laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל

המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל (בקוריאנית: 한국항공우주연구원, באנגלית: The Korea Aerospace Research Institute, בראשי תיבות: KARI) משמש כסוכנות החלל של קוריאה הדרומית. המכון נוסד בשנת 1981 ומתקניו ממוקמים בסמוך לעיר טג'אן. מספר משגרי לוויינים מפותחים על ידי המכון, ומטרתם לספק לקוריאה כושר שיגור עצמאי של לוויינים קטנים למסלול נמוך סביב כדור הארץ. המשגר, KSLV-1 ביצע את שיגור הבכורה ב-25 באוגוסט 2009 ממרכז החלל נרו. השיגור נכשל כי המשגר לא הצליח להגיע למסלול. ניסיון שני לשגר לוויין באמצעות משגר זה נערך ב-10 ביוני 2010. עקב תקלה התפוצץ הטיל כ-137 שניות לאחר ההמראה, ככל הנראה בגלל כשל במנוע השלב השני. ניסיון שלישי מוצלח התבצע ב-20 בינואר 2013, ובזכותו הצטרפה קוריאה הדרומית ל"מועדון החלל", קבוצת המדינות בעלות יכולת עצמאית לשיגור לוויינים. בשנת 2021 החלו שיגורים של משגר נורי שכולו תוכנן ונבנה בקוריאה הדרומית. קוריאה הדרומית מפעילה מספר לוויינים שפותחו במכון. לוויין תצפית מתקדם שוגר לחלל בשנת 2006 כשהוא נושא מצלמת חלל מתוצרת החברה הישראלית אל-אופ. קוריאה הדרומית מפעילה גם לוויין תקשורת מתקדם המספק שירותי תקשורת אזרחיים וביטחוניים כאחד. בשנת 2022 שוגרה משימה לכיוון הירח - מקפת דאנורי. המכון עוסק בפיתוח של כלי טיס בלתי מאוישים מסוגים שונים, ספינות אוויר ומסוקים. קוריאה הכשירה שני אסטרונאוטים, באמצעות סוכנות החלל של רוסיה. אי סו-יון, אסטרונאוטית קוריאנית, שוגרה לחלל באמצעות חללית סויוז רוסית במשימת סויוז TMA-12 בשנת 2008, והייתה לקוריאנית הראשונה בחלל. באוגוסט 2014, הכריזה קוריאה כי התוכנית מושהת לאחר פרישתה של אי סו-יון מסיבות אישיות. אתר האינטרנט הרשמי של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל (בקוריאנית) אתר האינטרנט הרשמי של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל (באנגלית) המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל, ברשת החברתית פייסבוק המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל, ברשת החברתית אינסטגרם דף הבית של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל Historic South Korean satellite launch fails סטיבן קלארק, באתר spaceflightnow, 25 באוגוסט 2009 South Korea Launches Rocket in 1st Space Success, מרים קרמר, אתר space.com, 20 בינואר 2013 האסטרונאוטית הראשונה והיחידה של קוריאה פרשה וסיימה את תוכנית החלל המאוישת 12 באוגוסט 2014
נסיך שבע

נסיך-שבע הוא משחק קלפים המיועד לשני שחקנים ומעלה. למשחק זה קיימת גם גרסה נוספת הנקראת שישיות. לכל קלף יש את ערכו המספרי למעט ג'וקר שהוא חצי נקודה, ונסיך ושבע שערכם 0 נקודות, ומכאן המקור לשם המשחק "נסיך-שבע". המנצח במשחק הוא מי שבסוף המשחק סכום הערכים שמייצגים קלפיו יהיה בעל הערך הנמוך ביותר. בתחילת המשחק, ליד כל שחקן מניחים קלף אחד הפוך שיישאר לידו במהלך המשחק. אסור לשחקנים להסתכל בקלף זה. לאחר מכן, מחלקים לכל שחקן חמישה קלפים, שמהם הוא בוחר ארבעה, וגם הם יישארו הפוכים כך שאף שחקן לא יסתכל בהם (בנפרד מהקלף הראשון). לאחר מכן, לכל שחקן מותר להציץ בשני קלפים (המונחים לידו) בלבד, אולם אסור לו לשנות את הסדר שבו הם מונחים. לאחר שכל השחקנים ראו שניים מקלפיהם, מניחים את שאר הקלפים שלא חולקו במרכז, כשגבם כלפי מעלה. זוהי ה"קופה". קובעים איזה שחקן יתחיל, וממנו השחקנים