laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרי ג'ונס

שרי ג'ונס (באנגלית: Cherry Jones; נולדה ב-21 בנובמבר 1956) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאית, זוכת פרס טוני ופרס אמי. ג'ונס ידועה בעיקר בזכות גילום נשיאת ארצות הברית, אליסון טיילור, בסדרת הטלוויזיה "24" של רשת FOX. אך לפני זה היא שיחקה במחזות רבים שהביא לה פרסי טוני; "היורשת" - הפקה של מרכז לינקולן משנת 1995, "ספק" של ג'ון פטריק שאנלי. היא גם שיחקה במחזות: "חברים דמיוניים", "מלאכים באמריקה", "ירח בלתי חוקי" ו"מדינתינו הטובה". בעקבות השתתפותה של ג'ונס במחזות רבים, היא נחשבת כאחת השחקניות המוערכות ביותר באמריקה. ג'ונס משתתפת גם בקלטת של סיפורים לילדים של הסופרת לורה אינגלס וילדר. בשנים האחרונות, ג'ונס השתתפה במספר סרטים, בדרך כלל בתפקידים משניים: "Cradle Will Rock", "הסערה המושלמת", "קורה לא מתביישת" (סרט טלוויזיה, 2000), "ג'וליאן פו", "אושן 12", "סיינס" ו"הכפר". החל מ-2009, ג'ונס שיחקה בסדרת הטלוויזיה "24". בשנה זו זכתה ג'ונס בפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה. באותה שנה שיחקה בדרמה של רודריגו גרסיה "אמהות וילדים" בכיכובה של נעמי ווטס. בשנת 2013 שיחקה בסרט "יום וליל" של הבמאי כריסטיאן קמרגו. בשנת 2015 שיחקה בסרטו של טרנס מאליק "אביר הגביעים", דרמה בכיכובם של כריסטיאן בייל ונטלי פורטמן. ושיחקה בסרט "ראיתי את האור", ובתפקיד מתמשך בסדרה הקומית "טרנספרנט" ברשת אמזון. בשנת 2016 שיחקה בדרמת המלחמה הקומית "כתבת אמריקאית" בכיכובה של טינה פיי, המגלמת עיתונאית שיוצאת לסקר את ימי המלחמה בפקיסטן ואפגניסטן. ב-2017 שיחקה בסרט הבריטי "המסיבה". בשנת 2019 שיחקה בסרט "יום גשום בניו יורק", קומדיה רומנטית שכתב וביים וודי אלן. באותה שנה שיחקה בקומדיה של נטפליקס "טיול לנאפה" בתפקיד של מגדת עתידות, שיחקה בסדרה "יורשים" ב-HBO, ובמיני-סדרת הדרמה "צ'ימאריקה" של ערוץ 4 הבריטי. בשנה זו זכתה ג'ונס בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה על משחקה בסדרה "סיפורה של שפחה" כדמותה של הולי. שיחקה גם בסרטו של אדוארד נורטון "עיר יתומה", המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'ונתן לת'ם. בשנת 2020 גילמה את דמותה של ג'ואנה קליין במיני-סדרת הטלוויזיה "להגן על ג'ייקוב" ששודרה בשירות Apple TV. בשנה זו זכתה שוב בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה, על תפקידה בסדרה "יורשים". בשנת 2024, קיבלה מועמדות נוספת בקטגוריה על תפקידה בסדרה. ב-2021 שיחקה בסרט "העיניים של תמי פיי" לצדה של ג'סיקה ג'סטיין. בשנת 2022 שיחקה בתפקיד הראשי במיני-סדרה "חמישה ימים בממוריאל" בתור סוזן מולדריק; המיני-סדרה מבוססת על ספר באותו שם משנת 2013 מאת שרי פינק. בשנת 2023 החלה לדבב את ויקטוריה בסדרה המונפשת "ולמה" שיצרה מינדי קלינג עבור שירות הסטרימינג "Max". ג'ונס נולדה בפריס, טנסי. לאמא מורה ולאבא סוחר פרחים. ב-1978, היא סיימה את לימודיה בבית הספר לדרמה בשם קרנגי מלון. ג'ונס היא לסבית מוצהרת. ב-2007, ג'ונס והשחקנית שרה פולסון הודיעה על זוגיותן בציבור. מדיה וקבצים בנושא שרי ג'ונס בוויקישיתוף שרי ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרי ג'ונס, באתר AllMovie (באנגלית) שרי ג'ונס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) שרי ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שרי ג'ונס, באתר MusicBrainz (באנגלית) שרי ג'ונס, באתר Discogs (באנגלית) Tom Smyth, All the Winners of the Creative Arts Emmys, Vulture, ‏2024-01-07 (באנגלית)
