laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רפי פוירשטיין

רפאל (רפי) פוירשטיין (נולד ב-1958, ה'תשי"ט) הוא רב קהילה לשעבר בשכונת הר נוף בירושלים, מראשי ארגון "צהר", ונשיא "מרכז פוירשטיין לקידום כושר הלמידה". פוירשטיין נולד בירושלים. אביו היה חתן פרס ישראל פרופ' ראובן פוירשטיין, שפיתח שיטות ייחודיות לשיפור תהליכי חשיבה ולמידה, והקים את מכון פוירשטיין לקידום כושר הלמידה. אחיו הוא השחקן, התסריטאי והבמאי אהרן פוירשטיין. פוירשטיין למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ולאחר מכן גם לימד בה. בשנת 1977 החל את לימודיו בישיבת מרכז הרב בירושלים, בה למד במשך שמונה שנים וקיבל סמיכה לרבנות. לאחריהן המשיך לשנתיים נוספות של לימודי דיינות בכולל פסגות. בשנת 1988 התמנה הרב פוירשטיין לר"מ לגמרא ולימד גם פילוסופיה יהודית בישיבה בקיבוץ עין צורים, שם לימד במשך חמש שנים נוספות ובשנת 1993 התמנה לרבו הראשון של הקיבוץ. בשנת 1989 חל מפנה ראשון בדרכו המקצועית של הרב פוירשטיין, עם לידת בנו השני אלחנן הלוקה בתסמונת דאון. הוא התחיל ללמוד פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית והשלים את התואר והדוקטורט באוניברסיטת פריז VIII בצרפת ובכך החלה דרכו כמומחה בתחום ההתפתחותי-קליני. בשנת 1993 הצטרף הרב פוירשטיין לצוות מכון פוירשטיין והתמחה בעיקר בתחום האבחון הדינאמי. במשך שנותיו במכון פיתח שיטות התערבות ואבחון נוספות ופורצות דרך בתחום והיה שותף בכתיבה של ספרות ומאמרים בתחום ההתערבות-הקוגניטיבית, קידום אנשים בעלי מוגבלויות והאבחון הדינאמי. במהלך עבודתו במכון פיתח הרב פוירשטיין שיטות התערבות למניעת טעויות אנוש במגזר העסקי, פעל לשילוב אוכלוסיות המגיעות מרקע תרבותי שונה באוכלוסייה, קידם את הכנסת תחום תהליכי חשיבה ולמידה למערכת החינוך בישראל ובעולם ועוד. בשנת 2014 לאחר פטירתו של אביו, התמנה הרב ד"ר רפי פוירשטיין לנשיא מכון פוירשטיין, תפקיד אותו הוא ממלא עד היום. היה ממייסדי ארגון רבני צהר, שם הוא מכהן כיושב ראש עמית והוביל את הקמת מערך כשרות צהר של הארגון. בשנת 2004, נמנה פוירשטיין עם ראשי התומכים בהקמת מכון שילה, המטפל בבעיות פסיכולוגיות בציבור הדתי לאומי. פוירשטיין מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים וכיהן כרב קהילת בית הכנסת הדתי לאומי עד לשנת תשפ"ב. נשוי ואב לשמונה. בתו בתיה נשואה לרב אברהם סתיו. לפרוץ את חומת הזכוכית - זוגיות ונישואין לאנשים עם מוגבלות (עורך), ידיעות ספרים 2019 אבי הפוטנציאל האנושי - חייו ויצירתו של פרופסור ראובן פוירשטיין, ידיעות ספרים 2021 טור הפרשנות של פוירשטיין, באתר ynet מאמרי הרב רפי פוירשטיין זמינים לצפייה באתר ספריית אסיף. רשימת המאמרים של רפי פוירשטיין באתר רמב"י רשימת המאמרים של רפי פוירשטיין, באתר רמבי"ש עדי גרסיאל, זו הייתה ממש שתיקת הכבשים, באתר ערוץ 7, 15 בספטמבר 2005 מוטי לוי‏, הרב פוירשטיין: רבנים שנותנים עצות פסיכולוגיות גורמים נזק, באתר וואלה, 24 במאי 2011 ישי פרידמן, ‏ראש ארגון צהר: "מיזם הכשרות שלנו נולד מכאב", בעיתון מקור ראשון, 15 במרץ 2018 אלישע אבינר ורפי פוירשטיין, ‏יישום תאוריית פרופסור פוירשטיין בחינוך ביתי, באתר "ערוץ מאיר", י"ד באלול תשע"א אבי בר-אלי והדר קנה, "אל תשאל אותי לאן זורם הכסף": הבשורה הכי טובה שקיבלו המסעדות השנה, באתר TheMarker‏, 9 בספטמבר 2018 יצחק טסלר, לגדלו לתורה ולחופה: הרב שנאבק למען הזכות לזוגיות לבעלי מוגבלות, באתר ynet, 24 בינואר 2019 שלמה פיוטרקובסקי, ‏"גדלתי בבית של מהפכן", בעיתון מקור ראשון, 2 במאי 2021 הרב פוירשטיין: "הוצאתי את ספרי הרב טאו מהספרייה", באתר "סרוגים", 3 בינואר 2022 כל הכתבות על הרב פוירשטיין, באתר ערוץ 7 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חמאס עיראק

