laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רעידות האדמה בבולגריה (1928)

רעידות האדמה בבולגריה (1928) התרחשו ב-14 באפריל וב-18 באפריל 1928 בדרום ממלכת בולגריה. רעידת האדמה הראשונה התחוללה סמוך לעיר צ'ירפאן ועוצמתה הייתה 6.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט והשנייה בכפר פופוביצה הסמוך לפלובדיב ועוצמתה 6.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט. כתוצאה מרעידות האדמה נהרגו 127 בני אדם, 1,735 נפצעו ונהרסו 74,750 מבנים ב-5 ערים וכ-240 כפרים. במשך מספר ימים נרשמו רעשי משנה כשהחזק מהם היה בעוצמה של 5.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט. בשל הנזקים הכבדים הוקמה במשרד הפנים והבריאות הבולגרי מחלקה מיוחדת לטיפול בנפגעי הרעש והיא פעלה עד 1931. נזקים כבדים נגרמו גם למוסדות הקהילתיים של יהודי בולגריה. בפלובדיב ופאזארג'יק נהרסו כלל בתי הספר של הקהילה ונזק כבד נגרם למבנים בצ'ירפאן, חאסקובו וסטארה זאגורה. עקב הנזקים למבני המגורים ורעשי המשנה אשר נמשכו לאורך ימים, עזבו רבים מתושבי הערים באזור הרעש ובכלל זה בני הקהילה היהודית את אזורי המגורים הבנויים והתגוררו במשך מספר שבועות במחנות ארעיים בפאתי פלובדיב וצ'ירפאן. רעש האדמה גרם לפגיעה כלכלית קשה, בעיקר בבני קהילת פלובדיב הגדולה יחסית, ובני קהילת סופיה נרתמו לעזרתם בפעולות השיקום. מדיה וקבצים בנושא רעידות האדמה בבולגריה בוויקישיתוף רעשי האדמה בדרום בולגריה ב-1928, באתר geo.physics.uni, אוחזר ב-4 במאי 2014 (באנגלית) רעש אדמה חדש בבולגריה ורומניה, הצפירה, 20 באפריל 1928 חשבון נורא, הצפירה, 26 באפריל 1928 יעקב רזניק, הרעש בבולגריה, הצפירה, 30 באפריל 1928 רעידות האדמה בצ'ירפאן ופלובדיב, באתר www.bgd.bg, אוחזר ב-4 במאי 2014 (באנגלית). ‏Slip distribution of the 1928 Chirpan and Plovdiv main shocks and earthquake triggering, באתר geo.physics.uni-plovdiv, אוחזר ב-4 במאי 2014 (באנגלית). רעידת האדמה בצ'ירפאן, באתר earthquakes.findthebest.com, אוחזר ב-4 במאי 2014 (באנגלית). רעידת האדמה בפופוביצה, באתר earthquakes.findthebest.com, אוחזר ב-4 במאי 2014 (באנגלית). בבולגרית: Дирекцията за подпомагане на пострадалите лица и населените места от земетресението през 1928 година. אנגל צ'וראפצ'יאב, קווים כלליים בהתפתחות בתי ספר יהודים בבולגריה אחרי מלה"ע הראשונה, באתר "כולנו בולגרים", אוחזר ב-4 במאי 2014. רומנו, אלברט א., כינוס ב"כ הקהילות תקנון הקהילות והקונסיסטוריון, בתוך אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 435-456.
מדרש כונן

מדרש כּוֹנֵן ידוע גם בשם ברייתא דמעשה בראשית הוא מדרש השייך לספרות ההיכלות והמרכבה. אין ודאות לגבי מחברו, אך יש הטוענים כי חיברו האמורא שמואל. המדרש מחולק לשלושה חלקים: הראשון עוסק במה שקדם לבריאת העולם, ובששת ימי בראשית השני עוסק במידת העולם ופינותיו, ובגמול (גן עדן וגיהנום) השלישי עוסק בחלקי השנה, ובעם ישראל המדרש קרוי על שם הפסוק במשלי בו הוא מתחיל: ” ה' בחכמה יָסַד ארץ, כּוֹנֵן שמים בתבונה” ( ספר משלי פרק ג פסוק י"ט בוויקיטקסט ). ע' דשא הלוי, מדרש כּוֹנֵן, בתוך: ילקוט מדרשים חלק חמישי, צפת, תשע"ה (עמ' לט - ע). מדרש כונן, מהדורת יוהנסבורג, תר"י / 1850, באתר היברובוקס רבי אברהם בן הגר"א, בספרו- "רב פעלים" ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Man or Muppet

