laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דניאל סיבוני

דניאל סיבוני (נולד ב-22 באוגוסט 1942) הוא פילוסוף ופסיכואנליטיקאי יהודי-צרפתי יליד מרוקו. דניאל סיבוני נולד ב-1942 במרקש שבמרוקו, לאב שהיה רב, שוחט ומוהל. שפת אמו היא ערבית מרוקאית ושפתו התרבותית היא עברית מקראית. בגיל 5 החל ללמוד צרפתית. בגיל 6 היגר אביו לצרפת עקב קשיי פרנסה, וסיבוני נותר במרקש עם אמו וחמשת אחיו. בגיל 13 התאחדה המשפחה בפריז. קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת פריז. בגיל 25 מונה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פריז. במקביל לעבודתו כפרופסור למתמטיקה גילה עניין בפסיכואנליזה, ובגיל 32 נעשה פסיכואנליטיקאי באסכולת לאקאן, ומונה לפרופסור לאתנו-פסיכואנליזה באוניברסיטת פריז VII. כיהן כפרופסור עד שנת 2000. בהמשך לכך גילה עניין גם בפילוסופיה, ובשנת 1985 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת פריז I. כפסיכואנליטיקאי התמקד בטיפול במטפלים. פרסם עשרות ספרים בפסיכואנליזה ובפילוסופיה. הוא מרבה לפרסם בעיתונות מאמרי דעה בנושאים שעל סדר היום, ומתראיין לעיתים קרובות בטלוויזיה הצרפתית. סיבוני נשוי ואב לארבעה ילדים. Le nom et le corps (1974) L'autre incastrable (1978) La haine du désir (1978) Le groupe inconscient: Le lien et la peur (1980) La juive: Une transmission d'inconscient (1983) L'amour inconscient: au-delà du principe de séduction (1983) Jouissance du dire: Nouveaux essais sur une transmission d'inconscient (1985) Le féminin et la Séduction (1987) Perversions: Dialogues sur des folies actuelles (1987) Le "racisme", une haine identitaire (1988) Avec Shakespeare : éclats et passions en douze pièces (1988) Entre dire et faire : Penser la technique (1989) Entre-deux: L'origine en partage (1991) Evénement I: Psychopathologie du quotidien (1991) Les trois Monothéismes: Juifs, Chrétiens, Musulmans entre leurs sources et leurs destins (1992) Le peuple "psy": Situation actuelle de la psychanalyse (1993) Evénement II: Psychopathologie du quotidien (1995) Le corps et sa danse (1995) Antonio Segui (1996) Le jeu et la passe: Identité et théâtre (1997) Violence: Traversées (1998). Evénement III : Psychopathologie de l'actuel (1999) "Don de soi ou partage de soi ?" (2000) Psychanalyse et judaïsme (2001) Nom de Dieu: Par-delà les trois monothéismes (2002) Proche-Orient, psychanalyse d'un conflit (2003) L'enigme antisémite (2004) Fous de l'origine: Journal d'intifada (2004) Création: Essai sur l'art contemporain (2005) Lectures bibliques: Premières approches (2006) L'acte thérapeutique: Au-delà du peuple "psy" (2007) L'enjeu d'exister (2007) Marrakesh, le départ (2009) יאיר אורון (עורך) בין פריס לירושלים, הוצאת שוקן, 1986, עמ' 36–37. דניאל סיבוני, "בחיפוש אחר שפה 'אחרת'", בספר: יאיר אורון (עורך) בין פריס לירושלים, הוצאת שוקן, 1986, עמ' 182–199. מדיה וקבצים בנושא דניאל סיבוני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דניאל סיבוני דניאל סיבוני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אביחי בקר, דניאל סיבוני, אינטלקטואל, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2002 פרופסור דניאל סיבוני מצרפת ובן דודו אריה בן ישעיה אורחי הקשר הישראלי ברשת ב' עם אליהוא בן און, בערוץ YouTube של רשות השידור דניאל סיבוני, אלמלא ישראל, ארץ אחרת, 30 בספטמבר 2004
עונת 1946/1947 ב-BAA

