laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאיר שרמן

מאיר שרמן (3 ביוני 1912 – 28 במרץ 1970) היה מראשי הרכש הישראלי בארצות הברית, דיפלומט ומנהל עסקי. מאיר שרמן נולד בתל אביב לד"ר משה שרמן מחלוצי הרפואה בישראל ואשתו רבקה שרמן. בתקופת לימודיו בגימנסיה הרצליה שירת ביחדת הקשרים של "ההגנה" בתל אביב בפיקודו של אליהו סחרוב. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה הרצליה נסע לניו יורק שם סיים בהצטיינות תואר ראשון בבנקאות ומימון באוניברסיטת ניו יורק. לאחר תקופת עבודה קצרה בארץ הוא שב לניו יורק וב- 1936 השלים את לימודיו לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק. במרץ 1948, בעודו עובד כמנהל בכיר בחברת מסחר בינלאומית בניו יורק, גויס על ידי טדי קולק לעבוד בשירות "ההגנה" בארצות-הברית. הוא עמד בראש "חומרים לארץ-ישראל", החברה שתחתה רוכז הרכש החוקי של משלחת "ההגנה" בארצות-הברית, ופיקח על ההיבטים הכלכליים של כלל גופי הרכש. עם קום המדינה הפך מאיר לראש מדור הרכש של משרד הביטחון בארצות הברית. ב-1949 מונה לראש מחלקת האספקה של ישראל בארצות הברית. ב-1954 הוא התמנה ליועץ הכלכלי ומנהל השירותים הכלכליים של ישראל בארצות-הברית וב-1955 הצטרף לסגל הדיפלומטי ושימש כציר הכלכלי בשגרירות ישראל בוושינגטון. בתחילת שנות החמישים הגה מאיר את הרעיון של שימוש בקהילות היהודיות בארצות-הברית לצורך השגת אשראי נוח לישראל, שהפך למפעל הבונדס. בעקבות החרם הערבי ורצונה של חברת "של" להפסיק את פעולתה בארץ נרכשו נכסיה ב-1958 על ידי הממשלה וסר אייזק וולפסון ושימשו את הבסיס להקמתה של חברת "פז". בעקבות זאת חזר מאיר לישראל ונתמנה למנהל הכללי של החברה. במקביל לעבודתו בפז כיהן שרמן במספר רב של דירקטריונים ביניהם בנק לאומי, מפעלי ים המלח והחברה לישראל, עמד בראש מספר וועדות ציבוריות והיה מהיועצים הקרובים ביותר ללוי אשכול ופנחס ספיר. נפטר בתל אביב במרץ 1970 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. אחותו הייתה המחנכת והמוזיקאית הדסה שרמן-פריאל. על שמו נקרא גן מאיר שרמן בירושלים, קרן מלגות על-שמו ומרכז הדרכה, בית שרמן, במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא. סחרוב, א. מעש בצל – פרקי זכרונות. משרד הביטחון תל אביב 2000. עמוד 85 "בתל אביב", דואר היום. 11.7.1934 עמוד 4 Tel Aviv at NYU Graduation”, The Palestine Post. 21.6.1936 p. 2 רוזן, ד. בעקבות האוצר האמריקאי – פעילות ה"הגנה" בארצות-הברית 1949-1945. משרד הביטחון 2008 עמוד 357 קולק, ט. ירושלים אחת. מעריב תל אביב 1979. עמוד 113 "מאיר שרמן" דבר. 30.30.1970 סחרוב, א. מעש בצל – פרקי זכרונות. משרד הביטחון תל אביב 2000. עמוד 88 מאיר שרמן באתר GRAVEZ
קייל לאפרטי

קייל לאפרטי (באנגלית: Kyle Lafferty; נולד ב-16 בספטמבר 1987) הוא כדורגלן צפון אירי המשחק בלינפילד בעמדת החלוץ. לאפרטי התחיל את הקריירה שלו באקדמיה של ברנלי. ב-5 באוגוסט 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברנלי בהפסד 2-1 נגד קרו אלכסנדרה. בינואר 2006 הושאל לדרלינגטון במהלך העונה חזר לברנלי. ב-30 באפריל 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בברנלי בתיקו 1-1 נגד לוטון טאון. ב-19 ביוני 2008 חתם בגלאזגו ריינג'רס תמורת 3 מיליון פאונד ושחקן נוסף. ב-5 