laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טוקאי (עיר)

טוקאי (בהונגרית: Tokaj), היא עיירה היסטורית במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן, בצפון הונגריה, 54 קילומטרים מבירת המחוז מישקולץ. היא המרכז של מחוז היין חבל טוקאי בו מיוצר יין טוקאי. היישוב נמצא על דרך רבני הפלאים (הונגריה). אזור גידול היין הוזכר לראשונה בשם טוקאי בשנת 1067. העיירה עצמה הוזכרה לראשונה במסמכים ב-1353. הטירה הראשונה שלה נקראה "מוטה" ונהרסה במהלך הפלישה המונגולית להונגריה. החל משנת 1450 הפכה טוקאי לרכושם של משפחת הוניאדי, ולכן כאשר מתיאש הראשון הפך למלך, העיר הפכה לאחוזה מלכותית. בשנת 1705 הורה פרנץ ראקוצי השני על הריסת הטירה. לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 העיר שגשגה ופרחה, בעיקר בשל תעשיית היין שבה, בזמן מלחמות העולם, סבלה העיר מצרות רבות ואיבדה ממעמדה וחשיבותה. גם מקומה בסחר היין נתפס על ידי שאטוראליאויהיי. היהודים הראשונים באו למקום מפולין במחצית הראשונה של המאה ה-18. עד שנת 1800 עסקו בייצור יין ומשנאסרה על היהודים חכירת כרמים באזור, מצאו רובם את פרנסתם במסחר ובמלאכה. בשנת 1879 הקים יהודי בית חרושת לגפרורים במקום ויהודים אחרים פתחו בנקים שמימנו הקמת עוד מפעלי תעשייה. בין מוסדות הקהילה היו חברה קדישא ומוסדות צדקה. וכן פעל במקום בית ספר. הקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי בשנת 1889 נבנה בית הכנסת. בין שתי מלחמות העולם הייתה במקום פעילות ציונית שהתבטאה במגביות לטובת מתיישבי ארץ ישראל ובשנת 1931 התארגנו במקום תנועות נוער ציוניות כגון "בריסיה" ו"התאחדות הנוער בהונגריה". בשנת 1930 ישבו בטוקאי 959 יהודים. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו גברים יהודים בני ארבעים ומעלה לעבודות כפייה, וטוקאי שימשה מרכז התייצבות למגויסים. במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה, נסגרו חנויות ובתי מלאכה בבעלות יהודים ורבים מעשירי הקהילה הובלו למחנה ההסגר בכפר קישטארצ'ה (Kistarcsa). בנייני בית הכנסת, בית המדרש, תלמוד התורה ודירות פקידי הקהילה הוכרזו כגטו ורוכזו בהם כל יהודי המקום. ולאוכלוסייה הנוצרית בטוקאי ניתנה האפשרות להעביר מזון ליהודים. בתחילת מאי 1944 גורשו יהודי טוקאי לבודרוגקרסטור ומשם הועברו לגטו המחוזי בשאטוראליאויהיי. אחדים מן הכלואים הצליחו להימלט והגיעו לבודפשט. במחצית השנייה של מאי 1944 שולחו יהודי העיירה בארבעה משלוחים למחנה ההשמדה אושוויץ. אחרי המלחמה, חזרו לטוקאי כ-112 יהודים שניצלו וניסו לחדש את חיי הקהילה אך מספר היהודים הלך ופחת. ובשנת 1960 נותרו במקום שלושה יהודים בלבד. בית הקברות היהודי בטוקאי בית הכנסת בטוקאי בית הכנסת בטוקאי רחוב במרכז העיר ישראל בנימינה-גבעת עדה, ישראל איטליה קורמונס, איטליה רומניה דז', רומניה אוסטריה רוסט, אוסטריה פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 310-311 טוקאי, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 173-174. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא טוקאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוקאי קהילת טוקאי באתר בית התפוצות "טוקאי (עיר)", באתר JewishGen (באנגלית) זכרונות מיהדות טוקאי, אישטוואן זלנאק, 1999 (בהונגרית) טוקאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סיפור על הפרוכת של בית הכנסת בטוקאי מתוך כנס במרכז דהאן מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