עונת 1946/1947 היא עונת הבכורה של ליגת ה-BAA. לאחר עונת 1948/49 התמזגה ליגת ה-BAA עם ליגת ה-NBL כדי לייצור את ליגת ה-NBA, כך שה-NBA מחשיבה עונה זו כחלק מההיסטוריה שלה וכעונת הבכורה שלה. הליגה נפתחה עם 11 קבוצות ששיחקו 60 משחקים בעונה הסדירה, כאשר האלופה מוכתרת אחרי משחקי הפלייאוף. העונה הסתיימה עם זכייתה של פילדלפיה ווריורס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את שיקגו סטאגס בתוצאה 4-1. ב-1 בנובמבר 1946, במשחק הבכורה של ליגת ה-BAA, קבוצת ניו יורק ניקרבוקרס ניצחה את טורונטו האסקיז בתוצאה 68-66 בפני 7,090 צופים במייפל ליף גארדנס שבטורונטו. אוזי שכטמן מהניקרבוקרס קלע את הסל הראשון במשחק, שנחשב לסל הראשון שנקלע בתולדות ליגת ה-NBA. ‏*כוכבית מסמנת קבוצה שהעפילה לפלייאוף. סגל האלופה, פילדלפיה ווריורס: ג'ו פולקס, אנג'לו מוסי, ג'ורג' סנסקי, ארט הילהאוס, האווי דאלמאר, רלף קפלוויץ, ג'רי פליישמן, ג'רי רולו, מאט גוקאס ופטי רוזנברג. מאמן ראשי: אדי גוטליב. סיכום עונות ה-NBA, באתר nba.com סיכום עונת 1946/1947, באתר nba.com פילדלפיה ווריורס זוכה באליפות עונת 1947, באתר nba.com על הסל הראשון בתולדות ה-NBA, באתר thefirstbasket.com
מצר ויטיאז

מצר ויטיאז (באנגלית: Vitiaz Strait) הוא מצר ים באוקיינוס השקט, המפריד בין בריטניה החדשה לבין חצי האי הואון (Huon Peninsula) שבחוף המזרחי של פפואה גינאה החדשה, ומחבר את ים ביסמרק מצפון עם ים שלמה מדרום. המצר קרוי על שמה של קורבטה רוסית "ויטיאז" (Витязь). מצר דמפייר (פפואה גינאה החדשה) מדיה וקבצים בנושא מצר ויטיאז בוויקישיתוף Rough seas - Vitiaz Strait PNG, סרטון באתר יוטיוב האי נקרא בעבר "רוק" (Rooke) ו"אי סר ג'ורג' רוק" (Sir George Rook Island) – שם שניתן לו על ידי ויליאם דמפייר (William Dampier). ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אברה – סוג של צמחים ממשפחת האברתיים אברה - מילה נרדפת לכנף אברה קדברה – מילת קסם אברה (נהר) – נהר בפיליפינים אברה קדברה (קומיקס) – דמות בדיונית אישים אדמון אברה – כומר פרוטסטנטי וחסיד אומות העולם אומרי טגמלאק אברה – סופר ישראלי פטריס אברה – כדורגלן צרפתי איבר (פירושונים)
סינפסה אימונולוגית

באימונולוגיה, סינפסה אימונולוגית היא המרווח הנוצר בין תא מציג אנטיגן (APC, לדוגמה תא דנדריטי) או תא מטרה, לבין לימפוציט כגון תא T אפקטורי או תא הרג טבעי. שם נוסף לסינפסה אימונולוגית הוא SMAC - supramolecular adhesion complex. עם הגעתם לתאי היעד, מתחברים תאי CD8 לקומפלקס MHC:peptide על-מנת לזהות את האנטיגן הספציפי שלהם. לאחר הכרתו, נוצרת הסינפסה האימונולוגית, שתפקידה לבקר את האקטיבציה של לימפוציטים ולמקד את הפרשת הציטוקינים או הגרנולות מתא ההרג לתא המטרה, כך שלא יפגעו בתאים אחרים באזור. דרך הסינפסה משחררים תאי CD8 חלבונים ואנזימים, כגון פרפורין, גרנזים (granzyme), גרנוליזין ועוד, שיובילו להרג תא המטרה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קתדרלה פרימאדה דה אמריקה

קתדרלה פרימאדה דה אמריקה (בספרדית: Catedral Primada de América ובשמה המלא: Basílica Catedral Metropolitana Santa María de la Encarnación Primada de América; ידועה גם בשמות קתדרלת סנטו דומינגו (Catedral de Santo Domingo) ובזיליקה מנור דה סנטה מריה (Basilica Menor de Santa María)) היא קתדרלה באזור הקולוניאלי של סנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית. זוהי הקתדרלה העתיקה ביותר ביבשת אמריקה, והיא מקום מושבו של הארכיבישוף של סנטו דומינגו. האפיפיור יוליוס השני הורה על הקמת הקתדרלה ב-1504, ובנייתה החלה ב-1512. ב-1519 הוחלט לשנות את התוכניות, כך שהקתדרלה תהיה מפוארת יותר. בנייתה הושלמה ב-1541. לבקשת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הכריז האפיפיור פאולוס השלישי ב-12 בפברואר 1546 כי הקתדרלה היא הפרימאט של יבשת אמריקה כולה. ב-1586, במהלך מלחמת אנגליה-ספרד, הצליח פרנסיס דרייק לכבוש את סנטו דומינגו ולהחזיק בה במשך כחודש. הוא השתמש בקתדרלה כמפקדתו, וכך נמנע חורבנה. ב-1920 העניק לקתדרלה האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר את התואר בזיליקה מינור. עד להקמת מזבח המולדת בקתדרלה שוכנו עצמותיהם של אבות האומה הדומיניקנית. הקתדרלה בנויה אבן גיר. יש לה שלוש כניסות, אחת מהן מכיוון כיכר קולון שמצפון לה. היא מורכבת מ-12 קפלות (כולן תוספות מאוחרות) ואולם מרכזי עם שלושה מעברים בין המושבים. אורכה 54 מטרים, ואורך כל אחד מהמעברים 23 מטרים. גובהה המרבי 16 מטרים, ושטחה 3,000 מ"ר. אוצרות הקתדרלה כוללים ציורים ופסלים איקונוגרפיים אופייניים לנצרות הקתולית, ועבודות עץ ואבן. בעבר, נטמנו בקתדרלה עצמות שנטען כי שייכות לכריסטופר קולומבוס, אך הן הועברו למגדלור קולומבוס עם חנוכתו ב-1992, במסגרת האירועים לציון 500 שנה לגילוי אמריקה. מדיה וקבצים בנושא קתדרלה פרימאדה דה אמריקה בוויקישיתוף שרידי גופה נוספים נטמנו בסביליה, ובדיקת סמני DNA מצאה קשר בינם לבין בני משפחה אחרים של קולומבוס. ממשלת הרפובליקה הדומיניקנית לא התירה עריכת בדיקה דומה לשרידי הגופה שבקתדרלה.
IOS 9

iOS 9 היא הגרסה התשיעית של מערכת ההפעלה של אפל למכשירים ניידים, והיורשת של מערכת ההפעלה הקודמת iOS 8. המערכת הוצגה ב-8 ביוני 2015 בכנס המפתחים של אפל לשנת 2015. המערכת שוחררה ב-16 בספטמבר 2015. אפליקציות מובנות: אפליקציית News (חדשות) חדשה (לא זמינה בישראל), שיפורים רבים באפליקציית הפתקים, מצב "תחבורה" באפליקציית המפות כולל ניווט בתחבורה ושינוי אפליקציית Passbook לשם "Wallet" (ארנק) עם שינוי האייקון. נוספה היכולת לריבוי משימות באייפד. מערכת iOS 9 תוכננה להיות חסכונית יותר בסוללה ולהוסיף שעת עבודה נוספת במכשירי אייפון 6 ואייפון 6 פלוס. מערכת ההפעלה iOS 9 היא הראשונה שתומכת בשפות הנכתבות מימין לשמאל ובהן השפות עברית וערבית. בנוסף, ההגדרות בשפות עברית וערבית, נפתחות מימין לשמאל. המערכת שוחררה לקהל הרחב ב-16 בספטמבר 2015, יום רביעי בשעה 20:00 לפי שעון ישראל. iOS 9 תומך במכשירים הבאים מדיה וקבצים בנושא IOS 9 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של IOS 9 (באנגלית) איתי מקמל, רשמי: iOS 9 עם סירי חכמה יותר, מסך מפוצל ושיפור בסוללה, פורסם ב-TGSPOT ב-8 יוני 2015
צ'פולטפק

צ'פולטפק (בספרדית: Chapultepec) הוא פארק במקסיקו סיטי. הפארק משתרע על פני שטח של 6.8 קמ"ר והוא הגדול ביותר באמריקה הלטינית. אחד מייעודיו של פארק צ'פולטפק הוא לשמש כאזור אקולוגי ו"ריאה ירוקה" למקסיקו סיטי. אזור צ'פולטפק שימש בתקופה הפרה קולומביאנית כמקום התבודדות לשליטים האצטקים, ומאוחר יותר הוקמה במקום טירת צ'פולטפק אשר שימשה כמקום מגוריהם של ראשי המדינה עד שנת 1940, אז הועבר משכן הנשיא ללוס פינוס הנמצא גם כן בפארק צ'פולטפק. הפארק מחולק לשלושה אזורים, כשהאזור הראשון הוא העתיק והמתויר ביותר וכולל בתוכו גן חיות, את המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה ואת מוזיאון רופינו טמאיו. מדי שנה מבקרים בצ'פולטפק כ-15 מיליון מבקרים. משמעות שמו של צ'פולטפק הוא "בגבעת החגבים" בנאוואטל, המתייחס לאזור מרכז האזור הראשון של הפארק. במקור היה האזור יער מחוץ לטנוצ'טיטלאן (היום מקסיקו סיטי) ונחשב קדוש בתקופה הפרה קולומביאנית, אולם כיום הוא נמצא כולו בתוך העיר (בעיקר ברובע מיגל אידלגו). הפארק מחולק לשלושה אזורים, כשהאזור הראשון הוא העתיק ביותר, מוקף בגדר וסגור בשעות הלילה. הפארק כולל בתוכו תשעה מוזיאונים, פארקי שעשועים, שבילים, פסלי הנצחה, אגמים ומזרקות. הפארק משמש כריאה ירוקה למקסיקו סיטי, ועוברות בו ציפורים נודדות מקנדה, ארצות הברית ואזורים אחרים של מקסיקו. בפארק נמצאים בין 38 ל-60 מיני עופות, חלקם נודדים וחלקם יציבים. בפארק חיים גם מיני זוחלים ודו-חיים שונים. בין המינים בסכנת הכחדה החיים בפארק נמצאים האקסולוטל המקסיקני, מיני דג כליל גרמיים ממשפחת הגודאתיים ומיני עש מהסוג Alandria. בפארק נמצאים עצים רבים של ברושי מונטזומה (Taxodium mucronatum) שחלקם בני מאות שנים. באזור הפארקים נמצאים שרידים של נוכחות אנושית עוד מתקופת הטולטקים. במחקרים ארכאולוגיים גילו וזיהו בין היתר קברים של תושבי טאוטיווקאן, מזבח טולטקי בפסגת גבעת צ'פולטפק ומוביל מים מהתקופה הקולוניאלית. אחד האתרים הבולטים במקום הוא מרחצאות מוקטזומה, מערכת של מאגרי מים ותעלות שהוקמו בתקופת האצטקים. מידע על צ'פולטפק
עונת 1947/1948 ב-BAA

