laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו

הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו (בספרדית:Fundación Nacional Francisco Franco; FNFF) היא קרן ומרכז תעמולה שנוצרו בשנת 1976, המוקדשים לקידום מורשתו של הדיקטטור הספרדי פרנסיסקו פרנקו. בתו היחידה של פרנקו, כרמן פרנקו (1926–2017) הנהיגה את הארגון, ולימים הפכה לנשיאת הכבוד שלו. בשנת 2017 חתמו 200,000 אנשים על עצומה, הקוראת לממשלת ספרד להחרים את הארגון. בשנת 2018, לאחר שראש הממשלה החדש פדרו סנצ'ס הבטיח ששרידיו של פרנקו יוסרו מעמק הנופלים, הגישה הקרן עצומה עם 24,000 חתימות, כדי להתנגד להצעה. למרות היותם שוליים יחסית בתרבות הפוליטית הספרדית, ה-FNFF (ובני משפחת פרנקו) זכו לנראות ציבורית עצומה בהקשר של סוגיית הוצאת עצמותיו של הרודן. המדינה הספרדית אתר האינטרנט הרשמי של הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו (בספרדית) הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו, ברשת החברתית פייסבוק הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חיים איסרוביץ, ‏חצי מאה אחרי מותו: המחאה על שימור מורשתו של פרנקו נמשכת, באתר מעריב אונליין, 10 בפברואר 2017 Ferrándiz, Francisco (2021). "Francisco Franco Is Back: The Contested Reemergence of a Fascist Moral Exemplar". Comparative Studies in Society and History. Cambridge University Press: 1–30. doi:10.1017/S001041752100044X. "Madrid tries to tear down a dictator's memory", Deutsche Welle Basilio, Miriam M. (2013). Visual Propaganda, Exhibitions, and the Spanish Civil War. Jiménez Gálvez, J.; Valdés Aragonés, Isabel (2015-11-20). "What is left of Franco's legacy?". El País. Howells, Richard; Ritivoi, Andreea Deciu; Schachter, Judith (10 באוקטובר 2012). "Outrage: Art, Controversy, and Society". Palgrave Macmillan – via Google Books. {{cite web}}: (עזרה) Aguilar, Paloma; Payne, Leigh A. (11 באוקטובר 2016). "Revealing New Truths about Spain's Violent Past: Perpetrators' Confessions and Victim Exhumations". Springer – via Google Books. {{cite web}}: (עזרה) Ferrándiz 2021, pp. 12; 24. Hancox, Dan (2 ביולי 2015). "Race, God and Family". pp. 15–18 – via London Review of Books. {{cite web}}: (עזרה) France-Presse, Agence (23 בנובמבר 2017). "Hundreds of thousands of Spaniards call for ban on Franco foundation". the Guardian. {{cite web}}: (עזרה) Madrid, Graham Keeley (2018-06-20). "New Spanish PM Pedro Sánchez vows to move Franco's remains". The Times (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2018-06-20. Ferrándiz 2021, p. 24.
מילטון ריבס

מילטון ריבס (באנגלית: Milton Reeves; ‏25 באוגוסט 1864 - 4 ביוני 1925) היה חלוץ תעשיית הרכב בארצות הברית, הוא החזיק מעל ל-100 פטנטים בתחום תעשיית הרכב. מילטון ריבס נולד בחוות באינדיאנה. בשנת 1879 הוא עבד במנסרה בעיר קולומבוס. הוא שם לב לבלאי גדול של חלקים. לאחר ניסיונות רבות הוא פיתח תיבת הילוכים רציפה ששיפרה את רמת פעילות המתקן. בשנת 1868 ריבס ואחיו רכשו חברת הנדסה שפיתחה מכונות שונות. בשנת 1879 שמה של החברה שונה ל-Reeves & Co. ריבס נמנה עם בוני המכוניות הראשונות בארצות הברית. זה