קטיה קיפינג

קטיה קיפינג (בגרמנית: Katja Kipping; ‏18 בינואר 1978, דרזדן) היא פוליטיקאית גרמנייה שכיהנה בעבר כמנהיגת מפלגת השמאל הרדיקלית "די לינקה". קיפינג נולדה בדרזדן שבסקסוניה, והשלימה תואר שני באמנויות. ב-1998 היא הצטרפה אל "מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי", מפלגה שהיוותה המשך חוקי והיסטורי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ששלטה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית עד 1990. בשנת 2003 מונתה קיפינג לסגן יושב ראש המפלגה. עד שנת 2005 נתפסה המפלגה כמייצגת המסורתית של השמאל המזרח-גרמני וזכתה לתמיכה מזערית בקרב תושבי מערב גרמניה. בבחירות הפדרליות שנערכו ב-2005 התמודדה המפלגה ברשימה משותפת עם מפלגת עבודה וצדק חברתי - האלטרנטיבה האלקטורלית, שבסיס בוחריה במערב גרמניה. הרשימה המשותפת זכתה להצלחה כאשר השיגה כ-8.7% מן הקולות וב-53 מושבים בפרלמנט הגרמני. ב-2007 התאחדו שתי המפלגות סופית, ויצרו את מפלגת השמאל הקיצונית "די לינקה". קיפינג נבחרה להיות סגן היושב ראש של המפלגה החדשה, ושימשה כיושב ראש הוועדה לעבודה ורווחה בבונדסטאג. חמש שנים מאוחר יותר ב-2012, נבחרו היא וברנד ריקסינגר למנהיגי המפלגה. הם נבחרו שוב לתפקיד זה בשנת 2014. נכון לשנת 2015 קיפינג היא יושב ראש האופוזיציה בגרמניה, בעוד את הקואליציה מנהיגה אנגלה מרקל. בשנת 2010 ביחד עם אנדראה איפסילנטי היא הקימה מכון לסולידריות מודרנית, מרכז חשיבה לאנשי שמאל. קיפינג נשואה ויש לה בת, והיא חולקת את זמנה בין ברלין ודרזדן. מדיה וקבצים בנושא קטיה קיפינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קטיה קיפינג קטיה קיפינג, ברשת החברתית פייסבוק קטיה קיפינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
Echo (פקודה)

echo במחשוב, היא פקודה במערכות ההפעלה DOS,‏ OS/2,‏ Microsoft Windows, ‏Singularity, יוניקס, דמויות יוניקס, ולינוקס, המציגה מחרוזת טקסט במסוף המחשב. לרוב מדובר בפקודה מובנית במערכת, המשתמשת בתסריטי מעטפת וקובצי אצווה כדי לנתב פלט אל המסך או אל קובץ. מעטפות פקודה רבות ובהם באש, ו-zsh, מיישמות את Echo כפקודת מעטפת מובנית. echo התחילה בתוך Multics, והפכה להיות חלק מיוניקס גרסה 2. echo -n, ביוניקס גרסה 7 החליפה את prompt, שהתנהגה באופן דומה, אך ללא גלישה לשורה הבאה. השימוש הסטנדרטי בפקודת echo, בסביבת יוניקס, יתבצע כדלקמן כאשר השורה הראשונה היא הקלט, והשנייה היא הפלט. $ echo Hello World! Hello World! שימוש בתווים מיוחדים לצורך הורדת שורה יתבצע כדלקמן: $ echo -e "Hello \n World!" Hello World! דוגמה מורכבת יותר היא: FGRED=`echo "\033[31m"` FGCYAN=`echo "\033[36m"` BGRED=`echo "\033[41m"` FGBLUE=`echo "\033[35m"` BGGREEN=`echo "\033[42m"` NORMAL=`echo "\033[m"` ECHO באתר Microsoft TechNet Echo article https://www.gnu.org/software/bash/manual/html_node/Bash-Builtins.html http://zsh.sourceforge.net/Doc/Release/Shell-Builtin-Commands.html A Research Unix reader: annotated excerpts from the Programmer's Manual, 1971–1986
שני אביב