Man or Muppet (בתרגום חופשי לעברית: אדם או חבובה) הוא שיר מתוך הסרט המוזיקלי "החבובות" של חברת וולט דיסני שהולחן ונכתב על ידי ברט מקנזי. את השיר ביצעו בסרט השחקן ג'ייסון סגל בתפקיד גארי ופיטר לינז בתור החבובה וולטר אשר חשבו מה היה קורה אם הם היו בצורות האחרות שלהם (וולטר כאדם וגארי כחבובה), אל הביצוע הצטרפו ביל ברטה בתור גרסת החבובה של גארי וג'ים פרסונס בתור הגרסה האנושית של וולטר. השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-84, כאשר הביס את יריבו היחיד לפרס "Real on Rio", מהסרט ריו. מידע על היצירה "Man or Muppet" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Man or Muppet" באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כונן

האם התכוונתם ל... דיסק קשיח – רכיב במחשב המשמש לשמירת נתונים כונן רשת – שיטה שבה משתמשות מערכות Microsoft Windows ו-OS/2 לצורך קישור אות כונן מקומי (A עד Z) לתיקייה משותפת ברשת מחשבים כונן תקליטורים – מכשיר אלקטרוני המסוגל לקרוא נתונים מדיסק (CD) באמצעים אופטיים (לייזר) כונן תקליטונים – מכשיר המשמש לקריאת ושמירת נתונים על גבי אמצעי לאחסון מידע הנקרא תקליטון (דיסקט), נפוץ בעיקר במחשבים אישיים כונן גוגל – שירות אחסון קבצים וסנכרונם למחשב האישי ולמכשירים ניידים מדרש כונן – ידוע גם בשם ברייתא דמעשה בראשית הוא מדרש אשר אין ודאות לגבי מחברו כונן - ברפואה, בתעשייה ובשרותי הביטחון, תפקיד של אדם הנמצא בכוננות לקריאה לפעולה
תימנים

האם התכוונתם ל... יהדות תימן – קהילה יהודית עתיקת יומין תושבי תימן - אוכלוסיית תימן מנתה כ-19.7 מיליון נפש במפקד אוכלוסין בשנת 2004. כרם התימנים – שכונה הממוקמת בדרום-מרכז תל אביב, בין הרחובות אלנבי, גאולה, הכובשים והכרמל תימן (פירושונים) תימני (פירושונים)
סן לואיס אוביספו

סן לואיס אוביספו (באנגלית: San Luis Obispo) היא עיר במרכז מדינת קליפורניה שבארצות הברית. היא עיר הבירה של מחוז סן לואיס אוביספו ונמצאת במרחק של 18 קילומטרים מהאוקיינוס השקט. אוכלוסייתה ב-2010 מנתה 45,119 איש. לפני הגעתם של הקולוניסטים הספרדים, שטח סן לואיס אוביספו היה מיושב על ידי שבט הצ'ומאש של אינדיאנים. הכפר הוקם ב-1772 כמיסיון סן לואיס אוביספו דה טולוסה על ידי חוניפרו סרה, נזיר ספרדי. אחרי מלחמת העצמאות של מקסיקו, המיסיון הפך חילוני. ב-1847, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, העיר, כמו יתר קליפורניה, סופחה לארצות הברית ממקסיקו. סן לואיס אוביספו נמצאת בערך באמצע הדרך בין לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו, 18 קילומטרים מחוף האוקיינוס השקט. בגבול המזרחי נמצאים הרי סנטה לוסיה (אנ'), שהם המקור של נחל סן לואיס אוביספו שזורם דרך העיר. העיר מוקפת על ידי מספר פקקים געשיים, שרבים מהם מקומות פופולריים לטיולים רגליים. האוניברסיטה הפוליטכנית של מדינת קליפורניה (California Polytechnic State University) נמצאת בגבול סן לואיס אוביספו, ולומדים בה כמעט 20,000 סטודנטים. היא ידועה בתוכניות בהנדסה ובחקלאות. נמל התעופה האזורי סן לואיס אוביספו משרת את העיר, כמו גם תחנת רכבת אמטרק ואוטובוסים של קווי גרייהאונד. הכבישים הראשיים העוברים דרך סן לואיס אוביספו הם דרך מדינת קליפורניה מספר 1 ו-US-101. מדיה וקבצים בנושא סן לואיס אוביספו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סן לואיס אוביספו (באנגלית) סן לואיס אוביספו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אוניברסיאדת דאיגו (2003)

