laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן

מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן (בפרסית: حزب کمونیست کارگری ایران) היא מפלגה איראנית אשר נוסדה בשנת 1991. היא שואפת להחלפת הרפובליקה האסלאמית של איראן ברפובליקה סוציאליסטית במקומה. סיסמאות המפלגה העיקריות הן "חירות, שוויון, שלטון עובדים", "הלאה הרפובליקה האסלאמית", "למען רפובליקה סוציאליסטית" ו"בסיס הסוציאליזם הוא האדם". המפלגה מפעילה תחנת טלוויזיה בשם New Channel, שמשדרת 24 שעות ביממה, בעיקר בפרסית, אם כי תוכניות מסוימות משודרות באנגלית, בכורדית ובטורקית אזרית. "ארגון הנוער הקומוניסטי" הוא אגף הנוער של המפלגה. מנהיג המפלגה נכון ליולי 2022 הוא חמיד תע'וואיי. המפלגה הוצאה מחוץ לחוק ברפובליקה האסלאמית של איראן, כמו כל המפלגות האחרות המתנגדות לרפובליקה האסלאמית. על אף זאת, במפלגה חברים עובדים, סטודנטים, ובני מגזרים אחרים בחברה האיראנית. המפלגה מקיימת פעילות במדינות המערב; היא מפעילה ארגונים רשמיים בגרמניה, בריטניה, שוודיה, הולנד, נורווגיה, צרפת, פינלנד, דנמרק, ארצות הברית, קנדה, טורקיה ואוסטרליה. מתוך מדינות אלו פועלת המפלגה בקרב הפזורה האיראנית כדי לקדם את הפלת הרפובליקה האסלאמית. הפלגה נוסדה בשנת 1991 כתוצאה מפרישת כמה מחברי המפלגה הקומוניסטית של איראן לשם הקמת מפלגה חדשה. מייסד המפלגה ומנהיגה הראשי הראשון היה מנסור הקמט, שמת ביולי 2002. על הצהרת הייסוּד של המפלגה חתומים ארבעה: מנסור הקמט, כורוש מוֹדָרֶסי, רזא מוע'דאם ואיראג' אזארין. שלושת האחרונים עזבו מאז את המפלגה. לאחר מות הקמט ב־2002 התקיים ויכוח במפלגה, בשאלת הצורך במינוי מנהיג חדש. הוויכוח הוביל לפילוג לשתי סיעות: האחת התרכזה סביב חאמיד תע'וואיי, שדגל ב"מנהיגות קולקטיבית", והשנייה סביב כורוש מודארסי, שהאמין שהמפלגה חייבת לבחור מנהיג באופן מיידי. הוועד המרכזי הכריע בעד בחירה מיידית של מנהיג. תע'וואיי ומודארסי הציגו מועמדות, ומודארסי נבחר. במהלך הקונגרס הרביעי של המפלגה, לא שב והציג מודארסי מועמדות, ואמר שבדעתו לפרוש לטובת חמיד תע'וואיי, שזכה בהנהגה כמועמד יחיד. ויכוחי ההנהגה הובילו בסופו של דבר לפרישה של יותר ממחצית מחברי הוועד המרכזי ורוב ועדת כורדיסטן באוגוסט 2004. הפורשים בחרו כמנהיג במודארסי, שהיה עד אז יו"ר הלשכה המדינית של המפלגה. מהלך זה נתמך על ידי הנהגת מפלגת הפועלים הקומוניסטית של עיראק. יחד הקימו מפלגה חדשה בשם "מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן–הקמטיסטית". מפלגה זו טוענת להמשך דרכו של מנסור הקמט; הנהגת מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן, שממנה פרשו, חולקת על כך, ומכריזה על עצמה שדרכה היא הממשיכה האמיתית של הקמט. שתי המפלגות ממשיכות להתעמת. המפלגה מוציאה לאור שבועון בשם "אַנטרנסיונל", פרסום בן שמונה עמודים שמתפרסם מדי יום שישי. במקביל, היא מוציאה פרסום באנגלית בשם WPI Briefing, פרסום בפרסית לבני נוער, ועוד. מאז הקמת המפלגה, חבריה משתתפים בקמפיינים ובארגונים אחרים בעלי קרבה רעיונית לעמדות המפלגה. ביניהם, איגוד הנוער הקומוניסטי, הפדרציה הבינלאומית של פליטים איראניים ("סולידאריות"), קמפיין Children First למען זכויות ילדים באיראן, אגודת מרקס בלונדון (מייסודם של הקמט ומודארסי), והאגודה האתאיסטית האיראנית. לאחר הפילוג הגדול במפלגה בשנת 2004, הוקמה גם בעיראק מפלגה אחות למפלגה, ושמה המפלגה הפועלים הקומוניסטית השמאלית של עיראק (LWPI). מנהיג ה־LWPI, אוסאם שוקרי, חבר גם בוועדה המרכזית ובלשכה הפוליטית של מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן. אזאר מאג'די מדיה וקבצים בנושא מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן (באנגלית) כתבי מנסור הקמט (אנגלית ושפות אחרות)
