laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קלאמפ

קלאמפ היא קבוצת כותבות ומאיירות מאנגה יפניות המורכבת כולה מנשים. חלק מסדרות המאנגה אשר יצרו עובדו לסדרות אנימה מצליחות. חברות הקבוצה הן ננסה אוקווה (Nanase Ohkawa), מוקון (Mokon), צובאקי (Tsubaki) ואיגרשי סצוקי (Igarashi Satsuki). קלאמפ מכרו מעל ל-100 מיליון עותקי מאנגה נכון לאוקטובר 2007. הקבוצה החלה לפעול באמצע שנות השמונים, ביצירת דוג'ינשי, תחת השם "קלאמפ קלאסטר" ומנתה 11 חברות. ב-1987 החלו לכתוב את המאנגה המקורית הראשונה שלהן, RG Veda, ועד ששוחררה לאור בשנת 1989 הקבוצה כבר ירדה ל-7 חברות. בשנת 1993 שלושה חברות נוספות עזבו, ונותרו רק ארבע החברות המרכיבות אותה כיום. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. "עד כה" נכון למתי?. מדיה וקבצים בנושא קלאמפ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלאמפ (ביפנית) קלאמפ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קלאמפ, ברשת החברתית אינסטגרם אחרי ש Legal Drug נגמר המשיכו את זה בתור Drop and Drug ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תעלת סן מרטן

תעלת סן-מרטן (בצרפתית: Canal Saint-Martin; נהגה קאנאל סן מרטן) היא תעלת מים בפריז בירת צרפת, שאורכה 4.5 ק"מ. התעלה מקשרת בין אגן לה וילט (bassin de la Villette) ואת תעלת אורק (canal de l'Ourcq) שמעליה, ובין אגן דה ל'ארסנל (bassin de l'Arsenal), שמשמש כמעגן לסירות קיט, ומתחבר לנהר הסן. תעלת סן-מרטן, יחד עם תעלת אורק, אגן דה לה וילט ותעלת סן-דני, מהווה את רשת התעלות הפריזאיות, שאורכה 130 קילומטר. תעלת סן-מרטן, שנחנכה בשנת 1825, מורכבת מתשע דלתות סכר (écluses) ומשני גשרים מסתובבים בשל חוסר איזון והבדלי גובה של 25 מטרים בין חלקיה השונים. זו תעלה קטנה שיועדה במקור להוסיף מקורות מים לעיר פריז. בזמן המשטר הישן, לפריזאים הייתה אספקת מים חלושה, ולעיתים קרובות היו המים מזוהמים, וזאת למרות שבעיר היו בארות מים ואקוודוקטים. בשנת 1802 החליט נפוליאון בונפרטה לתקן מצב זה, בעיקר כדי למנוע מגפות חדשות שנבעו מתנאי ההיגיינה הירודים בעיר (בעיקר מגפות דיזנטריה וכולרה). שפטל (Chaptal), מושל העיר פריז, הציע לפיכך לחזור ולבצע את מיזם ההתחברות לתעלת אורק, שמקורותיה כמאה קילומטר מצפון-מזרח לפריז, רעיון שהועלה כבר במאה ה-16. החפירות החלו במהירות יחסית, בעזרת הכסף שנכנס לקופת הקיסרות בשל מיסים חדשים שהוטלו על היין, בין השנים 1802 ל-1825. עידן הזהב של התעלה היה במאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20, אז התנועה בה הייתה אינטנסיבית מאוד: שכן תעלת סן מרטן לא הביאה לפריז רק מים, אלא גם סחורות, אספקה (של דגנים) וחומרי בנייה שהגיעו דרכה עד לב העיר. שני הנמלים הנגישים העיקריים במסלול התעלה הם נמל דה ל'ארסנל ואגן דה לה וילט. התחרות על דרכי המסחר, ופיתוח מסילות הרכבת פגעו והחלישו את התחבורה בנהרות מאז שנות השישים של המאה ה-19, וגרמו לירידה בתנועה בתעלות העיר, וכתוצאה מכך, להעלמות מפעלים, מחסנים ובתי מלאכה, ובעקבות זאת גם של אוכלוסיית הפועלים, לאורך תעלת סן-מרטן. בשנות השישים של המאה ה-20 תכנן נשיא צרפת, ז'ורז' פומפידו, לסלול כביש במסלול התעלה, אך לנוכח התנגדות תושבי פריז, נאלץ לזנוח את תוכניתו. חלקים מנתיב תעלת סן-מרטן כוסו, באזור כיכר הבסטיליה, באזור שדרות רישאר-לנואר שבין כיכר הבסטיליה ושדרות דה לה רפובליק (כוסו בשנת 1862), ובשדרות ז'ול-פרי (בשנת 1907). מספר פתחים נפערו באזורים המכוסים, כדי לאפשר למעט אור לחדור לאזורים אלו. באחד האזורים המכוסים נמצא אוטל די נור (hôtel du Nord) המפורסם, שמוכר הודות לסרטו של מרסל קרנה (Marcel Carné) משנת 1938, בעל אותו השם. התעלה נראית גם בסרט אמלי של הבמאי ז'אן פייר ז'ונה, שם נהנית אמלי פולאן להקפיץ אבנים על פני המים בתעלה. התעלה שמשה כנושא במספר ציורים של האמן האימפרסיוניסטי אלפרד סיסלי בהם "מראה של תעלת סן-מרטן בפריז" (Vue du canal Saint-Martin à Paris) משנת 1872 המוצג כיום במוזיאון אורסיי. תעלת סן-מרטן משרתת כיום בעיקר נוסעים בסיורים תיירותיים וכמעט ואינה משמשת להעברת סחורות. היא פתוחה כ-363 ימים בשנה, ופריזאים רבים נהנים לטייל לאורך גדותיה, שמהווים כיום אזור בילוי אופנתי. מדיה וקבצים בנושא תעלת סן מרטן בוויקישיתוף מפת תעלת סן-מרטן
העתקה מקבילה

העתקה מקבילה או הובלה מקבילה (באנגלית: Parallel transport)(לעיתים מכונה גם בשם הזזה מקבילית או טרנספורט מקבילי) הוא מושג בגאומטריה המתאר פעולה של גרירה של וקטור לאורך עקומה ללא שינוי אורכו או כיוונו יחסית למרחב. במרחב שטוח, הווקטור המובל יישאר זהה בגודלו וכיוונו לווקטור המקורי, בכל נקודה לאורך המסלול. במרחב עקום התוצאה עשויה להיות שונה, כתלות בעקמומיות המקומית. הזזה מקבילית משמשת על כן כאחת השיטות למדידת עקמומיות של מרחב. באופן פורמלי, אם x μ ( λ ) {\displaystyle x^{\mu }(\lambda )} עקומה על יריעה חלקה ו- V → = V μ e ^ μ {\displaystyle {\vec {V}}=V^{\mu }{\hat {e}}_{\mu }} וקטור, אזי אנו דורשים ש- V {\displaystyle V} יישאר קבוע, כלומר: הנגזרת הקו-ואריאנטית שלו תהייה שווה לאפס. במשוואה: ∀ ν   :   ∇ d x μ → / d λ V → = 0 {\displaystyle \forall \nu \ :\ \nabla _{{\vec {dx^{\mu }}}/d\lambda }{\vec {V}}=0} או ברכיבים ∀ ν   :   d V ν d λ = d x μ d λ ∇ μ V ν {\displaystyle \forall \nu \ :\ {\frac {dV^{\nu }}{d\lambda }}={\frac {dx^{\mu }}{d\lambda }}\nabla _{\mu }V^{\nu }} במרחב עקום, אם נבצע הזזה מקבילית של וקטור לאורך לולאה סגורה לא נקבל בסוף בהכרח את אותו וקטור שהתחלנו איתו. למעשה, ההפרש בין 2 הווקטורים נובע מעקמומיות המרחב ועבור לולאה אינפיניטסימלית הוא פרופורציונלי לטנזור העקמומיות של רימן המתאר את העקמומיות בנקודה שבתוך הלולאה. העתקות אלו יוצרות את חבורת ההולונומיה של המרחב בנקודה בה מתחילה ונגמרת הלולאה. עקומה המבצעת הזזה מקבילית לווקטור המשיק של עצמה נקראת גאודזה. מדיה וקבצים בנושא העתקה מקבילה בוויקישיתוף העתקה מקבילה, באתר MathWorld (באנגלית) Carmo, Manfredo Perdigão do., Differential geometry of curves and surfaces. United Kingdom: Prentice-Hall, 1976. (p. 238) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנדק (יהדות)

ביהדות, סַנְדָּק (נקרא גם: בעל ברית) הוא האיש המחזיק על ברכיו את הנימול בעת ביצוע המילה (ובמקרה של נימול בוגר, תומך בו). קיימים מספר מקורות למנהג הסנדקאות בכמה מדרשים. במדרש תהילים ("שוחר טוב", סימן לה) מבואר שהקב"ה שימש כסנדק הראשון. כאשר אברהם אבינו היה ירא למול את עצמו, הקב"ה אחזו וסייע לו, ובכך הפך לסנדק של אברהם אבינו. מקור מוקדם נוסף מופיע בתרגום יהונתן בן עוזיאל, הכותב על הפסוק "גם בני מכיר בן מנשה יולדו על ברכי יוסף", מבאר: בני מכיר בן מנשה כד אתילידו גזרינון יוסף". המפרש מפרש: "רוצה לומר שיוסף היה סנדק, שעל ברכי יוסף היו נימולים". אף שההסנדקאות