laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים

מקדוניה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים כמדינה עצמאית באולימפיאדת אטלנטה (1996), ומאז השתתפה בכל המשחקים האולימפיים. בין אולימפיאדת אנטוורפן (1920) לאולימפיאדת סיאול (1988) התחרו הספורטאים המקדונים במסגרת המשלחת היוגוסלבית. במשחקי החורף משתתפת מקדוניה הצפונית מאז אולימפיאדת נאגנו (1998). עד כה, זכה רק שני ספורטאי מקדונים זכו במדליה אולימפית, המתאבק מגומד איברגימוב שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000) בקטגוריית המשקל של עד 85 ק"ג בהיאבקות בסגנון חופשי ובאולימפיאדת טוקיו (2020) זכה דג'אן ג'ורג'יבסקי (אנ') שניצח בענף הטאקוונדו. שאר ספורטאים המקדונים שהשתתפו בתחרות רשמו הישגים צנועים יותר, והיחיד שהצליח להתברג בצמרת היה המתאבק מוראד רמזאנוב, שדורג שביעי באולימפיאדת בייג'ינג (2008). במשחקי החורף לא הצליח אף ספורטאי מקדוני לרשום הישג משמעותי. עם זאת, הספורטאים המקדונים שנטלו חלק במשחקים האולימפיים בזמן שמקדוניה הצפונית הייתה חלק מיוגוסלביה (ונקראה הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה) הצליחו לזכות בסך כולל של שתי מדליות זהב, חמש מדליות כסף וחמש מדליות ארד. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: יוגוסלביה במשחקים האולימפיים מקדוניה הצפונית במשחקים הפאראלימפיים מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי המקדוני "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
המערכה בדרום-מערב האוקיינוס השקט

המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט או זירת דרום מערב האוקיינוס השקט הייתה חלק מזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, ונמשכה בין השנים 1945-1942. המערכה התנהלה בשטחים שכללו את הפיליפינים, איי הודו המזרחיים ההולנדיים (אינדונזיה כיום), בורנאו, אוסטרליה, גינאה החדשה והחלק שמערבי של איי שלמה. במערכה זו לחמו כוחות הצבא היפני הקיסרי בעיקר בכוחות אמריקאים, אך גם כנגד כוחות אוסטרלים, הולנדים, פיליפינים, בריטים ועוד כוחות מבעלות הברית. מרבית הכוחות הלוחמים היפניים השתייכו לחיל המשלוח הדרומי, קבוצת ארמיות בפיקודו של גנרל היסאיצ'י טראוצ'י. תפקידה של קבוצת הארמיות, שהוקמה ב-6 בנובמבר 1941, היה לכבוש את הטריטוריות שבשליטת בעלות הברית בדרום-מזרח אסיה. ב-30 במרץ 1942, נוסד פיקוד בעלות הברית במערב האוקיינוס השקט, ולמפקדו מונה גנרל דאגלס מקארתור, שהיה אמון על פעולות צבא בעלות הברית. הפיקוד על צי בעלות הברית, שעיקרו היה צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, ניתן לאדמירל צ'סטר נימיץ. המערכה החלה עם ההתקפה על פרל הארבור, ובמקביל פתחו היפנים במתקפה על המעוזים המערביים ברחבי דרום-מזרח אסיה. היפנים זכו בסדרה של ניצחונות, וכבשו חלקים גדולים מסין, בעיקר לאורך החוף, בורמה, הפיליפינים, הודו-סין, איי שלמה ואיים נוספים בדרום-מזרח אסיה. לאוסטרליה גופא לא פלשו היפנים, אך הם תקפו אווירית מספר מטרות ביבשת, בעיקר את דרווין. המפנה החל באוגוסט 1942, עת החל צבא בעלות הברית את מתקפת הנגד שלו באוקיינוס השקט. על פי תוכנית ההתקדמות האמריקאית, נכבשו איי מפתח באוקיינוס, בעיקר באלה בהם היו שדות תעופה, ובכך נטרלו איים אחרים מבלי שיצטרכו להילחם עליהם. צבא בעלות הברית התקדם מדרום מערב האוקיינוס השקט לכיוון איי יפן, תוך שהוא משחרר בדרכו את האזורים הכבושים, עד שנעצר באיי ריוקיו, מאות קילומטרים בודדים מיפן. או-אז הוחלט לוותר על פלישה ליפן גופא, ובמקום זאת הוטלו שתי פצצות אטום על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי. פצצות האטום היוו את אחד הגורמים שהכריעו את הכף והביאו את יפן לחתום על הסכם כניעה ללא תנאי, ובכך הסתיימה המערכה. קרב גוודלקנל הקרב הימי על גוודלקנל המערכה בפיליפינים (1941–1942), המערכה בפיליפינים (1944–1945) קרב איי הודו המזרחיים קרב מפרץ לייטה ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסכולת ברביזון

אסכולת ברביזון הם קבוצת ציירים, שפעלו בכפר ברביזון בצרפת בין השנים 1830 ו-1870 בקירוב. ציירי האסכולה השתייכו לתנועת הריאליזם שהתנגדה בתקופתה לזרם הרומנטי. ב-1824 הוצגו עבודות של ג'ון קונסטבל בתערוכת הציורים של פאריס. ציורי הנוף הכפריים שלו השפיעו על כמה מהאומנים הצעירים של התקופה, והניעו אותם לנטוש את הפורמליזם ולשאוב השראה ישירות מן הטבע. הנוף והטבע הפכו לנושאים המרכזיים של עבודתם ולא כתפאורת רקע לציור אירועים דרמטיים. בתקופת אביב העמים נאספו בברביזון אומנים כדי לעסוק ברעיונותיו של קונסטבל, והפכו את הטבע לנושא המרכזי של ציוריהם. אחד מהם, ז'אן-פרנסואה מילה, הרחיב את הרעיון מציורי טבע לתיאור דמויות – דמויות של איכרים, ציורים של חיי הכפר ושל העבודה בשדות. בתמונה המלקטות (1857), מילֶה מתאר שלוש נשים איכרות העובדות בקציר. הלקטנים הם אנשים עניים, המורשים לאסוף את השאריות לאחר שבעל השדה השלים את הקציר העיקרי. ניתן לראות את הבעלים, (המתוארים כעשירים) עומדים במרחק. מילה בחר להעביר את המיקוד מן העשירים והחזקים אל אלה הנמצאים בתחתית הסולם החברתי. על מנת להדגיש את שקיפותן החברתית של הדמויות, הסתיר את פניהן. גופן הכפוף מייצג את עבודתן הקשה והיומיומית. ראשי אסכולת ברביזון היו ז'אן-בטיסט קאמי קורו, תאודור רוסו, ז'אן פרנסואה מילה ושארל פרנסואה דוביני. רוסו ומילה, נפטרו שניהם בברביזון (ב-1867 וב-1875 בהתאמה). הברביזון החדש Steven Adams, The Barbizon School & the Origins of Impressionism, Phaidon Press, Reissue edition, May 22, 1997, מסת"ב 978-0714836232 Sarah Herring, The Nineteenth-Century French Paintings: Volume 1, The Barbizon School (National Gallery Catalogues), National Gallery London, January 7, 2020, מסת"ב 978-1857099249 מדיה וקבצים בנושא אסכולת ברביזון בוויקישיתוף אסכולת ברביזון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נחשון (חברת דיג)

נחשון הייתה חברת ספנות ארצישראלית שנוסדה בשנת 1936 ביוזמת דוד רמז על ידי ההסתדרות הכללית בסיועם של ידידי ההסתדרות בארצות הברית. החברה, שהייתה בבעלותה המלאה של ההסתדרות, הוקמה למטרת קידום הימאות בארץ ישראל. בשיאה היו בבעלות החברה 11 ספינות והיא נוהלה על ידי הגברת גוסטה שטרומפף-רכב. כזרוע ביצועית-ימית של ההסתדרות, הייתה החברה שותפה בבניית נמל תל אביב, ייסוד קואופרטיב "העוגן" בנמל חיפה וחברת "הפריקה" בנמל תל אביב. ב-1945 הייתה נחשון אחד משלושת הגופים שהקימו את צים ותרמה לה את אניית הנוסעים "קדמה". בשנות ה-50, אחרי רכישת מפעל שימורי הדגים יונה בטירת כרמל שינתה החברה את שמה ליונה ובשנת 1969 נסגרה עקב קשיים כלכליים ואניותיה נמכרו לחברת הספנות 'אטלנטיק'. החברה החלה לפעול עם ספינת דיוג אחת. ביוני 1937 נכנסה לשירות ספינת דיוג שנייה בשם סנפיר, וספינת משא בשם רחף. ערך מורחב – רחף (אונייה) נחשון רכשה אוניית משא שנרשמה בנמל חיפה, סימנה מ. ח. 19 (מפרשית חיפה), ואשר נקראה "רחף". היא נבנתה בסוריה כספינה במבנה אופייני לספינות במזרח הים התיכון, ועסקה בניסיונות דיג חופי ובהובלת מטענים. הרחף נבנתה מעץ אלון, והייתה ספינת מפרש דו תרנית עם מנוע עזר דיזל ומערך מפרשים אורכי. מהירות השיט שלה עם מנוע העזר הייתה עד 7 קשר, ונשאה מטען כללי במעמס מרבי של 150 טון. רוב אנשי צוותה היו עברים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי. רחף הפליגה בין חופי מזרח הים התיכון והובילה בעיקר מטענים כלליים. ביוני 1937 היא הביאה לראשונה מלט מבית החרושת נשר לנמל תל אביב. ביום 22 בדצמבר 1938 טבעה רחף כשנקלעה לסערה חזקה באזור האי קפריסין יחד עם שלושה מאנשי צוותה. על שמה של רחף קרוי רחוב בחיפה. זאב הים, "ספינות מספרות", עמודים 137–140. צ. הרמן, "הכובשים בים נתיבה", עמודים 65–68. רב חובל הלל ירקוני. 75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, 1927-2002. חיפה, אפי מלצר, תשס"ה-2005. מדיה וקבצים בנושא נחשון בוויקישיתוף נחשון, אתר תנועת העבודה הישראלית שגיא אלי, על הרקע להקמת נחשון, גולדה מאיר (מאירסון) ויחסה לבעיית יהודי אירופה בשנים 1930 - 1945, עבודת גמר לתואר שני, החוג ליהדות זמנו, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2003 דוד רמז, פרקי נחשון, דבר, 30 בנובמבר 1937 אתר תנועת העבודה סנפיר ספינה שנייה לנחשון, דבר, 15 ביוני 1937 רחף - האניה הראשונה של נחשון, דבר, 25 ביוני 1937 רחף הביאה מלט נשר לנמל תל אביב, דבר, 24 ביוני 1937 גדעון רוזנטל, גיאורג (גרשון) ארליך ושריף ריזה (מכונאי מטורקיה). קברם המשותף של רוזנטל וארליך נמצא בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה. רחף נשברה, הַבֹּקֶר, 30 בדצמבר 1938
בונד

האם התכוונתם ל... הבונד – מפלגת הפועלים היהודית במזרח אירופה. הבונד (סין) – אזור החוף במרכזה של העיר שאנגחאי אשר בסין. ג'יימס בונד – המרגל הבדיוני פרי עטו של איאן פלמינג. ג'יימס בונד (אורניתולוג) – אורניתולוג (מומחה לעופות) אמריקאי. מייקל בונד – סופר ומחבר בריטי. בונד (להקה) – רביעיית כלי מיתר אוסטרלית/בריטית. אוניברסיטת בונד – אוניברסיטה בקווינסלנד שבאוסטרליה. האיגוד הגרמני אמריקאי (בגרמנית: Amerikadeutscher Bund) – ארגון נאצי-אמריקאי שפעל בשנות ה-30. רחוב בונד – רחוב קניות ראשי באזור הווסט אנד של העיר לונדון הר בונד הבונדס – ארגון יהודי ישראלי העוסק במכירת איגרות חוב של מדינת ישראל ליהודים בתפוצות. בונדי
שחמט השתלות

שחמט השתלות (Crazyhouse) הוא וריאציית שחמט שבה שחקן שמכה כלי יריב, יכול בתורו "להשתיל" אותו בלוח בצבע שלו במקום להזיז כלי. המשחק קיים גם בגרסת זוגות (שם הוא נקרא שחמט זוגות) ודומה למשחק היפני שוגי. המשחק מתקיים על פי חוקי השחמט הרגילים, בתוספת החוקים הבאים: כאשר אחד הצדדים מכה כלי יריב, הוא מקבל לתוך ה"בנק" שלו את אותו כלי - אבל בצבע הנגדי (הצבע שלו). בכל תור אפשר להזיז כלי או להשתיל את אחד מהכלים שבבנק בלוח. מותר להשתיל כלי רק במשבצת פנויה. אסור להשתיל רגלים בשורה הראשונה או השמינית. אם רגלי מגיע לשורה השמינית הוא מוכתר כרגיל, אך כאשר מכים אותו הוא מושתל כרגלי. לפי חלק מהגרסאות, אין להשתיל כלי במצב שגורם למט מיידי. רגלי שמושתל בשורה השנייה יכול לזוז מסע כפול או להכות דרך הילוכו. צריח שהושתל באחת הפינות וטרם זז יכול לבצע הצרחה. מטרת המשחק, כמו בשחמט רגיל, היא הנחתת מט על מלך היריב. המט תקף רק אם ליריב אין דרך להשתחרר ממנו כולל השתלת כלים. כאשר רושמים את תנועות המשחק נהוג לציין השתלה בסימן @ (לדוגמה: ר@ה2 משמעותו שרץ הושתל במשבצת ה2) תיקו בשחמט השתלות נדיר ביותר, מחסור הדדי בכלים למט אינו מצב אפשרי בשחמט השתלות מכיוון שגם אם לכל אחד מהשחקנים נשאר רק המלך על הלוח תמיד יהיו לאחד מהשחקנים ולרוב אף לשניהם כלים להשתלה, וחוק חמישים המסעים מאבד מערכו באופן משמעותי מכיוון שכל כלי שהוכה יכול לחזור ללוח. עם זאת, בשחמט השתלות חזרה על השתלה של רגלים והחלפתם היא סיבה נפוצה לתיקו בשחמט השתלות. בשחמט השתלות לכל כלי שמוכה יש משמעות כפולה: גם חיסרון בחומר וגם יתרון ליריב, ולכן יש להיזהר שבעתיים מהכאות (הקרבות, לדוגמה, נפוצות הרבה פחות). הפרש מתחזק בהרבה, כיוון שהשתלות לא משפיעות עליו. גם הרגלים מתחזקים, כיוון שהם יכולים להיות מוצבים כמעט בכל משבצת ולתקוע טריז, או לשמש לביצורים. כלי ה"טווח ארוך": מלכה, צריח ורץ מאבדים הרבה מכוחם כיוון שאפשר לחסום את דרכם באמצעות השתלה. בנוסף, מוגנות המלך היא הדבר הכי חשוב בשחמט השתלות, לכן מלך הנגדי פתוח (רגלים לא מגנים עליו, ניתן לתת לו הרבה שחים וכו'..) הוא יתרון משמעותי, וכדאי לנסות לשמור על הרגלים שבדרך כלל שומרים על המלך (ו2, ז2..) ולמנוע הקרבות פוטנציאליות של היריב על חיילים אלו. הכתרות לצריחים או רצים נדירות מאוד בשחמט השתלות מאחר שפט נדיר במיוחד, והכתרות לפרשים נפוצות יותר היות שהן יכולות לאיים בשח מעמדות שמהן הכתרה למלכה לא מאיימת בשח. מט חנק ומט נגיעה בשחמט השתלות נפוצים הרבה יותר מבשחמט סטנדרטי מכיוון שאי אפשר להציל מהם את המלך באמצעות השתלה, בעוד שמט מדרגות ומט השורה האחורית נדירים יותר כי מהם אפשר להציל את המלך באמצעות השתלה של כלי בין המלך לבין הכלי המאיים. מדיה וקבצים בנושא שחמט השתלות בוויקישיתוף שחמט השתלות
עכובית

האם התכוונתם ל... שם נוסף של לחזרזר, מין של שיח מהסוג דומדמניתיים. סוג של צמח בו עכובית הגלגל קוץ ממשפחת המורכבים. סוג של סרטן בו עכובית ים-תיכונית.
בן ציון גרשוני

אלתר בן ציון גרשוני (י"א בתשרי תר"ע, 25 בספטמבר 1909 – כ"ט בטבת תשנ"ו, 21 בינואר 1996) היה סופר ומשורר עברי. היה פעיל באגודת הסופרים והמשוררים הדתיים, וכתב שירים וסיפורים קצרים רבים לכתב העת של האגודה, מבוע, לעיתון לנוער "זרקור" ולכתבי-עת אחרים. חיבר ופרסם גם ספרים של סיפוריו ושיריו. נולד כבן ציון רומנוב בכפר ליובוניץ' (ליובוניצ'י (בלא')) שבאזור מינסק, ברוסיה הלבנה (בעת הולדתו בתחום המושב של האימפריה הרוסית), למרים מלכה לבית שטופלר ולישראל גרשון. סבו, הרב שלום שכנא רומנוב, היה רב בקליצ'ב, וחיבר ספר בקבלה בשם "שר שלום". בגיל צעיר נתגלה כחולני, ועל כן נוסף לו השם "אלתר" [זקן] כסגולה לאריכות ימים. למד ב"חדר מתוקן", וכך הכיר את העברית מגיל 3. כבר בגיל 8 חיבר שיר, שהוקרא בחתונה. בקטנותו התייתם מאביו, ואמו שלחה אותו (בהיותו בן 15) לישיבת תומכי תמימים בקרמנצ'וג. לאחר מכן למד בישיבה מחתרתית במינסק, שבה לימד ראש הישיבה הרב יהושע צימבליסט, ובה למדו גם הרב משה צבי נריה ואחיו, וכן הרב שאול ישראלי. עלה לארץ ישראל ב-1932, בסיוע יקטרינה פשקובה, אשתו של מקסים גורקי, ולמד בישיבת חברון, עד נישואיו ב-1943. בישיבה זו היה 'רב פורים' באחת משנות לימודיו שם. באותה תקופה החל לכתוב תחת שם העט בן ציון גרשוני על-שם אביו. לאחר נישואיו עבד כמזכיר בישיבת קמניץ, ועם קום מדינת ישראל נקרא על ידי הרב אברהם חן למשרד החינוך, שבו עבד מ-1949 עד פרישתו לגמלאות. במשרד החינוך כיהן כסגן מנהל המחלקה לתרבות תורנית, ובמסגרת זו ארגן הרצאות בנושאי יהדות ברחבי ישראל, ואף חיבר ספר על תולדות המהר"ל מפראג לתלמידים. עמד בקשר עם רבנים וכן עם סופרים ומשוררים דתיים. נפטר בכ"ט בטבת תשנ"ו, והוא בן 86 שנה. היה נשוי לרחל שהאריכה ימים אחריו (נפטרה בגיל 96 בשנת ה'תשע"א ונקברה לצידו). נקבר בהר המנוחות. לזוג נולדו חמישה ילדים. גרשוני היה חסיד חב"ד, אך לימודיו בישיבת חברון העצימו את פן ה"מוסר" (ה"ליטאי" יותר) אצלו, וכל ימיו שילב בין השניים. היה מושפע ביותר מדרך המוסר של רבנו יונה, וחלק מסיפוריו מעבירים עולם מוסרי-תורני זה. גרשוני כתב במגוון סוגות: סיפורים, שירים, הגיונות, רומנים, וחלק מהם פרסם כספרים: המהר"ל מפראג - ספר על תולדות חייו של המהר"ל במצודה הפרושה, תשכ"ג - זכה בפרס שפירא לספרות יפה, ומפרס זה מימן את הוצאת ספר השירים שלו למשעול הבהיר - בהוצאת קריית ספר בין תלמידים - סיפורים לנוער גוילין נשרפין - רומן היסטורי על תקופת השואה במאבק על הסף - רומן היסטורי על נפילת העיר העתיקה, שאותו כתב במשך 15 שנה נגלות ונסתרות בחיים" הגיגים ורעיונות (הוצאת משאבים) השתתף בכתיבת שבת בשבתו, יחד עם העורך הראשי אברהם שטאל. סגנונו הספרותי רהוט וברור, ובעברית צחה ומשובחת. שיריו עמוקים ולעיתים קשים להבנה. כתב בשמות עט רבים, ובהם 'גן צבי', 'אבצן' ו'ב. בן גני' - ראשי התיבות של שמו. רשימת הפרסומים של בן ציון גרשוני, בקטלוג הספרייה הלאומית בן-ציון גרשוני, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" בן ציון גרשוני, דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: שיחי דוי, הצופה, 22 באפריל 1965 אשרי המאמין, הצופה, 1 באוקטובר 1968 הקבר שבקרית האוניברסיטה, שערים, 18 בדצמבר 1959; המשך במחלקה לתרבות תורנית, הַבֹּקֶר, 16 בדצמבר 1949 אב קלמן בלאט, נפילה שלאחר עלייה, הצופה, 29 במרץ 1963 פרס שפירא הוענק לש"ז שרגאי ולב"צ גרשוני במעמד חגיגי, הצופה, 22 באפריל 1965
הרצל (פירושונים)

השם הרצל (בגרמנית: Herzl) הוא שם משפחה שפירושו בעברית "לב קטן"[דרוש מקור][מפני ש...]. שם זה ידוע כשם משפחתו של בנימין זאב הרצל, חוזה מדינת ישראל. ברבות השנים הפך שם זה לשם פרטי נפוץ בישראל, וכן נקראו על שמו מוסדות ואתרים רבים. האם התכוונתם ל... בנימין זאב הרצל – עיתונאי, משפטן, סופר, מחזאי ופוליטיקאי יהודי, זכה בעם ישראל לכינוי "חוזה המדינה", הוגה רעיון הציונות המדינית ומייסד הציונות כתנועה לאומית מדינית משפחת הרצל – פירוט אודות בני משפחתו של בנימין זאב הרצל ישעיהו הרצל – הרב של נוף הגליל מקומות: הרצליה – עיר חוף בשרון הדרומי הר הרצל – הר המתנשא לגובה של 834 מטר במערב ירושלים, שעליו ממוקמים מספר מוסדות לאומיים ישראליים צירי תנועה: שדרות הרצל (ירושלים) – רחוב ראשי במערב ירושלים רחוב הרצל (תל אביב) – רחוב מסחרי ראשי בעיר תל אביב כביש 412 – כביש אורך בישראל, אשר נקרא "רחוב הרצל" בשטח השיפוט של העיר רחובות ו"שדרות הרצל"/"רחוב הרצל" בשטח השיפוט של העיר ראשון לציון אוניות: תיאודור הרצל (אוניית מעפילים) – אוניית מעפילים שהגיעה לארץ ישראל באפריל 1947 וגורשה לקפריסין תיאודור הרצל (אוניית נוסעים) – אוניית נוסעים של חברת "צים" אחר: בירה הרצל – מבשלת בירת בוטיק ישראלית. יום הרצל – יום י' באייר, יום הולדתו של בנימין זאב הרצל, אשר נקבע כיום זיכרון ממלכתי במדינת ישראל פרס הרצל (הרצליה) – פרס המוענק על ידי עיריית הרצליה לאישים בעלי תרומה בולטת בתחום הציונות הרצל אמר – משחק חברה קבוצתי "הרצלים" - כינוי עממי מן העבר לשטרות הכסף בערך של 100 לירות (ומאוחר יותר בערך של 10 שקלים), עליהם הוטבע דיוקנו של בנימין זאב הרצל
כתר צפוני

כתר צפוני היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הצפון, שכוכביה הבהירים מסודרים בצורת חצי עיגול הבולטת לעין. הקבוצה היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, והיא נכללה ב-48 קבוצות הכוכבים שהגדיר תלמי. הקבוצה מייצגת כתר שבו משובצת אבן חן - הכוכב אלפקה או גמה. בימי תלמי הקבוצה נקראה רק "כתר" ותאור "צפוני" נוסף מאוחר יותר על מנת להדגיש את ההפרדה מהקבוצה כתר דרומי. α בכתר צפוני (גמה או אלפקה) הוא כוכב זוגי לוקה (בדומה לאלגול) במרחק של כ-75 שנות אור. הכוכב הבהיר מבין השניים הוא כוכב לבן - כחלחל עם בהירות נראית מדרגה 2.2 ובן הזוג העמום יותר הוא כוכב צהוב עם בהירות מדרגה 7. אחת ל-17 יום ו-8.6 שעות הכוכב העמום עובר על פני הבהיר ומוריד את הבהירות הכוללת לדרגה 2.3. β בכתר צפוני, הוא כוכב לבן - צהבהב במרחק של כ-115 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.7. R בכתר צפוני הוא כוכב משתנה מסוג על-ענק צהוב במרחק של כ-6000 שנות אור ועם בהירות מדרגה 6. באופן בלתי סדיר ובמהירות בהירותו צונחת לדרגה 14 ואחר כך במשך מספר חודשים היא חוזרת בהדרגה לדרגה 6. הסבר אפשרי לתופעה היא הצטברות הדרגתית של פחמן גזי בשכבות החיצוניות של הכוכב וכשריכוזו מגיע לסף מסוים הגז מתעבה לטיפות גדולות החוסמות את הקרינה וגורמות לירידה הדרמטית בבהירות. לחץ הקרינה של הכוכב מאדה את הפחמן בחזרה ומפזר את האטומים וכך הבהירות שוב עולה. הקבוצה זוהתה ככתר של אריאדנה בתו של מינוס מלך כרתים, אותו קיבלה מדיוניסוס. לפעמים הכתר שויך לשומר הדובים הנמצא בסמוך אליו. כתר דרומי מדיה וקבצים בנושא כתר צפוני בוויקישיתוף כתר צפוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מודל (לוגיקה מתמטית)

בלוגיקה מתמטית, מודל של תורה הוא מבנה המתאים לשפה, שבו מתקיימות כל האקסיומות. לעניין זה, המבנה כולל קבוצה, עם השׂמות מתאימות לקבועים, לפונקציות וליחסים השייכים לשפה. לדוגמה, אפשר לתאר תורה שיש בה קבוע אחד c {\displaystyle c} , ויחס בינארי P {\displaystyle P} , עם האקסיומות ∀ x : P ( x , c ) , ∀ x ∃ y : P ( y , x ) ∧ ¬ P ( x , y ) {\displaystyle \forall x:P(x,c),\forall x\,\exists y:P(y,x)\land \neg P(x,y)} . מודל אפשרי כולל את הקבוצה { 1 , 2 , 3 , c } {\displaystyle \{1,2,3,c\}} , והיחס P = { ( 1 , c ) , ( 2 , c ) , ( 3 , c ) , ( c , c ) , ( 1 , 2 ) , ( 2 , 3 ) , ( 3 , 1 ) } {\displaystyle P={\bigl \{}(1,c),(2,c),(3,c),(c,c),(1,2),(2,3),(3,1){\bigr \}}} , שבה מתקיימות שתי האקסיומות. קיומו של מודל מוכיח שהתורה עקבית. מאידך, משפט השלמות של גדל קובע שלכל תורה עקבית יש מודל אחד לפחות. לפי משפט הקומפקטיות, לתורה שיש לה מודלים בגדלים סופיים לא חסומים, יש גם מודל אינסופי. לפי משפט לוונהיים-סקולם, לתורה שיש לה מודל אינסופי, יש מודל מכל עוצמה אינסופית הגדולה מעוצמת קבוצת הקבועים.
פרס הרצל (הרצליה)

פרס הרצל הוא פרס המוענק על ידי עיריית הרצליה לאישים בעלי תרומה בולטת בתחום הציונות. מוסד הפרס נוסד בשנת 1974, במלאת 50 שנה להקמת העיר הרצליה, ובשיתוף ההסתדרות הציונית העולמית. באוקטובר 1976 פורסמו בעיתונות מודעות הקוראות להגשת המלצות על מועמדים: יחיד, קבוצה או מפעל שתרמו למעשה הציוני בחמש השנים האחרונות. במהלך שנות ה-70 הוענק הפרס פעמיים: בשנת 1977, בנוכחות נשיא המדינה אפרים קציר - יצחק יעקובי, תושב העיר רחובות, על שבחר להעתיק את מקום מגוריו לקריית שמונה. חברי קיבוץ קטורה, על התיישבותם החלוצית בערבה. בשנת 1979 - ישראל פולק, יושב ראש תשלובת "פולגת", על פיתוח התעשייה בנגב. בלה ויואל קצור, חברי קיבוץ גבעת חיים, על נכונותם לעזור בהדרכה לקיבוצים חדשים. מאז שנת 1979 לא חולק הפרס, אך בשנת 2005, לציון 80 שנה להקמת העיר הרצליה, יזמה ראש העיר יעל גרמן את חידוש מסורת הענקת הפרס. מאז הוענק הפרס לאישים הבאים: בשנת 2005 - פרופסור אניטה שפירא, על היותה חוקרת חשובה של התנועה הציונית. בשנת 2006 - ד"ר מרדכי נאור, על פועלו הספרותי במחקר של תולדות ארץ ישראל והציונות. בשנת 2007 - אליהו הכהן, על מחקרו בתחום התרבות הישראלית והזמר העברי. בשנת 2008 - פרופסור זאב צחור, נשיא מכללת ספיר, על תרומה בולטת בתחום הציונות. בשנת 2009 - הפרס לא חולק בשל קשיים כלכליים בשנת 2010 - עזריה אלון, ממייסדי החברה להגנת הטבע בשנת 2011 - שולמית לסקוב, על תרומתה לחקר תולדות היישוב והתנועה הציונית בשנים 2012 ו-2013 החליטה עיריית הרצליה שלא להעניק את הפרס בשנת 2014 - פרופסור רות קרק, על תרומתה לחקר הציונות וארץ ישראל שווי הפרס עומד על 50,000 ש"ח. בראש ועדת הפרס לשנת 2011 עמד תיאודור אור, ובראש הוועדה לשנת 2014 עמדה השופטת בדימוס עדנה בקנשטיין. אתר האינטרנט הרשמי של פרס הרצל פרס הרצל למעשה הציוני בישראל, דבר, 31 באוקטובר 1976 פרס הרצל לקיבוץ קטורה וליצחק יעקובי, דבר, 6 בנובמבר 1977 טקס הענקת פרס הרצל למעשה ציוני בישראל, דבר, 12 בדצמבר 1979 'פרס הרצל' לשנת 2014 יוענק לפרופ' רות קַרְק, שתרמה לחקר הציונות וארץ ישראל, באתר עיריית הרצליה
פרס הרצל

פרס הרצל הוא שמם של מספר מוסדות הענקת פרסים בארץ ישראל ובעולם. האם התכוונתם ל... פרס הרצל (הרצליה) – פרס המוענק על ידי עיריית הרצליה על תרומה בולטת בתחום הציונות פרס הרצל (יהדות הונגריה) – פרס שהוענק בשנות ה-70 לישראלים יוצאי הונגריה פרס הרצל (ההסתדרות הציונית) – פרס המוענק החל משנת 2004 על ידי המחלקה לפעילות ציונית של ההסתדרות הציונית העולמית, לצעירים ברחבי העולם הבולטים בתרומתם לישראל ולציונות פרס הרצל (הסתדרות ציוני אמריקה) – פרס שהוענק לראשונה ב-1959 לאישיות שהצטיינה בעשיה למען הציונות
מארלי ואני

מארלי ואני (2005) הוא ספר אוטוביוגרפי שנכתב על ידי העיתונאי האמריקאי ג'ון גרוגן. הספר היה יותר מ-50 שבועות בראש רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. גרוגן מתאר בגוף ראשון את חיי משפחתו המשותפים עם הלברדור רטריבר שלו, מארלי, את מערכות היחסים במשפחה ואת הלקחים הנלמדים מתקופה זו. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת מטר. מארלי מתואר, בהתאם לטבעו כלברדור, ככלב רועש ובלתי ניתן לשיטה. הוא חזק, רעב לעיתים תכופות, פעיל ואף הרסני לרכוש המשפחה (ללא כוונות זדוניות). הוא נכשל "להבין" מה בני האדם מצפים ממנו, ובנקודה מסוימת בסיפור גרוגן מעיר, כנראה בהלצה, שמחלת נפש היא ההסבר להתנהגותו. אף על פי כן, פעולותיו והתנהגותו תמיד נסלחו, שכן ברור שכוונותיו טובות. הניגוד העצום בין הבעיות והמתח שנגרמים על ידי התנהגותו של מארלי לבין המסירות האדירה, האהבה והביטחון שהוא מעניק למשפחה, שלומדת לקבל אותו כפי שהוא והיגון שהביעה במותו מזקנה, מהווה את הרקע לסיפור. ב-2008 יצא לאקרנים סרט קולנוע המבוסס על הספר, ואף הוא זכה להצלחה רבה. גרוגן היה שותף להפקת הסרט, ואף כתב לו את התסריט. ג'ון, עיתונאי, וג'ני, זוג נשוי טרי, היו חובבי בעלי חיים. הם החליטו לאמץ כלב לביתם כאימון לקראת הולדת ילדים. הם רכשו גור כלבים וקראו לו מארלי, על שם הזמר בוב מארלי. מארלי גדל במהרה לכלב בוגר וחזק. למרות מאמצי הזוג לחנכו במסגרות שונות, הכלב לא קיבל את מרות בעליו. לעיתים, השתמש מארלי בכוחו האדיר להרוס את רכוש הבית, ובעת התקפי פחד מסופות רעמים, לעס את דרכו בין דלתות, כלובים ואף קירות מרתפים. בזמנים אחרים, כאשר רצה להתחבר לכלבים אחרים או לחקור ריחות שונים, רץ בכל כוחו אל עבר מטרתו, תוך גרירת אנשים ורהיטים מאחוריו. מארלי נשאר עם המשפחה כאשר עברה מביתם המקורי לבוקה רטון תחילה ומאוחר יותר לפנסילבניה, וגם כאשר ילדו את ילדם השלישי. במקרים אחדים הראה אמפתיה ורצינות רבה - הוא ניחם את ג'ני כאשר הפילה את עוברה הראשון והגן על שכנו כאשר הותקף. למרות הקשיים בשליטה בו, מארלי היה חבר משפחה אהוב ונאמן. בגיל 13, כאשר היה חלש מאוד מזקנה, נאלץ ג'ון להרדימו, לאחר התנפחות קיבתו בפעם השנייה. בדקותיו האחרונות אמר ג'ון למארלי משפט שאף אחד לא אמר לו מעולם: "אתה כלב נהדר". המשפחה התאבלה על מותו של מארלי זמן רב, בייחוד ההורים, שראו במארלי דוגמה למופת של אהבה ללא תנאים, של מסירות ושל הנאה מהחיים. לאחר המוות, תיאר ג'ון את אהבתו למארלי. מספר התגובות לטור היה כה גדול, כך שתיבת הדואר האלקטרוני של ג'ון התמלאה. ג'ון סיפר שמעולם לא קיבל כמות תגובות שכזו. אתר האינטרנט הרשמי של מארלי ואני שירי לב-ארי, כלב ושלושה ילדים , באתר הארץ, 7 בדצמבר 2006 מארלי ואני, באתר OCLC (באנגלית)
מגנאט

מָגְנַאט (באנגלית: magnate, מן המילה הלטינית magnas שמשמעותה "גדול") הוא תואר שניתן ברחבי אירופה לאציל או לאדם בעל עוצמה כלכלית. בהקשר החברתי של ימי הביניים וראשית העת החדשה, מגנאט הוא אציל בעל אחוזות רבות ותוארו הוא נסיך שולט, בישוף, דוכס או רוזן, ובכך הוא מובחן מן האצולה הזוטרה. בדוכסות ליטא, וכן בפולין (והאיחוד הפולני-ליטאי), המגנאטים היו מעמד חברתי של אצילים עתירי נכסים בעלי אגד אחוזות שניהלו משק אוטרקי. הם היו במאבק מתמיד עם האצילים הנמוכים, שבבעלותם היו האחוזות הקטנות, ועם המלוכה, שבפולין הייתה לרוב חלשה וחסרת יכולת פעולה. במאה ה-17 הפכו המגנאטים לבעלי הכוח העיקריים בפולין כאשר השתלטו על רוב האחוזות הקטנות ועל הפרלמנט - הסיים. כוחם הגדול של המגנאטים בפרלמנט אפשר להם לקבוע את תקנת ליברום וטו (liberum veto), כלומר זכותו של כל חבר בפרלמנט להטיל וטו על כל החלטה פרלמנטרית. על פי חוקי הסיים, אם בתוך שישה שבועות מהצעת חוק לא מתקבלת ההחלטה פה אחד, ההחלטה בטלה. בנוסף, על פי חוקת הסיים, בכל מושב פרלמנטרי מאוגדים כל החוקים לקובץ אחד, המפורסם בתום המושב. אם אחד החוקים במושב הפרלמנט נדחה (ולו על ידי חבר פרלמנט אחד) – כל קובץ החוקים בטל. אופן פעולה זה מנע ממשל אפקטיבי בפולין ועודד את שכנותיה רוסיה, פרוסיה ואוסטריה לנגוס משטחה של פולין ללא התנגדות. באופן אירוני, אחת הפעולות הראשונות של שלטון הכיבוש הרוסי הייתה לחסל את כוחם של המגנאטים ואף להגלות את חלקם לאזורים מרוחקים ברוסיה. באנגליה כונו בשם "מגנאטים" האצילים שקיבלו את כוחם ואת עצמאותם היחסית מן השלטון המרכזי בעקבות אופן ההורשה של אדוארד השלישי. מלך זה חילק את ממלכתו בין בניו, כולל בניו הלא-חוקיים, במקום להוריש אותה לבן יחיד. יצירתם של בתים חזקים בעלי טענות לכתר גרמו קרוב למאה שנות סכסוך חמוש בין המגנאטים לבין עצמם ובינם למלך. שיאם של הסכסוכים היה מלחמת האזרחים הידועה בכינוי מלחמת השושנים 1455 – 1485. בתקופה זאת לא נקבע היורש לכתר על פי סדר הירושה אלא על פי ניצחונות בשדה הקרב. כוחם של המגנאטים באנגליה חוסל עם עלייתו של בית טיודור לשלטון. הנרי השביעי שלל ממגנאטים רבים את כספם, תאריהם וחסינותם מעינויים ואף הוציא להורג כמה מהם. במלאכת דיכוי המגנאטים המשיך בנו הנרי השמיני. בממלכות שונות היה המגנאט אציל בעל זכות הצבעה בפרלמנט - בהונגריה נקרא הבית העליון בפרלמנט "בית המגנאטים". מגנאטים התקיימו בממלכות נוספות, כגון בספרד שם כונו גרנדה (Grande) ובשוודיה, שם כונו סטורמן (Storman).