laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גרנט לואלין

גרנט לואלין (באנגלית: Grant Llewellyn; נולד ב-29 בדצמבר 1960, טנבי, פמברוקנשייר, ויילס) הוא מנצח ולשי. לואלין החל לפתח את מוניטין הניצוח שלו בשנת 1985, כשקיבל משרת עמית ניצוח במרכז המוזיקה טנגלווד במסצ'וסטס. מדריכיו שם היו ליאונרד ברנשטיין, סייג'י אוזאווה, קורט מאזור ואנדרה פרווין. בהמשך ניצח בקונצרטים בפסטיבל טנגלווד על תזמורת הטיילת של בוסטון וכעוזר מנצח של התזמורת הסימפונית של בוסטון. משנת 1990 עד 1995 היה מנצח חבר של תזמורת ה-BBC הלאומית של ויילס. לואלין היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית סטאוונגר משנת 1993 עד 1996. לואלין כיהן כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן בשנים 1995 עד 1998. משנת 2001 עד 2006 כיהן לואלין כמנהל מוזיקלי של אגודת הנדל והיידן בבוסטון, מאסצ'וסטס ועכשיו הוא נושא בתואר המנצח הראשי של האגודה. מאז יולי 2004 הוא המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של קרוליינה הצפונית. החוזה ההתחלתי שלו היה לארבע שנים, ובנובמבר 2006 הוארך עד 2012. בשנת 2020 סיים את תפקידו בתזמורת. כמנצח אופרה, ניצח לואלין על הצגות באופרה האנגלית הלאומית (חליל הקסם) ותיאטרון האופרה של סנט לואיס. הוא יצר קשרים עם הבמאי צ'ן-שי ז'נג בהפקה משנת 2001 של דידו ואניאס מאת הנרי פרסל ב"פסטיבל ספולטו בארצות הברית". עוד ניצח בשנת 2003 על הפקה חדשה של "מאנון" מאת ז'יל מאסנה ב"אופרה נורת'". לא מכבר השתתף כמנצח בתחרות "זמר העולם מטעם BBC קארדיף. לואלין, אשתו שרלוט וארבעת ילדיהם חיים בקארדיף. בספטמבר 2020 עבר לואלין שבץ מוחי, ואם כי חזר לנצח, עודנו מתמודד עם תוצאות הפגיעה ומרגיש, שלעולם לא יחזור להיות ממש כשהיה לפני. גרנט לואלין, באתר AllMusic (באנגלית) גרנט לואלין, באתר MusicBrainz (באנגלית) גרנט לואלין, באתר Discogs (באנגלית) Vivien Schweitzer (27 בנובמבר 2006). "Grant Llewellyn Extends Contract as North Carolina Symphony Music Director". Playbill Arts. נבדק ב-2008-04-16. {{cite news}}: (עזרה) חדשות BBC ויילס.יוני 2021
ז'אק אנקטיל

ז'אק אנקטיל (בצרפתית: Jacques Anquetil; ‏8 בינואר 1934 בצרפת - 18 בנובמבר 1987) היה רוכב אופני כביש צרפתי. אנקטיל התמחה בעיקר במרוצים נגד השעון, ונודע בעיקר כרוכב הראשון שניצח 5 פעמים בטור דה פראנס. אנקטיל היה לרוכב הראשון שזכה בכל שלושת הגרנד טורים הגדולים (זכה 5 פעמים בטור דה פראנס, פעמיים בג'ירו ד'איטליה, ופעם אחת בוואלטה אספנייה). אנקטיל ממוקם במקום ה-3 בכל הזמנים בזכיות בגראנד טורים (8), אחרי אדי מרקס (11) וברנאר אינו (10). אנקטיל ניצח גם באחד מהמונומנטים הגדולים של מרוצי האופניים - לייז'–בסטון–לייז'. הוא ניצח במרוץ גנט - וולגם, וסיים שני וחמישי באליפות העולם לאופני כביש. אנקטיל זכה במרוץ היוקרתי ביותר נגד השעון - הגראנד פרי דה נאסיונס - 9 פעמים, הראשון שבהם היה ב-1953, בעודו בן 19 בלבד, והאחרון ב-1966, בגיל 32. אנקטיל רשם גם 5 ניצחונות במרוץ היוקרתי פאריז-ניס. סה"כ זכה אנקטיל ב-200 מרוצי כביש לאורך כל הקריירה. למרות הישגיו, לא זכה אנקטיל לפופולריות רבה בקרב חובבי הספורט בצרפת, שראו בו מכונה חסרת רגשות, ולעיתים קרובות עודדו את יריביו על הכביש. אנקטיל נתפס בקרב הצרפתים כרוכב שהגיע להישגים בגלל ניצחונותיו המרשימים במרוצים נגד השעון, ופחות משום שהיה רוכב נחוש או בעל סיבולת גבוהה. אנקטיל טען לא אחת כי מטרתו העיקרית הייתה להרוויח כסף מאופניים ותו לא. אנקטיל היה רוכב מקצועני 16 שנה עד לפרישתו ב-1969. הוא מת מסרטן ב-1987. 5 ניצחונות בטור דה פראנס (1957, 1964-1961) מקום 3 בטור דה פראנס (1959) 2 ניצחונות בג'ירו ד'איטליה (1960, 1964) מקום 2 בג'ירו ד'איטליה (1959, 1961) מקום 3 בג'ירו ד'איטליה (1966, 1967) ניצחון בוואלטה אספנייה (1963) מדיה וקבצים בנושא ז'אק אנקטיל בוויקישיתוף ז'אק אנקטיל, באתר olympedia.org ז'אק אנקטיל, באתר Cycling Archives אמיר ענבר, אריה ליבנת, טעם של פעם – ההשקעה הניבה תשואות, באתר הארץ, 29 במאי 2012.
אברמסקי

אברמסקי הוא שם משפחה יהודי-אירופאי שפירושו "בן אברהם". האם התכוונתם ל... יחזקאל אברמסקי – רב חרדי, ראש ישיבה ופרשן התוספתא מהתושבע"פ, חתן פרס ישראל יעקב דוד אברמסקי – סופר עברי, מתרגם, ספרן, בלשן ופולמוסן, בנו השני של יחזקאל אברמסקי נילי אברמסקי – אלופת ישראל ושיאנית ישראל בריצות בינוניות, ריצות ארוכות ובריצת מרתון שמואל אברמסקי – חוקר והיסטוריון ישראלי שמעון אברמסקי – היה ראש הקתדרה ליהדות באוניברסיטת לונדון, בנו השלישי של יחזקאל אברמסקי עודד אברמסקי – נוירולוג ישראלי, בעבר היה ראש מחלקת הנוירולוגיה בהדסה, ודיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית
פורום באר שבע

מועדון הפורום הוא מועדון לילה בבאר שבע. המועדון ממוקם באזור התעשייה "קריית יהודית" בדרום העיר באר שבע ומורכב מארבעה אולמות: האולם המרכזי, פקטור דאנס בר, גלריה חדשה ופקטור קיץ. לכל אולם עיצוב ייחודי המשרה, יחד עם המוזיקה שמשתנה מאולם לאולם, אווירה שונה. המועדון עצמו עוצב על ידי גדי הלפרין. מעבר למועדון עצמו, מחזיקה חברת פורום באר שבע גם עסקים נוספים, כמו שלטי חוצות להשכרה. המועדון הוקם על ידי האחים יוסי ורועי שוורץ ונחנך רשמית ב-14 בנובמבר 1988. נחשב למועדון הלילה המוביל בדרום ונבחר לא פעם על ידי דירוגים שונים לאחד מן המועדונים המובילים בישראל, ובשנות פעילותו התארחו בו זמרים ולהקות ישראליים מובילים, כאשר לא מעט אומנים בעלי זיקה למוזיקה אלקטרונית הגיעו להופיע במועדון גם מחוץ לארץ. הפורום שהחל את דרכו כמועדון לילה בלבד, הפך עם השנים ל"קבוצת הפורום" המאגדת בתוכה חברות המתמחות בתחומים שונים ביניהם גינון, מסעדנות, ארגון אירועים, הפקת פסטיבלים, צעצועים ועוד. בין המקומות ניתן למנות את הבר הדו קומתי בשם "דראפט", ואת חברת השילוט חוצות "פורום ארט". "קבוצת הפורום" בין האמנים שהופיעו בפורום באר שבע: שלום חנוך, שלמה ארצי, יהודה פוליקר, ריקי גל, מאיר בנאי, אביתר בנאי, משינה, אהוד בנאי, דני סנדרסון, גידי גוב, נתן גושן, מוש בן ארי, אביב גפן, התקווה 6, ברי סחרוף, היהודים, עברי לידר, הדג נחש, בלקן ביט בוקס ועומר אדם. ב-12 במאי 2013 המועדון נסגר באופן זמני לצורך מעבר למתחם חדש ב"ישפרו סנטר" בבאר שבע ונפתח מחדש לאחר מספר חודשים. בהקמת המתחם החדש הושקעו יותר מ-15 מיליון ש"ח והוא המועדון הגדול ביותר בארץ המשתרע על פני 8 דונם. באפריל 2015 נסגר המועדון למשך חודש ימים, זאת בשל נפילת בליין על חיילת שבילתה במועדון ופציעתה, שבעקבות התנהלות המועדון, החיילת, דורון גנון, נותרה מרותקת לכיסא גלגלים ועם 100% נכות. בשנת 2019 משרד הביטחון תבע את המועדון בעלות של 16 מיליון שקל. פורום באר שבע, ברשת החברתית פייסבוק בר פלג, ה"פורום" בן 30, עוד יש לו חום גבוה, באתר הארץ, 20 ביוני 2018 שירלי סיידלר, מועדון הפורום בבאר שבע נסגר בשל אירוע דקירה , באתר הארץ, 29 בנובמבר 2013 גלעד מורג, פציעת החיילת במועדון: תביעה בסך 16 מיליון ש"ח מ"הפורום" בב"ש, באתר ynet, 24 באוקטובר 2019
בית הכנסת אור תורה