הייתה מכונית עם 4 גלגלים ועם מנוע בעל 6 כוחות סוס. הנסיעה המתועדת הראשונה הייתה בשנת 1897. באותה שנה הוא קיבל פטנט על עמם פליטה לרכב. בנסיעה לאינדיאנפוליס הרכב הגיע למהירות של כ-25 קמ"ש ובהמשך גם ל-48 קמ"ש. בשנת 1898 בהיעדר מכירות החברה הפסיקה לעסוק בייצור מכוניות. בשנת 1904 ריבס שכנע את אחיו לחזור לתחום ייצור רכבים. הוא תכנן מספר רכבים ומנועים. בשנת 1905 הם קיבלו הזמנה לייצור 500 יחידות לאירוקאר. במהלך שנת 1906 הם בנו 15 יחידות כל שבוע. הייצור נמשך עד לשנת 1911. בנוסף לכך החברה יצרה מנועים ליצרני כבר אחרים ברחבי ארצות הברית. החברה המשיכה בייצור תיבת הילוכים רציפה עד לשנת 1955 כאשר נרכשה על ידי Rockwell Automation. בשנת 1911 ריבס הקים חברה Reeves Sexto-Octo Company. הוא תכנן Reeves Sexto-Octo בעלת 8 גלגלים. המכונית הייתה מצוידת במנוע בעל 40 כוח סוס. בהיעדר מכירות תוכנן דגם עם 6 גלגלים בלבד אך גם הוא היה כישלון מסחרי. ריבס נפטר בשנת 1925. מדיה וקבצים בנושא מילטון ריבס בוויקישיתוף ביוגרפיה ותולדות החברה
בתי הספר למלאכת התחרה

בתי הספר למלאכת התחרה נוסדו ביוזמת "ארגון הנשים לעבודה תרבותית בפלשתינה" בתחילת המאה ה-20. הארגון נוסד ב-1907 בקונגרס הציוני השמיני בהאג. אחת ממטרותיו החשובות של הארגון הייתה מלחמה בסחר נערות. בתי הספר העניקו לנערות מקצוע שממנו יכלו להתפרנס. מייסדת בתי הספר הייתה שרה טהון, נציגת האיגוד בארץ. בשנת 1906 עברה טהון לתקופה קצרה לכפר הגרמני וינגנלופניץ שהקים פרנץ אופנהיימר, ולמדה מהאיכרים את עבודת הרקמה. היא הקימה את בית הספר הראשון ביפו, בשנת 1908. לאחריו הוקמו בתי ספר גם בירושלים, בטבריה, בעקרון ובצפת. מספר התלמידות עלה בהתמדה והגיע לכמה מאות. ב-1913 מספר התלמידות עמד על 400. בית הספר הראשון הוקם ביפו ב-1908. בשנת 1910 הוקם בית ספר נוסף בטבריה, בעזרתו של משה גליקין. ב-1911 הוקם בית הספר בירושלים כמחלקה בבצלאל. ב-1911 הוקם בית הספר בעקרון, וב-1912 הוקם בית הספר בצפת בניהולה של הדסה קלוורי רוזנבליט. לבתי הספר התקבלו תלמידות מגיל 12. רוב התלמידות הגיעו ממשפחות עניות, 90% מהן מעדות המזרח. לאחר מספר חודשים, יכלו התלמידות להרוויח מעבודתן, לעזור בכלכלת הבית ואף לעבוד בביתן. בתי הספר עסקו גם בחינוך. הלימודים כללו עברית, הגיינה אישית והגיינה בבישול ובמטבח, התעמלות, זמרה ותפירה. כדי לתכנן דוגמאות חדשות, התלמידות למדו ציור. תוכנית הלימודים כללה גם ידיעת הארץ והלימודים הללו בוצעו באמצעות טיולים. ההוצאות עבור לימודי התחרה לא היו רבות, והן כוסו על ידי מכירת העבודות. ההוצאות עבור הלימודים האחרים כוסו על ידי תרומות מארגון הנשים, מאגודת חובבי ציון, מהמשרד הארצישראלי ומתורמים נוספים שגויסו על ידי שרה טהון. במכתב אל הברונית רוטשילד היא מפרטת את ההוצאות: "מורים לעברית ומחנכות בבית ספר, חייטות, רופא, אחות לטיפול עיניים, ספרים וטיולים - בסה"כ 3000 פרנק לשנה". עיקר עבודות התחרה שנוצרו בבתי הספר השונים היו מפות ומפיות, צווארונים, עניבות משי שחור וסרטים לשיבוץ בכלי מטה ובהלבשה תחתונה. העבודות נמכרו במצרים, באירופה ואף בארצות הברית. בארץ ישראל העבודות הוצגו בביתן בצלאל, בין יתר עבודות בית הספר בצלאל. בחודש נובמבר 1909 "ארגון הנשים" ובית ספר בצלאל ארגנו תערוכות בקלן, בהמבורג, בריגה, בלבוב ובפוזנן. בשנת 1911 תכננה שרה טהון מסע מכירות של עבודת התחרה כשנסעה