אמיר אור

אמיר אור (נולד ב-1 ביולי 1956 בשם אמיר אביאל) הוא משורר וסופר ישראלי, מתרגם ועורך, מייסד עמותת הליקון. אמיר אור הוא משורר וסופר ישראלי מוביל, עורך ומתרגם. אור נולד בתל אביב, דור שלישי בארץ, ולאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה, חי בשנות ה-20 לחייו בהודו, ביוון ובהולנד, ועבד בין השאר כרועה צאן, פועל בניין ומסעדן. מאוחר יותר הקים בירושלים מרכז למדיטציה ותרפיה, וכן ניהל מסעדה בשם 'זורבה הבודהה'. הוא למד באוניברסיטה העברית פילוסופיה (תואר בוגר בפילוסופיה 1988) ומדע הדתות (מוסמך 1989), ולאחר מכן לימד שם על הדת היוונית העתיקה. אור פרסם עד כה בעברית שלושה עשר ספרי שירה ושני רומנים. שיריו התפרסמו באנתולוגיות ובכתבי עת בחמישים שפות ובלמעלה מארבעים ספרים באסיה, באירופה ובאמריקה. ספרו הראשון, "אני מביט מעיני הקופים" (1987) הוגדר כספר של 'התנסויות רליגיוזיות', וגם בהמשך הרבה לעסוק בשירתו בדתות ובמיתוסים. ספריו הבאים, "פנים" ו"פדיון המת", נגעו במוות ככוח פועל בחיים ולאו דווקא כניגוד להם, בהתאם לתפיסות פגניות; ואילו ספרו "יום" ערוך במתכונת של סידור תפילה יהודי, ועוקב אחרי פרקי יומו של המתפלל מנקודת מבט אישית. הספר "שיר טאהירה" יוצא דופן בין ספריו של אור, שכן נכתב לא כשירה אלא כאפוס בפרוזה שקולה. הספר הוא 'תרגום בדיוני' מטוכארית מתוך אפוס קדום של עם מומצא – הטוכארים, עם ממוצא איראני שישב בטורקיסטאן הסינית ותרבותו נעלמה לגמרי. אור הוסיף לטקסט מאמר ובו פרשנות היסטורית לטקסט, אך הבהיר כי מדובר בטקסט בדיוני ולא בתרגום אמיתי. הספר זכה לשבחים רבים ואף נבחר בידי המבקרת נועה מנהיים כספר היחיד בעברית ברשימת 'ספרי הפנטזיה הגדולים של כל הזמנים' שערכה. ספרו "מוזיאון הזמן", נכתב במקביל בעברית ובאנגלית, ויצא בשנת 2007 בישראל ובלונדון. ספרו "החיה שבלב" 2010 הוא מבחר ושירים חדשים בנושא אהבות ויחסים. "משא המשוגע" 2012 – כולל שירי מחאה ותוכחה, וספרו "שלל – שירים נבחרים 2013-1977" 2013 הוא מבחר מקיף משירתו. בספר שיריו "כנפיים" 2015, אור חוזר אל המסע האנושי הגדול, המסע להיות, בהרבה אמפתיה, אירוניה, ותקווה. בו בזמן הוא גם חוזר ב"כנפיים" אל שירת החרוז והמשקל ומשלב תכנים עכשוויים בצורות שיריות קלאסיות. ספרו האחרון בפרוזה הוא "הממלכה" 2015 סיפור חייו של דויד בשר ודם – דויד השאפתן, פורע החוק, האסטרטג, המאהב, הפוליטיקאי, המשורר, העריץ והאב. בו בזמן "הממלכה" אינו רק רומן היסטורי אלא גם סאטירה על חיינו בארץ, המשתמשת בדרכי ביטוי עכשוויות ומציגה באור ביקורתי ואירוני את סיפורנו הלאומי; הממלכה מכוונת עוקץ חריף כלפי הממלכתיות הישראלית החדשה המעצבת את חיינו כיום, ומזמינה את החברה הישראלית לדיון מחודש במיתוסים של התנ"ך ושל המורשת היהודית. ספרו "על הדרך" 2018 הוא אסופת שירי מסע שכתב בסוגת ההייקו, ואיורים של האמנית לוסי אלקויטי. ספרו האחרון עד כה, "ילד" 2018, עוסק בחוויות כאובות מילדותו של המשורר, באהבה נכזבת, ובמסע של חיי האדם. אור פרסם לאורך כשלושים שנה מסות ומאמרים בתחומי עיון ומחקר שונים: היסטוריה, חברה, מקרא, דתות, ספרות, שפה ופילוסופיה. מאמריו התפרסמו בעיתונות, במאספי מאמרים, באנתולוגיות ובכתבי עת בארץ, ובחו"ל – באנגליה, ארצות הברית, גרמניה, יפן ופינלנד. מבחר ממאמריו ומסותיו כונס בספר שיחה – מאמרים נבחרים 1988-2018. אור עסק החל מתחילת שנות ה-90 בתרגום לעברית של שירה קלאסית יוונית ואנגלית, וכן של שירה יפנית בשיתוף עם אשתו דאז, אקיקו טקהאשי. הוא פרסם