laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברטולומה דה לאס קסאס

ברטולומה דה לאס קסאס (בספרדית: Bartolomé de las Casas;‏ 24 באוגוסט 1484 - 17 ביולי 1566) היה כומר ספרדי מהמסדר הדומיניקני, שפעל במושבות הספרדיות ביבשת אמריקה, והיה הבישוף הראשון של צ'יאפס. היה אחד מהראשונים באותה תקופה שדיבר על זכויות האדם של האינדיאנים. דה לאס קסאס נולד בסביליה בשנת 1484. בשנת 1502 היגר עם אביו להיספניולה. בהיספניולה קיבל לאס קסאס שטח אדמה והחזיק בעבדים. כמו כן השתתף בקרבות מול בני הטאינו המקומיים. שמונה שנים מאוחר יותר, בשנת 1510, הוסמך ככומר, וב-1512 החל בפעילות מיסיונרית אצל בני הטאינו בקובה. ב-1513 השתתף במסע לכיבוש קובה שהונהג על ידי דייגו ולאסקס דה קואיאר. מאוחר יותר העיד על הזוועות אליהן נחשף במהלך המסע. לאס קסאס קיבל אנקומיינדה שהייתה עשירה בזהב ובעבדים וניהל אותה לצד עיסוקו ככומר. בשנת 1511 נכח בדרשותיו של אנטוניו דה מונטסינוס בהיספניולה כנגד השעבוד הנורא שהטילו בעלי האנקומיינדות על האינדיאנים, אולם אירוע זה לא שינה את השקפתו. בשנת 1514 התחולל המהפך הגדול בדעותיו. לאס קסאס הבין כי מעשי הספרדים באמריקה הם עוול. הוא ויתר על האנקומיינדה ועל עבדיו והטיף לאחרים לעשות כמותו. בהמשך הבין כי כדי לשנות את המדיניות הספרדית יהיה עליו לפעול מספרד וב-1515 חזר לסיביליה. בספרד פעל לאס קסאס למען האינדיאנים אצל מלכי ספרד ופרסם מספר ספרים. בעקבות פועלו נקרא "מגן האינדיאנים". בספרו "Brevísima relación de la destrucción de las Indias" ("תיאור קצר של הרס האינדיאס") שנכתב ב-1542 ויצא לאור ב-1552 תיאר דה לאס קסאס את אכזריותם של הספרדים כלפי ילידי אמריקה, ובמיוחד באיים הקאריביים, מרכז אמריקה ומקסיקו של ימינו. תאוריו אלו היו מאוחר יותר בסיס להפצת האגדה השחורה בידי אויבי ספרד. לחלק מהמקרים אותם תיאר היה עד, ואחרים תיאר על סמך עדויותיהם של אחרים. בהמשך פיתח דוקטרינה של הגדרה עצמית, לפיה השלטון נועד לשרת את העם, פעולות חשובות שלו טעונות התייעצות עם העם ואת אישורו. עוד כתב כי אף מדינה, מלך או שליט אינם יכולים להתנכר לנתיניהם ולשנות את המערכת הפוליטית מבלי לקבל את הסכמת הנתינים. בהמשך, הוציא ספר, אותו הקדיש למלך פליפה השני ובו הביע תמיכה מפורשת בזכויותיהם של ילידי פרו להישאר חופשיים והתנגדות להפיכתם לעבדי הספרדים. בנוסף, הטיל ספק בזכויותיה של ספרד לקחת לעצמה את אוצרותיו של אטוואלפה מלך האינקה ואוצרות שנמצאו באתרי קבורה שונים. הוא הסביר כי כשהגיע לאמריקה תמך בכיבוש הספרדי, אך הגיע למסקנה כי הכיבוש יביא לקריסתה של ספרד. לשיטתו, היה על הספרדים לדאוג להמרת דתם של האינדיאנים, ולהפכם לאזרחים נאמנים, ולא לרדוף ולהרוג אותם. הוא טען שבמקום לנצל את המקומיים לעבודה, יש להביא עבדים מאפריקה, אך לאחר שנוכח בהשפעת העבדות על האפריקאים, שינה דעתו גם בהקשר זה. בסוף שנות הארבעים של המאה ה-16 שב לספרד וניסה לפעול לביטול מוסד האנקומיינדה, לפיו ילידי המושבות בהן שלטה ספרד "שילמו" לה בעבודה בתמורה למזון ולהדרכה דתית. ב-1550 ניהל ויכוח ציבורי בעניין זה בואיאדוליד עם חואן חינס דה ספולוודה. בסיום הוויכוח טען כל צד לניצחונו. בפועל, האנקומיינדה לא בוטלה, אך היא דעכה מעצמה. האפיפיור יוחנן פאולוס השני התחיל בתהליך ביאטיפיקציה בשנת 2000, שבסופו הוא אמור להיהפך לקדוש קתולי. מדיה וקבצים בנושא ברטולומה דה לאס קסאס בוויקישיתוף ברטולומה דה לאס קסאס, ברשת החברתית Goodreads "Brevísima relación de la destrucción de las Indias" בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ברטולומה דה לאס קסאס, "Apologetic History of the Indies", באתר אוניברסיטת קולומביה ברטולומה דה לאס קסאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ברטולומה דה לאס קסאס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
קיניאוד

האם התכוונתם ל... קיניאוד הראשון, מלך הפיקטים – מלך בשנים 763–775; קיניאוד השני, מלך הפיקטים – מלך בשנת 842; בכמה כרוניקות "קיניאוד" הוא צורת כתיבה של השם קיניאוך - שמו של מלך הפיקטים בין השנים 617–633.
