laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חמש דקות של שקט (סדרת טלוויזיה)

חמש דקות של שקט (ברוסית: Пять минут тишины) היא שמה של סדרת טלוויזיה רוסית על חיי היומיום של אנשי יחידת חילוץ מספר 21–42 של המשרד למצבי חירום של רוסיה ברפובליקת קרליה, שבצפון רוסיה בסמוך לפינלנד. שם הסדרה נובע מהדרישה של מפקד יחידת החילוץ בפרק הבכורה ל"חמש דקות של שקט" בניסיונו לאתר לכוד מתחת להריסות בניין שקרס, על ידי הקשבה ובכך זיהוי רעש שיעיד על סימן חיים מתחת להריסות. דרישה זו היא בפועל אחת משיטות הפעולה האמיתיים של צוותי החילוץ הרוסיים באיתור לכודים. הסדרה קיבלה את תמיכת המשרד למצבי חירום של רוסיה וחלק קטן מהצילומים בוצעו במשרדי הארגון. פרק הבכורה של העונה הראשונה שודר בערוץ NTV ב-20 בפברואר 2017. החלק הראשון של עונה שנייה (שנקראה בשם "חמש דקות של שקט: השיבה") עלתה לשידור באפריל 2018. החלק השני של העונה השנייה עלה שידור ב-25 בפברואר 2019. צילומי העונה שלישית החלו ביולי 2019. העונה השלישית (שנקראת "חמש דקות של שקט: אופקים חדשים") עלתה לשידור ב-4 במאי 2021. עונה רביעית (בשם "חמש דקות של שקט: קפאון סימבריסק") עלתה בדצמבר 2021. צילומי העונה החמישית ("חמש דקות של שקט: ימים ונהרות") החלו ב-2022. באוקטובר 2019 חברת Lagardere Distribution רכשה את זכויות ההפצה של הסדרה והודיעה על כוונתה להפיק גרסה צרפתית בת 2 עונות. לוחמי יחידת החילוץ 21–42 ידועים בקרב עמיתיהם, לא רק כמקצוענים ברמה הגבוהה ביותר אלא בשל העובדה שכל מבצע חילוץ והצלה הוא סוג של פעילות ייחודית בפני עצמה. מבצעי החילוץ הופכים לסיפורים, שהם אוהבים לספר מסביב למדורה. כל פעולת חילוץ הם מצליחים לפתור בדרך יצירתית, לפעמים על גבול הטירוף או כחלק מהלצה משותפת. את שגרת מעלליהם של יחידת 21–42 מפרה הגעתו של המתמחה הצעיר, אלכסנדר גרק, שנשלח הישר ממוסקבה כדי לצבור ניסיון שטח לפני שיתקבל לתפקיד משרדי. רומן קורצין – אלכסנדר גרק, מתמחה שנשלח בעל כורחו לשרת ביחידת החילוץ איגור ליפאנוב – סרגיי סעידוביץ' (סעיד) גירייב, מפקד יחידת החילוץ ובהמשך מועמד לראשות העיר סברוגורסק ירוסלאב ז'לנין – בוריס, בנו של ראש עיריית סברוגורסק, המאוהב בלינה אנה פסקובה – טטיאנה בחובה, חברה ביחידת החילוץ. בהמשך רופאה בבית חולים העירוני יבגניה דמיטרייבה – מריה שימקו, מפקדת יחידת החילוץ אחרי גירייב, איתו מנהלת יחסים רומנטיים. קונסטנטין וורוביוב – ולדימיר (סטאריק) ביקוב, רופא היחידה ומאמנו של כלב היחידה, הרטריבר "בועה" (פוזיר ברוסית) המגולם על ידי רטריבר בשם אינדי. ארתור ואחה – פיודור פוליאקוב, מפקד המטה המבצעי של המשרד למצבי חירום ודודו של אלכסנדר אולג אנדרייב – ניקולאי פטרוב, חבר ביחידת החילוץ אנסטסיה סטז'קו – לינה, כלתו של אלכסנדר ויטלי טאסק – מקסים שארול, חבר ביחידה ובהמשך עובד בעירייה איגור גולובין – סרגייב, רופא בבית החולים העירוני קיריל ז'נדארוב – גאורגי, ראש עיריית סברוגורסק, אויבו הפוליטי של גירייב "חמש דקות של שקט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חמש דקות של שקט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרופיל הסדרה באתר ערוץ הטלוויזיה "NTV" הסדרה בערוץ היוטיוב של "NTV" У российского сериала «Пять минут тишины» появится французская адаптация
כדוריד באולימפיאדת מוסקבה (1980)