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד קובנה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. כעבור 11 ימים הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון נגד הארט אוף מידלות'יאן. במהלך משחק הליגה נגד אברדין ב-16 במאי 2009 הורחק שחקנה של אברדין צ'ארלי מולגרו, לאחר שלטענת השופט הוא נגח בלאפרטי, אולם במצלמות היה ניתן לראות שלאפרטי עשה הצגה. בתגובה לכך, בוטלה ההרחקה של מולגרו וב-7 באוגוסט 2009 לאפרטי קיבל עונש קשה לאחר שהוחלט להשעותו לחודשיים. ב-25 באפריל 2010, הבקיע את שער הניצחון נגד היברניאן שהבטיח לקבוצתו אליפות. ב-25 בספטמבר 2010 כבש שלושער ראשון בקריירה בניצחון 2-7 נגד דנפרמליין אתלטיק. בסיום העונה המועדון נקלע למשבר כלכלי והורד לליגה הרביעית ולאפרטי עזב את המועדון. ב-30 ביוני 2012 חתם בפ.צ. סיון. ב-22 ביולי 2012 לאפרטי ערך את הופעת הבכורה שלו בסיון בניצחון נד סרבט ז'נבה. שבוע לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-3 נגד פ.צ. לוצרן. ב-26 ביוני 2013 חתם בפלרמו מהסרייה ב' ל-3 שנים. את העונה סיים עם 11 שערים ב-34 משחקי ליגה ועזר לקבוצה לחזור לסרייה א'. ב-27 ביוני 2014, חזר לאנגליה כאשר חתם בנוריץ' סיטי ל-3 עם אופציה לשנה נוספת. ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1-0 נגד וולברהמפטון ונדררס. ב-17 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנוריץ' נגד קארדיף סיטי. ב-2 בפברואר 2015 הושאל לריזספור הטורקית עד לסיום העונה. ב-24 במרץ 2016 הושאל לברמינגהאם סיטי עד לסיום העונה. ב-28 ביוני 2017 לאפרטי חתם לשנתיים בהארטס מליגת העל הסקוטית. ב-22 באוגוסט 2018 חזר לפארטי לגלאזגו ריינג'רס וחתם לשנתיים. ב-24 ביולי 2019 שוחרר מריינג'רס וכעבור זמן קצר חתם בסרפסבורג 08 מליגת העל הנורווגית. ב-10 בינואר 2020 חתם בסנדרלנד עד לסוף העונה. ביולי 2020, לאפרטי חתם ברג'ינה מהסרייה א'. ב-12 בפברואר 2021, לאפרטי חתם בקילמרנוק מליגת העל הסקוטית. ביולי 2021, לאפרטי חתם באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית. בדצמבר 2021 שוחרר מהקבוצה. ב-21 בינואר 2022 חזר לאפרטי לקילמרנוק וחתם עד לסוף העונה. ב-8 בפברואר 2023 חתם לאפרטי בלינפילד. לאפרטי שיחק עבור כל הנבחרות הצעירות של צפון אירלנד. בשנת 2006 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-16 באוגוסט 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 במשחק ידידות נגד פינלנד. לאחר פרישתו של דייוויד הילי מהנבחרת, הפך לאפרטי לחלוץ הבכיר בנבחרת. גלאזגו ריינג'רס אליפות סקוטלנד: 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011 הגביע הסקוטי: 2009 פאלרמו סרייה ב': 2013/2014 מדיה וקבצים בנושא קייל לאפרטי בוויקישיתוף קייל לאפרטי, באתר Transfermarkt קייל לאפרטי, באתר Soccerway קייל לאפרטי, באתר BDFutbol קייל לאפרטי, באתר WorldFootball.net קייל לאפרטי, באתר National Football Teams קייל לאפרטי, באתר FootballDatabase.eu
קיץ המזבח

קיץ המזבח הוא כינוי לקרבנות עולה המוקרבים על המזבח החיצון בבית המקדש כאשר אין קרבנות אחרים להקריב עליו. ההבנה המקובלת היא שמטרת קיץ המזבח היא כדי שהמזבח יהיה פעיל באופן קבוע, כי זהו לא כבוד ה' שהמזבח יהיה עומד שומם. אולם, הרמב"ם אינו מזכיר נימוק זה, ולכן יש שפירשו שאינו מגביל את הקרבת קיץ המזבח למקרה בו המזבח בטל. הב"ח כתב כי להקרבת קרבנות אלה טעם נוסף, והוא לנצל את עודפי התקציב של בית המקדש, כדי שלא ילכו לאיבוד. בפירוש המשנה כותב הרמב"ם כי קרבנות קיץ המזבח נקראו כך משום שכמו פירות (=קיץ) הבאים כתוספת למזון העיקרי, גם קרבנות אלה באים כתוספת לקרבנות החובה. הכסף לקיץ המזבח מגיע בכמה דרכים, שהמשותף לרובן הוא שמדובר בכסף שנשאר מסכום גדול בו השתמשו לצורכי המקדש. מקור ראשון הוא שיריים של מחצית השקל, שנשארו לאחר קניית כל הקרבנות הנצרכים למקדש (מותר הלשכה). בנוגע לכסף זה יש מחלוקת בין רבי עקיבא, שלדעתו הכסף המיתור הולך ישירות לקיץ המזבח, לבין רבי ישמעאל, שלדעתו קונים בכספים אלו פירות ומוכרים אותם ברווח. בכספי הקרן משתמשים להכנת כלי שרת, וברווחים לקיץ המזבח. בנוסף כל מי שהקדיש סכום מסוים לקניית קרבן (חטאת, אשם, קינים, קרבנות נזיר) אך נשאר לו כסף, צריך לתת את הכסף לקופות מיוחדות בבית המקדש (שנקראו "שופרות") המיועדות לקניית עולות לקיץ המזבח. גם מי שהקדיש כסף ואמר שהוא מקדיש סתם "למזבח" מפריש אותו לקופות אלו. גם כספים של קורבן אשם שאי אפשר להקריבו כיוון שהבעלים כבר התכפרו, (במקרה שהבהמה תמות אם הייתה חטאת), מופרשים לטובת קיץ המזבח. מקרה נוסף בו אדם תורם את מעות קרבנותיו לקיץ המזבח הוא כאשר אדם הקדיש בהמה לעולה ולאחר מכן מכר אותה לחבירו כדי שיתכפר בה חבירו. בגמרא מבואר שהקונה לא התכפר, כיוון שהעולה קריבה רק לשם בעליה הראשונים אולם עם זאת, חכמים קנסו את הקונה שהמעות שלו יפלו לנדבה, לקיץ המזבח. נחלקו הראשונים האם במקרה בו אין כספי עודפים, ניתן לקנות בהמות לקיץ המזבח מתרומת הלשכה. לדעת רבנו יונה, אם אין כספי מותרות או עודפים קונים מלכתחילה בהמות לקיץ המזבח, כדי שהמזבח לא יעמוד ריקם. לעומת זאת, ריב"ב, הרמב"ן, בעל ההשלמה ורבנו מנוח סוברים שקיץ המזבח ניתן לקנות רק מכספי העודפים, אך אסור לציבור לקנות קרבנות נדבה מלכתחילה, כי ציבור לא מקריבים קרבנות נדבה. מידע על קיץ המזבח בקטלוג הספרייה הלאומית רש"י, רש"י, מסכת מנחות, דף צ', עמוד א', ד"ה לקיץ המזבח, ד"ה "לקיץ המזבח", ובמקומות נוספים; חידושי הריטב"א, מסכת שבועות, דף י"ב, עמוד א' ד"ה אמר רבי יצחק; רבי עובדיה מברטנורא, מסכת סוכה, פרק ה', משנה ז'; ומקורות נוספים. קיץ המזבח, באתר מכון המקדש. ב"ח, אורח חיים, סימן ק"ז. פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת שקלים פרק ד', משנה ד, באתר ספריא. קיץ המזבח, באתר מכון המקדש משנה, מסכת שקלים, פרק ד', משנה ד' וכן נזכר בתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ו, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף פ"ט, עמוד ב', וראו ברש"י שם דיבור המתחיל "אמר רבא קנסא". תלמידי רבנו יונה על הרי"ף, ברכות י"ב: מדפי הרי"ף. שיטת ריב"ב על הרי: ברכות יב ב; מלחמות ה' לרמב"ן, שם יג.; ספר ההשלמה, ברכות כ:; רבנו מנוח על הרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק א', הלכה י'.
ראול קוצלסקי

