laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה

התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה (בשוודית: Sveriges Radios Symfoniorkester) היא תזמורת רדיו נודעת בסטוקהולם, שוודיה. אחד ההרכבים המקדימים לתזמורת הנוכחית היה תזמורת הרדיו, שהמנצחים הראשיים שלו כללו את נילס גרוויליוס (1927–1939) וטור מאן (1939–1959). ב-1965 אוחדה התזמורת עם תזמורת נוספת מהרדיו השוודי, עם תזמורת הבידור, תחת השם החדש של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה. סרג'יו צ'ליבידאקה היה המנצח הראשי הראשון של התזמורת שזה עתה הוקמה, מ-1965 עד 1971. בשנת 1979, התזמורת התמקמה באולם ברוואלד. מאז 2007, המנצח הראשי של התזמורת הוא דניאל הרדינג. בספטמבר 2009, הודיעה התזמורת על הארכה ראשונה של חוזהו של הרדינג כמנצח ראשי, עד 2012. באפריל 2013 הודיעה התזמורת על הארכה שנייה של חוזהו של הארדינג עד 2015. באוקטובר 2018, הודיעה התזמורת על הארכת חוזהו של הרדינג כמנצח ראשי עד 2023, יחד עם הענקת התואר החדש של מנהיג אמנותי. בנובמבר 2021 הודיעה התזמורת על הארכה נוספת של חוזהו של הרדינג עד 2025. הרברט בלומשטדט, המנצח הראשי של התזמורת בשנים 1977 עד 1982, הוא בעל התואר מנצח כבוד ראשון עם התזמורת. ואלרי גרגייב ואסה-פקה סאלונן גם מחזיקים בתואר מנצח כבוד עם התזמורת. בדצמבר 2017 הודיעה התזמורת על מינויו של קלאוס מקלה למנצח האורח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2018–2019. דניאל הארדינג (2007 - ממשיך) מנפרד הונק (2000 - 2007) יבגני סבטלנוב (1997 - 1999) אסה-פקה סאלונן (1984 - 1995) הרברט בלומסטדט (1977 - 1982) סרג'יו צ'ליבידאקה (1965 - 1971) מדיה וקבצים בנושא התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה (באנגלית) התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה, ברשת החברתית פייסבוק התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה, ברשת החברתית אינסטגרם התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה, סרטונים בערוץ היוטיוב התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה, באתר ספוטיפיי התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה, באתר Discogs (באנגלית) התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמסון באידו

סמסון באידו (בגרמנית: Samson Baidoo; נולד ב-31 במרץ 2004 בגראץ שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית ובנבחרת אוסטריה. באידו גדל במחלקות הנוער של פוסט SV גראץ, גראצר א.ק., ליפרינג ורד בול זלצבורג. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ליפרינג, קבוצת הבת של רד בול זלצבורג, במסגרת הליגה האוסטרית השנייה. ב-30 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של רד בול זלצבורג, בניצחון 3-0 על גורטן במסגרת הסיבוב השני של הגביע האוסטרי לעונת 2022/2023. ב-29 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה האוסטרית, בניצחון 1-0 על הארטברג במסגרת המחזור ה-14 בליגה. הוא ערך ארבע הופעות ליגה בעונה זו. ב-26 באוגוסט 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על וולפסברג במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2023/2024. ב-20 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 2-0 על בנפיקה ליסבון במסגרת שלב הבתים לעונת 2023/2024. ב-13 באוקטובר 2023 ערך באידו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה, בהפסד 3-2 לנבחרת בלגיה במסגרת מוקדמות יורו 2024. רד בול זלצבורג אליפות אוסטריה (1): 2022/2023 מדיה וקבצים בנושא סמסון באידו בוויקישיתוף סמסון באידו, באתר Transfermarkt סמסון באידו, באתר Soccerway סמסון באידו, באתר WorldFootball.net סמסון באידו, באתר FootballDatabase.eu