בית הכנסת אור תורה הוא בית כנסת בעכו. בית הכנסת הוקם בידי עולים מתוניסיה, והוא מכונה גם "התוניסאי" או "לגריבה", על שם בית הכנסת הגדול באי ג'רבה שבתוניסיה, אף שכיום הוא משמש מתפללים מכל עדות המזרח. בית הכנסת הוקם בשנות ה-50 של המאה ה-20 בידי עולים מתוניסיה, במבנה עתיק ששימש עד אז כמתנ"ס. גבאי בית הכנסת ציון בעדאש החליט להוסיף למבנה יצירות פסיפס, כשם שהיה מקובל בבתי הכנסת העתיקים בארץ ישראל. הוא פנה למפעל הפסיפס של קיבוץ אילון, ופסיפס ראשון הוצב בבית הכנסת. לאורך השנים נוספו עוד ועוד קטעי פסיפס, וכיום קירותיו החיצוניים והפנימיים, תקרתו וחלק מהרצפה מכוסים כולם במאות מיליוני אבני פסיפס צבעוניות. צבעי האבנים טבעיים, ואף אחת מהן לא נצבעה. כולן הובאו ממקומות שונים בארץ ישראל, מרמת הגולן ועד הרי אילת. בנוסף, יש בבית הכנסת 140 חלונות ויטראז'. הפסיפסים והוויטראז'ים עוסקים בתולדות עם ישראל, החל בסיפורי התנ"ך וכלה באירועים מהמאה ה-20, וכן בנופי ארץ ישראל, עריה ועולם החי והצומח שלה. 11 יצירות עוסקות בשואה, וסדרה נוספת של פסיפסים מוקדשת למטבעות ארץ ישראליים לדורותיהם. עד היום מיוצרים רוב הפסיפסים באילון. בבית הכנסת ארבע קומות. בקומה הראשונה בית מדרש המשמש גם לאירועים וכנסים, בקומה השנייה בית הכנסת עצמו, בקומה השלישית עזרת הנשים ובקומה הרביעית מתחם ובו היצירות העוסקות בשואה. אלמנט ייחודי נוסף בבית הכנסת הוא הימצאותם של שבעה היכלות (ארונות קודש) שדלתותיהם עשויות כסף. כל היכל מוקדש לנושא אחר: האחד לקהילות ישראל בעולם, השני לצה"ל, השלישי לשואה, הרביעי לעשרת הרוגי מלכות, לעולי הגרדום, לחטיבת כרמלי (ששחררה את עכו במלחמת העצמאות) ולאלי כהן, החמישי לגירוש ספרד, השישי לירושלים והשביעי לבית המקדש. שבעת ההיכלות נועדו לסמל את שבעת הרקיעים. כולם מצופים מבפנים בפסיפס. בית הכנסת הוקם לפני כשישים שנה ועד היום עדיין ממשיכים לתפעל אותו. ציון בעדאש, כל עם ישראל - בבית כנסת אחד : בית הכנסת "אור תורה" "לגריבה" ("התוניסאי"), עכו, תשס"ה מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת אור תורה בוויקישיתוף הדס כרמונה, "פסיפס וקדושה", בפורטל התיירות של הגליל המערבי
היכל הספורט בית מכבי

היכל הספורט בית מכבי הוא היכל הספורט העירוני של העיר ראשון לציון, שנפתח בשנת 2008. ההיכל נמצא ברחוב גולדה מאיר, בסמוך לתחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון. ההיכל נבנה בשנת 2008 במטרה ליצור "בית" לקבוצות מכבי ראשון לציון בכדוריד ובכדורסל ומכאן שמו - בית מכבי. האולם נחנך ב-5 באוקטובר 2008 כשקבוצת הכדורסל מכבי ראשון לציון הפסידה במשחק אימון לאחת הקבוצות הבכירות באירופה, אולימפיאקוס פיראוס. האולם משמש לאירועים רבים נוספים, הן של האגודה והן של העירייה. כמו כן, אירח האולם את משחקי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר של גביע המדינה בכדורסל נשים לעונת 2009. המתחם מכיל חדרי כושר, חדרי הלבשה ומלתחות ואת משרדי ההנהלה של הקבוצות. ב-2011 נחשפה תוכנית להקים לצידו של האולם, היכל ספורט חדש עם כ-5,000 מקומות ישיבה והפיכת האולם הקיים לאולם משני של היכל הספורט. האולם החדש נועד לעלות כ-150 מיליון שקל. בהמשך הוחלט על ידי עיריית ראשון לציון לקדם הקמת היכל ספורט שכזה במיקום שונה בעיר הקרוב לאצטדיון הכדורגל העירוני. לקראת עונת 2012/13 החליט הוועד המנהל של קבוצת הכדורסל של הפועל תל אביב להעביר את משחקיה לבית מכבי באופן זמני עד שנבנה להפועל תל אביב היכל קבוצת שלמה בתל אביב. לאחר עונת 2012/13 הפועל תל אביב הפסיקה את התקשרותה עם האולם, וחזרה לשחק באולם הדר