laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיתון מרושת

הפיתון המרושת (שם מדעי: Python reticulatus) הוא מין של נחש לא ארסי מסוג פיתון הנפוץ בדרום-מזרח אסיה. נחש זה עשוי להגיע לאורך של 3–6 מטרים. אחד הפרטים המפורסמים הגיע ככל הנראה לאורך של 7.9 מטרים (26 רגל). פיתון זה הוא תוקפני למדי, ולמרות שלרוב הוא נמנע מעימותים עם בני אדם, לעיתים מדווחים מקרים של טריפת בני אדם בוגרים על ידי פרטים ממין זה. הפיתון חי בעיקר בסביבות יערות גשם. הוא שחיין טוב ומיטיב לטפס על עצים. הפיתון ניזון מיונקים שונים ומעופות. הפרטים הקטנים ניזונים בעיקר ממכרסמים, בעוד שהגדולים טורפים חיות גדולות יותר כגון קופים, איילי קוהל, ואף חזירים במשקל 60 ק"ג ודובים מלאים קטני משקל. אורך הטרף יכול להגיע לרבע מאורך הנחש, ומשקלו עשוי להגיע למשקל הנחש עצמו. גודל התטולה נע בין 60 ל-100 ביצים, אשר בוקעות כעבור 88 יום בממוצע. בשנת 2007 טען גן החיות בצ'ורוגסוו (Curugsewu) אשר בג'אווה שבאינדונזיה, כי הוא מחזיק שם נחש מסוג פיתון מרושת אשר אורכו 14.85 מטרים (48.7 רגל) ומשקלו 447 קילוגרם (985 ליברות). לאחר בדיקה התברר שאורכו הוא רק כ-6.5 מטרים (21 רגל). פיתון זה תואר על ידי החוקר יוהאן גוטלוב שניידר ב-1801. מדיה וקבצים בנושא פיתון מרושת בוויקישיתוף פיתון מרושת, באתר ITIS (באנגלית) פיתון מרושת, באתר GBIF (באנגלית) אתר בנושא הפיתון המרושת Never Leather, Samantha The Python Dies at the Zoo, באתר הניו יורק טיימס, 22 בנובמבר 2002 AFP, טרגדיה באינדונזיה: נחש פיתון בלע אישה בת 45, באתר ynet, 9 ביוני 2024 World's 'longest snake' comes up short ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוקייה רצנית

קוקייה רצנית (שם מדעי: Geococcyx) הוא סוג קוקיות בעל שני מינים הנפוצים באמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית. מיני הקוקייה הרצנית הם: קוקייה רצנית גדולה (Geococcyx californianus) קוקייה רצנית קטנה (Geococcyx velox) אורכה של הקוקייה הרצנית מהזנב עד המקור נע בין 46 ל־61 ס"מ בממוצע. נוצותיה חומות, שחורות ולבנות. לקוקייה רגליים ארוכות. אף שהיא מסוגלת לעוף היא מבלה את רוב זמנה על הקרקע. הקוקייה הרצנית מסוגלת לרוץ במהירות של עד 35 ק"מ לשעה, ובאופן כללי מעדיפה לרוץ ולא לעוף. היא תעוף כדי להימלט מטורפים מהירים יותר כגון זאבי ערבות. הדמות המצוירת רוד־ראנר, המופיעה ביצירות רבות של האחים וורנר, מבוססת על הקוקייה הרצנית. שמה של הדמות הוא כשמה האנגלי של הקוקייה, ובמרבית הזמן היא נמלטת – בריצה, ולא בתעופה – מזאב הערבות וייל אי קויוטי (נשמע כמו "זאב ערבות ערמומי"). מדיה וקבצים בנושא קוקייה רצנית בוויקישיתוף קוקייה רצנית, באתר ITIS (באנגלית) קוקייה רצנית, באתר NCBI (באנגלית) קוקייה רצנית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוקייה רצנית, באתר GBIF (באנגלית) קוקייה רצנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סיסטולה