בארי יוגארט

בארי יוגארט (באנגלית: Barry Hughart;‏ 13 במרץ 1934 – 1 באוגוסט 2019) היה סופר אמריקאי. נודע בעיקר בשל סדרת ספריו אודות עלילותיהם של לי מקאו ועוזרו שור מספר עשר שפורסמו בין 1984 ל-1990. עלילות הספרים מתרחשות ב"סין העתיקה שלא הייתה מעולם", ומשלבות את סוגת ספרות הפנטסיה עם ספרות בלשית וספרות היסטורית. יוגארט זכה בפרס הפנטזיה העולמי של 1986 עבור הספר הראשון בסדרה זו, "גשר ציפורים". לאחר השלמת הספר השלישי, "שמונה ג'נטלמנים מוכשרים", הפסיק לכתוב את הסדרה ומאז לא פרסם יותר ספרים נוספים. יוגארט נולד בעיר פאוריה שבמדינת אילינוי. למד באקדמיית פיליפס. לדבריו, סבל בשנות החמישים מדיכאון חריף וכיוון שהממסד הרפואי טרם הכיר בבעיה זו, אובחן כחולה סכיזופרניה והגיע למוסד טיפולי. לאחר סיום טיפוליו למד באוניברסיטת קולומביה. לאחר לימודיו באוניברסיטה, שירת בחיל האוויר האמריקני במזרח הרחוק, שם החל להתעניין במזרח הרחוק ובפרט בסין. עניין זה דרבן אותר לכתוב סדרת הספרים אודות "סין העתיקה שלא הייתה מעולם". לאחר שירותו השתקע באריזונה, שם קרא רבות ובשנת 1977 כתב גרסה ראשונית של "סיפור האבן" אשר נזנחה. לדבריו, לאחר שקרא את "חשיבות ההבנה" מאת לין יוטאנג, הבין מה הם הפגמים אשר גרמו לו לזנוח את היצירה ושב לכתיבתה. ספרו הראשון, "גשר ציפורים", פורסם בשנת 1984. הספר עוסק בלי קאו, חוקר זקן וראשון למלומדי סין, חכם "ולו פגם קל באופיו", כפי שמעיד על עצמו, ובלקוחו – שברומן ההמשך "סיפור האבן" הופך לעוזרו – בן איכרים בשם לו יו אשר גופו החזק הקנה לו את הכינוי "שור מספר עשר". הספר משלב יחדיו מוטיבים מן המיתולוגיה הסינית וסיפורי אגדה מומצאים אל תוך סיפור בלשי המלווה בהומור הפרוש לאורך היצירה כולה. בשנת 1985 זכה הספר בפרס הפנטסיה העולמי עבור הנובלה הטובה ביותר ובשנת 1986 זכה בפרס המיתופאי. בשנת 1988 פורסם ספר שני בסדרה בשם "סיפור האבן" ובשנת 1990 פורסם ספר שלישי בשם "שמונה ג'נטלמנים מוכשרים", ספרו האחרון בסדרה, אשר תוכננה בתחילה להכיל שבעה ספרים. יוגארט תלה את הפסקת כתיבתו במספר גורמים. סגנונם של ספריו הקשה לסווגם לסוגה ברורה וההחלטה למתגם אל קהל היעד של חובבי מדע בדיוני ופנטסיה גרמה, לטענתו, להגבלת השוק אליו הוא פונה. המוציא לאור של ספריו לא יידע אותו בדבר פרסים לו זכה "גשר ציפורים" ואף הוציא את הספר "סיפור האבן" שלושה חודשים לפני המתוכנן, כך שלא היו בידיו של יוגארט העתקים כשרואיין לעיתונים. עקב אי הסכמות נוספות עם המוציאים לאור, ועקב חשש שלו שמא יחזור על אותם הרעיונות בספריו הבאים, פרש מכתיבה. נפטר ב-1 באוגוסט 2019. ספריו "גשר ציפורים" וכן "סיפור האבן" תורגמו לעברית. הספר "גשר ציפורים" תורגם לעברית על ידי רחביה ברמן והספר "סיפור האבן" תורגם לעברית על ידי יעל סלע. שניהם יצאו לאור בהוצאת "אופוס". אתר האינטרנט הרשמי של בארי יוגארט בארי יוגארט, ברשת החברתית Goodreads ביקורת על הספר "גשר ציפורים" מאת רמי שלהבת באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה ביקורת על הספר "סיפור האבן" מאת ניר יניב באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה על פי כריכת ספרו "גשר ציפורים" ריאיון עם בארי יוגארט באתר Subterranean Press (אנגלית) על פי הנספח "על אודות הסופר" המצורף לתרגום העברי של הספר "גשר ציפורים"
ג'ון גארנר

ג'ון נאנס גארנר השלישי (באנגלית: John Nance Garner III; ‏22 בנובמבר 1868 - 7 בנובמבר 1967) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט (1933–1941) וקודם לכן יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית (1931–1933). גארנר נולד בסמוך לעיר דטרויט שבטקסס לג'ון נאנס גארנר השני ולשרה לבית גסט. הוא החל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת ואנדרבילט ולאחר מכן למד משפטים ובשנת 1890 הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר אוּואלד. בשנים 1893–1896 הוא שימש בתפקיד המנהלי הבכיר לארגון מערכת המשפט במחוז. המועמדת המובילה כנגדו לתפקיד, מרייטה ריינר, נישאה לו בשנת 1895. בשנים 1898–1902 כיהן גארנר בבית הנבחרים של טקסס ובתקופה זו הוא זכה לכינוי "קקטוס ג'ק", בשל תמיכתו בקקטוס שהועמד לבחירה כצמח הלאומי של טקסס. בשנת 1902 נבחר גארנר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז מגוריו בטקסס. הוא נבחר לתפקידו זה 14 פעמים רצופות וכיהן בו עד 1933, עת נבחר לסגן נשיא ארצות הברית. משנת 1929 כיהן כיו"ר האופוזיציה מטעם המפלגה הדמוקרטית ובשנת 1931 נבחר לשמש יו"ר בית הנבחרים. לאורך שנות כהונתו בבית הנבחרים שימשה רעייתו כמזכירתו האישית. בשנת 1932 התמודד גארנר על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. מועמדותו הוסרה על ידו לבסוף בתמורה להבטחת המועמד המוביל, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לבחור בו כמועמד למשרת סגן הנשיא. כהונתו נמשכה בין השנים 1933–1941, בעקבות בחירתם לתפקיד במערכות הבחירות של 1932 ו-1936. בשנת 1939 היה גארנר פעיל במאבק לביטול האמברגו על משלוח נשק לבריטניה וצרפת. גארנר טען שמשלוח נשק לבעלות הברית תראה לגרמניה שאין לה סיכוי לנצח במלחמת העולם השנייה וכך תמנע את כניסת ארצות הברית למלחמה. במהלך כהונתם השנייה היו דעותיהם של גארנר ורוזוולט חלוקות במספר נושאים ויחסיהם נפגעו כתוצאה מכך. בין חילוקי הדעות נכללו נכונותו של גארנר להתערב באופן ממלכתי בשביתת איגוד עובדי תעשיית הרכב, התנגדותו למינוי שופטים נוספים לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנגדותו להתערבות הממשל האמריקני בעבודת הקונגרס. גארנר התמודד בשנת 1940 כנגד רוזוולט על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. נוסף על חילוקי הדעות המהותיים שנתגלעו ביניהם על עבודת הממשל, יצא גארנר כנגד התקדים שביקש רוזוולט ליצור ולהתמודד בפעם השלישית על משרת הנשיא. רוזוולט ניצח הן בבחירות המפלגתיות והן בבחירות לנשיאות, בעוד גארנר פרש מפעילות פוליטית ושב לטקסס שבה ניהל חברה לאחזקת נדל"ן. בכירים במפלגה הדמוקרטית, דוגמת הארי טרומן וג'ון פיצג'רלד קנדי, המשיכו להיוועץ בו לאורך השנים. מדיה וקבצים בנושא ג'ון גארנר בוויקישיתוף ג'ון גארנר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ון גארנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון גארנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גארנר ־ סגן הנשיא של ארצות הברית, המשקיף, 1 בדצמבר 1939
רובוטים באים

רובוטים באים (אנגלית: Robotix) הייתה סדרת הנפשה אמריקאית שנוצרה בשנת 1985, אשר עוסקת במאבק בין שתי קבוצות של רובוטים. הסדרה הייתה מבוססת על סדרת צעצועים של חברת הסברו. הסדרה הופקה על ידי מארוול הפקות וסנבואו הפקות, נוצרו 15 פרקים באורך של שישה דקות כל אחד. בארץ הסדרה דובבה לעברית ושודרה בערוץ 2. הסדרה התבטלה אחרי עונה אחת אולם כל הפרקים שלה נאספו, חוברו והוצאו בצורת סרט וידאו. בנוסף עלילת הסדרה עובדה לחוברת קומיקס שפורסמה על ידי מארוול קומיקס. הסדרה נפתחת בהתרסקות של ספינת חלל בעלת צוות אנושי על