אולימפיאדת 1980 נערכה במוסקבה, ברית המועצות. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-20 ביולי ל-30 ביולי. זו הייתה תחרות כדוריד הרביעית במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 248 ספורטאים (166 גברים ו-82 נשים). המשחקי הבתים נערכו במספר אתרים, משחקי הגמר נערכו ב"סוקולניקי ארנה". נבחרת גרמניה המזרחית (גרמניה המזרחית) זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת ברית המועצות (ברית המועצות) זכתה בתחרות הנשים. בגלל החרם מספר נבחרות חזקות לא השתתפו בתחרות. בתחרות הגברים 6 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אלופת העולם בכדורדי 1978. אומנם בגלל החרם, האלופה המכהנת נבחרת גרמניה המערבית ואלופי אפריקה (תוניסיה ואסיה (יפן) לא השתתפו. יתר שש נבחרות העפילו דרך המוקדמות. 12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הזהב ושתי הנבחרות שדורגו במקום השני בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הארד. בתחרות הנשים 4 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1978. מכיוון שהנבחרת המארחת כבר העפילה גם יוגוסלביה שהייתה החמישית באליפות העולם העפילה ישירות. זהות הנבחרת הנוספות הוברר בתחרות בין אלופי אסיה דרום קוריאה, אלופי אפריקה קונגו ואלופי אמריקה ארצות הברית. נבחרת דרום קוריאה ניצחה אך ויטרה על השתתפותה בגלל החרם. לכן לתחרות הגיע אלופת אפריקה. התחרות נערכה בשיטת ליגה. משחק על מדליית זהב גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית 23 - 22 ברית המועצות ברית המועצות (בתוספת זמן) משחק על מדליית ארד רומניה רומניה 20 - 18 הונגריה הונגריה משחק על מקום 5 ספרד ספרד 24 - 23 יוגוסלביה יוגוסלביה משחק על מקום 7 פולין פולין 23 - 22 שווייץ שווייץ מדיה וקבצים בנושא כדוריד באולימפיאדת מוסקבה בוויקישיתוף כדוריד באולימפיאדת מוסקבה - גברים, באתר Sports-Reference (באנגלית) כדוריד באולימפיאדת מוסקבה - נשים, באתר Sports-Reference (באנגלית)
נבחרת פולין בכדוריד

נבחרת פולין בכדוריד היא הנבחרת לאומית של פולין. הנבחרת השתתפה ב-15 אליפויות העולם בכדוריד ובשנת 2007 הגיע למקום השני. במשחקים האולימפיים היא הצליחה להגיע למקום השלישי בשנת 1976. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון לדצמבר 2022 הפדרציה מדורגת במקום ה-14 מדיה וקבצים בנושא נבחרת פולין בכדוריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת פולין בכדוריד דף באתר איגוד הכדוריד האירופי דף באתר איגוד הכדוריד העולמי https://www.ihf.info/member-federations/poland/341 דירוג של האיגוד העולמי
היינריך קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ

היינריך קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ (בגרמנית: Heinrich Casimir I. von Nassau-Diez‏; 21 בינואר 1612 – 13 ביולי 1640), היה רוזן נסאו-דיאץ וסטאדהאודר של פריסלנד, חרונינגן ודרנתה. היינריך קזימיר נולד ב-21 בינואר 1612 בארנהם, לארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ וסופיה הדוויג מבראונשווייג-לינבורג, בתם של היינריך יוליוס, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואליזבת מדנמרק, דוכסית בראונשווייג. בשנת 1632 נהרג אביו במהלך המצור על רורמונד, והיינריך קזימיר ירש את נחלותיו ותאריו. ב-12 ביולי 1640 נפצע היינריך קזימיר בקרב הולסט ומת למחרת. מאחר שלא היו לו ילדים, אחיו וילהלם פרידריך ירש את נחלותיו ותאריו. מדיה וקבצים בנושא היינריך קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ בוויקישיתוף היינריך קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) bullet-hole hat in Rijksmuseum
כדוריד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)