סיסטולה היא פעולת התכווצות של מדורי הלב. ארבעת מדורי הלב, שני חדרים ושני פרוזדורים (עליות), עוברים סיסטולה ודיאסטולה בקצב מתוזמן כך שדם מוזרם קדימה לאורך המערכת הקרדיווסקולרית. כשהמונח 'סיסטולה של הלב' מצוין לבדו, הכוונה היא, בדרך כלל, לסיסטולה של החדרים. סיסטולה חשמלית היא הפעילות החשמלית שמעורר פוטנציאל פעולה חשמלי בשריר הלב, שעם שחרורו תתבצע פעולת התכווצות בשריר הלב. הסיסטולה החשמלית גורמת לסיסטולה מכנית שהיא התכווצות שריר הלב עצמו, שכתוצאה ממנה מזרים הלב דם. סיסטולת הפרוזדורים היא ההתכווצות של הפרוזדורים. סיסטולה חשמלית של הפרוזדורים מתחילה עם עליית גל ה-P באק"ג. סיסטולה זו, אשר מתרחשת בדרך כלל לקראת סוף התרפות החדרים, גורמת לעליית הלחץ בפרוזדורים ובכך לזרימת דם מהפרוזדורים אל החדרים. פעולה זו אינה מתבצעת כראוי אם יכולת ההולכה החשמלית של הלב נפגמת, כמו למשל בזמן פרפור פרוזדורים, רפרוף פרוזדורים או חסם לב מלא. במהלך סיסטולת הפרוזדורים נסגרים שני מסתמי הלב ביציאות החדרים (המסתם האאורטלי שבין החדר השמאלי לאבי העורקים, והמסתם הפולמונלי שבין החדר הימני לעורק הריאה), ואילו מסתמי הלב שבין הפרוזדורים לחדרים (המסתם המיטרלי (הצניפי) שבין הפרוזדור והחדר השמאליים, והמסתם הטריקוספידלי (התלת-פסיגי) שבין הפרוזדור והחדר הימניים) - נפתחים בשל הלחץ הגבוה בפרוזדורים. סיסטולת החדרים היא ההתכווצות של החדרים. סיסטולה חשמלית של החדרים מתרחשת עם התחלת קומפלקס ה-QRS באק"ג. הלחץ בחדרים עולה אל מעבר ללחץ בפרוזדורים, וכתוצאה, נסגרים המסתם המיטרלי והמסתם הטריקוספידלי שבין החדרים לפרוזדורים. הלחץ ממשיך לעלות עד שהוא גובר על הלחץ בכלי הדם, וכתוצאה מכך נפתחים המסתמים האאורטלי והפולמונלי והדם נדחף אל מחוץ ללב. הקוצב הטבעי של הלב נמצא בתאי שריר לב מתמחים שבקשר הגת והפרוזדור שבחלקו העליון של הפרוזדור הימני, והוא שמתחיל את הסיסטולה. הגירוי החשמלי מגיע תחילה לפרוזדור הימני ולאחר השהיה זעירה של כ-0.03 שניות הוא מגיע גם לפרוזדור השמאלי. הפרוזדורים מתכווצים בתהליך הדרגתי כאשר הפרוזדור הימני מסיים להתכווץ מעט לפני השמאלי. גם בפרוזדור עצמו ישנו סדר כיווץ פנימי המתבטא בלחץ שהולך ומתקדם בכיוון זרימת הדם (מהחלק העליון של הפרוזדור לכיוון חלקו התחתון), וזאת כדי לכוון את זרימת הדם קדימה ולמנוע ממנו זרימה אחורנית. הגירוי החשמלי ממשיך לעבר קשר הפרוזדור והחדר, שנמצא סמוך למחיצת הלב, באמצעות שלוש אלומות המיועדות לכך, ושם הוא מעוכב במשך כ-0.12 שניות על מנת לאפשר לכל הדם לעבור מהפרוזדורים לחדרים. מקשר הפרוזדור והחדר עובר הגירוי החשמלי למסילות בשם צרור היס (Bundle of His) הנקראות גם אלומת הפרוזדור והחדר. הצרור מתפצל לשני ענפים - ימני ושמאלי - לכיוון כל אחד מהחדרים, ומגיע בקצהו לחוד הלב, שבו כל צרור ענפים מתפצל לרשת סיבים הקרויים סיבי פורקינייה. סיבים אלה מתפצלים לרשת שמכסה את שני החדרים, וכך מועבר הגירוי החשמלי ביעילות לכל התאים שמרכיבים את החדרים. כתוצאה מכך מתכווצים החדרים ודם מוזרם קדימה – מהחדר השמאלי לאבי העורקים וממנו לכלל הגוף, ומהחדר הימני לעורק הריאה וממנו לריאות לספיגת חמצן ולשחרור פחמן דו-חמצני. מדיה וקבצים בנושא סיסטולה בוויקישיתוף סיסטולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טאינו

בני הטאינו (Taíno) היו תושביהם של איי בהאמה, האנטילים הגדולים וצפון האנטילים הקטנים בתקופה הפרה-קולומביאנית. מבחינה אתנית, היו בני הטאינו קרובים לבני הארוואק מדרום אמריקה. עד הכיבוש הספרדי, היו בני הקאריב אויביהם העיקריים של הטאינו בים הקריבי, ובמהלך המאה ה-15 הם דחקו אותם בהדרגה צפונה. כשהגיע קולומבוס להיספניולה ב-1492, היו בו חמש ממלכות טאינו, שכל אחת מהן הונהגה בידי מנהיג מקומי שכונה "קאסיקה" (Cacique). הקאסיקאים ענדו תליוני זהב, והתגוררו בבקתות מרובעות בעוד יתר התושבים התגוררו בבקתות עגולות. בעת הכיבוש הספרדי, מנו קהילות הטאינו כ-3,000 תושבים כל אחת. קולומבוס רשם ביומנו את