laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוזיאון פסל החירות

מוזיאון פסל החירות (באנגלית: Statue of Liberty Museum) ממוקם באי החירות בעיר ניו יורק. המוזיאון נפתח ב-16 במאי 2019, ומתמקד בבנייתו, משמעותו וההיסטוריה של פסל החירות (שמו הרשמי הוא "חירות מאירה את העולם"), פסל רחב-ממדים של הפסל פריד אוגוסט ברתולדי שתושבי צרפת נתנו כמתנה לתושבי ארצות הברית בשנת 1886. בנייתו של המוזיאון החדש החלה בתחילת 2016. המוזיאון נפרס על שטח של 2,400 מטר רבוע ובנייתו עלתה 70 מיליון דולר. המוזיאון מסוגל לאכלס את כל מבקרי האי בעת ובעונה אחת בשעה שהמוזיאון הקודם היה יכול לאכלס רק כ-20 אחוזים בלבד. המוזיאון תוכנן על ידי FXCollaborative, ומשולב עם שטח הפארק סביבו. הלפיד המקורי, שנישא על ידי ליברטי משנת 1886 עד 1984, ממוקם במוזיאון. המוזיאון כולל תערוכות הנוגעות לבניית הפסל וההיסטוריה שלו ותיאטרון בו המבקרים יכולים לצפות בתצפית אווירית על הפסל. התערוכות כוללות למעלה מ-500 תצלומים וגרפיקה ממעל ממאה מקורות שונים. דוגמאות לכך כוללות תמונות היסטוריות נדירות של בניית הפסל ממוזיאון ברתולדי בקולמר שבצרפת, ורישומים של עיצובים מוקדמים לכן מהספרייה של הקונגרס. המוזיאון מומן באופן פרטי על ידי דיאן פון פירסטנברג, מייקל בלומברג, ג'ף בזוס, קוקה קולה, NBCUniversal, משפחתם של לורנס טיש ופרסטון רוברט טיש, מלודי הובסון וג'ורג' לוקאס. פון פירסטנברג הוביל את גיוס הכספים למוזיאון, והפרויקט גייס יותר מ-40 מיליון דולר. עם פתיחת המוזיאון חלק מאזורים מסוימים באי, נאסרו על מדריכי טיולים, כולל חלק מהמוזיאון. בניית המוזיאון ותפקידו של דיאן פון פירסטנברג במימון ההקמה, מוצגים בסרט התיעודי Liberty: Mother of Exiles. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון פסל החירות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון פסל החירות (באנגלית) Erin Durkin, Statue of Liberty getting new $70M museum set to open in 2019, nydailynews.com See Designs for the New Statue of Liberty Museum - Financial District - DNAinfo New York, web.archive.org, ‏9 באוקטובר 2019 Zoe Rosenberg, Statue of Liberty will ban tour guides from some of its most popular areas, Curbed NY, ‏1 במאי 2019 (באנגלית)
סקוט ודמן

סקוט דין ודמן (באנגלית: Scott Dean Wedman; נולד ב-29 ביוני 1952) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1986. לאורך הקריירה השתתף פעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן קנזס סיטי קינגס (1976 ו-1980), וזכה פעמיים באליפות ה-NBA כשחקן בוסטון סלטיקס (1984 ו-1986). ממוצעיו הכוללים בליגה הם 13.2 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק. ודמן נולד בעיר הרפר שבדרום קנזס, ובין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת קולורדו. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 17.7 ו-20.0 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה, ובשתיהן נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-"Big Eight". בדראפט ה-NBA‏ 1974 נלקח ודמן בבחירה השישית, על ידי קנזס סיטי קינגס. כבר בעונתו הראשונה פתח בחמישייה הפותחת, וב-6 העונות הבאות היה אחד השחקנים הבולטים של הקינגס, לצד סם לייסי, נייט ארצ'יבלד ואוטיס בירדסונג, עם ממוצעים של 17.4 נקודות ו-6.0 ריבאונדים למשחק. בעונתו השנייה בליגה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונת 1979/1980 קלע שיא קריירה של 19.0 נקודות למשחק ונבחר בשנית למשחק האולסטאר. בעונתו האחרונה בקנזס סיטי, 1980/1981, העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף מהמקום החמישי במערב, אך הפתיעה והעפילה עד לגמר האזורי לראשונה מזה 17 שנים. בסדרת גמר המערב הפסידו הקינגס מול יוסטון רוקטס, בתוצאה 1–4. לקראת עונת 1981/1982 חתם ודמן על חוזה בקליבלנד קאבלירס. ב-89 משחקיו בקליבלנד שמר על יכולת סולידית כשחקן חמישייה, עם ממוצעים של 13.8 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק. במהלך עונת 1982/1983 הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, ועד לפרישתו בשנת 1986 שימש כשחקן ספסל בקבוצה. בבוסטון שיתף פעולה עם שחקני היכל התהילה לעתיד לארי בירד, קווין מקהייל, רוברט פאריש, דניס ג'ונסון, נייט ארצ'יבלד וביל וולטון, וזכה בשתי אליפויות NBA בעונות 1984 ו-1986. במשחק הראשון של גמר 1985 קלע ודמן את כל 11 הזריקות שלקח, והוביל את קלעי הסלטיקס (לצד מקהייל) עם 26 נקודות בניצחון מול הלייקרס, בתוצאה 148–114. בהמשך זכה המשחק לכינוי "הטבח של יום הזיכרון" ("Memorial Day Massacre"), מכיוון שנערך ביום הזיכרון האמריקאי, וכתיאור מוגזם לכך שהסלטיקס "טבחו" בלייקרס. לאחר 6 במשחקים בעונת 1986/1987 נשלח ודמן בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, ומיד שוחרר ופרש ממשחק. מדיה וקבצים בנושא סקוט ודמן בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות ה-NBA של ודמן, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של ודמן, באתר sports-reference.com מה קרה לסקוט ודמן, באתר celticslife.com,‏ 27 ביולי 2012 רשימת הנבחרים בדראפט 1974, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המשחק הראשון בגמר 1985, באתר basketball-reference.com נזכרים בטבח של יום הזיכרון, באתר boston.com,‏ 27 במאי 2014
כוכב האושר שובה הלב

כוכב האושר שובה הלב (ברוסית: Звезда сомнительного счастья) היא דרמה היסטורית סובייטית משנת 1975 בבימויו של ולדימיר מוטיל. שם הסרט הוא רמז לשורה מתוך שיר מאת אלכסנדר פושקין. זוהי דרמה המוקדשת "לנשות רוסיה" והוא העיבוד הקולנועי הראשון לאירועי מרד הדקבריסטים. הסיפור מתרחש לאחר מרד הדבריסטים נגד הצאר ניקולאי הראשון בשנת 1825. המרד מדוכא וקצינים צבאיים המעורבים מתוודים בזה אחר זה. הם נידונים לגלות בסיביר ונשותיהם עומדות בפני ההחלטה האם ללכת אחריהם או לא. אירינה קופצ'נקו כנסיכה יקטרינה איוואנובנה טרובצקאיה אלכסיי בטלוב כנסיך סרגיי טרובצקוי נטליה בונדרצ'וק כנסיכה מריה וולקונסקאיה אולג סטריז'נוב כנסיך סרגיי וולקונסקי אווה שיקולסקאיה כפולינה גובל-אננקובהף איגור קוסטולבסקי כאיוואן אלכסנדרוביץ' אננקוב לב איוואנוב בתפקיד ניקולאי ראבסקי, גנרל חיל הפרשים ראיסה קורקינה כסופיה אלכסייבנה ראבסקאיה, אשתו של נ. ראבסקי טטיאנה פנקובה בתפקיד אנה אננקובה, אמה של איוואן אננקוב אלכסנדר פורוחובשצ'יקוב בתפקיד פאבל פסטל ויקטור קוסטצקיי בתפקיד פיוטר קחובסקי יורי רודיונוב כסרגיי מורביוב-אפוסטול אולג ינקובסקי בתפקיד קונדראטי רילייב טטיאנה פדורובה בתפקיד נטליה ריילבה, אשתו של ק.פ. ריילבה וסילי ליוואנוב כקיסר ניקולאי הראשון אינוקנטי סמוקטונקובסקי כאיוואן בוגדנוביץ' זיידלר, מושל אירקוטסק ולדיסלב סטרשלצ'יק כרוזן לבאל דמיטרי שילקו כסניף מיכאיל מילורדוביץ', מושל סנקט פטרבורג איגור דמיטרייב בתפקיד הרוזן לבזלרן, השליח האוסטרי בסנקט פטרבורג בוריס דובנסקי כקיסר אלכסנדר הראשון ויקטור טרכוב בתפקיד וסילי וסילביץ' לבשוב, אדיוטנט-גנרל ואדים מקרובסקי בתפקיד ווש ארקדי טרוסוב בתפקיד פיודור, משרתו של אננקוב מיכאיל קוקשנוב כניקיטה, משרתו של אננקוב אלכסיי קוז'בניקוב בתפקיד פפנוטיוס, משרתו של זיידלר אחרי שביים את הסרט משנת 1970 "שמש המדבר הלבנה", מוטיל לא קיבל פרויקטים לבימוי במשך חמש שנים. כשמוטיל קיבל את האור הירוק מוועדת הקולנוע הממשלתית כדי לעשות סרט על הדקבריסטים, הוא עדיין סבל מבעיות ונאלץ לעשות שכתובים רבים מכיוון שהרשויות סברו כי לסרט יש יותר מדי הקבלות למשטר הסובייטי ורמיזות על מתנגדים למשטר ודיסידנטים. עם זאת, התסריט נדחה. אז מוטיל הלך ללנינגרד, אל וועד המפלגה האזורי. הוא העביר את התסריט למזכירת אידאולוגיה; האישה לא הספיקה לקרוא אותו ובמקום זאת העבירה את הטקסט לבתה שבסופו של דבר אהבה אותו. האם התקשרה לפיליפ ארמש, ראש מחלקת הקולנוע של מוסקבה והכריזה כי "הוועדה האזורית של לנינגרד מעוניינת בסרט על הדקבריסטים!" כך הגיע התסריט ללנפילם, אך התקציב קוצץ ל-1.5 מיליון רובל 3.5 מיליון שהוקצו מלכתחילה. מיקומי הסרט כללו את מתחם הארמונות בפטרהוף וארמון החורף. מדיה וקבצים בנושא כוכב האושר שובה הלב בוויקישיתוף "כוכב האושר שובה הלב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כוכב האושר שובה הלב", באתר AllMovie (באנגלית) "כוכב האושר שובה הלב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "כוכב האושר שובה הלב", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "כוכב האושר שובה הלב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Звезда пленительного счастья. Х/ф". Russia-K. ""Звезда пленительного счастья", или как судьбу легендарного фильма решили д". Argumenty i Fakty. "Звезда пленительного счастья". VokrugTV. ""Звезда пленительного счастья". Сорок лет на экране". culture.ru.
סאדומאזוכיזם

סאדומאוזוכיזם הוא מתן או קבלת הנאה פעולות הכוללות גרימת או קבלת כאב או השפלה. לעיתים מתרגלי הסאדומאזוכיזם מחפשים לחוות סיפוק מיני ממעשיהם. בעוד שהמונחים 'סאדיסט' ו'מאזוכיסט' מתארים אדם שנהנה ממתן כאב ואדם שנהנה מקבלת כאב, בהתאמה, סאדומזוכיסט יכול ליהנות משתי הפעולות הללו. המילה 'סאדומאזוכיזם' היא שילוב של המילים 'סאדיזם' ו'מזוכיזם'. הקיצור S&M משמש לרוב לתיאור הסאדומאזוכיזם, אולם ניתן גם להשתמש בקיצורים S-M, SM, S/M. הסאדומאוכיזם אינו נחשב לפאראפיליה קלינית, אלא אם הסאדומאזוכיסט נמצא במצוקה קלינית או שנגרם לו נזק בריאותי. כאשר נערך אקט סאדיסטי בקרב שני מבוגרים מסכימים, הוא לרוב יכלל תחת הכותרת של BDSM, והוא נבדל ממעשי אלימות מיניים שמבוצעים ללא הסכמה הדדית. מדיה וקבצים בנושא סאדומאזוכיזם בוויקישיתוף סדומזוכיזם, דף שער בספרייה הלאומית Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (PDF) (4 ed.). Washington D.C.: American Psychiatric Association. 1994. p. 525. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-01-16. A Paraphilia must be distinguished from the nonpathological use of sexual fantasies, behaviors, or objects as a stimulus for sexual excitement in individuals without a paraphilia. Fantasies, behaviors, or objects are paraphiliac only when they lead to clinically significant distress or impairment (e.g., are obligatory, result in sexual dysfunction, require participation of nonconsenting individuals, lead to legal complications, interfere with social relationships). Fedoroff 2008:"Sexual arousal from consensual interactions that include domination should be distinguished from nonconsensual sex acts." ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיר אביטבול

הרב מאיר מישל אביטבול (1944, תש"ה - 19 בספטמבר 2023, ד' תשרי ה'תשפ"ד) היה מנהל מכון אור המערב - הוצאה לאור של ספרי חכמי ספרד ומרוקו, וספרייה המאגדת ומשווקת ספרים של חכמי ספרד. נולד בקזבלנקה לעמרם ולשרה (לבית אלבז). בשנת 1960 עבר ללמוד בטנג'יר. בשנת 1963 עבר לאנגליה ולמד בישיבת גייטסהד בראשות רבי אריה זאב גורביץ. בשנת 1967 השתתף בהקמת ישיבת מרכז התורה שבפרברי פריז בראשות רבי יעקב טולידאנו. בשנת 1968 נישא ליוכבד (לבית לרדו) ממזאגאן ועבר בעקבות הוריו למונטריאול שבקנדה. לקח חלק פעיל[דרושה הבהרה] בביסוסה של קהילת "מרכז ספרד" החרדית-ספרדית והמרוקאית, וניהל את הישיבה המקומית. בשנת 1981 עלה לישראל, והתיישב בשכונת גילה בירושלים. הקים בשכונה בית מדרש ומימן כולל ערב בשכונה. נקרא לנהל את ישיבת ומוסדות "אוהל משה" של הרב משה מלכה בבני ברק, שמנו אז כ-700 תלמידים. לאחר שנחשף בספריות ישראל לכתבי חכמי ספרד והמגרב ולצילומי כתבי היד שלהם שבספריה הלאומית, הקים ב-1983 את מכון "בני יששכר" (על שם סבו, רבי יששכר סימוני) לחקר והוצאה לאור של ספרי חכמי ספרד. ב-1985 הקים את הספרייה הספרדית, המאגדת ספרים של חכמי ספרד שראו אור. ב-1990 הקים את אור המערב. עד לשנת 2019, הוציא המכון לאור קרוב ל-400 ספרים. בשנת 2008 זכה בפרס נסים גאון, על 25 שנות פעילות והפצת ספרי חכמי הספרדים. ב-19 בספטמבר 2023 נפטר בגיל 79. אור המערב ברוך דיין האמת: הלך לעולמו הרב מאיר אביטבול, באתר "סרוגים", 19 בספטמבר 2023
יצרוד צהוב

יַצְרוּד צָהֹב (שם מדעי: Plectorhinchus gaterinus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הגממיתיים שבסדרת הדקראים. הוא מצוי במערב האוקיינוס ההודי במימי המפרץ הפרסי, ים סוף (לרבות במפרץ אילת), מזרח אפריקה ודרומה עד דרום אפריקה, מאוריציוס, מדגסקר ואיי קומורו. הוא יימצא סמוך לשוניות אלמוגים וחוליות בקרבת החוף, עד עומק 55 מטרים. דג זה מגיע לאורך 30 ס"מ אך יכול להגיע גם ל-50 ס"מ והוא בעל סנפירים קטנים צהובים והצידיים והגב צהובים עד בהירים עם נקודות שחורות לאורכם. הראש הגדול כחול חזק עד אפור עם עיניים שחורות בקדמת הראש והשפתיים הגדולות גם צהובות. סנפיר הגב של היצרוד דומה לקשת. היצרוד הצהוב מצוי בחבורות גדולות במי השונית, שם הוא אוכל חסרי חוליות קטנים או דגיגים בין האלמוגים. הוא חי בסמוך לקרקעית ולא קרוב לפני המים, ופעיל בשעות היום. מדיה וקבצים בנושא יצרוד צהוב בוויקישיתוף יצרוד צהוב, באתר ITIS (באנגלית) יצרוד צהוב, באתר NCBI (באנגלית) יצרוד צהוב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יצרוד צהוב, באתר FishBase (באנגלית) יצרוד צהוב, באתר GBIF (באנגלית) יצרוד צהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN
לארי קינון

לארי ג'ו קינון (באנגלית: Larry Joe Kenon; נולד ב-13 בדצמבר 1952) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1973–1983. בשנת 1974 זכה באליפות ה-ABA כשחקן ניו יורק נטס, ולאורך הקריירה השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר של ה-ABA ופעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA. ממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 17.2 נקודות, 8.9 ריבאונדים, 2.2 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק. ב-26 בדצמבר 1976 קבע שיא NBA של 11 חטיפות במשחק בין סן אנטוניו ספרס לקנזס סיטי קינגס. באותו משחק גם קלע 29 נקודות והוריד 15 ריבאונדים, ובכך השלים טריפל דאבל נדיר שאינו כולל אסיסטים. קינון נולד וגדל בעיר בירמינגהאם שבאלבמה. לאחר שנתיים ב"מכללת אמרילו" שבטקסס, עבר קינון בשנת 1972 לאוניברסיטת ממפיס, ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה הצטיין עם ממוצעים של 20.1 נקודות ו-16.7 ריבאונדים למשחק. באותה עונה העפילה ממפיס לגמר טורניר אליפות המכללות לראשונה בתולדותיה, בעוד שהישג השיא שלה עד אז היה הסיבוב הראשון של הטורניר. במשחק הגמר הפסידה ממפיס מול UCLA, אשר זכתה באליפות המכללות השביעית שלה ברציפות, בהובלת ביל וולטון וג'מאל וילקס. בסיום העונה זכה קינון בתואר השחקן המצטיין של "מחוז ה-MVC". בקיץ 1973 נבחר קינון הן על ידי דטרויט פיסטונס בדראפט ה-NBA (בחירה ה-50) והן על ידי "ממפיס טאמס" בדראפט ה-ABA, ובסופו של דבר בחר לשחק ב-ABA עבור ניו יורק נטס, אשר רכשה את זכויות הדראפט שלו. בעונתו הראשונה בניו יורק רשם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-11.5 ריבאונדים למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, וסייע לג'וליוס ארווינג ובילי פולץ להוביל את הנטס לזכייה באליפות ה-ABA. בשנת 1975 הועבר יחד עם פולץ בטרייד לסן אנטוניו ספרס, אף היא מליגת ה-ABA, בתמורה לסוואן נייטר. בעונת 1975/1976, שהייתה האחרונה בתולדות ה-ABA בטרם התמזגה אל ה-NBA, קלע קינון 18.7 נקודות למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם השלישית ברציפות. ב-4 העונות הבאות רשם קינון ממוצעים של 21.2 נקודות ו-10.1 ריבאונדים למשחק עבור הספרס, והיה אחד משחקניה המובילים לצד ג'ורג' גרווין, ג'יימס סיילאס ובילי פולץ. בעונת 1978/1979, במהלכה השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA בפעם השנייה ברציפות, העפילו הספרס לגמר האזור המזרחי, אך הפסידו מול וושינגטון בולטס בתוצאה 3–4. לקראת עונת 1980/1981 חתם קינון על חוזה בשיקגו בולס, ובשתי העונות הבאות שיחק בגולדן סטייט ווריורס ובקליבלנד קאבלירס. בעונת 1984/1985 שיחק עבור קבוצת "ויומינג ויילדקטרס" מליגת ה-CBA, בטרם פרש ממשחק באופן סופי. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות הקריירה של קינון, באתר basketball-reference.com קינון קובע את שיא ה-NBA עם 11 חטיפות, באתר newspapers.com,‏ 27 בדצמבר 1976 ב-3 באפריל 1999 השווה קנדל גיל את שיאו של קינון. סטטיסטיקות המשחק בין הספרס לקינגס, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של קינון, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1973, באתר basketball-reference.com Not Kenyon, Larry Kenon, באתר thebrooklyngame.com,‏ 17 בפברואר 2014
מיקלוש פלודי

מיקלוש פלודי (במקור משה ואטרסדורף, בהונגרית: Faludi Miklós,‏ 3 בפברואר 1870, דווצ'ר – 1 בפברואר 1942, בודפשט) היה מנהל תיאטרון, מחזאי הונגרי-יהודי, הוא בנו של גאבור פלודי, אחיהם של התאומים ינה פלודי ושאנדור פלודי. מיקלוש (משה) פלודי נסע בסיום בית הספר התיכון לצרפת ולאנגליה, שם למד צרפתית וגם אנגלית. במשך שנים רבות היה פקיד ב"בנק אנגליה" בלונדון. בשנת 1896, כשאביו גאבור פלודי, נכנס כשותף ב"תיאטרון העם" (Népszínház) הוא חזר מאנגליה ושימש כמזכיר התיאטרון עד שנת 1901 תחת ניהולו של קלמן פּורז'ולט. מאותו זמן ועד שנת 1926 היה מעורב בניהול תיאטרון הקומדיה של בודפשט, תחילה כמחזאי ובהמשך כמנהל אמנותי. בנדיבותו וביחסו העדין ומלא הטקט השיג את אהדת כל צוות התיאטרון. בשנת 1911 ייסד פלודי את חברת הוניה ( Hunnia ) ופיקח באופן אישי על בניית אולפן הקולנוע הראשון בבודפשט שהיה ברחוב פנוניה. החברה הפיקה מספר סרטים עד שהפסיקה לפעול בשנת 1913. פלודי גם כתב ותירגם דרמות ומחזות. בין היתר את הדרמה של בלסקו "מאדאם באטרפליי". משנת 1929 הקשר שלו עם התיאטרון היה גם כמוציא לאור של יצירות תיאטרליות ומוזיקליות. בין השנים 1936–1939 עבד כמחזאי וכמזכיר ב"תיאטרון מרכז העיר" (Belvárosi Színház). פלודי הכיר היטב את הספרות והדרמה של תקופתו ולכן הכניס לרפרטואר של התיאטראות בהם עבד את החשובים והמוצלחים מהמחזות על הבמות בעולם. מיקלוש פלודי בתמונה קבוצתית קברו של מיקלוש פלודי לקסיקון הונגרי לאומנות הבמה Magyar színházművészeti lexikon לקסיקון לתיאטרון Magyar színművészeti lexikon Bárdi Ödön: A régi Vígszínház (Bp., 1957) Hunyady Sándor: A Vígszínház 40 éve (Bp., 1936) Szi. Kellér Andor: Bal négyes páholy (r., Bp., 1960) מדיה וקבצים בנושא מיקלוש פלודי בוויקישיתוף
מארי-לואיז שטיינבאואר

מארי-לואיז שטיינבאואר (בגרמנית: Marie-Louise Steinbauer; נולדה ב-3 בינואר 1934) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה גרמנייה. שטיינבאואר נולדה בקלן, היא למדה בבתי ספר בברלין ובבידגושץ' ולאחר מכן עברה ללמוד בפנימייה. היא למדה בבית ספר למתורגמנים וקיבלה דיפלומה באנגלית ובצרפתית, היא עבדה תקופה בתחום התרגום במפעל המכוניות פורד בקלן. לקחה חלק בכתיבת שלושה ספרים שיצאו לאור. בתחילת דרכה בדוגמנות שטיינבאואר עבדה כדוגמנית עבור צלם אופנה בקלן. היא הצטלמה למגזין "Film und Frau" העוסק באופנה ובקולנוע. לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית בפריז, רומא ולונדון, היא התגוררה גם ארבע שנים בניו יורק ובמהלכן חתמה על חוזה עם סוכנת הדוגמניות איילין פורד. בהיותה בניו יורק הכירה שטיינבאואר עיתונאי העובד ב-"NDR", רשת שידור ציבורית גרמנית ודרכו נכנסה לתחום הטלוויזיה. מ-1965 ועד 1975 הגישה את מגזין הבידור "Aktuelle Schaubude". ב-1969 ו-1970 הנחתה את אירוע המוזיקה הבוחר את נציג גרמניה לאירוויזיון. באירוויזיון 1970 הייתה גם הפרשנית של הטלוויזיה הגרמנית. מ-1982 ועד 1991 לקחה חלק בהנחיית תוכנית האירוח "NDR Talk Show" שזכה לפופולריות בגרמניה. נישאה להלמוט פרנקנברג, יזם בעסקי הקוסמטיקה וב-1957 נולדה בתם., לאחר שנה של נישואין הזוג התגרש. מדיה וקבצים בנושא מארי-לואיז שטיינבאואר בוויקישיתוף מארי-לואיז שטיינבאואר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מירב מורן

מירב מורן (נולדה ב-24 בדצמבר 1967) היא עיתונאית ישראלית המשמשת כתבת לענייני תחבורה, נדל"ן ותכנון עירוני בעיתון "דה מרקר". מירב מורן נולדה בקיבוץ געש כבת הצעירה מתוך ארבעה ילדים, לרמי מורן, ד"ר בתחום הבוטניקה, ולדליה מורן, אשת חינוך שניהלה לימים את ארכיון תנועת השומר הצעיר ומקימת ארכיון חיים הרצוג. אחותה היא השחקנית נטע מורן. בשנת 1970 נסעה עם משפחתה לשליחות בת 3 שנים מטעם הסוכנות היהודית ללימה בירת פרו. בסוף שנות ה-80 שימשה כתבת בעיתונים "חדשות" ו"על המשמר". בשנים 1990–1993 שימשה דוברת חברת "ידע מחשבים", נציגת חברת אפל בישראל. בשנים 1994–1996 שימשה דוברת משרד המדע בעת כהונתה של השרה שולמית אלוני. בשנת 2000 החלה לשמש עורכת המהדורה הדיגיטלית הראשונה של "עכבר העיר" בחברת IOL. ב-2002 מונתה לתפקיד עורכת עיתון "גלריה" באתר האינטרנט של "הארץ". בשנת 2006 החלה לשמש עורכת המדור הפיננסי ומדור הדעות של העיתון "גלובס." בין השנים 2012–2017 שימשה סגנית עורכת מוסף הנדל"ן של גלובס. החל משנת 2017 משמשת מירב מורן כתבת לענייני תחבורה, נדל"ן ותכנון עירוני בעיתון "דה מרקר". למירב מורן תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי הארכיונאות מהאוניברסיטה העברית. מירב מורן, ברשת החברתית פייסבוק מירב מורן, באתר TheMarker מירב מורן, באתר גלובס אלעד מן, רק פחד וטפשות מונעים את מימושו המיידי של הפתרון לפקקים בדרך למטרופולינים, באתר העין השביעית, 11 במאי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חרדון אוסטרלי מזוקן

חרדון אוסטרלי מזוקן (שם מדעי: Pogona vitticeps) הוא מין של זוחל מהסוג חרדון מזוקן שבמשפחת החרדוניים החי במרכזה של אוסטרליה באזורי בתה, מדבריות וערבות עשב חמימות. הוא נפוץ מאוד כחיית מחמד. החרדון הוא לטאה בינונית שמגיעה עד לאורך 60 סנטימטרים, כשמחצית מזה מהווה הזנב. לחרדון אין הבדלים בין גודל הזכר לנקבה, אך לזכרים יש זנב רחב יותר, ראשים וזקנים גדולים יותר ופתחי ביב בולטים יותר. צבעם מגוון, מחום בהיר עד אדמדם, כתום, ורדרד ולעיתים כהה יותר. החרדון מכוסה בקשקשים רחבים וקוצניים הבולטים בעיקר מתחת לסנטרו בעל שק התהודה, ומשווים לו מראה של "זקן". לצד העיניים ישנו פס חום ולאורך הצידיים ישנו רכס קוצני נוסף. הרגליים קצרות ובעלות טפרים חדים. החרדון הוא חיית יום המנצלת את חום השמש כדי לחמם את גופה, אך בשעות הצהריים במדבר החרדון נסוג למחסה של סלעים או גזעים. לטאות אלה ניזונות בעיקר מחרקים עליהם הן מזנקות בזריזות. חרדונים הנפגשים ביניהם מתחרים על היררכיה באמצעות מחוות ראשים מהירה ותוקפנית, ואם היריבים לא נרתעים הם יילחמו בעזרת לסתותיהם או טפריהם. הם יודעים לזנק באוויר כדי לחטוף מזון או להגיע לעמדה גבוהה יותר. מדיה וקבצים בנושא חרדון אוסטרלי מזוקן בוויקישיתוף חרדון אוסטרלי מזוקן, באתר ITIS (באנגלית) חרדון אוסטרלי מזוקן, באתר NCBI (באנגלית) חרדון אוסטרלי מזוקן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חרדון אוסטרלי מזוקן, באתר GBIF (באנגלית) חרדון אוסטרלי מזוקן באתר הרשימה האדומה של IUCN
טרר קיירי

טרר קיירי (בוולשית: Tre'r Ceiri; "עיירת הענקים") היא פסגה ומבצר גבעה מתקופת הברזל בחצי האי ל'ין שבמחוז גוויניד', צפון-מערב ויילס. מבצר הגבעה טרר קיירי נחשב לאחד ממבצרי הגבעה המרשימים והשמורים ברחבי האיים הבריטים, הוא הוקם בתקופת הברזל המאוחרת סביב אתר קבורה קדום יותר ובמהלך השלטון הרומאי בוויילס גדל לכדי התיישבות ניכרת עם 150 בתים ואוכלוסייה של כ-400. מבצר הגבעה שוכן על פסגת טרר קיירי הקרויה כך על שם האתר (טרר - עיירה; קיירי מ-Cawr - ענק), פסגה בגובה 485 מטר אחת משלוש הפסגות של רכס איר אייפל (גארן גאנול בגובה 566 מטר וגארן פור בגובה 444 מטר). האתר מכיל רוגם קבורה מתקופת הברונזה בקצהו הצפון-מזרחי ששולב לתוך ההתיישבות הממוגנת שהוקמה במהלך תקופת הברזל. על פי סקירת המבנים באתר, נראה כי מבצר הגבעה היה בשימוש סביב תקופת הכיבוש הרומאי של ויילס ועד לשנת 400 לערך, נראה כי האתר התרחב באופן משמעותי בתקופה הרומאית ובשיאו הגיעה ההתיישבות בטרר קיירי לכדי כ-400 איש. המבצר כולל מערך מרשים של ביצורים עם חומת אבן היקפית שמגיעה באזורים מסוימים לגובה 3.5 מטר ומספר חומות משניות במורד הגבעה, בנוסף לחומות אבן ששימשו כנראה לחלקות חקלאיות או גידול חיות משק סביב המבצר המרכזי. בתוך חומות המבצר הוקמו כ-150 בתי אבן במספר תקופות, כאשר בתקופות מוקדמות הבתים היו עגולים ובהמשך החלו להיבנות מבנים מלבניים לצד הבתים העגולים. טרר קיירי שוכנת בתחומי שבט הגנגני הקלטי, שייתכן וקשור לשבט קלטי בעל אותו השם באירלנד הסמוכה. תרשים מבנה המבצר כפי שהתגלה קירות בית מגורים אחד משערי הכניסה למתחם הכניסה הראשית למתחם גארן בודיאן מדיה וקבצים בנושא טרר קיירי בוויקישיתוף טרר קיירי מתוך אתר מוזיאון ויילס. אודות המבצר באתר 'ארכיון האתרים הלאומי של ויילס'.
קוברה דרום פיליפינית

קוברה דרום פיליפינית (שם מדעי: Naja samarensis) הוא מין של נחש קוברה האנדמית לאיי הפיליפינים, בעיקר בויסאיאס ובמינדנאו. קוברה זו חופפת בתחומי תפוצתה הצפוניים עם מין נוסף של קוברה - קוברה פיליפינית. שני המינים הפיליפינים הם קוברות היורקות את ארסן מבעד לניבים החלולים והיישר לעבר עיני הקורבן, בדרך כלל לאחר איום או התקרבות מצידו. קוברה זו מגיעה לאורך 1.4 מטרים והיא בעלת קשקשים צהובים בוהקים מנומרים בשחור והגחון החל מאמצע החזה כהה עד שחור. כמרבית הקוברות היא יכולה לשטח את צווארה כדי להיראות מאיימת יותר. היא בעלת כתמים דמויי עיניים על העורף. הקוברה שוכנת בקרבת נחלים או נהרות ובג'ונגלים של דרום הפיליפינים. לעיתים היא תימצא בקרבה למגורי אדם,לרבות שדות אורז ומטעים. הקוברה מחפשת טרף כמו עכברים ויונקים קטנים אך גם צפרדעים, זוחלים אחרים ואף נחשים אחרים. בנוסף על הארס אותו הקוברה יורקת היא יכולה לנשוך בעזרת ניביה החלולים, הקבועים בקדמת הלסת העליונה. הארס מורכב מנוירוטוקסין חזק וממרכיבים ציטוטוקסינים. הוא גורם לנפיחות באזור ההכשה, חום, לחץ דם גבוה ויכול להזיק למערכת הנשימה ולמוות של הקורבן כתוצאה משיתוק וחנק. ישנו נסיוב נגד ארס אך הוא נדיר מאוד בפיליפינים. עם זאת המפגשים עם הקוברה נדירים ומספר הקרבנות נמוך יחסית. ארס המותז לתוך עיני הקורבן גורם לכאב עז ולפגיעה ברשתית ואם הוא לא נשטף בתוך זמן קצר, הוא יכול לגרום לעיוורון קבוע. מדיה וקבצים בנושא קוברה דרום פיליפינית בוויקישיתוף קוברה דרום פיליפינית, באתר ITIS (באנגלית) קוברה דרום פיליפינית, באתר NCBI (באנגלית) קוברה דרום פיליפינית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוברה דרום פיליפינית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוברה דרום פיליפינית, באתר GBIF (באנגלית) קוברה דרום פיליפינית באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוברה יורקת סינית

קוברה יורקת סינית, קוברה יורקת תאילנדית או קוברה יורקת שחורה-לבנה (שם מדעי: Naja siamensis) היא מין של קוברה יורקת ארס ממשפחת הפתניים החיה ברחבי דרום-מזרח אסיה בתאילנד (ומכאן שמה המדעי), קמבודיה, וייטנאם ולאוס ונראה שגם במיאנמר, אף שלא נרשמה תצפית. אורכה של קוברה בוגרת 0.9–1.2 מטר כשהשיא יכול להגיע ל-1.6 מטרים וצבעה אפור עד חום ושחור מוקף בכתמים לבנים והחזה בהיר מאוד, עם מעט כתמים על הצוואר והחזה. הסימן על צווארה דומה מעט למשקפיים. תפוצתה היא משדות ומישורים, דרך ג'ונגלים ועד למורדות הרים ולחורשים. הקוברה נמשכת לעיתים למגורי האדם, אשר מושכים גם מכרסמים קטנים. הקוברה היא נחש לילי המתחבא במשך היום בין סלעים או צמחייה. אם היא מאוימת ביום היא תחפש מקלט במרחק מה, אך בלילה התנהגותה תוקפנית יותר והיא תנפח את צווארה ותירק ארס לעבר עיני התוקף. ארס זה מסוגל לעוור לחלוטין אם הארס לא יישטף, אך הוא לא הורג. אם התוקף לא מתרחק הקוברה תכיש אותו בניביה. הארס החודר למחזור הדם גורם לנמק ונפיחות באזור ההכשה ולשיתוק ופגיעה במערכת הנשימה. ללא נסיוב הקורבן ימות במהרה, מה שקורה במספר כפרים בהם אין נסיוב בנמצא. קוברה זו דומה מאוד למינים קוברה מונוקלית או לקוברה סינית, והיא קרובה אליהם מבחינה טקסונומית. מדיה וקבצים בנושא קוברה יורקת סינית בוויקישיתוף קוברה יורקת סינית, באתר ITIS (באנגלית) קוברה יורקת סינית, באתר NCBI (באנגלית) קוברה יורקת סינית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוברה יורקת סינית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוברה יורקת סינית, באתר GBIF (באנגלית) קוברה יורקת סינית באתר הרשימה האדומה של IUCN