקידי שתי הדמויות הפועלות. חוק העל-מקום והעל-זמן: בסיפור לא מוזכר מקום ולא מוזכר זמן. חוק שמות הגיבורים: לדמויות אין שמות. מדיה וקבצים בנושא אקסל אולריק בוויקישיתוף אקסל אולריק: חוקים אפיים של סיפורת עממית, באתר מס"ע. תרגם והעיר יואל פרץ, מן התרגום האנגלי משנת 1965. ערך זה הוא קצרמר בנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אובייקט (ארוחת בוקר בפרווה)

"אובייקט", הידוע בשם "ארוחת בוקר בפרווה" (בצרפתית: Le Déjeuner en fourrure) היא יצירת אמנות מאת האמנית הסוריאליסטית מרט אופנהיים משנת 1936. את האובייקט יצרה אופנהיים לאחר מפגש עם פבלו פיקאסו ודורה מאר, אשר התנהל בבית קפה פריזאי. פיקאסו העיר בקשר לצמיד מכוסה פרווה אותו ענדה אופנהיים כי בעצם ניתן לכסות כל דבר בפרווה. בעקבות מפגש זה רכשה אופנהיים את מערכת הכלים בחנות כלבו וציפתה אותם בפרווה. העבודה עושה שימוש ברדי מייד, אולם אופנהיים משנה את החפצים על ידי הדבקת הפרווה אשר מנטרלת את התפקוד של האובייקט מן השימוש המקורי. בנוסף, מציעה העבודה התבוננות סוריאליסטית במציאות היום יומית, התבוננות המרמזת על תכנים של מיניות ומיניות נשית. ארוחת בוקר בפרווה, אתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית) ארוחת בוקר בפרווה, אתר "מפגשים מהסוג החזותי"
די סטפאנו

האם התכוונתם ל... אלפרדו די סטפאנו – כדורגלן ומאמן כדורגל ספרדי, יליד ארגנטינה ג'וזפה די סטפנו – זמר טנור אופראי
מימוסיים

מִִימוֹסִיִּים או שִּׁטִּיִּים (שם מדעי: Mimosoideae) היא תת-משפחה בתוך משפחת הקטניות. המימוסיים כוללת עשרות ספורות של סוגים; זאת לעומת מאות הסוגים בפרפרניים, תת-משפחה נוספת בקטניות. סוגי תת-המשפחה מאופיינים בפריחה בעלת עלי כותרת קטנים ואבקנים בולטים ומרובים. מחולקת על פי רוב לחמישה שבטים: Acacieae, Ingeae, Mimoseae, Mimozygantheae, Parkieae. בארץ צומחים מספר סוגים של מימוסיים, חלקם יובאו וחלקם צומחים בר. הסוג הבולט מביניהם הוא השיטה. מדיה וקבצים בנושא מימוסיים בוויקישיתוף מימוסיים, באתר NCBI (באנגלית) מימוסיים, באתר Tropicos (באנגלית) מימוסיים, באתר IPNI (באנגלית)
אחוות הוורד

אחוות הוורד (באנגלית: Brotherhood of the Rose) היא נובלה מאת דייוויד מורל, שפורסמה בשנת 1984. היא מהווה חלק ראשון בטרילוגיה. שני הספרים הבאים בסדרה: Fraternity of Stone (מסדר האבן) The League of Night and Fog (אגודת הלילה והערפל) סול וכריס, שני יתומים, מאומצים על ידי סוכן חשאי ומאומנים כרוצחים שכירים. כאשר אביהם המאמץ מנסה לגרום למותם, שניהם משתמשים בידע הרב שצברו ובנאמנותם הרבה זה לזה כדי לשרוד. בשנת 1989 נעשה עיבוד טלוויזיוני לספר. בתפקידים הראשיים כיכבו פיטר שטראוס ודייוויד מורס כסול וכריס (שנודעו גם בשם הקוד רמוס ורומולוס), רוברט מיצ'ם כג'ון אליוט וקוני סלקה כסוכנת המוסד אריקה ברנשטיין. ביולי 2007, אולפני האחים וורנר רכשו את הזכויות ליצירת עיבוד קולנועי לספר, שייצא בשנת 2009. "אחוות הוורד, המיני סדרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אחוות הוורד, באתר OCLC (באנגלית) Warner Grabs Movie Rights to David Morrell’s Brotherhood of the Rose
הלהקה הווילנאית

