laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דורה אברהמית

דורה אברהמית (אברמובסקיה) (6 בינואר 1886 – 13 בינואר 1975) הייתה מהפכנית, אשת העלייה השנייה, וסופרת. דורה אברהמית נולדה בכפר הקטן מונסטרישצ'ה שבאוקראינה (באזור קייב). בילדותה עברה המשפחה לאודסה. לאחר מותו של האב אליעזר אברמובסקי שנים מספר אחר-כך חזרה האם עם הילדים לכפר. בגיל 17 בערך חזרה אברהמית לאודסה, שם התקרבה לחוגים מהפכניים והשתתפה במהפכת הנפל של 1905, מה שהפך אותה למבוקשת על ידי השלטונות. בחוגים אלה פגשה את בן זוגה מיכאל גולוכוב שהיה פעיל בחוגים מהפכניים. בשנת 1907 גרו תקופה מסוימת בלבוב שם הכירה את יוסף חיים ברנר והתיידדה עמו, ועם עוד אנשים מהתנועה הציונית. בשש השנים הבאות נדדו היא ובן-זוגה ממקום למקום (וינה, פריז, חזרה לרוסיה) ובתקופה מסוימת גם ישבה בכלא הרוסי. נולדו לה ולגולוכוב (שעמו לא התחתנה, על פי האידאולוגיה המהפכנית) שלושה ילדים; לוי הבכור, יהודית, ויוסף הצעיר. בשנת 1913 זנחה את המהפכנות הרוסית, עזבה את בן זוגה ועלתה לארץ ישראל עם שלושת ילדיה. כאן עבדה זמן מה בחדרה ואחר כך בתל אביב, כתופרת וכמבשלת, והשתלבה בחוגים ספרותיים שהתקיימו בה. בימי מלחמת העולם הראשונה, כנתינה רוסית, נאלצה לעזוב עם ילדיה למצרים, ואחר כך לאודסה, שם שהתה עד סוף המלחמה וחזרה לארץ בסוף 1919 באונייה "רוסלאן". לאחר תקופה בתל אביב וברעננה עברה לעמק הירדן שם בישלה לעובדים בהקמת מפעל החשמל של פנחס רוטנברג בנהריים, שם עבדו שני בניה, ולדייגים בכנרת. בתקופה זו כתבה רשימות וסיפורים קצרים שחלקם התפרסמו ב"דבר הפועלת", וכן את ספרה "חיים". ברוב שנותיה לאחר מכן, להוציא תקופות קצרות חיה עם בתה יהודית ומשפחתה בנהלל, שם הלכה לעולמה ב-1975 בגיל 89, ושם נקברה. ארכיונה נמצא במכון גנזים של אגודת הסופרים, בבית אריאלה בתל אביב. חיים, מרוסית: אברהם שלונסקי, הוצאת כתובים, 1929. קטעים מתוך "ילדות", זכרונות, מרוסית: ריטה גולדברג, הוצאה עצמית של בני המשפחה. במכון גנזים נמצאים, בין היתר, כתבי היד של כתבים אלה, וחלקים נוספים מזכרונותיה שתורגמו לעברית בידי ריטה גולדברג, חיים ארדין וזויה קופלמן. אהוד בן עזר: חיים לד. אברהמית, הארץ, 18 באוגוסט 1972 מדיה וקבצים בנושא דורה אברהמית בוויקישיתוף רות בקי־קולודני, בחזרה ל"חיים", ספר פמיניסטי שהקדים את זמנו, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2016 רות בקי־קולודני, סיפורה המרתק של דורה אברהמית - פרק שני, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2016 יצחק בר יוסף, ‏דמותה המהפכנית והסוערת של הסופרת דורה אברהמית, בעיתון מקור ראשון, 19 באוגוסט 2020 דורה אברהמית: "עם ברנר", דבר, 1 באוקטובר 1965 על האופן שבו היא מתארת את ברנר כתבה נורית גוברין בספרה: ברנר אובד-עצות ומורה-דרך, משרד הביטחון – ההוצאה לאור ואוניברסיטת תל אביב, תשנ"א/1991, עמ' 30 – 32.