ההערה הבאה על בני הטאינו: "הם יכולים להיות משרתים טובים ... חמישים איש מאיתנו יוכלו להכניע את כולם ולהכריח אותם לעשות מה שאנחנו רוצים." לאחר הגעת הספרדים לאזור, הם החלו להשתלט על האזורים בהם התגוררו בני הטאינו, ודיכאו את ההתנגדות המקומית. ילידים רבים מתו כתוצאה מחשיפה למחלות שהביאו עמם הספרדים, ובהן אבעבועות שחורות. בהתאם לעדות של ברטולומה דה לאס קסאס בתקופה מ-1494 ועד ל-1508 מכ-3 מיליון תושבי האי היספניולה נותרו כ-60 אלף בלבד. תרבותם דעכה בהדרגה, כתוצאה מתמותה, נישואי תערובת והפעילות המיסיונרית המסיבית שהנהיגה ספרד. היסטוריה של הרפובליקה הדומיניקנית: עם הטאינו וכיליונו היסטוריה של הקריביים מדיה וקבצים בנושא טאינו בוויקישיתוף טאינו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) השבט שנכחד הטאינו באתר הרפובליקה הדומיניקנית ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקה הלטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלאש

האם התכוונתם ל... אישים גראנדמאסטר פלאש – ראפר אמריקאי ריצ'רד פלאש (אנ') - שחקן כדורגל בריטי דוויין וייד – כדורסלן אמריקאי, המכונה "פלאש" יודה ליון פאלאש – פרופסור לשפות שמיות מוזיקה פלאש (להקה) – להקת פרוג בריטית Flash (אלבום) (אנ') - אלבום של הגיטריסט ג'ף בק Flash (שיר של קווין) (אנ') – שיר של להקת קווין Flash (שיר של איגי אזליה) – שיר של הראפרית איגי אזליה מהמיני אלבום הראשון שלה טכנולוגיה אדובי פלאש – סביבת הפיתוח של חברות מקרומדיה ואדובי מערכות מבזק – מכשיר חשמלי שמאיר במהירות, משמש במצלמות פלאש (זיכרון הבזק) – כרטיסי זיכרון דמויות פלאש גורדון – גיבור קומיקס וקולנוע פלאש (קומיקס) – גיבור קומיקס של DC קומיקס הנע במהירות עצומה קולנוע וטלוויזיה פלאש (סרט, 1986) – סרט מתח ישראלי הפלאש (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקנית המבוססת על חוברות הקומיקס פלאש הפלאש (סרט, 2023) – סרט קולנוע אמריקאי המבוסס על חוברות הקומיקס פלאש שונות פלאש איירליינס – חברת תעופה מצרית שפעלה בין 1995–2004 פלש
דרום סיני

דרום סיני (ערבית: جنوب سيناء, תעתיק: גנוּבּ סינאא) הוא אחד מהמחוזות של מצרים. המחוז נמצא בדרום חצי האי סיני ועיר הבירה שלו היא א-טור. גבול המחוז נמתח מצפון מפרץ סואץ במערב ועד טאבה שעל חוף מפרץ אילת במזרח. שטח המחוז הוא 33,140 קמ"ר ומספר תושביו עומד על 149,335 (2006). בין הערים והיישובים במחוז ניתן למנות את: א-טור שארם א-שייח' דהב נואיבה טאבה אבו רודס ראס סודר חלק גדול משטחו של מחוז דרום סיני מוגן על ידי שמורות טבע ועל ידי פארק לאומי אחד: שמורת טאבה - מצויה ממערב לטאבה וכוללת את חלקו הצפוני של ההר הגבוה ואת חלקה המזרחי של רמת א-תיה שמורת אבו גאלום - כוללת את קו החוף שמדרום לטאבה ועד צפונית לדהב, כולל החלק הימי שלאורך החוף. שמורת סנטה קתרינה - כוללת את רוב רכס ההר הגבוה שבדרום סיני שמורת נבק - כוללת את השטח היבשתי ואת הרצועה הימית שמדרום לדהב ועד לנבק שמצפון לשארם א-שייח'. פארק לאומי ראס מוחמד - כולל את אזור ראס מוחמד כולל הרצועה הימית מאזור ראס מוחמד ועד שארם א-שייח, כולל מצרי טיראן והאי טיראן. מוקדי המשיכה התיירותיים במחוז כוללים את אזורי תיירות החוף במפרץ אילת ובמפרץ סואץ ואת אזור ההר הגבוה ומנזר סנטה קתרינה הנמצא בליבו. ערך מורחב – מרחב שלמה אזור דרום סיני נכבש על ידי ישראל בסוף 1956, במלחמת סיני, והוחזר למצרים לאחר מספר חודשים. ב-1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל שנית את האזור ושלטה בחלקו המערבי עד 1980 ובמזרחי עד 1982. בעת השלטון הישראלי, עד 1982, היה המרחב נתון לממשל צבאי. מפקדת האזור שכנה באופירה, ליד מפקדת כוחות צה"ל - מפקדת מרש"ל (מרחב שלמה). בשנות השלטון הישראלי הוקמו באזור מספר יישובים אזרחיים: אופירה, נביעות, די זהב ושלהבת והוא היווה יעד תיירותי מבוקש לישראלים. אם בתיירות חופים לאורך מפרץ אילת ואם בטיולים לאזור ההר הגבוה, שם גם הוקם ב-1972 בית ספר שדה ליד מנזר סנטה קתרינה - "צוקי דוד", על שם סגן דוד תמיר. זאב משל, דרום סיני, שהל"י-שירותי הוצאה לאור ישראליים בע"מ, 1971 דרום סיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של דרום סיני מדיה וקבצים בנושא דרום סיני בוויקישיתוף האתר הרשמי של המחוז סקר נרחב על דרום סיני מטעם המשרד לענייני הסביבה במצרים (באנגלית) AFP: Egypt arrests 20 Islamists in Sinai: security נתוני מפקדי אוכלוסין במצרים [1] מפת השמורות והפארק הלאומי בדרום סיני
סרגל גולומב

סרגל גולומב הוא קבוצת מספרים שלמים כך שלכל זוג מהם הפרש ייחודי. אם נסדר את המספרים כשנתות לאורך סרגל - אין שני זוגות של שנתות בעלי אותו ההפרש. אין דרישה שכל המספרים מאפס עד אורך הסרגל יהיו מדידים. למשל, {0,1,4,6} הוא סרגל מושלם בו מתקבלים כל המספרים מאחת עד שש (כל אחד פעם אחת בדיוק) כהפרש של שתי שנתות: 1 - מתקבל מההפרש 0–1 2 - מתקבל מההפרש 4–6 3 - מתקבל מההפרש 1–4 4 - מתקבל מההפרש 0–4 5 - מתקבל מההפרש 1–6 6 - מתקבל מההפרש 0–6 הסרגל קרוי על שמו של סולומון גולומב, אף על פי שהרעיון פורסם על ידי המתמטיקאי ההונגרי-יהודי שמעון סידון עוד לפני לידתו של גולומב. סדר הסרגל הוא מספר האיברים, ואורך הסרגל הוא קוטר הקבוצה (המרחק המרבי בין שתי שנתות). בדוגמה לעיל, סדר הסרגל הוא 4 ואורכו 6. סרגל נקרא אופטימלי אם אורכו מזערי מבין כל הסרגלים בעלי אותו הסדר. סרגל נקרא מושלם אם הוא מודד את כל ההפרשים האפשריים מאפס עד אורכו. נכון לשנת 2022 ידועים סרגלים אופטימליים עד לסדר 28. האופטימליות הוכחה על ידי חישוב מבוזר של שנים רבות על מאות אלפי מחשבים. שימוש אחד של סרגלי גולומב הוא תכנון של מערך מופע של אנטנות רדיו, כגון רדיו-טלסקופים. בטבלה מטה רשומים כל סרגלי גולומב האופטימלים הידועים. מדיה וקבצים בנושא סרגל גולומב בוויקישיתוף סרגל גולומב, באתר MathWorld (באנגלית) סרגל גולומב וחישובים מבוזרים - פרויקט OGR. (אנגלית). S. Sidon, "Ein Satz über trigonometrische Polynome und seine Anwendungen in der Theorie der Fourier-Reihen", Mathematische Annalen 106 (1932), pp. 536–539. ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טקדה שינגן

טָקֶדָה שִינגֵן (ביפנית: 武田 信玄; ‏1 בדצמבר 1521 - 13 במאי 1573) היה דאימיו אשר שלט במחוז קָאי ביפן בתקופת סנגוקו. מנהיג בולט בתקופתו, זכור כשליט ואסטרטג חכם, שהפך לגיבור סיפורים רבים בשל יריבותו עם הדאימיו השכן, אואסוגי קנשין. טקדה שינגן, שבבגרותו כונה טָקֶדָה הרוּנוֹבוּ, היה בנו הבכור של טקדה נוֹבוּטוֹרָה, הדאימיו של המחוז קָאי וראש משפחת טקדה. בגיל 21 התמרד כנגד אביו, אשר ככל הנראה רצה להוריש את התואר לבנו השני, והפך בעצמו לראש השבט. אביו נשלח כבן ערובה למשפחת אִימַגָאווה, דבר שעזר לכריתת ברית בינם לבין משפחת טקדה. לאחר המהפך, טקדה הרונובו החל בהרחבת אדמותיו, תוך פלישה למחוז שִינָאנוֹ השכן. בתחילת מסע הכיבושים שלו הביס צבא מאוחד של הדאימיו המקומיים, שמנה