הלהקה הווילנאית (ביידיש: די ווילנער טרופע) הייתה להקת שחקנים חשובה שפעלה בוורשה בשפת היידיש והעלתה הצגות בסגנון הריאליזם הבימתי של מחזאים יהודים וזרים. היא נחשבה לסמן איכות תיאטרונית והצגתה המפורסמת ביותר הייתה "הדיבוק" של ש. אנ-סקי שמרים אורלסקה משחקת בתפקיד לאה, שהועלתה לראשונה בשנת 1920, לציון שלושים יום למות מחברו ש. אנ-סקי, ורק מאוחר יותר "אומצה" על ידי תיאטרון הבימה המוסקבאי. הלהקה חבה את שמה לעובדה כי נוסדה בווילנה בשנת 1915, באמצע מלחמת העולם הראשונה, על ידי השחקנים אלכסנדר עזרו ויעקב שרמן והבמאי לב קדישזון. אך זמן קצר מאוחר יותר היא עברה לוורשה ומשם פעלה עד שנות העשרים המוקדמות. תחילה הציגה בעיקר מחזות "יהודיים" מאת ש. אנ-סקי, שלום עליכם ושלום אש אך תוך זמן קצר החלה להציג מחזאות מתורגמת של גדולי הסופרים העולמיים: גורקי, מולייר, איבסן ועוד. הלהקה נדדה ברחבי פולין ואף מחוצה לה, בפריז, לונדון וניו יורק. בין חבריה באותם הימים בלטו זיגמונט טורקוב, ג'וזף גרין, חנה בראץ, ליובה קדישזון, יוסף בולוף, שמואל איריס ויעקב רוטבאום אשר התפרסם מאוחר יותר כבמאי תיאטרון בניו יורק. במסגרת מסעותיה בעיירות מזרח אירופה הלהקה צירפה לשורותיה צעירים רבים והייתה מעין בית ספר נודד לדראמה. בין אלה אשר הצטרפו בתחילת שנות העשרים בלט יוסף מאורער לימים מחשובי שחקני היידיש בארגנטינה. בשנת 1923 הלהקה הוזמנה להופיע בבוקרשט שברומניה והצלחתה שם שינתה לתמיד את התיאטרון הרומני. קשיים כלכליים אילצו את חברי הלהקה להתמזג עם התיאטרון היידי בבוקרשט וכך המשיכו להופיע עד תחילת שנות השלושים, עת רוב השחקנים בחרו להגר לארצות הברית (יוסף בולוף, ליובה קדישזון) או לארגנטינה (שמואל איריס, יוסף מאורער). מדיה וקבצים בנושא הלהקה הווילנאית בוויקישיתוף ווילנער טרופע, פאראייניקונג יידישע דראמאטישע ארטיסטן אין ווילנע, דף שער בספרייה הלאומית
מרעום

מרעום הוא מנגנון הפעלה של מטעני נפץ ניידים כגון פצצות, פגזים, רקטות וטילים. ישנם מספר סוגים של מרעומים המופעלים כתוצאה מאירועים שונים, הבולטים שבהם הם: הקשה - אשר מתפוצץ בעת המגע עם המטרה. זמן - מתפוצץ בחלוף זמן מוגדר מרגע יציאת הפצצה מהקנה או עזיבתה את המטוס המטיל. קרבה - מצויד בחיישן אשר מודד מרחק לעצמים ומתפוצץ כאשר נמצא בטווח מוגדר. השהייה - מחולל את הפיצוץ זמן מה לאחר הפגיעה על מנת לאפשר חדירה עמוקה יותר למטרות כמו מבנים גדולים ותת-קרקעיים. גובה - מפעיל את הפצצה שהוטלה מהאוויר או את הראש הקרבי בהגיעו לגובה רצוי שנמדד על פי לחץ ברומטרי או על ידי מד גובה אלקטרוני. מרחק - מפעיל את הפיצוץ אחרי מעבר מרחק מסוים מהשיגור. מעשית, מדובר במרעום זמן אך ההפעלה מחושבת על פי מהירות מעוף הפצצה כך שהפיצוץ יתרחש במרחק מוגדר. כך למשל מופעלים פגזי פלאשט, רקפת וכלנית, המיועדים להתפוצץ כ-150 מטר לפני המטרה במטרה לכסות את שטח המטרה בחצים זעירים. במרעומים אלקטרוניים דרוש זרם חשמלי לפעולתם. זרם זה מופק לעיתים מסוללה המורכבת במרעום, או מגביש פיאזואלקטרי. במרעומים מכניים, פועל המרעום כתוצאה מפעולות מכניות כגון רתיעה והתמדה, או זרם האוויר בעזרת סיבובי שבשבת. רימון יד פצצה מטען חבלה סילוק פצצות ד”ר רפאל כ’, פיתוח מרעומי צריכה מכניים ואלקטרו-מכניים בשנים 1964- 1973, באתר "רפאל"
שדיול