עם בעלה לקונגרס הציוני בבזל. היא מכרה מוצרים בפולין ובגרמניה, קשרה קשרים עם סוחרים וחזרה לישראל מרוצה מהתוצאות. בצלאל שץ הציג את העבודות במגוון תערוכות שארגן - ב-1911 באודסה, ב-1912 וב-1914 בלונדון וכן בתערוכה ב-1914 בניו יורק. העבודות היו מקוריות, כללו מוטיבים יהודיים והצטיינו בסגנון מזרחי שעדיין לא היה מוכר מחוץ לארץ ישראל. בכל מקום שהוצגו, זכו העבודות להצלחה רבה, ובתי הספר קיבלו הזמנות מפירמות שונות בכמויות שלא יכלו לספק במועד. רפי טהון, "המאבק לשוויון זכויות האשה סיפור חייה של שרה טהון", הוצאת המחבר, 1996, עמודים 30–86 מרגלית שילה "חוות הפועלות בכנרת 1911–1917, כפתרון לבעיית הפועלות בעלייה השנייה" קתדרה, 14, 1988 התאחדות הנשים העבריות "קובץ של דברי ספרות לזכרה של שרה טהון" תל אביב תרפ"ב באתר הספרייה הלאומית ציוני דרך, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
ריפראפ

ריפראפ (אנגלית אמריקאית : Riprap) הוא ציפוי בתעלות ניקוז או במוצאים ובמובאות של מעבירי מים, שעשוי מאבני לקט המקובעות בטיט או בבטון. הוא מנוצל גם להגנת קו חוף. מקור השם באנגלית האמריקאית, שם הכוונה לקלאסטים או לצרורות המשמשים להגנה על חופים, ומבנים ימיים או תת-ימיים. בישראל יש למונח פירוש שונה במקצת. בדרך כלל מדובר באבנים שטוחות, או שטוחות למחצה הנאספות בשדות או באזורי חציבה, המקובעות בתחתית או בדפנות תעלות ניקוז ומונעות את סחף העפר. ישנן עדויות לבניית ריפראפים כבר בתקופת השלטון העוצמני. אלפי ריפראפים מצויים במדינת ישראל והם מהווים מרכיב חשוב בנוף הכפרי. במפרט הביצוע שפורסם על ידי חברת נתיבי ישראל, קיימות הנחיות לביצוע ריפראפים. מדיה וקבצים בנושא ריפראפ בוויקישיתוף
זבה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... זבה – אישה שנטמאה כתוצאה מדימום דוד זבה – מוזיקאי ישראלי יורם זבה – מנהל ישראלי זיבה סבה
פסיון

האם התכוונתם ל... פסיון (עוף) – עוף ממשפחת הפסיוניים בתת-משפחת הפסיונים הפסיון של ישו – יסורי ישו בדרכו לצליבה פסיון (מוזיקה) – יצירה מוזיקלית קולית לטקסט הפסיון על פי הברית החדשה מתאוס פסיון – פסיון מאת יוהאן סבסטיאן באך לפי הטקסט של הבשורה על-פי מתי יוהנס פסיון – פסיון מאת יוהאן סבסטיאן באך לפי הטקסט של הבשורה על-פי יוחנן פסיון (ממתק) – ממתק גומי צבעוני מסוכר פסיון (חברה) – (Psion) חברת מחשבים בריטית-קנדית פסיון – חלקיק המכיל קוארק קסום ואת האנטי-חלקיק שלו
בואי אמא

"בואי אמא" הוא שיר ילדים בעברית אותו כתבה הפזמונאית הישראלית לאה נאור בשנת 1968. גרסתו העברית של השיר איננה תרגום של השיר המקורי: לחן השיר נוצר על ידי המלחין הרוסי אדוארד קולמנובסקי בשנת 1964 עבור השיר הרוסי "אור חיוור בחלון" (ברוסית: За окошком свету мало) שכתב המשורר קונסטנטין ואנשנקין. ללחן זה נכתב גם השיר "בואי רוח" בידי הסופר והמתרגם יעקב שבתאי ובוצע בידי להקת הגבעטרון והזמר ליאור ייני. השיר בוצע על ידי אסנת פז, ירדנה ארזי וזמרים אחרים. בישראל השיר מנוגן לרוב בטקסי יום הזיכרון לשואה ולגבורה. בשנת 2004 הוציאה נאור ספר הנושא את שם השיר. לחן נוסף למילות השיר הלחין יוני רכטר. השיר בלחן זה בוצע על ידי אריק איינשטיין באלבום הייתי פעם ילד. השיר העברי מספר על ילד שלא רוצה לישון ונוקט בכל התחבולות כדי שאמא לא תצא ותכבה את האור ואילו, השיר הרוסי מספר על אמא האוסרת על בתה הקטנה להתנשק עם חברה. השיר