פלפלאים

פִּלְפֵּלָאִים (שם מדעי: Piperales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים במחלקת דו-פסיגיים קדומים. היא נקראת לפי משפחת הפלפליים, שהיא המשפחה החשובה ביותר בסדרה, הן מבחינת מספר המינים וגם מבחינת החשיבות הכלכלית לאדם. שמה העברי הקודם הוא ספלולאים, לפי משפחת הספלוליים, שנציגיה מופיעים כצמחי בר בארץ ישראל, אך השם המקובל בעולם הוא, כאמור, פלפלאים. על-פי החלוקה המודרנית, הסדרה כוללת את המשפחות הבאות: ספלוליים Hydnoraceae - משפחה קטנה ובה שני סוגים, הגדלים ביבשות דרום אמריקה ובאפריקה פלפליים Saururaceae - משפחה הידועה בשפה האנגלית בשם העממי 'זנב הלטאה'. משפחה זו כוללת ארבעה סוגים, שגדלים כצמחי בר באסיה ובצפון אמריקה. מדיה וקבצים בנושא פלפלאים בוויקישיתוף פלפלאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פלפלאים, באתר ITIS (באנגלית) פלפלאים, באתר NCBI (באנגלית) פלפלאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלפלאים, באתר Tropicos (באנגלית) פלפלאים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד קציר

דוד קציר (19 ביולי 1928 - 25 בדצמבר 2006) היה שופט מחוזי בישראל ומחבר ספרי משפט. קציר נולד בצ'רנוביץ, עלה לארץ ישראל בשנת 1947 באוניית המעפילים 'לא תפחידונו', אשר נתפסה על ידי הבריטים ונשלח למחנה מעצר בקפריסין. לאחר הכרזת העצמאות הועלה לישראל, גויס והשתתף במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת גבעתי. למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין בשנת 1957, כיהן כשופט בית המשפט המחוזי בחיפה בין השנים 1977–1993. לאחר פרישתו, בשל התמחותו בתחום 'פיצויים בשל נזק גוף' שימש מספר פעמים כבורר. חיבר מאמרים וספרי משפט המשמשים תדיר את בתי המשפט וקהיליית עורכי הדין. פיצויים בשל נזק גוף תרופות בשל הפרת חוזה ריבית הפרשי הצמדה ושערוך ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחם טוקר

מנחם טוקר (נולד בל' בניסן ה'תשל"ה, 11 באפריל 1975) הוא שדרן רדיו וטלוויזיה ומנחה אירועים חרדי-מודרני ישראלי. נולד בהולנד לאב יליד ארצות הברית ולאם רבקה ילידת הולנד. גדל בשכונת בית וגן בירושלים ולמד בישיבות מעלות חיים (מעוז חיל), כנסת בית אהרן ומיר. טוקר החל את הקריירה שלו בערוץ 7, שם שידר בכל מוצאי שבת תוכנית בשם "מוצ"ש חסידי". לאחר שנתיים עבר לשדר ברדיו קול חי את "מוצ"ש חי" ואת "סמול טוקר", תוכנית יומית שכללה שעשועונים וחידות. טוקר נתן במה ראשונה לאמנים חסידיים בלתי מוכרים. ב-2005 פוטר מהתחנה. לאחר 8 חודשים חזר לשדר את התוכנית מוצ"ש חסידי חי, ברדיו ירושלים, שם שידר 3 שנים. ברדיו תל אביב שידר תוכנית זוגית עם קובי סלע. במקביל הוציא במשך עשור תקליטור לצפייה במחשב הביתי שנקרא בתחילה "חסידישקייט" ובהמשך "סידיש", בשיתוף קובי סלע. ב-2011 החל לשדר תוכנית יומית "טוקר fm" ברדיו גלי ישראל. בשנת 2011 קיים טוקר שיחה בשידור חי באמצעות הטלפון עם בתו בת ה-12 של המשנה לפרקליט המדינה שי ניצן. בעקבות המקרה הוגשו מספר תלונות לרשות השנייה, בין השאר מטעם המועצה לשלום הילד. ב-2012 שב לשדר ברדיו קול חי בתוכנית "מוצש חי" שבה הוא מארח זמרים חסידיים. בשאר ימות השבוע הוא מגיש את התוכנית "זמן אוויר" שבה הוא מראיין ומשמיע שירים. בין השנים 2012 - 2014 הנחה את התוכנית "באים לשבת" בערוץ 2. בהמשך הגיש את התוכניות "טוקר בצהריים" ו"טוקר בשישי" באותו ערוץ. משנת 2015 מנחה טוקר תוכנית אירוח שבועית בערוץ 2. במקביל מנהל טוקר תחנת רדיו אינטרנטית