אינה מצווה אלא מנהג, בילקוט שמעוני מובא מדרש המייחס את הסנדקאות כמצווה כך נאמר "כל עצמותי תאמרנה, אמר דוד אני משבחך בכל אברי ומקיים בהן המצות בראשי ... ברכים, בהן אני עושה סנדיקוס לילדים בשעת מילה ופריעה. לכך נאמר כל עצמותי תאמרנה ה' מי כמוך." לפי ספר הערוך, מקור המילה בלשון יוון ורומי ופירושה "פטרין (מלשון פטרון) ופרקליט". בתלמוד הירושלמי נאמר שהסנדק הוא בחזקת שליח בית דין, ונטען שבזמן ברכה, האב עצמו צריך להחזיק בילד ולא שליח. המהרי”ל (מנהגים, הלכות מילה אות א), דימה את הסנדקאות להקטרת קטורת בבית המקדש. כך נאמר ברמ"א "אמרו שהסנדק דומה למקטיר קטורת, וכמו שהקטורת מביאה לעושר לכהן המקטיר אותה, כך הסנדקאות מביאה עושר לסנדק. ומטעם זה לא נותנים לאותו אדם להיות סנדק שוב ושוב, אלא מחלקים את הכבוד בין אנשים שונים, כמו שלא נתנו לכהן אחד להקטיר פעמיים קטורת, כדי לזכות את כולם בברכת העושר." לפי האור זרוע, יש לבחור סנדק שהוא "יהודי טוב" וטהור, כלומר צדיק. וכך הובא ברמ"א. ניתנו לכך טעמים שונים, יש שהסבירו כי אליהו הנביא נוכח בטקס הברית ולכן ראוי להושיב לידו איש צדיק וראוי. הרב מרדכי יפה כתב שהסיבה היא משום שהסנדק צריך להתפלל על התינוק. בפלא יועץ כתב טעם סגולי, שהסנדק הצדיק משפיע על נפשו של התינוק. ישנן קהילות בהן בוחרים שני סנדקים, האחד מביא את הילד מידי הנשים אל הסנדק השני, שמחזיק אותו בשעת המילה. יש גם מקומות בהם הכבוד מחולק בין גברים רבים, שמעבירים את הילד מיד ליד. מנהג זה מכונה בקרב יהודי אשכנז "חייקעס" או "חיבוק". בקבלה מיוחסת השפעה לזהות הסנדק על התינוק[דרוש מקור]. רבי יצחק מווינה כתב בספרו "אור זרוע" ”ויש לאדם לחזור ולהדר אחר מוהל ובעל ברית היותר טוב וצדיק”. יש נוהגים שהסנדק נותן מתנות ליולדת ולילד בהגיע הילד לגיל שנה. סנדק, באנציקלופדיה יהודית דעת שמואל פנחס גלברד, שער א: ברית מילה, בתוך: אוצר טעמי המנהגים, פתח תקווה: תשנ"ו הסנדק - דינים ומנהגים, הרב אשר זליג לנדא זצוק"ל, באתר תורתך לא שכחתי תשכ"ג שו"ת מהר"ם אל אשקר - משה בן יצחק אלאשקאר (page 61 of 333), באתר hebrewbooks.org הרמ”א בשולחן ערוך (יורה דעה סימן רסה סעיף יא) הובא ברמ"א שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רס"ד, סעיף א' סנדק באנציקלופדיה יהודית דעת
אפידוט

אפידוט הוא מינרל השייך לקבוצת האפידוט – קבוצה של מינרלים סורוסיליקטיים (סיליקטים במבנה של טטרהדרונים כפולים) – המורכב מסידן, אלומיניום, ברזל, וסיליקט שנוסחתו (Ca2(Al, Fe)3(SiO4)3(OH המתגבש במערך מונוקליני. גבישים מפותחים היטב של אפידוט נפוצים למדי וצורתם פריזמטית. כיוון אורך הגביש ניצב למישור הסימטריה היחיד. ברוב המקרים פני הגביש מקווקווים ונוצרים גבישים תאומים לעיתים קרובות. רבות מתכונות המינרל משתנות בהתאם לתכולת הברזל. למשל, הצבע, הקבועים האופטיים, והמשקל היחסי. הפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בולט והצבעים המופיעים הם בדרך כלל ירוק, צהוב וחום. קלינוזואיסיט הוא סוג של אפידוט בגוון לבן או אדום חיוור המכיל מעט מאוד ברזל, ונוסחתו זהה למינרל האורתורומבי זואיסיט. מקור השם הוא מיוונית - "אפידוסיס", כלומר "תוספת". את השם למינרל נתן המינרלוג הצרפתי רנה הואי (René Hauey) ב-1801 על מנת להבדילו מקבוצת הטורמלין שבה נחשב חבר עד אז. אפידוט הוא מינרל יוצר סלעים המצוי בשפע, אבל ממקור שניוני. הוא מופיע באבני גיר גבישיים וסלעי שיסט שמקורם בסלעים מותמרים. המינרל הוא גם תוצר של