מיילס רובינס

מיילס גאת'רי טומאלין רובינס (באנגלית: Miles Guthrie Tomalin Robbins נולד ב-4 במאי 1992) הוא שחקן אמריקאי. מיילס גאת'רי טומאלין רובינס נולד ב-4 במאי 1992 בעיר ניו יורק. הוא למד קולנוע דוקומנטרי והפקה מוזיקלית באוניברסיטת בראון במשך שלוש שנים, אך עזב לפני סיום הלימודים. הוא בנם של השחקנים טים רובינס וסוזן סרנדון. אחותו למחצה היא השחקנית אווה אמורי, ואחיו הגדול הוא הבמאי ג'ק הנרי רובינס. תפקידו הראשון בקולנוע היה תפקיד קטן בסרט גבר מת מהלך בו כיכבה אימו סוזן סרנדון. בסדרת הטלוויזיה תיקים באפלה, רובינס גילם את ויליאם, בנם המתבגר של דיינה סקאלי ופוקס מאלדר . לרובינס היו תפקידים קטנים בסרט My Friend Dahmer, ומוצרט בג'ונגל. הוא גילם את המוזיקאי די די ראמון בסדרת הדרמה של נטפליקס "גט דאון" . בשנת 2018 הופיע בסרטה של קיי קאנון, "מאבדים את זה". רובינס גילם את קונור, הידוע גם בשם 'השף', הדייט של ג'רלדין ויסוואנתן לנשף הסיום שגילמה את בתו של ג'ון סינה . באותה שנה הופיע בסרט האלוויין, סרט המשך לסרט בעל אותו השם משנת 1978 . היו לו גם תפקידים בעיבוד קולנועי של "טייפה" שביים טאו לין, ובסרט The Day Shall Come, שצולמה ברפובליקה הדומיניקנית עם אנה קנדריק . בשנת 2019 שיחק בסרט כשהשלג יורד. רובינס עבד גם כתקליטן. בלהקת הפופ הפסיכדלית שלו, "Pow Pow Family Band", הופיעה רובינס כדמות בשם "מילי", "עקרת בית ממורמרת" הלובשת שמלות ויש לה חיבה לשפתון אדום. מיילס רובינס, ברשת החברתית אינסטגרם מיילס רובינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Wuntch, Philip (26 בינואר 1993). "Sarandon's Strong Will Suits her in 'Oil'". Deseret News. Salt Lake City. נבדק ב-11 באוגוסט 2019. {{cite news}}: (עזרה) Robbins, Miles (23 ביוני 2015). "Is It Really That Strange For a Guy to Wear a Dress?". HuffPost. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Mandle, Chris (25 ביוני 2015). "Susan Sarandon's son Miles says it shouldn't be weird for a man to wear a dress". The Independent. London. ארכיון מ-14 במאי 2022. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Linden, Sheri (26 באוקטובר 2017). "'My Friend Dahmer' Film Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Horton, Robert (5 באפריל 2018). "Helicopter-parent comedy 'Blockers' exceptionally well-cast". Everett Herald. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Artz, Matt (28 בינואר 2018). "'Halloween' Behind-the-Scenes Photo Goes to Haddonfield High". Halloween Daily News. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Hooton, Christopher (28 בנובמבר 2017). "Brass Eye's Chris Morris has secretly shot a film in the Caribbean starring Anna Kendrick". The Independent. London. ארכיון מ-14 במאי 2022. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Kaufman, Amy. "Yes, Miles Robbins has famous parents, but he wants a career like no one else". Los Angeles Times. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה)
I'll Be On My Way

