laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בונים סירה

בונים סירה (באנגלית: Boat Builders) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1938 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. הסרט בוים על ידי בן שרפסטין ומציג את מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי (בדיבובם של וולט דיסני, קלרנס נאש ופינטו קולביג, בהתאמה) הבונים סירה מתוך ערכת עשה זאת בעצמך. זהו הסרט הקצר ה-99 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והראשון באותה השנה. בשנת 2007, הסרט ליווה את יציאת "לפגוש את הרובינסונים" לבתי הקולנוע. מיקי מאוס יחד עם חבריו דונלד דאק וגופי מנסים לבנות סירה, לה הם קוראים המלכה מיני, שעשויה מחלקים מתקפלים (ההוראות פשוט אומרות "כדי לבנות סירה צריך רק לחבר את החלקים" דבר ש"כל ילד יכול"). למרות שהם נתקלים בבעיות תוך כדי; דונלד נאבק לצבוע את הגה הכיוון תוך שמיקי (ללא ידיעה) ממשיך לסובב אותו וגופי שחושב בטיפשותו שגליף החרטום בדמוי הבת ים הוא אישה אמיתית. הפלגת הבכורה שלהם מתבררת גם כאחרונה, כאשר הסירה קורסת ומתפרקת כשהיא יוצאת להפלגתה, הודות למיני מאוס שכדי להשיק את הסירה, היא הכתה בדופן באמצעות בקבוק שמפניה קצת יותר מדי חזק. מיקי מאוס – וולט דיסני דונלד דאק – קלרנס נאש גופי – פינטו קולביג מיני מאוס – מרסלייט גארנר קלרבל הפרה הוראס הורסקולר מורטי ופרדי פילדמאוס הסרט הופץ בישראל בדיבוב עברי, כשעל מלאכת הדיבוב הייתה אחראית שפרירה זכאי. "בונים סירה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בונים סירה", באתר AllMovie (באנגלית) "בונים סירה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בונים סירה", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "בונים סירה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4. "Boat Builders". www.bcdb.com, April 12, 2012 Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 107–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}: (עזרה) Peter Sciretta (מרץ 23, 2007). "3D Meet the Robinsons Advertisement, Featurette, and Fun Facts". /Film. אורכב מ-המקור ב-יולי 11, 2010. נבדק ב-מרץ 31, 2007. Grant, John (1998). Encyclopedia of Walt Disney's Animated Characters (2nd ed.). Hyperion. p. 33. ISBN 978-0786863365.
הבלדה על ברוך ג'מילי

"הבלדה על ברוך ג'מילי" הוא שיר מאת שלמה ארצי ובביצועו. השיר הולחן על ידי שלמה ארצי וגידי קורן ועובד על ידי ירון גרשובסקי. השיר מספר על דמותו של ברוך ג'מילי, חייל במלחמת העצמאות שהתפרסם בזכות כתובת גרפיטי שהשאיר על קיר מבנה בשער הגיא עליו שמר. במשך שנים נשארה זהות כותב הגרפיטי עלומה, וקמו לו חקיינים רבים. כתובות הנושאות את השם "ברוך ג'מילי" ניתן היה למצוא בכל רחבי ישראל. התעלומה הניעה את שלמה ארצי לכתוב את "הבלדה על ברוך ג'מילי" ביחד עם המלחין גידי קורן. השיר התחרה בתחרות "פסטיבל הזמר והפזמון 1974", וזכה במקום הראשון. מארגני הפסטיבל איתרו את ברוך ג'מילי, והעלו אותו לבמה לאחר הכרזת המנצח. השיר נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל ב־6 במאי 1974, וזכה להצלחה מיידית. בשבוע הראשון השיר דורג במקום השני במצעד. בשבוע השני הוא הגיע למקום הראשון במצעד, ושם שהה שבועיים. בסך הכול השיר נשאר במצעד שבעה שבועות, עד 1 ביולי 1974, ובמצעד השנתי תשל"ד של התחנה דורג השיר במקום ה־16. בָּרוּךְ הָאֵל בְּאֶרֶץ יִשְׂרָאֵל, תְּבֹרְכִי פִּסָּה שֶׁל שֶׁמֶשׁ אַךְ גַּלִּי לִי: "מִי הָיָה בָּרוּךְ גָ'מִילִי? מָה עָשָׂה בָּרוּךְ גָ'מִילִי? אֵיפֹה הוּא בָּרוּךְ גָ'מִילִי?" "הבלדה על ברוך ג'מילי" באתר בית לזמר העברי שלמה ארצי שר את הבלדה על ברוך ג'מילי מרב יודילוביץ', ברוך ג'מילי נפטר בגיל 81, באתר ynet, 29 בדצמבר 2004 וראו: יעקב העליון, הבלדה על יום העצמאות תשל"ד, מעריב, 29 באפריל 1974; יעקב בר-און, בלדת הפסטיבלים של שלמה ארצי, דבר, 2 במאי 1974. הבלדה על ברוך ג'מילי – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
אליעזר גולדמן (רב)