אולימפיאדת 1984 נערכה בלוס אנג'לס, ארצות הברית. תחרויות הכדוריד נערכו בין 31 ביולי ל-11 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדוריד החמישית במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 259 ספורטאים (177 גברים ו-82 נשים) מנבחרות גברים ונשים. כל המשחקים נערכו בפולרטון, בקרבת לוס אנג'לס. נבחרת יוגוסלביה (יוגוסלביה) זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת יוגוסלביה (יוגוסלביה) זכתה בתחרות הנשים. בגלל החרם מספר נבחרות חזקות לא השתתפו בתחרות. בתחרות הגברים 6 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אלופת העולם בכדורדי 1982. אומנם בגלל החרם, האלופה המכהנת נבחרת ברית המועצות ונבחרות נוספות מהגוש הסובייטי לא השתתפו. יתר שש נבחרות העפילו דרך המוקדמות. 12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הזהב ושתי הנבחרות שדורגו במקום השני בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הארד. בתחרות הנשים 3 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1982. גם הנבחרת המארחת העפילה ישירות. בגלל החרם נבחרות ברית המועצות, גרמניה המזרחית והונגריה הוחלפו באחרות. זהות הנבחרת הנוספות הוברר בתחרות בין אלופי אסיה, אלופי אפריקה ואלופי אמריקה. נבחרת סין ניצחה בתחרות זו. התחרות נערכה בשיטת ליגה. משחק על מדליית זהב יוגוסלביה יוגוסלביה 18 - 22 גרמניה המערבית גרמניה המערבית משחק על מדליית ארד רומניה רומניה 23 - 19 דנמרק דנמרק משחק על מקום 5 שוודיה שוודיה 26 - 24 איסלנד איסלנד משחק על מקום 7 שווייץ שווייץ 18 - 22 ספרד ספרד מדיה וקבצים בנושא כדוריד באולימפיאדת לוס אנג'לס בוויקישיתוף כדוריד באולימפיאדת לוס אנג'לס - גברים, באתר Sports-Reference (באנגלית) כדוריד באולימפיאדת לוס אנג'לס - נשים, באתר Sports-Reference (באנגלית)
פיליפ החמישי, מלך צרפת

פיליפ החמישי, מלך צרפת "הגבוה" (בצרפתית: Philippe V le Long; ‏1293 – 3 בינואר 1322) היה מלך צרפת מ־1317 עד 1322. בן לשושלת הקפטיאנית. פיליפ היה בנם השני של פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה. פיליפ היה לעוצר בזמן מלוכת אחיינו הפעוט ז'אן הראשון, לאחר מות הפעוט ביום החמישי לחייו, הוא הכריז על עצמו כמלך. ישנן השערות כי פיליפ גרם למות הפעוט כדי לרשת את המלוכה. ב-1307 הוא נישא לז'אן מבורגונדיה (בתו ויורשת העצר של אודו הרביעי, רוזן בורגנדיה). לזוג היו חמש בנות ושני בנים, שמתו בצעירותם. בתו, מרגריט, נישאה ב-1320 ללואי הראשון, רוזן פלנדריה. ב-1320 הצליח פיליפ החמישי להרחיב את ממלכתו על חשבון פלנדריה כתוצאה ממלחמה. בענייני פנים ניסה פיליפ להכניס רפורמות לממשל, נוסף על כך הוא גם פעל על מנת ליצור מידות סטנדרטיות. פיליפ החמישי מת בלונגשאן, פריז ונקבר בבזיליקת סן-דני. לפיליפ לא היה בן בשעת מותו ולכן אחיו הצעיר, שארל הרביעי ירש את הממלכה. מדיה וקבצים בנושא פיליפ החמישי, מלך צרפת בוויקישיתוף פיליפ החמישי, מלך צרפת, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פיליפ החמישי, מלך צרפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך

פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (הידוע גם בשם פרידריך החמישי; בגרמנית: Friedrich II. von Brandenburg-Ansbach-Kulmbach או Friedrich der Ältere;‏ 8 במאי 1460 – 4 באפריל 1536), היה מרקיז אנסבך בין השנים 1486–1536, ואביו של אלברכט, דוכס פרוסיה. פרידריך נולד ב-8 במאי 1460 באנסבך, לאלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ולאשתו השנייה אנה מסקסוניה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה, והיה אחיו למחצה של יוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. בשנת 1486 מת אביו, ופרידריך ירש את נסיכות אנסבך, ובשנת 1495 מת אחיו הצעיר זיגיסמונד, מרקיז ביירוית, ופרידריך ירש אף את מרקיזות ביירוית. בשל אורח החיים הבזבזני שלו, פרידריך הודח על ידי שני בניו הבוגרים, קזימיר וגאורג בשנת 1515, ונכלא על ידי בנו קזימיר בטירת פלסנבורג, למשך 12 שנים. מיד לאחר כליאתו, בנו קזימיר תפס את מרקיזות ברנדנבורג-קולומבאך, ובנו גאורג תפס את מרקיזות ברנדנבורג-אנסבך. עם זאת, הדחתו של פרידריך התקבלה בתרעומת גלויה על ידי בניו הצעירים. בעת ביקורו של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג בקולומבאך בעת מסעו לאאוגסבורג, הוא ביקש את שחרורו של פרידריך, אולם בקשתו לא התקבלה, ורק בשנת 1522 הוא שוחרר על פי דרישותיהם של בניו הצעירים. לאחר שחרורו התגורר פרידריך באנסבך, עד מותו ב-4 באפריל 1536. ב-14 בפברואר 1479 התחתן פרידריך בפרנקפורט על האודר עם סופיה יגלו, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, אחותו של זיגמונט הראשון, מלך פולין, ממנה נולדו לו 17 ילדים: אליזבת מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1480). קזימיר, מרקיז ביירוית (1481–1527). מרגרטה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1483–1532). גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (1484–1543). סופיה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1485–1537), התחתנה עם פרדריק השני, דוכס לגניצה. אנה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1487–1539), התחתנה עם ונצלאוס השני, דוכס צ'שין. ברברה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1488–1490). אלברכט, דוכס פרוסיה (1490–1568). פרידריך מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1491–1497). יוהאן מברנדנבורג-אנסבך (1493–1525) אליזבת מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1494–1518), התחתנה עם ארנסט, מרקיז באדן-דורלאך. ברברה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1495–1552), התחתנה עם גאורג השלישי, רוזן לוכטנברג. פרידריך מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1497–1536). וילהלם מברנדנבורג (1498–1563) יוהאן אלברכט מברנדנבורג (1499–1550) פרידריך אלברכט מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1501–1504). גומפרכט מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1503–1528). מדיה וקבצים בנושא פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך בוויקישיתוף Marek, Miroslav. "House of Hohenzollern". Genealogy.EU. פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ישועה ללום

הרב ישועה ללום (18 בפברואר 1901, כ"ט בשבט ה'תרס"א–27 באפריל 1950, י' בניסן ה'תש"י) היה רב בקונסטנטין, ורבן של הערים קיראטה, גלמה (אנ') ובטנה (אנ') שבאלג'יריה. נולד בקונסטנטין שבאלג'יריה לאסתר אטאלי ולמכלוף ביבי כנכד לרב ישועה ללום-אלחסיד. לאחר שהתייתם בצעירותו מאביו, נאלצה אמו לגדלו לבדה. כשבגר למד אצל הרב שמעון דוכן, הרב יוסף גנאסיא, הרב סידי פרג' חלימי והרב דוד הכהן. לאחר שהוסמך לרבנות בשנת 1919 (ה'תרע"ט) מונה לכהן כרבה של קיראטה, שם גם הכיר את אשתו לעתיד, מונה אטלן, ונישא לה. לאחר שש שנים בקיראטה, מונה בשנת 1925 (ה'תרפ"ה) לכהן כרבה של גלמה. בין יתר תפקידיו שם שימש כחזן, כשוחט וכדרשן, ופעל לקיים פעילות חינוכית לנוער ולמבוגרים. לאחר שהרב יעקב שושנה, מרבני קונסטנטין, מונה לרבה של בון, חזר הרב ללום בהוראת הרב סידי פרג' חלימי בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) לקונסטנטין כדי למלא את מקומו של הרב שושנה כחזן, כשוחט וכדרשן. בעיר זו העמיד תחתיו תלמידים בתחומי התמחותו - שוחטים, חזנים ודרשנים. לאחר פטירת הרב יהודה זרביב, בשנת 1941 מונה לכהן כרבה הראשי של בטנה, ולצידו כיהנו כרבנים הרב רחמים גדג', הרב שלום ברמי, והרב חי דזירה אלבז. בבטנה פעל למיסוד הכשרות, ולהרחבת החינוך היהודי, לאחר שבהשפעת הנאצים גורשו התלמידים היהודים ממוסדות החינוך המקומיים. כן פעל לסייע ולטפל בפליטים יהודים מגאבס שבתוניסיה. בקהילות שבהן פעל, נלחם נגד ההתבוללות, ונהג לקיים שיחות על פילוסופיה עם תלמידיו, כדי להרחיקם מהתרבות הלא-יהודית. הלך לעולמו בבטנה ב-27 באפריל 1950 (י' בניסן ה'תש"י), והשאיר אחריו אלמנה ותשעה יתומים. בהלווייתו השתתפו אלפים, יהודים, מוסלמים ונוצרים. בחנוכה של שנת ה'תשנ"א הועלה ארונו מאלג'יריה ארצה ונקבר בבאר שבע. בשנת 1986 (ה'תשמ"ו) הוקם על שמו בית כנסת בבאר שבע. ליקוטי אהרון – דרשות ודרושים בערבית לכל עת, בנושאי אמונה, חסד, אחדות, גלגול נשמות, אבל, הספד, תפילה ועוד, יצא לאור לאחר פטירתו בתרגום לעברית כתב מספר חיבורים נוספים, פירוש על התורה ופירוש לספר תהילים במספר חלקים, אולם החיבורים אבדו הספר ליקוטי אהרון, ובו תולדות חייו, באתר אוצר החכמה אורי הייטנר, תרגיל בחמש אצבעות, בבלוג של אורי הייטנר יובל לעליית משפחת ללום מאלג'יריה לישראל, סרטון באתר יוטיוב ישועה ללום, באתר "החכם היומי"
רמירו דה מאסטו

