laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שיטת ויקרס

שיטת ויקרס (באנגלית: Vickers) היא שיטה לבדיקת קשיות מתכות. השיטה בודקת את התנגדות המתכת לחדירת חומר זר (חודרן) לתוכה. באמצעות בדיקה זו ניתן לקבוע תכונות טכנולוגיות ומכניות של החומר. השיטה פותחה ב-1922 בחברת ויקרס (Vickers Ltd) על ידי רוברט סמית' וג'ורג' סנדלנד. החברה פורקה בשנות ה-60 של המאה ה-20. החודרן בבדיקה זו הוא פירמידת יהלום מרובעת בעלת זווית חוד של 136o בין הפאות המנוגדות. את העומס נהוג לשנות בין 1 ל-120 ק"ג. מספר הקשיות VHN מבוסס על העומס הפועל מחולק בשטח פני העיקבה. שטח זה מחושב על ידי מדידת אלכסוני ריבוע העיקבה והקשיות מחושבת לפי הנוסחה: V H N = 2 P s i n ( 136 / 2 ) L 2 = 1.854 P L 2 [ M p a ] {\displaystyle VHN={\frac {2Psin(136/2)}{L^{2}}}={\frac {1.854P}{L^{2}}}[Mpa]} כאשר:   P {\displaystyle \ P} העומס בניוטון כח   L {\displaystyle \ L} האורך הממוצע של אלכסוני העקבה במילימטר לא נשתמש בנוסחאות אלא בטבלאות מיוחדות לשיטה המבוססת על הנוסחה, בדומה לשיטת ברינל. כל ההנחיות לגבי פני השטח הנבדק זהות לאלו שבבדיקת ברינל: ליטוש, מקבילות ניקיון. אין אפשרות של בדיקת שטחים לא מישוריים אלא רק באופן השוואתי היות שהאלכסונים אינם בעלי אורך אמיתי. עבור בדיקה מדויקת יש צורך במכשור מיקרוסקופי יקר ועבודה זהירה עם חודרן היהלום (מאוד שביר). לצורך דיוק יתר נהוג למדוד בעומסים שונים ולהשוות את התוצאות – גוזל זמן רב. היתרון העיקרי בשיטה זו הוא השימוש בחודרן יהלום, המאפשר בדיקה של קשיות חומרים קשים. קשיות רוקוול מדיה וקבצים בנושא שיטת ויקרס בוויקישיתוף בדיקת קושי, המכון לחקר הכשל שיטת ויקרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סנגריה

סנגריה (בספרדית - Sangría שמשמעו "מדמם") היא פונץ' קוקטייל יין, שמוגש קר או חם, ומוצאו מספרד ופורטוגל. העיר המזוהה ביותר עם המשקה היא ברצלונה. הסנגריה מורכבת מכוס יין אדום וחצי ליטר מיץ תפוזים טרי, בתוספת מעט סוכר או דבש מקלות קינמון, מסמרי ציפורן וכוכבי אניס. אל המשקה נוהגים להוסיף פירות חתוכים לקוביות דקות: בדרך כלל תפוזים ולימונים (עם הקליפה), ולעיתים גם תפוחים ואגסים. במקומות מסוימים נוהגים להוסיף מעט ברנדי כדי לחזק את התחושה האלכוהולית. השם סנגריה מקורו במילה הספרדית Sangría ("מדמם") ומתייחס לצבעו האדום של המשקה. מקור המשקה מגיע עד ימי הביניים של אירופה התיכונית. באותה התקופה, המים לא היו ראויים לשתייה, לכן משקאות אלכוהוליים היו פתרון הולם כיוון שהם הורידו את הסיכוי לחולי. באותם זמנים, אנשים היו מערבבים יין, שהיה קליל ופחות חזק ממה שאנו רגילים אליו כיום יחד עם תבלינים כמו קינמון. יוונים ורומאים היו מכינים משקה אלכוהולי באמצעות סוכר, תבלינים ופירות בשם 'היפוקראס' - יין מתובל מימי הביניים, אשר ממנו נגזר מאוחר יותר המשקה הספרדי הידוע כיום כ'סנגריה'. בראשיתה הייתה מיוצרת הסנגריה בספרד מגפנים שנשתלו על ידי הפניקים בסביבות שנת 1100 לפנה"ס. כיבוש ספרד על ידי שושלות איסלאמיות הביאו לסיומו של עסק ייצור הסנגריה הספרדי, אשר נמשך עד לשנת 1492. המשקה היה מיוצר גם בבריטניה