laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ראלי דקר 2023

ראלי דקר 2023 הוא מרוץ הראלי רייד ה-45 במסגרת אירועי ראלי דקר. המרוץ התקיים בין התאריכים 31 בדצמבר 2022 עד 15 בינואר 2023 ברחבי ערב הסעודית. המרוץ הוא גם הסבב הראשון של אליפות העולם בראלי-רייד. המסלול הורחב ל-14 סטייג'ים, כאשר כ-70% מהמסלול הם חלקים שונים מהמרוצים הקודמים שהתקיימו במדינה. גשמים שירדו במהלך היום השלישי הובילו לקיצור המסלול ויצרו מספר שינויים והתאמות במסלול בימים הבאים. נאסר אל-עטיה ניצח את קטגוריית הרכבים בפעם השנייה ברציפות, בפער של יותר משעה ועשרים לפני סבסטיאן לב, שסיים במקום השני. קווין בנאווידס ניצח בקטגוריית האופנועים, בקרב שהוכרע רק בסטייג' האחרון, אליו יצאו שני הרוכבים המובילים בפער של 12 שניות בלבד. הפער הקטן ביותר בתולדות הקטגוריה. מסלול המרוץ הוצג ב-5 ביוני 2022. המרוץ יתחיל ב"מחנה הים", סמוך לעיר ינבוע, השוכנת בצפון-מערב חצי האי ערב לחוף ים סוף ויסתיים בעיר דמאם השוכנת על שפת המפרץ הפרסי. המרוץ יכלול 14 סטייג'ים, 2 סטייג'ים יותר מהמרוץ הקודם. יום המנוחה יהיה ביום שני ולא בשבת. הסטייג' השלישי נעצר אחרי 377 ק"מ עבור כל הקטגרויות, מלבד האופנועים, עקב גשמים שהחלו לרדת. הגשם שירד ביום השלישי של המרוץ גרם לשיטפונות שלא איפשרו למארגנים להקים את המחנה באזור אל דוודימי, דבר שהוביל לשינוים במסלולים בסטייג'ים 6–8. סטייג' 6 צומצם ב-100 ק"מ ובסיומו נסעו המתחרים למחנה לילה בריאד. המסלול שתוכנן להיות המקור סטייג' 8, הוקדם ליום השביעי. הסטטיג' השביעי עבר ליום השמיני. עם השינוייםהיום השביעי הפך ליום מרתון, שבו אסור למתחרים לקבל סיוע מהצוותים הטכניים במהלך הלילה. בנוסף, קטגוריות האופנועים והטרקטורנים לא התחרו בסטייג' השביעי מחשש לבטיחות הרוכבים. Dakar 2023: Al-Attiyah claims fifth career win, Loeb shines in second, Motorsport.com, 15 January 2023 נכון לתאריך 26 בנובמבר 2026 "Dakar Rally 2023 Competitors". אורכב מ-המקור ב-2023-01-03. נבדק ב-2023-01-03. 2023 Dakar: the sand diagonal, 5 June 2023 Al-Attiyah moves into Dakar lead on shortened third day, DirtFish.com, 3 Janaury 2023 Modification of stages 6 and 7, Dakar.com, 5 Janaury 2023 2023 Dakar Rally: Stages 7 and 8 tweaked, Bikes cancelled for former, The Checkered Flag, 6 January 2023
גוליסטן

גוליסטן (באוזבקית: Гулистон/Guliston, מילולית: "ארץ הפרחים"; ברוסית: Гулистан; בפרסית: گلستان, תעתיק מדויק: גלסתאן) היא עיר במזרח אוזבקיסטן המשמשת כבירת מחוז סיר דריה. גובהה הממוצע של העיר עומד על 271 מטרים מעל פני הים. העיר ממוקמת כ־12 קילומטרים מדרום־מזרח לגבול עם קזחסטן, כ־30 קילומטרים מהגבול עם קירגיזסטן וכ־90 קילומטרים מדרום-מערב לבירה טשקנט. החודשים החמים והיבשים בעיר הם יוני–אוגוסט והקרים ביותר הם דצמבר–פברואר. בשנה ממוצעת יורדים בעיר 320 מילימטרים. אוכלוסיית גוליסטן לפי אומדנים רשמיים: העיר מחוברת לרשת הכבישים ולרשת הרכבות של המדינה, ובפרט עם הערים טשקנט ודז'יזק. בנוסף, את העיר חוצה תעלה הנשפכת בסופה אל נהר סיר דריה. מוזיאון בעיר תחנת רכבת בעיר הכיתוב "גוליסטן שלי" בכיכר המרכזית של העיר בשנת 2018 האוניברסיטה הממלכתית של גוליסטן מדיה וקבצים בנושא גוליסטן בוויקישיתוף גוליסטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Uzbekistan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de "Average monthly data about air temperature and precipitation in 13 regional centers of the Republic of Uzbekistan over period from 1981 to 2010". מרכז השירות ההידרומטאורולוגי של אוזבקיסטן (אוז'ידרומט). אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2019. נבדק ב-15 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוזבקיסטן ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק מרילי

