laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוונסבורו

אוונסבורו (באנגלית: Owensboro) היא העיר הרביעית בגודלה בקנטקי שבארצות הברית עם כ־60,183 תושבים (ו־116,506 במטרופולין כולו). אוונסבורו ממוקמת כ־107 מיל (172 קילומטרים) דרום-מערבית ללואיוויל. ישנן עדויות על התיישבות אינדיאנית באזור אוונסבורו מלפני כ-12,000 שנים. האינדיאנים האחרונים עזבו את האזור עוד לפני סוף המאה ה-18. האדם האירופי הראשון שהתיישב באוונסבורו היה ויליאם סמית'רס בשנת 1797. ההתיישבות הרשמית הוקמה ב-1817, ונקראה Owensborough. ב-1893 קוצר השם לזה הנוכחי. ב-14 באוגוסט 1936 התרחשה במרכז אוונסבורו התלייה הציבורית האחרונה בארצות הברית. גבר אפרו-אמריקאי בן 26, רייני בת'ה, הורשע באונס ורצח של לישה אדוארדס בת ה-70. זאת כאשר רק 37 ימים חלפו בין הפשע להוצאה להורג. עוד לפני שבת'ה מת, הקהל כבר התחיל לקרוע את בגדיו ואפילו את גופתו בשביל מזכרות. כתוצאה מהמבוכה, העצרת הכללית של קנטקי ביטלה את ההוצאות הפומביות להורג. בסוף מלחמת העולם השנייה העיר צמחה במהירות והוקמו בה מפעלים ותשתיות רבות. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, היו באוונסבורו 58,083 נפשות ב-23,380 משקי בית. בממוצע כל משק בית הכיל 2.29 נפשות וגודל המשפחה הממוצע היה 2.91 נפשות במשפחה. צפיפות האוכלוסין היא כמעט 1,200 נפש לקילומטר רבוע. על כל 100 נשים, היו 87.6 גברים. על כל 100 נשים בנות 18 ומעלה, היו 82.6 גברים. ההכנסה החציונית למשק בית באוונסבורו היא 37,289 דולר, לעומת ההכנסה החציונית למשפחה שהיא 41,333 דולר. לגברים הייתה הכנסה חציונית של 33,429 דולר לעומת 21,457 דולר לנשים. ההכנסה הממוצעת לנפש בעיר היא 21,183 דולר. כ-12.2% מהמשפחות ו-18.4% מהתושבים היו מתחת לקו העוני, כולל 20.9% מאלו מתחת לגיל 18 ו-12.4% מבני 65 ומעלה. ההרכב הגזעי של אוונסבורו היה: 87.5% לבנים 7.3% אפרו-אמריקאים 0.9% אסייתים 0.1% אינדיאנים 0.01% ילידי האוקיינוס השקט 0.55% מגזעים אחרים 2.5% משני גזעים או יותר היספנים מכל גזע היו 3.2% מהאוכלוסייה. הגיל החציוני הוא 37 שנים, ואילו ההרכב הגילי הכללי הוא: 23.7% – 0–18 9.8% – 18–24 27.4% – 25–44 22.4% – 45–64 16.3% - 65+ צ'כיה אולומואוץ, צ'כיה מדיה וקבצים בנושא אוונסבורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוונסבורו (באנגלית) אוונסבורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Owensboro-Daviess County History". "After 75 years, last public hanging haunts Kentucky city (photos)". New Haven Register. 11 באוגוסט 2011. {{cite news}}: (עזרה) "Lynchings & Hangings". נבדק ב-21 בנובמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Census of Population and Housing". Census.gov. נבדק ב-4 ביוני 2015. {{cite web}}: (עזרה)
נויאברסק

נויאברסק (ברוסית: Ноя́брьск) היא העיר השנייה בגודלה במחוז האוטונומי ימאלו-ננץ שברוסיה. העיר ממוקמת באמצע שדות הנפט המערביים בסיביר, על מסילת הרכבת בין הערים טיומן ונובי אורנגוי, כ-300 קילומטרים (190 מיל) מצפון לסורגוט. בשנת 2010 התגוררו בעיר כ-110,620 תושבים, מה שהופך את נויאברסק לעיר ה-144 בגודלה ברוסיה. כלכלת נויאברסק מבוססת על ייצור פחמימנים. גזפרום נפט, אחת מהחברות הגדולות ברוסיה, פועלת באזור העיר. ההיסטוריה של נויאברסק מתחילה עם תחילת קידוחי הנפט באזור בשנת 1975. בשנתיים שלאחר מכן הוקמה התייקבות של ממש שאף חוברה למסילת הרכבת האזורית. ההתיישבות הוכרזה כעיר ב-28 באפריל 1982. נויאברסק הייתה עיירה צעירה וסגורה חלקית בתקופת ברית המועצות, שאוכלסה בעיקר על ידי עובדים מקצועיים. מאפיינים אלו הגנו עליה מבחינה מסוימת מפני פשע. לאחר התפרקות ברית המועצות בתחילת שנות ה-90 התפתחו עסקי הסמים הבלתי חוקיים ואלו משכו גורמים פליליים מאזורים אחרים ברוסיה. גרף גידול האוכלוסייה: אוקראינה קורוסטן, אוקראינה (מ־1999) מדיה וקבצים בנושא נויאברסק בוויקישיתוף Charter of the Municipal Formation of the City of Noyabrsk, adopted on January 1, 2006
אימברי

אימברי (ביפנית: 今治市) היא עיר במחוז אהימה שבדרום יפן. נכון לשנת 2022, אוכלוסייתה מוערכת בכ-152,000 תושבים בכ-76,000 משקי בית, מה שהופך את אימברי לעיר השנייה בגודלה במחוז. שטח העיר הוא כ-468.19 קילומטרים רבועים. מבחינה גאוגרפית, אימברי ממוקמת במרכז מחוז אהימה, מול הים הפנימי סטו. מבחינה כלכלית, אימברי נחשבת למרכז תעשייתי חשוב. נכון לשנת 1998, היו בעיר למעלה מ-200 מפעלים לייצור מגבות, המייצרים כ-60% מהמגבות המיוצרות במדינה. העיירה אימברי הוקמה ב-15 בדצמבר 1889 לאור הרפורמות במערכת השלטון המקומי ביפן. העיירה התמזגה עם הכפר הייושי ב-11 בפברואר 1920 והפכה לעיר אימאברי. התיעוש התקדם במהירות בתחילת המאה ה-20, עם דגש על תעשיות הטקסטיל ובניית ספינות. העיר הופצצה שלוש פעמים בחודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה. הפעם הראשונה הייתה ב-24 באפריל 1945 ובה נהרגו 68 אזרחים. הפעם השנייה התרחשה ב-8 במאי ובה נהרגו 29 אזרחים (בעיקר תלמידות התיכון העירוני לבנות). הפעם השלישית הייתה הגדולה ביותר והיא התרחשה ב-5 באוגוסט. במהלכה נהרגו 454 בני אדם ו-80% ממרכז העיר נהרס. העיר שוחזרה במהירות בתקופה שלאחר המלחמה. ב-16 בינואר 2005 אוחדו כפרים רבים אל תוך העיר. לפי נתוני מפקד האוכלוסין היפני, אוכלוסיית אימברי נמצאת בירידה מאז שנות ה-80 של המאה ה-20: 1920 - 143,218 תושבים 1930 - 155,568 תושבים 1940 - 156,810 תושבים 1950 - 198,109 תושבים 1960 - 193,816 תושבים 1970 - 189,918 תושבים 1980 - 197,818 תושבים 1990 - 191,504 תושבים 2000 - 180,627 תושבים 2010 - 166,532 תושבים אימברי מתנהלת באמצעות מודל ראש עיר-מועצה הכולל ראש עיר הנבחר ישירות על ידי התושבים ומועצה בת 28 נציגים. מבחינה לאומית, העיר היא חלק מהמחוז השני של אהימה בבית הנבחרים שבפרלמנט היפני. פנמה פנמה סיטי, פנמה (מ־1977) ארצות הברית לייקלנד, פלורידה, ארצות הברית (מ־1995) מדיה וקבצים בנושא אימברי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אימברי (ביפנית) אימברי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Imabari population statistics
אוג'ורפטורזאורוס

אוג'ורפטורזאורוס (שם מדעי: Ojoraptorsaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הקנגנתיים שחי באמריקה הצפונית במשך המאסטריכט, בקרטיקון שלפני 69 מיליון שנה מזמננו. סוג זה תואר למדע ב-2011 ומשמעות שמו: "לטאה שודדת של תצורת אוג'ו (אנ')". הסוג מכיל מין בודד - Ojoraptorsaurus boerei. המאובנים הראשונים של הדינוזאור התגלו בתצורת אוג'ו שבניו מקסיקו בידי החוקרים רוברט סוליבן (Robert M. Sullivan), סטיב א. ג'נסינסקי (Steven E. Jasinski) ומארק פ. א. ואן טומי (Mark P.A. van Tomme). הממצא כולל רק שארית של אגן ירכיים ועצמות ערווה, אשר העידו שבעליהם היה תרופוד זריז מהקבוצה אובירפטורוזאוריה. דינוזאור זה היה אוכל כל בינוני באורך של 1.8 עד 2.1 מטרים והוא היה קרוב לאפיצ'ירוסטונוטיס (Epichirostenotes), לנומינגיה, למיקרוונאטור ולאנזו. ככל הנראה בדומה לקרוביו הוא היה מכוסה בנוצות והכיל מקור עבה כמעט חסר שיניים. מדיה וקבצים בנושא אוג'ורפטורזאורוס בוויקישיתוף אוג'ורפטורזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אוג'ורפטורזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
הדלי

