laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לפאייט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לפאייט (Lafayette) או לה פאייט (La Fayette) הוא במקור שם אצולה צרפתי ושם מקום (טופונים) צרפתי שמקורו במילה la faieta שבשפה האוקסיטנית שמשמעותה יער עצי אשור. יישוב עם אחוזה בשם זה בצרפת עומד במקור שם האצולה או המשפחה הזה בצרפת. הדמות המפורסמת ביותר שנשא שם אצולה זה היה מארי-ז'וזף פול איב רוש ז'ילבר דו מוטייה, המרקיז דה לה פאייט שם משפחה זה הפך בארצות הברית לשם של יישובים ומקומות ולשם פרטי. הוא נמצא גם כשם משפחה של אפרו-אמריקאים. (שם משפחה) המרקיז דה לה פאייט – אציל מהפכן, פוליטיקאי ואיש צבא צרפתי מאדאם דה לה פאייט – סופרת צרפתייה (שם פרטי) לה פאייט גרובר – פוליטיקאי אמריקאי לפאייט רונאלד האברד – סופר מדע בדיוני אמריקאי ומייסד הסיינטולוגיה לפאייט (לואיזיאנה) – עיר בארצות הברית, בירת המחוז לפאייט במדינת לואיזיאנה רחוב לאפייט – רחוב במנהטן, ניו יורק גאלרי לפאייט – חנות כל -בו בפריז
מייקל ג. וילט

מייקל ג'יימס מנסל וילט (באנגלית: Michael James Mansel Willett; נולד ב-11 בספטמבר 1989) הוא שחקן וזמר אמריקאי. וילט ידוע בעיקר בשל תפקידו כליונל בסדרת הטלוויזיה "טרה" וכטאנר בסרט "החבר הטוב ביותר" (אנ'). כמו כן, בין השנים 2014–2016 הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "מעמידות פנים" ששודרה ב-MTV. וילט נולד וגדל בעיר פרזנו, קליפורניה, ולמד בתיכון כלוביס וסט. מגיל צעיר אהב להופיע, ובאחד מראיונותיו סיפר כי "כשהייתי צעיר היה לי נוח יותר עם הצד הזה באישיות שלי, החברותי והפטפטני. לאורך הדרך הבנתי שכך אתה מאפשר לאנשים להכיר אותך. גדלתי להיות אדם פתוח יותר". כשנשאל לגבי משחק של דמויות הומוסקסואליות במספר תפקידים, וילט השיב: "אני רוצה לגלם את כל סוגי האנשים השונים; הומו או סטרייט. לדוגמה, כשאתה הולך לגלם רוצח סדרתי, אתה לא שואל אם זה עומד בסטנדרטים הפיזיים או המוסריים שלך. אתה מתעלם מזה ומגלם את הדמות. לא התלבטתי לגבי זה [קבלת התפקיד בסרט "החבר הטוב ביותר"]. אני רוצה לשחק את כל סוגי הדמויות השונים ומקווה להמשיך לעשות זאת". נוסף לקריירת המשחק שלו, וילט הוא גם זמר. הוא מציג את עצמו בחשבון הטוויטר שלו כ"קודם זמר, אחר כך שחקן". הוא הצהיר כי אחרי הופעתו בסרט "החבר הטוב ביותר" הוא רוצה להתחיל לכתוב מוזיקה מקורית. אלבום הבכורה של וילט, אשר עדיין לא יצא לאור, נקרא Diapason, והוא מתאר אותו בתור ה"השתפכות המלאה, העשירה והמלודית של הצליל. כך בדיוק אני מתאר את מה שאני עושה". וילט הוא הומוסקסואל מוצהר, ובריאיון למגזין אדבוקט סיפר כי "לא באמת רציתי לעשות מזה עניין... מעולם לא ראיתי שזה משהו שמפריד ביני לבין מישהו אחר. אם כבר, גיליתי שזה נתן לי יתרון בתעשייה". מדיה וקבצים בנושא מייקל ג. וילט בוויקישיתוף מייקל ג. וילט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייקל ג. וילט, ברשת החברתית אינסטגרם מייקל ג. וילט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל ג. וילט, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל ג. וילט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייקל ג. וילט, באתר Discogs (באנגלית) מייקל ג. וילט, באתר MTV D'Addario, Dan (18 בינואר 2014). "Was an R-rated gay teen comedy screwed by the MPAA?". Salon. נבדק ב-5 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Ferber, Lawrence (ינואר 16, 2014). "Homo High". Next Magazine. אורכב מ-המקור ב-נובמבר 5, 2014. נבדק ב-נובמבר 5, 2014. Rothaus, Steve (באוקטובר 2013). "Actor Michael J. Willett to Fort Lauderdale Gay & Lesbian Film fans: 'I'm your G.B.F. (Gay Best Friend)". Miami Herald. נבדק ב-28 באפריל 2014. {{cite news}}: (עזרה) Caban, Erik R. (30 בינואר 2014). "SFGN Talks to G.B.F. Star Michael J. Willett". South Florida