laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נחל ברקת

נַחַל בָּרֶקֶת הוא נחל אכזב שתחילתו בהדום השומרון באזור רנטיס וסופו עם השפכו לנחל בית עריף דרומית למושב טירת יהודה בשפלה. הנחל הוא היובל הצפוני ביותר של נחל איילון וצפונית לו מתחיל אגן הניקוז העיקרי של נחל הירקון. יובליו העליונים של הנחל מצויים באזור גדר ההפרדה מזרחית לכפר רנטיס. הנחל מנקז את האזור שבין יער קולה, כביש חוצה בנימין, רנטיס, נחל בית עריף והשכונות הצפוניות של שוהם. שם הנחל מורכב משני ערוצים ללא שם המדורגים בטרסות, ככל הנראה מהתקופה הביזנטית. בין שני הערוצים, על גב השלוחה עובר הקטע טירת יהודה - א-לובן מהדרך הרומית לוד - שכם ובמרכזה חרבת על. הערוצים מתחתרים ממזרח למערב, ומתמזגים לנחל ברקת ממזרח לכביש 6. על גדתו הדרומית נבנה בתקופה הביזנטית מנזר אנה הקדושה (חרבת חני). כביש 6 חוצה את הנחל ומערבית משם מטשטש ערוץ הנחל עקב מחצבה עד כביש 444. מערבית לכביש 444 מצויה בגדתו הצפונית שרידי סוללה של מסילת רכבת מפורקת שחיברה את המחצבה למסילה המזרחית. הנחל נכנס לשפלה הפנימית ומשם משנה את כיוונו לצפון דרום ואפיקו הופך רדוד. הוא מקיף את מושבים ברקת וטירת יהודה, עובר ליד קבר השיח נבי כיפל ומתמזג עם נחל בית עריף. בחלקו העליון עובר הנחל בנוף בתה שהשתמר היטב ולאחר מכן ביער אורנים נטוע. מאז בניית גדר ההפרדה התרבו באזור הצבאים. בחלקו התחתון עובר הנחל בנוף של שדות מעובדים ובאפיקו כמה קבוצות קנה. בחלקו העליון מרובים שרידי חקלאות הררית, במפגש הדרך הרומית עם גדר ההפרדה מצויים שרידי מבצר מתקופת הברזל, מהתקופה הרומית-ביזנטית מצויים שרידים רבים ובניהם שרידי חווה בחרבת על, שרידי מנזר בחרבת חני ושרידי דרך רומית. מהתקופה הצלבנית והעות'מאנית נבנה על הרכס שבין נחל ברקת ונחל מזור מבצר ועליו כפר בקולה, בחלקו המרכזי קיימים שרידים רבים לפעילות החציבה ושריפת הסיד מהתקופה העות'מאנית ואילך, בחלקו התחתון היה קיים עד מלחמת העצמאות הכפר א-טירה ולידו נבנה קבר השיח נבי כיפל. חלקו העליון של הנחל הוא בתה כמעט לא מופרעת וחלק מהמסדרון האקולוגי המחבר את האזורים הים תיכוניים במערב ארץ ישראל, ערוץ הנחל מאפשר מעבר יונקים וזוחלים גדולים בכבישים 6 ו 444. חלקו העליון של הנחל עובר בשטח אש, במגבלות אלו ניתן לטייל לאורכה של הדרך הרומית והערוצים בחלקו העליון לכל אורכם. בחלקו התחתון של הנחל עוברת דרך סלולה המתחילה בטירת יהודה ומסתיימת בנבי כיפל. ‏רונית אורן‏ (Q112963508) ו-‏נעמה שפטלוביץ‏ (Q112963353), Giv'at Oranim (Naḥal Bareqet), חדשות ארכיאולוגיות: חפירות וסקרים בישראל, כרך 110 (התש"ס / 1999), pp. 48*-50* (3 pages), in JSTOR Israel Antiquities Authority - Gallery of Sites and Finds http://www.ios.org.il/site/pubPage.asp?id=303(הקישור אינו פעיל) החברה להגנת הטבע(הקישור אינו פעיל)
אלכס קומן

אלכס קומן (נולד ב-1956) הוא מרצה בכיר בפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב ובמכללה האקדמית תל אביב-יפו. תחום מחקרו הוא מערכות מידע ויצירת ערך כלכלי. קומן אימץ מודלים מתחום מדעי המחשב לניתוח אסטרטגיה עסקית ומערכות תומכות החלטה. נוסף על עיסוקיו האקדמיים, משמש קומן כפרשן כלכלי במספר תוכניות רדיו וטלוויזיה, בהן "24 היום שהיה" בגלי צה"ל. אלכס קומן נולד בבוקרשט בשנת 1956. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1961 והתיישבה בשכונת "מחנה דוד" שבחיפה. במלחמת לבנון הראשונה הוא נלחם בקרב סולטאן יעקוב. קומן הוא בעל תואר ראשון מהטכניון במדעי המחשב, MBA במסחר בינלאומי מאוניברסיטת NYU ודוקטורט מבית הספר לניהול על שם דרוקר באוניברסיטת קלרמונט, קליפורניה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בקבלת החלטות בקבוצה – יצירתיות וניהול קונפליקטים. קומן מתמקד במודלים ליצירת ערך בארגונים. הוא פיתח מספר מודלים: מודל Arena למיפוי הזירה העסקית; מודל FAST לדיאגנוסטיקה ארגונית; מודל Intensity-Polarity-Value-Model לניהול קונפליקטים בקבוצה ומודל Xenogamy ליצירתיות טכנולוגית. בשנים 1989-1993 ריכז את תחום מערכות מידע בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול של הטכניון. בשנים 1994-1997 היה בצוות המקים של המכללה האקדמית עמק יזרעאל, שם הקים וריכז את תחום מערכות מידע. מאז 2010 הוא חבר בפאנל העורכים של כתבי העת "International Journal of Project Organisation and Management" ו-"International Journal of Information Technology Project Management". קומן פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת אקדמיים בינלאומיים ולימד בארצות הברית, הולנד ואיטליה. כמו כן, שימש מדען אורח במרכז המחקר "ווטסון" של IBM בארצות הברית. קומן מרבה להתראיין בתוכניות טלוויזיה ורדיו בנוגע לנושאים כלכליים אקטואליים. הוא פרשן קבוע בתוכנית "24 היום שהיה" בגלי צה"ל, בהגשתו של אפי בן אברהם, וכן בתוכניות "לילה כלכלי" בערוץ 10, "העולם הבוקר" ו"מאחורי הכסף" ברשת 13. הוא התארח פעמים רבות גם בתוכנית הבוקר של דן שילון וטלי מורנו בערוץ 2 וב"לונדון את קירשנבאום", וכמו כן גם השתתף ככוכב אורח בסדרת הקומדיה "הקודחים". בנוסף הוא בעל הטור "תמצית מנהלים" בעיתון גלובס ובעל פינה ברדיו חיפה. מתגורר בתל אביב. האתר של קומן (באנגלית) דף מרצה באתר הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב דף מרצה באתר להב פיתוח מנהלים
הלורקס

הלורקס (באנגלית: Dr. Seuss' The Lorax) הוא סרט קומי-מוזיקלי באנימציה ממוחשבת בהפקת אולפני יוניברסל, המבוסס על ספרו רב-המכר של ד"ר סוס באותו השם משנת 1972. הסרט הופץ על ידי אולפני יוניברסל ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-2 במרץ 2012. ההרפתקה עוקבת אחר ילד בן 12 ששמו טד בחיפושו אחר עץ אמיתי שבאמצעותו הוא מתכוון לכבוש את לבה של אודרי, נערת חלומותיו. כדי למצוא את העץ הוא צריך למצוא את אז-לי, שמספר לו כיצד נעלמו כל העצים ומה אפשר לעשות כדי להחזירם. הסרט מותח ביקורת קשה על התנהלות הכלכלה האנושית, אף שהוא קומי וחביב. דני דה ויטו – הלורקס (מדבב: יוסי קאנץ) זאק אפרון – טד (מדבב: לי בירן) טיילור סוויפט – אודרי (מדבבת: רוני דלומי) אד הלמס – אז-לי (צעיר: גילן שחף, זקן: דור צויגנבום) בטי וייט – סבתא נורמה (מדבבת: דינה דורון) ג'ני סלייט – אמו של טד (מדבבת: הילה סורג'ון) רוב ריגל – מר אוהר (מדבב: חיים זנאתי) הסרט זכה לביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג משוקלל של 58%. בסוף השבוע הראשון לצאתו הכניס הסרט 70 מיליון דולר, הפתיחה השלישית בטיבה לחודש מרץ בארצות הברית, והשמינית הטובה ביותר לסרט אנימציה נכון למרץ 2012. מדיה וקבצים בנושא הלורקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הלורקס (באנגלית) הלורקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "הלורקס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הלורקס", באתר נטפליקס "הלורקס", באתר AllMovie (באנגלית) "הלורקס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הלורקס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הלורקס", באתר Metacritic (באנגלית) "הלורקס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סקירת הסרט והטריילר  > סרט האנימציה מ-1972 במלואו  > איך השפיע הלורקס על אנשים? הגיבור הירוק של ד"ר סוס בחסות המזהמים, באתר nrg ארז דבורה, "הלורקס": דוקטור, תציל אותנו, באתר ynet, 3 באפריל 2012
יהודית גריסרו

יהודית גְרִיסָרוֹ (נולדה ב-1962‏), תת-אלוף במילואים, הייתה יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים בין ספטמבר 2006 - יוני 2009. גריסרו ילידת קריית שמונה והתגוררה במקום עד גיוסה לצה"ל. היא התגייסה לצה"ל בשנת 1981 ואת רוב שירותה עשתה בחיל האוויר. היא החלה את שירותה בקורס חשמלאות מטוסים, אשר נפתח בפני נשים בצה"ל ביוזמת קצינת ח"ן ראשית אל"ם דליה רז. כחשמלאית מטוסים הוצבה בטייסת מסוקים בטרם יצאה לקורס קצינות בבה"ד 12. כקצינה שירתה במגוון תפקידי מנהלה וכוח אדם. היא הייתה שלישת טייסת, קצינת ניהול וקצינת ח"ן. כקצינה בכירה הייתה מפקדת טייסת מנהלה בבסיסים רמת דוד ותל נוף, האשה הראשונה בתפקיד זה בחיל האוויר. היא שימשה ראש מחלקת תכנון ומקורות במטה חיל–האוויר. טרם מינויה ליוהל"ן שירתה כראש מחלקת הסגל באגף כוח האדם במטכ"ל, בדרגת אל"ם. בשנת 2005 הייתה שופטת בהרכב בית הדין הצבאי המיוחד, בראשות השופט אמנון סטרשנוב, אשר הרשיע את אל"ם עאטף זאהר בבעילה תוך ניצול מרות. בחודש ספטמבר 2006 מונתה על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ ליועצת הרמטכ"ל לענייני נשים. היא המשיכה בתפקידה זה אף תחת פיקודו של הרמטכ"ל גבי אשכנזי עד שחרורה מצה"ל. במסגרת תפקידה כיוהל"ן הבליטה את המאבק בהטרדה מינית בצה"ל והשוואת זכויות חיילים וחיילות במהלך השירות. לאחר שחרורה מצה"ל התמנתה לראש אגף השירות בטיסה בחברת אל על, ובחודש נובמבר 2010 מונתה למנהלת חטיבת השירות בחברה. ב-2017 מונתה לסמנכ"ל משאבי אנוש ומינהל, ובסוף שנת 2022 סיימה את עבודתה בחברה. מאז מרץ 2017 מגישה ברדיו ללא הפסקה (103FM) את התוכנית "תחשבו טוב", תחילה לצד דרור רפאל, ומאז יוני 2019 לצד גדעון אוקו. גריסרו נשואה ואם לשלושה, בעלת תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בתוכנית למנהלים באוניברסיטת תל אביב. מדיה וקבצים בנושא יהודית גריסרו בוויקישיתוף נועם גוטמן, יהודית גריסרו שוב עושה היסטוריה, 27 בפברואר 2006 רני סנה, האמא של החיילות, במקור באתר צה"ל, 14 בינואר 2009; בארכיון האינטרנט "archive.today" שביט בן - אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תשע"א, ע' 48. בית הדין הצבאי המיוחד בתיק מ 1/05 התובע הצבאי הראשי נ' אל"ם עאטף זאהר. תא"ל אמנון סטרשנוב – אב"ד; אל"ם אבי לוי – שופט; אל"ם יהודית גריסרו – שופטת. ניתן ביום 20 בספטמבר 2005. פסק דין זה בוטל בערכאת הערעור בבית הדין הצבאי לערעורים, בתיק ע' 117/05, בו נמצא הנאשם אשם אף באונס ועונשו הוחמר. מנכ"ל אל על אליעזר שקדי הודיע היום על מינויים בהנהלת החברה, אתר אל על, ‏21 בנובמבר 2010(הקישור אינו פעיל) תחשבו טוב - התכנית המלאה 03.09.17, באתר רדיו ללא הפסקה תחשבו טוב - התוכנית המלאה 02.06.19, באתר רדיו ללא הפסקה
ד"ר פומרנץ

ד"ר פומרנץ הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 2012. זהו סרטו האחרון של דיין כבמאי. הסרט מתאר את ד"ר יואל פומרנץ (אסי דיין), פסיכולוג קליני בערוב ימיו המקצועיים והאישיים, שחי עם בנו יואב (מיכאל הנגבי), איש תסמונת אספרגר העובד כפקח חניה. השניים מתפקדים לכאורה ושורדים את חייהם בדוחק ובדחק, אך הפער בין חייהם היומיומיים ותפקודם האישי והחברתי הנורמטיבי הולך וגדל לאורך העלילה ומהווה את מוקד הסרט, הן מבחינת ההומור המקברי והן מבחינת המסר האקזיסטנציאליסטי שמלווה אותו - "החיים הם מחלה עם 100% תמותה", מסביר ד"ר פומרנץ למטופליו האובדניים. רעיונות אלו מושפעים מחייו האישיים של השחקן והבמאי אסי דיין, המגלם את גיבור הסרט, במיוחד