laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיים אילתה

חיים אילתה (נולד ב-1929) הוא איש ציבור ששימש כמדען הראשי של משרד האנרגיה וכנשיאה הרביעי של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1985–1990). אילתה נולד בהולנד ועלה לארץ ישראל לאחר השואה. הוא למד לתואר ראשון ושני בטכניון ולאחר מכן עשה דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. הוא חזר לישראל והצטרף לסגל הטכניון בשנת 1961. בשנת 1963 הוא הועלה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 1967 לפרופסור משנה. בטכניון ביצע אילתה יחד עם פרופ' שרגא אירמאי ניסויים בבריכות שמש, בזרימת סחף ובהקטנת חיכוך של מים זורמים. במקביל ייסד את חברת הידרונאוטיקס ישראל ושימש כמנכ"ל שלה. בשנת 1974 עבר לאוניברסיטת בן-גוריון והיה לראש המחלקה להנדסת מכונות ודיקן הפקולטה להנדסה. בשנת 1979 התמודד אילתה על תפקיד רקטור אוניברסיטת בן-גוריון אך הפסיד לפרופ' דוד וולף על חודו של קול. בשנים 1980–1983 הוא כיהן כמדען ראשי של משרד האנרגיה. בתקופת כהונתו עודד המשרד התקנת תחנות כוח הידרואלקטריות בנהר הירדן. בהיותו מדען ראשי קידמה הממשלה את פרויקט תעלת הימים. בהיעדר היתכנות כלכלית לפרויקט, הציע אילתה לקדם קודם את פרויקט האגירה-שאיבה שנועדה לנצל חשמל בשעות השפל להעלאת מים לגובה, כדי לייצר חשמל בשעות העומס. באוגוסט 1984 נבחר אילתה לרקטור אוניברסיטת בן-גוריון ולאחר פרישת שלמה גזית מתפקיד נשיא האוניברסיטה שימש גם כנשיא בפועל. באפריל 1986 המליץ הסנאט פה אחד למנות אותו לנשיא האוניברסיטה ובמאי 1986 החליפו פרופ' טמיר בתפקיד הרקטור. בשנים 1994–1996 עמד בראש ועדה לעניין ייצור פרטי של חשמל ובשנים 1997–2001 עמד בראש הרשות לשירותים ציבוריים-חשמל. לאילתה ארבעה ילדים מאשתו הראשונה. הוא נשוי בשנית לגרדה אילתה-אלסטר, אחותו הבכורה של הרב צבי טאו. מדיה וקבצים בנושא חיים אילתה בוויקישיתוף חיים אילתה, באתר dblp באר שבע, מעריב, 3 באפריל 1986 יעקב העליון, בקרית הטכניון, מעריב, 23 בספטמבר 1963 העלאות ומינויים בסגל הטכניון, דבר, 25 בינואר 1967 מדענים ישראלים התקרבו לניצול אנרגיית השמש בקנה מידה גדול, דבר, 2 באוגוסט 1962 סימפוזיון על המחקרים ההידרולוגיים בטכניון, דבר, 24 במאי 1963 תעלת מים לצורכי מחקר, מעריב, 28 בינואר 1969 יעקב העליון, מדעני הטכניון פיתחו שיטה להקטנת חיכוך מים זורמים בתנועתם, מעריב, 21 בפברואר 1965 נורית ארד, מכשיר ישראלי לגילוי חומר נפץ, דבר, 16 ביוני 1971 הסימפזיון הישראלי לטינו אמריקני, דבר, 28 בינואר 1970 מינויים בסגל האקדמי של אוניברסיטת הנגב, דבר, 11 באפריל 1974 Former presidents, Ben Gurion University of the Negev פרופ' ד. וולף - רקטור אוניברסיטת בן גוריון, דבר, 14 במאי 1979 פרופ' דן זסלבסקי מדען ראשי במשרד התשתית והאנרגיה, מעריב, 26 במאי 1983 שעיה סגל, יובל של הדן מספק חשמל, מעריב, 15 בדצמבר 1982 נתן ארד, משרד האנרגיה והתשתית – 1984 עד 1990 שלמה גבעון, פרופסור אברהם טמיר - רקטור אוניברסיטת ב"ש, מעריב, 12 במאי 1986 אמיר פז פוקס, אלעד לשם, בין הציבורי לפרטי, מכון ון ליר, עמ' 19 דוד חיון, ‏פרופ' חיים אילתה הודיע לסוויסה על פרישתו, באתר גלובס, 2 ביולי 2000 עדות של גרדה אילתה אלסטר, אתר לדורות יאיר שלג, הרבה טאו נגד הרב טאו, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2004
מגרד גב

