laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוטו, מלך בוואריה

אוטו, מלך בוואריה, ובשמו המלא אוטו וילהלם לואיטפולד אדלברט ולדמאר פון ויטלסבאך (בגרמנית: Otto Wilhelm Luitpold Adalbert Waldemar von Wittelsbach; ‏27 באפריל 1848 - 11 באוקטובר 1916), היה מלך בוואריה החל משנת 1886 ועד לשנת 1913. אוטו נולד ב-27 באפריל 1848 במינכן שהייתה חלק מממלכת בוואריה, למקסימיליאן, שהיה מאוחר יותר מלך בוואריה, ולמריה מפרוסיה, בתם של וילהלם, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, ודודו אותון, מלך יוון היה סנדקו. בשנת 1863 התגייס אוטו לצבא הבווארי המלכותי, והצטרף לרגימנט המשמר. ב-10 במרץ 1864 מת אביו מקסימיליאן השני, מלך בוואריה, ואחיו לודוויג השני, מלך בוואריה עלה לשלטון. אוטו השתתף במלחמת אוסטריה–פרוסיה ובמלחמת צרפת–פרוסיה, וחוויותיו בשדות הקרב גרמו לו לדיכאון ונדודי שינה. בשנת 1872 אובחן אוטו כחולה נפש, והוא הוחזק בבידוד באגף הדרומי של ארמון נימפנבורג. ב-13 ביוני 1886 מת אחיו לודוויג השני, מלך בוואריה, ואוטו עלה לשלטון במקומו. אולם, עקב אי שפיותו לא נמסר השלטון לאוטו, אלא דודו לואיטפולד מונה לעוצר הממלכה בשמו. ב-12 בדצמבר 1912 מת לואיטפולד, ובנו לודוויג מונה לעוצר במקומו. במהלך שנת 1913 העביר הפרלמנט הבווארי חוק שקבע שאם המלך המכהן לא יוכל לשלוט עד סוף חייו, יהיה ניתן להדיחו ולמנות במקומו שליט אחר. בעקבות כך מונה ב-5 בנובמבר 1913 לודוויג למלך בוואריה. ב-11 באוקטובר 1916 מת אוטו במפתיע, כתוצאה מחסימת מעיים, ונקבר בקריפטה המלכותית במינכן. מדיה וקבצים בנושא אוטו, מלך בוואריה בוויקישיתוף אוטו, מלך בוואריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אוטו, מלך בוואריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שהיה אף הוא בלתי שפוי
מקסימיליאן השני, מלך בוואריה

מקסימיליאן השני, מלך בוואריה (בגרמנית: Maximilian II; 28 בנובמבר 1811 - 10 במרץ 1864) היה מלך בוואריה בין השנים 1848–1864. מקסימיליאן השני נולד ב-28 בנובמבר 1811 במינכן כבנם של לודוויג הראשון, מלך בוואריה ותרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ. מקסימיליאן היה בעל אופי שקדן, והשקיע מאוד בלימודיו ובעיקר במדעים. לאחר שטייל באיטליה, יוון וגרמניה, צירפו אביו בשנת 1836 למועצת המדינה. ב-20 במרץ 1848 הודח לודוויג הראשון, מלך בוואריה, לאחר הפרשיה עם מאהבתו לולה מונטז, ומקסימיליאן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1849 דיכא מקסימיליאן את המרד שפרץ בשטחי הפפאלץ, בסיוע הצבא הפרוסי. משנת 1850 ואילך שלט מקסימיליאן באופן אבסולוטי, אך תמך בתרבות, חינוך, אמנות ומדעים, והיה מסור מאוד למשפחתו ועמו. במדיניות החוץ תמך מקסימיליאן בעיקר באוסטריה כנגד פרוסיה, אך שמר על העצמאות המדינית של בוואריה. ב-10 במרץ 1864 מת מקסימיליאן בפתאומיות לאחר מחלה קצרה, ובנו לודוויג השני, מלך בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1842 התחתן מקסימיליאן עם מריה מפרוסיה בתם של וילהלם, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, ממנה נולדו לו שני ילדים: לודוויג השני, מלך בוואריה (1845–1886) אוטו, מלך בוואריה (1848–1916) מדיה וקבצים בנושא מקסימיליאן השני, מלך בוואריה בוויקישיתוף מקסימיליאן השני, מלך בוואריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מקסימיליאן השני, מלך בוואריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מקסימיליאן ה-2, (1811-1864), מלך בוואריה, דף שער בספרייה הלאומית
לשכת הקורבן