שינוי הידרותרמי של מינרלים שונים (פצלות השדה, נציצים, פירוקסנים, אמפיבולים, גארנטים ואחרים). סלע הבנוי מקוורץ ואפידוט ידוע כאפידוזיט. גבישים מפותחים היטב מצויים במקומות רבים: קנאפנוואנד (Knappenwand) שליד זלצבורג באוסטריה כגבישים ארוכים בצבע ירוק כהה המצויים בחללים בשיסט, יחד עם אזבסט, אדולריה, קלציט ואפטיט; בעמק אלה (Ala) וטראוורסלה (Traversella) בפיימונטה; ארנדל (Arendal) בנורווגיה; האדם (Haddam) בקונטיקט; אי הנסיך מווילס באלסקה שם הוא מופיע כגבישים ארוכים מרובעים בצבע ירוק כהה יחד עם מרבצי נחושת באבן גיר שעברה התמרה. בישראל ניתן למצוא אפידוט בחללים בסלעי בזלת וטוף בכרמל ובתור מינרל משני בסלעים מגמתיים פרקמבריים ובסלעים מותמרים באזור אילת. את הגבישים השקופים לחלוטין בצבע ירוק כהה מקנאפנוואנד ומברזיל נוהגים לעיתים לחתוך כאבני חן. המינרלים פיימונטיט ואלניט הוא איזומורפים לאפידוט וניתן לכנותם אפידוט מנגני ואפידוט צריומי בהתאמה. פיימונטיט מופיע כגבישים קטנים מונוקליניים בצבע שחור־אדמדם במכרות המנגן בסן מרצ'ל סמוך לאיבריאה בפיימונטה ובשיסטים גבישיים בכמה מקומות ביפן. צבע הארגמן של אבן הפורפיר המצרית מקורו בנוכחות מינרל זה. לאלניט יש נוסחה זהה לנוסחת האפידוט והוא מכיל מתכות מקבוצת הצריום. המינרל נראה שונה לגמרי מהאפידוט שכן צבעו שחור או שחור חום, למינרל יש ברק של זפת והוא אטום, יותר מכך הפצילות באלניט מועטה או לא קיימת בכלל וגבישים מפותחים היטב נדירים. התכונות הקריסטלוגרפיות והאופטיות של האלניט זהות לאפידוט. הפליאוכרואיזם באלניט הוא חזק בגוונים של חום־אדמדם, חום־צהבהב וחום־ירקרק. אף על פי שאינו מינרל נפוץ תפוצתו רחבה למדי כמינרל נלווה לסלעים רבים: גנייס, גרניט, סיאניט, ריוליט, אנדזיט ואחרים. המינרל נתגלה לראשונה בגרניט של מזרח גרינלנד ותואר על ידי תומאס אלן (Thomas Allan), שעל שמו קרוי המינרל, ב-1808. תהליך הידרציה (הוספת מים) לאלניט משנה את מבנהו והוא הופך לאיזוטרופי מבחינה אופטית ולאמורפי. מסיבה זו הוגדרו סוגים שונים של אלניט וניתנו להם שמות רבים. אורתיט הוא השם שנתן יונס יעקב ברצליוס ב-1818 לסוג אלניט שעבר הידרציה והתגלה כגבישים דקים פריזמטיים לעיתים באורך של 30 ס"מ בפינבו (Finbo), סמוך לפאלוּן (Falun) בשוודיה. יעקב ק. בן־תור, לוחות הגדרה למינרלים יוצרי סלעים המינרל אפידוט באתר Mineral.Galleries אפידוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Epidote מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
רפיק חאג'-יחיא

רפיק חאג'-יחיא (ערבית: رفيق حاج يحيى, תעתיק מדויק: רפיק חאג' יחיא; 3 בספטמבר 1949 – 16 באפריל 2000) היה ראש עיריית טייבה, וחבר הכנסת מטעם מפלגות העבודה ועם אחד. חאג'-יחיא נולד בעיר טייבה ב-1949. בוגר אוניברסיטת בר-אילן, שם רכש תואר אקדמי בלשון עברית ובחינוך. בשנת 1969 סיים סמינר למורים ערבים בחיפה ועסק בהוראה במשך 7 שנים. בנוסף עבד כעיתונאי בערוץ הראשון. בשנת 1989 נבחר לראשונה לתפקיד ראש עיריית טייבה, כהונה שבה החזיק עד לשנת 1998. במקביל כיהן כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי וכן כסגן היו"ר הארצי לרשויות המקומיות הערביות. בשנת 1998 נבחר לראשונה לכנסת מטעם מפלגת העבודה. ב-25 במרץ 1999 לקראת הבחירות לכנסת ה-15 פרש עם עמיר פרץ ואדיסו מאסלה לסיעת עם אחד. רפיק חאג'-יחיא נפטר ב-16 באפריל 2000. רפיק חאג'-יחיא, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) רפיק חאג'-יחיא, באתר כנסת פתוחה מערכת וואלה!‏, נפטר במפתיע ראש עיריית טייבה לשעבר ראפיק חאג' יחיא, באתר וואלה, 16 באפריל 2000
סאג'

סאג' (בערבית: صاج) הוא כלי עממי להכנת פיתות, שגרסאות שונות שלו נפוצות בארצות ערב, הודו, סרי לנקה, פקיסטן ועוד. זהו משטח מתכת כבד וקעור המונח על מקור חום (גחלים או גז) ומשמש להכנת פיתות פשוטות. את הפיתות מניחים ישירות על הסאג' כשהוא חם מאוד ואופים אותן במשך דקות אחדות. יתרונותיו הם: פשטות הייצור; פשטות התפעול (שימוש במדורה למקור חום); שימוש שאינו דורש מיומנות; ניידות גבוהה; ניצול טוב של חום. חסרונותיו: התוצר הוא מזון בסיסי ביותר, ותהליך האפייה יוצר עשן רב. הסאג' חדר לתרבות הישראלית־יהודית בעשרות השנים האחרונות דרך תנועות הנוער, שם הוא מכונה בטעות "טאבון"[דרוש מקור]. בתנועות הנוער, הכנת הפיתות על הסאג' היא דרך לבדר ולחנך ילדים, הנהנים להכין במו ידיהם פיתות דקות ולאכול אותן מרוחות בממרח שוקולד או בלבנה. קוטרו הסטנדרטי של הסאג' הוא 60 ס"מ, אך ניתן למצוא גם סאג'ים בקוטר של 40 ס"מ. מאחר שהוא מפוייח לאחר השימוש הראשון, כדאי לשמור את הסאג' בתוך שק בד. את החלק עליו מניחים את הפיתות יש לשמן קלות לאחר השימוש למניעת החלדה. את החלק הבא במגע עם האש לא נהוג לנקות.
תחנת הרכבת חוצות המפרץ

תחנת הרכבת חוצות המפרץ היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את אזור חיפה והקריות, ובעיקר את אזור התעשייה במפרץ חיפה. כמו כן, בסמוך לתחנה נמצאים בתי מלאכה ומשרדים של רכבת ישראל. התחנה נמצאת על מסילת החוף של רכבת ישראל, בצמוד למרכז הקניות חוצות המפרץ, מתחם החנויות הפתוח הגדול בישראל, ובקרבת נמל התעופה חיפה, בית הספר הטכני של חיל האוויר ובתי הזיקוק בחיפה. ההסכם להקמת התחנה נחתם בשנת 1998 בין רכבת ישראל ויזמי מרכז הקניות חוצות המפרץ, יולי עופר וחברת אשטרום. התחנה הוקמה על שטח של 4 דונם שבבעלותם, בעלות של 6.5 מיליון שקל, ובמימון מלא של היזמים. בנוסף, מימנו הקמת גשר להולכי רגל שמתחבר למתחם. זו הייתה התחנה השנייה שהוקמה בשיטה זו (הראשונה הייתה התחנה העוקבת מדרום - תחנת הרכבת מרכזית המפרץ). התחנה החלה בפעילותה ב-13 באוקטובר 2001 ונפתחה בטקס רשמי שלושה ימים לאחר מכן. בעבר שירתה את האזור תחנת הרכבת קישון, שהייתה רק נקודת עצירה (באנגלית Halt, מקום מוסכם לעצירת רכבת לצורך העלאת והורדת נוסעים, ללא רציף או מבנה תחנה). תחנת הרכבת קישון בוטלה בעקבות פתיחת תחנת הרכבת חוצות המפרץ בשל הקרבה ביניהן (קישון נמצאת כ-700 מטר בלבד מדרום לחוצות המפרץ). ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת בחיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל. ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה. מסילה כפולה עוברת בתחנה - מסילה מזרחית (צמודה לרציף 1) לרכבות דרומה ומסילה מערבית (צמודה לרציף 2) לרכבות צפונה. בתחנה שני רציפי צד המחוברים ביניהם במעבר תת-קרקעי. כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות רק דרך אולם הנוסעים הצמוד לרציף 1. העיצוב החיצוני של התחנה דומה מאוד למרכז הקניות הסמוך (משבצות ריבועיות בצבעי צהוב ולבן, סככות מוקשתות בצבע אדום). הדמיון נובע מהעובדה שבעלי השליטה במרכז הקניות הם שמימנו את הקמת התחנה. ברוב שעות היום יש שלוש רכבות בשעה לכל כיוון, מתוכן שתי רכבות ממשיכות לתל אביב ואחת מסיימת את נסיעתה בתחנת חיפה – חוף הכרמל. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת חוצות המפרץ בוויקישיתוף תחנת הרכבת חוצות המפרץ באתר רכבת ישראל דוד חיון, ‏בעלי פרוייקט הפאואר סנטר "חוצות המפרץ" יקימו על חשבונם תחנת רכבת, באתר גלובס, 22 במאי 1998 דוד חיון, ‏גשר הולכי רגל בחוצות המפרץ, באתר גלובס, 7 בפברואר 2000 יזמי קניון לב-המפרץ בחיפה יקימו תחנת רכבת על חשבונם, באתר גלובס, 15 באפריל 1999 ענת ג'ורג'י, מהרכבת לקניון, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2001