כוכב נטוש וצחיח, במהרה הם מוצאים את עצמם באמצע קרב בין שני סוגי רובוטים: המגניקים, שהם הרובוטים "הטובים" והטרקורים, שהם הרובוטים "הרעים". לאחר שכמה מאנשי הצוות האנושי עוזרים למגניקים להביס את הטרקורים על ידי "התחברות" עם הרובוט בתא הבקרה שלו, דבר שמאפשר לו להגיע לתפקוד מיטיבי, הם חוזרים עם המגניקים לבסיסם שם מתגלה סיפור הרקע של הכוכב. הכוכב "סקאלור" היה מיושב על ידי שני גזעים, המגניקים שוחרי השלום והטרקורים מחרחרי המלחמה, כתוצאה מכך שהשמש המקיפה את הכוכב עברה תהליך של סופרנובה התושבים אולצו להיכנס לתאי הרדמה אולם כתוצאה מן הקרינה הגבוה המחשבים נאלצו להעביר את תודעתם לגופות רובוטים. הצוות האנושי מסכים לכרות ברית עם המגניקים אולם עד מהרה הוא מתפצל לשני מחנות, כאשר חלק מבני האדם יוצרים קשר עם הטרקורים וכורתים אתם ברית. מכאן עלילת הסדרה מתרכזת בניסיונות הטרקורים לגנוב את "לב המחשב", סוג של מחשב בעל בינה מלאכותית, מהמגניקים כדי להפעיל את ה"טראסטאר", ספינת חלל חדשנית שנבנתה על ידם והייתה אמורה להיות המפתח להבסת המגניקים ושכדי להפעילה הם זקוקים ללב המחשב. בפרקי הסדרה האחרונים הטרקורים מצליחים לגנוב את לב המחשב ולהפעיל את הטראסטאר, אולם בסופו של דבר מובסים על ידי המגניקים ונינטש על אסטרואיד שומם כאשר ספינת החלל שלהם מתרסקת בה. המגניקים חוזרים לסקאלור במטרה להתחיל לשקמה יחד עם בעלי בריתם האנושיים שמחליטים להישאר על פני הכוכב ולעזור במלאכת השיקום. "רובוטים באים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רובוטים באים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "רובוטים באים (הסרט)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
דברת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דברת – קיבוץ בעמק יזרעאל דברת (יישוב מקראי) – יישוב המוזכר במקרא דַּבֶּרֶת – דיבור-יתר אישים ששמם דברת: אהרון דברת – מנהל ואיש עסקים ישראלי שלמה דוברת – איש עסקים ישראלי, בנו של אהרון דברת ועדת דוברת – ועדה לבדיקת מערכת החינוך בישראל, שבראשה עמד שלמה דוברת
קהילת בית ישראל אנשי אמת

קהילת בית ישראל אנשי אמת (באנגלית: Congregation Baith Israel Anshei Emes) הידוע גם כבית כנסת שברחוב קיין, הוא כיום בית כנסת קונסרבטיבי השוכן בקובל היל ברובע ברוקלין שבניו יורק. הוא בית הכנסת הוותיק ביותר שפועל ברציפות בברוקלין. בית הכנסת, שנוסד ב-1856, היה בית הכנסת הראשון בלונג איילנד. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הגיע מספר החברים לשיא, אך מספרם פחת החל מתחילת השפל הכלכלי הגדול. בשנות ה-70 נקלע בית הכנסת למשבר כלכלי חריף, שהעמיד בשלב מסוים בספק את המשך קיומו. ב-1905 הקהילה עברה למבנה בית הכנסת הנוכחי ברחוב קיין, שעד 1928 היה ידוע בשם בית כנסת רחוב הריסון. הבניין, שנבנה ב-1855 בארכיטקטורה נאו-רומנסקית, שימש, עד לקנייתו על ידי קהילת בית ישראל, ככנסייה פרוטסטנטית. באוגוסט 1905 החל ישראל גולדפרב בתפקידו כחזן בית הכנסת ומנהל לימודי הקודש (Sunday School). שנה מאוחר יותר מונה הרב גולדפרב כרב הקהילה ושימש כמנהיגה הרוחני של הקהילה במשך 60 שנה. משנת 2003 נבנה מחדש במקום מרכז קהילתי יהודי ובית-ספר מכספי תרומות ובתמיכה כספית מארגוני קהילה יהודיים, תוך שימור חזיתו ההיסטורית המקורית, שכללה אבני ציפוי דמויי אבן ירושלמית ושיש, ובשנת 2004 הוא נפתח מחדש לקהילה. ב-2006 שירת בית הכנסת כ-300 משפחות, ובאותה שנה גם קיבל 350,000 דולר מהמשרד לשימור אתרים היסטוריים שבמדינת ניו יורק לשיפוץ חלקו החיצוני. החל משנות ה-90 תומך בית הכנסת בזוגות המבקשים להינשא בנישואים חד-מיניים. מדיה וקבצים בנושא קהילת בית ישראל אנשי אמת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קהילת בית ישראל אנשי אמת (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרנות הפנסיה ההסתדרותיות

קרנות הפנסיה ההסתדרותיות הן קרנות פנסיה שהוקמו בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי ההסתדרות הכללית, והיו גוף מרכזי בביטוח הפנסיוני של העובדים בישראל. המשבר שאליו נקלעו הקרנות, עקב גרעון אקטוארי כבד, הביא להלאמת רובן (למעט קרן "מגן" והקרן של חברי "דן") בשנת 2003, ולניתוקן מההסתדרות הכללית. קרנות הפנסיה המרכזיות של ההסתדרות היו: מבטחים מוסד לביטוח סוציאלי של העובדים בע"מ, הוקמה בשנת 1949 כ"מכשיר מרכזי להקניית זכויות סוציאליות לעובדים" ופועלת כקרן פנסיה מינואר 1955; קרן מקפת מרכז לפנסיה ותגמולים אגודה שיתופית בע"מ, קיימת כקרן פנסיה בשם "קופה מרכזית לתגמולים ופנסיה לפקיד" משנת 1956; נתיב - קרן הפנסיה של פועלי ועובדי מפעלי משק ההסתדרות בע"מ, הופעלה בשם קרן פנסיה לפועלי ועובדי סולל בונה ומפעליו בע"מ", בשנת 1957; קרן ביטוח ופנסיה לפועלים חקלאיים ובלתי מקצועיים בישראל - אגודה שיתופית בע"מ, התחילה לפעול כקרן פנסיה בשנת 1958 שתקנותיה כקרן פנסיה אושרו בשנת 1960; קרן הביטוח והפנסיה של פועלי בנין ועבודות ציבוריות א.ש. בע"מ, שפעלה בשם "קרן בטוח של פועלי הבניין ועבודות צבוריות" וכללה קרן פנסיה החל בחודש ספטמבר 1958; קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות בע"מ, שנוסדה באפריל 1954 והיוותה המשך לקרן הפנסיה של עובדי קופת חולים; מגן - קרן פנסיה מרכזית לקואופרציה ביצרנות תחבורה ושירותים - אגודה שיתופית בע"מ, שהתחילה לפעול בשנת 1950. בנוסף לכך קיימות קרנות פנסיה לקואופרטיבים לתחבורה ציבורית (קרן הפנסיה של חברי "אגד" וקרן הפנסיה של חברי "דן") שגם הן היו מסונפות להסתדרות. קרנות הפנסיה ההסתדרותיות התאגדו באמצע שנות החמישים, כמיזוג של קופות תגמולים קטנות. הוותיקה שבהן, קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות, הוקמה בתחילת 1954, אולם קדמה לה קרן הפנסיה של עובדי קופת חולים, שהתמזגה לתוכה. הקרנות העניקו לעמיתיהן זכויות חסרות בסיס אקטוארי, גישה שהייתה גורם מרכזי במשבר שאליו נקלעו. בין השאר, לשם סיוע לעולים חדשים, שתקופת הצבירה שלהם לפנסיה קצרה, הובטחה צבירה מוגדלת בעשר השנים הראשונות (עד כדי הכפלת הזכויות), ועקב כך עמיתים שהיו חברים במשך עשר שנים או מעט יותר, זכו לפנסיה גדולה במידה ניכרת מזו שהיו ראויים לה על פי שיקולים אקטואריים. בצעד זה נטלו קרנות הפנסיה על עצמן משימה שנועדה לממשלה ולא להן. המשבר שאליו נקלעו הקרנות, עקב גרעון אקטוארי כבד, הביא להלאמת רובן (למעט קרן "מגן" והקרן של חברי "דן") בשנת 2003, ולניתוקן מההסתדרות הכללית. מאיר בננסון (עורך מדעי), גמלאות - כתב עת לבעיות הביטוח הפנסיוני, הוצאת המדור לפנסיה של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, גליונות 1 - 12, 1958 - 1965. יהודה כהנא, ספר ביטוח החיים, הפנסיה והגמל בישראל, הוצאת עתרת, 1988, חלק ד: הסדרי פנסיה מצטברת ופנסיה תקציבית. אתר עמיתים, החברה המנהלת את קרנות הפנסיה ההסתדרותיות פרק בנושא פנסיה בפודקאסט הכלכלי "ערך מוסף", 16 ביוני 2016 לפי "גמלאות", כתב עת לבעיות הביטוח הפנסיוני, בהוצאת הוועד הפועל של ההסתדרות, ספטמבר 1959, ע' 23 לפי "גמלאות", כתב עת לבעיות הביטוח הפנסיוני, בהוצאת הוועד הפועל של ההסתדרות, ספטמבר 1959, ע' 23 וע' 35 מנהל הקרן, מ. נוסבבוים, גמלאות, כתב עת לבעיות הביטוח הפנסיוני, גיליון מס' 2, ספטמבר 1959, ע' 81 דב פלג, "סוגיות בפנסיה", ביטחון סוציאלי, ינואר 1993, עמ' 135-122. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהושע עציון

יהושע עציון (1935 - 30 בינואר 2006) היה מוזיקאי וחוקר מקרא ישראלי. עציון, שבמקצועו היה מוזיקאי, וכנר בתזמורת רשות השידור, הקדיש את מפעל חייו האינטלקטואלי לתיארוך אלטרנטיבי של שכבות הממצאים בחפירות ארכאולוגיות, באופן שהולם את אירועי התנ"ך על פי הטקסט הכתוב. לטענתו, תיארוך השכבות המקובל בארכאולוגיה של ארץ ישראל גורם לטעות של מאות שנים, ובשל כך רבים הממצאים הקשורים בתנ"ך שאינם מזוהים ככאלו על ידי הארכאולוגים, בשל תיארוך שגוי של השכבות. לו היו מחפשים בשכבות הקרקע הנכונות, או מתארכים את השכבות באופן שונה, לא הייתה, לטענתו, כל סתירה בין הממצאים הארכאולוגיים לבין לשון המקרא. עציון הושפע רבות מרעיונותיו של עמנואל וליקובסקי. התיארוך אליו הגיע עציון מקביל במידה רבה לתיארוך האלטרנטיבי שהציע וליקובסקי, אף כי עציון אינו מקבל בהכרח את רעיונותיו האפוקליפטיים של וליקובסקי. ההבדל העקרוני בין שיטת עציון לבין השיטה המקובלת במחקר היא, שהארכאולוגים המסורתיים מבססים את שיטת תיארוך השכבות ברחבי המזרח הקדום על פי הכרונולוגיה המצרית. לעומתם, עציון טוען כי יש לבסס כל מערכת כרונולוגית באופן עצמאי, ורק לאחר מכן, לנסות להתאים אותה למערכות הכרונולוגיות החופפות לה. עציון מציע מערכת כרונולוגית של הארכאולוגיה הארצישראלית המבוסס על ממצאים ומקורות תנ"כיים, ומתאים אותה למערכות החופפות באמצעות תיקונים שונים שהציע וליקובסקי. עציון אינו מקבל את התנ"ך כספר מן השמיים, אלא כמסמך המבטא אמת היסטורית-גאוגרפית. הארכאולוגים מתייחסים לתנ"ך ככלי עזר מחקרי, לכל היותר, ואילו עציון מתבסס עליו ככלי עבודה ראשון במעלה. עציון נעזר רבות בארכאולוג אברהם נגב, שאף כתב הקדמה לספרו "התנ"ך האבוד". בין השאר מעיד נגב על עבודתו של עציון: "שלא כתמונה המתקבלת מעבודתם של הארכאולוגים המסורתיים, שבה, לכאורה, יש ניגוד בין הממצא והמקרא (החומות שנפלו לפני יהושע בן נון ביריחו וכיבוש העי, הן מן הדוגמאות הבולטות ביותר לעניין זה), מציג עציון תמונה שלמה, שאין בה חריגים". התנ"ך האבוד (הוצאת שוקן, 1992) ספר הכפירה (הוצאת תג, 1999) השקפת עולם (הוצאת אסטרולוג, 2001) דבר נער דבר (הוצאת גוונים, 2005) אתר האינטרנט הרשמי של יהושע עציון מידע על יהושע עציון בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של יהושע עציון, באתר "סימניה" פרופ' דורון לנצט, ‏אפשר עוד למצוא את התנ"ך האבוד, באתר "הידען", 5 בנובמבר 1999 יהושע עציון, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלוס

אלוס או האלוס (ביוונית: Ἀλος או Ἅλος) היא עיר עתיקה בתסאליה, בצפון מזרחה של יוון, השוכנת 10 קילומטרים דרומית לאלמירוס (Almyros) של ימינו. אלוס נזכרת על ידי הרודוטוס כאחד המקומות בהם עבר צבא קסרקסס מלך פרס בקיץ 480 לפנה"ס בעת פלישתו ליוון. הוא אף מספר על מסורת קדומה של הקרבת קורבן אדם שנהגה במקום. אתרה של העיר מן התקופה הקלאסית, שהוחרבה בשנת 346 לפנה"ס על ידי פרמניון במהלך מלחמת הקודש השלישית, נתגלה אך לא נחפר. העיר הוקמה מחדש בשנת 302 לפנה"ס על ידי דמטריוס פוליורקטס, אך נותרו ממנה שרידים מעטים בלבד. בתים אחדים של העיר ההלניסטית נחפרו על ידי ארכאולוגים מהולנד וחלק מחומותיה נחקרו על ידי ארכאולוגים מיוון. אלוס ננטשה באמצע המאה השלישית לפנה"ס, כפי הנראה בעקבות רעידת אדמה. השריד האחרון מימי קדם המצוי במקום הוא מבצר ביזנטי. R. Reinders, New Halos. A Hellenistic Town in Thessalía, Greece (1988). R. Reinders and W. Prummel (eds.), Housing in New Halos. A Hellenistic Town in Thessaly, Greece (2003). מדיה וקבצים בנושא אלוס בוויקישיתוף האלוס באתר Livius. כתבי הרודוטוס. תרגם ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה-1945. בתוך אתר "דעת". הרודוטוס, ספר ז', 173, 197. ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה

ברחבי העולם אנדרטאות רבות לחללי מלחמת העולם השנייה. האם התכוונתם ל... האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה (ריו דה ז'ניירו) – אנדרטה לזכר הברזילאים שנהרגו במלחמת העולם השנייה אנדרטת מלחמת העולם השנייה (וושינגטון) – האנדרטה הלאומית לזכר הלוחמים שנפלו במלחמת העולם השנייה שממוקמת בעיר וושינגטון אנדרטת הפטריוטיות היפנית-אמריקאית במלחמת העולם השנייה – אנדרטה לזכרם של אזרחי ארצות הברית היפנים-אמריקאים, אשר לחמו עם צבא ארצות הברית כנגד יפן במלחמת העולם השנייה האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה – אתר הנצחה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל לזכר הלוחמים היהודים בצבא הפולני שנפלו במהלך מלחמת העולם השנייה אנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה – אתר הנצחה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל לזכר מתנדבי היישוב העברי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי שהתנדבו לשרת בצבא הבריטי האנדרטה לזכר החיילים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה – אתר הנצחה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל לזכר הלוחמים היהודיים שנפלו במהלך שירותם בצבא האדום של ברית המועצות האנדרטה לנשות מלחמת העולם השנייה – אנדרטה בווייטהול לזכר נשים שנטלו על עצמן עבודות אשר נחשבו קודם לכן כ"גבריות", ובכך אפשרו את המשך תפקודה של כלכלת הממלכה המאוחדת בימי המלחמה. אנדרטת הכוחות הפולנים במלחמת העולם השנייה – אנדרטה במשתלת הזיכרון הלאומית בסטפורדשייר לזכר אנשי הכוחות המזוינים הפולנים שנפלו במהלך מלחמת העולם השנייה
אולימפיאדת השחמט 1958

אולימפיאדת השחמט ה-13 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה במינכן, שבגרמניה בין 30 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1958. באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את: יוסף פורת 1+,8=,6- משה צ'רניאק 6+,5=,4- יצחק אלוני 6+,4=,5- שלמה סמילטינר 8+,3=4- גיורא פלאי 3+,2=,2- יאיר קריידמן 1+,5=,3- הנבחרת סיימה במקום 17. להלן התוצאות הקבוצתיות: מוקדמות נגד דרום אפריקה 1:3 - ניצחון נגד גרמניה 1.5:2.5 - ניצחון נגד ספרד 3:1 - הפסד נגד איסלנד 2.5:1.5 - הפסד נגד ארצות הברית 3:1 - הפסד נגד נורווגיה 2:2 - תיקו נגד אירלנד 1:3 - ניצחון נגד פינלנד 3:1 - הפסד גמר ב' נגד פינלנד 1.5:2.5 - ניצחון נגד איסלנד 1.5:2.5 - ניצחון נגד שוודיה 2.5:1.5 - הפסד נגד צרפת 1.5:2.5 - ניצחון נגד דנמרק 0.5:3.5 - ניצחון נגד קנדה 2:2 - תיקו נגד פולין 2.5:1.5 - הפסד נגד קולומביה 3:1 - הפסד נגד בלגיה 1:3 - ניצחון נגד הולנד 2.5:1.5 - הפסד נגד הונגריה 2:2 - תיקו מידע מידע על התחרות, באתר אולימפבייס (באנגלית)
קואסיט

