laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיקי בראל

מיקי בראל (נולד בשנת 1957) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי. נולד בשנת 1957 בישראל, גדל בתל אביב. בשנת 1976 התגייס לצה"ל ושובץ לחיל המשטרה הצבאית. עבר טירונות וקורס מדריכי כלואים בבית הספר למשטרה צבאית בה"ד 13 ובסיום ההכשרה שובץ כמד"כ בכלא מגידו. לאחר קורס קצינים שובץ כמ"מ עבודות חוץ בג'בל מע'רה בכלא שבע (רפידים, סיני). בהמשך שימש כסמ"פ בכלא ארבע. בשנת 1978 מונה למפקד בסיס מ"צ יואב ולאחר מכן כמפקד המשטרה הצבאית בשארם א-שייח' (עד לפינויה והחזרתה למצרים בשנת 1982). בהמשך שימש כמ"פ בכלא 4, ראש מדור עבירות במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי, סגן מפקד בה"ד 13 וסגן מפקד המשטרה הצבאית בפיקוד המרכז. בתקופה זו סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, קורס קציני מ"צ בצבא אנגליה וקורס במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בשנת 1989 מונה למפקד כלא 4. בשנת 1992 מונה לממצ"פ מרכז (בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופה זו התרחשו: הטבח במערת המכפלה, חטיפת נחשון וקסמן ואירועים נוספים סביב הסכמי אוסלו). בשנת 1995 מונה לראש ענף שיטור ומבצעים במקמצ"ר וב- 1996 למד במב"ל. עם סיום הלימודים הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מצ"ח. בפיקודו על היחידה ביצע בה שינויים רבים ובהם: הקמת ענף מודיעין, הקמת מגזר הבילוש, הגברת שיתוף הפעולה עם משטרת ישראל ושירות הביטחון הכללי ועוד. בשנת 2002 מונה לקמצ"ר. בתקופת פיקודו על החיל נערכו בו שינויים ארגוניים משמעותיים בהם: הקמת מערך הבידוק במעברי גדר ההפרדה והעברת מתקני הכליאה של עצורי השטחים לשירות בתי הסוהר. לצד הפעילות הארגונית, השתתף החיל בתקופה זו במבצעים ואירועים לאומיים רבים ובהם: מבצע תכלת ולבן להחזרת גופות 3 החללים שנחטפו בהר דב, מבצע משק כנפיים לשחרור עזאם עזאם ותוכנית ההתנתקות. בתקופתו אושרו: תג-שמי לכל ש"צ, סיכה ללוחמי סחלב וסיכה לבוגרי קורס הסמלים החילי. הוקמה יחידה מרכזית (ימ"ר) של מצ"ח בפקמ"ז והוקם בסיס מצ"ח באיו"ש, שהתמקד בטיפול בתלונות של תושבי האזור כנגד חיילי צה"ל והוקם מפלג הונאה ביחידה המרכזית לחקירות מיוחדות של מצ"ח (הימל"ם), שמטרתו להתמודד עם פשיעה מתוחכמת בתחום זה. בראל הוא בעל תואר שני בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני בביטחון לאומי. לאחר שחרורו, שימש בראל כדירקטור בנמל אשדוד וכסגן יו"ר הוועדה שהוקמה לבדיקת נסיבות הבריחה של האסיר בני סלע. משמש כיום כמנכ"ל "מגדל משה אביב" ויו"ר עמותת ידידי חמ"ץ. דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 130-121 אבי בר-אלי, עוד גנרל לענף התחבורה: תא"ל במילואים מיקי בראל מונה לדירקטור בנמל אשדוד, באתר TheMarker‏, 21 בנובמבר 2007 אתר חברת "High Tower" גיל איל, תא"ל מיקי בראל מונה לתפקיד קצין המשטרה הצבאית הראשי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 באוקטובר 2002
גיטריסט

גיטריסט הוא מוזיקאי המנגן בגיטרה. הגיטריסט יכול להיות חלק מלהקה, הרכב או להופיע לבד. את פריצתם לקדמת הבמה חייבים הגיטריסטים למוזיקת הג'אז והרוק, אך עוד קודם לכן הם היו חלק חשוב מהרכבים שונים כגון: הרכבי קאנטרי, ניגון בריקודי פלמנקו והרכבים קלאסיים. את הגיטריסטים ניתן לחלק לאלו המנגנים על גיטרה חשמלית, גיטרה קלאסית או גיטרה אקוסטית. עם עליית מוזיקת הרוק החלו גיטריסטים לקבל מעמד של כוכבי על, מאחר שבמוזיקת רוק חשיבותה של הגיטרה היא רבה, שנייה או מתחרה עם השירה. עם פריצתו של ג'ימי הנדריקס לתודעה בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים, החל תור הזהב של נגני הרוק ושל הסולואים הארוכים. כיום, יצרניות הגיטרה מייצרות גיטרות הנושאות שמות של גיטריסטים ידועים, ומיוצרות על פי המפרט הטכני של הגיטרה המזוהה עם הגיטריסט, בהם: ריצ'י בלקמור, אריק קלפטון. מדיה וקבצים בנושא גיטריסט בוויקישיתוף "100 הגיטריסטים הגדולים של כל הזמנים" על פי מגזין רולינג סטון "100 הגיטריסטים הגדולים במטאל" על פי מגזין "Guitar World"
יום טוב המון

יום טוב המון (י"ז בתמוז תרל"ג, יולי 1873, איסטנבול – 16 בספטמבר 1952, ירושלים) היה שופט ועורך דין עברי בירושלים בסוף תקופת השלטון העות'מאני, ומייסד שכונת רוממה בירושלים. המון נולד באיסטנבול למשפחה יהודית ספרדית מיוחסת, מצאצאיהם של משה המון, יועץ ורופא החצר של הסולטאן סולימאן המפואר, ובנו יוסף אמון שהיה רופאו של הסולטאן סלים הראשון. בני משפחתו עסקו רובם ככולם במקצועות חופשיים: אֶחיו מנחם המון ויעקב המון היו רופאים, וקרובו יצחק המון היה פרופסור בבית הספר הגבוה למתמטיקה וכלכלה באיסטנבול לפני מלחמת העולם. המון התחנך בבית הספר של חברת כל ישראל חברים והצטיין בלימודיו, ואחר-כך המשיך ללימודים במוסדות חינוך ממשלתיים. לאחר מכן למד באוניברסיטת איסטנבול ובשנת 1902 הוסמך במשפטים. בשנות עבודתו הראשונות כעורך דין צבר ניסיון רב בענייני קרקעות. לאחר מהפכת הטורקים הצעירים (1908) עלה לארץ ישראל ב-1909. בחורף 1910 התמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, תפקיד שבו כיהן עד תקופת מלחמת העולם הראשונה (1914). בתחילת המלחמה הוא התבקש לעבור לשרת בעיר חלב שבסוריה. מכיוון שסירב לעזוב את ירושלים הוא בחר במקום להתפטר מתפקידו כשופט והחל לעבוד כעורך דין בירושלים. היה פעיל בתנועת ההתעת'מנות. בשנת 1917 גורש מירושלים לאיסטנבול על ידי השלטונות. לאחר המלחמה שב לירושלים והמשיך לעסוק בעריכת דין יחד עם חברו עורך הדין תופיק עדס. מספר רישיונו בלשכת עורכי הדין היה מ.ר 5. מומחיותו של המון בחוק העות'מאני ובנושאי קרקעות אפשרה לו לשמש כבורר בסכסוך בין בעלי קרקעות ערביים מליפתא ושייח' באדר. הוא פסק כי עליהם למכור את שטח המריבה, והצליח יחד עם קבוצה מחבריו לרכוש את המקום, בשנת 1921 במטרה להקים בה שכונה יהודית, הקרויה היום שכונת רוממה. הבית שהקים בשכונה נמצא ברחוב שלימים נקרא על שמו, רח' המון 3. המון נפטר בשנת 1952, בגיל 79. הוא קבור בהר המנוחות בירושלים. תיקיו האישיים, שנמצאו לאחרונה במרתף הבית שבו גר עד מותו, נמסרו לרשות הארכיון הציוני המרכזי. דוד תדהר (עורך), "יום-טוב אמון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 194 יום טוב המון, דבר, 17 בספטמבר 1952 משה דוד גאון, יום טוב בן אהרן המון, בספרו יהודי המזרח בארץ ישראל, כרך ב, ירושלים: מ"ד גאון (דפוס עזריאל), תרצ"ח 1937, עמ' 719–720, באתר היברובוקס שכונת רוממה, באתר עיריית ירושלים סובו ציון והקיפוה: מגוון סיורים בירושלים: בית המון (עמ' 75), באתר עיריית ירושלים יום טוב המון באתר GRAVEZ נתן ברון, שופטים ומשפטנים בארץ ישראל: בין קושטא לירושלים 1930–1900, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס – האוניברסיטה העברית, תשס"ח 2008, עמ' 320
צחי קומה