לשכת הקרבן הייתה על פי המשנה, אחת מן הלשכות בבית המקדש שנשמרו על ידי הלויים. ייעודה של לשכת הקרבן שנוי במחלוקת פרשנים, כאשר אחת האפשרויות היא שזוהי לשכה המכונה גם "לשכת הטלאים" וייעודה הוא לשמור על ששת הטלאים המבוקרים. לשיטה אחרת, מדובר בלשכה נפרדת אשר תכליתה לאחסן את מחצית השקל. המשנה במסכת מידות מספרת על מקומות השמירה בבית המקדש: והלוים בעשרים ואחד מקום חמשה על חמשה שערי הר הבית ארבעה על ארבע פנותיו מתוכו חמשה על חמשה שערי העזרה ארבע על ארבע פנותיה מבחוץ ואחד בלשכת הקרבן ואחד בלשכת הפרוכת ואחד לאחורי בית הכפורת — משנה, מסכת מדות, פרק א', משנה א' במשנה במסכת ערכין נאמר אין פוחתין מששה טלאים המבוקרין בלשכת הטלאים — משנה, מסכת ערכין, פרק ב', משנה ה' מהמשנה נלמד שבלשכת הטלאים שמרו קרבנות מבוקרים. וגם במשנה בתמיד ג, ג מבואר שקרבן התמיד קודם שחיטתו היה מונח בלשכת הטלאים. לבי היחס בין לשכת הטלאים לבין לשכת הקרבן מביא הרא"ש שני פירושים שלשכת הקרבן היא לשכת הטלאים שהייתה ממוקמת בבית המוקד בלשכה מערבית דרומית בתוכה. לשכה הקרבן הייתה לשכה נפרדת, שבה בה היו מבקרין את הבהמות ממומין. לשיטה זו בלשכת הטלאים רק הניחו את הקרבנות המבוקרים כמבואר בערכין ובתמיד. והמפרש על תמיד דף כו: ד"ה אחד בלשכת הקרבן כ': "באותה לשכה ניתנין קרבנות המבוקרים והוא חוץ לעזרה ושער היה לה". (הוא היה לכאו' שער הקרבן שהיה בצפון העזרה). ומשמע שבלשכת הקרבן היו שומרים ולא בלשכת הטלאים. ולכאו' יש להקשות מהמשנה בערכין. לעומת זאת בתמיד דף ל. כ' המפרש בד"ה צאו והביאו טלה מלשכת הטלאים: "והכינו אותו לשחיטה ובקרו אותו לאור האבוקות". משמע שבלשכת הטלאים היו שומרים את הבהמות קודם ההקרבה, כמבואר להדיא בערכין. ומוכרחים לומר שלפי המפרש לשכת הקרבן הייתה אותה לשכה ופירוש א' ברא"ש. אלא שיש להבין את המשך דבריו שכותב שלשכת הקרבן הייתה חוץ לעזרה ולדברינו שזו לשכת הטלאים יוצא שהיא הייתה בחציו הקדוש של בית המוקד.. וגם לשיטת הרא"ש יש להבין איך יכלו הלווים לשמור בלי יכולת לשבת שכן לשכת הטלאים הייתה ממוקמת בעזרה ואסור להם לשבת שם? אמנם הגר"א בתמיד פ"ג מ"ג כ' ששער לשכת הטלאים וחלק מהלשכה הייתה בחול כדי שלא ירביצו הבהמות גללים בעזרה. ולפי"ז באמת היה מותר לשבת שם. וגם מיושבת שיטת המפרש שכ' שלשכת הקרבן הייתה מחוץ לעזרה. וגם בתפארת ישראל יכין אות ט' כ': "היא הייתה במערבית דרומית בבית המוקד הגדול" והיינו לשכת הטלאים כשיטה א' של הרא"ש. הסבר על לשכת הקרבן, מתוך אתר מכון המקדש הרא"ש בפירושו למסכת מדות פרק א משנה א.
מיכאי רומן

האם התכוונתם ל... מיכאי רומן (1984) – כדורגלן רומני, יליד 1984 מיכאי רומן (1992) – כדורגלן רומני, יליד 1992
לוקסור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לוקסור – עיר במצרים העליונה, על הגדה המזרחית של נהר הנילוס מקדש לוקסור – מקדש מצרי קדום בעיר לוקסור אובליסק לוקסור – אובליסק מצרי הניצב במרכזה של כיכר הקונקורד בפריז, צרפת לוקסור (מלון) – בית מלון וקזינו בלאס וגאס
שידוך הולם

