laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה

מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (באנגלית: Defense Superior Service Medal ובקיצור DSSM) היא עיטור שמוענק על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקצינים בכירים שהתבלטו בשירות במסגרת תפקיד שבו נשאו באחריות גדולה. העיטור נוסד בפברואר 1976 בהוראת נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד. הוא מוענק לקצינים בכירים שמילאו תפקיד במחלקת ההגנה, במטות המשולבים, סוכנות ביטחון או פעילות משולבת זרועות אחרת. המדליה מוענקת על ידי מזכיר ההגנה של ארצות הברית או מי שהוסמך על ידיו. המדליה דומה בעיצובה למדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה, למעט צבע המדליה, שהוא כסוף ולא זהב, וכמו כן צבעי הסרט והאות שונים. חזית המדליה מורכבת מסמל משרד ההגנה של ארצות הברית בצבע כסף: עיטם לבן-ראש האוחז בטפריו שלושה חצים ולצדיו 13 כוכבים המסמלים את 13 המושבות. העיטם נמצא על רקע מחומש (פנטגון) כחול המסמל את חמש זרועות הכוחות המזוינים וכן את הפנטגון, מטה משרד ההגנה. בגב העיטור חרותות המילים: "For Superior Service", ובמרכז המדליה "From The Secretary of Defense To". מדיה וקבצים בנושא מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה בוויקישיתוף על המדליה באתר חיל האוויר של ארצות הברית
פימלודיים

פּימֶלוֹדיים (שם מדעי: Pimelodidae) היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים ובה מיני דגים גדולים. במשפחה זו 30 סוגים. אלה הם דגים טורפים אגרסיביים בעלי שפמים ארוכים העוזרים להם לחוש את טרפם במים. הם מצויים ברחבי נהרות ואגמים במקסיקו, אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית. אורכו של הגדול במיני המשפחה, פיראיבה, עשוי להגיע ליותר מ-3 מטר. Aguarunichthys Bagropsis reinhardti - סוג ומין יחיד Bergiaria ברצ'יפלטיסטומה (Brachyplatystoma) Calophysus macropterus - סוג ומין יחיד Cheirocerus Duopalatinus Exallodontus aguanai - סוג ומין יחיד Hemisorubim platyrhynchos - סוג ומין יחיד Hypophthalmus Iheringichthys Leiarius Luciopimelodus pati - סוג ומין יחיד Megalonema Parapimelodus Perrunichthys perruno - סוג ומין יחיד שפמנון חד זנב (Phractocephalus hemioliopterus) - סוג ומין יחיד Pimelabditus moli Pimelodina flavipinnis - סוג ומין יחיד Pimelodus Pinirampus pirinampu - סוג ומין יחיד Platynematichthys notatus - סוג ומין יחיד Platysilurus Platystomatichthys sturio - סוג ומין יחיד Propimelodus פסאודופלטיומה (Pseudoplatystoma) Sorubim Sorubimichthys planiceps - סוג ומין יחיד Steindachneridion Zungaro שפמנון זהוב (Zungaropsis multimaculatus) - סוג ומין יחיד מדיה וקבצים בנושא פימלודיים בוויקישיתוף פימלודיים, באתר ITIS (באנגלית) פימלודיים, באתר NCBI (באנגלית) פימלודיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פימלודיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פימלודיים, באתר GBIF (באנגלית)
אוטו השני, דוכס בוואריה