עונת 1947/1948 היא העונה השנייה של ליגת ה-BAA. לאחר עונת 1948/49 התמזגה ליגת ה-BAA עם ליגת ה-NBL כדי לייצור את ליגת ה-NBA, כך שעונה זו נחשבת גם השנייה בתולדות ה-NBA. לפני תחילת העונה עזבו ארבע קבוצות את ליגת ה-BAA (קליבלנד, דטרויט, פיטסבורג וטורונטו) וצורפה קבוצה אחת - בולטימור בולטס, מה שהעמיד את מספר קבוצות הליגה על שמונה. העונה הסתיימה עם זכייתה של בולטימור בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את פילדלפיה ווריורס בתוצאה 4-2. הדראפט בעונה זו התקיים ב-1 ביולי 1947 בדטרויט, מישיגן. בבחירה הראשונה בחרה קבוצת פיטסבורג איירונמן את קליפטון מקנילי, שלא שיחק כלל בקבוצה ובליגת ה-BAA. שחקנים בולטים מדראפט זה כוללים את חברי היכל התהילה אנדי פיליפ, ג'ים פולארד ודון בארקסדייל, וכן את שחקן האולסטאר רד רוצ'ה. ‏*כוכבית מסמנת קבוצה שהעפילה לפלייאוף. במשחקי שובר השוויון ניצחה שיקגו את וושינגטון, ולאחר מכן ניצחה בולטימור את שיקגו. בולטימור העפילה לפלייאוף מהמקום השני במזרח, ושיקגו מהמקום השלישי. סגל האלופה, בולטימור בולטס: קוני סימונס, פול הופמן, קלג'י הרמסן, צ'יק רייסר, באדי ז'נט, דיק שולץ, גריידי לואיס, קארל מיינהולד, הרם פוטש והרם קלוץ. מאמן ראשי: באדי ז'נט. סיכום עונות ה-NBA, באתר nba.com סיכום עונת 1947/1948, באתר nba.com בולטימור בולטס זוכה באליפות עונת 1948, באתר nba.com רשימת הנבחרים בדראפט 1947, באתר basketball-reference.com
תקוות גדולות (סרט, 1974)

תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) הוא סרט טלוויזיה משנת 1974 עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. את הסרט ביים ג'וזף הרדי, כתב את התסריט שרמן ילן ואת הפסקול הלחין מוריס ז'אר. כוכבי הסרט היו מייקל יורק בתפקיד פיפ, סיימון גיפס-קנט בתפקיד הילד פיפ ושרה מיילס כאסטלה. הסרט הופק עבור הטלוויזיה האמריקאית והוקרן בבתי הקולנוע בבריטניה. בניגוד לכל שאר העיבודים שנעשו לרומן, בסרט זה אותה שחקנית (שרה מיילס בת ה-33) גילמה את דמותה של אסטלה הצעירה וגם את אסטלה המבוגרת יותר. הסרט צולם בטכנולוגיית איסטמנקולור (אנ') והשתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של מוסקבה ב-1975. מייקל יורק - פיפ שרה מיילס - אסטלה ג'יימס מייסון - מגוויץ' מרגרט לייטון - מיס האווישם רוברט מורלי - הדוד פאמבלצ'וק אנתוני קווייל - ג'אגרס ג'וס אקלנד - ג'ו גארג'רי רייצ'ל רוברטס - גברת גארג'רי אנדרו ריי - הרברט פוקט הת'ר סירס - בידי ג'יימס פוקנר - בנטלי דרמל פיטר בול - ומיק ג'ון קלייב - מר וופסל פטסי סמארט - גברת וופסל מריה צ'ארלס - שרה פוקט "תקוות גדולות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תקוות גדולות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תקוות גדולות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Moscow International Film Festival
תל זריק

תל זריק הוא אתר ארכאולוגי השוכן על גבעת גיר קטנה המתחברת באמצעות אוכף לצידו המזרחי של הר גחר ברמות מנשה ומדרום־מזרח לקיבוץ הזורע. התל נמצא ממערב לכביש 66 החוצה את האוכף. הארכאולוג ד"ר דרור בן-יוסף הציע לזהות בתל זריק את מקומה של חרושת הגויים, עירו של סיסרא. הצעה אחרת הייתה לזהות את התל עם העיר צרור המופיעה במס׳ 115 ברשימותיו של תחותמס השלישי. בסקר הארכאולוגי של ישראל, שנערך בעיקר בין השנים 1974–1976 ופורסם בשנת 1999 על ידי אבנר רבן, נמצאו על ראש התל חרסים המעידים על רצף התיישבותי מהתקופה הכלקוליתית ועד התקופה העות'מאנית. בסקר תועדו פריטים אדריכליים כולל עמוד ופריטים מפתחי בתים. על הכתף הנמוכה המובילה מהתל דרומה, נמצאו שרידי יישוב מהתקופה הנאוליתית ובעיקר מהתקופה הכלקוליתית. בשנת 1962 ביצע הארכאולוג ז'אן פרו חפירת בדיקה באתר. החפירה הארכאולוגית חשפה שרידי יישוב מהתקופה הכלקוליתית. בשנת 1973 ביצע הארכאולוג עמנואל ענתי סקר ארכאולוגי באזור. בשנת 1967 נמצאו בקרבת מקום חמישה שברים של גולגולות אדם קדומות, עצמות מאובנות של בעלי-חיים, אבני יד וכלי צור מן התקופה הפלאוליתית התחתונה, התיכונה והעליונה. באזור התל נערכו חפירות ארכאולוגיות בין השנים 1971-1967 ו-1979–1980. החפירות העלו ממצאים מהתקופה הפלאוליתית העליונה ועד התקופה ההלניסטית. בצפונו של האתר שכן בית קברות של היישוב הטורקמני אבו זריק, ששכן בקרבת התל במערבו ונהרס באפריל 1948 לאחר קרב משמר העמק. במערבו של בית קברות זה נמצא קברו של השיח׳ אבו זוריק. מצפון מערב לתל זריק נמצא האתר הארכאולוגי עין אל-ג'רבה, שבו נמצאו שרידי יישוב מהתקופה הכלקוליתית. חלק מהממצאים שנמצאו באתר הועברו למוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח בקיבוץ הזורע ומוצגים בתערוכה קבועה במקום, להלן תמונות: מדיה וקבצים בנושא תל זריק בוויקישיתוף תל זריק דרום, באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל תל זריק (49), באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל תל זריק (49), באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל יותם טפר, ‏מגידו – סקר צומת יקנעם–צומת מגידו (כביש 66), באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 125, 13 בנובמבר 2013 הסבר על המוצגים בתוך דף כל תמונה.
אוחטירקה

אוחטירקה (באוקראינית: Охтирка) היא עיר במחוז סומי שבאוקראינה. על פי ממצאים ארכאולוגיים, לפני 3,000 שנים התגוררו בקרבת המקום שבטים סקיתים. בתקופתה של רוס של קייב היו כאן יישובים של עמים סלאבים שנהרסו בזמן פלישות מונגוליות. במאה ה-17 הוקם על ידי הפולנים מבצר, אך כמה שנים לאחר מכן הועבר השטח לידי הרוסים, המבצר נהרס והתושבים המקומיים נלקחו לשטח הפולני. ב-1703 קיבלה אוחטירקה מעמד של עיר. ב-15 באוקטובר 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים ושוחררה סופית על ידי הצבא האדום ב-25 באוגוסט 1943. ב-2022 במהלך המתקפה על מזרח אוקראינה התרחש קרב אוחטירקה בין הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית לבין הכוחות המזוינים של אוקראינה. אוכלוסיית אוחטירקה לפי שנים: הרכב אוכלוסיית אוחטירקה לפי לאום ב-1897: פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא אוחטירקה בוויקישיתוף "אוחטירקה", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), אחטירקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1761), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אוחטירקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Описи Харківського намісництва кінця XVIII ст. Упорядники В. О. Пірко, О. І. Гуржій. — К.: Наукова думка, 1991. ISBN 5-12-002041-0 מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית מ-1897 (ברוסית)
מגדלור קולומבוס

