laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וימבלדון (כדורגל)

מועדון הכדורגל וימבלדון (באנגלית: .Wimbledon F.C) היה מועדון כדורגל מווימבלדון שבלונדון, אנגליה. ב-2002 העתיק המועדון את פעילותו לעיר מילטון קינס שבבקינגהמשייר, עקב קושי למצוא מגרש ביתי בסטנדרטים הנדרשים, והחל לפעול תחת שם חדש - מילטון קינס דונס. מעבר המועדון הרחק ממקורותיו, לא התקבל בהאהדה על ידי אוהדי הקבוצה, אשר בתגובה הקימו מועדון חדש - AFC וימבלדון. המועדון נוסד בשנת 1889 ושיחק במשך מרבית שנות קיומו במסגרות חובבניות וחצי-מקצועניות, בטרם הצליח להתקבל לפוטבול ליג בשנת 1977. המועדון הצליח להעפיל לליגה הראשונה בשנת 1986, לאחר תשע עונות בלבד במסגרת הפוטבול ליג וארבע עונות לאחר ששיחק בליגה הרביעית. המועדון המשיך לשחק בליגה הראשונה ולאחר מכן בפרמייר ליג מאז 1986 ועד שנת 2000. בשנת 1988 הצליחו וימבלדון אף לזכות בגביע האנגלי לאחר שניצחו בגמר את קבוצת הפאר ליברפול בתוצאה 1:0. בכך הפכו למועדון השני בהיסטוריית הכדורגל האנגלי שזכה גם בגביע האנגלי וגם בגביע החובבים (FA Amateur Cup), תחרות כדורגל אנגלית שהתקיימה בין השנים 1893 ל-1974 ובה השתתפו מועדוני כדורגל חובבניים, ובו זכו וימבלדון בעונת 1962/63. ב-1991, בעקבות פרסום דו"ח טיילור, שקבע כי כל האצטדיונים של הקבוצות המרכזיות יהפכו לכל-מושביים, בהם לכל צופה בקהל יהיה מושב, התקבלה במועדון החלטה להעתיק את אצטדיון הקבוצה מאצטדיון פלו ליין (Plough Lane) ששימש אותה משנת 1912. המועדון החל לחלוק את אצטדיון סלהרסט פארק עם קריסטל פאלאס הלונדונית. סידור זה תוכנן להיות זמני, אך לבסוף נמשך למעלה מעשר שנים. ב-2002, לאחר שנדחו מספר אפשרויות למיקומים אחרים באזור, המועדון קיבל אישור לעבור 90 ק"מ צפונה למילטון קינס בבקינגהמשייר. המעבר הרחק ממקורותיו של המועדון בדרום לונדון היה מאוד לא פופולרי בקרב רוב אוהדי הקבוצה ובקרב אוהדי כדורגל באופן כללי. קבוצת אוהדים הקימה בתגובה למעבר המתוכנן מועדון חדש: AFC וימבלדון. המעבר המתוכנן נערך בספטמבר 2003, וביוני 2004 הפך מועדון הכדורגל וימבלדון למילטון קינס דונס. AFC וימבלדון משחקת כיום בפוטבול ליג הראשונה, אחרי ניצחון בגמר הפלייאוף של הליג 2 את פליימות' בתוצאה 1–2 לעיני 58,000 צופים. זו הליגה השנייה בליגות הפוטבול ליג והליגה השלישית בחשיבותה באנגליה. בהקשר הישראלי, ואליד באדיר שיחק במועדון בעונת 1999/2000, וכבש שער אחד במדיה מול מנצ'סטר יונייטד. גביע אנגלי: 1988 פרס בית הפוטבול ליג סגנית: 1981 גביע החובבים: 1963 סגנית: 1935, 1947 מדיה וקבצים בנושא וימבלדון בוויקישיתוף
נועה ריקנטי

נועה ריקנטי (נולדה ב-21 ביוני 1967) היא כדורסלנית עבר ועוזרת מאמן. ריקנטי נולדה בירושלים, שם החלה בקריירת הספורט שלה ככדורסלנית מקצוענית בהפועל ירושלים. לאחר שחרורה מהצבא נכנסה להסגר כדי לעזוב את קבוצתה ולאחר שנתיים עברה לשחק במכבי רמת חן ואחר כך בהפועל תל אביב בליגת העל לנשים. בשנת 1995, לאחר 15 שנות קריירה מקצוענית, פרשה ועברה לאימון כדורסל. במקביל סיימה תואר ראשון בחינוך במכללה לחינוך גופני במכון וינגייט והחלה לעבוד כמורה לחינוך גופני, היא ממשיכה לעסוק בתחום בתור מקצועה השני עד היום. את קריירת האימון המקצועני החלה כעוזרת מאמן במכבי רמת חן ומשם עברה באותו תפקיד לקבוצת אליצור רמלה שם זכתה בתואר האליפות הראשון שלה בעונת 1999-2000. בעונת 2001-2002 הפכה לראשונה למאמנת ראשית בליגת העל לנשים בקבוצת הפועל גליל עליון. בעונת 2005-2006 זכתה באליפות השנייה שלה, עדיין כעוזרת מאמן בקבוצת הפועל תל אביב. בעונות 2006-2009 שימשה כעוזרת מאמן של אלי רבי בקבוצת אליצור רמלה, איתה זכתה בשתי אליפויות ושני גביעי מדינה. לאחר עזיבתו של רבי, הייתה ריקנטי מאמנת הקבוצה בעונת 2009/10, שבסיומה שבה לעמדת העוזרת עם הצטרפותו של המאמן עדן ענבר. בנוסף שימשה כעוזרת מאמן בנבחרת הקדטיות והנערות של ישראל. בעונת 2012/2013 העפילה עם קבוצת הנערות שלה מכבי רמת גן/חן לגמר גביע המדינה. בשנת 2021 ריקנטי פרשה מאימון. לצד אימון כדורסל, ריקנטי היא אשת חינוך ומשמשת כסגנית מנהלת שכבה בתיכון בליך שברמת גן. תחתיה, מגמת כדורסל הבנות מנוהלת על ידי שחקנית העבר והמאמנת לימור מזרחי בליגת העל לתיכונים. בתור עוזרת לקחה 6 אליפויות ו-4 גביעים ב-25 שנות עבודתה: אליצור רמלה - 3: באליפות הראשונה של רקנטי בליגת העל ב 99 הייתה עוזרת של חוקי ניר בתחילת העונה. לאחר מכן של עדני דגן אשר החליף את ניר, פוטר. ריקנטי אימנה את משחק האליפות של רמלה מול נירוסופט כרמיאל וניצחה. מכבי עירוני רמת גן - 2: הראשונה עם עדן ענבר בתור מאמן ראשי. הפועל תל אביב - 1: מאמן ראשי רועי אייזנברג. אליצור רמלה - 2: (שני דאבלים עם אלי רבי) מכבי עירוני רמת גן - 2: (אחד עם שירה העליון) אתר אליצור רמלה נשים רענן וייס, מאמנת חדשה לאליצור רמלה: נועה רקנאטי, באתר ynet, 4 במאי 2009 ענבל מנור‏, נועה רקנאטי מונתה למאמנת אליצור רמלה, באתר וואלה, 4 במאי 2009
סטפן ליכטשטיינר

סטפן ליכטשטיינר (בגרמנית: Stephan Lichtsteiner; נולד ב-16 בינואר 1984) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן הימני במספר ליגות בכירות ובנבחרת שווייץ. ליכטשטיינר החל את הקריירה בקבוצת גראסהופרס ציריך כאשר עלה מקבוצת הנוער בעונת 2000/2001, אך בעונת הבכורה שלו שותף במשחק ליגה בודד. בעונות הבאות, ביסס ליכטשטיינר את מעמדו כבורג מרכזי בהרכב הקבוצה, ואף זכה עימה באליפות בעונת 2002/2003. בעונת 2004/2005 עבר ליכטשטיינר לקבוצת ליל הצרפתית. הוא הפך במהרה לשחקן הרכב במועדון, ואף עזר לו לסיים את העונה במקום השלישי בליגה המזכה בכרטיס לליגת האלופות. בעונתו האחרונה במועדון כבש ליכטשטיינר ארבעה שערים, אך סיים עם קבוצתו רק במקום השביעי בליגה, והקבוצה נותרה מחוץ למפעלים האירופאים בעונה שלאחר מכן. לאחר טורניר יורו 2008 הצטרף ליכטשטיינר לקבוצת לאציו תמורת סכום משוער של כ-1.5 מיליון אירו בחוזה לארבע שנים. הוא הגיע לקבוצת הסרייה א' כמחליפו של חברו לנבחרת שווייץ ואלון בהראמי שעבר לוסטהאם יונייטד. בחודש אפריל כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה בדרבי נגד רומא. בשנת 2005 זומן ליכטשטיינר לסגל נבחרת שווייץ, אך נותר על הספסל במשחקים בהם זומן. את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך במשחק הידידות נגד נבחרת ברזיל ב-11 באוקטובר 2006. הוא שותף בכל משחקי נבחרתו בטורניר יורו 2008, ובשמונה מעשרת משחקיה במוקדמות מונדיאל 2010. בשנת 2011 עבר השחקן ליובנטוס תמורת 10 מיליון יורו, איתה זכה באליפות לאחר עונה שלמה ללא הפסד. בשנת 2012 ליכטשטיינר זכה עם יובנטוס בסופרקאפ האיטלקי ובגביע ברלוסקוני. ב-5 ביוני 2018 חתם בארסנל מהפרמייר ליג. ב-19 באוגוסט 2019 חתם ליכטשטיינר באאוגסבורג מהבונדסליגה לעונה אחת. ב-12 באוגוסט 2020 הודיע על פרישה מכדורגל. גראסהופרס ציריך אליפות שווייץ: 2002/2003 לאציו קופה איטליה: 2008/2009 הסופרקאפ האיטלקי: 2009 יובנטוס אליפות איטליה (7) : 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 הסופרקאפ האיטלקי (3) : 2012, 2013, 2015 הגביע האיטלקי (4) : 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 כדורגלן השנה בשווייץ: 2015 מדיה וקבצים בנושא סטפן ליכטשטיינר בוויקישיתוף סטפן ליכטשטיינר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטפן ליכטשטיינר, באתר Transfermarkt סטפן ליכטשטיינר, באתר Soccerway סטפן ליכטשטיינר, באתר BDFutbol סטפן ליכטשטיינר, באתר WorldFootball.net סטפן ליכטשטיינר, באתר National Football Teams סטפן ליכטשטיינר, באתר FootballDatabase.eu סטפן ליכטשטיינר, באתר ESPN פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטפן ליכשטיינר באתר הרשמי של יובנטוס ‏העברות: "דמבלה יישאר בברצלונה", ריברי סיכם באיטליה, באתר ספורט1, 20 באוגוסט 2019
X Japan

X Japan (ביפנית エックス ジャパン) היא להקת הבי מטאל יפנית אשר נוסדה ב-1982. הלהקה, אשר נקראה במקור X (ביפנית エックス), השיגה הצלחה משמעותית ראשונה בשנת 1989, עם צאת Blue Blood, אלבומה השני. X Japan הוציאה במשך כל קיומה בעיקר בלדות, אך בעוד שהיא החלה כלהקת ספיד/פאוור מטאל, היא עברה בהמשך למטאל מתקדם. הלהקה התפרקה ב-1997, אך התאחדה מחדש בשנת 2007. X Japan קיבלה קרדיט כאחת ממובילות תנועת ה-Visual Kei ומכרה בסך הכל מעל ל-20 מיליון אלבומים ומעל ל-2 מיליון הום וידאו. מדיה וקבצים בנושא X Japan בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של X Japan X Japan, ברשת החברתית פייסבוק X Japan, ברשת החברתית אקס (טוויטר) X Japan, ברשת החברתית אינסטגרם X Japan, סרטונים בערוץ היוטיוב X Japan, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) X Japan, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) X Japan, באתר ספוטיפיי X Japan, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) X Japan, באתר Last.fm (באנגלית) X Japan, באתר AllMusic (באנגלית) X Japan, באתר MusicBrainz (באנגלית) X Japan, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) X Japan, באתר דיזר X Japan, באתר Discogs (באנגלית) X Japan, באתר Songkick (באנגלית) X Japan, באתר Genius X Japan, באתר SecondHandSongs X Japan, באתר טיידל (באנגלית) X Japan, באתר אמזון מיוזיק X JAPAN UNVEILS “I.V.” IN “SAW IV,” BRINGING EMOTIONAL CATHARSIS TO END TITLES OF UPCOMING HORROR THRILLER ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוארס

סוארס: בספרדית: Suárez, נהגה במלעיל הוא שם משפחה ספרדי. לעיתים, בעיקר כשהוא משמש כשם משפחה אמריקאי, נכתב כ-Suarez (ללא הסימן הדיאקריטי) ונהגה במלרע. בפורטוגזית ובגליסית – Soares, שהגייתו מקורבת ל-"סוארז" ובפורטוגזית אירופאית ל-"סוארש". האם התכוונתם ל... סוארס אאוחניה סוארס – שחקנית, וזמרת ארגנטינאית אדולפו סוארס – ראש ממשלת ספרד דנאי סוארס פרננדז - זמרת, ראפרית, פזמונאית ומלחינה קובנית. דניס סוארס – כדורגלן ספרדי ויליאם סוארס – כדורגלן ברזילאי ז'פרן סוארס – כדורגלן ספרדי טים סוארס – כדורסלן אמריקאי-ברזילאי לואיס סוארס מירמונטס – כדורגלן ומאמן עבר ספרדי לואיס אלברטו סוארס – כדורגלן מאורוגוואי מריו סוארס – כדורגלן ספרדי פרנסיס סוארס – ראש עיריית מיאמי קרלה סוארס נבארו – טניסאית ספרדייה בטי סוארס - הדמות המרכזית בסדרת הטלוויזיה "בטי" סוארש מריו סוארש (Soares) - נשיא פורטוגל נונו גומש (Nuno Miguel Soares) - כדורגלן פורטוגלי פרנציסקו סוארש – תאולוג מאסכולת סלמנקה
אריה לינדנבאום

אריה לינדנבאום (לין) (Arieh Lindenbaum; נולד ב-1929) הוא עיתונאי וסופר בולאי ישראלי. לינדנבאום נולד ב-1929 בעיירה בז'זנה, אז תחת שלטון פולין. הוריו ושני אחיו נספו בשואה, והוא מצא מקלט אצל אוקראינית בשם אולגה רומנישינה (שב-24.08.2000 הוכתרה על ידי מוסד יד ושם כחסידת אומות העולם). עלה לארץ ישראל מאיטליה עם ילדי סלבינו בשנת 1946. הוגלה למחנה המעצר בקפריסין, ועלה שנית לקבוצת משמר השרון, ממנה התגייס לפלמ"ח ונפצע קל בסביבת הקסטל. יחד עם חברים מהכשרת משמר השרון יצא להתיישבות בקיבוץ צאלים בנגב. בעל השכלה פדגוגית עם השתלמות אוניברסיטאית במִנהל חינוכי. בשנים 1975–1977 פעל בשליחות מטעם הסוכנות היהודית באורוגוואי. בין השנים 1983–1995 היה מנהל היחידה להשכלה בהסתדרות העובדים בתל אביב, וממייסדי מפעל המכללות לגמלאים בתל אביב רבתי. עבד שנים רבות בעיתון "דבר" וערך כמה מדורים. פרסם מספר ספרים בנושא בולאות, בעברית ואנגלית. ערך והוציא לאור מגזינים בולאיים: "הירחון הישראלי לבולאות" (ביטאון התאחדות אגודות הבולאים בישראל), "בולים" (הירחון הישראלי לבולאות) ו"שבֶל" (מגזין הבולאים בישראל). שנים משמש יו"ר אגודת אספני יודאיקה. אלמן משולמית זוהר (הלר) (2016-1932), ואב לשניים. אריה לינדבאום (עורך), יודאיקה: יהודים על בולים / Judaica, Jews on stamps, תל אביב: יסוד, תשי"ח. (אלבום עם הסברים בעברית ואנגלית) Stamps Tell the Story of Stamps, New York: Sabra Books, 1970. (על תולדות הבולים, שימושיהם וערכם עבור אספנים) Great Jews in Stamps, New York: Sabra Books, 1970. אריה לינדנבאום, ד"ר ש. דגוני, מדריך יודאיקה לאספני בולים, תל אביב. א. לין, י. נכטיגל, חותמות אירוע של דואר ישראל - חלק ד' 1948-1998, תל אביב. האקדמיה ללשון העברית בשיתוף התאחדות בולאי ישראל, מילון למונחי הבולאות. אריה לינדנבאום, קטלוג בולי שנת הפליט העולמית. מדור "תחביבים", דבר אריה לינדנבאום, אלבום בולי ישראל 1970-79, תל אביב: עם עובד בשיתוף בנק הפועלים רשימת הפרסומים של אריה לינדנבאום, בקטלוג הספרייה הלאומית אריה לינדנבאום - אתר שואה ויודאיקה אריה לינדנבאום, באתר הפלמ"ח אריה לינדנבאום, דף שער בספרייה הלאומית The Righteous Among The Nations - Romanishina FAMILY, Romanishina Olga, באתר יד ושם, המחלקה לחסידי אומות העולם.