שני אביב (נולדה ב-11 בדצמבר 1992) היא שחקנית ישראלית. אביב נולדה בתל אביב להורים ילידי צרפת שעלו לישראל בשנות ה-80. אביב היא השנייה מבין ארבע בנותיהם. בשנת 2011 החלה לגלם את דמותה של ניצה בסדרת הנעורים "אליפים", ששודרה בערוץ הילדים ב-yes למשך עונה, ובתפקיד אורח בעונה השנייה. באפריל 2013 החלה לגלם את דמותה של ענבל, בתם של ניסים (קובי מאור) ופזית (לירית בלבן) בסדרה הקומית "חברות" שיצרה ליטל שוורץ ומשודרת בערוץ 10. בנובמבר 2013 החלה לשחק בסדרת הדרמה "להיות איתה" שיצר אסי עזר ומשודרת בקשת, ערוץ 2. בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת האקשן המשטרתית של ערוץ 10 "אחת אפס אפס", בה גילמה את דמותה של מוריה. בשנת 2015 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "משפחה שולטת" בערוץ הילדים לצד אורנה בנאי, ושבה לשחק בסדרה "חברות" לעונתה השנייה בדמותה של ענבל בתם של פזית וניסים. בשנת 2017 החלה לשחק את תפקידה של סמדי בטלנובלה "פולמון" ב-Hot בידור ישראלי. באותה שנה חזרה לשחק בסדרות "להיות איתה" (עונה 2), ו"חברות" (עונה 3). אביב הצטלמה לסרט ההוליוודי "משימה חשאית בדמשק" בכיכובו של ג'ון הרט בסוף 2019 שיחקה לצד רומי אבולעפיה בסדרה "מזל טוב, את אבא". בשנת 2022 כיכבה בסדרה ״כפולים״ עונה 3. שני אביב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שני אביב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שני אביב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נחום מוכיח, שני אביב: "יש בי צדדים אפלים", באתר nrg‏, 4 ביולי 2013 הילה רגב, עכבר העיר אונליין, רק גאווה תנצח: שני אביב נחשפת, באתר הארץ, 1 בפברואר 2014 אילן ארנון, ‏"להגיד שנגעתי במישהו? זה גדול עליי", באתר ‏מאקו‏, 2 ביוני 2017
סלע הרימון

סֶלַע הָרִמּוֹן (גם: סֶלַע רִמּוֹן) הוא אתר מקראי בנחלת שבט בנימין, הנזכר בסיפור פילגש בגבעה, שבסמוך אליו התקיים יישוב בשם "רימון". בספר שופטים מתוארת מנוסתם של בני שבט בנימין אל יישוב זה בספר המדבר: ”וַיִּפְנוּ וַיָּנֻסוּ הַמִּדְבָּרָה אֶל סֶלַע הָרִמּוֹן וַיְעֹלְלֻהוּ בַּמְסִלּוֹת חֲמֵשֶׁת אֲלָפִים אִישׁ וַיַּדְבִּיקוּ אַחֲרָיו עַד גִּדְעֹם וַיַּכּוּ מִמֶּנּוּ אַלְפַּיִם אִישׁ ... וַיִּפְנוּ וַיָּנֻסוּ הַמִּדְבָּרָה אֶל סֶלַע הָרִמּוֹן שֵׁשׁ מֵאוֹת אִישׁ וַיֵּשְׁבוּ בְּסֶלַע רִמּוֹן אַרְבָּעָה חֳדָשִׁים”. אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), מוסר על יישוב בשם "רימון" השוכן כ- 15 מילים צפונית לירושלים. על סמך תיאורו של אוסביוס, היישוב "רימון" מזוהה כיום עם הכפר הערבי ראמון, דרומית מזרחית לעופרה, בעוד ש"סלע הרימון" מזוהה עם צוק הסלע קובת א-רומאנה, כחמישה ק"מ דרומית מזרחית לכפר ראמון, בו חצובים בורות מים ומערות. את האתר "גִּדְעֹם" הנזכר לצד סלע הרימון בתיאור המקראי, יש המציעים לזהות עם אתר בשם "ג'דעון" הנמצא בתחום הכפר טייבה, בסמוך לכפר ראמון. על שמה של סלע הרימון המקראית נקרא היישוב רימונים. ספר שופטים, פרק כ', פסוקים מ"ה–מ"ז. אונומסטיקון, 144, שורה 11-12. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ה', 1051-1052. י' אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי והאקדמיה ללשון העברית, עמ' 314, 429. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאנת שילה

תַּאֲנַת שִׁלֹה היה יישוב מקראי ששכן בין נחלות שבט אפרים ושבט מנשה. היישוב נזכר בספר יהושע בתיאור גבול נחלת שבט אפרים: ”וְיָצָא הַגְּבוּל הַיָּמָּה הַמִּכְמְתָת מִצָּפוֹן וְנָסַב הַגְּבוּל מִזְרָחָה תַּאֲנַת שִׁלֹה וְעָבַר אוֹתוֹ מִמִּזְרַח יָנוֹחָה וְיָרַד מִיָּנוֹחָה עֲטָרוֹת וְנַעֲרָתָה”. אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין את המקום בסמוך לעיירה עקרבה, דרומית מזרחית לשכם. שמו של היישוב הקדום השתמר לפי הסברה בשתי חורבות במזרח רכס איתמר, בסמוך ל"ח'רבת יאנון" המזוהה עם "ינוח" המקראית. שמן של החורבות הוא "ח'רבת תאנא אלפוקא" (חורבת תאנא העליונה) ו"ח'רבת תאנא אלתחתא" (חורבת תאנא התחתונה). זאת, כאשר הממצא הארכאולוגי וההקשר המקראי תואם את זיהוי העיר הקדומה עם החורבה העליונה. ספר יהושע, פרק ט"ז, פסוקים ו'–ז'. אונומסטיקון 98, שורה 13-14; 108, שורה 20-21 אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ח', 402-403. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית עזמות

בֵּית עַזְמָוֶת (גם: עַזְמָוֶת) הייתה עיר מקראית בנחלת שבט בנימין. העיר נזכרת בתנ"ך כאחת מערי שבט בנימין אליהן שבו עולי בבל, הן בספר עזרא והן בספר נחמיה. החוקר אדוארד רובינסון הציע לזהות את העיר הקדומה עם הכפר חזמא, צפונית מזרחית לירושלים, וזהו הזיהוי המקובל כיום. בכפר חזמא נתגלו עתיקות רבות מתקופת בית שני, בהן כלי חרס כגון אגרטלים, קערות וספלים, וכן גלוסקמאות עם כיתוב בעברית. חיזוק לזיהוי זה ניתן למצוא ברשימות הייחוס של בני שבט בנימין בספר דברי הימים, שם נזכר "עזמות" לצד עֲנָתוֹת (היא ענאתא של ימינו), עָלֶמֶת (היא "ח'רבת עלמית" של ימינו) וזִמְרִי (היא "ח'רבת זמרי" שבשכונת פסגת זאב) - כולם אתרים הנמצאים בסמיכות לכפר חזמא. אחד מגיבורי דוד המלך נקרא "עַזְמָוֶת הַבַּחֲרוּמִי", ומקורו בעיר "בחורים", המזוהה עם "עלמון-עלמת" שמדרום לחזמא. ספר עזרא, פרק ב', פסוק כ"ד. ספר נחמיה, פרק ז', פסוק כ"ח. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ב', 95. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ב', 95. ספר דברי הימים א', פרק ח', פסוק ל"ו; ספר דברי הימים א', פרק ט', פסוק מ"ב; ספר דברי הימים א', פרק י"ב, פסוק י"ג. ספר שמואל ב', פרק כ"ג, פסוק ל"א; ספר דברי הימים א', פרק י"א, פסוק ל"ג. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ב', 95.
אמה בול

אמה בול (באנגלית: Emma Bull; נולדה ב-13 בדצמבר 1954) היא סופרת מדע בדיוני ופנטזיה וזמרת אמריקאית. נולדה בעיר טורנס שבמחוז לוס אנג'לס בדרום קליפורניה. סיימה ב-1976 תואר ראשון בספרות אנגלית בקולג' בלויט שבויסקונסין ועבדה כעיתונאית ומעצבת גרפית. ידועה בעיקר בזכות ספרה מלחמה למען האלונים, המשתייך לקטגוריית "הפנטזיה האורבנית". הספר זכה בפרס לוקוס מטעם המגזין "לוקוס" והיה מועמד לפרס מטעם האגודה המיתופואטית. הייתה מועמדת לפרסי הוגו ונבולה. הייתה חברה בקבוצת הסופרים The Scribblies. הייתה זמרת בלהקת פולק רוק בשם Cats Laughing ובנוסף, ניגנה בגיטרה ושרה בלהקה The Flash Girls. מלחמה למען האלונים 1987 Falcon 1989 Bone Dance 1991 היה מועמד לפרסים Hugo, Nebula ו- World Fantasy Finder 1994 The Princess and the Lord of Night 1994 Freedom and Necessity 1997, עם Steven Brust Territory 2007 Rending Dark (1984) in Sword and Sorceress, edited by Marion Zimmer Bradley Badu's Luck (1985) in Liavek The Well-Made Plan (1986) in Liavek: The Players of Luck Danceland Blood (1986, with Will Shetterly) as "Danceland" in Bordertown, edited by Terri Windling Wonders of the Invisible World (1988 essay) in October–November issue of New North Artscape A Bird That Whistles (1989) in Hidden Turnings, edited by Diana Wynne Jones Why I Write Fantasy (1990 essay) in Pulphouse 6 Silver or Gold (1992) in After the King: Stories in Honor of J.R.R. Tolkien, edited by Martin H. Greenberg The Stepsister’s Story" (1995) in The Armless Maiden, edited by Terri Windling Joshua Tree (2002) in The Green Man: Tales from the Mythic Forest, edited by Ellen Datlow and Terri Windling The Black Fox (2003) in Firebirds, edited by Sharyn November De La Tierra (2004) in The Faery Reel, edited by Ellen Datlow and Terri Windling What Used to Be Good Still Is (2006) in Firebirds Rising, edited by Sharyn November מדיה וקבצים בנושא אמה בול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמה בול (באנגלית) אמה בול, ברשת החברתית Goodreads אמה בול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמה בול, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמה בול, באתר Discogs (באנגלית)
נערן (יישוב קדום)

נַעֲרָן (גם: נַעֲרָה, נַעֲרָתָה ו- נעורן) היה יישוב מקראי מצפון ליריחו, שהמשיך להתקיים כיישוב יהודי בתקופת המשנה והתלמוד. בספר יהושע נזכר היישוב בתיאור גבולות נחלת שבט אפרים: ”וְיָרַד מִיָּנוֹחָה עֲטָרוֹת וְנַעֲרָתָה וּפָגַע בִּירִיחוֹ וְיָצָא הַיַּרְדֵּן”. לאחר מכן, בספר דברי הימים נזכר היישוב כגבול המזרחי של נחלת שבט אפרים: ”וְלַמִּזְרָח נַעֲרָן וְלַמַּעֲרָב גֶּזֶר”. היישוב נזכר בכתבי יוסף בן מתתיהו המוסר אודות הפקעת מחצית מכסת המים של נערן לטובת שדות ארכילאיס בידי ארכלאוס בנו של הורדוס. היישוב נזכר גם באונומסטיקון של אוסביוס (תחילת המאה ה-4 לספירה), המציין אותו כ"כפר קטן של יהודים" בשם "נערה", כחמישה מילים מיריחו. היישוב נזכר גם בתלמוד הבבלי. בתקופת המשנה והתלמוד נזכר המקום כיישוב יהודי אשר סבל מהתנכלות תושביה הנוכרים של יריחו הסמוכה: ”צִוָּה ה' ליעקב סביביו צריו - כגון חלמיש לנוה, סוסיתא לטבריה, קסטרא לחיפה, יריחו לנוערן, לוד לאונו”. גם במסורות הנוצריות נזכרו יחסי האיבה שבין נזירי דיר אל-קרנטל לבין יהודי נערן. אולם בניגוד למקורות היהודיים, המספרים שהיהודים סבלו משכניהם הנוכרים, בספר "חיי כאריטוניוס הקדוש", שנתחבר במאה ה-6 או ה-7, מסופר על אלפידיוס (מת לפני שנת 419), הגמון המנזר בעין-דוק ליד יריחו, ש"השיב אחור את ההתקפות מלאי-קנאה רבה של העברים שישבו במקום נערן". על פי "ספר הדרשות על שם אנטיוכוס", שנתחבר בשנת 514 על ידי סופר נוצרי, מתברר כי גם במאה ה-6 הייתה בנערן קהילה יהודית. בספר מסופר על נזיר נוצרי שעזב את מנזרו על הר סיני ובהשפעת חזיונות בא "לפלשתינה לנערא ולליביאס, שהם מרכזים ליהודים...התגייר ולקח לו אשה והיה מורה בגלוי את תורת היהודים נגד האמונה הנוצרית". עד מלחמת העולם הראשונה התקשו החוקרים בזיהוי מיקומה של נערן. במהלך המלחמה, בעקבות פיצוץ של פגז נחשפו שרידי בית כנסת קדום, עם רצפת פסיפס מרשימה, ובעקבות זאת מזוהה כיום נערן העתיקה עם "תל ג'סר" שמצפון ליריחו. בשנת 2016 הגיע לידי רשות העתיקות שטר פפירוס מן המאה השביעית לפני הספירה, בו נזכרת בכתב העברי הקדום העברת משלוח יין מנערתה לירושלים. על שם היישוב הקדום נקרא קיבוץ נערן. חנן אשל, "כגון... יריחו לנערן...", בתוך: זאב ח' ארליך (עורך), "...לפני אפרים ובנימין ומנשה...", ירושלים תשמ"ה, עמ' 83–88 מדיה וקבצים בנושא נערן בוויקישיתוף ספר יהושע, פרק ט"ז, פסוק ז' ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק כ"ח אונומסטיקון, 136, שורה 24 תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ה', עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ו, עמוד ב' מדרש ויקרא רבה, כג, ה; מדרש איכה רבה (מהדורת בובר), פרשה א' ד"ה. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ה', 894-895 מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ־ישראל, עמ' 64 אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ה', 894-895 אל נערן בדרך עפרתה, הארץ, 7 בינואר 1929 נחשפה תעודה נדירה מימי הבית הראשון המציינת את שמה של ירושלים, באתר רשות העתיקות
ישנונן גרינלנדי

ישנונן גרינלנדי (שם מדעי: Somniosus microcephalus) הוא אחד ממיני הכרישים היחידים החיים באזור הארקטי. כריש זה חי באזור צפון האוקיינוס האטלנטי והארקטי שסביב קנדה, גרינלנד, נורווגיה ואיסלנד. הוא חי באזור הצפוני ביותר יחסית לכרישים. בשרו רעיל, אך למרות זאת הוא ניצוד באיסלנד לשם השומן שבגופו, כשבשרו עובר יישון המנטרל את הרעל. הישנונון הגרינלנדי קיבל את שמו זה על שם שעות השינה הרבות שלו כמו גם אזור המחיה שלו. אורכו מגיע עד 6.4 מטר ומשקלו עד 1,400 ק"ג. הכריש הממוצע, עם זאת, קטן בהרבה: אורכו 2.44–4.8 מטר ומשקלו 400 ק"ג, והזכרים גדולים יותר מהנקבות. הישנונונים נעים לאט וישנים הרבה. הם יוצאים לציד בשעות הערב. הם אוכלים דגי טרוטנית, מליחים, צלופחים, דגי אלתית, בקלה, ברקנאים, עקרבנון, דגי זאב וסוליתאים, וכן כרישים ותריסניות קטנים יותר. הישנונן הגרינלנדי נחשב למקור של אגדת המפלצת מלוך נס בשל מנהגו לאכול כלבי ים. כלבי ים נודדים ללוך נס בקיץ דרך הנהרות. לפי מחקר שנערך באוניברסיטת קופנהגן, נמצא כי תוחלת החיים של הישנונן היא 300 עד 500 שנה. זהו בעל החיים בעל תוחלת החיים הגבוהה ביותר בקרב חולייתנים הידועה למדע. הפרט הכי מבוגר הידוע כיום שעוד בחיים (2023) הוא כנראה סביב גיל 400 שנים. בשר הכריש תלוי לייבוש מדיה וקבצים בנושא ישנונן גרינלנדי בוויקישיתוף ישנונן גרינלנדי, באתר ITIS (באנגלית) ישנונן גרינלנדי, באתר NCBI (באנגלית) ישנונן גרינלנדי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ישנונן גרינלנדי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ישנונן גרינלנדי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ישנונן גרינלנדי, באתר FishBase (באנגלית) ישנונן גרינלנדי, באתר GBIF (באנגלית) ישנונן גרינלנדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניו יורק טיימס, ריצוף הגנום של הישנונן הגרינלנדי עשוי להסביר כיצד הוא חי מאות שנים, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2024 ישנונן גרינלנדי באתר הרשימה האדומה של IUCN http://planetsave.com/2013/06/02/greenland-shark-eats-a-polar-bear-sleeper-shark-facts-lifespan-diet-and-video/ Legend of Loch Ness - How to Catch a Greenland Shark | River Monsters, סרטון בערוץ "Animal Planet", באתר יוטיוב (אורך: 3:31) סוכנויות הידיעות, החיה המבוגרת בעולם: כריש מגרינלנד בן מאות שנים, באתר nrg‏, 12 באוגוסט 2016 Cameron Dukepublished, What is the oldest shark?, livescience.com, ‏2021-08-30 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריאן סנדובל

