laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סוון יונסון

סוון יונסון (בשוודית: Sven Jonasson;‏ 9 ביולי 1909 – 17 בספטמבר 1984) היה כדורגלן ומאמן שוודי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא מלך השערים בליגה השוודית בכל הזמנים. יונסון נולד ב-9 ביולי 1909 בבורוס שבשוודיה. במשך כל הקריירה שלו שיחק באלפסבורג בה נחשב לשחקן הגדול ביותר ששיחק בהיסטוריית המועדון ונכנס גם להיכל התהילה השוודי. מאז הופעת הבכורה שלו בליגה השוודית שהייתה ב-11 בספטמבר 1927 שיחק יונסון 344 משחקי ליגה רצופים ללא הפסקה, דבר שהקנה לו שיא. במשך 19 שנים באלפסבורג זכה עימה בשלושה תוארי ליגה, סיים פעמיים כמלך השערים וכבש בסך הכל 252 שערים ב-410 הופעות בכל המסגרות. יונסון היה גם למאמנה בין 1952–1954. במדי נבחרת שוודיה יונסון השתתף בגביע העולם של 1934 בו כבש צמד שערים בשמינית הגמר נגד ארגנטינה שהעלה אותם לרבע הגמר, בו הפסידו לגרמניה. באותו טורניר ארבעה שנים אחר כך הגיע עם נבחרתו לחצי הגמר בו הפסידו להונגריה ובמשחק על המקום השלישי כבש יונסון נגד ברזיל שניצחה אותה. בנוסף לכך השתתף גם במשחקים האולימפיים של אולימפיאדת 1936. בסך הכל ערך 42 הופעות בהם כבש 20 שערים במדים הלאומיים. אלפסבורג אליפות שוודיה (3): 1935/36, 1938/39, 1939/40 נבחרת שוודיה מקום רביעי בגביע העולם: 1938 אישיים מלך השערים בליגה השוודית (2): 1933/34, 1935/36 היכל התהילה השוודי מדיה וקבצים בנושא סוון יונסון בוויקישיתוף סוון יונסון, באתר Transfermarkt סוון יונסון, באתר WorldFootball.net סוון יונסון, באתר National Football Teams סוון יונסון, באתר FootballDatabase.eu
הטרדה

הטרדה (באנגלית: Harassment) מכסה מגוון רחב של התנהגויות בעלות אופי פוגעני. בדרך כלל, הטרדה מובנת כהתנהגות שמביאה את האדם, לביזוי או ביוש אדם אחר, והיא מזוהה באופן אופייני על ידי אי-הסבירות שלו מבחינת הסבירות החברתית והמוסרית. במובן המשפטי, מדובר בהתנהגויות שנראות מטרידות, מרגיזות או מאיימות. זאת מאחר שאנשים מפתחים מטעמים מפלים, והם משפיעים על ביטול זכויותיו של אדם מסוים או פגיעה באדם מסוים כדי שלא יהנה מזכויותיו. כאשר התנהגויות אלו חוזרות על עצמן, ניתן להגדיר אותן גם כבריונות. ההמשכיות או החזרתיות וההיבט של מצוקה, דאגה או איום עשויים להבדיל את ההטרדה מעלבון. סוגים אחדים של הטרדה נחשבים לחמורים במיוחד, וזכו להתייחסות מיוחדת: הטרדה מאיימת: פעולות שתכליתן לרדת לחייו של הקורבן, לערער את ביטחונו העצמי, לשבש את שגרת חייו ולהעניק לו תחושת "ניצוד". בישראל עוסק בכך חוק מניעת הטרדה מאיימת. הטרדה מינית: התנהגות של כפייה בהקשר מיני, ובכלל זה מגע כפוי באיבר גוף הנחשב למיני (איברי המין והרבייה החיצוניים, הישבן והחזה), הטרדות מילוליות או פיזיות בהקשר הגוף והזהות המגדרית. בישראל עוסק בכך חוק למניעת הטרדה מינית. הטרדת עד: פעולה של הטרדה המופנית כלפי אדם בנוגע להודעה שמסר, או עומד למסור, בחקירה על פי דין, או בנוגע לעדות שמסר האדם, או עומד למסור, בהליך שיפוטי. בישראל עוסק בכך סעיף 249 לחוק העונשין. מטרד ליחיד מטרד לציבור מדיה וקבצים בנושא הטרדה בוויקישיתוף הטרדה, Curlie ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאליצ'יצה