העברי מתחיל במילים: "כל האור מזמן הלך לו" בעוד ששמו הרוסי של השיר הוא: "אור חיוור בחלון". לאחר שעזבה נאור את קיבוץ נחל עוז, היא עברה להתגורר תקופה קצרה בתל אביב, בדירת גג קטנה שבקומה ארבע. מתחתיה, בקומת הקרקע גר ילד בן שלוש שאותו מאוד אהבה. כמעט מדי יום הוא היה עולה במדרגות עד לקומה הרביעית, כדי לדבר עימה. יום אחד היא הודיעה לו שמחר לא כדאי לו לבוא, מכיוון שהיא עוברת דירה, ושחבל שהוא יעלה כל כך הרבה מדרגות ולא יימצא אותה. הילד בשיא תמימותו ענה לה: אבל לאה, את לא יכולה לעבור דירה, את צריכה לחכות עד שאני אגדל. נאור, שעברה דירה למרות הקושי, לא שכחה את המילים שאמר לה ולאחר כעשור, הכניסה מילים אלה אל תוך השיר "בואי אמא". השיר מסתיים במילים: "בואי אמא, בואי אמא, שבי אתי עד שאגדל." השיר הופיע בסרט בן חוזר הביתה משנת 2010 בביצוע של ריטה. השיר הופיע בסרט לעבור את הקיר משנת 2016 בביצוע של עוז זהבי. במאי 2024, לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל וחללי פעולות האיבה, הוציא הזמר שלומי שבת היום חידוש לשיר, בפתיחת השיר מושמעות הקלטות של שיחות טלפון והודעות קוליות שנערכו בשבעה באוקטובר וגם כאלו ממבצעים צבאיים קודמים. "בואי אמא", באתר הספרייה הלאומית מידע על היצירה "בואי אמא" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "בואי אמא" באתר שירונט אברהם בלבן, השירים שהיגרו מרוסיה לצוותא, באתר הארץ, 15 בפברואר 2015 בואי אמא בעברית וברוסית, בביצוע קובי אוז וג'וני קורן, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב עקיבא נוף, צלילים שמזכירים בית, באתר ישראל היום, 23 בספטמבר 2023 בואי רוח, באתר שירונט ליאור ייני - הערוץ הרשמי, בואי רוח - ליאור ייני (1990), באתר יוטיוב, ‏2021 בואי אמא, בביצוע אריק איינשטיין, סרטון באתר יוטיוב בואי אמא, בביצוע ריטה, סרטון באתר יוטיוב בואי אמא, בביצוע עוז זהבי, סרטון באתר יוטיוב דורית אסרף מזרחי, עם הקלטות מ-7 באוקטובר: שלומי שבת חידש את "בואי אמא", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 במאי 2024
מצפה הכוכבים ליק

מצפה הכוכבים ליק (באנגלית: Lick Observatory) הוא מצפה כוכבים בבעלותה ובתפעולה של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז (UCSC). מצפה הכוכבים ממוקם בפסגת הר המילטון ברכס דיאבלו מזרחית לסן חוזה, קליפורניה, בגובה 1,283 מטרים מעל גובה פני הים. במצפה שישה טלסקופים שהגדול בהם בקוטר שלושה מטרים. מצפה כוכבים זה הוא המצפה הראשון שהוקם בפסגה של הר ואויש באופן קבוע. המצפה הוקם בין השנים 1876–1886 מכספי הירושה של ג'יימס ליק שגם נקבר מתחת לטלסקופ הראשון. מדיה וקבצים בנושא מצפה הכוכבים ליק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מצפה הכוכבים ליק (באנגלית) מצפה הכוכבים ליק, ברשת החברתית פייסבוק מצפה הכוכבים ליק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מצפה הכוכבים ליק, ברשת החברתית אינסטגרם מצפה הכוכבים ליק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיסאיו אקינאדה

