laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נגה (כתב עת)

נֹגה היה כתב עת פמיניסטי שיצא לאור בישראל בשנים 1980–2005, בהוצאת עמותת נֹגה. עורכות כתב העת היו רחל אוסטרוביץ, מירה אריאל, רחל גיורא, אראלה דאור ומירי קרסין. על פי תעודת הרישום של העמותה, שמו המקורי של כתב העת היה לילית, שייתכן והושאל מכתב העת הפמיניסטי היהודי האמריקאי בשם זה. השם "נגה" מזוהה עם סמלה של ונוס (♀), שהוא גם הסימול האסטרונומי של כוכב הלכת נוגה וגם הסימול הביולוגי של נקבה. ב-25 שנות קיומו של כתב העת יצאו לאור 43 גיליונות. כתב העת כלל חדשות על הנעשה בידי נשים ולמען נשים, מאמרים שעסקו בנשים בהיסטוריה, באפליית נשים ובפוליטיקה הישראלית מנקודת מבט נשית. עם הכותבים בכתב העת נמנו דפנה יזרעאלי, תמר אלאור, סילביה פוגל-ביז'אווי, נורית כהנא, יהודית בובר-אגסי, מרשה פרידמן, רקפת זהר, אהוד עין-גיל ועוד. כתב העת שימש גם במה ליצירות של נשים, במדורים "חדר משלה" (לכותבות) ו"שער משלה" (לאמניות). בגיליונו הראשון התפרסם הסיפור הקצר "קריעה", שהוא ראשית דרכה הספרותית של ברכה סרי. לאחר פריצתה של האינתיפאדה השנייה הצטרפה עמותת נגה לקואליציית נשים לשלום. אוסף מאמרים מתוך נֹגה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח לאה ענבל, אנחנו לא קורעות חזיות, כותרת ראשית, 24 באוגוסט 1983, (המשך), כותרת ראשית, 24 באוגוסט 1983 תעודת רישום 1982 - נגה (ע"ר).pdf, באתר www.guidestar.org.il "Mission". Lilith Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-07. ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלון מוצב

אֵלוֹן מֻצָּב הוא אתר מקראי הממוקם ליד העיר שכם, בו נמשח אבימלך, למלך על ידי בעלי שכם. בתרגום יונתן תרגם ”מֵישַר קָמָתָא” ובתרגום לעברית מישור המצבות. בעקבות תרגום יונתן מפרש רש"י: ”מישור שהיו בו מצבות”. תרגום השבעים תרגם ”שמא המצבה”. יאיר זקוביץ סובר, כי האבן אשר הונחה מתחת לעץ האלון שימשה כמצבה. אחרים גורסים כי השם אלון מצב הוא שם נוסף לעץ הקדוש המופיע בסיפור משיחת אבימלך, אלון מעוננים. יש הסוברים כי הכתוב מספר על עץ קדוש שהמצבה הונחה לידו. לדעת אחרים אין לזהות את העץ עם האלה אשר בשכם, המוזכרת בספר יהושע, פרק כ"ד, אשר במקום זה כרתו בני ישראל ברית עם אלוהים כדוגמת הברית שנכרתה בסיני. לדעת יאירה אמית מסורות האבות וכיבוש ארץ ישראל בידי יהושע, מתארות את המקום מחוץ לעיר ולא במרכזה. אחרים תומכים בטענה כי האלה הנזכרת בספר יהושע, פרק כ"ד היא אלון מורה, הנזכר בספר בראשית, פרק י"ב, אֵלוֹן מֻצָּב ואלון מעוננים הנזכרים בספר שופטים, פרק ט'. השם אלון התפרש גם כעץ אלון שמקום בו צמח היה למרכז פולחני ניחוש. עצים אשר שימשו כמקום מרכזי בו קיבלו הכוונה מהאלים, היה ידוע במרחבי המזרח הקדום. בדרך כלל שמות מכילים את השם אלון היו מורים על מקום פולחן, עוד מימי התקופה הכנענית. במקרא מוזכרים גם אלון מורה, אלון מעוננים, אלון תבור, אלון בכות. כל אלה נזכרים בתנ"ך באירועים הקשורים בפולחן.. נורית ליסובסקי, על עצים ועל ה'מקום': מאפיינים תרבותיים, טבעיים וחזותיים של הנוף המקודש בארץ ישראל, קתדרה: כתב עת לתולדות ארץ ישראל וישובה, ירושלים, יד יצחק בן צבי, חוברת 111, תשס"ד, עמ' 74-41. על עצים קדושים בספרות היהודית (אורכב 20.06.2009 בארכיון Wayback Machine) מחבר: זהר עמר, אוניברסיטת בר-אילן. ספר שופטים, פרק ט', פסוק ו' יאיר זקוביץ, עולם התנ"ך: יהושע, תל אביב, דוידזון עתי, 1994, עמ' 220. יאירה אמית, עולם התנ"ך: שופטים, תל אביב, דוידזון עתי, 1994, עמ' 85. אברהם אהוביה, וירא אלהים אל יעקב עוד (בראשית ל"ה, א-טו), בית מקרא: כתב עת לחקר המקרא ועולמו, ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"ח, עמ' 99. אמוץ דפני, עצים מקודשים בישראל, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 2010, עמ' 17. ראו: זהר עמר, על העצים הקדושים בספרות היהודית, באתר אוניברסיטת בר-אילן. ראו: אבי שמידע, צבי שמיר ומיכאל וינברג, עצים קדושים וקשישים בישראל, באתר סנונית.
הסיעה המקסימליסטית בארץ ישראל

הסיעה המקסימליסטית בארץ ישראל הייתה, בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, סיעת אופוזיציה פוליטית בתוך התנועה הרוויזיוניסטית, העורף הרעיוני ל"ברית הבריונים", שהתנגדה לקו המתון של מנהיג התנועה, זאב ז'בוטינסקי ודגלה במעבר מציונות מעשית ו"פוליטית" לציונות "צבאית" - גיבוש כוח צבאי שימרוד בכובש הבריטי, יכבוש את הארץ מידיו ויכונן ריבונות יהודית בארץ ישראל. על ראשי הסיעה בארץ נמנו אב"א אחימאיר, אורי צבי גרינברג ויהושע ייבין. בפולין עמדו בראשה מנחם בגין, ישראל אלדד ויוסף כצנלסון. בווינה הנהיגו את הסיעה זאב פון וייזל ופנחס הלר. יוסי אחימאיר, הברית נגד הבריטים בתוך, בית אבא - ארכיון אב"א אחימאיר ברמת גן
נורברטו הפלינג

נורברטו הפלינג (בלועזית: Norberto Höfling‏; 20 ביוני 1924 - 18 באפריל 2005) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי רומני. הפלינג נולד בצ'רנוביץ שברומניה והתחיל את הקריירה שלו בכדורגל הרומני בקבוצה דינמו צ'רנוביץ, ממנה עבר (צ'רנוביץ צורפה לברית המועצות) לכרמן בוקרשט ולאחר פירוקה לצ'יוקנול בוקרשט בעונה 1947/1948, שם הבקיע 24 שערים במהלך 33 משחקים. בשנים 1945 - 1947 שיחק גם בנבחרת רומניה בכדורגל. הוא עזב את רומניה, כדי לשחק בהונגריה ולאחר מכן עבר לשחק באיטליה עד 1956. ב-1957 התחיל קריירה של מאמן כדורגל בקבוצה הבלגית קלאב ברוז', שם עבד עד 1963, כשעבר לשנה אחת לאימון של הקבוצה ההולנדית פיינורד. לאחר פיינורד שב הפלינג לבלגיה, כדי לאמן את קבוצת R. White Daring Molenbeek. ב-1967 חזר לשנה אחת לאמן את קלאב ברוז' ובשנה שלאחר מכן אימן את אנדרלכט. אחרי אנדרלכט אימן שלוש שנים נוספות ב-R. Daring Club Molenbeek, ארבע שנים ב-A.S.V. Oostende K.M., שנה אחת בגנט וסיים באיטליה, באימון של Aurora Pro Patria 1919 בעונת 1980 - 1981. מדיה וקבצים בנושא נורברטו הפלינג בוויקישיתוף נורברטו הפלינג, באתר Transfermarkt נורברטו הפלינג, באתר WorldFootball.net פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt קריירת האימון וביוגרפיה של הפלינג (בהולנדית) קריירה של הופלינג ככדורגלן מחוץ לרומניה (באיטלקית)
ויטפילד

האם התכוונתם ל... בוורלי ויטפילד – שחיינית אוסטרלית ג'ון ויטפילד – שחקנית אנגלייה הנרי וייז ויטפילד – המשנה למושל הונג קונג מיטשל ויטפילד (אנ') – שחקן יהודי-אמריקאי מל ויטפילד – אתלט אמריקאי ויטפילד (ניו יורק) (אנ') – עיירה במדינת ניו יורק
ריסטם פאשא

דאמאט ריסטם פאשא אופוקוביץ' (טורקית: Damat Rüstem Paşa; ‏1500 – 10 ביולי 1561) היה מדינאי עות'מאני ממוצא קרואטי. שירת כווזיר גדול תחת שלטונו של הסולטאן סולימאן הראשון (המפואר). נשא את התואר דאמאט עקב נישואיו לבתו של הסולטאן מיהרימה. נולד בעיירה סקראדין בקרואטיה. בילדותו נלקח לקונסטנטינופול, שם פיתח קריירה צבאית וניהולית עשירה. ב־26 בנובמבר 1539 נישא למיהרימה סולטאן, בתו היחידה של סולימאן המפואר. ריסטם פאשא מילא את תפקיד הווזיר הגדול פעמיים – בין השנים 1544–1553, ולאחר מכן בין השנים 1555–1561 (עד יום מותו). במהלך תפקידו צבר הון רב, אשר את חלקו תרם לבניית מבני ציבור, מסגדים וקרנות צדקה. ביום מותו, רכושו של ריסטם פאשא מנה 815 חלקות אדמה ברומליה ואנטוליה, 476 טחנות קמח, 1,700 עבדים, 2,900 סוסי מלחמה, 1,106 גמלים, 800 ספרי קוראן ועוד. מסגד ריסטם פאשא (אנ'), הממוקם ברובע פאתיח (Fatih) באיסטנבול, נבנה לכבודו של ריסטם פאשא, בתכנונו של האדריכל הראשי של הסולטאן, מימאר סינאן. מאשתו מיהרימה סולטאן נולדו לריסטם פאשא בת ושני בנים: איישה הימאשה סולטאן, סולטאנזאדה עות'מאן ביי וסולטאנזאדה מהמט ביי. בסדרת הטלוויזיה "הסולטאן", את תפקידו של ריסטם פאשא מגלם השחקן הטורקי אוזן גובן. מדיה וקבצים בנושא ריסטם פאשא בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט קובאלק

רוברט קוּבָאלֶק (בפולנית: Kuwałek;‏ 1966 - 5 ביוני 2014) היה היסטוריון פולני שעסק בעיקר בחקר הקהילה היהודית בלובלין ותהליך השמדתה בשואה. הועסק כחוקר במוזיאון המדינה במיידנק, הקים וניהל את מוזיאון ההנצחה בבלז'ץ. רוברט קובאלק נולד בלובלין, סיים את לימודיו באוניברסיטה הקתולית בלובלין בתחום לימודי היסטוריה. תזת התואר השני שלו הייתה "ארגון הציונים הכלליים בלובלין בתקופה 1926-1939" נכתב תחת פיקוחו של פרופ' רישרד בנדר. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בארכיון המדינה בלובלין, שם עסק בעיקר במחקרים בנושא של הקהילה היהודית בלובלין. כן הועסק בשנים 1995 - 1999 כמורה להיסטוריה בבתי ספר תיכון. בשנת 1999 הפך לעובד של מחלקת המחקר של מוזיאון המדינה במיידנק. בשנים 2004 - 2007 הועסק כמנהל של המוזיאון - אתר ההנצחה בלז'ץ שהוא סניף מקומי של מוזיאון המדינה במיידנק. הוא הוביל לפתיחתו של אתר זה, והפך אותו לנקודה חשובה על המפה של אתרי זיכרון ההשמדה באזור לובלין. הוא היה מעורב בעבודה עם הקהילה המקומית באמצעות יישום של פרויקטים חינוכיים בשיתוף פעולה עם בתי ספר מבלז'ץ ויישובים אחרים בסביבה. בשנת 2007 רוברט קובאלק חזר לעבודתו במחלקת המחקר של מדינת המוזיאון במיידנק. בשנים האחרונות עסק במחקר על נושאים הקשורים להשמדת היהודים באזור לובלין במהלך מבצע ריינהרד. ביוני 2014 נמצאה גופתו בעיר לבוב באוקראינה. לא נמסרו פרטים על סיבת מותו . רוברט קובאלק היה סגן-נשיא האגודה לידידות ישראל-פולין בלובלין ונשיא מרכז האיגוד האירופי "Heritage and Contemporaneity". בשנת 2008 העניק לו נשיא פולין אות כבוד בתחום של קידום של היסטוריה ותרבות היהודיות. בשנת 2014 הוענקה לו מדליה של מרד גטו ורשה על ידי איגוד ותיקי המלחמה יהודית וקורבנות מלחמת העולם השנייה. Das Vernichtungslager Belzec - מחנה ההשמדה בבלז'ק, 2014, הוצאת Metropol Verlag From Lublin to Belzec: Traces of Jewish Presence and the Holocaust: in South-Eastern Part of the Lublin Region, הוצאת Ad Rem The Album of Lublin, Walking through the Old and the Comtemporary City (פולנית), יחד עם Grazyna Jakiminska, הוצאת Ad Rem הגטו בלובלין מדיה וקבצים בנושא רוברט קובאלק בוויקישיתוף רוברט קובאלק (1966–2014) - קורות חייו (באנגלית) הספד על אובדנו של אחד משלנו (באנגלית) באתר H.E.A.R.T אמיר השכל מחנה מיידאנק על פי רוברט קובאלק, 2007 אמיר חצרוני, תפסיקו לשאול למה התקשורת הזרה לא מכסה את החטיפה, nrg 2014 רוברט קובאלק, ברשת החברתית פייסבוק הודעה על מותו (באנגלית)
גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג

גיוֹם ז'אן ז'וזף מארי (בצרפתית: Guillaume Jean Joseph Marie; נולד ב-11 בנובמבר 1981), הוא נסיך לוקסמבורג ויורש העצר של שליט לוקסמבורג, אביו, אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג. גיום הוא יורש העצר מאז מונה אביו לדוכס הגדול בשנת 2000. הוא מיועד לרשת את הכתר תחת השם גיום החמישי. גיום נולד בלוקסמבורג סיטי, כבנו הבכור של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה תרזה מסטרה. לגיום ארבעה אחים צעירים ממנו. סבו הוא ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג. גיום היה חניך בתנועת הצופים מאז גיל 8 ופעיל בתנועה במשך שנים רבות עד היום. הוא למד בבית ספר תיכון "רוברט שומן" בלוקסמבורג, בקולג' "Alpin International Beau Soleil" ובבית הספר הפרטי "לה רוזי" בשווייץ. הוא רכש הכשרה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית באנגליה. לאחר מכן למד ביוניברסיטי קולג' בדרהאם, ובאוניברסיטת ברונל בלונדון. ב-2009 קיבל תואר ראשון ב-"Institut Albert-le-Grand" באנז'ה, צרפת. גיום ממלא משנת 2000 מספר תפקידים במסגרת תפקידו כיורש עצר. הוא יו"ר של כבוד בוועדה לפיתוח כלכלי של לוקסמבורג מ-2001. היה פעיל בקרן קרייזברג למען נכים. ייצג את לוקסמבורג בטקסים בינלאומיים כגון חגיגות להולדתו של כריסטיאן, נסיך דנמרק ב-2006, יום הולדתה של סוניה, מלכת נורווגיה ב-2007, ויום הולדתו של וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ב-2007. ב-2012 נישא לרוזנת סטפני דה לנואה מבלגיה. גיום וסטפני חולקים מוצא משותף, כך שסטפני ואביו של גיום הם בני דודים מדרגה שביעית. ב-10 במאי 2020 נולד בנם הראשון, שנקרא בשם שארל ז'אן פיליפ ז'וזף מארי גיום. בשנת 2021 נבחר גיום ליו"ר קרן הצופים העולמית התומכת בארגון הצופים העולמי, לאחר שמאז שנת 2017 היה חבר בוועד המנהל של הקרן. גיום דובר לוקסמבורגית, צרפתית, אנגלית, גרמנית וספרדית. מדיה וקבצים בנושא גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג בוויקישיתוף גיום, נסיך לוקסמבורג, באתר הרשמי של הדוכס הגדול (בצרפתית) הארץ, אחרי עשרות שנים, חתונה מלכותית בלוקסמבורג הזעירה, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2012 Foundation Board announces new Chair, worldscoutfoundation.org חשבון הטוויטר הרשמי של החצר הדוכסית
אלון תבור

אֵלוֹן תָּבוֹר, הוא שמו של עץ המופיע בתנ"ך, בספר שמואל א', בסיפור שלושת האותות שנותן שמואל הנביא לשאול לאחר שמשחו למלך. תרגום יונתן, מתרגם את אלון תבור למישר תבור כלומר מישור התבור. כך גם רד"ק: ”כתרגומו מישר תבור”. זיהוי מקומו של אלון תבור לפי המקרא הוא מדרום לקבר רחל. לפי תרגום יונתן יש הגורסים כי אֵלוֹן נגזר מהמילים אֵל ואלוהות וזאת מפני שהקדמונים ייחסו גם קדושה לעצים אלו. אחרים סוברים כי אלון תבור הוא בעצם עץ אלה מפורסם, שהיה קיים בין רמה לגבעה. יש הסוברים כי אלון תבור הוא תומר דבורה (ספר שופטים, פרק ד', פסוק ה') ובעל תמר (ספר שופטים, פרק כ', פסוק ל"ג). אחרים מזהים את מקומו בח'רבת ארחא צפונית לתל אל פול. השם אלון התפרש גם כעץ אלון שמקום בו צמח היה למרכז פולחני ניחוש. עצים אשר שימשו כמקום מרכזי בו קיבלו הכוונה מהאלים, היה ידוע במרחבי המזרח הקדום. בדרך כלל שמות בהם מופיע השם אלון היו מורה שם זה על מקום פולחן, עוד מימי התקופה הכנענית. במקרא מוזכרים גם אלון מורה, אלון מעוננים, אלון מוצב, אלון בכות, כל אלה נזכרים בתנ"ך באירועים הקשורים בפולחן. שם העץ הונצח בשמו של בית ספר שדה של החברה להגנת הטבע בגליל התחתון. זהר עמר, על העצים הקדושים בספרות היהודית (אורכב 20.06.2009 בארכיון Wayback Machine), אוניברסיטת בר-אילן שמואל א', י', ג'. משה צבי סגל, ספרי שמואל, ירושלים, קריית ספר, 1987, דף ע"ה שמעון בר אפרת, מקרא לישראל: שמואל א', ירושלים, מאגנס, 1996, עמ' 144. חיים גבריהו, אנציקלופדיה מקראית: כרך א', ירושלים, מוסד ביאליק, 1950, עמ' 329. אמוץ דפני, עצים מקודשים בישראל, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 2010, עמ' 17. ראו: זהר עמר, על העצים הקדושים בספרות היהודית, באתר אוניברסיטת בר-אילן. ראו: אבי שמידע, צבי שמיר ומיכאל וינברג, עצים קדושים וקשישים בישראל, באתר סנונית.
ניל"י (פירושונים)

ניל"י הם ראשי התיבות של הביטוי נצח ישראל לא ישקר שמקורו בספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק כ"ט: "וְגַם נֵצַח יִשְׂרָאֵל לֹא יְשַׁקֵּר וְלֹא יִנָּחֵם כִּי לֹא אָדָם הוּא לְהִנָּחֵם". האם התכוונתם ל... ניל"י – ארגון שפעל ביישוב העברי בארץ ישראל בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ועסק בריגול כדי לסייע לצבא הבריטי לכבוש את הארץ מידי האימפריה העות'מאנית מוזיאון ניל"י - מוזיאון השוכן בבית אהרנסון, שהיה ביתה של משפחת אהרנסון בזכרון יעקב אות ניל"י – אות שירות שהעניקה מדינת ישראל לכל מי שהיה חבר ניל"י בשנים 1915–1917, ראו אות שירות (ישראל)#אות ניל"י ניל"י (יישוב) – התנחלות ויישוב קהילתי בעל אופי חילוני באזור דרום-מערב השומרון, נוסד ב-1981 גבעת ניל"י – מושב בצפון ישראל ליד זכרון יעקב השייך למועצה האזורית אלונה, נוסד ב-1953 חפ"ק ניל"י – יחידה של השב"כ שמטרתה הריגת כל פעילי חמאס שלקחו חלק במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023
הדחיפה של פארדו

הדחיפה של פארדו הייתה תמרון אווירי שבוצע על ידי קפטן בוב פארדו (באנגלית: John R. "Bob" Pardo) וסרן סטיב ויין במטרה לדחוף את מטוס הפנטום של בן הזוג שלהם שנפגע קשות במסגרת מבצע רעם מתגלגל במהלך מלחמת וייטנאם. מבנה של זוג מטוסי פנטום F-4D מטייסת הקרב 433 של כנף הקרב 8 בבסיס אובון של חיל האוויר התאילנדי המלכותי ונשלח לתקיפת מפעל פלדה בצפון וייטנאם, צפונית להאנוי במרץ, 1967. הטייסים במבנה היו קפטן בוב פארדו שטס יחד עם סרן סטיב ויין ובן המבנה שלו קפטן ארל אמאן, שטס יחד עם סרן רוברט יוטון. ב-10 במרץ 1967, השמים היו נקיים לטובת ביצוע יעף הפצצה, אך שני מטוסי הפנטום F-4 2 נפגעו מאש נ"מ. המטוס של אמאן ספג את הפגיעה הקשה יותר. מכל הדלק שלו נפגע והוא החל לאבד דלק במהירות. לא היה לו מספיק דלק כדי לבצע תדלוק אווירי מעל לאוס. כדי למנוע את נטישתם של אמאן ויוטון מעל שטח אויב, פארדו החליט לנסות לדחוף את המטוס. ראשית, ניסו פארדו וויין לדחוף את המטוס באמצעות תא המצנח של המטוס הפגוע, אך זרימה טורבולנטית חיבלה במאמציהם. בניסיון השני, פארדו וויין ניסו להשתמש בוו העצירה של אמאן כדי לדחוף את המטוס. הפנטום עוצב במקור כמטוס של חיל הים, כך שהיה מצויד בוו עצירה כבד על מנת לנחות על נושאות מטוסים. אמאן הוריד את וו העצירה שלו ופארדו טס מאחוריו עד שהוו היה מול החלק הקדמי של החופה של פארדו. אמאן כיבה את שני מנועי ה-J79 שלו. פעולת ההצלה צלחה - שיעור השקיעה פחת משמעותית. על פארדו היה להמשיך ולייצב את מיקום מטוסו, כאשר וו העצירה החליק מהחופה בכל 15 עד 30 שניות. בנוסף, פארדו התמודד עם אש באחד ממנועיו שלו ולבסוף כיבה אותו. במשך 10 הדקות שנותרו לטיסה, פארדו השתמש במנועו היחיד כדי להנמיך באיטיות את שני המטוסים. המטוסים הגיעו למרחב האווירי של לאוס בגובה 6,000 רגל (1,800 מטר), כאשר הדלק הולך ואוזל מהמטוס של פארדו הדוחף את מטוסו של אמאן לאורך כמעט 88 מייל. בפוטנציאל הנוכחי, נותרו להם כ-2 דקות טיסה. הצוותים בשני המטוסים נטשו את מטוסיהם בבטחה, התחמקו מלכידה מעל שטח אויב ונאספו על ידי מסוקי חילוץ. בתחילה, פארדו וויין ננזפו על כך שלא הצילו את מטוסם. אולם ב-1989, הצבא בחן מחדש את המקרה והעניק לפארדו ולוויין את עיטור כוכב הכסף על הפעולה, יותר משני עשורים לאחר שארעה. פנטום F-4 מירי פרקס, ‏לא תאמינו מה אפשר לעשות עם קולב וסלוטייפ: האלתורים הכי מדהימים בהיסטוריה, באתר ‏מאקו‏, 12 בספטמבר 2014 ניצן סדן, הדחיפה של פארדו: תמרון מטורלל תחת אש - ואחוות לוחמים בשחקים, באתר כלכליסט, 9 בפברואר 2019 John L. Frisbee,Valor: Pardo's Push, מגזין חיל האוויר האמריקאי, אוקטובר 1996 Steve Smith,[1], הדחיפה של פארדו, דצמבר 1996, פורסם על ידי חיל האוויר האמריקאי American Heroes: Pilots of Rolling Thunder,[2], הדחיפה של פארדו, 5 במרץ 2009, Fox News Boeing,Pardo's Push, Boeing, 14 בדצמבר 2008 Davies, Peter E.,[3], עמ' 43, 2004, Osprey Publishing, isbn: 978-1-84176-656-0
פרנציסקה

פרנציסקה (Francisca) הוא סוג של גרזן הטלה שהיה בשימוש הפרנקים ושבטים גרמאניים נוספים בראשית ימי הביניים. הפרנציסקה ידוע בעיקר כנשק אופייני בקרב הפרנקים, ונחשב לסמל לאומי בקרבם בעיקר בתקופת השושלת המרובינגית בתקופה שבין 500 ל-750 לספירה. כמו כן ידוע השימוש בנשק זה גם בתקופתו של קרל הגדול בין 768 ל-814. לפרנציסקה ראש קשתי שמתרחב בקצה המשמש לחיתוך. קצוות הלהב מחודדים. לפרנציסקה היה אורך של 40–45 סנטימטרים (16–18 אינץ') ואורך הלהב היה בערך 10 סנטימטרים (3.9 אינץ'). אורך ראש הגרזן היה בערך 14–15 ס"מ. סביר להניח שמשקל הגרזן היה כ-600 גרם. הפרנציסקה הוטל בראשית הקרב כשמטרתו הייתה לשבור את המגן של היריב או לשבש את המערך. הטווח היעיל היה בערך 12 מטרים (39 רגל). מדיה וקבצים בנושא פרנציסקה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלטייסק

בלטייסק (ברוסית: Балти́йск‏ Baltiysk; עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני "פילאו" Pillau; בליטאית: Piliava; בפולנית: Piława) היא עיר נמל ומרכז מנהלי של מחוז המשנה בלטייסקי במובלעת קלינינגרד. היא שוכנת במרחק של כ-50 ק"מ מערבית לבירת המחוז קלינינגרד, בחלק הארי של קצהו הדרומי של חצי האי קלינינגרד (או חצי האי זמלנד (אנ')), לחופי מפרץ פרימורסקאיה ("בוחטה פרימורסקאיה;" Бухта Приморская), ממזרח, מפרץ גדנסק שבים הבלטי ממערב, ולחופי מצר בלטייסק, המפריד אותה גם מחלקה הדרומי בצפונה של לשון חול בלטית (אנ'). העיר נחשבת מבחינה גאוגרפית לעיר המערבית ביותר של רוסיה, וממוקם בה הבסיס הראשי של הצי הבלטי ובו גם מתאמנות יחידות של הקומנדו הימי הרוסי. מדי שנה, בחודש יולי, נערך בה מצעד אוניות (морской парад) של הצי הבלטי לרגל חגיגות "יום הצי הרוסי" (День Военно-Морского Флота). לבלטייסק חמש ערים תאומות: רוסיה נפטיוגנסק, רוסיה פולין אלבלונג, פולין פולין ניסה, פולין שוודיה קרלסקרונה, שוודיה רוסיה סבסטופול, רוסיה מדיה וקבצים בנושא בלטייסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלטייסק (ברוסית) בלטייסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) העיר הייתה חלק מפרוסיה המזרחית. מפרץ פרימורסקאיה (בגרמנית – Fischhausener Wiek) מהווה למעשה את חלקו הצפוני של מפרץ קלינינגרד (אנ'). ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלוניים

אלוניים (שם מדעי: Fagaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים בסדרת אלונאים. היא כוללת כ-600 מינים של עצים ושיחים, חלקם ירוקי עד וחלקם נשירים. מיני המשפחה מאופיינים בעלים פשוטים, מסורגים ומנוצים ובדרך כלל בעלי טרף ופטוטרת, פרחים חד מיניים בצורת עגיל ופירות בצורת בלוט וספלול שמכילים עד שבעה זרעים. לכמה ממיני המשפחה יש ערך כלכלי לאדם: עצי אלון, אשור וערמון משמשים כחומר גלם לבנייה ולמוצרי עץ אחרים. מאלון השעם מפיקים את השעם ליצירת פקקים ולמוצרים נוספים, ופירות הערמון משמשים למאכל. המשפחה מחולקת לשש תת-משפחות וכוללת שישה או שמונה סוגים (תלוי בשיטת המיון) והיא נחשבת מונופילטית. הסוג אשור דרומי נמנה בעבר על משפחה זו, אך לאור הבדלים במורפולוגיית העלים והאבקנים, ומחקרים מולקולריים שמצאו הבדלי כרומוזומים, הוא ממוין היום במשפחה נפרדת ומקבילה. במשפחה נכללים כיום הסוגים הבאים: אלון (Quercus), כולל למעלה ממאה מינים, נפוץ בכל חצי הכדור הצפוני ערמון (Castanea), כולל שמונה מינים, נפוץ במזרח ודרום אסיה, בדרום אירופה וצפון-מזרח אירופה אשור (Fagus), כולל 10–13 מינים, נפוץ במזרח אסיה, באירופה ובמזרח אמריקה הצפונית קסטנופסיס (Castanopsis) הכולל 125–130 מינים, נפוץ בדרום-מזרח אסיה Chrysolepis הכולל שני מינים, נפוץ במערב ארצות הברית Trigonobalanus הכולל שלושה מינים, באמריקה הדרומית ובדרום-מזרח אסיה Lithocarpus הכולל 330–340 מינים, נפוץ באזורים טרופיים באסיה Notholithocarpus או Lithocarpus densiflorus, מין אחד, אנדמי לקליפורניה ודרום אורגון מדיה וקבצים בנושא אלוניים בוויקישיתוף אלוניים, באתר ITIS (באנגלית) אלוניים, באתר NCBI (באנגלית) אלוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלוניים, באתר Tropicos (באנגלית) אלוניים, באתר GBIF (באנגלית) אלוניים, באתר IPNI (באנגלית) אלוניים באתר צמח ישראלי תמונות והסברים על מינים שונים להרחבת המושגים ראו מורפולוגיה של הצמח - מונחים#הגבעול והעלה
אינטרנט אקספלורר למקינטוש

אינטרנט אקספלורר למקינטוש (קרוי גם Internet Explorer:mac או בקיצור IE:mac) הוא דפדפן שפותח על ידי חברת מיקרוסופט למערכת ההפעלה מקינטוש של אפל. גרסאות ראשוניות של התוכנה פותחו על בסיס הקוד של אינטרנט אקספלורר למערכת ההפעלה חלונות. אולם בגרסאות מאוחרות יותר התפצלו שני הדפדפנים, בייחוד בגרסה 5 שהשתמשה במנוע פריסת התצוגה Tasman שפותח במיקרוסופט באופן ייעודי לאינטרנט אקספלורר למקינטוש, ושימש בהמשך תוכנות נוספות של מיקרוסופט לפלטפורמת מקינטוש. הדפדפן היה דפדפן ברירת המחדל של מקינטוש בשנים 1998 עד 2003, אך ב-2003, עם הפיכת Safari לדפדפן ברירת המחדל, הפסיקה מיקרוסופט את המשך הפיתוח של הדפדפן למקינטוש. הגרסה הראשונה שהוציאה מיקרוסופט הייתה גרסת בטא שיצאה ב-23 בינואר 1996 שהוצעה להורדה חופשית מהאתר של מיקרוסופט. בתערוכת Macworld שנערכה בבוסטון ב-6 באוגוסט 1997, הודיעו סטיב ג'ובס וביל גייטס על שיתוף פעולה בין מיקרוסופט ואפל. במסגרת הסכם שיתוף הפעולה, הסכימה אפל לכלול את אינטרנט אקספלורר בגרסאות עתידיות של מקינטוש ולהפוך אותו לדפדפן ברירת המחדל במקום Netscape. חמישה חודשים לאחר מכן, ב-6 בינואר 1998, בתערוכת Macworld בסן פרנסיסקו, הודיעה מיקרוסופט על הוצאת גרסה 4.0 של אינטרנט אקספלורר למקינטוש. באירוע זה הודיעה אפל על הוצאת Mac OS v8.1, הגרסה הראשונה של מערכת ההפעלה שכללה את אינטרנט אקספלורר כדפדפן ברירת המחדל. עם זאת, גרסה 4.0 לא הייתה מוכנה בזמן, ובגרסה זו של מערכת ההפעלה הופצה גרסה 3.01 של אינטרנט אקספלורר. אינטרנט אקספלורר היה דפדפן ברירת המחדל למערכות Mac OS ו-Mac OS X משנת 1998 ועד 2003, אז הוחלף על ידי דפדפן Safari שפיתחה אפל, בגרסת Mac OS X v10.3 "פנתר" (Panther). ב-13 ביוני 2003 הודיעה מיקרוסופט שהיא לא תמשיך את הפיתוח של אינטרנט אקספלורר למקינטוש, והעדכון האחרון יצא ב-11 ביולי 2003. הדפדפן לא נכלל בברירת מחדל בהתקנת Mac OS X v10.4 "טייגר" (Tiger) שיצאה ב-29 באפריל 2005. מיקרוסופט הפסיקה לחלוטין את התמיכה במוצר ב-31 בדצמבר 2005 והסירה את התוכנה מאתר ההורדות שלה למקינטוש ב-31 בינואר 2006. באותה שנה המליצה מיקרוסופט למשתמשים "לעבור להשתמש בדפדפנים חדשים יותר כמו Safari של אפל". אינטרנט אקספלורר למקינטוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Internet Explorer 5 for Mac". מיקרוסופט. 25 באוקטובר 2006. ארכיון מ-2008-01-06. נבדק ב-2009-03-28. {{cite web}}: (עזרה)
תומר דבורה (אתר מקראי)

תֹּמֶר דְּבוֹרָה הוא שמו של עץ המופיע במקרא, בספר שופטים, מיקומו בין הרמה לבין בית אל. תחת עץ זה, קיבלה דבורה הנביאה את הבאים אליה למשפט. העץ קרוי על שמה של דבורה היה מוכר לתושבי האזור הנמצא באזור הרמה. יש הסוברים כי תומר דבורה הוא המקום בו נקברה גם דבורה מינקת רבקה. קביעה זו אינה מתקבלת כי לא קיים דמיון לשוני בין הסיפורים. מעבר לכך בסיפור מינקת רבקה מסופר כי דבורה המינקת נקברה תחת עץ הקרוי אלון בכות. ויקטור גרן שסייר בארץ ישראל במאה ה-19 מזהה את הרמה בה היה קיים עץ זה, עם הכפר ראם אללה של ימינו. יש הסוברים כי אלון תבור הוא תומר דבורה (שופטים, ד', ה') ובעל תמר (שופטים, כ', ל"ג), אך אחרים מזהים את מקומו של אלון תבור בח'רבת ארחא צפונית לתל אל פול. אברהם יעקב ברור, מקומותיה של דבורה במקרא ובאגדה, ידיעות החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל, כרך ח', ירושלים, תש"א, עמ' 72-67. נורית ליסובסקי, על עצים ועל ה'מקום': מאפיינים תרבותיים, טבעיים וחזותיים של הנוף המקודש בארץ ישראל, קתדרה: כתב עת לתולדות ארץ ישראל וישובה, ירושלים, יד יצחק בן צבי, חוברת 111, תשס"ד, עמ' 74-41. על עצים קדושים בספרות היהודית (אורכב 20.06.2009 בארכיון Wayback Machine) מחבר: זהר עמר, אתר אוניברסיטת בר-אילן. שופטים, ד', ה' מדרש תנא דבי אליהו משווה את מקום ישיבתה לזה של שמואל ובכך מעלה את חשיבותה של דבורה לזו של שמואל: "כשם ששמואל ברמה כך דבורה ברמה" ויקטור גרן, תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ ישראל, ירושלים, יצחק בן צבי, 1983, עמ' 133 חיים גבריהו, אנציקלופדיה מקראית: כרך א', ירושלים, מוסד ביאליק, 1950, עמ' 329.
פרימן

האם התכוונתם ל... פרימן או פריימן או פריימאן/פרימאן הוא שם משפחה, שתרגומו לעברית איש חופשי ואיש חופש. פרימן - בלועזית: Priman, היה מפעל לייצור ריבות ושימורי ירקות ברמת גן. עלית רכשה את המפעל בשנת 1940. אישים: אברהם פרימן – סופר עברי אוסטין פרימן – כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בקבוצת מכבי אשדוד מליגת העל הישראלית ברט פרימן – כדורגלן אנגלי שנחשב לאחד ממבקיעי השערים הטובים ביותר בתקופתו ג'ון פרימן (אנ') – מעצב משחקים אמריקאי ג'ון בי. פרימן (אנ') – פסיכולוג אמריקאי מאיר פרימן – אב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים, בנו של מרדכי פרימן מורגן פרימן – שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי זוכה פרס האוסקר מרדכי פרימן – מוותיקי הקריינים בקול ישראל, עורך ומגיש תוכניות רדיו וטלוויזיה, אביו של מאיר פרימן מרטין פרימן – שחקן בריטי פול פרימן – שחקן בריטי קסידי פרימן – שחקנית ומוזיקאית אמריקאית ממוצא יהודי קתי פרימן – אתלטית אוסטרלית ממוצא אבוריג'יני, אלופה אולימפית ופעמיים אלופת עולם בריצת 400 מטר תמי כץ-פרימן – אוצרת, חוקרת ומבקרת אמנות ישראלית פריימן