גאליצ'יצה (במקדונית: Галичица; באלבנית: Mali i Thatë) הוא הר שנמצא בגבול אלבניה–מקדוניה הצפונית. בצד המקדוני של ההר, יש פארק לאומי, השוכן בין שני האגמים הגדולים ביותר במדינה: אגם אוחריד ואגם פרספה. הפארק הלאומי, שבו נמצאו למעלה מ-1,600 מינים, משתרע על שטח של כ-227 קמ"ר. נוף לאגם אוחריד ואגם פרספה ממרומי גאליצ'יצה מבט מגאליצ'יצה מחלקו הדרומי של אגם אוחריד גאליצ'יצה באביב מבט מגאליצ'יצה מחלקו הצפוני של אגם אוחריד נוף מגליצ'יקה על העיר אוחריד גאליצ'יצה בקיץ מדיה וקבצים בנושא גאליצ'יצה בוויקישיתוף הפארק הלאומי של גאליצ'יצה ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא מקדוניה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בדפורד SB

בדפורד SB (באנגלית : Bedford SB) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles (אנ'), אשר יוצר בין השנים 1986–1950. "SB" - בדגם הורכב מנוע בנזין "בדפורד" "SBG" - בדגם הורכב מנוע בנזין "בדפורד" "SB3" - בדגם הורכב מנוע בנזין "בדפורד" "SB0" - בדגם הורכב מנוע דיזל "Perkins" (אנ') "SB1" - בדגם הורכב מנוע דיזל "בדפורד" "SB5" - בדגם הורכב מנוע דיזל "בדפורד" "SB8" - בדגם הורכב מנוע דיזל "ליילנד" "SB13" - בדגם הורכב מנוע דיזל "ליילנד" יוצרו 54,000 יחידות מהם 38,000 יחידות לייצוא. מתוכם יוצאו לניו זילנד 1,200 יחידות שנרכשו על ידי חברת האוטובוסים "New Zealand Railways Road Services" (אנ'). בדגמים שיוצאו ל-"ניו זילנד" הורכב מנוע מתוצרת קטרפילר מסוג "C7" ששודך לתיבת הילוכים מתוצרת "Allison Transmission" (אנ') דגם "בדפורד SB" היה הרכב תוצרת "בדפורד" הראשון שעוצב בתצורה "שליטה קדימה", כאשר מושב הנהג נמצא מימין למנוע והמנוע הקדמי מתחתיו אוטובוס בינוני 1 דלת כניסה באמצעות 2 מדרגות הצבא הבריטי, חיל האוויר המלכותי הצי המלכותי הבריטי, ועוד מספר מחלקות ממשלתיות אחרות, רכשו חלק גדול מהדגמים. גרסת כוחות הביטחון הייתה גמישה יותר מגרסאות אזרחיות ויכולה הייתה להמיר לאמבולנסים בשעת חירום ייצור הדגם הופסק בדצמבר 1986 "בדפורד SB" "בדפורד SB", שנת 1962 "בדפורד SB" "בדפורד SB" "בדפורד SB" "בדפורד SB" "בדפורד SB" "בדפורד SB" "בדפורד SB" "בדפורד SB", שנת 1958 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים בדפורד CA בדפורד OB בדפורד OY בדפורד TJ מדיה וקבצים בנושא בדפורד SB בוויקישיתוף בדפורד SB, סרטון באתר יוטיוב "בדפורד SB" old-bus-photos.co.uk שלושים שנה לדגם "בדפורד SB" archive.commercialmotor.com/article (אוגוסט 1980) Furness, Nigel (2016). Bedford Buses and Coaches. ISBN 9781785002076 "בדפורד SB" בשרות New Zealand Railway Road Services Bedford SB Buses omnibus.org.nz/buslocation/bedford/sb "בדפורד SB" flickr.com/groups/bedfordsb
סאקארי אוראמו

סאקארי מרקוס אוראמו (פינית: Sakari Oramo; נולד ב-26 באוקטובר 1965) הוא מנצח וכנר פיני. סאקארי אוראמו למד נגינה בכינור והחל את הקריירה שלו ככנר ראשי של תזמורת רדיו פינלנד. בשנת 1989 נרשם לכיתת הניצוח של יורמה פאנולה באקדמיית סיבליוס. בשנת 1993, שנה אחרי סיום לימודיו, ניצח על תזמורת רדיו פינלנד במקום מנצח שחלה. הצלחתו בהזדמנות זו הובילה למינויו כמנצח משנה למנצח הראשי. משנת 1999 ועד שנת 2008 היה אוראמו מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, ומשנת 2003 ועד שנת 2012 היה המנצח הראשי של תזמורת רדיו פינלנד. משנת 2008 הוא משמש כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם ומשנת 2013 הוא משמש כמנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית. אתר האינטרנט הרשמי של סאקארי אוראמו סאקארי אוראמו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאקארי אוראמו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סאקארי אוראמו, באתר ספוטיפיי סאקארי אוראמו, באתר AllMusic (באנגלית) סאקארי אוראמו, באתר MusicBrainz (באנגלית) סאקארי אוראמו, באתר Discogs (באנגלית) סאקארי אוראמו, באתר Songkick (באנגלית) סאקארי אוראמו, באתר HarrisonParrott סאקארי אוראמו , באתר BBC Music
Incesticide