לגבי סוגיית ההתאבדות והקשר שלה למידת התמיכה החברתית או הבדידות והניכור הבינאישי בחיים, שעימם מתמודדים כל גיבורי הסרט. שחקנים בולטים נוספים בסרט הם רבקה מיכאלי, שלמה וישינסקי, יוסף כרמון, שמיל בן ארי, שלמה בר-שביט, יבגניה דודינה, צופית גרנט, לוסי דובינצ'יק ואושיק לוי. הסרט לא זכה לצופים רבים בבתי הקולנוע, אך זכה לביקורות חיוביות. הסרט נתמך על ידי קרן הקולנוע הישראלי בשיתוף yes והופץ לבתי הקולנוע על ידי חברת "יונייטד קינג", אולם לא הופץ תחילה במדיה ביתית. בעקבות מותו של אסי דיין במאי 2014, הסרט ראה אור לראשונה במהדורת DVD ביוני 2014. "ד"ר פומרנץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ד"ר פומרנץ", באתר AllMovie (באנגלית) "ד"ר פומרנץ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ד"ר פומרנץ", באתר ספר הקולנוע הישראלי "ד"ר פומרנץ", באתר אידיבי "ד"ר פומרנץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "ד"ר פומרנץ", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ליאור דיין, צחוקים איתנו: אסי דיין מצחיק בעיקר נשים, באתר nrg‏, 9 במרץ 2012 - דיין מראיין את אביו על הסרט (שבמרכז עלילתו הקשר בין גיבור הסרט לבנו) דף הסרט באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-27 בחיפה אורי קליין, "ד"ר פומרנץ": רגש בראש ובראשונה, באתר הארץ, 27 בפברואר 2012 אורי קליין, ד"ר דיין ומר אסי, באתר הארץ, 17 בפברואר 2012 מאיר שניצר, שוב יוצא אל המרפסת: אסי דיין מעודד התאבדות, באתר nrg‏, 24 בפברואר 2012 שמוליק דובדבני, "ד"ר פומרנץ": השיא האישי של אסי דיין, באתר ynet, 26 בפברואר 2012 מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
יום הולדת שמח, אדוני הנשיא

יום הולדת שמח, אדוני הנשיא (באנגלית: Happy Birthday, Mr. President) הוא שיר שביצעה השחקנית והזמרת מרילין מונרו בחגיגת יום הולדתו ה-45 של נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי. החגיגה נערכה ביום שבת, 19 במאי 1962, במדיסון סקוור גרדן שבניו יורק, עשרה ימים לפני יום ההולדת בפועל (29 במאי). השיר זכור במיוחד הודות לסגנון המפתה בו בחרה מונרו לשיר את גרסתה ל"יום הולדת שמח". מונרו המשיכה את השיר עם קטע מהשיר הקלאסי, "Thanks for the Memory" (תודה על הזיכרון) עבורו כתבה במיוחד מילים שהותאמו לקנדי, פועלו ועוצמתו מתוקף תפקידו. לאחר מכן, עלה הנשיא קנדי אל הבמה, התבדח על השיר ואמר כי עתה הוא יכול לפרוש מהחיים הפוליטיים, לאחר ששרו לו שיר יום הולדת באופן כה מתוק. השיר והביצוע של מונרו הוזכרו רבות מסיבות שונות. ראשית, הייתה זאת אחת ההופעות הגדולות האחרונות של מונרו (היא נפטרה ב-5 באוגוסט 1962). בנוסף, נפוצו שמועות כי קנדי ומונרו ניהלו רומן, מה שהעניק לביצוע ולאופיו משמעות נוספת. לנה דל ריי ואייסאפ רוקי ביצעו שיר בשם "National Anthem" בו דל ריי מגלמת בין השאר את מונרו ואייסאפ רוקי את קנדי. חגיגות יום ההולדת של הנשיא קנדי נערכו במדיסון סקוור גרדן ב-19 במאי 1962. באירוע, שהיה גם אירוע התרמה למדיסון סקוור גרדן, השתתפו למעלה מ-15,000 איש, בהם ידוענים רבים, ביניהם מרילין מונרו. אשתו של קנדי, ג'קי קנדי, לא הייתה נוכחת. שמלתה של מונרו הוכנה במיוחד בגוון צבע העור ולתוכה נתפרו 2500 אבנים נוצצות. מכיוון שהשמלה הייתה הדוקה במיוחד, היה צריך לתפור חלק ממנה על גופה של מונרו, ומתחתיה היא לא לבשה דבר. תחת אור הזרקורים הבד הבהיר נעלם ונותרו רק האבנים המנצנצות. עם השנים, השמלה הפכה לסמלו של השיר ונמכרה בשנת 1999 במכירה פומבית בניו יורק, בסכום של 1,260,000 דולר. ב-17 בנובמבר 2016, המיליארדר הקנדי ג'ים פטיסון רכש את השמלה ב-4.8 