אוניברסיאדת הקיץ ה-22 נערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית ב-2003; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות אתלטיקה וכדורגל נערכו באצטדיון דאיגו. במשחקים השתתפו כ-4,200 ספורטאים. באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-13 ענפי ספורט: אתלטיקה (45 תחרויות), ג'ודו (18 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (8 תחרויות) והתעמלות מכשירים (14 תחרויות)), טאקוונדו (16 תחרויות), טניס (5 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורגל (2 תחרויות), סיף (12 תחרויות), קפיצה למים (12 תחרויות), קשתות (8 תחרויות) ושחייה (40 תחרויות). סך הכול הוענקו 604 מדליות, מתוכן 81 לסין. אירינה צ'שצינה מרוסיה, זכתה ב-5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב בתחרות התעמלות אמנותית. סין זכתה בכול 12 מדליות זהב בתחרויות קפיצה למים. הספורטאים הישראלים זכו ב-2 מדליות: - מיקי חליקה זכה במקום השלישי בתחרות שחייה - ניר דוד מוריה זכה במקום השלישי בטאקוונדו מדיה וקבצים בנושא אוניברסיאדת דאיגו בוויקישיתוף האתר הרשמי (מאורכב)
דגני

האם התכוונתם ל... אוראל דגני – כדורגלן ישראלי אסי דגני – משורר ומתרגם ישראלי ארנולד דגני – צייר גד דגני – זואולוג ישראלי לאה דגנית – שחקנית תיאטרון וציירת ישראלית עמוס דגני – איש ציבור ישראלי שמואל דגני – קצין ישראלי תומר דגני – קצין ישראלי דגן (פירושונים)
מרכז חינוך בנושא השואה (יפן)

מרכז חינוך בנושא השואה (ביפנית: ホロコースト記念館; באנגלית: Holocaust Education Center), הוא מוזיאון לזכרם של 1.5 מיליון הילדים היהודים בשואה. המרכז נמצא בעיר פוקויאמה שבמחוז הירושימה ביפן. הוא הוקם בשנת 1995, על ידי כנסיית ישו הקדושה של אגודת הנוצרים היפנים ידידי ישראל (הידועה גם בשם "בית שלום יפן"). בשנת 2007 עבר לביתן חדש שנבנה לזכרו של האב טקג'י אוצוקי, מייסד הקהילה. זהו המרכז החינוכי הראשון ביפן עבור ילדים בנושא השואה. הוא נועד להעלות את המודעות לחשיבות של קידום השלום העולמי בקרב אנשים צעירים. בכניסה למרכז ישנה ספריה המכילה ספרים ומדיה אודות השואה ביפנית ובשפות אחרות. במרכז ישנו חדר ילדים, המשמש לפעילות וליצירה. בחדר נמצאים ספרי ילדים אודות השואה, לשימושם החופשי של הילדים. כמו כן, ישנו אולם הרצאות המכיל במה קטנה ופסנתר. הוא משמש גם כגלריה לציורים בנושא השואה. במרכז התצוגה ישנו חדר זיכרון המכיל נעל של ילד שנספה בתאי הגזים, כסמל ל 1.5 מיליון הילדים שנספו בשואה. החדר משמש להתייחדות ולקיום טקסי זיכרון. במרכז החינוך לשואה מוצגים פריטים שנתרמות על ידי קהילות יהודיות באירופה וישראל, כמו גם פריטים שנתרמו על ידי משפחתה של אנה פרנק. התצוגה ממוקמת בקומה השנייה של הבניין. היא מכילה מוצגים ותמונות מימי השואה. לקראת סיום התצוגה במרכז מוצבים שישה עמודים שקופים על רקע מגן דוד עשוי עץ, לזכר שישה מיליון היהודים שנספו בשואה. עמודים אלו מלאים ב-1.5 מיליון חרוזים המסמלים את כל אחד מהילדים שנספו בשואה. בחצר האחורית של המרכז מוצג פסל של אנה פרנק. מדיה וקבצים בנושא מרכז חינוך בנושא השואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז חינוך בנושא השואה (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של מרכז חינוך בנושא השואה (באנגלית) מרכז חינוך בנושא השואה, ברשת החברתית פייסבוק
נוטריקון