Incesticide (מאנגלית "הדברה") הוא אלבום האוסף הראשון של להקת נירוונה, שיצא ב-1992 בחברת DGC רקורדס. הוא שוחרר ב-14 בדצמבר 1992 באירופה וב-15 בדצמבר 1992 בארצות הברית. האוסף הגיע בשיאו למקום ה-39 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי. בתחילת 1992, ג'ונתן פונמן מהלייבל סאב פופ, יצא קשר עם גארי גרש, שהחתים את נירוונה בלייבל DGC רקורדס, והודיע לו כי לסאב פופ מספר שירים שהוקלטו ולא שוחררו על ידי הלהקה. במקור הלהקה התכוונה לשחרר את שירים אלו דרך סאב פופ ולקרוא לו בשם הציני "Cash Cow", אולם סאב פופ לא יכלה לייצר ולקבל את יחסי הציבור המספיקים לדעת הלהקה, כמו רשת ההפצה הרגילה שלהם, גפן רקורדס. סאב פופ מכרה את הזכויות לאוסף השירים הללו לגפן רקורדס בכפוף לכך שהלהקה תאשר ותפיץ אלבום כזה עד לקריסמס 1992. בזמן זה שירים אלו הסתובבו באופן לא רשמי בין מעריצי הלהקה (באיכות נמוכה), והלהקה רצתה לתת למעריציה את השירים באיכות גבוהה יותר. בספר "Cobain Unseen" כתב צ'ארלס ר. קרוס בדיעבד כי קורט קוביין הסכים לשחרור האוסף כיוון שניתנה לו הזכות המלאה לעצב את עטיפת האלבום. השירים הוקלטו בתקופות שונות, וחלקם הוקלטו כאשר ללהקה לא היה הרכב יציב, וכך יצא שבאוסף זה ישנם ארבעה מתופפים שונים: צ'אד צ'אנינג, דן פיטרס, דייל קרובר ודייב גרוהל. 6 מתוך 15 השירים באלבום הם גרסאות שלא שוחררו מעולם: "Been A Son", "Polly", "Hairspray Queen", "Aero Zeppelin", "Big Long Now", "Aneurysm"" כל השירים נכתבו והולחנו על ידי קורט קוביין (למעט היכן שמצוין אחרת).  מידע על האלבום Incesticide באתר MusicBrainz מידע על האלבום Incesticide באתר AllMusic האלבום Incesticide באתר Discogs האלבום Incesticide באתר ספוטיפיי האלבום Incesticide באתר דיזר האלבום Incesticide באתר אפל מיוזיק האלבום Incesticide באתר טיידל May 2024 Albums Accreds.PDF, Dropbox
מסגד סידנא עומר

מסגד סידנא עומר (ערבית: مسجد سيدنا عمر, "מסג'ד סידנא עמר". מילולית "מסגד אדוננו עומר"). הוא אחד משני המסגדים היחידים ברובע היהודי בעיר העתיקה שבירושלים. בפי המוסלמים מכונה המקום בשם "מסגד היהודים" (مسجد اليهود, "מסג'ד אל-יהוד"). כיום המסגד אינו פעיל, אולם בשנת 2019 הוא עבר שיפוץ והיה צפוי להפתח בדצמבר 2019, אם כי לא נפתח לבסוף. המסגד נבנה במאה ה-14 או ה-15 בצמוד לבית כנסת הרמב"ן, והוקדש לקדוש המוסלמי סידנא עומר שקברו מזוהה על ידי המוסלמים בוואדי זרקא שבין תלם לחלחול שבהר חברון. לדברי רבי עובדיה מברטנורא, במכתבו משנת 1488: היה הבית ההוא של יהודי אחד ומפני קטטה ומחלוקת שהיה לו עם היהודים נעשה ישמעאל, ובראות אימו כי בנה המיר דתו על כל הכעסים שהכעיסוהו היהודים עמדה והקדישה את ביתה אשר בחצרת בית הכנסת לבית תרפות של ישמעאלים ולעשות בו מוסקיטה להנקם מן היהודים. — א. יערי, אגרות ארץ ישראל, בעמ' 129. לפי ההיסטוריון המוסלמי מוג'יר א-דין המסגד שופץ אחרי שנת 1397. לטובת השיפוץ נאספו כספים ונתרמו אדמות כדי לשמור על תחזוקתו. במלחמת ששת הימים צריח המסגד נפגע מאש צלפים ושופץ ב-1974. למסגד מינרט (צריח) האופייני לתקופה הממלוכית. הוא מתנשא לגובה שתי קומות ובראשו מרפסת עבור המואזין. חלקו העליון של המינרט צר מבסיסו על מנת לייצב את המבנה. אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן צבי, 1996 דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996 מאיר בן דב, אדם ואבן בירושלים, מודן הוצאה לאור, 1989. מדיה וקבצים בנושא מסגד סידנא עומר בוויקישיתוף "בעוון שנאת חינם"- המסגד בעיר העתיקה, באתר אתרוג השני הוא מסגד א-דיסי (الديسي) הממוקם ברחוב חב"ד סמוך לחניון הרובע . יעל פרידסון, "עוד יהיה כאן פיצוץ": בקרוב מסגד בלב הרובע היהודי, באתר ynet, 21 בנובמבר 2019 Burgoyne, M. H., Mamluk Jerusalem: An Architectural Study, London, 1984
יחסי ליכטנשטיין–מקסיקו

