laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחברת הזהב

מחברת הזהב (אנגלית: The Golden Notebook) הוא ספרה הידוע ביותר של זוכת פרס נובל לספרות, דוריס לסינג, ראה אור בשנת 1962 ותורגם לשפות רבות. בשנת 1976 זכה בצרפת בפרס מדיסיס לסופר זר. זהו רומן מקיף ורב-רבדים המגולל פרק בחייה של אנה וולף, סופרת בריטית המתמודדת עם שלל בעיות: בעיות בחייה הפרטיים, ביחסיה עם גברים ונשים, ובגיבוש השקפת עולמה המוסרית והפוליטית. הוא מתרחש על רקע המאורעות המסעירים של שנות הארבעים והחמישים. הרומן נחשב בעיני חוקרים רבים לספר פמיניסטי קלאסי, אבל לא בעיני הסופרת עצמה, שלא רצתה להיות מוגדרת כסופרת פמיניסטית. בשנת 2005, הרומן נבחר על ידי מגזין טיים כאחד מ-100 הרומנים בשפה האנגלית הטובים ביותר מאז 1923. מבנה הספר הוא כזה: ישנו רומן מרכזי בן ארבעה פרקים, בשם נשים משוחררות. בין פרק לפרק מפרידים קטעים של ארבע המחברות, שהם יומניה של אנה ווּלף הכותבת ארבעה יומנים בו זמנית, המַחברת השחורה, זכרונותיה של אנה ברודזיה במהלך מלחמת העולם השנייה. האדומה, חוויותיה של אנה בתור חברת המפלגה הקומוניסטית. הצהובה, רומן מתמשך אשר נכתב על בסיס הסיום הכואב של יחסי אנה עם מייקל, והכחולה, יומנה האישי של אנה שם היא רושמת את זכרונותיה, חלומותיה, ורגשותיה. כשמסכמת את כולם בסוף הספר "מחברת הזהב". הספר נפתח בתיאור ביקורה של אנה אצל חברתה מולי ג'ייקובס בקיץ 1957, לאחר חזרתה של מולי מטיול באירופה, תוך כדי פגישתן מצטרפים אליהן בעלה לשעבר של מולי, ריצ'רד, ובנה תומי. ריצ'רד הוא איל הון בשעה שמולי ואנה הן פעילות חברתיות, בעלות אג'נדה אנטי קפיטלסטית. ריצ'רד מנסה להציע לתומי עבודה באחד ממפעליו, ותומי דוחה את ההצעה, בטענה שזה מנוגד לחינוך שקיבל אצל אמו. המחברת השחורה - יומן המתאר את חייה של אנה ברודזיה ואת פעילותה הסוציאליסטית ביחד עם עוד כמה חברים וילי, פול, ג'ימי, טד, ומרירוז. ביומן מתוארים הניגודים בין האידיאלים שאליהם החבורה מטיפה, לבין המציאות של חיי היום יום. בסוף היומן מתארת אנה איך מנהלת המלון, גברת בותבי. מפטרת את ג'קסון, הטבח השחור. המחברת האדומה - חייה של אנה בבריטניה בין השנים 1950–1952, מתאר איך למרות שאינה חפצה בכך, אנה מוצאת עצמה מצטרפת למפלגה הקומוניסטית. את התלבטותה בעניין, כשמצד אחד היא רוצה באידיאלים מסוימים, אך מצד שני, היא אינה יכולה לקבל את התנהגות המפלגה הקומוניסטית ברוסיה. בנוסף לכך מוזכרים ביומן יחסיה של אנה עם מייקל. המחברת הצהובה - רומן הנכתב על ידי אנה בשם 'צלה של השלישית' ברומן מסופר על אלה, גרושה ואם לבן יחיד, ועל תחילת יחסיה עם פול, לאחמ"כ הסיפור מדלג חמש שנים קדימה ומספר על התרסקות יחסיהם. הרומן נכתב על בסיס חייה של אנה, כאשר דמותה של אלה מבוססת על אנה, מייקל בנה של אלה מבוסס על ג'אנט בתה של אנה, ג'וליה חברתה על מולי ג'ייקובס, ופול על מייקל. המחברת הכחולה - עינת יקיר, על "מחברת הזהב"(הקישור אינו פעיל), בלוג באתר "בננות", 22/06/2008 צפי סער, 50 שנה לספר שנחשב לאבן יסוד בחשיבה הפמיניסטית, באתר הארץ, 16 באפריל 2012 עופרה עופר אורן, "מחברת הזהב": מדוע הוא ספר גאוני שראוי לתרגמו שוב לעברית, בבלוג "סופרת ספרים", 18 באפריל 2019 נעמה כרמי, על הספר מחברת הזהב, באתר OCLC (באנגלית) מחברת הזהב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://www.npr.org/templates/transcript/transcript.php?storyId=245955408 http://mural.uv.es/vemivein/feminismcommunism.htm http://www.time.com/time/2005/100books/the_complete_list.html
בן-ציון כרמל

