laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שקאלזן גאשי

שקאלזן גאשי (באלבנית: Shkëlzen Gashi; נולד ב-15 ביולי 1988) הוא כדורגלן עבר אלבני ששיחק בעמדת הקשר. גאשי התחיל את הקריירה שלו בפ.צ. ציריך, ב-12 באוגוסט 2008 הוא ערך את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–3 נגד סנט גאלן. ב-6 בדצמבר 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע אופ"א בהפסד 0–1 נגד ספרטק מוסקבה. לאחר שהושאל לשפהאוזן ולבלינצונה, בינואר 2010 חתם בנשאטל גזמאקס ולאחר מכן עבר לאראו. בקיץ 2012 הוא עבר לגראסהופרס ציריך, ב-15 ביולי 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 0–2 נגד פ.צ. סיון. ב-24 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בגראסהפורס בתיקו 1-1 שוב נגד פ.צ. סיון. את עונת 2012/2013 סיים גאשי עם 5 שערים ב-28 משחקי ליגה. ב-14 ביולי 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בעונה זו בניצחון 0–2 נגד סנט גאלן. ב-16 במרץ 2014, גאשי הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 2–4 נגד פ.צ. סיון. בסיום העונה גאשי זכה בתואר "מלך השערים" בליגה עם 19 שערים. ב-28 ביוני 2014, חתם גאשי ל-4 שנים בפ.צ. בזל תמורת 3 מיליון אירו, ומשכורת של מיליון אירו לעונה. ב-19 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 1–2 נגד אראו בו הוא גם בישל את השער השני של קבוצתו. ב-27 ביולי 2014 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד לוצרן. ב-1 בפברואר 2016 עזב לראשונה את שווייץ וחתם בקולורדו ראפידס מה-MLS. ב-2 בינואר 2020 חזר לאראו, בה חתם לשלוש שנים. בצעירותו, גאשי שיחק בנבחרת הצעירה ובנבחרת הנוער של שווייץ. בשנת 2013 החליט לשחק עבור נבחרת אלבניה, וב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות בניצחון 0–2 נגד ארמניה. ב-11 באוקטובר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק רשמי בהפסד 1–2 נגד שווייץ. ב-29 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד ארמניה. פ.צ. ציריך אליפות שווייץ: 2006/2007 גראסהפורס ציריך הגביע השווייצרי: 2012/2013 פ.צ. בזל אליפות שווייץ: 2014/2015 אישיים נעל הזהב בליגה השווייצרית: 2013/2014 מדיה וקבצים בנושא שקאלזן גאשי בוויקישיתוף שקאלזן גאשי, באתר Transfermarkt שקאלזן גאשי, באתר Soccerway שקאלזן גאשי, באתר WorldFootball.net שקאלזן גאשי, באתר National Football Teams שקאלזן גאשי, באתר FootballDatabase.eu
מאיר דורון

מאיר דורון (דירינגר) (6 באפריל 1938 - 20 במאי 2011) היה מנכ"ל עיריית תל אביב-יפו, סגן וממלא מקום ראש עיריית רמת השרון. קודם לכן היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד אגד ארטילרי 282 וכסגן קצין תותחנים ראשי. דורון נולד בפתח תקווה, בנעוריו היה שחקן כדוריד מצטיין ושיחק במכבי פתח תקווה ובנבחרת ישראל. במאי 1956 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים. סיים בהצטיינות קורס קצינים ושירת כקצין ומפקד סוללה בגדוד 403 ומדריך בקורס קצינים תותחנים. עבר לחטיבת הצנחנים ושימש בה סגן מפקד גדוד מרגמות כבדות מוצנח ומדריך ראשי, כמו כן הדריך בבה"ד 1. ב-1965 מונה למפקד גדוד 332, גדוד מרגמות כבדות מוצנח. הוא פיקד על הגדוד במלחמת ששת הימים ושימש מפקד הסיוע הארטילרי של חטיבת הצנחנים בפיקודו של רפאל איתן. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד גדוד 403 ולאחר לימודים בפו"ם מונה למפקד גדוד 402, עליו פיקד במהלך מלחמת ההתשה. בשנים 1974 עד 1976 פיקד על אגד ארטילרי 282, לאחר מכן שימש מפקד התותחנים בפיקוד המרכז וסגן קצין תותחנים ראשי. כמו כן שירת כמדריך בפו"ם ומדריך ראשי במרכז לאימון מפקדות. לאחר שחרורו מונה ב-1984 למנכ"ל המועצה המקומית רמת השרון. ב-1987 מונה לסגן מנכ"ל עיריית תל אביב-יפו ובעקבות פרישתו הכפויה של אלי עשת מונה ב-1993 למנכ"ל העירייה. הוא כיהן בתפקיד עד 1999. לאחר מכן התמודד על ראשות מועצת רמת השרון אך הפסיד בהפרש זעום של 10 קולות לגבי פארן וכיהן כחבר מועצה. שימש מנכ"ל בפועל של חברת השיכון "חלמיש". בבחירות ב-2003 התמודד פעם נוספת ולאחר ההפסד מונה לסגן וממלא מקום ראש העירייה יצחק רוכברגר. נפטר ממחלת הסרטן ב-2011. היה נשוי לנימה ואב לשלושה בנים ובת. נטמן בבית העלמין ברמת השרון. לאחר מותו נקרא על שמו בית ספר יסודי בשכונת נווה גן ברמת השרון. התגייס ב 1956 נלחם במלחמת סיני הגדודים וחטיבות הצנחנים, אתר הצנחנים עשור ראשון שמואל דקלו, ‏בג"ץ: כהונת מאיר דורון כמנכ"ל חלמיש - תופסק לאלתר, באתר גלובס, 15 ביוני 2000 תא"ל (מיל') אורי מנוס, קרב חייו, ביטאון תמיד תותחן, מאי 2011 מאיר דורון באתר בית ספר דורון ברמת השרון עירית מירון, אחרי מותי: הראיון הגנוז של מאיר דורון, באתר nrg‏, 28 במאי 2011 מאיר דורון (דירינגר) ז”ל, אתר אבלים מאיר דורון באתר עיריית רמת השרון
גרינוויל (קרוליינה הצפונית)

גרינוויל (באנגלית: Greenville) היא בירת מחוז פיט במדינת קרוליינה הצפונית בארצות הברית. בעיר מתגוררים כ-92,000 תושבים (נכון ל-2019), והיא העיר העשירית בגודלה בקרוליינה הצפונית. גרינוויל נוסדה ב-1771 כמרטינסבורו, על שם מושל קרוליינה הצפונית באותו זמן ג'וזאיה מרטין. ב-1774 העיירה הועברה למיקומה הנוכחי, על הגדה הדרומית של נהר טר (Tar) ובמרחק של חמישה קילומטרים מהמיקום המקורי. ב-1786, לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שם העיירה שונה ל"גרינסוויל", כהוקרה לגנרל האמריקאי נתנאל גרין. בהמשך השם קוצר לשם הנוכחי, גרינוויל. במחצית השנייה של המאה ה-19 גרינוויל הפכה למרכז ייצוא אזורי של כותנה וטבק, שהועברו בנהר טר אל האוקיינוס האטלנטי. כעבור מאה שנים העיר התחילה לעבור תהליך תיעוש והוקמו בה מפעלים רבים. ב-1999 הוריקן פלויד גרם לכך שנהר טר עלה עד גדותיו והעיר הוצפה, אך לא היו נפגעים בנפש. בעיר נמצאת אוניברסיטת מזרח קרוליינה (East Carolina University), אחת האוניברסיטאות הגדולות בקרוליינה הצפונית, ועוד מספר מכללות. את העיר משרת שדה התעופה פיט-גרינוויל המציע טיסות לעיר שארלוט במערב קרוליינה הצפונית. השדה נמצא במרחק של 3 קילומטרים צפונית למרכז גרינוויל. מדיה וקבצים בנושא גרינוויל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרינוויל (באנגלית) גרינוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת ולינגטון (דבלין)

אנדרטת ולינגטון (באנגלית: Wellington Testimonial באירית: Teistiméireacht Wellington) היא אנדרטה בצורת אובליסק שנועדה להנצחת ארתור ולסלי, הדוכס מוולינגטון, אשר הוקמה בפיניקס פארק שבדבלין, אירלנד. גובה האובליסק הוא 62 מטרים, ולפיכך הוא נחשב לגבוה ביותר באירופה והשני בגובהו בעולם. האנדרטה ממוקמת בפינה הדרום-מזרחית של פיניקס פארק, בין דרך קונינגהאם מדרום לשדרות צ'סטרפיילד (החוצה את הפארק) מצפון. במרחק כ-80 מטרים מהאנדרטה ומצידה השני של דרך קונינגהאם, עובר נהר הליפי החוצה את העיר דבלין. בנוסף, בקרבת האנדרטה ממוקמות תחנת הרכבת יוסטון, בניין בית המשפט העליון ומפקדת הצבא. האנדרטה הוקמה מתוך כוונה להנציח את תרומתו של ארתור ולסלי, הדוכס מוולינגטון, כשנתיים לאחר שעמד בראש הקואליציה שהביסה את נפוליאון בונפרטה בקרב ווטרלו, והפך כך לאחד מהגיבורים הצבאיים החשובים של בריטניה בתקופה. בתקופה זו הוקמו מספר אתרים לציון הניצחון, ורבים מהם התרכזו בדמותו של ולינגטון. חשיבות ההקמה של אנדרטה לכבודו בדבלין נובעת מכך שזו עיר הולדתו. העבודה על האנדרטה התחילה בשנת 1817 בעיצובו של האדריכל האנגלי סר רוברט סמירק, אך בשנת 1820 נגמרו התקציבים לבנייתה והיא נותרה בלתי גמורה למשך מספר עשורים. רק ב-18 ביוני 1861 האנדרטה הושלמה ונפתחה לציבור. כשהעבודה על האנדרטה החלה, היא יועדה להיות אנדרטה לכבוד ולינגטון (Testimonial), אך היא הושלמה לבסוף רק כעשור אחרי שנפטר, ולכן נחשבה אנדרטה לזכרו (Monument). בנוסף, בתוכנית המקורית לצד האובליסק היה מיועד להיות פסל ברונזה של ולינגטון רכוב על סוס, אך בעיות תקציב הביאו לביטול תוכנית זו. לאורך ארבע הדפנות של בסיס האובליסק ישנם ארבעה לוחות ברונזה, הראשון מכיל כתובת לזכרו בעוד ששלושת האחרים מכילים תבליטים המתארים חלקים חשובים בחייו; 'חופש דתי ואזרחי' (של הפסל ג'ון הוגאן), 'ווטרלו' (של הפסל תומאס פארל) ו-'מלחמות הודו' (של הפסל ג'וסף רובינסון קירק). לוחות הברונזה נוצרו מתותחים שנלקחו שלל במהלך קרב ווטרלו (נוהג נפוץ בתקופה). על שם האנדרטה נקראת גם 'דרך ולינגטון' אשר עוברת בסמוך לה בתוך הפארק. מראה מתחילת המאה ה-20 כתובת הברונזה לזכרו התבליט 'מלחמות הודו' התבליט 'חופש דתי ואזרחי' אודות עיצוב האנדרטה, באתר 'Archiseek' האנדרטה (אורכב 18.02.2020 בארכיון Wayback Machine), באתר 'Visit Dublin'
פיתון

האם התכוונתם ל... נחשים פיתוניים – משפחה טקסונומית של נחשים לא-ארסיים שהורגים את טרפם באמצעות חניקתו פיתון (סוג) (Python) - סוג טקסונומי של נחשים המשתייך למשפחת הפיתוניים וכולל בין היתר את המינים הבאים: פיתון דם – פיתון בינוני בגודלו שאזור תפוצתו באינדונזיה פיתון הודי – פיתון ארוך שאזור תפוצתו בדרום אסיה פיתון בורמזי – פיתון הנמנה עם חמשת הנחשים הגדולים בעולם, שאזור תפוצתו בדרום-מזרח אסיה פיתון סלעים אפריקני – פיתון שאזור תפוצתו באפריקה שמדרום לסהרה פיתון מרושת – פיתון שאזור תפוצתו המקורי בדרום-מזרח אסיה, והחל להיות נפוץ גם בפארק הלאומי אוורגליידס שבפלורידה, ארצות הברית פיתון לבן-שפה – מין יחיד בסוג Leiopython אחר פיתון (מיתולוגיה) (אנ') – מפלצת דמוית נחש או דרקון מן המיתולוגיה היוונית פיתון (טיל) – משפחת טילי אוויר-אוויר שפותחו בישראל על ידי "רפאל" פייתון – שפת תכנות מונחית עצמים (הושקה ב-1991) מונטי פייתון – קבוצה של קומיקאים בריטיים פֵתוֹנִיִּים (Phaethontidae) – משפחה טקסונומית של עופות ימיים מסדרת הפתונאים (Phaethontiformes) פיתון (יתד) (אנ') (Piton) – יתד המשמשת לטיפוס, ראו טיפוס (ספורט), גלישת מצוקים פטון (פירושונים) ראו למשל בהקשר לאורקל מדלפי.
משה לוי (קצין תותחנים)

משה לוי (24 בנובמבר 1933 - 21 במרץ 1977) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על אגד ארטילרי 282 במלחמת יום הכיפורים. לוי, בנם של רחל ואלברט, נולד בעיר רוסה שבבולגריה. עלה עם משפחתו ב-1948 ולמד בתיכון מונטיפיורי בתל אביב. לאחר מכן למד בטכניון ובאוניברסיטת בר-אילן. ביולי 1953 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים. במלחמת סיני שימש מפקד סוללה. בתחילת שנות השישים שימש סגן מפקד גדוד 402. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 338, גדוד מרגמות 120 מ"מ ושימש מפקד הסיוע החטיבתי של חטיבה 5. לאחר מכן פיקד על קורס קציני תותחנים ובמלחמת ההתשה פיקד על גדוד 404. ב-1971 מונה לסגן מפקד אגד ארטילרי בסיני. במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 282 של אוגדה 210. האגד הוקם במסגרת שלדית זמן קצר לפני המלחמה. תחת פיקודו סייע האגד בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן. שימש סגן מפקד אוגדה ובתפקידו האחרון בשירות שימש קצין אג"ם של פיקוד הדרום. במהלך שירותו היה גם בשליחות ביטחונית באירופה. ב-1977 נהרג בתאונת דרכים. הותיר אחריו אישה ובת, נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול. קורות החיים של משה לוי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון משה לוי, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון אל"מ משה לוי מת מפצעי תאונת דרכים, דבר, 22 במרץ 1977
ירון מאיר

ירון מאיר (נולד ב-9 בספטמבר 1959) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בווייטנאם ובלאוס. מאיר נולד וגדל בעין השופט. יש לו תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא החל את שירותו במשרד החוץ בשנות ה-90. בין תפקידיו כיהן כקונסול ישראל בהודו, וכציר בשגרירות ישראל בהונגריה. כשגריר ישראל במיאנמר בשנים 2008–2012 וכשגריר ישראל בנפאל בשנים 2014–2017. בדצמבר 2021 נבחר לתפקיד שגריר ישראל בווייטנאם, במקום נדב אשכר. הוא החל לכהן בתפקיד והגיש את כתב האמנתו לנשיא וייטנאם נווין סואן פוק באוגוסט 2022. יחסי ישראל–מיאנמר יחסי וייטנאם–ישראל מר ירון מאיר באתר שגרירות ישראל בווייטנאם (באנגלית) מר ירון מאיר באתר שגרירות ישראל בווייטנאם (באנגלית) אוריאל בארי, ‏ברחבי העולם: משרד החוץ מינה 7 שגרירים חדשים, באתר "סרוגים", 28 בדצמבר 2021 VNA (2022-08-10). "President meets ambassadors of Kuwait, Israel". VietnamPlus (באנגלית). נבדק ב-2022-08-11.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארבאדה

ארבאדה (אנגלית: Arvada) היא עיר במדינת קולורדו שבארצות הברית. העיר נמצאת 11 קילומטר צפונית-מערבית מבירת קולורדו, דנוור. על פי הערכת לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, מתגוררים בעיר 109,745 נכון ליולי 2012, מה שהופך את עיר זו לעיר השביעית בגודלה מבחינת אוכלוסייה במדינת קולורדו. ב-1 באוגוסט 1876 קולורדו נוספה למדינות ארצות הברית, העיר ארבאדה נוסדה רשמית ב-14 באוגוסט 1904. בהיותה קהילה חקלאית תוססת, נקראה העיר בכינוי "בירת הסלרי העולמית". ארבאדה גדלה במהירות במשך המחצית השנייה של המאה ה-20 כפרוור ליד דנוור. בסוף המילניום, אוכלוסיית ארבאדה גדלה ל-100,000 תושבים. ב-9 בדצמבר 2007, מת'יו מארי נכנס למרכז הנוצרי 'Youth With A Mission' בארבאדה, ולאחר שלא אפשרו לו להעביר את הלילה במעונות, פתח באש והרג שני אנשים ופצע שניים אחרים. ב-12 בדצמבר, שלושה ימים לאחר מכן, נערכה אזכרה, ובה מנהיגי 'Youth With a Mission' סלחו למשפחתו של מארי על האירוע. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 85 קמ"ר, אשר מתוכם 84.6 קמ"ר אדמה ו-0.52 קמ"ר מים. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, היו בעיר 106,433 תושבים, 42,701 משקי בית ו-28,927 משפחות. 89.08% מהתושבים הם לבנים, 0.9% אפרו אמריקאים, 0.8% אינדיאנים, 2.2% אסיאתים, 3.5% מגזע אחר ו-2.7% משני גזעים או יותר. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,207.6 נפש לקמ"ר. כמו כן היו בעיר 44,427 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 469.7 דירות לקמ"ר. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $66,125 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $78,591 (כאשר ההכנסה החציונית לגברים הייתה $42,126, לעומת $30,802 לנשים). ההכנסה לנפש בעיר הייתה $24,679. כ-4.6% מהמשפחות ו-6.4% מהאוכלוסייה בעיר היו מתחת לקו העוני. קארל רוב (נולד ב-1950), יועץ פוליטי, אחד האישים המקורבים ביותר לנשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש. בייב דידריקסון (נולדה ב-1911), ספורטאית רב תחומית, אלופה אולימפית ושיאנית עולם במגוון מקצועות באתלטיקה קלה, נחשבת לאחת הספורטאיות הגדולות בהיסטוריה. קלייב קאסלר (נולד ב-1931), סופר פופולרי קזחסטן קזילאורדה, קזחסטן הרפובליקה העממית של סין ג'ינזו, הרפובליקה העממית של סין מדיה וקבצים בנושא ארבאדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארבאדה (באנגלית)
יאיר ברק (אמן)

יאיר ברק (נולד ב-18 בפברואר 1973) הוא אָמָּן צילום, וידאו ומיצב, אוצר וכותב, גר ועובד בתל אביב. בשנת 2000 סיים בהצטיינות את לימודיו במחלקה לצילום בבית הספר לאמנות "קמרה אובסקורה" בתל אביב. בשנת 2005 הקים את המחלקה לצילום בבית הספר "מנשר לאמנות" בתל אביב. ב-2008 למד במסגרת תוכנית התואר השני באמנות ב-"Bard College" בניו יורק. בשנת 2020 מונה לראשות בית הספר לאמנות במכללת סמינר הקיבוצים ולאוצר ראשי ומנהל אמנותי של מקום לאמנות בתל אביב תערוכת היחיד הראשונה של ברק הוצגה בשנת 2002 בגלריה נגא בתל אביב. מאז הוצגו עבודותיו בחללי תצוגה רבים וחשובים בישראל ומחוצה לה. בין תערוכותיו: "קרה" בגלריה הקיבוץ (2006ֿֿ) "ליקוי" בגלריה דן (2011) "גניבות ספרותיות ומהפכות" בגלריה דן (2012) "Speaking Generally" בגלריה ג'ולי מ. (2014) "מתרחק ממשהו, נועץ בו את עיניו" במוזיאון תל אביב לאמנות (2014). ״היבשות והפנים״, מוזיאון הרצליה ומשכן האמנים בהרצליה (2017) ״שלושה ראשים פנימה״, המשכן לאמנות בעין חרוד (2019) ברק מלמד בחוג לאמנות במכללת סמינר הקיבוצים, במכון הטכנולוגי בחולון (HIT) וכן במסגרת תוכנית הלימודים של "בית לאמנות ישראלית". החל מ-2020 משמש כראש המחלקה לאמנות בסמינר, וכן כאוצר ראשי ומנהל אמנותי במקום לאמנות. בין התערוכות שאצר: ״הדור השלישי – צילום כמשבר זהות״ בגלריה מנשר לאמנות (2006) ״דברים כשלעצמם״, תערוכת יחיד לליאת אלבלינג, גלריה ג׳ולי מ. (2015) "אני בסדר", תערוכת יחיד לדורון אדר, גלריה אגריפס 12 (2015) ״צילום, למעשה״ בגלריה סקלאר לוי, מודיעין (2017) ״שתיים כפול שלוש״ בגלריה אחד העם 9 (2021) ״זה לא זמן לאכול כרובית אל דנטה״, תערוכת יחיד לאיילת ריזה (2021) "קיר אמן",תערכות יחיד של חגית קזיניץ, מקום לאמנות, ק. המלאכה, ת"א (2022) 2006 - הארץ, ביקורת על התערוכה "הדור השלישי”, עוזי צור 2007 - The Abused landscape גיליון 35, מגזין Afterimage 2007 - ynet, פרידה מן הממשי, שיחה עם יאיר ברק בעקבות תערוכתו קרה, טלי כהן גרבוז 2007 - ידיעות אחרונות, ביקורת על התערוכה קרה, רותי דירקטור 2007 - עיתון העיר, ביקורת על התערוכה קרה, חמדה רוזנבאום 2007 - מגזין טיים אאוט תל אביב, ביקורת על התערוכה קרה, דנה שוופי 2010 - מוסף גלריה, הארץ, ביקורת על התערוכה קורות מאת סמדר שפי 2010 - מגזין עכבר העיר, ביקורת על התערוכה קורות, הילה שקולניק ברנר (מאי 2010). אתר האינטרנט הרשמי של יאיר ברק עמוד האמן בגלריית Gowen Contemporary (באנגלית) סמדר שפי, "החווה באחווה" ו"קורות": טבע הדברים, באתר הארץ, 25 במאי 2010 אלי ערמון אזולאי, הפיל הלבן ומפלצת הבטון, באתר הארץ, 31 במרץ 2011 סמדר שפי, חלומות וארובות, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2012 התערוכה "מתרחק ממשהו, נועץ בו את עיניו" באתר האינטרנט של מוזיאון תל אביב לאמנות אמנות - סגל ההוראה - סמינר הקיבוצים, באתר www.smkb.ac.il about אודות, באתר Artspace Tel-Aviv (באנגלית) חמדה רוזנבאום, משבר הדור השני, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2006 עוזי צור, ליאת אלבלינג הגשימה לי חלום קטן, באתר הארץ, 9 ביולי 2015 גליה יהב, העבודות של ליאת אלבלינג הן יותר עיצוב מסוגנן ומנומס מאשר אמנות, באתר הארץ, 16 ביולי 2015 "Photography, in Fact", Sklar Levy Gallery (באנגלית אמריקאית) מגלים אוצרות // יאיר ברק, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2021-12-01 Ayelet Riza / איילת ריזה, באתר Artspace Tel-Aviv (באנגלית)
אוואנטי!

אוואנטי (באיטלקית: Avanti; קדימה!) הוא עיתון יומי בשפה האיטלקית שהיה עיתונה של המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית מסוף המאה ה-19 עד לשנת 1993. הגיליון הראשון של העיתון יצא לאור ברומא ב-25 בדצמבר 1896, בעריכתו של הסוציאליסט לאונידה ביסולטי. העיתון הציע מבחר של מאמרים וכן חדשות פנים וחוץ, וזכה לתפוצה נרחבת. ב-1911 עברה מערכת העיתון למילאנו. בימי מלחמת העולם הראשונה תמך העיתון בתחילה בקו של נייטרליות מוחלטת של איטליה במלחמה, אך לאחר מינויו של בניטו מוסוליני לעורך העיתון, תמך העיתון בהצטרפות למדינות ההסכמה. בשל נקיטת קו מערכתי זה פוטר מוסוליני מעריכת העיתון, ולאחר מכן גורש מן המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. מוסוליני החל בעריכת עיתון משלו "איל פופולו ד'איטליה" בשנת 1914. בשנת 1926 הורתה המפלגה הפשיסטית בראשות מוסוליני על סגירת העיתון, ומשרדיו נשרפו על ידי פורעים פשיסטים ב-31 באוקטובר 1926. העיתון יצא לגלות, והחל מופיע בפריז ובציריך. בשנת 1943 לאחר נפילת שלטונו של מוסוליני החל העיתון להופיע שוב באיטליה, אך בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה ירדה תפוצתו, והוא לא שב לתפוצה ולהשפעה שהיו לו בשנים שלפני עליית הפאשיזם לשלטון. בשנות השמונים נהג מזכיר המפלגה הסוציאליסטית, בטינו קראקסי לכתוב את מאמרי המערכת של העיתון תחת השם ג'ינו די טאקו (דמות היסטורית הידועה בשל הופעתה בספר "דקמרון" של בוקאצ'יו). המשבר במפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, במסגרתו נחשד קראקסי בפרשיות שחיתות, הביא לבסוף לסגירת העיתון בשנת 1993. מזה מספר שנים החל העיתון לצאת מחדש, והוא משמש כעיתונה של "המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית החדשה" פלג של המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, תחת הכינוי "עיתון ליברל סוציאליסטי". מדיה וקבצים בנושא אוואנטי! בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוואנטי! אוואנטי!, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
סטולאץ

סְטוֹלָאץ (בבוסנית: Stolac, בסרבית קירילית: Столац) היא עיר ורשות מקומית השוכנת בשטח קנטון הרצגובינה-נרטבה, בפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה. היישוב נוסד במהלך ימי הביניים והתפתח כמרכז מסחרי אזורי. בהמשך נבנתה במקום מצודה והיישוב מאוזכר לראשונה בכתובים מהמאה ה-15 תחת השם וִידוֹשְקִי. בהמשך, נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1878, לאחר קונגרס ברלין סופח בפועל אזור הרצגובינה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ובכלל זה העיירה סטולאץ. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה סטולאץ בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ובהמשך נכללה בשטחי המדינה העצמאית של קרואטיה בשלטון האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה בשטחי יוגוסלביה וב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בשטחי בוסניה והרצגובינה. במהלך מלחמת בוסניה נפגעה העיר ונגרמו בה נזקי רכוש. בסטולאץ שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הים האדריאטי המעניקה לו מאפיינים ש אקלים ים-תיכוני. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא C°‏ 15.6 וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-C°‏ 5.6 בינואר ועד C°‏ 26.1 ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,399.5 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא נובמבר בו יורדים בממוצע 185.4 מילימטרים של משקעים. ערך מורחב – יהדות סרייבו בסטולאץ אין קהילה יהודית. בפאתי העיר קבור הרב משה דאנון שהיה הרב הראשי ליהודי סרייבו בין 1815–1830. ב-1830 החליט הרב לעלות לירושלים ובדרכו נפטר ליד סטולאץ ובה נקבר. קברו הפך מוקד עלייה לרגל ליהודי סרייבו ועד שנות ה-50 של המאה ה-20 היו פוקדים את קברו של הרב דאנון ביום השנה למותו. לאחר פירוק יוגוסלביה וכינון בוסניה והרצגובינה התחדש מנהג העלייה לרגל. במקום הוקם בית כנסת לשימוש עולי הרגל והוא נשמר ומתוחזק על ידי משפחה מוסלמית מסטולאץ. מדיה וקבצים בנושא סטולאץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטולאץ מזג האוויר בסטולאץ, באתר weatherbase.com, אוחזר ב-16 באוקטובר 2014 (באנגלית). הקהילה היהודית בסרייבו, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 214-213.
אנדרטת ולינגטון (לונדון)

אנדרטת ולינגטון (באנגלית: Wellington Monument) היא אנדרטה אשר הוקמה לכבוד ניצחון הצבא הבריטי במלחמות הנפוליאוניות ובראשו הדוכס מוולינגטון בפארק ליין בלונדון, בריטניה. אנדרטה ממוקמת בפינה הדרום-מזרחית של הייד פארק לצד רחוב פארק ליין אל מול שער הפארק הפונה לכיוון פינת הייד פארק. האנדרטה מוצבת כ-50 מטרים מצפון לבית אפסלי (מעונו לשעבר של ולינגטון) וכ-100 מטרים מצפון לקשת ולינגטון, כך שביחד הם יוצרים אזור המזוהה עם הנצחת מורשתו של הדוקס מוולינגטון. בניית האנדרטה הושלמה ב-18 ביוני 1822 בעיצובו של הפסל ריצ'רד ווסטמאקוט וממון על ידי תרומות של נשים בריטיות בסך כ-10,000 ליש"ט. האנדרטה מורכבת מפסל ברונזה אשר נוצר מתותחי אויב שצבאו של ולינגטון הביא חזרה לבריטניה ומתאר את אכילס בעירום, כאשר בידו השמאלית הוא אוחז מגן מונף ובידו הימנית חרב, לצידו מונח השריון שלו ועל כתפו השמאלית הוא לובש גלימה. גובה האנדרטה כולה כולל בסיס האבן והפסל הוא 11 מטרים (18 רגל). עם השלמת הפסל והצבתו במקומו, הוא הפך לפסל העירום הגברי הציבורי הראשון בלונדון בעת המודרנית, לכן זכה ללא מעט יחס ציבורי סביב גודל הפסל והעירום האחורי הבוטה כביכול (אזור הערווה היה מכוסה בעלה תאנה). הפסל ניצב על גבי בסיס העשוי אבני גרניט אליהם חקוקה הכתובת: לארתור הדוכס מוולינגטון, ושותפיו הגיבורים לקרב, פסל זה של אכילס, אשר נוצק מתותחים שנלקחו בניצחונות, בסלמנקה ויטוריה טולוז וווטרלו, אשר נחקק, על ידי נשות המדינה. הונח במקום זה, ביום ה-18 ביוני 1822, לפקודתו של, הוד מעלתו ג'ורג' השלישי. אודות האנדרטה באתר 'Victorian Web'. אודות האנדרטה באתר 'Black Cab London'. אודות האנדרטה באתר 'London Remembers'.
פוג'יין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פוג'יין – מחוז בדרום מזרח סין פוג'יין (טאיוואן) – פרובינציה של טאיוואן שבירתה ג'ינצ'נג (קינצ'נג); כוללת קבוצות איים קטנים במצר טאיוואן, הסמוכים לחופה הדרום-מזרחי של סין: קִינְמֵן (כ-2 ק"מ בלבד מפרידים אותם מהחוף של פוג'יין), מַאצוּ (לחצו לצפייה במפה מסומנת באדום; ארכיפלג מאצו הוא הצפוני ביותר ואילו קינמן הוא הדרומי) פוג'יין טולואו
דולן

האם התכוונתם ל... ג'ון דולן – גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית טום דולאן – שחיין אמריקאי קסבייה דולן – במאי קולנוע ושחקן קנדי שארל דולן – במאי ושחקן צרפתי דולן (Doullens) - עיר בצרפת במחוז סום בעלת מגדל פעמונים שהוא חלק מאתר מורשת עולמי דילן
גיורא פישר

גיורא פישר (20 באוקטובר 1937 - 15 באוקטובר 2014) היה ממלא מקום ראש עיריית חיפה למשך כחצי שנה, וסגן ראש העיר במשך כעשר שנים. פישר, יליד קריית חיים, כיהן כיו"ר ועד הקריה במשך 39 שנים. הוא נבחר לראשונה למועצת עיריית חיפה בשנת 1978, וכיהן בה שש קדנציות רצופות, ומתוכן שתי קדנציות כסגן ראש העיר חיפה (1993-2003). בשנת 2003, לאחר שראש העיר עמרם מצנע פרש מתפקידו והתמנה לחבר הכנסת, מונה פישר לראש עיריית חיפה בפועל, וכיהן בתפקיד כחצי שנה, עד בחירתו של יונה יהב. בנוסף לכך כיהן עשרות שנים כיו"ר ועד העובדים של קרן קיימת לישראל, ובהמשך כיו"ר ועד הגמלאים של הארגון. פישר היה נשוי ואב לשניים. הוא נפטר ב-15 באוקטובר 2014, בגיל 77, ונקבר בבית הקברות תל רגב. ב-2015 נקרא על שמו ארכיון קריית חיים. עיריית חיפה בחרה להנציח את שמו ופועלו של גיורא פישר בכיכר הסמוכה לבית בו התגורר. ב-11 ביולי 2017 נחנכה הכיכר בנוכחות בני משפחתו ותושבי חיפה. "קריית חיים הייתה כל חייו. את עבודתו עשה כל השנים בהתנדבות, והנתינה למען הציבור הייתה ערך חשוב בביתו'. כך אמרה בטקס ביתו חגית. אחיה ראב"ד, הלך לעולמו גיורא פישר, שכיהן במשך עשרות שנים כסגן ראש העיר חיפה, באתר ynet, 15 באוקטובר 2014 אליענה שפר, תעלומה בחיפה: למה נעלמה תמונתו של גיורא פישר?, באתר nrg‏, 17 בנובמבר 2011 אלי לוי, אל תעקרו נטוע, באתר nrg‏, 13 במרץ 2007 יגאל חי, גיורא פישר, שכיהן כראש העיר בפועל, הלך לעולמו, כלבו, עמ' 17, גיליון 2415, 24 באוקטובר 2014 הלך לעולמו גיורא פישר, שכיהן במשך עשרות שנים כסגן ראש העיר חיפה, באתר ynet, 15 באוקטובר 2014 דורון סולומון, גיורא פישר נטמן ביום הולדתו של בנו שנפטר, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 23 באוקטובר 2014 ארכיון קריית חיים ע"ש גיורא פישר, באתר ועד קריית חיים רולי קירשטיין, נחנכה הכיכר על שם גיורא פישר בקרית חיים, באתר כלבו – חיפה והקריות, ‏2017-07-11 חדשות חיפה והסביבה, באתר חי פֹּה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏2023-12-24 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא חיפה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בני ארד

בנימין (בני) ארד (איצקוביץ') (1934 - 13 באוגוסט 2007) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. כיהן כמנכ"ל הראשון של הרשות למלחמה בסמים. ארד נולד ברומניה. התגייס לצה"ל בתחילת שנות החמישים ושירת בחיל התותחנים. שימש קצין בגדוד 402 וסגן מפקד גדוד 334. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 344, גדוד מילואים של מכמ"ת 120 מ"מ. תחת פיקודו סיפק הגדוד סיוע ארטילרי לחטיבות קרייתי והראל בקרבות באזור ירושלים ובכיבוש יהודה ושומרון. לאחר המלחמה פיקד על גדוד 402 ושימש מפקד הסיוע החטיבתי של חטיבה 401, בתפקיד זה שימש במהלך מבצע אבוקה בו השמידו כוחות הארטילריה והשריון את בתי הזיקוק, המפעלים הפטרוכימיים, נמל הנפט ומפעלי הדשנים המצריים בסואץ. במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 212, אגד שהשתייך לאוגדה 36 וכלל גדודים סדירים וגדודי מילואים. האגד סיפק סיוע ארטילרי לאוגדה 36 ולכוחות נוספים במהלך קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן. בתפקידיו הבאים בשירות הקבע שימש סגן מפקד המכללה לביטחון לאומי, ראש מטה פיקוד הצפון (במבצע ליטני) וראש מחלקת תורת לחימה. לאחר שחרורו עבד בארגון ג'וינט ישראל. עם הקמת הרשות למלחמה בסמים ב-1988 מונה למנהלה ועמד בראשה עד 1996. בני ארד, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון