laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמריקן פאי: החתונה

אמריקן פאי: החתונה (באנגלית: American Wedding; ידוע גם כאמריקן פאי 3 או אמריקן פאי 3: החתונה, או בתרגום ישיר: חתונה אמריקאית) הוא הסרט השלישי בסדרת סרטי אמריקן פאי. הסרט נכתב על ידי אדם הרץ ובוים על ידי ג'סי דילן. עלילת הסרט מאחדת שוב את החברים מהסרט הראשון והשני, הפעם כדי לחגוג את חתונתם של ג'ים (ג'ייסון ביגס) ומישל (אליסון האניגן). הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-1 באוגוסט 2003 וגרף מעל מאתיים מיליון דולר, עם תקציב הפקה של כ-55 מיליון דולר. דמויות רבות מהסרטים הראשונים לא לקחו חלק בסרט, ביניהם אוז (כריס קליין), שרמן (כריס אוון), הת'ר (מינה סובארי), ויקי (טארה ריד), נדיה (שאנון אליזבת) וג'סיקה (נטשה ליון). מלבד הדמות של אוז שבמקור הופיעה בתסריט אך בעקבות בעיות עם לוח הזמנים הוצא ממנו[דרוש מקור], שאר הדמויות לא הופיעו בשל הקושי ליצור קווי עלילה מעניינים לכל הדמויות הראשיות.[דרוש מקור] ג'ייסון ביגס - ג'ים לוינשטיין שון ויליאם סקוט - סטיב סטיפלר אליסון הניגן - מישל פלאהרטי אדי קיי תומאס - פול פינץ' תומאס איאן ניקולס - קווין מיירס ג'נוארי ג'ונס - קדנס פלאהרטי יוג'ין לוי - נח לוינשטיין, אביו של ג'ים מולי צ'יק - אמו של ג'ים דבורה ראש - מרי פלאהרטי פרד ווילארד - הרולד פלאהרטי אנג'לה פאטון - סבתא לוינשטיין אריק אלן קרמר - ביר/מר בלוודר אמנדה סוויסטן - פרולין ברנדי ניקי שילר זירינג - השוטרת קריסטל אלכסיס ת'ורפ - ג'ניפר ג'ון צ'ו - ג'ון פרנק רוסלר - בר בק ג'ניפר קולידג' - ג'נין סטיפלר, אמו של סטיב אתר האינטרנט הרשמי של אמריקן פאי: החתונה (באנגלית) "אמריקן פאי: החתונה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי: החתונה", באתר נטפליקס "אמריקן פאי: החתונה", באתר AllMovie (באנגלית) "אמריקן פאי: החתונה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אמריקן פאי: החתונה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אמריקן פאי: החתונה", באתר Metacritic (באנגלית) "אמריקן פאי: החתונה", באתר אידיבי "אמריקן פאי: החתונה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "אמריקן פאי: החתונה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אמריקן פאי: החתונה", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיאון פסטר

מוזיאון פסטר (בצרפתית: Musée Pasteur) הוא מוזיאון היסטורי הממוקם במתחם מכון פסטר, ברחוב דוקטור רו (Rue du Docteur Roux), ברובע ה-15 של העיר פריז, בירת צרפת. המוזיאון, שהוקם בשנת 1935, מוקדש לזכרו של המדען הצרפתי לואי פסטר. המוזיאון ממוקם בתוך דירתו של פסטר, ומציג את הדירה וכן תצוגה של כ-1,000 מכשירים מדעיים בהם נעשה שימוש במכון פסטר ועל ידי פסטר עצמו. במוזיאון ממוקמת קפלה בסגנון נאו-ביזנטי, בה קבור פסטר. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון פסטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון פסטר (בצרפתית) תיאור המוזיאון באתר Paris.org תיאור המוזיאון (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא פריז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תומאס הירש

תומאס רנה הירש גולדשמיט (בספרדית: Tomás René Hirsch Goldschmidt; נולד ב-19 ביולי 1956) הוא פוליטיקאי צ'ילאני-יהודי. בשנת 2005 היה מועמד לנשיאות צילה מטעם קואליציה של מפלגות שמאל, וזכה לתמיכה של 5.4 אחוז מהמצביעים. הירש נולד ב-1956 בסנטיאגו דה צ'ילה להורים ממוצא יהודי-גרמני. אמו, לייזה, הגיע לצ'ילה לפני מלחמת העולם השנייה, ואביו, יורג, הגיע לאחר שברח ממחנה ריכוז. בצעירותו הוא היה מקורב לסילו ותנועתו ההומניסטית. בשנת 1974 החל ללמוד הנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת צ'ילה, אולם כעבור ארבע שנים פרש מהלימודים. לאחר מכן עבד בחברת צילום של אחיו. בשנת 1983 היה ממקימי המפלגה ההומניסטית, שהייתה בשנת 1987 למפלגה החוקית הראשונה בצ'ילה תחת משטרו של אוגוסטו פינושה. הוא שימש כנשיא המפלגה בשנים 1994–1999. בשנים 1990–1992 שימש כשגריר צ'ילה לניו זילנד. הוא התמודד לנשיאות בשנת 1999 ובשנת 2005, ולמושב בבית התחתון של הקונגרס בשנת 1997, בכולם ללא הצלחה. הירש נשוי ואב לשני ילדים. מדיה וקבצים בנושא תומאס הירש בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא צ'ילה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'אק לידל