שלוחת גיבסון

שלוחת גיבסון (באנגלית: Gibson Spur) הוא שלוחה סלעית, הממוקמת בסמוך ממערב לקרחון וב, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. שמה של השלוחה ניתן לה לו על ידי משלחות חקר מטעם המרכז לחקר אנטארקטיקה ( Victoria University's Antarctic Expeditions; בראשי תיבות: VUWAE), של אוניברסיטת ויקטוריה מהעיר ולינגטון, שבניו זילנד. משלחת זו (VUWAE) חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1959–1960. השלוחה נקראת על שם ג'י. וו. גיבסון (G.W. Gibson), אשר, היה אחד הגאולוגים של משלחת החקר. קרחון וב עמק מקלווי
אתר דגלי העולם

דגלי העולם (באנגלית: Flags of the World) הוא אתר אינטרנט המכיל מידע על דגלים. באתר מידע על למעלה מ-84,000 דגלים, כאשר מספר אתרי מראה מכילים מידע על כ-29,000 דגלים. האתר הוא אתר האינטרנט המוביל והמקיף ביותר בתחום הווקסילולוגיה - מדע חקר הדגלים, ונחשב, על אף היותו אתר חובבים, לאחד האתרים המדויקים ביותר במידע המצוי בו. מטרתו הרשמית של האתר היא לקדם את הווקסילולוגיה (מדע חקר הדגלים) בכל העולם וליצור גוף המכיל את כל הידע על דגלים ושימושיהם - שיהיה מדויק ונגיש לכל. האתר הוקם לראשונה על ידי ג'וזפה בוטאזיני (Giuseppe Bottasini) מאיטליה בספטמבר 1993. על מנת להרחיב את האתר ייסד בוטאזיני רשימת תפוצה באמצעות דואר אלקטרוני, וחברי רשימת התפוצה יוצרים קהילה בתורם (בדומה לקהילת האינטרנט ויקיפדיה). רשימת התפוצה החלה כקבוצה קטנה בת 12 משתתפים בספטמבר 1993. במהרה הצטרפו לרשימה וקסולוגים רבים מכל רחבי העולם, ומספר חודשים מאוחר יותר מנו משתתפי קבוצות הדיון כ- 150 איש. באותה עת הייתה רשת האינטרנט לא מפותחת, לא היו באתר תמונות, והתמונות הועברו לחברי רשימת התפוצה ב-PostScript. ב-24 ביולי 1997 קבוצת הדיון קיבלה חסות רשמית של אוניברסיטת ברקלי בקליפורניה ונוהלה על ידי ג'וש פרולינגר (Josh Fruhlinger). באפריל 2000, בשל מתקפת דואר זבל, הועברה קבוצת הדיון ל-eGroups, ובהמשך, כאשר eGroups נרכשה על ידי Yahoo ושמה שונה ל־Yahoo! Groups, עברה קבוצת הדיון לאתר זה. עמודי האתר מעודכנים על ידי צוות עורכים הפועלים בהתנדבות ובלא תשלום מתוך המידע המוצג על ידי חברי רשימת התפוצה בפורומים השונים. צוות ייחודי זה הפך, בשל היקף הידע הרחב שצבר, לחבר שווה זכויות בהתאחדות הבינלאומית של האגודות הווקסילולוגיות וקולו באיגוד זה שקול לאגודות וקסילולוגיות מסורתיות. קבוצת הדיון פעילה ביותר, ומספר ההודעות הנשלחות לחברי הקבוצה עולה משנה לשנה: דגל האתר נבחר בהצבעה בין חברי קבוצות הדיון ב-8 במרץ 1996 והוא נועד להוות סמל לכל דגלי העולם - כל אחד מהכוכבים מסמל את אחת היבשות בדומה לדגל האולימפי. המידע באתר נאסף על ידי קבוצת תורמים מאתר יאהו! הכוללת 800 חברים. האתר מנוהל על ידי צוות עורכים הפועלים בהתנדבות והוא מתעדכן מדי שבוע. אתרי המראה מתעדכנים בקצב איטי יותר, ולעיתים אינם מדויקים. גלריית דגלי מדינות העולם מדיה וקבצים בנושא אתר דגלי העולם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אתר דגלי העולם (באנגלית) אתר דגלי העולם אתרי מראה: [1], [2], [3],
קליו לפיק

