laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוסוולד הארנב

אוסוולד הארנב (באנגלית: Oswald the Lucky Rabbit, או בקיצור: Oswald Rabbit) הוא דמות בדיונית של ארנב מואנש. דמותו של אוסוולד נוצרה על ידי האנימטורים אב אייוורקס ווולט דיסני, והופיעה לראשונה בשנת 1927. אוסוולד הוא אחד הדמויות המצוירות הראשונות בעלות אישיות, והוא ניחן בחוש הומור מפותח. אוסוולד נוהג להשתמש באיבריהם של בעלי חיים כדי לפתור בעיות, ואף משתמש באיבריו כתפאורה וכבדיחות, כאשר מה שמסייע בידו הוא אפשרותו להימעך כמו גומי. כמו כן, אוסוולד יכול להפוך כל דבר לכלים. בנוסף, לאוסוולד חרדה מבננות, לכן הוא אינו יכול להשתמש בהן כדי להצחיק. בשנת 1927, עקב מגבלות טכניות ובעיות עלות, דיסני והאנימטור הראשי שלהם, אב אייוורקס, החליטו לסיים את עבודתם בסדרה "הקומדיות של אליס" על מנת להתפנות לחיפוש אחר הזדמנויות יצירתיות חדשות. בצירוף מקרים, אולפני יוניברסל רצו להיכנס לתחום הקריקטורה ונזדקקו לדמות מצוירת, ולכן צ'ארלס מינץ, מפיצם של דיסני, ביקש מאייוורקס ליצור דמות חדשה שתימכר לאולפני יוניברסל. דיסני חתמו חוזה עם אולפני יוניברסל, שהוביל ליצירתו של אוסוולד הארנב, ואיתו ליצירת הסדרה המצוירת הראשונה של יוניברסל. בשנת 2006, קנתה חברת וולט דיסני מאולפני יוניברסל בחזרה את הזכויות לדמותו של אוסוולד הארנב. מדיה וקבצים בנושא אוסוולד הארנב בוויקישיתוף "אוסוולד הארנב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוסוולד הארנב, באתר INDUCKS (באנגלית) אוסוולד הארנב(הקישור אינו פעיל), באתר Big Cartoon DataBase (באנגלית) "Could Oswald the Lucky Rabbit have been bigger than Mickey?", באתר ה-BBC‏, 3 בדצמבר 2012 (אוחזר ב-4 באפריל 2013)
ארז און

פרופ' ארז און (נולד ב-21 במרץ 1957) הוא רופא ישראלי, שמכהן כמנהל מרכז רפואי צפון בפוריה מאז 2013. און סיים את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה בטכניון והתמחה באורתופדיה ומנהל רפואי. כמו כן סיים לימודי תואר שני במינהל מערכות בריאות ובמדע המדינה. און שירת בחיל הרפואה עד לתפקיד סגן קצין רפואה ראשי, בדרגת אלוף-משנה. ב-1999 השתתף בהקמת בית חולים שדה בטורקיה. בשנת 2002 עמד בראש משלחת חיל הרפואה, שיצאה לטפל בישראלים שנפגעו בפיגוע מכונית תופת שהתרחש במומבסה. בשנים 2007–2013 כיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי רבין (בילינסון והשרון). באוקטובר 2013 החל און בכהונתו כמנהל מרכז רפואי צפון (אז עוד נקרא בית החולים ע"ש ברוך פדה) במקומו של ד"ר יעקב פרבשטיין, אשר פרש לגמלאות. ב-1 במרץ 2020 החל בתפקידו במשרד הבריאות כמנהל חטיבת המרכזים הרפואיים הממשלתיים. הד"ר הגר מזרחי מונתה למנהלת בפועל של בית החולים פוריה. לאחר כמה חודשים התפטר מתפקיד זה, ושב לתפקידו כמנהל המרכז הרפואי פדה פוריה. בשנת 2023 קיבל תואר פרופ' מאוניברסיטת בר-אילן. ארז און באתר המרכז הרפואי צפון (פוריה). מור שמעוני‏, "מגיע לנו יותר, כי החיים קשים יותר": מנהלי בתי חולים בפריפריה מדברים, באתר וואלה, 9 באפריל 2015 http://www.poria.health.gov.il/?CategoryID=1988&ArticleID=5573 עם הרב דב איסר הכהן קוק בפגישת הוקרה על פעילותו הרבה למען ציבור שומרי המסורת, והנגשת מחלקת יולדות לציבור החרדי. עדי כהן, "כשילד מהצפון זקוק לשיקום, ההורים נאלצים להפסיק לעבוד ולעבור למרכז", באתר TheMarker‏, 24 באפריל 2024 אתר חיל הרפואה. (הקישור אינו פעיל, 17 באפריל 2020) רוני לינדר, משרד הקרפ"רים: קצין רפואה ראשי רביעי מונה לתפקיד בכיר במשרד הבריאות, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשר בן-אריה