יחסי ליכטנשטיין–מקסיקו הם יחסי החוץ בין ליכטנשטיין לבין מקסיקו. היחסים בין המדינות כוננו ב-1 ביולי 1994. לליכטנשטיין אין שגרירות שהוסמכה למקסיקו. מקסיקו מוסמכת לליכטנשטיין משגרירותה בברן, שווייץ, ובנוסף היא מחזיקה בקונסוליית כבוד בוואדוץ. מדיה וקבצים בנושא יחסי ליכטנשטיין–מקסיקו בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונאר

מונאר (במלאיאלאם: മൂന്നാർ, באנגלית: Munnar) היא עיירה במדינת קרלה, הודו, אשר ידועה בזכות מטעי התה הרבים בשטחה המעניקים לה מראה ייחודי. העיירה נמצאת כ-1,600 מטרים מעל גובה פני הים, על הרי הגהט המערביים. מונאר מהווה את אחד ממוקדי התיירות המרכזיים של מדינת קרלה, ואף מוכרת בקרב תרמילאים ישראלים ומהווה חלק משביל החומוס בדרום הודו. בשתי השפות, מלאיאלאם וטמילית, השם מונאר משמעותו "שלושה נהרות". השם נובע ממיקומה של העיירה, הנמצאת בסמוך לנהרות מודיראפוז'ה, נלאת'ני, וקונדלי. לפני תקופת הודו הבריטית והגעת הבריטים לאזור בשנת 1870, הוא היה שייך לבני השבט מוטהובן שהגיעו לשם, ככל הנראה, עוד במהלך המאה ה-10 מאזור מאדוראי. מעט ידוע על השבט ועל ההיסטוריה שלהם. בשנת 1877 הבריטים החלו ליישב את האזור והקימו מטעי גידול שונים, כגון קפה, הל, סיסל. אולם, כל הגידולים ננטשו לאחר שהתגלה שגידול תה היה היעיל ביותר, ועד שנת 1915 העיירת הבריטית מנתה יותר מ-16 מפעלי תה. למעשה מאז ועד היום, גם לאחר שהבריטים עזבו את העיירה והודו הכריזה על עצמאותה, הכלכלת של האזור מתבססת בעיקר על גידולי תה. כיום, רוב מטעי התה בעיירה הם בשליטת קבוצת טאטא. מדיה וקבצים בנושא מונאר בוויקישיתוף Munnar, www.equi.in מונאר: שדות תה לנצח, באתר ynet, 31 בינואר 2006 Maps, Weather, and Airports for Munnar, India, www.fallingrain.com Kerala tourism sees 10.94% growth; over 1.5 crore footfalls in 2017, The Statesman, ‏2018-04-05 (באנגלית) Munnar History, web.archive.org, ‏2012-02-05 Brief Munnar History, MUNNAR .ORG, ‏2018-03-23 (באנגלית) History of Munnar, Hill station, Plantation era, Idukki, Kerala, India, Kerala Tourism - Munnar (באנגלית)
שמעי

