laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ימי פומפיי האחרונים

ימי פומפיי האחרונים (באנגלית: The Last Days of Pompeii) הוא רומן אנגלי פרי עטו של הסופר הבריטי אדוארד בולוור-ליטון. הספר נכתב בשנת 1834 על סמך חוויות ורשמים של הסופר באתר החפירות של העיר הרומית פומפיי, שכוסתה בערמות של אפר געשי בעת התפרצותו של הר הגעש וזוב בשנת 79 לספירה. ב-1748 נחשפו שרידי העיר לראשונה. בולוור-ליטון שהה באתר החפירות ובנאפולי הסמוכה תקופה של שנתיים, ובספרו הוא מתאר תיאור בדיוני של החיים בעיר בתקופה שלפני ההתפרצות. הספר זכה למספר עיבודים קולנועיים, הידוע שבהם בשנת 1959 בידי סרג'ו לאונה. אחד מהעיבודים לראינוע היה הסרט הראשון שהוקרן בראינוע הראשון של תל אביב, ראינוע עדן. הספר תורגם לעברית לראשונה בירושלים על ידי אליעזר בן-יהודה, תחת הכותרת "ימי פומפיה האחרונים", כסיפור בהמשכים בעיתונו "השקפה" בשנת תרס"ה (1904–1905) ואחר כך כספר בהוצאתו של מו"ל העיתון, שלמה ישראל שיריזלי (שי"ש). בהמשך הופיע בעוד שלושה תרגומים עבריים, מאת אברהם שלונסקי, יעל רון-לרר ושרון פרמינגר. א"ל בולוֶר, ימי פומפיה האחרונים, [תרגם אליעזר בן-יהודה] ירושלים: ש"י שיריזלי, אלף תתל"ו לגלותינו [תרס"ה]. (הופיע במקור בעיתון "השקפה" בשנת תרס"ה, 1904–1905) אדוארד בולבר, ימי פמפיאה האחרונים, תרגם א.[ברהם] שלונסקי, תל אביב: אמנות, [תר"ף לערך]. (הדפסות נוספות באותה הוצאה: ימי פומפיאה האחרונים, תרפ"ט; ימי פומפיי האחרונים, 1954) ימי פומפי האחרונים, נוסח עברי: יעל רון-לרר, תל אביב: עופרים, תשנ"ה 1994. ימי פומפיי האחרונים, מאנגלית: שרון פרמינגר, אור יהודה: זמורה-ביתן, 2007. מדיה וקבצים בנושא ימי פומפיי האחרונים בוויקישיתוף הספר בפרויקט גוטנברג ימי פומפיי האחרונים בארכיון האינטרנט (ספרים סרוקים) אלי אשד, ימי פומפיי האחרונים / אדוארד בולוור ליטון - הסופר המכשף, באתר אימגו, 21 במרץ 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תעודת גמר תיכון

תעודת גמר תיכון (בראשי תיבות: תג"ת) היא תעודה מטעם משרד החינוך בישראל, המעידה על סיום 12 שנות לימוד. בחינה בסוף התיכון במסגרת לימודים, פחותה מתעודת הבגרות לימודים במסגרת צה"ל לחיילים לקראת סוף שירות - "קורס תג"ת" לימודים במכללות השונות ובקורסים פרטיים לימודים במסגרת "האגף לחינוך מבוגרים" במשרד החינוך לימודים לאסירים במסגרת שירות בתי הסוהר כמות החומר עליה נבחנים היא 7 יחידות לימוד (לא בגרות) ועוד 3 יחידות בגרות, בדרך כלל לפי החלוקה הבאה: אנגלית – 1-3 יח"ל מתמטיקה – 1 יח"ל הבנת הנקרא – 1 יח"ל חיבור – 1 יח"ל לשון - 1 יח"ל אזרחות – 2 יח"ל מחשבים – 1 יח"ל גאוגרפיה – 3 יח' בגרות. תעודת בגרות האגף לחינוך מבוגרים - משרד החינוך אור קשתי, "ההזדמנות השנייה" עלולה להיסגר, באתר הארץ, 2 בינואר 2008 השלמת השכלה והקניית שפה, באתר חיל החינוך והנוער עודד בר-מאיר, לראשונה בבאר שבע - חיילים משלימים 12 שנ"ל, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 25 בפברואר 2009
רחוב קאו-סאן

רחוב קַאו-סָאן או רחוב קאוסאן (בתאית: ถนนข้าวสาร) הוא רחוב קצר במרכז בנגקוק, תאילנד הממוקם ברובע בַּאנְגְלַאמְפּוּ, במחוז פְּרַא-נַאקוֹן (Phra-Nakhon), כקילומטר מארמון המלך ומווַ'אט פְּרַא-קֶאו וקרוב לנהר צ'או-פראיה. משמעות הביטוי "קַאו-סַאן" היא "אורז עדין" בשפה התאית, הדבר מרמז על היות הרחוב שוק אורז מרכזי בבנגקוק בימים עברו. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, רחוב קאו-סאן התפתח לרובע תרמילאים. הוא מציע לינה זולה, המשתרעת מאכסניות בסיסיות, עד לבתי מלון סבירים. זהו גם בסיס נוח לטיולים, מאחר שמקאו-סאן יוצאת תחבורה לכל יעדי התיירות העיקריים בתאילנד, החל מצ'יאנג מאי בצפון ועד לקופנגן בדרומה. ברחוב נמצאות סוכנויות תיירות רבות המציעות דילים זולים ויכולות לארגן ויזות ותחבורה לארצות הסמוכות. החנויות בקאו-סאן מוכרות מוצרים בעבודות יד, ציורים, בגדים, תקליטורים פיראטיים, DVD, וספרים יד שנייה ובנוסף לכך אביזרי תרמילאים רבים. בשנים האחרונות נהפך הרחוב לפופולרי בקרב מתיישבים מקומיים, במיוחד אמנים וסטודנטים לאמנות. ממוקמים בו הרבה פאבים וברים, המשמשים מקומות מפגש של מטיילים, מסעדות רבות, וכמה מועדוני לילה. ברחוב המקביל לקאו-סאן מצוי בית חב"ד המהווה מרכז למטיילים הישראלים והיהודים. הוא בן חמש קומות ובו מסעדה כשרה, חנות, בית כנסת, ספריה ואולם אירועים. באזור ממערב לרחוב יושבת קהילה מוסלמית ותיקה ומספר מסגדים. יש גם מקדש בודהיסטי בסוף הרחוב. רחוב קאוסאן רחוב קאוסאן בשעות היום רחוב קאוסאן בלילה הכניסה לבית חב"ד ברובע הקאוסאן רחוב קאוסאן בויקיטראוול מדריך טיולים ומפות לקאוסאן אתר ותיק על הרחוב מדריך השרדות לקוואסן איתן לשם, האם הקוואסן ישנה את פניו? תאילנד מתכננת את "המכה של התיירים", באתר הארץ, 1 באוגוסט 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חואן סבסטיאן אלקנו

חואן סבסטיאן אלקנו (בספרדית - Juan Sebastián Elcano; ‏1486 בקירוב - 4 באוגוסט 1526) היה מגלה ארצות ספרדי, שהשתייך לצוותו של פרדיננד מגלן. אלקנו, יחד עם 17 אנשי צוותו ששבו לספרד מהמסע, הם הראשונים שהשלימו ברציפות את הקפת כדור הארץ. מגלן עצמו נהרג במהלך המסע, ולא השלים את ההקפה. חואן סבסטיאן אלקנו נולד בשנת 1486 בקירוב בגטריה (בספרדית: Guetaria; בבסקית: Getaria) שבכתר קסטיליה (היום בחבל הבסקים שבצפון ספרד). הוא התיישב בסביליה והפך לרב-חובל של אניית סוחר. אלקנו הצטרף למסעו של פרדיננד מגלן שיצא ב-1519 מספרד בראשות חמש ספינות וכ-270 אנשי צוות במטרה למצוא נתיב ימי מערבה אל איי התבלין שבדרום מזרח אסיה. לאחר שהגיעו לחופי דרום אמריקה, ניסה מגלן במשך תקופה ארוכה למצוא מצר ימי שיאפשר לו להמשיך מערבה. מאחר שהחורף החל להתקרב, החליט מגלן לעצור למשך החורף בפוארטו סן חוליו שלחופי פטגוניה. ב-1 באפריל 1520 פרץ מרד בצוותו של מגלן, כשהמורדים וביניהם אלקנו משתלטים על שלוש מהספינות. מגלן השתלט על המורדים, ושפט את מנהיג המורדים למוות, ושניים נוספים הושארו על החוף לגורלם. אלקנו, יחד עם שאר המורדים, נענש ונכבל בשלשלאות, והועבד בעבודות תחזוקה מפרכות, אך המשיך כחלק מצוות המסע. מגלן הוביל את המסע לגילוייו הגדולים, הגילוי של מצר מגלן אל האוקיינוס השקט, וחצייתו לעבר דרום מזרח אסיה. מסעו של מגלן נקטע ב-27 באפריל 1521, לאחר שמגלן נהרג בקרב עם ילידים באי מקטאן (היום בפיליפינים). הצי המדולל של מגלן המשיך בדרכו בין האיים בדרום-מזרח אסיה. לאחר 2 במאי 1521 נשארו רק שתי ספינות מתוך החמש שיצאו לדרך. ב-15 בספטמבר 1521 בוצע שינוי בפיקוד על הספינות שנותרו, ואלקנו מונה להיות הקפטן של הוויקטוריה, אחת משתי הספינות הנותרות, וב-21 בדצמבר הספינות התפצלו לדרכן, כשאלקנו מוביל את הוויקטוריה במסע מערבה, בחזרה לספרד. תרומתו הגדולה של אלקנו למסע הייתה בשלב הזה של המסע. אלקנו ניווט את הספינה מסביב לאפריקה, תוך שהוא נמנע מלהגיע לנקודות יישוב בדרך כדי לא להיתפס על ידי הפורטוגזים ששלטו בנתיב השיט הזה, ולמרות המחסור במזון שהוביל למותם של 12 מלחים בדרך. ב-6 במאי 1522 עברו את כף התקווה הטובה. ב-9 ביולי, לפי חשבונם, החליטו להסתכן ולעגון באיי כף ורדה הפורטוגזית כדי להצטייד במזון. מה רבה הייתה הפתעתם כשגילו שהתאריך הוא 10 ביולי, הפרש שנבע מהקפת כדור הארץ והראה לראשונה את הצורך בקו התאריך. המלחים שירדו לחוף הצליחו להצטייד במזון ולהעלותו לספינה, אך בפעם הרביעית, כשירדו 13 מלחים לחוף, הם נעצרו בידי הפורטוגזים. אלקנו הצליח לברוח עם הוויקטוריה ואנשי הצוות הנותרים בטרם יתפסו בידי הפורטוגזים. ב-6 בספטמבר 1522 הגיעה הוויקטוריה לספרד כשעל סיפונה אלקנו וכן 17 מאנשי הצוות שיצאו לדרך כשלוש שנים לפני כן, ובכך היו הראשונים להשלים מסע מסביב לעולם. בין אנשי הצוות שהשלימו את המסע מסביב לעולם היה גם אנטוניו פיגאפטה, שכתביו הם אחד המקורות החשובים על המסע של מגלן ואלקנו. ב-1525 הצטרף אלקנו כקפטן במשלחת לואאיסה שמטרתה הייתה להגיע לאיי התבלין ולהתיישב שם. המשלחת עברה תלאות מרובות, ורבים מתו בדרך, ביניהם אלקנו שמת במהלך חציית האוקיינוס השקט ב-4 באוגוסט 1526 מתת-תזונה. מדיה וקבצים בנושא חואן סבסטיאן אלקנו בוויקישיתוף rutaelcano.com, אתר המוקדש להקפה הראשונה של כדור הארץ (באנגלית ובספרדית). רפאל מינדר, ניו יורק טיימס, "מגלן היה הראשון להקיף את העולם? לא לפי ספרד", "הארץ", 22 בספטמבר 2019. biography/Sebastian-del-Cano חואן סבסטיאן אלקנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנגינה

אַנְגִּינָה היא מילה לטינית שפרושה חנק (מיוונית ankhon ἄγχω) ומשמשת ברפואה כחלק משמם של מצבי תחלואה. האם התכוונתם ל... אנגינה (דלקת בשקדים) – דלקת של הגרון היכולה לכלול גם דלקת של השקדים (טונסיליטיס Tonsillitis), וסקרלטינה (שנית). אנגינה פקטוריס – תעוקת לב - תסמין לבבי המאפיין מחלת עורקים כלילית ומתבטא בכאבים בחזה הנובעים ממחסור באספקת חמצן לשריר הלב, לרוב בעקבות ירידה בזרימת הדם בעורק הכלילי. אנגינה לא יציבה – תעוקת לב לא יציבה - סוג של תעוקת לב המאופיינת על ידי קריטריונים מסוימים המבטאים החמרה קלינית. אנגינה בטנית – כאבי בטן המופיעים אחרי ארוחה עקב אספקת דם ירודה למעיים. אנגינה ע"ש לודוויג – זיהום דנטלי חיידקי שיכול להיגרם אחר טיפול שיניים. אנגינה על שם פרינצמטאל – תופעה שבה התכווצות של העורקים הכליליים גורמת לתסמינים של תעוקת לב. Angina – השיר השמיני באלבום Beyond The Veil של להקת המטאל גותי טריסטניה.
Let's Dance

Let's Dance הוא אלבום אולפן בסגנון הדאנס, של המוזיקאי דייוויד בואי משנת 1983. אלבום זה הביא את בואי להצלחה המסחרית הגדולה ביותר שלו, לראשונה מאז החל את הקריירה, המוזיקה של בואי יצאה את גבולות בריטניה וארצות הברית, והגיעה לאוזני האנשים ברחבי העולם כולו. השירים "Let's Dance", "Modern Love" ו "China Girl" היו ללהיטים הגדולים של התקופה, קליפים שצולמו לשירי האלבום זכו להצלחה גדולה, ומשודרים עד היום בערוצי המוזיקה. שיר הנושא הגיע למקום הראשון במצעדים של מדינות רבות בהן ארצות הברית, אנגליה, ונורווגיה, והאלבום כולו הגיע לראשי מצעדי המכירות במדינות סביב העולם. בישראל זכה דייוויד בואי בתואר זמר השנה של רשת גימל, והשיר "Modern Love" נבחר לשיר השנה. (למקום השני הגיע השיר Billie Jean של מייקל ג'קסון). סיבוב ההופעות שליווה את הוצאת האלבום, Serious Moonlight, היה למצליח וריווחי במיוחד, הופעה אחת מתוכו אשר נערכה ב-12 ביולי 1983 בוונקובר, קנדה, צולמה והופצה תחת שם סיבוב ההופעות. להיטי האלבום זכו לגרסאות כיסוי רבות שהושמעו בעיקר במועדונים ובדיסקוטקים, בישראל זכורה במיוחד הגרסה בסגנון הפולק לשיר Modern Love, שהוקלטה על ידי גבע אלון בשנת 2007, וזוכה להשמעות רבות ברדיו. כל השירים נכתבו על ידי דייוויד בואי, למעט ההערות. Modern Love – 4:46 China Girl (Bowie, Iggy Pop) – 5:32 Let's Dance – 7:38 Without You – 3:08 Ricochet – 5:14 Criminal World (Peter Godwin, Duncan Browne, Sean Lyons) – 4:25 Cat People (Putting Out Fire) (Bowie, Giorgio Moroder) – 5:09 Shake It – 3:49 דייוויד בואי – שירה, סקסופון, גיטרה, קלידים קרמיין רוחאס – גיטרה בס עומר חכים, טוני תומפסון – תופים נייל רוג'רס – גיטרה סטיבי ריי וון – גיטרה רוב סבינו – קלידים מק גולהון – חצוצרה רוברט אהרון, סטן האריסון – סקסופון טנור, חליל סטיב אלסון – סקסופון בריטון, חליל סמי פיגרואה – כלי הקשה פרנק סימס, גאוג' סימס, דייוויד ספינר – קולות רקע ברנרד אדוארדס – גיטרה בס – Without You דייוויד בואי – מפיק נייל רוג 'רס – מפיק בוב כלירמונטיין, נייל רוג 'רס, דייוויד בואי – ערבול צליל בוב לודוויג – מאסטרינג מידע על האלבום Let's Dance באתר MusicBrainz מידע על האלבום Let's Dance באתר AllMusic האלבום Let's Dance באתר Discogs האלבום Let's Dance באתר ספוטיפיי
אבי לויתן

אבי לויתן (נולד ב-1971 בישראל) הוא סופר, משורר ומסאי ישראלי. אבי לויתן גדל בגבעתיים ובקריית אתא. הוא למד במדרשת בן-גוריון ולאחר מכן למד תורה בירושלים. לאחר השרות הצבאי עבר להתגורר בירושלים. הוא למד לשון עברית, בלשנות וקוגניציה באוניברסיטה העברית ועסק בהדרכה והוראת דרך. בשנת 2007 יצא ספר השירים הראשון שלו, "הדרך אל עשו". בשנת 2008 יצא ספרו השני, "הבית ברחוב אלנבי". בסוף 2008 יצא ספרו השלישי "חיים נצחיים" (מסה פילוסופית) וב-2009 יצא ספרו הרביעי, "היום, ונורא". תערוכה שנערכה ב"צוותא" בתל אביב בסוף 2009 הציגה ציורים, מאלה שליוו את הספר "היום, ונורא". בשנת 2013 הוציא את הספרים "ירושלים של מעלה" ו"חזיונות". בשנת 2016 פורסמה הנובלה הקצרה מפרי-עטו - "עכשיו גאולה". כרך "כל כתביו", תחת השם "אהיה שלחני אליכם", ראה אור ב-2019. במסגרת תרגומיו הוציא את ספר הקדמת הזהר, מתוך ספר הזהר - בתרגומו מארמית. לויתן ערך גם והוציא קובץ מסיפורי אבי-סבו, יהודה לייב לויטין - שהיה מחנך ופדגוג ידוע במזרח אירופה. "היבטים טריטוריאליים בהסדרי הקבע" 2020, הוא ספר שיצא במסגרת כתיבתו הפוליטית. ב"אסתטיקה של אינסוף" 2022, חיבר את המשנה הפוליטית יחד עם תורת ההנכחה, במסגרת מה שכינה "מסע לדרום בעקבות מושגי ההנכחה, המשמעות, הבית, השפה ושאלת ארץ ישראל "השלימה". ב"ישראל והאינסופי" 2023 סיכם את משנתו בדבר "היררכיית ההתגלות" - מקומו של אדם הוא שיאה של פרשנותו המתגברת - מיקומו יהיה לפיכך מיפתח, פנימה והחוצה, של כל הרלוונטי לגביו. בכתיבתו משמשים מושגים כמו "הנכחה" או "היררכיית ההתגלות". ההשפעה עליו כפולה, הפנומנולוגיה המערבית מחד והמיסטיקה היהודית מאידך. לאור שני אלה הוא בוחן את המפעל הציוני - האדם הלאומי בן-זמננו נדרש למערכת של בירורים מתוך המערכת המדינית והחברתית בה הוא חי. מהלך החיים במסגרת ההוויה הישראלית לפיכך הוא מהלך של "קביעת עצמי" בתוך כר נפתח לאופציונליות אינסופית של פעולה, כלומר קריאה למתן דין וחשבון מלא אודות החופש שהוא זכה בו. דין וחשבון זה, וניסוחו, הוא המוטיב המרכזי של כתיבתו. אימו היא מורה ליוגה. אביו הוא הסוציולוג והסופר ד"ר ארנון לויתן, בעל הספר "חתירה אל העצמי" על שיטתו של קארל רוג'רס, אחיו עוסקים בהגנת הסביבה, באומנות ובפיזיותרפיה. לויתן עצמו רווק. מדיה וקבצים בנושא אבי לויתן בוויקישיתוף אבי לויתן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רשימת הפרסומים של אבי לויתן, בקטלוג הספרייה הלאומית אבי לויתן בהשקת הספר "מחוץ לתחום", באתר YouTube אבי לויתן, דף שער בספרייה הלאומית אבי לויתן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
ז'אק קוסטו

ז'אק-איב קוסטו (בצרפתית: Jacques-Yves Cousteau;‏ 11 ביוני 1910 – 25 ביוני 1997) היה אקולוג וחוקר ים. נחשב לאבי הצלילה המודרנית והצילום התת-מימי. הוא היה חבר באקדמיה הצרפתית, אליה התקבל ב-1989. קוסטו נולד בסן-אנדרה דה-קובזק שבצרפת לדניאל ואליזבת קוסטו, נפטר בפריז. היה ידוע גם כקפטן קוסטו. המצאתו העיקרית היא מערכת נשימה פתוחה (Aqua-Lung). בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 ערך קוסטו ניסויים בצלילה במים רדודים בעזרת מסכות ושנורקל. הוא וחבריו פיתחו את מכל הצלילה הראשון שאפשר לצולל לצלול לעומק מבלי שנאלץ להיות מחובר בצינור אל ספינה שמעל ואפשר לצולל חופש רב יותר. קוסטו הפיק גם סדרות טלוויזיה בנות כמה עשרות פרקים על העולם התת-ימי. ב-1976 חפר בספינה הטרופה מאנטיקיתרה שהתגלתה לראשונה ב-1900. הוא העלה באמצעות צוללת בתיסקף ממצאים מהספינה. ב-1985 העניק לו נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן את מדליית החירות הנשיאותית, שהיה (ועודנו) עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר של ארצות הברית. קוסטו זכה בעיטורים נוספים בצרפת, ביניהם אות לגיון הכבוד. עולם הדממה, עם פרדריק דימא, תרגם מצרפתית: שמואל גילאי, בהוצאת הדר. מדיה וקבצים בנושא ז'אק קוסטו בוויקישיתוף ז'אק קוסטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'אק קוסטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זק איב קוסטו, דף שער בספרייה הלאומית ז'אק קוסטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אק קוסטו, באתר AllMovie (באנגלית) ז'אק קוסטו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'אק קוסטו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אק קוסטו, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רבי יעקב

האם התכוונתם ל... רבי יעקב (תנא) – חברו של רבי מאיר רבי יעקב (אמורא) – תלמידם של רבי יוחנן ורבי יהושע בן לוי, וחבירו של רבי ירמיה בר תחליפא רבי יעקב בעל הטורים – פוסק הלכה שפעל במאה הארבע עשרה הרפתקאותיו של רבי יעקב – סרט בכיכובו של לואי דה פינס
ירמק

ירמק טימופייביץ' - (1532 (1542?) - 6 באוגוסט 1585; ברוסית: Ермак Тимофеевич) היה הטמאן קוזאקי ומצביא שהחל בכיבוש סיביר לטובת רוסיה הצארית. על מקום ושנת הלידה שלו לא ידוע הרבה. לפי חלק מהעדויות הוא נולד באזור נהר קאמה ולכן התמצא טוב באזור. לפי עדויות אחרות, הוא נולד באזור נהר דון בדרום. לאחרונה התפתחה גרסה חדשה, לפיה הוא נולד באזור ארכנגלסק. שמו מהווה ככל הנראה קיצור של שם רוסי נפוץ "ירמולאי". במשך שנים הוא היה מפקד של יחידה צבאית קוזאקית באזור הוולגה שתפקידה היה להגן על התושבים המקומיים מפשיטות של חאנות קרים. בשנת 1579 הוא נשכר על ידי משפחת סטרוגנוב להגנת נקודות מסחר שלהם על נהר קאמה מפני פשיטות של חאנות סיביר. היחידה כללה 500 לוחמים ופעלה במשך שנתיים. בהתאם לפקודת איוואן הרביעי, הוא וחבריו החלו בפלישה לשטחי חאנות סיביר בספטמבר 1581. הכוח כלל כ-540 קוזאקים וכ-300 אנשים נוספים של משפחת סטרוגנוב. לאחר מספר קרבות חאן קוצ'ום נמלט, וירמק כבש את בירתו. בשנת 1583 שלח ירמק את סגנו לאיוואן הרביעי עם תיאור הצלחות הפשיטה. הצאר שלח לו תגבורת של 300 לוחמים. לאור ההתנגדות הקשה והאבדות הכבדות התגבורת לא הייתה יכולה לשנות באופן מהותי את מהלך המערכה. ב-6 באוגוסט 1585 ירמק עם חלק מאנשיו נפלו למארב וכולם נהרגו. לאור האבדות הקשות, עזבו הרוסים את סיביר, אך לאחר מספר שנים חזרו והשלימו את כיבוש חאנות סיביר. אף על פי שירמק נהרג במהלך המערכה ובסופו של דבר כל הכוחות עזבו את סיביר, הוא גרם להתפרקותה של חאנות סיביר ונחשב ל"כובש סיביר". על פי חלק מהיסטוריונים, הוא היה מנהיג דגול ומצביא מוצלח; עם זאת, אין עדויות של הכרוניקות שתומכות בדעה זו. על שמו נקראו עיירות, נהר ושוברת קרח, ובמספר ערים ברוסיה הוקמו פסלים לזכרו. קורות חיים (ברוסית) ירמק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קולנוע לב רמת השרון

קולנוע לב רמת השרון (שמות קודמים: קולנוע בית הפועלים, קולנוע גיל, קולנוע כוכב) הוא בית קולנוע בן כ-200 מקומות ברחוב סוקולוב ברמת השרון, הפועל מאז 1948. בית הקולנוע הוקם על שטח של 1,400 מ"ר בבעלות קק"ל, בראש גבעה בפינת הרחובות סוקולוב וברנשטיין-כהן של ימינו. בנייתו החלה ב-1945, והוא נחנך ב-1 במאי 1948, במבנה שכלל באותה העת, ובמשך שנים רבות בהמשך, גם את מועצת הפועלים של רמת השרון. המבנה היה המבנה הראשון במושבה שהוקם מלכתחילה כדי לשמש למטרות תרבות. תחילה נקרא קולנוע "בית הפועלים" ולאחר מכן קולנוע "גיל", וב-1980 שונה שמו ל"כוכב". מאפריל 2022 בית הקולנוע משתייך לרשת בתי הקולנוע "לב", ושמו שונה ל"לב רמת השרון". בית הקולנוע נכנס להיסטוריה של התרבות הישראלית כאשר בשנת 1951 נערכה בו ההופעה הראשונה של התכנית הראשונה של להקת הנח"ל. מאז שבית הקולנוע "אורית" בשכונת מורשה נסגר, ועד להקמת סינמה סיטי גלילות, היה קולנוע "כוכב" בית הקולנוע היחיד בתחום שיפוטה של רמת השרון, וגם כיום הוא בית הקולנוע היחיד באזור המגורים של העיר. במהלך השנים צבר הקולנוע מוניטין בשל האווירה החברותית והחמה ששררה בו. רוב הקרנות הסרטים בקולנוע הן של סרטים ישראלים וסרטי איכות לא "הוליוודיים". מאז 1996 ועד סוף 2010 נערכו בבית הקולנוע אחת לחודש הקרנות של סרט הפולחן "מופע הקולנוע של רוקי", שכללו השתתפות פעילה של הקהל שאורגנה על ידי מועדון המעריצים של הסרט. בשנת 2007 ביקשו בעלי המתחם להרוס את המבנה ולהקים במקומו בניין מגורים בן 16 קומות, אך תוכניתם נדחתה בידי הוועדה המקומית והוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה. בעקבות הדחייה, החליטו הבעלים בשנת 2009 למכור את הבניין. בסוף 2011 החל שיפוץ נרחב של הבניין וסביבתו, ומ-2012 פועל במתחם הקולנוע סניף של רשת קפה לנדוור. בעשור השני של המאה העשרים ואחת הפך קולנוע כוכב לבית הקולנוע היחיד הפעיל בעל אולם אחד בלבד בכל אזור גוש דן והשרון. אתר האינטרנט הרשמי של קולנוע לב רמת השרון אתר הקולנוע אירית גרינברג-שאול ויריב לוין, המאבק על בית הקולנוע מדליק את רמת השרון, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 12 בנובמבר 2009 רועי אבן, ‏לא ייסגר: קולנוע כוכב ברמת השרון הופך ל"לב כוכב", באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2022 יעל געתון, אחרי 15 שנה: קולנוע כוכב מפסיק להציג את "מופע הקולנוע של רוקי", באתר הארץ, 9 בדצמבר 2010
אטלס 5

אטלס 5 (באנגלית: Atlas V) הוא משגר דו שלבי מסדרת טילי האטלס, אשר יוצר על ידי לוקהיד מרטין ומופעל על ידי United Launch Alliance. גובהו של הטיל הוא 58.3 מטר וקוטרו 3.81 מטר, יכולת הנשיאה שלו דומה למשגרים אריאן 5 ופאלקון 9 והוא מסוגל לשאת מטען במשקל של עד 20,250 ק"ג למסלול לווייני נמוך ועד 8,900 ק"ג למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי (GTO). האטלס 5 שוגר לראשונה ב־21 באוגוסט 2002. עד דצמבר 2020 בוצעו 85 שיגורים. כולם מוצלחים, למעט אחד שבו הייתה תקלה - אולם גם זו לא הייתה קטסטרופלית (כלומר לא גרמה לאובדן המטען). בשיגור ב־15 ביוני 2007 ארעה תקלה בשלב השני (הקנטאור) שגרמה לכיבוי המשגר בטרם עת וכך המטען, צמד לווייני ריגול, הגיע למסלול נמוך מהמתוכנן. למרות התקלה, משרד הסיור הלאומי של ארצות הברית הכיר במשימה כהצלחה. בין מטעניו המפורסמים של אטלס 5 ישנן מספר רב של גשושיות לחקר מערכת השמש. ביניהן המקפת לסקר הירח אשר מיפתה את פני השטח הירחי, ג'ונו שחקרה את כוכב הלכת צדק וניו הוריזונס שחקרה את פלוטו וירחיו. בין היתר נשלחו מספר מטענים אל כוכב הלכת מאדים וביניהם ניתן למנות את הרובר קיוריוסיטי ששוגר בנובמבר 2011, המקפת MAVEN ששוגרה בנובמבר 2013, הנחתת InSight ששוגרה במאי 2018 והרובר פרסווירנס ששוגר ביולי 2020. מלבד גשושיות מחקר, האטלס 5 משגר חלליות אספקה ומטען אל תחנת החלל הבינלאומית והחל משנת 2024 הוא משגר אל תחנת החלל הבינלאומית את החללית המאוישת סטארליינר ומסייע בהחלפת צוותי התחנה. לאחר קבלת החלטה על הפסקת שימוש במשגר זה החל פיתוח משגר חדש מדגם וולקן קנטאור. הוא שוגר לראשונה בשנת 2024. בינואר 2021 הוכרז שמשגר יבצע עוד 29 שיגורים, מהם נכון ליוני 2024 בוצעו 13. האטלס 5 הוא משגר דו-דלבי. השלב הראשון מתנשא לגובה של 32.46 מטרים וקוטרו 3.81 מטרים ובעודו מתודלק הוא שוקל 305,100 ק"ג. בבסיס השלב מנוע RD-180 יחיד אשר מונע מדלקים מסוג RP-1 וחמצן נוזלי ומספק כוח דחף של 3,827 קילו־ניוטון. השלב השני של האטלס 5 נקרא קנטאור ותפקידו להכניס את המטען למסלול. גובהו 12.68 מטרים, קוטרו 3.05 מטרים ומשקלו הכולל הוא 23,146 ק"ג. הוא מונע על ידי מנוע RL10 העושה שימוש בדלקים מחמצן נוזלי ומימן נוזלי ומספק כוח דחף של 99.2 קילו־ניוטון. בגרסאות הכבדות של המשגר נעשה שימוש במאיצי צד מסוג AJ-60A המספקים כוח דחף נוסף של 1,688.4 קילו־ניוטון. נכון ל-2016 מחיר השיגור של אטלס 5 נע בין 109 מיליון דולר לדגם הזול ביותר ועד למעלה מ-150 מיליון לדגם הכבד והיקר ביותר. מדיה וקבצים בנושא אטלס 5 בוויקישיתוף עמוד Atlas V באתר ULA NASA Awards Launch Services Contract for MAVEN Mission ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית

הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית (בבלארוסית: Беларуская Савецкая Сацыялістычная Рэспубліка, ברוסית: Белору́сская Сове́тская Социалисти́ческая Респу́блика) הייתה אחת מרפובליקות ברית המועצות. יחד עם אוקראינה הסובייטית היה לבלארוס הסובייטית ייצוג משלה באו"ם. הרפובליקה הוקמה עם סוף מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה נשאר אזור בלארוס בשליטה רוסית והוקמה הרפובליקה הסובייטית בתחילת 1919. בפברואר אורגנה מחדש כהרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של ליטא ובלארוס והפסיקה להתקיים לקראת קיץ 1919. הוקמה מחדש לאחר סיום המלחמה הפולנית-סובייטית. הרפובליקה הייתה חלק מברית המועצות במשך תקופה של 70 שנה (למעט כיבוש גרמני בשנים 1941 עד 1944), עד התפרקות ברית המועצות בשנת 1991. חלקה המערבי של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, ובו מחוזות בריסק, הרודנה ווילנה (שהייתה ועודנה עיר במחלוקת), סופחו לפולין בשנת 1919. בשנת 1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, פלשו הסובייטים למזרח פולין וסיפחה את חבל הארץ ההיסטורי של מערב בלארוס. השטח חולק בין הרפובליקה הבלארוסית והרפובליקה האוקראינית, והעיר וילנה נמסרה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא, שסופחה לברית המועצות אף היא. כתוצאה ממהלך זה שטח הרפובליקה גדל מ-109 קמ"ר ל-223 קמ"ר ואוכלוסייתה גדלה בהתאם. הסובייטים ביצעו קולקטיביזציה מיידית בשטחים החדשים, והחלו ברדיפות מידיות נגד פולנים, שחלק גדול מהם הוגלה לסיביר ולמרכז אסיה. בלארוס הייתה אחד האזורים הסובייטיים שנפגעו באופן הקשה ביותר מהכיבוש הנאצי. כרבע מתושביה, יהודים ולא-יהודים, נספו. בסיום המלחמה הייתה הארץ עיי חורבות, ונזקקה לשיקום ממושך על ידי השלטונות. יו"ר מועצת הרפובליקה העממית הבלארוסית: איוואן סייראדה (9 במרץ-מאי 1918) פאבל אליאקסיוק (מאי-יוני 1918) יאזפ ליוסיק (יוני-10 בדצמבר 1918) יו"ר ממשלת הפועלים והחקלאים המהפכנית הזמנית של בלארוס הסוציאליסטית: זימיצייר ז'ילונוביץ' (1 בינואר-4 בפברואר 1919) יו"ר ועדת ההוצאה לפועל המרכזית: אלכסנדר מיאסניקוב (4‏-27 בפברואר 1919) יאן סייראדה (דצמבר 1919-יולי 1920) מזכירים ראשונים של המפלגה הקומוניסטית של בלארוס הסוציאליסטית: וילהלם קנורינץ' (9 באוגוסט 1920‏-1923) אלכסנדר אוסאטקין-ולדימירסקי (1923‏-1924) אלכסנדר קריניצקי (13 במאי 1924‏-22 בדצמבר 1925) ניקולאי גולודד (1925‏-7 במאי 1927) ו. קנורינץ' (1927‏-1928) יאן גמארניק (4 בדצמבר 1928-3 בינואר 1930) קונסטנטין גיי (1930-18 בינואר 1932) ניקולאי גיקאלו (1932‏-1937) ואסילי שראנגוביץ' (18 במרץ-17 ביולי 1937) יעקב יאקובלב (27 ביולי-8 באוגוסט 1937) אלכסיי וולקוב (11 באוגוסט 1937‏-18 ביוני 1938) פאנטליימון פונומארנקו (1938‏-7 במרץ 1947), שהה בגלות בשנים 1941–1944. ניקולאי גוסארוב (1947-31 במאי 1950) ניקולאי פאטוליצ'ב (1950-8 במרץ 1953) איוואן קלימוב (1952-1953) מיכאיל זימיאנין (8 במרץ-25 ביוני 1953) נ. פאטוליצ'ב (1953-28 ביולי 1956) קיריל מזורוב (1956‏-1965) פיוטר מאשרוב (30 במרץ 1965‏-4 בספטמבר 1980) טיכון קיסליוב (15 באוקטובר 1980‏-11 בינואר 1983) ניקולאי סליונקוב (13 בינואר 1983‏-6 בפברואר 1987) יפרם סוקולוב (1987‏-30 בנובמבר 1990) אנטולי מאלופייב (1990-אוגוסט 1991) יו"ר הסובייט העליון של בלארוס: ניקולאי דמנטיי (28 ביולי 1989‏-25 באוגוסט 1991) סטניסלב שושקביץ' (25 באוגוסט 1991‏-26 בינואר 1994) ויאצ'סלב קביץ' (26‏-28 בינואר 1994) מיצ'יסלב חריב (28 בינואר - 20 ביולי 1994) מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית בוויקישיתוף לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה