laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרנק בורמן

פרנק בורמן (באנגלית: Frank Borman;‏ 14 במרץ 1928 – 7 בנובמבר 2023) היה טייס חלל בתוכנית ג'מיני ובתוכנית אפולו להנחתת אדם על הירח. בורמן נולד בגארי שבאינדיאנה. בורמן למד טיסה כבר בגיל 15. סיים את האקדמיה הצבאית האמריקאית בווסט פוינט בשנת 1950 כבוגר במדעים. בשנת 1957 השלים תואר שני בהנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה. בשנת 1970 השלים את התוכנית המתקדמת למינהל בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד. בורמן שירת בחיל האוויר האמריקאי כטייס קרב, מדריך וטייס ניסוי. היה עוזר הוראה (מתרגל) בתרמודינמיקה ומכניקה של נוזלים במכללה הצבאית בווסט פוינט. בעת בחירתו לנאס"א היה מדריך טיסה בבית הספר לטיסה בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה. בשנת 1962 נבחר על ידי נאס"א לתוכניות ג'מיני ואפולו. בשנת 1965 היה מפקד ג'מיני 7, שם, יחד עם ג'יימס לוול, ביצע את החבירה הראשונה בחלל, עם ג'מיני 6. בשנת 1967 השתתף בוועדת החקירה לאסון אפולו 204 (שכונתה "אפולו 1" מאוחר יותר). מאוחר יותר קיבל את תפקיד מנהל תוכנית אפולו, והנהיג את הצוות שתכנן מחדש את חללית אפולו. השתתף במשימת אפולו 8, שהייתה הפעם הראשונה שבני אדם עזבו את מסלול כדור הארץ, והקיפו את הירח. עזב את נאס"א וחיל האוויר ב-1970 בדרגת קולונל. בתום שירותו היה ליועץ מיוחד בחברת התעופה איסטרן איירליינס. מאוחר יותר היה לסגן נשיא לפעולות בחברה. הוא המשיך להתקדם בחברה זו עד לתפקיד נשיא ומנכ"ל החברה, עד לפרישתו בשנת 1986. שירת כשגריר נשיאותי מיוחד במזרח הרחוק ואירופה, ובתפקיד זה השיג תמיכה לשחרור השבויים האמריקאים בצפון וייטנאם. מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל מדליית הבארד של הנשיונל ג'יאוגרפיק מדליית השירות המצוין של חיל האוויר אות לגיון ההצטיינות בנוסף, כמו אסטרונאוטים רבים אחרים, הוא קיבל לאחר פרישתו מנאס"א במהלך השנים שלל אותות כבוד מגופים ממשלתיים ופרטיים. בשנת 1968 הוא נבחר לאיש השנה של המגזין טיים יחד עם ג'יימס לוול וויליאם אנדרס. מדיה וקבצים בנושא פרנק בורמן בוויקישיתוף פרנק בורמן באתר נאס"א (באנגלית) פרנק בורמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרנק בורמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנק בורמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנק בורמן, באתר Discogs (באנגלית)
אלון מעוננים

אֵלוֹן מְעוֹנְנִים, אתר מקראי בו ממוקם עץ אלון מקודש, הנמצא ליד העיר שכם. מיקומו של האתר נזכר בספר שופטים, פרק ט', פסוק ל"ז, בסיפור אבימלך בן גדעון. בוולגטה מופיע כ- PER VIAM QUAE RESPICIT QUERCUM ובתרגום לעברית: "הדרך הנשקפת אל האלון". תרגום יונתן תרגם "מישר מעונניא" ובעברית: "מישור המעוננים". גם רש"י בעקבות תרגום יונתן מפרש: ”אלון מעוננים - (תרגום) מישר מעוננים”. השם אלון התפרש גם כעץ אלון שמקום בו צמח היה למרכז פולחני ניחוש. עצים אשר שימשו כמקום מרכזי בו קיבלו הכוונה מהאלים, היה ידוע במרחבי המזרח הקדום. בדרך כלל שמות בהם מופיע השם אלון היו מורה שם זה על מקום פולחן, עוד מימי התקופה הכנענית. במקרא מוזכרים גם אלון מורה, אלון מוצב, אלון תבור, אלון בכות. כל אלה נזכרים בתנ"ך באירועים הקשורים בפולחן. יש הסוברים כי האלה הנזכרת בספר יהושע, כ"ד היא אלון מורה, הנזכר בספר בראשית, י"ב, ואלון מצב ואלון מעוננים הנזכרים בשופטים, ט'. אנשי שכם הנמנים עם אנשי הצפון יחסו לעצים קדושה. בתנ"ך מופיעים אזכורים לכך שתופעת הפולחן בקרבת עצים הייתה נפוצה: ”וַיִּבְנוּ גַם-הֵמָּה לָהֶם בָּמוֹת וּמַצֵּבוֹת, וַאֲשֵׁרִים, עַל כָּל-גִּבְעָה גְבֹהָה, וְתַחַת כָּל-עֵץ רַעֲנָן.”. אלון מעוננים וכמוהו גם האתר המקראי, אלון מורה, המופיע בין היתר בתיאור טקס הברכה והקללה, שהתרחש בשעם עם הכניסה לארץ כנען, משמעות המילה מורה הוא אוראקל לפיכך משמעותם דומה. בספר חבקוק, ב', י"ח נאמר ”מַסֵּכָה, וּמוֹרֶה שָּׁקֶר”. זו גם משמעות המילה מְעוֹנְנִים בתנ"ך: ”לֹא-יִמָּצֵא בְךָ מַעֲבִיר בְּנוֹ-וּבִתּוֹ בָּאֵשׁ קֹסֵם קְסָמִים מְעוֹנֵן וּמְנַחֵשׁ וּמְכַשֵּׁף.” נורית ליסובסקי, על עצים ועל ה'מקום': מאפיינים תרבותיים, טבעיים וחזותיים של הנוף המקודש בארץ ישראל, קתדרה: כתב עת לתולדות ארץ ישראל וישובה, ירושלים, יד יצחק בן צבי, חוברת 111, תשס"ד, עמ' 74-41. על עצים קדושים בספרות היהודית (אורכב 20.06.2009 בארכיון Wayback Machine) מחבר: זהר עמר, אוניברסיטת בר-אילן. אמוץ דפני, עצים מקודשים בישראל, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 2010, עמ' 17. אברהם אהוביה, וירא אלהים אל יעקב עוד (בראשית ל"ה, א-טו), בית מקרא: כתב עת לחקר המקרא ועולמו, ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"ח, עמ' 99. הערה מ"ס 1. ספר מלכים א', פרק י"ד, פסוק כ"ג ראו: זהר עמר, על העצים הקדושים בספרות היהודית, באתר אוניברסיטת בר-אילן. ראו: אבי שמידע, צבי שמיר ומיכאל וינברג, עצים קדושים וקשישים בישראל, באתר סנונית. ספר דברים, י"ח, י' - י"א יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, כך לא כתוב בתנ"ך, תל אביב, משכל, 2004, עמ' 110.
וולקנס תרון

ווּלְקַנס תְרוֹן (באנגלית: Vulcan's Throne - מילולית "כס וולקן") הוא הר געש רדום מסוג חרוט אפר שהוא תוואי נוף בולט בגדה הצפונית של הגרנד קניון במחוז מוהאבי בצפון מערב מדינת אריזונה בארצות הברית, כ-2 קילומטרים מערבית לנקודת התצפית טורוויפ (Toroweap overlook). הר הגעש הוא חלק מהשדה הגעשי יואינקארט, שדה געשי של הרי געש מונוגנטיים (הרי געש הנוצרים במהלך התפרצות יחידה – ללא התפרצויות נוספות לעומת "הרי געש פוליגנטיים" המתפרצים שוב ושוב) המשתרע בין הגדה הצפונית של הגרנד קניון ועד למרחק של 80 קילומטרים צפונה. חרוט האפר נוצר במהלך תור הרביעון (מלפני כ-2 מיליון שנים). על פי גרסה אחת נובעת צורתו הייחודית של ההר מהיותו בנוי על שרידים של שני חרוטים געשיים קדומים יותר. גרסה אחרת טוענת שהחרוט נבקע בשל תנועות טקטוניות מאוחרות יותר שמקורן בהעתק טורוויפ (Toroweap Fault). את השם לחרוט טבע הגאולוג האמריקני קלרנס דטון (Clarence Edward Dutton‏; 1912-1841) שפרסם ב-1882 את המחקר הגאולוגי המקיף הראשון על הגרנד קניון ("Tertiary History of the Grand Canon District"). דטון האמין ששמות של מקומות בגרנד קניון, בהיותו אחת מצורות הנוף החשובות והמרשימות ביותר על פני כדור הארץ, חייבים לשקף את מכלול תרבויות העולם, והוא בחר שמות ממיתולוגיות ואגדות ממקומות שונים בעולם. משום כך יש בגרנד קניון שמות מהמיתולוגיה ההודית, מהמיתולוגיה המצרית מהבודהיזם ומהמיתולוגיה הרומית. השם "כס וולקן" משקף את הצורה הייחודית של החרוט מצד אחד ואת האל וולקן, שמו הרומי של הפייסטוס, אל הנפחות והאש מהמיתולוגיה היוונית, שבנה את סדנתו בתחתית הר געש. ביומניו של הנוסע ג'ורג' קורנינג פרייזר (George Corning Fraser) הוא מתאר מסע לוולקנס תרון ב-1914. באותה תקופה נוצל האזור לרעיית כבשים ומאגר מים קטן נבנה בבסיס הר הגעש. פרייזר כתב כך: וולקנס תרון הוא חרוט אפר טהור המכוסה בסקוריה, אפר געשי, קלינקר געשי ופפרינו השוכבים באופן רופף על פני השטח, כשהמדרון, ככל שיכולתי למדוד, בשיפוע שבין 28° ל-31°. על ההר צמחו מעט לענה, קקטוסים רבים וייתכן שכמה מיני צמחים נמוכים דומים אחרים, אבל שום דבר פרט לכך. הטיפוס עליו היה כמו טיפוס על דיונת חול. כל צעד קדימה גרר החלקה אחורה כמחצית הצעד והנעליים התמלאו במהרה בשברי אבן מכאיבים. — George Corning Fraser, 17 July 1914, Journeys in the Canyon Lands of Utah and Arizona, 1914 - 1916, pp 25-26 מדיה וקבצים בנושא וולקנס תרון בוויקישיתוף Uinkaret Volcanic Field תמונות והסברים מאתר Volcano World Uinkaret field Uinkaret Volcanic Field Arizona Volcanoes and Volcanics Grand Canyon Place Names!! 1) שגיאת הכתיב (Canon) במקור. 2) הספר זמין במלואו ב-אתר The Internet Archive Chapter v. The toroweap and uinkaret. הקטע בספר שכתב דטון המתאר את ביקורו באתר והכינוי שנתן לו Fraser, George Corning (2005). Frederick H. Swanson (ed.). Journeys in the Canyon Lands of Utah and Arizona, 1914 - 1916. University of Arizona Press. p. 25. נבדק ב-20 במאי 2013. {{cite book}}: (עזרה)
סמרן מקריס

סַמְרָן מַקְרִיס (שם מדעי: Erethizon dorsatum) או דורבן צפון אמריקאי וכן סמרן צפון אמריקאי הוא מכרסם דמוי דורבן קוצני גדול והוא המין היחיד ממשפחת הסמרניים הנפוץ בטבע באמריקה הצפונית, והוא המכרסם הגדול ביותר ביבשת זו לאחר הבונה הקנדי. הוא מין יחיד בסוגו. אורך: 60–90 ס"מ בממוצע. משקל: 3.5–18 ק"ג בממוצע. תפוצה: הסמרן נפוץ מקנדה ועד צפון מקסיקו בעיקר באזורי יערות מחטניים, אך גם במדבריות, הרים וטונדרה. הם נוהגים לקנן במאורות בעצים חלולים או סלעים. אויבים: לסמרן יש מעט מאוד אויבים והוא מתגונן מפניהם על ידי הצלפות בזנבו הקוצני מולם. טורפיו הם בעיקר סמוריים שונים, פומה, זאבים, דובים ועופות דורסים כגון עיט ואוח וירג'יניה. תת-מיני הסמרן: E. d. dorsatum E. d. bruneri E. d. couesi E. d. epixanthum E. d. myops E. d. nigrescens E. d. picinum אבותיהם של הדורבנים מסוג סַמְרָן מַקְרִיס הגיעו ככל הנראה מאפריקה, לפני יותר מ-30 מיליון שנה. במשך מיליוני שנים נפוצו הדורבנים ליבשת אסיה ולחלקים מיבשת אירופה דרך היבשה והגיעו לדרום אמריקה בתקופה שבה אפריקה ודרום אמריקה (אז חלק מיבשת גונדוונה) היו קרובות משמעותית אחת לשנייה מאשר בתקופה הנוכחית. בשנת 2024 התגלה מאובן נדיר של סַמְרָן מַקְרִיס בפלורידה שבארצות הברית. על ידי השוואת שלד המאובן עם עצמות של דורבנים מודרניים, גילו החוקרים מספר ממצאים: למאובן היו חסרות הלסתות לכרסום קליפת העץ כפי שקיים בדורבנים מודרניים. יחד עם זאת, לתכונות אחרות שלו היה דמיון רב יותר לדורבנים מודרניים מצפון היבשת, כולל צורת עצם האוזן התיכונה וצורות השיניים העליונות והתחתונות. מדיה וקבצים בנושא סמרן מקריס בוויקישיתוף סמרן מקריס, באתר ITIS (באנגלית) סמרן מקריס, באתר NCBI (באנגלית) סמרן מקריס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סמרן מקריס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סמרן מקריס, באתר GBIF (באנגלית) סמרן מקריס באתר הרשימה האדומה של IUCN ע"פ החלטות האקדמיה יוגב ישראלי, תעלומה דוקרנית: הדורבן המאובן מלפני 10 מיליון שנים, באתר ynet, 3 ביוני 2024 Natasha S. Vitek, An extinct north American porcupine with a South American tail, current biology, ‏27 במאי 2024 זוג סמרנים
רומן רולן