השיר I'll Be on My Way נכתב על ידי פול מקרטני אך נזקף לזכות הצמד לנון-מקרטני. השיר בוצע לראשונה ב-26 באפריל 1963 על ידי בילי ג'יי קרמר והדקוטות כצד B של סינגל הבכורה שלהם Do You Want to Know a Secret, שאף הוא נכתב על ידי לנון-מקרטני. הסינגל הגיע למקום השני במצעד הבריטי בעוד From Me to You של הביטלס החזיק במקום הראשון. הביטלס הקליטו גרסה מוקדמת יותר של השיר ב-4 באפריל 1963 עבור רדיו BBC, אך הוא ראה אור לראשונה רק באלבום האוסף משנת 1994 Live at BBC. ג'ון לנון סיפר כי השיר נכתב במחצית הראשונה של 1959. ההיסטוריון טוד קומפטון כתב שמקרטני חיבר את השיר על הגיטרה הראשונה שלו, גיטרה אקוסטית של Framus Zenith. בספר The Beatles Anthology, מקרטני אמר שכל השירים הראשונים שלו נכתבו על גיטרה זו; שירים כמו מישל ו-I Saw Her Standing There. על גיטרה זו למד מקרטני את 'Twenty Flight Rock', השיר שלימים חיבר אותו ללהקת The Quarrymen. לאחר מכן הביטלס הוסיפו את השיר להופעות החיות שלהם. מקרטני הקליט דמו של השיר עוד לפני שבילי ג'יי קרמר והדקוטס הקליטו אותו. הגיטריסט של הדקוטס מייק מקספילד טוען שבבעלותו עדיין סרטי ההקלטה המקוריים של הביטלס המבצעים שיר זה. ב-4 באפריל 1963 הביטלס הקליטו את השיר בתיאטרון ה-BBC פריז, בלונדון, ושודרו בתוכנית הרדיו של ה-BBC Side by Side ב-24 ביוני 1963. קרמר והדקוטס הקליטו את "I'll Be On My Way" ב-14 וב-21 במרץ 1963. גרסתם לשיר הופיעה בתור B-side של סינגל הבכורה שלהם, "Do You Want to Know a Secret" ב-26 באפריל 1963. גרסה זו של השיר נכללת באלבום EMI משנת 1979 The Songs Lennon and McCartney Gave Away. פול מקרטני - שירה מובילה, קול רקע, גיטרה אקוסטית, גיטרה בס ג'ון לנון - קול רקע, גיטרה קלאסית ג'ורג' הריסון - קול רקע, גיטרה אקוסטית, גיטרה מובילה רינגו סטאר - תופים הדקוטות בריאן אפשטיין גרסת הביטלס, מאתר יוטיוב גרסת בילי ג'יי קרמר והדקוטות, מאתר יוטיוב אודות השיר, מאתר התנ"ך של הביטלס מידע על היצירה "I'll Be On My Way" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"I'll Be On My Way" באתר SecondHandSongs
ניקולאי אוברוצ'ב

ניקולאי ניקולאייביץ' אוברצ'ב (ברוסית: Никола́й Никола́евич О́бручев;‏ 3 בדצמבר 1830 – 8 ביולי 1904) היה גנרל רוסי אשר שימש כראש המטה הכללי הרוסי בין 1881-1897. התפרסם גם כסופר ותאוריטיקן צבאי. אוברצ'ב נולד ב-3 בדצמבר 1830. מקורות מסומים טוענים שנולד בסנט פטרבורג, בעוד אחרים טוענים שנולד בוורשה. הוא היה בן למשפחת אצולה רוסית. אביו ואחיו שרתו בצבא הרוסי בדרגות בכירות. אביו נפטר ב-1837, ואוברצ'ב התגייס כצוער לצבא הקיסרי. הוא עבר הכשרה צבאית בבתי ספר צבאיים שונים עד 1848, אז התגייס למשמר הקיסרי. ב-1849 השתתף במשלחת הרוסית שסייעה לצבא האוסטרי לדכא את המרד ההונגרי הגדול. ב-1850 הוא פרסם את ספרו הראשון אשר עסק בתולדות הספרות הצבאית ברוסיה. הספר זכה לפופולריות רבה בחוגים הצבאיים של האימפריה. ב-1855 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2. ב-1856, במהלך הכתרתו של אלכסנדר השני, קיבל אוברוצ'וב את אות מסדר אנה הקדושה ומסדר סטניסלב הקדוש, שניהם מדרגה 3. באותה שנה הוא מונה לפרופסור באקדמיית המטה הכללי "ניקולייב", ולימד בה סטטיסטיקה צבאית. ב-1858 הוא הפך לאחד מעורכי המגזין "אוסף צבאי" (Военный сборник). הוא פוטר מתפקיד זה לאחר שפרסם מאמר בו מתח ביקורת על פעילות הצבא הרוסי במהלך מלחמת קרים. עם זאת, מאמריו וספריו משכו את תשומת לבם של מפקדי הצבא הרוסי, והוא החל למלא תפקידים בכירים במטה הכללי ובמשרד המלחמה. אוברצ'וב היה אחד המתכננים הראשיים של תוכנית המלחמה נגד האימפריה העות'מאנית, ויחד עם שר המלחמה דמיטרי מיליוטין, שכנע את הצאר אלכסנדר השני לצאת למלחמה המתוכננת ב-1877. מיליוטין והצאר רצו להציב אותו לצידם בחזית המרכזית של המלחמה בבלקן. עם זאת, מפקד החזית, הנסיך הגדול ניקולאי, היה מסוכסך קשות עם אוברצ'וב, והטיל וטו על הצבתו בחזית הבלקנית. תחת זאת, הוצב