כושרות

כושרות (באוגריתית: 𐎋𐎘𐎗𐎚 – כתֿרת) הן קבוצת אלות כנעניות (ואמוריות), שלפי ההקשרים המיתולוגיים המועטים שלהן מאוגרית מזוהות כאלות הריון ולידה. באוגריתית, שמן מופיע כ"כתֿרת" (כושרות); שם זה קיים גם בטקסטים באכדית מהערים האמוריות מרי ואמר. במרי, הן מקבילות לשַׁסֻּרַתֻ (אנ'), אלות שמיות־מזרחיות שמשמעות שמן "רחם" או "מיילדת" (ברשימות הקדומות הופיעו dkà-ma-šu-ra-tum (נהגה kawašurātum) מקבילות ל־dsin-zu-ru-um, ובתקופה מעט מאוחרת יותר dku-ša-[ra-tum] (נהגה kûšarātum) מקבילות ל־dša-zu-[ru-um]). באמר מופיעות האלות כ־DINGIR.MEŠ ka-ša-ra-ti. השוואה בין רשימות אלים באוגריתית ובחורית מאוגרית מעלה הקבלה בין הכושרות לקבוצות האלות החוריות חֻֿתֵנַ (Ḫutena) וחֻֿתֵלֻּרַ (Ḫutellura), שגם להן זיקה לאלוהויות לידה. בתנ"ך מופיע המושג "כושרות" כמלה יחידאית בתהילים ס"ח, פסוק ז': "אֱלֹהִים מוֹשִׁיב יְחִידִים בַּיְתָה, מוֹצִיא אֲסִירִים בַּכּוֹשָׁרוֹת, אַךְ סוֹרְרִים שָׁכְנוּ צְחִיחָה"; המזמור כולו מעורפל ומלא רמזים, אך ברור מההקשר התקבולתי ש"כושרות" קשורות ל"בית" ולכניסה למשפחתיות, בדומה לאלות הכנעניות "כושרות". יש הסוברים[דרוש מקור] כי הביטוי "הסנונית הראשונה" כמבשרת תופעה, קשור לאלות הללו, שכאמור מבשרות על ההריון. באוגריתית הן מכונות בשם "בנת הלל סננת" – בנות הלל (אולי דמות בשם הלל, כהילל שבמקרא, ואולי "הבנות האומרות הלל") הסנוניות (הזיהוי בין "סננת" בכתבי אוגרית לסנוניות אינו וודאי, ייתכן שמדובר ב"סוללות" (משוררות, מזמרות) בחילופי למנ"ר, כך על־פי תהלים ס"ח ה': "שִׁירוּ... זַמְּרוּ... סֹלּוּ לָרֹכֵב בָּעֲרָבוֹת"). בעלילת אקהת מסופר כי שופט הצדק דנאל הערירי מבקש מהאלים בן, ולאחר התערבות בעל ולאחריו גם אל, הוא שוכב עם אשתו והיא הרה. הוא שמח וצוהל לשמע הבשורה, ומגיע לביתו, חש להיכלו, ולביתו נכנסו הכושרות, המכונות שם "בנת הלל סננת", והוא טובח להן אלוף, ומגיש להן לחם ומשקה במשך ששה ימים, וביום השביעי הן יוצאות מביתו, והוא יושב לספור ירחים לקראת הולדת בנו. בשני לוחות בהם בעל מזדווג עם פרה וענת מספרת לו על לידת בנו, מוזכרות (בהקשר מקוטע) הכושרות, בביטוי "חבל כתֿרת" ("חבל" מלשון הריון, כך בשיר השירים, ח', ה' וכן בערבית; או אולי "חבל" במובן "חֶבֶר", חבורת כושרות). בשיר האוגריתי חתונת ירח ונכל, הכושרות נקראות לשמוח לרגל הריונה של נכל ואִב לירח. בסוף השיר נמתח קו, ומתחתיו מופיע מזמור לכושרות, שמפרט (כנראה) את שמותיהן: הכושרות מוזכרות גם בכתבי אוגרית שאינם שיריים – ברשימות אלים, כאמור לעיל, וברשימת אלים וזבחיהם של "זבח צפון" (כנראה חג אוגריתי). Wilfred G. E. Watson; Nicolas Wyatt (1 January 1999), Handbook of Ugaritic Studies, BRILL, p. 201, ISBN 90-04-10988-9 Alfonso Archi, "The Anatolian Fate-Goddesses and their Different Traditions", in: Eva Cancik-Kirschbaum, Jörg Klinger, Gerfrid G. W. Müller (eds.), Diversity and Standardization, De Guyter, 2013, p. 14, 16 Alfonso Archi, "The Anatolian Fate-Goddesses and their Different Traditions", in: Eva Cancik-Kirschbaum, Jörg Klinger, Gerfrid G. W. Müller (eds.), Diversity and Standardization, De Guyter, 2013, p. 14 Gary Beckman, "The Pantheon of Emar", in: P. Taracha, Silva Anatolica, Agade, 2002, p. 44 Daniel E. Fleming, Time at Emar: The Cultic Calendar and the Rituals from the Diviner's Archive, Eisenbrauns, 2000, עמ' 89 KTU2 1.47, 1.118 Alfonso Archi, "The Anatolian Fate-Goddesses and their Different Traditions", in: Eva Cancik-Kirschbaum, Jörg Klinger, Gerfrid G. W. Müller (eds.), Diversity and Standardization, De Guyter, 2013, p. 14 מ. ד. קאסוטו, תהלים סח, ספרות מקראית וספרות כנענית, כרך א', מאגנס, 1972, עמ' 180 צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 428 צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 547–548, 556–559; הכושרות מופיעות בלוח KTU2 1.17 II צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 356–358, 379, וראו במיוחד את הקריאה לפי KTU2 1.10 II צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 423, 427 צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 425–426 או בַּעַל מַגָּל, שלו צורת הסהר. באכדית מכונה אֵל הירח bel gamli, כלומר בעל המגל. צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 709–714 – KTU2 1.148