שמעי הוא שמם הפרטי של מספר גברים בתנ"ך: שמעי, בנו השני של גרשון (ספר שמות, פרק ו', פסוק י"ז, ספר במדבר, פרק ג', פסוק י"ח, ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק ב') שמעי בן גרא, ממשפחת שאול (ספר שמואל ב', פרק ט"ז, פסוק ה', ספר מלכים א', פרק ב', פסוק ח') שמעי, אחד מחבריו של דוד (ספר מלכים א', פרק א', פסוק ח') שמעי בן אלא, אחד מה-12 "נצבים" של שלמה (ספר מלכים א', פרק ד', פסוק י"ח) שמעי בן פדיה, נכדו של יכניה (ספר דברי הימים א', פרק ג', פסוק י"ט) שמעי, משבט שמעון, ואביהם של 16 בנים ו-6 בנות (ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוקים כ"ו–כ"ז) שמעי, משבט ראובן (ספר דברי הימים א', פרק ה', פסוק ד') שמעי, מבני בניו של מררי (ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק י"ד) שמעי, מבני בניו של גרשון (ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק כ"ז) עוד לוויים ששמם שמעי (ספר דברי הימים א', פרק כ"ה, פסוק י"ז, ספר דברי הימים ב', פרק כ"ט, פסוק י"ד, ספר דברי הימים ב', פרק ל"א, פסוקים י"ב–י"ג) שמעי, משבט בנימין, ואביהם של 9 בנים (ספר דברי הימים א', פרק ח', פסוק כ"א) שמעי הרמתי (ספר דברי הימים א', פרק כ"ז, פסוק כ"ז) אנשים שונים שהצטוו להיבדל מנשיהם הנוכריות, שלשה מהם שמם שמעי (ספר עזרא, פרק י', פסוק כ"ג, ספר עזרא, פרק י', פסוק ל"ג, ספר עזרא, פרק י', פסוק ל"ח) שמעי בן קיש, זקינו של מרדכי (מגילת אסתר, פרק ב', פסוק ה')
שורשי עץ (ואן גוך)

שורשי עץ (בצרפתית: Racines d'arbres) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1890 באובר-סור-אואז שבצרפת. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם. זוהי אחת מהיצירות האחרונות שואן גוך יצר. ואן גוך התגורר בעיירה אובר-סור-אואז אשר צפונית לפריז במשך כמה חודשים לפני מותו ולאחר שעזב את המוסד לבריאות הנפש בסן רמי במאי 1890. ואן גוך השתמש בקנבס שבו הרוחב כפול פי שניים מהאורך. הוא השתמש בסגנון הזה לכמה מיצירותיו האחרונות. ביצירה ניתן לזהות את שורשי וגזעי העצים, אך קשה להבין מהו הנושא של היצירה. כבר ב-1882, כאשר הצייר התגורר בהאג, הוא יצר רישום ל-"שורשי עץ" בתקופה שבה הוא השלים גרסה אבודה ליצירה, "צער". במכתב לאחיו תיאו, ואן גוך כתב כי הוא רצה להמחיש באמצעות הרישום את קשיי החיים. לא ברור אם גם היצירה משנת 1890 בעלת אותה משמעות כמו לרישום, אך סביר להניח שאין קשר לתחושה זו מפני הצבעים הבהירים בציור שאפיינו יצירות יותר אופטימיות של הצייר. בשנת 2020, חוקרים ממוזיאון ואן גוך גילו את המקום המדויק שבו נמצאים שורשי העץ המוצגים ביצירה. הם התבססו על גלויה היסטורית של אזור אובר-סור-אואז. המיקום הוא כ-150 מטר מאכסניית ראבו, היכן שהתגורר ואן גוך בחודשים האחרונים לחייו. סבך עם שתי דמויות, 1890, מוזיאון האמנות בסינסינטי, אוהיו (F773, JH2041) שורשי עץ בחול (רישום), 1882, מוזיאון קרולר-מילר, אוטרלו (F933, JH142) מדיה וקבצים בנושא שורשי עץ בוויקישיתוף van der Veen, Wouter; Knapp, Peter (2010). Van Gogh in Auvers: His Last Days. The Monacelli Press. p. 242. ISBN 978-1-58093-301-8. Hulsker (1980) p. 476. Naifeh, Steven; White Smith, Gregory (2011). Van Gogh: The Life. Profile Books. p. 822 ff. ISBN 978-1-84668-010-6. van der Veen and Knapp (2010) pp. 164, 242. "Van Gogh: Postcard helps experts 'find location of final masterpiece'", BBC News (באנגלית) "Place depicted in Van Gogh's final painting found with help of postcard", The Guardian (באנגלית)
ארז מזרחי