צבי כנר

צבי כַּנָּר (יידיש נכתב גם: קאנאר; 17 ביולי 1929 – 18 באפריל 2009) היה שחקן פנטומימה וסופר יידי ישראלי. ספריו מתייחסים לשואה, אשר כניצול השואה ליוותה אותו כל חייו. כנר נולד בסְקַלְבְּמְיֶיז' שבפולין, במשפחה מסורתית. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1945, שהה במספר מחנות ריכוז בפולין ובגרמניה, בהם בוכנוואלד, ושרד את צעדות המוות. בתום המלחמה מצא את אמו ואחותו בין הניצולים. בשנת 1946 העפיל לארץ ישראל מאיטליה עם ילדי סלבינו, הוגלה למחנות המעצר בקפריסין ולבסוף הגיע לארץ והצטרף לקיבוץ משמר השרון שבעמק חפר, שם התחנך במסגרת עליית הנוער. בשנת 1948 התגייס לפלי"ם, עבר קורס ימי בקיבוץ שדות ים ולחם במלחמת העצמאות. שירת על הספינה פרטו פ.39, והשתתף במספר פעולות ימיות. בשנת 1949 השתחרר משירות ועבד כמלח על סיפונן של אוניות נוסעים. לאחר מכן למד בבית הספר למשחק שעל יד תיאטרון "הקאמרי" בתל אביב, ובשנים 1955–1957 למד משחק ופנטומימה אצל מרסל מרסו ואטיין דקרו (Decroux) בפריז. מתום לימודיו הופיעה במשך שנים כשחקן פנטומימה בפריז, בלגיה (יותר מ-20 שנה), ארצות הברית וקנדה. את מגוריו חילק בין בלגיה, ארצות הברית וישראל. בשנות ה-80 החל לכתוב: כתב קטעי פנטומימה טרגי-קומיים; כתב, ביים וביצע מחזה בשם "ברח, יעקב, ברח", לפנטומימאי וקריין, המבוסס על זיכרונות ילדותו בשואה. ב-1984 החל לכתוב ביידיש במסגרת "יוגנטרוף" בארצות הברית, ופרסם סיפורים בכמה עיתוני יידיש, בהם "פארווערטס". בשנת 1990 שב לארץ, אך הוסיף להופיע בחו"ל. ספרו הראשון, הרומן "איך און למך" ("אני ולֶמֶךְ"), שראה לאור ב-1994, זיכה אותו בשנת 1997 בפרס שייבר לספרות ואמנות מטעם בית שלום עליכם. בשנת 1996 יצא ספרו השני, "אפגעגעבן ברויט". על ספר זה זכה בשנת 2000 בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש, והוא תורגם לעברית וראה אור ב-2002. שני ספריו הראשונים עוסקים בחוויות שואה. ספרו השלישי והאחרון, "א פיש האט מיך נישט איינגעשלונגען: דערציילונג" ("דג לא בלע אותי"), שראה אור ב-2003, מתמקד בשחרור מהמחנות ובחיים בארץ. בנוסף שיחק בתיאטרון ("יעקב השקרן" ליורק בקר בפסטיבל עכו; "ההולכים בחושך" לחנוך לוין בתיאטרון הבימה), בסרטי קולנוע ("שמיכה חשמלית ושמה משה", "רכבת החיים"). בשנים 2002–2003 העלה בבית ציוני אמריקה את הצגתו האחרונה, "להיות", גם היא בנושא השואה. צבי כנר התגורר בתל אביב עד לפטירתו באביב 2009, בגיל 80. איך און למך, תל אביב: ישראל בוך, תשנ"ה 1994. ("אני ולמך") (רומן) אפגעגעבן ברויט: דערציילונגען, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשנ"ו 1996. (סיפורים) א פיש האָט מיך נישט איַינגעשלונגען: דערציילונג, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשס"ג 2003. (סיפור) ("דג לא בלע אותי") בתרגום לעברית: לחם נקמות; מיידיש: יעקב בסר; עריכת תרגום: עידו בסוק, לוד: זמורה-ביתן, תשס"ב 2002. (תרגום של "אפגעגעבן ברויט") סליחה שהרגתי אותך; מיידיש: שלמה צוקר, אור יהודה: זמורה-ביתן, 2008. (תרגום של "איך און למך") בתרגום לפולנית: Zwi Kanar, Ryba mnie nie połknęła; tł. z jid.: Szoszana Raczyńska; przygot. do dr.: Sabina Andraczyk, Lublin: Norbertinum, 2007. (תרגום של "א פיש האָט מיך נישט איַינגעשלונגען") רשימת הפרסומים של צבי כנר, בקטלוג הספרייה הלאומית צבי כנר, באתר הפלמ"ח צבי אתר באתר בית לייוויק (ביידיש) צבי כנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Itzik Gottesman, Zvi Kanar, 80, Mime of Wonder and Shoah Horrors, The Jewish Daily Forward, April 22, 2009 מפרי עטו: כלב הייתי (סיפור); תירגם מיידיש בני מר, באתר הארץ, 24 באפריל 2009 ראו: רות אלמוג, קולו של פנטומימאי, באתר הארץ, 4 באפריל 2003.