ימשיכו לשחק בכיוון השעון. השחקן הראשון ייקח את הקלף העליון מהקופה כך שרק הוא יראה אותו, וכעת יש בידו שתי אפשרויות - או להחליף קלף זה באחד מארבעת הקלפים ההפוכים המונחים לידו כך שהקלף שיוחלף יונח גלוי בקופה חדשה, או להניחו גלוי בקופה חדשה, והתור יעבור לשחקן הבא. כעת, השחקן השני יכול לבחור אחת משתי הפעולות: לקחת את הקלף העליון מהקופה של הקלפים הגלויים, ולהחליפו באחד מקלפיו ההפוכים, כאשר הקלף ההפוך שיוחלף יונח בראש הקופה הגלויה. לקחת את הקלף העליון מהקופה (בה הקלפים הפוכים) ואז הוא יכול לבחור האם להחליף את הקלף שלקח באחד מארבעת קלפיו ההפוכים ולהניח את הקלף שיוחלף בראש הקופה הגלויה, או להניחו בראש הקופה שקלפיה גלויים. לאחר שסיים את תורו, התור יעבור לשחקן הבא, שבידו אותן אפשרויות שהיו לשחקן השני. ישנן שתי דרכים לסיום המשחק: דרך ראשונה: כל הקלפים מהקופה בה גב הקלפים כלפי מעלה נגמרים. דרך שנייה: כל שחקן בתחילת תורו, אם הוא חושב שהערך של קלפיו ההפוכים נמוך מהערך של קלפיהם של שאר השחקנים, רשאי להגיד:"נסיך שבע", באומרו זאת המשחק ייגמר. לאחר שהמשחק נגמר, כל שחקן הופך את קלפיו, (כולל הקלף ההפוך שהונח בצד), ומחשב את הערך שלהם. השחקן שהערך של קלפיו הוא הנמוך ביותר, מנצח במשחק. ערכו של ה"אס" הוא נקודה אחת. ישנן גרסאות בהן ערכו של הנסיך הוא מינוס נקודה אחת.
מחנה ישראל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מחנה ישראל (מדבר סיני) – תיאור מחנה ישראל לפי פרשת במדבר. מחנה ישראל – שכונה יהודית בירושלים שנבנתה מחוץ לחומות. מחנה ישראל (לוד) – מחנה עולים ומעברה מצפון ללוד היום בתחום התעשייה האווירית לישראל. מחנה ישראל (דברת) – קיבוץ של אגודת ישראל. היישוב היה קיים בין השנים 1925 - 1938. מחנה ישראל (חב"ד) – הזרוע הסוציאלית של חסידות חב"ד
מאדוויין

מאדוויין (באנגלית: Mudvayne) היא להקת נו-מטאל מפאוריה, אילינוי. הלהקה נוסדה ב-1996 על ידי הסולן צ'אד גריי, הגיטריסט גרג טריבט, המתופף מאטיו מקדונאג והבאסיסט שון ברקלי, שב-1998 הוחלף בידי ריאן מרטיני. הלהקה פרצה לתודעה בזכות להקת סליפנוט. 1997 - "Kill, I Oughtta" - דמו 2000 - "L.D. 50" - אלבומם הראשון של הלהקה באורך מלא 2001 - "The Beginning of All Things to End" - אלבום שני שהוא הוצאה מחדש של אלבום הדמו 2002 - "The End of All Things to Come" - אלבומם השלישי 2005 - "לוסט אנד פאונד" - אלבום מצליח של הלהקה. סינגל ממנו הופיע בפסקול הסרט "המסור 2". 2009 - " mudvayme"- האלבום החמישי והאחרון שהלהקה הוציאה לפני שהתפרקה. מדיה וקבצים בנושא מאדוויין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאדוויין מאדוויין, ברשת החברתית פייסבוק מאדוויין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מאדוויין, ברשת החברתית אינסטגרם מאדוויין, סרטונים בערוץ היוטיוב מאדוויין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאדוויין, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מאדוויין, באתר ספוטיפיי מאדוויין, באתר Last.fm (באנגלית) מאדוויין, באתר AllMusic (באנגלית) מאדוויין, באתר MusicBrainz (באנגלית) מאדוויין, באתר דיזר מאדוויין, באתר Yandex.Music (ברוסית) מאדוויין, באתר Discogs (באנגלית) מאדוויין, באתר Songkick (באנגלית) מאדוויין, באתר בילבורד (באנגלית) מאדוויין, באתר טיידל (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מודעת דרושים