נוטריקון במקורו הוא מילה ביוונית ומשמעותו כתיבה מקוצרת בראשי תיבות. חז"ל השתמשו במושג לועזי זה בכיוון ההפוך, על-מנת לדרוש ביטויים קשים במקרא ולפרשם כמעין ראשי תיבות, ושיטה זו נפוצה אצל דרשנים ומקובלים רבים עד לעצם ימינו. מקור המונח במילה נוטר (מלטינית: notare) שפירושה לכתוב, לסמן אותיות. הסיומת 'קון' אופיינית לשפה היוונית וככל הנראה הגיעה משם לשפה העברית. רבינו חננאל במסכת שבת כתב שמקור המילה בשפת יוון, בה השתמשו סופרי המלך בשיטת הכתיבה 'נוטריקו' כדי לכתוב בקצרנות את דבריו של המלך. הסופר עצמו נקרא בשם נוטר (מלטינית: notarius), וככל הנראה הגיעה המילה דרך היוונית ללשון חז"ל שם המילה מופיעה במסכת סוטה 'שלחו נוטרין שלהן וקלפו את הסיד והשיאוה', ומשם התגלגלה לשפה העברית בה נוטריון פירושו עורך דין המוסמך לאשר ולערוך מסמכים משפטיים. חז"ל השתמשו בצורת הנוטריקון כדרך לדרוש מילים בתורה על ידי פירוקן למספר מילים. בברייתא דל"ב מידות הנוטריקון מוזכר כאחד המידות שהתורה נדרשת בהן. בתלמוד הבבלי מובאת אמרה של רבי יוחנן המביאה את השימוש בדרך הנוטריקון כבר בזמן התורה, שעל אברהם נאמר ששמו יקרא אברהם ולא אברם כפי שנקרא עד אז 'כי אב המון גוים נתתיך', אב המון הוא נוטריקון אב, בחור, חביב, מלך, ותיק, נאמן. וכן הובאו שם מספר דוגמאות נוספות מהתורה על הדרך הזו. בספרות החזלי"ת היה שימוש נרחב במושג כדי לפרש מילים סתומות, כגון 'כלי אינפוריא' במסכת בבא מציעא שהכוונה לכלים חדשים ואינפוריא נוטריקון אין' פה' ראיה', וכן קפנדריא במסכת ברכות שהכוונה לקיצור דרך והמילה היא נוטריקון "אדמקיפנא אדרי איעול בהא" – בעוד שאני מקיף כל שורות הבתים הללו אכנס כאן לקצר דרכי. על המילה זקן מובא במסכת קידושין שהיא נוטריקון ז'ה ק'נה ח'כמה, אולם החתם סופר מבאר שהנוטריקון במילה הוא דא קון, כלומר חכמה קנה (המילה דא פירושה חכמה, כמו שפירש רש"י במסכת נדרים על מאמרם של בני מערבא 'דדא ביה כולא ביה'). משה דוד גרוס, אוסף של נוטריקונים, אוצר האגדה, כרך ב, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשי"ד–תשט"ו, עמ' 796 אוצר האגדה, עמ' תשצו, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) בנימין זאב בכר, תרגום: א"ז רבינוביץ, ערכי מדרש, תל אביב, תרפ"ג /1923, עמ' 86 ערך מילוני בנושא נוטריקון, בוויקימילון ד"ר יהודה אלטשולר, ראשי התיבות וסופי תיבות במקרא, באתר מכללת אורות ישראל Mutius, Hans-Georg v., “Notariqon”, in: Religion Past and Present. Consulted online on 04 October 2023 <http://dx.doi.org/10.1163/1877-5888_rpp_SIM_024197> Steinmetz, Sol. Dictionary of Jewish Usage: A Guide to the Use of Jewish Terms. United Kingdom: Rowman & Littlefield, 2005. Farrar, Frederic William, ‏History of Interpretation, עמ' 101, באתר גוגל ספרים ממנו הגיעה גם המילה נוטריון דף קה עמוד א דף לה עמוד א שם חכמים מתקופת האחרונים דרשו את המילה נוטריקון עצמה והפכוה לנוטריקון. דעת הרב יוסף קארו שהיא נוטריקון של 'נוטר אות, מקצר מילה', ואילו בעל שני לוחות הברית כתב שהיא נוטריקון של 'נוטר אות, קונה מילה'. דף כא עמוד א דף סב עמוד ב דף מא עמוד א אפשר לקרוא באתר היברובוקס (ערכי מדרש ולשון הרמבם, באתר היברובוקס), רק שזה מטושטש ויש להוריד למחשב את קובץ הPDF
אווה מארי סיינט

אווה מארי סיינט (באנגלית: Eva Marie Saint; ‏נולדה ב-4 ביולי 1924) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1954 על הופעתה בסרט "חופי הכרך". סיינט נולדה בעיר ניוארק שבניו ג'רזי לאווה מארי ולג'ון מרל סיינט. למדה משחק לראשונה ב"אוניברסיטת בולין גרין" שבאוהיו. סיינט פרצה לתודעה העולמית בשנת 1954 בזכות הופעת בכורה קולנועית מוצלחת בדרמה הקלאסית של איליה קאזאן "חופי הכרך". בסרט הופיעה לצדו של הכוכב מרלון ברנדו בתפקיד אדי דויל וזכתה על תפקידה הקולנועי הראשון בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ההצלחה המסחררת של הסרט הזניקה את הקריירה של סיינט לגבהים חדשים ואחרים משהכירה. היא הופיעה במותחן הריגול של אלפרד היצ'קוק "מזימות בינלאומיות" בתפקיד אווה קנדול; בדרמה "כובע מלא גשם" של פרד זינמן בתפקיד סלה פופ, עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב; ובסרט "אקסודוס" של אוטו פרמינגר בתפקיד קתרין פרימונט. בשנות ה-60 הופיעה סיינט בקומדיה של נורמן ג'ואיסון "הרוסים באים! הרוסים באים!" בתפקיד אלספת' ויטקר; בדרמה של וינסנט מינלי "אהבה למבוגרים בלבד" (The Sandpiper), לצדם של אליזבת טיילור וריצ'רד ברטון; ובסרטיו של ג'ון פרנקנהיימר "הפרס הגדול" בתפקיד העיתונאית לואיס פרדריקסון ו"כולם נפלו". מאז שנות ה-60 מיעטה סיינט להופיע בהפקות קולנועיות. היא שיחקה במספר מצומצם של סרטים: "יחסים פשוטים" של גארי מרשל בתור לוריין, אמו של מעצב הפרסום דייוויד בסנר (טום הנקס); בסרט גיבורי-העל של בריאן סינגר "סופרמן חוזר" בתפקיד מרתה קנט, אמו המאמצת של סופרמן (ברנדון ראות'); "וין דיקסי" ו"אגדת חורף" של עקיבא גולדסמן. סיינט הצליחה לעצב לעצמה קריירה טלוויזיונית ענפה ומגוונת. היא הועמדה לארבעה פרסי אמי בין היתר על תפקידיה במיני סדרה "כיצד נכבש המערב" ובסרט "!!!Taxi" לצדו של מרטין שין. היא זכתה לבסוף בפרס אמי בשנת 1990 על הופעתה בסרט הטלוויזיה "People Like Us". סיינט שיחקה בהופעות אורח בסדרת הדרמה הקומית "בלשים בלילה" בתפקיד וירג'יניה, אמה של מאדי הייז (סיביל שפרד), לצדו של ג'ורג' סי. סקוט בסרט "ימיו האחרונים של פטון" בתפקיד ביאטריס, אשתו של הגנרל ג'ורג' פטון, ובמיני סדרה "טיטאניק" בשנת 1996. דיבבה את קטרה במספר פרקים בסדרת ההנפשה "האגדה של קורה". סיינט הייתה נשואה לבמאי ג'פרי היידן משנת 1951 עד למותו ב-2016. לזוג שני ילדים, דארל ומפיקת הטלוויזיה לורט היידן. חופי הכרך (1954) הרגשה בטוחה (1956) כובע מלא גשם (1957) עץ החיים (1957) מזימות בינלאומיות (1959) אקסודוס (1960) כולם נפלו (1962) 36 שעות (1965) הרוסים באים, הרוסים באים (1966) הפרס הגדול (1966) הירח העוקב (1968) לאהוב (1970) פאר בעשבים (1981) יחסים פשוטים (1986) לאחר ג'ימי (1996) חלומות על אפריקה (2000) הכל בגלל סופר-מר (2005) אל תבוא להקיש (2005) סופרמן חוזר (2006) אגדת חורף (2014) כיצד נכבש המערב (סדרה) (1977) בלשים בלילה (1986–1988) חיזיון פאטלי (1984) שנה בחייך (1986) ימיו האחרונים של פייטון (1986) - סרט טלוויזיה טיטאניק (1996) האגדה של קורה (2012–2013) מדיה וקבצים בנושא אווה מארי סיינט בוויקישיתוף אווה מארי סיינט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אווה מארי סיינט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אווה מארי סיינט, באתר AllMovie (באנגלית) אווה מארי סיינט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אווה מארי סיינט, באתר Discogs (באנגלית) אווה מארי סיינט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משה נאדיר

משה נדיר (בכתיב יידי: משה נאַדיר; באנגלית: Moyshe Nadir) הוא שם העט של יצחק רייז (1885–1943), שהיה סופר יידיש, ומתרגם, הומוריסטן וסאטיריקן יהודי אמריקאי ממוצא גליציאני. נדיר נולד בנרייב שבגליציה, ובשנת 1898, בגיל 13, היגר עם משפחתו לארצות הברית והשתקע בניו יורק. בשנת 1902 החל לפרסם את שיריו הראשונים ביידיש, והפך עם הזמן לאחד ההומוריסטנים - סטיריקנים הגדולים של תרבות היידיש באמריקה. כתב פיליטונים מבריקים בעיתונות הקומוניסטית היהודית בניו יורק והיה בעל עמדות אנטי-ציוניות חריפות. הלעיג והגחיך את הציונות וביזה בכתיבתו את המפעל הציוני ואת התיישבות בארץ ישראל. בכתיבתו ההומוריסטית - סאטירית השתמש בכמה שמות עט, ובהם: יצחק בן מאיר, רינאלדו, משה רייז ויצחק נדיר. עזב את המפלגה הקומוניסטית לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ובארבע שנותיו האחרונות מיתן את עמדותיו והתקרב לזרם המרכזי של ציבור קוראי היידיש באמריקה. תרגם ליידיש מהספרות האירופית והאמריקנית. פרסם למעלה משלושים כרכים ביידיש, הומורסקות, פיליטונים, שירים סיפורים ודברי פולמוס וסאטירה. לעברית תורגמו רק שני ספרונים קטנים מיצירתו. נפטר ב-1943 בניו יורק. ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. עין אחת צוחקת: שישה-עשר ציורים קטנים; מיידיש: אברהם לוינסון, תל אביב: ידיעות אחרונות (ספרון, מס’ 19), 1946. פרנסות יהודיות, תל אביב: ידיעות אחרונות (ספרון, מס’ 76), תש"ח. וכן סיפורים בודדים משלו בתוך לקט סיפורים מספרות יידיש; בתרגום אברהם לוינסון ובעריכת ק"א ברתיני, תל אביב: מ' ניומן, תשי"ח. רשימת הפרסומים של משה נאדיר, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי משה נאדיר בפרויקט בן-יהודה רשימת מאמרים על משה נאדיר באתר רמב"י יוסף בר-אל, בעין הסערה: (על אופיו וגורלו של משה נאדיר)(הקישור אינו פעיל), חוליות, 6 (2000), 203–211 משה נאדיר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) משה נאדיר, באתר MusicBrainz (באנגלית) משה נאדיר, דף שער בספרייה הלאומית משה נאדיר, בארכיון הבימה Yitskhok Rayz, Moishe Nadir, Lives in the Yiddish Theatre (frpm Zalmen Zylbercweig's Leksikon fun yidishn teater, 1931-1969) Max Rosenfeld, A Translator’s Fun and Frustration: On translating the untranslatable—and the numerology of Moishe Nadir, Jewish Currents, November 1960, pp. 19-21 Moshe Nadir, Prominent Jewish Writer, Dies of Heart Attack, JTA, June 10, 1943 יורם טהרלב, מחווה ליידיש שירים מאת משה נדיר, בקטלוג פרידמן, אוניברסיטת פנסילבניה Joshua Cohen, On the Other Side, Tablet Magazine, June 25, 2009 Dovid Katz, Proletpen and American Yiddish Poetry: How the Left was Excluded from the Yiddish Canon, Jewish Currents, November 14, 2006 Joshua Cohen, A Forgotten Writer’s Paradise Of Prose and Poetry, The Jewish Daily Forward, June 1, 2007 Joel Schechter, In a Moyshenadirish World, Jewish Currents, Summer 2010, pp. 52-53 מרים שמולעוויטש־האָפֿמאַן, דאָס פֿילפֿאַרביקע געשטאַלט — משה נאַדיר, פארווערטס, 7 בספטמבר 2007 (ביידיש) – מאמר וקריקטורה של הסופר משה נאדיר, ההפקדה הראשונה שלי, באתר הארץ, 8 בינואר 2008 - תרגום שני לסיפור, שתורגם לעברית לראשונה בידי אברהם לוינסון ארכיון משה נאדיר, בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לה סייבה

לה סייבה (בספרדית: La Ceiba), היא עיר נמל על חוף הים הקאריבי בצפון הונדורס ובירת מחוז אטלנטידה. בעיר מתגוררים כ-197,000 תושבים (הערכה מ-2010). נהר ה"ריו קנגרחל" עובר דרך העיר ונשפך לים. מדרום לעיר משתרע "פארק לאומי פיקו בוניטו" על שטח של 546.30 קמ"ר. העיר הוכרזה באופן רשמי כ"בירת התיירות האקולוגית של הונדורס", כמו גם "בירת הבידור של הונדורס". העיר הוקמה ב-1872 והוכרזה כעיר בתאריך 23 באוגוסט 1877. העיר נקראת על שם עץ סייבה ענק שגדל בסמוך למזח הישן, שהחזיק מעמד עד לסוף שנת 2007 ונפל לים. במהלך הזמן העיר משכה מהגרים מהונדורס ומהעולם ותעשיית הבננות באזור צמחה. העיר היא עיר הנמל השנייה בחשיבותה בהונדורס אחרי פוארטו קורטס. בנוסף כלכלת העיר מסתמכת על חקלאות וייצוא אננס הוא ענף כלכלי מרכזי של העיר. לה סייבה ידועה כבירת התיירות של הונדורס, הודות לקרבתה לחוף, חיי הלילה הפעילים בה ומגוון פארקים ואטרקציות אחרות בעיר ובסביבתה. בכל שנה, בשבת השלישית או רביעית של חודש מאי, מתקיים בעיר "הקרנבל הגדול הבינלאומי של לה סייבה", לכבודו של איזידור החקלאי, הקדוש המגן של לה סייבה. בתקופה זו גודשים את העיר כ-500,000 תיירים. בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הטכנולוגית של הונדורס וקמפוסים של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של הונדורס והאוניברסיטה הקתולית של הונדורס. התחבורה העירונית היא בעיקר אוטובוסים ומוניות. הכביש המחבר את העיר לשאר המדינה הוא בעיקר כביש החוף. בעבר פעלה בעיר רכבת משא מקיטור לשינוע של מטעני הבננות מהמטעים. בנוסף, מנמל לה סייבה פועל שירות מעבורת לאיי איסלס דה לה באיה. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי גולוסון הנמצא ממערב לעיר ומציע טיסות לערים מרכזיות בהונדורס, מקסיקו, איי קיימן, קנדה, בליז ואל סלוודור. בענף הכדורגל מייצגות את העיר שתי קבוצות בליגה הלאומית הבכירה. קבוצת סוציאל וידה (שתי אליפויות) וקבוצת דפורטיבו ויטוריה (אליפות אחת ושני גביעים). שתיהן מארחות ב"אסטדיו סייבניו" המכיל 20,000 מקומות ישיבה. מקסיקו אקפולקו, מקסיקו קולומביה סנטיאגו דה קאלי, קולומביה הונדורס טלה, הונדורס אל סלוודור סנטה אנה, אל סלוודור ונצואלה סן קריסטובל, ונצואלה ארצות הברית ברוקן ארו, אוקלהומה, ארצות הברית לה סייבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל לורנץ

הרב שמואל לורנץ (נולד ב-1964) הוא רב ישראלי המשמש כראש ישיבת בני עקיבא נחלים. בגיל צעיר התייתם מאמו. למד בישיבת נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת שבות ישראל. שירת בצה"ל כמפקד מחלקה ובמהלך המילואים קודם לתפקיד סמג"ד. לאחר השירות הצבאי למד בישיבת הר עציון. בשנת ה'תשמ"ז (1987) גילה הרב לורנץ ספר תנ"ך של הרב שלום שכנא ילין, שעליו סימונים שהועתקו מכתר ארם צובא. הספר שהה שנים רבות בעליית גג ביתו של יצחק יעקב ילין בשכונת קריית משה בירושלים, וניצל ברגע האחרון על ידי לורנץ, שהיה באותה עת תלמיד ישיבת הר עציון. הוא העבירו לידי החוקר יוסף עופר. הרב מרדכי ברויאר הוציא מהדורה נוספת של התנ"ך, לאור ההערות האמורות, בהוצאת חורב, בשנת תשנ"ח (1998). בשנת 1991 הקים את ארגון "ידידים" העוסק בטיפול בנוער במצוקה, הארגון זכה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים. הרב לורנץ משמש כיו"ר הארגון. בשנת תשנ"ה מונה לתפקיד ר"מ בישיבת ההסדר בעתניאל ושימש בתפקיד זה במשך כעשור. במקביל, שימש מספר שנים כיו"ר ועד היישוב עתניאל. בשנת תשס"ד מונה לראש ישיבת בני עקיבא נחלים. בתשפ"ב קיבל את פרס החינוך למנהלים פורצי דרך מטעם המינהל לחינוך התיישבותי, פנימייתי ועליית הנוער במשרד החינוך. אב לשבעה ילדים. שמואל לורנץ, סרטונים בערוץ היוטיוב שמואל לורנץ, דף שער בספרייה הלאומית רבקי גולדפינגר, פרויקט שיקום נחלים, באתר ערוץ 7, מתוך העיתון בשבע, כ"ח בסיון תשע"ז, 22 ביוני 2017 כל הכתבות על הרב שמואל לורנץ, באתר ערוץ 7 סיפור המעשה המלא נמצא במאמרו של יוסף עופר בספר היובל לרב מרדכי ברויאר, עמוד 295 ואילך. מתיה קם, העתקי כתר ארם צובא, באתר מקראנט. מרדכי ברויאר, מקראות שיש להם הכרע, מגדים, י', 97–112. אתר הארגון פרס למנהל פורץ דרך - לרב שמואל לורנץ, ראש ישיבת בני עקיבא נחלים, באתר ערוץ 7, 1 בפברואר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפי רוזנפלד

רפי רוזנפלד (נולד ב-2 במרץ 1963) הוא עיתונאי, שדרן ומוציא לאור - ומבעליה של קבוצת התקשורת R&B Media המחזיקה בישראל את הזיכיון למגזין העסקים האמריקני פורבס (Forbes). רוזנפלד החל בכתיבה בגיל 16 ככתב נוער במעריב לנוער, ומייד לאחר שהשתחרר מצה"ל – באמצע שנות ה-80 - הצטרף לידיעות אחרונות והשתלב בדסק החדשות של העיתון. בתחילת שנות ה-90 שימש ככתב קול ישראל בלונדון וסיקר את פרישתה מהחיים הפוליטיים של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר, מלחמת המפרץ הראשונה, מותו המסתורי של איל ההון היהודי רוברט מקסוול וקריסתה של אימפריית התקשורת שלו. עם שובו ארצה חזר רוזנפלד לידיעות אחרונות, אך השתלב גם ברשת ב' כמגיש-עורך של יומני חוץ, יומני חדשות ובתוכנית האקטואליה הכל דיבורים. ב-1995 הצטרף לצוות ההקמה של הרדיו האזורי כמנהל התוכניות של הרדיו התל אביבי רדיו ללא הפסקה – ושנה אחר-כך מונה למנכ"ל התחנה. במהלך השנים הללו גובש קו הכוכבים של הרדיו שרבים מהם כמו נסים משעל, דידי הררי, נתן זהבי, איריס קול ואחרים משדרים בו עד היום. בשלהי שנות ה-90 פרש רוזנפלד מהרדיו והצטרף למעריב כעורך כלכלי בכיר. הוא ערך את מגזין עסקים, הקים את שבועון הטכנולוגיה עסקים אונליין. במהלך שנות ה-2000 יסד שני מותגים חדשים במעריב. בראש השנה 2001 פרסם לראשונה בארץ (יחד עם הפרשן הכלכלי, אמיר אייזנברג), את מגזין "100 העשירים של ישראל". חצי שנה אחר-כך – ביוזמתו של עורך מעריב, אמנון דנקנר – ערך רוזנפלד את המגזין "הכי טובים". המוסף המיוחד בחר לראשונה, בין השאר, את הרופאים הטובים בישראל. הרשימה עוררה ביקורת רבה בחוגים מקצועיים ופרסומה היה שנוי במחלוקת, אך הציבור גילה בה עניין רב. ב-2006 מונה רוזנפלד לעורך הכלכלי של מעריב ושימש בתפקיד כחמש שנים. הוא סיקר ופרסם מאמרים רבים סביב המשבר הפיננסי של 2008 ובתחומי הפנסיה. בתחילת 2011, חודשים אחדים לפני רכישת מעריב בידי קבוצת IDB, פרש רוזנפלד מהעיתון יחד עם ניר ברזילי, עורך עסקים. השניים הקימו את חברת R&B Media וניהלו את המהדורה הישראלית של המגזין פורבס שהייתה בבעלות הג'רוזלם פוסט. שנתיים אחר-כך עברה הבעלות על הזיכיון של פורבס ישראל לידי R&B Media. המגזין הישראלי פרסם סדרה של דירוגים חדשים, ביניהם דירוג היהודים העשירים בעולם, דירוג הפוליטיקאים העשירים בישראל ודירוג ארגוני הטרור העשירים בעולם. החל מ-2015 מסקר המגזין בהרחבה את ענף הטכנולוגיה הגלובלי והמקומי ומפרסם בתחום זה מספר דירוגים. במקביל פיתחה החברה את המותג לפורמטים דיגיטליים - הקימה אתר אינטרנט, ואפליקציות לסלולר. ב-2013 התרחבה החברה, הקימה את FI Media ורכשה מידי הג'רוזלם פוסט את הזיכיון למגזין ולאתר האינטרנט של פורבס ישראל. רוזנפלד נשוי לנאוה ואב לשי, אסף ונגה. מדיה וקבצים בנושא רפי רוזנפלד בוויקישיתוף רפי רוזנפלד, ברשת החברתית LinkedIn רופרט מרדוק בראיון בלעדי: "כך אציל את העיתונות", מעריב, רפי רוזנפלד, ניו-יורק, יולי 2010 לכל הטורים של רפי רוזנפלד, nrg-מעריב אתר פורבס ישראל האמנם הרופאים הכי טובים, פרופסור אבינועם רכס, nrg מעריב, יולי 2004 שירות חיוני לציבור, אמנון דנקנר, nrg מעריב, יולי 2004 רפי רוזנפלד, האם העתיד שלכם בסכנה, באתר מעריב-NRG אמילי גרינצווייג‏, יהודה שרוני ימונה לעורך הכלכלי של מעריב, באתר וואלה, 7 בפברואר 2011 לי-אור אברבך, ‏חברת R&B Media תנהל את הזיכיון של "פורבס ישראל", באתר גלובס, 10 ביולי 2011