laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלסנדרו מונטי דלה קורטה

הברון אלסנדרו אוגוסטו מונטי דלה קורטה (Alessandro Augusto Monti Della Corte, ‏1902–1975) היה היסטוריון איטלקי שעסק בחקר תולדות אתיופיה והאצולה האיטלקית, וחוקר בעל סמכות בינלאומית בחקר ההרלדיקה. הוא שימש כנשיא "האגודה הבינלאומית ללימודי מסדרים אביריים" (Commissione internazionale permanente per lo studio degli ordini cavallereschi) בין השנים 1962–1970. אוגוסטו מונטי לימד בבית הספר הקלאסי מאסימו ד'אדזליו שבטורינו. מונטי דלה קורטה נישא לג'יזה קורסידי טורה מונטנארה, ונולדו להן שתי בנות - באטריצ'ה ומריה אנריקה. "I castelli di Gondar", Società italiana arti grafiche, Roma (1938) "Lalibelà: le chiese ipogee e monolitiche e gli altri monumenti medievali del Lasta", Società Italiana arti grafiche, Rome (1940) "Le famiglie del Patriziato Bresciano: cenni storici ed araldici con 221 stemmi colorati e descritti ed altre illustrazioni fuori testo", Tipo lito fratelli Gerold, Brescia (1960) "L' amazzone dei gigli: Maria Carolina di Napoli, duchessa di Berry (1798-1870)", Vanini, Brescia (1961) "Fonti araldiche e blasoniche bresciane: il registro veneto dei nobili detti rurali od agresti estimati nel territorio bresciano tra il 1426 e il 1498", Tipolitografia F.lli Geroldi, Brescia (1962) "Cariche sul Maghecc: Presentazione del generale d'armata Guglielmo Nasi", Vanini, Brescia (1964) ספריו של מונטי דלה קורטה ב-Open Library GeneaNet ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולטון פורד

וולטון פורד (Walton Ford; נולד ב-1960) הוא אמן וצייר אמריקאי. ציורו המפורסמים הם ציורי טבע בסגנון ריאליסטי של ג'ון ג'יימס אודובון שהיה מקובל במאה ה-19, בהם הוא מתאר בעלי חיים. אולם בכל תמונה מוסיף להם מימד פרודי, אפל או מקברי ומוטיבים שונים של אלימות, מין, צייד או מוות, וכך הוא מתאר את השפעת המין האנושי על הטבע. בין יצירותיו הן "אובדן קרנף ליסבון" מ-2008, המתכתבת עם הקרנף של דירר. פורד בוגר תואר ראשון מבית הספר לעיצוב בפרובידנס שברוד איילנד משנת 1982. מדיה וקבצים בנושא וולטון פורד בוויקישיתוף מיצירותיו, באתר הוצאת טאשן כתבת וידאו אודותיו בתאר PBS ANNETTE GRANT, America the Beautifully Absurd באתר הניו יורק טיימס Walton Ford on Naturalia, A New Show from Sotheby’s & Paul Kasmin Gallery, youtube, ‏2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לב יודע מרת נפשו

לב יודע מרת נפשו הוא פסוק במשלי (פרק י"ד, פסוק י'), המשמש ככלל הלכתי, לפיו אדם הוא סמכות רפואית מכריעה לגבי מצבו הבריאותי. על פי כלל זה הותר לעיתים לאדם לעבור על איסור מהתורה במצבי חולי, כאשר האדם חש כי נשקפת סכנה לחייו, אף כאשר רופא חולק על אבחנה עצמית זו. כלל זה נשנה בתלמוד בבלי, לגבי אופן היתר לחולה לאכול ביום הכיפורים, מעיקר הדין אין היתר לחולה לאכול, אלא אם כן קבעו הרופאים שהצום יסכן את בריאותו או את חייו, על פי הכלל פיקוח נפש דוחה את כל המצוות שבתורה, חוץ משלוש עברות. כאשר החולה עצמו מבקש לאכול, משום שהוא חש שזה חיוני לחייו, מותר לו לאכול, על אף שהרופאים המומחים סבורים שמצבו של החולה מאפשר לו לצום ללא חשש, דעתם אינה שקולה כנגד תחושתו של החולה, שכן "לב יודע מרת נפשו". האחרונים חלוקים בדעתם, האם כלל זה, תקף לגבי שאר מצוות, כגון: חולה שסבור על פי תחושתו שאכילת מצה תסכן את חייו, או שמא דווקא לגבי תחושת רעבון, הרב יחיאל יעקב וינברג כתב בספרו שו"ת "שרידי אש", שההיתר נאמר רק לגבי תחושת רעבון, ולא לגבי שאר דברים, אולם הרב אליעזר יהודה ולדנברג בשו"ת ציץ אליעזר חלק עליו, וסבר שהכלל תקף בכל המצוות, ואלו דבריו: "ועניין לב יודע מרת נפשו הוא לא מכח מבינות אלא מכח רגשים עמוקים שהאדם חונן בהם לשם שמירת גופו... דהך (=שהכלל), "לב יודע" איננו מטעם מבינות, כי אם רק מכח דלבו אומר לו שצריך, עיין שם, ואם כן שייך זה בכל עניין שהוא, בין אם יאמר שאם יאכל דבר זה יועיל לו וגם לרבות אם יאמר להפך שאם יאכל דבר זה יזיק לו". הפסוק המלא הוא, "לב יודע מרת נפשו, ובשמחתו לא יתערב זר". בנוסף על הפירוש הנגזר מהכלל האמור, נאמרו על ידי פרשני המקרא, פירושים נוספים על הפסוק, רש"י מביא שני פירושים אלו: "לב יודע מרת נפשו" - טרחו ויגיעו שעמל בתורה, לפיכך "בשמחתו לא יתערב זר" - כשיקבל שכרו לעתיד. "לב יודע מרת נפשו" - ישראל שהם מרי נפש בגלות, והיו נהרגים על קדושת השם, "ובשמחתו לא יתערב זר" - לעתיד. בספרות המוסר נעשה לעיתים שימוש בפסוק זה, כדי לעורר את האדם, לשוב מעוונותיו, הידועים רק לו עצמו. פיקוח נפש הלב יודע אם לעקל אם לעקלקלות חולה שיש בו סכנה ביום הכיפורים ובשבת, מאת הרב זלמן נחמיה גולדברג, באתר ישיבה לב יודע מרת נפשו במדרש רבה לחומש שמות, פרשת בא תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף פ"ג
אנטוטו

אנטוטו (בגעז: እንጦጦ) היא שרשרת גבעות בגובה של כ-3,200 מטרים מעל פני הים, השוכנת צפונית-מזרחית לאדיס אבבה, בירת אתיופיה, וממנה נשקף מראה פנורמי של העיר ששוכנת דרומית-מערבית לו. על-שמו של רכס הגבעות קרוי גם רובע המגורים שצמוד למרגלותיו בצידו הדרומי. חשיבותו העיקרית של אנטוטו בתולדות אתיופיה, היא בכך שבאתר זה הקים הקיסר אתיופיה לימים מנליק השני את ארמונו בשנת 1881. מנליק השני בחר באתר ההררי בשל יתרונותיו ההגנתיים, אך לאחר שביסס את מעמדו, החל המקום לאבד מחשיבותו האסטרטגית. באנטוטו שורר אקלים הררי קשה והיה צריך לשנע אליו מהמישור מים ועץ להסקה. ב-1886 העניק מנליק השני לרעייתו טיטו בטול קרקע במישור שמדרום להר, וזו ייסדה בה אחוזה וקראה לה "אדיס אבבה" ("פרח חדש"). עם הזמן החל מתפתח סביב האחוזה יישוב, ומנליק השני ואצילים נוספים החלו שוהים בו יותר ויותר. כאשר עלה מנליק השני לשלטון ב-1889, מיקם את בירתו באדיס אבבה ונטש את ההר. ההר מכוסה בחורש עצי אקליפטוס שנטע עליו מנליק השני, ותושבי הבירה עושים בהם שימוש להסקה. אנטוטו נחשב לקדוש ולבעל סגולות מרפא. על הרכס שוכנים מספר מנזרים וכנסיות. כנסיית אנטוטו מריאם המשושה שוכנת סמוך לפסגה והיא מוקפת ארקאדה. מבנה הכנסייה צבעוני ובתוכה ציורי קיר עשירים. סמוך לכנסייה שוכן ארמונו של מנליק השני ומוזיאון קטן. כקילומטר מערבית לאנטוטו מריאם שוכנים שתי כנסיות המוקדשות לרפאל - "קידוס רגואל הישנה" שנחצבה בסלע ו"קידוס רגואל" החדשה, כנסייה מתומנת שבה ציורי קיר עשירים. שטח של כ-13 קמ"ר מההר, מוגדר כפארק טבעי. אדיס אבבה מגבעות אנטוטו כנסיית אנטוטו מריאם מדיה וקבצים בנושא אנטוטו בוויקישיתוף גבעות אנטוטו באתר אתיופיה גלריית תמונות של אנטוטו
החברה המנוריאלית של בריטניה

