laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יפרח חביב

יפרח חביב (י"ז בתמוז תר"ץ, 13 ביולי 1930 - י"ח בסיון תשע"ז, 12 ביוני 2017) היה סופר ילדים עברי, מורה ומחנך ישראלי. יפרח חביב נולד בתל אביב, וכשהיה כבן שלוש עברה המשפחה למושב גיבתון, והתפרנסה מחקלאות. במושב גיבתון גדל ולמד, ואת לימודי התיכון שלו השלים בקיבוץ הסמוך קבוצת שילר ובבית ספר תיכון ברחובות. כשהיה כבן 18 התנדב לפלמ"ח ושירת במלחמת העצמאות כחובש קרבי בחטיבת יפתח של הפלמ"ח. בתום המלחמה יצא עם חבריו להכשרה בקיבוץ חולתה, ובתום ההכשרה הצטרף עם חבריו לקיבוץ בית קשת שבגליל התחתון המזרחי. יפרח חביב יצא לסמינר "אורנים", ללמודי הוראה, ובשנת 1953 חזר לבית קשת כמורה. הוא עבד שנים רבות כמורה ומחנך, גם בקיבוצו וגם בבית הספר החקלאי כדורי הסמוך, וכן בבית הספר החקלאי של נהלל. יפרח חביב כותב כל ימיו סיפורים ורשימות לילדים ולנוער. סיפורו הראשון יצא לאור כבר בשנת 1947, בהיות בן 17. הסיפור הודפס בעיתון הנוער "במבחן". נושאי כתיבתו של יפרח חביב הם החיים בקיבוץ ובמושב, חיי החיילים הצעירים ששירתו בפלמ"ח, וכן סיפורי מקום וסיפורי עם. חלק מהסיפורים הללו מתרחשים על רקע נופי הגליל התחתון, על שרידי מבצריו, ואגדות גיבוריו. וחלקם הם עיבודים של סיפורי עם ממקומות שונים. סיפורים רבים מפרי עטו התפרסמו בעיתון הילדים משמר לילדים. במלאת 20 שנה להקמת קיבוץ בית קשת, ערך וקריין חביב סרט מיוחד, המתאר את חייו האישיים ואת חיי היום-יום בקיבוץ נפטר בבית קשת בגיל 87. אחיו הצעיר של יפרח חביב הוא סופר הילדים מעוז חביב (נולד ב-1941 במושב גבתון). אדוני ראש העיר, סיפור של נער שהיה לראש עיר, תל אביב תשל"ח 1978. איזוטופ AG83, עיצוב העטיפה ואיורים - יעל חביב, כפר תבור 1995. בן השולטן, ציירה מיסה רוסק, תל אביב 1974. בקעה זו ונערים אלה, ספר הזיכרון לחללי יבנאל, יבנאל 1967. גשמיאלון, לילדים קטנים, כתר ירושלים, 1985. דודיק, ציורים יורם קליינר, מסדה רמת גן 1974. הדסים בקנה, סיפורים, ציורים יורם נאמן, תל אביב. הזקן שהדליק מדורות, על יצחק שדה, מבחר רישומי-התקופה, מאת אריה נבון, הביא לדפוס חיים פלג, ספרית פועלים, תל אביב תשל"ג 1973. החצב, את הסיפור הזה סיפר יפרח חביב, את הציורים צייר ז’קו, תל אביב הקיבוץ המאוחד, תשי"ח 1958. טבעת הקסם בגולני, י"ב סיפורי עם, ערכה והוסיפה הערות עדנה היכל, הקיבוץ המאוחד תל אביב 1990. יום אחד בחייו של תנצ’יק, ציורים - נורית יובל, מסדה רמת גן 1972. יחד כל הדרך, כפר תבור 1992. מוטקה חזר הביתה, תל אביב תשל"ג 1973. מיומנו של איש הכשרה, מאת יפרח חביב, ערך הדס עפרת, ירושלים תשל"ח 1978. מעשה בתרנגולי הודו, צייר יורם קליינר, תל אביב 1964. המפוחית ועוד סיפורים, ירושלים ניומן תשכ"ו 1966. ניצח האדם טנק, סיפורים, ציורים - איה שמואלי, תל אביב יבנה תש"ל 1970. פעמון הקיבוץ, סיפורים, ציורים אריה גלזר, תל אביב יבנה תשל"ד 1974. הפיל של אילנה, ציורים מייקי קלוגמן, ספרית פועלים תל אביב 1986. יפרח חביב, באתר הפלמ"ח יפרח חביב, ברפיש (סיפור), דבר, 4 ביולי 1969, המשך אלי .אלון, יפרח חביב,הסופר החביב , באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 ביוני 2022 יפרח חביב, דף שער בספרייה הלאומית יפרח חביב, בלקסיקון הספרות העברית החדשה הסרט שערך וקריין - "בית קשת" עשרים שנה למרגלות התבור
מנחם מנדל ברייאר

מנחם מנדל ברייאר (תרפ"ב, 1922 – ח' בשבט ה'תשס"ז, ינואר 2007) היה חוקר רב־תחומי במדעי היהדות, פסיכולוג, סופר יידי ורב אמריקאי, שכיהן כפרופסור חבר לספרות מקראית ופסיכולוג יועץ באוניברסיטת ישיבה בניו יורק, והיה אביו של האדמו"ר מבויאן, רבי נחום דב ברייאר. נולד בסטרוסוב (אנ'), פולין (כיום באוקראינה) לרבי יוסף ברייאר. גדל בשטפנשט, רומניה בה כיהן אביו כרב העיר. עוד בהיותו ברומניה החל בפועלו הספרותי, ופרסם מאמרים בעברית וביידיש בעיתונות היהודית, תחילה ב"אונזער צייט" (קישינב) ולאחר מכן גם ב"דרכנו" ו"הפועל המזרח", וכן כתב בעיתונים רומניים. בנוסף, היה פעיל בארגוני סטודנטים ובאגודות ציוניות שונות. ב־1941 הוגלה למחנות הריכוז בטרנסניסטריה ודוברוג'ה, בהם שהה עד לשחרורם בידי הרוסים ב־1944. ב־1948 היגר לארצות הברית. בהיותו שם פרסם מאמרים בעיתונים: "צוקונפט", "דער טאָג", "דער מאָרגען זשורנאַל", "פאָרווערטס", "ניו יאָרקער וואָכענבלאט", "ליטעראטישע העפטן" ו"די גאָלדענע קייט", ועמד בראש קהילה מעורבת של חרדים ואורתודוקסים מודרניים. ברייאר היה חוקר רב־תחומי ופסיכולוג. הוא למד באוניברסיטת יאשי, וב־1947 למד בסורבון בפריז, בה קיבל תואר שני. ב־1949 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת ישיבה בניו יורק, בה כיהן כפרופסור חבר לספרות מקראית, פסיכולוג יועץ ומרצה במגוון תחומים. אשתו הייתה בת האדמו"ר מבויאן רבי מרדכי שלמה פרידמן, וכשנפטר האדמו"ר בשנת ה'תשל"א-1971 ובניו לא ראו את עצמם כמתאימים למלא את מקומו, המתינו עד שנכדו, נחום דב, שהיה אז כבן 12 שנים בלבד, יגדל ויהיה ראוי למינויו כאדמו"ר. את רבי מנחם מנדל לא הכתירו כאדמו"ר, ד"ר יעקב מזור מספר כי הוא לא רצה לקבל עליו את המינוי. ארבע עשרה שנים אחרי פטירתו של רבי מרדכי שלמה, התמנה בנו של הרב ברייאר רבי נחום דב, שנישא ועלה לירושלים לממשיך השושלת ואדמו"רות בויאן. אביו ואמו נשארו בניו יורק. ברייאר ראה את עצמו כחסיד בויאן לכל דבר. הוא העלה את דברי חותנו על הכתב, והיה לו מעמד בכיר בחסידות כחתנו, ולאחר מכן אביו, של האדמו"ר. בשנותיו האחרונות, התגורר ברייאר בירושלים. הוא נפטר בשנת ה'תשס"ז (2007) ונטמן בהר הזיתים. על שמו ישיבה לצעירים של חסידות בויאן בביתר עילית. ישראל אברהם, בכיר בנאס"א רבי נחום דב, האדמו"ר מבויאן בתו אשת ד"ר בלאק מחקרים בתרגום יונתן בן עוזיאל לתורה: ספר בראשית, דיסטרציה, ניו יורק, תש"י Psychedelic drugs and religious consciousness, ניו יורק: ישראל הצעיר, 1973, 33 עמ' The Jewish woman in rabbinic literature, 2 כרכים, הובוקן: Ktav Pub. House (אנ'), 1986 ספר פירושי מהר"ל מפראג על תורה נביאים וכתובים, 3 כרכים, ירושלים: מישרים, תשנ"ב The house of Rizhin: Chassidus and the Rizhiner dynasty, ברוקלין, נ.י.: מסורה, 2003 "ברייער, מנחם־מענדל", לעקסיקאָן פון דער נייער יידישער ליטעראַטור 1 (ניו־יאָרק, 1956), עמ' 470–471 (גרסה מעודכנת באנגלית) מסיבה לכבוד הרב ד"ר מנחם ברייאר, הצופה, 8 בספטמבר 1965 יאיר אטינגר, דוקטור בראייר והאדמו"ר מבויאן, באתר הארץ, 5 בפברואר 2007 מאמר שכתב על הישיבות ברומניה מנחם מנדל בריר (1922-2007), דף שער בספרייה הלאומית כרטיס הקבר של מנחם מנדל ברייאר, באתר הר הזיתים אודותיו: הערך "רבי יוסף ברייאר (שטפנשט)", באתר המכלול. לעקסיקאָן, עמ' 470–471. יאיר אטינגר, דוקטור בראייר והאדמו"ר מבויאן, באתר הארץ, 5 בפברואר 2007 Gesher 3,1 (1966), p. 56. ראו: הודעת התנחומין מטעם ישיבת אוניברסיטה, The New York Times‏, 30 בינואר 2007.
בויאן

