laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גנתוזאורוס

גנתוזאורוס (שם מדעי: Gnathosaurus; מילולית: "לסת לטאה/זוחל") הוא סוג של פטרוזאור בן למשפחת הקטנוצ'סמטיים אשר חי בסוף היורה באירופה. הממצאים שלו התגלו לראשונה בתצורת זולהופן (אנ'), שבבוואריה, גרמניה ותוארו בידי החוקר הגרמני כריסטיאן אריך הרמן פון מייר (אנ'). המין אליו השתייך המאובן נקרא: Gnathosaurus subulatus. מין נוסף מהסוג, Gnathosaurus macrurus, התגלה לחופי דורסט שבדרום אנגליה. שם הסוג נקבע כבר בשנה קודמת לכך, אך על סמך טעות של זיהוי לסת טלאוזאור אשר הוחלף כסוג של תנין נכחד. הגנתוזאורוס היה פטרוזאור בינוני עם מוטת כנפיים של 1.7 מטר בממוצע. הוא היה בעל גולגולת באורך 28 סנטימטרים שהסתיימה בלסת ישרה ובתוכה מעל 130 שיניים חרוטיות שדמו ללסתות גוויאל הודי. לסתות אלה כנראה נועדו לתפוס ולשלות דגים מהמים. המבנה גם הזכיר מקור של כפן שטובל את לסתותיו לאורך הגדות וסוגר אותם כשמשהו נתקל בהם. הוא עצמו נטרף בידי זוחלים ימיים כמו הדקוזאורוס כאשר הנמיך עוף לעבר המים. מבנה גופו של הגנתוזאורוס דמה לזה של הפטרודקטיל ושל פטרוזאורים קדומים מקבוצת הפטרודקטיליים בהתבסס על מבנה הלסתות והכנפיים. לצידו של הגנתוזאורוס התגלו שרידים של קרוב משפחתו - הקטנוצ'סמה ששרד עד תחילת הקרטיקון. מדיה וקבצים בנושא גנתוזאורוס בוויקישיתוף גנתוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
בובו סיסה

בובו סיסה (בצרפתית: Boubou Cissé; נולד ב-1974) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש ממשלת מאלי עד הפיכה הצבאית במדינה באוגוסט 2020. סיסה נולד בבמקו. בוגר אוניברסיטת אוברן (אנ') ובעל תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת אקס-מרסיי. בשנת 2005 החל סיסה החל את הקריירה ככלכלן בבנק העולמי בוושינגטון די. סי.. בשנת 2008 הוא קודם לתפקיד כלכלן ראשי ומנהל פרויקטים בחטיבה לפיתוח אנושי. בהמשך עבד בניגריה וניז'ר כנציג הבנק העולמי. בשנת 2013 מונה סיסה לתפקיד שר התעשייה והמכרות. בשנת 2016 מונה סיסה לשר האוצר. בשנת 2019 מונה סיסה לראש ממשלת מאלי לאחר התפטרות ראש הממשלה הקודם. מדיה וקבצים בנושא בובו סיסה בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר הבנק העולמי (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אופל אסטרה F

אופל אסטרה F (בגרמנית: Opel Astra F) היא מכונית משפחתית קטנה קומפקטית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1991–2000 מנוע קדמי. סוגי מנוע: מנועי בנזין, מנועי דיזל. סוג הנעה: הנעה קדמית. 5 נוסעים (דגם סדאן). קיבולת מכל דלק - 52 ליטר. קיבולת תא מטען: 360 / 810 ליטר (דגם הצ'בק), 500 ליטר (דגם סדאן), 500 / 900 ליטר (דגם סטיישן). 4 דלתות - סדאן. 3 דלתות - האצ'בק. 5 דלתות - האצ'בק. 2 דלתות - קבריולה. 5 דלתות - סטיישן. "CD" - יוצר בין השנים 1992–1994. "CDX" - יוצר בין השנים 1995–1996. "Classic" - יוצר בשנת 2000. "Club" - יוצר בין השנים 1991–1996. "Dream" - יוצר בין השנים 1996–2000. "GL" - יוצר בין השנים 1991–1997. "GLS" - יוצר בין השנים 1991–1996. "GSI" - יוצר בין השנים 1991–1996. "GT" - יוצר בין השנים 1991–1994. "Motion" - יוצר בין השנים 1991–1996. "Sport" - יוצר בין השנים 1993–1996. "Style" - יוצר בין השנים "אופל אסטרה F" דגם "GL" בתצורה 5 דלתות "אופל אסטרה F", בתצורה 3 דלתות הצ'בק, שנת 1994 "אופל אסטרה F" - קבריולה "אופל אסטרה F" - קבריולה, שנת 1994 "אופל אסטרה F" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "אופל אסטרה F" דגם "GSi" "אופל אסטרה F" דגם "GSi" "אופל אסטרה F", דגם "GT 1.4" בתצורה 4 דלתות, שנת 1993 "אופל אסטרה F" - סטיישן "אופל אסטרה F" - סטיישן, מונית "אופל אסטרה F" - ניידת משטרה "אופל אסטרה F" - ניידת משטרה "אופל אסטרה F" - ניידת משטרה "אופל אסטרה F" - ניידת משטרה ב-יון אופל אופל אסטרה אופל קדט D אופל קפיטן אופל אדמירל מדיה וקבצים בנושא אופל אסטרה F בוויקישיתוף אופל אסטרה F, סרטון באתר יוטיוב אופל אסטרה F, סרטון באתר יוטיוב אופל, האתר הבינלאומי "אופל אסטרה F" שיוצר בין השנים 1994-1992 car.info/en-se/opel/astra/f "אופל אסטרה F" - מפרט טכני automobile-catalog.com/model/opel/astra_f "אופל אסטרה F" דגם "1.4i", שנת 1991 - מפרט carfolio.com/specifications/models/car Eckhart Bartels, Rainer Manthey: Opel: Fahrzeug-Chronik Band 3: 1991–2012. Podszun Brilon 2013, ISBN 978-3861336662, S. 16–19.
פרנסיסקו גוטרש

פרנסיסקו גוטרש (בפורטוגזית: Francisco Guterres; נולד ב-7 בספטמבר 1954), הידוע גם בכינוי לו-אולו (Lú-Olo) הוא פוליטיקאי מזרח-טימורי, שכיהן בשנים 2017–2022 כנשיא מזרח טימור. גוטרש נולד בעיירה אוסו (Ossu) שבמזרח טימור למשפחה ענייה. הוא רומי קתולי. הוא היה פעיל בארגון הגרילה פרטילין, שפעל למען שחרור מזרח טימור משלטון אינדונזיה, שהשתלטה על מזרח טימור בשנת 1975. בשנת 2001 נבחר לנשיא הארגון. באותה שנה נבחר בבחירות הכלליות במזרח טימור לחבר באספה המכוננת של המדינה. ב-2002 נבחר להיות יושב ראש האספה, ולאחר קבלת עצמאות המדינה ב-2002 היה ליושב ראש הפרלמנט שלה וכיהן בתפקיד עד 2007. באותה שנה שב ונבחר לפרלמנט בבחירות הכלליות. גוטרש התמודד על משרת הנשיא בבחירות לנשיאות במזרח טימור בשנים 2007, ו-2012, אך לא נבחר. בבחירות לנשיאות שנערכו במרץ 2017 ניצח לאחר שזכה ב-57.1 אחוזים מקולות הבוחרים. הוא נכנס לתפקידו ב-20 במאי 2017. גורטש התמודד בבחירות 2022, והפסיד לנשיא לשעבר ז'וזה רמוס הורטה. מדיה וקבצים בנושא פרנסיסקו גוטרש בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי

תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי (באנגלית: Thomas Montagu, 4th Earl of Salisbury‏; 13 ביוני 1388 – 3 בנובמבר 1428) היה בן אצולה ואיש צבא אנגלי בתקופת מלחמת מאה השנים. תומאס היה בנו הבכור של ג'ון מונטגיו, הרוזן השלישי מסולסברי, ואמו הייתה מוד פרנסיס, רוזנת סולסברי. אביו נהרג ב-1400 במהלך תכנון מרד כנגד הנרי הרביעי, מלך אנגליה, ואדמותיו הוחרמו. ב-1409 הצליח תומאס להחזיר לעצמו חלק מאדמותיו של אביו, והוא נעשה לחבר בפרלמנט. ב-1414, הוא הפך לאביר מסדר הבירית. ביולי 1415 הוא סייע בהעמדתו לדיון של ריצ'רד מקוניסבורג, הרוזן השלישי מקיימברידג' בעוון קשירת קשר כנגד הנרי החמישי, מלך אנגליה. ולאחר מכן הפליג לצרפת והצטרף לצבאו של הנרי שלחם במלחמת מאה השנים. הוא השתתף בין היתר בקרב אז'נקור. בשנים שלאחר מכן הוא לחם בעוד מספר קרבות, ובהמשך מונה למפקד כוח עצמאי. ב-1419 הוא מונה למושל נורמנדי והוענק לו התואר "רוזן פרש". ב-1421 החזיר לו המלך את כל האדמות שהוחרמו לאביו, וכן את התואר רוזן סולסברי. אף שהועסק במשימות דיפלומטיות מסוימות, הוא כמעט ולא נטל חלק בפוליטיקה, ובילה את רוב שארית חייו כחייל בצרפת. בשנת 1423 הוא התמנה למושל שמפיין, ובשנת 1425 כבש את העיר לה-מאן. לאחר שנה באנגליה, הוא חזר לצרפת בשנת 1428, והטיל את המצור על אורליאן. הוא נהרג במהלך המצור ב-3 בנובמבר של אותה שנה. מונטגיו נישא לאלינור הולנד, רוזנת סולסברי בתו של תומאס הולנד, הרוזן השני מקנט. היא ילדה לו את בתו היחידה, אליס מונטגיו, הרוזנת החמישית מסולסברי. לאחר מותה של אלינור באזור 1413, נישא מונטגיו לאליס צ'וסר, דוכסית סאפוק נכדתו של המשורר ג'פרי צ'וסר. תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי באתר המוקדש למלחמת מאה השנים (באנגלית) תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי באתר המוקדש להיסטוריה הצבאית של ברקשייר (באנגלית) תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי במילון הביוגרפיות הלאומי של בריטניה (באנגלית) תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי באנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי באתר thepeerage (באנגלית) תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'ון המילטון מורטימר

ג'ון המילטון מורטימר (באנגלית: John Hamilton Mortimer;‏ 1740 – 1779) היה צייר נוף והדפסים בריטי, הידוע בזכות ציורים רומנטיים, שצייר באיטליה. ויצירות בהם תוארו סצנות מלחמה, בדומה לציורים של סלבטור רוזה. מורטימר התמנה לנשיא אגודת האמנים הבריטיים בשנת 1774, חמש שנים לפני מותו בגיל 39. מורטימר נולד ב-17 בספטמבר 1740 באיסטבורן. אביו, תומאס מורטימר, היה קצין מכס, סוחר ובעלים של כמה טחנות קמח. עד 1757, כשהיה עדיין צעיר, למד מורטימר בלונדון. במהלך תקופה זו הוא הפך לחברו של ג'וזף רייט, סטודנט עמית באקדמיה - ידידות שתעמוד לאורך כל חייו של מורטימר. מורטימר ניהל קשרים מקצועיים גם עם האמן סמואל אירלנד, שהיה מעורב בחריטת עבודותיו. חבריו באקדמיה כתלמידים כללו את תומאס ג'ונס וויליאם פרס. מורטימר למד גם אצל רוברט אדג' פיין וג'ושוע ריינולדס. בשנת 1759 זכה מורטימר בפרס ראשון בעקבות "בקכוס" יצירתו של מיכלאנג'לו ובפרס שני לציור נושא חי. הוא החל להציג את עבודותיו על בסיס קבוע בראשית שנות ה-60 של המאה ה-18, והפך לחבר פעיל בחברת האמנים שהעניקה לו פרסים על ציורים של נושאים מההיסטוריה הבריטית בשנת 1763 ו-1764. אחד הפרסים היה לתמונה שכותרתה "סנט פול המטיף לדרואידים הקדמונים בבריטניה" . הוא התמנה לנשיא החברה בשנת 1774. מורטימר צייר את הדמויות למספר ציורים של תומאס ג'ונס, בעבודה על "סערת אדמות" של האמן הוולשי, עם "סיפורם של דידו ואנייס" (1769), "מותו של אורפיאוס" (1770) וזוג ציורים בהזמנת בנימין בייטס (1774). בשנות השבעים של המאה ה-17 מורטימר התרכז בציורים גבריים לאחר תקופה של תמונות רכות יותר. הוא קיבל השראה הן מהיצירה והן מהאגדה על חייו של הצייר הנפוליטני בן המאה השבע-עשרה, סלבטור רוזה, שלטענתו, חונך על ידי שודדים. מורטימר הציג לראשונה ציור של נושא השודד בשנת 1772, ובהמשך עשה תחריט בעקבות דיוקן עצמי של רוזה. בשנים 1770 - 1773 עסק בעיטור סלון בבית אחוזה גדול, בהרטפורדשייר. בעבודה זו הוא נעזר בתומאס ג'ונס, פרנסיס וויטלי, ג'יימס דורנו ואחרים. בשנת 1775 התחתן עם ג'יין הורל. בגלל השתייכותו לאגודת האמנים, מורטימר לא הציג באקדמיה המלכותית עד 1778. אז הציג חמש יצירות, בהן סר ארתגל ושלוש סצינות של שודדים איטלקיים. [11] ב־2 בנובמבר באותה שנה הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית. הוא נפטר מסיבות לא ידועות ב-4 בפברואר 1779. מדיה וקבצים בנושא ג'ון המילטון מורטימר בוויקישיתוף "John Hamilton Mortimer (1740-1779), History painter" William Cosmo Monkhouse, Mortimer John Hamilton, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 39 "National Portrait Gallery" Myrone, Martin, "Gothic Romance and the Quixotic Hero:A Pageant for Henry Fuseli in 1783" John Hamilton Mortimer (1740 - 1779) Artwork Images, Exhibitions, Rev…, archive.is, ‏2013-02-09
הדיוויזיה ה-121 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-121 (בגרמנית: 121. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-25 במרץ 1915, ולמפקדה מונה ארנסט וגנר. בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית והשתתפה בקרב ורדן ובקרב על הסום, וב-18 ביולי 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במתקפת ברוסילוב. בשנת 1917 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה בקרב פשנדל ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השני על המארן, ולאחר מכן לחמה בקרב השני על הסום ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ופורקה ב-17 בדצמבר 1918. גנרל חיל הרגלים ארנסט וגנר (19 במרץ 1915 – 24 במאי 1915) גנרל-לויטננט קורט פון דיטפורת (25 במאי 1915 – 8 בדצמבר 1917) גנרל-מיור לודוויג ברסלר (9 בדצמבר 1917 – 17 בדצמבר 1918) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114
מוסטפא ח'ליל

מוסטפא ח'ליל (בערבית: مصطفى خليل; 18 בנובמבר 1920 – 7 ביוני 2008) היה מהנדס אזרחי ופוליטיקאי מצרי שכיהן בשנים 1978 עד 1980 כראש הממשלה ה-40 של מצרים. בטרם בחירתו לראש ממשלה כיהן כיושב ראש מפלגת איחוד הסוציאליסטים הערבים (מפלגתם של הנשיא נאצר והנשיא סאדאת) והיה חבר בפמליית הנשיא סאדאת בביקורו בישראל בנובמבר 1977. ח'ליל היה מאדריכלי הסכמי קמפ דייוויד ב-1978, שסללו את הדרך להסכם השלום בין ישראל למצרים, שנחתם במרץ 1979 במדשאות הבית הלבן. ח'ליל נולד במחוז אל קליוביה שבמצרים התחתונה (צפון המדינה) ב-18 בנובמבר 1920. בשנת 1941 סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת קהיר. בשנת 1948 סיים תואר שני וב-1951 דוקטורט באוניברסיטת אילינוי. לאחר עבודה עם חברות רכבת בארצות הברית ובמצרים, החל ח'ליל ללמד הנדסה בין השנים 1951–1956 באוניברסיטת עין-שמס בקהיר. עם כינון הרפובליקה המצרית ב-1953 החל ח'ליל בייעוץ לממשלה החדשה, אליה הצטרף ב-1958 כשר התחבורה והתקשורת. הוא החזיק מספר משרות שרים, כולל תפקיד סגן ראש הממשלה בשנים 1964–1966, בטרם מונה לראש הממשלה של מצרים. בעת ביקורו ההיסטורי של הנשיא אנואר סאדאת בישראל בנובמבר 1977, היה ח'ליל חבר בפמליית הנשיא סאדאת מתוקף תפקידו כיושב ראש מפלגת איחוד הסוציאליסטים הערבים של הנשיא סאדאת. ב-1978 מונה לראש ממשלת מצרים. בתקופת כהונתו נטל חלק משמעותי בהסכמי קמפ דייוויד שסללו את הדרך להסכם שלום כולל בין ישראל למצרים, שנה לאחר מכן על מדשאות הבית הלבן. מזכ"ל האו"ם לשעבר, בוטרוס בוטרוס ראלי, שהיה גם הוא חבר במשלחת המצרית שהגיעה לישראל לביקור ההיסטורי ב-1977 אמר כי: "חליל תרם את חלקו בשירות המדינה במשך למעלה מחמישים שנה והשתתף בעשיית שלום ובהנחת הבסיס לפיתוח". בשנותיו האחרונות כיהן כסגן יושב ראש מפלגת השלטון, המפלגה הדמוקרטית הלאומית של מצרים, הוא עזב את תפקידו בנובמבר 2007. הוא נפטר בבית החולים בקהיר ממחלה ב-7 ביוני 2008. הוא הותיר אחריו אישה ושני ילדים. לח'ליל נערכה הלוויה צבאית. בהלווייתו השתתפו נשיא מצרים דאז חוסני מובארק, גמאל, בנו של מובארק, וראש הממשלה דאז אחמד נזיף. מדיה וקבצים בנושא מוסטפא ח'ליל בוויקישיתוף מצרים: מת ראש הממשלה לשעבר, מוסטפא חליל, באתר ynet, 8 ביוני 2008 Mustafa Khalil | Egyptian politician, Encyclopedia Britannica (באנגלית) Mustafa Khalil | Aide to Anwar Sadat, 88, https://www.inquirer.com (באנגלית) יואב שטרן, ראש ממשלת מצרים לשעבר מת בגיל 88, באתר הארץ, 10 ביוני 2008
קון (הונגריה)

קון (בהונגרית: Kóny) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בקון חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא קון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קון (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד תושבים יהודיים באזור צ'ורנה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Nervous System

Nervous System (בעברית: מערכת העצבים) הוא המיני-אלבום השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'וליה מייקלס. המיני-אלבום יצא לאור ב-28 ביולי 2017 על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. המיני-אלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של ניו זילנד. מידע על האלבום Nervous System באתר MusicBrainz האלבום Nervous System באתר ספוטיפיי ג'וליה מייקלס, בני בלנקו, מאטמן & רובין, סטארגייט Nervous System, Discogs (באנגלית) The Official New Zealand Music Chart, THE OFFICIAL NZ MUSIC CHART (באנגלית)
רחוב בפריז; יום גשום

רחוב בפריז; יום גשום (בצרפתית: Rue de Paris, temps de pluie) היא יצירה בשמן על בד שנוצרה על ידי הצייר הצרפתי גוסטב קייבוט בשנת 1877. בציור מתואר צומת דרכים ברובע השמיני של פריז סמוך לתחנת סן לאזאר שבצפון פריז. קייבוט נודע כמשתייך לזרם האימפרסיוניזם, אולם "רחוב בפריז; יום גשום" שונה לנוכח השימוש בריאליזם וכן בהעדפה בשימוש בקווים ברורים על פני משיכות מכחול רחבות. התעניינותו של קייבוט בצילום ניכרת ביצירה. הדמויות בחזית הציור חסרות מיקוד, בעוד הדמויות במרכז היצירה (ליד הכרכרה) חדות יותר. הדמויות ברקע כבר ממש מטושטשות ולא ברורות. חיתוך הדמויות, כמו דמותו של האיש הימני ביותר בציור, גם מאופיינת כטכניקת צילום. היצירה הופיעה לראשונה בתערוכה של אימפרסיוניסטים ב-1877. כיום, הציור מוצג במכון האמנות של שיקגו, שיקגו. רבים מגדירים את "רחוב בפריז; יום גשום" כיצירה הטובה ביותר של קייבוט וכן כיצירה הטובה ביותר שמשקפת את החיים האורבניים במאה ה-19. הציור מתרחש ביום גשום, ושתי הדמויות המרכזיות נמצאות תחת מטרייה. הם לבושים באופנה העכשווית של פריז; האישה חובשת כובע ולובשת הינומה, שמלה חומה ומעיל פרווה, בעוד שלגבר יש שפם והוא לובש מעיל, מקטורן ועניבת פרפר. הזוג הוא ממעמד הביניים, בעוד שחלק מהדמויות ברקע הן ממעמד הפועלים. ניתן לראות ברקע עוזרת בית ואדם הסוחב סולם.‏ קייבוט מיקם חלק מהדמויות בצורה משעשעת; למשל, יש דמות שנראית כאילו היא קופצת מהגלגל של הכרכרה שמצד שמאל ויש דמות נוספת ממש משמאל לעמוד החשמל שניתן לראות רק את רגליה הצצות מתחת למטרייה הגדולה. האווירה בציור משקפת ניכור. רוב הדמויות מבודדות ומבטן מופנה כלפי מטה, ונראה שהן ממהרות ממקום למקום ושקועות במחשבותיהן. המטרייה לא רק מגנה עליהם מפני הגשם, אלא גם מפני הדמויות האחרות. מבטם של הדמויות בחזית הציור מופנה לצד השני כשהדמות החתוכה של הגבר מתקדמת לעברם. קייבוט מחקה את אפקט המצלמה באופן שחלק מהדמויות חדות וחלקן מטושטשות. הדמויות במכרז ממוקדות אך לא באופן מלא. הדמויות במרכז חדות בעיקר בקצוותיהן, וככל שהדמויות ברקע רחוקות יותר כך הן יותר מטושטשות. הציור מאופיין בליניאריות. המבט של הצופה נמשך לעבר הבניין במרכז הציור. היצירה נחתכת לשניהם על ידי עמוד התאורה המופיע בדיוק באמצעה, ובסמוך לעיניה של האישה בקו אופקי היצירה מתחלקת לרבעים. אור תאורת הרחוב מטיל צל על אבני הרחוב הרטובות באופן שמדגיש אותם ברבע הספציפי. אמיל זולא שהיה אחד ממבקריו של קייבוט שיבח אותו על יצירתו. "רחוב בפריז; יום גשום" נשאר בהחזקת משפחתו של הצייר, ורק ב-1955 הוא נמכר לאספן אומנות. ב-1964, המכון האמנות של שיקגו רכש אותו. גם כיום היצירה נשארה פופולרית; למשל, ליצירה היה תפקיד משמעותי בסרט "שמתי ברז למורה" (1986) בביומו של ג'ון יוז. מדיה וקבצים בנושא רחוב בפריז; יום גשום בוויקישיתוף Paris Street; Rainy Day, The Art Institute of Chicago (באנגלית) Hagen, 624 Hedy Weiss. "Gustave Who?" Chicago Sun-Times. 12 February 1995. Weinber, 174. Hagen, 627. Broude, 19. Hagen, 626. Broude, 18. Paris Street; Rainy Day1877, Google Art Project (באנגלית)
Inner Monologue Part 1

Inner Monologue Part 1 (בעברית: מונולוג פנימי חלק 1) הוא המיני-אלבום הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'וליה מייקלס. המיני-אלבום יצא לאור ב-21 באוגוסט 2015 על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. המיני-אלבום הגיע למקום ה-99 במצעד הבילבורד 200. מידע על האלבום Inner Monologue Part 1 באתר MusicBrainz פרנק דוקס, איאן קירקפטריק Inner Monologue Part 1, Discogs (באנגלית) Julia Michaels, Billboard
Inner Monologue Part 2

Inner Monologue Part 2 (בעברית: מונולוג פנימי חלק 2) הוא המיני-אלבום החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'וליה מייקלס. המיני-אלבום יצא לאור ב-28 ביוני 2019 על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. המיני-אלבום הגיע למקום ה-14 במצעד האלבומים של נורווגיה. האלבום Inner Monologue Part 2 באתר ספוטיפיי פרנק דוקס, איאן קירקפטריק, ג'סי שטקין Inner Monologue Part 2, Discogs (באנגלית) Topp 40 Album 2019-27, VG-lista 2020 (ב־)
אופל אסקונה A

אופל אסקונה A (בגרמנית: Opel Ascona A) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1970–1975 בגרמניה. יוצרו 691,438 יחידות. מנוע קדמי. מנועי בנזין. 5 נוסעים (דגם סדאן). תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 14.0 שניות (דגם 1.2 ליטר המפיק 60 כ"ס). תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 18.0–21.0 שניות (דגם 1.6 ליטר המפיק 60–68 כ"ס). תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 14.8–15.5 שניות (דגם 1.6 ליטר המפיק 70–80 כ"ס). תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 14.5-13.0 שניות (דגם 1.9 ליטר המפיק 88–90 כ"ס). "אסקונה 12 S" -יוצר בין השנים 1972–1975. "אסקונה 16" - יוצר בין השנים 1975–1970. "אסקונה 16 S" - יוצר בין השנים 1970–1975 "אסקונה 19 S" - יוצר בין השנים 1971–1975. 4 דלתות - סדאן. 2 דלתות - סדאן. 3 דלתות - סטיישן. "אופל אסקונה A", בתצורה 2 דלתות "אופל אסקונה A" "אופל אסקונה A", בתצורה 2 דלתות "אופל אסקונה A", בתצורה 4 דלתות "אופל אסקונה A", בתצורה 4 דלתות "אופל אסקונה A", בתצורה 4 דלתות "אופל אסקונה A" - מבט לתא הנהג ו-לוח מחוונים "אופל אסקונה A" - סטיישן "אופל אסקונה A" - סטיישן "אופל אסקונה A" - סטיישן, שנת 1973 שרטוט דגמי "אופל אסקונה A" - מימין: דגם סטיישן 3 דלתות, במרכז : דגם סדאן 4 דלתות, משמאל : דגם סדאן 2 דלתות אופל אופל קפיטן אופל אדמירל מדיה וקבצים בנושא אופל אסקונה A בוויקישיתוף אופל אסקונה A, סרטון באתר יוטיוב אופל אסקונה A, סרטון באתר יוטיוב אופל, האתר הבינלאומי "אופל אסקונה B" - מפרט automobile-catalog.com/model/opel/ascona_b Bernd Tuchen: Opel der Zuverlässige, Drei Jahrzehnte Opel-Werbung. Heel Verlag GmbH, Königswinter 2005, ISBN 3-89880-426-7, S. 9. "אופל אסקונה" ו-"אופל מנטה" בני חמישים int-media.opel.com/en/02-13-opel-ascona-and-manta-are-50-years-old "אופל אסקונה A" - תמונות shutterstock.com/search/opel+ascona "אופל אסקונה A" בתצורה 2 דלתות car.info/en-se/opel/ascona/ascona-2-door
רבע לאפריקה

רבע לאפריקה (באנגלית: Quarter to Africa) הוא הרכב מוזיקלי ישראלי היוצר מוזיקת אפרו-פאנק מזרח תיכוני. ההרכב הוקם בשנת 2014 על ידי יקיר ששון ואליסף בשארי. ב-2015 הוציאו את השיר "גם כי אלך", שהפך לשיר הנושא של הסדרה "כיפת ברזל" ששודרה בקשת 12. בפברואר 2017 הוציא ההרכב את אלבומו הראשון, "הלייבק" (The Layback). כל שירי האלבום נכתבו במסעם האישי של ששון ובשארי בהודו וחלקו הושלם ביפו. האלבום יצא בחברת התקליטים הסינית "Tuff Beats" וזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. מתוך האלבום הצליחו במיוחד השירים "תהביל תרבח" ו"הלייבק". במאי 2017 הוציאו יחד עם הזמר אליעד נחום גרסת כיסוי לשיר "התחלה חדשה". הביצוע הוקלט לכבוד עלייתה לאוויר של תחנת הרדיו כאן גימל. ב-2020 הוציאו את האלבום "Falafel Pop", וכמו כן השתתפו בפרויקט צו השעה עם חידוש לשיר "שלום עליכם" של מתי כספי ובעז שרעבי, שביצעו לצד אסתר רדא. הלהקה ביצעה וניגנה ב"שיר לעצמי" אשר כתב אלכסנדר פן, כחלק מפרויקט "גורע וזורח" ויצא לאור ב-2021. ב-2023, אליסף עזב את ההרכב, ולאחר מכן יצא האלבום: "Singles Album", הכולל בתוכו סינגלים שונים, ביניהם: "מרגיש את זה בבטן", "Money", "כולם לים". 2017: הלייבק - The Layback 2020: פלאפל פופ - Falafel Pop 2023: Singles Album אתר האינטרנט הרשמי של רבע לאפריקה אתר האינטרנט הרשמי של רבע לאפריקה רבע לאפריקה, ברשת החברתית פייסבוק רבע לאפריקה, ברשת החברתית אינסטגרם רבע לאפריקה, סרטונים בערוץ היוטיוב רבע לאפריקה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) רבע לאפריקה, באתר ספוטיפיי רבע לאפריקה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) רבע לאפריקה, באתר Discogs (באנגלית) רבע לאפריקה, באתר בנדקמפ הכירו את הלהקה שאחראית על הפתיח של 'כיפת ברזל', באתר "סרוגים", 18 בינואר 2018 רבע לאפריקה, The Layback, באתר יוסמיוסיק, ‏2017-04-17 'התחלה חדשה': אליעד ורבע לאפריקה בסינגל מיוחד ל'כאן גימל', באתר "סרוגים", 15 במאי 2017
Haiz

Haiz הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת האמריקאית היילי סטיינפלד. המיני-אלבום יצא לאור ב-13 בנובמבר 2015 על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. מתוך המיני-אלבום יצאו שלושה סינגלים. המיני-אלבום הגיע למקום ה-57 במצעד הבילבורד 200. מידע על האלבום Haiz באתר MusicBrainz מידע על האלבום Haiz באתר AllMusic האלבום Haiz באתר Discogs האלבום Haiz באתר Last.fm מאטמן & רובין, אוסקר הולטר, אפור, זד Haiz, Discogs (באנגלית) Hailee Steinfeld, Billboard
תומאס דנבי

תומאס דנבי (באנגלית: Thomas Danby;‏ 1818 – 1886) היה צייר נוף אנגלי. דנבי נולד, כנראה, בבריסטול בדרום-מערב אנגליה, בנו הצעיר של הצייר פרנסיס דנבי (1793-1861). היה לו אח גדול, ג'יימס פרנסיס דנבי (1816-75) שהפך גם הוא לצייר נוף. תומאס נסע עם אביו לאירופה בשנת 1829, והתגורר תקופה מסוימת בפריז, שם הצליח להתפרנס מהעתקת תמונות בלובר בפריז. בכך הפך למעריץ ו"סטודנט "רציני של קלוד לורן, שאת השפעותיו ביקש לחקות. כשחזר לאנגליה בערך באותה תקופה עם אביו, הוא הציג לראשונה במוסד הבריטי בשנת 1841, ולאחר מכן לעיתים קרובות באקדמיה המלכותית משנת 1843. הוא היה חבר של פול פלקונר פול, איתו חלק בית בהמפסטד בשנת 1843, והושפע ממנו לא מעט ביחסו הרומנטית אל הטבע. משנת 1855 ועד מותו, דנבי התגורר בהמפסטד או בצפון לונדון. נושאי נופיו נלקחו בדרך כלל מהנוף הוולשי, ובמיוחד המחוז הישן מרינת'. תמונותיו לרוב לא היו קומפוזיציות אידיאליות (שלא כמו בעבודתו של אביו), אך הן היו סצינות ברוח רומנטית אמיתית. "הוא תמיד ניסה", נאמר בהספד עליו בעיתון "טיימס", "להפוך את תחושת ליבו הפנימית לנוף יפה ולא לנוף הריאלי כפי שנתפס ברשתית העין." הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית (ARA), אך לאחר שלא הצליח שם, התמסר בשנותיו האחרונות בעיקר לציור בצבעי מים. הוא הפך לחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1860, עמית ב"אגודת הציירים בצבעי מים" בשנת 1867. עד מותו תרם תרומות של עבודות לתערוכות האגודה. דנבי נפטר ב־25 במרץ 1886. הוא היה נשוי פעמיים ונולדו לו שתי בנות ובן מנישואין שניים. עבודותיו שנותרו, כ-200 צבעי מים ומספר שווה של ציורי שמן, נמכרו בכריסטיס בלונדון ב-17–18 ביוני 1886. Richard Garnett, Danby Thomas, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 14 John Lewis Roget, A history of the "Old water-colour" society, now the Royal society of painters in water colours; with biographical notices of its older and of all deceased members and associates, preceded by an account of English water-colour art and artists in the eighteenth century, London, Longmans, Green, and co., 1891 Biography (ארכיון)