laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מזרח מקדוניה ותראקיה

מזרח מקדוניה ותראקיה (ביוונית: Ανατολική Μακεδονία και Θράκη) הוא חבל מנהלי, אחד מ-13 המחוזות של יוון. המחוז מורכב מהחבל ההיסטורי של תראקיה, מחלקה המזרחי של מקדוניה היוונית ומהאיים תסוס וסמותרקי. זהו האזור המזרחי ביותר ביוון היבשתית. שטחו של המחוז הוא 14,157 קמ"ר ואוכלוסייתו הוערכה ב-2011 ב-608,182 איש. הוא גובל במדינת בולגריה בצפון, מדינת טורקיה במזרח, הים האגאי, ומחוז צפון הים האגאי בדרום, ומחוז מרכז מקדוניה במערב. בירת המחוז היא העיר קומוטיני, העיר הרביעית בגודלה במחוז ובה גרים 66,580 איש, עיר הנמל המרכזית של מזרח מקדוניה היא קוואלה שאוכולוסיתה מונה 74,186 איש והיא גם העיר הגדולה במחוז. ערים גדולות יחסית נוספות הן קסנתי ואלכסנדרופולי. המחוז מורכב משש יחידות אזוריות: דרמה, אברוס, קוואלה, רודופי, קסנתי ותסוס. במחוז שוכנת אוכלוסייה מוסלמית גדולה יחסית, ממוצא טורקי ופומאקי (אנ'). במפקד אוכלוסין ב-1991 מנו המוסלמים 98,000 נפש, שהיוו אז 29% מן התושבים. בניגוד לשאר מחוזות יוון, שברובה מתאפיינת כיום באוכלוסייה הומוגנית מבחינה דתית ואתנית, המוסלמים תושבי המחוז לא נאלצו לעזוב לטורקיה בהסכם חילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה ב-1923. מחוזות יוון גאוגרפיה של יוון מדיה וקבצים בנושא מזרח מקדוניה ותראקיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מזרח מקדוניה ותראקיה (ביוונית מודרנית) מזרח מקדוניה ותראקיה, ברשת החברתית פייסבוק מזרח מקדוניה ותראקיה, סרטונים בערוץ היוטיוב
ד'רצ"ה

ד'רצ"ה (4295) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-25 בספטמבר 534 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 12 בספטמבר 535. שנה מסוג בחג, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת בחג שנה מסוג בחג, ובה 353 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר. ד'רצ"ה
ד'רצ"ו

ד'רצ"ו (4296) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-13 בספטמבר 535 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 1 בספטמבר 536. שנה מסוג השא, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת השא שנה מסוג השא, ובה 355 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד. ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי. ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש. י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת. ד'רצ"ו
ד'רצ"ז

ד'רצ"ז (4297) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-2 בספטמבר 536 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 20 בספטמבר 537. שנה מסוג גכז, היא מעוברת, ואורכה 384 ימים. זו שנה שישית לשמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת גכז שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים. שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן. שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב ד'רצ"ז
ד'רצ"ח

ד'רצ"ח (4298) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-21 בספטמבר 537 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 538. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנת שמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת בשה שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד. ד'רצ"ח
ד'רצ"ט

ד'רצ"ט (4299) היא שנה עברית אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 538 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 29 באוגוסט 539. שנה מסוג זחא, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה. להלן לוח שנה עברי - יוליאני. בכל משבצת יומית - אות אחת או זוג אותיות לציון היום בחודש העברי, ומספר לציון היום בחודש היוליאני. ערך מורחב – שנת זחא שנה מסוג זחא, ובה 353 ימים. שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד. שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש. י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת. ד'רצ"ט
ג'קו אייזנברג (אלבום)