נאפלם רקורדס

נאפלם רקורדס (באנגלית: Napalm Records) היא חברת תקליטים אוסטרית שמתמקדת בעיקר במוזיקת מטאל, מטאל גותי, רוק גותי ומוזיקה גותית. בין השאר חתומות אצלה הלהקות הבאות: סומונינג Summoning אביגור Abigor בטאללור Battlelore איילסטורם Alestorm ליבס אייס Leave's Eyes אלטר ברידג' Alter Bridge בלפגור Belphegor די פרבנטן קינדר אוואס Die Verbannten Kinder Evas, דרקוניאן Draconian פלקנבאך Falkenbach אייס אייג'ס Ice Ages לורד אוף דה לוסט Lord of the Lost איירון פייר Iron Fire קורפיקלאאני Korpiklaani נייטמר Nightmare סיבנבירגן Siebenbürgen טרייל אוף טירס Trail of Tears טיר Týr Vintersorg ולטנברנד WeltenBrand Van canto מונגרם Månegarm היו חתומות ועזבו: טריסטניה Tristania סירניה Sirenia ג'יימס פוגארטי מדיה וקבצים בנושא נאפלם רקורדס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאפלם רקורדס נאפלם רקורדס, ברשת החברתית פייסבוק נאפלם רקורדס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאפלם רקורדס, ברשת החברתית אינסטגרם נאפלם רקורדס, סרטונים בערוץ היוטיוב דף הבית ערוץ Napalm Records הרשמי ביוטיוב (ובו וידאוקליפים של הלהקות החתומות בלייבל) חברות בת: Draenor Productions Napalm Records America ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קורנוול

קורנוול (באנגלית: Cornwall, בקורנית: Kernow) הוא מחוז בדרום-מערב אנגליה, בממלכה המאוחדת, על חצי אי הנמצא ממערב לנהר תמר ולמחוז דבון, קורנוול ידוע בנופיו הפראיים, באקלימו הממוזג, ובממצאים הארכאולוגיים שהתגלו בו. המחוז היה מיושב כבר בתקופה הנאוליתית, אולם תושביו היום הם צאצאי מתיישבים קלטים שהגיעו מברטאן שמעבר לתעלה. קורנוול היה המחוז האנגלי הראשון שהפך לדוכסות כאשר אדוארד השלישי העניק אותו לבנו. מאז מוענק התואר באופן אוטומטי לבנו של המונרך (ולו בלבד, ללא יכולת הורשה). "דוכס קורנוול" הוא אחד מתאריו של ויליאם, נסיך ויילס. קשריו של הנסיך עם המחוז אינם סמליים בלבד: הוא בעל קרקעות במחוז, ואף מקבל מהן הכנסה קבועה. כאחוז אחד מתושבי המחוז מנסים לשמר את השפה הקורנית, שפה קלטית עתיקה שאחרון דובריה הילידיים נפטר בשנת 1777. העיר היחידה במחוז, המהווה אף את מקום המנהל, היא טרורו. שטח המחוז, כולל איי סילי, הוא 3,563 קמ"ר. אוכלוסיית המחוז 513,528 נפש, וצפיפות האוכלוסייה נמוכה יחסית לשאר אנגליה, 144 נפשות לקמ"ר. לפי אחת האגדות, קורנוול היה המקום בו נולד המלך ארתור, ושם הקים את בירתו קאמלוט, בסיסם של אבירי השולחן העגול. בקורנוול התרחשה גם עלילת טריסטן ואיזולדה. מדיה וקבצים בנושא קורנוול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קורנוול (באנגלית) על קורנוול באתר מסע אחר ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנג'ליקה באלאבנוב

אנג'ליקה באלאבנוב (ברוסית: Анжелика Балабанова ידועה גם כבאלאבנובה, או באלאבנוף) (1878 – 25 בנובמבר 1965) הייתה מהפכנית קומוניסטית יהודייה-אוקראינית איטלקית, הידועה אף בשל השפעתה על בניטו מוסוליני בתחילת דרכו, בטרם אימץ את הפאשיזם. באלאבנוב נולדה בעיר צ'רניגוב באוקראינה, ונחשפה לפעילות מהפכנית וקומוניסטית בעת שהייתה תלמידה באוניברסיטה החופשית של בריסל. היא התיישבה ברומא והחלה לארגן פועלים במפעלי הטקסטיל. בשנת 1900 הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, והייתה מקורבת למנהיגיה כאנטוניו לבריולה ג'אסינטו מנוטי סראטי, פיליפו טוראטי ואף בניטו מוסוליני אותו הדריכה בתורת המרקסיזם. בניגוד למיתוס הרווח, מעולם לא הייתה מאהבתו של מוסוליני. במהלך מלחמת העולם הראשונה הקצינו דעותיה לשמאל, והיא הפכה לפעילה ב"תנועת צימרוולד", אינטרנציונל קומוניסטי שהתכנס בשווייץ, והביע התנגדות למלחמה. זמן רב בילתה בשווייץ הנייטרלית, והפכה לפעילה בתנועות השמאל שם. ב-1917 הצטרפה למפלגה הבולשביסטית ברוסיה והפכה למזכירת הקומינטרן בין השנים 1919 ל-1920. היא עבדה לצידם של לנין, ליאון טרוצקי וגריגורי זינובייב, כמו גם לצד אמה גולדמן ורבים אחרים. ב-1922 עזבה את רוסיה עקב חילוקי דעות עם הנהגת המפלגה. היא שבה לאיטליה והצטרפה לסראטי בסירובו לציית להוראות הקומינטרן. באיטליה הנהיגה את "התנועה המקסימליסטית" (מקסימליזם הוא כלל הדרישות שאם תושגנה ניתן יהיה לומר שהושג הסוציאליזם בניגוד ל"דרישות המינימום" שהועלו על ידי ה-SPD למשל, בגרמניה, המהוות אך שלב ביניים ונועדו לפתור מצוקות מיידיות). היא המשיכה להנהיג את התנועה גם לאחר עזיבתו של סראטי, ששב לשורות הקומוניסטים. עם עליית הפאשיזם נאלצה להימלט, בתחילה לשווייץ, ולאחר מכן לפריז ומשם לניו יורק. לאחר מלחמת העולם השנייה שבה לאיטליה. אחרי 1947 תמכה בג'וזפה סרגאט לאחר שסירב לקבל את בריתה של המפלגה הסוציאליסטית עם הקומוניסטים, והצטרפה אליו להקמת "מפלגת העובדים הסוציאליסטית", שלאחר גלגולים ושינויים היא כיום "המפלגה הסוציאליסטית הדמוקרטית האיטלקית", מפלגת שמאל קטנה, המיוצגת בפרלמנט. ב-1965 מתה ברומא ונקברה בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא. מדיה וקבצים בנושא אנג'ליקה באלאבנוב בוויקישיתוף ארכיב האינטרנט של באלאבנוב Uomini di Pace מרתה אקלסברג, אנג'ליקה באלאבנוב, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) יוסף נדבה, ‏על אנג׳ליקה באלאבאנובה : פגישות ורשמים, מולד 247–248, 1976, עמ' 439–447 אנג'ליקה בלבנוב (1878-1965), דף שער בספרייה הלאומית
סיוע אווירי קרוב

סיוע אווירי קרוב הוא שימוש בכוחות אוויריים לתקיפת כוחות ומוצבים יבשתיים וימיים וזאת כחלק מלחימה יבשתית או ימית עיקרית. סיוע אווירי קרוב בלוחמת כוחות יבשה הוא שימוש במטוסי או מסוקי קרב במשימות תקיפת קרקע כנגד מטרות הנמצאות בקרבת כוחות ידידותיים, כסיוע לכוחות אלו ובמשולב עימם. בתפקיד זה, המטוסים והמסוקים משמשים לתכלית הדומה לזו של ארטילריה. סיוע אווירי קרוב הוא חלק מדוקטרינת הזרועות המשולבות המודרנית. סיוע אווירי קרוב נבדל מאמנעה אווירית, השימוש במטוסים לתקיפת מטרות קרקעיות שאינן נמצאות בקרבת יחידות ידידותיות לצורך מניעת תגבור ואספקת קווי האויב הקדמיים. במשימות סיוע אווירי קרוב נדרש תיאום מלא בין הכוחות האוויריים והקרקעיים לשם מניעת מצב של "אש כוחותינו". תיאום זה נעשה באמצעות מערכות קשר ושליטה, ואמצעי זיהוי עמית-טורף. סיוע אווירי בלוחמה ימית הוא ביצוע מגוון רחב של משימות סיוע לכוח הימי. הסיוע האווירי יכול לכלול הפעלת פלטפורמות שונות מאוישות (כגון מטוסים ומסוקים) ובלתי מאוישות. המשימות העיקריות הן סיור להרחבת אזור הגילוי, זיהוי מטרות, ממסור תקשורת ואף השמדת מטרות אויב, כולל בחינת תוצאות במהלך הקרב ובסיומו. הפלטפורמות יכולות להיות חלק מאמל"ח הכוח הימי או הקצאה אד הוק באופן ייחודי. מלחמת יום הכיפורים - שיתוף הפעולה אוויר-ים הופעל פעם יחידה בקרב פורט סעיד בפתיחת המלחמה. מפקד חיל הים עמד על כך שספינות הסער יתקפו רק לאחר הגעת המטוסים. השתתפו מטוס F-4 פנטום שהגיע לשטח והטיל נורים. אליו הצטרפו 3 מטוסי A-4 סקייהוק שתקפו בפצצות אך לא פגעו. לדעת חיל האוויר היה זה בזבוז, אך לספינות הסער היה זה בדיוק הסיוע שנדרש. ספינות הטילים המצריות עסקו בהתגוננות, פתחו במנוסה ולא נערכו לירי טילים. לאורו של הנור האחרון הטיל הF-4 פנטום את הפצצה האחרונה ופגע בספינת אוסה מצרית והשמידה. הכוונה להמשיך ולהזמין מטוסים לשלב ההסתערות נשארה בתוקף בתורת הקרב גם לאחר ההצטיידות בטילי הרפון וגבריאל ארוכי טווח וסגירת הפער בטווחי הטילים. סיוע אווירי מאפשר ניצול מקסימלי של הטווח המרבי של הטילים, מעבר לטווחי גילוי אמצעים שבידי ספינות הסער. מדיה וקבצים בנושא סיוע אווירי קרוב בוויקישיתוף שי טל, ‏במרחק נגיעה, באתר חיל האוויר הישראלי, אוקטובר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרוזן יוגורט

פרוֹזֵן יוֹגוּרט (מאנגלית: Frozen yogurt, "יוגורט קפוא") הוא שמו של מאכל המוגש לרוב כקינוח. מאכל זה מכיל לרוב יוגורט מוקצף ומוגש קפוא, בדומה לגלידה. לרוב ניתנת למזמין אפשרות לבחור בין מרכיבים רבים את אלו שהוא רוצה שיוכנסו למנה. יוגרט קפוא יכול להכיל, בדומה ליוגורט, תרביות חיידקים שהיו פעילות לפני ההקפאה. בניגוד לגלידות השמנת הוא מכיל גם חומרים שעוזרים להקצפה. הפרוזן יוגורט מיוצר מיוגורט, ממתיק, ג'לטין, סירופ סוכר וחומרי טעם וריח, המוקפאים במכונת גלידה. הפרוזן יוגורט קופא בטמפרטורה נמוכה יותר משל הגלידה, ובהתאם מפשיר באיטיות רבה יותר. בשנות ה-80 של המאה העשרים, הגיע הפרוזן יוגורט למדינות רבות ובכלל זה ישראל כיוגורט קפוא העשוי בעיקר מעירוב של פירות שונים. מיד צצו בכל פינה דוכנים אשר מכרו פרוזן יוגורט. ההיצע המוגזם עלה על הביקוש ותוך זמן קצר נעלמו רבים מדוכנים אלו. מאז, משמש סיפור הפרוזן יוגורט כמשל לאופנה חולפת. למרות זאת, עדיין בגלידריות רבות נמכר פרוזן יוגורט, אך לא כמוצר הבלעדי. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל גל חדש של צריכת פרוזן יוגורט בארצות הברית ומדינות נוספות, בהשפעת הצלחתו של המוצר בקוריאה הדרומית. רשת פינקברי שנוסדה בקליפורניה ב-2005 הייתה מחלוצות התחייה של הענף בארצות הברית. גם גלידה על בסיס יוגורט קפוא (פרוזן יוגורט) היא עתירת סוכר, יותר ממה שניתן להעריך על-פי הטעם שמיטשטש עם הקירור וההקפאה. חלק מהיוגורט הקפוא מבוסס כמו גלידות רגילות על אבקה שמובאת לארץ מאיטליה המכילה מי גבינה ומיצבים צמחיים שהם סוגי עמילנים המהווים מרכיב חובה בתעשיית הגלידות והן שנותנות את המרקם החלקלק של המוצר במיוחד במכונות גלידה אמריקאית הנפוצות. גלידות היוגורט למיניהן ובשמותיהם השונים יוצרות לעיתים רושם של מוצר בריאותי ולא משמין, אך כמות הסוכר בהן היא משמעותית ומגיעה לפי בדיקות מעבדה ל-22% סוכר. בעיה נוספת היא שלא כולן מכילות תוספת של יוגורט טבעי כפי שנדרש מהוראות יצרן האבקה מאיטליה, כך שמתקבלת גלידה פשוטה עם לכל היותר טעם דומה ליוגורט וללא יתרונותיו הבריאותיים. מדיה וקבצים בנושא פרוזן יוגורט בוויקישיתוף שרון מרוז, הפרוזן יוגורט חוזר, nrg