ארז מזרחי (נולד ב-7 ביוני 1980) הוא במאי ועורך טלוויזיה וקולנוע ישראלי. ארז מזרחי גדל בבת ים, בן לאב פנסיונר של צבא הקבע ואם העוסקת בהוראה. בצה"ל שירת כפקח טיסה ומבצעים בחיל האוויר. בעל תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה ממכללת ספיר, מזרחי יוצר בטלוויזיה הישראלית מאז שנת 2008. בשנים 2008–2011 שימש כבמאי ועורך כתבות צבע בערוץ הספורט, בשנים 2011–2012 שימש במאי כתבות חוץ בערוץ 8. ערך את "מאסטר שף 4" (קשת), "בייבי בום" (ערוץ 10), "כחולים" (קשת), "המתמחים" (קשת), "ארבע חתונות" (רשת), הסדרה הדוקומנטרית "מקדש מעט" (כאן 11), "כפולים 2" (קשת), "בואו לאכול איתי" עונות 1–4 (כאן 11), "שמונים וארבע" (כאן 11), "האח הגדול" (רשת) ו"אמא מחליפה" (רשת). בינואר 2018 יצא סרטו הראשון של מזרחי באורך מלא, "הלומים" והוקרן בבתי קולנוע ברחבי הארץ. בסרט משחקים בתפקידים הראשיים עמוס תמם ואדוה בולה והוא השתתף ב־15 פסטיבלים ברחבי העולם ואף זכה בפרסים, ביניהם פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של שאנגחאי; פרס הסרט האירופי הטוב ביותר בפסטיבל טיראנה, אלבניה; פרס השחקן ופרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל סלנטו, איטליה; פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סומרוויל, ארצות הברית ובפסטיבל ורונה, איטליה. את הסרט יצר, ביים והפיק יחד עם סהר שביט, אותו הכיר בלימודיו במכללת ספיר. והוא זכה לתמיכה מקרן הקולנוע הישראלי, קרן מקור, הקרן לעידוד קולנוע ישראלי ומפעל הפיס. ב-2008 יצר וביים יחד עם סהר שביט את "צלקות", סרט דרמה בן ה-42 דקות שהועלה בפסטיבל קולנוע דרום. ב-2018 הפיק וביים סרט הדרכה עלילתי בן 30 דקות עבור מרכז יצחק רבין. ביים second unit של The Leak (פיילוט לסדרת טלוויזיה), "דוז פואה", סדרת דרמה שהוקרנה בכאן 11 ו"אביב נעורים", סרט דרמה שהוקרן בקשת. כיום (2020) מסיים את כתיבת סרט הקולנוע השני שלו, "עלמא" שיופק על ידי חברת ההפקות "נורמה" (אסף אמיר) על השתלת איברים בין ישראלית לפלסטינית. הרעיון לתסריט השתתף בתחרות הפיצ'ינג הבינלאומית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2018. ארז מזרחי מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשתי בנות. מדיה וקבצים בנושא ארז מזרחי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארז מזרחי ארז מזרחי, ברשת החברתית פייסבוק ארז מזרחי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ארז מזרחי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארז מזרחי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי הסרט "צלקות", באתר vimeo אמילי עמרוסי, טיפול בהלם, באתר ישראל היום, 11 בינואר 2018 הלומים: קאיד אבו לטיף מראיין את ארז מזרחי וסהר שביט, באתר מכללת ספיר, פסטיבל קולנוע דרום ה-15, 2016 אורון שמיר, עכבר העיר, השבוע בקולנוע: נושאים נפיצים ופוסט טראומה, באתר הארץ, 10 בינואר 2018 אור סיגולי, "האמירה 'אני שבור' היא עדיין לא חלק מתדמית החייל בישראל", באתר כלכליסט, 28 בספטמבר 2017 קובי פינקלר, הלומים: סרט חדש ומקורי, באתר ערוץ 7, 9 בינואר 2018 ארז מזרחי, במיזם " אישים", לתיעוד היצירה הישראלית אמילי עמרוסי, טיפול בהלם, באתר ישראל היום, 11 בינואר 2018 ארז מזרחי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי שלי זהר, סובלים מפוסט טראומה? עמוס תמם מגיע לחולון עם "הלומים", באתר השקמה חולון, 1 בינואר 2018 מאיה נחום שחל, השחקנית אדוה בולה על הסרט "הלומים": "פתאום הבנתי שאני מייצגת דבר גדול", באתר כלכליסט, 11 בינואר 2018 ריקי רט, עד הלום: עמוס תמם בתפקיד חייל צה"ל – ובעולם מזדהים, באתר מקור ראשון, 8 בינואר 2018 הלומים, באתר קרן הקולנוע הישראלי אמילי עמרוסי, טיפול בהלם, באתר ישראל היום, 11 בינואר 2018 האתר של ארז מזרחי
ולדימיר ניקולייב

ולדימיר ניקולייביץ' ניקולייב (ברוסית: Владимир Николаевич Николаев; נולד ב-16 במרץ 1959) הוא רוצח וקניבל רוסי; בשנת 1997 הוא נידון למוות, עונשו הוחלף במאסר עולם בשנת 1999. עוד לפני הרציחות בילה ניקולייב את רוב חייו במוסדות כליאה על עבירות של גניבה, אלימות ושוד. את עונש המאסר הראשון הוא קיבל בשנת 1980, לאחר מכן נשפט פעמיים נוספות. הוא לא שהה בכלא זמן רב: כחודשיים-שלושה, כשהמאסר האחרון היה שבעה חודשים. בשבעת חודשי החופש האלה בשנת 1997 החל ניקולייב להרוג. הרצח הראשון, כפי שאמר לימים ניקולייב, התרחש במקרה: במהלך ריב בשכרות, הוא הרג את חברו לשתייה עם מכת אגרוף. לאחר מכן ניקולייב, שלא ידע כי חברו לשתייה מת, לקח את הגופה לביתו, שם ניסה להחיות את חברו עם כמה מכות על לחייו ומים קרים מהמקלחת. לאחר שהבין שהוא מת, הוא החל לבתר אותו כדי להיפטר מהגופה, ואז החליט לטעום את מבשרו. הוא כרת חתיכה מרגלו, בישל אותה וטעם אותה. ניקולייב לא אהב את טעם הבשר. לאחר מכן טיגן את הביס הבא וסיים לאכול. חלק מהבשר נתן לחברו, שהביא את הבשר הביתה. אשתו הכינה פלמני, שלדברי ניקולייב היא אכלה בעצמה והאכילה את הילדים; ניקולייב החליף קצת מהבשר באלכוהול. ניקולייב ביצע את הרצח השני בכוונה. עד מהרה נחשף ניקולייב: החבר, יחד עם אשתו, הכינו כיסונים, שניתנו גם לשכנים. טעמם של הכיסונים נראה לאלה חשוד, והם הראו לרופא את הבשר המוזר. הבדיקה הפשוטה ביותר הראתה כי הבשר הטחון מכיל עקבות של דם אנושי. עד מהרה נעצר ניקולייב בחשד לרצח. הוא הודה במהירות בפשעים. החל מאפריל 2020 הוא חי וממשיך לרצות את עונשו ב"הדולפין השחור". קניבל ניקולייב, סרטון באתר יוטיוב מתוך תוכנית הטלוויזיה "הנידונים לכל החיים" https://www.cheatsheet.com/health-fitness/youll-never-believe-what-really-happens-in-russias-most-terrifying-prisons.html/
ג'יימס סנט

ג'יימס סנט (באנגלית: James Sant;‏ 1820 – 1916) היה צייר בריטי שהתמחה בפורטרטים ונודע בעיקר כצייר של נשים וילדים היה צייר חצר המלכות אחרי 1871. סנט נולד בקרוידון, סורי, אנגליה, ב-23 באפריל 1820. הוא למד תחילה ציור בצבעי מים אצל ג'ון ורלי, אחר כך אצל אוגוסטוס וול קאלקוט, ומגיל עשרים למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית. הוא חי עד גיל 96 והציג בתערוכה בגלריה גרוסוונור וכן ייצר כמעט שלוש מאות בדים לתערוכות באקדמיה. הראשון שבהם, דיוקן של אביו ויליאם סנט, שהוצג בשנת 1840; האחרון הוצג בשנת 1915. בשנת 1851 התחתן עם אליזבת תומסון, בתו של ד"ר תומסון, רופא מנתח וחבר באגודה הגננות והחקלאות בהודו. תמונתו של הנביא שמואל משנת 1853 הייתה ההצלחה הראשונה שלו, וכן תחריטים של הציור "כיפה אדומה" נמכרו בכמויות גדולות. בשנת 1861 הוצגו בגלריה בפול מאל דיוקנאות שצייר והתערוכה שיפרה את המוניטין שלו והוא נבחר לאקדמיה המלכותית, ומאוחר יותר עמד כראשה. בשנת 1871 הוא מונה לצייר הראשי של המלכה ויקטוריה, לאחר שהתפרסם בזכות דיוקנאות ילדי המלוכה שצייר, ובמיוחד דיוקנו של הנסיך לאופולד והנסיכה ביאטריס בשנת 1870. הוא היה האמן האחרון שהחזיק בתואר הזה. סנט ידוע בעיקר בזכות דיוקנאות של נשים וילדים. הוא כונה "קיסר הילדים". עם זאת, רבות מתמונותיו היו של נופים ובמיוחד גנים. הוא גם צייר נופי ים, נופים עם בעלי חיים ונושאים אחרים]. תמונותיו המאוחרות יותר היו חופשיות בסגנונן. חלקן הושווה לעבודת האימפרסיוניסטים הצרפתים. נופיו יכולים לכלול דמויות עם תווי פנים ריקים או מעוותים או רק צלליות פשוטות כמו "הנזירה שבקירות המנזר" (1910). הוא המשיך לצייר עד זקנה. הוא התפטר מהאקדמיה המלכותית ב-1914 כדי "לפנות מקום לציירים צעירים יותר". הוא נפטר בלונדון, ב-12 ביולי 1916. את עבודותיו ניתן למצוא בגלריה טייט ובגלריית הפורטרטים הלאומית בלונדון. אחותו שרה שרווד קלארק הייתה גם אמנית. אך כל הידועה על יצירתה הוא אוסף של 48 תמונות של סקוטלנד משנת 1854. אלה הוצגו לראשונה בתערוכה של "צבעי מים על נייר " בשנת 2010 בלונדון. אחיו ג'ורג' סנט היה חבר החברה המלכותית של אמנים בריטים (1821–1877), היה צייר נוף ושני האחים שיתפו פעולה מדי פעם בציורים. גם ג'יימס וגם ג'ורג' סנט היו בין מכריו האמנים הבולטים של צ'ארלס דודג'סון (לואיס קרול); ג'יימס סנט, בתו שרה פאני והבן ג'מי היו נושא לעבודות הצילום של דודג'סון. דיוקן עצמי, 1844 אשתו אליזבת ובתו, 1852 קוץ בין השושנים, 1887 הטירונית, 1856 אופליה האחיות ראסל, 1858 הנסיך לאופולד סיפור פיות, 1845 מדיה וקבצים בנושא ג'יימס סנט בוויקישיתוף James Sant, C.V.O., R.A. (1820-1916), invaluable.com (באנגלית) James Sant, Library of Nineteenth-Century Photography (באנגלית) "Classical Portrait of a Man", www.leicestergalleries.com James Sant; Eliza Sant (née Thomson) - National Portrait Gallery, www.npg.org.uk (באנגלית) Convent Walls, 2015-09-28, נבדק ב-2020-08-02 sarah_sherwood_clarke_ten_sketches_in_scotland_glencoe_dunolly_castle, 2015-09-12, נבדק ב-2020-08-02 "Watercolours + Works on Paper", exhibitions & events, ArtSlant(הקישור אינו פעיל) Lewis Carroll, Jemmy, le fils de James Sant, 26 juillet 1866, Pinterest (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'יימס סנט".
נים (כדורגל)