כ-12,000 בני אדם, וזאת בעזרת כוח של 3,000 איש בלבד. ניצחון זה אפשר לו לכבוש את החלק האחרון של המחוז שהיה בשליטתו של מוּרָקָאמִי יוֹשִיוֹקִי. לאחר מספר קרבות, טקדה שינגן הצליח להביס את מורקאמי, אשר ברח מהמחוז וביקש את עזרת אוּאֵסוּגִי קֶנשִין. כך התחילה היריבות האגדית של תקופת סנגוקו. טקדה שינגן ואואסוגי קנשין, אשר כונו לפעמים "הנמר של קאי" ו"הדרקון של אֵצִ'יגִי", נלחמו בסדרה של חמישה קרבות, המכונים הקרבות על קוואנאקאג'ימה, שלושה מהקרבות לא כללו לחימה של ממש של כלל הצבאות, אלה רק היתקלויות קטנות-מימד. הקרב המפורסם ביותר הוא הקרב הרביעי, בו השתתפו כ-20,000 לוחמים מצד שינגן וכ-13,000 לוחמים בצד קנשין. למרות היתרון המספרי של יריבו, קנשין השתמש בטכניקת לחימה מוצלחת, כאשר כל יחידה שהתעייפה או נפלה הוחלפה מיד ביחידה חדשה. הדבר הביא להתקדמותו המהירה, וקנשין הגיע עד למטה של שינגן ונלחם איתו בדו-קרב. שינגן, אשר היה מופתע מההתקפה ולא היה חמוש, הצליח לבלום את התקפותיו של קנשין בעזרת טֶסֶן, מניפת ברזל, עד שאחד מלוחמים הצליח לפצוע את הסוס מתחת לקנשין. לאחד הקרב החמישי, נפסקו הקרבות בין היריבים והשניים פנו לענייני פנים. בשנות ה-70 טקדה שינגן היה הדאימיו היחיד שיכל לעמוד בדרכו של אודה נובנאגה לשליטה ביפן כולה. הוא אף הביס את הצבא של טוקוגאווה איאייסו באחד מהקרבות הקטנים. בשנת 1573, תוך כדי מסע צבאי, הוא חלה ומת במחנה כוחותיו. טקדה שינגן הצטיין במהלך חייו בתחום הלחימה, אולם השפעתו המכרעת על יפן של אותה תקופה היא בהישגים האדמיניסטרטיביים המרשימים. דגל הקרב של שינגן נשא את הסיסמה של האסטרטג הסיני סון דזה "מהיר כרוח, שקט כיער, פראי כאש, יציב כהר". למרות שהיה אכזרי כלפי אויביו במלחמה, הוא ניהל את אדמתו בחכמה ואיפוק. את גיוס האיכרים לצבאו ניהל בצורה שאפשרה חיים חקלאיים תקינים של המשפחות, הוא אף נתן לאיכרים את האפשרות לשלם את חובותיהם בכסף ולא רק באורז. הרפורמות של שינגן בתחום המיסוי והניהול אומצו על ידי יריבו טוקוגאווה אייסו, אשר לאחר הפיכתו לשוגון יישם אותן ביפן כולה. יריבותם של שינגן וקנשין הפכה לדורות לסמל של יריבות מכובדת. למשל, שינגן קיבל את אספקת המלח ממשפחת הוֹג'וֹ. כאשר בתקופה מסוימת ראש משפחת הוג'ו הורה להפסיק את אספקת המלח, קנשין שלח לשינגן משלוח של מלח מהמאגרים שלו, באומרו "אני נלחם בחרב, לא במלח". כאשר שמע קנשין על מותו של טקדה שינגן, התאבל על מות אחד מיריביו החזקים והראויים לכבוד. מלבד טקדה קנשין עצמו, 24 משרתיו, אשר ליוו אותו בתקופות שונות של חייו, הפכו לגיבורים של ציורי אוקיו-אה ומחזות בונרקו. מדיה וקבצים בנושא טקדה שינגן בוויקישיתוף טקדה שינגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טקדה שינגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) במיתולוגיה סינית הנמר והדרקון הם זוג יריבים נצחיים, אך הקרבות שלהם תמיד נגמרים בתיקו מתוך: Stephen Turnbull, Samurai: A Military History, פרק 7
אליפות נורדאה נורדיק לייט הפתוחה

המונח "טורניר סטוקהולם" מפנה לכאן. לערך העוסק בטורניר הטניס בסבב ה-ATP הנערך בסטוקהולם מאז שנת 1969, ראו אליפות סטוקהולם הפתוחה. אליפות נורדאה נורדיק לייט הפתוחה הייתה טורניר טניס מהדרג ה-4 בסבב ה-WTA שנערך בין השנים 2002-2008 בעיר סטוקהולם שבשוודיה (בשנים 2002 ו-2003 שוחק הטורניר בעיר אספו שבפינלנד על מגרשי חימר). הטורניר שוחק על מגרשים קשים ופתוחים. מדיה וקבצים בנושא אליפות נורדאה נורדיק לייט הפתוחה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבילה

אבילה (abella או abila, נקרא גם seleucia, כיום קווילבה: בערבית: قويلبة) היא יישוב קדום בעבר הירדן המזרחי, שנמנה עם ערי הדקפוליס. האתר נמצא כ-13 ק"מ מצפון לעיר אירביד, שני קילומטר ממזרח לכפר הירדני חרתא, ממזרח לאום קיס, והוא ממוקם בין שני תילים, תל אבילה ותל חירבת אום אלעמאד (אם העמודים). דקפוליס הייתה קבוצה של עשר ערים ששכנו בעיקר בעבר הירדן המזרחי. ערים אלו לא היו קבוצה רשמית או גוף מדיני, אלא קובצו ביחד עקב מוצאם המשותף של תושבי הערים הללו שהיו ברובם רומאים ויוונים, בשונה ממרבית תושבי האזור שהיו שמים (יהודים, נבטים וארמיים). בירתן הייתה בית שאן. לכל הערים הייתה דרגה גבוהה יחסים של אוטונומיה וחופש פעולה. פליניוס הזקן לא כלל את אבילה ברשימת ערי הדקפוליס, אך כן כלל ברשימה את רפנה. לעומתו, חוקרים אחרים כתלמי כללו עיר בשם אבילה והשמיטו את רפנה. יש המזהים את רפנה כאבילה. ברשימתו של תלמי הופיעה אבילה, אך הוא הזכיר גם את אבילה ליסניוס (Abila of Lysanios) (שבקרבת דמשק). על פי יוסף בן מתתיהו, קיבל המלך אגריפס לשלטונו ארבע ערים: טריכיי וטבריה בגליל, אבל ויוליס שבעבר הירדן. לפי תיאורו אבל זו היא אבל השיטים שבקרבת ים המלח ואינה בתחום הדקפוליס. הארכאולוג אולברייט זיהה יישוב שנזכר במכתבי אל-עמארנה, יבליים (Yablima), כאבל או אבילה, עיר הדקפוליס. בעיר היה יישוב כבר בתקופת הברונזה, אולם היא הגיעה לשיא אוכלוסייתה בתקופה הביזנטית ובתקופת שלטון בית אומאיה. בתקופה הרומית ישבו סמוך לעיר הלגיונות הרומיים השלישי והשנים עשר. הראשון שהתעניין באתר מבחינה ארכאולוגית היה החוקר הגרמני אולריך יספר זצן, שהגיע מדמשק על סוסו לתל אביל בפברואר 1806. ב-1888, עם ייסודה של החברה הגרמנית לחקר ארץ ישראל, הגיע לאתר החוקר גוטליב שומכר, וסייר במקום. רק מאז 1980 מתבצעות במקום חפירות ארכאולוגיות. הרולד מייר, פרופסור מהסמינר התאולוגי במיזורי, ארצות הברית, קיבל את אישור מחלקת העתיקות בירדן והחל לחפור במקום. החפירות החלו ב-1982, והן מתקיימות כל שנה זוגית. הממצאים הארכאולוגיים מצביעים על כך שהאתר היה מיושב כבר בתקופת הברונזה, ולאחריה בתקופת הברזל, בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית, ובתקופת בית אומייה. בין ממצאי החפירות: מטבעות, כדים, כלי זכוכית ומנורות. בחפירות נמצאו תיאטרון וחמש בזיליקות מהתקופה הביזנטית, אחת מהן בנויה על מקדש לאלה ארטמיס. מדיה וקבצים בנושא אבילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבילה על החפירות במקום או תל אביל מקור: מלחמות היהודים ד, ז. מקור נהרג בתאונת דרכים בסביבת האתר ב-2004
בלתי הפיך

האם התכוונתם ל... בלתי הפיך (סדרת טלוויזיה) – דרמה קומית ישראלית בכיכובה של עדי אשכנזי בלתי הפיך (ספר) – ספר עברי מאת הסופר יאיר וינשטוק בלתי הפיך (סרט, 2002) (Irréversible) - סרט קולנוע צרפתי בלתי הפיך (סרט, 2015) (Concussion) - סרט קולנוע אמריקאי
פיטר ביגל

