laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ונן

ונן (שוודית: Vänern) הוא האגם הגדול ביותר במערב אירופה, השלישי בגודלו באירופה (אחרי האגמים לדוגה ואונגה), וה-29 בעולם. הוא משתרע במרכזה של שוודיה, על שטח של 5,648 קמ"ר, ומוקף בשלושה חבלי ארץ: ורמלנד, יטאלנד המערבית ודלסלנד. ונן מתחבר אל האגם שממזרח לו, וטרן, באמצעות תעלת יטה, שחוצה את מרכז שוודיה לרוחבו, ואל הים הצפוני שממערב, באמצעות הנהרות הזורמים ממנו ובראשם נהר יטה, שמתרוקן בעיר גטבורג. 22,000 איים ואיונים מצויים במי האגם, הגדול בהם הוא האי טוֹרש (62 קמ"ר). האגם נוצר לאחר עידן הקרח האחרון, לפני כ-10,000 שנה. כאשר הקרח נמס, שוודיה הייתה מכוסה במים, ונוצר מצר בין קטגט למפרץ הבוטני. ממצר זה נותרה ימת ונן. מחקרי ניטור סביבתי באזור הונן נעשים מדי שנה. בדיווח מ-2002, הנתונים לא הצביעו על הפחתה ניכרת באיכות המים הכוללת, אך ניכר צמצום קל של בהירות האגם כתוצאה מעלייה בהתרבות אצות, כנראה בשל תהליך אאוטריפיקציה שהתרחש באזור לאחר עליית רמת החנקן באוויר מן הערים הסמוכות בין שנות ה-70 לשנות ה-90. כיום מושקעים מאמצים לווסת את הגורמים המזהמים לרמה יציבה. במי הונן חיים מיני סלמון אנדמיים שונים המשריצים באגמים הסמוכים. מינים אלה התפתחו באגם במשך כ-9,000 שנה. הם ידועים בכך שמעולם לא נכנסו לאוקיינוס, שלא כמו רוב מיני הסלמון בעולם. מינים אלה גם מצטיינים במשקלם; סלמון ממוצע באגם שוקל כ-18 ק"ג. סלמון האגמים הגדול ביותר נתפס בימת ונן ושקל יותר מ-20 ק"ג. באזור האגם מצויים שחפיות ושחפים ממינים שונים. מדיה וקבצים בנושא ונן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ונן (באנגלית)
הסכמי הלסינקי

כחלק ממדיניות הדטאנט, במהלכה הופשרו היחסים המתוחים של המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, חתמו 33 מדינות אירופה, כולן פרט לאלבניה, ב-1975 על הסכמי הלסינקי, שעיקרם כיבוד עיקרון הריבונות ושמירה על זכויות אדם וחירויות יסוד. בצירוף קנדה וארצות הברית, 35 מדינות חתומות על הסכמי הלסינקי. ההסכם שנחתם לבסוף באוגוסט של אותה שנה היה הסכם הצהרתי שיצר את הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) והיווה נקודת ציון ומפנה חשוב במאבק העולמי למען זכויות מיעוטים במדינות דיקטטוריות, וכן ייצג תפנית חשובה עבור יהדות ברית המועצות. החתומים על ההסכם הסכימו להכיר בגבולות אירופה והמזרח התיכון והבטיחו שיתוף פעולה כלכלי עתידי. קבוצת הלסינקי מדיה וקבצים בנושא הסכמי הלסינקי בוויקישיתוף topic/Helsinki-process הסכמי הלסינקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיסק בנהם

דיסק בנהם בפעולה class=notpageimage|הצגה דיסק בנהם (או סביבון בנהם, Benham's top) היא תבנית עגולה ולבנה אשר עליה מצוירים קטעים וקווים שחורים, שכאשר מסובבים אותה במהירות סביב צירה, נוצרת אשליה אופטית של צבעים. צבעים אלה נקראים צבעי פכנר (אנ'), על שם הפיזיקאי הגרמני גוסטב תאודור פכנר (אנ') אשר תיאר אותם לראשונה. אלו אינם צבעים ממשיים מכיוון שהסיבוב אינו משנה את תכונות הצבע של החומר, אלא הם צבעים אנטאופטיים, זאת אומרת שמקורם פנימי (מוח האדם) ולא בגירוי חיצוני. דיסק בנהם המקורי התגלה בשנת 1895 על ידי צ'ארלס בנהם, יצרן צעצועים אנגלי אשר מכר דיסקים בעלי האפקט. כיום ישנן וריאציות רבות לדיסקים היוצרים אפקט דומה. אין הסבר מלא לתופעה של ראית צבעים אלה, התאוריה המקובלת היא שזמני התגובה של שלושת קולטני הצבע בעין (האדום, הירוק והכחול) שונים ולכן כאשר מהבהב אור לבן (אשר מורכב משלושת הצבעים - אדום ירוק וכחול), במרווחי זמן שונים, הקולטנים השונים חשים אותם במרווחים שונים (ולא בעת אחת) ולכן המוח מפרש את המידע כצבעים שונים ממשיים ולא כאור לבן מהבהב. גלגל ניוטון מדיה וקבצים בנושא דיסק בנהם בוויקישיתוף הוראות להכנת סביבון בנהם באתר מוזיאון המדע בירושלים. דיסק בנהם אינטראקטיבי
ג'ובאני פיזאנו

