laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כאן לעולם

"כאן לעולם" הוא שיר שנוצר באמצעות בינה מלאכותית שלמדה את קולות הזמרים הישראלים עפרה חזה וזהר ארגוב. השיר יצא לאור ב-13 באפריל 2023, כחלק משיתוף פעולה של תאגיד השידור הישראלי עם חברת המוזיקה Session 42 וחברת הסטארט-אפ AIODE, לכבוד יום העצמאות ה-75. את השיר כתבו והלחינו רון ביטון, רועי מכלוף ומפיק השיר טל פורר. השיר עורר מחלוקת רבה לאור השימוש בבינה מלאכותית ובקולם של הזמרים המנוחים, והעלה תהיות מוסריות לגבי החלטה זו. השיר, אשר נכתב על ידי היוצרים רון ביטון, רועי מכלוף וטל פורר שגם הפיק מוזיקלית את השיר, נוצר באמצעות בינה מלאכותית אשר דגמה את קולותיהם של חזה וארגוב מתוך הקלטות של שני הזמרים מתוך ארכיון תאגיד השידור הישראלי והקלטות בבעלות האחים ראובני, הכוללות ראיונות, הופעות ושירים. ההקלטות עברו בידוד לקול בלבד, ללא מוזיקה ורעשי רקע, תוך לימוד קולותיהם על ידי הבינה המלאכותית. נוסף על כך, מערכת הבינה המלאכותית למדה כיצד נשמע השיר עצמו, ולשם כך גויסו זמרים שונים על מנת לבצע אותו ולדמות את סגנונם של חזה וארגוב. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: שינוי לציטוט עקיף. על אף שמשפחות הזמרים המנוחים אישרו את הפקת הדואט, עובדת היותו תוצר של בינה מלאכותית עוררה מחלוקת. יש שתהו האם השימוש בקולם של הזמרים, שעקב מותם לא ניתן לקבל אישור מהם עצמם, מהווה חילול כבודם. מנהלה האישי של חזה, בצלאל אלוני, מתח ביקורת על ההפקה, ואמר: "השיר לא דומה לגוון הקול האלוהי שלה, בא לי לבכות בשבילה" והוסיף כי "עפרה סירבה בתוקף רב לשתף פעולה עם זוהר ארגוב. המוזיקה שעשינו והשירים שנכתבו עבורה לא היו מוזיקה מזרחית. מי חשב לעשות את החיבור הזה? לדעתי, היא לא הייתה מאשרת אם הייתה בחיים". אבי שושן מ-ynet מתח ביקורת על השיר, הוא הגדיר אותו "שפל חדש של ניצול ציני" לאף גורם אין הזכות להחליט לאחר מותו של אדם שניתן לפעול בשמו, ואף שהטכנולוגיה מאפשרת להשתמש בקולם, אין הצדקה מוסרית להשתמש בזכרם לשם כך. בן שלו מהארץ טען שהדואט "לא מתעלה מעבר לרף הגימיק" וכי "התוצאה הכושלת לא מצדיקה השהיה של שאלות מוסריות על הסכמה של אמנים שכבר חלפו מן העולם". כאן מתגעגעים: עפרה חזה וזוהר ארגוב בדואט חדש - "כאן לעולם"❤️, שיר בערוץ "כאן | דיגיטל - תאגיד השידור הציבורי", באתר יוטיוב שני נחשוני, הדואט המפתיע של השנה: זוהר ארגוב ועפרה חזה בשיר חדש, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 באפריל 2023 רן בוקר, האזינו: השיר החדש של עפרה חזה וזוהר ארגוב - בעזרת בינה מלאכותית, באתר ynet, 11 באפריל 2023 עמית אטיאס, ‏"עפרה חזה סירבה בתוקף לשתף פעולה עם זוהר ארגוב", באתר ‏מאקו‏, 13 באפריל 2023 אבי שושן, בושה: הדואט בין עפרה חזה לזוהר ארגוב הוא שפל חדש של ניצול ציני | דעה, באתר ynet, 14 באפריל 2023 בן שלו, ה"דואט" בין עפרה חזה לזוהר ארגוב לא מתעלה מעבר לרף הגימיק, באתר הארץ, 17 באפריל 2023
בנק האומה הערבית

בנק האומה הערבית או הבנק החקלאי הערבי היה בנק שפעל בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי. הבנק הוקם תחת השם הבנק החקלאי הערבי על ידי בעלי הבנק הערבי. במחצית השנייה של שנת 1933 התקיימה החתמה על מניות ברחבי ארץ ישראל והבנק נפתח בתחילת 1934, לאחר שנמכרו מניות ב-52 אלף לא"י. מכירת מניות הבנק נמשכה אל תוך שנת 1934. מטה הבנק נפתח במרץ 1934 בירושלים. לאחר שנה פורסם שרווחיו הגיעו ל-5,261 לא"י. בשנות ה-30 נודע הבנק כסניף של הבנק הערבי. מנהליו בתחילת 1938 היו פואד סבא, אחמד חילמי עבד אל-באקי, רשיד חאג' אברהים, ועווני עבד אל-האדי. במרץ 1942 שונה שם הבנק ל"בנק האומה הערבית" והבנק החל להתחרות בבנק הערבי. במענה לכך שהבנק הערבי פעל להגדיל את הונו למיליון לירות, הון בנק האומה הוגדל עד ל-400,000 לירות. במסגרת התחרות, העיתון פלסטין היה מזוהה עם בנק האומה, בעוד העיתון א-דיפאע היה מזוהה עם הבנק הערבי. במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה, התפתחו מאוד עסקי הבנק. לאחר מלחמת העצמאות נתקל הבנק בקשיים כלכליים מאחר שחלק מנכסיו היו קרקעות במדינת ישראל. בעלי מניות בבנק דרשו מהמלך עבדאללה להלאים את הבנק. בתחילת 1950 החליט הבנק לסגור מספר סניפים כדי להתמודד עם הקשיים הכלכליים של הבנק. סניפים ראשונים של הבנק הוקמו בטולכרם, טבריה, עזה, עכו ורמלה. באוקטובר 1934 הוחלט להקים סניף של הבנק ברבת עמון. בתחילת 1935 הודיעה הנהלת הבנק על כוונה לפתוח סניפים בג'נין, נצרת, צפת ובית שאן. באפריל 1936 נפתח סניף של הבנק ביפו. בפברואר 1941 נפתח סניף של הבנק בחיפה. באוקטובר 1943 היו לבנק 14 סניפים והוחלט על הקמת סניפים ברמאללה, מגדל גד, וג'נין. באפריל 1946 פתח הבנק סניף בקהיר, שהיה הסניף השלישי של הבנק מחוץ לגבולות ארץ ישראל המערבית, אחרי הסניפים ברבת עמון ואירביד. יוזמים ליסד בנק חקלאי, דואר היום, 3 במאי 1933 ליסוד בנק חקלאי ערבי, דבר, 25 באוקטובר 1933 הבנק הערבי החקלאי, דבר, 27 בדצמבר 1933 במושבות הערבים, הארץ, 2 בינואר 1934 מניות הבנק החקלאי הערבי, הארץ, 3 בינואר 1934 לבנק החקלאי הערבי, דבר, 31 בינואר 1934 מניות הבנק הערבי, הארץ, 7 בפברואר 1934 לבנק החקלאי הערבי, דבר, 13 בפברואר 1934 הבנק החקלאי הערבי, הארץ, 21 בפברואר 1934 הכל מרויחין, דבר, 4 במרץ 1935 רווחי הבנקים הערבים, דבר, 5 באפריל 1937 על סביבותינו, דבר, 24 במרץ 1941 מי בהנהלת הבנק החקלאי הערבי, דבר, 3 בפברואר 1938 בנק האומה הערבית, המשקיף, 30 במרץ 1942 הוגדל הון "בנק האומה הערבית", הַבֹּקֶר, 5 באוגוסט 1943 שני בנקים ערביים מתחרים, דבר, 8 בספטמבר 1943 הבנקים הערביים, קול העם, 16 באוקטובר 1947 בנק האומה הערבית פושט רגל, דבר, 8 באוגוסט 1949 בנק "האומה" לפני פירוק, הַבֹּקֶר, 21 בפברואר 1950 מהומה בחברון לאחר סגירת סניף בנק האומה, הארץ, 22 בפברואר 1950 סניפים לבנק החקלאי הערבי, הארץ, 17 בינואר 1934 טבריה, סניף לבנק הערבי, דבר, 21 בינואר 1934 סניף הבנק החקלאי הערבי, דבר, 18 באפריל 1934 סניפים לבנק החקלאי, הארץ, 11 במאי 1934 סניף לבנק החקלאי הערבי, דבר, 9 באוגוסט 1934 סניף לבנק החקלאי ברמלה, דבר, 4 באוגוסט 1934 סניף לבנק החקלאי הערבי, הארץ, 18 באוקטובר 1934 סניף הבנק החקלאי הערבי בנצרת, דבר, 15 באפריל 1935 סניפים לבנק החקלאי הערבי, דואר היום, 23 בינואר 1935 הבנק החקלאי הערבי פותח סניף ביפו, דואר היום, 8 באפריל 1936 סניף הבנק החקלאי הערבי בחיפה, הַבֹּקֶר, 17 בפברואר 1941 סניפים חדשים לבנק האומה הערבית, הארץ, 22 באוקטובר 1943 התחרות בין בנק האומה והבנק הערבי, הַבֹּקֶר, 9 באפריל 1946 נתן בן נתן, סניף ל"בנק האומה הערבית" בקאהיר, הארץ, 30 בינואר 1946
1946 בצרפת

שנת 1946 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 959 שנות לאום. שנה זו היא גם שנת הקמתה של הרפובליקה הרביעית, שהתקיימה עד 1958, אז הוחלפה על ידי הרפובליקה החמישית. ראש הממשלה הזמנית: עד 26 בינואר – שארל דה גול 26 בינואר–24 ביוני – פליקס גווין 24 ביוני–28 בנובמבר – ז'ורז' בידלו 28 בנובמבר–16 בדצמבר – ונסן אוריו (ממלא מקום) מ-16 בדצמבר – לאון בלום 16 בינואר – שארל דה גול מתפטר מתפקיד ראש הממשלה הזמנית. 20 בינואר – שארל דה גול מתפטר מנשיאות צרפת. 6 במרץ – הו צ'י מין חותם על הסכם עם צרפת להכרה באוטונומיה של וייטנאם כחלק מהפדרציה ההודו–סינית והאיחוד הצרפתי. 19 במרץ – גויאנה הצרפתית, גוואדלופ, מרטיניק וראוניון הופכים למחוזות מעבר לים. 7 באפריל – צרפת מכירה רשמית בעצמאות סוריה. 5 במאי – נערך משאל עם על החוקה שנדחית. 2 ביוני – נערכות בחירות כלליות. 5 ביולי – מוצג לראשונה הביקיני, שעוצב על ידי לואי ריאר והוצג על ידי מישל ברנרדיני בתצוגה בפריז. 13 באוקטובר – נערך משאל עם על החוקה שמאושרת, ומוקמת הרפובליקה הרביעית. 10 בנובמבר – נערכות בחירות לאספה הלאומית של הרפובליקה הרביעית. 12 בדצמבר – לאון בלום מקים ממשלה שמורכבת מהמפלגות הסוציאליסטיות. 16 בדצמבר – מותג היוקרה כריסטיאן דיור מוקם על ידי כריסטיאן דיור. 24 בדצמבר – מוקמת רשמית הרפובליקה הרביעית. 14 בפברואר – טינה אומון, שחקנית (נפטרה ב-2006). 7 באפריל – קולט בסו, אתלטית ואלופה אולימפית (נפטרה ב-2005). 17 באפריל – אלן דורבל, מדבב. 13 במאי – ז'אן רונדו, נהג מרוצים (נפטר ב-1985). 16 במאי – ז'אן–מישל גילאר, פוליטיקאי (נפטר ב-2005). 17 במאי – פיליפ טילו–בורד, ממציא ומהנדס (נפטר ב-2022). 19 במאי – אנדרה הענק, שחקן ומתאבק (נפטר ב-1993). 17 ביוני – ג'רארד גריזי, מלחין (נפטר ב-1998). 22 ביולי – מיריי מאתיה, זמרת. 25 ביולי – ניקול פרחי, מעצבת אופנה, חברת מסדר האימפריה הבריטית. 30 בספטמבר – קלוד וריון, עיתונאי שייסד ומנהיג את תנועת הראלים. 8 באוקטובר – ז'אן–ז'אק בייניש, במאי סרטים (נפטר ב-2022). 6 בנובמבר – רומן ארגירודיס, כדורגלן. 24 בדצמבר – רוזלין בכלו, פוליטיקאית. תאריך לא ידוע – ז'אק הירון, עיתונאי וסופר. דניס פומיין, גאוגרף. (קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1946) 11 בפברואר – לודוויק–אוסקר פרוסר, פוליטיקאי סוציאליסט וקומוניסט (נולד ב-1889). 12 בפברואר – ז'ורז' דומה, רופא ופסיכולוג (נולד ב-1866). 9 ביוני – שארל בורגו, במאי (נולד ב-1878). 10 באוגוסט – לאון גומו, ממציא, מהנדס ותעשיין (נולד ב-1864). 16 בספטמבר – אנרי גורו, מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה, הנציב העליון הראשון של סוריה ולבנון (נולד ב-1867). 20 בספטמבר – ריימו, שחקן (נולד ב-1883). 5 באוקטובר – ססיל ברונשוויג, פוליטיקאית (נולדה ב-1877). 12 בדצמבר – רנה ז'נה פלקונטי, שחקנית תיאטרון וקולנוע (נולדה ב-1892). מדיה וקבצים בנושא 1946 בצרפת בוויקישיתוף
רבקה גרץ

רבקה גרץ (באנגלית: Rebecca Gratz; ‏4 במרץ 1781 – 27 באוגוסט 1869) הייתה מחנכת ופילנתרופית יהודיה אמריקאית באמריקה של המאה ה-19. בת למשפחת גרץ, שהייתה משפחה יהודית בולטת בעיר פילדלפיה ובמדינת פנסילבניה, ומוצאה כנראה בשלזיה. נולדה בלנקסטר, פנסילבניה. השביעית משנים עשר ילדיהם של מרים סיימון ומיכאל גרץ. הסב, ג'וזף סיימון היה סוחר יהודי בולט בלנקסטר, וחתנו מיכאל, היגר לארצות הברית מלנגנדורף (אנ') שבשלזיה. מרים ומיכאל, שהיה צאצא לשושלת ארוכה של רבנים, היו יהודים שומרי מצוות וחברים פעילים בבית הכנסת הראשון בפילדלפיה "קהל קדוש מקוה ישראל". מגיל צעיר מאד, בראשית שנות ה-20 לחייה, פצחה רבקה בקריירה פעלתנית נשית, שכללה הקמת אגודות לסיוע לנשים וילדים שמשפחותיהן נפגעו כלכלית במלחמת העצמאות של ארצות הברית, מוסדות ליתומים ואגודות עזר לאלמנות. אגדה מקובלת, אך לא מבוססת, קובעת כי רבקה שימשה מודל ל'רבקה' גיבורת הרומן "אייבנהו" של