laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אילת נגב

אֵילָת נגב (נולדה ב-27 באוקטובר 1951) היא סופרת, עיתונאית ותחקירנית ישראלית. הייתה שנים רבות כתבת העיתון ידיעות אחרונות. נגב היא בתם של המשוררת רחל נגב והארכאולוג פרופ' אברהם נגב. נגב היא בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית ובתולדות האמנות, ותואר שני בתרגום ובתקשורת המונים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את הקריירה העיתונאית החלה בעיתונים "דבר" ו"כותרת ראשית". בשנות ה-80 וה-90 הגישה ברשת א' של קול ישראל את התוכנית "בין השורות". נגב נשואה לעיתונאי והסופר יהודה קורן ששיתף עמה פעולה בכתיבת הספר "חייה ומותה של אסיה ג': הצלע הישראלית בין טד יוז וסילביה פלאת'" בהוצאת דביר (2009). גם את הספר "פנחס שדה - היומנים" ערכה ביחד עמו, באותה הוצאה (2014). נגב פרסמה ספרים, כתבות, תחקירים וראיונות רבים. שיחות אינטימיות, אחרית דבר: מנחם פרי, ספרי חמד, 1995. (הספר בקטלוג ULI) חיים פרטיים, ספרי חמד, 2001. (הספר בקטלוג ULI) חייה ומותה של אסיה ג': הצלע הישראלית בין טד יוז וסלביה פלאת', בשיתוף עם יהודה קורן, מאנגלית: שרה ריפין, דביר, 2009. (הספר בקטלוג ULI) פנחס שדה - היומנים, עריכה עם יהודה קורן, הוצאת דביר, 2014. (הספר בקטלוג ULI) Close Encounters with Twenty Israeli Writers, Introduction by Risa Domb, Vallentine, Mitchell, 2003. (הספר בקטלוג ULI) A Lover of Unreason: the Life and Tragic Death of Assia Wevill, with Yehuda Koren, Robson, 2006. מדיה וקבצים בנושא אילת נגב בוויקישיתוף מאמרי אילת נגב, באתר "הארץ" כתבי אילת נגב בפרויקט בן-יהודה אילת נגב, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אילת נגב, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של אילת נגב, בקטלוג הספרייה הלאומית על חייה ומותה של אסיה ג', באתר "text.org.il" אילת נגב, דף שער בספרייה הלאומית אילת נגב, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מפרי עטה: לא היה זה אושר, אף לא חיים..., באתר "הספריה החדשה" אילת נגב בראיון עם אמילי עמרוסי, באתר "kinbooks" "המאסטרו: חייו ויצירתו של אברהם שלונסקי" מאת חגית הלפרין, באתר הארץ, 30 במרץ 2011 עוגיית מדלן שלהם, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2011 "נידונה לחיים": מה שלא נתנו לאמא לספר, באתר הארץ, 11 באפריל 2012 הזדמנות לספר את מה שאי אפשר היה לחלוק עם איש, באתר הארץ, 17 באפריל 2012 לו הייתי, חדשות, 4 באוגוסט 1989 סקירות וביקורות על הספר: פותחים ספר: חייה ומותה של אסיה ג' | יהודה קורן ואילת נגב, באתר הארץ, 4 במרץ 2009 ורד לי, הצלע השלישית, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2008 ליאת אלקיים, צד ג', באתר הארץ, 8 באפריל 2009 נרי ליבנה, נרי ליבנה | הבחורות של טד יוז, באתר הארץ, 13 במרץ 2009 שירה סתיו, הצצה סוחפת אל עולמו הפנימי של פנחס שדה, באתר הארץ, 18 בפברואר 2014
טיסה 214 של פאן אם

התרסקות טיסה 214 של פאן אמריקן אשר אירעה ב-8 בדצמבר 1963 הייתה האסון החמור ביותר שנגרם בשל ברק. המטוס, מדגם בואינג 707, המריא מנמל התעופה בסן חואן, פוארטו ריקו, לכיוון פילדלפיה, ועליו 73 נוסעים ו-8 אנשי צוות. בשעה 20:58, מעל שמי מרילנד, פגע במטוס ברק שהצית את אדי מכל הדלק וגרם להתפוצצות. הצוות הספיק לשלוח הודעה שהמטוס יצא משליטה, לפני שנספה בהתרסקות יחד עם כל יתר הנוסעים. עד לאסון זה רווחה האמונה שמטוסים חסינים מפני מכת ברק. הברק שהכה במטוס היה ככל נראה טעון חיובית, ולפיכך בעל עוצמה רבה יותר, בניגוד לברקים רגילים (95% מהמקרים) הטעונים שלילית [דרוש מקור]. בעקבות האסון חויבו כל המטוסים שטסים בתוך ארצות הברית להצטייד בהתקנים ללכידת ברקים. מדיה וקבצים בנושא טיסה 214 של פאן אם בוויקישיתוף תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 214 של פאן אם, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) 88 נספו במטוס בארה"ב, מעריב, 9 בדצמבר 1963 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקריות ואסונות תעופה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואדי אל-חמאם

ואדי אל-חמאם (בערבית: وادي الحمام שמשמעותו נחל היונים; בקיצור: חמאם (حمام)) הוא ישוב בדואי בבקעת גינוסר, מצפון לטבריה, השייך למועצה אזורית אל-בטוף (البطوف). היישוב הוקם בשנת 1948 עבור הבדואים משבט ערב אל-ע'וארנה (الغوارنة), יושבי הכפרים הבדואים ששכנו בצפון עמק החולה עד מלחמת העצמאות (אל-עבאסיה العباسية, חיסאס خصاص, ואל-מופתח'רה المفتخرة). שמו של היישוב הוא כשמו הבדואי של נחל ארבל, ואדי אל-חמאם. בקרבת היישוב נמצא האתר הארכאולוגי ח'רבת ואדי חמאם שבו קיימים שרידי בית כנסת מהטיפוס הגלילי. כמו כן, סמוך לכפר נמצא אחד מאתרי בתי הקברות לחללי אויב טרוריסטים מסגד הכפר מדיה וקבצים בנושא ואדי אל-חמאם בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
יוליאן דראקסלר

יוליאן דראקסלר (בגרמנית: Julian Draxler; נולד ב-20 בספטמבר 1993 בגלדבק, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני שמשחק בעמדת הקיצוני באל-אהלי. דראקסלר ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה ב-15 בינואר 2011 בהפסדה של קבוצתו שאלקה 04 להמבורג. הופעה זו הפכה אותו לשחקן הרביעי ביותר בצעירותו ששיחק בבונדסליגה באותה תקופה. ב-25 בינואר 2011 עלה כמחליף במחצית השנייה של ההארכה במשחק הגביע נגד נירנברג וכבש את שער הניצחון בשניות האחרונות של המשחק. ב-1 באפריל 2011 כבש את שער הבונדסליגה הראשון שלו נגד סנט פאולי. דראקסלר פתח במשחק הגמר של הגביע הגרמני נגד דיסבורג, וכבש את השער הראשון מתוך חמישה שהובילו לזכייתה של שאלקה בגביע באותה שנה. ב-31 באוגוסט 2015 חתם לחמש שנים בוולפסבורג עבור 35 מיליון אירו. ב-24 בדצמבר 2016 חתם דראקסלר בפריז סן-ז'רמן, ששילמה עבורו 45 מיליון אירו. ב-14 בינואר 2017 כבש דראקסלר את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–1 על סטאד ראן. ב-1 בספטמבר 2022 הושאל דראקסלר לבנפיקה ליסבון לעונה אחת עם אופציית רכישה. ב-18 בספטמבר 2023 חתם דראקסל באל-אהלי הקטרית. ב-9 באוגוסט 2011 זומן דראקסלר לראשונה לסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 והיה שותף לניצחונה נגד נבחרת קפריסין עד גיל 21, כחלק ממשחקי מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 ב-2013. ב-7 במאי 2012 זומן לראשונה לסגל המורחב של נבחרת גרמניה לקראת יורו 2012, וב-26 במאי 2012 שיחק לראשונה במדי הנבחרת נגד שווייץ. בגביע הקונפדרציות 2017 שנערך ברוסיה דרקסלר היה הקפטן של הנבחרת הגרמנית שחסרה שחקנים רבים. וזכה איתם בטורניר לאחר ניצחון 0–1 על צ'ילה בגמר. דראקסלר זומן לסגל הגרמני למונדיאל 2018, ושיחק 90 דקות במשחק הראשון בשלב הבתים, בו הפסידה גרמניה 0–1 לנבחרת מקסיקו. דראקסלר פתח בהרכב והוחלף במחצית המשחק מול נבחרת שוודיה על ידי מריו גומז. גרמניה ניצחה 1–2 במשחק זה. במשחק השלישי, בו הפסידה גרמניה 0–2 לנבחרת דרום קוריאה, דראקסלר לא שותף. דראקסלר וגרמניה הודחו מהמונדיאל במפתיע כבר בתום שלב הבתים. שאלקה 04 הגביע הגרמני: 2010/2011 הסופר קאפ הגרמני: 2011 פריז סן-ז'רמן אליפות צרפת: 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2021/2022 הגביע הצרפתי: 2016/2017, 2017/2018, 2019/2020, 2020/2021 גביע הליגה הצרפתית: 2016/2017, 2017/2018, 2019/2020 גביע האלופות: 2017, 2020, 2022 בנפיקה אליפות פורטוגל: 2022/2023 נבחרת גרמניה גביע העולם: 2014 גביע הקונפדרציות: 2017 אישיים מדליית פריץ וולטר, מדליית זהב עד גיל 18: 2011 השחקן הצעיר המצטיין של הבונדסליגה: 2013/2014 מדיה וקבצים בנושא יוליאן דראקסלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוליאן דראקסלר יוליאן דראקסלר, ברשת החברתית פייסבוק יוליאן דראקסלר, ברשת החברתית אינסטגרם יוליאן דראקסלר, באתר Transfermarkt יוליאן דראקסלר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יוליאן דראקסלר, באתר Soccerway יוליאן דראקסלר, באתר BDFutbol יוליאן דראקסלר, באתר WorldFootball.net יוליאן דראקסלר, באתר National Football Teams יוליאן דראקסלר, באתר FootballDatabase.eu יוליאן דראקסלר, באתר ESPN מיכאל יוכין‏, שיאו עוד לפניו: על יוליאן דראקסלר, הכישרון הגרמני הצעיר, באתר וואלה, 10 באוגוסט 2013
בקיר איזטבגוביץ'

בקיר איזטבגוביץ' (בבוסנית: Bakir Izetbegović; נולד ב-28 ביוני 1956) הוא פוליטיקאי בוסני, אחד משלושת חברי נשיאות בוסניה והרצגובינה (משנת 2010) ויו"ר הנשיאות (2012), כנציג הבוסניאקי של הפדרציה. בספטמבר 2019 נבחר שוב לנשיא בקונגרס מפלגת הפעולה הדמוקרטית בסרייבו. בקיר איזטבגוביץ' הוא חבר מפלגת הפעולה הדמוקרטית ובנו של נשיא בוסניה והרצגובינה המנוח אלייה איזטבגוביץ' (שאף היה הבוסניאקי הראשון שכיהן כחבר נשיאות סרביה ומונטנגרו). מדיה וקבצים בנושא בקיר איזטבגוביץ' בוויקישיתוף N1 Sarajevo, Bakir Izetbegovic will lead the main Bosniak party for another four years, N1, ‏14-9-2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוגט

פוגְט (בגרמנית: Vogt, בגרמנית עילית עתיקה: Voigt, Voight, Landvoigt או Fauth) היה תואר שהיה נהוג בשטחי האימפריה הרומית הקדושה, אשר היה מקביל לתואר הלטיני Advocatus. הפוגט היה אדון חילוני אשר תחת חסותו נמצאו נחלות, והוא היה מוסמך להשתמש בכוח כפייה לשמירת הנחלות ולכפיית החלטות בית-הדין במקום. מדיה וקבצים בנושא פוגט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומאנה

רומאנה (בערבית: رمانة; מילולית: "רימון") הוא כפר ערבי בבקעת בית נטופה, השייך למועצה אזורית אל-בטוף. היישוב הוקם ככל הנראה בתקופת הברונזה והמקום היה מיושב מתקופה זו לסירוגין. אשתורי הפרחי זיהה כאן בספרו כפתור ופרח את העיר המקראית "רימון" שבנחלת שבט זבולון. הרב יהוסף שוורץ מזהה את המקום עם עיר הלוויים "דמנה" שבנחלת זבולון, הנקראת בדברי הימים "רמונו". הרב שאול הורנשטיין זיהה במקום את העיר המקראית גת רימון, הנזכרת כעיר לויים בנחלת שבט מנשה. ישנם המזהים כאן את רימון של "בקעת רימון", ו"בקעת בית רמון" המוזכרת בתקופת המשנה והתלמוד כמקום הקשור למרידה ברומאים וכמקום התכנסותם הראשון של חכמי המשנה לאחר החורבן בעקבות מרד בר כוכבא. נימוקם הוא שלאחר מרד בר כוכבא עבר היישוב היהודי לגליל ושפעילותם של האחים פפוס ולוליאנוס במרידה ברומאים היה בגליל. אחרים שוללים זיהוי זה. במסגרת הכנת מפת הקרן לחקר ארץ ישראל דווח שבכפר היו 70 נפשות. ויקטור גרן תיאר את הכפר כמכיל מספר מועט של בתים המחוברים זה לזה בכדי ליצור חומת מגן חיצונית. בנוסף, הוא תיאר את הכפר כמוגן על ידי צמחי צבר מצוי. הוא מתאר שראה במקום אבני גזית, בורות מים ומערות קבורים חצובים בסלע המהווים שרידים ליישוב עתיק. במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכפר 37 תושבים. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו ברומאנה 36 בתים מיושבים ב-197 נפשות, כולם מוסלמים, חוץ משתי נשים נוצריות. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי רומאנה כ-590 ושטחו נרשם כ-1493 דונם, מתוכם 8 דונם של אדמה ציבורית. בשנת 1964 הוחל בפריצת כביש 785 כדי לחבר את הכפר, יחד עם עוזייר ובועיינה אל כביש 65. בשנת 1976 נחנך כביש שחיבר את עוזייר ורומאנה לכביש טבריה-נצרת ליד משהד. תושבי הכפר השתתפו בסלילת הכביש בתשלום ובעבודה. בקרבת הכפר נמצא חורבת רומא. הכפר נתן את שמו ליישוב הסמוך בית רימון. מבט על רומאנה ממערב אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק י"ג. ספר יהושע, פרק כ"א, פסוק ל"ה ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק ס"ב הרב יהוסף שוורץ, תבואות הארץ, פרק ג', נחלת זבולון הרב שאול הורנשטיין, גבעת שאול, וינה, תרנ"ג, עמוד 47, באתר היברובוקס סברה זאת מוקשית כי לפי החלוקה המקובלת האזור הוא צפוני בהרבה מנחלת מנשה. בראשית רבה, פרשה ס"ד, פסקה י' איכה רבה, פרשה א', פסקה מ"ה תלמוד ירושלמי, מסכת חגיגה, פרק ג', הלכה א'. אהרן אופנהיימר, ‏היישוב היהודי בגליל בתקופת יבנה ומרד בר-כוכבא, קתדרה 4, יולי 1977, עמ' 59 (הערה 35), 65 יוסי שפנייר, לזיהויה של בקעת רימון, על אתר ו', הוצאת תבונות, שבט תש"ס ויקטור גרן, Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine, 1880, עמ' 365 Census of Palestine 1931. Population of villages, towns and administrative areas, Jerusalem, 1932 באתר ה- Internet Archives , עמוד 75 הדאווי, סקר הכפרים, עמוד 63 הוחל בפריצת דרך לשלושה כפרי מיעוטים, הצופה, 27 ביולי 1964 יואל דר, שני כבישים חדשים, דבר, 22 בנובמבר 1976
M52

M52 (מ-Messier 52, או NGC 7654) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים קסיופאה הנמצא במרחק של כ-5,000 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-200 כוכבים. הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-7 בספטמבר 1774 בעת שצפה בשביט שעבר בסמוך ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"צביר של כוכבים קטנים בתוך ערפילית". בשנת 1783 צפה בצביר ויליאם הרשל וציין שאין ערפילית סביב הכוכבים. בתצפית נוספת בשנת 1805 הוא ציין שקשה להפריד את הצביר מסביבתו וייתכן שמדובר בכלל רק באזור צפוף ועשיר במיוחד של שביל החלב. ג'ון הרשל ציין שזהו "צביר גדול עשיר שנעשה צפוף יותר במרכזו ובו כוכבים עם בהירות בדרגות 9-13". לצביר דרגת בהירות נראית 7.3 כך שניתן לראותו באמצעות משקפת ואף להבחין בשני ענקים צהובים עם בהירות מדרגות 7.8 ו-8.2 שהם הבהירים ביותר מבין כוכבי הצביר. טלסקופ חובבים יאפשר להבחין בעשרות כוכבים עם דרגות בהירות עד 13, בהם מספר כוכבי הסדרה הראשית מסוגים ספקטרלים A ו-B. מיקומו של הצביר הוא בהמשך הקו המחבר את הכוכבים α בקסיופאה ו-β בקסיופאה, כ-6 מעלות מעבר ל-β בקסיופאה. מרחקו של M52 ממערכת השמש מוערך בכ-5,000 שנות אור, אך מרחק זה אינו ודאי מכיוון שבאזור זה של שביל החלב יש חומר בין-כוכבי רב הגורם לפיזור מוגבר של האור הנפלט מכוכבי הצביר ומקשה על הערכת בהירותם המוחלטת. גודלו הזוויתי הנראה הוא כ-13 דקות קשת, מעט פחות מחצי קוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו הוא כ-19 שנות אור, בהנחה שהערכת המרחק נכונה. הצביר כולל כ-200 כוכבים, רובם מסוגים ספקטרלים B ו-A וכן יש בו מעט מאוד ענקים כך שגילו מוערך בכ-35 מיליון שנים. מדיה וקבצים בנושא M52 בוויקישיתוף M52 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M52, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
PowerVR

PowerVR היא חטיבה של חברת Imagination Technologies המתמחה בתכנון מעבדים גרפיים למכשירים ניידים, ועד סוף שנות ה-90 גם בייצור של כרטיסי מסך למחשבים אישיים. המעבדים המתוכננים בחברה מתאפיינים בצריכת אנרגיה נמוכה בהשוואה למעבדים המשמשים במערכות שולחניות ובמחשב נייד. מעבדי PowerVR משמשים בדרך כלל במערכות משובצות, כגון בטלפונים סלולריים. PowerVR מתמחה בתכנון המעבדים הגרפיים והם בדרך כלל מיוצרים על ידי חברות אחרות, לרוב כחלק ממערכות על שבב (SoC). מעבדים גרפיים של PowerVR שימשו, בין השאר, ברבים מדגמי ה-Atom של אינטל ובחלק ממכשירי האייפון. מדיה וקבצים בנושא PowerVR בוויקישיתוף חברת Imagination Technologies ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עוזייר

עֻזֵיר (בערבית: العزير; תעתיק מדויק: אלעזיר) הוא יישוב ערבי השייך למועצה אזורית אל-בטוף והיישוב הגדול במועצה. היישוב שוכן בגליל התחתון המרכזי, בשוליים הדרומיים של בקעת בית נטופה ומצפון להר תורען. בעוזייר כ-3,500 תושבים (נכון לשנת 2022). מקור השם עוזייר הוא מהנביא עוזייר (עזרא) שהמסורת מקשרת לאזור. בכפר יש שני מסגדים, ארבעה בתי ספר (שנים יסודיים, חטיבת ביניים, ותיכון מקיף), יחידה לחלוקת דואר, 3 מגרשי ספורט, 3 מרפאות מרפאה מקצועית ומוקד לילי. תושבי עוזייר מתפרנסים מחקלאות, מלאכה ועבודות חוץ. במהלך פרעות שומר החומות השתתפו מספר תושבים מהכפר בהתפרעויות באזור שכללו ירי זיקוקין והבערת צמיגים. וכן יידוי אבנים לעבר נקודת המשטרה והצתת התחנה. בין המורשעים בפרעות הורשע גם תושב הכפר שהועסק בתחזוקת צוללות צה"ל בבסיס חיל הים בחיפה. יש המזהים היסטורית בכפר את מקומו של היישוב היהודי עזיאל, מן התקופה הרומית-ביזנטית, שהייתה מקום מושבה של משמרת הכוהנים לבית אביה לאחר חורבן בית המקדש השני. במקום שרידי קברים עתיקים ומערות חצובות בסלע. היישוב הוקם בתחילת המאה ה-19 על ידי אנשים שבאו מהכפרים הקרובים, כגון א-שג'רה. במסגרת הכנת מפת הקרן לחקר ארץ ישראל דווח שבכפר היו 150 נפשות. ויקטור גרן תיאר את עוזייר ככפר דל שכלל כ-20 בתים. התושבים גדלו כותנה ושעורה וקיבלו את המים שלהם מבורות מאגר. במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכפר 70 תושבים. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בעוזייר 15 בתים מיושבים ב-88 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי עוזייר כ-150 ושטחו נרשם כ-766 דונם, מתוכם 2 דונם של אדמה ציבורית. הכפר נכבש על ידי צה"ל במהלך מבצע דקל ביולי 1948. בשנת 1963 התגוררו בכפר כ-400 נפש. הכפר היה מבודד וקטן מכדי להקים בו מועצה מקומית ועל כן משרד הפנים מינה בו "נאמן" שטיפל בקשרים בין תושבי הכפר למשרדי הממשלה. בשנת 1964 הוחל בפריצת כביש 785 כדי לחבר את הכפר, יחד עם רומאנה ובועיינה אל כביש 65. בשנת 1976 נחנך כביש שחיבר את עזוייר ורומאנה לכביש טבריה-נצרת ליד משהד. תושבי הכפר השתתפו בסלילת הכביש בתשלום ובעבודה. מדיה וקבצים בנושא עוזייר בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 הנביא עוזייר אחיה ראב"ד, מודיעין, מצלמות ורשתות חברתיות: כך איתרו חשודים בהתפרעויות, באתר ynet, 23 במאי 2021 שילה פריד, ‏העונש על השתתפות בפרעות "שומר החומות": שמונה חודשי עבודות שירות, בעיתון מקור ראשון, 9 באוגוסט 2023 ויקטור גרן, Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine, 1880, עמ' 364-365 יהושע בן אריה ועמירם אורן, יישובי הגליל ערב מפעל ההתיישבות הציוני, בתוך ארצות הגליל, כרך א', עמוד 336 Census of Palestine 1931. Population of villages, towns and administrative areas, Jerusalem, 1932 באתר ה-Internet Archives , עמוד 76 הדאווי, סקר הכפרים, עמוד 63 מונה נאמן לכפר הערבי עוזייר, הצופה, 25 בדצמבר 1963 הוחל בפריצת דרך לשלושה כפרי מיעוטים, הצופה, 27 ביולי 1964 יואל דר, שני כבישים חדשים, דבר, 22 בנובמבר 1976
מדד השקעה

מדד השקעה או מדד תשואה כוללת (באנגלית: Total Return Index או Reinvest Index) הוא מדד ניירות ערך העוקב אחר ניירות הערך המרכיבים אותו ומניח כי הדיבידנדים המחולקים בו הושקעו מחדש בניירות הערך שבמדד. כתוצאה מכך המדד אינו יורד כאשר ישנה חלוקה של דיבידנד. וזאת בשונה ממדד מחיר אשר מתעדכן מטה בהתאם לחלוקת הדיבידנד. דוגמה למדדים מסוג זה הם מדדי הבורסה בתל אביב כגון מדד תל אביב 35. מדד השקעה (tracking) הוא מדד שתוכנן לשמש את המשקיעים לצורך ניהול השקעות, כלומר המשקיעים יכולים לחקות את תשואת המדד במדויק על ידי החזקה מדויקת של מרכיבי המדד. מדדי ההשקעה המנייתיים של הבורסה מפורסמים באופן רציף במהלך יום המסחר וכוללים רק מניות שנכללות במאגרי המניות למדדים. "מדד השקעה" – מדד המשקף את השינויים בשערי ניירות הערך הכלולים במדד בתוספת השקעה של תקבולי הדיבידנד ו/או הריביות שחילקו ניירות הערך הכלולים במדד; "מדד GTR – "מדד Return Total Gross – מדד השקעה, המשקף את השינויים בשערי ניירות הערך הכלולים במדד בתוספת השקעה של %100 מתקבולי הדיבידנד ו/או הריביות שחילקו ניירות הערך הכלולים במדד, ללא ניכוי מס; "מדד NTR – "מדד Return Total Net – מדד השקעה, המשקף את השינויים בשערי ניירות הערך הכלולים במדד בתוספת השקעה של %100 מתקבולי הדיבידנד ו/או הריביות שחילקו ניירות הערך הכלולים במדד, לאחר ניכוי המס המשולם בגינם; "מדד מחיר" – מדד המשקף את השינויים בשערי ניירות הערך הכלולים במדד ללא השקעה של תקבולי הדיבידנד ו/או הריביות שחילקו ניירות הערך הכלולים במדד; הבורסה עורכת ומחשבת שלוש משפחות של מדדי השקעה: מרבית מדדי המניות, שהבורסה עורכת ומחשבת, הם מדדים רציפים. משפחת מדדי תל-בונד, שהבורסה עורכת ומחשבת, הם מדדים רציפים. לדוגמה: מדד תל בונד-20. מדדי איגרות החוב הממשלתיות הושקו בשנות ה-80 המוקדמות ומחושבים בתום המסחר לפי שערי הנעילה של איגרות החוב. נכס הבסיס של מדדים אלה מורכב מאיגרות החוב שמנפיקה ממשלת ישראל ומאופיינות בסדרות גדולות וסחירות יחסית. מדד מחיר Total Return Index, באתר Investopedia מדדי מניות רציפים - שאלות ותשובות, באתר הבורסה הסבר לאופן חישוב המדד, באתר הרשות לנירות ערך מדדי הבורסה, באתר הבורסה ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומי גולדמינץ

רומי בנימין גודלמינץ (בפלמית: Romi Benjamin Goldmuntz ‏, 8 ביולי 1882– קרקוב - 13 במאי 1960 אנטוורפן) היה איש עסקים ומנהיג קהילתי וציוני יהודי-בלגי, יליד פולין שמילא תפקיד חשוב בתעשיית היהלומים באנטוורפן. נודע גם כפילנתרופ ואספן אמנות. רומי גולדמינץ נולד בשם בנימין גולדמינץ בעיר בקרקוב, בתקופת השלטון האוסטרו-הונגרי. הוא היה אחד משמונת הילדים של משפחה יהודית . בגיל צעיר היגר לבלגיה ולמד ליטוש יהלומים. בשנת 1902 פתח בית מלאכה משלו לעיבוד יהלומים בשנת 1920 מפעלו באנטוורפן כבר העסיק כ־600 עובדים. רומי גולדמינץ ואחיו לאופולד נמנו עם הלקוחות החשובים (sightholder) של החברה (DTC) Diamond Trading Company), חברת בת של הקונצרן דה בירס. למחרת הכיבוש הנאצי נמלט לקוניאק בצרפת והאיץ בעמיתיו להימלט לאנגליה. בסוף יולי 1940 הגיע ללונדון ויחד עם איש העסקים הרמן שאמיסו יזם את הקמת לשכת ההתקשרות של תעשיית היהלומים ( Correspondence Office for (the) Diamond Industry), אשר בשיתוף פעולה עם ראש עיריית אנטוורפן קאמיל הויסמנס ועם הנהגת יהודי בריטניה, רשמה ואחסנה יהלומים בבריטניה עד תום המלחמה. בתום מלחמות העולם שכנע רבים מהגולים לחזור לגור ולפעול בבלגיה. החל משנת 1951 ועד מותו החזיק רומי גולדמינץ ביהלום המפורסם "ויטלסבאך הכחול" שנמכר קודם לאלמוני על ידי בני משפחת המלוכה הבווארית ויטלסבאך. אחרי מותו היהלום נמכר על ידי יורשיו של גולדמינץ לאיל הון גרמני. היה פעיל ציוני נלהב, תרם לעליית הנוער, לשיקום יתומים מקרב ילדים ניצולי שואה ולהקמת מוזיאון לאמנות בנתניה (שלא האריך ימים והפך מאוחר יותר לבית הספר לפיתוח מנהיגות של צה"ל ומתקן נופש של האגודה למען החייל) (בית גולדמינץ). מרכז לתרבות יהודית ובית הכנסת הגדול ואן דן נסטליי המשופץ (1958) באנטוורפן נקראים על שמו. מדליון עם דיוקנו של רומי גולדמינץ מאוסף יד ושם כתבה של נועם דביר בעיתון הארץ - "מוזיאון התמימות האבודה", 29 בפברואר 2012 David de Vries - Diamonds and War:State, Capital and Labor in British Ruled Palestine, Berghahn Books 2010, ע ' 278, הערה 47 ,Dan Mikhman Belgium and the Holocaust: Jews, Belgians, Germans, Yad Vashem Jerusalem 1998 גנאלוגיה של משפחת גולדמינץ, באתר של דן הירשברג מאוניברסיטת פרינסטון. "סיפורי חיים" באתר המכון ולהיסטוריה חברתית בהולנד באתר המכון להיסטוריה חברתית De Vries De Vries כתבה מ -7.2.2010 בעיתון The National על היהלום ויטלסבאך הכחול הארץ יש בו טעויות, כמו הופעה נפרדת של רומי גולדמינץ ובנימין גולדמינץ, שהם אותו אדם. גם שנת נישואי הוריו נראית שגויה, מפני שהיא אחרי לידתו
פרס שיף

פרס שיף הוא פרס המוענק לאמן ישראלי העוסק באמנות ריאליסטית ופיגורטיבית. את הענקת הפרס יזם דובי שיף, והוא מוענק לזכר אביו חיים שיף, מלונאי ואספן אמנות מאז 2008. הפרס כולל מענק של 10,000 דולר ותערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות. עבודת אמנות של הזוכה בפרס נתרמת לאוסף המוזיאון. ב-2019 נערכה במוזיאון תל אביב תערוכת העשור לציון פרס שיף, שכללה 120 ציורים של האמנים הישראלים זוכי הפרס ב-10 השנים הראשונות להווסדו. 2008 - אמנון דוד ער 2009 - מאיה זר 2010 - ערן רשף 2011 - אורית אקטע-הילדסהיים 2012 - אלדר פרבר וסיגל צברי 2013 - דוד ניפו 2014 - ליאוניד בלקלב 2015 - עופר רותם 2016 - פאטמה שנאן 2017 - מתן בן כנען 2018 - סמאח שחאדה 2019 - טיגיסט יוסף רון 2020 - ישראל דרור חמד 2021 - שירה זלוור 2022 - רוני טהרלב 2024- יוסי מרק תערוכת העשור לפרס שיף: מה קורה לאמנים עם הזמן, שלומית אורן, מגזין פורטפוליו, 23.4.2019 פרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית, באתר מוזיאון תל אביב מיכל גלנטי, ‏הלאונג' סוגרים שבוע עם תערוכת העשור לציון 'פרס שיף', באתר מעריב אונליין, 15 במרץ 2019 nrg מעריב, אמנון דוד ער זכה בפרס שיף, באתר nrg‏, 18 ביוני 2008 עינב שיף‏, מיה זר זוכת פרס שיף לציור ריאליסטי, באתר וואלה, 17 ביוני 2009 הצייר ערן רשף זכה בפרס שיף, באתר ynet, 1 ביוני 2010 שני גורקביץ'‏, אורית אקטע זכתה בפרס שיף לאמנות פיגורטיבית-ריאליסטית, באתר וואלה, 31 במאי 2011 הזוכים בפרס שיף: אלדר פרבר וסיגל צברי, באתר ynet, 22 במאי 2012 אלי ערמון-אזולאי, דוד ניפו זכה בפרס שיף לאמנות פיגורטיבית, באתר הארץ, 28 במאי 2013 איתן בוגנים, ליאוניד בלקלב הוא הזוכה בפרס שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית, באתר הארץ, 16 ביוני 2014 שני ליטמן, פרס שיף לאמנות יוענק לצייר עופר רותם, באתר הארץ, 15 ביוני 2015 שני ליטמן, פרס שיף לאמנות פיגורטיבית הוענק לציירת פאטמה שנאן דרע, באתר הארץ, 20 ביוני 2016 איתמר זהר, הצייר מתן בן כנען זכה בפרס שיף לאמנות, באתר הארץ, 1 ביוני 2017 מערכת ישראל היום, פרס שיף לאמנית סמאח שחאדה, באתר ישראל היום, 4 ביוני 2018 ענת ברזילי, לב שחור מפחם של טיגיסט יוסף רון, באתר כלכליסט, 6 ביוני 2019 זוכה בפרס על שם חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית לשנת 2020, באתר מוזיאון תל אביב לאמנות נעמה ריבה, "אני מנסה ליצור משהו שיש לו תחושה של אנושיות", באתר הארץ, 19 ביולי 2021 רוני טהרלב היא הזוכה בפרס שיף לאמנות לשנים 2021–2022, באתר בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ‏12 ביולי 2021 הזוכה בפרס שיף לשנת 2024: יוסי מרק - מגזין פורטפוליו, באתר מגזין פורטפוליו, ‏19 ביוני 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפר מצר

כפר מצר (נהגה: כפר מִיסְר; בערבית: كفر مصر) הוא יישוב ערבי במזרח עמק יזרעאל, הנמצא כ-13 ק"מ צפון-מזרחית לעפולה ומרחק דומה דרום-מזרחית לנצרת. היישוב שייך למועצה אזורית בוסתאן אל-מרג', בה הוא מהווה את היישוב הצפוני, המזרחי והמאוכלס ביותר, ומתגוררים בו כ-2,800 תושבים (נכון לשנת 2022). הכפר מופיע במפה ששרטט הקולונל פייר ז'אקוטן בשנת 1799 בזמן כיבוש ארץ ישראל בידי נפוליון. במפה מופיע הכפר תחת השם מובהל. בעקבות כיבוש ארץ ישראל על ידי איברהים פחה במאה ה-19, התיישבו בכפר פלחים ממוצא מצרי מה שהוביל לשינוי שמו של הכפר לשמו הנוכחי שמשמעותו היא "כפר מצרי". בתקופת המנדט הבריטי ככל הנראה כבר לא הייתה בו אף לא משפחת אחת ממוצא מצרי וכל התושבים השתייכו לחמולת זועביה הפזורה בכפרי הגליל התחתון ובעיר נצרת. עד שנת 1948 היה היישוב בתחומי נפת ביסאן. על פי תוכנית החלוקה מ-1947 נועד להיות בתחום המדינה היהודית. ב-20 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, פונה הכפר בהוראת הכוחות הלא-סדירים הערביים. לבני חמולת זועביה היו יחסים טובים עם שכניהם היהודים ורוב בני החמולה נשארו בכפריהם שהפכו לחלק ממדינת ישראל. בתחומי הכפר נמצאים שרידי יישוב עתיק. ב-1986 נחשף בית כנסת מתקופת המשנה והתלמוד, ובו רצפת פסיפס וכתובות עבריות, המעידים על קהילה יהודית שחייתה במקום. ירדנה אלכסנדר, כפר מסר דוח סופי, רשות העתיקות דני שיאון, כפר מסר דוח סופי, רשות העתיקות שרה לוטן-הסנר, "טס ברונזה מעוטר מכפר מצר", עתיקות 68, 2011, עמ' 227–241 (באנגלית) אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אריה ביתן, ראשון - היישוב הערבי, תמורות יישוביות בגליל התחתון המזרחי 1800 - 1978, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1982 אריה ביתן, תמורות יישוביות בגליל התחתון המזרחי 1800 - 1978, יד בן צבי, 1982, עמ' 53. בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 99. לדברי מוריס, הכוחות הלא-סדירים חששו כנראה, כי תושבי הכפרים שפונו בהוראתם באותו היום, "מבקשים לעשות יד אחת עם הישוב". זאב וילנאי, תולדות הערבים והמוסלמים בארץ־ישראל, 1932, עמ' 269. יעקב שמעוני, ערביי ארץ ישראל, עם עובד, 1947, עמ' 106. עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, ידיעות אחרונות, 2001.