הרב אליעזר גולדמן (נולד ב-1966, כ"ד בתשרי ה'תשכ"ז) הוא אדמו"ר חסידות זוועהיל בארצות הברית. בית מדרשו וחצרו במונסי. נולד לרבי יעקב לייב גולדמן, רב חסידי זוועהיל בבני ברק, ובנו של רבי מרדכי גולדמן מזוועהיל. אמו צביה היא בת הרב משה ברגמן ראש ישיבת רשב"י. כשהיה עדיין ילד קטן התייתם מאמו מרת צביה זלאטה, וכשהיה בן שתים עשרה חלה גם אביו. בתקופה זו גדל אצל דודו, רבי ישראל צבי יאיר דנציגר לימים הרבי מאלכסנדר, ולאחר מכן אצל דודו רבי שלמה גולדמן ביוניון סיטי. בשנת תשמ"ד נישא לציפורה בת רבי דוד טברסקי האדמו"ר מסקווירא, והתגורר בניו סקוור. חודשים לאחר נישואיו, נפטר אביו לאחר מחלה. במהלך השנים נחשב למקורב לחותנו, ואף שימש כבעל תוקע בימי ראש השנה בחסידות סקווירא. בשנת תשע"ז, לאחר פטירת דודו רבי שלמה גולדמן ללא צאצאים, פנו אליו חלק מהחסידים והוא החל לכהן כאדמו"ר חסידות זוועהיל בארצות הברית. הוא עבר להתגורר במונסי ושם פתח את בית מדרשו. מגיעים אליו גם חסידי זוועהיל וגם חסידי סקווירא. אשתו ציפורה נפטרה בח' באלול ה'תשפ"ב. באלול תשפ"ד נישא לבת רבי לייבוש רבינוביץ, רב קהילה במנצ'סטר ובן רבי בן-ציון רבינוביץ מביאלא. לרבי אליעזר ואשתו ציפורה תשעה ילדים - שבעה בנים ושתי בנות: גדליה יעקב לייב, נשוי לחנה, בת רבי יעקב ישעיה זאב גרוס, רב קהילת האלמין בביתר עילית. פנחס אהרן, נשוי לעכסא בלומא, בת רבי משה זאב וואלף מייזליש, רב קהילת אוהעל במונסי. מרדכי, נשוי לברכה פערל, בת הרב אברהם יעקב פלינטנשטיין, חתנו של דודו האדמו"ר מאלכסנדר ובנו של הרב יצחק מאיר פלינטנשטיין האדמו"ר מקופיטשניץ. שלום, נשוי לבת שבע שרה, בת רבי פנחס משה טאוב, האדמו"ר מקוזמיר. שלמה, נשוי לשבע רבקה, בת הרב יוסף פאנעט, בנו של הרב יצחק יחיאל פנט, האדמו"ר מדעעש. יחזקאל שרגא, נשוי ללאה אסתר, בת דודו הרב יצחק טווערסקי, בן האדמו"ר מסקווירא וחתן רבי ישראל הגר האדמו"ר מוויז'ניץ. צביה זלאטא ברכה, נשואה להרב אליעזר זאב ירחמיאל רבינוביץ, בנו של רבי יעקב מנחם, האדמו"ר מביאלא-בני ברק. יצחק יוסף, נשוי לשפרה מלכה, בת רבי אלטר ישראל אברהם קרויז, האדמו"ר מקרעסטיר. לאה אסתר, נשואה ליוסף מאיר, בן הרב יקותיאל יהודה רוזנבוים רב חסידי קרעטשניף בברכפלד, מודיעין עילית. משה ויסברג, הכירו את הממשיך: הרבי החדש מזוועהיל ארה"ב - פרופיל, באתר בחדרי חרדים, 24 ביולי 2017 אבל בעולם החסידות: נפטרה הרבנית מזוועהיל ע"ה, באתר JDN‏ שימי שפר, ‏אשת האדמו"ר מזוועיהל ובת האדמו"ר מסקווירא נפטרה מדום לב, באתר כיכר השבת, 4 בספטמבר 2022
יואכים קמרריוס הבן

יוֹאַכִים קַמֶרַרְיוּס הבן (בגרמנית: Joachim Camerarius der Jüngere;‏ 6 בנובמבר 1534 – 11 באוקטובר 1598) היה רופא, בוטנאי, זואולוג והומניסט גרמני. הוא נולד בנירנברג, בנו של ההומניסט יואכים קמרריוס האב (1500–1574). הקשר של קמרריוס הצעיר עם האנשים המפורסמים של האינטליגנציה הגרמנית של שלהי המאה השש-עשרה נוצר כתוצאה מרשת החברים רבי ההשפעה של אביו - כולל פיליפ מלנכתון ויוהאנס קראטו פון קראפטהיים (אנ'). לאחר לימודיו המוקדמים בוויטנברג ולייפציג, קמרריוס פנה לעיסוקים רפואיים בהדרכתו של קראטו. בעקבות קראטו, הוא המשיך ללימודי רפואה באוניברסיטת פדובה לפני שקיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת בולוניה בשנת 1562. הוא חזר לנירנברג שם הקים את הפרקטיקה הרפואית שלו. בשנת 1592 הקימה מועצת העיר נירנברג את הקולגיום מדיקום (Collegium Medicum, מלטינית "מכללה לרפואה"). קמרריוס שימש כדיקן המכללה לרפואה עד מותו. הוא התכתב עם מדענים בולטים מתקופתו כמו גספר בוהין, קרולוס קלוסיוס (אנ'), תומאס ארסטוס וקונרד גסנר. אף על פי שהוכשר באסכולה הגלנית הקפדנית לרפואה מבוססת פילוסופיה, קמרריוס הפגין גם את הנטייה הנטורליסטית של גסנר ופייטרו אנדריאה מאטיולי (אנ'). יצירותיו כוללות "הערות על מגפה" (commentariorum de peste), הכולל את המסה "על שיטת השמירה הנכונה וההכרחית מפני הדבקה במזיקים" (נירנברג, 1583), "הגן הרפואי והפילוסופי" (Hortus Medicus et Philosophicus, פרנקפורט 1598), ו"סמלים וסימנים" (Symbola et. Emblemata). בנו לודוויג קמרריוס (אנ') (1573–1651) הוציא לאור מהדורה שלאחר המוות של יצירה זו שהוסיפה "מאה" רביעית של סמלים וסימנים מבעלי חיים ימיים וזוחלים לשלוש ה"מאות" שפורסמו קודם לכן שנלקחו מעשבי תיבול וצמחים, בעלי חיים בעלי ארבע רגליים, עופות וחרקים. יואכים קמרריוס פרסם גם מהדורה פופולרית מאוד של פירושיו של מאטיולי על פדניוס דיוסקורידס (פרנקפורט 1586). Melchior Adam, Vitae Germanorum Medicorum. Heidelberg, 1620, pp. 344–345. Verzeichnis der im deutschen Sprachbereich erschienenen Drucke des XVI. Jahrhundert. Stuttgart: Anton Hiersemann, 1983 ff. Wolf-Dieter Müller-Jahncke, “Camerarius d. J., Joachim,” in Literaturlexikon, ed. W. Killy, vol. 2, pp. 350–359. מדיה וקבצים בנושא יואכים קמרריוס הבן בוויקישיתוף ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Camerarius, Joachim (botanist) מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
ציפור סוכר הכף

ציפור סוכר הכף (שם מדעי: Promerops cafer) היא מין של ציפור שיר מהמשפחה ציפורי סוכר, החיה רק בדרום אפריקה שסביבת הכף המזרחי והמערבי, ממנה קיבלה הציפור את שמה העממי. זוהי ציפור בעלת מקור חד וארוך וזנב ארוך אצל הזכרים הגדולים מעט יותר מהנקבות. אורכם 34 עד 44 ס"מ בממוצע לזכרים ו-25 עד 29 ס"מ בממוצע לנקבות. ציפור זו היא יונקת צוף באמצעות מקורה הארוך ולשונה הארוכה והדביקה. צבעה אפור-חום עם אזור שת צהוב, זנב שחור בחלקו העליון ובהיר בחלק התחתון ומתחת לעיניים עובר פס לבן. ציפור זו נפוצה בעיקר סביב הבתות של ממלכת אזור הכף, בו מגוון צמחים עשבוניים בעלי פרחים המייצרים צוף מפתה עבורה, ביניהם מיני אברש, וכמה פרוטאיים כמו הפרוטיאה ובנוסף ניזונים מחרקים ועכבישים. הציפור לעיתים יושבת על הפרחים באמצעות טפריה הארוכים, המונעים ממנה לעוף ברוחות העזות המנשבות במקום. לעיתים הציפור נודדת מאזור מחייתה לאחר שהסביבה נפגעה משריפות ופוגעת במרבית הפרחים. היא נראית גם במספר ערים בדרום אפריקה, סביב פארקים. ציפורים אלה טריטוריאליות והזכרים מושכים נקבות מעל צמחי פרוטיאה במשך החורף. מדיה וקבצים בנושא ציפור סוכר הכף בוויקישיתוף ציפור סוכר הכף, באתר ITIS (באנגלית) ציפור סוכר הכף, באתר NCBI (באנגלית) ציפור סוכר הכף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ציפור סוכר הכף, באתר GBIF (באנגלית) ציפור סוכר הכף באתר הרשימה האדומה של IUCN
Donkey Kong 64

Donkey Kong 64 (דונקי קונג 64) הוא משחק פלטפורמה משנת 1999 שפותח על ידי חברת Rare ופורסם על ידי נינטנדו עבור הקונסולה Nintendo 64. זהו משחק דונקי קונג היחיד שמציג משחק תלת מימד. בתור הגורילה דונקי קונג, השחקן חוקר רמות נושא כדי לאסוף פריטים ולהציל את בני משפחתו החטופים מהמלך ק. רול. השחקן משלים מיני-משחקים וחידות כחמש דמויות קונג שניתן לשחק בהן - כל אחת עם היכולות המיוחדות שלה - כדי לקבל בננות ופריטי אספנות אחרים. במצבי מרובה משתתפים, עד ארבעה שחקנים יכולים להתחרות במשחקי deathmatch ו-Stand Man Last. המשחק עוקב אחר קו עלילה מסורתי לסדרה: המלך ק. רול והקרמלינגס הזוחלים שלו פולשים לאי DK האידילי וחוטפים את החברים של דונקי קונג, מתכננים להפעיל את הנשק Blast-O-Matic (בעברית: פיצוץ מכני) שלהם ולהרוס את האי. לאחר הדרכה, השחקן יוצא בתור דונקי קונג כדי לחלץ את האחרים מהחוטפים שלהם ולעצור את התוכנית של ק. רול. תוך כדי לחקור את עולם המשחק והשלמת מיני-משחקי פאזל, השחקן אוסף שני סוגים של בננות: בננות צבעוניות, שמקודדות בצבע שונה עבור כל דמות של קונג, מעניקות לשחקן מדליות בננה וניתן להחליף אותן עבור גישה לבוס של כל עולם. מַאֲבָק; ובננות מוזהבות, שמספר מסוים מהן נדרש כדי לפתוח כל עולם חדש במשחק. מתוך 3,831 פריטי אספנות בסך הכל, נדרשים 1,810 (1,680 בננות צבעוניות, 100 בננות זהובות, 8 מפתחות בוס, שרטוט אחד, 15 מדליות בננה, 4 כתרי K. Rool, מטבע נינטנדו והמטבע הנדיר) להשלמת המשחק. דגמי הדמויות עוצבו והונפשו מאפס. Rare לא הצליחה לעשות שימוש חוזר בדגמים מסדרת ה-Donkey Kong Country, שם הם טופחו מראש ועוצבו עם NURBs באמצעות PowerAnimator; גרפיקת תלת-ממד בזמן אמת של דונקי קונג 64 יכלה להשתמש רק במצולעים, אז הצוות השתמש בכלי חדש, Gamegen. המודלים המעובדים מראש שימשו כאסמכתא עבור דגמי המצולעים והמרקמים, כגון עבור הפנים של פיות הקונגים. למרות שהגרפיקה בזמן אמת מנעה מ-Rare לשחזר את רמת הפירוט שנראתה בסדרת Donkey Kong Country, הם אפשרו דמויות אקספרסיביות יותר. עיבוד דגמים משביעי רצון הוכיח את עצמם כמאתגר; האמן הראשי מארק סטיבנסון ציין כי "אם אתה יכול לראות את הדמות הזו מכל זווית, היית עושה אנימציה, מכניס אותה למשחק, והיית חושב שהיא נראית טוב מהצד, אבל נורא מכל זווית זָוִית!" גרנט קירקופ הלחין את הפסקול, אותו תיארו נינטנדו כקרוב יותר ברוחו לבנג'ו-קאזואי מאשר לפסי הקול של דונקי קונג קאנטרי של דייוויד ווייז. עם זאת, קירהופ העיר שהוא ניסה לשמור על הטון האפל יותר והאטמוספירי שווייז הביא לדונקי קונג, וכלל רמיקס ל"Jungle Japes" של ווייז. המלחינה של דונקי קונג קאנטרי 3, אוולין פישר, שובצה במקור לדונקי קונג 64; קירהופ הסתבך לאחר שהתבקש עזרה, והוא סיפק את קולו של דונקי קונג. ה-"DK Rap", המציג את יכולות הדמות של קונג, הוגה ונכתב על ידי אנדראס, כבש והוקלט על ידי Kirkhope, ובוצע על ידי אנדראס וכריס סאתרלנד. היא נועדה להיות בדיחה קלילה, אם כי המבקרים פירשו אותה כניסיון כתיבת שירים רציני. נינטנדו אמריקה ערכה תחרות "DK Rap" שבה המעריצים מקליטים גרסה משלהם של הראפ כדי לזכות בפרסים כולל טיול למטה שלה. דונקי קונג נינטנדו 64 מדיה וקבצים בנושא Donkey Kong 64 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Donkey Kong 64 Donkey Kong 64, סרטונים בערוץ היוטיוב Donkey Kong 64, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
נקר מוצץ צהוב-בטן

נקר מוצץ צהוב-בטן (שם מדעי: Sphyrapicus varius) הוא מין ממשפחת הנקריים החי ביערות קנדה ואמריקה הצפונית. נקר זה ניזון בעיקר מלשד עצים והוא קרובם לסוג של נקר מוצץ אדום-חזה ונקר מוצץ אדום-עורף, שבעבר נחשב לתת-מין שלו. נקר זה מגיע לאורך של כ-19 עד 21 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 34 עד 40 ס"מ ומשקלו הוא בין 35 עד 62 גרם בממוצע. הנקר בעל נוצות שחורות-אפורת והבטן לבנה, כשאזור הראש והחזה מכוסה בפסים שחורים מסורטטים. המצח והסנטר שלו בעלי גוון אדום עז והבטן והחזה לעיתים קרובות צהובים, מה שנתן לנקר את שמו. כשאר הנקרים הוא בעל טפרים ארוכים העוזרים לו להיתפס ולטפס על עצים אנכית, בעודו קודח בהם עם מקורו. הנקר חי בטבע בין קנדה, מזרח אלסקה ולאורך מזרח ארצות הברית כשהוא מדרים עד מקסיקו, אמריקה המרכזית ואיי הודו המערבית ופרט תועה הגיע אף לאירלנד ובריטניה. הנקר שוכן בטבע ביערות מחטניים, נשירים ובשיחיות וכן ביערות הרים שונים. במספר אזורים הוא נפוץ גם בבתות, שדות מרעה, חורשים פתוחים יותר ובמטעי דקלים. הנקר הוא אוכל כל הניזון הן מחלקי העצים כמו הלשד והעצה ולעיתים גם מפירות קטנים וניצנים וכן מפרוקי-רגליים החיים בעצים כמו זחלים, חיפושיות, עכבישים ונמלים. את אלה הנקר לוכד בלשונו מתוך העצים. הנקרים מקננים גם בין העצים, לרוב בין עצי שדר או צפצפה כמו צפצפה רעדנית ואורח חייו הוא מונוגמי במהלכו שני הזוויגים עוזרים בהקמת הקן וגידול הגוזלים. בקן מוטלים ארבע עד שבע ביצים הבוקעות כעבור 10 עד 13 יום. הגוזלים מואכלים לעיתים קרובות, בעיקר בחרקים והם מגיעים לבגרות כעבור חודש ימים. הנקר איננו בסכנת הכחדה אך נחשב למין מוגן בארצות הברית ואסור לצודו. התפוצה שלו גדולה אך האוכלוסייה פוחתת, בעיקר מאחר ש-50% מהפרטים אינם מתרבים כל שנה. הנקר גם נחשב למזיק מאחר שהוא גורם לפגיעה בחגורת עצים שונים (אנ'), מה שעלול לגרום לזיהומים לעץ ולמשיכת אוכלי צמחים מזיקים אחריו. לעיתים עצים מתים לאחר מתקפות של נקרים רבים. מדיה וקבצים בנושא נקר מוצץ צהוב-בטן בוויקישיתוף נקר מוצץ צהוב-בטן, באתר ITIS (באנגלית) נקר מוצץ צהוב-בטן, באתר NCBI (באנגלית) נקר מוצץ צהוב-בטן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נקר מוצץ צהוב-בטן, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נקר מוצץ צהוב-בטן, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) נקר מוצץ צהוב-בטן, באתר GBIF (באנגלית) נקר מוצץ צהוב-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
מקור החסידה (מרכז צפרות)

מקור החסידה הוא פארק ומרכז צפרות בכפר רופין שבעמק בית שאן ונפתח בשנת 1996. הפארק משתרע על פני כ-40 דונם, בשטח ששימש בעבר כבריכות דגים, מצפון לכפר רופין ותוכננו בו בתי גידול שונים כדוגמת בריכות וביצות. הפארק כולל בנוסף תחנת טיבוע בשמורת תל סהרון, והוקם בשיתוף מרכז הצפרות הישראלי. בין מיני העופות הנודדים והיציבים בפארק נמצאים: דוכיפת מצויה, עגור, עיט ערבות, עיט גמדי, עיט צפרדעים, לבנית קטנה, אנפת לילה, חסידה לבנה, פצחן, זרון סוף, זרון תכול, דאה שחורת-כתף, בז נודד, צופית, פרנקולין שחור, שלדג, שרקרק מצוי, שרקרק ירוק, כחל מצוי, חמרייה חלודת-זנב, קוקיה מצויצת, סיקסק, עלווית קווקזית ועוד. המרכז התפתח כמוקד תיירותי מרכזי של הקיבוץ. עמק בית שאן וסביבתו, עמק המעיינות, עשיר בבתי גידול טבעיים ומלאכותיים, המצויים בהר הגלבוע ורמת יששכר, גאון הירדן, חורשה טבעית, בריכות דגים, שדות, מטעים - מקומות אלה מהווים מוקד משיכה לעופות הנודדים. מקור החסידה (מרכז צפרות) באתר הצפרות הישראלי מקור החסידה (מרכז צפרות) באתר כפר רופין מקור החסידה (מרכז צפרות) באתר מקור החסידה נעה פישר, לראשונה מאז 1983: שתי עלוויות קווקזיות תועדו בישראל, באתר ynet, 13 בפברואר 2023 נעה פישר, הפרויקט שמשקם את בתי הגידול בישראל: "להחזיר את הטבע", באתר ynet, 26 בדצמבר 2022
חקיין צ'יליאני

חקיין צ'יליאני המכונה גם טנקה (שם מדעי: Mimus thenca) היא מין של ציפור שיר ממשפחת החקייניים. הציפור מצויה בטבע בצ'ילה במחוזות: אטקמה, לוס ריוס, לוס לאגוס והאי צ'ילואה וכן אוכלוסייה אחת נמצאת בנאוקן שבארגנטינה. מצב שימור החקיין כיום הוא: "ללא חשש" בטבע. החקיין מגיע לאורך של 28 עד 29 ס"מ ולמשקל של 66 גרם בקירוב. הוא בעל נוצות אפורות-חומות ובעל בטן ורדרדה. העיניים צהובות-אפורות ומעליהם גבת עין לבנה. המקור אפור ובעל עיקול קטן כלפי מטה. החקיין מצוי בטבע הן ביערות ושטחי חורש לרבות במורדות הרים עד לגובה 2,200 מטר וביערות אשור דרומי לאורך דרום צ'ילה והן בשטחי סוואנה טרופית, שיחיות, לאורך כמה חופים ואף במספר מדבריות. הוא פעיל במשך היום לבדו או בקבוצות קטנות וניזון כאוכל כל הן מפירות, פרחים וצוף והן מחרקים ואף מלטאות. הוא ניזון הן על הקרקע והן בין צמחים קטנים. החקיין מקנן בין אוקטובר לנובמבר ומטיל 2 עד 4 ביצים בקן הבנוי בין צמחים נמוכים. לעיתים הוא מוטפל בידי פזאי הבקר. מדיה וקבצים בנושא חקיין צ'יליאני בוויקישיתוף חקיין צ'יליאני, באתר ITIS (באנגלית) חקיין צ'יליאני, באתר NCBI (באנגלית) חקיין צ'יליאני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חקיין צ'יליאני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חקיין צ'יליאני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חקיין צ'יליאני, באתר GBIF (באנגלית) חקיין צ'יליאני באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
New Gold

"New Gold" הוא שיר של הלהקה הווירטואלית הבריטית גורילז, בהשתתפות ההרכב המוזיקלי האוסטרלי טיים אימפלה, והראפר האמריקאי בוטי בראון, המציין את שיתוף הפעולה השני של בראון עם הלהקה מאז "Dirty Harry" בשנת 2005. השיר שוחרר ב-31 באוגוסט 2022 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השמיני שלהם, Cracker Island. "New Gold" נמצא בעבודה מאז שנת 2020, והטיזר המוקדם ביותר שלו היה פוסט באינסטגרם של נודל מ-1 בפברואר 2020. עם זאת, הרצועה לא נכללה ב-Song Machine, Season One: Strange Timez. נרמז שהשיר עשוי לצאת בסוף כחלק מהעונה השנייה של Song Machine. הוא הושמע לראשונה בהופעה חיה במהלך סיבוב ההופעות העולמי של גורילז ב-19 באוגוסט 2022. השיר שוחרר בסופו של דבר ב-31 באוגוסט 2022 כסינגל השני עבור אלבום האולפן השמיני של גורילז, Cracker Island. סרטון השיר "New Gold" באתר יוטיוב דיימון אלברן, קווין פארקר, רומי רובינסון וגרג קורסטין גרג קורסטין, גורילז וקווין פארקר Hot Rock & Alternative Songs, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
אוטו ברדפיש