רמירו דה מַאֶסטוּ (בספרדית: Ramiro de Maeztu; ‏4 במאי 1874, ויטוריה – 29 באוקטובר 1936, אראבקה (ספ')) היה עיתונאי, מסאי, סופר ודיפלומט ספרדי. עד העשור הראשון של המאה ה-20 שיקף בכתביו מסרים ליברליים וגם סוציאליסטיים, התחבר עם פיו ברוחה (אנ') ואסוֹרין (אנ'), ופעל בעד התקרבותה של ספרד לשאר מדינות אירופה. אך אז פנה להשקפת עולם לאומנית והיה אחד מראשי קבוצת הימין "Acción Española" (הפעולה הספרדית (אנ')), וליריב מושבע של הרפובליקה הספרדית השנייה. בתחילת מלחמת האזרחים בספרד נעצר בידי כוחות רפובליקניים, וכעבור מספר חודשים הוצא להורג ללא משפט. David Jiménez Torres, Ramiro De Maeztu and England, Boydell & Brewer, 2016 מדיה וקבצים בנושא רמירו דה מאסטו בוויקישיתוף ביוגרפיה של רמירו דה מאסטו באתר Modernist Journals Project (אנ') של אוניברסיטת בראון יואב קרני, ‏אל תקנאו בפרופסור, הוא מצא גיס חמישי, באתר גלובס, 13 באוקטובר 1999 רמירו דה מאסטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרדים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס

רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס (באנגלית: The New York Times Best Seller List) נחשבת כיום לרשימת הספרים רבי המכר הבולטת ביותר בארצות הברית. הרשימה מפורסמת מדי יום ראשון במדור "ביקורת ספרים" של השבועון הניו יורק טיימס. הרשימה פורסמה לראשונה ב-12 באוקטובר 1931. במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-21[דרושה הבהרה] רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס התפתחה לרשימות מרובות בקטגוריות שונות. בניגוד לרשימות שבודקות מה הם הפריטים הנמכרים ביותר בקטגוריות שונות, רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס איננה מבוססת על נתוני מכירות בפועל, אלא על סקרים שונים. בשנת 2001 נוצרה קטגוריה נפרדת מרשימת רבי המכר למעקב אחר מכירת ספרי ילדים. מבקרים של ה"ניו יורק טיימס" טענו שרשימת רבי המכר בקטגוריית ספרי הילדים נוצרה במיוחד על מנת שסדרת ספרי הארי פוטר, שהייתה בצמרת הרשימה במשך מעל לשנתיים, תועבר לקטגוריה נפרדת כדי שספרים אחרים אשר מעט פחות פופולריים יופיעו ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. בשנת 2008 נכלל ברשימה ספר של אלק גרייבן שהיה בן תשע בלבד. שנות ה-40 של המאה ה-20 שנות ה-50 של המאה ה-20 שנות ה-60 של המאה ה-20 שנות ה-70 של המאה ה-20 שנות ה-80 של המאה ה-20 שנות ה-90 של המאה ה-20 העשור הראשון של המאה ה-21 העשור השני של המאה ה-21 שנות ה-20 של המאה ה-21 2020: שירת סרטני הנהר 2021: שירת סרטני הנהר 2022: שירת סרטני הנהר 2023: It Starts with Us(אנ') אתר האינטרנט הרשמי של רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס (באנגלית) John Bear, The #1 New York Times Best Seller: intriguing facts about the 484 books that have been #1 New York Times bestsellers since the first list, 50 years ago, Berkeley: Ten Speed Press, 1992. Kera Bolonik, A list of their own, Salon, ‏2000-08-16 (באנגלית)
נבחרת דנמרק בכדוריד