Gay News. נבדק ב-28 באפריל 2014. {{cite news}}: (עזרה) Rose, Christopher (26 באפריל 2014). "Michael J. Willett, G.B.F. Star, Is About To Break Out". The Huffington Post. נבדק ב-28 באפריל 2014. {{cite news}}: (עזרה) Lambe, Stacy (4 בדצמבר 2013). "A Shirtless Michael J. Willett Performs Stripped Down Cover of Natasha Bedingfield". Out. נבדק ב-28 באפריל 2014. {{cite news}}: (עזרה) Cruz, Eliel (23 בספטמבר 2014). "Faking It's Michael J. Willett Is the Teen Heartthrob We've Been Waiting For". The Advocate. נבדק ב-9 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה)
סויוז TM-18

סויוז TM-18 (ברוסית: Союз TM-18) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-8 בינואר 1994 מקוסמודרום בייקונור שנמצא בקזחסטן ומופעל על ידי רוסיה. המטרה היית הלבצע עגינה בתחנת החלל מיר. ויקטור אפנסייב - מפקד יורי אוסצ'וב - מהנדס טיסה ולרי פוליאקוב - רופאקוסמונאוט יורי מלנצ'נקו - מפקד טלגט מוסאבייב - מהנדס טיסה גרמן ארזמסוב - רופאקוסמונאוט "סויוז TM-18" שוגרה ב-8 בינואר 1994 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. עגינה לתחנת החלל מיר בוצע ב-10 בינואר למודול "קוואנט 1" של תחנת החלל ועברה ללא בעיות. בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 14 בפיקוד וסילי ציבלייב. לאחר ביצוע חפיפה, משלחת מס' 14 עזבה את תחנת החלל מיר בחללית סויוז TM-17. אחריות על תחנת החללע עברה למשלחת מס' 15 בפיקוד ויקטור אפנסייב. חללית "סויוז TM-18" שימשה חללית חירום. ב-21 בינואר בוצע שינוי מיקום עגינה של החללית והיא חוברה לתא עגינה במודול הבסיסי. ב-1 ביולי לתחנת החלל התחברה חללית "סויוז TM-19". ב-9 ביולי "סויוז TM-18" התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה ויקטור אפנסייב ויורי אוסצ'וב. באותו יום הם נחתו בהצלחה בשטח צפון קזחסטן. ולרי פוליאקוב נותר בתחנת החלל להמשך פעילות במסגרת משלחת מס' 16 בפיקוד יורי מלנצ'נקו. מדיה וקבצים בנושא סויוז TM-18 בוויקישיתוף נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל
מלכה גורפיין אורגד

מלכה גורפיין אורגד (נולדה ב-1967) היא פרופסור חבר במחלקה לסטטיסטיקה וחקר ביצועים באוניברסיטת תל אביב. עיקר המחקר שלה עוסק בהערכת סיכון מחלה ובחיזוי באמצעות גנים מועמדים וגורמי סיכון סביבתיים, הן מנתוני הישרדות במשפחה והן בביקורת מקרה; גנטיקה סטטיסטית; סטטיסטיקה א-פרמטרית; ביוסטטיסטיקה; ולמידת מכונה. בשנת 1994 סיימה תואר שני בסטטיסיטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1999 היא סיימה דוקטורט בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית פרופסור בנימין יקיר ופרופסור דוד צוקר. בשנים 1999–2000 היא עבדה כחוקרת במרכז לחקר הסרטן פרד האצ'ינסון, שבסיאטל, ארצות הברית. בשנים 2001–2007 עבדה כמרצה ולאחר מכן כמרצה בכירה למתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2005 הצטרפה כמרצה בכירה לפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון. בשנת 2010 מונתה לפרופסור חבר בכיר בטכניון, שם עבדה עד שנת 2014. בשנת 2012 התארחה גורפיין כחברת סגל אורחת במחלקה לביוסטטיסטיקה וביולוגיה חישובית בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הרווארד, בבוסטון, ארצות הברית. בשנת 2014 הצטרפה לסגל אוניברסיטת תל אביב בדרגת פרופסור חבר בחוג לסטטיסטיקה וחקר ביצועים. החל משנת 2003 ואילך משמשת כחוקרת שותפה במחלקה לבריאות הציבור אשר במרכז לחקר הסרטן פרד האצ'ינסון. בין תחומי המחקר של פרופסור גורפיין אורגד ניתן למצוא: ניתוח סדרתי קבוצתי; שגיאות מדידה; ניתוח הישרדות חד ורב-ממדי; מודלים של frailty; מודלים עם סיכונים מתחרים; מודלים עם אפקטים מקריים; מודלים של קופולה; אמידת סיכונים גנטיים; מבחנים אי-פרמטריים לאי-תלות; אמידת התורשה על-סמך נתוני GWAS; ויישומים במחקרים