laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
החלפה (תורת החוגים)

בתורת החוגים, תכונת ההחלפה היא תכונה של מודולים, הנלמדת בקשר לפירוק לסכום ישר (כגון במשפט קרול-שמידט) והרמה של אידמפונטים. למודול A {\displaystyle A} יש תכונת ההחלפה הסופית אם בכל מקרה בו A {\displaystyle A} הוא מחובר ישר בסכום ישר M = M 1 ⊕ M 2 {\displaystyle M=M_{1}\oplus M_{2}} , יש פירוק M = A ⊕ ( M 1 ′ ⊕ M 2 ′ ) {\displaystyle M=A\oplus (M_{1}'\oplus M_{2}')} שבו M 1 ′ ⊂ M 1 , M 2 , ⊂ M 2 {\displaystyle M_{1}'\subset M_{1},M_{2},\subset M_{2}} (נובע מכאן שכל M i ′ {\displaystyle M_{i}'} הוא מחובר ישר של M i {\displaystyle M_{i}} ). באופן כללי יותר, עבור מונה α {\displaystyle \alpha } , למודול A {\displaystyle A} יש תכונת ההחלפה ה- α {\displaystyle \alpha } אם בכל מקרה בו A {\displaystyle A} הוא מחובר ישר בסכום ישר M = ⨁ i ∈ α M i {\displaystyle M=\bigoplus _{i\in \alpha }M_{i}} , יש פירוק M = A ⊕ ⨁ i ∈ α M i ′ {\displaystyle M=A\oplus \bigoplus _{i\in \alpha }M_{i}'} שבו M i ′ ⊂ M i {\displaystyle M_{i}'\subset M_{i}} לכל i {\displaystyle i} (וגם כאן נובע שכל M i ′ {\displaystyle M_{i}'} הוא מחובר ישר של M i {\displaystyle M_{i}} ). התכונה נעשית חזקה יותר ככל שהמונה α {\displaystyle \alpha } גדול יותר. אם A {\displaystyle A} מקיים את התנאי לכל α {\displaystyle \alpha } , אומרים שיש לו תכונת ההחלפה (הכללית). כל תכונות ההחלפה הסופיות (ל- 2 ≤ α < ∞ {\displaystyle 2\leq \alpha <\infty } ) שקולות זו לזו. תכונת ההחלפה הסופית גוררת את תכונת ההחלפה הכללית אם המודול נוצר סופית, או אם הוא סכום ישר של מודולים אי-פרידים; במקרה הכללי זוהי בעיה פתוחה. מודול פרויקטיבי עם תכונת ההחלפה הבת-מניה מקיים את תכונת ההחלפה הכללית. לכל מודול איג'קטיבי יש תכונת ההחלפה. תכונת ההחלפה ה- α {\displaystyle \alpha } עוברת ממודול למחובר ישר שלו, ואם היא נכונה לשני מודולים היא נכונה גם לסכום הישר שלהם. יהי A {\displaystyle A} מודול אי-פריד (כזה שאינו סכום ישר). אז הוא מקיים את תכונת ההחלפה, אם ורק אם הוא מקיים את תכונת ההחלפה הסופית, אם ורק אם הוא "אי-פריד בחזקה" (כלומר, חוג האנדומורפיזמים שלו הוא מקומי). בפרט, אם המודול אי-פריד, תכונת ההחלפה הסופית גוררת את תכונת ההצבה (שהיא גרסה חזקה של תכונת הצמצום). אומרים שלחוג R {\displaystyle R} יש תכונת ההחלפה, אם הוא מקיים את תכונת ההחלפה כמודול מעל עצמו. למודול M {\displaystyle M} מעל R {\displaystyle R} יש תכונת ההחלפה הסופית אם ורק אם לחוג האנדומורפיזמים End ⁡ ( R M ) {\displaystyle \operatorname {End} ({}_{R}M)} יש תכונת ההחלפה. חוג R {\displaystyle R} מקיים את תכונת ההחלפה אם ורק אם אפשר להרים בו אידמפוטנטים מודולו כל אידיאל שמאלי או ימני, אם ורק אם אפשר להרים אידמפוטנטים מודולו רדיקל ג'ייקובסון Jac ⁡ ( R ) {\displaystyle \operatorname {Jac} (R)} והחוג R / Jac ⁡ ( R ) {\displaystyle R/\operatorname {Jac} (R)} מקיים את תכונת ההחלפה . A. A. Tuganbaev, Rings and modules with exchange properties, J. Math. Sci. 110(1) (2002), 2348–2421. W. K. Nicholson, Lifting idempotents and exchange rings, Trans. Amer. Math. Soc. 229 (1977), 269–278
מאיר סטולביץ

