laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיונטק

פיונטק (בפולנית: Piątek, ביידיש: פּיאָנטקע) הוא כפר במחוז לנצ'יצה שבפרובינציית לודז' בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. הכפר הוא "המרכז הגאומטרי" של פולין, כלומר המרכז הגאומטרי של המעגל שעובר בנקודות הקיצון של המדינה. לפיונטק הוענקו זכויות עיר במאה ה-14, הגם שרוב תושבי המקום נותרו חקלאים. בשל השתייכות היישוב לכמורה הקתולית, נאסרו בו מגורי יהודים עד סוף המאה ה-18. בשנת 1870 ניטל מהיישוב מעמדו העירוני. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,300 יהודים מתוך כ-3,200 תושבים. עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים ב-9 בספטמבר 1939, רצחו בו אלו כמה עשרות עובדי כפייה פולנים ויהודים. בתקופה שלאחר מכן, נמלטו מהכפר רוב יהודיו. ב-1 בינואר 1940 רוכזו 838 היהודים שנותרו ביישוב בגטו שהוקם בו, אשר מעת לעת נערכו בו הוצאות להורג בתלייה של יהודים. ב-22 באפריל 1942 שולחו היהודים שנותרו בגטו שבכפר למחנה ההשמדה חלמנו. מדיה וקבצים בנושא פיונטק בוויקישיתוף פיונטק באתר מרכז מורשת יהדות פולין פיונטק (Piątek), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "פיונטק", באתר השטעטל הווירטואלי "פיונטק", באתר JewishGen (באנגלית) אוולין צגנהאגן, פיונטק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 92–93), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
המוזיאון הפתוח בהאקונה

המוזיאון הפתוח בהאקונה (ביפנית: 箱根 彫刻の森美術館 ‏ הקאונה צ'וקוקו נו מורי ביג'וצוקן) הוא המוזיאון הפתוח המוקדש לפיסול מסוף המאה ה-19 ואילך, הממוקם בהאקו֗נֶה, במחוז קנאגווה שביפן. המוזיאון הפתוח בהאקונה נפתח בשנת 1969 בהאקונה, יפן והיה המוזיאון הראשון מסוגו ביפן. הוא משתרע על שטח של כ-70 דונם. חלקו העקרי של המוזיאון מוקדש לגן פסלים המכיל כ-120 יצירות המוצבות על רקע הנוף המקומי. אוסף המוזיאון כולל למעלה מאלף פסלים ויצירות אמנות מאת אמנים אירופאים כאוגוסט רודן, אומברטו בוצ'וני, ז'ואן מירו, אנטוני גורמלי, הנס אשבכר, ברברה הפוורת', קונסטנטין ברנקושי ורבים נוספים. בנוסף, מציג המוזיאון אמנים יפנים ואסייתיים. בין העבודות פסלו של יגאל תומרקין - "שבעת עמודי החוכמה שלי כמחווה להרי יפן" (1992). בנוסף לגן הפסלים, מכיל המוזיאון מספר ביתנים. בשנת 1984, על יסוד אוסף של 188 יצירות, הוקם ביתן המוקדש לפיקאסו. הביתן כולל כיום אוסף של כ-300 יצירות של האמן בתחומי הציור, הפיסול, הפיסול הקרמי והדפס. ביתן נוסף מוקדש לאוסף יצירותיו של הפסל מדרדו רוסו ולצידן אוסף דגמים מיצירותיו של הפסל האנגלי הנרי מור. ביתן שלישי מציע תצוגה של מבחר פסלים מן המאה ה-20 ובהם יצירות של אלברטו ג'קומטי, ג'אקומו באלה ואחרים. מוזיאון האקונה לאמנות מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הפתוח בהאקונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הפתוח בהאקונה אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הפתוח בהאקונה (ביפנית, באנגלית, בסינית מסורתית, בסינית מפושטת ובקוריאנית) (באנגלית) המוזיאון הפתוח בהאקונה, ברשת החברתית פייסבוק המוזיאון הפתוח בהאקונה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המוזיאון הפתוח בהאקונה, ברשת החברתית אינסטגרם המוזיאון הפתוח בהאקונה, סרטונים בערוץ היוטיוב
פילזנו

פילזנו (בפולנית: Pilzno; ביידיש: פילזן) היא עיירה במחוז דמביצה שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, כ-12 ק"מ מדמביצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1105, ובשנת 1354 הוענקו לה זכויות עיר. בשנים שלאחר מכן הפכה העיירה למרכז מסחרי לסביבתה, בו התקיימו ירידים וימי שוק. במאות ה-15 וה-16 נחרבה העיירה, תחילה בידי ההונגרים, ולאחר מכן בידי הטטרים. כמו כן, פגעו בעיירה מספר שריפות גדולות, ובאמצע המאה ה-17 הוחרבה פעם נוספת בידי גייסות האימפריה השוודית. עד שנת 1577 ישבו בעיירה מספר יהודים, אך באותה שנה ניתן לעיר כתב זכויות האוסר על ישיבת יהודים בה. רק במחצית השנייה של המאה ה-19 השתקם היישוב היהודי בעיירה. במהלך הכיבוש הרוסי בתחילת מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה רבים מיהודיה, ורכושם נבזז. לאחר נסיגת הרוסים, הגיעו לעיירה כ-12,000 פליטים יהודים מיישובי הסביבה[דרוש מקור]. בנובמבר 1918 ערכו איכרים פולנים פרעות ביהודי העיירה, ומאורעות אלו שבו על עצמם במאי 1919. לאחר המלחמה, עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה בעיירה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 התרבו ההתנכלויות האנטישמיות בעיירה, ובשנת 1936 נרצח בסמוך לעיירה זוג קשישים יהודים. בשנים אלה נמנו בעיירה כ-800 יהודים, מתוך כ-3,500 תושבים. בין השנים תרנ"ה-תר"ס כיהן ברבנות העיירה רבי בצלאל הורוביץ (בנו של רבי נפתלי חיים מדז'יקוב). עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו בגיוס יהודיה לעבודות כפייה ובביצוע מעשי רצח ביהודי היישוב. ב-20 ביוני 1942 רוכזו כ-1,500 יהודי העיירה וסביבתה בגטו שהוקם בה. באקציה שנערכה בגטו כעבור זמן קצר נרצחו 17 יהודים במקום, וכל יתר היהודים גורשו לגטו דמביצה, ממנו שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא פילזנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פילזנו פילזנו באתר מרכז מורשת יהדות פולין פילזנו (Pilzno), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "פילזנו", באתר השטעטל הווירטואלי סמואל פישמן ומרטין דין (אנ'), פילזנו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 550–552), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) פילזנה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
פיריאטין

פיריאטין (באוקראינית: Пирятин) היא עיר במחוז פולטבה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. פיריאטין נזכרת לראשונה בשנת 1155, ובשנת 1239 נהרסה בידי המונגולים. לאחר מכן שוקמה העיר, ונשלטה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא. תחת שלטון האימפריה הרוסית בסוף המאה ה-18 הפכה פיריאטין לעיר מחוז, ונבנתה בה קתדרלה. בשנת 1802 נכללה העיר במחוז פולטבה. בתחילת המאה ה-20 חיו בעיר כ-3,100 יהודים, קרוב למחצית תושביה. בפברואר 1919 נערך בעיר פוגרום בידי חיילי הצבא הלבן, בו נרצחו 19 יהודים. ב-18 בספטמבר 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו קטן, בו נצטוו בענידת סרט זרוע. במרץ 1942 נמנו בגטו 1,530 יהודים. ב-6 באפריל 1942 החל חיסול גטו פיריאטין. במשך ארבעה ימים נרצחו כל יושביו בידי גרמנים ושוטרים מקומיים בכפר פירוגובסקאיה לוודה. ב-18 במאי 1942 נרצחו עוד כמה עשרות יהודים שנתפסו מסתתרים בעיר. מדיה וקבצים בנושא פיריאטין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיריאטין פיריאטין (Piryatin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), פיריאטין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1600–1601), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) פיריאטין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פיגוע הרכבת בוויטרי-לה-פרנסואה

פיגוע הרכבת בוויטרי-לה-פרנסואה התרחש ב-18 ביוני 1961. רכבת נוסעים בצרפת ירדה מהפסים עקב התפוצצות מטען חבלה שהטמינו אנשי ארגון הצבא הסודי (OAS). כתוצאה מכך נהרגו 24 אנשים ולמעלה ממאה נוספים נפצעו. זה היה פיגוע הטרור החמור ביותר בתולדות צרפת עד לפיגועי 13 בנובמבר 2015 בפריז. הפיגוע התרחש בשעה 15:10 בקו הרכבת משטרסבורג לפריז, ליד העיירה ויטרי-לה-פרנסואה (Vitry-le-François), כ-160 קילומטרים ממזרח לפריז. מטען החבלה הונח על ידי אנשי ארגון OAS ‏(Organisation de l'armée secrète), ארגון שהקימו אנשי צבא צרפתים שהתנגדו למתן עצמאות לאלג'יריה. הרכבת שנפגעה הייתה רכבת האקספרס מס' 12, שנעה במהירות גבוהה על הפסים. חקירת האירוע העלתה שמטען החבלה הונח על הפסים כך שיופעל על ידי הרכבת בעוברה שם. סרטון חדשות על הפיגוע וסרטון נוסף, באתר ina.fr ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פישצ'ץ

פישצ'ץ (בפולנית: Piszczac) הוא כפר במחוז ביאלא פודולסק שבפרובינציית לובלין בפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה במאה ה-15 ככפר פרטי בבעלות אצולה, ולאחר מכן הוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. במהלך מלחמת העולם הראשונה ננטש היישוב זמנית, בשל הפיכתו לזירת קרבות בין צבאות רוסיה וגרמניה. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמחצית השנייה של המאה ה-18. לאחר מלחמת העולם הראשונה שבו לכפר רק חלק מיהודיו. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-400 יהודים, כמחצית מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בשנת 1937 פרעו פולנים ביהודי היישוב, תוך ניפוץ שמשות בבתיהם. במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב נכלל היישוב בתחום השלטון הגרמני בפולין בסוף ספטמבר 1939. בשלב זה נותרו ביישוב כ-200 יהודים, אך בהמשך העבירו אליו הגרמנים מאות יהודים מכפרי הסביבה וכ-700 עובדי כפייה יהודים. יהודי היישוב חויבו בענידת סרט זרוע ובביצוע עבודות כפייה, ומעת לעת נרצחו חלקם. בהמשך, רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו. באוקטובר 1942 שילחו שוטרים פולנים את כל יושבי הגטו שבכפר בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור. בשעת הסלקציה, שולחו מעט מיהודי הגטו לעבודה במיינדזיז'ץ פודלסקי. מדיה וקבצים בנושא פישצ'ץ בוויקישיתוף פישצ'ץ באתר מרכז מורשת יהדות פולין פישצ'ץ (Piszczac), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
חנוך חסון (רב)

הרב חנוך חסון (י"ז באייר ה'תרכ"ז, 22 במאי 1867- י"ח באב ה'תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929) היה אב בית דין של עדת הספרדים בחברון. חסון נולד ב-22 במאי 1867 למרדכי, סוחר אמיד מעסקני כוללות העיר, ולרבקה בחברון. חסון התחנך בישיבות העיר, ובגיל 15 נודע כבקי בש"ס. במשך כמה שנים לימד חסון בתלמוד תורה של העדה הספרדית. בשנת 1900 יצא בשליחות העדה לאסוף כספים בגולה ובשובו נבחר לחבר בית הדין בחברון והפך ליד ימינו של הרב הראשי חיים חזקיהו מדיני. חסון בין היתר גם ביצע את ההגהה וההדפסה לחלקים מספרו של מדיני, "שדי חמד" ואף כתב את ההקדמה לספר. לאחר פטירת הרב מדיני ב-1905, מונה חסון לאב בית דין של עדת הספרדים. בשנת 1920 נבחר לשמש כחבר הסתדרות הספרדים, והפיץ את השקל הציוני. חסון פעל רבות למען היישוב היהודי בעיר, התמחה בחקר תולדותיה ואסף תעודות קדומות. בעקבות חיבתו לחברון, סירב לעזוב אותה למרות הפצרותיהם של בניו להצטרף אליהם בירושלים, בטענה ש”יציאתי את העיר תמעט את ישובה”. ב-24 באוגוסט 1929 במהלך פרעות תרפ"ט נרצח חסון יחד עם אשתו. חסון נישא לקלרה, בתו של הרב רחמים יוסף פרנקו, בשנת 1884. לזוג היו חמישה בנים: יעקב, חיים, מרדכי פנחס, יוסף, ורחמים. מאמר על הרב חנוך חסון ואביו. דוד תדהר (עורך), "חנוך חסון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 322 דוד תדהר (עורך), "חנוך חסון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 322 הרב חנוך חסון, באתר www.hebron.co.il דף לזכר חנוך חסון, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה; דף לזכר קלרה חסון, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
נהרתן הגנגס

נהרתן הגנגס (שם מדעי: Platanista gangetica) הוא מין של דולפין נהרות ממשפחת הנהרתניים. הוא חי בנהר הגנגס שבהודו ומצוי בסכנת הכחדה בטבע. קרוב משפחתו היחיד הוא נהרתן האינדוס שבעבר היה תת-מין שלו. צבעם חום הם כמעט עיוורים ומוצאים את דרכם באמצעות איכון הד חזק העוזר להם לבנות תמונה קולית של סביבתם. הלסתות ארוכות ובעלות שיניים חדות רבות והן מתעבות לקראת הקצוות. השיניים הארוכות עוזרות להם לתפוס את טרפם. אורכם הממוצע 2.2 מטר בזכרים ו־2.4–2.6 מטר בנקבות. הצעירים נולדים באורך 200 ס"מ - (עריכה: לא הגיוני, איך נולדים 200 ס"מ ומגיעים ל-220 סמ). הם בעלי סנפיר גב גדול אך סנפירי חזה קטנים והם יודעים לשחות על צידם. דולפינים מיוחדים אלה אינם חיים בלהקות כמו הדולפינים הימיים. הם חיים רק בנהר הגנגס שבהודו, בנגלדש, נפאל ופקיסטן בנהרות בעלי סחופת או מהירי זרימה. הם מחפשים שם דגים שונים למאכל. דולפינים אלה בסכנת הכחדה כתוצאה מציד ומזיהום נהרות והם מינים מוגנים במדינות תפוצתם. מדיה וקבצים בנושא נהרתן הגנגס בוויקישיתוף נהרתן הגנגס, באתר ITIS (באנגלית) נהרתן הגנגס, באתר NCBI (באנגלית) נהרתן הגנגס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נהרתן הגנגס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נהרתן הגנגס, באתר GBIF (באנגלית) נהרתן הגנגס באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוגיה ננסית

קוגיה ננסית (שם מדעי: Kogia breviceps) היא מין של לווייתן ממשפחת ראשתנים ננסיים. הקוגיה נפוצה ברוב האוקיינוסים אבל אין עליה הרבה פרטים. קרובת משפחתה היחידה היא קוגיה גמדית, הקטנה ממנה. הקוגיה היא קרובת משפחה רחוקה של הראשתן גדול-הראש הענקי, אך שייכת למשפחה נפרדת וקטנה ממנו בהרבה. עם זאת מבנה הראש והלסתות שלהם דומה מאוד. הם קטנים ממנו בהרבה, משקלם 400 ק"ג ואורכם 3.5 מטרים בממוצע. הם בעלי צבע קרם ולעיתים גם כחלחל-אפור. הראש ענקי לעומת הגוף, והלסת התחתונה קטנה מהעליונה כמו הראשתן. אזור העיניים נראה מנופח מעט והשיניים גדולות, קהות וצומחות רק על הלסת התחתונה והלשון גדולה. היא גם בעלת מצח בעל איכון הד העוזר לה לחוש את סביבתה ולהתנייד. סנפירי הגב והגפיים קטנים מאוד. לווייתנים אלה אינם נפוצים בטבע. הם חיים בים הפתוח וצוללים לעומק שם הם צדים דיונונים ודגים קטנים. הם עולים גם לקפוץ מעל המים פעמים רבות אך מתרחקים מבני אדם וספינות. הם חיים בדרך כלל בחבורות קטנות של עד שישה פרטים. הם מהירים מאוד אך לעיתים נטרפים על ידי עמלצים לבנים ולווייתני קטלן גדולים. לקוגיה ננסית יש בין 50 ל-57 חוליות, בין 7 ל12 עד 14 חוליות חזה ובין 29 ל35 עד 37 חוליות מותניים. השונות יכולה לנבוע מאובדן עצמות במהלך הכנת דגימה, או וריאציות בודדות. לא ידוע שזה דימורפי מינית (כלומר משתנה בין זכר לנקבה). ישנו שק התלוי מהמעיים הדקים ליד פי הטבעת, מלא בנוזל אדום צפוף, הנפלט במקרים בהם הקוגיה בסכנה על מנת להרחיק את התוקפים בדומה להזרמת דיו אצל תמנונאים. מהירותם היא 1.5 עד 3 מטרים לשנייה. מדיה וקבצים בנושא קוגיה ננסית בוויקישיתוף קוגיה ננסית, באתר ITIS (באנגלית) קוגיה ננסית, באתר NCBI (באנגלית) קוגיה ננסית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוגיה ננסית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קוגיה ננסית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוגיה ננסית, באתר GBIF (באנגלית) קוגיה ננסית באתר הרשימה האדומה של IUCN Michael D. Scott Aleta A. Hohn Andrew J. Westgate, [file:///D:/ILAI/%D7%94%D7%95%D7%A8%D7%93%D7%95%D7%AA/RS244_3_1p087_094Scott.pdf#page=87 הערה על שחרור ומעקב אחר קוגיה ננסית], J. CETACEAN RES. MANAGE, 2001, עמ' 87
קוגיה גמדית

קוגיה גמדית (שם מדעי: Kogia sima) היא מין של לווייתן ממשפחת ראשתניים ננסיים. קרובתה היחידה למשפחה היא קוגיה ננסית. הקוגיה הגמדית קטנה יותר מקרובת משפחתה. הם כמעט אינם נצפים בטבע. הקוגיה היא קרובת משפחה רחוקה של הראשתן גדול-הראש, אך קטנה ממנו בהרבה. אורכה של הקוגיה מגיע ל-2.7 מטרים ומשקלה עד 250 קילוגרם. הגוף כחלחל-אפור, עם בטן בהירה ומעט מפוספסת בצהוב. הראש גדול ביחס לגודל הגוף והעיניים נראות נפוחות מעט. הלסת העליונה גדולה בהרבה מהתחתונה אך חסרת שיניים, בדומה לראשתן גדול-הראש. הקוגיה קטנה ואיטית ופעמים רבות נצפיתה נחה על פני המים. הקוגיות צוללות לעומק רב כדי לאכול דיונונים ותמנונים שונים וגם דגים. הן עצמן עלולות להיטרף על ידי כרישים כמו עמלץ לבן או לווייתן קטלן. הקוגיות חיות באוקיינוסים הפתוחים, בעיקר הממוזגים והטרופיים, ואינן מתקרבות לחופים, אם כי יחסית לקוגיה הננסית ניתן למוצאן מדי פעם בחופים שונים. הן נצפו באוקיינוס האטלנטי בחופי ווירג'יניה שבארצות הברית, בבריטניה ובספרד ובחופי דרום ברזיל ודרומה של אפריקה. באוקיינוס ההודי בחופים שבין דרום אפריקה לאינדונזיה ובחופי דרום אוסטרליה. באוקיינוס השקט נצפו בחופי יפן וקולומביה הבריטית שבקנדה. עם זאת, אין אומדני אוכלוסייה עולמיים ולא ידוע כמה פרטים חיים היום. מדיה וקבצים בנושא קוגיה גמדית בוויקישיתוף קוגיה גמדית, באתר ITIS (באנגלית) קוגיה גמדית, באתר NCBI (באנגלית) קוגיה גמדית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוגיה גמדית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קוגיה גמדית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוגיה גמדית, באתר GBIF (באנגלית) קוגיה גמדית באתר הרשימה האדומה של IUCN
נהרתן האינדוס

נהרתן האינדוס (שם מדעי: Platanista minor) הוא מין של דולפין נהרות החי בטבע בנהר האינדוס שבהודו ופקיסטן ומצוי בסכנת הכחדה. הוא קרוב משפחתו של נהרתן הגנגס ועד שנת 1970 גם נחשב לתת-מין שלו. צבעו של דולפין זה הוא חום עכור והוא בעל לסתות ארוכות, עבות בתחילתן, ומלאות בשיניים חדות העוזרות לו לתפוס דגים. דולפינים אלה ככל הנראה עיוורים וחשים את דרכם באמצעות איכון הד. סנפיר הגב קטן אך סנפירי החזה והזנב גדולים. עם זאת, הם איטיים מאוד. הם יכולים לשחות על צידם ומדי פעם קופצים מהמים. אורכם הממוצע 2.2 מטר בזכרים ו2.4-2.6 מטר בנקבות. הקטנים בדרך כלל באורך 200 ס"מ בלידה והם מתבגרים במהירות ועוזבים את האם תוך כמה חודשים לאפיקים אחרים בנהר. הם מחפשים בקרקעית הנהר או על פני המים, סרטנים ודגים כמו קרפיון, שפמנון, גובי וכו'. נהרתן האינדוס ייחודי בכך שהוא חייב לשחות ללא הפסקה על מנת להימנע מפציעות, ובעקבות כך, ישן גם במחזורים קצרים מאוד, הנמשכים בין 4 ל-60 שניות. דולפינים אלה חיים רק באפיקי נהר האינדוס שבהודו ופקיסטן הצפוניים. בעבר הם חיו בהרבה שטחים דרומיים יותר אבל כיום נכחדו מ-80% מאזורי תפוצתם. כיום הם בסכנת הכחדה בטבע כתוצאה מציד ומזיהום הנהרות המקומיים. הדולפין נחשב למין מוגן. מדיה וקבצים בנושא נהרתן האינדוס בוויקישיתוף נהרתן האינדוס, באתר ITIS (באנגלית) נהרתן האינדוס, באתר NCBI (באנגלית) נהרתן האינדוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נהרתן האינדוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נהרתן האינדוס, באתר GBIF (באנגלית) נהרתן האינדוס באתר הרשימה האדומה של IUCN נהרתן האינדוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
אובלנה (סוג)

אובלנה (שם מדעי: Eubalaena) הוא סוג של לווייתני מזיפות גדולים החיים בכל האוקיינוסים ובעיקר באזורים הארקטיים. הם בעלי מזיפות גדולות העוזרות לסנן את מזונם והם מיני בעלי החיים הגדולים ביותר בעולם לאחר בני משפחת לווייתני הענק. בסוג שלושה מינים. בעבר נכלל בהם גם המין היחידי בלנה גרינלנדית: המין אובלנה דרומית (Eubalaena australis) המין בלנה שחורה (Eubalaena glacialis) המין אובלנה צפון-פסיפית (Eubalaena japonica) מדיה וקבצים בנושא אובלנה בוויקישיתוף אובלנה, באתר ITIS (באנגלית) אובלנה, באתר NCBI (באנגלית) אובלנה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אובלנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אובלנה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונגריב

האם התכוונתם ל... ולטר נוריס קונגריב – גנרל בצבא הבריטי, בעל עיטור הגבורה הגבוה ביותר ממלחמת הבורים, מפקד הצבא הבריטי במצרים וארץ ישראל אחרי אלנבי, מושל מלטה ויליאם קונגריב (מחזאי) (1670–1729) - מחזאי ומשורר אנגלי ויליאם קונגריב, הברונט השני (1772–1828) - ממציא בריטי רקטת קונגריב – רקטה שתכנן ופיתח סר ויליאם קונגריב ב-1804.
טירת מורז'

טירת מורז' (בצרפתית: Château de Morges) היא טירה שנבנתה בימי הביניים, על שפת אגם ז'נבה, משמשת כיום כמשכנם של המוזיאונים הצבאיים של וו ומוכרזת כאתר מורשת לאומי שווייצרי. הטירה נמצאת ביישוב מורז', שהוא פרוור של העיר לוזאן, שנמצא במחוז מורז' שבקנטון וו. הטירה והעיר מורז' הוקמו יחדיו, בידי ברון אזור וו, לואי דה סבוי, החל משנת 1286. הטירה נבנתה בכיכר העיר, על פי הדגם של טירת איוורדון, שביישוב איוורדון-לה-בן. הטירה בעלת קומות אחדות והיא בצורת ריבוע, כאשר בכול קודקוד של הריבוע ישנו מגדל עגול. אחד המגדלים גדול יותר מהשלושה האחרים והוא המגדל הראשי. מטבח הטירה בנוי בצמוד לה - מחוצה לה. הטירה עברה שינויים מבניים קלים עם השנים ובמאה ה-19 היא הפכה למחסן תחמושת ונזוקה מפיצוץ. בשנת 1925 החלו להיפתח בטירה מוזיאונים בעלי אוטירנטציה צבאית. נכון לשנת 2015, מצויים בה: המוזיאון הצבאי של וו - (Musée militaire vaudois) נפתח בשנת 1932 ומתפרש על פני 11 חדרים. הוא מציג אוסף של נשק, כלי שריון אישיים, מדי צבא מתקופות שונות - שווייצריים פדרליים ושל מליציות קנטוניאליות כמו גם של מדינות שכנות. בשניים מהחדרים יש אוסף שמתרכז בציוד צבאי שווייצרי מאז אמצע המאה ה-19 ועד ימינו. מוזיאון הז'נדרמריה - נפתח ב-2006, מוזיאון הארטילריה, המוזיאון השווייצרי למיניאטורות היסטוריות (מיניאטורות של דמויות לוחמות, Musée suisse de la figurine historique). "אקדחקשת" מאוסף המוזיאון הצבאי של וו French Mitrailleuse De Reffye - מוזיאון הארטילריה כובע ז'נדרמריה צרפתי מיניאטורה של תותח ימי עתיק ארמון רומין מדיה וקבצים בנושא טירת מורז' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת מורז'
פלניצה

פלניצה (בפולנית: Falenica; ביידיש: פֿאַלעניץ) היא שכונה ברובע ואוור שבוורשה, בירת פולין, אשר היוותה עד שנת 1951 יישוב עצמאי, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב פלניצה, השוכן על גדתו המזרחית של הוויסלה, נזכר לראשונה במאה ה-15, ועם חיבורו לקו מסילות הברזל בשנת 1877 הואץ פיתוחו. בשל היערות בסביבת היישוב וסמיכותו לוורשה, הוא הפך ליעד קיט מועדף על תושבי ורשה. יהודים התיישבו בפלניצה משנות ה-80 של המאה ה-19, ובין מלחמות העולם התפרנסו רבים מהם משירותי הקיט לתושבי ורשה שהגיעו ליישוב, ובהם רבנים ואדמו"רים. בעיר פעלו אדמו"רי שושלת וורקא, רבי אברהם משה קאליש ובנו רבי שמחה בונים שנרצח בשואה. כמו כן פעל בעיר רבי שמואל מרדכי רבינוביץ, בנו של רבי מאיר שלום מקאלושין. בעיר נולד רבי פנחס מנחם אלתר, לימים האדמו"ר מגור. לצד פעילות של אגודת ישראל התקיימה ביישוב גם פעילות ציונית, שכללה קנים של תנועות הנוער הציוניות השונות. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו ביישוב כ-5,300 יהודים, רוב תושביו. עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים ב-19 בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ומונה בו יודנרט, אשר ראשיו הוצאו להורג כעבור זמן קצר. בדצמבר 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בו, ממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה, תוך החרמת רכושם. בקיץ 1941 ננעלו שערי גטו פלניצה, ורבים מיושביו שולחו למחנות עבודה. בתקופה זו פרצו בגטו מגפות. בינואר 1942 נמנו בגטו שביישוב כ-6,500 יהודים. ב-18 באוגוסט 1942 נערכה בגטו פלניצה אקציית חיסול, בה שולחו כל יושביו בקרונות משא דחוסים למחנה ההשמדה טרבלינקה. בעת האקציה גילו חלק מיהודי היישוב התנגדות, וראש היודנרט המקומי התאבד יחד עם כל בני משפחתו. ב-2 במאי 1943 רצחו שוטרים גרמנים גם את 99 עובדי הכפייה היהודים שנותרו במנסרה ביישוב. מדיה וקבצים בנושא פלניצה בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת פאלעניץ, בספריית העיר ניו יורק פאלניצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין פלניצה-מיידז'שין (Falenica-Miedzeszyn), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "פלניצה", באתר השטעטל הווירטואלי "פלניצה", באתר JewishGen (באנגלית) סילביה שימנסקה-סמולקין, פלניצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 368–370), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
תזמורת צבאית

תזמורת צבאית היא תזמורת המורכבת מאנשי צבא ואשר מבצעת מטלות מוזיקליות הקשורות בחיי הצבא. תזמורת צבאית טיפוסית מורכבת מכלי נשיפה וכלי הקשה. תזמורות צבאיות ראשונות הוקמו על ידי העות'מאנים במאה ה-13. כיום מנגנות תזמורות צבאיות מוזיקה למצעדים ולטקסים. בדרך כלל תזמורות צבאיות מנגנות תוך צעידה, ואף תוך רכיבה על סוסים. במקור, תפקידן של תזמורות צבאיות היה להצעיד חיילים אל הקרב ובמהלכו. תזמורות אלו עשו שימוש בתופים ובחצוצרות תרועה, ובמקצבים המתאימים לתנועה רגלית כגון מרש. כיום, תזמורות צבאיות מנגנות בעיקר בטקסים צבאיים וממלכתיים, אך גם מופיעות לצורכי בידור ובאירועים ציבוריים אחרים כגון מצעדים, אירועי התרמה וחגיגות. מדיה וקבצים בנושא תזמורת צבאית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שדות לונדון

שדות לונדון או לונדון פילדס (באנגלית: London Fields) הוא פארק ברובע האקני במזרח העיר לונדון. הפארק תועד לראשונה בשנת 1540 כשטח ציבורי ששימש מובילי בקר לרעות את עדריהם לפני הובלתם לשוק. מסמך בספריית האקני מתעד משחק קריקט משנת 1802. מגרש הקריקט עדיין מארח תחרויות מסוף אפריל עד אמצע ספטמבר מדי שנה. הפארק כולל כיום את מגרש הקריקט, בריכת שחייה פתוחה, מסלול אופני ספורט, וכן שטחי עשב מגרשי משחקים לילדים ומגרשי טניס. שביל אופניים מוביל מהפאב בפארק לשוק ברודוויי. רכבת מחברת בין שדות לונדון לתחנת האקני דאונס ולתחנת רחוב ליברפול בסיטי. ה"פאב בפארק" הוא נקודת הזינוק לרכיבה הלילית השנתית של דאנוויץ' דינאמו. בעבר היה האזור בו מצוי הפארק אזור מוזנח אולם שיפוץ הפארק ומתקניו הוביל לעליית מחירי הדירות באזורו, ושיפור רמת החיים של האוכלוסייה סביבו. אזור שדות לונדון נחשב אחד ממרכזי האמנות של לונדון. גלריות אמנות קטנות ובינוניות צמחו באזור ביניהן ה'הוטהאוז', קומפלקס גלריות שהורחב לאחרונה ופונה היום לצידו הצפון מזרחי של הפארק. מדי יום שבת, נערך באזור שוק המושך אליו חקלאים מהאזורים הכפריים המביאים ומוכרים את מרכולתם לצד רוכלים המוכרים עבודות יד, תכשיטים, מתנות, בגדי ילדים ובגדים יד שנייה. מדיה וקבצים בנושא שדות לונדון בוויקישיתוף
סלאבהראד

סלאבהראד (בבלארוסית: Слаўгарад; ברוסית: Славгород, סלאבגורוד; בפולנית: Sławograd (סלאבוגראד), עד 1945: Propoysk (פרופויסק)) היא עיירה במחוז מוהילב שבבלארוס, על גדות נהר סוז', בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1136, ובמהלך המאה ה-14 נעשה לחלק מהדוכסות הגדולה של ליטא. באמצע המאה ה-17 נפגע היישוב כתוצאה מהמלחמה בין פולין ורוסיה, ובחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל בתחומי האימפריה הרוסית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,300 יהודים, כמחצית תושביה, ובתקופה הסובייטית פעל בה בית ספר יידי. ב-15 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר שרבים מיהודיה הספיקו להימלט ממנה מזרחה או גויסו לצבא האדום. באוקטובר 1941 ריכזו הגרמנים את יהודי העיירה הנותרים בגטו קטן שהוקם בה, בו אולצו לענוד טלאי צהוב. בנובמבר 1941 חוסל הגטו שבעיירה בהדרגה. בתחילה נרצחו הגברים בתעלות נגד טנקים, לאחר מכן הנשים, ובסוף החודש הוטבעו 15 הילדים האחרונים מהגטו באגם המקומי. מדיה וקבצים בנושא סלאבהראד בוויקישיתוף פרופויסק (Propoysk), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), פרופויסק (סלאבגורוד), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1719–1720), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
המדינה החופשית ליפה

המדינה החופשית ליפה (בגרמנית: Freistaat Lippe) הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר באזור מרכז גרמניה של היום, אשר שכנה בין נהר הווזר במזרח ויער טיוטנבורג במערב. ב-12 בנובמבר 1918 התפטר לאופולד הרביעי, נסיך ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הנסיכות, הפכה המדינה למדינה חופשית. ליפה נשארה מדינה חופשית במהלך רפובליקת ויימאר (1918-1933), גרמניה הנאצית (1933-1945), ועוד כשנתיים לאחר תבוסת גרמניה הנאצית, כאשר הייתה ליפה באזור הכיבוש הבריטי. בשנת 1947, איבדה ליפה את עצמאותה ואוחדה לתוך מדינת נורדריין-וסטפאליה. מדיה וקבצים בנושא המדינה החופשית ליפה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.