laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הדוויג לנג

הדוויג (הדה) לנג (11 ביולי 1923 – 7 ביולי 2000[דרוש מקור]) הייתה שחיינית פאראלימפית, נציגת ישראל למשחקים הפאראלימפיים רומא (1960). לנג סבלה מפגיעה בגפיים התחתונות ונעזרה בקביים. במשחקים הפאראלימפיים ברומא הייתה אחת משתי נשים במשלחת ישראל לתחרויות כמשתתפת מטעם נציגי אילנשיל פוליו. לנג התחרתה בשחייה והשתתפה בתחרות שחייה 25 מטר בסגנון גב.[דרושה הבהרה] היא זכתה במדליית ארד. נכי אילנשיל – לאולימפיאדת הנכים ברומא, על המשמר, 15 בספטמבר 1960 ספורט - הישגי הנכים הישראליים באולימפיאדת רומא, קול העם, 9 באוקטובר 1960
גופיל G4

גופיל G4 (בצרפתית: Goupil G4) הוא טנדר חשמלי (מכנים את הדגם גם "משאית חשמלית זעירה"), אשר מיוצר במספר תצורות על ידי Goupil הצרפתית שנרכשה על ידי "Polaris Industries" (אנ'). דגם ה"גופיל G4" מיוצר משנת 2016 ועד היום. בדגם החשמלי מורכבת סוללת ליתיום-יון. "GOUPIL G4 PICK UP" "GOUPIL G4 BOX VAN" "GOUPIL G4 SKIP" "GOUPIL G4 SPECIALTY" 2 נוסעים (כולל נהג). טעינה על ידי שקע ביתי - 220 וולט. סוללה ב-2 גדלים בהתאם למשימות הרכב (7.2 kW/h, ו-12 kW/h). טווח נסיעה - 120 ק"מ. זמן טעינה - 4.5-6.5 שעות. משטח הטענה - בגובה 80 ס"מ. בלימה חשמלית. מסך מולטימדיה. רדיו סיבוב - 3.9 מטר. דגמי ה-"גופיל G4" יכול לסייע באיסוף פסולת ועלים, לנקות רחובות בלחץ מים, להוביל מזון בקירור אפשרי לחבר מנוף להרמת משאות שמשקלם עד 200 ק"ג. הדגם נרכש על ידי עיריות פריז, אמסטרדם, ציריך, ליסבון. גופיל הוקמה בדרום מערב צרפת בשנת 1996, במטרה לייצר רכבים המבוססים על הנעה חשמלית. בשנת 2011 ייצרו את הרכב החשמלי הראשון, ובשנת 2016 נרכשה החברה על ידי "Polaris Industries" (אנ') החברה ייצרה כ-20,000 רכבים חשמליים המשווקים ב-35 מדינות. בישראל מייבאת את דגם ה"גופיל G4": ד.ל.ב מוטוספורט. מדיה וקבצים בנושא גופיל G4 בוויקישיתוף גופיל G4, סרטון באתר יוטיוב גופיל G4, סרטון באתר יוטיוב גופיל G4, סרטון באתר יוטיוב "גופיל G4" - טנדר goupil-industrie.com/goupil-gem/g4/goupil-g4 "גופיל G4" goupil-industrie.com/goupil-gem/g4 "עובד ושב" - גופיל נראה כמו צעצוע שמיועד לחצר של פעוטון, אבל מחזיק במגוון כישורים: העמסות, הובלות, ונקיונות * תכירו את המשאית הקומפקטית הירוקה, מעריב, רכב, אייל לוי, 2 בנובמבר 2018, המוסף, עמודים 58-59 "גופיל G4" - מצבר ליתיום avere-belgium.org/en/electric-vehicles/24-goupil-g4-light-van-mtm-n1-and-heavy-quadricycle-l7-lithium-battery "גופיל G4" - תצורות www2.iseki.de/goupil-g4-elektrotransporter "גופיל G4" gsesolutions.eu/utility-vehicles/goupil/goupil-g4 "גופיל G4" pols.nl/groen-machines/item/goupil-g4 "גופיל G4" http://nrgcar.eu/hu/model/goupil-g4 "גופיל G4" goelectrix.com/vehicules/goupil-g4 ד.ל.ב מוטוספורט motosport.co.il ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גופיל G4".
ארמיית האוויר התשיעית

ארמיית האוויר התשיעית (ברוסית: воздушная армия ‏я‏-9) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה. היחידה הוקמה ב-27 ביולי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות על בסיסי יחידות שהיו מוצבות במזרח הרחוק הסובייטי. במהלך קיץ 1945 היא קיבלה תגבור מיחידות שהגיעו מחזית הלחימה עם גרמניה הנאצית. באוגוסט 1945, היא החלה את השתתפותה במבצע סערת אוגוסט. היא נתנה חיפוי אווירי לכוחות שהיו מתקדמים לכיוון חרבין. במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצוע 4400 טיסות. לאחר סיום הלחימה היא חזרה לבסיסיה והייתה קיימת עד לשנת 1957. ארמייה האוויר התשיעית באתר samsv (ברוסית)
ארמיית האוויר העשירית

ארמיית האוויר העשירית (ברוסית: воздушная армия ‏я‏-10) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה. היחידה הוקמה ב-15 באוגוסט 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות על בסיסי יחידות שהיו מוצבות במזרח הרחוק הסובייטי. במהלך קיץ 1945 היא קיבלה תגבור מיחידות שהגיעו מחזית הלחימה עם גרמניה הנאצית ובתוכה שולבו יחידות של ארמיית האוויר ה-11. באוגוסט 1945 לקחה היחידה חלק במבצע סערת אוגוסט. היא נתנה חיפוי אווירי לכוחות של הארמייה ה-15. במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 3,300 טיסות. לאחר סיום הלחימה היא חזרה לבסיסיה והתקיימה עד לשנת 1957. ארמייה האוויר העשירית באתר samsv (ברוסית)
ארדשיר

האם התכוונתם ל... ארדשיר הראשון מלך פרס סלאוקיה על החידקל (נקראה גם ארדשיר בתקופת התלמוד)
ארנבת ההרים

ארנבת ההרים (שם מדעי: Lepus timidus) היא מין של ארנבת ממשפחת הארנביים החיה בצפון אירואסיה מפנוסקנדיה למזרח סיביר ודומה במראה לארנבת השלג מאמריקה הצפונית. בעבר סברו שהיא שייכת לאותו המין של ארנבת הקוטב אך היא הופרדה. ארנבת זו מגיעה לאורך 45–65 סנטימטר ומשקלה 2–5.3 ק"ג, והיא אחת מהגדולות שבארנבות. הנקבות מעט כבדות מהזכרים. הארנבות לבנות בחורף, אך בקיץ הן מחליפות את צבע פרוותן לחום למעט זנבן הלבן. דבר זה עוזר להבדיל בינה לבין ארנבת אירופית החיה באותו אזור. שני המינים מתחרים ביניהם על מקומות מחיה. הארנבת האירופית חזקה וגדולה יותר, אך היא פחות מוצלחת בתנאים הרריים, שם ארנבת ההרים משגשגת. תפוצתה של הארנבת היא ביערות הטייגה ובאזורי הרים, מהם קיבלה את שמה. הארנבת מעדיפה לאכול עשבים, אך באזורים של שלג דחוס היא תגוון גם בענפים וקליפות עצים. ארנבת ההרים משמשת כמזון עבור טורפים שונים, כגון עיט זהוב, שועל אדום ואוח מצוי. הצעירים יכולים להיטרף בידי הרמינים. להגנתה עושה הארנבת שימוש בהסוואה או בורחת בנתיבים עקלתוניים. מדיה וקבצים בנושא ארנבת ההרים בוויקישיתוף ארנבת ההרים, באתר ITIS (באנגלית) ארנבת ההרים, באתר NCBI (באנגלית) ארנבת ההרים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארנבת ההרים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארנבת ההרים, באתר GBIF (באנגלית) ארנבת ההרים באתר הרשימה האדומה של IUCN
Caution World Tour

Caution World Tour הוא סיבוב ההופעות האחד עשר של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, אשר התקיים בצפון אמריקה ואירופה. סיבוב ההופעות כלל בתוכו כ-34 הופעות בסך הכול, והוא החל ב-27 בפברואר 2019 והסתיים ב-31 באוגוסט 2019. סיבוב הופעות זה נתמך על גבי אלבומה ה-13 של קארי, Caution. באמצע נובמבר 2018, הוציאה מריה קארי את אלבומה ה-13 Caution, עליו נתמך סיבוב ההופעות. על סיבוב ההופעות הכריזה קארי לראשונה באינסטגרם ובשאר הרשתות החברתיות שלה, תוך שהיא פרסמה את כל תאריכי ההופעות שיכללו בו. רצף ההופעות "The Butterfly Returns", אליו יצאה קארי ב-5 ביולי 2018, הסתיים בסמוך לתחילת סיבוב ההופעות הזה. להלן רשימת השירים אותם שרה קארי בהופעה שהתקיימה ב-6 באפריל 2019: "A No No" "Dreamlover" "You Don't Know What to Do / Emotions" "Anytime You Need a Friend" "Can't Take That Away (Mariah's Theme)" "Fantasy" "Always Be My Baby" "Caution" "GTFO" "Stay Long Love You" "My All" "Love Takes Time" "Never Too Far" / "Last Night a DJ Saved My Life" / "Loverboy" / "Didn't Mean to Turn You On" "Heartbreaker" "Touch My Body" "We Belong Together" "Hero" מדיה וקבצים בנושא Caution World Tour בוויקישיתוף סיבוב ההופעות באתר בילבורד Program Saturday 31 August | Curaçao North Sea Jazz Festival, www.curacaonorthseajazz.com (באנגלית) Artists A-Z, Festival d'été de Québec (באנגלית) (ארכיון) תאריכי ההופעות באתר הרשמי של מריה קארי Try the TIDAL Web Player, listen.tidal.com (באנגלית) Mariah Carey - Caution, Discogs (באנגלית) Mariah Carey on Instagram: “CAUTION TOUR ⚠ Tickets on sale now!! ⚠ mariahcarey.com/tour”, Instagram (באנגלית) Mariah Carey Adds 2019 Dates to 'The Butterfly Returns' Vegas Residency, Teases Album Details, www.billboard.com (באנגלית) Mariah Carey at 3Arena Dublin: Tickets, doors, setlist, The Irish Times (באנגלית) MariahCarey > Tours > All I Want For Christmas Is You > Tours > THE BUTTERFLY RETURNS > Tours > Caution Tour 2019, www.mariahcarey.com Mariah Carey has bold, bubbly fun in Indianapolis, Indianapolis Star (באנגלית) Current Boxscore | Billboard, web.archive.org, ‏2019-04-10 Mariah Carey, Live Nation UK (באנגלית)
טיסה 103 של יטי איירליינס

טיסה 103 של יטי איירליינס הייתה טיסה פנימית של חברת התעופה הנפאלית יטי איירליינס במטוס דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר שהתרסק בעת שניסה לנחות בתנאי מזג אוויר לא נאותים בדרכו משדה התעופה הבינלאומי טריבהוואן, קטמנדו לנמל התעופה שבעיירה לוקלה. המטוס היה מסוג דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר של דה הבילנד הקנדית תחת הרישום 9N-AFE. כל 18 הנוסעים ואנשי הצוות על סיפון המטוס נהרגו מלבד הקברניט. המטוס מסוג דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר שהיה מעורב בתאונה, טס לראשונה ב-1980 וב-1997, נרכש על ידי חברת לומביני איירוייז. ב-1998 רכשה יטי איירליינס את המטוס. עוד לפני ההתרסקות, המטוס היה מעורב בשתי תקריות מזעריות כאשר ב-2006 פגע בגדר הבטיחות בנמל התעופה בג'ורה בעת נחיתה וב-2007 כשסטה ממסלול הטיסה בנמל התעופה סורקט. ערפל כבד פקד את לוקלה בבוקרו של אותו יום ובהתחשב בזה שנמל התעופה לוקלה אינו מצויד במערכות נחיתה מותקנות, נאלצו הטייסים לבצע נחיתה ויזואלית (VFR) בערפל ללא כל ראות. המטוס הנמיך גובה מוקדם מדי וסטה שמאלה ממסלול הנחיתה, מה שגרם להתרסקות המטוס בהר. ההרוגים הגיעו משלושה לאומים, הם היו נפאלים, גרמנים ואוסטרלים. טיסה 103 של בודהה אייר מדיה וקבצים בנושא טיסה 103 של יטי איירליינס בוויקישיתוף
המוזיאון היהודי האירי

המוזיאון היהודי באירלנד (באירית: Músaem Giúdach na hÉireann, באנגלית: Irish Jewish Museum) הוא מוזיאון הממוקם באזור פורטובלו שבדבלין, שבו התקיימה קהילה יהודית גדולה ומשגשגת. המוזיאון מוקדש להיסטוריה של הקהילה היהודית באירלנד. המוזיאון נפתח ביוני 1985 על ידי נשיא מדינת ישראל חיים הרצוג, שנולד באירלנד לאביו הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג שהיה הרב הראשי של דבלין. המוזיאון נמצא בבית כנסת לשעבר, שנבנה בשנת 1917 בשני בתים מדורגים על כביש וולוורת'. האזור שמסביב, הידוע בשם "פורטובלו", היה בעבר אזור עם אחוז יהודים גדול יחסית ובו פעלו בתי כנסת, מוסדות חינוך ועסקים יהודיים, מה שהקנה לאזור את שמו- "ירושלים הקטנה". הקהילה היהודית במקום הידלדלה מאוד בשל ההגירה הגדולה של יהודי אירלנד בשנות החמישים ובית הכנסת חדל מלשמש כמקום תפילה. בית הכנסת עצמו הוא מבנה לשימור, ובמקום מוצגים פרטי יודאיקה ששימשו את הקהילה המקומית, ותיעוד גנאלוגי. המוזיאון כולל שתי קומות. קומת הקרקע מוקדשת לתצוגה כללית על חיי הקהילה ב-150 השנים האחרונות. במקום מוצג המטבח המקורי של משפחת בראון ובו ערוך השולחן לסעודת השבת. בקומה השנייה שוכן בית הכנסת המקורי ואוסף היודאיקה. כמו כן ישנן תצוגות מתחלפות ותצוגה קבועה המתייחסת לאלמנטים היהודים ביצירותיו של ג'יימס ג'ויס. אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון היהודי האירי (באנגלית) מוזיאונים בדבלין, באתר www.elal.com [1], אתר המוזיאון ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל שפירא (ראש מועצה מקומית)

ישראל שפירא (1892 - 18 בנובמבר 1961) היה ראש המועצה המקומית הראשון של קריית מוצקין, בשנים 1940–1941. שפירא נולד בשנת 1892 בעיר סוצ'אבה שבחבל בוקובינה שברומניה. היה בן למשפחה חסידית שהשתייכה לשושלת הרבי מצ'ורטקוב. היה תלמיד חכם ובקי גם ברזי הספרות הגרמנית. בצעירותו כפעיל ציוני נלהב, עבר להתגורר בגליציה שבפולין, שם התוודע לארגון "המזרחי" בו מצא את מקומו ובו החל את פעילותו הציונית המסודרת. עלה לארץ ישראל בשנת 1925, התיישב בחיפה, המשיך לעסוק בפעילותו המפלגתית, לפרנסתו פתח בית מסחר סיטונאי למצרכי מזון והתמסר לפעילות כלכלית בעיר. מכאן הייתה הדרך קצרה להצטרפותו לארגון המעמד הבינוני בחיפה. במסגרת חברותו וכתוצאה ישירה מפעילותו הנמרצת בארגון, נבחר בסופו של דבר ליו"ר ארגון המעמד הבינוני. במהלך כהונתו כיו"ר, זיהה היטב את הקשיים הכלכליים בהם היו נתונים חברי הארגון, בבואם לרכוש לעצמם חלקת אדמה על מנת לבנות להם בית, כמו גם את רצונם ותקוותם של חברי הארגון לבנות את ביתם במקום בו תשופר רמת ואיכות חייהם ובשכנות לחבריהם בארגון, על מנת לפתח חיי חברה וקהילה התואמים את אורח חייהם ואמונתם. מתוך כך, היה מבין יוזמי הרעיון להקמת שכונת מגורים לחברי ארגון המעמד הבינוני בעמק זבולון, על אדמות הקרן הקיימת לישראל. יחד עם חבריו להנהלת הארגון החל לנהל בסוף שנת 1932 משא ומתן ארוך ומיגע מול הנהלת הקרן הקיימת, שעיקרו הפשרת קרקע להתיישבות גם למי שאינם חברים המאורגנים בהסתדרויות עובדים למיניהן, שאינם פועלים או עובדים אלא יזמים פרטיים ועצמאיים. לאחר קבלת אישורי הקרן הקיימת בשנת 1933, המשיך לעסוק בתכנון והקמת השכונה עד לחניכתה באוקטובר 1934 ואף היה מראשוני המשתכנים. גם בשכונה החדשה המשיך בפעילותו הציבורית ונבחר לכהן כחבר בוועד השכונה. תקופה קצרה אף כיהן כיו"ר ועד השכונה. בהשפעתו כאיש שומר מצוות ומסורת, ניתן השם שדרות השופטים (היום שדרות משה גושן), לרחובה הראשי של השכונה, וגם לחלק מהרחובות הסמוכים אליו ניתנו שמות מקראיים מתוך ספר שופטים: ברק, יעל, דבורה. בתקופת כהונתו החלה הקמת בית הספר הראשון בקריית מוצקין, בית ספר "אחדות ישראל", היום אחדות, בנין בית הכנסת המרכזי בשדרות השופטים העומד עד היום, שבחנוכתו השתתף מושל המחוז הבריטי, ארגון ומיסוד שירותי הקהילה למתיישבים הראשונים. הקדיש מאמצים רבים ושתדלנות מרובה אצל השלטונות הבריטיים, להענקת מעמד מוניציפלי רשמי לקריית מוצקין, לתועלת היישוב והתפתחותו. עם כינון המועצה המקומית הראשונה בחודש אפריל 1940, שהחליפה את ועד השכונה שעד אז עסק בענייני השכונה, מונה לראש המועצה הראשון וכיהן בתפקידו זה כשנתיים, עד למועד הבחירות הראשונות למועצה, שהתקיימו בסוף שנת 1941, עת נבחר לתפקיד אריה גרושקביץ. ישראל שפירא נפטר ב-18 בנובמבר 1961 (י' בכסלו ה'תשכ"ב) ונקבר בבית העלמין חוף הכרמל בחיפה. ישראל שפירא, באתר האינטרנט של עיריית קריית מוצקין מרדכי פוגלמאן, ר' ישראל שפירא ז"ל, הצופה, 17 בדצמבר 1961 ר' ישראל שפירא, הצופה, 19 בנובמבר 1961 ישראל שפירא באתר GRAVEZ
יחסי ברוניי–לאוס

יחסי ברוניי–לאוס הם יחסי החוץ שבין סולטנות נגארה ברוניי דארוסלאם לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס. היחסים שבין ברוניי ללאוס הם יחסים ידידותיים מאוד. היחסים שבין המדינות מתמקדים במגוון תחומים כגון הגנה, מסחר וחינוך. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 ביולי 1993. בשנת 2010, נשיא לאוס ערך ביקור רשמי בברוניי. בשנת 2012, במסגרת הארגון ASEM אשר התקיים בווייטנאם, סולטאן ברוניי נפגש עם הנשיא דאז. ראש ממשלת לאוס דאז ערך ביקור רשמי בברוניי בשנת 2013. בשנת 1999, לאוס וברוניי חתמו על מזכר הבנות בדבר הקמתה של ועדה משותפת לשיתוף פעולה בילטרלי בין המדינות. בשנת 2013, נחתם מזכר הבנות נוסף, בדבר שיתוף פעולה בתחום הספורט. שתי המדינות מנהלות תהליך של הסכם סחר חליפין, אשר בעקבותיו המדינות יוכלו להחליף את המוצרים המיוצרים במדינתם (ייצור מקומי) על פי צורכיהם של שתי המדינות. ברוניי מיוצגת בלאוס בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בויינטיאן, בירת המדינה. לאוס מיוצגת בברוניי בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בבנדר סרי בגוואן, בירת המדינה. מדיה וקבצים בנושא יחסי ברוניי–לאוס בוויקישיתוף Brunei-Laos Relations, Ministry of Foreign Affairs and Trade (Brunei) Laos, Brunei promote collaborative ties, news.asiaone.com (ארכיון) Brad, Angelina tie knot in 'family affair' French wedding - Tuoi Tre News, tuoitrenews.vn (בוייטנאמית) Embassy of brunei in vientiane, laos Embassy of laos in bandar seri begawan, brunei
שחר שגיב

שחר שגיב (נולד ב-11 באוקטובר 1994) הוא טריאתלט ישראלי, זוכה מדליית כסף מהמשחקים האירופיים (קרקוב 2023) בתחרות הטריאתלון. שגיב נולד בזכרון יעקב לד"ר שמי שגיב (שם טוב סבג), ספורטאי אולימפי בעצמו בריצת המרתון מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). שגיב החל להתאמן בגיל 8 ובגיל 14 עבר לאקדמיה למצוינות בספורט במכון וינגייט, שם למד התאמן והתחנך תחת שרביטו של המאמן הלאומי אורי זילברמן. ההישג המשמעותי הראשון של שגיב היה ב-2008 בסבב גביע אירופה לנוער באלניה שבטורקיה. בשנת 2010 הוא זכה באליפות ישראל לנוער ובשנת 2011 הגיע למקום השני לאחר אמיתי יונה. בשנת 2015 זכה לראשונה באליפות ישראל. בשנת 2016 זכה שוב בתואר והגיע למקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 23 בבורגס, בולגריה. שנה לאחר מכן הגיע למקום הרביעי בבתחרות שנערכה הפעם ברוטרדם, הולנד. ב-2018 הגיע למקום ה-14 באליפות העולם בטריאתלון בגולד קוסט, אוסטרליה. ב-2019, סיים שגיב במקום ה-13 בתחרות ההכנה לאולימפיאדת טוקיו. גם אחיו, רן שגיב, הוא ספורטאי טריאטלון. שניהם צברו מספיק נקודות בדירוג האולימפי על מנת להשתתף במשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו. באולימפיאדת טוקיו 2020 סיים שגיב במקום ה-20 בזמן של 1:47:10 שעות. הוא החל את התחרות בצורה פחות מוצלחת כאשר דורג במקום ה-34 בקטע השחייה, אך עלה בדירוג כאשר הצטיין בקטע הרכיבה ובמהלכו אף עלה למקום השני, אך נחלש בחלק הריצה וסיים לבסוף במקום ה-20 הכללי. במשחקים האירופיים 2023 שנערכו בקרקוב, זכה שגיב במדליית הכסף בתחרות הטריאתלון לאחר שסיים במקום השני, שנייה בלבד אחרי המנצח, וטל ברגסוויק ת'ורן הנורווגי. השתתף באולימפיאדת פריז (2024). 31.7.24, טריאתלון גברים גמר, מקום 37, 1:49:32. מדיה וקבצים בנושא שחר שגיב בוויקישיתוף שחר שגיב, ברשת החברתית פייסבוק שחר שגיב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שחר שגיב, ברשת החברתית אינסטגרם שחר שגיב, באתר olympedia.org שחר שגיב, באתר הוועד האולימפי בישראל שחר שגיב באיגוד הטריאתלון העולמי ארן הרשלג, ‏הטריאתלט הישראלי שחוזר לאולימפיאדה: "אני מגיע ספורטאי אחר", באתר גלובס, 25 ביולי 2024 אורן אהרוני, טריאתלון: שגיב וגומא זכו באליפות ישראל, באתר ynet, 4 בדצמבר 2015 TRI זה הכי אחי: שחר ורן שגיב – אלופי ישראל בטריאתלון אילת 2016, bike Panel,‏ 2 בדצמבר 2016 אורן אהרוני, אחים לטריאתלון: שחר ורן שגיב חולמים על טוקיו, באתר ynet, 22 באפריל 2019 הישג שיא לישראלי: שחר שגיב סיים במקום ה-20 בתחרות הטריאתלון, באתר וואלה, 26 ביולי 2021
ארמיית המשמר המשוריינת החמישית

ארמיית המשמר המשוריינת החמישית הייתה אחת משש ארמיות הטנקים, שלחמו בשורות הצבא האדום בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. הארמייה, שהוקמה בפברואר 1943, מילאה תפקיד משמעותי במהלך קרב קורסק, ולאחר מכן נטלה חלק בשורת מתקפות סובייטיות באוקראינה, בלארוס, המדינות הבלטיות, פרוסיה המזרחית וגרמניה המזרחית עד לתום המלחמה. הארמייה הוקמה ב-25 בפברואר 1943 כחלק מעתודת הפיקוד העליון הסובייטי (הסטבקה) ומפקדה הראשון היה פאבל רוטמיסטרוב. היא כללה עם הקמתה את קורפוס המשמר המשוריין ה-3, קורפוס הטנקים ה-29 וקורפוס המשמר הממוכן ה-5 וכן יחידות קטנות יותר. בקיץ 1943 צורפה הארמייה למחוז הצבאי של הערבה (שהפך ב-9 ביולי 1943 לחזית הערבה) במסגרת הכנות הפיקוד הסובייטי לקראת המתקפה הגרמנית הצפויה על בליטת קורסק, והוצבה ככוח עתודה מדרום-מזרח למבלט קורסק. זמן קצר לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של בליטת קורסק, סופחה הארמייה לחזית וורונז' ונשלחה לתגבר את כוחות החזית באזור פרוחורובקה. ב-12 ביולי 1943 מילאה הארמייה, שקיבלה תחת פיקודה שני קורפוסי טנקים נוספים, תפקיד מרכזי במתקפת הנגד הסובייטית הכושלת באזור פרוחורובקה. במהלך המתקפה, ובלחימה שהתנהלה באזור פרוחורובקה בימים שלאחריה (16-12 ביולי) ספגה הארמייה אבדות כבדות ביותר, ואיבדה חלק גדול מהרק"מ שלה. על אף האבדות הכבדות שספגה הארמייה, היא השתתפה במתקפת הנגד הסובייטית באזור בלגורוד-חרקוב באוגוסט 1943, ולאחר מכן נטלה חלק בשחרור אוקראינה המזרחית במסגרת קרב דנייפר (ספטמבר-דצמבר 1943). בינואר-פברואר 1944 לחמה הארמייה תחת פיקוד החזית האוקראינית השנייה, והשתתפה בכיתור הכוחות הגרמניים במבלט קורסון-צ'רקסי, ובהדיפת ניסיונות החילוץ של כוחות קבוצת ארמיות דרום הגרמנית, תוך שהיא סופגת אבדות כבדות במהלך הלחימה הקשה. בקיץ 1944 הועברה הארמייה צפונה כחלק מההכנות לקראת מתקפה אסטרטגית סובייטית גדולה על כוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית, שהחזיקו בשטח בלארוס. במסגרת שלב הפתיחה של מבצע בגרטיון מילאה הארמייה תפקיד מרכזי בכיתור הכוחות הגרמנים במרחב מינסק ובהשמדתם. בראשית יולי 1944 הועברה הארמייה תחת פיקוד החזית הבלטית השלישית, והשתתפה במבצע לשחרור העיר וילנה במסגרת השלב השלישי של מבצע בגרטיון. לאחר מכן, בסתיו ובחורף 1944, השתתפה הארמייה בשורת מתקפות סובייטיות בשטח ליטא, הגיעה לחוף הים הבלטי באזור העיר קלייפדה (ממל בגרמנית), וניתקה את קבוצת ארמיות צפון משאר הכוחות הגרמניים, שלחמו בחזית המזרחית. בינואר 1945 השתתפה הארמייה במתקפה הסובייטית בפרוסיה המזרחית, במסגרת החזית הבלארוסית השנייה בפיקוד קונסטנטין רוקוסובסקי, ומילאה תפקיד חשוב בפריצה של כוחות החזית אל חוף הים הבלטי סמוך לאלבינג, שהביאה לניתוק ולכיתור הכוחות הגרמניים בפרוסיה המזרחית. בפברואר ומרץ 1945 השתתפה הארמייה במתקפה הסובייטית בפומרניה, במסגרתה כותרו והושמדו מרבית הכוחות הגרמניים, שהחזיקו באזור זה. בשלבי הסיום של המלחמה השתתפה הארמייה (שכללה בשלב זה רק קורפוס טנקים אחד), כחלק מכוחות החזית הבלארוסית השנייה, במתקפה הסובייטית הסופית בגרמניה המזרחית, במסגרת הקרב על ברלין. לאחר מלחמת העולם השנייה, הארמייה הוצבה במחוז הצבאי בלארוס והמטה שלה מוקם בעיר בוברויסק. בשנת 1992, לאחר פירוק ברית המועצות, היא שולבה בכוחות המזוינים של בלארוס העצמאית. ארמיית המשמר המשוריינת החמישית באתר samsv (ברוסית)
נורי בוזיד

נורי בוזיד (בערבית: نوري بوزيد; נולד ב-1 בינואר 1945) הוא במאי קולנוע ותסריטאי תוניסאי. הסרטים "איש האפר" ו-"آخر فيلم" (בתרגום חופשי לעברית: "ביצוע") זיכו אותו בפרס תנית הזהב בפסטיבל הסרטים קרתגו בשנים 1986 ו-2006. נורי בוזיד נולד בעיר ספקס שבתוניסיה. בין השנים 1968–1972 הוא למד קלנוע בבלגיה. בשנת 1979 הוא היה עוזר במאי בסרט "Il ladrone" (בתרגום חופשי לעברית: "הבליטה") של הבמאי פסקוואל פסטה קמפניל (אנ'). בין השנים 1973–1979 הוא היה בחמש שנות מאסר על דעותיו הפוליטיות. בשנת 1986 יצא סרטו העלילתי הראשון "איש האפר", אשר מספר על צעיר שנזכר בטראומות ילדות זמן קצר לפני חתונתו. הסרט נבחר להקרנה בפסטיבל הקולנוע בקאן. סרטו הבא, "صفايح ذهب" (בתרגום חופשי לעברית: "פרסות הזהב"), שיצא בשנת 1988 מספר על אדם שעובד בזנות של גברים. בנוסף לסרטים שלו, הוא גם לקח חלק בכתיבת הסרטים "عصفور السطح" (בתרגום חופשי לעברית: "הילד של טרסות") ו"קיץ בלה גולט" שביים פריד בוגדיר, "سلطان المدينة" (בתרגום חופשי לעברית: "סולטן העיר") שביים מונצ'ף דוייב (אנ'), "שתיקות הארמון" ו"עונת הגברים" שביימה מופידה טלאטלי. הוא הופיע בסרט הקומדיה "التلفزة جاية" (בתרגום חופשי לעברית: "טלפאזה ג'יה") ובאופרת הסבון "Un bambino di nome Gesù" (בתרגום חופשי לעברית: "ילד בשם ישוע") שבוימה על ידי פרנקו רוסי (אנ'). ב-9 באפריל 2011, בוזיד הותקף ונפצע בראשו על ידי תוקף בלתי מזוהה. הוא טוען שזה בגלל עמדותיו החיוביות לחילוניות ולדחיית תרבות התפיסה[דרושה הבהרה]. ב-12 במאי של אותה שנה, הוא קיבל את עיטור לגיון הכבוד על ידי שר החוץ הצרפתי, פרדריק מיטראן, במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן ה-64. נורי בוזיד הוא אביה של הבמאית והתסריטאית ליילה בוזיד. 1986: תנית הזהב בפסטיבל הסרטים קרתגו על בימוי הסרט "איש האפר". 2006: תנית הזהב בפסטיבל הסרטים קרתגו על בימוי הסרט "آخر فيلم". 2007: פרס אבן רושד לחופש המחשבה (אנ') 2011: עיטור לגיון הכבוד מדיה וקבצים בנושא נורי בוזיד בוויקישיתוף נורי בוזיד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נורי בוזיד, באתר AllMovie (באנגלית) נורי בוזיד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Poupées d’argile,‏ Maghreb des films À peine j'ouvre les yeux: Leyla Bouzid capte la fureur de la jeunesse tunisienne, ‏ Laurent Djian, באתר lexpress ‏, 23 בדצמבר 2015 Ibn Rushd Fund for Freedom of Thought, באתר ‏ Ibn Rushd, ‏ 25 בינואר 2015
ויטיאז פודולסק

האם התכוונתם ל... ויטיאז פודולסק (כדורגל) – מועדון כדורגל רוסי מהעיר פודולסק ויטיאז פודולסק (פוטבול) – מועדון פוטבול מהעיר פודולסק ויטיאז פודולסק (הוקי קרח) – מועדון הוקי קרח מהעיר פודולסק
בית הכנסת בית ישראל בבלגרד

בית הכנסת בית ישראל (בסרבית: Синагога Бет Исраел) היה בית הכנסת הספרדי המרכזי של יהודי בלגרד ופעל מ-1908 ועד 1941. בראשית המאה ה-20 התגוררו בבלגרד 3,730 יהודים אשר היו מאוגדים בשתי קהילות מרכזיות: ספרדית ואשכנזית. ועד הקהילה הספרדית בראשות דוד אלקלעי ערך מגבית לצורך הקמת בית כנסת מרכזי לקהילה בשכונת דורצ'ול עילית (Zerek). בהמשך, זכה האדריכל ויקטור עזריאל במכרז לתכנון והקמת הבניין. ב-1907 הניח פטר הראשון, מלך סרביה את אבן הפינה להקמת המבנה ושנה מאוחר יותר השתתף ביחד עם שרי ממשלת סרביה בחנוכת בית הכנסת. המבנה היה בן שלוש קומות ובתוכו היו בית מדרש ומקווה. בחזית הבניין שולבו לבנים בצבעים שונים והוא עוטר בתבליטים ועיטורים מטרקוטה. המבנה הפך לאחד הסמלים הבולטים של האזור. הליך בניית בית הכנסת חולל סכסוך כבד ופילוג בקרב הקהילה הספרדית בבלגרד. האדריכל ויקטור עזריאל, היה בנו של יושב ראש הקהילה הספרדית חיים דוד עזריאל. הועלו טענות לגבי תקינות המכרז בו זכה ויקטור עזריאל, טענות לגבי שכרו המופרז של האדריכל וכן הועלו האשמות לגבי שימוש בכספי התרומות שלא למטרות בניין בית הכנסת. ב-1909 סיים חיים דוד עזריאל את תפקידו כיושב ראש הקהילה ובמקומו מונה אברהם עוזרוביץ'. בפרוץ מלחמת הבלקן הראשונה גויסו רבים מיהודי בלגרד לצבא הסרבי והסכסוך שכח. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה. באותו היום נערכה הפצצה כבדה על בלגרד ובית הכנסת נפגע. ב-1944 פוצץ המבנה על ידי חיילי הצבא הגרמני הנסוג. לאחר המלחמה שוקם מבנה בית הכנסת והוסב לגלריה לאמנות. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בית ישראל בבלגרד בוויקישיתוף הנחת אבן הפינה על ידי פטר הראשון, מלך סרביה, באתר המרכז לאמנות יהודית בית הכנסת לאחר שפוצץ על ידי הצבא הגרמני הנסוג ב-1944, באתר "המרכז לאמנות יהודית" הקהילה היהודית בבלגרד, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 62. הקהילה היהודית בבלגרד, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 81. יהדות בלגרד, באתר הספרייה היהודית הווירטואלית (באנגלית).
שנות ה-80 של המאה ה-6

שנות ה-80 של המאה ה-6 היו העשור התשיעי של המאה ה-6, החלו ב־1 בינואר 580 והסתיימו ב־31 בדצמבר 589. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 581 – כוחות צבא ביזנטיים בפיקודו של מאוריקיוס עם תמיכה של כוחות משבט ע'סאן תחת הנהגתו של המלך אל-מונדיר השלישי, לא מצליחים לכבוש את בירת האימפריה הפרסית-הסאסאנית קטסיפון. 581 – שושלת סווי עולה לשלטון בסין במקום השושלות הדרומיות והצפוניות; שליטה הראשון: סווי ונדי; השושלת משנה את שמה של "העיר הגדולה של האלו" לסוג'ואו 581 – הגקטורקים צרים על טאוריס 581 – טיבריוס השני קונסטנטינוס מאשים את מנדור, ראש שבט ע'סאן בבגידה. האירוע מסמן את תחילת שקיעתו של השבט 581 – לאוביגילד מייסד את העיר ויטוריה לציון ניצחונו על הווסקונים 584 – כילפריך הראשון, מלך נויסטריה נהרג. אשתו פרדגונד מונתה לראש ממלכה עד להולדת בנה. 585 – פריצת המגפה היפנית 589 – הויזיגותים מצטרפים לכנסייה הקתולית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא שנות ה-80 של המאה ה-6 בוויקישיתוף