מַגְרֵד הוא כלי לגירוד אזורי גוף שהגישה אליהם קשה, בעיקר הגב. מגרדים הם מוטות ארוכים, בעלי ידית אחיזה וקצה לביצוע הגירוד, שצורתו דמוית מגרפה, כף יד או רגל ציפור בעלת טפרים. מגרדים מודרניים מיוצרים לרוב מפלסטיק, בעבר יוצרו מחומרי גלם טבעיים, ביניהם עץ, מזיפות של לווייתני מזיפות, שריון צב, קרן, קנה מצוי, במבוק ושנהב. מגרדים התקיימו בתרבויות רבות ובתקופות שונות. אצל האינואיט נעשו ממזיפות של לווייתני מזיפות. מגרדים מסין נשאו לרוב קצה דמוי כף יד ימנית. בקרב שבטים אפאצ'ים נעשה שימוש פולחני בטקסי התבגרות במגרד עשוי מעץ-פרי. גבר צעיר שלא השתמש במגרד כזה במקום בציפורניו נחשב כמי שעורו יהיה רך מידי. באירופה במאות ה-16 עד ה-18 הייתה נהוגה אופנת פאות גבוהות ומפודרות. מגרדים שימשו באותה עת גם לגירוד תחת הפאה המסורבלת, עקב תחושת גרד שהוגברה על ידי תנאי ההיגיינה הירודים של התקופה, שהתבטאו בין השאר בתפוצה נרחבת של כינים. מגרדים מגולפים ומעוטרים שימשו כאביזר אופנה ונענדו על המותן. היו בהם מעוטרים בכסף או עם קצה דמוי כף יד עשוי שנהב. ידית הכלי הייתה דמוית גולה או לולאה, באמצעותה ניתן לתלות את המגרד מהחגורה או להשאירו תלוי למשמרת בחדר הלבשה. מגרדים מעוצבים כאלו הם גם מושא לאספנות. סטריגיל מדיה וקבצים בנושא מגרד גב בוויקישיתוף מגרד במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה THE SCRATCH-BACK (ראו בתחתית העמוד) באתר the book of days
ג'ובס

האם התכוונתם ל... סטיב ג'ובס – איש עסקים וממציא אמריקאי, שותף בהקמת חברת אפל והמנכ"ל הראשון שלה ג'ובס (סרט) – סרט דרמה ביוגרפי המבוסס על חייו של סטיב ג'ובס
שיר אלייך

שִׁיר אֵלַיִךְ ("סתיו בחלונות") הוא שיר אהבה של המשורר הישראלי יעקב אורלנד. בגרסה הראשונה מתוארים געגועיו ותקוותו של הדובר אל אהובתו, מבלי שיוכל לממש אותם, אף כי בבית השלישי הונחה אפשרות למפגש עתידי ולאושר משותף של האוהבים; ואילו בגרסה המאוחרת, הניח המשורר גם אפשרות של אהבה עד כלות, ומפגש אוהבים לאחר המוות; וכך העצים את תיאור המתח בנפש האוהב, מקרה פרטי של הפער בין הרצוי למצוי בחיי האדם. השיר הולחן על ידי מרדכי זעירא, וזכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, ביניהם בפי יהורם גאון, רונית אופיר ועוזי מאירי. "שיר אלייך" הוא שיר אהבה וגעגועים לאהובה אישה, השזור באהבה לארץ ישראל. השיר המחורז כולל שלושה בתים ופזמון: ”רוּחַ רוּחַ עַל שָׁמַיִם, נִרְדְּמָה יְרוּשָׁלַיִם. רוּחַ בַּמִּדְבָּר הוֹמֶה לוֹ, נִרְדָּמִים בְּיַם הַמֶּלַח. רוּחַ רוּחַ הַר צוֹפִים.” בנוסח הגרסה הראשונה, בבית הראשון מתאר הדובר את מקומה של אהובתו בלבו, הגם שלא שעתה אל בקשותיו: ”סְתָו בַּחַלּוֹנוֹת וְאוֹר בַּבַּיִת פְּנִימָה, וְצִפִּיָּתִי כֻּלָּהּ שַׁיֶּכֶת לָךְ. אַתְּ הַבּוֹשֵׁשָׁה לָבוֹא יָמִים יָמִימָה;” הוא מתאר מערכת הציפיות מאהובתו, אשר כולן נכזבו והושבו ריקם: ”מַה דָּבָר יַגִּיד לִבֵּךְ שֶׁלֹּא הָגַנִי? מַהוּ אֲבַקֵּשׁ מִיָּד שֶׁלֹּא הוּשְׁטָה?” בבית השני ממשיך הדובר ומתאר את כאבו ואכזבתו, אבל מבקש מאהובתו שלא תשעה אל תחנוניו ולא תרחם עליו בעטיים; כך למשל במילים: ”לוּ גַּם אֶקְרָאֵךְ וּקְרִיאָתִי נוֹאֶשֶׁת לְעִצְּבוֹן יָמַי אַתְּ אַל תּוֹשִׁיטִי יָד.” בבית השלישי מתאר הדובר מפגש עתידי דמיוני, שבו נעתרת לו האהובה. המפגש העתידי יהיה פיצוי על כל שנלקח או נפגע, עד אז. כך למשל במילים: ”כָּל יָמַי, אָחוֹת, יָשׁוּבוּ אָז מֵאָנָה. כָּל יָמַי, אָחוֹת, יַגִּיעוּ אָז אֶל חוֹף.” יעקב אורלנד, נגן עוגב, קובץ שירים נבחרים, (עורך: שלמה קפלן), ספרייה מוזיקלית ע"ש נסימוב מס' 188, תל אביב: הוצאת ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, 1968, עמ' 32. "שיר אלייך" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "שיר אלייך" והאזנה לו באתר זמרשת
מגרד

האם התכוונתם ל... מגרד גב – כלי לגירוד הגב מגרד בעת העתיקה – כלי קדום לעיבוד עור מגרדת – ציוד מכני הנדסי שמשמש להזזת אדמה ולעבודות עפר מגררת – כלי בישול שמטרתו גירור מוצרי מזון לרצועות או ריסוקם לרסק
צבוע מערות

צבוע מערות (שם מדעי: Crocuta crocuta spelaea) הוא טורף נכחד, תת-מין של צבוע נקוד במשפחת הצבועיים. אזור תפוצתו השתרע באירואסיה, החל מצפון סין עד לספרד ולאיים הבריטים. אף על פי שתואר בתחילה כמין נפרד מצבוע נקוד, עקב הבדלים גדולים בגפיים הקדמיות ואחוריות, בדיקות גנטיות מצביעות על כך שאין הבדל DNA מהותי בין צבוע המערות מתקופת הפליסטוקן לצבוע נקוד שחי כיום באפריקה. צבוע המערות ידוע ממגוון מאובנים שנמצאו בעיקר במערות. עם הירידה באזורי העשב לפני 12,500 שנה, אירופה חוותה ירידה באזורים הנמוכים המועדפים על הצבועים, ועלייה בשטחי היערות. צבועי מערות, תחת התנאים הללו, היו נחותים לזאבים ולבני האדם, שהרגישו הרבה יותר בנוח באזורי יער מאשר בשטחים פתוחים. אוכלוסיית צבועי המערות החלה להידלדל לפני כ-20,000 שנה, ונעלמה לחלוטין מאירופה לפני 11–14 אלף שנה, ואף לפני באזורים מסוימים. ההבדל העיקרי בין צבוע מערות לצבוע נקוד הוא אורך העצמות הקדמיות והאחוריות. אצל צבוע המערות העצמות היו ארוכות יותר, דבר המצביע על התאמה לאזור מחיה שונה מזה של הצבוע הנקוד. לא ידוע אם היו להם את אותם ההבדלים בין המינים אשר קיימים אצל הצבוע הנקוד. מעריכים שהם שקלו כ־100 ק"ג. מעט ידוע על ההרגלים החברתיים שלהם. השימוש שלהם במערות כמאורות שלהם מקובל, אולם ידוע גם על מאורות באזורים פתוחים. חסרה כל אינדיקציה אם הם חיו בלהקות גדולות או כחיות מבודדות, על אף שלהקות גדולות נחשבות כפחות אפשריות באזורי מחיה בהם חיו בתקופת הפליסטוקן. כמו צבועים מודרניים, צבועי מערות היו אוספים את העצמות והקרניים של טרפם במאורות שלהם לצריכה מאוחרת יותר או למשחק, אף על פי שלא ידוע אם העצמות שהתגלו היו מפגרים של בעלי חיים או מכאלו שהם צדו בעצמם. מחקרים על שאריות החיות שנמצאו במאורות שלהם מראים שהמזון החביב עליהם היה סוסים. המזון הגדול ביותר שלהם היה קרנף צמרירי, שעצמות וגולגולות רבות שלהם נמצאו במערות בהם חיו. איילים גם היוו חלק מהמזון שלהם. מדי פעם הם, ככל הנראה, גם הראו סימני קניבליזם. צבועי מערות היו טורפים מוצלחים והם שגשגו בעיקר בצפון-מזרח אסיה, היכן שהם היו עליונים על שאר הטורפים באזור. הדבר נבע ממיעוט אריות מערות, דובי מערות וזאבים באזורי המחיה המשותפים שלהם. הוא נחשב לאחראי להרס של חלק מהעצמות של דוב המערות. פגרים גדולים כאלו היו מקור מזון אופטימלי לצבועים, בייחוד לקראת סוף החורף, כשהיה מחסור במזון. באיטליה, חלק צבוע המערות את אזור מחיה שלו עם זאבים. בניגוד לצבועים, שהעדיפו טרף באזורים נמוכים כמו סוסים, הסתמכו הזאבים על טרף קטן יותר שחי על המשעולים כמו יעלים וצבאים, ובכך הקטינו את התחרות ביניהם. הזאבים והצבועים הציגו יחס התפשטות הפוך לאורך זמן, ככל שהזאבים התפשטו לאזורים נוספים, הצבועים נעלמו. הרג שנצרך בחלקו על ידי האדם הניאנדרטלי ולאחר מכן על ידי הצבועים מצביע על כך שמדי פעם הצבועים היו גונבים מהצייד של האדם הניאנדרטלי. כמו כן התחרו האדם הניאנדרטלי והצבועים על אתרי מערות. מערות רבות מראות שימוש לחלופין של האדם ושל הצבועים. מספר רב של עצמות אדם נמצאו שנצרכו בחלקם על ידי הצבועים. האדם המודרני חי גם כן על יד הצבועים, וייתכן שהיה לו יחס דומה איתם. חלק מהפלאונטולוגים מאמינים שתחרות וציד בסיביר היו גורם משמעותי בעיכוב של יישוב אלסקה. ייתכן והצבועים היו גונבים מדי פעם את הצייד של האדם או נכנסים למחנות שלהם וגוררים את החלשים והחולים, בדומה לצבוע הנקוד באפריקה כיום. צבוע מערות הופיע בסדרה "פארק פרהיסטורי". מדיה וקבצים בנושא צבוע מערות בוויקישיתוף צבוע מערות, באתר NCBI (באנגלית) צבוע מערות, באתר GBIF (באנגלית)
נעמה (מיתולוגיה)

נעמה היא שֵׁדָה במיתולוגיה היהודית, מפמלייתה של לילית. על פי ספר הזוהר, היא אחת מארבע אמהות השדים, בנוסף ללילית, מחלת ואגרת. נעמה היא אמו של מלך השדים אשמדאי. נעמה היא אחת מהשדות שמופיעות בחלום של יהודי וגורמת לו להרהורי עבירה, ומתלבשת בדמות מסוימת כדי לגרום לו את עוון זרע לבטלה בלילה. לפעמים היא גורמת לו עוררות בתוך שנתו וכשהוא מקיץ נכנסת בו תשוקה לבעול את אשתו, וכיוון שהבן הנולד בא מכוחה – היא ולילית שולטות בו וגורמות לו לגדול כרצונן. על פי ספר הזוהר, כוונת הפסוק "וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱלֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ", היא שנעמה גרמה לבני דור הפלגה לזנות אחריה מחמת יופייה. במדרשים תלמודיים מוזכרת נעמה כפילגשו של אדם הראשון לפני בריאת חוה (אם כי במקורות אחרים תפקיד זה מיוחס ללילית). במקורות אחרים ההתייחסות היא לנעמה, אחותו של תובל-קין, שמוזכרת בספר בראשית, והיא נקראה כך על שום יופייה. עמית נאור, הכירו את "אם כל השדים" נעמה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אוקטובר 2020 ספר הזוהר, חלק ג', דף ע"ז, עמוד א' ספר הזוהר, חלק א', דף נ"ה, עמוד א', ספר הזוהר, חלק ג', דף ע"ו, עמוד ב', זוהר חדש, דף צ"ט, עמוד א' ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פייגין

פייגין (באנגלית: Feigin או Faigin) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי נפוץ. לשם שני פירושים: הפירוש הראשון והשכיח ביותר הוא מטרונים הנגזר מהשם פייגה; הפירוש השני הוא מהמילה פייגה (תאנה ביידיש). האם התכוונתם ל... אישים: דב פייגין – פסל ישראלי יליד אוקראינה, מחברי קבוצת אופקים חדשים יחזקאל פייגין – היה מנהל רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש בברית המועצות, ומזכירו האישי של האדמו"ר השישי מחב"ד, רבי יוסף יצחק שניאורסון גרישה פייגין – גיבור ברית המועצות שהיה במשך 15 שנה מסורב עלייה. בשנת 1971 עלה לישראל ליליה פייגין – זמרת ישראלית שהייתה פעילה בעיקר בשנות ה-80 מיכאיל פייגין – שחמטאי יהודי-אוקראיני-גרמני ממוצא בדרגת רב-אמן אחר: פייגין – דמות ברומן אוליבר טוויסט. פייגה
בת (אלה)

בת הייתה אלה במיתולוגיה המצרית. מתוארת כבעלת פנים אנושיות עם אוזני פרה וקרניים. בתקופת הממלכה התיכונה, זוהתה האלה עם חתחור אלת היופי האהבה והמוזיקה. הסגידה לבת מתוארכת לזמנים מוקדמים וייתכן כי מקורותיה ברעיית בקר בתקופה הפלאוליתית המאוחרת. בת הייתה נחשבת לפטרונת העיר השש, נום במצרים העליונה הידועה גם בשמות "הו" ו"דיאוספוליס פרבה". ייתכן שהשם בת נובע מהמילה "בַ" בתוספת הסיומת הנקבית "ת" בדקדוק המצרי העתיק. המילה "בַ" פירושה אישיות האדם ונשמתו, ומקושרת סמנטית למושגים כוח, ואל. תיאורי בת נדירים יחסית בציורים ופיסולים, אך בכמה חפצים בולטים, כגון חלקה העליון של פלטת נערמר, קיימים תיאורים שלה כצורת בהמה. במקומות אחרים היא מצטיירת כשור שמימי המוקף בכוכבים או כאישה אנושית. על קמעות תוארה בת כבעלת פרצוף אנושי, אך עם תכונות שור, כאוזני פרה וקרניים מתעקלות. בת מזוהה עם סיסטרום, ומרכז פולחנה היה במקום בשם "אחוזת סיסטרום". סיסטרום הוא כלי נגינה, בצורת ההירוגליף ענח', שהיה אחד מכלי הקודש השימושיים ביותר במקדשים מצריים עתיקים. חלק מכלים כללו תיאורים על ראשה וצווארה של בת. אלוהויות במצרים העתיקה מדיה וקבצים בנושא בת בוויקישיתוף Wilkinson, Richard H. The Complete Gods and Goddesses of Ancient Egypt, p.172 Thames & Hudson. 2003 מסת"ב 0-500-05120-8 Hart, George. The Routledge Dictionary of Egyptian Gods and Goddesses, p. 47 2nd Edition Routledge. 2005. מסת"ב מסת"ב 0-415-34495-6 Wilkinson, Richard H. The Complete Gods and Goddesses of Ancient Egypt, p.172 Thames & Hudson. 2003. מסת"ב מסת"ב 0-500-05120-8 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זאת מלחמה

זאת מלחמה (באנגלית: This Means War) הוא סרט ריגול אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית שבוימה על ידי הבמאי מקג'י. בסרט מככבים ריס וית'רספון, כריס פיין וטום הארדי בעלילה אשר במרכזה שני סוכני CIA הנאבקים ביניהם על אהבה של אישה אחת. שני סוכני CIA, פ.ד.ר פוסטר (כריס פיין), חתיך האוחז עצמו כמומחה בנשים, וחברו הטוב טאק האנסן (טום הארדי), גרוש עם ילד שמזה זמן רב לא יצא לדייטים, משרתים יחד בסוכנות CIA ופועלים לסיכול מזימתו של היינריך הגרמני. ניסיונם לעצור אותו במסיבה יוקרתית, מוביל להרג אחיו של היינריך, בלאגן והרס רכוש, והבטחה לנקמה. המפעילה שלהם מודיעה להם שהיא אוסרת להם לצאת לפעילות שטח, ולפיכך השניים נאלצים להעסיק את עצמם באמצעים שונים. לאחר שרואה פרסומת לאתר היכרויות מחליט טאק להכניס את שמו לאתר כזה. לורה סקוט, (ריס וית'רספון), מנהלת מכון לבדיקת מוצרים מגלה את שמו של טאק. השניים יוצאים לדייט, וזה האחרון מתאהב בה במהרה. פ.ד.ר ששהה באזור הדייט כדי שיוכל לסייע לחברו למקרה ויתקע, פוגש את סקוט בחנות וידאו, ללא ידיעה כי היא בת זוגו לדייט של טאק. הוא מנסה להזמין אותה לדייט, אך היא מסרבת. פ.ד.ר לא מתייאש, והוא מגיע למקום עבודתה ומפעיל עליה לחץ שתצא איתו לדייט. המהלך עוזר והיא מסכימה בלית ברירה. בסופו של דבר מגלים שני החברים כי הם יוצאים עם אותה אישה. הם מבטיחים אחד לשני כי העובדה לא תשפיע על החברות ביניהם, אך בד בבד עוקב כל אחד אחרי לורה ויחסיה עם חברו בכל האמצעים הטכנולוגיים שעומדים לרשותם כסוכני CIA, מה שגורם בהמשך לסכסוך רציני בין החברים הטובים. בסופו של דבר, מודיעה לורה כי היא בוחרת בפ.ד.ר, טאק חוזר אל גרושתו ובנו והחברות בין השניים חוזרת לתיקנה. לבסוף מתגלה שפ.ד.ר הציע נישואים ללורן וסיפר לטאק שלפני הרבה מאוד זמן הוא שכב עם אשתו עוד לפני שהוא הכיר אותה. הסרט קיבל ברובו ביקורות שליליות. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 26%, בהתבסס על 184 סקירות. על הסרט נכתב, "שיא שפל בקריירה לכל אחד משלושת השחקנים, זאת מלחמה ערוך בצורה מגושמת, לא רומנטי ולא מצחיק". במדור הביקורות של ynet קיבל הסרט ציון של 1.5 מתוך 5. מדיה וקבצים בנושא זאת מלחמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זאת מלחמה "זאת מלחמה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זאת מלחמה", באתר נטפליקס "זאת מלחמה", באתר AllMovie (באנגלית) "זאת מלחמה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זאת מלחמה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "זאת מלחמה", באתר Metacritic (באנגלית) "זאת מלחמה", באתר אידיבי "זאת מלחמה", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "זאת מלחמה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארז דבורה, "זאת מלחמה": משולש נטול זווית, באתר ynet, 28 בפברואר 2012 ארז דבורה, "זאת מלחמה": משולש נטול זווית, באתר ynet, 28 בפברואר 2012
ישראל אריה זלמנוביץ

הרב ישראל אריה זלמנוביץ (ד' בטבת תרע"ז, 29 בדצמבר 1916 - כ"ג בסיוון תשס"ג, 23 ביוני 2003) היה רבה של עכו ו"זקן חסידי צאנז" בישראל, לאחר השואה כיהן כרב במחנה ברגן-בלזן. נולד בקכניה שברומניה, בנם של שמואל נטע פישר ופרידה מילכה בת מאיר (החליף את שם משפחתו לזלמנוביץ כדי לעבור גבולות). למד בישיבות בטרנסילבניה, בישיבת בית ישראל בווישאו דה סוס - אצל רבי מנחם מנדל הגר, בחוסט - אצל רבי יוסף צבי דושינסקי, ובקלויזנבורג, שם היה מתלמידיו של הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם. לאחר נישואיו, בשנת תש"א (1941), כיהן כר"מ בישיבה בבורשה. בשנת תש"ד (1944) נהרגו אשתו ובתו היחידה במחנה הריכוז אושוויץ. הרב זלמנוביץ היה במחנה ברגן-בלזן, ולאחר שחרורו היה מרבני מחנה העקורים ברגן-בלזן ופעיל מרכזי בקרב הניצולים בברגן-בלזן. בשנת תש"ט (1949) עלה לישראל. עמד בראש הקבוצה שהכתירה את רבו הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם לאדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג. בשנות ה-50 נישא בשנית וכיהן ברבנות ביבנה. בתחילת שנות ה-60 מונה כרבה האשכנזי הראשי של עכו, וכיהן בתפקידו כעשרים שנה. בהגיעו לגמלאות פרש מן הרבנות בעכו ועבר להתגורר בבני ברק. וכן היה רב של קריית צאנז בנתניה. נחשב זקן תלמידי האדמו"ר מקלויזנבורג וחסידי צאנז בישראל. לאחר פטירת האדמו"ר הכריז על מינוי שני בניו לאדמו"רים - בישראל ובארצות הברית. נפטר בשנת תשס"ג, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. אשתו בזיווג ראשון הייתה בתו של ר' גרשון שטאובר. בזיווג שני נישא ללאה, בת ר' אליהו וייס (מהעיר מאראש-וושערהעלי שברומניה), בן ר' שמואל וייס, בן ר' יצחק אייזיק וייס (אב"ד סוואליווע ואחר כך ראב"ד במונקאטש מחבר ספר "בית יצחק" על מסכת מגילה, ו"דברי יצחק", ו"תולדות יצחק" על התורה), בן אברהם וייס (נכדו הוא ר' יוסף מאיר וייס האדמו"ר מספינקא), בן שמואל צבי וייס (שו"ב בקאלוב), בן גדליה. בנו אליהו, חתנו של האדמו"ר רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ. רבי אליהו נפטר בב' בכסלו ה'תשע"ה, ונטמן על יד קבר אביו בבית העלמין סגולה בפתח תקווה בנו יצחק אייזיק מאיר, משב"ק של האדמו"ר מצאנז נתניה. נכדו הוא העיתונאי החרדי יששכר זלמנוביץ' בנו של משה איש יח״צ חרדי. בנו שמואל נטע, נישא למרים בתו של נח פרום שהיה חתנו של ראובן אהרונוביץ' ראש העירייה השלישי של בני ברק. חתנו הרב צבי אלימלך פנט, האדמו"ר מקוסון חתנו הרב אשר וייס חתנו הרב יצחק אייזיק לייפר, בן הרב אברהם אבא לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג. חתנו שלמה טוביאס, בן הרב שמואל טוביאס אב"ד פיאטרא ניאמץ - רומניה בנו הרב אברהם זלמנוביץ מצפת ושליח האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג לצפת חתן ר' מנחם דוד קוסטינר מחיפה גיסו של האדמו"ר מסערט ויזניץ בעל החכמת אליעזר. חלק מאחיו ואחיותיו שרדו את השואה ועלו לישראל. דודו, זאב מאיר פישר נפטר בשיבה טובה באזור הגיל 105 ניצל מהשואה ועלה לארץ התגורר בשיכון סאטמר בבני ברק (שם משפחתו המקורי הוא פישר בזמן השואה החליפו שמות על מנת לעבור גבולות) אחיו ישעיהו זלמנוביץ, הוא אביו של הרב אפרים זלמנוביץ, רבה של מזכרת בתיה. אחותו, הניה וסרשטיין, היא חותנתו של הרב מנחם קליין רבה לשעבר של פרנקפורט. אחיו מאיר יוסף זלמנוביץ נפטר בכ"ב חשוון תש"פ. סדרת חיי נפש – דרוש והלכה (8 כרכים, ובהם כרך על הגדה של פסח) גלעד מורג, בעקבות הפרסום ב-ynet: עתירה למניעת המכירה של "פנקס העגונים" מברגן-בלזן, באתר ynet, 1 בדצמבר 2019
מרדכי מקלב

מרדכי מקלב (תרכ"ו, 1866 – כ"א בתשרי תרצ"ג, 21 באוקטובר 1932) היה איש העלייה הראשונה, פרדסן ובנקאי, מראשי הציבור במושבה פתח תקווה. נולד בבריינסק שברוסיה הלבנה, בנם של חינקה ואברהם מקלב, שהיה מחובבי ציון. בצעירותו קיבל חינוך תורני. נישא לרחל בת דוד אש מסימיאטיץ. לאחר נישואיו התגורר בבריינסק ועסק במסחר. בשנת 1891 עלו הוריו לארץ ישראל עם אחיו אריה לייב, וכעבור זמן עלה גם אחיו משה. בשנת תר"ס (1900) ביקר לראשונה בארץ ישראל. הוא רכש כרם ענבים בפתח תקווה, שבו התגוררו שני אחיו. הוא שב לבלארוס לחסל את עסקיו וכעבור שנה עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. היה בין הפרדסנים הידועים בפתח תקווה. הוא הרחיב את עסקי הפרדסנות כשרכש את פרדס אחיו משה שנפטר. השפיע על גיסו שאול אש שהתגורר בוורשה לרכוש מאה וחמישים דונם ביהודייה ומקלב נטע בו כרמים. מקלב היה מראשי אנשי הציבור בפתח תקווה ובמשך עשור היה גזבר ועד המושבה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עמד בראש סניף בנק אפ"ק במושבה. בשנת 1924 נפטרה אשתו. אחיו אריה, אשתו ושלושה מילדיהם, נרצחו במאורעות תרפ"ט במוצא. אחד מילדיהם שנצלו הוא מרדכי, לימים הרמטכ"ל ה-3 של צה"ל. מרדכי מקלב נפטר בשנת 1932, ונקבר בבית הקברות סגולה. שמות האחים מרדכי ומשה מקלב הונצחו ב"משעול משפחת מקלב" בפתח תקווה. נכדו אורי, בן בנו דוד, היה לוחם אצ"ל שנהרג במלחמת העצמאות. נינו הוא ח"כ אורי מקלב. נין נוסף הוא הרב אברהם מקלב שהקים את מוסדות עץ הדעת, נינים נוספים הם האחים האדריכלים רם כרמי ועדה כרמי-מלמד. דוד תדהר (עורך), "מרדכי מקלב", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2584
טיתראוסטס

טיתראוסטס (ביוונית: Τιθραύστης, בלטינית: Tithraustes) היה הסטרפ הפרסי של סרדיס למשך שנים אחדות בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס. העדויות ההיסטוריות אודותיו מעטות ביותר. הוא נשלח משושן ב-395 לפנה"ס כדי להחליף את טיספרנס, ולאחר שאסר אותו - הוציאו להורג. כדי לסלק את האיום שנשקף לסטרפיה מצד הצבא הספרטני בפיקודו של אגסילאוס, שכנע טיתראוסטס את אגסילאוס להצעיד את אנשיו צפונה אל הסטרפיה של פרנבזוס, והעניק לו כסף למימון המסע. מלבד פעולה זו לא ידוע עוד דבר אודותיו. קסנופון מספר כי טיתראוסטס הוא ששלח את טימוקרטס מרודוס אל ארץ יוון כדי להקימה על ספרטה, אך הדבר אינו מסתדר מבחינה כרונולוגית. Fine, John V.A. The Ancient Greeks: A critical history. Harvard University Press, 1983. Xenophon, Hellenica. Fine, p. 548. ראו גם את התיאור הסותר בהלניקה מאוקסירינכוס.
היינץ בארמטלר

היינץ בארמטלר ולוז (בספרדית: Heinz Barmettler Veloz; נולד ב-21 ביולי 1987) הוא כדורגלן עבר שווייצרי-דומיניקני ששיחק בעמדת הבלם בפרייבורג ב'. היינץ בארמטלר ולוז נולד בציריך שבשווייץ לאבא שווייצרי ואמא מהרפובליקה הדומיניקנית. בגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של גראסהופרס ציריך. ב-2005 שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ולאחר עונה מצוינת של בארמטלר שכללה 28 משחקים ו-6 שערים חתם בפ.צ. ציריך. בציריך זכה באליפות אחת בעונתו הראשונה במועדון, ועונה לאחר מכן שיחק במועדון בליגת האלופות. ב-12 ביולי 2012, חתם בארמטלר באינטר באקו מאזרבייג'ן. לאחר שלא זכה לדקות משחק בבאקו, חתם בפ.צ. ואדוץ מליכטנשטיין בינואר 2013. ב-2 באוגוסט 2013 חתם בריאל ואיאדוליד לשנתיים וכך הפך לשחקן הראשון מהרפובליקה הדומיניקנית שמשחק בלה ליגה. ב-14 בנובמבר 2009, ערך בארמטלר את הבכורה הבינלאומית שלו במדי נבחרת שווייץ בהפסד 1:0 לנורווגיה במשחק ידידות. מאחר שהתקנון החדש של פיפ"א קובע כי שחקן יכול לשנות את הנבחרת הלאומית שלו רק אם לא שיחק במדיה במשחק רשמי, החליט בארמטלר בשנת 2012 לשחק בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית. את הבכורה במדי הנבחרת ערך באליפות האיים הקריבים נגד ארובה. המשחק הסתיים בתוצאה 2:2. היינץ בארמטלר, באתר Transfermarkt היינץ בארמטלר, באתר Soccerway היינץ בארמטלר, באתר BDFutbol היינץ בארמטלר, באתר WorldFootball.net היינץ בארמטלר, באתר National Football Teams היינץ בארמטלר, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנחל דאלברט

אנחל דאלברט איבאנייס (בספרדית: Ángel Dealbert Ibáñez; נולד ב-1 בינואר 1983; באנליוק שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם. דאלברט התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קאסטיון. ב-20 באפריל 2002 ערך את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד בנידרום. עד מהרה הפך דאלברט למרכיב בלתי נפרד מההרכב ובמדי קסטלאון שיחק 7 עונות. בינואר 2009 המנהל המקצועי של ולנסיה פרננדו גומס התרשם ממנו והחתים אותו בוולנסיה אך איפשר לדאלברט לשחק בקסטלאון עד סיום העונה. בעונתו הראשונה בוולנסיה דאלברט רשם 34 הופעות בכל המסגרות, וסייע לקבוצה לסיים במקום ה-3. אמנם בשתי העונות שלאחר מכן רשם רק 24 הופעות. בקיץ 2012 חתם דאלברט בקובאן קרסנודאר מליגת העל הרוסית. אנחל דאלברט, באתר Transfermarkt אנחל דאלברט, באתר Soccerway אנחל דאלברט, באתר BDFutbol אנחל דאלברט, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ספרדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולה דרינצ'יץ'

ניקולה דרינצ'יץ' (במונטנגרית: Никола Дринчић; נולד ב-7 בספטמבר 1984; בלגרד שביוגוסלביה, כיום סרביה) הוא כדורגלן סרבי-מונטנגרי אשר משחק בקבוצת וויבודינה נובי סאד בעמדת הקשר המרכזי והאחורי. לזכותו של דרינצ'יץ' 33 הופעות במדי בנבחרת מונטנגרו. דרינצ'יץ' גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד אך לא זכה להזדמנויות משחק רבות. לאחר עונה מוצלחת בבודוצ'ונסט בנאטסקי דבור עבר דרניצ'יץ' בקיץ 2006 לגזיאנטפספור הטורקית. ב-2007 עבר לאמקאר פרם, במדיה רשם 81 הופעות. בקיץ 2010 עבר לספרטק מוסקבה אך לא הרבה לשחק ובינואר 2011 עבר לקרסנודאר. בספטמבר 2013 חזר דרינצ'יץ' לקבוצת נעוריו פרטיזן בלגרד והוביל אותה לשתי אליפויות רצופות. במאי 2015 הוא חתם ל-3 עונות במכבי חיפה אך שוחרר ממנה באמצע העונה. ב-25 בפברואר 2016 הודיע דרינצ'יץ על פרישה ממשחק פעיל, אך ביולי 2016 הצטרף לראד בלגרד. ב-6 באוגוסט 2018 חתם ברדינצ'קי ניש. ביולי 2019 חתם בוויבודינה נובי סאד. דרינצ'יץ' שיחק בצעירותו בנבחרת סרביה עד גיל 21 ורשם במדיה 11 הופעות, כולל השתתפות באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2007. בעקבות הפרדות נבחרת סרביה מנבחרת מונטנגרו הייתה לדרינצ'יץ' אפשרות לשחק או בסרביה או במונטנגרו ובסופו של דבר החליט לשחק במונטנגרו מכיוון שקיווה שבה ישותף יותר בסגל. בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מונטנגרו במשחק נגד שוודיה. דרינצ'יץ' הוא קשר 50:50, כלומר קשר מרכזי וקשר אחורי שתורם גם להתקפה. הוא ידוע בבעיטות החופשיות המדויקות שלו. מדיה וקבצים בנושא ניקולה דרינצ'יץ' בוויקישיתוף ניקולה דרינצ'יץ', באתר Transfermarkt ניקולה דרינצ'יץ', באתר Soccerway ניקולה דרינצ'יץ', באתר WorldFootball.net ניקולה דרינצ'יץ', באתר National Football Teams ניקולה דרינצ'יץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt באתר מכבי חיפה ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.