laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לשונות של אש

לשונות של אש הוא אלבומו השישי של הזמר והיוצר אביתר בנאי, אשר יצא לאור ב-22 בפברואר 2017. האלבום כולל את השירים "תמיד לפני הגשם", "פרגולה", "הושענא" ו"אור בצל". השיר "תמיד לפני הגשם" בהפקתו של תמיר מוסקט יצא ביום ההולדת של בנאי ולכבוד זה הוא ניתן להורדה במתנה באתרו הרשמי. ששת השירים הראשונים באלבום הם בהפקתו של תמיר מוסקט (שגם ניגן במרבית הכלים בשירים אלה), ואילו השישה הבאים הם בהפקת נאור כרמי - נגן קונטרה בס. השירים בעיבודו של תמיר מוסקט מאופיינים באלמנטים של רוק, בעוד השירים הבאים באלבום מאופיינים בגיוון מוזיקלי רחב: מוזיקת עולם, ג'אז, מוזיקה אתנית ועוד. השיר ה־11 באלבום, "אתה", הוא דואט של בנאי ואביב גפן. האלבום הוקדש לזכרו של מאיר בנאי, אחיו של בנאי, שנפטר כחודש לפני יציאת האלבום. תמיד לפני הגשם (3:53) פורסם ב־8 בפברואר 2016. מילים ולחן: אביתר בנאי, עיבוד והפקה מוזיקלית של תמיר מוסקט. פרגולה (4:22) פורסם ב־22 באוגוסט 2016. קליפ בבימויו של דורון צברי ועריכתו של עידו נצר, עיבוד והפקה מוזיקלית תמיר מוסקט. השיר הגיע למקום ה-27 במצעד השנתי של רשת גימל לשנת תשע"ז. הושענא (3:11) פורסם ב־12 באוקטובר 2016. מילות השיר לקוחות מתוך מחזור התפילה של חג הסוכות. לחן השיר נכתב על ידי אביתר בנאי. עיבוד והפקה מוזיקלית של נאור כרמי. אור בצל (4:19) פורסם ב־2 בינואר 2017. מילים ולחן: אביתר בנאי, עיבוד והפקה מוזיקלית של תמיר מוסקט. אביתר בנאי: שירה, קולות וגיטרות. תמיר מוסקט: תופים, כלי הקשה וקלידים. יהוא ירון גיטרה בס. רועי חרמון: חצוצרה. צח דרורי: פסנתר. לשונות של אש (03:51) פורסם ב-22 בפברואר יחד עם יציאת האלבום. בתאריך ה-13 במרץ 2017 הועלה ליוטיוב, זהו שיר הנושא של האלבום. מילים ולחן על ידי אביתר בנאי בעיבודו של תמיר מוסקט. מידע על האלבום לשונות של אש באתר MusicBrainz קליפ השיר "פרגולה" באתר (YouTube) אתר האינטרנט הרשמי של אביתר בנאי. שי להב, דרמה מבורכת: אביתר בנאי נע בין שני עולמות, באתר ynet, 22 בפברואר 2017 סער גמזו, שגרה אלוהית מבורכת: התשובה של אביתר בנאי, באתר nrg‏, 23 בפברואר 2017 נדב מנוחין‏, פרגולה של מעלה: אביתר בנאי מצא את נקודת המשקל שלו, באתר וואלה, 9 במרץ 2017 ליאור אנגלמן, לשון הקודש, בעיתון בשבע
קוליקיים

קוליקיים (שם מדעי: Coccyzinae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים, החיה רק ביבשת אמריקה מקנדה עד ארגנטינה. בתת-משפחה זו שלושה סוגים. לעופות אלה מקור צהוב או שחור בולט ועיניים אדומות. צבעם בהיר בעיקרו וכנפיהם אפורות. הקוקיות ניזונות בעיקר מחרקים שהן מוצאות בין העצים. למרות מנהג בני המשפחה, רק מין אחד Coccyzus erythropthalmus, נוהג להיטפל לעופות אחרות. השאר מקננות בין העצים ומטילות שבע ביצים, למרות שהסוג Saurothura מטיל רק שתי ביצים. הרגלי הסוג Piaya אינם ידועים. חיות בעיקר ביערות ובאזורים ממוזגים אך גם באזור הטרופי. תת-משפחה קוליקיים (Coccyzinae) סוג Coccyzus - בו 13 מינים סוג Piaya - בו 2 מינים סוג Saurothera - בו 4 מינים
אניים

