laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סווינגמן

סווינגמן (אנגלית: Swingman) הוא מונח המתאר כדורסלן אשר יכול לשחק הן בעמדת הקלע (2) והן בעמדת הסמול פורוורד (3). אלו הם שחקנים רב-גוניים, היכולים "להתנדנד" (to swing) בין שתי העמדות, וזהו מקור שם המונח. מושג ה"סווינגמן" הופיע לראשונה בין סוף שנות ה-70 לתחילת שנות ה-80 של המאה העשרים, כאשר קלעים כדוגמת ג'ורג' גרווין חומקים מחלוקת העמדות המסורתית. הסווינגמנים מנצלים את יתרונותיהם – גובהם הבינוני והאתלטיות שלהם, ובייחוד נגד שומרים לא מתאימים: הם יחלפו בזריזות למול השומרים הגבוהים והחזקים, ומול השומרים הקטנים יותר הם יבצעו פוסט אפ (Post up) או יזרקו לסל מעליהם. הסווינגמנים המגוונים ביותר יכולים לשחק אף ביותר עמדות: לדוגמה, מג'יק ג'ונסון, לארי בירד ולברון ג'יימס יכלו לשחק בכל חמש העמדות בכדורסל, וג'ורדן יכול היה לשחק לפחות בשלוש העמדות של שני הגארדים ושל הסמול-פורוורד (כסנטר ופאוואר פורוורד לא שיחק מפאת קומתו הנמוכה יחסית לעמדה זו (1.98 מטרים)). מייקל ג'ורדן, לארי בירד, ג'וליוס ארווינג, קלייד דרקסלר, ג'ון האבליצ'ק, סקוטי פיפן, אלווין רוברטסון, קובי בראיינט, טרייסי מקגריידי, וינס קרטר, מייקל רד, פול פירס, גרנט היל, ג'ו ג'ונסון, ג'ייסון ריצ'רדסון, לברון ג'יימס, פול ג'ורג' וקורי מגטי. מהכדורסל האירופי: אנתוני פארקר, סוני וימס ורודי פרננדס. הסווינגמן באתר ה-NBA ‏
OLE

OLE (קיצור של Object Linking and Embedding) היא טכנולוגיה לקישור אובייקטים והטמעתם באמצעות פרוטוקולים שפותחו על ידי חברת מיקרוסופט. OLE מאפשרת להעביר בקרה של תוכנית מתהליך אחד לתהליך אחר, ובסיום התהליך השני להחזיר את התוצאות חזרה לתהליך הראשון. לדוגמה תוכנת הוצאה לאור שולחנית יכולה לשלוח קובץ טקסט לעריכה אל תוכנת Word, וכשהקובץ יעודכן בתוכנית המשנית (תוכנת הוורד), הוא מיד יעודכן בתוכנית הראשית - תוכנת ההוצאה לאור. מיקרוסופט יצאה עם טכנולוגית OLE לראשונה בשנת 1990 כהמשך לטכנולוגית DDE. גרסה 1.0 לא הכילה אפשרויות רבות, אך היא איפשרה את הפעולה העיקרית של הטבעת אובייקט מסוג מסמך אחד בתוך אובייקט מסוג מסמך אחר. לאחר מכן פורסמה גרסת 1.1 שהציעה כבר טכנולוגיה שונה לפעילות: COM. השיטה היא ששרתי OLE מתקשרים עם הלקוחות (כלומר, התוכנות המשניות) באמצעות טבלות פונקציות וירטואליות (VTBL). כך, ספרית OLESVR.DLL עובדת עם השרת וספרית OLECLI.DLL עם הלקוח. בגרסה זו היו שינויים מזעריים לעומת לגרסה הקודמת. הדבר הבולט ביותר הוא שימוש מלא ב-COM במקום VTBL. כמו כן, נוספו אפשרויות לפעולות גרור ושחרר, אוטומטיות, הפעלה במקום ואחסון מובנה. בשנת 1996 מיקרוסופט הוציאה גרסה מעודכנת ל-OLE בשם ActiveX. החידושים בגרסה זו כללו בקרות ActiveX, מסמכי Active, ו-Active Scripting, שהיו בנויים על בסיס אוטומציה של OLE. לאחר פרסום ActiveX התברר שבתוכנה נעשה שימוש בטכנולוגיה שהייתה רשומה כפטנט על ידי חברת Eolas עוד משנת 1994. בין שתי החברות התנהל משפט במשך כמה שנים, ובסופו חייבו השופטים את מיקרוסופט לפצות את Eolas. מיקרוסופט נאלצה לשלם ל־Eolas סכום של 521 מיליון דולר ולהסיר את התמיכה ב-ActiveX מהדפדפנים שלה. החל מאוקטובר 2003 בכל פעם שנעשה שימוש ב-ActiveX הדפדפן מבקש את רשות המשתמש להפעלת היישום. בפעולה זו מנסה מיקרוסופט להוכיח שהיא לא משתמשת בפטנט רשום, אלא בסוג אחר של הפעלת יישום אחד מתוך יישום אחר.
דגל ניקרגואה

