laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הזולה של חצרוני

הזולה של חצרוני הוא מועדון נוער הנמצא במרכז ירושלים, ומיועד להוות "בית חם" לנוער במצוקה, בעיקר מבתים דתיים. המועדון הוקם בשנת ה'תשס"א על ידי הראל חצרוני, העומד בראשו. מנהלו החינוכי של המועדון הוא הרב פינחס (פינצ'ו) רובינשטיין. על פי פרסומי המרכז פוקדים אותו 4,500 בני נוער בשנה, ומספר הביקורים במועדון במשך שנה עומד על כ-24,000. היא מהווה חלק ממוסדות Ou ישראל. המועדון הוקם בשנת תשס"א, לאחר שחצרוני, שלמד בצעירותו בישיבת ירושלים לצעירים, הידרדר בסיום שירותו הצבאי ושהה במשך שלוש שנים בשולי החברה. בתקופה זו שם לב "שאם תופסים את החבר'ה ברחוב בלי פוזה, במבודד מהסביבה, רואים שהם נשמות טובות. ראיתי חבר'ה שהורידו את הכיפות. ראיתי שהם מתחברים לאלוקים, אבל לא מתחברים לדרך שבה לימדו אותם על אלוקים", לאחר שחצרוני שב למסלול חיים מסודר, הוא החליט שעליו לסייע ביד נוער כזה "בדרך של אהבה". הוא החל להעביר הרצאות ולדבר בפאבים והדיסקוטקים. כשייעץ לו ידיד להקים מקום מסודר שבו יוכל הנוער לשהות ולעמוד בקשר עימו, חשב להקים מקום כזה בתל אביב, אך לא מצא תמיכה לכך. לבסוף הגיע אל "המרכז הישראלי", שהסכים לסייע לו להקים מועדון בירושלים. בני הנוער הראשונים שהגיעו למקום החלו לכנותו "הזולה של חצרוני", וכך נקבע שמו. בשנים הראשונות תפעל חצרוני את הזולה לבדו, במשך שלוש פעמים בשבוע, מ-21:00 עד 9:00. משהתרחבה הפעילות הוא הקים צוות חינוכי שיתפעל איתו את המקום. כיום הצוות מונה כעשרים איש, ובהם מנהל חינוכי, פסיכולוג, עובדים סוציאליים ומוזיקאים, מלבד חצרוני. במבנה הזולה עצמה, ישנה רוב השבוע פעילות יומית הכוללת קבוצות לימוד לאמנות, מוזיקה, צילום וכתיבה יוצרת. כמו כן ישנה פעילות בערבי שלישי, חמישי ומוצאי שבת, מחצות הלילה עד קרוב לשחר. בכל ערב מתקיימת במקום פעילות של מדרשה ללימודים תורניים עבור הבנות. בנוסף, מפעילה הזולה דירת מגורים ביישוב פסגות, בה מתגוררות בנות שנפלטו, המנהלות בה את חייהן ורוכשות בהדרכת צוות הזולה את הכלים לחיים. צוות הזולה מפעיל אף את "מרכז בניה" להדרכת זוגות נשואים "בוגרי" הזולה. אתר "הזולה של חצרוני" (אורכב 18.04.2012 בארכיון Wayback Machine). הזולה של חצרוני, ברשת החברתית פייסבוק רויטל שנור, גשרים של אהבה, באתר ערוץ 7, 25 במרץ 2004. תומר ניר, ‏יו"ר הכנסת וראש עיריית ירושלים באו לתפוס ראש ב"זולה של חצרוני", באתר "סרוגים", 21 בנובמבר 2010 יוני קמפינסקי, הרבנים מהללים את הפעילות ב"זולה", באתר ערוץ 7, 24 במאי 2011. הזולה של חצרוני עלה למעלה עלה, באתר עולם קטן המספר 24,000 מופיע בפרסום ישן של העמותה. ראו: The Pearl and Harold Jacobs Zula Outreach Center (מאורכב); המספר 4,500 מופיע באתר החדש. ראו: The Pearl and Harold Jacobs Zula Outreach Center רויטל שנור, גשרים של אהבה, באתר ערוץ 7, 25 במרץ 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקום בלב

האם התכוונתם ל... מקום בלב (סרט) – סרט דרמה אמריקאי משנת 1984 מקום בלב – תנועת הנוער של המרכז הישראלי של ה-Orthodox Union מקום בלב (סדרה) – סדרת דרמה אוסטרלית
הידטיוס

הידטיוס (Hydatius; בערך 400 - בערך 469) היה בישוף אקואָי פלביה בפרובינקיה הרומית גאלאיקיה (ככל הנראה חאבס בפורטוגל של היום) הנמצאת במחוז ויה ריאל. הידטיוס חיבר כרוניקה היסטורית של זמנו, המהווה את העדות הטובה ביותר להיסטוריה של היספניה במאה החמישית. הידטיוס נולד בערך בשנת 400 לספירה בסביבות למיקה עיירה הסמוכה לצ'ינזו דה לימיה של היום במחוז אורנזה בספרד. כנער, עלה לרגל לארץ הקודש, שם פגש את הירונימוס הקדוש כאשר התבודד זה בבית לחם. בשנת 428 הפך לבישוף באקואָי פלביה, בתקופה בה שליטתה של רומא בספרד הפכה יותר ויותר נומינלי. באזור אקואָי פלביה שלטו הסואבים, שהתיישבו בגלאיקיה בשנת 411. הידטיוס נטל חלק במשלח שביקשה מהגנרל פלביוס אאטיוס, השליט בפועל ברומא לצד גאלא פלקידיה. הידטיוס הקדיש מאמצים רבים לעקירת הכפירה בדת הנוצרית, לא רק בדיוקסיה שלו אלא גם בחלקים אחרים של ספרד. הוא בא במגעים תכופים עם בישופים חשובים בתקופתו, כולל תוריביוס מאסטורגה ואנטונינוס ממרידה. יחד עם תוריביוס פנה הידטיוס לאפיפיור ליאו הראשון בבקשת עזרה במלחמה זו. הידטיוס מאפיין את הכופרים בספרד כמניכאים, אך ככל הנראה הייתה כוונתו לפריסקיליאנטים, חסידי הבישוף הספרדי האסקטי פריסקיליאנוס, שגונה ככופר על–ידי כמה קונצילים כנסייתיים והוצא להורג כמכשף על ידי הקיסר מגנוס מקסימוס בערך בשנת 385. איננו יודעים הרבה על חייו של הידטיוס מעבר לכך, למרות שידוע כי נחטף ונכלא למשך זמן מה בשנת 460 על ידי יריבים מקומיים, עובדה המצביעה על כך ששיחק תפקיד חשוב בפוליטיקה המקומית בגלאיקיה. עיקר חשיבותו ההיסטורית של הידטיוס נעוצה בתולדות הימים שכתב לקראת סוף חייו. הכרוניקה שכתב הייתה מן הז'אנר הפופולרי בתקופת שלהי העת העתיקה, אם כי היו לה מקבילות בז'אנרים כרונוגרפיים כמו הקונסולר פסטי. מטרתו העיקרית של ז'אנר נוצרי מובהק זה הייתה למקם את ההיסטוריה האנושית בתוך הקשר שיש בו התקדמות ליניארית מתקופת התנ"ך ועד הביאה השנייה. ברישום כל שנה נמנים אירוע אחד או יותר, לרוב בתמציתיות רבה. החסיד הבולט ביותר של הז'אנר היה הבישוף בן המאה הרביעית אאוסביוס מקיסריה. הירונימוס תרגם את אאוסביוס ללטינית והמשיך אחר כך את הכרוניקה עד לשנת 378. כותבים רבים אימצו את המנהג והמשיכו את רישום השנים מהנקודה בה הפסיק הירונימוס. הידטיוס התחיל את חיבורו בשנת 379, כהמשך ישיר להירונימוס. להידטיוס הייתה גישה למספר מקורות היסטוריים וכרונוגרפיים, אף שישנם חילוקי דעות ביחס למספרם, והוא השתמש במערכות כרונולוגיות מקבילות. בגלל שיטה זו, במיוחד לקראת סוף הכרוניקה, קשה לתרגם את הכרונולוגיה שלו לתאריכים מודרניים. המידע שנותן הידטיוס תמציתי מאוד בתחילה, אף הוא הופך מפורט יותר ויותר עם התקדמות השנים, עד שבשלב מסוים הוא מזכיר עבודה מתפתחת יותר מכאשר כרוניקה רגילה. עיקר מטרתו של הידטיוס היא להראות את התפוררות החברה האזרחית במערב האימפריה הרומית ובמיוחד בספרד, והוא מתאר את המאה החמישית בצבעים קודרים במיוחד. ייתכן והפסימיות של הידטיוס נובעת מהאמונה שקיצו של העולם הולך וקרב, מאחר שקרא את המכתב האפוקריפי של ישו לתומא (מכתב מזויף כמובן), שטען כי העולם יבוא לקיצו במאי 482 וייתכן שהידטיוס האמין כי הוא מתאר את ימיו האחרונים של העולם עד שלעיתים אף הפריז בקדרות התמונה שהוא מתאר. דברים אלו נכונים במיוחד ביחס לאירוע שהוא שיאו של הסיפור, ביזת בירת הסוואבים בראגה בשנת 456 על ידי המלך הויזיגותי תיאודוריד השני, שפעל בשירות הקיסר אוויטוס. חשיבותו העיקרית של הידטיוס היא בכך שהוא המקור היחידי לתולדות ספרד בתקופה שעד 468, נקודה שבה ישנה הפסקה בסיפור. ההנחה היא שהידטיוס לא הצליח לסיים את עבודתו ומן הסתם מת באותה שנה או זמן לא רב אחר כך.
חיים מאיר יחיאל שפירא

האם התכוונתם ל... חיים מאיר יחיאל שפירא (תקמ"ט, 1789 – תר"ט, 1849) - נכדו של רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ, כונה "השרף ממוגלניצא". חיים מאיר יחיאל שפירא (תרט"ז – תרל"ג) - בנו של רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק ונכדו של "השרף ממוגלניצא". אביו של האדמו"ר ישראל שפירא מגרודז'יסק. חיים מאיר יחיאל שפירא (תרכ"ד, 1863 – תרפ"ד, 1924) - נכדו של "השרף ממוגלניצא", האדמו"ר הראשון בשושלת דרוהוביץ' חיים מאיר יחיאל שפירא (תרס"ז, 1907 – תשס"ז, 2007) - רב ואדמו"ר בנארול, בניו יורק ובבני ברק
פנטום האופרה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פנטום האופרה – רומן אימה גותי משנת 1910 מאת גסטון לרו פנטום האופרה (מחזמר) – מחזמר מצליח משנת 1986 מאת אנדרו לויד ובר, המבוסס על הרומן של גסטון לרו The Phantom of the Opera – שיר הנושא של המחזמר פנטום האופרה (סרט) – סרט מוזיקלי משנת 2004 המבוסס על המחזמר מאת אנדרו לויד ובר האהבה לעולם לא מתה – מחזמר המשך ל"פנטום האופרה", גם הוא מאת אנדרו לויד ובר
אנכרטא

אנכרטא (Encarta) הייתה אנציקלופדיה ממוחשבת שיצאה לאור על ידי חברת מיקרוסופט והייתה פעילה בין השנים 1993–2009, תחילה בהפצה על גבי CD-ROM, אחר כך על גבי DVD, ולבסוף כאתר אינטרנט למנויים. אנכרטא הייתה אנציקלופדיית מולטימדיה מודרנית המהווה למעשה מיזוג של שלוש אנציקלופדיות מודפסות: פאנק וונגליס, קולייר וה-New Merit Scholar. אנכרטא הייתה אנציקלופדיית המולטימדיה הנמכרת ביותר, בהתבסס על נתוני המכירות בארצות הברית בין ינואר 2000 לפברואר 2006. בשנת 2008 הכילה האנציקלופדיה כ-66,000 ערכים, שכללו טקסט תמונות, סרטונים, קטעי מוזיקה, איורים, מפות, תוכן מקוון, ועוד. האנציקלופדיה יצאה לאור בשפות אנגלית, ספרדית, הולנדית, איטלקית, פורטוגזית, יפנית, גרמנית, וצרפתית. בין השפות היה קיים שוני מסוים, באשר לאופי הערכים שהופיעו בהם. במהלך שנת 2009 החלה מיקרוסופט בתהליך סגירה לאנציקלופדיה, שהגיע לסיומו בשנת 2011. קיימת סבירות גבוהה כי דעיכתה וסגירתה של אנכרטא נבעה בין היתר ובעיקר מצמיחתה והתפשטותה של ויקיפדיה, אך דובר מטעם מיקרוסופט סירב לענות כאשר נשאל לחלקה של ויקיפדיה בעניין. אנכרטא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שירות גלובס, ‏הקורבן של ויקיפדיה: האנציקלופדיה המקוונת אנקרטה נסגרת, באתר גלובס, 2 באפריל 2009. ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תור-בורנר

התור-בורנר (באנגלית: Thor-Burner) היה משגר אמריקאי בן למשפחת טילי התור. שלבו הראשון היה טיל תור שמעליו הוספו שלב אחד או שניים מסוג בורנר. הטיל שימש לשיגור 24 לוויינים מתוכם שני שיגורים נכשלו. למשגר היו מספר גרסאות בהתם למתכונת שלב ראשון/שני/שלישי שנוצל. שלב הבורנר 1 היה שלב אלטאיר ששימש כשלב שלישי בחלק ממשגרי הוונגארד שהוספו לו מערכות שליטה. שילוב זה שימש בשישה שיגורים. השיגור הראשון ב-18 בינואר 1965 והאחרון ב-30 במרץ 1966. בשיגורים אלו שוגרו לוויינים מטאורולוגיים סודיים. שיגור אחד מהם נכשל. השלב בורנר 2 ששימש בתור-בורנר היה שלב-המשגר הראשון שהונע בדלק מוצק שהיו לו מערכות שליטה והנחיה מלאות. שיגור הבורנר 2 הראשון בוצע ב-15 בספטמבר 1966. משגר לוויינים מדיה וקבצים בנושא תור-בורנר בוויקישיתוף Encyclopedia Astronautica Thor Burner (באנגלית) Encyclopedia Astronautica Thor Burner 1 (באנגלית) Encyclopedia Astronautica Thor Burner 2 (באנגלית) רשימת שיגורים
זאב ברלינסקי

זאב ברלינסקי (30 בנובמבר 1911 – 28 בינואר 1990) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ומסעדן ישראלי. ממייסדי התיאטרון הקאמרי ותיאטרון סמבטיון. ברלינסקי נולד בלודז' שבפולין ועלה לארץ ישראל בשנת 1924. בארץ למד משחק אצל צבי רפאל ואצל הבמאי יצחק משה דניאל. בשנת 1925 נסע לברלין, שם למד משחק בבית הספר הדרמטי הממשלתי אצל פרופסור ליאופולד ייסנר. בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 שב לארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי. ב-1941 כחייל בצבא הבריטי בחיל החפרים נפל בשבי הגרמני ביוון יחד עם יצחק בן אהרון ויוסף אלמוגי. הם ישבו במחנה שבויים בגרמניה כחמש שנים עד תום המלחמה. הוא נמנה עם מקימי תיאטרון הקאמרי והיה בין שחקניו בתחילת שנות ה-50. בין ההצגות בהן השתתף: "קזבלן", "אהבתה של יובל אור", "משרתם של שני אדונים" ועוד. בשנת 1957, הקים יחד עם השחקן מרדכי בן-זאב, את התיאטרון הסאטירי סמבטיון שפעל בתל אביב מספר שנים. במקביל פעל ברלינסקי גם בתחום חיי הלילה בתל אביב והיה בעליהם של בית הקפה "אלדין" ביפו ושל המועדון "עומר כיאם", אותו פתח ב-1958 עם שלמה צפריר. ברלינסקי השתתף במספר סרטי קולנוע ישראליים: "הם היו עשרה", "איי לייק מייק", "חור בלבנה", "מבצע קהיר", "חצי חצי", "יהיה טוב סלומוניקו", "קוני למל בתל אביב", "סרט וארוחת בוקר", "ספר נשים" ו"קומפוט נעליים". כמו כן, השתתף בתחילת שנות ה-60 במספר סרטים גרמניים וב-1974 שיחק במערבון האמריקאי שצולם בישראל, "בילי שני כובעים". בתחילת שנות ה-50 נשא לאישה את זהבה לבית רבין (1927–2011), מושא שירו של אברהם חלפי "עטור מצחך", כאשר בשיר ישנם מספר רמזים לאופייה ולדמותה של זהבה. ב־7 בספטמבר 2011, למחרת הלווייתה של זהבה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא, חשף ברוך אסקרוב, איש רשת א', את המידע בתוכניתה היומית של ענת דולב ברשת ב' ולאחר מכן בחדשות ערוץ 10. על מצבתה של זהבה חרותות מילות השיר. ברלינסקי נפטר ב-28 בינואר 1990 בגיל 78. נטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. זאב ברלינסקי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית זאב ברלינסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זאב ברלינסקי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סרטים בהם השתתף זאב ברלינסקי, באתר האוזן השלישית זאב ברלינסקי, באתר אידיבי זאב ברלינסקי ולבלוב האהבה, דבר, 14 במרץ 1966 ש.ב. ב"סמבטיון", דבר, 22 בנובמבר 1957 לפי שרון עידן כתב רשת ב ומרצה על תל אביב, פרסום בעמוד הפייסבוק שלו. הכתבה בנענע10(הקישור אינו פעיל, 5.8.2021)
תור-דלתא

התור-דלתא (באנגלית: Thor-Delta) שידוע גם כ Delta DM-19 או רק דלתא היה משגר אמריקאי ששימש ל-12 שיגורים בתחילת שנות ה-60. המשגר היה נגזרת של התור-אייבל ולכן חלק מסדרת טילי התור וגם הטיל הראשון בסדרת טילי הדלתא. השלב הראשון של המשגר היה טיל תור בתצורת DM-19. השלב השני היה שלב דלתא שפותח משלב האייבל המוקדם יותר. לשלב שלישי שימש שלב אלטאיר. התור-דלתא היה המשגר הראשון שנבנה בתצורת משגר תור ושלב דלתא, תצורה ששימשה משגרים רבים לאחר מכן, כולל את הדלתא 2 שעדיין נמצא בשימוש ב-2011. התור-דלתא שיגר מספר מטענים מיוחדים ביניהם לוויין התקשורת הראשון Echo 1A, הלוויין הבריטי הראשון Ariel 1 ולוויין תקשורת הטלוויזיה הראשון Telstar 1. כל 12 השיגורים בוצעו ב-LC-17 מנמל החלל קייפ קנוורל. השיגור הראשון הוא היחיד שנכשל בגלל בעיה בשלב השני. משגר לוויינים מדיה וקבצים בנושא תור-דלתא בוויקישיתוף Encyclopedia Astronautica Thor Delta (באנגלית)
טימן

האם התכוונתם ל... גלי טימן – אמנית פלסטית קונספטואלית ישראלית, בתו של שלי טימן יאן טימן – שחמטאי הולנדי יעקב טימן – שחקן תיאטרון ישראלי שלי טימן – שופט ומשפטן ישראלי, בנו של יעקב טימן טימין
R2-D2

R2-D2 הוא דרואיד שירות ותיקונים מכניים מסדרת סרטי מלחמת הכוכבים. R2-D2 הוא רובוט שמגיב לפקודות קול אך אינו מסוגל לדבר, וגם אינו דמוי אדם. זהו רובוט טיפוסי למדי בעולם של מלחמת הכוכבים. הוא מופיע בכל סרטי הסדרה והוא מגולם על ידי השחקן קני בייקר. לטענת מעריציו, בנוסף להיותו דמות ראשית, הסרטים למעשה סובבים סביבו. הסיפור מסופר באמצעות פעולותיו. R2D2 מעביר הודעות בין דמויות המפתח, מציל אותם כאשר הם בצרה, אנו למעשה רואים את הסרטים דרך "עיניו". אף על פי ש־R2D2 אינו דמות אמיתית או מדברת, לטענתם הוא מהווה את גרעין הסדרה. R2D2 מופיע לראשונה מבחינה כרונולוגית בסרט אימת הפנטום כאשר הוא, יחד עם 4 רובוטים נוספים מסוגו שלו, מנסים לתקן את החללית של המלכה אמידאלה. מתוך החמישה, R2D2 הוא היחיד שמצליח לתקן את החללית ולשרוד – דבר אשר גורם למלכה לקרוא לו לסיפון ולהודות לו באופן אישי. הוא מתלווה לחוליית החיפוש אחר חלקי חילוף לספינה, הכוללת את קווי-גון ג'ין, המלכה אמידאלה וג'אר ג'אר בינקס, בכוכב טטואין. שם הוא פוגש באנאקין סקייווקר, מי שיצר את C-3PO, שבעתיד יהפוך לחברו הטוב. במהלך הסרטים מבצע R2D2 תיקונים רבים ומציל את C-3PO. בסרט השני כאשר הוא נהרס במפעל הדרואידים, ובסרט החמישי כש-C-3PO פורק על ידי חיילי סער בגלל שנכנס למקום אסור בארמונו של לאנדו קלריסיאן בבספין. R2-D2 החליף ידיים רבות במהלך הסדרה. איש אינו יודע היכן יוצר, והוא החל את דרכו כרובוט שירותים ותיקונים על הספינה המלכותית של נאבו, אך בעקבות מלחמת המשובטים עבר לבעלותו של אנאקין סקייווקר, לו הוא סייע בקרבות החלל שלו. אחרי נפילתו של אנאקין לצד האפל וקריסת הרפובליקה הועבר R2-D2 לרשות ברית המורדים. כ־19 שנה מאוחר יותר, בעקבות השתלטותו של דארת' ויידר על ספינת המורדים, R2-D2 ו־C-3PO נשלחים על ידי הנסיכה ליאה אורגנה לכוכב החול טטואין. שם הם נתפשים בידי ג'אוות שמוכרים אותם ללוק סקייווקר, החיי עם דודו החורג. בידיו של לוק, R2-D2 טוען שהאדון שלו הוא "אובי-וואן קנובי" ובעקבות ההודעה שמתגלית בו מוצא לוק את אובי-וואן, שמספר ללוק שהוא בן לאביר ג'דיי דגול. בעקבות הפגישה עם אובי-וואן, יוצאת החבורה - הכוללת את לוק, אובי-וואן, R2-D2 ,C-3PO וזוג הטייסים האן סולו וצ'ובאקה - להרפתקה בחלל, שבסופה הם מצטרפים לברית המורדים. אחרי מותו של אובי-וואן קנובי, עובר R2-D2 לבעלותו של לוק סקייווקר ומסייע לו להטיס את חללית הקרב X-Wing שלו. בסרט "עלייתו של סקייווקר" הוא מחזיר ל-C-3PO את זיכרונו. מערכת נשק פלנקס מדיה וקבצים בנושא R2-D2 בוויקישיתוף מלחמת הכוכבים: בתוך R2-D2, סרטון באתר יוטיוב, 12 באוקטובר 2021
תור DSV-2

התור DSV-2 היה טיל מחקר, טיל ניסוי ונשק נגד לוויינים בעל מספר גרסאות שפותח מטיל התור. התור DSV-2 שימש גם כשלב ראשון במספר נגזרות של טיל התור. התור DSV-2D שוגר פעמיים ב-1962, לשתי טיסות מחקר תת-מסלוליות ששימשו בתוכנית 437 לפיתוח נשק נגד לוויינים. לטיל זה היה שלב אחד - תור DM-21. הטיל שוגר ב-LC-17A מנמל החלל קייפ קנוורל. התור DSV-2E היה טיל בעל שלב אחד - תור DM-19. הוא שוגר 8 פעמים ב-1962, כולל מספר שיגורים גרעיניים כחלק ממבצע דומיניק. שלושה שיגורים נכשלו, שיגורים שנשאו ראשי קרב גרעיניים פעילים. השיגורים בוצעו בכני השיגור 1 ו-2 מאטול ג'ונסטון. התור DSV-2F היה טיל חד שלבי - תור DM-19. שלושה שוגרו בין 1963 ל-1964, כחלק מתוכנית ASSET בו שוגרו מטוסי ניסוי מסוג בואינג X-20 דיינה-סור. השיגורים בוצעו ב-LC-17B מנמל החלל קייפ קנוורל. התור DSV-2G היה טיל בעל שני שלבים. שלב ראשון מסוג תור DM-19 ושלב שני מסוג דלתא A. שלושה שיגורים בוצעו בשנים 1964 ו-1965 כחלק מתוכנית ASSET. השיגורים בוצעו ב-LC-17B מנמל החלל קייפ קנוורל. התור DSV-2J היה טיל חד שלבי (תור DM-19) נגד לוויינים גרעיני שהיה בשירות מבצעי. 18 שיגורים בוצעו בין 1964 ל-1975. מספר שיגורים נשאו מטען מדעי לחלל. השיגורים בוצעו בכני השיגור 1 ו-2 מאטול ג'ונסטון. ערך מורחב – תור DSV-2U התור DSV-2U היה טיל בעל שני שלבים. שלב ראשון מסוג תור DM-19 ושלב שני מסוג star 37XE. חמישה שיגורים בוצעו בין השנים 1976 ל-1980 כחלק מתוכנית DMSP. השיגורים בוצעו ב-SLC-10W מנמל החלל קייפ קנוורל. נשק נגד לוויינים מדיה וקבצים בנושא תור DSV-2 בוויקישיתוף Encyclopedia Astronautica Thor DSV-2D (באנגלית) Encyclopedia Astronautica Thor DSV-2E (באנגלית) Encyclopedia Astronautica Thor DSV-2F (באנגלית) Encyclopedia Astronautica Thor DSV-2G (באנגלית) Encyclopedia Astronautica Thor DSV-2J (באנגלית) Encyclopedia Astronautica Thor DSV-2U (באנגלית)
שמנדריק

שמֶנדריק, או, החתונה הקומית (ביידיש: שמענדריק, אָדער, די קאָמישע חתונה) הוא מחזה שנכתב והועלה ב-1877 על ידי אברהם גולדפדן. מחזה זה הוא אחת המחזות המוקדמים והמתמידים בתיאטרון יידיש. התפקיד הראשי – שמנדריק – נכתב בתחילה עבור זיגמונד מוגולסקו הצעיר ומקורו בתפקיד שמוגולסקו גילם במבחן במה עבור גולדפדן מוקדם יותר באותה שנה. מאוחר יותר שיחקה בתפקיד זה השחקנית המפורסמת מולי פיקון. המחזה מבוסס, בצורה רופפת, על מחזה בשפה הרומנית Vlăduțu Mamei (ולדוץ של אמא) והועבר לסביבה של משפחה חסידית. סביבה חברתית זו הייתה המטרה העיקרית להומור בקרב היהודים המשכילים באותה תקופה. על פי יעקב אדלר, המחזה היה הצלחה כה גדולה עד שכאשר הציג אותו ישראל רוזנברג כמחזה השני של להקתו החדשה באודסה, שנה אחרי שהוצג לראשונה בבוקרשט, השם "שמנדריק" כבר עבר לשפת יידיש גם כמונח המביע חיבה ולעג וגם כסלנג עבור רדיפה אחר כסף וככינוי למשטרה. שמנדריק הוא ילד-של-אמא אוויל ונאיבי, תלמיד גרוע ללא תקווה, שאמו עיוורת לחלוטין לכל מגרעותיו. העלילה המרכזית מתחילה כאשר אמו משדכת לו נערה שלא רק מרגישה דחייה משמנדריק, אלא גם כבר מאוהבת במישהו אחר. העלילה מתמקדת, כמובן, בדרך בה היא תימנע מהשידוך הלא הולם ותתאחד עם אהובה האמיתי. הגדרה, במילון אבניאון Adler, 1999, 95[דרושה הבהרה]
תור DSV-2U

התור DSV-2U שנקרא גם Thor LV-2F Star-37XE Star-37S-ISS היה משגר לוויינים אמריקני ששימש לשיגור חמישה לווייני ריגול מטאורולוגיים בין 1976 ל-1980. הטיל הוא בן לסדרת טילי התור ונגזרת של התור DSV-2. השלב הראשון היה טיל תור בתצורת DM-19. השלב השני היה שלב סטאר-37XE והשלב השלישי היה סטאר-37S-ISS. כל חמשת השיגורים בוצעו ב-SLC-10W מבסיס חיל האוויר וונדנברג. השיגור האחרון נכשל בעקבות תקלה במהלך הפרדת השלב השני מהשלב השלישי. מדיה וקבצים בנושא תור DSV-2U בוויקישיתוף Encyclopedia Astronautica Thor DSV-2U (באנגלית) רשימת שיגורים
תוראד-אג'ינה

התוראד-אג'ינה (באנגלית: Thorad-Agena) היה משגר נגזרת של טילי התור והדלתא. השלב הראשון היה טיל תור שפותח עבור טילי הדלתא. השלב השני היה שלב אג'ינה-D ששימש בתור-אג'ינה. שלושה מאיצי קסטור שימשו כמאיצים. 43 שיגורים בוצעו בין השנים 1966 ל-1972 מתוכם שני שיגורים נכשלו ושיגור אחד נכשל חלקית. לתוראד-אג'ינה היו שתי גרסאות: ל-SLV-2G היו מאיצי קסטור 1 ול-SLV-2H היו מאיצי קסטור 2. מדיה וקבצים בנושא תוראד-אג'ינה בוויקישיתוף Encyclopedia Astronautica Thorad Agena D SLV-2G (באנגלית) Encyclopedia Astronautica Thorad Agena D SLV-2H (באנגלית) רשימת שיגורים של דגם SLV-2G רשימת שיגורים של דגם SLV-2H
פרינאו פרינאי

טוניבט פרינאו פרינאי (בליטאית: Prienų Prienai) היא קבוצת כדורסל ליטאית מהעיר פרינאי, המתמודדת בליגת העל הליטאית ובליגה הבלטית. הקבוצה הוקמה בשנת 1994 בשם "פרינאו פרינאי". בהמשך נקראה הקבוצה "רדופיס פרינאי". הקבוצה שיחקה בליגה השנייה מאז עונת 1999/00. בסיום עונת 2008/09 העפילה לליגת העל הליטאית, לאחר שסיימה במקום השני וניצחה בסדרת הגמר 3-4 את "מרסטה פקרואיס". הישגה הגדול ביותר של הקבוצה הוא המקום השלישי בעונת 2010/11. כמו כן הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת ז'לגיריס קובנה 75-73. אך ניצחה במשחק על המקום השלישי את קבוצת נפטונאס קלייפדה. בעונת 2012/13 זכתה בגביע הליטאי כשניצחה בגמר את קבוצת פיינו זבאיגדס בסיכום שני מפגשים. הקבוצה משתתפת במסגרת הליגה הבלטית מאז עונת 2009/10. בעונת 2011/12, הקבוצה השתתפה ביורוקאפ ולא עברה את שלב הבתים. בעונת 2012/13 הגיעה עד לגמר הליגה הבלטית והפסידה לקבוצת ונטספילס 161-142 בסיכום שני מפגשים. הקבוצה מארחת בספורט סנטר בעיר, המכיל 1,500 מקומות ישיבה. במשחקי היורוקאפ, אירחה הקבוצה בהיכל הספורט בעיר קובנה, המכיל 5,000 מקומות ישיבה. הליגה הליטאית: חצי גמר: 2011, 2012, 2013 הגביע הליטאי: זכייה (1): 2013 חצי גמר: 2011, 2012 הליגה הבלטית: גמר: 2013 רבע גמר: 2011, 2012 מדיה וקבצים בנושא פרינאו פרינאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרינאו פרינאי (בליטאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נרדף (ספר)

נרדף הוא מותחן ריגול מאת רוני דונביץ', יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2007. הספר הוא הראשון בסדרת ספרים המתארים את עלילותיו של ראש אגף המבצעים במוסד, אלכס ברטל. הספר השני בסדרה, לכודים, יצא לאור בשנת 2008 והשלישי בסדרה, עמוק מבפנים, יצא לאור בשנת 2011. הספר הוא מותחן בדיוני המסתמך על אירועים דוגמת ההתנקשות בח'אלד משעל בירדן בשנת 1997, חיסול מנהיג הג'יהאד האסלאמי ד"ר פתחי שקאקי במלטה בשנת 1995, חיסול עימאד מורנייה בדמשק ב-2008, מבצע זעם האל וכן חטיפות השייח' עבד אל-כרים עובייד ב-1989 ומוסטפא דיראני ב-1994 על ידי סיירת מטכ"ל. גיבור הספר הוא אלכס ברטל, יליד 1961, ראש אגף מבצעים במוסד, בן לניצולי השואה יוצאי פולין ויוצא יחידה מובחרת בצה"ל. ברטל הוא לוחם מוסד מיומן בעברו, הבקי בשימוש בנשק קל וקרב מגע. במהלך הקריירה שלו במוסד לקח ברטל חלק ואף פיקד בעצמו על מבצעי ביון והתנקשות רבים. ברטל היה מעורב בשנות השמונים במבצע סיכול ממוקד חשאי וארוך במיוחד ברחבי אירופה כנגד מחבלים השייכים לארגוני טרור פלסטיניים וכנגד אנשי הביון האיראני. הספר נפתח בעת שברטל מפקד על מבצע ביון רחב היקף, הכולל את חטיפת מנהיג רוחני של חזבאללה בידי יחידת קומנדו מובחרת של המוסד מלבנון ומעקב אחר אוליגרך רוסי הסוחר בנשק עם הרפובליקה האסלאמית של איראן ועם החזבאללה. בעוד ברטל מפקד על ההתנקשות בסוחר הנשק בצרפת נחטפת בתו, דניאלה, סוכנת מוסד צעירה, במהלך המשימה הראשונה שלה, מעקב אחר איש ביון איראני בלונדון. כמו כן נרצחים שאר חברי חולית המוסד שהיו מעורבים בפעולה בלונדון. בעת התרחשות האירועים הללו מצטברות ראיות כי ברטל הוא בוגד המוכר סודות לביון האיראני בעבור כסף. כתוצאה מכך הופך ברטל לנרדף, והמוסד מנהל אחריו מצוד ברחבי אירופה. אלכס ברטל, הנאלץ עקב כך להילחם לבדו על חייו ועל חפותו, בורח מרודפיו ותוך כדי כך מנהל מרדף אחר חוטפיה של בתו, במטרה לחלצה. הספר פועל על פי קווי עלילה שבמרכזה מרגל או לוחם בודד, אשר אף כי הוא מצטייר כפראנואיד בתחילה, מתברר שאכן מתנהל אחריו מצוד, לעיתים על ידי עמיתיו לארגון, והוא רדוף ונמלט עד אשר הוא מוצא לעצמו עמית או חבר, שלא ברור אם ניתן לבטוח בו. בדרך- כלל על פי נוסחה זו מצליח הפרוטגוניסט להוכיח כי הוא חף מפשע ולהביא את הרשעים על עונשם. בעלילה שכזו תמיד מצויה בקונפליקט זכותו של הגיבור להפעיל את כל כישוריו, אותם רכש ובהם השתמש בשירות המולדת, כנגד רודפיו וכדי לנצח את אויביו אף כי לא קיבל לכך הכשר על- ידי המדינה. הספר כתוב בצורה תמציתית עם פסקאות קצרות ועלילה רבת תפניות ופעולה. אמנון ז'קונט, גם במוסד יש פרנואידים שרודפים אחריהם, באתר הארץ, 4 ביוני 2007. ראובן מירן, לא ייאמן, כן יסופר, באתר ynet, 13 במאי 2007. הפרקים ראשונים, מתוך האתר "טקסט". רוני דונביץ', עמוק מבפנים, הוצאת כנרת, 2011, עמוד 16, "ברטל, ראש אגף מבצעים במוסד, הוא האיש שתרצה שיהיה לצדך כשיורים עליך אש תופת". רוני דונביץ', נרדף, ידיעות ספרים, 2007, עמוד 125. רוני דונביץ', עמוק מבפנים, הוצאת כנרת, 2011, עמוד 174, "יחד התגייסו ליחידה מובחרת בצה"ל, יחד השתחררו. רפי פנה ללימודי הרפואה, אלכס התגייס לשורות המוסד". רוני דונביץ', נרדף, ידיעות ספרים, 2007, עמוד 46, "אלכס ברטל נאלץ להתכופף כשעבר בפתח. חלפו שנים מאז ירה למוות במישהו, אבל בגיל ארבעים וחמש עדיין נראה כמי שידע לתפוס סכין חדה כשהיא נופלת". רוני דונביץ', נרדף, ידיעות ספרים, 2007, עמודים 430-431. אמנון ז'קונט, גם במוסד יש פרנואידים שרודפים אחריהם, באתר הארץ, 4 ביוני 2007.
ארמיית הפאנצר השנייה (ורמאכט)

ארמיית הפאנצר השנייה (מגרמנית: 2.Panzerarmee) הייתה ארמיית שריון גרמנית בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ראשית ביוני 1940 בתור קבוצת פאנצר גודריאן (Panzergruppe Guderian), שנקראה על שמה של מפקדה, היינץ גודריאן. בנובמבר 1940 שונה שמה לקבוצת הפאנצר השנייה, תוך שהיא ממלאת תפקיד חשוב בהצלחה הראשונית של הבליצקריג במהלך מבצע ברברוסה ב-1941, כחלק מקבוצת ארמיות מרכז. באוקטובר 1941 שונה שמה של קבוצת הפאנצר השנייה לארמיית הפאנצר השנייה, והיא נלחמה בקרב על מוסקבה, ומאוחר יותר בקרבות הגנתיים באזור המרכזי של החזית המזרחית. ב-1942 השתתפה הארמייה בפעילות אנטי-פרטיזנית, תוך שהיא הורגת מאות אנשים, שורפת כפרים שלמים ומגרשת את תושביהם. באוגוסט 1943 סופחה הארמייה לקבוצת ארמיות F והועברה לבלקן לפעילות אנטי-פרטיזנית. ב-1944 נלחמה הארמייה בין היתר ביוגוסלביה, הונגריה ואוסטריה, ובמרץ 1945 לחמה הארמייה בקרב על גבעות טרנסבאודיאן במסגרת מתקפת אגם בלטון. גנרל אוברסט היינץ גודריאן (5 באוקטובר 1941 - 25 בדצמבר 1941) גנרל אוברסט רודולף שמידט (25 בדצמבר 1941 - 10 באפריל 1943) גנרל חיל הרגלים אריך-היינריך קלסנר (10 באפריל 1943 - 6 באוגוסט 1943) גנרל פלדמארשל ולטר מודל (6 באוגוסט 1943 - 14 באוגוסט 1943) גנרל אוברסט לותר רנדוליץ (14 באוגוסט 1943 - 24 ביוני 1944) גנרל הכוחות ההרריים פרנץ במה (24 ביוני 1944 - 17 ביולי 1944) גנרל חיל התותחנים מקסימיליאן דה אנג'ליס (17 ביולי 1944 - 8 במאי 1945) היסטוריית היחידה באתר אקסיס היסטורי