ג'ון שירלי ווד

מייג'ור גנרל ג'ון שירלי ווד (באנגלית: John Shirley Wood‏; 11 בינואר 1888 – 2 ביולי 1966) היה קצין בצבא ארצות הברית ששירת במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. הוא בלט בעיקר באימונים ובפיקוד על דיוויזיית השריון הרביעית, שהובילה את דהרת הארמייה השלישית של הגנרל ג'ורג' ס. פטון ברחבי צרפת ב-1944 במהלך מלחמת העולם השנייה. ג'ון שירלי ווד נולד במונטיצ'לו, ארקנסו, ב-11 בינואר 1888, והיה בנם של שופט בית המשפט העליון של ארקנסו, קרול ד' ווד וריולה (תומפסון) ווד. ג'ון ווד סיים את לימודיו באוניברסיטת ארקנסו בשלוש שנים, ב-1907, היה חבר במסדר קאפה אלפא והיה קוורטרבק וקפטן קבוצת הפוטבול. בשנת 1908, הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (USMA) בווסט פוינט, ניו יורק; הוא סיים את לימודיו ב-1912, ועסק בכדורגל, היאבקות ואיגרוף. ווד לימד כימיה באוניברסיטת ארקנסו, ובווסט פוינט הוא קיבל את הכינוי הראשון שלו, "P" עבור "פרופסור", מכיוון שהשתמש בכישוריו כמדריך כדי להדריך חברים רבים לכיתה חסרי אקדמיה. ווד הוסמך כסגן שני בתותחני החוף ב-12 ביוני 1912. הוא הטביע חותם מוקדם באקדמיה הצבאית, כולל עוזר מאמן כדורגל ומדריך כימיה בווסט פוינט. ווד כתב על נושאים צבאיים, ומאמריו וסקירות של ספרות צבאית ממדינות אחרות, כולל צרפת, גרמניה, איטליה וספרד הופיעו בכתבי עת מקצועיים לאורך הקריירה שלו. באוגוסט 1916, לאחר שקודם לדרגת לוטננט ראשון חודש קודם לכן, הוא חזר לסגל האקדמיה הצבאית של ארצות הברית והועבר לחיל החימוש בספטמבר. הוא הועלה לדרגת קפטן ב-15 במאי 1917, כמה שבועות לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, ולדרגה זמנית של מייג'ור ב-18 בדצמבר. במרץ 1918 הוא הפליג לצרפת עם הדיוויזיה ה-3 והשתתף במבצעים צבאיים בשאטו תיירי ממאי עד יוני. הוא שירת במטה הדיוויזיה ה-3 והדיוויזיה ה-90 והשתתף בקרב שאטו-תיירי ובקרב סן-מייל. ווד למד אז בבית הספר לסגל הצרפתי בלאנגר, אותו סיים בספטמבר. בית הספר הוקם כדי ללמד מיומנויות תכנון וניהול לקצינים, וחבריו לכיתה כללו את ג'ורג' ס. פטון, ויליאם הוד סימפסון ואלכסנדר פאץ'. הוא חזר לארצות הברית באוקטובר 1918 והוצב כקצין כוח אדם של הדיוויזיה ה-18 במחנה טראוויס, טקסס, לפני שהמלחמה הסתיימה עקב שביתת הנשק עם גרמניה בחודש הבא. בפברואר 1919, הוא הועבר לתותחי השדה והיה פרופסור למדע צבאי וטקטיקה באוניברסיטת ויסקונסין. בשנת 1921, הוא הוצב כקצין בפועל של גדוד ארטילריית השדה ה-11 בהוואי. הוא היה בוגר מכובד של כיתתו במכללת פיקוד ומטה הכללי של צבא ארצות הברית ביוני 1924 (פטון היה בוגר הכבוד). מיוני 1924 עד מאי 1927, הוא היה קצין בכיר של חטיבת התותחנים הממונעת ב-Schofield Barracks, הוואי. ממאי 1927 עד יולי 1929, הוא פיקד על הגדוד ה-2, רגימנט ארטילריית השדה ה-16 בפורט בראג, קרוליינה הצפונית. ביולי 1929, הוא החל את הקורס ב-Écoles Supérieures de Guerre בצרפת, אותו סיים באוגוסט 1931. מאוגוסט 1931 עד 1932, הוא היה עוזרו של מפקד הצוערים בווסט פוינט. מ-1932 עד אוגוסט 1937, ווד היה פרופסור למדע צבאי וטקטיקה באקדמיה הצבאית של קולבר. ב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת לוטננט קולונל והיה מפקד הגדוד ה-3, רגימנט ארטילריית השדה ה-80 מאוגוסט 1937 עד ספטמבר 1939. מספטמבר 1939 עד 1940, ווד שירת כראש המטה של הגנרל סטנלי ד' אמביק, מפקד הארמייה השלישית. ב-1 בנובמבר 1940 הועלה לדרגת קולונל והוצב כקצין מפקד, ארטילריית דיוויזיית הרגלים ה-1. באפריל 1941 הוא קיבל את הפיקוד על הארטילריה של דיוויזיית השריון ה-2, אך שירת בתפקיד רק