ארמנד גיאורג ראול (פון) קוצלסקי (בפולנית: Armand Georg Raoul (von) Koczalski; ‏3 בינואר 1885 – 24 בנובמבר 1948) היה פסנתרן ומלחין פולני, שהפך מילד פלא מבטיח לאחד המבצעים הבולטים של תקופתו. קוצלסקי, יליד ורשה, למד נגינה על פסנתר לראשונה אצל אימו, ואחר כך  אצל ג'וליאן גודומסקי. הוא התקדם מאוד בלימודיו, ובגיל 4, בשנת 1888, כבר הופיע לראשונה. הוריו לקחו אותו לפסנתרן והמלחין הנודע אנטון רובינשטיין, שזיהה את כישרונותיו של הילד וצפה לו עתיד מבטיח כפסנתרן קונצרטים. קוצלסקי הילד נשלח ללמוד בקונסרבטוריון בלבוב, ובשנת 1892 החל ללמוד אצל קרול מיקולי, אחד מתלמידיו הבולטים של פרדריק שופן. במקביל ללימודיו אצל מיקולי, המשיך קוצלסקי לנגן בקונצרטים בערים הגדולות, ברפרטואר נרחב. ב-1896 ניגן בלייפציג את הקונצרט האלף שלו, ובגיל 12 כבר זכה בפרסים ואותות הוקרה שונים – אות מסדר האריה והשמש, פסנתרן החצר (ממלך ספרד), ומדליה מהסולטן הטורקי. עד מלחמת העולם השנייה קוצלסקי חי לסירוגין בצרפת, גרמניה ושווייץ. הוא המשיך להופיע ברחבי אירופה, וזכה למוניטין גדולים בגרמניה כמבצע של יצירות שופן. הוא סירב להופיע בארצות הברית, למרות ההזמנות הרבות שקיבל, וייתכן שהמוניטין שלו נפגע מכך. במהלך מלחמת העולם השנייה נכלא קוצלסקי בברלין, וב-1945, אחרי המלחמה, חזר לפולין מולדתו והתיישב בפוזנן, שם זכה למשרת הוראה בבית הספר הגבוה למוזיקה. בין תלמידיו היו גם פסנתרנים נודעים כדטלף קראוס ומוניק דה-לה ברוכולרי. הוא המשיך לנגן ברסיטלים עד למותו שם ב-1948.  קוצלסקי נחשב לאחד מחשובי הפסנתרנים בדורו. במרכז הרפרטואר הקלאסי והרומנטי שלו עמדו כל יצירות שופן, וכן שלושים ושתיים הסונטות לפסנתר של בטהובן. הוא שילב בנגינתו יכולת טכנית מבריקה ושוטפת לצד איזון ועידון, והתייחס לתווים הכתובים ביתר כבוד מאשר שאר המבצעים של זמנו. בשנות לימודיו של קוצלסקי אצל מיקולי נוצרו ביניהם יחסים הדוקים. מיקולי, שבילה במחיצתו של שופן שבע שנים מחייו, ראה את עצמו כממשיך נאמן של מסורת הביצוע של שופן, והשתדל ככל יכולתו להעבירה לתלמידיו. קוצלסקי מספר בספרו על שיעורי הפסנתר הממושכים והמקיפים שקיבל אצל מיקולי מדי יום ביומו, בחודשי הקיץ. כל שיעור נמשך שעתיים שלמות, וכלל עיסוק במגוון רחב של נושאים הקשורים לטכניקה פסנתרנית – החל מצורת הישיבה ליד הפסנתר וכלה בניתוח מעמיק של הקווים המוזיקליים השונים ביצירה.  נגינתו המעודנת והגמישה של קוצלסקי, והקשר הבלתי אמצעי שלו עם אחד מתלמידיו הבולטים של שופן, גרמו לכך שביצועיו נחשבים כמעבירים באופן מהימן למדי את מסורת הביצוע של שופן. להקלטות שעשה בשנות ה-30 של המאה העשרים יש, משום כך, חשיבות תיעודית רבה. מדיה וקבצים בנושא ראול קוצלסקי בוויקישיתוף ראול קוצלסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ראול קוצלסקי, באתר Discogs (באנגלית) מבחר מהקלטותיו של קוצלסקי, באתר יוטיוב Lyle Wilson, A dictionary of pianists, London: Robert Hale, 1985 Raoul Koczalski, Frédéric Chopin: Betrachtungen, Skizzen, Analysen, Köln-Bayenthal: Tischer und Jagenberg, 1936 .Raoul Koczalski - Grove Music Online
דלטה אמקורו

דלטה אמקורו (בספרדית: Delta Amacuro) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מזרח ונצואלה, גובלת במפרץ פריה בצפון, באוקיינוס האטלנטי בצפון ובמזרח, בגיאנה (בגיאנה אסקיבה) בדרום-מזרח, בבוליבר בדרום ובמונגס במערב. המדינה משתרעת על שטח של 40,200 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 167,525 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא טוקופיטה. במדינה נמצאת הדלתה של נהר האורינוקו. הראשון שחקר את האזור היה דייגו דה אורדס הספרדי ב-1531. בהמשך המאה ה-16 הגיעו לאזור מספר משלחות שתרו בו אחר עיר הזהב האגדית אל דוראדו. הספרדים שלטו באזור עד המאה ה-19. בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לחלק מפרובינציית גואיאנה. ב-1854 שם הפרובינציה שונה לאורינוקו. ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת גואיאנה (כיום מדינת בוליבר). ב-27 בפברואר 1884 נוצרה טריטוריה פדרלית נפרדת בשם דלטה אמקורו, אך ב-21 באוקטובר 1893 היא חזרה להיות חלק ממדינת גואיאנה. כתוצאה מבוררות בינלאומית בין ונצואלה ובריטניה ב-1889, שטח בגודל של כ-23,000 קילומטרים רבועים משטחי הטריטוריה הפדרלית לשעבר הועבר למושבת בריטניה גיאנה הבריטית. ב-26 באפריל 1901 הטריטוריה הפדרלית הוקמה מחדש כשבירתה הייתה סן חוסה דה אמקורו. ב-16 במאי 1905 הבירה הועברה לטוקופיטה. הטריטוריה קיבלה מעמד של מדינה ב-3 באוגוסט 1991. כלכלת דלטה אמקורו מתבססת על הפקת נפט, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, תירס וקוקוס, גידול מקנה ודיג. מדיה וקבצים בנושא דלטה אמקורו בוויקישיתוף דלטה אמקורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת דלטה אמקורו, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
עמק עכור

עֵמֶק עָכוֹר הוא כינוי שניתן במקרא לעמק באזור יריחו, בו נסקל עכן בן כרמי. לפי המתואר בספר יהושע, יהושע בן נון הורה על סקילת עכן בן כרמי וחמורו ושורו, אשר מעלו בחרם העיר יריחו, וכינה את העמק בו בוצעה הסקילה בשם "עמק עכור", בשל התנהגותו העכורה של עכן: ”וַיַּעֲלוּ אֹתָם עֵמֶק עָכוֹר וַיֹּאמֶר יְהוֹשֻׁעַ מֶה עֲכַרְתָּנוּ יַעְכָּרְךָ ה' בַּיּוֹם הַזֶּה וַיִּרְגְּמוּ אֹתוֹ כָל יִשְׂרָאֵל אֶבֶן ... עַל כֵּן קָרָא שֵׁם הַמָּקוֹם הַהוּא עֵמֶק עָכוֹר עַד הַיּוֹם הַזֶּה”. העמק נזכר גם בתיאור גבולות נחלות שבט יהודה ושבט בנימין בספר יהושע: ”וְעָלָה הַגְּבוּל דְּבִרָה מֵעֵמֶק עָכוֹר וְצָפוֹנָה פֹּנֶה אֶל הַגִּלְגָּל אֲשֶׁר נֹכַח לְמַעֲלֵה אֲדֻמִּים אֲשֶׁר מִנֶּגֶב לַנָּחַל”. מאוחר יותר, העמק נזכר בספרי הנביאים, כמשל לתקומת ישראל. כך, בספר ישעיהו: ” וְהָיָה הַשָּׁרוֹן לִנְוֵה צֹאן וְעֵמֶק עָכוֹר לְרֵבֶץ בָּקָר לְעַמִּי אֲשֶׁר דְּרָשׁוּנִי”, וכך, בספר הושע: ”וְנָתַתִּי לָהּ אֶת כְּרָמֶיהָ מִשָּׁם וְאֶת עֵמֶק עָכוֹר לְפֶתַח תִּקְוָה וְעָנְתָה שָּׁמָּה כִּימֵי נְעוּרֶיהָ וּכְיוֹם עֲלוֹתָהּ מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם”. יש לציין כי הפסוק האחרון שימש מקור לשמה של המושבה פתח תקווה, הואיל ובתחילה חשבו מייסדיה להקימה בסביבות יריחו. במגילת הנחושת שנמצאה בקומראן, ומתוארכת לשלהי תקופת בית שני, הוזכרו אוצרות שנטמנו ב"חרובא שבעמק עכור" ו"בין שני הבינין שבעמק עכור". אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי העמק שוכן מצפון ליריחו. עם זאת, הדעה המקובלת כיום היא שעמק עכור המקראי שכן דרומית ליריחו, ויש המציעים את בקעת הורקניה ("אלבקיעה"), השוכנת כחמישה ק"מ מערבית לקומראן. ספר יהושע, פרק ז', פסוקים כ"ד–כ"ו. ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ז'. ספר ישעיהו, פרק ס"ה, פסוק י'. ספר הושע, פרק ב', פסוק ט"ז. אונומסטיקון 18, שורה 17; 84, שורה 18. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', 298-299.
ג'ונה הקס

ג'ונה וודסון הקס (באנגלית: Jonah Woodson Hex) הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת All-Star Western Vol.2 #10 ממרץ 1972, ונוצרה בידי הכותב ג'ון אלבנו והמאייר טוני דיזוניגה. ג'ונה הקס נולד לפי הקומיקס ב-1 בנובמבר 1838, וגדל כבנו של אב אלכוהוליסט שהכה אותו ואת אמו ולבסוף מכר אותו כעבד לשבט האפאצ'י. כאשר הקס הצעיר הציל את ראש השבט הוא צורף כחבר מן המניין, ואומץ בידי הצ'יף עצמו. אחיו, נו-טאנט- נטש אותו, והקס הצטרף בבגרותו לצבא ארצות הברית בשנת 1861 כפרש, ובמהלך מלחמת האזרחים, ערק לצבא קונפדרציית המדינות של אמריקה כפרש. הוא הואשם בבגידה בטבח פורט שרלוט, וחזר לשבט האפאצ'י. הוא גילה שנו-טאנט נשא לאישה את אהובתו, והצ'יף הכריז על דו-קרב. היות שנו-טאנט חיבל בטומהוק שלו, הקס נאלץ להשתמש בסכינו והרג את נו-טאנט. כעונש על שהפר את חוקי הלחימה ועל שהרג את בנו, הצ'יף צילק את הקס בפניו באמצעות טומהוק לוהט - "סימן השד". הקס נעשה צייד ראשים כאשר הרג פושע לראשונה בחייו, ובין היתר מנע התנקשות בחיי יוליסס גרנט. הוא נתלש מציר הזמן שלו בידי אדון הזמן, וצורף לצוות "לוחמי הנצח" שהורכב מלוחמים מתקופות זמן שונות: הקס מהמאה ה-19, הפיראט השחור מהמאה ה-16, גברת החירות מהמאה ה-18, הנסיך הוויקינגי מהמאה ה-10 ואנמי אייס ממלחמת העולם הראשונה והשנייה. הם נשלחו להילחם בליגת הצדק ובחברת הצדק של אמריקה והובסו, ומרדו באדונם ותקפו את ארמונו. הקס נכנס לדו-קרב עם טירנוזאורוס רקס, אך הובס והוחזר לזמנו המקורי. הוא נפגש בנפרד הם ליגת הצדק כאשר הם נשלחו למאה ה-19, וטיפל בהאל ג'ורדן לוקה האמנזיה. הוא השתתף באירועי "המשבר בעולמות האינסופיים", והמשיך לעבוד כצייד ראשים והרפתקן. בשנת 1904 לפי ציר הזמן בקומיקס, הקס נהרג בעודו משחק קלפים בבית מרזח של שבט השאיין, בידי פושע ממנו מנע לשדוד בנק שנורה לאחר שהרג את הקס. הוא הוקם לתחייה כזומבי וחבר בחיל הפקחים השחורים באירועי "הלילה האפל ביותר", ויחד עם אויבו קוונטין טרנבול שחזר גם הוא לחיים, רדף והרג את צאצאו של קוונטין. כאשר האל ג'ורדן הביס את נקרון, הזומבים חזרו למצבם הרגיל. לאחר אירועי "פלאשפוינט" ששכתבו מחדש את יקום DC, ההיסטוריה שונתה. הקס הגיע לגות'אם סיטי בשנת 1880, ועזר לראש העיר קובלפוט, הבלש לופטון ואמדאוס ארקהם בחשיפת כת פשע סודית. צאצאיתו של הקס, צ'סטיטי, הופיעה לראשונה בחוברות "ביזארו". את דמותו של ג'ונה הקס גילם בסרט הלייב אקשן "ג'ונה הקס" השחקן ג'וש ברולין. תומאס ג'יין, שנבחן לתפקיד, דיבב את דמותו בסרט מצויר קצר שהתלווה לסרט-המצויר "באטמן: תחת הברדס האדום". בסדרת הלייב אקשן "הפלאש", "חנות האקדחים של הקס" נשדדת בידי דנטון בלאק/מולטיפלקס. את דמותו של הקס בסדרת הלייב אקשן "אגדות המחר" גילם השחקן ג'ונתון שאק. דף הדמות בפרויקט ויקיה של DC קומיקס
גואריקו

גואריקו (בספרדית: Guárico) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בקרבובו, בארגואה ובמירנדה בצפון, באנסואטגי במזרח, בבוליבר ובאפורה בדרום ובברינס ובקוחדס במערב. המדינה משתרעת על שטח של 64,986 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 747,739 תושבים (נכון ל-2011). בירתה היא סן חואן דה לוס מורוס והעיר הגדולה ביותר בה היא קלבוסו. הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. במהלך מלחמת העצמאות של ונצואלה התקיימו מספר קרבות חשובים בשטחי המדינה של היום. לאחר המלחמה, בשנות ה-20 של המאה ה-19, האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך להיות חלק מפרובינציית קראקס. ב-1848 נוצרה פרובינציית גואריקו. מקור השם הוא בנהר גואריקו הזורם באזור. בשנת 1864, לאחר המלחמה הפדרלית, הפכה ונצואלה למדינה פדרלית והאזור הפך למדינת גואריקו שבירתה הייתה קלבוסו. ב-1874 הבירה הועברה לאורטיס. ב-1881 המדינה אוחדה עם עוד מספר מדינות באזורה ל"מדינת מירנדה הגדולה", אך זו פורקה למרכיבותיה ב-1899. בשנת 1934 הועברה בירת המדינה לסן חואן דה לוס מורוס. כלכלת גואריקו מתבססת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, תירס ודורה, הפקת נפט, גידול מקנה וכרייה. מדיה וקבצים בנושא גואריקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גואריקו גואריקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הילדה שראם

ד"ר הילדה שראם (בגרמנית: Hilde Schramm; נולדה ב-1936), פעילה גרמנית נגד האנטישמיות ולהנצחת זכר השואה. שראם היא בתו של אלברט שפר, אשר היה שר החימוש בממשלתו של אדולף היטלר, ושותף לפשעי המשטר הנאצי. שפר הואשם בפשעי מלחמה ובפשעים כנגד האנושות במשפטי נירנברג ונדון לעשרים שנות מאסר בכלא שפנדאו. בטרם כיהן שפר כשר החימוש, היה אדריכלו האישי של היטלר, ונחשב לידידו הקרוב. שראם היא השנייה מבין ששת ילדיו של שפר, בהם האדריכל אלברט שפר הבן (אנ'). בילדותה, בטרם נפילת המשטר הנאצי, הייתה שראם בין המבקרים באוברזלצברג משכנו ההררי של היטלר, וניהלה אורח חיים המקובל בקרב ילדי בכירי המשטר הנאצי. לאחר כליאתו של אביה, ניהלה שראם עמו התכתבות ערה בעת שבתו בכלא, שהחלה בהיותה בת 17. התכתבות זו וטענתו של אביה כי "לא ידע דבר" הביאו אותה למחשבה עצמאית, ולמסקנות משלה. באשר לאביה טענה שראם כי אינה חשה אשמה, כי אם בושה. לאחר מלחמת העולם השנייה בילתה שראם שנה בארצות הברית והתארחה אצל משפחה קוויקרית. לאחר מכן שבה לגרמניה ולמדה חינוך. בשנות השמונים הפכה שראם לפוליטיקאית ליברלית ושימשה כסגן נשיא הפרלמנט של ברלין, מטעם מפלגת הירוקים. שראם שיתפה פעולה עם הביוגרפית של אביה, גיטה סרני אשר פרסמה בשנת 1995 ביוגרפיה ביקורתית בשם "אלברט שפר ומלחמתו באמת". סרני כינתה את שראם "האדם המוסרי ביותר שהכרתי מעודי". בשנת 1994 ייסדה שראם את קרן "Zurückgeben" (להעניק בחזרה), אשר סייעה לנשים יהודיות בתחום האומנות. שראם ייסדה את הקרן בכספי ירושת אביה, ובמכירת תמונות משפחתיות, אשר היא חשדה כי במקורן היו שייכות ליהודים, והוחרמו בימי המשטר הנאצי. כן פעילה שראם במכון "קונטקט" המסייע לקורבנות הנאצים במזרח אירופה אשר אינם זכאים לסיוע אחר מן הממשלה הגרמנית. היא אף בחבר המנהלים של המרכז לסיוע לנפגעי טרור בברלין. בספטמבר 2004 קיבלה שראם את פרס משה מנדלסון על פעילותה זו, ותרמה חלק מכספי הפרס למכון צוריקגבן, ולמכון קונטקט. הקהילה היהודית בברלין ביקשה כי הפרס לא יינתן בבית כנסת, והטקס התקיים בסוף בכנסייה. דובר הקהילה הדגיש כי שראם ראויה לקבל את הפרס, אך הבהיר כי המטען הרגשי הכרוך בזכר אביה של שראם אינו מאפשר הענקת הפרס בין כותלי בית כנסת. מדיה וקבצים בנושא הילדה שראם בוויקישיתוף רמי נוידרפר, על בתו הטובה של הפושע אלברט שפר ילדים ונכדים של נאצים מבקשים להשיב רכוש יהודי לבעליו, באתר הארץ, 21 בינואר 2015 הריאיון עם שראם ב"גרדיאן" (באנגלית) הנריק המרן, אני חשה בושה, לא אשמה, באתר הארץ, 21 באפריל 2005, תרגום הראיון בגרדיאן לעברית קרן צורוקגבן - להעניק בחזרה (אורכב 28.09.2007 בארכיון Wayback Machine) (בגרמנית) הנריק המרן, אני חשה בושה, לא אשמה, באתר הארץ, 21 באפריל 2005
דורין רוטאריו

דורין רוטאריו (ברומנית: Dorin Rotariu; נולד ב-29 ביולי 1995 בטימישוארה שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת החלוץ והכנף. רוטאריו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרומנית במדי דינמו בוקרשט, אליה הושאל מפולי טימישוארה, בחודש מרץ 2013, בגיל 17 ו-8 חודשים, נגד קונקורדיה קיאז'נה. בקיץ 2013, כאשר הסתיימה תקופת ההשאלה שלו לדינמו בוקרשט, הסתיים גם חוזהו בפולי טימישוארה, והוא הפך לשחקן חופשי. רוטאריו החליט לחתום בדינמו בוקרשט ל-6 שנים, על-אף ניסיונות להחתימו מצד ואסלוי, שם שימש דודו, יוסיף רוטאריו, כעוזר מאמן. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו עבור דינמו בוקרשט במשחק במסגרת ליגת העל הרומנית נגד ואסלוי. ב-31 בינואר 2017, חתם רוטאריו במועדון הכדורגל הבלגי קלאב ברוז' על חוזה לשלוש וחצי שנים. בפברואר 2019 הוא עבר לאסטנה עם חוזה ל-4 שנים. לרוטאריו 14 הופעות בנבחרת רומניה הצעירה. ב-8 באוקטובר 2016 ערך רוטאריו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-68 בניצחון 0–5 על נבחרת ארמניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. מדיה וקבצים בנושא דורין רוטאריו בוויקישיתוף דורין רוטאריו, באתר Transfermarkt דורין רוטאריו, באתר Soccerway דורין רוטאריו, באתר BDFutbol דורין רוטאריו, באתר WorldFootball.net דורין רוטאריו, באתר National Football Teams דורין רוטאריו, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דורין רוטאריו".