רומן רולן (בצרפתית: Romain Rolland; ‏29 בינואר 1866 – 30 בדצמבר 1944) היה סופר, מחזאי וחוקר מוזיקה צרפתי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1915. רומן רולן נולד בקלאמסי(אנ') שבחבל בורגונדי. הוא היה בנו של נוטריון. רולן למד היסטוריה בפריז וברומא וקיבל תואר דוקטור בשנת 1895. הוא לימד היסטוריה במשך חמש שנים באקול נורמל סופרייר, ותשע שנים היה מורה לתולדות המוזיקה באוניברסיטת סורבון בין השנים 1900–1912, וכתב בעיקר על מוזיקה ומוזיקאים. בשנת 1906 פרסם את חיי מיכלאנג'לו, ובשנת 1908 פרסם את מוזיקאים של היום ומוזיקאים של הימים ההם. בשנת 1910 רולן פרסם ביוגרפיה של הנדל ובשנת 1911 את חיי טולסטוי. אחרי מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, פרסם את מסע מוזיקלי בעבר, ובשנת 1922 את בטהובן האיש ואמונתו. בימי מלחמת העולם הראשונה עבר רולן לשווייץ, ובהיותו פציפיסט, הטיף לשלום והיה פעיל בצלב האדום. הוא הושפע מתורותיהם של לב טולסטוי ושל גנדי. רולן נטה בתחילה לקומוניזם, אך התנגד לטרור ולכפייה שהתלוו לו. הוא היה זה שעודד את פנאיט איסטרטי להתחיל לכתוב. מחקרו תולדות האופרה באירופה לפני לולי וסקרלטי זכה בפרס האקדמיה הצרפתית. בשנת 1915 הוענק לו פרס נובל לספרות על "האידיאליזם האציל בו מצטיינת פעילותו הספרותית, בגלל האפיון (קרקטריזציה) הנאמן והשופע של האנושות המעידה על רגש עמוק ביותר". בשנים 1923 עד 1936 ניהל רולן חליפת מכתבים עם זיגמונד פרויד. במכתב מ-1927, בתגובה לביקורת של פרויד על האמונה הדתית, טבע רולן את המונח "חוויה אוקיאנית", המתאר תחושה של אחדות עם היקום. לפי רולן, חוויה זו היא המקור של כל האנרגיה הדתית. אדם יכול לראות בעצמו 'דתי' על בסיס החוויה האוקיאנית לבדה, גם אם הוא דוחה כל אמונה ספציפית. רולן נפטר בשנת 1944 בכפר וזליי (אנ') בצרפת, כתוצאה ממחלת השחפת. זאבים (1898) תורגם לעברית על ידי יעקב הורוביץ והוצג בהבימה בבימויו של צבי פרדלנדר בשנת 1934. דנטון (1900) 14 ביולי (1902) יום יבוא (1903) ז'אן כריסטוף, תרגם ה. ייבין, ברונפמן, 1977. (תורגם בראשונה 1921.) הנפש הקסומה, תרגם ישורון קשת (יעקב קופילביץ), הוצאת שטיבל, 1934. קולה ברוניון, (Colas Breugnon), תרגם אברהם שלונסקי, ציורים י. קיבריק, ספרית פועלים, מרחביה, 1952. פייר וליס, סיפור, תרגם ח"ש בן אברם, הקיבוץ המאוחד, 1945. 1907 Vie de Michel-Ange חיי מיכלאנג'לו, תרגמה ויץ-הכהן, מסדה, תל אביב, 1948. 1911 La Vie de Tolstoï חיי טולסטוי 1924 Gandhi מהטמה גנדי, עשרה מאמרות, תרגם מ. חייט, תל אביב, 1930. 1937 Beethoven, Les grandes époques créatrices: Le Chant de la Résurrection בטהובן, תרגם לעברית ויץ-הכהן, ערך פ. גרדנויץ, מסדה, תל אביב, 1945. 1939 Robespierre רובספייר. רומן רולן, ברשת החברתית Goodreads כתבי רומן רולן בפרויקט בן-יהודה רומן רולן, באתר פרס נובל (באנגלית) Association Romain Rolland (בצרפתית) רומן רולן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי רומן רולן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) רומן רולן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רומן רולן (1866-1944), דף שער בספרייה הלאומית Romain Rolland Winner of the 1915 Nobel Prize in Literature, web.archive.org, ‏2010-01-21 רומן רולן באתר www.kirjasto.sci.fi(הקישור אינו פעיל, 15.4.2020)
ברבורי פרא