שדיול (באגלית: Schedule) היה שמה של מכסת רישיונות עלייה (סרטיפיקט) לעובדים בזמן המנדט הבריטי. מקורו של המונח מרשימות העובדים היומיות שהיו נתלות בפתח מקומות העבודה והגדירו למי יש יום עבודה. המכסה נקבעה על ידי הבריטים במשא ומתן בינם לבין ההנהלה הציונית. בנוסף, היו מכסות שהתייחסו רק לאלו שהיו חסרי הון פרטי אך בעלי אמצעים (לפחות 1000 ליש"ט). מכסות נוספות התייחסו לסטודנטים שהתקבלו למוסדות להשכלה גבוהה. הבריטים נהגו לנכות ממכסת רישיונות השדיול קנס בגין עולים בלתי ליגאליים שאושר להם להישאר בארץ ישראל. התייחסות חיים ארלוזורוב ביומן ירושלים לנושא אזכור באתר "דעת" ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פולקלור - מונחים

פולקלוריסטיקה: חקר הפולקלור פולקלוריסטיקה פונקציונליסטית: היא גישה פולקלוריסטית, השואפת להשתמש בפולקלור על מנת לעצב את פני החברה העתידיים. גישה זו משלבת באופן מודע ובמכוון את הפולקלור על ענפיו הרבים בתחומי אמנות וחינוך שונים בחברה. אפוס: סוג של שירת פולקלור אשר מגולל סיפור על חיים ומעשים של גיבור או של קבוצת גיבורים, היסטוריים או אגדיים. סיפור עממי: (סיפור עם) סיפור המהווה חלק מן הפולקלור אגדה: (legend) סיפור המוגדר בזמן ובמרחב, לרוב על דמות היסטורית, ולעיתים כולל אלמנטים על-טבעיים. מעשייה: סיפור עממי במרחב בלתי מוגדר, הכולל מוטיבים החורגים מגדר ההתנסות היומיומית ואלמנטים של פנטזיה. מספר: האדם המעביר סיפור עם בעל-פה. היגוד: העברת סיפור עם לקהל עממי בעל-פה על ידי מספר. דמיון יוצר : עיצוב תוכנו וצורתו של הסיפור העממי על ידי שליט בהיגוד של המספר. משאלה כמוסה: שאיפה נסתרת של קהל סיפור עם אשר באה על סיפוקה הסמלי במהלכו. אלמקום: מאפיין של מעשיות הקובע כי המרחב הגאוגרפי של המעשייה אינו מוגדר או כללי ביותר. אלזמן: מאפיין של מעשיות הקובע כי התקופה ההיסטורית של המעשייה אינה מוגדרת או כללי ביותר. אויקוטיפ: ייחוס מעשייה אוניברסלית לתרבות מסוימת. אתנופואטיקה: חקר הסיפור העממי על בסיס הרקע התרבותי-חברתי. חוקים אפיים: כללים החוזרים על עצמם ביצירות פולקלור רבות. רפרודוקציה: התאמה של יצירות פולקלור לתרבות ההווה. אלגוריזציה: השלכה של תוכנה של יצירת פולקלור על תרבות ההווה. מיסטיפיקציה: יצירת יסודות על-טבעיים ליצירת פולקלור. רציונליזציה: התאמה של יצירת פולקלור לאופן החשיבה הקיים.
רומן היסטורי