בן-ציון "בנץ" כרמל (1936–1997) היה פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בקזחסטן, מזכיר מועצת הפועלים בבאר שבע, וסגן ראש העיר באר שבע. כמחזיק תיק התרבות בעיר קידם את הקמתם של מועדון השחמט העירוני, בת-דור באר שבע, תיאטרון באר שבע והסינפונייטה הישראלית באר שבע. בשנת 1997 זכה באות יקיר באר שבע. כרמל נולד וגדל בתל אביב. בוגר הגימנסיה הרצליה במגמת חקלאות והיה חבר בתנועת הצופים. בשנים 1959–1965 מונה על אגף התעסוקה והקליטה במשרד העבודה במחוז הדרום. בקיץ 1972 בהיותו יו"ר האגודה לתרבות וחברה בבאר שבע יזם כרמל פרויקטים רבים. ביחד עם השחקניות נעמי בלומנטל, מרגלית סטנדר וזכריה לירז, את הקמת "בימת באר שבע", שלימים הפכה לתיאטרון באר שבע. בשנת 1973 יזם את הקמת התזמורת הקאמרית (לימים הסינפונייטה הישראלית באר שבע), את מועדון השחמט באר שבע ביחד עם אליהו לבנט ואת בת-דור באר שבע ביחד עם עליזה וולף. בבחירות לרשות עיריית באר שבע בנובמבר 1978 התמודד כרמל לראשות העיר כנציג מפלגת המערך והפסיד לראש העיר המכהן אליהו נאווי. הוא קיבל 7472 קולות (20.99ֵ%) והרשימה שלו קיבלה 5 מנדטים במועצת העיר. נאווי שחבר לרשימת "לתמורה" הבלתי מפלגתית קיבל 14888 קולות (41.82%) ורשימתו זכתה ב-9 מנדטים. כמזכיר מועצת הפועלים בבאר שבע העביר כרמל את ניהול מפעל "חסין אש" לידי העובדים. בבחירות לרשות עיריית באר שבע בתחילת 1989 התמודד כרמל לראשות העירייה כנציג מפלגת המערך וקיבל 8999 קולות שהם 24.0% מהקולות. הרשימה שלו קיבלה 8211 קולות, שהקנו לו 5 מנדטים במועצת העיר. הוא הפסיד ליצחק רגר מהליכוד שזכה בראשות העיר עם 22,648 קולות (60.3%). שר החוץ שמעון פרס מינה אותו ב-1993 לשגריר ישראל בקזחסטן הראשון. בשנת 1997 הוענק לכרמל עיטור יקיר באר שבע. שדרות בנ"ץ כרמל, הן קטע הדרך ממחלף חטיבת הנגב המוביל לאנדרטת הנגב, לבית הלוחם באר שבע ולשכונת רמות. הן מסתיימות בצומת שדרות אורי צבי ודרך אביטל אביגדור. בנ"ץ כרמל איש רב פעלים, בבלוג של יוסי רגב, 4 באוגוסט 2014 משולם עד, "פורים שפיל" בבאר שבע, דבר, 12 במרץ 1976 פסטיבל השחמט בבאר שבע נפתח בהשתתפות 5 רבי-אמנים ובינהם - ויקטור קורצ'נוי, דבר, 19 בפברואר 1978 שלמה גבעון, אלה מועמדי שש הרשימות - בבחירות למועצת פועלי באר שבע, מעריב, 16 בספטמבר 1965 נסיון חדש להקמת תיאטרון בבאר שבע, דבר, 24 באוגוסט 1972 משולם עד, נאווי מול כרמל - ראש העיר רצה להכשיל את יריבו אך עשה לו שרות טוב, דבר, 11 באוגוסט 1978 ילקוט הפרסומים 2484, 1 בדצמבר 1978, עמוד 301 ילקוט הפרסומים 3632, 13 במרץ 1989, עמוד 1978
ריזר

האם התכוונתם ל... אליזבת ריזר – שחקנית אמריקאית יעקב ריזר – מהנדס ישראלי יליד גליציה מרי ריזר – קורבן לכאורה של התלקחות ספונטנית רייזר
אנטילים ליווארד

