laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לוסוטיטן

לוסוטיטן (שם מדעי: Lusotitan; מילולית: "הטיטאן של לוסיטניה") הוא סוג דינוזאור ארוך צוואר ממשפחת הברכיוזאוריים אשר חי ביורה העליון לפני 152 מיליון שנה. מאובני הדינוזאור נמצאו במערב פורטוגל ב-1957 ותוארו ב-2003 בידי החוקרים אוקטביו מתאוס ומיגל תאלס אנטונס. בסוג מוכר מין יחיד שבעבר שויך לקרובו הברכיוזאורוס ונקרא: Brachiosaurus atalaiensis. זה היה דינוזאור גדול בעל צוואר ורגליים ארוכים והאורך הכולל שלו הגיע ל-25 מטרים. הוא השתמש בצווארו כדי להגיע לענפי ועלי עצים גבוהים. בשלד שנמצא היה חסר גולגולת אך נמצאו בו 28 חוליות. הוא חי בסוף תור היורה לצד מיני צמחונים דומים כמו הסופרזאורוס, המירגאיה, הלוריניזאורוס (Lourinhasaurus), הזבי (Zby) והדסנתרורוס (Dacentrurus). לצידם ארבו טורפים כמו הצרטוזאורוס והאלוזאורוס לטרף לא זהיר. ככל הנראה גודלו של הלוסוטיטן הגן עליו מטורפים. דינוזאור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים. מדיה וקבצים בנושא לוסוטיטן בוויקישיתוף לוסוטיטן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לוסוטיטן, באתר GBIF (באנגלית)
דינהרוזאורוס

דינהרוזאורוס (שם מדעי: Dinheirosaurus) הוא סוג של דינוזאור ענקי ממשפחת הדיפלודוקיים אשר חי בסוף היורה של מערב פורטוגל. בעבר הוא נחשב למין של סופרזאורוס ובהמשך כלוריניזאורוס (Lourinhasaurus) אך הוא סווג מחדש ב-1999 בידי החוקרים ג'וש בונפרטה ואוקטביו מתאוס. הדינוזאור קרוי על שם היישוב פורטו דינהרו (Porto Dinheiro), שנמצא ליד האתרים בהם הדינוזאור נמצא. בסוג זה נמצא מין אחד - Dinheirosaurus lourinhanensis. השרידים העיקרים שלו היו מחוליות, צלעות ועצמות אגן וגם מגסטרוליתים שנמצאו בתצורות לוריניה (Lourinhã Formation). במראהו הדינוזאור דמה לדיפלודוקיים ארוכי צוואר וזנב כמו הדיפלודוקוס או האפטוזאורוס והיה קרוב במיוחד לסופרזאורוס. הוא היה בעל צוואר ארוך שהכיל חוליות רבות והיה בעל צלעות רחבות ומקושתות. אורכו של הדינוזאור הבוגר הגיע ל-25 מטרים. כפי שאבני הגסטרולית מרמזים, הוא היה בעל שיניים חלשות והצטרך לבלוע אבנים שיעזרו לו לכתוש את העלים בקיבתו. בדומה לדיפלודוקיים אחרים הוא כנראה ניזון מצמחייה קרקעית ולא מצמרות העצים. היה לו זנב ארוך שאיתו הוא הצליף במהירות כדי להתגונן. דינוזאור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים. מדיה וקבצים בנושא דינהרוזאורוס בוויקישיתוף דינהרוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים

הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים הוא ארגון בין-לאומי ללא כוונת רווח שנוסד ביוני 1998 כדי "לתמוך באימוץ ובדבקות תקנים בינלאומיים, לאומיים ואזוריים (לרבות הפרוטוקול האופציונלי לאמנת זכויות הילד בנוגע למעורבותם של ילדים בעימות מזוין) האוסרים גיוס ושימוש צבאי במי שטרם מלאו לו 18 בפעולות איבה; ובהכרה ואכיפה של תקנים אלו על ידי כל הכוחות והארגונים הצבאיים, בין אם ממשלתי ובין אם אינו ממשלתי" (ציטוט מתוך האתר הרשמי). הקואליציה נוסדה על ידי שישה ארגונים בינלאומיים: אמנסטי אינטרנשיונל משמר זכויות האדם הברית הבינלאומית להצלת ילדים שירות פליטים ישועי משרד קוויקר של האומות המאוחדות האיחוד הבינלאומי לבני אדם בעולם מאוחר יותר הצטרפו מספר ארגונים נוספים: האגודה הבינלאומית לזכויות הילד חזון עולמי ארגוני אזוריים לא ממשלתיים ממרכז אמריקה, אפריקה, אסיה ומדינות האוקיינוס השקט. הארגון מפרסם מדי שנה דוחות שנתיים המתעדים את השימוש הצבאי בילדים חיילים, תוך פנייה לארגונים רבים בבקשה לחדול ממנהג זה. יום היד האדומה אתר האינטרנט הרשמי של הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים
דרקוניקס

דרקוניקס (שם מדעי: Draconyx; מילולית: "טופר דרקון") הוא סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף מקבוצת האורניתופודים אשר חי בסוף היורה. הוא התגלה ב-2001 בתצורות לוריניה (Lourinhã Formation) שבמערב פורטוגל. הוא ידוע רק ממאובנים של שרידי עצמות חלקיים, בעיקר של עצמות גפיים ושל שיניים ולסת תחתונה. דינוזאור זה היה קרוב רחוק של הקמפטוזאורוס, ההיפסילופודוניים והאיגואנודונטידים. הוא היה צמחוני דו-רגלי בעל מקור קרני בקצה הלסתות, איתו תלש פרטי מזון והיה בעל זרועות קדמיות ארוכות. החוקר גרגורי ס. פאול מעריך שאורכו הגיע ל-3.5 מטר ומשקלו ל-150 ק"ג. הוא מילא את הגומחה של האיילים של היורה. ככל הנראה הוא היה מקרוביו האירופאים של הקמפטוזאורוס וחי בצורה דומה לצד עדרי זאורופודים, כמו הסופרזאורוס והלוסוטיטן, סטגוזאורים כמו המירגאיה ותרופודים טורפים כמו הצרטוזאורוס והאלוזאורוס. דרקוניקס, באתר GBIF (באנגלית)
אנקילופולקסיה

אנקילופולקסיה (שם מדעי: Ankylopollexia) היא ענף גדול של דינוזאורים אורניתופודים איגואנודונטים אשר חיו בעידן המזוזואיקון מתקופת היורה העליונה עד להכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה. מיני הקבוצה כללו דינוזאורים גדולים בעלי מקורים גדולים, בהם שיניים טוחנות שנועדו ללחיכת צמחייה קרקעית או צמחים דומים. הם היו בעלי רגליים ארוכות וחלקם הגדול יכלו לנוע על שניים כדי לרוץ מהר. דינוזאורים אלה נמצאו בכל היבשות והיו נפוצים באזורי חיותם כשרבים מהם נעו בקבוצות גדולות ומשכו טורפים רבים. מינים אלה היו מגוונים בגודלם כשהגדול מביניהם היה השאנטונגוזאורוס שהגיע לאורך 14 מטר ולמשקל 16 טון. מינים אחרים היו קטנים יותר באורך של עד 3-4 מטר וחלק מהמינים עברו גמדות איים. סוג ללא מקור Cumnoria סוג ללא מקור דרקוניקס (Draconyx) סוג ללא מקור Owenodon סוג ללא מקור Uteodon משפחה קמפטוזאוריים (Camptosauridae) קבוצה Styracosterna סוג ללא מקור Bayannurosaurus סוג ללא מקור Cedrorestes סוג ללא מקור פוקואיזאורוס (Fukuisaurus) סוג ללא מקור Hippodraco סוג ללא מקור Hypselospinus סוג ללא מקור איגואנוקולוסוס (Iguanacolossus) סוג ללא מקור לנזוזאורוס (Lanzhousaurus) סוג ללא מקור לורדוזאורוס (Lurdusaurus) סוג ללא מקור Magnamanus סוג ללא מקור Osmakasaurus סוג ללא מקור Planicoxa סוג ללא מקור Theiophytalia קבוצה Hadrosauriformes סוג ללא מקור Bolong סוג ללא מקור Jinzhousaurus סוג ללא מקור אורנוזאורוס (Ouranosaurus) סוג ללא מקור Morelladon משפחה איגואנודוניים (Iguanodontidae) על-משפחה דמויי הדרוזאורים (Hadrosauroidea) קבוצה הדרוזאורומורפה (Hadrosauromorpha) משפחה הדרוזאוריים (Hadrosauridae) מדיה וקבצים בנושא אנקילופולקסיה בוויקישיתוף
אנהגוארה (פטרוזאור)

אנהגוארה (שם מדעי: Anhanguera; פירוש השם: "שד עתיק") הוא סוג של פטרוזאור מקבוצת הפטרודקטיליים שחי בקרטיקון התחתון לפני כ-112 מיליון שנה והיה קרוב לאורניתוכיריים. בעבר הוא גם השתייך למשפחה אך עבר למשפחה נפרדת. מאובני הפטרוזאור נמצאו בסאו פאולו, ברזיל ב-1985 וכללו גולגולת רחבה כמעט שלמה. נמצאו מפטרוזאור זה 4 מינים ומינים נוספים עברו לסוגים אחרים כמו הקולובורינכוס והסנטנדקטילוס. אחרים בוטלו מחמת הספק. במראהו הפטרוזאור דמה לאורניתוכירוס והוא היה בעל מוטת כנפיים באורך 4.6 מטרים, ארוך יותר מאלבטרוס נודד. הלסתות היו רחבות וישרות והיו מלאות בשיניים חדות שהזכירו את שיני הגאביאל אוכל הדגים. הם שימשו באותה צורה והאנהגוארה היה עף מעל הימים וחוטף דגים קטנים בלסתותיו. פטרוזאור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים שם הוא טורף סרטנים. בנוסף הוא הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק. מדיה וקבצים בנושא אנהגוארה בוויקישיתוף אנהגוארה, באתר GBIF (באנגלית) איור אפשרי
שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד

"שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד" הוא אלבום של הזמר-היוצר, המלחין והמוזיקאי שלמה ארצי. האלבום הוא השני מתוך שלושה אלבומים של ארצי המיועדים לילדים. יצא לאור ב-1976. האלבום יצא בתקופת הפעילות המוקדמת של ארצי, תקופה שהוא ממעיט לדבר עליה. האלבום יצא רק כתקליט. הודפסו לו שתי עטיפות - זו שעם תמונה של ארצי, בתו שירי ויאן הגמד, נדירה יותר. הלהקה המלווה באלבום היא להקת גברת תפוח. בין כותבי השירים והסיפורים נמנים ארצי ומשוררים מוכרים כמו לאה גולדברג, יאיר שרגאי, דליה רביקוביץ, מיכל סנונית ויצחק קצנלסון. צד א: יאן הגמד פגישה ראשונה עם יאן הגמד בדרך חלומות יאן בונה לו צריף צריף קטן כל אחד עם עצמו חמש שנים על מיכאל צד ב: גמדים עליזים קטע על אפרוח יוקי האפרוח שאלות ותשובות צ'ואינג הארנב לילות ירח של יאן שיר ערש לשירי אז תבל היתה
עדיה מאירצ'ק

עדיה מאירצ'ק (נולדה בשנת 1962) היא דוגמנית עבר ישראלית. מאירצ'ק התפרסמה לראשונה בגיל 17, כשנחשף שבין היתר, ניהלה מערכת יחסים עם דן בן אמוץ, נרשמה תחילה לחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב אך עזבה את הלימודים לאחר שנה שהחלה לעסוק בדוגמנות. ב-1985 הצטלמה למגזין מוניטין על ידי צלם האופנה בן לם, ולאחר מכן החלה לעבוד עמו באופן קבוע. בסוף מרץ 1986 היא נעצרה במלון המלך שלמה באילת לאחר שנמצאו ברשותה סמים. היא הואשמה בשימוש, החזקה וסחר בסמים. באוקטובר 1986 נדונה לארבעה חודשי מאסר על תנאי לאחר שהורשעה רק בהחזקת סמים. היא הייתה דוגמנית מסלול מובילה. בין היתר, היא דגמנה דגמים של המעצבת תמרה יובל-ג'ונס. ב-2008 לקחה חלק בתצוגה של ירון מינקובסקי שנערכה במלון אינטרקונטיננטל בתל אביב במטרה לגיוס תרומות, ב-2009 הופיעה בקמפיין של המעצבת דורית שדה. היא נשואה ואם לשלושה ילדים, מתגוררת בהוד השרון. איתי יעקב, היסטוריה חוזרת: בן לם ועדיה מאירצ'ק משחזרים את ימי הזוהר, באתר nrg‏, 23 בינואר 2010 איה אורנשטיין, "נרקומנית לא יכולה להיות דוגמנית", מעריב, 2 במאי 1986 איה אורנשטיין, "המשטרה מלבישה על מאירצ'ק עבירה שאין לה חלק בה", מעריב, 3 באפריל 1986 4 חדשי מאסר על-תנאי לדוגמנית עדיה מאירצ'ק, מעריב, 27 באוקטובר 1986 ערב בלי דוגמניות, באתר הארץ, 29 באפריל 2008 איתי יעקב, נגטיבית: עדיה מאירצ'ק בקטלוג של דורית שדה, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2009
אלכסיי סידורוב

אלכסיי ליאונידוביץ' סידורוב (ברוסית: Алексе́й Леони́дович Си́доров; נולד ב-22 באוגוסט 1968) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי רוסי. אלכסיי סידורוב נולד ב-22 באוגוסט 1968 בסברוודווינסק. הוא סיים את הפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת פטרוזבודסק עם תואר בשפה וספרות רוסית. אז למד אלכסיי סידורוב בקורסים הגבוהים יותר לתסריטאים ובמאים, שאותם השלים ב-1999. בשנת 2000 עבד אלכסיי סידורוב כבמאי העריכה בסרט "רומן אבירי" (היה גם ממחברי התסריט). העבודה העצמאית הגדולה הראשונה בקולנוע כבמאי היה סדרת הטלוויזיה "הבריגדה", שאלכסיי צילם על פי תסריט שלו, שנכתב בשיתוף עם איגור פורולב ואלכסנדר ולדינסקי. בשנת 2003, הסדרה זכתה בפרס TEFI כסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר ובפרס נשר הזהב בקטגוריית סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר (מעל 10 פרקים). ב-2014 הפיק את סרט הקולנוע "22 דקות", אך לאחר חילוקי דעות עם אולפני סנטרל פרטנרשיפ דרש להסיר את שמו מהקרדיטים לסרט. ב-2018 ביים את אחד משוברי הקופות הגדולים בקולנוע הרוסי, T-34 שהרוויח יותר מ-2 מיליארד רובלים. הסרט זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריית התסריט הטוב ביותר. "הבריגדה" (2000) - סדרת טלוויזיה אודות קבוצת חברים הנשאבים לתוך עולם הפשע המאורגן ברוסיה. "אגרוף הצללים" (2005) - סרט ראשון, בזיכיון אודות המתאגרף ארטיום קולצ'ין "אגרוף הצללים 2: נקמה" (2007) - הסרט השני בסדרה. "אגרוף הצללים 3: סיבוב אחרון" (2011) - הסרט השלישי. "T-34"‏ (2019) - סרט מלחמה אודות טנק ה-T-34. "אלוף העולם"‏ (2021) - סרט דרמה על יריבות השחמט בין אנטולי קרפוב לויקטור קורצ'ני. "קראקן"‏ (2023) - סרט פנטזיה על מאבק בין צוללת סובייטית לייצור הימי קראקן. "אגרוף הצללים 4: האויב שלי" (2025) - הסרט הרביעי בזיכיון. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי סידורוב בוויקישיתוף אלכסיי סידורוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסיי סידורוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Победители конкурса «ТЭФИ-2003». l Лауреаты Премии «Золотой орёл» за 2003 год
אימאן (אסלאם)

אימאן (בערבית: إِيمَان) הוא מושג בתאולוגיה האסלאמית. הפירוש המילולי של אימאן הוא אמונה, ובאסלאם הכוונה היא לאמונה באללה ובאספקטים מטאפיזיים של הדת. האמונה עצמה אינה נראית לעין האדם ורק אללה מזהה אותה. האמונה מניעה את המאמין לעשות מעשים טובים, אך מעשים טובים כשלעצמם לא מעידים על אמונתו של המאמין. מנגד, החטאים אינם שוללים את האמונה לחלוטין, אלא עלולים להפחית אותה, כשם שציות ומעשים טובים, עשויים להגביר את האמונה. האימאן מורכב משישה עמודי תווך (أركان): אמונה בקיום אל אחד (אללה) ואין בלתו. אמונה בקיום המלאכים. האמונה בכתבי הקודש. האמונה בכלל הנביאים. האמונה ביום הדין. האמונה בגורל. על פי החדית', האימאן הוא הרובד השני במכלול דת האסלאם. הרובד הראשון הוא אסלאם, קבלת הדת (إسلام; בערבית: (גם) התמסרות ל..., ציות ל...), הרובד השני הוא האמונה - אימאן (إِيمَان) והרובד השלישי היא איחסאן - המידות הטובות ועשיית החסד. המושג "אימאן" מוזכר גם בקוראן וגם בחדית'. על פי הקוראן, האימאן חייב להיות מלווה במעשים טובים, מפני שרק צירוף של השניים (האימאן והמעשים הטובים) יכולים לזכות את המאמין בכניסה לגן העדן המובטח. בחדית' שמיוחס למוחמד, מסופר שהוא אמר שלאמונה יש יותר משבעים ענפים. האימאם אל-בייהקִי (البيهقي) תיאר בספרו "שועוב אל-אימאן" (شعب الإيمان; ענפי האמונה") 77 ענפים, אשר, לשיטתו, אלו ענפי האמונה, עליהם דיבר מוחמד. והם מחולקים לשלושה תחומים. להלן התחומים עם מספר דוגמאות של הענפים: פעולות הלב, כמו: אמונה באללה, מלאכיו, ספריו, הנביאים, אמונה ביום האחרון, פעולות הלשון (דיבור), כמו: אמירת ה"שהאדה", קריאת הקוראן, לימוד ההלכות, "זיכר" , פעולות הגוף, כמו: צום חודש הרמדאן, עליה לרגל (חג') , לא כל הענפים זהים ב"רמתם". יש מהם דיכוטומיים כמו אמירת, או אי אמירת ה"שהאדה", תפילה או הימנעות ממנה, החג' או אי קיום המצווה. אי קיומם של ענפי אלו הוא פגיעה באמונה. מאידך גיסא, יש ענפים שניתן ליישמם ברמות שונות, כמו: הקריאה בקוראן או לימוד ההלכות. מדיה וקבצים בנושא אימאן בוויקישיתוף בן לוויה של קיימברידג 'לתיאולוגיה האסלאמית הקלאסית, מהדורה ראשונה ראה تفسير الطبري פרשנות "אל-טָבָּרי" :https://islamweb.net/ar/library/index.php?page=bookcontents&ID=5047&idfrom=4972&idto=4972&flag=0&bk_no=50&ayano=0&surano=0&bookhad=0 ספר היד של אוקספורד לתיאולוגיה האסלאמית ד. איילון, פ. שנער, מילון ערבי-עברי, 1972, 161 נגל, טילמן., תולדות התיאולוגיה האיסלאמית ממוחמד ועד ימינו, פרינסטון, ניו ג'רזי: הוצאת מרקוס ויינר, 2000 אברהמוב, בנימין., תיאולוגיה איסלאמית: מסורתיות ורציונליזם, אדינבורו: הוצאת אוניברסיטת אדינבורו, 1998 .DeLong-Bas, Natana J, אסלאם: אמונה חיה, 2018 Averroës, 1126-1198, אמונה ותבונה באסלאם: גילוי הטיעונים הדתיים של אברוס, אוקספורד: Oneworld, 2001 Term Explanation and Translation: Branches of faith - شعب الإيمان, Encyclopedia of Translated Islamic Terms the seventy seven branches of faith, by imam al bayhaqi, AhleSunnah Library
רנו R312

רנו R312 (בצרפתית: Renault R312) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת הרכבים המסחרים והמשאיות של רנו ("Renault Trucks" (אנ')) חברת בת של יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצר בין השנים 1987–1996. לאוטובוס מספר מאפיינים: יוצרו 4,069 יחידות. 1 - 3 דלתות. כניסה על ידי 2-3 מדרגות. מנוע טורבו דיזל. מכלי דלק: 2 מכלים - 180 ליטר למכל (סולר). "רנו R312" "רנו R312" "רנו R312" "רנו R312" - מבט לתוך האוטובוס "רנו R312" - מבט למנוע האחורי "רנו R312" - מבט לתא הנהג רנו רנו FR1 רנו PR180.2 מדיה וקבצים בנושא רנו R312 בוויקישיתוף רנו R312, סרטון באתר יוטיוב דגם "רנו R312" - היסטוריה amtuir.org/06_htu_bus_r312/06 "רנו R312" tractors.wikia.com/wiki "רנו R312" transbus.org/construc/renault_r312
קנטוס פירמוס

במוזיקה, קנטוס פירמוס (מלטינית: cantus firmus, "שיר קבוע"; ברבים: "קנטוס פירמי") הוא מלודיה קיימת, היוצרת את היסוד לחיבור פוליפוני ומובלטת, במקרים רבים על ידי נגינתה בצלילים ממושכים. הלחנה תוך שימוש בקנטוס פירמוס הייתה טכניקה מקובלת במוזיקה של ימי הביניים, שם היוותה בסיס לאורגנום כמו גם למוטטים של המאות ה-13 וה-14. ביצירות אלה הקנטוס פירמוס נלקח במקורו מן המזמור הגרגוריאני וסיפק את החומר המלודי הקבוע, הנע בצלילים ארוכים, שסביבו הולחנו קווים מקושטים יותר, אינסטרומנטליים ו/או ווקליים. (קו זה הוקצה בדרך כלל לטנור, מן הפועל הלטיני tenere, להחזיק). בראשית הרנסאנס ערכו המלחינים ניסויים בדרכים אחרות להשתמש בקנטוס פירמוס, כגון הכנסתו לתוך כל אחד מן הקולות כנושא קונטרפונקטי (תימה), שימוש בו במקצבים שונים, ושימוש בנעימות חילוניות בתור קנטוס פירמי, אפילו במוזיקת קודש. קרוב לוודאי שהנפוצה ביותר בשימוש מבין מלודיות הקנטוס פירמוס החילוניות הייתה L'homme armé ("האיש החמוש"), שלה מוכרים מעל 30 עיבודים. מבין רבי האמנים של הרנסאנס, רובם חיברו לפחות מיסה אחת על המלודיה הזאת, ונוהג זה נמשך עד המאה ה-17, ביצירה מאוחרת של קריסימי. היו שגרסו ש"האיש החמוש" מייצג את המלאך מיכאל, ואילו אחרים החזיקו בדעה שזהו בסך הכול שמו של בית מרזח פופולרי (Maison L'Homme Arme) סמוך למגורי גיום דופאי בקמבריי. דוגמאות חילונית נוספות הן "Mille regretz" ,"The western wynde" ו"Fortuna Desperata". חיבור מוזיקה לקנטוס פירמוס היה כלי פדגוגי חיוני ב"גראדוס אד פרנסוס" של יוהאן יוזף פוקס ויצר את הבסיס להוראת סוג הקונטרפונקט שלו. מלחינים גרמנים בתקופת הבארוק בגרמניה, בייחוד באך, השתמשו במלודיות כוראליות כקנטוס פירמי. בפרק הפותח של המתאוס פסיון של באך, הכוראל "Lamm Gottes, unschuldig" מופיע בצלילים ארוכים, בשירת מקהלת נערים נפרדת "אין ריפיינו" (בהרכב מלא). קנטוס פירמוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אליפות ישראל במרוצי שדה

אליפות ישראל במרוצי שדה היא תחרות ריצות שדה הנערכת מדי שנה בחודש ינואר או פברואר. המנצח והמנצחת בתחרות מוכתרים כאלופי ישראל במרוצי שדה. אליפות ישראל במרוצי שדה היא גם תחרות קבוצתית. כל רץ צובר ניקוד זהה למיקומו בסיום הריצה (המקום הראשון מקבל נקודה אחת, המקום השני מקבל שתי נקודות וכן הלאה), הניקוד של שלושת הראשונים מכל קבוצה מתחבר, והקבוצה שצוברת את מספר הנקודות הנמוך ביותר זוכה בתחרות הקבוצתית. בנוסף לתחרות הבוגרים, נערכות באליפות תחרויות לנערים (עד גיל 19), קדטים (עד גיל 17) וילדים. אליפות ישראל הראשונה נערכה בשנת 1962 במקוה ישראל. הגברים רצו למרחק של 7 קילומטרים, והנשים רצו 880 מטרים. שנתיים לאחר מכן, האליפות עברה לפארק הלאומי ברמת גן, וכעבור שנה עברה התחרות להדסים. בשנת 1966 התחרות נערכה במעגן מיכאל, וכעבור שנה חזרה להתקיים בהדסים. בשנת 1970 שונה מרחקי הריצה ל-11 ק"מ בתחרות הגברים ול-4 ק"מ בתחרות הנשים. עד שנת 1997 התחרות נערכה במקומות שונים כגון: גבעת חיים, פארק הירקון, פארק השרון, רמת השרון, געש, חולון, ובית שאן, ובשנה זו התחרות החלה להיערך באופן קבוע בפארק הירקון. משנת 2000 עד שנת 2008 נערכו לגברים שתי תחרויות, אחת של ריצה קצרה והשנייה של ריצה ארוכה. נכון לשנת 2019 הנשים והגברים מזנקים באותו הזמן, ורצים מרחק ריצה זהה. אתר האינטרנט הרשמי של אליפות ישראל במרוצי שדה היסטוריית אליפות ישראל במרוצי שדה באתר שוונג
אין שמות על הדלתות

אין שמות על הדלתות הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1997 בבימויו של נדב לויתן שגם כתב את התסריט המבוסס על כמה סיפורים מקובץ סיפוריו "מאכל תאווה" מ-1996. העלילה מתרחשת בקיבוץ ומתארת סיפורים שונים הקשורים לשכול וכאב על רקע החברה המשתנה של הקיבוץ, המעדיפה את השיקולים הכלכליים על פני האנושיים. חבר הקיבוץ עמוס (מיכה סלקטר), מתבונן בכל הדמויות מחלון חדרו ומספר עליהן. הקיבוץ הוא חברה סגורה ומלחיצה וכל אחד מכיר את השני ולכן "אין שמות על הדלתות". הסרט צולם בקיבוץ יקום ולא זכה להצלחה, אך זכה לשבחים מצד מבקרי הקולנוע, והיה מועמד לחמישה פרסי אופיר. המוזיקה נכתבה על ידי נחום היימן. הנעימה לחליל צד "הנסיעה לירושלים" מושמעת שנים רבות בפתיחת שידורי הבוקר של רשת ב'. הסרט הוצג בפסטיבל ברלין והיה מועמד לחמישה פרסי אופיר – התסריט – נדב לויתן; השחקן הראשי – מוסקו אלקלעי; שחקנית המשנה – דורית לב ארי; שחקן המשנה – אבי פניני; המוזיקה המקורית – נחום היימן. קובה (מוסקו אלקלעי) הוא אלמן קשיש וחולה המטפל לבדו בבנו המפגר ישראל (אבי פניני) שהגיע לגיל ארבעים והקיבוץ לוחץ עליו להעבירו למוסד "מבחינה כלכלית" אך הוא מסרב. קובה מטפל בו כבילד קטן, סוחב אותו על כתפיו, רוחץ ומאכיל אותו. הוא ישן על ספה ובקשתו למיטה נוספת נדחית. איה (דורית לב ארי) היא אחות הקיבוץ ומנסה לעזור לקובה אך ללא תועלת. היא לוקחת את קובה וישראל לבית חולים איתנים אך ישראל מתנגד להיכנס והם חוזרים לקיבוץ. קובה לוקה באירוע מוחי אך מתעקש להמשיך ולטפל בישראל למרות לחצו של מזכיר הקיבוץ אלי (שלמה תרשיש) וחברי הקיבוץ להעבירו למוסד. מורדי (דני בסן) ושמחה (מאיר סויסה) הם חברי קיבוץ רווקים כבני ארבעים שהגיעו אליו כילדי חוץ ממשפחות הרוסות ודרכיהם לא נפרדו מאז. כאשר שמחה מודיע למורדי שיש לו חברה מפינלנד בשם ססקיה (הלנה וולפרט) עימה הוא רוצה להקים משפחה נפתח סדק ביחסיהם. מורדי מתחיל להסתגר, לא מגיע לליל הסדר בקיבוץ ולבסוף מתאבד מנפילה ממגדל המים. עדינה (חוה אלברשטיין) היא אם שכולה שבנה אריאל נהרג בשרותו הצבאי. אריאל היה צייר ועדינה בעזרת בן זוגה יוסף (נדב לויתן) מחליטים להפוך את צריף מגוריו לגלריה עם ציוריו לזכרו למרות התנגדות חברי המשק הרוצים להפוך את הצריף לצימר לתיירות. היא מסדרת את הציורים, קוראת למקום "בית אריאל" ומחכה לחברי הקיבוץ שייכנסו אבל אף אחד לא נכנס וכעבור מספר ימים היא נכנעת. הם אוספים את הציורים ומפנים את הצריף. איה היא חברתו של עמוס (מיכה סלקטר), בעבר הייתה חברתו של נועם שנהרג. עוזי (אסי דיין), אביו של נועם, בא לבקר אותה והיא מתרשמת מהדמיון שלו לנועם. איה מגיעה לדירתו של קובה ומוצאת אותו מת. ישראל לא מבין את העניין והיא מוציאה אותו לטיול בכיסא גלגלים. אלי מפנה את חדרו של אריאל ומביא את המיטה לביתו של קובה ששוכב מת בחדרו. כאשר אין מענה לדפיקות בדלת הוא מניח שקובה ישן, מניח את המיטה בחוץ והולך. "אין שמות על הדלתות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אין שמות על הדלתות", באתר AllMovie (באנגלית) "אין שמות על הדלתות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אין שמות על הדלתות", באתר אידיבי "אין שמות על הדלתות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אין שמות על הדלתות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אין שמות על הדלתות, באתר "שורה ראשונה" נעימת "הנסיעה לירושלים" מתוך "אין שמות על הדלתות", באתר יוטיוב
גידה

גידה (בצרפתית: Guider) היא עיר בקמרון שנמצאת באזור הצפון. גידה ממוקמת כ-90 ק"מ מבירת האזור גארואה וכ-721 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-72 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה, כ-25 ק"מ מהגבול של קמרון עם צ'אד וכ-330 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית. הטמפרטורה הממוצעת היא 28 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,084 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (270 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם). גידה ממוקמת ליד הכבישים האזוריים P3,‏ P29 והכביש D14. בנוסף גידה ממוקמת כ-17 ק"מ מהכביש הלאומי N1. מדיה וקבצים בנושא גידה בוויקישיתוף Guider statistics at World Gazetteer, Archive.today, ‏2013-02-09 "World Gazetteer". אורכב מ-המקור ב-2013-02-09. Cameroon: Regions, Major Cities & Towns - Population Statistics in Maps and Charts, citypopulation.info "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע המדינה בכדורסל 1970/1971

גביע המדינה בכדורסל לעונת 1970/1971 היא התחרות ה-12 מאז היווסדו של המפעל. מכבי תל אביב זכתה בתואר בפעם העשירית בתולדותיה, לאחר ניצחון על מכבי חיפה, אשר העפילה לראשונה לגמר הודות להגרלה שעימתה את התל אביביות בשלב חצי הגמר. מכבי תל אביב זכתה בגביע העשירי בתולדותיה. אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי, עמודים 156-158 אלכס דורון, כל הכתרים למכבי תל אביב, מעריב, 20 באפריל 1971 המידע באדיבות אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי
כתב אזרחי (כתב קירילי)

כתב אזרחי, כתב קירילי רוסי, או גראז'דנקה (ברוסית: Гражда́нский шрифт או гражданка) הוא סוג של אלפבית קירילי שהוכנס לשימוש ברוסיה על ידי פיוטר הגדול לשימוש בכל הפרסומים שאינם לפולחן דתי: פרסומים רשמיים, כתבי-עת צבאיים, טכניים, מדעיים, חינוכיים וסיפורת. באלפבית זה בוטלו מספר אותיות כמו גם אותיות מחוברות וליגטורות. נעשה פישוט משמעותי בצורתן של חלק מהאותיות ובאחרות פישוט בגופן. הוכנסו לשימוש אותיות גדולות וסימני פיסוק. האות Э הוכנסה לשימוש וספרות ערביות החליפו את השימוש באותיות כערכים מספריים. גורם מדרבן ליצירת כתב זה היה הערך שנתנה השכבה המשכילה הרוסית לאלפבית הלטיני בסוף המאה ה-17. הכתב האזרחי היה פשרה בין התומכים במסורת לשואפים לקבלה משמעותית יותר של תרבות המערב. אותיות מן האלפבית החדש כבר היו מוכרות בחלקן בכתובות שונות וכך גם האותיות הגדולות שנלקחו ברובן מן היוונית, אך השימוש בכל אלה היה מועט וחסר תקן מסודר. הרפורמה שיזם פיוטר בוצעה בין השנים 1708 ל-1710 ונועדה לקרב את עיצוב הספרים וכתבי העת הרוסים לנהוג באותה תקופה במערב. בעיצוב הכתב הייתה השפעה לכתב האנטיקווה (Antiqua) של אותיות לטיניות. עד אותו זמן רווח השימוש באלפבית הגלגוליטי ובכתב הנהוג בסלאבית כנסייתית עתיקה ואלה היו שונים עד מאוד מעיצוב זה. בינואר 1707 השרטט והמאייר קוּלֶנְבאך עיצב את הגופנים בשלושה גדלים, ייתכן שעל-פי סקיצות של הצאר עצמו. הגופנים הוזמנו במקביל באמסטרדם בבית הדפוס של אומן ביילורוסי בשם איליה קופיֶיביץ' ובמוסקבה בחצר בית הדפוס של מוסקבה. באמסטרדם נרכשו מכונות דפוס ונשכרו בעלי מקצוע שהגיעו לרוסיה בסוף שנת 1707 כדי להכשיר עובדים מקומיים. בשל כך קרוי הכתב גם "אלפבית אמסטרדם". ב-1 בינואר 1708 חתם פיוטר על צו להדפיס ספר גאומטריה ברוסית וספרים אזרחיים נוספים באלפבית החדש. הספר הראשון היה ספר לימוד בשום "גאומטריה מדידה סלבית" (Геометриа славенски землемерие) שפורסם במרץ 1708. הכתב הפך לנפוץ במחצית המאה ה-18 ואז פותחה גם גרסת הכתיב שלו. עד אז היה הכתיב בגרסת 'קצרנות' (סקורָפִּיס - Ско́ропись) של כתב עגול ישן (פָּלוּאוּסטב - Полуустав). במרוצת המאות ה-18 וה-19 התפתח השימוש באלפבית הקירילי בשפות נוספות (סרבית, בולגרית, רומנית) לפי מודל הכתב האזרחי הרוסי עם השינויים הנחוצים. הכתב האזרחי שונה שוב לאחר המהפכה הרוסית של 1917. מדיה וקבצים בנושא כתב אזרחי בוויקישיתוף בית הדפוס החל להוציא את העיתון הרוסי הראשון ודומוסטי חמש שנים קודם לכן