יצחק מרילי (נולד ב-12 במאי 1945) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן שמאלי. מרילי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים ובגיל 21 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בירושלים, מרילי שיחק עשר שנים והיה שותף לזכייה היחידה של המועדון בגביע המדינה בעונת 1972/1973. באחת מהופעותיו האחרונות, הוחלף על ידי אחיו ציון מרילי שרשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. לזכותו של מרילי שני הופעות בנבחרת ישראל שניהן היו מול ציילון. נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 1968. הפועל ירושלים גביע המדינה: 1972/1973 יצחק מרילי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יצחק מרילי, באתר Transfermarkt יצחק מרילי, באתר WorldFootball.net יצחק מרילי, באתר National Football Teams יצחק מרילי, באתר FootballDatabase.eu אבינעם פורת, 11 האגדות של הפועל ירושלים, באתר ynet, 30 ביוני 2017
לודוויג הראשון, רוזן וירטמברג-אוראך

לודוויג הראשון, רוזן וירטמברג-אוראך (לפני 31 באוקטובר 1412 – 23/24 בספטמבר 1450), רוזן וירטמברג מ-1419 עד 1450. לודוויג נולד לפני 31 באוקטובר 1412, והיה בנם של אברהרד הרביעי, רוזן וירטמברג והנרייטה מממפלגארד. לאחר מותו של אביו הרוזן אברהרד הרביעי, הוא ואחיו אולריך החמישי הועמדו תחת אפוטרופוס מ-1419 עד 1426. מלבד אמו הנרייטה ממונבליאר, האפוטרופסות הזו בוצעה על ידי פקידים, מה שנקרא Regentschaftsrat (מועצת השלטון). לאחר התבגרותו, לודוויג שלט בווירטמברג מאז 1426. הוא שלט לראשונה לבדו ומאוחר יותר, החל מ-1433, יחד עם אחיו אולריך החמישי לודוויג היה נשוי למכטהילד מפפאלץ. החתונה נחגגה ב-21 באוקטובר 1436 בשטוטגרט. לאחר חתונתו של אולריך עם מרגרטה מקלווה, שני האחים הסכימו על חלוקת וירטמברג. זה הוגבל תחילה לארבע שנים, אך נעשה קבוע על ידי הסכם נירטינגן, שנחתם ב-23 בינואר 1442. לודוויג קיבל את החלק של אוראך עם השטחים בדרום ובמערב המחוז, כולל השטחים באלזס. לאחר מותה של הנרייטה ממונבליאר בשנת 1444, לודוויג השיג גם את מונבליאר. לודוויג שיפץ את אוראך למעונו ויישם מדיניות אקטיבית לחיזוק המנזרים בתחום הכוח שלו. הוא ניסה ליישר קו עם וירטמברג יותר עם שושלות ויטלסבאך והבסבורג. לדוגמה הוא תמך באלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה במאבקו נגד הקונפדרציה השווייצרית הישנה. הוא מת בשנת 1450 כתוצאה מדבר הבלוטות. ללודוויג הראשון ומכטהילד מפפאלץ נולדו הילדים הבאים: מכטהילד (אחרי 1436 – 6 ביוני 1495), התחתנה עם לואי השני, לנדגריף של הסה לודוויג השני (3 באפריל 1439 – 3 בנובמבר 1457) אנדראס (11 באפריל 1443 – 19 במאי 1443) אברהרד החמישי (11 בדצמבר 1445 – 24 בפברואר 1496) אליזבת (4 באוקטובר 1447 – 3 ביוני 1505), התחתנה עם יוהאן השני, רוזן נסאו-זארבריקן, ולאחריו התחתנה עם היינריך די אלטרן, הרוזן צו שטולברג מדיה וקבצים בנושא לודוויג הראשון, רוזן וירטמברג-אוראך בוויקישיתוף Loading..., www.whoislog.info "Louis I OF WURTTEMBERG-URACH (????-1450) » Stamboom Riny Doyle geboren Marinus van Waard » Genealogie Online".
לודוויג השני, רוזן וירטמברג-אוראך

לודוויג השני, רוזן וירטמברג-אוראך (3 באפריל 1439 – 3 בנובמבר 1457) היה הרוזן של וירטמברג מ-1450 עד 1457. לודוויג נולד ב-3 באפריל 1439 בווייבלינגן, והיה בנם של הרוזן לודוויג הראשון ומכטהילד מפפאלץ. לאחר חלוקת רוזנות וירטמברג, על ידי הסכם נירטינגן ב-1442, הוא גדל באוראך, בירתו החדשה של אביו. לאחר מותו המוקדם של אביו, לודוויג הראשון, התעורר סכסוך על חונכותו. בסופו של דבר, הרוזן של וירטמברג-שטוטגרט, דודו אולריך החמישי, זכה להשפעה. לבסוף הוכרז לודוויג השני כבגיר והוא לקח אחריות על הממשלה בגיל 14. עקב מצב בריאותו לקוי, הוא מת באוראך בטרם עת ב-3 בנובמבר 1457 בגיל 18. "Ludwig II. von Württemberg". Deutsches Epilepsiemuseum Kork - Museum für Epilepsie und Geschichte der Epilepsie. נבדק ב-3 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) Das Land Baden-Württemberg: Allgemeiner Teil. Kohlhammer. 1974. p. 189. ISBN 9783170018358. נבדק ב-3 בפברואר 2022. {{cite book}}: (עזרה)
אברהרד הרביעי, רוזן וירטמברג

אברהרד הרביעי, רוזן וירטמברג (בגרמנית: Eberhard IV. von Württemberg;‏ 23 באוגוסט 1388 – 2 ביולי 1419) היה הרוזן השליט של וירטמברג מ-1417 ועד מותו. אברהרד נולד ב-23 באוגוסט 1388 בשטוטגרט, והיה בנם הבכור של אברהרד השלישי, רוזן וירטמברג ואנטוניה ויסקונטי. ב-13 בנובמבר 1397 הוא התארס להנרייטה מממפלגארד. הנרייטה הייתה בתו הבכורה והיורשת העיקרית של אנרי מממפלגארד, שמת בשנת 1396 שנה אחת לפני אביו, הרוזן סטפן מממפלגארד. נישואיהם, שהתרחשו ב-1407 לכל המאוחר, גרמו לרוזנות ממפלגארד להפוך לחלק מווירטמברג. לאברהרד הרביעי נולד גם ילד מאגנס פון דגרסהיים. אברהרד הרביעי לקח חלק פעיל בניהול המדינה משנת 1407. החל משנת 1409 הוא שלט ברוזנות ממפלגארד יחד עם הנרייטה. לאחר מותו של אברהרד השלישי ב-16 במאי 1417, הוא הפך לשליט של כל וירטמברג. בזמן מותו ב-2 ביולי 1419, שני בניו של אברהרד, לודוויג, שלימים יהפוך לרוזן לודוויג הראשון, ואולריך, לימים הרוזן אולריך החמישי, היו רק בני שבע ושש, בהתאמה. הוקמה ממשלת אפוטרופסות של הנרייטה ועד 32 חברי מועצה מווירטמברג. הוא היה נשוי להנרייטה, רוזנת ממפלגארד והיו לו שני בנים ובת: אנה מוירטמברג (1408–1471), התחתנה עם פיליפ הראשון, רוזן קצנלנבוגן לודוויג הראשון, רוזן וירטמברג-אוראך (1412 – 24 בספטמבר 1450). אולריך החמישי, רוזן וירטמברג (1413 – 1 בספטמבר 1480). מדיה וקבצים בנושא אברהרד הרביעי, רוזן וירטמברג בוויקישיתוף
ביתא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ביתא – כפר פלסטיני בנפת שכם ביתא ישראל – קהילה היהודית המקומית באתיופיה קהילות ביתא ישראל – פיזורם הגאוגרפי ומקום מושבם של ביתא ישראל באתיופיה ביתא ישראל (מינוח) – כינויים שונים עבור קהילת ביתא ישראל ביתא מקדס – שמו של בית הכנסת בביתא ישראל ביתא אמהרה – אזור היסטורי במרכז-צפון אתיופיה ביתא מריאם – שם נוסף לכנסייה האורתודוקסית האתיופית המייחדת ביתא אברהם – קהילת צאצאי יהודים מביתא ישראל שהתנצרו ביתא ירושלים – מרכז רב-תחומי לתרבות, אמנות חזותית ומלאכות יד
חדר עישון

חדר עישון הוא חדר שבו מותר לעשן כשבמקומות אחרים בסביבה אסור, על מנת למנוע עישון פסיבי. בישראל קיים חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון על מנת לשמור על בריאות הציבור הכללי ולהפחית את תופעת ה"עישון הפסיבי". על פי החוק, במקום ציבורי שבו אסור לעשן ניתן להקים חדר עישון אשר מונע מטרד ופגיעה למי שנמצאים מחוץ לחדר העישון. את חדר העישון מציבים בעיקר ומקומות ציבוריים כמו נמל תעופה, מרכזי קניות, מקומות עבודה ועוד. לעיתים חברות הסיגריות נותנת חסות לחדרי עישון, מציבות פרסומות ומממנות את עלות ההקמה החדר או התחזוקה השוטפת. חברות סיגריות פעלו רבות כדי להבטיח שהעישון יותר במקומות הומי אדם ובפרט בשדות תעופה, שהם מקומות בעלי פרופיל גבוה לשירות אנשים רבים שלעיתים קרובות משועממים או עצבניים. מדיה וקבצים בנושא חדר עישון בוויקישיתוף משרד הבריאות, שואפים לסביבה נקיה מעישון, באתר "אפשרי בריא" – התוכנית הלאומית לחיים בריאים, ‏2018 החוק למניעת עישון במקומות ציבוריים, באתר עיריית תל אביב-יפו חדרי עישון, באתר עין-דור שמעון יעיש, פרסום ראשון: עמדות העישון חוזרות לנתב״ג, באתר ישראל היום, 16 באוגוסט 2022
ז'אן השני, דוכס לורן

ז'אן השני מאנז'ו (2 באוגוסט 1426 – 16 בדצמבר 1470) היה דוכס לורן מ-1453 ועד מותו. הוא היה נשוי למארי דה בורבון, בתו של שארל הראשון, דוכס בורבון. ז'אן נולד ב-2 באוגוסט 1426 בנאנסי, והיה בנם של רנה מאנז'ו ואיזבלה, דוכסית לורן. ב-1453 הוא ירש את דוכסות לורן מאמו, הדוכסית איזבל, במהלך חייו של אביו, הדוכס רנה מאנז'ו, שהיה דוכס לורן ומלך נאפולי. כיורש העצר של נאפולי, הוא הוגדר כדוכס קלבריה ובילה את רוב זמנו במזימות לחידוש השושלת האנגווינית של נאפולי. בשנת 1460, הוא הביס באופן מכריע את פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי בנולה, אך לא הצליח למנוע מאחרים לבוא לעזרתו. הוא הובס בטרויה ב-1462 ובאיסקיה ב-1465. בשנת 1466, הקטלונים בחרו באביו כמלך אראגון, והוא הוכתר כנסיך גירונה ויורש העצר. הוא נסע לקטלוניה כדי להדגיש את טענות המשפחה, אבל מת, כביכול ברעל, בברצלונה. בשנת 1444, הוא התחתן עם מארי דה בורבון, בתם של שארל הראשון, דוכס בורבון ואגנס מבורגון, דוכסית בורבון (ונכדתו של ז'אן חסר הפחד, ואחיינית של פיליפ הטוב, שניהם דוכסי בורגונדי ואויבים ובני ברית לאביה). חוזה הנישואין נחתם באפריל 1437, אולם הטקס התקיים בסביבות 1444 כשהיא הייתה מבוגרת יותר ותוכל לסיים את הנישואין. למארי וז'אן נולדו הילדים הבאים: איזבל (1445 – 1445) ז'אן (1445 – 1471), רנה (1446) מארי (1447) ניקולא (1448 – 1473) לז'אן היו גם כמה ילדים לא חוקיים: ז'אן (נפטר ב-1504), רוזן בריי אלברט, שליט ד'אסי ז'אן ד'אבנקור, התחתנה עם אשיל, ממזר בובאו מרגריט בת נוספת, התחתנה עם ז'אן ד'אקו מדיה וקבצים בנושא ז'אן השני, דוכס לורן בוויקישיתוף Kekewich 2008, p. 26. Kekewich 2008, p. xiv. Kekewich 2008, p. 73. Kekewich 2008, p. 75.
דגל פרו

דגל פרו עוצב על ידי חוזה דה סן מרטין ואומץ על ידי מדינת פרו בשנת 1825. דגל פרו מופיע בשתי צורות: אזרחית ומדינית. הדגל אזרחי, המכונה גם הדגל הלאומי, מורכב משלושה פסים אנכיים אדום, לבן, אדום. הדגל המדיני כולל במרכזו גם את סמל פרו. ה-7 ביוני, היום בו התקיים קרב אריקה בשנת 1880, נקבע בפרו ל"יום הדגל". דגל פרו דומה בצבעיו לדגל הקוד הבינלאומי, המסמל את הספרה 7. ניתן להבדיל ביניהם באופן הבא: דגל פרו מלבני ואילו דגל הקוד 7, ריבועי. סמל פרו המנון פרו מדיה וקבצים בנושא דגל פרו בוויקישיתוף דגל פרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דגל פרו, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא פרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפיגוע בקו 78

הפיגוע בקו 78 (ידוע גם כ"הפיגוע בתלפיות") היה פיגוע טרור פלסטיני שהתרחש ב-13 באוקטובר 2015, ובמסגרתו שני מחבלים חמושים ברובה וסכין עלו על אוטובוס בירושלים והחלו לדקור ולתקוף את הנוסעים. ב-13 באוקטובר 2015 שני המחבלים: אליאן, ובלאל אבו גנאם הגיעו באופנוע מג'בל מוכאבר שבה התגררו לשכונת תלפיות מזרח הסמוכה, ולאחר מכן עלו לאוטובוס כשכלי הנשק חבויים בתוך בגדיהם. הם המתינו באוטובוס עד שנוסעים נוספים עלו, ואז החלו בהתקפה. בלאל אבו גנאם ירה בנוסעים ואילו אליאן דקרה אותם. לאחר שלגנאם נגמרו הכדורים הוא החל לחנוק נוסעים. כוחות הביטחון שהגיעו למקום במהירות חיסלו את אליאן ואילו בלאל שרד, הורשע, ונידון לשלושה מאסרי עולם. בתיהם של גנאם ואליאן, נהרסו. בפיגוע נרצחו 3 בני אדם. מותם של שניים מהם נקבע בזירה: חיים חביב בן ה-78, ואלון גובברג בן ה-51. בנוסף, גבר בן 76 בשם ריצ'רד לייקין נפצע אנושות לאחר שנורה בראשו ונדקר בחזהו, ומת מפצעיו שבועיים לאחר מכן, ב-27 באוקטובר. בנוסף נפצעו בפיגוע כ-15 אזרחים. לאחר הפיגוע, הועלו על ידי הפלסטינים סרטונים המתדרכים היטב כיצד לדקור בצורה מדויקת אזרחים ישראלים. לדברי מיכה אבני, בנו של ריצ'רד לייקין, הפוסטים כללו: הוראות ספציפיות כיצד לחתוך למישהו את החזה ולחתוך לו את המעיים כמו מה שנעשה לאבי — מיכה אבני גל הטרור הפלסטיני (2015–2016) תלפיות אסף גבור ונטעאל בנדל, גבל מוכבר: שכונה עם היסטוריה עשירה של טרור, באתר nrg‏, 8 בינואר 2017 התגייסות למתן כבוד אחרון לגלמוד שנרצח בפיגוע, באתר בחדרי חרדים, 14 באוקטובר 2015
יאקוב, מרקיז באדן-באדן

יאקוב הראשון, מרקיז באדן (בגרמנית: Jakob I. von Baden;‏ 15 במרץ 1407 – 13 באוקטובר 1453) היה מרקיז באדן-באדן בין השנים 1431–1453. יאקוב נולד ב-15 במרץ 1407 בהאכנברג, והיה בנם הבכור של ברנהרד הראשון, מרקיז באדן-באדן ואשתו השנייה אנה מאוטינגן. יאקוב הראשון היה איש בעל אמונות דתיות עמוקות, והיה ידוע כמייסד כנסיות. הוא ייסד את המנזר בפרמרסברג והיה נדיב עיקרי של ה- Stiftskirche בבאדן-באדן. על פי מצוות אביו, רק שניים מבניו היו אמורים להיחשב יורשי המרקיזות. לכן, רק קרל וברנהרד קיבלו חינוך חילוני; לילדים האחרים היה חינוך דתי קפדני. גאורג, לאחר שהחל בקריירה דתית בצעירותו, חזר לזמן קצר לקריירה חילונית, אך בשנת 1454 חזר למסדרים קדושים ולאחר מכן הפך לבישוף של מץ. יאקוב היה ההפך מאביו; אניאה סילביו דה פיקולומיני (האפיפיור פיוס השני) אפיין אותו כ"מפורסם בקרב הגרמנים בזכות הצדק והאינטליגנציה שלו". בשנותיו הראשונות היה שליט רכוש המשפחה בהוהנברג, עד שבגיל 24 עלה לשלטון בבאדן. הוא תואר כאביר נוקשה ואב חסכן של המדינה והיה פופולרי בקרב הנסיכים כמתווך. גם הקיסר זיגיסמונד וגם הקיסר פרידריך השלישי, שתחתיו שירת, חשבו עליו מאוד. כאשר כתוצאה מהפלה אחותו אגנס ברחה באמצע סכסוך על ירושה, המרקיז איבד את תביעתו לדוכסות שלזוויג. הוא כעס כל כך שהוא כלא את אגנס לשארית חייה בטירת אברשטיין באברשטיין בורג. (האירוע זכור כ"האסון הכפול של גוטורפ"). כאשר בשנת 1427 נכנס הסכם שפונהיים לתוקף, הוא השיג נחלה על המוזל. בשנת 1442 הוא קנה עבור 30,000 גילדן חבל הריין (אנ') מצאצאיו של ולטר פון גרולדסק מחצית הלורדות של להר ומהלברג. ב-13 באוקטובר 1453 מת יאקוב במיהלבורג, ובניו ירשו את נחלותיו. הוא התחתן ב-25 ביולי 1418 עם קתרין מלורן, בתם של שארל השני, דוכס לורן ומרגרט מפפאלץ. נולדו להם הילדים הבאים: קרל הראשון, מרקיז באדן-באדן (1427 – 24 בפברואר 1475). ברנהרד השני, מרקיז באדן-באדן (1428 – 12 ביולי 1458). יוהאן (1430 – 9 בפברואר 1503), הארכיבישוף של טריר. מרגרטה (1431 – 24 באוקטובר 1457), התחתנה עם אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. גאורג (1433 – 11 בפברואר 1484), בישוף מץ. מרקוס (1434 – 1 בספטמבר 1478), קאנון בליאז' ובשטרסבורג. מתילדה (1435/39 – 18 באפריל 1485), מנזר בטריר. היה לו גם בן לא חוקי, רודולף מבאדן. מדיה וקבצים בנושא יאקוב, מרקיז באדן-באדן בוויקישיתוף יאקוב, מרקיז באדן-באדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קוטינוס מזרחי

קוטינוס מזרחי (שם מדעי: Cotinus coggygria), המוכר גם כעץ עשן או שיח עשן, הוא מין אירו-אסיאתי של צמח פורח ממשפחת האלתיים. זהו שיח נשיר רב-ענפים שגדל לגובה של 5–7 מטרים ורק לעיתים נדירות יוצר עץ קטן. עליו אליפטיים, קוטרם 3–8 ס"מ, צבעם ירוק והם בעלי ברק שעוותי. בסתיו צבע העלווה נעשה מגוון – כתום אפרסק, צהוב, סגול וארגמן. הפרחים מרובים, בעלי חמישה עלי כותרת בצבע צהוב חיוור, והם גדלים בתפרחות שקוטרן עשוי להגיע עד 30 ס"מ (על אף שקוטרו של כל פרח בודד הוא כ-5–10 מ"מ בלבד). מרבית הפרחים בכל תפרחת מתארכים לעלים נוצתיים בצבעי צהבהב-ורוד עד ורוד-סגול, והם אלו שמעניקים לעץ את המראה הייחודי דמוי עשן שהעניק לו את שמו העממי, עץ עשן. מין זה הוא ילידי בשטח שמשתרע מדרום ומזרח אירופה על פני מרכז אסיה והרי ההימלאיה ועד צפון סין. העץ נפוץ כצמח נוי, ורבים מזניו נבחרו בשל עלוותם הסגולה. בעבר שימש העץ גם להפקת צבע צהוב בשם פיסטין, שהוחלף בהמשך בצבעים סינתטיים. מבט מרחוק מבט מרחוק עלים ופריחה עלה בסתיו מדיה וקבצים בנושא קוטינוס מזרחי בוויקישיתוף קוטינוס מזרחי, באתר ITIS (באנגלית) קוטינוס מזרחי, באתר NCBI (באנגלית) קוטינוס מזרחי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוטינוס מזרחי, באתר Tropicos (באנגלית) קוטינוס מזרחי, באתר GBIF (באנגלית) קוטינוס מזרחי, באתר The Plant List (באנגלית) קוטינוס מזרחי, באתר IPNI (באנגלית) קוטינוס מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קוטינוס מזרחי".
אורי גוב

אורי גוב (נולד ב-14 באפריל 1993) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי. נוסף לכך, הוא מדריך שפת סימנים לתיאטרון. גוב נולד וגדל בתל אביב. אמו נטע, ציירת וצלמת, ואביו מיקי גוב, מפיק אירועים שבין השאר הפיק במשך שנים את פסטיבל הג'אז באילת והופעות מחול. אחיו הבכור איתמר, קולנוען ועושה תערוכות ומתגורר בברלין, ואחותו התאומה איה, מתעסקת באמנות פלסטית וגרפיקה. דודו, הוא השחקן והזמר גידי גוב ודודתו הייתה המחזאית והתסריטאית ענת גוב. הוא למד בבית הספר לאמנויות ואחר כך בתיכון עירוני א' בתל אביב. בשירות לאומי עבד בגן של ילדים לקויי וכבדי שמיעה וחירשים. בוגר לימודי משחק בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים. עבד כמדריך שפת סימנים לתיאטרון בתיאטרון הבימה ותיאטרון הספרייה וכן מדריך שחקנים על הסט בסדרת הטלוויזיה "זגורי אימפריה". כמו כן, הוא גילם בסדרה זו את אלון המלצר. שיחק בתיאטרון תמונע, בהצגות "המחברת הגדולה" בבימוי מאור זגורי ומירי לזר ו"מקלט #02" בבימוי אילאיל לב כנען בפסטיבל עכו בשנת 2014. שיחק בתיאטרון הקובייה בהצגה "חושים" בבימוי מאיה ניצן. בשנים 2018–2019 שיחק בקבוצת "החיפאית" בתיאטרון חיפה. שיחק בהצגות "איך לקום מכיסא" מאת ובבימוי רוני ברודצקי, "אמסטרדם" בבימוי מור פרנק, "פאקינג תתעוררו" מאת ובבימוי יעל טל, "הלילה השנים עשר" תרגום דורי פרנס, בימוי רוני ברודצקי. באפריל 2020 החל לשחק בסדרת טלוויזיה לנוער המצליחה "פלמ"ח", שבה גילם את דמותו של לורנס מונטגומרי, בנו של ברנרד לו מונטגומרי. בשנת 2022 שיחק את דמותו של אליהו "אלייז'ה" לוי, התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "קרתגו" ששודרה בערוץ כאן 11. בשנת 2023 נבחר על ידי פורבס ישראל לאחד מ-30 הצעירים הישראלים המבטיחים. גוב רווק ומתגורר ביפו. אורי גוב, ברשת החברתית פייסבוק אורי גוב, ברשת החברתית אינסטגרם אורי גוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורי גוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אורי גוב, באתר תיאטרון חיפה נועם ארבל, "לא משנה כמה מפורסם שם המשפחה שלי, זה לא מה שיפתח לי דלתות", באתר פרוגי, 10 במאי 2020 יערה יעקב, ‏"אני לא יכול ללכת ברחוב בלי לקבל תגובות. אנשים בהלם", באתר ‏מאקו‏, 22 בנובמבר 2018 אורי גוב, באתר Forbes Israel
ברנהרד הראשון, מרקיז באדן-באדן

ברנהרד הראשון, מרקיז באדן (1364 – 5 באפריל 1431) היה מרקיז באדן בין השנים 1391 ל-1431. הוא היה בנם הבכור של רודולף השישי, מרקיז באדן ומתילדה משפונהיים. הוא ואחיו רודולף השביעי, מרקיז באדן-באדן חתמו על חוזה ירושה בשנת 1380, לפיו ניתן לחלק את המרקיזות רק בין צאצאים גברים למשך שני דורות. רודולף השביעי קיבל לאחר מכן את האזורים הדרומיים מאטלינגן דרך ראשטט לבאדן-באדן, ברנהרד עצמו קיבל את האזורים סביב דורלאך ופפורצהיים. מושב משפחתו היה במבצר הוהנבאדן מעל המרחצאות התרמיים של העיר באדן. במהלך שלטונו הוא הרחיב את הטירה מהמבנה הגותי הבסיסי. ב-25 ביולי 1415 תמורת 80 גילדן רייני, הוא רכש את האכברג, הוהינגן, אובר-אוזנברג ואת העיירה סולצבורג בבאדן העילית מאוטו השני, מרקיז באדן-האכברג. בתקופה זו היו לו מחלוקות רבות עם הערים שטרסבורג, שפייר ועם המלך רופרכט הראשון. יורשו יאקוב הראשון הרחיב עוד יותר את הטירה למבצר. ב-22 ביוני 1368 התארס ברנהרד הראשון עם מרגרטה מההנברג, בתו היחידה ויורשתו של רודולף השלישי, רוזן הוהנברג. הנישואים הרשמיים התקיימו שש עשרה שנים מאוחר יותר, ב-1 בספטמבר 1384. לא היו להם ילדים ולבסוף התגרשו ב-1391. ב-15 בספטמבר 1397 ניתן פטור של האפיפיור לנישואים עתידיים בין ברנרד הראשון לאנה, בתו של הרוזן לודוויג האחד עשר, רוזן אטינגן, משום שהיו קשורים בדרגה הרביעית האסורה של קרבה. הנישואין התקיימו ב-27 במרץ 1398, ונולדו להם עשרה ילדים: אנה (15 במרץ 1399 – לאחר 6 בדצמבר 1421), התחתנה עם לודוויג הרביעי מליכטנברג ביאטריקס (24 ביוני 1400 – 1452), התחתנה עם אמיך השישי, רוזן ליינינגן-הרטנבורג מטילדה (11 בדצמבר 1401 – 18 באפריל 1402). מרגרטה (25 בינואר 1404 – 7 בנובמבר 1442), התחתנה עם אדולף השני, רוזן נסאו-וייסבאדן-אידשטיין יאקוב (15 במרץ 1407 – 13 באוקטובר 1453) אגנס (25 במרץ 1408 – בינואר 1473), התחתנה עם גרהרד השביעי, רוזן הולשטיין-רנדסבורג ולאחר מכן התחתנה בחשאי עם הנס פון לוון אורסולה (24 באוקטובר 1409 – 24 במרץ 1429), התחתנה עם גוטפריד התשיעי, רוזן זיגנהיין ולאחר מכן התחתנה עם אולריך השני, דוכס טק ברנהרד (31 באוקטובר 1412 – 27 ביולי 1424). בריגיטה (1 בינואר 1416 – לאחר 24 ביולי 1441). רודולף (13 ביולי 1417 – אוגוסט 1424). היו לו גם שני ילדים לא חוקיים: ברנהרד, כומר בבזיגהיים (בין 1422 ל-1439) וקנון בקתדרלת בזל ב-1439. אנה (נפטרה לפני 12 במאי 1449), נישאה לפני 1439 לפול לוטראן פון ארטרין, פוגט מפפורצהיים ב-1453. מדיה וקבצים בנושא ברנהרד הראשון, מרקיז באדן-באדן בוויקישיתוף ברנהרד הראשון, מרקיז באדן-באדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רודולף השישי, מרקיז באדן

רודולף השישי, מרקיז באדן (נפטר ב-21 במרץ 1372) היה מרקיז באדן-באדן ורוזן אברשטיין בין השנים 1353 ל-1372. הוא היה בנם הבכור של פרידריך השלישי ומרגרטה מבאדן. תחת רודולף השישי באדן שוב התאחדה ב-1361, מאחר שהענפים האחרים נכחדו. תחת שלטונו המרקיזות של באדן הוכרה לראשונה בתור princeps regni (Reichsfürst). רודולף התחתן עם מתילדה משפונהיים, בתו של יוהאן השלישי, רוזן שפונהיים והיו לו את הילדים הבאים: ברנהרד הראשון, מרקיז באדן-באדן (1364 – 5 באפריל 1431). רודולף השביעי, מרקיז באדן-באדן (נפטר ב-1391). מטילדה (נפטרה ב-3 באוגוסט 1425), התחתנה עם היינריך, רוזן ההנברג מדיה וקבצים בנושא רודולף השישי, מרקיז באדן בוויקישיתוף רודולף השישי, מרקיז באדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חיים שפירא (כדורגלן)

חיים שפירא (19 במרץ 1931 – 19 בדצמבר 2022) היה כדורגלן ששיחק במספר קבוצות בכדורגל בישראל במהלך שנות החמישים. היה שותף לזכייה הראשונה של קבוצת הפועל פתח תקווה באליפות ובגביע המדינה, בה שיחק במרבית הקריירה. שפירא החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה עשה במחזור ה-16 של עונת 1949/1950 בניצחון על מכבי רחובות. בעונת 1951/1952 שותף ב-11 משחקים. בעונת 1954/1955 שותף במרבית משחקי הקבוצה והיה שותף לזכייה הראשונה של הקבוצה באליפות. ביולי 1957 היה שותף לניצחון ולזכייה בגביע המדינה. במהלך השנים הושאל שפירא להפועל נתניה, הפועל רחובות והפועל רמת גן, בכל אחת שיחק מספר חודשים אחריהם חזר להפועל פתח תקווה. לקראת סיום הקריירה עבר להפועל מחנה יהודה, אך אחרי מספר חודשים החליט לפרוש. הוא החל בקריירת אימון קצרה, אך עזב אותה מהר מאוד ולא נשאר בתחום. שפירא עבד באגד עד יציאתו לפנסיה. נפטר ב-19 בדצמבר 2022. חיים שפירא, באתר מוזיאון פתח תקווה אשר גולדברג‏, חיים שפירא, כדורגלן העבר של הפועל פתח תקוה, הלך לעולמו, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2022
פהד בלאן

פהד בלאן (בערבית: فهد بلان; 22 במרץ 1933 – 24 בדצמבר 1997) היה זמר ושחקן דרוזי-סורי פופולרי. כמו רוב דור האמנים שלו שהחלו את הקריירה בתחילת שנות השישים, הוא נחשף לעולם של השפעות. קולו ומראהו הפכו אותו לסמל של גבריות וזיכו אותו בתפקידי משחק רבים בצעירותו. פהד בלאן נסע למצרים ועבד עם פריד אל-אטרש. הוא התחתן עם השחקנית מרים פכר א-דין והייתה לו קריירת משחק. לפחות אחד משיריו (מא אקדרשי עלא קידה) בוצע בניב מצרי. רוב שיריו מבוצעים בניב חוראני האופייני לדרום סוריה ולצפון ירדן. שיר אחד נעשה בערבית ספרותית (Jassa El Tabibo Liya Nabadhi). לפהד בלאן היה קול חזק ויפה להפליא שנהג להטיל צל על מנגינת השיר. רבים רואים בשיריו "Larchab Haddak Yal Motor" וכן "Irkibna 3al Houssan" כבסיס לז'אנר במוזיקה הערבית שנודע לאחר מכן כ"שירים מההרים" (בערבית: الأغنية الجبلية). Zuhur, Sherifa, Asmahan's secrets: woman, war and song, University of Texas Press, 2000 מדיה וקבצים בנושא פהד בלאן בוויקישיתוף פהד בלאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פהד בלאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) פהד בלאן, באתר Discogs (באנגלית) "هل الفاء جمعت بين "فريد الأطرش" و"فهد بلان"؟". esyria (בערבית). 26 בדצמבר 2009. נבדק ב-12 בדצמבר 2017. {{cite news}}: (עזרה) Zuhur, Sherifa (2001). Colors of enchantment: theater, dance, music and the visual arts of the Middle East. American University in Cairo Press. p. 296. ISBN 978-977-424-607-4. Moubayed, Sami M. (2006). Steel & silk: men and women who shaped Syria 1900-2000. Cune Press. p. 575. ISBN 978-1-885942-40-1. Zuhur, S. (2003). "Building a Man on Stage: Masculinity, Romance, and Performance according to Farid al-Atrash". Men and Masculinities. 5 (3): 275. doi:10.1177/1097184X02238527. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פהד בלאן". ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.