צחי קומה (נולד ב-7 בספטמבר 1982) הוא עיתונאי, מפיק ומנחה טלוויזיה ורדיו ישראלי וסגן העורך הראשי של וואלה. צחי קומה נולד וגדל בטבריה. לאחר שירותו הצבאי כמפקד טירוני מקא"ם וסגן מפקד מחנה אוגדה 366, עבר לתל אביב והחל לעסוק בייעוץ תקשורתי, אסטרטגיה, הפקות ויחסי ציבור. ב-2007 החל לשמש כראש דסק הבידור, התרבות והחברה של "ידיעות אחרונות" ועורך מדור הרכילות "העלוקה", מדור אותו כתב במשך 13 שנים. החל משנת 2008 הגיש פינת בידור בתוכנית הבוקר של ערוץ 2 וערוץ 10 וכן בתחנות רדיו שונות ובהן רדיו ללא הפסקה ורדיו ירושלים. בשנת 2009 החל להרצות ולהנחות אירועים שונים ברחבי ישראל. בשנת 2012 הנחה את תוכנית הראיונות "שמועה אופנתית" בערוץ האופנה. בשל הצלחת התוכנית, היא שודרה גם בערוץ 10. ב-2013 הגיש את התוכנית "שמועות" בערוץ 10, תוכנית ראיונות אישית בה הוא מעמת ידוענים עם שמועות שהתפרסמו עליהם. בתחילת 2015 החל להנחות תוכנית שבועית בשם "סלבריישן" בערוץ 2 של רשת. באוקטובר 2015 החל להנחות תוכנית רדיו ברדיוס 100FM וברדיו לב המדינה בשם "עולים קומה", שם הוא מסכם את השבוע האחרון, כשלצידו ידוען אורח. במקביל לעבודתו ב"ידיעות אחרונות", החל קומה ליצור סרטי דוקו לזכיינית ערוץ 2 - רשת. במקביל פיתח את תוכנית האולפן שלו ויצא לראיין את הסלבריטאים בסביבתם הטבעית, בביתם ("סלבריישן עד הבית"). התוכנית שודרה ברצועת הפריים טיים של הערוץ. בשנת 2017 פיתח יחד עם רן עוזר את פורמט הטלוויזיה "פושאפ", תוכנית ראיונות עם סלבריטאים בחדר הכושר, בה נוגע קומה בנושאים של דימוי גוף, ביטחון עצמי, הרגלי כושר והתזונה של הסלבריטאים. בשנת 2019 התחתן עם בן זוגו רן עוזר, בעל משרד יחסי ציבור, תוכן ואסטרטגיה. בשנת 2020, עם פרוץ משבר מגפת הקורונה בישראל, הקים אתר חדש הנושא את שמו שעוסק בתוכן בשלל תחומים ובמדור המלצות - "צחי קומה ממליץ", שבו הוא מפרסם מוצרים שונים. הוא עוסק בפרסומת גם ברשתות החברתיות. באוקטובר 2021, העונה השישית של תוכנית האירוח "סלבריישן" בהגשתו עלתה לשידור בערוץ רשת 13 וזכתה להצלחה רבה. בעונה התארחו בין היתר: רן דנקר, מירי מסיקה, עדן חסון, חנה לסלאו, יובל המבולבל ועוד. בשנת 2024 מונה קומה לסגן העורך הראשי של וואלה. קומה מפיק ומנחה מופעים ופאנלים מקצועיים בנושאים שונים ומנחה סדנאות העצמה אישית, ביטחון עצמי, עמידה מול קהל, שפת גוף ותקשורת בין אישית. צחי קומה - המגזין, האתר הרשמי שמועה אופנתית, באתר ynet דוד אברהם‏, מלחששים ש..., באתר וואלה, 9 באוקטובר 2013 צחי קומה עושה סדר בשמועות בתוכנית טלוויזיה חדשה: "האורח הראשון יהיה עופר שכטר"(הקישור אינו פעיל), באתר רדיו ללא הפסקה חני יודל, ה’עלוקה’ החדש של ידיעות אחרונות’: צחי קומה, באתר ביזפורטל, 1 ביולי 2007 טלטלות בתקשורת הישראלית: גולן יוכפז עוזב את חדשות רשת, צחי קומה את "ידיעות", באתר וואלה, 28 במאי 2019 הזמינו אתכם ל"סלבריישן" ? באתר רשת אביעד קדרון‏, מלך השכונה: "סלבריישן" מנפצת את בועת הסלבס ומתנפצת בעצמה, באתר וואלה, 4 בינואר 2015 אורן פרסיקו, סגן עורך "וואלה", צחי קומה, מפרסם במקביל מוצרים וחברות מסחריות, באתר העין השביעית, 19 ביוני 2024
דן גבע