ג'ק אין דה בוקס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ג'ק אין דה בוקס – צעצוע ג'ק אין דה בוקס (חברה) – רשת מזון מהיר
פרימה בלרינה אסולוטה

פרימה בלרינה אסולוטה הוא תואר המוקנה לנודעות והמצליחות ביותר מבין רקדניות הבלט. הכרה כ"פרימה בלרינה אסולוטה" היא מחוות הוקרה נדירה, השמורה על פי המסורת לרקדניות המצטיינות ביותר בדורן. התואר, שקיבל את השראתו במקור מגדולי הבלט האיטלקי בראשית הבלט הרומנטי, ומשמעותו המילולית היא "בלרינה ראשונה בהחלט", הוענק לפרימה בלרינה שנחשבה לבעלת כישרון יוצא דופן, מעל למקובל לבלרינות מובילות אחרות. התואר נדיר מאוד בשימוש כיום, וכאשר נעשה בו שימוש, הוא סמלי מעיקרו, אם כהכרה בקריירה בינלאומית יוקרתית ואם על שירות יוצא דופן ללהקת בלט מסוימת. אין נוהל אוניברסלי לקביעה מי ראויה לתואר, וחוסר זה הביא למחלוקת בקהילת הבלט בשאלה מי זכאית לו על פי דין. בדרך כלל להקת בלט מעניקה את התואר, אולם כמה רקדניות זכו בתואר מטעם ממשלה או ראש מדינה, לעיתים מסיבות פוליטיות ולאו דווקא אמנותיות. פחות מקובל לרקדנית להיות מזוהה כ"פרימה בלרינה אסולוטה" כתוצאה מדעת הקהל והביקורת. השימוש המתועד הראשון בתואר כדרגה בלהקה היה בשנת 1894, כמנהל הבלט הצרפתי מריוס פטיפה העניק אותו לבלרינה האיטלקית פיירינה לניאני. הוא ראה בה את הבלרינה הראשונה במעלה בכל אירופה. הבלרינה השנייה שקיבלה את התואר הייתה בת זמנה של לניאני, מתילדה קאשסינסקה. ואולם, פטיפה לא הסכים לכך שהיא תחזיק בתואר כזה; על אף היותה בלרינה יוצאת מן הכלל, הוא סבר שהיא זכתה בתואר בראש ובראשונה באמצעות קשריה עם אנשי החצר ברוסיה הצארית. הבלרינות ההסובייטיות היחידות שהחזיקו בתואר היו גלינה אולנובה ומאיה פליסצקאיה, וכן נטליה מאקארובה, שערקה למערב בשנת 1970. האמריקאית ילידת שווייץ אוה אבדוקימובה הוכרה כ"פרימה בלרינה אסולוטה" בעקבות הופעת אורח עם בלט קירוב בשנות ה-70', ביוזמת מנהלת להקת הבלט, נטליה דודינסקאיה. בהמשך זכה התואר להכרת הסנאט של ברלין. עוד רקדניות שקיבלו את התואר הן אנלי אלהאנקו משוודיה, אלישה אלונזו, אלסנדרה פרי מאיטליה, ואליסיה מרקובה ומרגוט פונטיין מאנגליה. הרקדנית הצרפתייה היחידה שהחזיקה בתואר זה הייתה איבט שובירה, אף כי בארצות הברית לא נקבע שום הליך להענקת התואר, נורייב התייחס לבלרינה האמריקאית סינתיה גרגורי מתיאטרון הבלט האמריקאי כ"פרימה בלרינה אסולוטה" של אמריקה; עם זאת, הצהרתו מעולם לא הוכרה רשמית. עוד אחת שלא החזיקה בתואר היא אנה פבלובה הגדולה, אחת הבלרינות הנודעות ביותר בהיסטוריה. בדרום אפריקה, הבלרינה היחידה שעוטרה, ב-1984, בתואר "פרימה בלרינה אסולוטה" הייתה פיליס ספירה (2008-1943). Academy Method: Introduction to Teacher Training/Ken Ludden, עמ' 85-84 "Eva, Pina, Merce, and Michael" כתב העת של ג'וליארד,2010-2009/0909 "אווה, פינה, מרס ומייקל", פורום הפקולטה של ג'וליארד, כרך XXV מס' 1 ספטמבר 2009. "Ballet Company". Teatro alla Scala. Ballet Company, citing appointment as prima ballerina assoluta of La Scala in 1992. (archived link, 10 July 2010) להקת בלט מודיעה על הזמנת "פרימה בלרינה אסולוטה" מתאטרו אלה סקאלה בשנת 1992] Yvette Chauviré, France's Prima Ballerina Assoluta.Amazon.com איבט שובירה, הפרימה בלרינה אסולוטה של צרפת, חברת אמזון] "Yvette Chauviré" (in (הקישור אינו פעיל) אטואל אופרה "נשים בין 1930 ל-1959/איבט שובירה (בצרפתית) "Nevada Ballet Theatre Names Cynthia Gregory Artistic Advisor, Establishes the Cynthia Gregory Center for Coaching" תיאטרון הבלט של נבאדה ממנה את סינתיה גרגורי ליועצת אמנותית ומייסד את מרכז סינתיה גרגורי להכשרה"
כבישה איזוסטטית חמה

כבישה איזוסטטית חמה (בלועזית: Hot isostatic pressing; בראשי תיבות: HIP) היא תהליך ייצור המשמש להפחתת נקבוביות המתכות ולהגברת צפיפותם של חומרים קרמיים רבים במטרה לשפר את התכונות המכניות של החומר ואת יכולת העבודה שלו. תהליך ה- HIP מכניס רכיב לטמפרטורה מוגברת ולחץ גז איזוסטטי בכלי הכלה בלחץ גבוה. הגז בלחץ הנפוץ ביותר הוא ארגון. משתמשים בגז אינרטי כך שהחומר אינו מגיב כימית. החדר מחומם, וגורם ללחץ בתוך הכלי לעלות. מערכות רבות משתמשות בשאיבת גז נלווית להשגת רמת הלחץ הנחוצה. לחץ מוחל על החומר מכל הכיוונים (מכאן המונח "איזוסטטי"). לעיבוד יציקות ניתן להפוך אבקות מתכת למוצקים קומפקטיים בשיטה זו, כאשר הגז האינרטי מוחל בין 7,350 psi (50.7 MPa) ל־45,000 psi (310 MPa), כאשר 15,000 psi (100 MPa) הנפוצים ביותר. טמפרטורות הספיגה של תהליכים נעים בין 482 מעלות צלזיוס ליציקות אלומיניום ל־1,320 מעלות צלזיוס עבור סגסוגות על בסיס ניקל. כאשר מטפלים ביציקות ב- HIP, יישום בו-זמנית של חום ולחץ מבטל חללים פנימיים ומיקרופורוזיות באמצעות שילוב של דפורמציה פלסטית, שריקות וקשירת דיפוזיה; תהליך זה משפר את עמידות העייפות של הרכיב. יישומים עיקריים הם הפחתה של כיוון מיקרו, איחוד מתכות אבקה, מרוכבים קרמיים וחיפוי מתכת. לחיצה איזוסטטית חמה משמשת אפוא גם כחלק מתהליך סינטציה (מטלורגיה אבקה) ולייצור מרוכבים של מטריצות מתכת, המשמשות לעיתים קרובות לאחר עיבוד בייצור תוספים. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפרץ סורוגה

מפרץ סורוגה (ביפנית: 駿河湾) הוא מפרץ בחוף האוקיינוס השקט בשיזואוקה, הונשו, יפן. הטמפרטורה הממוצעת היא 14 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא פברואר (5 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,286 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (286 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (79 מ"מ גשם). מאז מלחמת העולם השנייה, הייתה פריחה תעשייתית ביפן. עד ל-1970, ייצרו מספר מפעלים לייצור נייר מקומיות. בגלל הפריחה התעשייתית הזו, המפרץ סבל מזיהום סביבתי קשה וזה נגרם ממספר סיבות: העיר הקטנה פוג'י (אנ') (לפי אוכלוסין 1970: 180,000 איש חיו בפוג'י), שממוקמת ליד המפרץ, ייצרה מדי יום כ-2.4 מיליון טון שפכים - מספר זה היה בעצם שווה ערך לשפכי הביוב היומי של טוקיו באותה תקופה (לפי אוכלוסין 1970: 9 מיליון איש חיו בטוקיו). הגופרית הרבה שנשפכה מהמפעלים למפרץ, איימה לסגור את הנמל, ואת עבודות הקידוח במפרץ. הפגנות מצד אזרחים מקומיים ודייגים באזור המפעילים הפעילו לחץ על הממשלה בשביל שינקטו בפעולה. למרות ההפגנות והלחצים על הממשלה, סקרים על חיי המקומיים באמצע 2010 מראים כי עדיין קיים זיהום אינטנסיבי של ה-PCB ושל ה-PBDE (אנ') במי המפרץ. הזיהום של מפרץ סורוגה הפך לשמצה כל כך עד כדי כך שהופיע בסרט Godzilla vs. Hedorah (אנ') מ-1971. שמו של המפלצת Hedorah נקבעה מהמילה hedoro, המילה היפנית ל"בוץ", כאשר המפלצת ניזונה מהזיהום הכבד שבמפרץ. מדיה וקבצים בנושא מפרץ סורוגה בוויקישיתוף "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Oka, Takashi (1970-08-17). "Japan Urged to Save Polluted Harbor". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-10-30. >> "<<Banned chemicals persist in deep ocean>>". 13 בפברואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אי המטמון (סרט, 2002)

אי המטמון (באנגלית: Treasure Island) הוא סרט הרפתקאות מונפש טלוויזיוני אמריקאי, אשר מבוסס על ספר הרפתקאות בעל אותו שם מאת רוברט לואיס סטיבנסון שיצא לאור לראשונה בשנת 1883. הסרט בוים על ידי וויל מאוגניוט, נכתב על ידי ג'יי אברמוביץ', והופק על ידי DIC Entertainment כחלק מסדרת הסרטים "DIC Movie Toons", כאשר הסרט הוא התשיעי בסדרה. הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ ניקלודיאון ב-1 בדצמבר 2002, כאשר מספר ימים לפני שידורו הופץ בקולנוע הסרט המונפש "כוכב המטמון" של חברת וולט דיסני אשר גם מבוסס על הספר. בישראל הסרט הופץ לראשונה בשנת 2014 בדיבוב לעברית. אורך הסרט הוא כ-74 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית. ערך מורחב – אי המטמון לאחר שפגש את בילי בונס שסיפר לו על קיומו של אי עם מטמון אגדי, ג'ים הוקינס שוכר ספינה עם צוות ומפליג אליו בעזרת מפה, כאשר בין המלחים שבצוות נמצא הצוות של קפטן פלינט שמעוניין להשיג את המטמון לעצמו. בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי טל רזניק, והופק על ידי יעל אללוף ודן שצברג. בנוסף דיבבה בדיבוב העברי אורנה כץ. כוכב המטמון "אי המטמון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אי המטמון", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Treasure Island, באתר MGM Movie Database
מתקן התפלה פלמחים

מתקן התפלה פלמחים הוא מפעל התפלת מי ים בשיטת האוסמוזה ההפוכה (SWRO) המספק מים באיכות מי שתיה למערכת המים הארצית בישראל. המתקן הוקם בפארק תעשיות פלמחים, בהשקעה של כ-70 מיליון דולר, על ידי הקונסורציום "ויה מאריס". בדצמבר 1999, קיבלה ועדת השרים לכלכלה בראשות שר האוצר, אברהם שוחט, ההחלטה על הקמת מספר מתקני התפלה, כדי להתמודד עם המחסור במים שפירים בישראל בטווח הארוך. מכרז ראשון פורסם להקמת מתקן התפלה אשקלון בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT), ובפברואר 2001 הודיע שוחט מייד על מכרז שני לשלושה מתקני התפלה, שיפיקו כ-50 מיליון מ"ק מים בשנה כל אחד. זאת לאחר שנציבות המים התריעה שיש להקים, תוך חמש השנים, לפחות עוד ארבעה מתקנים להתפלת מים, שיפיקו כ-200 מיליון מ"ק מים בשנה, כדי להתמודד עם המחסור הצפוי במים. הוחלט שהמכרז השני יבוצע כשותפות ציבורית-פרטית בשיטת BOO - build–own–operate (הזכיין הפרטי מממן את המיזם ומפעיל אותו והוא גם הבעלים של המיזם). בנוסף על הזכיינים היה לאתר שטח מתאים למתקנים סמוך לחוף הים. בשלב הראשון, באוגוסט 2001, בחר משרד התשתיות ב-17 מבין 21 אתרים שהוצעו על ידי קבוצות יזמים שונות. באוגוסט 2002, נבחרה ההצעה של קבוצת "ויה מאריס" להקמת מתקן התפלה בפארק תעשיות פלמחים שסמוך לחוף פלמחים, לאחר שהציעה מחיר של 54 סנט למ"ק מים. קבוצת "ויה מאריס" כללה את החברות: תה"ל (26.5%), גרנית הכרמל (26.5%), צינורות המזרח התיכון (21%), אוסיף השקעות ופיתוח (21%) והחברה הספרדית טדגואה שסיפקה את הידע להקמת המתקן (5%). בנובמבר 2004, הונחה אבן פינה להקמת המתקן. בנק הפועלים מימן 78% מההשקעה בהקמת המתקן בעלות של 80 מיליון דולר. המתקן החל לפעול במאי 2007. בפברואר 2010, השלימה חברת "גרנית הכרמל" את רכישת חלקם של שאר השותפים בפרויקט. בדצמבר 2013, מכרה את המתקן לקרן תשתיות ישראל, תמורת 400 מיליון שקל, וברווח של 100 מיליון שקל. המתקן החל לפעול בקיבולת שנתית של 30 מיליון מטר מעוקב מים מותפלים. בסוף 2010 הורחב המתקן לקיבולת של 45 מיליון מטר מעוקב בשנה, ובתחילת 2013 ל-90 מיליון מטר מעוקב בשנה. עמוד הפרויקט באתר חברת GES מתקן התפלה פלמחים באתר משרד האוצר דוד חיון, ‏הממשלה מתמודדת עם המחסור במים: שנת 2010 - נקודת המבחן, באתר גלובס, 27 בדצמבר 1999 משה ליכטמן, ‏החמיץ את הסרט: תשתיות - אברהם שוחט, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2002 דליה טל, ‏שוחט: יוקם מיתקן התפלה נוסף למתוכנן באשקלון; צוות יקבע את מיקומו ודרך הקמתו, באתר גלובס, 13 בפברואר 2001 דליה טל, ‏משרד התשתיות בחר ב-17 מבין 21 אתרים שהוצעו להקמת מתקן ההתפלה השני, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2001 יורם גביזון,מאת ענת ג'ורג'י, VIA MARIS תקים מתקן התפלה של 45 מיליון מ"ק בעבור מקורות, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2002 הארץ, בנק הפועלים יממן 80 מיליון דולר מסך ההשקעה בהקמת מתקן ההתפלה בפלמחים, באתר TheMarker‏, 28 בנובמבר 2004 הארץ, מתקן ההתפלה בפלמחים החל לפעול; יזרים 30 מיליון מ"ק מים מותפלים בשנה, באתר TheMarker‏, 27 במאי 2007 אבי בר-אלי, עזריאלי משלים את ההשתלטות על מתקן ההתפלה בפלמחים, באתר TheMarker‏, 5 באוקטובר 2011 מיכאל רוכוורגר, יורם גביזון, עזריאלי מתפיל 400 מיליון שקל בפלמחים: מוכר את המתקן לקרן תשתיות ישראל, באתר TheMarker‏, 30 בדצמבר 2013 ליאור גוטמן, בנק הפועלים יממן הרחבת מתקן התפלת המים בפלמחים, באתר כלכליסט, 16 באוגוסט 2009 עמירם ברקת, יובל אזולאי, ‏מי צריך מס בצורת? מתקן התפלה מורחב נחנך בפלמחים, באתר גלובס, 16 בנובמבר 2010
סיגליופיורדור

סיגליופיורדור (באיסלנדית: Siglufjörður) היא עיירת דייגים קטנה בפיורד צר באותו שם בחוף הצפוני של איסלנד. האוכלוסייה בשנת 2011 הייתה 1,206; העיר הולכת ומצטמצמת מאז שנות החמישים, אז העיירה הגיעה לשיא של 3,000 תושבים. העיירה הוא אתר מוזיאון עידן הרינג, מוזיאון ימי שנפתח בשנת 1994. העיירה מהווה את אתר ההתרחשויות סדרת ספרי הבלשים איסלנד האפלה מאת רגנאר יונאסון. זהו גם אתר ההתרחשויות לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה לכודים. העיירה גדלה סביב ענף הרינג שהיה חזק מאוד בשנות הארבעים והחמישים. דיג הרינג כבר אינו יצרני באזור. העיירה חוברה לרשת הכבישים לראשונה בשנת 1940. לפני כן סיפקו את צורכי העיירה אוניות, מטוסי ים, סוסים ונודדים רגליים. כיום העיר נשארת תלויה בענפי הדיג. ממשלת איסלנד מנסה להפוך את התכווצות האוכלוסייה באזור על ידי שיפור התחבורה היבשתית. הדרך הישנה לעיירה פתוחה במהלך הקיץ. זוהי דרך ההרים הגבוהה באיסלנד ומשמשת כיום לטיולים רגליים, רכיבה על סוסים ונהיגה. לא היו טיסות סדירות במשך שנים רבות, אך מטוסים קטנים פרטיים מבצעים נחיתה תכופה. שדה התעופה הקרוב ביותר עם טיסות סדירות הוא באקוריירי, כשעה נסיעה מסיגליופיורדור. העיירה חווה שמש חצות בתאריכים 9 ביוני ועד 1 ביולי. סיגליופיורדור לא חווה ליל קוטב בדצמבר; שעות האור הקצרות ביותר הן 2 שעות 39 דקות, משעה 11:54 UTC עד 14:33 UTC ב-21 בדצמבר. כנסייה בתים בעיירה מדיה וקבצים בנושא סיגליופיורדור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיגליופיורדור אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון עידן הרינג (באנגלית) האתר הלא רשמי לתושבי העיירה כולל מצלמת רשת. (vefmyndavél) המרכז למוזיקה עממית של סיגליופיורדור מידע נוסף ותמונות באתר Hit Iceland "Around Iceland 2015: Fjallabyggð", Iceland Monitor, Morgunblaðið, 9 September 2015. "Daylight calculator (number of daylight hours, with sunrise and sunset, and daylight saving time) in Siglufjörður, Islandia". jan.moesen.nu. נבדק ב-2017-09-17.