המשדרת מוזיקה חסידית ברצף. לדבריו "החלום הרדיופוני שלי היה ונשאר מאז ומעולם רדיו 24 שעות של מוזיקה חסידית". כמו כן הוא מנחה אירועים והופעות מוזיקליות. הוא הוביל תחרויות ריאליטי: "הקול הבא", "בדרך לרכב", "קול הנערים", "רצים לדירה" "הקלידנים", "כוכב המג'יק קאס", "המלחינים", "המאסטרו" ועוד. בשנת 2017 עם פיצול ערוץ 2 החל טוקר לשדר מספר תוכניות בערוץ 13: "טוקר מקרב לבבות", "טוקר מסע עולמי יהודי" ו"טוקר בשישי". ביולי 2020 הצטרף לערוץ 20, ובמאי 2021 החל להגיש מדי יום שישי את תוכנית המוזיקה "קבלת שבת" בה הוא מארח זמרים ואורחים. בפברואר 2022 החל להגיש תוכנית שבועית בכיכר השבת בשם "טוקר בכיכר" במוצאי שבת. נשוי ליעל לבית שניידר, ואב לשישה. מתגורר בהר שמואל שבגבעת זאב. אחיו הוא איש התקשורת והדובר ירחמיאל "יֶרַח" טוקר. טוקר מחשיב את עצמו כחסיד של רבי יעקב אריה מיליקובסקי האדמו"ר מאמשינוב, המתגורר ופועל בשכונת ילדותו של טוקר. מדיה וקבצים בנושא מנחם טוקר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מנחם טוקר מנחם טוקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עוז רוזנברג, שדר הרדיו מנחם טוקר: "הייתי מראיין שוב את הבת של שי ניצן", באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2011 עפרה לקס, עניין אישי - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 27 בספטמבר 2012 חיים גריידינגר, טוקר שואו: מנחם טוקר עובר לטלוויזיה, באתר nrg‏, 17 באוקטובר 2012 נתנאל לייפר, ‏טוקר: "היועצים של אריה דרעי טועים, זה טירוף", באתר כיכר השבת, 04 בנובמבר 2016 לפידקאסט שיחה עם מנחם טוקר חרדי מודרני ישראלי ישי כהן, ‏מנחם טוקר: 'מגיל 3 אני משדר לעצמי; בגיל 94 אהיה ברדיו', באתר כיכר השבת, 31 במרץ 2021 של הרב אפרים זורייבין. יהדות NRG - מה קורה ברדיו קול חי?, באתר www.nrg.co.il אמילי גרינצווייג‏, בעקבות ריאיון עם בתו של שי ניצן: הליך הפרה נגד רדיו גלי ישראל, באתר וואלה, 6 ביולי 2011 אודות | הרדיו של מנחם טוקר, באתר הרדיו של מנחם טוקר 'טוקר בכיכר' | מגזין התרבות של 'כיכר' • צפו, באתר כיכר השבת, ‏2022-02-19 בשעה טובה נולד לנו בן. בשמחות אצל כולם!, דף הפייסבוק של מנחם טוקר, 19 באוקטובר 2016
קרל ואצינגר

קרל ואצינגר (בגרמנית: Carl Watzinger;‏ 9 ביוני 1877, דרמשטאדט – 8 בדצמבר 1948, טיבינגן) היה ארכאולוג גרמני, חוקר ארץ ישראל ובמיוחד בתי כנסת בגליל. שימש פרופסור באוניברסיטת טיבינגן. ואצינגר למד באוניברסיטאות היידלברג וברלין בין 1895 ל-1896 ארכאולוגיה קלאסית ופילולוגיה. בין 1896 ל-1899 למד בבון. תחום התזה שלו היה "לימוד ציורים על אגרטלים עתיקים" בהנחיית גאורג לשצקה (Loeschcke). חפר בארץ ישראל בין 1907–1935. בשנים 1907–1909 ניהל עם ארנסט זלין (Sellin) את החפירות ביריחו ופרסם איתו בשנת 1913 את דוח החפירות מטעם החברה המזרחית הגרמנית. ערך עם החוקר והאדריכל היינריך קוהל סקר של בתי כנסת עתיקים בגליל וחפר בבתי הכנסת בכפר נחום וכורזים. הסקר שלו משנת 1916 "בתי כנסת עתיקים בגליל" נחשב עד היום מחקר חשוב ביותר בתחומו. במלחמת העולם הראשונה סופח ליחידה לשמירת אתרי עתיקות שליד מטה הצבא הטורקי-גרמני שפעלה באזורי החזית במזרח התיכון בראשותו של תאודור ויגאנד. לאחר המלחמה, ב-1921, ערך את תוצאות חפירות גוטליב שומכר במגידו מהשנים 1903–1905. בשנים 1933 ו-1935 ראו אור שני כרכי חיבורו על עתיקות ארץ ישראל. היינריך קוהל וקרל ואצינגר, בתי כנסת עתיקים בגליל, יצא במקור ב-1905, בהוצאה עצמית של רוני רייך, 2021. Heinrich Kohl und Carl Watzinger, Antike Synagogen in Galilaea, Leipzig, 1916, pp. III-V, 1-3* Carl Watzinger, Denkmäler Palästinas: eine Einfürung in die archäologie des Heiligen Landes, Leipzig: J. C. Hinrichs, 1933-1935 מדיה וקבצים בנושא קרל ואצינגר בוויקישיתוף קרל ואצינגר באתר אוניברסיטת גייסן (בגרמנית) חפירותיהם של וצינגר וקוהל בכפר נחום (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבירתנו מלבנון

גבירתנו מלבנון (ערבית سيدة لبنان; צרפתית Notre Dame du Liban) הוא שמם של פסל גדול של הבתולה ושל בזיליקה מרונית הניצבת לידה, השוכנים בגובה של 600 מטר מעל פני הים ליד הכפר חריסה, וצופים אל העיר ג'וניה בלבנון. גבירתנו מלבנון הוא אתר העלייה לרגל הנוצרי החשוב והפופולרי ביותר במדינה. היוזמה להקמת האתר החלה בשנת 1904 לרגל יובל החמישים לאימוץ הדוגמה בעניין ההתעברות ללא חטא, שחל ב-8 בדצמבר 1854. הפטריארך המרוני אליאס הוייק, "פטריארך אנטיוכיה והלוונט כולו", ומונסיניור קרלוס דובל, הנונציו ללבנון, בחרו את מיקומו העתידי של הפסל במקום המכונה "הסלע". "הסלע" שוכן על ההר המשקיף על ג'וניה, ביירות ועל הים התיכון, ונמצא ליד חריסה שבה שוכנת נציגות הכס הקדוש במדינה. בסוף שנת 1907 הושלמה הקמתם של הכן עליו ניצב הפסל ושל הקפלה הקטנה שבו, ובשנה שלאחר מכן הוצב הפסל במקומו. טקס החנוכה נערך ביום ראשון הראשון בחודש מאי 1908, שהפך מאז ליום חג המוקדש ל"גבירתנו מלבנון". הטקס כלל מיסה ונערך בנוכחות אנשי הכנסייה המרונית, נציגי הוותיקן ונציגי השלטון העות'מאני בלבנון. הפסל פוסל מארד בליון שבצרפת והובא ללבנון ב-1906. גובהו 8.5 מטרים והוא שוקל 10 טונות. הפסל כולו צבוע בלבן למעט כתר כוכבים מוזהב סביב ראשו. דמות הבתולה לבושה בשמלה ארוכה וחוגרת חגורה, ועל כתפיה מונחת אדרת. היא שולחת את ידיה מעט לפנים וראשה נוטה ימינה. הפסל ניצב על כן בגובה של 20 מטרים שנבנה מאבן, וסביבו בנוי שביל מרוצף המקיף אותו ובו 104 מדרגות. המדרגות מובילות אל מרפסת התצפית העליונה, סמוך לרגלי הפסל. במקומות רבים בעולם הוקדשו כנסיות ומבני ציבור לגבירתנו מלבנון, ובחלקם הוצבו העתקים של הפסל, ובין היתר בארצות הברית, קנדה, ארגנטינה, אוסטרליה, ברזיל, צרפת ובדרום אפריקה. עם השנים הפך האתר ליעד פופולרי לעלייה לרגל, וסמוך למרגלות הפסל הוקם אוהל עשוי עץ ופלסטיק אשר בו התקיימו טקסים ותפילות. ב-15 באוגוסט 1970, חג עליית מרים, הונחה אבן הפינה להקמתה של בזיליקה מרונית גדולה, היכולה להכיל 4,000 מבקרים. המבנה עשוי מבטון וזכוכית, והוא נחנך ב-1991. עיצובו של הבניין אמור להזכיר את ארז הלבנון או ספינה פיניקית, והפסל נשקף ממנו דרך קיר זכוכית גדול. האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר באתר ב-10 במאי 1997, וערך מיסה בבזיליקה. מחוץ לבזיליקה המתינו לו 150,000 מאמינים. דרומית לפסל ולבזיליקה המרונית ניצבת בזיליקה מזרחית-קתולית-מלכיתית בסגנון ביזנטי. הבזיליקה מוקדשת לפאולוס הקדוש, והיא נבנתה בין השנים 1947-1962. עוד שוכנים בקרבת מקום המנזר הפרנציסקני של משמורת ארץ הקודש, המוקדש לאנטוניוס מפאדובה, ומקום מגוריו של הפטריארך המרוני של לבנון. רכבל באורך 1,570 מטר עושה את הדרך מג'וניה עד לגובה של 530 מטר מעל פני הים בכתשע דקות. משם ממשיך פוניקולר לאורך רמפה בת 80 מטרים, עד סמוך לפסל ולבזיליקה. מדיה וקבצים בנושא גבירתנו מלבנון בוויקישיתוף אתר אודות חריסה גבירתנו מלבנון בחריסה אודות האתר דברי האפיפיור בעת ביקורו בגבירתנו מלבנון גבירתנו מלבנון אתר הרכבל של ג'וניה Nostra Signora del Libano מראה העיר ג'וניה מחריסה הרכבל לחריסה מעל רחובות ג'וניה. הפסל והבזיליקה המרונית מאחוריו נראים על ראש ההר מימין לכבלים הבזיליקה בכחול והפסל בלילה יש גרסאות סותרות הנוקבות גם במשקל של 15 ושל 20 טונות. Virgin Mary, Harissa
שלמה זלמן ליפשיץ

הרב שלמה זלמן ליפשיץ (פוזנא, ה'תקכ"ה, 1765 – ורשה, י"א בניסן ה'תקצ"ט, 26 במרץ 1839. מכונה גם ה"חמדת שלמה", על שם החשוב שבספריו), היה הרב האשכנזי הראשון של העיר ורשה בפולין ומחבר שו"ת על ארבעת חלקי שולחן ערוך. נולד בשנת 1765 לרב יצחק בן ר' יואל ליפשיץ בעיירה פוזנא (כיום פוזנן בפולין). מילדותו הקדיש את כל זמנו ללימוד תורה. בגיל 17 התחתן עם בתו של ר' יקיר, מגדולי הגבירים של קהילת פוזנא, אשר נתן לו סכום רב כנדוניה, והתחייב לפרנסו במשך 10 שנים. לאחר שנים אחדות נפטרה אשתו הראשונה, אשר הולידה את בניו, ר' יואל ורבי שלמה. בנישואיו השניים התחתן עם אחותה, פייגיל. חותנו העניק לו שוב סכום כסף רב, והתחייב לפרנס אותו עוד 10 שנים נוספות. בגיל 40, לאחר כ־22 שנה בהן נסמך על שולחן חותנו, נאלץ למצוא מקור לפרנסתו. ובשנת ה'תקס"ד, משלא הצליח במסחר, קיבל על עצמו רבנות בעיר נאשלסק. בשנת ה'תקע"ט התמנה לרבה של פראגה (פרבר של ורשה), ובשנת ה'תקפ"א התמנה לרבה הראשי הראשון של ורשה. עמד בקשר מכתבים אמיץ עם רבי עקיבא איגר ועם רבי יעקב לורברבוים בעל "נתיבות המשפט", שהעריכו אותו ביותר. עוד ביושבו על שולחן חותנו סירב לקבל על עצמו כהונה רבנית, שכן לא רצה להתפרנס מלימוד תורה. מצד שני לא רצה לבטל זמנו בעיסוק במסחר ועל כן הילווה כסף לסוחרים בעירו באמצעות היתר עסקה. כל ימיו השתדל בכל מאודו לקיים את מצוות צדקה וגמילות חסדים, ופיזר מלבושים וממון רב לעניים ולנזקקים. בשבתו על כס הרבנות בנאשלסק תיקן את מקווה הטהרה על חשבונו. רבי שלמה זלמן ליפשיץ נהג לחבוש לראשו שטריימל גם בימות החול. רבי חיים יהודה לייב הלוי אפשטיין אב"ד קאלשין, מחבר ספר שו"ת פרי חיים. רבי יעקב יהודה לייב לעווי אב"ד שלעשין, ודיין בירושלים, מחבר ספר בית לאבות על פרקי אבות, מייסד כולל פולין בירושלים. רבי נחום לעווי אב"ד שאדיק, מחבר ספר אבני קודש - שו"ת וחידושים בש"ס ופוסקים. רבי נתן נתק'ה שפילגלס, דיין וראב"ד ורשה - מחבר ספר השו"ת "מאורות נתן". בליל י"א בניסן ה'תקצ"ט, נפטר רבי שלמה זלמן. קברו נמצא בבית העלמין בוורשה בגבעה שבכניסה המרכזית, אהל בנוי על קברו. לאחר פטירתו התמנה הרב חיים דוידזון, מראשי הקהל בוורשה, לרב העיר. הרב ליפשיץ כתב ספרים ברוח הלמדנות וברוח ישיבות ליטא. חידושי חמדת שלמה: על מסכתות בבא מציעא, גיטין, יבמות, כתובות, פסחים וקידושין. חמדת שלמה: דרשות וליקוטי הלכות. קונטרס דיני נידה. שו"ת חמדת שלמה: על ארבעה חלקי שולחן ערוך (מהדורה ראשונה: תקצ"ו [1835], ורשה: ללא ציון שם ההוצאה; מהדורה שנייה: תשכ"ח [1968], ירושלים: בהוצאת צאצא המחבר). מדיה וקבצים בנושא קבר רבי שלמה זלמן ליפשיץ בוויקישיתוף ר' שלמה זלמן ליפשיץ, Mytzadik הרב שלמה זלמן ליפשיץ, סדנת זהות - ספריית מידע שלמה זלמן בן יצחק איצק ליפשיץ (1765-1839), דף שער בספרייה הלאומית
גייל קרסון לוין