נבחרת דנמרק בכדוריד היא הנבחרת לאומית של דנמרק.ואלופת העולם המכהנת (2023). הנבחרת השתתפה ב-24 אליפויות עולם וזכתה פעמיים רצופות בתואר (2019, 2020) ו-3 פעמים בסגנות (1967, 2011 ו-2013). במשחקים האולימפיים היא זכתה בשנת 2016 וב-2024. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון לדצמבר 2022 הנבחרת מדורגת במקום השלישי. מדיה וקבצים בנושא נבחרת דנמרק בכדוריד בוויקישיתוף דף באתר איגוד הכדוריד האירופי דף באתר איגוד הכדוריד העולמי https://www.ihf.info/member-federations/denmark/116 נבחרת דנמרק באתר האיגוד העולמי
נציגויות דיפלומטיות של טוגו בעולם

טוגו היא מדינה במערב אפריקה, הגובלת בגאנה במערב, בבנין במזרח ובבורקינה פאסו בצפון. טוגו מחזיקה מספר קטן של נציגויות דיפלומטיות בעולם, שרובם שוכנים במעצמות הגדולות כגון ארצות הברית, גרמניה והרפובליקה העממית של סין. יתר על כך, כחלק מהקולוניאליזם הצרפתי בעבר, טוגו דואגת להחזיק שגרירות בצרפת. הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קינשאסה (שגרירות) אתיופיה אתיופיה, אדיס אבבה (שגרירות) גבון גבון, ליברוויל (שגרירות) גאנה גאנה, אקרה (שגרירות) דרום אפריקה דרום אפריקה, פרטוריה (שגרירות) לוב לוב, טריפולי (שגרירות) ניגריה ניגריה, אבוג'ה (שגרירות) ברזיל ברזיל, ברזיליה (שגרירות) קנדה קנדה, אוטווה (שגרירות) ארצות הברית ארצות הברית, וושינגטון די. סי. (שגרירות) הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין, בייג'ינג (שגרירות) הודו הודו, ניו דלהי (שגרירות) יפן יפן, טוקיו (שגרירות) בלגיה בלגיה, בריסל (שגרירות) צרפת צרפת, פריז (שגרירות) גרמניה גרמניה, ברלין (שגרירות) הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת, לונדון (שגרירות) האיחוד האפריקאי האיחוד האפריקאי, משלחת קבועה באדיס אבבה האיחוד האירופי האיחוד האירופי, משלחת קבועה בבריסל האומות המאוחדות האומות המאוחדות, משלחת קבועה בניו יורק מדיה וקבצים בנושא נציגויות דיפלומטיות של טוגו בעולם בוויקישיתוף
מגדל ספיר

מגדל ספיר הוא מגדל משרדים במשולש הרחובות תובל, היצירה והרקון במתחם בורסת היהלומים ברמת גן. המבנה כולל 42 קומות - קומת קרקע גבוהה, קומת גלריה, 38 קומות משרדים ו- 2 קומות טכניות ומתנשא לגובה 163.63 מטר ועם השלמתו בשנת 2018 היה השני בגובהו במתחם הבורסה. המגדל תוכנן על ידי משרד אמאב אדריכלים ומשרד פלג אדריכלים, ונבנה על מגרש בן כ-7 דונם. סך השטח הבנוי במגדל עומד על 60,000 מטר רבוע המיועדים למשרדים ולמסחר והוא כולל חמש קומות מרתף, עבור חניון בעומק של כ-30 מטר הכולל כ-800 מקומות חנייה. מיתוגו של הבניין תחת השם ספיר נובע מצורת תכסית הבניה הדומה לאבן ספיר. במגדל שמונה מעליות מהירות, מעלית שירות, לובי כניסה וקומת המסחר בשטח של כ- 1,571 מ"ר. הקומות האמצעיות של המגדל (18–27) מתפקדות כאגף נפרד עבור יהלומנים, עם מעליות, קומת גלריה ולובי בידוק נפרדים כחלק ממתחם בורסת היהלומים. הקרקע שעליה נבנה המגדל שימשה במשך שנים רבות כמגרש חנייה ומתחם מוסכים. המגרש נרכש בשנת 2001 על ידי החברות תדהר ורוגובין במסגרת עסקת קומבינציה שנחתמה עם כ-20 יהלומנים שהחזיקו בחלקות הקרקע. בהמשך הצטרפה לעסקה חברת אביב. היזמים תכננו להתחיל את הבנייה בשנת 2011, אף על פי שתוכנית בניין עיר שחלה על השטח מאפשרת בניית 43 אלף מ"ר משרדים מעל הקרקע ב-27 קומות, הם פנו לעיריית רמת גן בבקשה לשינוי התוכנית ולאישור בנייה של 60 אלף מ"ר משרדים ב-40 קומות. ובשנת 2012 אושרה תוכנית למגדל עם 50 קומות, בגובה 201 מטר. הקמת הבניין החלה ב-2015, אך הוחלט לבנות רק 27 קומות בשלב הראשון. במהלך הבנייה הוחלט לבנות 40 קומות. בקיץ 2018 הגיע המגדל לגובהו המרבי והושלם בסוף אותה השנה. המגדל בתחילת בנייתו, ספטמבר 2015 מדיה וקבצים בנושא מגדל ספיר בוויקישיתוף מגדל ספיר, באתר גורדי השחקים העולמי (באנגלית) המגדל, באתר חברת תדהר על פי תוכנית היתר (גרמושקה) מאתר ההנדסה של עיריית רמת גן מתאריך ה - 31.10.19 אריק מירובסקי, יזמי מגדל ספיר: יהלומנים רכשו אגף במגדל החדש ב-140 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 25 במאי 2015 מיכל מרגלית, ‏רוגובין, תדהר ואביב יחלו בבניית מגדל "ספיר" ב-320 מ' ש', באתר גלובס, 26 ביוני 2011 מיכל מרגלית, ‏אושרה תוכנית "מגדל ספיר" בן 50 הקומות בבורסה בר"ג, באתר גלובס, 23 בינואר 2012 יעל דראל, "המשימה היא לפצח את הדנ"א של הבורסה בר"ג אחרי חמש בערב", באתר TheMarker‏, 25 במרץ 2018
ז'אן מאביון

ז'אן מאביון (בצרפתית: Jean Mabillon‏; 23 בנובמבר 1632 – 27 בדצמבר 1707) היה נזיר בנדיקטיני צרפתי. האב המייסד של הפלאוגרפיה והדיפלומטיקה (אנ'). מדיה וקבצים בנושא ז'אן מאביון בוויקישיתוף ז'אן מאביון, האנציקלופדיה הקתולית. באתר ויקיטקסט (באנגלית) ז'אן מאביון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפתים ובנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'אן מאביון".
ראובן ינאי

ראובן ינאי (יאנואר) (8 במרץ 1922 - 25 באוקטובר 1986) היה עיתונאי ישראלי. היה המייסד והעורך הראשון של עיתון "מעריב לנוער" וחבר מערכת "מעריב". נולד וגדל בליפנו, פולין. למד בגימנסיה עברית "תרבות" בפולין עד גיל 13. ב-1935 עלה לארץ עם הוריו והשתקעו בתל אביב. המשיך ללמוד בבית הספר העממי "הכרמל" ובבית הספר התיכון "גאולה", שם ערך את עיתון בית הספר עם חברו הטוב לספסל הלימודים שמעון פרס. שירת ב"הגנה" ולאחר מכן לחם במלחמת העולם השנייה בבריגדה העברית. עם חזרתו לארץ, התגייס לצה"ל, והקים את העיתון "במחנה גדנ"ע". לאחר מכן, התבקש על ידי בעלי עיתון מעריב, להקים את עיתון הנוער הראשון בישראל - הוא "מעריב לנוער" במסגרת עבודתו נתן ינאי במה עיתונאית לכישרונות רבים, ביניהם דן אלמגור, הצייר יוסי שטרן, פוצ'ו, ואף לכתבי נוער מבטיחים כאבשלום קור, יוסי ביילין ואחרים. לצד עבודתו ב"מעריב לנוער", ינאי גם כתב מעת לעת בעיתון מעריב, כחבר המערכת. ידועה במיוחד ביקורת התיאטרון שכתב אודות ההצגה "מלכת אמבטיה" של חנוך לוין. הביקורת השנונה אך החריפה ביותר של ינאי, הופיעה גם על עיצוב התקליט של שירי המחזה על ידי האמן דוד טרקטובר. ינאי נישא לאביגיל לבית ורטהים בשנת 1949. לימים רעייתו אביגיל עבדה כעיתונאית אף היא, וחיברה את תשבצי ההגיון בשבועון ״העולם הזה״. לזוג נולדו בן ובת. בנו איל, הוא המייסד והמנכ"ל המשותף של חברת BDI ישראל. שחקן התיאטרון גלעד קלטר הוא נכדו של ראובן ינאי. ראובן ינאי נפטר בשנת 1986 בתל אביב. דוד תדהר (עורך), "ראובן ינאי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3484 מת העורך הראשון של "מעריב לנוער", מעריב, 26 באוקטובר 1986
פאול יוליוס מביוס

פאול יוליוס מביוס (בגרמנית: Paul Julius Möbius‏ 24 בינואר 1853 – 8 בינואר 1907) היה נוירולוג וסופר מדעי פורה גרמני. נודע בתיאוריו הפסיכופתולוגיים על אישים היסטוריים כמו גתה, רוסו, שופנהאואר וניטשה. ובכמה מונחים רפואיים אותם זיהה וטבע, כמו תסמונת מביוס (אנ') וסימן מביוס (אנ') הקרויים על שמו. מדיה וקבצים בנושא פאול יוליוס מביוס בוויקישיתוף ביוגרפיה של מביוס באתר הלקסיקון Whonamedit? (אנ') ערך זה הוא קצרמר בנושא רופאים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאן גוסארט

יאן גוסארט (בצרפתית: Jan Gossaert; נודע גם בכינויו: יאן מביז, Jan Mabuse. ‏~1478 – 1 באוקטובר 1532) היה צייר דובר צרפתית מארצות השפלה, מראשוני ציירי הרנסאנס ההולנדי והפלמי (אנ'). גוסארט היה מגדולי ציירי דורו, בן דורם של אלברכט דירר, ממנו הושפע, ולוקאס ואן ליידן, אך יש המעריכים אותו בדרגה נמוכה מהם. עבודתו המוקדמת החשובה ביותר היא הערצת המלכים, המצוירת בסגנון מקושט של בית הספר באנטוורפן. יצירות מוקדמות אחרות, כמו ישו, הבתולה והבפטיסט, משקפות את התעניינותו ביצירותיהם של ג'אן ואן אייק ואלברכט דירר. יצירה מוקדמת נוספת, המפורסמת בתחושת מצב הרוח שלה, היא הייסורים בגן. גוסרט היה גם צייר דיוקנאות ידוע. דיוקנאותיו, כמו שארל דה בורז'ון, אלינור מאוסטריה (בערך משנת 1525) וז'אן קרונדלט (1517), חושפים את התפיסה הפסיכולוגית שלו ובולטים בעיקר בתיאורם הבולט של הידיים. ונוס וקופידון במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה דיוקנאות התורמים מתוך כנפיים של טריפטיכון במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה דיוקן בבמוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה דיוקן במוזיאון המטרופוליטן לאמנות דיוקן במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה מדיה וקבצים בנושא יאן גוסארט בוויקישיתוף ביוגרפיה של גוסארט באתר הגלריה הלאומית של אנגליה יאן גוסארט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Editors of Encyclopaedia Britannica, Jan Gossart, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
JCS

האם התכוונתם ל... אולפני הבירה ירושלים – אולפני טלוויזיה ישראלים, מוכרים גם בראשי תיבות שמם באנגלית, JCS המטות המשולבים – קבוצת המפקדים הצבאיים של זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, מוכרים גם בראשי תיבות שמם באנגלית, JCS Jazz Creation Studio – תוכנה שהיא חלק מהמשחק Jazz Jackrabbit 2, שיוצרת שלבים במשחק
סטניסלב דוברובין

סטניסלב דוברובין (ברוסית: Станислав Дубровин; נולד ב-2 בספטמבר 1974) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת החלוץ. דוברובין שיחק בקבוצות רבות ברוסיה, ובעונת 2001/2002 הגיע לישראל וחתם במכבי קריית גת, איתה ירד לליגה הלאומית. בעונת 2002/2003 עבר להפועל פתח תקווה, ובעונה שלאחר מכן עבר למכבי פתח תקווה, עמה זכה בגביע הטוטו בעונתו הראשונה בקבוצה, ובמדיה שיחק עד עונת 2005/2006, אך לקראת סוף העונה עבר לקבוצת אלניה ולדיקווקז. לאחר שנתיים עזב את הקבוצה ושיחק בקבוצות נוספות ברוסיה. בשנת 2012 חתם בקבוצת אולימפיה גילינדז'ק. מדיה וקבצים בנושא סטניסלב דוברובין בוויקישיתוף סטניסלב דוברובין, באתר Transfermarkt סטניסלב דוברובין, באתר FootballDatabase.eu מכבי פתח תקווה: דוברובין סגר בספרטק ולאדיקווקז, באתר ערוץ הספורט ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.