פיסאיו אקינאדה (באנגלית: Fisayo Akinade; נולד ב-28 בדצמבר 1987) הוא שחקן בריטי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כדין בסדרות "מלפפון" ו"בננה" בערוץ 4, וכן תפקידו כמר אג'אי בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "עוצר נשימה" ועבודותיו בתיאטרון. אקינאדה נולד בליברפול שבאנגליה. במשך ארבע שנים בילדותו התגורר בניגריה עד שחזר לבריטניה, שם גדל באזורים פאלופילד ומוס סייד שבמנצ'סטר. בבגרותו אקינאדה רצה לעסוק בהתעמלות. עם זאת, לאחר שסבל מפציעה והמקום בו התאמן נסגר, אקינאדה החל להשתתף בשיעורי דרמה בתיאטרון קונטקט במנצ'סטר, ומאוחר יותר הצטרף לקבוצת השחקנים הצעירים של התיאטרון, וכן בקורסים בתיטארון Royal Exchange. בהמשך הלך ללמוד בבית הספר המלכותי המרכזי לנאום ודרמה (אנ') בלונדון. פריצת הדרך של אקינאדה בטלוויזיה התרחשה ב-2015, כאשר כיכב בתפקיד דין מונרו בסדרת הדרמה "מלפפון" וסדרות-הבת שלה, "בננה" ו"טופו", בבימויו של ראסל טי דייוויס. ב-2016, אקינאדה כיכב לצד גלן קלוז, ג'מה ארטרטון ופאדי קונסידיין בסרט "הנערה עם כל המתנות" (אנ'). בפברואר 2022, אקינאדה השתתף במחזה "The Glow" מאת אליסטר מקדאוול. המחזה הועלה בתיאטרון רויאל קורט. אקינאדה כיכב בסדרת הנעורים של נטפליקס "עוצר נשימה", אשר עלתה לשידור באפריל 2022. בסדרה, הוא מגלם את מר אג'אי, מורה לאמנות אשר נותן תמיכה לדמות הראשית צ'ארלי, במיוחד בקשר לבריונות שהוא חווה בשל נטייתו המינית. אקינאדה הוא הומוסקסואל. פיסאיו אקינאדה, ברשת החברתית פייסבוק פיסאיו אקינאדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פיסאיו אקינאדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Shury-Smith, Hannah (21 באפריל 2021). "TBB talks to … Fisayo Akinade star of the National Theatre's 'Romeo and Juliet'". The British Blacklist. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "11 questions with the cast of Barbarians – Fisayo Akinade". Young Vic. 10 בדצמבר 2015. נבדק ב-23 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה) Bowie-Sell, Daisy (26 בדצמבר 2016). "Fisayo Akinade: 'Judi Dench made me feel her palms'". WhatsOnStage. נבדק ב-23 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Q&A with Fisayo Akinade". Black History Month Magazine 2021. נבדק ב-23 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Fisayo Akinade". National Theatre. בנובמבר 2020. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Fisayo Akinade". Orange Tree Theatre. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Interview with Cucumber and Banana's Freddie Fox and Fisayo Akinade". Channel 4. 7 בינואר 2015. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "FAULT meets rising star Fisayo Akinade". Fault. 13 בפברואר 2017. נבדק ב-25 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Hemming, Sarah (3 בפברואר 2022). "Caryl Churchill's A Number returns to the London stage, asking huge questions". Financial Times. נבדק ב-22 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) Marlowe, Sam (28 בינואר 2022). "The Glow, Royal Court Theatre Downstairs, review: Ria Zmitrowicz dazzles in a stunning time-travelling tale". iNews. נבדק ב-22 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) Clapp, Susannah (6 בפברואר 2022). "The week in theatre: A Number; The Glow – review". The Guardian. נבדק ב-22 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Fisayo Akinade". IMDb. נבדק ב-2022-05-13.