עד יוני. מיוני עד אוקטובר 1941, הוא היה הרמטכ"ל של קורפוס השריון הראשון. ב-5 בנובמבר 1941 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל זמנית וקיבל את הפיקוד על פיקוד קרבי "A", דיוויזיית השריון ה-5. במאי 1942, חמישה חודשים לאחר הכניסה האמריקנית למלחמת העולם השנייה, ווד קיבל את הפיקוד על דיוויזיית השריון ה-4 (הופעלה ב-15 באפריל 1941) לאחר מייג'ור גנרל הנרי וו. ביירד, והיה אחראי על הארגון והאימונים של דיוויזיית השריון ה-4. ב-21 ביוני הועלה לדרגה זמנית של מייג'ור גנרל. בהיותו בפיקוד על הדיוויזיה שלו במשך השנתיים הבאות, ווד בילה את הזמן הזה באימון הדיוויזיה לשירות בסופו של דבר מעבר לים. ב-28 ביולי 1944, ווד הוביל את דיוויזיית השריון ה-4 ללחימה בצרפת לאחר הפריצה בנורמנדי במסגרת מבצע קוברה וזכה בצלב השירות המצוין (DSC). תוכנית מבצע אוברלורד קראה לארמייה השלישית האמריקאית, בפיקודו של לוטננט גנרל ג'ורג' ס. פטון, לשחרר את ברטאן, בפרט את הנמלים של ברסט ולוריאן וחצי האי קוויברון, מה שיאפשר את יישום מבצע צניעות, יצירת נמל חדש. במפרץ קוויברון כדי לתמוך בהתקדמות קבוצת הארמיות ה-12. עד 3 באוגוסט, הדיוויזיה המשוריינת ה-4 של ווד הגיעה לבסיס חצי האי קיברון. כוחות גרמניים לא מאורגנים נסוגו לתוך לוריאן, סן נאזר ומעלה חצי האי קוויברון. בשלב זה, ווד הציע לחסום את בסיס חצי האי ברטאן ולהזיז את רוב כוחותיו מזרחה לכיוון שארטר. מייג'ור גנרל טרוי ה. מידלטון, שפיקד על הקורפוס השמיני, הורה לדיוויזיה להחזיק קו לאורך נהר הווילין, ולחסום את אזור רן עד קייברון. דיוויזיית השריון ה-4 עצרה בערך עשרה קילומטרים ממטרת מפרץ קוויברון, למרות התנגדות מינימלית. בהאמינו שלפעולות בברטאן אין ערך אסטרטגי, אמר ווד ליותר מעמית אחד שהממונים עליו מנצחים במלחמה, אך עושים זאת "בדרך לא נכונה". עם זאת, לוטננט קולונל הרולד ל. מאק, מצוות COMZ, שתיאר את הכישלון ביישום מבצע צניעות כ"טעות קריטית של מלחמת העולם השנייה". הטיל את האשמה על אי לכידת מפרץ קוויברון על ווד והצהיר כי הוא "שם את ליבו בהשתתפות בדהרה הראשית לפריז, שם יוכל להשיג תהילה" ומאשים את ווד וכל הממונים עליו בשרשרת הפיקוד בכישלון. להעריך את "הצורך העליון לקחת את מפרץ קוויברון". דיוויזיית השריון ה-4 הובילה את הדהרה של הארמייה השלישית מזרחה על פני צרפת, וזיכה את ווד בכינוי השני שלו, "טייגר ג'ק", כי כשפטון היה צועק עליו, ווד היה צועד כמו חיה כלואה ומתווכח בחזרה. באוגוסט 1944, ווד נתקל בקשיים כאשר הפיקוד על המפקדה הגבוהה שלו בתוך הארמייה השלישית, הקורפוס ה-12, הוקצה למנטון ס. אדי. ווד חשב שהוא הרוויח את ההזדמנות לפקד על קורפוס, אבל נעקף על ידי עומר בראדלי, מפקד קבוצת הארמיות ה-12, שכללה את הארמייה השלישית של פטון. ווד היה תותחן, וייתכן שזה מה ששיחק לטובת אדי, שהיה חייל רגלים, כמו גם בראדלי. ייתכן גם שווד לא נבחר לפיקוד הקורפוס בגלל התנהגותו הבוטה ונכונותו לחקור את הממונים עליו. ווד לא הסתדר עם אדי, כולל סירוב לספק למפקדה של אדי דיווחים שגרתיים או עותקים של פקודות המבצעים של דיוויזיית השריון ה-4. אדי בסופו של דבר התלונן בפני פטון, ופטון החליף את ווד במייג'ור גנרל יו גאפי ב-3 בדצמבר 1944, זמן קצר לפני הקרב על הבליטה. בזמן ההחלפה של ווד, הובטח לו על ידי הממונים עליו, מפקד הארמייה השלישית, פאטון ודווייט ד' אייזנהאואר, מפקד בעלות הברית העליון בחזית המערבית, שהוא מוחלף רק בגלל שדיווחים רפואיים הצביעו על כך שהוא חולה, ושאחרי מנוחה קצרה הוא או יחזור לפקד על דיוויזיית השריון ה-4 או יועלה לפיקוד על קורפוס. ווד קיבל את צלב השירות המצוין, מדליית השירות המצוין