laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דונלד בליסאריו

דונלד פול בליסאריו (באנגלית: Donald Paul Bellisario; נולד ב-8 באוגוסט 1935) הוא מפיק ותסריטאי טלוויזיה אמריקאי. בליסאריו נולד במחוז קוקבורג, פנסילבניה לאם ממוצא סרבי ולאב ממוצא איטלקי. בליסאריו שירת בחיל הנחתים האמריקני בשנים 1955–1959, והוא בוגר אוניברסיטה בתחום העיתונאות באוניברסיטת פנסילבניה. במשך 15 שנה עסק בליסאריו בפרסום כקופירייטר. הוא עבד במשרד פרסום במחוז לנקסטר, פנסילבניה, לפני שעבר לדאלאס, טקסס. משם, הדרך להוליווד הייתה קצרה. בליסאריו היה נשוי לדבורה פראט, שהופיעה בסדרותיו. כיום מתגורר בליסאריו בסטודיו-סיטי, קליפורניה עם אשתו הרביעית, ויויאן. לבליסאריו בן ובת, מייקל וטרויאן, שמשחקים בסדרות שבהפקתו, ג'אג ו-NCIS, בהתאמה. בנו דייוויד הוא מפיק בסדרה NCIS, כמו גם בנו החורג, צ'אד וו. מוריי. בנו החורג שון מאריי משחק בתפקיד הראשי בסדרה NCIS. לאחר שעבד תחת מפיקים כגלן א. לארסון וסטיבן ג'יי קאנל אימץ בליסאריו חלק מטכניקות ההפקה בהם השתמשו, ביניהם השימוש בניצבים קבועים לכל סדרותיו. הוא יצר מספר סדרות מצליחות כ"מגנום, בלש פרטי", "זאב מעופף", "זינוק לאתמול", "ג'אג" ו-"NCIS" וגם שימש תסריטאי ומפיק לסדרה בטלסטאר גלקטיקה המקורית. בליסאריו הפיק, כתב וביים את הסרט "רומן עם המאפיה" משנת 1988 בכיכובם של טום ברנג'ר ודפנה זוניגה. בשנת 1992 יצר את סדרת הטלוויזיה "טקילה ובונטי" לרשת CBS בכיכובה של מרישקה הרגיטאי. הסדרה בוטלה לאחר 12 פרקים. המוטיב העיקרי של בליסאריו הוא שיוכו של הפרוטגוניסט הראשי בסדרותיו לכוחות מיוחדים כאלו או אחרים, כדוגמת דמותו של מאגנום ב"מאגנום, בלש פרטי", דמותו של סטרינגפלו הוק ב"זאב מעופף", דמותו של הרמון ראב הבן ב"ג'אג" וכן דמותו של לירוי ג'תרו גיבס ב-"NCIS". בשנת 2004 קיבל בליסאריו כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד. בראיון שנערך עמו בסוף שנות ה-90 הודה בליסאריו כי הרעיון לסדרה זינוק לאתמול היה בעקבות ספר העוסק במסע בזמן. מדיה וקבצים בנושא דונלד בליסאריו בוויקישיתוף דונלד בליסאריו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דונלד בליסאריו, באתר AllMovie (באנגלית) דונלד בליסאריו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דונלד בליסאריו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דונלד בליסאריו, באתר Discogs (באנגלית)
גולדה בנצ'יק

גולדה "אולגה" בנצ'יק (ברומנית: Golda "Olga" Bancic; ‏10 במאי 1912 - 10 במאי 1944) הייתה קומוניסטית יהודיה ולוחמת בתנועת ההתנגדות הצרפתית. היא הייתה אשתו של אלכסנדרו ז'ר. גולדה בנצ'יק נולדה בקישינב, האימפריה הרוסית וכעבור כמה שנים, ב-1918 החבל (בסרביה) סופח לרומניה. גולדה או בשם הרוסי "אולגה", שנולדה במשפחה של יהודים עניים, עבדה בבית מלאכה לתפירת מזרנים ובגיל 12 נעצרה לראשונה באשמת השתתפות בשביתה. למרות גילה הצעיר הוכתה ונכלאה. היא המשיכה לפעול במסגרת ארגוני העובדים ולהשתתף בשביתות והפגנות. היא נישאה למשורר הקומוניסטי אלכסנדרו ז'ר ויחד פעלו במסגרות של פועלים. בשנת 1933 נעצרה במהלך הפגנה אנטי פשיסטית ונידונה לכמה חודשי מאסר. לאחר שחרורה החליטו השניים לעזוב את רומניה ובשנת 1938 עברו לצרפת, שם פעלה במתן סיוע לפליטים הרפובליקנים של מלחמת האזרחים בספרד (בעלה נלחם שם לצד הרפובליקנים) ובהעברת נשק לצד הרפובליקני. בשנת 1939 ילדה את בתה, דולורס, הקרויה על שם הלוחמת הקומוניסטית הספרדייה, דולורס איברורי שכונתה La Pasionaria. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית ופעלה באזור פריז במסגרת הקבוצה המפורסמת של מיסאק מנושיאן, F.T.P. – M.O.I. - Francs-Tireurs Partisans שפעלה במסגרת Main d’Oeuvre Immigrée, הגלגול החדש של מה שהיה Mouvement Ouvrier International עם אותם ראשי תיבות. הקבוצה כללה מעט יותר מעשרים לוחמים, מרביתם מהגרים וכמחציתם יהודים. במסגרת תפקידיה בקבוצה, גולדה בנצ'יק, במסווה שם הקוד Pierrette, הרכיבה פצצות והעבירה חומרי נפץ וכלי נשק ממקום למקום, לפי הצרכים המבצעיים. הקבוצה ביצעה במהלך 20 חודשים 229 פעולות מזוינות, כולל חיסולו של גנרל אס אס יוליוס ריטר, הממונה על עבודות הכפייה. במהלך התקופה הזאת מסרה גולדה את בתה למשפחה כפרית והייתה מבקרת אותה רק בשבתות. בנובמבר 1942 נעצרו על ידי הגסטפו 23 מפעילי הקבוצה ובהם גם גולדה בנצ'יק שנעצרה בשעה שנפגשה עם אחד מראשי הקבוצה, מרסל ראימן (Marcel Rayman). אחרי משפט מהיר הוצאו להורג ביריה כל הגברים. על פי חוקי צרפת לא היה עונש מוות לנשים, לכן אולגה הועברה לשלטונות גרמניה הנאצית בשטוטגרט, ששפטו אותה מחדש ודנו אותה למוות. גם אחרי שנידונה למוות נמשכו חקירותיה בעינויים, אך היא לא הלשינה על חבריה. בעמוד 103 של המדריך למשפט פלילי של הוורמכט נכתב:[דרושה הבהרה] ...חולי נפש ונשים בהריון לא יכולים להיות נידונים למוות; ביום גזר הדין השופט קובע את השעה והמקום של ביצוע גזר הדין ומוסר אותם למעוניינים בכך, אך לא לנידונים: ביצוע גזר הדין של הגברים נעשה בירי ושל הנשים בעריפה. ב-20 במרץ 1944 היא הועברה לקארלסרוהה לתא מואר יום ולילה. לגולדה נודע על גזר דינה מכך שארוחותיה שופרו וניתנו לה סיגריות ואלכוהול באופן חופשי. ביום הולדתה ה-32, בשעה 5:00 בבוקר, הוצאה להורג באמצעות גיליוטינה. לפני מותה היא כתבה מכתב פרידה לבתה הפעוטה, מכתב שהשתמר למרות הגלגולים שעבר ולבסוף הצלב האדום העביר אותו לידי הבת. רומניה הקומוניסטית התגאתה בה ופיארה אותה ורחובות נקראו על שמה, אך לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי שונו שמות הרחובות, הלוחות עם שמה נעקרו ממקומם והיא אינה מוזכרת עוד. מדיה וקבצים בנושא גולדה בנצ'יק בוויקישיתוף גולדה בנצ'יק באנציקלופדיה של השואה באנגלית Adrian Irvin Rozei - מאמר ב"אלטרמדיה" על אולגה בנצ'יק - המאמר כולל את תמונתה ודיון שהתפתח בעקבות פרסומו ברומנית סרט עליה ועל הקבוצה
צ'טינקאיה טורק

צ'טינקאיה טורק ספור קולובו (בטורקית: Çetinkaya Türk Spor Kulübü) הוא מועדון כדורגל מהעיר לפקושה (ניקוסיה) שברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. צבעי המועדון הם צהוב ואדום. האצטדיון הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון אטאטורק בלפקוסיה. האצטדיון משמש הן לקבוצה והן לקיום משחקי הכדורגל של נבחרת צפון קפריסין. באצטדיון יש 28,000 מקומות ישיבה. לפני שהמועדון פרש מהאליפות הקפריסאית, הקבוצה השתמשה באצטדיון GSP הישן. לפקוסיה טורק ספור קלובו הוקם בשנת 1930, והיה אחד מהמועדונים המקימים של ליגת העל הקפריסאית ב-1934. המועדון היה המועדון היחיד מקפריסין הטורקית ששיחק בליגה זו (עם 7 מועדונים יוונים-קפריסאים: AEL לרנקה, טראסט, אולימפיאקוס ניקוסיה, אריס לימסול, אפואל ניקוסיה, אנורתוסיס פמגוסטה, ו-APE לרנקה). המועדון התאחד עם צ'טינקאיה טורק אסנאף אוג'אגי (שהוקם ב-1943) ב-1949, המועדון שינה את שמו לצ'טינקאיה טורק ספור בירליג'י. המועדון הפך מאוחר יותר למועדון הראשון לזכות פעמיים ברצף בסופר-ליג הקפריסאי לאחר זכייה בתואר בשנים 1951 ו-1952 ולאחר מכן ב-1954. לאחר הקמת התאחדות הכדורגל של צפון קפריסין ב-1955, המועדון הפך לאחד ממקימי הבירינג'י ליג. צ'טינקאיה טורק היא גם כיום הקבוצה היחידה בהיסטוריה שזכתה באליפות, גביע וסופר-קאפ, הן בקפריסין והן בצפון קפריסין. ליגת העל הקפריסאית (1): 1951 הגביע הקפריסאי (2): 1952, 1954 סגנית (1): 1953 גביע הליגה הקפריסאי (3): 1951, 1952, 1954 הליגה הראשונה (11): 1957-58, 1959-60, 1960-61, 1961-62, 1969-70, 1996-97, 1997-98, 1999-00, 2001-02, 2003-04, 2004-05 גביע הפדרציה (16): 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1963, 1969, 1970, 1976, 1991, 1992, 1993, 1996, 1999, 2001, 2006 סגנית (1): 1998 גביע נשיא הרפובליקה (7): 1991, 1992, 1993, 1996, 1998, 2001, 2006 סגנית (3): 1997, 1999, 2000 גביע ע"ש ד"ר פאזל קיצ'יק (5): 1992, 1993, 1996, 1998, 2000 סגנית (3): 1991, 1999, 2001 גביע ראש הממשלה (0): סגנית (2): 1990, 1998 אתר האינטרנט הרשמי של צ'טינקאיה טורק (בטורקית) צ'טינקאיה טורק, ברשת החברתית פייסבוק
סלנגה

סלנגה (במונגולית: Сэлэнгэ аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם בצפון המדינה ובירתו היא סוחבאטאר, על שם דמדין סוחבאטאר, הגיבור המונגולי בעל אותו שם. אלטנבולג (Altanbulag) ברונבורן (Baruunbüren) ביינגול (Bayangol) חודר (Hüder) חושט (Hushaat) ג'ווחלנט (Javhlant) מנדל (Mandal) אורחון (Orhon) אורחונור (Orhonnuur) סנט (Sant) סאיחן (Sayhan) שמר (Shaamar) סוחבאטאר (Sühbaatar) צגנור (Tsagaannuur) טושיג (Tüshig) יורו (Yöröö) זונבורן (Züünbüren) מדיה וקבצים בנושא סלנגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלנגה ערים בסלנגה - מפות ונתונים ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מונגוליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'רונימו

ג'רונימו (16 ביוני 1829 – 17 בפברואר 1909) היה כינויו בפי דוברי האנגלית של גויאלה (Goyaałé), מנהיג לוחמי אפאצ'י שנלחמו בכוחות האמריקאים במשך תקופה של כ-25 שנה באמצע המאה ה-19. ג'רונימו נולד סמוך לנהר חילה, ברצועת באדונקוה שהייתה שייכת לאפאצ'ים. חונך על ידי אמו ג'ואנה ואביו טבלישים, ברוח המסורת האפאצ'ית. נישא לטא-אייז-סלאט ונולדו להם שלושה ילדים. בהמשך חייו ג'רונימו נשא נשים רבות אחרות. משמעות שמו המקורי בשפת צ'יריקוואה הייתה "מפהק", והוא קיבל את כינויו "ג'רונימו" (Geronimo), (על שם הירונימוס) מהמקסיקנים שלחמו בו. ב-15 במרץ 1851 התקיפו 400 חיילים בפיקודו של הקולונל חוזה מריה קרסקו את המחנה של ג'רונימו. לאחר ההתקפה שלח הצ'יף של השבט, באותה העת, מנגס קולורדס, את ג'רונימו לנקום על ההתקפה. יחד עם חייליו, רכבו לראשונה לאורך מדבר סונורה במטרה לנקום במתקיפים. במשך תקופה ארוכה ג'רונימו נלחם בכוחות הצבאיים המקסיקנים ולאחר מכן - האמריקאים ואף על פי שסבל מנחיתות מספרית הוא הצליח להימלט מהם במשך כ-25 שנים. ג'רונימו הצהיר שהוא מעולם לא היה צ'יף אך ללא ספק הוא היה מנהיג צבאי ורוחני. ג'רונימו נכנע לכוחות האמריקאים ב-4 בספטמבר 1886 ונשלח לכלא פורט פיקנס שבפלורידה, בנפרד ממשפחתו. לאחר פחות משנה הוא אוחד עם משפחתו, ובשנת 1894 הם הועברו לפורט סיל שבאוקלהומה. ב-1905 ג'רונימו סיפר את סיפורו למפקח ס. מ. בארט בלאוטון, אוקלהומה. הוא נפטר בשנת 1909, ונקבר בבית הקברות לשבויי מלחמה אפאצ'יים בפורט סיל, ליד לאוטון שבאוקלהומה. הצנחנים בצבא האמריקאי נוהגים לצעוק ג'רונימו לפני הקפיצה מהמטוס כאות לאומץ לבם מול המוות כפי שג'רונימו היה נוהג להסתער על אויבים חזקים ממנו ללא פחד ולשרוד בכל הקרבות. מדיה וקבצים בנושא ג'רונימו בוויקישיתוף ג'רונימו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'רונימו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'רונימו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'רונימו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
השראה אלקטרוסטטית

השראה אלקטרוסטטית היא דרך בה יכול עצם טעון חשמלית ליצור טעינה של עצם אחר ללא מגע בין העצמים. את ההשראה האלקטרוסטטית אפשר למדוד באמצעות אלקטרוסקופ, שהוא מכשיר למדידת מטען חשמלי. ראשית פורקים את האלקטרוסקופ, ולאחר מכן מקרבים אליו גוף טעון. למרות שהמטען הכולל באלקטרוסקופ לא השתנה, הוא הופרד לאזור חיובי יותר ואזור שלילי יותר. מכיוון שמדידת האלקטרוסקופ היא מקומית, הדבר יתפרש כמטען באלקטרוסקופ. מספר מחוללים חשמליים, כגון מחולל ואן-דה-גראף משתמשים בעיקרון זה. מדיה וקבצים בנושא השראה אלקטרוסטטית בוויקישיתוף השראה אלקטרוסטטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורן וייגנפלד

אורן וייגנפלד (נולד ב-19 באוקטובר 1971) הוא עיתונאי, עורך וידאו ומגיש טלוויזיה ישראלי. הגיש את מהדורה ראשונה בחדשות 12 וכיום מגיש את המהדורה המוקדמת ואת מהדורת סוף השבוע בI24NEWS. נולד וגדל בירושלים. למד לימודי קולנוע וטלוויזיה במכללת הדסה בירושלים והתמחה בעריכת וידאו. במקביל, שימש לתקופה קצרה קריין במחלקת הפרומו של הערוץ הראשון. כאשר סיים את לימודיו, הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 2 בתור ארכיונאי, ולאחר מכן בתור עורך וידאו. וייגנפלד הגיש במשך כארבע שנים מבזקי חדשות קצרים - בעיקר בבקרים ובחצות. לעיתים שימש מנחה מחליף ב"תוכנית הבוקר", לצד סיון רהב-מאיר וכמו כן, מספטמבר ועד לנובמבר 2007, החליף את קרן מרציאנו בתוכנית החדשות היומית "המוסף הכלכלי". משנת 2007 ועד שנת 2023 הגיש את התוכנית מהדורה ראשונה של ערוץ 12. בין השנים 2013–2015 הופיע וייגנפלד בתפקידי אורח כמגיש מהדורות חדשות בתוכניות של זכייניות ערוץ 2 - "רמזור" (קשת), להיות איתה (קשת) ו"המדרשה" (רשת). ב-28 באפריל 2023 הודיע על פרישתו מחברת החדשות של קשת 12 וב-29 בפברואר 2024 פורסם כי הוא מצטרף לערוץ i24NEWS. וייגנפלד היה נשוי לטל בתם של ליאורה ודוד חשין. נשוי בשנית ואב לארבעה. אורן וייגנפלד, ברשת החברתית פייסבוק אורן וייגנפלד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אורן וייגנפלד, ברשת החברתית אינסטגרם אורן וייגנפלד, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורן וייגנפלד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דני דויטש, ‏"הגירושין חידדו אצלי את האבהות", באתר גלובס, 1 במרץ 2012 גיל משעלי, ‏אחרי 25 שנה: אורן וייגנפלד עוזב את חדשות 12, באתר ‏מאקו‏, 28 באפריל 2023 והרי החדשות: אורן וייגנפלד התחתן, באתר וואלה, 28 ביולי 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאנדום (אתר)