טימו ורנר

טימו ורנר (בגרמנית: Timo Werner; נולד ב-6 במרץ 1996 בשטוטגרט שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת טוטנהאם הוטספר ובנבחרת גרמניה. ורנר ערך את הופעת הבכורה שלו בשטוטגרט ב-1 באוגוסט 2013 במשחק נגד באייר לברקוזן. ב-22 בספטמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במשחק נגד איינטרכט פרנקפורט. ב-10 בנובמבר 2013 הבקיע צמד שערים במשחק קבוצתו נגד פרייבורג והפך לשחקן הצעיר שעושה זאת בהיסטורית הבונדסליגה. ביום ההולדת ה-18 שלו חתם ורנר על חוזה מקצועי בשטוטגרט עד ליוני 2018. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן ערך 95 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים. ב-11 ביוני 2016 חתם ורנר על חוזה ל-4 שנים בר.ב. לייפציג מהבונדסליגה. ב-20 באוגוסט ערך ורנר את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את נבי קייטה בדקה ה-89 בהפסד לדינמו דרזדן בדו-קרב בעיטות עונשין במסגרת הגביע הגרמני. ב-28 באוגוסט ערך ורנר את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 86 דקות בתיקו 2-2 נגד הופנהיים במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-17 בספטמבר הבקיע ורנר את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 0–4 על המבורג במסגרת המחזור השלישי בליגה. בעונת 2019/2020 ורנר כבש 28 שערי בונדסליגה והיה לסגן מלך השערים בליגה, שני לרוברט לבנדובסקי. יכולת מצוינת זו עזרה ללייפציג לסיים במקום השלישי בליגה. ב-18 ביוני 2020 צ'לסי מהפרמייר ליג קנתה את טימו ורנר תמורת 50 מיליון אירו, העברה שתצא לפועל ביולי 2020 לאחר סיום העונה בבונדסליגה. ורנר חתם על חוזה לחמש שנים בצ'לסי. את הופעת הבכורה ערך ב-14 בספטמבר בניצחון קבוצתו 1–3 על ברייטון אנד הוב אלביון. את שעריו הראשונים בקבוצה כבש ב-17 באוקטובר כאשר כבש צמד והוסיף בישול בתיקו 3-3 נגד סאות'המפטון. בסיום העונה זכה עם צ'לסי בליגת האלופות, כשהוא כובש ארבעה שערים ב-12 הופעות. ב-9 באוגוסט 2022 חזר לר.ב. לייפציג לאחר שנתיים בצ’לסי וחתם על חוזה ל-4 שנים. במרץ 2017 ערך ורנר את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה, בניצחון 0–1 על נבחרת אנגליה, במשחק הפרישה של לוקאס פודולסקי. במשחק זה נפצע ורנר כשקרע שריר. ורנר הופיע במדי נבחרתו במסגרת מונדיאל 2018. ליגת האלופות: 2020/2021 הסופר קאפ האירופי: 2021 גביע העולם למועדונים: 2021 ר.ב. לייפציג הגביע הגרמני: 2022/2023 הסופר קאפ הגרמני: 2023 גביע הקונפדרציות: 2017 מדליית זהב במסגרת פרס פריץ ואלטר עד גיל 17: 2013 מדליית כסף במסגרת פרס פריץ ואלטר עד גיל 19: 2015 מדיה וקבצים בנושא טימו ורנר בוויקישיתוף טימו ורנר, ברשת החברתית פייסבוק טימו ורנר, ברשת החברתית אינסטגרם טימו ורנר, באתר Transfermarkt טימו ורנר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) טימו ורנר, באתר Soccerway טימו ורנר, באתר BDFutbol טימו ורנר, באתר WorldFootball.net טימו ורנר, באתר National Football Teams טימו ורנר, באתר FootballDatabase.eu רשמי: עסקת טימו ורנר לצ'לסי הושלמה סופית, באתר ONE, ‏18.6.2020