יוסף. האולם אירח את גמרי גביע ווינר בכדורסל ב-2013 ו-2018 ואירח חלק ממשחקי טורניר גביע וינר גם ב-2014. מאז שנפתח ב-2008 שימש האולם גם לאירוח משחקי נבחרת ישראל בכדוריד ואף אירח משחקים של נבחרת ישראל בכדורסל נשים עד לחנוכת היכל קבוצת שלמה במתחם הדרייב אין בתל אביב בשנת 2014. בקיץ 2016 שופץ הפרקט. בית מכבי במהלך משחק בין מכבי ראשון לציון לבין הפועל גלבוע גליל בית מכבי מבחוץ בערב משחק בית מכבי בזמן משחק כדורסל בין מכבי ראשון לציון לבין עירוני רמת גן בית מכבי מבחוץ מדיה וקבצים בנושא היכל הספורט בית מכבי בוויקישיתוף דין אלמס, ‏צפו בבית מכבי החדש בראשון לציון, באתר ONE‏, 30 באפריל 2008 שמוליק מזרחי. "פרויקט מתקני הספורט בעיר: הכירו את בית מכבי (אורכב 12.12.2017 בארכיון Wayback Machine)". באתר Mynet ראשון לציון ‏9 במאי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הטריטוריות הצפון-מערביות

הטריטוריות הצפון-מערביות (באנגלית: Northwest Territories; בצרפתית: les Territoires du Nord-Ouest; באינוקטיטוט: ᓄᓇᑦᓯᐊᖅ) הן אחת מטריטוריות קנדה. שטח הטריטוריה 1,346,106 קמ"ר ומספר התושבים בה 44,263 (נכון לשנת 2017). ילונייף היא בירת הטריטוריות מאז שנת 1967. מאז 1999, בעקבות החלוקה האחרונה עד כה של קנדה שיצרה את נונאווט, שטח הטריטוריות מכונה גם "הטריטוריות הצפון-מערביות החדשות" . הטריטוריות הצפון-מערביות נמצאות מזרחית לטריטוריית יוקון, צפונית לפרובינציות קולומביה הבריטית, אלברטה וססקצ'ואן ומערבית לטריטוריית נונאווט. בטריטוריות נמצאים ימת הדובים הגדולה (Great Bear Lake), וימת העבדים הגדולה (Great Slave Lake) וכן נהר מקנזי וקניוני נהר נאהאני - אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הנקודה הגבוהה ביותר בטריטוריות היא הר נירוונה שגובהו 2,773 מטרים. האי המערבי ביותר בטריטוריות הוא אי הנסיך פטריק. על פי חוק השפות הרשמיות ישנן שמונה שפות רשמיות לטריטוריות: אינוקטיטוט (Inuktitut) אנגלית גוויצ'ין (Gwich'in) דוגריב (Dogrib) (קרויה גם "טלי צ'ו") סלאוויי (Slavey) צ'יפויאן (Chipewyan) צרפתית קרי (Cree) לאנשי הטריטוריות יש רשות להשתמש ולקבל שירות בשפות אלה ממשרדי הממשלה, ממערכת המשפט, ובבית המחוקקים. הטריטוריות הצפון-מערביות נוצרו בשנת 1870, כאשר חברת מפרץ הדסון העבירה את השטח של ארץ רופרט ואת הטריטוריה הצפון-מערבית לידי ממשלת קנדה. שני אלה הפכו לטריטוריה הקרויה "הטריטוריות הצפון-מערביות". שטח ענק זה כלל את כל שטחה של קנדה המודרנית למעט אזור קולומביה הבריטית, אזור הימות הגדולות ואזור קוויבק, ניופאונדלנד וחוף לברדור. לאחר ששטח זה הועבר לקנדה, חלקים ממנו הוצאו והפכו לפרובינציות: מניטובה בשנת 1870. אונטריו הוגדלה על חשבון חלקים מהטריטוריות בשנת 1882 קוויבק הורחבה מערבה בשנת 1898 טריטוריית יוקון הוקמה בשנת 1898 אלברטה וססקצ'ואן הוקמו ב-1905 חלקים נוספים מהטריטוריות הועברו לאונטריו, לקוויבק ולמניטובה בשנת 1912. ב-1 באפריל 1999 הופרדו כשלוש חמישיות משטח הטריטוריות והפכו לטריטוריית נונאווט. טריטוריה זו של קנדה עשירה במשאבים גאולוגיים: מרבצי יהלומים שהתגלו בשנת 1989 באזור אקאטי, וכן גם זהב וגז טבעי. חפירת משאבים אלו הביאה לדאגות מפני נזקים סביבתיים, ובייחוד נזקים לפארק הלאומי נאהאני - אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בשל היותה טריטוריה, לטריטוריות הצפון-מערביות ישנן פחות זכויות וסמכויות מאשר לפרובינציה של קנדה. לאחרונה הוענקו מספר רב של סמכויות לטריטוריה מהממשל הפדרלי, ואפשרו לטריטוריה לקבל חלק גדול יותר מההכנסות מהמיסוי בגין אוצרות הטבע של הטריטוריה. נציב הטריטוריות הצפון-מערביות ממונה על ידי השר לענייני אינדיאנים ולפיתוח הצפון של קנדה. בעבר היו לתפקיד זה סמכויות רבות, אולם מאז שנת 1967, כשנבחרה אספה מחוקקת, התפקיד הפך סמלי. תפקיד הנציב דומה לתפקיד המשנה למושל בפרובינציות של קנדה, אולם הנציב הוא בעל תפקיד בממשל הפדרלי ולא נציגה של המלוכה הקנדית. בניגוד לממשלות הפרובינציות, ממשלת הטריטוריות הצפון-מערביות אינה מורכבת ממפלגה פוליטית - אלא מדובר בממשלת אחדות לאומית המורכבת מנציג אחד מכל אחד מ-19 מחוזות הבחירה. כל נציג נבחר בבחירות דמוקרטיות וחשאיות. לאחר הבחירות המועצה המחוקקת בוחרת מושל ויושב ראש למועצה בבחירות חשאיות. שבעה מהנציגים נבחרים כשרים, והיתרה מהווים את האופוזיציה. מכללת אורורה האספה המחוקקת של הטריטוריות הצפון-מערביות מדיה וקבצים בנושא הטריטוריות הצפון-מערביות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הטריטוריות הצפון-מערביות (באנגלית ובצרפתית) הטריטוריות הצפון-מערביות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גישה ישירה לזיכרון

גישה ישירה לזיכרון (באנגלית: Direct memory access, בקיצור DMA) היא תכונה של מערכות מחשב ומיקרו-מעבדים, המאפשרת לתת-מערכות מסוימות של המחשב לבצע קריאה או כתיבה מהזיכרון, באופן עצמאי ובלתי תלוי במעבד. ללא תכונה זו, כל העברת נתונים בין חלקים שונים של המחשב דורשת את תיווכו של המעבד. לדוגמה, DMA מאפשר טעינה של נתונים מהכונן הקשיח ישירות לזיכרון המחשב, מבלי שהמעבד יטען כל נתון מהכונן הקשיח, ויעביר אותו אל הזיכרון. נהוג ליישם גישה ישירה במרכיבים כגון: בקר כוננים כרטיס גרפי מעבד גרפי כרטיס רשת כרטיס קול בנוסף, גישה ישירה ניתנת למימוש גם במערכות מרובות מעבדים וליבות, כאשר לכל רכיב אלקטרוני יש זיכרון מקומי קטן - והגישה הישירה מאפשרת העברת נתונים בין הליבות או בין המעבדים. היתרון בשיטת הגישה הישירה הוא החיסכון בפעולות מעבד לטובת העברת נתונים. במקום להתעסק בהעברת נתונים, פעולה שלרוב אינה דורשת עיבוד או התייחסות לתוכן הנתונים, המעבד פנוי לטפל בפעולות עיבוד אחרות, ואפילו בתוכנות אחרות שרצות במחשב באותו הזמן. החיסרון בשיטת הגישה הישירה הוא שאין בקרה מרכזית ובלעדית על הזיכרון - דבר שמגדיל משמעותית את הסיכויים למקרים של השחתת זיכרון. מדרג זיכרון זמן אחזור זיכרון מטמון גישה ישירה מרוחקת לזיכרון מדיה וקבצים בנושא גישה ישירה לזיכרון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיוף

האם התכוונתם ל... זיוף – חיקוי מסמכים וחפצים למטרות הונאה זיוף כסף זיוף מוצרים – חיקוי של מוצר כלשהו כגון מותג ביגוד זיוף תעודות או זיוף מסמכים זיוף עתיקות זיוף (אמנות) – חיקוי של יצירות אמנות כגון ציורים ופסלים זיוף ספרותי – הצגת ספר מקורי כספר שחובר על ידי מחבר אחר (בדרך כלל קדום) זיוף מוזיקלי - שגיאה באינטונציה זיוף בחירות - הונאת בחירות העמדת פנים דיפ-פייק – זיוף הופעתם, מעשיהם, או דבריהם של בני אדם בסרטוני וידאו, בקלטות קול, או תמונות.
