laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יסעורון גלאפגוס

יסעורון גלאפגוס (שם מדעי: Oceanites gracilis) הוא מין של עוף ים קטן מהמשפחה יסעורונים דרומיים ולשעבר במשפחת היסעורוניים שבסדרת היסעוראים. יסעורון זה נמצא בימים של מערב האוקיינוס השקט בסמוך לחופי דרום אמריקה. יש לו 2 תת-מינים שהם גם שני סוגי אוכלוסיות: O. g. gracilis - הנפוץ בחופי פרו וצ'ילה באזור זרם הומבולדט. O. g. galapagoensis - המצוי באיי גלאפגוס ומכאן שמו. יסעורים אלה שחורים וקטנים עם אזור שת לבן, מקור היסעורון מעוגל מעט והוא בעל חוש ריח. הם מתקבצים בלהקות באוקיינוס או באיי גלאפגוס ליד החופים וניזונים מיצורי פלנקטון קטנים. הם מעופפים ממש מעל המים עם רגליים מושטות קדימה, ומריחים את היצורים הקטנים שמרכיבים את הפלנקטון וחוטפים אותם מן המים. הם יכולים לעופף גם בשעות החשיכה ולא נרתעים גם ממים סוערים. הם יודעים גם לצלול אבל משיגים את המזון בדרך כלל מפני המים, לעיתים נדירות גם יצללו כדי לתפוס דג קטן או רכיכה. הם מעופפים טובים אך בחוזרם ליבשה הם מגושמים מאוד בהליכה. הם נחים בנקרות צוקים במושבות או בחפירות של ארנבונים. בשל גודלם הקטן הם עלולים להיטרף על ידי עופות ים טורפי כמו שחפים, פריגטות, עקבי גלאפגוס, חמסנים וינשופים. הם נצפים לעיתים קרובות אך לא ברור מה מצב הרבייה שלהם. נמצא רק קן אחד ששייך ליסעורון זה. מדיה וקבצים בנושא יסעורון גלאפגוס בוויקישיתוף יסעורון גלאפגוס, באתר ITIS (באנגלית) יסעורון גלאפגוס, באתר NCBI (באנגלית) יסעורון גלאפגוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יסעורון גלאפגוס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) יסעורון גלאפגוס, באתר GBIF (באנגלית) יסעורון גלאפגוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
שחף אמריקני

שחף אמריקני (שם מדעי: Leucophaeus) הוא סוג במשפחת השחפיים החיים בעולם החדש ביבשת אמריקה, שלשעבר סווגו בסוג שחף (Larus). אלו שחפים בינוניים בגודלם עם נוצות כהות, ראשים שחורים ועיניים בולטות בדרך כלל. השחפים האמריקאים חיים לאורך החופים של אמריקה, בעיקר אמריקה הדרומית וגם בכמה איים כולל באיי גלאפגוס ואיי פוקלנד והם מסתגלים למגוון תנאי אקלים. ישנם חמישה מינים בסוג: שחף דולפין (Leucophaeus scoresbii) שחף גריי (Leucophaeus modestus) שחף לבה (Leucophaeus fuliginosus) - שוכן באיי גלאפגוס ומצוי בסכנת הכחדה בטבע שחף צוחק (Leucophaeus atricilla) שחף אפור-זנב (Leucophaeus pipixcan) מדיה וקבצים בנושא שחף אמריקני בוויקישיתוף שחף אמריקני, באתר ITIS (באנגלית) שחף אמריקני, באתר NCBI (באנגלית) שחף אמריקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שחף אמריקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שחף אמריקני, באתר GBIF (באנגלית)
תור גלאפגוס

תור גלאפגוס המכונה גם יונת גלאפגוס (שם מדעי: Zenaida galapagoensis) היא מין של יונה ממשפחת היוניים, האנדמית לאיי גלאפגוס ששוכנים ממערב למדינת אקוודור והיא היונה היחידה החיה באיים בטבע. התור חי ברחבי כל האיים ונמצא בעיקר באזורים הצחיחים והמדבריות באיים. היא נפוצה בעיקר בחנובסה ואספניולה. אורכו של התור 18-23 ס"מ ומשקלו 67-92 גרם בממוצע. זו יונה קטנה בצבע חום-זהוב בפלג הגוף העליון ובכנפיים שמנוקדות בנוצות שחורות מעט ולבנות מעט (בקדמת הכנף). החזה ורוד והעורף מפוספס בורוד-שחור-לבן. הראש חום עם עין כחולה גדולה ופסים שחורים ולבנים משני עבריה. הרגליים קצרות ואדומות והתור לא נוהג לעופף הרבה, אף על פי שהוא יכול אם יש צורך. היונה חיה רוב הזמן על הקרקע ומחפשת מזון. היא אוכלת זרעים שונים, פירות של קקטוסים הנפוצים באיים כמו קקטוסי Opuntia וחרקים קטנים. היונה חיה עם בן זוג כמו רוב היונים והרבייה מתרחשת במשך כל השנה כשהם מקננים ודוגרים על הביצים בקן בין ענפי הקקטוסים. ליונה אין טורפים יבשתיים אף על פי שעקב הגלאפגוס, עופות הפרגטה וינשופים עלולים לטרוף את גוזליה. בנוסף היא מאוימת מחיות פולשות שהאדם הביא לאיים ועלולים לפשוט על קנים או לטרוף יונים משוטטות. מדיה וקבצים בנושא תור גלאפגוס בוויקישיתוף תור גלאפגוס, באתר ITIS (באנגלית) תור גלאפגוס, באתר NCBI (באנגלית) תור גלאפגוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תור גלאפגוס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) תור גלאפגוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תור גלאפגוס, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) תור גלאפגוס, באתר GBIF (באנגלית) תור גלאפגוס בnatur.bildene תור גלאפגוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
שחף לבה

שחף לבה או שחף מקפץ (שם מדעי: Leucophaeus fulginosus) הוא מין שחף שחור האנדמי לאיי גלאפגוס. השחף מזכיר בצבעיו את צבעי הלבה המכסה את האיים, ומכאן שמו. כנפיו אפורות עם פס לבן באמצען, בטנו אפורה בהירה ורגליו שחורות. הראש שחור, העיניים גדולות ובעלות קו שחור מעליהן ומתחתן. המקור ארוך עם תוך אדמדם. השחפים הצעירים בצבעים חומים יותר. שחף זה חי בחופי איי גלאפגוס באיים: סנטה קרוס, איסבלה, סן קריסטובל וחנובסה והוא אחד ממיני השחפים הנדירים ביותר: אוכלוסייתו מונה 300-600 זוגות בוגרים בלבד. שחף זה, שלא כמו שאר מיני השחפים, אינו נוהג להתלהק אלא חי בזוגות. כמו רוב העופות טרופיים אין לו עונת הזדווגות קבועה במחזור השנה. הקן מוטל על הקרקע ובו 2-3 ביצים מוסוות בצבע חום-זית. הגוזלים חשופים לסכנה מצד טורפים כמו ינשופים, פריגטות, שחפים אחרים וגם יונקים שפלשו לאיים כמו עכברים וחתולים. הוא עצמו צד דגים, סרטנים, גוזלים של עופות אחרים וחיות יבשה קטנות כמו צבי ים צעירים ואיגואנות צעירות. הוא גם חוטף ואוכל ביצים של עופות אחרים. מדיה וקבצים בנושא שחף לבה בוויקישיתוף שחף לבה, באתר ITIS (באנגלית) שחף לבה, באתר NCBI (באנגלית) שחף לבה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שחף לבה, באתר GBIF (באנגלית) שחף לבה, באתר-birdsoftheworld
ורמיליון

ורמיליון (שם מדעי: Pyrocephalus rubinus) היא ציפור שיר טיפוסית ממשפחת הטירניים בעלת צבע אדום החיה בטבע במגוון מקומות מחיה לאורך יבשת אמריקה כולל באיי גלאפגוס. צבעוניים ורבגוניים הרבה יותר מקרוביהם למשפחה. הוורמיליון היא ציפור קטנה שאורכה 13-14 ס"מ ומשקלה 11-14 גרם. הזכרים אדמים עזים עם נוצות עליונות חומות כהות וציצה לראשם. הנקבות חומות ודהויות יותר עם לחיים לבנים. לשני המינים מקור חזק ובולט. הוורמיליון חי באתרים פתוחים ברחבי אמריקה משיחים, סוואנות ויערות נשירים לשדות חקלאיים, ביצות, חופים ואף למדבר, אף ששם הם לא נפוצות. תפוצתם משתרעת מקנדה עד למרכז ארגנטינה, אבל בעיקר באמריקה המרכזית ומקסיקו. הם הצליחו להגיע אפילו לאיי גלאפגוס הנמצאים במרחק רב מהיבשת. הציפור אוכלת כל וניזונה כמו אחיותיה לסוג בעיקר מחרקים כמו זבובים, חיפושיות וחגבים, אותם הם תופסים מצלילה מתואמת על החרק המופתע, וגם מזרעים. הם יאכלו גם מזונות קטנים אחרים שימצאו כמו יצורים מתים ביצים ואפילו יצללו לצוד דגים. הנקבות בונות קן גדול על העץ עשוי מקורי עכביש, משי ועלים, בתוכו הנקבה מטילה 2-3 ביצים לבנות עליהם היא דוגרת בלי עזרת הזכר. לעיתים נטפלים לקינם הפזאיים מהמין Molothrus ater. הגוזלים גם עלולים להיטרף על ידי טורפים שונים כמו עורבים, נחשים, סנאים ורקונים ועופות אחרים כמו קרוטופגה אני (Crotophaga ani) יהרגו את הגוזלים בלי לאכול אותם. ישנם 12 תת-מינים הנבדלים בעיקר בצבע הנוצות והפסים על הראש: P. r. ardens P. r. blatteus P. r. cocachacrae P. r. dubius P. r. flammeus P. r. mexicanus P. r. nanus P. r. obscurus P. r. pinicola P. r. piurae P. r. rubinus P. r. saturatus הורמילונים אינם בסכנת הכחדה, אך מאוימים באזורים מקומיים ואוכלוסיות מסוימות נמצאות בירידה. מדיה וקבצים בנושא ורמיליון בוויקישיתוף ורמיליון, באתר ITIS (באנגלית) ורמיליון, באתר NCBI (באנגלית) ורמיליון, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ורמיליון, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) ורמיליון, באתר GBIF (באנגלית) ורמיליון באתר הרשימה האדומה של IUCN
חקיין אספניולה