וכוכב הכסף על שירותו כמפקד דיוויזיית השריון ה-4. ווד חזר לתפקיד בארצות הברית, וסיים את הקריירה הצבאית שלו ב-1946 כמפקד מרכז ההכשרה להחלפת שריון (ARTC) בפורט נוקס, קנטקי. לאחר פרישתו מהצבא, עבד ווד עבור האו"ם כראש הנציגות של ארגון הפליטים הבינלאומי באוסטריה (1947–1952), וראש הנציגות של מינהל השיקום של האו"ם בטוקיו, קוריאה הדרומית וז'נבה (1952–1953). מ-1957 עד 1958 הוא היה מנהל ההגנה האזרחית של מחוז וואשו, נבדה. בפנסיה ווד התגורר ברינו, נבדה. הוא מת שם ב-2 ביולי 1966, ונקבר בבית הקברות וסט פוינט. ווד היה ידוע בכך שהוא מוביל מהחזית, ולעיתים קרובות טס במטוס תצפית קל שינחית אותו ליד היחידות המובילות שלו כדי שיוכל לצפות ולספק כיוון. הוא נודע גם כשסיפק דוגמה בכך שחלק את חסכי הלחימה עם אנשיו, כולל מגורים באוהל. ווד היה ידוע גם באקסצנטריות שלו ובבוטות שלו. כסטודנט במכללת הפיקוד והמטכ"ל הפגין זלזול במדריך בקריאת עיתון במהלך הרצאה. בשנת 1942, במהלך תמרוני אימון בטנסי, ווד התווכח בפומבי עם רכז התרגיל בן ליר לאחר שליר השמיע הערות מזלזלות על דיוויזיית השריון ה-4 במהלך סקירה לאחר פעולה. במהלך הלחימה בצרפת, הוא לעג לקורטני הודג'ס, מפקד הארמייה הראשונה, על כך שחי ועבד בטנדרים שנבנו במיוחד במקום לשמש דוגמה באמצעות אוהל. ווד היה נשוי למרגריט ליטל (1890–1984). ילדיהם כללו את הבנים לוטננט קולונל קרול ד' ווד (1913–1955) (ווסט פוינט, 1937), קולונל ג'ון ס. ווד (1920–2004) (ווסט פוינט, 1943), ובת, שירלי (ילידת 1929). ב-17 במאי 1957 נשא ווד לאישה את אביגיל הולמן הארווי (1899–1983), שנפטרה אחריו. בנוסף לעיטורים הצבאיים שלו, ווד קיבל תואר LL לשם כבוד מאוניברסיטת ארקנסו בשנת 1946. המסמכים שלו הם חלק מהאוספים בספריית אוניברסיטת סירקיוז. הוא היה נושא לביוגרפיה, "טייגר ג'ק" מ-1979 מאת הנסון וו. בולדווין. מדיה וקבצים בנושא ג'ון שירלי ווד בוויקישיתוף ג'ון שירלי ווד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Northwest Arkansas Times, General Wood Heads Commission In Vienna, Austria, December 19, 1947 George Forty, Tank Aces: From Blitzkrieg to the Gulf War, 1997, page 16 Kappa Alpha Order, The Kappa Alpha Journal, 1906, page 299 Virginia Military Institute and the George C. Marshall Foundation, The Journal of Military History, Volume 53, 1989, page 260 Martin Blumenson, George Smith Patton, The Patton Papers: 1885-1940, 1972, page 196 George Forty, 4th Armored Division in World War II, 2008, page 11 George Washington Cullum, Edward Singleton Holden, Biographical Register of the Officers and Graduates of the United States Military Academy, Volume 6, Part 2, 1920, page 1572 Army-Navy Register, The Army, August 10, 1912, page 179 John S. Wood, Field Artillery Journal, French Artillery Doctrine (אורכב 25.02.2013 בארכיון Wayback Machine), September–October 1932, page 496 John S. Wood, Field Artillery Journal, French Artillery Doctrine, January–February 1933, page 77 John S. Wood, Field Artillery Journal, The Italian Artillery in Ethiopia (אורכב 27.08.2018 בארכיון Wayback Machine), January–February 1937, page 27 Hugh Marshall Cole, The Lorraine Campaign, 1997, page 16 George Washington Cullum, Edward Singleton Holden, Biographical Register of the Officers and Graduates of the U.S. Military Academy, at West Point, Volume 7, 1930, page 933 Governor of Hawaii, Annual Report, 1921, page 