צ'ארלס דייוויד "צ'אק" לידל (באנגלית: Charles David 'Chuck' Liddell, נולד ב-17 בדצמבר 1969) ידוע גם בתור אייסמן (איש הקרח) הוא לוחם MMA לשעבר, ואלוף העולם לשעבר במשקל קל כבד של ה-UFC. ב-9 במאי 2007 לידל הפך ללוחם ה-UFC הראשון שהופיע על השער של מגזין ESPN. ב-29 בינואר 2008 הוציא לידל אוטוביוגרפיה הנקראת Iceman: My Fighting Life (בתרגום חופשי: "איש הקרח: חיי הקרב שלי"). מאזן התוצאות של לידל עומד על 21 ניצחונות (14 בנוק אאוט ו-1 בהכנעה), 6 הפסדים ו-0 תיקו. בשנת 2009 התמודד בעונה התשיעית של תוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים, והיה למודח החמישי. יחד עם עמיתו למקצוע, רנדי קוטור, לידל נחשב לאדם אשר הביא את תחרויות ה-MMA למיינסטרים של הספורט והבידור האמריקאי. לאחר שספג מספר נוקאוטים שפגעו בלסתו נאלץ לפרוש. בשנת 2001 שיחק בקומדיה "קיץ אחד של סוטול" בכיכובו של מת'וד מן, וב-2005 הופיע לידל בקליפ של להקת הרוק, ניקלבק לשיר "רוקסטאר". חשוב לציין שצאק לידל הופיע גם בפמליה בשנת 2008 הופיע בקומדיה "שומר ראש במבצע" בכיכובו של אוון וילסון. בשנת 2013 שיחק בתפקיד עצמו בסרט "קיק אס 2". בשנת 2015 שיחק לצד דולף לונדגרן בסרט הפעולה "מהומה" וגם בסרט המלחמה והפעולה "חזירי המלחמה". בשנת 2019 שיחק במותחן האקשן "האצה", לצדם של דולף לונדגרן ודני טרחו. מדיה וקבצים בנושא צ'אק לידל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'אק לידל (באנגלית) צ'אק לידל, ברשת החברתית פייסבוק צ'אק לידל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צ'אק לידל, ברשת החברתית אינסטגרם צ'אק לידל, באתר אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) צ'אק לידל, באתר שרדוג צ'אק לידל, באתר טאפולוגי צ'אק לידל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Chuck "The Iceman" Liddell - Official UFC® Fighter Profile ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמותת מאסטרו

עמותת מאסטרו היא יוזמה פרטית לקידום חיי המוזיקה והחינוך המוזיקלי בישראל. העמותה הוקמה בשנת 2002 על ידי אביבה חיימוביץ' ויינשל. מטרותיה הן העשרת הפעילות המוזיקלית בפריפריה; בהעלאת רמת הוראת הנגינה בישראל ויצירת קשר עם מוזיקאים ישראלים הפועלים בחו"ל. בנוסף, שמה לה העמותה למטרה להפוך את ישראל לאטרקטיבית עבור מוזיקאים צעירים שמהגרים לאירופה ובאמריקה. המנהל המוזיקלי של הפרויקט הוא הכנר חגי שחם ויחד עמו פועלים עתר ארד (ויולן), משה אהרן אפשטיין (חלילן), ארנון ארז (פסנתרן) ואחרים. העלאת רמת ההוראה המוזיקלית והעשרתה - בשיתוף עם האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. כל מחזור הכשרה הוא בן 3 שנים, אשר במסגרתו בשנה הראשונה, סטודנטים בוגרי האקדמיה ממשיכים את לימודיהם ומספר פעמים בשנה יוצאים לשבוע לימודים מרוכז ביישובים המשתתפים בפרויקט. בשנתיים שלאחר מכן הם מוצבים ביישובים אחדים, מקימים שם כיתות ללימוד כלי הנגינה שלהם ומבצעים מוזיקה קאמרית. בתום שלוש השנים זכאים הסטודנטים לתואר B.Mus בהוראת כלי הנגינה. תזמורת קאמרית צעירה - התזמורת מזמנת לבני נוער בעלי עניין מיוחד במוזיקה ונגינה, לפגוש את בני גילם מרחבי הארץ ולהתפתח כמוזיקאים תוך מעורבות חברתית. פרויקט זה מתבצע בשיתוף התזמורת הקאמרית הישראלית, מנצח התזמורת הוא יהונתן שפנדורף. סדרות קונצרטים קאמריים בפריפריה פסטיבל מוזיקה שנתי בעין הוד. תוכנית מפתח אתר האינטרנט הרשמי של עמותת מאסטרו עמותת מאסטרו, באתר "גיידסטאר ישראל"
מוזיאון רדיו צרפת

