laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טוני מקאלפין

טוני ג'ף מקאלפין (באנגלית: Tony Jeff MacAlpine, נולד ב-29 באוגוסט 1960 בספרינגפילד, מסצ'וסטס), גיטריסט וקלידן אמריקני. רוב הקריירה שלו עבד לבד, אם כי עבד עם אמנים אחרים כסטיב ואי, ויני מור, מארק בואלס, ויטאלי קופרי ולהקות כדוגמת Planet X ו-CAB. מקאלפין היה קלידן וכנר מוזיקה קלאסית טרם החל ללמוד נגינה בגיטרה, והוא מנגן בקלידים באלבומיו. אחד מהשפעותיו המוזיקליות הבולטות ביותר הוא פרדריק שופן (והתקופה הרומנטית בעיקר), והוא מרבה להשתמש בחיבוריו המוזיקליים באלבומי הסולו שלו. מקאלפין עזר להשפיע על מוזיקת המטאל הנאו-קלאסי בסוף שנות ה-80 ונודע בזכות המוזיקה האינסטרומנטלית שלו ששילבה בין סגנונות השרדינג, בלוז ופיוז'ן. בהמשך ליווה מקאלפין את הקלידנים ויטאלי קופרי ודרק שריניאן (לשעבר מלהקת דרים ת'יאטר) וכן את הגיטריסטים ויני מור וג'ואי טאפולה. בשנים האחרונות מלווה מקאלפין את סטיב ואי בסיבובי ההופעות שלו, כמו גם את הרכב G3 שואי חבר בו יחד עם ג'ו סטריאני בהופעות G3: Live in Denver, שבו הם הופיעו יחד עם ינגוויי מלמסטין ו-G3: Live in Tokyo, שבו הם הופיעו יחד עם ג'ון פטרוצ'י. 1984 Demo 84 1986 Edge of Insanity 1987 Maximum Security 1992 Freedom to Fly 1993 Madness 1994 Premonition 1995 Evolution 1996 Violent Machine 1997 Live Insanity (אלבום הופעה חיה) 1999 Master of Paradise 2001 Chromaticity 2006 The Sharpnel Years (אלבום אוסף) 1990 Eyes of the World 2000 Universe 2002 Live from Oz (אלבום הופעה חיה) 2002 MoonBabies 2000 CAB 2001 CAB 2 2003 CAB 4 2007 Clinophobia 2002 Burning Live Tokyo 2002 Dreamtower 2004 Lapse of Reality 1986 Mind's Eye 1999 The Maze 1987 Out of the Sun 1986 Project: Driver 1999 VK3 2000 Ring of Fire 2002 Edge of the World מדיה וקבצים בנושא טוני מקאלפין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוני מקאלפין (באנגלית) טוני מקאלפין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טוני מקאלפין, באתר AllMusic (באנגלית) טוני מקאלפין, באתר MusicBrainz (באנגלית) טוני מקאלפין, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) טוני מקאלפין, באתר Discogs (באנגלית) טוני מקאלפין, באתר Songkick (באנגלית)
ברינדיזי (נפה)

נפת ברינדיזי (באיטלקית: Provincia di Brindisi) היא נפה במחוז פוליה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 1,839 קמ"ר ובשנת 2005 התגוררו בה 402,831 נפש. בירתה של הנפה בעיר ברינדיזי. היא גובלת בנפת בארי בצפון, בנפת טאראנטו במערב, בנפת לצ'ה בדרום-מזרח ובים האדריאטי. מדיה וקבצים בנושא ברינדיזי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברינדיזי ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ונפיי טאקיגוצ'י

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא טאקיגוצ'י. קוהיי טאקיגוצ'י (ביפנית: 滝口順平‏ 17 באפריל 1931 – 29 באוגוסט 2011), אשר ידוע בשם הבמה שלו ג'ונפיי טאקיגוצ'י, היה שחקן, מדבב (סאייו) וקריין ותיק ופופולרי ביפן. טאקיגוצ'י נחשב לאחד מחלוצי המדבבים ביפן בשל קולו המיוחד[דרוש מקור]. הוא החל לדבב בגיל 25 בתוכנית "הבוקר ג'י-מן", שם דיבב את כל הדמויות לבדו, כולל הדמויות הנשיות. עבודתו החשובה ביותר של טאקיגוצ'י הייתה הדיבוב של דוקורובה מ"יאטאמן". הוא דיבב גם את "פלפלון" ב"המפחידנים", ד"ר לוטון ב"מטרופוליס" (גרסת אנימה באורך מלא למטרופוליס של פריץ לאנג), ואת "הקוסמת באבא", הזקן הגדול של כוכב נאמק (גורו) ופורונגה, כולם מדרגון בול זי. כמו כן, דיבב ליפנית את הדמות של אביו של הומר סימפסון, אברהם ג'יי סימפסון ממשפחת סימפסון והשתתף בסרטים רבים נוספים. בסוף ספטמבר 2007, הודה טאקיגוצ'י שכדי לשמר את איכות קולו, הוא צריך לעשן 50 פעם ביום. עד גיל 80, ג'ונפיי קריין בתוכנית הרדיו הוותיקה בנושא טיולים, ודיבב פעם נוספת את דוקורובה מהגרסה החדשה של "יאטאמן". כמו כן, הוא חזר לדבב את הגורו של כוכב נאמק ב"דרגון בול קאי" ונשאר עד הופעתו האחרונה של הגורו. ג'ונפיי נפטר בגיל 80 מסרטן הקיבה, בתאריך 29 באוגוסט 2011. ג'ונפיי טאקיגוצ'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ונפיי טאקיגוצ'י, באתר MusicBrainz (באנגלית) Voice Actor/Narrator Junpei Takiguchi Passes Away, Anime News Network (באנגלית)
קשר אורגים