פיטר סוייר ביגל (באנגלית: Peter Soyer Beagle; נולד ב-20 באפריל 1939) הוא סופר יהודי אמריקאי יליד ניו יורק, הכותב בעיקר ספרות פנטזיה, אך גם ספרות עיון ותסריטים לקולנוע. הוא ידוע בראש ובראשונה בזכות ספרו "החדקרן האחרון", משנת 1968. ב-2018 היה הסופר ה-34 שזכה ב"פרס הגרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 מדי שנה או שנתיים, במסגרת טקס חלוקת פרסי נבולה. בספריו ביגל משלב לעיתים שירים. הוא גם מוזיקאי חובב. את ספרו הראשון, 'מקום נעים ופרטי', כתב בהיותו בן 19 (1960). הספר מתרחש בבית קברות ניו-יורקי. בין ספריו האחרים: (I See by My Outfit' (1965', המתאר חוויות ממסע באופנועים לרוחבה של ארצות הברית, ו-'שירו של בעל הפונדק' (1993), סיפור פנטסיה אפל במקצת שמככבות בו שלוש נשים מסתוריות. כתסריטאי כתב ביגל, בין השאר, את התסריט לסרט המצויר של ראלף באקשי לפי 'שר הטבעות' של טולקין, (1978), את התסריט לסרט מצויר על פי ספרו שלו, 'החדקרן האחרון', אחד הפרקים היותר פופולריים ("סארק") בסדרת הטלוויזיה 'מסע בין כוכבים', ו-'סיפור מצרים' סרט מצויר המופץ בווידאו על עלילות משה במדבר (1998). "החדקרן האחרון" נחשב היום בעיני רבים כיצירה קלאסית מסוגה, אחד מספרי הפנטסיה הגדולים בזמננו. הוא נמכר מאז פרסומו ביותר מחמישה מיליון עותקים, ותורגם כמעט לעשרים שפות. תרגום עברי יצא בשנת 2008. גיבורת הסיפור היא חד-קרן ממין נקבה, היוצאת לחפש את בני מינה החד-קרנים, לאחר שמסתבר לה שכולם נעלמו והיא נותרה החד-קרן האחרונה בתבל. בדרכה מצטרפים אליה שמנדריק, הקוסם הכושל, ומולי גרו, אישה טובת לב, שהחיים לא הטיבו עימה. במהלך הסיפור, החד-קרן, היצור האלמותי והמושלם, לומדת משהו על מעלותיהם של בני-התמותה. ייחודו של הספר הוא בכך שאינו מסתפק בסיפור עלילה רב-המצאות, אלא מנסה לבחון את מהותו של סיפור הפנטסיה עצמו. הספר מעמת, לפיכך, בין אגדה למציאות, בין הנצחי להיסטורי, בין הבדיה הספרותית לבין גיבוריה. "האם מעולם לא היית בסיפור אגדה?" שואל שמנדריק את מולי, כאשר זו תמהה על השתלשלות המאורעות. ההסתכלות העצמית הזו, שהיא אירונית ובה בעת פיוטית, הופכת ספר זה למיוחד במינו במסגרת הז'אנר של ספרות פנטזיה. סרט מצויר על פי הספר הופק ב-1982. ב-2005 פרסם ביגל סיפור בשם 'שני לבבות' המהווה המשך לספר המקורי. הסיפור זכה בפרס הוגו לשנת 2006 ובפרס נבולה לשנת 2007. ביגל הודיע גם על כוונתו לפרסם טיוטות של 'החדקרן האחרון' ובהן דמויות שלא נכללו בנוסח הסופי, וכן פירוט של המקורות לשלל הציטוטים המשולבים באחת התמונות המבריקות שבספר, בה משוחחת חדת-הקרן עם פרפר פטפטן, חובב ספרות. פיטר ס. ביגל, החדקרן האחרון, ספריית פועלים, 2008. תרגם: רון פוקס. Contemporary Literary Criticism, v. 7 (1977); v. 104 (1997).y מדיה וקבצים בנושא פיטר ביגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיטר ביגל פיטר ביגל, ברשת החברתית Goodreads תקציר ביוגרפי (אנגלית), enotes רז גרינברג, על חודה של קרן, אגודה ישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה נועה מנהיים, שבוע הספר, ספרים מומלצים: כל פלאי הקיץ, באתר הארץ, 9 ביוני 2009 ריאיון עם פיטר ביגל, צולם 2007, googlevideo סקירה על יצירתו של פיטר ביגל (אנגלית), GreenMan על הסרט המצויר 'החדקרן האחרון', 1982, Animated Views
גריגול מגאלובלישווילי

גריגוֹל מגאלוֹבּלישווילי (בגאורגית: გრიგოლ მგალობლიშვილი; נולד ב-7 באוקטובר 1973 בטביליסי) הוא דיפלומט ופוליטיקאי גאורגי. באוקטובר 2008 הוא הוצע לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. לפני כן כיהן מגאלובלישווילי כשגריר גאורגיה בטורקיה. מגאלובלישווילי נולד בטביליסי, בירת גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). בשנת 1990 הוא החל את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בחוג למזרחנות. בין השנים 1992–1993 הוא למד טורקית בחוג לשפות זרות באוניברסיטת איסטנבול, ולאחר שסיים חזר לגאורגיה. בשנת 1995 סיים את לימודיו באוניברסיטת טביליסי בתואר MA. עם סיום לימודיו הוא החל לעבוד כמתרגם בלשכת המסחר הגאורגית באנקרה שבטורקיה עד שנת 1996. לאחר מכן החל לעבוד במסגרת משרד החוץ של גאורגיה וכיהן כנספח צבאי, מזכיר שני ומזכיר ראשון במחלקה למדינות מערב אירופה. משנת 1998 כיהן כמזכיר הראשון בשגרירות גאורגיה בטורקיה, ובמקביל שימש כיועץ פוליטי לשגריר. את תפקידו כמזכיר הראשון סיים בשנת 2000 והמשיך לשמש כיועץ פוליטי עד שנת 2002. בין השנים 2002–2003 הוא למד באוניברסיטת אוקספורד לימודי דיפלומטיה לתארים מתקדמים. בין השנים 2003–2004 הוא כיהן בתפקיד סגן מנהל המחלקה למדינות ארצות הברית קנדה ואמריקה הלטינית במשרד החוץ. בשנת 2004 הוא מונה למנהל המחלקה האירופית והשילוב באירופה במשרד החוץ. מאוחר יותר באותה שנה מונה לתפקיד שגריר גאורגיה בטורקיה. בשנת 2005 הוענקה למגאלובלישווילי דרגת שליח מיוחד (Envoy Extraordinary) וב-20 באוקטובר 2006 דרגת שגריר, והוא כיהן כשגריר באלבניה ובבוסניה והרצגובינה. בעקבות המלחמה בדרום אוסטיה (אוגוסט 2008) החליט, ב-27 באוקטובר של אותה שנה, נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, לפטר את ראש ממשלת גאורגיה המכהן, לאדו גורגנידזה, בטענה כי בתום הבחירות בתחילת 2008, נבחרה ממשלה חדשה אולם ראש הממשלה נשאר על כנו ואמור היה להתפטר ממילא. בפועל כוונתו של סאקשווילי לרענן את הממשלה ולהציב פנים חדשות בראשה בגלל כישלון המערכה כנגד רוסיה. במקומו של גורגנידזה הציע סאקשווילי את מגאלובלישווילי לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. מגאלובלישווילי ידוע כליברל גדול ורפורמטור, ומינוי צפוי לייצב את הסקטור הפיננסי לאחר המלחמה. ב-1 בנובמבר 2008 אישר הפרלמנט של גאורגיה את מינוי מגאלובלישווילי לראש ממשלת גאורגיה. ארבעה חברי ממשלת גאורגיה איבדו את מקומם, שר המשפטים, שר התרבות, השר לענייני פליטים והשר לאיכות הסביבה. ב-30 בינואר 2009, התפטר גריגול מגאלובלישווילי מתפקיד ראש ממשלת גאורגיה מסיבות רפואיות לאחר שכיהן שלושה חודשים בלבד. הוא מינה באותו מעמד את גלאורי לתפקיד. גריגול מגאלובלישווילי - ביוגרפיה, באתר שגרירות גאורגיה בטורקיה, (באנגלית) הביוגרפיה של גריגול מגאלובלישווילי, 27.10.2008, "סיביל גאורגיה", (באנגלית) ראש ממשלה חדש מוצע למועמדות, 27.10.2008, "סיביל גאורגיה", (באנגלית) איישה קראבאט, ריאיון עם שגריר גאורגיה בטורקיה - גריגול מגאלובלישווילי, 13.11.2007, טודייז זאמאן", (באנגלית) ‏ארבעה שרים איבדו את תפקידם בממשלה החדשה, 29.10.2008, "סיביל גאורגיה", (באנגלית) ‏ראש ממשלת גאורגיה מתפטר בעקבות מחלה, בי.בי.סי., 30.1.2009, (באנגלית) נשיא גאורגיה מינה את שר האוצר לתפקיד ראש הממשלה, באתר ynet, 30 בינואר 2009
פרס קמפיאלו

פרס קמפיאלו (איטלקית: Premio Campiello) הוא פרס ספרותי יוקרתי, המוענק מדי שנה באיטליה. ועדה המורכבת ממומחי ספרות שונים בוחרת חמישה מתוך הספרים שיצאו לאור במהלך השנה, ומתוכם נבחר הספר הזוכה על ידי 300 קוראים, המייצגים קבוצות חברתיות שונות מאזורים שונים באיטליה. טקס הענקת הפרס מתקיים בוונציה. משמעות שם הפרס היא "כיכר קטנה" (שם הנהוג לכיכרות בוונציה). הפרס נוסד בשנת 1962, והזוכה הראשון בו (בשנת 1963) היה פרימו לוי, בזכות ספרו "ההפוגה". מדיה וקבצים בנושא פרס קמפיאלו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס קמפיאלו (באיטלקית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.