שידוך הולם (A Suitable Boy), רומן מאת ויקרם סת, נכתב בדלהי ב־1993. הספר זכה לשבחים רבים והיה לרב מכר עם צאתו לאור. "שידוך הולם" יצא לאור בעברית בהוצאת זמורה-ביתן ותורגם בידי שרון פרמינגר. המקור האנגלי של הספר, בן כ־1500 עמודים, הוא אחד הרומנים הארוכים ביותר שנכתבו באנגלית. הרומן מגולל את סיפורן של ארבע משפחות בהודו ב־1950. רוב עלילת הספר מתרחשת בעיר הבדויה בראהמפור, בירת מדינת פורווה-פרדש (בדויה גם היא) בצפון הודו. במרכז הרומן דמותה של הסטודנטית הצעירה לאטה מֶהרָה, אשר הגיע תורה להתחתן, והיא עומדת בפני שלוש ברירות: כביר דוראני, סטודנט מוסלמי שבו היא מאוהבת עד כלות, אמיט צ'טרג'י, משורר בנגלי צעיר ואחי גיסתה של לאטה (דמותו מבוססת חלקית על ויקרם סת עצמו), והארש חאנה, סוכן שאפתן של חברת נעליים (דמותו מבוססת על חייו של פְּרֶמו סת, אביו של הסופר). כרקע לסיפור משמשות ההתרחשויות הדרמטיות המלוות את שנות עצמאותה הראשונות של הודו: פרצי האלימות העדתיים, מלחמת המעמדות, מערכת הבחירות הראשונה והשבר העמוק שהותירה אחריה חלוקתה של הודו. אחד המאפיינים הבולטים בספר היא ההיצמדות של המספר לנקודת הראות של הגיבורים - בכל פרק מלווה המספר אחת מן הדמויות - ורק במקום אחד, לקראת הסוף, נשמע לראשונה קולו העצמאי של המספר. המספר נשאר אם כן מינורי בכוונה, אך בעל ראייה חודרנית ויכולת ניתוח מעמיקה. בכל משפט בספר ניכרת אהבתו הרבה של סת לגיבוריו ולהודו, הארץ אותה הוא מתאר בדייקנות וברגישות. הספר עובד על ידי "נטפליקס" למיני-סדרת דרמה בריטית בת שישה פרקים, באותו שם בבימויה של מירה נאיר וכתיבת התסריט של אנדרו דייוויס. הסדרה יצאה למסכים בשנת 2020. שידוך הולם, באתר OCLC (באנגלית)
ישיבת גבעת שאול

ישיבת גבעת שאול היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי. הישיבה נוסדה על ידי הרב שלמה וולבה ושוכנת בשכונת גבעת משה בירושלים. הישיבה נוסדה על ידי הרב שלמה וולבה שייסד את ישיבת באר יעקב וכיהן בה כמשגיח (בעבר אף כונתה בשמו "ישיבת הרב וולבה"). בשנת תשמ"ב עזב את הישיבה בבאר יעקב והקים בירושלים את "בית המוסר", מטרתו הייתה להחדיר את רעיון לימוד המוסר בקרב אברכי כולל. בית המוסר פעל במסגרת של כולל אברכים שחלק מלימודם היומי היה לימוד המוסר ושמיעת שיחות מוסר וועדים. במקביל התקיימו בו שיחות מוסר לכלל הציבור על ידי הרב וולבה ואנשי מוסר נוספים שהזמין למקום. בחודש אלול תשנ"ד (אוגוסט 1994) הרחיב הרב וולבה את הרעיון והקים ישיבה גדולה בשכונת גבעת שאול. בראשות הישיבה העמיד הרב וולבה את תלמידו הרב אליקים גצל פשקס שכיהן כר"מ בישיבת באר יעקב ועזב כשנה לאחר עזיבת הרב וולבה. הרב וולבה עצמו כיהן כמשגיח בישיבה ומסר בה שיחות מוסר שבועיות וועדים לבחורים כשלצידו הוא מינה למנהל רוחני בישיבה את הרב יהודה בועז מנדלסון שכיהן עד אז כמנהל בית המוסר. בהמשך עברה הישיבה למבנה קבע ברחוב אהלי יוסף שבשכונת גבעת משה בירושלים, אולם שמה נותר "ישיבת גבעת שאול" על שם השכונה בה היא נוסדה. ב-2013 עקב התנהגות בעייתית של חלק מבחורי הישיבה בעיני ראשי הישיבה הוצבו בישיבה מצלמות נסתרות, שנופצו על ידי בחורים מהישיבה. ב 2022 הודיע הרב מנדלסון על סגירת הישיבה עקב קשיים כלכליים. תלמידי הישיבה התאחדו עם רמ"י ורבני הישיבה ולפי המסתמן בזמן אלול יעברו לישיבת דרך חכמה של הרב סילבר הישיבה בבסיסה שמה בעבר דגש רב על לימוד המוסר יותר מהמקובל בעולם הישיבות, דבר שהתבטא בסדרי מוסר ארוכים יותר ושתי שיחות מוסר שבועיות שנמסרו בישיבה. לאחר פטירת הרב וולבה סגנון הישיבה שווה לשאר הישיבות הליטאיות. לאחר פטירת הרב וולבה בניסן תשס"ה, עברה הישיבה להנהגתו של הרב אליקים גצל פשקס ובמקומו של הרב וולבה מונה הרב יהודה מנדלסון כמשגיח הישיבה. נוספו עליהם הר"מים: הרב מרדכי שרגא הייזלר הרב שלמה אנגלרד הרב אליעזר שפירא הרב אברהם זורייבין בשנת תשע"ה מונה הרב יעקב ליוואוויץ, שהיה ראש ישיבת שערי בינה שנסגרה, לכהן כראש ישיבה לצדו של הרב פשקס. תנועת המוסר ישראל כהן, ‏ישיבת גבעת שאול סוערת: המצלמות הנסתרות נופצו, באתר כיכר השבת, 15 באפריל 2013
נמל התעופה הבין-לאומי קרוגר מפומלנגה

