laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יואל בוכוולד

יואל בּוּכוַולד (1920 – 5 בפברואר 1997) היה קריקטוריסט וצייר ישראלי. עלה לארץ בשנת 1950. יצירותיו התפרסמו ברבים מן העיתונים היומיים בארץ. יואל בוכוולד נולד בשנת 1920 בווינה בירת אוסטריה. עסק באמנות מגיל צעיר. בשנת 1938, בהיותו בפולין, חש בסכנה האורבת ליהודים והחליט לברוח. לאחר מסע ארוך הגיע לאוזבקיסטן, שם הכיר את מי שלימים תהיה אשתו. את פרנסתו הדלה מצא בציור פורטרטים של תושבי המקום בעזרת פחם. עם חזרתו לפולין בשנת 1946, גילה כי אמו ואחיו הצעיר נספו בשואה. המשטר הקומוניסטי בפולין העניק לבוכוולד רשות לפתוח סטודיו לציור, וגופים הקשורים למפלגה הקומוניסטית הזמינו ממנו ציורי-ענק של אישים דוגמת סטלין ולנין, לצורך הצגתם בחוצות הערים. בשנת 1950 עלה עם משפחתו לישראל. הם נקלטו במעברת עולים בהרצליה לתקופה של ארבע שנים וחצי. באותה עת החל לעבוד בציור קריקטורות של עוברי-אורח ברחוב אלנבי בתל אביב, שם פגש את עורך עיתון "הדור" (של מפלגת מפא"י), שהתרשם מציוריו והציע לו עבודה קבועה בעיתון. עבודותיו התפרסמו בעיתונים "הדור", "היום" (של מפלגת גח"ל), "העולם הזה", "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"דבר השבוע". בסוף שנות ה-50 יצא לאור אוסף גלויות עם קריקטורות צבעוניות של שׂרי ממשלה מאת בוכוולד. בשנת 1956 ראה אור הקובץ "500 קריקטורות של צירי הקונגרס הכ"ד" (ירושלים–תל אביב: לעצטע נייעס), שהתקיים בשנת תשט"ז. בוכוולד התגורר בחולון משנת 1954 עד מותו. ציוריו זכו למקום של כבוד לצד עבודותיהם של הקריקטוריסטים הפוליטיים דוש (קָרִיאֵל גַרדוֹש), זאב (יעקב פרקש) ורענן לוריא. בוכוולד נפטר בפברואר 1997. נקבר בבית עלמין הדרום. (1968) קיסינג'ר וחאפז אל-אסד מנחם בגין, סאדאת וג'ימי קרטר בדמות פסל החירות (1977) עזר ויצמן יאסר ערפאת (1990) לוי אשכול דוד בן-גוריון (1967) משה דיין (1967) חיים משה שפירא (1967) שמעון פרס (1981) 500 קריקטורות של צירי הקונגרס הכ"ד, ירושלים : לעצטע נייעס, 1956 ליש, א. ה. (עורך), האולימפיאדה ה-17 : סיכום המשחקים האולימפיים ברומא 1960, [ישראל : חמו"ל, 1960] Album D'athletes Reputes Dans Le Monde, Delta, Montreal, 1976 קרני עם-עד, שנה טובה ומאוירת, 9 בספטמבר 2004, באתר הקיבוצים (מאמר העוסק בגלויות "שנה טובה" שאייר בוכוולד) אביהו אגוזי והילה זהבי, מן הארכיון – לקראת מינויו של הרמטכ"ל ה-20 לצה"ל, אתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס יואל בוכוולד באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
מנמוסינה

מנמוסינה (יוונית: Mνημοσύνη) או מנמוסינה (Mnemosyne) היא אלת הזיכרון במיתולוגיה היוונית, ובתם הטיטאנית של גאיה, אלת האדמה, ושל אורנוס, אל השמים. הסיודוס, בספרו "תאוגוניה", מספר שזאוס, שליט האלים, ביקר את מנמוסינה במשך תשעה לילות רצופים, ובכל לילה תינה עמה אהבים. מנמוסינה התעברה מביקורים ליליים אלו, וכעבור כשנה ילדה לזאוס תשע בנות, הן תשע המוזות, אלות היצירה והאמנויות. מנמוסינה היה גם שמו של אחד מהנהרות בשאול היווני, מקום משכנו של האל האדס. למעשה, נהר זה מקביל לנהר לתה (Lethe; "שכחה"), שממנו נאלצו הנפשות המתות לשתות על מנת לשכוח את עברן. האסטרואיד 57 Mnemosyne (אנ') שהתגלה על ידי רוברט לות'ר ב-22 בספטמבר 1859, נקרא על שמה. מדיה וקבצים בנושא מנמוסינה בוויקישיתוף מנמוסינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מצנפת שינה

