laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדליית השירות הכללי (1962)

מדליית השירות הכללי 1962 (באנגלית: General Service Medal בר"ת: 1962 GSM) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה למשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1962–2007. העיטור נוסד בשנת 1964 וניתן לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; צפון אירלנד, מלחמת וייטנאם ומלחמת לבנון הראשונה. המדליה נוסדה כדי להחליף ולאחד את מדליית השירות הכללי (1918) (שהוענק למשרתים בצבא הבריטי וחיל האוויר המלכותי) ומדליית השירות הכללי של הצי (שהוענק למשרתים בצי המלכותי). המדליה הייתה פעילה כאמור עד לשנת 2007 כאשר היא הוחלפה במספר מדליות מערכה (מדליות השירות המבצעי; Operational Service Medal). המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ. בחלקה הקדמי מוצבת דמותה של המלכה אליזבת', בטבעת סביבה נכתב בראשי תיבות תוארה המלכותי המלא; 'ELIZABETH II DEI GRATIA REGINA FID DEF' (אליבת' השנייה, בחסד אלוהים, מגנת האמונה). מצידה השני של המדליה נכתב למען שירות מערכה 'FOR CAMPAIGN SERVICE' ומעל הכיתוב מוצב הכתר הבריטי. המדליה תלויה מסרט המורכב מפס סגול עבה שבשני צדדיו פסים ירוקים דקים. תצורה זו נהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים). סך הכל היו 13 אבזמים לציון פעולות ומערכות שונות שניתנו לענידה על סרט העיטור. המספר הרב היותר שניתן לאדם אחד הוא ככל הנראה שישה. מדיה וקבצים בנושא מדליית השירות הכללי בוויקישיתוף תיאור העיטור(הקישור אינו פעיל) באתר 'סטיבן-סטרטפורד'. תיאור העיטור באתר משרד הביטחון של ניו זילנד. תיאור העיטור באתר משרד הביטחון של אוסטרליה.
סוטר

סוטר (אנגלית: Suter) היא נוזקה צבאית שפותחה על ידי BAE Systems המשמשת את חיל האוויר האמריקאי לתקיפת מערכות נ"מ. סוטר פותחה בעקבות גישה חדשה בלוחמה אלקטרונית. התוכנה משבשת את מערכות ההגנה של האויב על ידי חדירה לרשת התקשורת ולא על ידי הזנת מידע חיצוני שגוי, כפי שנהוג באמצעים משבשי מכ"ם אחרים. לתוכנה שלושה דורות: סוטר 1 - ניטור המידע שנקלט על ידי מפעיל מכ"ם האויב. סוטר 2 - שליטה ברשת התקשורת של האויב ושליטה בחיישנים של המכ"ם. סוטר 3 - שליטה בקישור של מערכות המכ"ם עם מערכות אויב אחרות כטילים בליסטיים וטילי קרקע-אוויר ניידים. את הנוזקה ניתן לשדר ממטוסים שונים כגון F-16CJ ומערכות מל"ט. הפכה פעילה מאז 2006 ונוסתה על ידי חיל האוויר האמריקאי בעיראק ובאפגניסטן. בכירים בחיל האוויר האמריקאי העריכו שטכנולוגיה דומה קיימת גם לחיל האוויר הישראלי ובעזרתה הצליחו ב-2007 מטוסי חיל האוויר לחמוק ממערכות המכ"ם החדישות של סוריה בזמן תקיפת הכור הגרעיני בסוריה. David A. Fulghum, Why Syria's Air Defenses Failed to Detect Israelis, Aviation Week, October 3, 2007
פטואה

פָּטואָה (צרפתית: Patois, מילולית: רגל של חיה) הוא מונח שמשמש לתיאור של שפות, ניבים או סוציולקטים מסוימים שבדרך־כלל אין להם תקן ספרותי או הכרה רשמית. למונח אין הגדרה מדעית מקובלת, אך יש קבוצה של שפות שנקראות כך בספרות בלשנית באופן עקבי. אחת השפות הידועות שמכונות פטואה, היא הניב האנגלי המשמש את תושבי האי הקריבי ג'מייקה, אך אינו נחשב כשפה רשמית. הניב מורכב מתערובת של אנגלית ושפות מערב אפריקאיות. פטואה כיום משמש בעיקר כמדיום שירה בו מוחים תושבי ג'מייקה על חייהם הקשים ועל העוני הרב ששורר במדינה. הפטואה נולד כדרך של העבדים האפריקאים ללגלג על האנגלית של אדוניהם הלבנים[דרוש מקור]. בשנת 2014, פרסם הראפר הישראלי "סולג'יי" אלבום ושמו "Journey Called Life" וכולו בפטואה. ראפרים נוספים בישראל משתמשים גם הם בשפה בחלק משירם – צ'ולו, נֶצ'י נֶצ' ועוד. מילון פטואה - אנגלית שפת העבדים(הקישור אינו פעיל) - על השפה באתר ברכה גולשת ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיטר לרנג'יס