מוזיאון רדיו צרפת (בצרפתית: Musée de Radio France) הוא מוזיאון היסטורי שהציג את ההיסטוריה של רדיו צרפת. המוזיאון ממוקם בבית רדיו צרפת (Maison de Radio-France), בשדרות הנשיא קנדי (avenue du Président Kennedy) ברובע ה-16 של העיר פריז, בירת צרפת. המוזיאון סגר את שעריו, אך עדיין ניתן לבקר בבניין, בו מקיימים קונצרטים שונים ותערוכות מתחלפות. המוזיאון הוקם בשנת 1966 ומוצגיו כללו כ-2,000 מוצגים המדגימים את התפתחות מקלטי הרדיו והטלוויזיה מאז ראשיתם ועד ימינו. בין היתר מוצג במוזיאון טלגרף משנת 1793 שנבנה על ידי קלוד שאפה, ומוצגים המדגימים את מחקרם של אדואר בראנלי, לי דה פורסט, היינריך הרץ, גוליילמו מרקוני, ג'יימס קלארק מקסוול ואלכסנדר סטפנוביץ' פופוב. במוזיאון הוצגו גם תצלומים ומסמכים המציגים את ההיסטוריה וההתפתחות של רדיו צרפת. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון רדיו צרפת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון רדיו צרפת (בצרפתית) תיאור המוזיאון באתר Paris.org musée de radio france, Museedupaysduder.com
עזריאל אוירבך

הרב עזריאל זליג אוירבך (נולד בשנת ה'תרצ"ח, 1938) הוא רב קהילת "חניכי הישיבות" בשכונת בית וגן בירושלים, חבר מועצת גדולי התורה של בני תורה, חבר בד"ץ שארית ישראל ויו"ר ועד הרבנים לענייני צדקה. נולד בשכונת שערי חסד בירושלים, לרב שלמה זלמן אוירבך. אחיו היה הרב שמואל אוירבך. בילדותו למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק. נישא ללאה (ה'תרצ"ח - ח' בסיוון ה'תש"ע), בתו של הרב יוסף שלום אלישיב. לבני הזוג לא היו ילדים. בחשוון תשע"ג נישא למינה, אלמנת הרב אברהם אלישיב, נכדו של הרב אלישיב ואחיינה של אשתו הראשונה. שימש לאורך השנים כראש ישיבה במספר ישיבות בירושלים, בהן ישיבת אמשינוב וישיבת טורדא. משמש כרבה של קהילת חניכי הישיבות בשכונת בית וגן בירושלים, נשיא ישיבות משכן שלמה ותורת משה - הרב לייזרוק, וחבר "בד"ץ שארית ישראל". מעורב בתחומי העסקנות הציבורית החרדית. מכהן כיושב-ראש ועד הרבנים לענייני צדקה, נשיא ועדת הרבנים של ארגון איחוד הצלה, חבר בוועד הרבנים של הגמ"ח המרכזי, חבר הנהלת ישיבת קול תורה וחבר ועד הרבנים המייעץ לארגון "עזר מציון". לבושי עוז - סדרת ספרים ובהם שיעוריו בהלכות בשר בחלב, תערובות ונדה שיצאו על ידי אחד השומעים מדיה וקבצים בנושא עזריאל אוירבך בוויקישיתוף כתבות עליו באתר כיכר השבת עזריאל זעליג בן שלמה זלמן אויערבאך (1938-), דף שער בספרייה הלאומית דוד קורן, "אבא למה טרחת?" • "לאה, את שווה את זה", אמר הגרי"ש, 21 במאי 2010, באתר בחדרי חרדים בית דין צדק שארית ישראל, באתר עולם התורה
אליהו שלזינגר

הרב אליהו שלזינגר (נולד בה' באדר תש"ט; 6 במרץ 1949) הוא רבה של שכונת גילה ומקור חיים בירושלים מאז שנות השבעים, פוסק, מרצה ומחבר ספרים תורניים. נולד בצ'כוסלובקיה ועלה ארצה כתינוק עם משפחתו. בעת התמנותו כרבה של גילה מטעם המועצה הדתית בירושלים נחשב כרב השכונה הצעיר בירושלים. מאז 2002 עד 2014 שימש גם כרב הפוסק של המועצה הדתית בענייני כשרות ועירובין, תפקיד שהיה עד אז בידי רבה הראשי של ירושלים, הרב יצחק קוליץ שהתפטר אז ממשרתו בשל מצבו הבריאותי. מינוי זה נעשה בהמלצת הרב יוסף שלום אלישיב והרב עובדיה יוסף. הרב שלזינגר משמש גם כאב בית דין בבית הדין לממונות של מכון "אריאל" הרב שלזינגר הצטרף לסיורים של ארגון "מזהירי שבת" בשוק מחנה יהודה, ונותן ברכות לסוחרים שסוגרים את דוכניהם מספיק זמן לפני שבת. סיוריו אלה עוררו מחלוקת בקרב הסוחרים[דרוש מקור]. שמו אוזכר כמועמד לכהן כרבה הראשי האשכנזי של ירושלים, תפקיד שהתפנה ב-2002, והוא הגיש רשמית את מועמדותו לתפקיד ב-18 בספטמבר 2014. אך יממה לפני הבחירות הודיע על פרישתו מהמירוץ בעקבות הסיכויים הנמוכים. זכה באות "יקיר ירושלים" לשנת 2020[דרוש מקור]. אלה הדברים על פרשיות השבוע. ארשת שפתינו על פרשיות השבוע. וזאת התורה על פרשיות השבוע. יום שבתון על ענייני שבת. שואלין ודורשין שו"ת (תשעה כרכים). חוקי חיים שו"ת - תשובות בענייני השעה והזמן. מצוות נר איש וביתו על הלכות חנוכה. יצא במספר מהדורות. מעגלי אליהו על הלכות הגעלת כלים. אלה דברי הברית על הלכות ברית מילה ופדיון הבן. אלה הם מועדי חידושי הלכה, דרושים ודרשות על חגי ישראל (ארבעה כרכים), הוצאת מוסד הרב קוק. חיים של ברכה חידושי תורה ודרשות על פרשיות השבוע אתקינו סעודתא ענייני כשרות בהלכה ובהגדה מועדי קדשך דרשות על המועדים בהלכה ובאגדה כל מקדש שביעית על הלכות שמיטה מאורי אור על התורה אוצר התורה חמישה חלקים על התורה דרכי ציון על ימי בין המצרים ראשית השנה על המועדים ל הימים הנוראים הרב שלזינגר כותב גם מאמרים שהופיעו בביטאונים התורניים מוריה, אורייתא, תחומין, הברכה, קובץ בית הלל ועוד. מדיה וקבצים בנושא אליהו שלזינגר בוויקישיתוף הרצאתו של הרב אליהו שלזינגר בכנס לתורה שבעל פה במוסד הרב קוק מתוך האתר של מכון מאיר. אינדקס מאמרי הרב שלזינגר באתר מכון צומת. כל הכתבות על הרב שלזינגר, באתר ערוץ 7 עקביא שמש - ביקורת ספרותית על ספרו של הרב שלזינגר, "נר איש וביתו" באתר, Tradition Seforim Blog. אליהו בן אהרן צבי שלזינגר (1949-), דף שער בספרייה הלאומית נתן רוזנבלט, ‏גילו עם ירושלים כל האבלים עליה / דעה, באתר JDN‏ יוני הראל, רבנות ירושלים: רבה של גילה הגר"א שלזינגר הגיש מועמדות, באתר חרדים10, ‏18 בספטמבר 2014 משה ויסברג, דרמה במרוץ לרבנות: הגר"א שלזינגר פרש, באתר בחדרי חרדים, ‏21 באוקטובר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיאון האורנז'רי