רומן היסטורי הוא רומן שעלילתו מתרחשת בתקופה שקדמה לזמן חיבורו. לעיתים עומדים אירועים היסטוריים ידועים במוקד העלילה, שגיבוריה הראשיים הם דמויות היסטוריות ממשיות (דוגמה לכך היא הרומן מלך בשר ודם של משה שמיר, העוסק בחיי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי). במקרים אחרים הדמויות בדיוניות, והמאורעות ההיסטוריים עומדים ברקע העלילה (כזה הוא למשל הרומן בין שתי ערים מאת צ'ארלס דיקנס, המתרחש על רקע המהפכה הצרפתית). יש רומנים היסטוריים שבהם נעשה מאמץ לדייק ככל האפשר בעובדות ההיסטוריות, אך סופרים אחרים מעדיפים לוותר על הדיוק ההיסטורי לטובת מטרות אמנותיות. וולטר סקוט, הסופר המצליח ביותר במאה ה-19, יצר את סוגת הרומן ההיסטורי, שבעקבותיו הייתה לסוגה פופולרית אצל הקוראים והסופרים של המאה ה-19. עם סופרי המאה ה-19 הבולטים שחיברו רומנים היסטוריים נמנים אלכסנדר דיומא, אלסנדרו מנצוני, ויקטור הוגו, ג'יימס פנימור קופר, אברהם מאפו, ולב טולסטוי. במחצית הראשונה של המאה ה-20 זכתה הסוגה לתחייה מחודשת, וכללה רומנים של סופרים כגון ליון פויכטוונגר ("היהודי זיס", הטרילוגיה "יוספוס"), ליאו פרוץ ("הכדור השלישי", "המרקיז דה בוליבר", "הפרש השוודי"), אלפרד דבלין ("ולנשטיין") וסטפן צוייג ("פרדיננד מגלן", "מרי סטיוארט", "קוצר רוחו של הלב", ועוד). וולטר סקוט דוקו-דרמה גיאורג לוקאץ', הרומן ההיסטורי, ספרית פועלים, 1955. מדיה וקבצים בנושא רומן היסטורי בוויקישיתוף יעקב פיכמן, קטעי שירה ופרוזה, דבר, 19 באפריל 1949 רומן היסטורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סיפורת היסטורית - היסטוריה וביקורת, דף שער בספרייה הלאומית רומן היסטורי, באתר נקודת מפנה ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף נשרים

מחלף נשרים הוא מחלף הנמצא מזרחית לרמלה ומחבר את כביש 6, כביש 44, כביש 424 וכביש 431. בשנת 2009 התוסף החיבור לכביש 431, ומאז הפך המחלף לאחד הגדולים בישראל. המחלף נמצא בסמוך למפעל המלט נשר ברמלה ומושב יד רמב"ם ("הנשר הגדול") ומכאן שמו. הוא נפתח לתנועה בשנת 2004 עם חנוכת הקטע המרכזי של כביש 6. מבנה המחלף מבוסס על הרכבה של כמה סוגי מחלפים ומשתרע על שטח רב הנותן מענה לשני קישורים מרכזיים, בין כביש 6 לכביש 431 ובין כביש 431 לכביש 44. כל אחד מאלה הוא למעשה תת-מחלף. תת-המחלף של 6/431 מבוסס על מחלף ערימה עם לולאה אחת של מחלף עלה תלתן. תת-המחלף של 431/44 הוא מסוג מחלף יהלום. לצורך יישום קישורים אלה, נעשה ברחבי המחלף שימוש ביותר מעשרה גשרים. על פי שיחה עם יהודה זיו חבר ועדת השמות יוזם השם
מיסוך כימי

מיסוך כימי היא פעולה שמבוצעת במהלך אנליזה כימית שכוללת הוספה של גורם מְמַסך (חומר B) שנועד להגיב עם החומר המְמוּסך (חומר A) ולבודדו כדי למנוע ממנו (חומר A) להגיב עם חומר אחר (חומר C) שמוספים במהלך האנליזה. צורות בידוד שונות של החומר הממוסך (אופי התרכובת עם הגורם הממסך): יצירת תרכובת חזקה ויציבה (קומפלקס לדוגמה) בין החומר הממוסך לגורם הממסך - על ידי כך נמנעת תגובה בין החומר הממוסך לחומר האחר שהוסף (חומר C), ולמעשה החומר הממוסך נשאר מבודד. יצירת תרכובת שמתפרקת לאט - בשיטה זו לאחר הוספת הגורם הממסך נוצרת תרכובת אשר קצב פירוקה נמוך. כלומר, במהלך האנליזה, כאשר מוספים חומר אחר, התרכובת של החומר הממוסך והגורם הממסך לא מספיקה להתפרק (כמות זניחה מספיקה להתפרק ולמעשה המערכת לא מגיעה לשיווי משקל). התרכובת של החומר הממוסך והגורם הממסך לא בהכרח יציבה יותר מהתרכובת שתיווצר במצב של שיווי משקל בין החומר הממוסך והחומר האחר שהוסף. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ול (זמרת)

ג'ול קילצ'ר (באנגלית: Jewel Kilcher; נולדה ב-23 במאי 1974) היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית שחקנית וסופרת אמריקאית, שהייתה מועמדת לארבעה פרסי גראמי. ג'ול קילצ'ר נולדה ב-23 במאי 1974 בעיר פייסון, יוטה. בתם השנייה של אטילה קונו "אץ" קילצ'ר, המוכר מתוכנית ההישרדות "Alaska: The Last Frontier" בערוץ דיסקברי, ואימה היא ולנדרה קילצ'ר (לבית קרול). יש לה אח גדול, שיין. בת דודתה היא השחקנית קוריאנקה קילצ'ר. אמה ממוצא אירי, ואביה ממוצא גרמני ושווייצרי. סבה מצד אביה, יול קילצ'ר, היה סנאטור מטעם מדינת אלסקה, שהתיישב באלסקה לאחר שהיגר אליה משווייץ. זמן קצר לאחר לידתה, המשפחה עברה להתגורר באנקורג', אלסקה והתיישבה באחוזה המשתרעת על פני 770 דונם. שם, נולד אחיה הצעיר, אץ' ג'וניור. יש לה גם אח למחצה, ניקוס, שגדל בעיקר באורגון עם אמו, שאיתה היה לאביה מערכת יחסים קצרה. לאחר גירושיהם של הוריה בשנת 1981, קילצ'ר התגוררה עם אביה בהומר, אלסקה. היא למדה לנגן בגיטרה כאשר היא קיבלה מלגה בבית הספר היוקרתי לאומנויות במישיגן. היא החלה לכתוב שירים בגיל 17. אלבום הבכורה שלה, אשר יצא בשנת 1995, "Pieces of You", הוא אחד האלבומים הנמכרים ביותר שיצאו בארצות הברית עד היום, שהגיע למקום ה-4 במצעדי בילבורד ונמכר למעלה מ-12 מיליון עותקים, יותר מסך כל המכירות של האלבומים הבאים שלה. ב-1999 הופיעה ג'ול בסרטו של הבמאי אנג לי "לרכוב עם השטן". ב-21 בדצמבר 2021, זכתה בעונה השישית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה"; בתחפושת של מלכת הלבבות. היא צפויה להופיע בתחרות הזמר האמריקאית. Pieces of You ‏(1995) Spirit ‏(1998) Joy: A Holiday Collection ‏(1999) This Way ‏(2001) 0304 ‏(2003) Goodbye Alice in Wonderland ‏(2006) Perfectly Clear ‏(2008) Lullaby ‏(2009) Sweet and Wild ‏(2010) The Merry Goes 'Round ‏(2011) Let It Snow: A Holiday Collection ‏(2013) Picking Up the Pieces ‏(2015) אתר האינטרנט הרשמי של ג'ול ג'ול, ברשת החברתית פייסבוק ג'ול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ול, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ול, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ול, ברשת החברתית Goodreads ג'ול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ול, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ול, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ג'ול, באתר ספוטיפיי ג'ול, באתר Last.fm (באנגלית) ג'ול, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ול, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ול, באתר דיזר ג'ול, באתר Yandex.Music (ברוסית) ג'ול, באתר Discogs (באנגלית) ג'ול, באתר Songkick (באנגלית) ג'ול, באתר Genius ג'ול, באתר SecondHandSongs ג'ול, באתר בילבורד (באנגלית) ג'ול, באתר טיידל (באנגלית) ג'ול, באתר אמזון מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סולנאים

סולנאים (שם מדעי: Solanales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים. על פי מערכת המיון APG II מ-2003, הסדרה כוללת חמש משפחות: סולניים (Solanaceae) חבלבליים (Convolvulaceae) Montiniaceae Sphenocleaceae Hydroleaceae המינים בסדרה זו חולקים מספר מאפיינים: עלים מסורגים, ללא עלי לוואי; לרוב הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת, חמישה אבקנים, מאוחים (לפחות בבסיסם). על פי שיטת המיון של קרונקוויסט מ-1981, משפחות נוספות מוינו תחת הסולנאים, כגון השלהביים, הממוינים כיום תחת האברשאים. מדיה וקבצים בנושא סולנאים בוויקישיתוף סולנאים, באתר ITIS (באנגלית) סולנאים, באתר NCBI (באנגלית) סולנאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סולנאים, באתר Tropicos (באנגלית) סולנאים, באתר GBIF (באנגלית) סולנאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.