מגדלור קולומבוס (בספרדית: Faro a Colón) הוא אנדרטה בסנטו דומינגו המוקדשת לכריסטופר קולומבוס. הרעיון להקים את האנדרטה, בשיתוף כל מדינות אמריקה, עלה כבר במהלך המאה ה-19, אך רק במהלך המאה ה-20 קרם עור וגידים. הבחירה בסנטו דומינגו כמקום האנדרטה נבעה מהיותה של העיר היישוב האירופי הראשון בעולם החדש. ב-1931 נערכה בברזיל תחרות לעיצוב האנדרטה, בהשתתפות 455 אדריכלים מ-48 מדינות. בין השופטים היו האדריכל האמריקני פרנק לויד רייט והאדריכל הפיני אליאל סארינן. ההצעה הזוכה הייתה זו של האדריכל הסקוטי ג'וזף לי גליב. על אף שהעיצוב כבר נבחר, חל עיכוב ניכר בביצוע הפרויקט. עד 1950 רק שמונה ממדינות אמריקה העבירו כספים לשם כך, בסכום כולל של 15 אלף דולרים בלבד. רק ב-1986 החליט נשיא הרפובליקה הדומיניקנית חואקין בלאגר, לחדש את הפרויקט והבנייה החלה, בפיקוחו של האדריכל הדומיניקני טאופילו קרבונל. המבנה נחנך ב-1992, כחלק מהאירועים לציון 500 שנה להגעתו של קולומבוס למדינות אמריקה. עלות הבנייה הכוללת מוערכת בכ-70 מיליון דולרים. המבנה כולל מוזיאון ובו מוצגים היסטוריים ותרבותיים ממדינות אמריקה השונות. בנוסף, הוא כולל מאוזוליאום, ובו טמונות לכאורה עצמותיו של כריסטופר קולומבוס, שהועברו מקתדרלה פרימאדה דה אמריקה עם הקמתו. המבנה עשוי בטון, ואורכו 210 מטרים. צורתו דמוית צלב, כדי לסמל את הבאת הנצרות ליבשת אמריקה. בראש המבנה זרקורים ענקיים, המשווים לו מרחוק מראה של מגדלור, ומכאן שמו. מדיה וקבצים בנושא מגדלור קולומבוס בוויקישיתוף שרידי גופה נוספים נטמנו בסביליה, ובדיקת סמני DNA מצאה קשר בינם לבין בני משפחה אחרים של קולומבוס. ממשלת הרפובליקה הדומיניקנית לא התירה עריכת בדיקה דומה לשרידי הגופה שבמגדלור.
Party

Party (בעברית: מסיבה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה בהשתתפות הראפר אנדרה 3000 מאלבומה הרביעי 4. השיר יצא לאור כסינגל השלישי מן האלבום ב-30 באוגוסט 2011. השיר נכתב על ידי הראפר קניה וסט יחד עם ג'ף באסקר, ביונסה נואלס, דקסטר אר. מילס, דוגלאס דוויס, ריקי וולטרס, והופק על ידי קניה, ג'ף וביונסה. השיר היה מועמד לשיתוף הפעולה הטוב ביותר בראפ בטקס פרס גראמי ה-54. "Party" התקבל היטב על ידי מבקרי המוזיקה, ששיבחו את שירת הראפ של אנדרה 3000 ואת מילותיו. כמו כן, שיבחו גם את ביצועה התקיף והחושני של ביונסה. השיר הגיע למקום ה-9 המצעד הבינלאומי של קוריאה הדרומית, ואף הגיע למקום ה-2 המצעד ההיפ הופ וה-R&B של ארצות הברית. השיר הגיע למקום ה-50 המצעד הבילבורד הוט 100 של ארצות הברית. "Party" הוא שיר הרמיקס הרשמי בהשתתפות הראפר ג'יי קול, המקום אנדרה 3000. מילות הראפ של אנדרה הוחלפו באלו של ג'יי קול, אך כל האלמנטים האחרים של הרמיקס זהים לזה של שיר המקור. הראפ של ג'יי קול קצר מזה של אנדרה 3000. גרסת הרמיקס על ג'יי קול היה אמור להופיע כשיר המקור המופיע באלבום, ולכן ביונסה גייסה אותו לגרסת הרמיקס לאחר מכן. הגרסה שוחררה רשמית לעולם כסינגל להורדה דיגיטלית ב-24 באוקטובר 2011. מבקרי המוזיקה החמיאו לגרסת הרמיקס, וקבעו שאפשר לשמוע את קצב השיר טוב יותר. לגרסה יצא קליפ שצולם בניו ג'רזי ונוהל על ידי ביונסה. בקליפ השתתף גם ג'יי קול, הנראה שר בחגיגה בחצר האחורית עם בנות בביקני וריקודים בסגנון חופשי. הקליפ אירח כמה הופעות אורח, בהם סולאנג' נואלס וקלי רולנד. קליפ השיר זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, ששיבחו את היכולת של ביונסה להרים מסיבה ללא כוריאוגרפיה משוכללת, אופנה גבוהה או אלמנטים קולנועיים נוספים. מידע על היצירה "Party" באתר מיוזיק בריינז
לורטה סוויט

