השמדת לא-יהודים במלחמת העולם השנייה

גרמניה הנאצית השמידה בני עמים וקבוצות רבות במהלך מלחמת העולם השנייה, ובכלל זה כשישה מיליון יהודים (בסיוע רוצחים בני עמים אחרים). לא יהודים בני אומות וקבוצות נרצחו במבצעי הירי של חיילי האיינזצגרופן ובמחנות ההשמדה. כמו כן ביצעו חיילי הוורמאכט וכוחות גרמניים אחרים פשעי מלחמה בהיקף גדול שהביאו למותם של מיליוני בני אדם. בעוד מספר הנספים היהודים מוסכם בדרך-כלל על החוקרים, הרי שמספר הנספים הלא-יהודים שנוי במחלוקת, וההערכות לגביו נעות בין 9 מיליון ועד קרוב ל-20 מיליון. חלק מהפער נובע מהקושי להגדיר מהו פשע מלחמה. בעוד שמוסכם על הכול כי שליחת בני אדם למחנות ריכוז והשמדה או ירי המוני בחסרי אונים היא פשע נגד האנושות בכל מקרה, כפי שעשו הנאצים לרבים מהיהודים, מהצוענים, הנכים ואחרים, הרי רבים מתו לא כתוצאה מפעולת רצח ישירה אלא באופן עקיף כתוצאה מרעב ומחלות שנבעו מהתנאים הנוראיים במחנות הריכוז או במחנות השבויים לחיילים מצבא ברית המועצות. מחלוקת נוספת היא בעניין הכללתם של נספים שמתו כתוצאה מנסיבות המלחמה. לדוגמה, פליט פולני שנמלט מביתו מאימת הכוחות הגרמניים ומת בדרך, עשוי להיחשב בחלק מן המחקרים כמי שנרצח, ובחלק אחר כמי שמת מנסיבות המלחמה. בעיה נוספת שמקשה על ההערכות לגבי מספר הנספים הלא-יהודים, היא היעדר תיעוד מספיק. הקהילות היהודיות במזרח אירופה היו לרוב מאורגנות, וכללו רישום מדויק למדי של מספר חברי הקהילות ואף שמותיהם. כמו כן, כיוון שרוב היהודים הנספים נספו במחנות ריכוז והשמדה, אפשר להיעזר בתיעוד הגרמני לגבי ה"משלוחים" למחנות, תיעוד שהוא מדויק ומפורט ברוב המקרים. לעומת זאת, רוב הנספים הלא-יהודים נרצחו, ככל הנראה, מחוץ למחנות הריכוז וההשמדה, ולא נערך תיעוד מפורט של ההשמדה הזו בשעת מעשה. כמו כן, ההגירה ההמונית הכפויה שהתחוללה אחרי מלחמת העולם השנייה בין אוקראינה, פולין וגרמניה, מקשה עוד יותר לשחזר את מספר תושבי הערים והעיירות באזורים הפגועים. חיילים גרמנים מוציאים להורג אזרחים פולנים לא-יהודים באזור קרקוב קבר המוני בדמבלין של שבויי מלחמה סובייטים אשר הוצאו להורג על ידי חיילים גרמניים נשים וילדים סרבים במחנה ריכוז בקרואטיה פינוי נכים וחולי נפש גרמניים להוצאה להורג בבוואריה אסירים הומוסקסואלים במחנה הריכוז זקסנהאוזן צוענים גרמניים נאספים לגירוש בעיירה בסמוך לשטוטגרט הנאצים קידמו שנאת זרים וגזענות נגד כל הגזעים ה"לא-אריים". תושבי גרמניה ממוצא אפריקאי ושבויי מלחמה שחורים, דוגמת חיילים ממושבות צרפת באפריקה ואפרו-אמריקאים, היו גם הם קורבנות של מדיניות הגזע הנאצית. עם עליית הנאצים לשלטון חיו באזור הריין מאות ילדים אפרו-גרמנים, צאצאים של אמהות גרמניות וחיילים אפריקאים שהובאו במהלך הכיבוש הצרפתי במלחמת העולם הראשונה. במיין קאמפף תיאר היטלר את ילדים אלו כזיהום של הגזע הלבן "על ידי דם כושי על הריין בלב אירופה" לפי היטלר, "היהודים היו אחראים להכנסת כושים לארץ הריין, מתוך רעיון אולטימטיבי להרוס את הגזע הלבן שהם שונאים ובכך להוריד את רמתו התרבותית והפוליטית כדי שהיהודי יוכל לשלוט". היטלר גם כינה שחורים כ"קופים למחצה". הוא טען שהקניית חינוך גבוה לשחורים אינו רק חטא נגד "הבורא הנצחי"; והוא אלא רק אילוף, "כמו של פודל". גרמניה הנאצית הייתה ייחודית, בניסיונה להשמיד עמים מסוימים, השמדה המונית ושיטתית, וברצח ורדיפה של קבוצות שלא היוו איום על המשטר. זאת מתוך תפיסת עולם גזענית שמחלקת את העולם לגזעים ואנשים הראויים לחיות ולתת-אנשים, שאינם ראויים לחיות. פשעים אלו התרחשו ובמידה מסוימת התאפשרו, על רקע מלחמה כוללת בה אוכלוסייה אזרחית, וערים שלמות היוו מטרה למתקפות צבאיות משני הצדדים. במהלך מלחמת העולם השנייה, בירת יפן, טוקיו, ספגה את שני אירועי הפצצות האוויר הגדולים ביותר: אחד נחשב כהפצצה הקטלנית ביותר אי פעם בתקיפה בודדת - יותר מהירושימה ויותר מנגסאקי, והאירוע השני הוא כוח ההפצצה האווירית הגדול ביותר אי פעם באירוע הפצצה בודד. בנוסף – העיר ספגה אירועי הפצצה נוספים רבים (שביחד כולן הרסו כ-51% משטח טוקיו). "שיא" שלישי נוסף בהפצצה אווירית התרחש בעיר היפנית טויאמה אשר 99% משטחה הושמד ביום הפצצה בודד. בעת ההפצצה הקטלנית ביותר, טוקיו הייתה בנויה מחומרים דליקים (עץ ונייר), צפיפות האוכלוסייה הממוצעת הייתה כ-40 אלף איש לק"מ מרובע (והיו אזורים המאוכלסים בצפיפות של עד 53 אלף איש לק"מ מרובע), וכי הושמד אזור של 41 ק"מ מרובע מהעיר. אמדן המתים של 100 אלף איש אשר דווח בעיתונות ביפן ובארצות הברית מיד לאחר ההתקפה הקטלנית ביותר – הוא נמוך משמעותית מהמניין בפועל – זאת מכיוון שלשני הצדדים היה אינטרס להצניע את המספר. כיום האמדן הנמוך נחשב כמעל 120 אלף איש והגבוה כ-200 אלף איש, ובוודאות קטלני יותר מכל אחד מאירועי הפצצה האטומית (בנפרד). סופת האש בתקיפה זו הייתה כה עזה עד ש"תעלות מים קטנות באזור ההפצצה החלו לרתוח". ההפצצה על טוקיו עם הכי הרבה מטוסים ב־14.8.45 בוצעה יום לפני ההודעה הרשמית של קיסר יפן על כניעה (אולם יפן החלה בדיוני הכניעה ללא תנאי עוד קודם). עקב משך הטיסה, עוד בטרם חזרו המפציצים מן ההפצצה הגדולה ביותר קיסר יפן ונשיא ארצות הברית טרומן הודיעו ב-15.8.45 על קבלת הכניעה של יפן - עוד לפני שהמפציצים נחתו. עקב מועד התקיפה והמיותרות שבה ועקב כך הביקורת עליה (שכן במועד ההפצצה היה ברור שהקיסר יכריז על כניעה), אירוע הפצצה הוצנע, עד כדי כך שלעיתים אינו מופיעה ברשימת ההפצצות בטבלאות של אנציקלופדיות שונות. אירוע זה אינו היחידי בו ארצות הברית הרימה כוח מסדר גודל של כ-1000 מטוסים למטרת הפצצות אסטרטגיות על יפן. הפצצת טוקיו במרץ נחשבה כאירוע הקטלני ביותר אולם הפצצת העיר טויאמה Toyama שגרמה ל-99% משטח העיר להישרף כליל ( עיר בגודל של כ־100,000 תושבים ) נחשב בזמנו כהפצצה אגרסיבית יותר מהפצצת טוקיו במרץ, אך גם "הזיכרון ההיסטורי הזה אבד" שכן כ-5 ימים לאחר טויאמה - הופצצה הירושימה. בין הידועות בהתקפות שבוצעו על אזרחים במהלך מלחמת העולם השנייה ניתן למנות את הבליץ על לונדון מצד גרמניה בפתיחת המלחמה, ואת הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי על ידי ארצות הברית בסוף המלחמה. בריטניה וארצות הברית, הפציצו והחריבו ערים שלמות בגרמניה הנאצית, במטרה להתיש את האוכלוסייה, ולבקשת ברית המועצות, במטרה להקל על התקדמות הצבא האדום. עשרות אלפי אזרחים גרמנים נהרגו, ומאות אלפים הפכו לפליטים חסרי בית. שיטות ההפצצה בהן נקטו בעלות הברית, נועדו להעצים את הפגיעה באזרחים, על ידי יצירה מכוונת של סופות אש, ושימוש במספר גלי הפצצה על מנת לפגוע בכוחות ההצלה ובניצולים מהגל הראשון. פעולות אלו היו שנויות במחלוקת ציבורית כבר בעת המלחמה. מכונת התעמולה הנאצית ברשות גבלס הפיצה בתקשורת העולמית תמונות מהפצצת דרזדן בפברואר 1945, בה נהרגו כ-25,000 איש, בצירוף דיווחים כוזבים על מספר הרוגים גבוה פי עשרה מזה שהיה בפועל. יום השנה להפצצה על דרזדן מצוין עד היום, ונעשה בו שימוש פוליטי על ידי גורמי ימין קיצוני בגרמניה, על מנת ליצור הקבלה בין התנהגות גרמניה הנאצית לזו של בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה. הנאצים היו היחידים במלחמת העולם השנייה, שנקטו בפעולות השמדה כנגד אוכלוסיות שלמות, ללא תועלת מלחמתית. מרחב מחיה רדיפות הכנסייה הקתולית בגרמניה הנאצית רדיפת הסינים בגרמניה הנאצית מדיה וקבצים בנושא השמדת לא-יהודים במלחמת העולם השנייה בוויקישיתוף מסמכים בנוגע לרדיפת לא-יהודים על ידי הנאצים, אתר יד ושם חסידי אומות העולם שנרצחו על ידי הנאצים, אתר יד ושם סיגל בן דוד, ‏חור בזיכרון: "ביום השואה הבינלאומי אין כל התייחסות לנספים שאינם יהודים", באתר מעריב אונליין, 25 בינואר 2018 להוציא יהודים ולמעט אזרחים וחיילים פולניים שנהרגו כתוצאה מפעולות צבאיות (למשל הרוגי המערכה בפולין או חללי דיכוי מרד ורשה), תחת הכיבוש הנאצי 606,000 פולנים נהרגו כתוצאה מפעולות רצח ישירות, כאשר חלקם מקפחים את חייהם באירועי טבח שערכו גרמנים ואוקראינים. בנוסף לכך, 1,146,000 פולנים נהרגו בעת שהייתם במתקני מעצר גרמניים לרבות מחנות עבודה, מחנות ריכוז ובתי סוהר. "NAZI PERSECUTION OF SOVIET PRISONERS OF WAR", Holocaust Encyclopedia POLSKA 1939-1945: STRATY OSOBOWE I OFIARY REPRESJI POD DWIEMA OKUPACJAMI. Tabela 10. Straty ludności polskiej (Polaków) (w tys.) "קרואטיה העצמאית", אודות השואה - מרכז המידע, יד ושם "נרדפים לא-יהודים על ידי המשטר הנאצי", גרמניה הנאצית והיהודים 1933–1939, יד ושם Christopher Hodapp, Freemasons for Dummies, Wiley Publishing Inc., עמ' 85 "PERSECUTION OF HOMOSEXUALS IN THE THIRD REICH", Holocaust Encyclopedia NAZI PERSECUTION OF JEHOVAH'S WITNESSES אביבה אבירם, "במקום שירה צלולה יישמעו על גדות הריין צווחות בני כלאים אנושיים למחצה", באתר הארץ, 9 באוקטובר 2005 אביבה אבירם, קופים למחצה, קומוניסטים, ניצבים אקזוטיים ו"הכושי הזקן שלנו מהקולוניות", באתר הארץ, 15 באוקטובר 2005 Laurence M. Vance, Bombings Worse than Nagasaki and Hiroshima, The future of freedom foundation, ‏2009 ניצן ליבוביץ', מתי זיכרון לגיטימי נהפך להכחשת העבר?, באתר הארץ, 31 ביולי 2007