אוטו ברדפיש (בגרמנית: Otto Bradfisch; 10 במאי 1903, צווייבריקן, האימפריה הגרמנית - 22 ביוני 1994, זסהאופט, גרמניה), היה פושע מלחמה ואיש אס אס. מפקד איינזצגרופה EK8 שפעל גם כמפקד הגסטפו בלודז' ובפוטסדם. לקח חלק פעיל ברצחיתם בירי של יהודי בלארוס. בפרט, היה אחראי לחיסול יהדות בוברויסק (5,000 יהודים) וכן פיקד על הרג רבים מיהודי ביאליסטוק (1,100 יהודים), ברנוביץ' (381 יהודים), מינסק (2,000 יהודים) ומוהילב (4,100 יהודים ושבויים סובייטיים). אוטו ברדפיש היה ילדו השני של מוכר מזון שהיו לו שלושה ילדים נוספים. בקייזרסלאוטרן למד ארבע שנים בבית ספר עממי ולאחר מכן נכנס לגימנסיה הומניטרית. בשנת 1922 עבר את בחינת הבגרות. הוא למד כלכלה באוניברסיטאות לייפציג, אינסברוק, היידלברג ופרייבורג. ב-1926 קיבל תואר דוקטור בכלכלה ובמדעי המדינה מאוניברסיטת אינסברוק. לאחר מכן, למד משפטים בארלנגן ובמינכן. הוא עבר את הבחינה הממלכתית הראשונה ב-17 בפברואר 1932, השנייה ב-20 בספטמבר 1935. תחילה שירת ברדפיש בממשלת בוואריה עילית, ולאחר מכן עבד כפקיד במשרד הפנים הבווארי. ב-1 בינואר 1931 הצטרף למפלגה הנאצית (מספר כרטיס 405869). ב-1936 הפך לחבר בחיל הממוכן הלאומי-סוציאליסטי. בסוף אותה שנה עזב את הכנסייה האוונגליסטית. במרץ 1937 מונה לסגן ראש הגסטפו בצווייבריקן, וב-1 ביולי מונה לראש הגסטפו בעיר נוישטאדט אן דר ויינשטראסה. ב-26 בספטמבר 1938, התגייס לאס אס. ביוני 1941 מונה למפקד איינזצקומנדו 8 במסגרת איינזצגרופה B. יחד עם 230 פקודיו ממשטרת הביטחון ועובדי גדוד משטרת מילואים 9 בברלין, התקדם ברדפיש דרך ביאליסטוק, ברנוביץ' ומינסק לכיוון מוהילב. ברדפיש דרש מאנשיו ללא הרף לבצע יותר יריות ביהודים. עד 28 בפברואר 1942, איינזצגרופה 8 ירתה ב-60,811 בני אדם, שהם שני שלישים ממספר ההרוגים הכולל של איינזצגרופה B בתקופה זו. בחלקו הוא פיקח באופן אישי על ההוצאות להורג, ובחלק מהמקרים הוא עצמו לקח חלק בהוצאות להורג. עדים זכרו בבירור ארבעה מעשי טבח שביצע בביאליסטוק ובמוהילב, שבמהלכם נטל נשק. ברדפיש השתתף באופן אישי בטבח במוהילב, והיווה דוגמה לשוטרים לא יציבים מבחינה פסיכולוגית. ב-15 באוגוסט 1941, בסביבת מינסק, בנוכחות הרייכספיהרר אס אס היינריך הימלר, ביצע ברדפיש טבח ביהודים ובפרטיזנים. ב-26 באפריל 1942 הפך לראש הגסטפו בעיר לודז'. בקיץ 1942 היה למפקד משטרת הביטחון בלודז', ובסתיו מונה לנהל את העיר. ביוני ויולי 1944 היה ברדפיש אחראי לשליחת לפחות 7,000 יהודים מגטו לודז' למחנה הריכוז חלמנו וכן על גירושם של 67,000 יהודים למחנה הריכוז אושוויץ. מדצמבר 1944 ברדפיש היה מפקד משטרת הביטחון ואס דה בפוטסדאם. כשהצבא האדום התקרב, הוא הצליח להימלט מערבה עם מסמכים על שמו של תת-ניצב הוורמאכט קרל אוורס. לאחר תום המלחמה הוא נעצר על ידי האמריקאים, אך שוחרר באוגוסט 1945. עד 1953 הוא חי תחת השם קארל אוורס. תחילה עבד בחקלאות, אחר כך בתעשיית הכרייה. לאחר מכן, הוא הפך לסוכן ביטוח בקייזרסלאוטרן, ולאחר מכן למנהל חברת הביטוח המבורג-מנהיימר. ב-21 באפריל 1958 נעצר על סמך צו מבית המשפט המחוזי של היילברון. ב-21 ביולי 1961, בית הדין האזורי במינכן דן אותו ל-10 שנות מאסר בגין השתתפותו ברצח 15,000 בני אדם. ב-22 באוקטובר 1962 האשימה פרקליטות לנדווהר את ברדפיש בגירוש יהודים למחנה הריכוז חלמנו. ב-18 בנובמבר 1963, בית הדין האזורי בהנובר דן אותו גם ל-13 שנות מאסר בגין השתתפותו ברצח 85,000 יהודים בלודז'. עם זאת, ב-21 ביולי 1969 קיבל שחרור מוקדם לאחר שישב 4 שנים בלבד במאסר. מת בגיל 91 ב-1994. קהילת יהודי מוהילב מדיה וקבצים בנושא אוטו ברדפיש בוויקישיתוף
פרוש הוואי ארגמני

פרוש הוואי ארגמני (שם מדעי: Drepanis coccinea) הוא מין של ציפור ממשפחת הפרושיים האנדמית להוואי והיא מהעופות המקומיות הנפוצות ביותר בה, אם כי היא מצויה בטבע בסכנת הכחדה. הפרוש מכונה גם בשם איווי שמקורו מהוואית: "חרמשון", עקב מבנה המקור הדומה לזה של חרמשון. הפרוש משויך לסוג Drepanis והוא היחיד בו שקיים כיום, לאחר ששני מינים נוספים שכונו יחד מאמו (אנ'): Drepanis funerea ו-Drepanis pacifica נכחדו לאחרונה. הפרוש מגיע לאורך 15 ס"מ והוא בעל כסות נוצות אדומה כדם, בעל כנפיים שחורות וזנב שחור ומפוצל. נוצותיו עוזרות לו לבלוט בשטח, הרבה יותר משל פרושי הוואי אחרים. הוא בעל מקור ארוך, שחור ומכופף שמטרתו היא לינוק צוף מפרחים בסביבתו. פרוש זה מצוי בעיקר בהוואי, מאווי, לאנאי, קאואיי, אואהו ומולוקאי. הוא חי ביערות הוואי, לעיתים כשהוא נודד לגובה, ומחפש צמחים צינוריים כמו ברזילי גבעות פולינזי המפרישים צוף שאותו הוא יונק בעודו מאביק אותם. לעיתים הוא ניזון גם מחרקים. הוא מקנן על הענפים הנמוכים ומטיל 2 עד 3 ביצים. הפרוש מצוי כיום בסכנת הכחדה עקב הפצת מלריה, מחלה שלא הייתה שכיחה בהוואי ועקב כריתת יערות והרס קרקע נרחב. הוא נעלם מלמעלה מ-90% משטחי מחייתו. מדיה וקבצים בנושא פרוש הוואי ארגמני בוויקישיתוף פרוש הוואי ארגמני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פרוש הוואי ארגמני, באתר GBIF (באנגלית) פרוש הוואי ארגמני באתר הרשימה האדומה של IUCN
אני גדול

האם התכוונתם ל... אני גדול (עוף) – מין של עוף ממשפחת הקוקייתיים אני גדול (סדרה)
אני רחב-מקור

אני רחב-מקור (שם מדעי: Crotophaga ani) הוא מין של עוף ממשפחת הקוקייתיים החי באמריקה הדרומית שמצפון ארגנטינה וצ'ילה ודרום ברזיל וצפונה עד למקסיקו ופלורידה וכן הוא נפוץ בקריביים והוא מוצג גם כמין פולש בגלאפגוס. המין תואר לראשונה בידי קארולוס לינאוס ב-1758. האני שייך לקבוצת האניים, בה מינים ממוצא אמריקאי שאינם נטפלים לעופות אחרים. האני מגיע לאורך של כ-35 ס"מ. הזכרים שוקלים כ-115 גרם, בעוד הנקבות קטנות יותר ומגיעות למשקל של כ-95 גרם. נוצותיהם שחורות והם בעלי מקור עבה ומעוקל מאוד, דומה למקור תוכי או קלאו כהה. עופות אלה איטיי מעוף אך יכולים לרוץ היטב על הקרקע. תפוצתו היא לאורך אמריקה הטרופית שבין ארגנטינה לפלורידה כולל באיים שונים והוא שוכן בין שיחיות לאזורים פתוחים אך נמנע מיערות גשם עבותים, מה שרם לו להרוויח מבירוא יערות בסביבתו. העוף פעיל במשך היום והוא אוכל כל הניזון מפירות, חרקים כמו טרמיטים, פרוקי-רגליים שונים, ביצים, גוזלים, צפרדעים וזוחלים קטנים. לעיתים הם נמצאים על חיות רועות כדי להסיר מהם טפילים ביחסי הדדיות. מדיה וקבצים בנושא אני רחב-מקור בוויקישיתוף אני רחב-מקור, באתר ITIS (באנגלית) אני רחב-מקור, באתר NCBI (באנגלית) אני רחב-מקור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אני רחב-מקור, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) אני רחב-מקור, באתר GBIF (באנגלית) אני רחב-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
יעקב אלמן-ינסן

יעקב אלמן-ינסן (בדנית: Jakob Ellemann-Jensen נולד ב-25 בספטמבר 1973) הוא פוליטיקאי דני, מנהיג מפלגת ונסטרה. משמש כסגן ראש ממשלת דנמרק וכשר ההגנה מאז 15 בדצמבר 2022. בעבר שימש גם כשר איכות הסביבה והמזון. אלמן-ינסן נולד בהורסהולם ב-25 בספטמבר 1973. הוא בנו של שר החוץ לשעבר אופה אלמן-ינסן ושל אליס וסטגארד. אחותו היא הפוליטיקאית קארן אלמן. אלמן-ינסן למד בקופנהגן, וב-1992 החל ללמוד בבית הספר לעסקים בקופנהגן. ב-1999 הוא השלים את התואר הראשון שלו במנהל עסקים, והחל לעבוד כיועץ משפטי עבור פרייס ווטרהאוס קופרס. ב-2002 הוא השלים תואר שני והחל לעבוד עבור חברת IBM. ב-2007 החל לעבוד עבור GN Store Nord. אלמן-ינסן הצטרף למפלגת הימין-מרכז ונסטרה, וב-2011 נבחר מטעמה בפעם הראשונה לפולקטינג. ב-2015 הוא נבחר בפעם השנייה, וב-2018 מונה לשר איכות הסביבה והמזון בממשלתו השלישית של לארס לקה ראסמוסן. ב-2019 נבחר אלמן-ינסן לפולקטינג בפעם השלישית, אולם מפלגת ונסטרה איבדה את השלטון. בעקבות הכישלון, פרש ראסמוסן מהנהגת מפלגת ונסטרה, והמפלגה בחרה את אלמן-ינסן כראש המפלגה במקומו. בבחירות 2022 שוב הובסה ונסטרה בבחירות, אולם אלמן-ינסן בחר להיכנס לממשלת אחדות עם הסוציאל-דמוקרטים בהנהגתה של מדה פרדריקסן. בממשלת פרדריקסן השנייה, קיבל אלמן-ינסן את תפקיד סגן ראש הממשלה ושר ההגנה. מדיה וקבצים בנושא יעקב אלמן-ינסן בוויקישיתוף יעקב אלמן-ינסן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יעקב אלמן-ינסן באתר הפולקטינג