האם התכוונתם ל... ג'ורג' הדלי – מטאורולוג אמריקאי, על שמו תא הדלי סטיבן הדלי – איש ממשל אמריקאי ראלף הדלי – צייר אנגלי דלי נקודת האדלי
כנסיית פרנציסקוס הקדוש מאסיזי

כְּנֵסִיית פְּרַנְצִיסְקוּס הַקָּדוֹשׁ מאָסִיזִי הידועה גם כְּנֵסִיית הַיּוֹבֵל שֶׁל הַקֵּיסָר היא כנסייה קתולית בסגנון בזיליקה בווינה, אוסטריה. היא נבנתה בין השנים 1898 ל-1910 ונחנכה בשנת 1913. ומנוהלת על ידי מסדר השילוש הקדוש. הכנסייה, ממוקמת במחוז השני של וינה, לאופולדשטאדט, בכיכר מקסיקו שליד הדנובה. לכן מכונה גם כנסיית מקסיקו באופן בלתי רשמי. היא נקראת על שם פְרַנְצִיסְקוּס מֵאַסִיזִי (Assisi), מייסד המסדר הפרנציסקני, ולא על שם אשת הקיסר אליזבת, נסיכת בוואריה, שכונתה "סִיסִי" (Sissi). עם זאת יש בכנסייה קפלה על שמה. הכנסייה נבנתה לכבוד יום השנה ה-50 לשלטון פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. נערכה תחרות לבחירת העיצוב, בה זכה בה האדריכל ויקטור לונץ (Victor Luntz). לאחר מותו של לונץ ב-1903, המשיך הבנאי אוגוסט קירשטיין בבנייה. בחג השילוש הקדוש של שנת 1900 הונחה אבן היסוד על ידי הקרדינל אנטון יוזף (Anton Josef Gruscha), בנוכחות הקיסר ויותר מ-100,000 איש. הכנסייה. מבחינה אדריכלית, הכנסייה נבתנה במודל גריסון (Garrison) בסגנון רייני-רומנסקי. המבנה בעל ארבעת המפרצים נבנה באמצעות לבנים באופן המדמה בזיליקה. שלושת המגדלים כוסו באריחים האדומים הנראים למרחק של קילומטרים. מאז 2009 היה משמשת כביתה של הקהילה הקתולית דוברת האנגלית של וינה, המקיימות בה מיסות מדי שבוע. הכנסייה שוכנת בכיכר מקסיקו, שבעבר נקראה על שם הארכידוכס קרל, דוכס טשן, מנציחה את העובדה שמקסיקו הייתה המדינה היחידה מחוץ לברית המועצות שהפגינה נגד האנשלוס של אוסטריה לגרמניה הנאצית. לא על שם מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, שהיה אחיו של הקיסר פרנץ יוזף. בשנת 1898, האנרכיסט האיטלקי לואיג'י לוצ'ני רצח את אליזבת, נסיכת בוואריה (המכונה "סיסי"), אשתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. כדי להנציח אותה, הוקמה קפלת אליזבת במימון תרומות הצלב האדום, שכן הקיסרית אליזבת הייתה המגינה הראשונה של הצלב האדום. בזכות התרומה הגדולה של הצלב האדום של 348,348 כתרים אוסטרים, הקפלה עוטרה בפסיפסי זהב ולא בציורי קיר, והקירות כוסו בשיש ולא בטיח. הפסיפסים עוצבו על ידי אמן הזצסיון קרל אדרר (גר'). על קמרון הקנצלה (אנ') יש פסיפס גדול של אליזבת הקדושה מהונגריה. קפלת אליזבת נבנתה בסגנון אר נובו וממוקמת בשמאל הכנסייה, ליד המקהלה. גובהה 13.5 מטרים ורוחבה 10 מטרים. הקפלה המתומנת מעוצבת על פי הדגם של הקפלה הפלאטיני בקתדרלת אאכן, אשר עוצבה בעצמה על פי הדגם של קפלה פלאטינה בפלרמו. בניית הקפלה הושלמה ב-1907 ונחנכה ב-10 ביוני 1908. קפלת אליזבת מבט על הכנסייה מגשר רייכסברוק. מבט מהאוויר על הכנסייה תקרת קפלת אליזבת התקרה הראשית פנורמה פנימית מדיה וקבצים בנושא כנסיית פרנציסקוס הקדוש מאסיזי בוויקישיתוף Adolf Loos: The Art of Architecture by Joseph Masheck (I.B.Tauris, 2013) Vienna's English-speaking Catholic Community has a new home (אורכב 29.11.2014 בארכיון Wayback Machine) (Austrian Times, 8 January 2009) Wien-Leopoldstadt by Josef König & Hans König (Sutton Verlag GmbH, 2003) Tribute to a murdered Empress by Liselotte Schwab (University of Vienna, 2008)
גברת הנדרסון גאה להציג

גברת הנדרסון גאה להציג (באנגלית: Mrs Henderson Presents) הוא סרט קולנוע משנת 2005 בבימויו של סטיבן פרירס ובכיכובם של בוב הוסקינס, ג'ודי דנץ' וויל יאנג. השחקן בוב הוסקינס ביקר בישראל לרגל הקרנה של הסרט בפסטיבל קולנוע בריטי. הסרט מתרחש על רקע הבליץ במלחמת העולם השנייה. הסרט מציג את הסיפור האמיתי של תיאטרון וינדמיל שבלונדון. הגברת לורה הנדרסון (מגולמת על ידי ג'ודי דנץ'), לאחר שהתאלמנה מבעלה (בהיותה בת 70), רכשה לעצמה תיאטרון ומינתה את ויוויאן ואן דאם (בגילום בוב הוסקינס) כמנהל התיאטרון. הם פותחים במופע הנקרא "ריויודויל" ('Revudeville') שזוכה להצלחה, אולם מאחר שתיאטראות נוספים משתמשים בגימיקים שלהם, המופע נכשל אחרי זמן קצר. לורה הנדרסון מציעה הצעה מהפכנית - הצגת עירום נשי בתיאטרון, בדומה לזה המוצג במולן רוז' שבפריז. לורה מצליחה לקבל אישור מהלורד צ'מברלין (הצנזור הראשי) המתיר הצגת עירום בתנאי שהדוגמניות תעמודנה ללא תזוזה, כמו בציורי עירום המופיעים במוזיאון. לאחר קבלת אישור זה, זוכה התיאטרון להצלחה רבה, בעיקר בקרב החיילים הבריטיים. בשל העובדה שהתיאטרון ממוקם מתחת למפלס הרחוב מותרת העלאת הופעות במהלך הבליץ. בעקבות הפופולריות של התיאטרון וקיומם של תורים בכניסתו דרשו השלטונות את סגירת התיאטרון, אולם אז משכנעת לורה הנדרסון את שר הפנים בחשיבות התיאטרון למען החיילים, תוך הסבר למניעים שלה להקמת התיאטרון שמקורם באהבתה לבנה שמת במלחמת העולם הראשונה ורק לאחר מותו גילתה אימו שמעולם לא ראה אישה עירומה בחייו. אתר האינטרנט הרשמי של גברת הנדרסון גאה להציג "גברת הנדרסון גאה להציג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גברת הנדרסון גאה להציג", באתר נטפליקס "גברת הנדרסון גאה להציג", באתר AllMovie (באנגלית) "גברת הנדרסון גאה להציג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גברת הנדרסון גאה להציג", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "גברת הנדרסון גאה להציג", באתר Metacritic (באנגלית) "גברת הנדרסון גאה להציג", באתר אידיבי "גברת הנדרסון גאה להציג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תיאור הסרט באתר הבי בי סי אורי קליין, רק רצינו להעלות את המוראל הלאומי, באתר הארץ, 2 בפברואר 2006 ישי קיצ'לס, עכבר העיר, תל אביב, בחורות ערומים זה חולירע, באתר הארץ, 5 בפברואר 2006 מרב יודילביץ', בגלל המלחמה ההיא, באתר ynet, 26 בינואר 2006 גואל פינטו, הוסקינס בישראל, באתר הארץ, 24 בינואר 2006
אדריאן פון בובנברג

אדריאן פון בובנברג (בגרמנית: Adrian von Bubenberg‏; 1424 - אוגוסט 1479) היה אביר, מפקד צבאי וראש העיר של ברן בין השנים 1468-1469, 1473-1474 ו-1477–1479. בשווייץ הוא מוכר כגיבור קרב מורטן במלחמות הבורגונדיות. פון בובנברג נולד להיינריך הרביעי פון בובנברג, ראש העיר של ברן ולורד שפיץ, אותו ירש ב-1465. במהלך מסע עלייה לרגל לירושלים הוא נמשח כאביר מסדר אבירי הקבר הקדוש. לפני ואחרי המלחמות הבורגונדיות הוא הוביל מספר משאים ומתנים בין ברן לקנטונים של הקונפדרציה השווייצרית הישנה והמעצמות הזרות - סבויה, דוכסות בורגונדיה, צרפת והאימפריה הרומית הקדושה. הוא קיבל את מעמדו ההירואי הודות לתפקידו במצור על מורטן. הוא מונה למפקד חיל המצב של העיר באפריל 1476. שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, צר על העיר במשך 12 יום ביוני 1476. בובנברג הצליח להחזיק את הגנות העיר עד להגעת כוחות הקונפדרציה הגיעו ב-22 ביוני 1476 והביסו את כוחותיו של שארל בקרב. פון בובנברג נקבר קתדרלת ברן. לאור כך שהיה בחובות דרש האפיפיור סיקסטוס הרביעי שהוא ייקבר מחוץ לקתדרלה אולם הממשלה התנגדה לדרישה זו. פון בובנברג הפך לגיבור ברומנטיקה הלאומית השווייצרית ותאור גבורתו תואר במספר ספרים. בעיר ברן הוקם פסל בדמותו והכיכר בעיר העתיקה בה הפסל הוצב נקראה על שמו. ב-2022 זוהתה חריטה של שמו באתר קבר דוד המלך וככל הנראה נחרטה על ידו במהלך מסע עלייתו לרגל לירושלים. מדיה וקבצים בנושא אדריאן פון בובנברג בוויקישיתוף אדריאן פון בובנברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עופר אדרת, גרפיטי של אביר שווייצרי בן 556 שנה נחשף בהר ציון בירושלים, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2022 ynet, כתובת גרפיטי של אביר נערץ מהמאה ה-15 התגלתה בירושלים, באתר ynet, 20 באוקטובר 2022 יורי ילון, כתובת מפתיעה של הגיבור הלאומי של שוויץ התגלתה בהר ציון, באתר ישראל היום, 20 באוקטובר 2022
נציב (רומא העתיקה)

נציב היה תואר ברומא העתיקה של פקידים מסוימים שהיו אחראים על ענייני הכספים של פרובינקיה רומית, או של מושלים של פרובינקיות קטנות. הנציב היה מנהל הכספים הראשי של פרובינקיה בתקופת הפרינקיפט (27 לפנה"ס – 284 לספירה). הנציב עבד לצד מושל הפרובינקיה אך לא היה כפוף לו, ודיווח ישירות לקיסר. המושל ניהל את המחוז מבחינה אזרחית ומשפטית והיה המפקד העליון של כל היחידות הצבאיות הפרוסות בו. הנציב, יחד עם צוותו וסוכניו, היה אחראי על ענייניו הכספיים של המחוז. תפקידיו העיקריים היו: גביית מיסים, במיוחד מס קרקע (tributum soli), מס שכר (tributum capitis), ומס על הובלת סחורות בכבישים ציבוריים. גביית דמי שכירות על קרקע השייכת לאימפריה. חלוקת השכר לעובדי ציבור (בעיקר אנשי צבא). תפקיד הנציב הוחזק על ידי אדם ממעמד הפרשים, בניגוד לתפקיד המושל, שהיה שמור לחברי הסנאט. הסיבה לפיצול הסמכויות הייתה למנוע ריכוז של כוח רב מדי בידי המושל, וכן למנוע ממנו למעול בכספים ולהשתמש בהם לצרכיו. בנוסף, התואר "נציב" ניתן גם למושלים של הפרובינקיות הקיסריות הקטנות יותר אשר מונו על ידי הקיסר עצמו. בנוסף, נציב היה התואר שניתן לפקידים שונים אחרים ברומא ובאיטליה. לאחר אמצע המאה ה-1, כתוצאה מהשלום הרומאי, המחוזות שנשלטו בעבר על ידי פרפקטים, שהיו אנשי צבא, הועברו בהדרגה לידיהם של נציבים, שהיו בעיקרם פקידים כלכליים אזרחיים. מצרים, שנחשבה לרכושו הפרטי של הקיסר, נותרה יוצאת דופן. העברה זו יצרה בלבול מסוים בקרב חוקרים העוסקים בפונטיוס פילאטוס, מושל פרובינקיה יודיאה, שלעיתים קרובות חשבו שהוא היה נציב, עד לחפירה של "אבן פילאטוס", שהוכיחה שתוארו היה מושל. משטר הקיסרות הרומית פרובינקיה רומית נציב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דינאובלטור

דינאובלטור (שם מדעי: Dineobellator) הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת הדרומזאוריים, אשר התקיים באמריקה הצפונית של המאסטריכט, לפני 67 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בניו מקסיקו בתצורות אוג'ו אלמו (אנ') ב-2009 בידי החוקרים רוברט מ. סאליבן, סטיבן אי. יאסינסקי וג'יימס ניקאס (Robert M. Sullivan‏, Steven E. Jasinski ו-James Nikas). הסוג נקרא בשמו ב-2020 בידי החוקרים יאסינסקי, סאליבן ופיטר דודסון ומשמעותו: "Diné" - כינוי לבן לשבט הנאוואחו (בשפת הנאוואחו) ו-"bellator" - לוחם מלטינית. בסוג נכלל מין יחיד - Dineobellator notohesperus, שמשמעו מיוונית: "דרום-מערבי". הממצאים המאובנים שלו כללו שרידים של זרועות, חוליות, חוליית זנב ומספר עצמות גולגולת. דרומזאור זה היה קרוב בצורתו לולוצירפטור והגיע לאורך של 2.5 עד 3 מטרים ולמשקל 25 עד 40 ק"ג. מבנה הגפיים התאים למרוצה מהירה אחרי טרף וייתכן שיכל לפנות במהירות בעזרת זנבו תוך ריצה כמו ברדלס. מבנה הגפיים מכיל סימנים לכך שהיה מכוסה בנוצות. מספר ממצאים הוא התקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 67 מיליון שנה, קרוב להכחדת הקרטיקון סביב ביצות ויערות שהיו קרובים לים הפנימי המערבי. ככל הנראה היה צייד זריז של דינוזאורים אחרים קטנים יותר שרדף אחריהם בקבוצות. מדיה וקבצים בנושא דינאובלטור בוויקישיתוף דינאובלטור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דינאובלטור, באתר GBIF (באנגלית)
אטלס רוחות

אטלס רוחות הוא אטלס המכיל מידע על מהירות הרוח וכיוון הרוח באזורים שונים. מידע זה כולל מפות, אך גם סדרות עתיות ונתוני שכיחות (סטטיסטיקה). אטלס רוחות משמש בעת קבלת החלטה על מיקום מתאים לחוות רוח. הנתונים הנדרשים עוסקים במהירות הרוח בגבהים שבטווח 30–100 מטר במשך תקופה של 10–20 שנים. אטלס רוחות ראשון, שפורסם ב-1989, הוא אטלס הרוחות האירופי (European Wind Atlas). רוסיה פרסמה אטלס רוחות בשנת 2000, ומצרים - בשנת 2006. מדיה וקבצים בנושא מפות של מהירות רוח ממוצעת בוויקישיתוף אטלס רוחות ישראל, השירות המטאורולוגי הישראלי Wind Atlases, Wind Energy Welcome to our wind atlas section
דגל סאוטה

דגל סאוטה (בספרדית: Bandera de Ceuta) הוא דגל העיר האוטונומית הספרדית סאוטה, המורכב מג'ירוני (אנ') שחור ולבן עם מגן במרכזו המכיל את סמל העיר. שדה הג'ירוני זהה לזה של דגל ליסבון, כדי להנציח את העובדה שהדגל הזה הונף לראשונה בסאוטה על ידי הפורטוגזים כאשר הם כבשו את העיר ב-1415. העיר הייתה חלק מהאימפריה הפורטוגזית עד תום האיחוד האיברי ב-1640, ולאחר מכן החליטה להישאר בשלטון האימפריה הספרדית. לכן, סמל העיר המופיע בדגל כמעט זהה לזה של פורטוגל, וכולל את שבע טירות הזהב בתוך הגבול האדום ואת חמשת המגנים עם עיגולי ארז'ן. סאוטה סמל סאוטה גלריית דגלי ספרד מדיה וקבצים בנושא דגל סאוטה בוויקישיתוף דגל סאוטה, באתר דגלי העולם (באנגלית) CBS News (1973). The New York Times Encyclopedic Almanac. New York Times, Book & Educational Division. p. 750. נבדק ב-8 ביולי 2013. {{cite book}}: (עזרה) John Drinkwater (1786). A History of the Late Siege of Gibraltar: With a Description and Account of that Garrison, from the Earliest Periods. T. Spilsbury. pp. 95–. נבדק ב-8 ביולי 2013. {{cite book}}: (עזרה) Edward McMurdo (1889). The History of Portugal: The history of Portugal from the reign of D. João II to the reign of D. João V. S. Low, Marston, Searle, & Rivington. p. 25. נבדק ב-8 ביולי 2013. {{cite book}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי ונואטו–לוב

יחסי ונואטו–לוב הם היחסים הדיפלומטיים בין ונואטו ללוב. המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב־1986. מטרותיה של ונואטו בכך היו להשיג גישה ליחסים כלכליים נוחים עם מדינה מרכזית מייצרת נפט, ולחזק את יחסיה עם המדינות הבלתי המזדהות ביצירת יחסים עם מדינה בולטת שאין לה קשרים חזקים עם הגוש המערבי. מדיניות החוץ של ונואטו בשנות ה-80, תחת ראש הממשלה וולטר ליני (אנ'), התבססה על סירוב להתקשרות עם כל אחד מהגושים בהקשר של המלחמה הקרה, והבדיל אותו מכל מדינה אחרת באוקיאניה, המקושרות עם המערב. מגזין "טיים" תיאר את הסיבות של לוב לכינון היחסים עם ונואטו כ"לא ברורות", והציע שהיא רצתה פשוט "להרגיז את ארצות הברית וצרפת". יחסיה של ונואטו עם צרפת וגם עם ארצות הברית היו מתוחים באותה תקופה. ונואטו גינתה את הפצצת לוב על ידי ארצות הברית ב־1986. ליני כתב לשליט לוב מועמר קדאפי כדי להביע את תנחומיו, בעיקר על מותה לכאורה של בתו של קדאפי, ועל חרדתו מכך ש"חייהם של חפים מפשע נלקחו על ידי פצצות של מעצמה". הפוליטיקאי ומזכ"ל מפלגתו של ליני, ברק סופה (אנ') הוסיף: "האמריקאים טעו, הם התנהגו כטרוריסטים ותוקפנים". הוא הוסיף כי "ה־CIA מעורב בכל מיני פעילויות דומות. למשל, בניקרגואה, האמריקאים תומכים בטרוריסטים (כוונתו לכוחות הקונטראס)." ב־1987, כמה מבני "ני־ונואטו" (אנ') קיבלו "אימונים ביטחוניים" בלוב לבקשת ממשלתם, מה שעורר דאגה מצד ממשלתו של בוב הוק באוסטרליה. אוסטרליה גם הביעה אי־נוחות על פתיחתה האפשרית של שגרירות לוב בוונואטו. בעוד ראש הממשלה וולטר ליני ומזכ"ל המפלגה שלו ברק סופה הגנו על החלטתם לתקשר עם לוב, שר החוץ סלה מוליסה (אנ') התנגד לכך בתוקף. התנגדותם של כמה בכירים בממשלה גרמה להחלטה הסופית של ליני "לדחות ללא הגבלת זמן" את הפתיחה הצפויה של שגרירות לוב בפורט וילה, בירת ונואטו. ליני איבד את תפקידו כראש הממשלה ב־1991, וממשיכי דרכו לא פעלו כדי לשמור על היחסים עם לוב, שלאחר מכן כמעט ופסקו. בספטמבר 2011, ונואטו הייתה אחת מ־114 מדינות שהצביעו בעד הענקת מושב לוב באו"ם למועצת המעבר הלאומית לאחר הדחתו של מועמר קדאפי מהשלטון במלחמת האזרחים ב־2011. עם זאת, ונואטו לא מכירה בכך שהמועצה היא הגוף המייצג של לוב. Huffer, Elise, Grands hommes et petites îles: La politique extérieure de Fidji, de Tonga et du Vanuatu, Paris: Orstom, 1993, מסת"ב 2-7099-1125-6, pp.272–282 "Diplomacy Washing Libya Out of Their Hair", Time, June 1, 1987 "AUSTRALIA OUSTS LIBYAN DIPLOMATS; Libya's Moves Incite Fear", New York Times, May 20, 1987 Miles, William F.S., Bridging Mental Boundaries in a Postcolonial Microcosm: Identity and Development in Vanuatu, Honolulu: University of Hawaii Press, 1998, מסת"ב 0-8248-2048-7, pp.25-6 "After Much Wrangling, General Assembly Seats National Transitional Council of Libya as Country’s Representative for Sixty-Sixth Session", United Nations, September 16, 2011
נופית

נוֹפִית (שם קודם: פי נר) הוא יישוב קהילתי כפרי במערב הגליל התחתון, בתחום שיפוטה של המועצה האזורית זבולון. היישוב ממוקם על גבעה בגובה 213.5 מ' מעל פני הים בגבעות אלונים, כארבעה ק"מ צפונית לקריית טבעון וכ-18 ק"מ מזרחית לחיפה. נופית משקיפה על נחל ציפורי, ובסמוך מדרום לה נמצאת חרבת קושט, בה ממצאים מתקופת התלמוד. תחילת דרכו של היישוב ביוזמה של שמונה משפחות (ארבל, גל, גפן, כהן, כרמלי, נאור, פרוינד, שפרינגר) מאזור חיפה והקריות להקמת יישוב בעל חיי קהילה בגליל. יוזמה זו תאמה את מדיניות הממשלה, שסיפקה את האישורים בשנת 1982. בשנת 1984 החלו עבודות התשתית: פריצת דרכים והכנת תשתיות תת-קרקעיות (חשמל, מים, טלפון, טלוויזיה מרכזית), באפריל 1986 החלה בניית בתי המגורים וטקס האכלוס ל־179 המשפחות הראשונות התקיים ב־9 בנובמבר 1987. היישוב נקרא בתחילה פי-נר על שמו של לודוויג פינר, מראשי חברת רסקו, והוחלף אחר כך לשם הנוכחי. היוזמה להקמת היישוב הייתה של האדריכל צבי (ציבי) שפרינגר שגם תכנן את נופית כיישוב כפרי ירוק המשתלב בסביבה ובטבע, נוסע החולף בדרך שבין יגור לאחיהוד יתקשה להבחין כי על הגבעה המתנשאת מדרום לנחל ציפורי קיים יישוב הטובל כולו בירק וצמחייה, תוצאה של תכנון וחשיבה בת קיימא. שלב ב' של היישוב, שנקרא "נופית הצעירה" נבנה במהלך שנות ה־90 ואכלוסו החל בשנת 1997. הבנייה והאכלוס התבצעו על ידי מינהל מקרקעי ישראל ללא תיאום עם האגודה השיתופית שאיגדה את תושבי שלב א', ובפועל נוצרו שני יישובים צמודים ומופרדים מבחינה מנהלתית. על רקע ההפרדה נוצרו מתחים בין תושבים ותיקים וחדשים, ובשנת 2003 החל תהליך למיזוג היישוב והוקם ועד מקומי סטטוטורי. התרחבות היישוב הביאה גם לפיתוח תשתיות, בהן בריכת שחייה ומרכז ספורט הכולל גם את קיר הטיפוס על שם ערן נאור, בית כנסת והרחבת מערך גני הילדים ובית הספר היסודי. מקיף את היישוב מחוצה לו מסלול טיול מסומן על שם אוהד זך, המשקיף על הוואדיות הסובבים את היישוב ועל מפרץ חיפה, ומקושר לשביל ישראל. בימים אלה החלה העבודה על שלב ג' של היישוב (נופית ג') וצפויה להסתיים בשנים הקרובות. ביישוב פועל בית ספר יסודי שהוקם בשנת 1982 ולומדים בו תלמידים מהמועצה האזורית זבולון - רובם מנופית ומיעוטם משאר היישובים המועצה. בכל שכבה בבית הספר ישנה כתה או שתיים. עד לפני מספר שנים רק תלמידים מנופית למדו בבית הספר, אלא שבראשית שנות ה-20 של המאה ה-21, תלמידים משאר ישובי המועצה הצטרפו לאור הצמצום בכמות הילדים בגילאי בית הספר היסודי בני היישוב. רוב תלמידי היסודי ממשיכים לאחר מכן לבית ספר העל-יסודי "כרמל זבולון", שנמצא בקיבוץ יגור למרגלות הר כרמל. בנופית מרכז ספורט בשם ״נופשית״, הזמין לתושבי נופית כמו גם לתושבי חוץ. במרכז מספר בריכות, חדר כושר ומגרש ספורט. מדיה וקבצים בנושא נופית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נופית נופית ברשת - קהילה בצמיחה - עלון היישוב נופית (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
נברן ברנט

נברן ברנט (שם מדעי: Lasiopodomys brandtii) הוא מין של נברן מתת-משפחת הארוויקוליים שבמשפחת האוגריים החי בצפון אסיה לאורך ערבות עשב ושיחיות בסין, מונגוליה ורוסיה. הנברן מגיע לאורך של 15 ס"מ, בעל זנב באורך 3.5 ס"מ ומגיע למשקל ממוצע של 55 עד 84 גרם. הנברן בעל אוזניים קצרות ועגולות, כפות רגליים ושעירות מאוד וזנב חום ושעיר. שאר הגוף בעל גוון אפור בהיר חולי, המתאים להסוואה. הנברן חי בטבע לאורך צפון סין בחביי, ג'ילין ובמונגוליה הפנימית, בערבות מונגוליה ובעבר הבאיקל, הסמוך לימת באיקל שברוסיה. הנברן מצוי לרוב בערבות יבשות וקרירות, אך לעיתים נמצא סמוך לגדות אגמים וגדות נהרות. תפוצתו בטבע רחבה והוא בעל מצב שימור "ללא חשש" לפי הרשימה האדומה של IUCN. הנברן מצוי לרוב מתחת לאדמה במחילות המוניות המונות חברים רבים החיים בהרמוניה. המושבה מתרבה כל שנה כשכל נקבה ממליטה עד 7 גורים. לעיתים הנברנים מתפרצים בכמות גבוהה ומגיחים לפני האדמה, שם הם מתפזרים ומאיימים על הצמחייה סביבם. רבים מהם גם נטרפים בידי טורפים כמו עופות דורסים, חתול פאלאס, שועלים וסמוריים כמו סמור הערבה. התפרצויות שלהם קורות מדי שנה בערבות מונגוליה ומאיימות על החקלאות באזור. מדיה וקבצים בנושא נברן ברנט בוויקישיתוף נברן ברנט, באתר ITIS (באנגלית) נברן ברנט, באתר NCBI (באנגלית) נברן ברנט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נברן ברנט, באתר GBIF (באנגלית) נברן ברנט באתר הרשימה האדומה של IUCN