קליו לפיק (באסטונית: Kalju Lepik;‏ 7 באוקטובר 1920 – 30 במאי 1999, טלין) הוא משורר אסטוני שרוב חייו התגורר מחוץ לאסטוניה. קליו לפיק נולד בכפר במרכז אסטוניה. לאחר סיום בית ספר יסודי הוא המשיך לימודים בטרטו. בשנת 1939 הוא פרסם את היצירות הראשונות שלו בירחון סטודנטים בטלין. בשנת 1940 הוא הקים ארגון של אמנים שהמשיך להתקיים בגלות בשוודיה. לאור השינויים הפוליטיים ותחילת מלחמת העולם השנייה תוכניות ללימודים באוניברסיטה לא התממשו. בשנים 1943–1944 הוא השתתף בקרבות מלחמת העולם השנייה כחלק של יחידה אסטונית בואפן אס אס. בשנת 1944 הוא נמלט לשוודיה והתגורר בסטוקהולם. בהיותו בשוודיה לפיק פרסם יצירות רבות. הוא כתב בשפה האסטונית וקוריו היו אסטונים שנמלטו מהמדינה מסיבות פוליטיות. לפיק היה פעיל בארגונים אסטוניים שהוקמו באותה תקופה. בשנת 1946 הוא הקים הוצאה לאור Eesti Raamat ובשנת 1966 התמנה ליושב ראש של Baltic Archive. בשנת 1982 קליו לפיק נבחר ליושב ראש של אגודת הסופרים האסטונים בגולה. זמן קצר לאחר סיום קיומה של אסטוניה הסובייטית לפיק חזר לטלין. יצירותיו המאוחרות יצאו לאור באסטוניה. כמו כן יצאו מהדורות חדשות של שיריו שנכתבו בתקופה שהוא היה בשוודיה והפצתם נאסרה באסטוניה הסובייטית. את הספר האחרון יצא לאור בשנת 1997. בשנים 1990 ו-1998 הוא קיבל פרס ספרותי אסטוני על יצירותיו. בשנת 1996 הוענק לו "עיטור הסמל הממשלתי" האסטוני. בשנים הראשונות של לפיק בשוודיה שיריו היו מלאים בפטריוטיות משולבים הומור וסאטירה. מאוחר יוותר הם היו פסימיות לאור המשך קיום המשטר הסובייטי באסטוניה. לפיק היה נשוי לאסטה לפיק ובשנת 1961 נולדה לזוג בת אינו לפיק פון וירן. מדיה וקבצים בנושא קליו לפיק בוויקישיתוף קליו לפיק, באתר MusicBrainz (באנגלית) קליו לפיק, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה קליו לפיק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סימונסן

האם התכוונתם ל... אלן סימונסן – כדורגלן דני דוד יעקב סימונסן – רבה הראשי של דנמרק נילס סימונסן – צייר ופסל דני סטיאן בארסנס סימונסן – שחקן נורווגי רנה סימונסן – דוגמנית וסופרת דנית סימונסון
קונסטנטין באטולוב

קונסטנטין דוֹבְּרֶב בָּאטוֹלוֹב (בבולגרית: Константин Добрев Батолов‏; 3 בינואר 1878, סופוט, האימפריה העות'מאנית – 2 באוגוסט 1938, פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית) היה משפטן, דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי, אשר לאחר הפיכת הליגה הצבאית, בין 1934–1935 כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלותיהם של קימון גאורגייב ופנצ'ו זלאטב. באטולוב נולד בעיירה סופוט אשר במחוז פלובדיב בשלהי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). הוא סיים בית ספר תיכון בסופיה, ורכש השכלה אקדמית במשפטים בפריז. עם סיום לימודיו שב לבולגריה ועסק בעריכת דין. ב-1903 הצטרף למפלגה הדמוקרטית הבולגרית והתברג בהנהגתה. בין השנים 1910–1911, 1920–1922 כיהן כראש עיריית סופיה. בין השנים 1931–1934 כיהן כשגריר בולגריה לצרפת, בלגיה וממלכת ספרד. במאי 1934, לאחר ההפיכה של הליגה הצבאית מונה לשר החוץ של הממלכה וכיהן בתפקיד עד אפריל 1935. לאחר סיום כהונתו כשר החוץ מונה לשגריר בולגריה בצרפת, וכיהן בתפקיד עד למותו ב-1938. מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין באטולוב בוויקישיתוף שרי החוץ של בולגריה, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית).