אוברצ'וב בחזית המשנית של המלחמה - חזית הקווקז. הוא הכין עבור הגנרל מליקוב את תוכנית המלחמה שמוטטה את החזית העות'מאנית באזור. ב-10 ביוני 1881, מונה אוברצ'וב לראש המטה הכללי הרוסי בידי הצאר החדש אלכסנדר השלישי. תקופת כהונתו התאפיינה בפעילות דיפלומטית נמרצת. אוברצ'וב היה פרנקופיל מושבע. הוא היה נשוי לאשה צרפתייה - מארי לאונטין מילו, והחזיק אחוזה בצרפת. הוא היה מיודד עם הנספח הצבאי הצרפתי במוסקבה ראול לה מוטון דה בואדפר. למרות זאת, זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, חודשה ברית שלושת הקיסרים בין רוסיה, הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. הברית חודשה גם ב-1884, אולם ב-1887 בוטלה בעקבות סכסוך בין הרוסים לאוסטרו-הונגרים על אזורי השפעה בבלקן. במקום זאת, חתמה רוסיה על הסכם נפרד עם גרמניה (ברית ביטוח המשנה). ב-1890 החליטו הגרמנים להתנער מהברית, ורוסיה מצאה עצמה מבודדת בזירה הדיפלומטית. באותה שנה, הוזמן ידידו של אוברצ'וב, בואדפר, שכעת שימש כסגן הרמטכ"ל הצרפתי, לצפות בתמרוני הצבא הרוסי. היה זה הצעד הראשון בהפסקת העוינות ששררה בין צרפת לרוסיה מאז הפלישה הצרפתית לרוסיה ב-1812. אוברצ'וב ובואדפר שניהם דחפו להידוק היחסים בין שתי המדינות, שהיו מבודדות בזירה הדיפלומטית וחיפשו נואשות אחר בנות ברית. ב-1892 נחתמה הברית הצרפתית-רוסית. ב-1893 הועלה אוברצ'וב לדרגת גנרל ומונה לחבר המועצה המדינית. ב-21 בדצמבר 1897 התפטר אוברצ'וב מתפקיד הרמטכ"ל, אולם נותר חבר במועצה המדינית. הוא עזב את רוסיה ועבר להתגורר באחוזתו בצרפת. הוא נפטר ב-8 ביולי 1904, ונקבר בסנט פטרבורג. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי אוברוצ'ב בוויקישיתוף ניקולאי אוברצ'וב במילון האנציקלופדי הצבאי ניקולאי אוברצ'וב באתר אוניברסיטת מוסקבה ניקולאי אוברצ'וב באנציקלופדיה הרוסית הגדולה
מנשר לאמנות

מכללת מנשר לאמנות היא בית ספר גבוה לאמנות ומרכז תרבות בתל אביב. בית הספר הוקם בשנת 2005 על ידי הסופרת רונית ידעיה והצלם עודד ידעיה המשמש כמנהל בית הספר. במנשר מתקיימים לימודים לתואר ראשון במדעי הרוח בשיתוף האוניברסיטה הפתוחה, כמו גם לימודים חלקיים, קורסים בודדים ולימודי המשך. הלימודים בבית הספר מתרכזים בתחומי הקולנוע, האמנויות החזותיות והכתיבה. בית הספר ממוקם ברחוב דוד חכמי 18, בשכונת הרכבת בתל אביב. מתחם מנשר כולל גם גלריה לאמנות עכשווית, אולם הקרנות ובית קפה. במקום נערכים סימפוזיונים, דיונים על תערוכות ואירועים שונים הפתוחים לקהל הרחב. באוגוסט 2009 פורסמה תוכנית להקמת מבנה חדש לבית הספר, בחלק משטחה של התחנה המרכזית הישנה של תל אביב. מדי שנה מפרסמת מחלקת הכתיבה של בית הספר אסופה בשם "דיבור". בית הספר מנוהל על ידי חברה לתועלת הציבור (חל"צ) בעלת שם זהה – מנשר. בבית הספר פועלות שש מחלקות: קולנוע – ראש המחלקה הוא דייוויד נוי. אנימציה – ראש המחלקה הוא גיא חיות. צילום – ראש המחלקה הוא עודד ידעיה. אמנות פלסטית – ראש המחלקה היא נעם ונקרט. תקשורת חזותית – ראש המחלקה הוא יגאל הרמן. כתיבה – ראש המחלקה היא רונית ידעיה. סרט הגמר "עין לבנה" של תומר שושן היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הקצר בשנת 2020. אתר האינטרנט הרשמי של מנשר לאמנות גלריה מנשר לאומנות (תל אביב), דף שער בספרייה הלאומית שרון קנטור‏, עושים מניכור, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2007 על סרטי בוגרי מנשר באסופת סרטי וולג'ין, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2007 "האמנתי שאני יכול להקים שם ומותג", באתר הארץ, 10 באוקטובר 2008 בוגרי המחלקה לצילום במנשר, באתר nrg‏, 10 ביולי 2008 יואב קוטנר והלל