laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גן הקיטור השווייצרי

גן הקיטור השווייצרי (שם רשמי המאוית חלקו בצרפתית וחלקו באנגלית: Le Swiss Vapeur Parc) הוא פארק מיניאטורות בעיירה לה בּוּבְרֶה (Le Bouveret), על רצועת החוף של קנטון ואלה, על אגם ז'נבה. הגן מכיל דגמים של הבניינים המפורסמים בשווייץ וכן דגמי רכבות ודגמים של אביזרי מסילות ברזל כגון גשרים ומנהרות. קנה המידה של דגמי הרכבות הוא 1:8 והדבר מאפשר למבקרים לרכב על גגות הקרונות כדי לתור בגן. חלק מדגמי הרכבות מונעים בבנזין וחשמל וחלק בקיטור – ומכאן שם הגן. מפעילי הרכבות יושבים על הקרונות הראשונים של הרכבות ומתפעלים אותן בעזרת כפפות מטבח. קנה המידה של שאר הדגמים אינו אחיד. הגדולים ביותר ביניהם, אלה שניתן להיכנס לתוכם רגלית כדי לצפות בחלקיהם הפנימיים ואלה שהוסבו למבני ציבור כמו קיוסקים וחדרי שירותים הם בקנה מידה של 1:5. הגן מכיל גם אגמים מלאכותיים קטנים וערוגות עם פרחי העונה המקובלים בשווייץ. אולם במהלך חודשי החורף הגן סגור. כאשר הגן נפתח, ב-6 ביוני 1989, היו בו רק שתי רכבות ושטחו היה 9,000 מטר מרובע. בשנת 2007 השתרע הגן על 17,000 מטר מרובע והיו בו חמש עשרה רכבות. בין השנים 1989 לבין 2007 ביקרו בגן שניים ורבע מיליון איש. בכל חודש יוני מתקיים בפארק "פסטיבל הקיטור הבינלאומי". מדיה וקבצים בנושא גן הקיטור השווייצרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גן הקיטור השווייצרי
יוזף מרקס

יוזף רופרט רודולף מרקס (בגרמנית: Joseph Rupert Rudolf Marx;‏ 11 במאי 1882 בגראץ – 3 בספטמבר 1964 בגראץ) היה מלחין, מורה ומבקר אוסטרי. בראיון שנתן לאלייזה מאך ("פסנתרנים דגולים בני זמננו מדברים בשם עצמם"; "ספרי דובר על מוזיקה"), אמר חורחה בולט, כי "הקונצ'רטו הרומנטי לפסנתר" של יוזף מרקס היה האהוב עליו ביותר מבין הקונצ'רטי הווירטואוזיים הגדולים, הודות למפגן הכוח הכביר שהוא דורש מן הסולן. בשנת 1914 הוא התחיל ללמד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. מספר שנם הוא היה רקטור של המוסד. ז'אק דה מנשה היה בין תלמידיו. מוזיקה כוראלית: Ein Neujahrshymnus ("מזמור לשנה החדשה") (1914) Berghymne ("מזמור הררי") (1910) Herbstchor an Pan ("מקהלת סתיו לאל פן") למקהלה מעורבת, מקהלת נערים, עוגב ותזמורת (1911) Morgengesang ("שירת בוקר") למקהלת גברים ותזמורת (1910) Abendweise ("נעימת ערבית") (1912) Gesang des Lebens ("שיר חיים") למקהלת גברים ועוגב (1914) שירים/שירים תזמורתיים: כ-150 לידר, שערים וארבעה מהם מצויים גם כשירים תזמורתיים Verklartes Jahr ("שנת זוך") לקול בינוני ותזמורת (מחזור שירי תזמורת, 1932, קיים גם כשירים תזמורתיים) מוזיקה תזמורתית: Eine Herbstsymphonie ("סימפוניית סתיו", 1921) Eine symphonische Nachtmusik ("מוזיקת לילה סימפונית", 1922) Idylle - Concertino über die pastorale Quart "אידיליה" קונצ'רטינו על הרביע הפסטורלי, 1925) Eine Frühlingsmusik ("מוזיקת אביב,, 1925) Nordland-Rhapsodie ("רפסודיה נורדית"), 1929) Alt-Wiener Serenaden ("סרנדות מווינה הישנה", 1941) "סימפוניה בסגנון קלאסי" לתזמורת מיתרים, (1944) "פרטיטה בסגנון עתיק לתזמורת מיתרים" (1945) Feste im Herbst ("חגיגות סתיו", 1946) קונצ'רטי: "קונצ'רטו רומנטי לפסנתר" במי מז'ור (1919-20) "Castelli Romani" ("ארמונות רומאיים") לפסנתר ותזמורת במי במול מז'ור (1929-30) שישה קטעים לפסנתר (1916) רביעיית מיתרים בלה מז'ור (1936, עיבוד מ-1948 ל"קוורטטו כרומטיקו") Quartetto in modo antico ("רביעייה בסגנון עתיק", (1938) Quartetto in modo classico ("רביעייה בסגנון קלאסי", 1941) שתי סונאטות לפסנתר יצירות לצ'לו ופסנתר "טריו-פנטזיה" שלוש יצירות לרביעיית פסנתר קטעים לעוגב קטעים לפסנתר שלא יצאו לאור יצירות לקול והרכב קאמרי מדיה וקבצים בנושא יוזף מרקס בוויקישיתוף יוזף מרקס, באתר AllMusic (באנגלית) יוזף מרקס, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוזף מרקס, באתר Discogs (באנגלית) www.joseph-marx-society.org - Official website of the Joseph Marx Society www.joseph-marx.org - Huge website on the composer Joseph Marx The American Symphony Orchestra will perform the US Premiere of Marx's Autumn Symphony in 2008 [1]
הפנון