פיטר לרנג'יס (באנגלית: Peter Lerangis; נולד ב-19 באוגוסט 1955, ברוקלין, ניו יורק) הוא סופר אמריקני, שנוהג לעיתים להיות סופר צללים. עבודתו של לרנג'יס כוללת את Smiler's Bones, את הספר Somebody, Please Tell Me Who I Am (יחד עם הארי מזר), את הספר Drama Club, את סדרת Spy X, סדרת Watchers, סדרת Abracadabra, ואת שני ספרי Antartica. הוא כתב 43 ספרים בסדרת Baby-Sitters Club וספרי הספין אוף שלה. לרנג'יס היה גם כותב צללים של חלקים מן הסדרות שלושת הבלשים, בני הרדי ו-Sweet Valley Twin. הוא גם כתב מספר ספרים המבוססים על סרטים - סליפי הולו, החוש השישי וכן כתב גרסה של היפה והחיה. הוא כתב גם שלושה ספרים ועוד גרסה אחת לילדים, מתוך סדרת Worlds of Power (הכוללת 8 ספרים ושתי גרסאות לילדים), המבוססת על משחק הווידאו בעל אותו שם. את שלושת הספרים הללו כתב תחת שם עט - A. L. Singer. ב-2003 הוזמן לרנג'יס על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית דאז, לורה בוש, להתלווה אליה לפסטיבל הספר הרוסי הראשון שאורח על ידי הגברת הראשונה של רוסיה, לודמילה פוטינה, אשתו של ולדימיר פוטין, במוסקבה. עוד ב-2003 הוזמן לרנג'יס על ידי חברה בריטית להוצאה לאור, Scholastic Corporation שמה, לכתוב את הספר X-Isle, שיצטרף לסדרת Point Horror, שבה היו כבר שני ספרים של לרנג'יס שיצאו ב-1994 - Driver's Dead ו-The Yearbook. ב-2004 הוזמן לכתוב את ספר ההמשך לX-Isle, שנקרא Return to X-Isle. לרנג'יס כתב גם את הספרים גנב החרבות ומאורת הנחש, שניהם מסדרת 39 רמזים. הוא היה גם אחד מכותבי הספר-בעל-ארבעת-הכותבים הווספרים באים שחתם את הסדרה המדוברת. הוא גם כתב את הספר השלישי בסדרת ההמשך הקרויה קהילים נגד ווספרים (במקור: Cahills vs. Vespers), באמצע הלילה. ב-2014 הוציא את הספר הראשון בסדרת "שבעת הפלאים" - "הקולוסוס מתעורר", ובשנים שלאחר מכן הוציא את ארבעת הספרים הבאים בסדרה - אבודים בבבל, קבר הצללים, קללת המלך וב-2016 את הספר האחרון בסדרה, סדק בזמן. לרנג'יס הוא בנו של עובד חברת הטלפון של ניו יורק (New York Telephone) ומזכירה בדימוס של בית ספר יסודי. בילדותו הוא גר בפריפורט שבניו יורק, ארצות הברית. הוא בעל תואר בביוכימיה מטעם אוניברסיטת הרווארד. נכון ל-2021 לרנג'יס גר בניו יורק, יחד עם אשתו המוזיקאית טינה דברון, ועם שני ילדיהם ניק וג'ו. מדיה וקבצים בנושא פיטר לרנג'יס בוויקישיתוף פיטר לרנג'יס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פיטר לרנג'יס, ברשת החברתית Goodreads פיטר לרנג'יס (1955-), דף שער בספרייה הלאומית http://www.thecrimson.com/article/2002/10/17/peter-baby-sitters-club-/ http://georgewbush-whitehouse.archives.gov/firstlady/initiatives/russianbookfestival.html ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת הגדול (לונדון)