אשר בן-אריה (נולד ב-1963) הוא מרצה וחוקר בתחום עבודה סוציאלית, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ומנכ"ל מכון חרוב. בן-אריה נולד בירושלים, הוא בנם של שרה ופרופ' יהושע בן-אריה. הוא סיים את לימודיו לתואר דוקטור ב-1999 באוניברסיטה העברית, ומאז חוקר ומרצה בה. שימש כ-20 שנה כמנהל ועורך "השנתון הסטטיסטי - ילדים בישראל". שימש כסמנכ"ל המועצה הלאומית לשלום הילד. בן-אריה עוסק בתחום מדיניות הילד ומדידת רווחת הילד. הוא נמנה עם המייסדים של אסכולת מדידת מצב הילדים והשימוש באינדיקטורים חברתיים למדידת מצב הילדים. הוא היו"ר והמייסד של החברה הבינלאומית למדידת מצב הילד (ISCI). ואחד החוקרים הראשיים במחקר הרב-לאומי "עולמות הילדים". בן-אריה הוא גם העורך המייסד של כתב העת האקדמי "Child Indicators Research". בן-אריה פרסם למעלה ממאה מאמרים, פרקים וספרים אשר כולם עוסקים ברווחת הילד ומדידתו. הוא מייעץ ליוניס"ף, ארגון ה-OECD ורשויות מחקר לאומיות רבות. ב-2011 מונה למנכ"ל מכון חרוב, העוסק בפיתוח ידע ותוכניות למידה בתחום הזנחה והתעללות בילדים. בשנת 2021 נבחר לדיקן בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2022, מחקר שדירג את 100 החוקרים המשפיעים ביותר בתחום העבודה הסוציאלית בעולם, דירג את בן-אריה במקום ה-50. עדכון למחקר לשנת 2023 מיקם את בן-אריה במקום ה-46 בעולם. בן-אריה נשוי ואב לשלושה ילדים. אשר בן אריה(הקישור אינו פעיל), באתר האוניברסיטה העברית פרופ' אשר בן אריה מונה למנכ"ל מכון חרוב, באתר "הזווית השלישית", 9 באוקטובר 2011 אשר בן-אריה, המצוקה פנים רבות לה: על התפתחות תפיסת המצוקה בישראל(הקישור אינו פעיל), ביטחון סוציאלי, אוקטובר 2006, 72: 58-39 אשר בן אריה (1963-), דף שער בספרייה הלאומית פרופ' דיוויד ר. הודג' ופרופ' פטרישיה ר. טרנר, מחקר שדרג את 100 החוקרים המשפיעים בתחום העבודה הסוציאלית בעולם, ‏22.11.22
סימנס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מדע: סימנס – יחידת SI של מוליכות חשמלית אישים: ורנר פון סימנס – מהנדס גרמני ששמו אומץ כיחידת SI של מוליכות חשמלית, ומקים חברת סימנס קרל היינריך פון סימנס – יזם גרמני ואחיו של ורנר פון סימנס. מייסד הסניף של "החברה להקמת קו הטלגרף סימנס-הלסקה" (Telegraphen Bau-Anstalt von Siemens & Halske) בסנקט פטרבורג קרל וילהלם סימנס – מהנדס גרמני, אחיהם של ורנר פון סימנס וקרל היינריך פון סימנס, ונציג חברת "סימנס-הלסקה" בלונדון ארנולד פון סימנס – תעשיין גרמני ובנו של ורנר פון סימנס ארנסט פון סימנס – תעשיין גרמני ונכדו של ורנר פון סימנס. מייסד "קרן ארנסט פון סימנס למוזיקה" עסקים: סימנס (חברה) – תאגיד רב-לאומי גרמני נוקיה סימנס נטוורקס – מיזם משותף לשעבר בין חטיבת התקשורת של סימנס וקבוצת הרשתות העסקיות של חברת נוקיה. כיום (מאז 2013) Nokia Solutions and Networks תחבורה: סימנס ויאג'ו לייט – רכבת נוסעים המיוצרת על ידי חברת סימנס שתוכננה עבור רכבת ישראל כרכבת דיזל סימנס ולארו – סדרה של קרונועים מהירים מתוצרת סימנס ספורט: סימנס ארנה – מתקן ספורט רב תכליתי הנמצא בבירת ליטא, וילנה ואולמה הביתי של ריטאס וילנה אחר: פרס ארנסט פון סימנס – פרס יוקרתי המוענק על ידי האקדמיה לאמנויות של בווריה מטעם "קרן ארנסט פון סימנס למוזיקה" סימנה – עיר בליטא ששמה הליטאי הוא סימנַס
