laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי ברזיל–עיראק

יחסי ברזיל–עיראק הם יחסי החוץ בין ברזיל לעיראק. שתי המדינות חברות מלאות ב-G77. ברזיל הייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שפתחה מחדש את שגרירותה בעיראק לאחר מלחמת המפרץ ב-1991. ברזיל ביססה לראשונה יחסים דיפלומטיים עם עיראק בשנת 1967, ובסוף 1973 פתחה ברזיל שגרירות בעיראק וחתמה על הסכמי שיתוף פעולה עם עיראק. בשנת 1975, בגלל משבר הנפט המעמיק ובחיפוש אחר השקעות פטרודולריות, ברזיל העדיפה את מדיניות החוץ שלה כלפי העניין הערבי בשלוש הצבעות מכריעות באו"ם. הממשלה הצבאית של ברזיל שדרגה את ייצוגה בעיראק על ידי מינוי רצף של גנרלים ארבעה כוכבים כשגרירים בבגדאד. ברזיל ועיראק היו שותפות סחר מרכזיות מאז סוף שנות ה-70. ברזיל הייתה זקוקה לנפט כדי להפעיל את המכונה התעשייתית שלה. עיראק הייתה זקוקה למזון, תמיכה טכנית, מכשירי חשמל, מכוניות ואולי החשוב ביותר - כלי הנשק "ההגנתיים" שיצרה ברזיל. היחסים של ברזיל עם עיראק נותקו במהלך מלחמת המפרץ, כאשר ברזיל תמכה בסנקציות של מועצת הביטחון של האו"ם שהוטלו נגד עיראק. עם זאת, מאז שנת 2001 שתי המדינות חידשו את היחסים שבהן ממשלת ברזיל רצתה לקדם קשרים מסחריים הדוקים יותר עם בגדאד והודיעה על הפעלה מחדש של שגרירותה בבגדאד. בשנות ה-80 ברזיל הייתה ספקית חשובה של מוצרים מתועשים לעיראק, והיא ייבאה כמויות נפט משמעותיות מעיראק. באותה תקופה הסחר בין שתי המדינות הגיע עד 4 מיליארד דולר בשנה. עם פרוץ מלחמת איראן–עיראק בשנת 1980, כמעט 35 אחוזים מיבוא הנפט של ברזיל הגיע מעיראק. בשנת 1981 דווח כי ברזיל מכרה עפרת אורניום בדרגה נמוכה לעיראק. העיתון הברזילאי "Jornal da Tarde" דיווח כי כ-40 מדענים ברזילאים שהו בתחנת הכוח באוסיראק במהלך ההפצצה הישראלית בשנת 1981. מלחמת המפרץ, שהביאה למבצע סערת המדבר בתחילת 1991, הציבה את ברזיל במצב עדין מאוד. ועדות המשנה לקונגרס של ארצות הברית האשימו את ברזיל בייצוא טכנולוגיה ומומחיות לעיראק לפיתוח טיל המבוסס על טיל פיראנה (MAA-1). בריגדיר חיל האוויר בדימוס הוגו אוליביירה פיבה לקח קבוצה פרטית של טכנאים ברזילאים לבגדאד כדי להשלים את הפרויקט הזה; תחת לחץ הורתה ממשלת קולור להחזיר את הקבוצה לברזיל. במהלך מבצע "סערת המדבר" החזיקה חברת בנייה ברזילאית, מנדס ג'וניור, כמה מאות עובדים וטכנאים, כמו גם ציוד בשווי של כמה מיליוני דולרים, בדרום עיראק שעבדו בפרויקטים של רכבת והשקיה. לפיכך, ברזיל, בניגוד לארגנטינה, לא השתתפה במבצע בעלות הברית. ממשלת ברזיל נאלצה להעביר את המשא ומתן המרכזי שלה, השגריר פאולו דה טרסו פלחה דה לימה, מתפקידו בלונדון כדי לנהל משא ומתן על שחרור אנשי מנדס ג'וניור מעיראק ועל סילוק הציוד. לברזיל הוענקו מחיר וביצועים של 5 מיליארד דולר באספקת טנק אוסוריו לערב הסעודית בשנת 1990, אך הסכסוך בכווית שינה את ההחלטה לטובת טנק M1 אברמס בארצות הברית. שגריר ברזיל ברנרדו דה אזבדו בריטו בעיראק אמר כי למרות שברזיל לא תומכת בפלישה הצבאית בראשות ארצות הברית לעיראק בשנת 2003, שהדיחה את נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין, אין פירוש הדבר שהיא אינה מעוניינת להשתתף בשיקום עיראק. ברזיל מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד. עיראק מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה. מדיה וקבצים בנושא יחסי ברזיל–עיראק בוויקישיתוף "Brazil to reopen embassy in Iraq". People's Daily. נבדק ב-2009-01-24. "Brazil to Resume Relations with Iraq". voanews.com. אורכב מ-המקור ב-2009-08-26. נבדק ב-2009-01-24. "Brazil - The Middle East". country-data.com. נבדק ב-2009-02-12. אתר על יחסי מדינות
ג'אן קרלו מנוטי

ג'אן קרלו מנוטי (באיטלקית: Gian Carlo Menotti;‏ 7 ביולי 1911 – 1 בפברואר 2007) היה מלחין אמריקני יליד איטליה. מנוטי נולד למשפחה עשירה באיטליה וכבר בילדותו גילה כישרונות מוזיקליים. בשנת 1923 החל ללמוד בקונסרבטוריון ורדי במילאנו ולמד בו עד 1928. תוך כדי לימודיו השלים כתיבת שתי אופרות ובילה שעות רבות באופרה של מילאנו. ב-1928 לאחר שאביו נפטר לקחה אותו אימו לארצות הברית ורשמה אותו ללימודים במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. מנוטי למד אנגלית וקומפוזיציה במכון קרטיס וב-1935-1936 כתב את האופרות ההיתוליות "אמליה יוצאת לנשף" ו"הבתולה הזקנה והגנב". " "אמליה יוצאת לנשף" זכתה להצלחה והוצגה במטרופוליטן אופרה בניו יורק. בין השנים 1945 ו-1947 כתב מנוטי שלוש אופרות "המדיום" "הטלפון" ו"הקונסול". היצירות "המדיום" ו"הקונסול" זכו להצלחה גדולה וזיכו את מנוטי בפרסים רבים, בהם שני פרסי פוליצר למוזיקה, ובממון רב. ב-1951 מנוטי כתב את האופרה "אמל והמבקרים הליליים" (Amahl and the Night Visitors) עבור שידורי חג המולד של הטלוויזיה האמריקאית. זו הייתה האופרה הראשונה שנכתבה במיוחד לטלוויזיה, והיא שודרה לראשונה בערב חג המולד, 1951. זוהי אחת האופרות האהובות ביותר של מנוטי, והצגתה הפכה למסורת בחג המולד.. האופרה מספרת על אמל, שחוזה בביקור שלושת המלכים הבאים לבקר את ישו לאחר לידתו, בבית לחם. בזכות הצלחתו הכלכלית רכש אחוזה גדולה בקרבת ניו יורק ושם התגורר ויצר יחד עם בן זוגו לחיים המלחין סמואל ברבר. ב-1958 הוא סייע לברבר בכתיבת הליברית לאופרה שלו "ונסה", שזכתה להצלחה רבה. מנוטי המשיך בכתיבת אופרות רבות ויצירות מוזיקליות אחרות ולאחר מותו של ברבר חזר לאיטליה לשמש מנהל תזמורת. מנוטי נפטר ב-1 בפברואר 2007 במונקו. מדיה וקבצים בנושא ג'אן קרלו מנוטי בוויקישיתוף ג'אן קרלו מנוטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'אן קרלו מנוטי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'אן קרלו מנוטי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'אן קרלו מנוטי, באתר Last.fm (באנגלית) ג'אן קרלו מנוטי, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט ג'אן קרלו מנוטי, באתר AllMusic (באנגלית) ג'אן קרלו מנוטי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'אן קרלו מנוטי, באתר Discogs (באנגלית) ג'אן קרלו מנוטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'אן קרלו מנוטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'אן-קארלו מנוטי (1911-2007), דף שער בספרייה הלאומית אמיר מנדל, המדיום: יש כאלה שחושבים שזו אחת היצירות הגדולות של המאה ה-20, באתר הארץ, 24 במאי 2021 ביוגרפיה אודות ג'אן מונטי ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף משמר הגבול