דגל ניקרגואה אומץ ב-27 באוגוסט 1971. הוא מבוסס על דגל הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה ועל דגלה של ארגנטינה. דגלה של ניקרגואה הוא אחד משלושת הדגלים היחידים (יחד עם אל סלוודור ודומיניקה) שמשתמשים בצבע הסגול. סמל ניקרגואה המנון ניקרגואה מדיה וקבצים בנושא דגל ניקרגואה בוויקישיתוף דגל ניקרגואה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל ניקרגואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייסלנדאייר

אייסלנדאייר (Icelandair) היא חברת התעופה הלאומית של איסלנד שבסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי קפלאוויק. החברה נוסדה בשנת 1937 כשנוסד שדה התעופה הראשון באיסלנד. בשנת 1943 העבירה החברה את בסיסה לעיר הבירה רייקיאוויק. עד שנת 1945 ביצעה החברה טיסות פנימיות באיסלנד ובשנה זאת ביצעה החברה את טיסותיה הבינלאומית הראשונות אל סקוטלנד ודנמרק. טיסות אלו הפכו לסדירות בשנת 1946. כיום מפעילה החברה גם קווי טיסה סדירים בין רייקיאוויק ליעדים רבים בצפון אמריקה, בעיקר עבור תיירים המעוניינים בתחנת ביניים בדרך לאירופה. בחודש אפריל 2017 הביעה החברה התעניינות לפתוח קו תעופה ישיר בין רייקיאוויק לנמל התעופה בן-גוריון. החל מיוני 2023 מפעילה החברה 3 טיסות שבועיות בין נתב"ג לנמל התעופה קפלאוויק, באמצעות מטוסי בואינג 737 MAX. צי המטוסים של החברה, נכון למאי 2022: מדיה וקבצים בנושא אייסלנדאייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייסלנדאייר אתר האינטרנט הרשמי של אייסלנדאייר (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של אייסלנדאייר (בדנית) אתר האינטרנט הרשמי של אייסלנדאייר (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של אייסלנדאייר (בצרפתית) אייסלנדאייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אייסלנדאייר, ברשת החברתית אינסטגרם עמית קוטלר, הקרב על רייקיאוויק: איסלנדאייר בדרך לישראל, באתר ynet, 25 באפריל 2017 לראשונה: נחת מטוס Icelandair בטיסה סדירה בת"א, באתר פספורטניוז, ‏21 ביוני 2023 "Icelandair fleet". Icelandair Group and Boeing finalize orders for 737 MAX, באתר נאסד"ק, ‏13 בפברואר 2013 (באנגלית) "Boeing 757-200". נבדק ב-13 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Boeing 757-200". נבדק ב-13 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Boeing 757-300". נבדק ב-13 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Boeing 767-300". נבדק ב-13 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות תעופה ובנושא איסלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרפאני (נפה)

נפת טרפאני (באיטלקית: Provincia di Trapani) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה. שטח הנפה 2,460 קמ"ר, חיים בה 434,435 איש ובירתה היא העיר טרפאני. נפת טרפאני בממלכת שתי הסיציליות התקיימה בין השנים 1818 - 1860. היא שכנה במערב האי סיציליה, וגבלה בנפת אגריג'נטו ממזרח-דרום ובנפת פלרמו ממזרח. בשנת 1840 התגוררו בה 22,447 נפש. בירת נפת קלטניסטה הייתה העיר טרפאני. שמה של הממלכה ניתן לה בידי המלך פרדיננד השישי אשר לאחר שינוי שמה נודע כ"פרדיננד הראשון של ממלכת שתי הסיציליות". ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי. בעקבות כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת. ממלכת שתי הסיציליות ממלכת שתי הסיציליות נפת טרפאני בממלכת שתי הסיציליות באדום נפת טרפאני שוכנת בצפון-מערב סיציליה. היא גובלת בנפת פלרמו ממזרח, בנפת אגריג'נטו מדרום-מזרח, ובים תיכון ממערב. הערים העיקריות בנפה הן טרפאני, מרסלה ומצרה דל וואלו. האיים האגאדיים והאי פנטלריה שייכים גם הם לנפת טרפאני. הגידולים החקלאיים העיקריים בנפה הם זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה, ועוד. בנפה מגדלים גם בעלי־חיים כמו כבשים, עזים ובקר. ענף הדיג מבוסס על דיג סרדיניים, תמנונאים, סרטנאים עפיאנים ודגי הטונה ודגי החרב. בנפה מפיקים מלח מאובן, גופרית ושיש. יין מרסלה האיים הליפאריים מדיה וקבצים בנושא טרפאני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרפאני
יווניטיקה