סטאלג

האם התכוונתם ל... סטאלג – מחנה שבויים גרמני במלחמת העולם השנייה (בגרמנית: Stalag - מחנה שבויים) סטלאג לופט III – מחנה שבויים במזרחה של גרמניה סטאלג (סדרת ספרים) – ספרי כיס ארוטיים שהיו נפוצים בישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20, ועסקו בעיקר בחיילים שבויים במחנה שבויים נאצי
אנדוקידס

אַנדוֹקידֶס (ביוונית עתיקה: Ἀνδοκίδης, בלטינית: Andocides;‏ 390 לפנה"ס-440 לפנה"ס) היה לוֹגוֹגרָפוֹס (מחבר נאומים) אתונאי. הוא אחד מעשרת הנואמים האטיים הנמנים ב"קאנון האלכסנדרוני" שחיברו אריסטופנס מביזנטיון ואריסטרכוס מסמותראקה במאה השלישית לפנה"ס. הוא הסתבך במהלך המלחמה הפלופונסית בהשחתת ההֶרְמוֹת ערב צאתו של מסע המלחמה האתונאי לסיציליה ב-415 לפנה"ס, ניצל מעונש מוות אחרי שהפך מלשין, אך נדון לשלילת כמה מזכויות האזרח שלו ואולץ לצאת לגלות. בהיותו בגלות עסק במסחר, ועם השבת המשטר הדמוקרטי לעיר (403 לפנה"ס) והכרזה על חנינה כללית שב לאתונה וכיהן בכמה משרות ציבוריות חשובות. ב-391 לפנה"ס היה אחד השליחים שיצאו אל ספרטה כדי לשאת ולתת על הסכם שלום, אך המשא והמתן נכשל. הוא נמנה עם תומכי המשטר האוליגרכי, פגע בסיעתו שלו ולא נהנה מאמונם של הדמוקרטים. אנדוקידס לא היה נואם מקצועי; סגנונו פשוט וקולח, טבעי אך לא אמנותי. "על המיסטריות" (Περὶ τῶν μυστηρίων; De Mysteriis). נאום הגנה על האשמתו בחילול קודש של פולחן המסתורין באלאוסיס. "על שיבתו" (Περὶ τῆς ἑαυτοῦ καθόδου; De Reditu). בקשתו להתיר את שובו לאתונה ולבטל את שלילת הזכויות האזרחיות שנגזרה עליו. "על השלום עם ספרטה" (Περὶ τῆς πρὸς Λακεδαιμονίους εἰρήνης De Pace). נימוקיו בעד השלום עם ספרטה. "נגד אלקיביאדס" (Κατὰ Ἀλκιβιάδου; Contra Alcibiadem). נאום הנחשב על פי רוב למזויף. Andocides. Minor Attic Orators in two volumes. Translated by K. J. Maidment. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann Ltd, 1968. Digitized copy in: Perseus. אנדוקידס. על המיסטריות, על שובו לאתונה, על השלום עם ספרטה, נגד אלקיביאדס. תרגמה מיוונית דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2008. ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל אנדוקידס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנדוקידס (440 לפנה"ס-390 לפנה"ס), דף שער בספרייה הלאומית
דומניקו פיורבנטי

דומניקו פיורבנטי (באיטלקית: Domenico Fioravanti; נולד ב-31 במאי 1977), הוא שחיין איטלקי בעבר. אלוף אולימפי, בעל שתי מדליות זהב במשחי החזה (סידני 2000), סגן אלוף העולם (פוקואוקה 2001) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה. פיורבנטי הוא השחיין האיטלקי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית. פיורבנטי גדל בנוברה, שבפיימונטה. הוא החל להשתתף בתחרויות שחייה בגיל 9 ושנה לאחר מכן החל להתאמן בכל יום. בשנת 1995 השתתף לראשונה באליפות אירופה בשחייה. באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בשנת 1999 זכה פיורבנטי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.34 דקות. באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד ביולי 2000 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.02 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.87 דקות, אחרי דמיטרי קומורינקוב מרוסיה (2:13.09 דקות) וחלפני מקסים פודופריגורה מאוסטריה (2:15.07 דקות). באולימפיאדת סידני (2000) זכה פיורבנטי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 1:00.46 דקות, לפני אד מוזס מארצות הברית (1:00.73 דקות) ורומן סלודנוב מרוסיה (1:00.91 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.87 דקות לפני טרנס פרקין מדרום אפריקה (2:12.50 דקות) ובן ארצו דוויד רמולו (2:12.73 דקות). ובכך היה לשחיין האיטלקי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית. באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001 זכה פיורבנטי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.47 דקות, אחרי רומן סלודנוב (1:00.16 דקות) ולפני אד מוזס (1:00.61 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.72 שניות, אחרי אולג ליסוגור מאוקראינה (27.52 שניות) ורומן סלודנוב (27.60 שניות). 50 מטר חזה: 27.72 שניות 100 מטר חזה: 1:00.46 דקות 200 מטר חזה: 2:10.87 דקות מדיה וקבצים בנושא דומניקו פיורבנטי בוויקישיתוף דומניקו פיורבנטי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי דומניקו פיורבנטי, באתר olympedia.org דומניקו פיורבנטי, באתר Swimrankings
פדרו לופס

פדרו אלונסו לופס (בספרדית: Pedro Alonso López; נולד ב-8 באוקטובר 1948 בסנטה איסבל, קולומביה) הוא רוצח סדרתי קולומביאני, שהורשע ברצח של 80 ילדות ברחבי דרום אמריקה. לופס קיבל את הכינוי "המפלצת מהאנדים" לאחר שהוביל את המשטרה בשנת 1980 לקבריהן של 53 מקורבנותיו באקוודור, כולן ילדות בין הגילאים 9 עד 12. בשנת 1983 הואשם ברציחתן של 110 ילדות באקוודור לבדה, והודה ב-240 רציחות נוספות של ילדות שנחשבו לנעדרות בפרו השכנה ובקולומביה. הוא שוחרר מהכלא בשנת 1998. לדבריו של לופס, אמו שהייתה פרוצה עם 13 ילדים, תפסה אותו מלטף את אחותו הקטנה בשנת 1957 כשהיה בן 8 והעיפה אותו מהבית. הוא נלקח על ידי אדם זר לבית נטוש ועבר שוב ושוב מעשי סדום. בגיל 12 הוא אומץ על ידי משפחה אמריקאית והיה רשום בבית ספר ליתומים. הוא ברח ממשפחתו המאמצת מפני שמורהו בבית הספר הטרידו מינית. בגיל 18 הוא גנב רכבים למחייתו ומכר אותם למוסכים אזוריים. פעולות אלו הובילו לכך שהרשויות תפסו אותו בשלב מאוחר בחייו. בזמן מעצרו טען שעבר אונס קבוצתי בכלא ושהוא צד את התוקפים והרג אותם עוד כשהיה במאסר. הוא סיפר שלאחר תקופת המאסר שלו החל לתקוף ילדות צעירות בפרו. לדבריו, עד לשנת 1978 רצח מעל 100 ילדות ונתפס על ידי שבט מקומי שרצה להוציאו להורג. מיסיונר אמריקאי שהיה באזור התערב ושכנע את אנשי השבט להסגירו למשטרה המקומית. המשטרה שחררה אותו לאחר זמן קצר. הוא עבר לקולומביה ולאחר מכן לאקוודור בהן הרג כשלוש ילדות בכל שבוע. בריאיון עמו אמר "אני אוהב את הילדות באקוודור, הן הרבה יותר עדינות וסומכות, יותר תמימות". לופס נעצר כשניסה לחטוף ילדה ונפל במלכודת שטמנו לו סוחרים בשוק. הוא הודה ביותר מ-300 רציחות שביצע. המשטרה האמינה לו רק לאחר ששיטפון בזק חשף את קבריהן של עשרות מקורבנותיו. על פי הבי.בי.סי: "הוא נעצר בשנת 1980 אך שוחרר מהכלא על ידי ממשלת אקוודור בסוף שנת 1998 וגורש לקולומביה. בראיון מתאו בכלא, לופס תיאר את עצמו כאיש המאה ואמר שהוא משתחרר על התנהגות טובה". דווחו שהוא שוחרר מהכלא באקוודור ב-31 באוגוסט 1994, נעצר כשעה לאחר מכן כמהגר לא חוקי ונמסר לרשויות קולומביה, שהרשיעו אותו בפרשת רצח מלפני 20 שנה. הוא אובחן כחולה נפש ואושפז במחלקה פסיכיאטרית בבית חולים בבוגוטה. בשנת 1998 הוצהר שהוא שפוי והוא שוחרר בערבות של 50 דולר. כמו כן, ישנם דיווחים שאומרים שהאינטרפול יעץ לרשויות בקולומביה לעצור אותו באשמת רצח משנת 2002. המרטש מאטלנטה המפלצת מפירנצה פדרו לופס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
