laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עזרא הררי רפול

הרב עזרא הררי רפול (כ"ד באב ה'תרי"ז, 14 באוגוסט 1857 - י' בסיוון ה'תרצ"ו, 31 במאי 1936) היה ראש ישיבה, מייסד ישיבת "אוהל מועד", מקובל ועסקן ציבור. נולד בחלב (ארם צובא) שבסוריה, לרבי יוסף בן הרב ישעיה ולסנבול, נצר למשפחה שמוצאה ממגורשי ספרד. למד בישיבת רחובות הנהר אצל הרב חיים שאול הכהן דוויק, ובהמשך אצל הרב חיים מרדכי לבטון, הרב מרדכי עבאדי, ודודו, הרב נסים הררי, מחבר הספר "עלי נהר". בשנת ה'תרמ"ח (1888) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. התפרנס מחנות מזון שפתח. בתחילה נמנה עם תלמידי ישיבת המקובלים בית אל, וכשנוסדה ישיבת רחובות הנהר בשנת ה'תרס"ג (1903), החל ללמוד בה אצל הרב חיים שאול הכהן דוויק, שעלה ארצה כשנתיים אחריו ונמנה עם רבניה. בסיוון ה'תרס"ז (1907) ייסד את ישיבת אהל מועד ובראשה העמיד את הרב רפאל שלמה לניאדו. הרב עזרא שימש בישיבה כמשגיח וכמנהל אדמיניסטרטיבי. הישיבה נסגרה בשנת 1917 בשל הקשיים החמורים בירושלים אז, מהם סבלו גם ישיבות אחרות, וחלק ניכר מתלמידיה שהיו תושבי חו"ל עזבו את הארץ. בשנת ה'תרע"ח (1918) פתח את ישיבת "בית יוסף", ובשנת ה'תר"פ (1920) ייסד את תלמוד תורה מגן דוד, שניהל בנו אהרן. באותה שנה מונה לשמש כחבר בוועד המרכזי של ישיבת תפארת ירושלים של ועד העדה הספרדית בירושלים. בשנת ה'תרפ"ג (1923) העביר את תלמידיו לישיבת פורת יוסף ונטל על עצמו משימות גיוס כספים עבורה. כן סייע לבניית בתי שכונת רוממה בירושלים. שימש כחבר בית הדין של יוצאי ארם צובא בירושלים, לצד הרב אברהם חיים עדס והרב יוסף ידיד הלוי. הלך לעולמו בי' בסיוון ה'תרצ"ו (31 במאי 1936), ונקבר בהר הזיתים בירושלים. לרב עזרא נולדו חמישה בנים ושתי בנות. בנו הבכור הרב אהרון היה שד"ר, עסקן ורב ירושלמי. בנו הרב אברהם הררי רפול היה זקן רבני ארם צובא, ובתו אסתר חיה נישאה לרב יעקב עדס. הכין עזרא - לקט מכתביו בענייני תורה ומוסר, הודפס לאחר מותו בשנת התשמ"ב ויצא שוב מחדש על ידי צאצאיו בשנת התשע"ט. ח' מקובר, חכמי ארם צובא - מסכת חייהם של מאורי האומה שחיו בארם צובא, ירושלים ה'תשס"ג (עמ' 150 - 156) תמונת הרב עזרא הררי רפול, באתר ערוץ התורה כרטיס הקבר של הרב עזרא הררי רפול, באתר הר הזיתים גדעון גילקרוב, האיר המזרח חלק א', עמ' 43, ירושלים ה'תשס"ב שימש כמורה בטשקנט, מנהל ומורה בתלמוד תורה בירושלים, סייע בהקמת המרכז המסחרי של אליהו שמאע בירושלים, ונמנה עם רבני ישיבת פורת יוסף
עקומת אדישות

עקומת אדישות היא מושג בכלכלה המגדיר בצורה גרפית את העדפות הפרט ביחס לשני מוצרים. על פי הנחות היסוד של המיקרו-כלכלה לכל פרט יש מערכת העדפות על המוצרים הקיימים במשק. הפרט רוצה לצרוך כמה שיותר מכל אחד מהמוצרים, על מנת למקסם את התועלת שלו, אך המשאבים שבידיו מוגבלים – כלומר, יש לו תקציב מוגבל לצורך רכישת המוצרים. לצורך בניית העקומה מניחים שבעולם יש שני מוצרים. ניתן לומר שיש את מוצר X ו-Y מייצג את "כל שאר המוצרים במשק". נגדיר סל ככמות מסוימת מ-X ומ-Y: ( X , Y ) {\displaystyle \left(X,Y\right)} . העדפות הפרט באות לידי ביטוי על ידי השוואת התועלת שהוא מקבל מהסלים. בין כל שני סלים הבאים לפניו הפרט חייב להחליט את אחת מהאפשרויות הבאות: סל A עדיף על סל B סל B עדיף על סל A אני אדיש בין שני הסלים, כלומר הם נותנים לי את אותה תועלת. אם נחבר את כל הסלים שהפרט אומר כי הוא אדיש בבואו לבחור ביניהם, נקבל עקומת אדישות. עקומות אדישות אינן חותכות זו את זו. עקומות האדישות מתארות רמת תועלת, אך אין לתועלת ערך ממשי. תועלת נמדדת בסולם מדידה אורדינלי ולא קרדינלי. כלומר הפרט יכול להגיד כי סל מסוים עדיף לו על סל אחר, אך הוא לא יכול לענות על השאלה בכמה הוא עדיף יותר. כיוון שגודלה המספרי של התועלת חסר משמעות ניתן לשנות את הערך המספרי כל עוד שומרים על הסדר בין עקומות האדישות. שינוי הערך המספרי, תוך כדי שמירה על הסדר מכונה טרנספורמציה מונוטונית. ניתן לבצע על עקומת תועלת את כל הפעולות המתמטיות הבאות המשמרות סדר: הוספת/החסרת קבוע הכפלה/חלוקה בקבוע הוצאות לוגריתם העלאה בחזקה/הוצאת שורש אקספוננט שיפוע העקומה נקרא גם "שעור תחלופה שולי" (MRS). השיפוע מייצג על כמה יחידות X מוכן הפרט לוותר כדי לקבל יחידת Y נוספת, כאשר תועלתו נשארת זהה. חישוב השיפוע הוא יחס הנגזרות לפי X ולפי Y בסימן שלילי: M R S = − m u x m u y {\displaystyle MRS=-{mu_{x} \over mu_{y}}} הומוטטית במקרה הזה MRS תלוי ביחס הכמויות בין המוצרים. לדוגמה: u ( x , y ) = A x α ⋅ y β {\displaystyle u(x,y)=Ax^{\alpha }\cdot y^{\beta }} M R S = − α β ⋅ y x {\displaystyle MRS=-{\alpha \over \beta }\cdot {y \over x}} משלימים מושלמים תוספת ממוצר מסוים ללא יחס קבוע של תוספת מהמוצר השני לא משנה את התועלת מהסל. מכונה פונקציית מינימום. לדוגמה: u ( x , y ) = M i n ( α x , β y ) {\displaystyle u(x,y)=Min\left(\alpha x,\beta y\right)} תחליפים מושלמים במקרה הזה MRS קבוע לכל אורך עקומת האדישות. מכונה פונקציית תועלת ליניארית. לדוגמה: u ( x , y ) = α x + β y {\displaystyle u\left(x,y\right)=\alpha x+\beta y} קעורה לראשית כאשר הפרט מעדיף לצרוך מוצר אחד בלבד, למרות ששניהם מוצרים חיוביים. לדוגמה: u ( x , y ) = A x α + B y β {\displaystyle u\left(x,y\right)=Ax^{\alpha }+By^{\beta }} מוצר המגיע לרוויה במקרה הזה צריכה של מוצר מעבר לכמות מסוימת אינה מגדילה את התועלת. מוצר שנדרש סף צריכה מינימלי ממנו מוצר טוב ומוצר רע מוצר רע מוגדר כמוצר שכמות יותר גדולה ממנו מקטינה את התועלת. במקרה הזה MRS יהיה שלילי, כלומר נרצה לקנות רק את המוצר הטוב. מדיה וקבצים בנושא עקומת אדישות בוויקישיתוף עקומת אדישות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אקוסמיזם

אקוסמיזם, בניגוד לפנתאיזם, היא העמדה לפיה היקום כפי שהוא נראה אינו בסופו של דבר אלא אשליה (הקידומת "א" ביוונית משמעותה לאו), ומה שקיים באמת אינו אלא האינסוף המוחלט. עמדה זו פותחה כעמדה פילוסופית על ידי הגל בספרו "הרצאות על ההיסטוריה של הפילוסופיה" (History of Philosophy, III p.262), כהבחנה שבאמצעותה הוא מראה שברוך שפינוזה שדגל בפנתאיזם וזיהה את הטבע עם האלוהים, לא היה אתאיסט כפי שטענו פילוסופים אחרים עליו, אלא אדרבה – האמין באלוהים "יותר מדי". הגל מראה כי נהוג לראות בעולם שניות המקיימת הן את האל האינסופי והן את העולם הסופי, ושניות זו אינה יכולה להתקיים, כיוון שמציאותו של דבר-מה אין סופי סותרת מעצם הגדרתה את מציאותו של דבר סופי. מכאן נגזר נון-דואליזם המחייב שלאמיתו של דבר קיים רק אחד מן השניים: או שרק העולם הסופי והמוגדר קיים, וזו תפיסתו של האתאיסט; או שרק האין סופי והבלתי מוגדר קיים, והעולם המוגבל אינו אלא אשליה, וזו היא תפיסתו של שפינוזה – האקוסמיות. עמדה דומה כבר הוצגה על ידי פילוסופים הודים קדומים, בעמדה המנוסחת בסנסקריט כ"तत् त्वम् असि או तत्त्वमसि", ואומרת שהאני העצמי והטהור זהה עם המציאות האינסופית שהיא המקור והרקע לכל התופעות, והאשליה המפרידה בין האני העצמי לבין האינסופיות הכלל-עולמית נובעת מתוך כך שאין האדם מודע לעצמי האמיתי