מחלף משמר הגבול הוא מחלף שנמצא סמוך לעיר חריש וקיבוץ ברקאי. המחלף החליף את צומת משמר הגבול שחיבר בין כביש 65 לכביש 574. עלות הקמת המחלף הסתכמה ב-600 מיליון שקלים, המחלף מצטרף לשורה של פתרונות תחבורתיים שיוקמו על מנת להקל על עומס התנועה ביישוב, מלבד מחלף משמר הגבול יוקם מחלף חריש, שיחבר את שכונות דרום חריש לכביש 6, תבנה תחנת הרכבת חריש, יורחב כביש 611 ויוקמו מספר מסופי אוטובוסים ברחבי היישוב. עוד ב־2016 פורסמה תוכנית של משרד התחבורה בה פורטו הפרויקטים העתידים להיבנות בישראל בשנים הקרובות, בהם היו הקמתם של מחלף משמר הגבול, מחלף בני ברית, מחלף ציפורי, מחלף יפתחאל, שיוקם כהכנה להקמת הרכבת הקלה בין חיפה לנצרת, סלילת כביש 200, כביש 16 וכביש 423 ועוד. ביולי 2018 אושרה התוכנית להקמת המחלף, יחד עם מחלפים וכבישים חדשים נוספים באזור השרון. בספטמבר 2018 החלו העבודות המקדימות להקמת המחלף שיוקם לאחר שצומת חריש יועתק כ־30-40 מטרים מערבה. פחות מחודש לאחר תחילת העבודות להקמת המחלף התגלתה עיר עתיקה בת כ־5,000 שנים בחפירות שבוצעו מטעם רשות העתיקות. שטח העיר בשיאה היה כ־650 דונמים והתגוררו בה כ־6,000 בני אדם. במאי 2019 פורסם כי הסתיים שלב העבודות המקדימות והחל שלב בו הקבלן של המחלף (חברת סולל בונה) תחל בעבודות על הקמת המחלף עצמו, יחלו ההרמות של הנציבים, יונחו הפלטות של הגשר ויסלל הכביש שימש את המחלף. בלילה שבין 18–19 בפברואר 2022 נפתח המחלף לתנועה. מלבד הקמת הפרויקט יבוצעו עבודות נוספות באזור המחלף בהם בין היתר הסטה של נחל עירון וכן מתן אפשרות להוספת פרויקטים נוספים באזור המחלף בהם סלילת נתיב תחבורה ציבורית בכביש 65 וכן כבישי גישה לפארק התעשייה עירון שעתיד להיבנות בסמוך למחלף. מדיה וקבצים בנושא מחלף משמר הגבול בוויקישיתוף עופר פטרסבורג, התוכנית של משרד התחבורה לשיפור תשתיות הכבישים, באתר ynet, 21 באוגוסט 2016 שירלי שני, חריש: החלה הקמת המחלף החדש שיחבר את העיר לכביש 6, באתר כלכליסט, 23 ביולי 2018 עדן אורן, הצצה ראשונה לתכנון המחלף החדש על כביש 65 שצפוי להיפתח בשנת 2021, באתר חריש סיטי, ‏7 באוקטובר 2018 יורי ילון, "ניו יורק בת 5,000 שנה" נחשפה בשרון, באתר ישראל היום, 6 באוקטובר 2019 לידור שקד, עדכון מהשטח: כך נראות העבודות להקמת המחלף החדש, באתר חריש24, ‏16 במאי 2019 אודי עציון, נתיבי ישראל תפתח לתנועה את מחלף משמר הגבול סמוך לחריש, באתר ynet, 18 בפברואר 2022 פרויקט הקמת מחלף חריש נכנס לשלב הביצוע, באתר עיריית חריש, ‏3 במרץ 2020
סורת סבא

סורת סבא (בערבית: سورة سبأ) היא הסורה ה-34 בקוראן, המונה 54 פסוקים. פסוקים 1–6 עוסקים ביום הדין. דוד מוזכר בפסוקים 10–11, ופסוקים 12–14 עוסקים בשלמה. פסוקים 15–19 מתמקדים בסבא. פסוקים 22–27 דנים בפוליתאיזם ובמונותאיזם מנקודת המבט האסלאמית. פסוק 28 מגדיר ומתאר לכאורה את תפקידו של מוחמד. בפסוקים 30–33 שוב מדובר על יום הדין, וכך גם פסוקים 40–42. מדיה וקבצים בנושא סורת סבא בוויקישיתוף סורת סבא, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט TheLastDialogue, Surah Saba Summary, The Last Dialogue, ‏7 במרץ 2019 (באנגלית) Sura Saba', WikiShia (באנגלית)
שוחרה סולאטי

שוחרה סולאטי (בפרסית: شهره صولتی; ‏נולדה ב־4 בינואר 1959) היא זמרת פופ איראנית שמתגוררת בארצות הברית. שוחרה סולאטי נולדה בעיירה זנג'אן, איראן למשפחת אמנים. היא החלה לשיר בגיל שבע. בהמשך היא למדה שירה ונגינה בקלרינט בטהראן. האלבום הראשון שלה יצאה בשנת 1976 וזכה לפופולריות בין צעירי המדינה. זמן קצר לפני המהפכה האיראנית של שנת 1979 הוא נסעה לארצות הברית לסבב הופעות. בעקבות השינויים הפוליטיים במדינה היא לא יכלה לחזור ועברה לניו יורק והתחתנה תוך זמן קצר. בשנת 1982 שוחרה סולאטי עברה ללוס אנג'לס שהפך למרכז מוזיקה איראנית בארצות הברית. בהיותה בעיר היא החלה להופיע בקונצרטים ועבדה על התקליטים החדשים. בשנת 1996 היא עשתה אלבום משותף עם חסן סתאר. בעקבות יצירות שלה, בתחילת המאה ה-21 היא החלה לקבל פרסום גם מחוץ לאיראן. בעקבות כך היא החלה להופיע בקנדה, נורווגיה, טורקיה, קפריסין, ישראל ומדינות נוספות. בשנת 2004 היא הוציאה אלבום חדש תוך שיתוף פעולה עם פראמרז אסלאני. בשנת 2008 שוחרה סולאטי הופיעה בתיאטרון דולבי בעקבות הדיסק החדשה שלה. בסך הכל הזמרת הוציאה כ-30 אלבומים. מדיה וקבצים בנושא שוחרה סולאטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שוחרה סולאטי שוחרה סולאטי, ברשת החברתית פייסבוק שוחרה סולאטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שוחרה סולאטי, ברשת החברתית אינסטגרם שוחרה סולאטי, סרטונים בערוץ היוטיוב שוחרה סולאטי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) שוחרה סולאטי, באתר ספוטיפיי שוחרה סולאטי, באתר MusicBrainz (באנגלית) שוחרה סולאטי, באתר Discogs (באנגלית)
Mamma

"Mamma" (בעברית: "מאמא") הוא שיר שנכתב בשנת 1940 על ידי צ'זרה אנדראה ביקסיו וביקסיו כרוביני ויצאה בשם "Mamma son tanto felice". בין מבצעי השיר היו בנימינו ג'ילי, ריצ'רד טאקר, מוסלים מגומאייב, ויולטה וילאס, לוצ'אנו פבארוטי, טוטו קוטוניו ורבים נוספים. בשנת 1946 השיר תורגם לאנגלית ובשנת 1955 בביצוע של דייוויד ויטפילד הוא הגיע למקום ה-12 של מצעד הסינגלים הבריטי. בשנת 1959 הוא הוקלט על ידי קוני פרנסיס. ביצוע זה הגיע למקום השני בבריטניה ולמקום השמיני בבילבורד הוט 100. בשנת 1967 השיר הוקלט בגרמנית, הולנדית ואנגלית על ידי זמר הולנדי היינצ'ה. הקלטה זו נמכרה ביותר ממיליון העתקים וזכתה לתואר "תקליט הזהב" בהולנד. מידע על היצירה "Mamma" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Mamma" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Mamma" באתר SecondHandSongs שיר בביצוע של קוני פרנסיס everyHit.com - UK Top 40 Chart Archive, British Singles & Album Charts, www.everyhit.com
13 ימים

13 ימים (באנגלית: Thirteen Days) הוא סרט מותחן ודרמה היסטורית שבוים על ידי רוג'ר דונלדסון ונכתב על ידי דייוויד סלף. בסרט מככבים קווין קוסטנר, סטפני רומנוף, ביל סמיתרוביץ', ברוס גרינווד, סטיבן קאלפ, דילן בייקר. הסרט מבוסס על ספר אודות משבר הטילים בקובה. עלילת הסרט נפתחת בשנת 1962, בשיאה המלחמה הקרה, כאשר היועץ לביטחון לאומי, מקג'ורג' באנדי, ביקש מראש סגל הבית הלבן, קנת' "קני" אודונל (קוסטנר), פגישה דחופה עם נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי (גרינווד), ודיווח לו כי צילומי אוויר שפוענחו הראו שברית המועצות הציבה טילים בליסטיים אותם ניתן לחמש בראש נפץ גרעיני בקובה. הנשיא קנדי כינס בשל כך את הקבינט שכלל את יושב ראש המטות המשולבים, גנרל מקסוול טיילור (סמיתרוביץ'), התובע הכללי ואחיו הצעיר, רוברט קנדי (קאלפ), מזכיר ההגנה, רוברט מקנמארה (בייקר), שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, עדלי סטיבנסון, ובכירים נוספים. הסרט מתאר כיצד הנשיא קנדי ניהל את המשבר בהצלחה. "13 ימים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "13 ימים", באתר נטפליקס "13 ימים", באתר AllMovie (באנגלית) "13 ימים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "13 ימים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "13 ימים", באתר Metacritic (באנגלית) "13 ימים", באתר אידיבי "13 ימים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הנשיא קסטרו צפה עם קוסטנר בסרט על משבר הטילים בקובה, באתר הארץ, 11 באפריל 2001. רויטרס, סרטו של קוסטנר מעורר נוסטלגיה, באתר הארץ, 12 באפריל 2001. פיטר ארסי, AP, מקובה לאיראן: שוב ניתן למנוע שואה גרעינית?, באתר ynet, 15 באוקטובר 2012. נסים דיין, ‏כן, אפילו קוסטנר שב לעצמו, באתר גלובס, 6 במרץ 2001. 13 יום / Thirteen Days, באתר וואלה! NEWS.
אוספיטל דה סנט פאו