ברבורי פרא (בשמו המלא: ברבורי פרא: סיפורן של שלוש בנות סין (באנגלית: Wild Swans: Three Daughters of China) הוא רומן אוטוביוגרפי היסטורי של הסופרת הבריטית ממוצא סיני, רונג ג'אנג. הספר פורסם לראשונה בלונדון ב-1991 ומאז תורגם ל-37 שפות, ונמכר בלמעלה מ-13 מיליון עותקים. בעברית יצא הספר ב-1994 בהוצאת ספריית מעריב, בתרגומו של יואב הלוי. הוא זכה ב-1992 בפרס NCR לספרות (אנ') וב-1993 בפרס "ספר השנה הבריטי" (אנ'). הספר מתאר את קורות חייהן של שלוש נשים: המחברת רונג ג'אנג, אמה באו צ'ין, וסבתה שנולדה בתקופה שבה לא הוענק שם פרטי לנשים, ולימים נקראה יו פאנג. הספר מביא לפני הקורא המערבי את מציאות החיים הסינית על פני תקופה של שלושה דורות, החל בתקופה שבה היו קושרים את רגלי התינוקות הנקבות כדי להשאיר את רגליהן קטנות מאוד, כדי ליצור מידה של שבריריות ותלות בהליכתן; נישואיה של הבת לתועלת כלכלית לאיל מלחמה סיני; חייה של קומוניסטית צעירה פעילה במחתרת הסינית, וקשריה עם מי שיהיה בעלה, אף הוא קומוניסט נלהב; החיים בתקופות הטיהורים השונות בסין הקומוניסטית ותחת מהפכת התרבות, והעליות והמורדות בחייו של פקיד ממשל קומוניסטי הנתון לחסדם ולשבטם של הממונים עליו, שאף הם עלולים לאבד את משרתם ואת עולמם בכל רגע נתון. את חייה של המחברת בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, ודרכם, את מערכת החינוך הסינית בתקופות שונות תחת המשטר הקומוניסטי. ואת עריקתה למערב, כשהתאפשר לה לצאת ללימודים באנגליה. רונג ג'אנג, ברבורי פרא: סיפורן של שלוש בנות סין. מאנגלית: יואב הלוי. ספרית מעריב, 1994. אתר האינטרנט הרשמי של ברבורי פרא הספר "ברבורי פרא", באתר "סימניה" הספר "ברבורי פרא", באתר הקטלוג המאוחד של הספריות בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין

פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין (גרמנית: Franz Joseph II von Liechtenstein;‏ 16 באוגוסט 1906 – 13 בנובמבר 1989), היה נסיך ליכטנשטיין בשנים 1938–1989. פרנץ יוזף נולד בטירת פראואנטהל, דויטשלנדסברג, לאלויס, נסיך ליכטנשטיין ואליזבת אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ומריה תרזה, נסיכת פורטוגל. בשנת 1938 מת דודו פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין ללא ילדים, ופרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה ליכטנשטיין נייטרלית, ושני הצדדים שמרו על כך. אמנם, ממש לפני סוף המלחמה העניק פרנץ יוזף מקלט מדיני ל-494 חיילים מהארמייה הלאומית הרוסית הראשונה, בראשותו של גנרל בוריס סמיסלובסקי. פרנץ יוזף היה פופולרי ואהוב מאוד בליכטנשטיין. הוא פיקח על הפיתוח הכלכלי של הנסיכות, שהפכה ממדינה חקלאית נידחת לאחת המדינות העשירות בעולם. במהלך שלטונו קיבלו הנשים זכות הצבעה במדינה, לאחר משאל עם שנערך (בקרב גברים בלבד) בשנת 1984. בשנת 1984 העביר פרנץ יוזף את רוב סמכויותיו לבנו הנס אדם, נסיך הכתר של ליכטנשטיין. פרנץ יוזף מת בגראבס, 26 ימים לאחר אשתו גאורגינה פון וילצ'ק, ובנו הנס אדם השני עלה לשלטון במקומו. ב-7 במרץ 1943 התחתן פרנץ יוזף עם גאורגינה פון וילצ'ק, בתם של פרדיננד מריה פון וילצ'ק ונורברטינה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, ממנה נולדו לו 5 ילדים: הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1945) פיליפ ארזאמוס, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1946) ניקולאוס, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1947) נורה, נסיכת ליכטנשטיין (נולדה ב-1950) פרנץ יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין (1962–1991) מדיה וקבצים בנושא פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין בוויקישיתוף פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרשמי חמישים ושתיים מחלות