בית הכנסת הגדול (באנגלית: The Great Synagogue) בלונדון היה בית כנסת אשכנזי אשר היווה במשך מאות שנים המרכז הרוחני של הקהילה היהודית-אשכנזית בלונדון, אחת הקהילות הוותיקות והגדולות של יהדות אנגליה. בית הכנסת נחרב במהלך הבליץ על לונדון במלחמת העולם השנייה. בית כנסת ראשון בלונדון לאחר שיבת היהודים לאנגליה ב-1655 מאז שגורשו ממנה ב-1290, נבנה ב-Duke's Place סביבות שנת 1690 במימונו של בנימין לוי. בערך לאחר שש שנים ייסדו היהודים במקום גם בית קברות יהודי. בראש השנה ה'תפ"ב, ספטמבר 1722, נחנך מבנה חדש לבית הכנסת, אשר בנייתו מומנה בעזרת 2,000£ שתרם איש העסקים משה הרט (אנ'), אחיו של הרב הראשי של בריטניה דאז הרב אורי פייבוש המבורגר (אהרן הרט). בניין גדול יותר בעיצובו של ג'ורג' דאנס האב נחנך כעבור 44 שנים, באוגוסט 1766. בין השנים 1788-1790 שוב נבנה בית הכנסת מחדש, ועמד על תילו למעלה ממאה וחמישים שנה. על ניהול התרומות להקמת בניין זה הייתה ממונה ג'ודית' הרט לוי (אנ'), בתו של משה הרט. התקציב להקמת הבניין היה הפעם 4,000£. האדריכל, ג'יימס ספילר, עיצב את המבנה בסגנון קלאסי המזוהה עם ג'ון אדם. בית הכנסת נחרב בהפצצות הגרמנים על לונדון במלחמת העולם השנייה ב-10 במאי 1941. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הגדול בוויקישיתוף The Great Synagogue – בית הכנסת ב-Jewish Communities and Records - UK בית הכנסת הגדולה (לונדון), דף שער בספרייה הלאומית Gerald David Black, Jewish London : an illustrated history, Derby : Breedon Books Pub, 2003, עמ' 25
שחייה במשחקים הפאראלימפיים

תחרויות שחייה מתקיימות במסגרת המשחקים הפאראלימפיים מאז ייסודם במשחקים הפאראלימפיים רומא (1960), כאחד משמונה ענפים שהתקיימו במשחקים. גברים ונשים, המסווגים על פי דרגת נכותם, מתחרים בקטגוריות השחייה המקובלות בתחרויות השחייה לשחיינים שאינם בעלי מוגבלות. במשחקים הפאראלימפיים מתחרים הספורטאים בבריכת שחייה אולימפית באורך של 50 מטרים, אך בשל השוני במגבלות השחיינים חלקם מתחילים את המשחה בתוך הבריכה ואילו אחרים מזנקים אל המים עם תחילת התחרות. שחיינים עיוורים מסתייעים בעוזר הנוגע בהם בעזרת מקל מיוחד על מנת לסמן להם כי הם מתקרבים אל שפת הבריכה. על מנת להבטיח כי התחרות הוגנת ושוויונית, לכל ענפי הספורט הפאראלימפיים קיימת שיטת סיווג של דרגת הנכות לקטגוריות שונות, כך שכל ספורטאי יתחרה מול מתמודדים בעלי מגבלות דומות לשלו. בתחרויות השחייה מחולקות הקטגוריות בעזרת אות ומספר. S - מסמנת את סגנונות הגב, פרפר וחופשי SB - סגנון חזה SM - סגנון מעורב בשיטת המספור של הקטגוריות, 1-10 - קטגוריות המיועדות לשחיינים בעלי נכות פיזית. ככל שדרגת נכותו של הספורטאי גבוהה, כך הוא יקוטלג לקטגוריה בעל מספר נמוך יותר. 11-13 - קטגוריות המיועדות לשחיינים עם לקות ראייה, כאשר בקטגוריה 11 משובצים שחיינים עיוורים, או קרובים לעיוורון מלא ואילו בקטגוריה 13 מסווגים ספורטאים בעלי לקות ראייה מינימלית. 14 - קטגוריה המיועדת לשחיינים בעלי לקות אינטלקטואלית. מכיוון שסגנון החזה דורש שימוש רב יותר ברגליים, שחיין בעל מגבלה ברגליו עשוי להיות מסווג בקטגוריות מספריות שונות במשחים בקטגוריה S לעומת המשחקים בקטגוריות SB ו-SM. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. מעודכן למשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) מדיה וקבצים בנושא שחייה במשחקים הפאראלימפיים בוויקישיתוף About the Sport באתר הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי שיטת החלוקה לקטגוריות באתר הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי
אמיל קלפרון

בנואה פול אמיל קלפרון (בצרפתית: Benoît Paul Émile Clapeyron; ‏26 בינואר 1799 – 28 בינואר 1864) היה מהנדס ופיזיקאי צרפתי, מן האבות המייסדים של התרמודינמיקה. נולד בפריז למריה אגתה גוד וקלאוד קלפרון שהיה סוחר. הוא למד במכללת ז'ואיאי (Juilly), לפני שעבר ללמוד במוסדות הגבוהים אקול פוליטקניק ואקול דס מיינס (École des Mines). נשא לאישה את מלני וסאר, בתו של המהנדס פייר דומיניק באזיין (Pierre-Dominique Bazaine). קלפרון פיתח דרך אלגנטית להצגת ממצאים בתרמודינמיקה, ותיאר לראשונה את מעגל קרנו כעקום סגור בדיאגרמה של לחץ כפונקציה של נפח. קלפרון פיתח את הרעיון של תהליך הפיך ואף קבע את "עקרון קרנו", המוכר כיום כחוק השני של התרמודינמיקה. קלפרון גם גזר את קשר קלאוזיוס - קלפרון, המאפיין את מעבר הפאזה בין שתי פאזות שונות של חומר. 1832: Vues politiques et pratiques sur les travaux publics en France, Paris: Éverat (עם אז'ן פלאשה, סטפן מוני וגבריאל לאמה) 1834: Puissance motrice de la chaleur, Journal de l'École Royale Polytechnique, Vingt-troisième cahier, Tome XIV, 153–190 1858: Notice : Les Travaux, imprimerie Mallet-Bachelier, Paris אחד מ-72 השמות החרוטים על מגדל אייפל. רחוב קלפרון (Rue Clapeyron) שנמצא ברובע השמיני של פריז קרוי על שמו . מדיה וקבצים בנושא אמיל קלפרון בוויקישיתוף אמיל קלפרון, באתר MacTutor (באנגלית) O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F., Benoît Paul Émile Clapeyron, MacTutor History of Mathematics archive, University of St Andrews Hirsch, Bernard, Benoît-Paul-Emile Clapeyon, École Poytechniqes archives (בצרפתית) Rochegude, F. (1910), .Promenades dans toutes les rues de Paris Vol 8 (p. 43), Paris: Hachette ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'סיקה סלואן

ג'סיקה סלואן (באנגלית: Jessica Sloan; נולדה ב-2 בנובמבר 1982) היא שחיינית קנדית. סלואן התחרתה במשחקים הפאראלימפיים בעבור המשלחת הקנדית פעם אחת בלבד, וזכתה בשש מדליות זהב פאראלימפיות. במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) השתתפה סלואן במשחקים הפאראלימפיים בפעם היחידה בקריירה, וזכתה בשש מדליות זהב. במשחה ל-50 מטר חופשי (קטגוריה S10) היא קבעה שיא עולם של 28.52 שניות במקצה המוקדם, אותו שיפרה במקצה הגמר וזכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 28.44 שניות. במקצה ל-100 מטר פרפר קבעה במקצה המוקדם שיא פאראלימפי של 1:18.35 דקות, ובמקצה הגמר שיפרה אותו והעמידה שיא עולם חדש של 1:16.93 דקות, ובמקצה ל-100 מטר חופשי שוב קבעה שיא עולם במקצה המוקדם, עם 1:02.84 דקות, אותו שיפרה במקצה הגמר כשעצרה את השעון על 1:01.67 דקות. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי זכתה סלואן במדליית זהב נוספת כשקבעה שיא עולם של 2:33.64 דקות, לפני ג'מה דשווד האוסטרלית שזכתה במדליית הכסף עם 2:41.39 דקות, והגרמנייה קלאודיה הנגסט עם 2:43.02 דקות. במקצה השליחות ל-4X100 חופשי שברה שיא עולם לצידן של סטפני דיקסון, דניאל קמפו ואנדראה קול כשקבעו 4:38.01 דקות, ובמשחה הקבוצתי ל-4X100 מעורב, לצידן של דיקסון, אליזבת ווקר ודרדה בייגר סייעה לנבחרתה לקבוע שיא עולם נוסף של 5:07.56 דקות. סלואן השתתפה במשחקים גם במשחה ל-100 מטר בסגנון גב, בו סיימה אחרונה במקצה הגמר עם תוצאה של 1:19.06 דקות, ובמקצה ל-400 מטרים בסגנון חופשי בו סיימה במקום הרביעי עם תוצאה של 4:54.00 דקות. ג'סיקה סלואן, באתר SwimSwam Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Women's 50 m Freestyle S10 Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Women's 100 m Breaststroke SB9 Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Women's 100 m Freestyle S10 Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Women's 200 m Medley SM10 Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Women's 4x100 m Freestyle 34 pts Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Women's 4x100 m Medley 34 pts Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Women's 100 m Backstroke S10 2000 Paralympic Games Swimming Women's 400 m Freestyle S10
ליאורה גושן