מוזיאון האורנז'רי (בצרפתית: Musée de l'Orangerie) הוא מוזיאון לאמנות אימפרסיוניסטית ופוסט-אימפרסיוניסטית הממוקם בסמוך לכיכר הקונקורד, בצידם הדרומי של גני הטווילרי, על גדת נהר הסן, ברובע הראשון של העיר פריז, בירת צרפת. המוזיאון מציג מיצירותיהם של פול סזאן, אנרי מטיס, אמדאו מודיליאני, קלוד מונה, פבלו פיקאסו, פייר-אוגוסט רנואר, אנרי רוסו, חיים סוטין, אלפרד סיסלי, מארי לורנסין ומוריס אוטריו. מבנה המוזיאון שימש במקורו כחממה עבור עצי התפוזים שגדלו בגני ארמון הטווילרי - ומכאן שמו - "האורנז'רי" (חממת התפוזים). מבנה האורנז'רי נבנה כחממה בשנת 1852. בשנת 1927 הוחלט להפכו למוזיאון והוא הותאם על מנת להציג את היצירה מרובת התמונות "חבצלות המים" של מונה שצוירה בין השנים 1914–1926. יצירה זו כוללת שמונה תמונות המוצגות בשני חדרים סגלגלים. מונה התכוון ליצירת אווירה מטטטיבית ובכניסה יש כתובת המבקשת לכבד את רצון האמן ושמור על שקט. היצירות, שאורכן הכולל 100 מטרים, הוצגו בקומת הקרקע של המבנה והוארו באור יום. בשנת 1965 הוחלט להציג במבנה את אוסף וולטר-גיום (Walter-Guillaume) הכולל ציורים אימפרסיוניסטים רבים. לצורך הצגת האוסף נבנתה קומה שנייה במבנה, וחבצלות המים הוארו באור מלאכותי. בשנת 1999 נסגר המבנה לשיפוצים. קודם לסגירתו נערכה תערוכה מיוחדת של יצירת חבצלות המים של מונה ו-60 יצירות הובאו לצורך כך מכל רחבי העולם. במהלך השיפוצים נבנתה קומת מרתף המוארת בחלונות עיליים (המאפשרים תאורה טבעית להצגת היצירות האימפרסיוניסטיות), וכן פורקה הקומה העליונה של המבנה על מנת לאפשר את הצגת חבצלות המים באור טבעי. במהלך חפירת קומת המרתף התגלה באתר קטע מחומת העיר פריז מהמאה ה-16 וזו מוצגת כיום במוזיאון ומשמשת למעשה כקיר אחד האולמות החדשים - אולם המשמש לתערוכות מתחלפות. בנוסף נבנו מתחת לאדמה אולם הרצאות וספריה. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון האורנז'רי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון האורנז'רי (בצרפתית) מוזיאון האורנז'רי, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון האורנז'רי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון האורנז'רי, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון האורנז'רי, ברשת החברתית LinkedIn מוזיאון האורנז'רי, סרטונים בערוץ היוטיוב סוכנויות הידיעות, "חבצלות המים" שוב פורחות, באתר ynet, 18 במאי 2006 Les Biches - Marie Laurencin | Musée de l'Orangerie, www.musee-orangerie.fr Paris's Jewel-like Orangerie, Home to Monet's Waterlilies, Reopens, Polished and Renovated, הניו יורק טיימס, 16 במאי 2006
בעטיפה של ממתק

בעטיפה של ממתק הוא שמו של אלבומה השני במספר של להקת ההיפ הופ הישראלית "שבק ס'". האלבום יצא בשנת 1997 על ידי חברת התקליטים NMC בהפקת יוסי פיין. שני הסולנים מירו וחמי אשר השתתפו באלבום הראשון של הלהקה עזבו את ההרכב, ובמקומם הצטרף הזמר נמרוד רשף. עם זאת, באלבום זה משתתף חמי בשיר "לבקש ת'קש", אשר הוקלט לפני עזיבתו את הלהקה. האלבום מתאפיין בסגנון יותר שחור מהאלבום הראשון והרבה יותר להיטי וקליט, כדי לפנות לקהל הצעיר שנמרוד רשף הביא איתו מערוץ הילדים. האלבום היה פריצת הדרך של הלהקה לקהל הרחב, והוא חשף את הלהקה לפרסום רב ולמעריצים רבים. הלהיט הגדול מהאלבום הוא "תתקעו בחצוצרה" שמבוצע על ידי שבק ס ופישי הגדול. השיר יצא כסינגל והופק לו קליפ. 03:27 - תרימו ת'ידיים 04:36 - מביא אותה הפוך 03:46 - לבקש ת'קש 03:05 - האימפריה מכה שנית 04:14 - תתקעו בחצוצרה 02:36 - אל תגידו לי 04:04 - ילד ירוק 04:54 - יהיה פיצוץ 03:45 - שום דבר לא כבד מדי 03:59 - עושים שמות על הבמות 04:19 - תתקעו בחצוצרה - אקפלה ג'יימס - תופים מוקי די - שירה פילוני - גיטרות קולות נמרוד רשף - שירה פלומפי B - גיטרות קולות דוידי - גיטרה בס חמי - שירה (ברצועה "לבקש ת'קש") מידע על האלבום בעטיפה של ממתק באתר MusicBrainz שבק ס - בעטיפה של ממתק (באנגלית), נבדק ב-2023-03-04
מוזיאון קה בראנלי