מודעת דרושים היא מודעה המפרסמת את דבר קיומה של משרה פנויה ומבקשת מועמדים בעלי כישורים מתאימים לאיוש המשרה. מודעות הדרושים נהוג לפרסם בעיתונות, ובעיתונים הגדולים יש מוספים מיוחדים של מודעות דרושים. יש מעט עבודות המראות את ההצדקה הכלכלית לשימוש במודעות דרושים לטובת גיוס עובדים. פרופסור ענת רפאלי, במסגרת עבודה בפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות (לשעבר הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול) בטכניון ערערו את הכדאיות הכלכלית של שימוש במודעות דרושים והציגו היבטים אחרים ותועלות אחרות של מודעות דרושים, כגון יחסי ציבור וחיברות מועמדים לעבודה. עם התפתחות האינטרנט החלו בפרסום מודעות דרושים באינטרנט, באתרים המיוחדים לכך או כחלק מהאתר של המפעל המפרסם את המודעה. אתר Indeed.com פעול ביותר מ-60 מדינות לרבות ישראל. מנוע חיפוש המתמקד במודעות "דרושים" מאפשר לדורש עבודה לאתר את המודעות המתאימות לו. במקצועות שבהם יש ביקוש גדול לעובדים משמשים לכך גם שלטי חוצות ותשדירי פרסום ברדיו ובטלוויזיה. חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה מחייב את ניסוח המודעות "בלשון זכר ובלשון נקבה, בין ביחיד ובין ברבים", וכן אוסר על אפליית מועמדים על רקע מינם, נטייתם המינית, מעמדם האישי, הריון, טיפולי פוריות, טיפולי הפריה חוץ-גופית, היותם הורים, גילם, גזעם, דתם, לאומיותם, ארץ מוצאם, מקום מגוריהם, השקפתם, מפלגתם או שירותם במילואים. בתיקון לחוק העונשין מיוני 2018 נאסר פרסום הצעה לעסוק בזנות. צילה להב, נשים בעבודה: מודעות הדרושים ממחישות את ההתפתחות, באתר ynet, 23 באפריל 2007 פרסום הצעות עבודה מפלות ואסורות, "פורטל זכויות העובדים", 22 ביוני 2015 כתיבה נכונה של מודעת דרושים, באתר "HRus",‏ 3 בינואר 2016 ירדן בן גל הירשהורן, קראו בין השורות: מה משמעות הדרישות העמומות במודעות הדרושים?, באתר הארץ, 19 באפריל 2022 Anat Rafaeli, Ori Hadomi, Tal Simons, Recruiting through advertising or employee referrals: Costs, yields, and the effects of geographic focus, European Journal of Work and Organizational Psychology 14, 2005-12, עמ' 355–366 doi: 10.1080/13594320500183709 Anat Rafaeli, Amalya L. Oliver, Employment Ads: A Configurational Research Agenda, Journal of Management Inquiry 7, 1998-12, עמ' 342–358 doi: 10.1177/105649269874009 Anat Rafaeli, Sense-making of employment: on whether and why people read employment advertising, Journal of Organizational Behavior 27, 2006-09, עמ' 747–770 doi: 10.1002/job.399 ראו Top job search engines - the list חוק העונשין (תיקון מס' 132), התשע"ח-2018, ס"ח 2725 מ-21 ביוני 2018
אויה

האם התכוונתם ל... אוויה – אַוְיה או אֶוּיה אוֹיה (איט')– שמה של העיר המרכזית משלוש ערים עתיקות שכונו "טריפולי", ולאחר ששתי האחרות חרבו נותר השם טריפולי לה לבדה. כיום בירת לוב.
אן דה פיסלה

אן דה פיסלה, דוכסית אטאמפ (בצרפתית: Anne de Pisseleu, duchesse d'Étampes;‏ 1508 לערך - 1580 לערך) הייתה המאהבת של פרנסואה הראשון מלך צרפת. אן הייתה בתו של גיום דה פיסלה, אציל מחבל פיקרדי שבצפון צרפת, שהיה ממונה על המים ועל היערות מטעם מלך צרפת. ב-1522 הגיעה לחצר המלכות כאחת ממשרתותיה של לואיזה, נסיכת סבויה, אמו של המלך פרנסואה הראשון. ב-1526, אחרי שהמלך שב משביו במדריד, הפכה למאהבתו. אן דה פיסלה נחשבה ליפה, חכמה ותרבותית, והצליחה לשמור על מעמדה כמאהבתו של פרנסואה הראשון עד מותו