נורהאצ'י, קיסר צ'ינג

נורהאצ'י (במנדרינית: 努尔哈赤 ‏; 8 באפריל 1559 - 30 בספטמבר 1626) (במאנצ'ורית: ᠨᡠᡵᡤᠠᠴᡳ), לפי ספירת הצ'ינג, היה למעשה קיסר סין הראשון משושלת צ'ינג לבית האייסין גיורו אותו הוא ייסד כמו כן גם את שושלת ג'ין המאוחרת בתור החאן של כל המאנצ'ורים. הוא החל מלחמות על שלטון סין נגד שושלת מינג ושלט על שושלת ג'ין המאוחרת משנת ייסודה בידיו ב-1616 ועד מותו. לאחר מותו בנו הואנג טאיג'י הקים את שושלת צ'ינג וקרא לאביו כקיסר הראשון של צ'ינג אף על פי שמעולם לא היה עונד התואר בכל מהלך חייו. למעשה עד היום הוא נחשב לסמל הייצור הקדום של המדינה המאנצ'ורית הראשונה אי פעם. נורהאצ'י נולד ב-8 באפריל 1559. בהיותו בן שבט גיורו משבט נהר סקסוהו, נארוהצ'י בנוסף טען ירושה ממנטמו, ראש המשרד של הג'ורצ'ן (המאנצ'ורים) שחי כמאתיים שנה לפני כן. הצעיר גדל כחייל במשק ביתו של גנרל שושלת מינג לי צ'נגליאנג בפושון, שם למד ניב סיני, ככל הנראה קווינה, הניב הרשמי של בתי המשפט. נורהאצ'י קרא את הרומנים הסיניים רומנטיקה של שלוש הממלכות ושולי המים ולמד את כל מה שידע על אסטרטגיות צבאיות ופוליטיות סיניות מהן. הוא כינה את חמולתו אייסין גיורו בסביבות שנת 1612, זמן קצר לפני שעלה רשמית על כס המלוכה כחאן של שושלת ג'ין המאוחרת. בשנת 1582 נהרגו אביו של נורהאצ'י טקסי וסבו גיוקאנגה בהתקפה על גור (כפר במחוז האוטונומי שינבין מנצ'ו) על ידי מפקד יריץ יורקן, ניקאן ווילאן ("ניקאן ווילן" פירושו "מזכיר האן הסיני" בשפה הג'ורצ'ן כך על פי כמה היסטוריונים.) כשהוא מוביל בעזרת לי צ'נגליאנג. בשנה שלאחר מכן החל נורהאצ'י לאחד את השבטים הג'ורצ'נים סביב אזורו. בשנת 1584, כשנורהאצ'י היה בן 25, הוא תקף את ניקאן ווילן בטורון (כיום גם ידוע בתור כפר בסינבין) כדי לנקום את מותם של אביו וסבו, שלדבריהם לא הותירו לו רק שלוש עשרה חליפות שריון. ניקן וואילאן נמלט משם לארהון, אותו תקף נורהאצ'י שוב בשנת 1587. ניקאן ווילן נמלט הפעם לשטחו של לי צ'נגליאנג. מאוחר יותר, כדרך לבנות מערכת יחסים, לי מסר את ניקאן וויילן לנורהאצ'י, שערף את ראשו בצורה אישית ומידית. תחילה היה בתמיכתו של לי, אבל נורהאצ'י בהדרגה גבר את כוחו בשנים שלאחר מכן. בשנת 1593 קרא שבט יהא לקואליציה של תשעה שבטים: האדה, עולא, חיפה, מונגולים מג'ורצ'ן, סיבה, גוואלקה, ג'וסרי, ניין והיו עצמם מאוחדים להתקיף את הכוח של נורהאצ'י ולמנוע מכוח חדש לעלות. הקואליציה הובסה בקרב על גור ונורהאצ'י עלה כמנצח. בשנים 1599–1618 יצא נורהאצ'י למערכה נגד ארבעת שבטי חולון. הוא החל בתקיפת ההאדא בשנת 1599 וכיבושם בשנת 1603. ואז בשנת 1607, נכבש חיפה גם עם מותו של ביילנד ביינדרי שלה, ואחריו משלחת נגד עולא והזוהר ביוג'אנאי בשנת 1613, ולבסוף יהא ובייל שלה. גינטאיסי בקרב על סרחו בשנת 1619. בשנת 1599 נורהאצ'י נתן לשניים מתרגמיו, ארדי באקסי ('מורה תכשיט' במונגולית) ודאהי ג'ארג'י, את המשימה ליצור אלף-בית מנצ'ו על ידי התאמת התסריט המונגולי. בשנת 1606 הוענק לו המונגולים התואר קונדולון חאן. בקרב על סארהו הביס נורהאצ'י מתקפה סינית בעלת ארבע-שיני כוח שנועדה לכבוש את בירתו האטו עלא על ידי ריכוז כוחותיו בטור אחד בכל פעם. בשנת 1616 הכריז נורהאצ'י על עצמו כחאן והקים את שושלת ג'ין (אייסין גיורו), המכונה לעיתים קרובות ג'ין המאוחרת בהתייחס למורשת שושלת ג'ורן ג'ין הקדומה במאה ה-12. הוא בנה ארמון במוקדן (שן יאנג של ימינו, ליאונינג). "ג'ין המאוחרת" שונתה ל"צ'ינג "על ידי בנו הואנג טאיג'י לאחר מותו בשנת 1626, אולם בדרך כלל מכונה נורהאצ'י כמייסד שושלת צ'ינג. על מנת לסייע בממשל המאורגן שזה עתה נוצר, מונו חמישה מחבריו הנאמנים כמועצותיו הראשיות אנפיאנגג, עידו, חוראן, פיוגדון והוהורי. נורהאצ'י כבש את ליאונינג בשנת 1621 והפך אותה לבירת האימפריה שלו עד 1625. רק לאחר שהפך לחאן, הוא איחד לבסוף את האולא (שבט הקונסורטה שלו ליידי אבהאי, שהוזכר להלן) ואת יהה, שבט חברתו המונגו ג'ורג'ר. נורהאצ'י בחר להדגיש באופן שונה את ההבדלים או את קווי הדמיון באורח החיים עם עמים אחרים כמו המונגולים מסיבות פוליטיות. נוראצ'י אמר למונגולים כי "שפות הסינים והקוריאנים שונות, אך לבושם ואורח חייהם זהים. זהה גם לנו מנצ'ורים (ג'ורצ'ן) ומונגולים. השפות שלנו שונות, אבל הבגדים שלנו אורח החיים זהה. אתם המונגולים מגדלים בעלי חיים, אוכלים בשר ולובשים קליפות. אנשים עד השדות וחיים על תבואה. שנינו לא מדינה אחת ויש לנו שפות שונות." מאוחר יותר נורהאצ'י ציין כי הקשר עם המונגולים אינו מבוסס בשום תרבות משותפת אמיתית, אלא זה היה מסיבות פרגמטיות של "אופורטוניזם הדדי". כאשר הארגונים התארגנו מחדש על ידי נורהאצ'י לשמונה באנרים, חמולות מנצ'וריות רבות נוצרו באופן מלאכותי כקבוצה של אנשים שאינם קשורים ייסדה שבט מנצ'ו חדש (mukun) באמצעות שם מקור גאוגרפי כמו טופון לשם ההילה שלהם (שם השבט). אי סדרים במוצאי שבט ג'ורצ'ן ומאנצ'ו הביאו לכך שהצ'ינג ניסה לתעד ולשיטוט את יצירת ההיסטוריות עבור שבט מנצ'ו, כולל ייצור אגדה שלמה סביב מקור שבט אייסין גיורו על ידי לקיחת מיתולוגיה מצפון-מזרח. בשנת 1618, הזמין נורהאצ'י מסמך שכותרתו שבעת התלונות בהן מנה שבע בעיות עם שלטון מינג והחל למרוד בשליטת שושלת מינג. רוב התלונות עסקו בסכסוכים נגד שבט יהא, ובמינג לטובה של יהא. נורהאצ'י הוביל התקשרויות מוצלחות רבות נגד הסינים של מינג, הקוריאנים, המונגולים ומשבטי יורצ'ן אחרים, והרחיבו מאוד את השטח שבשליטתו. בירות המדינה הראשונות שהוקמו על ידי נורהאצ'י היו פה אלה והטו אלה האן הסיני השתתף בבניית הטו אלה, בירת מדינת נורהאצ'י החדשה. עריקים מהצד של המינג מילאו תפקיד מסיבי בכיבוש צ'ינג של המינג. אלופי מינג שערקו למנצ'ורים היו נשואים לעיתים קרובות לנשים משבט אייסין גיורו ואילו עריקות בדרגה התחתונה קיבלו נשים מנצ'ו לא-קיסריות כרעיות. נורחאצ'י סידר נישואים בין אחת מנכדותיו לגנרל מינג לי יונגנגפנג (李永芳) לאחר שלי הכניעה את פושון בליאונינג למנצ'וס בשנת 1618 כתוצאה מקרב פושון. בתו של נורהאצ'י הייתה נשואה ללי יונגפנג. הצאצאים של לי קיבלו את הכותרת "אדונים של המחלקה השלישית". לי יונגפנג היה סבא רבא הגדול של לי שיאו. אסיר המלחמה האן, גונג ז'נגלו (אונוי), מונה להנחות את בניו של נורהאצ'י וקיבל מתנות של עבדים, נשים ומקום מגורים מנורהאצ'י לאחר שנורהאצ'י דחה הצעות תשלום לשחרורו לקרובי משפחתו. נורהאצ'י התייחס לבני ההאן בליאודונג באופן שונה על פי כמה גרגרים חקלאים שהיו להם, אלה עם פחות מ-5 עד 7 חטאים טופלו כמו פטפט בעוד אלה עם יותר מכמות זו זכו לתגמולים ברכוש. בגלל מרד של האן בליאודונג בשנת 1623, נורהאצ'י, שנתן בעבר ויתורים לנתיני האן הכבושים בליאודונג, פנה נגדם והורה שלא יהיה יותר מהימן עליהם והחליט נגדם מדיניות והרג מפלים, תוך שהוא מורה על האן שהתבוללו לג'ורצ'ן (בג'ילין) לפני 1619 התייחסו באותה מידה כמו שהיו לג'ורצ'נים ולא כמו האן הנכבש בליאודונג. עד מאי 1621 כבש נורהאצ'י את הערים ליאויאנג ושניאנג. באפריל 1625 הוא ייעד את שניאנג לעיר הבירה החדשה, שתחזיק במעמד זה עד לכיבוש צ'ינג של המינג בשנת 1644. לבסוף בשנת 1626, ספג נורהאצ'י את התבוסה הצבאית הרצינית הראשונה בחייו בידי גנרל מינג יואן צ'ונג-ואן. נורהאצ'י נפצע על ידי התותחים תוצרת פורטוגזית בצבא יואן בקרב על נינגיואן. הוא לא הצליח להתאושש פיזית או נפשית, הוא נפטר יומיים לאחר מכן מפצעיו במבצר אייג'י (靉 雞 堡; בכפר דאיידג'ינבו של ימינו, מחוז דיג'יה, מחוז יוהונג, שניאנג) ב-30 בספטמבר בגיל 67. קברו, פו מאוזוליאום (סינית: 福 陵; pinyin: Fúlíng), ממוקם ממזרח לשן יאנג. התרגומים הראשונים של מנצ'ו ליצירות סיניות היו שש התורות הסודיות (六韜), סושו 素 書, ושלוש אסטרטגיות של הואנג שיגונג (三 略), כל הטקסטים הצבאיים הסיניים שהוקדשו לאמנויות המלחמה בגלל האינטרסים של מנצ'ו בנושא, כמו יצירתו של סון-דזו, "אמנות המלחמה". הטקסטים הקשורים לצבא שתורגמו למאנצ'ו מסינית תורגמו על ידי דהאי. תרגומי מנצ'ו לטקסטים סיניים כללו את קוד העונשין של מינג וטקסטים צבאיים בוצעו על ידי דהאי. תרגומים אלה התבקשו על ידי נורהאצ'י. הטקסט הצבאי וווזי תורגם למאנצ'ו יחד עם אמנות המלחמה. ההיסטוריה הסינית, החוק הסיני ותיאוריה צבאית סינית טקסטים קלאסיים תורגמו למאנצ'ו בתקופת שלטונו של הונג טאיג'י במוקדן (כיום שן יאנג), כאשר המנצ'ורים שמו משמעות לטקסטים סיניים צבאיים וממשליים. תרגום מאנצ'ו נעשה לרומן הנושא את נושא הצבא רומנטיקה של שלוש הממלכות. ספרות סינית, תיאוריה צבאית וטקסטים משפטיים תורגמו למאנצ'ו על ידי דהאי וארדי. התרגומים הוזמנו בשנת 1629. את התרגום לטקסטים הצבאיים סושו ושלוש אסטרטגיות של הואנג שיגונג והדה מינג הוידיאן (大 明 會 典) שנעשה על ידי דהאי הוזמן על ידי נורהאצ'י. אמנם בעיקר היו הנחיות מנהליות ואתיות שהרכיבו את מרבית שלוש האסטרטגיות של הואנג שיגונג והסושו, אך אכן המדע הצבאי נמצא בשש התורות הסודיות, ומדריכים צבאיים סיניים תורגמו בשקיקה על ידי המנצ'וס. הם נמשכו גם לתכנים הצבאיים ברומנטיקה של שלוש הממלכות, וזו הסיבה שהיא תורגמה. אמנות המלחמה תורגמה למאנצ'ו כ-ᠴᠣᠣᡥᠠᡳ ᠪᠠᡳᡨᠠ ᠪᡝ ᡤᡳᠰᡠᡵᡝᠩᡤᡝ אבקאי: baita be gisurengge,Möllendorff: baita be gisurengge, שיח על אמנות המלחמה. תרגום מאנצ'ו אחר מאוחר יותר נעשה על ידי האייסין גיורו שיינג. בין התרומות המתמשכות ביותר שנורהאצ'י עזב את צאצאיו היה הקמת שמונה הבאנרים, שבסופו של דבר יהוו את עמוד השדרה של הצבא ששלט באימפריה של צ'ינג. מעמדם של הבאנרים לא השתנה הרבה במהלך חיי חייו של נוראצ'י, וגם לא בימי שלטונו לאחר מכן, שנותר ברובו בשליטת משפחת המלוכה. שני האנרים הצהובים המובחרים היו תחת שליטת נורהאצ'י בעקביות. שני הבאנרים הכחולים נשלטו על ידי אחיו של נורהאצ'י סורהאצ'י עד שמת, ובנקודה זו נמסרו הכרזות הכחולות לשני בניהם של סורהאצ'י, צ'יורהלה ואמין. בנו הבכור של נורהאצ'י, קואיין, שלט על הכרזה הלבנה במשך מרבית שלטונו של אביו עד שמרד. ואז הבאנר הלבן של הגבול ניתן לנכדו של נורהאצ'י והלבן המישור ניתן לבנו השמיני ויורשו, הואנג טאיג'י. עם זאת, בסוף שלטונו של נורהאצ'י, הואנג טאיג'י שלט בשני האנרים הלבנים. בסופו של דבר, הבאנר האדום ניהל על ידי בנו השני של נוראצ'י, דייסן. בהמשך שלטונו של נוראצ'י, הועבר הבאנר האדום הגבול לבנו. דייסן ובנו ימשיכו להחזיק את שני הבאנרים האדומים עד סוף שלטונו של הואנג טאיג'י. הפרטים על הירושה של הואנג טאיג'י כחאן של שושלת ג'ין המאוחרת אינם ברורים. כאשר נפטר בסוף שנת 1626, נורהאצ'י לא מינה יורש; במקום זאת הוא עודד את בניו לשלוט במכללה. שלושה מבניו ואחיינו היו "ארבעת העטורים הבכירים": דאיסאן (בן 43), אמין (בנו של אחיו של נוראצ'י סוּרַאצ'י; 40 או 41), מנגגלשטאי (38 או 39), והונג טאיג'י עצמו (33). למחרת מותו של נורהאצ'י, הם הכריחו את אשתו הראשית ליידי אבהאי (1590–1626) - אשר ילדה לו שלושה בנים: אג'י, דורגון ודודו - להתאבד כדי ללוות אותו במוות. מחווה זו גרמה לחלק מההיסטוריונים לחשוד כי נורהאצ'י למעשה כינה את דורגון בן החמש עשרה כממשיך דרכו, עם דייסן כעוצר. בכך שאילצו את אמו של דורגון להרוג את עצמה, הנסיכים הוציאו בסיס חזק של תמיכה בדורגון. הסיבה לתככים שכאלו הייתה הכרחית היא שנורהאצ'י השאיר את שני האנרים הצהובים העילית לדורגון ודודו, שהיו בניהם של ליידי אבהאי. הונג טאיג'י החליף שליטה על שני הבאנרים הלבנים שלו בזו של שני הבאנרים הצהובים, והעביר את השפעתם וכוחם מאחיו הצעירים אל עצמו. Manchu Veritable Records Jiu Manzhou Dang Veritable Records of the Joseon Dynasty מדיה וקבצים בנושא נורהאצ'י, קיסר צ'ינג בוויקישיתוף נורהאצ'י, קיסר צ'ינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)