נל ואן פליט

פטרונלה "נל" ואן פליט (בהולנדית: Petronella "Nel" van Vliet;‏ 17 בינואר 1926 – 4 בינואר 2006) הייתה שחיינית הולנדית. אלופה אולימפית (לונדון 1948), אלופת אירופה (מונטה קרלו 1947) ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חזה. נל ואן פליט נולדה בהילברסום, במחוז צפון הולנד. היא החלה לשחות רק בגיל 16 במועדון השחייה המקומי, דה רובן, תחת הדרכתו של המאמן יאן שטנדר. הכישרון הטבעי שלה הוכיח שניתן להצליח גם כשלומדים לשחות בגיל כל כך מאוחר. מספר חודשים מאוחר יותר זכתה ואן פליט באליפות הולנד בשחייה במשחה ל-200 מטר חזה. לאחר מלחמת העולם השנייה היא הוכיחה שכוחה במותנה וקבעה שיאי עולם חדשים בסגנון החזה במשחה ל-100 מטר ול-200 מטר בבריכות קצרות. ואן פליט לא יכלה להשתתף בתחרויות שחייה בינלאומיות בגלל שלא נרשמה כראוי בלידתה, עקב עיסוקיו של אביה. לכן, היא נאלצה להגיש בקשה לבית המשפט ולשלם על כך, ואז ניפתחה לה הדלת, להישגיה הגדולים. באליפות אירופה בשחייה שנערכה במונטה קרלו מונקו בספטמבר 1947 זכתה ואן פליט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.6 דקות, לפני אווה סקיי מהונגריה (2:57.9 דקות) ויני דה חרוט בת ארצה (3:00.5 דקות). בינואר 1948 נסעה ואן פליט לשיקגו להתאמן במועדון המקומי עם המאמן וולט שלוטר. היא ניצחה בכל התחרויות שבהם השתתפה. שיאה העולמי ב-100 יארד חזה בתוצאה של 1:09.2 דקות. אל אולימפיאדת לונדון (1948) הגיעה ואן פליט כשיאנית עולם. במשחקים עצמם זכתה ואן פליט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:57.2 דקות (8 שניות איטי משיאה העולמי), לפני ננסי ליונס מאוסטרליה (2:57.7 דקות) ואווה נובק ז'ראר מהונגריה (3:00.2 דקות). רביעית סיימה אווה סקיי אף היא מהונגריה (3:02.5 דקות). סקיי הובילה במרבית המשחה, עד שון פליט החלה לעבור אותה. בשלב המוקדמות קבעה ואן פליט שיא אולימפי חדש בתוצאה של 2:57.4 דקות ובשלב חצי הגמר היא שיפרה את שיאה וקבעה תוצאה של 2:57.0 דקות. זמן קצר לאחר חזרתה של ואן פליט לביתה, המדליה האולימפית שלה ניגנבה מבית הוריה. רק בשנת 2004 זכתה ואן פליט לקבל מדליה חלופית, מידי אריקה טרפסטרה, בעצמה שחיינית בעלת שתי מדליות אולימפיות מאולימפיאדת טוקיו (1964), בשם הוועד האולימפי ההולנדי על פני זו שניגנבה. בשנת 2006 ניפטרה ואן פליט בגיל 80. ואן פליט קבעה 18 שיאי עולם בסגנון החזה בכל המרחקים שנישחו אז ועוד 3 שיאי עולם כשחיינית חזה במשחה שליחים מעורב. ואן פליט הפסידה במשחה אחד בלבד מתוך למעלה מ-100 תחרויות שבהן השתתפה. "הפסדה" היה כשסיימה שנייה ב-200 מטר חזה באחת התחרויות הראשונות שלה לאחר שזכתה בחצי המרחק. בשנת 1973 זכתה ואן פליט להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[1] מדיה וקבצים בנושא נל ואן פליט בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם ב-100 מטר חזה (ויקיפדיה הגרמנית) התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה נל ואן פליט, באתר olympedia.org סקלי הייתה האישה היחידה ששחתה חזה עם תנועות פרפר בידיים. סגנון זה היה חוקי ונחשב שיפור לסגנון החזה. רק בשנת 1952 הפרידו בין המשחים ורק באולימפיאדת מלבורן (1956) שחו במשחים ניפרדים.