החברה המנוריאלית של בריטניה (אנגלית: Manorial Society of Great Britain) נוסדה בשנת 1906, מספר חבריה עומד על סך 1,900 איש, הכוללים לורדים של אחוזות, ברונים פאודלים, אצילים, והיסטוריונים בעיקר מבריטניה אך גם מאירלנד. לקדם לימוד היסטוריה אנגלית ומסורות, במיוחד מונרכיה, תוארי אצולה, ומוסדות פרלמנטריים בריטים. לקדם שימור ארכיונים מנוריאלים. לקדם מודעות "זכויות ומחויבויות של הלורדים בקהילות המקומיות". לקדם חברויות בקרב נשים וגברים בעלי עניין משותף. רוברט סמית (יושב ראש) רוזן שרוסבורי וטלבוט לורד סודליי דזמונד דה סילבה המפרי סמית ג'יי. פ ראנד דניס ב. וודפילד (יושב ראש ארצות הברית) ברוס קינג סיים (אוסטרליה) ג'ון מור (עניינים אקדמיים) בשנת 1996 פרסמה החברה מדריך לחוק המנוריאלי (חוק האחוזות). בשנת 2012 פרסמה החברה מדריך לחוק המנוריאלי (חוק האחוזות), אשר מפרט את מספר תוארי האצולה כגון לורדים מנוריאלים וברונים פאודלים אשר שרדו בבריטניה ובאירלנד עד היום, יחד עם ההיסטוריה אודות תארים אלה ומידע ביוגרפי על הבעלים הנוכחיים המחזיקים בהם כיום. אף על פי שהחברה המנוריאלית של בריטניה הוקמה כחברה בשנת 1906, החברה המנוריאלית של בריטניה הוקמה כאיחוד וכאיגוד בשנת 1996. במסגרת החוק לתיקון חוק הנכס משנת 1924, מסמכים מנוריאלים בבריטניה נערכים בתשלום תחת פיקוחו של שומר המגילות, ומקום הימצאם נרשם במסמכים המנוריאלים (מסמכי האחוזות) המתוחזקים על ידי הארכיון הלאומי של ממשלת בריטניה. אתר האינטרנט הרשמי של החברה המנוריאלית של בריטניה
מחוזות צרפת מעבר לים

מחוזות צרפת מעבר לים (בצרפתית: départements d'Outre-mer או בראשי תיבות DOM) הם שם כללי למחוזות צרפת אשר מצויים מחוץ לאירופה ומוכרים רשמית כמחוז וכחבל (Régions d'outre-mer). כחלק מצרפת, למחוזות אלו יש ייצוג באספה הלאומית, לתושביהם יש זכות הצבעה לנשיאות צרפת ולפרלמנט האירופי, והמטבע הרשמי בהם הוא האירו. ישנם חמישה מחוזות מעבר לים, וכל אחד מהם הוא גם חבל ארץ נפרד: 971: גוואדלופ – בים הקריבי 972: מרטיניק – בים הקריבי 973: גיאנה הצרפתית – בדרום אמריקה 974: ראוניון – באוקיינוס ההודי 975: מיוט – באוקיינוס ההודי חמשת המחוזות שמעבר לים הם קולוניות עבר צרפתיות אשר נשארו תחת החסות הצרפתית באופן רציף מהמאה ה-17. המעמד של מחוז מעבר לים ניתן ב-1946 בחוק שייסד את הרפובליקה הרביעית. באותו זמן המחוזות שהוגדרו כמחוז מעבר לים היו גוואדלופ, מרטיניק, גיאנה הצרפתית, ראוניון ואלג'יריה, עד לסיום הכיבוש הצרפתי ב-1962. בין השנים 1976–1985, הארכיפלג סן-פייר ומיקלון היה בסטטוס דומה, אך כיום הוא בעל סטטוס של קולקטיב מעבר לים ומהווה חלק ממדינות מעבר לים של האיחוד האירופי. ב-31 במרץ 2011 הוכרה מיוט כמחוז מעבר לים לאחר הצבעה במשאל עם שנערך שנתיים לפני כן. באיחוד האירופי מחוזות צרפת מעבר לים נחשבים כמחוזות רחוקים (outermost regions). מדיה וקבצים בנושא מחוזות צרפת מעבר לים בוויקישיתוף אתר המשרד למחוזות מעבר לים הצרפתי
אירועי כיכר טיין-אן-מן

האם התכוונתם ל... אירועי כיכר טיין-אן-מן (1976) אירועי כיכר טיין-אן-מן (1989) כיכר טיין-אן-מן
ZAP70

ZAP70 הוא אנזים תוך-תאי הנמצא בלימפוציט T ובתאי NK. משקלו המולקולרי הוא 70kd והוא שייך למשפחת האנזימים המזרחנים (טירוזין קינאזות). לאחר קשירה של הקולטן (receptor) הנמצא על תאי T לאנטיגן המוצג על ה-MHC של תא מציג-אנטיגן (APC), ולאחר שקו-רצפטור מסוג CD4 או מסוג CD8 נקשר ל-MHC, מתבצע זירחון של אנזים הנקרא LCK. כתוצאה מהוספת קבוצת הזרחן ל-LCK הוא נעשה אקטיבי, ומזרחן את שרשרת zeta / CD247 הנמצאת על החלק התוך-תאי של קולטן תא T (או TCR). שרשרת zeta מתפקדת כ-ITAM, ולכן כתוצאה מהזירחון, ZAP70 ייקשר אליה ויעבור אקטיבציה. במצב אקטיבי, ZAP70 משמש זרז לזירחונן של מולקולות הנמצאות קרוב לממברנת התא. זירחון מולקולות אלה, גורם לאקטיבציה של PLC-gamma. כאשר PLC אקטיבי הוא הופך PIP2 ממברנת התא ל-DAG ול-IP3, ואלו, בתורם, גורמים לזירחונו, ועקב כך לשחרורו של חלבון מעכב מגורמי שיעתוק (transcription factors), ולאקטיבציה של גורמים אלו. אקטיבציה זו מובילה, לבסוף, לסינתזה של חלבונים המשחקים תפקיד במערכת החיסונית. רמה נמוכה של ZAP70 מתבטאת במחלה חיסונית קשה - SCID. מחלה זו היא רצסיבית והורשתה אינה תלויה במין. GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000115085 - Ensembl, מאי 2017 GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000026117 - Ensembl, מאי 2017 "Human PubMed Reference:". "Mouse PubMed Reference:".
אביעזר בורשטיין

אביעזר בורשטיין (7 בפברואר 1918–18 באוגוסט 1996) היה סופר ומחנך דתי ישראלי. נולד בגובורובו בפולין למרדכי וגיננדל בורשטיין. למד בישיבת חכמי לובלין והוסמך לרבנות. בשנת 1947 נישא לרוזה רינגר והם הביאו ארבעה בנים, אברהם בורשטיין, מנחם בורשטיין, אוריאל בר אבן ונועם בורשטיין. בשנת 1949 עלה לישראל. היה ממייסדי המוסד לנוער עולה "תלפיות" בירושלים וניהל אותו במשך מספר שנים. לאחר מכן שימש מנהל ישיבת "תורה ומלאכה" בכפר סיטרין. בורשטיין עסק בחקר תולדותיהם של גדולי הרבנים באלף השנים האחרונות. פרסם מספר ספרי ביוגרפיה על גדולי הרבנים מתקופות שונות. כמו כן פרסם בקביעות מונוגרפיות ומאמרים בנושאים שונים בעיתונות הדתית והחרדית, בעברית וביידיש. היה מעורכי כתב העת 'זכור', ופרסם בו מאמרים שונים, ביניהם סיפור הצלתו ממוות במחנה הריכוז אושוויץ, בזכות קופסת שימורים. לאחר שפרש מתפקידו בכפר סיטרין התגורר בשכונת רחביה בירושלים. זכה בפרס יקיר ירושלים. מורי דעה, הוצאת א. ציוני, תש"ך אדירי דעה, הוצאת א. ציוני, תשכ"א גדולי דעה, הוצאת א. ציוני, תשכ"א צדקת החכם : קורות חייו ותורתו של ... רבי נפתלי מרופשיץ : נלווה קונטרס "אמרי שפר" : ליקוט דברי תורה ואמרות מהר"ן / על ידי האדמו"ר ... מויזניץ, חיפה, תשכ"ו האדמו"ר הרופא, תל אביב, תש"ל (על ר' חיים דוד ברנהרד) בקרב חסידים : סיפורים חסידיים לרגלים ומועדי ישראל, ירושלים, תשמ"ט ספר הזהב לבר מצווה, תל אביב, תשל"ב חסידישע מעשיות, ירושלים, תשל"ז חסידים דערציילן, תל אביב, תשל"ז כן היה מהעורכים של ספרי היזכור לקהילות אושפיצין וגובורובו. דוד תדהר (עורך), "אביעזר בורשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4268 אביעזר בורשטיין, דף שער בספרייה הלאומית מצבה באתר Gravez
יהודה לייב גירשט

יהודה לייב גירשט (1901 – 1963) היה סופר וחוקר חרדי. חתן פרס הרב קוק. נולד בפולין למנחם גירשט. למד בישיבות והוסמך לרבנות. בשנת 1947 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. שימש כעסקן בתנועת פאג"י. חיבר ספרים שונים, בעברית וביידיש, על השפה העברית ועל שפת היידיש. כמו כן פרסם ספרי הגות וספרות יפה בנושאים שונים, ובהם על השואה. פרסם מאמרים ומחקרים היסטוריים בעיתונות הדתית והחרדית, בשם העט י. בן מנחם. בשנת תש"ך (1960) זכה בפרס הרב קוק על ספרו "תחנות בספרות ישראל". לשון עבר לשון הקודש בנתיבות הזמן והנצח תחנות בספרות ישראל מן המצר לנוער העברי אונדזער אידיש יידישע קלאנגען ייד אין וועלט יהודה לייב גירשט, דף שער בספרייה הלאומית יהודה לייב גירשט, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטיוכיה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אנטיוכיה – עיר עתיקה בדרום טורקיה (אנטקיה בימינו) אנטיוכיה בתקופה ההלניסטית – ערך נפרד העוסק בהיסטוריה של העיר אנטיוכיה בתקופה ההלניסטית נסיכות אנטיוכיה – מדינה צלבנית שבירתה הייתה העיר אנטיוכיה אנטיוכיה על נהר הזהב – עיר עתיקה בגלעד, ג'רש כיום אנטיוכיה – פוליס הלניסטית שהקים יאסון בירושלים פטריארך אנטיוכיה – התואר שנושא בישוף אנטיוכיה ראו גם אנטיוקיה – אחד מ-32 המחוזות של קולומביה אנטיוק – השם האנגלי של אנטיוכיה ומקומות שקרויים על שמה
יהודה אריה לייב לוין

יהודה אריה לייב (לייבל) לוין (י"ג באב תרע"ח, 22 ביולי 1918 – כ' בכסלו ה'תשל"ט, 20 בדצמבר 1978) היה סופר ועורך חרדי. מייסדו ועורכו הראשון של העיתון "המודיע". נולד בפולין ליצחק מאיר לוין, מנהיג אגודת ישראל, שהיה חתנו של האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר. הוא נקרא על שם אבי סבו, האדמו"ר רבי יהודה אריה לייב אלתר, בעל ה"שפת אמת". בשנת 1940 עלה עם אביו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בסוף שנות ה-40 סייע לאביו ביסוד עיתון "המודיע", והיה עורכו הראשון במשך עשרות שנים. באותה תקופה היה "המודיע" היומון המרכזי בציבור החרדי, ועקב כך הייתה ללוין עמדת כוח משפיעה על דעת הקהל החרדית. באותן שנים כתב תחת שמות עט רבים, בהם א. אבי שפר, גור-אריה ועוד. בשנות ה-50 יסד את הוצאת נחליאל, במסגרתה תורגמו לעברית ספרים רבים של גדולי סופרי היידיש בפולין. לתרגום הספרים גייס מתרגמים צעירים ובהם ישראל שפיגל ומאיר צבי פרוש. לוין עצמו פרסם ספרים שונים, רובם עוסקים בתנועת החסידות בפולין ואדמו"ריה, בעיקר חסידות קוצק וחסידות גור. בסוף שנות ה-60 הוציא לאור במקביל להמודיע, מגזין בשם 'הפלס' (על שם כתב עת בשם דומה שהוציא הרב אליהו עקיבא רבינוביץ מפולטובה שייסד גם את 'המודיע' הקדמון). 'הפלס' הופיע משך כשנה והתפרסמו בו מאמרים הגותיים רבים לצד זיכרונות אביו הרב יצחק מאיר לוין. אשתו הראשונה, נכדת הרב פנחס מנחם אלעזר יוסטמן, האדמו"ר מפילץ, נרצחה בשואה יחד עם בנם. בתו היא העיתונאית הסופרת וחוקרת השואה רות ליכטנשטיין (צר') מניו יורק, הידועה בשם העט ר. ל-ן. עורכת "המודיע" באנגלית. נפטר בכ' בכסלו תשל"ט ונקבר ב"מערת גור" בבית הקברות בהר הזיתים. בשנת תשע"ה, 2015 הקים לזכרו, נכדו יחיאל ליכטנשטיין את קרן 'להבין ולהשכיל', שמטרתה עידוד שינון הגמרא והמשנה בין תלמידי ישיבות גור. בשנת תשפ"א, הקים לזכרו חתנו שמעון ליכטנשטיין 'שטיבל' של גור בקריה החסידית בחצור הגלילית. חסידים מספרים, ירושלים: הוצאת "מעין החכמה", תשט"ז - תשי"ח האריות שבחבורה, ירושלים: הוצאת "נחליאל", תשי"ט בית קאצק - השרף, ירושלים: הוצאת "נחליאל", תשי"ט מגילת פולין, ירושלים-תל אביב: הוצאת "יד יהדות פולין" / "נחליאל", ה'תשכ"ו - ה'תשכ"ז רבי אייזל חריף, ירושלים: הוצאת "נחליאל", ה'תשל"א אדמו"רי גור להבות קודש ירושלים: הוצאת מוסד הרי"מ לוין, ה'תש"מ. מאור הגולה: ירושלים: הוצאת מוסד הרי"מ לוין, ה'תשמ"א חשבה לטובה רות ראדא ליכטנשטיין, מנהיג בסער התקופה, פרקים בחייו של מנהיג אגודת ישראל העולמית רבי יצחק מאיר לוין, ניו יורק, מוסד הרי"מ לוין, ה'תשפ"ג רשימת הפרסומים של יהודה אריה לייב לוין, בקטלוג הספרייה הלאומית כרטיס נפטר: הרה”ח יהודה אריה לייב הכהן לוין זצ”ל באתר הר הזיתים יהודה אריה לייב לוין, דף שער בספרייה הלאומית סדרת הספרים חסידים מספרים חלק א ; חלק ב ; חלק ג, ירושלים, תשט"ז - תשי"ח, באתר אוצר החכמה סדרת הספרים מגילת פולין אוסטראה ; אוסטרוב מאזובייצק ; אוזרקוב ; האדמורי"ם מאיזביצה, תשכ"ו - תשכ"ז, באתר אוצר החכמה רבי אייזל חריף, ירושלים, תשל"א, באתר אוצר החכמה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסעות לגילוי מקור הנילוס (ספר)