פאנדום (באנגלית: FANDOM; נקרא "ויקיה" עד 25 בינואר 2016) הוא שרת אירוח לוויקים בעלי תכנים שונים המבוססים על תוכן חופשי. פאנדום מופעלת על ידי חברת "Fandom, Inc" (לשעבר "Wikia, Inc"), חברה מסחרית אשר רשומה בדלאוור, ארצות הברית. החברה הוקמה בסוף שנת 2004 על ידי מייסד ויקיפדיה, ג'ימי ויילס, ואנג'לה ביסלי. אתר פאנדום שם דגש על קהילות, גם אלו אשר נוצרו מחוץ לרשת האינטרנט וגם אלו אשר צמחו ברשת האינטרנט. אתר פאנדום חופשי לעיון ללא כל מגבלה, חופשי לעריכה (תוך התחשבות בכללים), וחופשית להעתקה ולהפצה (בהתאם לתנאי GNU FDL, ובתמונות מסוימות - לפי כללי השימוש ההוגן). התשתית הטכנולוגית של פאנדום היא תוכנת "מדיה-ויקי", אשר נכתבת בקוד פתוח ומתוחזקת על ידי קרן ויקימדיה. פאנדום מכסה טווח רחב של נושאים; הפרויקטים מבוססי הקהילה מאושרים לרוב, מלבד רעיונות אשר מתחרים ישירות בפרויקטים הנוספים של ויקימדיה. פאנדום דורש כי כל התוכן אשר יופיע בה ייכלל תחת אחד מהרישיונות של תוכן חופשי - בהתאם לתנאי רישיון Creative Commons או בהתאם לתנאי הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו). הוויקים בפאנדום מתמקדים בנושאים רבים, ביניהם נושאי טלוויזיה וקולנוע (כמו סרטי מלחמת הכוכבים, מסע בין כוכבים, היקום הקולנועי של מארוול), דרך זיכיונות משחקי וידאו כמו Call of Duty, מטאל גיר, Assassin's Creed, מורטל קומבט ו-God of War) וסדרות ספרים (כמו שר הטבעות, משחקי הכס, הארי פוטר, רומח הדרקון ומחזור כישור הזמן) ועד לתחביבים ופנאי (כדוגמת ספורט, חיות מחמד, אוריגמי ואספנות). בפאנדום יש מספר מצומצם של אתרי ויקי בעברית. אחד המוכרים שבהם היה האתר איןציקלופדיה, פרודיה על ויקיפדיה העברית, עד שעבר לפני מספר שנים לתשתית עצמאית עקב שינוי המותג של ויקיה. Wikispaces מדיה וקבצים בנושא פאנדום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאנדום (באנגלית) פאנדום, ברשת החברתית פייסבוק פאנדום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פאנדום, ברשת החברתית אינסטגרם פאנדום, סרטונים בערוץ היוטיוב פאנדום, ערוץ באתר Twitch.tv
תאודור רוזוולט (אי)

האי תאודור רוזוולט (באנגלית: Theodore Roosevelt Island) הוא אנדרטה לאומית אמריקאית הממוקמת על אי בנהר הפוטומק במחוז קולומביה בארצות הברית. האי קרוי על שם תאודור רוזוולט, הנשיא ה-26 של ארצות הברית. התושבים המקוריים של האי (האינדיאנים) קראו לאי "אנאלוסטן". במאה ה-19 היה האי בבעלות משפחת מייסון ואחד מבניה, ג'ון מייסון, בנה באי בית אחוזה גדול. בני המשפחה עזבו את האי בשנת 1831, לאחר שדרך שנבנתה סביב האי הפכה את המים בו לבלתי ראויים לשתייה. בשנת 1932 נקנה האי על ידי אגודת הזיכרון של תאודור רוזוולט במטרה לבנות במקום אנדרטה לתאודור רוזוולט. בשנת 1960 הקצה הקונגרס האמריקאי את התקציבים לאנדרטה ובשנת 1967 הושמה אבן הפינה. האנדרטה תוכננה על ידי אריק גוגלר והיא כוללת פסל בגובה 5.1 מטרים של הפסל פול מנשיפ. מדיה וקבצים בנושא תאודור רוזוולט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תאודור רוזוולט (באנגלית) תאודור רוזוולט, ברשת החברתית פייסבוק מידע על האי - בשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית אגודת תאודור רוזוולט