נמל התעופה הבין-לאומי קרוגר מפומלנגה (באנגלית: Kruger Mpumalanga International Airport) הוא נמל תעופה הממוקם בצפון־מזרח פרובינציית מפומלנגה בדרום אפריקה, כעשרים קילומטר צפונית־מזרחית לבירת הפרובינציה, העיר נלספרייט. נמל התעופה הוקם בשנת 2002, ועבור רבים הוא מהווה שער לביקור בפארק הלאומי קרוגר, היות שנמל התעופה נמצא בשוליו הדרומיים של הפארק. כיום נמל התעופה משמש בעיקר טיסות פנימיות מנמלי תעופה אחרים בדרום אפריקה, לרבות יוהנסבורג וקייפטאון. בנוסף, מנמל התעופה יוצאות טיסות לשמורות טבע שונות באזור זה של דרום אפריקה. כיום הטיסות הבין־לאומיות היחידות היוצאת מנמל התעופה, הן לוולינקולו (מוזמביק) שלחופי האוקיינוס ההודי וליווינגסטון (זמביה) שלגדת מפלי ויקטוריה. הדיוטי פרי של נמל התעופה אחת הכניסות לנמל התעופה רציף הורדת נוסעים בנמל התעופה נמל התעופה הבינלאומי או.אר טאמבו מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי קרוגר מפומלנגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי קרוגר מפומלנגה ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן

תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן (בגרמנית: Therese von Sachsen-Hildburghausen; 8 ביולי 1792 – 26 באוקטובר 1854) הייתה נסיכה גרמנית, ולאחר מכן מלכת בוואריה. תרזה נולדה ב-8 ביולי 1792 בשטראופיין שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. תרזה ואחיותיה שרלוטה ולואיזה היו יפות מאוד, והמשורר פרידריך ריקרט הקדיש להן את יצירתו "שלושת הוורדים". בשנת 1810 התחתנה תרזה עם לודוויג הראשון, מלך בוואריה, וחתונתם הייתה האירוע הראשון של האוקטוברפסט (שבועיים של פסטיבל בירה). לבני הזוג היו תשעה ילדים: מקסימיליאן השני, מלך בוואריה (1811–1864) מתילדה קרולינה, נסיכת בוואריה (1813–1862), שהתחתנה עם לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן אותון מלך יוון (1815–1867), שהוכתר למלך הראשון של יוון בשנת 1832 תאודלינדה, נסיכת בוואריה (1816–1817) לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה, נסיך ועוצר של בוואריה (1821–1912) אדלגונדה, נסיכת בוואריה (1823–1914) הילדגרד, נסיכת בוואריה (1825–1864), שהתחתנה עם הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן אלכסנדרה, נסיכת בוואריה (1826–1875) אדלברט, נסיך בוואריה (1828–1875) בשנת 1825 עלה לודוויג לשלטון לאחר מות אביו מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, ותרזה הוכתרה כמלכת בוואריה. תרזה הייתה מאוד אהודה על העם, והייתה הדמות האידיאלית של מלכה, רעייה ואם. על אף בגידותיו הרבות של לודוויג, לא הגיבה על כך תרזה בפומבי, אלא רק בצנעה. לאחר הפרשייה של לודוויג עם מאהבתו לולה מונטז סערו הרוחות במדינה, בין השאר עקב הפגיעה בתרזה, ובשל כך נאלץ לודוויג להתפטר לטובת בנם מקסימיליאן השני, מלך בוואריה. ב-26 באוקטובר 1854 מתה תרזה במינכן, והיא בת 62. מדיה וקבצים בנושא תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן בוויקישיתוף
רומן אריך פטשה

רומן אריך פטשה (בגרמנית: Roman Erich Petsche;‏ 1907, קוצ'ביה (אנ') שבסלובניה – 1993, ריד אים אינקרייס (אנ') שבצפון אוסטריה) הוא חסיד אומות העולם מאוסטריה. פטשה היה בן לאב גרמני ולאם ממוצא פולני, דוברת גרמנית. בשנת 1919 היגר עם הוריו לזלצבורג ומשם היגר לחבל טירול שבמערב אוסטריה. הוא היה צייר במקצועו, בנוסף לעיסוקו כמורה ומפקח בבית ספר. במרץ 1944 היה פטשה קצין בצבא הגרמני ונמנה עם החיילים שכבשו את העיר נובי סאד, שמאז 1941 הייתה בשלטון הונגריה. בתור קצין קיבל דירה שהשתייכה ליהודי בשם טיבור צ'רני, עורך דין במקצועו, שנשלח למחנה עבודה ושם נספה. בדירה התגוררו שישה מבני משפחתו של צ'רני, בהם נמנו קשישים, נשים, ושתי ילדות תאומות בנות חמש – אשר איתם התגורר פטשה. ב-24 במרץ 1944 יועדו יהודי העיר לגירוש למחנות ריכוז. כדי להציל את שתי התאומות היהודיות שבדירה, לקח אותן פטשה לתחנת הרכבת ועלה איתן על רכבת לבודפשט, שם הביא אותן לדודתן, שהסתירה אותן במנזר. באותו לילה שב פטשה לנובי סאד. הוא נתן לבני משפחת צ'רני את כתובתה של אשתו ואמר להם לקפוץ מרכבת הגירוש ולהגיע לאוסטריה, שם תחפש אותם אשתו. כל בני המשפחה גורשו לאושוויץ מלבד הסבתא, אשר הושארה בבית עקב מצבה הבריאותי הקשה. בני המשפחה לא קפצו מהרכבת אלא הגיעו לאושוויץ, ושם שרדה רק אחת מהן. פטשה טיפל בסבתא בנובי סאד והעביר אותה לבית חולים. הוא ביקר אותה בקביעות עד פטירתה שם. שתי התאומות שהציל שרדו בשואה והיגרו לישראל. אחרי המלחמה היה פטשה מורה ומפקח הוראה בלינץ. הוא היה מפקח על הוראת האמנות ופרש בשנת 1972. יצירותיו מוצגות במוזיאונים לאמנות בגראץ ובריד אים אינקרייס ואף הוצגו בתערוכת האמנות "Braunauer Zeitgeschichte-Tage"(אנ') בבראונאו אם אין. בשנת 1982 הכיר יד ושם ברומן אריך פטשה כחסיד אומות העולם. רומן אריך פטשה, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רומן אריך פטשה".
הבחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטינית (2017)

בחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטינית התקיימו ב-13 במאי 2017. הבחירות התקיימו ביהודה ושומרון בלבד ולא בעזה כאשר תנועת החמאס מחרימה אותן. בכך, הן היוו הליך דמוקרטי ראשון המתקיים ברציפות ברשות הפלסטינית, זאת לאחר דחיות חוזרות ונשנות במועדי הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית ולמועצה המחוקקת הפלסטינית. ברוב המושבים בבחירות זכו נציגי פת"ח (52%), אך גם המועמדים העצמאיים זכו להצלחה רבה (37%). במועצות בהן התקיים הליך הצבעה ולא נקבעה רשימה מוסכמת זכו המועמדים העצמאיים לכשני שלישים מן המושבים (65%). הבחירות היו אמורות להתקיים ב-8 באוקטובר 2016, ארבע שנים לאחר הבחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטינית באוקטובר 2012. בניגוד לבחירות 2012, הבחירות אמורות היו להתקיים במקביל ב-414 עיריות ומועצות ביהודה ושומרון ובעזה אולם לבסוף בשל התנגדות החמאס הבחירות נערכו ביהודה ושומרון בלבד. ב-8 בספטמבר 2016, קבע בית המשפט הפלסטיני כי הבחירות המקומיות ברשות ידחו בשלב זה עד להשלמת דיון משפטי בנושא ואלו נדחו לבסוף למאי 2017. פת"ח (רץ תחת השם "גוש השחרור והפיתוח הלאומי") מועמדים עצמאיים הקואליציה הלאומית הדמוקרטית (רשימה משותפת של מפלגות פאן-ערביות - החזית לשחרור פלסטין, חזית השחרור הערבית, חזית המאבק הלאומי הפלסטינית והחזית הפלסטינית הערבית). הברית הדמוקרטית (רשימה משותפת של מפלגות השמאל - החזית העממית, החזית הדמוקרטית, האיחוד הדמוקרטי הפלסטיני, מפלגת העם הפלסטינית והיוזמה הלאומית הפלסטינית). מתוך 326 רשויות, התקיימו הבחירות רק ב-145 רשויות, זאת בשל מועמד מוסכם ב-181 רשויות. עם זאת, בבחירות בשנת 2012 התקיימה ההצבעה בפועל רק ב-92 רשויות. שיעור ההצבעה בבחירות עמד על 53.4%, שיעור דומה לבחירות בשנת 2012. במועצות בהן היה מועמד מוסכם ולא התקיימה בהם הצבעה, זכה הפת"ח לרוב של 75% מן המושבים, מועמדים עצמאיים ב-12% מן המושבים והקואליציה הלאומית הדמוקרטית ל-3%. אך לעומת זאת, במועצות בהן התקיימו בחירות בפועל זכו המועמדים העצמאיים ל-65% מן הקולות, מועמדי הקואליציה הלאומית הדמוקרטית ל-13%, בעוד שמועמדי הפת"ח זכו ל-28% מן המושבים בלבד. בס"ה זכו במרבית המושבים מועמדי הפת"ח (52%) ואחריהם המועמדים העצמאיים (37%). לראשות עיריית חברון נבחר נציג פת"ח, תיאסיר אבו סנינה, שהיה חבר בחוליית המחבלים שביצעה את הפיגוע בבית הדסה בשנת 1980, בחירה שעוררה תרעומת בקרב גורמי ימין בישראל. אוהד חמו ירון שניידר, כתב לענייני ערבים עמית ולדמן, ‏הבחירות המקומיות ברשות הפלסטינית נדחו זמנית, באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2016 ג'קי חורי, העליון הפלסטיני קבע: הבחירות המקומיות ייערכו רק בגדה ולא בעזה, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2016 אליאור לוי, בחירות ברשות: חמאס מחרימים, רוב המועצות לא משתתפות, באתר ynet, 13 במאי 2017
פייר משן

פְּייֶר פְרָנְסוּאָה אַנְדְרֶה מַשֶן בצרפתית: Pierre François André Méchain; 16 באוגוסט 1744 – 20 בספטמבר 1804) היה אסטרונום צרפתי, שעסק יחד עם שארל מסיה בתצפיות בגרמי שמים עמוקים ובחקר שביטים, ותרם חלק משמעותי לאיסוף העצמים הכלולים בקטלוג מסיה. משן נולד בלאן שבחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת, לפייר פרנסואה משן ומארי מרגריט רוזה. אביו היה מתכנן תקרות וטייח. כבר בילדותו הוא הראה כישרון למתמטיקה ולפיזיקה, אך בשל מחסור באמצעים לא היה באפשרותו להמשיך בלימודיו. חיבתו לאסטרונומיה הביאה אותו אל ז'רום לאלנד שלימד אסטרונומיה בקולז' דה פראנס ולאלנד שהבחין בכישוריו העסיק אותו כעוזר ולאחר מכן סידר עבורו עבודה במכון המיפוי של הצי בוורסאי, שם עסק במיפוי ימי ובהידרוגרפיה. סביב שנת 1744 הכיר משן את שארל מסיה והפך לידידו הקרוב ובשנה זו גם כתב את מאמרו הראשון באסטרונומיה עבור האקדמיה הצרפתית למדעים על אירוע הסתרה של אלדברן על ידי הירח. משן התחתן בשנת 1777 עם ברב-תרז מארז'ו, אותה הכיר בוורסאי, ונולדו להם שני בנים ובת. בין השנים 1779 ו-1781 עבד משן עם שארל מסיה וגילה בתקופה זו כ-25 עצמים המופיעים בקטלוג מסיה. ב-1782 התקבל משן לאקדמיה הצרפתית למדעים ומ-1785 ועד ל-1792 היה העורך של השנתון האסטרונומי Connaissance des Temps (ידע הזמן), שבו גם פורסם קטלוג מסיה בשנת 1781. בשנת 1789 התקבל משן לחברה המלכותית של לונדון. בשנים 1784–1790 השתתף משן בסקר גאוגרפי שנועד למדוד את המרחק המדויק בין גריניץ' ובין פריז. במסגרת זו ביקר משן באנגליה יחד עם ז'אן-דומיניק קאסיני ואדריאן-מארי לז'נדר ופגש את האסטרונום ויליאם הרשל. לאחר מכן השתתף במשלחות מיפוי בצפון איטליה ובגרמניה ולקח חלק במדידת אורכו של המרידיאן בין דנקרק ובין ברצלונה כחלק מקביעת אורכו של המטר. המסע למדידת המרחק נתקל בקשיים הן בשל המהפכה הצרפתית והן בשל מלחמה בין צרפת ובין ספרד שלקחה חלק בקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה והביאה למעצרו בברצלונה. לאחר שחרורו הוא שב לביתו בשנת 1795 והתמנה למנהל מצפה הכוכבים של פריז בשנת 1799. בשנת 1804, בעקבות חשש לאי-דיוקים בחישוב המרחק בין דנקרק לברצלונה, יצא משן לערוך מדידות נוספות. בזמן שהיה בספרד חלה בקדחת צהובה ונפטר בקאסטיון דה לה פלאנה. משן זכור בעיקר בשל תרומתו לקטלוג מסיה. קרוב לרבע מהעצמים המופיעים בקטלוג הם תגליות מקוריות שלו וביניהן גלקסיית החמניה, ערפילית המשקולת הקטנה, ערפילית הינשוף, גלקסיית גלגל הרוח וגלקסיית הסומבררו וכן גילה משן את הגלקסיה NGC 5195 הקשורה לגלקסיית המערבולת. משן גילה גם שמונה שביטים והיה שותף לגילויים של שלושה שביטים נוספים. שלושה מהשביטים שגילה הם שביטים מחזוריים, ביניהם שביט טאטל ושביט אנקה שנקראים על שם האסטרונומים שחישבו את מחזוריהם. על שמו של משן נקרא האסטרואיד משן 21785 שהתגלה ב-21 בספטמבר 1999. קן אלדר, הכול לפי מידה: המסע בן שבע השנים ששינה את העולם, מאנגלית: נעמי כרמל, הוצאת דביר, 2006 (הספר כולל לכל אורכו ביוגרפיה של משאן) מדיה וקבצים בנושא פייר משן בוויקישיתוף פייר משן, באתר MacTutor (באנגלית) פייר משן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טרורו (קנדה)

טרורו (באנגלית: Truro) היא עיירה במרכזה פרובינציית נובה סקוטיה שבקנדה. בטרורו נמצאים מוסדות הניהול המוניציפליים של מחוז קולצ'סטר, והיא ממקומת על גדותיו הדרומיים שלנהר סלמון. טרורו נחשבת כ"טבורה של נובה סקוטיה" עקב מיקומה בפרשת דרכים מרכזית של קווי הרכבות מהליפקס למונטריאול ומטרורו לסידני. עוד בשנות ה-20 של המאה ה-18 נוסד כפר קטן באזור של מרכז העיר טרורו של היום. עם השנים היישוב התפתח לעיירה, וב-1761 התיישבו באזור פרסביטריאנים ממוצא אלסטר-סקוטי, שהגיעו לאזור מאירלנד דרך ניו אינגלנד. השם "טרורו" ניתן לעיירה על שמה של העיר "טרורו בריטניה)" במחוז קורנוול שבאנגליה. בטרורו שורר מזג אקלים יבשתי. מזג האוויר החם ביותר שתועד בטרורו היה 35.6 מעלות צלזיוס ב-19 באוגוסט 1944. מזג האוויר הקר ביותר תועד ב-22 בינואר 1934 ועמד על -38.3 מעלות צלזיוס. אוכלוסיית העיירה עלתה ברציפות בין 1871 ל־1971. עד שנת 2001 איבדה העיירה קרוב ל־2,000 תושבים, אך מאז אוכלוסייתה עלתה במעל ל־1,500 תושבים. להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב: מדיה וקבצים בנושא טרורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרורו ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיגוע ההתאבדות בכוויתה

פיגוע ההתאבדות בכוויתה הוא פיגוע שהתרחש ב-8 באוגוסט 2016, במסגרתו התפוצץ מחבל מתאבד בבית החולים "Sandeman" במחוז בלוצ'יסטן שבדרום-מערב פקיסטן. הפיצוץ, שנהרגו בו כ-70 בני אדם וכ-150 נפצעו, אירע בבירת המחוז כוויתה, בזמן שעשרות אנשים התאספו כדי ללוות את גופתו של עורך דין מוכר שנורה למוות מוקדם באותו היום. מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית נטל אחריות על פיגוע. כמה שעות לאחר מכן, פרסם גם ארגון "ג'מעת אל-אחראר" שהתפצל משלוחת ארגון טליבאן בפקיסטן והצטרף למחוז ח'וראסאן, הודעת קבלת אחריות על הפיגוע ועל רצח עורך הדין. בתקופה שקדמה לפיגוע, אירעו מספר מקרי ירי קטלניים בעיר, חלקם בוצעו על ידי טרוריסטים וחלקם על ידי עבריינים וזאת על רקע העלייה במתיחות העדתית ובפשיעה באזור. ב-6 בדצמבר 2016 נהרג מתכנן הפיגוע, ג'האנגיר בדיני, במהלך מבצע של כוחות הביטחון הפקיסטניים בעיר פישין שבבלוצ'יסטן. בבוקר 8 באוגוסט 2016 נרצח בילאל אנוואר קאסי, נשיא לשכת עורכי הדין של מחוז בלוצ'יסטן, כשהיה בדרכו במכוניתו מביתו למשרדו בעיר. גופתו הועברה לנתיחה שלאחר המוות בבית החולים הממשלתי שבעיר כוויתה. לאחר הגעת הגופה והתאספות עשרות עורכי דין ומכרים של קאסי מרחבי המחוז, כמו גם עיתונאים מקומיים בבית החולים, אירע פיצוץ עז בחדר המיון של בית החולים, שלווה לפי דיווח המשטרה בירי של אדם בלתי מזוהה. כתוצאה מהפיגוע המשולב, נהרגו כ-70 אנשים ונפצעו כ-150, מרביתם עורכי דין ועיתונאים (מתוכם 20 נפצעו קשה). דובר המשטרה ציין כי בפיגוע נעשה שימוש במטען כבד במשקל 8 קילוגרמים אשר כלל כדוריות מתכת, לשם העצמת הפגיעה. לאחר הפיגוע, אחד מהקטלניים ביותר בתולדות פקיסטן, הוכרזו שלושה ימי אבל על ידי ממשלת המחוז. פיגוע ההתאבדות במסטונג (2018) פיגוע ההתאבדות במסטונג (2023) מדיה וקבצים בנושא פיגוע ההתאבדות בכוויתה בוויקישיתוף בזמן שליוו עורך דין שנרצח: 70 נהרגו בפיגוע בבית חולים בפקיסטן, באתר וואלה, 8 באוגוסט 2016 Mohammad Zafar, Quetta weeps again, The Express Tribune, August 8, 2016 בזמן שליוו עורך דין שנרצח: 70 נהרגו בפיגוע בבית חולים בפקיסטן, באתר וואלה, 8 באוגוסט 2016 פקיסטן: מחבל פוצץ עצמו בבית חולים, עשרות נהרגו, באתר ynet, 8 באוגוסט 2016 65 killed, over 150 injured in blast at hospital in Pakistan's Quetta, Times Of India, August 8, 20016 AFP, Timeline of deadliest insurgent attacks in Pakistan, The Express Tribune, August 8. 2016
ג'ורג'ינה קוונדיש, הדוכסית מדבונשייר

ג'ורג'ינה קוונדיש, הדוכסית של דבונשייר (באנגלית: Georgiana Cavendish, Duchess of Devonshire‏; 7 ביולי 1757 – 30 במרץ 1806) הייתה אשת חברה, אייקון אופנה, סופרת ופעילה פוליטית. נולדה למשפחת האצולה בית ספנסר, עם נישואיה הצטרפה לבית קוונדיש. היא הייתה אשתו הראשונה של ויליאם קוונדיש, הדוכס החמישי מדבונשייר, ואמו של הדוכס השישי מדבונשייר. כדוכסית החמישית מדבונשייר היא משכה תשומת לב רבה וזכתה לתהילה במהלך חייה. בשל יופייה, היותה בעלת כריזמה ומעמדה באצולה של אנגליה, השפיעה על סגנון האופנה הרווח, הובילה מסעות פרסום פוליטיים, והייתה ידועה בפרשיות האהבים שניהלה, במפגשים החברתיים שבהם בלטה ובנטייתה להימורים. היא הייתה דודה של אבות אבותיה של דיאנה, הנסיכה מוויילס. חייהן הושוו רבות בשל הטרגדיה שחוו שתיהן. על סיפור חייה נעשה הסרט הדוכסית. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג'ינה קוונדיש, הדוכסית מדבונשייר בוויקישיתוף כתבי ג'ורג'ינה קוונדיש, הדוכסית מדבונשייר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'ורג'ינה קוונדיש, הדוכסית מדבונשייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קרל, נסיך פרוסיה

קרל, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Prinz Carl von Preußen; ‏29 ביוני 1801 – 21 בינואר 1883) היה איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן. קרל נולד ב-29 ביוני 1801 בארמון שרלוטנבורג שבברלין לפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואשתו המלכה לואיזה. בשנת 1811 בהיותו בן עשר, הצטרף קרל בדרגת לוטננט לצבא הפרוסי, ושירת ברגימנט המשמר. בשנת 1820 הועלה קרל לדרגת מיור ברגימנט המשמר ה-1, ובשנת 1822 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-12. בשנת 1824 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1830 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2. בשנת 1832 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובשנת 1844 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בשנת 1848 מונה קרל למפקח הכללי של הצבא, ובשנת 1854 מונה למפקד יחידות הארטילריה. בשנת 1864 מונה קרל למושל העיר מיינץ, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1866. בשנת 1882 החליק קרל ושבר את עצם הירך השמאלית, וב-21 בינואר 1883 מת קרל בביתו שבברלין, ומילותיו האחרונות היו "יחי הקיסר". בשנת 1827 התחתן קרל עם מריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנה נולדו לו שלושה ילדים: פרידריך קרל (1828–1885) לואיזה (1829–1901) אנה (1836–1918) מדיה וקבצים בנושא קרל, נסיך פרוסיה בוויקישיתוף קרל, נסיך פרוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)