"ג'קו אייזנברג" הוא אלבום הבכורה של הזמר והיוצר הישראלי ג'קו אייזנברג, אשר יצא ב-1 בינואר 2008, בהפקתו של לואי להב. האלבום כולל 12 שירים, אותם כתב והלחין אייזנברג במשך העשור שקדם לצאתו, טרם השתתפותו בתוכנית "כוכב נולד 4", כשעל העיבוד אחראים אייזנברג, לואי להב, הגיטריסט גיא אליהו, חברו לצמד "ג'אמוס", והגיטריסט און דבי. האלבום כולל, בין היתר, גרסאות אולפן חדשות לשירים "נרדם על החולות" ו"נשארתי נורמלי", אותם ביצע אייזנברג במסגרת התוכנית "כוכב נולד", וכן גרסה חדשה לשיר "לא משנה דבר", אשר הופיע במקור באלבום "שים ת'ראש בצד" של "ג'אמוס". טרם צאתו, שוחררו לתחנות הרדיו הסינגלים "שר שר" ו"גרמת לי ללכת". את האלבום הקדיש אייזנברג לאביו, שנפטר כשהיה בן 10. השיר "מי מתמודד" עוסק בהתמודדות עם מותו. עם צאת האלבום, החל אייזנברג במסע הופעות ברחבי הארץ, כשהוא מלווה בהרכב הכולל את גיא אליהו ואון דבי (גיטרות), רוני הוד (תופים), שלומי מאיה (קלידים) ואבשה בוקשפן (בס). נכון לספטמבר 2012, האלבום מכר כ6 אלף עותקים. ג'קו אייזנברג - גיטרות אקוסטיות, כותב מילים, מלחין, מעבד און דבי - גיטרות חשמליות, מעבד גיא אליהו - גיטרות חשמליות, מעבד מיכאל פרוסט - בס רוני הוד - תופים אלון מוטקין - קלידים גרמת לי ללכת (בימוי: יואב ודורון פז) - מקום ראשון ברשימת המבוקשים של ערוץ 24. אור ברנע, לא הולך לשום מקום, באתר ynet, 12 בדצמבר 2007 טל פרי, "בואו נדבר שנה מעכשיו", באתר ‏Mooma‏, 8 בינואר 2008 תרבות - מוזיקה nrg - ...אילוף הסורר: ג'קו אייזנברג עדיין
צפון הים האגאי

צפון הים האגאי (ביוונית: Περιφέρεια Βορείου Αιγαίου) הוא חבל מנהלי שמהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון. כפי שאפשר להבין משמו, המחוז מורכב מאיים בלבד, כאשר האיים הגדולים מהווים מרכזים לעשרות האיים הקטנים שמסביבם. המחוז ואייו מצויים במזרחה של יוון, בים האגאי בין יוון וטורקיה. הוא גובל בחוף המערבי של טורקיה במזרח, מחוז מזרח מקדוניה ותראקיה בצפון, מחוז דרום הים האגאי בדרום, ובמחוזות מרכז יוון ותסליה במערב. המחוז מורכב מחמש יחידות אזוריות: כיוס, לסבוס, למנוס, סאמוס ואיקריה. מדיה וקבצים בנושא צפון הים האגאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צפון הים האגאי (ביוונית מודרנית) אסור לפספס‏, חולה סופני עבר לאי "שלא מתים בו" - וחי שם עוד 40 שנים, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2022 - על תוחלת החיים הארוכה באי היווני איקריה צפון הים האגאי, ברשת החברתית פייסבוק צפון הים האגאי, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיליפ סטמה