ליאורה גוֹשֶן (נולדה ב-1947) היא קריינית ותיקה בקול ישראל. ליאורה גושן נולדה בירושלים כליאורה פולישוק. את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל שם נקראה ליאורה מגל, והגישה את מצעד הפזמונים העברי בסוף שנות השישים. בשנת 1969 עברה לעבוד בקול ישראל, בתחילה בתסכיתי רדיו, יחד עם דויד גרוסמן, מוטי ברכאן, רעיה אדמוני, ואחרים. המשיכה כמגישת תוכניות מוזיקה קלאסית בקול המוסיקה, במקביל לקריאת חדשות. מאז 1973 היא משמשת קריינית חדשות בכירה, ומדריכה קריינים, מגישים וכתבים. כמו כן משמשת מאמנת אישית, ושייכת ללשכת המאמנים בישראל. מתחילת שנות השמונים היא מכשירה ומאמנת את הקריינים החדשים ברשות השידור ונחשבת סמכות בהגייה ובקריינות. בשנת 2005 פרשה מן התחנה ביחד עם קריינים ועובדים נוספים, בעקבות תוכנית פרישה לעובדי רשות השידור שיזם משרד האוצר, אך כעבור שלושה חודשים שבה לעבודתה. גושן חובבת שפות ושולטת ברוסית, סינית ויפנית. נשואה ליעקב גושן, אותו הכירה בגלי צה"ל, שם עבד כטכנאי, ואם לשניים. בתוכנית הטלוויזיה "בובה של לילה" גילם נדב אבקסיס את מגישת חדשות הספורט הפרודית "ליאורה חושן", שמהווה פרודיה על גושן ועל שדרניות רדיו דומות. מדיה וקבצים בנושא ליאורה גושן בוויקישיתוף עומר רובין, ‏והרי החדשות מפי, באתר גלובס, 15 במרץ 2011 עתי"ם, הקרייניות ליאורה גושן ועדי רבן עזבו את קול ישראל, באתר הארץ, 22 בפברואר 2005. בובה של לילה: מי הדמות האהובה עליכם?, באתר וואלה, 22 בינואר 2012
בחירות 1977

האם התכוונתם ל... הבחירות לכנסת התשיעית (ה"מהפך") – הבחירות הכלליות לכנסת שהתקיימו בישראל ב-17 במאי הבחירות ללוק סבהה (1977) – הבחירות ללוק סבהה, הבית התחתון של הפרלמנט בהודו, שנערכו בשתי פעימות, ב-16 וב-20 במרץ, ללוק סבהה השישי
בחירות 2010

האם התכוונתם ל... הבחירות הכלליות בבריטניה 2010 הבחירות לנשיאות גרמניה (2010) (אנ') הבחירות לנשיאות פולין (2010) (אנ')
בחירות 1955

האם התכוונתם ל... הבחירות הכלליות בבריטניה 1955 הבחירות לכנסת השלישית הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1955)
בחירות 1988

האם התכוונתם ל... בחירות 1988 לנשיאות ישראל הבחירות לכנסת השתים עשרה הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988
צנינית ענק