ארץ שכוחת אל

ארץ שכוּחת-אל (במקור באיטלקית: Cristo si è fermato a Eboli; באופן מילולי: ישו נעצר באבולי) הוא רומן אוטוביוגרפי של הסופר היהודי-איטלקי מטורינו, קרלו לוי. אבולי הוא שמה של העיר אליה הגיע הסופר מהעיר התעשייתית והמפותחת, טורינו, ברכבת שפעלה בשרות הרכבות של המדינה. בבחירת שם העיר לרומן שלו הוא בקש להביע את דעתו כי עיר זו היא קצה העולם התרבותי - כאן ישו עצר, דהיינו הקִדמה לא עברה מעבר לעיר זאת. בספרו הוא מתאר את ההווי של תושבי הכפר אליאנו בשנים 1934–1936, שאליו הוגלה בימי השלטון הפשיסטי. כמקובל באותן השנים, "אויבי המשטר" נשלחו לאזורים מרוחקים ונחשלים בדרום איטליה, שכונו "אזורי הגבול". את ספרו "ארץ שכוחת אל" הוא חיבר בשובו מהגלות בכפר. הגולים זכו לחנינה בעקבות ניצחון איטליה במלחמת איטליה חבש. קרלו לוי כתב את הספר בין דצמבר 1943 ליולי 1944, והוא יצא לאור בפירנצה בשנת 1945. בימי גלותו בכפר לא הורשה לוי לצאת ממנו, אלא עד טווח מסוים. הוא נהג להגיע לקצה המיושב של הכפר, בבית הקברות, ושם ציפו לו שוטרי הכפר שקיימו מעקב צמוד אחריו לפי הוראות ראש הכפר הפשיסטי. תפקידם העיקרי של אנשי החוק היה לקיים מעקב גם אחרי שאר הגולים שהיו במקום. בין השאר, הוטל על אנשי החוק להביא לכך שהגולים לא ייפגשו זה עם זה. באחת ההזדמנויות הוא הורשה לצאת מהכפר אל העיר המרכזית של האזור, מטרה. הוא הגיע אל מטה המשטרה ובקש להקל בתנאי גלותו. בינתיים, היות שבכפר הוא נחשב לרופא, שכן הוא סיים את לימודי הרפואה אך לא הוסמך לכך, הוא החליט לנצל את ההזדמנות לקנות בבית המרקחת המקומי מד חום, שלא היה בנמצא בבית המרקחת בכפר. אך גם כאן לא עלה בידו להשיג מד חום. חשיבותו של המכשיר הייתה רבה שכן המחלה הנפוצה בקרב תושבי הכפר באותם הימים הייתה מלריה וחום גבוהה היה אחד מסימני המחלה המובהקים. הוא תיאר את בירת האזור, מטרה, בצורה מעוררת חמלה. אמנם במרכז העיר בנה השלטון הפשיסטי בנייני ממשל מפוארים, אך אלה לא עמדו בשום יחס לנחשלות העיר שחלק מתושביה חיו במערות. בספר הוא תיאר את הווי החיים בכפרי דרום איטליה: העוני המרוד, האבטלה הנפוצה, רמת החיים הנמוכה, העדר השכלה, והילדים - שהיו בטיפולו - אשר גדלו ללא תקוה לעתיד טוב יותר. וכל זה בעולם מלא "אמונות טפלות", עריצות ובורות של הצמרת הכפרית ושרירות לבם של אנשי השלטון. פרסום הספר לאחר מלחמת העולם השנייה, עורר הדים בדעת הקהל באיטליה. ההדים מפרסום הספר הביאו להגברת תשומת הלב של הממשל המרכזי ברומא לנעשה בדרום איטליה. תרומתו נזכרת לחיוב באזור כולו. בעיר מטרה קיים מוזיאון ובו מוצגים ציוריו מהימים היה בגלות בכפר אליאנו. באליאנו שוחזר הבית בו התגורר וכן הגלריה בה הכין את ציוריו. כן הוצבו בכפר שלטי הסבר על האתרים המתוארים בספר. קרלו לוי בקש להקבר באליאנו ואכן הלוויה מכובדת נערכה לו בעיר. בעקבות הספר, הופק גם סרט קולנוע בשנת 1979 בבימויו של פרנצ'סקו רוזי. בשנים האחרונות ננקטו פעולות לקידום כלכלת המקום, בייחוד בתחום פיתוח התיירות, שברובה נובעת מפרסומו של הכפר בספר. בית ישן הבית עם העיניים חלק במבנה לקשירת בהמות העיירה אליאנו ארץ שכוחת אל, תורגם בידי שו"ר, (א"ד שפיר וי' רין), תל אביב: עם עובד, תש"י.