אוטו השני, דוכס בוואריה (בגרמנית: Otto II der Erlauchte, Herzog von Bayern, Pfalzgraf bei Rhein;‏ 7 באפריל 1206 – 2 בפברואר 1253), היה רוזן הפלטינט שעל הריין בין השנים 1228–1253, ודוכס בוואריה בין השנים 1231–1253. אוטו נולד ב-7 באפריל 1206 בקלהיים, ללודוויג הראשון, דוכס בוואריה ולודמילה מבוהמיה, בתם של פרידריך, דוכס בוהמיה ואליזבת מהונגריה, דוכסית בוהמיה. בשנת 1228 קיבל אוטו מאביו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ובשנת 1231 נרצח אביו לודוויג הראשון, דוכס בוואריה, ואוטו ירש גם את דוכסות בוואריה. מכיוון שיצאו שמועות שאביו נרצח על ידי בית הוהנשטאופן, היה לאוטו יחסים מרוחקים עם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בתחילת שלטונו נאלץ אוטו להתמודד עם סכסוכים עם הבישופים בנחלותיו, ובשנת 1232 תפס אוטו את נקראו, וכתוצאה מכך הסתכסך עם היינריך השני, בישוף וורמס. במהלך סכסוכו עם פרידריך השני, דוכס אוסטריה תפס אוטו את העיר ולס, מה שגרם לו להסתכסך עם היינריך השביעי, מלך גרמניה. אוטו נאלץ להסגיר את בנו לודוויג להיינריך ופרידריך כבן ערובה, אולם העקבות כך השתפרו יחסיו עם הקיסר, ובעזרת תמיכתו נאלצו היינריך ופרידריך לשחרר את לודוויג. אולם רק בשנת 1241 השלים אוטו סופית עם הקיסר פרידריך השני, עקב החשש מפלישת המונגולים לאירופה, ובעקבות סכסוכו עם וצלאב הראשון, מלך בוהמיה. בשנת 1242 מת אלברכט הרביעי, רוזן בוגן, ואוטו ירש את רוזנות בוגן ואף נטל לעצמו את שלט האצולה שלהם הכחול-לבן, שהפך לסמל בוואריה עד היום. אולם שניים מבית בוגן ערערו על כך, ואוטו הוציאם להורג בכיכר השוק בהנגרסברג. בשנת 1245 פרצה בגרמניה מלחמת אזרחים, ונציבו של אוטו בריינלנד - קונרד מאלזי נשבה על ידי תומכי האפיפיור ונשלח לנירנברג אל קונרד הראשון, רוזן העיר נירנברג. אוטו ביקש את שחרורו, אולם קונרד סירב בטענה שזיגפריד השלישי, ארכיבישוף מיינץ קרא לאלזי פושע. בשנת 1246 מת פרידריך השני, דוכס אוסטריה מבית באבנברג ללא יורשים, ובעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין אוטו לוצלאב הראשון, מלך בוהמיה. באותה שנה גם התחתנה בתו אליזבת עם קונרד משוואביה, בנו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך נודה אוטו על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי. בשנת 1250 שכנע ברטולד מרגנסבורג את אוטו לחזור בתשובה, אולם לאחר מותו של אוטו ב-29 בנובמבר 1253 לא נערך לו טקס קבורה דתי, ורק 12 שנים מאוחר יותר לאחר בקשה מאלמנתו ומבניו, אישר האפיפיור קלמנס הרביעי לקבור אותו בטקס דתי. לאחר מותו של אוטו, בניו לודוויג השני, דוכס בוואריה והיינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1222 התחתן אוטו עם אגנס מפפאלץ, בתם של היינריך החמישי, רוזן הפלטינט שעל הריין ואגנס מהוהשטאופן, ממנה נולדו לו 5 ילדים: אליזבת מבוואריה, מלכת גרמניה (1227–1273), התחתנה עם קונראד הרביעי, מלך גרמניה, ולאחריו התחתנה עם מיינהארד, דוכס קרינתיה לודוויג השני, דוכס בוואריה (1229–1294) היינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה (1235–1290) אגנס מבוואריה (1236–1289), התחתנה עם גרהרד הרביעי, רוזן זולצבאך והירשברג סופיה מבוואריה (1240–1306) מדיה וקבצים בנושא אוטו השני, דוכס בוואריה בוויקישיתוף אוטו השני, דוכס בוואריה (בגרמנית)
Alive (שיר של סיה)

"Alive" (בעברית: בחיים) הוא הסינגל הראשון מתוך אלבומה השביעי של כותבת השירים והזמרת האוסטרלית סיה, ששמו This Is Acting. השיר נכתב על ידי סיה, אדל וטוביאס ג'סו ג'וניור. מפיק השיר הוא ג'ס שטקין. "Alive" יצא ב-25 בספטמבר 2015. השיר במקור היה מיועד עבור אלבום הסטודיו השלישי של אדל, 25, וכך גם השיר "Bird Set Free". בהמשך אדל החליטה שלא להשתמש בשירים אלו ולתת לסיה לכלול אותם באלבומה השביעי. מבחינה מוזיקלית, קצב השיר הוא מסוג סינת'פופ ופופ. ב-22 בספטמבר 2015 סיה פרסמה הודעה בחשבון הטוויטר שלה שרמזה על כך שהשיר יצא ב-25 בספטמבר. ביום למחרת פרסמה הצצה באורך 15 שניות לקליפ השיר בחשבון ה-VEVO שלה. השיר זכה להצלחה מסחרית ממוצעת, בהיכנסו לארבעים המקומות הראשונים במצעדים מעל ל-15 ארצות, כולל ספרד, בלגיה וצרפת. בבריטניה, השיר הגיע למקום 30 במצעד הסינגלים הבריטי. השיר הגיע למקום 56 בבילבורד הוט 100 ונכשל להגיע לחצי הגבוה של המצעד. הקליפ עבור השיר פורסם ב-5 בנובמבר 2015 ונכון לינואר 2020 הגיע למעל 237 מיליון צפיות. באופן כולל השיר זכה לביקורות חיוביות ומבקרים רבים שיבחו את קולה העוצמתי והמחשמל של סיה. סיה ביצעה את השיר מול מצלמה פעמים רבות ובין הביצועים נמצאים כאלו שהתקיימו ב"מופע של אלן דג'נרס", ב"סאטרדיי נייט לייב" וב-"The X Factor". בספטמבר 2015, סיה הודיעה שהסינגל הראשון לאלבום "This Is Acting" יצא לאור מאוחר יותר באותו החודש ובמקור נכתב עבור אדל. היא טענה כי השיר הוא "על חייה של אדל" ו"מנקודת מבטה של אדל". היא הוסיפה להסביר לריאן סיקרסט שהשיר נכתב בפגישת כתיבה עם אדל עבור אלבומה השלישי "25", אך נדחה בדקה התשעים. השיר הוצע גם לריהאנה וגם זו דחתה אותו. ב-22 בספטמבר 2015, סיה הודיעה בטוויטר שהסינגל יושק ב-25 בספטמבר. הצצה של 15 שניות הועלתה יום למחרת מכן בחשבון ה־VEVO של הזמרת ויום הפרסום הוקדם ביום אחד ל-24 בספטמבר. הסינגל הושק לראשונה בסנאפצ'אט בסביבות השעה 7 בבוקר והגיע לממשקים אחרים מאוחר יותר באותו היום. הקליפ עבור השיר בוים על ידי סיה ודניאל אסקיל ויצא ב-5 בנובמבר 2015. הוא צולם על ידי צלם הקולנוע מת'יו פליינפוס. כוכבת הקראטה הקטנה מאהירו טאקאנו מככבת בו. הקליפ צולם ביפן. סרטון מילים הועלה בערוץ ה־VEVO של סיה ביוטיוב ב-22 באוקטובר 2015. הסרטון כולל רקע שחור-לבן ודמויות שראשן לא נחשף. השיר הושר ברקע בעוד שהמילים נכתבו או הופיעו על קירות. הסרטון היפני הרשמי פורסם ב-7 במרץ 2016 ובו מככבת השחקנית היפנית טאו צושיבה, הרוקדת בו באופן ייחודי. עקב קשר גדול בין שיר זה ליפן, "Alive" הגיע למקום הראשון במצעד "100 הלוהטים של יפן" ב-21 במרץ 2016. פרלר לראשונה ביצעה את השיר בהופעה חיה בעונה ה41 של סאטרדיי נייט לייב, באותו היום שדונלד טראמפ הנחה, ב-7 בנובמבר 2015 כאשר הרקדנית מינה נישימורה רקדה לצידה. במשך דצמבר השיר הוצג במופע של אלן דג'נרס ובנוסף בThe Voice בראשון בדצמבר. ב-6 בדצמבר ביצעה פרלר את השיר בThe X Factor בריטניה. סיה הופיעה איתו בתוכנית הטלוויזיה הצרפתית "C à vous" ב-9 בדצמבר ויומיים לאחר מכן בתוכנית הרדיו הצרפתית "C'Cauet". באותו היום השיר בוצע על ידה ב"המופע של גראהם נורטון" והושר על ידה בערב השנה האזרחית החדשה ב"TFI Friday". מידע על היצירה "Alive" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Alive" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Alive" באתר AllMusic מידע על היצירה "Alive" באתר Discogs סרטון השיר "Alive" באתר יוטיוב
מכון איינשטיין למתמטיקה

מכון איינשטיין למתמטיקה הוא המחלקה למתמטיקה של האוניברסיטה העברית בירושלים. המכון הוא חלק מהפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, שממוקמת בקמפוס אדמונד י. ספרא בגבעת רם. במסגרת המכון מתקיימים, מלבד מחקר במגוון תחומים במתמטיקה, גם הוצאתו לאור של כתב-העת הישראלי למתמטיקה, Israel Journal of Mathematics, וכן ספרייה למתמטיקה ולמדעי המחשב. ראש המכון הוא פרופסור יעקב סולומון. עם הקמת האוניברסיטה העברית ב-1925 הוחלט על הקמת מכון למתמטיקה עיונית. המכון הוקם בחורף 1927 עם הגעתו של אדמונד לנדאו לעמוד בראשו. כבר בסוף אותה שנה עזב לנדאו וכראשי מכון תפסו את מקומו אברהם הלוי פרנקל ומיכאל פקטה. עד 1948 ישב המכון בהר הצופים, בבניין איינשטיין-ווטנברג למתמטיקה שנחנך ב-1928. בשנת 1970, נוסדה במכון המחלקה למדעי המחשב, שלימים הפכה למכון בפני עצמו, מכון בנין להנדסה ולמדעי המחשב. כמו כן, המרכז לחקר הרציונליות שבאוניברסיטה כולל בתוכו, בין השאר, מתמטיקאים שצמחו במכון, בפרט בתחומי תורת המשחקים וכלכלה מתמטית. בין בוגרי וחוקרי המכון, ניתן למצוא: ישראל אומן, חתן פרס נובל לכלכלה, חוקר בתחום תורת המשחקים. הלל פורסטנברג, חתן פרס אבל, חוקר בתחום תורת הקבוצות, התורה הארגודית ותורת המספרים. אילון לינדנשטראוס, זוכה מדליית פילדס, חוקר בתחום התורה הארגודית ותורת המספרים. שהרן שלח, חתן פרס וולף, חוקר בתחומים לוגיקה מתמטית, תורת המודלים ותורת הקבוצות דוד קשדן, חתן פרס שאו, חוקר בתחום תורת ההצגות של חבורות, הוגה תכונת קשדן אברהם הלוי פרנקל, חוקר בתחום תורת הקבוצות. אקסיומות צרמלו-פרנקל נקראות על שמו ועל שם ארנסט צרמלו. אדמונד לנדאו, חוקר גרמני-יהודי שעסק בתורת המספרים, והיה ממקימי האוניברסיטה העברית יעקב לויצקי שמשון עמיצור אריה דבורצקי אלכסנדר לובוצקי, חתן פרס ישראל, חוקר בתחום תורת החבורות אליהו ריפס, הידוע בזכות מחקריו בתורת החבורות הגאומטרית ובשל עבודתו על הצופן התנ"כי צליל סלע, חוקר בתחום תורת החבורות, חתן פרס ארדש תמר ציגלר, כלת פרס ארדש, חוקרת בתחומים קומבינטוריקה אדיטיבית, התורה הארגודית ותורת המספרים רות לורנס-נאימרק, חוקרת בתחומי תורת הקשרים והטופולוגיה האלגברית מדיה וקבצים בנושא מכון איינשטיין למתמטיקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מכון איינשטיין למתמטיקה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מכון איינשטיין למתמטיקה (בעברית) מכון איינשטיין למתמטיקה, ברשת החברתית פייסבוק Israel Journal of Mathematics (באנגלית) אתר הספרייה למתמטיקה ומדעי המחשב, באתר מכון איינשטיין למתמטיקה (באנגלית) יעל (פרוינד) אברהם, ‏המכון הירושלמי שמייצר פרסים בינלאומיים, בעיתון מקור ראשון, 7 ביוני 2020 תולדות מכון איינשטיין למתמטיקה, באתר המכון Katz, Shaul (2004). "Berlin Roots Zionist Incarnation: The Ethos of Pure Mathematics and the Beginnings of the Einstein Institute of Mathematics at the Hebrew University of Jerusalem". Science in Context. Cambridge University Press (CUP). 17 (1–2): 199–234. doi:10.1017/s0269889704000092. ISSN 0269-8897. ראו באתר הרשמי של המכון About the Institute: Background (באנגלית) שאול כץ, "מדע טהור" באוניברסיטה לאומית, מכון איינשטיין למתמטיקה ומכונים אחרים באוניברסיטה העברית בתקופת התהוותה, תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים: שורשים והתחלות. מאגנס, 1997, 397–456 Philip Wattenburg Building, Mount Scopus שלט על הבניין ההיסטורי של מכון איינשטיין למתמטיקה בהר הצופים, באתר ויקישיתוף
עונת 1939/1940 בסרייה א'

עונת 1939/1940 בסרייה א' הייתה העונה ה-40 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-17 בספטמבר 1939 והסתיימו ב-2 ביוני 1939. בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. פיורנטינה וונציה היו הקבוצות שהעפילו מליגת משנה. אמברוזיאנה זכתה באליפות בפעם החמישית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו סמפיירדרנסה ומודנה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו אטאלנטה וליבורנו. אלדו בופי שחקנה של מילאן כבש 24 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה ברציפות. נתונים מאתר rsssf
עונת 1940/1941 בסרייה א'

עונת 1940/1941 בסרייה א' הייתה העונה ה-41 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-6 באוקטובר 1940 והסתיימו ב-4 במאי 1941. בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. אטאלנטה וליבורנו היו הקבוצות שהעפילו מליגת משנה. בולוניה זכתה באליפות בפעם השישית בתולדות המועדון. בסיום העונה לליגת משנה ירדו נובארה ובארי. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו סמפיירדרנסה ומודנה. אטורה פוריצ'לי שחקנה של בולוניה כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה. נתונים מאתר rsssf
פרנסיסקו סולואגה

־ פרנסיסקו דה חסוס סולואגה רודריגס (בספרדית: Francisco De Jesus Zuluaga Rodriguez;‏ 4 בפברואר 1929 – 8 בנובמבר 1993) היה אחד מהשחקנים הבולטים בכדורגל הקולומביאני. זכור בעיקר כשחקן שכבש את השער הראשון אי פעם של נבחרת קולומביה במונדיאל, אשר נכבש בטורניר של 1962 כמו כן הוא זכור כקפטן הגדול ביותר שהיה לקבוצת מיונאריוס והשחקן שזכה עימה בהכי הרבה תארים. סולואגה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1948, אותה שנה שבה הקימה הדימיור את הליגה המקצוענית בקולומביה. הוא החל לשחק בקבוצת מיונאריוס בתקופת "הזהב" של הכדורגל הקולומביאני, וזכה לשחק עם שחקנים כמו אלפרדו די סטפנו, אדולפו פדרנרה, נסטור ראול רוסי, חוליו קוסי וגבריאל אוצ'ואה אוריבה. מכיוון שלא הייתה הגבלה על כמות הזרים שכל קבוצה יכולה להביא, סולואגה היה הקפטן והקולומביאני היחידי שהיה שחקן משמעותי בקבוצה הכחולה של אותם הימים. בנוסף, הוא השחקן שזכה בהכי הרבה תארים בהיסטוריה של מיונאריוס - שש אליפויות סך הכל ועוד גביע אחד. ב-1962 שיחק סולואגה עם נבחרת קולומביה במונדיאל 1962 שנערך בצ'ילה, הראשון בו השתתפה. הוא שיחק במשחק הראשון מול אורוגוואי וכבש שער בפנדל, השער הראשון אי פעם של קולומביה בטורניר גביע העולם. באותה שנה עבר לקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה, לאחר 14 שנים שבהן לבש את המדים של היריבה העירונית, מיונאריוס. סולואגה פרש ממשחק פעיל ב-1966 במדי קבוצת אתלטיקו נסיונל והפך להיות עוזר המאמן של נסטור ראול רוסי תחילה בהורקאן הארגנטינאית ואחר כך במיונאריוס. ב-1968 מונה למאמנה של מיונאריוס ולאור הצלחתו, קיבל את אימון הנבחרת למוקדמות מונדיאל 1970. קריירת האימון הקצרה שלו הסתיימה שנה מאוחר יותר, לאחר שאימן את אתלטיקו נסיונל. נפטר ב-8 בנובמבר 1993 כשהוא נחשב לאחר מהשחקנים הגדולים ביותר ששיחקו במיונאריוס בפרט, וכן לאחד הגדולים בכדורגל הקולומביאני בכלל. מיונאריוס אליפות קולומביה (5) – 1959, 1953, 1952, 1951, 1949 קופה קולומביה (1) - 1953 פרנסיסקו סולואגה, באתר Transfermarkt פרנסיסקו סולואגה, באתר WorldFootball.net פרנסיסקו סולואגה, באתר National Football Teams פרנסיסקו סולואגה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ElCincoCero.com, 4.12.15, Los defensores centrales más recordados de la Selección Colombia El Tiempo, Colombia en Chile 1962 El Tiempo, 10.11.1993, COBO DESCRESTÓ A LOS MAGOS
נילס אידן

נילס אידן (בשוודית: Nils Edén; 25 באוגוסט 1871 – 16 ביוני 1945) היה היסטוריון ופוליטיקאי ליברלי שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1917 – 1920. יחד עם ילמאר ברנטין הוא נחשב כאדריכל המעבר של שוודיה ממונרכיה אבסולוטית למחצה לדמוקרטיה פרלמנטרית שבה הונהגו זכות בחירה לנשים בפרט וזכות בחירה אוניברסלית בכלל. נילס אידן נולד בעיירה פיטיו (Piteå) שבמחוז נורבוטן. אביו היה מנהל בית ספר. את לימודיו התיכוניים הוא סיים בבית ספר בעיר לולאו. ב-1889 החל את לימודיו באוניברסיטת אופסלה, ב-1899 הוא השלים את לימודי הדוקטור ובאותה שנה הוא היה לדוצנט בהיסטוריה באוניברסיטה. התמחותו של אידן הייתה בהיסטוריה של שוודיה במאות ה-16 וה-17, אך הוא גם כתב על נושאים הנוגעים לאיחוד השוודי-נורווגי. על עבודת הדוקטורט שלו שנושאה היה "ארגון הממשלה המרכזית במהלך תקופת שושלת ואסה המאוחרת (1523–1594)" הוענק לו פרס גייר. ב-1899 קיבל אידן משרת מרצה להיסטוריה באוניברסיטת אופסלה, ב-1903 הוא קיבל תואר פרופסור חבר וב-1909 פרופסור מן המניין. הוא שימש בתפקידו זו עד 1920, עת מונה לתפקיד מושל מחוז סטוקהולם. בה בעת הוא היה פעיל כפוליטיקאי ליברל וכתב על נושאים בוערים בנוגע לאיחוד השוודי-נורווגי בראשית שנות התשעים של המאה ה-19. הוא עורר דיונים בקרב הסטודנטים באופסלה לקידומו של גיוס חובה שהוצע עם ביטולה של "מערכת ההקצאה" (indelningsverket, לגיוס חיילים לצבא) ב-1901 ולמען הנהגת זכות הבחירה האוניברסלית. ב-1908 נבחר אידן לבית התחתון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי). ב-1911 הוא נבחר להיות חבר בוועדת החוקה הפרלמנטרית וב-1912, כאשר נבחר קרל סטף הליברלי לתפקיד ראש הממשלה, נבחר אידן להיות יושב ראש הקבוצה הליברלית בבית התחתון. לאחר מותו של סטף ב-1915, עלה כוחו של אידן כמנהיג הליברלים. הוא השתייך לאגף הליברלי-ימני, שהחזיק בדעות האגף הימני בנושאי ביטחון, אך לא היה שותף לדעותיהם של ליברלים רבים מחסידי ההינזרות מאלכוהול וחברי התנועות החופשיות של הכנסייה, שנציגם הבולט היה קרל גוסטב אקמן. לאחר הבחירות של 1917, שהיוו הצלחה הן מבחינת הסוציאל-דמוקרטים והן מבחינת הליברלים, הוצע תפקיד הרכבת הממשלה לליברל השמרן, יוהאן ווידן, שכשל במשימתו. עקב כך הוצע תפקיד ראש הממשלה לאידן והוא הצליח להרכיב קואליציה עם הסוציאל-דמוקרטים בהנהגתו של ילמאר ברנטין שקיבל את תפקיד שר האוצר. בסופו של דבר עלה בידה של ממשלת אידן להשיג רוב פרלמנטרי לטובת זכות בחירה אוניברסלית. החשש מהתפתחות מהפכנית בשוודיה, על רקע האירועים ברוסיה ובגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, גרמו ללחץ להאצת תהליך הדמוקרטיזציה ובהצבעה אחת ב-1921 עבר חוק לזכות בחירה אוניברסלית. ב-1920 התפטרה ממשלת אידן על רקע הוויכוח על הצטרפות לחבר הלאומים. לאחר פרישתו מכס ראש הממשלה מונה אידן לתפקיד מושל מחוז סטוקהולם, תפקיד אותו הוא המשיך למלא עד 1938 ובמקביל המשיך להיות חבר הפרלמנט. התנגדותו חקיקת לחוק היובש, מהלך שהובל על ידי הרוב במפלגתו, גרם לו ולשליש מחברי הסיעה הליברלית בפרלמנט לפרוש מהמפלגה ב-1923 ולהקים מפלגה חדשה. מדיה וקבצים בנושא נילס אידן בוויקישיתוף Nils Edén - Svenskt Biografiskt Lexikon - Riksarkivet (בשוודית) נילס אידן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נילס אידן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מאיר נחמד

הרב מאיר רחמים נחמד (19 במרץ 1876 – 28 במאי 1943) היה רב, מורה, איש ציבור ופעיל ציוני מחלב שבסוריה, חוקר יהדות סוריה וארם צובא, וממנהיגי ורבני הקהילה היהודית בעיר. נולד ב-19 במרץ 1876 (כ"ג באדר ה'תרל"ו) בחלב שבסוריה לכדום ולרב חיים נחמד. סבו, הרב שלמה נחמד שימש כרבה הראשי של חלב. בצעירותו התחנך ולמד אצל הרב עזרא חמווי, ובסיום לימודיו הוסמך להוראה ונמנה עם רבני העיר. נישא לשרה סיטון-דבח, וכבר בצעירותו החל לעסוק בפעילות ציבורית ושימש במשך תקופה כמורה בבית הספר של כל ישראל חברים בעיר. בהמשך ייסד יחד עם אליהו יוסף שמאע והרב רפאל שלמה לניאדו את חברת "צדקה ומרפא" שסייעה לחולים ולעניים. במסגרת החברה ייסד יחד עם הנ"ל בית חולים יהודי שסייע לאלפי משפחות, וניהל אותו במשך עשרות שנים. כן שימש כחבר בוועד התרבות של הקהילה, חבר באגודת בני ברית, יו"ר וועד העלייה, סוכן ומנהל קרן קיימת לישראל וקרן היסוד בחלב ובשנות מלחמת העולם הראשונה כחבר בוועד ההגירה. במסגרת מחקריו, שעסקו בין היתר בהתיישבות הקדומה של יהודים בחלב ובבתי הכנסת העתיקים שבעיר, כתב מאמרים בעיתונים שונים, בהם הארץ, דואר היום ו"העולם". כן שימש כסוכן החרות בחלב, וכתב מאמרים תורניים בהמאסף של הרב בן ציון קואינקה. שימש מספר פעמים כציר בקונגרס הציוני מטעם יהדות סוריה, סייע רבות לעליות הנוער, ויצא לשם כך לשליחויות לארצות שכנות. בשנת 1934 (ה'תרצ"ד) עלה לישראל והשתכן בתל אביב. הלך לעולמו ב-28 במאי 1943 (כ"ג באייר ה'תש"ג) ונקבר בהר הזיתים בירושלים. כתר ארם צובא - סיכום על כתרי ארם צובא, כולל סקירה על כל הכתבים הנמצאים בחלב, חלב ה'תרצ"ג חידושים שכתב הודפסו בהמאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, שנה א' וב' כתבי מאיר נחמד בפרויקט בן-יהודה מנחם ידיד, ר' מאיר נחמד ז"ל, המשקיף, 6 ביוני 1943 י.א. לופס, ר' מאיר נחמד זצ"ל, הד המזרח, 8 ביוני 1943 משה דוד גאון, "מאיר ב"ר חיים נחמד", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 462–463, באתר היברובוקס הרב מאיר רחמים נחמד זצ"ל(הקישור אינו פעיל), באתר המרכז העולמי למורשת יהדות ארם צובא Meir Rahamim Nehmad, באתר Geni כך ע"פ פנקס הבריתות של הקהילה, אולם משה דוד גאון והרב דוד ציון לניאדו כתבו כי נולד בו' בחשוון
מברישן הגלגל

מברישן הגלגל (שם מדעי: Carparachne aureoflava) הוא מין של עכביש ממשפחת המברישניים המצוי רק במדבר נמיב שבנמיביה. עכביש זה מאוד דומה למין Leucorchestris arenicola. הוא מגיע לאורך 20 מ"מ ואין הבדל בין הזוויגים. העכביש בצבע לבן-אפור בהיר עם בטן שחורה. הוא ארסי לטרף קטן כמו חרקים ופרוקי-רגליים נוספים אותם הוא צד בלילות המדבר, אך אינו קטלני לאדם. עכביש זה הוא טרפן של צרעות עכבישים (Pompilidae) החיות במדבר ומטרתן לשתק את העכביש ואחר כך להטיל עליו ביצים שיבקעו ויאכלו את העכביש המשותק. העכביש מתגונן מהצרעות על ידי נפילה מהדיונות התלולות של המדבר והתהפכות על הצד, בדומה לגלגל. הוא מסוגל לעשות 44 סיבובים בשנייה בעת הנפילה. העכביש אינו בונה רשת קורים. במקום זה הוא מתחפר בחול החם ויוצר מאורה בעומק 40-50 ס"מ. כאשר צרעה חופרת בעצמה לעבר מאורתו הוא בורח במורד הדיונות כל עוד הוא יכול. העכביש דומה בהתנהגות זו למין Cebrennus rechenbergi, החי במדבריות מרוקו. מדיה וקבצים בנושא מברישן הגלגל בוויקישיתוף מברישן הגלגל, באתר ITIS (באנגלית) מברישן הגלגל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מברישן הגלגל, באתר GBIF (באנגלית)
דייוויד לידינגטון

דייוויד לידינגטון (באנגלית: David Lidington; נולד ב-30 ביוני 1956) הוא פוליטיקאי בריטי חבר המפלגה השמרנית. כיהן כחבר בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז איילסברי, כשר משרד הקבינט וצ'נסלור של דוכסות לנקסטר וכלורד צ'נסלור (שר המשפטים) בקבינט של תרזה מיי. לידינגטון בעל תואר שלישי בהיסטוריה של העידן האליזבתני מקולג' סידני סאסקס באוניברסיטת קיימברידג'. בתקופת לימודיו בקיימברידג' שימש יושב ראש תא המפלגה השמרנית וסגן יושב ראש אגודת הסטודנטים. הוא עבד בחברת BP ובחברת ריו טינטו. ב-1987 התמודד ללא הצלחה למושב מחוז ווקסהול בבית הנבחרים הבריטי. היה ליועצו של שר הפנים דאגלס הארד והמשיך בתפקיד זה גם כשהארד מונה לשר החוץ. ב-1992 נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז איילסברי, ומאז נבחר עוד שש פעמים לתקופות כהונה נוספות. כיהן כחבר בוועדת החינוך של בית הנבחרים. בשנים 2001–2010 כיהן בממשלות הצללים של המפלגה השמרנית, כשר לענייני מימון, שר לענייני סביבה ומזון ואזורי הכפר, שר החקלאות, השר לצפון אירלנד ושר החוץ. לאחר ניצחון המפלגה בבחירות 2010 מונה לשר לענייני האיחוד האירופי ונאט"ו במשרד החוץ. לאחר היבחרה של תרזה מיי לראש ממשלת בריטניה מונה למנהיג ראש בית הנבחרים והלורד נשיא המועצה. ביוני 2017 מונה ללורד צ'נסלור. בינואר 2018 ערכה מיי שינויים בקבינט ומינתה את לידינגטון לשר משרד הקבינט במקומו של דמיאן גרין וכן לצ'נסלור של דוכסות לנקסטר. הוא לא התמודד בבחירות ב-2019. לידינגטון נשוי להלן, מורה במקצועה, ואב לארבעה בנים. מדיה וקבצים בנושא דייוויד לידינגטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דייוויד לידינגטון דייוויד לידינגטון, ברשת החברתית פייסבוק דייוויד לידינגטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר הבחירות של דייוויד לידינגטון דייוויד לידינגטון באתר הפרלמנט הבריטי