צְנִינִית עֲנָק (שם מדעי: Caranx ignobilis) הוא דג-ים גדול ממשפחת הצניניתיים, והגדול ביותר מהסוג צנינית. תפוצתו משתרעת במים הטרופיים והסובטרופי באוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט. אורכו עשוי להגיע ל-1.7 מטר ולמשקל של 80 ק"ג. צבעו כסוף עם כתמים כהים, אולם זכרים בוגרים עשויים להיות בעלי מופע שחור. אזור מחייתם של הפרטים הצעירים במים רדודים והבוגרים במים עמוקים יותר. צנינית ענק הוא טורף-על עוצמתי באזורים רבים בתחומי תפוצתו, וידוע כי הוא צד כאינדיבידואל וכלהקה. טרפו מורכב בעיקר מדגים אולם סרטנאים, סילוניות ורכיכות אחרות מהווים תוספת חשובה לתזונתו. לצורך הציד צנינית ענק נוקט באסטרטגיות שונות כגון ניצול נוכחות כלבי ים וכרישים המניסים את טרפו ממחבואם. זמן רביית המין הוא בחודשי השנה החמים יותר. הטלת הביצים מתרחשת במצב מחזורי מסוים של הירח ובהתגודדות להקות רבייה. קצב גדילתו של המין היא מהירה יחסית. הדג בעל חשיבות לענף הדיג המסחרי כמו גם לספורט הדיג. צנינית ענק, באתר ITIS (באנגלית) צנינית ענק, באתר NCBI (באנגלית) צנינית ענק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צנינית ענק, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צנינית ענק, באתר FishBase (באנגלית) צנינית ענק, באתר GBIF (באנגלית) צנינית ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גדעון לב-ארי

גדעון לב-ארי (3 בדצמבר 1935 – 16 בספטמבר 2001) היה איש רדיו ישראלי ומנהל קול ישראל. נולד בפתח תקווה. בתחילת שנות ה-60 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל החל לעבוד כקריין בקול ישראל. במשך שנים היה כתב חדשות. כמו כן שימש כקריין ביומני גבע. בשנות ה-70 ערך והגיש את התוכנית "הטור השבועי", ששודרה ביום שישי אחר הצהריים, ואת התוכנית "הנושא בטיפול", ששודרה במוצאי שבת וטיפלה בתלונות אזרחים. כמו כן הגיש את תוכנית המאזינים "בינינו לבין עצמנו". לצד לב-ארי עבדו בכל תוכניותיו קבוצה קבועה של אנשי רדיו וכתבים, ובהם דוד מרגלית, יובל מסקין יורם אלפר ואלכס טלמור. בשנת 1979 מונה למנהל קול ישראל ושימש בתפקידו עשר שנים. בתקופת כהונתו יזם את הקמת קול המוזיקה והיה שותף להקמת מרכז החדשות של קול ישראל בשכונת רוממה בירושלים. לב-ארי שינה את אופיין של תוכניות הבוקר בקול ישראל ויצר את המגזין היומי "כל צבעי הרשת". כמו כן החדיר רוח חדשה וקלילה יותר בסגנון ההגשה ברדיו, לעומת סגנון ההגשה המוקפד והרשמי שרווח עד אז. בינואר 1988 התפטר לב-ארי מתפקידו. כעבור זמן עבר לנהל את רדיו לב המדינה. במשך תקופה הוא הגיש את תוכנית המאזינים "פתחון פה". במקביל כיהן כמנכ"ל המועצה לישראל יפה. במשך שנים נמנה עם מגישי התוכנית "יש עם מי לדבר" בגלי צה"ל. בשנת 2003 הוקרן בסינמטק תל אביב, ולאחר מכן בערוץ 2, סרטו של לב-ארי, "לב עצוב, לב שמח", שבו תיעד את סיפורם של שלושה צעירים שהמתינו להשתלת איברים. לב-ארי נפטר ב-16 בספטמבר 2001, לאחר שאושפז בבית החולים איכילוב בעקבות זיהום שהתפשט בגופו כתוצאה מעקירת שן בינה. נקבר בבית העלמין ירקון. כעבור שנה הגישה משפחתו תביעה לבית המשפט המחוזי בתל אביב על רשלנות רפואית. אולם בית המשפט דחה את התביעה וקבע שלא הוכחה רשלנות רפואית וכי תוצאות נתיחה שלאחר המוות מורות שמותו נגרם כתוצאה מאירוע לב. המשפחה ערערה לבית המשפט העליון, ובשנת 2011 הגיעו הצדדים להסכם פשרה לפיו ישלם משרד הבריאות פיצויים למשפחתו של לב-ארי בסך מאה ושמונים אלף שקלים. היה נשוי ליעל, ונישא בשנית לנירה. במשך תקופה היה בן זוגה של כרמלה מנשה, שהייתה כתבת בתוכניתו "הטור השבועי". היה אב לארבעה, והתגורר בבית אריה. אחייניתו היא השדרנית ענת דוידוב. מדיה וקבצים בנושא גדעון לב-ארי בוויקישיתוף מרב יודילוביץ' וסמדר שמואלי, נפטר העיתונאי גדעון לב-ארי, באתר ynet, 16 בספטמבר 2001 גדעון לב-ארי באתר GRAVEZ ורד לוביץ' ועתי"ם, תביעה: מותו של גדעון לב ארי נגרם מרשלנות רפואית, באתר ynet, 3 בדצמבר 2002 משה ריינפלד, מותו של גדעון לב ארי לא נבע מרשלנות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 בספטמבר 2008 עוזי ברוך, פיצוי למשפחתו של גדעון לב ארי, באתר ערוץ 7, 6 במרץ 2011 איתמר לוין, המדינה תשלם 180,000 שקל ליורשיו של גדעון לב-ארי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 במרץ 2011 איתמר לוין, המדינה תשלם 180,000 שקל ליורשיו של גדעון לב-ארי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 במרץ 2011
קריל אנטארקטי