קליניים. Gorfine, M. (2012). Frailty models in survival analysis (book review). Journal of the American Statistical Association, 107(497), 433-434. הרצאה של פרופסור מלכה גורפיין: ניבוי סיכונים בעידן רפואה מותאמת אישית - 2020 אתר האינטרנט הרשמי של מלכה גורפיין אורגד מלכה גורפיין אורגד, באתר אוניברסיטת תל אביב רשימת פרסומים של פרופסור גורפיין אורגד Shay Yaacoby; Malka Gorfine, Malka Gorfine, אוניברסיטת תל אביב (באנגלית) פרופ' מלכה גורפיין אורגד | הפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר, באתר אוניברסיטת תל אביב
נאוה

האם התכוונתם ל... איתן נאוה – צנחן ישראלי אמיל נאוה – במאי וידאו קליפים בריטי חיימה מנדוסה נאווה – מלחין בוליביאני קלוד לואי מרי אנרי נאוויה – מדען צרפתי נוה נבה
מספר הרשאד

מספר הרשאד (Harshad number), או מספר ניבן (Niven number) הוא מספר שלם בבסיס ספירה מסוים המתחלק בסכום ספרותיו באותו בסיס ספירה. בבסיס ספירה כלשהו, המספרים בין 1 לבסיס הספירה (מספרים חד-ספרתיים והמספר "10" בבסיס הספירה) הם מספרי הרשאד. מספרי הרשאד הראשונים בעלי יותר מספרה אחת, בבסיס ספירה עשרוני, הם: 10, 12, 18, 20, 21, 24, 27, 30, 36, 40, 42, 45, 48, 50, 54, 60, 63, 70, 72, 80, 81, 84, 90, 100, 102, 108, 110, 111, 112, 114, 117, 120, 126, 132, 133, 135, 140, 144, 150, 152, 153, 156, 162, 171, 180, 190, 192, 195, 198, 200, 201, 204, 209, 210, 216, 220, 222, 224, 225, 228, 230, 234, 240, 243 מספר שמהווה מספר הרשאד בכל בסיס ספירה נקרא מספר כל-הרשאד, או מספר כל-ניבן. ישנם רק ארבעה מספרים כאלה: 1, 2, 4 ו-6. מבחן ההתחלקות של המספר 9 בבסיס ספירה עשרוני יכול לרמוז שכל המספרים המתחלקים ב-9 הם מספרי הרשאד בבסיס זה. אולם כדי לבדוק אם מספר הוא הרשאד, ספרות המספר מחוברות פעם אחת והמספר חייב להתחלק בסכום זה, אחרת הוא אינו הרשאד. לדוגמה: המספר 99 אמנם מתחלק ב-9, אך אינו מתחלק בסכום ספרותיו 18. בנוסף למספרים החד-ספרתיים שהם מספרי הרשאד באופן טריוויאלי, גם מספר הבסיס הוא מספר הרשאד, כיוון שהוא נכתב "10", וכל מספר מתחלק ב-1. מספר ראשוני הוא מספר הרשאד בדיוק בכל בסיסי הספירה השווים לו או גדולים ממנו. בכל בסיס ספירה קטן יותר, סכום ספרותיו הוא מספר גדול מ-1 וקטן מהמספר עצמו, ומעובדת היותו ראשוני נובע שאינו מתחלק בסכום. אף על פי שמספרי העצרת הראשונים בבסיס 10, הם מספרי הרשאד, לא כל מספרי העצרת הם מספרי הרשאד בבסיס 10. המספר הראשון שאינו מספר הרשאד הוא !432. רוברט אי. קנדי הוכיח בשנת 1982 שבלתי אפשרי לקבל יותר מ-21 מספרי הרשאד עוקבים. בשנת 1993 הוכיחו קרטיס קופר ורוברט אי. קנדי שניהם מהמחלקה למתמטיקה באונ' מרכז מיזורי שבוורנסבורג, שלא יותר מ-20 מספרי הרשאד עוקבים אפשריים. הלן ג. גרונדמן (אנ') הוכיחה בשנת 1994 שלא קיימים רצפים של יותר מ-2n מספרי הרשאד עוקבים בבסיס n. כמו כן, היא מצאה את רצף 20 מספרי הרשאד העוקבים הקטנים ביותר. מספרים אלו הם מסדר גודל 1044. ט. קאי (אנ') הראה ב-1996 שבבסיס ספירה בינארי יש אינסוף רצפים של 4 מספרי הרשאד עוקבים, ובבסיס ספירה טרנארי (אנ') יש אינסוף רצפים של 6 מספרי הרשאד עוקבים. בבסיס אונרי, כל המספרים הם מספרי הרשאד. נציין ב   N ( x ) {\displaystyle \ N(x)} מציין את מספר מספרי הרשאד הקטנים או שווים ל-x. ז'אן-מרי דה קונינק (אנ') וניקולה דויון (Doyon); הוכיחו שלכל ε > 0 מתקיים: x 1 − ε << N ( x ) << x ln ⁡ ln ⁡ x ln ⁡ x {\displaystyle x^{1-\varepsilon }<<N(x)<<{\frac {x\ln \ln x}{\ln x}}} יתר על כן, דה קונינק, דויון וקטאי (Kátai) הוכיחו ש: N ( x ) = ( c + o ( 1 ) ) x ln ⁡ x {\displaystyle N(x)=(c+o(1)){\frac {x}{\ln x}}} כאשר   c = ( 14 / 27 ) ln ⁡ 10 {\displaystyle \ c=(14/27)\ln 10} השווה בערך ל-1.1939 מספר הרשאד, באתר MathWorld (באנגלית) "ON CONSECUTIVE NIVEN NUMBERS ", קרטיס קופר ורוברט אי. קנדי, 1994, (באנגלית).
