laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הלדור אסגרימסון

הלדור אסגרימסון (באיסלנדית: Halldór Ásgrímsson;‏ 8 בספטמבר 1947 – 18 במאי 2015) היה ראש ממשלת איסלנד בשנים 2004–2006. בשנים 1994 - 2006 הוא כיהן גם כיו"ר המפלגה הפרוגרסיבית (מפלגת מרכז-ימין). אסגרימסון למד במכללת ביפרוסט של התנועה הקואופרטיבית האיסלנדית (30 ק"מ מצפון לעיירה בורגרנס) ובשנת 1970 הוסמך לתפקיד מנהל חשבונות בשירות הציבורי. מאוחר יותר הוא קיבל השכלה אוניברסיטאית בלימודי מסחר בנורווגיה ובדנמרק ובשנים 1973–1975 עבד כמרצה באוניברסיטת איסלנד. בשנת 1974 אסגרימסון נבחר לאלת'ינגי (פרלמנט) מטעם המפלגה הפרוגרסיבית במחוז צפון-מזרח (אחד מששת מחוזות הבחירה במדינה). הוא כיהן כאחד הנציגים של מחוז זה עד 1978, בעוד שבשנים 1979–2003 היה אחד מנציגי מחוז רייקיאוויק צפון. בשנים 1983–1991 היה אסגרימסון שר הדיג (בשלוש ממשלות של מנהיג מפלגתו דאז – סטינגרימור הרמנסון, וגם בממשלה שהונהגה בשנים 1987–1988 בשיתוף הפרוגרסיבים על ידי ת'ורסטיין פאלסון – יו"ר מפלגת העצמאות). בשנים 1985–1987, במשך חלק מתקופת כהונתה של ממשלת הרמאנסון הראשונה, הוא היה הנציג של ממשלה זו במועצת השרים הנורדית – גוף משלים למועצה הנורדית. בשנים 1988 - 1989 (בממשלת הרמאנסון השנייה) אסגרימסון כיהן גם כשר המשפטים והכנסייה. ב-1994 הוא נבחר למנהיג המפלגה הפרוגרסיבית. בשנים 1995–2004 היה אסגרימסון שר החוץ בשלוש ממשלות (שנייה-רביעית) של דוד אודסון – מנהיג מפלגת העצמאות ששיתף את הפרוגרסיבים בקואליציה. בתקופת כהונתה של ממשלת אודסון השנייה (1995 - 1999) אסגרימסון היה במקביל בתפקיד, שהוא מילא קודם בשנים 1985 - 1987 – נציג ממשלת איסלנד במועצת השרים הנורדית. (במאי 1999, בשבועות האחרונים לכהונתה של ממשלה זו, אסגרימסון החליף את חברו למפלגה שעזב את הממשלה וכיהן גם כשר לאיכות הסביבה ושר החקלאות). אחרי הבחירות שנערכו במאי 2003, אודסון הרכיב את ממשלתו הרביעית תוך סיכום עם אסגרימסון, לפיו מנהיג הפרוגרסיבים יישאר בתפקיד שר החוץ עד ספטמבר 2004, ואילו אחר כך הם יתחלפו בתפקידים. בתמורה לוויתור על תפקיד ראש הממשלה מצד אודסון, אסגרימסון הסכים להגדיל את ייצוגהּ של מפלגת העצמאות בממשלתו העתידית בשר נוסף. אסגרימסון כיהן כראש ממשלת איסלנד בשנים 2004 - 2006. ב-5 ביוני 2006, בעקבות תוצאות מאכזבות בעבור המפלגה הפרוגרסיבית בבחירות לרשויות המקומיות, הוא הודיע על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה ועל כוונתו להתפטר באוגוסט של אותה שנה גם מתפקידו כמנהיג המפלגה. ב-15 ביוני 2006 אסגרימסון הוחלף בתפקיד ראש הממשלה על ידי מנהיג מפלגת העצמאות – גייר הארדה (שמשנת 2005 היה שר החוץ במקומו של דוד אוסדון, שפרש מהחיים הפוליטיים כדי לכהן כנגיד הבנק המרכזי של איסלנד). באוגוסט 2006 אסגרימסון התפטר כמובטח מתפקיד מנהיג המפלגה הפרוגרסיבית. הוא נפרד מהמפלגה בוועידתה הארצית, במהלכה נשא נאום נרגש ובו גם הודעה על פרישתו מהחיים הפוליטיים. הוא הוחלף בתפקיד על ידי יון סירגודסון, שכיהן כשר המסחר ושר התעשייה בממשלתו הראשונה של גייר הארדה (שהחליפה את ממשלתו של אסגרימסון בעקבות התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה). ב-31 באוקטובר 2006 אסגרימסון נבחר לתפקיד מזכ"ל מועצת השרים הנורדית, בו כיהן מ-1 בינואר 2007 עד שנת 2013. במאי 2015 נפטר בעקבות התקף לב. אסגרימסון היה נשואי לסיגוריונה סיגורדרדוטיר ואב לשלושה. מדיה וקבצים בנושא הלדור אסגרימסון בוויקישיתוף מידע אודותיו באתר האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) (באיסלנדית)
ושוכני

וַשׁוּכָּנִי הייתה עיר הבירה של הממלכה החורית העתיקה מיתני משנת 1500 לפנה"ס לערך ועד המאה ה-13 לפנה"ס. משמעות שמה היא אולי "מקור הטוב" או "מקור הבריאות". הפרשנות היא לפי דמיון הביטוי בסנסקריט. המקום המדויק שבו שכנה העיר אינו ידוע. אחת ההצעות שהועלו הייתה לזהות את מקומה עם תל פחריה, ששוכן ליד תל חלף במחוז אל-חסכה בצפון סוריה. העיר שכנה על הגדה המזרחית של הפרת. החוקרים הגיעו למסקנה זאת בעקבות הטקסטים שהשאיר שופילוליומש הראשון, שבו ציין שהיה עליו לחצות את הנהר כדי להגיע לעיר, בעוד שכרכמיש שכנה ממערב לפרת. הערים שכנו כנראה לא רחוק אחת מהשנייה. העיר נבנתה כנראה כעיר חדשה שתשמש בירתה של מיתני, לאחר שהממלכה התארגנה מחדש. האלה של העיר הייתה אושה (Usha). העיר נחרבה על ידי המלך החתי שופילוליומש הראשון (1323-1358 לפנה"ס) בשנים הראשונות למלכותו. שופילוליומש הראשון ניצל שעת כושר, כאשר במיתני התנהל מאבק על המלוכה. הוא כרת ברית עם אחד הנצים, אַרתַתַמַה, והכריז מלחמה על תוּשרַתַה (אנ'). הסיבה הפורמלית ליציאה לקרב הייתה ההתערבות הצבאית של מיתני במרד שהתרחש באִשוּוַה (אנ'), שהייתה תחת שלטון חתי. תושרתה התרברב על ניצחונו באשווה ושלח חלק מהשלל למלך המצרי אמנחותפ השלישי, בן בריתו. שופילוליומש הראשון ירד על ושוכני מהאזור ההררי שמצפונה, והפתיע את המלך החורי שנמלט ממנה. נפילת ושוכני הביאה לקריסת כל המערכת האימפריאלית שניהלה את הממלכה. כיבוש העיר מופיע בטקסטים המספרים על מעשי שופילוליומש הראשון, על המלכת מלך חורי בשם שַתיוַזַה (אנ'), בנו של תושרתה, על ממלכת חניגלבת שהוא הקים. העיר נכבשה שוב ונחרבה בשנת 1290 לפנה"ס לערך, על ידי המלך האשורי אדד-ניררי הראשון (1275-1307 לפנה"ס). ושוכני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Mitanni באתר ancient.eu Empire of Thebes, Or, Ages in Chaos Revisited, מאת Emmet John Sweeney, הוצאת Algora Publishing, ‏ 2006, עמ' 11 The Aramaeans: Their Ancient History, Culture, Religion, מאת Lipiński, Edward, הוצאת Peeters Publishers, ‏ 2000, עמ' 120 Desi Words Speak of the Past, עמ' 435 איתמר זינגר, החתים ותרבותם, בסדרה ספריית האנציקלופדיה המקראית (בעריכת שמואל אחיטוב), מוסד ביאליק, ירושלים, 2009, עמ' 59
רדוסלאב לאטאל

