laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דובוטמין

דובוטמין (באנגלית: Dobutamine) תרופה סימפטומימטית שמשמשת לטיפול באי ספיקת לב ושוק קרדיוגני. דובוטמין הוא אגוניסט לרצפטורי β1 של המערכת הסימפטטית. התרופה פותחה בשנות השבעים על ידי ד"ר רונלד טוטל וד"ר ג'ק מילס. דובוטמין משמשת לטיפול במקרים של אי ספיקת לב חריפה עם פוטנציאל להפיכות, כגון כזו המתרחשת במקרים של ניתוח לב או הלם ספטי או קרדיוגני. התרופה לא שימושית במקרים של מחלת לב איסכמית, משום שהיא מגבירה את קצב הלב ובכך מגדילה את הביקוש של שריר הלב לחמצן. התרופה נמצאת בשימוש נפוץ בבתי חולים במבחני מאמץ על מנת לזהות מחלת לב כלילית. הבדיקה נעשית בדרך כלל לאנשים שאינם יכולים לעשות בדיקת אקו לב במאמץ מפאת מחלה או גיל הבדיקה נקראת בדיקת אקו לב + דובוטמין. התרופה ניתנת בהחמרה אקוטית ובאשפוז בלבד. תופעות הלוואי נובעות מהפעלת רצפטורי β1 במערכת הסימפטטית. ביניהן יתר לחץ דם, תעוקת לב, אריתמיה וטכיקרדיה, והעלאת הסיכוי להפרעת קצב שנחשבת למסוכנת. יש להשתמש בזהירות במקרה של פרפור עליות. מדיה וקבצים בנושא דובוטמין בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
האמנה האירופית להגנה על ילדים מפני ניצול והתעללות מינית

האמנה האירופית להגנה על ילדים מפני ניצול והתעללות מינית היא אמנה רב-צדדית של מועצת אירופה לפיה המדינות החתומות על האמנה מסכימות להגדיר צורות מסוימות של התעללות מינית נגד ילדים כמעשים פליליים. זאת האמנה הבין-לאומית הראשונה המתייחסת להתעללות מינית בילדים המתרחשת בתוך הבית או המשפחה. האמנה נחתמה ב-25 באוקטובר 2007 בלנזרוטה, ספרד. כל המדינות החברות במועצת אירופה חתמו על האמנה. המדינה האחרונה שחתמה עליה הייתה צ'כיה ביולי 2014 ובכך הייתה המדינה ה-47 אשר חתמה על האמנה. האמנה נכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2010, לאחר שאושררה על ידי חמש מדינות. האמנה כתובה בשפות אנגלית וצרפתית. המדינות אשר אשררו את האמנה מסכימות להגדיר פעילות מינית עם ילדים מתחת לגיל ההסכמה כפעילות פלילית, ללא קשר להקשר שבו התנהגות כזו מתרחשת. האמנה גם מחייבת הפללה של זנות ילדים ופורנוגרפיית ילדים כפעילות פלילית. האמנה קובעת מספר צעדים כדי למנוע ניצול מיני של ילדים והתעללות, ובכלל זה הכשרה וחינוך של הילדים עצמם, ניטור של עבריינים, ומיון והכשרה של אנשים המועסקים או מתנדבים בעבודה עם ילדים. עדכנית למאי 2020, האמנה אושררה על ידי 48 המדינות הבאות: אף על פי שהאמנה תוכננה במיוחד עבור מדינות החברות במועצת אירופה, האמנה פתוחה להצטרפות של מדינה נוספות בעולם. באוקטובר 2019 תוניסיה הייתה המדינה היחידה מחוץ למועצת אירופה שאשררה את האמנה. דף מידע על האמנה, מועצת אירופה (באנגלית) תוכן האמנה (באנגלית) חתימות ואישורים (באנגלית) מועצת אירופה, Chart of signatures and ratifications of Treaty 201, ‏22 במאי 2020 (באנגלית)
פיליפו תומאזו מארינטי

פיליפו תומאזו מארינטי (באיטלקית: Filippo Tommaso Emilio Marinetti;‏ 22 בדצמבר 1876, אלכסנדריה – 2 בדצמבר 1944) היה משורר, עורך והוגה דעות איטלקי. מייסד תנועת הפוטוריזם. היה אחד מהאינטלקטואלים שחתמו על מניפסט האינטלקטואלים הפשיסטים. ב־20 בפברואר 1909 פרסם מארינטי את "תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם" בעיתון הצרפתי הפופולרי "לה פיגארו". זאנג טומב טומב מדיה וקבצים בנושא פיליפו תומאזו מארינטי בוויקישיתוף פיליפו תומאזו מארינטי, ברשת החברתית Goodreads פיליפו תומאזו מארינטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי פיליפו תומאזו מארינטי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) פיליפו תומאזו מארינטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איטלקים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היכל התרבות מאיר ניצן ראשון לציון

היכל התרבות מאיר ניצן ראשון לציון הוא אולם הקונצרטים והתיאטרון הראשי בראשון לציון, ההיכל הוא אולם הבית של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. בטרם נחנך נערכו מופעי התרבות הגדולים בעיר בהיכל הספורט גן נחום או באולם מופת. בנייתו של ההיכל החלה בסוף שנות ה-80 וחנוכתו הייתה בדצמבר 1998. מבנה ההיכל מתנשא לגובה של כ-30 מטר ושטחו הבנוי כ-18,000 מ"ר, הוא כולל אולם ראשי בן 978 מושבים בחלל מרכזי ושני יציעים עליונים, אודיטוריום בן 250 מקומות ושני אולמות קטנים רב-תכליתיים. במבואות ההיכל מוצגות תערוכות מתחלפות. בהיכל מתקיימים דרך קבע קונצרטים של התזמורת הסימפונית, הצגות, הקרנות סרטי קולנוע, מופעי מוזיקה, מחול וסטנד-אפ. מדי שנה מקיים את פסטיבל ראשון לציון – פסטיבל המוזיקה הגדול בישראל, כנס לשון ראשון, פסטיבל הקומדיה וההומור ע"ש ספי ריבלין ועוד. קריאת ההיכל על שם ראש העיר מאיר ניצן, בעודו מכהן בתפקיד, עוררה ביקורת בקרב האופוזיציה המקומית וחלק מתושבי העיר. כשנשאל באחת הפעמים על הסוגיה, אמר ניצן: "כשמלאו לי 70 חברי פנו ושאלו את אשתי אם אסכים לזה, והיא אמרה שהיא חושבת שאסכים. שמעתי על זה רק אחר כך". מדיה וקבצים בנושא היכל התרבות מאיר ניצן ראשון לציון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היכל התרבות מאיר ניצן ראשון לציון שנתון העיר 1987, עמ' 38. שנתון העיר 2007, סעיף 5.0.0.2 מבוא הגדרות ומקורות פרק 5 - תרבות ספורט ונופש.(הקישור אינו פעיל, 1.10.2019) שרה ומאיר אהרוני (עורכים), אישים ומעשים בראשון-לציון, רחובות, נס-ציונה והסביבה, ינואר 1995, עמ' 315. אריק מירובסקי, עיתון הארץ‏, חולם להיות תל אביב, באתר וואלה, 3 בנובמבר 2006 (הקישור אינו פעיל, 1.10.2019) אליענה שפר, 10 הסיבות לנפילת מאיר ניצן, באתר nrg‏, 12 בנובמבר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא מבנים ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיר ראוך

מאיר ראוך (בפולנית:‏ Meir Rauch‏; 15 באוקטובר 1909 – 1 באוגוסט 1983) היה שחמטאי בדרגת אמן. מאיר ראוך נולד בז'וליניה, פולין. ב-1925 ראוך עבר לברלין, שם עבד לפרנסתו ואת יתר זמנו השקיע במשחק השחמט. מגיל צעיר התחיל לשחק ומהר מאוד הצטיין, ניצח בתחרויות ושמו התפרסם כשחמטאי מעולה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והשתקע בתל אביב, הצטרף למועדון הארץ-ישראלי לשחמט והפך לאחד מהשחמטאים הבולטים בארץ. ב-אוגוסט 1939 הצטרף ראוך למשלחת הארץ-ישראלית לאולימפיאדת השחמט ה-8, שהתקיימה בבואנוס איירס, ארגנטינה, והייתה הראשונה שנערכה מחוץ ליבשת אירופה. למרות רוחות המלחמה הקרבות והסכנות בנסיעה ארוכה בים, המשלחת הפליגה ואחרי 3 שבועות הגיעה ליעדה. הרכב הנבחרת הישראלית היה: משה צ'רניאק, יוסף פורת, ויקטור וינץ, זלמן קליינשטיין ומאיר ראוך. ראוך סיים בתוצאה של 7.5 נקודות מ-13 אפשריות. ראוך נאלץ להישאר בארגנטינה בשנות מלחמת העולם השנייה. בזמן שהותו שם המשיך להקדיש את רוב זמנו למשחקים ותחרויות שחמט עם יתר שחמטאי המשלחות לאולימפיאדה שנשארו בארגנטינה. בין היתר, היה בקשר רציף עם רב אמן משה ניידורף, ממנו למד לשחק שחמט עיוור וכשחזר ארצה ב-1945 (עם האנייה הראשונה שיצאה מנמל בואנוס איירס), הפך לאלוף הישראלי בשחמט עיוור סימולטני כנגד 8 יריבים, כשהודות לזיכרון הפנומנלי שלו הצליח לנצח. במהלך השנים המשיך לשחק ולהתחרות אך בפחות תדירות בגלל מחלתה של אשתו, לה הקדיש את רוב זמנו הפנוי. הוא היה פעיל במועדון השחמט "רטי" בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא מאיר ראוך בוויקישיתוף מאיר ראוך, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
פורבס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פורבס טראבל גייד – סדרת מדריכי נסיעות סוללות פורבס (אנ') – זוג סוללות תותחים בריטיות הניצבות במעלה צוק גיברלטר, נקראות על שם ג'ורג' פורבס (קצין צי) מחצבת פורבס – מחצבה ואתר ארכאולוגי בצוק גיברלטר, נקראת על שם סוללות פורבס המוצבות מעל למחצבה עיתונים: פורבס – עיתון כלכלי דו-שבועי היוצא לאור מארצות הברית פורבס ישראל – כתב עת כלכלי חודשי, הגרסה הישראלית של פורבס האמריקאי אישים: אליוט פורבס – מנצח ומוזיקולוג אמריקאי אלכס פורבס – כדורגלן סקוטי רוזיטה פורבס – סופרת בריטית ג'ורג' פורבס – ראש ממשלת ניו זילנד ה-22 ג'ורג' פורבס (קצין צי) (אנ') – מפקד הימייה הבריטית שהשתתף בכיבוש גיברלטר
בירה נגב

בירה נגב הוא מותג בירה המיוצר במבשלה בתפן יחד עם בירה מלכה, שבעבר יוצרה מבשלת הנגב. בירה נגב מיוצרת בתהליך תסיסה טבעי, ואינה מסוננת. המבשלה הוקמה רשמית בשנת 2008 על ידי יוחאי קודלר וחיים בן עשור, בשם מבשלת הנגב. המבשלה החלה את דרכה עם שלושה סוגי בירות: נגב אמבר אייל, נגב פסיפלורה ונגב פורטר אלון. בשנת 2011 נרכשה המבשלה על ידי חברת נורמן פרמיום. בהמשך המבשלה נוהלה על ידי שגיב קרלבוים והבשלן הראשי היה תומר רונן. מבשלת הנגב זכתה בשנת 2013 בתואר המבשלה הטובה בישראל באתר Rate Beer. בשנת 2016 מבנה המבשלה נמכר למבשלת בירבזאר. לאחר שנרכשה על ידי חברת הכרם - משקאות חריפים הוקמה מבשלה באזור התעשייה תפן. במבשלה מייצרים את בירה נגב יחד עם בירה מלכה ובירה הרצל. עד למכירת מבשלת הנגב לבירבזאר ייצרה המבשלה כ-12,000 ליטר בחודש, עם נפחים של 1,000 ליטר לבישול. חומרי הגלם מיובאים ברובם מאירופה. המבשלה מתמחה בייצור בירות אייל מסורתיות ומתוחכמות כאחת. תהליך ייצור הבירות אורך כחודש ימים, ובסופו הבירה נמכרת בחביות או בבקבוקים. בשנת 2013 השיקה המבשלה יחד עם מלון בראשית במצפה רמון את בירה נגב בראשית. בשנת 2013 ו-2014 זכתה הבירה של המבשלה, נגב פוטר אלון, בקטגוריית הבירה הטובה בישראל באתר Rate Beer.[דרוש מקור] נגב אמבר אייל – 4.9% כוהל בנפח, בירת אייל. נגב פסיפלורה – 4.9% בירת אייל, בתוספת פסיפלורה. נגב פורטר אלון – 5% בירת אייל, מיושנת עם שבבי עץ אלון. נגב אואזיס – 4.7% בירת אייל. נגב בראשית – 4.7% בירת אייל. נגב חריטון – 8% בירת אייל. נגב עומר – 6.5% בירת לאגר. נגב בלייזר – 6.9% בירת אייל. נוצרה בשיתוף פעולה עם המגזין בלייזר. נגב IPA‏ – 5.8% IPA. נגב פאטה מורגנה – 4.9%. מבשלת הנגב באתר Beers שגיא קופר, מפריחים את הנגב – עם בירה, באתר ynet, 29 ביוני 2010 שחר הרץ 13/1/14, אתר Rest https://www.ratebeer.com/RateBeerBest/, www.ratebeer.com (באנגלית)
אלמאנים

המונח "אלמניה" מפנה לכאן. לערך העוסק בקבוצת כדורגל, ראו אלמניה אאכן. אלמאנים (בלטינית: Alemanni או Alamanni, מילולית: "כל האנשים") היו קונפדרציה של שבטים גרמאניים סואבים אשר חיו באזור נהר הריין העליון באירופה. הוזכרו לראשונה על ידי הרומאים ב-213 לספירה. האלמאנים השתלטו על אזור האגרי דקומטס ב-260 לספירה, ולאחר מכן התרחבו לאזור אלזס וצפון שווייץ. ב-496 לספירה האלמאנים נכבשו על ידי המנהיג הפרנקי כלוביס הראשון ושולבו תחת שליטתו, כשהם מוזכרים כשומרים על המסורות הפגניות עד המאה ה-7, בה התחילו להתנצר. השם „אלמנים״ הפך להיות שמם של הגרמנים כולם במספר שפות. כמו כן, שמם השתמר בשם של השפה האלמאנית: קבוצת ניבים של השפה הגרמנית. מדיה וקבצים בנושא אלמאנים בוויקישיתוף אלמאנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלמאנים, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ישראל שצמן, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, פרק ד, עמ' 78. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוזונאק

קוזונאק (ברומנית: cozonac, בבולגרית: козунак) היא עוגת שמרים מסורתית במטבח הרומני ובמטבח הבולגרי. להכנת קוזונאק משתמשים בקמח יבש מאוד, חלב, סוכר, ביצים, חמאה ושמרים. לשיפור הטעם מוסיפים קליפה מגורדת של תפוזים או לימונים. הקוזונאק יכול להיות אוורירי או ממולא. המלית בקוזונאק ממולא יכולה להכיל רחת לוקום, אגוזים, צימוקים, זרעי פרג, פירות מסוכרים, גבינה ממותקת או שילוב כלשהו בין מרכיבים אלה. גם בקוזונאק אוורירי אפשר לשלב מעט אגוזים או צימוקים. מדיה וקבצים בנושא קוזונאק בוויקישיתוף איך מכינים קוזונאק מולדובני מסורתי (ברומנית)
אשר צבי מאוסטראה

רבי אשר צבי מאוסטראה (לפני ת"ק, 1740 - ט"ז בשבט תקע"ז, 1817) היה מצדיקי תנועת החסידות בדורה השלישי, תלמיד המגיד ממזריטש. מחבר הספר מעין החכמה. בנו של רבי דוד ונכדו של רבי משה הרב מבוטשאטש. אביו היה מראשי הקהל באוסטרוה וראש ה"חברה קדישא" בעיר. לאחר נישואיו כיהן כרב בברזדוב. בשנת תק"מ התקבל למגיד מישרים ומו"צ באוסטרוה על מקום רבי נחמיה. בשנת תקנ"ב, בזמן המאבקים שהובילו לבסוף לחלוקת פולין השנייה, העיר הופצצה קשות על ידי הרוסים, אך לבסוף הסתיימה המהומה בשני הרוגים בלבד, לאחר שהיהודים הודיעו לרוסים שהפולנים נסוגו. הרב אשר צבי קבע את יום ז' בתמוז כיום פורים אוסטראה, שמחויב במשתה ובשמחה, לבישת בגדי שבת, איסור תענית אפילו ביארצייט וחובת מתנות לאביונים. הוא קבע את היום לפניו כתענית (כעין תענית אסתר בערב פורים). הוא חתום על מגילת הנס. בשנת תקס"ד נאלץ לעזוב את העיר עקב מחלוקת בתוך הקהילה כנגד חתנו שלא הצטרף לעתירת מספר יהודים נגד הדוכס המקומי. הוא התקבל לרב בקוריץ, על שמה הוא מכונה "ר' אשר קוריצער". על פי המסורת החסידית, קפידתו גרמה לשריפה גדולה באוסטרוה בשנת תקס"ט. ספרו מעין החכמה נדפס בקוריץ בשנת תקע"ז. הרב מאפטא כתב בהסכמתו:"כי ידוע שכל דבריו נאמרו ברוח הקודש". על קברו נבנה אוהל. בנו רבי יואל הסכים לצידו ולצד רבי לוי יצחק מברדיצ'ב לספר ילקוט ראובני. חתנו היה רבי מנחם מנדל שהדפיס את ספרו. יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו.
SIDE

מזכירות המודיעין של ארגנטינה (בספרדית: Secretaría de Inteligencia, בראשי תיבות: SI), המוכרת יותר בשמה הקודם SIDE (ראשי תיבות של Secretaría de Inteligencia de Estado, מילולית: "מזכירות המודיעין של המדינה"), הייתה סוכנות הביון העיקרית בארגנטינה כשראש הארגון עמד בראש קהילת המודיעין הארגנטינאית. בראש הארגון עמד מזכיר המדינה לענייני מודיעין, שהיה חבר בקבינט. הארגון היווה סוכנות מבצעית לאיסוף מודיעין ולסיכול ריגול בארגנטינה. הסוכנות הוקמה בשנת 1946 על ידי הגנרל חואן פרון כסוכנות ביון אזרחית ותפקדה גם כסוכנות למודיעין פנימי, כשמנהיגה הראשון היה רודולפו פרוידה. בתקופת המלחמה המלוכלכת (1974–1983) התפתחה הסוכנות לארגון משטרה חשאית ונעשה בה שימוש על ידי החונטה הצבאית לחיסול יריבים פוליטיים וביצוע האזנות סתר כנגדם. לאחר המהפכה הדמוקרטית בשנת 1983 הסוכנות לא פורקה ורבים מבכיריה לא הועמדו למשפט. בשני העשורים מאז 1990 הלך כוחה והתעצם והשפעתה על מערכת המשפט והביטחון במדינה. מקרים שונים טענו כי פקידי ממשל עשו שימוש בסוכנות כדי לפקח על פעילותם של עיתונאים ביקורתיים, פוליטיקאים, שופטים ותובעים. בדצמבר 2014 מונה אוסקר פאריי לעמוד בראש הארגון, כדי להחליף את הקטור איקסוריאגה שכיהן קודם לכן כראש הסוכנות במשך 11 שנים. בינואר 2015 הודיעה נשיאת המדינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר כי בכוונתה לקדם חקיקה שתפרק את המזכירות ותקים במקומה סוכנות נפרדת תחת השם "סוכנות הביון הפדרלית", עקב פרשת הירצחו של התובע הפדרלי, אלברטו ניסמן. ביולי 2024 הוקמה "מזכירות המודיעין הממלכתית", במקום סוכנות הביון הפדרלית, וכיורשת למזכירות המודיעין הוותיקה. רודולפו פרוידה אתר האינטרנט הרשמי של SIDE (בספרדית) מדיה וקבצים בנושא SIDE בוויקישיתוף האתר הרשמי (לא פעיל) ממשלת ארגנטינה: סוכני מודיעין אחראים לרצח התובע אלברטו ניסמן, באתר הארץ, 24 בינואר 2015 ארגנטינה: הנשיאה מתכננת לפרק את סוכנות המודיעין
איידה טורטורו

איידה טורטורו (באנגלית: Aida Turturro ; נולדה ב-25 בספטמבר 1962) היא שחקנית אמריקאית המוכרת בזכות תפקידה בתור ג'ניס סופרנו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס", תפקיד עליו קיבלה שתי מועמדויות לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרת דרמה. טורטורו נולדה בברוקלין, ניו יורק. בתם של דורותי, עקרת בית סיציליאנית ודומיניק טורטורו, אמן אמריקאי-איטלקי. טורטורו היא בת-דודתם של כוכב הקולנוע ג'ון טורטורו, השחקן ניקולס טורטורו והשחקנית נטלי טורטורו. טורטורו היא בוגרת לימודי תיאטרון מאוניברסיטת המדינ של ניו יורק. טורטורו פעלה להגברת המודעות הציבורית של דלקת מפרקים שיגרונית. החלה לקבל תפקידים משמעותיים רק בשנות ה-90, בקומדיות " ג'וניור" של איבן רייטמן ו"אנג'י" לצידה של ג'ינה דייוויס. ב-1998 שיחקה בסרטו של וודי אלן "סלבריטי", ובסרט "נקודת מגע" בכיכובו של דנזל וושינגטון. ב-1999 השתתפה בסרטו של מרטין סקורסזה "לגעת במוות" ובמותחן האימה "ים כחול עמוק". בשנת 2000 התפרסמה לקהל הרחב בזכות תפקידה בסדרת הדרמה המצליחה "הסופרנוס" בה השתתפה במשך כ-7 שנים. טורטורו הופיעה בתפקיד ג'ניס סופרנו, אחותו הלא יציבה של טוני סופרנו (ג'יימס גנדולפיני) והועמדה על משחקה פעמיים לפרס אמי. במהלך הקריירה שלה שיתפה פעולה עם בן־דודה הבמאי ג'ון טורטורו בסרטים, "אילומינטה" (1998), "רומנים וסיגריות" (2005) בתפקיד רוזבאד, והסרט "רק ג'יגולו" (2013) בתפקיד אשת הנהג ובתפקיד אורח בסדרה ״ברוקלין תשע-תשע״ (2016). בשנים האחרונות השתתפה טורטורו בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד השופטת פליסיה קטנו. אהבת אמת (1989) מה הסיפור שלך בוב? (1991) ג'רזי גירל (1992) החיים עם מייקי (1993) אנג'י (1994) החיפוש אחר ג'ימי עין אחת (1994) ג'וניור (1994) דניס על הקו (1996) סליפרס (1996) תוצרת גברים (1997) גן העדן של השוטה (1997) נקודת מגע (1998) או קיי גראז' (1998) וו (1998) אילומינטה (1998) תשושה (1998) אש צולבת (1998) סלבריטי (1998) אשת ה-24 שעות (1999) 24 לילות (1999) ים כחול עמוק (1999) מזג אוויר משונה (1999) לגעת במוות (1999) קרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס (2001) מדרכות ניו יורק (2001) להיות כנה לחלוטין (2004) רומנים וסיגריות (2005) עזרה קטנה (2010) סיפורי מוצרלה (2011) רק ג'יגולו (2013) לשדוד את המאפיה (2014) תתקשרי לג'יין‏ (2022) חוק וסדר (1995) פסקי הדין של רייט (1995) חדשות ניו יורק (1995) מר וגברת סמית' (1996) הפרקליטים (1997) הסופרנוס (2000–2007) קלף פראי (2004) ER‏ (2008) מדיום (2009) רחמים (2010) תרגיע (2011) האחות ג'קי (2012) שוטרים בדם (2013) חוק וסדר: מדור מיוחד (2016-2013) ברוקלין תשע-תשע (2016) האנטומיה של גריי (2017) מחשבות פליליות: חוצה גבולות (2017) הרשימה השחורה (2018-2017) אם כל השידוכים (2022) - סרט טלוויזיה מדיה וקבצים בנושא איידה טורטורו בוויקישיתוף איידה טורטורו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איידה טורטורו, באתר AllMovie (באנגלית) איידה טורטורו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) איידה טורטורו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
עליונות לבנה

עליונות לבנה (באנגלית: White Supremacy או Aryanism על שם הגזע הארי) היא צורה של גזענות שבמרכזה האמונה וקידום האמונה לפיה האדם הלבן נעלה מכל הבחינות מכל הקבוצות האתניות האחרות, ולכן גם על צרכיו ורצונותיו להיות בראש סדר העדיפויות החברתי. בנוסף על לבנים לשלוט מבחינה פוליטית, כלכלית וחברתית על אלו שאינם לבנים. בדרך כלל מדובר גם במונח שנועד לתאר אידאולוגיה המנציחה ושומרת על דומיננטיות חברתית, פוליטית, היסטורית או תעשייתית של הלבנים (כפי שמבנים חברתיים-פוליטיים היסטוריים ועכשוויים מעידים עליהם, כמו סחר העבדים האטלנטי, הקולוניזציה של הדרום, חוקי ג'ים קרואו בארצות הברית, וחוקי איסור הנישואים המעורבים בקולוניות למתיישבים וההתיישבויות לשעבר (כמו ארצות הברית, דרום אפריקה, אוסטרליה, ומדגסקר). ישנן מספר תפיסות הדוגלות בעליונות לבנה, וחלקן מגדירות את הגזע הלבן בצורה שונה מהמקובל. לרוב מגדירות תפישות שונות קבוצות גזעיות ותרבותיות שונות כאויב העיקרי שלהם. תורת הגזע עליונות שחורה נאציזם לאומיות לבנה כוח לבן גאווה לבנה משא האדם הלבן מדיה וקבצים בנושא עליונות לבנה בוויקישיתוף עליונות לבנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Flint, Colin (2004). Spaces of Hate: Geographies of Discrimination and Intolerance in the U.S.A. Routledge. p. 53. ISBN 0-415-93586-5. Although white racist activists must adopt a political identity of whiteness, the flimsy definition of whiteness in modern culture poses special challenges for them. In both mainstream and white supremacist discourse, to be white is to be distinct from those marked as non-white, yet the placement of the distinguishing line has varied significantly in different times and places. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה קווה

יהודה קווה (נולד ב-1940) הוא במאי סרטים דוקומנטריים. כתב וביים למעלה מחמישים סרטים, רובם במסגרת הטלוויזיה הישראלית. יהודה קווה נולד ברעננה לבלומה, תופרת במקצועה וליעקב, פועל יומי, יוצאי פולין שעלו ארצה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. כילד בן חמש השתתף במסדר הניצחון לסיום המלחמה שהתקיים בכפר סבא, מעשה שהטביע בו חותם שבא לידי ביטוי במגוון עבודותיו העוסקות בשואה, בהיסטוריה הפוליטית של עם ישראל ושל העם היהודי ובשורה של פרשיות עלומות. בית הספר היסודי-עממי בו למד השתייך לזרם העובדים אשר בוטל לאחר כינון המדינה. כתלמיד מחונן המשיך את לימודי התיכון בבית הספר ע"ש כצנלסון בכפר סבא. בזמן לימודיו היה חניך ומדריך בתנועת הנוער המחנות העולים. בהמשך התגייס לנח"ל בגרעין משלים לקיבוץ רגבים שבהרי אפרים. קווה השתתף במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים. את שירות המילואים עשה במסגרת שתי סיירות: של החטיבה הירושלמית ושל חטיבת שריון. קווה למד ספרות וגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. נשוי למשוררת דליה קווה, להם שלושה ילדים. אחיו הוא הסופר אבשלום קווה. בין השנים 1975- 1965 ערך משדרי תעודה בקול ישראל. בשנת 1975 עבר לטלוויזיה הישראלית בה עבד כבמאי סרטי תעודה עד שפרש לגמלאות. סרטיו זכו להערכה רבה בקרב מבקרים, אנשי מקצוע, בהם היסטוריונים וצופים רבים. חלק מסרטיו זכו בפרסים בישראל ומחוצה לה. אחרי שפרש מהטלוויזיה המשיך לביים סרטים עבור גורמים פרטיים ובמקביל לימד כמורה מהחוץ בחוג לתקשורת של אוניברסיטת ירושלים, חיפה ומכללת יזרעאל. פרשת קסטנר (1983) - עליו זכה בפרס רשות השידור. לאחר שאינם יהודים (1988) - על שואת יהודי פולין. מקום ראשון בתחרות הסוכנות היהודית. מכתבים מלבנון (1988) - זכה במקום שלישי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במינכן. לוי נויפלד (1992) - הסרט עסק בפרשת סטולרו-יכמן-צ'צ'קס. ייצג את ישראל בתחרות בינלאומית שהתקיימה באיטליה. עד מוות (2000) - עסק בהתנקשות בלורד מוין בקהיר בשנת 1944. שלמה (מוני) ניצני (2003) - על סגן-אלוף במילואים שלמה ניצני בעל עיטור הגבורה במבצע סיני ועיטור המופת במלחמת יום כיפור. חלומות מסתערבים (2003). הציור הוא הנפש (2004) - סרט על הצייר אורי רייזמן. אבידניום (2005) - סרט רחב יריעה אודות המשורר דוד אבידן. נתן זך - פגישה עם משורר (2007) - על המשורר נתן זך ילדי טהראן (2007) - על ילדי טהראן. מבצע מוראל (2008) - על המבצע הסודי של המוסד להעלאת 530 ילדים ממרוקו בשנת 1961. מדיה וקבצים בנושא יהודה קווה בוויקישיתוף יהודה קווה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יהודה קווה, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים האקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה - סרטים תיעודיים - עד מוות - ההתנקשות בלורד מוין. (יולי 1995) אלון רוזנטל - אמנות התיעוד החזותי. יצירת סרטי תעודה לטלוויזיה. (ספר.2001) אמיר הלל-כוונות רעות. על "חלומות מסתערבים".(הגדה השמאלית 1.7.03) שירי לב-ארי, אדם רגיש מאוד ובודד מאוד, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2008 מיה סלע, פרקי אבות, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2009 אתר גדוד 79-סופה-על מוני ניצני. (3.3.13) YOU TUBE – אבידניום 2005/ על דוד אבידן. (4.4.13) מיה סלע, איך נתקע הסרט על יהודה עמיחי בגלל מאבק בין אלמנתו לבין הבמאי, באתר הארץ, 13 באפריל 2014 שני ליטמן, "אני מגיעה למקומות שאני נבהלת": בתו של אורי ריזמן נהפכה לציירת בעצמה, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2014
טום יפת

טום יפת (נולד ב-5 בדצמבר 1993) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי. יפת נולד וגדל בשכונת התקווה, למד בתיכון "ראשית" - עירוני ח' בתל אביב. תפקידו הראשון והמשמעותי של יפת היה בסרט הקולנוע הישראלי, "מנתק המים" בבימויו של עידן הובל, שם שיחק בתפקיד ראשי לצד גבי (משה איבגי) את בנו, בועז, שוער כדורגל מוכשר שמאוד מחובר לאביו. יפת משתתף בתיאטרון הקהילתי בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין", מתוך לימודיו משחק בהצגה "הכלה מאלנבי" לצד בן רביאן, עדן בר ואחרים. ממרץ 2014 ועד אפריל 2015 השתתף בהצגה "פריחת ההדרים" בבימויו של השחקן יחזקאל לזרוב לצד אודי פרסי, סיון לוי ועוד. מ-2014 עד 2018 שיחק את לירון ביטון בסדרה "שכונה" של גיורא חמיצר בבימויו של אורן שקדי בערוץ ניקלודיאון של HOT, ליד שחקנים מוכרים כמו ליאנה עיון, תותי ניניו, יוסי מרשק ועוד. בשנת 2015 שיחק בתפקיד אורח בשני פרקים בעונה השלישית של הסדרת הקומית "פולישוק". כמו כן, הוא שיחק את תומר, בסדרת הנעורים "להתבגר" על פי סדרת הספרים של גלילה רון פדר, "להתבגר". הסדרה שודרה בערוץ 10. נכון לשנת 2024, השחקן טום יפת מתגורר עם ארוסתו, רותם אגמי. טום יפת, ברשת החברתית פייסבוק טום יפת, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית טום יפת, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
טובה (נקניק)

טוֹבָּה (ברומנית: Toba) היא מין נקניק רחב מאוד המיוצר מבשר חזיר. את הטובה מייצרים בעת שחיטת החזיר על ידי מילוי הממברנה של קיבת החזיר עם ג'לטין של חזיר, חתיכות קטנות של בשר חזיר, במיוחד האוזניים, הזנב וחלקים בשר מהרגליים וגם חתיכות שומן וחלקים פנימיים קצוצים, כבד, כליות ותבלינים. באם מוסיפים גם דם של החזיר, לפני שנקרש, תהיה זאת "טובה דמית". את הטובה דוחסים היטב ומבשלים. הנקניק הנוצר כך הוא בעל קוטר של כעשרה סנטימטרים וקשה לפרוס ממנו פרוסות דקות. הטובה דומה בהרכבה לקלטבוש, אך מכילה יותר בשר. אפשר להכין טובה גם מבשר תרנגול הודו. מדיה וקבצים בנושא טובה בוויקישיתוף toba במילון הרומני-רומני dexonline (ברומנית)
אורסון הייד

אורסון הייד (Orson Hyde;‏ 8 בינואר 1805 – 28 בנובמבר 1878). ממנהיגי הקהילה המורמונית במאה ה-19. שהה בארץ ישראל בשנים 1841–1842. נולד במדינת קונטיקט בארצות הברית והצטרף לכנסייה המורמונית ב-1831. שנים רבות פעל כשליח האמונה המורמונית ברחבי ארצות-הברית, באירופה ובארצות האימפריה העות'מאנית. הטיף לשיבת ציון והיה חלוץ ההיאחזות המורמונית בארץ ישראל. מאפריל 1841 ועד דצמבר 1842 התגורר בירושלים. ביום 24 באוקטובר 1841, עם שחר, עלה אל הר הזיתים ושם נשא תפילה למען קיבוצם בארץ הקודש של "נִידחֵי ישראל ונפוּצוֹת יהודה" ולמען בניין ירושלים וקימום בית המקדש. לזכרו הוקם הגן בעמק צורים, למרגלות מתחם האוניברסיטה המורמונית בירושלים שבמורדות הר הצופים. הגן, שנחנך באוקטובר 1979, משתרע על פני שמונה דונם ובו פינות חורש טבעי. הגן מכיל תיאטרון בן 150 מושבי-אבן הצופה לעבר נחל קדרון והעיר העתיקה, ושביל מוליך ממנו אל כנסיית גת שמנים. כמו כן נקראה על שמו של אורסון הייד הכיכר בכניסה למתחם המכללה האקדמית נתניה, סמוך למרכז הכנסים שם. ההקדשה לזכרו נעשתה ביוזמתו של פרופ' יוסף גינת, סגן נשיא המכללה לקשרים בינלאומיים ולמחקר, ששימש כפרופסור-אורח באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית והיה מקורב לראשי הקהילה המורמונית. מדיה וקבצים בנושא אורסון הייד בוויקישיתוף אהרון יפה, "חלומות מורמוניים בארץ הקודש", עת־מול, גיליון 184, נובמבר 2005, עמ' 20–23 אורסון הייד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מכתבו של הייד שבו מצוטטת התפילה שחיבר במעלה הר הזיתים (באנגלית) גן אורסון הייד באתר עמוד ענן גן אורסון הייד בהר הצופים הודעה לעיתונות על הקמת כיכר אורסון הייד במכללה האקדמית נתניה