laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Elementary OS

Elementary OS (יסודי) היא הפצת לינוקס המבוססת על אובונטו. למערכת זו יוצאת גרסה חדשה כמדי שנתיים, כאשר אובונטו משחררת גרסת תל"א (תמיכה לטווח ארוך). פרט לגרסה הראשונה, שהתבססה על גרסה שאינה כוללת תמיכה לטווח ארוך, כל גרסאות הפצה זו מתבססות על גרסאות תל״א. ההפצה החלה את חייה כסט של ערכות נושא להפצת אובונטו (Ubuntu) אך הפכה עם הזמן להפצת לינוקס העומדת בפני עצמה. פרויקט אלמנטרי (יסודי) בא לפתור כמה תפיסות לקויות של הציבור הרחב בהפצות לינוקס: אסתטיקה טובה יותר על ידי ייעול ממשק המשתמש (UI). הפחתת התלות של יישומים על ידי שימוש ביישומי ליבה הנכתבות בשפת C או Vala. צמצום הצורך בגישה לתוכנת מסוף. בחירות עיצוב אלה גרמו להפצה לבצע בחירות אחרות ממה שרוב הפצות הגנו/לינוקס (GNU/Linux) בחרו: החופש להגדיר ולהתאים אישית את סביבת שולחן העבודה של המשתמש עצמו. הנחיות ממשק המשתמש של פרויקט אלמנטרי מתמקדות בשימושיות מיידית עם עקומת למידה עדינה, על חשבון היכולת להתאמה אישית. מאז הקמתה, מערכת ההפעלה קיבלה שבחים מצד אחד וביקורות מצד שני על היותה דומה מאוד באופן חזותי למערכת ההפעלה macOS. מערכת ההפעלה מופצת בחינם (עם אופציה לתרומה כספית חד פעמית לצוות הפיתוח בעת ההורדה), בתצורת דיסק חי (Live CD) ו דיסק און קי חי (Live USB), מה שמאפשר למשתמשים לבחור לנסות את המערכת ללא הצורך בהתקנתה. על פי אתר ההפצה, דרישות המערכת המומלצות הן: מעבד Intel Core i3 כפול ליבות או מעבד הדומה לו בביצועיו. זיכרון RAM בנפח 4 GB. כונן SSD עם מקום פנוי של 15 GB לפחות. גישה לאינטרנט. מסך ברזולוציה של 1024x768 לפחות. מדיה וקבצים בנושא Elementary OS בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Elementary OS (בשפות מרובות) Elementary OS, ברשת החברתית פייסבוק דף ההפצה באתר DistroWatch הוראות התקנה, מתוך אתר ההפצה
סוראיה אספנדיארי בח'תיארי

סוֹרָאיַה אֵסְפַנְדֵיַארִי בַּחְ'תֵיַארִי (בפרסית: ثریا اسفندیاری بختیاری, ובערבית: ثريا إسفندياري; 22 ביוני 1932 – 26 באוקטובר 2001) הייתה איראנית קתולית שנישאה ב-12 בפברואר 1951 למוחמד רזא שאה פהלווי והייתה לאשתו השנייה. בחתונתם ביקשו השאה וסוראיה מאורחיהם לתרום את כספי מתנות החתונה לעניי איראן במקום לעצמם. לאחר נישואיהם עמדה סוראיה בראש אגודת ארגוני הצדקה של איראן. הנישואים התפרקו בשנת 1958, עקב אי-יכולתה של סוראיה להעמיד יורשים. לאחר הגירושים, בגיל 25, המשיכה סוראיה אספנדיארי בח'תיארי להחזיק בתואר נסיכה ועברה לצרפת, שם החלה בקריירת משחק קצרה. מקרא:         – השאה לבית שושלת פהלווי         – המלכה של השאה (שהבאנו)   [1] – חמש נשי השאה הראשון   [1] – שלוש נשי השאה השני הוריה: סוהראב דיבה (פר') ופרידה קוטבי (פר') מדיה וקבצים בנושא סוראיה אספנדיארי בח'תיארי בוויקישיתוף "סוראיה אספנדיארי בח'תיארי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סוראיה אספנדיארי בח'תיארי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איראנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ‏סואדכוהי‏ (Q108933097) הבא בירושה אחרי רזא כורש עלי פהלווי, מקור: סדר הירושה בוויקיפדיה הצרפתית | הפריט שלו בוויקינתונים: ‏כאמיאר פהלווי‏ (Q109170741)