דן גבע (נולד ב-1964) הוא במאי וצלם קולנוע תיעודי. דן גבע נולד בחיפה. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בהצטיינות יתרה. לאחר לימודו בסם שפיגל למד גבע במסלול הבינתחומי באוניברסיטאות תל אביב והוא בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטאות ת"א. גבע ביים, צילם, כתב והפיק בשיתוף אשתו נואית גבע, סרטי תעודה שזכו בפרסים והוקרנו בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם. סרטו "תחשוב פופקורן" (2004), עיבוד מודרני לסרט "האיש עם מצלמת הקולנוע" של הבמאי הרוסי דג'יגה ורטוב היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. סרטו "צד רביעי למטבע" (2006) היה מחווה לסרט "צד שלישי למטבע" (מסה קולנועית פילוסופית על מדינת ישראל בת ה-12) של הבמאי הצרפתי כריס מרקר. בנוסף ביים גבע פרקים בסדרה "תקומה" עבור הטלוויזיה הישראלית, ואת הסדרה התיעודית "23 דברים שצריכים לעבור" עבור רשת, ערוץ 2. בשנת 2005 נערכה רטרוספקטיבה של סרטיו בחמישה סינמטקים ברחבי הארץ. גבע מלמד קולנוע תיעודי בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל ובעבר לימד בקולג' מרילנד לאמנויות ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית. אורושלים (1993), השתתף גם בסרט עקבות בירושלים - מחווה לדוד פרלוב (2013) קח נא את בנך (1994) 10 דקות כלי אחד-16 מיתרים (1997) איך אתה קורא למקום הזה? (1999) מה שראיתי בחברון (1999) שי/גרה (2000) הורה 2000 (2001) המפתח (2001) שלכת - דבורה ברטונוב (2003) תחשוב פופקורן (2004) צד רביעי למטבע (2006) הנשיא (2011) רעש (2012) אני קהלת (2019) דן גבע, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אביבה לורי, הבמאי שלא יפסיק להרעיש עד שיהיה פה שקט, באתר הארץ, 21 ביולי 2012 גואל פינטו, מחווה לסרטיהם של דן ונואית גבע בסינמטקים, באתר הארץ, 1 בפברואר 2005 שני ליטמן, עכשיו העולם מסתכל בחזרה על דוד פרלוב, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2013 עכבר העיר, קולו של אחמד, באתר הארץ
האט פוינט

חצי האי האט פוינט (באנגלית: Hut Point Peninsula) הוא לשון יבשה ברוחב של בין 4.8 ק"מ ל-8 ק"מ וברוחב של 38.4 ק"מ, המזדקרת לכיוון דרום-מערב ממורדות הר ארבוס על האי רוס ביבשת אנטארקטיקה. תחנת מקמרדו האמריקאית ובסיס סקוט הניו זילנדי שתיהן תחנות מחקר אנטארקטיות, השוכנות על חצי האי האט פוינט. משלחת דיסקברי (1904-1901) בהנהגת רוברט פלקון סקוט בנתה את צריפה על "האט פוינט", נקודה קטנה 2.4 ק"מ צפונית-מערבית לכף ארמיטאז', בקצה הדרומי של חצי האי. חברי משלחת טרה נובה, (1913-1910), בפיקודו של סקוט, שעשו את החורף בכף אוונס והשתמשו תכופות בצריף במסעותיהם, החלו להתייחס אל כל חצי האי בשם "האט פוינט פנינסולה". כמה תוואי נוף בהאט פוינט, בהם צלב הזיכרון לג'ורג' וינס וצריף המחסן למשלחות סקוט, מוגנים כאתרי מורשת היסטוריים מכוח הברית האנטארקטית. הן הצלב (HSM 19) והצריף (HSM 18) הוכרזו אתרים היסטוריים או אתרי מורשת, בעקבות הצעת ניו זילנד והממלכה המאוחדת לאספה המייעצת לברית האנטארקטית. המקום מוגן כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 158, במידה רבה הודות לחשיבותו ההיסטורית כאחד האתרים העיקריים של ראשית הפעילות האנושית באנטארקטיקה. קבוצת ים רוס טום קרין מדיה וקבצים בנושא האט פוינט בוויקישיתוף אנציקלופדיה של אנטארקטיקה והאוקיינוסים הדרומיים", ג'ון ויילי ובניו, 2002, ‏ ISBN 0-471-98665-8
הספרייה הלאומית של הודו

הספרייה הלאומית של הודו היא ספרייה לאומית, אחת מתוך 3 ספריות ציבוריות בעלות שם דומה בקולקטה, הודו. הספרייה היא הגדולה ביותר בהודו עם אוסף של 2.2 מיליון ספרים ונמצאת תחת חסותו של משרד התיירות והתרבות של ממשלת הודו. הספרייה הוקמה בשנת 1836 על ידי השלטון הבריטי בהודו בשטח של 30,000 דונם ומשמשת בתור מאגר הספרים הגדול ביותר בעולם של תושבי הודו ומחוץ לה. הספרייה עברה כמה וכמה גלגולים עד שהפכה להיות הספרייה הלאומית של תושבי הודו. בתחילה שימשה בתור הספרייה הציבורית של קולקטה ולאחר מכן שמשה בתור הספרייה של השלטון הבריטי בהודו. באוספי הספרייה נמצאים מחלקות לפי השפות הרשמיות של הודו וכמה מחלקות בשפות זרות מחוץ להודו. מדיה וקבצים בנושא הספרייה הלאומית של הודו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הלאומית של הודו ערך זה הוא קצרמר בנושא ספריות ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טריניטי קולג'