אחד עשר ספרי שירה ופרוזה בתרגומו לעברית, ביניהם תרגום לספר הנוצרי הבשורה על פי תומא והמנון הפנינה. על תרגומיו מן השירה היוונית העתיקה זכה בפרס כבוד לתרגום מטעם שר התרבות. מבחר מתרגומיו מן הקלסיקה ועד ימינו כונס בספר עֵבֶר – תרגומים נבחרים 1987-2017. אור הוא חתן פרס השירה האירופי "זר הזהב" לשנת 2020. שיריו זיכו אותו, בין השאר, בספר הכבוד של הפליאדות על תרומתו לשירת העולם, מלגת פולברייט ליוצרים, פרס ראש הממשלה, פרס ברנשטיין (לספר שירה עברי מקורי), פרס אאונמי של פסטיבל טטובו, פרס שירת היין של פסטיבל סטרוגה, פרס ע"ש סטפן מיטְרוב ליוּבישה', מונטנגרו, פרס אטלס השירה האירופי, פרס 'העולם דרך השירה' של פסטיבל בלוּ־מטרופוליס, מונטריאול, מדליית הומרוס האירופית לספרות ואמנות, בריסל, פרס הדירקטוריון של אקו"ם על תרומתו לספרות העברית, פרס ולדיסלאוו ריימונט ופרס ויניציוס פולין 2021, ופרס שאבְּדה גוּצְהה ניו יורק 2022. כן הוענקו לו חברויות כבוד של אוניברסיטת איווה, המרכז ללימודים יהודיים באוקספורד, בית היינריך בל אירלנד, פונדסיון ולפראיסו, טירת הות'ורנדן, ליטררישה קולוקוויום, לה־טריי ועוד. בשנת 1990 הקים אור, בשיתוף עם אירית סלע, את עמותת הליקון לקידום השירה בישראל, וכיהן כעורך ראשי ועורך אמנותי בעמותה עד 2011. הוא יזם ופיתח את מפעלותיה של העמותה, בהם כתב העת והוצאת הספרים אותם ערך. ייסד וניהל את בית הספר לשירה הליקון ואת הפסטיבל הבינלאומי לשירה "שער". בנוסף ערך מגוון רחב של אנתולוגיות לשירה בעולם. הוא לימד שירה, עריכה, ומתודיקה של כתיבה יוצרת בהליקון ובאוניברסיטאות בישראל, באירופה, בארצות הברית וביפן. אור כיהן כיו"ר הוועדה לבדיקת מעמד האמן היוצר והמבצע של "חזון תרבות 2000", וחתום על הדו"ח בנושא (דו"ח אור) שהוגש לשר התרבות דאז, מתן וילנאי. כיהן כחבר מייסד של ההתאחדות האירופית לתוכניות כתיבה EACWP ושל 'תנועת השירה העולמית WPM, והמתאם הישראלי של 'משוררים למען השלום' שליד האו"ם. אור ייסד וערך את כתב העת 'הליקון' משך 22 שנה. כן שימש כעורך כתב העת 'שלם'. ייסד וערך את סדרות השירה "הליקון" ו"פגסוס", ובהן בין השאר את ספרי חזי לסקלי, חדוה הרכבי, אשר רייך, נורית זרחי, ישראל אלירז, אמירה הס, אגי משעול ושרון אס. כן ערך אנתולוגיות בארץ ובעולם, בין השאר את קובץ העיונים 'אחרת' (עם אהרן אמיר, 2002), את קובץ העיון, הפרוזה והשירה 'עורו הישראלים' (2017) ואנתולוגיות שירה במקדוניה, סלובניה ועוד. אור לימד עריכה בבית הספר לשירה של הליקון, אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת תל אביב, בית הסופר תל אביב וכן בארצות הברית, צ'כיה, אוסטריה, אנגליה, ארצות הברית ויפן. כיהן כעורך הישראלי בכתבי העת הבי"ל 'אטלס', 'לווייתן' ו'בְּלֶסוק' וכעורך של סדרת השירה 'כתוב' בהוצאת 'פרדס'. על פועלו העריכתי הוענק לו הפרס לעריכה ספרותית מטעם שרת התרבות 2018. שירה אני מביט מעיני הקופים, הוצאת עקד, 1987. פנים, הוצאת עם עובד, 1991. פדיון המת, הוצאת ביתן, 1994. ככה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995. שיר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996. יום, הוצאת תג\הקיבוץ המאוחד, 1999. מוזיאון הזמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007. החיה שבלב / אהבות 2010-1990 מבחר וחדשים, הוצאת קשב לשירה, 2010 משא המשוגע, הוצאת קשב לשירה, 2012 שלל - שירים נבחרים 2013-1977 הוצאת הקיבוץ המאוחד 2013 כנפיים הוצאת הקיבוץ המאוחד 2015 על הדרך הוצאת פרדס 2018 ילד הוצאת הקיבוץ המאוחד 2018 פרוזה שיר טאהירה, הוצאת חרגול, 2001. הממלכה הוצאת הקיבוץ המאוחד 2015 מסות ומאמרים שיחה - מאמרים נבחרים 2017-1987 הוצאת הקיבוץ המאוחד 2018 הבשורה על פי תומא, הוצאת כרמל, 1992 (מהדורה 3 עם המנון הפנינה, 2012) סיפורים מן מהאבהארטה, הוצאת עם עובד / אמנות לעם, 1998. לטאה מאת בננה יושימוטו, עם אקיקו טקאהאשי, הוצאת כתר 1998. לאשה מאת שונטרו טאניקאוה, עם אקיקו טקהאשי, הוצאת מודן 1999. המרחק בינינו מאת פיונה סמפסון, קשב לשירה 2007 שירת הסלמנדרה מאת אורליה לאסאק, הוצאת קשב לשירה 2014 כוסמת מרה מאת ג'ידי מאג'יה עם דניס מאיר, הוצאת פרדס 2016 רוח הרפאים של מארה מאת אנסטסיס ויסטוניטיס, הוצאת פרדס 2016 עוטי עור הנמר – אנתולוגיה לשירה גיאורגית עכשווית, הוצאת פרדס 2018 נוית בראל, "משוררים משוכללים", עתון 77, שנה ל"א, גל' 326 (טבת תשס"ח, דצמבר 2007), עמ' 16–17 אמיר אור, "ואלה תולדות המילים", בתוך רות קרטון-בלום (עורכת), מאין נחלתי את שירי - סופרים ומשוררים מדברים על מקורות השראה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2002, עמ' 289–317 הבלוג של : שירים, מאמרים ותרגומים. אמיר אור, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אמיר אור, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" רשימת הפרסומים של אמיר אור, בקטלוג הספרייה הלאומית אלי אשד, https://www.no-666.com/2020/08/24/%d7%94%d7%9e%d7%99%d7%aa%d7%95%d7%a1-%d7%a9%d7%9c-%d7%a2%d7%9e%d7%99%d7%a8-%d7%90%d7%95%d7%a8/ המיתוס של אמיר אור] אמיר אור, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) אמיר אור באתר "שירשת" מירון ח. איזקסון, המשורר חתוך הנפש, באתר הארץ, 23 ביולי 2007 עמיחי שלו, מכבה את האור, ריאיון עם אור, באתר ynet, 30 באוקטובר 2009 רן יגיל, מדור חדש: שירה בציבור, באתר nrg‏, 21 במרץ 2010 אלי הירש, על 'החיה שבלב', ידיעות אחרונות, 16 באפריל 2010 ארז שוייצר, דברים שבשירה, ומבטו אליה, גואה ארובותיו, באתר הארץ, 26 במאי 2010 עמיחי שלו, מכבה את האור, ראיון, באתר ynet, 30 באוקטובר 2009 יעל טומשוב, 'דיוקן המשורר בראי הזמן', ריאיון עם אמיר אור, מקור ראשון, 18 באפריל 2014 אבישי מתיה, 'אתה המשורר', ריאיון עם אמיר אור (אורכב 08.09.2014 בארכיון Wayback Machine), סוף השבוע, 26 בפברואר 2014 אהרון ברנע מראיין את אמיר אור בתוכנית "מחוץ לזמן" של ערוץ הכנסת, באתר יוטיוב, 2 באוגוסט 2015 אמיר אור, ברשת החברתית פייסבוק מכתביו: מהפנים אל החוץ וחזרה, באתר ynet, 29 בינואר 2008 תזרום, אחי, תזרום, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2009 אדון הו וגברת הי, באתר ynet, 15 באפריל 2010 בַּבֹּקֶר קָם מַר אִישׁ, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2014 אמיר אור באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, באתר של נילי דגן אמיר אור, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל על כתביו: אלי הירש, על 'משא המשוגע', ידיעות אחרונות, 2 בנובמבר 2012 ארז שוייצר, רחוב הנביאים, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2012 יונתן ברג על משא המשוגע במקור ראשון אלי הירש, על 'שלל', ידיעות אחרונות, 24 בינואר 2014 אורי הולנדר, על 'שלל', באתר הארץ, 8 ביוני 2014 צור ארליך על 'הממלכה' מקור ראשון 20 בנובמבר 2015 אדמיאל קוסמן, "הממלכה": האם זו היצירה הכנענית ביותר מאז רטוש, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2016