laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אורות התפילה

אורות התפילה הוא ספר העוסק בהסברה עיונית והדרכה מעשית לתפילה. הספר הוא לקט מתוך כתבי הראי"ה קוק שנלקט ונערך על ידי תלמידו הרב משה צבי נריה. בפרק המבוא לספר ישנו תיאור העוסק בתפילתו של הראי"ה עצמו, תחת הכותרת "וכך היה מתפלל". הספר הוא בן שמונה פרקים, אשר לפי תיאור הספר במספר מקומות הם "מקיפים ומאירים את נתיבות העבודה שבלב, מגלים את השיאים והמעמקים של עבודת הא-להים". הספר עומד על היבטים שונים בתפילה, ביניהם: תפילתה התמידית של הנשמה, אשר התפילה בפה היא הבאתה לידי ביטוי בחלקים מסוימים מהזמן - וחשיבותה של זו, תפקידה של התפילה בגילוי היות הכוח האלוהי טבוע בכל אדם - המוציאו לפועל בעולם, השפעת התפילה על נפשו של האדם המתפלל – עד כדי שינוי מהותי בין אדם שמתפלל לאדם שאינו מתפלל החורג מגבולות ההבדל בשבפועל ומהווה הבדל בכל מהות החיים, העלאת הבריאה כולה והשתוקקותה לאלוהים על ידי תפילת האדם, ועוד. פרק "וכך היה מתפלל" מתאר את תפילתו של הראי"ה עצמו, בהקדמת הספר מציין הרב נריה כי ראה לנכון לצרף פרק זה לספר - "ללמד על כל פרקי הספר יצא: לא רק רעיונית-הגיונית של מוח חושב לפנינו כאן, אלא כך הייתה תפילתו של כהן גדול, כך הייתה עבודתו שבלב – הלב הטהור אשר ברא לו אלוקים ואשר היה כולו נתון לשמים". במבוא זה נמצא המקור לציטוט המפורסם בשם הרב איסר זלמן מלצר ביחס לתפילתו של הראי"ה: "ולואי והייתי מתפלל 'מנחה' בערב יום הכפורים כמו שהרב מתפלל 'מנחה' ביום חול רגיל". הספר יצא לאור בשנת ה'תשל"ט. מהדורה שנייה מנוקדת ומורחבת יצאה בהוצאת "מעליות" שעל ידי ישיבת ברכת משה במעלה אדומים בשנת ה'תשס"ג. בשנת ה'תשפ"ב יצאה לאור מהדורה של הספר עם פירוש מאת הרב חגי לונדין, בהוצאת ידיעות ספרים. תפילת הרא"ה - שיעורים על אורות התפילה, הרב ארל'ה הראל, ה'תשע"ט. שיעורים בפרקים א'-ג׳ מאת הרב חיים סבתו, באתר ישיבת ברכת משה שיעורים לאורך הספר אורות התפילה, באתר מכינת בית יתיר באתר ישיבת ברכת משה וב"המדף היהודי"
מיס ארצות הברית 1983

מיס ארצות הברית 1983 הייתה תחרות מיס ארצות הברית ה-32 במספר. התחרות נערכה בנוקסוויל שבטנסי. את התחרות הנחו בוב ברקר וג'ואן ואן ארק, הזוכה הייתה נציגת קליפורניה ג'ולי האייק. קים סילברד ברברה פיטרסון מיס קליפורניה זכתה במיס ארצות הברית זכייה היא לא הכול
מקנזי אסטין

מקנזי אלכסנדר אסטין (באנגלית: Mackenzie Alexander Astin; נולד ב-12 במאי 1973) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו כאנדי בסדרת הטלוויזיה "עובדות החיים" בין השנים 1985–1988, נואה בסדרת הטלוויזיה "סקנדל" בין השנים 2014–2017, וד"ר מקס צ'אן בסדרה "רוזווד" בין השנים 2015–2016. אסטין נולד ב-12 במאי 1973 בלוס אנג'לס, קליפורניה, בנם של השחקנית פטי דיוק והשחקן ג'ון אסטין. אחיו למחצה הוא השחקן שון אסטין. הוא למד בבית הספר התיכון ראלף וולדו אמרסון ובתיכון האוניברסיטאי בלוס אנג'לס. הוא נשוי לג'ניפר אבוט אסטין (לבית באוץ). אסטין ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 9 בסרט הטלוויזיה "לויס גיבס ותעלת האהבה", אך ככל הנראה זכור בעיקר בזכות תפקידו בטלוויזיה כאנדי מופט במשך ארבע עונות בין 1985 ל-1988 בקומדיית המצבים "עובדות החיים". הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרות "סקנדל", "הקוסמים" ו"הומלנד", והופיע בתפקידי אורח בסדרות "אבודים", "האוס", "בניחוש חוקר", "האנטומיה של גריי", "NCIS" ו"האורוויל". אסטין הופיע