חקיין אספניולה (שם מדעי: Mimus macdonaldi) היא ציפור שיר השייכת למשפחת החקייניים, אנדמית לאיי גלאפאגוס. החקיין בעל נוצות בצבע אפור-חום מנוקד והבטן לבנה. העיניים צהובות ובולטות והמקור שחור וארוך מעט. הזנב והרגליים גם ארוכים יותר מציפור שיר טיפוסית ואורכו הכללי הוא 28 ס"מ בממוצע. החקיין אנדמי לאי אספניולה ונפוץ ביערות טרופיים ויבשים בעיקר, אך גם בחופי הים ובמנגרובים. עופות אלו אינם חוששים מבני-אדם המתקרבים אליהם ואף עשויים לחטוף להם חפצים, כמו בקבוקים, מהיד. החקיינים הם אוכלי כל הניזונים מזרעים, פירות, חסרי חוליות שונים וגם מביצים של צבי ים, ביצי עופות אחרים, שליות של אריות ים ונבלות, בעיקר שאריות טרף של עקבי גלאפגוס. הם גם מוצצים דם מפצעיהם של עופות ים גדולים. החקיינים נמצאים בסכנה בטבע עקב הפגיעה באיזון האקולוגי באיי גלאפאגוס והכנסת יצורים טורפים למערכת. מדיה וקבצים בנושא חקיין אספניולה בוויקישיתוף חקיין אספניולה, באתר ITIS (באנגלית) חקיין אספניולה, באתר NCBI (באנגלית) חקיין אספניולה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חקיין אספניולה, באתר GBIF (באנגלית) חקיין אספניולה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חקיין גלאפגוס

חקיין גלאפגוס (שם מדעי: Mimus parvulus) היא ציפור שיר גדולה החיה ואנדמית לאיי גלאפגוס ושייכת למשפחת החקייניים החיים ברחבי אמריקה. חקיין גלאפגוס מגיע לאורך 25–26 ס"מ ומגיע משקל 50 גרם. הוא בעל נוצות אפורות עם מקור שחור וארוך ועיניים בולטות וצהובות עם "מסיכה" שחורה בין העיניים. זנבו חום וארוך יחסית וגם הרגליים ארוכות מעט. החקיין נפוץ רק באיי גלאפגוס לאורך מגוון טווחי בתי גידול ממדבריות קקטוסים ועד חופים געשיים. הוא מקנן בעיקר באזורים של עצי קקטוס. הוא הנפוץ ביותר מבין 4 מיני החקיינים האנדמיים לגלאפגוס. החקיין הוא אוכל-כול הניזון מזרעים, פרחים וחרקים כמו רוב הציפורים אך גם מביצי צבי ים, שליות של אריות ים ואף תוקף עופות ים גדולים ומוצץ את דמם כמו הפרוש הערפדי. הוא גם מפיץ זרעים של פירות פולשים לאיים. M. p. barringtoni. M. p. bauri. M. p. hulli. M. p. parvulus. M. p. personatus. M. p. wenmani מצב שימורו הוא ללא חשש, אבל כמו רוב החיות של גלאפגוס הוא מאוים מהשינויים שהאדם יצר באיים, בין השאר הבאת חתולים וכלבים שעלולים לטרוף גוזלים. מדיה וקבצים בנושא חקיין גלאפגוס בוויקישיתוף חקיין גלאפגוס, באתר ITIS (באנגלית) חקיין גלאפגוס, באתר NCBI (באנגלית) חקיין גלאפגוס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חקיין גלאפגוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חקיין גלאפגוס, באתר GBIF (באנגלית) חקיין גלאפגוס באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קתרטס יערות