קואסיט הוא פולימורף של סיליקה (SiO2) הנוצר כאשר מופעל לחץ גבוה מאוד (3-2 ג'יגהפסקל) וחום בינוני גבוה (700ºC) על המינרל קוורץ. קואסיט נוצר לראשונה במעבדה על ידי לורינג קאוס (.Loring Coes, Jr) ב-1953. ב-1960 גילה אדוארד צ'או (Edward Ching-Te Chao) בשיתוף פעולה עם יוג'ין שומייקר קואסיט שנוצר בצורה טבעית במכתש ברינגר, הוכחה שהמכתש נוצר כנראה עקב פגיעת מטאוריט. המינרל קרוי על שמו של לורינג קאוס (.Loring Coes, Jr) (1973-1915), כימאי אמריקני שייצר לראשונה את המינרל במעבדה. נוכחות קואסיט בסלעים שלא עברו התמרה ובטקטיטים יכולה להוות הוכחה לפגיעת מטאוריט או להתפוצצות של פצצת ביקוע גרעיני. נוכחות קואסיט בסלעים שעברו התמרה מציינת התמרה בלחץ גבוה מאוד (UHP קיצור של ultrahigh-pressure metamorphism – התמרה בלחץ גבוה). סלעי UHP מותמרים אלו הם תוצאה של הפחתה של לוחות טקטוניים או התנגשויות ביניהם הגורמים לסלעים של קרום כדור הארץ להיסחף לעומקים של 70 קילומטרים ויותר. קואסיט נתגלה בקסנוליתים של אקלוגיט ממעטפת כדור הארץ שנישאו על ידי המאגמה העולה. קימברליט הוא הסלע הנפוץ המכיל קסנוליתים כאלו. לעיתים מופיע יחד עם קוורץ כתכלילים בתוך גארנט או קלינופירוקסן. הגבישים הטבעיים קטנים מאוד עד מיקרוסקופיים, אבל במעבדה הצליחו לייצר גבישי קואסיט גדולים הדומים בצורתם לגבישי גבס. המבנה המולקולרי של קואסיט הוא של ארבעה ארבעונים של צורן דו-חמצני מסודרים בטבעת, והטבעות מסודרות בשרשרת. מבנה זה דחוס יותר מהמבנים הנפוצים האחרים של קבוצת הקוורץ (קוורץ, טרידימיט וקריסטובליט) ולכן משקלו הסגולי של הקואסיט גבוה במקצת משל שאר חברי הקבוצה. מבנה זו הוא מטאסטבילי. קואסיט יתפרק בסופו של דבר בחזרה לקוורץ תוך כדי גידול קבוע בנפח, אלא שהתגובה הכימית היא איטית מאוד בטמפרטורות הנמוכות של פני כדור הארץ, משום ששבירת הקשרים הנדרשת להמיר קואסיט לקוורץ או לטרידימיט דורשת אנרגיית שפעול ניכרת ויכולה לארוך אלפי שנים. מבחינת תכונותיו האופטיות, הקואסיט הוא דו-צירי חיובי, בעל מקדם שבירה של 1.59. מקדם שבירה זה גבוה ממקדמי השבירה של החברים האחרים בקבוצת הקוורץ ומוסבר גם הוא במבנה הדחוס יותר. חשיבותו העיקרית של הקואסיט היא בתחום הפטרולוגיה. משום שהוא מתגבש בלחץ גבוה מאוד ניתן להסיק כי סביבת היווצרות של הסלע הייתה נתונה ללחצים או שהיא תוצאה של פגיעת מטאוריט. מקומות בהם ניתן למצוא קואסיט כוללים את מכתש המטאור (מכתש ברינגר) בווינסלו (Winslow), במחוז קוקונינוו (Coconino) שבמדינת אריזונה (שם נתגלה המינרל לראשונה בטבע), במכתש סינקינג ספרינגס (Sinking Springs ) שבאוהיו, ובמכתש קנטלנד (Kentland ) במחוז ניוטון באינדיאנה שבארצות הברית; במכתש נרדלינגר רייס (Nördlinger Ries) בבווריה שבגרמניה; במכתשי ואבאר ברובע אל-חלי בערב הסעודית; ובקימברלי שבדרום אפריקה. טרידימיט קריסטובליט סטישהוביט מדיה וקבצים בנושא קואסיט בוויקישיתוף קואסיט באתר Mineral galleries קואסיט באתר webmineral קואסיט באתר Mindat קואסיט באתר Minerals.Net קואסיט בפרויקט rruf אתר מכתש מטאור ברינגר קואסיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) E. C. T. Chao, E. M. Shoemaker, and B. M. Madsen (1960) First natural occurrence of coesite. Science vol. 132. no. 3421, pp. 220-222 Chopin C. (1984): Coesite and pure pyrope in high-grade blueschists of the western Alps: a first record and some consequences. Contrib. Mineral. Petrol. 86, 107-118 לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.