לורטה ג'יין סוויט (באנגלית: Loretta Jane Swit; נולדה ב-4 בנובמבר 1937) היא שחקנית אמריקאית זוכת שני פרסי אמי ומועמדת ארבעה פרסי גלובוס הזהב על משחקה בתור האחות הצבאית מרגרט הוליהאן בסדרה "מ.א.ש". סוויט נולדה בעיר פסאסאיק שבניו ג'רזי להורים ממוצא פולני, לסטר ונילי סזוויד. למדה משחק במנהטן תחת השחקן ג'ין פרנקל, בנוסף למשחק גילתה סוויט גם כישרון שירה אותו פיתחה באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה. את דרכה כשחקנית החלה בתיאטרון בסוף שנות ה-60. בראשית שנות ה-70 השתתפה כשחקנית אורחת בסדרות הטלוויזיה הפופולריות "הוואי חמש-אפס" ו"משימה בלתי אפשרית". בשנת 1972 התקבלה סוויט לסדרת הצבא הקומית "מ.א.ש" שהתבססה על סרטו של רוברט אלטמן "מ.א.ש". בסדרה הופיעה סוויט בתפקיד מייג'ור מרגרט "שפתיים חמות" הוליהאן האחות הראשית במחנה הצבאי. סוויפט זכתה על הופעותייה במהלך 11 העונות בשני פרסי אמי והייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה ולשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרה קומית. בהוליווד הופיעה סוויפט בסרטי הפעולה "המשטרה משתוללת", "מרוץ עם השטן" ובסרטו של בלייק אדוארדס "מהומה בהוליווד" בתפקיד העיתונאית פולי ריד. סוויט הייתה נשואה לשחקן דניס הולאן משנת 1983 ועד לגירושיהם בשנת 1995. על שמה של סוויט הונצח כוכב טלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד. המשטרה משתוללת (1974) מרוץ עם השטן (1975) מהומה בהוליווד (1981) בירה (1985) אהבה נוסח אמריקה (1972) מ.א.ש – מרגרט "שפתיים חמות" הוליהאן (1972–1983) רוצח בקרב חברים (1992) – סרט טלוויזיה מדיה וקבצים בנושא לורטה סוויט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לורטה סוויט לורטה סוויט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לורטה סוויט, באתר AllMovie (באנגלית) לורטה סוויט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הורסט וינטר

הורסט וינטר או הארי וינטר (בגרמנית: Horst winter;‏ 24 בספטמבר 1914 - 3 בדצמבר 2001) היה זמר ומוזיקאי גרמני-אוסטרי. וינטר סיים את לימודיו בבית הספר הגבוהה למוזיקה בברלין עם כינור כמקצוע ראשי וקלרינט כמקצוע משני. בהמשך ניגן בעיקר על קלרינט בתזמורות ריקוד, למשל בתזמורת של האנס רמשטד שם עם הזמן תיפקד גם כסולן ראשי. משנת 1941 הייתה לו תזמורת משלו, שהקליטה בחברת ההקלטות טמפו. צד אחד של התקליטים כלל בדרך כלל מוזיקת ריקודים פשוטה בזמן שבצד השני היה ג'אז שלא תמיד תאם את העדפות הלשכה המוזיקלית של הרייך השלישי. דוגמה לכך אירעה בעת הקלטת השיר "Joseph !Joseph!" (במקור של קומדיאן הרמוניסטס), ששמו שונה ל"Sie will nicht Blumen und nicht Schokolade" (היא לא רוצה פרחים ולא שוקולד) כדי להתאים לדרישות הצנזורה אך בכל זאת נאסר להפצה. בין 1943 עד ל-1945 שירת וינטר בורמכט, היה שבוי מלחמה בנורמנדי בכלא אמריקאי ולאחר השחרור עבר לווינה, שם ב-1946 יסד את "וינר טאנצאורקסטר" (Wiener tanzorchester) וחתם על חוזה הקלטות עם גרהרד מנדלסון. בשנת 1948 הקליט את השיר Und jeztz ist es still (ועכשיו שקט) שנכתב על ידי אריך מדר והולחן על ידי הנס לנג שזכה לאחר מכן להצלחה עולמית דרך הביצועים של נטי האטון (Blow a Fuse, 1951) וביורק (It’s Oh So Quiet, 1995). ב-1960 יצג תחת השם הארי וינטר את אוסטריה באירוויזיון עם השיר "Du hast mich so fasziniert" (את כל כך ריתקת אותי) וסיים במקום השביעי עם 13 נקודות. הורסט וינטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הורסט וינטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הורסט וינטר, באתר AllMusic (באנגלית) הורסט וינטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) הורסט וינטר, באתר Yandex.Music (ברוסית) הורסט וינטר, באתר Discogs (באנגלית) הורסט וינטר, באתר Genius
בית הלורד