קשר אורגים (Sheet bend) הוא סוג של קשר, המשמש לחיבור חבלים שעוביים שונה זה מזה. מקורו של שם הקשר הוא באריגה, בה חיבור של חבל בעובי שונה דרוש לבניית מרקמים של צבעים בבד. קשר אורגים אינו חזק במיוחד, ולעיתים נדרש קשר אורגים כפול. אופן קשירת הקשר דומה לקשירת קשר ההצלה הפשוט, אך לעומתו יש לו חסרונות רבים - הוא יעיל רק ב-55% מהמקרים, ונוטה להשתחרר בקלות. קשר אורגים כפול מדיה וקבצים בנושא קשר אורגים בוויקישיתוף קשר אורגים באנציקלופדיית הטיפוס חיבור אורגים, באתר צופים ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוריקו אוהארה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא אוהארה. נוריקו אוהארה (ביפנית: 小原乃梨子; ‏2 באוקטובר 1935 – 12 ביולי 2024) הייתה שחקנית ומדבבת יפנית. נוריקו נולדה בטוקיו, יפן. היא נחשבת לאחת המדבבות הוותיקות ביפן שהתחילו לעבוד בתקופת התחלת הדיבוב היפני. נוריקו דיבבה שלל תפקידים של ילדים, ונשים יפות. חלקם שהיו המפורסמים ביותר היו נובו (נוביטה נובי) מ"דורימון" ומנהיגת שלישיית הנבלים בסדרות "טיים בוקאן", כולל את דורונג'ו מ"יאטאמן" שכרגע היא מדבבת בגרסה החדשה. בדיבוב סרטים זרים, נוריקו נודעת בתפקידים של בריז'יט בארדו, שירלי מקליין, ג'יין פונדה ועוד. במרץ 2007,זכתה בפרס למפעל חיים בטקס הראשון של פרסי הדיבוב. בנה אטסו טובה הוא אנימטור. אתר האינטרנט הרשמי של נוריקו אוהארה (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של נוריקו אוהארה נוריקו אוהארה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נוריקו אוהארה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נוריקו אוהארה, באתר AllMovie (באנגלית) נוריקו אוהארה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נוריקו אוהארה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים ובנושא שחקנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אונה הקדושה

אוּנה (צרפתית: Saint Hunna; מתה ב-679) היא קדושה נוצרייה מצרפת. אונה הייתה בתו של דוכס ונישאה לאונו מאונוייטייר. היא הקדישה את חייה למען עניי שטרסבורג. היא סיפקה להם מרחצאות, אשר זיכו אותה בשם "הכובסת הקדושה". בנה הוטבל על ידי דאודטוס מנבר (אנ') ונקרא על שמו. הוא הפך אחר כך לקדוש בזכות עצמו. האפיפיור לאו העשירי הכריז על אונה כקדושה ב-1520. יום חגה הוא ה-15 באפריל. Hunna Patron Saints Index: Saint Hunna Archived 2007-09-27 at the (הקישור אינו פעיל, 24.11.2018)Wayback Machine . ערך זה הוא קצרמר בנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רתך