תיאו ג'יימס

תיאדור פיטר ג'יימס קינאירד טאפטיקליס (באנגלית: Theodore Peter James Kinnaird Taptiklis; נולד ב-16 בדצמבר 1984) הוא שחקן, מוזיקאי ודוגמן בריטי. התפרסם בזירה הבינלאומית בתור טוביאס "פור" איטון בסרט "מפוצלים", ובסרטי ההמשך "מורדים" ו"נאמנים". ב-2022 גילם את קמרון בעונה השנייה של הסדרה ״הלוטוס הלבן״. ג'יימס נולד באוקספורד, אוקספורדשייר, בנם של ג'ן ופיליפ טאפטיקליס. סבו מצד אביו היה יווני, ומצד אמו הוא סקוטי, אנגלי, וניו זילנדי. הוא הצעיר מבין חמישה אחים. ג'יימס למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת נוטינגהאם. בשנת 2010 ג'יימס הופיע לראשונה בטלוויזיה במיני-סדרה "A Passionate Woman" יחד עם בילי פייפר. בנוסף, הוא גילם דיפלומט טורקי בפרק השלישי בסדרה "אחוזת דאונטון". בשנת 2011 שיחק ג'יימס בתפקיד הראשי בסדרה הבריטית המצליחה "בדלאם". ב-2012 הופיע במיני-סדרה "Room at the Top" בתור ג'ק וייל. התפקיד הבולט ביותר שלו באותה תקופה היה בתור ג'יימס בסרט "קרועים" אשר מבוסס על קומדיית המצבים הבריטית המצליחה. ב-2011, נבחר ג'יימס לשחק בתור דייוויד בסרט "מלחמת האופל: התעוררות" אשר יצא לאקרנים ב-2012. באותה השנה, הוא הופיע בעונה השנייה של הסדרה "חקירה רגישה" ברשת ITV לצד אוליביה ויליאמס. ב-13 במרץ 2013 נבחר ג'יימס לגלם את "פור", אחת הדמויות הראשיות בסרט על פי ספרה של ורוניקה רות', "מפוצלים". בשנת 2014 שיחק בדרמה "הנדבן", לצד ריצ'רד גיר ודקוטה פנינג. ב-2016 שיחק בסרטו של הבמאי האירי ג'ים שרידן "הכתובים הסודיים" על פי רב מכר של סבסטיאן גארי. לצד ונסה רדגרייב, רוני מארה ואריק באנה. בשנת 2016 שב לגלם את התפקיד של דייוויד בסרט הפנטזיה "מלחמת האופל: מלחמת דמים", הסרט הוא הסרט החמישי בסדרה. שם שיחק לצד קייט בקינסייל, צ'ארלס דאנס ובראדלי ג'יימס. בשנת 2018 שיחק לצד אמבר הרד ובילי בוב תורנטון במותחן הבלשי "שדות לונדון", אשר מבוסס על ספרו באותו השם של מרטין איימיס משנת 1989. בשנת 2021 פורסם כי ג'יימס ורוז לזלי לוהקו לשחק את התפקידים הראשיים בגרסה הטלוויזיונית של HBO לרומן "אשתו של הנוסע בזמן", שמתוכנן להיות משודר במהלך 2022. בשנת 2024 שיחק בסדרה הג'נטלמנים שיצר גאי ריצ'י בתפקיד ראשי ופרץ לתודעה. חוץ מקריירת המשחק שלו, ג'יימס הוא הזמר והגיטריסט של הלהקה הלונדונית "Shere Khan". ב-21 בנובמבר 2012, הלהקה הודיעה בעמוד הפייסבוק שלה שהם לא ימשיכו יותר לנגן כלהקה וחברי הלהקה מחפשים הזדמנויות מוזיקליות אחרות. מ-2009 ג'יימס נמצא במערכת יחסים עם השחקנית האירית רות קירני. ב-2018 השניים התחתנו. במהלך 2016, ג'יימס נסע ליוון עם ארגון UNHCR, שם פגש פליטים סורים ולמד עוד על מצבם. מאז הוא תומך בזכויות הפליטים וקרא לסיוע הומניטרי רב יותר לאנשים עקורים בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה. מדיה וקבצים בנושא תיאו ג'יימס בוויקישיתוף תיאו ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תיאו ג'יימס, באתר AllMovie (באנגלית) תיאו ג'יימס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) תיאו ג'יימס, באתר Box Office Mojo (באנגלית) תיאו ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ארנו ביברשטיין