מצנפת שינה היא כובע בד רך, ללא תיתורה, הנחבש כבגד שינה, לרוב יחד עם פיג'מה או כתונת לילה. מצנפת השינה נועדה לחמם, והייתה מקובלת בצפון אירופה טרם היות ההסקה המרכזית, כאשר הבתים היו קרים בלילות. שימוש נוסף של המצנפת הוא הגנה על התסרוקת. כובעי השינה של הנשים היו בדרך כלל פיסת בד ארוכה כרוכה סביב הראש, או כובע בד רך ועגול ששוליו מכווצים. מצנפות השינה של הגברים היו מחודדות, לרוב עם קצה מוארך שבראשו פונפון, אשר שימש כצעיף לחימום הצוואר אך לא היה ארוך כצעיף כדי למנוע סכנת חנק בעת השינה. בימי טייברן וכלא ניוגייט בהיסטוריית ההוצאות להורג בתלייה בבריטניה, המצנפת ששימשה להסתרת יסורי האסירים הייתה לרוב מצנפת שינה אשר הסוהרים סיפקו לאסירים שיכלו להרשות זאת לעצמם. לאחר שהאסיר סיים להתפלל, התליין משך את המצנפת על פניו של האסיר. נשים בחרו בחלק מהמקרים במצנפת עם רעלה. מסביבות 1850 הרשויות סיפקו מצנפת פשתן לבנה כחלק מתהליך ההוצאה להורג. כיום כמעט ואין שימוש במצנפות שינה ליעדן המקורי, אולם הן מוצגות תדיר בסרטי אנימציה (ולעיתים בסרטים אחרים), כחלק מבגדי השינה של הדמויות. מדיה וקבצים בנושא מצנפת שינה בוויקישיתוף Men's Classic Pajamas, Slippers, & Robes (Dressing Gowns) | Gentleman's Gazette, ‏2021-11-28 (באנגלית אמריקאית) The history of judicial hanging in Britain 1735 - 1964, באתר Capitalpunishmentuk.org
ניקי אימבר

איגנץ אימברמן (Ignaz Imbermann;‏ 20 באוקטובר 1920 – 1996) הידוע בכינוי ניקי אימבר (Nicky Imber) היה פסל וצלם יהודי. ידוע בשל סדרת פסלי "משואה לתקומה" המוצבים בגן ציבורי בכרמיאל. אימבר נולד בווינה בירת אוסטריה ב-1920. (קרוב של נפתלי הרץ אימבר, מחבר "התקווה".) לאחר סיפוח אוסטריה על ידי הנאצים ב-1938 נכלא במחנה הריכוז דכאו משם הצליח להימלט. ב-1943 הצטרף לצבא הבריטי, ולאחר המלחמה שהה בקניה ובדרום אמריקה, שם עסק באומנות ועשה לעצמו שם כפסל. בין 1978 ל-1981 בנה סדרת פסלי ענק המנציחים את השואה והתקומה, המוצבים בגן הפסלים בכניסה לעיר כרמיאל. בשלב זה עלה לישראל, וביסס בה את ביתו. נפטר ב-1996 בווינה. מדיה וקבצים בנושא "משואה לתקומה" בוויקישיתוף אתר הבית של ניקי אימבר דיאנה לרנר, אימברמאן חולם על "עיר החלומות", מעריב, 24 בדצמבר 1959 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוטרות

המונח "לוטרה" מפנה לכאן. לערך העוסק בסוג טקסונומי בתת-משפחת הלוטרות, ראו לוטרה (סוג). לוטרות (שם מדעי: Lutrinae) הוא שמה של תת-משפחה במשפחת הסמוריים, הכוללת 13 מינים של יונקים מימיים, הניזונים מדגים ורכיכות, וכן מחסרי חוליות אחרים, דו-חיים, ציפורים ויונקים קטנים. 29 במאי 2024 נחגג כיום הלוטרות העולמי. משך ההריון של הלוטרות הוא 60–86 יום. את הגורים מגדלת רק האם, והאב אינו משתתף בגידולם. הגורים יונקים מאימם חלב. הנקבה מגיעה לבגרות מינית בערך בגיל שנתיים, והזכרים בגיל שלוש שנים. בגיל חודש יכולה הלוטרה הצעירה לצאת מן המאורה, ובגיל חודשיים היא יכולה לשחות. הלוטרה נשארת עם האם והאב עד לגיל שנה בערך. אורך החיים של הלוטרות כ-16 שנה. ללוטרות גוף צר וארוך, וגפיים קצרות יחסית עם כפות קרומיות. לרוב יש להם טפרים חדים, ולכל המינים, מלבד לוטרת הים, יש זנב ארוך ושרירי. אורכו של הבוגר במינים השונים נע בין 60 ל-180 ס"מ, ומשקלם בין 1 ל-45 ק"ג. הלוטרה חסרת הטופר האסייתית היא הקטנה ביותר, ולוטרת הים ולוטרת הענק הם המינים הגדולים ביותר. בעבר היו מינים גדולים יותר מהסוגים מגלנהידריס, סיאמוגל והגדול ביותר, האנהידריודון שהגיע לאורך 2 מטרים ולמשקל 100–200 ק"ג והיה הסמור הגדול מעולם. ללוטרות יש פרווה פנימית רכה ומבודדת, המוגנת על ידי שכבה חיצונית של שיער. השיער לוכד שכבת אוויר השומרת על הלוטרה יבשה וחמה מתחת למים. הפרווה של הלוטרה היא הצפופה ביותר בבעלי החיים. בכל סמ"ר יש כ-200 אלף שערות. לוטרות רבות חיות במים קרים, ויש להם חילוף חומרים גבוה, המאפשר להם לשמור על חום הגוף. הלוטרה האירופית חייבת לאכול כ-15% ממשקל גופה מדי יום, ולוטרת הים 20-25%, בהתאם לטמפרטורה. רוב מיני הלוטרה צדים 3–5 שעות ביום, ואמהות מניקות צדות עד 8 שעות ביום. דגים מהווים מרכיב עיקרי בתזונה של הלוטרה, לעיתים קרובות בתוספת צפרדעים, סרטני נהרות וסרטנים. יש לוטרות שהתמחו בפתיחה צדפות (כלוטרת הים הנעזרת באבנים), ואחרות יצודו יונקים קטנים או ציפורים. התלות בטרף גורמת ללוטרות להיות פגיעות מאוד לתופעות של דלדול במאגרי המזון. הלוטרות פעילות מאוד, רודפות אחרי טרף במים או על מצע הנהר, קרקעית האגם או קרקעית הים. רוב המינים חיים לצד מים, אבל נכנסות אל המים רק לצורך ציד או מעבר מרחקים, ומבלות את שאר הזמן על היבשה, על מנת לשמור על הפרווה מלספוג מים. לוטרות הים הן מימיות וחיות באוקיינוס במשך רוב חייהם. הלוטרות הן חיות שובבות, ואפשר לעיתים קרובות למצוא אותן משחקות. מינים ביולוגיים שונים נבדלים במבנה החברתי שלהם: חלק מהלוטרות הן מתבודדות, ואחרות חיות בקבוצות, העשויות להיות גדולות למדי. בתת-משפחה זו ישנם שבעה סוגים ב-13 מינים: Wildlife Friends Foundation Thailand (2024-05-28), World Otter Day 2024, נבדק ב-2024-05-29 סמוריים יונקים מימיים לוטרות, באתר ITIS (באנגלית) לוטרות, באתר NCBI (באנגלית) לוטרות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לוטרות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לוטרות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לוטרה באתר החברה להגנת הטבע עמית דולב‏, נעים להכיר - הלוטרה - וואלה חדשות, באתר וואלה, 2 בפברואר 2009 ארז ארליכמן, נעלמות מהטבע: הלוטרות בסימן ירידה, באתר ynet, 2 ביוני 2014 ארז ארליכמן, שוחה נגד הזרם: מסע ההישרדות של הלוטרה הישראלית, באתר ynet, 24 באוקטובר 2016 צפריר רינת, הלוטרות בישראל שבו לפקוד אזורים מהם נעדרו, באתר הארץ, 5 באפריל 2024
מוחמד אלק

מוחמד אלק (בערבית: محمد علاق; 17 באוגוסט 1974 – 8 במרץ 2016) היה ספורטאי אלג'יראי שהתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת האלג'ירית. אלק היה אלוף פאראלימפי, והספורטאי האלג'ירי הראשון שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית. אלק התמודד במשחקים הפאראלימפיים לראשונה במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996). הוא התחרה בריצת 400 מטר, אך לא הצליח לסיים את התחרות. בריצת 100 מטר הוא זכה במדליית זהב כשקבע שיא עולם של 12.03 שניות (קטגוריה T36), לפני הגרמני פיטר האבר (12.45 שניות) והמצרי אחמד חסן מחמוד (12.65 שניות) בריצת 200 מטר קבע אלק שיא עולם במקצה המוקדם עם 24.61 שניות, אותו שיפר במקצה הגמר כשזכה במדליית זהב נוספת עם תוצאה של 24.32 שניות. במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) הגיע אלק לשיאו. הוא זכה במדליית הזהב בריצת 100 מטר עם שיא פאראלימפי של 11.99 שניות, במדליית זהב נוספת בריצת 200 מטר עם תוצאה של 24.39 שניות, ובמדליית זהב שלישית בריצת 400 מטר עם שיא עולם של 54.66 שניות. במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) השתתף אלק בריצת 200 מטר בלבד, וזכה במדליית הארד עם תוצאה