אוספיטל דה לה סנטה קראו אי סנט פאו (בית החולים של הצלב הקדוש ופאולוס הקדוש, בקטלאנית: Hospital de la Santa Creu i Sant Pau), הוא בית חולים לשעבר הממוקם באזור האישמפלה (ה"הרחבה") של העיר ברצלונה בקטלוניה שבספרד. מבני בתי החולים מהווים את קבוצת המבנים הגדולה ביותר הבנויה בסגנון המודרניסטה. זה היה בית חולים בתפקוד מלא עד יוני 2009, כאשר בית החולים החדש נפתח לידו, לפני שעבר שיקום לשימוש כמוזיאון ומרכז תרבות, שנפתח בשנת 2014. מבני בית החולים הוקמו כאשר עבר בית החולים (שהוקם במאה ה-15) ממקום מושבו הקודם (המשמש כיום את הספרייה הלאומית של קטלוניה) לקומפלקס מודרני שנבנה בין השנים 1901–1930 על פי תוכניות האדריכל ליואיס דומנק אי מונטנר. בית החולים המקורי הוקם בשנת 1401, עת אוחדו ששת בתי החולים שהיו קיימים באותה עת בברצלונה. שמו של בית החולים המאוחד היה "בית החולים של הצלב הקדוש" (בקטלאנית: d'Hospital de la Santa Creu, בספרדית: Hospital de la Santa Cruz). בסוף המאה ה-19, בשל גידולה של העיר, הוחלט להקים בית חולים מודרני. המבנים הוקמו באמצעות תרומות שנאספו. בית החולים, המשתרע על שטח של 300 מ"ר, נבנה בסגנון המודרניסטה ונחשב לאחד מבית החולים היפים בעולם (מבחינה ארכיטקטונית). מבני בית החולים כוללים בניין אדמיניסטרציה ו-27 ביתנים המשמשים את המחלקות השונות. כל ביתן בנוי באופן שונה תוך שמירה על הרמוניה בין המבנים השונים. מבני בית החולים הוכרזו בשנת 1997 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. בשנת 2003 הוקם בניין בית חולים חדש מצפון לביתני המודרניסטה של דומנק אי מונטנר. עם זאת, מעטים מהמחלקות כמו בנק הדם והרקמות, מחלקת הרדיוגרפיה ומחלקת הפיזיותרפיסטית שנותרו בחלק מהבניינים הישנים. מדיה וקבצים בנושא אוספיטל דה סנט פאו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוספיטל דה סנט פאו תמונות של בית החולים (בספרדית ובקטלאנית)
ספריית הרנסנס היהודי

