laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעלה ויבוא - פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב

יעלה ויבוא – פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב הוא פרויקט הכולל שני אלבומים עם שירים של יורם טהרלב בביצוע זמרים מישראל, כולל ביצוע של יורם טהרלב והגבעטרון לשיר "לילות" שכתב טהרלב לדורית ראובני ודודו זכאי. "צאן ברזל" הוא מיזם מוזיקלי שנועד להנציח יצירות של משוררים ופזמונאים ישראלים. "יעלה ויבוא", פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב שהופק על ידי חברת צאן ברזל מוזיקה, הוא הפרויקט הראשון במסגרת המיזם. האלבום הראשון במסגרת הפרויקט יצא ב-2021 והשני ב-2022. ב-18 באפריל יצאו הסינגלים הראשונים במסגרת הפרויקט, "הביתה לחזור" בביצוע אודיה אזולאי ובשביל אל הבריכות בביצוע לירון עמרם. בהמשך שידרה קשת 12 סידרה קצרה בה נפגשים אומנים מהפרויקט עם יורם טהרלב ומדברים על השירים שביצעו בפרויקט. בפרויקט משתתפת נכדתו של יורם טהרלב, קמה ורדי, שמבצעת את "אין אהבה אחרונה" על פי לחן שכתבה. אורן לביא הקליט לאלבום השני של הפרויקט את השיר "חומה שקופה", שאותו גם הלחין. בפרויקט בוצעו גם שירים של רבקה זהר, בהם "חלקת אלוהים" בביצוע יונתן רזאל ו"על כפיו יביא" בביצוע עדן חסון. מפיקים צאן ברזל מוזיקה בע"מ (מבית aromamusic) יצא בשנת 2021 קשת ברגסון, ‏מרגש: ביצועים חדשים לשיריו של יורם טהרלב, באתר "סרוגים", 4 בינואר 2022 אריאל פייגלין, יעלה ויבוא - פרויקט המחווה משירי יורם טהרלב בסינגל כפול חדש, באתר ערוץ 7, 3 בנובמבר 2021 קשת ברגסון, ‏יובל דיין לסרוגים: "טהרלב היה אדם אציל נפש ועדין", באתר "סרוגים", 6 בינואר 2022 לינוי משעלי, ‏"יעלה ויבוא": הפרויקט שאיחד את אמני ישראל עם יורם טהרלב, באתר "סרוגים", 18 באפריל 2021 יעלה ויבוא - פרויקט מיוחד להנצחת שירי יורם טהרלב, באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2021 צפו עוד לא תמו כל פלאייך: שורת אמנים בביצוע מרגש לזכרו של יורם טהרלב, באתר כיפה, 3 באפריל 2022 האלבום יעלה ויבוא - פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי" הפרויקט המלא של יעלה ויבוא להאזנה חלק א' של פרויקט יעלה ויבוא להאזנה חלק ב' של הפרויקט יעלה ויבוא להאזנה יובל אראל‏, מיזם "צאן ברזל" משיק את חלק א' – "יעלה ויבוא", בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 27 במאי 2021 יובל אראל‏, מיזם "צאן ברזל" משיק את חלק ב' – "יעלה ויבוא", בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 4 בינואר 2022 שגיא בן נון‏, הפרויקט שמחבר בין הגבעטרון לאייל גולן: אלבום המחווה לפזמונאי יורם טהרלב, באתר וואלה, 18 באפריל 2021 אריאל פייגלין, זמרי ישראל במחווה ליורם טהרלב, באתר ערוץ 7, 18 באפריל 2021 צאן ברזל - YouTube, באתר www.youtube.com
ילד המחר (שיר)

ילד המחר הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. הוא יצא לאור בשנת 1990, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום "ילד המחר". השיר נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ואביטל והופק על ידי אריק רודיך. לשיר לא הופק וידאו קליפ רשמי, אולם ב-2012 פורסם אודיו לא רשמי שלו ביוטיוב. ב-7 באוגוסט 1990 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום השמיני. ב-21 באוגוסט עלה למקום השלישי – המיקום הגבוה ביותר בו דורג. ב-25 בדצמבר, לאחר תשעה עשר שבועות רצופים, יצא מהמצעד. במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשנ"א הגיע "ילד המחר" למקום ה-28. אילנה אביטל - ילד המחר / Ilana Avital - child of tomorrow, יוטיוב המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 7 באוגוסט 1990, פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 21 באוגוסט 1990, פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 25 בדצמבר 1990, פזמונט מצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשנ"א, פזמונט
ג'יימס הריסון

ג'יימס הריסון (באנגלית: James Harrison; נולד ב-27 בדצמבר 1936) הוא תורם דם ופלזמה אוסטרלי. הרכב הדם הנדיר של הריסון התגלה כמכיל נוגדן היעיל מפני מחלת RH ו-1,173 המנות שתרם סייעו לכ-2.4 מיליון תינוקות אוסטרליים. כשהיה בן 14 עבר הריסון ניתוח מורכב לכריתת ריאה, במהלכו נזקק לתרומה של 13 מנות דם. בעקבות הניתוח, נדר הריסון שיתרום מדמו לציבור עת שיגיע לגיל 18 המאפשר זאת. כעשור לאחר שהחל לתרום דם התגלה כי הרכב דמו מיוחד ומכיל שילוב נדיר של דם RHD שלילי עם נוגדני RH+, הרכב זה מאפשר הפקת חיסונים אנטי D (מניעת רגישות לגורם רזוס) והפך את הריסון לתורם אידיאלי. מדענים סבורים כי ייתכן שתרומת הדם המסיבית שקיבל כנער הביאה להתפתחות הרכב הדם המיוחד ששותפים לו לא יותר מ-50 אנשים באוסטרליה. החיסון הראשון שהופק ניתן לאישה בהריון ב-1967. הריסון עבר לתרומת פלזמה, תהליך אותו הקפיד לעשות בתדירות המרבית המותרת של פעם בשלושה שבועות. את התרומה האחרונה שלו העניק במאי 2018, השנה האחרונה בה היה יכול לתרום מבחינת גילו על פי הכללים במדינה. בטווח זה ניתנו באוסטרליה כ-3 מיליון חיסוני אנטי D, שבכולם נכלל מרכיב שהופק מדמו של הריסון. על פי הערכות הצלב האדום האוסטרלי, החיסונים סייעו למניעת מוות של כ-2.4 מיליון תינוקות, זאת בהתבסס על כמות הנשים בהריון שקיבלו את החיסון ושיעור התמותה ממחלת RH. להריסון הוענקה ב-1999 מדליית מסדר אוסטרליה והוא זכה לכינוי "האיש עם זרוע הזהב". סיפורו של ג'יימס הריסון באתר בנק הדם של הצלב האדום האוסטרלי Australia's 'Man With The Golden Arm' Retires After Saving 2.4 Million Babies, אתר NPR He donated blood every week for 60 years and saved the lives of 2.4 million babies, אתר CNN, ‏25 בדצמבר 2018 James Harrison - man with the golden arm retires, באתר בנק הדם של הצלב האדום האוסטרלי, 11 במאי 2018
סולני הבארוק האנגליים

סולני הבארוק האנגליים היא תזמורת קאמרית, שמנגנת בכלים אותנטיים. הקים אותה המנצח האנגלי ג'ון אליוט גרדינר בשנת 1978. הרפרטואר שלה מקיף מוזיקה מתקופת הבארוק המוקדם עד התקופה הרומנטית. התזמורת מקליטה בעיקר לחברות "ארכיב" ו"פיליפס רקורדס". "סולי דאו גלוריה" היא חברה חדשה שהקים ג'ון אליוט גרדינר. החברה מסונפת אל מקהלת מונטוורדי וסולני הבארוק האנגליים ועוסקת בעיקר בהקלטות שנעשו במהלך מסע ההקלטות של הקנטטות של באך. מקהלת מונטוורדי ג'ון אליוט גרדינר מדיה וקבצים בנושא סולני הבארוק האנגליים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סולני הבארוק האנגליים סולני הבארוק האנגליים באתר מונטוורדי הפקות סולני הבארוק האנגליים, באתר ספוטיפיי סולני הבארוק האנגליים, באתר Last.fm (באנגלית) סולני הבארוק האנגליים, באתר AllMusic (באנגלית) סולני הבארוק האנגליים, באתר MusicBrainz (באנגלית) סולני הבארוק האנגליים, באתר Discogs (באנגלית) סולני הבארוק האנגליים, באתר Songkick (באנגלית)
נבחרת צפון אירלנד בכדורגל נשים

נבחרת צפון אירלנד בכדורגל נשים מייצגת את צפון אירלנד בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות. הקבוצה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של צפון אירלנד. למרות שהיא איננה מייצגת מדינה ריבונית, פיפ"א מתירה לצפון אירלנד, כאחת מאומות הבית של הממלכה המאוחדת, להשתתף בכל הטורנירים הבינלאומיים מלבד המשחקים האולימפיים. הדירוג הנוכחי של נבחרת צפון אירלנד ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-45 בעולם, נכון ל-16 באוגוסט 2024, עלייה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 45 נמדד לראשונה במרץ 2023, והדירוג הכי נמוך 83 נמדד לראשונה בדצמבר 2004. בשנת 2021 העפילה הנבחרת לאליפות אירופה 2022, ובכך הייתה לנבחרת החלשה ביותר אי פעם (27 בדירוג אופ"א) שמעפילה לטורניר. בספטמבר 2021, לאחר ההעפלה ליורו הנשים, הפכה הנבחרת למקצוענית לחלוטין. תיקו כולל משחקים שהוכרעו בדו־קרב בעיטות עונשין. תיקו כולל משחקים שהוכרעו בדו־קרב בעיטות עונשין. אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת צפון אירלנד בכדורגל נשים (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא נבחרת צפון אירלנד בכדורגל נשים בוויקישיתוף דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיפ"א החל מיולי 2003 - אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות נשים בכלל "Women's National Teams Coefficient Overview" (PDF). editorial.uefa.com. 24 בפברואר 2021. {{cite web}}: (עזרה) VAVEL.com, Northern Ireland Women move to a full-time international set-up, VAVEL, ‏2022-06-08 (באנגלית)
קונסקובולה

קוֹנסקוֹבוֹלה (בפולנית: Końskowola) היא עיירה בדרום-מזרח פולין באזור לובלין, אשר נוסדה ב-8 ביוני 1532. האוכלוסייה המקומית, נכון ל-2013, כוללת 2,250 נפשות. בסוף המאה ה-18 הוקמה קהילה יהודית בעיר, והוקמו בית כנסת ובית קברות יהודי. בעיר כיהן ברבנות רבי אברהם אבלי, עד לשנת תקמ"ב (1782) אז עבר לוורשה לכהן כראב"ד. אחריו כיהן רבי אברהם אביש שלימים היה למחותנו, אחריו בנו רבי פישל, אחריו רבי מאיר יהושע גלרנטר, רבי ברוך דוד, רבי יהושע אלתר וילדמן, ולפני השואה, מתרצ"ב, רבי יהושע זלצברג. בעיר פעלו שניים מתלמידי החוזה מלובלין, רבי איתמר וולגלרנטר, ה"משמרת איתמר", ורבי אברהם יוזפא לרמן, אבי חסידות ויסקוט-קרושנוביץ. לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה העיירה נכבשה על ידי כוחות גרמניים ב-15 בספטמבר 1939. תחת הכיבוש הנאצי הוקמו בעיירה מחנה שבויים ומחנה ריכוז לעבודת כפייה. מחנה עבודה אחד פעל עד 1943. האסירים נשלחו לעבודה בבניית כבישים ומסילות רכבת, או עבדו בחקלאות אצל איכרים מקומיים. בעיירה הוקם גטו, והועברו אליו יהודים רבים מהאזור. לגטו הוגלו גם יהודים שגורשו מסלובקיה. ב-8 במאי 1942 ערכו הגרמנים אקציה, שבה נאספו מרבית תושבי הגטו וגורשו ב"טרנספורט" למחנה ההשמדה סוביבור. הגטו חוסל באוקטובר 1942. כוחות המשטרה הגרמנית ביצעו טבח בנותרים: שוטרים מגדוד 101 של המשטרה במילואים ריכזו 800–1,000 יהודים, ביניהם נשים וילדים, הביאו אותם ליער הסמוך, שם רצחו אותם. שאר תושבי הגטו גורשו למחנה אחר. ב-25 ביולי 1944, משהתקרבה החזית לקוֹנסקוֹבוֹלה, לחמו אנשי הארמייה קריובה (מן המחתרת הפולנית), בתגבור פרטיזנים פולניים מגדוד "חלופסקיה", בגרמנים. משהגיע הצבא האדום, הצליחו הכוחות האנטי-פשיסטיים להביס את הגרמנים ולשחרר את האזור. אתר האינטרנט הרשמי של קונסקובולה קונסקובולה (Końskowola), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם קונסקובולה, באתר מרכז מורשת יהדות פולין Transports, באתר "סוביבור - המרי שנשכח" - אזכור גירוש 1580 יהודים מן הגטו למחנה (באנגלית) "קונסקובולה", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, קוסקובולה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 654–657), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ראו עליו בויתילדו 88.
מקהלת מונטוורדי

מקהלת מונטוורדי נוסדה בשנת 1964 על ידי ג'ון אליוט גרדינר לביצוע "תפילות ערבית" Vespers של מונטוורדי (1610) בקפלת קינגס קולג', קיימברידג'. המקהלה, כהרכב המתמחה בבארוק, עשתה לה שם במחויבותה הסגנונית וברפרטואר רב המידות שלה, המקיף מוזיקה מן הבארוק המוקדם עד למוזיקה קלאסית של המאה ה-20. בשנת 2000 לקחה עליה המקהלה, יחד עם סולני הבארוק האנגליים מסע הופעות שאפתני, מסע צליינות לביצוע קנטטות הקודש של באך ביותר מ-60 כנסיות, לציין את יובל ה-250 למות המלחין. ההקלטות שנעשו במהלך צליינות הקנטטות של באך יצאו בחברה שהקים ג'ון גרדינר אליוט בעצמו, "סולי דאו גלוריה" (לטינית: "תהילה לאל לבדו", אחד משלושת העקרונות של הנצרות הפרוטסטנטית, והמילים בהן חתם באך רבים מכתבי היד של הקנטטות שלו). רשימת הקלטות בערך בוויקיפדיה האנגלית. אתר האינטרנט הרשמי של מקהלת מונטוורדי (באנגלית) מקהלת מונטוורדי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מקהלת מונטוורדי, באתר Discogs (באנגלית) מקהלת מונטוורדי, באתר Songkick (באנגלית) מקהלת מונטוורדי, באתר בילבורד (באנגלית) מקהלת מונטוורדי באתר מונטוורדי הפקות
לורנס או'פוראיין

לורנס או'פוראיין (באנגלית: Laurence O'Fuarain; נולד ב-24 באפריל 1990) הוא שחקן אירי. לורנס או'פוריין למד פרסום ושיווק במכון הטכנולוגי, Tallaght, במקרה, החל ליצור כמה סרטים קצרים מהם נהנה. לאחר אודישן הצטרף לאקדמיית "Bow Street", הוא החליט לעזוב את ITT כדי להתרכז במשחק. בשנת 2014, או'פוריין סיים את לימודיו בתוכנית למשחק באקדמיית "Bow Street" בדבלין . בזמנו הפנוי, או'פוריין הוא דייג נלהב. ב-2015, מיד לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה ערך או'פוראיין את הופעת הבכורה שלו בסרט האירי The Limit Of, למרות שהסרט לא הוקרן עד 2018. בשנת 2016 שיחק בסרט "The Secret Scripture" ובפרק בודד של משחקי הכס בעונה החמישית באותה שנה הוא לוהק לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה Rebellion . בשנת 2017, שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה ויקינגים בעונה החמישית ובפרק בסדרה אדמת הפקר . בשנת 2018, שיחק או'פוראיין בתפקיד ורן בסרט "Viking Destiny". באותה שנה שיחק בסרטים Don't Go ו-"שחור 47" '. באוגוסט 2021, או'פוראיין החל להצטלם למיני-סדרה המכשף: מקור הדם בהפקת נטפליקס, המתרחשת כ-1,200 שנה לפני עלילת הסדרה המכשף. לורנס או'פוראיין, ברשת החברתית אינסטגרם לורנס או'פוראיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "IFTN Talks with 'The Limit Of' Star Laurence O'Fuarain". iftn.ie. 5 באפריל 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Bow Street Graduates 2014". bowstreet.ie. נבדק ב-3 בינואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Good things happen to those who Bait". instagram.com. 23 בפברואר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The Secret Scripture". justwatch.com. נבדק ב-3 בינואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Laurence O'Fuarain". lbmactors.com. נבדק ב-3 בינואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "'The Witcher: Blood Origin': Sophia Brown To Star With Laurence O'Fuarain & Michelle Yeoh In Netflix Fantasy Series, Filming To Begin In The UK In August". deadline.com. 8 ביולי 2021. {{cite web}}: (עזרה) "'Witcher: Blood Origin' Prequel Series at Netflix Casts Laurence O'Fuarain". variety.com. 26 במרץ 2021. {{cite news}}: (עזרה)
Picture Post