קתרטס יערות (שם מדעי: Cathartes melambrotus) הוא מין עוף דורס ממשפחת הקונדוריים (נשרי העולם החדש) החיים באמריקה. הקתרטס הוא עוף גדול ושחור עם פנים ורודות וחשופות מנוצות והוא קרובם של המינים קתרטס תרנגולי וקתרטס סוואנה. דורס זה מצוי בטבע באמריקה הדרומית ביערות גשם לחים ואזורים טרופיים דומים. הוא גדול מאוד ומוטת כנפיו מגיעה ל-166–178 סנטימטרים בממוצע, אורכו 64–75 סנטימטרים ומשקלו 1.65 קילוגרם בממוצע. הוא בעל נוצות שחורות על גופו וכנפיו למעט רגליו הבהירות והראש הצהוב בעל המקור המכופף והורוד שמסתיים בקצה לבן. הוא ניזון מיצורים מתים ונבלות של טורפים גדולים כמו היגואר, וניזון גם מחרקים ומחיות קטנות כמו לטאות. רוב זמנו הוא מעופף בזרמי אוויר חם ודואה עליהם ללא מאמץ בחיפוש אחר פגרים. הוא מסוגל גם לעוף בים העצים והכנפיים שלו מעוגלות מספיק לשם כך. הוא גם צריך לשתות ולשם כך שותה מהאוויר מבריכות או נחלים ביער. כשחם מאוד הוא מתקרר בדרך ייחודית - הוא מטיל מים על רגליו. הקתרטס נמצא באזור אגן האמזונאס במדינות: דרום מזרח קולומביה, דרום מזרח ונצואלה, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, צפון ומערב ברזיל, צפון בוליביה, מזרח פרו ומזרח אקוודור. הוא מצוי באוכלוסיות גדולות בין 100,000 ל-1,000,000 פרטים, ואיננו נמצא בסכנת הכחדה למרות כריתת היערות באזורו. מדיה וקבצים בנושא קתרטס יערות בוויקישיתוף קתרטס יערות, באתר ITIS (באנגלית) קתרטס יערות, באתר NCBI (באנגלית) קתרטס יערות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קתרטס יערות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קתרטס יערות, באתר GBIF (באנגלית) קתרטס יערות, באתר neotropical.birds קתרטס יערות באתר הרשימה האדומה של IUCN
קתרטס סוואנה

קתרטס סוואנה (שם מדעי: Cathartes burrovianus) הוא מין עוף דורס ממשפחת הקונדוריים. אוכל נבלות המצוי באמריקה המרכזית והדרומית החי בטבע בביצות, ערבות ויערות גשם שונים. זהו עוף גדול מאוד, שאורכו 53–56 סנטימטרים ואורך מוטת כנפיו 150–165 סנטימטרים. המשקל מגיע ל-1.95-0.95 קילוגרם. הוא מזכיר את הקתרטס התרנגולי, וכמוהו בעל עור חשוף עם גוף גדול בצבע שחור. על הכנפיים סימנים לבנים גדולים והעור החשוף בצבע צהוב ולא לבן כמו קרובו. המקור מוארך ואדמדם והקתרטס בעל חוש ריח מצוין בניגוד לרוב העופות, מה שעוזר לו להריח את הנבלות שהוא ניזון מהם ולאתר אותם בתוך היער הסבוך. כדי למצוא אותם הוא דואה באוויר חם ופורש את כנפיו במאמץ מזערי ותוך כדי מחפש או מרחרח אחרי קורבנות של טורפים גדולים כמו היגואר. כאשר הקתרטס מוצא טרף הוא מתקהל ויכול לסיים ארוחה כזו במהירות. הם מקננים בחללי עצים או בנקרות ומערות טבעיים והנקבות מטילות 2 ביצים בצבע קרם ועם כתמים. האפרוחים מצמיחים נוצות חודשיים עד שלושה חודשים מבקיעתם. הקתרטס אינו נמצא בסכנת הכחדה כלשהי. מדיה וקבצים בנושא קתרטס סוואנה בוויקישיתוף קתרטס סוואנה, באתר ITIS (באנגלית) קתרטס סוואנה, באתר NCBI (באנגלית) קתרטס סוואנה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קתרטס סוואנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קתרטס סוואנה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) קתרטס סוואנה, באתר GBIF (באנגלית) קתרטס סוואנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
קרקרה מפוספסת