של 25.10 שניות, אחרי צ'ן יאנג הסיני ומאט סלייד הניו זילנדי. הוא חזר והתחרה גם במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) אך לא הצליח להעפיל לריצות הגמר ב-100 וב-200 מטר. Atlanta 1996 Paralympic Games Athletics Men's 400 m T36 Atlanta 1996 Paralympic Games Athletics Men's 100 m T36 Atlanta 1996 Paralympic Games Athletics Men's 200 m T36 Sydney 2000 Paralympic Games Athletics Men's 100 m T37 Sydney 2000 Paralympic Games Athletics Men's 200 m T37 Sydney 2000 Paralympic Games Athletics Men's 400 m T37 ATHENS 2004 Paralympic Games AthleticsMen's 200 m T37
אקספדיטוס

אקספדיטוס הוא מרטיר וקדוש נוצרי. לפי החיבור "Martyrologium Hieronymianum", אקספדיטוס היה חיל בצבא הרומי אשר המיר את דתו לנצרות, והוצא להורג בעריפת ראש עקב אמונתו הנוצרית, במהלך הרדיפות של הקיסר דיוקלטיאנוס, בתחילת המאה ה-4 לספירה. לפי האמונה, בעת שהחליט אקספדיטוס להתנצר, הופיע בפניו השטן בצורת נחש או עורב, וביקש ממנו להמתין עם המעשה. אולם אקספדיטוס דרך עליו והרג את החיה, ואמר "אני אהפוך לנוצרי היום!". בגרמניה במאה ה-17, היה נהוג לצייר את אקספדיטוס כעורך דין אשר מוחץ ברגלו עורב, אשר צועק "Cra! Cra!", אשר בלטינית מפורש כ"מחר". "אקספדיטוס", אשר משמעו "מהירות", משמש כפטרון של מאמינים אשר נדרשים לפתרונות מהירים ולהימנע מעיכובים. פולחן אקספדיטוס נפוץ כיום גם בדרום ארצות הברית, במדינות לואיזיאנה וניו אורלינס. מדיה וקבצים בנושא אקספדיטוס בוויקישיתוף
היפומי סוזוקי

היפומי סוזוקי (ביפנית: ひふみ スズキ; נולדה ב-18 באוקטובר 1957) היא ספורטאית יפנית שהתחרתה במשחקים הפאראלימפיים בעבור המשלחת היפנית. סוזוקי היא אלופה פאראלימפית בתחרות הקשתות במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996). סוזוקי השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) והצליחה לזכות במדליית הארד בתחרות הקשתות בתחרות היחידים, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לפאולה פנטאטו, האלופה האיטלקית הנכנסת, וניצחה בקרב על מדליית הארד את הבריטית קרן ניוטון. במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) הצליחה לזכות במדליית הזהב בתחרות האישית לאחר שגברה בתחרות הגמר על סנדרה טרוקולו האיטלקייה. בתחרות הקבוצתית הוסיפה סוזוקי מדליה נוספת כשזכתה עם נבחרתה במדליית הכסף, לאחר הפסד לאיטליה בגמר. סוזוקי חזרה והתחרתה במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) בפעם האחרונה. בתחרות ליחידים היא הצליחה להעפיל רק עד לשלב רבע הגמר, ובתחרות הקבוצתית סייעה לקבוצתה לזכות במדליית הארד, לאחר הפסד בחצי הגמר לנבחרת הבריטית, וניצחון במשחק על מדליית הארד מול המשלחת האוקראינית. Barcelona 1992 Paralympic Games Archery Women's Individual AR2 Atlanta 1996 Paralympic Games Archery Women's Individual W2 Atlanta 1996 Paralympic Games Archery Women's Teams open Sydney 2000 Paralympic Games Archery Women's Teams open
עדי רגב

