laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כף צפרדע

כף הצפרדע (שם מדעי: Alismatales) היא סדרה של צמחים חד־פסיגיים, השייכת למערכת בעלי הפרחים. הסדרה מונה כ־165 סוגים של צמחים ב־14 משפחות הפזורים בכל רחבי העולם. רוב המשפחות הן של צמחים עשבוניים ולא בשרניים ובעלות זיקה לסביבה מימית. הפרחים ברוב המשפחות מסודרים בתפרחות, ובזרעים הבשלים חסרה רקמת אגירה (אנדוספרם). באופן מסורתי נהגו להגביל את סדרת כף הצפרדע לשלוש משפחות בלבד (כף צפרדע, בוציציים ו־Limnocharitaceae). עם זאת, כיום הסדרה הורחבה כאמור ל־14 משפחות. משפחת הלופיים היא החשובה שבסדרה, עם מעל 2,000 מינים בכ־100 סוגים. כל שאר המשפחות אחראיות ביחד לכ־500 מינים. בצמחיית הבר בארץ מיוצגים כ־35 מינים. כל מיני כף הצפרדע הם ערכי טבע מוגנים בישראל. המיון המודרני נוטה לכלול בסדרת כף הצפרדע את המשפחות הבאות: בוציציים (Butomaceae) כף צפרדע (Alismataceae) (וביניהם חצצון) לופיים- היא משפחת צמחים עשבונית בעלי קנה-שורש או פקעת מסדרת הלופאים. התפרחת בצמחים ממשפחת הלופיים היא אשבול ולרוב הפרחים הם חד מיניים. ללופיים יש למעלה מ-3700 מיני צמחים. עדשת מים (Lemnaceae) נהרוניתיים (Potamogetonaceae) רופיניים (Ruppiaceae) השבלת מים (Aponogetonaceae) גליתיים (Cymodoceaceae) מימוניים (Hydrocharitaceae) Juncaginaceae Limnocharitaceae Posidoniaceae Scheuchzeriaceae Tofieldiaceae Zosteraceae מדיה וקבצים בנושא כף צפרדע בוויקישיתוף כף צפרדע, באתר ITIS (באנגלית) כף צפרדע, באתר NCBI (באנגלית) כף צפרדע, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כף צפרדע, באתר Tropicos (באנגלית) כף צפרדע, באתר GBIF (באנגלית) כף צפרדע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005
ג' בניסן

ג' בניסן הוא היום השלישי בחודש השביעי בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלישי בחודש הראשון למניין החודשים מניסן. ג' בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אדו". פרשת בר המצוה של ילד שנולד בג' ניסן היא ברוב השנים הפשוטות פרשת ויקרא, אך בשנים פשוטות מקביעות הכז היא פרשת צו. בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת מצורע. אבל אם בר המצווה חל בשנה מקביעות בחה וזשה פרשת בר המצווה היא פרשת תזריע. קורבן אליאב בן חלון נשיא שבט זבולון הזאה ראשונה של מי חטאת על בני ישראל בשנה השנייה ליציאת מצרים. ה'רנ"ב – פרסום צו גירוש ספרד על ידי המלכים הקתוליים: פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. ה'תש"ד – השואה: תחילתה של אקציית הילדים בגטו קובנה. ה'תשכ"ו – תחילת השידורים של הטלוויזיה החינוכית. ה'תרע"א – בנימין אידלסון, אדריכל ישראלי וחתן פרס ישראל לאדריכלות לשנת ה'תשכ"ח. תכנן בין היתר את בית החולים בילינסון ואת אתר ההנצחה גבעת התחמושת. (נפטר ב-כ"ד בכסלו ה'תשל"ג) ה'תרצ"ה – הרב ניסים מויאל, מקובל ישראלי ממוצא מרוקאי, מייסד וראש מוסדות "כרם שלמה – למען שמו באהבה" בקריית גת. (נפטר בו' בשבט ה'תשע"ח) ה'תשט"ו – הרב יוסף קלנר, ר"מ במכינה הקדם צבאית בני דוד, נחשב לבקיא בכתבי הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובכתבי בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק. ה'תשמ"ג – ליאור דיין, סופר, עיתונאי, ומנחה טלוויזיה ורדיו ישראלי ה'תקפ"ב – רבי בנימין זאב מזברז', אדמו"ר חסידי ובנו של המגיד מזלוטשוב. ה'תש"ח – יעקב חי בכור נסים, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים וגבאי כוללות העדה בעיר, ממייסדי בית הכנסת הספרדי הגדול בשכונת ימין משה. ה'תשכ"ח – עמינדב אלטשולר, איש ההגנה ומגואלי אדמות הנגב. (נולד בה'תרס"א) ה'תשל"ד – צבי איזקסון, מראשוני הפרדסנים בארץ ישראל, גואל אדמות ונשיא התאחדות האיכרים. (נולד בכ"ח בכסלו ה'תרמ"ח) ה'תשל"ה – מרק דבורז'צקי, רופא והיסטוריון ישראלי, חוקר הרפואה בשואה ומן העדים במשפט אייכמן. (נולד באדר ב' ה'תרס"ח) ה'תשנ"ו – רבי אריה ליב גרוסנס, אב"ד בית הדין הרבני בלונדון וראש ישיבה בטנג'יר. (נולד בה'תרע"ב) ה'תשס"ה – אהוד מנור, פזמונאי ומתרגם ישראלי, זוכה פרס ישראל. (נולד ה'תש"א) ב' בניסן – ד' בניסן ניסן
ד' בניסן

ד' בניסן הוא היום הרביעי בחודש השביעי בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום הרביעי בחודש הראשון למניין החודשים מניסן. ד' בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בהז" ואף פעם אין בו קריאת התורה. פרשת בר המצוה של ילד שנולד ד' ניסן היא בחלק מהשנים הפשוטות פרשת ויקרא, אך בשנים פשוטות מקביעות (הכז, בשה וגכה) פרשת בר המצוה היא פרשת צו. בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת מצורע, אבל בשנים מקביעות (זחג) פרשת בר המצוה היא פרשת תזריע קורבן אליצור בן שדיאור נשיא שבט ראובן ה'תרפ"ב – מונחות אבני פינה לערים רעננה וגבעתיים ה'תש"ח – פורעים ערבים תקפו את שיירת הדסה, שיצאה מירושלים היהודית בדרכה להר הצופים הנצור, ורצחו 79 יהודים, בהם עובדי רפואה של בית החולים הדסה, עובדי האוניברסיטה העברית, אנשי ההגנה מגיני ההר, חולים, מבקרים ואזרחים ה'תש"ט – ברודוס נחתם הסכם שביתת הנשק בין ישראל לירדן, בתום מלחמת העצמאות ה'תשס"א – בפיגוע התאבדות בתחנת דלק "השלום" בכפר סבא נרצחים שני אנשים ה'תשע"ט – הבחירות לכנסת העשרים ואחת ה'תרנ"ט – עקיבא ארנסט סימון, הוגה דעות ומרצה לחינוך באוניברסיטה העברית, זוכה פרס ישראל (נפטר ה'תשמ"ח) ה'תרס"ח – רבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם, האדמו"ר השלישי מסטרופקוב, ומייסד חסידות סטרופקוב בארץ ישראל (נפטר בה'תשנ"ה). ה'תשט"ו – ישראל אייכלר, פוליטיקאי ישראלי ה'תשמ"א – עפר שכטר, שחקן, בדרן ודוגמן ישראלי ה'תשמ"ב – ברוך דגו, כדורגלן ישראלי ה'תרכ"ה – הרב יעקב צבי מקלנבורג, מרבני גרמניה במאה ה-19. התפרסם בחיבורו על התורה 'הכתב והקבלה'. [דרוש מקור: בערכו כתוב י' בניסן] ה'תרנ"ה – רבי יוחנן טברסקי, מייסד שושלת רחמסטריווקא ה'תרס"ז – רבי רחמים נסים יצחק פלאג'י, מחבר הספר, יפה לעיניים, יפה תלמוד, יפה ללב, ראב"ד אזמיר ה'תש"ג – רבי אברהם יהושע העשיל, האדמו"ר השישי מאפטא-זינקוב. ג' בניסן – ה' בניסן ניסן
אנארת'

אנארת' (Unearth) היא להקת מטאלקור אמריקאית ממסצ'וסטס. הלהקה הוקמה בשנת 1998 וכיום מצליחה בסצנת המטאלקור המחתרתית. הליריקה של הלהקה ברובה פוליטית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. The Stings of Conscience ‏ (2001) The Oncoming Storm ‏ (2004) III: In the Eyes of Fire ‏ (2006) The March ‏ (2008) Darkness in the Light ‏ (2011) Above the Fall of Man ‏ (1999) Endless ‏ (2002) Our Days of Eulogy ‏ (2005) טרוור פיפס - סולן באז מקגראת' - גיטריסט קן סוסי - גיטריסט ג'ון "סלו" מגד - באסיסט מייק ג'אסטיאן - מתופף כריס רייבי - באסיסט מייק רוטברג - מתופף קיה - גיטריסט פיטר ליימן - גיטריסט מדיה וקבצים בנושא אנארת' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנארת' אנארת', ברשת החברתית פייסבוק אנארת', ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנארת', ברשת החברתית אינסטגרם אנארת', באתר AllMusic (באנגלית) אנארת', באתר MusicBrainz (באנגלית) אנארת', להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) אנארת', באתר Discogs (באנגלית) אנארת', באתר Songkick (באנגלית) אנארת', באתר בילבורד (באנגלית)
רון גיסין

רון גיסין (באנגלית: Ron Geesin;‏ נולד ב-17 בדצמבר 1943) הוא מלחין, מבצע, מפיק מוזיקלי, סופר ושדרן סקוטי אשר פועלו הידוע ביותר הוא החלק הראשון של אלבום Atom Heart Mother של להקת פינק פלויד. הקריירה המוזיקלית שלו החלה בשנת 1962 בלהקת ג'אז. בשנת 1965 עזב את הלהקה ושחרר אלבום סולו של נעימות לפסנתר. לאחר מכן עסק בכתיבה של לחנים לפרסומות טלוויזיה. גיסין הקים אולפן בדירתו והחל להופיע במועדוני ה"מחתרת" שצצו באותה תקופה. אלבומו הראשון, A Raise Of Eyebrows, היה בעל השפעה רבה על להקות רוק מתקדם בריטיות. להקת פינק פלויד אף אימצה לעצמה חלק מרעיונותיו ליצירותיה באלבום Ummagumma. גיסין עצמו פיתח רעיון של הלהקה לכדי יצירת הנושא של האלבום Atom Heart Mother של הלהקה, אף כי לבסוף לא קיבל קרדיט על כך. יצירה זו נחשבת לאחת מאבני הדרך החשובות ברוק המתקדם. בשנת 1971, עבד עם בריג'יט סנט ג'ון וג'נסיס. למרות ההצלחה של להקות אלה באותה תקופה, והחשיפה לה זכה גיסין, הפרויקטים העצמאיים שלו לא זכו לפופולריות. פרט לקריירה המוזיקלית, גיסין הספיק גם להשתתף בהפקות טלוויזיה ורדיו, להפיק אלבומי מוזיקה ואף להוציא ספרי שירה וסיפורים. כמו כן, גיסין מחזיק בחברת תקליטים עצמאית הקרויה על שמו. A Raise of Eyebrows - 1968 The Body - 1970 Patruns - 1975 As He Stands - 1979 Electrosound - 1979 Right Through - 1979 מדיה וקבצים בנושא רון גיסין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רון גיסין רון גיסין, ברשת החברתית Goodreads רון גיסין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רון גיסין, באתר AllMusic (באנגלית) רון גיסין, באתר MusicBrainz (באנגלית) רון גיסין, באתר Discogs (באנגלית) רון גיסין, באתר Songkick (באנגלית)
מוזיאון מיכאל סי. קרלוס

מוזיאון מיכאל סי. קרלוס (באנגלית: Michael C. Carlos Museum; בקצרה מוזיאון קרלוס) ממוקם בקמפוס של אוניברסיטת אמורי במחוז דקאלב (DeKalb), ליד אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית, ומנוהל בידי האוניברסיטה. בידי מוזיאון קרלוס נמצא האוסף הגדול ביותר בדרום מזרח ארצות הברית של פריטים ממצרים העתיקה, יוון, רומא, המזרח הקרוב והאמריקות. אוספי המוזיאון פתוחים לקהל הרחב ללא תשלום. המוזיאון נקרא על שמו של מיכאל סי. קרלוס, נדבן מאטלנטה, יושב ראש חברת ההפצה הלאומית. קרלוס תרם כמעט 20 מיליון דולרים למוזיאון במרוצת שני עשורים. קרלוס נפטר בדצמבר 2002 בגיל 75. בשנת 1999 רכש המוזיאון מומיה בלתי מזוהה שאחדים סברו שיכולה להיות פרעה של ממלכה חדשה. לאחר מחקר ושיתוף פעולה עם מומחים לרפואה מהאוניברסיטה, זיהו מוזואולוגים את המומיה כרעמסס הראשון. המוזיאון החזיר את המומיה למצרים בשנת 2003 כמתנת רצון טוב ושיתוף פעולה תרבותי בינלאומי. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון מיכאל סי. קרלוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון מיכאל סי. קרלוס (באנגלית) Remembering Museum Benefactor Michael C. Carlos מאתר Emory Magazine, חורף 2003 (באנגלית)