אול פארקר

אוליבר פארקר (באנגלית: Oliver Parker; נולד ב-2 ביוני 1969) הוא במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע אנגלי. פארקר נולד בלונדון, אנגליה, וגדל בכפר ראדוינטר, ליד עיירת השוק סאפרון וולדן באסקס. פרקר התחנך בבית הספר Dame Bradbury's, בית ספר פרטי בסאפרון וולדן, שבאסקס, ובקלייר קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 2000 כתב את התסריט לסרט הקומי "It Was an Accident". בשנת 2005 ביים פארקר את הסרט "קליק". בשנת 2011 כתב את התסריט לסרט הקולנוע "מלון מריגולד האקזוטי", שביים ג'ון מאדן. שנה לאחר מכן יצא הסרט "עכשיו זה טוב" שאותו ביים ולו כתב את התסריט. בשנת 2015 יצא סרט ההמשך "מלון מריגולד האקזוטי השני" לו כתב את התסריט. בשנת 2018 ביים את הסרט "מאמה מיה! Here We Go Again", שזכה להצלחה קופתית. בשנת 2021 הפיק את הסרט "ניקולס" לו גם כתב את התסריט. בשנת 2022 יצא לאקרנים הסרט "כרטיס לגן עדן" בביומו וגם שימש כתסריטאי יחד עם דניאל פיפסקי, בכיכובם של ג'ורג' קלוני וג'וליה רוברטס. בשנת 2024 הוא עובד על סרט שתסריט נכתב על ידו על בסיס ספר "מועדון הרצח של יום חמישי" בשנת 1998 התחתן עם השחקנית טנדי ניוטון, ולהם שלושה ילדים: הבנות ריפלי (ילידת 2000) וניקו (ילידת 2004), והבן בוקר ג'ומבה (יליד 2014). אול פארקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אול פארקר, באתר AllMovie (באנגלית) אול פארקר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Daniel Barden (1 בנובמבר 2020). "Director and screenwriter Ol Parker to revisit Saffron Screen for Q & A session". Saffron Waden Reporter. נבדק ב-20 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה) Brodesser-Akner, Claude (30 באוקטובר 2012). "Best Exotic Marigold Hotel Sequel Script on Way: Hollywood Now Drawn to Senior Set". vulture.com. נבדק ב-12 בינואר 2014. {{cite news}}: (עזרה) Mrinal Rajaram, Mamma Mia! Here We Go Again Review: Better This Time Around..., CinemaExpress, ‏5 ביולי 2018 Wilson Chapman, Variety, Variety, ‏3 במאי 2022 אול פארקר תכתוב תסריט ותהיה במאי Eggenberger, Nicole (5 במרץ 2014). "Thandie Newton welcomes baby boy Booker Jombe Parker in home birth". Us Weekly. נבדק ב-5 במרץ 2014. {{cite news}}: (עזרה) Rivera, Zayda (6 במרץ 2014). "Thandie Newton, husband Ol Parker welcome son Booker Jombe Parker in home birth". New York Daily News. {{cite news}}: (עזרה)
קופיף פיליפיני

קופיף פיליפיני (שם מדעי: Carlito syrichta), הוא מין של קופיף, יחידי בסוגו. יונק זה הוא חיה לילית, הפעילה ומחפשת מזון בשעות החשיכה, ומזונו העיקרי הוא חרקים. קופיפים אלו הם זעירים, וגובהם נע בין 118 ל-140 מילימטרים. גודלם הקטן מקשה את גילויָם. במשך היום קופיפים אלו ישנים בחללי עצים חשוכים סמוך לאדמה. סביבת המחיה הטבעית שלהם היא יער גשם טרופי ויער משני. הם מעדיפים את צמרות היער. הקופיף הפיליפיני אנדמי לפיליפינים, והוא נחשב במשך זמן רב כמי שחי רק בפרובינציות סמר, לייטה ובוהול, למרות דיווחים רבים של בני שבטי הבלאן והטבולי על זיהויו בפרובינציית סרנגני. הקהילייה המדעית פטרה דיווחים אלו כמתיחות - עד שב-30 במרץ 2002 נלכדו זוג קופיפים פיליפיניים בהרים סמוך למאיטום וקאיאמבה, והוכיחו שהמין אכן קיים בסרנגני. לקופיפים ראשים עגולים העשויים להסתובב 180 מעלות ואוזניים גדולות הנראות כאילו הן בתנועה מתמדת. עיניהם הגדולות נרשמו בספר השיאים של גינס כעיניים הגדולות ביותר של יונקים ביחס לגופם. הם משתמשים בזנבם, שאורכו כפול מאורך גופם, כדי לאזן את עצמם. הם נוהגים להיצמד לעצים בצורה אנכית, ומסוגלים לקפוץ מענף לענף. צבעה של פרוותם העבה והמשיית נע בין אפור לחום כהה, וזנבם נטול שיער כמעט לחלוטין. גפיהם האחוריות מוארכות, ומצוידות בכריות דמויות דסקה בקצות האצבעות, המאפשרות להם להיצמד לעצים בקלות יחסית. צורת ההתקדמות המועדפת עליהם היא קפיצה, והם משתמשים בכל ארבע גפיהם בבת אחת רק לעיתים רחוקות. בני המין הם מתבודדים, אך לעיתים ניתן למצוא אותם במערכת יחסים מונוגמית או אפילו פוליגמית. מין זה הוא טורף, וניזון רק ממזון מן החי. עיקר מזונו הוא חרקים כגון צרצרים ותיקנים, אך לעיתים הוא ניזון גם מבעלי חוליות קטנים - בעיקר לטאות קטנות, אך גם ציפורים ועטלפים. בשבי יאכל גם חסילונים, אם אלו יסופקו לו בקערה רדודה של מים. אמונות טפלות, בשילוב יער גשם סמיך יחסית בפרובינציה זו, תרמו כנראה לשימור המין - המקומיים, המאמינים שקופיפים מביאים מזל רע, עוזבים אותם לנפשם כאשר הם פוגשים אותם ביער. תושבי הפרובינציות שבהן הוא חי מתגאים לעיתים בהיות הקופיף הפיליפיני הקוף הקטן ביותר, אך הוא אינו קוף וגם אינו הקטן ביותר בסדרת הפרימטים. מדיה וקבצים בנושא קופיף פיליפיני בוויקישיתוף קופיף פיליפיני, באתר ITIS (באנגלית) קופיף פיליפיני, באתר NCBI (באנגלית) קופיף פיליפיני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קופיף פיליפיני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קופיף פיליפיני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קופיף פיליפיני, באתר GBIF (באנגלית) קופיף פיליפיני באתר IUCN (באנגלית) קופיף פיליפיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
חריסטו קאלפוב

חריסטו דימוב קאלפוב (בבולגרית: Христо Димов Калфов‏; 28 באוקטובר 1883, קאלופר (אנ'), רומליה המזרחית, האימפריה העות'מאנית – 1 בפברואר 1945, סופיה, ממלכת בולגריה) היה קולונל בצבא בולגריה ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין 1923–1926 כיהן כשר החוץ הדתות של בולגריה בממשלתו של אלכסנדר צאנקוב. חריסטו קאלפוב נולד בעיירה קאלופר. ב-1908 סיים את האוניברסיטה הצבאית הלאומית ע"ש וסיל לבסקי בסופיה וב-1911 סיים את בית הספר הצבאי לאימון ופיקוד בטורינו והוצב בגדוד ארטילריה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה כיהן כעוזר צבאי למלך פרדיננד הראשון ובהמשך הוצב בארמון והיה חונך צבאי ליורש העצר בוריס השלישי. ב-1922 הועלה לדרגת קולונל. ב-9 ביוני 1923 התחוללה בבולגריה הפיכה צבאית ובמהלכה הודח ונרצח ראש הממשלה הנבחר אלכסנדר סטמבוליסקי. אלכסנדר צאנקוב מונה לראש הממשלה וחריסטו קאלפוב לשר החוץ והדתות וכיהן בתפקידו עד 1926. בין 1941–1944 כיהן כיושב ראש האספה הלאומית הבולגרית. לקאלפוב היו יחסים קורקטיים עם הקהילה היהודית. לאחר מלחמת העולם הראשונה השתהה משרד החוץ והדתות במתן אישור קבוע לתקנון הקונסיסטוריה היהודית. בין השאר משום