laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרלון בראון

קרלון בראון (באנגלית: Carlon Brown; נולד ב-4 באוקטובר 1989) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. בראון, יליד ריברסייד קליפורניה, החל את קריירת הכדורסל בתיכון על שם מרטין לותר קינג המקומי, וב-2007 עבר לשחק באוניברסיטת יוטה. לאחר שלוש שנים עזב את המכללה, והצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קולרדו, הקולרדו באפלוס מליגת ה-Pac-12, בשנה שלאחר מכן. הוא הוביל את הקבוצה לזכייה בטורניר, כשהוא נבחר לשחקן המצטיין ולחמישיית העונה. בראון סיים את הטורניר עם ממוצע של 12.6 נק', 3.8 ריב', ו-2.0 אסיסטים למשחק. בכך עזר לקבוצה להעפיל אל טורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA. הייתה זאת העפלה ראשונה של קולורדו מאז 2003, והקבוצה הודחה בסופו של דבר בסיבוב השלישי. בשל הצטיינותו בטורניר המכללות, הוזמן בראון למספר מחנות קדם עונה של קבוצות NBA. הוא חתם בקבוצת גולדן סטייט ווריורס בספטמבר 2012, אך נופה ממנה לאחר חודש. בסופו של דבר שיחק במהלך עונת 2012/13 בשתי קבוצות מליגת הפיתוח של ה-NBA, סנטה קרוז ווריוז ואיידהו סטמפיד. שם גם פגש את חבריו העתידיים לקבוצה, ג'סטין הרפר וג'וש אוואנס. ב-11 באוגוסט 2013 חתם בקבוצת הפועל תל אביב, קבוצתו המקצוענית הראשונה בקריירה. הוא היה הזר הראשון שהוחתם במהלך הקיץ, ובלט במהרה. מן השלבים הראשונים של העונה התגלה כשחקן מפתח, וכספק הנקודות העיקרי של הקבוצה. בסיום העונה הסדירה דורג במקום הראשון בדירוג מלך הסלים עם ממוצע של 19.6 נק' למשחק, ובמקום ה-4 בדירוג המדד למשחק. בכך היה מהזרים הבולטים בליגה, ואף הוזמן למשחק האולסטאר הישראלי. בסיום העונה חתם בבאמברג, אחת הקבוצות הבכירות בבונדסליגה הגרמנית, לעונה אחת. הוא שיחק רק 4 משחקים, ונפצע עד לסיום העונה. ב-16 ביולי 2015 חתם לעונה אחת ברטיופארם אולם הגרמנית. ב-14 בפברואר 2019 הודיע באופן רשמי על פרישתו מכדורסל. פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket קרלון בראון באתר הפועל תל אביב קרלון בראון באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל אור שקדי‏, קרלון, בטירוף שלו, באתר וואלה, 26 בדצמבר 2013 דותן מלאך, קרלון בראון: "עם כל הכבוד למכבי, החלום הגדול שלי הוא ה-NBA", באתר nrg‏, 5 באפריל 2014 אור שקדי‏, הפועל תל אביב: קרלון בראון חתם לעונה אחת, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2013 יעל שחרור, אולסטאר ישראלי: קרלון בראון בתפקיד לילארד, באתר ynet, 17 בפברואר 2014
המקור (סרט, 1999)

המקור (אנגלית: The Insider) הוא סרט מתח ביוגרפי אמריקאי משנת 1999 בבימויו של מייקל מאן, ועל פי תסריט מעובד של מייקל מאן ואריק רות' המבוסס על מאמר שפורסם בואניטי פייר בשם "The Man Who Knew Too Much". הסרט מתאר את האירועים שקרו מאחורי הקלעים בתוכנית הטלוויזיה "60 דקות" בנושא תעשיית הטבק. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי והועמד לשבעה פרסי אוסקר כולל הסרט הטוב ביותר. לואל ברגמן (אל פצ'ינו) הוא מפיק בתוכנית "60 דקות", שמוציא את גפרי ויגנד (ראסל קרואו) למלחמה נגד חברות הטבק. ויגנד הוא מדען של חברת הטבק "בראון ויליאמסון" אשר יכול לתת עדות שתביא לחשיפת האמת שמאחורי תעשיית הסיגריות. השניים מוצאים את עצמם במלחמה עד כדי אובדן התקווה של שניהם. כשמתברר שכסף יכול לגבור על כל אתיקה עיתונאית והחשיפה נגנזת, השניים צריכים לאזור את טיפת הכוח האחרונה כדי להמשיך במאבק. אל פצ'ינו הוא לואל ברגמן, מפיק בתוכנית 60 דקות. ראסל קרואו – ג'פרי ויגנד, מדען שפוטר מחברת הטבק "בראון ויליאמסון". "המקור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המקור", באתר נטפליקס "המקור", באתר AllMovie (באנגלית) "המקור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המקור", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המקור", באתר Metacritic (באנגלית) "המקור", באתר אידיבי "המקור", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "המקור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ראיון אמיתי עם גפרי וויגנד, באתר יוטיוב. נילי ברקן, ‏פצ'ינו יורק אש, כמו שהוא אוהב, באתר גלובס, 13 בפברואר 2000 - ביקורות ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאינה רנייבסקיה

פאינה רנייבסקיה (ברוסית: Фаина Раневская; במקור: פאני פלדמן; ‏27 באוגוסט 1896, טגנרוג 19 ביולי 1984, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-סובייטית. זכתה במספר פרסים (שלוש פעמים בפרס סטלין), בתואר האמן העממי של ברית המועצות (1961) ובמספר עיטורים, בהם עיטור לנין (1976). בתרבות הרוסית והסובייטית ידועה במיוחד באמרותיה בנושאים שונים. פאני פלדמן נולדה בטגנרוג במשפחה יהודית אמידה. אביה היה בעל מספר חנויות ובית חרושת לייצור צבע. היא למדה בגימנסיה עירונית לבנות, אך עזבה אותה מבלי שסיימה באופן רשמי. בגיל 14 החלה ללמוד משחק. בשנת 1915 עזבה את עירה ועברה למוסקבה, שם התיידדה עם מרינה צבטאייבה, אוסיפ מנדלשטם וולדימיר מאיאקובסקי. השחקנית הצעירה חתמה על חוזה עם הרכב תיאטרון שנסע לסבב הופעות בחצי האי קרים, שם קיבלה את שם הבמה פאינה רנייבסקיה (על פי דמות מהמחזה "גן הדובדבנים" לאנטון צ'כוב). בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה השתתפה בהצגות של תיאטראות שונים, בעיקר בדרום רוסיה. אביה, אחותה ואחיה עזבו את רוסיה הסובייטית ועברו לצ'כוסלובקיה. בשנת 1924 חזרה למוסקבה והחלה להופיע על במות העיר. התנסותה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1934, כאשר השתתפה בסרט קולנוע של מיכאיל רום. בהמשך, במהלך שנות ה-30 וה-40 השתתפה רנייבסקיה בסרטים רבים וזכתה לפופולריות רבה. משחקה בסרט "עזובית" (Подкидыш) משנת 1939 הקנה לה פופולריות מיוחדת. הסרט הוקרן בטלוויזיה עד היום, ולאחרונה אף בוצעה צביעתו הוא הפך לסרט בצבע. בשנים 1949–1955 ו-1963–1984 נמנתה רנייבסקיה עם סגל התיאטרון במוסקבה שבו עבד יורי זבדסקי כבמאי הראשי. למרות חילוקי דעות בין השניים, רנייבסקיה הייתה בין השחקניות המובילות של התיאטרון. בתקופה זו היא גילמה כמה תפקידים ראשיים בהצגות וצוינה לטובה על ידי מבקרי