גייל קרסון לוין (באנגלית: Gail Carson Levine; נולדה ב-17 בספטמבר 1947) היא סופרת יהודייה-אמריקאית של ספרי נוער ומבוגרים. ספרה אלה המכושפת היה מועמד למדליית ניוברי, פרס יוקרתי לספרות ילדים, ועובד לסרט קולנוע בשם הקסם של אלה. לוין היא בת למהגרים יהודים, שהגיעו לארצות הברית מיוון. אביה דייב ואמה סילביה, מורה שכתבה מחזאות לתלמידיה, עודדו את בנותיהם לעסוק ביצירה, שתיהן גדלו להיות יוצרות. כשהייתה לוין תלמידה בבית הספר היסודי, הקימה מועדון כתיבה. בתיכון כתבה שירים ופרסמה אותם. לדבריה, היא מעולם לא רצתה להיות סופרת. במהלך קורס לאיור וכתיבה של ספרי ילדים, שהבינה את ייעודה האמיתי, הכתיבה. לוין כתבה ספרים רבים ברוח המעשיות שקראה כילדה, בעיקר קובצי האגדות של אנדרו לאנג. בעלה, דייוויד לוין, הקים חברה לתוכנה אותה הוא מפעיל מביתם שבניו יורק. גייל קרסון לוין פרסמה 18 ספרים, מתוכם שלושה תורגמו לעברית: אלה המכושפת אבק-פיות והמסע להצלת הביצה מראת הקסמים של קיירה מדיה וקבצים בנושא גייל קרסון לוין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גייל קרסון לוין גייל קרסון לוין, ברשת החברתית Goodreads ריאיון עם גייל קרסון לוין, דצמבר 2000 (באנגלית) הספרים של גייל קרסון לוין, באתר "סימניה"
בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי

בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי (באיטלקית: Basilica di Santa Maria Gloriosa dei Frari) המכונה בקיצור "פרארי" היא כנסייה הממוקמת בוונציה שבאיטליה. הכנסייה ממוקמת בכיכר דיי פרארי, ברובע סן פולו של העיר ומוקדשת לעליית מרים, אם ישו לשמים. הכנסייה היא הכנסייה הראשית של המחוז הכנסייתי סן פולו - סנטה קרוצ'ה - דורסודורו. בשנת 1250 הוענק השטח עליו ניצבת כיום הכנסייה למסדר הפרנציסקנים. עבודות הבנייה החלו זמן קצר לאחר מכן אולם הסתיימו רק בשנת 1338. זמן קצר לאחר סיום הבנייה, החלו עבודות הרחבת הבנייה והקמת הכנסייה העיקרית. מגדל הפעמונים של הכנסייה (השני בגובהו בעיר, לאחר הקמפנילה של סן מרקו), הושלם בשנת 1396. הכנסייה, הבנויה בסגנון גותי, בנויה מלבנים. בכנסייה מצויות יצירות אמנות רבות ובהם "המדונה והילד" מעשה ידי ג'ובאני בליני, המדונה ופרנסיס הקדוש מעשה ידי ברתולומאו בון, קברו של הדוג'ה פרנצ'סקו פוסקארי (ככל הנראה מעשה ידי אנטוניו ברגנו ואחיו פאולו), "יוחנן המטביל" מעשה ידי דונאטלו, קברו של הדוג'ה ניקולו טרון מעשה ידי אנטוניו ריצו, קברו של פייטרו ברנרדי מעשה ידי טוליו לומברדו, "יוחנן המטביל" מעשה ידי יאקופו סנסובינו, וכן "עלייתה של הבתולה השמיימה" מעשה ידי טיציאן על המזבח הראשי של הכנסייה, וכן "מדונת פזארו" מעשה ידי טיציאן, "הדוג'ה דאנדולו ואשתו" מעשה ידי פאולו ונציאנו, "ישו קם לתחייה" ו"הירונימוס הקדוש" מעשה ידי אלסנדרו ויטוריה, ו"אמברוז הקדוש" מעשה ידי אלויזה ויוואריני. בכנסייה קבורים פרנצ'סקו ברברו, פייטרו ברנארדו, ליבו של אנטוניו קאנובה, הדוג'ה פרנצ'סקו דאנדולו, הדוג'ה פרנצ'סקו פוסקארי, הדוג'ה ג'ובאני פזארו, הבישוף יאקופו פזארו, הדוג'ה ניקולו טרון, יאקופו מרצ'לו, קלאודיו מונטוורדי וטיציאן. מדיה וקבצים בנושא בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי (באיטלקית ובאנגלית) בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תצלומי הכנסייה
סובייטולוגיה

סובייטולוגיה הייתה ענף במדע שהתמקד בחקר ברית המועצות. מחקרים סובייטולוגיים שילבו ידע ממספר תחומי מדע, בהם היסטוריה, מדע המדינה, כלכלה ואף לימודים סלאביים. בעקבות פירוק ברית המועצות הפך העיסוק בתולדותיה לתת-תחום בהיסטוריה בת-זמננו, ואין רואים בו עוד תחום ידע נבדל. השם נגזר מצירוף המילה סובייט והסיומת "-לוגיה", המקובלת בתחומי מחקר מדעיים, (ופירושה תורה; סובייטולוגיה = תורת הסובייט). העיסוק בסובייטולוגיה זכה להתעניינות רבה במערב מהסיבות הבאות: עניין אקדמי שעוררה ברית המועצות בשל גודלה, חשיבותה והייחוד של משטרהּ, שהתאפיין בחשאיות וסגירות. יריבות בינה לבין מדינות המערב ובראשן ארצות הברית. בעיקר