ארנו ביברשטיין (בגרמנית: Arno Bieberstein;‏ 17 באוקטובר 1884 – 7 ביולי 1918) היה שחיין גרמני. אלוף אולימפי ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב (לונדון 1908). ביברשטיין היה לשחיין גב האחרון שזכה במדליית זהב אולימפית בסגנון "גב קלאסי". ביברשטיין גדל במגדבורג בירת מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. בשנים 1907-1905 זכה 3 פעמים ברציפות באליפות גרמניה בשחייה במשחה ל-100 מטר גב. באולימפיאדת לונדון (1908) זכה ביברשטיין במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:24.6 דקות, לפני לודוויג דאם מדנמרק (1:26.6 דקות) והרברט הרסנפ מבריטניה (1:27.0 דקות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 1:25.6 דקות שאותו שיפר בשלב חצי הגמר (1:25.2 דקות). ביברשטיין עבד כבנקאי. בשנת 1988 זכה ביברשטיין להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. התפתחות שיאי העולם ב-100 מטר גב (ויקיפדיה הגרמנית) מדיה וקבצים בנושא ארנו ביברשטיין בוויקישיתוף ארנו ביברשטיין, באתר olympedia.org ארנו ביברשטיין באתר Databaseolympics (באנגלית) במקורות אחרים, יש שני תאריכי לידה אחרים: 17 באוקטובר 1886 ו-24 באוקטובר 1984 וכן תאריך פטירה אחר: 4 באוקטובר 1918 גב קלאסי - שחייה על הגב באמצעות תנועות חזה, שתי הידיים בו זמנית וכן שתי הרגליים בו זמנית ARNO BIEBERSTEIN (GER) - 1988 Honor Pioneer Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
לימה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מקומות לימה – עיר הבירה של פרו לימה (בספרדית ובפורטוגזית: Río Lima) - נהר בספרד ובפורטוגל לימה – סוג של צדפות במשפחת Limidae לימה – יישוב במדינת אוהיו, בארצות הברית קובה-לימה – מחוז במזרח טימור אישים אדריאנה לימה – דוגמנית-על ברזילאית ונדרליי דה לימה – רץ מרתון ברזילאי רנה לימה – כדורגלן ארגנטינאי נחמיה דה לימה – בנקאי ומנהיג ציוני הולנדי למה
יעלה מקליס

יעלה מקליס (נולדה ב-3 ביולי 1959) היא אשת ציבור ישראלית שכיהנה כראש העיר יהוד-מונוסון. מקליס נולדה בסביון לאברהם, עורך דין בעל משרד בפתח תקווה ויו"ר הוועד המקומי של סביון, והדסה, עורכת דין, שווייצרית במקור. אחיה, סגן צבי מקליס, נהרג ב-1983, במלחמת לבנון הראשונה, בעת ששירת כקש"א של סיירת גולני. עורכת דין במקצועה, בוגרת החוג לכלכלה וניהול באוניברסיטת תל אביב ומשפטים באוניברסיטת בר-אילן. במסגרת עבודתה כעורכת דין יזמה שינויי חקיקה בהתנדבות, כיועצת המשפטית של עמותת "גרנית". בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2008 נבחרה למועצת העיר יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד למען קריית הסביונים", ושימשה ראש האופוזיציה במועצת העיר וחברת ועדת התכנון והבנייה בעיר. בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו באוקטובר 2013, התמודדה לראשות העיר יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד בראשות יעלה מקליס". בסיבוב הראשון זכתה ב-36% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר, אך נדרשה לסיבוב שני, שבו התמודדה מול ראש העיר, יוסי בן-דוד, וניצחה, עם 65.6% מהקולות. בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו באוקטובר 2018, התמודדה שוב מקליס לראשות