חיים ארונשטאם

חיים ארונשטאם (1918–2002) היה צייר ושחקן תיאטרון ישראלי-לטבי. חיים ארונשטאם, בן שרה ואייזק, נולד בריגה בירת לטביה, למשפחה חילונית, ללא נטייה לציונות, בת תשעה ילדים. כבר במהלך לימודיו בבית הספר היסודי, כשהיה כבן 12, החל בלימודי אמנות, ובהמשך למד בסטודיו של הצייר היהודי ברנרד דננהירש. בגיל 19 נישא ארונשטאם לחברתו זלדה (זינה) דימנשטיין, וב-1938, בגיל 20, נסע יחד עמה למוסקבה, כדי ללמוד בבית הספר למשחק של התיאטרון היהודי הממלכתי שהוקם ב-1920, בניהולו של המנהל שלמה מיכאליס. שנה לאחר מכן פרצה מלחמת העולם השנייה, והשניים החליטו לעזוב את מוסקבה ולחזור לריגה. ב-1941, עם השתלטות הרוסים על ריגה, גויס ארונשטאם לדיוויזיה הלטבית בצבא האדום, ולחם בשורותיה נגד הגרמנים עד תום המלחמה. כל משפחתו של ארונשטאם, מלבד אחיו הבכור, נרצחה ביער רומבולה ביחד עם 30,000 מיהודי העיר. אחרי המלחמה חזרו זינה וחיים למוסקבה להמשך הלימודים בתיאטרון היהודי, ובהמשך אף השתתפו בהצגות שהעלה בשפה היידית. בכל שנות לימודי המשחק שלו המשיך ארונשטאם לצייר. עם רציחתו של שלמה מיכאלס בפקודת סטלין ב-1948, שבו לריגה. את פרנסתו מצא כמעצב במפעל טקסטיל, אך המשיך לצייר ואף השתתף בכמה תערוכות קבוצתיות. אף על פי שגדל בבית לא ציוני הפך ארונשטאם לא רק לציוני אלא גם לפעיל עלייה החל בשנת 1969, ומשום כך הוגדרו הוא, אשתו, בתו היחידה וחתנו כמסורבי עלייה. רק ב-1972, לאחר מאבק עיקש, הורשו לעלות ארצה. ארונשטאם ומשפחתו נשלחו ללימודי עברית באולפן בטבריה ובהמשך עברו לגור ברחובות. בתחילת דרכו בארץ התפרנס ארונשטאם כגרפיקאי בעיתון בשפה הרוסית שיצא לאור בתל אביב, ובה בעת המשיך לצייר, הציג תערוכות יחיד, גם בבתים פרטיים, ואף מכר מציוריו – בעיקר נופים ופורטרטים שצוירו בשמן, טמפרה וצבעי מים. מבחינה אמנותית ואישית הוא נחשב לאמן ההתבוננות הפנימית, שהטיב לעסוק, לצד הגדרות וניתוחים מדויקים של האמנות גם במבט מעמיק על החיים בכלל. בציורי הדיוקנאות האקספרסיוניסטיים שלו חיפש ארונשטאם בעיקר את המבע האישי האופייני לכל אדם, או כפי שניסח זאת: "את דמויות האנשים הנתונים במאבק רציני וטראגי". אף על פי שלא גדל במשפחה מסורתית ספג ארונשטאם לתוכו את ההוויה היהודית והזדהה עם גורלו של העם היהודי בגולה. הוא העיד על עצמו שעבודותיו שנעשו ברוסיה התאפיינו בצבעים קודרים וחמורים, לא עסקו בנושאים עליזים ושמחים, ולא היו בהם פנים צוחקות. בישראל, לעומת זאת, השתקפו בעבודותיו האור והשמש המקומיים, והן התאפיינו במוטיבים אופטימיים יותר, הן בציורי הדיוקנאות והן בציורי הנופים. ארונשטם המשיך לצייר כל חייו והפסיק רק כאשר חלה במחלה קשה. הוא נפטר בשנת 2002 ונקבר ברחובות. רעייתו זינה נפטרה ב-2007. בובי צייטלין, שמן על קרטון, 50 על 80 סמ פרד, שמן על קרטון, 50 על 70 ס"מ דיון חברי, שמן על מזונית 60 על 78 ס"מ חתונת הזהב, 50 על 80 ס"מ, שמן על קרטון אשת הצייר, שמן על קרטון, 29 סמ על 40 סמ רחוב, שמן על קרטון, 65 ס"מ על 47 ס"מ טמפרה על קרטון, הכותרת פרידה, 50 על 35 ס"מ משפחת הקצב, 50 על 62 ס"מ, שמן על קרטון צייר ברחוב, 41 על 50 ס"מ, שמן על קנבס הצייר ליאו רוט, שמן על קנבס, 45 סמ על 55 סמ, 1973 לוח מודעות, שמן על קנבס, 40 סמ על 55 סמ, 1986 פסנתרנית, שמן על קרטון, 45 סמ על 55 סמ, 1970 ארונשטאם הציג מציוריו בכמה תערוכות יחיד: במוזיאון בת ים; במוזיאון רמת גן בבית עמנואל; בבית ציוני אמריקה בתל אביב; שתי תערוכות ביד לבנים ברחובות; בגלריה ריץ בחיפה; בבית אגרון בירושלים; בגלריה קישון בתל אביב ב-2003; ו"ריגאים" בבית האמנים בתל אביב ב-2018. אוצרת: דורית גולדשטיין. יצירותיו נמצאות באוספים של מוזיאון ינקו דאדא בעין הוד ובמוזיאון מאנה-כץ בחיפה. מדיה וקבצים בנושא חיים ארונשטאם בוויקישיתוף עמוד פייסבוק המציג את עבודותיו של חיים ארונשטאם חיים ארונשטאם (1918 – 2002), באתר הארכיון לתולדות רחובות, ‏נלקח ב-28.12.2020 אטילה שומפלבי, האומנות חוגגת: תערוכת 130 שנה לרחובות, באתר ynet, 2 באוגוסט 2020 תערוכת הצייר העולה מרוסיה חיים ארונשטאם נפתחה ברחובות, באתר מעריב⁩⁩, ‏⁨24 נובמבר 1972 סמדר שפי, חיים ארונשטאם | ריגאים | Haim Aronshtam | Rigaim, באתר החלון, ‏30/08/2018 יצירותיו של חיים ארונשטאם, באתר מוזיאונים בישראל, הפורטל הלאומי, ‏נלקח בתאריך 28.12.2020 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חיים ארונשטאם".