ג'אנג נאן

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא ג'אנג. ג'אנג נאן (בסינית: 张楠; בפין-יין: Zhāng Nán; מוכרת בשם קלי ג'אנג), היא אשת עסקים סינית, המשמשת כאחראית פיקוח התפעול והניהול של תיק ההשקעות של חברת "ByteDance" הסינית, הכוללת את פלטפורמת שיתוף הווידאו TikTok (או Douyin) ואת אתר החדשות "Toutiao". ג'אנג למדה ציור בילדותה ובשנת 2003 השלימה את לימודיה באוניברסיטה עם תואר באמנות יפה. לאחר סיום לימודיה, עבדה במשך שלוש שנים על תכנון ועיצוב מוצר בסטודיו למשחקים לניידים Digital Red. בשנת 2006 עזבה את Digital Red והחלה לעבוד ב-Qianchi Unlimited כמפתחת אפליקציות מדיה חברתית. בפברואר 2013 יצרה אפליקציית שיתוף תמונות בשם Tuba, אשר צברה כמעט 500,000 משתמשים בששת החודשים הראשונים שלה. ב-2014 נרכשה Tuba על ידי ByteDance, וג'אנג החלה לעבוד שם כמנהלת המוצר. לאחר מכן הפכה ג'אנג לאחראית על עסקי התוכן של ByteDance. במרץ 2018 הפכה למנכ"לית של חברת "Douyin", הגרסה הסינית של טיקטוק. במרץ 2020 הפכה למנכ"לית העסקית של ByteDance בסין. בינואר 2021 הייתה אחראית על השקת Douyin" Pay", שירות מובנה המאפשר למשתמשי Douyin לקנות מוצרים ושירותים בתוך האפליקציה. בשנת 2020 הייתה במקום ה-62 ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס ובמקום ה-45 ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורצ'ן, ובשנת 2021 הייתה במקום ה-48 ברשימה זו של מגזין פורצ'ן ובמקום ה-11 ברשימת 100 נשות העסקים הטובות ביותר של 'פורבס סין'. 有关张楠：读图时代的兴趣交流社区毕业论文写作资料-论文写作网, www.mbalunwen.net 张楠：字节跳动二号位 - - 中国企业家网, www.iceo.com.cn Kelly Zhang is ByteDance's #2. How did she get there?, KrASIA, ‏2021-03-03 (באנגלית) 张楠、张利东执掌中国区业务，字节跳动八周年迎来组织升级-新华网, www.xinhuanet.com Kristin Stoller, From MacKenzie Scott To ByteDance’s Kelly Zhang: Meet The Newcomers On The World’s Most Powerful Women List 2020, Forbes (באנגלית) Kelly Zhang | 2020 Most Powerful Women International, Fortune (באנגלית) Kelly Zhang | 2021 Most Powerful Women International, Fortune (באנגלית) 100 נשות העסקים הטובות ביותר, באתר פורבס סין ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גמר גביע אופ"א 1975

גמר גביע אופ"א של עונת 1974/1975, היה הגמר הרביעי של גביע אופ"א; הוא שוחק בשני מפגשים במתכונת בית-חוץ, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר היא בורוסיה מנשנגלדבאך המערב-גרמנית, שגברה על טוונטה ההולנדית. הקבוצות שיחקו שני משחקים שנערכו ב-7 במאי וב-21 במאי 1975. גמר גביע אירופה לאלופות 1975
ענת (עיר)

ענת הייתה עיר עתיקה, בקרבת העיר המודרנית עאנה (אנ') שבצפון עיראק. בטקסטים מהתקופה הבבלית הקדומה מוזכרת העיר כ־‎Dḫa-na-atKI, שם המשוחזר לאמורית כ־ʿanat (ענת) ומתקשר כנראה לאלה ענת שנעבדה בעיר, כ־a-na-at "של ארץ סוח'ו (אנ')" וכ־an-at "על מרכז הפרת" בכתובות מלכותיות אשוריות, Άναθω אצל איסידורוס מכאראקס ו־Anatha אצל אמיאנוס מרקלינוס, ומשם לשם הערבי המודרני של המקום. השם מקושר לאלה ענת. בתקופה הבבלית הקדומה נכללה העיר בארץ סוחי (אנ'). העיר הייתה עיר אמורית, וייתכן ששמה קשור לשמם של הנוודים האמורים שנקראו ḫana או ḫanû. לאחר מכן נשלטה בידי מיתני, אך לא ברור איך עברה לשליטתה. במאה ה־10 לפנה"ס עמדה העיר על נתיב הסחר שעל הפרת. העיר הוזכרה כ־a-na-at "של ארץ סוח'ו (אנ')" בכתובות תוכולתי-נינורתה השני, וכ־an-at "על מרכז הפרת" (על אי בנהר) בכתובת על מסע שערך אשורנצירפל השני. בסוף תקופת האימפריה הרומית, במהלך מסעו נגד האימפריה הסאסאנית, עבר הקיסר יוליאנוס בעיר, ושרף את מבצרה לאחר שנכנעה לו. עמק הפרת מהעיר מרי הקרובה לענת ועד מישור הסחף התחתון, ובייחוד הגדה הדרום-מערבית בקרבת העיר ענת, נקראה "ארץ ענת" או "ארץ ענה" (אנ'). ההיסטוריון עדיה חורון קישר, לאור סוחרי־המדבר שהגיעו לארץ זאת בתיווך בין כנען לשומר, בין הארץ והסחר בה לאזכור המקראי של ענה שמצא "ימִם" (מים מתוקים, לפי המילה הברברית imim) במדבר בזמן שרעה חמורים: ”עֲנָה אֲשֶׁר מָצָא אֶת הַיֵּמִם בַּמִּדְבָּר בִּרְעֹתוֹ אֶת הַחֲמֹרִים לְצִבְעוֹן אָבִיו” (בראשית, ל"ו, כ"ד). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. Alexa Bartelmus, A Short Introduction on the Sūḫu Texts, 2016 Northedge, Alastair. (1988). Excavations at ʻĀna, Qalʻa island. Northedge, Alastair., Bamber, Andrina., Roaf, Michael. Warminster, England: Published for the British School of Archaeology in Iraq and the Directorate of Antiquities by Aris & Phillips Ltd. ISBN 978-0856684258. OCLC 24430256. Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 50, 93 Hope W. Hogg, Anah, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 1 ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 174–175 ראו: יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, הוצאת כרטא, 1974, עמ' 74 (מפה 115) A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC I (1114-859 BC), University of Toronto press, 1991, עמ' 38, 43, 174 A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC I (1114-859 BC), University of Toronto press, 1991, עמ' 213 אמיאנוס מרקלינוס, היסטוריה רומאית, ספר 24, פסקה 1 E. Destaing, Vocabulaire Français-Bérberè, Paris, 1938, p. 99 ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 174–175 ה־D וה־KI העיליות מסמלות, בהתאמה, שומרוגרמות המהוות סימן לשם אל (אנ') וסימון לשם עיר.
ויליאם ונטון

ויליאם ונטון (באנגלית: William Wenton) היא סדרת ספרי פנטזיה שנכתבה על ידי הסופר בובי פירס (Bobbie Peers), וגיבורה הוא הנער ויליאם ונטון. הראשון מבין ארבעת ספרי הסדרה, "ויליאם ונטון והחידה הבלתי אפשרית", יצא בשנת 2017, והאחרון בסדרה, "ויליאם וונטון 6 - והקטסטרופה הצנטריפוגלית" יצא בשנת 2022. כל אחד מהספרים מתעד את ויליאם ונטון, בן 12 גאון בפתרון חידות – כישרון שירש מסבו. כש"החידה הבלתי אפשרית" מגיעה למקום מגוריו, הוא לא עומד בפיתוי ופותר אותה, למרות התנגדות הוריו. ויליאם לא ידע שכך יעיר מרבצם את שדי העבר, ואלה יחזרו לרדוף אותו ואת משפחתו. הוא גם לא ידע שייחטף בידי סוכנות סודית וימצא את עצמו בבית ספר משונה מלא רובוטים, לצדם של ילדים בעלי כישרון דומה לשלו לפתרון חידות. בספר השני, לאחר שפיצח את "החידה הבלתי אפשרית", ויליאם ונטון חוזר לביתו בנורווגיה וזוכה לתהילת עולם. הוא מופיע בטלוויזיה ומוקף בקהל מעריצים. התקפים משונים משתלטים עליו, משתקים את גופו וגורמים לו להזיות, והוא מתחיל לחשוד שיש לכך קשר ללורידיום שמצוי בתוכו. כאשר ויליאם מגיע למכון למחקר על אנושי, הוא מגלה שהוא נתון בהסגר – זרקורי ענק מאירים את השמים ורובוטים ממונעים סורקים את הקרקע. צוות בית הספר מסרב להסביר לו מדוע המכון מתנהל כמחנה צבאי סגור, וגם חברתו איסכיה מסתירה ממנו מידע. ויליאם מגלה את האמת מאחורי האירועים המוזרים שמתרחשים ומבין שגורלם של רבים תלוי בו וביכולת שלו לפצח צפנים. הוא יוצא למסע מסוכן שמגיע עד הרי ההימלאיה. כאשר דמות מסתורית מציגה לוויליאם פאזל מוזר בצורת פירמידה, זה מניע סדרת אירועים ששולחת את ויליאם לנסיעה פראית מנורווגיה לאנגליה אל תעלת מריאנה, החלק העמוק ביותר של האוקיינוס. בדרך, הוא יגלה שאי אפשר לסמוך יותר על חלק מהאנשים שהוא מכיר ושהמכון למחקר פוסט-אנושי מסתיר סוד אפל. הוא גם יגלה ציוויליזציה עתיקה החבויה מתחת לאוקיינוס ותמנון ענק, מכני, ובעל יכולת טלפורטציה. וכל אותו הזמן השעון מתקתק בעוד ויליאם דוהר למנוע את חזרתו של האיש שרוצה להרוג אותו ומנסה לפתור את תעלומת הלורידיום. הכותב של הספר, בובי פירס, נולד ב-1974 והטביע את חותמו בתולדות הסרטים הנורווגיים בשנת 2006, כשזכה בדקל הזהב בפסטיבל קאן על סרטו הקצר "סניפר", אותו כתב וביים. מאז, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הבינלאומי לקולנוע בלונדון, הוא פעיל כתסריטאי ובמאי טלוויזיה, סרטים קצרים ופרסומות רבות. בשנת 2015 עשה פירס גם את הופעת הבכורה שלו ככותב ספרי ילדים. "ויליאם וונטון והחידה הבלתי אפשרית" הוא הספר הראשון בסדרה עטורת הפרסים המציגה את ויליאם מפענח הקודים. ספריו של פירס הפכו לרבי מכר והקסימו את המבקרים והקוראים כאחד. בסדרת הספרים כמה דמויות, וביניהן: ויליאם - הדמות הראשית אברהם טאלי - "הרשע", האדם בעל כמות הלורידיום הכי גבוהה. פריץ גופמן - מנהל המכון למחקר על אנושי, החבר הטוב של סבו איסכיה - חברתו