רתך הוא איש מקצוע שמתמחה בריתוך חומרים זה לזה. החומרים אותם הוא מרתך יכולים להיות מתכות (כגון פלדה, אלומיניום, ברזל וכדומה), וכן חומרים פלסטיים או פולימרים אחרים. רתכים צריכים להיות בעלי מיומנות, יכולת מוטורית עדינה ותשומת לב לפרטים, וכן בעלי ידע טכני מסוים על החומרים המרותכים ועל נוהלי העבודה המקובלים. בגלל השימוש באמצעי הלחמה רבי עוצמה ובלהבות, יש בעבודת הרתך סיכון משמעותי לכוויות קשות, ועל-כן משתמשים הרתכים בבגדי עבודה מיוחדים כגון כפפות עור עבות וסרבל בעל שרוולים ארוכים. רמת הבוהק הגבוהה באזור הריתוך עלולה לגרום לפוטוקרטיטיס, דלקת שמקורה בחשיפת הקרנית לקרינת אור על-סגולה. משקפי מגן וקסדות ריתוך כהים נחבשים כדי למנוע חשיפה לאור זה. בשנים האחרונות הוחל בייצור קסדות חדשות בעלות סוכך המתכהה אוטומטית עם חשיפה לכמויות גדולות של אור על סגול. הרתכים חשופים בעבודתם גם לגזים רעילים וחלקיקים מזיקים. בעבודות ריתוך שונות נוצר עשן ובו סוגים שונים של תחמוצות מתכת, שחשיפה אליו עלולה לגרום לקדחת המתכות. רעילות האדים עומדת ביחס הפוך לגודל החלקיקים: ככל שהחלקיקים קטנים יותר גוברת הסכנה. בנוסף, חלק מהתהליכים גורמים להשתחררות גזים דוגמת פחמן דו-חמצני ואוזון שעלולים להסב נזק בהיעדר אוורור מספק. מסגר נפח
להתראות ילדים

להתראות ילדים (בצרפתית: Au revoir les enfants) הוא סרט צרפתי שיצא בשנת 1987, הופק ובוים על ידי לואי מאל ונכתב על פי זכרונותיו. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, ובשבעה פרסי סזאר, כולל פרס סזאר לסרט הטוב ביותר. מאל הגיעה לישראל, במרץ 1988, לכבוד הקרנת הבכורה המקומית של הסרט. עלילת הסרט מתרחשת בתקופת השואה – שנת 1944, בפנימייה קתולית ספרטנית המיועדת לבני עשירים. ז'וליין הוא ילד בן 12 שנשלח לפנימייה יחד עם אחיו הבכור. יום אחד מגיע לכיתתו של ז'וליין תלמיד חדש, אפוף מסתורין, שכולם מציקים לו – ז'ון; תלמיד מצטיין במתמטיקה וחובב קריאה. ז'וליאן שם לב שז'ון לא מתפלל בתפילות הנוצרים ולא אוכל ארנבות וחזירים. יום אחד בחדר השינה, ז'ון מתפלל את תפילת "שמע ישראל" בצרפתית וז'וליאן שומע זאת. תוך חיטוט בחפציו האישיים של ז'ון, מגלה ז'וליין את סודו הכמוס והגדול ביותר של ז'ון: שם משפחתו של ז'ון הוא קיפלשטיין, והוא יהודי. כשסיפר ז'וליין לז'ון שהוא יודע את סודו, ז'ון התחיל להרביץ לז'וליין, משם מתהדקים היחסים בין השניים; הם קוראים ספרי סקס ביחד, משפחתו של ז'וליין מזמינה את ז'ון למסעדת יוקרה, ועוד. יום אחד נכנסים לכיתת הלימוד שני אנשי גסטפו בעקבות הלשנה של ז'וזף, שוליית טבחים, על יהודי בשם ז'ון קיפלשטיין. ברגע זה עושה ז'וליין מעשה שלא שכח כל חייו, הסתובב עם ראשו לאחור להחלפת מבט מפוחד עם ז'ון, נציג הגסטפו קולט את המבט, ז'וליין מחזיר את מבטו במהירות, אך מאוחר מדי – ז'ון נתפס. אנשי הגסטפו עוצרים את ז'ול ושלושה ילדים יהודים נוספים ועמם את הכומר ז'אן, שסייע להסתירם. הקצינים מובילים אותם מבית הספר ושאר הילדים קוראים אחרי הכומר "להתראות, אבינו", וזה משיב להם "להתראות, ילדים". בסיום הסרט מספר ז'וליין המבוגר כי גם לאחר ארבעים שנה הוא זוכר בבירור את אותו היום. הוא מספר כי ארבעת הילדים נרצחו במחנה ההשמדה אושוויץ והכומר ז'אן נכלא במחנה הריכוז מאוטהאוזן ומת שם. דמותו של הכומר מבוססת על סיפורו האמיתי של הכומר חסיד אומות העולם לוסיאן בונל שניסה להציל ילדים ונספה במאוטהאוזן. התסריט לסרט "להתראות ילדים" תורגם לעברית וראה אור ב-1988 בהוצאת "אור עם". "להתראות ילדים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "להתראות ילדים", באתר נטפליקס "להתראות ילדים", באתר AllMovie (באנגלית) "להתראות ילדים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "להתראות ילדים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "להתראות ילדים", באתר אידיבי "להתראות ילדים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות מאיר שניצר, סרט - כורמו - "להתראות ילדים", חדשות, 28 במרץ 1988 רחל נאמן, קולנוע - הצער והחמלה - 'להתראות ילדים', כותרת ראשית, 30 במרץ 1988 מאיר שניצר, זכר הרגע ההוא, חדשות, 25 במרץ 1988 דן גלעדי, לואי מאל – מלך ה״סזאר״: 7 פסלונים על "להתראות ילדים", חדשות, 14 במרץ 1988 מאיר שניצר, הבמאי לואי מאל, בארץ, חדשות, 22 במרץ 1988
אשמה (אחריות פלילית)