בריאן סנדובל (באנגלית: Brian Sandoval; נולד ב-5 באוגוסט 1963) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמושל נבדה מינואר 2011 עד ינואר 2019. הוא מכהן כנשיא אוניברסיטת נבדה ברינו החל מ-2020. סנדובל נולד בעיר רדינג שבקליפורניה וגדל בעיר ספרקס הסמוכה לרינו שבנבדה. הוא בנם של רון ולוריה סנדובל, שניהם ממוצא מקסיקני. ב-1986 הוא סיים תואר ראשון באנגלית ובכלכלה באוניברסיטת נבדה ברינו וב-1989 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו. לאחר לימודיו עבד כפרקליט פרטי בנבדה. ב-1994 נבחר לאספה המחוקקת של נבדה וב-1996 נבחר לכהונה נוספת בתפקיד. ב-1998 מונה לנציב ההימורים של נבדה, תפקיד שבאחריותו פיקוח על פעולתם של בתי הקזינו במדינה. במקביל כיהן במועצה המייעצת של הסוכנות המשותפת לנבדה ולקליפורניה לשימור אזור אגם טאהו. ב-2002 נבחר לתובע הכללי של נבדה ונכנס לתפקידו בינואר 2003 הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2005, מועד בו אושר הושבע לשופט בבית המשפט הפדרלי במחוז נבדה. ב-2009 החליט לפרוש מכס השיפוט (כהונה שהיא לכל החיים), ולקרוא תיגר על המושל המכהן של נבדה ג'ים גיבונס. הוא גבר על גיבונס בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 2010 התמודד מול רון ריד, בנו של הארי ריד, מנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט של ארצות הברית דאז, וזכה לרוב של 53.3%. ב-2014 זכה ברוב גדול של 70.6% בבחירות לכהונה נוספת בתפקיד. סנדובל מחזיק בעמדות מתונות. הוא קיבל כספים פדרליים עבור המדיקייד כחלק מרפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה, ובעל עמדות ליברליות בנושאי הפלות ונישואים חד-מיניים. בפברואר 2016 נחשף כי נשקלה מועמדותו לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של אנטונין סקאליה, אך בהמשך ויתר סנדובל על מועמדות אפשרית. בשנת 2020 מונה סנדובל לנשיא אוניברסיטת נבדה ברינו. סנדובל הוא נוצרי קתולי באמונתו, נשוי ואב לשלושה. מדיה וקבצים בנושא בריאן סנדובל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בריאן סנדובל בריאן סנדובל, ברשת החברתית פייסבוק בריאן סנדובל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בריאן סנדובל באתר מושל נבדה בריאן סנדובל באתר אסושיאייטד פרס Sandoval: 'I Do Not Wish to Be Considered' for Supreme Court Job,‏NBC News‏, 25 בפברואר 2016
פוקנת דאל

פוקנת דאל (שם מדעי: Phocoenoides dalli) היא מין של פוקנה יחידה בסוגה החיה באזור צפון האוקיינוס השקט. היא קרויה ע"ש החוקר "ויליאם הילי דאל" (William Healey Dall). תחום התפוצה שלהם הוא ממערב לחופים הצפון-מרכזיים של ארצות הברית ועד חופי סיביר וצפון סין במזרח. לפוקנה גוף שחור עם שוליים אחוריים וקצוות זנב לבנים וכן סנפיר גב לבן עד לקצה, מה שמזכיר מעט את צורת הגוף של האורקה. יש להם גוף חזק וראש שחור וקטן יחסית. אורכו הממוצע 2.3 מ' ומשקלו 130-220 ק"ג., מה שהופך אותה לגדולה במיני משפחתה. הזכרים גדולים מעט יותר מהנקבות. הם אוכלי דיונונים ודגים קטנים כמו מליח, אנשובי, סרדין, מקרל, בקלה ורמחניים. כמו כן הם צוללים כדי לדוג אורנוניים. לעיתים הם גם יאכלו קריל, אך הוא לא חשוב בתזונתם. הטורפים העיקריים שלהם הם הקטלן והעמלץ הלבן, עם זאת הפוקנה מהירה מאוד ויכולה להגיע בבריחה למהירות של 55 קמ"ש. לעיתים הפוקנות והאורקות נצפו שוחים יחד בלי שהאורקות יטרפו את הפוקנות. הפוקנות נוטות לצלול הרבה ולעומק של עד 94 מטר. הם ביישנים יחסית ולא קופצות מעל פני המים. תפוצתם רחבה והם לא נמצאות בסכנת הכחדה. מדיה וקבצים בנושא פוקנת דאל בוויקישיתוף פוקנת דאל, באתר ITIS (באנגלית) פוקנת דאל, באתר NCBI (באנגלית) פוקנת דאל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פוקנת דאל, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פוקנת דאל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פוקנת דאל, באתר GBIF (באנגלית) פוקנת דאל באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב בוצ'ן

יעקב בוצ'ן (נולד בשנת 1946 באוסטריה) הוא סופר וצייר ישראלי. עלה לישראל עם הוריו, ניצולי השואה, בגיל שנתיים. בילדותו התגוררה משפחתו בתל אביב וסבלה מעוני. כתיבתו של בוצ'ן משלבת את חוויותיהם הרגשיות של ילדי ניצולי השואה, בני הדור השני, הווי חיילים ומלחמות, ארץ ישראל, אהבות, אכזבות, נשים ואנשים. ניכר בה דמיון מה ליצירת פנחס שדה, מצד הסגנון ומצד התוכן. מבקרים הגיבו לה לרוב בצורה קיצונית - אהבו מאוד או שנאו מאד. בין פועליו הספר "שביל ישראל", אלבום המשלב פרוזה עם מידע וציורי מקור (של הסופר) ומתאר מסע רגלי אמיתי לאורך שביל ישראל, מדן ועד אילת. בוצ'ן זכה עד היום בשני פרסי ראש הממשלה לספרות, פרס ברנשטיין (על כתב היד של ספרו "ילד שקוף") ופרס אקו"ם לספרי ילדים. בוצ'ן אף עיצב מספר עטיפות לספרי סופרים אחרים. מנחה מזה חמש-עשרה שנים כתיבה יוצרת בחוגים למבוגרים. בוצ'ן מתגורר כיום בכפר-מונש ועובד כגרפיקאי. ממעט להתראיין ואינו מעורב בחבורות ספרותיות. שני חיי יעקב (רומן אוטוביוגרפי) ספרית פועלים מימים ימימה (רומן) ספרית פועלים עיוור צבעים (רומן) עם עובד/הספרייה לעם צרעה (סיפורים) עם עובד ילד שקוף (רומן) זמורה ביתן כחול חלודה (רומן) זמורה ביתן שביל ישראל (אלבום מסע) כרטא תמיד ילווה אותו צל (ספר ילדים) הוצאת הקיבוץ המאוחד האיש שעבר דרך קירות (ספר ילדים) ידיעות אחרונות נחל חלב ותפוז דם (רומן) הקיבוץ המאוחד מודל עירום גוונים פנטזיה לבנטינית (רומן) ספרית פועלים גבריאלה (רומן לבני הנעורים) ספרית פועלים לאורך הקירות, מחזה, זכה בציון לשבח בתיאטרונטו ילד שקוף תורגם לגרמנית, בהוצאת בלייכר נר מהלך (רומן), ספרית פועלים צרחה אילמת ספרית פועלים חלום אינסופי הוצאת פרדס 2016. תאי עצב הוצאת כרמל 2019. מחזה "שריקה" 2019 תיאטרונטו ,תורגמה לאנגלית בידי השחקנית הדר גלרון ,הצגה הופיעה בפראג,לונדון,ניו יורק, מיאמי, יוסטון. אמנון נבות, מקרי מבחן בספרותנו, על דוד שחר, א. דורית, יצחק בן-נר, דויד גרוסמן, יעקב בוצ’ן, אריה סמו, הדרה לזר, נדפס בעכשיו, 49, תשמ"ד 1984. דן מירון, על גבולות הכנות לשמה, או - האדם המשעמם והמוגבל כנסיך-יגונות בעיני עצמו, נדפס בידיעות אחרונות, יוני 1983. פנחס אלעד, ריבותיו המשגעות של יעקב, על "שני חיי יעקב", נדפס במאזנים, נ"ב, 1, תשמ'א 1981. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) לאה חובב, דור שני לשואה - "תמיד ילווה אותו צל", על יעקב בוצ'ן, נדפס בספרות ילדים ונוער, 27, ג', תשס"א 2001. יעקב בוצ'ן, דף שער בספרייה הלאומית יעקב בוצ'ן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יעקב בוצ'ן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יעקב בוצ'ן, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של יעקב בוצ'ן, בקטלוג הספרייה הלאומית יעקב בוצ'ן, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" יעקב בוצ'ן, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) הספרים של יעקב בוצ'ן, באתר "סימניה" בועז כהן, באותו אופן שהחיים עוקצים אותך, באופן מיידי, פתאומי, בבלוג "לונדון קולינג" - ריאיון עם בוצ'ן אביבה לורי, קריעת הגבר, באתר הארץ, 17 ביולי 2008 יעקב בוצ'ן, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל פנטזיה לבנטינית, באתר הערוץ האקדמי פרק מספרו פנטזיה לבנטינית יעקב בוצ'ן, הסופר מבקר את ספרו, באתר הארץ, 25 ביולי 2012