הפנון הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים), השייך יחד עם הזירקון והתוריט לקבוצת הזירקון. נוסחת המבנה הכימי של הפנון היא Hf,Zr)SiO4). אף על פי שהקטיון העיקרי במינרל הוא בעיקר הפניום, כמעט תמיד נוכח בו בטבע גם זירקוניום, ולעיתים גם תוריום, אורניום או איטריום. הפנון יכול להכיל עד 45% זירקוניום במבנה. אחוז גבוה יותר של זירקוניום ישנה את שם המינרל לזירקון. הפנון טהור קיים רק מייצורו באופן מלאכותי במעבדה. ההפנון יוצר תמיסה מוצקה (שורה איזומורפית, כלומר תרכובות דומות בהרכבן) עם המינרל זירקון העשיר בזירקוניום (ZrSiO4). כמו שאר המינרלים בקבוצת הזירקון, ההפנון מתגבש במערכת הטטרגונלית (חבורת סימטריות מרחבית I41/amd). הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=6.57‏, c=5.96Å. ההפנון מופיע בטבע בדרך כלל בגבישים פריזמתיים מפותחים למחצה קצרים המסתיימים בקצוות בצורת פירמידות, חתך הרוחב של הגביש מרובע ואורכו המקסימלי עד 1 ס"מ. כמו כן כמסה חסרת צורה, מוטמע כגרגירים חסרי צורה במסת אם ובצורת כליה. הקשיות של המינרל בינונית גבוהה, 7.5 בסולם מוס, הקשיות יורדת עד 6.5 ככל שיש יותר זיהומים בהפנון, והמשקל הסגולי הוא 6.97. אופטית המינרל הוא חד-צירי חיובי. מקדם השבירה של ההפנון נע בין 1.93 ל-2.03. צבעם של גבישי ההפנון הוא בדרך כלל אדום-כתום, אבל גם צהוב, חום, ולעיתים רחוקות חסר צבע. המינרל נתגלה לראשונה ב-1974 בכמה מכרות במחוז אלטו ליגונה (Alto Ligonha) בפרובינציה זמבזיה (Zambézia) שבמוזמביק, והתפרסם לראשונה במאמר שכתבו נאבס, ונוניז (J. M. Correia Neves, J. E. Lopes Nunes) מהמעבדה למינרלוגיה באוניברסיטת לורנצו מארקש (כיום מפוטו) שבמוזמביק יחד עם שאמה (Th. G. Sahama), חוקר מהמכון לגאולוגיה באוניברסיטת הלסינקי שבהלסינקי פינלנד. שם המינרל משקף את תכולת ההפניום שבו מצד אחד (תחילת השם), ואת העובדה כי הוא שייך לקבוצת הזירקון (סיומת השם). בזמבזיה (Zambézia) שבמוזמביק ההפנון נוצר בפגמטיטים של גרניט המכילים טנטלום. בהר הולנד (Mt. Holland) שבאוסטרליה המערבית ההפנון נוצר בפגמטיטים שעברו בליה. ההפנון משמש כבצר להפניום. הפנון הוא מינרל נדיר מאוד, המקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא הפנון כוללים כמה מכרות במחוז אלטו ליגונה (Alto Ligonha ) בפרובינציה זמבזיה (Zambézia) שבמוזמביק (שם נתגלה המינרל); בביקיטה (Bikita ) שבזימבבווה; סמוך להר הולנד (Mt. Holland) שבמדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה; במקומות שונים בקנדה ובצפון קרולינה שבארצות הברית. Emsley, John. Nature's Building Blocks. Oxford, 2001. ISBN 0-19-850341-5 מדיה וקבצים בנושא הפנון בוויקישיתוף אתר WebMineral הפנון באתר Mindat אתר Minerals net פרויקט rruf J. A. Speer, B. J. Cooper, Crystal structure of synthetic hafnon, HfSiO4, comparison with zircon and the actinide orthosilicates" מתוך American Mineralogist, כרך 67 עמ' 904-808, 1982 Correia Neves, J.M., J.E. Lopes Nunes, and T.G. Sahama ,High hafnium members of the zircon-hafnon series from the granite pegmatites of Zambézia, Mozambique , Amer. Mineral., 61, 175 לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
1757

שנת 1757 היא השנה ה-57 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1757 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 2 בינואר – האימפריה הבריטית כבשה את כלכותה 5 בינואר – לואי החמישה עשר מלך צרפת ניצל בניסיון התנקשות 14 במרץ – האדמירל הבריטי ג'ון בינג הוצא להורג על סיפון האונייה "מונרך" כעונש על כישלונו בקרב מנורקה 23 ביוני – קרב פלסי, כ-3,000 חיילים בריטים והודים בפיקודו של רוברט קלייב הביסו צבא של כ-50,000 הודים וצרפתים בפיקודו של הנואב של בנגל סיראג' אוד-דואלה 9 בינואר – ג'ון אדייר, חבר בית הנבחרים, סנאטור ומושל קנטקי (נפטר ב-1840) 11 בינואר – אלכסנדר המילטון, מהאבות המייסדים של ארצות הברית ושר האוצר הראשון של אמריקה (נהרג ב-1804) 3 בפברואר – וולני, היסטוריון ומדינאי צרפתי (נפטר ב-1820) 30 במאי – הנרי אדינגטון, ראש ממשלת בריטניה בשנים 1801–1804 (נפטר ב-1844) 18 ביוני – איגנץ פלייל, מלחין צרפתי יליד אוסטריה (נפטר ב-1831) 6 בספטמבר – המרקיז דה לה פאייט, איש צבא ופוליטיקאי צרפתי (נפטר ב-1834) 9 באוקטובר – שארל העשירי, מלך צרפת (נפטר ב-1836) 26 באוקטובר – קרל לאונרד ריינהולד, פילוסוף אוסטרי (נפטר ב-1823) 3 בנובמבר – רוברט סמית', מדינאי אמריקני (נפטר ב-1842) 28 בנובמבר – ויליאם בלייק, משורר מיסטיקן וצייר בריטי (נפטר ב-1827) 9 בינואר – ברנאר דה פונטנל, פילוסוף ומדען צרפתי (נולד ב-1657) 14 במרץ – ג'ון בינג, אדמירל בריטי (נולד ב-1704) 23 ביולי – דומניקו סקרלטי, מלחין (נולד ב-1685) 17 באוקטובר – רנה אנטואן פרשו דה ראומיר, מדען צרפתי (נולד ב-1683) 30 באוקטובר – עות'מאן השלישי, סולטאן האימפריה העות'מאנית (נולד ב-1699) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1757 התחילה ביום כ' בטבת ה'תקי"ז (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-ט' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1757 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1757‎ נפטרים ב-1757‎ מדיה וקבצים בנושא 1757 בוויקישיתוף
סכין

סכין היא כלי עבודה המשמש לחיתוך. סכינים מורכבים לרוב מלהב מושחז באורך של עד 30 ס"מ, המחובר לידית אחיזה. סכינים שימשו ככלי עבודה או ככלי נשק מאז תקופת האבן. המילה סכין בשפה העברית יכולה להתקיים הן בצורת זכר והן בצורת נקבה. הסכינים הראשונים היו עשויים מצור או מסוג אבן קשה אחר שעוצב לצורה מחודדת, לעיתים גם עם ידית אחיזה. עם התפתחות המטלורגיה יוצרו סכינים מארד, מברזל ומפלדה. בעוד שחומרי הגלם השתנו במרוצת השנים, העיצוב הבסיסי של הסכין נותר בעינו. לאורך ההיסטוריה האנושית, סכינים הופקו במספר דרכים בחברות שונות, החל מהאבנים הסדוקות על ידי האדם הקדמון, אז עברו לסכינים העשויים מפיסות מטאוריטים עשירות מברזל, עד הסכינים המיוצרים בימינו על ידי התעשייה המודרנית. במקור שימשה המילה "סכין" לציון כלי נשק, אך מאז ימי הביניים השימוש הנפוץ יותר במילה הוא לצורך ציון כלי אכילה עיקרי במערב (יחד עם המזלג והכף).[דרוש מקור] פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מצ'טה סכין מטבח סכין גבינה סכין שף סכין לחם סכין שחיטה פגיון בישראל, על פי סעיף 185 לחוק העונשין הסוחר, מייצר או מייבא סכין שלא נועדה לשמש במקצוע, במלאכה, בעסק, לצורכי בית או למטרה כשרה אחרת, דינו – מאסר שבע שנים. כן ישנו איסור למכור סכין (מלבד סכין ביתית) לקטין. המחזיק סכין מחוץ לתחום ביתו או חצריו ולא הוכיח כי החזיקם למטרה כשרה, ניתן לגזור עליו מאסר עד חמש שנים. אולר אינו סכין לעניין זה מלבד במוסדות חינוך ומקומות נוספים. השימושים העיקריים בסכינים ככלי אכילה הם לחיתוך ולמריחה של האוכל. על מנת להתאים את הסכינים למאכלים להם מרקמים שונים, מיוצרות סכינים ייחודיות: סכין חמאה - משמש למריחה של ממרחים, בדרך כלל על מאפים. לעיתים כולל גם שינון קל בלהב המאפשר את חציית המאפה. סכין סטייק - משמש לחיתוך של אומצות ונתחי בשר נוספים. סכין דגים - לחיתוך ואכילת דגים. שימוש נוסף של סכין בזמן הארוחה הוא ככלי עזר להעמסת המזלג. בסידור הסכו"ם המקובל בעולם המערבי מונחות הסכינים מימין לצלחות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. סכין אכילה שולחנית עם מעמד סכין שף המיועדת לחיתוך בשר סכין קומנדו המיועדת לשימוש קרבי סכיני ציד סכיני גרבר הפופולריים ביותר. הקטן יותר הוא Gerber LMF II והגדול יותר הוא סכין Gerber LHR Sheath גרזן יעל גרטי, חותכים - המדריך המלא לסכיני מטבח, באתר ynet, 13 ביולי 2007 יעל גרטי, בית-ספר לסכינאים מתחילים, באתר ynet, 17 ביולי 2007 שי זמיר, מערכת הסכו"ם העתיקה בעולם התגלתה בישראל, באתר ynet, 31 באוגוסט 2010 בלדד השוחי, למה סכין פלדה מתקהה כה מהר?, באתר כלכליסט, 18 באוקטובר 2012 סכין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גם זכר גם נקבה באתר "השפה העברית". סכין אינה מוכרת כאמצעי להגנה עצמית ושימוש בנימוק נשיאה לצורך הגנה עצמית אינו נחשב סיבה לגיטימית "אולר" – סכין מתקפלת שאורך להבה אינו עולה על עשרה סנטימטרים ושלא ניתן להפכה, בעזרת קפיץ או באמצעי אחר, לסכין שלהבה קבוע. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנחס טורברג

פנחס טורברג (כ"ז בטבת ה'תרל"ה, 1875, יידוובנה, לומז'ה, פולין – 1951, ניו יורק) היה סופר וביבליוגרף עברי. טורברג נולד לר' יעקב סנדר ולאמו שרה לאה ממשפחה תורנית משכילה. למד אצל אבי אמו הרב חיים אריה לייב פנסטר בעל "שער בת רבים", כשהיה בן 15 החל ללמוד בישיבת וולוז'ין ונשאר בה עד סגירתה בשנת 1892. בוולוז'ין נמנה טורברג על חוג ה"משכילים" בישיבה והיה חברו של חיים נחמן ביאליק, שלכבוד פרידתם כתב את שירו "היה שלום, אחי!". בישיבה, ערך טורברג עיתון תלמידים בשם "החיים" שיצא בכתב יד, ולאחר סגירת הישיבה ערך והוציא עיתון אחר בשם "הבוקר אור", שקישר בין התלמידים לאחר שהתפזרו לביתם עם סגירת הישיבה. העיתון הוקדש "למדע וספרות". לאחר סגירתה של ישיבת וולוז'ין, כשהיה טורברג בן 18, הוא החל לפרסם מאמרים בעיתונים "המליץ" ו"הצפירה". בשנת 1898 היגר לארצות הברית. שם ערך את העיתון "די יידישע וועלט" בניו יורק, יחד עם חמיו, צבי מסליאנסקי. מאמרים ביבליוגרפיים פרי עטו התפרסמו במספר כתבי עת עבריים. בין השאר סייע טורברג לשמעון דובנוב במחקריו. אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית. אליעזר רפאל מלאכי, כתבי פנחס טורברג - עם תולדותיו ורשימת מאמריו, ניו יורק, דפוס פיוטורא, ה'תשי"ג בן-ציון אייזנשטט, טורבערג, פנחס הכהן, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ה, עמוד 54, באתר היברובוקס כתבי פנחס טורברג בפרויקט בן-יהודה פנחס טורברג, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ארכיון אוסף פנחס טורברג., בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחבט

האם התכוונתם ל... מחבט (ספורט) (אנ') – שם כולל למגוון כלים המשמשים בענפי ספורט שונים מחבט (נשק) – מערכת נ"מ מטקה (פירושונים) מחבת
ריינס

רַיְנֶס הוא שם משפחה הנגזר מהמילה הגרמנית ריין שמשמעה "נקי" או "טהור". או מהמילה "ריינה", שפירושה בספרדית "מלכה". האם התכוונתם ל... ריינס פריבס – כינויו של ריינולד ריצ'רד פוליטיקאי אמריקאי יצחק יעקב ריינס – רב ליטאי ידוע ומייסד תנועת המזרחי קלוד ריינס – שחקן ותיאטרון אנגלי נערות ריינס – להקת רוק ישראלית פרדריק ריינס – זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1995 ריינר נקי
ישיבת המאירי

ישיבת המאירי היא ישיבת הסדר שהוקמה בשנת ה'תשנ"ה בקריית משה בירושלים. הלימודים בישיבה הם במסלול ישיבת הסדר והיא מונה כ-80 תלמידים. הישיבה הוקמה בחסות המכללה האקדמית הדתית לחינוך ליפשיץ ופועלת תחת עמותת ליפשיץ עד היום. בשנת תשנ"ה החלו הרב שמואל זעפרני וד"ר יעקב הדני (בהוראתו של הרב מרדכי אליהו) בהקמת הישיבה, שבה מסלול ייחודי המשלב בין לימודי ישיבה ללימודי אקדמיה, וזאת במטרה להסמיך בוגרים בעלי השכלה אקדמית. הישיבה נקראה על שם הרב משה המאירי, שהוריש את ביתו להקמת הישיבה. הרב מרדכי אליהו שימש כנשיא הישיבה והרב שמואל זעפרני עמד בראשה מהקמתה ועד לדצמבר 2021, אז פרש מראשות הישיבה מסיבות בריאותיות, וכיהן כנשיא הישיבה עד לפטירתו כשמונה חודשים לאחר מכן. את מקומו מילאו הרב עדיאל אסייג והרב יגאל קוטאי. תלמידי הישיבה למדו את לימודי האקדמיה במכללת ליפשיץ בירושלים, עד התאחדותה עם מכללת הרצוג שבאלון שבות בשנת 2013. מאז לומדים תלמידי הישיבה במכללת הרצוג, בקמפוס גברים שבאלון שבות. הלימוד בישיבה הוא בשיטת הלימוד הספרדית. שיטת הפסיקה בישיבה היא על פי נשיאה, הרב מרדכי אליהו. תלמידי הישיבה לומדים תואר ראשון בחינוך (B.Ed) ותעודת הוראה במכללה האקדמית הרצוג. בישיבה מסלול מיוחד, כאשר הלימודים האקדמיים מתחילים כבר משנה א' בישיבה, בשונה מישיבות אחרות בהן מתחילים את הלימודים בדרך כלל רק בשיעור ד', לאחר החזרה מהצבא. המסלול המשולב של ישיבת המאירי, בשיתוף המכללה האקדמית הרצוג מאפשר לתלמידים לסיים תואר ראשון בחינוך (B.Ed) ותעודת הוראה, כבר בשיעור ה' - בסיום מסלול הישיבה. אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת המאירי ערוץ ה-Youtube של הישיבה דף ה-Facebook של הישיבה גיא עזרא, ‏"יום לא פשוט": הרב שמואל זעפרני פורש מראשות הישיבה, באתר "סרוגים", 13 בדצמבר 2021 אודות הישיבה | ישיבת המאירי - ישיבה צבא אקדמיה, באתר www.yhm10.org
אדיר

האם התכוונתם ל... אדיר – שם העט של הביבליוגרף והסופר אפרים דיינרד אדיר – שמו בחיל האוויר הישראלי של המטוס F-35 לייטנינג II הר אדיר – הר בגליל העליון אדיר הוא – פיוט שנהוג לשיר בסוף סדר פסח אורן אדיר – מכ"ם מתוצרת "אלתא מערכות" אישים: אילנה אדיר – אתלטית ישראלית ורד אדיר – צלמת אמנות ישראלית רפי אדיר – שחקן ובמאי ישראלי אדר (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא אדיר
נינג'אטו

הנינג'אטוֹ (יפנית: 忍者刀; ידועה גם כנינג'ה קֶן או שינוֹבי גאטאנָה) הוא שמה הפופולרי של חרב בדיונית המיוחסת לנינג'ות בתרבות הפופולרית. הנינג'אטו מוצגת לרוב כחרב ישרה בעלת להב עם שפה אחת ושמורה מרובעת, אך אין שום ראיות היסטוריות לשימוש בחרב בעלת מאפיינים אלו ביפן הפאודלית על ידי שום קבוצת לוחמים. חרבות אחרות בעלות מאפיינים לא סטנדרטים במטרה להטעות אכן התקיימו ביפן הפאודלית. ניתן ליחס את הפופולריות שלה לארגוני הנין-ג'וטסו, ולסוקה מאסאקי האצומי. לפי מאסאקי האצומי, הסוֹקֶה (ראש ארגון או שיטה) של ארגון בוג'ינקאן, חרבות אלו השתנו בצורה ובגודל. לרוב הן היו קצרות בהרבה מהקטאנה הקלאסית שבה השתמשו הסמוראים של יפן הפאודלית. הנינג'אטו היא חרב ישרה, אך רק ביחס לרוב חרבות התקופה, שהיו מעוקלות הרבה יותר, ולחרב הנינג'אטו עדיין יש עיקול מסוים. בנוסף, לפני תקופת מייג'י היו תקנות מחמירות בנוגע לצורת הניצב של החרב. לפי תקנות אלו, אסור היה לצובה (מגן היד בניצב) של חרב להיות בעל צורה מרובעת. אף על פי שהנינג'ות פעלו לרוב מחוץ למסגרת החוק, אין סיבה להאמין שהם השתמשו בצובה מרובעת מכיוון שמעשה זה ימשוך אליהם תשומת לב ויחשוף את זהותם. ארגון בוג'ין קאן מכיל כרגע רק בית ספר אחד שעדיין מתאמן בנינג'אטו, הנקרא טוֹגָקוּרֶה ריוּ. החרב בה הם משתמשים היא הפופולרית ביותר, חרב באורך ואקיזאשי המותאמת בתוך קוֹשירֶה (מידות) של קטאנה. אף כי החרב הישרה ובעלת הניצב המרובע לא הייתה בשימוש הנינג'ות ביפן הפאודלית, היא זכתה לפופולריות עצומה בהוליווד ומוצגת בסרטי הקולנוע כחרב העיקרית שבה משתמשים הנינג'ות. ברוב הגרסאות של צבי הנינג'ה, הצב לאונרדו חמוש בזוג חרבות נינג'אטו ישרות, ורק במיעוטן בחרבות קטאנה מעוקלות. מדיה וקבצים בנושא נינג'אטו בוויקישיתוף
בעז

המונח "בועז" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו בועז (פירושונים). בֹּעַז (נהגה במלעיל) הוא דמות מקראית מתקופת השופטים, מגיבורי מגילת רות. נכדו של נחשון בן עמינדב, מצאצאי פרץ בן יהודה, בעלה של רות, אביו של עוֹבֵד, סבו של ישי וסבא רבא של דוד המלך. בעז היה בנו של שלמון, שהיה בנו של נחשון בן עמינדב, נשיא שבט יהודה. מתואר כאיש עשיר וגיבור חיל, גר בבית לחם. בן אחיו של אלימלך, ובן דודה של נעמי. בעז מתואר במקרא כאיש גומל חסד הרגיש למצוקת קרוביו, אף שהוא יודע שתיתכן לזות שפתיים על קשריו עם קרובתו האלמנה המואביה, הצעירה והנאה. עם זאת הוא מקפיד שלא לתת לאיש סיבה להכפישו ולכן בצנעה הוא משלח את רות לאחר לינתה בלילה למרגלותיו, בגורן המבודד, ואומר – ”אַל יִוָּדַע כִּי בָאָה הָאִשָּׁה הַגֹּרֶן”. בהתאם לרוח מצוות ייבום נשא לאישה את רות, כלתו של אלימלך, שהתאלמנה. בעז ורות נפגשו לראשונה בשדה. היא לקטה בשדהו את השעורים שנפלו לקוצרים, המיועדות לעניים. בעז שמע שרות דבקה בחמותה גם לאחר מות בעלה והעריך את המעשה. כשאמרו לו הקוצרים כי רות היא המלקטת בשדהו הזמין אותה לשתות ולאכול עם הקוצרים, וציווה על הקוצרים לעזור לה ככל יכולתם. רות נשארה ללקוט בשדה בעז עד תום הקציר. בעז למד שרות רוצה בו כבעל, כשבאה אליו לגורן השעורים, שישן בו, בלילה בזמן קציר שדהו. הוא ברך אותה על שלא התפתתה ללכת אחרי הנערים והביע הסכמה עקרונית לנישואין עמה, אך אמר שיש אדם קרוב ממנו למשפחה של אבימלך, ולפי רוח מצוות ייבום הקרוב קרוב קודם. בעז הבטיח לרות שאם הקרוב השני לא יסכים להינשא לה – הוא יעשה זאת. וכך היה – בעז ורות נישאו בשער העיר לעיני הזקנים ובברכתם. רות ובעז ילדו את עובד, אבי ישי, אבי דוד המלך, כאמור בסופה של מגילת רות: "וּבֹעַז הוֹלִיד אֶת עוֹבֵד. וְעֹבֵד הוֹלִיד אֶת יִשָׁי וְיִשַׁי הוֹלִיד אֶת דָּוִד" (רות, ד', כ"א–כ"ב). המדרש מזהה את בעז עם השופט אבצן המוזכר בספר שופטים. הזיהוי מבוסס על כך שמגילת רות התרחשה בימי שפוט השופטים, בבית לחם, שם גר אבצן ועל כך שנראה על פי המגילה שבעז הוא איש חשוב (נעמי יועצת לרות לשאול בעצתו) המקורב לזקנים בשער. המדרש מתייחס גם לגילו של בעז, ונראה כי הוא היה כבר אדם מבוגר בעת התרחשות המגילה. רבי יוחנן סבור כי הוא היה אז בן 80, ואילו רש"י טוען שעל פי הזיהוי של בעז עם אבצן, עליו להיות בן 300 לפחות כשנישא לרות. ביום שהגיעה רות לבית לחם, מתה אשתו של בעז. מאחר ששמו של בעז לא נזכר במעמד הולדת בנו, המדרש מוסיף כי בעז נפטר בלילה שבו נשא לאישה את רות. זיהוי בועז עם אבצן מופיע גם בספר הזהר ושם מביא גם הזוהר שבועז הוא גלגול נשמתו של יהודה, ורמוז הדבר בשמו "בו-עז" (יהודה שהיה ידוע בעוזו וגבורתו). לפי הברית החדשה (הבשורה על-פי מתי, פרק א'), בעז היה בנה של רחב. עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה יכין ובועז מדיה וקבצים בנושא בעז בוויקישיתוף בעז (אישיות מקראית), דף שער בספרייה הלאומית מגילת רות, פרק ד', פסוקים י"ח–כ"א תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"א, עמוד א' רות רבה, פרשה ו', פסקה ב' רש"י על דברי הימים א ב יא ילקוט שמעוני תר"ח, טקסט דיגיטלי באתר ספריא פרשת משפטים, דף ק"ד
אנקורי

האם התכוונתם ל... רשת החינוך אנקורי – רשת חינוך פרטית בישראל שהוקמה על ידי חנוך אנקורי אישים גילת אנקורי (ילידת 1955) – שחקנית, בתו של צבי אנקורי גנית אנקורי (ילידת 1958) – ראש החוג לאמנות באוניברסיטה העברית, בתו של צבי אנקורי מיכה אנקורי (יליד 1938) – פסיכולוג ישראלי ומחבר ספרי עיון מרגלית אנקורי (ילידת 1941) – זמרת ושחקנית ישראלית צבי אנקורי (1920–2012) – היה היסטוריון וסופר, אביהן של גילת וגנית אנקור (פירושונים)
אבנר איתי

אבנר איתי (נולד ב-1934) הוא מנצח מקהלות ישראלי, מהמובילים בפיתוח שירת המקהלה האמנותית בישראל. איתי נולד בקיבוץ כפר גלעדי. כילד, למד לנגן באבוב ובאקורדיון. בהמשך למד אבוב אצל אליהו טורנר, האבובן הראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. את דרכו המוזיקלית המקצועית החל כאבובן בתזמורת צה"ל ואחר כך כאבובן ראשי בתזמורת הקאמרית הישראלית. למד קומפוזיציה אצל פאול בן חיים ויחזקאל בראון. ולמד בפריז בהתמחויות: אבוב, חלילית, מוזיקה של הבארוק שירה וניצוח מקהלות אצל פיליפ קאיאר (צר'), ובלונדון. עם יסוד האנסמבל הקאמרי הישראלי הצטרף אליו כנגן אבוב. אבנר איתי ניצח על מקהלת האיחוד החל מ-1962, במשך כ-35 שנה. בשנת 1969 ייסד את המקהלה הקאמרית שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובאמצע שנות ה-70 ייסד את מקהלת "זמרי קאמרן". 13 שנים שימש כמנצח וכמנהל המוזיקלי של המקהלה. בשנת 1987 היה בין מייסדי בית הספר לשירת מקהלה. בתחילת שנות ה-90 ניסה, ללא הצלחה, להחיות את מקהלת רינת, שנוסדה בשנות ה-50 על ידי גארי ברתיני ועמדה בפני פירוק. בשנת 1997 הקים את אנסמבל זמרי קולגיום וניצח עליה עד לשנת 2011. משנת 2012 מנהל אבנר איתי הרכב קאמרי קולי-אינסטרומנטלי בשם בארוקאמרי. בשנת 2000 הוענק לאיתי פרס שר המדע התרבות והספורט ע"ש פרנק פלג לשנת תש"ס, על פעילות אמנותית ברמה גבוהה רבת שנים. איתי לימד ניצוח מקהלה באקדמיות למוזיקה בתל אביב ובירושלים, ורבים מתלמידיו מנצחים כיום בישראל ובחו"ל. לימד וריכז את מגמת ניצוח המקהלה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב. בשנים האחרונות עוסק אבנר איתי גם בעיבוד אמנותי של שירים ישראליים. בשנת 2024 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה על תרומתו לפיתוח המוזיקה האמנותתית בישראל בכלל, ועל פיתוח שירת המקהלה האמנותית בפרט. אבנר איתי, באתר Discogs (באנגלית) אבנר איתי באתר Milken Archive of Jewish Music חנוך רון, מקהלה של איכות, דבר, 3 באוגוסט 1977 חנוך רון, סוף סוף מקהלה, דבר, 10 בפברואר 1978 זאב רב-נוף, כשקונצרט הופך לחגיגה, דבר, 10 במאי 1979 אוליה זילברמן, הפרשנות של אבנר איתי, מעריב, 20 במאי 1979 חנוך רון, מקהלה עם סגנון, דבר, 8 במאי 1980 חנוך רון, שמעתי קונצרט יפה, דבר, 3 ביולי 1980 חנה ידור, המקהלה שניצחה את המימסד, מעריב, 26 באוקטובר 1984 נעם בן זאב, אתמול בקונצרט || אהבה ומחלות ילדות, באתר הארץ, 20 במאי 2013 סרטו של איתן טל 'מקהלה' על אבנר איתי ומקהלת האיחוד הצד האחורי בעטיפת תקליט מקהלת האיחוד, מקהלת האיחוד 3, תקליטי סי בי אס, 1977
1758

שנת 1758 היא השנה ה-58 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1758 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 28 באפריל – ג'יימס מונרו, הנשיא החמישי של ארצות הברית (נפטר ב-1831) 6 במאי – מקסימיליאן רובספייר, ממנהיגי המהפכה הצרפתית (הוצא להורג ב-1794) 29 בספטמבר – הוריישו נלסון, אדמירל בריטי (נפטר ב-1805) 11 באוקטובר – היינריך וילהלם מתאוס אולברס, אסטרונום, פיזיקאי ורופא גרמני (נפטר ב-1840) 14 באוקטובר – וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת פרוסיה (נולדה ב-1709) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1758 התחילה ביום ג' בשבט ה'תקי"ח (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-כ"א בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1758 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1758‎ נפטרים ב-1758‎ מדיה וקבצים בנושא 1758 בוויקישיתוף
בית חגלה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בית חגלה (עיר מקראית) – עיר מקראית בנחלת שבט בנימין, ממזרח ליריחו בית חגלה – יישוב בבקעת הירדן, סמוך לצומת אלמוג דיר חג'לה – מנזר בבקעת הירדן
אלפרדו פאלאסיו

ד"ר אלפרדו פאלאסיו (בספרדית: Alfredo Palacio; נולד ב-22 בינואר 1939), נשיא אקוודור בין אפריל 2005 לינואר 2007. פאלאסיו נולד בעיר גואיאקיל, והוא רופא במקצועו המתמחה בקרדיולוגיה. הוא למד בעיר הולדתו, ואחר כך בעיר קליבלנד במדינת אוהיו ובסנט לואיס במדינת מיזורי שבארצות הברית. אחר כך עבד בקרדיולוגיה ובבריאות ציבורית באוניברסיטת גואיאקיל בפקולטה לרפואה. פאלאסיו מגדיר את עצמו כלא-פוליטיקאי, והוא גם לא חבר בשום מפלגה פוליטית. בעבר שימש פאלאסיו כשר הבריאות בממשלו של סיקסטו דוראן-באיין. פאלאסיו שימש כסגן הנשיא מ-15 בינואר 2003 ועד 20 באפריל 2005 תחת הנשיא לוסיו גוטיירס. פאלאסיו מונה לנשיא בפועל כאשר הקונגרס הדיח את גוטיירס, אחרי שבוע של עימותים עם ממשלתו. מדיה וקבצים בנושא אלפרדו פאלאסיו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.