laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קול סיני

קול סיני הוא כתב עת תורני שיצא לאור בירושלים בשנים תשכ"ב-תשל"א (1962–1971). "ביטאון החוג הרעיוני הבלתי מפלגתי נאמני התורה", בעריכת מנשה הלוי. קול סיני היה ירחון ויצאו למעלה משבעים גליונות. החוג שהוציא את הירחון הגיע מחוגי ישיבת פורת יוסף, והוא היה מיוחד בכך שביטא את בעיות הציבור החרדי-ספרדי בישראל בעיקר בתחום הדתי ובבעיית עזיבת הדת בקרב הדור הצעיר. עוד התייחד הירחון בהיותו מעין בימה ראשונה לזרם דק ושולי (באותו זמן), של רבנים ותלמידי ישיבות ספרדים, שראו באורתודוקסיה ובאולטרה-אורתודוקסיה מקור לשיקום החיים הדתיים בישראל. ניתן לראות בביטאון זה את ניצני מגמת ההתחרדות של קבוצה מיהדות המזרח, ששיאה תהיה לימים הקמת תנועת ש"ס.[דרוש מקור] ב"קול סיני" התפרסמו מונוגרפיות על רבנים מעדות המזרח החיים בזמנו של כתב העת, רבנים שנפטרו, ומדורות קודמים, לעיתים חרג העורך ופרסם גם קורות חייהם של רבנים אשכנזיים ומאמרים מפרי עטם. מעת לעת הופיעו כתבות על עסקנים, חזנים ויצירתם, ובתי כנסת; מאמרים ותשובות בהלכה והגות, מדור 'אורות וצללים במדינת ישראל' ובו ידיעות טובות ורעות ומאמרי דעה על מצב הדת בארץ ישראל, וסקירות ספרים. בגיליון הראשון, כסלו-טבת תשכ"ב, הוגדר כתב העת: יחתור לאחוד ולכוד העדות השונות לכח ציבור מגובש ותכליתי יהיה במה למחשבת גדולי התורה וההלכה שביהדות הספרדית והמזרחית יעודד כישרונות ספרותיים צעירים מבני עדות המזרח לבטא מחשבתם יוציא לאור את קורות קהלות המזרח בגלויות השונות ואת מסירות נפשם למען תורה וישראל. יהיה קשר וגשר למתהוה בקהלות הספרדיות בגולה יקים במה קבועה לבירור הלכות אקטואליות ויתן תשובה לשואלים בשאלות דין והלכה יהיה זרקור קבוע להאיר את גדולי התורה והמעשה שקמו בשבט הספרדי בעבר ובהוה חייהם ופעלם את שער קול סיני יפארו מדי חודש בחודשו דמויות של גאוני התורה וגדולי המעשה שביהדות הספרדית הנאמנה הוא ביטאון בלתי מפלגתי ואינו קשור בשום גורם פוליטי ומטרתו להרים קרנה של תורה ואמונה בישראל ובפרט בקרב היהדות הספרדית ועולי גלויות המזרח החל משנת יסודו של הירחון, כתב הרב עובדיה יוסף פרקי הלכה בכל גיליון של קול סיני שיצא. בגליונות אלו הוא כתב את ההלכה באופן ממוקד, תוך הבאת עיקרי השיטות, עד להלכה המעשית. פרקים אלו נאספו לספר שנקרא "ליקוטי קול סיני - הליכות עולם" (תשל"ב). במאמרי החדשות של המערכת הואדר שמו של הרב יוסף, וכתב העת ניסה לקדם למשל את היבחרו של הרב יוסף לרב ראשי, כבר בשנת תשכ"ב (1962). רבנים נוספים שכתבו בירחון באופן קבוע היו: אברהם חפוטא וחיים דוד הלוי. בשנת תשע"ה חודש הירחון, והוא יוצא לאור בבני ברק. נסים ליאון, דת וחילוניות, עמ' 93 "בתקופה שבה החל לכתוב בקול סיני כבר התייצב הרב עובדיה בתודעתו של הציבור הספרדי כראש לאריות", (בנימין לאו, ממרן עד מרן, 2005, עמ' 86)
סמל קנטקי

סמל מדינת קנטקי אומץ על ידי בית המחוקקים של המדינה בדצמבר 1792. הסמל מציג שני גברים מחובקים, האחד לבוש עורות דוב, והשני לבוש חליפה. סביב חלקו העליון של הסמל מופיע שמה הרשמי של המדינה: "חבר העמים של קנטקי" ("Commonwealth of Kentucky") וסביב חלקו התחתון מצויר הפרח המסמל את המדינה - פרח שבט הזהב. סביב חלקו הפנימי של הסמל מופיע מוטו המדינה: "מאוחדים נעמוד, מפורדים ניפול" ("United we stand, Divided we fall"). על פי אמונה מקובלת האיש משמאל הוא דניאל בון אשר היה אחד ממגלי קנטקי, והימני הוא הנרי קליי - אחד המדינאים העיקרים של קנטקי. אולם ההסבר הרשמי קובע שהאחד מייצג את איש הכפר (המתגורר בספר המדינה) והשני את המדינאי המתגורר בערים. ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלפורניה

קַלְפּוּרְנִיָה (בלטינית: Calpurnia; נולדה בשנת 76 לפנה"ס בערך) הייתה אשתו השלישית והאחרונה של יוליוס קיסר. היא הייתה בתו של לוקיוס קלפורניוס פיסו קייסונינוס (קונסול 58 לפנה"ס). קלפורניה התחתנה עם קיסר בשנת 59 לפני הספירה. מקורות מתארים אותה כאישיות ביישנית וצנועה. לאחר שנרצח יוליוס קיסר ב-44 לפני הספירה, היא העבירה את יומניו וכתביו אל חברו הטוב ובעל בריתו של קיסר, מרקוס אנטוניוס. במהלך נישואיהם לא ילדה קלפורניה ילדים לקיסר, ולאחר מותו לא התחתנה שוב. לפי המקורות, הייתה לקלפורניה תחושה שנשקפת סכנה לביטחונו של קיסר בסנאט הרומי, והיא ביקשה ממנו לא ללכת. קיסר לא שעה לעצתה והלך היישר אל אויביו. במחזה של ויליאם שייקספיר "יוליוס קיסר", לקלפורניה יש חלום שקיסר ימות בידה. בסדרת הטלוויזיה "רומא" מגלמת את קלפורניה שחקנית הטלוויזיה האנגלייה היידן גריין. מדיה וקבצים בנושא קלפורניה בוויקישיתוף הרצח של קיסר, באתר www.eyewitnesstohistory.com
הנס פון גרונאו

יוהאן קרל הרמן פון גרונאו (בגרמנית: Johann Karl Hermann von Gronau, שהיה ידוע בכינויו הנס פון גרונאו;‏ 6 בדצמבר 1850 – 22 בפברואר 1940) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוסים ועל פלגת ארמייה בחזית המערבית ובחזית המזרחית. פון גרונאו נולד ב-6 בדצמבר 1850 באלט שאדו שהשתייכה לממלכת פרוסיה. אביו קרל הרמן לודוויג גרונאו היה ראש היערנים המלכותי, ואילו סב-אביו היה כומר ומטאורולוג בברלין. ב-1869 התגייס לצבא הפרוסי והתקדם בסולם הפיקוד, ב-1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, ב-1907 מונה למושל העיר טורן, וב-1911 פרש לביתו. ב-1913 קיבל במהלך חגיגות ה-25 שנה לקיסר וילהלם השני תואר אצולה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון גרונאו למפקד קורפוס המילואים ה-4 שהיה חלק מהארמייה הראשונה, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. ב-11 בספטמבר 1915 מונה פון גרונאו למפקד קורפוס המילואים ה-41, במקום גנרל ארנולד פון וינקלר שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-4. פון גרונאו שירת עם הקורפוס בפיקודו בחזית המזרחית תחת פיקוד ארמיית הבוג, וב-20 בספטמבר 1915 הפך הקורפוס שבפיקודו לפלגת הארמייה גרונאו. ב-27 במרץ 1918 פורקה פלגת הארמייה שבפיקודו, והוא המשיך לפקד על קורפוס המילואים ה-41 עד סוף המלחמה, ובפברואר 1919 פרש לביתו. פון גרונאו נפטר בפוטסדאם ב-22 בפברואר 1940 והוא בן 89 שנים. פון גרונאו היה נשוי ללואיזה גרישר, ממנה היו לו 3 בנים. בנו הגדול וולפגנג פון גרונאו חצה ב-23 באוגוסט 1930 את האוקיינוס האטלנטי ממזרח למערב, ונחת בנהר ההדסון. פור לה מריט עם עלי אלון מסדר העיט האדום עם עלי אלון מסדר הכתר צלב הברזל דרגה שנייה צלב הברזל דרגה ראשונה הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא הנס פון גרונאו בוויקישיתוף
בן בריל

בן (בארנד) בריל (בהולנדית: Barend (Ben) Bril‏, 16 ביולי 1912 - 11 בספטמבר 2003), היה מתאגרף יהודי הולנדי, 9 פעמים ברציפות אלוף הולנד, אלוף המכביה השנייה ובמלחמת העולם השנייה ניצול שואה בזכות יכולות האיגרוף שלו. בן בריל נולד ברובע היהודי באמסטרדם, רובע Valkenburgstraat, הולנד, אחד מששת ילדיהם של זוג יהודים, אברהם בריל, דייג במקצועו וקלרתי (לבית מופי). בילדותו התאמן באיגרוף במועדון מכבי המקומי. לאחר שזכה באליפות הולנד באגרוף ולמרות גילו הצעיר הורשה בריל להשתתף באולימפיאדת אמסטרדם (1928). במשחקים עצמם הוא היה הספורטאי הצעיר במשלחת ההולנדית, 16 שנים ו-23 ימים וסיים במקום חמישי במשקל זבוב עד 51 ק"ג, לאחר שהגיע לסבוב רבע הגמר. לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) לא נשלח, בעקבות החלטתו של יושב ראש הוועד האולימפי ההולנדי, שהיה חבר במפלגה הנאצית ההולנדית. במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה בריל במדליית זהב ומאז החל לענוד את מגן הדוד על מכנסיו בכל תחרות איגרוף בה השתתף. את אולימפיאדת ברלין (1936) החרים בגלל השלטון הנאצי בגרמניה הנאצית. במלחמת העולם השנייה הסתתרה משפחת בריל הקטנה (בריל, אשתו ובנם) בדירת מסתור, אך כעבור כשנה נשלחו בריל ומשפחתו לברגן-בלזן בעקבות הלשנה של מי שהיה נושא הדגל ההולנדי במצעד הפתיחה של המשחקים האולימפיים באמסטרדם, 1928, סאם אולי. אולי עצמו הורשע לאחר תום המלחמה, נידון למאסר ומת בכלא ב-1975. שלושה מארבעת אחיו ואחותו של בריל, שהיו נשואים עם ילדים, לא שרדו את השואה. מכל משפחתו ניצלו רק הוא ואחיו הצעיר, הארי (נפטר ב-6 באוגוסט 1966). בריל ניצל תודות ליכולת האיגרוף שלו, ששעשעה את הנאצים ומנעה מהם להורגו. לאחר המלחמה והחל מ-1963 הפך בריל לשופט איגרוף ידוע, ששפט בין השאר גם במשחקיהם האולימפיים של ג'ו פרייז'ר (אולימפיאדת טוקיו (1964)), ג'ורג' פורמן (אולימפיאדת מקסיקו (1968)) ועוד. הוא נפטר בשנת 2003 באמסטרדם, בגיל 91. היה נשוי לסיליה ואב לבן. בשנת 2006 פורסמה הביוגרפיה שלו, Ben Bril - Davidsster als Ereteken, מאת Ed van Opzeeland. מדיה וקבצים בנושא בן בריל בוויקישיתוף בן בריל, באתר olympedia.org "Ben Bril: The Dutch Jewish boxing champion sent to Nazi camps by Olympic team-mate", אוקטובר 2022, BBC על בן בריל באתר ww2gravestone
Tug of War (אלבום של קארלי ריי ג'פסן)

Tug of War הוא אלבום הבכורה של הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן. האלבום, שהופק על ידי ריאן סטיוארט, יצא לאור לראשונה ב-30 בספטמבר 2008 בקנדה בלבד דרך חברת התקליטים MapleMusic. ב-14 ביוני 2011, לאחר שהוחתמה ג'פסן בחברת התקליטים 604 רקורדס, יצא האלבום גם בארצות הברית בפורמט של הורדה דיגיטלית דרך חנות האייטונס. בשנת 2013 האלבום יצא לאור בארצות הברית באופן פיזי דרך חברת התקליטים Alliance Entertainment. עד ה-25 ביוני 2012 נמכר האלבום במעל ל-10,000 עותקים בקנדה. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי קארלי ריי ג'פסן, פרט לשירים בהן מצוין אחרת. כל השירים הופקו על ידי ריאן סטיוארט, פרט ל-"Sour Candy", שהופק על ידי ג'וש רמסאי.  מידע על האלבום Tug of War באתר MusicBrainz מידע על האלבום Tug of War באתר AllMusic האלבום Tug of War באתר Discogs האלבום Tug of War באתר ספוטיפיי האלבום Tug of War באתר אפל מיוזיק Carly Rae Jepsen: The Billboard Cover Story, פורסם בבילבורד ב-25 ביוני 2012
ירדני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ירדני (מנעול צילינדר) – סוג של מנעול צילינדר אישים גליה ירדני (אגמון) – עורכת וסופרת, אשתו של שמואל אגמון דודו ירדני – מפיק, יוצר ושחקן ישראלי טל ירדני – מלחין ישראלי טמירה ירדני – מפיקה ישראלית יחזקאל ירדני – אמן ופסל ישראלי מרים ירדני – היסטוריונית ישראלית עומר ירדני – עיתונאי ישראלי רות ירדני-כץ – סופרת ישראלית תמר ירדני יפה – מורה למוזיקה, מראשוני המטפלים באמצעות מוזיקה ירדן (פירושונים)
זיפ זיפ

זיפ זיפ (באנגלית: Zip Zip) היא סדרת אנימציה צרפתית אשר משודרת במקור בערוץ France 3 החל מה-4 באפריל 2015. בגרמניה הסדרה משודרת בערוץ Super RTL החל מה-23 במרץ 2015. בישראל, הסדרה משודרת בערוץ דיסני ישראל החל מה-6 בספטמבר 2015. העונה הראשונה הסתיימה בגרמניה ב-29 באפריל 2015, ובישראל ב-15 בינואר 2016. הסדרה עוקבת אחר וושינגטון השועל, סם חזיר הבר, יוג'ני אחותו של סם, וסוזי השחרורית אשר עוזבים את חייהם ביערות ועוברים לפרברי העיר, שם הם מתחפשים לחיות בית ופוגשים את חתולת הבית ויקטוריה אשר עוזרת להם להתרגל לחיים החדשים. "זיפ זיפ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זיפ זיפ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "זיפ זיפ", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
הכוכב העולה של היורוליג

הכוכב העולה של היורוליג (באנגלית: Euroleague Rising Star) הוא פרס שנתי המוענק לכדורסלן הצעיר המבטיח ביותר בליגת היורוליג, החל מעונת 2004/2005. ההצבעה לזוכה בפרס נעשית על ידי מאמני קבוצות היורוליג. המועמדות לפרס מוגבלת לשחקנים צעירים, שגילם לא עלה על 22, ב-1 ביולי, שלפני תחילת אותה עונה. ניקולה מירוטיץ' (2011 ו-2012), בוגדן בוגדנוביץ' (2014 ו-2015) ולוקה דונצ'יץ' (2017 ו-2018) שזכו בתואר פעמיים, הם השחקנים היחידים שזכו יותר מפעם אחת. ניקולה מירוטיץ' זוכה בפרס לעונת 2010/11, באתר היורוליג בעונת 2019/2020 לא הוענק הפרס.
אליעזר מאיו

אליעזר מאיו (1 באוגוסט 1928 - 1 באוקטובר 1988) היה מתעמל, מאמן נבחרת ישראל בהתעמלות, מומחה להתעמלות ראווה, שופט בינלאומי בהתעמלות מכשירים, ממקימי בית ספר למאמנים במכון וינגייט ומחבר ספרי התעמלות. אליעזר מאיו נולד ברוסה שבבולגריה בשנת 1928. הוא החל את קריירת ההתעמלות שלו ב"מכבי רוסה", ובמקביל החל ללמוד נגינה על סקסופון ומפוחית פה אצל בן עירו יצחק גרציאני, אשר לימים נישא לאחותו דורה והפך לגיסו. כבר בהיותו נער אימן קבוצות ילדים ב"מכבי רוסה", שם פגש לראשונה את רעייתו לעתיד, ג'ני שיפרוט. הוא עלה לישראל בדצמבר 1948, והתגייס לתזמורת צה"ל הראשונה. כשהשתחרר הופיע כנגן סקסופון ואמן מפוחית בתזמורת ג'אז שהקים גרציאני. מאיו התקבל למחזור השלישי של הקורס למורי התעמלות במכון וינגייט שהתקיים במחנה יונה. עם סיום לימודיו החל לעבוד בבית הספר היסודי "גבעת עלייה" ביפו. ב"גבעת עליה" החל להכין מופעי התעמלות ראווה, תחילה לאירועי בית הספר ובהדרגה לאירועים של אגודות "הפועל" ו"מכבי". מאיו זכה במדליית כסף באליפות ישראל בשנת 1950 ובמדליית כסף בהתעמלות מכשירים במשחקי המכביה השלישית שהתקיימו באותה שנה. הוא שימש כמאמן הלאומי של נבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים בשנים 1963–1972, שימש כשופט בינלאומי בהתעמלות בשנים 1963–1967, ולאחר מכן שימש כיו"ר הוועדה המקצועית להתעמלות ב"הפועל" ומנהל הקורסים השנתיים למאמני התעמלות. מאיו היה מיוזמי ומקימי בית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט ב-1965. מאיו התמחה במפגני ראווה מרובי משתתפים של התעמלות צורנית. במפגנים אלה באו לביטוי כישרונו המוזיקלי ויכולותיו ככוריאוגרף וכצייר. רבים מהמפגנים לוו במוזיקה חיה של תזמורת צה"ל, בניצוחו של גיסו, יצחק גרציאני. מבין המפגנים הרבים שהכין: מופעי הפתיחה של משחקי המכביה (מהמכביה החמישית ב-1957 ועד המכביה האחת עשרה ב-1981), מפגני התעמלות המוניים באפריקה בהזמנת משרד החוץ (סווזילנד ב-1974 ומלאווי ב-1975), מפגני התעמלות הקשורים לצה"ל (מפגן הנח"ל ב-1957, שני מפגני השריון ב-1972 ו-1974, ומפגן 40 שנות צה"ל, שהיה עבודתו האחרונה ב-1988). כמו כן, מאיו הכין מופעים וניהל את טקסי הסיום במכון וינגייט לאורך כל שנות עבודתו ועוד עשרות מופעים עם נבחרת ישראל בהתעמלות, בצה"ל ובחו"ל. מאיו פרסם חוברות הדרכה רבות וספרים אשר את כולם אייר בעצמו. ספרו, "התעמלות ספורטיבית", שיצא לאור בשנת 1967, נמכר עד היום במכון וינגייט. ב-1 באוקטובר 1988, חודשיים לאחר יום הולדתו ה-60, מאיו נפטר בפתאומיות והובא לקבורה בבית העלמין בחולון. מאיו היה נשוי לג'ני, ואב לשלושה. אחרי מותו יצא לאור ספרו "התעמלות ראווה" (1990). הספר, שהיה בשלבי סיום, נתרם על ידי משפחתו למכון וינגייט. במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט, מוקירים את זכרו בתחרות דו-שנתית בהתעמלות מכשירים הנושאת את שמו. כמו כן מוקדשים לזכרו, על ידי תלמידיו לשעבר, אירועי תנועה והתעמלות רבים ברחבי הארץ. מול מועלם, אליעזר מאיו ז"ל, מעריב, 4 באוקטובר 1988
זלמן רונקיל (השני)

רבי שלמה זלמן רונקיל (או רונקֶל; נפטר בשנת ה'שכ"ב, 1562) היה רב ולמדן מחכמי קראקא בדורו של הרמ"א. נולד לרב יואל רונקיל מצאצאי רבי זלמן רונקיל אב"ד מגנצא. למד בישיבה בפדובה אצל רבי אברהם מינץ בנו של רבי יהודה מינץ, נישא לרייזל קצנלנבוגן, נכדת רבו, בת חתנו רבי מאיר קצנלנבוגן (מהר"ם פדובה). עמד לימין רבו, רבי אברהם מינץ בעת המחלוקת עם רבי יעקב פולק, ומוזכר לגנאי ב"כתב החרם" שהוציא האחרון נגד רבו. הוא נפטר בקראקא בשנת ה'שכ"ב, 1562, ונקבר בה. בנו היה רבי חיים, וצאצאיהם כונו ח"ר על שם בנו ואשתו: חיים רייזל'ס. יש המייחסים לו את החיבור "חתן דמים" (פראג שס"ה), אך כבר הוכיח יצחק יודלוב שהזיהוי שגוי וכי המחבר הוא רבי זלמן רונקיל הראשון. יצחק יודלוב, מבוא לחתן דמים, מהדורת צילום, ניו יורק, תשנ"א, באתר אוצר החכמה יצחק יודלוב, מי הוא מחבר הספר "חתן דמים"?, צפונות, י', טבת תשנ"א, באתר היברובוקס פסק החרם, עמ' 12, באתר היברובוקס. מבוא לחתן דמים, מהדורת צילום, תשנ"א.
זלמן רונקיל

רבי שלמה זלמן רונקיל (או רונקֶל; נפטר בח' בחשוון, בין השנים ה'קע"א-ה'קפ"ז 1410–1426) היה רב ראש ישיבה ומקובל מגדולי רבני יהדות אשכנז במפנה המאה ה-15, רבן של מגנצא וורמיזא ורבו של מהר"י וייל. רבי יעקב הלוי בן משה מולין (מהרי"ל) חי בזמנו במגנצא והתמנה בה כרב עוד בחייו, בדרשת שבת הגדול שלו, נהג ליטול רשות בתחילת הדרשה מרבי זלמן רונקיל מפני כבודו. פסקי הלכה ודיונים הלכתיים שלו, הובאו בכתבי בני דורו והדור שלאחריו, כמו תלמידו מהר"י וייל, מהרי"ל, מהר"י ברונא ומהר"ם מינץ. מקובל לייחס לו את הספר "חתן דמים" (פראג שס"ה), הכולל פירושים קבליים לתורה בדרך גימטריה, דרשות ומנהגים לברית מילה וטקסי חתונה. הספר הושלם בידי רבי יצחק בן שמשון כ"ץ, אב"ד ניקלשבורג וערים נוספות, וחתנו של מהר"ל מפראג. אולם, יש המייחסים את הספר לרבי זלמן רונקיל השני. מבין בניו ידוע הרב גוטליב המוזכר בשו"ת מהרי"ל. בין צאצאיו, רבני משפחת ליפשיץ: רבי ישראל ליפשיץ מחבר "תפארת ישראל", זקנו רבי ישראל ליפשיץ מקליווא ואבותיהם שכיהנו כרבנים בקהילות אשכנז ופולין. אין לברך על טבילת כלים "אשר קדשנו במצוותיו וציוונו על טבילת כלים" אלא רק "... על הטבילה" (ספר מהרי"ל, מנהגים, הלכות נידה אות יג). דיון עם מהר"ם סג"ל על חיוב ציצית במעילים שבשעה שאינם רכוסים יש להם ארבע כנפות (מהר"ז בינגא, הלכות ציצית, אות לז). חיים מיכל, אור החיים, פרנקפורט תרנ"א, פריט 822, עמ' 365–366. (על ספריו) יצחק יודלוב, מבוא לחתן דמים, מהדורת צילום, תשנ"א, באתר אוצר החכמה איזידור זינגר ומקס זליגסון, ‏"רונקל, שלמה זלמן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ספרו חתן דמים, פראג, שס"ה, באתר היברובוקס יודלוב במבוא למהדורת הצילום של ספרו נוקב בסביבת השנים קע"א-קע"ד, ואילו באנציקלופדיה היהודית נכתב "לפני 1426". שו"ת מהרי"ו סי' קנ"א. בין הדברים כתב: ”ואני למדתי בישיבה של מהר"ז רונקיל ז"ל”. מהרי"ל מנהגים, ירושלים תשמ"ט לפי מפתח בעמ' תרסג, "מה"ר זלמן רונקיל במגנצא". שו"ת מהרי"ל סימן קעג, שו"ת מהרי"ל החדשות סי' יז וסי' כח. שו"ת מהר"י ברונא, סימן קכ"ו. שו"ת מהר"ם מינץ, סימן מ"ט. ראו יצחק יודלוב, מי הוא מחבר הספר "חתן דמים"?, צפונות י, טבת תשנ"א, עמ' פ–פב, באתר היברובוקס.
פרס אלפונסו פורד