וולטר סקוט שהיה הרומן האנגלי הראשון שהציג דמות יהודיה באור חיובי. סביב הטענה הזו התפתחה מחלוקת, אך יש בה כדי להבין את דמותה ומעמדה של רבקה גרץ בתרבות המקומית. רבקה גרץ הייתה יהודיה אורתודוקסית וראתה בשדה הפעילות הסוציאלי-יהודי, תרופה כנגד היהדות הרפורמית שבה ראתה, בעקבות מקרי נישואי תערובת במשפחתה, סוס טרויאני המוביל להתבוללות. רבקה גרץ נפטרה בפילדלפיה, פנסילבניה, ונקברה בבית הקברות היהודי "מקוה ישראל" במרכז העיר. אחיה היימן הקים ומימן לזכרה את קולג' גרץ (אנ'), מכללת מורים בפילדלפיה. סיימון שאמה, הסיפור של היהודים: II: להשתייך. 1492–1900, תרגם: אביעד שטיר, ספרי עליית הגג, 2021, עמ' 590–591 ו-593. מדיה וקבצים בנושא רבקה גרץ בוויקישיתוף "רבקה גרץ", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) רבקה גרץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רבקה גרץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על המשפחה ראו: ג'וזף ג'ייקובס ואחרים, ‏"גרץ", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית). שאמה, הסיפור (להלן 'לקריאה נוספת'), עמ' 590.
אילנה קליין

אילנה קליין (1943 – 13 באפריל 2023) הייתה פזמונאית וסופרת ישראלית, ניצולת השואה. קליין נולדה ביער לזוג היהודים קופילוביץ, שברחו מהעיירה קורניץ (סמוך לעיר וילייקה בבלארוס) ליערות והתחבאו שם עם הפרטיזנים. בשנת 1948 עלתה עם הוריה לישראל, ובהמשך נשלחה לקיבוץ תל יוסף, עקב בריאותה הלקויה של אמה. בקיבוץ גדלה והתחנכה עד גיל 18, ואומצה על ידי משפחת יריב. קליין עבדה כמורה לחינוך מיוחד, כתבה שירים וספרים. קליין כתבה שירים מגיל צעיר. בעת שהייתה חיילת שלחו שניים משיריה למרדכי זעירא שהלחין אותם. בעקבות זאת הולחנו שירים נוספים שלה שהושרו על ידי זמרים ידועים בישראל. קליין כתבה את השיר "זה לא סיפור, זו היסטוריה" ששרה עדן בן זקן בינואר 2022, והופץ בפולין במסגרת מסע פרסום על ידי עמותת "חסדי נעמי", כנגד בעלי אינטרס לסלף את עובדות השואה. מרבית ספריה היו ספרי ילדים. בשנת 1987 היא הוציאה ספר ילדים בשם "ילד שלי מיוחד". לאחר שירותה הצבאי נישאה לאליעזר קליין בן ראשון לציון ושם הקימו בני הזוג את ביתם. נאבקה בסרטן הדם במשך שנים. קליין הלכה לעולמה ב-13 באפריל 2023 עקב זיהום בריאות. הותירה אחריה את בעלה, שלושה ילדים ושמונה נכדים. ילד שלי מיוחד – הוצאת מסדה בארץ ההפכים – הוצאת תמוז אשנבים – הוצאת דוד רכגולד, 1991 המתנה הכי יפה בעולם – הוצאת ספר לכל, 2001 ניקה ויון – הוצאת ספר לכל ילד שעשועים (2 ספרים) – הוצאת רמות, האוניברסיטה העברית לרוץ אחר קסם המילים (חמש מקראות) – הוצאת חן קן לשלום – הוצאת חן אבא של שבת – הוצאת סוכריות בדמי הליל – הוצאת תל יוסף שיר געגועים – הוצאת תל יוסף "מפליג מלח" – לחן: מרדכי זעירא, אתר זמרשת "נולדה, גדלה, פרחה" – מרדכי זעירא "פרחה ברוח" – ביצוע: יהורם גאון "לילד הזה התפללתי", לחן: יוני רועה, ביצוע: איל גולן "אהובתי בת חמישים" – ביצוע: אביהו מדינה "חובק עולם" – לחן: יוני רועה, ביצוע: אופיר סלומון "דמעה" – לחן: מרדכי זעירא "אל תעירי את החלום" – ביצוע שלומי שבת "אתה אמרת לי" "בוא אל" "יחד בתקווה" "כוכב שביט" "מודה אני" - יעקב שוואקי "שיהיה לי את הכוח" מילים לשירים של אילנה קליין, באתר "שירונט" אילנה קליין, ניצולת שואה, מספרת איך ניצלה ממוות בשואה ל Eden Ben Zaken – עדן בן זקן. השתיים צילמו לאחרונה קליפ ביחד לקמפיין No story history. המשוררת והסופרת ניצולת השואה אילנה קליין הלכה לעולמה בגיל 80, באתר ynet, 13 באפריל 2023 תלמה אדמון, שרה זעירא זוכרת הכל, מעריב, 12 בנובמבר 1986 מורה מיוחדת, מעריב, 7 בינואר 1987 אילנה קליין (קופילוביץ) משוררת,פזמונאית,עיתונאית תושבת ראשון לציון, באתר ראשון 106 למענכם! עדן בן זקן - זה לא סיפור, זו היסטוריה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:30) מורה מיוחדת, מעריב, 7 בינואר 1987 מפליג מלח, באתר זמרשת נולדה, גדלה, פרחה, באתר זמרשת יהורם גאון - פרחה ברוח 1986, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:46) אייל גולן לילד הזה התפללתי Eyal Golan, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 5:25) אביהו מדינה - אהובתי בת 50, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:42) אופיר סלומון - חובק עולם, ofir salomon, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:42) דמעה, באתר זמרשת ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אילנה קליין".
I Wanna Be Yours

I Wanna Be Yours היא פואמה מאת ג'ון קופר קלארק (אנ'), באלבומו מ-1982‏ Zip Style Method. הפואמה זכתה לפרסום רחב על ידי עיבוד של ארקטיק מאנקיז באלבומם משנת 2013, AM. הפואמה מספרת על אהבתו של אדם אחד לאחר, תוך שימוש במטאפורות סביב ציוד ביתי: Let me be your vacuum cleaner Breathing in your dust Let me be your Ford Cortina I will never rust הפואמה נכללה באנתולוגיה באנגלית של GCSE (אנ'). קלארק עשה שימוש חוזר בשם השיר באוטוביוגרפיה שלו שפורסמה ב-2020. בשנת 2023, הגרדיאן ציין כי "אם זה היה בעבר שיר החתונה האהוב בבריטניה, זה כעת השיר הבריטי האהוב בעולם, נקודה". להקת הרוק האנגלית ארקטיק מאנקיז הביאה את השיר לקהל רחב יותר באמצעות עיבוד משלהם לפואמה באלבומם AM משנת 2013. העיבוד מכיל מילים נוספות שנכתבו על ידי הסולן אלכס טרנר, והוא הופק על ידי ג'יימס פורד ורוס אורטון. מידע על היצירה "I Wanna Be Yours" באתר מיוזיק בריינז Times Educational Supplement https://www.tes.com/teaching-resource/gcse-poetry-i-wanna-be-yours-by-john-cooper-clarke-12368787 Clarke, John Cooper (2020). I wanna be yours. London. ISBN 978-1-5098-9610-3. OCLC 1148197088. Beaumont-Thomas, Ben (20 במרץ 2023). "'A billion listens? Is that a lot?' John Cooper Clarke on penning possibly the world's favourite poem". The Guardian. London. ארכיון מ-20 במרץ 2023. נבדק ב-20 במרץ 2023. {{cite web}}: (עזרה) Fink, Matt. "Arctic Monkeys' Alex Turner on "AM," Working with Josh Homme, and Adapting John Cooper Clarke". www.undertheradarmag.com (באנגלית). נבדק ב-2023-03-08. המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים, באתר היטליסט, ‏12 בדצמבר 2023 Billboard Global 200, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) Billboard Global Excl. U.S., Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
סמל טוקלאו

סמל טוקלאו הוא סמל שבמרכזו תיבה מסורתית המגולפת מעץ המשמשת דייגים מקומיים בטוקלאו. באמצע התיבה צלב לבן והכיתוב בטוקלאית (אנ'): "Tokelau mo te Atua" שפירושו "טוקלאו לאלוהים", אלה יחד משקפים את השפעת הנצרות על טוקלאו. תיבת העץ, הנקראת "טולומה"", מהווה את מרכז הסמל. התיבה משמשת לנשיאת ציוד דיג בסירות קאנו או במיכלי אחסון, והיא בעלת מכסה המתחבר אליה על ידי חוטים העשויים מסיבי קוקוס קלועים. החוטים העבים מעוצבים באופן המאפשר הידוק מיטבי של המכסה כך שאם הקופסה נופלת לים, תכולתה לא תישפך. השימוש בתיבה מעיד על מרכזיות הדיג באי. הסמל אושר כסמלה הלאומי של טוקלאו במאי 2008 על ידי המלכה אליזבת השנייה מלכת ממלכת ניו זילנד. לפני כן נעשה שימוש בסמלה של ניו זילנד ובדגל הניו זילנדי. במקביל אומץ דגל חדש. הפרלמנט של טוקלאו (ה"גנרל פונו") משתמש בסמל זהה ובחלקו העליון תוספת של כתר אדוארד הקדוש, סמל הפרלמנט אושר ב-7 באוקטובר 2013 על ידי המושל הכללי והמלכה אליזבת השנייה. סמל הפרלמנט של טוקלאו עם כתר אדוארד הקדוש אישור דגל הפרלמנט דגל טוקלאו המנון טוקלאו סמל הגנרל פונו (באנגלית) הדגל והסמל של טוקלאו, באתר ממשלת טוקלאו (באנגלית) תיבת הטולומה המסורתית (באנגלית)
טל קוריצקי

טל קוריצקי הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבה 5. קודם לכן שימש מפקד גדוד 932 וקצין אג"ם של אוגדת עזה. התגייס לצה"ל ועבר מסלול הכשרה כלוחם במסלול בני משקים בגדוד 50 של חטיבת הנח"ל, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. שירת כמ"פ בפלוגת החוד של גדוד 50. בשנת 2019 מונה למפקד גדוד 932. ביוני 2021 מונה לקצין אג"ם של אוגדת עזה, וכיהן בתפקיד עד שנת 2023. ב-2023 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 5 ופיקד עליה בזמן הלחימה במלחמת חרבות ברזל, כולל במבצע עוז וניר. במאי 2024 מונה להיות אחראי על ביצוע תחקיר מתקפת הפתע על ישראל (2023) בגזרת זיקים וחוף זיקים. רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 4 בפברואר 2021 מפקד חדש לגדוד 932, באתר צה"ל, 17 ביוני 2021 קובי פינקלר, סבב מינויים בצה"ל: מפקדים חדשים לחטיבות ביהודה ושומרון, באתר ערוץ 7, 28 בנובמבר 2022 ניר דבורי, ‏צה"ל הודיע: אלה המפקדים שיתחקרו את אירועי השבת השחורה, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רן אשכנזי

רן אשכנזי הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר מכהן כמפקד עוצבת קלע דוד. אשכנזי התגייס לצה"ל. בשנים 2015–2017 כיהן כמפקד יחידת רוכב שמיים. לאחר מכן מונה לראש ענף הפעלת האש במרכז הלאומי לאימונים ביבשה. בשנת 2022 מונה למפקד עוצבת קלע דוד. בשנת 2023 זכה בקטגוריית מח"ט יחידות השדה בבוחן כשירות קרבית לקצין. קובי פינקלר, אש להמונים: כתב ערוץ 7 חזר מצאלים, באתר ערוץ 7, 16 באוקטובר 2020 לילך שובל, אגוז, שייטת או מגלן? זו המנצחת במבחן הקצינים הגדול, באתר ישראל היום, 23 במאי 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רשת אזורית

WAN - רֶשֶׁת תִּקְשֹׁרֶת מֶרְחָבִית (Wide Area Network) היא רשת תקשורת המחברת בין מספר רשתות עירוניות ורשתות מקומיות, אשר בדרך כלל ממוקמות במרחק ניכר זו מזו. רשת אזורית שונה מרשת עירונית בכך שהיא יכולה להתפרס על פני אזור גאוגרפי בלתי מוגבל (רשת האינטרנט היא רשת אזורית המתפרסת על חמש היבשות). רשת אזורית עוסקת בעיקר בניתוב מידע בין רשתות מקומיות או עירוניות, ונדיר מאוד למצוא בה צרכני או ספקי תוכן. על כן ההתייחסות לרשת אזורית היא בשלוש השכבות הנמוכות של מודל ה-OSI או שתי השכבות הנמוכות של מודל ה-TCP/IP. מונחים ברשת מחשבים LAN רשת אזורית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'רי ברנס

