laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מריה לואיזה, נסיכת בולגריה

מריה לואיזה, נסיכת בולגריה (בבולגרית: Княгиня Мария Луиза Българска‏; נולדה ב-13 בינואר 1933, סופיה, ממלכת בולגריה) היא בתם של בוריס השלישי, מלך בולגריה וג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה ואחותו של סימאון סקסקובורגותסקי. מריה לואיזה נולדה בסופיה, בתם הבכורה של בוריס השלישי, מלך בולגריה ורעייתו ג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה. בשנת 1946, לאחר ביטול המלוכה וכינון הרפובליקה העממית הבולגרית נמלטה עם משפחתה לאלכסנדריה שבמצרים ובהמשך עברה לספרד. בשנת 1957 נישאה לקרל, נסיך ליינינגן שהיה נכדה של ויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה מצד אימו. לזוג נולדו שני ילדים, אולם בשנת 1968 התגרשו בני הזוג. בשנת 1969 היא נישאה בשנית לברוניסלאב צ'רובוק, ונולדו לה שני ילדים נוספים. היא מתגוררת בניו ג'רזי. בשנת 2012 העניק לה אחיה סימאון סקסקובורגותסקי את התואר "נסיכת קוהארי". הנסיכה מריה-לואיזה היא חברה במועצת הנאמנים של האוניברסיטה האמריקאית בבולגריה. ב -13 במאי 2012, בטקס השמונה עשרה, קיבלה הנסיכה מריה-לואיזה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה האמריקאית בבולגריה. ב-14 בפברואר 1957 התחתנה מריה לואיזה עם קרל, נסיך ליינינגן, ממנו נולדו לה שני ילדים: בוריס, נסיך ליינינגן (נולד ב-1960) הרמן פרידריך, נסיך ליינינגן (נולד ב-1962) ב-16 בנובמבר 1969 התחתנה מריה לואיזה עם ברוניסלאב צ'רובוק, ממנו נולדו לה שני ילדים: אלכסנדרה, נסיכת קוהארי (נולדה ב-1970) פאבל, נסיך קוהארי (נולד ב-1972) מדיה וקבצים בנושא מריה לואיזה, נסיכת בולגריה בוויקישיתוף
טייפון נואול

טייפון נוֹאוּל (באנגלית: Typhoon Noul) נקרא בפיליפינים "דודונג" (Typhoon Dodong) הוא הסופה השישית, והטייפון השלישי שקיבל שם במהלך 2015. הוא החל ב-30 באפריל בשקע ברומטרי, התפתח לטייפון חלש בתחילת מאי והפך ב-10 במאי לציקלון טרופי בקטגוריה 5, הגבוהה ביותר, עם רוחות במהירות של 260 קמ"ש ומשבים של עד 315 קמ"ש. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ב-10 במאי, בחמש בערב (09:00 UTC), הוא עבר מעל לקצה הצפוני של הפיליפינים. מדיה וקבצים בנושא טייפון נואול בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה

מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה לבית בורבון (באיטלקית: Maria Luisa di Borbone-Parma, Principessa di Bulgaria, בבולגרית: Мария-Луиза Бурбон-Пармска, българска княгиня‏; 17 בינואר 1870, רומא, מדינת האפיפיור – 31 בינואר 1899, סופיה, נסיכות בולגריה) הייתה נסיכה רעייה של בולגריה בין השנים 1893–1899. מריה לואיזה נולדה ב-17 בינואר 1870 ברומא, לרוברטו הראשון, דוכס פארמה ולרעייתו הראשונה, מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. מריה לואיזה הייתה הבכורה מתוך 12 ילדים, ובשנת 1882, נפטרה אמה של מריה לואיזה במהלך לידה. ב-20 באפריל 1893 התחתנה מריה לואיזה בנישואים פוליטיים לפרדיננד הראשון, נסיך בולגריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים. נישואי השניים לא היו מוצלחים, והיו להם הרבה מריבות במהלך חייהם. ב-31 בינואר 1899 מתה מריה לואיזה מיד לאחר לידת בתה נדז'דה, ונקברה בקתדרלה על שם לואי הקדוש בפלובדיב. ב-20 באפריל 1893 התחתנה מריה לואיזה עם פרדיננד הראשון, מלך בולגריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים: בוריס השלישי, מלך בולגריה (1894–1943), התחתן עם ג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה קיריל, נסיך בולגריה (1895–1945) אבדוקיה, נסיכת בולגריה (1898–1985) נדז'דה, נסיכת בולגריה (1899–1958), התחתנה עם אלברכט אויגן, דוכס וירטמברג מדיה וקבצים בנושא מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה בוויקישיתוף מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גן בירה

גן בירה (בגרמנית: Biergarten (בגרמניה) או Gastgarten (באוסטריה)) הוא מקום בילוי תחת כיפת השמיים, בצל עצים, בו מוגשת בירה ומזון מסורתי גרמני המוכן במקום. הריהוט בגן בסיסי וכולל שולחנות עץ וספסלים, פעמים רבות צבועים לבן ולבוש המבלים אינו רשמי. גני בירה רבים מאפשרים למבלים בהם להביא את מזונם עמם. מקורו של גן הבירה בבוואריה והוא התפשט לרחבי העולם עם גלי מהגרים מגרמניה לארצות הברית, לאוסטרליה ולמדינות נוספות. הגן יכול להיות קטן, כגון בחצר פאב, או מקום ציבורי רחב-ידיים. גן הבירה הגדול בעולם, ההירשגארטן (Hirschgarten), נמצא במינכן ויכול לאכלס 8,000 מבלים. פתיחת גני הבירה היא תקופתית, בימי הקיץ והאביב וישנם גני בירה הפתוחים רק בימי שבתון בשעות הצהריים או במהלך ירידים. מבשלת בירה מייצרת חום רב. עקב כך אירעו בתקופת הקיץ מקרים רבים בהם פרצו שרפות באתרי מבשלות בירה. עקב כך הורו תקנות בממלכת בוואריה החל מן המאה ה-16 שאין לייצר בירה בין יום ג'ורג' הקדוש (23 באפריל) ליום הקדוש מיכאל (29 בספטמבר). על מנת לספק בירה בימי הקיץ הוקמו לגדות הנהר איזר מאגרי בירה בתוך מרתפים סמוכים לנהר, כך שהמים הקרירים ישמרו את הבירה צוננת ומעליהם ניטעו עצי ערמון נותני-צל. בראשית המאה ה-19 התפתח מנהג להגיש את הבירה במקום, בצל חורשות הערמונים. על מנת להילחם במגמת הצרכנים לעבור לגני הבירה, דחקו בעלי מסעדות וברים בממשל לתקן תקנות לפיהן נאסר על הגשת מזון בגני הבירה. בתגובה התירו בעלי גני הבירה לציבור המבקרים להביא את מזונם עמם, נוהג מקובל עד היום. הבירה המוגשת היא תמיד בירה מקומית ולרוב בירה בהירה, פעמים רבות בירת חיטה, המתאימה לשתייה בימים חמים. הכמויות הנמזגות גדולות ובדרך כלל הכוס הקטנה ביותר היא של חצי ליטר. תפריט המזון הוא מסורתי ופשוט ומתבסס על הכנה טרייה במקום. התפריט כולל בעיקר נקניקים ונקניקיות, בשר צלוי על הגריל, בְּרֶצֶל (בייגלה), שפצלה (איטריות מטוגנות), גבינות וסלטים כגון סלט כרוב וסלט צנון. גני בירה נפוצים בטווח ההשפעה הגרמני-אוסטרי במרכז אירופה (כולל דנמרק, צ'כיה, סלובקיה, הונגריה, קרואטיה צפון איטליה ועוד). גני בירה פופולריים ביפן וממוקמים בדרך כלל על גגות של חנויות כלבו ובפארקים. בבריטניה מוצמדים בדרך כלל גני בירה קטנים לצידם של פאבים, הם פופולריים מאוד בחודשי הקיץ ותפריטם נסמך על הפאב הסמוך. בניגוד לפאב, בגן מותר העישון. לארצות הברית הגיעה תרבות גני הבירה עם המהגרים הגרמנים והצ'כים. בראשית המאה ה-20 היו בניו יורק 800 גני בירה. פריסת הגנים וזמני הפתיחה שלהם קשורים באופן הדוק לחוקי הרישוי של מכירת וצריכת אלכוהול תחת כיפת השמיים במדינות השונות. בר (עסק) טברנה פאב מדיה וקבצים בנושא גן בירה בוויקישיתוף רועי ירושלמי, גן בוואריה: הכל על הביר גארדן, באתר ynet, 3 ביולי 2012 ההיסטוריה של גני הבירה גני הבירה במינכן גני בירה בפראג גני בירה בניו יורק נועה רענן, גינת בירה בווארית תוקם בתל אביב, באתר ynet, 2 ביולי 2012 דף הבית באנגלית של ההירשגארטן על סצנת גני הבירה ביפן, .japantimes Bohemian Hall & Beer Garden
The Number of the Beast

The Number Of The Beast (מספר החיה) הוא אלבומה השלישי של להקת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן, שיצא לאור בשנת 1982. "המספר של החיה" הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה ואלבום הבכורה של ברוס דיקינסון עם מיידן. היצירות באלבום נחשבות עד היום למשפיעות ולהשראת עולם המטאל. האלבום כולל 2 סינגלים, "Run To The Hills" ו"The Number Of The Beast". ב-1998 יצאה גרסה חדשה של האלבום שכללה שיר חדש - "Total Eclipse". האלבום המקורי יצא לאור ב-29 במרץ 1982. באלבום בולטת נוכחותו של הסולן ברוס דיקינסון. דיקינסון שינה את איירון מיידן באופן משמעותי. עד להצטרפותו, איירון מיידן יצרה בעיקר שירים קלים, קצרים וקופצניים. דיקינסון אהב את איירון מיידן של דיאנו, בשל דמיונה לאגדת הרוק כבד דיפ פרפל, אשר העריץ, אך כשהצטרף בעצמו ללהקה, הביא עמו רוח חדשה ואחרת לגמרי. דיקינסון, עם קולו הגבוה והמהדהד ועם שירתו העצובה והרצינית הפך את איירון מיידן ללהקה כבדה, אשר הלחינה יצירות ארוכות, כבדות, מלנכוליות ורבות עוצמה. איירון מיידן ויתרה על תדמית ה"רחוב" השמחה וה"עבריינית" של דיאנו, ואימצה במקומה תדמית של להקה כבדה ו"שטנית". השיר המפורסם ביותר מ"מספר החיה" הוא שיר הנושא. לפני שהשיר מתחיל, מושמעת הקראה של הקטע מהברית החדשה, אשר אומר כי 666 הוא מספר השטן, או כמו שהוא מכונה בספר, המספר של החיה. בפזמון הקליט והסוחף של השיר, דיקינסון צועק: “666 – the number of the beast!”. השיר לווה בקליפ, אשר בו מופיע אדם מחופש ל"אדי", אשר הפעם מייצג את השטן. השיר "המספר של החיה" הוא אחד השירים האהובים ביותר של איירון מיידן, והוא הפך למעשה להמנון הלהקה, אשר מייצג אותה ומזוהה עימה כמעט יותר מכל שיר אחר. שירים מפורסמים נוספים מהאלבום: "The Prisoner" ("האסיר") ו-"Hallowed Be Thy Name", בשניהם הדובר הוא אסיר. הראשון מבוסס על סדרת טלוויזיה בריטית משנות ה-70 בשם "האסיר", ואילו האחרון מתאר את ייסוריו הנפשיים של הנידון למוות המחכה להוצאתו להורג. כמו כן, מפורסם מאוד השיר "Run to the Hills" ("ברח אל הגבעות"), המתאר את השתלטותו האכזרית של האדם הלבן על יבשת אמריקה. השיר השני, "Children of the Damned", נכתב בהשראת סרטי האימה "כפר הארורים" ו"ילדי הארורים". שם השיר הושפע משירם של בלאק סבאת', Children of the Grave. "המספר של החיה" הצליח במכירות, ואף שיחזר את ההצלחה של אלבום הבכורה. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סטיב האריס אלא אם צוין אחרת.  ברוס דיקינסון היה שותף גם לכתיבת השירים "Children of the Damned", "The Prisoner", "Run to the Hills" ו"Gangland", אבל בגלל מחויבות ללהקה אותה עזב לפני הצטרפותו, סאמסון, ברוס לא קיבל קרדיט על השירים. שיר 9 נכלל במהדורה המחודשת של האלבום משנת 1995. ברוס דיקינסון - סולן סטיב האריס - גיטרה בס אדריאן סמית' - גיטרה חשמלית דייב מארי - גיטרה חשמלית קלייב בר - תופים מידע על האלבום The Number of the Beast באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Number of the Beast באתר AllMusic האלבום The Number of the Beast באתר Discogs האלבום The Number of the Beast באתר ספוטיפיי
עודה בשאראת

עודה בשאראת (בערבית: عودة بشارات; נולד ב-1958) הוא עיתונאי וסופר ערבי-ישראלי תושב יפיע. בשאראת הוא בן למשפחה עקורה מכפר מעלול. הוא נשוי ולו שני בנים ובת. כיהן כראש הוועד הארצי לתלמידי התיכון הערבים וכראש ועד הסטודנטים הערבים באוניברסיטת חיפה, שימש כמזכיר תנועת חד"ש בתחילת המאה ה-21 ומפרסם טורי פובליציסטיקה בעיתונים "הארץ" ו"אל-איתיחאד". בשאראת חבר הנהלה בארגון עדאלה ובוועד המנהל של הקרן החדשה לישראל. "חוצות זתוניא", יצא לאור בשנת 2009 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד, בתרגום המחבר ובשיתוף משה רון. "אל תגנבו לי את התור", ספר ילדים, יצא לאור בשנת 2018 בהוצאת כתר. "דוניא" - רומן, יצא לאור בשנת 2019 בהוצאת עם עובד. "תמאם מַכְּחוּל המנוחה", יצא לאור בשנת 2022 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד. מדיה וקבצים בנושא עודה בשאראת בוויקישיתוף עודה בשאראת, באתר עם עובד מאמרי עודה בשאראת, באתר "הארץ" מאמריו של עודה בשאראת, באתר "הגדה השמאלית" רינו צרור מראיין את עודה בשאראת, בתוכנית "חוצה ישראל" של הטלוויזיה החינוכית, באתר YouTube‏, 29 באפריל 2012 יהודה נוריאל, "הממסד הישראלי רוצה לנצל את לוסי אהריש", באתר "ידיעות אחרונות", 8 בדצמבר 2018 רשימת הפרסומים של עודה בשאראת, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של עודה בשאראת, באתר "סימניה" עודה בשאראת, פרק מהספר דוניא, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2019 מידע על בשאראת, עודה, 1958- בקטלוג הספרייה הלאומית שיחה עם בשאראת בפודקאסט "גל חד"ש", 30 באוגוסט 2020 רונן טל, עודה בשאראת: "אנחנו הקורבן של הקורבן", באתר הארץ, 23 בינואר 2022 איל חיות-מן, מהגר זמני, באתר ישראל היום, 12 במרץ 2022 ריכוז הפרויקט: עלית קרפ, שבוע הספר 2022: 70 הספרים הכי טובים של השנה, באתר הארץ, 22 ביוני 2022 עודה בשאראת, דף שער בספרייה הלאומית האתר הרשמי של "עדאלה" האנשים שלנו, באתר הקרן החדשה לישראל חוצות זתוניא באתר עם עובד עופרה רודנר, "אל תגנבו לי את התור": עודה בשאראת מעביר לילדים שיעור במאבק חברתי, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2018 איתן גלס, עם סיום "תמאם מכחול המנוחה" הרגשתי שקראתי משל חינוכי, באתר הארץ, 14 ביולי 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבדוקיה, נסיכת בולגריה

אֶבְדוֹקִיָּה, נסיכת בולגריה (בבולגרית: Евдокия‏; 5 בינואר 1898, סופיה, נסיכות בולגריה - 4 באוקטובר 1985, פרידריכסהאפן גרמניה המערבית) הייתה נסיכת בולגריה. אבדוקיה נולדה בסופיה ב-5 בינואר 1898, ילדתם השלישית של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה דאז, ורעייתו, מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה, אחות לבוריס. בשנת 1946, לאחר ביטול המלוכה בבולגריה וכינון הרפובליקה העממית הבולגרית, נמלטה עם משפחתה מבולגריה לאלכסנדריה שבמצרים, ובהמשך עברה לספרד. מאוחר יותר היגרה לגרמניה המערבית וחיה לצד אחותה, נדז'דה. היא נפטרה ב-4 באוקטובר 1985 בגיל 87 שנים. מדיה וקבצים בנושא אבדוקיה, נסיכת בולגריה בוויקישיתוף אבדוקיה, נסיכת בולגריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנגליה

סנגליה (שם מדעי: Senegalia) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הקטניות. הסנגליה מונה פחות מ-200 מינים של צמחים, רובם ככולם היו מסווגים כמינים של שיטה עד שנת 2005, בה הוגדר הסוג החדש. לפיכך כל מיני הסנגליה נחשבו בעבר למיני שיטה. הסוג עדיין נחשב פוליפילטי ולא מן הנמנע שיפולג למספר סוגים בעתיד. המין המייצג של הסוג הוא סנגליית סנגל (בעבר שיטת סנגל), העץ שמגודל לרוב למען הפקת גומי ערבי משרפו. מדיה וקבצים בנושא סנגליה בוויקישיתוף סנגליה, באתר ITIS (באנגלית) סנגליה, באתר NCBI (באנגלית) סנגליה, באתר Tropicos (באנגלית) סנגליה, באתר GBIF (באנגלית) סנגליה, באתר IPNI (באנגלית)
נדז'דה, נסיכת בולגריה