וורלד בייסבול קלאסיק 2026

וורלד בייסבול קלאסיק 2026 תהיה אליפות העולם השישית לנבחרות לאומיות בבייסבול שמנוהלת על ידי התאחדות הבייסבול הבינלאומית (IBAF) ותתקיים בשנת 2026. שלב הבתים יתקיים בטוקיו, סן חואן, מיאמי ויוסטון. שלבי ההכרעה יערכו במיאמי ויוסטון. 20 נבחרות ישתתפו בתחרות, 16 הנבחרות שסיימו באחד מארבעת המקומות הראשונים בשלב הבתים של האליפות הקודמת העפילו לתחרות. 4 הנבחרות הנוספות יעפילו מתחרות העפלה.
גשר ריו-ניטרוי

גשר ריו-ניטרוי (בפורטוגזית Ponte Rio-Niterói) הוא גשר הנמצא במפרץ גואנברה ומחבר בין הערים ריו דה ז'ניירו וניטרוי שבברזיל. באופן רשמי הוא נקרא גשר הנשיא קוסטה אה סילבה (Ponte Presidente Costa e Silva), על שמו של הנשיא ארטור דה קוסטה אה סילבה שאישר את בנייתו. ב-23 באוגוסט 1968 החל פרויקט הבנייה את דרכו במעמד אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת והנסיך פיליפ דוכס אדינבורו לצד מריו אנדראזה, שר התחבורה של ברזיל. בניית הגשר מומנה בעזרת הלוואת מבנקים אנגליים וממשלת ברזיל. העבודות הבנייה החלו ב-1969 ונמשכו עד 1974. אורכו 13.29 קילומטר, מתוכם 8.836 קילומטר על פני המים. רוחבו של הגשר 26.60 מטר. הגובה המרבי של המקטע המרכזי הוא 72 מטר מעל פני הים. שני נתיבי נסיעה של 12.20 מטר כל אחד, ובכל אחד מהם שלושה מסלולים. עם חנוכתו היה הגשר השני באורכו בעולם והארוך ביותר ללא שימוש במגדלים. תכנון באמצעות מגדלים לא התאפשר מאחר שהוא ממוקם בנתיב הטיסה של נמל תעופה סנטוש דומונט, ומגדלים על פני הגשר היו חוסמים את נתיבי הגישה אל שדה התעופה. עם סיום העבודות עמד צפי מעבר כלי הרכב היומי על 9,202 מכוניות, 4,868 משאיות, 1,795 אוטובוסים ובסך הכול 15,865 כלי רכב. כיום עוברים בממוצע יותר מ-230,000 כלי רכב על הגשר. מאז שנת 1995 נוהל הגשר בידי חברה פרטית. הגשר הוא חלק מהכביש הארצי BR-101. מדיה וקבצים בנושא גשר ריו-ניטרוי בוויקישיתוף אתר המציג צילום תנועת מכוניות על הגשר https://www.kyinbridges.com/who-built-the-rio-niteroi-bridge/
אדמירל הצי (ארצות הברית)

אדמירל הצי (באנגלית: Admiral of the Navy) היא דרגה היסטורית שהנה הדרגה הבכירה ביותר בצי ארצות הברית. האדם היחיד שהחזיק בדרגה זו היה ג'ורג' דיואי, החל משנת 1899, כהערכה על ניצחונו המוחץ בקרב מפרץ מנילה בשנה הקודמת. מאז מותו של דיואי ב-1917 הדרגה לא הוענקה עוד. בהחלטת הקונגרס על כינון דרגת אדמירל צי נקבע כי היא זוטרה לדרגת אדמירל הצי. בדומה לדרגה גנרל הצבאות, הועלתה במהלך מלחמת העולם השנייה הצעה להעניק מחדש את הדרגה כדרגה שוות ערך לדרגת שישה כוכבים, ולקרוא לה אדמירל הדגל. למשך זמן קצר נשקלה מועמדותו של צ'סטר נימיץ, אולם ההצעה בוטלה על ידי מחלקת הצי של ארצות הברית לפני סיום המלחמה, ולא הועלתה מאז פעם נוספת. גנרל הצבאות - הדרגה המקבילה בצבא ארצות הברית. אדמירל - להשוואה בין דרגות קציני צי בכירים בציים שונים. למעשה היא הדרגה הבכירה ביותר של קצין-ים בעולם, מכיוון שלא קיימת דרגה המקבילה לה באף צי אחר (גם לא היסטורית), ראו טבלה משווה בערך אדמירל. עם זאת, יש דרגות המקבילות לה בחילות יבשה, ראו גנרל הצבאות וגנרליסימו.