קרקרה מפוספסת (שם מדעי: Phalcoboenus australis) היא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים החי בטבע בקצוות הדרומיים של אמריקה הדרומית ובעיקר באיי פוקלנד. הקרקרה היא בין העופות הגדולים במשפחת הבזיים. אורכה 40–60 ס"מ ומשקלה 1,300-1,700 גרם. צבעה שחור, עם חזה חום־כתום מנומר באפור. נוצות הראש והעורף מסולסלות ופרועות מעט, העיניים גדולות והמקור הצהוב חד ביותר. קרקרות אלה נפוצות בעיקר באיי פוקלנד שליד ארגנטינה (ובשליטת בריטניה) וכן באזור ארץ האש. הן נפוצות לאורך כל האי אבל בולטות ליד מושבות רבייה של עופות ים. הן מותאמות גם לתנאים הרריים. הן אוכלות בשר, נבלות, שאריות מזון פזורות ומסוגלות גם לחפור בקרקע כדי למצוא חרקים או תולעים. בנוסף הן ציידות עופות ים חסרי אונים כמו אפרוחי פינגווינים ואלבטרוסים ועופות חלשים. הן עלולות אפילו לתקוף כבשים חולות או צעירות, דבר שגורם לחקלאים לרדוף אותן. הן צדות בלהקות. להקה גדולה יכולה להתמודד עם גור אריה ים צעיר. ערך 500 פרטים בוגרים של הקרקרה. הקרקרות לא מפחדות מאנשים ואף עלולים לחטוף להם מזון או ממחטות מהיד. הם גם גורמים נזקים למגדלי כבשים שצדו אותם דלדלו את מספרם, אבל כיום הציד שלהם אסור. מדיה וקבצים בנושא קרקרה מפוספסת בוויקישיתוף קרקרה מפוספסת, באתר ITIS (באנגלית) קרקרה מפוספסת, באתר NCBI (באנגלית) קרקרה מפוספסת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קרקרה מפוספסת, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קרקרה מפוספסת, באתר GBIF (באנגלית) ד"ר יונת אשחר, הבזים החכמים מהאיים, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 30 בינואר 2024 קרקרה מפוספסת באתר הרשימה האדומה של IUCN
בז צוחק

בז צוחק (שם מדעי: Herpetotheres cachinnans) הוא עוף דורס טרופי ממשפחת הבזיים החי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית, באמריקה המרכזית ובמקסיקו, והוא המין היחיד בסוגו. הוא ניזון בטבע ממגוון בעלי חיים אך בעיקר מנחשים ומכאן שמו השני בז הנחשים. בז צוחק שונה טקסונומית מרוב מיני הבזים שמצויים בסוג בז ומהווה מין ביניים בין בזים לקרקרות - עופות אוכלי נבלות, בעלי מקור גדול ואדום. הוא קרוב בעיקר לסוג בז יערות (Micrastur), שגם חיים באותו אזור באמריקה. זהו בז בינוני בגודלו ואורכו מגיע ל-46–56 ס"מ, מוטת כנפיו 79–94 ס"מ ומשקלו 600–800 גרם. הנקבות גדולות מהזכרים. הבז הצוחק הוא גוף צהוב-בהיר עם כנפיים שחורות ו"מסיכה" לאורך הפנים משני צידי העיינים. מעל הראש הלבן ציצה לבנה עם פסים שחורים דקים והמקור הצהוב חזק ומעוקל, טוב בשביל להרוג יצורים קטנים במהירות. הזנב ארוך ומפוספס מעט והרגליים הקטלניות צהובות. הכנפיים של הבז רחבות מאוד וכשהוא עף צורתו מזכירה נץ ולאו דווקא בז. הקולות הייחודיים שלו שהקנו לו את השם צוחק הם קולות חברתיים בסגנון "האהאהא" שחוזר על עצמו בעיקר בעת מלחמה עם יריב או קריאת הזדווגות של הבזים. יש להם גם קריאות דומות לתקשורת בין שני המינים. הוא חי בטבע ממקסיקו עד פרגוואי וצפון ארגנטינה בעיקר ביערות גשם טרופיים או בסוואנות לחות. עם זאת הוא נמנע מיערות סגורים וסבוכים. הבז ניזון מהחיות הקטנות שהוא מוצא ביער ובעיקר מנחשים, כולל ארסיים כגון פתן אלמוגים, וכן לטאות, ובנוסף יאכל גם יונקים קטנים שונים, עטלפים ופרוקי-רגליים. בעת שהוא לא מחפש טרף הוא יצור שקט ביותר שכמעט ולא נע ובניגוד לרוב הבזים לא יפגע בעופות קטנים יותר. בדומה לרוב הבזים, בעונת הרבייה יגן זוג הבזים על הטריטוריה מפני כל בז מסיג גבול. מדיה וקבצים בנושא בז צוחק בוויקישיתוף בז צוחק, באתר ITIS (באנגלית) בז צוחק, באתר NCBI (באנגלית) בז צוחק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בז צוחק, באתר GBIF (באנגלית) בז צוחק באתר הרשימה האדומה של IUCN
קרקרה אדומת-גרון

