laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרימרה דיוויסיון RFEF

פרימרה דיוויסיון RFEF (בספרדית: Primera División RFEF) היא ליגת הכדורגל השלישית בחשיבותה בספרד, לאחר ליגת העל (לה ליגה) והליגה השנייה (סגונדה דיוויסיון). הליגה הוקמה לאחר שהליגה השלישית הקודמת, הסגונדה דיוויסיון ב' הפכה לליגה הרביעית בסיום עונת 2020/21. העונה הראשונה של הליגה החלה ב-27 באוגוסט 2021 וכוללת כמה קבוצות מילואים של קבוצות מהליגה הראשונה והשנייה. הליגה הספרדית השלישית נוסדה בשנת 1929, בשם Segunda División B והיא כללה בתחילה עשר קבוצות. עם סיום העונה, בה זכתה קולטורל לאונסה במקום הראשון, חלו שינויים רבים במבנה הליגות בספרד, ושמה של הליגה שונה ל-Tercera División (כיום הליגה החמישית). בתחילת עונת 1977/1978 הוחזר שמה הישן של הליגה השלישית. בתחילה הליגה כללה שני בתים, אך בעונת 1986/1987 היא כללה בית יחיד בן 22 קבוצות. החל מהעונה שלאחר מכן כללה הליגה ארבעה בתים בני 20 קבוצות כל אחד. התפרצות נגיף הקורונה באירופה ובספרד בפרט הובילה לעצירת משחקי הליגה בחודש מרץ 2020. התאחדות הכדורגל הספרדית החליטה על מספר שינויים לסיום העונה על פי טבלאות הליגה בעת עצירת המשחקים: קיום משחקי פלייאוף מהיר לקביעת העולות לליגה השנייה והקפאת היורדות לליגה הרביעית, ממנה עלו 22 קבוצות שהשלימו את הגדלת הליגה ל-102 קבוצות לקראת עונת 2020/2021. מטרת הגדלת הליגה הייתה יצירת עונת מעבר לקראת שינוי מבנה הליגות, שנועד לשקם את הפגיעה הכלכלית במועדוני הליגות בספרד. עונת 2020/2021 הורכבה מ-10 תתי בתים, 8 תתי בתים בני 10 קבוצות ו-2 תתי בתים בני 11 קבוצות, כאשר בסיום העונה הסדירה המקוצרת חולקה הליגה ל-3 שלבים: פלייאוף העפלה לליגה השנייה שממנו העפילו ארבע קבוצות לליגה השנייה, כאשר 26 הקבוצות שלא העפילו ישחקו בליגה שלישית חדשה, Primera RFEF; פלייאוף עלייה לליגה השלישית החדשה ממנו העפילו 10 קבוצות, והשאר ישחקו בליגה הרביעית החדשה; ופלייאוף הישרדות נגד ירידה לליגה החמישית, על מנת לשחק בליגה הרביעית החדשה. החל מתחילת עונת 2021/2022 הליגה השלישית כוללת 40 קבוצות בלבד שמחולקות לשני בתים של 20 קבוצות (בניגוד ל-80 שהיו בשלושת העשורים האחרונים). הליגה השלישית הקודמת, ה-Segunda División B נקראת Segunda División RFEF והפכה לליגה הרביעית. היא מורכבת מ-90 קבוצות שמחולקות ל-5 בתים של 18 קבוצות. הליגה שעד כה הייתה הרביעית, Tercera Division", נקראת "Tercera RFEF", ושמרה על המבנה הנוכחי שלה, אך הפכה לליגה החמישית בספרד. אתר האינטרנט הרשמי של פרימרה דיוויסיון RFEF (בספרדית) "La Primera RFEF pasa a llamarse Primera Federación" [Primera RFEF is now called Primera Federación] (בספרדית). Mundo Deportivo. 30 ביוני 2022. נבדק ב-22 ביולי 2022. {{cite web}}: (עזרה) ברצלונה ב' העפילה אף היא וזאת משום עונש הורדת הליגה שניתן לאוריוולה מהליגה השנייה בשל אי-תשלום לשחקניה
חוזה רוס-ביזנטיון (911)

חוזה רוס-ביזנטיון משנת 911 הוא החוזה המקיף והמפורט ביותר שנחתם בין האימפריה הביזנטית ורוס של קייב במאה ה-10. קדם לו החוזה מ־907. לטקסט של החוזה הנכלל בכרוניקה הרוסית הראשונה יש דמיון רב בתוכן ובסגנון עם חוזי מסחר מאוחרים יותר שנחתמו על ידי ביזנטיון עם ערי המסחר האיטלקיות. הוא נכתב בשתי שפות ונחתם, באופן אישי, על ידי לאו השישי. הטקסט, גם, כולל נאומים של הצדדים החתומים. לא ידועים חוזים אחרים דומים ועתיקים בעלי מורכבות רבה כל כך בקרב חברות אחרות באירופה מאותה תקופה. החוזה פותח במנייה ארוכה של שליחי ה'רוס' ששמות כולם הם נורדיים: קרל, אינגיאלד, פארולף, ורמונד, הרולאף, גונאר, הארולד, קאמי, פריתלייף, הרואר, אנגנטיר, תרואנד, לייטולף, פאסט וסטיינווית. סעיפים 3 עד 7 מסדירים את המשפט הפלילי ואת חיי המושבה שלהם בקונסטנטינופול. יש גם סעיף על ירושה של סוחר שמת בבירת האימפריה. סעיף 8 מוקדש למשפט ימי. הסעיפים הבאים מגדילים את כופר הנפש עבור שבויים, החלפת פושעים ומעמד שכירי החרב הורנגים המשרתים את הביזנטים. החוזה רוס-ביזנטיון משנת 911 היה לא רק החוזה המשמעותי ביותר בין רוס של קייב והאימפריה הביזנטית במאה ה-10, אלא גם מסמך פורץ דרך שחשף את עומק היחסים והתקשורת בין שתי התרבויות. החוזה הזה היה מלא בפרטים משפטיים שהבהירו את זכויותיהם וחובותיהם של הצדדים בכל הנוגע למסחר, חיי קהילה, ומשפט. לדוגמה, החוזה כלל סעיפים הנוגעים לחוק הימי, חוקי ירושה, ויחס לשכירי החרב הורנגים המשרתים את הביזנטים. כמו כן, אחד הסעיפים החשובים התייחס להצלת ספינות שנקלעו לסערה בים השחור - סעיף שמזכיר את חוקי הים רודיוס הקדומים. החוזה, בנוסף, היווה דוגמה לשיתוף פעולה בין תרבויות שונות, עם דגש על הפער הדתי בין הצדדים: בעוד הביזנטים היו נוצרים, רוס עדיין היו פגאנים, דבר שבא לידי ביטוי גם בטקסי ההשבעה שנכללו בחוזה. Lind, John H (2004). "Varangians in Europe's Eastern and Northern Periphery". Ennen & nyt (4). נבדק ב-2009-03-13. Medievalists.net, Rus-Byzantine Treaties – A unique insight into the tenth century, Medievalists.net, ‏2022-09-25 (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפט דזרג

משפט דזרג הוא תכונה אפשרית במרחב פרויקטיבי: כל שני משולשים פרספקטיבים מנקודה הם פרספקטיבים גם ביחס לישר. המשפט אינו נובע מהאכסיומות של הגאומטריה הפרויקטיבית, ולמרות שהוא חל במישור הפרויקטיבי המוגדר מן המישור האוקלידי, יש מישורים פרויקטיבים שאינם מקיימים אותו. מאידך, המשפט חל בכל מרחב פרויקטיבי מממד 3 או יותר. תכונת דזרג מאפשרת להגדיר פעולות על המרחב, באופן כזה שכל מרחב פרויקטיבי המקיים אותה מוגדר על-פי קואורדינטות מעל חוג עם חילוק. המשפט, המיוחס לז'ראר דזרג (Girard Desargues‏; 1591–1661), הופיע לראשונה בספר על השימוש המעשי בגאומטריה פרויקטיבית שפרסם חברו ותלמידו Abraham Bosse ב-1648. יהי P מרחב פרויקטיבי. שני משולשים   △   A B C {\displaystyle \ \triangle \ ABC} ו-   △   a b c {\displaystyle \ \triangle \ abc} הם פרספקטיביים מנקודה אם הישרים   A a , B b , C c {\displaystyle \ Aa,Bb,Cc} נפגשים בנקודה אחת. באופן אינטואיטיבי ניתן לומר, שהמתבונן מנקודת החיתוך אינו יכול להבחין בין שני המשולשים. שני המשולשים האלו יקראו פרספקטיבים ביחס לישר אם החיתוכים של המשכי הצלעות   A B ∩   a b {\displaystyle \ AB\cap \ ab} ,   A C ∩   a c {\displaystyle \ AC\cap \ ac} ,   B C ∩   b c {\displaystyle \ BC\cap \ bc} , נמצאים על ישר אחד. משפט דזרג קובע שאם שני משולשים פרספקטיבים ביחס לנקודה אזי הם פרספקטיבים גם ביחס לישר. המושגים "פרספקטיביות ביחס לנקודה" ו-"פרספקטיביות ביחס לישר" הם מושגים דואליים זה לזה. המשפט הדואלי למשפט דזרג קובע ששני משולשים שהם פרספקטיבים ביחס לישר הם בהכרח פרספקטיבים מנקודה. מדיה וקבצים בנושא משפט דזרג בוויקישיתוף משפט דזרג, באתר MathWorld (באנגלית) משפט דזרג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נפאל איירליינס