מיטלפונקט, כשהטפטוף יהפך למבול/פרויקט מיוחד של מעריב והמחלקה לצילום של מנשר, באתר nrg‏, 25 בינואר 2008 גליה יהב, מה עושים ג'ימי קרטר וקורט ולדהיים בתערוכה של בוגרי מנשר, באתר הארץ, 8 ביולי 2013 גליה יהב, מנשר: ממהומת אלוהים מאושרת לאיפוק עשוי היטב, באתר הארץ, 8 ביולי 2014 מנשר לאמנות, באתר "גיידסטאר ישראל" רז סמולסקי, לאחר הגסיסה האטית: התחנה המרכזית הישנה בת"א תיהרס - ובמקומה תיבנה מכללה לאמנות, באתר TheMarker‏, 3 באוגוסט 2009 גורדון מור, לחופש נולד, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2007 ניר פרידנברג, 1 באוקטובר 2013, פרויקט מסלול שנת הלימודים: היכן עדיף ללמוד קולנוע, אתר קולנוען אלי ערמון אזולאי, מנשר חדש מול מדרש ישן, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2011 כרמית ספיר-ויץ, דיבור צפוף: כשרונות כתיבה בבית ספר "מנשר", באתר nrg‏, 10 באוגוסט 2011 דיבור של כתיבה: תלמידי "מנשר", באתר ynet, 16 באוגוסט 2011 יאיר רוה, הסרט "עין לבנה": לשקף ב-20 דקות את כל נקודות העיוורון החברתי שלנו, באתר כלכליסט, 22 באפריל 2021 Shirley Halperin, Variety, Variety, ‏5 בפברואר 2021
איראג' (זמר)

חוסיין חאג'ה אמירי (בפרסית: حسین خواجه‌ امیری; נולד ב-1 בינואר 1933), הידוע תחת שם הבמה איראג' (באנגלית: Iraj; בפרסית: ایرج), הוא זמר מוזיקה פרסית מסורתית. איראג' קיבל את הכינוי "אלוף השירה" בידי מעריצו. בתקופה שלפני המהפכה שר איראג' שירים בסרטים פרסיים בנוסף לתוכנית הרדיו גולהא. חוסיין חאג'ה אמירי נולד ב-1 בינואר 1933 בכפר חאלד אבאד במחוז אספהאן למשפחת אמנים. סבו מולה מירזה היה אחד מהזמרים של השאה נאסר א-דין שאה קאג'אר, ואביו שימש גם כזמר. איראג' החל לשיר בגיל 6, בהנחיית אביו. בגיל 14 המלחין אבולחסן סבא הציג את איראג' לתחנת הרדיו הלאומית, שם החל איראג' לשיר בתוכנית הרדיו גולהא. במהלך השנים הוא שיתף פעולה עם אמנים כמו גוגוש, מהסטי, היידה, פוראן, גולפה ועוד'. מדיה וקבצים בנושא איראג' בוויקישיתוף איראג', ברשת החברתית אינסטגרם איראג', באתר MusicBrainz (באנגלית) איראג', באתר Discogs (באנגלית) Iraj Khajeh Amiri biography, Last.fm (באנגלית) Father and Son Concert Iraj Will Sing in Tehran After 16 Years, Financial Tribune, ‏28 ביולי 2017
אדם ג'אווה

אדם ג'אווה (נקרא גם Homo erectus erectus) הוא מאובן של אדם קדום שהתגלה ב-1891 באי ג'אווה (באזור איי הודו המזרחיים ההולנדים, אשר נמצא כיום באינדונזיה). לפי הערכות אותו האדם היה חי במועד מסוים לפני 700,000 עד 1,490,000 שנים. כאשר הוא התגלה אדם ג'אווה היה המאובן ההומינידי העתיק ביותר שהתגלה אי פעם, והוא נותר עד ביום הדוגמה המייצגת של האורגניזם הומו ארקטוס. צוות החוקרים בראשותו של הפליאונתרופולוג והגאולוג ההולנדי יוג'ין דובואה(אנ') הצליח למצוא את מאובנים של השן, החלק העליון של הגולגולת ועצם הירך של אדם ג'אווה לאורך גדות נהר סולו אשר במזרח ג'אווה. דובואה טען שהמאובן מייצג את "החוליה החסרה" בין קופי אדם לבני אדם, והוא העניק למין את השם המדעי Anthropopitecus erectus, ולאחר מכן שינה את השם המדעי ל-Pithecanthropus erectus. המאובן עורר מחלוקת רבה. בתוך עשור מהגילוי התפרסמו בסביבות 80 ספרים ומאמרים רבים על ממצאיו של דובואה. למרות הטיעון של דובואה שמדובר בחולייה החסרה, באותה העת מעטים הסכימו עימו שמדובר במאובן מעבר בין קופי אדם לבני אדם. חלק טענו שמדובר במאובן של קוף ואחרים טענו שמדובר במאובן של בן אדם מודרני, בעוד שחוקרים אחרים סברו שמדובר התפתחות אבולוציונית פרימיטיבית שאינה קשורה כלל להתפתחות האבולוציונית של בני האדם המודרניים. בסופו של דבר, קווי הדמיון בין