קרקרה אדומת-גרון (שם מדעי: Ibycter americanus) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים והוא המין היחיד בסוגו. הקרקרה חיה בטבע ביערות של מרכז אמריקה ודרום אמריקה. בניגוד לרוב העופות הדורסים היא מעדיפה לחיות בלהקות קטנות. תפוצתה בטבע במדינות הטרופיות של אמריקה, מדרום מקסיקו לוונצואלה, ובעיקר באמריקה המרכזית והדרומית. היא חיה ביערות טרופיים ויערות הרריים טרופיים וסובטרופיים ונמצאות רוב הזמן על העצים. אורכן של הקרקרות 51 ס"מ בממוצע אצל זכרים ו-56 ס"מ אצל נקבות. אלה עופות שחורים עם פנים וגרון אדומים (ומכאן שמם) ומקור צהוב, למעט פיסה תכלת בקדמתו, גדול ומעוקל. הרגליים אדומות והזנב ארוך. כנפי הקרקרות נועדו כדי לעוף בין עצי היערות והן מעוגלות ומזכירות כנפי נץ. הקרקרות ניזונות בעיקר מזחלי דבורים וצרעות, לעיתים גם מדבורים בוגרות, וגם מפירות. יצורים בעלי חוליות מאוד נדירים בתפריטן, ונאכלים רק בעתות של מחסור במזון. הן צדות בלהקות, תוקפות ב"הפצצות" מהאוויר קנים של דבורים וצרעות במטרה להפיל אותם מהעץ, ואז בורחות מהנחיל הזועם שלהן. הן קורעות חלקים מהקן הנופל ומתבייתות על השלל הרצוי - הזחלים. הן אינן מראות רגישות לעקיצות דבורים וצרעות אבל לא ברור האם הן חסינות לגמרי לארס. כריתת היערות באזור חיותן מצמצמת את כמות הקנים הנחוצים לתזונת הקרקרות, אך בינתיים מצב השימור של קרקרה זו הוא ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא קרקרה אדומת-גרון בוויקישיתוף קרקרה אדומת-גרון, באתר ITIS (באנגלית) קרקרה אדומת-גרון, באתר NCBI (באנגלית) קרקרה אדומת-גרון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קרקרה אדומת-גרון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קרקרה אדומת-גרון, באתר GBIF (באנגלית) קרקרה אדומת-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
אולף הראשון, מלך דנמרק

אולף הראשון (בדנית: Oluf I; ‏1050 לערך – 18 באוגוסט 1095) היה מלך דנמרק מ-1086 ועד מותו. הוא עלה לכס המלכות לאחר מותו של אחיו קנוט הרביעי ("הקדוש") והיה בנו של סוון השני והשלישי מבין בניו שעלה על כס המלכות. אולף נשא לאישה את אינגגרד, בתו של האראלד השלישי, מלך נורווגיה. לאחר מותו ירש אותו אחיו אריק הראשון. אולף נולד בשנת 1050 לערך למלך סוון השני ולפילגשו ששמה לא ידוע. במהלך תקופת מלכותו של אחיו הגדול, קנוט הרביעי, כיהן אולף לכאורה כדוכס שלזוויג. ב-1085, נקרא אולף להתגייס למערכה כנגד אנגליה. קנוט לא היה יכול להצטרף למערכה ולאחר שהצי שגויס עייף מלהמתין לו, הפך אולף להיות דוברם של אנשי הצי. קנוט חשש מתמיכה שהייתה לאולף בקרב האצולה, בעוד שלאולף היו חששות בנוגע לתוכניות הירושה של קנוט והוא ראה באחיינו, שארל הטוב, כמתחרה בפוטנציה. קנוט ראה באולף כמעורר מהומות והוא נאסר על ידי אחיו אריק, לימים אריק הראשון. אולף גורש לפלנדריה ושם הושם תחת פיקודו של רובר, רוזן פלנדריה. ביולי 1086 נרצח קנוט הרביעי במנזר סנט אלבן באודנסה, במהלך מרד שהתחולל בצפון יוטלנד. אולף הוכרז כמלך באספה שהתכנסה בוויבורג, למרות שהוא שהה עדיין בפלנדריה. על פי ההסדר הוחלף אולף באחיו הצעיר נילס, כדי לאפשר לו לשוב לדנמרק. עם שובו של אולף, נמלט אריק לסקונה. אולף היה השלישי מבניו של סוון השני שעלה על כס המלכות הדני. תקופת מלכותו של אולף עמדה בסימן של כמה שנים רצופות של בצורת ורעב. על פי ההיסטוריון הדני, ארליד הויטפלדט, הייתה עונת האביב בשנים אלה כה יבשה, עד כי השדות נראו כאילו אירעו בהן שריפות ובעונת הסתיו ירדו גשמים כה חזקים לעיתים תכופות, עד שהאנשים שטו על גבי גזעי עצים כדי לקצור את שיבולי החיטה שבצבצו על פני מי השיטפונות. הרעב התגבר עד אשר האנשים חפרו באדמה כדי ללקט שורשים. רבים מעשירי דנמרק ירדו מנכסיהם והעניים מתו מרעב. בניסיונות הראשונים להקדיש את קנוט הרביעי, כונה אולף "הרעב" (Hunger), כדי לפאר את שמו של קנוט. באותה עת נטען שהרעב היה עונש משמיים על רציחתו של קנוט. הכרוניקן סקסו גרמטיקוס תיאר את הרעב כתופעה דנית ייחודית, למרות שמאוחר יותר התברר כי התופעה הייתה מנת חלקן של ארצות רבות באירופה באותה תקופה. אולף ניתק ככל הנראה את קשריה של דנמרק עם הרפורמה הגרגוריאנית ותחת זאת תמך באנטי-אפיפיור קלמנט השלישי. במהלך תקופת מלכותו בוטלו כמה מהחוקים שחוקק קנוט וכוחן של הכמורה ושל המלוכה נחלש לטובת האצולה. כאשר ביקש סקילם היבידה לקבל את תמיכתו של אולף לפעולת נקמה על מותו של אחיו באמצעות מערכה צבאית כנגד הונדים, לא יכול היה אולף לגייס את הכוח הדרוש לכך. האצולה הפכה להיות יותר מעורבת בפעולתה של הכנסייה והאציל מיוטלנד, אסר סוונדסן מונה ב-1089 על ידי אולף להיות הארכיבישוף של לונד. אולף הראשון מת ב-18 באוגוסט 1095 בנסיבות מסתורית. קיימות השערות שהוא שלח יד בנפשו או שהוא הקריב את עצמו לטובת עמו חסר המזל. סקסו גרמטיקוס כתב שהוא "מרצונו הקריב את עצמו כדי לשחרר את ממלכתו ממזלה הרע והתחנן שכל אשמתו תחול רק על ראשו". אולף הוא המלך הדני היחידי שמקום קבורתו לא נודע. ההנחה היא שגופתו בותרה וחולקה בין אזורי דנמרק השונים כסוג של כפרה על חטאיה של דנמרק ולהשבת מזלה הטוב. לאחר מותו עלה לכס המלוכה אחיו אריק הראשון. מדיה וקבצים בנושא אולף הראשון, מלך דנמרק בוויקישיתוף
עקב האריס