שנכתב בו כי היהדות היא גם דת וגם לאום, עניין שהיה מנוגד לחוקת טרנובו בה הוגדרה היהדות כיחידה דתית. בפברואר 1925 נפגש יושב ראש הקונסיסטוריה חיים אהרן פרחי עם קאלפוב ודן איתו בסוגיית אישור התקנון וכן במיגור תופעות אנטישמיות שאירעו בבולגריה. קאלפוב התחמק ממתן אישור לתקנון וטען שהזמן לא בשל לכך, ולעניין האנטישמיות הבטיח לנקוט בצעדים. בתקופה זו נסחטו משפחות אמידות מקרב יהודי סופיה על ידי חברים מהארגון המהפכני הפנים-מקדוני. מחאות שהגיעו דרך שגרירויות בולגריה בפריז, וושינגטון ולונדון, הובילו את השר לנקיטת פעולה נמרצת ולהפסקת מסע הסחטנות. בשלהי 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה נעצר קאלפוב והועמד לדין במסגרת "משפטי העם" בבית הדין העממי שהוקם לשפיטת בכירי הממשל הקודם ומשתפי פעולה עם הנאצים. קאלפוב נמצא אשם והוטל עליו עונש מוות. הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים בשטח בית הקברות המרכזי בסופיה ב-1 בפברואר 1945. ב-1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את פסק הדין של בית המשפט העממי בשל אי סדרים בהליכים המשפטיים, וזיכה את קאלפוב מכל אשמה. מדיה וקבצים בנושא חריסטו קאלפוב בוויקישיתוף שרי החוץ של בולגריה, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית). אלברט רומנו, כינוס ב"כ הקהילות-תקנון הקהילות והקונסיסטוריון, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 445. אלברט רומנו, תופעות אנטישמיות, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, עמוד 510. ההכנות במוסקבה למשפטי העם בסופיה, באתר desebg.com (בבולגרית).
יצחק ליכטמן

יצחק ליכטמן (דצמבר 1909 – 28 בספטמבר 1991) היה אחד מ-47 ניצולי מחנה ההשמדה סוביבור בפולין ומהמעורבים הבולטים במרד והבריחה שהתרחשו במחנה. יצחק ליכטמן נולד ב-1909 בז'ולקייבקה-אוסאדה שבפולין. ב-15 במאי 1942 נלקח עם משפחתו ואחיו למחנה ההשמדה סוביבור וברמפת המיון צורף לקבוצת אנשים שנבחרו להיות לאסירי עבודה ועבד כסנדלר. אשתו ובנו בן החמש נשלחו להשמדה. במחנה הכיר את עדה פישר, לה נישא לימים. במהלך מרד סוביבור ב-14 באוקטובר 1943, איש ה-SS יוזף ולסטר פותה להגיע מהמשאית שבה הוביל יהודים שלא ניתן היה להוביל לתאי הגזים ברגל כביכול כדי לנסות מגפיים חדשות בבית המלאכה של הסנדלר. שם נהרג בגרזן על ידי יצחק ליכטמן והסנדלר שלום פליישקר. לאחר הבריחה הגדולה מהמחנה ב-18 באוקטובר 1943 הצטרף ליכטמן לפרטיזנים באזור Żukowo וביוני 1944 התגייס לצבא הפולני. הוא עלה לארץ עם עדה ליכטמן ב-1950. נפטר ב-28 בספטמבר 1991 והובא לקבורה בבית הקברות ירקון. הוא ואשתו גולמו בסרט "הבריחה מסוביבור" של ג'ק גולד על ידי שחקנים. שניהם רואיינו על קורותיהם במלחמה והצהרותיהם על מחנה המוות התפרסמו בספר בעל אותו השם. ז'ול שלביס, מחנה ההשמדה סוביבור Unrast-Verlag, Hamburg/Münster 2003, ISBN 3-89771-814-6 . טל בשן, הבריחה מיער הינשופים, מעריב, 9 באוקטובר 1987, המשך, המשך Schelvis: Vernichtungslager Sobibor. Münster 2003, S. 332, Anm. 477. (siehe Literatur) Schelvis: Vernichtungslager Sobibór. Münster 2003, S. 279 und 280. יצחק ליכטמן באתר GRAVEZ Richard Rashke: Flucht aus Sobibor. Bleicher Verlag, Gerlingen 1998, ISBN 3-88350-740-7.