Pithecanthropus erectus (אדם ג'אווה) לבין Sinanthropus pekinensis (אדם פקינג(אנ')) גרמו לכך שבשנת 1950 הביולוג האבולוציוני ארנסט מאייר בחר לשנות את שמם של שניהם להומו ארקטוס, ולהוסיף אותם בעץ הפילוגנטי האנושי. על מנת להבדיל את איש ג'אווה מאנשים אחרים ממין הומו ארקטוס שהתגלו לאורך השנים, בשנות ה-70 החלו חוקרים להתייחס לאיש ג'אווה כתת-מין "Homo erectus erectus". במחצית הראשונה של המאה ה-20 התגלו מאובנים נוספים אחרים בג'אווה בסנגיראן ובמוג'וקרטו שהיו קדומים יותר לתגלית של דובואה, ואשר נחשבים גם הם כמשתייכים למין הומו ארקטוס. השרידים של איש ג'אווה מוצגים כיום לציבור במרכז נטורליס(אנ') בעיר ליידן שבהולנד. שחזור משנת 1922 של הגולגולת של אדם ג'אווה. דובואה טען שאדם ג'אווה מייצג את "החוליה החסרה" בין קופי האדם לבני האדם ועל כן בציור יש לגולגולת לסת אשר דומה ללסתות של קופים אך מוח אשר גדול יותר מהמוחות של קופים. שחזור משוער של הגולגולת השלמה של אדם ג'אווה מדיה וקבצים בנושא אדם ג'אווה בוויקישיתוף אדם ג'אווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Trinil 2, The Smithsonian Institution's Human Origins Program, ‏1891-01-01 (באנגלית) Java man | Characteristics & Facts | Britannica, www.britannica.com (באנגלית) Siegal, Nina (2022-11-09). "Dispute Over Java Man Raises a Question: Who Owns Prehistory?". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-10-05. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל סנסנה

נחל סנסנה הוא נחל אכזב היורד מהר חברון לנגב הצפוני. אורכו כ־9.3 קילומטרים. מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־520 מטרים מעל פני הים בסמוך לבתי הכפר הפלסטיני רמאדין. הוא זורם דרומה וחולף מתחת לגדר ההפרדה ולכביש 3253, מדרום־מזרח ליישוב סנסנה. לאחר מכן עובר תוואי הנחל ליד חורבת סנסנה וממשיך בין קיבוץ כרמים ליישוב כרמית. הנחל חולף מתחת לכביש הגישה לכרמית ולאחר מכן גם מתחת לכביש 31 בקטע שבין מחלף שוקת למחלף מיתר. בהמשך חולף הנחל מתחת לכביש 60 ומייד לאחר מכן, בגובה של כ־340 מטרים מעל פני הים ובגבול הכפר הבלתי מוכר אעצם עם אום בטין, הנחל נשפך לנחל חברון. ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקטור סחרוב

ויקטור ויקטורוביץ' סחרוב (ברוסית: Виктор Викторович Сахаров;‏ 20 ביולי 1848 – 22 בנובמבר 1905) היה לוטננט גנרל רוסי אשר שימש כראש המטה הכללי הרוסי בין 1898-1904, וכשר המלחמה הרוסי בין 1904–1905. נרצח בידי המהפכנית הסוציאליסטית אנסטסיה ביצ'קו. סחרוב נולד במוסקבה ב-20 ביולי 1848 למשפחת אצולה. הוא סיים את הגימנסיה הצבאית השנייה במוסקבה בשנת 1864 ואת בית הספר הצבאי אלכסנדר השלישי בשנת 1866. עד 1872 שירת בתפקידי קצין זוטר ברגימנט חיל הרגלים ה-123. ב-1875 סיים את לימודיו באקדמיית המטה הכללי "ניקולייב" ושרת במפקדת המחוז הצבאי סנט פטרבורג. ב-1876 שרת בארמיית הדנובה, ובשנה שלאחר מכן מונה לראש מטה הדיוויזיה הקוזאקית הקווקזית. הוא שרת במלחמה העות'מאנית-רוסית ולחם בקרבות בבלקן. במהלך המלחמה עבר לשמש כראש מטה דיוויזיית הגרנדירים ה-2. לאחר המלחמה הוא שהה מספר חודשים בבולגריה, ולאחר מכן חזר לסנט פטרבורג. ב-30 באוגוסט 1880 הועלה סחרוב לדרגת פולקובניק. בינואר 1884 הוא מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-2 של המשמר. במקביל, לימד בבית הספר לקציני חיל הפרשים. בפברואר 1890 הוא מונה לסגן ראש מטה המחוז הצבאי ורשה. ב-30 באוגוסט של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-1894 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי אודסה. ב-6 