עקב האריס (שם מדעי: Parabuteo unicinctus) הוא מין של עקב בינוני החי בטבע באמריקה הצפונית והדרומית ממערב ארצות הברית ועד לצ'ילה במגוון בתי גידול אבל בעיקר במדבריות ואזורים צחיחים והוא המין היחיד בסוגו. גודלו של העקב 46–59 ס"מ ומוטת הכנפיים 103–120 ס"מ והנקבות גדולות וחזקות בכמעט 25% יותר מהזכרים. הזכרים שוקלים 580–850 גרם והנקבות הגדולות 766-1,600 גרם. הם עופות חומים שמזכירים מעט עיט זהוב עם כתפיים ערמוניים, ראש מעוגל יותר מאשר עיט וזנב ארוך ולבן מלמטה. הרגליים ארוכות מעט והעקב מומחה בתעופה ויכול להגיע למהירויות מרשימות בצלילה אחרי טרף. העקב שונה מרוב הדורסים בכך שהוא צד בלהקות שמתבססות על היררכיה בין הפרטים ביניהם ובראשם נקבה חזקה. הם ניזונים מלטאות, עופות ויונקים קטנים. הם יכולים לטרוף גם חיות גדולות יחסית, כגון אנפות, תרנגולי הודו וארנבות. כשעקב אחד מוצא טרף הוא פולט קריאה שמזמינה את שאר העקבים אחריו ומנסים להתיש את הטרף הניצוד ואם הוא בורח למסתור כמו אל מתחת קקטוס הם ירוצו אחריו ויחכו שהוא ייצא. לעיתים הם גם יטרפו מינים מבויתים כמו תרנגולות. P. u. superior - מצוי מבאחה קליפורניה עד סינלואה P. u. harrisi - מצוי מטקסס עד למרכז אמריקה P. u. unicinctus - מצוי בעיקר באמריקה הדרומית והוא הקטן מבין התת-מינים. מדיה וקבצים בנושא עקב האריס בוויקישיתוף עקב האריס, באתר ITIS (באנגלית) עקב האריס, באתר NCBI (באנגלית) עקב האריס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עקב האריס, באתר GBIF (באנגלית) עקב האריס באתר הרשימה האדומה של IUCN
עיט גואני מצויץ

עיט גואני מצויץ (שם מדעי: Morphnus guianensis) הוא מין יחיד בסוגו של עיט גדול החי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית והמרכזית. הוא קרוב משפחתה של עיט ההרפיה הענקי. העיט חי בטבע ביערות מצפון גואטמלה לבליז, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, צפון ונצואלה, גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, ברזיל (שם הוא נמצא בסכנה עקב כריתת היערות), מזרח אקוודור, דרום פרו, פרגוואי, בוליביה ועד לצפון ארגנטינה המזרחית. הם חיים ברחבי היערות הלחים והטרופיים אך גם בהרים עד גובה 1,600 מ' בערך. העיט הוא עוף גדול עם אורך 71–89 ס"מ, מוטת כנפיים של 138–179 ס"מ ומשקל 1.3-3 ק"ג. הנקבות כבדות יותר מהזכרים. הגוף בצבע אפור-בהיר עד חום כשהצוואר והחזה לבנים והראש בעל ציצה שחורה ו"מסיכה" בן העיניים. הכנפיים החומות ומנוקדות מעט, קטנות יחסית ומעוגלות כדי לעוף בתוך היער והזנב ארוך. עיט זה הוא קרוב רחוק של עיט הרפיה, אך הוא רזה ממנו וחזהו לא שחור כמו שלה וכמובן הוא גם קטן יותר ובשל כך הוא מוותר על טרפו כשההרפיה מוצאת אותו עם מזון. הם לא מין חברתי אבל מדי פעם ישנם זוגות שקוראים אחד לשני בקולות גבוהים. הוא טורף וניזון מיצורים קטנים בתוך היער כמו קופים, עכברים, סנאים, עופות שונים וגם מתבסס על זוחלים כמו נחשים, צבים ולטאות. הוא הורג את טרפו על ידי החדרת הטופר הקטלני בין חוליות הצוואר שלו. העיט מאוים בשל צמצום בתי-הגידול שלו עקב כריתת היערות באזורו. מדיה וקבצים בנושא עיט גואני מצויץ בוויקישיתוף עיט גואני מצויץ, באתר ITIS (באנגלית) עיט גואני מצויץ, באתר NCBI (באנגלית) עיט גואני מצויץ, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עיט גואני מצויץ, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עיט גואני מצויץ, באתר GBIF (באנגלית) עיט גואני מצויץ, ב-neotropical.birds עיט גואני מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
עיט נצי אורמטי

עיט נצי אורמטי (שם מדעי: Spizaetus ornatus) הוא מין של עיט גדול החי בטבע ביערות הגשם הטרופיים של אמריקה הדרומית. מצבו של עיט זה עלול להידרדר עקב כריתת היערות שהוא חי בהם וכן עקב ציד לא חוקי. הוא בעל ציצה מרשימה וצבעים בולטים יחסית לעיט. אורכו של העיט 56–68 ס"מ, מוטת כנפיו 117–142 ס"מ ומשקלו 960–1,650 גרם. הוא בעל ציצה שחורה ובולטת על הראש, זנב ארוך וכנפיים מעוגלות וקטנות יחסית. העיט שחור ברוב גופו, אך צידי הצוואר והחזה בצבע ערמון עז והחזה והבטן מנוקדים בנקודות לבנות, שגולשות כלפי מטה עד נוצות הרגליים. הכנפיים חומות-כהות מנוקדות מעט בלבן, והזנב לבן ומפוספס בשחור. הראש לבן עם קו שחור מתחת לעיניים. בשונה מן הבוגרים, הצעירים הם בעלי גוף לבן עם ציצה קטנה אפורה, חזה וגב חומים מעט ופסים על הרגליים ועל הזנב. העיט חי ביערות הגשם ממרכז מקסיקו וחצי האי יוקטן עד לפרו וארגנטינה. הוא מותאם לגמרי לחיים ביער. אינו פעיל מאוד בזמן שאינו צד. הוא חי בדרך כלל בגפו. הוא צד יצורים קטנים שונים כמו יונקים קטנים, זוחלי יער כמו נחשים ולטאות, ועופות – בעיקר עופות גדולים כמו אנפות, תוכים, ברווזים ותרנגולים. מבין היונקים הוא צד עטלפים, עכברים, קופים, אגוטים ואף דורבנים צעירים. אלה שחיים באזור החוף אפילו מנסים לחטוף גדגים[דרושה הבהרה] אם כי זה לא הטרף העיקרי שלהם. העיטים נמצאים בזוגות בעונת הרבייה ובונים קן ענקי מענפים ובוץ על העץ שיכול להגיע לעומק 1 מ'. מדיה וקבצים בנושא עיט נצי אורמטי בוויקישיתוף עיט נצי אורמטי, באתר ITIS (באנגלית) עיט נצי אורמטי, באתר NCBI (באנגלית) עיט נצי אורמטי, באתר GBIF (באנגלית) עיט נצי אורמטי בneotropical.birds עיט נצי אורמטי באתר הרשימה האדומה של IUCN