פיליפ סטמה (בצרפתית: Philipp Stamma)‏ (c.1755 – c.1715) יליד חאלב שבסוריה, ולאחר מכן תושב אנגליה וצרפת, היה אמן שחמט ואחד מחלוצי השחמט המודרני. סטמה היה מבקר קבוע בבית הקפה סלוטרס בלונדון, מרכז שחמטאי המאה ה-18 ונחשב לאחד מהשחקנים החזקים באנגליה. המוניטין שלו נשען בעיקר אל ספרו "שחמט - המשחק האצילי" שפורסם בשנת 1737 בצרפת ותורגם בשנת 1745 לאנגלית. ספר זה הציג את הגישה המזרח-תיכונית לסיומי משחק לאירופאים וסייע להחייאת העניין האירופאי בחקר תורת הסיומים. בשנת 1747 הובס סטמה על ידי פרנסואה אנדרה פילידור בתוצאה +8 =1 -1 בדו-קרב מפורסם שציין את עלייתו של פילידור לגדולה. העובדה שפילידור שיחק בכלים השחורים בכל המשחקים רק מעצימה את תבוסתו של סטמה. על שמו קרוי מט סטמה, המציג אפשרות למט כפוי בעזרת מלך ורץ מול מלך ורגלי או מלך ופרש מול מלך ורגלי. בעמדה זו זוכה הלבן בין אם תורו ובין אם תור השחור. אם הלבן מתחיל: 1. פב4+ מא1 2. מג1 א2 3. פג2 מט אם השחור מתחיל : 1...מא1 2. פג1 א2 3. פב3 מט הנה דוגמה להתרחשות מט כזה במשחק בין נוגוריס- גונגורה באליפות קובה לשחמט, משנת 2001: 81. מג2 מא1 82. פג5 מא2 (אם 82...א2 83. פב3 מט) 83. פד3 (והגענו לעמדת הדיאגרמה הראשונה) מא1 84. פג1 א2 85. פב3 מט. Gaige, Jeremy (1987), Chess Personalia, A Biobibliography, McFarland & Company, pp. 403, ISBN 0-7864-2353-6 John Roycroft: Philip Stamma, in: British Chess Magazine, 124 (2004), pp. 544-549, 603-608 מדיה וקבצים בנושא פיליפ סטמה בוויקישיתוף פיליפ סטמה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ספרו של סטמה, worldchesslinks.net
יקבי ברקן

יקבי ברקן הוא היקב השני בגודלו בישראל. ראשיתו ביקב פרידמן שהוקם ב-1889. בשלהי שנת 1889, הקים שמעון פרידמן, ממייסדי היישוב היהודי בחיפה, את יקב פרידמן בחיפה. לאחר מכן עבר היקב לפתח תקווה מול גן המייסדים. בשנת 1964 נרכש היקב על ידי חברת תנובה. בשנת 1971 הגיעו בהנהלת החברה למסקנה שעסקי היין לא מתאימים לתחום המזון ומכרו את היקב לחברת המשקאות החריפים "סטוק", שיוצגה על ידי חברת "ו.ו.ס.ט". מנתניה. "סטוק 84", וודקה קגלביץ' ויין "מונפורט" היו המותגים המובילים של "יקבי סטוק", שכללו בעיקר כהלים (ברנדי, וודקה, ליקרים, ורמוט ועוד). שם היקב שוב שונה ל'המרתף' ויינני היקב החלו לייצר יינות מזני הקברנה סוביניון, סוביניון בלאן ועוד. בשנת 1988 החלה החברה בבניית יקב חדש באזור התעשייה ברקן, במקום מתקני המפעל הישנים בפתח תקווה ובנתניה. בשנת 1990 הבעלות על היקב הועברה לידיהם של שני בעלי כרמים – שמואל בוקסר ויאיר לרנר. תשע שנים מאוחר יותר, התברר שהיקב בברקן אינו מסוגל לייצר את כמויות היין שאמורות להתקבל מהכרמים החדשים שהחלו להניב בבציר 2000. בוקסר ולרנר החלו לבנות יקב חדש בקיבוץ חולדה, שנחנך בשנת 2003. בשנת 1994 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וכ-24% ממניותיה נמכרו לציבור. בשנת 2005 נכנסה חברת המשקאות "טמפו" כשותפה ביקבי ברקן. ב-2008 השלימה "טמפו" את הרכישה. הזרמת ההון שנעשתה על ידי תאגיד המשקאות הגדול אפשרה ליקב להשלים את תוכניות הבינוי והפיתוח שלו. ב-2013 ביצעה טמפו הצעת רכש מלאה כשרכשה 15.8% ממניות החברה הנמצאות בידי הציבור, ומחקה את יקבי ברקן מהבורסה. בשנת 2001 רכשה החברה את יקבי סגל. במתחם של יקבי ברקן בחולדה, הוקם ב-2012 מרכז מבקרים, המאפשר לצפות בכרמים ולעקוב אחר תהליכי הייצור של יינות היקב. יקבי ברקן חולשים על כ-10,000 דונם כרמים בכל אזורי הגידול בארץ. הכרמים פזורים ממצפה רמון, עד הגליל העליון ורמת הגולן. עידו לוינסון הוא היינן של יקב ברקן. הישראלי השני הנושא בתואר דרגת מאסטר ביין משנת 2020. שלמה פפירבלט, עולם היין, אריה ניר, תשס"ב 2002, עמ' 105 אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 186 - 189 דניאל רוגוב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 12, 24, 102-95, 461 אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 150 - 151 מדיה וקבצים בנושא יקבי ברקן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יקבי ברקן דניאל רוגוב, עכבר העיר אונליין, מבחר מיינות יקב ברקן וסגל, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2010 דניאל רוגוב, עכבר העיר אונליין, סדרת Altitude של יקב ברקן: עניין של גובה, באתר הארץ, 12 ביולי 2010 חיליק גורפינקל, קרב איגרוף: מאחורי יקבי ברקן, nrg‏, 22 בנובמבר 2011 מיכאל בן-יוסף, יקבי 'ברקן' המתחדשים, מגזין "סיגר" אורה קורן, טמפו רכשה את השליטה ביקבי ברקן ב-6.6 מיליון ד', באתר הארץ, 16 באוקטובר 2005 שלי אפלברג, טמפו השלימה את הצעת הרכש - יקבי ברקן נמחקה מהבורסה, באתר TheMarker‏, 22 באוקטובר 2013 איי אונליין, יקבי ברקן רוכשת את יינות סגל בכ- 6 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 27 בפברואר 2001
דומניקו לורנצו פונציאני