דמביסה מויו

דמביסה מויו (Dambisa Moyo, נולדה ב־2 בפברואר 1969) היא כלכלנית וסופרת ילידת זמביה אשר זכתה לפרסום בעקבות יציאת ספרה "Dead Aid: Why Aid is Not Working and How There is a Better Way For Africa" העוסק בהשפעה השלילית של חלק מהסיוע המערבי למדינות אפריקה. דמביסה נולדה וגדלה בלוסקה שבזמביה, היא בעלת דוקטורט מאוניברסיטת אוקספורד ותואר שני במינהל ציבורי ופיתוח גלובלי מבית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1993 ו-1995 עבדה כיועצת של הבנק העולמי והחל משנת 2001 ככלכלנית בתחום כלכלת-מקרו גלובלית בקבוצת גולדמן זקס עד שנת 2008. היא כותבת לעיתים קרובות טורים כלכליים בעיתונים הכלכליים האקונומיסט וה-Financial Times. הספר הגיע לרשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס ומשך ביקורת מצד ארגוני סיוע כגון "אחד" מיסודו של הזמר בונו. הארגון פתח במערכה כנגד הספר, כאשר לטענת הארגון הספר קורא להפסקה מוחלטת של הסיוע לאפריקה. דמביסה מבקרת בספר כמו גם בראיונות שונים את "תרבות המפורסמים" אשר מתערבים לטענתה בניהול אפריקה ומהווים למעשה תחליף לממשלות המקומיות. הספר זכה בין היתר לתמיכתם של נשיאי סנגל ורואנדה ועורר דיון רב בסוגיה. מדיה וקבצים בנושא דמביסה מויו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דמביסה מויו (באנגלית) דמביסה מויו, ברשת החברתית פייסבוק דמביסה מויו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דמביסה מויו, ברשת החברתית LinkedIn דמביסה מויו, סרטונים בערוץ היוטיוב דמביסה מויו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אשר שכטר, "כך המערב החריב את אפריקה", באתר TheMarker‏, 12 במאי 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פגיון

פִּגְיוֹן הוא כלי נשק קר, ארוך מסכין וקצר מהחרב שנועד לדקירה ולשיסוף. הפגיון מושחז לרוב משני צדיו, אך יש פגיונות חסרי פאה חדה והם משמשים לדקירה בלבד. ישנם סוגים רבים של פגיונות, כאשר סוגים רבים הותאמו לביצוע משימות ייעודיות ומיוחדות (כגון פגיונות הטלה, פגיונות דקירה סליקים, פגיונות חודרי שריון, פגיונות סיף שוברי חרבות ועוד). הפגיונות הראשונים הופיעו בתקופת הברונזה, באלף ה-3 לפנה"ס, לפני החרב, שהתפתחה מפגיונות מוגדלים. פגיונות היוו כלי נשק משניים נפוצים בימי הביניים והרנסאנס וכן במאות ה-18 וה-19. פגיונות היו בשימוש לא רק על ידי לוחמים אלא כמעט בידי כל אדם שהיה זקוק לנשק להגנה עצמית כיון שקל להסתירו וקל לשאתו. הפגיונות היו קלים וזולים יחסית לחרב וקטנים בהרבה ממנה, לכן היוו נשק מצוין לשודדים, מתנקשים (פגיונות "סטילטו"), סוחרים ופשוטי העם. ביחידות הקומנדו משתמשים היום בפגיון שלהבו חד מצדו האחד ומשונן מצדו השני, הנקרא "סכין קומנדו" – פגיון רב-תכליתי המיועד להישרדות בשטח, אך גם לתקיפה שקטה והגנה עצמית. מקור המילה העברית הוא במילה הלטינית פוגיו (pugio), סוג של פגיון שהיה בשימוש של החיילים הרומים בתקופת המשנה. חנג'אלי הוא סוג של פגיון הנפוץ באזור הקווקז. מדיה וקבצים בנושא פגיון בוויקישיתוף פגיונות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1768

שנת 1768 היא השנה ה-68 במאה ה-18. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. 1 בינואר 1768 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 20 ביוני – טבח אומן: המורדים ההיידמקים בראשות מקסים זליזניאק ואיוואן גונטה כובשים את העיר אומן ורוצחים למעלה מ-2,000 יהודים 25 בספטמבר – טורקיה מכריזה מלחמה על האימפריה הרוסית ופורצת מלחמת רוסיה-טורקיה 6 בדצמבר – יוצאת המהדורה הראשונה של אנציקלופדיה בריטניקה 12 בפברואר – פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אחרון קיסרי האימפריה הרומית הקדושה (נפטר ב-1835) 14 בפברואר – הברון גורני, שופט ובריסטר בריטי (נפטר ב-1845) 21 במרץ – ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, מתמטיקאי (נפטר ב-1830) 20 במאי – אנדריאס מיאוליס, אדמירל ומדינאי יווני (נפטר ב-1835) 20 במאי – דולי מדיסון, הגברת הראשונה של ארצות הברית, אשתו של ג'יימס מדיסון (נפטרה ב-1849) 27 ביולי – שארלוט קורדה, מהפכנית ומתנקשת במהפכה הצרפתית (הוצאה להורג ב-1793) 21 בנובמבר – פרידריך שליירמאכר, תאולוג ופילוסוף גרמני (נפטר ב-1834) 8 ביוני – יוהאן יואכים וינקלמן, היסטוריון גרמני (נולד ב-1717) 24 ביוני – מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין, רעייתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת (נולדה ב-1703) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1768 התחילה ביום כ"ב בטבת ה'תקכ"ח (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-י"א בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 366 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1768 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1768‎ נפטרים ב-1768‎ מדיה וקבצים בנושא 1768 בוויקישיתוף
לוו-יאנג

לְווֹיָאנְג (בסינית מפושטת: 洛阳; בסינית מסורתית: 洛陽; בפין-יין: Luòyáng; מילולית: "הגדה הצפונית של נהר לוו (אנ')") היא נציבות עירונית במערב מחוז חֶנַאן שבמרכז הרפובליקה העממית של סין השוכנת במפגש הנהר הצהוב ונהר לוו. העיר הייתה בירתה של סין כולה בתקופות שונות, החל מהמאה השמינית לפנה"ס ועד למאה העשירית לספירה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 7,056,699 תושבים, מתוכם 2,550,470 בשטח האורבני, החיים בשטח כולל של 15,235 קמ"ר. את העיר לוויאנג ייסד בראשונה הדוכס של ג'ואו, אחיו של המלך ווּ, מייסד שושלת ג'ואו במאה ה-11 לפנה"ס. הוא קרא לעיר צֵ'נְגג'וֹאוּ ושיכן בה את שאריות האצולה של שושלת שאנג. בשנת 770 לפנה"ס הפכה העיר לבירת הממלכה. היא נהרסה במלחמת אזרחים בשנת 510 לפנה"ס ונבנתה מחדש שנה לאחר מכן. בשנת 25 לספירה הפכה לוויאנג לבירת שושלת האן המזרחית, תוך שמעמדה מתבסס כאחד ממוקדי התרבות הסינית במשך מאות השנים שלאחר מכן. בשנת 68 הוקם בעיר מקדש הסוס הלבן, המקדש הבודהיסטי הראשון בסין. המקדש עדיין קיים, אם כי המבנים הנוכחיים הם בעיקר מן המאה ה-16. בשנת 190 נחרבה העיר במהלך מלחמה פנימית בשושלת האן המזרחית, והבירה הועתקה מערבה לצָ'אנְגְאֶן (שִׂיאָן של ימינו). שלושים שנה לאחר מכן, בתקופת שלוש הממלכות, השיב לה את מקומה הקיסר וֶן, כשהפך אותה לבירה של שושלת ויי. שושלת גִ'ין, שאיחדה מחדש את סין, מיקמה גם היא את בירתה בלוויאנג. העיר הוחרבה בשנית בשנת 317 כאשר פולשים מצפון אילצו אותה להעתיק את בירתה לגְ'ייֶנְקָאנְג (נאנג'ינג של ימינו). בשנת 493 העתיקה שושלת וֵיי הצפונית, אחת מהשושלות הדרומיות והצפוניות, את בירתה ללוויאנג. סמוך לעיר החלו לחצוב פסלי בודהה במערכת מערות לוֹנְגְמֶן. למעלה מ-30,000 פסלי בודהה נחצבו בסלע באותה תקופה, והם מהווים היום אתר מורשת עולמית, אף כי ראשיהם של רבים מן הפסלים נותצו בזמן מהפכת התרבות. עם פיצול השושלת ב-534 לשושלת ויי המזרחית והמערבית, שוב איבדה העיר את בכורתה, כשהשושלת העתיקו את בירותיהם ליֶצֵ'נְג ולצָ'אנְגאָן, בהתאמה. צָ'אנגְאָן נותרה הבירה גם לאחר איחוד הקיסרות תחת שושלת סווי וכן תחת שושלת טאנג אחריה. לאחר מכן לא חזרה לוויאנג להיות הבירה, אלא לשנים ספורות בשלהי שושלת טאנג (904-907), וכן תחת ממלכת טאנג המאוחרת (923-936) בתקופת חמש השושלות ועשר הממלכות. בשנת 1948, במהלך מלחמת האזרחים הסינית בין הקוומינטנג למפלגה הקומוניסטית הסינית, המאבק על לוו-יאנג הסתיים בניצחונם של הקומוניסטים והפך לאבן דרך במסע כיבושם מיידי הלאומנים. בולגריה פלובדיב, בולגריה ארצות הברית לה קרוס, ויסקונסין, ארצות הברית אתר האינטרנט הרשמי של לוו-יאנג לוו-יאנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לוו-יאנג, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) China: Hénán (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de Jowet P. and Andrew S., Chinese civil war armies 1911-49, Osprey Publishing (1997), p.8