עדי רגב (נולד ב-20 במאי 1981) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסנטר. גובהו 2.04 מטרים. עדי רגב גדל במחלקת הנוער של מכבי רמת גן, ואף שימש כקפטן. הוא זכה בחודש מאי 2000 עם קבוצת הנוער של המועדון באליפות המדינה של עונת 1999/00, לאחר שקלע 25 נקודות. יחד עם עודד שעשוע, ליאור רובינשטיין והמאמן מאור חמו. לאורך השנים היה בסגל נבחרת הנוער ונבחרת העתודה. משחק הבכורה שלו בבוגרים בליגת העל היה בעונת 1998/99 מול קבוצת הפועל ירושלים. לאחר מכן שיחק בקבוצת הבוגרים במשך 3 עונות, בעונת 2001/02, הגיע לקבוצת מכבי אשדוד מהליגה הלאומית, שניהלה מאבק הישרדות עד למחזור האחרון ונשארה. בעונת 2002/03 חזר לעירוני רמת גן ושיחק בה במשך עונה אחת. בעונות 2003–2005 שיחק באליצור אשקלון, איתה הגיע בעונה הראשונה לבית הגמר ולמקום הרביעי בליגה. ובעונה שלאחר מכן הגיע עם הקבוצה עד לרבע גמר היורוקאפ צ'לנג'. בעונת 2005/06 חזר למכבי אשדוד ונתן עונה עם ממוצעים של 6.8 נקודות ו-2.1 ריבאונדים ב-7.2 דקות משחק. בעונה שלאחר מכן חזר לליגת העל וחתם בקבוצת בני השרון. בעונת 2007/08 שיחק בקבוצת הפועל נס ציונה, איתה העפיל בסיום העונה לליגה הלאומית. מאז עונת 2008/09 משחק רגב בקבוצת מכבי רחובות מהליגה הארצית. במקביל לומד מנהל עסקים ומרצה במכללה בנושאים של כלכלה ומתמטיקה. בשנת 2013 הקים יחד עם שותף(יניב גוטמן) את האתר "רגב+גוטמן" הנותנים תרגולים ושיעורי עזר ללומדים במגוון קורסים בעיקר בניהול, כלכלה וחשבונאות וגם בתכנות. עדי רגב נשוי להגר ומתגורר במושב בית חנניה. פרופיל השחקן באתר מנהלת ליגת העל מאקרו כדורסלן באתר nrg אודותינו, באתר רגב גוטמן
נפתלי צבי לאבין

נפתלי צבי לאבין (ו' בתמוז תרע"ו, 1916 – י' באדר תשס"ט, 8 במרץ 2009) היה האדמו"ר מזידיטשוב בארצות הברית. נולד בקולומיאה בגליציה (היום אוקראינה), בן בכור לרב אלכסנדר יו"ט ליפא, האדמו"ר מזידיטשוב-ברגסז, ולהינדה, בתו של רבי משה לאבין מדרוהביטש. נקרא על שם סבו רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ. בגיל 14 לערך שלחו אותו הוריו לעיירה סעליש, שם למד שנתיים אצל הרב יצחק אייזיק וייס מספינקה וקיבל ממנו "היתר הוראה". היה חבר בחבורת "שומר אמונים" של הרב אהרן ראטה. טרם השואה נישא הרב לאבין לבת דודו, הרב חיים אברהם פולק מברגסז, שהיה נכדו של הרב יוסף מאיר וייס מספינקה. היא נהרגה בשואה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלט לעיירה סאטו מארה (סאטמאר) ומאוחר יותר עבר לעיירה דז' (דעזש), שם למד עם הרב משה יהושע הגר, לימים האדמו"ר החמישי של חסידות ויז'ניץ. לאחר סיום המלחמה החל הרב לאבין לשמש כדיין בקהילת "שארית הפליטה" של הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם במחנות הריכוז קאופרינג. הוא נישא בשנית לבת הרב יחיאל אלתר הלוי שטיינברג. בשנת ה'תש"י (בערך) היגר הרב לאבין ללונדון, שם פתח בית כנסת. בשנת תשכ"ח התאלמן ונשאר עם 7 ילדים. הוא התחתן עם הרבנית ניסל האס ממונטריאל ועקר לשם. בשנת ה'תשל"א עבר לוויליאמסבורג שבניו יורק. הקים מוסדות בברוקלין, בבריטניה ובישראל. הרב לאבין היה מקורב לרבי יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמאר. נפטר בי' באדר תשס"ט (8 במרץ 2009) ונטמן בבית הקברות בקריית יואל בסמוך לקברו של האדמו"ר יואל טייטלבוים. בניו: רבי אלכסנדר יו"ט ליפא - חתנו של רבי מרדכי הלפרין מקוז'ניץ. נפטר בחיי אביו רבי משה אליקים בריעה - אדמו"ר מ'זידיטשוב (לי גרדנס) הרב משה - רב בית הכנסת קהל חרדים-זידיטשויב בוויליאמסבורג הרב שלמה דב - אדמו"ר מזידיטשוב-לונדון הרב ישעיה - אדמו"ר מזידיטישוב-ברגסז בוויליאמסבורג הרב אהרן מאיר - חבר בד"צ "התאחדות הרבנים" ואבדק"ק באלחוב-זידיטשוב הרב יצחק אייזיק - אדמו"ר מזידיטשוב-בני ברק חתניו: רבי דוד קאהן - האדמו"ר מתולדות אהרן רבי אלימלך לאווי - האדמו"ר מטאהש הר' מזידיטשוב עם הר' מטהאש בהדלקת נרות חנוכה שער הספר חיבת צבי חיבת צבי בהוצאת כולל שומרי החומות בשיתוף עם מכון אור הנצח, ברוקלין ה'תש"ע מדיה וקבצים בנושא נפתלי צבי לאבין בוויקישיתוף ר' נפתלי צבי לאבין מזידיטשוב, באתר אידישע וועלט (באידיש) נעלם בשנת תשמ"ז. לאחר כמה שנים נמצאה גופתו והתברר שטבע בים בלוח מודעות יומית, דבר יום ביומו, יו"ל בויליאמסבורג
ליגת היהלום

ליגת היהלום של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (באנגלית: IAAF Diamond League) היא סבב של 14 תחרויות לנשים ולגברים שמאורגנת על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בחודשי הקיץ והסתיו, החל משנת 2010. ליגת היהלום החליפה את ליגת הזהב, שהתקיימה משנת 1998, בתור תחרות העל עבור אתלטיקה, מלבד המשחקים האולימפיים, אליפות העולם באתלטיקה וגמר האתלטיקה העולמי. נותנת החסות הראשית של התחרות היא חברת סמסונג הדרום-קוריאנית. בשנת 2017, לסבב היו יותר מ-280 מיליון צופים ברחבי העולם. בעוד ליגת הזהב כללה שש תחרויות בלבד וכולן מיבשת אירופה, ליגת היהלום כוללת סדרה של 14 תחרויות שונות ברחבי העולם. אחת המטרות בהקמתה ובשינוי הפורמט היה הרחבת העניין באתלטיקה אל מחוץ למדינות אירופה. לשם כך אכן נוספו תחרויות במזרח התיכון, בסין, ובארצות הברית, תוך שמירה על התחרויות בפורמט האירופאי. בישראל משודרות התחרויות בערוץ ספורט 1 של צ'רלטון. בסבב מתחרים ב-32 ענפים, 16 לגברים ו-16 לנשים, 9 ענפי מסלול ו-7 ענפי שדה. ענפי המסלול הם: ריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר, ריצת 400 מטר, ריצת 800 מטר, ריצת 1500 מטר, ריצת 5000 מטר, ריצת 110 מטר משוכות, ריצת 400 מטר משוכות וריצת 3000 מטר מכשולים, וענפי השדה הם: קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק, קפיצה משולשת, קפיצה במוט, הטלת כידון, זריקת דיסקוס והדיפת כדור ברזל. לא מתחרים בכל מקצוע בכל תחרויות הסבב, אלא ב-7-10 תחרויות בשנה. שמונת הזוכים בכל תחרות מקבלים נקודות : 8 נקודות למקום הראשון, 7 נקודות למקום השני וכן הלאה. עד 2016, האתלט בעל מספר הנקודות הגבוה ביותר בסוף שנה בכל ענף זכה ב"מרוץ ליהלום" והוכתר כאלוף. במידה והיו שני מתחרים בעלי ניקוד זהה, זכה בעל מספר הניצחונות הרב ביותר, ובמידה וגם נתון זה זהה, זכה האתלט שסיים בדירוג גבוה יותר במקצה הגמר (Final). החל מעונת 2017, שבעת האתלטים (בריצות 200 מטר ,400 מטר ו-400 מטר משוכות) שמונת האתלטים (בריצות 100 מטר, 100 מטר משוכות, 110 מטר משוכות, מקצועות הזריקות ומקצועות הקפיצות האופקיות) או שנים עשר האתלטים (בריצות בינוניות וארוכות ובקפיצות האנכיות) בעלי הניקוד הגבוה ביותר בסיום התחרויות הסדירות מעפילים לתחרות הגמר שהמנצח בה מוכתר כאלוף. בסבב ליגת היהלום, כל משתתף זוכה בפרס כספי כלשהו.האתלט שהוכתר בתחרות הגמר כאלוף, בכל אחד מהמקצועות, זוכה בפרס כספי של 50,000 דולר, ובהשתתפות אוטומטית באליפות העולם. המקום השני זוכה ב-20,000 דולר, והמקום השלישי זוכה ב-10,000 דולר. בכל תחרות סבב רגילה (שאינה הגמר), המנצח בכל מקצוע זוכה בפרס כספי של 10,000 דולר, המקום השני זוכה ב-6,000 דולר והמקום השלישי זוכה ב-4,000 דולר. מפתח:      נשים      גברים אתר האינטרנט הרשמי של ליגת היהלום ליגת היהלום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליגת היהלום, ברשת החברתית אינסטגרם ליגת היהלום, סרטונים בערוץ היוטיוב אזור הדיימונד ליג באתר ספורט1 נתוני צפייה בליגת היהלום, באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית פירוט הפרסים, באתר הרשמי של ליגת היהלום
British Overseas Airways Corporation