אדם ליבנה

ד"ר אדם ליבנה (לנדסברג) (מרץ 1930 – 2 ביולי 2009) היה מבכירי מדעניה של רפא"ל. כיהן כמדען ראשי של משרד התקשורת בשנים 1986–1990. שימש שנים רבות כראש קבוצת התקשורת IEEE ישראל, ונמנה עם פעיליה. בשנותיו האחרונות נמנה עם סגל המחלקה לאווירונאוטיקה וחלל בטכניון. שימש כמדען בכיר ברשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) עם התמחות בתחום RF ותקשורת לוויינית. נולד בלבוב, פולין. שרד את השואה כנער צעיר, ובתום המלחמה הגיע לאיטליה למוסד החינוכי, בית שיזופולי בסלבינו כחלק מקבוצת ילדי סלבינו. עלה לארץ ישראל והוגלה לקפריסין, ומשם בחזרה לקבוצת משמר השרון. התנדב לפלי"ם, ולאחר מכן שירת כחובל בחיל הים. לאחר שחרורו מצה"ל למד הנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, ולאחר סיום לימודיו הצטרף לרפא"ל, שם הקים את היחידה לסימולציית לוחמה אלקטרונית, אשר עסקה בדימוי התנהגות טילי נ"מ כחלק מחקר אמצעי שיבוש (ECM) . הישג מיוחד של רפא"ל, שלנדסברג לקח בו חלק מרכזי, יחד עם משה זכאי ויעקב זיו, הוא הנדסה לאחור של הטיל SA-6 מתוך שברי טילים שנלכדו במלחמת יום הכיפורים, וסוללת SA-6 שלמה ותקינה, שכוח קרקעי של צה"ל השתלט עליה בהמשך המלחמה. כך יכלה רפא"ל לתת לחיל האוויר הישראלי מענה כנגד איום הטילים. באביב 1974 כבר סיפקה רפא"ל מערכת בשם "קורמורן" לשיבוש הטיל. בהתמודדות הבאה של חיל האוויר מול המערכת במלחמת שלום הגליל מערכת ה-SA-6 כבר לא היוותה איום על המטוסים וסוללות SA-6 סוריות רבות הושמדו בה ביעילות ללא כל אבדות במבצע ערצב 19. בשנת 1969 נשלח מטעם רפאל לחברת לוקהיד בניו ג'רזי, ארצות הברית, במסגרת חילופי מדענים עם חזרתו ארצה בשנת 1972 הקים את יחידת סמל"א ברפאל. בשנת 1974 נשלח מטעם רפאל לניו-יורק ללימודי הדוקטורט. את תואר הדוקטור קיבל מהמכון הפוליטכני של ברוקלין, ניו יורק (אנ'). בשנת 1983 נשלח מטעם רפאל לוושינגטון, ארצות הברית, שם עסק בפיתוח תקשורת לוויינים בחברת אינמרסרט. כיהן כמרצה באוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה. בשנת 1986 נענה לקריאת שר התקשורת אמנון רובינשטיין והושאל מרפאל למשרד התקשורת כמדען ראשי של המשרד. כיהן בתפקידו כארבע שנים. בשנת 1990 הקים את החברה האזרחית הראשונה של רפאל "כרכום" לתקשורת נישאת. החברה עסקה בפיתוח ושיווק טלפון נייד הפועל באמצעות תקשורת לוויינים בשנים 2009-1997 נתמנה במשרד המסחר והתעשייה כיועץ לתקשורת ומחקרים חדשניים וכבודק מקצועי של מערכות ,FP6, FP5, FP4 יועץ מדעי ובודק מקצועי של האיחוד האירופי בתוכניות תקשורת לוויינים ורשתות אלחוט - במסגרת המחקרים של האיחוד האירופי. משנת 1998 ועד 2009 עסק במכון אשר לחקר החלל בטכניון בחיפה בפיתוח לוויינים זעירים הפועלים באמצעות תקשורת לייזר ליבנה נפטר ב-2009. הותיר אחריו רעיה, פרופ' אראלה ליבנה, וארבעה ילדים. אורי דרומי, איך פוענח סודו של הטיל: סא"ל (בדימוס) ד"ר אדם ליבנה, מדען בכיר ברפא"ל, חלוץ תקשורת לוויינים, 1930-2009, באתר הארץ, 17 ביולי 2009 (נקרולוג) אדם ליבנה, באתר הפלמ"ח
דוינה

דוֹיְנָה (ברומנית: Doină) הוא סוגת שירה גדושת רגשות, בעיקר של געגוע וצער, בסגנון לירי, במוזיקה עממית הרומנית. הדוינה מתאפיינת בשירה קולית, לעיתים מלווה בכלי מוזיקלי בודד. הדוינה המפורסמת ביותר היא שיר הנושא את השם "דוינה" מאסופת שירי עם שפרסם וסילה אלכסנדרי ב-1852. השיר, המתחיל במילים Doină, doină, cântec dulce! (דוינה, דוינה, זמר מתוק!) מהלל את הקשר של המזמר אל שיר הדוינה. דוינה ידועה נוספת, היא הדוינה שכתב מיכאי אמינסקו, שיר המבכה את מצב הרומנים המנוצלים על ידי הזרים ומצטיין בשנאת זרים חריפה - במיוחד מוזכרות השורות בהן אמינסקו מאחל לאוהבי הזרים שאת לבם יאכלו הכלבים. שיר זה חביב במיוחד על הלאומנים הרומנים. שירת הדוינה פופולרית מאוד ברומניה וברפובליקת מולדובה וזוכה לפסטיבלים ייחודיים. הדוינות באתר הספרייה הרומנית (ברומנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה ובנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג' סטיינברנר

ג'ורג' מייקל סטיינברנר השלישי (באנגלית: George Michael Steinbrenner III; ‏4 ביולי 1930 – 13 ביולי 2010) היה הבעלים ושותף בהנהלה של קבוצת הבייסבול האמריקאית הניו יורק יאנקיז. סטיינברנר היה הבעלים של הקבוצה משנת 1973 ועד מותו, סה"כ 37 שנים, התקופה הארוכה ביותר בתולדות הקבוצה. במשך תקופה זו זכתה הקבוצה שבע פעמים בוורלד סיריס וב-11 תוארי האמריקן ליג. התבטאויותיו הישירות והקיצוניות וחלקו בהקפצת שכר השחקנים הפכו אותו לאחת הדמויות השנויות במחלוקת בספורט האמריקאי. סטיינברנר עסק גם בתעשיית הספנות. בגלל מעורבותו הרבה והישירה בהנהלת הקבוצה דבק בו הכינוי "הבוס". היה ידוע כאדם החותר כלפי הניצחון בכל דרך ולא היה מוכן לקבל הפסדים. בריאיון לעיתון אמר פעם כי "ניצחון הוא הדבר הכי חשוב בחיי אחרי הנשימה". סטיינברנר נטה להתערב בהחלטות בסיסיות בניהול השוטף והיומיומי של הקבוצה וגם למנות ולפטר מנג'רים (ולפעמים לשוב ולמנותם). המנג'ר לשעבר, דאלאס גרין, קרא לו בלגלוג "מנג'ר ג'ורג'". סטיינברנר הורשע בתרומות בלתי חוקיות לנשיא ריצ'רד ניקסון. הוא זכה לחנינה מהנשיא רונלד רייגן. למרות דמותו השנוייה במחלוקת סטיינברנר לא נמנע מלצחוק על עצמו בתקשורת, ודמותו הופיעה בתוכניות טלוויזיה רבות, ביניהן משפחת סימפסון, סאטרדיי נייט לייב ועוד. בולטת במיוחד הייתה דמותו בסדרה סיינפלד בתקופה שג'ורג' קוסטנזה עבד במועדון. הדמות צולמה רק מגבה, בדרך כלל כשהוא יושב ליד השולחן במשרדו. את הדמות גילמו לי בר ומיץ' מיטשל ואת קולה תרם לארי דייוויד. סטיינברנר נפטר מהתקף לב בביתו בטמפה בבוקר 13 ביולי 2010, יום משחק האול-סטאר ה-81. nrg מעריב, הבעלים של היאנקיס ג'ורג' סטיינברנר הלך לעולמו, באתר nrg‏, 13 ביולי 2010 ג'ורג' סטיינברנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ורג' סטיינברנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ורג' סטיינברנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן

סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן (בגרמנית: Stefan Sarkotić von Lovćen;‏4 באוקטובר 1858, אוטוצ'אס, ממלכת סלאבוניה – 16 באוקטובר 1939, וינה, גרמניה הנאצית) היה פלדמרשל-לוטננט אוסטרו-הונגרי, מושל בוסניה והרצגובינה ובהמשך כיהן כמפקד פלגת ארמייה במערכה לכיבוש מונטנגרו. סרקוטיץ' היה בנו של קצין רגלים וב-1879 סיים את המכללה הצבאית על שם מריה תרזה והוצב בגדוד רגלים בהרצגובינה. בהמשך למד באקדמית המלחמה האוסטרו-הונגרית בווינה והוצב לשורת תפקידי מטה בעיקר בתחומי המודיעין. ב-1901 הועלה לדרגת קולונל ומונה לראש מטה הקורפוס ה-12 וב-6 בנובמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבה. ב-1910 מונה למפקד הדיוויזיה ה-44. ב-2 בנובמבר 1911 הועלה לדרגת פלדמרשל לוטננט, וב-10 באפריל 1912 מונה למושל חבל הונווד ולמפקד משמר הבית של ממלכת קרואטיה-סלאבוניה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה סרקוטיץ' למפקד הדיוויזיה ה-42 שהייתה חלק מהקורפוס ה-13 בארמייה החמישית ולחם עימה במערכה על סרביה. אף על פי שהאוסטרו-הונגרים כשלו במתקפתם ונהדפו אל מחוץ לגבולות סרביה הדיוויזיה שלו תפקדה היטב במהלך הקרבות, ולאחריהם קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-22 בדצמבר 1914 מונה לתפקיד מושל בוסניה והרצגובינה במקומו של אוסקר פוטיורק שהודח ובמסגרת זו פיקד על כח צבאי בהיקף של פלגת ארמייה. ב-אוקטובר – נובמבר 1915 הצליחו כוחותיו שהיו תחת פיקודו הכולל של אוגוסט פון מקנזן להביס את הצבא הסרבי שהתמודד כעת גם מול צבא הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה. ב-7 בינואר 1916 הוביל סרקוטיץ' את כוחותיו לתוך ממלכת מונטנגרו ותוך סיוע ארטילרי מספינות שהפליגו ממפרץ קוטור, הצליחו האוסטרו-הונגרים לכבוש את הרי לובצ'ן ועד לסוף ינואר השלימו את כיבוש כל הממלכה. בראשית 1917 זכה לתואר הברון פון לובצ'ן והועלה לדרגת גנרל אוברסט, על חלקו בקרבות שהובילו לכיבוש מונטנגרו. עם התמוטטות כוחות מעצמות המרכז בחזית המקדונית התקדמו כוחות מדינות ההסכמה במהירות לאלבניה ומשם למונטנגרו ובוסניה, תוך שאינם נתקלים בהתנגדות משמעותית. פון לובצ'ן נותר רשמית בתפקידו כמושל בוסניה והרצגובינה עד לכניעת האימפריה האוסטרו-הונגרית ופרש משירות צבאי ב-1 בדצמבר 1918. הוא התנגד להקמת ממלכת יוגוסלביה ועל רקע זה גלה ממולדתו והתיישב בווינה. פון לובצ'ן הלך לעולמו ב-1939 והוא בן 81 שנים. האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה. מדיה וקבצים בנושא סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן בוויקישיתוף סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן-ביוגרפיה, באתר austro-hungarian-army.co.uk (באנגלית). פלגת ארמייה היא יחידה צבאית הגדולה מקורפוס אך קטנה מארמייה. בדרך כלל מדובר ביחידה לא אורגנית.
יער נחשונים

יער נחשונים הוא יער נטוע בידי אדם המעורב בחורש ים תיכוני טבעי גדול. היער משתרע מצפון לעיר אלעד, מדרום לקיבוץ נחשונים ולראש העין וממזרח לכביש 444, בגבהים הנעים בין 70 ל-140 מטרים מעל פני הים. אחד מיובלי נחל מזור הקרוי בשם הלא רשמי נחל נחשונים זורם דרך היער לכיוון הירקון. בגבעה במרכז היער יש שרידי בונקרים ותעלות קשר מתקופת מלחמת העצמאות ובכניסה ליער שרידי מחצבה ומשרפת סיד. אודות היער באתר פיקניק ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.