נדז'דה, נסיכת בולגריה (בבולגרית: Княгиня Надежда‏; 30 בינואר 1899, סופיה, נסיכות בולגריה - 15 בפברואר 1958, שטוטגרט, גרמניה המערבית) הייתה בתם של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה ומריה לואיזה מבורבון-פארמה, נסיכת בולגריה ואחותו של בוריס השלישי, מלך בולגריה. נדז'דה, נסיכת בולגריה נולדה בסופיה, כילדתם הרביעית של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה ורעייתו מריה לואיזה. אימה נפטרה מיד לאחר הלידה. ב-1924 היא נישאה לנסיך אלברכט אויגן, דוכס וירטמברג, בנו השני של אלברכט, דוכס וירטמברג ולזוג נולדו 5 ילדים. פרדיננד אויגן (1925), מרגרטה לואיז (1928), אויגן אברהרד (1930), אלכסנדר אויגן (1933), סופיה (1937). הנסיכה נדז'דה הלכה לעולמה בשטוטגרט ב-1958 והיא בת 58 שנים. מדיה וקבצים בנושא נדז'דה, נסיכת בולגריה בוויקישיתוף נדז'דה, נסיכת בולגריה ומשפחתה, באתר edinzavet.wordpress.com (בבולגרית) נדז'דה, נסיכת בולגריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שנונית באר שבע

שנונית באר שבע (שם מדעי: Acanthodactylus beershebensis) היא מין של לטאה אנדמית לישראל שחיה במישורי וגבעות הלס של הנגב, בעיקר באזור בקעת באר שבע וסביבתה. לשנונית התאמות מיוחדות לאקלים חם ויבש. בין התאמות אלו ניתן למצוא הפרשת שתן משחתי כדי למנוע איבוד נוזלים, וכן את יכולתה של השנונית להרים את גחונה אל מעל פני הקרקע כך שלא תתחמם מן הקרקע. השנונית פעילה ביום, מה שמקל על התצפיות עליה עם זאת היא נמצאת בסכנת הכחדה חמורה. השנונית ניזונה בעיקר מחרקים ופרוקי-רגליים נוספים.באביב הנקבה חופרת באדמה גומה ומטילה ב3-6ביצים.כעבור חודשיים בוקעים הצעירים. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 109-110 מדיה וקבצים בנושא שנונית באר שבע בוויקישיתוף שנונית באר שבע, באתר NCBI (באנגלית) שנונית באר שבע, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שנונית באר שבע, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שנונית באר שבע, באתר GBIF (באנגלית) ד"ר בעז שחם, גאווה לאומית מהלטאה הבאר שבעית, אתר החברה להגנת הטבע שנונית באר שבע באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנגליית סנגל

סנגליית סנגל או שיטת סנגל (שם מדעי: Senegalia senegal) הוא מין עץ פורח מהסוג סנגליה. הסוג הופרד בשנת 2005 מהסוג הוותיק שיטה, ועל כן עד היום קוראים לעיתים לסנגליית סנגל שיטת סנגל. השם המסורתי קיים גם במוצרים המופקים מהעץ. סנגליית סנגל הוא מקור עיקרי להפקת גומי ערבי, מוצר המופק משרף העץ. גומי ערבי (הידוע גם בשמות גאם ערביק ואקציה גאם) משמש כתוסף מזון, כמדיום לצבעי אמנים כגון צבעי מים ובעל שימושים שונים בתעשיית הקוסמטיקה. העץ גדל באפריקה הדרומית לסהרה, כמו גם בעומאן, פקיסטן וחלקים מהודו. יש לעליו וזרעיו חשיבות תזונתית וכימית (הוא מכיל את הטריפטמין דימתילטריפטאמין, המשמש כסם), וככל הקטניות הוא מקבע חנקן באמצעות שורשיו ועל ידי כך מטייב את הקרקע בה הוא שתול. עם זאת, עיקר משמעותו הכלכלית של העץ היא ייצור גומי ערבי. מדיה וקבצים בנושא סנגליית סנגל בוויקישיתוף סנגליית סנגל, באתר ITIS (באנגלית) סנגליית סנגל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סנגליית סנגל, באתר Tropicos (באנגלית) סנגליית סנגל, באתר GBIF (באנגלית) סנגליית סנגל, באתר The Plant List (באנגלית) סנגליית סנגל, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצע בודנפלטה

מבצע בּוֹדֶנפּלָטָה (בגרמנית: Unternehmen Bodenplatte, "מבצע משטח בסיס") החל ב-1 בינואר 1945, והיה ניסיון של הלופטוואפה לפגוע בכוחות האוויר של בעלות הברית בארצות השפלה במלחמת העולם השנייה. מטרת המבצע הייתה להשיג עליונות אווירית במהלך הקרב על הבליטה, כך שהצבא הגרמני וכוחות הוואפן אס אס יוכלו לחדש את התקדמותם. הפעולה תוכננה ל-16 בדצמבר 1944, אך נדחתה שוב ושוב בשל מזג אוויר קשה עד ראש השנה האזרחית, היום הראשון שבמקרה התאים. הסודיות במבצע הייתה כל כך הדוקה עד שהוסתר מחלק מכוחות הקרקע והים הגרמניים. בעקבות זאת, מספר יחידות אף ספגו אבדות מאש ידידותית. מודיעין הקשר הבריטי רשם את התנועה והצטברות כוחות אוויר הגרמנים באזור, אך לא פירש נכונה את הממצאים. המבצע השיג הפתעה מסוימת והצלחה טקטית, אך לבסוף נחל כישלון. רבים ממטוסי בעלות הברית נהרסו על הקרקע, אך הוחלפו בתוך שבוע. כמו כן, אנשי צוות אוויר של בעלות הברית נפגעו באופן קל יחסית, שכן רוב האבדות של בעלות הברית היו מטוסים ריקים שעמדו על הקרקע. הגרמנים, לעומת זאת, איבדו טייסי קרב רבים שלא היה ניתן להחליף בקלות. מניתוח שלאחר הקרב, עולה כי רק 11 מתוך 34 מהגיחות שביצע חיל האוויר הגרמני בוצעו בזמן וניצלו את אפקט ההפתעה. המבצע נכשל בניסיונו להשיג עליונות אווירית, אפילו באופן זמני, בעת שכוחות הקרקע המשיכו להיות חשופים להתקפת מטוסי אויב. מבצע בודנפלטה היה לפעולה ההתקפית הגדולה האחרונה שביצע חיל האוויר הגרמני במלחמת העולם השנייה. מבצע נורדווינד מדיה וקבצים בנושא מבצע בודנפלטה בוויקישיתוף
קיריל, נסיך בולגריה

קיריל, נסיך בולגריה (בבולגרית: Кирил, български княз‏; 17 בנובמבר 1895, סופיה, נסיכות בולגריה - 1 בפברואר 1945, סופיה, ממלכת בולגריה) היה קניאז (עוצר המלוכה) בבולגריה מ-28 באוגוסט 1943, מועד פטירתו של אחיו בוריס השלישי, ועד 9 בספטמבר 1944. קיריל היה בנם השני של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה ורעייתו מריה לואיזה. בשל הפרש הגילאים הקטן, הפך קיריל לחברו הקרוב של אחיו הבכור בוריס. ב-28 באוגוסט 1943 מת המלך בוריס השלישי במפתיע. יורש העצר בן ה-6 הפך למלך סימאון השני ומונתה מועצת עוצרים בראשות הנסיך קיריל שזכה לתואר קניאז וראש הממשלה בוגדאן פילוב. קיריל ניהל את טקס הלווייתו של בוריס השלישי. בהמשך, החל לקיים מגעים עם בעלות הברית המערביות במטרה למקסם רווחים לקראת סיומה המסתמן של מלחמת העולם השנייה. ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה בממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. הגנרל קימון גאורגייב הפך לראש הממשלה ומשרד הפנים הועבר לידי אנטון יוגוב הקומוניסט. חברי מנגנון המשטר הקודם נעצרו והוקם בית דין מיוחד לשפיטתם. הנסיך קיריל הועמד לדין בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים ופשעים נגד העם הבולגרי, נמצא אשם ונידון למוות. ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג בירייה, בשטח בית העלמין של סופיה 180 בני אדם ובכללם עוצרי המלוכה, 25 שרים, 68 חברי פרלמנט, עיתונאים ואנשי צבא. כל המוצאים להורג הושלכו לקבר אחים בתוך מכתש סמוך שנותר כתוצאה מהפצצה במהלך המלחמה. המכתש כוסה בעפר ולא שולט. בהמשך שימש המקום כשטח קבורה בתוך בית העלמין. מאוחר יותר, נשפטו והוצאו להורג כ-3,000 אזרחים נוספים. ב-1995 הוקמה אנדרטה לזכר הנסיך קיריל בשטח בית העלמין בסופיה. ב-26 באוגוסט 1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את הרשעתו של הנסיך קיריל בבית הדין המיוחד. מדיה וקבצים בנושא קיריל, נסיך בולגריה בוויקישיתוף חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 242, 254. The Soviet Occupation, באתר ספריית הקונגרס (באנגלית), אוחזר ב-10 במאי 2015.
יחזקאל מקוזמיר

רבי יחזקאל טאוב מקוזמיר (ה'תקל"ב, 1771/1772 – י"ז בשבט ה'תרט"ז, 24 בינואר 1856) היה אדמו"ר פולני בדור החמישי-שישי לתנועת החסידות. סבו של מייסד חסידות מודז'יץ רבי ישראל טאוב. נולד בפלונסק שבפולין לרבי צבי הירש טאוב. כבר בילדותו התברך בכישרונות מיוחדים. בצעירותו נסע לחצרותיהם של רבי יעקב יצחק הורוביץ החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ ורבי יעקב יצחק ה"יהודי הקדוש" מפשיסחא. החוזה מלובלין אמר עליו ש"יש לו צורת אברהם אבינו". לאחר הסתלקותם היה לחסידו המובהק של רבי שמואל מקארוב. כשנפטר רבי שמואל, היה לחסידו של רבי יצחק מוונגרוב תלמידו של רבי שמואל מקארוב, שנפטר כשנה לאחר פטירת רבו. רבי שמואל ורבי יצחק הועידו את רבי יחזקאל להיות ממשיכם. לאחר פטירת רבי יצחק מוונגרוב, נסע רבי יחזקאל מספר פעמים לרבי שמחה בונים מפשיסחה. הוא התגורר בפלונסק ולמחייתו התפרנס מחנות לצורכי סנדלרות. ראשי הקהל ראו את עיסוקו בחסידות באופן שלילי, והוא נאלץ לעבור לשנה שבמחוז ראדום. התחיל לכהן כאדמו"ר בשנת תקפ"ז ועבר לקוזמיר שם נודע לבעל רוח הקודש. חסידיו של רבי יחזקאל נאמדו באלפים. הנהגתו הייתה עממית, ולא בסגנון חצרות בית פשיסחה. הוא החל את מורשת הנגינה בחסידות קוזמיר, שהתפתחה בדורות המאוחרים בין צאצאיו. בין חסידיו היו גם גדולים בתורה ובחסידות ובהם: רבי יוסף ברוך ה"יהודי הטוב" מניישטאט, רבי שלמה מראדומסק, רבי עמנואל מפשדבורז', רבי נתן דוד משידלובצא, רבי חיים אלעזר וואקס, רבי ישראל יצחק מרדושיץ, רבי יעקב מויאדמה, רבי ישראל מאיר הכהן מרבני ורשה ורבי נתן שפיגלגלס מוורשה, מחבר ספר מאורות נתן. רבי יחזקאל נפטר בי"ז בשבט ה'תרט"ז בגיל 84. קברו נכרה בבית הקברות הישן בקוזמיר בתוך חדר הטהרה, מחוסר מקום קבורה בבית קברות זה ומתוך רצונו להיקבר דווקא בבית הקברות הישן. במהלך השואה חייבו הנאצים את היהודים לעקור את כל המצבות, ומאז מקום קבורת האדמו"ר לא נודע. בשנת תשע"ג (2013) ביקר הרב חיים שאול טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ ודור שישי לרבי יחזקאל, בעיירת קוזמיר. במהלך הביקור התברר מקום קברו המדויק, הנמצא בלב מגרש משחקים בחצר בית הספר מקומי. האדמו"ר מינה את בנו, שלמה צבי הירש טאוב, לקחת אחריות על החזרת חלקת הקבר לידי המשפחה וכעת מתנהל מאבק משפטי בין החסידות ובין הרשויות הפולניות, בייצוג הארגון J-nerations. נישא לבתו של ר' משה מדוואהרט בנו רבי שמואל אליהו מזוואלין, אביו של רבי ישראל טאוב ממודז'יץ בנו רבי דוד צבי מניישטאט נכדו רבי יעקב טאוב האדמו"ר מיבלונה, אביו של רבי יחזקאל טאוב בנו רבי חיים מקוזמיר בנו רבי אפרים כיהן כאדמו"ר בשעננה ואחר כך בקוזמיר, חתנו של רבי נתן דוד משידלובצא. חתנו הרב משה דוד הכהן רבה של קאלושין רבי יחזקאל חיבר את הספר נחמד מזהב. הספר יצא לאור על ידי חתנו הרב משה דוד עם ביאור "עפרות זהב" וכן ביאורים מרבי שמואל יעקב קופל הכהן רב"ד איוואנגרד, פיטרקוב תרס"ט. ספר נוסף עם ליקוט מדברי תורתו בפרט מספרו של נכדו רבי ישראל ממודז'יץ, בשם תורת יחזקאל, יצא על ידי הרב יהושע קורנבליט, ירושלים תשל"ג. ספר מאמר יחזקאל, שני כרכים ובו ליקוט של כל דברי תורתו שהיו פזורים באלפי מקומות. כרך א: על התורה, נ"ך, מועדים וזמנים, ש"ס, וכן לפי ערכים מסודרים בעניינים שונים בעבודת ה', ומפתחות מפורטים. כרך ב: תולדות וסיפורים. יצא לאור על ידי הרב אליעזר עמנואל הורוויץ, ירושלים תשס"ח. יצחק אלפסי, החסידות - אישים, בערכו. דוד הלחמי, רבי יחזקאל טאוב, האדמו"ר מקוזמיר, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רפ"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) יחזקאל בן צבי הירש טאוב (1772 בערך-1856), מקוזמיר, דף שער בספרייה הלאומית
טאצ'ירה

טאצ'ירה (בספרדית: Táchira) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת על הרי האנדים במערב ונצואלה, גובלת בסוליה בצפון, במרידה ובברינס במזרח, באפורה בדרום ובקולומביה במערב. המדינה משתרעת על שטח של 11,100 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 1,168,908 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא סן קריסטובל. הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. כלכלת האזור, גם לאחר עצמאות ונצואלה, התבססה על גידול קפה (צמח) וטאצ'ירה הייתה יצואנית הקפה החשובה ביותר בוונצואלה. בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. מיקומו בהרי האנדים בודד את האזור משאר חלקי ונצואלה והוא ספג השפעה תרבותית חזקה מקולומביה. ב-1864 הפכה ונצואלה למדינה פדרלית ובמקום נוצרה מדינת טאצ'ירה. כעבור שנים ספורות המדינה סופחה לסוליה, עד שב-1881 טאצ'ירה אוחדה עם מרידה וטרוחיו ליצירת מדינת לוס אנדס. לוס אנדס פורקה בחזרה למרכיבותיה ב-1899. באותה שנה סיפריאנו קסטרו, איש צבא מטאצ'ירה, הוביל את מהפכת השיקום הליברלית (Revolución Liberal Restauradora), שאחת ממטרותיה הייתה השתלטות של אנשי האנדים על השלטון בוונצואלה. קסטרו הדיח את הנשיא איגנסיו אנדרדה והתחיל תקופה של כמה עשרות שנים בהן שלטו בוונצואלה נשיאים מטאצ'ירה. במהלך המאה ה-20 7 מנשיאי ונצואלה הגיעו מטאצ'ירה, יותר מכל מדינה אחרת. בסוף המאה ה-19 התגלו בטאצ'ירה מצבורי הנפט הראשונים בוונצואלה, שהפכו עם השנים למקור הכנסתה המרכזי של המדינה. כלכלת טאצ'ירה מסתמכת על הפקת נפט, תעשייה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול בננות, קנה סוכר, קפה, שום ושעועית, גידול מקנה ותיירות. מדיה וקבצים בנושא טאצ'ירה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טאצ'ירה (בספרדית) טאצ'ירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת טאצ'ירה, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
מזכיר האנרגיה של ארצות הברית

מזכיר האנרגיה של ארצות הברית (באנגלית: United States Secretary of Energy) הוא האדם העומד בראש מחלקת האנרגיה של ארצות הברית. מתוקף תפקידו הוא חבר בקבינט של ארצות הברית. מזכיר האנרגיה הוא החמישה עשר בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית. התפקיד קיים מאז ה-1 באוקטובר 1977, עם היווסדה של מחלקת האנרגיה, לאחר שהנשיא ג'ימי קרטר חתם על חוק המורה על יצירת המחלקה ("Department of Energy Organization Act"). תחום הפעילות של התפקיד במקור התמקד בעיקר בהפקת אנרגיה ובמחקר שלה, וכן בייצור אנרגיה ביתית וברגולציה. משם הדגש עבר לפיתוח טכנולוגיה ממקור יעיל ואיכותי וכן בחינוך אנרגיה. לאחר סיום המלחמה הקרה, מטרות המחלקה הופנו גם לסילוק פסולת רדיואקטיבית, ולשימור הסביבה ומאבק בשינוי האקלים, תוך קידום ומחקר של אנרגיה מתחדשת. מזכיר ההגנה לשעבר ג'יימס שלזינגר היה למזכיר האנרגיה הראשון, אשר היה רפובליקני שמונה על ידי הנשיא הדמוקרטי ג'ימי קרטר. זוהי הפעם היחידה בה מזכיר האנרגיה היה חבר במפלגה שונה מזו של הנשיא הממנה אותו. שלזינגר הוא גם היחיד שהודח מן התפקיד. מדיה וקבצים בנושא מזכיר האנרגיה של ארצות הברית בוויקישיתוף אתר מחלקת האנרגיה של ארצות הברית