דומניקו לורנצו פונציאני (באיטלקית: Domenico Lorenzo Ponziani,‏ 9 בנובמבר 1719 – 15 ביולי 1796), פרופסור למשפט איטלקי, כומר, שחמטאי, מלחין. היום הוא זכור בעיקר בשל כתיבתו השחמטאית. פונציאני נולד במודנה בשנת 1719. בשנת 1742 הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת סן קרלו והתקבל לכמורה בקולג' לעורכי דין. כפרופסור הוא לימד במשך 30 שנים עד לפרישתו בשנת 1772. בשנת 1764 הפך לכומר ובשנת 1766 נהיה לקָנוֹן בקתדרלה של מודנה. בשנת 1784 נהיה לכומר הראשי וקיבל תואר של מזכיר בית המשפט האפוסטולי. פונציאני מת בשנת 1796 ונקבר בקתדרלה של מודנה. פונציאני היה מיודד עם שחקני שחמט אחרים במודנה כמו ארקול דל ריו וגיאמבטיסטה לולי ושלושתם נודעו כאמנים ממודנה. בשנת 1769 פונציאני פרסם את המהדורה הראשונה של ספרו "המשחק הבלתי ניתן להשוואה של השחמט" "Il giuoco incomparabile degli scacchi". משום שפונציאני לא כלל את שמו ביצירה אלא כתב "המחבר ממודנה" המחבר זוהה כאלמוני. המהדורה השנייה משנת 1782 שופרה רבות והניחה את היסודות לגישה האיטלקית לשחמט כפי שהודגמה על ידי אמנים איטלקיים מהמאה ה-17 כגון ג'ואקינו גרקו. הגם שבמהדורה השנייה פונציאני זיהה את עצמו כמחבר, התרגום משנת 1820 של הקצין הימי האנגלי סמית בשם העט בניגהם ייחס את היצירה לדל ריו. עבודתו של פונציאני היא המדריך המעשי הטוב ביותר שנוצר על ידי האמנים ממודנה. כמו הכתבים של דל ריו ולולי, פונציאני עוסק רק בשלבי הפתיחה והסיום, ללא כל דיון במציעה. בפתיחה, המטרה העיקרית היא להשיג את מקסימום הניידות לכלים, תוך כוונון לנקודות החולשה כמו ערוגות ו2 או ו7. לא יוחסה חשיבות למבנה הרגלים או תמיכה ברגלים מרכזיים - השימוש ברגלים היה כדי להבריח את כלי היריב אחורה. בפתיחה ידוע פונציאני במיוחד בשל פתיחת פונציאני (1. ה4 ה5 2. ג3) למרות שהוא לא יצר אותה במקור והיא אף פורסמה על ידי לואיס רמירה דה לוצנה בסביבות 1497. שמו מוזכר כדין לגמביט הנגדי (1. ה4 ה5 2. ג3 ו5) הקרוי על שמו משום שהוא פרסם את הניתוח הראשון בשנת 1782. סיום של פונציאני משנת 1769 - לבן מתחיל וזוכה כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט. [Event "?"] [Site "?"] [Date "????.??.??"] [Round "?"] [White "New game"] [Black "?"] [Result "*"] [SetUp "1"] [FEN "7k/7P/6P1/8/8/6K1/8/8 w - - 0 1"] [PlyCount "13"] 1. Kg4 Kg7 2. Kf5 Kh8 3. Kg5 Kg7 4. h8=Q+ Kxh8 5. Kf6 Kg8 6. g7 Kh7 7. Kf7 * זו נראית כזכייה קלה, משום שהרגלים המחוברים אינם בסכנה. אם הרגלי ב-ז6 יוכה הרגלי השני יכתיר. קיימת עם זאת סכנה של פט. הלבן פותר את הבעיה בכך שלצורך זכייה די והותר ברגלי אחד. 1. מו4 מז7 2. מו5 מח8 3. מז5 (או מה6 או מה5 אך לא מו6?? פט) 3...מז7 4. ח8=מה+! מ:ח8 5. מו6 מז8 6. ז7 מח7 7. מו7 וזוכה. סיום של פונציאני משנת 1782 - שחור מצליח לשמור על תיקו בזכות המבנה של הכלים הקלים החוסמים את תנועת המלך. מדיה וקבצים בנושא דומניקו לורנצו פונציאני בוויקישיתוף דומניקו לורנצו פונציאני, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
מוזיקת גאלאנט

מוזיקת גאלאנט (באנגלית: Galant music) הוא סגנון מוזיקלי שהופיע בשנות העשרים של המאה ה-18, והיה לזרם מוזיקלי בתקופה הקלאסית. סגנון זה קרא לזנוח את המבנים הקונטרפונקטיים שרווחו בתקופת הבארוק כמו גם את טכניקות ההלחנה שהבליטו את התבנית שבין התווים על פני המלודיה, והחליפם בקול מוביל וברור, המלווה בבהירות ובצלילות. מוזיקאים רבים בני דורו של יוהאן סבסטיאן באך, אשר הוביל את הסגנון הקונטרפונקטי, חיפשו אחר סגנון רגשי, רענן ומיידי יותר. הסגנון זוהה לראשונה בשנת 1721 על ידי התאורטיקן הגרמני יוהאן מאתזון, ועם המלחינים שהובילו אותו נמנו ג'ובאני בונונצ'יני וגאורג פיליפ טלמן, לצד מלחינים אופראים נוספים, הנחשבים לבארוקיסטים: אלסנדרו סקרלטי, אנטוניו ויוואלדי וגאורג פרידריך הנדל. כל אלה הלחינו בעיקר אופרות, וכך אופרה נשארה הביטוי העיקרי לסגנון הגאלאנט. הסגנון החדש היה יותר מוזיקה עירונית מאשר מוזיקת חצר. הסגנון הגאלאנטי לווה ולמעשה הוביל דחייה של נוסחתיות ומלומדות מוזיקלית לטובת מלודיה נעימה וברורה עם ליווי ברור וצלול. הפישוט המהפכני הזה לא התקבל בברכה אצל כל בני אותה תקופה, והיו שראו בו הרה אסון. יוהאן סמואל פטרי, לדוגמה, כינה את סגנון הגאלאנט "קטסטרופה גדולה במוזיקה". דוגמאות לסגנון הגאלאנט ניתן למצוא בעבודתם של טלמן, בניו של באך, יוהאן יואכים קוונץ, יוהאן אדולף האסה, ג'וזפה טרטיני, בלדאסארה גאלופי, יוהאן שטאמיץ, דומניקו אלברטי, מוצרט ועוד. סגנון פשטני זה הובל על ידי המלודיה, ולא היה מובנה מראש על ידי מוטיבים ריתמיים או מלודיים.
יקבי סגל

יקב סגל היא חברה ישראלית העוסקת בייצור יינות. העיר בוברויסק שברוסיה הלבנה, היושבת על גדות נהר ברזינה, שימשה צומת מעבר של תוצרת חקלאית מגאורגיה ותבואות מאוקראינה[דרוש מקור]. בשנת 1787, החל יענקל צבי הירש סגל, תושב בוברויסק, לעסוק בייצור משקאות חריפים. הידע ואומנות התסיסה והזיקוק פותחו ושוכללו במהלך המאה ה-19 ונמסרו במשפחת סגל מדור לדור, עד שהגיעו לבני-ניניו של סגל, האחים אלחנן ויחזקאל. בשנת 1925 עלתה משפחת סגל לארץ ישראל והתיישבה בכרם התימנים. באותה שנה הקימו האחים את המפעל הראשון בארץ לזיקוק כוהל, במושבה הגרמנית שרונה. הניסיון הרב הביא למעורבותם של האחים במזקקות נוספות בארץ, והיה זה יחזקאל סגל אשר התבקש בשנות ה-30, עת שלטו הצרפתים בסוריה ולבנון, לעזור בהקמת שני מפעלי זיקוק בביירות ובדמשק. שבעה דורות עסקה שושלת סגל בזיקוק אלכוהול. עם העלייה לארץ ישראל החליטו להשתמש בידע שנצבר גם לייצור יין. היינות הראשונים נקראו "יינות אשקלון", על שם אזור גידול הענבים, שלהערכת המשפחה דמה באופיו לאזור בורדו שבצרפת. בשנת 1954 עבר המפעל לרמלה ונקרא בתחילה "כרמי צבי", כהוקרה לצבי הירש סגל. עם השנים, שונה השם ל"יין של סגל". לאחר רכישת יינות סגל על ידי יקבי ברקן ביולי 2001, היקב עבר ל"מתחם ברקן" שבלב כרמי קיבוץ חולדה. ההנהלה החדשה החליטה שפעילות "היין של סגל" תופעל כיקב עצמאי, עם כרמים נפרדים, מתקנים מבודלים ודרך ייצור יין שונה. כך נשמר אופיו המיוחד של היין הנוצר לפי שיטות מלפני שנים רבות. ב-2004 עברה השליטה ביקב (יחד עם חברת האם יקבי ברקן) לידי טמפו משקאות. רוב הענבים של היקב מגיעים מהגליל העליון. באמצע שנות ה-90 היו יינות סגל חלוצי נטיעות הכרמים בגליל העליון. חלקות גפנים חדשות המיועדות לייצור בלעדי של יקב סגל, ניטעו שם לאורך נחל דישון, עמק קדש וליד מושב דובב. ענבים עבור "הסדרות המסורתיות" של היקב מגיעים מכרמים הנטועים באזור לטרון. אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 153-152 אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 191-190 שלמה פפירבלט, עולם היין, כפר סבא: אריה ניר, תשס"ב 2002, עמ' 195 רונית ורד, הצצה לתולדות היין בישראל, באתר הארץ, 10 באפריל 2013 אלי דניאל, יקבי ברקן השלימה רכישת יינות סגל - סכום הרכישה הופחת בכ-20% ל-4.85 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 24 ביולי 2001 הארץ, טמפו רכשה את השליטה ביקבי ברקן ב-6.6 מיליון ד', באתר TheMarker‏, 3 בספטמבר 2004 הדס מנור, ‏טמפו רוכשת השליטה ביקבי ברקן: רכשה מבעלי המניות 39% ב-6.6 מ' ד', באתר גלובס, 2 בספטמבר 2004
קארל יאניש

קארל יאניש (11 באפריל 1813 – 7 במרץ 1872) היה שחמטאי רוסי ופיני. בשנות ה-30 של המאה ה-19 היה יאניש קצין בצבא הרוסי ובשעות הפנאי כתב ספרי שחמט בנושא הפתיחות. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הוא היה אחד מהשחמטאים המובילים בעולם. הוא ניתח וסייע לפתח את הגנת פטרוב ויש לו מוניטין גם על עבודתו על גמביט שלימן-יאניש. בשנים האחרונות לחייו נחשב לבכיר מנתחי המשחקים באירופה וזאת בזכות העמקתו הרבה בעמדות. בין השנים 1838–1839 שיחק דו-קרב בשחמט בכתב נגד ליונל קיזריצקי שהופסק עם עזיבתו של קיזריצקי לפריז. בשנת 1844 התמודד בדו-קרב מול אלכסנדר פטרוב - כל אחד משני השחקנים זכה במשחק אחד. בשנת 1849 התמודד בדו-קרב מול איליה שומוב - וניצח 2:1. בשנת 1850 התמודדו שוב השניים אך הפעם התוצאה הייתה הפוכה ושומוב ניצח 2:1. באותה תוצאה הפסיד יאניש בדו-קרב נוסף בשנת 1852. בשנת 1851 התמודד בדו-קרב מול אחד החזקים בשחמטאי אנגליה הווארד סטאונטון והפסיד בתוצאה 2–7. בשנת 1837 כתב יאניש את ספרו "תגליות על הפרש בשחמט", בשנת 1842 את הספר "ניתוח חדש של הפתיחות במשחק השחמט" "Analyse Nouvelle des ouvertures du jeu des Echecs" (ספר שתורגם פעמיים לשפה האנגלית) וספרו הידוע ביותר משנת 3–1862 "יישומי אנליזה מתמטית למשחק השחמט" שיצא בשלושה כרכים. מדיה וקבצים בנושא קארל יאניש בוויקישיתוף קארל יאניש, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממד קומפקטי

ממד קומפקטי (באנגלית: Compact dimension) הוא ממד פיזיקלי המתאר מרחב קומפקטי. ממד כזה עשוי ללבוש צורת לולאה   S 1 {\displaystyle \ S^{1}} (שהיא ספירה חד־ממדית), בניגוד לממדים הרגילים, שצורתם היא קו ישר אינסופי, ואינם קומפקטיים. הלולאה היא הצורה היחידה האפשרית לממד קומפקטי יחיד. במרחב שיש בו כמה ממדים קומפקטיים, הם עשויים להיות בלתי תלויים זה בזה (ולהופיע כמכפלה קרטזית, כגון   S 1 × S 1 × S 1 {\displaystyle \ S^{1}\times S^{1}\times S^{1}} ), אבל גם להיות כרוכים זה בזה באופנים מורכבים, כדוגמת ספירה רב ממדית או כל יריעת רימן קומפקטית אחרת. בתורת המיתרים נעשה שימוש בממדי מרחב קומפקטיים המהווים הרחבה של המרחב-זמן המוכר בפיזיקה. ממדים קומפקטיים נוספים טרם התגלו, וייתכן שהדבר נובע מגודלם הזעיר. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אספת בחירה

אספת בחירה (אנגלית: Caucus) היא פגישה של תומכים או של חברי מפלגה או תנועה פוליטית ספציפית. מקורו של המונח בארצות הברית, אך הוא התפשט גם לאוסטרליה, קנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה ונפאל. ככל שהשימוש במונח הורחב, ההגדרה המדויקת נוטה להשתנות בין תרבויות פוליטיות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בממשל ובפוליטיקה של ארצות הברית, לאספת בחירה כמה משמעויות שונות אך קשורות זו לזו. חברי מפלגה או תת-קבוצה פוליטית עשויים להיפגש ולתאם את פעולות חברי המפלגה, לבחור במדיניות קבוצתית, או מועמדים למשרדים שונים. ערכים מורחבים – אספות הבחירה באיווה אספת הבחירה היא שיטת ההצבעה ההיסטורית בבחירות המקדימות. מתכנסים בה חברי המפלגה לדון במועמדים, עמדותיהם ויכולותיהם ואז מצביעים בהרמת ידיים או בחלוקה לקבוצות. בראשית המאה העשרים גברה התחושה שהאסיפות הללו הם פומביות מדי וכי על ההצבעה צריכה להתנהל בחשאיות. לכן עברו מרבית המדינות לפריימריז. המדינות שעדיין מנהלות אסיפות מסוג שכזה הן אלסקה, קולורדו, הוואי, קנזס, מיין, מינסוטה, נוואדה, צפון קרוליינה, ויאומינג ואייווה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חוג בית מדיה וקבצים בנושא אספת בחירה בוויקישיתוף אספת בחירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כל מה שרצית לדעת על הבחירות ולא העזת לשאול, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא בחירות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרום הים האגאי

דרום הים האגאי הוא שמו של חבל מנהלי המהווה אחד מ-13 המחוזות של יוון. המחוז מורכב מאיים בלבד. המחוז ממוקם בדרומו של הים האגאי, באזור הדרום מזרחי של יוון, בין חצי האי אטיקה ובין טורקיה, והוא חלקה המזרחי ביותר של יוון. גבולותיו הם: מחוז צפון הים האגאי בצפון, טורקיה במזרח, מחוז כרתים בדרום, ים מירטון במערב, ומחוז אטיקה, והאי אובויה בצפון מערב. המחוז מורכב משרשרות האיים של האיים הקיקלדים והאיים הדודקאנסיים, ומחולק ל-13 יחידות אזוריות. הבירה המנהלתית של המחוז היא העיר ארמופולי באי סירוס. העיר הגדולה במחוז, ומרכזו הכלכלי, היא רודוס שבאי רודוס. מדיה וקבצים בנושא דרום הים האגאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דרום הים האגאי (ביוונית מודרנית) דרום הים האגאי, ברשת החברתית פייסבוק דרום הים האגאי, ברשת החברתית אינסטגרם דרום הים האגאי, סרטונים בערוץ היוטיוב
מכשול טבעי

מכשול טבעי הוא מונח הקשור לגאוגרפיה ולאסטרטגיה צבאית. המכשול הטבעי הוא גורם בשטח המציב קושי משמעותי לצליחתו. טריטוריות מוגנות בדרך כלל, לפחות מאחד מצידיהן, על ידי מכשולים טבעיים. מכשול יכול להיות נהר, גיא עמוק, רכס הרים או מצוק. כח צבאי המתכוון לכבוש את הטריטוריה צריך להתגבר על המכשול ועל ידי כך חושף עצמו לפגיעה. כמו כן מעכב המכשול כניסת מהגרים לתחומי הטריטוריה. צליחת נהר, למשל אורכת זמן רב, מקשה על התקדמות הכח ומאיטה אותו. בעבר, ערים בצורות בנו את חומתן בקרבת מכשול טבעי, אך במרחק-מה המאפשר תצפית ופגיעה בכח מתקרב. בחזית בה לא קיים מכשול טבעי, הוקמו ביצורים חזקים או מכשולים מלאכותיים (כגון חפיר). המכשול הטבעי הוא לעיתים גם גבול טבעי: הגבול בין ישראל לירדן, למשל, עובר לאורך נהר הירדן. מעלה הנהר ריו אורוגוואי משמש גבול בין ארגנטינה לברזיל ומורד הנהר משמש גבול בין ארגנטינה לאורוגוואי. קיימים גם מכשולים טבעיים רחבי-ידיים כגון מדבר או אזור קפוא. שטחים אלה מגנים על טריטוריות מפלישה מכיוון מסוים ומאפשרים הפניית תשומת-הלב וכח האדם לטיפול בחזית מוגנת-פחות. כך למשל ערבות הקרח של סיביר ברוסיה, המגינות עליה ממזרח. בגנטיקה של אוכלוסיות משתמשים במושג על מנת להסביר את השונות בין מאגרי גנים של אוכלוסיות נפרדות של אותו המין המופרדות זו מזו באמצעות מכשול גאוגרפי. ריצ'רד דוקינס, ההצגה הגדולה בתבל, הוצאת דביר, 2011 עמ' 43