למרות נישואיו. פרנסואה הראשון נישא ללאונור מאוסטריה ב-4 ביולי 1530, אחרי שאשתו הראשונה קלוד, בתו של לואי השנים עשר מלך צרפת, נפטרה ב-1524. ב-1533 המלך השיא את אן דה פיסלה לז'אן הרביעי דה ברוס, והעניק לו את התואר "דוכס אטאמפ". באמצעות נישואים אלה הפכה דה פיסלה לדוכסית אטאמפ. השפעתה של אן כדוכסית אטאמפ הייתה גדולה בעיקר בעשור האחרון למלכותו של פרנסואה הראשון. היא תמכה באדמירל דה שאבו נגד המפקד העליון של הצבא הצרפתי, אן דה מונמורנסי, שנתמך על ידי דיאן דה פואטייה, מאהבתו של יורש העצר אנרי (לימים אנרי השני מלך צרפת). היא עודדה רעיונות חדשים והייתה חברתה של מרגריט מנווארה, אחות המלך, שהייתה פטרוניתם של סופרים ושל משוררים. ב-1547, אחרי מותו של פרנסואה הראשון, והכתרתו של אנרי השני למלך צרפת, דוכסית אטאמפ גורשה מחצר המלכות בבושת פנים על ידי דיאן דה פואטייה. התכשיטים שהעניק לה המלך פרנסואה הראשון נלקחו ממנה והיא הואשמה בבגידה. הדוכסית המושפלת פרשה לנחלותיה והפכה לפרוטסטנטית. היא נפטרה ככל הנראה ב-1580, אחרי שהייתה רחוקה מעיני הציבור במשך 33 שנה. מדיה וקבצים בנושא אן דה פיסלה בוויקישיתוף
זאב זריזי

זאב זריזי (1916 - 13 באוגוסט 2011) היה ראש העירייה השני של באר שבע מאז קום המדינה. הוא היה חבר מפ"ם ונכנס לתפקידו לאחר פרישתו של דוד טוביהו. זריזי נולד בווישקוב, שבפולין. הוא עלה לארץ בשנת 1938 עם חברי גרעין של תנועת השומר הצעיר. הוא וחבריו הקימו את קיבוץ גלאון בשנת 1946. בשנת 1949 עבר לבאר שבע. בשנים 1951-1950 היה חבר מועצת העיר שמונתה על ידי שר הפנים. בבחירות של 1951 נבחר לכהן כחבר מועצה. בסוף שנת 1961 נבחר על ידי חברי המועצה לראש עיריית באר שבע. הבחירה הייתה בעקבות פרישת נציג המפלגה הליברלית, אברהם פליישר, מהקואליציה של מפא״י, בראשות דוד טוביהו, ומעברו לצד זריזי. כתגובה, נציגי אופוזיציית מפא״י נעדרו מישיבות המועצה, וגרמו לכך שיהיו בהן מעט מדי חברי מועצה, כדי להיחשב ישיבות חוקיות. הבעיה נפתרה כאשר דוד חכם, חבר המועצה מטעם מפא״י החל להגיע לישיבות כחבר האופוזיציה הנוכח היחידי. דוד חכם עשה זאת משום שדרש לעצמו את ראשות סיעת מפא״י במועצה. זריזי כיהן בתפקיד עד תחילת 1963, עת פרש בשל המשבר פוליטי הבלתי פוסק, שהיה במשך כל כהונתו, ומונה במקומו ראש ועדה קרואה. בשנים 1978-1963 כיהן כסגן ראש העירייה וכממלא מקומו. בשנת 1972 זכה זריזי בפרס הוקרה על פעילות מוניציפלית מטעם מרכז השלטון המקומי. בשנת 1988 זכה זריזי בתואר יקיר באר שבע. זריזי נפטר בבאר שבע ב-13 באוגוסט 2011. כתבנו בבאר שבע, מאת יצחק שתיל, אדר תשנ"א, מרץ 1991, עמ׳ 22 עד 29 אורי דרומי, מהקיבוץ לעיר - זאב זריזי, ראש העיר באר שבע, 1916-2011, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה

סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה (באוקראינית: Державне космічне агентство України, בעבר סוכנות החלל הלאומית Національне космічне агентство) היא הגוף המנחה והמתאם את פעילויות החלל השונות של אוקראינה, ומהווה את הזרוע הממשלתית בנושאי החלל. משימותיה הרשמיות העיקריות של הסוכנות הן: פיתוח רעיונות בתחום המחקר, שימושים אזרחיים של החלל ולמען אינטרסים של ביטחון לאומי, על פי מדיניות אוקראינה. ארגון ופיתוח פעולות אוקראינה בחלל, בהתאם לחוק הבינלאומי, לשיפור ביטחון המולדת ויכולות ההגנה של המדינה. ארגון ופיתוח שיתוף הפעולה של אוקראינה עם מדינות וסוכנויות חלל זרות. אוקראינה פעילה בשוק בניית הלוויינים, ומציעה ללקוחות זרים מספר פלטפורמות עיקריות של לוויינים, בהם לווייני תקשורת גבוהי מסלול ומגוון לוויינים למסלול נמוך, כולל לווייני תצפית. הלוויין המצרי איג'יפטסאט 1 פותח ונבנה על ידי חברת יוז'נוי האוקראינית. ביחד עם רוסיה הוקם מיזם משותף להמשך שיגורים של לוויינים מסדרה אוקיאן שפותחה בתקופת אוקראינה הסובייטית. חלק ממשרדי התכנון הסובייטיים שעסקו בתחום המשגרים ממוקמים באוקראינה. כתוצאה מכך, אוקראינה ממשיכה למלא תפקיד חשוב בייצור משגרי חלל, וכן בפיתוח דגמים חדשים של משגרים. בין המשגרים מתוצרת אוקראינה ניתן למנות את המשגרים הבאים: ציקלון (מספר תת-דגמים) זניט (מספר דגמים) - מופעל במיזמי Sea Launch ו-Land Launch דנייפר (משגר לוויינים כבד) מאיאק קוסמונאוטים אוקראינים טסו לחלל במשך השנים כחלק מתוכנית החלל של ברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות הוחלט להמשיך את תוכנית החלל המאוישת של המדינה, ואסטרונאוט אוקראיני ראשון לאחר התקופה הסובייטית טס לחלל בשנת 1997, במשימת החלל האמריקנית STS-87. ב־9 באוקטובר 2015, סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה השעתה את שיתוף הפעולה עם רוסיה ברמה הבין-ממשלתית, תוך המשך עבודה על פרויקטים של שיתוף פעולה בינלאומיים. ב-13 בנובמבר 2020 חתמה סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה על הסכם במסגרת תוכנית ארטמיס של נאס"א על עקרונות שיתוף הפעולה בחקר אזרחי ושימוש בירח, מאדים, שביטים ואסטרואידים למטרות שלום. וולודימיר הורבולין (1992 - 1994) אנדריי ז'לקו-טיטארנקו (1994 - 1995) אולכסנדר נהודה (1995 - 2005) יורי אלכסייב (2005 - 2009; 2010) יורי אלכסייב (2010 - 2014) אולכסנדר הולוב (2014 - 2015) אולג אורוסקי (2015) ליובומיר סבאדוש (2015 - 2016) אולכסנדר הולוב (2016) יורי רדצ'נקו (2016) פאבלו דגטיארנקו (2017 - 2019) ולדימיר מיחייב (2019 - 2020) ולדימיר אוסוב (2020) מיכאיל לב (2020 - 2021) ולדימיר מיחייב (2021) ולדימיר טפטאי (2021 - ואילך) מדיה וקבצים בנושא סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה (באוקראינית) אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה (באנגלית) אתר סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה (אנגלית/רוסית/אוקראינית) מאמר על תוכנית החלל האוקראינית מאת Moscow Defense Brief (אנגלית) סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה, ברשת החברתית פייסבוק סוכנות החלל הממלכתית של אוקראינה, סרטונים בערוץ היוטיוב
מרוקו הספרדית

מרוקו הספרדית (בערבית: المغرب الإسباني; בספרדית: Protectorado español de Marruecos) הייתה מדינת חסות ספרדית שכללה שטחים במרוקו של ימינו, בשנים 1912–1956. האחיזה הספרדית במרוקו החלה ב-1497, עם כיבושה של העיר מלייה. ב-1580 נכבשה העיר סאוטה מידי פורטוגל. בהסכם פס, שנחתם ב-30 במרץ 1912 בין ספרד לצרפת, הפכה מרוקו למדינת חסות צרפתית, וחלקים ממנה עברו לשליטת ספרד: צפון מרוקו, שעם מסירתה נוצר רצף טריטוריאלי בין מלייה לסאוטה; נמסרה לספרדים רצועת טרפאיה – החלק הדרומי ביותר של מרוקו, שגבל במושבה סהרה הספרדית; וכן מובלעת איפני שבדרום, שנוהלה כמושבה ולא הייתה חלק ממדינת החסות הספרדית. העיר טנג'יר נקבעה כאזור בינלאומי, אך הספרדים ניצלו את חולשת הצרפתים במלחמת העולם השנייה והשתלטו עליה ב-14 ביוני 1940. מדינת החסות לא כללה את סאוטה ומלייה, שנחשבו בעיני הספרדים לחלק מספרד גופא. הבירה שכנה