שלו. כמו כן, בכתבי הדת ההינדואיים מתואר הברהמן כאלוהות האין סופית, "נשמת היקום" וכן "השלם האחד הנצחי", הכולל בתוכו גם את כל המציאות הנראית סופית ומוגבלת. בתפיסה של תנועת החסידות מודגש פעמים רבות הרעיון שהמציאות כולה אינה אלא האלוהים, כאשר במקומות מסוימים נראה שהכוונה לאקוסמיות, ובמקומות אחרים נראה שהכוונה היא לפנאנתאיזם. פנאנתאיזם קבלה סוליפסיזם גנוסיס ביקורת האתאיזם פכטר מ., בין אקוסמיזם לתאיזם - תפישת האלוהות של ר' חיים מוולאזין בתוך: מחקרים בהגות יהודית (שרה א' הלר וילנסקי, משה אידל - עורכים). איתי אהרה, הביקורת של הגל על שפינוזה: מיסטיקה ראציונאלית, באתר e-mago עידו פכטר, השווית הרצון במשנתו של ר' צדוק הכהן מלובלין בראי תורת האדמו"ר מאיז'ביצא, מעליות כט, באתר דעת רחל אליאור, תורת האלוהות בדור השני של חסידות חב"ד, ירושלים, הוצאת מאגנס תשמ"ב אקוסמיזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לדוגמה, רבי שניאור זלמן מלאדי בספרו ליקוטי אמרים פרק לד, ובמקומות נוספים בספריו.
אליפות העולם בשחייה 1991

אליפות העולם השישית בשחייה נערכה בפרת', אוסטרליה ב-3–13 בינואר 1991. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, ובנוסף התקיימה תחרות שחייה במים פתוחים. בתחרות השתתפו 1,142 ספורטאים, מ-60 מדינות. ארצות הברית ניצחה בתחרות עם 17 מדליות זהב, לפני סין עם 8 מדליות זהב. מזרח גרמניה שזכתה באליפות הקודמת ובלטה בכולן, השתתפה יחד עם מערב גרמניה כנבחרת אחת, גרמניה, לאחר נפילת חומת ברלין וזכתה ב-4 מדליות זהב בלבד, אך עם 22 מדליות בסך הכול. השחייניות הבולטות בתחרות היו ניקול הייזלט זכתה ב-3 מדליות זהב (אחת אישית במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי), ג'נט אוונס זכתה ב-3 מדליות (2 זהב 1 כסף), סאמר סאנדרס זכתה ב-3 מדליות (1 זהב, 1 כסף ו-1 ארד) שלושתן מארצות הברית. קריסטינה אגרסגי מהונגריה זכתה ב-2 מדליות זהב. לין לי מסין זכתה ב-2 מדליות זהב. היילי לואיס זכתה ב-4 מדליות (1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד) ולינלי פריים זכתה ב-3 מדליות (1 זהב ו-2 כסף) שתיהן מאוסטרליה, ומנואלה סטלמך מגרמניה זכתה אף היא ב-3 מדליות (1 זהב, 1 כסף ו-1 ארד). השחיינים הבולטים בתחרות היו מאט ביונדי שזכה ב-4 מדליות (3 זהב, אחת אישית במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ו-1 כסף) וטום ג'אגר זכה ב-2 מדליות זהב, שניהם מארצות הברית. תמאש דארני מהונגריה שזכה ב-3 מדליות (2 זהב עם 2 שיאי עולם חדשים ו-1 ארד). ירג הופמן זכה ב-2 מדליות זהב עם שיא עולם חדש, מיכאל גרוס שזכה ב-4 מדליות (1 זהב, 2 כסף, ו-1 ארד) ושטפן זסנר שזכה ב-3 מדליות (1 זהב, 2 כסף) ושטפן פייפר שזכה ב-3 מדליות (אחת מכל סוג), ארבעתם מגרמניה. באליפות נקבעו 7 שיאי עולם כולם בגברים. נוסף לכך, נקבעו 10 שיאי אליפות חדשים (2 לנשים ו-8 לגברים). לא ניקבע אף שיא עולם ירג הופמן מגרמניה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:50.36 דקות, לפני קירן פרקינס מאוסטרליה שאף הוא שיפר את שיא העולם (14:50.58 דקות). נורברט רוז'ה מהונגריה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.45 דקות. בשלב המוקדמות הוא שיפר את השיא העולמי לראשונה בתוצאה של 1:01.49 דקות. מייק בארומן מארצות הברית קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.23 דקות. מלווין סטיוארט מארצות הברית קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.69 דקות. תמאש דארני מהונגריה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.36 דקות. תמאש דארני מהונגריה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:12.36 דקות. 5 שחיינים יצגו את ישראל באליפות, 2 נשים ו-3 גברים. כל התוצאות מאליפות העולם בשחייה 1991
אנדרטה לזכר יהודי צרפת

האנדרטה לזכר יהודי צרפת שנספו בשואה היא אנדרטה הנמצאת ב"יער רוגלית" בעמק האלה לצד כביש 367 המוביל לגוש עציון, ליד היישוב נווה מיכאל. האנדרטה, שנועדה להנציח את זכר קורבנות השואה אשר נשלחו למחנות המוות מצרפת, ואת זכרם של אלו שמתו במחנות הריכוז בצרפת עצמה, הוקמה ביוזמתו של סרז' קלרספלד (בעלה של ביאטה קלרספלד) שהיה אז נשיא ארגון "הבנים והבנות של קרבנות השואה היהודים מצרפת". רוב המימון הושג באמצעות אגודת עלומים. האנדרטה נחנכה ב 18 ביוני 1981. היא בנויה בצורה של קיר מעוגל ועליו כתובת בצרפתית: "יד לגירוש יהודי צרפת". על הקיר עשרות מסמכים וצילומים הקשורים לשואה בצרפת. אגודת עלומים מקיימת במקום מדי שנה, ביום הזיכרון לשואה, טקס המתקיים בעברית ובצרפתית, בנוכחותם של חברי האגודה וצאצאיהם ושל תלמידי בתי ספר. ביער רוגלית הסמוך ניטעו כ-80,000 עצים, כמספר המגורשים היהודים מצרפת במהלך השואה שרובם לא חזרו. מוזיאון השואה (פריז) כתובת באנדרטה לזכר יהודי צרפת כתובת הקדשה באנדרטה לזכר יהודי צרפת מדיה וקבצים בנושא אנדרטה לזכר יהודי צרפת בוויקישיתוף
בית החולים זיו

האם התכוונתם ל... המרכז הרפואי זיו – בית חולים ממשלתי בצפת בית החולים הגרמני (ירושלים) – כונה "בית החולים הדסה-זיו" בתקופה שלאחר קום המדינה, עת שכן בו אגף של מרכז רפואי הדסה
מתתיהו דגן

מתתיהו (מתי) דגן (1937 – 21 בנובמבר 2012) היה איש חינוך ישראלי בכיר, ראש המינהל לחינוך הדתי במשרד החינוך. דגן נולד בחנוכה ה'תרצ"ח בעיר ספרו שבמרוקו. הוא למד בתלמוד תורה ובבית ספר "אליאנס" בעיר ולאחר מכן בישיבת נובהרדוק בצרפת. לאחר עלייתו לארץ ישראל למד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הדרום, שם גם למד בבית המדרש למורים. לאחר ששימש מנהל בתי ספר במושב שתולים ובקריית מלאכי, מנהל בית הספר לעובדי הוראה בכירים וראש המחלקה לחינוך תורני באנגליה (כשליח הסוכנות היהודית), התמנה למפקח ארצי ובשנת 1980 לסגן ראש המינהל לחינוך הדתי במשרד החינוך ובשנת 1989 למנהל המינהל, תפקיד בו שימש למעלה מעשור. במקביל, שימש כמרצה באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית אשקלון. דגן, שלו תואר דוקטור לחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2002), הרבה לכתוב על מערכת החינוך וזרמיה. ספרו "החינוך הציוני הדתי במבחן הזמן והתקופה" עוסק בהתפתחותו של החינוך הציוני-דתי ומקומו בקהילה הציונית דתית. נפטר בז' בכסלו ה'תשע"ג. החינוך הציוני הדתי במבחן הזמן והתקופה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; המכללה האקדמית הדתית למורים ע"ש רא"מ ליפשיץ, תשס"ו 2006. מאמריו: 'פעולות ותוכניות טיפוח בחינוך הדתי', בשדה חמד תשמ"ו. 'הפנאי בחינוך הדתי', עת־מול 2 תשמ"ט, עמ' 6.[דרוש מקור] 'שילוב יסודות חינוכיים של תנועת המוסר בחינוך הדתי', בתוך: עדי-עד, בהוצאת מינהל החינוך הדתי, משרד החינוך והתרבות, תשנ"ד. מתתיהו דגן, אתרו של ד"ר מתתיהו דגן רשימת המאמרים של מתתיהו דגן באתר רמב"י מידע על מתתיהו דגן בקטלוג הספרייה הלאומית מתתיהו דגן (1939-2012), דף שער בספרייה הלאומית ממאמרים: המפקח הכולל בחינוך הדתי, בשדה חמד, תשנ"ז, 1, באתר "דעת" מנהיגות וניהול: לתפקידו של מנהל בית הספר בחינוך הדתי, בשדה חמד, תשס"א, 1–3, באתר "דעת" בית הספר המקיף הדתי כבית מדרש אלטרנטיבי, באתר מנהל חברה ונוער
קים ג'ונג צ'ול

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא קים. קים ג'ונג-צ'ול (הנגול: 김정철; ‏נולד ב־25 בספטמבר 1981) הוא בנו השני של קים ג'ונג-איל, מנהיג קוריאה הצפונית לשעבר, ושל רעייתו קו יונג-הי. קים ג'ונג-צ'ול הוא בנה הבכור של קו יונג-הי, ובנו השני של קים ג'ונג-איל (קים ג'ונג נאם, בנו הבכור של קים ג'ונג איל, נולד לו מרעייתו הראשונה). עד שנת 2001 סברו חוקרים ברחבי העולם כי יורשו של קים ג'ונג-איל יהיה בנו הבכור, קים ג'ונג-נאם. במאי 2001 נעצר ג'ונג-נאם ביפן באשמת נשיאת דרכון מזויף. בעקבות אירוע זה גורש קים ג'ונג-נאם לסין ומשם לקוריאה הצפונית, אולם האירוע גרם למתח בינלאומי ולירידת קרנו של קים ג'ונג-נאם, אשר עבר למקאו. בעקבות אירועים אלו החל צבא קוריאה הצפונית בפרסומים המהללים את "האם המכובדת הנאמנה ביותר למנהיג האהוב" – קו יונג-הי, אמו של קים ג'ונג-צ'ול. בשנת 2007 מונה קים ג'ונג-צ'ול כסגן היושב ראש של מחלקת ההנהגה של מפלגת הפועלים של קוריאה, המפלגה השלטת בקוריאה הצפונית. מינוי זה פורש בקרב מומחים ברחבי העולם כמצביע על כך שקים ג'ונג-צ'ול יהיה יורשו של קים ג'ונג-איל, עד שביוני 2009 פנה קים ג'ונג-איל למפלגה השלטת וביקש את אישורה למינוי בנו הצעיר, קים ג'ונג-און, כיורשו. קים ג'ונג-צ'ול כתבה באתר GlobalSecurity.org.
קרן בירד

קרן בירד (באנגלית: BIRD Foundation, ‏BIRD הוא ראשי תיבות "Binational Industrial Research and Development") היא קרן דו-לאומית למחקר ופיתוח תעשייתי בין ישראל וארצות הברית. הקרן פועלת לעידוד שיתופי פעולה בין חברות ישראליות ואמריקאיות מתחומי הטכנולוגיה השונים, ומסייעת ללא תמורה באיתור שותפים אסטרטגיים משתי המדינות, לצורך פרויקטים של פיתוח מוצר משותף. קרן בירד תומכת בפרויקטים מבלי לקבל בתמורה זכויות כלשהן בחברות השותפות בפרויקט או בפרויקט עצמו. כספי התמיכה מוחזרים כתמלוגים מן המכירות. הקרן תומכת בסכום של עד 50% מתקציב הפרויקט, החל במחקר ופיתוח וכלה בשלבי המכירה והשיווק הראשוניים. הקרן משתתפת בסיכון ואינה דורשת את החזר ההשקעה במקרים בהם הפרויקט לא הגיע לשלב המכירות. קרן בירד עובדת בשיתוף מלא עם לשכת המדען הראשי של משרד התמ"ת בישראל ועם המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה של ארצות הברית. בשנת 1974 הקימו ממשלות ארצות הברית וישראל וועדה משותפת, במטרה למצוא דרכים לקידום קשרים כלכליים בין שתי המדינות. ההסכם הראשוני להקמת הקרן נחתם ב-3 במרץ 1976 על ידי מזכיר משרד האוצר האמריקני ויליאם סימון ושר האוצר הישראלי יהושע רבינוביץ. בסוף אפריל 1977 אושרה העברת הכספים בקונגרס וב-4 במאי 1977, חתם נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, על החוק האמריקאי להקמת הקרן. כמה חודשים מאוחר יותר אישרה גם הכנסת את חוק הקרן. הקרן עצמה נוסדה ב-18 במאי 1977. בתחילה עמד תקציב הקרן על 30 מיליון דולר מכל מדינה. ב-1984 הוגדלה הקרן לסכום כולל של 110 מיליון דולר. למנהל הקרן מונה אד מלבסקי, שהיה קודם נשיא תאגיד הענק האמריקאי טייקו (Tyco). מלבסקי עלה לישראל וניהל את הקרן בין 1979 ל-1993. קרן טרייד (מאנגלית: TRIDE, ראשי תיבות של "Trilateral Industrial Development") נוסדה ב-1996 במשותף על ידי ממשלות ארצות הברית, ישראל וירדן. הקרן, שנוסדה בעקבות הסכם השלום בין ישראל לירדן, מנוהלת על ידי קרן בירד, ומטרתה לעודד ולקדם שיתופי פעולה בין חברות ישראליות ירדניות ואמריקניות. כלכלת ישראל מדע וטכנולוגיה בישראל מדיה וקבצים בנושא קרן בירד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרן בירד חוק הקרן הדו-לאומית למחקר ולפיתוח תעשייתיים, תשל"ח-1978, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט ספר תולדות הקרן שפורסם בשנת 2007, במלאת לה 30 שנה(הקישור אינו פעיל). אסף גלעד, קרן בירד תשקיע 11 מיליון דולר בפרויקטים ישראלים-אמריקאיים, באתר כלכליסט, 22 ביוני 2008 ג'ון בן זקן, ד"ר איתן יודילביץ', מנכ"ל קרן המו"פ הישראלית-אמריקנית BIRD בריאיון לאנשים ומחשבים בתיה פלדמן, ‏הרמת המסך של אד מלבסקי, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2006
קלאוס ווברייט

קלאוס ווֹבֶרייט (בגרמנית: Klaus Wowereit נולד ב-1 באוקטובר 1953 במערב ברלין) הוא פוליטיקאי גרמני החבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). היה ראש העיר של ברלין מ-2001 עד 2014. שימש כנשיא הבונדסראט (התפקיד הרביעי בחשיבותו בגרמניה) בשנים 2002-2001. עד לשנת 1973, קלאוס ווברייט למד ב-Ulrich-von-Hutten-Oberschule בברלין. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטה החופשית של ברלין. (בחינות ארציות 1981 ו-1984). לאחר שלוש שנים בהן שימש כעובד ציבור במשרד הפנים, נבחר ווברייט לכהונת חבר מועצה של רובע טמפלהוף, והיה לחבר המועצה הצעיר ביותר בברלין. בשנת 1995, לאחר 11 שנות כהונה בתפקיד זה, התמודד ווברייט על מקום בבית הנבחרים של ברלין (Abgeordnetenhaus von Berlin), שהוא הגוף המחוקק של המדינה. בשנת 1999 נבחר ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בבית המחוקקים של ברלין. מאז יוני 2001 הוא משמש כראש העיר המושל (Regierender Bürgermeister) של העיר. לפני כן, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית עזבה את ממשלת האחדות הלאומית ובשיתוף פעולה עם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) הביאה להקדמת הבחירות. לאחר הבחירות הללו ובהמשך למשא ומתן קואליציוני ארוך, ווברייט הקים קואליציה יחד עם מפלגת השמאל PDS. בבחירות שנערכו ב-17 בספטמבר 2006 מפלגתו של ווברייט (ה-SPD) קיבלה את מרב הקולות. בית המחוקקים של ברלין בחר את ווברייט לכהונה נוספת כראש העיר המושל של ברלין ב-23 בנובמבר 2006 בסבב שני של הצבעה, עם רוב מזערי של 75 חברי מועצה מול 74 חברים בלבד. המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, מפלגת הדמוקרטיים החופשיים והמפלגה הירוקה הצביעו נגדו. ווברייט הוא אחד הפוליטיקאים הגרמנים המפורסמים ביותר שהם הומואים. כשיצא מהארון, קודם לבחירות לראשות העיר של 2001, הוא טבע את המונח "Ich bin schwul, und das ist auch gut so" שמאז הפך להיות מפורסם בגרמנית, ומשמעותו היא "אני גאה, וזה גם בסדר ככה". באוטוביוגרפיה שלו מציין ווברייט שהחליט לצאת מהארון בפני הציבור הרחב משום שהרגיש שהפיכתו למועמד לראשות העיר ברלין הפכה אותו למושא סיקור של הצהובונים, ושזה רק עניין של זמן עד שהם יפרסמו שהוא הומו. ווברייט יצא מהארון במטרה להקדים את הצהובונים ולמנוע מהם לפרסם סיפורים שקריים על חייו הפרטיים. הוא נשא את הכרזתו במהלך ועידה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ברלין. כראש עיר שהוא הומו הצטרף ווברייט לשני ראשי ערים אירופאיות גדולות אחרות שהם הומואים, ושהחלו את כהונתם בשנת 2001: ראש עיריית פריז, ברטראן דלנואה וראש העיר של המבורג, אולה פון בויסט. לפני בחירתם של השלושה, העיר הגדולה ביותר בעולם שבראשה עמד הומו מוצהר הייתה ויניפג שבקנדה, עם ראש העיר גלן מוראי. ברלין והמבורג הן לא רק שתי ערים גדולות בגרמניה, אלא הן גם מדינות-מחוז גרמניות. לכן ווברייט ופון בויסט (שפרש בינתיים) גם היו ראשי מדינות-מחוז בנוסף להיותם ראשי ערים. בספטמבר 2007 פרסם ווברייט ספר אוטוביוגרפי בשם "…und das ist auch gut so", שהן חלק ממילותיו בנאום היציאה מהארון. שותפו לחיים של ווברייט הוא ירן קוביקי (Jörn Kubicki), העובד כנוירוכירורג, נפטר ב-28 במרץ 2020 מנגיף הקורונה. אתר האינטרנט הרשמי של קלאוס ווברייט Konsequent Berlin (אתר אישי לקוראים בריטים וצרפתים) CityMayors.com profile
סטרפטומיצין

סטרפטומיצין היא תרופה אנטיביוטית, הראשונה ממשפחת ה'אמינו-גליקוזידים' שנתגלתה, והתרופה הראשונה שהופקה למחלת השחפת. התרופה מסונתזת באופן טבעי מהחיידק Streptomyces griseus, ופועלת על ידי מניעת תהליכי ייצור חלבונים בתאי החיידקים, ללא פגיעה בתהליכי יצור אלה בתאי האדם המטופל. הסטרפטומיצין מתקשר לRNA 16S של החיידק, מונע את התקשרות הRNA השליח פורמיל מתיאניל tRNA ליחידת 30S שלו, בכך נמנע אתחול של יצירת חלבונים, ובסופו של דבר מוביל למותו של החיידק. לאדם מבנה RNA שונה, ולכן הוא מושפע פחות מחומר זה. את הסטרפטומיצין יש לקבל בזריקה, ואי אפשר לקבלו בבליעה. תופעת לוואי חמורה משימוש יתר היא פגיעה זמנית בשמיעה. הסטרפטומיצין נתגלתה על ידי פרופ' אלברט שץ, ב-19 באוקטובר 1943, אז סטודנט באוניברסיטת ראטגרס, בהנחייתו של זלמן אברהם וקסמן. הסטרפטומיצין משמש גם כחומר הדברה. מדיה וקבצים בנושא סטרפטומיצין בוויקישיתוף יבשם עזגד, כשמדען אומר "אחד מתלמידי", למה הוא מתכוון?, באתר "ידיעות אחרונות", 11 בינואר 2019 סטרפטומיצין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וקסמן ומעבדתו גילו רבים מהתרופות האנטיביוטיות הידועות כיום, והמפורסמות בהן ניאומיצין וסטרפטומיצין. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מאיר ריבקין

מאיר ריבקין (1934–20 בספטמבר 2022) היה סופר ישראלי. בילדותו התגורר בנשר בה עברו עליו ימי ילדותו ונעוריו. בתקופת ילדותו הייתה נשר שכונת פועלים ליד בית החרושת נשר. בשנת 1951 עזב את נשר ועבר להתגורר בחיפה. בגיל 14 החל לעבוד במקביל ללימודיו. בעת שירותו הצבאי שימש כסמל מחלקת חרמ"ש. את כתיבתו החל בצעירותו, כתב בעיקר שירים. מאיר ריבקין מרבה להזכיר בספריו את עיר ילדותו ונעוריו נשר. אחותו מלכה מיכאל (ריבקין) כתבה את הספר קטיה אשר עוסק גם הוא בהווי של שכונת פועלים. בין ספריו וליבה נקרע לגזרים בהוצאת אסטרולוג, 2004. הספר מספר על ילד בשם רובי אשר הוא בן דמותו של מאיר ריבקין. בהיותו בן ארבע עשרה, בעיצומה של מלחמת 1948, נכנס ליישוב ערבי סמוך לשכונת מגוריו, מוצא כי תושביו נמלטו, נפוצו כפליטים לכל עבר, באחד הבתים הנטושים הוא מגלה ארגז כלי - עבודה של סנדלר ומביאו הביתה כשלל. ספרו השני הוא: נשות הגאות והשפל שיצא ב-2012 בהוצאת בת אור. רומן המספר על ארבע נשים מחיפה וקשריהן עם גבר אחד. השקת הספר נשות הגאות והשפל נעשתה ב-23 באוקטובר 2012 במשרדי העמותה לתולדות חיפה. נשאו דברים הסופר סמי מיכאל והמשוררת יהודית מליק שירן. ריבקין נפטר ב-20 בספטמבר 2022 ותרם את גופתו למדע. מדיה וקבצים בנושא מאיר ריבקין בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של מאיר ריבקין, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של מאיר ריבקין, באתר "סימניה" מאיר ריבקין באתר הוצאת בת אור מאיר ריבקין, סרטון באתר יוטיוב הסופר והמשורר מיכאל רייך שידבר על הספר נשות הגאות והשפל מאת הסופר מאיר ריבקין 18 באפריל 2013 המשורר מיכאל רייך על הספר "נשות הגאות והשפל" באתר של מיכאל רייך, 1 בפברואר 2021 מאיר ריבקין ז"ל - מודעת אבל המשורר מיכאל רייך על הספר "נשות הגאות והשפל" 1 בפברואר 2021.
ג'ון יוסטון

ג'ון יוסטון (באנגלית: John Huston;‏ 5 באוגוסט 1906 - 28 באוגוסט 1987) היה שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי. נולד בשם ג'ון מרסלוס יוסטון בנבדה שבמיזורי לשחקן הקנדי וולטר יוסטון. יוסטון החל את הקריירה הקולנועית שלו כתסריטאי ויצר סרטים בעיקר ממחזות וספרים ידועים. בשנת 1941 יוסטון היה מועמד לפרס אוסקר לכתיבת תסריט מעובד עבור הסרט "הנץ ממלטה". הוא זכה בו לבסוף בשנת 1948 עבור "האוצר מסיירה מדרה". בין סרטיו כתסריטאי: הנץ ממלטה (1941), האוצר מסיירה מדרה (1948), קי לארגו (1948), מלכה אפריקאית (1951), מולן רוז' (1952), "רק אלוהים יודע, מר אליסון" (1957), ליל האיגואנה (1964). הוא שיחק במספר סרטים, המפורסמים שבהם: הקרדינל של אוטו פרמינגר, שזיכה אותו בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה, וצ'יינהטאון של רומן פולנסקי. בין סרטיו כשחקן: מיירה ברקינרידג' (1970), צ'יינהטאון (1974), חטיפה במדבר (1975). יוסטון זכה לביים את אביו וולטר יוסטון ובתו אנג'ליקה יוסטון בסרטים האוצר מסיירה מדרה והכבוד של פריצי. בין סרטיו כבמאי: הנץ ממלטה (1941), האוצר מסיירה מדרה (1948), קי לארגו (1948), ג'ונגל האספלט (1950), מלכה אפריקאית (1951), מולן רוז' (1952), הכה את השטן (1953), "מובי דיק" (1956), "רק אלוהים יודע, מר אליסון" (1957), "הגזע המוחרם" (1960), "יוצאי הדופן" (1961), רשימתו של אדריאן מסנג'ר (1963), ליל האיגואנה (1964), עיר שמנה (1972), אנני (1982), המתים (1987). בשנת 1985, כשהיה בן 79, היה מועמד לאוסקר על הבימוי של הסרט הכבוד של פריצי. אמנם יוסטון לא זכה בפרס, אך הפך לבמאי הכי מבוגר אי פעם שהיה מועמד לפרס האוסקר. בנוסף לעיסוקו כקולנוען עסק גם בציור ובשנת 1982 צייר את התווית של שאטו מוטון רוטשילד, יקב שעם בעליו פאולינה דה רוטשילד הוא ניהל רומן בשנות ה-40 של המאה העשרים. יוסטון התחתן חמש פעמים, נשותיו היו דורותי הארווי, לסלי בלאק, אוולין קיז, אנריקה סומה וסלסט שיין. כל נישואיו הסתיימו בגירושין חוץ מנישואיו עם סומה שנפטרה. בין ילדיו, הבמאי דני יוסטון והשחקנית אנג'ליקה יוסטון. בנוסף לרוטשילד היו לו רומנים עם השחקניות אוליביה דה הבילנד, סוזן פלון, זו סאליס, נורה אדינגטון, סוזן טיירל ואשת-החברה מריאטה פיבודי טרי. ב-1980 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו - "ספר פתוח". יוסטון קבור בבית הקברות פוראבר שבהוליווד, קליפורניה. מדיה וקבצים בנושא ג'ון יוסטון בוויקישיתוף ג'ון יוסטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון יוסטון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'ון יוסטון, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון יוסטון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ון יוסטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון יוסטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון יוסטון, באתר Discogs (באנגלית) אורי קליין, עכבר העיר אונליין, הכרה עם יצירתו של ג'ון יוסטון בפסטיבל הסרטים של חיפה, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2010 ג'ון יוסטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון יוסטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)