טאו (חלקיק)

טאו (τ-), או טאואון, הוא חלקיק יסודי לפטוני בעל מטען חשמלי שלילי ומסה של 1,776.82 MeV, בערך פי 3,477 ממסת האלקטרון. הטאו הוא חלקיק דור שלישי. אורך החיים שלו הוא ‎2.903×10-13‎ שניות, הקצר מבין כל הלפטונים. כמו ללפטונים האחרים, לטאו יש ניוטרינו המשויך איתו, הניוטרינו הטאואוני. ניוטרינו טאואוני נוצר כאשר טאו דועך ללפטון קל יותר (מואון או אלקטרון). הטאו הוא הלפטון היחיד המסוגל לדעוך להאדרונים, במיוחד לפאיונים. ללפטונים האחרים אין את המסה הדרושה לשם כך; המואון עצמו הוא, בין היתר, תוצר של דעיכה של פאיון. המודל הסטנדרטי רשימת החלקיקים טאו ב-Particle Data Group 2016 Review טאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר מלינין

אלכסנדר ניקולייביץ' מלינין (ברוסית: Александр Николаевич Малинин; נולד ב-16 בנובמבר 1958) הוא זמר אסטרדה סובייטי ורוסי. בשנת 1997 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית, בשנת 2004 תואר אמן העם של אוקראינה. בשנים הראשונות לשהותו במוסקבה הופיע ויגוזוב כחבר בלהקות שונות, עבד בפילהרמונית האזורית במוסקבה. 4 שנים לאחר הגעתו, הוא הצטרף ללהקה של סטס נמין. אלכסנדר לא שכח את הצמיחה המקצועית, ובמקביל לעבוד בלהקות פופולריות, למד בבית הספר למוזיקה. 1986 הייתה נקודת מפנה, מלינין נקלע לתאונה נוראית ושרד בדרך נס. הרופאים עשו ככל יכולתם, אך התחזית נשמעה מאכזבת. לדברי הרופאים, לאלכסנדר מחכה עכשיו כיסא גלגלים, והשירה לא באה בחשבון. בגיל 28 נראה היה שהאמן איבד הכל - עבודה, אשה, חברים, כישרון. הוא פנה לאלוהים והוטבל בכנסייה האורתודוקסית. היצירות של ולדימיר ויסוצקי עזרו גם הם, שאת שיריו האזין במשך ימים ארוכים. וקרה נס: אלכסנדר החל ללכת שוב, והכי חשוב - לשיר. במהלך השנה, אלכסנדר קיבל הצעה מחבר אמריקאי, המלחין דייוויד פומרנץ (David Pomeranz), להגיע לארצות הברית להקליט אלבום סולו. אלכסנדר שינה את שמו מויגוזוב למלינין וכבר הופיע איתו בפסטיבל רוק עם שירים אותם ביצע סולו לליווי הגיטרה שלו. שנה לאחר מכן, בתחרות שירה "יורמלה 88", מלינין זכה להצלחה מרעישה בקרב הקהל והפרס העיקרי של הפסטיבל הוענק לאלכסנדר מלינין. האמן נבדל בסגנון מיוחד של ביצועים: הוא חזר למוזיקה עממית באופן של בלדות רוק, מה שנתן לשירים צליל ייחודי חדש. הרפרטואר של הזמר הועשר ברומנסים, בלדות לשירתם של ניקולאי גומיליוב, סרגיי יסנין וכן שירי עם פופולריים. כעת לאלכסנדר הייתה הזדמנות להגשים את החלום עם מופע סולו, אותה כינה "הנשפים של אלכסנדר מלינין". במהלך הקונצרטים הראשונים בקומפלקס הספורט אולימפיסקי, שבר מלינין את כל שיאי הנוכחות: במשך 3 שבועות של הופעות ביקרו בקונצרטים 350 אלף צופים. הפורמט המקורי של ההופעה נהיה סימן ההיכר של הזמר, ואחרי הקונצרט הראשון הוא נתן יותר מעשרה כאלה. בשנת 1994 הוזמן למונטה קרלו, שם קיבל את פרס "פרסי המוזיקה העולמית" כזמר הנמכר ביותר ברוסיה. במשך 30 שנה של קריירת הסולו שלו, מלינין יצר יצירות מופת ווקאליות שזכרו במיוחד על ידי הקהל ינהם "מילים לשווא" (Напрасные слова), "פורוצ'יק גליצין" (Поручик Голицын), "הגברת גמילטון" (Леди Гамильтон), "סוס לבן" (Белый конь), "חופים" (Берега) . מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר מלינין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלכסנדר מלינין אלכסנדר מלינין, ברשת החברתית פייסבוק אלכסנדר מלינין, ברשת החברתית אינסטגרם אלכסנדר מלינין, סרטונים בערוץ היוטיוב אלכסנדר מלינין, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אלכסנדר מלינין, באתר Last.fm (באנגלית) אלכסנדר מלינין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכסנדר מלינין, באתר Discogs (באנגלית) אלכסנדר מלינין, באתר Songkick (באנגלית) https://web.archive.org/web/20090729123140/http://www.davidpomeranz.com/biography.html https://www.peoples.ru/art/music/pop/malinin/
אמן העם של אוקראינה

אמן העם של אוקראינה (ברוסית: Народный артист Украины) הוא תואר כבוד הגבוה ביותר של אוקראינה, מוענק על הישגים יוצאי דופן בתחום תיאטרון, מוזיקה, קרקס, קולנוע ואמנות הבמה. כלול במערכת פרסי המדינה של אוקראינה. התואר "אמן העם של אוקראינה" מוענק לאמנים אוקראינים, כוריאוגרפים, מנצחים, מחזאים, מלחינים, במאים, מנהלי מקהלות, מבצעים מוזיקליים שיצרו תמונות אומנותיות, יצירות מוזיקליות, תוכניות קונצרטים וקרקסים, תיאטרון ותפקידים קולנועיים אשר תרמו תרומה יוצאת דופן בפיתוח ושימור תרבות האמנות הלאומית וזכו להכרה רחבה מצד הציבור והקהילה המקצועית. ככלל, התואר מוענק לא לפני עשר שנים לאחר קבלת תואר אמן הכבוד של אוקראינה. אמן העם אמן העם של ברית המועצות מדיה וקבצים בנושא אמן העם של אוקראינה בוויקישיתוף אמן העם של אוקראינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/476/2001#Text
אריתרופויאטין

אריתרופויאטין (Erythropoietin, בקיצור EPO או המופויאטין; hemopoietin) הוא הורמון המופק בכליה. לתאים במח העצם יש קולטנים להורמון זה וקישור ההורמון לקולטן מעודד יצירת תאי דם אדומים. לאריתרופויאטין תפקידים ביולוגיים נוספים, ודוגמה לכך היא חשיבותו בתגובה לפגיעה נוירונית. ההורמון מופק כתגובה להיפוקסיה (מחסור בחמצן). שימוש באריתרופויאטין מלאכותי נעשה כיום לצורך טיפול באנמיה מסוגים שונים. באריתרופויאטין נעשה גם שימוש בספורט, שימוש אסור, אותו ניתן לגלות בדם בשל הבדלים בין אריתרופויאטין אנדוגני לבין אקסוגני, כגון שינויים לאחר תרגום המופיעים רק באנדוגני. שימוש באריתרופויאטין רקומביננטי, הניתן בהזרקות תת-עוריות או במתן תוך-ורידי, מיועד לעידוד אריתרופויאזיס במח העצמות. המינון נקבע על פי משקל המטופל ועל פי מידת התגובה שלו לטיפול. הטיפול בתרופה בדרך כלל משולב בטיפול בברזל, לרוב בהעמסה תוך-ורידית, ולאחריה טיפול פומי בתוספי ברזל. ב-1906 פאול קרנוט, פרופסור לרפואה בפריז, והאסיסטנט שלו דהפלנדר (DeFlandre) העלו את הרעיון כי הורמונים מבקרים את הייצור של תאי דם אדומים. לאחר ניסויים בארנבות שהקיזו את דמן, הבחינו השניים בעלייה בתאי הדם האדומים בארנבות הודות להמופויטין (hemopoietin). אווה בונסדורף ואווה ילביסטו שחקרו את ייצור תאי הדם האדומים העניקו להורמון את השם אריתרופויאטין. מחקרים נוספים נערכו על ידי ריזמן (Reissman) וארסלב (Erslev) הראו כי חומר מסוים במחזור הדם מסוגל לעודד יצירה של תאים אדומים ומגדיל את ההמטוקריט. החומר בודד וזוהה כאריתרופויאטין, ובכך נפתחה הדלת לשימושים העתידיים בו לטיפול במחלות כאנמיה. ההמטולוג ג'ון אדמסון והנפרולוג ג'וזף אשבך (Eschbach) בחנו סוגים שונים של כשלים כלייתיים ואת תפקידו של ההורמון הטבעי אריתרופויאטין בייצור תאי דם אדומים. השניים שחקרו כבשים וחיות נוספות במהלך שנות השבעים תרמו להבנה כי אריתרופויאטין מעודד ייצור של תאי דם אדומים במח העצמות ועשוי לסייע בטיפול באנמיה בבני אדם. ב-1968 גולדווסר (Goldwasser) וקנג (Kung) התחילו בניסיונות לטיהור אריתרופויאטין אנושי, וכעבור תשע שנים הצליחו השניים לטהר 10 מ"ל. האריתרופויאטין המנוקה איפשר לרצף את חומצות האמינו באופן חלקי ולזהות את הגן המקודד להורמון זה. מאוחר יותר מחקר במימון NIH שנעשה באוניברסיטת קולומביה גילה דרך לסנתז אריתרופויאטין. על בסיס מחקר זה החלה חברת אמג'ן בייצור אריתרופויאטין מלאכותי בשם אפוגן (Epogen), שזכה לאישור ה-FDA ב-1989. CERA מדיה וקבצים בנושא אריתרופויאטין בוויקישיתוף אריתרופוייטין, דף שער בספרייה הלאומית Siren AL (2001). "Erythropoietin prevents neuronal apoptosis after cerebral ischemia and metabolic stress". Proc Natl Acad Sci USA. 98: 4044–4049. doi:10.1073/pnas.051606598. PMID 11259643. Jelkmann W (במרץ 2007). "Erythropoietin after a century of research: younger than ever". Eur. J. Haematol. 78 (3): 183–205. doi:10.1111/j.1600-0609.2007.00818.x. PMID 17253966. {{cite journal}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיימפאד

גיימפאד (באנגלית: Gamepad) הוא סוג של בקר משחק (אנ') אותו מחזיקים בשתי הידיים כאשר משתמש באגודלים על מנת ללחוץ על הכפתורים. בקרי גיימפד בדרך כלל כוללים מספר כפתורים המבצעים פעולות שונות אשר נשלטים על ידי האגודל הימני, בעוד שכפתורי ניווט או ג'ויסטיק המשמש לניווט נשלטים באמצעות האגודל השמאלי. באופן מסורתי נעשה שימוש בכפתורי ניווט בצורת צלב (מכונה "D-pad" (אנ')), אך במרבית בקרי הגיימפאד המודרניים כוללים ג'ויסטיק קטן (אנ'). תוספות נפוצות נוספות לבקר הגיימפד כוללות כפתורי נוספים הממוקמים בשולי הבקר (מכונים "shoulder buttons"), וכמו גם שלושה כפתורים נוספים הממוקמים במרכז בקר הגיימפאד - כפתור התחל ("Start button"), כפתור בחירה ("Select button") וכפתור מצב משחק ("Mode button"). בקרי גיימפאד מסוימים מכילים גם מנוע פנימי עם טכנולוגיית תחושה (אנ') המסוגל לספק תחושה של מגע באמצעות רעידות או תנועות שונות המתרחשות בהתאם למתרחש במשחק. בקרי הגיימפאד הם אמצעי הקלט העיקריים בכל קונסולות משחקי הווידאו המודרניות. ניתן לרכוש גם בקרי גיימפאד על מנת לשחק במשחקים במחשבים נייחים, אם כי בדרך כלל נעשה יותר שימוש במקלדת ובעכבר במשחקי מחשב. בקר הגיימפאד הראשון של קונסולת הפלייסטיישן בקר הגיימפאד של קונסולת הפלייסטיישן 4 בקר הגיימפאד של קונסולת ה-Xbox 360 בקר הגיימפאד של קונסולת ה-SNES בקר הגיימפאד של קונסולת ה-Famicom ג'ויסטיק מדיה וקבצים בנושא גיימפאד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרצים (יהדות)

שרצים היא קבוצת בעלי חיים המוגדרת ביהדות בנפרד מבעלי חיים אחרים, בנוגע לכמה הלכות. השרצים הם כל בעלי החיים שגופם סמוך לאדמה (רגליים קצרות או העדר רגלים), ואינם מוגדרים הלכתית כעופות, דגים, חיות או בהמות. הקבוצה כוללת בעלי חיים מסוגים רבים, ואין לה מקבילה במיון המדעי של בעלי החיים. ניתן למצוא בקבוצה: יונקים (כמו עכבר), זוחלים (לטאה), דו-חיים (צפרדע), חרקים ועוד. ההלכה דנה בשרצים מבחינת הלכות שבת, הלכות טומאת שרץ, הלכות איסור אכילת דם, הלכות אבר מן החי, ועוד. ערך מורחב – שמונה שרצים קבוצת השרצים מתחלקת בהלכה ל-2 קבוצות כאשר לגבי חלק מההלכות לכל קבוצה ישנם דינים שונים, ולגבי שאר ההלכות דין כל השרצים זהה: שמונה שרצים ספציפיים שנמנו בתורה לעניין הלכות טומאת שרץ. שאר השרצים, מלבד השמונה שנמנו בתורה. איסור אכילת שרצים - כל סוגי השרצים אסורים באכילה למעט 4 סוגים של חגבים. איסור אכילת דם - אין איסור באכילת דם של שרץ משום איסור אכילת דם, אלא רק משום איסור אכילת שרץ, כתוצאה מכך אדם שאכל דם שרצים והתרו בו משום איסור אכילת דם, לא ילקה. אבר מן החי - דין השרץ שונה אף לעניין איסור אבר מן החי, ולא עוברים על איסור אבר מן החי באכילת אבר משרץ חי. טומאת נבלה - כל השרצים אין נבלתם מטמאת למעט שמונה שרצים. כמו כן ישנו הבדל בהלכות שבת לעניין מלאכת צד ומלאכת חובל, בין שמונה השרצים שנמנו בתורה לכל השאר. סנהדרין נט: וברש"י שם סנהדרין נט: ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.