laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרלטו קופלי

שרלטו קוֹפְּלִי (באנגלית: Sharlto Copley; נולד ב-27 בנובמבר 1973) הוא שחקן ומפיק קולנוע דרום אפריקאי. הוא התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "מחוז 9", "צוות לעניין" ו"אליסיום". קופלי נולד בעיר יוהנסבורג בחאוטנג, דרום אפריקה לעקרת בית בשם לינדה ולד"ר ברוס קופלי, פרופסור בגמלאות. אחיו, דונובן, הוא סולן של להקת Hot Water מקייפטאון. לאחר שסיים את לימודי התיכון החל לעסוק בקולנוע, יצר שני סרטים בעצמו, וסרט קצר בן שש דקות "חי ביוהנסבורג" ביחד עם שותפו מגיל צעיר, הבמאי ניל בלומקאמפ. קופלי פרץ לתודעה בשנת 2009 כאשר הופיע בתפקיד הראשי של ויקוס ואן דה מרווה, המחלק צווי גירוש לחייזרים, בהפקתם הבדיונית המרשימה של ניל בלומקאמפ ופיטר ג'קסון, "מחוז 9". בשנת 2010 קיבל קופלי את תפקיד קפטן "מטורף מיילל" מרדוק, טייס הצוות התמהוני, בעיבוד הקולנועי "צוות לעניין", המבוססת על הסדרה משנות השמונים. בשנת 2013 הוא גילם את דמות הנבל הראשי, קרוגר, בסרט הפעולה העתידני "אליסיום" שביים ניל בלומקאמפ משכבר קופלי השתתף בסרטו של בלומקאמפ (מחוז 9). באותה השנה השתתף ברימייק של ספייק לי לסרט "שבעה צעדים" המבוסס על הסרט הקוריאני בעל אותו שם. בשנת 2014, הוא גילם את דמותו של המלך סטפן באתחול המחודש שובר הקופות של דיסני ליפהפייה הנרדמת "מליפיסנט", שם הופיע בתור הנבל הראשי בסרט. בשנת 2015 קופלי כיכב בתפקיד הראשי (כשגילם את כריסטיאן ווקר) בסדרת הטלוויזיה "פאוורס", המבוססת על ספר קומיקס. לקופלי זו ההופעה הטלוויזיונית הראשונה שלו מאז החל את הקריירה. בשנת 2020 שיחק את ויליאם סוייר במותחן הפשע "הפשע האחרון"; סרט מקורי של נטפליקס. בשנת 2021 גילם את הרוצח הסדרתי טד קזינסקי בסרט הפשע העצמאי "Ted K" של הבמאי טוני סטון. בהמשך אותה השנה לוהק קופלי לעונתה השנייה של הקומדיה השחורה "בובה רוסית" שיצרה נטשה ליון לנטפליקס ותעלה במהלך 2022. קופלי נמצא במערכת יחסים עם השחקנית והדוגמנית הדרום-אפריקאית טניט פניקס מאז ינואר 2012. הם התחתנו ב-15 בפברואר 2016, בקייפטאון, דרום אפריקה. הוא מתגורר לסירוגין בקייפטאון ובלוס אנג'לס. לבני הזוג יש בת משותפת. מדיה וקבצים בנושא שרלטו קופלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרלטו קופלי (באנגלית) שרלטו קופלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שרלטו קופלי, ברשת החברתית אינסטגרם שרלטו קופלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרלטו קופלי, באתר AllMovie (באנגלית) שרלטו קופלי, באתר Box Office Mojo (באנגלית) שרלטו קופלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שרלטו קופלי, באתר Discogs (באנגלית)
ישיבת בית יוסף (בני ברק)

ישיבת בית יוסף – נובהרדוק בבני ברק הייתה הישיבה גדולה הראשונה בבני ברק ומהישיבות הוותיקות ביישוב החדש במאה ה-20. הישיבה הוקמה על ידי הרב מתתיהו שצ'יגל בשנת תרצ"א (1931), ונסגרה בשנות החמישים של המאה ה-20. ה"סבא" מנובהרדוק ותלמידיו פעלו להפצת שיטת נובהרדוק והקימו רשת של ישיבות ברחבי פולין ורוסיה. לאחר פטירתו של ה"סבא" מנובהרדוק נקראה רשת הישיבות על שמו – "בית יוסף". בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 הגיעו לארץ ישראל קבוצות מתלמידי ה"סבא" מנובהרדוק לארץ ישראל. בשנת תרפ"ט (1928) הקים הרב הלל ויטקינד סניף של ישיבת "בית יוסף" בתל אביב, חלוצת ישיבות נובהרדוק בארץ ישראל. הישיבה בבני ברק הוקמה בידי הרב מתתיהו שצ'יגל, בסיוע הרב דוד בליאכר, שעמד בראשות ישיבת "בית יוסף" במזריטש. בשנת תרצ"א (1931) הגיעו השניים לבני ברק, אז מושבה צעירה בת פחות מעשור, וסמוך לבואם הקימו את הישיבה. הרב בליאכר חזר כעבור זמן קצר לפולין. קבוצה של תלמידי נובהרדוק שעלתה באותה שנה לארץ ישראל היוותה הגרעין המייסד של הישיבה. בין התלמידים הראשונים: הרב יעקב שניידמן, לימים מייסד ישיבת תפארת ציון, הרב שרגא פייבל שטיינברג, לימים ראש ישיבת תפארת ציון, הרב שמעון יוז'וק, לימים דיין בפתח תקווה ואב"ד בנתניה, הרב אריה פומרנצ'יק, מחבר הספר "עמק ברכה", ושמואל בן ארצי. בתקופה הראשונה שכנה הישיבה בבית הכנסת הגדול שבמרכז המושבה. בשנת תרצ"ד (1934) הונחה אבן הפינה לישיבה בגבעת רוקח. בטקס השתתפו גדולי הרבנים בארץ ישראל, ובראשם החזון איש, שעלה ארצה כחצי שנה קודם לכן והשתכן בסמוך למבנה החדש של הישיבה בגבעת רוקח. כמו כן השתתפו בטקס הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הרב ראובן כץ והרב יעקב משה חרל"פ. לאחר הטקס ביקר הרב קוק את החזון איש בביתו. באותה תקופה עלה לארץ ישראל גיסו של ה"חזון איש", הרב יעקב ישראל קניבסקי, חניך ישיבת "בית יוסף"-נובהרדוק בביאליסטוק ור"מ בישיבת "בית יוסף"-נובהרדוק בפינסק. הוא התיישב בגבעת רוקח, וכעבור זמן קצר מונה לעמוד בראש הישיבה. מייסד הישיבה הרב שצ'יגל שימש כמנהל הרוחני ומסר שיחות מוסר לתלמידים. מדי פעם היה ה"חזון איש" מוסר שיעורים לתלמידי הישיבה. הישיבה השפיעה על צביונה הרוחני והתורני של המושבה בני ברק. שתי ועדות מתושבי המושבה הוקמו למען הישיבה, האחת התגייסה למציאת מימון לאחזקת הישיבה והשנייה הייתה ועדת נשים שתפקידה היה לדאוג להקמת המטבח ואספקת מזון לתלמידים. בין תלמידי הישיבה נמנו תלמידי ישיבות נובהרדוק בחו"ל שעלו לארץ ישראל במהלך שנות ה-30 וה-40, ובהם הרב אברהם צוקרמן, וכן בחורים ארץ-ישראלים ממשפחות דתיות וחרדיות. בשנות ה-40, לאחר הקמת הישיבות החדשות בבני ברק, ישיבת פוניבז' וישיבת סלבודקה (שהוקמה סמוך מאוד לישיבת "בית יוסף" במרכז גבעת רוקח), הועם זוהרה של הישיבה הוותיקה. בסוף שנות ה-50 נסגרה הישיבה. בשנת תשמ"א (1981) הוקמה במבניה ישיבת בית מתתיהו, הקרויה על שם מייסד הישיבה הרב מתתיהו שצ'יגל. שלמה טיקוצ'ינסקי - גדלות האדם' ו'שפלות האדם' בארץ לא זרועה: ישיבות המוסר 'סלבודקה' ו'נוברדוק' עולות לארץ ישראל 1925 – 1935. חינוך ודת – בין מסורת לחידוש, (עמנואל אטקס ואחרים, עורכים) הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית ירושלים, עמ' 220 - 267. למען בניין ישיבת בית יוסף בירושלים, הצופה, 16 בינואר 1938 יסוד ישיבות "בית יוסף" בארץ ישראל, הצפירה, 6 באוגוסט 1931
דרך (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דרך – רצועת ארץ המיועדת לתחבורה או להתניידות כביש – נתיב תחבורה סלול דרך נוף – דרך שהעוברים בה נחשפים לנופי טבע נתיב מסחר – דרך המיועדת להעברת מסעות מרחק – בפיזיקה, כימות של המרחק המצטבר שאובייקט עבר לאורך תנועתו במסלול החל מנקודת המוצא (להבדיל מהעתק) מספר כביש – מספר המשויך לכביש או לדרך עמי דרך – מעצב ישראלי, לשעבר ראש המחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל
Chocolate Salty Balls

"(Chocolate Salty Balls (P.S. I Love You" (בעברית: ביצי שוקולד מלוחות) הוא סינגל מתוך האלבום Chef Aid: The South Park Album, אלבום הפסקול הראשון של סדרת הטלוויזיה המונפשת האמריקאית סאות'פארק. מבצע השיר הוא זוכה פרסי הגראמי והאוסקר אייזק הייז, המדבב של הדמות שף. השיר נכתב על ידי יוצר סאות' פארק טריי פארקר והופק על ידי ריק רובין. גרסה ראשונית של Chocolate Salty Balls הושמעה בפרק ששודר בארצות הברית ב-19 באוגוסט 1998, והסינגל עצמו יצא לאור בדצמבר של אותה שנה בגרסתו המלאה. השיר הגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי ודורג במיקום גבוה במדינות נוספות, אך לא נכנס למצעדי הסינגלים האמריקאים בשל התנגדות של תחנות רדיו וטלוויזיה רבות להשמעתו. מקור השיר הוא בפרק Chef's Chocolate Salty Balls, הפרק ה-9 בעונה השנייה של סאות'פארק. במהלך הפרק, כששף מכין קינוח בשם "ביצי שוקולד מלוחות", הוא שר את המילים: Say everybody, have you seen my balls? They're big and salty and brown. If you ever need a quick pick-me-up, just stick my balls in your mouth..... Ooohhh, suck on my Chocolate Salty Balls, put em' in your mouth and suck em'. שמשמעותן: "תגידו, כולם, האם ראיתם את הביצים שלי? הן גדולות ומלוחות וחומות. אם אתם זקוקים לזריקת מרץ מהירה, פשוט הכניסו את הביצים שלי לפה שלכם..... אווו, תמצצו את ביצי השוקולד המלוחות שלי, שימו'תן בפה שלכם ותמצצו'תן". שורות אלו היוו את הבסיס לסינגל, והן מהוות את ההקדמה לפזמון ואת הפזמון עצמו. פתיח הסינגל מכיל את רשימת המרכיבים במתכון עבור הקינוח, אשר לא כוללים מלח, והבית האחרון מכיל קטעי דקלום והתייחסות לשיר הבלוז מ-1953 One Bourbon, One Scotch, One Beer. הבסיס להומור ב-Chocolate Salty Balls הוא דו המשמעות של המילים, המתייחסות גם למאכל ביצי שוקולד וגם לאשכיו של שף, בעל צבע העור השחור. הרמיזות הגסות מפוזרות לאורך כל השיר. ישנם שינויים בגרסאות השחרור של סינגל, כשבגרסה אחת שלו קיים בית נוסף. השיר (Chocolate Salty Balls (P.S. I Love You הגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי והאירי, ולטופ 20 באוסטרליה, הולנד, בלגיה, נורווגיה ושוודיה. זהו השיר הראשון והיחידי של הייז שהגיע לראש המצעד הבריטי, כשהוא מדיח מהפסגה את שירן של הספייס גירלז Goodbye. השיר שהה בראש המצעד במשך שבוע אחד עד שהוחלף בשיר Heartbeat מאת הלהקה הבריטית Steps. לעומת ההצלחה היחסית במדינות זרות רבות, השיר לא התמקמם כלל במצעד הבילבורד הוט 100 או באף מצעד אמריקאי אחר. למרות בקשות רבות להשמיעו, תחנות טלוויזיה ורדיו רבות סירבו לתת זמן אוויר לסינגל, ובעלת הזכויות על השיר, Comedy Central, העלתה את השיר לאינטרנט. הוידאו קליפ של השיר מציג קליפים שונים מתוך פרקים של סאות'פארק מהעונה הראשונה והשנייה של הסדרה, והוא נכלל במארז ה-DVD של העונה השנייה של הסדרה וב-DVD‏ South Park: The Chef Experience . מידע על היצירה "Chocolate Salty Balls" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Chocolate Salty Balls" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Chocolate Salty Balls" באתר Discogs Brandweek, כרך 40,מהדורות 1-8
גבעת רוקח

גבעת רוקח היא השכונה הראשונה בבני ברק. המושבה בני ברק נוסדה בשנת תרפ"ד (1924). אוכלוסייתה הייתה דלילה ולא התרכזה בשכונה רשמית. עיקר שטחה המיושב היה בחלקה המערבי של בני ברק של היום. צריפיה הראשונים הוקמו בחלקו המערבי של רחוב רבי עקיבא (כיום רחובות הראשונים ומינץ). לאחר מכן הוקמו צריפים נוספים ונבנו הבתים הראשונים ברחוב רבי עקיבא וסביבתו (כיום רחובות הרב קוק וטבריה). כמו כן ניטעו פרדסים באזורים הסובבים את המושבה. בסוף שנות ה-20 שהה מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן בארצות הברית לצורך גיוס משאבים לפיתוח המושבה. בהיותו בברוקלין הוא פגש את הנדבן היהודי ישראל רוקח. רוקח, שהיה אז כבן תשעים, הקים קרן צדקה בסכום של 50 אלף דולר שהעניקה הלוואות ארוכות טווח. הוא ניאות להקדיש חלק מהסכום להקמת שכונה חדשה במושבה הצעירה בני ברק. בכ"א באלול תר"צ (1930) הונחה אבן הפינה לשכונה החדשה על אחת משבע הגבעות באזור, והיא נקראה על שם הנדיב – "גבעת רוקח". בהנחת אבן הפינה השתתפו תושבי המושבה ובראשם גרשטנקורן והוקראה מגילת היסוד לכבודו של רוקח. הרחוב הראשי המוליך למעלה הגבעה נקרא רחוב בן פתחיה, לכבודו של גרשטנקורן. בקיץ תרצ"ג (1933) עלה החזון איש לארץ ישראל והתיישב בגבעת רוקח. כעבור מספר חודשים עלה בעקבותיו גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי והתיישב בסמוך אליו בשכונה. במרכז השכונה הוקמה ישיבת בית יוסף, והרב קנייבסקי נבחר לעמוד בראשה. במשך שנים הייתה ישיבת בית יוסף המוסד התורני המרכזי של השכונה והיא השפיעה על האווירה הרוחנית והתורנית של בני ברק כולה. בשנות ה-40 רכש הרב יצחק אייזיק שר שלושה דונם וחצי בפסגת גבעת רוקח מידי ישראל ארטן ובנו אברהם ארטן. על השטח הזה הקים הרב שר יחד עם חתנו הרב מרדכי שולמן, בשנת תש"ז (1946), את ישיבת סלבודקה. הישיבה החדשה דחקה את מקומה של ישיבת בית יוסף כמרכז התורני הגדול של גבעת רוקח. במתחם ישיבת סלובודקה בגבעת רוקח, שרחובה נקרא על שמו של הרב שר, מתגוררים רבני הישיבה. במבנה של ישיבת בית יוסף פועלת כיום ישיבת בית מתתיהו. כיום שוכנים בגבעת רוקח מוסדות דת נוספים, ובהם ישיבת חומת ציון, בית המדרש "בני שלשים" של חסידות קוסון וכן ישיבת כיסא רחמים לצעירים. למרגלות הגבעה שכן בעבר מרכז חסידות נדבורנה, ובסמוך לו בית המדרש של חסידות סוכטשוב. כמו כן בעבר שכנה בגבעה, ישיבה לצעירים של חסידות מודזיץ, אמרי שאול. מדיה וקבצים בנושא גבעת רוקח בוויקישיתוף בני ברק - גבעת רוקח, דבר, 11 באוגוסט 1930 שכונה חדשה בבני ברק, דבר, 12 בספטמבר 1930 חגיגה בבני ברק, דואר היום, 21 בספטמבר 1930 שם אביו של גרשטנקורן היה פתחיה, והרחוב נקרא לכבודו בחייו. לאחר פטירתו נקרא על שמו רחוב נוסף בבני ברק - שדרות גרשטנקורן.
נחמן שמואל יעקב מיודסר

הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר (נפטר בג' בניסן ה'תש"ח, 12 באפריל 1948) היה רב פולני שעלה לארץ ישראל. רבה של בני ברק (תרצ"א, 1931 – תרצ"ד, 1934) ויושב-ראש ועד המושבה (תרצ"ד, 1934 – תרצ"ז, 1937). נולד בפולין למשפחה חסידית, מצאצאי רבי יהונתן אייבשיץ. למד אצל הרב אברהם בורנשטיין, בעל ה"אבני נזר". כמו כן למד אצל האדמו"ר רבי מאיר יחיאל הולשטוק מאוסטרובצה. הוסמך על ידי גדולי פולין ובהם רבי אברהם מפוריסוב. כיהן כרבה של בראָק בפולין. נמנה עם חותמי הכרוז של רבני פולין שיצאו נגד השגת משרת רבנות תמורת תשלום על ידי הרב. בשנת תרפ"ה (1925) עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר העתיקה ירושלים. בשנת תרפ"ח (1928) החליט רבה הראשון של המושבה בני ברק, הרב אריה מרדכי רבינוביץ, לעזוב את בני ברק לטובת ירושלים, ואת מקומו מילא זמנית רבה של רמת גן השכנה, הרב שלמה זלקינד לנדרס. בשנת תרצ"א (1931) הוחלט למנות את הרב מיודסר לרב המושבה, והוא כיהן בתפקידו במשך שלוש שנים. בשנת תרצ"ב (1932) הוא אירח בביתו את האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר בביקורו בבני ברק, עם בניו רבי ישראל ורבי שמחה בונים וחתנו הרב יצחק מאיר לוין. את קבלת הפנים לחסידיו באזור ערך האדמו"ר מגור בביתו של הרב מיודסר. כשהגיע החזון איש לבני ברק, בשנת תרצ"ג (1933), שימש לו ביתו של הרב מיודסר אכסניה למשך התקופה הראשונה. בשנת תרצ"ד (1934) החליפו הרב יוסף צבי קאליש כרב ראשי של המושבה. עם זאת, הרב מיודסר המשיך לכהן כרב בבני ברק ורשם זוגות לנישואין. בין השנים תרצ"ד - תרצ"ז (1937-1934) הוא כיהן כיושב-ראש ועד המושבה, ובמסגרת תפקידו ייצג את תושבי בני ברק בפני מושל המחוז הבריטי. נכדתו טובה, בת בנו ישראל יוסף מיודסר, נישאה ליצחק מאיר, לימים ראש עיריית בני ברק. על שמו נקרא רחוב בבני ברק, בכניסה לשיכון חזון איש. אהרן סורסקי, מרא דאתרא, בתוך: בני ברק. תשעים השנים הראשונות: תרפ"ד-תשע"ד, מוסף "המודיע", אלול תשע"ד, עמ' 30 הרב נ.ש.י. מיודוסר, הצופה, 13 באפריל 1948 הוא מזכירו בספרו "אבני נזר" חלק יורה דעה סי' שצח. אברהם צבי שור, תשובה להלכה, הצופה, 22 בנובמבר 1940 נרשמו לנישואין אצל הרב נחמן שמואל יעקב מיאדאסר, הצופה, 22 באוגוסט 1946
אריה מרדכי רבינוביץ

הרב אריה מרדכי רבינוביץ (תרמ"ה, 1885 - תשט"ו, 1955) היה רבה הראשון של בני ברק (1927-1924). נולד בעיירה קורוב שבפולין, לרב יעקב אהרן שכיהן ברבנות באוסטרובה, חסיד גוסטינין, וצאצא ליהודי הקדוש מפשיסחה, דרך שושלת פוריסוב. היה חתן רבי יהונתן אייבשיץ רבה של לושיץ. בעקבותיו נהיה חסיד גור. בגיל שש עשרה התמנה לרבנות בעיר קורוב בפולין. בשנת תרס"ה (1905), במלחמת רוסיה–יפן, נמלט לעיר בריסק ושהה כשנה במחיצתו של הרב חיים סולובייצ'יק. בשנת תרע"ג (1913) התמנה כרבה של העיר קארוב. בתחילת שנות ה-20 היה שותף בקבוצת חברי חברת "בית ונחלה" בוורשה, שתכננה הקמת יישוב חרדי-חסידי בארץ ישראל. בשנת תרפ"ד (1924) היה בקבוצת העולים הראשונה שהקימה את בני ברק. מיד עם בואו הוכתר כרב המושבה. הקים את צריפו בגבעה הסמוכה לכניסה למושבה. בשנת תרפ"ז (1927) אירח בביתו את האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, שהגיע לביקור בארץ ישראל. בשנת תרפ"ז (1927) עזב את בני ברק ועבר להתגורר בירושלים, שם כיהן כדיין ומורה הלכה. רבה של רמת גן הסמוכה, הרב שלמה זלקינד לנדרס, החליף אותו כרב זמני, עד למינויו של הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר. בשנת ה'תרפ"ט (1929) נאלץ להגר לארצות הברית, אך לא השתקע בה ושב לירושלים. עם שובו, התגורר בשכונת בתי ורשה. בשנת תרצ"ד (1934) הדפיס בירושלים כמה מתשובותיו בהלכה של חותנו בספר "תפארת יהונתן" וצירף בו את חידושיו בשם "כליל תפארת". כמו כן הדפיס את הספר "כתר היהודי" מתורת זקנו "היהודי הקדוש" ואת הספר "זכותא דאברהם" של דודו רבי אברהם מפוריסוב. כמו כן, חיבר ספר בשם "קרני רא"ם", ובו אסופה רבה של סיפורי מופתים על צדיקי פולין. על שמו של הרב רבינוביץ נקרא רחוב בשכונת נוה אחיעזר בבני ברק. היה אב לארבעה בנים וארבע בנות. בנו עקיבא בעל החנות סופר קיי בבורו פארק, שנקרא על שם התנא רבי עקיבא (שהתגורר בבני ברק הקדומה), הוא הילד הראשון של המושבה בני ברק. חתנו הוא הסופר והחוקר הרב משה שלמה כשר. בן נוסף הוא רבי חנוך הניך, למדן וסוחר שהיה מיודד עם כמה מאדמו"רי ירושלים[דרושה הבהרה]. אהרן סורסקי, מרא דאתרא, בתוך: בני ברק. תשעים השנים הראשונות: תרפ"ד-תשע"ד, מוסף "המודיע", אלול תשע"ד, עמ' 28–30 מדיה וקבצים בנושא אריה מרדכי רבינוביץ בוויקישיתוף אריה מרדכי בן יעקב אהרן רבינוביץ, דף שער בספרייה הלאומית
חסידות קוברין

חסידות קוברין היא חסידות ליטאית. מייסדה היה רבי משה מקוברין, תלמידו של רבי מרדכי מלעכוויטש. החסידות נכחדה בשואה, עם הרצחו של אדמו"רה, רבי משה אהרן רבינוביץ. רבי משה פאלייר נולד בט"ז בכסלו תקמ"ד. היה תלמידם של רבי מרדכי מלעכוויטש ובנו רבי נח מלעכוויטש. אחר פטירת רבי נח נסע לרבי שלמה חיים מקוידינוב בן אחיו של רבי נח, שהמשיך את חסידות לעכוויטש. לאחר בערך 3 שנים פרש עם קבוצה מהחסידים והתמנה לאדמו"ר בקוברין שבבלארוס. אחר פטירתו בכ"ט בניסן תרי"ח מינו רוב חסידיו את תלמידו רבי אברהם וינברג ה"יסוד העבודה" לאדמו"ר, ראש שושלת חסידות סלונים. מיעוט מחסידיו מינו את נכדו רבי נח נפתלי לאדמו"ר. רבי נח נפתלי פאלווסקי נולד לרבי ישראל יעקב בשנת תקצ"ו. לאחר פטירת סבו התמנה לאדמו"ר בקוברין. נפטר בקאמין בכ"ו באב תרמ"ט. חתניו היו רבי יוסף בן רבי יהושע בן רבי משה מלודמיר ורבי מרדכי נכד (בן בתו) רבי מרדכי השני מלעכוויטש. את מקומו מילא בנו רבי דוד שלמה רבינוביץ'. רבי דוד שלמה היה חותנו של רבי גדליה משה גולדמן מזוויהל. נפטר בכ"ט בחשוון תרע"ט. גם אחיו רבי אהרן רבינוביץ' שימש כאדמו"ר בדומטשוב. נפטר בווינה בשנת תרמ"ג. הדרכותיו ואמרותיו נדפסו בספר "צוואת מהרא"ל", וינה תר"ע. מהדורה חדשה יצאה בשנת תש"ע, על ידי הרב אלכסנדר אשר מרגליות, רב קהילת אוהל משה-וינה. אחר פטירת רבי דוד שלמה כיהן בנו רבי משה אהרן. חתנו היה רבי מרדכי מבילגורייא. רבי משה אהרן נרצח בשואה. אחיו רבי נח נפתלי מקאמין שימש גם הוא כאדמו"ר. חתנו של רבי דוד שלמה, רבי ברוך יוסף זק, (בן רבי ישראל מקרסילוב מגזע רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב) עלה לארץ ישראל בשנת תרע"ג, במלחמת העולם הראשונה גורש למצרים. בשנת תרע"ו נקרא על ידי חסידי קוברין בארצות הברית לשמש להם כאדמו"ר, נסע לארצות הברית ובנה את בית הכנסת קוברין בברוקלין. חיבר את הספרים: "ברכת יוסף" ו"זרע קודש" וכן ספר חידות. נפטר בט"ז בסיוון תש"ט. הרב שלמה זלצמן, רב היישוב נוה ירק, צאצא של אדמו"רי השושלת, מוציא לאור את ספרי החסידות ועוסק בהפצת תורת רבי משה מקוברין.
יצחק מן

יצחק מָן (3 במאי 1889 – 20 בינואר 1963) היה זמר אופרה וחזן פולני-ישראלי. טנור ראשי באופרה של לבוב בשנים 1912–1927 וחזן בית הכנסת הגדול בחיפה בשנים 1944–1955. יצחק מן נולד בעיירה דז'יאלושיצה שבפלך קְיֶילְצֶה של פולין הקונגרסאית שבשליטת רוסיה, בנם של רחל ואבשלום מן (אביו היה ממשפחת הרבי מקומרנו). בצעירותו שר במקהלות של חזנים נודעים כזיידל רובנר, שבתאי ספיבק ולייזר גולדבר. למד בקונסרבטוריון של קרקוב (Konserwatorium Towarzystwa Muzycznego w Krakowie) ואצל פרופ' קורזלי באיטליה. בשנת 1912 הופיע באופרה של לבוב (Opera Lwowska), ומאז במשך 15 שנה היה לטנור הראשי של האופרה בלבוב. ב-42 אופרות הופיע בתפקיד ראשי, בהן "אאידה", "היהודייה", "כרמן", "טוסקה", "אבירות כפרית", "ההוגנוטים" ו"הנביא". במקביל הופיע כאורח באופרה הממלכתית של וינה, באופרה העממית בוורשה, בנאפולי, בפראג ובברנו. בצ'כיה הוא נודע כ"אנריקו קארוזו היהודי". בשנת 1927 הוזמן לכהן כחזן הראשי בקהילת ברנו. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, הופיע במקומות שונים, והשמיע פרקי חזנות ברדיו. החל משנת 1944 היה לחזן הראשי בבית הכנסת הגדול בחיפה. היה נשוי להינדה (הלה) לבית לפקוביץ, אב לחמישה: משה מן (סוחר), גוטסי בן ארצי, אבשלום מן (סוחר), מרדכי (נספה בשואת יהודי צרפת) ועזריאל (נרצח בצ'כיה),. אשתו נפטרה לאחר מחלה קצרה ב-1956. מן נפטר בתל אביב ב-20 בינואר 1963, לאחר מחלה ממושכת. נקבר לצד אשתו בבית העלמין קריית שאול. היה אח ב"לשכת הכוכב מס' 13" של מסדר הבונים החופשיים בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל. יצחק מן, דף שער בספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "יצחק מן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1962 יצחק מן – אמת ואמונה, אתר האנסמבל הישראלי לחזנות ומוזיקה יהודית שמעו ברדיו, דבר, 10 באפריל 1942 חיפה - בביהכנ"ס המרכזי, דבר, 26 בספטמבר 1944. המונים האזינו לתפילת החזן, חרות, 13 בספטמבר 1953 הינדה (הלה) מן, דבר, מודעת אבל, 3 ביוני 1956; הינדה מן באתר חברה קדישא ת"א–יפו. דוד תדהר (עורך), "יצחק מן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4358; החזן יצחק מן, מעריב, 21 בינואר 1963; ר' יצחק מן ז"ל, מעריב, 21 בינואר 1963. יצחק מן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
זהול

זהול (בצרפתית: Zeuhl) הוא תת-זרם מוזיקלי מחתרתי שהתפתח בשנות ה-70 של המאה ה-20 בסוגת הרוק מתקדם. המילה זהול הומצאה על ידי מנהיג להקת מאגמה כריסטיאן ונדר, אשר המציא את הסגנון המוזיקלי החדש. זהול משלבת בין רוק לג'אז מודרני, ומוזיקה קלאסית מודרנית. להקת הזהול המפורסמת והחשובה מכולן היא מאגמה האוונגרדית, אך עוד להקות חשובות הן דון, שאב ניגרת, ויידוריה ועוד. אלבום הזהול הראשון הוא אלבום הבכורה של מאגמה משנת 1970. המילה זהול היא מתוך השפה הקוביאנית, שבה משתמשת להקת מאגמה באלבומיהם. השפה מורכבת מג'יבריש, צרפתית וגרמנית. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפרד אילג

אלפרד היינריך אילג (Alfred Heinrich Ilg, ‏30 במרץ 1854 – 7 בינואר 1916) היה מהנדס שווייצרי, מדינאי ושר באימפריה האתיופית, וידידו האישי של קיסר אתיופיה מנליק השני. אילג שימש כשר החוץ של אתיופיה בין השנים 1897–1907, והוא נודע בשל כך שתכנן את מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי ומיזמי תשתית נוספים במדינה. אילג נולד בפראונפלד שבצפון שווייץ. הוא למד הנדסת מכונות בפוליטכניון הפדרלי בציריך בין השנים 1873–1876, ולאחר מכן עבר בחברת "מרקאר" (Marquard) בברן. בשנת 1879 נשלח לעבוד באתיופיה. הוא שימש כיועץ למנליק השני, שהיה בשנת 1889 לקיסר. הוא למד אמהרית במהירות, וסייע בהקמתה של הבירה החדשה, אדיס אבבה. ב-11 בפברואר 1893 מינה הקיסר את אילג למהנדס קו הרכבת בין אדיס אבבה לנמל העיר ג'יבוטי. אילג תכנן את הקו והקים לשם כך את "החברה הקיסרית האתיופית" (Compagnie Impériale Ethiopienne, ראשי תיבות C.I.E.). במלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה, שהתרחשה בשנים 1895–1896, סייע אילג למאמץ המלחמתי האתיופי בתכנון כלי נשק ותחמושת, ושחרר את הקיסרות במידה רבה מתלותה ברכש מאירופה. בתמורה, ב-1897, העניק הקיסר לאילג את התואר "יועץ לקיסר" ומינה אותו לשר החוץ של הקיסרות, תפקיד בו נשא עד שעזב את אתיופיה בשנת 1907. עוד שימש אילג כמזכירו של הקיסר וזכה בעיטור "כוכב אתיופיה", העיטור הגבוה ביותר באתיופיה. תרומתו של אילג לאתיופיה הייתה עצומה. הוא היה אחראי, בין היתר, לתכנונו ולהנחתו של צינור המים הראשון שסיפק מים לבירה ולהתקנת מערכת חשמל בארמון הקיסר בשנת 1905. הוא תרם להקמת מערכת הדואר ולביסוס מטבע לאומי אחיד. עם זאת, כאשר המזרחן הגרמני פרידריך רוזן (Friedrich Rosen) מונה לנציגה של האימפריה הגרמנית באתיופיה בשנת 1904, החלו השפעתו וכוחו של אילג להיחלש. בשנת 1907 התפטר מכל תפקידיו ושב לשווייץ. הוא מת בגיל 61 בציריך. אילג פרסם מספר ספרים ומאמרים אודות הפוליטיקה, המשפט והצבא האתיופי. בשנת 2003 צולם הסרט השווייצרי "אלפרד אילג - החבשי הלבן" (Alfred Ilg - Der weiße Abessinier) העוסק בחייו. "Prunk und Pracht am Hofe Menileks", הומאת נויה ציריכר צייטונג, ציריך, 2004. "Ethiopian records of the Menilek era", הוצאת הרסוביץ, ויסבאדן, 2000. "Staatsminister Alfred Ilg 1854-1916", קינג והריברט, הוצאת תסיס, ציריך 1999. מדיה וקבצים בנושא אלפרד אילג בוויקישיתוף אודות אילג באתר הספרייה הלאומית הגרמנית אודות אילג בלקסיקון השווייצרי Ein Schweizer als äthiopischer Aussenminister אלפרד אילג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עיסא (שבט)

עיסה (ערבית عيسى) הוא שבט סומלי השייך לשבטי הדיר. העיסה חיים בדרום ג'יבוטי, בה מוערך מספרם בכ-130,000, בצפון מדינת סומלי שבמזרח אתיופיה, ובצפון-מערב סומליה. בני השבט דוברים ערבית וסומלית, ורובם המכריע מוסלמים. העיסה נהגו לייחס את עצמם כצאצאיו של עקיל בן אבו טאלב (عقيل بن أبي طالب), בן דודו של מוחמד, אך מאז אמצע המאה ה-20 הם טוענים כי הם צאצאיו של שייח' או קדוש שעל שמו הם קרואים. קברו של קדוש זה שוכן לפי המסורת בצפון-מזרח סומליה, ולפי האמונה הוא נגלה בדרך נס במסגד הנמצא בעיר ג'יבוטי. באופן מסורתי העיסה הם רועים נוודים, אך הם עוסקים גם במסחר. בעת סלילת מסילת אדיס אבבה–ג'יבוטי בראשית המאה ה-20 הם הועסקו בעבודות שמירה וסיוע. במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 לחמו העיסה לצד האיטלקים, ותוגמלו על-ידם בכלי נשק, אימונים צבאיים ובהזדמנויות עסקיות. במחצית השנייה של המאה ה-20, ציידה סומליה את העיסה בנשק, ואלה נלחמו נגד אתיופיה במסגרת החזית לשחרור סומליה המערבית. התערבות הצבא האתיופי במאבק בשנים 1971–1972 עלתה לעיסה במאות הרוגים ובתפיסת 200,000 ראשי בקר שעליהם פרנסתם העיקרית. לאחר שהחזית לשחרור סומליה המערבית הובסה, המשיכו העיסה להיאבק בשלטון המרכזי במדינה, ובין היתר השתתפו במלחמת אוגדן (1977–1978) לצד הסומלים. רגיעה הושגה לאחר חלוקת אתיופיה למחוזות אתניים. בשטחה של ג'יבוטי, התקיימה יריבות בין העיסה והעפרים, הקבוצה האתנית האחרת והגדולה במדינה, שכן עם סיום השלטון הצרפתי במדינה, תמכו העיסה בהענקת עצמאות לג'יבוטי ובחיזוק הקשר בינה לסומליה; בעוד שהעפרים צידדו בהמשך השלטון הצרפתי. לבסוף, ב-1977, זכתה ג'יבוטי בעצמאות מלאה בהתאם לדרישת העיסה, ולמרות שהעפרים רבים מהם, השתלטו העיסה על השלטון, והקימו את המפלגה החוקית היחידה במדינה. יחסי שתי הקבוצות הגיעו לכלל מלחמת אזרחים בין השנים 1991–1994, ואף שהעיסה עדיין מרכזים בידיהם את מרבית הכוח הפוליטי בג'יבוטי, הותרה הקמת מפלגות נוספות. באזור מגוריהם בצפון-מזרח סומליה, נתגלעו מתחים בין העיסה לבין שבטי דיר אחרים, ובסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, גרם הסכסוך למנוסת בני עיסה לאתיופיה, ולשיכונם במחנות פליטים. גל פליטים נוסף נמלט מסומליה למדינות השכנות בשנת 1991. עיסא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)