laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הילדסהיים

הילדסהיים (בגרמנית: ‏Hildesheim‏Ⓘ‏) היא עיר בסקסוניה התחתונה שבגרמניה. העיר ממוקמת במחוז הילדסהיים, כ-25 קילומטרים דרום-מזרחית להנובר על גדות נהר אינרסטה, יובל של נהר לאינה הזורם דרך הנובר. אוכלוסייתה מונה 106,100 נפש, נכון לשנת 1999. הילדסהיים הפכה למקום מושבו של בישוף בשנת 815 ונשלטה משך ארבע מאות שנה על–ידי אנשי דת, עד שנבנה במקום בית עירייה ולתושבים ניתנה השפעה מסוימת. בשנת 1367 הפכה הילדסהיים חברה בברית ערי הנזה. העיר נפגעה קשה בהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה ולב העיר, ששימר בניינים מתקופת ימי הביניים חרב לחלוטין. מרכז העיר נבנה מחדש בסגנון מודרני ובשנות השבעים החל שחזור של הלב ההיסטורי של העיר, כשבתי הבטון שנבנו מוסרו והוחלפו בתעתיקים של בנייניה העתיקים. בתקופה זו נוסדה במקום גם אוניברסיטה. בעיר נמצאות כנסיית מיכאל הקדוש וקתדרלת מריה הקדושה שזכו בתואר אתר מורשת עולמית. עם ילידי העיר המפורסמים נמנה הנס אדולף קרבס, ביוכימאי ממוצא יהודי, זוכה פרס נובל על גילוי מעגל קרבס. בעיר התקיימה לאורך השנים קהילה יהודית גדולה. בין רבניה נמנו רבנים ידועי שם ובהם: רבי צבי הירש אופנהיים; רבי אליקום גץ (נפטר 1705); רבי מנחם מנדל שטיינהארט (1768–1825) ורבי יהודה ליב בודנהיימר (1799–1868). איטליה פאביה, לומברדיה, איטליה מדיה וקבצים בנושא הילדסהיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הילדסהיים (בגרמנית) הילדסהיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פנקס קהילת הילדסהיים, לעיון מקוון באתר בית הספרים הלאומי ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו

הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו היא עמותה המייצגת את קהילת יהדות מרוקו בארץ ישראל ובתפוצות. התנועה הוקמה ב-1 בינואר 2001 על ידי אנשי רוח, יש לה 70 סניפים בישראל ו-31 סניפים נוספים ברחבי העולם. היושב ראש שלה הוא סם בן שטרית, הנמנה עם מייסדיה. כמו כן, בין מייסדיה נמצאת אסתר אבוטבול, שכיום משמשת גם כחברת הנהלה. בין מפעלי הפדרציה: אזכרה ממלכתית ל-44 מעפילי אגוז (ספינה) ליד קברותיהם בהר-הרצל ואזכרות מקומיות ברחבי ישראל, לרבות בבתי ספר. ספר הזהב של יהדות מרוקו – מפעל הרשמה, הנצחה ותיעוד של יוצאי מרוקו וצאצאיהם. בתום ההרשמה יופקד ספר הזהב במשכן נשיאי ישראל. מדליון המעברות – מדליון ותעודה הוקרה ליוצאי מעברות. חגיגות המימונה השנתיות – התנועה מעודדת ומקיימת חגיגות מימונה בכל הארץ. התנועה מארגנת חגיגות ליל המימונה המרכזי באולמות סגורים ויום המימונה המרכזי, בכל שנה בעיר אחרת בישראל. קרן מלגות לסטודנטים מעוטי הכנסה – המלגות מוענקות לסטודנטים ללא הבדלי מוצא, גזע, דת ומין. הפקת סרטים – הפדרציה מפיקה סרטים רבים הדנים בערכיה ותרבותה של יהדות מרוקו. יום/פסטיבל מורשת של יהדות מרוקו – מתן ביטוי לעושרה הרוחני והתרבותי בשירה, זמר, האומנות לסוגיה והספרות הענפה. מתקיים מדי שנה ברחבי ישראל. הנחלת מורשת יהדות מרוקו בישראל ובתפוצות, כחלק ממורשת העם. הדגשת חלקה ותרומתה של יהדות זו בתקומת העם והמדינה. טיפוח קשרים עם מרוקו – עידוד ביקורים הדדיים וקיום קונגרסים לדיון בנושאים ערכיים ומשותפים. דמויות מופת – בכל שנה, מכתירה הפדרציה העולמית לדמות מופת, אישיות הפועלת למען הזולת. בקטגוריה זו מופיעים שני תארים : "דמות מופת בעם היהודי" ו"דמות רבנית מופתית". אתר האינטרנט הרשמי של הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו, באתר "גיידסטאר ישראל"
פסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של באת'

פסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של באת' (באנגלית: Bath International Music Festival) הוא פסטיבל מוזיקה הנערך פעם בשנה בעיר באת' שבדרום-מערב אנגליה. הפסטיבל מורכב מאירועים במגוון סגנונות מוזיקליים כגון תזמורות, ג'אז ופולק. בשנים הראשונות שלאחר הקמתו נודע הפסטיבל כ"אספת באת'" (Bath Assembly), ונוהל בפעם הראשונה שנערך על ידי האמרגן איאן האנטר. לאחר הפעם הראשונה שבה נערך הפסטיבל ניסתה מועצת העיר לנהל אותו בעצמה, אך ב-1955 ביקשה מהאנטר לשוב לתפקידו. ב-1959 הזמין האנטר את המוזיקאי יהודי מנוחין לכהן כמנהל האמנותי של הפסטיבל, ומנוחין כיהן בתפקיד זה עד 1968. בעבר נכללו בפסטיבל גם אירועים שאינם בעלי אופי מוזיקלי, כגון דיונים וטיולים ברחבי העיר, אך כיום פעילותו מתמקדת באופן כמעט מוחלט במוזיקה. מדי פעם פעלה בפסטיבל מקהלה השייכת לו, והיא הופיעה לאחרונה בשנת 2005. בשנת 2006 מונתה ג'ואנה מקגרגור לתפקיד המנהלת האמנותית. במהדורתו הנוכחית נערך הפסטיבל במשך 17 ימים, בין ה-22 במאי ל-6 ביוני. במהלך התקופה הזו נערכים ברחבי העיר אירועי מוזיקה קלאסית, ג'אז בינלאומי, מוזיקת עולם, פולק, מוזיקה מודרנית ואירועים ציבוריים בחינם. המנהלת האמנותי ג'ואנה מקגרגור החלה במגמה של עיצוב מחדש של הפסטיבל והבאת קהלים חדשים, והיא עצמה מופיעה בפסטיבל בהופעת סולו או ביחד עם מוזיקאים אחרים. במסגרת השינויים שהחלו ב-2006 נכללה בתוכנית מוזיקה אלקטרונית בפעם הראשונה בתולדותיו, והחל שיתוף פעולה בין אמנים מסגנונות שונים, בין השאר בהופעה של בריאן אינו עם תזמורת באת' קמראטה במנזר באת' וההופעה של יהודי מנוחין עם ראווי שנקר. אמנים ידועים נוספים שהופיעו בפסטיבל בשנים האחרונות הם התזמורת הסימפונית של לונדון, קולין דייוויס, מקסים ונגרוב, ומק'קוי טיינר. הפסטיבל מאורגן על ידי חברת Bath Festivals בע"מ, שהיא קרן צדקה המארגנת גם את פסטיבל הספרות של באת'. החברה מקבלת מימון ממועצת באת' וצפון מזרח סומרסט ומועצת האמנויות של אנגליה. אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של באת'
ניקופול

האם התכוונתם ל... ניקופול (אוקראינה) ניקופול (בולגריה) ניקופוליס
תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה

תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה (באיטלקית: Stazione di Firenze Santa Maria Novella או Firenze SMN) היא תחנת הרכבת המרכזית של פירנצה ואחת החשובות באיטליה, היא משרתת כ-59 מיליון נוסעים בשנה בקווים לאומיים, בינלאומיים ופרבריים ומהווה מוקד לתחבורה הציבורית העירונית של פירנצה. התחנה ממוקמת במרכז העיר העתיקה, סמוך לכנסיית סנטה מריה נובלה ומכאן שמה. מבנה התחנה, שנחנך על ידי מוסוליני ב-1934 הוא אחד המבנים החשובים באדריכלות האיטלקית המודרניסטית. התחנה משרתת את קווי הרכבת הארצית המהירה פירנצה-רומא, פירנצה-בולוניה ופירנצה-ונציה, קווי הרכבת הרגילה פירנצה-לוקה ופירנצה-פיזה-ליבורנו ועוד. ב-1932 הוכרז על תחרות לתכנון תחנת רכבת בפירנצה שתהיה סמוכה למרכז העתיק ותחליף את תחנת לאופולדה המיושנת (תחנה זו, מהראשונות באיטליה, הוקמה ב-1844 ותוכננה על ידי רוברט סטיבנסון, בנו של ג'ורג' סטיבנסון, ממציא הרכבת). בתחרות זכתה קבוצת האדריכלות הטוסקנית ("Gruppo Toscano"). תבנית המבנה המוצע, ממבט על, היא כשל פסקס, סמל התנועה הפשיסטית האיטלקית. אולם המבנה עצמו אינו מעוצב בדומה למבני האדריכלות הפשיסטית, אלא מודרניסטי ופונקציונלי, בקווים נקיים ופשוטים בהשראתם של אדריכלים מהאסכולה הוינאית כיוזף הופמן (Josef Hoffmann) או ולטר גרופיוס ואדריכלים מודרניסטים כלה קורבוזיה ואף פרנק לויד רייט. למרות הבנייה בבטון מזוין, פלדה וזכוכית חזית המבנה הפונה אל הרחוב מצופה באבן פלורנטינית (pietra forte), כמחווה לבנייני העיר. תקרת אזור הנוסעים בנויה מקורות פלדה, עם חלונות גדולים המאירים אותה בשפע של אור טבעי. באזור הנוסעים אין עמודים או תמיכה, דבר המקנה תחושת מרחב. אזור הרציפים לא תוכנן על ידי הקבוצה הטוסקנית אלא על ידי משרד התחבורה האיטלקי. ליד רציף מספר 16 מוצב לוח זיכרון לזכר הרכבות שיצאו מתחנה זו והובילו את יהדות פירנצה אל מחנות הריכוז בתקופת השואה. מדיה וקבצים בנושא תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה (באיטלקית) אתר האינטרנט הרשמי של תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה (באיטלקית) באתר תחנות הרכבת האיטלקי (באיטלקית)
שמעון עמיר

שמעון עמיר הוא פסיכולוג יהודי קנדי - ישראלי, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול. משמש כראש המכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית באוניברסיטה. עמיר נולד ברחובות. הוא סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וסוציולוגיה ותואר שני בפסיכוביולוגיה ופסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1973 עבר למונטריאול ללימודי דוקטורט באוניברסיטת מקגיל בהנחיית פרופסור זלמן עמית והמשיך ללימודי פוסט דוקטורט במרכז לחקר התמכרות לסמים באוניברסיטת קונקורדיה. בשנת 1979 חזר ארצה ושימש כחוקר במשך שבע שנים במכון ויצמן. בשנת 1985 הוסמך כפסיכולוג קליני. ב-1986 הצטרף לסגל המחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן כפרופסור חבר. בשנת 1987 חזר לקנדה והצטרף למכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית. בשנת 1991 מונה לפרופסור מן המניין. מחקריו עוסקים בחקר מערכת השעון הצירקדיאני במוח. בשנת 2007 היה פרופסור אורח במכון ויצמן. הוא עמית ב"אגודה האמריקנית לקידום המדע" (American Association for the Advancement of Science) והאקדמיה הלאומית הקנדית למדעים (Canada, Academy of Sciences). שמעון עמיר, באתר גוגל סקולר דף אישי באתר אוניברסיטת קונקורדיה
מסדר שירות המלכה

מסדר שירות המלכה (באנגלית: Queen's Service Order) הוא אות הכבוד המוענק בניו זילנד מאז ה-13 במרץ 1975 לאישים אשר פעלו בהתנדבות שירות חשוב עבור הכתר והאומה הניו זילנדית בתחום הציבורי (בין נבחרי ציבור ובין עובדי ציבור ממונים). מסדר זה נוסד בעקבות המלצת ועדת בדיקה משנת 1974. עמיתי המסדר (companion) רשאים לציין לאחר שמם את הקיצור "QSO". לאות צורת פרח המנוקה (Leptospermum scoparium), שלו חמישה עלי כותרת, במרכזו דמות המונרך ותחתיו המוטו: FOR SERVICE — MŌ NGA MAHI NUI. מעל דמות המונרך מופיע כתר מלכותי. על הסרט שעליו נישא האות מוטיב הפוטאמה המאורי - מדרגות אלכסוניות בצבעי שחור, לבן ואדום המסמלים גדילה של אדם והשאיפה מעלה. מסדר ניו זילנד מסדר ההצטיינות של ניו זילנד מדיה וקבצים בנושא מסדר שירות המלכה בוויקישיתוף אתר ממשלת ניו זילנד - אתר רשמי
עמוס אלטשולר

עמוס אלטשולר (נולד ב-1937) הוא מתמטיקאי ישראלי, ופרופסור אמריטוס למתמטיקה באוניברסיטת בן-גוריון. היה יו"ר ועדת המקצוע למתמטיקה במשרד החינוך, חבר המועצה להשכלה גבוהה ונכון ל-2017 כיהן כיו"ר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון). מחקריו עוסקים בגאומטריה דיסקרטית, תורת הגרפים ובפאונים קמורים. אלטשולר נולד בשנת 1937 בצפון תל אביב, בן לרחל (אלזה) ואליעזר אלטשולר, ראשון לארבעה אחים. מוצא משפחתו ממגורשי פורטוגל שהגיעו עד לפראג. למד בבית ספר תיכון בזל (כיום צייטלין). היה ב"שבט איתנים" בבני עקיבא. את שירותו הצבאי ביצע בגרעין נח"ל. למד ישירות לתואר שני (MSc) במתמטיקה באוניברסיטה העברית וסיים בשנת 1965. תוך כדי לימודיו לימד בישיבת נתיב מאיר ובין תלמידיו היו הרב יעקב מדן, פרופ' דוד הראל, פרופ' צבי מזא"ה ואחרים. ב-1969 השלים דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופסור הלל פורסטנברג. היה חבר בסגל אוניברסיטת בן-גוריון, ושימש כראש המחלקה למתמטיקה באוניברסיטה וכדיקן הפקולטה למדעי הטבע. השתתף בכתיבת הקורס "אשנב למתמטיקה" באוניברסיטה הפתוחה. כיום מלמד במכללה ירושלים. נשוי לרחל אלטשולר ואב לשישה ילדים. בנו הבכור, הרב אליעזר אלטשולר הוא רב היישוב סוסיא ומרבני מכון פועה. בנו השני נתנאל אלטשולר הוא רכז מתמטיקה במרכז האקדמי לב. בנו הרביעי יהודה אלטשולר הוא ראש "המכון הגבוה לתורה" באוניברסיטת בר-אילן. עמוס אלטשולר, באתר dblp ראיון ברשת ב' עם פרופסור עמוס אלטשולר, 16 ביולי 2012 דף אישי, באתר אוניברסיטת בן-גוריון חתכי החרוט בגישה סינתטית, מאת עמוס אלטשולר עדי גרסיאל, בא בחשבון, באתר ערוץ 7, 31 במאי 2012 מידע על עמוס אלטשולר בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
476

שנת 476 היא השנה ה-76 במאה ה-5. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 476 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. שנת 476 היא השנה בה הודח רומולוס אוגוסטולוס, הקיסר האחרון של האימפריה הרומית המערבית בידי המצביא הגרמאני אודואקר, ולכן נקבעה כשנת המעבר מתקופת העת העתיקה לתקופת ימי הביניים - לפי תיקוף ההיסטוריה העולמית, על פי המקובל בהיסטוריוגרפיה המערבית. 476 - פטר פולו מושב לתוארו כפטריארך אנטיוכיה. 4 בספטמבר – רומולוס אוגוסטולוס, הקיסר האחרון של האימפריה הרומית המערבית, מודח כאשר אודואקר מכריז על עצמו מלך איטליה 476 - אריאבהטה, אסטרונום הודי. להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 476‎ נפטרים ב-476‎ מדיה וקבצים בנושא 476 בוויקישיתוף
אוריאל דן

אוריאל דן (1922, ברלין - 19 באוקטובר 1991, תל אביב) היה מזרחן ישראלי ופרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. מומחה להיסטוריה של ירדן ועיראק המודרניות. אוריאל נולד בברלין בשנת 1922. עם עליית היטלר לשלטון עלה ארצה. הוא שירת בצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר מכן למד באנגליה כיצד להיות מבשל שיכר. בשנת 1950 הצטרף לחיל המודיעין הישראלי שם היה קצין מחקר ועסק במיוחד בממלכות האשמיות, ירדן ועיראק. הוא שירת בתפקיד במשך 16 שנים. במהלך שירותו השלים תואר ראשון בהיסטוריה מודרנית בהתכתבות מאוניברסיטת לונדון (סיים בשנת 1959). לאחר שהשתחרר הוא הצטרף למכון שילוח לחקר המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב (כיום מכון משה דיין). בשנת 1968 סיים תואר דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בהנחיית פרופסור גבריאל בר. ובשנת 1972 הצטרף לסגל ההוראה בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. הוא עשה דוקטורט נוסף באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1980 בנושא היסטוריה אירופאית במאה ה-18, "Hanover and Great Britian, 11740-1760". הוא לימד במשך 25 שנה בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב ועמד בראש החוג במשך חמש שנים. בשנת 1990 יצא לגמלאות. נהרג ב-19 באוקטובר 1991 מפגיעת מכונית בכביש בין האוניברסיטה לבין ביתו ברמת אביב. היה בן 69 במותו. היה נשוי ללורה ואב לבת. בשנת 2005 פורסם ספר מאמרים לזכרו "The Hashemites in the modern Arab world: essays in honour of the late Professor Uriel Dann", בהוצאת Routledge. מאז מותו נערך לזכרו מדי שנה ערב עיון באוניברסיטת תל אביב בו מוענקת מלגה ע"ש פרופ` אוריאל ולורה דן לתלמידי מחקר. משטר הבעת׳ בעיראק: אושיותיו והתגבשותו, מכון שילוח לחקר המזרח התיכון ואפריקה, 1974 אמירות עבר הירדן, 1921-1946. מכון שילוח לחקר המזרח התיכון ואפריקה, אוניברסיטת תל אביב, 1982 King Hussein and the Challenge of Arab Radicalism: Jordan, 1955-1967, Oxford University Press US, 1991 Iraq under Qassem: a political history, 1958-1963, Praeger, 1969 Studies in the history of Transjordan, 1920-1949: the making of a state, Westview Press, 1984 אוריאל דן (1922-1991), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
395

שנת 395 היא השנה ה-95 במאה ה-4. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 395 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. עם מות תאודוסיוס קיסר רומי, חולקה האימפריה הרומית בין בניו. החלק המזרחי תחת שלטון ארקדיוס והחלק המערבי, תחת שלטון הונוריוס. 17 בינואר – תאודוסיוס הראשון, קיסר האימפריה הרומית המאוחדת האחרון (נולד ב-346) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 395‎ נפטרים ב-395‎ מדיה וקבצים בנושא 395 בוויקישיתוף
גילדהול (באת')

בית העירייה של באת' (הגילדהול של באת', באנגלית: Guildhall) משמש את מועצת העיר באת', השוכנת במחוז סאמרסט שבאנגליה. הבניין הוכרז על ידי הרשויות הבריטיות כבניין רשום מדרגה I. הבניין הנוכחי, שנבנה באבן באת', הוקם במקום בית העירייה מתקופת בית סטיוארט, שנבנה ב-1625 במקום מבנה מתקופת בית טיודור. השינוי המשמעותי הראשון בבניין זה היה הכנסת חלון מעוגל בראשי בצד הצפוני, ככל הנראה ב-1658 לרגל ביקורו במקום של ריצ'רד קרומוול. לפי העיתון באת' אדוורטייזר מיום 22 בנובמבר 1755 גרם החלון להתערערות המבנה, כך שהיה צורך לחזקו בתומכות במקום חלק מהעמודים. בין 1724 ל-1725 הוסר גרם המדרגות הפנימי שחיבר את בית העירייה ובית השוק המקורה השוכן בצדו הדרומי, ובאופן זה הוגדל נפח הבית. בשנים הללו נבנה מחדש האגף המערבי של בית העירייה, והוספו לו מדרגות וחדרים חדשים. ב-1727 הסתיימה בניית התקרה הקמרונית בבית השוק. בתקופה זו החל חדר המועצה לשמש גם כגלריה עירונית לאמנות. במשך השנים התדרדר מצבו של בית העירייה, וב-1747 המצב היה כה חמור עד שהיה צורך לחזק את הבניין בתומכות ברזל. בית העירייה היה על סף קריסה ב-1766, והיה צורך לבנות אותו מחדש. כאשר סיים תומאס בולדווין את העבודות ב-1778, לפי עיצוב של תומאס וור אטווד, נטשה המועצה את אולמה הקודם ומכרה אותו. בחזית הבניין ניצבים ארבעה עמודים איוניים, והוא מוקף כולו בדימויים של צדק. הכיפה המרכזית נבנתה ב-1893. בתוך בית העירייה נמצא אולם הסעודות שבו עמודים בסגנון קורינתי, נברשות מהמאה ה-18 ודיוקנאות מלכותיים מקוריים. חדר זה משמש לאירוח ביקורים של בית המלוכה הבריטי, ואף אירח את המלכה אליזבת השנייה בשנת 2002 בעת שביקרה בבאת'. כיום משמש האולם כחדר המועצה וכמשרד הרשומות עבור באת' וצפון מזרח סאמרסט, ומדי פעם נערכות בו גם חתונות ומצולמות סצנות בסדרות טלוויזיה. בית העירייה צמוד לגלריית ויקטוריה לאמנות והשוק המקורה., והוא אחד האתרים שבהם נערכים אירועי פסטיבל המוזיקה הבינלאומי של באת'. מדיה וקבצים בנושא גילדהול בוויקישיתוף בית העירייה של באת' באתר Images of England‏ אולם הסעודות באתר Bath Venues נישואים בבית העירייה באתר הרשמי של באת' וצפון מזרח סאמרסט
וילה ברבארו

וילה ברבארו (באיטלקית: Villa Barbaro) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו במאה ה-16 באזור ונטו שבצפון איטליה, במאזֵר (Maser) שבנפת טרוויזו. הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתם של האחים דניאלֶה ומרק-אנטוניו ברבארו. המקום נבחר בזיקה למעיין הנובע במקום, הנזכר בספרו של פלדיו. המים שימשו את המזרקה (נימפאון) שמאחורי הבית, ומשם זרמו למטבח, לגן סביב הבית ולמבני המשק. וילה ברבארו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת ההכרזה על הווילות הפלדיאניות בוונטו. תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". במרכז מצוי בית האדון והוא בעל מתאר מלבני הבולט הרבה לחצר הקדמית. במקום הלוג'יה (loggia) במרכז חזית הבניין, ניצבים ארבעה עמודים קולוסאליים אחוזים עם כותרות בסדר יוני, התופסים את כל החזית. העמודים תומכים בגמלון ומעניקים לחזית מראה של מקדש רומי. זהו אולי השימוש הראשון בעמודים כאלה בבנייה הפרטית של פלדיו. לבניין שתי קומות עיקריות עם חלונות מלבניים גבוהים. מבחינה זו הבניין שונה ממרבית הווילות הפלדיאניות האחרות בכך שאין בחלקו התחתון קומת שירותים, ואין קומה עליונה, מתחת לגג עם חלונות צרים לאחסון תוצרת חקלאית. משני צידי הבניין המרכזי נמצאים שני אגפים מוארכים עם טורי קשתות בחזיתם. שלא כבווילות אחרות, מן הסטווים המקושתים מובילה כניסה גם לחדרי מגורים וגם לחדרי משק. בקצוות הקיצוניים של אגפים אלה מצויים שני מגדלים קטנים ששימשו שובכים ליונים. בראש חזיתות המגדלים הותקנו שעוני שמש גדולים. חזית המבנה עשירה בעיטורים מפוסלים. במרכז הגמלון מפוסל סמל המשפחה וסביבו דמויות אדם עירומות. החלון המרכזי בקומה העליונה שובר את מערכת הקורות שעל העמודים הגבוהים, ובראשו מגולפים שני זרי פירות גדולים. בגומחות שבאומנות הנושאות בקשתות שלפני האגפים הצדדיים, ניצבים פסלי אבן גדולים. חדרי הווילה מעוטרים בציורי קיר מעשה ידיו של פאולו ורונזה. מאחורי הבניין נימפאון בעל מתאר חצי עגול ובריכה רדודה בחזיתות. קיר הנימפאון מעוטר בעיטור מפוסל עשיר ביותר, העומד בניגוד מובהק לפשטות הניכרת ברוב בניותיו של פלדיו. בווילה שונות בתוכנית ובעושר העיטורים, ומתקבל הרושם שיותר מ'יד' אחת הייתה מעורבת בתכנון. ייתכן כי באו כאן לידי ביטוי טעמו ורצונו של דניאלֶה ברבארו, שראה את עצמו כמבין באדריכלות. אחד הבניינים האחרונים שתכנן פלדיו היה הטמפייטו (כנסייה) במאזר (Tempietto), הסמוכה לווילה ברבארו ולדרך הנמשכת לטרוויזו. גם כאן שיתפו פעולה בתכנון הבעלים מרק-אנטוניו ברבארו והאדריכל פלדיו. זו כנסייה עם תוכנית מרכזית - המבנה עגול ובחזיתו מבואה גדולה שבה גמלון הנשען על שישה עמודים עם כותרות בסדר קורינתי. מבחינה זו תוכנית המבנה דומה מאוד לפנתאון ברומא. מבנה זה נערץ על ידי פלדיו והוא מופיע מספר פעמים בעבודותיו, ובעיקר בווילה קפרה "לה רוטונדה" שליד ויצ'נצה. הגמלון, ובעיקר פנים הכנסייה, מעוטרים עיטור מפוסל עשיר ביותר, ככל הנראה גם זאת בהשפעת טעמם של האחרים ולא של פלדיו. בשונה מן הכנסיות הגדולות שבנה בוונציה, המוארות באמצעות חלונות גדולים, כאן התאורה הטבעית מועטה. הדבר נעשה בהתאמה לרוח המקום ששימש לא רק ככנסייה לאנשי הכפר אלא גם כמקום קבורה לבני משפחת ברבארו. הווילות הפלדיאניות בוונטו אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 145-144. Bruce Bucher, Andrea Palladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 131-136. מדיה וקבצים בנושא וילה ברבארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילה ברבארו (באיטלקית) ספר שני, פרק 14, עמ' 71.
ארי בן-מנחם