אניים (שם מדעי: Crotophaginae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים, החיה רק באמריקה מקנדה עד ארגנטינה. בתת-משפחה זו 2 סוגים: Guira וCrotophaga ובהם 4 מינים. בעבר הם נחשבו למשפחה עצמאית. מינים אלה הם קוקיות גדולות החיות בין העצים של אמריקה הטרופית והם בעלי נוצות צהובות עד שחורות, ציצה קטנה מאחורי ראשם ומקורים גדולים ועבים. הרגליים עבות והזנבות ארוכים. הם ניזונים מחרקים שונים, מחסרי חוליות, מביצים ומלטאות וצפרדעים קטנות. הם חיים בקבוצות מונוגמיות. הם מקננים על הביצים ואינם מיטפלים לעופות אחרים כלל, אך לעיתים יהרגו גוזלי עופות אחרים ללא מטרה. חלק מהמינים מטילים עד 7 ביצים ואחרים רק 2-3 ביצים. תת-משפחה אניים (Crotophaginae) סוג ומין יחיד קוקיית גוירה (Guira guira) סוג אני (Crotophaga) מין אני גדול (Crotophaga major) מין אני רחב-מקור (Crotophaga ani) מין אני מחורץ-מקור (Crotophaga sulcirostris) אניים, באתר ITIS (באנגלית) אניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
קוקל

קוקל (שם מדעי: Centropus) הוא סוג של עופות ממשפחת הקוקייתיים והסוג היחידי בתת-משפחת הקוקליים (Centropodinae). עופות אלה חיים בעולם הישן מאפריקה שמדרום לסהרה ומדגסקר עד לדרום-מזרח אסיה, אינדונזיה וחלק גם באוסטרליה. הם בעלי ראשים גדולים, עיניים אדומות ומקור כהה גדול. הם חיים רוב הזמן על הקרקע או בין הענפים הנמוכים והשיחים ובעלי טפרים גדולים ברגליהם וזנב ארוך. הם אוכלי בשר הניזונים מחרקים גדולים, עכבישאים, רכיכות, ביצים, דו-חיים, זוחלים קטנים ואף יונקים קטנים ועופות קטנים. הם הורגים את הטרף במקורם החסון. בניגוד למיני קוקיות אחרים הם אינם טפילי קנים (אנ') והם מקננים בין העצים. יש חלוקת תפקידים בין הזכרים לנקבות ולעיתים הזכרים מטפלים בגוזלים מעט יותר. Centropus andamanensis Centropus anselli Centropus ateralbus Centropus bengalensis Centropus bernsteini Centropus chlororhynchos Centropus celebensis Centropus chalybeus Centropus colossus - נכחד Centropus cupreicaudus Centropus goliath Centropus grillii Centropus leucogaster Centropus melanops Centropus menbeki Centropus milo Centropus monachus Centropus nigrorufus Centropus phasianinus Centropus rectunguis קוקל סנגלי Centropus senegalensis Centropus sinensis Centropus spilopterus Centropus steerii קוקל ברצ'ל (Centropus superciliosus) Centropus toulou Centropus unirufus Centropus violaceus Centropus viridis מדיה וקבצים בנושא קוקל בוויקישיתוף קוקל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קוקל, באתר ITIS (באנגלית) קוקל, באתר NCBI (באנגלית) קוקל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוקל, באתר GBIF (באנגלית)
טרטוגן

טרטוגן (Teratogen) או חומר מְפַגְּם הוא מושג במדעי ההתפתחות כביולוגיה התפתחותית המציין חומר, מחלה או גורם סביבתי העלול לפגום בהתפתחות העובר ברחם. תהליך הפגיעה בעובר נקרא טרטוגנזה (Teratogenesis) והוא יכול להוביל להפרעה קונגניטלית. דוגמאות לטרטוגנים: תרופה טרטוגנית מפורסמת מאוד היא התלידומיד. סמים רבים ידועים כטרטוגנים, מפורסמים בהם הם האתנול (הכוהל המצוי בכל המשקאות החריפים) והקוקאין. אלכוהול עלול, בשליש ממקרי ההריון של נשים שתייניות כבדות, להביא ללידת תינוק מפגר או אפילו מת. אדמת היא טרטוגן קשה מאוד אם היא מופיעה בתחילת ההריון. תוצאותיה עלולות להיות מומים חמורים בוולד. עשן סיגריות הוא טרטוגן וקיימת המלצה רפואית שלא לעשן בעת ההריון. עישון בזמן הריון עשוי לגרום להולדת תינוק בעל רמת אינטליגנציה ומשקל נמוכים מהממוצע. כינין מעבר לרמה מסוימת עלול לגרום לפגמים בזמן ההריון. טיבן של פגיעות הטרטוגן קשור בקשר הדוק לעיתוי הופעתו ולסוג המערכות שהתפתחו בעובר באותו זמן. טרטולוגיה תרופות טרטוגניות חֹמֶר מְפַגֵּם במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
התזמורת הפילהרמונית של טוקיו

התזמורת הפילהרמונית של טוקיו (ביפנית: 東京フィルハーモニー交響楽団) טוענת להיותה התזמורת הקלאסית הוותיקה ביותר ביפן, מאחר שנוסדה בנגויה בשנת 1911. היא עברה לטוקיו בשנת 1938. נכון ל-2005 מונה התזמורת כ-166 נגנים. התזמורת מופיעה באולם אורצ'רד, שהוא חלק ממתחם הקניות והבידור בּוּנְקאמוּרָה (文化村) בשיבּוּיָה, טוקיו. מנצח ראשי: אנדראה באטיסטוני מנהל מוזיקלי לשם כבוד: מיונג ואן צ'ונג מנצחי כבוד: טאדאקי אוטאקה, קאזושי אונו ודן אטינגר מנצח אורח מיוחד: מיכאיל פלטנב מנצח הבית: קאזומסה ואטאנבה מנצח חבר: מין צ'ונג חבר כבוד ומנצח מעוטר לצמיתות: נוריו אוהגה מדיה וקבצים בנושא התזמורת הפילהרמונית של טוקיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הפילהרמונית של טוקיו (ביפנית ובאנגלית) התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, ברשת החברתית פייסבוק התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, באתר ספוטיפיי התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, באתר Last.fm (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, באתר AllMusic (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, באתר MusicBrainz (באנגלית) התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחת ערד

מנחת ערד הוא מנחת מטוסים הנמצא 3 קילומטר מדרום־מערב לעיר ערד. בגובה 595 מטר (1,952 רגל) מעל פני הים. במנחת מסלול טיסה יחיד (08/26) באורך של 1,400 מטר, הסלול אספלט. המנחת פעיל בשעות אור ויום בכל ימות השבוע, בעבר הופעל בידי עמותת התעופה ערד, וכיום בידי חברת אומניטס בע"מ ורשות התעופה האזרחית. לא קיימת אחזקה שוטפת במנחת וגם אין בו אפשרות לתדלוק מטוסים. במנחת ישנו צוות כיבוי אש הכולל שני אנשים וכלים לכיבוי אש. מכיוון שהמנחת אינו עמוס, מתאפשרת בו תנועת כלי רכב ורכיבת אופניים, מלבד בזמני המראה או נחיתה. מדיה וקבצים בנושא מנחת ערד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלקוניים

מלקוניים (שם מדעי: Phaenicophaeinae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים. היא קרובה לתת-משפחת הקוליקיים. בני קבוצה זו הם עופות גדולים בעלי מקורים עבים ומוארכים מעט ובמקרים רבים הם מקושטים ובעלי לחיים כחולות, מקורים צהובים או אדומים מאוד והעיניים אדומות או כחולות. הם מותאמים להליכה על הקרקע והם בעלי רגליים גדולות עם טפרים גדולים וזנב ארוך לאיזון. חלקם צבעוניות מאוד. חלק מבני הקבוצה ניזונים מפירות ואחרים הם ציידים קשוחים הניזונים מחרקים אך גם מחולייתנים קטנים. הם חיים ברחבי האזור הטרופי. הם חיים ביערות באזורים הטרופיים ובעיקר בדרום-מזרח אסיה ובאי מדגסקר. תת-משפחה מלקוניים (Phaenicophaeinae) סוג ומין יחיד Ceuthmochares aereus סוג Phaenicophaeus - בו 11 מינים סוג Rhopodytes - בו 4 מינים סוג ומין יחיד Rhinortha chlorophaea סוג Zanclostomus - בו 3 מינים סוג Carpococcyx - בו 3 מינים סוג Coua - בו 12 מינים ואחד נכחד - המין קואה דללנדי. מלקוניים, באתר ITIS (באנגלית)
ברבליסוס

ברבליסוס (למפת סוריה מוגדלת)   דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיה ברבליסוס (למפת סוריה רגילה)   דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיה ברבליסוס ברבליסוס (בלטינית: Barbalissus) הייתה עיר עתיקה בפרובינקיה הרומית והביזנטית יופרטנסיס (Euphratensis). האתר נמצא במקום שבו נמצאים שרידי קלע'ת בליס, המשמר בחלקו את השם העתיק, מדרום למסכנה (אנ') האתר של העיר העתיקה אמר, בסוריה, על הדרך מחלב לאתר של העיר העתיקה סורה (אנ'), במקום שבו הפרת פונה בחדות מזרחה. העיר נבנתה בסמוך לשרידי העיר העתיקה אמר שנהרסה ב-1187 לפנה"ס. בתקופה האימפריה הרומית, שימשה העיר כבסיס למעמד פרשים Equites Dalmatae, שמקורו כנראה מאיליריה בבלקן.  בשנת 253, התקיים במקום קרב ברבליסוס (אנ'), בין המלך הפרסי סאסאני שאפור הראשון והכוחות הרומיים שהובסו בקרב. שאפור הראשון המשיך לבזוז ולהרוס לאחר הקרב את כל הערים החשובות בקוילה-סוריה כמו אנטיוכיה, זאוגמה (אנ') וסמוסטה (אנ'). הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון (527-565) בנה את חומותיה.  הגרסה הערבית של רשימת הבישופים מוועידת ניקיאה, שהתקיימה ב-325, מציינת את אנטוניוס מברבליסוס. מקור ביוונית מציין בישוף אקווילינוס מברבליסוס (Aquilinus of Barbalissus), שבזמן ועידת אפסוס שהתקיימה ב-431, ייצג את עמדת נסטוריוס והוביל את ההשקפה בנצרות הנקראת נסטוריאניזם, ומסיבות אלה גורש מהבישופות. המקור מציין גם את Theodoret, המדבר על בישוף מריניאנוס מברבליסוס, שנכפה כנראה על ברבליסוס כמחליף. במשך הזמן, במועד לא ידוע, עברה כנראה הבישופות של ברבליסוס לידי הכנסייה הסורית-אורתודוקסית. הכרוניקה של מיכאל הסורי (אנ'), פטריארך של הכנסייה הסורית האורתודוקסית שחי במאה ה-12, ציין חמישה שמות של בישופים מבלס או בית בלס. בכנסייה הקתולית הדיוקסיה של ברבליסוס מצוינת כדיוקסיה שלא קיימת יותר. מדיה וקבצים בנושא ברבליסוס בוויקישיתוף Episcopal Elections in Late Antiquity, מאת W. J. Keough,Carla Nicolaye, הותאת Walter de Gruyter,‏ 2011, עמ' 81
ז'אק-ניקולא בלין

ז'אק-ניקולא בלין (בצרפתית: Jacques Nicolas Bellin‏; 1703 – 21 במרץ 1772) היה הידרוגרף וגאוגרף צרפתי. בלין נולד בפריז. הוא היה הידרוגרף (קרטוגרף של מפות ימיות) בשירות ההידרוגפי של צרפת ("Dépot des Cartes et Plans de la Marine", מילולית "משרד המפות והתוכניות של הימייה"), עמית ב"אקדמיה הימית" (Académie de Marine) ובחברה המלכותית של לונדון, וחבר בחבורה האינטלקטואלית המכונה "הפילוסופים" (אנ'). במהלך קריירה בת 50 שנים הוא הכין מספר רב של מפות לפי דרישה ממשרד הימייה (Ministère de la Marine). המפות שהכין של קנדה והטריטוריות הצרפתיות באמריקה הצפונית (צרפת החדשה, אקדיה, לואיזיאנה) היו בעלות ערך במיוחד. הוא מת בוורסאי. ב-1721, בגיל 18, הוא מונה להידרוגרף (הקרטוגרף הראשי) של הצי הצרפתי. באוגוסט 1741 הוא מונה לתפקיד "מהנדס הימייה של משרד המפות והתוכניות של הימייה" (Ingénieur de la Marine of the Depot des cartes et plans de la Marine) ושימש בתפקיד עד מותו ב-1772, והוכרז כהידרוגרף הרשמי של מלך צרפת. בתקופה בה פעל הכין המשרד מספר רב של תרשימים ומפות, בהם תרשים של חופי הים של צרפת בפורמט גדול של פוליו, ה-"Neptune Francois" שהתפרסם ב-1753. הוא הכין גם כמה אטלסים של האוקיינוסים והימים של העולם, ה-"Atlas Maritime" (אטלס ימי) וה-"Hydrographie Francaise" (הידרוגרפיה צרפתית) שהתפרסם ב-1756. מפות אלו זכו לתהילה וכבוד בכל רחבי אירופה והודפסו שוב ושוב במהלך המאה ה-18, ואפילו במאה שבאה אחריה. בלין גם פרסם מפות בפורמט קטן יותר כדוגמת ה-"Petit Atlas Maritime" (אטלס ימי זעיר) שהתפרסם ב-1764 בחמישה כרכים שכללו 580 תרשימים מפורטים בקפידה. בלין הציב רף גבוה מאוד של ביצוע ודיוק שהקנה לצרפת תפקיד מוביל בקרטוגרפיה ובגאוגרפיה של אירופה. רבות ממפותיו הועתקו על ידי שרטטי-המפות האחרים של אירופה. הוא גם כתב כמה ספרי גאוגרפיה וספר הדרכה ללימוד גאוגרפיה (Nouvelle méthode pour apprendre la géographie) שיצא לאור ב-1769. הוא גם אייר ספרים של מחברים אחרים דוגמת "מסעות ברחבי העולם" (Voyage autour du monde) ספרו של מגלה הארצות והאדמירל הצרפתי לואי אנטואן דה בוגנוויל שיצא לאור ב-1771. בלין היה אחד מהאנציקלופדיסטים, קבוצה של אינטלקטואלים צרפתיים בני המאה ה-18 שחיברו את האנציקלופדיה הגדולה בעריכת דני דידרו וז'אן לה רון ד'אלמבר. בלין תרם 994 ערכים בתחום הספנות והימייה. האנציקלופדיסטים היו חלק מחבורה הקרויה "philosophes" (הפילוסופים) שבין חבריה היו המוחות הגדולים של עידן הנאורות, לדוגמה, מונטסקייה, וולטר, ז'אן-ז'אק רוסו והברון ד'אולבאק. בין הספרים שהוציא לאור בחייו כלולים: Hydrographie française (1753) Carte de l'Amérique septentrionale (Map of Northern America) (1755) Le petit Atlas François. Recueil de Cartes et Plans des quatre parties du Monde (1758) Petit Atlas Maritime (1764) Nouvelle méthode pour apprendre la géographie (1769) E. Taillemite. Dictionnaire des marins français. Paris, 1982. Jean-Marc Garant. Jacques-Nicolas Bellin (1703–1772), cartographe, hydrographe, ingenieur du ministere de la Marine: sa vie, son oeuvre, sa valeur historique. Thesis (M.A., Histoire), Montreal: 1973 מדיה וקבצים בנושא ז'אק-ניקולא בלין בוויקישיתוף מפה של חוף חצי האי ערב, הים האדום והמפרץ הפרסי שהכין בלין ב-1740
הראשית