בית הלורד נבנה עבור הלורד אלפרד מונד במושבה תל מונד. שימש תקופת מה כמשרדי המועצה האזורית. משמש מאז 1988 כמרכז התיעוד של תל מונד והסביבה. סר אלפרד מוריץ מונד, הברון הראשון מלצ'ט המוכר גם בשם לורד מלצ'ט היה תעשיין וחבר בית הנבחרים הבריטי. ב-1917 פנה לציונות, החל לעשות "לובינג" למען היהודים והחל להשקיע בארץ. ב-1928 הקים (בסיוע בעלי הון בריטים) את "חברת מטעי ארץ ישראל" שרכשה כ-2,500 דונם פרדסים באזור השרון. החברה אף סייעה לפועלי הפרדסים להתיישב במקום. פועלים אלו הקימו את היישובים תל מונד, כפר הס, חרות ועין ורד. כחלק מפעילותו הציונית הורה מונד לבנות לו בית על האדמות שרכשה החברה. ב-1931 הסתיימה הקמת הבית במושבה תל מונד והיה זה הבית השביעי שהוקם ביישוב (נמצא ב"שכונת הפקידים" ברחוב הדקל 44). הלורד עצמו לא זכה לגור בביתו מכיוון שנפטר באנגליה ב-1930. לאחר פירוק "חברת מטעי ארץ ישראל" ב-1956 נרכש הבית על ידי המועצה האזורית "הדר השרון" ושימש כמשרדי המועצה. בשנת 1988 נמסר הבית לעמותה "האגודה להיסטוריה של גוש תל מונד" ובסיוע המועצה לשימור אתרים שופץ הבית והפך למוזיאון וארכיון היסטורי המתעד את תולדות המושבה תל מונד והמושבים סביב לה. מדיה וקבצים בנושא בית הלורד בוויקישיתוף זאב ענר, רינה עידן, סיפורי מושבות, סיפורן של חמישים ושתיים המושבות בא"י, הוצאת משרד הביטחון, 1995, עמוד 245 אתר האינטרנט הרשמי של בית הלורד בית הלורד (אורכב 24.09.2015 בארכיון Wayback Machine) במרכז תיעוד תל מונד בית הלורד תל מונד באתר משרד החינוך בית הלורד באתר "מפה" (אורכב) בית הלורד (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) באתר "המועצה לשימור אתרים" שלמה אנגל, ב"בית הלורד" בתל מונד, דבר, 24 בדצמבר 1959 אלעד בצלאלי ודקלה ליאני, בית הלורד - מרכז תיעוד תל מונד, מדריך לאתרי המורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, 2019, עמ' 110 שלמה אנגל, שלושים שנה להתיישבות בגוש תל מונד, דבר, 15 בפברואר 1960
ריוקאן

ריוקאן (ביפנית: 旅館) הוא סוג של פונדק דרכים יפני מסורתי ששירת את הנוסעים בדרכים המרכזיות ומקורו בתקופת אדו (1603–1868). בימינו נפוצים יותר פונדקי ריוקאן באזורים כפריים ביפן ובעריה הגדולות קשה למצוא ריוקאן משום שתיירים עירוניים יפנים רבים מעדיפים לשהות בבתי מלון על פני לינה בריוקאן שכן עלות השהות בהם גבוהה יותר. פונדק ריוקאן טיפוסי מכיל אולם כניסה גדול יחסית ובו ספות וכיסאות המאפשרים לאורחים להסב ולשוחח זה עם זה. בריוקאן מודרני ניתן למצוא גם טלוויזיה באולם הכניסה. החדרים עצמם מכילים מאפיינים מסורתיים כגון: רצפה המכוסה במחצלות טטאמי מסורתיות, דלתות הזזה מנייר, מיטות פוטון, שולחן עץ נמוך וכריות ישיבה (זבוטון) ולעיתים גם אלמנט אסתטי כמו סידור פרחים מסורתי. הרחצה בפונדק הייתה משותפת, לעיתים במרחצאות מעיינות חמים (אונסן) והמבקרים בו הסתובבו בחופשיות בשטח המקום לבושים בחלוק יפני מסורתי – יוקטה. במרבית הריוקאן כוללת השהות גם ארוחת בוקר וארוחת ערב (קאיסקי) וישנם ריוקאן המציעים שהייה במחיר מוזל הכוללת לינה וארוחת בוקר בלבד. מדיה וקבצים בנושא ריוקאן בוויקישיתוף