פו הדב ויום ההולדת של איה

פו הדב ויום ההולדת של איה (באנגלית: Winnie the Pooh and a Day for Eeyore) הוא סרט הנפשה קצר של חברת וולט דיסני. הסרט מבוסס על שני פרקים מהספר "הבית בקרן פו" שכתב הסופר א. א. מילן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1983 לאחר הצלחת הסרט "הרפתקאותיו של פו הדב" הסרט עצמו יצא בדיבוב עברי על קלטות וידאו. "פו הדב ויום ההולדת של איה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פו הדב ויום ההולדת של איה", באתר AllMovie (באנגלית) "פו הדב ויום ההולדת של איה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'וזף שילדקראוט

ג'וזף שילדקראוט (באנגלית: Joseph Schildkraut;‏ 22 במרץ 1896 – 21 בינואר 1964) היה שחקן קולנוע אוסטרי-אמריקאי-יהודי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1937 על תפקידו בתור אלפרד דרייפוס בסרט "חייו של אמיל זולא". נולד בעיר וינה, בירת אוסטרו-הונגריה. בנם של ארנה וויינשטיין והשחקן האוסטרי המוערך רודולף שילדקראוט שהופיע במופעי תיאטרון יידיש ובהוליווד. משפחתו של שילדקראוט הייתה יהודית אוסטרית. שילדקראוט בילה את ילדותו ונעוריו בגרמניה, הוא למד מוזיקה וניגן על פסנתר וכינור. שילדקראוט, בוגר "האקדמיה המלכותית של ברלין למוזיקה" הושפע רבות ממקצועו של אביו ורצה גם כן לפתח קריירת משחק. הוא היגר עם משפחתו בגיל צעיר לארצות הברית והחל להשתתף בתור שחקן במחזות בברודוויי, הוא נודע בעיקר בזכות הופעה מרשימה במחזה "פר גינט". הוא חזר לאירופה כדי להופיע על במות ולשפר את יכולותיו, את אימוני המשחק שלו העביר בין היתר גם עם כוכב הקולנוע הגרמני אלברט בסרמן. בשנות ה-20 של המאה ה-20 החל שילדקראוט להופיע בסרטי ראינוע הוליוודיים, "יתומות הסערה" של ד. וו. גריפית'. לצידה של הכוכבת ליליאן גיש בתפקיד שבליי, "מלך המלכים" בתפקיד יהודה איש קריות ו"המסע לאתמול" של ססיל ב. דה-מיל. בתחילת שנות ה-30 ביסס שילדקראוט את מעמדו ככוכב עולה בהוליווד בזכות תפקידי משנה בסרטיו של דה-מיל "קלאופטרה" בתור המלך הורדוס, "מסעות הצלב" בתור האציל האיטלקי קונרד ממונפראטו ובזכות משחקו במערבון הביוגרפי "ויוה וייה!" ובדרמה "הגן של אללה". בשנת 1937 זכה שילדקראוט בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד הקצין היהודי צרפתי המפורסם אלפרד דרייפוס המואשם בבגידה בדרמה הביוגרפית של ויליאם דייטרל "חייו של אמיל זולא". שילדקראוט היה לשחקן האוסטרי הראשון שזוכה בפרס האוסקר והשחקן הלא אמריקאי הראשון שזכה בפרס האוסקר לתפקיד המשנה. שילדקראוט המשיך להחזיק במעמד של שחקן מן השורה הראשונה בקולנוע העולמי והוא השתתף בסרטים המצליחים "מרי אנטואנט" של וו.ס. ואן דייק בתפקיד הדוכס מאורלנס, "סואץ" בתפקיד הפוליטיקאי הצרפתי ויקומט רנה דה לאטור, "יומנה של אנה פרנק" של ג'ורג' סטיבנס בתפקיד אוטו פרנק ו"החנות מעבר לפינה" בתפקיד פרנץ ודאש. שילדקראוט היה נשוי 3 פעמים, בין היתר גם לשחקנית אליס ברלט ולא נולדו לו ילדים. הוא נפטר בניו יורק בגיל 67 ונקבר ב"בית הקברות הוליווד לנצח" שבלוס אנג'לס. על פועלו כשחקן קולנוע זכה שילדקראוט לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד. יתומות הסערה (1921) המסע לאתמול (1925) מלך המלכים (1927) ויוה וייה! (1934) קלאופטרה (1934) מסעות הצלב (1935) ספינת עבד (1937) הגן של אללה (1936) חייו של אמיל זולא (1937) נשמות בים (1937) מרי אנטואנט (1938) הברונית והמשרת (1938) מר מוטו יוצא לחופשה (1939) האיש במסכת הברזל (1939) שלושת המוסקטרים (1939) הגשמים מגיעים (1939) החנות מעבר לפינה (1940) הרמאים (1945) מונסייור ביקוייר (1946) יומנה של אנה פרנק (1959) הסיפור הגדול ביותר שסופר אי פעם (1965) מדיה וקבצים בנושא ג'וזף שילדקראוט בוויקישיתוף ג'וזף שילדקראוט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'וזף שילדקראוט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'וזף שילדקראוט, באתר AllMovie (באנגלית) ג'וזף שילדקראוט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'וזף שילדקראוט, באתר Discogs (באנגלית) ג'וזף שילדקראוט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'וזף שילדקראוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שמס פהלווי

הנסיכה שמס פהלווי (בפרסית: شمس پهلوی, 28 באוקטובר 1917 - 29 בפברואר 1996) הייתה בתו הבכורה של רזא ח'אן ואחותו של מוחמד רזא פהלווי, השאה האחרון של איראן. במהלך שלטונו של אחיה שמס תפקדה כנשיאת האריה האדום ואיחוד האור. בהוראת אביה, נישאה בשנת 1937 לפרידון ג'ם, בנו של ראש ממשלת איראן דאז, מחמוד ג'ם. הנישואים היו אומללים והתפרקו עם מותו של אביה, רזא ח'אן. שמס ליוותה את אביה בגלותו לאחר הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן של 1941 בפור לואי, מאוריציוס ויוהנסבורג, דרום אפריקה. תאריה נשללו ממנה לתקופה קצרה לאחר שהתחתנה בשנית למהרדאד פהלבוד, וחיה בארצות הברית בין השנים 1945-1947. כשהושג הפיוס עם בית המשפט והיא ובעלה חזרו לאיראן לתקופה קצרה, עד משבר אבדאן. בשנת 1940 המירה את דתה לנצרות קתולית, ובעלה וילדיה אחריה. כשחזרה לאיראן לאחר ניסיון ההפיכה של מוחמד מוסאדק ב-1953, הורידה פרופיל והסתפקה בניהול ההון העצום שהוריש לה אביה. זאת בניגוד לאחותה אשרף פהלווי. לאחר המהפכה האסלאמית עזבה את איראן ועברה לגור בארצות הברית. בימי המהפכה האיראנית שמס הייתה למקור זעם ההמון ודוגמה להתנוונות מוסר בית המלוכה האיראני ושושלת פהלווי, זאת לאור התנצרותה והתקופה הממושכת בה חייתה בארצות הברית. מקרא:         – השאה לבית שושלת פהלווי         – המלכה של השאה (שהבאנו)   [1] – חמש נשי השאה הראשון   [1] – שלוש נשי השאה השני הוריה: סוהראב דיבה (פר') ופרידה קוטבי (פר') מדיה וקבצים בנושא שמס פהלווי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ‏סואדכוהי‏ (Q108933097) הבא בירושה אחרי רזא כורש עלי פהלווי, מקור: סדר הירושה בוויקיפדיה הצרפתית | הפריט שלו בוויקינתונים: ‏כאמיאר פהלווי‏ (Q109170741)
ליברטדור חנרל סן מרטין

ליברטדור חנרל סן מרטין (בספרדית: Libertador General San Martín) היא עיר בפרובינציית חוחוי, ארגנטינה, ובירתה של מחוז לדסמה, אחד המחוזות בפרובינציה. היא נמצאת במרחק 106 קילומטרים מסן סלבדור דה חוחוי, בירת הפרובינציה. היא ממוקמת על הכביש הלאומי 34 ונמצאת בתחומיה של שמורה ביוספרית בשם יונגאס. ליברטדור חנרל סן מרטין היא העיר השלישית המאוכלסת ביותר בפרובינציית חוחוי. עדויות ראשונות על היוודעות לאזור שבו נמצאת היום העיר ליברטדור חנרל סן מרטין הן מהמאה ה-17, בשנת 1623 לערך, כאשר משלחת ספרדים תחת חסותו של דון מרטין לדסמה ואלדרמה עברה תחום זה בדרכה לגראן צ'אקו גוולאמבה. אולם פיתוחו הכלכלי של האזור התרחש רק בשנת 1778, כאשר גרגוריו דה סגאדה הקים בית זיקוק לסוכר בעיירה קאלילגווה של היום, זאת בשל תנאי האקלים באזור המתאימים לגידולם המלא של קני הסוכר. טיפוח קני הסוכר במקום מוזכר בארכיונים המחוזיים כבר משנת 1826, והם מהווים גם כיום את המניע העיקרי לפיתוחה הכלכלי של העיר. לאחר שנים של פיתוח וגידול באוכלוסייה, נוסדה פואבלו דה לדסמה ב-25 בדצמבר 1899 על שטח שנתרם על ידי הבעלים של השטח עליו נבנה בית הזיקוק לסוכר. שנתיים לאחר הקמתה הוגדרו גבולותיה ונעשתה חלוקה מאוחרת של שמונה בלוקים המקיפים את הכיכר המרכזית, ובשנת 1906 הגיעה הרכבת לעיר וציינה את התחלת השגשוג הכלכלי, שהלך והתפתח אף יותר עם השנים. בשנת 1950 שונה שמה של העיר מפואבלו דה לדסמה לשמה כיום - ליברטדור חנרל סן מרטין, על שמו של חוסה דה סן מרטין שהיה פעיל במאבק לעצמאות ארגנטינה. מדיה וקבצים בנושא ליברטדור חנרל סן מרטין בוויקישיתוף Resultados generales - Jujuy, באתר Instituto Nacional De Estadistica y Censos De La Republica Argentina, INDEC, האתר הרשמי (בספרדית) Libertador General San Martín – Jujuy (אורכב 21.12.2014 בארכיון Wayback Machine), באתר Parque Nacional Calilegua(הקישור אינו פעיל) (בספרדית) אוכלוסיית ליברטדור חנרל סן מרטין, 2001
אשרף פהלווי

הנסיכה אַשְׁרַף פהלווי (בפרסית: اشرف‌ پهلوی,‏ 26 באוקטובר 1919 - 7 בינואר 2016) הייתה אחותו התאומה של מוחמד רזא פהלווי, השאה האחרון של איראן. הייתה לבתו המועדפת על אביה, רזא ח'אן, שטען שחבל שמוחמד רזא שאה פהלווי יצא הזכר ולא היא. בשנת 1967, פעלה אשרף כנציגה האיראנית בועדת האו"ם לזכויות אדם ובמועצה הכלכלית והחברתית. אשרף הייתה תומכת נלהבת בזכויות הנשים באיראן ובעולם. בשנת 1934, הנסיכה אשרף ואחותה הנסיכה שמס, היו לשתי הנשים האיראנית הראשונות שהסירו את הרעלה, שהנשים באיראן נהגו לעטות. אשרף הייתה גם פעילה נלהבת בתוכניתו של אחיה לקידום האוריינות וחיסול האנאלפביתיות, וכיהנה כחברה בוועדה הבינלאומית המייעצת לקידום אוריינות. בזמן ששהתה בבית הקיץ שלה בריביירה הצרפתית בקיץ 1976, אשרף יצאה ללא פגע מניסיון התנקשות מסתורי בחייה, כשארבעה עשר כדורים נורו לצידי מכוניתה. ערך מורחב – ההפיכה באיראן (1953) ישנם הטוענים כי לאשרף היה תפקיד מכריע בהפיכה באיראן ב-1953, וכי היא הייתה זו ששכנעה את אחיה, מוחמד רזא שאה פהלווי, לקבל את הצעתם של ה-CIA וה-MI6 ולהוציא לפועל את תוכניתם. עם זאת ישנם אחרים המערערים על תפיסה זו וטוענים כי לא אשרף ולא השאה היו מודעים למבצע או מטרותיו. ישנם רבים הטוענים כי אשרף עסקה בייבוא סמים לאיראן באין מפריע בתקופת שלטונו של אחיה, ושמשם הרוויחה את הונה העצום. לאחר מהפכת 1979, אשרף ביקשה מדייוויד רוקפלר לסייע לאחיה, מוחמד רזא שאה פהלווי, למצוא מקלט. היא עזבה את איראן לאחר המהפכה ב-1979 ומאז חיה בין בתיה בפריז, ניו יורק ומונטה קרלו. היא נפטרה ב-7 בינואר 2016 בגיל 96. מקרא:         – השאה לבית שושלת פהלווי         – המלכה של השאה (שהבאנו)   [1] – חמש נשי השאה הראשון   [1] – שלוש נשי השאה השני הוריה: סוהראב דיבה (פר') ופרידה קוטבי (פר') מדיה וקבצים בנושא אשרף פהלווי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אשרף פהלווי אשרף פהלווי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Haykal, Muḥammad Ḥasanayn. Iran, the Untold Story: An Insider's Account of America's Iranian Adventure and Its Consequences for the Future. Pantheon, 1982. By Kathleen Teltsch Special to the New York Times. "She May Be a Princess, but Shah's Twin is More Interested in Equal Rights". New York Times (1857-Current file 22 March 1970 Pahlavi, Princess Ashraf. Faces in a Mirror: Memoirs from Exile. Prentice-Hall, 1980. P. 211. Pahlavi, Princess Ashraf. Faces in a Mirror: Memoirs from Exile. Prentice-Hall, 1980. P. 78. Kinzer, Stephen, and Michael J. Prichard. All the Shah's men. Tantor Media, Incorporated, 2003. P. 7. Gasironowski, Mark. "The 1953 Coup D'etat in Iran." International Journal of Middle Eastern Studies. August 1987. 261-286 Hussein Fardust (Author), Ali Akbar Dareini (Translator), The Rise and Fall of the Pahlavi Dynasty: Memoirs of Former General Hussein Fardust, Motilal Banarsidass, December 1998 ,ISBN 8120816420, p. 121. Boyd, Lyn (2000). "A King's exile". USC. Retrieved 14 February 2013. ‏סואדכוהי‏ (Q108933097) הבא בירושה אחרי רזא כורש עלי פהלווי, מקור: סדר הירושה בוויקיפדיה הצרפתית | הפריט שלו בוויקינתונים: ‏כאמיאר פהלווי‏ (Q109170741) ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאג' אלמלוכ

המלכה תאג' אלמלוכ (בפרסית: تاج‌ الملوک; 17 במרץ 1896 – 10 במרץ 1982) הייתה המלכה הראשונה של איראן מבית שושלת פהלווי, אשתו של רזא ח'אן מייסד שושלת פהלווי, ואמו של מוחמד רזא פהלווי. היא השתייכה למשפחת גנרלים ולוחמים מאזור הקווקז. מלכה לצד בעלה בין השנים 15 בדצמבר 1925 - 16 בספטמבר 1941, עד שהופל והוגלה. תאג' הייתה למלכה הראשונה באיראן שמילאה תפקיד ציבורי וכן הביעה את עמדתה הרשמית בציבור. היא מילאה תפקיד משמעותי בתקופת שלטונו של בעלה וגם של בנה מאוחר יותר. לתאג' היו ארבעה ילדים: שמס פהלווי, מוחמד רזא פהלווי, אשרף פהלווי ועלי רזא פהלווי. היא מתה בשנת 1982 מלוקמיה. בחורף 1934, לדרישת רזא ח'אן, הופיעו תאג' אלמלוכ ושתי בנותיה, שמס פהלווי ואשרף פהלווי, בטקס רשמי במכללת המורים בטהראן, לבושות בבגדים מערביים וללא רעלה. זו הייתה הפעם הראשונה בה מלכה איראנית הציגה את עצמה בפומבי. לאחר מכן פרסם רזא ח'אן את התמונות שהופיעו בעיתונים וחייב גברים אחרים להסיר את רעלות נשותיהם ובנותיהם, וכך מיגר את תופעת כיסוי הראש של הנשים. בשנת 1941 הודח בעלה רזא ח'אן מתפקידו בעקבות הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן והוגלה מאיראן. מקרא:         – השאה לבית שושלת פהלווי         – המלכה של השאה (שהבאנו)   [1] – חמש נשי השאה הראשון   [1] – שלוש נשי השאה השני הוריה: סוהראב דיבה (פר') ופרידה קוטבי (פר') מדיה וקבצים בנושא תאג' אלמלוכ בוויקישיתוף ‏סואדכוהי‏ (Q108933097) הבא בירושה אחרי רזא כורש עלי פהלווי, מקור: סדר הירושה בוויקיפדיה הצרפתית | הפריט שלו בוויקינתונים: ‏כאמיאר פהלווי‏ (Q109170741) ערך זה הוא קצרמר בנושא איראנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תוכי ים צהוב-מקור

תוכי ים צהוב-מקור (שם מדעי: Fratercula corniculata) הוא מין בגודל בינוני של עוף ממשפחת האלקיים, בסוג תוכי ים. מראהו דומה לזו של תוכי הים האטלנטי, אך בשונה ממנו, מעל לעינו של תוכי הים צהוב-המקור יש "קרן" שחורה, ובעונת הרבייה מקורו צהוב וקצהו אדום. זהו עוף ימי, ותזונתו מורכבת בעיקר מדגים קטנים, שאותם הוא משיג על ידי צלילה או שחייה; בנוסף לכך, תוכי הים ניזונים גם מדיונונים, תולעים ימיות וסרטנים. עורפו וגבו של תוכי הים צהוב-המקור שחורים, רגליו כתומות, פניו ובטנו לבנים. מעל לעיניו יש "קרניים" שחורות. אורכו כ-38 ס"מ; משקלו של הזכר הוא כ-531 עד 754 גרם, והנקבה קטנה יותר - משקלה כ-499 עד 691 גרם. בקיץ, תוכי הים מקננים בלהקות באיים סלעיים שסמוכים לחופיהן של סיביר, אלסקה וקולומביה הבריטית. הקינון מתבצע בדרך כלל בחללים בין סלעים או במחילות; תוכי הים עשויים להשתמש באותה מחילה עבור קינון כמה וכמה שנים. חלל הקינון מרופד לעיתים בדשא. הנקבה מטילה ביצה אחת, שמנוקדת בכתמים בהירים. הזכר והנקבה משתפים פעולה בדגירה עליה, שנמשכת 38-43 ימים. הגוזלים מואכלים על ידי הזכר והנקבה בעיקר בדגים. לאחר 38-44 ימים, הגוזלים פורחים מהקן. בחורף, תוכי הים מצויים באוקיינוס, הרחק מהיבשה. המקור הצהוב גדל לקראת עונת הרבייה, ונעשה קטן יותר אחריה. מדיה וקבצים בנושא תוכי ים צהוב-מקור בוויקישיתוף תוכי ים צהוב-מקור, באתר ITIS (באנגלית) תוכי ים צהוב-מקור, באתר NCBI (באנגלית) תוכי ים צהוב-מקור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תוכי ים צהוב-מקור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תוכי ים צהוב-מקור, באתר GBIF (באנגלית) תוכי ים צהוב-מקור, אתר הצפרות של אוניברסיטת קורנל תוכי ים צהוב-מקור, אתר מדריך אודובון לצפרות תוכי ים צהוב-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
עלי רזא פהלווי

הנסיך עלי רזא פהלווי (בפרסית: علی‌رضا پهلوی, בתעתיק מדויק: עלירצ'א פהלוי; 1 במרץ 1922 - 17 באוקטובר 1954) היה בנו של רזא ח'אן, ואחיו הצעיר של מוחמד רזא פהלווי. לאחר שהוגלה אביו בעקבות הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, התלווה אליו למאוריציוס ומאוחר יותר ליוהנסבורג. עלי רזא היה בוגר תואר במדע המדינה מאוניברסיטת הרווארד. הוא נספה בתאונת טיסה בשמי אלבורז. מקרא:         – השאה לבית שושלת פהלווי         – המלכה של השאה (שהבאנו)   [1] – חמש נשי השאה הראשון   [1] – שלוש נשי השאה השני הוריה: סוהראב דיבה (פר') ופרידה קוטבי (פר') מדיה וקבצים בנושא עלי רזא פהלווי בוויקישיתוף Ali Akbar Dareini (1 January 1999). The Rise and Fall of the Pahlavi Dynasty: Memoirs of Former General Hussein Fardust. Motilal Banarsidass Publ. p. Montgomery-Massingberd, Hugh (1980). Burke’s Royal Families of the World: Volume II Africa & the Middle East. p. 149. Cockcroft, James D (1989). Mohammed Reza Pahlavi, Shah of Iran. Chelsea House Publishers. p. 79. ‏סואדכוהי‏ (Q108933097) הבא בירושה אחרי רזא כורש עלי פהלווי, מקור: סדר הירושה בוויקיפדיה הצרפתית | הפריט שלו בוויקינתונים: ‏כאמיאר פהלווי‏ (Q109170741) ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע דייוויס 2001

גביע דייוויס 2001 הייתה התחרות ה-90 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 139 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-3 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. מחזיקת הגביע נבחרת ספרד הודחה כבר בסיבוב הראשון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת אוסטרליה לבין נבחרת צרפת במלבורן. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת צרפת. בכך הם זכו בגביע בפעם ה-9. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: צ'כיה, מרוקו, סלובקיה ספרד וארצות הברית נותרו בבית העליון ארגנטינה, קרואטיה, ובריטניה עלו לבית העליון בלגיה, אקוודור, ורומניה ירדו לבתים האזוריים בתחרות שנת 2001, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה-2. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת פולין. בעקבות הניצחון הנבחרת עלתה למשחק נגד דרום אפריקה. בעקבות הניצחון נבחרת ישראל עלתה למשחק עליה לבית אירופה-1 נגד לוקסמבורג. הניצחון אפשר לנבחרת ישראל לעלות לבית אירופה-1 בתחרות שנת 2002. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 2001 בוויקישיתוף אתר התחרות
פלך קורלנד

פלך קורלנד הייתה גוברנייה באימפריה הרוסית, ובירתה הייתה העיר מיטבה (היום ילגבה שבלטביה). ההרכב הלאומי של אוכלוסיית הפלך ב-1897: השפות המדוברות בפלך ב-1897: מדיה וקבצים בנושא פלך קורלנד בוויקישיתוף פלך קורליאנד (רוסיה), דף שער בספרייה הלאומית מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897. מפקד האוכלוסין של 1897. ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה הרוסית ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאד ליבס אנדרווטר

God Lives Underwater (גאד ליבס אנדרווטר) הייתה להקת אינדסטריאל מטאל מפנסילבניה שבארצות הברית, שהוקמה בשנת 1993 על ידי חברי הלהקה דייוויד ריילי וג'ף טורזו. הלהקה התפרקה בשנת 2005. גאד ליבס אנדרווטר חתמה על חוזה עם חברת התקליטים American Recordings בפעם הראשונה לאחר שהמפיק המוזיקלי ריק רובין "גילה" את הלהקה, ולאחר מכן גם סייע להפיק את שני האלבומים הראשונים שלה. את ההקלטה הראשונה שלהם, המיני אלבום God Lives Underwater, הוציאה הלהקה בשנת 1955, למרות שההקלטות עצמן הסתיימו כבר שנתיים קודם ב-1993. האלבום כלל שישה שירים, השיר No More Love מהאלבום נכלל גם באלבום הבא שלהם. באוקטובר 1955 הלהקה פרסמה את האלבום הראשון באורך מלא שלה, Empty. האלבום הכיל 11 שירים. האלבום הבא של הלהקה, Life in the So-Called Space Age, יצא לאור בשנת 1988. זהו האלבום הראשון של הלהקה שקיבל התייחסות ממבקרי מוזיקה מוכרים, כגון Allmusic ו-Entertainment Weekly. האלבום זכה לביקורות חיוביות בעיקר והתקבל יפה בחוג המעריצים. באותה שנה פרסמה הלהקה מיני אלבום נוסף בשם "Rearrange", שהורכב מחמישה שירים. האלבום הבא של הלהקה, Up Off The Floor, זכה לביקורות שליליות ועורר כעס גדול בקהל המעריצים, בין השאר מאחר ששניים מהשירים הפופולריים ביותר באלבום לא נכללו בגרסה הסופית מסיבות לא ידועות. הלהקה התפרקה בשנת 2005, כאשר כל אחד מחבריה פנה לכיוון מוזיקלי שונה. הבסיסט ג'ף טורזו ייסד את הלהקה Wired All Wrong, והסולן דייוויד ריילי פתח בקריירת סולו שנקטעה זמן קצר לאחר מכן כאשר הוא נפטר בשנתו. דייוויד ריילי - שירה, קלידים ג'ף טורזו - גיטרה בס אנדראו מקגי - גיטרה סקוט גארט - תופים אתר האינטרנט הרשמי של גאד ליבס אנדרווטר גאד ליבס אנדרווטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גאד ליבס אנדרווטר, באתר ספוטיפיי גאד ליבס אנדרווטר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) גאד ליבס אנדרווטר, באתר Last.fm (באנגלית) גאד ליבס אנדרווטר, באתר AllMusic (באנגלית) גאד ליבס אנדרווטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) גאד ליבס אנדרווטר, באתר Discogs (באנגלית) גאד ליבס אנדרווטר, באתר Songkick (באנגלית) גאד ליבס אנדרווטר, באתר Genius גאד ליבס אנדרווטר, באתר SecondHandSongs גאד ליבס אנדרווטר, באתר בילבורד (באנגלית)
לילי ג'יימס

לילי קלואי נינט תומסון (באנגלית: Lily Chloe Ninette Thomson; נולדה ב-5 באפריל 1989) היא שחקנית ודוגמנית אנגלייה, הידועה בשם הבמה שלה לילי ג'יימס (Lily James). מוכרת בעיקר בשל הופעתה כליידי רוז מק'קלייר בדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" ובתפקיד הראשי של סינדרלה בסרטו של קנת בראנה "סינדרלה". ג'יימס נולדה בעיירה אסהר, במחוז סארי שבדרום אנגליה. בתם של נינט מנטל, שחקנית, וג'יימס "ג'יימי" תומסון, מוזיקאי. יש לה שני אחים, אחד מבוגר ואחד צעיר יותר. סבתה מצד אביה, הלן הורטון, הייתה שחקנית אמריקאית. סבתה מצד אמה הייתה צרפתייה, ונמלטה מהכפר שלה ליד פריז בשל עליית הנאצים לשלטון, מאוחר יותר נישאה לסבה של ג'יימס, קצין בחיל האוויר המלכותי. אביה של לילי, ג'יימס תומסון, נפטר מסרטן בשנת 2008. היא לקחה את שמו הפרטי של אביה כשם הבמה שלה כשנודע לה שכבר הייתה שחקנית בשם לילי תומסון. היא החלה את לימודיה בבית הספר התיכון לחינוך אומנותי בטרינג, הרטפורדשייר ולאחר מכן למדה משחק בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה שבלונדון, וסיימה את לימודיה בשנת 2010. ג'יימס החלה את קריירת המשחק שלה כאת'ל בראון בשנת 2010 בהפקת ה-BBC "זה רק ויליאם". היא החלה לשחק בהוליווד בשנת 2012, בסרטים "בחורות מהירות" ו"זעם הטיטאנים". בשנת 2015 כיכבה כדמות הראשית בסרט הפנטזיה "סינדרלה" בבימויו של קנת בראנה. בשנת 2016 כיכבה בתור נטשה רוסטובה במיני-סדרת הדרמה התקופתית "מלחמה ושלום" בערוץ BBC One, שביים טום הרפר וכתב אנדרו דייוויס על פי הרומן "מלחמה ושלום" מאת הסופר הרוסי לב טולסטוי. בשנת 2017 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הפשע המוזיקלי "בייבי דרייבר", בבימויו של אדגר רייט. בשנת 2018 השתתפה בסרט "מאמה מיה! Here We Go Again", בתור דונה הצעירה. באוקטובר 2020 יצא הסרט "רבקה", מותחן גותי-רומנטי בו היא משחקת בתפקיד הראשי, בתור גברת דה וינטר, לצד השחקן ארמי האמר אשר מגלם את בעלה. משנת 2014 עד לשנת 2019 היא הייתה במערכת יחסים עם השחקן מאט סמית. לילי ג'יימס, ברשת החברתית אינסטגרם לילי ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לילי ג'יימס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לילי ג'יימס, באתר AllMovie (באנגלית) לילי ג'יימס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לילי ג'יימס, באתר Metacritic (באנגלית) לילי ג'יימס, באתר MusicBrainz (באנגלית) לילי ג'יימס, באתר Discogs (באנגלית) נטעלי גבירץ, סינדרלה בע"מ, באתר מאקו, 12 במרץ 2015 שירית גל, לילי ג'יימס: "נקודת המבט של אישה בזמן המלחמה מרתקת", באתר ynet, 24 באפריל 2018