מיליון דולר. מכיוון שמונרו הגיעה לאירוע באיחור של מספר שעות, הציג אותה פיטר לאופורד כ"late Marilyn Monroe", משחק מילים, שכן המילה Late היא גם מאחרת וגם מנוח (נהוג להציג אדם לאחר פטירתו באופן זה). פטירתה של מונרו לאחר מספר חודשים הטעינה מחדש את המשפט שנאמר בהומור. ב-2 במאי 2022 התקיים בניו יורק נשף המט גאלה השנתי במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. קים קרדשיאן הגיעה לאירוע בשמלה האייקונית שלבשה מונרו 60 שנים לפני. מדיה וקבצים בנושא יום הולדת שמח, אדוני הנשיא בוויקישיתוף טלי גולדשטין‏, היום לפני: יום הולדת שמח, אדוני הנשיא, באתר וואלה, 19 במאי 2009 יום הולדת שמח, אדוני הנשיא, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ‘Happy Birthday, Mr President’: the story of Marilyn Monroe and that dress, מתוך האתר הגרדיאן Lana Del Rey and A$AP Rocky Play Presidential in ‘National Anthem’, מתוך אתר רולינג סטון היסטוריית המדיסון סקוור גרדן (באנגלית) Marilyn Monroe's 'Happy Birthday Mr. President' Dress Sold to Ripley's for $4.8 Million, מתוך אתר ABC Happy Birthday וידאו ומידע על השיר, באתר אוניברסיטת מסצ'וסטס (באנגלית) Monroe's dress from JFK birthday sells for $4.8 million at auction, NBC News (באנגלית) ענבל חייט, התמונות מוכיחות: קים קרדשיאן הרסה את השמלה האייקונית של מרילין מונרו, באתר ישראל היום, 14 ביוני 2022
Plasmodium

Plasmodium (פלסמודיום) הוא סוג של פרוטוזואה טפילי. חמישה מינים בסוג זה הם הגורמים העיקריים למחלת המלריה באדם, אך קיימים לפחות עשרה מינים בסוג הפוגעים באדם. מינים אחרים תוקפים בעלי חיים אחרים, כגון עופות, זוחלים ומכרסמים. כיום מוכרים בסוג זה למעלה מ-200 מינים. הפרופסור האיטלקי ג'ובני גרסי הוכיח שמלריה יכולה להיות מועברת לאדם רק על ידי יתושי אנופלס. ב-1897 רופא בריטי בשם רונלד רוס הוכיח את קיומו של פלסמודיום בבטנו של יתוש. על תגלית זו זכה בפרס נובל ב-1902. חמשת המינים המהווים את הגורם העיקרי למחלת המלריה באדם הם: Plasmodium falciparum - אחראי עיקרי למלריה באפריקה ואסיה. קיים חיסון RTS,S היעיל רק ב-40%. Plasmodium vivax - אחראי עיקרי למלריה במרכז ודרום אמריקה. Plasmodium ovale - נפוץ באפריקה שמדרום לסהרה, תואר בשנת 1914 Plasmodium malariae Plasmodium knowlesi - אחראי על מלריה בדרום-מזרח אסיה. תואר על ידי רוברט נולס וביראג' מוהאן דאס גופטה בשנת 1932 מחזור חייו של הפלסמודיום מורכב מאוד. חיי הפלסמודיום מתחילים בשלב הקריפטוזואיט, כשהוא חבוי בכבד האדם. אחר כך חודר הטפיל לתאי הדם האדומים ומגיע לשלב הטרופוזואיט. טפילים פעילים (מרוזואיטים) נוצרים, יוצאים מתאי הדם האדומים ומטיילים בדם במטרה לפלוש לתאי דם אדומים חדשים. לאחר שהמרוזואיטים מדביקים תאי דם אדומים חדשים, נוצרים השלבים המיניים (גמטוציטים), אשר נכנסים לגוף נקבת יתוש האנופלס כשהיא מוצצת את דמו של אדם שנושא את הפלסמודיום. בגוף נקבת האנופלס מתרחשת ההפריה בין הגמטוציטים, ונוצרות זיגוטות שמתפצלות ליצירת מספר רב של ספורוזואיטים זעירים. הפלסמודיום משפר את יכולת נקבת האנופלס לשרוד רעב ממושך, ובכך מקנה לנקבות שנדבקו בו יתרון על אחרות. הספורוזואיטים הם השלב הזיהומי של הפלסמודיום. הם נודדים לבלוטות הרוק של היתוש, שם הם מוזרקים לדם של האדם הנעקץ על ידי היתוש, עוברים לכבד שלו, וכך מתחיל המחזור הבא. הצמרמורת והחום של המלריה נגרמים מפעילות הטפילים בדם; הללו פורצים מתאי הדם האדומים ומפרישים אגב כך רעלנים. רשימה חלקית של מיני פלסמודיום: Plasmodium berghei Plasmodium brasilianum Plasmodium chabaudi Plasmodium cynomolgi Plasmodium falciparum Plasmodium gallinaceum Plasmodium knowlesi Plasmodium lophurae Plasmodium malariae Plasmodium ovale Plasmodium relictum Plasmodium vivax Plasmodium yoelii מדיה וקבצים בנושא Plasmodium בוויקישיתוף Plasmodium, באתר NCBI (באנגלית) Plasmodium, באתר GBIF (באנגלית) Plasmodium, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איילת שני, נטע רגב רוצקי פענחה את השיטות של הפרזיט המסוכן מכולם, באתר הארץ, 11 במאי 2022 Yang O. Zhao, Sebastian Kurscheid, Yue Zhang, Lei Liu, Lili Zhang, Kelsey Loeliger, Erol Fikrig,‏ Enhanced Survival of Plasmodium-Infected Mosquitoes during Starvation, באתר PLOS ONE,‏ 2012
גביע אירופה למחזיקות גביע

גביע אירופה למחזיקות גביע (באנגלית: European Cup Winners' Cup) היה טורניר כדורגל אירופאי למועדונים שזכו בגביע המקומי בארצם ומדינתם חברה באופ"א. הטורניר שוחק בשיטת "נוק-אאוט" כאשר בכל שלב, למעט הגמר, התקיימו שני משחקים: אחד בבית ואחד בחוץ. גביע זה נחשב באירופה למפעל השני בחשיבותו, מתחת לליגת האלופות, אך מעל גביע אופ"א באותה עת. בשנת 1991 שונה שמו של המפעל לגביע אופ"א למחזיקות גביע (UEFA Cup Winners' Cup). מפעל זה חדל מלהתקיים בסוף עונת 1999 – אחרי שאופ"א החליטה לצמצם את פעילותה ל-2 גביעי אירופה בלבד – ליגת האלופות וגביע אופ"א. בעונה האחרונה של גביע המחזיקות זכתה לאציו האיטלקית. במשך כל שנותיו של המפעל לא זכתה מעולם אף קבוצה בגביע פעמיים ברציפות, אך במספר מקרים קרה שקבוצה שזכתה בגביע העפילה בחלוף שנה שוב למשחק הגמר אך נוצחה בגמר. כך לדוגמה זכתה פארמה בגביע בשנת 1993 ובשנת 1994 היא הפסידה לארסנל. ארסנל, שזכתה בו כאמור בשנת 1994, הפסידה בשנת 1995 בגמר לסרגוסה. בעונת 1971 של המפעל השיגה צ'לסי ניצחון 0–21 על קאריינג 97 הלוקסמבורגית, שעד היום מחזיק בשיא הניצחון הגבוה ביותר בתולדות הכדורגל האירופי. ערך מורחב – קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים האירופיים קבוצות ישראליות התחרו בגביע המחזיקות החל בעונת 1992/1993 ועד לעונת 1998/1999 אז הופסקה פעילות המפעל. הפועל פתח תקווה הייתה הקבוצה הישראלית הראשונה שהשתתפה במפעל ואף עברה את השלב המקדים, מכבי חיפה הייתה הנציגה הישראלית היחידה שהעפילה בסך הכל שלוש פעמים למפעל. שאר הקבוצות ששיחקו במפעל הן מכבי תל אביב, הפועל באר שבע ועירוני ראשון לציון. הישג השיא של ישראלית במפעל הוא הגעה לרבע גמר המפעל, בשנת פעילותו האחרונה (1998/1999) - אז מכבי חיפה הגיעה עד לרבע גמר הגביע והפסידה ללוקומוטיב מוסקבה. מדיה וקבצים בנושא גביע אירופה למחזיקות גביע בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע אירופה למחזיקות גביע גביע אירופה למחזיקות גביע באתר RSSSF Stokkermans, Karel (26 בינואר 2000). "European Cup Winners' Cup". RSSSF. ארכיון מ-16 במרץ 2016. נבדק ב-8 ביולי 2010. {{cite web}}: (עזרה) Ross, James M. (31 במאי 1999). "European Cup Winners' Cup Finals 1961–99". RSSSF. ארכיון מ-5 במרץ 2016. נבדק ב-8 ביולי 2010. {{cite web}}: (עזרה) "UEFA Cup Winners' Cup: All-time finals". UEFA. 30 ביוני 2005. אורכב מ-המקור ב-27 באוקטובר 2002. נבדק ב-10 באוגוסט 2014. {{cite web}}: (עזרה) כולל זכיות של מועדונים מגרמניה המערבית. שתי זכיות של מועדונים מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, זכייה אחת של מועדון מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה, וסגנות אחת של מועדון מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. זכייה אחת של מועדון סלובקי.
אולף טימרמן

אולף-בלה טימרמן (בגרמנית: Ulf-Béla Timmermann; נולד ב-1 בנובמבר 1962) הוא אתלט עבר ממזרח גרמניה. הוא אלוף אולימפי, סגן אלוף עולם, פעמיים ברציפות אלוף עולם באולם, פעמיים ברציפות אלוף הגביע הביניבשתי, אלוף אירופה ושיאן עולם בהדיפת כדור ברזל. היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שהדף מעבר ל-23 מטר. טימרמן נולד במזרח ברלין. התאמן בהדרכתו של ורנר גולדמן. באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכה טימרמן במדליית כסף בתוצאה של 21.16 מטר, אחרי אדוארד סרול מפולין (21.39 מטר) ולפני רמיגוס מכורה מצ'כוסלובקיה (20.98 מטר). טימרמן לא השתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בשל החרם של הגוש המזרחי. בתחרות שנערכה בברלין ב-22 בספטמבר 1985 קבע טימרמן בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 22.62 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנתיים ו-3 חודשים של בן ארצו אודו באייר (22.22 מטר). שיא זה החזיק מעמד שנה עד שנבר על ידי באייר ב-2 ס"מ (22.64 מטר). בתחרות הגביע העולמי של IAAF שנערכה בקנברה, אוסטרליה באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.00 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה זכה טימרמן במדליית כסף בתוצאה של 21.84 מטר, אחרי ורנר גינתר משווייץ (22.22 מטר) ולפני אודו באייר (20.74 מטר). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, ארצות הברית במרץ 1987 זכה טימרמן במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא תחרות חדש של 22.24 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים רק במקום חמישי בתוצאה של 21.35 מטר. בתחרות שנערכה בחאניה, יוון ב-22 במאי 1988 קבע טימרמן שיא עולם חדש של 23.06 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנה של אלסנדרו אנדריי מאיטליה (22.91 מטר) ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שהדף מעבר ל-23 מטר. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי רנדי בארנס מארצות הברית (23.12 מטר), השיא הנוכחי. באולימפיאדת סיאול (1988) הוא זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 22.47 מטר, לפני רנדי בארנס (22.39 מטר) וורנר גינתר (21.99 מטר). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 1989 זכה טימרמן במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.75 מטר ובכך הגן על תוארו. בתחרות גביע העולם של IAAF שנערכה בברצלונה, ספרד בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.68 מטר ובכך הגן על תוארו. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט, יוגוסלביה זכה טימרמן במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.32 מטר, לפני בן ארצו אוליבר-סוון בודר (21.01 מטר) וגיאורג אנדרסן מנורווגיה (20.71 מטר). באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים טימרמן במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.49 מטר. הדיפת כדור ברזל: 23.06 מטר (1988) שיא עולם הדיפת כדור ברזל: 22.55 מטר (1989) בשנים 1985, 1988 ו-1989 דורג טימרמן ראשון בעולם ובשנים 1986 ו-1990 דורג שני בעולם. מדיה וקבצים בנושא אולף טימרמן בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם בהדיפת כדור ברזל (באנגלית) אולף טימרמן, באתר olympedia.org אולף טימרמן, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אולף טימרמן, באתר Track and Field (גברים)
בית הכנסת הגדול בבריסל

בית הכנסת הגדול בבריסל (בצרפתית: Grande synagogue de Bruxelles), הידוע מאז שנת 2008 אף בשם בית הכנסת הגדול באירופה (Grande synagogue d’Europe) הוא בית הכנסת המרכזי של בריסל, בירת בלגיה. בניין בית הכנסת תוכנן בשנת 1875 בסגנון אדריכלות רומנסקית-ביזנטית על ידי האדריכל דזירה דה קייזר, ונבנה בשנת 1878. בניין בית הכנסת ניצב ברחוב לה רג'נס (Rue de la Regence) מספר 32 בבריסל. הבניין שרד את תקופת מלחמת העולם השנייה, עת 25,000 מיהודי בלגיה נספו בשואה. הרב הראשי של בית הכנסת וקהילת בריסל הוא הרב אברהם (אלברט) גיגי. נכון לשנת 2008, בקהילה היהודית של בריסל כ-15,000 נפש. בכנס רבני אירופה, שנערך בבריסל ב-4 ביוני 2008, שונה שם בית הכנסת והוא נקרא "בית הכנסת הגדול באירופה". טקס נערך במעמד רבנים ונשיא הנציבות האירופית, ז'וזה מנואל ברוזו. בטקס שרה מקהלת אירופה ונישאה תפילה לאירופה. בתפילה ביקשו הרבנים ממנהיגי אירופה לנהוג בצדק ביצירת איחוד רוחני ואיחלו אושר לאזרחי אירופה. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הגדול בבריסל בוויקישיתוף New status for Brussels synagogue, BBC, ‏4 ביוני 2008 (באנגלית) Barroso to inaugurate European synagogue, euobserver.com, ‏4 ביוני 2008 (באנגלית)
אליפות העולם באתלטיקה 1991

אליפות העולם באתלטיקה 1991 הייתה אליפות העולם השלישית באתלטיקה, שנערכה בין 23 באוגוסט ל-1 בספטמבר 1991 בטוקיו שביפן. בתחרות השתתפו 1,517 אתלטים ואתלטיות מ-167 מדינות, ב-43 תחרויות. ארצות הברית (ארצות הברית) זכתה לראשונה במקום הראשון עם 10 מדליות זהב ו-26 מדליות בסך הכל. ברית המועצות (ברית המועצות) שדורגה שנייה עם 9 מדליות זהב אך צברה את מרב המדליות, עם 29 מדליות בסך הכל. באליפות זו נקבעו 3 שיאי עולם חדשים לגברים: קרל לואיס (ארצות הברית ארצות הברית) שבר את שיא העולם בריצת 100 מטר נבחרת ארצות הברית (ארצות הברית) שברה את שיא העולם בריצת שליחים 4x100 מטר מייק פאוול (ארצות הברית ארצות הברית) שבר את שיא העולם הוותיק של בוב בימון (ארצות הברית ארצות הברית) מאולימפיאדת מקסיקו 1968 בקפיצה לרוחק. קטרין קראבה (גרמניה גרמניה) שזכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר ומדליות ארד בריצות שליחות 4x100 מטר ו-4x400 מטר. טטיאנה דורובסקיך (ברית המועצות ברית המועצות) שהגנה על תוארה בריצת 3000 מטר. ג'קי ג'וינר קרסי (ארצות הברית ארצות הברית) שהגנה על תוארה בקפיצה לרוחק. קרל לואיס (ארצות הברית ארצות הברית), פעם שלישית ברציפות האתלט המצטיין של האליפות, לאחר שזכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר ומדליית כסף בקפיצה לרוחק. גרג פוסטר (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה בפעם השלישית ברציפות בריצת 110 מטר משוכות סרגיי בובקה (ברית המועצות ברית המועצות) שזכה בפעם השלישית ברציפות בקפיצה במוט. בילי קונצ'לה (קניה קניה) שהגן על תוארו בריצת 800 מטר. ורנר גינתר (שווייץ שווייץ) שהגן על תוארו בהדיפת כדור ברזל. מאוריציו דמילנו (איטליה איטליה) שהגן על תוארו בהליכה ל-20 ק"מ. התוצאות הרשמיות של אליפות העולם באתלטיקה 1991 באתר IAAF
טקילה סאן רייז (קוקטייל)

טקילה סאן רייז (מאנגלית: Tequila Sunrise) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ 45 מ"ל טקילה, 90 מ"ל מיץ תפוזים, 15 מ"ל גרנדין. כדי להכין את המשקה, מוזגים את המרכיבים להייבול מלאה בקרח, ולבסוף מוסיפים את הגרנדין. המשקה קיבל את השם "טקילה סאן רייז" ("זריחת טקילה"), על שם צבעו, הדומה לזריחה מפני שהגרנדין הכבד שוקע למטה וצובע את התחתית באדום ואילו התפוזים מעליהם בצבע צהוב ומפני שהמרכיב האלכוהולי בקוקטייל הוא טקילה. עופר קורן, 69 קוקטיילים, פרדס חנה כרכור: הוצאת אלרן, 2003, עמ' 38 מדיה וקבצים בנושא טקילה סאן רייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טקילה סאן רייז מדריך מצולם להכנת טקילה סאן רייז באתר יו-טיוב, סרטון באתר יוטיוב