איג קאפה, מלך צרפת

אִיג קַאפֶּה (בצרפתית: Hugues Capet;‏ 938 – 24 באוקטובר 996) היה מלך צרפת משנת 987 עד שנת 996. "קאפה" (בצרפתית Capet) פירושו "לובש הגלימה". צאצאיו של קאפה, בני השושלת הקאפטינגית וענפיה, משלו ברציפות בצרפת עד שנת 1848 (למעט בתקופת הרפובליקה הצרפתית הראשונה והקיסרות הראשונה בין 1792 ל-1815). קאפה נולד בשנת 938 בפריז למשפחה עשירה ורבת כוח. הוא היה בנם הבכור של איג הגדול, דוכס הפרנקים ורוזן פריז, אשר היה בנו של רובר הראשון, מלך צרפת, ושל הדוויג מסקסוניה, בתו של היינריך הראשון, מלך גרמניה. קאפה רצה להפוך לנזיר, ובשנת 980 העביר את שרידי הקדוש ואלרי לקתדרלה באמיין. לאחר שירש את אחוזותיו ותוארו של אביו, הפך לאציל החזק ביותר באותו הזמן בצרפת. איג כרת ברית עם שליטי גרמניה, ונשא לאישה את בתו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכך הייתה לו השפעה רבה על המלך הקרולינגי החלש לותר. לאחר מותם של לותר ב- 986 ושל בנו לואי החמישי ב-987, שכנע אדלברון ארכיבישוף ריימס אספה של אצילים לבחור באיג קאפה כמלך צרפת. הוא הוכתר כמלך צרפת בעיר נויון, פיקרדי ב-3 ביולי 987, והיה בכך לאדם הראשון ממשפחה שאינה מלכותית שמלך בצרפת, והראשון בשושלת הקאפטינגית. על אף שכוחו הצבאי היה מוגבל, והיה עליו לעיתים לבקש סיוע צבאי מדוכס נורמנדיה, בחירתו כמלך פה אחד העניקה לו כוח וסמכות מוסרית כלפי אציליו. המלך איג היה בעל נכסים ליד שארטר ואנז'ו. בין פריז ואורליאן היה המלך בעל אחוזות ונכסים בגודל של 1,000 קמ"ר. אלו היו גבולות סמכותו, ואם היה מעז לצאת מהם היה בסכנת מוות. מעבר לבסיס כוח זה היו עדיין מקומות אשר לא קיבלו את סמכותו הפאודלית. באזורי הספר היו 150 צורות של מטבע, ולפחות תריסר שפות. איחוד צרפת לכלל יחידה אחת הסתבר כמשימה קשה, והמצב גרם למאבק מתמיד בין המלך ובין אציליו הפאודלים. מלכותו של קאפה התאפיינה במאבקים בלתי פוסקים בינו ובין הוסאלים שלו על גבולות אזור הסן והלואר. מעבר לכך, מינויו של ארנולף, אחיינו של דוכס לוריין, גרם לסכסוך עם האפיפיור יוחנן החמישה עשר, שעדיין היה בשיאו כאשר נפטר קאפה בשנת 996, ונטמן בבזיליקת סן-דני בפריז. קאפה נשא לאישה את אדלאיד מאקיטן, בתו של הדוכס גיום מאקיטן. בנו, רובר השני, מלך אחריו. בזמן המהפכה הצרפתית, כאשר רצו המהפכנים להדגיש את מוצאו של המלך לואי השישה עשר ואת היותו כאחד האדם, נקרא המלך בפיהם "האזרח קאפה" על שם אבי אבותיו, איג קאפה, אשר הוכתר כמלך בהסכמה, ולא מלך מכוח מוצאו או מכוח צו אלוהי. מדיה וקבצים בנושא איג קאפה, מלך צרפת בוויקישיתוף איג קאפה, מלך צרפת, באתר "Find a Grave" (באנגלית) איג קאפה, מלך צרפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איג קאפה (938-996), מלך צרפת, דף שער בספרייה הלאומית
מינסטרלנד

מינסטרלנד (Münsterland) הוא אזור גאוגרפי בצפון-מערב נורדריין-וסטפאליה, אחת ממדינות גרמניה. את האזור ניתן לגדר גאוגרפית או היסטורית-תרבותית. מבחינה גאוגרפית, האזור הוא שטח מפרץ וסטפאליה שנמצא צפונית לנהר הליפה. מפרץ וסטפאליה (Westfälische Bucht) הוא מתקופת הקרטיקון ובו ניתן להבחין בצורה טופוגרפית בשל אדמתו השטוחה שמגודרת באדמה המתנשאת מעליה. מבחינה היסטורית-תרבותית, השטח של מינסטרלנד משתרע על השטח הדרומי של הנסיכות-בישופות של מינסטר (Oberstiftmünster). בשנת 1973 נוספו עוד שטחים וערים למינסטרלנד. התודעה ההיסטורית של מינסטרלנד די חזקה ומבוססת לרוב על האמונה הקתולית של תושבי האזור. העיר מינסטר היא המרכז הגאוגרפי, תרבותי, חברתי, כלכלי והרוחני של מינסטרלנד. אזור מינסטרלנד ידוע בארמונותיו, כנסיותיו ומנזריו המפוארים, שרובם נשמרו. בזכות האדמה השטוחה באזורים הצפוניים והמערביים, רכיבת אופניים הפכה לספורט פופולרי בקרב התושבים. ישנם מסלולים מסומנים רבים שעוברים בין האתרים באזור. עוד ייחוד אזורי הוא השפה או הסוציולקט מאזהמטה, שמדברים תושבי העיר מינסטר וסביבתה. הם משתמשים במילים של הסוציולקט לרוב בלי להרגיש אפילו, אך המבקרים לא יבינו אותם. מינסטר היסטוריה של מינסטר מדיה וקבצים בנושא מינסטרלנד בוויקישיתוף מינסטרלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טקטיקה

טקטיקה היא אופן ההוצאה לפועל של יעדים ומטרות להשגה באופן מיידי וקצר מועד. לדוגמה במלחמה – בחירת אופן פעולה קונקרטי, במטרה לזכות בניצחון בקרב ספציפי. זאת, להבדיל מאסטרטגיה, שהיא הצבת היעדים ארוכי הטווח ותכנון אופן הפעולה הכולל ומטרותיו. כך למשל ישנה אפשרות שצד מסוים יזכה בניצחון טקטי בקרב, אך יחווה הפסד אסטרטגי במלחמה בשל אי הגשמת היעדים במהלך הכולל של העימות. מכך נגזר הביטוי "ניצח בקרב אך הפסיד במלחמה". המונח משמש לא רק בהקשרים צבאיים אלא גם בהקשרים אזרחיים כגון כלכלה, שיווק, משחקים, משא ומתן, ספורט ותחומים רבים אחרים. אסטרטגיה צבאית ב. א. פרידמן, על הטקטיקה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2021 אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!" על מהירות בשדה הקרב, הוצאת מערכות ומודן דב תמרי, ‏הרהורים על הטקטיקה, מערכות 273–274, יוני 1980 ז. פון פרידמן, ‏הנשק והטקטיקה בהשפעת גומלין היסטורית, מערכות גיליון אשמורות, נובמבר 1939 ז. פון פרידמן, ‏הגאוגרפיה והטקטיקה, מערכות גיליון 1, אפריל 1940 גדעון, ‏מכתבים טקטיים, מערכות 101, יוני 1956 טקטיקה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הצבעה טקטית

הצבעה טקטית או הצבעה אסטרטגית היא הצבעה במערכת בחירות בה המצביע לא מצביע לבחירה המועדפת עליו לפי העדפותיו הכנות, אלא לבחירה אחרת כלשהי, כדי להגיע לתוצאה טובה יותר בעיניו. בכל שיטת בחירות מעשית קיימים מצבים בהם מצביעים יעדיפו הצבעה טקטית על-פני הצבעה לאפשרות העדיפה באמת בעיניהם. למשל, בשיטת הבחירות בישראל, מצביע התומך במפלגה קטנה מאוד עשוי להצביע למפלגה פחות חביבה עליו, בשל חששו שהמפלגה הקטנה לא תעבור את אחוז החסימה והצבעתו תרד לטמיון. במערכת של בחירה ישירה, אם ישנם שלושה מתמודדים, תומכיו של המועמד הפופולרי-פחות (על-פי סקרים מוקדמים) עשוים להצביע למועמד אחר, ולא זה העדיף בעיניהם, כדי שייבחר "הרע במיעוטו" (ההעדפה המשנית שלהם). לפי משפט גיבארד-סתרסוויט בכל הצבעה שיש בה יותר משני מועמדים ושיטת הבחירה אינה דיקטטורית (לא אדם מחליט מה תהיה התוצאה), קיימים מצבים בהם עדיף למשתתף להצביע בצורה טקטית. הצבעת מצפון מדיה וקבצים בנושא הצבעה טקטית בוויקישיתוף יוסי לוי, "הצבעה אסטרטגית" – כן או לא?, באתר "נסיכת המדעים"
קרופיבניצקי

קרופיבניצקי (באוקראינית: Кропивницький) היא עיר באוקראינה, במרכז רמת הדנייפר, מרכז מחוז קירובוהראד. בעבר נקראה העיר יליזבטגראד, זינובייבסק, קירובו וקירובוגראד. אוכלוסיית העיר מונה 258 אלף תושבים (2006). העיר משמשת כמרכז לתעשייה כימית ותעשיית מכונות חקלאיות, הגדולות ביותר בכל אוקראינה. השטחים שעליהם נוסדה העיר סופחו לאימפריה הרוסית לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1735–1739 והסכם ניש ב־1739. העיר נוסדה ב־1754 ונקראה בשם יליזבטגראד על שם אלישבע, אם יוחנן המטביל (ששמה ברוסית "יליזבטה"), פטרוניתה של הצארינה יליזבטה. העיר נבנתה כמבצר כדי להגן על הגבולות הדרומיים של רוסיה. מראש העיר תוכננה על ידי טובי האדריכלים. ב־1764 נהפכה למרכז חבל יליסבטגרד. בעקבות המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1787–1792 הגבול זז הרבה דרומה, והמבצר איבד מחשיבותו. לעומת זאת מיקום העיר היה בדרכים חשובות ועד מהרה המסחר התחיל לפרוח ביותר, ובכל שנה התקיימו ארבעה ירידים. ב־1922 הפכה העיר לחלק מרפובליקת אוקראינה הסובייטית אשר בברית המועצות. ב־1924 שונה שם העיר לזינובייבסק על שם גריגורי זינובייב, מראשי המפלגה הקומוניסטית. ב־1934 בעקבות סילוקו של זינובייב מהפוליטביורו, והאשמתו כטרוצקיסט וכבוגד על ידי סטלין והירצחו של סרגיי קירוב שונה השם לקירובו. בשנת 1939 שונה השם לקירובוגראד. בין 1941 ל־7 בינואר 1944 הייתה העיר בכיבוש גרמני. ומ־1991 היא מהווה חלק מאוקראינה העצמאית. ב־14 ביולי 2016 שינתה הראדה העליונה של אוקראינה את שם העיר לקרופיבניצקי במסגרת סדרת חוקים ששינו את שמות כל המקומות שנגזרו משמות של אישים ואירועים קומוניסטיים. השם מנציח את מרקו קרופיבניצקי (1840–1910), שחקן ומחזאי מפורסם באוקראינה, שנולד סמוך לעיר. הצעות אחרות לשם העיר היו "יליסבטהרד" (כמו השם שבו נוסדה), "סביאטו-יליסבטהרד" (כדי להדגיש שמדובר באליזבת הקדושה ולא בקיסרית רוסיה) ו"אינהולסק" (על שם נהר האינגול שהעיר נמצאת על גדותיו). על אף שינוי שם העיר, נותר שם המחוז "קירובוהראד" עד לתיקון נפרד שצריך לעשות לשם כך בחוקת אוקראינה. גריגורי זינובייב - מהפכן רוסי-יהודי, ממייסדיה וממנהיגיה של המפלגה הבולשוויקית הרוסית. זאב טיומקין - מנהיג ציוני אהרון שולוב - מייסד ומנהל גן החיות התנ"כי בירושלים ישראל פיסנוביץ' - קצין צוללת יהודי בחיל הים הסובייטי, גיבור ברית המועצות עמנואל בן-גוריון - סופר עברי יששכר בר ריבק - צייר ופסל אלכסנדר אוסמרקין - צייר, בעיר פועל מוזיאון לאמנות עם ציוריו. בולגריה דובריץ', בולגריה. מדיה וקבצים בנושא קרופיבניצקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרופיבניצקי קרופיבניצקי, ברשת החברתית פייסבוק קירובגרד (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית Kirovograd קרופיבניצקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Декомунізація крокує країною: Рада перейменувала Кіровоград на Кропивницький Парубій підписав постанову Рады про перейменування Кіровограда на Кропивницький Переименован Кировоград | Colta.ru, www.colta.ru
דסימוס ברטון