חמאס עיראק (בערבית: حماس العراق) הוא ארגון חמוש המבוסס בעיראק ומשתייך לאסלאם הסוני הארגון נוסד עם פרישת אנשיו מבריגדת מהפכת 1920 ב-18 במרץ 2007. ב-2014 הארגון חבר לארגון חמאס שבעזה. בעקבות עלייתה של המדינה האסלאמית נהרגו בארגון מנהיגים ומפקדים של הארגון, אך בעזרה של חמאס ואיראן שיקם את עצמו. ב-16 ביוני 2015 חייליו עזרו לצבא עיראק לשחרר את העיר פלוג'ה מהמדינה האסלאמית שיגיעו למוסדות של העירייה. הקבוצה מייחסת לעצמה מעשי חבלה שונים נגד חיילי ארצות הברית השוהים בעיראק. מנגד, בריגדת מהפכת 1920 טוענת כי הארגון סייע לכוחות ארצות הברית במתקפה שביצעו על פעילי אל-קאעידה במחוז דיאלא שבעיראק. ב-11 באוקטובר 2007 חבר הארגון למועצה פוליטית התומכת במאבק מזוין נגד כוחות ארצות הברית שבעיראק. בשנת 2007 הארגון פרסם משנה אידאולוגית, בה נכתב: "התנועה מאמינה בג'יהאד מזוין כאמצעי לגירוש הכובש, וקוראת לדעת הקהל וסוכנויות ומוסדות בינלאומיים לכבד זכות זו ... זכות של כל העמים להתנגד לכיבוש, ולהבחין בין זה לבין פשעים חמושים אשר יעדם הוא באזרחים חפים מפשע". "אנו מאמינים בקשר הכרחי בין מאמצים הצבאיים ופעילות פוליטית – שני מכשירי תמיכה הדדית להשגת היעדים של התנגדות לשחרור וגאולה ומניעת התנועות הפונדמנטליסטיות מקצירת הפירות של ההתנגדות." "אנחנו מאשרים את נחיצות המשך ההרג עד ליציאתו של החייל האחרון מהצבאות הכובשים, ולא לנהל משא ומתן עם האויב אלא בהסכמת הפלגים של הג'יהאד וההתנגדות העיראקית; ובנסיבות והתנאים המתאימות". ב-2014 חבר חמאס עיראק לארגון חמאס בעקבות מלחמה מול המדינה האסלאמית. אחד מההישגים שלהם הוא כיבוש העיר פלוג'ה עם צבא עיראק מידי המדינה האסלאמית. בה חיילי הארגון וחיילי צבא עיראק הניפו את דגל עיראק בבניין העירייה. אזורים גדולים של עיר נמצאים בשליטת מדינת עיראק. שאזורים אחרים נלחמים מול המדינה האסלאמית. יש דיווחים שהארגון נשבע אימונים למדינת עיראק. מורסי: אין כל קשר בין תנועת האחים המוסלמים לארגון חמאס העיראקי (באנגלית) מסמך המתאר שיתוף פעולה בין כוחות ארצות הברית לקבוצה בפעולה שבוצעה במחוז דיאלא שבעיראק SITE Publications: Rival groups claim success in shooting down US helicopter Iraqi Resistance Report for events of Sunday, 26 August 2007 1920 Revolution Brigade memo denying involvement in Diyala Operations Iraq insurgent groups form one council, Yahoo ערך זה הוא קצרמר בנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסיבת תה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מסיבת תה – ארוחה קצרה בה נהוג לשתות תה תנועת מסיבת התה – תנועה אמריקנית שמרנית וליברטריאנית מסיבת התה של בוסטון – פעולת התנגדות אזרחית טרם מלחמת האזרחים בארצות הברית
מוחמד דאוד