עיריית יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד בראשות יעלה מקליס". בסיבוב הראשון זכתה ב-35% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר, אך נדרשה לסיבוב שני, שבו התמודדה שוב מול יוסי בן-דוד, ראש העירייה לשעבר, וניצחה אותו שוב, עם 55.9% מהקולות. לראשונה ביהוד-מונוסון, ראש עיר מכהן ניצח בסיבוב השני. בבחירות 2024, התמודדה לכהונה נוספת ולאחר שאף אחד מהמועמדים לא קיבל את ה-40% הדרוש, התקיים סיבוב שני בין מקליס ולבין אמנון סעד. בסיבוב השני שהתקיים ב-10 במרץ 2024 הודחה מהתפקיד לאחר שסעד ניצח עם 61.4% מהקולות. דף פייסבוק של יעלה מקליס גיא נרדי, ‏ראשת עיריית יהוד-מונוסון מספרת מה תעשה במיליארד ורבע שקל, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2019 70 המשפיעים בהתחדשות עירונית 2018, מגדילים - הפורום הישראלי להתחדשות עירונית יעל שני, רבותי, מהפך: יעלה מקליס הדיחה את יוסי בן דוד, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 6 בנובמבר 2013 ערן סורוקה, יעלה מקליס, ראש העיר החדשה של יהוד: "לנשים מנהיגות יש יכולת לנהל עיר בצורה חיובית", באתר nana10‏, 6 בנובמבר 2013 ניצחה בבחירות ביהוד: "המודל - מרקל", באתר ynet, 6 בנובמבר 2013 מרדכי אלקן, תושבי סביון יפעלו עד הקמת בתי־קומות, מעריב, 16 ביולי 1971
שמואל רפאל (צנחן)

שמואל (סמי) רפאל (1925 – 25 במאי 2015) היה קצין צה"ל בדרגת סגן-אלוף, אשר עוטר בעיטור המופת לאחר שהציל תוך סיכון עצמי צנחן, שמצנחו נתפס בגלגל הזנב של המטוס ממנו קפץ. רפאל נולד בבולגריה, התגייס שם לצבא והפך למדריך צניחה. ב-1948 עלה לישראל והשתתף בקרב בלטרון בשורות חטיבה 7. בהמשך הועבר לשרת ביחידת צנחנים שהקמתה החלה בבסיס תל-נוף והוסמך למדריך צניחה. ב-14 בדצמבר 1950 השתתף רפאל בצניחת ראווה ממטוס דקוטה מעל בסיס צריפין. הצנחן ג'ורג' פרלוס קפץ מהדלת האחורית של המטוס, אך מצנחו נתפס בגלגל הזנב של המטוס ומיתריו החלו להיקרע עקב החיכוך עם גוף המטוס. כתוצאה מכך גם נפגעה יציבות המטוס וקברניטו התקשה להשתלט עליו. רפאל ביקש ממנו לפנות אל הים התיכון, כדי שאם יתרסק המטוס הוא לא יפגע באנשים על הקרקע. רפאל שילשל מפתח המטוס חבל שבקצהו עוגן עד שהעוגן נאחז במיתרי המצנח וניסה עם חבריו למשוך את פרלוס חזרה למטוס. אז כבר נקרעו כל מיתרי המצנח למעט ארבעה. רפאל הבין שבמצב זה לא תספיק משיכת המיתרים. הוא קשר עצמו בחבל למטוס, שטס במהירות של כ-300 קילומטר לשעה והוציא כמעט את כל גופו ממנו, אחז בפרלוס ולאחר כעשר דקות של מאמץ הצליח למשוך אותו חזרה לתוך המטוס. בעקבות האירוע הוענק ציון לשבח לרפאל, לפרלוס ולטייס המטוס עודד אברבנאל. היו אלו מראשוני הצל"שים שהוענקו בצה"ל. רפאל גם הועלה מדרגת רב-סמל לדרגת סגן. בשנת 1970 הומרו הצל"שים לעיטור המופת. רפאל עבר קורס קצינים והיה ממייסדי גדוד 890 בחטיבת הצנחנים. הוא שירת בצבא הקבע עד לשנת 1969 והגיע לדרגת רב-סרן. בשירות המילואים קודם לדרגת סגן-אלוף. לאחר פרישתו מהצבא עבד כקצין הביטחון של העיר רמת גן ויצא לשליחויות בחוץ לארץ מטעם קרן היסוד, הסוכנות היהודית והבונדס. בשנת 2002 הוענק לרפאל תואר כבוד מטעם המכללה האקדמית נתניה. רפאל היה נשוי ואב לשלוש בנות. אתי אברמוב, "היה ברור לי שאני מציל את ג'ורג'", הלוחם, גיליון 243, אוקטובר-נובמבר 2013. סא"ל שמואל (סמי) רפאל באתר "הצנחנים - עשור ראשון" שמואל רפאל, באתר הגבורה מקור: אתר המכללה האקדמית נתניה.
תוכנית הקונפדרציה

תוכנית הקונפדרציה הייתה תוכנית מדינית שהגו חוסיין מלך ירדן וראש אש"ף יאסר ערפאת בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 באשר לעתידן של ממלכת ירדן ושל יהודה ושומרון. התוכנית גרסה כי לאחר נסיגה ישראלית לגבולות 4 ביוני 1967 (אך ללא הכרה במדינת ישראל) תקום קונפדרציה ערבית שבה תהיינה חברות ירדן בגדה המזרחית ופלסטין ביהודה ושומרון. התוכנית התקבלה באפריל 1983 אך ניסיונות למימושה נכשלו לאור חוסר הסכמות בין הצדדים. תוכנית הקונפדרציה הייתה מושתתת על רעיון תוכנית הפדרציה שהציע המלך חוסיין ב-1972, שבמרכזה הכרה בייחודיות של האוכלוסייה הפלסטינית ושל האוכלוסייה העבר-ירדנית, תוך שמירה על שיתוף פעולה בענייני ביטחון וכלכלה בין שתי הגדות. תוכנית הקונפדרציה הייתה פחות מחייבת מאשר האלטרנטיבה הפדרטיבית ואפשרה חופש פעולה גדול יותר מבחינה אוטונומית, ולכן הייתה עדיפה מבחינתו של אש"ף. הסיבות ההיסטוריות שהובילו לגיבוש תוכנית הקונפדרציה מקורן היה באינטרס משותף של שני הצדדים: ירדן, משאיבדה את זכות הייצוג שלה לעם הפלסטיני בעקבות ועידת רבאט ניסתה באופן עקבי ליצור נקודות אחיזה מחודשות ביהודה ושומרון; ואילו אש"ף שגורש מלבנון לאחר פלישת ישראל ב-1982 היה זקוק לבסיס המדיני של ירדן. גיבוש התוכנית החל עם ביקורו של יאסר ערפאת בעמאן באוקטובר 1982. בשיחות עם המלך חוסיין השניים הסכימו על מסגרת קונפדרטיבית לאחר הקמתה של מדינה פלסטינית ביהודה ושומרון. ערפאת העדיף את האופציה הקונפדרלית של ירדן על פני תוכנית רייגן שהוצעה בספטמבר 1982, משום שהאחרונה חייבה הכרה ערבית בישראל. בפברואר 1983 התכנסה באלג'יריה המועצה הלאומית הפלסטינית ה-16 ואישרה את תוכנית הקונפדרציה. בראשית אפריל 1983 ערפאת וחוסיין אישרו טיוטה של התוכנית הקונפדרטיבית, אך במקביל ערפאת סירב לחתום על ההסכם הסופי בתואנות שונות. לבסוף הכריז חוסיין על כישלון תוכנית הקונפדרציה המשותפת עם אש"ף. למרות הכישלון הראשוני של תוכנית הקונפדרציה, היא המשיכה להוות קו מנחה במדיניות הירדנית עד לניתוק הזיקה ביולי 1988. במחצית השנייה של שנת 1983 יחסיו של ערפאת עם נשיא סוריה חאפז אל-אסד הידרדרו, ואש"ף מצאה את עצמה מבודדת עוד יותר בזירה הערבית. לאחר שאלג'יריה סירבה לארח את הכינוס ה-17 של המועצה הלאומית הפלסטינית, ניאות חוסיין לארח כינוס זה בעמאן בנובמבר 1984. בפברואר 1985 נחתם הסכם נוסף בין הצדדים שגם הוא מבוסס על הרעיון הקונפדרטיבי, אולם בעקבות התנגדות פנימית באש"ף לקבלת החלטה 242 כבסיס למשא-ומתן נכשלו השיחות פעם נוספת. גם לאחר ניתוק הקשרים עם אש"ף, חוסיין המשיך לקרוא לתושבי יהודה ושומרון הפלסטינים לתמוך ברעיון הקונפדרטיבי ולאיחוד מחודש בין שתי הגדות במסגרת של אוטונומיה פלסטינית. ניסיונות אלו מצד ירדן נפסקו רק לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987, שסימלה לדעתו של חוסיין את הדרישה הפלסטינית לריבונות מוחלטת במנותק מירדן. ב-28 ביולי 1988 הכריז חוסיין על ניתוק הזיקה בין יהודה ושומרון לירדן. תוכנית הפדרציה האופציה הירדנית היסטוריה של ממלכת ירדן יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 182–221. נבו, עמ' 208 באותו כינוס גם דחתה המועצה את תוכנית רייגן נבו, עמ' 209 שכן החלטה זו דרשה הכרה בישראל נבו, עמ' 211–212 נבו, עמ' 212–213