118 Don M. Fox, Patton's Vanguard: The United States Army Fourth Armored Division, 2003, pages 15-16 National Infantry Association, Infantry Journal, Volume 44, 1937, page 570 United States Army Adjutant General, U.S. Army Recruiting News, 1929 United States Military Academy, Official Register of the Officers and Cadets of the U.S. Military Academy, West Point, N.Y., 1932, pages 17, 79, 81 United States Senate Military Affairs Committee, Hearing Record on Bill to Establish Compulsory Military Training, 1936, page 237 Army and Navy Journal, Inc., Army and Navy Journal, Volume 76, Issues 1-26, 1938, page 23 Mildred Hanson Gillie, Forging the Thunderbolt: History of the U.S. Army's Armored Forces, 1917-45, 1947, page 148 "Biography of Major General John Shirley Wood (1888−1966), USA". generals.dk. Bevin Alexander, Sun Tzu at Gettysburg: Ancient Military Wisdom in the Modern World, 2011, page 196 George Forty, 4th Armored Division in World War II, 2009, page 11 Don M. Fox, Patton's Vanguard: The United States Army Fourth Armored Division, 2003, page 2 Steven Zaloga, George S. Patton: Leadership, Strategy, Conflict, 2011, page 30 Steven Zaloga, George S. Patton, 2011 Don M. Fox, Patton's Vanguard: The United States Army Fourth Armored Division, 2003, pages 221-231 Christopher Richard Gabel, U.S. Army Command and General Staff College. Hanson W. Baldwin, Tiger Jack: Major General John S. Wood, 1979, pages 95-100 Hugh Marshall Cole, The Lorraine Campaign, 1997, page 525 West Point Association of Graduates, Register of Graduates and Former Cadets of the United States Military Academy, 1975, 321 Nevada State Journal, State Civil Defense Chief Plans to Seek U.S. Funds, May 22, 1959 Nevada State Journal, Obituary, John S. Wood, July 7, 1966 Edgar F. Raines, Center of Military History, Eyes of Artillery: The Origins of Modern U.S. Army Aviation in World War II, 2000, page 213 Don M. Fox, Patton's Vanguard: The United States Army Fourth Armored Division, 2003, page 2 Baldwin 1979, pp. 119-128. Colley, David P. (2021). The Folly of Generals: How Eisenhower's Broad Front Strategy Lengthened World War II. Havertown, PA: Casemate Publishers. p. 35. ISBN 978-1-6120-0975-9 – via Google Books. California Death Index, 1940-1997, 1984 entry for Marguerite Little Wood, retrieved March 23, 2014 U.S. Social Security Death Index, 1935-Current, 1984 entry for Marguerite Little Wood, retrieved March 23, 2014 West Point Association of Graduates, Memorial, Carroll D. Wood, retrieved March 23, 2014 West Point Association of Graduates, Memorial, John S. Wood, Jr., retrieved March 23, 2014 1940 United States Federal Census, entry for family of John Shirley Wood, retrieved March 23, 2014 Nevada State Journal, Gen. John Wood Dies in Reno, July 4, 1966 U.S. Social Security Death Index, 1935-Current, entry for Abigail Wood, retrieved March 23, 2014 Gentry (Arkansas) Journal-Advance, 225 Students to Graduate At U. of A., May 30, 1946 Syracuse University Library, Overview of the Collection, John Shirley Wood Papers, retrieved March 22, 2014 Hanson Weightman Baldwin, Tiger Jack, 1979, title page