אנטילים ליווארד (בהולנדית: Benedenwindse Eilanden) הם חלק מהאנטילים ההולנדיים, החלק הדרומי ביותר באיי האנטילים הקטנים, שרשרת איים באזור הדרומי ביותר של הקריביים. האיים יוצרים קשת איים והם שוכנים אל מול חופי ונצואלה. האיים המרכיבים את האנטילים ליווארד איי ABC, בריבונות הולנד: ארובה (טריטוריה) ארובה בונייר בונייר קוראסאו קוראסאו איים נוספים בריבונות ונצואלה מדיה וקבצים בנושא אנטילים ליווארד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של הקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאזדה RX-8

מאזדה RX-8 היא מכונית ספורט בתצורת 4 דלתות, מתוצרת יצרנית המכוניות היפנית מאזדה אשר יוצרה בין השנים 2003–2012. ה"מאזדה RX-8" מאופיינת במנוע ונקל רוטורי. מאזדה הציגה בארצות הברית מנוע רוטורי בשנת 1971. הדגם הראשון של מאזדה שיוצר עם מנוע ונקל היה המאזדה קוסמו אשר יוצרה בין השנים 1967-1995. המנוע אופיין על ידי 2 רוטור מסוג RENESIS (מנוע ונקל של חברת מאזדה). לוחות גוף ה-RX-8 היו עשויות מאלומיניום ופלסטיק אשר שולבו במארז הגוף שהיה עשוי מפלדה. בשנת 2004 התחילה חברת מאזדה בשיווק הדגם RX-8 בצפון אמריקה. בשנת 2004 דגם "מאזדה RX-8" עלה לשלב הגמר בתחרות מכונית השנה בצפון אמריקה בדרוג "רכב השנה". דור ראשון - (SE3P), (יוצר בין השנים 2003-2008) דור שני - נוקשות גוף הרכב שופרה על ידי חיזוקים מבניים, (יוצר בין השנים 2009-2012), מאזדה RX-8 מאזדה RX-8 מאזדה RX-8, שנת 2007 מנוע הוונקל מאזדה RX-8 מאזדה RX-8, מבט לתא הנהג הדלת האחורית במאזדה RX-8 מאזדה RX-8 מאזדה RX-8 מאזדה מנוע ונקל מאזדה פארקוויי מאזדה רוד פייסר AP מדיה וקבצים בנושא מאזדה RX-8 בוויקישיתוף
גדרות (סרט)

גדרות (באנגלית: Fences) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2016, מסוגת דרמה בבימויו של דנזל וושינגטון. התסריט לסרט נכתב על ידי אוגוסט וילסון ומבוסס על המחזה "גדרות" פרי עטו. הסרט צולם בפיטסבורג, פנסילבניה החל מ - 25 באפריל 2016 ועד אמצע יוני 2016. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-16 בדצמבר 2016 והופץ על ידי חברת "פראמאונט". הסרט נבחר על ידי המכון האמריקני לקולנוע כאחד עשר הסרטים המובילים של 2016, והוא מועמד לפרסים נוספים, בהם ארבע מועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-89 ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, השחקן הטוב ביותר בסרט דרמה על משחקו של דנזל וושינגטון ושחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט על משחקה של ויולה דייוויס. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. טרוי מקסון (דנזל וושינגטון) רוז לי מקסון (ויולה דייוויס) - אשתו של טרוי. ג'ים בונו (סטפן הנדרסון) - חברו של טרוי. קורי מקסון (ג'ובן אדפו) - בנם של טרוי ורוז. ליונס מקסון (ראסל הורנסבי) - בנו של טרוי ממערכת יחסים קודמת. גבריאל מקסון (מיקלטי ויליאמסון) - אחיו של טרוי. ריינל מקסון (סנייה סידני) - בתו של טרוי. אתר האינטרנט הרשמי של הסרט גדרות (באנגלית) גדרות, ברשת החברתית פייסבוק גדרות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "גדרות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גדרות", באתר נטפליקס "גדרות", באתר AllMovie (באנגלית) "גדרות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גדרות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "גדרות", באתר Metacritic (באנגלית) "גדרות", באתר אידיבי "גדרות", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "גדרות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Crawley, Dave (14 ביוני 2016). "Denzel Washington's Production Of "Fences" Wraps Filming In The Hill District". CBS. נבדק ב-26 בפברואר 2017. {{cite news}}: (עזרה) Hipes, Patrick (8 בדצמבר 2016). "AFI Awards: Best Of 2016 Film List Includes 'Silence', 'Hacksaw Ridge' & More". Deadline.com. נבדק ב-26 בפברואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) מערכת ערוץ התרבות, ‏המועמדים לגלובוס הזהב 2017: "לה לה לנד" מוביל עם 7 מועמדויות, באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לין מורלי מרטין