אשמה היא קיומה של אחריות פלילית למעשה המהווה עבירה. ערך מורחב – חזקת החפות מפשע עקרון עתיק יומין לפיו חשוד, ואף נאשם, בפלילים, זכאי הוא, וחף מפשע, כל עוד לא הוכחה אשמתו. עקרונות נגזרים מעקרון יסוד זה הם: כי על התביעה הכללית רובץ נטל ההוכחה להוכיח את כל יסודות האחריות הפלילית של הנאשם, באמת מידה מחמירה של מעבר לספק סביר, על מנת שיוטל קלון פלילי. עם זאת, על מי שהוגש נגדו כתב אישום חלות הגבלות שונות. בחוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, תשנ"ח-1998, למשל, נקבע שלא יינתן היתר לניהול אתר לאומי לתאגיד שהוגש נגדו או נגד נושא משרה בו או נגד מנהלו כתב אישום בעבירה שמפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה אין התאגיד ראוי לניהול אתר לאומי. בהלכת דרעי-פנחסי קבע בג"ץ שהגשת כתב אישום נגד שר או סגן שר עשויה לחייב, בחלק מהמקרים, את פיטוריהם על ידי ראש הממשלה. כדי להטיל אחריות בפלילים יש צורך שההתנהגות תישא 'אשמה פלילית' הכוללת 4 רכיבים מצטברים שחייבים להתקיים במלואם. בהיעדר אחד מהמרכיבים - מבצע העבירה פטור מאחריות פלילית: אחריות אישית - כל אדם נושא באחריות אך ורק על חטאו האישי, ואין אחריות קולקטיבית. עם זאת, הרחבת האחריות הפלילית אל מעבר למבצע העיקרי של העבירה מתעוררת כשהתנהגות של מספר בני אדם פוגעת באופן ממשי באינטרס הציבורי - כגון: השותף לדבר עבירה, המשדל, המשלח, המסייע ובעלי מניות בתאגיד עבריין. כשרות פלילית - הכוונה לאדם בגיר שיש לו חופש בחירה ויכול לשאת באשמה פלילית. אין אחריות פלילית בהיעדר הכושר, ולו המינימלי, לבחירה חופשית. כך למשל, הפועל ללא הכרה ומתוך אוטומטיות, או קטין מתחת לגיל 12, או חולה נפש, אינם נושאים באחריות פלילית, כיוון שהדין מייחס להם אי-כושר לבחור בדרכי התנהגות חלופיות. עוד מבחינים בין מי שנשלל ממנו חופש הבחירה באופן מוחלט (הפועל באיבוד הכרה) למי שנשלל ממנו חופש הבחירה באופן יחסי (אדם הפועל מכורח אילוץ וכדומה). היסוד הנפשי (Mens Rea): ככלל, על מנת שתוטל אחריות פלילית, נדרש 'יסוד נפשי' להרשעה בעבירה. היסוד הנפשי הנדרש בכל עבירה משתנה, ויכול להיות מסוג "מחשבה פלילית" לסוגיה ('מודעות', 'כוונה', 'פזיזות' או 'קלות דעת') או מסוג 'רשלנות'. החריג הוא 'עבירות קפידה' (המכונות גם 'עבירות אחריות חמורה') שבהן לא נדרש יסוד חיובי של מחשבה פלילית. העדר סייג לאחריות הפלילית: גם אם התביעה תוכיח את כל רכיבי העבירה מעבר לספק סביר, עדיין המחוקק מוכן להתחשב בנסיבות מסוימות שתשמשנה לנאשם הגנה מפני הטלת אחריות בפלילים. במקרים אלה, נושא הנאשם בנטל ההוכחה לכל רכיבי הגנתו - אך להבדיל מהתביעה - די לו כי יטה את הכף ואלה מספר הגנות מוכרות בדין מפני הרשעה בפלילים: 'הגנה עצמית' : היא טענה של נאשם שעל אף שביצע עבירה (למשל: תקיפה), והיו לו אפשרויות בחירה, והייתה מחשבה פלילית - עשה את אשר עשה מתוך התגוננות עצמית, להציל עצמו מפני הקמים עליו. 'כורח': טענת נאשם כי פעל תחת איום ששלל ממנו בפועל את הברירה, חרף התקיימות כל יסודות העבירה האחרים. 'צידוק': טענת הגנה של נאשם - אשר ביצע עבירה - אך זאת עשה בשל חובת ציות לפקודה בנסיבות מסוימות. הגנות במשפט הפלילי כתב אישום ש"ז פלר, יסודות בדיני עונשין, כרכים א'–ג' (תשמ"ד, תשמ"ז, תשנ"ב). יורם רבין ויניב ואקי, דיני עונשין, כרכים א'–ג' (מהדורה שלישית, 2014). יובל לוי אליעזר לדרמן, עיקרים באחריות פלילית (תשמ"א). פרופ' גבריאל הלוי, תורת דיני העונשין, כרכים א'–ג' (2010) פרופ' גבריאל הלוי, תחולת סייג הקטינות על האחריות הפלילית של בעלי ליקוי שכלי, משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 5 עמוד 13, 2013 מדיה וקבצים בנושא אשמה בוויקישיתוף אשמה - היבטים דתיים נצרות, דף שער בספרייה הלאומית
אבן שפה

אבן שפה היא קורה קצרה, המוצבת בצידי הכבישים ובדרך כלל מהווה את קצה המדרכה ואת הגבול בין הכביש לבין המדרכה. בדרך כלל מקבעים את אבני השפה אחת בצמוד לשנייה ויוצרים בעזרתן רצועות אבני שפה ארוכות לאורך הרחובות. בישראל מרבית אבני השפה עשויות מבטון לא מזוין, אך השימוש באבני שפה עשויות מאבן טבעית הופך ונעשה נפוץ יותר במיוחד באזורים בעלי מאפיינים היסטוריים וארכאולוגיים. איסורים והגבלות חניה או עצירה מסומנים באמצעות צבע על אבני השפה. למשל, אבני שפה הצבועות באדום ובלבן לסירוגין משמען איסור מוחלט על עצירה ועל חניה בקטע המסומן. אבן השפה המקובלת בשימוש בעבודות סלילה היא בעלת גובה של 25 ס"מ, רוחב של 15 ס"מ ובאורך 1 מטר. חניה בתשלום מוצרי בטון
לירון ברנס

לירון ברנס (נולד ב-10 באפריל 1975) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ומדבב ישראלי. בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב 2001. זכה במלגת קרן שרת במהלך לימודיו. את שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים. ברנס שיחק במשך 11 שנה משנת 2002 ועד שנת 2013 במספר הצגות בתיאטרון החאן, בהן "מילה של אהבה", "בגידה", "חטא", "חיל פרשים אנו", "בעלי המתוק ואשתי היקרה", "משחק של אהבה ומזל", "הזמרת קירחת יותר", "הדלת ממול", "מאכינל", "בידרמן והמציתים", "נישואים", "עירם של האנשים הקטנים", "סדר עולמי חדש", "גן הדובדבנים", "אושר", "המצליחים", "הלילה השנים עשר", "אוכלים" ו"הקמצן", עליו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן המבטיח בשנת 2004. כן גילם מספר דמויות בהצגה "מלחמה על הבית". השתתף בהצגה "ג'שה פנילה דקי" במסגרת פסטיבל עכו ובמסגרת הפסטיבל הבינלאומי בליון, צרפת. שיחק בהצגה "נוימן", אגדת חיילים שזכתה בפרס הצגת השנה לשנת 2003 בתיאטרון הפרינג' ובמסגרת תרבות יום א'. בשנת 2010 שיחק בהצגה מר קולפרט בתיאטרון תמונע בתפקיד בסטיאן עליו זכה בפרס קיפוד הזהב. ב-2015 שיחק במחזה "האבא" בתיאטרון בית לסין לצד ששון גבאי. ב-2016 שיחק במחזות "השחקנית" ו"אהבת מוות" בתיאטרון בית לסין. ב-2017 שיחק במחזות "הים הכחול העמוק" ו-"ההצגה חייבת להיגמר" בתיאטרון בית לסין. ב-2018 שיחק במחזות "משרתם של שני אדונים" ו"אוסלו" בתיאטרון בית לסין. בשנת 2019 שיחק במחזה "משפחה חמה" קומדיה ישראלית מאת ענת גוב. באותה שנה קיבל מתיאטרון בית ליסין תעודת הוקרה על המחויבות למצוינות והצלחת התיאטרון. ברנס השתתף בסדרות "סרוגים" (שם גילם את דמותו של אבנר, קב"ט היישוב הדמיוני "מצפה אלישע"), "החיים זה לא הכל", "אולי הפעם", "אגדת דשא" ו"חשופים". בשנת 2009 שיחק בסדרה "שירות חדרים" את דורון הקב"ט. בשנת 2018 שיחק את דמותו של דורון, היועץ של אשת ראש הממשלה בסדרת הטלוויזיה "יש לה את זה". בקולנוע שיחק ברנס בסרטים "סנולנד" (2020), "מילים נרדפות" (2019), "עץ לימון" (2008), "איים אבודים" (2008) ו"סיפור של קיץ" (2004). ברנס מדבב את פטריק סטאר בסדרת הטלוויזיה "בובספוג מכנסמרובע" יחד עם עידו מוסרי וגלעד קלטר. בשנת 2003 דיבב את מושרמבו בסדרה "שינזו". ב-2008 דיבב את וול-E בסרט הקולנוע "וול-E". בנוסף דיבב דמויות משנה בסרטי האנימציה "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק" (2006), "מעבר ליער" (2006), "משפחת סימפסון - הסרט" (2007), "מפלצות נגד חייזרים" (2009), "למעלה" (2009), "המשימה המיוחדת של דוג" (2009), דמויות שונות מהסדרה דרגון בול (כשהמוכר בהן הוא ראדיץ) ועוד. בשנת 2012 דיבב את טנזן בסדרה "האגדה של קורה" ובשנת 2017 דיבב את דמות האבא בסרט "בייבי בוס". בשנים 2013–2015 לקח הפסקה מתיאטרון וניהל בית קפה ומפעל לעוגות בשם "אקלר". ברנס היה נשוי למיכל פייקין-ברנס, השניים התגרשו. הוא אב לשניים. מתגורר ברמת גן. לירון ברנס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית לירון ברנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לירון ברנס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לירון ברנס, באתר ספר הקולנוע הישראלי לירון ברנס, באתר AllMovie (באנגלית) לירון ברנס, באתר "הבמה" לירון ברנס, באתר תיאטרון החאן מרב יודילוביץ', אחד בשביל כולם, באתר ynet, 25 בנובמבר 2008 רון שוורץ, משחקי-השף, באתר "מרגישים תיאטרון", 31 ביולי 2014 מאיה כהן, התגעגעתי לבמה, אז חזרתי, באתר ישראל היום, 6 ביוני 2016 ליאת רון, ‏החזרה לבמה של לירון ברנס: "הצחוק של הקהל עורר אותי", באתר גלובס, 29 בדצמבר 2018 רדיו קול יזרעאל, אליה גורן מארחת את לירון ברנס בתוכניתה "זרקור במה לאנשים שעושים הבדל", באתר יוטיוב, 18 בינואר 2020
גלקסיה ננסית

גלקסיה ננסית היא גלקסיה קטנה המורכבת ממיליארדים בודדים של כוכבים (או פחות), מספר קטן בהשוואה, לדוגמה, לשביל החלב, אשר מכיל כ-200–400 מיליארד כוכבים. ענן מגלן הגדול, לדוגמה, מסווג לרוב כגלקסיה ננסית, למרות שיש שמסווגים אותו כגלקסיה לא סדורה רגילה, מכיוון שיש בו מעל 30 מיליארד כוכבים. גלקסיות ננסיות הן הסוג הנפוץ ביותר בקבוצה המקומית, וככל הנראה גם ביקום כולו. ישנן מספר סוגים של גלקסיות ננסיות: גלקסיה לא-סדורה ננסית (dI) - מאופיינת בכמות גדולה של גז ולרוב מראה סימנים של תהליכי יצירת כוכבים. גלקסיה אליפטית ננסית (dE) ותת הסוג שלה, גלקסיה אליפסואידית (dSph) - מאופיינת בכמות קטנה יותר של גז, פחות מסיבית ובהירה. גלקסיה ספירלית ננסית מושג שהופיע לאחרונה לתיאור גלקסיות קטנות ופחות בהירות מגלקסיות ננסיות הוא גלקסיית הוביט. בקבוצה המקומית ישנן כ-27 גלקסיות ננסיות, אשר נמצאות בסביבתן של הגלקסיות הגדולות בקבוצה, כגון שביל החלב, גלקסיית אנדרומדה (M31) וגלקסיית המשולש (M33), ולעיתים גם ממש מקיפות אותן. לשביל החלב יש 13 גלקסיות ננסיות לווייניות מוכרות, כשחלקן מקיף אותו. לגלקסיית אנדרומדה יש 14 גלקסיות ננסיות לווייניות מוכרות. תגליות אחרונות הובילו אסטרונומים להאמין כי הצביר הגדול בשביל החלב, אומגה בקנטאור, הוא למעשה ליבה של גלקסיה ננסית עם חור שחור במרכזה, אשר נבלעה בתקופה כלשהי על ידי שביל החלב. תצפיות של טלסקופ החלל צ'נדרה מחזקות את ההשערה כי הגלקסיות הננסיות עלולות להיות אחראיות לרוב היסודות הכבדים בתווך הבין-כוכבי. תהליכים אלימים של סיום חיי כוכבים, כגון סופרנובות, זורקות כמויות גדולות של יסודות כבדים במהירויות גדולות לרחבי הגלקסיה. עקב גודלה הקטן של הגלקסיה, ושדה הכבידה החלש שלה, מהירויות אלה מאפשרות לסילוני היסודות הכבדים לצאת מתחום השפעתה, אל המרחב הבין-גלקטי. כמו כן, משערים כי תרחישים דומים ביקום המוקדם שיחקו תפקיד חשוב בתהליך של יצירת גלקסיות. גז מועשר ביסודות כבדים מתקרר מהר יותר, ולכן קצב ואופי היווצרות גלקסיות חדשות ביקום המוקדם היה עלול להיות מושפע במידה משמעותית מהתהליך המתואר. סיווג מורפולוגי של גלקסיות מדיה וקבצים בנושא גלקסיה ננסית בוויקישיתוף
פרננדו בוטרו

פרננדו בוטרו אנגולו (בספרדית: Fernando Botero Angulo;‏ 19 באפריל 1932 – 15 בספטמבר 2023) היה צייר ופסל קולומביאני נאו-פיגורטיבי. בוטרו נולד במדיין שבקולומביה, ואיוריו הראשונים התפרסמו כשהיה בן 16. בשנת 1951 עבר לבוגוטה, ותוך מספר חודשים זכה להציג מציוריו בגלריית ליאו מאטיס בעיר, ולאחר מכן יצא ללימודים בצרפת. בשנת 1958 זכה בפרס החשוב של 'סלון האמנים הקולומביאניים'. בוטרו הגדיר את עצמו בגיל צעיר כצייר 'הקולומביאני ביותר מכל הציירים הקולומביאניים'. יצירותיו של בוטרו מתאפיינות בגופים שמנים ודשנים מאוד של נשים, גברים, חיות, טבע דומם ונופים. ב-1977, למשל, צייר וריאציה על המונה ליזה, שפניה שמנות ומעוגלות. בוטרו צייר מגוון של דמויות נוספות בגילאים שונים שהמשותף להם היא צורתם העגולה והרחבה. ב-2005 הציג בוטרו תערוכה של 50 ציורים שנעשו בעקבות גילוי מקרי ההתעללות שביצעו חיילים מצבא ארצות הברית בכלא אבו גרייב. בוטרו צייר את הציורים עקב הזעזוע שחש כשהתגלו מקרי ההתעללות. התערוכה שהוצגה במספר ערים בעולם, וביניהן ניו יורק וערים נוספות בארצות הברית, גרמה לעניין רב. את דמויותיו הייחודיות עיצב בוטרו גם בפסלים. החל משנת 1976 החל בוטרו גם לעסוק בפיסול, ויישם בתחום זה את הקווים האופייניים של יצירתו: צורות מעוגלות וחושניות, נפחים גדולים וטכניקה מושלמת. פסליו הדשנים של בוטרו אהובים על ציבור רחב והם מוצבים בערים רבות, למשל בנמלי התעופה של ברצלונה ומדריד, במוזיאון ישראל בירושלים (איש על סוס), בברלין בסינגפור ובמוזיאונים רבים. בשנת 1994 פסל היד הוצב במדריד. הפסל "איש על סוס", 1992, מוצב כיום בחצר אגף הנוער של מוזיאון ישראל פסל סוס בעיר מדיין, קולומביה פסל היד בעיר מדריד וידאו: סרט דוקמנטרי על יצירתו של בוטרו (אורכב 30.11.2006 בארכיון Wayback Machine) פרננדו בוטרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרננדו בוטרו, ברשת החברתית אינסטגרם AP, הצייר והפסל פרננדו בוטרו מת בגיל 91, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2023 פרננדו בוטרו, באתר מוזיאון ישראל [1] Hyacinthus Said, Arts in the city, LadyLA's Diary, ‏2007-08-24 (באנגלית)
דאגלס (עיר)

דאגלס (באנגלית: Douglas, במאנית: Doolish) היא עיר הבירה של האי מאן, וכן העיר הגדולה ביותר בו. העיר היא המרכזית בארץ בכל מה שקשור לימאות (תחום חשוב במדינות אי), עסקים, ממון, תחבורה, קניות ובידור. העיר מונה כ-26,218 אנשים באוכלוסייתה (נכון למפקד אוכלוסין שנערך ב-2006), מה שאומר, שבקירוב, כל אדם שלישי שחי באי מאן, הוא תושב העיר. דאגלס שוכנת במזרח האי, על יד מפגש נהרות הדהו והגלאס. שני הנהרות זורמים לתוך העיר, עד למזח ומשם למפרץ דאגלס. העיר נמצאת על עמק הנוטה מעט בשיפוע. גבעות משתרעות מצפון-מערב לעיר, ומדרום-מזרח לעיר. העיר מוקפת במספר כפרים וערים קטנות יותר, שהעיקריים שבהם הם אונכאן בצפון (בו ממוקם בית הממשלה, והוא חלק מאגד ערים עם דאגלס) ויוניון מילס במערב. בית הספר לעסקים בינלאומיים באי מאן אתר האינטרנט הרשמי של דאגלס מידע כללי על העיר דאגלס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האקדמיה הגאורגית למדעים

האקדמיה הלאומית למדעים של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს მეცნიერებათა ეროვნული აკადემია) מאגדת בתוכה 63 מוסדות מחקר מדעיים בגאורגיה ומחקר בסיסי. האקדמיה מתאמת את פעולות המחקר ושומרת על קשר עם מדינות אחרות. משרדה הראשי ממוקם בטביליסי. סגל האקדמיה כולל 69 איש. נשיא האקדמיה הוא תמז גמקרלידזה. האקדמיה מחולקת למחלקות הבאות: מתמטיקה ופיזיקה, גאולוגיה, מכניקה שימושית, הנדסה ותהליכי פיקוח, כימיה וטכנולוגיה כימית, ביולוגיה, פיזיולוגיה ורפואה ניסיונית, בעיות מדעיות שלחקלאות, מדעי החברה, שפה וספרות. האקדמיה כוללת בתוכה גם את הגנים הבוטניים של טביליסי והגנים הבוטניים של בתומי. האקדמיה מעורבת גם בחפירות מאובני הומו-גאורגיקוס מדמניסי. האקדמיה חברה ב"פדרציה האירופאית לאקדמיות הלאומיות של מדעי-הטבע ומדעי-הרוח". ביטאונה המדעי נקרא "ביטאון האקדמיה הגאורגית למדעים". מלבד האקדמיה הגאורגית למדעים ישנם בגאורגיה את האקדמיה הגאורגית למדעי-החקלאות והאקדמיה הגאורגית למדעים ביו-רפואיים והאקדמיה האבחזית למדעים. שתי האחרונות ממוקמות בטביליסי. האקדמיה נוסדה בפברואר 1941 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית בשם האקדמיה הלאומית של גאורגיה ס.ס.ר. בנובמבר 1990 שונה שמה לשמה הנוכחי. המייסדים היו חברי הסניף הגאורגי של האקדמיה הרוסית למדעים שייסדה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 לשכות מחקר של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. אנשי האקדמיה שייסדו אותה היו: הבלשן גיאורגי אחוולדיאני, הניורולוג איוואן בריטשווילי, המומחה לשפות איברו-קווקזיות ארנולד צ'יכובאווה, האמן גיאורגי צ'ובינאשווילי, ההיסטוריון סימון ג'נשיה, הגאולוג אלכסנדר ג'אנלידזה, הפילולוג קורנלי קקלידזה, הבוטניקאי ניקו קצחובלי, המומחה לתרבויות סובטרופיות, המתמטיקאי והמכניקאי ניקו מוסחלישווילי, שהיה גם הנשיא הראשון של האקדמיה, המתמטיקאי ליה וקואה, שהיה הנשיא השני של האקדמיה, הבלשן אקקי שנידזה, המינרולוג אלכסנדר טברצ'ארלידזה, הפסיכולוג דימיטרי אוזנדזה, בונה המכונות קיריאק זבריאב והזואולוג פיליפ זאטיצב. בתקופת . אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה הגאורגית למדעים האקדמיה הגאורגית למדעים, ברשת החברתית פייסבוק
לילות לבנים (אלבום)

"לילות לבנים" הוא שם אלבומו השמיני (כולל האוסף "ירח מלא") של הזמר אביב גפן. האלבום ראה אור במרץ 1999, ולווה בסיבוב הופעות שנפתח בקיץ של אותה השנה. האלבום הוכתר כאלבום פלטינה עם מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים. "לילות לבנים" ליווה את הפרידה המתוקשרת של גפן מאשתו לשעבר אילנה ברקוביץ', ומרבית השירים עוסקים בפרידה ובאהבה נכזבת. כמעט כל הסינגלים שיצאו לתחנות הרדיו הפכו ללהיטים גדולים, ביניהם "רומיאו ויוליה", "מקסיקו", "השיר שלנו" ו"לילות לבנים". סינגל נוסף שזכה להשמעות מעטות יותר היה "שתיקה". השיר "השיר שלנו" יצא כסינגל לתחנות הרדיו כבר בסוף יולי 1998, זכה להצלחה גדולה והגיע למקום ה-13 במצעד השנתי תשנ"ח 1998 של רשת ג' כאשר הוא צועד 3 שבועות במקום הראשון במצעדים השבועיים. שאר הסינגלים שוחררו זה אחר זה, לפני ועם יציאת האלבום וכבשו את תחנות הרדיו, כאשר כמעט מגיעים למקום הראשון במצעדים השבועיים של רשת ג' פרט ל"לילות לבנים". במצעד השנתי תשנ"ט של רשת ג' התמקמו, "מקסיקו" במקום ה-10 (שיצא קצת אחרי יציאת האלבום, ונכנס היישר למקום הראשון וצעד בראש משך 5 שבועות) ,"לילות לבנים" הגיע למקום ה-19 ו"רומיאו ויוליה" למקום ה-29. (שיצאו קצת לפני יציאת האלבום בפברואר, "לילות לבנים" הגיע למקום ה-2 במצעדים השבועיים ו"רומיאו ויוליה" צעד בראש במשך 3 שבועות). כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אביב גפן.  25 שנה לאלבום ״לילות לבנים״ של אביב גפן | 15.03.24 - ספיישלים מוזיקליים!, באתר omny.fm