laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחנה חסה

מחנה חסה - מ.ק 419 (נקרא גם מחנה יהודית) הוא בסיס צה"לי נטוש, הנמצא בתחום המועצה האזורית חוף אשקלון, וממוקם בסמוך וממזרח לכביש 232, כ-2 ק"מ צפונית לצומת הודיה. ממול לבסיס מוצבת האנדרטה לחללי שיירת ניצנים. המחנה נבנה על ידי הצבא הבריטי, על אדמות הכפר הערבי חסה, בתקופת מלחמת העולם השנייה, לשימוש בעלות הברית שלחמו במדינות הציר. הוא כלל מתקני אימון ליחידות חיל רגלים, בית חולים שדה קטן ויחידה של כשתי פלוגות שריון. בשנות המלחמה שהו בו יחידות אוסטרליות והודיות. בראשית חודש מרץ 1948, ננטש המחנה על ידי הבריטים במסגרת סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל ונתפס על ידי הכוחות הערביים המקומיים באזור מג'דל - איסדוד בפיקודו של טארק בי אל-אפריקי שכונה השד השחור. אל-אפריקי גייס מתנדבים ממצרים וצעירים מקומיים ממג'דל, חמאמה, סוואפיר ובית דראס. כוח זה החל לתקוף שיירות יהודיות באזור, והוא זה שהתקיף את שיירת ניצנים, ב-21 במרץ 1948. בתום מלחמת השחרור, נותר מחנה חסה עזוב ורק בראשית שנות ה-50 החל צה"ל בעבודות הנדסיות על מנת להתאים את הבסיס לשימושו של חיל השריון. בספטמבר 1952 עבר גדוד 82 ממחנה עמנואל ששימש כמחנה זמני, למחנה חסה שהפך למחנה הקבע של הגדוד. היו בו יחידות טנקי ה-AMX-13 עד שנת 1962, כאשר הועברו לבסיס ליד באר שבע, ומאז שימש בעיקר את יחידות הצנטוריונים שהגיעו אליו בתחילת בשנות ה-60, אז הוקם בו גדוד טנקי הצנטוריונים הראשון, בפיקודו של שמואל גורודיש. בסוף חודש ינואר 1971 החלה במחנה חסה הקמתה של חטיבת נתיבי אש (600). הבסיס ננטש על ידי צה"ל בחודש מרץ 2006 במסגרת הצמצומים בצה"ל ופריסת השריון החדשה בארץ. מרבית הרכוש והמבנים שנותרו במקום נבזזו ונגנבו, אך נכון ל-2023 עדיין קיימים מספר ממבני הבסיס שעומדים על כנם. המשטרה הירוקה חיסול מפגע פסולת בניין, מול מחנה "חסה", המשרד להגנת הסביבה סוכל נסיון שוד ערבי במחנה נוסף, המשקיף, 14 בינואר 1946 ענבל גולנזר, כך נראים היום הבסיסים שאתם בטח זוכרים, באתר במחנה, 4 באפריל 2019 'קסטינה' – ראשית ההתיישבות היהודית במקום, אתר עיריית קריית מלאכי מורשת החטיבה, חטיבת נתיבי אש (600), העמותה להנצחת חללי החטיבה משה פריאל. צילום: אלירן חיאט, האסון שבדרך, באתר nrg‏, 23 במאי 2006
פיטר ברגמן

פיטר ברגמן (Peter Bergman; נולד ב-11 ביוני 1953) הוא שחקן אופרות סבון אמריקני. ברגמן נולד במפרץ גואנטנמו, טריטוריה אמריקנית בקובה, שם שירת אביו כקצין בצי האמריקני ולו שלושה אחים. בילדותו עברה משפחתו ממקום מגורים אחד למשנהו, דבר שהביא את ברגמן לשפר את כישוריו החברתיים, אך גם לסלוד מהרעיון של קריירה צבאית. בעת לימודיו בתיכון הוא שאף להשיג נערה שנבחנה לתפקיד במחזה "פיטר פן". ברגמן שרצה להרשימה נבחן גם הוא לתפקיד במחזה ונבחר לגלם את דמותו של קפטן הוק. החוויה הביאה אותו לנהות אחר קריירת משחק. לאחר סיום לימודיו בתיכון ושנת לימודים אחת במכללה, העתיק את מקום מגוריו לניו יורק ולאחר שנה שבמהלכה חסך כסף לשכר לימוד החל ברגמן ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה שבעיר (AADA). באותם ימים הופיע במחזות אוף-ברודוויי ופגש את אשתו הראשונה, השחקנית קריסטין אברסול, לה נישא ב-1976. באותה שנה הופיע בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "Kojak". ב-1979 זכה לתפנית בקריירה כאשר נבחר לגלם את דמותו של ד"ר קליף וורנר באופרת הסבון המצליחה "כל ילדיי". ברגמן גילם את דמותו של וורנר בשנים 1979-87 ובשנים 1988-89 לצדה של השחקנית טיילור מילר שגילמה את אהובתו המפורסמת, נינה קורטלנד. ב-1982 גילם ברגמן דמות משנה בסרט הטלוויזיה "Fantasies". ב-1986 כיכב בסרטון פרסומת לסירופ שיעול, עם המשפט שהפך מפורסם: "אינני רופא, אבל אני משחק אחד כזה בטלוויזיה". ב-1989 הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון הפופולרית "צעירים חסרי מנוח" והחל לגלם את דמותו של ג'ק אבוט (בנו הבכור של ג'ון אבוט, בגילומו של ג'רי דאגלס) במקום השחקן טרי לסטר שגילם את אבוט במשך כעשר שנים. ברגמן מגלם את דמותו של אבוט עד היום (2021) והוא גילם אותו כתפקיד אורח גם בקומדיית המצבים "נני" (1997) ובאופרת הסבון "היפים והאמיצים" (1998). הופיע גם בסרטי הטלוויזיה: "Money, Power, Murder"‏ (1989) ו-"Palomino" ‏(1991). היה מועמד לפרס אמי לסדרות יומיות על משחק משובח באופרת הסבון "כל ילדיי" ו-15 פעמים על משחק משובח באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". הוא זכה בפרס שלוש פעמים (1991, 1992 ו-2002). כן זכה בפרס סופ אופרה דייג'סט ב-1993, גם כן על גילום דמותו של ג'ק אבוט. הוא היה מועמד לפרס זה גם ב-1994. ברגמן נשוי בשנית. ב-1976 נישא לשחקנית קריסטין אברסול. השניים התגרשו ב-1981. ב-1985 נישא למרילן ולזוג בן ובת. הם מתגוררים בקליפורניה. פיטר ברגמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיטר ברגמן באתר tv.com פיטר ברגמן באתר hollywood.com עמית קוטלר, צעיר לנצח, באתר ynet, 19 באוקטובר 2009 תרגום חופשי מאנגלית. במקור: "I'm not a doctor, but I play one on TV" תרגום חופשי מאנגלית. במקור: "Outstanding Actor"
שם המשחק (סדרת טלוויזיה)

שם המשחק (באנגלית: State of Play) היא סדרת טלוויזיה בהפקת ה-BBC, ששודרה בשנת 2003 בטלוויזיה הבריטית. הסדרה נכתבה על ידי פול אבוט, בוימה על ידי דייוויד ייטס, וכללה שחקנים בריטים בולטים כמו דייוויד מוריסי, ג'ון סים, קלי מקדונלד, פולי ווקר, ביל ניי וג'יימס מק'אבוי. הסדרה עוקבת אחר קבוצת עיתונאים שחוקרת את תעלומת מותה של עוזרת מחקר בפרלמנט הבריטי. במרכז הסדרה עומדת מערכת היחסים בין העיתונאי המוביל את התחקיר, לבין חברו לשעבר, חבר הפרלמנט שהעסיק את עוזרת המחקר שמתה. הסדרה נפתחת ברצח של נער הנחשד כמעורב בעסקי הסמים. בו בעת, מתה עוזרת המחקר, סוניה בקר, באמצעות נפילה למסילת הרכבת התחתית בלונדון. שני מקרי המוות נבחנים על ידי קאל מק'אפרי, כתב העיתון The Herald, וחבריו למערכת. עם התפתחות העלילה מתגלה כי הרציחות אינן מנותקות זו מזו, והחקירה מובילה אותם לבכירים בממשל הבריטי. הסדרה הייתה הניסיון הראשון של פול אבוט לכתוב דרמת מתח פוליטית, ושודרה בימי ראשון בין ה-18 במאי עד 22 ביוני 2003. אורך כל פרק היה שעה. בשנת 2005 שוחררה הסדרה על גבי DVD בכל העולם. בעקבות הצלחת הסדרה החל אבוט לכתוב המשך לעונה הראשונה במהלך 2006. בחודש נובמבר 2006 אמר כי זנח את רעיון המשך הסדרה, מכיוון שלא הצליח לפתח את העלילה. באפריל 2007, אמר בריאיון לעיתון אחר כי הוא המשיך לכתוב את העונה השנייה, עם ביל ניי וג'ון סים בתפקידים המקוריים שלהם מהעונה הראשונה. לאחר הפרק הראשון פרסם ה Guardian הבריטי ביקורת טלוויזיה ".. זה ממש קסם. הסיפור מרתק, המשחק הוא מעולה, והתסריט של פול אבוט יוצא מגדר הרגיל". בעיתונים אחרים ברחבי בריטניה הביעו מבקרי הטלוויזיה הערכה דומה לסדרה. ביל ניי זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה הבריטית בעקבות משחקו בסדרה. הסדרה זכתה גם בפרס באפט"א לטלוויזיה עבור הסאונד הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר. היא זכתה בפרסים נוספים מגופים כמו Royal Television Society ו Directors Guild of Great Britain. שם המשחק עובדה לסרט קולנוע שיצא אל האקרנים באפריל 2009. העלילה שמרה על המרכיבים המרכזיים של סדרת הטלוויזיה, אך הוסיפה את הנופך של עיתונאי הדפוס אל מול עולם האינטרנט. אתר האינטרנט הרשמי של שם המשחק "שם המשחק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שם המשחק", באתר נטפליקס "שם המשחק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שם המשחק", באתר Metacritic (באנגלית) "שם המשחק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מפרץ דיסקו

מפרץ דיסקו הוא מפרץ בחופה המערבי של גרינלנד. המפרץ התגלה לראשונה על ידי אנשיו של אריק האדום אשר התיישבו בחופה המערבי של גרינלנד בשנת 985. המתיישבים גילו את המפרץ זמן קצר לאחר התיישבותם באי, ובחודשי הקיץ צדו את בעלי החיים הרבים שהתגוררו במפרץ: בעיקר את הנבתנים בשביל חטיהם, את כלבי הים בשביל עורם, ואת הלווייתנים שבמפרץ בשל בשרם. לא ברור מתי החלה ההתיישבות האינואיטית באזור המפרץ, וככל הנראה הם סחרו עם הנורדים שהתיישבו באזור המפרץ. בתחילה, ככל הנראה, היחסים בין הנורדים לאינואיטים היו יחסי סחר טובים, אולם על פי התיעוד ההיסטורי היחסים הידרדרו והובילו ללוחמה בין הצדדים. בתקופת עידן הקרח הקטן, שהחל בראשית המאה ה-15, ננטש המפרץ בשל הטמפרטורות הנמוכות שמנעו גישה אל המפרץ בחודשי הקיץ. ההתיישבות המחודשת באזור המפרץ החלה רק במאה ה-18 ביוזמת מלך דנמרק אשר החליט לנצל את מקורות הטבע שבמפרץ. כיום, אזור המפרץ, מהווה יעד תיירותי, ואתר דייג וציד. מדריך לונלי פלנט למפרץ דיסקו
מפרץ דוכס יורק

מפרץ דוכס יורק (באנגלית: Duke of York Bay) הוא מפרץ היוצא ממפרץ פוקס שבאזור קיקיקטאלוק בנונאווט שבקנדה. המפרץ ממוקם מדרום מזרח לאי סאות'האמפטון, דרומית לאי וייט, כאשר ממערב למפרץ נמצא מצר קומר וממזרח לו נמצא מצר פלקון. שמו של המפרץ ניתן לו על ידי סר ויליאם אדוארד פרי ב-17 באוגוסט 1821 בזמן מסעו השני בו ניסה לגלות את המעבר הצפון-מערבי. המפרץ נקרא על שמו של הנסיך פרדריק, דוכס יורק בנו השני של ג'ורג' השלישי ואחיו של ג'ורג' הרביעי, מאחר שהמפרץ נצפה לראשונה יום קודם לכן, ב-16 באוגוסט, בו חל יום הולדתו של הדוכס.