לין מורלי מרטין (באנגלית: Lynn Morley Martin; נולדה ב-26 בדצמבר 1939) היא אשת עסקים ופוליטיקאית לשעבר שכיהנה כמזכירת העבודה של ארצות הברית. לין מורלי מרטין נולדה ב-26 בדצמבר 1939 בעיר אוונסטון שבאילינוי. מורלי מרטין היא בוגרת אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. מורלי מרטין הייתה חברה בבית הנבחרים של אילינוי מטעם מחוז וינהבגו (1977-1979) וחברה בסנאט של אילינוי (1979–1980). ב-3 בינואר 1981 מורלי מרטין נבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-16 של אילינוי. היא סיימה את כהונתה כחברה בבית הנבחרים האמריקאי ב-3 בינואר 1991 כאשר נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש בחר בה לתפקיד מזכירת העבודה של ארצות הברית. מורלי מרטין נחשבה לנאמנה לממשלו של רונלד רייגן וסייעה לסגן נשיא ארצות הברית, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, להיבחר שנית למועמדות סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984. בוש שיבח אותה ואמר כי ייתכן מצב שהיא תהיה המועמדת שלו לסגנות נשיאות ארצות הברית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988, אך לבסוף בוש בחר בסנאטור מאינדיאנה דן קווייל. ג'ורג' הרברט ווקר בוש בחר בה לתפקיד מזכירת העבודה של ארצות הברית בממשלתו כאשר אליזבת דול התפטרה מהתפקיד על מנת לכהן כנשיאת הצלב האדום האמריקאי. בשנת 1995, היא שקלה את האפשרות להתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית, אך לבסוף היא החליטה שלא. מדיה וקבצים בנושא לין מורלי מרטין בוויקישיתוף לין מורלי מרטין, באתר C-SPAN (באנגלית) לין מורלי מרטין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Lynn Martin was labor secretary Lynn Martin
מערת היונים

מערת היונים או מערות היונים הן מערות קרסטיות בגדה הימנית של נחל יצהר בגליל המערבי ואתר ארכאולוגי-פרהיסטורי חשוב. המערה אוכלסה לסירוגין החל מסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני יותר מ-250,000 שנים, ועד לתרבות הנאטופית, 15,000–11,700 שנים לפני זמננו. בחזית המערה ישנן מספר טרסות חקלאיות המעובדות כיום, בהן טמונים שרידים פרהיסטוריים הן מהתרבות הנאטופית והן מהתרבות הכבארית הגאומטרית. במערה היו לפחות חמישה אולמות, בימינו נותרו שלושה אולמות, כיוון שהשניים הנותרים קרסו. באולם המזרחי נערכו חפירות משנת 1965 בהנהלתם של עופר בר יוסף ואיתן צ'רנוב מן האוניברסיטה העברית בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב. חפירות נוספות נוהלו בשנים 1974–1975 בידי דונלד הנרי מאוניברסיטת טלסה באוקלהומה, וב-1980 – בידי פ' וַאלַא מהמשלחת הארכאולוגית הצרפתית בישראל. באתר נחשפו קברים ובהם שלדי אדם. הקדומים בהם הם על פי רוב קברים קיבוציים. בטֶרַסָה שבחזית המערה נחשפו שתי קבורות משותפות של אדם וכלב. בנוסף נמצאו בקברים חרוזים, תליונים, כלי צור, כלי עצם וכלי אבן. בשנת 2022 החלו חפירות מחודשות במערת היונים בידי אראלה חוברס מן המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, הנתמכות על ידי הקרן הלאומית למדע. עופר בר-יוסף, ברוך ארנסבורג, איתן צ'רנוב, מערת היונים. בית קברות ושרידי יישוב נאטופי, במערבו של גליל, החוג האזורי לידיעת הארץ, המועצות האזוריות "סולם צור" ו"געתון", 1974 ע' בן-יוסף, "יונים, מערת", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל (עורך ראשי: אפרים שטרן) בהוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1992, כרך 2, עמ' 577–579 מדריך ישראל החדש, אנציקלופדיה ומסלולי טיול (עורך ראשי: ספי בן-יוסף), כרך 4: הגליל העליון וחופו (2001), עמ' 8–123 מדיה וקבצים בנושא מערת היונים בוויקישיתוף שמורת טבע הר גמל - גמל דו-דבשתי, מערות יונים ואדם קדמון נפגשים בגליל באתר רשות הטבע והגנים מערת היונים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגם בראטש

