זכות בחירה אוניברסלית

זכות בחירה אוניברסלית היא זכות בחירה הניתנת לכל האזרחים הבוגרים. במדינות, בהן נהוגה זכות בחירה אוניברסלית, הזכות אינה מוגבלת על ידי גזע, מין, דת, מצב בריאותי או מעמד חברתי. בתחילה, כשהונהגה זכות הבחירה האוניברסלית, היא לא כללה את הנשים ורק בעקבות מאבק הנשים לזכות בחירה לנשים הורחבה הזכות הזאת, בהדרגה, במדינות השונות. ישנן שונות בין המדינות מבחינת היקף זכות הבחירה האוניברסלית; גיל המינימום הוא בדרך כלל בין 18 ל-25 שנים, יש הגבלות לגבי אסירים או על בסיס אי-כשירות שכלית או נפשית. רוב המדינות מחייבות להיות בעל אזרחות כתנאי לזכות בחירה, ואינן מעניקות זכות בחירה לאנשים בעלי מעמד תושב. כך לדוגמה לתושבי מזרח ירושלים הערבים הגרים בשטח שסופח למדינת ישראל ב-1967, אין זכות בחירה לכנסת. במדינות הדמוקרטיות המודרניות הראשונות הגבילו הממשלות את ההצבעה לבעלי רכוש ועושר, שפירושו כמעט תמיד היה מיעוט מאוכלוסיית הגברים. בכמה מדינות היו קיימות מגבלות אחרות, כמו לחייב את המצביעים להיות בני דת מסוימת. בכל הדמוקרטיות המודרניות מספר האנשים שיכולים להצביע גדל בהדרגה עם הזמן. במאה ה-19 היו תנועות רבות שדגלו בזכות בחירה אוניברסלית, בעיקר באירופה, בריטניה וצפון אמריקה. צרפת, על פי חוקת 1793, הייתה המדינה הגדולה הראשונה שנתנה זכות בחירה לכל הגברים הבוגרים, אם כי מעולם לא נעשה בה שימוש רשמי בפועל (החוקה של 1793 בוטלה מיד לפני יישומה). הרפובליקה של האיטי נתנה זכות בחירה אוניברסלית לגברים בשנת 1816. הרפובליקה הצרפתית השנייה הנהיגה את זכות בחירה אוניברסלית לאחר המהפכה בשנת 1848. בעקבות המהפכות בצרפת, הוקמו תנועות ברחבי העולם המערבי למען זכות בחירה אוניברסלית בראשית המאה ה-19, שהתמקדותחילה בהסרת הדרישות לבעלות על רכוש כתנאי להצבעה. בשנת 1867 נתנה הקונפדרציה הצפון-גרמנית זכות בחירה לכל הגברים הבוגרים. בארצות הברית בעקבות מלחמת האזרחים האמריקאית שוחררו העבדים והוענקו להם זכויות של אזרחים, כולל זכות בחירה לזכרים בוגרים (אם כי כמה מדינות קבעו מגבלות במידה רבה, שפגעו בזכויות אלה). בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, המוקד של תנועת זכות הבחירה האוניברסלית היה לכלול את הרחבת זכות ההצבעה לנשים, כפי שקרה עוד מתקופת מלחמת האזרחים בכמה מדינות מערביות ובשנות ה-1890 במספר מושבות בריטיות. הרפובליקה הצרפתית הראשונה אימצה לזמן קצר את זכות הבחירה האוניברסלית לגברים בשנת 1792; זו הייתה אחת המדינות הראשונות שביטלו את כל דרישות הקניין כתנאי מוקדם לאפשר לגברים להירשם ולהצביע. יוון הכירה בזכות בחירה מלאה לגברים בשנת 1844. ספרד הכירה בכך בחוקה של שנת 1869 וצרפת ושווייץ עשו זאת מאז מהפכת 1848 (עבור אזרחים גברים תושבים). עם עצמאותם במאה ה-19, כמה מדינות לטינו-אמריקאיות וליבריה באפריקה הרחיבו בתחילה את זכות הבחירה לכל הגברים הבוגרים, אך לאחר מכן הגבילו אותה על פי דרישות הקניין. הקיסרות הגרמנית יישמה את זכות הבחירה המלאה לגברים בשנת 1871. ב-19 בספטמבר 1893 המושל הבריטי של ניו זילנד, לורד גלאזגו, נתן הסכמה לחוק בחירות חדש, שמשמעותו שניו זילנד הפכה למושבה הבריטית הראשונה בה נשים היו בעלות זכות בחירה בבחירות לפרלמנט. זמן קצר אחר כך בשנת 1894, מושבת אוסטרליה הדרומית הייתה השנייה שאפשרה לנשים להצביע, אך המושבה הראשונה שהתירה גם לנשים להתמודד לבחירות. 12 שנים מאוחר יותר, השטח הרוסי האוטונומי המכונה הדוכסות הגדולה של פינלנד (שהפכה לרפובליקה של פינלנד בשנת 1917) הפך לטריטוריה הראשונה בעולם שמיישמת זכות בחירה בלתי מוגבלת, מכיוון שנשים יכולו להיות מועמדות, בניגוד לניו זילנד, וללא הדרה אתנית ילידית, כמו באוסטרליה. זה הוביל גם לבחירות של חברות הפרלמנט הראשונות בעולם בשנה שלאחר מכן. במדינות פדרליות ושטחים קולוניאליים או אוטונומיים לפני מלחמת העולם הראשונה ישנן דוגמאות מרובות להענקת אוניברסלית. עם זאת, שינויים משפטיים אלה בוצעו באישורם של גופי ממשל בריטיים, רוסים או אחרים, שנחשבו אז לאומה הריבונית. מסיבה זו, לאוסטרליה (1901), ניו זילנד (1908) ופינלנד (1917) יש תאריכים שונים להשגת זכות הבחירה האוניברסלית. בארצות הברית, התיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית, שאושר בשנת 1870, קבע כי "זכותם של אזרחי ארצות הברית להצביע לא תישלל מהם על ידי ארצות הברית או אחת מהמדינות בשל גזע, צבע או מצב קודם של עבדות". תיקון זה נועד להבטיח את זכות ההצבעה לאפרו אמריקאים, שרבים מהם שועבדו בדרום לפני תום מלחמת האזרחים האמריקאית (1865) וביטול העבדות 1864–1865. למרות התיקון, השחורים קיבלו זכויות במדינות הקונפדרציה לשעבר לאחר 1877; אך מנהיגי מדינות הדרום התעלמו מהתיקון וחסמו אזרחים שחורים מהצבעה באמצעות מגוון מכשירים, כולל מיסים, מבחני אוריינות, אלימות וטרור ששימשו להפחדה של חלק מהמצביעים. השחורים הדרומיים לא קיבלו למעשה את זכות ההצבעה עד לחוק זכויות ההצבעה משנת 1965. מדינות רבות מנעו ייצוג פוליטי על בסיס גזע או אתניות. לדוגמה, בדרום אפריקה של תקופת האפרטהייד, אנשים שאינם לבנים בדרך כלל לא יכלו להצביע בבחירות לפרלמנט עד לבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות בשנת 1994. רודזיה חוקקה חקיקה דומה עם עצמאותה בשנת 1965, אולם אפשרה למספר קטן יותר של נציגים עבור הרוב השחור, שהיה גדול במידה ניכרת צתושבי המדינה הלבנים. מדינות העניקו וביטלו את זכות הבחירה האוניברסלית בזמנים שונים. ניתן לארגן רשימה זו בשלוש דרכים: אוניברסלי – אין שום הבחנה בין מצביעים מעל גיל מסוים באף חלק משטחה בגלל מגדר, אוריינות, עושר, מעמד חברתי, דת, גזע או מוצא אתני. גברים – זכות בחירה לכל הגברים מעל גיל מסוים בקבוצת העדה או העדה ברובם ללא קשר לאוריינות, עושר או מעמד חברתי. נשים – זכות בחירה לכל הנשים מעל גיל מסוים יכולות להצביע באותם תנאים כמו גברים מוצא אתני – זכות בחירה לכל בעלי זכות הבחירה מעל גיל מסוים יכולים להצביע באותם תנאים כמו קבוצת הרוב ללא קשר לדת, גזע או מוצא אתני. מדיה וקבצים בנושא זכות בחירה אוניברסלית בוויקישיתוף מי רשאי להצביע באתר של המרכז לטכנולוגיה חינוכית