laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלון גונן

אלון גונן (נולד ב-1966 בתל אביב) הוא שף ישראלי המתמחה בבישול צרפתי כפרי. הוא ידוע כמקדם את תעשיית היין הישראלי והוא כותב ומסקר אירועים בנושא עבור פורטל היין הישראלי. בנוסף, הוא משמש ככתב ומבקר יין באתר היין "אדום או לבן" וכותב מאמרים קבוע בנושא יין וקולינריה באתר "אקדמיק". גונן למד קולינריה בבית הספר תדמור במגמת בישול וקונדיטוריה. מקום עבודתו הראשון היה מסעדת "גראנד מונארק" בעיירה שארט בצרפת, שם התחיל כמתמחה אצל השף מישל מינייה ולאחר תקופת ההתמחות החל לעבוד במקום במשרה מלאה. גונן השלים לימודי יין בבית הספר "French Sommelier School". בשנת 2004 פתח את מסעדת "ספידו בר" במתחם נמל תל אביב אשר התבססה על שיתוף פעולה עם חברת "ספידו" והתמקדה באוכל ישראלי בריא. בשנת 2005 פתח את מסעדת "דון ויטו" באור יהודה, אשר הייתה מסעדת הגורמה הכשרה הראשונה באזור זה. בשנת 2006 פתח מסעדה בסגנון ספרדי יחד עם בן זוגו, רקדן הפלמנקו אורי כהן. המסעדה, "אל באריו", שילבה אוכל ספרדי עם מוזיקה ספרדית וריקודי פלמנקו.. בשנת 2010 פתח גונן מסעדה כשרה בבית מלון בקורסיקה עבור איש עסקים ישראלי. מדיה וקבצים בנושא אלון גונן בוויקישיתוף מדור "שף תשתה", Israel Wines - פורטל היין הישראלי אתר היין "אדום או לבן" "מאמרים מאת אלון גונן" באתר "אקדמיק" שחר בן פורת, ‏כשרקדן הפלמנקו פגש את השף הצרפתי, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2012 אביבה לוינסון, שף בשקט עם אלון גונן מאל באריו, אתר 2Eat, ‏19/10/2006
לומטיום פארי

לומטיום פארי (שם מדעי: Lomatium parryi) הוא עשב רב שנתי ממשפחת הסוככיים. הצמח נפוץ באזורים גבוהים במערב אמריקה, בפארקים לאומיים בארצות הברית ובעבר נאכל על ידי האוכלוסייה האינדיאנית המקומית. השם פארי ניתן לו לכבודו של צ'ארלס כריסטופר פארי (1823–1890), הבוטנאי הראשי של מחלקת החקלאות של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא לומטיום פארי בוויקישיתוף לומטיום פארי, באתר ITIS (באנגלית) לומטיום פארי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לומטיום פארי, באתר Tropicos (באנגלית) לומטיום פארי, באתר GBIF (באנגלית) לומטיום פארי, באתר The Plant List (באנגלית) לומטיום פארי, באתר IPNI (באנגלית) אודות הצמח תמונות ומידע ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לומטיום פארי".
שילה בנחביב

שילה בנחביב (באנגלית: Seyla Benhabib; נולדה ב-9 בספטמבר 1950) היא פילוסופית יהודיה אמריקאית, המשמשת כפרופסור לפילוסופיה ומדעי המדינה באוניברסיטת ייל. בנחביב נולדה באיסטנבול למשפחה מצאצאי יהדות ספרד שברחה בעקבות האינקוויזיציה הספרדית. בילדותה דיברה בלאדינו וטורקית ולמדה צרפתית, איטלקית ואנגלית מאמה. בתחילת שנות ה-70 קיבלה מענק ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס. עבודת התזה שלה " The Unity of Epistemology and Politics in the Thought of Thomas Hobbes" (אחדות האפיסטמולוגיה והפוליטיקה בהגותו של תומאס הובס) נכתבה בהנחיית אלסדייר מקינטאייר. בשנת 1977 היא סיימה דוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת ייל, עבודת הדוקטורט שלה "Natural Right and Hegel: An Essay in Modern Political Theory" (הזכות הטבעית והגל: מאמר בתיאוריה פוליטית מודרנית) נכתבה בהנחיית ג'ון אדווין סמית' (אנ'). בין השנים 1993 ל-2000 היא לימדה באוניברסיטת הרווארד. בשנת 2009 זכתה בפרס ארנסט בלוך. "שימוש בכוח-מאבק בכוח", בתוך זמנים: רבעון להיסטוריה ודמוקרטיה מספר 51-50, 1994 "רציונליות דיונית ודגמים של לגיטימיות דמוקרטית", זמנים, 50-51, (1994), עמ' 67–79. Dignity in Adversity: Human Rights in Troubled