הטובה, מתלווה אליו לכל מסעותיו סבו - עליו מתבססת הסדרה, המרדף של ויליאם כדי לגלות את ההיסטורייה של סבו. רוב הביקורות על סדרת הספרים הזאת משוות בין הסדרה הנ"ל לבין סדרות מפורסמות אחרות, כמו הארי פוטר, פרסי ג'קסון, ועוד. בנוסף, הרבה ביקורות מוסיפות שהספר הוא שילוב של הארי פוטר, וצופן דה ווינצ'י. לעומת זאת, יש ביקורות אשר מתלוננות על בניית העלילה, על הצפי בשינויים, ועל העלילה הבעייתית. ויליאם ונטון והחידה הבלתי האפשרית - בובי פירס, באתר www.e-vrit.co.il בובי פירס, באתר הכורסא ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם ונטון".
גמר גביע אופ"א 1976

גמר גביע אופ"א של עונת 1975/1976, היה הגמר החמישי של גביע אופ"א; הוא שוחק בשני מפגשים במתכונת בית-חוץ, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר היא ליברפול האנגלית, שגברה על קלאב ברוז' הבלגית. הקבוצות שיחקו שני משחקים שנערכו ב-28 באפריל וב-19 במאי 1976. ליברפול הופיעה בגמר גביע אופ"א השני שלה בהיסטוריה, לעומת קלאב ברוז' שזה הגמר האירופי הראשון שלה והיא אף הקבוצה הבלגית הראשונה שהגיעה לגמר של טורניר אירופאי. גמר גביע אירופה לאלופות 1976
Three Months

Three Months הוא סרט קומדיה-דרמה משנת 2022 שנכתב והופק על ידי ג'ארד פרידר. בערב טקס סיום התיכון שלו, קיילב קאהן (טרוי סיון), נער מדרום פלורידה, מגלה שהוא נחשב לנגיף ה-HIV. בעודו ממתין שלושה חודשים לתוצאות הסופיות בנוגע למצבו, הוא מוצא אהבה במקומות בלתי צפויים, ומקבל עזרה מחבריו החדשים. טרוי סיון – קיילב ויווק קאלרה (אנ') – אסטה בריאן טשו (אנ') – דארה חאבייר מוניוז (אנ') – ד"ר דיאז ג'ודי גריר – סוזן איימי לנדקר (אנ') – אדית' לואיס גוסט ג'וניור – בני אלן בורסטין – ואלרי קרטיס מ' וונג מאתר האף פוסט כתב כי "כדרמת נעורים קומית, Three Months הוא עמוק ובעל חשיבה מתקדמת, בבוחנו את האתגרים שעומדים בפני צעירים להט"בים בצורה הומוריסטית מהורהרת. סיון מעניק לסרט דחיפה של כוכבות, אבל פרט לכך משאיר את כל העקבות של דמות אמן הפופ שלו מאחור, לוכד את שנינותו המצטנעת וחוסר הביטחון מעורר ההזדהות של קיילב עם ניואנס מרענן". אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 82% ודירוג ממוצע של 6/10 בהתבסס על 11 ביקורות. "Three Months", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Three Months", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Three Months", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Troye Sivan shares second new tune from 'Three Months'". Out in Perth. 28 בפברואר 2022. נבדק ב-28 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "In 'Three Months,' Troye Sivan Delves Into Young Queer Love And HIV Stigma". Huff Post. 25 בפברואר 2022. נבדק ב-28 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) Three Months (באנגלית), נבדק ב-2022-03-04