אגם בראטש (ברומנית: Lacul Brateș) הוא אגם מים מתוקים, שנוצר באזור שפך נהר הפרוט לדנובה, במחוז גאלאץ, צפונית-מזרחית לעיר גאלאץ, בחבל מולדובה, במזרח רומניה. אל האגם זורם נחל קינז'ה. שם האגם נגזר כנראה מהשם הקדום של נהר הפרוט, ברוטוס. האגם מכונה גם "הבלטון של רומניה", ברמז לאגם בלטון ההונגרי. גודלו של האגם השתנה במהלך הזמן, בהתאם להתערבות השלטונות, שהיו מעוניינים בקרקע חקלאית לעיבוד. ב-1932 שטח האגם היה 7,428 הקטרים, אגם בראטש, יחד עם אגם קובורלוי הסמוך ועם הביצות המקומיות, יצרו דלתה בת 18,000 הקטרים. האזור היה עשיר מאוד בדגה ומסופר שפטרו רארש, צי שהיה לשליט נסיכות מולדובה, לפני עלייתו לשלטון עסק באיסוף דגה באגם זה והדגה אפשרו לו לספק את צורכי החצר הנסיכית בסוצ'אבה וצורכי הערים טיגינה, אקרמן וקיליה. החל מ-1948 התחילו עבודות לייבוש הקרקע והאגם צומצם ל-24 קילומטרים רבועים וביתר השטח התחיל עיבוד חקלאי, שהפיק תנובה טובה מאוד בשנים הראשונות, אך האיכות הלכה ופחתה עם הזמן. במקום פותח חוף לנופשים וגם המשיכו בטיפוח הדגה. חוף הנופשים זכה לריצוף והיה למקום מבוקש מאוד בתחילת דרכו. בהמשך, במיוחד לאחר המהפכה הרומנית (1989) המקום נזנח והפך מושך רק עבור דייגים לא מורשים. לאחר שנת 2000 המקום עבר לידיים פרטיות, שניסו לשקם את המקום. מהנדס, שבעבר עבד בחברה לניצול דגת האגם, הקים שותפות וקיבל זיכיון לניצול הדגה במקום והחל בעבודות לשיקום מפעל הדגה. מדיה וקבצים בנושא אגם בראטש בוויקישיתוף GALAŢI: Lacul Brateş "Balatonul Romaniei", distrus de agricultura socialista (ברומנית) מפת אגם ברטש המפה נמצאת בתחתית העמוד. Monografia Comunei Tulucești (ברומנית)
מעבר וינדוורד

מעבר וינדוורד (באנגלית: Windward Passage, בספרדית: Paso de los Vientos) הוא מצר ים בים הקריבי, המפריד בין האיים קובה והיספניולה, והמחבר בין האוקיינוס האטלנטי לים הקריבי. רוחבו של המעבר הוא כ-80 קילומטרים והנקודה העמוקה ביותר בו היא כ-1,700 מטרים מתחת לפני הים. בחלקו המערבי ממוקם מחוז גואנטנמו (אנ') בקובה, מדרום מזרח לו שוכן המחוז הצפון מערבי בהאיטי, מדרום ממוקם האי נבאסה ומצפון האי אינגואה שבאיי הבהאמה. המעבר הוא הנתיב הימי הישיר בין תעלת פנמה לבין מזרחה של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא מעבר וינדוורד בוויקישיתוף מעבר וינדוורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הקריביים ובנושא גאוגרפיה של קובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספר מבוא

ספר מבוא הוא ספר המספק הצגה ראשונית של נושא, תוך הימנעות מירידה לפרטים. הספר שואף לספק את כל המידע הבסיסי על נושאו. ספר מסוג זה עשוי לפנות לקהל יעד רחב ביותר, ובהתאם לכך אינו דורש כל הכרות של הקורא עם הנושא, ועשוי גם לפנות לקהל יעד מצומצם יותר, ובהתאם לכך קיימת דרישות יסוד מסוימות מצד הקורא. בספר מסוג זה בדרך כלל לא יוצגו חידושים מהותיים; ייחודו בהצגת ידע קיים בדרך מקורית. ספרי מבוא אמורים להנגיש את הקורא אל למידת הנושא בצורה מעמיקה יותר ומאפשרת לו מעבר לקריאה בספרים פרטניים ומקצועיים שבתחום. ספר מבוא מובחר מספק גישה רחבה וקלה למתחילים ומאידך מקדם אותם אל השלב העמוק יותר של למידת התחום. קיימים מספר ספרי מבוא מפורסמים, אחד מהעתיקים שבהם הוא ספר יסודות מהמאה השלישית לפנה"ס, שעוסק בגאומטריה, אלגברה ועוד. בספריית האוניברסיטה הפתוחה קיימים ספרים כמבוא לפסיכולוגיה, מבוא לסטטיסטיקה וכדומה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסיס הרמן

אלכסיס מרגרט הרמן (באנגלית: Alexis Margaret Herman; נולדה ב-16 ביולי 1947) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כמזכירת העבודה של ארצות הברית בקבינט של ארצות הברית במהלך כהונתו השנייה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. אלכסיס מרגרט הרמן נולדה ב-16 ביולי 1947 במוביל שבאלבמה. אביה, אלכס הרמן היה גם כן פוליטיקאי אזורי, ואמה, גלוריה לבית קפוניס הייתה מורה. הרמן גדלה בבית קתולי. בשנת 1965 היא סיימה את לימודיה בבית ספר תיכון וקיבלה תעודת בגרות. היא למדה בקולג' אדג'ווד במוביל. היא סיימה את לימודיה הגבוהים בשנת 1969, לאחר שהשלימה לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה. לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', הרמן עבדה עבור צדקה קתולית. לאחר ניצחונו של ג'ימי קרטר בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976, קרטר ביקש ממנה לכהן כמנהלת המדור לענייני נשים במחלקת העבודה של ארצות הברית. בגיל 29, היא הייתה האדם הצעיר אי פעם לכהן בתפקיד הזה. אחרי ניצחונו של ביל קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, הרמן נתמנתה לתפקיד עוזרת אישית של הנשיא ולאחר מכן כמנהלת יחסי הציבור בבית הלבן. במהלך כהונתו השנייה של ביל קלינטון, הרמן נקראה לכהן כמזכירת העבודה של ארצות הברית. היא הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה לכהן בתפקיד זה, והאישה החמישית בתפקיד. הרמן נחקרה בחשד לקבלת שוחד בעת שעבדה בבית הלבן. בשנת 2000 החוקרים הגיעו למסקנה כי הרמן לא לקחה חלק בקבלת השוחד ושמה טוהר. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000, איליין צ'או החליפה אותה בתפקיד. מדיה וקבצים בנושא אלכסיס הרמן בוויקישיתוף התנגדות לשרת העבודה של ארה"ב, באתר גלובס, 6 בינואר 1997 ביוגרפיה רשמית, באתר מחלקת העבודה של ארצות הברית
בית העם (באר שבע)

בית העם בבאר שבע הוא מבנה ציבורי שהוקם בסוף שנות החמישים בזכות תרומתם של האחים שייבר, עיריית באר שבע וקרן נוימן. הוא הוקם באזור "המרכז האזרחי" בבאר שבע, בסמוך לקולנוע קרן רחב הממדים. כעשור לאחר הקמתו הוקם בסמוך לו בניין עיריית באר שבע. ביניהם השתרע לו גן משה. הוא שימש כמרכז התרבות העירוני המרכזי וכמשכנו של תיאטרון באר שבע מיום הקמתו ועד לשנת 2008 שבו החל לשמש כבית ספר למשחק. בטקס הנחת אבל היסוד לבית העם בבאר שבע שנערך ביולי 1956 נכחו ראש העיר דוד טוביהו, התורמים האחים דוד ונתן שייבר מסנט לואיס, ארצות הברית וקהל רב של מוזמנים. העלות של הבנייה נעמדה על סך של 450,000 ל"י. מתוכם נתרמו 100,000 דולר על ידי האחים שייבר, כ-100,000 ל"י הוסיפה עיריית באר שבע מתקציבה ויתר המימון ניתן על ידי קרן נוימן ומוסדות אחרים. הבניין כלל אולם גדול עם כ-350 מקומות ישיבה ואולם קטן של עד 100 מקומות ישיבה. קומת קרקע כללה מסעדה וחצר פטיו ובקומת השנייה חדרים רחבים. באפריל 1959 נערכה פתיחה חגיגית בבית העם לרגל ועידת היובל, הוועידה הארצית התשיעית של הסתדרות העובדים הלאומית. בשנת 1964 נפתח בבית העם "המכון להשכלה ואמנות", בהנהלת זכריה לירז שכלל כ-40 חוגים והרצאות מגוונות לקהל הרחב. בשנת 1973 הוקם תיאטרון באר שבע ובית העם היה למשכנו הקבוע עד לסיום בניית המשכן לאמנויות הבמה בשנת 2008. קולנוע קרן יוקם איגוד ארצי למרכזים קהילתיים בלתי מפלגתיים, דבר, 6 באפריל 1961 מחזה בלשון מאראטי הוצג בבאר שבע, חרות, 3 באוקטובר 1961 שלמה גבעון, בית העם בבאר שבע - משכן "המכון להשכלה ואמנות", מעריב, 3 בנובמבר 1966 ערב ש"י עגנון נערך בבאר שבע, דבר, 1 בפברואר 1967 בית עם ע"ש שייבר ייבנה בבאר שבע, דבר, 27 ביולי 1956 הערב פתיחת הוועידה הארצית של ה.ע.ל, חרות, 26 באפריל 1959 שלמה גבעון, בית העם בבאר שבע - משכן "המכון להשכלה ואמנות", מעריב, 3 בנובמבר 1966 נסיון חדש להקמת תיאטרון בבאר שבע, דבר, 24 באוגוסט 1972
סמואל בודמן