בדצמבר 1897 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-20 בינואר 1898 הוא מונה לראש המטה הכללי. ב-11 במרץ 1904 הצאר ניקולאי השני מינה את סחרוב לשר המלחמה שלו. באוקטובר 1905 נשלח סחרוב בידי הצאר כדי להרגיע מהומות במחוז סראטוב. הוא הצליח להרגיע מוקדי מהומות רבים באמצעות משא ומתן וללא שפיכות דמים. ב-22 בנובמבר 1905, הוא שהה בבית המושל בעיר סראטוב, ונפגש עם נציגים אזרחיים. המהפכנית הסוציאליסטית אנסטסיה ביצ'קו הגישה לו עצומה. כאשר סחרוב החל לקרוא אותה, ביצ'קו ירתה בו ארבע פעמים באקדח שהסתירה בבגדיה. הוא מת כעבור דקות ספורות. ביצ'קו נידונה למוות, אולם גזר דינה הומתק למאסר עולם עם עבודות פרך. היא שוחררה במהלך מהפכת פברואר, אולם נרצחה בידי הנ.ק.ו.ד. בגיא ההריגה בקומונרקה. מדיה וקבצים בנושא ויקטור סחרוב בוויקישיתוף ויקטור סחרוב במילון האנציקלופדי הצבאי ויקטור סחרוב בספרייה ההיסטורית הציבורית של רוסיה
המצעדים הפיניים הרשמיים

המצעדים הפיניים הרשמיים (באנגלית: The Official Finnish Charts; בפינית: Suomen virallinen lista; בשוודית: Finlands officiella lista) הוא ארגון האחראי על פרסום מצעדי המוזיקה הלאומיים בפינלנד, על פי נתוני מכירות והזרמת מוזיקה שנאספים על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הפיני. מצעדי המוזיקה הראשונים בפינלנד פורסמו לראשונה ב-1951, אשר פורסמו מדי חודש או שבועיים. בינואר 1991, תחנת הרדיו Radiomafia, שהייתה תחת בעלותה של Yle, החל לפרסם את מצעד המוזיקה, תחת השם Radiomafian lista, מדי יום ראשון. בינואר 1994, שמו של מצעד המוזיקה שונה לשמו הנוכחי, לאחר שאיגוד תעשיית ההקלטות הפיני החל להשתתף בהכנת מצעד המוזיקה. מצעד המוזיקה מתפרסם במספר אופנים: מצעד האלבומים הפיני הרשמי (50 מיקומים; Suomen virallinen albumilista) מצעד הסינגלים הפיני הרשמי (20 מיקומים; Suomen virallinen singlelista) מצעד האלבומים במחיר בינוני (10 מיקומים) מצעד תקליטורי ה-DVD המוזיקליים (10 מיקומים) המצעד הדיגיטלי הפיני הרשמי (30 מיקומים; Suomen virallinen latauslista) מצעד האיירפליי הפיני הרשמי (100 מיקומים; Suomen virallinen radiosoittolista) אתר האינטרנט הרשמי של המצעדים הפיניים הרשמיים (בפינית) מצעד המוזיקה, באתר איגוד תעשיית ההקלטות הפיני ארכיון של מצעדים פיניים כולל סינגלים ואלבומים מאמצע 1995 ועד היום ארכיון של מצעד המוזיקה, באתר FinnishCharts.com ארכיון של מצעד הסינגלים הפיני ארכיון של מצעד האלבומים הפיני "ÄKT:n nimi muuttuu – Äänitemyynti kääntyi nousuun" (בפינית). Musiikkituottajat - IFPI Finland. אורכב מ-המקור ב-2016-11-20. נבדק ב-2013-08-26. Pennanen, Timo (2006). Sisältää hitin – levyt ja esittäjät Suomen musiikkilistoilla vuodesta 1972 (בפינית) (1st ed.). Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Otava. p. 8. ISBN 978-951-1-21053-5. Nyman, Jake (2005). Suomi soi 4: Suuri suomalainen listakirja (בפינית) (1st ed.). Helsinki: Tammi. p. 18. ISBN 951-31-2503-3. "Suomen Virallinen Singlelista uudistuu - musiikin tilauspalvelut mukaan" (בפינית). IFPI Finland. 2012-04-05. ארכיון מ-2014-08-20. נבדק ב-2013-06-24. "Tilastot – Suomen virallinen lista" (בפינית). ארכיון מ-2017-07-21. נבדק ב-2011-06-10. Note: Click to open the PDF file "Suomen Virallisen Listan säännöt" on the right side of the page. "In English". ארכיון מ-2012-12-03. נבדק ב-2011-06-10. "Suomen Virallinen Lista laajenee" (בפינית). Musiikkituottajat - IFPI Finland. 2013-11-25. ארכיון מ-2014-05-05. נבדק ב-2014-05-05.