ובצרפת באמצעות אשכולות ענבים שמקורם בצרפת. בשנת 1964 הציגה ספרד את הסנגריה בתערוכה העולמית שהתקיימה בניו-יורק וכך הפכה את הסנגריה למשקה בעל תהילה עולמית. מאז, מדינות אירופאיות רבות ומאות מסעדות יצרו גרסאות משלהן של הסנגריה. ספרד לבדה מציעה מספר רב של גרסאות מסורתיות לפי אזורים שונים במדינה, כמו למשל גרסה תוססת באזורים בספרד שבהם מייצרים קאווה. הסנגריה נזכרת בשיר של נעמי שמר 'אני גיטרה' - "על משבצות אדום לבן, אשכול בשל על השולחן, ואגסים דמויי סזאן, וגם סנגריה". וגם בשיר "just a perfect day" של לו ריד. טינטו דה וראנו קלימוצ'ו יין מתובל מדיה וקבצים בנושא סנגריה בוויקישיתוף Everything You Didn't Know About Sangria, Food & Wine (באנגלית) Sam, Sangria | Beverage, True Food Fact (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
את והב בסופה (ספר)

את והב בסופה הוא ספרו של עמוס קינן, שיצא לאור בהוצאת כתר בשנת 1988. הספר הוא מעין משל בעל אלמנטים אוטוביוגרפיים, שבו הגיבור, עיתונאי בעל שם, מגיע יום אחד לביתו ומוצא כי זהותו הוחלפה בזהות של אדם בשם "יוחנן לוין", שהוא נדון לחיות את חייו. הספר משיק לנקודות רבות בחייו של קינן, ששם משפחתו המקורי הוא "לוין", ומכיל תובנות רבות של קינן על חייו ועל עברו. את והב בסופה (ביטוי מקראי) את והב בסופה, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חואנג שיאנפאן

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא חואנג. חואנג שיאנפאן (במנדרינית תקנית: 黄现璠, בפין-יין: Huáng Xiànfán;‏ 13 בנובמבר 1899 – 18 בינואר 1982) היה היסטוריון, חוקר תרבות, אנתרופולוג, אתנולוג ובלשן סיני. בתחומי ההיסטוריה והתרבות שיאנפאן התמקד בחקר ילִידי הג'ואנג ומכונה "אבי ההיסטוריה של ג'ואנג". חואנג שיאנפאן נולד למשפחת איכרים סינית בכפר פוסוי, כיום במחוז גואנגשי הדרומי. סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה בקולג' בנאן-נינג. ב-1926, החל ללמוד באוניברסיטה בבייג'ינג, כתלמידו של חן יואן, ובהמשך קיבל מאסטר בהיסטוריה בשנת 1935. לאחר מכן עבר חואנג ליפן, שם למד באוניברסיטת טוקיו. לאחר פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937, הוא חזר לסין, והרצה באוניברסיטה גואנגשי, בה מונה לפרופסור חבר להיסטוריה ולאחר מכן ראש המחלקה לספרות. ב-1941 התמנה כפרופסור להיסטוריה סינית באוניברסיטת סון יאט-סן בגואנגדונג. בשנים 1953–1982 היה פרופסור לתולדות סין באוניברסיטה גואנגשי. במהלך השנים פרסם חואנג עשרות מאמרים וספרים ונחשב למומחה החשוב ביותר לנושא ההיסטוריה הסינית ואנתרופולוגיה. בשנות חייו המאוחרות יותר עסק בג'ואנג ופרסם מספר ספרים ומאמרים בנושא. חואנג הלך לעולמו בגואנגשי בגיל 83 ונקבר בחלקת הקבר הממשלתית בבית הקברות של נַאנִּינְג בגואנגשי. מדיה וקבצים בנושא חואנג שיאנפאן בוויקישיתוף פרופסור היסטוריון(הקישור אינו פעיל) אנתרופולוג (אורכב 01.06.2020 בארכיון Wayback Machine)
גביע העולם למועדונים 2008

גביע העולם למועדונים 2008 נערך בשנת 2008 ביפן מה-11 בדצמבר עד ה-21 בדצמבר, והוא היה גביע העולם למועדוני כדורגל החמישי במספר. בטורניר זכתה הקבוצה האנגלית מנצ'סטר יונייטד, נציגת איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאיות אופ"א. הייתה זו הזכייה הראשונה של מועדון מהאי הבריטי בטורניר זה. בטורניר השתתפו 7 האלופות משנת 2008 של התחרויות האזוריות מטעם הקונפדרציות היבשתיות של פיפ"א, וקבוצה נוספת מאוסטרליה. המשחקים נערכו באצטדיון טיוטה, באצטדיון הבינלאומי יוקוהמה, ובאצטדיון האולימפי. התחרות התקיימה בשיטת הנוק אאוט. מנצחת שלב הפלייאוף הצטרפה לאלופות מצפון אמריקה, אסיה ואפריקה בשלב רבע הגמר. המנצחות ברבע הגמר הצטרפו לאלופות אירופה ודרום אמריקה, שזוכות בכרטיס אוטומטי לשלב חצי הגמר. המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו על המקום השלישי והמנצחות עלו לגמר שבו נקבעה האלופה. כמו כן התקיים המשחק על המקום החמישי בין הקבוצות המפסידות ברבעי הגמר, שהתבטל בטורניר הקודם. הפרס הכספי שחולק בתחרות גדל גם הוא ב-500,000 דולרים אמריקניים לסכום כולל של 16.5 מיליון $US. המנצחת גרפה לכיסה 5 מיליון מתוכם, המפסידה בגמר גרפה 4 מיליון דולר, הקבוצה במקום השלישי זכתה ב 2.5 מיליון דולר, הקבוצה במקום הרביעי זכתה ב־2 מיליון דולר, הקבוצה במקום החמישי זכתה ב-1.5 מיליון דולר, הקבוצה במקום השישי זכתה במיליון דולר ואילו הקבוצה במקום השביעי זכתה ב-500 אלף דולר. הקבוצות שהשתתפו בטורניר הן: משום שגמבה אוסקה גם זכתה בליגת האלופות האסייתית והיא גם המארחת, נבחרה אדלייד יונייטד כקבוצה האסייתית בעלת התוצאה הטובה ביותר בליגת האלופות האסייתית לשנת 2008. 11 בדצמבר אוסטרליה אדלייד יונייטד-ניו זילנד ויטאקרי יונייטד: 1-2 13 בדצמבר מצרים אל-אהלי-מקסיקו פצ'וקה: 4-2 (אחרי הארכה) 14 בדצמבר אוסטרליה אדלייד יונייטד-יפן גמבה אוסקה: 1-0 17 בדצמבר קולומביה ליגה דה קיטו-מקסיקו פצ'וקה: 0-2 18 בדצמבר אנגליה מנצ'סטר יונייטד-יפן גמבה אוסקה: 3-5 18 בדצמבר אוסטרליה אדלייד יונייטד-מצרים אל-אהלי: 0-1 21 בדצמבר יפן גמבה אוסקה-מקסיקו פצ'וקה: 0-1 22 בדצמבר קולומביה ליגה דה קיטו-אנגליה מנצ'סטר יונייטד: 1-0 בתואר מלך השערים של הטורניר זכה ווין רוני (מנצ'סטר יונייטד) שהבקיע שלושה שערים. שלושה שחקנים נוספים הבקיעו שני שערים כל אחד. 13 שחקנים נוספים הבקיעו שער אחד בטורניר, ואחד נוסף הבקיע שער עצמי. אתר האינטרנט הרשמי של גביע העולם למועדונים 2008 האתר הרשמי של אליפות העולם לקבוצות
כנסיית סן סלבדור

כנסיית סן סלבדור (בונטית: San Salvador; באיטלקית: Chiesa di San Salvatore - "כנסיית סן סלבטורה") היא כנסייה הממוקמת במרקריה - רחוב הקניות המרכזי של העיר ונציה שבאיטליה. הכנסייה הראשונה באתר זה הוקמה בשנת 1177 על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי, זמן קצר לאחר עשיית השלום בינו לבין פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבזיליקת סן מרקו הסמוכה. עבודות הקמת מבנה הכנסייה הנוכחי החלו בשנת 1508 בתכנונו של ג'ורג'ו ספאוונטו, ונמשכו, לאחר מותו של ספאוונטו בשנת 1509, בתכנונו של וינצ'נזו סקאמוצי ויאקופו סאנסובינו. חזית הכנסייה נבנתה בשנת 1663 בתכנונו של ג'וזפה סארדי. בסמוך למבנה נבנה מנזר (המשמש כיום כמשרדי חברת הטלפונים האיטלקית). בכנסייה מספר יצירות אמנות ובהם "הבשורה" ו"ההשתנות" מעשה ידי טיציאן. מדיה וקבצים בנושא כנסיית סן סלבדור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סן סלבדור