דסימוס ברטון (באנגלית: Decimus Burton;‏ 30 בספטמבר 1800 – 14 בדצמבר 1881) היה אדריכל ומעצב גנים אנגלי, אשר ידוע בעיקר בשל מעורבותו במיזמי פארקים בסגנון הקלאסי בלונדון, ובכלל זאת בניינים בגני קיו ובגן החיות של לונדון ובתכנון הערים ואתרי הנופש פליטווד, סיינט לאונרד וטאנברידג' וולס. ברטון תכנן פארקים רבים בתפישה של "גן אנגלי" שהתפתחה במאה ה-18. דסימוס נקרא בשם זה, שמשמעותו "עשירי" בלטינית מכיוון שהיה הילד העשירי להוריו. ברטון החל את הכשרתו כאדריכל בחברת תכנון ובנייה בניהול אביו, ג'יימס ברטון (1761–1837) ולאחר מכן עבד תחת חסותו של ג'ון נאש, עבורו הוא פיתח את תכנון "מרפסת קרונוול", ממול לריג'נטס פארק. המיזם הרציני הראשון שלו (1823) היה תכנון אולם תערוכות גדול, הקוליסאום, בקרבת הפארק (הבניין נהרס ב-1875 ובמקום קיים כיום בניין הקולג' המלכותי לרופאים). לאחר מכן, הוא הוזמן לתכנן את הגנים והבניינים של גן החיות של לונדון, הצמוד לפארק (בניין הלאמות, 1828, עם מגדל השעון - אינו משמש כיום לשיכון בעלי חיים, אלא כחנות; וכך גם בית הג'יראפות המאוחר יותר, 1834). מאוחר יותר החל עבודה בת כשלושה עשורים על גני קיו, בתחילה עבד על תכנון הגנים והשבילים ומאוחר יותר על הבניינים. החממה אשר תוכננה על ידו בשיתוף עם ריצ'רד טרנר הייתה בזמנו הגדולה בעולם, באורך 110 מטר, ברוחב 30 מטר ובגובה של כ-20 מטר. ברטון התמקד גם בתכנון העיר ואתר הנופש פליטווד בלנקשייר, אחרי שעבד עם אביו על אתר הנופש סיינט לאונרד באיסט סאסקס והרשים את יזם אתר הנופש בפליטווד. ברטון גם התגורר תקופת מה בפליטווד, בבית שתכנן בעיר. אתרים אחרים שתכנן: בנייני החברה הגאולוגית בבית סומרסט בית החולים בצ'רינג קרוס מדיה וקבצים בנושא דסימוס ברטון בוויקישיתוף דסימוס ברטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
זפוריז'יה

זפוריז'יה (באוקראינית: Запоріжжя, "מעבר לאשדים") היא עיר בדרום-מזרח אוקראינה המהווה את מרכז מחוז זפוריז'יה. העיר נמצאת על הנהר דנייפר ממול לאי חורטיצה - בסיסם הראשון של הקוזקים במאה ה־17. אוכלוסיית העיר מונה כ-740,000 תושבים (נכון ל-2018), וכמו כן בעיר קיימת קהילה יהודית. העיר נוסדה ב-1770 לאחר סיפוח השטח לרוסיה בעקבות מלחמת רוסיה-טורקיה. שמה הראשון של העיר היה אלכסנדרובסק על שם הנסיך אלכסנדר גוליצין. בסוף המאה ה־19 נבנתה בסמוך לעיר מסילת ברזל ממוסקבה לקרים, דבר שהוביל לפיתוחה המהיר של העיר. ב-1921 שונה שם העיר לזפוריז'יה על שם בסיסו הראשון של החיל הקוזקי, ששכן באי סמוך לעיר. ב-1927 נבנתה על נהר הדנייפר ליד העיר תחנת כוח הידרואלקטרית דנייפרוגס הגדולה ביותר בכל ברית המועצות, ובתי חרושת לאלומיניום וברזל. לפי מפקד האוכלוסין האוקראיני של 2001, 70.28% מתושבי העיר הם אוקראינים, ו25.39% הם רוסים. עם זאת, רוסית היא שפת האם של 56.8% מהתושבים, ואוקראינית של 41.6% מהם. העיר היא המרכז התעשייתי השלישי בגודלו באוקראינה. קיימים בשטחה כ-280 מפעלים, ביניהם מפעל רכב שייצר את הדגם זאפורוז'ץ, הנמצא כיום בבעלותו של תאגיד הרכב האוקראיני, וכן תעשיית מנועים למטוסים. ליד תחנת הכוח נבנה יישוב עירוני חדש שחובר לעיר העתיקה על ידי שדרות לנין באורך 13 ק"מ, אחד מהרחובות הארוכים בכל אירופה. הידיעות על יהודים באזור החלו בשנת 1846. הקהילה היהודית נפגעה בפרעות בשנים 1881 ו-1905. בשנת 1926 התגוררו בעיר למעלה מ-11 אלף יהודים. רבים מהקהילה היהודית בזפוריז'יה, אשר מנתה ערב מלחמת העולם השנייה כ-35,000 נפש, הושמדו על ידי הגרמנים מיד לאחר כיבוש העיר באוקטובר 1941. באתר ההריגה נמצאת שכונת מגורים ובמרכזה אנדרטה לזכר הנספים (הכתובת מדברת על אזרחים סובייטים שנרצחו, אך הכוונה ליהודי העיר). לאחר המלחמה חזרו יהודים לעיר, אולם תחת המשטר הקומוניסטי נמנעה כל פעילות דתית יהודית. רק לאחר נפילת ברית המועצות ועצמאות אוקראינה ב-1991, קמו מחדש מוסדות הקהילה, כולל מוסדות חינוך קטנים. ב-1995 שלח ארגון הג'וינט לקהילה את הרב נועם שלזינגר אשר שיקם את החיים הדתיים היהודים בעיר. מ-1997 החליף אותו שליח חב"ד, הרב נחום ערנטרוי. כיום, מונה הקהילה היהודית כ-10,000 יהודים בעיר ובמחוז. ברשות הקהילה היהודית קיימים בית ספר וגן ילדים מהמתקדמים והמצטיינים בעיר. ב-2012 הוקם בית כנסת ומרכז קהילתי חדש במרכז העיר "גימת רוזה", אשר החליף את בית הכנסת הישן שהוקם לפני 120 שנה ברחוב טורגנייבה 22. הקהילה מנהלת גם את הפעילות היהודית בערים ברדיאנסק ומליטופול. אוסטריה לינץ, אוסטריה גרמניה מגדבורג, גרמניה גרמניה אוברהאוזן, גרמניה צרפת בלפור, צרפת פינלנד לאהטי, פינלנד (מ־1953) רוסיה נובוקוזנצק, רוסיה ישראל אשדוד, ישראל גאורגיה זסטפוני, גאורגיה מדיה וקבצים בנושא זפוריז'יה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זפוריז'יה (באוקראינית, ברוסית ובאנגלית) זפוריז'יה, ברשת החברתית פייסבוק זאפוריז'ז'יה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית אתר העיר זפוריז'יה (אוקראינית) אתר הקהילה היהודית בזפוריז'יה על ספר שכתב הרב נועם שלזינגר על שנות השליחות בזפוריז'יה זפוריז'יה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מלחמות אתניות: הגרסה האוקראינית מפקד האוכלוסין הכל־אוקראיני של 2001: התפלגות האוכלוסיה לפי שפת אם, מחוז זפוריז'יה
לודגר

לודגר (Liudger) היה מיסיונר פריזי שחי במאה השמינית והתשעית לספירה. הוא יסד את המנזר הגדול בוורדן (Werden) ואת המנזר בהלמשטדט (Helmstedt). לודגר היה ההגמון הראשון של העיר מינסטר. לודגר (או לודגרוס) נולד בשנת 742 לספירה באוטרכט (שנמצאת כיום בהולנד) למשפחה נוצרית מהאצולה הפריזית. כבר בשנות ילדותו הוא הוכן לחיי כמורה. הוא התחיל את לימודי התאולוגיה בעיר הולדתו, ובגיל 24 נשלח ליורק, שם למד אצל אחד המלומדים המפורסמים של זמנו, אלקווין (Alkuin). מתחים בין שני השבטים הגרמאניים, הפריזים והאנגלים, הכריחו את לודגר לחזור לאוטרכט בשנת 772. לאחר שהוסמך ככומר, נשלח לודגר למסעו לנצר את הפריזים והסקסונים. בזמן מרד הסקסונים נגד קרל הגדול, עלה המיסיונר הצעיר לרגל לרומא ומונטה קאסינו. עם חזרתו הוא נשלח על ידי קרל הגדול להמשיך להטביל את השבטים הגרמאניים. הוא יסד את מנזר ורדן בשנת 799. ב־30 במרץ 805 הוא הוכתר כהגמון הראשון של מינסטר וזאת על ידי הארכיבישוף של קלן. לודגר נפטר ב-26 במרץ 809 בעת שביקר את אחת מקהילותיו ליד העיר בילרבק (Billerbeck). לודגר קבור במנזר אותו יסד בוורדן. בניגוד לדרכו המקובלת של קרל הגדול לנצר את הגרמאנים בכוח, חתר לודגר לכוח המילה. הוא גם לא הסתפק בניצור הנסיכים והאצולה אלא דאג לשכנע את העם עצמו. מדיה וקבצים בנושא לודגר בוויקישיתוף
אבק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אבק – חלקיקים מוצקים קטנטנים אבק קוסמי – אבק הקיים בחלל החיצון אבק (להקה) – להקת רוק מתקדם מבצע אבק – מבצע במלחמת העצמאות אבק שרפה – חומרים דליקים המשחררים בעת בעירתם אור, חום וגזים אבקה