יבגני סבטלנוב

יבגני סבטלנוב (רוסית: Евге́ний Фёдорович Светла́нов‏; 6 בספטמבר 1928 – 3 במאי 2002) היה מנצח ומלחין רוסי. סבטלנוב נולד במוסקבה, ושם למד ניצוח בקונסרבטוריון. משנת 1955 ניצח על תזמורת תיאטרון בולשוי והתמנה למנצח הראשי בשנת 1962. משנת 1965 היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברית המועצות (שהפכה לתזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה). ב-1979 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. בשנת 2000 פיטר שר התרבות בממשלתו של ולדימיר פוטין, מיכאיל שבידקוי, את סבטלנוב ממשרתו בתזמורת הממלכתית. הסיבה הרשמית לפיטורין הייתה שסבטלנוב מקדיש יותר מדי זמן לניצוח בארצות אחרות ופחות מדי למוסקבה. סבטלנוב נודע בעיקר בפרשנויותיו ליצירות רוסיות - הוא כיסה את כל קשת המוזיקה הרוסית, החל במיכאיל גלינקה וכלה בימינו. משנת 2004 נערכת תחרות למלחינים, על שמו. מדיה וקבצים בנושא יבגני סבטלנוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יבגני סבטלנוב יבגני סבטלנוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יבגני סבטלנוב, באתר ספוטיפיי יבגני סבטלנוב, באתר AllMusic (באנגלית) יבגני סבטלנוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) יבגני סבטלנוב, באתר Discogs (באנגלית) יבגני סבטלנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רמת אבזור (רכב)

רמות האבזור או הגימור משמשות את היצרנים כדי לזהות את רמת האבזור או התכונות המיוחדות של הרכב. הציוד או המאפיינים של רכב מסוים תלויים גם בחבילות אופציונליות או באופציות אשר מגיעות עם הרכב המוזמן. עבור דגם רכב נתון, רמת האבזור מציינת איזה ציוד ותכונות אשר כלולים כסטנדרט. רוכש הרכב יכול להוסיף ולהרחיב את האבזור הסטנדרטי בשימוש בחבילות אבזור או אפשרויות נוספות ב"כ בתוספת תשלום. רמת הגימור עם הכי בסיסית בדרך כלל נקראת "דגם הבסיס", ורמת הגימור עם הכי הרבה ציוד/תכונות נקראת "המפרט הגבוה ביותר" או "אבזור מלא". ההבדלים בין רמות האבזור מורכבים בדרך כלל מציוד פנימי (למשל מושבי עור ומצלמות נסיעה לאחור) ושינויים קוסמטיים; יחד עם זאת, לפעמים רמת האבזור יכולה לכלול שינויים מכניים כגון מנועים שונים, מתלים או מערכות הנעה לכל הגלגלים. "Trim levels 101: All about trims, styles, options and packages". www.edmunds.com. נבדק ב-31 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) "How to Choose New-Car Trim Levels and Options". www.autotrader.com. נבדק ב-31 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Your vehicle's trim level: What it is, why it's important, and how to find it". www.tirebuyer.com. נבדק ב-31 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) "2017 Ford F-150 trim level comparison". www.mikecastruccifordmilford.com. נבדק ב-31 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Ford Focus Sedan and Hatchback Models". www.brandonford.com. נבדק ב-31 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה)