laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עטלף כותפות ולדקאמפ

עטלף כותפות ולדקאמפ (שם מדעי: Nanonycteris veldkampii) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שחי ביבשת אפריקה ומהווה מין בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1888 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק ודומה מבחינה חיצונית לבני הסוג עטלף כותפות ננסי. הוא ניזון בעיקר מצוף ופירות, ומבצע נדידה עונתית בין היערות לסוואנות. לעטלף כותפות ולדקאמפ גולגולת עדינה ומעוגלת, גוף קטן וכנפיים קצרות. האוזניים צרות, עגולות וחסרות שיער. הלוע קצר, דק ומחודד, השפתיים נמתחות מעט והעיניים גדולות עם אישונים בצבע אוכרה. לזכרים יש כותפות שיער לבנות או צהובות על הכתפיים שמכסות כיסים עם בלוטות ריח. הן לזכר והן לנקבה יש נקודות שיער לבנות בבסיס האוזניים. השיניים עדינות והחך קצר ומתרחב בחלק האחורי. הזנב קטום או נעדר וכנף הזנב קצרה ודקה. אורך הראש והגוף של עטלף כותפות ולדקאמפ 69–87 מ״מ, אורך הזרוע 46–54 מ״מ ואורך האוזן 14–18 מ״מ; מוטת הכנפיים שלו עד 37 ס״מ ומשקלו 16–36 גרם. הזכר קטן במקצת מן הנקבה. מבחינה חיצונית, כמעט ולא ניתן להבדיל בין עטלף כותפות ולדקאמפ למינים של עטלף כותפות ננסי. ההבדל העיקרי ביניהם, הוא נוכחות 4 רכסים קצרים ועבים בחך של עטלף ולדקאמפ לעומת 6 רכסים אצל עטלפי הכותפות הננסיים. אצל האחרונים השפתיים גמישות והלוע רחב יותר. הפרווה של עטלף ולדקאמפ קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין בז׳ לכתמתם, אדמדם, חום אפרורי חיוור או חום בהיר. הגחון והחזה בצבע לבן בוהק, אפרפר או קרם-צהבהב. הכנפיים והאוזניים שחומות, האף אדמדם והזרועות והרגליים ורדרדים. עטלף ולדקאמפ מצוי במערב אפריקה; טווח התפוצה שלו כולל את הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, חוף השנהב, ליבריה, גינאה וגאנה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער גדותיים, יער מנגרובים, יער עננים וסוואנה טרופית. המין סובלני יחסית להפרעה אנושית, ומופיע גם במטעים, אזורים חקלאיים מעובדים, גנים בוטנים וגינות. על אף שעטלף ולדקאמפ נמצא בעיקר בשפלות, הוא מצוי גם באזורים הרריים עד רום 1,200 מטר מעל פני הים. עטלפי ולדקאמפ פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום בשינה בחורים בעצים שנוצרו על ידי נקריים. הם חיים בבדידות או בזוגות. המין ידוע בדפוס הנדידה העונתי שלו: את העונה היבשה (בין אוקטובר לפברואר) הוא מבלה בתוך יערות הגשם, ובתחילת עונת הגשמים (בין מרץ לאפריל) הוא נודד צפונה לרצועות המנשק בין יערות הגשם לסוואנות הטרופיות שבהם יש מזון מגוון יותר. התזונה של עטלף ולדקאמפ מורכבת מצוף ואבקנים של עץ באובב אפריקני, קיגליה מנוצה, אגוז קולה, עץ השיאה ומינים של עץ הפארקיה והאפרואה, ופירות של פיקוס, בננה, סולנום מנגו, פפאיה וגויאבה. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם הנקבה ממליטה גור יחיד. עונת הרבייה מסונכרנת עם עונת הגשמים. עטלף כותפות ולדקאמפ מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, סובלנותו למגוון בתי גידול וגם מכיוון שהוא לא צפוי לחוות ירידה משמעותית בעתיד הקרוב. אין על המין איומים משמעותיים, לבד אולי מפגיעה מכריתת יתר של עצים המשמשים לו למאכל. עטלף ולדקאמפ נמצא במספר רב של אזורים מוגנים. מגמת האוכלוסייה איננה ידועה. מדיה וקבצים בנושא עטלף כותפות ולדקאמפ בוויקישיתוף עטלף כותפות ולדקאמפ, באתר ITIS (באנגלית) עטלף כותפות ולדקאמפ, באתר NCBI (באנגלית) עטלף כותפות ולדקאמפ, באתר GBIF (באנגלית) עטלף כותפות ולדקאמפ באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף לוקאס

עטלף לוקאס או עטלף כהה (שם מדעי: Penthetor lucasi) הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום-מזרח אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1880 על ידי הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון ונחשב עד 1912 כמין בסוג כלב-מעופף. יש לו 2 תת-מינים. משמעות השם המדעי שלו היא ״עטלף שנמצא באבל״, בהתייחס לצבע הכהה של פרוותו. לעטלף לוקאס גוף קטן, ראש כלבי רחב וחרטום קצר. העיניים גדולות, והאוזניים רחבות עם קצה מעוגל ואונה קטנה. הנחיריים גדולים, בולטים ומופרדים בתלם עמוק. השוקיים ארוכות מאוד וחסרות שיער, הזנב דק, וקרום התעופה האחורי קצר ורצועתי. המין מזוהה באמצעות מורפולוגיה שונה של השיניים, ובכך שהחותכות החיצוניות העליונות כמחצית מגודלן של הפנימיות. אורך הראש והגוף של עטלף לוקאס 85–115 מ״מ, אורך הזרוע 57–62 מ״מ ואורך הזנב 8–13 מ״מ; משקלו עד 44 גרם. הפרווה של עטלף לוקאס קצרה ודלילה ביחס לכלב המעופף - בפרט באזור העורף והצוואר. צבעה הכללי חום אפרורי או חום כהה והיא נוטה להיות חיוורת יותר בגחון ובצוואר. הראש שחרחר והעורף אפור. הכנפיים שחורות מבריקות או חומות כהות. השוקיים, הזרועות והחוטם ורדרדים. עטלף לוקאס מצוי בדרום-מזרח אסיה; הוא נפוץ בחצי האי המלאי ובאיים סומטרה ובורנאו; באי האחרון הוא מצוי בצד האינדונזי (קלימנטן), בצד המלזי (סארוואק) ובתחומי נסיכות ברוניי. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי בשפלה ובגבעות נמוכות עד רום 600 מטר מעל פני הים. עטלפי לוקאס לנים בשעות היום במערות ונקיקי סלעים במושבות גדולות של עד 100 פרטים. הם מתעוררים ומתחילים לחפש מזון בשעות הדמדומים באמצעות חוש הריח והראיה. התזונה שלהם מורכבת בעיקר מפירות, והם נוהגים לשאת את המזון ולאכול אותו במקום הלינה. הם מהווים מזיקים משמעותיים למטעי פירות הסמוכים לבית גידולם ומאידך מפיצים זרעים ביערות. עונת הרבייה מסונכרנת עם עונת הגשמים. לאחר ההזדווגות, התפתחות העובר מושהת למשך מספר חודשים עד להתחלת ההיריון בפועל. עטלף לוקאס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, נוכחותו במספר רב של אזורים מוגנים, סובלנותו להפרעה אנושית בבית הגידול, ואף על פי שמגמת האוכלוסייה בירידה היא אינה עדיין ברמה משמעותית המצדיקה הכללה בקטגוריה מאוימת יותר. האיומים על העטלף קשורים בעיקר לפגיעה בבית הגידול: חציבת אבני גיר בסמוך למערות והפרעה לעטלפים השוכנים בהם, כריתת יערות לצורך תעשיית העץ, המרה למטעים אקזוטיים או הרחבת שטחי חקלאות. מדיה וקבצים בנושא עטלף לוקאס בוויקישיתוף עטלף לוקאס, באתר ITIS (באנגלית) עטלף לוקאס, באתר NCBI (באנגלית) עטלף לוקאס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עטלף לוקאס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף לוקאס, באתר GBIF (באנגלית) עטלף לוקאס באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף מאנאדו

עטלף מאנאדו או עטלף רוסטי מאנאדו (שם מדעי: Boneia bidens) הוא סוג של עטלף גדול במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאינדונזיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1879 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק (Fredericus Anna Jentink) ומשמעות שמו המדעי היא ״העטלף מבוני דו-שן״ בהתייחס ליישוב האינדונזי שבו נאספה הדגימה הראשונה ולנוכחות של שתי חותכות בלבד בלסת העליונה. עטלף מאנאדו נחשב במקור כמין בסוג עטלף-פירות מאכן-הד (Rousettus); עם זאת, לאורך השנים זואולוגים רבים האמינו שמדובר בסוג עצמאי על בסיס המורפולוגיה של הגולגולת. מחקר פילוגנטי מקיף משנת 2009 הגיע למסקנה שהוא אכן זכאי למעמד של טקסון מונוטיפי, וקרוב יותר לסוגים עטלף הרפיה ועטלף חשוף-גב. הסיווג החדש הוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN, אולם בטקסונומיות רבות עטלף מאנאדו עדיין מופיע כתת-סוג תחת עטלף פירות מאכן-הד. לעטלף מאנאדו גוף כבד וגוצי, כתפיים רחבות וראש שועלי גדול, חרוטי ומוארך. הלוע ארוך ומחודד, העיניים גדולות והאוזניים עגולות ורחבות. הזנב דק, קירח וארוך וכנף הזנב קצרה ודקה. כפות הרגליים רחבות עם טפרים גדולים ומעוקלים. עטלף מאנאדו ידוע בכך שיש לו זוג חותכות בלבד בלסת העליונה. הניבים העליונים עבים וחזקים, והתחתונים פונים החוצה. אורך הראש והגוף של עטלף מאנאדו עד 138 מ״מ, אורך הזרוע 95–104 מ״מ ואורך הזנב 25 מ״מ; משקלו 140–194 גרם. עטלף פירות מאנאדו דומה מאוד לעטלף פירות סולאווסי החופף איתו באי, אך כהה ממנו ובעל מורפולוגיה שונה. הפרווה של עטלף מאנאדו צפופה, ארוכה וגסה. צבעה הכללי משתנה בין חום אפרורי כהה, חום שוקולד, חלודה או שחרחר בצד העליון, לבין בז׳, אפרפר או חום בהיר בצד התחתון. לזכרים יש רעמה זהובה או כהה על הכתפיים, ושיער ארוך בגרון. הזרועות, השוקיים, פנים האוזניים והפנים בצבע ורוד או בורדו. קצות האוזניים, הלוע, הכנפיים, הזנב וכפות הרגליים בצבע שחור או אפור כהה. עטלף מאנאדו אנדמי לאינדונזיה, בה הוא מצוי בעיקר באי סולאווסי וכן באיים בוטון, למבה ומאנאדו. הוא נעדר מחצי האי הדרום-מערבי של סולאווסי. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי שפלתי, בתה ויער עננים עד רום 1,060 מטר מעל פני הים, אך הוא נוכח גם ביערות משניים עם הפרעה אנושית ובאזורים מעובדים למחצה. אין מידע רב על אורח החיים של המין. עטלפי מאנאדו פעילים בלילה וישנים ביום במערות במושבות קטנות. הם ניזונים מצוף ואבקנים וכנראה מאתרים את מזונם באמצעות איכון-הד שנדיר אצל עטלפי הפירות. נקבות שנתפסו ביוני ויולי היו בהיריון עם גור יחיד. עטלף מאנאדו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), בשל ההערכה לפיה האוכלוסייה שלו צפויה לחוות ירידה משמעותית בשיעור של 30% עד 2034. האיומים העיקריים שגורמים לירידה במספרים הם רמות ציד גבוהות, ואובדן בית גידול מתמשך עקב בירוא יערות. המין נוכח בכ-7 אזורים מוגנים ברחבי סולאווסי ובוטון. מדיה וקבצים בנושא עטלף מאנאדו בוויקישיתוף עטלף מאנאדו, באתר ITIS (באנגלית) עטלף מאנאדו, באתר NCBI (באנגלית) עטלף מאנאדו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף מאנאדו, באתר GBIF (באנגלית) עטלף מאנאדו באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף מגאירה

עטלף מגאירה (שם מדעי: Megaerops) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 4 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1865 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא קרוי על שם מגאירה - אחת מהאריניות במיתולוגיה היוונית. לעטלף מגאירה יש ראש גדול ורחב, פנים קצרות וגוף קטן. העיניים גדולות ובולטות והאוזניים רחבות עם קצה מעוגל ונטולות סימונים בשוליים. הלוע רחב וקצר ופונה מעט כלפי מעלה. הנחיריים צינוריים במקצת, ובמרכזם יש חריץ אנכי עמוק שנמשך עד לשפה. יש לו 28 שיניים, כאשר שיני הלעיסה קצרות ורחבות. יש לו שתי טוחנות תחתונות, 4 טוחנות תחתונות ו-2 טוחנות עליונות. אורך הראש והגוף של עטלף מגאירה 45–90 מ״מ, אורך הזרוע 46–63 מ״מ ואורך האוזן 8–19 מ״מ; משקלם 16–34 גרם. הזנב קטום או נעדר לחלוטין וקרום התעופה האחורי אינו מפותח. הפרווה של עטלף מגאירה קצרה וצמרירית עם שוקיים שעירים. צבעה הכללי בהיר בדרך כלל, ונע בין צהבהב לבז׳, חאקי, אפרפר, חום אפרורי חיוור או חום בהיר. העורף והבטן נוטים לאפור כסף, הכתפיים כתמתמות והראש כהה לעיתים קרובות. הזרועות, השוקיים, החוטם והאוזניים בצבע ורדרד או כתמתם. הכנפיים שחרחרות-סגלגלות. עטלפי מגאירה מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את צפון-מזרח הודו, בהוטן, מדינות הודו-סין (בורמה, תאילנד, לאוס, קמבודיה ווייטנאם), מלזיה, האי מינדנאו בפיליפינים, והאיים האינדונזים סומטרה, בורנאו, ג'אווה, באלי ולומבוק. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער במבוק ויער סובטרופי יבש בשפלות וברכסים הרריים עד רום 3,000 מטר מעל פני הים. המינים בסוג חיים בבדידות או בקבוצות קטנות, ולנים במשך היום בחללי עצים או בעלווה סבוכה. הם יוצאים לפעילות בשעות הערב, ותרים במשך הלילה אחר מזונם העיקרי - מיני פיקוס. עונת הרבייה נמשכת מינואר עד יוני. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד. מעבר לכך, אין מידע נוסף על האקולוגיה של הסוג. עטלפי מגאירה מאוימים מצד בירוא יערות וציד. שני מינים מוגדרים כללא חשש (LC) ושני מינים מוגדרים כפגיע (VU). בסוג זה 4 מינים: עטלף מגאירה טמינק (Megaerops ecaudatus) - מצוי בבורנאו, סומטרה, חצי האי המלאי וארונצ'ל פראדש בהודו. עטלף מגאירה לבן-צוואר (Megaerops wetmorei) - מצוי בפיליפינים, בורנאו, סומטרה ומלאיה. עטלף מגאירה רטאנאוראבהאן (Megaerops niphanae) - מזרח הודו, בהוטן והודו-סין. עטלף מגאירה ג'אווני (Megaerops kusnotoi) - מצוי בג׳אווה, באלי ולומבוק. מדיה וקבצים בנושא עטלף מגאירה בוויקישיתוף עטלף מגאירה, באתר ITIS (באנגלית) עטלף מגאירה, באתר NCBI (באנגלית) עטלף מגאירה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עטלף מגאירה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף מגאירה, באתר GBIF (באנגלית)
עטלף ננסי לוזוני

עטלף ננסי לוזוני (שם מדעי: Otopteropus cartilagonodus) הוא סוג של עטלף קטנטן כהה במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאי לוזון בפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1969 על ידי הזואולוג הגרמני דיטק קוק. הוא חופף בטווח התפוצה עם קרובו - עטלף ננסי פישר שקרוב אליו חיצונית וגנטית. לעטלף הננסי הלוזוני גוף כדורי קומפקטי כנפיים קצרות וראש קטן, רחב וחרוטי. הלוע קצר במיוחד עם נחיריים גדולים ובולטים דמויי צינור. בין הנחיריים יש חריץ עמוק ומסביבם זיפים קצרים. האוזניים קצרות יחסית עם שתי בליטות נפוחות בקצוות שמאפשרים לזהות את המין בקלות. העיניים גדולות ובולטות במיוחד עם אישונים רחבים. לעטלף הלוזוני 26 שיניים, כאשר הניבים גדולים, החותכות קטנטנות ורוב המלתעות והטוחנות גדולות ורחבות. עטלף ננסי לוזוני הוא סוג עטלף קטן יחסית: אורך ראשו וגופו 70–76 מ״מ, אורך הזרוע 43–50 מ״מ ואורך הזנב עד 6 מ״מ; משקלו עד 17 גרם. באופן ייחודי, הדו-צורתיות הזוויגית בא לידי ביטוי במורפולוגיה של הגולגולת: לזכר גולגולת גדולה ורחבה בעוד שאצל הנקבה היא צרה יותר אך מוארכת. הזנב עשוי להיעדר לעיתים קרובות, וקרום התעופה האחורי קצר ודק. לעטלף הלוזוני פרווה ארוכה וצפופה שמשתרעת גם על הגפיים התחתונות, המרפקים, הברכיים וחלק מהכנפיים. צבעה הכללי חום מארוני כהה, חום בורגונדי או חום-שחרחר כשהגחון נוטה להיות אפרפר יותר ושזור בשיער כסוף. האוזניים שחומות והבליטות הנפוחות שעליהן בולטות במיוחד בשל צבען הלבן. לזכרים יש בעונת הרבייה המוני בלוטות מעגליות בחלק העליון של הבטן. הכנפיים שחומות, אדמדמות או שחורות עם דפוס מרושת, והשוקיים, הזרועות והאף בצבע בורדו. העטלף הננסי הלוזוני אנדמי לאי לוזון בפיליפינים; הוא נפוץ בכל חלקי האי: אברה, אלביי, אורורה, בטאן, קגיאן, סור קאמרינס, קלינגה, איזבלה, לגונה, נואבה ויסקיה, קווזון וקווירינו. נראה שהוא נעדר מכל האיים הסמוכים ללוזון. בית הגידול של המין מורכב מיער גשם טרופי יער טחב ויער עננים עד רום 2,250 מטר מעל פני הים והוא שכיח יותר באזורים גבוהים. הנטייה לחיות על מדרונות הרים, הובילה לבידוד גנטי שיצר שלוש אוכלוסיות מובחנות: אחת בהרי הקורדילרה המרכזיים, אחת בהרי סיירה מדרה ואחת בהר זמבאלס. העטלף הלוזוני חי בבדידות ופעיל בשעות הלילה; את שעות היום הוא מבלה בשינה כשהוא תלוי בעלווה הצפופה. התזונה שלו מורכבת בעיקר מפירות וצוף. לזכרים ולנקבות יש העדפות מזון שונות שקשורות לההבדלים המורפולוגיים בגולגולת. הנקבה ממליטה גור יחיד או תאומים לאחר היריון ארוך יחסית. הגורם לכך, הוא דיאפאוזה של העובר מיד לאחר הרבייה, שנועדה ככל הנראה לתאם את ההמלטה עם עונת הגשמים השופעת במזון. העטלף הננסי הלוזוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור התפוצה הרחבה שלו באי לוזון, במיוחד באזורים גבוהים שבהם האיומים מינימליים. האוכלוסייה שלו גדולה ככל הנראה ואף על פי שהמגמה בירידה, היא אינה מתקרבת לרמה המצדיקה סיווג בקטגוריית שימור מאוימת יותר. האיום העיקרי על המין הוא אובדן בית גידול מתמשך באמצעות בירוא יערות, שחמור במיוחד באזורי השפלה. הנטייה שלו לחיות באזורים גבוהים גורמת לכך שהוא מושפע פחות מעטלפים פיליפינים אחרים. העטלף הלוזוני נוכח בכמה אזורים מוגנים באי. מדיה וקבצים בנושא עטלף ננסי לוזוני בוויקישיתוף עטלף ננסי לוזוני, באתר ITIS (באנגלית) עטלף ננסי לוזוני, באתר NCBI (באנגלית) עטלף ננסי לוזוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף ננסי לוזוני, באתר GBIF (באנגלית) עטלף ננסי לוזוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף ננסי מינדנאו

עטלף ננסי מינדנאו (שם מדעי: Alionycteris paucidentata) הוא סוג של עטלף קטן וכהה במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאי מינדנאו בפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1969 על ידי הזואולוג הגרמני דיטק קוק. עטלף ננסי מינדנאו מתאפיין בגוף קומפקטי וכדורי, ראש קטן, מעוגל וחרוטי ולוע קצר במיוחד. אוזניו קטנות ועגולות, עיניו בינוניות ונחיריו בולטים וצינוריים באורך של 4 מ״מ. שיניו קטנות ומספרם עומד על 26. עטלף ננסי המינדנאו הוא סוג קטן במיוחד: אורך ראשו וגופו 64–70 מ״מ, אורך הזרוע 46–53 מ״מ ואורך האוזן 11–12 מ״מ; משקלו עד 18 גרם. הוא חסר זנב ובעל קרומי תעופה עבים. הוא דומה באנטומיה ובמרופולוגיה שלו לעטלף ננסי פישר, אך קטן וכהה ממנו. לעטלף מינדנאו פרווה ארוכה ושעירה, כולל בחלק הראשון של האמה, בכפות הרגליים ובאצבעות. צבעה הכללי כהה למדי ונע בין חום ערמוני לחום-שוקולד כהה או שחור מבריק עם כתמים בהירים על הכתף. הראש כהה יותר משאר הגוף. האוזניים שחורות וחסרות שיער עם שוליים בהירים מעט. הכנפיים שחורות והזרועות והשוקיים בצבע בורדו. כפי שמרמז שמו, עטלף ננסי מינדנאו מצוי אך ורק באי מינדנאו בפיליפינים; בתוך האי, הוא מוגבל לאזור הצפוני, בתחומי נפת בוקידנון וכנראה גם בלאנאו דל-סור. בית הגידול שלו מורכב מיער עננים ויער טחב ברום 2,250-1,500 מטר מעל פני הים, כשהוא שכיח יותר באזורים הגבוהים. התפוצה של המין נמצאת ברובה על מורדות ההרים המרכזיים בצפון האי: הר קלטונגן, הר קיטנגלאד והר ראגנג. בשל מיעוט הסקרים באזור, ייתכן שהוא מצוי על מורדות הרים נוספים במרכז מינדנאו. בהתחשב בבית הגידול הבלתי נגיש, אורח החיים של המין אינו ידוע. הוא פעיל בלילה וישן ביום בעלווה הצפופה. התזונה שלו מורכבת מפירות קטנים, בעיקר ממשפחת המלסטומטיים. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה לאחר היריון של מספר חודשים. העטלף הננסי המינדנאואני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות שטווח התפוצה שלו כולל פחות מ-5,000 קמ״ר, בית הגידול ההררי והבלתי נגיש ברובו מגן עליו מפני איומים משמעותיים ששכיחים ביערות השפלה. מגמת האוכלוסייה יציבה לעת עתה. המין מצוי באזור מוגן אחד. מדיה וקבצים בנושא עטלף ננסי מינדנאו בוויקישיתוף עטלף ננסי מינדנאו, באתר ITIS (באנגלית) עטלף ננסי מינדנאו, באתר NCBI (באנגלית) עטלף ננסי מינדנאו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף ננסי מינדנאו, באתר GBIF (באנגלית) עטלף ננסי מינדנאו באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף ננסי פישר

עטלף ננסי פישר או עטלף פירות ננסי (שם מדעי: Haplonycteris fischeri) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאיי הפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1939 על ידי הזואולוגית האמריקנית ברברה לורנס. האוכלוסייה של המין ברחבי האיים מפגינה שונות גנטית משמעותית (בפרט באי סיבויאן), כך שייתכן שהעטלף הננסי יהפוך בעתיד לסוג בעל 2 מינים או אפילו 5 מינים. עטלף פישר מתאפיין בגוף כדורי וקומפקטי, ראש גדול ועגלגל עם לוע קצר מחודד. הנחיריים ארוכים במיוחד ודמויי צינור. האוזניים קצרות ועגולות והעיניים בנוניות בגודלן. האגודל ארוך במיוחד. מספר השיניים של המין קטן יחסית (24), אך הן גדולות יותר מאצל מינים אחרים. החותכות העליונות ארוכות בצורה יוצאת דופן. עטלף ננסי פישר הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך ראשו וגופו 65–80 מ״מ, אורך הזרוע 46–53 מ״מ ואורך האוזן 11–16 מ״מ; משקלו נע בין 16 ל-21 גרם. הזנב חסר וכנף הזנב מצומצמת. לעטלף הננסי פרווה ארוכה וצפופה, והיא משתרעת אף לעבר קרומי הכנף וכפות הרגל. צבעה הכללי נע בין חום קינמון לחום אדמדם או ערמוני כשהגחון והחזה נוטים להיות אפרפרים ושזורים בשיער כסוף. לזכרים יש בצדדי הצוואר בלוטות שמפרישות חומר שמנוני בצבע כתום שצובע את הכתפיים והצוואר. הכנפיים והאוזניים שחומות, אדמדמות או ערמוניות. השוקיים, הזרועות והאף בצבע בורדו או ורדרד. העטלף הננסי אנדמי לפיליפינים ומצוי ברוב האיים שלה: לוזון, לייטה, סבו, נגרוס, מינדנאו, בוהול, ביליריאן, קטנדואנס, מרינדוק, פאנאי, דינאגאט, מינדורו, סאמאר ופאלאווי; הוא בולט בהיעדרותו מפאלאוון, ארכיפלג סולו, האי קמיג׳ואין ואיי בטנס. בית הגידול של העטלף הננסי מורכב מיער גשם טרופי שפלתי ולח, יער עננים ויער טחב ברום 2,250-1,500 מטר מעל פני הים. בגבהים הללו, העטלף הננסי הוא מין העטלף הנפוץ ביותר בפיליפינים. העטלף הננסי פעיל בשעות הלילה ולן ביום על צמרות העצים. התזונה שלו מורכבת בעיקר מפירות (בפרט פיקוס ופלפל), ואולי גם מפרחים. הוא נחשב למפיץ זרעים בולט באיי הפיליפינים. עונת הרבייה נופלת בין מאי לספטמבר ולאחר מכן מתרחשת דיאפאוזה של 8 חודשים בהתפתחות העובר, שמובילה בסופו של דבר למשך ההיריון הארוך ביותר בקרב העטלפים - 11 חודשים. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד שנגמל בגיל 10 חודשים ומגיע לבגרות סביבות 3–5 חודשים לנקבה ו-11 חודשים לזכר. תוחלת החיים של העטלף הננסי 4–10 שנים. העטלף הננסי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה בבתי גידול גבוהים ובלתי נגישים שבהם האיומים האנושיים מינימליים, כמו גם סובלנותו להפרעות אנושיות בבתי גידול נמוכים. מגמת האוכלוסייה שלו יציבה ולא צפויה ירידה במספריו בטווח הקרוב. האוכלוסיות בשפלה מאוימות מצד אובדן בית גידול באמצעות כריתת עצים, שרפה והמרה לחקלאות. העטלף הננסי מצוי במספר אזורים מוגנים הפזורים ברחבי האיים. מדיה וקבצים בנושא עטלף ננסי פישר בוויקישיתוף עטלף ננסי פישר, באתר ITIS (באנגלית) עטלף ננסי פישר, באתר NCBI (באנגלית) עטלף ננסי פישר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עטלף ננסי פישר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף ננסי פישר, באתר GBIF (באנגלית) עטלף ננסי פישר באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף סלים עלי