יווניטיקה, הידועה גם כרומניוטית או יוונית-יהודית, הייתה ניב של הרומניוטים, קבוצה של יהודים יווניים שקיומם מתועד מאז תקופת יוון ההלניסטית. שורש השפה הוא בקוינה (יוונית הלניסטית - Ελληνική Κοινή) ומשולבים בה אלמנטים עבריים. היא הייתה דומה ליוונית ששימשה את התושבים הנוצריים ביוון. הרומניוטים השתמשו בגרסה משלהם לאלפבית העברי כדי לכתוב טקסטים ביווניטיקה וביוונית. מקור המילה "יוואנית" (כך נקראת השפה ביוונית) משתרש מהמונח התנ"כי "יוון", המקורב ל-Yavana (בסנסקריט), שנעשה בו שימוש על ידי תרבויות המזרח הקרוב. מונחים אלו התכוונו ליוונים וליוון. עם הזמן החל הניב הרומניוטי להיעלם, בעיקר במאה ה-19. כיום אין עוד דוברי רומניוטית שזו שפת האם שלהם, מכמה סיבות: ההתבוללות של קהילות הרומניוטים הקטנות עם הקהילות הספרדיות הגדולות, שדיברו לאדינו. אימוץ היוונית, הטורקית והבולגרית כחלק מהתבוללות. הגירתם של רבים מהרומניוטים לישראל ולארצות הברית, שגרמה לנטישת היווניטיקה ואימוץ העברית והאנגלית. האידאולוגיה הציונית, שהעדיפה שימוש בעברית כשפה אחידה לכל היהודים. השמדת רוב דוברי הניב הרומניוטי שנותרו, במהלך השואה. רומניוטים שפות יהודיות יוונית קוינה יהודית
אגריג'נטו (נפה)

נפת אגריג'נטו (באיטלקית: Provincia di Agrigento) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה. בירתה של הנפה בעיר אגריג'נטו. נפת גירג'נטי בממלכת שתי הסיציליות התקיימה בין השנים 1818–1860. השכנה בדרום-מערב של האי סיציליה, וגבלה בנפת קלטניסטה ממזרח, בנפת פלרמו מצפון, בנפת טרפאני ממערב. בשנת 1840 התגוררו בה 16,751 נפש. בירת נפת קלטניסטה הייתה העיר אגריג'נטו. שמה של הממלכה ניתן לה בידי המלך פרדיננד השישי אשר לאחר שינוי שמה נודע כ"פרדיננד הראשון של ממלכת שתי הסיציליות". ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי. בעקבות כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת. ממלכת שתי הסיציליות ממלכת שתי הסיציליות נפת אגריג'נטו/גירג'נטי בממלכת שתי הסיציליות באדום נפת אגריג'נטו ממוקמת על חוף הים התיכון בדרום-מערב סיציליה. הנפה משתרעת על שטח של 3,247 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו 456,612 תושבים. הנפה גובלת בעיר המטרופולינית של פלרמו מצפון, בנפת קלטניסטה ממזרח ובנפת טרפאני ממערב. איי פלאגי (Isole Pelagie), שהגדול בהם הוא למפדוזה, שייכים גם הם לנפה. הגידולים החקלאיים בנפה הם כבשים, זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. על המחצבים המופקים בתחומי הנפה נמנים מלח מאובן, גופרית ושיש. מדיה וקבצים בנושא אגריג'נטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגריג'נטו (באיטלקית)
גנגניהסו

גנגניהסו הידוע גם בשמות דו-אקלין וגודבארי) היה הראשון מבין שנים-עשר מלכי דהומיי שבאפריקה המסורתיים, שמלך כנראה בסביבות השנה 1620. סמליו היו עוף הגנגניהסו ממין זכר, תוף ורומח ציד. לא ברור אם אכן מלך, ויש הטוענים שהיה רק מנהיג בעל השפעה רבה ששימש כיועץ לאחיו הצעיר דקודונו, שללא ספק נחשב למלך עוד בחייו. הארמונות המלכותיים של אבומה ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכללה

האם התכוונתם ל... הכללה (מתמטיקה) – במתמטיקה: מעבר מעצם מתמטי מסוים לעצם כללי יותר, שהעצם ממנו יצאנו מהווה מקרה פרטי שלו. הכללה (למידה) – בפסיכולוגיה קוגניטיבית: תהליך פעולת יצירתם של כללים או חוקים כלליים מאסופה של פרטים אינדוקציה – הכללה במדע הכללה נמהרת – סוג של כשל לוגי סטריאוטיפ – הכללה הנוגעת למאפיינים של קבוצה חברתית.
אל-גמאל

האם התכוונתם ל... טאהר אל-גמאל (الجمل) - קריפטוגרף מצרי-אמריקאי אשר אחראי לשיטת הצפנה אי-סימטרית וחתימה דיגיטלית הנושאות את שמו. צופן אל-גמאל – שיטת הצפנה אי-סימטרית שהומצאה על ידי טאהר אלגמאל ומתבססת על בעיית הלוגריתם הבדיד. אל-גמאל (חתימה דיגיטלית) – שיטת חתימה דיגיטלית המתבססת על בעיית הלוגריתם הבדיד. רפעאת אל גמאל (الجمال) - סוכן כפול מצרי שפעל בישראל.
רגישות (מדד)

רגישות (באנגלית: sensitivity) משמשת כמדד סטטיסטי ליעילותו של מְסַוֵוג. בפרט, רגישות משמשת כמדד ליעילותן של בדיקות רפואיות בזיהוי מחלות או של בדיקות בקרת איכות במפעלים הקובעות את איכות המוצר, בהשוואה למדד מוחלט כלשהו ("מדד הזהב"). אם מסווג נועד לזהות את קיומו של מצב באוכלוסיית פריטים (למשל, היות הפריט חולה, או היותו מוצר פגום), רגישותו של המסווג היא ההסתברות לזיהוי המצב על ידי המסווג, בהינתן שהמצב קיים בפריט המדובר. אמידת רגישות המבחן נעשית על ידי השוואת תוצאות המבחן לתוצאות מבחן אחר, שמהווה את מדד הזהב (המדד הטוב ביותר שבידינו לגבי קיומו של המצב הנבדק). כך למשל, תוצאת בדיקה למחלה יכולה להיות חיובית (מחלה קיימת) או שלילית (מחלה לא קיימת). כל אחת מהתוצאות החיוביות נבדקת מול מדד הזהב: אם המחלה אכן קיימת על פי מדד הזהב, היא מסומנת כ"חיובית אמיתית", אחרת היא מסומנות כ"חיובית כוזבת". באותו אופן, התוצאות השליליות מסומנות כ"שליליות אמיתיות" אם המחלה אכן לא קיימת על פי מדד הזהב, או כ"שליליות כוזבות", אם מדד הזהב מורה שהמחלה אמנם קיימת (ראו טבלה משמאל). אם ידועים לנו נתוני כל האוכלוסייה, ניתן לחשב אותה בנוסחה: רגישות = #חיוביות אמיתיות#חיוביות אמיתיות+#שליליות כוזבות ניתן לאמוד את ערכה של הרגישות על ידי חישוב הערך שבנוסחה על מדגם מתוך האוכלוסייה. הרגישות, אם כן, היא שיעור התוצאות החיוביות אמיתיות בכל האוכלוסייה החולה במחלה. למשל, אם ערכה של הרגישות הוא 1 (או 100%), משמע שהבדיקה תזהה את כל החולים במחלה. במקרה שבו הרגישות נמוכה יותר, למשל 80%, רק שמונים אחוזים מהחולים יאותרו בעזרת הבדיקה. גם אם רגישות המסווג גבוהה מאוד, ייתכן (ואף סביר מאד) שהסגוליות שלו תהיה נמוכה. למשל, אם בדיקה רפואית קובעת שכל האוכלוסייה חולה במחלה, הבדיקה לא תפספס אף חולה, אך יהיו לה הרבה תוצאות חיוביות כוזבות, ולכן סגוליות נמוכה. בתחום אחזור המידע, נהוג לכנות את מדד הרגישות "Recall" (בעברית, לפעמים נקרא "כיסוי"), והוא מייצג את מספר המסמכים הרלוונטיים שמנוע החיפוש החזיר, מתוך כל המסמכים בעולם שרלוונטיים לשאילה שהמשתמש כתב. שגיאות מסוג I ו-II מדדי הערכה למסווג דו-ערכי סגוליות עקומת ROC Altman DG, Bland JM. Diagnostic tests. 1: Sensitivity and specificity. British medical journal. 1994 Jun 11;308(6943):1552. PMID 8019315 רגישות, באתר MathWorld (באנגלית)
סאות'לנד

סאות'לנד (Southland, בתרגום מילולי - ארץ הדרום) הוא החבל הדרומי ביותר בניו זילנד, הוא כולל את חלקו הדרומי של האי הדרומי ואת האי סטיוארט. שטחו של החבל הוא 32,079 ק"מ רבוע ומתגוררים בו 93,000 תושבים, כמחצית מהם בעיר אינברקרגיל. בשטחו של החבל נמצא הפארק הלאומי פיורדלנד, הפארק הלאומי הגדול ביותר בניו זילנד, ומוקדים תיירותיים בולטים, ביניהם הפיורדים מילפורד סאונד ו-דאוטפול סאונד. מבחינה מנהלית החבל מחולק לשלוש רשויות אזוריות: שני מחוזות ועיר אחת. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פיורדלנד אתר האינטרנט הרשמי של סאות'לנד (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא סאות'לנד בוויקישיתוף "Subnational population estimates: At 30 June 2018 (final) – NZ.Stat tables". Stats NZ Tatauranga Aotearoa. 14 November 2018
מסה (חיבור עיוני)

מַסָּה (במלרע; תרגום שומר משמעות וצליל של המילה הבינלאומית ממקור צרפתי essai) היא חיבור עיוני הבוחן נושא מחיי החברה או מעולם הרוח. המסה מתאפיינת בגישה סובייקטיבית, המציגה את נקודת המבט המקורית של הכותב (המכונה "מסאי" או "מסאית", בהתאם למינו). המסה עוסקת בנושאים כגון אתיקה, דת, אופי החברה ועוד. הוגה הדעות הצרפתי מישל דה מונטן הוא הראשון שעסק בכתיבת מסות (או לפחות הראשון שראה בפעילות כתיבה זו ראויה לסיווג עצמאי), ביצירתו Essais, שפורסמה לראשונה ב-1580. את המושג essai שטבע, גזר מהפועל הצרפתי essayer, שפירושו "לנסות". גם המונח העברי "מסה" מגיע משורש נ-ס-ה. את המסות החל לכתוב לאחר מות ידידו ואיש סודו, אטיין דה לה בואטי, כתחליף לשיחות עם אותו ידיד. אף שמסה היא יצירה עיונית שאינה בדיונית, נכללות מסות גם ביצירותיהם של סופרים עבריים עכשוויים, ובהם שולמית הראבן, עמוס עוז, פניה עוז-זלצברגר ודויד גרוסמן. קדם להם בכך המשורר חיים נחמן ביאליק, שעם מסותיו הידועות נמנית המסה "גילוי וכיסוי בלשון". בין המסאים העבריים הבולטים: אליעזר שטיינמן, שזכה לכינוי "מונטן העברי" (ואף חיבר "מסה על המסות", שהתפרסמה ב"מאסף סופרי ארץ ישראל", ת"ש), יעקב שטיינברג, שלמה צמח, דב סדן, ישראל כהן, ז'קלין כהנוב ושלמה גרודזנסקי. השופטים בתחרות המסה של עיתון "הארץ" ניסו לעמוד על ייחודה של המסה: המסה מביעה רעיון אינטלקטואלי, מחשבה שנהגתה, שנפתחת להרהור ומגיעה למיצוי מסוים בתוך הכתיבה. אולם לעומת המאמר, היא אינה מתאפיינת בדיסקרטיות עניינית, בעיגון לוגי וברטוריקה סמכותית. כלי מסירתה הם פואטיים: הם מדגישים את ייחודיותו של הכותב, את קולו ואת האופן שבו המחשבה יכולה לטעות, את האופן שבו היא נפתלת, מתערסלת, אובדת לרגע וחוזרת; דרכי עיצובה של המחשבה כרוכות ברושם האסתטי שהיא מעוררת. המסה מקדישה תשומת לב דומה לתוכן ולצורה, ולאופן שבו התוכן והצורה משרתים זה את זה. היא מצויה בתווך הרטורי שבין הפרוזה לבין המאמר. — עמרי הרצוג, דורי מנור, אורן קקון, מה היא מסה?, באתר הארץ, 19 באפריל 2008 להלן סוגי מסות נפוצים: דיון בסיבתיות מיון וחלוקה מסה אנליטית-רפלקטיבית השוואה והנגדה מסה מסבירה תיאור מצב או תופעה תיאור תהליך מסה דיאלקטית מסה מדגימה מסה פמיליארית (מיועדת לקורא ספציפי) הצגת תזה היסטורית הצגת נקודת מבט מסה מביעה דעה מסה כלכלית מאמר פובליציסטיקה המסות של אחד העם אליעזר שטיינמן, 'מסה על המסות', בקובץ מסותיו חיים של שפע, כרך א, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשל"ח, עמ' 9 ואילך. (התפרסם במקור ב"מאסף סופרי ארץ ישראל", ת"ש) ישראל כהן, כבשונה של מסה (תשי"א), בפרויקט בן-יהודה (מתוך: הנ"ל, כתבים, כרך ב: שער ההבחנות, תל אביב: ועד, תשכ"ב 1962, עמ' 7 ואילך) יורם ברונובסקי, סקיצה-למסה על המסה, דבר, 19 בינואר 1973, המשך (במוסף הספרותי "משא"; נדפס שוב בקובץ מאמריו "ביקורת תהיה") ניצה פרילוק, מסע אל המסה...: עיון בטקסט האישי-הלירי, איגרת מידע מ"ו (סתיו תשנ"ט), עמ' 36–51, באתר משרד החינוך מאמר מסה - פסגת כוחה של המילה הכתובה, באתר טקסט רץ מסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאמרים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחם אבירם

מנחם ("מֶן") אבירם (אברמוביץ) (16 ביולי 1926 – 13 בפברואר 2015) היה איש צבא ישראלי, מלוחמי תש"ח, ממפקדי חטיבת הצנחנים ומפקד אוגדה 49. אבירם נולד בראשון לציון, בן למשפחת אברמוביץ ממייסדי המושבה. למד בבית הספר העממי "חביב" ובגימנסיה הריאלית במושבה. בעל תואר ראשון בחוגים לכלכלה ולמדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר בית הספר לפיקוד ומטה École d'état Maior בצרפת. בוגר קורס גבוה למנהלים A.M.P. באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. אבירם התנדב לארגון ההגנה בגיל 17. השתתף בקורס מפקדי מחלקות שנערך בכפר החורש ב-1945. שימש נוטר במשטרת היישובים העבריים. במלחמת העצמאות שירת בגדוד 52 של חטיבת גבעתי, תחת פיקודו של יעקב פרי (פרולוב). במהלך המלחמה קודם לתפקיד מפקד פלוגה ולחם בקרבות גוש עציון, חוליקאת, בית גוברין, עיבדיס ולטרון. לאחר המלחמה המשיך את שירותו בצה"ל, עבר קורס מג"דים ונתמנה למפקד גדוד 13 (גדעון) בחטיבת גולני. בתקופת פעולות התגמול שירת כראש ענף מבצעים במטכ"ל. בשנת 1956 נשלח ל"קורס פיקוד ומטה" (École d'état-major) בפריז והוחזר ארצה לקראת מבצע קדש, בו שימש קצין-תיאום עם הצנחנים. כעבור שבוע חזר לפריז, כדי לסיים את הקורס, ובשנת 1957 נתמנה למפקדה השני של חטיבת הצנחנים הסדירה, במקומו של אריאל שרון. כאשר סמג"ד בחטיבה, אריק רגב, הועמד למשפט צבאי, העיד אבירם עדות שקר להגנתו, ובעקבות זאת הודח מתפקידו על ידי הרמטכ"ל, חיים לסקוב, אך הוחזר לתפקידו על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון. לאחר שנתיים כמח"ט הצנחנים הועלה לדרגת אלוף-משנה. בשנת 1960 סיים את תפקידו בצנחנים, עבר הסבה לשריון ונתמנה לסגן מפקד גייסות השריון. במלחמת ששת-הימים פיקד על חטיבה 60, חטיבה משוריינת באוגדת הפלדה בפיקוד ישראל טל, ולאחריה נתמנה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. בשנים 1969–1972 שירת כמפקד רצועת עזה וצפון סיני. השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף. לאחר שחרורו מצה"ל, מונה בשירות מילואים, לסגן-מפקד עוצבת געש, אוגדת שריון בפיקוד הצפון. במלחמת יום הכיפורים הופקד על גיוס כוחות המילואים של האוגדה, בפיקודו של רפאל איתן. לאחר המלחמה מונה למפקד אוגדה 49. ב-1972 מונה למנהל בקבוצת כור תעשיות, ובמסגרת זו הפך בשנת 1974 למנכ"ל נשר מפעלי מלט ישראליים למשך 11 שנים. לאחר מכן כיהן במשך שבע שנים כיושב ראש מועצת המנהלים של נשר. במסגרת תפקידו, פעל לפיתוח המפעלים ובין היתר היה מיוזמי הקמת הקו היבש במפעל ברמלה, אשר הגדיל בצורה משמעותית את יכולות הייצור של החברה. בשנים 2003–2006 חזר לכהן כיו"ר המנהלים של נשר. מן עסק רבות בהתנדבות לגופים רבים בהם חבר ועדת הביקורת של קופת חולים כללית, תיאטרון הקאמרי, תיאטרון גשר, האופרה הישראלית והאגודה לזכויות החולה. נפטר ב-2015 ונטמן בבית העלמין גני אסתר בראשון לציון. נישא לנעימה לבית רוטנברג גלילי, ונולדו להם שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא מנחם אבירם בוויקישיתוף מנחם אבירם 1957–1960, מתוך האתר הרשמי של חטיבת הצנחנים מנחם אבירם, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון אבירם (אברמוביץ) מנחם מן, באתר האינטרנט של מוזיאון ראשון-לציון עופר אדרת, המפקד שיצא נגד "שיגעון הגדלות" של ישראל, באתר הארץ, 12 במרץ 2015 סדרת ראיונות של מנחם אבירם למודי שניר בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח דב גולדשטיין, אין להפריד בין הדרג הצבאי והמדיני, הנושאים באחריות משותפת, מעריב, 8 באוקטובר 1982 עופר אדרת, המפקד שיצא נגד "שיגעון הגדלות" של ישראל, באתר הארץ, 12 במרץ 2015 מנחם אבירם 1957–1960, מתוך האתר הרשמי של חטיבת הצנחנים אמיר אורן, כשאריאל שרון כמעט בכה, באתר הארץ, 7 בינואר 2011
גז'גוז' נובאק