ג'רי ברנס (באנגלית: Jere Burns; נולד ב-15 באוקטובר 1954) הוא שחקן אמריקאי. ברנס נולד בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט הוא עבר למנהטן ושיחק את דון חואן בפסטיבל שייקספיר בניו יורק, בברודוויי הופיע בין היתר במחזמר היירספריי. הוא ביצע את הופעתו הטלוויזיונית הראשונה בסדרה "The Psychiatrist", לאחר מכן היה לו תפקיד משני בסדרת המשטרה "בלוז לכחולי המדים", הוא גילם מנהל תחנת טלוויזיה בקומדיית המצבים "בוקר טוב מיאמי", ב-2010 החל לשחק בסדרה צדק פרטי. בקולנוע היו לו תפקיד קטן בסרט "Touch and Go" לצד מייקל קיטון, ב-1998 שיחק בסרט הקומדייה "הענק שלי", הוא גילם את אביה של לינדזי לוהן בסרט הטלוויזיה בובה אמא, גילם את מנהל בית הספר בסרט הנעורים נשף סיום. בשנת 2024 גילם את עורך הדין לואלין מאת׳רס בסדרת המסתורין "מוות ופרטים אחרים" (אנ') של רשת הולו. ג'רי ברנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רי ברנס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'רי ברנס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ראובן נמני

ראובן נמני (נולד ב-15 ביוני 1945, דרנה, המינהל הצבאי הבריטי בלוב (אנ')), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת המגן השמאלי, ומזוהה בעיקר עם קבוצות מכבי יפו ובית"ר תל אביב. ראובן נמני נולד ב-1945 בעיר הנמל דרנה שבלוב. הוריו היו ניצולי שואת יהודי לוב, ובמהלך מלחמת העולם השנייה נכלאו במחנה הריכוז ג'אדו. בהמשך, שרדו את הפרעות שהתחוללו ב-1948. ב-1949, במהלך העלייה ההמונית עלתה המשפחה לישראל, הגיעה לבאר יעקב ובהמשך התיישבה ברמלה. ב-1953 החל נמני לשחק כדורגל בקבוצת מכבי רמלה אשר נוהלה על ידי יוצאי בולגריה וב-1962, בראשיתה של עונת 1962/1963 בליגה א' עלה לקבוצה הבוגרת. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית. יכולתו הגבוהה של נמני במגרש הובילה להעברתו לקבוצת מכבי יפו, אשר אומנה על ידי נוטקו ולב וסיימה את עונת 1963/1964 בליגה הלאומית כסגנית האלופה. משחק הליגה הראשון שלו נערך ב-3 באוקטובר 1964 במחזור הראשון של עונת 1964/1965 בליגה הלאומית מול מכבי פתח תקווה באצטדיון בלומפילד. את הקריירה החל נמני כקיצוני, ובהמשך לאחר עזיבתו של מוצי ליאון לדרום אפריקה הוצב כמגן שמאלי. ב-1966 זומן נמני לנבחרת ישראל בכדורגל על ידי המאמן מילובן צ'יריץ', נכלל בסגל הרחב, אך לא שיחק במשחקים בינלאומיים רשמיים. נמני שיחק בשורות מכבי יפו עד לעונת 1969/1970 בליגה הלאומית. הקבוצה אשר אומנה על ידי איינשטיין קליש ירדה בסיום העונה לליגה השנייה. משחקו הליגה האחרון שלו בשורות מכבי יפו נערך ב-2 במאי 1970 מול הפועל באר שבע. בסך הכל שיחק נמני ב-156 משחקי ליגה בשורות מכבי יפו ובהם כבש 21 שערים. בעונת 1970/1971 בליגה הלאומית עבר לשחק בקבוצת בית"ר תל אביב וזאת עד לראשיתה של עונת 1975/1976. נמני נפצע ובהמשכה של העונה שיחק בבית"ר רמלה. בהמשך, שיחק שתי עונות בסקציה נס ציונה, שלוש עונות בהפועל באר יעקב ושתי עונות במכבי רמלה. ב-1983 פרש ממשחק פעיל. לאחר הפרישה, עבר נמני קורס מאמני כדורגל ואימן מספר שנים ילדים ונוער במסגרת בית ספר לכדורגל מטעם עיריית רמלה. ראובן נמני מתגורר ברמלה ומתפרנס כנהג מונית. הוא נשוי לשושנה והם הורים ל-3 ילדים וסבים לנכדים ונינים. אחיו של ראובן היה הכדורגלן מאיר נמני, ואחיינו הוא אבי נמני. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020. מדיה וקבצים בנושא ראובן נמני בוויקישיתוף מכבי חיפה-מכבי יפו, 31 בדצמבר 1966, באתר מכבי חיפה שמואל סדן, משנה מאמן משנה מזל, מעריב, 22 בדצמבר 1968 נמני הנחיל תבוסה למכבי ת"א, למרחב, 2 בנובמבר 1969 הפועל רמלה-מכבי רמלה 1:1, חרות, 30 בדצמבר 1962. ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 238. נתונים היסטוריים: ירון משעל ניצחון הבכורה של בית"ר הושג שתי דקות לפני שריקת הסיום, דבר, 1 בנובמבר 1970. לב-בתפקיד חדש ישן: מגן ימני, מעריב, 23 בדצמבר 1975.
סמל אי הפסחא

סמל אי הפסחא הוא סמל בצבע צהוב המורכב משתי ציפורים המסודרות באופן סימטרי סביב ציר אנכי, הציפורים מחוברות באזור הרגליים והכנפיים. מוטיב הציפורים נקרא בשפת הרפה נוי "מאנו פירי" שפירושו "איחוד הציפורים" והוא מסמל את האיחוד והאהבה בין שני אנשים, על אף שמקורו אינו ידוע. סמל הציפורים נמצא במספר גרסאות בתחריטים ובציורים. וכן קיים דמיון בינו לבין סמל ציפור ה"מנטורה" הקדושה לאנשי הרַפַּה נוּי. האגדה מספרת שהאל מאקה-מאקה שלח את הציפורים הללו מדי שנה כדי לנדוד ולהביא שפע ורווחה לעמו. הגעתן בלהקות הייתה מסמלת מזל והן היו מקננות בחלקים שונים של האי. דגל אי הפסחא המנון אי הפסחא מדיה וקבצים בנושא סמל אי הפסחא בוויקישיתוף סמלי אי הפסחא (באנגלית) סמל אי הפסחא (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'וזף פרקהרסון

ג'וזף פרקהרסון (באנגלית: Joseph Farquharson;‏ 4 במאי 1846 – 15 באפריל 1935) היה צייר סקוטי, בעיקר של נופים לרבות בעלי חיים. ג'וזף פרקהרסון נולד באדינבורו. אמו, הייתה בתו של רוברט איינסלי. את ימיו הראשונים בילה בבית אביו באדינבורו, ואחר כך באחוזת המשפחה בהיילנדס. אביו פרנסיס היה רופא ובעל אדמות מפינצ'אן. ג'וזף התחנך באדינבורו, וקיבל רשות מאביו לצייר רק בשבתות. כשהגיע לגיל 12, אביו קנה לו את הצבעים הראשונים ושנה לאחר מכן הוא הציג את הציור הראשון שלו באקדמיה המלכותית הסקוטית. פרקהרסון התאמן באקדמיה לאמנות באדינבורו במהלך שנות ה-1860. הוא למד תחילה אצל פיטר גרהם ולאחר מכן בבית הספר באקדמיה הסקוטית המלכותית. התערוכה הראשונה שלו באקדמיה המלכותית, הייתה ב-1873. בדומה לאמני אברדין מובילים כמו ויליאם דייס, הוא עקף את אדינבורו וגלאזגו לטובת תצוגות בלונדון כדי לזכות בקהל רב יותר ובפטרונים. דיוקנו הגדול הראשון, מיס אליס פארקהאר, הוצג ב-1884. פרקהרסון מפורסם בעיקר בעבודותיו המתארות כבשים, ויצירותיו הטובות ביותר כוללות לעיתים קרובות גם דמות אנושית - גברים ונשים שעושים את עבודתם היומיומית לעיתים קרובות בנופים דרמטיים. כמעט כל העבודות המוקדמות היו בהשראת הסביבה הכפרית שלו. הוא המשיך ותיאר סצינות שלג, שהפכו לסימן ההיכר שלו. משנת 1880 הוא בילה בפריז מספר חורפים, תקופה ששינתה את יצירתו. בפריז למד אצל קרולוס-דוראן, מעריץ של הצייר ולסקס. קרולוס-דוראן לימד את תלמידיו לחשוב במונחים של צורה וצבע. כתוצאה מכך, עבודתו של פרקהרסון התאפיינה בטיפול עשיר בצבע. רבים מציוריו הושלמו בצפון מזרח סקוטלנד. ב-1885 נסע לצפון אפריקה. בין היצירות שנוצרו במהלך שמונה השנים שלאחר מכן היו "המצרי" ו"על גדות הנילוס". הוא נבחר כ"עמית" באקדמיה המלכותית ב-1900, והפך ל"אקדמי" מלא ב-1922. בנוסף להצגת למעלה מ-200 יצירות באקדמיה המלכותית, הוא הציג 73 באקדמיה המלכותית לאמנויות ו-181 באקדמיה לאמנות יפה. הוא גם הציג בקולג' המלכותי לאמנות ובגלריית טייט. ניתן לייחס את הריאליזם הבולט של עבודתו של פרקהרסון לרצונו לעבוד באוויר הפתוח באקלים הסקוטי הקשה. פרקהרסון בנה צריף לציור על גלגלים, עם תנור וחלון זכוכית גדול לתצפית על הנוף. כמו כן, כדי להשיג תוצאה מציאותית ככל האפשר בעת ציור הכבשים הוא השתמש בעדר כבשים שהיה לו, כדי לשלב אותן כנדרש בנוף שבחר לצייר. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף פרקהרסון בוויקישיתוף ג'וזף פרקהרסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'וזף פרקהרסון, באתר Discogs (באנגלית) "Joseph FARQUHARSON RA". www.banchorygallery.co.uk. Archived from the original Joseph Farquharson RA (1846 - 1935)". Royal Academy of Arts. Joseph Farquharson (1846-1935) - Flock of sheep approaching through a blizzard of snow". www.rct.uk. Joseph Farquharson - The Joyless Winter Day". Tate Gallery. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'וזף פרקהרסון".