וילה חנא סלאמה

וילה חנא סלאמה היא בית מגורים היסטורי בשכונת טלביה בירושלים, אשר שימש מעון זמני לראש הממשלה לשעבר יאיר לפיד בעת השיפוצים בבית אגיון, המעון הרשמי. הווילה נבנתה בשנת 1932 על ידי איש העסקים הערבי-נוצרי חנא (ג'ון) סלאמה, שהיה סוכן חברת המכוניות האמריקנית ג'נרל מוטורס בארץ ישראל משני עברי הירדן, והיה אחיו של קונסטנטין סלאמה שבנה את ביתו, וילה קונסטנטין סלאמה, בקצה השני של רחוב בלפור. אדריכל הבניין היה זולטן שמשון הרמט. הבניין במקור היה בית דו-קומתי, ולפי בקשתו של חנא סלאמה תוכנן הבית כשתי דירות נפרדות, כאשר במרכזה של כל קומה היה סלון גדול. בקומה העליונה התגוררה אשתו המוסלמית, ושם אירחה את חברותיה, כאשר חנא עצמו השתמש בחדר המגורים התחתון לאירוח חבריו בענייני עסקים, ובמרתף אכלס חנא את מכוניות הפאר האמריקאיות שייבא לישראל. לאחר קום המדינה נטש סאלמה את ביתו ועבר להתגורר בביירות. המבנה הוגדר כשייך לנכסי נפקדים. תחילה שימש הבניין את הקונסוליה הטורקית, משם עבר לידי הקונסוליה האמריקאית ששיכנה בו את הנספח התרבותי שלה, ולאחר מכן שכנה במקום שגרירות גואטמלה. בשנת 1980 עברה השגרירות לתל אביב והבניין ננטש ונותר ריק ונעול, כרכוש האפוטרופוס על נכסי נפקדים. לאחר הפיכתו של הבית הסמוך, בית אגיון, למעונו הרשמי של ראש ממשלת ישראל, הפכה הוילה למקום התגוררותם של השומרים והמאבטחים של ראשי הממשלות לדורותיהם. בסוף שנות השמונים נמכר הבניין לציון (יוסף) ברוך, איש עסקים ישראלי, המשכיר את המבנה למנהל הדיור הממשלתי. בשנת 2014 נוספו למבנה שלוש קומות. עם כניסתו של יאיר לפיד לתפקיד ראש הממשלה, הוחלט להשתמש באחת הדירות שבמתחם כמעון זמני לראש הממשלה, משום שהמעון הרשמי נמצא בשיפוצים. המבנה נבחר בשל קרבתו הרבה לבית ראש הממשלה והימצאותו בתוך המתחם המאובטח ברחובות בלפור וסמולנסקין. מדיה וקבצים בנושא וילה חנא סלאמה בוויקישיתוף ניר חסון, לפיד יעבור לבית של נפקדים פלסטינים בבלפור, בן גוריון ואשכול סירבו לעשות זאת, באתר הארץ, 1 ביולי 2022 סיור בטלביה, סיורים בירושלים, שכונת טלביה, לימודי ירושלים, טיולים בירושלים, קורסים בירושלים וילה עובדיה יוסף, כל העיר (ירושלים), 1 בספטמבר 1989 בית ב-1.6 מליון דולר, חדשות, 23 בינואר 1989 איתמר אייכנר, ליד המעון הרשמי: לפיד יתגורר במתחם מאובטח בבלפור, באתר ynet, 28 ביוני 2022 נחשף: זה המקום בו יתגורר יאיר לפיד כראש ממשלה, באתר אייס, 28 ביוני 2022
רקדן רקע

רקדן רקע או רקדן ליווי הוא פרפורמר הרוקד עם או מאחורי המבצעים הראשיים בהופעה מוזיקלית חיה או בווידאו קליפ. התנועות של רקדני הרקע משפרות את האסתטיקה החזותית של המבצעים הראשיים, ומספקות סימטריה וקצב לליווי המוזיקה. לי נואו מ-Stray Kids (אנ') (עבור BTS‏) קים היו-יון (אנ') מגירלז ג'נריישן (עבור בואה) יון ג'י-סונג (אנ') וקאנג דניאל (אנ') (עבור קאו לו (אנ')) קווין פדרליין (עבור בריטני ספירס, מייקל ג'קסון, ג'סטין טימברלייק, גוון סטפאני, פינק, כריסטינה מילאן ו- LFO (אנ')‏) FKA Twigs‏ כריס ג'אד (אנ') (עבור אשתו לשעבר ג'ניפר לופז בווידאו קליפ של "Love Don't Cost a Thing") ג'ניפר לופז (עבור ניו קידס און דה בלוק ואם סי האמר, ועבור ג'נט ג'קסון בווידאו קליפ של "That's the Way Love Goes" (אנ')) ריין (אנ') (עבור פארק ג'ין-יאנג (אנ') ופארק ג'י-יון (אנ')‏) טופאק שאקור (עבור דיגיטל אנדרגראונד‏) מייקל קנת' ויליאמס זנדאיה רקדני רקע באלינזים (אנ') ב-1937 בריקוד קיאק (אנ') קור דה בלט זמר רקע ניצב (אמנות הבמה) Oshmyansky, Rosalyn (23 באוגוסט 2014). "Snake Bites Nicki Minaj's Backup Dancer at VMA Rehearsal". Entertainment Tonight. נבדק ב-4 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Meet Jay-Z and Beyonce's Incredible Backup Dancers". Yahoo News. 24 ביולי 2014. נבדק ב-4 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) Spiegel, Amy