British Overseas Airways Corporation (מאנגלית: תאגיד התעופה הבריטי מעבר לים, בראשי תיבות: BOAC) הייתה חברת התעופה הבריטית שפעלה בנתיבים שמחוץ לאירופה בין 1939, עת הוקמה מאיחוד בין חברת אימפיריאל איירווייז וחברת ".British Airways Ltd", ועד 1974 עת אוחדה עם חברת "British European Airways", ליצירת חברת בריטיש איירווייז הפועלת כיום. במהלך מלחמת העולם השנייה חברת התעופה פעלה כפי שהורה מזכיר המדינה לאוויר, בתחילה כשירות התובלה של חיל האוויר המלכותי, ללא כל דרישה לפעול באופן מסחרי. סר ג'ון רית', שהיה יו"ר אימפריאל איירווייס ואז BOAC עד ינואר 1940, קבע את האתוס ששירות לציבור ולא לרווחים ודיבידנדים צריך להיות הכוח המניע את חברת התעופה. במהלך המלחמה BOAC הפעילה שירותים טרנס אטלנטיים בתוספת רשת של נתיבים אפריקאים ומזרח תיכוניים שבמרכזם קהיר. לאחר המלחמה חוותה חברת התעופה התערבות פוליטית מתמשכת על נתיבים להפעלה וכלי טיס לשימוש. היה לה קושי רב לרכוש את המטוסים האמריקניים הדרושים להם כדי לספק שירותים תחרותיים. חברת התעופה הקימה את עדן איירווייס והונג קונג איירווייס, הייתה בעלת אחזקות במניות במזרח התיכון איירליינס, קפריסין איירווייס וגולף אוויאשן, וקבעה חוזי ניהול עם כווית איירווייז ועיראקי איירווייס. במזרח הרחוק BOAC היה מעורב באופן דומה עם Malayan Airways, Borneo Airways ו- Fiji Airways. מדיה וקבצים בנושא British Overseas Airways Corporation בוויקישיתוף Captain Dacre Watson, BRITISH OVERSEAS AIRWAYS CORPORATION 1940 – 1950 AND ITS LEGACY, aerosociety.com ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות תעופה ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוככוס הראשון, מלך מאוריטניה

בוככוס או בוקכוס הראשון (Bocchus) היה מלך מאוריטניה בסוף המאה ה-2 לפנה"ס ובתחילת המאה ה-1 לפנה"ס. כחמו של יוגורתה, מילא בוככוס תפקיד חשוב במלחמת יוגורתה שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין ממלכת נומידיה. עם פרוץ מלחמת יוגורתה ניסה בוככוס לכרות ברית עם הרפובליקה הרומית נגד יוגורתה, אולם בשנת 111 לפנה"ס נדחתה הצעתו על ידי הסנאט הרומי והוא החליט לתמוך בחתנו. בשנת 108 חתם בוככוס על הסכם עם יוגורתה והחל להתכונן למלחמה ברומא. לאחר שהמצביא הרומי קוינטוס קיקיליוס מטלוס הביס את כוחותיו של יוגורתה בקפסא, ברח זה אל בוככוס שקיבל אותו בזרועות פתוחות. בוככוס שיחק משחק כפול לאורך המלחמה: במקביל למהלכיו הצבאיים ותמיכתו בחתנו, הוא ניהל כל העת משא ומתן מתמשך עם רומא. תאודור מומזן מדגיש את אי אמינותו של בוככוס ואת היחס החשדני שהפגינו כלפיו שני הצדדים. בשנת 106 לפנה"ס ערך גאיוס מריוס, המצביא החדש של הצבא הרומי, מסע מלחמה לעבר מבצר נהר המולכט. בחזרתו מהנהר, הותקף על ידי כוחותיהם המשולבים של בוככוס ויוגורתה. מריוס הופתע, ונראה היה שפרשיו של בוככוס יצליחו להביסו. אולם, בזכות עזרתו של לוקיוס קורנליוס סולה, ששימש כאחד מקציניו, הצליח מריוס לארגן את צבאו מחדש ולהדוף את הנומידים והמאוריטנים. בשנים 106 ו-105 לפנה"ס נערך משא ומתן בין בוככוס לבין גאיוס מריוס, שהוביל לכריתת ברית בין מאוריטניה ורומא. בתמורה לשלום עם רומא, דרש מריוס מבוככוס להסגיר את חתנו. בוככוס דרש שסולה יהיה זה שיחתום את החוזה סופית, ושרק לידיו יסגיר את יוגורתה. מריוס הסכים, למרות חששותיו שסולה (שמונה בינתיים לסגנו בעקבות הצטיינותו בלחימה), ייתפס על ידי בוככוס וישמש כבן ערובה. סולה נשלח למחנהו של בוככוס ועבר דרך כוחותיו של יוגורתה בליווי בנו של בוככוס, וולכוס. כמובטח, הונה בוככוס את יוגורתה ומסר אותו לידי חייליו של סולה. לפי מקורות מסוימים, מימן בוככוס את בנייתו של פסל זהב שהוצב על גבעת הקפיטולין והנציח את מסירתו של יוגורתה לסולה. הפסל היה אחד מהגורמים שתרמו לעוינות שנוצרה בין סולה לגאיוס מריוס. לאחר מותו של בוככוס עלו לשלטון בניו בוככוס השני ובוגוד. מדיה וקבצים בנושא בוככוס הראשון, מלך מאוריטניה בוויקישיתוף בוככוס הראשון, מלך מאוריטניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עמק דותן

עמק דותן (בערבית: سهل عرّابة, סַהֶל עַרַאבֵּה, "מישור הערבה") הוא עמק בצפון-מערב השומרון והוא העמק הגדול ביותר באזור הרי השומרון. אורכו של העמק כ-10 קילומטרים ורוחבו כ-3 קילומטרים. העמק מוקף כמעט כולו בהרים. לעמק דותן חשיבות אסטרטגית עקב מיקומו הגבוה יחסית, הצופה על הגליל התחתון, עמק יזרעאל וחבל תענך. צפונית־מזרחית לעמק דותן נמצאת העיר ג'נין, אשר שוכנת דרומית לעמק יזרעאל. עמק דותן משמש בעיקר לחקלאות, ויש בו שדות טבק רבים. העמק מיושב על ידי כפרים ערביים פלסטינים, ביניהם קבטיה, יעבד, בירקין ועראבה, ועל רכס בצידו הדרום-מערבי נמצאות ההתנחלויות מבוא דותן, מעוז צבי וחרמש. במרכזו נמצאות חורבות היישוב העתיק תל דותן. בעמק עובר התוואי של כביש ג'נין-שכם. עמק דותן מוזכר במקרא בספר בראשית כמקום שבו התרחש סיפור מכירת יוסף: ”וַיֵּלֶךְ יוֹסֵף אַחַר אֶחָיו, וַיִּמְצָאֵם בְּדֹתָן” (בראשית, ל"ז, י"ז). דותן מוזכרת שנית בספר מלכים כאשר מלך ארם שולח חיילים לחפש את אלישע בן שפט הנמצא בדותן: ”וַיֹּאמֶר לְכוּ וּרְאוּ אֵיכֹה הוּא וְאֶשְׁלַח וְאֶקָּחֵהוּ; וַיֻּגַּד-לוֹ לֵאמֹר, הִנֵּה בְדֹתָן.” (מלכים ב', ו') העיתונאי חביב כנען מביא בספרו "200 ימים של חרדה" את עדותו של פאיז ביי אל-אידריסי, שהיה אז קצין בכיר במשטרת המנדט הבריטי, על פיה תכנן המופתי של ירושלים אמין אל-חוסייני להקים בעמק דותן מחנה השמדה ליהודי ארץ ישראל. על פי כנען, התוכנית עלתה במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, כאשר התקרב גנרל-פלדמרשל ארווין רומל אל מצרים והיה חשש כבד כי הצבא הנאצי יכבוש את ארץ ישראל. במקביל לפלישה זו תוכננה פלישה לירושלים בראש חיילי הלגיון הערבי. לאחר כיבוש הארץ תכנן אל-חוסייני להקים בעמק דותן, בקרבת שכם, מחנה השמדה ובו משרפות ענקיות דוגמת אושוויץ, שאליהן עמדו להיות מובאים להשמדה יהודי ארץ ישראל וכן יהודים מיהדות ארצות האסלאם. בנובמבר 1942 נחל רומל תבוסה בקרב אל-עלמיין השני והתוכנית נגנזה. במלחמת ששת הימים במהלך כיבוש צפון השומרון, לחמה חטיבה 45 בעמק דותן כנגד השריון הירדני והדפה אותו אל מעבר לגשר אדם. החטיבה כבשה את ג'נין. לאחר מלחמת ששת הימים כתבה המשוררת דליה רביקוביץ את השיר "עמק דותן" שהושר על ידי להקת פיקוד הצפון ללחנו של שמעון ישראלי. באזור עמק דותן הוקמו מספר יישובים יהודיים. בשנת 1977 עלה לקרקע באזור משטרת סאנור גרעין בשם דותן, שאחר כך עבר לאזור מבוא דותן של ימינו. ליד המשטרה, הוקם בשנת 1987 היישוב שא-נור שפונה במסגרת תוכנית ההתנתקות. מדיה וקבצים בנושא עמק דותן בוויקישיתוף עמק דותן (יהודה ושומרון), דף שער בספרייה הלאומית חביב כנען, 200 ימי חרדה, עמ' 240 - 241; יובל ארנון אוחנה: תוכניתו של המופתי לה'ים משרפות בעמק דותן. האומה, גיליון 200, חורף תשע"ו, נובמבר 2015, עמ' 145 - 152. שמעון כהן, 'המארב הירדני היה בטוח שאנחנו כוח ירדני', באתר ערוץ 7, 20 במאי 2012. השיר על עמק דותן. "עמק דותן", בביצוע להקת פיקוד הצפון, סרטון באתר יוטיוב.