laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנתוני בנט

אנתוני האריס בנט (באנגלית: Anthony Harris Bennett; נולד ב-14 במרץ 1993 בטורונטו, קנדה) הוא כדורסלן קנדי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד עבור שינג'ו JKO ליוניירס מליגת הכדורסל הטאיוואנית. בנט, שנבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA 2013 נחשב בעיני רבים לשחקן הגרוע בהיסטוריה שנבחר במקום הראשון בדראפט בנט רשם ממוצעים של 16.1 נקודות ו-8.1 ריבאונדים למשחק בשנתו היחידה בקולג', נבחר ראשון בדראפט 2013 על ידי קליבלנד קאבלירס, והיה לקנדי הראשון שנבחר בבחירה הראשונה בדראפט. ב-23 באוגוסט 2014 עבר למינסוטה טימברוולבס כחלק מטרייד משולש ששלח גם את אנדרו ויגינס ות'דאוס יאנג למינסוטה, את קווין לאב לקליבלנד קאבלירס ואת לוק בא א מוטה, אלכסיי שבד ובחירת דראפט לפילדלפיה 76'. ב-22 בספטמבר 2015 שחררה מינסוטה טימברוולבס את בנט, שבכך הפך לשחקן חופשי. ב-28 בספטמבר 2015 חתם בנט על חוזה לעונה אחת בטורונטו ראפטורס. אחרי ששיחק כמה משחקים בקבוצת הפיתוח של הראפטורס, ראפטורס 905, והפך לשחקן הראשון שנבחר בבחירה הראשונה בדראפט לשחק בליגת הפיתוח, נופה בנט מסגל טורונטו. הנימוקים כללו ייאוש מצד הצוות המקצועי בנוגע להיעדר רצונו של בנט לשחק כדורסל. לאחר מכן חתם בנט כשחקן חופשי בברוקלין נטס, שם שוב שיחק לעיתים בקבוצת הפיתוח ושוב שוחרר מהקבוצה, לפני סיום העונה. ב-13 בינואר 2017, ארבעה ימים לאחר ששוחרר מברוקלין, חתם בנט בפנרבחצ'ה עד תום העונה, וזכה איתה בסיום העונה האירופית בגביע היורוליג. לקראת עונת 2017/2018 חתם בנט בקבוצת נורת'רן אריזונה סאנס מליגת הפיתוח, וממנה עבר בטרייד למיין רד קלאוס ואז לאגווה קליינטה קליפרס. ב-12 ביולי 2019 חתם ביוסטון רוקטס לעונת אחת, אך שוחרר מהקבוצה בזמן מחנה האימונים. ב-25 באוגוסט 2021 חתם בהפועל ירושלים לעונה אחת. ב-2 בינואר 2022 שוחרר מהקבוצה. בתקופתו הקצרה בקבוצה שיחק בנט 13 דקות, קלע 6.3 נקודות, לקח 3.3 ריבאונדים ומסר 0.9 אסיסטים בממוצע למשחק. בפברואר 2022 חתם בגאושיונג סטילרס מליגת הכדורסל הטאיוואנית. נכון לינואר ‏2017‏ בשנת 2009 לקח בנט חלק באליפות אמריקה לנבחרות עד גיל 16 ובשנת 2010 באליפות העולם לנבחרות עד גיל 17. הוא סייע לנבחרת הקנדית לזכות במדליית הארד בשתי האליפויות. מדיה וקבצים בנושא אנתוני בנט בוויקישיתוף אנתוני בנט, ברשת החברתית פייסבוק אנתוני בנט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנתוני בנט, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר היורוליג אלעד זאבי, אנתוני בנט, אחד הפלופים הגדולים בהיסטוריית ה-NBA, נפל לידיים של אוברדוביץ', באתר הארץ, 23 בפברואר 2017 יאיר קטן, הפתעה בדראפט ה-NBA: אנטוני בנט נבחר ראשון, באתר ynet, 28 ביוני 2013 מערכת וואלה! ספורט‏, עכשיו זה רשמי: קווין לאב עבר לקליבלנד בעסקה משולשת, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2014 מערכת ONE, ‏רשמי: אנתוני בנט חתם בטורונטו ראפטורס, באתר ONE‏, 27 בספטמבר 2015 אהרל'ה ויסברג‏, בקול ענות חלושה: אנתוני בנט שוחרר מהפועל ירושלים, באתר וואלה, 2 בינואר 2022 נדד למזרח: התחנה החדשה בקריירה של אנתוני בנט, באתר וואלה, 9 בפברואר 2022 Anthony Bennett career stats באתר NBA.com הדקות, הריבאונדים, האסיסטים, החטיפות, החסימות והנקודות הם בממוצע למשחק. Peter Woodburn, NBA Draft 2013: Anthony Bennett leads the Canadian invasion, SBNation.com. 28 June 2013
ג'אנט רינו

ג'אנט רינו (באנגלית: Janet Reno;‏ 21 ביולי 1938 – 7 בנובמבר 2016) הייתה משפטנית אמריקאית שכיהנה בתפקיד התובעת הכללית של ארצות הברית תחת נשיאותו של ביל קלינטון, בשנים 1993–2001. היא האישה הראשונה אשר כיהנה בתפקיד. רינו נולדה במיאמי שבפלורידה להורים שעסקו בעיתונות. אמה, ג'יין וולס, הייתה עיתונאית חוקרת עבור "מיאמי ניוז", ואביה, הנרי אולף רנו, היה מהגר מדנמרק שהיה כתב עבור "מיאמי הרלאד" למשך 43 שנה. היא למדה כימיה באוניברסיטת קורנל ולאחר מכן קיבלה תואר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד, שם הייתה ב-1960 אחת מ-16 נשים בלבד מתוך מחזור של 500 סטודנטים. ב-1971 מונתה למנהלת הסגל של ועדת המשפט של בית המחוקקים של פלורידה. ב-1973 עברה לעבוד במשרד הפרקליטות של מחוז דייד (הכולל את מיאמי) ולאחר מכן, ב-1976 עזבה והייתה לשותפה במשרד עורכי דין פרטי. כעבור שנתיים שבה לשירות הציבורי כאשר נבחרה למשרת התובעת הכללית של המחוז, תפקיד שאותו מילאה חמש כהונות רצופות על פני כ-14 שנים. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד תובע כללי של מחוז במדינת פלורידה. ב-1993 לאחר שמועמדתו הראשונה של קלינטון לתפקיד התובע הכללי, זואי ביירד, נאלצה לוותר על המינוי כשנחשף שהעסיקה מהגרים לא חוקיים במשק ביתה, שלח הנשיא לסנאט את רינו כמועמדת לתפקיד. מינויה אושר ב-11 במרץ. רינו נשארה בתפקיד לכל אורך כהונתו הכפולה של קלינטון, בעוד רוב חברי הקבינט של ארצות הברית הוחלפו. ההחלטות שקיבלה היו לא פעם שנויות במחלוקת, כאשר הביקורת באה על פי רוב מצדה הימני-שמרני של המפה הפוליטית. המשבר הגדול ביותר תחת אחריותה היה פרשת התבצרותם של דייוויד כורש ומאמיניו בווייקו, טקסס. רינו אישרה את המלצת ה-FBI לפרוץ למתחם ב-19 באפריל 1993 לאחר 51 ימי מצור, בין השאר על סמך עדויות כי מתרחשת בו התעללות בילדים. סופה הטראגי של אותה פריצה היה שרפה שקטלה 75 נפשות, כולל מספר ילדים. הסיבה המדויקת לפריצת השרפה ומידת האחריות, אם בכלל, של הסוכנים הפדרליים לטרגדיה שנויים במחלוקת עד היום, אך רבים האשימו את רינו וציינו את חוסר ניסיונה (שכן הפרשה אירעה ממש עם כניסתה לתפקיד) כגורם לאסון. בין ההחלטות האחרות של רינו שעוררו דיון ציבורי נוקב בארצות הברית ניתן למנות את השבתו של הילד אליאן גונזלס לאביו בקובה ואת התביעות שהגישה נגד פעילים המתנגדים להפלות כאשר לתפיסתה מנעו מנשים גישה להפלות. ב-1995 חשפה רינו לציבור כי היא חולה במחלת פרקינסון. ב-2002 ניסתה ללא הצלחה לזכות במועמדות מטעם המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל פלורידה. לאחר מכן פרשה מהפוליטיקה. רינו נפטרה ב-7 בנובמבר 2016 מסיבוכים של מחלת פרקינסון. מדיה וקבצים בנושא ג'אנט רינו בוויקישיתוף ג'אנט רינו, ביוגרפיה קצרה ג'אנט רינו, באתר הוושינגטון פוסט ג'אנט רינו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'אנט רינו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יאן זומר

יַאן זוֹמֵר (בגרמנית: Yann Sommer, נולד ב-17 בדצמבר 1988 במורגאס, שווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת השוער באינטר ובנבחרת שווייץ. זומר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בשנת 2012. הוא ייצג אותה במונדיאלים ב-2014, 2018 ו-2022, וביורו ב-2016, 2020 ו-2024. זומר התחיל את הקריירה שלו בגיל 8 בקבוצת הילדים של הרליברג, שנה לאחר מכן עבר לקונקורדיה בזל. בשנת 2003 עבר לקבוצת הנוער של פ.צ. בזל, ובשנת 2005 הוא עלה לקבוצת המילואים של המועדון ובמקביל שימש כשוער שלישי של הקבוצה הבוגרת. בקיץ 2007 הוא הושאל לואדוץ על מנת לצבור ניסיון. בוואדוץ היה שותף לעלייה של המועדון לליגה הראשונה עסקת הלוואתו הוארכה, שנמשכה עד לחודש ינואר 2009. ב-20 ביולי 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ואדוץ. ב-7 בינואר 2009 הוא חזר לבזל עקב פציעתו של השוער פרנקו קוסטנסו. ב-7 בפברואר 2009 הוא ערך הופעת הבכורה שלו בליגה נגד יאנג בויז ברן באותה עונה רשם 6 הופעות בליגה. ב-16 ביוני 2009 הושאל לגראסהופרס ציריך בה הוא שיחק ב-33 משחקי ליגה. ב-14 ביוני 2010 חתם בבזל ל-5 שנים. בעונת 2010/2011 שימש כשוער שני. בקיץ 2011 קוסטנסו סיים חוזה במועדון ושוחרר, וזומר הפך לשוער הראשון של הקבוצה. ב-14 בספטמבר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון 1–2 על אוצלול גאלאץ. בסיום עונת 2011/2012 הוא סייע למועדון לזכות בדאבל. בעונת 2012/2013 זומר היה שותף בכל משחקי הליגה וזכה עם המועדון באליפות, והיה שותף להעפלה לגמר הגביע השווייצרי ולעלייה לחצי גמר הליגה האירופית. ב-10 במרץ 2014 חתם בקבוצה הגרמנית בורוסיה מנשנגלדבך לארבע שנים. ב-19 בינואר 2023 חתם לשנתיים וחצי בבאיירן מינכן. ב-7 באוגוסט 2023 חתם באינטר. זומר היה פעיל בכל הנבחרות הצעירות של שווייץ. ב-22 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של שווייץ נגד בלגיה, במהלך המשחק הוחלף. זומר היה עם הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 שנערכה בדנמרק, ואף שימש כקפטן הנבחרת. זומר עזר לנבחרת להגיע עד לגמר שם הפסידה שווייץ 0–2 לספרד ובסוף הטורניר נכלל זומר בנבחרת הטורניר. ב-30 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד רומניה. נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022. נכלל בסגל נבחרת שווייץ ליורו 2024. לאחר הטורניר פרש מהנבחרת. ואדוץ ליגת המשנה בשווייץ: 2008 בזל אליפות: 2010/2011 2011/2012 2012/2013 הגביע השווייצרי: 2011/2012 באיירן מינכן אליפות: 2022/2023 אינטר מילאנו אליפות: 2023/2024 מדיה וקבצים בנושא יאן זומר בוויקישיתוף יאן זומר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יאן זומר, ברשת החברתית אינסטגרם יאן זומר, באתר Transfermarkt יאן זומר, באתר Soccerway יאן זומר, באתר BDFutbol יאן זומר, באתר WorldFootball.net יאן זומר, באתר National Football Teams יאן זומר, באתר FootballDatabase.eu יאן זומר, באתר ESPN פרופיל השחקן באתר הרשמי של בזל (גרמנית) פרופיל השחקן(הקישור אינו פעיל) באתר ההתאחדות לכדורגל בשווייץ Squad Announcement בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת שווייץ, 9 בנובמבר 2022 Ryan DabbsContributions from Matthew Walthert last updated, Switzerland Euro 2024 squad: Murat Yakin's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-10-03 (באנגלית) Switzerland goalkeeper Yann Sommer ends national-team career after 94 games, AP News, ‏2024-08-19 (באנגלית)
דימיטרי גרבובסקי

דימיטרי גרבובסקי (באוקראינית: Дмитро Грабовський;‏ 30 בספטמבר 1985 - 23 בינואר 2017) היה רוכב אופניים וטריאתלט ישראלי-אוקראיני. אלוף העולם עד גיל 23 (2005) ומנצח חצי ישראמן (2015). גרבובסקי נולד ב-1985 באוקראינה והתאמן שם ברכיבת כביש. הוא ניצח בבריחת יחיד במרוץ הכביש לרוכבים עד גיל 23 באליפות העולם ב-2005 שנערכה במדריד. באותה אליפות הוא סיים שני במרוץ נגד השעון בקטגוריית הגיל שלו וסומן כאחד מרוכבי העתיד בדבוקה המקצועית. הוא הוחתם ב-2007 על ידי הקבוצה הבלגית קוויק סטפ, אחת מהקבוצות הבולטות בדבוקה. דרכו לא צלחה בקבוצה הבלגית וב-2008 הוא הוחתם על ידי הקבוצה האיטלקית-אוקראינית ISD. במסגרתה השתתף בג'ירו ד'איטליה ב-2009 וסיים במקום ה-67. בשנת 2013 עלה לישראל ועבר להתגורר עם הוריו בערד. התחיל להתאמן בקבוצת "דינאמו רייסינג" בהנחיית ויקטור קיטייב, שהיה מאמן נבחרת ישראל באופני כביש בשנים 2013-2011. ונחשב לרוכב הטוב בישראל בזמן הזה. בשנת 2014 התחרה כחלק משלשה (כל אחד מבצע מקצוע אחר) בישראמן נגב וביצע את הזמן רכיבה המהיר ביותר שבוצע על המסלול אי פעם 90 ק"מ בזמן של 2:20 שעות. בנוסף החל לעשות הסבה לתחום הטריאתלון ועבר להתאמן אצל תום מרמרלי (אלוף ישראל באיש ברזל בשנים 2012-2014) בקבוצת TRIHARD. בשנת 2015 התחרה דימיטרי במקצה החצי ישראמן וניצח בקטגוריית הישראלים בפער של 30 דקות כאשר הוא קובע זמן כללי של 4:40 וזמן רכיבה של 2:33 שעות. נפטר בגיל 31 מדום לב בינואר 2017. 2002 – אלוף אירופה לנוער באופני מסלול, תחרות Team Pursuit (עם ויטאלי קונדרוט, ודים מטסקו, ואנדריי בוצ׳קו). 2003 – אלוף אוקראינה לנוער – מרוץ כביש 2003 – מקום 3 באליפות העולם לנוער באופני מסלול, תחרות Points. 2003 – אלוף אירופה לנוער באופני מסלול, תחרות Scratch. 2003 – סגן אלוף העולם לנוער במרוץ "נגד השעון" המילטון קנדה 2004 - אלוף אירופה עד גיל 23 (U23) באופני מסלול, תחרות Team Pursuit (עם ולדימיר דיודה, מקסים פוליצ׳וק וויטאלי פופקוב). 2005 - אלוף אירופה עד גיל 23 (U23) במרוץ ״נגד השעון״ 2005 - אלוף העולם עד גיל 23 (U23), וסגן אלוף העולם עד גיל 23 במרוץ ״נגד השעון״ 2006 - אלוף אירופה עד גיל 23 (U23) במרוץ ״נגד השעון״ 2010 - חולצת "מלך ההרים" במירוץ טיראנו אדריאטיקו 2013 - אלוף המכביה (תחת דגל אוקראינה). 2015 - מנצח חצי ישראמן נגב (טריאתלון). מדיה וקבצים בנושא דימיטרי גרבובסקי בוויקישיתוף דימיטרי גרבובסקי, באתר Cycling Archives דימיטרי גרבובסקי ב-Cycling Archives גיא חלמיש, דום לב בגיל 31 - על דימה גרבובסקי כוכב שהפציע ברכיבה בישראל, באתר Bikepanel, ‏24 בינואר 2017 Super strong Grabovskyy wins in Madrid, באתר cyclingnews.com, ‏, 24 בספטמבר 2005
קרלוס קסטנדה

קרלוס קסטנדה (אנגלית: Carlos Castaneda;‏ 25 בדצמבר 1925 – 27 באפריל 1998) היה סופר אמריקני ממוצא פרואני, ידוע בשל סדרת ספריו על דון חואן מאטוס (12 ספרים). לדבריו, נולד בסאו פאולו שבברזיל בחג המולד של 1931, אולם על פי רישומי ההגירה הוא נולד כ-6 שנים קודם לכן בקחאמרקה שבפרו. שמו המקורי קרלוס ארנה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (תואר ראשון, 1962; דוקטורט, 1970). קסטנדה היה בשנות ה-60 המוקדמות סטודנט לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובמסגרת מחקרו על שימוש בצמחים הזייתיים (או 'צמחי עוצמה') בקרב האינדיאנים נסע לבקר אצל שבטים השוכנים בצפון מקסיקו. בתריסר ספריו מספר קסטנדה שפגש במקסיקו בשנת 1960 שמאן יאקי (Yaqui) בשם דון חואן, אשר לימד אותו ידע ודרך חיים רבי עוצמה. של דבר ירש קסטנדה מדון חואן את התואר ״נגואל״, שמשמעו מנהיג של קבוצת ״רואים״ (גם: לוחמי חופש). מלבד תיאוריו של קסטנדה, לא קיים תיעוד של מפגש עם שמאן בשם דון חואן וקשה לקבוע אם מדובר באדם אמיתי או בדמות שבדה בספריו. בין אם תיארו ספריו חוויות אמיתיות ובין אם הדברים המתוארים הם יצירה בדיונית, הם נתנו השראה לרבים ומושגים שיש הרואים בהם תמצית לדרך חיים, על ידי הגדלת המודעות לאספקטים שונים בחיים, כגון: נקודת המאסף, דרך עם לב, דרך הלוחם, ייקוש, חלימה, מחיקת תולדות החיים, הפחתת החשיבות העצמית, השתקת הדיאלוג הפנימי, ישויות לא-אורגניות, הטונאל והנגואל, הטורף, ראיית אנרגיה, ועוד. לצד הידע התאורטי והסיפורים השונים, כתב קסטנדה על טכניקות רבות המסייעות בהפיכת המידע התאורטי הנ"ל לידע מעשי. קסטנדה תיאר בספרו האחרון את "המעברים הקסומים", שלדבריו היא אמנות תנועה שאמאנית עתיקה. זוהי תורה של אימון גופני למכשפים ששמה המודרני הוא "טנסגריטי" (המודגמת בספרו "מעברים קסומים"). בישראל ישנם מורים וארגונים שונים המציעים ללמד ״מעברים קסומים״, ״אמנות ציד״ (הייקוש, תפיסת עולם מעשית אותה מפרט קסטנדה, הנועדה לצוד את העוצמה האישית), ״חלימה״ ופעילויות אחרות בהשראת קסטנדה. החלימה היא חלק בלתי נפרד מהדרך שמציגה דמותו של דון חואן, אולם מעטים המורים הניגשים לנושא זה, משיקולי ניסיון ואחריות. כמו כן קיימים בעולם ובארץ אתרי אינטרנט ופורומים שעוסקים ודנים אודות הצעותיו והדרכים ליישמן בחיי היומיום. מעבר לספריו שמר קסטנדה על פרטיות ומיעט להצטלם. מרבית תצלומיו הקיימים ברשת הופצו ללא הסכמתו. קסטנדה מת בשנת 1998 ואפרו נשלח לקבורה במקסיקו. משנתו של דון חואן (1968). מציאות נפרדת (1971). המסע לאיכטלן (1972). סיפורי עוצמה (1974). הטבעת השנייה של העוצמה (1977). מתנת הנשר (1981). האש שבפנים (1984). כוח השקט (1988). אמנות החלימה (1993). מעברים קסומים (1998). גלגל הזמן (1998). הצד הפעיל של האינסוף (1998) Readers of Infinity Journal of Applied Hermaneutics. The Teachings of don Juan the thirty year aniversery edition with a new introduction by Castaneda מדיה וקבצים בנושא קרלוס קסטנדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרלוס קסטנדה קרלוס קסטנדה, ברשת החברתית Goodreads המילון הטולטקי, כדי להבין את המושגים בספריו של קרלוס קסטנדה הספרים של קרלוס קסטנדה, באתר "סימניה" ערן סבאג, "חיים של אחרים" על קרלוס קסטנדה‏, 17 ביולי 2011 קרלוס קסטנדה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קרלוס קסטנדה (1931-1998), דף שער בספרייה הלאומית
פז בש

פז בש (נולדה ב-28 ביוני 1983) היא רוכבת אופניים ישראלית. 5 פעמים ברציפות אלופת ישראל במרוץ נגד השעון (2012–2016) ופעמיים ברציפות אלופת ישראל במרוץ כביש (2013–2014). ב-2014 רכבה במסגרת קבוצת הנשים המקצועית הבלגית - טופספורט פלנדרן. ‏ב-2016, רכבה בקבוצה הבלגית Autoglass Wetteren-Group Solar. היא רוכבת (נכון ל-2019) בקבוצה הישראלית IGP. נולדה וגדלה בקיבוץ ראש הנקרה. בצעירותה התחרתה בשחייה. בגיל 25 החלה לרכוב באופן תחרותי באופניים, לאחר שאחותה, אורת בש משכה אותה לתחום. בש נחשבה כמועמדת מובילה לייצוג ישראל באופני כביש באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). כרוכבת בנבחרת ישראל, נטלה בש חלק במרוץ ערד שנערך במרץ 2016. במרוץ הראשון בסדרת שלושת המרוצים החד-יומיים ניצחה שני בלוך ובעקבות ניצחון זה הורה הצוות המקצועי של הנבחרת הישראלית לכל שאר הרוכבות הישראליות, לעבוד עבור שני בלוך בשני המרוצים שנותרו. במרוץ השני סיימה פז בש שנייה (לאחר רוכבת מקפריסין שניצחה במרוץ) ושני בלוך סיימה שלישית. הצוות המקצועי של נבחרת ישראל הישעה את פז בש מהנבחרת בסיום המרוץ בשל אי-ציותה להוראותיו (שפגע בסיכוי להביא רוכבת ישראלית לאולימפיאדה) ובכך בא לסיומו ניסיונה להגיע למשחקים האולימפיים. 2011 - מקום שלישי באליפות ישראל במרוץ כביש (רמות נפתלי) 2012 - אלופת ישראל במרוץ נגד השעון 2013 - אלופת ישראל במרוץ נגד השעון, (אורים) 2013 - אלופת ישראל במרוץ כביש (עפולה) 2014 - אלופת ישראל במרוץ נגד השעון, (כביש 9) 2014 - אלופת ישראל במרוץ כביש (בית גוברין) 2016 - אלופת ישראל במרוץ נגד השעון (עתלית). פז בש, באתר Cycling Archives פז בש ב-Cycling Archives. פז בש באתר procyclingstats אייבי גילת, פז בש, לא יורדת מהפודיום, מגזין MBA, ‏8 במאי 2013 פז בש, באתר cyclingfever.com תומר רונא, פז בש רוכבת "רק למקום הראשון", באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 12 ביוני 2012 דני אסקרוב, נבחרת ישראל נשים בדרך לריו – דרמה במעלה עקרבים, באתר bikepanel.com, ‏5 במרץ 2016 אור דיין, אביב יחזקאל ופז בש מנצחים באליפות ישראל נגד השעון 2016, באתר bikepanel.com, ‏18 ביוני 2016
ואט פרה טאט דוי סוטפ

וָאט פְּרה טָאט דוֹי סוּטֵפ (בתאית: วัด พระ ธาตุ ดอย สุ เทพ) הוא מקדש בודהיסטי טרוואדי במחוז צ'יאנג מאי בתאילנד. המקדש נקרא לפעמים גם דוי סוטפ על-שם ההר (דוי) סוטפ עליו הוא נמצא. לפי המסורת בתוך הצ'אדי שבמקדש נמצא קצת מהאפר של בודהה, מספרים על קבוצת נזירים שרצו לבנות מקדש חדש באזור, רעיונם היה לקשור את האפר לפיל ולשלח אותו בטבע, איפה שהפיל יעצור שם יהיה מקום המקדש וכך היה, הפיל הגיע לפסגת ההר והחל לבכות, שמעו הנזירים את קולות הפיל יוצאים מפסגת ההר ושם בנו את המקדש. מקדש זה מאופיין בפעמונים הרבים שבתוך המתחם, אנשים רבים כותבים משאלות על ענבל הפעמון ותולים אותו במתחם המקדש, אחת לכמה זמן מתיכים את כל הפעמונים לצלם בודהה חדש המקדש ממוקם 15 קילומטר (9.3 מייל) מהעיר צ'יאנג מאי, ונחשב כאתר קדוש לרוב תושבי תאילנד. מהמקדש ניתן לראות נופים מרהיבים של העיר צ'יאנג מאי, והוא מהווה יעד פופולרי לתיירים. המקדש נוסד, על פי המסורת, בשנת 1383. בנייתו נמשכה מאות שנים, שבהן נוספו לו תוספות ראווה, פסלים, מקומות קדושים פנימיים ועוד. הדרך הסלולה הראשונה אל המקדש נבנתה בשנת 1935. ממנה ניתן לעלות אל המקדש באמצעות מאות מדרגות או ברכבל. מדיה וקבצים בנושא ואט פרה טאט דוי סוטפ בוויקישיתוף אתר המקדש דוי סוטפ, באתר עכבר העיר ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד ובנושא מבני דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רנדי שקמן

רנדי ויין שקמן (באנגלית: Randy Wayne Schekman; נולד ב-30 בדצמבר 1948) הוא ביולוג יהודי אמריקאי, החוקר ביולוגיה של התא באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היה העורך הראשי של PNAS. ב-2013 זכה יחד עם שני שותפים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. שקמן נולד במינסוטה שבארצות הברית. ב-1971 סיים את התואר הראשון שלו בביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. במהלך לימודיו הוא עבד במעבדות בכימיה וכן במסגרת חילופי סטודנטים, למד שנה אחת באוניברסיטת אדינבורו. ב-1975 סיים את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת סטנפורד בנושא של שכפול DNA. בזמן הדוקטורט עבד שקמן בין היתר עם ארתור קורנברג. לאחר מכן עשה בתר-דוקטורט במעבדה של ג'ונתן סינגר, באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אשר פרסם את המודל המוזאי (mosaic model) של מבנה הממברנה. ב-1976 חזר שוב לברקלי, שם קיבל משרה כפרופסור. מאז 1991 שקמן הוא חוקר במחלקה לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית ב-Howard Hughes Medical Institute שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. קודם לכך היה שייך למחלקה לביוכימיה של האוניברסיטה. המחקר שלו עוסק בתנועה של בועיות ברמה מולקולרית בתאים אאוקריוטים, ובהם של שמרים. לתנועת הבועיות יש תפקידים פיזיולוגיים רבים, ובהם חלוקת תא, תקשורת בין-תאית ובפרט בין תאי עצב, הוצאה של הורמונים ועוד. יש קשר בין פגמים בתהליכים אלה לבין מחלות שונות, ובהן סוכרת ומחלות זיהומיות שונות. ב-2006 הוא הפך לעורך הראשי של PNAS. כמו כן, במהלך הקריירה שלו היה עורך כתב העת לביולוגיה תאית (Journal of Cell Biology), כתב העת השנתי לביולוגיה תאית (Annual Review of Cell Biology) וכתב העת לביולוגיה מולקולרית של התא (Molecular Biology of the Cell). ב-1992 נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית). ב-2002 זכה בפרס לסקר למחקר רפואי בסיסי. כמו כן, הוא חבר בוועדה של פרס שאו. ב-2013 הפך לחבר זר בחברה המלכותית וכן זכה שקמן יחד עם ג'יימס רותמן ותומאס סודהוף בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. במעבדה שלו פיתחו שיטה ביוכימית לבדיקת ההעברה של פוליפפטידים ל-ER ומשם לגולג'י. החלבונים שלא התקפלו כמו שצריך וצריכים להיות מופרשים עוברים מה-ER לאזור אחר בצורה הפיכה באמצעות בועיות. חלבוני Sec הם שנחקרים במעבדתו. לפי ניסויים גנטיים שביצעו בחלבונים אלה, בהם נעשו מוטציות, החלבונים קשורים להעברה של חלבונים מופרשים מחוץ לתא. לאורך השנים מצאו במעבדתו מוטציות המשפיעות על כל מסלול ההפרשה של חלבונים מהתא. כמו כן, הצליחו לחקות את תהליך ההעברה של חלבונים מחוץ לתא in vitro, וכך גילו חלבונים שונים שחשובים לתהליך ההעברה של חלבונים מחוץ לתא, ממצאים שהיו חשובים להבנת התהליך. כמו כן, מחקריו עזרו בגילוי המבנה של הרשת הפנימית של אזורי התא המובילים להפרשה של חלבונים. מדיה וקבצים בנושא רנדי שקמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רנדי שקמן רנדי שקמן, באתר פרס נובל (באנגלית) רנדי שקמן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה רנדי שקמן, באתר ResearchGate Nick Zagorski, Profile of Randy Schekman: Reflections on his first year as PNAS Editor-in-Chief, PNAS, vol. 105 no. 8, pages 2763–2765, 2008 New journal editor named as Randy Schekman, באתר של wellcome trust, 2011 Cynthia Lee, Randy Schekman, molecular biologist and UCLA alumnus, wins 2013 Nobel Prize, UCLA, October 07, 2013 Intracellular Transport of Proteins, HHMI, 2012 רנדי שקמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית סווטיצקי

בית סְוָוטִיצקי הוא מבנה היסטורי ברחוב מונטיפיורי 3 בפתח תקווה, בו התגוררה משפחת סווטיצקי. הבית נבנה במושבה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי אברהם סווטיצקי, יליד כפר בפלך מינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), שעלה לארץ ישראל ב-1881, בצעירותו, ועסק בחקלאות. סווטיצקי הושפע בבניית ביתו מסגנון הבנייה בעיר אודסה. בניית הבית נמשכה חצי שנה. המבנה כולל חמישה חדרים, מרפסת וגינה. לגג ולמרפסת גימור ועיצוב ייחודיים. הבית נבנה מלבני סיליקט. בבית התגוררו בני משפחת סווטיצקי למשך תקופה קצרה. בשנת 1930 הוא הושכר לבנק אפ"ק, בשל מיקומו המרכזי והמחסור במבנים מתאימים בפתח תקווה; הבית שימש כמשרדי הבנק במשך כשש שנים, עד שהם עברו למבנה ברחוב חובבי-ציון, ואז חזרה משפחת סווטיצקי להתגורר במבנה. לאחר מותו של אברהם סווטיצקי, הועבר הבית בירושה לבתו רבקה גולומבק, שבהמשך הורישה אותו לילדיה. בתה צביה חסון תרמה אותו לעיריית פתח תקווה. חלק מהשנים שימש המבנה כמשרד עורכי דין, ולאחר מכן שימש כחנות. כיום נחשב המבנה אתר מורשת לשימור. הוא שופץ בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. באוקטובר 2013 נפתח בו "בית שיח נשים - בית נשים ומשפחה", של המוזיאון לתולדות פתח תקווה, להנצחת פעילותן של נשות העיר. מדיה וקבצים בנושא בית סווטיצקי בוויקישיתוף בית משפחת סווטיצקי, באתר "פתח תקווה אם המושבות" אלי אלון, אחרי 90 שנה נחנך שוב בית סווטיצקי בפתח תקווה, דה-מרקר, 7 באוקטובר 2013 דורון גיסין, ‏חורף 1914 מהנעשה במושבה, או – מלחמת סווטיצקי בכול, "חדשות בן עזר" 251, 11 ביוני 2007 השם נכתב גם: סוטיצקי, סויטיצקי, סואטיצקי. אברהם סוטיצקי, באתר "פתח תקווה אם המושבות". רעות הרפז-עיני, פ"ת: תורמת בית לעירייה מוחה על שינוי ייעודו, באתר mynet‏ פתח תקוה, 3 באוקטובר 2013 הזמנה לחנוכת בית סווטיצקי, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אבן זנאטה

אבן זנאטה (בספרדית: Piedra Zanata) היא סלע מוארך שעליו חרותות אותיות, שכנראה נכתבו בידי גואנצ'ים, הילידים של האיים הקנריים (ספרד). הסלע התגלה בשנת 1992 ליד הר הפרחים (Montaña de las Flores) שבצפון מערב האי טנריפה. משערים שהאבן הייתה קשורה לעולם הדתי-מיסטי של הילידים. האבן מוצגת במוזיאון הארכאולוגי של טנריף בעיר סנטה קרוס דה טנריפה. מדיה וקבצים בנושא אבן זנאטה בוויקישיתוף The Zanata Stone - in Spanish ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה ובנושא האיים הקנריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאה גולדשטיין

לאה גולדשטיין (נולדה ב-4 בפברואר 1969) היא רוכבת אופניים קנדית-ישראלית. אלופת ישראל בשנים 2007–2009. גולדשטיין נולדה בוונקובר ב-1969. עלתה לישראל בגיל 9. היא שירתה בצה"ל ובכוחות הביטחון. ב-1989 זכתה באליפות העולם בקיקבוקס והייתה גם אלופת ישראל בדואתלון. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה להתחרות ברכיבה על אופניים, מאחר שבישראל לא הייתה באותה עת נבחרת אופניים מקצועית היא עברה לקנדה והשתתפה בתחרויות בינלאומיות כקנדית. באוקטובר 2003 קיבלה אישור מהאיגוד הבינלאומי לאופניים להתחרות במדי נבחרת ישראל באליפות העולם באופני כביש בהמילטון, קנדה. אולם היא סיימה במקום ה-61 בלבד באליפות. במהלך הקריירה שלה חוותה מספר פציעות רציניות. ב-2004 שברה את ידה במירוץ לפני אולימפיאדת אתונה. ב-2005 התרסקה בתאונת אופניים לאחר שניצחה בתשעה מרוצים. ב-2011 ניצחה במרוץ חוצה אמריקה (Race Across America) תוך שבירת השיא הקודם ב-12 שעות. אלופת ישראל ברכיבת כביש ותחרות נגד השעון בשנים 2007–2009. לאחר שפרשה מספורט עוסקת גולדשטיין בעיקר בהרצאות על מוטיבציה ואימון אישי ברחבי צפון אמריקה. בשנת 2015 יצא ספרה, "No Limits" המתאר את חייה וסיפור הצלחתה. 2000 - מקום שלישי באליפות קנדה (נג"ש) 2001 - מקום שלישי באליפות קנדה (נג"ש) 2002 - מקום שני באליפות קנדה (נג"ש) 2007 - מקום שני בדירוג הכלל בטור של דלטה (קנדה). 2008 - מקום ראשון בדירוג הכללי בטור של גילה (ארצות הברית). 2008 - אלופת ישראל באופני כביש ואלופת ישראל בתחרות נגד השעון. אתר האינטרנט הרשמי של לאה גולדשטיין (באנגלית) לאה גולדשטיין, ברשת החברתית פייסבוק לאה גולדשטיין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לאה גולדשטיין, ברשת החברתית LinkedIn לאה גולדשטיין, באתר Cycling Archives יאיר בן עמי, לאה גולדשטיין וניקול פרידמן יוכלו להתחרות במדי ישראל, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2003 יאיר בן-עמי, כישלון לישראליות באליפות העולם באופניים, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2003 In Cycling Race Across America, Sleep Is Shunned, באתר הניו יורק טיימס, 27 ביוני 2011 אריאל רובינסקי, שלוש, ארבע: אליפות ישראל באתלטיקה, באתר הארץ, 30 ביוני 2008