Rose (11 ביוני 2013). "How Do You Even Become A Backup Dancer?". BuzzFeed. נבדק ב-4 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "P!nk backup dancer is from Atlanta - Video". WXIA-TV. 1 במרץ 2013. אורכב מ-המקור ב-9 במרץ 2015. נבדק ב-4 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) מדיה וקבצים בנושא רקדן רקע בוויקישיתוף Will Storr, ‏The truth about life as a background dancer, The Telegraph, 5 June 2011 "Watch: Stray Kids' Lee Know Talks About Being BTS's Back-Up Dancer + Shows His Part In "Not Today" Performance". Soompi (באנגלית). 9 באוקטובר 2019. ארכיון מ-2021-10-23. נבדק ב-2020-05-17. {{cite web}}: (עזרה) Schwarz, Hunter (26 באפריל 2014). "Kevin Federline Was A Backup Dancer In A Justin Timberlake Music Video". Buzzfeed. ארכיון מ-2022-07-01. נבדק ב-2 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) Battan, Carrie (22 ביולי 2014). "Interviews: FKA twigs". Pitchfork Media. ארכיון מ-2015-06-10. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite news}}: (עזרה) "Cris Judd Talks Jennifer Lopez Marriage: "You're No Longer a Normal Person"". Us Weekly. 14 בספטמבר 2014. ארכיון מ-2022-06-16. נבדק ב-2 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Pop star Rain (Bi), reaching out beyond Asia". KBS Global. אורכב מ-המקור ב-25 בינואר 2007. נבדק ב-18 בפברואר 2007. {{cite news}}: (עזרה) Tupac Shakur – Thug Angel (The Life of an Outlaw). 2002. "Tupac Shakur". Hotshotdigital.com. אורכב מ-המקור ב-13 בינואר 2012. נבדק ב-7 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Edwards, Paul, 2009, How to Rap: The Art & Science of the Hip-Hop MC, Chicago Review Press, p. 330. "From Backup Dancer To 'The Wire': How A Scar Transformed A Career". NPR. 21 ביוני 2014. ארכיון מ-2021-09-06. נבדק ב-2 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Zendaya Coleman Danced In Sears Commercial With Selena Gomez Before She Was Famous!". huffpost. 2 באוגוסט 2013. ארכיון מ-2022-07-22. נבדק ב-13 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה)
משרד המשפטים של אזרבייג'ן

משרד המשפטים של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Respublikasının Ədliyyə Nazirliyi) הוא סוכנות ממשלתית באזרבייג'ן המופקדת מערכת המשפט, התביעה הציבורית והרפורמות בחוק הציבורי. משרד המשפטים היה אחד המשרדים הראשונים של הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן. הוא הוקם ב-28 במאי 1918, יום הכרזת העצמאות של אזרבייג'ן. לאחר כיבוש הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן על ידי הארמייה ה-11 של רוסיה הסובייטית במאי 1920 בוטל משרד המשפטים. בשנת 1933 הוקם מחדש משרד משפטים, והוא היה אחראי על ניסוח הצעות חוק, פרשנות חוקים, הכשרת שופטים ועורכי דין, מתן סיוע משפטי לאוכלוסייה, ניהול מערכת בתי הסוהר וכדומה. בשנת 1959 בוטל שוב משרד המשפטים, וניהול כל פעולות הרשות הועברה לבית המשפט העליון. משרד המשפטים של אזרבייג'ן הוקם שוב ב-27 באוקטובר 1970, כאשר היידר אלייב עלה לשלטון. בצו נשיאותי מיום 11.11.2000, הוכרז יום אישורה של תקנת משרד המשפטים. "חוק משרד המשפטים" החדש אושר בצו הנשיאותי מ-18 באפריל 2006 במטרה לחדש את הבסיס המשפטי של המשרד ולהתאים אותו לסטנדרטים בינלאומיים. אתר האינטרנט הרשמי של משרד המשפטים של אזרבייג'ן משרד המשפטים של אזרבייג'ן, ברשת החברתית פייסבוק משרד המשפטים של אזרבייג'ן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד המשפטים של אזרבייג'ן, ברשת החברתית אינסטגרם משרד המשפטים של אזרבייג'ן, סרטונים בערוץ היוטיוב