התיאטרון. פאינה רנייבסקיה נפטרה בשנת 1984 לאחר התקף לב. לזכרה של השחקנית, בעיר טגנרוג הוצב פסל, נקרא רחוב על שמה ומתוכננת פתיחת מוזיאון בבית שבו גדלה. בשנת 1990 צולמה סדרת טלוויזיה תיעודית בת שני פרקים על חייה. פאינה רנייבסקיה לא הייתה נשואה. בשנות ה-60 שבה אחותה חזרה לברית המועצות והן התגוררו ביחד מספר שנים. פאינה רנייבסקיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פאינה רנייבסקיה, באתר Discogs (באנגלית) קורות חיים(באנגלית)
חמוצית

חמוצית (שם מדעי: Vaccinium Oxycoccos, שם נוסף בעברית: קַפְטָה) היא מין צמח ממשפחת האברשיים, קרוב משפחה לאוכמנית, הצומח בטבע בביצות כבול חומציות באזורים הקרירים בחצי הכדור הצפוני. הכינוי חמוציות מתייחס בדרך כלל לפרי הצמח, המופק ברובו בגידול מסחרי. צמח החמוצית הוא בן-שיח ירוק עד נמוך (בדרך כלל פחות מ-10 ס"מ), בעל גבעולים דקים וקשיחים ועלים קטנים. הפרחים בצבע ורוד כהה עם עלי כותרת קטנים, שעמודי העלי והאבקנים חשופים ובולטים מתוכם. הפרי ענבה מדומה, גדול מהעלים וצבעו לבן עד להבשלה, אז הוא הופך אדום. חמוציות נאכלו על ידי תושבי ארצות הצפון ועדיין נחשבות לפרי בר פופולרי בסקנדינביה ורוסיה. בסקוטלנד היה נפוץ איסופן מהבר, אך עם צמצום אזורי הצמיחה הטבעיים שלהן הן הפכו נדירות. הילידים באמריקה הצפונית אכלו את החמוציות, וייתכן שהם שהכירו אותן למתיישבים האנגלים במסצ'וסטס בראשית המאה ה-17, שהפכו אותם לאחד המרכיבים בסעודת חג ההודיה. כיום נעשה רוב גידול החמוציות באמריקה הצפונית בשדות חפורים ומוקפים סוללה המאפשרת את הצפתם במים. עם הבשלת הפרי מציפים את השדות, מנערים את השיחים ואוספים את הפירות הצפים על פני המים. חמוציות נאכלות בדרך כלל כלפתן פירות או רוטב חמוציות. הן משמשות גם באפיית מאפינס ועוגיות, אך לא מקובל לאכול אותן בנפרד כמו אוכמניות, פטל או תותים. חריג לכך הן החמוציות המיובשות, ששמן המקובל בארצות הברית נגזר משם המותג "קרייזינס" (craisins; הלחם של cranberry ו-raisin), שמרקמן דומה לזה של צימוקים אך טעמן חמוץ יותר ונאכלות כפי שהן. מרבית החמוציות המיובשות מומתקות בתהליך הייצור כדי לטשטש את חמיצותן הטבעית. בישראל נמכרים שני מיני חמוציות מיובשות: חמוציות זרש (Berberis vulgaris), קטנות, חמוצות ובעלות חיי מדף קצרים יותר; וחמוציות גדולות ומתוקות יותר. ניתן להשיג גם מיץ חמוציות, שהוא בדרך כלל מומתק ומעורב במיצי פירות אחרים כמו מיץ תפוחים. למיץ מיוחסות תכונות רפואיות הקשורות בהפחתת סיכוי לדלקת בדרכי השתן ומניעת התפשטותה של קנדידה מערכתית. כמו כן יש המשתמשים בחמוציות במקרים של שיתוק עמוד השדרה. מיץ חמוציות הוא מרכיב בקוקטיילים כגון סי בריז, סקס על החוף, קוסמופוליטן. רוטב חמוציות חמוצית, באתר Tropicos (באנגלית) Linsenmeyer TA, Harrison B, Oakley A, Kirshblum S, Stock JA, Millis SR (2004). "Evaluation of cranberry supplement for reduction of urinary tract infections in individuals with neurogenic bladders secondary to spinal cord injury. A prospective, double-blinded, placebo-controlled, crossover study". J