הרב מאיר סטולביץ (בכתיב יידי: סטאלעוויץ; ח' בכסלו תר"ל, 1870 – ל' בשבט תש"ט, 1 במרץ 1949) היה רבה האחרון של חסלביץ שבבלארוס, ולאחר עלותו לארץ ישראל כיהן כרבה של שכונת זיכרון משה בירושלים. נולד באיישישוק לר' אברהם סטולביץ. למד בווילנה ולאחר נישואיו היה תלמיד הרב אלכסנדר משה לפידות בעיר ראסיין, אצלו למד תשע שנים. נישא לרחל לאה בת שמואל ויינר מראסיין (נפטרה בערך בשנת תרע"ב) ולהם בן אחד. בתחילת דרכו ברבנות כיהן כרבה של גירטיגלה, בתפקיד זה החזיק כ-15 שנה. באותן שנים חיבר את החלק הראשון של ספרו "מבית מאיר". בהמשך נתמנה לרב בקפצווא שבפלך סובאלק, אולם כעבור כחצי שנה, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא ברח מעירו, נדד באוקראינה וכיהן בה ברבנות. לאחר מלחמת העולם מונה לרב בעיר שביז שבמחוז ויטבסק. לאחר כשש שנים החל לשמש ברבנות העיר חסלביץ והיה רבה האחרון של העיר. בקיץ שנת תרפ"ט נישא בשנית לחיה גיטל, בתו של הרב יצחק יוספזון מהעיר איווה שבפלך וילנה. השלטונות הרוסים הערימו קשיים וצרות על מורי הוראה בארצו והחל משנת תר"ץ פתח במאמצים לעלות ארצה. בשנת תרצ"ב (1932) עלה לארץ ישראל עם אשתו בסיועו של הראי"ה קוק, והיה לידידו של האחרון. בשנת תרצ"ד התמנה לרבה של שכונת זיכרון משה בירושלים, וכעבור מספר שנים נתמנה ליו"ר אגודת הרבנים ומורי הוראה בעיר. כן מסר שיעורים בישיבת עץ חיים והיה מחברי המועצה הדתית בעיר. היה מראשי "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות". בשנת תרצ"ח הוציא לאור בירושלים את החלק השני של ספרו "מבית מאיר". חיבר את סדרת ספרי השו"ת "מבית מאיר" הכוללת שלושה כרכים. נפטר ביום ל' בשבט תש"ט, 1 במרץ 1949. אגרות לראי"ה, ירושלים תש"ן, סי' רנט, עמ' שעה-שעז - באיגרת מפרט הרב סטולביץ קורות חייו, תוך בקשה מהראי"ה קוק לסייע לו לעלות ארצה 'סטולביץ, ר' מאיר', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 73 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1271). הרב כתריאל פישל טכורש, "שאלות ותשובות", הצופה, 17 במרץ 1939, עמ' 8 אבדות - הרב מאיר סטלביץ, תבונה, 5709, מס' 9, עמ' לד-לה, באתר היברובוקס כתביו: מבית מאיר - ג' חלקים, חלקים אלו נדפסו בוורשה, תרס"ט; ירושלים, תרצ"ז; ירושלים, תש"א, באתר היברובוקס הרב מאיר סטלביץ, בעניין שמיטת כספים בשביעית, הפרדס, מאי 1945, עמ' 30-31, באתר היברובוקס הרב מאיר סטלביץ, ברור בדין הפטרות אחרי מות וקדושים במחוברים ונפרדים, תבונה, 5703, מס' 3, עמ' קיז-קיט, באתר היברובוקס הרב מאיר סטלביץ, מכתב בספר "ואשיבה שופטיך", תל אביב, התרצ"ה, עמ' נג-נו, באתר היברובוקס הרב י. ז. דיסקין, 'קהילת חאסלאוויץ' ורבניה', בתוך: העבר - רבעון לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה, כרך ט, תל אביב אלול תשכ"ט, עמ' 148. ראו: הרב מאיר יוסף כץ, שאר יוסף, כרך ה, תל אביב תשי"ח, עמ' ח רב גדול בעיר, דואר היום, 1 בספטמבר 1932, עמ' 4 ראו: הרב משה צבי נריה, מועדי הראי"ה, תל אביב תש"מ, עמ' תקפח. שערי ציון [יד, ז-ט], ניסן-סיון תרצ"ד, עמ' מב-מג. רמה פינקל, האבא מסלבודקה, ירושלים חש"ד, עמ' 585. בוועד הקהלה, הצופה, 1 במאי 1938, עמ' 3; המועצה הדתית בהרכבה החדש, הארץ, 3 בינואר 1939, עמ' 3. ק. ו., באהלה של תורה, העולם, 17 בפברואר 1938, עמ' 21 הרב מאיר סטולביץ, הבוקר, 2 במרץ 1949, עמ' 3; הרב ר' מאיר סטלביץ ז"ל, חרות, 2 במרץ 1949 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קטינה פקסינו

קטינה פקסינו (ביוונית: Κατίνα Παξινού; ‏17 בדצמבר 1900 – 22 בפברואר 1973) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יווניה זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1943 על הופעתה בסרט "למי צלצלו הפעמונים". פקסינו הייתה לשחקנית היווניה היחידה בהיסטוריה שזכתה בפרס האוסקר. פקסינו נולדה בשם אקטריני קונסטנטופולו בעיר פיראוס, יוון. החלה את דרכה בתחום הבידור כזמרת אופרה, היא הופיעה לצידו של המנצח הנודע דימיטרי מיטרופולוס. עשתה הסבה לתחום המשחק ולמדה את המקצוע ב"תיאטרון הלאומי של יוון" שבאתונה. היא הייתה לשחקנית התיאטרון המצליחה ביותר ביוון עם הופעות מרשימות בהצגות "הדוד וניה" ו"האב". על מנת לקדם את עצמה מקצועית נסעה פקסינו להופיע בבמות התיאטרון הנחשבות בלונדון. היא לא יכלה לחזור למולדתה בפרוץ מלחמת העולם השנייה לכן בחרה להגר לארצות הברית. בשנת 1943 נבחרה פקסינו על ידי במאי הקולנוע המצליח סם ווד לשחק בדרמה הקולנועית "למי צלצלו הפעמונים" המבוססת על רומן בשם זה. הופעה זו בתפקיד פילאר מגלת העתידות הייתה הופעת הבכורה של פקסינו בהוליווד. בעבורה זכתה פקסינו בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (הייתה לזוכה הראשונה בתולדות הפרס) ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. פקסינו היא השחקנית היווניה היחידה עד היום שזכתה בפרס האוסקר. פקסינו בחרה לשחק בהצגות בברודוויי ולא פיתחה קריירת משחק הוליוודית ענפה. היא מיעטה להופיע בסרטים והתפרסמה רק בדרמות " האבל יאה לאלקטרה" של דאדלי ניקולס בתפקיד כריסטינה לצידה של רוזלינד ראסל ו"נסיך השועלים" של הנרי קינג בתפקיד מונה קוסטנזה אמו של אנדראה אורסיני (טיירון פאוור). פקסינו הופיעה בהפקות הקולנוע האירופאיות "רוקו ואחיו" של לוקינו ויסקונטי בתפקיד רוסריה אלמנת משפחת פרדוני ו"מר ארקדין" של אורסון וולס. פקסינו הייתה אמא לשני ילדים מנישואיה הראשונים ביוון ללואניס פקסינוס. בעלה השני עד למותה היה השחקן היווני אלכס מינוטיס. פקסינו נפטרה באתונה ממחלת הסרטן ב-22 בפברואר 1973 בגיל 72. נקברה ב"בית הקברות הראשון של אתונה". למי צלצלו הפעמונים (1943) בני ערובה (1943) (1945) Confidential Agent דוד סיילאס (1947) נסיך השועלים (1949) מר ארקדין (1955) רוקו ואחיו (1960) מדיה וקבצים בנושא קטינה פקסינו בוויקישיתוף קטינה פקסינו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קטינה פקסינו, באתר AllMovie (באנגלית) קטינה פקסינו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קטינה פקסינו, באתר Discogs (באנגלית) קטינה פקסינו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קטינה פקסינו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בור-לה-רן

בור-לה-רן (בצרפתית: Bourg-la-Reine, מילולית: כפר המלכה) היא קומונה וכן קנטון בדרום פרברי פריז, במרחק 9.1 ק"מ ממרכז פריז. הקומונה נמצאת במחוז רמות הסן בחבל איל-דה-פראנס. היישוב נמצא על מסלול הדרך הרומית העתיקה המובילה בין העיר קלן לספרד וחוצה את גאליה מצפון לדרום. שם היישוב מוזכר לראשונה בתחילת המאה ה-12 בגרסאות שונות, כשזהות המלכה אודותיה נקרא הכפר אינה ברורה. היו שזיהו את המלכה בבלנקה, נסיכת קסטיליה, אולם שם היישוב קדם לה בכמאה שנים. שם היישוב שונה במהלך המהפכה הצרפתית, שבמהלכה נקרא "Bourg-Égalité" (כפר השוויון, על שם אחד משלושת ערכי המהפכה), והושב לקדמותו רק ב-1812. מדיה וקבצים בנושא בור-לה-רן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בור-לה-רן (בצרפתית) בור-לה-רן, ברשת החברתית פייסבוק בור-לה-רן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בור-לה-רן, ברשת החברתית LinkedIn Histoire de la ville et de tout le diocèse de Paris ע' 552 ואילך
הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם

הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם, הוא ספר מאת ד"ר אשר עידן, בהוצאת ידיעות ספרים (2014). בספר 12 פרקים: רשתות חברתיות, רשתות ארגוניות וניהוליות, רשתות מדעיות-מחקריות, רשתות נוירונים במוח, רשתות שפה, רשתות למידה, רשתות פיזיקליות, רשתות ביולוגיות, רשתות פסיכולוגיות, רשתות מלאכותיות ומחשוב דמוי מוח, עתיד הרשתות, הכוח החמישי הוא הכוח האינפו-סוציאלי (המידעי-חברתי). הספר טוען כי לכל סוגי הרשתות יש אותם חוקי יסוד. כך למשל, נחילי דבורים, רשתות נוירונים במוח ורשתות חברתיות של בני אדם פועלים לפי ארבעה חוקי יסוד: חוק מטקלף על אודות העלייה החזקתית של כוח הרשת לא לפי מספר המשתמשים בה, אלא לפי מספר הקשרים שבה. חוק שירקי על ירידת העלויות של התקשורת בין החברים-נקודות ברשת, יחסית לעלויות הארגון. חוק אקסלרוד אודות חיזוק האמון כפונקציה של מספר ותדירות סבבי התקשורת בין החברים ברשת. חוק מקלוהן אודות התרמודינמיקה של הרשתות. אמצעי התקשורת לפי מקלוהן יכולים לקרר או לחמם ארגונים וחברות. במצב הצבירה המוצק, כולם מלוכדים ולכן קשה לעשות שינוי. במצב גזי כולם מפוזרים ואי אפשר להתחיל שינוי. במצב נוזלי קל לעשות שינוי. קיומם של חוקים משותפים לכל סוגי הרשתות. קיומו של כוח חמישי בטבע, בנוסף ל-4 הכוחות הידועים: כוח הגרביטציה, הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק והכוח הגרעיני החלש. הכוח החמישי הוא הכוח האינפו-סוציאלי, או הכוח המידעי-חברתי. כוח זה פועל ברשתות החברתיות באופן דומה לפעולת הכוח האלקטרומגנטי ברשתות החשמל. כמו שבכוח האלקטרומגנטי תנועת אלקטרונים בתיל המקיף מסמר הופכת את המסמר למגנט, כך בכוח האינפו-סוציאלי תנועת מידע סביב אדם הופכת אותו למנהיג או סלב. אתרי רשתות חברתיות מקוונות כמו פייסבוק, גוגל+ וטוויטר, הן הטלסקופ והמיקרוסקופ של החברה. כפי שהטלסקופ אפשר את הרחבת הידע על הכוכבים וניסוח חוקי האסטרונומיה, כך הניטור שמתקיים באתרים באמצעות כלים כמו PageRank של גוגל ו-EdgeRank של פייסבוק, מאפשרים את הרחבת הידע על החברה וניסוח חוקים חדשים בתחום הסוציולוגיה, הכלכלה, הפוליטיקה, ועוד. הרשתות החברתיות מהוות כלי משמעותי לחברה האזרחית ולקבוצות אינטרס הפועלות בה, כדי לשנות הסדרים חברתיים. הרחבה זו של ידע, מאפשרת את גילויו של "הכוח האפל" של מדעי החברה והאדם. דבר זה מוביל למהפכה קופרניקאית שלפיה ההמון חכם מהגאון, וההמון חזק מהשלטון. לא מנהיגים וגאונים עומדים במרכז ההיסטוריה (תפישה אגו-צנטרית), אלא ההמון (תפישה דמו-צנטרית). האינטליגנציה המלאכותית המבוססת על מחשוב לפי מודל טיורינג ופון-נוימן (מעבד-זיכרון מרכזיים), נכשלת כבר 60 שנה, משום שהיא אינה פועלת כמו המוח. לכן המודל המבטיח החדש שבו ממשלת ארצות הברית והשוק האירופי המשותף משקיעות 2 מיליארד דולר בעשור הקרוב, דרך פרויקט המוח האנושי, הוא מודל המחשב, הנוירו-מורפי. האינטליגנציה המלאכותית שמבוססת על הלוגיקה של אריסטו, אינה מספיקה לפיתוח אינטליגנציה מלאכותית. זו מבוססת על כתב יד, אולם לבני אדם שאינם כותבים, יש אינטליגנציה שונה. יש לבנות רשתות נוירונים שמקודדות דיבור, כתנאי קודם לאינטליגנציה מלאכותית. זו תהיה אינטליגנציה מלאכותית רשתית. קרן נויבך, על כוחן של הרשתות שמשנות את העולם עם ד"ר אשר עידן, "סדר יום עם קרן נויבך", באתר יוטיוב, 22 באוקטובר 2014 Clay Shirky, Here Comes Everybody: The Power of Organizing Without Organizations, Penguin, 2008 Robert M. Axelrod, The Evolution of Cooperation, Basic Books, 2006 מרשל מקלוהן, להבין את המדיה, הוצאת בבל, 2003 האתר הרשמי של הפרויקט Eric Havelock, Preface to Plato, Harvard University Press, 1982
בועז (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אישים: בעז – דמות מקראית מתקופת השופטים פרנץ בועז – אנתרופולוג יהודי-גרמני יהושע בועז – מגדולי הפוסקים האחרונים טוביה בועז – בנקאי יהודי־הולנדי עמוס בועז – מעצב תעשייתי ישראלי אחר: יכין ובועז – שני עמודי הנחושת בפתח בית המקדש אישים ששמם הפרטי הוא בועז
קסת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קסת דיו – צנצנת או מכל קטן לאחסון דיו זמין לכתיבה מפעל קסת לספרות ביכורים – חממה ספרותית לספרי ביכורים בתחום הפרוזה והשירה הוצאת קסת – הוצאה לאור שפעלה בירושלים בסוף המאה ה-20
נאצר

האם התכוונתם ל... אישים: א-נאצר – ח'ליפה מבית עבאס גמאל עבד אל נאצר – נשיא מצרים חזימה בנת א-שריף נאצר – המלכה הראשונה של ממלכת עיראק ההאשמית כמאל נאצר – משורר ופעיל פלסטיני עלי נסאר – במאי ותסריטאי ערבי ישראלי אחר: נאצריזם – מכלול התפיסות, קווי המדיניות והמוסדות שהנהיג גמאל עבד אל נאצר בתקופת שלטונו אגם נאצר – מאגר מים בדרום מצרים ובצפון סודאן, שנוצר כתוצאה מבניית סכר אסואן נצר נאסר
מאיר מארים שאפיט

רבי מאיר מארים (קרי: מיירים) שאפיט (תק"ס, 1800? - י' בחשוון תרל"ג, 11 בנובמבר 1872), היה רב ודיין. נודע בעיקר כפרשן התלמוד הירושלמי, בשל ספריו ניר ו"לולאות". שימש כרבן של מייצ'יט, וישנבה, יאקובשטאט, שווינציאן וקוברין. נולד בסביבות שנת תק"ס, בעיירה ניי מוש (Nowa Mysz) ליד ברנוביץ', ליטא. בגיל 15 שנים, התמנה כרבה של העיירה מייצ'ט, ובכך היה לאחד הרבנים הצעירים ביותר מעולם. אחרי מייצ'ט שימש ברבנות העיירות והערים וישנבה; יאקובשטאט, לטביה; שווינציאן, שליד וילנה; עד למינויו כרבה של קוברין, משרה בה החזיק עד פטירתו בשנת תרל"ג. רבי יהושע יצחק שפירא (ר' אייזל חריף) נהג בו כבוד בשל חיבורו על התלמוד הירושלמי, והיה מכנה אותו "תנא ירושלמאה" [=התנא הירושלמי]. זאת למרות היותו של ר' אייזל מתנגד חריף לחסידות, ודרכו למתוח ביקורת נוקבת אף על רבנים ידועי שם, ונטייתו של הרב שאפיט לתנועת החסידות. הרב שאפיט, נטה כבר בצעירותו לחסידות והיה חסידם של רבי מרדכי ורבי נח מלעכוויטש, ושל רבי משה פאלייר מקוברין. כמו רבים מחסידיו של רבי משה מקוברין, דבק לאחר פטירתו ברבי אברהם וינברג (ה"יסוד העבודה"), האדמו"ר הראשון מסלונים, ונעשה לחסיד סלונים. לרבי מאיר מארים שאפיט היו שני בנים: רבי בצלאל חיים, רב בוויאזין; ורבי אהרן יהושע שהיה עסקן ציבורי בקוברין, ובשנותיו האחרונות בטבריה. חתנו היה הרב יצחק מתתיהו סנדברג, נכד רבו ה"יסוד העבודה", וממנהיגי חסידות סלונים בטבריה. חתניו של הרב סנדברג היו הרב אשר זאב ורנר רבה של טבריה והרב פנחס מנחם ישעיה מינצברג מחבר ספר מרגניתא דר' מאיר ומוציא לאור של ספר הניר על סדר נשים (ורשה תרצ"ב). בן אחותו ותלמידו, היה הרב אברהם אהרן יודלביץ. לולאות (וילנה תרכ"ו) - ספרו הראשון, היחיד שיצא לאור בחייו, כולל מראי מקומות שנועדו להקביל בין סוגיות בתלמוד הבבלי והירושלמי, וגם בין קישורים פנימיים בתוך הירושלמי. הניר (תרל"ה, תר"נ, תרצ"ב) - יצא לאור על ידי בניו לאחר פטירתו. צאצאו הרב עדין אבן ישראל הוציא בשנת תשל"ט במסגרת המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים, חלקים מהחיבור שנותרו בכתב יד. ספרו על מסכת שביעית יצא גם על ידי הוצאת פלדהיים בני ברק תשי"ט (דפוס "קולמוס", גבעתיים). על מסכת נדרים הודפס על ידי נכדו מתתיהו ליפשיץ, בתוך הספר "רבי מאיר מארים אב"ד קוברין", בשנת תשע"ד. משה צינוביץ, רבני מייטשעט ולמדניה - ב, בתוך: בן ציון חיים אַיָלון-ברניק (עורך), ספר זיכרון לקהילת מייטשעט, תל אביב: ארגון יוצאי מייטשעט בישראל ובחוץ לארץ, תשל"ג. עמ' 113–116. עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), תולדות