ספריית הרנסנס היהודי (בהונגרית: Zsidó Renaissance Könyvtár) היא סדרת הספרים שהוצאה על ידי "דפוס זוננפלד" באורדיאה. הסדרה הראשונה - ללא שם העורך - החלה עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1910, בה יצאו לאור "מלחינים יהודים ואגדות אוקראיניות" של מור גילאני, זולטאן לייטנר-לוקאץ' כתב על "סוציאליזם והתנועה הלאומית היהודית", שאנדור ס. אולמן כתב על "צוואת סבא רבא שלי" קלמן פוירשטיין כתב על "יהדות העתיד" כיצירה מקורית, כמו גם כרך האוטומנציפציה של יהודה לייב פינסקר (בתרגום לאיוש זינגר) וכן כרך בשם נובלות יהודיות-רוסיות. ההמשך היה בשנת 1919 מאת מקס נורדאו "מהי ציונות?" באותה שנה הופיעו עוד ארבעה פרסומים בסדרה, כולל אחד מאת המשורר ההונגרי אנדרה אדי "על היהדות" מבחר מאמרים עם הקדמה מאת הסופר ההונגרי-יהודי דז'ה פהר ו"גסיסת הכפר" של הנריק גוטמן. החוברות האחרות הן של שלום אש (אל הנקמה, בתרגום זולטן לייטנר), מקס נורדאו, אוסיאס תון ואוריאל זנגוויל. הסדרה השנייה, בציון מקום ההוצאה כאורדיאה-סאטו מארה, הושקה בשנת 1923, בהוצאת דפוס Szabadsajtó Könyvnyomda Rt., עשר חוברות לרוב ללא תאריך, בעריכת זולטאן לייטנר. היצירה המקורית היחידה הייתה של ינה זילברמן "התרבות היהודית ותפיסת העולם המודרנית", חוברת הנושאת את המספר 10. שתי חוברות הכילו קטעים מהתלמוד. יוצרי ומתרגמי שאר החוברות היו: מקס ברוד, מרטין בובר, בן אלעזר, אחד העם. 1. מור גילאני: מלחינים יהודים. 1918 2. זולטאן לייטנר: סוציאליזם והתנועה הלאומית היהודית. 1918. 3. שאנדור אולמן: צוואת של סבא רבא שלי. 1918 4. יוז'ף מַנְדֶל: עקרונות המשפט הפרטי והפלילי היהודי. 1918 5. קלמן פוירשטיין: יהדות העתיד. 1918 6.י.ל.פרץ - ש"י עגנון: סיפורים קצרים רוסים-יהודים. 1918 7. יהודה לייב פינסקר: אוטומומנציפציה. ייעוץ של יהודי רוסי לאחיו היהודים. עם הקדמה מאת אחד העם. תרגום: לאיוש זינגר. 1918 8. מור גילאני: אגדות אוקראינה. עם הקדמתו של יוזף פטאי. 1918 9. מקס נורדאו: מהי ציונות? תרגום: בלה גרינברגר. 1919. 10. אנדרה אדי על יהדות. עם הקדמה של דז'ה פהר. 1919 11. ישראל זנגוויל: אוריאל אקוסטה. ממקור אנגלי. 1919. 12. הנריק גוטמן: גסיסת הכפר 13. שלום אש: אל הנקמות. מתרגם: זולטאן לייטנר 14. תון אוסיאס: חייו של בנימין זאב הרצל. ביוגרפיה של מייסד הציונות האלמותי. מתרגם: יוז'ף בלאו. 1919 רשימת סדרות ספרים שהוצאו בהונגריה שאנדור קוזוצ'ה:ספרנות הונגרית 1911–1920 (I - II.), בודפשט, 1939–1942 [1] לקסיקון ספרות הונגרית ברומניה :ספרות, פובליציסטיקה, ספרות מדעית, תרבות. בוקרשט-קלוז' נאפוקה
Long Way Up

Long Way Up היא סדרת טלוויזיה תיעודית המתעדת מסע אופנועים שנערך בשנת 2019 על ידי יואן מקגרגור וצ'רלי בורמן, מפטגוניה בארגנטינה דרך דרום אמריקה והרי האנדים לצפון אמריקה ועד קליפורניה שבארצות הברית. זו סדרת המשך לסדרה התיעודית "Long Way Down" משנת 2007, כשהזוג רכב דרומה מג'ון או גרוטס בסקוטלנד דרך שמונה עשרה מדינות באירופה ואפריקה עד לקייפטאון שבדרום אפריקה. ב-3 באוגוסט 2020 הוכרז שהסדרה תעלה בבכורה ב-18 בספטמבר 2020 בשרתי Apple TV+. המסע התחיל בספטמבר 2019 והסתיים ב-14 בדצמבר אותה שנה. הם לוו על ידי אותם חברי צוות מפתח שצילם את התוכניות "Long Way Round" ו-"Long Way Down", כולל במאי הצילום ג'ימי סימאק וקלודיו פון פלנטה, והמפיקים רוס מלקין ודייוויד אלכסניאן. הם רכבו על אופנועים חשמליים של הארלי דוידסון לייב-וייר המיוצרים על ידי הארלי דוידסון שהוסבו לאופני הרפתקאות. בפברואר 2020 יואן מקגרגור אישר בתוכנית "הלילה עם ג'ימי פאלון" שצוות התמיכה שלו הכיל שתי משאיות גיבוי מדגם ריביאן R1T. אתר האינטרנט הרשמי של Long Way Up (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Long Way Up (בשפות מרובות) Long Way Up, ברשת החברתית פייסבוק Long Way Up, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Long Way Up, ברשת החברתית אינסטגרם "Long Way Up", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Long Way Up", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Long Way Up", באתר Metacritic (באנגלית) Mayo, Benjamin (2020-05-27). "Apple TV+ now includes all classic Fraggle Rock episodes, orders full season reboot [update: official]". 9to5Mac (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-05-28. "Apple TV+ Unveils First Look at "Long Way Up," A New Original Unscripted Series Starring Ewan McGregor and Charley Boorman". The Futon Critic. 3 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Obi-Wan Kenobi just rode an electric Harley-Davidson Livewire across the Western Hemisphere". Fox News. 17 בדצמבר 2019. נבדק ב-17 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Ewan McGregor on Electric Adventure Motorcycling, And The Elephant in the Room (Charging)". Adventure Rider (באנגלית אמריקאית). 2020-02-04. נבדק ב-2020-02-06.
בושקו שוטאלו