קריל אנטארקטי (שם מדעי: Euphausia superba) הוא מין של סרטן זעיר ממשפחת הקריליים החי באוקיינוס הדרומי. הקריל האנטארקטי חי בנחילים גדולים, שיכולים לכלול בין עשרת אלפים לשלושים אלף פרטים למ"ק. הוא ניזון מפיטופלנקטון. אורכו עד 6 ס"מ ומשקלו עד 2 גרם. תוחלת חייו מגיעה עד ל-6 שנים. הקריל ממלא תפקיד חשוב במערכת האקולוגית של אנטארקטיקה, והוא אחד מהמינים הנפוצים ביותר בעולם. אוכלוסיית כל הקרילים האנטארקטיים בעולם מסתכמת לכדי משקל כולל של כ-500 מיליון טון, והוא מהווה כ-0.66% מהביומסה הכוללת על פני כדור הארץ. תקופת ההשרצה של הקריל האנטארקטי חלה בתקופה בין ינואר למרץ, גם מעל המדף היבשתי וגם מתחתיו. בדרך האופיינית לקריל, הזכר תופס את נושא הזרע לפתיחת איברי המין של הנקבה. הרגליים הקדמיות הצמודות לבטן של הקריל האנטארקטי בנויות במבנה המתאים במיוחד לצורך ההזדווגות. לאחר ההזדווגות, הנקבה מטילה ששת אלפים עד עשרת אלפים ביצים בהטלה אחת. הביצים מופרות כשהן יוצאות מפתח איבר המין. המעיים של הקריל האנטארקטי זוהרים בצבע ירוק, סימן מובהק לכך שיצור זה ניזון מפיטופלנקטון, סוג של אצות צורניות זעירות (שגודלן כ-20 מיקרומטר), שהקריל האנטארקטי ניזון מהם באמצעות שק האכלה. מלבד פיטופלנקטון, הקריל האנטארקטי אוכל גם שטרגליים, שטצדאים וזואופלנקטון. המעי של הקריל האנטארקטי הוא צינור ישר ויכולת העיכול של הקריל ירודה, לכן צואתו כוללת אחוז משמעותי של פחמן. מדיה וקבצים בנושא קריל אנטארקטי בוויקישיתוף קריל אנטארקטי, באתר ITIS (באנגלית) קריל אנטארקטי, באתר NCBI (באנגלית) קריל אנטארקטי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קריל אנטארקטי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קריל אנטארקטי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קריל אנטארקטי, באתר GBIF (באנגלית) קריל אנטארקטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פיאצה ברבריני

פיאצה ברבריני (באיטלקית: Piazza Barberini) היא כיכר גדולה במרכז העיר רומא, איטליה, והיא ממוקמת בגבעת הקווירינאליס. הכיכר נבנתה במאה ה-16, אך רבים מהבניינים המקיפים אותה נבנו מחדש במהלך השנים. צורתה הנוכחית של הכיכר נוצרה בשנת 1625, והיא כונתה על שם ארמון ברבריני, שנבנה באותה עת מדרום לכיכר. במקור היה לכיכר שער כניסה רחב אל הארמון בחלק הדרום-מזרחי, שתוכנן בידי הארכיטקט והצייר בן התקופה, פייטרו דה קורטונה. אך הוא נהרס כדי לאפשר את סלילתה של דרך חדשה במאה ה-19. קיומו ידוע מתחריטים ותמונות מוקדמות של הכיכר. במרכז הכיכר נמצאת מזרקת טריטון (Fontana del Tritone), שנבנתה במהלך המאה ה-17, על ידי ברניני. מזרקה אחרת, מזרקת הדבורים (Fontana delle Api), אף היא של ברניני ממוקמת לא הרחק משם, בוויה ויטוריו ואנטו (Via Vittorio Veneto), אך היא שוחזרה באופן שרירותי במהלך הזזתה ממיקומה הקודם, בפינת הכיכר היכן שויה סיסטינה מתחבר אל הכיכר. עד המאה ה-18, גופות בני אדם שזהותם לא נודעה, הוצבו בכיכר לצורך זיהוים. בין 1632 ל-1822 הוצב בכיכר אובליסק עתיק, שלאחר מכן הוצב בוילה מדיצ'י. מדיה וקבצים בנושא פיאצה ברבריני בוויקישיתוף
קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים

קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים (בגרמנית: Hildesheimer Dom) היא הקתדרלה של העיר הילדסהיים שבגרמניה. הקתדרלה קרויה על שם מרים, אם ישו והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-1985 יחד עם כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים. ב-815 הפכה הילדסהיים לבישופות ונבנתה בה קתדרלה בגודל 36 מטרים מרובעים ואפסיס במזרחה. באותו מקום, נבנתה הקתדרלה בצורתה הנוכחית בשנים 1010–1020 בסגנון רומנסקי אוטוניאני האופייני לסקסוניה העתיקה, סגנון שמתבטא בין השאר בקיומם של אפסיס בשני קצות המבנה. שיפוצים והרחבות נערכו במאות הבאות מספר פעמים וב-22 במרץ 1945 נחרבה הקתדרלה כליל מהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 נבנתה הקתדרלה מחדש. בקתדרלה מצויות מספר פריטי אומנות ומורשת, בהן: דלתות ברונזה מתקופת הבישוף ברנווארד מהילדסהיים, מעוטרות בתבליטים המתארים את חיי אדם וישו עמוד ישו, עשוי ברונזה בגובה ארבעה מטרים וחצי, מעוטר בתבליטים על חיי ישו שתי נברשות עגולות מהמאה ה-11 סרקופג של גוטהארד הקדוש (חי 960 עד 1038) קברו של אפיפניוס מפאביה מהמאה ה-5 במרכז הקלויסטר עומדת קפלת אן שבנויה בסגנון גותי. הקפלה נבנתה ב-1321 וכמעט שלא ניזוקה במלחמת העולם השנייה. על קירותיה מטפס שיח ורדים אגדי בן 1000 שנים המסמל את ההצלחה והשגשוג של הילדסהיים. על פי האגדה, כל עוד ימשיך השיח להצמיח פרחים, תישאר הילדסהיים על כנה. למרות שהקתדרלה חרבה בהפצצות מלחמת העולם השנייה, השיח ניזוק אמנם, אך צמח שוב משורשיו שלא נפגעו. מוזיאון הקתדרלה מציג אוסף נרחב של חפצי אומנות מימי הביניים. ב-2010 החלו עבודות שיפוצים בקתדרלה שצפויות להסתיים ב-2014, ובמסגרתן נמצאו יסודות המבנה הקדום מ-815. החזית המערבית תרשים מבנה הקתדרלה איור של הקתדרלה מ-1890 מבט מצפון מדיה וקבצים בנושא קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים (באנגלית ובגרמנית) מידע על הקתדרלה אתר המוזיאון (בגרמנית)