פרנצ'סקו קונטאריני

פרנצ'סקו קונטאריני (באיטלקית: Francesco Contarini; ‏ 28 בנובמבר 1556 - 6 בדצמבר 1624) היה הדוכס ה-95 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-8 בספטמבר 1623 ועד פטירתו, 14 חודשים לאחר בחירתו לתפקיד. קונטאריני נולד בוונציה לברטוצ'י קונטאריני ולאורה דולפין. הוריו מתו שניהם בצעירותו, והוא גודל על ידי שני אחיו. שלושת האחים ירשו הון רב מהוריהם, ופרנצ'סקו זכה בשל כך להשכלה טובה. קונטאריני, ההרפתקן, יצא במספר שליחויות דיפלומטיות במסגרתן ייצג את לה סרניסימה בחצרות ממלכי אירופה. בעקבות מות קודמו, אנטוניו פריולי ב-12 באוגוסט 1623, לא היה מועמד טבעי לרשת את כס הדוג'ה, ואף סירב לקבל את התפקיד. בהצבעות שנערכו היה שוויון בין המועמדים השונים. לאחר 79 הצבעות שנערכו בהן לא הושגה הסכמה, הסכים לבסוף קונטאריני לקבל על עצמו את התפקיד ונבחר ב-8 בספטמבר. תקופת כהונתו הייתה תקופת שלום, וזאת על אף מלחמת שלושים השנים שהתנהלה באותה עת, ואשר ונציה לא השתתפה בה. אף שקונטאריני נבחר לתפקיד בגיל צעיר יחסית (גיל 67) הוא חלה בתום השנה הראשונה לכהונתו, ונפטר שישה שבועות לאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו קונטאריני בוויקישיתוף
דוכסית יורק

דוכסית יורק (באנגלית: Duchess of York) הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת לרעייתו של דוכס יורק. התואר מוענק לה בעת נישואיה, והדוכסית מאבדת את התואר בעת גירושין מבעלה, או בעת פטירת בעלה. ארבעה משנים עשר דוכסי יורק הוכתרו למלכי אנגליה בטרם נישאו, ולכן ויתרו על תוארם, ונשיהן לא זכו לתואר דוכסית יורק. אחת עשרה נשים נשאו בתואר זה: אינפנטה איזבלה מקסטיליה (1372 -1392) - רעייתו של אדמונד מלאנגלי, הדוכס הראשון מיורק. איזבלה נפטרה לפני פטירת בעלה באחוזת קינגס לאנגלי, בהרטפורדשייר שבאנגליה. ג'ואן הולנד (1393–1402) - רעייתו השנייה של אדמונד מלאנגלי. ג'ואן נפטרה זמן רב לאחר בעלה, ונישאה שלוש פעמים לאחר מותו. פיליפה דה מוהון (1402–1415) רעייתו של אדוארד מנוריץ', הדוכס השני מיורק. ססילי נוויל (1425- 1460), רעייתו של ריצ'רד פלנטג'נט, הדוכס השלישי מיורק. אן דה מוובריי, הרוזנת השמינית מנורפוק (1478- 1481) - רעייתו של ריצ'רד משרוסברי. אן נפטרה זמן קצר לאחר בעלה, שנרצח במצודת לונדון. אן הייתה בת שמונה במותה. אן הייד (1660–1671) רעייתו של ג'יימס השני. אן נפטרה לפני הכתרתו של בעלה. מרי ממודנה, לימים המלכה מרי, רעייתו של ג'יימס השני. בשל היותה נוצרית קתולית, בנם המשותף ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט לא ירש את כס המלוכה. הנסיכה פרדריקה שארלוט מפרוסיה (1791–1820), רעייתו של הנסיך פרדריך, דוכס יורק ואלבני. נישואיהם של בני הזוג לא היו מאושרים והם נפרדו. הנסיכה ויקטוריה מרי מטק (1893–1901). מרי, רעייתו של ג'ורג' החמישי נשאה בתואר דוכסית יורק עד פטירתה של המלכה ויקטוריה בשנת 1901, עת בעלה הפך ליורש העצר והיא הפכה לנסיכת ויילס. אליזבת בווס-ליון (1923–1936), רעייתו של ג'ורג' השישי. אליזבת איבדה את התואר דוכסית יורק עם הכתרתו של בעלה בשנת 1936 בעקבות ויתורו של אדוארד השמיני על כס המלוכה. שרה פרגסון (1986-הווה) רעייתו של הנסיך אנדרו. שרה ממשיכה לשאת את התואר על אף גירושיה מהנסיך, אך איבדה את הזכות לשאת את התואר "הוד מעלתה המלכותית"‏ HRH (Her Royal Highness). בית המלוכה מתייחס אליה בשם "שרה, דוכסית יורק".
ג'ובאני קורנארו הראשון

ג'ובאני קורנארו הראשון או ג'ובאני קורנר הראשון (באיטלקית: Giovanni I Corner או Cornaro;‏ 11 בנובמבר 1551 – 23 בדצמבר 1629) היה הדוכס ה-96 של ונציה. קורנארו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-24 בינואר 1625 ועד פטירתו. ג'ובאני קורנארו נולד בוונציה למארקאנטוניו קורנארו וצ'צ'ילה ג'וסטיניאן. קורנארו נשא לאישה את קיארה דולפין ב-10 בפברואר 1578, ולבני הזוג נולדו 12 ילדים. קורנארו כיהן כקפיטאנו של ורונה, ובשנת 1597 נבחר לאחד מחברי מועצת העשרה. בשנת 1600 מונה לפודסטה של פדובה וב-1603 לפודסטה של ברסצ'יה. במאי 1609 מונה לפרוקוראטור של כיכר סן מרקו (האחראי על מבני השלטון של לה סרניסימה המצויים בכיכר סן מרקו). בעקבות מותו של הדוג'ה פרנצ'סקו קונטאריני ב-6 בדצמבר 1624, נערכו בחירות לתפקיד. בישיבה ארוכה שנערכה ב-4 בינואר 1625 נבחר ג'ובאני קורנארו לתפקיד. ילדיו של קורנארו התנגדו לבחירתו בשל חוק הרפובליקה שאסר על מינויים לכל תפקיד ממלכתי בזמן כהונתו. קורנארו ניסה לנצל את מעמדו לטובת משפחתו, ובשנת 1626 מינה האפיפיור אורבנוס השמיני את בנו של קורנארו - פרדריקו קורנארו לתפקיד קרדינל. תפקיד זה קיבל את אישור הסנאט של ונציה אולם ניסיונות מאוחרים יותר למנות את פרדריקו לתפקיד בישוף ויצ'נזה ובישוף פאדובה הוכשלו על ידי הסנאט. בשנת 1627 האשים רנייר זן, ראש מועצת העשרה את קורנארו בכך שהוא מקדם את טובת משפחתו (ומעלים עין מהברחותיו של בנו, ג'ורג'ו). ב-27 באוקטובר, באספה של המועצה הגדולה של ונציה האשים זן את קורנארו בשחיתות, אולם המועצה הגדולה לא הענישה את קורנארו. ב-30 בדצמבר באותה שנה הותקף זן על ידי אלמונים לובשי מסכות. מספר ימים לאחר מכן התברר כי אחד התוקפים היה ג'ורג'ו קורנארו, בנו של הדוג'ה. בעקבות ההתקפה ומשהתבררה זהות התוקף, התחלקה העיר ונציה בין שתי סיעות - תומכי קורנארו ותומכי זן. מהומות פרצו ב-23 ביולי 1623 ואלה החמירו והפכו למלחמת אזרחים גלויה. בפועל - החל משנת 1628 ועד מותו של קורנארו ב-23 בדצמבר 1629 לא תפקדה ממשלת לה סרניסימה. קורנארו ורעייתו נקברו בטולנטיני. מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני קורנארו הראשון בוויקישיתוף קורות חייו של ג'ובאני קורנארו הראשון
אניעם

אֲנִיעָם הוא מושב של תנועת המושבים השוכן במרכז רמת הגולן, כ-10 ק"מ מדרום-מזרח לקצרין. המושב עלה ליישוב הקבע בשנת 1978. הוא הוקם בתחילה עבור 40 משפחות השייכות לאגודה החקלאית, ומאוחר יותר הוקמו בו שתי שכונות של הרחבה קהילתית עבור 110 משפחות שנוספו למושב. בתוך המושב הוקם מדרחוב כפר אמנים שנקרא "כפר אמנים אניעם", ובו בתי מלאכה של אמנות בקרמיקה, צורפות, ציור, פיסול, תפירה, וחנויות לחפצי אמנות. במקום גם מסעדה ובתי קפה. הגידולים החקלאיים של תושבי אניעם הם: הדרים, גפן, זיתים ובקר. מקור שם היישוב הוא במקרא - אניעם היה נשיא שבט מנשה שישב בתקופת המקרא באזור זה. כמו כן השם מאזכר את מאבקם של יהודי ברית המועצות לשמר את יחודם הלאומי. היישוב שוכן על גדתו הצפונית של אחד מיובלי נחל יהודיה - ואדי נוחיילה - טייבלה, ממערב לכביש 808 ("כביש המפלים"). הוא בגובה של 430 מטרים מעל פני הים. דרומית-מערבית ליישוב נמצאת שמורת יער יהודיה. מעיין תות נמצא ליד הכניסה ליישוב על הכביש הראשי. המעיין הוא בריכת מים המוסתרת בתוך עצי תאנה, ושוקם כפרויקט בר מצווה ובת מצווה על ידי ילדי אניעם. היישוב הוקם על ידי קבוצת עולים מברית המועצות. הקבוצה התארגנה בשנת 1971, אולם היא התפלגה ונוספו לה חברים ילידי הארץ. רק ב-26 בספטמבר 1978 נוסד יישוב הקבע במקומו הנוכחי. כלכלת היישוב מתבססת על מקצועות שונים של התושבים, ובנוסף ישנם גידולים חקלאיים של פירות הדר, כרמים, זיתים ובקר. ריבוי האמנים באניעם הביא להקמת "כפר אמנים אניעם" בכניסה ליישוב, ובו בתי מלאכה של אמנים, גלריות לאמנות, כאשר כל אמן בנה לעצמו מבנה המיוחד לסגנון האמנותי שלו. כן קיימות באניעם חנויות בוטיק, מסעדה ובתי קפה. באניעם יש גם צימרים לאירוח, שנהנים מקרבתו של המושב למוקדי התיירות ברמת הגולן. מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993 אניעם, באתר רום גליל אניעם - באתר הגולן אתר כפר האמנים אניעם כפר האמנים אניעם בפייסבוק אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אילן גטניו, אמנות בפסגת הגולן, באתר ישראל היום, 8 בדצמבר 2017
נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס

נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles International Airport; מוכר גם בקיצור כ-LAX) הוא נמל תעופה בינלאומי המשרת את העיר לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה ואת סביבותיה, המשתרע על שטח של 14 קילומטרים רבועים בדרום-מערב לוס אנג'לס, לחוף האוקיינוס השקט. זהו נמל התעופה הגדול ביותר והעמוס ביותר במדינת קליפורניה ובכל מערב ארצות הברית. בשנת 2019 עברו בנמל התעופה 88,068,013 נוסעים, ובשל כך זהו נמל התעופה השלישי בעולם בכמות הנוסעים שעוברת בו מדי שנה, והשני בארצות הברית לאחר נמל התעופה הבינלאומי של אטלנטה. LAX מוציא טיסות ל-87 נמלי תעופה מקומיים ברחבי ארצות הברית ול-69 נמלי תעופה בינלאומיים. חברת התעופה יונייטד איירליינס מפעילה 210 טיסות מדי יום מנמל התעופה ל-61 יעדים, אמריקן איירליינס המפעילה 126 טיסות מדי יום ל-34 יעדים וסאות'ווסט איירליינס מפעילה 123 טיסות מדי יום. אל על מפעילה 5 טיסות שבועיות בין תל אביב ללוס אנג'לס במשך כל השנה. הטיסות מבוצעות במטוסי בואינג 9–787. ישנם תשעה טרמינלים לנוסעים בנמל התעופה, הבנויים בצורה של U או של פרסה. בנוסף ישנם עוד 186,000 מטרים מרובעים המיועדים למטען ומנחת מסוקים. בנוסף להיותו נמל תעופה אזרחי, הוא משמש כבסיס צבאי. תחנת האוויר של משמר החופים האמריקאי שפועלת בנמל התעופה מפעילה ארבעה מסוקי יורוקופטר HH-65 דולפין למשימות הצלה בלב ים. נמל התעופה החל להבנות בשנת 1928, לאחר שהמועצה העירונית של לוס אנג'לס הקצתה שטח ליד שכונת וסטצ'סטר דרומית-מערבית למרכז העיר. עד אז נמל התעופה הראשי היה נמל התעופה גרנד סנטרל (אנ') שליד העיר גלנדייל. עוד באותה שנה החלו עבודות לבניית מסלולי המראה/נחיתה ושנה לאחר מכן נבנה ההאנגר הראשון. הנמל החל לפעול בשנת 1930 ונקרא "שדה מיינס", על שם ויליאם מיינס, סוכן נדל"ן שתיווך בין העירייה לבעלי הקרקעות. עיריית לוס אנג'לס רכשה אותו בשנת 1937 על מנת שישמש כנמל תעופה עירוני ושמו הוחלף ל"נמל התעופה של לוס אנג'לס". בשנת 1949 הוחלף שמו לשמו כיום: "נמל התעופה הבינלאומי לוס אנג'לס". עם השנים גדל תפקידו של הנמל והוא הפך לנמל התעופה הראשי של כל המטרופולין של לוס אנג'לס. בשנות החמישים נעשו עבודות להרחבת הכביש מערבה לכיוון הים, אך מערבית לנמל התעופה עבר הכביש הראשי שדרות ספולוודה (אנ'), ובכך מנע את הארכת מסלולי ההמראה והנחיתה מערבה. ב-1950 שונה מהלך השדרה כך שיקיף את מסלולי ההמראה והנחיתה, וב-1953 נבנתה מנהרה, כך שמסלולי ההמראה/נחיתה עוברים מעל הכביש, שהוחזר למסלולו הקודם. זה היה נמל תעופה הראשון שמסלולי ההמראה/נחיתה והגישה עברו כגשר מעל כביש. מאז נמלי תעופה רבים משתמשים ברעיון. בשנת 1958 תכנן משרד האדריכלים פריירה ולאקמן מערך מבנים מרכזי גדול בסגנון מודרניסטי "חללי" כך שיתאים ל"עידן הסילון". מן התכנון, שלא מומש במלואו, הוקם ב-1960 רק המבנה המרכזי הקרוי "בניין הנושא" ("Theme Building"), הבנוי כעצם בלתי מזוהה שנחת על ארבע רגליו. בראש המבנה נמצאת מסעדה המשקיפה על הפעילות הרוחשת בנמל התעופה. בשנת 2002 בוצע במקום פיגוע ירי שבו נרצחו שני ישראלים. מבצע הפיגוע היה פליט מצרי בשם השאם מוחמד הדאית (هشام محمد هدايت). הפיגוע בנמל התעופה של לוס אנג'לס Sam Hall Kaplan, L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles, Hennessey & Ingalls, 2000 ISBN 978-0940512238 נמל התעופה של הבינלאומי של לוס אנג'לס ברשת החברתית אינסטגרם אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס (באנגלית) LAX Early History, web.archive.org, ‏2011-09-27
רייצ'ל מתחתנת

רייצ'ל מתחתנת (באנגלית: Rachel Getting Married) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה, בבימויו של ג'ונתן דמי. הסרט יצא ב-3 באוקטובר 2008. הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ואת פסטיבל הסרטים של ונציה. הסרט, שצולם בסוף 2007 במשך שלושים ושלושה ימים, זכה לביקורות חיוביות והוא אף זכה בפרסים רבים. אן האת'וויי התמודדה על פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. קים המאושפזת במוסד גמילה, מקבלת חופשה לרגל חתונת אחותה רייצ'ל. כשהיא מגיעה הביתה, היא מקבלת יחס צונן מכולם. היא מגלה שרייצ'ל העניקה את הכבוד להיות השושבינה לחברתה הטובה ולא לה. קים דורשת להיות השושבינה ואחותה מסכימה. בארוחת טרום החתונה קים מדברת לפני כולם על תהליך הגמילה שלה ומנצלת את ההזדמנות כדי לקיים את אחד השלבים בתוכנית שנים עשר הצעדים: היא מבקשת סליחה מאחותה על כל מה שהיא עברה בגללה. בבית, רייצ'ל כועסת על קים שהיא מתעסקת כל הזמן בעצמה וגונבת את ההצגה. כאשר קים הולכת למפגש של מכורים אנונימיים, היא חושפת שכשהייתה בת 16, נהגה תחת השפעת סמים ואחיה הקטן איתן נהרג בתאונת דרכים באשמתה. בהמשך קים מתעמתת עם אמא שלה ומאשימה אותה בחוסר אחריות, על שהפקירה את איתן בידי נרקומנית. לבסוף, קים חוזרת למוסד הגמילה כשהיא מסוכסכת עם אימה. אן האת'וויי - קים רוזמארי דהוויט - רייצ'ל דברה וינגר - אבי ביל אירווין - פול תאנד אדבימף - סידני מאת'ר ציקל - קיירן אנה דיאוור סמית' - קרול סבסטיאן סטן - וולטר אנאליי אשפורד - קופאית טימירה גריי - זמרת מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (אן האת'וויי) מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (אן האת'וויי) מועמדות לפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר (אן האת'וויי) מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הטוב ביותר מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לבמאי הטוב ביותר (ג'ונתן דמי) מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הראשון הטוב ביותר (ג'ני לומט) מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (אן האת'וויי) מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רוזמארי דהוויט) מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר (דברה וינגר) אתר האינטרנט הרשמי של רייצ'ל מתחתנת "רייצ'ל מתחתנת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רייצ'ל מתחתנת", באתר נטפליקס "רייצ'ל מתחתנת", באתר AllMovie (באנגלית) "רייצ'ל מתחתנת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רייצ'ל מתחתנת", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רייצ'ל מתחתנת", באתר Metacritic (באנגלית) "רייצ'ל מתחתנת", באתר אידיבי "רייצ'ל מתחתנת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אקליפטוס אבדיטה

אקליפטוס אבדיטה הוא עץ קטן ממשפחת ההדסיים שמקורו בין פרת' לגראלטון באוסטרליה המערבית. זן זה של אקליפטוס הוא מסוג מלי שגובהו מתנשא בין 2 ל-3 מטרים וקליפתו חלקה. העלים הצעירים בעלי עוקץ וצורתם נעה בין דמוי ביצה לדמוי משולש. אורכם של העלים הבוגרים נע בין 5.5 עד ל-8 סנטימטרים ורוחבם נע בין 1.1 עד 1.8 סנטימטרים. בכל קבוצת ניצני הפרחים לא עולה מספר הניצנים מעל למספר 13. צורתם של הניצנים דומה לקונוס עם כובע. צבעם של הפרחים לבן וצורת הפירות מזכירה צורת חבית ורוחבם 0.5 ס"מ. אקליפטוס אבדיטה, באתר NCBI (באנגלית) אקליפטוס אבדיטה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אקליפטוס אבדיטה, באתר Tropicos (באנגלית) אקליפטוס אבדיטה, באתר GBIF (באנגלית) אקליפטוס אבדיטה, באתר The Plant List (באנגלית) אקליפטוס אבדיטה, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. אקליפטוס אבדיטה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אודם (מושב)

אוֹדֶם הוא מושב עובדים הממוקם בצפון רמת הגולן ומונה כ-65 משפחות. היישוב מכונה בפי תושביו "הר אודם". מקורו של השם בצבעו של הר הגעש עליו הוא שוכן – הר שצבעו אדום (ונקרא בערבית: תל אל-אחמר). היישוב ממוקם על הר אודם במרכז יער אודם בגובה 1,050–1,115 מטרים מעל פני הים, והוא היישוב היהודי השני בגובהו בישראל (אחרי נמרוד). הממשלה החליטה על הקמת היישוב בשנת 1975 בעקבות החלטת האו"ם שהשוותה את הציונות לגזענות. גרעין של תנועת העובד הציוני התיישב ב-1976 במחנה צבאי סורי נטוש בסמוך לברכת רם והקים שם את אודם כמושב שיתופי. עד 1977 עזבו רוב המתיישבים את המקום בשל הטמפרטורות הנמוכות בו והרוחות העזות. במאי 1981 הצטרפו לגרעין שנותר גרעין נוסף ונוסד יישוב הקבע. בעשור השני של המאה ה-21 הוחלט לשנות את מבנה המושב ממושב שיתופי למושב עובדים, זאת במסגרת תוכנית של משרד החקלאות ופיתוח הכפר לעידוד צמיחה דמוגרפית בפריפריה. שינוי הסיווג של המושב הוכרז רשמית בינואר 2013, ותהליך השינוי הסתיים בפועל במהלך 2014. כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות ונופש, ופועל בו אתר התיירות "יער האיילים". כמו כן במקום גם מספר מפעלי תעשייה קטנים: קטיף עצמי של פירות יער ודובדבן, מפעל "אודם פלסט" ליצור מוצרי פלסטיק ויקב הר-אודם. מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993 מדיה וקבצים בנושא אודם בוויקישיתוף אודם, באתר רום גליל אודם - באתר הגולן אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 חגי אשד, ישראל לא תשתף פעולה עם ההחלטה של המוע"ב, דבר, 2 בדצמבר 1975 מאיר הראובני, בארבעת המאחזים בגולן עובדים בקצב מוגבר, מעריב, 10 בדצמבר 1975 משרד החקלאות ופיתוח הכפר, שרת החקלאות ופיתוח הכפר אישרה את המלצת ועדת המנכ"לים הבין-משרדית לשינוי סיווג היישוב אודם בצפון רמת הגולן ממושב שיתופי למושב עובדים, 20 בינואר 2013 מערכת הפורטל לחקלאות, טבע וסביבה, היישוב אודם ברמת הגולן הופך למושב עובדים, 20 בינואר 2013 אלפי שאולי, דרושות משפחות ל-30 ישובים מרוחקים, באתר ynet, 30 בינואר 2013 מיקי נירון, קהילה צומחת בלב היער מושב אודם, אתר שישי בגולן, 16 בנובמבר 2014
אקליפטוס אקסיאיפורמיס

אקליפטוס אָקָסִיאִיפורְמִיס (שם מדעי: Eucalyptus acaciiformis) הוא עץ ממשפחת ההדסיים בעל קליפה קשה הגדל עד ל-20 מטרים. העץ גדל בקרקע ענייה על רכסי הרים ומדרונים בצפון-מזרח ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. המקור של זן זה של אקליפטוס התרחב ממחוז הנוונדוק עד לגבול קווינסלנד שבאוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא אקליפטוס אקסיאיפורמיס בוויקישיתוף אקליפטוס אקסיאיפורמיס, באתר ITIS (באנגלית) אקליפטוס אקסיאיפורמיס, באתר NCBI (באנגלית) אקליפטוס אקסיאיפורמיס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אקליפטוס אקסיאיפורמיס, באתר Tropicos (באנגלית) אקליפטוס אקסיאיפורמיס, באתר GBIF (באנגלית) אקליפטוס אקסיאיפורמיס, באתר The Plant List (באנגלית) אקליפטוס אקסיאיפורמיס, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. אקליפטוס אָקָסִיאִיפורְמִיס באתר הרשימה האדומה של IUCN