מרשמי חמישים ושתיים מחלות (בסינית מסורתית ומפושטת: 五十二病方; בפין-יין: Wǔshí'èr bìng fāng, ווּשְׁאָר בִּינְג פָאנְג) הוא כינויו של טקסט סיני רפואי שהתגלה ב-1973 במָאוָאנְגְדְווֵי, בקבר שנחתם בשנת 168 לפנה"ס, בתקופת שושלת האן. הטקסט מכיל מרשמים לטיפול במחלות שונות. הטקסט הועתק בכתב חותם ליריעות משי בסביבות 215 לפנה"ס, בתקופת שושלת צ'ין, אבל ייתכן שמקורו קדום יותר. הכינוי "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" דבק בטקסט בידי עורכים בתקופה המודרנית, על שם רשימה של חמישים ושתיים מחלות ומרשמים לטיפול בהן המופיעה בתחילתו. המרשמים בטקסט מציגים מעל 250 טיפולים, המבוססים על גירוש שדים ועל תרופות, למחלות כגון יבלות, טחורים, שבר במפשעה והכשות. בין הטיפולים הרפואיים הנזכרים בו, ממליץ הטקסט על ניתוחים וצריבות, אך אינו מזכיר דיקור או צריבה בעזרת מוקסה. הטקסט מכיל כ-9,950 סימנים, והוא הטקסט הרפואי הארוך ביותר שנמצא בקברים סיניים עתיקים. ביחד עם כתבים אחרים, שנחשפו בין השאר בגָ'אנְגְגְ'יָאשָׁאן ובווּוֵיי, מסייע טקסט זה בהארת שלבים מוקדמים בהתפתחות הרפואה הסינית. ניתן להבין ממנו, למשל, כי לחשי קסם שימשו טכניקת ריפוי נפוצה בקרב העילית החברתית של אותה תקופה. מאחר שהטקסט חושף שלב פרימיטיבי בהתפתחותה של תורת המרידיאנים ואינו מזכיר את תאוריית היין-יאנג ואת חמשת היסודות, הוא עודד היסטוריונים לתארך את הקלאסיקה הפנימית של הקיסר הצהוב למאה הראשונה לפנה"ס. העותק המקורי של "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" שמור במוזיאון המחוזי של חוּנְאָן בצָ'אנְגְשָׁה.
חרב עות'מאן

חרב עות'מאן (בטורקית עות'מאנית: Taklid-i Seyf; בטורקית: Osman Kılıcı) הייתה חרב טקסית אשר נחגרה סביב מותניו של יורש העצר העות'מאני במהלך טקס הכתרתו לסולטאן האימפריה העות'מאנית. החרב נקראה על שם הסולטאן עות'מאן הראשון, מייסד השושלת העות'מאנית, ואשר החל מטקס הכתרתו, בו קיבל את החרב ממורהו וחמו שיח' אדבאלי, נשתרשה המסורת. טקס חגירת חרב עות'מאן היה מחייב והתרחש תוך שבועיים ממועד עלייתו של הסולטאן הטרי לשלטון במתחם מסגד איופ (אנ') שעל קרן הזהב בקונסטנטינופול (איסטנבול כיום), שלפי המסורת קבור בו אבו איוב אל-אנסארי (אנ'), שותפו של הנביא מוחמד, שמת בעת המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול. העובדה כי הטקס התרחש במקום שנחשב קדוש, הייתה אמורה לחבר בין הסולטאן החדש לבין אבותיו ואף לנביא מוחמד עצמו. במהלך הטקס חרב עות'מאן הייתה נכרכת סביב מותניו של הסולטאן הטרי על ידי השריף של קוניה, דרוויש ממסדר המבלבים (אנ') (מסדר מהזרם הסופי שנוסד במאה ה-13), שזומן לקונסטנטינופול למטרה זו. הזכות להעניק את החרב הייתה שמורה למסדר עוד מ-1299, השנה בה קבע עות'מאן הראשון את מקום מושבו בקוניה, טרם העברת עיר הבירה העות'מאנית לבורסה ובהמשך לקונסטנטינופול. עד שלהי המאה ה-19, הכניסה למסגד איופ והצפייה בטקס הייתה אסורה על לא-מוסלמים. הפעם הראשונה בה נשברה מסורת זו הייתה טקס הכתרתו של מהמט החמישי ב-1909, אשר היה פתוח למאמיני כל הדתות, ונכחו בו נציגים מכל דתות האימפריה, בהם השייח' אל-אסלאם, הפטריארך היווני-אורתודוקסי, הרב הראשי של איסטנבול (החכם באשי) ונציג הכנסייה האפוסטולית הארמנית. היכולת להשתתף בטקס ללא-מוסלמים אפשרה לעיתון הניו יורק טיימס לתאר את הטקס בהרחבה בעיתון. מספר שנים לאחר מכן הטקס אף הוסרט בעת עלייתו לשלטון של הסולטאן האחרון של האימפריה, מהמט השישי.
זאב שרוני

זאב שרוני (נולד ב-17 במאי 1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד עוצבת עשת בחיל השריון, כמפקד מערך מג"ן וסגן דובר צה"ל. בן לניצולי שואה שהעפילו לארץ ישראל מרומניה. התגייס לנח"ל כחבר גרעין השומר הצעיר. לאחר הטירונות, עבר לחיל השריון ושירת כלוחם וכמפקד מחלקה בחטיבה 188. לאחר שהשתחרר מצה"ל, שירת כקצין בחטיבת מילואים בפיקוד הצפון. ב-1989 התגייס שוב לשירות קבע ושירת כמפקד פלוגת מפקדה בגדוד 74, מפקד פלוגת טנקים בגדוד וסגן מפקד הגדוד. לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה שימש ראש מדור מרכבה במפקדת חיל השריון. שימש קצין אג"ם בחטיבה 188 ומפקד גדוד 53 בחטיבה, שבתקופתו נטל חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שירת כראש זירת צפון באג"ם מבצעים. ב-1999 מונה לקצין אג"ם עוצבת געש ובשנת 2001 מונה למפקד עוצבת עשת, חטיבת שריון במילואים. בנובמבר 2003 מונה למפקד מרכז הנוער והנח"ל בחיל החינוך והנוער שבתקופתו הפך למערך מג"ן). בשנת 2007 מונה לסגן דובר צה"ל, ושירת בתפקיד עד 2010. שרוני הוא בוגר של המכללה לביטחון לאומי משנת 2002. לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל הסברה בהתאחדות התעשיינים בישראל. החל מחודש מאי 2016, מכהן כמנהל מערך הדוברות וההסברה של חברת נתיבי ישראל - החברה הלאומית לתשתיות תחבורה. נאום מפקד צוות 3 - אל"ם זאב שרוני, אתר עדים במדים ערן סויסה, אל"מ זאב שרוני ישמש כסגנו של בניהו בדו"צ, באתר nrg‏, 5 ביולי 2007 לי-אור אברבך, ‏דובר צה"ל, תת-אלוף אבי בניהו, מינה את סא"ל שי שטרן לסגנו, באתר גלובס, 2 בפברואר 2010 אורה קורן, מצה"ל לתעשיה: זאב שרוני מונה לראש אגף הסברה בהתאחדות התעשיינים, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2012
עוגת צפרדע

עוגת צפרדע היא קינוח בצורת ראש של צפרדע, המורכב מעוגת שכבות, קרם ובצק סוכר. הקינוח נוצר במאפייה בשם "בַּלְפוּרְס" בשנת 1924, ותוך זמן קצר נהיה לקינוח פופולרי באוסטרליה הדרומית. בהתחלה, נאפו עוגות צפרדע רק בצבע ירוק, ובהמשך נוספו גם גרסאות בצבע ורוד וחום. מאז פיתוח העוגה קמו לה גרסאות רבות ושונות דוגמת "אנשי שלג" ו"ארנבי חג הפסחא". העוגה נחשבת לעוגה ייחודית לאוסטרליה הדרומית והיא מסייעת לעידוד התיירות במדינה. הקרן הלאומית של אוסטרליה הדרומית רשמה את עוגת הצפרדע בשנת 2001 כאחדי מסמלי המורשת של המדינה. עוגת הצפרדע היא קינוח קטן המעוצב בצורת צפרדע בעלת פה פתוח, ומורכב מעוגת שכבות המכילה קרם ומעליו ציפוי עבה של בצק סוכר. מתכון העוגה כיום נותר לזהה למתכון המקורי מאז המצאת העוגה בשנת 1922. כאשר מייצרים את העוגה באופן תעשייתי, שכבות גדולות של עוגת ספוג מחוברות זו לזו, נחתכות באופן מכני לצורה הרצויה, מצופות בבצק הסוכר, וצורת הפה הפעור נוצרת בעזרת סכין חמה. עייני ה"צפרדע" בעלות צבע המנוגד לצבע הגוף של העוגה, עשויות גם הן מבצק סוכר ומונחות ידנית על כל עוגה ועוגה, המונחות בסוף על נייר עוגה. בצק הסוכר הוא על פי רוב בצבעים חום, ירוק, או ורוד, ועבור אירועים חגיגיים הוא נצבע בצבעים אדום וצהוב.[דרושה הבהרה] לאחר שביקר בצרפת בתחילת שנות העשרים, גורדון בלפור, אחיינו של ג'ון בלפור (ממקימי מאפיית בלפורס), קיבל השראה מהמגדנאות האירופאית שהובילה להמצאת עוגת הצפרדע. העוגה הוצגה לעולם בשנת 1924 על ידי מאפיית בלפורס לאחר שגורדון חזר לאדלייד, בתקופה זו בתי תה היו עדיין פופולריים בעיר. בתחילה העוגה הייתה בלעדית למאפית בלפורס, ונמכרה רק באוסטרליה הדרומית. כיום, העוגה נמכרת גם בניו סאות' ויילס, ויקטוריה וקווינסלנד. עוגות הצפרדע הראשונות נצבעו בצבע ירוק, צבע זה נותר הצבע הנפוץ ביותר לצביעת העוגה אך בהמשך נוספו גם צבע שוקולד וצבע ורוד. בנוסף, בעוד שמוטיב צורת העוגה כראש צפרדע נותר דומיננטי, באירועים מיוחדים לובשת העוגה צורות אחרות דוגמת סנטה קלאוס או איש שלג בחג המולד. בשלב מסוים החלו למכור עוגות צפרדע הצבועות בצבע מועדון הפוטבול של אדלייד. עוגת הצפרדע נחשבה במשך זמן רב לסמל של אוסטרליה הדרומית, ובזמנים שונים עזרה לעודד תיירות למדינה. מצד אחד קמו הצעות משעשעות[דרושה הבהרה] להנציח את העוגה, דוגמת הקמת מונומנט בצורת העוגה, ומצד שני הכרה רשמית לאומית בעוגה באה בשנת 2001. בשנה זו העוגה הייתה מבין הפריטים הראשונים שנבחנו על ידי הקרן הלאומית של אוסטרליה הדרומית לרגל 165 שנות עצמאות, והקרן בחרה להוסיף את העוגה לרשימת פריטי המורשת הלאומית. מבחינה היסטורית, עוגת הצפרדע נמכרה היטב על ידי מאפיית בלפורס, ולעיתים המכירות הרקיעו שחקים בתגובה לאירועים הקשורים לחברה. בשנת 2000, כאשר החברה הייתה בתהליך כינוס נכסים, העיתון המקומי בעיר אדלייד קרא לתושבים לתמוך בחברה על ידי קניית עוגות צפרדע, התושבים נענו לקריאה והמכירות הגיעו לשיא חדש. באופן דומה, לאחר שהעוגה נבחרה לסמל לאומי של המדינה בשנת 2001, מכירות העוגה האמירו. הצלחת העוגה הובילה לחיקויים רבים, ובתגובה מאפיית בלפורס רשמו את שם העוגה ואת צורתה כסימן מסחרי בשנת 2001. עוגת הנסיכה Our Story, Balfours
נצר חזני

נֵצֶר חַזָּנִי הוא יישוב באזור השפלה, השייך למועצה אזורית נחל שורק. היישוב הוקם בשנת 2010 סמוך למושב יסודות, עבור חלק ממפוני יישוב בשם זהה (שהיה על שם השר מיכאל חזני) בגוש קטיף, שפונה בשנת 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות. בשנת 2018 הוקם ביישוב בית ספר ממ"ד לבנות בשם "אור חדש". בנוסף על כך ביישוב פועלים מעון יום, גני ילדים, מקווה, מועדון נוער וסניף של תנועת בני עקיבא ובית כנסת שמופנה לכל העדות. נצר חזני (גוש קטיף) מדיה וקבצים בנושא נצר חזני בוויקישיתוף נצר חזני באתר ועד מתיישבי גוש קטיף מידע על נצר חזני בקטלוג הספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 admin2, נצר חזני, באתר מועצה אזורית נחל שורק ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוגה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נוגה – כוכב לכת במערכת השמש לומינסנציה (נהורנות) – אור הנפלט מגוף כלשהו להט – קרינה אלקטרומגנטית הנפלטת מגוף חם נוגה (מושב) – מושב בחבל לכיש נגה תקשורת – חברת תקשורת וטלוויזיה ישראלית נגה (כתב עת) – כתב עת פמיניסטי ישראלי נגה - ניהול מערכת החשמל – חברה ממשלתית ישראלית לניהול מערכת החשמל שהוקמה בהתאם לחוק משק החשמל מרכז נגה – פועל במסגרת הקריה האקדמית אונו לשם סיוע לנפגעי עבירה, ובפרט נפגעי עבירות אלימות ונפגעי עבירות מין חמורות אולם נגה – קולנוע היסטורי ביפו, בית תיאטרון גשר אח"י נגה – אוניית אימונים ואספקה ששירתה בחיל הים הישראלי בשנים 1971 עד 1992 אח"י נגה (ק-22) – קורבטה תוצרת ארצות הברית ששימשה בסיס צף לשייטת 13 ולאבטחה נגד צוללות. שירתה בחיל הים הישראלי מ-1953 עד 1968 אישים: ורדה נגה – זמרת ישראלית רות נגה – שחקנית אירית אישים ששמם הפרטי הוא נוגה אישים ששמם הפרטי הוא נגה