ג'ובאני פיזאנו (באיטלקית: Giovanni Pisano;‏ (סביבות 1248, פיזה – סביבות 1315, פיזה) היה פסל, צייר ואדריכל איטלקי. קיבל את הכשרתו בסדנה של אביו ניקולא פיזאנו שהיה אף הוא פסל ידוע. בתחילת דרכו עבד יחד עם אביו והיה מושפע מסגנונו. בשנים 1277–1284 עבד על הפסלים שמחוץ לבפטיסטריום של פיזה. בעבודה זו כבר ניכר הסגנון האישי שלו השונה מזה של אביו. בשנת 1287 מונה לאדריכל הראשי של הדואומו של סיינה. עבודתו כאן שילבה סגנון גותי בסגנון הבניה והפיסול הרומי. בין תלמידיו היו הפסל ג'ובאני די בלדוציו והפסל/ אדריכל אוגוסטינו דה סיינה. ביוגרפיה של פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. האסטרואיד 7313 Pisano נקרא על שמו ושם אביו. מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני פיזאנו בוויקישיתוף ג'ובאני פיזאנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסלים (מקצוע) ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוקיפוס

לֶוּקיפוס (ביוונית: Λεύκιππος; חי במאה החמישית לפנה"ס) היה הפילוסוף היווני הראשון שפיתח את תורת האטומים. לוקיפוס נולד במושבה היוונית מילטוס, שהתקיימה לחופי אסיה הקטנה. היה תלמידו של הפילוסוף פילולאוס מן העיר תבאי שביוון. לוקיפוס היה בן דורם של הפילוסופים זנון מאליאה, אמפדוקלס ואנכסגורס. בערך ב-435 לפנה"ס הגיע למושבה היוונית אליאה, שהייתה בדרום איטליה, ולמד שם אצל הפילוסוף זנון. שם כנראה שמע על תורת המספרים של פיתגורס. בערך ב-430 לפנה"ס התיישב במושבה היוונית המשגשגת אבדרה, שהתקיימה בתראקיה לחופי הים האגאי, וייסד שם בית ספר לפילוסופיה. תלמידו המפורסם היה דמוקריטוס יליד אבדרה. על פי אריסטו ותאופרסטוס, לוקיפוס היה מייסדה של תורת האטומים. מכל כתביו נשארו שרידים בלבד, אך מיוחסת לו היצירה "על הבינה" שהיוותה חלק מיצירה גדולה יותר בשם "הקוסמולוגיה הגדולה": דבר אינו קורה ללא סיבה, ולכן ישנה סיבה לקיומם של כל הדברים. בניגוד לתורתו של פרמנידס שטען כי המציאות היא אחת, נצחית, בלתי נעה ובלתי משתנה, לוקיפוס פיתח את מושג החלל ובדרך זו קיווה להוכיח כי קיימת תנועה. לוקיפוס חשב כי היקום מורכב מחלל ומאטומים בלבד. בגלל העובדה שמכל יצירותיו של לוקיפוס נשארו שרידים בלבד, קשה להבדיל בין תורתו לבין זו של דמוקריטוס, אך שניהם טענו כי כל החומרים מורכבים מגופיפים, חלקי יסוד שלא ניתן לחלקם עוד - אטומים. לטענתם כל החומרים מורכבים מצירוף של אטומים שונים ביחסים משתנים ויוצרים את תכונות החומר: קור, חום, צבע וקשיות. הכוכבים וכל גרמי השמים נוצרים באמצעות חומר לוהט המורכב מאטומים ומתקדם בחלל בתנועה סיבובית. לוקיפוס ותלמידו דמוקריטוס פיתחו באבדרה פילוסופיה מטריאליסטית שלפיה גם הנפש האנושית מורכבת מאטומים. אך דמוקריטוס, שהמשיך לפתח את תורת האטומים, האפיל על רבו עד כדי כך שעל פי דיוגנס לארטיוס, אפיקורוס חשב כי קיומו של לוקיפוס מוטל בספק. מדיה וקבצים בנושא לוקיפוס בוויקישיתוף סילביה ברימן, לוקיפוס, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית) לוקיפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סילביה ברימן, לוקיפוס, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית)
שלמה תירוש (מנכ"ל אגרקסקו)

שלמה תירוש (נולד ב-1944) הוא מנהל ישראלי. שימש במשך 16 שנה כמנכ"ל אגרקסקו. מ-2011 ועד 2015 שימש כיו"ר המפעלים האזוריים "מפעלי חבל מעון". תירוש נולד בסוריה לג׳מילה ולאלי זאגה, פעיל ״ההגנה״ בדמשק, ועלה לישראל בסירת דייגים מבירות בשנת 1949. היה חניך של מוסדות עליית הנוער, רכש את השכלתו כחניך בקיבוץ גליל ים ולאחר מכן הצטרף לקיבוץ כחבר. שירת בצה"ל, בחיל האוויר, בין השנים 1966-1962. ב-1969 התיישב תירוש עם רעייתו אסתר במושב מסלול, בנגב המערבי, שם הקים משק פרחים, לול ופרדס בשותפות עם אחיו ובו הוא מתגורר גם היום. נשוי ואב לשלוש בנות. בין השנים 1975-1974 שימש כמרכז משק במושב מסלול ובין השנים 1979-1976 שימש בתפקיד מזכיר אגודת פרחי הנגב. ב-1979 נתמנה למזכיר איגוד מגדלי הפרחים ושימש בתפקיד זה עד 1985. בין השנים 1989-1985 שימש כמנהל אגף הפרחים בחברת אגרקסקו ומ-1990 ועד 1994 שימש כמנכ"ל מועצת הפרחים. באפריל 1994 מונה למנכ"ל אגרקסקו וכיהן בתפקיד עד שנת 2010. בתקופת כהונתו הוביל מהפך במעמד החברה, ממונופול מוכרז על פי חוק לחברה הפועלת בשוק תחרותי פתוח. ב-2009, יצאה אגרקסקו כ-50% מהייצוא החקלאי של ישראל למול למעלה מ-100 חברות מתחרות. בשנת 2006 נקשר שמו של תירוש בחקירה משטרתית שנערכה בעקבות טיסות של חברי הכנסת אלי אפללו ורוחמה אברהם לחו"ל במימון אגרקסקו. החשד היה שמימון הטיסות היווה שוחד שניתן לחברי הכנסת תמורת קידום ענייני אגרקסקו בוועדות הכנסת. לאחר כמעט שנתיים נסגר תיק החקירה ללא הגשת כתבי אישום ולאחר שחברי הכנסת שילמו את עלות הטיסה. במחצית 2010 נודע כי תירוש החליט להתפטר מתפקידו כמנכ"ל אגרקסקו לאור התנגדותו למתווה המיועד להפרטת אגרקסקו. הוא סיים את תפקידו באוקטובר 2010. בפברואר 2011 נבחר תירוש לתפקיד יו"ר המפעלים האזוריים מפעלי חבל מעון, המאגדים את פעילות שיווק הירקות של "ישובי חבל מעון" - 14 קיבוצים בנגב המערבי. ענפי הייצור המרכזיים של חבל מעון הם תפוחי אדמה, גזר, צנונית, בצל והדרים. בישראל משווקים חלק ממוצרי חבל מעון תחת המותג "דוד משה". שימש בתפקידו זה עד 2015, עת הוחלף על ידי דיאנה בוגוסלבסקי. שלמה תירוש(הקישור אינו פעיל), אתר דן אנד ברדסטריט עמירם כהן, מחלוקת עם שר החקלאות זירזה את ההחלטה? שלמה תירוש מנכ"ל אגרקסקו התפטר, באתר TheMarker‏, 24 ביוני 2010 סרטון ביוגרפי שהכין איגוד מגדלי הפרחים לכבוד פרישתו של תירוש: שלמה תירוש: חקלאי הארץ, דצמבר 2010. הודעת מינוי מאתר טלנירי - הודעה על מינוי תירוש ליו"ר מפעלי חבל מעון אורי מילשטיין על ההיסטוריה המשפחתית של תירוש בדמשק, מעריב, נובמבר 2015. דויד פרץ, תחום המושב: ההיסטוריה, ההדרה והעתיד של אנשי המושבים, באתר ישראל היום, 24 במאי 2023 גיא לשם, בעקבות חשיפת TheMarker: חקירה פלילית נגד רוחמה אברהם ושלמה תירוש בפרשת אגרקסקו, באתר TheMarker‏, 1 באוקטובר 2006 תומר זרחין, מזוז החליט: התיק נגד השרה אברהם ייסגר, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2008
מרקו קילינגסוורת'

מרקו ברנרד קילינגסוורת' (באנגלית: Marco Bernard Killingsworth; נולד ב-21 בפברואר 1982 במונטגומרי, אלבמה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. את קריירת המכללות שלו החל קילינגסוורת' באוניברסיטת אובורן וסיים באוניברסיטת אינדיאנה, כשבעונתו האחרונה במכללה קלע 17.1 נקודות והוריד 7.8 ריבאונדים. לאחר מכן יצא לאירופה וחתם בדארושפקה הטורקית, אך לאחר חצי עונה מצוינת בה קלע 17 נקודות והוריד 8.2 ריבאונדים בממוצע למשחק עבר לק.ס.ס. אגיס מקוריאה הדרומית. בעונת 2007/2008 שיחק בסקאפטי מהסרייה א' וב-28 משחקים במדיה קלע 13.9 נקודות והוריד 6.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. את העונה שלאחר מכן העביר בברינדיסי מהליגה האיטלקית השנייה, בה העמיד ממוצעים של 19.3 נקודות, 9 ריבאונדים ו-3.5 חטיפות למשחק. בעונת 2009/2010 עבר קילינגסוורת' לקבוצת ברק נתניה הישראלית, במדיה הפגין יכולת שיא ויחד עם דנילו פינוק וטוני וושהאם, הוביל אותה למקום הרביעי בליגה בסיום העונה הסדירה. הוא קבע ממוצעים מצוינים של 18.4 נקודות, 8.3 ריבאונדים, 2 אסיסטים ו-1.7 חטיפות למשחק וסיים רביעי בטבלת מלך הסלים של הליגה, שלישי בטבלת מלך הריבאונדים ועשירי בחטיפות, נתונים שהקנו לו את תואר השחקן היעיל ביותר בליגה. בהמשך הוביל את נתניה לחצי גמר הפיינל פור, לאחר ניצחון 1–3 על מכבי חיפה ברבע גמר הפלייאוף. למרות היכולת המרשימה, קילינגסוורת' לא הצליח להוביל את נתניה לזכייה בתארים, לאחר שקבוצתו הפסידה בחצי הגמר למכבי תל אביב ומוקדם יותר בעונה זו נוצחה על ידי אותה מכבי גם בחצי גמר גביע המדינה. בעונת 2010/2011 חתם קילינגסוורת' במכבי חיפה ובמרץ 2011 הועבר בטרייד להפועל גלבוע גליל תמורת טיילר ווילקרסון עד לתום העונה. לקראת עונת 2011/2012 חתם בעירוני אשקלון, קבוצתו הרביעית בישראל. בעונת 2012/2013 חתם בברק נתניה לקדנציה שנייה במועדון. ב-2015 חזר לקדנציה נוספת בישראל וחתם במכבי קריית גת שהפכה לקבוצתו השישית בישראל. במהלך עונתו השנייה במכבי קריית גת, 2016/2017, עבר לעירוני ר"ג, שם נפצע לאחר שלושה משחקים בפיקת הברך ב-10 בינואר 2017 ונאלץ לפרוש מכדורסל. פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket סטטיסטיקות בליגת העל באתר מנהלת ליגת העל פרופיל באתר Draft Express מכבי קרית גת: מרקו קילינגסוורת' חתם, לאב ואוליבר יעזבו, באתר וואלה, 7 בדצמבר 2015 דובי פיק, ‏עירוני ר"ג איבדה את קילינגסוורת' עד סוף העונה, באתר ONE‏, 11 בינואר 2017
מנזר סימינוב

מנזר סימונוב (ברוסית: Симонов монастырь) הוא מנזר הממוקם בנפת דנילובסקי, דרום העיר מוסקבה. המנזר נוסד בשנת 1370 על ידי הנזיר פאודור, אחיינו ותלמידו של הקדוש הנוצרי סרגיוס מראדונז', על אדמות שהיו שייכות לסימאון חוברין (על שמו נקרא המנזר). בשנת 1379 הועבר מיקום המנזר כק"מ מזרחה ממקומו המקורי (במקום המקורי ניצבת כיום כנסיית סימונוב הישנה).במהלך המאה ה-15 היה המנזר למנזר העשיר ביותר במוסקבה. המנזר שימש כמרכז לידע, והתגוררו ועבדו בו הנזירים ואסיאן פטריקיב ומקסימוס היווני. בשנת 1405 הוקמה במנזר קתדרלה, אשר לימים הורחבה במצוות איוואן האיום. בשל מיקומו של המנזר, מדרום למוסקבה על אם הדרך המובילה אל העיר, ובשל חשיבותו האסטרטגית נבנו ביצורים רבים סביב המנזר בשנות ה-40 של המאה ה-17 והמנזר הפך למעשה למוצב המגן על מוסקבה מדרום. במסגרת הקמת הביצורים נבנה במנזר מגדל פעמונים הדומה בצורתו למגדל הפעמונים של איוואן הגדול שבקרמלין. המנזר נהרס בשנת 1923 על ידי הבולשביקים והוקם באתרו מפעל לייצור מכוניות. שלושה ממגדלי המנזר שנבנו במאה ה-17 נותרו על מכונם. בעקבות נפילת ברית המועצות, והשבת שטחי המנזרים לכנסייה הרוסית הודיעה ממשלת רוסיה כי היא מתכוונת לשקם את המנזר ההרוס. מדיה וקבצים בנושא מנזר סימינוב בוויקישיתוף
מכלאת הדובים של ברלין

מכלאת הדובים של ברלין (בגרמנית: Berlin Bärenzwinger) היא אתר תיירותי בעיר ברלין, המשמשת כיום לתערוכות אומנות פתוחות. המכלאה הוקמה ב-1939 בקֶלְנִישֶר פארק (Köllnischer Park) שברובע מיטֶה, מאחורי מוזיאון מרקישה (Märkisches Museum), לציון הקשר המיוחד בין העיר ברלין ובין הדובים. מאז 1280 היה סמלה של העיר ברלין דב, ויש סברות שלפיהן גם שמה של העיר נגזר מהמילה הגרמנית לדב - Bär. המכלאה ממוקמת בסמוך לשרידים ארכאולוגיים שנחשפו מההתיישבות הראשונה באזור ברלין, בלב גן ציבורי, וסביבה תעלת מים שהפרידה בין הדובים שחיו בה והמבקרים. ב-1994 נוסדה "קרן ידידי הדובים של ברלין", שמוקדשת לחקר ההיסטוריה והמסורות הקשורות בדובים של ברלין. חברי הקרן אוספים ומתעדים אזכורים לדובים ברחבי ברלין, בארכיון שכולל כיום למעלה מ-580 יצירות אומנות משיש, אבן, ברזל וחומרים נוספים. בכל שנה בינואר ציינה הקרן, בשיתוף עיריית ברלין, את יום ההולדת של הדובים, שזכו למתנות בדמות פירות ומאכלים אחרים, והאירוע היה זוכה לסיקור תקשורתי נרחב. הדובים האחרונים שחיו במכלאה היו שתי דובות חומות - שנוט (ילידת 1981) ובתה מקסי (ילידת 1996), ודוב זכר בשם טילו שנפטר באפריל 2007 ממחלת הסרטן. עד למותו טילו נשא בתואר "הדוב העירוני של ברלין". לאחר שגם שתי הדובות מתו בשיבה טובה, הוחלט שלא לאכלס מחדש את המכלאה בדובים נוספים, והיא עמדה נטושה עד לספטמבר 2017, אז נחנכה מחדש כמקום תרבות לאמנות עכשווית ייחודית בחסות המחלקה העירונית לאמנות ולתרבות. מדיה וקבצים בנושא מכלאת הדובים של ברלין בוויקישיתוף BÄRENZWINGER – Bärenzwinger Berlin (בגרמנית) קרן ידידי הדובים של ברלין (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Tragic Kingdom

Tragic Kingdom ("ממלכה טראגית") הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הסקא האמריקאית נו דאוט. האלבום הופץ ב-10 באוקטובר 1995, ב-Trauma Records, השייכת לחברת התקליטים אינטרסקופ. האלבום הופק על ידי מתיו ויילדר ואת המיקסים ערך פול פאלמר. ההקלטות נערכו ב-11 אולפנים שונים בלוס אנג'לס רבתי ובוצעו בין מרץ 1993 לאוקטובר 1995. בין השנים 1995 ל-1998, הופצו ממנו שבעה סינגלים, הכוללים את השיר "Just a Girl", שנכנס למצעדים בילבורד הוט 100 ומצעד הסינגלים הבריטי, ואת "Don't Speak", שעמד בראש Billboard Hot 100 airplay והגיע ל"חמשת הטובים" במצעדים רבים. רוב מבקרי המוזיקה כתבו ביקורות חיוביות על האלבום, ובטקס פרסי גראמי ה-39 הייתה הלהקה מועמדת לתגלית השנה ולאלבום הרוק הטוב ביותר. האלבום מכר כ-16 מיליון עותקים בכל רחבי העולם, וזכה בתואר "אלבום יהלום" מה-Recording Industry Association of America. האלבום תרם רבות לתחייתו המחודשת של ז'אנר הסקא בשנות התשעים, בכך ששכנע חברות הקלטה להחתים להקות מהז'אנר ובכך שמשך תשומת לב מצד המיינסטרים. נו דאוט יצאה בסבב הופעות לקידום האלבום. סבב זה תוכנן על ידי Project X ונמשך כשנתיים וחצי. אחת מההופעות הראשונות, באנהיים, צולמה והפכה לאלבום Live in the Tragic Kingdom שהופץ בתחילה ב-VHS ולאחר מכן ב-DVD. האלבום דורג במקום ה-441 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר של המגזין רולינג סטון. מידע על האלבום Tragic Kingdom באתר MusicBrainz מידע על האלבום Tragic Kingdom באתר AllMusic האלבום Tragic Kingdom באתר Discogs האלבום Tragic Kingdom באתר ספוטיפיי האלבום Tragic Kingdom באתר יוטיוב
מתוטרקסט

מתוטרקסט (Methotrexate; בעבר Amethopterin) הוא תכשיר נוגד חומצה פולית אשר ניתן כתרופה כימותרפית, במטרה לסייע בטיפול בסוגים מסוימים של מחלת הסרטן, בהם סרטן השד, סרטן שלפוחית השתן וגידולים סרטניים בשלד, כמו-גם במספר סוגי לוקמיה. שימוש נוסף הוא לסיום היריון חוץ-רחמי, פסוריאזיס ודלקת מפרקים שגרונתית. התרופה משתייכת לקבוצת התרופות הכימותרפיות המטבוליטיות. מינון נמוך של מתוטרקסט הוכח כיעיל מאוד עבור ניהול של דלקת מפרקים שגרונית, מחלת קרוהן ובטיפול בחולי פסוריאזיס, הסובלים מדלקת מפרקים פסוריאטית. המבנה הכימי של מתוטרקסט מבוסס על מבנה המולקולה חומצה פולינית הנמצאת בגוף באופן טבעי, וחוסם באופן זה את יכולתם של התאים הסרטניים להתרבות בגוף. התרופה עשויה לפגוע גם בהתרבותם של תאי גוף בריאים, ולגרום למספר תופעות לוואי. לעיתים נותנים לחולה חומצה פולינית יממה לאחר מתן המתוטרקסט, כדי לסתור חלק מתופעות הלוואי. הטיפול במתוטרקסט נמשך בדרך כלל בין ארבעה לחמישה ימים בחולי סרטן, וכפעם בשבוע בדלקות מפרקים. פגיעה במערכת החיסונית של הגוף ("ספירות לבנות"), מה שמקשה על הגוף להילחם בזיהומים. כאבי ראש, כאבי שרירים, שיעול, בחילות, שלשולים, כאב גרון, כאב בעת הטלת שתן או תחושת צמרמורת. עייפות וקוצר נשימה עקב ירידה במספר תאי הדם האדומים (אנמיה). נטייה לדימום בקלות רבה יותר (מן האף ומן החניכיים למשל), עקב ירידה במספר הטסיות. כיבים לאורך כל מערכת העיכול. תופעות לוואי אלה עשויות להופיע כשבוע מיום תחילת הטיפול, ובדרך כלל נעלמות תוך 3 עד 4 שבועות. מדיה וקבצים בנושא מתוטרקסט בוויקישיתוף מתוטרקסאט - עלון לצרכן, באתר מאגר התרופות, משרד הבריאות. מתוטרקסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
כנסיית סן מקלו

כנסיית סן מקלו (בצרפתית: Église Saint-Maclou) היא כנסייה קתולית בסגנון האדריכלות הגותית ברואן שבצרפת. הכנסייה הוכרזה כמונומנט היסטורי. הכנסייה נבנתה באזור בו עמדו בתי עץ נורמנים בשנת 1200. היא נבנתה מחדש בסגנון גותי לוהב בשנים 1437-1521. מגדל המצלב, ועליו צריח מחודד גבוה, נבנה בשנת 1868 במסגרת גל התחייה הגותית על ידי ז'אק-אז'ן ברתלומיי (Jacques-Eugene Bartholomew). ב-4 ביוני 1944 ניזוקה הכנסייה מהפצצות מלחמת העולם השנייה (בתוך הכנסייה נמצא צילום המתאר את ההרס), אך היא שופצה ושוקמה לאחר מכן. כנסיית סן מקלו היא דוגמה מצוינת לסגנון גותי לוהב (Flamboyant), בעיצובה, בעושר הקישוטים ובתחרת החלונות הזורמת דמוית הלהבות שלה. החזית היא בת שלושה שערים באותו גובה, הממוקמים בעומקן של 5 מבואות (porch) ועליהן קישוטים, תגליפים ותחרת אבן. גם הדלתות עצמן מעוטרות בתגליפים. המבואות מעוטרות ב-5 גמלונים (אחד לכל מבואה) ועליהם תחרת אבן בסגנון הלהבות. מסביב לכנסייה תמיכות דואות בנות שתי קומות, אותן ניתן לראות גם על החזית המערבית. פנים המבנה מכיל גם יצירות מסגנונות מאוחרים יותר, לרבות חדר תשמישי קדושה בסגנון הרנסאנס עם עמודי שיש מאיטליה, ותגליפי עץ בסגנון הבארוק בבית המקהלה. הצריח המחודד של הכנסייה, המתנשא לגובה של 88 מטר, נוסף במסגרת שיפוצי התחייה הגותית במאה ה-19, והוא אחד המראות הבולטים בעיר לצד קתדרלת רואן וכנסיית סנט אואן. החזית פנים הצריח המחודד פנים הכנסייה מדיה וקבצים בנושא כנסיית סן מקלו בוויקישיתוף כנסיית סן מקלו, ב-Sacred Destinations כנסיית סן מקלו, מידע ותמונות באתר Structurae.de תמונות, באתר אוניברסיטת פיטסבורג תמונות תמונה ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדד TIMI