מסעות לגילוי הנילוס (באנגלית: "Travels to Discover the Source of the Nile"‏) הוא חיבורו רב-הכרכים של מגלה הארצות הסקוטי ג'יימס ברוס ששהה בקרן אפריקה במשך כמעט 12 שנים. החיבור מתאר את שראה ברוס באתיופיה ובסולטנות סנאר ובמחוז העות'מאני של חבש (Habeş), וכולל תיאור מקיף של ההיסטוריה והתרבות המקומית. ברוס פרסם את חיבורו בשנת 1790, לאחר ששב לסקוטלנד, אולם זה התקבל בזלזול ובביטול, כמו גם הדברים שסיפר מיד לאחר שחזר ללונדון ב-1774. בין היתר נטען כי תיאוריו מוגזמים, והאגיפטולוג הנרי סולט, שביקר באתיופיה בראשית המאה ה-19, מתח על ברוס ביקורת נוקבת והאשימו בחוסר דיוק ובהסתרת עובדות. עם זאת, חלק ניכר מהאמור בחיבור אושר לימים על ידי נוסעים שביקרו באתיופיה מאוחר יותר. ב-1813 הוציא לאור הבלשן אלכסנדר מארי (Alexander Murray) מהדורה חדשה וערוכה של החיבור, והוסיף לה הערות, נספחים וחלק מהאוטוביוגרפיה של ברוס. Travels to discover the source of the Nile: in the years 1768, 1769, 1770, 1771, 1772, and 1773 Travels to Discover the Source of the Nile, In the Years 1768, 1769, 1770, 1771, 1772 and 1773. Five Volumes, G.G.J. and J. Robinson, London, 1790. Travels to Discover the Source of the Nile, In the Years 1768, 1769, 1770, 1771, 1772 and 1773, Second edition, Ed., Alexander Murray, 1805. Travels to Discover the Source of the Nile, In the Years 1768, 1769, 1770, 1771, 1772 and 1773, Third edition, 8 volumes; Ed., Alexander Murray; Edinburgh, 1813. Travels. Abridged edition, by Major Francis Head, 1830. Travels. Abridged edition, by C.F. Beckingham. Horizon Press, New York, 1964. מדיה וקבצים בנושא מסעות לגילוי מקור הנילוס בוויקישיתוף שם מלא: "מסעות לגילוי מקור הנילוס, בשנים 1768, 1769, 1770, 1771, 1772 ו-1773". במקור: "Travels to Discover the Source of the Nile, in the Years 1768, 1769, 1770, 1771, 1772, and 1773". Salt, Henry (1816), A Voyage to Abyssinia; Philadelphia and Boston, pg 202.
המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)

המשחקים הפאראלימפיים ה-9 נערכו בברצלונה, ספרד בשנת 1992. באולימפיאדה התקיימו תחרויות ב-15 ענפים: אופניים, אתלטיקה, בוצ'ה (דומה לפטאנק), ג'ודו, הרמת כוח והרמת משקולות (ענף אחד), חץ וקשת, טניס, טניס שולחן, כדורגל (7 שחקנים בקבוצה), כדורסל, כדורעף, כדור שער, סייף, קליעה, ושחייה. ישראל במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) מדיה וקבצים בנושא המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריבנר

האם התכוונתם ל... טוביה ריבנר – משורר ומתרגם ישראלי שושנה ריבנר – שחיינית ישראלית, אלופה ושיאנית ישראל בשחייה
אטווד

האם התכוונתם ל... ג'נסן אטווד (Atwood) - שחקן אמריקני מרגרט אטווד (Atwood) - סופרת ומשוררת קנדית בולטת רומן אטווד – קומיקאי אמריקאי תומאס אטווד (Attwood) - מלחין ונגן עוגב אנגלי
חיים גליק

חיים גליק (נולד ב-5 באוקטובר 1955) הוא מנהל ישראלי, מנכ"ל נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים. כיהן כסגן נציב בתי הסוהר בדרגת גונדר, כמנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן וכמנכ"ל עיריית ראשון לציון. נולד בירושלים לבן ציון ובת שבע גליק. למד בישיבת שעלבים. נישא לאורית אביעד, בתם של יעקב אביעד, רואה חשבון ומשורר, שבעבר שימש סגן נשיא צעירי בני ברית בירושלים, וחסידה, בת למשפחת מנדלבוים ולמשפחת רקובר הירושלמיות. למד תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן ותואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט, והשלים תואר שני במדיניות ציבורית בהתמחות תקצוב ציבורי באוניברסיטת תל אביב. בשנות ה-90 התגייס לשירות בתי הסוהר ומילא בו שורה של תפקידים, בהם: ראש מחלקת תעסוקת האסירים, מפקד בית המעצר ניצן ברמלה, ראש מנהל הפרויקטים לבניית בתי הסוהר החדשים, מפקד מחוז דרום של השב"ס, וראש מנהל המשק האחראי על ניהול כוח האדם ומערכות המידע של שירות בתי הסוהר. הוביל את העברת האחריות לניהול מתקני הכליאה של משטרת ישראל וצה"ל לידי שירות בתי הסוהר. כסגן נציב בתי הסוהר היה אחראי על כל התחום המבצעי והארגוני של שירות בתי הסוהר. בינואר 2008 מונה למנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן. בתקופת כהונתו הוביל את האוניברסיטה לאיזון תקציבי ואת הקמת הפקולטה לרפואה בצפת, אך גם נקלע לסכסוך עם הסגל האקדמי ולביקורת של מבקר המדינה בנושאי שכר. סיים את תפקידו ב-13 בינואר 2013. שימש כמנכ"ל מבט לנגב שבנתה את עיר הבה"דים. באפריל 2017 מונה למנכ"ל עיריית ראשון לציון. באוקטובר 2019 מונה למנכ"ל נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים. גליק הוא תושב אפרת, ואב לחמישה. מדיה וקבצים בנושא חיים גליק בוויקישיתוף שוקי שדה, מבקר המדינה נגד אוניברסיטת בר אילן: נפוטיזם והטבות שכר לבכירים, באתר TheMarker‏, 23 ביוני 2012 עמירם ברקת, ‏דירקטוריון נת"ע בחר בחיים גליק למנכ"ל החברה, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2019 ליאור דטל, מנכ"ל אוניברסיטת בר אילן פורש על רקע הסכסוך עם הסגל האקדמי, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2012
רונן דוד

רונן דוד (נולד ב-5 ביוני 1970 בצפת) הוא פעיל זכויות האדם, מרצה וסופר ישראלי. דוד נולד, גדל והתחנך בצפת. בשנות ילדותו, שימש כעיתונאי זעיר (ע"ז) בתוכנית הרדיו לילדים ונוער "חתול בשק" ברשת א' של קול ישראל. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון בחטיבה 7. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. ב-1989, בעת ששירת בגדוד 77 כמפקד טנק, נפצע מרימון הלם שהושלך על ידי מפקד אחר והתפוצץ סמוך אליו במהלך תצפית. שמיעתו נפגעה והוא הוכר כנכה צה"ל. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים וסגן מפקד פלוגת טנקים בגדוד 82. במהלך היותו בגדוד שירת ברצועת הביטחון בדרום לבנון מספר פעמים ובין היתר כסגן מפקד מוצב הבופור. לאחר שהשלים קורס מפקדי פלוגות, שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. בשנת 2000, בסמוך לשיחות השלום בקמפ דייוויד ובמסגרת שירות מילואים קרבי בתפקיד מפקד פלוגה בדרגת סרן, חווה דוד פסיכוזה מסוג מאניה. דוד בוגר לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות מטעם "מכללת צור" (הוקמה ביוזמת סטף ורטהיימר בשיתוף עם מכללה גרמנית, מה"ט והאוניברסיטה הפתוחה, בהמשך נעשתה לבית ספר תיכון מקצועי בגן התעשייה בלבון). דוד מוסמך לתואר שני במנהל עסקים. עבד בין היתר לאורך חייו כמדריך שחייה והשתתף בתחרויות שחייה ארציות. נשוי לאסתי ואב לשתי בנות. מתגורר בנהריה. דוד משמש מודל לחיקוי עבור מתמודדים רבים בארץ ומחוצה לה בזכות דרכו האופטימית בהתמודדות עם מגבלה נפשית. ב-2006 הקים את מדור "ציפור הנפש" בנגישות ישראל מתוך ההכרה שנכות נפשית גם היא נכות כמו כל נכות פיזית אחרת. מאותה סיבה, בשנת 2004 ייסד, הקים ומנהל את פורום "ציפור הנפש" בפורטל נכי צה"ל. בשנים 2007–2012 הנחה קבוצות לעזרה עצמית במסגרת מועדונים של אנוש. ב-2007 יזם את הקמתו של אתר האינטרנט של ארגון מל"מ - מתמודדים למען מתמודדים, גוף התנדבותי של נפגעי נפש למען מאבק על זכויות ותדמית, שנוסד על ידי בני הזוג צביאל רופא ודליה וירצברג-רופא בשנת 2003. האתר מכיל מידע רב וראשון מסוגו בישראל. מאז 2009 מכהן דוד כיו"ר ארגון מל"מ בפועל, ומקיים קשר רציף עם מאות מתמודדים, בני משפחה ואנשי מקצוע בבריאות הנפש בישראל ובעולם. דוד כותב וכתב מאמרים רבים מנקודת מבטו כמתמודד עם נכות נפשית, בין היתר ב-2006 היה בעל טור שבועי ב-nrg מעריב. מאז ינואר 2015 משמש כנציג המתמודדים וחבר בוועד המנהל הארצי של אנוש - העמותה הישראלית לבריאות הנפש. פסיכופריחה, תמוז, 2006 מעגלון, החממה הספרותית, 2011 מחלת נפש - המדריך להתמודדות ולהחלמה, החממה הספרותית, 2012 טנק הנכים, בית העורכים, 2024 אתר האינטרנט הרשמי של רונן דוד ראיון בתוכנית - הכל צפוי ברשת א', 9 באוגוסט 2006 ראיון בתוכנית - הכל דיבורים ברשת ב', 12 במרץ 2007 ראיון בתוכנית - הולך בחצות עם עומר בן רובי בגלי צה"ל, 10 בנובמבר 2007 מציאות נושכת - כתבה בשבועון לאישה, 25 במרץ 2007 פיקוח נפש - כתבה בשבועון סגנון, 11 באפריל 2007 אירוע התרמה של עמותת אנוש, בשנת 2008 ציפור הנפש (אורכב 04.05.2011 בארכיון Wayback Machine) - מדור "ציפור הנפש" באתר נגישות ישראל פגועי נפש: טראומת האשפוז - מאמר מאת רונן דוד באתר zap דוקטורס, 14 בנובמבר 2011 רשימת הפרסומים של רונן דוד, בקטלוג הספרייה הלאומית דיכאון ואני - פודקסט של אברהם צור, מארח את רונן דוד, 2 במאי 2023 קשת אנושית - פודקסט של אהוד שפייזר, מארח את רונן דוד, 27 במאי 2024 פסיכופריחה, עמוד 22 התוכנית כל בוקר בערוץ 10 - מארחת את ד"ר חגי אורן ואת רונן דוד, אוגוסט 2007 פורום ציפור הנפש בפורטל נכי צה"ל אוסף מאמרים מאת רונן דוד, באתר אנוש – העמותה הישראלית לבריאות הנפש טורו של רונן דוד, באתר nrg מעריב
סיפור אהבה

האם התכוונתם ל... סיפור אהבה (סרט) – סרט רומנטי פופולרי, על פי נובלה באותו שם, בכיכובם של ראיין אוניל ואלי מק'גרו, שיצא לאור בשנת 1970. סיפור אהבה (סרט, 2020) – סרט רומנטי בכיכובם של אמילי בלאנט וג'יימי דורנן. סיפור אהבה (נובלה) – נובלה של אריך סגל, שעל פיה הופק הסרט הנושא אותו שם. סיפור אהבה (סיפור) – סיפור קצר מתוך הספר "עשן", של הסופר אהרן אפלפלד. סיפור אהבה (אלבום) – אלבום הסולו השני של הזמר איציק שמלי. האלבום נמכר החל משנת 2009. סיפור אהבה – סדרת טלוויזיה קומית-רומנטית אמריקאית המשודרת ב-HBO Max.
דן פלווין

דן פלווין (אנגלית: Dan Flavin;‏ 1 באפריל 1933 - 29 בנובמבר 1996) הוא אמן אמריקאי מינימליסטי אשר התפרסם בזכות פסליו העשויים ממנורות פלואורסצנטיות. נולד בשכונת ג'מייקה ברובע קווינס שבניו יורק למשפחה קתולית ולמד בבית ספר קתולי עד לשנת 1952. במשך תקופה קצרה למד בבית ספר לכמרים ואחר כך התגייס לחיל האוויר האמריקאי ושירת כמפעיל תחנה ניטור מטאורולוגית בקוריאה. במהלך שירותו הצבאי, 1954-5, למד פלווין אמנות בתוכנית של אוניברסיטת מרילנד לחיילים בקוריאה. כשחזר לניו יורק בשנת 1956 למד תקופה קצרה אצל בבית הספר של האמן האנס הופמן. אחר כך למד היסטוריה של האמנות בניו סקול בניו יורק והמשיך ללימודי ציור באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1959 פלווין עבד כשומר ומפעיל מעלית במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. ציוריו הראשונים של פלווין היו בסגנון האקספרסיוניזם המופשט ובשנת 1961 הציג לראשונה תצוגת יחיד בגלריית ג'ודסון בניו יורק. בקיץ של שנת 1961 החל לראשונה ליצור סקיצות לפסלים שמשולבים בהם מנורות פלואורסצנטיות. שנה מאוחר יוצר יצר את סדרות הפסלים "איקונות", שבהם היו משולבים נורות ניאון. בשנת 1963 יצר את הפסל "Diagonal of Personal Ecstasy", שהיה פסלו הראשון העשוי אך ורק מנורות ניאון. פלווין מת ב-1996 בניו יורק. יצירתו Monuments to V. Tatlin מוצגת במוזיאון DIA ביקון. מדיה וקבצים בנושא דן פלווין בוויקישיתוף מיצירותיו מכון דן פלווין דן פלווין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דן פלווין, באתר Discogs (באנגלית)