נילי טל

נילי טל (15 בינואר 1944 – 7 במרץ 2024) הייתה במאית ומפיקה ישראלית של סרטי תעודה, כלת פרס מפעל חיים של הפורום הדוקומנטרי בישראל ופרס מפעל חיים בתחום אומנות הקולנוע של משרד התרבות והספורט. טל נולדה בתל אביב לישראל ומרים הרמן (לבית שושני). למדה בגימנסיה גאולה. לאחר שחרורה מהצבא בשנות השישים החלה לכתוב כתבות תחקיר במוסף הארץ, בהן חשפה לראשונה את סוגיית ההתמכרות לסמים קשים בישראל, התעללות בילדים, נשים מוכות ועוד. ב-1970 עברה לטלוויזיה הישראלית, בה עבדה למעלה מ-20 שנה, והחלה לביים סרטים תיעודיים וכתבות לתוכניות יומן השבוע, מבט שני, למחלקת סרטי תעודה ועוד. ב-1991 החלה להפיק סרטים באופן עצמאי בחברה שבבעלותה, "נילי טל הפקות". ב-1998 הפיקה את סרטה התיעודי העצמאי הראשון, "עזה כמוות", בו גוללה את פרשת רצח עינב רוגל מקיבוץ שער הגולן על ידי חברה, גלעד שמן. לראשונה בישראל התיר לה בית המשפט המחוזי בנצרת להכניס מצלמות טלוויזיה לאולם ולתעד את הדיונים. ב-2010 הפיקה וביימה את הסרט "בת 60 מחפשת אהבה" ליס דוקו, סרט אישי בו היא מתארת את חיפושיה למציאת אהבה בגיל 60. הסרט הוקרן ברחבי העולם בהצלחה. במאי 2023 העניק משרד התרבות והספורט לטל פרס מפעל חיים. השופטים ציינו כי יצרה לאורך השנים יותר מ-40 סרטים תיעודיים "מעוררי שיח משמעותי בסוגיות ערכיות ומהותיות בחברה הישראלית... משמשת השראה לכל יוצרת ויוצר". סרטיה של טל עסקו במצוקה, בעוולות חברתיות, באנשים בשולי החברה ובנשים. "גשר כחול לבן" פרס סרטי תחקיר ב"דוק אביב" - 1999. בדצמבר 2022 זכתה טל בפרס מפעל חיים של הפורום הדוקומנטרי בישראל. במאי 2023 זכתה טל בפרס מפעל חיים בתחום אומנות הקולנוע של משרד התרבות והספורט. טל הייתה אחייניתו של המלחין והפזמונאי בובי פנחסי והנינה של זיגמונד ויינברג (Sigmund Weinberg), מחלוצי הקולנוע הטורקי וחבר קרוב של האחים לומייר. פרופ' סאבס ארסלן, ראש החוג לקולנוע באוניברסיטה של אנקרה, חשף בפניה את הפעילות הקולנועית של סבא רבא שלה בטורקיה וצילם אותה לסרט שהכין אודותיו. טל הייתה גרושה, אם לשני בנים וסבתא לשמונה נכדים. הייתה במערכת יחסים זוגית ארוכה עם הפובליציסט יואל מרקוס. נפטרה לאחר סיבוכים של מחלת ריאות ב-7 במרץ 2024. נקברה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. אהובתו של שודד השעונים - ל"יס דוקו" - 2023 עלייתה ונפילתה של ענבל אור - ל"יס דוקו" - 2020 תיק חיי - ל"יס דוקו" - 2018 להציל את נור - לערוץ 1 - 2016 חרוט בגופי - ל"יס דוקו" - 2015 אנה אהובתי - ל"יס דוקו" - 2014 כלות מאוקראינה, סוף הדרך - ל"יס דוקו" - 2013 סוד הרצח של רוז - ל"רשת", ערוץ 2 - 2011 בת 60 מחפשת אהבה - ל"יס דוקו" - 2010 כלות מאוקראינה, 8 שנים אחרי - ל"יס דוקו" - 2009 ברונה - ל"קשת", ערוץ 2 - 2008 הילדות מברזיל - ל"יס דוקו" - 2007 שורה וחצי - לערוץ 10 - 2007 מיסינג - לערוץ 8 - 2006 נשים למכירה - לערוץ 8 - 2005 רצח ללא מניע - לערוץ 8 (נרכש לשידור שני על ידי "רשת", ערוץ 2) - 2003 כלות מאוקראינה - ל"רשת", ערוץ 2 - 2001 כלות מאוקראינה - ל"רשת", ערוץ 2 - 2000 הנרקוד - לרשות השנייה (תיבת תעודה) - 1999 גשר כחול לבן - לערוץ 8 ו-SBS אוסטרליה - זוכה פרס ראשון לסרטי תחקיר ב"דוקאביב" - 1999 עזה כמוות - לערוץ 8 - 1998 כרמלה בוחבוט - לעובדה - 1994 חרות לפיד מכות רצח סיפורו של אייל הנרקומן כליה לגאולה גורית קדמן תיק מספר הזכות למות חרות, שם פרטי (במאית גאולה לפיד) - 2007 הילדים מרחוב מארק אורל (במאית טובה קורצין) - 2008 מדיה וקבצים בנושא נילי טל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נילי טל נילי טל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נילי טל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נילי טל, באתר AllMovie (באנגלית) ערן סויסה, הגיל והתרגיל: ריאיון עם נילי טל, nrg, ‏12 ביולי 2010 איתי שטרן, "במקום סרט שמאלני יצא לי סרט ימני למהדרין, שמראה עד כמה אנחנו נפלאים", באתר הארץ, 29 באוגוסט 2016 אבנר שביט‏, "המשטרה עושה עבודה נפלאה, אז מה אם יש חורים ופשלות?" ריאיון עם נילי טל על "תיק חיי", באתר וואלה, 6 באוגוסט 2018 איה חיות, יוצרת הדוקו נילי טל הלכה לעולמה בגיל 80, באתר ynet, 7 במרץ 2024 ״עובדה אחת בשבוע״ - כרמלה בוחבוט, באתר הפייסבוק של עובדה כל הזוכים והזוכות | טקס פרסי הפורום הדוקומנטרי 2022 https://www.fdoc.org.il/israeli-documentary-film-award-winners-2022/ נירית אנדרמן, פרס מפעל חיים יוענק לדוקומנטריסטית נילי טל, באתר הארץ, 8 במאי 2023 דינה חלוץ, הבמאית זוכת הפרסים נילי טל: "צריך היה להוציא להורג את רוצחי אסף שטיירמן", באתר ynet, 2 בפברואר 2023