מדד TIMI (ראשי תיבות באנגלית: Thrombolysis In Myocardial Infarction) הוא מדד להערכת מטופלים הסובלים מתסמונת כלילית חדה בסיכון גבוה. מדד זה מבוסס על קריטריונים פשוטים שניתן להשיגם בקלות עם הגעת המטופל לחדר המיון. גורמי סיכון: (כל גורם סיכון שווה נקודה אחת, סיכום הנקודות נותן את ציון TIMI): גיל מעל 65. מחלת עורקים כלילית ידועה עם היצרות מעל 50%. תסמינים תעוקתיים חמורים (יותר משני התקפים של כאב בחזה ב-24 השעות האחרונות). סטיית ST באק"ג הראשוני שנערך למטופל עם קבלתו. מרקרים מיוקרדיאליים מוגברים בסרום. שימוש באספירין ב-7 הימים שלפני ההגעה לבית החולים. לפחות שלושה גורמי סיכון למחלת עורקים כליליים מבין הגורמים הבאים: רקע משפחתי, סוכרת, יתר לחץ דם, יתר כולסטרול בדם, עישון בהווה. הציון הוא אמצעי יעיל לזיהוי המטופלים שיפיקו תועלת מטיפול פולשני כגון צנתור. במחקרים אחרונים (FRISC II, TACTICS TIMI 18) נמצא כי מטופלים עם ציון TIMI גבוה (5-7 נקודות) וכן בינוני (3-4 נקודות) הפיקו תועלת מהתערבות פולשנית מוקדמת, בעוד שהמטופלים עם ציון הסיכון הנמוך (0-2 נקודות) לא הפיקו תועלת מהגישה הפולשנית. מדיה וקבצים בנושא מדד TIMI בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
רוברט ויטק

רוברט ויטק (בסלובקית: Róbert Vittek; נולד ב-1 באפריל 1982 בברטיסלאבה) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק בעמדת החלוץ. ויטק החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון הפאר המקומי סלובן ברטיסלאבה בשנת 1999. בשנת 2003 הוא הגיע לנירנברג הגרמנית, בזמן שהמועדון היה בליגת המשנה הגרמנית. בעונת 2004/2005, הוא סייע למועדון לזכות בהעפלה לבונדסליגה כאשר כבש 5 שערים באותה העונה. את העונה שלאחר מכן, ויטק החל בצורה רעה כאשר לא הצליח להבקיע שער ב-17 המשחקים הראשונים של העונה. ואז, לאחר פגרת החורף בגרמניה, ויטק כבש בצרורות, והגיע להישג מרשים של 16 שערים ב-16 המשחקים האחרונים של העונה. במחזורים ה-24 וה-25 של אותה העונה, ויטק עשה היסטוריה בבונדסליגה כאשר היה השחקן הראשון שכובש סך הכל 6 שערים בשני משחקים רצופים. סך הכל באותה העונה, היו לויטק 5 משחקים בהם כבש צמד לפחות, והוא סיים במקום החמישי בטבלת מלכי השערים של הבונדסליגה. בעזרתו של השחקן במחצית השנייה של העונה, נירנברג עלתה ממאבקי הירידה עד למקום השמיני המכובד. אחרי עונת 2005/2006, בה המשיך לפרוח בנירנברג, קבוצות רבות ברחבי אירופה רצו בשירותיו של השחקן, כאשר המועמדת העיקרית לקליטתו של ויטק הייתה יריבת הבונדסליגה המבורג. דינמו קייב האוקראינית הציעה עבורו 10 מיליון אירו ביוני 2006, אך נירנברג סירבה להצעתה. בנוסף נירנברג דחתה הצעה עבורו מלוקומוטיב מוסקבה הרוסית. בסופו של דבר, ויטק עבר לליל הצרפתית בשנת 2008. לאחר שעבר באנקרגוצ'ו, טרבזונספור ובאיסטנבול בשאקשהיר, ב-3 בספטמבר 2013 חזר ויטק לסלובן ברטיסלאבה. באותה העונה זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הסלובקית והגיע עמה לגמר הגביע הסלובקי. ויטק חבר בסגל הנבחרת הסלובקית מאז שנת 2001. בטורניר מונדיאל 2010 שיחק ויטק בכל ארבעת משחקיה של נבחרתו, וכבש ארבעה שערים, כולל שער בפנדל בהפסד לנבחרת הולנד בשלב שמינית הגמר. שעריו בטורניר העלו את מאזן כיבושיו במדים הלאומיים ל-23 שערים, אשר הכתירו את ויטק כמלך שערי סלובקיה בכל הזמנים עד קיץ 2019. רוברט ויטק, באתר Transfermarkt רוברט ויטק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) רוברט ויטק, באתר Soccerway רוברט ויטק, באתר WorldFootball.net רוברט ויטק, באתר National Football Teams רוברט ויטק, באתר FootballDatabase.eu רוברט ויטק, באתר ESPN פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
מוס הארט

מוס הארט (אנגלית: Moss Hart; ‏24 באוקטובר 1904, ניו יורק – 20 בדצמבר 1961, פאלם ספרינגס) מחזאי ובמאי תיאטרון יהודי-אמריקאי. מחזהו הראשון בברודוויי היה Once in a Lifetime ("פעם בחיים") ב-1930. היה זה גם שיתוף פעולה ראשון שלו עם ג'ורג' קאופמן. שיתוף פעולה זה הניב גם את המחזות "הן לא תקחהו עמך" (1936), שזיכה את הצמד בפרס פוליצר ו"האדם שבא לסעוד" (1939). במהלך שנות השלושים כתב עם אירווינג ברלין את מחזות הזמר Face the Music‏ (1932). ו-As Thousands Cheer ‏ (1933), ב-1935 כתב את תמליל המחזמר Jubilee, שכלל שירים מאת קול פורטר וב-1937 כתב את I'd Rather Be Right ("מוטב שאהיה צודק") יחד עם צמד הכותבים רוג'רס והארט (לא היה קשר משפחתי בין מוס הארט ולורנץ הארט מן הצמד). ב-1941 שיתף פעולה עם איירה גרשווין וקורט וייל בכתיבת המחזה המוזיקלי Lady In The Dark ("אשה בחשכה"). בשנות הארבעים עבד מדי פעם בהוליווד. הישגו הגדול ביותר הוא התסריט לסרט "הסכם ג'נטלמני" (1947) עבורו היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. ב-1952 כתב את התסריט לסרט הביוגרפי "הנס כריסטיאן אנדרסן" בכיכובו של דני קיי וב-1954 כתב את התסריט לסרט "כוכב נולד" בבימויו של ג'ורג' קיוקור, עם שירים מאת איירה גרשווין והרולד ארלן ובכיכובה של ג'ודי גרלנד. במהלך שנות החמישים תיפקד בעיקר כבמאי בברודוויי. להיטו הגדול ביותר היה My Fair Lady ("גבירתי הנאוה", 1956), בו ביים את ג'ולי אנדרוז ושאותו הסכים לביים לאחר ששמע שני שירים מתוכו בלבד. המחזמר הופיע מעל בימות ברודוויי ווסט אנד במשך שבע שנים והארט זכה עבורו בפרס טוני. ב-1959 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו Act One: An Autobiography, שעובד לסרט ב-1963. ב-1960 ביים את המחזמר האחרון שלו, "קמלוט", שזכה אף הוא בפרס טוני. הארט סבל מהפרעה דו-קוטבית, כיוון שהיה רווק שנים רבות נחשב גם להומוסקסואל. ב-1946 נישא לזמרת-שחקנית קיטי קרליסל, לזוג נולדו שני ילדים. מוס הרט, מערכה ראשונה, הוצאת זיו תל אביב, תשכ"ב Steven Bach, Dazzler: The Life and Times of Moss Hart, Da Capo Press, 2002 ISBN 978-0306811357 Moss Hart, Act One: An Autobiography ISBN 978-0312032722 מדיה וקבצים בנושא מוס הארט בוויקישיתוף מוס הארט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוס הארט, באתר Discogs (באנגלית) Broadway Baby הפרק הראשון מהספר dazzler, הניו יורק טיימס (באנגלית) האתר דורש הרשמה, בחינם Broadway Returned His Regards ביקורת על הספר, הניו יורק טיימס (באנגלית) האתר דורש הרשמה, בחינם מוס הארט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מוס הארט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוס הרט (1904-1961), דף שער בספרייה הלאומית Brenner, Marie (2000). "Kitty Carlisle Hart". Great Dames: What I Learned From Older Women. New York: Crown. pp. 12-34. ISBN 0-609-60612-3