מוזיאון קה בראנלי (בצרפתית: Musée du quai Branly - Jacques Chirac; מוזיאון רציף בראנלי - ז'אק שיראק) הוא מוזיאון לאתנוגרפיה ולתרבות אפריקה, אסיה, אוקיאניה ואמריקה הממוקם ברחוב רציף בראנלי, ברובע השביעי של העיר פריז, בירת צרפת, בסמוך למגדל אייפל. המוזיאון נקרא על שם הנשיא שיזם אותו ועל שם הרחוב בו הוא נמצא, שנקרא על שם הפיזיקאי הצרפתי אדואר בראנלי. מתחם המוזיאון כולל את מבנה המוזיאון - הניצב על עמודים כקומה השנייה של המבנה, ואת גן המוזיאון שנמצא מתחת המבנה (בקומה הראשונה). בניית המוזיאון הושלמה ב-20 ביוני 2006. בשנת 1995 הוקמה, ביוזמת נשיא צרפת ז'אק שיראק, ועדה לבחינת הקמת מבנה המוזיאון. בסיום עבודת הוועדה הוחלט כי השטח הסמוך למגדל אייפל ישמש את המוזיאון. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ז'אן נובל. בצידו הדרום מערבי של המבנה קיים "קיר חי" ועליו מתקני השקיה המאפשרים את צמיחת הצמחים שעליו. אורכו 200 מטרים וגובהו 12 מטרים. קיר זה תוכנן על ידי ז'יל קלמאן (Gilles Clément) ופטריק בלאן (Patrick Blanc). המוזיאון מציג את האוספים שהועברו מהמוזיאון הלאומי לאומנות אפריקה ואוקיאניה (הסגור כיום) וכן את אוספי מחלקת האתנוגרפיה של מוזיאון האדם הסמוך. תצוגת המוזיאון כוללת כ-267,000 מוצגים, מהם רק כ-3,500 מוצגים לקהל הרחב, כאשר התערוכות מתחלפות מעת לעת. כמו כן, במוזיאון מוצגות יצירות רבות של אומנים אבוריג'ינים אוסטרליים בני זמננו. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון קה בראנלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון קה בראנלי (באנגלית) מוזיאון קה בראנלי, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון קה בראנלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון קה בראנלי, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון קה בראנלי, סרטונים בערוץ היוטיוב תיאור מבנה המוזיאון באתר האדריכל תצלומי המוזיאון מיכאל קימלמן, לב של חושך בעיר האורות, הניו יורק טיימס - כתבה על פתיחת המוזיאון International ניקולי אורוסוף, קי בראנלי - מקום מעוות וקסום, ההרלד טריביון תצלומי המוזיאון תצוגה וירטואלית של אוספי המוזיאון
מוזיאון מפות התבליט

מוזיאון מפות התבליט (בצרפתית: Musée des Plans-Reliefs) הממוקם בארמון האנווליד שברובע השביעי של העיר פריז בירת צרפת מציג דגמי ביצורים של צרפת שהוכנו במהלך המאה ה-17. ראשיתו של אוסף המוזיאון בשנת 1668. המרקיז פרנסואה-מישל לה טלייה ושר המלחמה של לואי ה-14, מלך צרפת הורה על הקמת דגמים תלת־ממדיים, שיציגו את ביצורי ערי צרפת. הדגמים נבנו על ידי מהנדסים צבאיים בערים השונות. בשנת 1700 הורה לואי ה-14 על החזקת האוסף בארמון הלובר. בשנת 1743 הוקמו סדנאות מרכזיות להכנת הדגמים בבת'ן (Béthune) ובליל (Lille). מספר רב של דגמים הוקמו במהלך מלחמת הירושה האוסטרית (1741–1748) בעקבות כיבוש ערים רבות. הדגמים האחרונים שנבנו לפני המהפכה הצרפתית היו דגמי סן-אומה (Saint-Omer) בשנת 1758 וסן-פיליפ או באלרה (Saint-Philippe aux Baléares) בשנת 1759. בשנת 1774 הוחלט על השמדת האוסף כדי לפנות את החדרים בהם היה ממוקם להצגת תמונות, אולם בשנת 1777 הועבר האוסף לארמון האנווליד בו הוא ממוקם כיום. בתקופת שלטונו של נפוליאון נבנו דגמים חדשים של לוקסמבורג (1802), לה ספציה (1811), ברסט (1811) ושרבור (1813). דגמים רבים נוספים נבנו עד שנת 1870 עת פיתוח השריון הממונע והארטילריה הפך את ביצורי הערים ללא יעילים. בשנת 1927 הוכרז האוסף לאנדרטה היסטורית לאומית, ובשנת 1943 נפתח המוזיאון המציג את הדגמים. האוסף כולל 260 מפות תבליט (מפות תלת־ממדיות) שנבנו בין השנים 1668–1870. כ-100 מהם מוצגים במוזיאון, ו-15 נוספים מוצגים במוזיאון לאמנות יפה של ליל. כמו כן מוצגים במוזיאון הסברים בדבר אופן בניית הדגמים. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון מפות התבליט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון מפות התבליט (בצרפתית) מוזיאון מפות התבליט, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון מפות התבליט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון מפות התבליט, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון מפות התבליט, באתר פינטרסט אתר האנדרטאות הלאומיות של צרפת (בצרפתית) תיאור המוזיאונים Paris.org תיאור המוזיאון באתר מגזין "מסע אחר" תיאור מוזיאוני לז אנווליד
גופי ניסל

גופי ניסל (באנגלית: Nissl bodies) הם גופיפים גדולים הנראים בתוך תאי עצב. נקראים על שם הנוירולוג הגרמני פרנץ ניסל (1860–1919). ניתן לראות גופי ניסל באמצעות שיטת צביעת RNA שפותחה על ידי ניסל (צביעת ניסל). השיטה יעילה כדי למצוא את גופי תאי העצב (פריקאריונים). גופי ניסל הם למעשה האזור המחוספס של הרשתית התוך-פלזמית, שבה מיוצרים החלבונים. דנדריט מדיה וקבצים בנושא גופי ניסל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שומן לבן

שומן לבן הוא אחד משני סוגי רקמת שומן בגופם של יונקים (השני הוא שומן חום). בבני אדם, שומן לבן מהווה 20% ממשקל הגוף של הגברים ו-25% ממשקל הגוף של הנשים. משמש כמאגר אנרגיה, על ידי פירוק חומצות שומן, ולריפוד אזורים רגישים. תאי שומן לבן הם תאי ענק ויכולים להגיע עד לגודל של 120 מיקרון. כל תא מכיל טיפת שומן אחת ענקית (unilocular) הדוחפת את גרעין התא לשוליים. לתאים קולטנים לאינסולין, הורמוני גדילה, נוראדרנלין וגלוקוקורטיקואידים. בניגוד לרקמת חיבור, ברקמת שומן לבן, תאים סמוכים מוקפים בלמינה חיצונית המחברת ביניהם וכמות החומר החוץ-תאי מועטה. בשנת 2019 פורסם בכתב העת Cell Reports מחקר שערכו קבוצת מדענים באוניברסיטה הטכנית של מינכן שבגרמניה בשיתוף עם המכון השווייצרי לביואינפורמטיקה. במחקר המדענים רצו לבחון כיצד תאי השומן מתמיינים ואילו גנים פועלים בתא כדי ליצור אותם. במחקר, המדענים גידלו תאי שומן לבן בתרבית תאים והפכו אותם באמצעות תרופה ייחודית לתאי שומן חום, כדי לבדוק מה התהליך הגני שמתרחש בהם תוך כדי השינוי. צוין במחקר ניתן גם להפוך שומן לבן לשומן חום בתנאים טבעיים (שלא באמצעות תרופות) למשל כמו בחשיפה ממושכת לקור. במחקר נמצאו 25 חלבונים שונים שהיו אחראיים בתהליך ההפיכה של תא שומן לבן לשומן חום. החשיבות של הפיכת תא שומן לבן לשומן חום היא בעיקר בעבור אנשים שמעוניינים לרזות, זאת מכיוון שיותר קל לשרוף תאי שומן חום מאשר שומן לבן. Yongguo Li , Petra C. Schwalie , Andrea Bast- Habersbrunner et al, Systems-Genetics-Based Inference of a Core Regulatory Network Underlying White Fat Browning, Cell Reports, 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכל אודות חוה

הכל אודות חוה (באנגלית: All About Eve) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 1950, שנכתב ובוים על ידי ג'וזף ל. מנקייביץ' ומבוסס על הסיפור הקצר "חוכמת איב" מאת מרי מור. בסרט מככבת בטי דייוויס כמרגו צ'נינג, כוכבת ברודוויי מזדקנת. אן בקסטר משחקת בתפקיד איב הרינגטון, מעריצה צעירה המסייעת ברצון ומכניסה את עצמה לחייה של צ'נינג, בסופו של דבר מאיימת על הקריירה של מרגו ועל יחסיה עם האנשים הקרובים לה. שחקנים נוספים בסרט הם ג'ורג' סנדרס, סלסט הולם, יו מארלוו, גארי מריל ותלמה ריטר. בנוסף מופיעה בו השחקנית מרילין מונרו, באחד מתפקידיה המוקדמים. "הכל אודות חוה" זכה לתשבחות מבקרי הקולנוע בעת יציאתו לאקרנים, והיה מועמד ל-14 פרסי אוסקר (שיא המועמדויות לסרט). הוא זכה בשישה, כולל הפרס לסרט הטוב ביותר. מרגו צ'נינג (בטי דייוויס) היא אחת הכוכבות הגדולות בברודוויי, אך למרות ההצלחה האדירה שלה, היא מתחילה להראות סימני זיקנה. לאחר הופעה בלילה אחד, מגיעה לחדר ההלבשה שלה אישה צעירה בשם איב הרינגטון (אן בקסטר). איב טוענת כי היא המעריצה הגדולה ביותר שלה, ושחקנית שאפתנית ממילווקי. היא מספרת לקבוצה של אנשים בחדר ההלבשה של מרגו כי עקבה אחרי מרגו מניו יורק לאחר שראתה אותה מופיעה בסן פרנסיסקו. בהדרגה הסרט חושף כי איב היא ערמומית ותחבולנית. היא מתכננת לקחת ממרגו כל מה שיש לה: את אהובה (גארי מריל), חבריה (סלסט הולם ויו מרלוו) ואת קריירת הבמה שלה ופרסומה. איב מתחילה לתכנן איך להחליף את מרגו, היא זוממת איך להיות השחקנית המחליפה ומנצלת את ההזדמנות כאשר מרגו אינה יכולה להופיע, כך היא תוכל להיכנס לנעליה ולהופיע מול קהל גדול. כאשר הניסיונות הללו נכשלים והיא לא יכולה לקדם את הקריירה שלה, היא סוחטת אנשים בדרכה על מנת לקבל את התפקיד הבא שהובטח למרגו. היא אינה מודעת לכך שמרגו עצמה לא רוצה לשחק בתפקידים שכעת נחשבים צעירים מדי בשבילה והחליטה לא לקבל את התפקיד. איב מתכננת לטפס גבוה יותר כאשר היא משתמשת במבקר התיאטרון אדיסון דה-ויט (ג'ורג' סנדרס). רגע לפני הופעתה הגדולה היא מתעמתת עם דה-ויט ומספרת לו על תוכניתה הבאה - להתחתן עם המחזאי לויד ריצ'רדס (יו מארלוו) לאחר שיתגרש מאשתו קארן (סלסט הולם). לדה-ויט יש תוכניות משלו, הוא מתעמת עם איב ומגלה את סיפורה המזויף, איך היא הגיעה לניו יורק מסן פרנסיסקו. למעשה איב הוכרחה לעזוב עבודה במילווקי כאשר אשתו של הבוס גילתה כי יש קשר לא נאות בין השניים. דה-ויט, על אף שהשמיץ את איב, גם נמשך אליה וממשיך לנסות לקדם את הקריירה שלה. איב, כעת שחקנית ברודוויי, קיבלה פרס על תפקידה בהצגה המדוברת. לאחר מכן, היא פוגשת אישה צעירה, מבולבלת לכאורה, שהתגנבה לדירתה וטוענת כי היא מעריצה אותה - והסיפור חוזר לנקודת ההתחלה. בטי דייוויס - מרגו צ'נינג אן בקסטר - איב הרינגטון ג'ורג' סנדרס - אדיסון דה-ויט סלסט הולם - קארן ריצ'רדס גארי מריל - ביל סימפסון יו מארלוו - לויד ריצ'רדס גרגורי ראטוף - מקס פביאן ברברה בייטס (אנ') - פיבי מרילין מונרו - מיס קאסוול תלמה ריטר - בירדי "הכל אודות חוה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הכל אודות חוה", באתר נטפליקס "הכל אודות חוה", באתר AllMovie (באנגלית) "הכל אודות חוה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הכל אודות חוה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הכל אודות חוה", באתר Metacritic (באנגלית) "הכל אודות חוה", באתר אידיבי "הכל אודות חוה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הכל אודות חוה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ב. דוד, "הכל אודות חוה", דבר, 3 באפריל 1953 אורי קליין, 60 שנה לשני הסרטים שציינו את הדעיכה ההוליוודית, באתר הארץ, 8 בינואר 2010
למבצ'ופ

למבצ'ופ (באנגלית: Lambchop) היא להקה אמריקאית מנשוויל, טנסי המנגנת מוזיקת קאנטרי אלטרנטיבי עם השפעות של פוסט רוק ומוזיקת נשמה. הלהקה מונה 9 נגנים ובראשה עומד הסולן והיוצר העיקרי קורט וגנר אשר הקים את הלהקה ב-1986 והוא היחיד אשר חבר בה מהקמתה. עד כה הוציאה הלהקה 16 אלבומים ו-6 מיני אלבומים. אתר האינטרנט הרשמי של למבצ'ופ (באנגלית) למבצ'ופ, ברשת החברתית פייסבוק למבצ'ופ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) למבצ'ופ, ברשת החברתית אינסטגרם למבצ'ופ, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) למבצ'ופ, באתר ספוטיפיי למבצ'ופ, באתר AllMusic (באנגלית) למבצ'ופ, באתר MusicBrainz (באנגלית) למבצ'ופ, באתר דיזר למבצ'ופ, באתר Discogs (באנגלית) למבצ'ופ, באתר Songkick (באנגלית) למבצ'ופ, באתר Genius למבצ'ופ, באתר בנדקמפ למבצ'ופ, באתר בילבורד (באנגלית)
מועצות מקומיות של מלטה

מבחינה מינהלית מחולקת מלטה ל-68 מועצות מקומיות (Kunsill Lokali), מהן 11 מכונות באופן מסורתי כערים. עם זאת אין הבדלי מעמד או סמכות בין 11 הערים ליתר המועצות המקומיות, וההבדל נובע מהעובדה ההיסטורית שהערים זכו בעבר לתואר זה (cittá), אשר הוענק להן על ידי האבירים ההוספיטלרים ובמקרה אחד על ידי השלטון הבריטי. חלוקה זו עומדת בתוקפה מאז שנת 1993: מדיה וקבצים בנושא מועצות מקומיות של מלטה בוויקישיתוף מידע על שלטון מקומי במלטה