שירקאווה-גו וגוקאיאמה

הכפרים ההיסטוריים של שירקאווה-גו וגוקאיאמה (יפנית 白川郷・五箇山の合掌造り集落) הוא שם קיבוצי שניתן על ידי ארגון אונסק"ו לקבוצה של כפרים בצפון-מרכז האי הונשו ביפן, עת הכריז עליהם כעל אתר מורשת עולמית בשנת 1995. הכפרים שוכנים בעמק הנהר שוגאווה (庄川) - שירקאווה-גו (白川郷 - "מחוז הנהר הלבן העתיק") שוכן במחוז גיפו וגוקאיאמה (五箇山 - "חמישה הרים") נמצא במחוז טויאמה. הכפרים נודעים בבתי הגאשו-זוקורי (合掌造り) שמשמעות שמם היא "ידיים שלובות בתפילה", וזאת על שום גגותיהם המחודדים הנדמים לידיים בתנוחת תפילה. החל במאה ה-8 היה האזור למקום משכנם של מסדרים בודהיסטים. שירקאווה-גו נזכר לראשונה בכתובים במאה ה-12, בעוד שגוקאיאמה הוזכר לראשונה במאה ה-16. בתקופת אדו נשלט שירקאווה-קו על ידי הממשלה המרכזית החל בסוף המאה ה-17 ועד לתקופת מייג'י, בעוד שגוקאימה נותר בחסות שליטים מקומיים עד לאמצע המאה ה-19. האזור נותר מבודד למדי עד לשנות העשרים של המאה ה-20 ואל חלק מהכפרים אף לא הובילה דרך סלולה. בשנות השישים של המאה ה-20 ועם הקמתו של סכר מיבורו, הועברו בתי גאשו-זוקורי רבים למקום על מנת לשמר אותם, וקורה שבתים הניצבים כיום בסמיכות זה לזה, הובאו ממרחק של עשרות קילומטרים. האזור לא נסמך על חקלאות בלבד, ותושביו עסקו במשך מאות שנים בייצור אשלגן חנקתי לאבק שרפה, נייר יפני מסיבי תות עץ ובגידול טוואי המשי, אולם כל משלחי היד האלה נעלמו עם השנים. כיום נסמך חלק גדול מתושבי הסביבה על התיירות וקיימים בתים מסורתיים המשמשים כאכסניות למבקרים. בתי הגאשו-זוקורי מתאפיינים בגג קש מחודד ומשופע, שנחשב לעמיד ובה בעת מונע מהשלג הכבד שיורד באזור במהלך חודשי החורף מלהיערם עליו. הגגות נתמכו לעיתים בעמודים עשויים עץ אשוח. בתי המשפחות האמידות גדולים למדי ויש בהם שלוש או ארבע קומות כך שיכלו לשכן משפחות מורחבות ולעיתים עד שלושים איש. עליית הגג שימשה לעיתים מזומנות לגידול טוואי המשי בעוד שקומת הכניסה שימשה לייצור האשלגן החנקתי. בספריה של ליאן הרן, סדרת סיפורי האוטורי, מופיע השם "שיראקווה" כאחד ממשפחות הפיאודליות ביפן שראשיה שלטו בכפרים הסמוכים לנהר (משמעות השם: הנהר הלבן). בסיפור, מושלת נחלת שירקאווה, הליידי קאדה, הנהיגה שושלת נשית באדמותיה, תחילה עם אחיותיה ולאחר מכן בהורשה לבתה. אתר האינטרנט הרשמי של שירקאווה-גו וגוקאיאמה (באנגלית ובצרפתית) מדיה וקבצים בנושא שירקאווה-גו וגוקאיאמה בוויקישיתוף גלריית תמונות
לעולם-לא-עולם

לעולם-לא-עולם (באנגלית: Neverwhere) הוא ספר פנטזיה מאת סופר המדע הבדיוני והפנטזיה הבריטי ניל גיימן. הספר מתאר עולם דמיוני, "לונדון התחתית", המקביל לרשת המנהרות והתחנות המרכיבות את הרכבת התחתית של לונדון. הספר עובד ב-1996 מתסריט שנכתב ל- BBC וזכה בפרס ספר הפנטזיה הטוב ביותר לשנת 1997. הספר תורגם לעברית על ידי שלה מאייר ואהובה גסנר ויצא לאור בישראל בשנת 1998 בהוצאת הספרים אופוס. החל מיוני 2005 ראתה אור סדרת קומיקס על פי הספר ובה סך הכל תשע חוברות. ריצ'רד מייהו, צעיר לונדוני בעל עבודה משרדית משעממת וחברה בשם ג'סיקה, מתדרדר אל העולם האחר, "לונדון תחתית", המאוכלסת באנשים ש"נפלו בין החרכים של המציאות". לאחר שהציל את דֶלֶת, נערה שמצא מדממת ברחוב, הוא מגלה שביכולתה לפתוח ולנעול דלתות, גם במקומות בהם דלתות אינן קיימות, ולהגיע לכל מקום שתחפוץ. בהמשך, נתקל מייהו בהאנטר, הציידת הכי טובה בלונדון התחתית, וזו מסייעת לו לפגוש בשנית את דלת. ריצ'רד מצטרף אל דלת, האנטר והמרקיז דה-קאראבס (שמסייע לדלת עקב חוב שהוא חב לאביה), כאשר איסלינגטון המלאך מבקש מהם למצוא מפתח בתמורה לעזרתו במציאת הרוצח שרצח את משפחתה של דלת. במהלך מסעם הם נתקלים במר קרופ ומר ואנדמאר שמנסים להרוג את בני החבורה ובבעיות נוספות. אתר האינטרנט הרשמי של לעולם-לא-עולם (באנגלית) הספר "לעולם-לא-עולם", באתר "סימניה" לעולם-לא-עולם, באתר OCLC (באנגלית)
בלייר האוס

בלייר האוס (באנגלית: Blair House) הוא בית ההארחה הרשמי של נשיא ארצות הברית לאורחיו המבקרים בבירה וושינגטון. הוא שוכן בשדרת פנסילבניה, במרחק קצר מן הבית הלבן. בלייר האוס המקורי נבנה בשנת 1824 ומהווה דוגמה של הסגנון הארכיטקטוני הפדרלי. הוא נבנה כבית מגורים עבור ג'וזף לובל, הרופא הראשי של צבא ארצות הברית. ב-1836 רכש אותו פרנסיס פרסטון בלייר, מוציא לאור של עיתון ויועץ קרוב של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון. ב-1859 בנה בלייר עבור בתו וחתנו בית בצמוד לביתו. שני הבתים חוברו בהמשך למכלול אחד. בשנת 1942 רכשה ממשלת ארצות הברית את הבית המאוחד על מנת שישמש כבית הארחה רשמי לאורחי הנשיא. הוא מיועד לאירוח ראשי מדינות המבקרים בארצות הברית (ואז מונף דגל מדינתם על הבית) אך משמש גם לצרכים פנימיים. כך, מספר נשיאים נבחרים של ארצות הברית ובני משפחותיהם התגוררו בבית בימים האחרונים שלפני כניסתם לתפקידם. במשך מרבית תקופת כהונתו השנייה של הנשיא הארי טרומן (1949–1952) הוא התגורר בבניין, בשל השיפוצים הרבים שבוצעו אז בבית הלבן (למעשה נהרס תוכו של הבית הלבן ונבנה מחדש, במה שמכונה "שיקום טרומן"). אגפו המזרחי ואגפו המערבי של הבית הלבן המשיכו לפעול במהלך השיפוץ והנשיא טרומן נע מדי יום בינם לבין הבלייר האוס. ב-1 בנובמבר 1950 ניסו שני לאומנים פוארטוריקנים להתנקש בחייו של טרומן בעת שהותו במבנה. לוחית זיכרון נקבעה בבניין לזכר השוטר לזלי קופלט, שנהרג באותה התקפה. כיום הבלייר האוס הוא מכלול של ארבעה מבנים, ששלושה מהם צורפו למבנה המקורי. שטחו הכולל מגיע ל-6,500 מטרים רבועים, ולמעשה הוא גדול מזה של הבית הלבן. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 נערך בו שיפוץ נרחב. המבנה האחרון שצורף אליו הוא בית טרוברידג' – מבנה ששימש כבניין משרדים ממשלתי ומצוי כעת בשיפוץ לקראת הסבתו לבית הארחה לנשיאי ארצות הברית לשעבר בעת ביקוריהם בוושינגטון (כיום הם מתארחים במבנה סמוך, הנפרד ממכלול בלייר האוס). בשנת 1966 צורף המבנה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית וב-1973 הוכר כאתר היסטורי לאומי (אנ'). בספטמבר 2020 התארח בבית בנימין נתניהו בעת הגעתו לקראת טקס החתימה על הסכמי שלום עם בחריין ואיחוד האמירויות הערביות. מכלול בית ההארחה כולל 119 חדרים ובהם: 14 חדרי שינה לאורחים 9 חדרי שינה לאנשי סגל של האורחים 35 חדרי רחצה ארבעה חדרי אוכל מספר חדרי ישיבה וחדרי ישיבות וכנסים מטבח מוסדי שירותי כביסה וניקוי יבש חדר כושר מספרה חנות פרחים הבלייר האוס מנוהל על ידי משרד הממונה על הפרוטוקול, שהוא מדור במסגרת מחלקת המדינה של ארצות הברית. חדר דילון הספריה חצר הבלייר האוס מדיה וקבצים בנושא בלייר האוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלייר האוס (באנגלית) בלייר האוס באתר US General Services Administration בלייר האוס באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית בלייר האוס באתר Explore DC כתבה על תולדות הבלייר האוס באתר CNN בלייר האוס באתר C-Span חדשות 0404, שיא של ראש מדינה | בנימין נתניהו הוא ראש הממשלה הראשון שהתארח 11 פעמים בבלייר האוס, באתר חדשות 0404‏, 17 בספטמבר 2020