אולימפיק נים (בצרפתית: Nîmes Olympique) המכונה בדרך כלל נים – Nîmes, הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר נים. המועדון נוסד ב-10 באפריל 1937 המשחק בליג 2, ליגת המשנה הצרפתית. נים משחקת את משחקיה הביתיים בסטאד דה קוסטייראס שבעיר. מועדון הספורטינג נומיס (SCN) הוקם בשנת 1901 על ידי אנרי מונייר, הוא החליט להקים מועדון חדש בנים, עיר הולדתו. במקור, הקבוצה הייתה מיועדת לפרוטסטנטים צעירים בלבד. המועדון הפסיק את פעילותו עקב מלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום המלחמה, ב-15 באפריל 1919, פעילותו חודשה. בשנת 1922, SCN התאחדה עם מועדון אחר מ-Nîmes, FA Nîmois, והפכה למועדון אחד. הקבוצה החדשה שפועלת בשם "Sporting Club Nîmois" שיחקה באליפות דרום-מזרח צרפת בשנת 1925. בשנת 1927, Les Nîmois זכתה במקום הגבוה ביותר, שזכה אז לכינוי-Division d'Honneur. באוקטובר 1931 חנך נשיא הרפובליקה הצרפתית, גאסטון דומרג, את אצטדיון ז'אן בוין. עקב בעיות כלכליות, נטשה SCN את פעילותה המקצועית בשנת 1937. בעקבות מאמצי אנשי עסקים מקומיים, עבר המועדון למחוז לוזר-גארד בנימס, והוקם מחדש כאולימפיק נים. הקבוצה עברה לסטאד דה קוסטייראס ב-15 בפברואר 1989. משחק הליגה הראשון באצטדיון היה ב-4 במרץ 1989, מול מונטסו במשחק במסגרת הליגה השנייה, במשחק נכחו 3,647 צופים. נוכחות השיא הייתה 25,051, שנרשמה בעונת 1991/1992, במשחק ליגה בליגת העל הצרפתית מול מרסיי. בשנים 1995–1996 הגיעה נים לגמר הגביע הצרפתי, מה שהעניק למועדון כרטיס לגביע אופ"א, היא הודחה בסיבוב השני ל-Allmänna Idrottsklubben השוודית. ב-5 במאי 2018, הבטיחה נים את העלייה חזרה לליגה הבכירה לראשונה מאז עונת 1992/93 לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה. בעונת 2018/2019, סיימה הקבוצה במקום התשיעי בליגה. בעונת 2019/20 המקוצרת עקב נגיף הקורונה, הייתה הקבוצה במקום ה-18 אך ניצחה מירידה בעקבות השהיית הליגה, אולם בעונה שלאחר מכן, עונת 2020/2021 שבה הקבוצה לליגת המשנה, ובעונה שלאחר מכן סיימה במקום ה-19 וירדה ליגה נוספת לליגה השלישית. נכון ל-5 באוגוסט 2021 אליפות ליגת המשנה: 1950 מדיה וקבצים בנושא נים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נים (בצרפתית) נים, ברשת החברתית פייסבוק נים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נים, ברשת החברתית אינסטגרם נים, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu Effectif, Nîmes Olympique (בצרפתית)