סמואל רייט בודמן השלישי (באנגלית: Samuel Wright Bodman III; ‏26 בנובמבר 1938 – 7 בספטמבר 2018) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר האנרגיה של ארצות הברית בקבינט של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. לפני שהיה מזכיר האנרגיה, בודמן היה סגן מזכיר המסחר של ארצות הברית וסגן מזכיר האוצר. סמואל בודמן נולד ב-26 בנובמבר 1938 בפרוורי שיקגו שבאילינוי. בודמן השלים את לימודיו הגבוהים בשנת 1961 לאחר שקיבל תואר ראשון בהנדסת כימיה מאוניברסיטת קורנל. בשנת 1965, הוא השלים את הדוקטורט שלו במדעים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. במשך שש שנים הוא שימש כפרופסור להנדסת כימיה. הוא המנהל לשעבר של בית הספר להנדסה כימית ב-M.I.T. וחבר לשעבר במועצת ההנהלה של M.I.T. הוא גם כיהן כחבר ההנהלה בוועדות ההשקעה ב-M.I.T., חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וכן הנאמן של מוזיאון איזבלה סטוארט גרדנר (אנ') ושל האקווריום של ניו אינגלנד (אנ'). כמו כן הוא גם היה חבר בדירקטוריון של דופונט. בינואר 2001 מונה בודמן לתפקיד תת-מזכיר המסחר של ארצות הברית. בנובמבר 2003 נבחר על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לתפקיד תת-מזכיר האוצר של ארצות הברית ג'ון ויליאם סנו, ונכנס לתפקיד בדצמבר אותה שנה. ב-10 בדצמבר 2004, בודמן היה מועמדו של הנשיא בוש להחליף את מזכיר האנרגיה של ארצות הברית ספנסר אברהם. מועמדותו אושרה פה אחד על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-31 בינואר 2005, שנכנס יום למחרת לתפקיד באופן רשמי. הוא הוביל את מחלקת האנרגיה של ארצות הברית עם תקציב של מעל 23 מיליארד דולר ולמעלה מ-100,000 קבלנים פדרליים. בחודש פברואר 2007, בודמן העיד בפני ועדת המשנה לכוחות המזוינים של ארצות הברית בנוגע לבעיות אבטחה במעבדה הלאומית לוס אלמוס. הוא הצהיר כי "לב הבעיה היא בעיה תרבותית בלוס אלמוס." הוא קבע "כי בעיות האבטחה נובעות מהיהירות של כימאים, פיזיקאים ומהנדסים שעובדים בלוס אלמוס וחושבים שהם מעל כל זה." בודמן נישא לדיאן בודמן. ולזוג שלושה ילדים ביולוגיים, שני ילדים חורגים ושמונה נכדים הוא נפטר ב-7 בספטמבר 2018. מדיה וקבצים בנושא סמואל בודמן בוויקישיתוף AP, בודמן: ההתחממות הגלובלית מייקרת הנפט, באתר ynet, 22 במאי 2008 סוכנויות הידיעות, מינויים בכירים במשרד האוצר של ארה"ב: סמואל בודמן ימונה לסגנו של ג'ון סנואו, באתר TheMarker‏, 2 בנובמבר 2003 ביוגרפיה רשמית באתר מחלקת האנרגיה של ארצות הברית (באנגלית)
משקיע מוסדי

גוף מוסדי או משקיע מוסדי (באנגלית: Institutional Investor) הוא גוף המנהל כספים של הציבור, כגון כספי פנסיה וקרנות נאמנות. הגופים המוסדיים המרכזיים בישראל הם חברות הביטוח ובתי השקעות. גופים אלה מנהלים כספים בקרנות נאמנות, קרנות פנסיה וקופות גמל תמורת דמי ניהול שהם גובים. היות שהגופים המוסדיים מנהלים כספי ציבור בהיקפים גדולים, הם כפופים לחוקים ורגולציה ממשלתית. החל משנת 2005 ולאור רפורמת בכר להפחתת הריכוזיות במשק, מכרו הבנקים בישראל את קופות הגמל וקרנות הנאמנות שברשותם וכך חדלו מלהיות גופים מוסדיים. תקנות הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (כללי השקעה החלים על גופים מוסדיים), תשע"ב-2012, באתר נבו עמי גינזבורג, Institutional Investor - משקיע מוסדי, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אתל ברימור