פרס אלפונסו פורד (באנגלית: Alphonso Ford Trophy), המוכר גם כפרס "מלך הסלים של היורוליג", הוא פרס שנתי המוענק לקלע הבולט בליגת היורוליג. הפרס, שחולק לראשונה בעונת 2004/2005, קרוי על שמו של אלפונסו פורד, שהיה אחד הקלעים הגדולים בתולדות היורוליג. מלכות הסלים ביורוליג תועדה כבר מעונת 1991/1992, אך פרס אלפונסו פורד הוענק לקלע המוביל רק החל מעונת 2004/05. הקריטריון לקבלת הפרס הוא ממוצע הנקודות שקלע כל שחקן לאורך העונה הסדירה, לא כולל שלב הפיינל פור. איגור רקוצ'ביץ' (שלוש פעמים), קית' לנגפורד ואלכסיי שבד (פעמיים) הם השחקנים היחידים שזכו בפרס יותר מפעם אחת. ניקוס גאליס ואלפונסו פורד הובילו פעמיים את טבלת קלעי היורוליג בטרם הוענק הפרס. בעונת 2000/2001 המפוצלת הוביל פורד את טבלת קלעי היורוליג, בעוד מירוסלב בריץ' היה מלך הסלים של הסופרוליג. בסיום עונת 2006/2007 הוביל חואן קרלוס נבארו את טבלת קלעי היורוליג עם 16.8 נקודות למשחק, אך רקוצ'ביץ' הוא שזכה בפרס אלפונסו פורד, כיוון שקלע ממוצע נקודות גבוה יותר עד תחילת שלב הפיינל פור (16.2). ביורוליג. בסופרוליג. בסיום העונה הוביל חואן קרלוס נבארו את טבלת הקלעים עם 16.8 נקודות למשחק, אך רקוצ'ביץ' הוא שזכה בפרס כיוון שקלע ממוצע נקודות גבוה יותר עד תחילת שלב הפיינל פור (16.2). בעונת 2019/2020 לא הוענק הפרס. אתר האינטרנט הרשמי של פרס אלפונסו פורד קית' לנגפורד זוכה בפרס לעונת 2016/17, באתר היורוליג
בלאז'ובה

בלאז'ובה (בפולנית: Błażowa; ביידיש: בלאזשאוו, בלאזעוו) היא עיירה במחוז ז'שוב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. התיעוד הראשון ליישוב הוא מן המאה ה-14, אז היה בבעלות פרטית. במהלך המאה ה-17 נשרף היישוב בידי גייסות האימפריה השוודית, ולאחר מכן בידי הקוזקים הטרנסילבנים. היישוב נחרב פעם נוספת במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, ובסוף המאה ה-18 קיבל היישוב זכויות עיר. יישוב יהודי בעיירה התקיים עוד במאה ה-18, ובתחילה הייתה כפופה הקהילה בעיירה לקהילת ז'שוב. במקום פעלה חצר אדמו"רים, משושלת הרב צבי אלימלך שפירא, שהפכה לחסידות בלאז'וב. בנובמבר 1918 ערכו איכרים מקומיים פרעות ביהודי העיירה, וכ-200 משפחות יהודיות נשדדו, ללא התערבות המשטרה. בשנים שלאחר מכן הוטל חרם על האוכלוסייה היהודית בעיירה, פורסמה במקום תעמולה אנטישמית, ובמקרה אחד נרצחו בני זוג יהודים. במקרה אחר, הופצה עלילת דם לפיה יהודי רצח נוצרייה כדי להכין מדמה מצות. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לרבות של תנועות נוער ציוניות. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-930 יהודים, מתוך כ-5,100 תושבים. לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, נרצחו בעינויים 22 מיהודי המקום. בימים שלאחר מכן הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים ממערב פולין, והקהילה במקום התגייסה לעזרתם. בעיירה הוקם יודנרט, ופעל במקום סניף של היס"ס. ביוני 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו ז'שוב באקציה שבמהלכה נרצחו זקנים וחולים, שייתכן שאחד מהם היה האדמו"ר המקומי, הרב מאיר שפירא. מגטו ז'שוב הועברו יהודי העיירה ביולי 1942 עם יתר יהודי הסביבה למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא בלאז'ובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלאז'ובה בלאז'ובה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "בלאז'ובה", באתר השטעטל הווירטואלי "בלאז'ובה", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, בלאז'ובה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 485–486), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) בלאז'ובה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
רונקל

האם התכוונתם ל... רונקל (הסן) (אנ') – עיירה במחוז לימבורג-ויילבורג, במדינת הסן, גרמניה אישים גינטר רונקל (גר') – סוציולוג גרמני היינריך רונקל (גר') – פוליטיקאי גרמני ממפלגת העם הגרמנית (DVP) זלמן רונקל – רב מן הראשונים, רבן של מגנצא וורמיזא זלמן רונקיל – רב בקראקא בתקופת הרמ"א
בלאשקי

בלאשקי (בפולנית: Błaszki) היא עיירה במחוז שיירדז שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה נזכרת לראשונה בתעודה מהמאה ה-14, כיישוב בבעלות כנסייתית. בשנת 1729 קיבל היישוב זכויות עיר. חרף הגבלות על ישיבת יהודים באזור, גדלה הקהילה היהודית ביישוב במהלך המאה ה-19. מאמצע המאה ה-19 נעשתה הקהילה ביישוב לעצמאית, לאחר שהייתה כפופה תחילה לקהילת קאליש. בעיירה פעלו חסידויות גור, אלכסנדר וסוכצ'ב, ובשנת 1916 הוקמה בעיירה ישיבה. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, אך רוב הקהילה נמנתה על אגודת ישראל, ובעיירה פעלו בית ספר מרשת בית יעקב ובית ספר מרשת יבנה. בתקופה שבין המלחמות היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית ולמערב אירופה (בבריסל התקבצה קהילה קטנה של יוצאי העיירה) ומעוטם עלו לא"י. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה ממעשי אנטישמיות מצד האוכלוסייה הפולנית, שהגיעו לכדי תקיפת יהודים בעת הליכתם לבית הכנסת, ולשוד של רוכלים יהודים. בשנת 1921 נמנו בעיירה כ-2,100 יהודים, רוב תושביה, וטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-5,700 תושבים, כמחציתם יהודים. רב יצחק מאיר קנל היה בין ראשי הקהילהעד שעבר לוורשה. לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוצאו להורג עשרה מנכבדי הקהילה. לאחר מכן, הוטלה על יהודי היישוב חובת עבודות כפייה, ורכוש היהודים הוחרם. בדצמבר 1939 גורשו יהודי העיירה לשטחי הגנרל גוברנמן, ונספו שם. מספר יהודים נמלטו במהלך הגירוש והגיעו ללודז' ולוורשה. לאחר השואה שב לעיירה יהודי אחד, אך הלה נרצח עד מהרה בידי פולנים תושבי המקום. שואת יהודי פולין בלאשקי (פולין), דף שער בספרייה הלאומית אתר האינטרנט הרשמי של בלאשקי מדיה וקבצים בנושא בלאשקי בוויקישיתוף בלאשקי/ שוורצאו באתר Polish Poland בלאשקי ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין "בלאשקי", באתר השטעטל הווירטואלי "בלאשקי", באתר JewishGen (באנגלית) עורכים: דנוטה דומברוסקה, אברהם ויין, פנקס הקהילות, פולין, כרך ראשון, ירושלים: יד ושם, 1976, עמ' 69-70
ז'ורז'יניו (1991)

ז'ורז' מינאטו פאולינו (בפורטוגזית: George Minatto Paulino, נולד ב-25 במרץ 1991) הוא כדורגלן עבר ברזילאי-איטלקי אשר שיחק בעמדת הקשר ההתקפי והחלוץ ונודע בכינוי ז'ורז'יניו (Georginho). בינואר 2013 הצטרף לקאפיבריאנו. ב-2 בפברואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד סנטו אנדרה. באוגוסט 2013 הושאל לקלוב דה רגאטס ברזיל בה שיחק רק משחק אחד, ובתום העונה חזר לקאפיבריאנו. במאי 2014 הצטרף לגוארני בה לא השתלב וכעבור 7 חודשים בלבד חזר לקפאיבריאנו. ביולי 2015 הצטרף למחנה האימונים של בני סכנין וכעבור חודש חתם במועדון לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. ב-22 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי סכנין בהפסד 3-2 למכבי תל אביב בו אף הבקיע את שער הבכורה שלו במדי סכנין. ב-21 במאי 2017, חתם ז'אורז'יניו לשלוש שנים בבית"ר ירושלים. ב-29 ביוני 2017 ערך ז'ורז'יניו את הופעתו הבכורה במסגרת אירופית בו אף הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 4-3 על ואשאש ההונגרית. ב-30 ביולי ערך את הופעתו הבכורה שלו בישראל במדי הקבוצה בניצחון 3-1 על מ.ס אשדוד במסגרת גביע הטוטו. בבית"ר, ז'ורז'יניו הוסט מספר פעמים לעמדת החלוץ. ב-11 באוקטובר 2019, לאחר שלא שיחק כמעט שנתיים לאור פציעה שוחרר רשמית השחקן מביתר ירושלים, לאחר שהגיע לסיכום עם הנהלת המועדון. ז'ורז'יניו פרש ממשחק פעיל במרץ 2020 לאחר שסבל מפגיעה בסחוס של הברך שבעקבותיה עבר שני ניתוחים וניסה לחזור למגרשים פעמיים ללא הצלחה. ז'ורז'יניו מחזיק בדרכון איטלקי. מדיה וקבצים בנושא ז'ורז'יניו בוויקישיתוף ז'ורז'יניו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ז'ורז'יניו, באתר Transfermarkt ז'ורז'יניו, באתר Soccerway ז'ורז'יניו, באתר WorldFootball.net ז'ורז'יניו, באתר FootballDatabase.eu דורון בן דור, ‏ז'ורז'יניו הברזילאי חתם לעונה אחת בבני סכנין, באתר ONE‏, 16 באוגוסט 2015 מוטי פשכצקי, ‏מאדום לצהוב: ז'אורז'יניו חתם ל-3 שנים בבית"ר י-ם, באתר ערוץ הספורט, 21 במאי 2017 גיא בן זיו, ‏נגמר הרומן: ז'אורזיניו עזב את בית"ר ירושלים, באתר ONE‏, 11 באוקטובר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דורוקולי אזרה

דורוקולי אזרה (שם מדעי: Aotus azarae) הוא מין של קוף לילי מהסוג דורוקולי החי ביבשת אמריקה הדרומית במדינות : ארגנטינה, ברזיל, בוליביה, צ'ילה ופרגוואי והוא בין הקופים היחידים החיים בלילות אף על פי שאוכלוסיות מסוימות פעילות גם ביום. המין נקרא על שם החוקר פליקס דה אזרה (1746-1821). בני המין הם קופים קטנים מאוד ואורכם קרוב ל 340 מ"מ ומשקלם מגיע ל-1,250 גרם בזכרים כשהנקבות קטנות במעט גרמים. בשל אורח חייהם הליליים וחיותם במעבה היער, קשה לחקור אותם ואת משקלם במדויק. מעריכים שבשבי הם חיים עד 20 שנה. דורוקולי אזרה הוא מין מונוגמי שבו הזכר והנקבה חיים יחדיו והזכר מטפל יחד עם האם בצאצאיו עד לגיל שנתיים-שלוש. קופי הלילה הם באופן כללי אוכלי פירות שונים בתוספת של עלים, צוף פרחים וחרקים. רוב החיות אוכלי הפירות ישנים בלילות כך שיש מעט מאוד תחרות איתם. הם חיים במגוון יערות מיער גשם טרופי ליערות נשירים ועד למרגלות האנדים בגובה 1,250 מטר. הם נוהגים לשכון בצמרות וללון בין הענפים שם ביום או בשעות הערב המוקדמות. קופים אלו עלולים להיטרף על ידי חתולים כמו הפומה, האוצלוט והיגואר, הטאירה, ינשופים ונחשים גדולים, אך ע"פ רוב הם נמנעים מסכנה וכשיש כזו הם קוראים קריאת אזהרה ונמלטים בקפיצה לענף אחר. לדורוקולי אזרה שלושה תת-מינים: Aotus azarae azarae Aotus azarae boliviensis - תת-המין הקטן ביותר Aotus azarae infulatus קופים רחבי אף קופי סנאי מדיה וקבצים בנושא דורוקולי אזרה בוויקישיתוף דורוקולי אזרה, באתר ITIS (באנגלית) דורוקולי אזרה, באתר NCBI (באנגלית) דורוקולי אזרה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דורוקולי אזרה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דורוקולי אזרה, באתר GBIF (באנגלית) דורוקולי אזרה באתר הרשימה האדומה של IUCN