בסרטי קולנוע הכוללים את "המנצח לוקח הכל" עם קווין ספייסי, "וויאט ארפ" עם קווין קוסטנר, "כוכב של ערב" עם שירלי מקליין ו"ימי הדיסקו האחרונים". במהלך צילומי הסרט "כוכב של ערב", איבד את הקצה העליון של אוזנו הימנית בתאונת דרכים. על מנת להתאים לסצינות שצולמו בעבר, הותאם לו חיבור תותב לאוזנו למשך שארית ההפקה. בין השנים 2005–2010 עבד עם אביו, מנהל התוכנית לאמנויות תיאטרון ולימודים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, מרילנד. בנובמבר 2020 לוהק אסטין לתפקיד חוזר בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה של נטפליקס "את"; שעלתה לשידור ב-15 באוקטובר 2021. מקנזי אסטין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקנזי אסטין, באתר AllMovie (באנגלית) מקנזי אסטין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Blake, Meredith (28 במרץ 2014). "'Scandal' recap: One big, happy family... right?". Los Angeles Times. {{cite news}}: (עזרה) Turan, Kenneth (29 במרץ 2016). "L.A. Times film critic: Why I'll never forget Oscar winner Patty Duke". Los Angeles Times. {{cite news}}: (עזרה) Petski, Denise (18 בנובמבר 2020). "'You': Saffron Burrows Upped To Series Regular, Dylan Arnold, Tati Gabrielle Among 12 Cast In Netflix Series". Deadline Hollywood (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-19 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
צ'רי (יצרנית רכב)

צ'רי (באנגלית: Chery Automobile Co. Ltd., בסינית: 奇瑞汽車股份有限公司) היא יצרנית כלי רכב, המבוססת באנחווי. החברה נמצאת בבעלות ממשלתית והיא מרכזת בייצור מכוניות נוסעים, מסחריות ומיניוואנים. צ'רי הוקמה בשנת 1997 והחלה לייצר מכוניות בשנת 1999. החל משנת 2001 היא מייצאת אותם מחוץ לגבולות סין. כלי הרכב הראשון מתוצרתה הנקרא Fengyun והוא היה מבוסס על SEAT Toledo. בשנת 2007 החברה החלה בשיתוף פעולה עם קרייזלר. באותה שנה הוקם מיזם משותף עם קנון הולדינגס שפועל בשם "קורוס". בשנת 2009 ייצור המכוניות על ידי החברה הגיע ל-509 אלף מכוניות ובשנת 2010 ל-700 אלף. בהתאם למדיניות הממשלתית, החברה נכנסה לתחום של מכוניות היברידיות ומכוניות חשמליות בשנת 2010. בנוסף למפעלים בסין, בבעלות החברה מפעלים במצרים, אינדונזיה, איראן, מלזיה, פקיסטן, רוסיה, אוקראינה ומדינות נוספות. בשנת 2012 נחתם הסכם עם יצרן כלי רכב בריטי "יגואר לנדרובר". ייצור מכוניות אלו מרוכז במפעל חדש בצ'אנגשו. ב-8 ביוני 2022 דווח כי קרסו מוטורס, יבואנית רנו וניסאן, תפיץ ותשווק את מכוניות צ'רי בישראל, עם יחידות הנעה של בנזין וחשמל. צ'רי אריזו 5 צרי אריזו 5 פלוס צ'רי אריזו 8 צ'רי טיגו 3 צ'רי טיגו 7 צ'רי טיגו 3x צ'רי טיגו 5x צ'רי טיגו 8 קארי K50 צ'רי אקספלורר 06 צ'רי אומודה 5 מדיה וקבצים בנושא צ'רי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'רי (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של צ'רי (בסינית) אתר האינטרנט הרשמי של צ'רי ישראל צ'רי, ברשת החברתית פייסבוק צ'רי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צ'רי, ביישום טלגרם צ'רי, ברשת החברתית אינסטגרם צ'רי, ברשת החברתית VK צ'רי, ברשת החברתית LinkedIn צ'רי, סרטונים בערוץ היוטיוב תומר הדר, לא רק חשמליות: קרסו תהיה מפיצת מכוניות צ'רי בישראל, באתר כלכליסט, 8 ביוני 2022
תחנת זברה אינה עונה (סרט)