גז'גוז' נובאק (בפולנית: Grzegorz Nowak; נולד ב-15 באוגוסט 1951) הוא מנצח פולני. אחרי לימודי ניצוח, קומפוזיציה וכינור באקדמיה למוזיקה בפוזנאן, זכה נובאק במלגת לימודים לבית הספר איסטמן למוזיקה. בשנת 1984 זכה נובאק בתחרות הניצוח על שם ארנסט אנסרמה בז'נבה. הוא היה המנהל הראשי של תזמורת אדמונטון משנת 1994 עד 2002. Baker, D.T. Edmonton Symphony Music Directors. Edmonton Symphony Orchestra website. גז'גוז' נובאק, באתר AllMusic (באנגלית) גז'גוז' נובאק, באתר MusicBrainz (באנגלית) גז'גוז' נובאק, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלוש אבני החן

שלוש אבני החן (או: שלושת האוצרות / שלושת המחסות) הן שלושה מרכיבי יסוד שבהם המתרגל הבודהיסט מבקש להיתמך, ולכן "לוקח בהם מחסה" בדרכו אל ההתעוררות, ההארה והשחרור מסבל. מרכיבים אלו נקראים אבני חן (ראטנה), משום שערכם רב לאין שעור. בודהה ("זה שהתעורר") - לאו דווקא מסמל את הדמות ההיסטורית גאוטמה הבודהה, אלא את האיכות שהוא מייצג, ואת אידיאל ההתעוררות הטמון בכל הישויות. דהרמה ("הלימוד"/"הדרך") - האמת שנתגלתה לבודהה, אותה הוא מלמד. סנגהה (הקהילה) - קהילת ההולכים אחר הבודהה; החל ממתרגלים בראשית דרכם, וכלה באלו אשר חוו הארה מלאה. לאבן החן המייצגת את הבודהה ולאבן החן המייצגת את הדהרמה מיוחס ערך בל ישוער, היות שאינן גשמיות: לא ניתן ליצור אותן, להשמידן או לשנותן בכל צורה שהיא. תודעת הבודהה בגופו הארצי מדומה לא פעם לאבן החן הגדולה מכולן - היהלום. תפיסת המחסה בשלוש אבני החן מסמנת את בחירתו של אדם להפוך לבודהיסט באופן רשמי, והיא ממלאת תפקיד מרכזי בטקסי-חניכה של נזירים ומאמינים בודהיסטים המבקשים ללכת בדרכו של גאוטמה בודהה. בקהילות טהרוואדה רבות, נזירים ומאמינים בראשית דרכם מזמרים פזמון בשפת הפאלי הקרוי "וונדנה טי סאראנא": אני לוקח מחסה בבודהה אני לוקח מחסה בדהרמה אני לוקח מחסה בסנגהה נהוג להסביר את תפקידן ואת חשיבותן של שלוש אבני החן באמצעות המשלתן לתהליך טיפול רפואי - המתרגל הוא המטופל; המחלה היא הסבל ממנו הוא מבקש להשתחרר; הבודהה הוא הרופא; הדהרמה היא התרופה; והסנגהה היא הצוות הרפואי התומך. אנלוגיה זו ממחישה שלקיחת המחסה באבני החן איננה מעשה סמלי שמטרתו לבטא אמונה דתית, אלא דרך ליצור בהירות ביחס לתהליך המוביל לשחרור, ולמרכיביו. ארבע האמיתות הנאצלות קרולה שניידר, לקיחת מחסה בודהיסטי
ג'ון ספנסר (שחקן)