לאנה

מחוז לאנה (אסטונית: Lääne maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. המחוז ממוקם בחלקה הצפון-מערבי של המדינה וגובל במחוז פרנו בדרום, במחוז ראפלה במזרח ובמחוז האריו בצפון-מזרח. הים הבלטי מפריד בין מחוז לאנה לשני המחוזות המערביים במערב: היו וסארה. בירת המחוז היא האפסלו. עד למאה ה-13 התגבש המבנה המנהלי של אסטוניה. היחידה הקטנה ביותר הייתה פלך (Kihelkond), שכלל כמה כפרים וכמה פלכים יצרו מחוז (maakond). באותה תקופה היה מחוז לאנה מדינה עצמאית ונקרא בלטינית רוטאליה וכן מריטימה, השם הגרמני היה ויק (Wiek). על פי כתביו של הנריק מליבוניה כללה מריטימה שבעה פלכים. בתחילת שנת 1220 פלש הצבא השוודי בהנהגת המלך יוהאן הראשון ללאנמה, כבש את מבצר ליהולה, השאיר במקום חיל מצב וכן את הרוזן (יארל) קארל החרש (Karl Döve) ואת הבישוף קארל מאגנוסון. המניע לפלישה השוודית היה מסע הצלב המוצלח של האבירים הגרמנים והדנים בראשית המאה ה-13 באזור. ב-8 באוגוסט אותה שנה הטילו כוחות צבא מסארמאה ומרוטאליה מצור על המבצר. במהלך "קרב ליהולה" שפרץ במקום הוצת המבצר והכוחות השוודים הושמדו. קרוב ל-500 חיילים שוודים נהרגו, ביניהם גם הרוזן והבישוף. בעקבות כיבוש האזור בידי המסדר הליבוני הפך המחוז בגבולותיו דאז למרכזה של בישופות אזל-ויק (Ösel-Wiek Bistum), שהייתה רוזנות עצמאית בתוך הקונפדרציה הליבונית. חלקים מטירת הבישוף נשתמרו עד ימינו בהאפסלו. בתקופה הסובייטית נקרא המחוז "ראיון האפסלו" וב-19 בפברואר 1990 שונה שם המחוז לשמו הנוכחי. עד אוקטובר 2013 כלל המחוז 12 נפות, מתוכן אחת עירונית ו-11 כפריות. באוקטובר 2013 מוזגו הנפות הכפריות ריסטי (Risti), אורו (Oru) וטאבלה (taebla) לנפת לאנה-ניגולה (Lääne-Nigula). מחוז לאנה מאופיין בפני שטח מישוריים מאוד וכולל גם שני איים - וורמסי (Vormsi), שהוא הרביעי בגודלו באסטוניה, ואוסמוסאר (Osmussaar) וכן איונים רבים. בשנת 2004 הוכרז על שטח של 486 קמ"ר הגן הלאומי מאטסאלו (Matsalu rahvuspark). שליש מהשטח מכוסה ביערות, ושליש מעובד. רבע מהווה את מישורי ההצפה של האמאיוגי. אוכלוסיית המחוז עוסקת בעיקר בחקלאות ובמרעה. לפי נתונים מ-2006 הרכב האוכלוסייה במחוז הוא כדלהלן: אסטונים - 87.7% רוסים - 9.1% אוקראינים - 1.4% אחרים - 1.8% בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מפברואר 2008 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי נמה סור (Neeme Suur). המחוז מחולק ל-3 נפות. ישנן נפה עירונית (linn) אחת ו-2 נפות כפריות (vald - רשות מקומית) במחוז לאנה. נפות עירוניות: האפסאלו נפות כפריות: וורמסי (Vormsi) לאנה-ניגולה (Lääne-Nigula) נפות כפריות לפני 2013: האנילה (Hanila) קולאמאה (Kullamaa) ליהולה (Lihula) - העיר ליהולה צורפה בשנת 1999 לנפה זו מארטנה (Martna) נוארוטסי (Noarootsi) נבה (Nõva) אורו (Oru) רידאלה (Ridala) ריסטי (Risti) טאבלה (Taebla) וורמסי (Vormsi)
סן סלוודור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סן סלוודור – בירת אל סלוודור מחוז סן סלוודור – אחד מ-14 מחוזותיה של אל סלוודור סן סלוודור (איי בהאמה) – אי באיי בהאמה סן סלוודור (גלאפגוס) – אי באיי גלאפגוס סן סלוודור אטנקו – אחת ממדינות מקסיקו סן סלוודור (הר געש) – הר געש בסמוך לעיר סן סלוודור כנסיית סן סלוודור – כנסייה בוונציה שבאיטליה מנזר סן סלוודור – מנזר ברובע הנוצרי בירושלים טבגו – יישוב ומושבת עונשין בפרגוואי
אומה (עיר)

אוּמַּה היא עיר-מדינה שומרית, כיום האתר הארכאולוגי תל-ג'וחה (Tell Jokha). העיר שכנה בדרום מסופוטמיה, על הגדה הצפונית של תעלת שט-אל-חי, מול עיר המדינה השומרית לגש. העיר הייתה מיושבת עוד בתקופה הכלקוליתית. בתקופה השומרית הייתה אומה יריבתה העיקרית של לגש שכנתה. בסוף המאה ה-26 לפנה"ס (על פי הכרונולוגיה התיכונה) נכבשה על ידי אֵאַנַתוּם הוא הציב את מצבתו כאבן גבול בין שתי הערים היריבות. בתחילת המאה ה-24 כבש שליט אומה לוגלזגיסי את לגש והחריבה. לוגלזגיסי העביר את בירתו מאומה לארך וכבש ערים שומריות רבות, שלטונו ארך 25 שנים. לבסוף נוצח על ידי סרגון הגדול שליט אכד. מתקופתו נמצאו בחפירות אסטלות עשויות דיאוריט. האתר נתגלה ונחקר לראשונה ב-1854 על ידי ויליאם לופטוס (William Loftus) מאוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן על ידי אנדרה. בשנת 2003 בעקבות מלחמת עיראק, האתר נבזז על ידי בוזזים אשר חפרו בורות כדי לשדוד את הממצאים, האתר הארכאולוגי נהרס. מדיה וקבצים בנושא אומה בוויקישיתוף אומה (אורכב 28.11.2012 בארכיון Wayback Machine) באתר מחלקת ההגנה של ארצות הברית אומה (עיר קדומה), דף שער בספרייה הלאומית
סן סמואלה

סן סמואלה (באיטלקית: San Samuele) היא כנסייה בוונציה שבאיטליה. הכנסייה ממוקמת בכיכר הסמוכה לפאלאצו גראסי ולפאלאצו מאליפיירו, ומוקדשת לשמואל הנביא מאחר שבכנסייה מוצגים שרידים המיוחסים לשמואל. הכנסייה ייחודית בשל כך, שכן מועטות הכנסיות בוונציה המוקדשות לנביא מהתנ"ך ולא לקדוש נוצרי מהברית החדשה. הכנסייה נבנתה בשנת 1000 לערך, בסגנון גותי מאוחר, על ידי משפחות האצולה הוונציאניות בולדו וסוראנצו. בראשית המאה ה-12 נהרסה הכנסייה בשתי שריפות, ושוקמה לאחר כל אחת מהן. בשנת 1685 נבנתה הכנסייה מחדש שבחזיתה אכסדרת עמודים. בעת הבנייה המחודשת שמרה כנסייה על סגנונה הגותי. אכסדרה זו נסגרה בשנת 1952 ומעלה נבנתה מרפסת עמודים מקורה (לוג'יה). מעל מזבח הכנסייה מוצג צלב מהמאה ה-14 מעשה ידי פאולו ונציאנו. בכנסייה ציורי קיר המתארים את שמונה הסיבילות (אשר, על פי האמונה הנוצרית, ניבאו את חייו של ישו ואת צליבתו). על תקרת הכנסייה פרסקאות המתוארים את הקדושים הנוצריים הירונימוס, אוגוסטינוס, אמברוזיוס וגרגוריוס. מעל המזבח פרסקאות המתארים את ישו ואת ארבעת נושאי הבשורה: מתי, מרקוס, לוקאס ויוחנן. מדיה וקבצים בנושא סן סמואלה בוויקישיתוף
עמיצור שפירא

עמיצור שפירא (ה' בתמוז תרצ"ב, 9 ביולי 1932 – כ"ז באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מאמן אתלטיקה וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שביצע ארגון הטרור "ספטמבר השחור". עמיצור שפירא נולד ב-1932 בתל אביב ולמד בגמנסיה העברית הרצליה. בשנות ה-50 היה אצן. ב-1952 הוסמך כמורה לחינוך גופני, והחל לעבוד כמורה לחינוך גופני ברמת גן ולאחר מכן בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בד בבד עם התפתחותו כמאמן אתלטיקה קלה, החל לשמש כמורה לאתלטיקה קלה ולכדוריד במדרשה למורים לחינוך גופני במכון וינגייט. עמיצור אימן אתלטיקה קלה באגודת הפועל תל אביב באצטדיון המכבייה הישן ונחשב לאחד המאמנים החשובים ביותר באתלטיקה הקלה הישראלית. חניכיו הגיעו להישגים רבים, והוא זכה למעמד מוערך בתחום החינוך הגופני. חניכיו הבולטים היו שלמה ניצני, מרים סידרנסקי, אילנה גרבורג, קלרה פלום, ציון חצרוני ואסתר רוט-שחמורוב, עמה נסע לאולימפיאדת מינכן כמאמנה האישי. עמיצור החל לאמן את אסתר שחמורוב כאשר הייתה בת 14. הוא הבין שאסתר נחנה בכישרון אתלטי נדיר ובמשך שש שנים הקדיש את כל מאמציו לקדמה. מקצועיותו ויכולת האימון יוצאת הדופן שלו נשאו פרי. כבר בשנת 1970, זכתה אסתר במדליית זהב באליפות אסיה שנערכה בבנגקוק. באולימפיאדת מינכן 1972, הצלחתה של אסתר הייתה מסחררת. היא עלתה לחצי הגמר בריצת 100 מטר וריצת חצי הגמר במקצועה הראשי - 100 מטר משוכות. כאן התרחשה הטרגדיה הגדולה של עמיצור, שעמד לקטוף את פרי השקעתו הגדולה, אך נרצח על ידי מחבלים פלסטינים ולא זכה לצפות בהצלחתו יוצאת הדופן באתלטיקה הישראלית. עמיצור ליווה את נבחרות ישראל כמאמן לאומי במפעלים ותחרויות בינלאומיות רבות וכמאמן אולימפי באולימפיאדת טוקיו 1964. שימש זמן רב רכז האתלטיקה הקלה בבית הספר למאמנים במכון וינגייט ובמסגרתו הכשיר מאמנים רבים בתחום זה. בשנת 1974 התפרסם הספר "אתלטיקה קלה בבית הספר - פרקים מעיזבונו של מורה מאמן". זהו ספר הדרכה מפורט על הוראת אתלטיקה קלה בבתי ספר, שהתבסס על עזבונו הספרותי מקצועי של עמיצור, שתכנן לכתוב ספר מקיף בנושא זה. את הספר ערך עמנואל גיל שהסתייע בכתב היד של עמיצור ובחומר רב שהובא על ידי תלמידיו ונמסר לעורך בידי חניכתו בתיה פוקס (לזניק). בסיוע אשתו יצא הספר לאור לאחר מותו וגם כיום משמש חומר עזר חשוב למורים לחינוך גופני. שפירא השאיר אחריו אישה, שושנה, וארבעה ילדים (שניים מנישואים קודמים). הוא נטמן בבית העלמין קריית שאול. המכללה האקדמית בווינגייט עורכת מאז מותו מדי שנה את "מרוץ עמיצור" לזכרו, בו משתתפים תלמידים, סטודנטים וקבוצות אתלטיקה מרחבי הארץ. מדיה וקבצים בנושא עמיצור שפירא בוויקישיתוף עמיצור שפירא, באתר olympedia.org דף לזכר עמיצור שפירא, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה מורה לחיים - עמיצור שפירא, סרט תעודה באתר רשות השידור, 2014 עמיצור שפירא, באתר "Find a Grave" (באנגלית) עמיצור שפירא, באתר one אתלטיקה קלה בבית-הספר: פרקים מעזבונו של מורה-מאמן, 1976, באתר סימניה עמיצור שפירא באתר GRAVEZ כל הפוסטים במירוץ עמיצור, באתר המכללה האקדמית בווינגייט מירה-בל גזית, וינגייט: זוכרים את עמיצור שפירא, באתר מגפון, 4 בדצמבר 2014
מיטה (רובע)

מיטֶה (גרמנית: Mitte) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה. רובע מיטה נוצר כתוצאה מאיחוד שלושה רבעים לשעבר, מיטה, ודינג וטירגארטן – במסגרת רפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. זהו הרובע החדש היחידי, לצד פרידריכסהיין-קרויצברג, אשר הורכב משכונות ששכנו משני עברי חומת ברלין. זהו הרובע השלישי בגודלו בברלין מבחינת האוכלוסייה. אחרי פרידריכסהיין-קרויצברג, זהו הרובע הקטן ביותר בשטחו ובעל צפיפות האוכלוסייה הגדולה ביותר. רובע מיטה מורכב משש שכונות: מיטה (Mitte). זוהי השכונה היחידה שנותרה לאחר רפורמת השכונות ללא שינוי בשטחה. מואביט (Moabit). השכונה פוצלה מרובע טירגארטן במסגרת רפורמת השכונות. הנזה פירטל (Hansaviertel). השכונה פוצלה מרובע טירגארטן במסגרת רפורמת השכונות. טירגארטן (Tiergarten) ודינג (Wedding) גזונדברונן (Gesundbrunnen). השכונה פוצלה מרובע ודינג במסגרת רפורמת השכונות. שכונת מיטה שכנה עד לנפילת חומת ברלין במזרח ברלין; חמש השכונות האחרות שכנו במערב ברלין. מיטה הוא הרובע המרכזי ביותר בברלין. פירוש השם Mitte בגרמנית הוא "מרכז". הרובע גובל ברבעים שרלוטנבורג-וילמרסדורף ממערב, רייניקנדורף מצפון, פנקו מצפון-מזרח, ובפרידריכסהיין-קרויצברג וטמפלהוף-שנברג מדרום. ברובע מיטה שוכנים חלק גדול מאתרי התיירות של ברלין, וכן כמעט כל מוסדות ממשלת גרמניה ושגרירויות רבות. הרובע מגוון מאוד מבחינה כלכלית וחברתית. השכונות מיטה, הנזהפירטל וטירגארטן אמידות יחסית, ואילו מואביט, ודינג וגזונדברונן הן שכונות פועלים בעלות שיעור גבוה של מהגרים. שיעור התושבים ברובע מיטה שאינם בעלי אזרחות גרמנית הוא הגבוה ביותר בכל ברלין: 28.7%. ברובע ממוקם בית הקברות היהודי הישן בברלין ואנדרטת החדר הנטוש. בשנת 1970 כרת מיטה ברית ערים תאומות עם חולון. פארק הומבולדטהיין מדיה וקבצים בנושא מיטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיטה (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של מיטה (בגרמנית)
פנקו (רובע)

פנקו (גרמנית: Pankow) הוא אחד מ-12 רובעי ברלין, בירת גרמניה. רובע פנקו נוצר כתוצאה מאיחוד של שלושה רבעים לשעבר — פנקו, פרנצלאואר ברג ו-וייסנזה — במסגרת רפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. כל השכונות המרכיבות את פנקו שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במזרח ברלין. רובע פנקו שוכן בצפון ברלין וגובל ברבעים מיטה ופרידריכסהיין-קרויצברג מדרום, ליכטנברג ממזרח, רייניקנדורף ממערב ובמדינת ברנדנבורג מצפון. זהו הרובע המאוכלס ביותר בברלין והשני בגודלו מבחינת השטח. רובע פנקו מורכב מ-13 שכונות, מספר השכונות הרב ביותר מבין רובעי ברלין אחרי טרפטו-קפניק. השכונות הן: פרנצלאואר ברג (Prenzlauer Berg) וייסנזה (Weißensee) בלנקנבורג (Blankenburg) היינרסדורף (Heinersdorf) קארו (Karow) שטאדטראנדזידלונג מאלכו (Stadtrandsiedlung Malchow) פנקו (Pankow) בלנקנפלדה (Blankenfelde) בוך (Buch) פרצזיש בוכהולץ (Französisch Buchholz) נידרשנהאוזן (Niederschönhausen) רוזנטאל (Rosenthal) וילהלמסרו (Wilhelmsruh) פנקו הוא אחד הרבעים המגוונים ביותר בברלין. פרנצלאואר ברג, השכונה היחידה הגובלת ברובע מיטה, בנויה ברובה בתים צפופים בגובה בינוני, ומתגוררים בה צעירים ומשפחות רבות. 12.4% מתושבי השכונה אינם אזרחים גרמניים, השיעור הגבוה ביותר ברובע (שיעור הזרים ברובע פנקו כולו הוא 6.9%. זהו השיעור הגבוה ביותר מבין רובעי מזרח ברלין לשעבר). בשאר השכונות ברובע פנקו ניתן לראות בתים פרטיים רבים לצד בנייני מגורים רבי-קומות אשר נבנו לאחר מלחמת העולם השנייה. שיעור הזרים בשכונות אלו נמוך, והאוכלוסייה מבוגרת יותר. חלק מהשכונות החיצוניות של פנקו, אשר גובלות במדינת ברנדנבורג, הן כפריות ולעיתים חקלאיות באופיין. ישראל אשקלון, ישראל (מ־1994) פולין קולברג, פולין (מ־1994) מדיה וקבצים בנושא פנקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פנקו (בגרמנית)
אנדרי שפיצר

אנדריי שפיצר (כ"ג בתמוז תש"ה, 4 ביולי 1945 – כ"ו באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מאמן סיף וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. אנדריי שפיצר נולד לטיבור ולאלאונורה בעיר טימישוארה ברומניה, למשפחה בת שני ילדים. אביו נפטר כשהיה בן 11. מצעירותו היה סייף נלהב. הוא עלה לישראל ב-1964, בגיל 19, עם אמו ואחותו. בישראל ניסה לגייס צעירים לספורט הסייף. בשנת 1968 נשלח על ידי איגוד הסייף הישראלי ללימודים ב"בית הספר הגבוה לסייף "עם "מאסטר אברהם" בהאג שבהולנד. משפחת סמיטלו אירחה אותו בביתם שבצפון האג. שב לישראל בשנת 1970. ועזר בהקמת האקדמיה ללימודי סיף. שפיצר נהפך לאחד מבכירי מורי הסיף בארץ ולימד במכון וינגייט. באפריל 1971 נישא לאנקי בהאג. הוא גר ברמת גן עם אשתו ובתו התינוקת, שנולדה חודשים ספורים לפני שטס לאולימפיאדת מינכן. שפיצר שהה בביקור אצל הורי אשתו בהולנד, והגיע למינכן 4 שעות לפני שהטרוריסטים חברי ארגון הטרור, "ספטמבר השחור", פרצו לחדרו והרגו את יוסף רומנו ואת משה ויינברג וחטפו אותו ועוד 8 אנשים מהמשלחת האולימפית הישראלית. שפיצר נראה פעם אחת בלבד בזמן החטיפה. הוא היה עם גופייה לבנה, כשידיו כפותות מקדימה, וניהל משא ומתן עם המשטרה הגרמנית. כששפיצר אמר משהו שהחוטפים לא רצו שיגיד, הם הכו אותו עם רובה ה-AK-47 והרחיקו אותו מהחלון. זו הייתה הפעם האחרונה שנראה בחיים. לאחר 20 שעות של משא ומתן, הוא הובל יחד עם שאר החטופים חברי המשלחת למסוק. בניסיון חילוץ כושל של המשטרה הגרמנית נרצח שפיצר מיריות רובה של אחד המחבלים. שפיצר נקבר לצד עמיצור שפירא, קהת שור, אליעזר חלפין ומארק סלבין בבית העלמין קריית שאול שבתל אביב. הותיר אחריו את אשתו ובתו, אמו ואחותו. אלמנתו, אנקי, התחתנה מחדש ושמה שונה לאנקי שפיצר-רכס. היא הייתה ממובילי המאבק לחקירת ניסיון החילוץ הכושל של חברי המשלחת מידי החוטפים. בשנת 2003 הסדירו משפחות קורבנות הטבח את הפיצוי הכספי שקיבלו ממשלת גרמניה. ב-2015 חשפו אנקי ואילנה רומנו, אלמנתו של יוסף רומנו, בראיונות ובסרט תעודי כי על פי תמונות ודוחות שנמסרו להם מהרשויות בגרמניה, עולה כי הספורטאים בני הערובה הוכו ועונו לנגד עיני חבריהם בטרם נרצחו. אנקי משמשת כתבת לענייני ישראל בערוץ טלוויזיה בהולנד. אנדרי שפיצר, באתר olympedia.org דף לזכר אנדרי שפיצר, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה אנדרי שפיצר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנדרי שפיצר באתר GRAVEZ חדשות 2, ‏סרט חושף מידע חדש על הטבח במינכן, באתר ‏מאקו‏, 1 בדצמבר 2015