עטלף סלים עלי (שם מדעי: Latidens salimalii) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לדרום הודו ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1972 על ידי הממלוג התאילנדי קיטי תונגלונגיה (אנ') והוא קרוי על שם האורניתולוג ההודי סלים מויזודין עבדול עלי. המין מצוי בסכנת הכחדה עם אוכלוסייה שקטנה מ-1,000 פרטים ומאוים מצד בירוא יערות וציד. עטלף סלים עלי מתאפיין בגולגולת רחבה וכלבית, בגוף קטן ובלוע קצר ורחב. האוזניים קצרות ומעוגלות, העיניים גדולות והנחיריים צינוריים. החך שלו צר מקדימה ומתרחב בחלק האחורי. על החך 13 רכסים כשארבעת הראשונים שלמים והשאר מופרדים באמצע. הניבים קטנים ולא מחודדים, והמלתעות העליונות רחבות וקצרות. מספר שיניו 26. אורך הראש והגוף של עטלף סלים עלי 102–109 מ״מ, אורך הזרוע 59–70 מ״מ ומשקלו עד 69 גרם. למין זה אין זנב, וכנף הזנב מצומצת למדי. כשהתגלה לראשונה, הוא נחשב בטעות כמין של כלב-מעופף. הפרווה של עטלף סלים עלי קצרה ורכה והיא דלילה בכל הגוף להוציא את הסנטר, הגחון והזרועות. צבעה הכללי חדגוני בדרך כלל ונע בין חום אפרורי לחום-שחרחר בצד העליון, לחאקי או אפרפר בצד התחתון. הראש זהה בצבעו לשאר הגוף או כהה יותר. הכנפיים, האף, הרגליים והאוזניים שחרחרים. השוקיים, פנים האוזניים, הגב והפנים דלילים בשיער ובעלי גוון ורדרד. עטלף סלים עלי אנדמי לדרום הודו במדינות טאמיל נאדו וקרלה; בית הגידול של המין נמצא בתוך הרי גהט המערביים ומורכב מיערות מונסון טרופיים וירוקי-עד עם כמויות משקעים גבוהות. הוא מצוי בטווח גובה של 1,100-800 מטר מעל פני הים. המין מופיע גם במטעי קפה ותה והוא רגיש מאוד להפרעה אנושית במערות שבהן הוא חי. עטלף סלים עלי פעיל בשעות הלילה ומבלה את שעות היום בקבוצות של 10–30 פרטים בתוך מערות. הוא ניזון מ-18 סוגים של פירות ומ-6 סוגים של פרחים. פריטי התזונה הדומיננטיים הם 3 מיני תאנים, שני מינים של אליוקארפוס ומין אחד של דיכפטלום. יש עונת רבייה אחת מדי שנה, וההמלטות מתרחשות בין מאי ויוני. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד. מעבר לכך, אין פרטים נוספים על אורח החיים של הסוג. עטלף סלים עלי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל האוכלוסייה הקטנה שלו שמספר נמוך מ-1,000 פרטים והירידה המתמשכת במספריו שצפויה להגיע לשיעור של 20% מהאוכלוסייה עד אמצע המאה ה-21. האיומים העיקריים על המין הם ציד לבשרו ולאבריו המשמשים ברפואה המסורתית כתרופה למחלות נשימה, בירוא יערות לצורך תעשיית העץ או הגדלת שטחי חקלאות, והפרעה אנושית במערות שבהם הוא חי. עטלף סלים עלי נחשב למין מוגן על פי החוק ההודי, ומצוי באזורים המוגנים הבאים: שמורת הטיגריס קאלאקאד-מונדאנטהוראי, מקלט חיות הבר מגאמאלאי, ושמורת הטיגריס פרייאר. ארגון השימור ממליץ לבצע סקרים כדי לאתר אוכלוסיות נוספות ולהעלות את המודעות הציבורית למצבו. האוכלוסייה העולמית של מין זה נאמדת בכ-750 פרטים בלבד. מדיה וקבצים בנושא עטלף סלים עלי בוויקישיתוף עטלף סלים עלי, באתר ITIS (באנגלית) עטלף סלים עלי, באתר NCBI (באנגלית) עטלף סלים עלי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף סלים עלי, באתר GBIF (באנגלית) עטלף סלים עלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
עטלף פרחים זנוב

עטלף פרחים זנוב (שם מדעי: Notopteris) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שאנדמיים למלנזיה. הסוג הוקם בשנת 1859 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא ידוע בזנבו הארוך. עטלף הפרחים חי ביערות טרופיים וניזון מצוף ואבקה. הוא מאוים מצד אובדן בית גידול וציד והאוכלוסיות של שני המינים שלו נמצאות בירידה. עטלף הפרחים הזנוב מתאפיין בראש משולש וצר, בגוף קטן עם שוקיים מוארכים ובלוע מחודד ודק. העיניים גדולות, האוזניים קטנות ומעוגלות והלשון ארוכה, רחבה ומכוסה בקצה בגבשושיות. הכנפיים מחוברות לחלק התחתון של עמוד השדרה ונותנים לו מראה של גב חשוף למחצה. אורך הראש והגוף של עטלפי הפרחים הזנובים 93–110 מ״מ, אורך הזרוע 58–69 מ״מ ואורך הזנב 43–62 מ״מ; המשקל נע בין 56 ל-73 גרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות. הסוג מזוהה בזכות זנבו הארוך שמכיל 10 חוליות ולא אופייני לעטלפי הפירות. כנף הזנב כוללת קרומים קצרים לאורך פנים הרגליים. נוסחת השיניים כוללת 26–28 שיניים. הניבים ארוכים והחותכות התחתוניות גדולות במיוחד. אצל עטלפים בוגרים, נושרים לעיתים קרובות חלק מהחותכות העליונות. לעטלף הפרחים פרווה צפופה וקצרה. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין, ונע בין חום זית לערמוני, חום-אפרורי או אפור כהה. הגחון נוטה להיות חיוור יותר והחלק התחתון של הגב כהה בצורה בולטת בגלל קרומי הכנף. הכנפיים, הזנב והרגליים בצבע שחור מבריק. הזרועות, השוקיים והחוטם בצבע בורדו-ורוד. האוזניים ורודות עם קצה כהה. עטלפי הפרחים הזנובים אנדמיים למלנזיה ואין ביניהם חפיפה. התפוצה של הסוג כוללת את פיג'י, ונואטו וקלדוניה החדשה ואולי גם באיי הנאמנות הסמוכים לקלדוניה. מבין איי פיג׳י הם נוכחים בויטי לבו, ונואה לבו וטאבאוני ומבין איי ונואטו ניתן למנות את טאנה, איי אנטום, ארומנגו, אפאט, מוטה לבה וסנטה מריה. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, כרי דשא תת-אלפינים, מטעים ובתה חופית, והם מצויים הן בשפלות והן באזורים הרריים עד רום 1,100 מטר מעל פני הים. הם מבקרים לעיתים קרובות ביערות משניים, בגינות ובאזורים עירוניים בחיפוש אחר מזון. המינים בסוג חיים בבדידות, בקבוצות קטנות של 25 פרטים או במושבות גדולות של מאות עד אלפי פרטים. הם מבלים את שעות היום בשינה במערות גיר וחללי עצים, ויוצאים לפעילות עם רדת החשיכה בגפם, בזוגות או בקבוצות קטנות. בדרך כלל, יש להם מדי לילה מסלול קבוע, והם נוטים להישאר באותו אזור לאורך זמן. עטלפי הפרחים ניזונים בעיקר מצוף, מיץ פירות ואבקנים ומסתייעים בחוטמם המחודד ובלשונם הארוכה כדי לחלץ צוף ואבקה מתפרחות. גודלם הקטן מאפשר להם לתמרן ביעילות ביער הצפוף בדרך לתפרחות והרגלי התזונה שלהם הופכים אותו למאביקים חשובים בפיג׳י, ונואטו וקלדוניה. מדי שנה יש ככל הנראה שתי עונות רבייה, והנקבה ממליטה גור יחיד בכל פעם. שני המינים בסוג מאוימים מצד בירוא יערות, ציד, כרייה, הפרעה אנושית, הכנסת מינים פולשים ועיור, כאשר מין אחד במצב פגיע (VU) ומין אחד בסכנת הכחדה (EN). התפוצה המוגבלת שלהם, הופכת אותם לפגיעים מפני סופות טרופיות. האוכלוסייה של שני המינים יחדיו אינה עולה על 10,000 פרטים והמגמה שלה נמצאת בירידה מתמשכת. עטלף פרחים ניו-קלדוני (Notopteris neocaledonica) - אנדמי לקלדוניה החדשה. עטלף פרחים פיג'יאני (Notopteris macdonaldi) - מצוי בפיג׳י ובונואטו וכנראה היה קיים בעבר בטונגה. מדיה וקבצים בנושא עטלף פרחים זנוב בוויקישיתוף עטלף פרחים זנוב, באתר ITIS (באנגלית) עטלף פרחים זנוב, באתר NCBI (באנגלית) עטלף פרחים זנוב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עטלף פרחים זנוב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף פרחים זנוב, באתר GBIF (באנגלית)