המחבר, בתוך: ספר ניר: פירוש על תלמוד ירושלמי מסכתות יבמות כתובות וסוטה, ירושלים: המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים, תשל"ט אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק א, בני ברק, תשמ"ו, עמ' צו-קיד אליהו סופר, הגאון רבי מאיר מארים ויצירתו על הירושלמי, בתוך: נר מערבי - שנה ג, גיליון א, ירושלים, תשנ"ב, עמ' פה-צב. הלל רוטנברג, "רבי מאיר מארים אב"ד קוברין", נר שילה, תשע"ד. ללאת, מהדורת וילנה, תרכ"ו, באתר היברובוקס, ועוד סריקה אחרת באתר ספרים אונליין ניר - סדר זרעים, מהדורת ורשה, תרל"ה, באתר היברובוקס ניר - סדר מועד, מהדורת וילנה, תר"נ, באתר היברובוקס ניר - סדר נשים, מהדורת ורשה, תרצ"ב, באתר היברובוקס ערכו בשם הגדולים השלישי (אות ק"ח, פורום אוצר החכמה
בודווה

בודווה (במונטנגרית: Будва) היא עיר במונטנגרו לחוף הים האדריאטי בין בר לקוטור בת 18.000 תושבים (2011), מרכז תיירות במונטנגרו עם רצועת חוף באורך 35 ק"מ הנקראת הריביירה של בודווה (במונטנגרית - Будванска Ривијера, Budvanska Rivijera). עדויות ארכאולוגיות מעידות על תחילת התיישבות במקום במאה ה-5 לפנה"ס, העתיקה ביותר לחוף הים האדריאטי. היא הייתה בתחום האימפריה הרומית ונקראה אז Budua וזה היה שמה גם בתקופת שלטון הרפובליקה של ונציה במשך כ-400 שנים (1420–1797). האימפריה האוסטרו הונגרית שלטה בעיר בשנים 1814–1918. לאחר מלחמת העולם הראשונה סופחה בודווה לממלכת יוגוסלביה ובמלחמת העולם השנייה נכבשה על ידי הצבא הגרמני ונמסרה לאיטליה הפאשיסטית. העיר שוחררה ב-22 בנובמבר 1944 וסופחה ליוגוסלביה וב-2006 למונטנגרו העצמאית. ברעידת אדמה שפקדה את מונטנגרו ואלבניה ב-15 באפריל 1979 נפגעו 400 מבנים בעיר העתיקה וגם החומות ניזוקו. לאחר שיקום ושחזור קפדני במשך שמונה שנים, אין כיום סימן לנזק. בודווה היא מרכז התיירות במונטנגרו. העיר העתיקה בנויה על חצי אי ומוקפת בחומה. בתים, חלונות ומרפסות בנוסח ונציאני. רחובות צרים וסימטאות ציוריות. חופים חוליים ואקלים ים תיכוני נוח. ווילות מפוארות של מיליונרים, בעיקר מרוסיה, איטליה ואוסטריה מחליפות את הבתים הישנים. בודווה מכונה "כווית של מונטנגרו". יאכטות מפוארות עוגנות במרינה. סווטי סטפן (סטפן הקדוש, בסרבית - Свети Стефан), הוא אי כ-6 ק"מ דרומית לבודווה. בעבר הוא היה כפר דייגים. טיטו פינה את הדייגים והפך את המקום למלון יוקרתי בו התאכסנו שחקני קולנוע מפורסמים כמו אליזבת טיילור, סופיה לורן, אורסון וולס ועוד. האי מחובר לחוף בסוללה. סווטי ניקולא (ניקולא הקדוש, בסרבית - Острво Свети Никола, Ostrvo Sveti Nikola) נמצא כקילומטר מבודווה העתיקה. אי המתנשא בצורת כף לגובה 121 מטר מעל הים עם חופים חוליים. מכונה אצל המקומיים בשם "הוואי". פסל הרקדנית – על סלעי החוף מול מבצר בודווה. את הפסל פיסל האמן גרדימיר אלכסיץ (Gradimir Aleksic), והוא מהווה אטרקציה תיירותית בבודווה בדומה לפסל בת הים הקטנה בקופנהגן. הפעמון - בצמוד לחומת העיר העתיקה מוצב פעמון גדול מאד ומרשים, המהווה יעד לתיירים. לפעמון אין רקע היסטורי, הוא הוצב והושאר במקום על ידי צוות צילום של הסרט ההוליוודי"הספינות הארוכות" (באנגלית "The Long Ships"), 1964, בהשתתפות ריצ'רד וידמארק, סידני פואטייה, ראס טמבלין ורוזנה שיאפינו, בבימוי ג'ק קארדיף. במאי 2023 נפתח לראשונה בית חב"ד על ידי הרב אריה איידלקופ שליח ראשי למדינת מונטנגרו, שליח חב"ד בבודווה הוא הרב אליעזר ארנפלד שמשרת את הקהילה היהודית המקומית, תיירים ואנשי עסקים. מקדוניה הצפונית אוחריד, מקדוניה הצפונית סלובקיה באנסקה ביסטריצה, סלובקיה (מ־2001) הכניסה לעיר העתיקה עם סמל האריה הוונציאני חומת בודווה סווטי סטפן רחוב בבודווה העתיקה האי סווטי ניקולא מול מבצר בודווה תיירים מול פסל הרקדנית בבודווה פסל הרקדנית, על סלע בחוף בודווה יאכטות במרינה של בודווה אתר האינטרנט הרשמי של בודווה (במונטנגרית) המדריך המלא לעיירת החוף בודווה - מונטנגרו שלי מדריך לתיירים בבודווה בויקימסע האנגלי (באנגלית)
נבואת הלבנה

נבואת הלְבֵנָה היא נבואה המופיעה בספר יחזקאל, ובה מצטווה יחזקאל לקחת לבנה, ולבצע בהקשר אליה פעולות שונות המסמלות את חורבן היישוב היהודי הקרב בארץ ישראל. יחזקאל מתנבא כי עליו לקחת לבנה ולחקוק עליה ציור של ירושלים. סביב הלבנה עליו לבנות דייק, סוללה, ולצייר מחנות אויב הצרים על העיר. בהמשך עליו לקחת מחבת ברזל ולהניחה בינו לבין הלבנה. בסיום התיאור נכתב בתנ"ך כי פעולות אלו הם אות לכך, שבאופן זה תבוא ירושלים במצור. בהמשך מצטווה יחזקאל לשכב לשמאלו לכיוון העיר שומרון 390 יום, ולאחר מכן לשכב עוד 40 יום על ימינו לכיוון יהודה. בשתי השכיבות עליו להניח את הלבנה אל מול פניו, כשזרועו חשופה. בימים אלו עליו לשתות שישית הין מים, לאכול מלחם אשר הבצק שלו הורכב ממרכיבים שונים, במשקל מדויק של 20 שקלים (כ-300 גרם) ליום, וכן מאפה גחלים העשוי משעורים שנילוש בגללי בקר. האזכור הבא ללבנה הוא כאשר יחזקאל מצטווה לגזור את זקנו ולחלקו במשקל ל-3 שלישים. שליש מזקנו עליו לשרוף על הלבנה, כדי לסמל את מתי הרעב שימותו בתוך ירושלים בתקופת המצור עליה, שליש עליו להכות בחרב מסביב ללבנה, כדי לסמל את הנסים מהעיר שילכדו על ידי הכשדים וימותו, ואת השליש האחרון עליו לפזר ברוח לסמל את גולי מצרים שיהרגו אף הם על ידי נבוכדנצר. התלמוד מפרש את פעולת המחבת, כדימוי למחיצה שעתידה להתהוות בין עם ישראל ל"אביהם שבשמים", לאחר חורבן הבית. בנוסף קיימת התייחסות בתלמוד לשאלת הגיחוך שבמעשי יחזקאל, ומסופר כי מין הקניט את רבי אבהו, ואמר לו בהתבסס על נבואה זו, שה' משחק עם נביאיו. תשובתו של רב אבהו הייתה שאין מדובר במשחק אלא במעשים האמורים לכפר על חטאי כלל העם. במדרש מובאת סיבה נוספת לצער יחזקאל, משום שכל זמן שישראל בצער, גם צדיקיהם שרויים בצער. ירון בן דוד- עונשו של יחזקאל גדעון אפרת - מיצגי נבואה ספר יחזקאל, פרק ד'-ה ספר יחזקאל, פרק ד', פסוק א' ראו פירוש מצודת דוד ספר יחזקאל, פרק ד', פסוק ב' ספר יחזקאל, פרק ד', פסוק ג' ספר יחזקאל, פרק ד', פסוקים ד'–ז' וראו פרשנות רש"י באשר למשמעות הכיוונים ספר יחזקאל, פרק ד', פסוק י"א חיטה, שעורה, פול, עדשים, דוחן, וכוסמת. ערבוב המינים בבצק מסמל לחם פשוט וחסכוני הנאכל בימי מצור רש"י-מצודת דוד ספר יחזקאל, פרק ד', פסוק ט' גם המשקל המדויק מסמל התנהגות חסכנית של ימי מצור במקור הצטווה יחזקאל ללוש את בצק העוגה בגללי אדם, אך לאחר שקבל על כך ” וָאֹמַר, אֲהָהּ אֲדֹנָי ה', הִנֵּה נַפְשִׁי, לֹא מְטֻמָּאָה; וּנְבֵלָה וּטְרֵפָה לֹא-אָכַלְתִּי מִנְּעוּרַי וְעַד-עַתָּה, וְלֹא-בָא בְּפִי בְּשַׂר פִּגּוּל” הורשה להחליף את צואת האדם בצואת בהמה ספר ירמיהו, פרק מ"ד, פסוקים י'–י"א מסכת ברכות ל"ב: מסכת סנהדרין לט. ויקרא רבה כ"ח ו'
נחום רז

נחום רז (בריזמן) (1936 - 16 בפברואר 2011) היה יקיר העיר תל אביב וחבר מועצת העיר תל אביב-יפו. היה מעורב בפרויקטים רבים בעיר, ביניהם הקמת קריית עתידים בתל אביב. נחום רז נולד בזמברוב שבפולין. בגיל שלושה חודשים עלה לארץ ישראל עם משפחתו והם השתקעו בתל אביב. למד בבית הספר היסודי ביל"ו ובתיכון מקס פיין. בשנות נעוריו התקבל כחניך למשרד הביטחון, שם החלה היכרותו הקרובה עם שר הביטחון וראש הממשלה דוד בן-גוריון. לאחר ששירת בצבא בחטיבת גבעתי, חזר למשרד הביטחון. בשנות השלושים לחייו החל לעסוק בפעילות ציבורית הן ברמה הארצית והן בעירו, תל אביב. בשנת 1959 שימש ראש אגף הצעירים של מפא"י במחוז תל אביב. הוא הוקיר מאוד את יחסי הידידות שלו עם דוד בן-גוריון ושמר במשך כל השנים על תחלופת מכתבים ביניהם, שנגעו בנושאים פוליטיים, אידאולוגיים ועוד. ב-1968 התחתן עם זהר אוריין קריינית קול ישראל. הוא שימש עוזר למנכ"ל מפעלי נייר חדרה, וב-1969 היה יו"ר מועצת המנהלים של היכל הספורט ביד אליהו. בעקבות "נס בדאלונה" של ראשית 1967, שבו השיגה מכבי תל אביב ניצחון על יריבתה הספרדית, גבר באחת העניין בכדורסל, והוחלט לשדרג את האולם ביד אליהו (שנקרא אז על שם יוסף בורשטיין, וכיום היכל מנורה מבטחים). בהובלתו של רז, ובתכנונם של האדריכל זאב פורת ואינג'ינר אשר מילשטיין, הוגדל המקום וקורה בתקרת מתכת, והפך לאולם כדורסל בינלאומי. ב-1973 הוא התמנה למנכ"ל מרכז הספורט הלאומי ת"א שהקים וניהל את אצטדיון האתלטיקה ואת מגרשי הטניס בהדר יוסף וב 1974 ביקש ממנו ראש העיר יהושע רבינוביץ' לנהל - גם את חברת "עתידים". בהנהלתו של רז נבנתה קריית עתידים ברמת החיל, המשותפת לעירייה ולאוניברסיטת תל אביב, שנועדה לפתח מקורות תעסוקה ולהשביח את צפון מזרחה של תל אביב. הוא שימש כמנכ"ל "עתידים" עד לפרישתו ב-2003. בין היתר, כיהן גם כיו"ר ועדת הכספים של חברת "אתרים", ופעל להחזרת המרינה לרשות החברה; וכיו"ר האגודה לתרבות הדיור, הקים את סניף תל אביב. בראשית שנות ה-80, קרא ראש העיר דאז, שלמה להט, לרז לנהל את "מרכז הירידים" שהיה שרוי אז במצב כלכלי קשה, רז הצליח לייצב את המרכז, להפריד בו עסקים מפוליטיקה ולמסור אותו כשהוא שוב איתן למחליפו. תוך כדי כך תרם תרומה נוספת לתל אביב, כשב-1985 גילה יצירה אבודה של נחום גוטמן. רז גילה כי "ימים ראשונים", יצירה ענקית שצייר גוטמן לתערוכת היובל של תל אביב, מוטלת באחד המחסנים, מפורקת ומוזנחת, וחלקים ממנה אפילו נוסרו. היצירה הועברה למוזיאון תל אביב, שם שקד המשחזר דורון לוריא להחזיר עטרה לישנה, בסיוע חמי גוטמן, בנו של הצייר. נחום רז נפטר ב-2011, הותיר אישה, קריינית קול ישראל לשעבר, זהר אוריין, שתי בנות ו-6 נכדים.
דייוויד פיטרסון

דייוויד פיטרסון (באנגלית: David J. Peterson; נולד ב-20 בינואר 1981) הוא בַּלְשָׁן ומתכנן שפות אמריקאי. בוגר אוניברסיטת קליפורניה בברקלי בה למד אנגלית ובלשנות לתואר .B.A בין השנים 1999–2003. כמו כן בוגר תואר .M.A בבלשנות מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בה למד בין השנים 2003–2006. פיטרסון התפרסם בעיקר כיוצר השפה הדות'ראקית והשפה הולריאנית בעבור סדרת הטלוויזיה משחקי הכס (משנת 2009) של רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO. פיטרסון תכנת את השפה הקסטיטנית והשפה האירת'יאנית המיועדות לתוכנית הטלוויזיה Defiance ("התנגדות") עבור ערוץ Syfy האמריקאי (משנת 2011). כמו כן, בעבור הסרט תור: העולם האפל (משנת 2013) פיטרסון תכנת את השפה בה מדברים האלפים האפלים. בשנת 2007, יחד עם עוד 9 מתכנתי שפות, יִסֵּד את "החברה ליצירת שפות" (באנגלית: The Language Creation Society), ארגון ללא מטרות רווח שתכליתו קידום תכנות השפות וכמו כן איגוד ותמיכה במתכנתי שפות. היה לנשיא הארגון בין השנים 2012–2014. מדיה וקבצים בנושא דייוויד פיטרסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דייוויד פיטרסון (באנגלית) דייוויד פיטרסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר מעריצים לא רשמי של השפה הדות'ראקית והולריאנית(הקישור אינו פעיל) (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.