האם התכוונתם ל... אנגליה טריניטי קולג' (קיימברידג') – קולג' הנמצא תחת אוניברסיטת קיימברידג'. טריניטי קולג' (אוקספורד) – קולג' הנמצא תחת אוניברסיטת אוקספורד. טריניטי קולג' (בריסטול) טריניטי קולג' (גלאזגו) – קולג' הנמצא תחת אוניברסיטת גלאזגו. טריניטי קולג' קירק – קולג' הנמצא תחת אוניברסיטת גלאזגו. טריניטי קולג' (לונדון) פועל בלונדון החל מ-1877 בתחום לימודי אמנויות הבמה, ריקוד ומוזיקה אירלנד טריניטי קולג' (דבלין) ארצות הברית טריניטי קולג' (קונטיקט) אוסטרליה טריניטי קולג' (מלבורן) – קולג' הנמצא תחת אוניברסיטת מלבורן, מלבורן. טריניטי קולג' פרת' – בית ספר פרטי לבנים הנמצא בפרת'. טריניטי קולג' קתולי, ליסמור – קולג' הנמצא בניו סאות' ויילס. טריניטי קולג' לותרני (קווינסלנד) – קולג' הנמצא בגולד קוסט. טריניטי (אוניברסיטת מערב אוסטרליה). טריניטי קולג' גולר – קולג' הנמצא באדלייד. קנדה טריניטי קולג' (טורונטו) – קולג' הנמצא תחת אוניברסיטת טורונטו, טורונטו. פנימיית טריניטי קולג' – פנימייה פרטית בנמצאת באונטריו. אוניברסיטת וסטרן טריניטי – קולומביה הבריטית. אתיופיה המכללה הטכנית של השילוש המקודש – אדיס אבבה. הפיליפינים אוניברסיטת השילוש המקודש סרי לנקה טריניטי קולג', קנדי טרינידד וטובגו טריניטי קולג', מוקה
הספרייה הלאומית של ספרד

הספרייה הלאומית של ספרד (בספרדית: Biblioteca Nacional de España, תעתיק לעברית: ביבליוטיקה נסיונל דה אספניה) היא ספרייה לאומית, אחת מתוך שתי ספריות לאומיות, הספרייה הלאומית השנייה משמשת את חבל "קטלוניה". הספרייה היא גם אחת הספריות הגדולות בעולם ואחת הגדולות ביותר בשפה הספרדית. הספרייה ממוקמת בשדרת רקולטוס בסמוך לפלאסה דה קולון. הספרייה נוסדה על ידי המלך פיליפ החמישי במדריד, בירת ספרד בשנת 1712 תחת השם: "ארמון הספרייה הציבורית" ושימשה גם כספרייה של ארמון המלך. בשנת 1836 עברה הספרייה לרשות ממשלת ספרד. בשנת 1896 נפתחה מחדש בבניין הנוכחי כיום ובשנת 1931 שופץ אולם הקריאה כדי שיוכל להתאים עבור תלמידים וסטודנטים. במהלך מלחמת האזרחים של ספרד הוחרמו 500,000 ספרים על ידי החונטה הצבאית ששלטה במדינה. במהלך שנות ה-50 שופץ והורחב הבניין כדי שיוכל לקלוט כמויות גדולות של ספרים ובין השנים 1986 ועד שנת 2000 שופץ הבניין והורחב כדי שיוכל לשמש גם עבור מכוני מחקר ותיעוד. מדיה וקבצים בנושא הספרייה הלאומית של ספרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הלאומית של ספרד (בספרדית) הספרייה הלאומית של ספרד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הספרייה הלאומית של ספרד, סרטונים בערוץ היוטיוב קטלוג הספרייה הלאומית של ספרד ערך זה הוא קצרמר בנושא ספריות ובנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הספרייה הלאומית לתחבורה של ארצות הברית

הספרייה הלאומית לתחבורה של ארצות הברית (באנגלית: National Transportation Library) היא ספרייה לאומית המוקדשת לתחבורה. הספרייה היא אחת מתוך 4 ספריות לאומיות בארצות הברית המוקדשות לנושאים שונים, בנוסף לספריית הקונגרס המשמשת הספרייה הלאומית הראשית של ארצות הברית. הספרייה ממוקמת בוושינגטון הבירה - בירת ארצות הברית תחת חסותם של הלשכה לסטטיסטיקה של תחבורה (BTS) שהוא חלק ממנהל המחקר וחדשנות בטכנולוגיה (RITA). הספרייה הוקמה בשנת 1998, ומוזגה עם ספריית משרד התחבורה ב-2008. הספרייה כוללת למעלה מ-200,000 כותרי דפוס, 500 כתבי עת ועוד 100 מאגרי מידע מקוונים באינטרנט. בין אוספי הספרייה מידע על תחבורה קרקעית וימית, ומגוון רחב של נושאי אוספים מיוחדים על דרכי תחבורה. בספרייה ישנו גם אוסף דיגיטלי רחב בנושא ייעוץ משפטי הקשור לנושאי תחבורה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספריות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטי-מנסרה

בגאומטריה, אנטי-מנסרה הוא פאון המורכב משני מצולעים חופפים המצויים במישורים מקבילים, המחוברים בעזרת משולשים בצורה הבאה: כל צלע של המצולע מחוברת לצלע של משולש, ובנוסף המשולשים מחוברים בצלעותיהם. המצולעים מכונים בסיסים, והמשולשים מעטפת המנסרה. אנטי-מנסרה ישרה היא אנטי-מנסרה שהמשולשים בה הם משולשים שווי שוקיים, או באופן שכל הישרים המחברים קודקודים מתאימים של המצולעים מאונכים להם. אם המצולעים משוכללים והמשולשים שווי-צלעות, האנטי-מנסרה נקראת אנטי-מנסרה משוכללת. אנטי-מנסרות משוכללות הן פאונים משוכללים למחצה. מנסרה מדיה וקבצים בנושא אנטי-מנסרה בוויקישיתוף אנטי-מנסרה, באתר MathWorld (באנגלית)
הספרייה הלאומית לחינוך של ארצות הברית

הספרייה הלאומית לחינוך של ארצות הברית (באנגלית: National Library of Education) היא ספרייה לאומית המוקדשת לנושאי החינוך ומשמשת גם בתור ספרייה ציבורית ומרכז מידע למשאב עיקרי החינוך. הספרייה הוקמה בשנת 1994,[דרושה הבהרה] אך ראשיתו של האוסף שלה הייתה כבר בשנת 1872. הספרייה מספקת אוספי דפוס ושירותי מידע לציבור, כמו גם לקהילת החינוך וגופים ממשלתיים אחרים על התוכניות הנוכחיות וההיסטוריות בחינוך. בנוסף ישנם בספרייה גם פעילויות ופרסומים של משרד החינוך האמריקאי. אוסף הספרייה כולל מסמכים ורשומות של ממשלת ארצות הברית בנושאי החינוך וכולל מסמכים בתחומים הקשורים לכך כגון: חוקים, מדיניות ציבורית, עניינים עירוניים, סוציולוגיה, היסטוריה, פילוסופיה, פסיכולוגיה, ומידענות. הספרייה ממוקמת במשרדי מחלקת החינוך של ארצות הברית בוושינגטון הבירה. הספרייה הלאומית לחינוך של ארצות הברית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספריות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל אולנסקי

שמואל אולנסקי (נולד ב-17 במרץ 1970) הוא קצין צה"ל במילואים, השתחרר בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון שירת כקצין שריון ראשי בזרוע היבשה. אולנסקי נולד בפתח תקווה, בן לאב שעלה מליטא ואם שעלתה ממרוקו. עם גיוסו לצה"ל ב-1988 הוצב אולנסקי בחיל השריון, ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 53 של חטיבה 188. בהמשך שימש כמ"פ, סגן מפקד גדוד 71 ומג"ד 53 בחטיבה 188 במהלך מבצע חומת מגן. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד חטיבת אגרוף הברזל. בשנים 2013–2011 שימש כמפקד חטיבה 188. ביולי 2013 מונה לתפקיד קצין שריון ראשי. במסגרת תפקיד זה היה אמון אולנסקי על שינוי מבני בחיל השריון על פיו בכל גדוד שריון סדיר, הוקמה פלוגת חיל רגלים, שמשמשת כפלוגה מסייעת. בשירות המילואים משמש כסמאו"ג ב' של אוגדה 162. לאחר שחרורו מונה למנהל המרכז לחדשנות ברפאל - מערכות לחימה מתקדמות. נשוי ואב לשניים. אולנסקי הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי. מדיה וקבצים בנושא שמואל אולנסקי בוויקישיתוף יואב זיתון ואחיה ראב"ד, החטיבה של שליט הוקפצה, גלעד עבר בדיקות, באתר ynet, 25 באוקטובר 2011. יהונתן שר, אתר זרוע היבשה, קצין שריון ראשי חדש: "השריון ימשיך להוות מרכיב מכריע בכל מערכה", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 7 ביולי 2013. שאול נגר, קצין השריון הראשי החדש תא"ל שמואל אולנסקי נכנס לתפקידו, באתר "יד לשריון", ‏ 03.07.2013. עמוס הראל, שינוי מבני בחיל השריון: חיילי רגלים ישולבו בפלוגות, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2013. שמוליק אולנסקי, "מילותיו עדיין מהדהדות בראשי", באתר ישראל היום, 25 באפריל 2012. אמיר בוחבוט‏, האדם שבטנק ינצח? בשריון נערכים להמתת החסד, באתר וואלה, 28 בנובמבר 2013. שמוליק אולנסקי, "מילותיו עדיין מהדהדות בראשי", באתר ישראל היום, 25 באפריל 2012 מתן גלין, אתר צה"ל, קציני הדרג הבכיר בצה"ל עסקו באתגרי הלחימה במתאר הצפוני, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 12 באוקטובר 2012 יהונתן שר, קצין שריון ראשי חדש: "השריון ימשיך להוות מרכיב מכריע בכל מערכה", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 7 ביולי 2013 יוחאי עופר, בקרוב: פלוגת רגלים מסייעת בגדודי השיריון, באתר nrg‏, 23 באוקטובר 2013 ברכות לחברינו, אתר עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי
פאירוזה באלק