בתקופת המלחמה הקרה, בה נוהל מעקב מודיעיני שבחן את ההתפתחויות בברית המועצות. כתוצאה מצורך זה העמידו ממשלות ארצות הברית ובעלות בריתה הגדולות תקציבי מחקר, ולסובייטולוגים היו אפשרויות תעסוקה בגופים ממשלתיים. קרמלינולוגיה - תת-תחום שהמתמקד ביחסי הכוחות בצמרת השלטון הסובייטי (כיום משמש המונח לעיתים לתיאור חקר הפוליטיקה של רוסיה הפוסט-סובייטית). הכינוי נגזר מן השם קרמלין בהוראתו הסמלית, שמשמעותה צמרת הממשל במוסקבה. קרמלינולוגים ניסו לפענח את ההתפתחויות הנסתרות מאחורי הקלעים של הצמרת הסובייטית מתוך סימנים לא ישירים. למשל, להסיק מתוך מיקומם הפיזי של מנהיגים שונים בעת צפייתם במצעד אחד במאי בכיכר האדומה על מידת קרבתם לצמרת. האבחנה בין המונחים קרמלינולוגיה וסובייטולוגיה הייתה עמומה, והמונחים שימשו לעיתים במעורבב. ככלל, לא הצליחה קהילת הסובייטולוגים לצפות התפתחויות חשובות שהתרחשו בברית המועצות, ובכלל זה את המועד והאופן שבהם קרסה לבסוף בתקופת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב. Susan Gross Solomon, Beyond Sovietology, Essays in Politics, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפרעת תנועה

הפרעת תנועה היא חוסר היכולת לבצע תנועה תקינה או הופעת תנועות בלתי רצוניות. חלק מהפרעות התנועה חמור מספיק כדי להיות מוגדר כלקות. הפרעות תנועה יכולות להיות תוצאה של פגם מולד, מחלה (תורשתית, זיהומית או אחרת), פציעת מאמץ חזרתי, תוצאה של חבלה, תאונת צלילה או תופעת לוואי של תרופה. באופן גס ניתן לסווג הפרעות תנועה להפרעות תנועה היפוקינטיות ולהפרעות תנועה היפרקינטיות. ניתן להוסיף ולסווג אותן להפרעת תנועה על רקע אורגני או להפרעת תנועה מושרית טיפול תרופתי (כלומר: שהיא תופעת לוואי של טיפול תרופתי). הפרעת תנועה שנגרמה עקב שינוי פיזי במרכיבי מערכת העצבים. כל מחלה ראשונית שבבסיסה הפרעת תנועה היא אורגנית. דוגמאות: מחלת הנטינגטון, מחלת פרקינסון, מחולית (כוריאה), דיסטוניה. הפרעת תנועה זו היא מחלה משנית שנוצרה עקב נטילת תרופה לטיפול במחלה הראשונית. אולם, אם התרופה לטיפול במחלה הראשונית גרמה לשינוי פיזי במרכיבי מערכת העצבים המרכזית עקב חשיפה ממושכת, תיחשב הפרעת התנועה כאורגנית ולא כמושרית טיפול תרופתי. הפרעת תנועה מושרית טיפול תרופתי תקרא "אקוטית" אם הופיעה לראשונה בסמוך לנטילת התרופה, ו"טרדיב" אם הופיעה יותר מחצי שנה לאחר נטילת התרופה. דוגמאות: חלק מהאנשים שטופלו בתרופות אנטיפסיכוטיות, שחוסמות את קולטן הדופאמין במערכת העצבים המרכזית למשך תקופה ארוכה, כגון חולי סכיזופרניה, פיתחו מחלה משנית בשם טרדיב דיסקינזיה, שהיא הפרעת תנועה היפרקינטית. בדומה לכך, גם חולי פרקינסון בשלב מתקדם, שטופלו במשך תקופה ארוכה במולקולת האם של הדופאמין (לבודופה) נמצאים בסיכון לפתח טרדיב דיסקינזיה. בהפרעה זו, סובל החולה מתנועתיות מועטה מידי, מנוקשות ואיטיות של הגוף ומאי-מוביליות. מחלת פרקינסון, למשל, היא הפרעת תנועה היפוקינטית על רקע אורגני. בהפרעה זו סובל החולה מתנועתיות יתר או מתנועה לקויה. מדיה וקבצים בנושא הפרעת תנועה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עריים

עַרִיִים (שם מדעי: Lauraceae) היא משפחה בסדרת העראים, הנקראת בעקבות שם הסוג ער. זהו גם הסוג היחיד במשפחה שמיוצג בצמחיית הבר של ארץ ישראל על ידי מין אחד, ער אציל המכונה 'דפנה'. מקור השם 'ער' נגזר מהכינוי 'ערירי, בודד' שכן השם הלטיני של הסוג ער, Laurus, מגיע מהמילה לאורה שפירושה מקום התבודדות לנזירים. המשפחה כוללת כ-45-55 סוגים, ו-2500-2000 מינים, לפי הערכות שונות. מיניה נפוצים באזורים טרופיים וסובטרופיים, בעיקר. דרום-מזרח יבשת אסיה ויערות הגשם של ברזיל מהווים מוקדי התמיינות עיקריים של משפחה זו. בני משפחה זו הם עצים או שיחים. כיאה למשפחה טרופית, מרבית המינים ירוקי-עד בעוד מינים שתפוצתם באזורים ממוזגים יותר נשירים. ארומטיות מאפיינת את עליהם וחלקיהם המעוצים של מיני משפחה זו. לתכונה זו חשיבות בערכם הכלכלי של חלק ממיני המשפחה. העלים מסודרים באופן מסורג על הגבעול, כאשר העלים לרוב פשוטים ונוקשים במקצת ('גלדניים'). התפרחות מתפתחות בדדך-כלל מחיק העלים. הפרחים אינם בולטים, כשצבעי עלי הכותרת הנפוצים של הם ירוק, צהוב ולבן. מספר האבקנים משתנה, וקיים מעבר בין אבקנים פוריים לבין סטמינודים (קשקשים דמויי-אבקן). זהו אחד מסימני הפרימיטיביות של המשפחה, כלומר, שהיא ממוקמת נמוך בסולם הפילוגנטי. שחלת הפרח היא עילית, ואיברי הרבייה הנקביים בודדים: מגורה אחת, ביצית אחת, עלי אחד. הפרי של בני משפחה זו הוא מטיפוס ענבה או בית-גלעין. למספר מינים ממשפחה זו חשיבות כלכלית עבור האדם, כאשר מינים ממשפחה זו משמשים באופן מגוון למדי את צורכי המין האנושי. השימוש רחב-ההיקף ביותר, בייחוד בישראל, הוא בפרי הנאכל של האבוקדו (Persea americana), וכן מין זה משמש כעץ נוי בגנים. תבלין הקינמון מקובל כתוספת למאכלים מתוקים. הקינמון מופק מקליפת העץ; זהו אחד משני הגידולים החקלאיים היחידים שלקליפתם ערך מסחרי- השני הוא אלון השעם. עליו היבשים של הער האציל משמשים לתיבול. טעמה של בירת שורשים הופק במקור מצמח ממשפחת העריים. מספר בלתי-מבוטל של מינים נוספים משמש את האדם לבושם, רוקחות, רפואה עממית, הפקת שמני מאכל, שמנים אתריים ועוד. נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 188 (הספר בקטלוג ULI) אביבה רבינוביץ-וין, החי והצומח של ארץ ישראל, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, כרך 10, עמ' 70-71. מדיה וקבצים בנושא עריים בוויקישיתוף עריים, באתר ITIS (באנגלית) עריים, באתר NCBI (באנגלית) עריים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עריים, באתר Tropicos (באנגלית) עריים, באתר GBIF (באנגלית) עריים, באתר IPNI (באנגלית) עריים באתר צמחיית סין (באנגלית)
אליפות האמריקות בכדורסל 2005

אליפות האמריקות בכדורסל של שנת 2005 נערכה ברפובליקה הדומיניקנית בין התאריכים 24 באוגוסט-4 בספטמבר. משחקי האליפות נערכו בסנטו דומינגו. אליפות האמריקות בשנה הזו קבעה את זהות ארבע הנבחרות הלאומיות מיבשת אמריקה שהעפילו לאליפות העולם בכדורסל 2006 ביפן, אך בסופו של דבר העפילו אליה חמש נבחרות מאחר שארגנטינה העפילה אוטומטית לאליפות העולם בעקבות זכייתה במדליית הזהב אולימפיאדת 2004. ברזיל זכתה בטורניר לאחר ניצחון בגמר על ארגנטינה, ובכך הייתה זו זכייתה השלישית באליפות אמריקה. 24 באוגוסט 2005 25 באוגוסט 2005 26 באוגוסט 2005 27 באוגוסט 2005 28 באוגוסט 2005 24 באוגוסט 2005 25 באוגוסט 2005 26 באוגוסט 2005 27 באוגוסט 2005 28 באוגוסט 2005 ארבע הנבחרות שסיימו ראשונות בבית א' ובבית ב' העפילו לרבע הגמר. כל נבחרת שיחקה פעם אחת נגד כל אחת מארבע הנבחרות שהעפילו מהבית המקביל, וכך הושלם הסיבוב בשיטת ליגה. המאזן משלב הבתים המוקדם נחשב בדירוג של רבע הגמר, אך רק במשחקים נגד נבחרות שהעפילו גם כן לרבע הגמר. 30 באוגוסט 2005 31 באוגוסט 2005 1 בספטמבר 2005 2 בספטמבר 2005 ברזיל, ארגנטינה, ונצואלה, ארצות הברית ופנמה העפילו לאליפות העולם בכדורסל 2006 ביפן. פוארטו ריקו צורפה גם היא לאליפות מאוחר יותר לאחר שקיבלה כרטיס חופשי. נתונים מאתר פיב"א