תחנת זברה אינה עונה (באנגלית: Ice Station Zebra) הוא סרט ריגול אמריקאי משנת 1968 בבימויו של ג'ון סטרג'ס, עם רוק הדסון, פטריק מקגוהן וארנסט בורגנין בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס באופן רופף על הרומן "תחנת זברה אינה עונה" של אליסטר מקלין משנת 1961. הוא צולם בשיטת Super Panavision 70 והוקרן בשיטת הסינרמה. הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר. לוויין ריגול סובייטי חוזר לכדור הארץ ומשחרר מתקן ובו מצלמה ופילם בו מצולמים אתרי טילים של ברית המועצות וארצות הברית. המתקן נופל ליד תחנת אזרחית בשם "זברה" בקרבת הקוטב הצפוני ובה משרתים אזרחים משתי מעצמות העל שחלקם הם סוכנים. מתחולל קרב ביניהם לתפיסת המצלמה, חלק מהם נהרגים, המקום עולה באש, משדר קריאות מצוקה ואחר כך אין מענה משם. הסובייטים והאמריקאיים עוקבים אחרי זה ומודאגים. בפילם יש צילומי אתרי טילים של שתי מעצמות העל. אדמירל גארבי (לויד נולן) טס לסקוטלנד ונפגש עם רב החובל ג'ון פאראדי (רוק הדסון), מפקד הצוללת הגרעינית "טייגרפיש". הוא מטיל עליו לחלץ את האנשים משם. היות שהמקום מוקף בקרח, על הצוללת להגיע לשם מתחת לקרח. גארבי לא מגלה לפאראדי את הסיבה האמיתית לשליחותו – תפיסת הפילם. למסע מצטרפים מחלקה של לוחמי מארינס עם מפקדם לוטננט ווקר (טוני ביל) ואיש המודיעין הבריטי דייוויד ג'ונס (פטריק מקגוהן). בדרך מונחתים ממסוק עוד שני אנשים – בוריס ואסלוב (ארנסט בורגנין), רוסי שערק למערב, וקפטן לסלי אנדר (ג'ים בראון), קצין קשוח שמתמנה למפקד הכוח הצבאי. הצוללת נכנסת מתחת לקרח וג'ונס מציע לירות טורפדו כדי לבקע את הקרח. בניסיון הירי חודרים מים לצוללת והיא צוללת עמוק וכמעט טובעת ברגע האחרון הם ניצלים. ג'ונס אומר שזו חבלה וחושד בקפטן אנדר. לבסוף הם מצליחום לשבור את שכבת הקרח סמוך לתחנת "זברה". הם מגיעים למקום ומוצאים שהוא הרוס. חלק מהאנשים ירויים וחלק קפואים כמעט ולא משתפים פעולה. ואסלוב מחפש אחר המכשיר המאתר את המצלמה ומוצא אותו. ג'ונס מנסה לקחת ממנו והוא חובט בו. ברגע הזה נכנס גם קפטן אנדר וואלסוב מאיים עליו. ג'ונס מתעורר מעלפונו וחושב שאנדר הוא הבוגד ויורה בו למוות. למקום מגיע פאראדי הנדהם. ואסלוב יוצא עם המכשיר ומאתר את המצלמה הנמצאת בתוך מתקן עם חומר נפץ. פאראדי מוצא מכשיר רוסי המסוגל לפוצץ אותה. למקום מגיעים צנחנים סובייטים ומפקדם קולונל אוסטרובסקי (אלף קיילין) נותן אולטימטום לאמריקאים למסור לו את המצלמה. הם מוסרים לו את המתקן בלי הפילם. הרוסים מגלים את התרמית, נפתחת אש. ואסלוב מתכוון למסור להם את הפילם אך ג'ונס תוקף וחונק אותו. לבסוף פאראדי מחליט למסור את המכשיר עם הפילם. הסובייטים מחברים אותו לכדור פורח כדי שיילכד על ידי מטוס שלהם ופאראדי מפוצץ אותו. כעת הושמד הפילם, הסתיים הסכסוך בין שתי מעצמות העל וכולם חוזרים הביתה. בעיתונים מתפרסמת ידיעה כי "שתי המעצמות שיתפו פעולה במעשה הומניטרי". "תחנת זברה אינה עונה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תחנת זברה אינה עונה", באתר AllMovie (באנגלית) "תחנת זברה אינה עונה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תחנת זברה אינה עונה", באתר Metacritic (באנגלית) "תחנת זברה אינה עונה", באתר אידיבי "תחנת זברה אינה עונה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תחנת זברה אינה עונה, באתר TCM קדימון לתחנת זברה אינה עונה, באתר יוטיוב
לינדזי ברנרד הול

לינדזי ברנרד הול (באנגלית: Lindsay Bernard Hall‏; 28 בדצמבר 1859 – 14 בפברואר 1935) היה אמן, מורה ומנהל גלריה לאמנות אוסטרלית יליד אנגליה. הול נולד בגארסטון, ליברפול, אנגליה, בנו של מתווך. הול התחנך במכללת צ'לטנהאם וגדל באווירה של תרבות. הוא למד ציור בבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון, באנטוורפן ומינכן, ועבד מספר שנים בלונדון. הוא הציג באקדמיה המלכותית והיה אחד החברים המקוריים של מועדון האמנות האנגלית החדשה. הוא הציג עם המועדון ב-1886 וב-1887. עם מותו של ג'ורג' פולינגסבי בשנת 1891, הוא מונה למנהל הגלריה הלאומית של ויקטוריה וכמנהל בית הספר לאמנויות במלבורן. הוא החל את תפקידו במרץ 1892. הול התחתן עם אלסינור מרי שוטר ב-18 בדצמבר 1894, אולם היא מתה בשנת 1901. הוא מילא את התפקיד בגלריה במשך 43 שנים ורבים מהציירים הידועים של אוסטרליה הוכשרו על ידו בבית הספר של הגלריה הלאומית לאמנות בוויקטוריה. ארנסט באקמאסטר ואלסי בארלו היו בין תלמידיו. הול שימש גם כיועץ לרכישת תמונות לגלריה ולמוזיאון לאמנות, וכאשר התקבל הירושה של אלפרד פלטון בשנת 1904, האחריות שלו גדלה בהרבה. בשנת 1905 הול חזר לאנגליה כדי לבצע רכישות במסגרת הירושה. לאחר חזרתו הוא היה צפוי לייעץ בהקשר לכל מה שהוגש ועשוי למצוא מקום במוזיאון לאמנות ואף שמעולם לא טען שהוא מומחה בכל הדברים האלה, הוא השלים את הידע שלו בקריאה רבה וביצע טעויות מעטות יחסית. הציורים של הול עצמו היו בדרך כלל חללי פנים, עירום או ציורי טבע דומם. לעיתים קרובות הוא היה מיוצג בתערוכות של האמנים הוויקטוריאניים וחברות אחרות וקיים כמה תערוכות יחיד, אך הוא היה עסוק כמנהל ויועץ, וציוריו היו צריכים להיעשות בסופי שבוע ובחופשות. בפברואר 1934 נסע שוב ללונדון כיועץ של נאמני קרן פלטון ונפטר שם ב-14 בפברואר 1935. בשנת 1912 התחתן הול בפעם השנייה, הפעם להרייט גרייס תומסון, נולד לו בן אחד בנישואין הראשונים ושני בנים ובת בנישואים השניים. הול היה אדם גבוה ומכובד, אדיב ועשה רושם חזק. הוא היה שמרן ביותר כמעט בכל דבר, החל באמנותו וכלה בפוליטיקה שלו. בעניינים אחרים פנייתו הייתה למסורת ולמומחיות. הול היה איש ישר, הוא לא ראה שום יתרון בבית הספר לציור מודרני. נראה שציוריו תוכננו בקפידה ותמיד צוירו היטב. צביעתו לא תמיד הייתה כל כך טובה, והדבר ניכר במיוחד בכמה עירומים ישנים שלו. הדוגמאות ליצירותיו בגלריות מלבורן, סידני ואדלייד מראות שהוא היה אמן מצפוני ומצוין. כמורה התנהגותו הייתה קרה במקצת, שבאה מסוג של ביישנות, דחתה לפעמים את תלמידיו בימיו הראשונים, אך הוא התמתן ככל שהתבגר. היו חילוקי דעות רבים ביחס לערך שיטות הלימוד שלו, אך הרשימה הארוכה של תלמידיו המכובדים מרמזת שהתעקשותו על כנות, אמת וציור טוב, ודאי היו בעלי ערך רב עבורם. בכל מקרה, לאישיותו של הול הייתה השפעה חזקה לטובת האמנות בתקופתו. הול נפטר בלונדון ב-14 בפברואר 1935 ונקבר בבית העלמין גולדרס גרין. בין הנוכחים היו האמנים האוסטרלים ג'ורג' בל, א.מ. כהן, ג'יימס פיטר קווין, בס טייט ומריון ג'ונס וכן הפסלים הבריטים גילברט בייס וליידי הילטון יאנג. מדיה וקבצים בנושא לינדזי ברנרד הול בוויקישיתוף Ann E. Galbally, 'Hall, Lindsay Bernard (1859 - 1935)', Australian Dictionary of Biography, Volume 9, MUP, 1983, pp 164–165. Retrieved 19 January 2009 “Bernard Hall’s Art,” The Herald (Melbourne) 29 September 1935, p.12 The Argus 21 February 1935, p.10
אנה קוז'מינסקה

אנה הלנה קוז'מינסקה (בפולנית: Anna Helena Koźmińska;‏ 22 במאי 1919, ראדומסק – 24 במרץ 2021, ורשה) הייתה גיבורה פולנייה בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פולין, שהוכרה כחסידת אומות העולם בשנת 1991. קוז'מינסקה התגוררה בצ'נסטוחובה שבפולין עם אביה ואמה החורגת. בין השנים 1943–1945 הם סיפקו מחסה לאברהם יבלונסקי, ילד יהודי פולני שנמלט מגטו צ'נסטוחובה. לילד ניתנה זהות בדויה והוא אף השתתף במיסות בכנסייה כנער מזבח. המשפחה סיפרה כי עקבותיו של אביו נעלמו, והאם תגיע לקחתו. המשפחה סיפקה מחסה לשלושה יהודים נוספים. לקוז'מניסקה הוענק אות חסידת אומות העולם בשנת 1991 על ידי יד ושם. בשנת 2016 היא קיבלה את צלב המפקד של מסדר פולוניה רסטיטוטה (אנ'). לרגל יום הולדתה ה-101, בשנת 2020, הפכה קוז'מינסקה לחסידת אומות העולם המבוגרת ביותר. היא קיבלה ברכות ליום הולדתה מנשיא מדינת ישראל ומנשיא פולין. אנה קוז'מינסקה, באתר יד ושם (באנגלית) אנה קוז'מינסקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) AP. "Presidents of Israel, Poland honor oldest surviving 'Righteous Among Nations'". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-05-25. "Polish woman, world's oldest Righteous, celebrates 101st birthday". www.thefirstnews.com (באנגלית). נבדק ב-2020-05-25. "Presidents of Poland, Israel honor 101-year-old WWII heroine". www.israelhayom.com. 2020-05-24. נבדק ב-2020-05-25. "Presidents of Poland, Israel honor 101-year-old WWII heroine". AP NEWS. 2020-05-22. נבדק ב-2020-05-25.
ג'ורג' פולינגסבי

ג'ורג' פרדריק פולינגסבי (באנגלית: George Frederick Folingsby‏; 23 באוגוסט 1828 – 4 בינואר 1891) היה צייר ומחנך אמנות אוסטרלי יליד אירלנד. פולינגסבי נולד במחוז וויקלו, אירלנד. בגיל 18 היגר לקנדה. בהמשך נסע לעיר ניו יורק, למד רישום ותרם איורים למגזינים, כולל "הרפרס מגזין". בשנת 1852 נסע למינכן ובילה שנתיים בבית הספר לציור של האקדמיה המלכותית. לאחר מכן נסע לפריז ובמשך כמה חודשים היה תלמידו של תומאס קוטור. בשובו למינכן עבד חמש שנים אצל קרל פון פילוטי. בשנת 1864, תמונתו של פולינגסבי "בוניאן בכלא", נרכשה על ידי הגלריה הלאומית של ויקטוריה. הוא המשיך להתגורר במינכן אך הציג מדי פעם באירלנד ובאנגליה; "השיעור הראשון" שלו נתלה באקדמיה המלכותית בשנת 1869, "ניצחונה של ליידי ג'יין על הבישוף גרדנר" בשנת 1871. הוא זכה במדליות על ציורים היסטוריים בתערוכות שהתקיימו בווינה בשנת 1871 ובפילדלפיה בשנת 1873. פולינגסבי הגיע למלבורן, אוסטרליה עם בתו בת העשר, ב-1 ביולי 1879. המוניטין שלו כצייר דיוקנאות הקדים את בואו והוא היה מבוקש במהירות כצייר, והתפרנס מעבודות של אישים בולטים בחברה במלבורן. לפולינגסבי הוצע תפקיד מאסטר בבית הספר לציור בגלריה ומונה ב-1 ביוני 1882. בספטמבר אותה שנה הוא מונה למנהל הראשון של הגלריה הלאומית של ויקטוריה וארגן מחדש את בית הספר לציור. הפרקטיקה של יצירת עותקים של תמונות נפסקה וכל עידוד ניתן לציור מהחיים. בין תלמידיו היו ג'ון לונגסטאף ואבי אלטסון, קלרה סאות'רן, ואיזובל ריי. הראשונים זכו במלגות הנסיעות הראשונות. לאחר מותו של פולינגסבי מונה לינדזי ברנרד הול למנהל הגלריה הלאומית של ויקטוריה. השעור הראשון בוניאן בכלא מטבח בטירה גרמנית ויליאם ליסטר מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' פולינגסבי בוויקישיתוף Zubans, Ruth. "Folingsby, George Frederick (1828–1891)". Australian Dictionary of Biography. Melbourne University Press Mennell, Philip (1892). "Folingsby, George Frederick" . The Dictionary of Australasian Biography. London: Hutchinson & Co Serle, Percival (1949). "Folingsby, George Fredrick". Dictionary of Australian Biography. Sydney: Angus and Robertson
עלעליות

עַלְעַלִּיּוֹת (שם מדעי: Sacoglossa) הן ענף קטן של 284 מיני חשופיות ימיות, החיות על ידי בליעת תוכן התאים של אצות. עלעליות נוהגות לנקב אצות ולצרוך את נוזל התאים כמזון. חלקן פשוט מעכלות את הנוזל, אך מינים מסוימים מסוגלים לסנן את הכלורופלסטים מתוך הנוזל שהן מוצצות ולשלב אותו ברקמותיהם. מאחר שעורן של העלעליות שקוף הכלורופלסטים שהן מצצו מהאצות ממשיך להחשף לאור השמש וכתוצאה לייצר סוכר בדומה לתהליך הפוטוסינתזה בצמחים ולספק אנרגיה לעלעלית. למעשה העלעלית נעה בזכות אנרגיה סולרית. תופעה יוצאת דופן זו מכונה kleptoplasty (גנבת פלסטידה). מדיה וקבצים בנושא עלעליות בוויקישיתוף עלעליות, באתר ITIS (באנגלית) עלעליות, באתר NCBI (באנגלית) עלעליות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עלעליות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עלעליות, באתר GBIF (באנגלית) מילון בעלי חיים: רכיכות (תשס"ד), 2003, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה שמר

משה (מוסא) (כהן) שֶׁמֶר (1935–2019) היה איש חינוך, פעיל ציבור ועיתונאי שפעל לשימור מורשת יהודי סוריה בכלל ודמשק בפרט. שימש כשופט (נציג ציבור) בבית הדין לעבודה, עורך ומפיק המגזין "מכאן ומשאם" (כתב העת למורשת יהדות דמשק), מחזיק תיק החינוך והספורט במועצת העיר חולון ומנהל בתי חולים ומחוזות של קופת החולים כללית. היה חבר פעיל בעמותת ידידי המרכז הרפואי וולפסון בחולון וחבר בארגון "בני-ברית", בו אף כיהן כנשיא לשכת 'אל-על'. בשנת 2004 קיבל את תואר יקיר העיר חולון. שמר נולד בדמשק בשם מואיז מכללתי. המשפחה התגוררה ב"חארת אל-יהוד" (שכונת היהודים). אב המשפחה, יצחק, עסק כחרת נחושת, ומואיז הועסק כשוליה בבית המלאכה של אביו. במקביל ללימודיו בבית הספר היהודי "אליאנס". במאי 1945 עלה לישראל, יחד עם אחותו לינדה בת השמונה. הקבוצה הלכה ונסעה במשאית במשך שלושה לילות עד שלבסוף הגיעה לקיבוץ כפר גלעדי. העלייה הייתה במסגרת מאמצי הפלמ"ח והסוכנות היהודית להבריח ולהעלות את יהודי סוריה לארץ. חצי שנה לאחר מכן עלתה גם שאר המשפחה והשתקעה בשכונת עם בחולון. בחולון למד משה בבית-החינוך "ביאליק" ובמקביל עבד כנער בחלוקת דואר בסניף המרכזי בעיר. בנוסף, סייע לאביו במכירה וחלוקה של לחם לתושבי העיר. כחבר בתנועת "הנוער העובד" היה פעיל בהדרכת נוער במעברת חולון וריכז בית-הבראה לנערים עובדים בקיבוץ נען. מ-1954 עד 1968 היה מזכיר החטיבה המקצועית של הנוער העובד במועצת פועלי חולון, והיה ממייסדי בית-ספר ערב לנערים עובדים בחולון. ב-1963 זכה במלגת-לימודים מטעם המועצה הבריטית (British Council) ויצא לאנגליה לשנת לימודי כלכלה וסוציולוגיה תעשייתית, מינהל ושלטון. עם שובו, התקבל לאוניברסיטת תל אביב וסיים תואר ראשון בכלכלת ארצות מתפתחות, מדעי המדינה ומינהל. ב-1988 חזר לאוניברסיטה והיה לבוגר הקורס הדו-לשוני למנהלים בכירים במינהל שירותי בריאות ורפואה. בשנים 1968–1975 שימש כמנהל המחלקה לשיתוף עובדים בניהול וברווחים בוועד הפועל של ההסתדרות הכללית. ב-1975 עבר למרכז קופת-חולים ושימש כעוזר בכיר לראש אגף ארגון ומינהל, וכמנהל מחלקת ההדרכה ופיתוח משאבי אנוש. ב-1979 התמנה למנהל קופת-חולים במרחב הנגב והמנהל האדמיניסטרטיבי של בית החולים סורוקה. ב-1986 נתמנה כמנהל המרכז הרפואי גריאטרי שיקומי הרצפלד בגדרה. ב-1991 התמנה למנהל מחוז השומרון של הקופה עד לפרישתו ב-1993. לאחר פרישתו מקופת החולים הכללית, שימש כשופט (כנציג ציבור) בבית-הדין האזורי לעבודה וכן כמגשר ומפשר. במסגרת פעילותו לשימור תרבות יוצאי דמשק, הצטרף לארגון יוצאי דמשק, שם יזם ערך והפיק את המגזין "מכאן ומשאם". שמר היה מפעילי צעירי מפא"י ועם הקמת "המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה" הצטרף לשורותיה. לאורך השנים היה פעיל במפלגה ובמוסדותיה המקומיים והארציים ואף התמודד על מקום בכנסת ישראל. ב-1974 נבחר למועצת עיריית חולון והופקד על תיק הנוער והספורט. מאז שעלה ארצה, התגורר שמר בחולון. הוא היה נשוי לרות (אשת חינוך), ולהם נולדו שלושה בנים. אחיו הצעיר הוא פרופסור יהושע שמר, יו"ר אסותא ומנכ"ל משרד הבריאות לשעבר. שמר נטמן בבית העלמין בקיבוץ עינת. סמדר פלד, ‏מסעם של ילדי המחברת של מנחם, באתר ‏מאקו‏, 4 בינואר 2013 משה שמר (1935-2019), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "משה שמר".
טיקול

טיקול (בספרדית: Ticul) היא עיר במדינת יוקטן שבמקסיקו. היא ממוקמת במרחק של כ-100 קילומטר דרומית למרידה, הבירה של יוקטן. נכון ל-2020, מתגוררים בעיר 40,495 תושבים והיא ממוקמת במקום ה-8 ביוקטן מבחינת מספר תושבים. גובהה של העיר הוא 20 מטרים. העיר מכונה פנינת הדרום, מפני שהיא נמצאת בחלקה הדרומי של יוקטן. למעלה ממחצית מתושבי העיר דוברים את שפות המאיה, בנוסף לשפה הספרדית. טיקול הייתה חלק מתרבות המאיה בתקופה הפרה-קולומביאנית. לאחר הכיבוש הספרדי של יוקטן, טיקול הוקמה מחדש כיישוב קולוניאלי ספרדי בשנת 1549. טיקול הוכרזה כעיר בשנת 1847. מדיה וקבצים בנושא טיקול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טיקול Número de habitantes. Yucatán, www.cuentame.inegi.org.mx ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים במקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה כהן (אמן)

משה יוסף כהן (1897 בקירוב – 12 במרץ 1965) היה אמן הדפס ישראלי. משה כהן, בן אברהם הכהן, נולד בשנת 1897 בקירוב באימפריה הרוסית. בשנות ה-20 של המאה ה-20 עלה לארץ-ישראל והתיישב בירושלים, שם שימש כעובד ב"דפוס גרפיקה" של מאיר גור אריה וזאב רבן, שהוקם בחסות בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות ופעל עד לשנת 1930 וכן כדפס-אמן אצל אבל פן. בשנת 1939 יצר איורים עבור הספר "מאה פלא ופלא: מבחר פלאי מדע, להטים ושעשועים לילד ולנער" שנערך בידי אברהם אבן שושן. ב-16 בינואר 1948 נפל בנו היחיד אלכסנדר-יהודה, שצורף לפלוגת הל"ה, בקרב ליד הכפר צוריף. רעייתו, נחמה כהן, נפטרה ב-16 ביולי 1948 לאחר מחלה ארוכה ונקברה בהר המנוחות בירושלים. בשנת 1949 הוציא כהן לאור הגדה של פסח לזכר בנו. הגדה זו לוותה באיורים שיצר ויצאה במספר מהדורות. על פי גדעון עפרת, כהן שימש, החל משנת 1940, כאחראי על סדנת הדפס-האבן של "בצלאל החדש" וכמורה בתחום זה. הוא לימד בבית הספר עד עד לשנת 1960. במקביל הועסק גם ב"מפעל השכפול" של האוניברסיטה העברית. בשנת 1955 בקירוב הקים את הסדנה לדפוס-אבן בכפר האמנים עין הוד. הוא אף עבר להתגורר שם באופן חלקי. ב-1955 גם הדפיס הדפסי-אבן של אביגדור אריכא, ששובצו במהדורה של הסיפור "ספיח" מאת חיים נחמן ביאליק בהוצאת מוסד ביאליק. ב-1963-1962 פרש גם מעבודתו באוניברסיטה. במרץ 1965 נפטר ונקבר בהר המנוחות בירושלים. בשנת 1968 ראה אור "מדריך טכני לליטוגרפיה" שכתב בהוצאת אגף הנוער של מוזיאון ישראל. א. דולב, אורחי סוף-השבוע ותושבי הקבע, מעריב, 28 ביוני 1963 רב"ט כהן אלכסנדר-יהודה ז"ל, באתר מוזיאון הפלמ"ח משה כהן, דף שער בספרייה הלאומית נחמה כהן באתר GRAVEZ ראו: גדעון עפרת, "100 שנות הדפס אמנותי בישראל: הדפסי "בצלאל החדש", 1955-1935, באתר "המחסן של גדעון עפרת", 13 בדצמבר 2015 משה כהן באתר GRAVEZ
Movieline

Movieline (בתרגום לעברית: קו הסרטים) היה אתר אינטרנט ולשעבר מגזין קולנוע ובידור מודפס. המגזין רכש הצלחה גדולה, תחילה כהוצאה מקומית בלוס אנג'לס, שהושק בשנת 1985, ומאוחר יותר, בשנת 1989, הופץ בקנה מידה לאומי. המגזין נודע מאוד גם בקרב מבקרים רבים שאינם עובדים בו, כאשר זכה להתייחסות כמעט פולחנית מצדם. עם זאת, ככל שחלפו השנים, התחלפה ההנהלה של המגזין והמכירות שלו החלו להתדרדר, עד כדי כך שבשנת 2009 ההוצאה המודפסת נסגרה. המגזין שרד רק משום שחברת PMC האמריקאית רכשה חלק מהזכויות על המגזין מעט קודם לכן, בספטמבר 2008. החברה מימנה הוצאה אינטרנטית של המגזין, ועם עידן האינטרנט שהחל לתפוס תאוצה העיתון צבר פופולריות גבוהה מאוד באינטרנט. אף על פי כן, גם הגרסה האינטרנטית של העיתון נסגרה לבסוף בשנת 2014 מפאת בעיות תקציב. בין כותבי העבר של המגזין במרוצת השנים נמנים ג'ו קווין, סטיבן פרבר, מרתה פרנקל וסטיבן רבלו. אתר האינטרנט הרשמי של Movieline (ביוטיוב) 100 הסרטים הטובים ביותר אי-פעם, רשימה של אתר Movieline Paste Movies - Guides to the Best Movies in Theaters, on Netflix and Everywhere, pastemagazine.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ארלס הנרי רוס

צ'ארלס הנרי רוס (באנגלית: Charles Henry Ross) היה עורך, סופר וקומיקסאי בריטי, שנודע בזכות יצירת הקומיקס אלי סלופר שהיה מהחלוצים בתחום. רוס נולד בשנת 1835 בעיר לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. עם השנים נמשך רוס לכיוון העיתונות עד שבשנת 1867 התקבל לעבודה במגזין הקומי הבריטי "ג'ודי", שהיווה את המתחרה המשמעותי ביותר למגזין פאנץ'. במסגרת העיתון פרסם את אחת מדמויות הקומיקס הראשונות אי פעם - אלי סלופר. תחילה אייר בעצמו את רצועות הקומיקס שכתב, אולם מהר מאוד שותפתו ובת זוגו לעתיד אמיליה דה טסלר (בשם הבדוי מרי דוואל) קיבלה עליה את מלאכת הציור, בעוד שרוס המשיך לחבר את התוכן שברצועות. ייתכן שטסלר ורוס נישאו בשלב מסוים, ולשניים נולד בן בשם צ'ארלס. לאחר מספר שנים בעיתון התקדם רוס לתפקידים בכירים, עד שלבסוף היה לעורך הראשי של המגזין. במסגרת תפקידו כעורך גם פרסם מספר טורים ורצועות קומיקס שזכו להצלחה. עד לסוף חייו איגד רוס את רצועות הקומיקס שפרסם בעצמו ויחד עם אשתו בשישה ספרים. רוס נפטר ב-12 באוקטובר 1897, כשבע שנים אחרי אשתו, בלונדון. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס הנרי רוס בוויקישיתוף עבודותיו של רוס באתר פרויקט גוטנברג עבודות על או של רוס באתר ארכיון האינטרנט כתבי צ'ארלס הנרי רוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Ally Sloper Web Exhibit - University of AB, web.archive.org, ‏2013-11-13 Peter Bailey, Ally Sloper's Half-Holiday: Comic Art in the 1880s1, History Workshop Journal 16, 1983-10-01, עמ' 4–32 doi: 10.1093/hwj/16.1.4 Ally Sloper group (act. 1867–1923), Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית) The Publishers' Circular and General Record of British and Foreign Literature, Sampson Low, 1868. (באנגלית)