laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קולומבה

הקדוש קולומבה (באירית עתיקה: Colm Cille, ‏7 בדצמבר 521 – 9 ביוני 597) הוא קדוש נוצרי, אחד משנים-עשר התלמידים של פיניאן הקדוש שסייעו הפיצו את בשורת הנצרות באירלנד, ולאחר מכן בסקוטלנד וצפון אנגליה. הוא אחד משלושת הקדושים המגינים של אירלנד. מרבית המידע על חייו ידוע מחיבורו ההגיוגרפי של אדמנן, הארכיבישוף השביעי של מינזר איונה, אשר נכתב כמאה שנה לאחר מותו של קולומבה. בשמו נקשרו כמה מסורות שקשה לקבוע ממרחק הזמן עד כמה הן מבוססות. נראה שנולד במחוז דניגול באירלנד כבן למשפחה מיוחסת. מצד אביו היה דור חמישי ל"ניאל של תשעת בני הערובה" (Niall of the Nine Hostages)(אנ'), מלך אירי אגדי בן המאה ה-5, ואבי שבט או'ניל. הוא הפך לנזיר ועד מהרה עלה בהיררכיה הכנסייתית לדרגת כומר, והיה אחד משנים-עשר התלמידים של פיניאן הקדוש, שבדומה לשנים-עשר תלמידיו של ישו, הפיצו את בשורת הנצרות באירלנד. על פי חלק מהמסורות, בשנת 560 היה מעורב בסכסוך עם פיניאן הקדוש לאחר שהעתיק בחשאי כתב יד ששימש כקמע ללוחמים שהיה במנזר קלונרד שבראשותו. על פי המסופר, המלך העליון של אירלנד (אנ') תמך בפיניאן וסילק את קולומבה מתפקידו באומרו "לכל פרה - העגל שלה". הסכסוך הוביל לקרב של קול דרם בשנת 561 אשר במהלכו נהרגו אנשים רבים. בעקבות זאת סינוד של הכנסייה נידה אותו, ולאחר מכן המתיק את רוע הגזירה והוא הורשה לצאת מאירלנד לגלות, בתנאי שימיר לנצרות אנשים כמספר הנוצרים שהרג בקרב. מקורות אחרים טוענים כי לא היה מעורב בסכסוך ובקרב כלל, וכי יצר לסקוטלנד מרצונו הוא. קולומבה יצא לסקוטלנד, וייסד בשנת 563 מנזר באי איונה, שנמצא במערב סקוטלנד, ומשם ריכז את הפעילות המיסיונרית בסקוטלנד. ישנם סיפורים רבים על הנסים שחולל כאשר ניסה לנצר את הפיקטים באזור. סיפורו של קולומבה מהווה את האזכור הראשון למפלצת מלוך נס. על פי הסיפור, בשנת 565 הוא נתקל בקבוצה של פיקטים אשר קברו אדם שהרגה המפלצת, וסייע להחיות את אותו האדם. בגרסה אחרת של הסיפור נאמר כי הוא הציל את האדם כאשר המפלצת התקיפה אותו, כאשר נופף מולה בצלב שהחזיק בידו. יומו של קולומבה הקדוש הוא ה-9 ביוני, וביחד עם פטריק הקדוש ובריג'יד הקדושה, עקב קורות חייו הקשורים לספרים, לשירה, ולמקווי מים, הוא הוכרז כקדוש של כורכי ספרים, שיטפונות, ומשוררים. קולומבנוס, קדוש אירי אשר השפיע על הכנסייה בכתיבת תקנוני נזורה מדיה וקבצים בנושא קולומבה בוויקישיתוף קולומבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הקדוש אדמנן - הביוגרפיה של קולומבה, באתר אוניברסיטת פורדהם אגודת הקדוש קולומבה: https://st-columba.com/, St. Columba St. Columba, האנציקלופדיה הקתולית: www.newadvent.org
יהודה שרייר

יהודה שרייר (נולד ב-1956) הוא מוזיקאי ישראלי, שמנגן בגיטרה קלאסית. יהודה שרייר נולד בארגנטינה, בגיל שנתיים הוא עבר עם משפחתו לאיטליה, ולאחר מכן עלה לישראל. לאחר שרותו הצבאי, למד שרייר באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל יוסי ירושלמי, ואחר כך הוא המשיך את לימודיו באנגליה. שם הוא למד אצל צ'ארלס רמירז, ובמשך תקופה קצרה של מספר שבועות, גם אצל אנדרס סגוביה. בישראל הוא לימד נגינה על גיטרה והנחה הרכבים קאמריים באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובאקדמיה למוזיקה בירושלים. כן, הקליט שרייר מספר אלבומי סולו ואלבומים עם הרכבים קאמריים. יהודה שרייר הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הקאמרית הישראלית ועוד. הוא הופיע והוא מעביר כיתות אמן בישראל ובעולם. מדיה וקבצים בנושא יהודה שרייר בוויקישיתוף יהודה שרייר, ברשת החברתית LinkedIn יהודה שרייר, סרטונים בערוץ היוטיוב יהודה שרייר, באתר ספוטיפיי יהודה שרייר באתר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
חופש מדת

חופש מדת הוא אחת החירויות הניתנות לאזרח במסגרת הזכות לחירות כנספח לחופש דת, בשיטת משטר של דמוקרטיה ליברלית. חירות זו מאפשרת לכל אזרח לבחור שלא להשתייך לדת כלשהי או לעדה דתית כלשהי, שלא לקיים פולחן, מנהגים, חוקים או ציוויים הנובעים מהשתייכות זו, וליהנות מכל זכויות האזרח המקובלות במדינתו ללא קשר לדת. מימוש החופש מדת עשוי לפגוע ברגשות הדתיים במדינה. על בית המשפט לקבוע איזה מן החופשים נתפס כחשוב יותר לפי המקרה. לטענות על פגיעה ברגשות יש כוח מוגבל, בעיקר כאשר אין לחילוני כוונה או מניע לפגוע ברגשות של הדתי, אך יש מקרים שבהם חוק העונשין מגדיר פגיעה ברגשות דתיים כעבירה פלילית. מגילת העצמאות מצהירה שישראל תעניק לכל תושביה חופש דת מלא, אולם למעשה בישראל הזכות לחופש דת ולחופש מדת היא יחסית, ולכן היא עשויה להידחות מפני זכויות אחרות, אם הפגיעה תקיים את תנאיה של פסקת ההגבלה שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. יש הטוענים שהחופש מדת מתקיים בישראל באופן חלקי בלבד, כי חורגים ממנו נושאים כדוגמת החקיקה הקיימת בנושאי נישואין וגירושין, שאינה מאפשרת נישואים אזרחיים או גירושין אזרחיים, ולכן אדם החפץ להינשא או להתגרש בתחומי מדינת ישראל, חייב לעשות זאת על פי חוקיה של אחת הדתות המוכרות במדינה או להידרש להליכים מיוחדים ככל שהוא "חסר דת" על פי הגדרת החוק. ב-1993 הכריזה ועדת זכויות האדם של האו"ם כי סעיף 18 של האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, אשר עוסק בחופש הדת והאמונה, מגן גם על הזכות שלא להשתייך לדת או לאמונה כלשהי. הוועדה קבעה כי חופש הדת כולל גם את זכותו של אדם לבחור את דתו או אמונתו, להמירן או לאמץ דעות אתאיסטיות. ההצהרה אוסרת על המדינות החתומות על האמנה לעשות שימוש באמצעי כפייה או לאיים על מאמינים ולא-מאמינים בכוח פיזי או בסנקציות עונשיות כדי לאלצם להתכחש לאמונתם או להמירה. חופש דת כפייה דתית הפרדת דת ממדינה דת בישראל מכתב הסטטוס קוו אורלי אילני, "חופש דת וחופש מדת בישראל", מתוך דת חברה ומדינה בישראל (2006) דני סטטמן, גדעון ספיר, "חופש הדת, חופש מדת והגנה על רגשות דתיים", מחקרי משפט כא, תשס"ד (2004) מאמרו של קובי נחשוני על דת ומדינה תשע"ה (בעברית) דני סטטמן, גדעון ספיר, "חופש הדת, חופש מדת והגנה על רגשות דתיים", מחקרי משפט כא, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ד 2004, עמ' 52 מסמך של ועדת זכויות האדם של האו"ם בנוגע לסעיף 18, סעיף 2, באתר ועדת זכויות האדם של האו"ם מסמך של ועדת זכויות האדם של האו"ם בנוגע לסעיף 18, סעיף 5, באתר ועדת זכויות האדם של האו"ם
חוק החמץ

האם התכוונתם ל... חוק חג המצות (איסורי חמץ) – חוק הקובע שבעל עסק לא יציג בפומבי בפסח מוצר חמץ למכירה או לצריכה. נודע בשם "חוק החמץ" תיקון מס' 13 לחוק זכויות החולה – חוק המתיר למנהל בית חולים לקבוע הוראות בדבר הגבלה של הכנסת חמץ למבנה בית החולים בפסח
אבי אגבבה

אָבִי אָגַבַּבָּה הוא מוזיקאי, מתופף, נגן כלי הקשה ומלחין ישראלי, חבר בהרכבים "זאפה", "הכוכב הלבן" ו"אנסמבל מזרח-מערב". אגבבה הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר למוזיקה רימון. יצירתו מאופיינת בסגנון נגינה ייחודי, כאשר הוא בעיקר מלווה זמרים ולהקות בסגנונות: ג'אז, רוק, מוזיקה ערבית ומוזיקה הודית. הופיע ברחבי העולם עם חוה אלברשטיין, אייל סלע ויאיר דלאל והשתתף באלבומיהם. השתתף גם באלבומים רבים נוספים, בהם טוב לנו יחד של מאור כהן ומטבח אקוסטי של נקמת הטרקטור. בשנת 2006 הוציא לאור אלבום בכורה בסגנון מוזיקת עולם בשם "Laughing With Angels". בשנת 1995 ליווה את עוזי חיטמן בקלטת הילדים "ילדיש", בנוסף להקלטת האלבום בעל אותו השם. בשנת 2010 החל לשתף פעולה עם רון (שפאץ) כהן ואביטל רז בהרכב הנקרא אנסמבל Naad. ההרכב מתמחה במוזיקה הודית קלאסית אך משלב גם חומרים מקוריים ועיבודים לניגונים יהודיים. אבי אגבבה, באתר זמרשת אבי אגבבה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אבי אגבבה, באתר Discogs (באנגלית) אבי אגבבה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) דף הבית של אבי אגבבה (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורי זך

אוֹרִי זך (נולד ב-31 באוקטובר 1976) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי. בוגר בית הספר למוזיקה "רימון". לפרסומו הראשון זכה זך בשנת 2005, כאשר הפיק ועיבד יחד עם שמוליק נויפלד את כל שירי אלבום הבכורה של אשתו הזמרת מירי מסיקה. באלבום ניגן זך בפסנתר ובקלידים, ואף הלחין את השיר "שני כוכבים" ("רחוק מכאן") למילותיו של ארז ברזוליק עם מסיקה עצמה. באותה שנה אף הפיק ועיבד את אלבום הבכורה של אוהד חיטמן, וניגן גם בו בקלידים. בשנת 2006 הפיק ועיבד את שירי אלבום הבכורה של איה כורם, ואת האלבום "ככה מקרוב" של ניר סנדץ'. לאלבום הבכורה של הראל סקעת, שיצא באותה שנה, הלחין ועיבד זך את השיר "הרוח תשנה את כיוונה" למילותיה של אסתר שמיר. כמו כן באותה שנה ניהל מוזיקלית את המחזמר "כמו בסרט". בשנת 2007 יצא האלבום השני של מסיקה, "שלום לאמונות", אשר גם בו הפיק ועיבד זך את כל השירים. באלבום זה הלחין את השירים "אסופים" (למילותיו של מוטי פרלמן) ו"שירה" לו גם כתב את המילים. בסוף אותה שנה הפיק את אלבומה של יעל נחשון, "פנייך". במאי 2010 הוציא זך סינגל בכורה כזמר, "בלגאן", שכתב והלחין בעצמו. בפברואר 2019, הפיק את השיר "מנגנת בי" של אריק סיני, אותו כתב שי רותם והלחינו עמרי קסטן ולירון בן שמעון. כיום זך מנגן בהופעות של דני רובס ובהופעות של מירי מסיקה, לה נישא בשנת 2005. זך הוא גם המפיק המוזיקלי במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהן גם "בית ספר למוסיקה". בנוסף, מלמד ומרכז את מסלול הפקה מוזיקלית בבית הספר למוזיקה של הקריה האקדמית אונו. ב-2005 נישא לזמרת מירי מסיקה. ב-3 ביולי 2010 נולדה בתם הבכורה, וב-13 בספטמבר 2013 נולדה בתם השנייה. מתגורר בקריית אונו. "אוהד חיטמן" (2005) "מירי מסיקה" (2005) "איה כורם" (2006) "ככה מקרוב" - ניר סנדץ' (2006) "מקסימום בסוף ניפול" - תמיר חיטמן (2007) "שלום לאמונות" - מירי מסיקה (2007) "פנייך" - יעל נחשון (2007) "משהו חדש מתחיל" - דני רובס (2008) "שפה זרה" - איה כורם (2008) "מה שבאור נעלם" - ירדן בר-כוכבא ודידי שחר (2009) (ארבעה שירים) "חדשות טובות" - מירי מסיקה (2010) "קצת אחרת" - רוני דלומי (2010) "מלך" - מירי מסיקה (2012) "סימנים על החול" - מירי מסיקה (2014) מדיה וקבצים בנושא אורי זך בוויקישיתוף אורי זך, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורי זך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אורי זך, דף שער בספרייה הלאומית אורי זך, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) אורי זך, בארכיון הבימה טל פרי, "הקוסם", 2 באוגוסט 2007, MOOMA אורי זך באתר בית הספר למוסיקה של הקריה האקדמית אונו אורי זך מקריא שיר של לאה גולדברג "ימים לבנים", גלי צה"ל, יולי 2017
פיקסל

פִּיקְסֶל (באנגלית: Pixel. נקרא גם Pel ו-Dots או Picture Element) היא יחידת מידע גרפית בסיסית במחשב, המתארת נקודה בתמונה דיגיטלית. החלק הקטן ביותר של הקווים, התווים, והצורות שעל צג המחשב או בתמונה המודפסת. כל תמונה בנויה ממאות אלפי עד עשרות מיליוני נקודות קטנות, ונקודה זו היא יחידת תמונה. עבור ממדי תמונה קבועים, ככל שהתמונה מורכבת מיותר פיקסלים, צפיפות הפיקסלים (אנ') שלה (הנמדדת ביחידות ppi) גדולה יותר. כתוצאה מכך, רמת ההבחנה שלה תהיה גבוהה יותר, ויאמר עליה שהרזולוציה שלה גבוהה יותר. התמונה תכיל יותר פרטים ותהיה חדה, טובה וקריאה יותר. רזולוציה של מסכים ישנים היא ברמה של 600 על 800, כלומר, תמונת מסך כזו מורכבת מ-480,000 פיקסלים. במצלמות דיגיטליות טובות מספר הפיקסלים לתמונה הוא מיליוני פיקסלים - בדרך כלל 15–50 מיליון (מיליון פיקסלים, או 1,048,576 במדויק, קרויים מגהפיקסל). בשילוב עם עדשה טובה מספיק, יכולת הבחנה גבוהה זו נותנת תמונות איכותיות וברורות. לעיתים, כאשר הרזולוציה של התמונה נמוכה מדי, ניתן להבחין בנקודות המרכיבות את התמונה. תופעה זו נקראת גרעיניות (אנ') (פיקסלציה), והיא מעידה על כך שרמת ההבחנה נמוכה מדי, לרוב בשל הגדלת התמונה יתר על המידה. מושג נוסף השייך לפיקסל הוא עומק הצבע של הפיקסל. עומק הצבע משמעותו היכולת של כל פיקסל בודד להציג מגוון צבעים רב יותר, שתורם לייצג תמונה באופן הקרוב יותר אל המציאות ולהציג תמונה פוטו ריאליסטית. בתחילת ההתפתחות של המחשבים האישיים הייתה אפשרות להציג רק 16 צבעים בכל פיקסל. כיום הטווח של עומק צבע במחשבים נע בין 8 ביט לבין 32 ביט לפיקסל, שהוא טווח שבין 256 גוונים לבין 4,294,967,296 גוונים. עומק צבע של 16 מיליון גוונים הוא מעבר לטווח ההבחנה של העין האנושית. במסכים שונים ישנה חלוקה לתת פיקסלים, בדר"כ מחולקים לצבעי ה-RGB. אמנות פיקסלים פיקסל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דגל וולטה העילית

דגל וולטה העילית הוא טריקולור אופקי בצבעים שחור, לבן ואדום. מקור הצבעים הוא בשלושת הנהרות הראשיים של המדינה: הוולטה השחור, הוולטה הלבן והוולטה האדום. דגל זה אומץ לאחר שקיבלה המדינה שלטון ריבוני מצרפת בשנת 1958. הדגל דומה לדגל גרמניה הישן בו השתמשו בזמן הקיסרות, שהוחלף בשנת 1918. הדגל הוחלף כאשר וולטה העילית הפכה לבורקינה פאסו ב-4 באוגוסט 1984. דגל בורקינה פאסו דגל וולטה העילית, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
251

שנת 251 היא השנה ה-51 במאה ה-3. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 251 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. כינוס ראשי הכנסייה הנוצרית בקרתגו. קרב ארביטוס בשטח בולגריה של היום. הפסד לאימפריה הרומית לצבא משותף של מספר שבטים גרמנים. הקיסר דקיוס ובנו נהרגו בקרב. אנטוניוס הגדול – הנזיר הנוצרי הראשון דקיוס, קיסר רומי (נולד ב-201) 7 בספטמבר – סה מה יי, גנרל, פוליטיקאי, ויורש העצר של ממלכת צָאו-ווֶי בתקופת שלוש הממלכות של סין (נולד ב-179) להלן לוח שנה יוליאני. הלוח העברי לפני שנת ד'קי"ט (359), נקבע על פי הראייה, ומכיוון שלא הייתה אז שיטה קבועה - לא מוצג כאן לוח עברי. ילידי 251‎ נפטרים ב-251‎ מדיה וקבצים בנושא 251 בוויקישיתוף
הכתם האפל הגדול

הכתם האפל הגדול היה כתם שחור על כוכב הלכת נפטון, הדומה לכתם האדום הגדול של צדק. אף על פי שהוא נראה כמעט זהה לכתם של צדק, אסטרונומים לא החשיבו אותו כסופה אלא כחור באטמוספירה, בדומה לחור בשכבת האוזון. צבע הכתם נובע מכמויות גדולות של גז מתאן באטמוספירה של נפטון, הנותן לה ולכתם את הגוון הכחול. הכתם התגלה על די חללית נאס"א וויאג'ר 2, שעברה ליד נפטון בשנת 1989. הוא היה דומה בגודלו לכתם של צדק, והוא נמצא בחצי הכדור הדרומי של הכוכב. מהירות הרוח שנמדדה בתוך הכתם הייתה 2,400 קילומטרים בשעה. לפי השערות, הכתם הסתובב נגד כיוון השעון בדומה לכתם שנמצא על פניו של צדק. מסביב לכתם הכהה היו אזורים מרוכזים של מתאן גבישי וחלקיקי עננים ממים קפואים שמזכירים את ענני הנוצה על כדור הארץ. כאשר טלסקופ החלל האבל כוון לעבר נפטון ביוני 1994, הכתם נעלם. עם זאת, כתם אחר שמאוד דומה לכתם הישן הופיע בחצי הכדור הצפוני של הכוכב מאוחר יותר באותה השנה. לא ידוע מדוע הכתם האפל הופיע על נפטון והאם זו התרחשות שכיחה או תופעה נדירה. האטמוספירה שלו מורכבת בעיקר ממימן ומהליום. חלק מהמדענים סבורים שתנועתו של הכתם האפל נגרמה עקב זרמי סילון במהירות של 2,250 קילומטרים לשעה על גבי נפטון. מדיה וקבצים בנושא הכתם האפל הגדול בוויקישיתוף
תיאודור לסינג

תיאודור לסינג (בגרמנית: Theodor Lessing;‏ 8 בפברואר 1872, הנובר – 30 באוגוסט 1933, מריינבאד, צ'כוסלובקיה) היה פילוסוף ופובליציסט יהודי-גרמני שחי בגרמניה. נרצח על ידי הנאצים. תיאודור נולד למשפחה יהודית מתבוללת בהנובר. אביו היה רופא, ואמו הייתה בת למשפחת בנקאים. עם סיום לימודיו בגימנסיה החל ללמוד רפואה באוניברסיטאות פרייבורג, בון ולבסוף מינכן, שם החליט ללכת אחר נטיות לבו ופנה ללמוד ספרות, פילוסופיה ופסיכולוגיה. את לימודי הפילוסופיה סיים בדיסרטציה על הלוגיקן הרוסי אפריקן ספיר (אנ'). במהלך לימודיו התנצר; מאוחר יותר חזר לחיק היהדות בעקבות אירוע אנטישמי שחווה במוסד האקדמי שבו לימד, הפך לציוני נלהב, ואף ביקר בארץ ישראל. בשנת 1925 הוא כתב מחקר אופי על המועמד לנשיאות, פאול פון הינדנבורג, שבו הזהיר מפני בחירה באיש. את הינדנבורג עצמו הוא תיאר כאיש לא מתוחכם, חף מיומרות אינטלקטואליות, אולם מאחוריו עלולים לפעול כוחות פוליטיים מסוכנים. מאמר זה הקנה לו את שנאת האופוזיציה הלאומנית הגרמנית וקבוצות אתניות שונות. סטודנטים הקימו ועדה למאבק בלסינג, הם קראו להחרים את הרצאותיו, ושיבשו אותן באלימות. לבסוף אף הופסקה עבודתו כמרצה ונאסר עליו להרצות. בשנת 1930, שלוש שנים לפני עליית היטלר לשלטון פרסם ספר שעורר הדים רבים בשם "השנאה-העצמית היהודית" (Der jüdische Selbsthaß), שבו ניסה להסביר את תופעת השנאה העצמית היהודית – משכילים יהודים אנטישמיים אשר הסיתו כלפי העם היהודי ואשר ראו ביהדות את מקור הרוע בעולם. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-30 בינואר 1933, לסינג החל לתכנן את בריחתו מגרמניה. ב-1 במרץ נמלט עם אשתו אדה לעיר מריינבד שבצ'כוסלובקיה, משם המשיך בפעילות העיתונאית שלו בעיתונים מקומיים בשפה הגרמנית. בחודש יוני 1933 הופצה הודעה בעיתונים הסודטים בצ'כוסלובקיה שהבטיחה פרס לכל מי שיחטוף וימסור את לסינג לשלטונות הגרמניים. ב-30 באוגוסט 1933 ירו בו המתנקשים הנאצים מקס רודולף אקרט, רודולף זישקה וקארל הונל דרך חלון חדר העבודה שלו ופצעו אותו אנושות. למחרת הוא מת מפצעיו בגיל 61 בבית החולים במריינבאד. הרוצחים נמלטו לגרמניה הנאצית. המוסר היהודי המפותח הוא גם המפתח לפתולוגיה של השנאה האוטו-אנטישמית. האדם אינו רוצה לדעת רק מהי הסיבה לאסונות הפוקדים אותו, אלא גם מדוע. בעוד מרבית האנושות תזקוף את האשמה לפתח האחר – האויב – היהודי מקבל על עצמו אשמה, משום שהוא רואה בכל אסון עונש שהוא בד בבד כפרה על חטא. תכונה זו מקורה באלפי שנות סבל. סיבה נוספת לשנאה העצמית נעוצה בסביבה הלא-יהודית. תהליך הדמוניזציה של הקורבן הוא תהליך פסיכולוגי שכיח כדי להתגבר על נקיפות מצפון על עוול שנעשה. האדם מחפש סיבה להצדיקו. 2,000 שנה של רדיפה נוצרית שינו משהו במהות הפנימית היהודית עד שגם היהודים השתכנעו שהעוולות מגיעות להם, ובלשונו של לסינג: ”כדי להפוך בן אדם לכלב צריך רק לקרוא לו מספיק זמן 'כלב שכמוך!'” פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. השנאה-העצמית היהודית (Der jüdische Selbsthaß), ברלין: יודישער פערלאג, 1930 (ניתן להורדה בארכיון האינטרנט) דור בן-ארי, תיאודור לסינג: מורשתו של הקורבן הראשון של הנאציזם בצ'כוסלובקיה, פראג בצבעים, מאי 2024. פרדריק גרונפלד, נביאים בבלי כבוד, הוצאת עם עובד, 1982. יותם חותם, "גנוסיס מודרני וציונות: משבר התרבות, פילוסופית החיים והגות לאומית יהודית", הוצאת מאגנס, 2007. תיאודור לסינג, ‏השנאה העצמית היהודית (1930), נתיב ינואר 2004 אליקים העצני, ‏מאמר על משנתו של תיאודור לסינג, נתיב ינואר 2004 לוראן כהן, אותה אשמה, באתר ynet, 6 במרץ 2009 תיאודור לסינג, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל הדרוזים

דגל הדרוזים הוא סמלה של העדה הדרוזית ומייצג למעשה את האמונה והדת הדרוזית ואת בסיסה. ישנן שתי צורות שונות לדגל הדרוזים. האחת, דגל רגיל – והאחרת, דגל בצורת כוכב בעל חמישה קודקודים. בשתי הצורות באים לידי ביטוי חמישה צבעים: ירוק, אדום, צהוב, כחול, ולבן, כאשר לכל צבע משמעות מיוחדת ומרכזית החשובה לדרוזים. הדגל, בצורתו הקונבנציונלית, שימש כדגל הישות האוטונומית מדינת ג'בל א-דרוז שהתקיימה בהר הדרוזים בין השנים 1921 ו-1936. משמעות הצבעים בדגל לפי ספר הדת הדרוזי "איגרות החוכמה": הירוק: מסמל את חמזה בן-עלי (ממקימי הדת הדרוזית). האדום: מסמל את אבו אבראהים בן מוחמד בן חאמד א-תמימי (ממנהיגי הדת). הצהוב: מסמל את אבו עבדללה מוחמד בן וַהְב אל-קרשי (ממנהיגי הדת). הכחול: מסמל את אבו אל-ח'יר סלאמה בן עבד אל-והאב א-סאמרי (ממנהיגי הדת). הלבן: מסמל את בהאא א-דין אבו אל-חסן עלי בן אחמד א-סמוקי (ממנהיגי הדת). לפי פרשנות אחרת שנפוצה רק בישראל, כל אחד מן הצבעים מסמל היבטים שונים על הדת הדרוזית: אדום: מסמל את הגבורה, האומץ והאהבה צהוב: הידע, ההארה והחיטה ירוק: אדמה וטבע כחול: סבלנות, סלחנות, אחווה, שמים ומים לבן: שלום, פיוס וטוהר משמעויות הצבעים בדגל על פי פרשנות אחרת: אדום (א-נפס – הנשמה): מייצג את "הנשמה", הירח מקבל האור (מחזיר האור האציל של השמש) ושהיד (עד) של האמת בכל תקופה ודור. צהוב (אל-כלימה – המילה): מייצג את "המילה", המתווך בין ממלכת העד וממלכת החומר. "המילה" היא צורת הביטוי הטהורה ביותר וההתגלמות הרכה ביותר של האמת. ירוק (אל-עקל – השכל): מייצג את "השכל", תודעה משיחית, המראה הקדמונית של האמת, השמש שאורה יוצר את הידע של האמת אפשרי. כחול (א-סאבק – הקודם): מייצג את הפוטנציאל, הכוח הנפשי של היות הרצון. לבן (א-תאלי – הבא): מייצג את מימוש "היות הרצון", את התהוות הכוח של היות הרצון, התממשות מלאה של החומריות של העולם האפלטוני בעולם החומר. כדוגמה, ניתן לציין שהשיח'ים הדרוזים לובשים כובע שצורתו כצורת תרבוש טורקי, אך צבעו – לבן במעטפת, ואדום בבסיסו העליון – צבעים שעל פי משמעותם מסמלים את הטוהר והאהבה שהן מידותיו העליונות של השיח'. הדגל הדרוזי לצד דגל ישראל, מרכול בפקיעין דגל הדרוזים המונף בקבר נבי סבלאן השער המוביל לקברו של נבי סבלאן בחורפיש, הנביא השני בחשיבותו בשביל הדרוזים. ניתן לראות את סמל הכוכב הדרוזי מתנוסס מעל שני עמודי השער פסלו של סולטאן באשא אל-אטרש האוחז בידו בדגל הדרוזי, בכניסה לחורפיש הדגל הנוצרי הדגל הצ'רקסי הדגל הארמי מדיה וקבצים בנושא דגל הדרוזים בוויקישיתוף דגל הדרוזים, באתר דגלי העולם (באנגלית)
קארי-לה-רואה

קַארי-לִה-רוּאִה (בצרפתית: carry-le-rouet ‏האזנה‏Ⓘ‏) הוא כפר וקומונה כפרית על חוף הים התיכון בדרום-מזרח צרפת. היישוב נמצא במחוז בוש-דו-רון (Bouches-du-Rhône) שבחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. מכונה בפי הצרפתים בקיצור בשם "קארי". היישוב ידוע בחופיו הסלעיים צלולי המים ובנמל הדייג הציורי, ומהווה יעד נופש פופולרי. בקארי מתקיים עד היום דיג קיפודי הים המסורתי, על ידי צוללים המושים אותם בעזרת הידיים. קיפודי הים נחשבים למנת גורמה של המטבח הצרפתי. בכל שנה, בחודש פברואר, נערך ביישוב פסטיבל אוכל המפורסם ברחבי האזור בשם "אורסינד" (oursinade) וניתן לטעום בו קיפודי ים בשלל מתכונים וצורות. בשנת 1584, קארי, הפך ליישוב קהילתי על פי עיקרון מגדל ההגנה. בשלב זה היה תלוי הכפר ביישוב שאטונף-לה מרטיג (Chateauneuf-les-Martigues). תושבי הכפר היו חקלאים ודייגים ונמצאו תחת מרותם של האצילים הפאודלים מאזור הז'ארנט (Jarente). משפחת ז'ארנט הייתה משפחת אצולה עתיקה מאזור הפרובנס, שבנתה את הארמונות הראשונים באזור קארי-לה-רואה. היסטוריית היישוב חלפה ללא אירועים מיוחדים עד לשנת 1805. בשנה זו פלשו האנגלים מן הים במטרה להרוס סוללה חופית ולכבוש את האזור. בשנת 1915, נסלל קו מסילות הברזל מיראמס-מרסיי (Miramas-Marseille). מירמס הוא ישוב הנמצא 60 קילומטרים ממרסיי, בינו לבין מרסיי נמצא בין השאר, קארי. במהלך מלחמת העולם הראשונה שיירות צבאיות רבות השתמשו במסילות אלו. עם חזרת השלום ומעט לפני מלחמת העולם השנייה חוברה קארי לה רואה לתשתיות המים והחשמל, בכך התאפשרה תחילת הבניה והאכלוס באזור. השילוב בין קו הרכבת, והחיבור לתשתיות החיוניות, היו גורמים עיקריים שעודדו את תחילת ההתיישבות בקארי. מאז שנת 1950 מהווה קארי-לה-רואה אזור מגורים כפי שהוא היום: קרוב לערים גדולות וחשובות, לאזורי תעשייה ולשאר אזורים מפותחים כלכלית. שטחו של היישוב הוא 10 קמ"ר, מתוכם 2.7 קמ"ר מיושבים. שאר השטח מיוער בשמורת טבע רחבת ידיים. מלבד השטח המיוער הרב, בשטחו של היישוב נמצא גם הפארק הימי האזורי לה-קוט-בלו (Le parc régional marin de la Côte Bleue). הפארק הימי הוא שמורת טבע ימית, שטחו כ-85 דונמים והדייג בו אסור. מטרתו של הפארק להגן על החי והצומח הימי, בדגש מיוחד על זן צמחים ימי בשם Posidonia oceanica, החיוני לשמירה על המערכת האקולוגית הימית באזור. מספר תושבים לאורך השנים (שנה - מספר תושבים): 1962 - 1739 1968 - 2353 1975 - 3304 1982 - 4570 1990 - 5224 1999 - 6009 בין תושביו הידועים של הכפר השחקן פרננדל, שהחזיק בווילה בכפר, והזמרת והפסנתרנית נינה סימון, שהתגוררה בו בשנותיה האחרונות. קפלת הרואה (la chapelle du rouet) נבנתה בשנת 1353 ומאז שוקמה ושופצה פעמיים. לקפלה זו חשיבות דתית גבוהה באזור מרסיי בכלל וקארי בפרט. הערים התאומות של קארי-לה-רואה הן: גרמניה דיאטמנסריד, גרמניה איטליה בוסטו, איטליה מדיה וקבצים בנושא קארי-לה-רואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קארי-לה-רואה (בצרפתית) (צרפתית) הפארק הימי האזורי לה-קוט-בלו (בצרפתית)
לולאה (תכנות)

לולאה (אנגלית: Loop) היא טכניקת תכנות המשמשת לבקרת זרימה. היא מבצעת סדר פעולות מספר פעמים, לפי הקוד אותו היא משמשת. תוכנית מחשב בנויה כך שהיא מטפלת בפריט מידע אחד או במצב אחד בכל פעם. כדי לחזור על התהליך עם פריט המידע הבא או המצב הבא, הוראה בתוכנית מסתעפת אחורנית וחוזרת ופונה להוראה הראשונה בסדרה. טכניקה זו רבת עוצמה מכיוון שהיא מאפשרת לחזור על פעולות אלפי ומיליוני פעמים בהקשרים שונים בכל פעם. דוגמה פשוטה וידועה לכך היא יצירת לוח הכפל באמצעות שתי לולאות אחת בתוך השנייה. סוגי הלולאות הנפוצים: לולאה שמתבצעת מספר קבוע מראש של פעמים (למשל, לולאת for בפסקל או repeat ב-C Shell). לולאה שנבדקת בראשה על ידי ביטוי לוגי. רק אם התנאי מתקיים, נכנסים ללולאה בפעם הראשונה וממשיכים בחזרה כל עוד הוא אמת (למשל, לולאת while בפסקל). לולאה שנבדקת בתחתיתה. מבצעים את הלולאה בפעם הראשונה בכל מקרה ואחר כך בודקים את התנאי (למשל, לולאת repeat-until בפסקל ולולאת Do-While בג'אווה). לולאת אוסף, לולאה שעוברים בה על כל האובייקטים באוסף (מערך, רשימה וכו') ומבצעים את תוכן הלולאה עליהם (למשל foreach ב-#C או perl). דוגמה לפונקציית PL/I הבודקת האם מספר נתון הוא מספר ראשוני, תוך ביצוע לולאה עד לשורש הריבועי של המספר הנבדק: PRIMALITY: PROC (NUMBER) RETURNS (BIT (1)); /* בדיקת ראשוניות של מספר */ DECLARE NUMBER FIXED (9); /* המספר הנבדק */ DECLARE F FIXED (9); DO F=2 TO SQRT (NUMBER); /* לולאה עד שורש המספר הנבדק */ IF FIXED (NUMBER / F) * F = NUMBER THEN RETURN ('0'B); /* המספר אינו ראשוני */ END; RETURN ('1'B); /* המספר ראשוני */ END PRIMALITY; לולאה ללא תנאי עצירה, או שתנאי העצירה שבה אינו מתקיים לעולם, נקראת לולאה אינסופית. לרוב היא עשויה להיווצר עקב באג, אך היא עשויה להיות גם כלי תכנותי: ישנם הקשרים, כגון עבודה של שרתים, בהם אין סיבה להפסיק את העבודה בסיום של לולאה, או בכלל: מתאר פעולתו של השרת במקרה זה הוא לולאה אינסופית של קבלת בקשות מהלקוח וטיפול בהן. מונחים בתוכנה לולאה מוזרה