בושקו שוטאלו (בקרואטית: Boško Šutalo; נולד ב-1 בינואר 2000) הוא כדורגלן קרואטי, המשחק בעמדת הבלם בדינמו זאגרב. בשנת 2015, שוטאלו הצטרף למועדון הכדורגל RNK ספליט לאחר ששיחק בקבוצתו הראשונה בקריירת הנוער, NK נרטבה. כעבור שנתיים, הוא הצטרף למחלקת הנוער של אוסייק וב-20 באוקטובר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הקרואטית בניצחון 1–4 על רודס. ב-30 בינואר 2020, שוטאלו חתם בשורות אטאלנטה האיטלקית בסכום של חמישה מיליון אירו. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-2 ביולי בניצחון 0–2 על נאפולי, כאשר הוא נכנס כמחליף של רפאל טולוי בדקה ה-89. שלושה ימים בלבד לאחר מכן, הוא זכה לעלות בהרכב הפותח של הקבוצה בניצחון 0–1 על קליארי, כשבאותו המשחק הוא ירד אל ספסל המחליפים בדקה ה-83 ובמקומו עלה לשחק טולוי. בושקו שוטאלו, ברשת החברתית אינסטגרם בושקו שוטאלו, באתר Transfermarkt בושקו שוטאלו, באתר Soccerway בושקו שוטאלו, באתר BDFutbol בושקו שוטאלו, באתר WorldFootball.net בושקו שוטאלו, באתר FootballDatabase.eu בושקו שוטאלו, באתר ESPN בושקו שוטאלו לאטאלנטה (באיטלקית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בושקו שוטאלו".
רוג'ר איבנז

רוג'ר איבנז דה סילבה (בפורטוגזית: Roger Ibañez da Silva; נולד ב-23 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם באל-אהלי מליגת העל הסעודית. בנוסף לכך, איבנז מחזיק באזרחות אורוגוואית. רוג'ר נולד בקנלה, ריו גראנדה דו סול לאמא אורוגוואית והחל את הקריירה שלו בכדורגל בשנת 2016 בגיל 18 במחלקת הנוער של גרמיו אתלטיקו אוסוריינסה. את צעדיו הראשונים בענף עשה בעמדת הקשר, כשמאוחר יותר באותה השנה הוא הצטרף למחלקת הנוער של PRS. ב-5 בדצמבר 2016, איבנז הושאל לסרז'יפה עד לתום העונה. לעומת זאת, ב-4 במרץ 2017 הוא נקרא בחזרה ל-PRS ואף זכה לקבל דקות באליפות גאושו של הסרייה ב'. באמצע שנת 2017, איבנז הצטרף לסגל הקבוצה הצעירה של פלומיננסה. הוא קודם לסגל הקבוצה הבוגרת שנה לאחר מכן ורשם את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-20 בינואר 2018 בתיקו המאופס בבית מול בוטפוגו במסגרת אליפות ריו דה ז'ניירו. ב-28 בפברואר 2018, איבנז חתם על חוזה לחמש עונות בקבוצה וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הברזילאית בהפסד החוץ 2–1 לקורינתיאנס. בעונה הבודדת שלו בקבוצה הוא רשם 14 הופעות. ב-29 בינואר 2019, איבנז נרכש על ידי אטאלנטה האיטלקית. אף על פי שהיה חלק מהסגל של הקבוצה כבר בחודש פברואר, הוא קיבל את ההזדמנות הראשונה שלו בקבוצה רק ב-11 במאי, כשעלה כמחליף בדקות האחרונות של הניצחון 1–2 על גנואה. ב-11 בדצמבר, איבנז רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות מול שחטאר דונצק האוקראינית, כאשר הוא עלה כמחליף של לואיס מוריאל ל-19 הדקות האחרונות של המשחק. ב-27 בינואר 2020, איבנז הצטרף לרומא בהשאלה לשנה וחצי, כשלאחר מכן תחול על המועדון חובת רכישה להשלמת החוזה של ארבע וחצי שנים בשווי של שמונה מיליון אירו. ב-4 במרץ 2021, איבנז חתם על חוזה במועדון עד 30 ביוני 2025. ב-26 בספטמבר כבש שער בכורה בהפסד 2–3 ללאציו. ב-9 באוגוסט 2023 עבר איבנז לאל-אהלי מרומא בתמורה ל-28.5 מיליון יורו, לא כולל בונוסים. ב-9 בספטמבר 2022, איבנז זומן לראשונה לנבחרת ברזיל לצמד משחקי הידידות שלה נגד נבחרת גאנה ונבחרת תוניסיה במסגרת מוקדמות יורו 2020. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי "הסלסאו" במשחק הידידות מול תוניסיה, שהתקיים ב-27 בספטמבר, כאשר נכנס כמחליפו של מרקיניוס בדקה ה-78. רומא קונפרנס ליג (1): 2021/22 מדיה וקבצים בנושא רוג'ר איבנז בוויקישיתוף רוג'ר איבנז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוג'ר איבנז, באתר Transfermarkt רוג'ר איבנז, באתר Soccerway רוג'ר איבנז, באתר BDFutbol רוג'ר איבנז, באתר WorldFootball.net רוג'ר איבנז, באתר National Football Teams רוג'ר איבנז, באתר FootballDatabase.eu רוג'ר איבנז, באתר ESPN אטאלנטה מחתימה את איבנז רומא נרגשים להציג את הבלם רוג'ר איבנז איבנז מאריך את חוזהו עד שנת 2025 Fabrizio Romano, Late night update: Roger Ibañez has just signed the contract as Al Ahli player —done, sealed, here we go confirmed, טוויטר, ‏9 באוגוסט 2023 הזימונים של צ'יצ'ה לצמד משחקי הידידות של ברזיל (בפורטוגזית)
יחסי עיראק–צ'ילה

יחסי עיראק–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה של עיראק. צ'ילה התנגדה לפלישה לעיראק בשנת 2003. דגל צ'ילה מיוצגת בעיראק באמצעות שגרירותה בביירות, לבנון. עיראק מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה. Gobierno de Chile defendió voto contra la invasión a Irak de 2003 האתר cooperativa‏, 26 בספטמבר 2007 אתר על יחסי מדינות ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרמניה באירוויזיון 1962

גרמניה באירוויזיון 1962 השתתפה עם השיר "Zwei kleine Italiener" בביצוע של קוני פרובוס. עבור בחירת הנציג הגרמני לאירוויזיון באותה שנה נערכו ארבעה חצאי גמר שכל אחד מהם נערך בעיר אחרת, מכל חצי גמר עלו שלושת השירים שהיו במקומות הראשונים אל הגמר. הגמר נערך בעיירת הספא באדן-באדן, המנחה היה קלאוס היינשטיין, השיר הזוכה נבחר על ידי שישה צוותי שיפוט מקומיים ברחבי גרמניה ועל ידי צוות שיפוט נוסף שנכח באולם התיאטרון בו התקיימה התחרות. מדיה וקבצים בנושא גרמניה באירוויזיון 1962 בוויקישיתוף הגמר הלאומי הגרמני-1962
גרמניה באירוויזיון 1992

גרמניה באירוויזיון 1992 השתתפה עם השיר "Träume sind für alle da" בביצוע של להקת ווינד. התחרות לבחירת נציג גרמניה לאירוויזיון 1992 במאלמה אורגנה על ידי גוף השידור "Mitteldeutscher Rundfunk" המהווה חלק מ-ARD. התחרות נערכה במגדבורג והונחתה על ידי כרמן נבל. הזוכה נבחר על ידי חבר שופטים מקומי שישב ב-11 נקודות של סניפים מקומיים של ARD ברחבי גרמניה, כל אזור שיפוט הכיל בתוכו עשרה צופי טלוויזיה שניקדו כל שיר בין 1–3 נקודות, השיר שקיבל את מירב הנקודות קיבל נקודה מטעם האזור. הלאומי הגרמני-1992
גרמניה באירוויזיון 2013

גרמניה באירוויזיון 2013 השתתפה עם השיר "Glorious" בביצוע של להקת קסקדה. בגרמניה נשמעו טענות על כך שמיקומה בתחרות הושפע ממדיניותה של אנגלה מרקל במשבר החובות של גוש האירו. התחרות הלאומית לבחירת נציגות גרניה באירוויזיון נערכה בהנובר והונחתה על ידי אנקה אנגלקה. 12 מתמודדים השתתפו בתחרות נוספים, מתכונת ההצבעה הייתה במשקל שליש לציבור הצופים, שליש לציבור מאזיני הרדיו ושליש לצוות שיפוט. מדיה וקבצים בנושא גרמניה באירוויזיון 2013 בוויקישיתוף קסקדה לייצוג גרמניה באירוויזיון סוכנויות הידיעות, כעס בגרמניה: "הפסדנו באירוויזיון בגלל מרקל", באתר כלכליסט, 20 במאי 2013
יחסי סלובקיה–צ'ילה

יחסי סלובקיה–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה הסלובקית. יחסים דיפלומטיים בין צ'ילה וסלובקיה כוננו ב-1 בינואר 1993 וצ'ילה הכירה באותו יום בעצמאות סלובקיה. צ'ילה מיוצגת בסלובקיה באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בברטיסלבה. סלובקיה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה. מדיה וקבצים בנושא יחסי סלובקיה–צ'ילה בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.