Times, (2011) Politics in Dark Times: Encounters with Hannah Arendt, (2010) Another Cosmopolitanism (Oxford University Press, 2006) The Rights of Others (Cambridge University Press, 2004) The Reluctant Modernism of Hannah Arendt (Rowman and Littlefield, 2003) The Claims of Culture (Princeton University Press, 2002) Democracy and Difference (Princeton University Press, 1996) Situating the Self: Gender, Community and Postmodernism in Contemporary Ethics (Routledge, 1992) Critique, Norm and Utopia (1986) דמוקרטיה דיונית ג'ודית באטלר קוסמופוליטיות שילה בנחביב, ברשת החברתית Goodreads דף הבית באתר אוניברסיטת ייל ריאיון עם בנחביב (באנגלית) קורות חיים של שילה בנחביב
אולריק פלסנר

אולריק פלסנר, או בשמו המלא ג'יימס יוהאן אולריק פלסנר (בדנית: James Johannes Ulrik Plesner;‏ 13 ביולי 1930 – 2 ביוני 2016) היה אדריכל ישראלי ממוצא דני. פלסנר נולד בפירנצה, ובגיל ארבע עבר עם הוריו לדנמרק. אביו היה צייר והיסטוריון דני שעשה בפירנצה את לימודיו לדוקטורט בהיסטוריה של ימי הביניים. אמו, אמנית ובת של יצרן ויסקי סקוטי, ברחה ממשפחתה לאיטליה, שם נפגשו השניים. בשנת 1938 נפטר אביו מדלקת התוספתן. אביו החורג, קאר קלינט, היה אדריכל ומעצב דני. לדברי פלסנר אימו הייתה קתולית מאמינה. הוא ראה עצמו כבודהיסט. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, עבר פלסנר ללמוד אדריכלות באקדמיה הדנית. לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון, קיבל הזמנה מהאדריכלית מינט דה סילווה (minnette de silva) לעבוד עמה בסרי לנקה בעקבות זכייתו בפרס שלישי בתחרות לעיצוב פסל לבודהה בניו דלהי. אחר כך היה שותפו של האדריכל ג'פרי באווה, ופתח משרד אדריכלים ובית ספר לאדריכלות. בסוף שנות השישים עזב את סרי לנקה לאחר שהשלטון בה התחלף לשלטון קומוניסטי. בסוף שנות השישים הגיע פלסנר לישראל לצורך תכנון מלון הילטון. במהלך הביקור פגש את הסטודנטית תמר ליבס (לימים פרופסור לתקשורת באוניברסיטה העברית). ליבס חזרה עמו לסרי לנקה. הם התחתנו, בסוף שנות השישים עזב פלסנר את סרי לנקה ועבר ללונדון, שם עבד במשך חמש שנים במשרד האדריכלות "arup associates". בסוף 1970 השתתף פלסנר בדיון על תוכנית אב לירושלים של אביה השמשוני וביקר את התוכנית על שאינה מתייחסת לירושלים כעיר ייחודית. בשנת 1972 עבר פלסנר לישראל עם משפחתו, ובשנת 1974 מונה על ידי ראש עיריית ירושלים טדי קולק למהנדס העיר ירושלים, והוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1976. הוא סייע בתכנון פרויקטים בעיר כגן בלומפילד, גן פעמון הדרור, ואולם הכדורסל במלחה, ששימש את קבוצת הפועל ירושלים. בסוף שנות השמונים תכנן את בית גבריאל שעל גדות הכנרת. לפלסנר ולליבס נולדו שלושה ילדים: דניאלה ומיה, שתיהן אדריכלות, שהיו שותפות במשרדו של אביהן, ויוחנן פלסנר, לשעבר חבר הכנסת מטעם קדימה, וכיום נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה. פלסנר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס ליפשיץ לירושלים יפה (1983), פרס אדריכלות מטעם קרן דרייר (1987), מדליית האקדמיה המלכותית אקרסברג עבור הישג אמנותי (1987), פרס ניקרדיט לאדריכלות (1987), פרס למרכז המסחרי הטוב ביותר באירופה (מרכז הילרוד שבדנמרק, 1993), פרס רכטר (יחד עם "ספקטור-עמישר אדריכלים") עבור התכנון הטוב ביותר בישראל (בית גבריאל, 1994), פרס יקיר ישראל (בית גבריאל, 1994), מדליית הנסן - הכבוד הגבוה ביותר לאדריכל בדנמרק (פברואר 2011), "אות העיצוב" 2007 על תכנון מרכז החתירה על-שם דניאל בתל אביב, ופרס יקיר עמותת האדריכלים המאוחדים בישראל (2015). In Situ. An architectural memoir from Sri Lanka. An autobiography published in Denmark in 2013 in both English and Danish. Aristo Publishing, 451 pages, illustrated. Plesner Architects - פלסנר אדריכלים - אתר האינטרנט של משרד האדריכלים Plesner in Sri Lanka נעמה ריבה, האדריכל אולריק פלסנר מת בגיל 85, באתר הארץ, 2 ביוני 2016 נעמה לנסקי, מלך הג'ונגל, באתר הארץ, 2 באפריל 2008 אדריכלים נודעים בעולם דוחים, דבר, 20 בדצמבר 1970
גן בלומפילד

גן בלומפילד הוא גן עירוני בירושלים. הגן מהווה חלק משרשרת גנים סביב אזור העיר העתיקה והסמוכים לו ביותר הם גן הפעמון שהוקם אחריו מעברו השני של רחוב דוד המלך וכן בוסתן קטן בשם "גן גוזלן" הגובל בגן ליד מלון המלך דוד. הגן תוכנן על ידי האדריכל אולריק פלסנר והוא נמצא בין רחוב דוד המלך לשכונות ימין משה ומשכנות שאננים. הגן נבנה בתרומת ברנרד ולואיס בלומפילד ממונטריאול ונחנך בשנת 1964. בקצהו הדרומי של הגן שוכנת מזרקת האריות המפורסמת שהוצבה שם ב-1989 כמתנה מטעם ממשלת גרמניה. בלב הגן קיימות גם מערות קבורה עתיקות של אנשים חשובים, מתקופת בית שני, למשל מערת הורדוס. מדרום לגן נמצא מתחם התחנה הראשונה וכן מתחיל פארק המסילה. ב-2014 נסלל בגן שביל אופניים המחבר בין פארק המסילה דרך הגן לכיוון מרכז העיר. סביב הגן קיימים מספר מבנים מוכרים כגון מרכז מורשת מנחם בגין, טחנת הרוח במשכנות שאננים וכן מלונות ופרויקטי דיור יוקרתיים לאורך רחוב המלך דוד והרחובות הסמוכים. ב-2014 הוצגה תוכנית להקים בגן סמוך לטחנת הרוח של ימין משה בית קפה המשקיף לגן. אך התוכנית בוטלה בשל התנגדות תושבי הסביבה. ב-2016 הוצגה תוכנית אחרת להקים בצפון הגן ליד מלון המלך דוד מרכז תרבות שישמש את הקרן לירושלים וכן את מועדון הצוללת הצהובה ואף צפוי להכיל בית קפה המשקיף לגן. גן בלומפילד באתר עיריית ירושלים. קברי בית הורדוס, אתר "הכול על ירושלים" ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Rock in Rio (אלבום)

Rock in Rio (מילולית: רוק בריו) הוא אלבום הופעה שהוקלט בברזיל על ידי להקת ההבי מטאל איירון מיידן ב-2001. הופעתם הייתה חלק מפסטיבל רוק בריו שנערך בברזיל. במהלך ההופעה איירון מיידן הופיעו בפני קהל המעריצים השני הגדול ביותר שלהם- 250,000 איש (כאשר רק בפסטיבל רוק בריו 1985 איירון מיידן הופיעו בפני מספר גדול יותר של מעריצים- 400,000 אנשים). האלבום הוקלט שנתיים לאחר חזרתם של ברוס דיקינסון ואדריאן סמית' ללהקה ושנה לאחר צאת אלבום הקאמבק, Brave New World. ההופעה בברזיל הייתה ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות שלהם "Brave New World Tour" שהתחיל עם צאת האלבום Brave New World. ההופעה מכילה ברוב חלקה הראשון שירים מהאלבום Brave New World, ואילו בחלק השני את רוב להיטה של הלהקה, כולל שני שירים מתקופתו של הסולן הקודם בלייז ביילי- "Sign of the Cross" ו-"The Clansman". ההופעה גם צולמה ושוחררה כ-DVD המכיל את כל ההופעה ובונוסים. כל ההכנסות ממכירת האלבום נתרמו למתופף הלהקה לשעבר, קלייב בר שנאבק במחלת הטרשת הנפוצה כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סטיב האריס, למעט כאשר מצוין אחרת.  כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סטיב האריס, למעט כאשר מצוין אחרת.  ברוס דיקינסון- שירה סטיב האריס- גיטרה בס אדריאן סמית'-גיטרה דייב מארי- גיטרה יאניק גרס- גיטרה ניקו מק'בריין- תופים מייקל קני- קלידים מידע על האלבום Rock in Rio באתר MusicBrainz מידע על האלבום Rock in Rio באתר AllMusic האלבום Rock in Rio באתר Discogs מילים לשירים "Rock in Rio", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) CAPIF certification search. ABPD album certifications. IFPI Germany gold/platinum database.
גביע אפריקה לאומות 2000

גביע אפריקה לאומות 2000 היה הטורניר ה-22 של גביע אפריקה לאומות. הטורניר נערך בניגריה וגאנה, אשר החליפו את זימבבואה כמארחת במשותף. מה-22 בינואר ועד ל-13 בפברואר 2000 בחסות קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. בטורניר זכתה נבחרת קמרון כאשר ניצחה את נבחרת ניגריה בגמר, 4–3 בדו-קרב בעיטות עונשין. הייתה זו זכייתה השלישית של קמרון בגביע. חמישה שערים דרום אפריקהשון ברטלט ארבעה שערים קמרון סמואל אטו קמרון פטריק מבומה מדיה וקבצים בנושא גביע אפריקה לאומות 2000 בוויקישיתוף
אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי

אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (ברוסית: Александр Николаевич Островский;‏ 12 באפריל 1823 – 14 ביוני 1886) היה סופר ומחזאי רוסי, חבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים. אביו של אוסטרובסקי שירת במערכת המשפטית, ואמו הייתה ממשפחת כמורה. היא נפטרה במהלך לידה כאשר אוסטרובסקי היה בן 4 בלבד. בשנת 1840 החל אוסטרובסקי ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, אך לא סיים את לימודיו כי לא ניגש לבחינות ועזב את הלימודים בשנת 1843. עד לשנת 1851 הוא שירת במערכת המשפטית. במקביל, בסוף שנות ה-40 של המאה ה-18, החלה הקריירה הספרותית שלו. בשנת 1849 הוא פרסם את המחזה הראשון שלו – הקומדיה "פושט רגל" (Банкрот). לצורך עלילת המחזה הוא השתמש באירועים שהיה להם עד במהלך עבודתו במערכת המשפטית. בהמשך, במשך תקופה של כ-40 שנים כתב אוסטרובסקי כ-50 מחזות, שהפכו לבסיס התיאטרון הרוסי. בשנת 1850 החל לעבוד במערכת של מגזין "מוסקביטיאנין" ("המוסקבאי"). בשנת 1859 הוא עבר לעבוד ב"סוברמניק". בשנת 1859 יצאה לאור אוסף היצירות שלו. האוסף התקבל בברכה בציבור, וקיבל ביקורות טובות. באותה שנה הוא סיים לעבוד על אחד המחוזות המפורסמים שלו – "סערה" (Гроза, "גְרוֹזָה"). בשנת 1873 הועלה המחזה "סנגורוצ'קה" (אודות הדמות הפולקלוריסטית-מיתולוגית באותו שם). באותה שנה היה בניין תיאטרון מאלי המוסקבאי, שבו הועלו רוב מחזותיו, בשיפוצים. לכן הוא התבקש לכתוב מחזה מוזיקלי שבו השתתפו שחקני התיאטרון ושחקני האופרה של תיאטרון בולשוי. המוזיקה למחזה נכתבה של ידי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי הצעיר. מאוחר יותר חיבר רימסקי-קורסקוב אופרה בשם נערת השלג לפי המחזה. רק בסוף חייו זכה אוסטרובסקי לרווחה כלכלית; הוא התחיל לקבל תמלוגים מהמדינה, ובשנת 1884 הוא התמנה למנהל בתחום רפרטואר התיאטראות של מוסקבה. ואולם אז כבר סבל מבעיות בריאות, והוא נפטר ממחלת לב בשנת 1886. מחזותיו של אוסטרובסקי מועלים על בימות התיאטרון ברוסיה עד היום. הם גם הוסרטו מעל 30 פעמים, כאשר הסרט הראשון על בסיס מחזה של אוסטרובסקי צולם כבר בשנת 1911. משרה ושכרה בצדה: קומדיה בחמש מערכות / א"נ אוסטרובסקי (עברית: א’ שלונסקי), מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1958. היער; משרה ושכרה בצדה; חכמים, היזהרו בטיפשותכם, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ו-1986. חסרת נדוניה: מחזה בארבע מערכות (1879) / אלכסנדר ניקולאיביץ’ אוסטרובסקי (מרוסית: רינה ליטוין; אחרית דבר: רינה ליטוין), תל אביב: י’ גולן, תשנ"ז-1997. כישרונות ומעריצים- תרגום:עידו ריקלין, הוצג בשנת 2007 בבית צבי בבימוי סלבה מלצב מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי בוויקישיתוף יצירותיו (ברוסית) אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אלכסנדר ניקוליויץ' אוסטרובסקי (1823-1886), דף שער בספרייה הלאומית אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי, באתר Discogs (באנגלית) אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי, בארכיון הבימה
נדים רוחאנא

נדים רוחאנא (בערבית: نديم روحانا; נולד ב-1950 בעספיא) הוא פסיכולוג חברתי ערבי-ישראלי. כיום משמש כפרופסור ליחסים בינלאומיים וניהול קונפליקטים באוניברסיטת טאפטס ומשמש כמנכ"ל "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי. רוחאנא סיים תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה ובסטטיסטיקה, תואר שני מאוניברסיטת מערב אוסטרליה ותואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של ויין בדטרויט. בין השנים 1984 ל-1986 לימד באוניברסיטת א-נג'אח בשכם, שם שימש כדיקן למחקר חברתי. אחר כך היה שנתיים תלמיד פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ולימד בבוסטון קולג'. בין 2001 ל-2004 לימד במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לימד במרכז וואט'רהאד ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1992 ל-2001. כמו כן לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס ובאוניברסיטת ג'ורג' מייסון. בשנת 2000 ייסד את "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי; משמש כמנהל המרכז מאז הקמתו. היה בין יוזמי ועורכי מסמך החזון הצהרת חיפה שפורסם בשנת 2007. בשנת 1997 יצא ספרו "Palestinian citizens in an Ethnic Jewish State: Identities in Conflict", בהוצאת אוניברסיטת ייל. דף הבית של רוחאנא, באתר אוניברסיטת טאפטס שוויון האזרחים הערבים בעקבות דוח ועדת אור, הרצאה במכון ון ליר Nadim Rouhana - Point of View Seminar on International Conflict Israel's Palestinians Speak Out ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Virtual XI

Virtual XI ("אחת עשרה וירטואלי") הוא אלבום האולפן ה-11 של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן. הוא יצא לאור ב-23 במרץ 1998, והוא האלבום השני והאחרון בו השתתף הסולן בלייז ביילי. האלבום חורג מעט מהסגנון הנהוג של איירון מיידן עקב השימוש המרובה בקלידים. הקלידים באלבום זה בוצעו על ידי בסיסט ומייסד הלהקה סטיב האריס ולא על ידי מייקל קני שנגן על הקלידים באלבומים הקודמים. בנוסף לאלבום יצא בשנת 1999 משחק מחשב של איירון מיידן בשם 'Ed Hunter'. מסע ההופעות תמך גם ביציאת האלבום וגם ביציאת המשחק למחשב. מסע הופעות זה, בדומה לקודם, התבטל בחלק מהמקומות עקב אלרגיה שתקפה את הסולן, בלייז ביילי. זהו האלבום השלישי שלא מכיל שיר שנושא את שם האלבום (שני הראשונים היו Piece Of Mind מ-1984 ו-The X Factor מ-1995). נכון לאפריל 2009, האלבום נמכר בקצת יותר ממיליון עותקים, מה שאומר שזהו אלבום האולפן הכי פחות נמכר שאיירון מיידן הוציאו. כאמור, השירים והליריקות חורגים מעט מהסגנון הרגיל של איירון מיידן, כנראה עקב השפעתו של הסולן בלייז ביילי. "The Angel and the Gambler" עוסק במישהו שלא מפחד לקחת סיכונים, "Lightning Strikes Twice" מבקש מאיתנו שלא לדחות משהו רק משום שהוא נראה בלתי סביר. "The Clansman" מספר על ניסיונם של הסקוטים לקבל עצמאות מבריטניה של ימי הביניים, "The Educated Fool" הוא שיר פילוסופי שעוסק בעובדה שעל כל בן אדם לקבל יותר ויותר אחריות כבוגר מבלי לקבל תשובות על החיים. "Don't Look to the Eyes of a Stranger" מראה את השקפת העולם של סטיב האריס לגבי הסכנות שקיימות בעולם מנקודת מבטו של אבא. השיר האחרון, "Como Estais Amigos" מוקדש לנופלים במלחמת פוקלנד בין בריטניה לארגנטינה. זהו האלבום היחידי בו השיר הסוגר של האלבום לא נכתב על ידי סטיב האריס. בנוסף, זהו אחד משני השירים היחידים של איירון מיידן ששמותם אינם באנגלית (השיר השני הוא "El Dorado" מהאלבום The Final Frontier). עם חזרתם של ברוס דיקינסון ואדריאן סמית' ללהקה בשנת 1999, רק השירים "Futureal" ו-"The Clansman" נשארו בסט של הלהקה בהופעות חיות- "Futureal" בוצע בסיבוב ההופעות של 1999, ואילו "The Clansman" בוצע בכל סיבוב הופעות של הלהקה בין השנים 1998–2003. כמו כן גרסה חיה של "The Clansman" מופיעה באלבום ההופעה Rock in Rio שהוקלט בשנת 2001. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סטיב האריס בנוסף למי שרשום, למעט השיר האחרון.  בלייז ביילי - סולן סטיב האריס - גיטרה בס דייב מארי - גיטרה חשמלית יאניק גרס - גיטרה חשמלית ניקו מק'בריין - תופים מידע על האלבום Virtual XI באתר MusicBrainz מידע על האלבום Virtual XI באתר AllMusic האלבום Virtual XI באתר Discogs האלבום Virtual XI באתר ספוטיפיי
יוניון ג'ק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יוניון ג'ק – שמו הנפוץ של דגל הממלכה המאוחדת יוניון ג'ק (ארצות הברית) – כינויו של הקנטון של דגל ארצות הברית כאשר הוא משמש כדגלון חרטום דגל האיחוד השוודי-נורווגי כאשר הוא שימש כדגלון החרטום של ציי המלחמה של האיחוד
אנייס ז'אווי

אנייס ז'אווי (בצרפתית: Agnès Jaoui; נולדה ב-19 באוקטובר 1964), היא שחקנית קולנוע, תסריטאית, במאית וזמרת יהודייה-צרפתייה, זכתה שש פעמים בפרס סזאר וכן בפרס "פסטיבל קאן". ז'אווי, נולדה באנטוני ליד פריז, בחבל איל-דה-פראנס[דרושה הבהרה] למשפחה מיהדות תוניסיה. האב הוברט ז'אווי האם ג'וזיאן (ג'יזה) זרח, התפרסמה בצרפת בשנת 1996 בהופעתה בתפקיד הראשי בקומדיה "דמיון משפחתי" בסרט שיתפה פעולה עם בן זוגה ז'אן-פייר בכרי איתו גם כתבה את התסריט לסרט ואף זכתה יחד איתו בפרס סזאר בקטגוריית התסריט הטוב ביותר. הופעתה זיכתה אותה גם במועמדות לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ב-1998 זכתה בפרס הסזאר בקטגוריית שחקנית המשנה על הופעתה בקומדיה המוזיקלית של אלן רנה "החיים הם שיר", וכן פרס סזאר בצוותא עם בעלה בכרי בקטגוריית התסריט הטוב ביותר. הסרט אשר הביא לפרסומה היה "על אהבה וטעמים אחרים" אותו ביימה וכתבה עם חברה לחיים. בסרט הופיעה בדמותה הראשית של השחקנית מאני, סרטה זכה להצלחה עולמית רחבה ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. העניקו לז'אווי בזכות הסרט את הפרס המרכזי בטקס פרסי הסזאר, פרס הסרט הטוב ביותר. כמו כן זכתה בפרס בקטגוריית התסריט הטוב ביותר לצד בעלה בכרי והייתה מועמדת לפרס הבמאי הטוב ביותר ולפרס השחקנית בתפקיד משנה באותו טקס פרסי הסזאר. הסרט זכה גם בפרס לומייר וז'אווי בפרס לומייר לבמאי הטוב ביותר. בשנת 2004 זכו בני הזוג בפרס התסריט הטוב ביותר במסגרת "פסטיבל הקולנוע בקאן" על תסריטם "תסתכלו עלי". בסרט אף הופיעו ז'אווי ובכרי בתפקידים ראשיים, ז'אווי הופיעה בדמותה של מורה לפיתוח קול, הסרט שהיה השני שלה בתור במאית היה מועמד ל"פרס דקל הזהב". דמיון משפחתי (1996) החיים הם שיר (1997) על אהבה וטעמים אחרים (2000) עשרים וארבע שעות בחיי אישה (2002) תסתכלו עלי (2004) חמישים אביבים (2017) מקום ציבורי (2018) על אהבה וטעמים אחרים (2000) תסתכלו עלי (2004) בואו נדבר על גשם (2008) מקום ציבורי (2018) מדיה וקבצים בנושא אנייס ז'אווי בוויקישיתוף אנייס ז'אווי, סרטונים בערוץ היוטיוב אנייס ז'אווי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנייס ז'אווי, באתר AllMovie (באנגלית) אנייס ז'אווי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנייס ז'אווי, באתר ספוטיפיי אנייס ז'אווי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנייס ז'אווי, באתר דיזר אנייס ז'אווי, באתר Discogs (באנגלית) אנייס ז'אווי, באתר Songkick (באנגלית) אנייס ז'אווי, באתר Genius אורי קליין, המבט שלה: שיחה עם שתיים מהבמאיות הבולטות בצרפת, באתר הארץ, 11 במרץ 2011
משרד המשפטים של רוסיה

משרד המשפטים של רוסיה (ברוסית: Министерство юстиции России) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על ענייני חוק ומשפט במדינה. המשרד אחראי לביצוע פסקי דין בהקשר לענישה בעבריינים באמצעות שירות בתי הסוהר הפדרלי, רישום ארגונים לא מסחריים לרבות סניפי ארגונים בינלאומיים וארגוניים בינלאומיים לא מסחריים וממשלתיים, ארגוני ציבור, מפלגות פוליטיות וארגוני דת. המשרד מעניק שירותי נוטריון וסנגוריה ציבורית ואחראי גם לרישום מעמד אזרחי (נישואים אזרחיים ועוד). ערך מורחב – משרד המשפטים של האימפריה הרוסית משרד המשפטים של האימפריה הרוסית הוקם על ידי הקיסר אלכסנדר הראשון ב-8 בספטמבר 1802 ברפורמה הממשלתית שהוא קידם בזמנו. אז גם נוצר תפקיד שר המשפטים כששר המשפטים כיהן גם כגנרל-פרוקורור של האימפריה הרוסית. בתקופת הצארים משרד המשפטים עסק במינוי שופטים ופיטורם ופיקח על פסיקותיהם. שר המשפטים הראשון היה גברייל דרז'אבין. ב-13 בדצמבר 1895 לאחריות משרד המשפטים הועבר מינהל הכלא הראשי. בעקבות מהפכת אוקטובר 1917, משרד המשפטים פורק. המשרד הממשלתי לענייני משפט בברית המועצות הוקם בתחילה בשם "קומיסריון המשפטים העממי". ב-30 בינואר 1928 הוחלט ששר המשפטים יכהן גם כתובע וגם כיו"ר בית המשפט העליון. ב-1936 הפרקליטות הופרדה מהמשרד והפכה לארגון נפרד. משרד המשפטים של הפדרציה הרוסית הוקם ב-23 בדצמבר 1991, לשר המשפטים הראשון של הפדרציה הרוסית מונה ניקולאי פיודורוב. באחריות המשרד נמצאים גופים כדוגמת: משרד התובע הכללי של רוסיה שירות בתי הסוהר הפדרלי שירות ההוצאה לפועל הפדרלי ערך מורחב – שר המשפטים של רוסיה שר המשפטים הרוסי הוא אחד משרי הממשל החשובים בממשלת רוסיה. מאז מאי 2008 עד ינואר 2020 כיהן בתפקיד שר המשפטים אלכסנדר ולדימירוביץ' קונובלוב עת הוחלף בקונסטנטין צ'ויצ'נקו. ארמון שובאלוב, שימש כבניין משרד המשפטים מהמאה ה-18 ועד שנת 1917 סמל משרד המשפטים לשעבר סמל השירות הפדרלי לפיקוח משפטי מדיה וקבצים בנושא משרד המשפטים של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד המשפטים של רוסיה (ברוסית) משרד המשפטים של רוסיה, ביישום טלגרם משרד המשפטים של רוסיה, ברשת החברתית VK האתר הרשמי של משרד המשפטים הרוסי האתר הרשמי של שירות בתי הסוהר הפדרלי של רוסיה האתר הרשמי של שירות ההוצאה לפועל הפדרלי, לשכת ההוצאה לפועל הרוסית Главное тюремное управление Российского государства, 1879 - октябрь 1917 гг.
בית השגריר הצרפתי

בית השגריר הצרפתי, הידוע גם כבית עבד אל-רחים, הוא מבנה לשימור השוכן ברחוב טולוז 1 בשכונת גבעת עלייה ביפו. את הבית תכנן האדריכל יצחק רפופורט עבור מוחמד עבד אל-רחים, אחד מנכבדי יפו שהיה ידוע גם כ"אבו חסן". הבנייה החלה בשנת 1935 בעלות של 50,000 לירות שטרלינג ונמשכה בתקופת המאורעות. הבית נבנה בסגנון הבינלאומי אגב שילוב מוטיבים של ארט-דקו ומזרחיים, והשתרע על פני 800 מ"ר. מתחת למבנה הוקם חניון לשלוש מכוניות וסביבו נשתלה גינה ובה בריכת נוי. הבעלים, שהיה ממנהיגי היישוב הערבי ביפו, עזב עם משפחתו את הארץ בפרוץ מלחמת העצמאות וגלה לביירות, בעוד הוא משאיר בידי ידידו, אדריכל רפפורט, ייפוי כח בלתי חוזר על כל רכושו בארץ ישראל. בשנת 1949 מכר רפפורט בשמו ועבורו את הבניין (במקביל למימוש נכסים אחרים שלו) לממשלת צרפת, ומאז משמש המבנה כמשכנו הרשמי של שגריר צרפת בישראל. בשנת 1954 פגש רפופורט את עבדול רחים בנמל נאפולי ומסר לידיו שתי מזוודות מלאות במלוא התמורה שקיבל עבור הרכוש שנמכר. מדיה וקבצים בנושא בית השגריר הצרפתי בוויקישיתוף תמונות המבנה באתר רפפורט אדריכלים אסתר זנדברג, הבתים שנשכחו ליד הים, באתר הארץ, 28 ביוני 2006 אחמד משהראווי, כשביפו נסעו בקדילאקים, באתר nrg‏, 16 באוגוסט 2001 כשביפו נסעו בקדילאקים - בבית השגריר הצרפתי התגורר פעם המוכתר של יפו ואיתו הדגים
זלמן עמית

זלמן עמית (Zalman Amit; נולד ב-1934) הוא פסיכולוג ופעיל פוליטי ישראלי-קנדי, חוקר התמכרות, פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה במכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית באוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול. כיום פועל כאמן. עמית נולד בשנת 1934 בארץ ישראל, שאליה עלו הוריו מפולין ב-1932. למד בתיכון חדש בתל אביב ובין השנים 1952 ל-1954 שירת בנח"ל. אחרי השירות הצטרף לקיבוץ חוקוק, שבו היה חבר במשך 14 שנים. את לימודיו החל באוניברסיטת ויילס (אנ') שבבריטניה, והמשיך אותם באוניברסיטת מקגיל שבקנדה, שם סיים את שלושת תאריו. מחקר הדוקטורט שלו, בהנחיית הפסיכולוגית ד"ר מוריאל שטרן (Muriel Stern), עסק במנגנונים במוח העוסקים בהתמכרות לסמים, בעיקר אלכוהול. לאחר שסיים את הדוקטורט לימד במשך שנתיים באוניברסיטת תל אביב, וסיים ללמד בה בשנת 1972 בדרגת מרצה בכיר. באותה שנה חזר לקנדה ולימד באוניברסיטת קונקורדיה, שם קיבל דרגת פרופסור מן המניין בשנת 1978. בשנת 2000 פרש לגמלאות מן האוניברסיטה כפרופסור מחקר אמריטוס (Distinguished Professor Emeritus). מחקריו של עמית עוסקים במנגנונים הנוירולוגים הקשורים להתמכרות לסמים, בעיקר לאלכוהול. הוא פרסם ארבעה ספרים, כ-40 פרקים בספרים וכ-300 מאמרים מדעיים בכתבי עת אקדמיים. הוא שימש כמנחם של 34 תלמידי דוקטורט (בהם פרופ' שמעון עמיר) ו-40 תלמידי תואר מוסמך. עמית זכה בפרס החוקר הלאומי בתחום הבריאות והרווחה בקנדה (National Health Research Scholar award, Health and Welfare). עמית הוא מהמייסדים של ארגון הידידים הקנדים של שלום עכשיו ("Canadian Friends of Peace Now"). הוא היה פעיל זמן מה בגוש שלום ואף חבר במזכירות הארגון. הוא בין המייסדים של "Alliance of Concerned Jewish Canadians", ארגון שמאל יהודי בקנדה. הוא מפרסם ביחד עם ד"ר דפנה לויט מידעון אינטרנט אודות הסכסוך במזרח התיכון. כתב עם ד"ר לויט ספר אודות(הקישור אינו פעיל) תהליך השלום שאמור לצאת בשנת 2011. היה נשוי לד"ר אן סאת'רלנד-עמית (לבית רדפרן) (1938–2009), פסיכולוגית, במשך 34 שנים, עד מותה. אב לארבעה. מתגורר בקינגסבורג שבנובה סקוטיה. Israeli Rejectionism: The Secret History of the Middle East Peace Process Stay slim for good / Zalman Amit and E. Ann Sutherland ; with [editor] Andrew Weiner. New York : Walker, 1976. Stop Smoking for Good, Walker & Company, 1976 Guide to intelligent drinking / by Zalman Amit and E. Ann Sutherland with Andrew Weiner. New York : Walker, 1977. Phobia free : how to fight your fears / E. Ann Sutherland and Zalman Amit with Andrew Weiner. New York : Stein and Day, 1977. An Evening With Woodturner Zalman Amit Ann Sutherland-Amit: Obituary, Legacy.com.