מוחמד דאוד אל עבאסי (בערבית: محمد داود; 1914–1972) היה איש צבא ירדני ממוצא פלסטיני, ששימש עשרה ימים כראש ממשלת ירדן בעיצומם של אירועי ספטמבר השחור. מוחמד דאוד נולד בשנת 1914 בכפר סילוואן שבירושלים. בגיל 19 התגייס למשטרת המנדט. שירת כקצין משטרה בטולכרם עד שנת 1948. בימי מלחמת העצמאות היה קצין זוטר בתחנת הקישלה שבעיר העתיקה של ירושלים. ב-1950 עבר מהמשטרה הירדנית לצבא ירדן ובשנת 1952 החל לשרת במשלחת הירדנית לוועדת שביתת הנשק עם ישראל. בשנת 1956 נפצע בעת שדרך על מוקש נעל סמוך למובלעת הר הצופים כשליווה משקיפי או"ם בעת תקרית גבול. אהרון קמארה, המפקד הישראלי של יחידת מצוף 247 בהר הצופים חילץ אותו משדה המוקשים, לאחר שחבריו הירדנים של דאוד, חששו לעשות זאת. בעת פרוץ מלחמת ששת הימים היה דאוד ראש המשלחת הירדנית לוועדת שביתת הנשק. לאחר כיבוש ירושלים המזרחית בידי צה"ל, הסגיר עצמו דאוד לידי כוחות צה"ל ושוחרר לאחר 17 ימי מעצר. זמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת זעים (אלוף) בצבא ירדן. ב-1969 הגיע מוחמד דאוד לירושלים כדי להשתתף בהלוויה של אשתו לאחר שקבל אישור מיוחד מהמלך חוסיין ומשלטונות ישראל. בשנת 1970, בעקבות אירועי ספטמבר השחור והידרדרות היחסים בין המלך חוסיין לבין ארגוני הפדאיון במדינה, החליט המלך ב-15 בספטמבר, לאחר התייעצות עם בכירי צבא, על הקמת ממשלה צבאית זמנית כדי לפתור את המשבר. הממשלה החדשה, שהורכבה למחרת, כללה שנים-עשר שרים, כולם קציני צבא. בראשה הועמד דאוד, שהיה ממוצא פלסטיני. מטרתו של מינוי ראש ממשלה ממוצא פלסטיני הייתה להוות מס-שפתיים לארגונים הפלסטיניים ולהביאם למשא-ומתן. יחד עם דאוד, התמנו לשרים שלושה קצינים נוספים שהיו ממוצא פלסטיני. עם זאת, דאוד שימש כבובת ראווה בלבד בממשלתו. הוא לא זה שהרכיב אותה בפועל, ואילו את השליטה המעשית במדינה קיבלו ראש הצבא חאבס אל-מג'אלי וסגנו מאזן אל-עג'לוני. בזמן כהונתו הקצרה של דאוד התרחשו האירועים הקשים ביותר של אירועי ספטמבר השחור: הצבא השתלט על הערים זרקא וסלט, שהיו בשליטת הפדאיון, וכיתר את כוחות הפדאיון בבירה עמאן. חטיבה סורית שפלשה לירדן במסווה של צבא שחרור פלסטין נהדפה גם היא בידי הלגיון הערבי. דאוד, שלא היה מוכן לשמש כעלה תאנה בממשלה הירדנית, התפטר ב-24 בספטמבר בעת שהותו בקהיר בניסיונות לחתום על הסכם הפסקת אש עם ראש אש"ף יאסר ערפאת. הוא ברח ממלונו, מלון הילטון שבבירה המצרית והותיר אחריו מכתב התפטרות. לאחר שסורב לבקשת מקלט במצרים, עבר ללוב ושם בקשתו נענתה. לאחר כחודש בלוב שב לקהיר והתגורר במלון בעיר תחת משמר צבאי כבד. בסוף 1971 התגלה גידול ממאיר במוחו ובעקבות כך קיבל חנינה ושב לקבל טיפול רפואי ברבת עמון. לאחר שמצבו לא השתפר בירדן, הוא הועבר לפריז אך גם שם לא הצליחו הרופאים לשפר את מצבו הרפואי. דאוד ביקש משלטונות ישראל לעבור ניתוח מוח בבית החולים הדסה שבירושלים ובקשתו נענתה, אך מצבו הרפואי התדרדר לפני שהספיק להגיע לישראל והוא נפטר כעבור ימים אחדים. הוא נקבר בכפר הולדתו סילוואן שבמזרח ירושלים ב-21 בינואר 1972. יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 161–181. רפי סיטון ויצחק שושן, אנשי הסוד והסתר, הוצאת עידנים/ידיעות אחרונות, 1990, עמודים 295–305. הסרט "סיפורים לאחר בוא השלום" סיפורו של מוחמד דאוד וראיונות עם אהרון קמארה ורפי סיטון - מאת יוסי אבישר The Hashemite Kingdom of Jordan and The West Bank, ed. Anne Sinai and Allen Pollack. pg. 113 סיטון ושושן, עמ' 295–305 נבו, עמ' 169–171 נבו, עמ' 172
בחינת הבגרות בהיסטוריה

בחינות הבגרות בהיסטוריה היא בחינת בחינות בגרות מטעם משרד החינוך בישראל, להן נדרש כל נבחן על מנת להיות זכאי לתעודת בגרות מלאה. הבגרות בהיסטוריה היא בהיקף 2 יחידות לימוד חובה וניתן להרחיב את המקצוע ל-5 יחידות. בעבר, הבגרות בהיסטוריה הייתה מורכבת משני שאלונים - היסטוריה א' והיסטוריה ב'. השאלון הראשון שעסק בלאומיות ובתקופת בית שני או בערים וקהילות בימי הביניים, והשאלון השני שעסק בתקופת השואה ובהקמת מדינת ישראל. כל חלק עוסק הן בהיסטוריה היהודית והן בהיסטוריה העולמית. החל משנת תשע"ו בתוכנית הרפורמה החדשה ללמידה משמעותית התבטלו השאלונים היסטוריה א' והיסטוריה ב', ושני השאלונים חוברו לשאלון אחד שבו הנושאים הם: מלחמת העולם השנייה והשואה, לאומיות וציונות, הקמת מדינת ישראל וסוגיות נבחרות בתולדות המדינה. היבחנות בבחינת הבגרות בהיסטוריה מהווה 70% מהציון הכולל הסופי (כולל ציון שנתי). בנוסף לבחינה, על התלמידים לעבור הערכה חלופית בבתי ספר בהיקף של 30% מהמקצוע. בעבר היה זה על נושא מלחמת העולם השנייה והשואה אך החל מ-2020 ההערכה בנושא בית שני או ערים וקהילות בימי הביניים. זאת ועוד, לראשונה הורשו התלמידים להשתמש בחומר פתוח בבואם לענות על פרק "מלחמת העולם השנייה והשואה" בבחינת הבגרות, החל מ-2024 גם פרק לאומיות וציונות יהיה עם ספר פתוח ובסופו של דבר כל בחינת הבגרות תהיה עם ספרים פתוחים. הוראת ההיסטוריה בישראל תנאים לקבלת זכאות לתעודת בגרות, באתר משרד החינוך תוכנית הלימודים בהיסטוריה לכיתות י'-י"ב שפרסם משרד החינוך בשנת תש"פ היסטוריה לחטיבה עליונה, באתר משרד החינוך, פורטל עובדי הוראה ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוסיין בן נאסר

השריף חוסיין בן נאסר (בערבית: حسين بن ناصر, בתעתיק מדויק: חסין בן נאצר; 1906 - 1982) היה פוליטיקאי ירדני, שימש פעמיים כראש ממשלת ירדן בשנות ה-60 של המאה ה-20. חוסיין היה אחי אמו של המלך חוסיין, והלה מינה אותו לתפקידים בכירים כאשר היה צורך באישיות שתהיה נאמנה לחלוטין לבית המלוכה הירדני. הוא כיהן כשגריר ירדן באנקרה ובמדריד ובשנת 1963 הוא היה שר החצר. לאחר מהפכות הבעת' בעיראק ובסוריה בראשית שנת 1963, הכריזו ב-17 באפריל מצרים, סוריה ועיראק על כוונתן לכונן "איחוד משולש". הכרזה זו הביאה למהומות קשות בממלכה, בייחוד בגדה המערבית, שבהן נהרגו מספר מפגינים ונפצעו עשרות. בעקבות המשבר התפטר ראש הממשלה סמיר א-ריפאעי, והמלך מינה את חוסיין בן נאסר לראש ממשלת מעבר ב-21 באפריל. בבחירות שנערכו ביולי של אותה שנה זכה חוסיין בן נאסר לתמיכה והקים ממשלה שמרנית. ממשלה זו כיהנה בתפקיד במשך כשנה, עד ל-6 ביולי 1964. אז התפטר מטעמי בריאות והוחלף בידי בהג'ת א-תלהוני. עלתה הסברה שההתפטרות נבעה ממגמת ההתקרבות בין ירדן ומצרים. בשנת 1966 כיהן בן נאסר כשראש לשכת החצר של המלך חוסיין. כהונתו השנייה של חוסיין בן נאסר גראש ממשלה הייתה קצרת מועד. בעקבות ההסלמה ביחסים עם אש"ף, התפטר ראש הממשלה וספי א-תל ב-4 במרץ 1967, והבחירות לפרלמנט נקבעו לתאריך ה-15 באפריל. חוסיין בן נאסר מונה בידי המלך לשמש כראש ממשלת מעבר בתקופה זו. בבחירות שנערכו במועדן התמנה סעד ג'ומעה לראש הממשלה. בן נאסר התמנה לראש המועצה המייעצת של המלך. נפטר בשנת 1982. http://www.alrai.com/article/528599.html ממשלה חדשה בירדן, למרחב, 28 במרץ 1963 סאמיר אל ריפאי ראש הסנט הירדני, הַבֹּקֶר, 12 ביולי 1963 יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 109-111. הדוד חוסיין בן נאצר - ראש ממשלה בירדן, הַבֹּקֶר, 22 באפריל 1963 ממשלה חדשה הוקמה בירדן, דבר, 8 ביולי 1964 המלך חוסין מול נאצר, דבר, 14 באוגוסט 1964 חוסיין דחה נסיעתו לבריטניה, הצופה, 17 ביולי 1966 36 חברי הפרלמנט הירדני היוצא נבחרו מחדש, הצופה, 17 באפריל 1967 נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, עמ' 136-137. ממשלה חדשה הוקמה בירדן, הצופה, 3 באוגוסט 1967
תמנון דמבו

תמנון דמבו (שם מדעי: Grimpoteuthis) הוא סוג של תמנון מטרייה אשר חי במעמקי הים באזור השכבה הבתיפלגית באוקיינוס. סנפירים דמויי אוזניים בולטות אשר בולטים לרוחב בדיוק מעל העיניים שלהם. מינים אחדים הם קצרים, גוצים וצהובים, בעוד אחרים דומים למדוזה בעלת נעל גדולה בצבע חום. חלקם נראים כמו תמנון רגיל עם תוספת של "אוזניים" בצבע כחול או בצבע אחר. הוא נקרא כך משום שהוא בעל סנפירים גדולים הבולטים מצידי ראשו, כך שהפרטים מזכירים דמותו של דמבו הפיל המעופף של וולט דיסני. זוהו לפחות 13 מינים מסוג זה, לכל אחד חזות שונה. השוני מאופיין בגודל ה"אוזניים" או בצבעים שונים. חיה זו מתקיימת בקרקעית הים שם אספקת המזון קטנה מאוד. תמנון הדמבו הוא טורף, הטרף שלו כולל סרטנים, צדפות, תולעים ושטרגליים. תוחלת החיים של מגוון תמנוני הדמבו היא בין שלוש לחמש שנים. כל המינים של תמנון הדמבו הם יצורים החיים במעמקי הים, הם מתקיימים בעומקים קיצוניים של 3,000 עד 4,000 מטר מתחת לפני הים וחלקם אף מגיעים לעומקים של 7,000 מטר. הם נחשבים לתמנונאים נדירים. הם נצפו ברחבי העולם במימי ניו זילנד, אוסטרליה, אורגון, הפיליפינים, מרתה'ס ויניארד, גינאה החדשה ובאיים האזוריים. תמנון הדמבו הגדול ביותר שנצפה היה באורך של 1.8 מטר ובמשקל של 5.9 ק"ג. האורך הממוצע של רוב המינים הוא 20-30 ס"מ. המשקל הממוצע עדיין לא נקבע. התכונה הפיזית שהיא גם סימן ההיכר של תמנון הדמבו היא הסנפירים דמויי האוזניים, המזכירים את אוזניו של דמבו, הפיל המעופף של וולט דיסני. תכונה נוספת היא הזרועות. כאשר תמנון הדמבו שוחה, זרועותיו פרושות לצדדים ונוצרת צורה דמוית חצאית סביב גופו. בזכות זרועות אלו מסווג תמנון הדמבו כסוג של תמנון המטרייה. תמנון הדמבו קיים בצבעים שונים, לרבות אדום, כתום, כחול ובחלק מהמקרים אף סגול. בין עיניו לחלקו התחתון של גופו, לתמנון הדמבו יש שקע/חור שבו נמצא איבר-דמוי-מקור, הדומה בצורתו למקור העופות. "מקור" זה משמש ללכידה ואכילת המזון. בממוצע, מינים של תמנון הדמבו יכולים להגיע עד לאורך של כ-20 ס"מ. לחיה זו יש עיניים גדולות מאוד: בממוצע, רוחב העיניים הוא 12 מילימטרים. Grimpoteuthis abyssicola, red jellyhead Grimpoteuthis bathynectes Grimpoteuthis boylei Grimpoteuthis challengeri Grimpoteuthis discoveryi Grimpoteuthis hippocrepium Grimpoteuthis innominata, small jellyhead Grimpoteuthis meangensis Grimpoteuthis megaptera Grimpoteuthis pacifica Grimpoteuthis plena Grimpoteuthis tuftsi Grimpoteuthis umbellata Grimpoteuthis wuelkeri – possibly same as G. umbellata or G. plena מדיה וקבצים בנושא תמנון דמבו בוויקישיתוף תמנון דמבו, באתר ITIS (באנגלית) תמנון דמבו, באתר NCBI (באנגלית) תמנון דמבו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תמנון דמבו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תמנון דמבו, באתר GBIF (באנגלית) תמנון דמבו, באתר יוטיוב. תערוכת המעמקים - מוזיאון המדע בירושלים, באתר יוטיוב.
עיתונאים ללא גבולות

עיתונאים ללא גבולות (בצרפתית: Reporters sans frontières), על משקל "רופאים ללא גבולות", הוא ארגון לא ממשלתי בינלאומי הפועל לקידום ושמירת חופש העיתונות. הארגון הוקם בצרפת ב-1985 ומטהו שוכן בפריז. ב-2005 זכה הארגון בפרס סחרוב לחופש המחשבה מטעם הפרלמנט האירופי. ב-2019 זכה בפרס דן דוד. משימת הארגון כוללת ניטור, גינוי ומניעה של התקפות על חופש המידע ברחבי העולם. תחומי הפעילות המתמחים בארגון כוללים גם התמקדות בצנזורה באינטרנט ובמדיה החדשה, ותמיכה בעיתונאים העובדים באזורים מסוכנים. לכתבים ללא גבולות נוכחות פעילה בחמש יבשות באמצעות רשת של למעלה מ -150 כתבים, ונהנית ממעמד של יועץ באו"ם ובאונסק"ו. החל משנת 2002 מפרסם הארגון בכל ינואר את "דירוג חופש העיתונות בעולם", בו הוא מפרט על מצב חופש העיתונות במדינות השונות. כל שנה ב-3 במרץ מפרסם הארגון את רשימת אויבי חופש העיתונות הכוללת מנהיגי מדינות, מיליציות וארגוני פשיעה הפוגעים בעיתונאים. ספרוני הדרכה לעיתונאים ובלוגרים. הארגון מתחזק רשימות של עיתונאים הרוגים ועיתונאים כלואים. הארגון מוביל קמפיינים שונים לדוגמה בזמן אולימפיאדת בייג'ינג 2008 ובזמן משחקי החורף בסוצ'י 2014. הארגון מציין מדי שנה ב-12 במרץ את היום הבינלאומי נגד צנזורה ברשת. מדי שנה בדצמבר מעניק הארגון את "פרס חופש העיתונות". סינון תכנים באינטרנט רופאים ללא גבולות מהנדסים ללא גבולות אגודת העיתונות החופשית מדיה וקבצים בנושא עיתונאים ללא גבולות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עיתונאים ללא גבולות (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של עיתונאים ללא גבולות (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של עיתונאים ללא גבולות (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של עיתונאים ללא גבולות (בפורטוגזית ברזילאית) אתר האינטרנט הרשמי של עיתונאים ללא גבולות (בערבית) אתר האינטרנט הרשמי של עיתונאים ללא גבולות (בפרסית) עיתונאים ללא גבולות, ברשת החברתית פייסבוק עיתונאים ללא גבולות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עיתונאים ללא גבולות, ברשת החברתית אינסטגרם עיתונאים ללא גבולות, סרטונים בערוץ היוטיוב דירוג חופש העיתונות בעולם הרביעי - באתר הארגון 13 המדינות המצנזרות אינטרנט יהל גלילי, יחסינו לאן(הקישור אינו פעיל), באתר כותרת, 5 ביוני 2019 עיתונאים ללא גבולות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Reporters Without Borders, www.rcmediafreedom.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה המתעורר

יהודה המתעורר הוא פסל מאת אברהם מלניקוב. הפסל ניצב בפארק הלאומי ברמת גן. שמו של הפסל מהווה חידוש איקונוגרפי-ציוני של דמות "יהודה השבויה", המופיעה על מטבעות הנצחה שטבעו הרומאים לאחר ניצחונם על היהודים במרד הגדול. מוטיב זה דומה למוטיב המופיע על גבי אריח קרמיקה מזוגג שהוכן בסדנאות בית הספר "בצלאל" עבור "בית ביאליק" בתל אביב-יפו במחצית הראשונה של שנות ה-20 של המאה ה-20. בשונה מהייצוג על גבי אריח הקרמיקה, בחר מלניקוב להמיר את הייצוג הנשי של האומה ("בת ציון") בדמות גברית. הדמות מתוארת ככורעת, כשאחת מידיה מתוחה מאחורי הראש. עיצוב הדמות הוא מונומנטלי המתבטא בהדגש השרירים ועיצוב תווי הפנים בצורה מעט סכמאטית, בהשפעת הפיסול של המזרח הקרוב. יהודה המשתחררת ראש אפנדי מדיה וקבצים בנושא יהודה המתעורר בוויקישיתוף
צריף

צריף הוא מבנה פשוט, המיועד למגורים ארעיים, או משמש כמחסן או כבית מלאכה. לרוב הצריף בנוי מעץ או מחומרים קלים אחרים, ולא מבנייה קבועה. המילה צריף מופיעה בלשון חז"ל: העושה סוכתו כמין צריף, או שסמכה לכותל – רבי אליעזר פוסל מפני שאין לה גג — מסכת סוכה, פרק א, משנה יא המילה מקורה מהפועל "צירוף", היות שבניית הצריפים נעשתה על ידי צירוף הקרשים והנצרים, שמהם נוצר הצריף. מכאן מקור שמה של העיר העברית העתיקה "גנות (או: גגות) צריפין", ושם מחנה צריפין. בסלנג מכונה הצריף לעיתים "בּוּדְקֶה". צריפים פשוטים המשמשים כמחסן גינה, זמינים לעיתים בערכת עשה זאת בעצמך, עשויים מעץ או מפלסטיק, משמשים כדי לאחסן כלי בית או כלי גינון, חומרים כגון דלק, חומרי הדברה וקטילת עשבים. בישראל נפוצים מחסני פלסטיק, למשל תוצרת כתר מוצרים לבית ולגינה. צריפים גדולים, הבנויים בדרך כלל מעץ, לחלקם יש מרפסת. בישראל היו נפוצים בעבר בעיקר ביישובים כפריים ובמושבות. צריף הביל"ויים פחון מדיה וקבצים בנושא צריף בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארק הארמון

תומאס מארק הארמון (באנגלית: Thomas Mark Harmon; נולד ב-2 בספטמבר 1951) הוא שחקן אמריקאי. בעבר שיחק בקבוצת הפוטבול "UCLA Bruins" ומשנת 2003 הוא מככב בסדרה NCIS. הארמון נולד בברבנק, קליפורניה שבארצות הברית. אביו הוא שחקן הפוטבול טום הארמון אשר זכה בגביע הייזמן, ואימו היא השחקנית אליס נוקס. לו שתי אחיות גדולות, הראשונה היא קריסטין נלסון אשר הייתה נשואה בעבר לזמר ריקי נלסון, והשנייה היא קלי הארמון. הארמון למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, והחל לשחק שם פוטבול בתפקיד קוורטרבק. הופעתו הראשונה של הארמון כשחקן הייתה בסדרה "The Adventures of Ozzie and Harriet", לאחר מכן ביצע הופעות אורח בסדרות כמו "Adam-12" ו"Emergency!". במהלך שנות השבעים ביצע הארמון הופעות אורח בסדרות כגון לוורן ושירלי ובני הרדי. בשנות השמונים ביסס את מעמדו כשחקן והשיג תפקיד קבוע בסדרה פלמינגו רוד. בינואר 1986 דורג על ידי מגזין פיפל כגבר הסקסי ביותר. בשנת 1987 שיחק בסדרה בלשים בלילה ובסרט הבטחות הבטחות, ושנה לאחר מכן שיחק בסרט "The Presidio" לצדם של שון קונרי ומג ראיין. בשנים 1991–1993 שיחק הארמון בתפקיד ראשי בסדרה ספקות סבירים לצדה של מרלי מטלין. ב-1996 החל לגלם את תפקידו של ד"ר ג'ק מק'ניל בסדרה שיקגו הופ אשר הסתיימה בשנת 2000. ב-2002 הופיע בסדרה הבית הלבן ועל תפקידו בסדרה היה מועמד לפרס אמי. ב-2003 הופיע בסדרה ג'אג ומאותה שנה הוא משחק את אותה דמות בסדרה NCIS. ב-NCIS מגלם הארמון את לירוי ג'תרו גיבס, צלף בחיל הנחתים האמריקאי שהוסב לתפקיד של סוכן מיוחד בכיר ב-NCIS, שירות החקירות הפליליות של חיל הים האמריקאי. ב-1 באוקטובר 2012 קיבל הארמון כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום ה-90 ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2009. בתחילת שנות השבעים יצא הארמון עם הזמרת קארן קרפנטר. ב-21 במרץ 1987 נישא הארמון לשחקנית פאם דובר להם שני בנים. הארמון היה גיסו של הזמר ריקי נלסון. 1971: "National Junior College Athletic Association" - זכה 1973: "National Football Foundation" - זכה פרס אמי: 1977: שחקן משנה במיני סדרה או בסרט - מועמד 2002: שחקן אורח בסדרת דרמה - מועמד פרס גלובוס הזהב: 1986: השחקן הטוב ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה - מועמד 1987: השחקן הטוב ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה - מועמד 1991: השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה - מועמד 1992: השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה - מועמד פרס גילדת שחקני המסך: 1996: הופעה יוצאת דופן של אנסמבל בסדרת דרמה - מועמד 1997: הופעה יוצאת דופן של אנסמבל בסדרת דרמה - מועמד. טקס פרסי פיפל: 2010: שחקן דרמה מועדף - מועמד 2011: שחקן דרמה מועמד - מועמד 1987: הבטחות הבטחות 1989: 3 מיטות לרווק 1994: רוצחים מלידה 1994: וויט ארפ 1995: ארוחת הערב האחרונה 1998: פחד ותיעוב בלאס וגאס 1999: אני אזכור את אפריל 2003: שישי הפוך 2004: חופשייה לאהבה 2009: נערת מזג האוויר 240-רוברט (1981-1979) 1975: Emergency! 1979–1983: ספינת האהבה 1983–1986: מקום אחר 1987: בלשים בלילה 1991–1993: ספקות סבירים 1995:Charlie Grace 1996–2000: שיקגו הופ 1998: מכדור הארץ לירח 2001: אגדת טרזן 2002: הבית הלבן 2003: ג'אג 2003–הווה: NCIS 2012: איש משפחה 2014–2018: NCIS: ניו אורלינס NCIS: Origins‏ (TBA) מדיה וקבצים בנושא מארק הארמון בוויקישיתוף מארק הארמון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מארק הארמון, באתר AllMovie (באנגלית) מארק הארמון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מארק הארמון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הפועל העברי

"הפועל העברי" הוא פסל מאת האמן והאדריכל הישראלי אריה אלחנני בשנות ה-30 של המאה ה-20. הפסל "הפועל העברי" הוקם על ידי אריה אלחנני בכיכר פלומר שבמתחם "יריד המזרח", שאלחנני היה מתכננו ואף יצר כמה מן המבנים בו (ראו ארמון תוצרת הארץ). הפסל, משנת 1934, מציג דמות גבר הנושא על גבו קורה. הוא היה עשוי ברזל צבוע ועוצב בסגנון קונסטרוקטי. הדמות הוצבה על גבי במה משופעת, שהדגישה את הקומפוזיציה הדינאמית של הפסל. החל משנת 1989 ניצב במתחם היריד שיחזור עשוי בטון ופלדה של הפסל המקורי, שבו נוספה על הקורה הכתובת "הפועל העברי 1934". מדיה וקבצים בנושא הפועל העברי בוויקישיתוף אברהם בלבן, "הפועל העברי" זקוק לשיקום דחוף, באתר הארץ, 26 ביולי 2015 דוד אסף‏, מה קרה לפועל העברי?, בבלוג "עונג שבת", יולי 2015 דוד אסף‏, שובו של הפועל העברי, בבלוג "עונג שבת", 19 ביוני 2017
המנולוגיון של בסיליוס השני

המֶנוֹלוֹגְיֹון של בסיליוס השני הוא כתב יד מאויר מיניאטורות, המעוצב כלוח שנה כנסייתי או ספר טקסי של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית (מנולוגיון), שנערך בסביבות שנת 1000 לספה"נ, עבור קיסר ביזנטיון בסיליוס השני (1025-976). הספר כולל 430 ציורים מיניאטוריים מאת שמונה אמנים. עושר צבעים כזה היה יוצא דופן למנולוגיון מתקופה זו. כיום שמור הספר בספריית הוותיקן (Ms. Vat. gr. 1613). העתק מלא נוצר בשנת 1907. מדיה וקבצים בנושא המנולוגיון של בסיליוס השני בוויקישיתוף Codices e Vaticanis selecti phototypice expressi ivssv Pii. PP. X consilio et opera cvratorvm Bibliothecae vaticanae. [Series maior] no. 8, Fratelli Bocca, Turin, Italy, 1907.
אונגני

אונגני (ברומנית: Ungheni, ההיגוי קרוב ל"אונגֱןּ",עם "ן" מרוכך בסוף, ברוסית Унге́ны, היגוי קרוב ל"אונגני") ן מרוכך בסוף) היא עיר השוכנת במרכז מולדובה, סמוך לגבול עם רומניה. משנת 2003 משמשת העיר כבירת מחוז אונגני. בשנת 2013 התגוררו בעיר 38,200 תושבים, נתון הממקם אותה במקום השביעי בגודלו במדינה. אונגני שוכנת לגדה נהר פרוט. על הגדה שממול שוכנת עיירה רומנית בעלת אותו השם. האזכור הראשון לעיר מתוארך ל-1462. בשנת 1875 נבנתה מסילת רכבת בין אונגני לבירה קישינב, כהכנה למלחמה העות'מאנית-רוסית שנערכה בין השנים 1877–1878. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה המסילה העוברת בעיר, לקישור העיקרי בין מדינות ברית המועצות לרומניה. על פי מפקד האוכלוסין, בשנת 1897 היו באונגני 997 יהודים, והם היו רוב האוכלוסייה מתוך 1,697 תושבים סך הכל. במפקד ב-1930 נמנו בעיירה 1,390 יהודים מסך 3,253 תושבים. על כס הרבנות באונגני ישב בשנים 1905–1913 הרב יהודה לייב פישמן מיימון, לימים שר בממשלת ישראל. החליף אותו הרב משה רבילסקי (לימים-אבינרי) הוא כיהן בתפקידו עד עלייתו לארץ ישראל ב-1925. גשר אייפל ברומנית: "Podul Eiffel" הוא גשר רכבת המתוח מעל נהר פרוט. הגשר נבנה בשנת 1874, ועליו עברה הרכבת ליאסי. בשנת 1876 עלה הנהר על גדותיו, והרס את הגשר שזה עתה נבנה. מנהלת הרכבת הזמינה את האדריכל הצרפתי גוסטב אייפל לתכנן מחדש את הגשר, והוא נפתח באפריל 1877, ימים ספורים לפני תחילת המלחמה. ארצות הברית וינסטון סיילם, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא אונגני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אונגני אונגני (מולדובה), דף שער בספרייה הלאומית נתונים על יהודי בסרביה ערך 105