אתל ברימור (באנגלית Ethel Barrymore; נולדה אתל בליית'; 15 באוגוסט 1879 – 18 ביוני 1959) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אמריקאית. קריירת המשחק שלה נמשכה יותר מחמישים שנה, ובשיאה נחשבה "לגברת הראשונה של התיאטרון". חברה בהיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי. בשנת 1944 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "None But the Lonely Heart", ובשנת 1949 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרט "פינקי". ברימור היא נצר למשפחת שחקנים מפורסמת וענפה, הכוללת בין השאר את אחיה ליונל ברימור וג'ון ברימור, ואת נכדתו של ג'ון, דרו ברימור. ברימור הופיעה לראשונה בניו יורק בשנת 1894, בתפקיד יוליה מחזה "The Rivals" (היריבים), ביחד עם סבתה, לואיזה ליין דרו. בשנת 1895 הופיעה לראשונה בברודוויי, במחזה The Imprudent Young Couple (הזוג הצעיר וקל הדעת), ביחד עם דודה ג'ון ברימור. בשנים 1897–1898 זכתה להצלחה במחזות בלונדון לצד השחקן המוערך הנרי אירווינג(אנ'), הצלחה שהזניקה את הקריירה שלה גם בארצות הברית. פריצת הדרך הגדולה שלה הגיעה בשנת 1901, בתפקיד מאדאם טרנטוני במחזה "Captain Jinks of the Horse Marines" (קפטן ג'ינקס מיחידת יורדי הים הרכובים). הופעתה זיכתה אותה בהכרה והפכה אותה לאחת השחקניות המוערכות של התקופה. בשנת 1928 חנכה בברודוויי תיאטרון שנקרא על שמה, Ethel Barrymore Theater, במחזה "The Kingdom of God" (ממלכת האל). התיאטרון עדיין פעיל ועדיין נושא את שמה. הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1914 בסרט האילם "The Nightingale" (הזמיר). בשנת 1932 הופיעה בסרט "Rasputin and the Empress" (רספוטין והקיסרית), הסרט היחיד שבו הופיעה לצד שני אחיה, ג'ון וליונל ברימור. ב- 1944 הופיעה בסרט "רק הלב הבודד" לצידו של קרי גרנט וזכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ב-1946 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה בסרט "בסחור המעלות". ב-1947 השתתפה בסרט "בת החוואי" לצידם של לורטה יאנג וג'וזף קוטן. בשנת 1949 הופיעה בסרט "נשיקת חצות" עם מריו לנצה וקתרין גרייסון. בשנת 1951 השתתפה בסרט "גברת אדיבה" לצדן של בטסי בלייר ואנג'לה לאנסברי וב-1953 השתתפה בסרט "סיפור שלוש אהבות". ברימור נולדה בפילדלפיה, השנייה מבין שלושת ילדיהם של השחקנים מוריס ברימור וג'ורגינה דרו. אמה מתה בשנת 1893, דבר שאילץ את אתל לצאת לעבוד, וכך ויתרה על חלומה להיות פסנתרנית, והחלה לשחק. בתקופת הופעותיה בלונדון, בשנים 1897–1898, הכירה את וינסטון צ'רצ'יל ודחתה את הצעתו לנישואים. היא התחתנה עם ראסל גריסוולד קולט בשנת 1909, ולזוג נולדו שלושה ילדים. הם התגרשו בשנת 1923. ברימור מתה ממחלת לב בשנת 1959. בסרט שיר אשיר בגשם משנת 1952, דון לוקווד (ג'ין קלי) פוגש את קת'י סלדן (דבי ריינולדס), השואפת לשחק בתיאטרון. הוא מסיים את פגישתם הראשונה במילים "היי שלום, אתל ברימור". בסרט היכן שהוא בזמן משנת 1980, כריסטופר ריב מעיין בתמונות ישנות מהתיאטרון, ואפשר לראות את תמונתה של אתל ברימור בבגדי נזירה מהמחזה "The Kingdom of God". מדיה וקבצים בנושא אתל ברימור בוויקישיתוף אתל ברימור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אתל ברימור, באתר AllMovie (באנגלית) אתל ברימור, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אתל ברימור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתל ברימור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתל ברימור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אתל ברימור ב-Internet Broadway Database (אנגלית) מודעת אבל בניו יורק טיימס (אנגלית) שיר אשיר בגשם, ציטוטים ב-IMDb Edwardian Beauty – on Stage and in Film (אנגלית)