ניקנור צ'רנצוב

ניקנור צ'רנצוב (ברוסית: Никанор Чернецов;‏ 21 ביוני 1805 – 11 בינואר 1879) היה צייר נוף רוסי. אחיו הבכור גריגורי צ'רנצוב היה גם צייר. אביו ואחיו הגדול, היו ציירי אייקונים. בסיועו הכספי של פאבל סוויניין, הוא עבר לסנט פטרסבורג ב-1823. לאחר שקיבל מענק מהחברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, הוא הצליח להירשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ולמד אצל מקסים וורובייב עד 1827. לאחר שסיים את לימודיו עם מדליית זהב קטנה, הוא נסע לאורך חוף הים השחור עם הרוזן פאבל קוטאיסוב, ולאחר מכן עבד כשרטט של אוגוסט דה מונפראן בקתדרלת סנט אייזק. משנת 1833 עד 1836, הוא היה בשירותו של מיכאיל וורונטסוב, המושל הכללי של נובורוסיה, שנסע ברחבי קרים, שירטט נופי טבע, חורבות ומנהגים אתניים. רבים מהסקיצות האלה הפכו מאוחר יותר לציורים. דרך וורונטסוב, הוא הפך לחבר טוב של אלכסנדר פושקין וקישט את משרדו בנוף של ערוץ דריאל. לאחר 1838, הוא ליווה את אחיו, גריגורי ואנטון איבנוב-גולובוי לאורך הוולגה בסירה/סטודיו מאובזרת במיוחד, ועשה סקיצות רבות שהפכו מאוחר יותר לפנורמה שאורכה היה 700 מטר (2300 רגל). חלקים ממנה עדיין שמורים בספרייה הלאומית של רוסיה. במהלך שנות ה-40 ביקרו האחים מספר פעמים באיטליה ובמזרח הים התיכון, אך ספר הליטוגרפיות שלהם, Palestine: Views Drawn from Life מאת נ' וג' צ'רנצוב בשנים 1842–1843 לא היה מוצלח במיוחד. גריגורי המשיך להשתמש בחומר שאסף, אבל ניקנור חזר לצייר נושאים על רוסיה. כשגריגורי מת, ניקנור היה עני מכדי לקבור אותו. האקדמיה תרמה 200 רובל, ולאחר משא ומתן ארוך, הסכימה לקנות את התיקים והציורים הנותרים שלהם בתשלומים במשך מספר שנים, אך תהליך זה מעולם לא הושלם. נוף טיבליסי עמק בקרים הקולוסיאום, רומא מדיה וקבצים בנושא ניקנור צ'רנצוב בוויקישיתוף The Library of Congress, Chernet︠s︡ov, Nikanor Grigorʹevich, 1805-1879 - LC Linked Data Service: Authorities and Vocabularies | Library of Congress, from LC Linked Data Service: Authorities and Vocabularies (Library of Congress), id.loc.gov Claw.ru: Энциклопедия искусства old. Всё для учебы, работы и отдыха. Иллюстрированный справочник. Русские художники. Западные художники. Учебники., ickust.claw.ru Kenneth, Nikanor Chernetsov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
גריגורי צ'רנצוב

גריגורי צ'רנצוב (ברוסית: Григорий Чернецов; ‏12 בנובמבר 1802 – 8 ביוני 1865) היה צייר רוסי. הוא בולט בעיקר בנופים של חלקים שונים של רוסיה, שהופקו במהלך מסעותיו, אך הוא גם היה פעיל כצייר פורטרטים וז'אנרים. צ'רנצוב נולד בלוך, במחוז איבנובו, רוסיה. אביו ואחיו הגדול, היו ציירי אייקונים. אחיו, ניקנור צ'רנצוב, הצעיר מגריגורי בשלוש שנים, הפך גם הוא לצייר נוף, ולעיתים קרובות עבדו יחד. בשנת 1819, גריגורי צ'רנצוב, בעידודו של פאבל סוויניין, שנסע קודם לכן ללוך, הגיע לסנט פטרסבורג שם רצה להירשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות. הוא לא התקבל. עם זאת, הוא קיבל אישור לעבוד שם שעתיים ביום. הוא לא זכה למלגה ונאלץ לחיות בתמיכת אביו, כשהוא חסר כל הזמן כסף. ב-1822 הוענק לו מדליית הכסף הקטנה על רישומיו והתקבל לאקדמיה, שם למד אצל אלכסנדר ורנק ומקסים וורובייב. ב-1823 הצטרף אליו ניקנור באקדמיה. האחים סיימו את לימודיהם ב-1827 עם מדליות זהב קטנות. לאחר סיום הלימודים, התקבל גריגורי צ'רנצוב לעבודה כצייר בחצר הקיסר. תפקידיו כללו הפקת ציורים של אירועים רשמיים כמו מצעדים צבאיים או קבלות פנים רשמיות. הציור הידוע ביותר שלו, המצעד הצבאי ב-6 באוקטובר 1831 בסנט פטרסבורג משלב דיוקנאות של מספר מבני דורו המפורסמים, כולל אלכסנדר פושקין, וסילי ז'וקובסקי, ואיוואן קרילוב. הציור נוצר בין 1832 ל-1837 ולבסוף נקנה על ידי המדינה וניתן כמתנה לצאר העתידי, אלכסנדר השני. משנת 1837 ואילך עבדו האחים צ'רנצוב ביחד. ב-1838 הם נסעו