laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הלנה קלוט-נורדהיים

הלנה (לאה) קלוט-נורדהיים (בהולנדית: Helena Kloot-Nordheim;‏ 1 באוגוסט 1903 – 2 ביולי 1943) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם. קלוט-נורדהיים נולדה באמסטרדם ב-1903. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה חמש נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק טיימנס-סימונס ואלקה דה לוי), אף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות נשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. קלוט-נורדהיים זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה. לאחר סיום קריירת ההתעמלות, עבדה נורדהיים כספרית, נישאה לאברהם קלוט, ובשנת 1933 נולדה להם בת בשם רבקה. ביוני 1943 גורשה עם משפחתה למחנה המעבר וסטרבורק, ולאחר מכן נשלחה לסוביבור שם נספתה, יחד עם בעלה ובתה בת העשר. מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, נספו שתי מתעמלות נוספות (דרזדן-פולק ותמנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. רק אחת, דה לוי שרדה את השואה. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת, ומאמנן קלירקופר, ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט. מדיה וקבצים בנושא הלנה קלוט-נורדהיים בוויקישיתוף הלנה קלוט-נורדהיים, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי הלנה קלוט-נורדהיים, באתר olympedia.org הלנה קלוט-נורדהיים באתר יד ושם דף זיכרון לזכר קלוט-נורדהיים ומשפחתה באתר ההנצחה ליהודי הולנד. דף הנצחה ליהודיות מבין נבחרת המתעמלות ההולנדית ב-1928 באתר יד לאיש הספורט היהודי.
נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים בכדורגל

נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סנט וינסנט והגרנדינים. שייכת לפדרציית ה-CONCACAF. הדירוג הנוכחי של נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-174 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 945.80 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 73 נמדד לראשונה באוקטובר 2007, והדירוג הנמוך ביותר 180 נמדד לראשונה בינואר 2017. 1930 עד 1990 - לא נכנסה 1994 עד 2022 - לא העפילה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה מדיה וקבצים בנושא נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים בכדורגל דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנה דרזדן-פולק

אנה (אנס) דרזדן-פולק (בהולנדית: Anna Dresden-Polak; ‏ 24 בנובמבר 1906 – 23 ביולי 1943) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם, שנרצחה בשואה. דרזדן-פולק נולדה באמסטרדם ב-1906. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, הלנה קלוט-נורדהיים, יודיק טיימנס-סימונס ואלקה דה לוי), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דרזדן-פולק זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה. דרזדן-פולק נספתה ביחד עם בני משפחתה, בעלה ובתה בת ה-6 במחנה סוביבור. מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, נספו שתי מתעמלות נוספות (קלוט-נורדהיים וטיימנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור, בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. רק אחת, דה לוי שרדה את השואה. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת, ומאמנן קלירקופר, ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט. מדיה וקבצים בנושא אנה דרזדן-פולק בוויקישיתוף אנה דרזדן-פולק, באתר olympedia.org אנה דרזדן-פולק באתר יד ושם דף זיכרון לזכר דרזדן-פולק ומשפחתה באתר ההנצחה ליהודי הולנד. דף הנצחה ליהודיות מבין נבחרת המתעמלות ההולנדית ב-1928 באתר היכל התהילה לספורטאי היהודי.
יודיק טיימנס-סימונס

יודיק (יודיקייה) טיימנס-סימונס (בהולנדית: Judik Themans-Simons; ‏ 20 באוגוסט 1904 – 20 במרץ 1943) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם. סימונס נולדה בהאג ב-1903. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, הלנה קלוט-נורדהיים, אנה דרזדן-פולק ואלקה דה לוי) ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. טיימנס-סימונס זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה. לאחר סיום קריירת ההתעמלות, נישאה לברנרד טיימנס. השניים עבדו כ"אב ואם" בבית היתומים היהודי המרכזי באוטרכט. טיימנס-סימונס גורשה עם בעלה ושני ילדיה, ועם ילדי בית היתומים, למחנה סוביבור, שם נספו כולם. מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, נספו שתי מתעמלות נוספות (קלוט-נורדהיים ודרזדן-פולק), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. רק אחת, דה לוי שרדה את השואה. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת, ומאמנן קלירקופר, ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט. מדיה וקבצים בנושא יודיק טיימנס-סימונס בוויקישיתוף יודיק טיימנס-סימונס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יודיק טיימנס-סימונס, באתר olympedia.org יודיק טיימנס-סימונס באתר יד ושם דף זיכרון לזכר טיימנס-סימונס ומשפחתה באתר ההנצחה ליהודי הולנד. דף הנצחה ליהודיות מבין נבחרת המתעמלות ההולנדית ב-1928 באתר יד לאיש הספורט היהודי.
יוהאן לודוויג הייברג

יוהאן לודוויג הייברג (בדנית: Johan Ludvig Heiberg; ‏27 בנובמבר 1854 – 4 בינואר 1928) היה חוקר דני, שהתמחה בפילולוגיה הקלאסית ובהיסטוריה של המתמטיקה היוונית ושל המדעים בכלל. מוכר בקרב הציבור הרחב בעיקר בזכות גילוי הטקסטים של הפלימפססט של ארכימדס במנזר בקונסטנטינופול בשנת 1906. בשנת 1879 הציג את עבודת הדוקטור שלו המפורסמת בנושא "שאלות ארכימדיות" שדנה בחייו, בעבודותיו ובמיוחד בהעברת כתביו של ארכימדס מדור לדור. הייברג פיתח שיטת ביקורת קפדנית של כל פרט ופרט בטקסט תוך מציאת הסבר לכל שלב בתולדות העברת הקטעים. היה למשך תקופה ארוכה מנהל בבית ספר תיכון בקופנהגן ולימד שנים רבות יוונית עתיקה באותו תיכון. פרסם כ-200 עבודות. החל משנת 1883 הייברג עסק בעיקר בעריכת כתבים חשובים בתולדות המתמטיקה היוונית: ערך (יחד עם היינריך מנגה) את ששת כרכי כתבי אוקלידס (1883-1895), את החלקים ששרדו עד ימינו מה"קוניקה" של אפולוניוס מפרגה (1891-1893) ואת הפירוש של סימפליקיוס לספרו של אריסטו "על הרקיע" (1894). כמו כן ערך את כתביהם של סרנוס מאנטינופליס (1896), של תלמי (1898) ושל הרון מאלכסנדריה (1899). הודות לתרומתו החשובה להבהרת שטחים רחבי יריעה לא ידועים עד אז בתולדות המדע הייברג התמנה לבסוף בשנת 1896 לפרופסור לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת קופנהגן. בהמשך הקדיש הייברג את עצמו לעבודות נוספות בתחום היסטוריית המדעים - של הגאומטריה, של המכניקה, של האסטרונומיה, של הרפואה, של האלכימיה וכו'. לאחרונה התגלו תרומות נוספות שלו בחקר התרבות הביזנטית. הייברג כתב גם לקהל הרחב מאמרים על אודות התרבות היוונית העתיקה, בעיקר על תולדות הדת. אחרי שנת 1901 תרם להוצאה לאור של כתבי הפילוסוף הדני הדגול סרן קירקגור. ערך מורחב – הפלימפססט של ארכימדס בשנת 1906 בעת הימצאותו במנזר יווני אורתודוקסי באיסטנבול (= קונסטנטינופול) הייברג בדק כתב יד כתוב על קלף וגילה כי ספר התפילה הנוצרי הכתוב בו, הועתק במאה ה 13 על ידי נזיר בשם יואניס מירונאס, על גבי עותק מהמאה העשירית - של טקסט בתחום הגאומטריה. על ידי בדיקה בעין לא מזוינת הבחין הייברג כי מתחת לטקסט הדתי נוצרי בצבצו קטעים של ספר של ארכימדס לא ידוע עד אז מאויר בצורות הנדסיות. הטקסט היה קשה לפיענוח. מאוחר יותר כתב היד נותח בעזרת קרני X וקרינת על - סגול. כעת הפלימפססט של ארכימדס נמצא במוזיאון האמנות ע"ש וולטרס בבלטימור, מרילנד. על הפלימפססט הזה ויליאם נואל ורויאל נץ פרסמו בשנת 2007 את הספר "הקודקס של ארכימדס". בשנת 1883 נבחר הייברג כחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות ולמדעים של דנמרק. היה דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטאות באוקספורד, לייפציג וברלין. ארכימדס - " על הספירה ועל הצילינדר" - מתוך "עבודותיו של ארכימדס" כרך ראשון (2004} - בעריכתו של רויאל נץ William Noel and Reviel Netz. The Archimedes Codex (2007 ("הקוד של ארכימדס" ) אביגיל קוואנדט - הפלימפססט של ארכימדס - שימור, טיפול, הדמיה דיגיטלית והעתקה של כתב יד נדיר מימי הביניים (ב"עבודות אמנות בנייר - מסמכים וצילומים) (2002) מדיה וקבצים בנושא יוהאן לודוויג הייברג בוויקישיתוף כתבי יוהאן לודוויג הייברג בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Writing the History of Mathematics: Its Historical Development By Joseph Warren Dauben, Christoph J. Scriba Published by Birkhäuser, 2002 'על הספירה ועל הגליל' ספרו של ארכימדס הערוך על ידי הייברג (ביוונית).
רומן קנטור

רומן יוזף קנטור (בפולנית: Roman Józef Kantor; ‏20 במרץ 1912 – 1943) היה סייף (התמחה בדקר) פולני-יהודי, שהשתתף באולימפיאדת ברלין (1936). הוא נספה בתאריך לא ידוע בשנת 1943 במיידנק. קנטור נולד בלודז', וב-1924 יצא ללמוד בפריז. מגיל צעיר היה ספורטאי מעולה, ושיחק טניס וכדורגל. בסוף שנות ה-20 החל להצטיין בסיף, וזכה בשנת 1929 במקום שלישי באליפות האקדמיה של פריז ובמקום השישי באליפות הפתוחה של צרפת. בשנת 1931 יצא לאנגליה והתאמן שם בהשגחת הסייף לפבר, ובגרמניה בהשגחת המאמן האיטלקי גצרה. ב-1934 שב ללודז' והצטרף ל"מועדון הספורט הצבאי". הוא זכה פעמיים באליפות העיר. ב-1935 היה חלק מהנבחרת הפולנית שניצחה את נבחרת גרמניה. לאחר שסיים במקום השני באליפות לבוב הפתוחה, צורף לנבחרת ארצו לאולימפיאדת ברלין (1936). במשחקים עצמם הוא הגיע לשלב רבע הגמר וסיים במקום 12. כן תרם להגעת נבחרת ארצו למקום חמישי באולימפיאדה. בשנת 1938 זכה באליפות המדינות הנורדיות. באליפות פולין ב-1939 זכה במדליית כסף. במאי 1939 הספיק להשבע את השבועה האולימפית, כשצורף לנבחרת ארצו לאולימפיאדת הקיץ 1940 שהתבטלה. עם כיבוש פולין על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה, נעצר קנטור. הוא זוהה על ידי ריינהרד היידריך שהיה בעצמו סייף נלהב. היידריך סיפק לו דרכון דרום אמריקני מזויף, ואיפשר לו להימלט לשטח הכיבוש הרוסי בלבוב. קנטור המשיך בקריירת הסייף שלו וב-1940 זכה באליפות ברית המועצות שהתקיימה בעיר חרקוב. לאחר כיבוש לבוב על ידי הנאצים, כאשר תקפו את ברית המועצות ב-1941 נעצר קנטור שוב. הוא ניסה להשתמש בדרכונו המזויף, אך הדבר לא הסתייע, והוא נשלח ב-1942 למחנה המוות מיידנק, שם עבד בעבודות כפייה. הוא נספה בתאריך לא ידוע בשנת 1943. מדיה וקבצים בנושא רומן קנטור בוויקישיתוף רומן קנטור, באתר olympedia.org ביוגרפיה ותמונה מוזיאון השואה, וושינגטון. בגולה, דואר היום, 5 בינואר 1936 דוד דודסון, על החרב: ענף הספורט שסטר בפרצופם של הנאצים, באתר nrg‏, 27 בינואר 2014 בגולה, דואר היום, 5 בינואר 1936 שואת הספורטאים היהודים אתר מט"ח
רמת תוליאן

רמת תוּליאַן, הידועה גם כחבל תוּליאַן, היא משטח בזלת נרחב, שהיה קיים במהלך הפלאוגן. הרמה השתרעה ככל הנראה על שטח של 1.8 מיליון קמ"ר בצפון האוקיינוס האטלנטי של ימינו, ומניחים כי התפרקה ברובה כשנוצר האוקיינוס האטלנטי. שרידים מרמה נרחבת זו מצויים בצפון אירלנד, חלקים מצפון מערב סקוטלנד, איי פארו, חלקים מצפון מערב איסלנד, מזרח גרינלנד ומערב נורווגיה. טקטוניקה פריכה בהתייחס להתפתחות הפלטאוגנית של תוליאן/צפון מזרח אזור האטלנטי. מחקר באולסטר איי פארו 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנוזואיקון

עידן הקנוזואיקון (מיוונית: καινός (קיינוס - חדש) + ζωή (זוי - חיים)) הוא העידן הנוכחי בלוח הזמנים הגאולוגי. תחילתו עם היכחדות הדינוזאורים בסוף הקרטיקון, לפני 65 מיליוני שנים. אירוע ההכחדה של סוף הקרטיקון תרם להתרבות היונקים והפיכתם לבעלי החיים השליטים על האדמה יחד עם העופות השולטים בשמיים והכרישים השולטים בימים. בסופו של העידן הופיע האדם. בקנוזואיקון נמצאים התורים: רביעון, הנחלק לפליסטוקן ולתקופה הנוכחית הולוקן, וכן השלישון הנחלק לתקופות נאוגן ופלאוגן. קרנף צמרי דינותריום פינקודוס נוטותריום דינורמיס מגלודון סמילודון science/Cenozoic-Erathem קנוזואיקון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) השלישון אינו מוכר יותר כיחידת זמן רשמית על ידי גוף התקינה לנושא, הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה (International Commission on Stratigraphy). K. M. Cohen; S. Finney; P. L. Gibbard (בינואר 2013). "International Chronostratigraphic Chart" (PDF). International Commission on Stratigraphy. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תל שרע

תל שֶׁרַע (בערבית: תַל אַ-שַרִיעַה) הוא תל גדול בנגב הצפוני, בגדתו הצפונית של נחל גרר, מדרום-מזרח לנתיבות ליד העיר הבדואית רהט, צפונית לבאר שבע. התל מתנשא על גבעת כורכר לרום של 169 מטרים, וכולל בשטחו כ-20 דונם. תל שרע נחרץ על ידי מדרונות תלולים רבים, ובינו לבין תל הרור נובעים מעיינות רבים. זיהוי האתר היה נתון לוויכוח ביו הארכאולוגים. אולברייט הציע לזהות את האתר עם חרמה, חוקרים אחרים הציעו את גרר ואת גת-פלשתים. לעומתם בנימין מזר, יוחנן אהרוני וארכאולוגים נוספים העדיפו לזהות את תל שרע עם העיר המקראית צִקְלַג. זיהוי זה שנעשה על בסיס שיקולים היסטוריים וגאוגרפיים, נתמך לאחר מכן בממצא הארכאולוגי שנמצא בחפירות באתר, שכללו קרמיקה פלשתית. באתר נערכו חפירות ארכאולוגיות על ידי החוג לארכאולוגיה של אוניברסיטת בן-גוריון בראשות א' אורן ובסיוע החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה. החפירות נערכו במשך שש עונות חפירה רצופות בין השנים 1979-1972. באתר נחפרו 13 שכבות ארכאולוגיות ונמצא רצף התיישבותי מהתקופה הכלקוליתית ועד התקופה הביזנטית. הממצאים באתר כוללים מבנים רבים, כגון אסמים מהתקופה הפרסית, ארמון (משערים שהארמון הוא מתקופתו של אסא מלך יהודה), ומבנה גדול מהתקופה הרומית. על פסגת התל קיים בית קברות מוסלמי. ערך מורחב – קרב תל א-שריעה ותל הוריירה (1917) בתקופת מלחמת העולם הראשונה נבנו בסביבת התל מחנות של הצבא העות'מאני כחלק מהערכותם לבלימת הכוחות הבריטים. מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה עברה למרגלות התל ולשם כך נחפר חפיר ממערב לתל ובהמשכו נבנה גשר בן 7 קשתות מעל נחל גרר. מדרום לגדת הנחל, בנו הטורקים תחנת רכבת ששירתה את הכוחות. במהלך נסיגתם פוצצו הטורקים חלק מהגשר אך הוא שוקם על ידי הבריטים והמשיך לשרת אותם. בהמשך הוסט קו הרכבת לבאר שבע מזרחה והאתר נזנח. נכון ל-2016 הגישה לערוץ הנחל חסומה על ידי צמחייה עבותה ולא ניתן לחפש את שרידי הגשר. ניתן עדיין לראות את הסוללה משני צידי הנחל וכן את החפיר. על הגדה הדרומית של הנחל ממצאים הקשורים לגשר ולתחנת הרכבת. א' אורן, שרע - תל, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1992, עמ' 1563–1570 מדיה וקבצים בנושא תל שרע בוויקישיתוף תל שרע, באתר "עידן התנ"ך" עונת חפירות ראשונה ועשירה בתל א-שריעה, דבר, 24 בספטמבר 1972 ממצאי תל-שרע מחזקים ההשערה אודות איתור צקלג המקראית, דבר, 30 ביולי 1973 צבי אילן, מצודה שהוחרבה בידי סנחריב נחשפה בנגב, דבר, 27 בספטמבר 1974 תל שרע (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית שלמה גבעון, חוקרים עלו על תל א-שריעה, מעריב, 21 ביולי 1974
מלילות

מְלִילוֹת הוא מושב דתי בנגב הצפוני-מערבי, ליד נתיבות. המושב משתייך לארגון הפועל המזרחי, והוא חלק מיישובי השרשרות יחד עם גבעולים, מעגלים, שיבולים ושרשרת, המשתייך למועצה האזורית שדות נגב. שם המושב הוא סמלי, ומשמעותו - שיבולים בשלות שגרעיניהן יוצאים בקלות כשמוללים אותן. המושב נוסד בשנת 1953 על ידי עולים מאיראן ומכורדיסטן, ונקרא בתחילה "שרשרת ג'". שטחו של המושב – 4,000 דונם, ותושביו עוסקים בעיקר בחקלאות. מלילות, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור מלילות(הקישור אינו פעיל) באתר המועצה האזורית שדות נגב אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מופיעה במקרא ”כִּי תָבֹא בְּקָמַת רֵעֶךָ וְקָטַפְתָּ מְלִילֹת בְּיָדֶךָ” ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק כ"ו ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטייסי קנט

סטייסי קנט (באנגלית: Stacey Kent; נולדה ב-27 במרץ 1965) היא זמרת ג'אז אמריקאית. קנט נחשבת לאחת מזמרות הג'אז הטובות בדורה, והיא אחת מהמצליחות ביותר החל משנות ה-90. קנט נולדה בניו יורק בשנת 1965. בילדותה האזינה ליצירות קלאסיות של אמנים כמו פרנק סינטרה ונט קינג קול, שהשפיעו על טעמה המוזיקלי. היא למדה באקדמיית ניוארק שבליווינגסטון, ואת לימודיה הגבוהים בספרות השוואתית סיימה במכללת שרה לורנס שבניו יורק. עם קבלת התואר נסעה קנט לחופשה באירופה, במהלכה למדה צרפתית, איטלקית וגרמנית לקראת המשך לימודי ספרות השוואתית באנגליה. בזמן שהותה באוקספורד פגשה קבוצה של מוזיקאים ששכנעו אותה להתחיל ללמוד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. במוסד זה פגשה את הסקסופוניסט ג'ים טומלינסון, איתו התחתנה ב-1991. קנט החלה להופיע במועדונים באזור הסוהו שבלונדון ושרה סטנדרטים אמריקאים מוכרים. המופעים זכו להצלחה רבה, שגררה הופעות עם תזמורות מצליחות באולמות שונים ברחבי לונדון. קלטת דמו שהקליטה הגיעה בשנת 1995 לידי איאן מקלן, שנתן לה תפקיד בעיבוד הקולנועי לריצ'רד השלישי, שביים באותו הזמן. בשנת 1996 חתמה קנט על חוזה הקלטות בחברת Candid Records והחלה להקליט אלבומי סולו עם ביצועים לשירי ג'אז ישנים. אלבום הבכורה שלה, Close Your Eyes, יצא בשנת 1997 וזכה לביקורות טובות אך להצלחה בינונית. להכרה בינלאומית זכתה בעקבות השתתפותה בתוכנית של CBS בשנת 1999. בשנת 2006 עזבה קנט את Candid וחתמה על חוזה בחברת בלו נוט. היא עובדת בצמוד לבעלה, ג'ים טומלינסון, והשניים משתתפים דרך קבע אחד באלבומי השני. המלחין זוכה פרס האוסקר, ג’יי ליווינגסטון, כתב על קנט - "סטייסי קנט היא תגלית. אין זמרת היום שיכולה להשתוות אליה. יש לה את הסגנון של הגדולות, כמו בילי הולידיי ואלה פיצג'רלד". כהמשך לביקורות הטובות שקיבלה, זכתה קנט בפרס ה-British Jazz Award לשנת 2001, לתואר זמרת הג'אז הטובה ביותר של ה-BBC לשנת 2002, ה-Backstage Bistro Award בשנת 2004, ואלבומו של טומלינסון, The Lyric, בו השתתפה, הוכתר כאלבום הג'אז הטוב ביותר לשנת 2006 בטקס ה-BBC. באלבומה משנת 2007, Breakfast on the Morning Tram, קנט שיתפה פעולה עם הסופר קאזואו אישיגורו, ויחד כתבו ארבעה שירים מקוריים, לראשונה באלבומיה של קנט. האלבום כולל גם שאנסונים צרפתיים ושירי ג'אז מוכרים, והגיע למעמד של אלבום זהב בצרפת ובגרמניה. קנט היא אחת מזמרות הג'אז הפופולריות בישראל, והופעותיה ב-2006 וב-2008 משכו קהל רב. Close Your Eyes :1997 The Tender Trap :1998 Only Trust Your Heart :1999 Let Yourself Go: Celebrating Fred Astaire :2000 Dreamsville :2001 Brazilian Sketches :2001 In Love Again: The Music of Richard Rodgers :2002 The Boy Next Door :2003 SK Collection :2004 The Lyric :2006 SK Collection II :2007 Breakfast on the Morning Tram :2007 Raconte-moi :2010 אתר האינטרנט הרשמי של סטייסי קנט סטייסי קנט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטייסי קנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטייסי קנט, באתר ספוטיפיי סטייסי קנט, באתר Last.fm (באנגלית) סטייסי קנט, באתר AllMusic (באנגלית) סטייסי קנט, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטייסי קנט, באתר דיזר סטייסי קנט, באתר Yandex.Music (ברוסית) סטייסי קנט, באתר Discogs (באנגלית) סטייסי קנט, באתר Songkick (באנגלית) סטייסי קנט, באתר בילבורד (באנגלית) סטייסי קנט, באתר טיידל (באנגלית) אילת יגיל, כדאי לראות: סטייסי קנט, MOOMA‏, 24 באוגוסט 2006 ארז שוייצר, ארוחת בוקר עם שמפניה ומים מינרליים, באתר הארץ, 1 ביוני 2008
תזמורת נצרת

תזמורת נצרת למוזיקה ערבית נוסדה בשנת 1990 בידי המנצח והמוזיקולוג סוהיל רדואן. התזמורת שמה לה למטרה להפיץ את המוזיקה המזרחית, להעמיק המודעות למוזיקה בעלת מסורת אמנותית מעמיקה ולקדם נגנים, זמרים ומלחינים המתמחים במוזיקה מזרחית וערבית קלאסית. תזמורת נצרת מקיימת סדרות קונצרטים על במות שונות ברחבי הארץ ובעולם. בישראל מופיעה התזמורת באופן קבוע, בין השאר, בנצרת ובהיכל התרבות פתח תקווה. בין זמרות וזמרי הבית של התזמורת: לובנה סלאמה, היבה בטחיש, אליאס עטאללה ומאמון זאיוד. התזמורת הופיעה בהפקות מיוחדות גם עם זהבה בן, דוד ד'אור, הפייטן הרב דוד מנחם, דיקלה, יסמין לוי, גלית גיאת, אורי גבריאל ואחרים. תזמורת נצרת מרבה להופיע בחו"ל. היא הופיעה בפסטיבלי מוזיקת עולם ובפסטיבלי ג'אז; בסנטרל פארק בניו יורק, בבירות אירופה ובפסטיבל פאס במרוקו. בין השאר הופיעה התזמורת עם הזמרת סאפו (מרוקו/צרפת), עומר פארוק טקבילק (טורקיה), תום יורק מלהקת רדיוהד (בריטניה), להקת 'רדיו דרוויש' (לבנון/איטליה), 'הסינפונייטה של לונדון' (בריטניה) ועוד. סולני התזמורת השתתפו בתחרות הבינלאומית למוזיקה מן המזרח בסמרקנד, בפסטיבל "אדמה" בקניה, ואף שולבו בסרט הישראלי המצליח ביקור התזמורת. התזמורת השתתפה בפסטיבל ישראל, פסטיבל מחול כרמיאל, פסטיבל האביב הבינלאומי ראשון לציון, חג המוזיקה הישראלית, פסטיבל תרבות של שלום, פסטיבל העוד, דואט יפו ובימות פיס. מנצח התזמורת הוא הכנר ד"ר ניזאר רדואן, המשמש גם כד"ר למתמטיקה בטכניון בחיפה. המנהל האמנותי ואיש השיווק של התזמורת הוא אלי גרינפלד. עד כה הוציאה התזמורת לאור 3 דיסקים: אינתא עומרי עם זהבה בן (הליקון), ושני דיסקים של קלאסיקות ערביות ומזרחיות (מגדה/האוזן השלישית). מנצח התזמורת הוציא דיסק אישי בשם "חיפה" באותו לייבל. בדצמבר 2018 סיפר רדואן כי פעילות התזמורת מוקפאת מזה 4 חודשים עקב אי העברת תמיכה ממשרד התרבות. הופעה בבית היוצר של אקו"ם תזמורת נצרת, באתר Discogs (באנגלית)
ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני

ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני (באיטלקית: Giovanni Battista Caccini;‏ 1556 - סביבות 1613), פסל ואדריכל קלאסיציסט מנייריסט איטלקי. נולד בפרובינציית פיזה אחיו הצעיר של המלחין ג'וליו קאצ'יני. קיבל השראה מג'אמבולוניה והסובבים אותו. עבודותיו: שניים מתוך ארבעת הפסלים שעל פינותיו של גשר סנטה טריניטה שעל הארנו בפירנצה, שבו הוצבה בכל פינה אלגוריה פיסולית של אחת מארבע עונות השנה: קאסיני יצר את אלגוריית הסתיו ואלגוריית הקיץ. אלגורית הקיץ מאת קאצ'יני ובגשר סנטה טריניטה אלגורית הסתיו בגשר סנטה טריניטה בצד הדרומי של נהר הארנו. מתינות במוזיאון המטרופוליטן מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני בוויקישיתוף
רישיון חובב רדיו

רישיון חובב רדיו הוא מסמך המאשר באופן רשמי להחזיק ולהפעיל תחנת רדיו חובבים. הרישיון מאפשר תקשורת דו-כיוונית עם חובבי רדיו אחרים שמחזיקים ברשותם רישיון דומה שהוענק על ידי הגורמים המוסמכים לכך במדינה בה הם נמצאים. רישיון חובב הרדיו תקף רק במדינה בה הוא הונפק, אך קיימים הסכמים בינלאומיים שמאפשרים לחובבי רדיו לעבור עם ציודם בין המדינות ולהפעילם גם במדינה המארחת. רישיונות חובבי הרדיו נחלקים למספר דרגות, שמציינות את רמתו המקצועית של החובב. המעבר בין דרגה לדרגה דורש עמידה בבחינות עליהן מפקחת הרשות המתאימה באותה מדינה. לחובב רדיו שעבר את מבחני הגוף המפקח מוענק אות קריאה ייחודי שמשמש לזיהויו בתקשורת בין החובבים ברחבי העולם. אות הקריאה מציין את המדינה שהעניקה את הרישיון, ספרה שמציינת שהרישיון הוא של חובב רדיו, ושתיים עד שלוש אותיות שמציינות את סימנו הפרטי של החובב. לדוגמה, אות הקריאה של משה אינגר (יו"ר אגודת חובבי הרדיו בישראל, ראו תמונת הרישיון לעיל) הוא 4Z1PF. צמד הסימנים 4Z ו-4X מסמנים את ישראל בתקשורת הבינלאומית, מכך נובע שאינגר הוא ישראלי. לאחר מכן, הספרה 1 מציינת שרישיונו של אינגר הוא בדרגה א'. ו-PF הן אותיות ייחודיות לו, וחסרות משמעות, שתפקידן להבדיל בין אינגר לבין שאר חובבי הרדיו הישראלים שרישיונם בדרגה א'. כמו כן, ישנם אותות קריאה ייחודיים לתחנות ניידות: אות קריאה לתחנה ניידת במכונית יורכב מאות הקריאה הרגיל של החובב, בתוספת קו נטוי והאות M (לדוגמה: 4X7XX/M). אות קריאה לתחנה ניידת בכלי שיט יורכב מאות הקשר הרגיל של החובב, בתוספת קו נטוי והאותיות MM. כאשר חובב רדיו נמצא במדינה בה אינו מתגורר, ורוצה להפעיל את ציודו בה, עליו להוסיף לאות הקריאה שלו את הקידומת שלה בתחילתו, ולאחריה קו נטוי. לדוגמה, חובב אמריקאי שאות הקריאה שלו הוא W2ABC, בהגיעו לישראל ישתמש באות הקריאה: 4X/W2ABC. בישראל, משרד התקשורת הוא זה שמופקד על חלוקת הרישיונות לחובבים. בישראל קיימות דרגות השידור הבאות (נכון ל-2024): דרגה ג' – רישיון זה מוענק למי שעמד שתי בחינות ברמה קלה: בחינה אחת דורשת תשובה על 10 שאלות במתכונת מבחן רב-ברירתי, בנושא חשמל ואלקטרוניקה; לאחר מכן החובב ייבחן מבחן נוסף במתכונת דומה, בנושא נוהלי קשר. רק אז יקבל את הרישיון. רישיון זה מאפשר שידור על תחומים מוגבלים בפסי "התדר הגבוה" (ת"ג) ושידור על כל התדרים המורשים שמעל 50 מגה-הרץ. אות הקריאה של חובב ישראלי שרישיונו בדרגה ג' יורכב משישה סימנים בסדרה 4Z9 (לדוגמה: 4Z9AAA). דרגה ב' – רישיון זה מוענק למי שעמד בבחינות דרגה ב'. רישיון זה מאפשר שידור וקליטה גם בפסי התדר המורשים בתחומי "התדר הגבוה" (ת"ג). אותי קריאה הם בצורה 4X או 4Z, מספר 4, 5, או 6 פלוס שתי אותיות. דרגה א' – רישיון זה הוא בדרגה הגבוהה ביותר. הוא מאפשר הפעלת תחנת שידור בהספקים גבוהים עם פריבילגיות של תוספת בפסי התדרים. הרישיון ניתן למי שעמד בבחינות בעל-פה והוכיח ידע טוב בחשמל, אלקטרוניקה, תקשורת, נוהלי קשר ועוד. מדיה וקבצים בנושא רישיון חובב רדיו בוויקישיתוף פעילות חובבי רדיו, באתר משרד התקשורת אתר אגודת חובבי הרדיו בישראל
חורבת אלערק

חורבת אלערק או ח'רבת ערק, היא חורבה של עיירה גדולה מן התקופה הרומית ומן התקופה הביזנטית, מצפון-מערב לאופקים, ליד היישוב הבדואי אלהוזיל, על גדותיו של נחל גרר. על פי אחת הסברות, במקום זה שכנה העיר אורדה, בירת סלטוס גרריתיקוס (מחוז גרר) בזמן התקופה הביזנטית. עיר הבירה אורדה שימשה לתחנת משמר בתקופה הרומית, ואף למקום מושבו של הנציב האזרחי של סלטוס גרריתיקוס. ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בחורבת אלערק הם: אבני פסיפס, בורות מים ובארות, אבני ריחיים, שרידי בית מרחץ שבו נמצאו שרידי תנורים, כותרות ובסיסים של עמודים, ברכות, יסודות מבנים ושרידי בית בד. אטלס כרטא לתקופת בית שני והתלמוד מזהה חורבה זאת עם העיר העתיקה "עורדה". ראו אטלס כרטא לתקופת בית שני והתלמוד: מפתח שמות מקום, עמ' 111 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.