רדוסלאב לאטאל (בצ'כית: Radoslav Látal, נולד ב-6 בינואר 1970 בפרוסטיוב שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר בעיקר בסיגמה אולומוץ, בשאלקה 04, ובנבחרת צ'כיה, עמה הגיע למקום השני ביורו 1996. לאטאל הוא המאמן של פיאסט גליביצה מליגת העל הפולנית. לאטאל גדל במועדון הצ'כוסלובקי סיגמה אולומוץ, שם שיחק עשר שנים כנער, ועלה לבוגרים בשנת 1987. לאטאל שיחק בקבוצה הבוגרת של סיגמה אולומוץ עד לשנת 1994, למעט הפסקה של שנה אחת בדוקלה פראג בעונת 1989/90, אז זכה עם הקבוצה בגביע הצ'כוסלובקי, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על אינטר ברטיסלאבה. בקיץ 1994 עבר לאטאל לשאלקה 04, והחל בקריירה ענפה בבונדסליגה. לאטאל שיחק בשאלקה במשך שבע עונות רצופות, בכולן היה שחקן הרכב ראשון. לאטאל שיתף פעולה בקישור של שאלקה באותם ימים עם חברו לנבחרת צ'כיה יירי נמץ, ועם אינגו אנדרברוגה, מיכאל בוסקנס ואנדראס מילר הגרמנים, ובשנים מאוחרות יותר עם אולף תון ויורג בומה. בעונת 1996/97 זכה לאטאל עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול מול אינטר מילאנו, בו לטאטל נטל חלק מרכזי. בעונת 2000/01 זכה לאטאל עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2-0 בגמר על אוניון ברלין. לאטאל נכנס בגמר זה כמחליף במקומו של ג'רלד אסמואה בדקה ה-80. בתום עונה זו, עזב לאטאל את שאלקה, לאחר שצבר 187 הופעות ליגה, בהן הבקיע 14 שערים. בקיץ 2001 חזר לאטאל לקבוצת נעוריו, סיגמה אולומוץ מליגת העל הצ'כית, אך כעבור עונה אחת עבר לבאניק אוסטרבה, גם היא מהליגה הצ'כית. בבאניק אוסטרבה לאטאל שיחק שלוש עונות, בהן זכה באליפות צ'כיה בעונת 2003/04 ובהגביע הצ'כי בעונת הפרישה שלו, 2004/05. לאטאל החל לשחק בנבחרת צ'כוסלובקיה בשנת 1991. עם פירוק צ'כוסלובקיה עבר לאטאל לשחק בנבחרת צ'כיה, והגיע עמה למקום השני המפתיע ביורו 1996, בו הפסידה צ'כיה במשחק הגמר לנבחרת גרמניה בשער זהב של אוליבר בירהוף בהארכה. לאטאל הצטיין באליפות זו, ואף נכלל בנבחרת הטורניר בסיומו. לאחר מכן, לאטאל השתתף גם ביורו 2000, בו נכשלה הנבחרת הצ'כית ולא עברה את שלב הבתים. במשחק של צ'כיה מול נבחרת הולנד ביורו 2000, הורחק לאטאל בכרטיס אדום על ידי השופט פיירלואיג'י קולינה על אף שכבר הוחלף וישב מחוץ לדשא במשך 20 דקות, עקב מחאתו על כך שהוענקה בעיטת עונשין להולנד בדקה ה-89, אותה תרגם פרנק דה בור לניצחון הולנדי בתוצאה 1-0. הופעתו האחרונה של לאטאל במדים הלאומיים נערכה בשנת 2001. לאחר פרישתו, לאטאל אימן מספר קבוצות בצ'כיה ובסלובקיה, וזכה עם קושיצה בהגביע הסלובקי בעונת 2013/14. החל משנת 2015, לאטאל הוא מאמן קבוצת פיאסט גליביצה מליגת העל הפולנית. עם דוקלה פראג: הגביע הצ'כוסלובקי: 1989/90 עם שאלקה 04: גביע אופ"א: 1996/97 הגביע הגרמני: 2000/01 עם באניק אוסטרבה: אליפות ליגת העל הצ'כית בכדורגל: 2003/04 הגביע הצ'כי: 2004/05 תארים אישיים: נבחרת הטורניר של יורו 1996 נבחרת העונה של ליגת העל הצ'כית בכדורגל: 2003/04 עם קושיצה: הגביע הסלובקי: 2013/14 רדוסלאב לאטאל, באתר Transfermarkt רדוסלאב לאטאל, באתר WorldFootball.net רדוסלאב לאטאל, באתר National Football Teams רדוסלאב לאטאל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אליהו בנקרת הצור

אליהו בנקרת הצור הוא סיפור מקראי בו חווה אליהו התגלות אלוהית במערה שבהר חורב. לאחר שנרדם, שאל אותו ה': ”מַה לְּךָ פֹה אֵלִיָּהוּ” ואליהו פרט לו את חטאי ישראל: ” קַנֹּא קִנֵּאתִי לַה' אֱלֹהֵי צְבָאוֹת כִּי עָזְבוּ בְרִיתְךָ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, אֶת מִזְבְּחֹתֶיךָ הָרָסוּ, וְאֶת נְבִיאֶיךָ הָרְגוּ בֶחָרֶב; וָאִוָּתֵר אֲנִי לְבַדִּי, וַיְבַקְשׁוּ אֶת נַפְשִׁי לְקַחְתָּהּ”. ה' ענה לאליהו ברמז: ”צֵא וְעָמַדְתָּ בָהָר לִפְנֵי ה' וְהִנֵּה ה' עֹבֵר וְרוּחַ גְּדוֹלָה וְחָזָק מְפָרֵק הָרִים וּמְשַׁבֵּר סְלָעִים לִפְנֵי ה', לֹא בָרוּחַ ה'; וְאַחַר הָרוּחַ רַעַשׁ, לֹא בָרַעַשׁ ה'. וְאַחַר הָרַעַשׁ אֵשׁ, לֹא בָאֵשׁ ה'; וְאַחַר הָאֵשׁ קוֹל דְּמָמָה דַקָּה”. לאחר מכן, ה' חזר ושאל: ”מַה לְּךָ פֹה אֵלִיָּהוּ”, ואליהו חזר שנית, ללא כל שינוי, על חטאי ישראל. משום כך, אליהו נתבקש למנות שליחים שיענישו את עם ישראל: ”לֵךְ שׁוּב לְדַרְכְּךָ מִדְבַּרָה דַמָּשֶׂק, וּבָאתָ וּמָשַׁחְתָּ אֶת חֲזָאֵל לְמֶלֶךְ עַל אֲרָם. וְאֵת יֵהוּא בֶן נִמְשִׁי, תִּמְשַׁח לְמֶלֶךְ עַל יִשְׂרָאֵל; וְאֶת אֱלִישָׁע בֶּן שָׁפָט מֵאָבֵל מְחוֹלָה, תִּמְשַׁח לְנָבִיא תַּחְתֶּיךָ. וְהָיָה הַנִּמְלָט מֵחֶרֶב חֲזָאֵל יָמִית יֵהוּא, וְהַנִּמְלָט מֵחֶרֶב יֵהוּא יָמִית אֱלִישָׁע. וְהִשְׁאַרְתִּי בְיִשְׂרָאֵל שִׁבְעַת אֲלָפִים; כָּל הַבִּרְכַּיִם אֲשֶׁר לֹא כָרְעוּ לַבַּעַל, וְכָל הַפֶּה, אֲשֶׁר לֹא נָשַׁק לוֹ”. הסיפור נכלל בהפטרה לפרשת פינחס (כשהשבת שבה קוראים אותה חלה לפני י"ז בתמוז): מלכים א יח, מו - יט, כא. חז"ל במדרש הסבירו מדוע קדמו להתגלות ה' הרוח הרעש והאש. הקב"ה רמז לאליהו שכשם שבמעמד הר סיני קדמו רוח הסערה הרעש והאש (שהם מלאכים המזיקים לעם ישראל) לפני שאמר ה' את דברו, אך כשה' דבר, היו איתו רק מלאכים הרוצים בטובת עם ישראל, כך גם ה' לא ידבר יותר עם אליהו אם ימשיך לרצות ברעת עם ישראל. חז"ל במדרש הסבירו שה' המתין לאליהו שלוש שעות לאחר שיצא מהמערה ורק לאחר מכן שאל אותו שוב "מה לך פה אליהו". חז"ל במדרש למדו מהמילים "עזבו בריתך" ומהמילים "מלאך הברית" בספר מלאכי שבממלכת אפרים נאסרה ברית המילה, ובגלל הרצון של אליהו להשמדת ממלכת אפרים, הוא נענש להיות נוכח בכל ברית מילה בעם ישראל, ומכאן המנהג לערוך את ברית המילה על כסא אליהו. רבי יוחנן למד מהמילים "לך שוב לדרכך מדברה דמשק" שה' אמר לאליהו שיקטרג על תושבי דמשק במקום על עם ישראל. ספר מלכים א', פרק י"ט, פסוק ט' ספר מלכים א', פרק י"ט, פסוק י' ספר מלכים א', פרק י"ט, פסוקים י"א–י"ב ספר מלכים א', פרק י"ט, פסוק י"ג ספר מלכים א', פרק י"ט, פסוקים ט"ז–י"ח אליהו זוטא ח פרקי דרבי אליעזר כט ספר מלאכי, פרק ג', פסוק א' שיר השירים רבה א א ו
רוזה ליכטנשטיין

רוזה ליכטנשטיין (בגרמנית: Rose Liechtenstein;‏ 26 במרץ 1887 – 22 בדצמבר 1955) הייתה שחקנית תיאטרון יהודייה-גרמנייה-ישראלית, שנמנתה עם חמשת מייסדי "התיאטרון הקאמרי". בגרמניה, לפני עלייתה לארץ ישראל, שיחקה בתיאטרון ובסדרה של סרטים אילמים. רוזה ליכטנשטיין נולדה בלנדסברג על הוורטה שבקיסרות הגרמנית (כיום בפולין), בתו של רב וחזן. עקב התנגדות הוריה לרצונה ללמוד משחק, עזבה את הבית ולמדה משחק באקדמיה של התיאטרון הממלכתי בברלין. פתחה בקריירת משחק ב-1909 בעיר מיינינגן, כאשר התקבלה לתיאטרון המלכותי של העיר. בהמשך הופיעה גם בתיאטרונים בדיסלדורף, מנהיים, בפולקסבינה בברלין ואף בניו יורק. במלחמת העולם הראשונה הופיעה בצרפת ובבלגיה בפני חיילי הצבא הגרמני. משנת 1916 החלה לשחק בסרטים אילמים השתתפה בסרטיו של פריץ לאנג מטרופוליס ו-M. בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נאלצה ליכטנשטיין לשחק רק במסגרת ה"יידישער קולטורבונד". בעלה הגרמני-נוצרי, האדריכל ריכרד בורקהרדט, נפרד ממנה לאחר 20 שנות נישואין. בפברואר 1936 השתתפה בהצגה האחרונה בגרמניה, "החולה המדומה". בקיץ 1936 עלתה לארץ ישראל חסרת אמצעים וללא ידע בעברית. בארץ ישראל הופיעה באותה שנה בהצגה "סערה בכוס מים" שהעלה "התיאטרון העברי", שבו פעלו עולי גרמניה. כיוון שהתיאטרונים הדרמטיים "הבימה" ו"האהל" לא צירפו "יקים" לשורותיהם, נאלצה ליכטנשטיין להצטרף לתיאטרון הסאטירי "המטאטא" ושיחקה בו עד שנת 1945. ההצגה הראשונה ב"מטאטא" בה השתתפה הייתה "כולנו עמך". בשנת 1944 הצטרפה ליוסף מילוא, רעייתו ימימה, אברהם בן-יוסף ובתיה לנצט והם העלו תוכנית בת ארבעה מערכונים בשם "מאז ועד היום". בעקבות הצלחת התוכנית החליטו החמישה להקים תיאטרון עברי מודרני - התיאטרון הקאמרי. בקאמרי שיחקה ליכטנשטיין 25 תפקידים שונים בין השאר בהצגות "משרתם של שני אדונים", "חתונת הדמים", "ביבר הזכוכית", "נערת הפקר", "הקמצן", "פיגמליון", "כולם היו בני", "אנטיגונה", "הצל", "המפקח", "הילולת רפאים" ועוד. רוזה ליכטנשטיין לקתה בליבה במהלך ההצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" באוקטובר 1955, התעקשה לסיים את ההצגה ורק לאחריה אושפזה בבית החולים הדסה בתל אביב. שם נפטרה בדצמבר אותה שנה. ארונה הוצב בתיאטרון הקאמרי ברחוב נחמני, ממנו יצא מסע ההלוויה לקולנוע מוגרבי ולבית העם. ליכטנשטיין נטמנה בבית העלמין קריית שאול. היא לא הותירה אחריה משפחה. רוזה ליכטנשטיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוזה ליכטנשטיין, באתר AllMovie (באנגלית) רוזה ליכטנשטיין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב רוזה ליכטנשטיין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוזה ליכטנשטיין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב תום לוי, "היא הייתה גיבורה...", MB יקינתון, 272 (סיון תשע"ה, מאי–יוני 2015), עמ' 16–17 עפרה אליגון, כזאת היתה רוזה..., דבר, 27 בינואר 1956 ביוגרפיה קצרה (בגרמנית) מאגר ארכיוני תיאטרון DITA(הקישור אינו פעיל) - ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה רוזה ליכטנשטיין באתר GRAVEZ
ספנז

סְפֶנְז (בערבית: سفنز; נקרא לעיתים בעברית גם סופגנין ובקרב יהדות ג'רבה מכונה אף סְפינגָ'ה ליחיד וספינג' לרבים) הוא מאכל שמקורו בלוב. הספנז עשוי בצק שמרים ומטוגן בשמן עמוק. צורתו של הספנז שטוחה ומעוגלת. בגרסתו המתוקה, הנפוצה ביותר, נהוג לאכול אותו עם דבש, ריבה או סוכר. בגרסתו האחרת, מוסיפים ביצה באמצע הספנז, בוזקים מעט מלח ומכסים בעלה בצק קטן. האדם שמשלח ידו הכנת הספנז נקרא בערבית سنفاز (סַנְפאז). את הספנז נהוג לאכול בכמה מועדים: בקרב הלובים: בכל החגים ובעיד אל-פיטר בפרט. מנהג הוא לחלקו בקרב שכנים, חברים וקרובי משפחה בעת קבלת פני תינוק חדש. בקרב יהודי לוב: בסוף ליל ערב ראש השנה, לפנות שחר, נוהגים להציב ליד בתי הכנסת דוכנים לטיגון ספנז, לשבירת רעבונם של המתפללים שהתפללו במשך כל הלילה. בחג החנוכה, בו נוהגים לאכול מאכלים מטוגנים בשמן. ספינג' סופגנייה פריקסה תוניסאי מתכון להכנת ספנז (בעברית) כנראה בהשראת השם המשנאי סופגנין ספנז’ - סופגנין, מעין סופגנייה שטוחה
סופגנין

האם התכוונתם ל... ברכת הסופגנין – בהלכה, בצק רך, עד כדי שניתן לשפוך אותו מכלי לכלי סופגנייה – מאכל בצק מטוגן בשמן עמוק, המהווה את אחד המאכלים היהודיים המסורתיים והסמליים של חג החנוכה ספנז – מאכל שמקורו בלוב. הספנז עשוי בצק שמרים ומטוגן בשמן עמוק
ניקולה פאג'ט

ניקולה פאג'ט (באנגלית: Nicola Pagett;‏ 15 ביוני 1945 – 3 במרץ 2021) הייתה שחקנית אנגלייה, שהייתה ידועה בעיקר מתפקידה כאליזבת בלאמי בסדרת הדרמה משנות ה-70 "על אדונים ומשרתים". פאג'ט נולדה בשם ניקולה מרי סקוט בקהיר שבמצרים וברוב שנות ילדותה חיה מחוץ לבריטניה – בהונג קונג, בקפריסין וביפן. אביה שעבד עבור חברת נפט גדולה עבר עם משפחתו ממקום למקום. היא למדה בבית הספר הבינלאומי "Saint Maur" ביוקוהמה שביפן, שהוא בית הספר הבינלאומי הוותיק ביותר באסיה. ב-1962 החלה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ולמדה שם שנתיים. ב-1964 הופיעה פאג'ט בהפקות אחדות בתיאטרון רפרטוארי בוורת'ינג. הופעתה במחזה הטלוויזיוני "Girl in the Picture" משכה את תשומת לבו של סר רוברט הלפמן שליהק אותה להופיע במחזה "La Contessa" בסיור הופעות יחד עם ויוויאן לי. פאג'ט כיכבה בתפקיד פלורנס מייבריק בפרק בסדרה "Wicked Women" והשתתפה בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים" בתפקיד אליזבת בלאמי. ב-1977 שיחקה פאג'ט בתפקיד הראשי בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC לרומן "אנה קארנינה". היא שיחקה בסדרת הדרמה קומית של דייוויד נובס "A Bit of a Do". בקולנוע הופיעה פאג'ט בסרטים "The Viking Queen" (מ-1967), "Some Like It Sexy" (מ-1969), "יש נערה במרק שלי" (1970), "פרנקנשטיין: הסיפור האמיתי" (1973), "אן של אלף הימים" (1969), "Operation Daybreak" (מ-1975), "סיפורו של אוליבר" (1978) ובסרט "בגידות מאחורי הקלעים" (1995). היא הופיעה בתפקידים ראשיים במיני-סדרה האוסטרלית "The Timeless Land" משנת 1980 ובסיטקום " Ain't Misbehavin" בשנים 1994 ו-1995. ב-1995 כשהופיעה בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "What The Butler Saw" התנהגה באופן מוזר, ולבסוף אובחנה כסובלת מהפרעה דו-קוטבית. היא פיתחה אובססיה לאלסטר קמפבל, מי שהיה מזכירו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר. לאחר מכן תיעדה את חוויותיה בספר "Diamonds Behind My Eyes" שיצא לאור ב-1998. פאג'ט הייתה נשואה למחזאי גרהאם סוואנל (Graham Swannell). לבני הזוג נולדה בת אחת והם התגרשו ב-1998. נפטרה ב-3 במרץ 2021. ניקולה פאג'ט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולה פאג'ט, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקולה פאג'ט באתר Aveleyman Adams, Tim (1999-09-26). "Is the media's obsession with Alastair Campbell damaging the Government?". The Guardian. The Observer. Diamonds Behind My Eyes
הפלישה לבלגיה

האם התכוונתם ל... הפלישה הגרמנית לבלגיה – המערכה בבלגיה במלחמת העולם הראשונה הקרב על בלגיה – המערכה בבלגיה במלחמת העולם השנייה
וסילי

האם התכוונתם ל... וסילי הראשון, נסיך ולדימיר וסילי הראשון, נסיך מוסקבה וסילי השני, נסיך מוסקבה וסילי השלישי – הנסיך הגדול של מוסקבה וסילי הפוזל – מנסיכי מוסקבה וסילי הקדוש – קדוש פרבוסלאבי וסילי שויסקי – צאר רוסי אמורי וסילי – זמר צרפתי וסלי אישים ששמם הפרטי הוא וסילי
גביע המדינה בכדורגל 1979/1980

גביע המדינה בכדורגל 1979/1980 הייתה התחרות ה-42 מאז היווסדה וה-27 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו בספטמבר 1979 והסתיימו ב-4 ביוני 1980. הפועל כפר סבא ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע השני שלה. בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית. הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג. בפנדלים. לאחר הארכה התוצאה הייתה 2:2. בפנדלים. לאחר הארכה התוצאה הייתה 0:0. בפנדלים. לאחר הארכה התוצאה הייתה 1:1. הערה: הקבוצה שיחקה בליגת משנה.
מסיאל

מריה דה לוס אנחלס פליסה סָנְטָמָרִיָה אספינוסה, הידועה בשם הבמה מָסִיאֶל (בספרדית: María de los Ángeles Félisa Santamaría Espinosa – Massiel;‏ נולדה ב-2 באוגוסט 1947, מדריד, המדינה הספרדית) היא זמרת, שחקנית וידוענית ספרדייה אשר ייצגה את ספרד באירוויזיון בשנת 1968 וזכתה במקום הראשון. מסיאל נולדה במדריד ובגיל 19 החלה את הקריירה המוזיקלית שלה. ב-1968 נבחר ז'ואן מנואל סראט לייצג את ספרד באירוויזיון עם השיר "La, la, la" . סראט עמד על כוונתו לשיר את השיר בקטלאנית, ורשות השידור הספרדית (TVE) החליטה להחליפו במסיאל. השיר זכה בתחרות בהפרש של נקודה אחת משירו של קליף ריצ'רד "Congratulations", אשר ייצג את בריטניה. לאחר האירוויזיון המשיכה מסיאל בקריירה ענפה, ועד 1998 הקליטה כ-50 אלבומים וסינגלים. במקביל, הופיעה מסיאל בסדרות טלוויזיה. מסיאל נישאה שלוש פעמים, והיא אם לבן. מדיה וקבצים בנושא מסיאל בוויקישיתוף מסיאל, סרטונים בערוץ היוטיוב מסיאל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מסיאל, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מסיאל, באתר ספוטיפיי מסיאל, באתר Last.fm (באנגלית) מסיאל, באתר AllMusic (באנגלית) מסיאל, באתר MusicBrainz (באנגלית) מסיאל, באתר דיזר מסיאל, באתר Yandex.Music (ברוסית) מסיאל, באתר Discogs (באנגלית) מסיאל, באתר Genius מסיאל, באתר SecondHandSongs אירוויזיון 1968 באתר האירוויזיון הרשמי.
שושלת אוזריאן-לשקביץ

שושלת אוזריאן-לשקביץ היא שושלת חסידית, שהראשון בה היה רבי משולם פייבוש הלר, מחבר הספר "יושר דברי אמת". בנו השני של רבי משולם פייבוש היה רבי שמשון מאוזיראן (תקמ"ב -ת"ר). היה חתנו של רבי יוסף מזבריז' (-ט' בשבט תקס"ז) בנו של רבי אריה לייב מוואלטשיסק תלמידו של המגיד ממזריטש. רבי יוסף יוסקה מאולשקביץ (לשקביץ) חתנו של רבי מאיר מפרמישלאן. נפטר בכ' בטבת תרי"ח. חתניו היו רבי יצחק מייער האדמו"ר מאלעסק, רבי אהרן משה מקאליש ורבי יעקב יצחק מזברז'. בן נוסף של רבי שמשון היה רבי זאב וולף מאוזריאן. סירב לכהן באדמו"רות אך חסידים רבים נסעו אליו. היה נוסע לרבי דוד משה פרידמן מצ'ורטקוב כחסיד. בנו של רבי יוסף רבי אהרן לייב כיהן על מקומו מאולשקביץ. נפטר כ' באייר תרנ"ה. היה חתנו של רבי יצחק צבי מנחם מלטיטשוב. אחריו כיהן באולשקביץ בנו רבי יוסף יוסקה. כתב דברי תורה רבים. נפטר ז' בסיוון תרצ"ג. את מקומו מילא בנו רבי שמואל. נולד תרס"ב. חתנו של רבי חיים יוסף טייטלבוים. משנת תרצ"ג החל לכהן ביריטשוב. בשנת ת"ש היגר לארצות הברית. בנים נוספים של רבי אהרן לייב היו: הרב שמשון גוטסמן אב"ד בלשביץ. רבי נפתלי משולם פייביש מסניאטין. חתנו של רבי ישראל רחל'ס מזינקוב. כיהן כאדמו"ר מאולשקביץ בסינאטין. בנו היה רבי אברהם השיל מסטניסלב. נולד בשנת תרמ"ח. נישא לנכדת רבי שלום מסטרי. נרצח בדרוהוביץ' בשנת תש"ג. חתנו של רבי נפתלי היה הרב נתן דוד הולנדר אב"ד אמסאנא, חותנו של רבי יצחק אייזיק מזוטשקא. רבי מאיר גוטסמן אדמו"ר ביאס. נפטר ו' באלול תרע"ב. חתן רבי משולם פייבוש מאוז'ריאן נכדם של רבי יעקב יוסף מפולנאה ורבי ברוך ממז'יבוז'. בנו רבי אברהם יוסף יוסקה. נולד בשנת תרל"ז. חתן רבי פנחס מאוקנה. בשנת תרס"ב החל לכהן ברבנות בבריאלי ובשנת תרע"ו עבר לבוקרשט שם כיהן כאדמו"ר מיאסי. בשנת תרפ"ב היגר לארצות הברית. חיבר ספר "אמונה שלימה". חתנו היה הרב אברהם בנימין ביינוש אוירבך "האדמו"ר מירושלים" נכדו של רבי מאיר אוירבך מרבני ירושלים. חתנו רבי משולם פייבוש הלפרין, אבי שושלת ברז'אן. יצחק אלפסי, החסידות, תל אביב, הוצאת מעריב, 1977, עמ' 85 - 86. מידע על השושלת בפורום היידי "אידישע וועלט פארומס". ראו עליו באתר קברים ובאידישע וועלט פארומס. ראו עליו כאן.
מח'לוף

האם התכוונתם ל... אניסה מח'לוף – אשתו של נשיא סוריה חאפז אל-אסד ואמו של הנשיא בשאר אל-אסד חאפז מח'לוף – קולונל סורי ראמי מח'לוף – איש עסקים סורי טלאל מח'לוף – מפקד וקצין במשמר הרפובליקה הסורי מכלוף
שושלת ברז'אן

שושלת ברז'אן היא שושלת חסידית מצאצאי רבי משולם שרגא פייבוש הלפרין, רבה של ברז'אן ומחבר הספר "שפת אמת". רבי משולם פייבוש (תק"ע - י"ט באלול תרל"ה) היה בנו של רבי נפתלי הירץ, תלמידו של החוזה מלובלין ורבה של ברעזאן. היה חתנו (בזיווג שני) של רבי אשר ישעיה רובין מרופשיץ. לאחר פטירת אביו בשנת תר"ה מונה לרב על מקומו. הוא הנהיג עדת חסידים, ובשל זאת בני העיר סילקוהו מהרבנות, למרות פועלם של רבי חיים מצאנז ורבי מאיר מפרמישלאן להשאירו. מאשתו הראשונה נולדו לו בן- הרב חנניה יוסף, ובת- ברכה אשת רבי יעקב יעקבקא הלפרין מסוקולבקה מחבר הספרים ברכת יעקב ויעקב לחק. אחריו כיהן בנו רבי אברהם זרח אריה לייב (ר' לייבוש) הלפרין. מחבר ספר "אמת יהודה" ו"אמרי יהודה". חתן רבי יואל משאץ. חתנו היה רבי מרדכי בן רבי אליעזר השני מאוזיפולי. בניו היו: רבי משולם פייביש אב"ד זאבליא. נולד בשנת תרל"ה. חתנו של רבי פנחס חודרוב מזאבליא וממלא מקומו. לאחר פטירת המהרש"ם מילא את מקומו ברבנות ברז'אן. נרצח בשואה. רבי אהרן מברז'אן. חתן דודו רבי מאיר משאץ. חתנו היה רבי משה רוקח מקוזלוב (מגזע בעלז). רבי יואל. נולד תרמ"ז. חתנו של רבי אליהו מזאלין. כיהן כרב ואדמו"ר בזאלין, ברז'אן וריישא. בשנת תר"צ היגר לארצות הברית. רבי יחיאל מיכל. חתן רבי שלמה מסאסוב. רבי צבי הירש. נולד בשנת תר"נ. היה תלמידו של סבו מסאסוב וכיהן כאדמו"ר מסאסוב בלבוב ובארצות הברית. נפטר בשנת תשל"א. רבי מתתיהו חיים מברז'אן-דובשיץ. חתן הרב שמעון אלתר תאומים-פרנקל רב בפדגרוזה (חתנו של רבי דוד מקשאנוב). נפטר בפודגורזה. רבי אשר ישעיהו כיהן ברבנות בסקאלה ובדמבניק(אנ') הסמוכה לקרקוב. היגר לארצות הברית וכיהן ברבנות בניו יורק. רבי יואל מיאסלו. חתן רבי אלימלך מיאסלו. שלושת ילדיו נרצחו בשואה. לאחר המלחמה כיהן כרב מחנה ברגן בלזן והאזור, ומל למעלה מ-1500 ילדים והשיא למעלה מ-1700 זוגות, וכן עסק יחד עם הרב שלמה דוד כהנא באיחוד משפחות והיתר עגונות. בשנת תש"ח היגר לארצות הרבית וכיהן ברבנות בבראנזוויל. רבי דוד ממלא מקום אביו בדובשיץ. נולד בז' בסיוון תרנ"ז. היה חתנו של רבי שמואל אנגל התגורר לאחר נישואיו בשנת תר"צ ברדומישל, והוציא את ספרי חותנו. נפטר בג' בתמוז תש"ה במחנה עבודה דורנוב. בנו היה הרב אלחנן הלפרין מגולדרס גרין בלונדון. בנותיו היו שלאמצי אשת הרב משה יהודה קירשנבוים (בנו של הרב יוסף חיים ראב"ד טרנוב) ומרים אשת הרב נתן אהרן זלטנרייך (בנו של הרב אשר אנשיל יצחק אב"ד וואדאוויץ), שתיהן נרצחו בשואה עם כל משפחתן. בשנים האחרונות (משנת תשע"ח) הוקמה חצר חסידית בירושלים בשם "ברז'אן" על ידי רבי נפתלי צבי הלפרין, נכדו של רבי אלחנן הלפרין מצאצאי אדמו"רי ברז'אן, וחתן רבי מנחם נחום טברסקי האדמו"ר מטשערנוביל. יצחק אלפסי, החסידות, מהדורה ב מעודכנת, תל אביב: ספרית מעריב, 1977, עמ' 85–86. משה ויסברג, לקראת סוף השנה: רבי חדש בעולם החסידות, באתר בחדרי חרדים, 6 בספטמבר 2018