פיקצ'ר פוסט (באנגלית: Picture Post) היה שבועון בריטי מצולם, שיצא לאור בשנים 1938–1957. מחלוצי העיתונאות המצולמת. השבועון יצא לראשונה בבריטניה ב-1 באוקטובר 1938. ייחודו היה בכך שהתבסס על עיתונאות מצולמת, הבנויה על כתבות שטח (רפורטאז'ות) מלוות בצילומים אותנטיים ממקומות האירוע, דוגמת ה"מגזין לייף" בארצות הברית שהחל להופיע שנתיים לפניו, בשנת 1936, וכדוגמת השבועונים "העולם הזה" ו"דבר השבוע" בארץ ישראל. הופעת השבועון הייתה בתקופה רבת האירועים שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, סיפוח אוסטריה (האנשלוס), ועידת מינכן, שלבי הסיום של מלחמת האזרחים בספרד, המרד הערבי הגדול בארץ ישראל וכניסת הנאצים לצ'כוסלובקיה. מיד עם הופעתו זכה השבועון לתפוצת שיא בבריטניה ולאחר מספר חודשים הוא נמכר ב-1,350,000 עותקים בשבוע. מייסד השבועון היה אדוארד הוטון, אוהד המפלגה השמרנית הבריטית. החל משנת 1940 ערך את השבועון טום הופקינסון, שהיה בעל דעות סוציאליסטיות. הצירוף של שני האישים הביא לגישה מאוזנת בסיקורי השבועון. השבועון נחשב כמבטא את קול המצפון הבריטי וכאחד מסמליה של אנגליה. סבורים כי בתפוצתו, מעבר למספר העותקים שנמכרו, נתגלגלו חוברות השבועון לידי מחצית האוכלוסייה הבוגרת בבריטניה. לפני מלחמת העולם השנייה ניהל השבועון מערכה נגד רדיפת היהודים בגרמניה הנאצית. כתבה בנושא זה שהופיעה בשבועון בנובמבר 1938 נשאה את הכותרת "חזרה לימי הביניים". לשיא תפוצתו הגיע השבועון בימי מלחמת העולם השנייה, כשסיקר את אירועי המערכה בחזיתות השונות. עם תום המלחמה הגיעו הבדלי הדעות בין הוטון להופקינסון לידי מחלוקת גלויה והוטון כתב להופקינסון באוגוסט 1945: "אינני יכול להתיר לעורכי השבועון שלי לנהל תעמולה קומוניסטית". ב-1950 יצא הופקינסון בלווית שני כתבים לסקר את מלחמת קוריאה, וכאשר אחד הכתבים פרסם כתבה בה ביקר את הדרך שבה קוריאה הדרומית מתייחסת לאסירים פוליטיים, פיטר יוטון את הופקינסון. במהלך שנות ה-50 הלכה תפוצת השבועון וירדה, הן משום ששיא תפוצתו, שהיה בימי מלחמת העולם השנייה, פחת והלך עם תום הלחימה, והן משום שהטלוויזיה הלכה וכבשה את מקומה של העיתונאות המצולמת. בשנת 1957, כשתפוצתו ירדה ל-600,000 עותקים, השבועון נסגר. חוברות השבועון נחשבות כיום כפריט אספנות. אתר האינטרנט הרשמי של Picture Post (באנגלית)
איילון ג'אווני

איילון ג'אווני (שם מדעי: Tragulus javanicus), מין יונק ממשפחת האיילוניים. הוא נחשב לאחד ממכפילי פרסה הקטנים בעולם. הוא אנדמי לאי ג'אווה השייך לאינדונזיה, אך ייתכן שקיים גם על האי הסמוך באלי. האיילון הג'אווני, כמו כל בני משפחת האיילוניים, הוא חסר קרניים, ובמקומן יש לזכרים ניבים עליונים גדולים. בניבים אלו משתמשים הזכרים במאבקיהם בזכרים אחרים. הנקבות הן חסרות מאפיין זה, וכן הן קטנות יותר מן הזכרים. אורכו של האיילון הג'אווני נע בין 45 ל-56 סנטימטרים, ואורך זנבם הוא חמישה סנטימטרים. משקלם נע בין קילוגרם אחד לשניים. צדו העליון של האיילון הוא חום - כתמתם, בעוד שצדו התחתון לבן. בנוסף, על הצוואר נמצאים מספר סימנים לבנים אנכיים. ראשם מחודד וגופם עגלגל. רגליהם דקות מאוד ביחס לגופם, וקוטרן הוא כקוטרו של עיפרון. האיילונים הג'אווניים עשויים להזדווג בכל זמן בשנה. ההריון נמשך ארבעה חודשים וחצי, ובסופו ממליטה הנקבה ולד אחד. הוולדות מפותחים יחסית בעת לידתם, וכבר לאחר כמחצית השעה הם יכולים לעמוד על רגליהם. הם דומים לפרטים הבוגרים, למעט העובדה שהם חסרים את הניבים המאפיינים את הפרטים הבוגרים (אצל הזכרים). הוולדות נוטים להתחבא ולהיות מוסתרים. הם נגמלים מיניקה בגיל 10 - 13 שבועות, ומגיעים לבגרות מינית כאשר הם בני חמישה עד שישה חודשים. תוחלת חייהם היא 12 שנים. בדומה לאיילוניים אחרים, האיילון הג'אווני הוא בעל חיים ביישן, והוא משתדל שלא להיראות. האיילונים הג'אווניים עשויים ליצור קבוצות משפחתיות המתבססות על קשרים מונוגמיים, אולם חלקם יחיו דווקא בגפם. הם פעילי לילה מובהקים. הזכרים מגלים התנהגות טריטוריאלית, ונוהגים לסמן את הטריטוריות שלהם באמצעות צואה ושתן וכן באמצעות הפרשה נוספת המופרשת מבלוטה הנמצאת על הסנטר שלהם. הזכר יגן על עצמו ועל בת זוגו על ידי רדיפה אחר יריביו או על ידי פגיעה בהם באמצעות ניביהם החדים. הם ירקעו בפרסותיהם כאשר ירגישו מאוימים, בקצב של שבע רקיעות לשנייה לערך. הטורפים הטבעיים של האיילון הג'אווני הם עופות וזוחלים גדולים. תזונתו של האיילון הג'אווני כוללת עלים, שיחים ופירות שנפלו מעצים. בגני חיות, הם יאכלו גם חרקים בנוסף לתזונתם הרגילה בסביבתם הטבעית. מערכת העיכול שלהם כוללת שלושה מדורים: המסס (Rumen; המדור הראשון), בית הכוסות (Reticulum; המדור השני) וקיבת המיצים (Abomasum; המדור הרביעי). כבכל האיילוניים, המדור השלישי (קיבת העלעלים, Ormasum) אינו קיים. מערכת עיכול זו, אשר נמצאים בה חיידקים המסייעים בפירוק חומרים צמחיים קשים לפירוק (מאפיין הקיים במרבית מעלי הגירה), כמו תאית, מאפשרת להם לעכל מזונות קשים במיוחד לעיכול. האיילון הג'אווני כשמו, נפוץ ביערות על האי ג'אווה בלבד, אך ייתכן שקיים גם באי הסמוך באלי. בית הגידול המועדף עליהם הוא יערות טרופיים, וניתן למצוא אותם מסביב לסלעים, עצים חלולים ובקרבת צמחייה צפופה הסמוכה למקור מים. באזורי תפוצתו הוא ניצוד למטרות שימוש בעורו, המשמש להכנת תיקים ומעילים. נוסף על סיבה זו, אוכלוסיות האיילון הג'אווני מאוימות גם בשל הרס של בתי גידול. הרשימה האדומה של IUCN לא הצליחה לקבוע את מצב שימור שלו, והוא מסווג כמין חסר נתונים (DD). מדיה וקבצים בנושא איילון ג'אווני בוויקישיתוף איילון ג'אווני, באתר ITIS (באנגלית) איילון ג'אווני, באתר NCBI (באנגלית) איילון ג'אווני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) איילון ג'אווני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) איילון ג'אווני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איילון ג'אווני, באתר GBIF (באנגלית) איילון ג'אווני באתר הרשימה האדומה של IUCN איילון ג'אווני באתר הרשימה האדומה של IUCN
פקאן

הפקאן (שם מדעי: Carya illinoinensis, מאוית לעיתים בטעות illinoensis) הוא מין עץ פרי נשיר, מהסוג קאריה במשפחת האגוזיים, שמקורו בדרום-מזרח אמריקה הצפונית — מאזור שנתחם בצפונו בדרום איווה ואינדיאנה ודרום בטקסס ומיסיסיפי. לימים, הובא עץ הפקאן לארץ ישראל, ואפשר לראותו בחצר גינות של בתים וגם בשדות. הפקאן גדל לגובה של 25–40 מטרים. העלים מסורגים, אורך העלה נע בין 35 ל-40 סנטימטרים. הפרחים מואבקים על ידי הרוח, ואינם מתאימים זה לזה לצורך האבקה, לכן נחוצים שני עצים או יותר כדי להפרות זה את זה. הרבייה נעשית באמצעות הפצת זרעים, כשעומק זריעה מלאכותית היא כ-5 סנטימטרים. עצי הפקאן מאריכים ימים ומניבים פירות עד גיל של יותר מ-300 שנה. קצב הגדילה מהיר מאוד ועל פי מקורות שונים צריכת המים שלו היא 150 ליטר לשבוע. העץ אוהב אקלים קר ויכול לגדול לממדי ענק, עד למצב בו הוא מטיל צל על פני צמחים אחרים. עליו בעלי תכונות אללופתיות, כך למשל הם מכילים כמות גדולה של אשלגן. צורת פרי הפקאן דומה לביצה מוארכת, אורכו 2.6 עד 6 סנטימטרים, ורוחבו 1.5 עד 3 סנטימטרים. צבע קליפתו הפנימית חום כהה וקליפתו החיצונית הירוקה, הקרויה "שומר", מחולקת לארבעה חלקים הצמודים יחד, עובייה 3 עד 4 מילימטרים, היא קשה ומחוספסת ומכילה חומצה טאנית המגינה עליה מפני פגיעת מזיקים. קליפה זו מתפקעת כאשר הפרי בשל, ארבעת חלקי הקליפה מתפצלים כלפי חוץ, והפרי נושר עם טלטול העץ ברוח או, בגידול תעשייתי, בטלטול של מנערת מכנית ייעודית המשירה את הפירות ארצה כשמכונה אחרת אוספת אותם. תנובת הפרי היא בסתיו. אגוזי הפקאן אכילים ובעלי טעם עשיר ודמוי חמאה. הם יכולים להיאכל כפי שהם, או לשמש לבישול — במיוחד בקינוחים מתוקים אך גם בתבשילים מתובלים. אחד התבשילים הנפוצים ביותר שהפקאן הוא חלק עיקרי בהם הוא עוגת הפקאן, מאכל מסורתי בדרום ארצות הברית. הפקאן הוא מרכיב חשוב גם בממתק הפרלין (praline), אשר בדרך כלל מקושר לניו אורלינס. כמו כן ניתן לקלות אותם בתנור אפיה. לפני הכנסתם לתנור יש לסדוק את הקליפה ולהרטיב במי מלח. עץ הפקאן משמש להכנת רהיטים בשל חוזקו, וכן כחומר בעירה מצוין להכנת בשר מעושן בטכניקת עישון קר או חם. הפקאן הוא "עץ המדינה" של טקסס, אך המדינה המובילה בגידול פקאן בארצות הברית היא ג'ורג'יה, ואחריה טקסס, ניו מקסיקו ואוקלהומה. מחוץ לארצות הברית, מגדלים פקאן בישראל, אוסטרליה, ברזיל, מקסיקו, פרו ודרום אפריקה. 80 עד 95 אחוז מייצור הפקאנים העולמי, מקורו בארצות הברית, עם יבול שנתי של 150,000–200,000 טון המופקים מכ-10 מיליון עצים. באנגלית, משמשת לעיתים המילה Nut (אגוז) לתיאור מי שהוא טיפש או משוגע, אך בדרום לואיזיאנה משמשת המילה Pecan (פקאן) באותה משמעות. ערך תזונתי של אגוזי פקאן (קלופים), ל-100 גרם: 9.17 גרם חלבון 71.97 גרם שומן: 6.18 גרם חומצות שומן רוויות 40.801 גרם חומצות שומן חד בלתי רוויות 21.614 גרם חומצות שומן רב בלתי רוויות 13.86 גרם פחמימות, כולל 9.6 גרם סיבים תזונתיים 0.66 מ"ג תיאמין 0.21 מ"ג ויטמין B6 4.5 מ"ג מנגן 121 מ"ג מגנזיום 277 מ"ג זרחן 4.53 מ"ג אבץ פקאן, באתר ITIS (באנגלית) פקאן, באתר NCBI (באנגלית) פקאן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פקאן, באתר צמח השדה פקאן, באתר Tropicos (באנגלית) פקאן, באתר GBIF (באנגלית) פקאן, באתר The Plant List (באנגלית) פקאן, באתר IPNI (באנגלית) פקאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פקאן, באתר "צמח השדה" מהו אגוז הפקאן ולמה הוא בריא למאכל?, באתר אנציקלופדית אאוריקה פקאן באתר הרשימה האדומה של IUCN באתר משרד החקלאות של ארצות הברית
אאודי Q6

אאודי Q6 (בגרמנית: Audi Q6) היא מכונית משפחתית במרכב קרוסאובר, בעלת שישה או שבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אאודי משנת 2022. היא נחשפה ב-24 ביולי 2022. היא מיועדת לשוק הסיני בלבד. ב-4 בספטמבר 2023, חשפה אאודי את אאודי Q6 אי-טרון החשמלי המשווק בכל העולם. ה-Q6 היא השביעית במשפחת Q של אאודי. היא מבוססת על הפולקסווגן תלאגון ובנויה על אותה פלטפורמה, פלטפורמת MQB Evo של קבוצת פולקסווגן. העיצוב החיצוני יוקרתי ומעט ספורטיבי, פנים המכונית יוקרתי. היא גדולה במעט מאאודי Q7 לאאודי Q6 אורך של 5,099 מ"מ, רוחב של 2,014 מ"מ, גובה של 1,784 מ"מ ובסיס גלגלים של 2,980 מ"מ. תא הנוסעים מאובזר בכל הטכנולוגיה העדכנית של אאודי כגון: לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ', מולטימדיה בקוטר 10.1 אינץ' ומסך בקוטר 8.6 אינץ' לשליטה על המולטימדיה וחימום/אוורור המושבים. מערכת המולטימדיה שונה משאר רכבי אאודי עקב התאמה לרשתות הסיניות. לצד כל זה נמצא בדגם גם מערכות בטיחות מתקדמות המאפשרות לדגם נהיגה אוטונומית ברמה 2 פלוס. בשלב הראשון של השיווק משווקת אאודי את ה-Q6 עם שני יחידות הנעה. 40 TFSI: מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק 231 כ"ס. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. 45 TFSI: מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק 265 כ"ס ומומנט מרבי של 40.8 קג"מ. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. 50 TFSI: בהמשך השנה תשווק אאודי את ה-Q6 עם מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 2.5 ליטר טורבו המספק 300 כ"ס ומומנט מרבי של 51 קג"מ ותיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. מדיה וקבצים בנושא אאודי Q6 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אאודי Q6 New Audi Q6 Debuts For China With Three Rows And Seats For Up To Seven, Motor1.com (באנגלית) cartube, מזל שזה רק לסין: תמונות ראשונות של אודי Q6, באתר cartube cartube, לסין בלבד: אודי Q6 נחשף, באתר cartube Premiere: Das ist der neue Audi Q6 (2023) ... für China, Motor1.com (בגרמנית)
רופין סודקובסקי

רופין סודקובסקי (ברוסית: Руфин Судковский;‏ 19 באפריל 1850 – 16 בפברואר 1885) היה צייר רוסי ובעלה הראשון של המאיירת הפופולרית אלנה סמוקיש-סודקובסקיה. הוא היה בנו של כומר רוסי אורתודוקסי בחרסון, אז חלק מהאימפריה הרוסית, כיום אוקראינה. במקור, הוא תכנן ללכת בדרכו של אביו, ולמד תחילה בבית הספר הדתי המקומי, אחר כך בסמינר התאולוגי באודסה, אך עד מהרה איבד עניין בנושא. הוא נמשך לציור מאז שהיה ילד, והחל לפקוד את בית הספר לציור באודסה של האגודה המקומית לאמנות. בהשפעת מעמדה של אודסה כנמל מרכזי, התמקדותו פנתה עד מהרה לנושאים ימיים. ב-1868 עזב את הסמינר ונסע לסנט פטרסבורג, שם התקבל על בסיס זמני באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בסופו של דבר הוא הפך לסטודנט מן המניין, נשאר שם שלוש שנים וקיבל כמה מדליות. הוא חזר לאוצ'קיב ב-1871 והחל בציור סדרת סקיצות של קו החוף של הים השחור. רוב העבודות המוקדמות הללו לא זכו להצלחה כשהן הוצגו בסנט פטרסבורג. הטכניקה והמקוריות שלו השתפרו במהלך ביקור בגרמניה ובצרפת ב-1874. שלוש שנים לאחר מכן, בתערוכה חדשה באקדמיה זכה אותו בתואר "אמן חופשי". בשנת 1879, הוא הועלה לדרגת תואר ראשון. הוא המשיך להציג בסנט פטרסבורג, לפעמים יחד עם יוליוס פון קלבר. בשנת 1882, ציורו, "סערה ליד אוצ'קיב", זיכה אותו בתואר אקדמאי. בשנה שלאחר מכן, הוא התחתן והסתבך במחלוקת כאשר ארכיפ קוינג'י (שותפו לדירה לשעבר באקדמיה) האשים אותו בגניבה ספרותית. למרות שהמבקרים והעיתונות קיבלו את הצד שלו, כמה אמנים (קרמסקוי, מקסימוב, וולקוב ורפין) פרסמו מכתב ב"ניו יורק טיימס" ובו נאמר שסודובסקי "העתיק ישירות" מקוינג'י. שנתיים לאחר מכן, בשיא הקריירה שלו, חלה סודקובסקי בטיפוס במהלך תערוכה בקייב, והוחזר לאוצ'קיב, שם הוא נפטר. למרות חייו הקצרים, הוא הצליח להשלים מספר רב של בדים, שהוצגו על ידי חבריו בדיעבד, זמן קצר לאחר מותו. אלמנתו, אלנה (גם היא אמנית), התחתנה עם הצייר ניקולאי סמוקיש ב-1889 והפכה למאיירת פופולרית. נוף קרב ימי בים השחור, 1877 סירה על החוף סערה בים מדיה וקבצים בנושא רופין סודקובסקי בוויקישיתוף Rufin Gavrilovich Sudkovsky | 20 Artworks at Auction | MutualArt, www.mutualart.com (באנגלית) Rufin Gavriilovich Sudkovsky (07.04.1850 - 04.02.1885) - Biography of the artist, best known works and exhibitions, Arthive ЭСБЕ/Судковский, Руфим Гаврилович — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית) СУДКОВСКИЙ РУФИН ГАВРИЛОВИЧ Где лучше продать картину? Как выгоднее продать картину Судковского? Цены на картины? стоимость, imperiaikon.ru Руфин | Сайт Музею Живопису, ‏2018-12-11 (באנגלית אמריקאית)