הראשית (ביוונית: ἀρχή, ארכי) הוא מושג שמקורו בפילוסופיה הקדם סוקרטית המתאר את העיקרון החומרי, או החומר האחד הקבוע, העומד ללא שינוי מאחורי העולם המשתנה. ה'ראשית' היא המהות מאחורי התופעות, האחד מאחורי הריבוי, הקבוע מאחורי המשתנה. הוא מקור תמידי לכל. הכול משתנה ממנו ואליו. הוא התחלה היסטורית של הדברים, שהיא גם יסודם העכשווי וטבעם. הראשית מניע את עצמו. התנועה היא ממהותו של הראשית (לכל דבר הנע מעצמו יש נפש - פסיכי, לכן הוא נצחי). אצל הפילוסופים שעסקו במושג זה, לא היה מושג של חומר, ולכן לא הייתה הבחנה בין חומר למה שאינו כזה. מבחינתם להיות הוא להיות גוף. משום כך גם החוקיות נתפסה כחומר. בעיה זו מנעה בין היתר את התפתחות החשיבה המילטית. הפילוסופים המילטים ניסו לזהות את הראשית עם חלק מן יסודות מבין ארבעת היסודות, אולם היסוד אדמה לא נבחר על ידי אחד הפילוסופים כדי לייצג את הראשית, משום שהיא מסמלת יציבות ולא יכולה להסביר את התנועה. ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 2014/2015 בבונדסליגה

עונת 2014/2015 היא העונה ה-52 של הבונדסליגה הגרמנית. העונה החלה ב-22 באוגוסט 2014 והסתיימה ב-23 במאי 2015. באיירן מינכן, אלופת העונה הקודמת, הצליחה לשמור על תוארה והשיגה זכייה שלישית ברציפות. 18 קבוצות לקחו חלק במשחקי העונה. קבוצת פ.צ. קלן, שסיימה את העונה הקודמת בראשות הבונדסליגה 2 וקבוצת פאדרבורן 07, שסיימה במקום השני, הצטרפו לליגה בתחילת העונה. בסיום העונה הקבוצות באיירן מינכן, וולפסבורג ובורוסיה מנשנגלדבך הבטיחו את מקומן בשלב הבתים של ליגת האלופות. באייר לברקוזן הבטיחה את מקומה בשלב הפלייאוף של המפעל. שאלקה 04 ואאוגסבורג הבטיחו את מקומן בשלב הבתים של הליגה האירופית ובורוסיה דורטמונד הבטיחה את מקומה בסיבוב המוקדמות השלישי. פאדרבורן 07, שסיימה את הליגה במקום האחרון ופרייבורג שסיימה במקום ה-17 ירדו בסיום העונה לליגה השנייה. קבוצת המבורג הצליחה לשמור את מקומה בליגה לאחר שניצחה במשחקי הפלייאוף את גרויטר פירט שהתמודדה על העלייה. מדיה וקבצים בנושא עונת 2014/2015 בבונדסליגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עונת 2014/2015 בבונדסליגה המבורג: ג'וזף צינבאואר מונה למאמן הקבוצה, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2014 רוברטו די מתאו מונה למאמן שאלקה, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2014 ארמין פה התפטר משטוטגרט, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2014 מיינץ פיטרה את קספר יולמאנד, מרטין שמידט יאמן במקומו, באתר וואלה, 17 בפברואר 2015
אוח זוטר

אוח זוטר או אוח מגלני (שם מדעי: Bubo magellanicus) הוא מין של אוח ממשפחת הינשופיים המצוי ביערות באמריקה הדרומית ואולי גם ברכס הרי האנדים באמריקה המרכזית. בעבר הוא נחשב לתת-מין של אוח וירג'יניה הגדול אך כיום הוא נחשב למין עצמאי, בהתבסס על הגיוון הקולי והמרחק הגנטי בינו לאוח וירג'יניה. אורכו 45 ס"מ והוא בעל נוצות אפורות בהירות. המקור אפור והעיניים צהובות ומעל הראש ישנם "ציצות אוזניים" אפורות. אזור הצוואר והחזה מכוסה בפסים כהים ולעיתים החלק העליון של הכנפיים מנומר בשחור. הוא דומה לאוח וירג'יניה אך בעל מקור ורגליים קצרים יותר, ציצות אוזניים צרות יותר וחזה יותר מנומר. הוא מצוי ביערות, סוואנות, ביצות, אזורי שיחים, הרים ורמות וגם באזורים מפותחים ושדות מרעה, מבוליביה עד לצ'ילה ומערב ארגנטינה ומדרים עד לארץ האש. זהו צייד לילי הניזון בעיקר ממכרסמים שונים אך גם מחרקים, עופות שונים, יונקים קטנים נוספים ואף מעופות דורסים קטנים יותר. מדיה וקבצים בנושא אוח זוטר בוויקישיתוף אוח זוטר, באתר ITIS (באנגלית) אוח זוטר, באתר NCBI (באנגלית) אוח זוטר, באתר GBIF (באנגלית) אוח זוטר באתר הרשימה האדומה של IUCN
אוקיינוגרפיה כימית

אוקיינוגרפיה כימית הוא ענף של אוקיינוגרפיה העוסק בכימיה של גופי מים גדולים כיָמִים ואוקיינוסים ומתמקד בעיקר בשני מוקדים עיקריים: הכימיה של מי הים (אנ') : הכימיה של מים מלוחים היא תחום מרכזי באוקיינוגרפיה כימית. היא חוקרת את המליחות (ריכוז מלח) של מי הים על גווניה השונים. מהם היונים המומסים השונים במים, שנויי ריכוז במים, הבדלים בין גופי מים שונים ותחומים קרובים. כימיה של מים מלוחים גם כן עוסקת באִדוי ובתנאים ליצירת אוופוריטים. גאוכימיה בסביבה אוקיינית - ענף זה של האוקיינוגרפיה הכימית מתקשר לגאוכימיה הכללית. היא חוקרת את היונים השונים הנובעים מבליה יבשתית והובלת הסדימנטים אל תוך הים. מעבר לכך ישנו את מחקר הסדימנטולוגיה הימית והשקעת האטומים, היונים והמולקולות השונות. תחומי מחקר נוספים הם אקולוגיה כימית (אנ') וחקר מחזורים ביוגאוכימיים כגון מחזור החנקן או מחזור הפחמן הגלובליים ותופעות כגון החמצת אוקיינוסים, קיבוע חנקן ימי ופריחת אצות. האוקיינוגרפיה הכימית משחקת תפקיד חשוב בשחזור תנאי אקלים קדמוניים למשל על ידי מדידת יחסי האיזוטופים של חמצן בקרקעית הים או בקרחונים באזורי הקוטב הצפוני והקוטב הדרומי. מאחר שיחסי האיזוטיפים תלויים בטמפרטורת כדור הארץ אפשר להסיק מיחסים מסוימים בין איזוטופים על תנאי-האקלים ששררו לפני זמן רב. מדיה וקבצים בנושא אוקיינוגרפיה כימית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יקב שורק

יקב שורק הוא יקב ובית ספר לעשיית יין הממוקם בקיבוץ נחשון. ב-1973 ניטע כרם של ענבי קברנה סוביניון בטל שחר וטופח על ידי חקלאים מקיבוץ חולדה. בסוף שנות השמונים ננטש הכרם, ויוסי שחם ניסה לשקם את הכרם. משפחת שחם הייתה משפחת חקלאים שגידלה, בין היתר, כרם יין. עד שנת 1993 הכרם טופחה עבור יקבי תשבי. היקב נוסד על ידי משפחת שחם בשנת 1994 במושב טל שחר והוא אחד מיקבי הבוטיק הראשונים שהוקמו בארץ. במהלך השנה ביצע היינן ברי ססלוב ביקור בכרם, ושכנע את משפחת שחם להקים יקב. קורסים לעשיית יין נוהלו בשנתיים הראשונות על ידי ססלוב, ובשנת 1996 פורקה השותפות עם ססלוב. מיד עם הקמת יקב שורק נפתח גם המחזור הראשון של הקורס לעשיית יין במקום. ב-2004, ייסד ניר שחם, יינן היקב, את בית ספר ליין במקום. ב-2014 עבר היקב למשכנו החדש בנחשון (כ-5 ק"מ ממקום היווסדו). מקור השם הוא בתנ"ך ופירושו סוג גפן שענביה אדומים-כהים. "וְאָנֹכִי נְטַעְתִּיךְ שׂוֹרֵק, כֻּלֹּה זֶרַע אֱמֶת" ירמיהו ב' כ"א. היקף הייצור הוא כ-40,000 בקבוקים בשנה אשר כשליש מהם הם של תלמידי בית הספר במסלולי הקורסים להכנת יין, עוד שליש נוסף של מסעדות ויצרנים פרטיים המייצרים ביקב שורק את המותג הפרטי שלהם ושליש אחרון הוא ייצור של היקב עצמו. אתר האינטרנט הרשמי של יקב שורק יקב שורק, ברשת החברתית אינסטגרם יקב שורק, ברשת החברתית פייסבוק חיליק גורפינקל, מורה לחיים: יינות יקב שורק, באתר סנהדרינק 8 בדצמבר 2016 איש הענבים, יקב שורק, 18 בנובמבר 2016 שי גלבוע, יקב שורק ממשיך להתחדש, מרץ 2015 אבישי תנעמי, ‏גפן במובן שורק, באתר גלובס, 15 באפריל 2002
מאיר שניצר

מאיר שניצר (נולד ב-1950) הוא מבקר אמנות, עיתונאי, פובליציסט ומחבר ספרים ישראלי. שניצר למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב, ולאחר לימודיו עבד בסינמטק תל אביב ושימש כאיש יחסי־הציבור של חברת "סרטי נח", של בני הדודים מנחם גולן ויורם גלובוס. בשנת 1980 היה ממייסדי המקומון התל אביבי "העיר" לצד חנוך מרמרי. הוא שימש כעיתונאי ומבקר קולנוע, כעורך מוסף "הארץ", כסגן עורך ה"העיר", ומבקר הקולנוע של העיתון "חדשות". במאי מונה 1988 לעורך "העיר", תפקיד בו שימש עד 1990. לאחר מכן החל לבקר סרטי קולנוע במדורים שונים במקומונים "העיר" ו"כל העיר", בתחנת הרדיו "קול ישראל" ובעיתונים "הארץ" ו"מעריב", שם עסק בביקורת סרטים ותוכניות טלוויזיה במשך עשרים שנה. טוריו העיתונאיים בעיתון "מעריב" התפרסמו גם באתר האינטרנט nrg של העיתון. בשנת 1994 הוציא לאור שניצר את ספרו "הקולנוע הישראלי", לקסיקון סרטי קולנוע ישראליים. שניצר נודע בעקבות עתירה לבג"ץ שהגיש ב-1988, בעת שכיהן כעורך "העיר", נגד הצנזור הצבאי הראשי, שידועה כ"בג"ץ שניצר". בעתירה זו יצאו שניצר והעיתונאי אלוף בן נגד החלטת הצנזורה לאסור פרסום כתבה שהכילה קטעים שעסקו בביקורת אודות תפקודו של ראש "המוסד" ועיתוי החלפתו. העתירה, שהייתה הפעם הראשונה שבה עמד היקף סמכותו של הצנזור הצבאי הראשי לביקורת שיפוטית, התקבלה על ידי שופטי בג"ץ. שניצר זכה לפרסום גם עקב פרשה בה הפך לקרבן התקף זעם של דודו טופז, שבמהלכה שבר טופז את משקפיו של שניצר בעקבות ביקורת חריפה שכתב האחרון על תוכניתו של טופז בשנת 1995. לאחר המקרה תבע שניצר את טופז וזכה בפיצוי של 62,500 שקלים. כמבקר קולנוע נודע שניצר בקשיחותו הרבה ובדרכו המסוגננת לקטול סרטים. בנובמבר 2012, כחלק מתהליך רכישת "מעריב" על ידי שלמה בן צבי, פוטר שניצר מהעיתון, יחד עם עובדים נוספים. זמן קצר לאחר פיטוריו נמנה, יחד עם אחדים ממפוטרי "מעריב", עם ראשוני השבועון החדש, "סופהשבוע". באוקטובר 2021 סיים את תפקידו כמבקר הקולנוע של "מעריב". ירון פריד, אימת העיר, כותרת ראשית, 15 ביוני 1988 איתמר ב"ז, מודרניסט, באתר העין השביעית, 15 בדצמבר 2012 מאיר שניצר, דף שער בספרייה הלאומית מאיר שניצר מונה לעורך "העיר", חדשות, 24 במאי 1988 אורון שמיר, עכבר העיר, מאיר שניצר: "זרקו אותנו לקבר אחים", באתר הארץ, 14 בדצמבר 2012 אורי קליין, המקרה המוזר של ברוך דינר, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2008 עידו דיסנצ'יק, רשות הדיבור לשופט, מעריב, 13 בינואר 1989 קרן צוריאל, ‏בג"ץ שניצר, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2000 ניר קיפניס, ‏למה עצרו את דודינקה, באתר גלובס, 2 ביוני 2009 ציוץ של יאיר רווה בטוויטר, 25 באוקטובר 2021
החיזיון

Asmodea או חזון פנטסטי (ספרדית: Vision fantástica) הם השמות שניתנו לציור פרסקו שהושלם ככל הנראה בין השנים 1820-1823 על ידי האמן הספרדי פרנסיסקו גויה. הציור מראה שתי דמויות מרחפות מעל הנוף הנשלט על ידי הר גדול. הציור הוא אחד מ-14 "ציורים שחורים" של גויה — הסדרה המרכזית האחרונה שלו, אותה צייר מתוך ייאוש נפשי ופיזי בסוף חייו. ציורים אלו צוירו ישירות על גבי קירות ביתו ב-Quinta del Sordo, שמחוץ למדריד. לא נשאר תיעוד בכתב או בעל פה למשמעות סדרת הציורים, וסביר כי הם מעולם לא נועדו להראות על ידי צופים שמחוץ למעגל המכרים הקטן והמיידי שלו. גויה לא נתן שמות לכל עבודות הסדרה; שם הציור Asmodea ניתן מאוחר יותר על ידי חברו, הצייר הספרדי אנטוניו ברוגדה. השם הוא ככל הנראה גרסה נשית לשמו של מלך השדים אשמדאי (Asmodeus) המופיע בספר טוביה. אשמדאי מופיע גם במיתולוגיה יוונית כטיטאן פרומתאוס, אשר האלה מינרווה נשאה אותו להרי הקווקז. שתי דמויות, גבר ואישה, מוצגות באוויר, מרחפות מעל רחבת נוף. האישה לובשת שמלה לבנה המכוסה בגלימה אדומה. שניהם נראים מפוחדים, היא מכסה את החצי התחתון של הפנים שלה עם החלוק, הפנים שלו נראים מוטרדים. כל אחד מהם מחפש בכיוונים מנוגדים, בעוד הוא מצביע על העיר העליונה של ההר בצד ימין של הבד. מבקר האומנות אוון קונל מציין כי להר צורה דומה לגיברלטר אשר היווה מקלט לספרדים ליברלים לאחר מלחמת חצי האי. בחזית, שורה של חיילים צרפתים, שמזכירה את אלה של גויה מ-1814 בשלושה במאי, 1808, מכוונת את רוביה לעבר קבוצה של אנשים העוברת נמוך יותר ומלווה בסוסים ועגלות. אולי מדובר בקבוצת פליטים הנמלטת מהמלחמה עם צרפת, מלחמה שאת קורבנותיה הכיר גויה מקרוב ושתוארה בסדרת ציוריו אסונות המלחמה. הסופר ריצ'רד קוטרל, ציין את דמיון הצביעה הכחלחל של השמים עם עוד עבודה מתוך "סדרת הציורים השחורה" בציור הכלב. העבודה נושאת דמיון גם ל:' Atropos ו צליינות לסן איסידרו, משום שהוא מנצל מכשיר אליפטי חזותי כדי לעוות את נקודת המבט של הצופה. במקרה זה הגלימה של הזכר המרחף מביאה אותו כמעט מחוץ לבד וקרוב בהרבה אל הצופה מאשר הנקבה המרחפת. כמו Atropos, עבודה זו היא אחת מתוך סדרת ציורים שבה המשמעות המיועדת ניתנת להסקה מהמקורות הקלאסיים. עבודה זו נוצרה במקור על בד תלוי על קיר. כמו רוב האחרים בסדרה, היא צוירה על גרסה קודמת של הסצנה. גויה הציב את העבודה על קירות הקומה העליונה של ה-Quinta. מאוחר יותר הועבר הציור לבד, וכיום הוא בתצוגת קבע עם שאר עבודות מתוך הסדרה ב" Museo del Prado, מדריד. על פי הסופר רולף קנטיש, זוהי דוגמה של גויה בה מצויה, "רב גוניות והיכולת לשקף קבוצות גדולות וקטנות, חושך ואור, עירום ולבוש, נוף ופנים, חיות, נושאי חיי יום-יום ונושאי דמיון ולפעמים תערובת משונה של שניהם." תיאור ציור החיזיון מוזכר בשירו של אהוד בנאי מהאלבום קרוב "החיזיון לפרנצ'סקו גויא" שמילותיו נכתבו על ידי פנחס שדה, השיר מבוצע בדואט עם יהודית תמיר. מדיה וקבצים בנושא החיזיון בוויקישיתוף סיור דיגיטלי אהוד בנאי -החיזיון לפרנצסקו גויא Licht, 159 Junquera, 72 Cottrell, 75 Connell, 207 Havard, 74 Licht, 288 Junquera, 56 Junquera,44