נפאל איירליינס (בנפאלית: नेपाल वायुसेवा, באנגלית: Nepal Airlines, בעבר נקראה רויאל נפאל איירליינס) היא חברת התעופה הלאומית של נפאל. משרדה הראשי נמצא בבניין NAC (לשעבר RNAC) שבקטמנדו, והבסיס המרכזי שלה הוא נמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן, קטמנדו. חברת התעופה הוקמה ביולי 1958 כחברת רויאל נפאל איירליינס (RNAC). המטוס הראשון של החברה היה DC-3 דקוטה אחד, ששימש כשרת נתיבים מקומיים ומספר יעדים בהודו. בשנת 1972 רכשה החברה את מטוסי הסילון הראשונים שלה מדגם בואינג 727. בשנת 2004 החליטה ממשלת נפאל למכור את 49% מהחזקותיה בחברת התעופה נפאל למגזר הפרטי. נכון לשנת 2018 נפאל איירליינס נמנית עם החברות שאינן מורשות לטוס מעל מדינות האיחוד האירופי. צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2019: נפאל נפאל קטמנדו (בסיס) כמה שדות תעופה מזעריים המיועדים לטיסות פנים איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות דובאי הודו הודו בנגלור מומבאי ניו דלהי הונג קונג הונג קונג יפן יפן אוסקה מלזיה מלזיה קואלה לומפור קטאר קטאר דוחה תאילנד תאילנד בנגקוק מדיה וקבצים בנושא נפאל איירליינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נפאל איירליינס http://www.nepalairlines.com.np/home/package/destination/international פרטי צי המטוסים של נפאל איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית) http://kathmandupost.ekantipur.com/ampnews/2018-07-26/nacs-second-wide-body-aircraft-arrives-in-photos.html "Nepal Airlines Corporation, Chinese company sign six aircraft deal, Aircraft in Nepal, Nepal Aircraft, Local Airlines, Nepal Airlines - Nepal Tours Destination". נבדק ב-24 באפריל 2015. {{cite web}}: (עזרה) http://aviationnepal.com/nepal-airline-9n-akr-new-aircraft-landed-tribhuvan-international-airport-photo-feature/
תזמורת על תנאי

תזמורת על תנאי (באנגלית: Playing For Time) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי זוכה ארבעה פרסי אמי שיצא ב-CBS ב-1980, בכיכובה של ונסה רדגרייב, העוסק בתזמורת הנשים באושוויץ. הסרט נכתב על ידי ארתור מילר ופניה פנלון, ומבוסס על אוטוביוגרפיה מאת פנלון שיצאה ב-1976, אודות התזמורת שניגנה בה בעת שהותה כאסירה במחנה הריכוז אושוויץ במלחמת העולם השנייה. הסרט בוים על ידי ג'וזף סרג'נט, וכן דניאל מן בסרטו האחרון. הסרט זכה לביקורות חיוביות. בעקבותיו יצאו מספר גרסאות של הסיפור כמחזות לתיאטראות ברחבי העולם. כולל הפקה של תיאטרון באר שבע בשנת 1987, בעיבוד ובמאי של שמואל הספרי. פניה פנלון היא זמרת ופסנתרנית יהודיה, שנשלחת ברכבת עם אסירים נוספים למחנה הריכוז אושוויץ, במהלך מלחמת העולם השנייה. עם הגיעם נלקחים חפציהם ושערם מגולח. פניה מגלה שתוכל להימנע מעבודת כפיים מפרכת במחנה ולשרוד זמן רב יותר אם תשתמש בכישוריה המוזיקליים ותצטרף לתזמורת הנשים במחנה. הסרט מתאר את יחסיה עם מנהיגת התזמורת, אלמה רוזה, ועם נשים אחרות בתזמורת. פניה משכנעת את נשות התזמורת ואת השומרים במחנה שאסירה נוספת עימה התיידדה, מריאנה, היא זמרת, ומצליחה לצרף אותה ללהקה למרות כישוריה הנמוכים בשירה. הסרט מתאר גם את הופעות נשות התזמורת בפני הנאצים, הפוגעים קשות בכבודן. הסרט ספג ביקורת בקרב ארגונים יהודיים ואף מצד פניה פנלון עצמה, על כיכובה של ונסה רדגרייב בו כפנלון, וזאת בשל עמדותיה הפוליטיות הפרו-פלסטיניות והאנטי-ציוניות של השחקנית. בעקבות