בתטואן. ב-1921 השתלט מנהיג הגרילה עבד אל כרים על חלק מהטריטוריות הספרדיות בצפון, והקים את רפובליקת ריף. הספרדים, בהנהגת רב-סרן פרנסיסקו פרנקו הצליחו להשתלט מחדש על האזור בסיוע צרפת, שחששה מהתקדים, ב-1926. לאחר עלייתו של פרנקו, נהנתה מדינת החסות מחופש פוליטי יחסי לעומת ספרד, בשל העובדה שהחיילים המוסלמים ששירתו בה היו נאמנים לו, עוד מהתקופה בה שימש כמפקד כוחות הצבא הספרדי באזור. בין היתר, הותרה הקמת מפלגות, והעיתונות המרוקאית הלאומנית יכלה למתוח ביקורת על השלטון הספרדי ללא חשש. עם הכרזת העצמאות של מרוקו הצרפתית ב-1956, נסוגה גם ספרד מהשטחים שהחזיקה, אך המשיכה לשלוט בסאוטה, במלייה, ברצועת טרפאיה ובאיפני. ב-1958 נאלצה ספרד לסגת גם מרצועת טרפאיה, לאחר התקפות ממושכות של צבא השחרור המרוקאי, שזכה לגיבוי שקט משלטונות מרוקו. ב-1969 נסוגה גם מאיפני. הערים סאוטה ומלייה נותרו בשליטת ספרד עד היום (2024), אף שמרוקו תובעת את נסיגת ספרד גם מהן, בהצביעה על הזהות בין טענותיה לטענות ספרד לגבי גיברלטר. ספרד, מצידה, טוענת כי השלטון המוסלמי בעיר במהלך ההיסטוריה היה קצר יחסית, ולפיכך אין לתביעה המרוקאית בסיס. בשנים האחרונות גבר זרם המהגרים האפריקאים שמנסים להסתנן לאירופה דרך המובלעות. כתוצאה מכך, הקימו שלטונות ספרד גדרות הפרדה סביב שטחיה. אלקסרכיביר (בספרדית Alcazarquivir בערבית القصر الكبير Al-Qaṣr Al-Kabīr) ארסילה (בספרדית Arcila בערבית أصيلة Aṣīla) טנג'יר לרצ'ה (בספרדית Larache בערבית العرائش Al-´Araish) מלייה סאוטה תטואן - בירת מרוקו הספרדית הסהרה הספרדית סאוטה מלייה איפני צבא אפריקה מדיה וקבצים בנושא מרוקו הספרדית בוויקישיתוף בשליטה ספרדית חלקית ובינלאומית, אך תרבותית הייתה חלק ממרוקו הספרדית
קרוטונים

קרוטונים (על פי האקדמיה ללשון העברית: צְנִימוֹנִים) הם קוביות לחם מטוגנות ומתובלות המוספות לסלט (כגון סלט קיסר) או מרקים. מקור המילה "קרוטון" הוא במילה האנגלית: Crouton, שמקורה בצרפתית: Croûte (החלק הקשה של הלחם). הקרוטונים משמשים להוספת טעם או תזונה לסלטים ומרקים ולעיתים גם כחטיף. קרוטונים מוכנים על ידי חיתוך לחם לקוביות, טיגונם בחמאה או בשמן צמחי, או אפייתם בתנור לאחר שהוזלפו עליהם שמן זית ותבלינים. הקרוטונים שמשו כדרך לחסכון ולשימוש בלחם ישן. פירורי לחם שקדי מרק מדיה וקבצים בנושא קרוטונים בוויקישיתוף מתכון לקרוטונים דלי שומן יוחנן פלד, לא על הבצל לבדו - גם על הריח, דבר, 13 בינואר 1983 במטבח, הצופה, 22 ביוני 1942 מרתה מייזלס, פת לחם, דבר, 29 באפריל 1974 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיאניט

קיאניט (Kyanite; מיוונית: Κυανίτης ("קיאנוֹס", כחול); נקרא גם: דיסתן (disthene), מונקרודיט (munkrudite), סיאניט (cyanite) וראאטיציט (rhaeticite)) הוא מינרל נזוסיליקטי - (סיליקטים במבנה בצורת איים) שצבעו בדרך כלל כחול, הנפוץ בפגמטיטים או בסלעי יסוד עשירים באלומיניום שעברו התמרה. קיאניט הוא מינרל אינדקס לפאצייס (Facies צורת הופעה של סלע ("פרצוף") שממנו ניתן ללמוד על תהליך היווצרותו) מסוג פאצייס צפחות כחולות של סלעים מותמרים. הקיאניט הוא חבר בסדרה של מינרלים אלומוסילקטיים הקרויה קבוצת הסילימניט. קיאניט ניחן באנאיזוטרופיות (תלות בכיוון, ההפך מאיזוטרופיות) חזקה, וקשיותו על פי סולם מוס משתנה בהתאם לכיוון הקריסטלוגרפי. תכונה זו אמנם קיימת ברוב המינרלים, אך בקיאניט היא בולטת במיוחד ונחשבת למאפיין מזהה. תכונה מעניינת נוספת של הקיאניט היא שבטמפרטורה גבוהה הוא עובר התפשטות בלתי הפיכה. המקומות הבולטים בהם ניתן למצוא קיאניט כוללים את: רוסיה, הודו, שווייץ, קניה, סרביה וארצות הברית (בצפון קרולינה, ובג'ורג'יה). השימושים העיקריים בקיאניט הם לייצור חומרים חסיני אש ומוצרי קרמיקה כולל אביזרי שרברבות וכלים מפורצלן, מבודדים חשמליים וחומרי ליטוש. בקיאניט נעשה שימוש גם כאבן חן אם־כי שימוש זה מוגבל בשל תכונת האנאיזוטרופיות והפצילות המושלמת במישור האורך. הצבע הכחול והגבישים העמודיים המוארכים של הקיאניט הם בדרך כלל סימן ראשון לזיהוי המינרל. מינרלים נלווים מסייעים בזיהוי גם כן, בייחוד נוכחות של פולימורפים של סטאורוליט המופיע בדרך כלל יחד עם קיאניט. עם זאת, המאפיין המועיל ביותר לזיהוי הקיאניט הוא תכונת האנאיזוטרופיות שלו. המפתח לזיהוי קיאניט הוא אם לדגימה מסוימת יש קשיות אחת בכיוון אחד וקשיות אחרת בניצב לה. אתר WebMineral אתר Mindat אתר Mineral Galleries קיאניט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סוכנות החלל הקנדית

סוכנות החלל הקנדית (באנגלית: The Canadian Space Agency ובקיצור CSA, בצרפתית: l'Agence spatiale canadienne ובקיצור ASC) הוקמה על ידי ממשלת קנדה בשנת 1989. נשיא סוכנות החלל הקנדית כפוף לשר התעשייה של קנדה. המשימה הרשמית של הסוכנות (מופיעה במסמכי היסוד שלה): קידום יישומי חלל למטרות שלום, פיתוח הידע החללי באמצעות המדע, ודאגה לכך שפעילויות החלל המבוצעות על ידי הסוכנות יתרמו לרווחתם החברתית והכלכלית של אזרחי קנדה. קנדה החליטה לא לעסוק בשיגורים לחלל באמצעות משגרים מפיתוח עצמי. כתוצאה מהחלטה זו, ומשיתוף פעולה הדוק עם ארצות הברית בתחום השיגור לחלל, הופנו משאבים ניכרים לתחומי פעילות אחרים, כולל פיתוח לוויינים ומערכות רובוטיקה ליישומי חלל (ובהן הזרוע המכנית המותקנת במעבורת החלל האמריקנית, וגרסה מוגדלת ומשוכללת שלה, המותקנת בתחנת החלל הבינלאומית). אסטרונאוטים קנדים השתתפו עד כה ב-14 משימות חלל מאוישות של מעבורות חלל של ארצות הברית ו-2 משימות במסגרת התוכנית הרוסית. ג'ני סידיי עובדת עתה קורס הכשרה (נכון ל-2020). בנוסף, שוגרו מספר לווייני תקשורת של חברת Telesat. ביניהם 13 לוויינים מסוג אניק (Anik), ששלושה מהם עדיין בשימוש. חברת Bell ExpressVu משתמש בשלושה לווייני נימיק (Nimiq) ובלוויין M-Sat 1 אותו שיגרה באפריל 1996. אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות החלל הקנדית (באנגלית ובצרפתית) האתר הרשמי של הסוכנות (צרפתית/אנגלית) קנדה בחלל, אתר לימודי (צרפתית/אנגלית) החוק שיסד את הסוכנות (באנגלית) סוכנות החלל הקנדית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוכנות החלל הקנדית, ברשת החברתית פייסבוק סוכנות החלל הקנדית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוכנות החלל הקנדית, ברשת החברתית אינסטגרם סוכנות החלל הקנדית, סרטונים בערוץ היוטיוב
משרד האו"ם לענייני החלל החיצון

משרד האו"ם לענייני החלל החיצון ( באנגלית: The United Nations Office for Outer Space Affairs, בראשי תיבות: UNOOSA) הוא הגוף המרכז את פעילויות האומות המאוחדות לקידום חקר החלל למטרות שלום, שיתוף פעולה בינלאומי בנושאי חלל, ומרכז את פעילותה של הוועדה לשימוש בחלל למטרות שלום (COPUOS). משרד האו"ם לענייני החלל החיצון הוא הגוף המרכזי של האו"ם העוסק במגוון נושאי החלל החיצון, ובהם יישומי חלל לפתרון בעיות סביבתיות על כדור הארץ, סיוע למדינות מתפתחות, הגדלת המודעות לשימושי חלל למטרות שלום והשתדלות להקים משטרי ביטחון למניעת יישומי חלל צבאיים בעלי אופי התקפי. משרד האו"ם לענייני החלל החיצון יזם את הליך רישומם של לוויינים המקיפים את כדור הארץ, וכל המדינות המשגרות לוויינים מתבקשות להודיע על שיגורם מראש ולספק נתונים אודותיהם. מרבית המדינות נוהגות כך. בראש המשרד עומדת האסטרופיזיקאית המלזית מזלן עותמן. ועדה זו הוקמה על פי החלטת העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1959. כיום משולבת ועדה זו בפעילויות משרד האו"ם לענייני החלל החיצון. 67 מדינות חברות בוועדה זו כיום. ועדה זו עוסקת בהיבטים שונים של הפעילות האנושית בחלל למטרות שלום, ולה שתי ועדות משנה: הוועדה המדעית והטכנית הוועדה המשפטית מדי שנה בפברואר מתכנסות הוועדות לשם קבלת דו"חות על פעילות השנה הקודמת ולשם דיון על הצעות החלטה ופעילויות לשנה העוקבת. מעת לעת מקיים המשרד אירועים בינלאומיים במקומות שונים, הכוללים התכנסות של אנשי מדע וחברה, לשם דיון בסוגיות העומדות על הפרק, כגון שיפור איכות החיים של תושבי כדור הארץ באמצעות חקר החלל, סיוע למדינות מתפתחות, ניסיון להגיע להסכמות בדבר שימושים צבאיים של החלל ונושאים נוספים. הכנס הגדול ביותר שמאורגן על ידי האו"ם בתחום החלל קרוי UNISPACE, והוא נערך בווינה. עד כה התקיימו שלושה כינוסים במסגרת זו, ובהם נטלו חלק נציגי סוכנויות החלל מרוב המדינות החברות באו"ם. משרד האו"ם לענייני החלל החיצון מפרסם מאמרים, מחקרים, דו"חות ומסמכי מדיניות בתחומים שונים הקשורים לחקר החלל. ניתן להוריד את פרסומי המשרד מאתר האינטרנט שלו. בין היתר ניתן למצוא את אמנות האו"ם הקשורות לתחום החלל, ובראשם אמנת היסוד המסדירה את פעילות האדם בחלל - אמנת החלל החיצון משנת 1967. מדיה וקבצים בנושא משרד האו"ם לענייני החלל החיצון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד האו"ם לענייני החלל החיצון (באנגלית) משרד האו"ם לענייני החלל החיצון, ברשת החברתית פייסבוק משרד האו"ם לענייני החלל החיצון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד האו"ם לענייני החלל החיצון, ברשת החברתית אינסטגרם משרד האו"ם לענייני החלל החיצון, סרטונים בערוץ היוטיוב משרד האו"ם לענייני החלל החיצון, באתר פליקר אתר OOSA
פליסקה

פּלִיסְקָה (בבולגרית Плиска) הייתה בירתה הראשונה של האימפריה הבולגרית הראשונה, בין השנים 681 ל-893 ועיר הבירה הראשונה של ישות מדינית כלשהי בבולגריה. כיום זהו שמו של כפר, השוכן ליד חורבות העיר העתיקה ובו מתגוררים 1,124 נפש. על פי הרשומות הבולגריות, בשנת 681 קבע החאן אספרוך את פליסקה כבירת ממלכת בולגריה. פליסקה עצמה הוקפה בתעלת מגן וסביב העיר נבנו ביצורים שהקיפו שטח של 23 קמ"ר. עובי החומה הפנימית היה 2.5 מטר וגובהה 12 מטר. בשנת 809 הביזנטים בזזו את פליסקה, בשנת 811 חאן קרום הביס צבא של 70,000 חילים ביזנטיים בקרב פליסקה. יורשו של קרום, חאן אומורטאג "הבנאי" חתם על הסכם שלום עם הביזנטים ושיקם את העיר. בשנת 886 חאן בוריס הראשון הקים בית ספר לספרות, בראשו עמד נאום ובו פיתחו את האלפבית קירילי. ב-892 הנהיג ולדימיר התקוממות פאגאנית כנגד התפשטות הנצרות אולם הובס. סימאון הראשון בנו של בוריס הראשון אשר קיבל את המלוכה, העביר את בירת ממלכת בולגריה לפרסלב. כתוצאה מכך, במשך המאה ה-10 התנוונה העיר. פליסקה נהרסה על ידי הרוסים בשנת 969 ועל ידי הביזנטים בשנת 972. אחרי מלחמת העולם השנייה הוכרזו חורבות פליסקה כשמורה ארכאולוגית לאומית. מדיה וקבצים בנושא פליסקה בוויקישיתוף