בויאן (באוקראינית: Бояни; ברומנית: Boian) הוא כפר באוקראינה המערבית, בסביבות העיירה סדיגורא שבמחוז צ'רנוביץ שבבוקובינה. הכפר היה רכושו של יון נקולצ'ה (Ion Neculce, 1672-1745), רושם דברי הימים של נסיכות מולדובה במאה ה-18 ומבעלי הקרקעות הגדולים ביותר באותה תקופה. בכפר עומד פסל של יון נקולצ'ה, ועומדת בו מצבת זיכרון לקורבנות הדיכוי הקומוניסטי. עד שנת 1860, נאסר על היהודים להתיישב בבויאן. באותה שנה נוסדה הקהילה היהודית במקום. בתחילה, היו בקהילה מספר מוסדות מצומצם כדוגמת בית כנסת גדול ובית ספר עממי. בשנת 1886, חלה התפתחות משמעותית, בעקבות התיישבותו של האדמור רבי יצחק פרידמן. רבי יצחק העתיק את מגוריו מסדיגורה ובעקבותיו הצטרפו לבויאן חסידים רבים. מאז הייתה בויאן למוקד משמעותי לחסידות שמקורה בסדיגורה. ב-1914, כבש הצבא הרוסי את בויאן ואת חצר מדרשו של רבי יצחק. לאחר המלחמה נבנתה העיירה מחדש, אך התיישבו בה מעט יהודים. ב-1940, העיירה נכבשה מחדש על ידי הרוסים, ולאחר מכן גם על ידי הרומנים. בשנת 1941 נשלחו היהודים בעיר לטרנסניסטריה ומעט מהיהודים נותרו בחיים. ב-1944 העיירה חזרה להשתייך לברית המועצות ואין מידע רלוונטי באשר לגורל היהודים. ערך מורחב – חסידות בויאן בחודש חשוון ה'תרמ"ז עבר להתגורר בכפר האדמו"ר הראשון של חסידות בויאן, הרב יצחק מבויאן, הידוע בכינויו "הפחד יצחק", בנו הגדול וממשיכו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (הראשון), משושלת רבי ישראל פרידמן מרוז'ין, שהיה האדמו"ר בין השנים תרמ"ו (1886) עד פטירתו בי"ז באדר תרע"ז (1917). רבי יצחק הנהיג חצר גדולה ונכבדה בבויאן, ולקראת מלחמת העולם הראשונה, בשנת תרע"ד, עבר עם משפחתו לווינה, כמו שאר אדמו"רי בית רוז'ין, כיוון שפחדו מהשלטון הרוסי, שעדיין שמר טינה לזקנם, רבי ישראל מרוז'ין. במהלך המלחמה חרבו כל המבנים ששימשו כחצרו של האדמו"ר, ועל כן הוא לא שב אל הכפר. האדמו"ר המשיך לנהל את חצרו בווינה ביד רמה ובאצילות כדרך בית רוז'ין. Michael Toma. Never From Eagle Hill. 1985 (about the Boian in Canada) מדיה וקבצים בנושא בויאן בוויקישיתוף רומנית: פרטים היסטוריים ברומנית על הכפר בויאן. מפת האזור, הכפר בויאן מסומן "בויאן", באתר JewishGen (באנגלית) פנקס הקהילות, יד ושם- רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, תש"ם, עמ' 517-523 פנקס הקהילות, יד ושם רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, תש"ם, עמ' 517-523
חורבת סעדים