פאירוזה אלג'נדרה באלק (באנגלית: Fairuza Alejandra Balk; נולדה ב-21 במאי 1974) היא שחקנית, מוזיקאית ואמנית חזותית אמריקאית. נולדה בשם פאירוזה אלג'נדרה פלדטהאוס (Fairuza Alejandra Feldthouse) בפוינט רייס שבקליפורניה, ארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי וממוצא אירופאי.. שמה הפרטי פאירוזה משמעו טורקיז בפרסית (فیروزه), ונבחר על-ידי אביה, בשל צבע עיניה הכחולות-ירוקות. אמה, קאת'רין באלק, הייתה מורה למחול ורקדנית ריקודי בטן. אביה, סולומון פלדטהאוס (במקור: דייוויד ארל סקאף), היה אחד ממקימי להקת הרוק הפסיכדלי קליידוסקופ וכן היה למוזיקאי פולק נודד. עד גיל שנתיים, גדלה בג'קסון שבמישיגן, בחיק אמה. היא ואמה היגרו לוונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה, שם החלה קריירת המשחק שלה בהיותה בת שש. לאחר מכן, הן עברו להתגורר גם בלונדון, אנגליה, ובפריז, צרפת; למשך כחצי שנה, לצורך תפקיד. בשנת 1983, כאשר הייתה בת 9, שיחקה לצד לורטה סוויט בסרטה הראשון של באלק "The Best Christmas Pageant Ever", סרט טלוויזיה לחג המולד ששודר ברשת ABC האמריקנית. בשנת 1985 גילמה את דורותי גייל בסרט "בחזרה לארץ עוץ" שביים וולטר מרץ' לדיסני. באלק הייתה מועמדת על תפקידה לפרס סאטורן להופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר. בשנת 1989 שיחקה בסרטו של מילוש פורמן "הפיתויים האסורים של ואלמונט" לצד קולין פירת' ואנט בנינג. בשנת 1992 שיחקה בסרט העצמאי "גז, אוכל ולינה" של הבמאית אליסון אנדרס. בשנת 1994 שיחקה בסרט דרמה "פשעים דמיוניים" ("Imaginary Crimes"), בתפקיד סוניה ויילר, בתם של ריי (הארווי קייטל) וולרי (קלי לינץ'). בשנת 1996 שיחקה בסרט האימה "הכישוף" לצד רובין טאני, ועל תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה גילמה את אייסה בסרט המדע הבדיוני "אי המסתורין של ד"ר מורו" לצד מרלון ברנדו, המבוסס על הספר "האי של ד"ר מורו" מאת ה.ג'. וולס. בשנת 1998 שיחקה בסרט "אמריקה X" בכיכובו של אדוארד נורטון, בקומדיה "נער המים" בכיכובו של אדם סנדלר ובסרט "החיים במסלול המהיר" לצדו של פטריק דמפסי. בשנת 2000 שיחקה בסרט הנעורים "כמעט מפורסמים", שם גילמה את דמותה של זפייר - אחת המעריצות של להקת סטילווטר. בשנת 2009 שיחקה בסרט הפשע "פקד מושחת" לצד ניקולס קייג' ואווה מנדז. בשנת 2015 גילמה את ג'ינג'ר בעונה השלישית של "ריי דונובן", בכיכובו של לייב שרייבר. בשנת 2018 שיחקה בסרט האימה-פלישה לבית "Hell Is Where the Home Is", לצדה של ג'אנל פאריש. בשנת 2020 שיחקה בסרט "הכישוף: הדור הבא", המהווה סרט המשך לסרט הקולנוע "הכישוף" משנת 1996 בו באלק כיכבה במקור. מדיה וקבצים בנושא פאירוזה באלק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאירוזה באלק פאירוזה באלק, ברשת החברתית אינסטגרם פאירוזה באלק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פאירוזה באלק, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי פאירוזה באלק, באתר AllMovie (באנגלית) פאירוזה באלק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פאירוזה באלק, באתר MusicBrainz (באנגלית) ethnic, Fairuza Balk, Ethnicity of Celebs | EthniCelebs.com, ‏2009-08-08 (באנגלית אמריקאית) עירית לינור, הפיתויים האסורים של ואלמונט, חדשות, 7 באוקטובר 1991
רוני בני