ג'ון ספנסר (אנגלית: John Spencer‏; 20 בדצמבר 1946 - 16 בדצמבר 2005) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. מוכר בעיקר בשל גילום דמותו של ליאו מק'גארי, ראש הסגל של הבית הלבן בסדרת הדרמה הבית הלבן. נולד בשם ג'ון ספשוק (Speshock) כבנם היחיד של זוג ממעמד הפועלים בצפון מזרח ארצות הברית. ספנסר גדל ברובע טוטוואה שבמדינת ניו ג'רזי. בגיל 16 החל ללמוד בתיכון לאמנויות במנהטן. בין חבריו לספסל הלימודים היו גם לייזה מינלי (לימים אמנית מצליחה) ופנחס צוקרמן (לימים מוזיקאי מצליח). ספנסר המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת פיירלי דיקינסון, אך לא השלים את תואר ראשון. תפקידו הראשון של ספנסר היה בסדרת הטלוויזיה "המופע של פאטי דיוק" עת היה נער בשנת 1963, אך הפריצה הגדולה שלו הייתה זמן רב אחר כך, בסרט הקולנוע "בחזקת חף מפשע" לצדו של האריסון פורד ב-1990. במהלך קריירה בת ארבעה עשורים הופיע ספנסר בתפקידים רבים בקולנוע, בטלוויזיה ואף בתיאטרון. השתתף בהפקת משחק המחשב האינטראקטיבי הרביעי בסדרה של "וינג קומנדר" ("מפקדת הכנף") שהיה ללהיט עולמי. הוא מוכר בעיקר בשל גילום דמותו של טומי מולני בסדרת הטלוויזיה המצליחה פרקליטי אל איי, ובשל גילום דמותו של ליאו מק'גארי בסדרה מצליחה נוספת; הבית הלבן. על הופעתו ב"הבית הלבן" זכה בפרס אמי והועמד לפרס גלובוס הזהב. בדומה לדמות הבדיונית אותה גילם בסדרה, גם ספנסר היה אלכוהוליסט. ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-59 נפטר ספנסר מהתקף לב בבית חולים בלוס אנג'לס. הוא נקבר בעיירה בה גדל בניו ג'רזי. מומחה קטלני (The Protector) ‏ 1998 Hiding Out ‏ 1987 גשם שחור (Black Rain) ב-1989 בחזקת חף מפשע (Presumed Innocent)‏ 1990 חוק וסדר 1990 פרקליטי אל איי 1994 - 1990 הפריצה לאלקטרז 1996 נביאים קטנים יותר (1997) קופלנד 1997 המתווך (The Negotiator)‏ 1998 השילוש הקדוש 1998 - סדרת טלוויזיה רעב מוטרף (Ravenous)‏ 1999 הבית הלבן 2006 - 1999 (פרקים של הסדרה הוקרנו לאחר פטירתו) ג'ון ספנסר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון ספנסר, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון ספנסר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ון ספנסר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון ספנסר, באתר Discogs (באנגלית) השחקן ג'ון ספנסר הלך לעולמו מן העיתונות ג'ון ספנסר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דורה מאר

דורה מאר (בצרפתית: Dora Maar;‏ 22 בנובמבר 1907 – 16 ביולי 1997) הייתה צלמת וציירת ארגנטינאית-צרפתייה ממוצא יהודי. נודעה גם כאהובתו וכמוזה של פבלו פיקאסו. נולדה בשם הנרייטה תיאודורה מרקוביץ, בתם של בני הזוג יוסף מרקוביץ, ארכיטקט יהודי מקרואטיה שתכנן בתים רבים בעיר הבירה הארגנטינית, ולואיז-ז'ולי ווּאזַן, צרפתייה מקוניאק. מאר נולדה בעיר טור אך גדלה בבואנוס איירס. בפריז למדה צרפתית, ספרדית ואנגלית. בשנותיה הראשונות כצלמת החלה להשתמש בשם דורה מאר. מאר הגיעה לפריז בשנת 1926 והחלה ללמוד ציור בבית ספר פרטי ולאחר מכן עברה לצילום. בשנת 1935 פתחה סטודיו לצילום. בשנת 1936 פגשה לראשונה את פיקאסו בבית קפה, דה מאגו, בפריז. בעת פגישתם מאר הייתה אמנית בזכות עצמה והפיקה אוסף מרשים של צילומים. פיקאסו היה צייר מצליח ומפורסם בן 55. תקופת שיתוף הפעולה ביניהם החלה כשביקש ממנה לצלם את תמונותיו. עבודתם המשותפת הביאה את מאר להתמסר לציור. דורה, שהייתה צעירה מפיקאסו בעשרים וחמש שנים, התאימה לדרישתו של פיקאסו, כפי שביטא אותה: "כשאני חי עם אשה צעירה ממני, הדבר עוזר לי להישאר צעיר". פיקאסו צייר את דיוקנה של דורה עשרות פעמים; בתחילה צייר אותה בצורה ריאלית ובהמשך, מספר שנים לפני שנפרדו, מעוותת עם פנים מפורקות ומפלצתיות. ההסבר שנתן פיקאסו לעיוות ולהבעות הכאב בציורי דיוקנה של דורה היה פשוט: "כבר שנים אני מצייר אותה בצורה שכזאת. אישה מעונה, אבל לא מתוך סאדיזם, ולא משום שאני שואב הנאה כלשהי מכך, אלא מתוך ציות לדימוי שכפה את עצמו עלי". "דורה מאר עם חתול" (ציור מאת פיקאסו, 1941) אנטונינה ולנטין: פבלו פיקאסו. ספרית פועלים, 1958. אריאנה סטסינופולוס הפינגטון: פיקאסו - יוצר ומשחית. הוצאת כתר, 1989 פרנסואז ז'ילו וקרלטון לייק: החיים עם פיקאסו. הוצאת דולפין, 1968 מדיה וקבצים בנושא דורה מאר בוויקישיתוף גבי לוין, מצאתי פנקס כתובות ישן, האוצר בתוכו את תרבות המאה ה-20, באתר הארץ, 30 ביוני 2019 דורה מאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דורה מאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פיקאסו – יוצר ומשחית, הפינגטון, עמוד 127 פיקאסו – יוצר ומשחית, הפינגטון, עמוד 135 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.