חורבת סעדים הוא שמם של שרידי חווה ביזנטית, בית בד ומסגד קדום שהוקם על הריסות המבנים הביזנטיים. בתחילת 1963 נכללה חורבת סעדים ברשימה של 93 שמורות־טבע מומלצות של ועדה שמונתה על ידי הקרן הקיימת ומשרד החקלאות. שטח של 17 דונם הכולל את חורבת סעדים ועין סעדים הוכרזו כשמורת טבע ב-6 באפריל 1967. האתר נמצא ממערב לירושלים ומצפון ליד קנדי. חורבת סעדים יושבת על רכס שמפריד בין נחל שורק ונחל רפאים. שמה של החורבה נגזר משמה הערבי - אלחִ'רְבֶה א-צַעִידָה ("החורבה הגבוהה"), על שם העצים העתיקים והגבוהים שבה, וכן ח'ירבת סעידה (המאושרת), מאחר ששיח' אחמד שאליו מוקדש המסגד, היה ידוע כמרפא עקרות. ממבנה המסגד נותרו שני קירות בגובה שני מטרים, אחד מהם נושא קשת שלמה. החורבה נמצאת באזור חורש ים תיכוני. במקום כמה מן העצים העתיקים בארץ ישראל, עצים המגיעים לממדים עצומים, זאת עקב האמונה בעצים קדושים - אמונה לפיה במקום בו נמצא מסגד או קבר שייח אין לכרות את העצים עקב קדושת המקום. איסור זה מאפשר לעצים לצמוח פרא באין מפריע. באתר זה בולט עץ חרוב עתיק רחב ומרשים. סמוך לחורבה - יד הנצחה לשלמה מלאכי, שנפל במלחמת ששת הימים. מצפון-מערב לחורבה נמצא עין סעדים, מעיין שכבה הכולל בריכת איגום מטוייחת שמורה (בנוסף לשרידי בריכה הרוסה). אל הבריכות מתנקזות שלוש נביעות שמימיהן מולכים באמצעות נקבות בתוך סלע הגיר. בהמשך ניתן לאתר שרידי תעלות השקיה שהשקו את שטחי החקלאות של החווה. מהמקום מתחיל שביל המעיינות המסומן בירוק ומקשר את חרבת סעדים עם עין חנדק והסטף, דרך מספר מעיינות קטנים. סביב המתחם נטוע יער קק"ל גדול ובו חניון לילה למטיילים ותנועות נוער ואתרי נופש למשפחות. האתר עשיר בצומח חורש ים-תיכוני, עם ריכוזים גדולים של רקפות, נרקיסים וסחלב פרפרני בעונת החורף. מדיה וקבצים בנושא חורבת סעדים בוויקישיתוף חורבת סעדים באתר טיולי יעל זילברשטיין ברזידה, טיול בחורבת סעדים, באתר הארץ, 20 בינואר 2022 עזריה אלון, שמורות הטבע שלנו, למרחב, 22 במרץ 1963 עזריה אלון, שמורות הטבע במרכז הארץ, למרחב, 5 באפריל 1963 שמורות טבע וגנים לאומיים מוכרזים* בשנים 2017-1964, אתר רשות הטבע והגנים יד לשלמה מלאכי ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חקלאות בעל

חקלאות בעל (מוכרת גם בכינוי פלחה) היא צורת גידול חקלאית המבוססת על השקייתם של הגידולים החקלאיים במשקעים טבעיים בלבד, באופן ישיר, ללא אגירתם או הזרמתם לחלקות. "גידול הבעל" הנפוץ בישראל הוא גידול החיטה. שמה של צורת גידול זו נגזר, כנראה, משמו של בעל,[דרוש מקור: שם זה מופיע רק מספרות חז"ל בתקופה בה איש לא עבד את הבעל ולא סביר כי זו הסיבה.] אל הגשמים, הסערות, הברקים והרעמים הכנעני. החקלאים הקדמונים האמינו שהגשמים, ומכאן השדות, תלויים בהיענות האל בעל לתפילותיהם. הגמרא במסכת מועד קטן מסבירה שהשורש "בעל" מורה על יציבות, ומוכיחה זאת מהתרגום של הפסוק "כי יבעל בחור בתולה"- "ארי כמה דמיתותב עולם עם בתולתא" (כי כמו שמתיישב עלם עם בתולה). חקלאות חקלאות שלחין החקלאות בישראל פרופסור משה ברור, "חקלאות בעל", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 9), הוצאת יבנה, תשס"א מדיה וקבצים בנושא חקלאות בעל בוויקישיתוף הערך "בית הבעל, גידולי בעל", ב"אנציקלופדיה הלכתית-חקלאית", באתר מכון התורה והארץ חקלאות באזורים צחיחים, דף שער בספרייה הלאומית תלמוד בבלי מועד קטן דף ב עמוד א. ישעיהו פרק סב. ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולף מישל

וולף מישל (נפטר בה' באלול ה'תרפ"ג, אוגוסט 1923) היה רב וד"ר לפילוסופיה. נולד למשפחה יהודית מסורתית בעיר שצ'זץ הסמוכה ללבוב, ונשלח ללמוד אצל רב בדרוהוביץ. בבית אותו רב שהה במשך שבע שנים עד שבגיל שמונה עשרה הוסמך לרבנות. מישל סירב לקבל על עצמו תפקיד רבני, הקים בנק ושיתף פעולה עם אחיו בעסקים. בשלב מסוים פעילותו העסקית לא סיפקה אותו ובשכנוע רעייתו הקדיש את עצמו ללימודים. נרשם לפקולטה לפילוסופיה ולשפות המזרח באוניברסיטת וינה, שם רכש את השפה הערבית. הוא המשיך בלימודיו באוניברסיטת ברלין ולמד גם ב"בית המדרש לרבנים בברלין". במסגרת לימודיו שימש דרשן באתרי נופש בגרמניה. מישל הסתובב בחוגים של אמנים וסופרים וזכה להכרה באוניברסיטאות שבהן למד. בווינה נבחר לחבר כבוד בחוג "מרטין בובר" והרצה על פילוסופיה. את לימודיו הוא המשיך וסיים באוניברסיטת ברן בשווייץ בציון הגבוה ביותר, ואת עבודת הדוקטורט שלו כתב על "תאוריית ההכרה של הרמב"ם". בתקופת מלחמת העולם הראשונה סירב לכהן בתפקיד רב צבאי ראשי בטענה כי: ”אינני מסוגל לעודד בני-אנוש להרוג איש את אחיו, כי הדבר נוגד את הקונצפציה ההומניסטית שלי”. בשנת 1906 קיבל על עצמו מישל תפקיד של רב במחוז קמפולונג מולדובנסק שבו נמצאו אז כאלפיים יהודים וכיהן בתפקידו עד שנת 1922. הוא גם ניהל את משרד רישום האוכלוסין באזור. במסגרת תפקידו שימש פרופסור לענייני דת במחוז כולו והשפיע על כל האזור בדרשותיו. בנאום חגיגי לכבוד הקמת בית ספר חדש בעירו אמר מישל את הדברים הבאים: ”הנוער הוא חוליית הקשר בין היצירה והיוצר. בית הספר, המורים והחברה הם היוצר; לכם, בני הנוער, מגיע התפקיד הקדוש להעביר לבאים אחריכם את מה שלמדתם בבית הספר, את החומר האצילי שנאגר בתאי המוח שלכם. כך נוצר באמצעות בית- הספר גשר בין הנוער, אל יוצר-הכל ואל בני-האדם, למען ריסון יצרים פרימיטיביים של בני-האדם, למען חיזוק האנושי שבהם ולמען האצלתם, גם אם לעולם לא נגיע לבן-אדם מושלם”. "קימפולונג - קהילה יהודית בבוקובינה שהייתה ואיננה עוד" (אורכב 09.03.2008 בארכיון Wayback Machine) ד"ר אליאס שטיין, הרב ד"ר וולף מישל (אורכב 01.11.2009 בארכיון Wayback Machine), הגיון דברי חכמים, באתר היברו בוקס לפי מקור אחר בשנת 1904. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נערות החלומות

נערות החלומות (באנגלית: DreamGirls) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא בסוף 2006 ומבוסס על מחזמר שהוצג על בימות ברודוויי, מספר את סיפורן של "החלומות" (the Dreams), שלישיית זמרות נשמה שמזנקות לראש מצעדי הפזמונים במהלך שנות ה-60. הסרט מבוסס במידה מסוימת על להקת הסופרימס, וכן על חברת התקליטים מוטאון שייצגה כוכבים אפרו אמריקאים רבים במהלך שנות ה-60 וה-70. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר עבור שחקנית משנה (ג'ניפר הדסון) וסאונד. הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב: כסרט הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (אדי מרפי) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (ג'ניפר הדסון). מדיה וקבצים בנושא נערות החלומות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נערות החלומות (באנגלית) "נערות החלומות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נערות החלומות", באתר נטפליקס "נערות החלומות", באתר AllMovie (באנגלית) "נערות החלומות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נערות החלומות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "נערות החלומות", באתר Metacritic (באנגלית) "נערות החלומות", באתר אידיבי "נערות החלומות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תקנה

האם התכוונתם ל... חקיקת משנה – חקיקה שאיננה בגדר חוק, שנעשתה על ידי גורמים מופקדים - ולא נבחרים - של הרשות המבצעת תקנות שעת חירום – תקנות שממשלת ישראל רשאית להתקינן במצב חירום תקנות סדר הדין האזרחי – תקנות שמתקין שר המשפטים תקנות התכנון והבנייה – מותקנות על ידי שר הפנים תקנת חכמים – חקיקה הלכתית הנעשית על ידי חכמי ישראל תקנות עזרא – עשר תקנות שנתקנו לעם ישראל על ידי עזרא הסופר תקנות הקהילה – תקנות ספציפיות שתיקנו קהילות יהודיות למען מטרות פנים-קהילתיות ושלא מכוח "תקנת חכמים" פורום תקנה – עמותה של הציונות הדתית לטיפול בתלונות על הטרדה מינית מצד בעלי סמכות תקנון – אוסף של תקנות המסדיר תנאים וכללים חוק (פירושונים) תקן
דרלין קונלי

דרלין קונלי (באנגלית: Darlene Conley‏; 18 ביולי 1934 – 14 בינואר 2007) הייתה שחקנית אמריקנית. קונלי, אמריקנית ממוצא אירי, נולדה בעיר שיקגו אשר במדינת אילינוי. קריירת המשחק של קונלי נמשכה חמישה עשורים, אך היא מוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של סאלי ספקטרה באופרת הסבון הפופולרית היפים והאמיצים (1988–2007). קונלי מתה מסרטן הקיבה בגיל 72. לעומת זאת, הוחלט בסדרה היפים והאמיצים לא להרוג את הדמות של סאלי, אלא להגיד שהיא יצאה לגמלאות, והיא מסתובבת בעולם. דרלין קונלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דרלין קונלי, באתר AllMovie (באנגלית) דרלין קונלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דרלין קונלי, באתר Discogs (באנגלית) דרלין קונלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוות תאי מתוכנת

מוות תאי מתוכנת (Programmed cell death,‏ PCD) הוא תהליך ביולוגי שבו תא משמיד את עצמו בצורה מבוקרת. מוות תאי מתוכנת קשור להפעלה של מסלולים גנטיים ומתבצע בתהליך מבוקר. מוות תאי מתוכנת משרת תפקודים בסיסיים בתהליכים של התפתחות רקמות בצמחים ובמטזואה (בעלי חיים הרב תאיים) וכן בתהליכים של הומאוסטאזיס. הפעלה ביתר של המוות התאי המתוכנת עלולה להוביל להתנוונות תאים בעוד חסר יכול להוביל לסרטן או למחלות אוטואימיוניות. ישנם מספר סוגי מוות תאי מתוכנן: אפופטוזה (או מוות תאי מסוג 1) מוות תאי אוטופגי (ידוע גם כ מוות תאי ציטופלזמי או מוות תאי מסוג 2), מאופיין על ידי היווצרות של חלוליות גדולות אשר מחסלות אברונים בסדר מסוים, לפני שגרעין התא נהרס. נקרופטוזיס - צורת מוות תאי מתוכנן של נקרוזיס פירופטוזיס - מסלול מוות תאי מתוכנן מעורר דלקת את המונח "מוות תאי מתוכנת" טבעו לראשונה ב-1964 בהקשר של התפתחות של תאי חרקים, שמונה שנים לפני טביעת המושג "אפופטוזה". "מוות תאי מתוכנת" הפך בהמשך למושג הכללי יותר. המחקר הראשון לגבי המנגנון המניע את התהליך נעשה בשנת 1988 ומצא את משפחת ה-Bcl-2. מוות תאי מתוכנת נעשה עם השנים למושא למחקר מתמשך, דבר שזיכה את חוקריו הראשונים, סידני ברנר, ג'ון סלסטון ורוברט הורביץ בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2002. מוות תאי מדיה וקבצים בנושא מוות תאי מתוכנת בוויקישיתוף Nirmala JG, Lopus M, "Cell death mechanisms in eukaryotes"., Cell Biology and Toxicology, אפריל 2020 Tessa Bergsbaken, Susan L. Fink & Brad T. Cookson, Pyroptosis: host cell death and inflammation, Nature Reviews Microbiology ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמנואל קרסובסקי

עמנואל קרָסוֹבסקי (נולד ב-1946) הוא פסנתרן ישראלי, פרופסור לפסנתר ומוזיקה קאמרית וראש המחלקה לפסנתר בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה. עמנואל קרסובסקי נולד בווילנה בירת ליטא. החל ללמוד נגינה בפסנתר בעירו, למד בקונסרבטוריון בווילנה (אנ'), והמשיך את לימודיו בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק עד לקבלת תואר דוקטור למוזיקה (1977). מוריו בארצות הברית היו אילונה קאבוש, גואידו אגוסטי, אובה טורקו, אניה דורפמן ומינדרו כץ. נושא עבודת הדוקטור שלו היה "המוזיקה לפסנתר של דמיטרי שוסטקוביץ'" (The Piano Music of Dmitri Shostakovich). קרסובסקי מלמד זה שלושים שנה באקדמיה למוזיקה על שם בוכמן-מהטה בתל אביב ומנחה כיתות אמן לפסנתר בתל חי, בג'וליארד, בבית הספר למוזיקה מאנס בניו יורק, בקונסרבטואר של פריז ובמוסדות מוזיקה אחרים ברחבי העולם. הוא מנהל את הפסטיבל למוזיקה קאמרית בבית דניאל בזכרון יעקב ויושב בחבר השופטים של תחרויות פסנתר בינלאומיות מן החשובות בעולם. בין תלמידיו באקדמיה למוזיקה בתל אביב היה הפסנתרן רון רגב. קרסובסקי ניגן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם תזמורות אחרות בישראל, עם המנצחים ליאונרד ברנשטיין, קרלו ריצי, סידני הארת' ועוד. הוא ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת של נעם שריף בביצוע בכורה ישראלי, בניצוח המלחין. מנגן בקביעות עם הכנרת ורה ויידמן והקליט עמה מחזור של 10 הסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן. כן הופיע בקונצרטים של מוזיקה קאמרית עם הכנר אייזק שטרן, הצ'לנית נטליה גוטמן ואחרים. עמנואל קרסובסקי, ברשת החברתית פייסבוק עמנואל קרסובסקי, ברשת החברתית LinkedIn עמנואל קרסובסקי, באתר Discogs (באנגלית) עמנואל קרסובסקי באתר אוניברסיטת תל אביב עמנואל קרסובסקי באתר "הבמה"
לך (נהר)

לך (בגרמנית ובווארית: Lech) הוא נהר המשתרע לאורך של 264 ק"מ במדינות אוסטריה וגרמניה, ונשפך בסופו לדנובה. הנהר מתחיל את דרכו באגם פורמארין שבהרי האלפים במדינה האוסטרית פורארלברג. משם הוא זורם לכיוון צפון-מזרח וחוצה את גבול אוסטריה-גרמניה. לאחר הכניסה לגרמניה הנהר יוצר את מפל לך, הנופל מגובה של 12 מטרים. לאחר מכן הנהר זורם בערוץ צר מאוד. משם הנהר נכנס לתוך המדינה הגרמנית בוואריה, שם הוא מהווה את הגבול ההיסטורי בין בוואריה ושווביה. לאחר מכן הוא עובר דרך העיירה פיסן ואגם פורגן; מהטירה נוישוונשטיין הסמוכה לעיירה פיסן ניתן לצפות על הנהר. משם הנהר ממשיך צפונה ועובר דרך הערים שונגאו, לאנדסברג ואאוגסבורג (שם נשפך אליו נהר הורטאך). לאחר מכן הוא נשפך אל הדנובה, למרגלות העיר דונאוורט. בקטע זה לא ניתן לשוט בנהר, מכיוון שהזרם שלו חזק מדי והוא מלא בחצץ שחונק את אפיקו. על גדות הנהר אירעו במהלך ההיסטוריה מספר אירועים חשובים. בשנת 278 הביס הקיסר הרומי פרובוס כוח פלישה גדול של בורגונדים וונדלים בפרוביניציה הרומית ראטיה שעל גדות הנהר לך. באוגוסט 955 התחולל קרב לכפלד באזור שבין נהר לך לנהר ורטאך, ליד העיר אאוגסבורג. בקרב זה הביס הקיסר אוטו הראשון את שבט המדיארים. בשנת 1632 הביס גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה את צבא הליגה הקתולית בראשות יוהאן צרקלה בקרב ריין בסמוך לנהר, כחלק ממלחמת שלושים השנים. מדיה וקבצים בנושא לך בוויקישיתוף מידע על שימור נהר לך (באנגלית) נהר לך, באתר Infoplease
לך

האם התכוונתם ל... לך (נהר) – נהר הזורם באוסטריה וגרמניה לך קצ'ינסקי – נשיא פולין לשעבר לך ואלנסה – פוליטיקאי פולני לך פוזנן – קבוצת כדורגל פולנית לך (סיסמה) – סיסמת מחאה ישראלית נגד בנימין נתניהו לח לוך
היטל מרקטור

היטל מרקטור (באנגלית: Mercator projection) הוא היטל גלילי קונפורמי (שומר זווית), שהומצא על ידי הגאוגרף הפלמי גרארדוס מרקטור בשנת 1569. היטל זה הפך לנפוץ בשרטוט מפות בעיקר בקרב ימאים, מכיוון שהניווט בעזרתו נוח. ניתן למדוד אזימוט בין נקודת המוצא ליעד ולשוט במסלול קבוע לאורך אזימוט זה, למרות שהוא לא הקצר ביותר. היטל גלילי נוצר על ידי "עטיפת" כדור הארץ בגליל, השלכת כל נקודה מהכדור אל הגליל ופריסת הגליל, כך שנוצרת מפה מלבנית, שבה קווי האורך והרוחב מאונכים זה לזה. כמו בכל ההיטלים הגליליים, בהיטל מרקטור קיים עיוות גדול בצורה ובגודל אלמנטים שונים ככל שמתרחקים ממרכז ההיטל (קו המשיק). במפת העולם של מרקטור, העיוות גדל ככל שמתרחקים מקו המשווה, אך אין עיוות כלל בשינוי קווי האורך. זו הסיבה לכך שבמפות המשתמשות בהיטל זה גרינלנד נראית כמעט שווה בגודלה ליבשת אפריקה, בעוד שבמציאות אפריקה גדולה ממנה פי 13 לערך. בשנת 1722 הוצג היטל מרקטור רוחבי (Transverse Mercator), הדומה להיטל מרקטור, פרט לעובדה שהגליל המשמש להשלכה מונח לרוחב כדור הארץ במקום לאורכו, כך שקו ההשקה מקביל לקו אורך במקום לקו רוחב. היטל זה טוב להצגת אזורים צרים המתפרשים לאורך קווי אורך, כדוגמת ישראל. רשת ישראל החדשה ורשת UTM העולמית מבוססות על היטל מרקטור רוחבי. היטל גל-פטרס היטל פולר מדיה וקבצים בנושא היטל מרקטור בוויקישיתוף היטל מרקטור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוגרבי

מוגרבי או מגרבי הוא שם משפחה ממקור ערבי. פירושו הוא אדם שהגיע מהמגרב (בערבית: مغرب, תעתיק מדויק: מע'רב) – שם קיבוצי למדינות המערביות של צפון אפריקה – מרוקו, תוניסיה, אלג'יריה ולעיתים גם לוב. שם משפחה זה נפוץ בקרב יהודים מעדות המזרח. האם התכוונתם ל... אתרים שכונת המוגרבים – שכונת מגורים ששכנה בפינה הדרום-מזרחית של העיר העתיקה בירושלים שער המוגרבים – שער להר הבית, הדרומי ביותר בכותל המערבי שער האשפות – אחד משערי ירושלים המכונה גם כן שער המוגרבים קולנוע מוגרבי – קולנוע היסטורי בתל אביב שפעל בין 1930 ו-1986 אישים אבי מוגרבי – במאי קולנוע ואמן ישראלי, בנו של יעקב מוגרבי אלבר מוגרבי – זמר ישראלי המכונה פילפל אל-מסרי דלאל מוגרבי – מחבלת פלסטינית חוזה מוגרבי – אספן אמנות ישראלי, ברשותו אוסף היצירות הגדול ביותר של אנדי וורהול. מתגורר בניו יורק יעקב מוגרבי – איש עסקים יהודי בתקופת היישוב, מקים קולנוע מוגרבי סמואל אל-מוגרבי – מתמטיקאי, אסטרונום ורופא יהודי שהתאסלם ב-1163 פיראס מוגרבי – כדורגלן ערבי-ישראלי מגרב (פירושונים)
פרוסיליט

פרוסיליט (Ferrosilite) הוא מינרל השייך לקבוצת הפירוקסן, קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים - (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות) בעלי שרשרת בודדת. הפרוסיליט (FeSiO3) המכיל בעיקר ברזל מצוי בסופה של שורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) הקרויה "קבוצת האנסטטיט" שנוסחתה הכללית Mg,Fe)SiO3), המתחילה באנסטטיט המכיל בעיקר מגנזיום (MgSiO3). בעבר היה נהוג לכנות בשם היפרסתן מינרל המצוי באמצעיתה של קבוצת האנסטטיט והמכיל כמויות שוות של מגנזיום וברזל, אך הוועדה לשמות מינרלים באגודה הבינלאומית למינרלוגיה פסלה ב-1988 את השימוש בשם זה וקבעה כי במקומו יש להשתמש בשם אורתופירוקסן ולציין את כמות האנסטטיט (En) או הפרוסיליט (Fs) בהתאם ליחס מגנזיום/ברזל במינרל (לדוגמה En80Fs20). שם המינרל הוא צרוף של מרכיביו, ברזל - בלטינית פרום (ferrum) וסיליקט המינרלים שבקבוצת האנסטטיט מכונים גם אורתופירוקסנים משום שהם שייכים לקבוצת הפירוקסן והמבנה שלהם אורתורומבי. אלו הם מינרלים בוני סלעים נפוצים המצויים בסלעי יסוד, סלעים מותמרים ומטאוריטים. הפרוסיליט הטהור הוא מינרל נדיר יחסית. ניתן למצוא פרוסיליט בסלעי יסוד בסיסיים ואולטרא־בסיסיים. אתרים בהם מצוי פרוסיליט קיימים בין השאר בקנדה, פינלנד, גרמניה, קניה וארצות הברית (לרשימה המלאה מומלץ לעיין באתר Mindat שהקישור אליו מופיע להלן). מדיה וקבצים בנושא פרוסיליט בוויקישיתוף פרוסיליט באתר webmineral פרוסיליט באתר Mindat science/orthoferrosilite פרוסיליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)