ארי בן מנחם (Ari Ben-Menahem; נולד ב-4 בנובמבר 1928) הוא פיזיקאי, מתמטיקאי והיסטוריון של המדע ישראלי, פרופסור אמריטוס לגאופיזיקה ולמתמטיקה שימושית במחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן, מחלוצי הסייסמולוגיה בישראל. נולד בברלין למשה בן-מנחם (שלנגר), משורר, סופר ומחנך. עלה לארץ ישראל ב-1934. סיים לימודי תואר שני באוניברסיטה העברית ב-1954. בשנת 1954 היה הראשון שהפעיל מערכת מדידה סייסמולוגית בישראל. בשנת 1958 עזב ללימודים במכון הטכנולוגי של קליפורניה שם קיבל דוקטורט ב-1961. ב-1964 חזר ארצה ומונה לפרופסור לגאופיזיקה ומתמטיקה במכון ויצמן. היה פרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד, MIT ואוניברסיטת פריז. בין השנים 1975 ל-1990 היה ראש המחלקה לגאופיזיקה. כמו כן מילא את תפקיד הסייסמולוג הראשי בישראל. לאורך השנים פרסם כ-150 מאמרים ושני ספרי לימוד. בן מנחם חקר תופעות גאולוגיות ואסטורונמיות שהתרחשו בתנ"ך כמו רעידת אדמה, ליקוי חמה, סופרנובה ושביטים, ובעזרת ניתוח לאחור של תופעות אלה ניסה לייצר כרונולוגיה לאירועים תנ"כיים. בשנת 2009 יצא לאור ספרו המונומנטלי "Historical encyclopedia natural mathematical sciences" בו הוא סוקר את התפתחות המדע מימי היוונים ועד לימינו. הספר הוא בן 6,000 עמודים ויצא בשישה כרכים. נשוי לבתיה ומתגורר ברחובות. אחיו אסף בן-מנחם הוא אמן ומשורר. Seismic Waves and Sourcesby Ari Ben-Menahem, Sarva Jit Singh, Courier Dover Publications 1998 Vincit Veritas: A Portrait of the Life and Work of Norman Abraham Haskell, 1905-1970 Historical encyclopedia natural mathematical sciences קורות חיים באתר מכון ויצמן רשימת פרסומים באתר מכון ויצמן ארי בן-מנחם, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ספריו כתבי ארי בן-מנחם בפרויקט בן-יהודה
1517

שנת 1517 היא השנה ה-17 במאה ה-16. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 31 באוקטובר – מרטין לותר, מייסד הנצרות הפרוטסטנטית, מפרסם את "95 התזות" ארץ ישראל נכבשת על ידי הסולטאן סלים הראשון 31 בינואר – ג'וזפו צארלינו, תאורטיקן מוזיקה ומלחין איטלקי (נפטר ב-1590) 22 במרץ – ג'וזפו צארלינו, תאורטיקן מוזיקה ומלחין איטלקי (נפטר ב-1590) 7 במרץ – מריה מאראגון, מלכת פורטוגל (נולדה ב-1482) 26 במרץ – היינריך איזאק, מלחין מהאסכולה הפרנקו-פלמית (נולד ב-1450) 31 באוקטובר – פרא ברתולומאו, צייר איטלקי (נולד ב-1472) 8 בנובמבר – פרנסיסקו חימנס דה סיסנרוס, נזיר פרנציסקני (נולד ב-1436) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1517‎ נפטרים ב-1517‎ מדיה וקבצים בנושא 1517 בוויקישיתוף
רק היום

רק היום הוא סרטו הראשון של זאב רווח כבמאי בז'אנר סרטי הבורקס. ששון (שש) הוא בעל בסטה בשוק מחנה יהודה בירושלים. ששון מנהל יחסים עם סטלה לפיד (מרי סוריאנו) אישה נשואה, אשתו של הדוקטור ארתור לפיד (גדעון זינגר), והוא דואג בעזרתה לקבוע תור לבדיקה לפני ניתוח לחברו החולה בקליניקה הפרטית של בעלה. כאשר ששון ואדון חיון חוזרים לאחר הבדיקה מתאהב ששון בדליה (אפרת לביא), בתו של חברו הקרוב אדון כהן (ז'אק כהן) וזאת בלי לדעת שהיא בתו, אך דליה נגררת אחרי החבר שלה אלכסנדר (אילן דר) שאינו מתייחס אליה בכבוד ולא מעוניין בקשר ביניהם. ששון המאוהב יוצא במסווה של עבריין ("ששון המחסל") ומכריח את אלכסנדר באיומים להתנהג אליה כראוי, אך זאת כדי לזכות בליבה. את הסרט מלווה השיר "ימים טובים" בביצועו של אורי רווח. השיר הולחן על ידי יאיר רוזנבלום למילים של יורם טהרלב. "רק היום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רק היום", באתר AllMovie (באנגלית) "רק היום", באתר ספר הקולנוע הישראלי "רק היום", באתר אידיבי "רק היום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "רק היום", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. |}