במורד הוולגה בין ריבינסק לאסטרחן, עשו סקיצות נוף בדרכם, ובהמשך השתמשו בסקיצות הללו לציורים. הם גם יצרו פנורמה באורך של 700 מטר (2,300 רגל) של גדות הוולגה, אשר בסופו של דבר התקבלה במתנה על ידי ניקולי הראשון. בשנות ה-40 של המאה ה-20 הם נסעו לאיטליה והמזרח התיכון, הם ניסו למכור את הליטוגרפיות שנוצרו ללא הצלחה. כאשר גריגורי צ'רנצוב נפטר ב-1865, לאחיו לא היה מספיק כסף לקבור אותו. מדיה וקבצים בנושא גריגורי צ'רנצוב בוויקישיתוף Чернецов Григорий Григорьевич « Русская живопись « Музей « Воскресный день, vsdn.ru Репродукции картин. Чернецов Никанор Добро пожаловать, luhadm.ru
ג'ורג' דיואי

ג'ורג' דיואי (באנגלית: George Dewey‏; 26 בדצמבר 1837 – 16 בינואר 1917) היה אדמירל הצי האמריקאי, והיחיד שהחזיק בדרגה זו, שהיא הגבוהה ביותר בצי ארצות הברית. דיואי נולד במונטפלייר, ורמונט, ממש מול בית המדינה של מדינת ורמונט, לרופא ג'וליוס ימאנס דיואי ולאשתו הראשונה, מרי פרין. האב היה ממייסדי החברה הלאומית לביטוח חיים ב-1848, היה חבר בכנסייה האפיסקופלית של ארצות הברית והיה ממייסדי הכנסייה האפיסקופלית במונטפלייר. לג'ורג' דיואי היו שני אחים גדולים ואחות צעירה ממנו. הוא למד בבית ספר יום ראשון במונטפלייר. לאחר מכן למד בבית הספר בעיירה הסמוכה ג'ונסון. בשנת 1867 הוא נישא לסוזן ("סוזי") בורדמן גודווין (1844–1872), בתו של מושל ניו המפשייר, איכבוד גודווין, וב-1899 נישואים שניים למילדרד מקלין הייזן הקתולית. דיואי למד בבית הספר הצבאי נורוויץ' בנורוויץ', ורמונט בין השנים 1852 ל-1854 ובאקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, מרילנד בין השנים 1854 ל-1858. הוא לחם במלחמת האזרחים האמריקנית משנת 1861 תחת אדמירל דייוויד פראגות' בצד מדינות הצפון כלוטננט בים. הוא השתתף בלחימה בלואיזיאנה ובנהר המיסיסיפי. בשנת 1865 הוא הועלה לדרגת לוטננט קומנדר. ב-1872 הוא הועלה לדרגת קומנדר, ב-1884 לדרגת קפטן וב-1896 לדרגת קומודור. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד (1898), הוצב דיואי באוקיינוס השקט כמפקד שייטת אסיה האמריקאית. ערך מורחב – קרב מפרץ מנילה (1898) ב-27 באפריל 1898, קומודור דיואי יצא מסין על ספינת הדגל USS Olympia עם פקודות לתקוף את הספרדים בקאוויט במפרץ מנילה. הוא הגיע לכניסה למפרץ בליל ה-30 באפריל ותקף עם עלות השחר למחרת. הוא הצליח להטביע את כל צי האוקיינוס השקט הספרדי תחת קפיטן חנרל (אדמירל) פטריסיו מונטוחו אי פסארון ולשתק את סוללות התותחים של מנילה תוך שש שעות מבלי לאבד אף מלח. הידיעה הזו הפכה אותו לגיבור בארצות הברית. הוא הועלה לדרגת סגן-אדמירל ב-1898 ולדרגת אדמירל ב-1899, תוך שהוא מדלג על דרגת תת-אדמירל. ניצחונו גרם לממשל ויליאם מקינלי להביא את הפיליפינים תחת שליטה אמריקאית. באוקטובר 1899, הנשיא מקינלי העניק לו חרב כבוד מיוחדת בטקס בקפיטול. דיואי הפך לחבר בוועדת שורמן בשנת 1900, שהכינה הצעות לממשל אזרחי בפיליפינים. דיואי החזיר לארצות הברית גיבור וכבר הוכרז כמועמד הבא לנשיאות, אך החליט לתמוך בבחירתו מחדש של מקינלי. בשנת 1901 הוא נבחר לחבר כבוד באגודת ניו יורק של סינסינטי. דיואי מונה לאדמירל הצי על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-1903, רטרואקטיבית ל-2 במרץ 1899. הוא האדם היחיד שאי פעם קיבל את הדרגה הזו. הדרגה מקבילה באופן לא רשמי לזו של גנרל שישה כוכבים, למעשה הדרגה יותר בכירה מדרגת אדמירל צי שהוצגה מאוחר יותר. לכן הוא נשאר קצין פעיל רשמית עד מותו, מה שנחשב לציון כבוד מיוחד. הוא מת בוושינגטון הבירה ב-16 בינואר 1917 ונקבר בקפלת בית לחם של הקתדרלה הלאומית של וושינגטון. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' דיואי בוויקישיתוף ג'ורג' דיואי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ורג' דיואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) למעשה זו הדרגה הבכירה ביותר לאדמירל, ראו אדמירל#טבלה משווה של דרגות אדמירל בציי העולם.
יחידת להבה

היחידה הלאומית לחילוצים מיוחדים "להבה" היא היחידה הלאומית לחילוצים מורכבים של כבאות והצלה לישראל. זוהי יחידה ארצית מיוחדת הכפופה באופן פיקודי לאגף המבצעים של נציבות כבאות והצלה. תפקידה הוא הצלת אזרחים ולוחמי אש שנקלעו למצוקה במהלך פעילות מבצעית, בדגש על מתארים קשים ומורכבים. מפקד היחידה הנוכחי הוא סגן טפסר דורון אלמשלי. בסיס היחידה נמצא באופן זמני ביהוד עד להשלמת מתקן הקבע של היחידה בשער הגיא. יחידת להבה הוקמה בתחילת שנות האלפיים בעקבות הצורך בחילוץ כבאי שנפל במהלך פעילות לכיבוי שריפה לבור שלא ראה. ביחידה נמנים כ-36 לוחמי אש, מפקדים ואנשי מטה, רובם יוצאי יחידות מובחרות בצה"ל הנמצאים בכוננות מבצעית מלאה במשך כל ימות השנה. קורס ההכשרה המתקיים במכללה הלאומית לכבאות והצלה והוא בין המורכבים בכבאות ואורכו כשלושה חודשים. במסגרתו רוכשים החניכים מיומנויות חילוץ מורכב ממתארים שונים כגון, מתארי גובה (חילוץ ממתקני קונסטרוקציה, חילוץ מחלל מוקף, חילוץ ממתארים טבעיים, דרדרת, חילוץ ממים זורמים, צלילה וכו'. תחומי הפעילות רחבים ולוחמי היחידה פועלים במגוון תחומים ובחילוצים לא שגרתיים להצלת חיי אדם, בהם: איתור וחילוץ נעדרים בגובה, מים זורמים ותווך תת-ימי באמצעות צוללנים, רכבלים, מבנים הרוסים ומערות. כמו כן עוסקים כבאי היחידה בחילוץ ממקומות מסוכנים כגון עגורנים ונחלים סוחפים. היחידה מתאמנת במתארים שונים בעלי פוטנציאל סיכון גבוה (בארץ ובעולם) וכן לוקחת חלק במשלחות סיוע שונות בעולם. הגיוס ליחידה דורש מעבר גיבוש, קורס מקצועי ומבחני הסמכה. במקרים מורכבים, משתפים צוותי היחידה פעולה עם כוחות מיוחדים ויחידות חילוץ אחרות בהם כוחות יחצ"ה יחידה 669, יחידות השיטור הימי של משטרת ישראל היחידה נותנת מענה מבצעי מוסק באמצעות שיטת חילוץ המונית "תלה מטען" בכלל רחבי מדינת ישראל על בסיס היחידה האווירית של משטרת ישראל. היחידה הינה בין היחידות המתקדמות בעולם ובעל כשירות חילוץ מוסקת מסוג (Helicopter Short-haul Rescue), בשיתוף פעולה בין ארגוני בין יחידת להבה לבין המערך האווירי של משטרת ישראל. כחלק מפעילות החילוץ ושיתוף הפעולה עם יחידות אחרות, השתלבו מחלצי היחידה בחילוץ מאסונות רבים בהם אסון נחל צפית, שיטפונות בברזיל, שריפות ענק ביוון ורעידת האדמה בטורקיה בסיס היחידה שכן במבנה תחנת הכיבוי הישנה של יהוד עד לשנת 2025 בו עתיד להסתיים פרויקט הבנייה של היחידה אשר תתמקם בשער הגיא. יחידת החילוץ וההצלה הארצית יחידת חילוץ מגילות ים המלח להבה (יחידה מרכזית ארצית), באתר כבאות והצלה לישראל היחידה המרכזית לכבאות והצלה "להבה", באתר פייסבוק חנן גרינווד, ערוכים לכל תרחיש: הצטרפנו לאימון של היחידה לחילוצים מיוחדים בכבאות והצלה יו"ש, באתר ישראל היום, 15 באוגוסט 2023 סיום קורס היחידה לחילוצים מיוחדים במחוז ירושלים, באתר כבאות והצלה לישראל, 14 במרץ 2019 מישאל לוי, ‏לוחמי האש הוקפצו למתחם היוקרתי, באתר כיכר השבת, 26 באפריל 2021 סיור הוועדה לביטחון הפנים בכבאות והצלה לישראל, באתר כנסת פתוחה, 21 באוקטובר 2021 דובר הכבאות יורם לוי, חנוכת בסיס ליחידה המרכזית של הרשות הארצית לכבאות והצלה, באתר כבאות והצלה לישראל, 19 בדצמבר 2016
ניקולאי צ'כוב

ניקולאי צ'כוב (ברוסית: Николай Чехов;‏ 23 במאי 1858 – 29 ביוני 1889) היה צייר רוסי, ואחיו של אנטון צ'כוב. כילד ניקולאי הראה כישרונות לאמנות ומוזיקה. הוא למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. הוא לא הצליח לסיים את לימודיו עקב אלכוהוליזם כרוני ותקופות זמן, לעיתים קרובות במשך שבועות, בהם היה מבלה ברחובות מוסקבה. ניקולאי היה אמן מוכשר, והוא אייר לעיתים קרובות את סיפוריו של אנטון. אנטון כתב לו, ויעץ לו להישאר פיכח ולהמשיך בציור, אך ללא הועיל. הוא נפטר בגיל 31 משחפת. מותו של ניקולאי הפך לסיפור בידי אנטון, על אדם שניצב מול מותו המתקרב. מסיבת גן אלמנה על קבר בעלה דיוקן של נער מדיה וקבצים בנושא ניקולאי צ'כוב בוויקישיתוף Karlinsky, Simon; Heim, Michael Henry (1997). Anton Chekhov's Life and Thought. Northwestern University Press. p. 52 Bunin, Ivan (2007). About Chekhov: The Unfinished Symphony. Northwestern University Press. p. 15. Bloom, Harold (2002). Anton Chekhov. Chelsea House Publications. p. 70.
הפשע המושלם (שיר)

"הפשע המושלם" הוא שיר של המוזיקאי הישראלי סטטיק ביחד עם הזמרת הישראלית עדן בן זקן, אשר יצא לאור ב-22 בפברואר 2023, כחלק מאלבום הבכורה של סטטיק, לירז (2023). השיר נכתב על ידי רוסו ובן זקן ביחד עם רון ביטון, ג'ורדי, דור גל, איתי שמעוני, הצמד Triangle והזמרת אודיה והופק על ידי ג'ורדי ו-Triangle. השיר נחשף לראשונה בנובמבר 2022, כדואט בין סטטיק לזמרת אודיה. באותו החודש, פורסם כי הדואט נגנז עקב חוסר שביעות רצון של מנהליה של אודיה מהשיר. בדצמבר 2022 פורסם כי לבסוף, הוחלפה אודיה בבן זקן. גרסתה של אודיה הודלפה ב-14 בפברואר 2023, כשבוע לפני צאת האלבום. זה שיתוף הפעולה השני של סטטיק ובן זקן, לאחר השיר "יאסו" של הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, בו השתתפה בן זקן לצד סטפן לגר. השיר היה לאחד הבולטים משירי האלבום "לירז" בשירותי הסטרימינג. השיר הגיע בשיאו הגיע למקום ה-25 במצעד השבועי הישראלי של ספוטיפיי בשבוע שלאחר צאת האלבום, והיה לשיר השלישי המצליח ביותר מהאלבום. בנוסף, נכנס השיר למקום העשירי במצעד "העשירייה" של כאן גימל, כשבמקביל, השיר "לירז" מאותו האלבום במקום החמישי. גיל משעלי, ‏פרסום ראשון: סטטיק ואודיה הקליטו דואט בווילה בקיסריה, באתר ‏מאקו‏, 17 בנובמבר 2022 גיל משעלי, ‏הפשע המושלם: השיר הגנוז של סטטיק ואודיה, באתר ‏מאקו‏, 14 בפברואר 2023 גיל משעלי, ‏"לא אהבו את זה בכלל": הצעד של אודיה שצפוי להכעיס את סטטיק, באתר ‏מאקו‏, 20 בנובמבר 2022 גיל משעלי, ‏פרסום ראשון: "הפשע המושלם" של עדן בן זקן וסטטיק, באתר ‏מאקו‏, 11 בדצמבר 2022 Weekly Top Songs Israel, באתר Spotify Charts, 9 במרץ 2023 תוצאות המצעד השנתי 2023 של היטליסט, באתר מאקו דורית אסרף מזרחי, אתם בחרתם: "יוניקורן" הוא שיר השנה של כאן גימל וטיקטוק, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 בספטמבר 2023