רוני בני הוא תא"ל במיל'. היה מפקד חטיבה 14, מפקד עוצבת בני חיל, ובתפקידו הצבאי האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי בדרגת תא"ל. שימש כמנכ"ל מתחם סינמה סיטי ראשון לציון. התגייס לצה"ל בשנת 1980 לחיל התחזוקה ושובץ בבסיס הקריה. לאחר קורס קצינים שירת כקצין תחזוקה גדודי וכמ"פ מפקדה בגדוד שריון. בשנת 1985 עבר הסבה לחיל השריון ושירת כמ"פ ובהמשך כסגן מפקד גדוד 430 ("סערה"), בחטיבה 500 (עוצבת כפיר). בין השנים 1988–1990 היה חניך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וסיים תואר ראשון. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם חטיבתי ובהמשך למג"ד בשריון. בשנת 1993 מונה לסגן מפקד חטיבה בשריון וב-1996 עבר קורס פו"ם בצבא אנגליה. כשחזר לישראל מונה למפקד חטיבה 14, חטיבת מילואים של השריון ובמקביל שימש כמפקד המרכז לאימון מפקדות חטיבה (מאמ"ח) של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה. בשנת 1999 מונה לקצין האג"ם של פיקוד הדרום. בשנת 2002 מונה למפקד בית הספר לשריון ובמקביל שימש מפקד עוצבת בני חיל. בשנת 2005 היה חניך במב"ל ובסיום הלימודים החליף את מיקי בראל כקמצ"ר ועלה לדרגת תת-אלוף. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה עלו נגדו טענות על מעשים לא ראויים, כגון קבלת לינה בצימר בצפון כטובת הנאה מצד אחד מפקודיו שציפה לקידום, וניתנה לו נזיפה פיקודית. בהמשך, הועמד לדין על ידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי בעקבות הדלפה לתקשורת. לאחר פרישתו מן הצבא, מונה בסוף 2013 למנכ"ל מתחם בתי הקולנוע סינמה סיטי ראשון לציון. היא כיהן בתפקיד זה עד לאוקטובר 2015. דני אשר, "אדום כחול: סיפורו של חיל", הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמודים 130–137. אמיר בוחבוט, 16 שנה לקח לצה"ל ללכוד את העריק, באתר nrg‏, 19 בספטמבר 2006 ניר נוימן, יום בדרכים עם קצין המשטרה הצבאית הראשי, 2 ביוני 2008 חנן גרינברג, קצין משטרה צבאית קיבל נזיפה פיקודית, באתר ynet, 24 בספטמבר 2007 אנשיל פפר, תא"ל בני יעמוד לדין על הדלפות, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2009
קסיוס

קסיוס (בלטינית: Cassius) הייתה משפחה רומית עתיקה בזמן הרפובליקה הרומית. בין בני המשפחה נכללים: ספוריוס קסיוס - קונסול רומי בתחילת תקופת הרפובליקה הרומית, הוגה הסכם קסיוס - ברית בין הלטינים לבין הרומים. לוקיוס קסיוס המינה - היסטוריון לוקיוס קסיוס לונגינוס ראוולה - קונסול קווינטוס קסיוס לונגינוס - קווסטור גאיוס קסיוס לונגינוס - ראש הקושרים כנגד יוליוס קיסר לוקיוס קסיוס לונגינוס - היה קונסול בצוותא עם גאיוס מריוס קסיוס חאיריאה - ראש הקשר לרציחת הקיסר קליגולה אווידיוס קסיוס - חייל רומי ושליט סוריה ומצרים לזמן קצר דיו קסיוס קוקיאנוס - היסטוריון קסיוס (שיר) - שיר של יונה וולך מדיה וקבצים בנושא קסיוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.