השתתפותה של רדגרייב החליטה הטלוויזיה הישראלית לא לשדר את הסרט בישראל. הסרט זכה לשבחי מבקרי הקולנוע. הוא היה מועמד ל-6 פרסי אמי, וזכה ב-4 מהם - לסרט עצמו, לשחקניות רדגרייב ואלכסנדר, ולתסריטאי ארתור מילר. בנוסף היה הסרט מועמד לפרס גלובוס הזהב למיני-סדרה הטובה ביותר, אך לא זכה. "תזמורת על תנאי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תזמורת על תנאי", באתר נטפליקס "תזמורת על תנאי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלי שי, חזרת התזמורת - "תזמורת על תנאי", בהפקת תיאטרון באר־שבע, עיבוד ובימוי על־פי הספר מאת פאניה פנלון: שמואל הספרי, כל העיר, 1 במאי 1987 ירון פריד, תזמורת הנשים מאושוויץ מנגנת בבאר־שבע, חדשות, 25 במרץ 1987 יוסי עוזרד, בכורה - מות הזמיר - "תזמורת על תנאי" מאת פניה פנלון, בתיאטרון העירוני באר־שבע. עיבוד ובימוי: שמואל הספרי: תפאורה ותלבושות: יעל פרדס, חדשות, 9 באפריל 1987 ואנסה רדגרייב: ארגונים ציוניים בארה"ב איימו על חיי, מעריב, 3 בנובמבר 1980 ואנסה רדגרייב: : מנהל הטלוויזיה : בישראל - משמיצן, מעריב, 5 באוקטובר 1981
חוק הווילאייטים

חוק הווילאייטים או "האמנה לכינונן של הפרובינציות", (בטורקית Teşkil-i Vilâyet Nizamnâmesi) הוא חוק שחוקק באימפריה העות'מאנית בשנת 1864 במטרה לארגן מחדש את המחוזות בתוך האימפריה תוך החלפת מערכת האיילט. הסולטאן מוראט הראשון, בשנת 1365 לערך, הקים את מערכת האיילטים, כאשר חילק את האימפריה לשני חלקים (ביילרבייליקים או אייליטים), האחד איילט רומליה שכלל את כל השטחים שנכבשו באירופה, והשני איילט אסיה הקטנה (אנטוליה) שכלל את כל השטחים שהיו תחת שלטונו באסיה. עם הכיבושים וההתרחבות מזרחה של הממלכה של באיזיט הראשון הוקם האיילט השלישי שבירתו אמסיה ולאחר מכן הוקמו איילטים נוספים. כל איילט נשלט על ידי ביילרביי (אדון האדונים) וכלל מחוזות שנקראו סנג'קים. הביילרביי נהנה ממידה רבה של אוטונומיה צבאית וכלכלית ובכך נוצר טשטוש בהיררכיה המסורתית של מוקדי הכוח וחלק ניכר מהמס שנגבה באייליטים נשאר שם ולא הגיע לאוצר הסולטאן. מהמוט השני ויורשיו הגו את עידן הטנזימאט, שכלל מערכת חוקים חדשים במטרה לארגן מחדש את ממשל האימפריה העות'מאנית בתחומים שונים כמדינה ביורוקרטית. החלוקה האדמיניסטרטיבית-היררכית של האימפריה כמו גם השאיפה לייעל את גביית המיסים באו לידי ביטוי בחוק זה שהגדיר, בנוסף על הסנג'ק גם יחידות מנהליות קטנות יותר - קאזה, עיירות (kasabat), כפרים (karye) או אשכולות כפר (נאחייה). ערך מורחב – חלוקה מנהלית של האימפריה העות'מאנית על פי החוק, האימפריה העות'מאנית חולקה מחדש למחוזות משנה. במסגרת החלוקה כוננו מועצות ניהול שבהן שותפו נציגים מבני הדתות השונות בכל וילאייט וכן מועצה למינהל ציבורי שחבריה נבחרו בידי תושבי הווילאייט. חוק זה אימץ את המתכונת הצרפתית לניהול מחוזות משנה תוך הענקת סמכויות רחבות למושל. האימפריה חולקה ל-27 וילאייטים ובראש כל אחד מהם הועמד ואלי - הקמת הווילאייטים הושלמה ב-1876. כל וילאייט חולק לסנג'קים ובהם משל מוטצאריף. הסנג'קים נחלקו לקאזות אשר נמשלו על ידי קאימקם והיו נתונים לתחום שיפוטו של קאדי. הקאזה נחלקה לנאחיות ובראש כל נאחייה עמד מודיר. הנאחיות חולקו לקריות (כפרים ושכונות) ובראש כל קריה עמד מוח'תאר. מינוי הוואלים, המוטצאריפים, הקאימקמים וכן בעלי מקצוע כגון רואי חשבון ועמילי מכס היו באחריות השער הנשגב וכך גם ההיתר לשימוש בכספי המסים. מינויים של בעלי תפקידים באדמיניסטרצית הווילאייט היה בידי השלטון המרכזי ולא בידי הוואלי, אף כי הוא היה האחראי עליהם מבחינה מקצועית, בכך שמר השלטון המרכזי על השפעתו במחוזות. ברוב הווילאייטים הייתה מועצה מקומית (או בית מחוקקים מקומי) שכונסה על ידי הוואלי, במועצה היה מקום מרכזי לשופט השרעי, האחראי על יישום החוק, לאיש הכספים הממונה על גביית המס, נציגים שנבחרו על ידי התושבים (במחוזות בהם היה רוב לא מוסלמי נבחרו מספר שווה של נציגים מוסלמים ושאינם מוסלמים). בתי המשפט עצמם הופרדו מהמועצה ופעלו בנפרד (לכל עדה מוכרת על פי חוקי הדת שלה). ב-1871/2 פורסם קובץ חוקים מתוקן, שצמצם את האזורים המנהליים וחיזק את כוחו של השלטון המרכזי והוואלים מיצגיו. ב-1913 נחקק חוק וילאייטים חדש שהחליף את החוק של 1864. יישום בארץ ישראל חלק מהשינוי בעקבות החוק היה ביטול הפיצול של ארץ ישראל בין איילט דמשק ואיילט צידון ובמקום זאת נקבע כי ארץ ישראל כולה תהייה שייכת לווילאייט ביירות. חלוקת משנה הייתה לסנג'ק עכו וסנג'ק נבלוס (שכם). רק מאוחר יותר הוקם סנג'ק אל-קודס (ירושלים) שהצטרף כסנג'ק שלישי. סנג'ק ירושלים נותק ב-1872 מווילאייט ביירות והמוטאצרף שלו היה כפוף ישירות לשער הנשגב באיסטנבול. טנזימאט חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, חטיבה ג', הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1988 עמוד 52, באתר גוגל ספרים.
אמנות הסלע בטאנום

אתר אמנות הסלע בטאנום (שוודית Hällristningsområdet i Tanum) בבוהוסלן (Bohuslän) שבדרום-מערב שוודיה, הוא אתר ארכאולוגי מתקופת הברונזה (1800 עד 500 לפנה"ס), שבו נתגלה ריכוז גדול של ציורי סלע וחריטות סלע באיכות גבוהה וברמת שימור טובה. אמנות הסלע בטאנום מספקת מידע רב ערך אודות אורחות החיים בתקופת הברונזה בסקנדינביה, והיא יוצאת דופן ביחס לאתרים אחרים ברחבי סקנדינביה, אירופה והעולם כולו, מבחינת עושר הטכניקות והמוטיבים של הציורים והחריטות, ומבחינת מגוון הנושאים בהם הם עוסקים. בשנת 1994 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית. הנוכחות האנושית באזור החלה בתקופה המזוליתית (האלף ה-9 עד האלף ה-4 לפנה"ס). סביב 3800 לפנה"ס הגיעה המהפכה החקלאית לדרום סקנדינביה, ועודדה את הקמת יישובי הקבע הראשונים. תקופת הברונזה באזור החלה בסביבות שנת 1800 לפנה"ס, בתקופה בה קו החוף היה גבוה בכ-25 עד 30 מטרים מגובהו כיום. בתקופה זו החלה אמנות הסלע באזור לפרוח. במאה ה-5 לפנה"ס החל האקלים בסקנדינביה להתקרר באופן משמעותי, דבר שהביא לשקיעה תרבותית ולסופה של תרבות תקופת הברונזה הנורדית. המחקר באזור החל במאה ה-18. על פי ניתוח המתכות במקום וזיהוי מקורן בקפריסין, וכן על פי ממצאים סקנדינביים במזרח הים התיכון, משערים שהספינות המצוירות אינן מקומיות אלא ספינות סוחר פיניקיות מהלבנט, או מיקניות. סלע האם בסביבות טאנום עשוי גרניט, ובמקומות רבים הוא הוחלק בידי הקרחונים שנעו צפונה לקראת סוף עידן הקרח האחרון. במקרים מסוימים חורץ הסלע על ידי סלעים שנישאו על ידי הקרחונים. אמני הסלע בחרו במשטחים סלעיים אלה לציורי הסלע שיצרו, ואלה מרוכזים בגובה התואם את גובהו של קו החוף בתקופת הברונזה. תחילה גילפו האמנים בסלע מסגרת לציורים, תוך שהם שוברים את פני הסלע ומסירים את הפסולת; ולאחר מכן חצבו לעומקו בעזרת פטישים ואזמלי אבן. ביצירות שנתגלו נע עומק החריטה בין מילימטר בודד ל-40 מילימטרים, והחוקרים הציעו כי ככל שליצירה נודעה חשיבות וסימבוליות גדולות יותר, כך נחרטה לעומק רב יותר בסלע, וזאת כדי שתהיה ברורה גם במקרים של התאספות קהל רב אשר חזה בה. ברי כי חלק מהמשטחים תוכננו בטרם החלה העבודה עליהם. בבוהוסלן התגלו לפחות 1,500 אתרי אמנות סלע שונים, ובכל אחד מהם מספר ציורים או חריטות. באתרים הגדולים מגיע מספר הציורים למאות, ובסך הכל ישנם בבוהוסלן יותר מ-40,000 ציורים ידועים. הציורים והחריטות עוסקים במגוון נושאים, דוגמת חיי יום יום, ענייני מלחמה, פולחן ודת. עם הדמויות והנושאים שנתגלו נמנים שקעים, מעגלים וגלגלים, סירות ואוניות, בעלי חיים ובני אדם, ידיים, רגליים וכפות רגליים, מרכבות, מחרשות פרימיטיביות, רשתות דיג, מלכודות, מבוכים, עצים, כלי נשק ועוד. מדיה וקבצים בנושא אמנות הסלע בטאנום בוויקישיתוף מרכז המחקר של אמנות הסלע בטאנום אתר מוזיאון ויטליקה Nils-Axel Mörner, Bob G. Lind, Long-Distance Travel and Trading in the Bronze Age: The East Mediterranean-Scandinavia Case, Archaeological Discovery 03, 2015, עמ' 129–139 doi: 10.4236/ad.2015.34012, ראו גם כאן ([1]) וכאן ([2])
החוג לתקשורת, אוניברסיטת תל אביב

החוג לתקשורת נוסד בשנת 1995 באוניברסיטת תל אביב ופועל במסגרת הפקולטה למדעי החברה. בחוג מתקיימות תוכניות לימודים לתואר ראשון (בוגר) לתואר שני (מוסמך) ולתואר שלישי (דוקטור). הלימודים בחוג לתקשורת הם בעיקר במסגרת דו-חוגית. ניתן לשלב את לימודי התקשורת עם כל אחד מהחוגים הנלמדים באוניברסיטה. ניתן גם ללמוד תקשורת במסגרת חטיבה מורחבת בשילוב עם לימודים בחוגים סוציולוגיה ואנתרופולוגיה או מדע המדינה. לימודים עיוניים בחוג לתקשורת: תוכנית הלימודים של התואר הראשון רחבה וכוללת לימודי תשתית, לימודי העשרה, קורסי בחירה וסמינרים במסגרתם הסטודנטים עורכים מחקר עצמאי. הנושאים הנלמדים כוללים תקשורת חזותית, טכנולוגיות מידע, היסטוריה של לימודי התקשורת, מדיניות תקשורת, אמצעי מדיה דיגיטליים, תקשורת בריאות, תקשורת במגזר החרדי, יחסי ציבור, תקשורת בין-תרבותית, תקשורת ומגדר ומוזיקה פופולרית. החוג לתקשורת שם כמטרה עריכת מחקרים חדשניים בשדה התקשורת, בדיקת השינויים המתחוללים בו ומתן השכלה מחקרית בתחומים אלו. לימודים יישומיים בחוג לתקשורת: תוכנית הלימודים כוללת סדנאות יישומיות המאפשרות התנסות בהיבטים המעשיים של תחומי תקשורת, כגון עיתונות, פרסום, מיתוג סביבתי, צילום, ועוד. פרקטיקום בחוג לתקשורת: תוכנית הלימודים בחוג, הממוקם בתל אביב - מרכז המדיה הארצי - כוללת פרקטיקום בו ניתן להתמחות בארגון העוסק בתקשורת. הארגונים כוללים רשתות טלוויזיה, רדיו, משרדי פרסום ויחסי ציבור, ארגונים ציבוריים, ועוד. תוכנית הלימודים לתואר השני המגוונת נועדה להרחיב ולהעמיק את הידע של הסטודנטים בתחום התקשורת המשתנה ומתפתח, להקנות להם כלים להבנה ולניתוח ביקורתי של תופעות ותהליכים בתקשורת, זאת לצד התנסות בסדנאות מקצועיות שפותחות פתח אל עולם העשייה התקשורתית. ניתן לבנות תוכנית לימודים אשר יש בה התמקדות בתחומים כגון תקשורת ואינטרנט, עיתונות, תקשורת תרבות ושפה, תקשורת לשינוי חברתי ועוד. הלימודים כוללים גם סדרת מפגשים שנתית בה מציגים חוקרים בכירים מהארץ ומהעולם מחקרים חדשים, ומפגשים במסגרתם מעלים אנשי תקשורת מרכזיים סוגיות הקשורות לעולמם המקצועי. הפרקטיקום בתקשורת ואחריות חברתית: תוכנית התואר השני הוקמה בדגש על תקשורת ואחריות חברתית. תוכנית הלימודים מאפשרת לימודים יישומיים באמצעות פרקטיקום ייחודי, בו הסטודנטים שותפים לפעילות תקשורתית המתבצעת בארגונים חברתיים. שילוב לימודים מקצועיים בתוכנית "כותרת" - בית הספר לעיתונאות: ניתן לשלב את הלימודים העיוניים בתקשורת בתואר הראשון ובתואר השני בלימודים מקצועיים במסגרת "כותרת"–בית הספר לעיתונאות בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. לחוג לתקשורת תוכנית ללימודי תואר שלישי המיועדת לתלמידים מצטיינים. תחומי החקר עשירים ומגוונים. ניתן לשקול רישום ללימודים לתואר שלישי כבר במסגרת הלימודים לתואר שני. סטודנט שיבחר במסלול זה יוכל לפתח את עבודת התזה לעבודת דוקטורט. "בין השורות" הוא עיתון סטודנטים אינטרנטי בנושאי אקטואליה. סטודנטים מוזמנים להצטרף למערכת העיתון ולהתמחות בכתיבה, בעריכה, בביצוע תחקירים ועוד. ניתן ללמוד ולהתמחות גם במסגרת סדנה שנתית, וזאת כחלק מתוכנית הלימודים. אתר האינטרנט הרשמי של החוג לתקשורת, אוניברסיטת תל אביב
Common Language Runtime

Common Language Runtime (או CLR) הוא רכיב המכונה הווירטואלית של מיקרוסופט .NET Framework והוא אחראי על ניהול ההפעלה של תוכניות הרצות במסגרת ה-NET. בתהליך הנקרא Just in time compilation, הקוד המהודר, נהפך להוראות בשפת מכונה בזמן ריצה אשר, בסופו של דבר יבוצעו על ידי המעבד. ה-CLR מספק שירותים נוספים כגון ניהול זיכרון, טיפול בחריגות ויציבות על ידי טיפוסים מוגדרים היטב (Type Safety). במידה ויש עדיפות לבצע מספר פעולות מחוץ ל-CLR מנצלים תוכנת NGen. כל תוכנית שנכתבה עבור NET., ללא שייכות לשפה בה נכתבה התוכנה מורצת על ידי ה-CLR. ה-CLR מאפשר ניהול תהליכונים ואיסוף זבל. ה-CLR משותף לכל גרסאות ה-NET. ה-CLR הוא המימוש של מיקרוסופט של תקן ה-Common Language Infrastructure (או CLI), אשר פותח במקור על ידי מיקרוסופט עצמה. ה-CLI מוגדר כתקן סטנדרטי של ECMA, הנקרא: "The ECMA Common Language Infrastructure specification". Java Virtual Machine ה-CLR באתר MSDN הסטנדרט ECMA C# and Common Language Infrastructure Standards באתר MSDN
בוטרימוניס

בוטרימוניס (בליטאית: Butrimonys, בפולנית: Butrymańce, ביידיש: בוטרימאַנץ או באַלטרעמאַנץ) היא עיירה במחוז משנה אליטא במחוז אליטא בדרום ליטא. כלכלתה מתבססת על חקלאות, מסחר ומלאכה. היישוב מוזכר לראשונה בכתובים בתקופתו של ויטאוטאס הגדול, מלך ליטא בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא בין השנים 1392–1430. יש סברה שהיישוב הוקם על דרך וילנה - פוניה (אנ') לשם הגנה על ליטא בתקופת פלישות הטטרים. בשנת 1782 נבנתה בעיירה הכנסייה הראשונה. במאה ה-19 התפתח המסחר בעיירה, למרות מספר שרפות שפגעו קשה בעיירה. התקיימו בה ירידי מסחר וירידי בהמות משק, ירידים אותם פקדו סוחרים מרוסיה ומפולין. רוב תושבי העיירה עסקו במסחר ובמלאכה. ביוני 1940, עם סיפוח ליטא לברית המועצות, סופחה בוטרימנץ, עם כל ליטא, לברית-המועצות. במהלך מלחמת העולם השנייה שרפו הגרמנים את מרכז העיירה. בתקופת השלטון הקומוניסטי שאחרי מלחמת העולם השנייה הייתה בעיירה חווה קולקטיבית. משנת 1978 מהווה העיירה מרכז לתוצרת עוף. באמצע המאה ה-19 ישבו בעיירה כ-60 משפחות יהודיות. ערב פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941 חיו בבוטרימנץ כ-750 יהודים. באוגוסט 1941 נרצחו כ-200 מיהודי העיירה באליטא. בסוף אותו חודש רוכזו בגטו היהודים שנותרו בעיירה. יהודים מעיירות הסביבה הובאו לגטו, ומספר היהודים בו הגיע ל-1,400. בספטמבר רצחו אותם בירי ליטאים חמושים. ברנרד ברנסון סנדה ברנסון קדיש יהודה סילמן מדיה וקבצים בנושא בוטרימוניס בוויקישיתוף "בוטרימוניס", באתר JewishGen (באנגלית) בוטרימנץ / באלטרומאנץ (Butrimonys / Butrimoniai), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), בוטרימוניס, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1045–1047), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בעיית המסה החסרה

בעיית המסה החסרה היא אחת הבעיות הפתוחות המרכזיות באסטרופיזיקה המודרנית. לפי חוק הכבידה של ניוטון מושפע מסלולו של עצם בחלל בעיקר מכח המשיכה של עצמים סמוכים לו. עוצמת כח המשיכה תלויה במרחקו ובמסתו של העצם המושך. כך למשל, תנועתן של גלקסיות בצביר תלויה במסתן של הגלקסיות האחרות בצביר. בגלקסיות ספירליות נעים רוב הכוכבים במסלול מעגלי סביב מרכז הגלקסיה. אפשר לחשב את מהירותו של כוכב בשולי הגלקסיה מתוך מסתה המשוערת. ככל שהגלקסיה כבדה יותר, כך ינועו בה הכוכבים מהר יותר. החומר המאיר בגלקסיה, שבו אפשר לצפות ישירות, הוא כוכבים, ענני גז ואבק בין כוכבי, שאת מסתם ניתן להעריך בשיטות אסטרונומיות מקובלות. עדויות שהחלו להצטבר בשנות ה-70 של המאה ה-20 מצביעות על כך שאם הערכת מסת הגלקסיה לפי עוצמת ההארה שלה נכונה, אזי מהירותם של ענני מימן בשולי גלקסיות ספירליות רבות, גבוהה בהרבה מהמהירות הצפויה להם על פי חוק הכבידה של ניוטון. אם מניחים שחוק הכבידה וחוקי התנועה של ניוטון בכל זאת תקפים, מתחייב מכך שעוצמת ההארה של החומר הגלקטי איננה מהווה מדד להערכת המסה הגלקטית. אי התאמה בין הערכת מסה גלקטית לפי עוצמת ההארה לבין מהירויות של גלקסיות בצבירים זוהתה כבר ב-1933 בתצפיות שערך האסטרופיזיקאי השווייצרי פריץ צוויקי כשהשתמש לצורך חישוביו במשפט הוויראליות. על-פי ההערכות המקוריות של צוויקי, הגלקסיות שבהן צפה כבדות פי ארבע מאות מן המסה שנצפתה ישירות. מאז השתכללו הן אמצעי התצפית והמדידה והן המודלים של מבנה הכוכבים, וכיום (2018) ההערכה הרווחת היא שמסת החומר הרגיל מהווה רק כ-4.9% ממסת החומר ביקום, בעוד 95.1% היא מסת חומר אפל או אנרגיה אפלה. תאוריות אחרות מערערות על התוקף האבסולוטי של חוקי ניוטון. על פי המפורסמת בהן, דינמיקה ניוטונית מתוקנת, הערכת המסה הגלקטית על פי עוצמת ההארה כמקובל היא נכונה, ומהירות הסיבוב החריגה של כוכבים בשולי גלקסיות ספירליות לא נובעת מנוכחותו של חומר אפל אלא מכך שהחוק השני של ניוטון איננו תקף עבור תאוצות הנמוכות מערך נתון (a0 ≈ 1.2 x 10−10 m s−2), וחומר הנמצא בתאוצות בעלות ערכים נמוכים כאלה מציית לחוק שונה. מכאן נובע שחוק הכבידה של ניוטון איננו תקף כאשר התאוצה הרדיאלית היא בעלת ערכים נמוכים כמו אלה המתקיימים בשולי הגלקסיות הספירליות בהן נצפית התופעה, וחוק אחר המתאים לתצפיות תופס את מקומו. חומר הנמצא במרחק r ממרכז הגלקסיה נע במהירות משיקית הקרובה ל-   v = G M ( r ) r {\displaystyle \ v={\sqrt {\frac {GM(r)}{r}}}} , כאשר   M ( r ) {\displaystyle \ M(r)} היא מסת החומר הגלקטי המרוכזת בתוך הרדיוס r. בגלקסיה שבה פיזור המסה הוא בעל סימטריה מעגלית צופים חוקי ניוטון שמהירות הסיבוב תלך ותתקרב לאפס כאשר r גדל. עקומת סיבוב כזאת מתוארת כקו A באיור משמאל. עקומת המהירות האופיינית לתצפיות בפועל היא העקומה המסומנת B באיור, שעל פיה מהירות הסיבוב מתקרבת לקבוע v 1 {\displaystyle v_{1}} . על מנת שהיא תתאים לחוקי ניוטון יש להניח שפיזור המסה בגלקסיה הוא   M ( r ) = v 1 2 G r {\displaystyle \ M(r)={\frac {v_{1}^{2}}{G}}r} , כלומר, יש יותר מסה הרחק ממרכז הגלקסיה מאשר קרוב למרכז. מבנה היפותטי זה של פיזור החומר האפל בגלקסיה נקרא הילה. צפריר קולת, הצד האפל של היקום, הוצאת מפה, תל אביב, 2004.