Spinal Cord Med 27 (1): 29–34. PMID 15156934 Waites KB, Canupp KC, Armstrong S, DeVivo MJ (2004). "Effect of cranberry extract on bacteriuria and pyuria in persons with neurogenic bladder secondary to spinal cord injury". J Spinal Cord Med 27 (1): 35–40. PMID 15156935 Lee BB, Haran MJ, Hunt LM, et al. (August 2007). "Spinal-injured neuropathic bladder antisepsis (SINBA) trial". Spinal Cord 45 (8): 542–50. doi:10.1038/sj.sc.3101974. PMID 17043681
מדרש תהילים

מדרש תהילים הוא מדרש אגדה על רובו של ספר תהילים הערוך בעיקר בעברית. המדרש נקרא גם מדרש שוחר טוב על שם הפסוק בו פותח המדרש ”שֹׁחֵר טוֹב יְבַקֵּשׁ רָצוֹן” (ספר משלי, פרק י"א, פסוק כ"ז). רש"י כינה את המדרש "אגדת תְּהִלִים". המדרשים ממזמור קי"ט ועד לסוף הספר, מאוחרים יותר ואינם מקובץ המדרשים הקדום יותר. ההשלמה המאוחרת לא כוללת מדרש על מזמור קכ"ג ומזמור קל"ג. קטעים רבים ממדרש תהילים הובאו בילקוט שמעוני. לדעת שלמה בובר מקור המדרש הוא בארץ ישראל והוא מן המדרשים הקדומים, אך רבים מהחוקרים שוללים זאת. יש המתארכים את המדרש למאה ה-10. לדעת אבי תנועת "חכמת ישראל", יום-טוב ליפמן צונץ, גם החלק הראשון של המדרש שייך למאות האחרונות של תקופת הגאונים, בין היתר משום שהוא מביא ליקוטים מתוך מדרש תנחומא (שצונץ מעריך שנתחבר במאה ה-9) ומדרש פסיקתא רבתי. צונץ סבור שמחבר המדרש חי באיטליה, אולי בחלקה הדרומי, וזאת משום שהוא משתמש במדרש תנחומא (שצונץ מעריך שנתחבר באיטליה), מתלונן על רדיפות הנוצרים ושלטון הערבים, וגם מכיר את אפוליה. המדרש מובא לראשונה אצל רב ניסים גאון, רבי נתן מרומי, רש"י ורשב"ם, ולפיכך צונץ קובע כי באמצע המאה ה-11 המדרש היה ידוע לכל. לדעת יעקב אלבוים, המדרש נתחבר לאורך כמה מאות שנים, והחלק הסופי שלו נערך במאה ה-13. חלב הלביאה היא מעשייה נודעת שמקורה במדרש תהילים. עיבוד לגרסת המדרש נכנס לספרו של חיים נחמן ביאליק "ויהי היום" ובעקבותיו עובד המדרש גם במסגרת סדרת האנימציה אגדות המלך שלמה. מדרש נוסף שהתפרסם וצוטט רבות על ידי אנשי הציונות הדתית, ובין השאר הופיע בספר מכתבים לטליה: ”בני, סימן זה יהא בידך, אם ראית בית הקברות לפניך, הרי היא המדינה קרובה לך, כך אמר להם הקב"ה לישראל, אם ראיתם את הצרות שתכפו אתכם, באותה שעה אתם נגאלין”. השימוש במדרש זה נעשה הן בהקשר של סמיכות השואה לקום המדינה והן בהקשר של סמיכות יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום העצמאות. מדיה וקבצים בנושא מדרש תהילים בוויקישיתוף "תְּהִלִּים: מדרש תהלים", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק י, עמוד 229, באתר היברובוקס Jacob Elbaum, Midrash Tehillim, Encyclopaedia Judaica, encyclopedia.com מדרש תהילים, טקסט דיגיטלי באתר ספריא מדרש תהלים, באתר ויקישיבה מהדורות צילום של הספר באתר דעת מדרש שוחר טוב, דפוס ווארשא ה'תרכ"ה, עם ביאור הרא"ם, באתר היברובוקס מדרש שוחר טוב, מהדורת שלמה בובר, דפוס ווילנא תרנ"א, באתר היברובוקס מדרש תהלים – ספר סרוק באתר הספריה הלאומית, איסטנבול: קושטאנדינא, רע"ב יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2006, עמ' 272. יצחק בן שמשון, הכהן, -1624, מדרש תהלים שוחר טוב, מבוא, עמ' 4, באתר היברובוקס רז מוסטיגמן, "מהר המשחה ועד אימר, למשמעותו ההיסטורית של קובץ מסורות החורבן בתוך סוגיית ”ונלכדה ביתר" בתלמוד הירושלמי", חיבור לשם קבלת התואר ”דוקטור לפילוסופיה", הוגש לסנט של אוניברסיטת תל אביב, אפריל 2006, עמ' 233. יום טוב ליפמן צונץ, הדרשות בישראל והשתלשלותן ההיסטורית, נערך והושלם על ידי חנוך אלבק, מוסד ביאליק, ירושלים, 1974, עמ' 131–132. Jacob Elbaum, Midrash Tehillim, Encyclopaedia Judaica, encyclopedia.com מכתבים לטליה עמוד 121, המדרש הוא על פרק כ פסוק ב. בספר מכתבים לטליה זה מפורש בהקשר של השואה, במאמר של הרב שמואל בירנבוים המדרש מופיע בהקשר של סמיכות יום הזיכרון ויום העצמאות. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טובי קית'

טוֹבּי קית' קובאל (באנגלית: Toby Keith Covel;‏ 8 ביולי 1961 – 5 בפברואר 2024) היה זמר קאנטרי, מפיק מוזיקלי ושחקן אמריקאי. אלבומו הראשון, "Toby Keith", יצא באפריל 1993. קית' נפטר ב-5 בפברואר 2024, לאחר מאבק של שנתיים בסרטן הקיבה. קית' החל את דרכו בנאשוויל, טנסי, בשנת 1990. הוא חילק עותקים של הקלטת דמו שעשה, לסוכני חברות תקליטים רבות, לאחר אכזבות חוזרות ונשנות, נשבע קית' כי אם לא ישיג חוזה הקלטות, עד יום הולדתו השלושים הקרב ובא, יוותר על נסיונותיו לפתח קריירה בתעשיית המוזיקה. למזלו, עותק של הקלטה שלו נמסר בידי דיילת אוויר ממעריצותיו להרולד שיד מחברת ההקלטות מרקורי (Mercury Records), בעקבותיה נסע לאחת מהופעותיו והחתים אותו על חוזה ההקלטות הראשון שלו. קית' נחשב לאיש ימין והוא אחד האמנים הבודדים שהסכימו להופיע בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. עקב כך הוא הוחרם על ידי ארגונים שונים מלהופיע ונעשו ניסיונות להרוס את הופעותיו. Toby Keith‏ (1993) Boomtown‏ (1994) Blue Moon‏ (1996) Dream Walkin'‏ (1997) How Do You Like Me Now?!‎‏ (1999) Pull My Chain‏ (2001) Unleashed‏ (2002) Shock'n Y'all‏ (2003) Honkytonk University‏ (2005) White Trash with Money‏ (2006) Big Dog Daddy‏ (2007) That Don't Make Me a Bad Guy‏ (2008) American Ride‏ (2009) Bullets in the Gun‏ (2010) Clancy's Tavern‏ (2011) Hope on the Rocks‏ (2012) Drinks After Work‏ (2013) מדיה וקבצים בנושא טובי קית' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טובי קית' (באנגלית) טובי קית', ברשת החברתית פייסבוק טובי קית', ברשת החברתית אקס (טוויטר) טובי קית', ברשת החברתית אינסטגרם טובי קית', ברשת החברתית טיקטוק טובי קית', סרטונים בערוץ היוטיוב טובי קית', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טובי קית', באתר ספוטיפיי טובי קית', באתר סאונדקלאוד (באנגלית) טובי קית', באתר Last.fm (באנגלית) טובי קית', באתר AllMusic (באנגלית) טובי קית', באתר MusicBrainz (באנגלית) טובי קית', באתר דיזר טובי קית', באתר Discogs (באנגלית) טובי קית', באתר Songkick (באנגלית) טובי קית', באתר Genius טובי קית', באתר בילבורד (באנגלית) Remembering the celebrities who've died in 2024, EW.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפרץ סן סבסטיאן

מפת גילויי זהב שיצרו את הבהלה לזהב בארץ האש   כף וירחנס אל פראמו פיקטון וולאסטון מפרץ סלוגט פונטה ארנס מפרץ סן סבסטיאן (בספרדית: Bahía de San Sebastián) הוא מפרץ בעל צורת חצי עיגול בחוף המזרחי בצפון האי הגדול של ארץ האש, בשטח ארגנטינה. המפרץ הוא חלק מים ארגנטינה בתוך האוקיינוס האטלנטי. חלק ממפתח המפרץ כלפי ים ארגנטינה חסום על ידי חצי האי אל פראמו (ספ'), מקום בו התגלה זהב במחצית השנייה של המאה ה-19. INFINITY BAHÍA SAN SEBASTIAN, סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אני, קלאודיוס (סדרת טלוויזיה)

אני, קלאודיוס (באנגלית: I, Claudius) היא סדרת טלוויזיה בריטית בת 13 פרקים בני שעה, ששודרה ב-1976, ונכתבה על ידי ג'ק פולמן על פי הרומן . סיפור המסגרת, בו מתחיל ומסתיים כמעט כל פרק בסדרה, עוסק בקיסר רומא קלאודיוס הזקן, הכותב את ההיסטוריה של השושלת היוליו-קלאודית למען הדורות הבאים. בסדרה השתתפו כמה מן הגדולים בשחקני התיאטרון והטלוויזיה בבריטניה. דרק ג'קובי גילם את קלאודיוס המעוות והמגמגם, הן כמספר בערוב ימיו, והן לאורך חייו כפי שהם משתקפים במהלך סיפורו המשתרע על 77 שנים, משנת 23 לפנה"ס ועד שנת 54 לספירה. קלאודיוס, על פי הספר והסדרה, היה אדם נבון, שהשתמש בפגמיו הגופניים האמיתיים, צליעה, גמגום ועוויתות, על מנת לשרוד בזמנים קשים כמי שאינו מהווה איום על השלטון. הוא עלה לשלטון כנגד רצונו, משום שלא נחשב לאיום על שליטים קודמים, ולכן היה הגבר היחיד ממשפחתו, שלא נרצח. אולם, כל רצונו היה להשיב לחיים את הרפובליקה הרומית שכמעט גוועה. הסדרה עוקבת אחרי ההיסטוריה של רומא, ומלווה בקריינות של קלאודיוס המבוגר, החל ממותו של מרסלוס, אחיינו ובנו החורג של אוגוסטוס בפרק הראשון, עד מותו של קלאודיוס עצמו בפרק האחרון. הסדרה מתחילה עם אוגוסטוס, שליט רומא המנסה למצוא יורש, ואשתו ליוויה, המנסה לגרום לכך שבנה טיבריוס יהיה היורש. המזימות והבגידות ממשיכות עשורים רבים, דרך המזימה של סיאנוס (בגילומו של פטריק סטיוארט באחד מתפקידיו הראשונים) ושלטונו של הקיסר קליגולה המטורף (בגילומו של ג'ון הרט). לבסוף, לאחר סדרת חיסולים של יורשי עצר, עולה קלאודיוס לשלטון. שלטונו הנאור של קלאודיוס נהרס על ידי בגידותיה של אשתו הבוגדנית מסלינה וחברו אגריפס. בסופו של דבר, ההתנקשות הבלתי נמנעת בחייו של קלאודיוס יוצאת לפועל ומביאה לעלייתו לשלטון של בנו המשוגע, נירון. דמותו של מלך יהודה אגריפס הראשון, רעו ובן גילו של קלאודיוס (הקרוי בסדרה "הורדוס אגריפה" ומגולם על ידי ג'יימס פוקנר), המופיעה במספר פרקים לאורך חייהם המשותפים, משמשת לשם שזירת סיפור ראשית הנצרות והתסיסה ביהודה במסגרת עלילת האימפריה הרומית. את הסדרה ביים הבמאי הבריטי הרברט וייז, שהורה במפורש לשחקניו לשחק באופן תיאטרלי, אך עם זאת באופן אמין ולא מלאכותי וקלאסי אלא בדיבור עכשווי, על מנת לקרב את הדמויות לעולמו של הצופה. גם העיבוד של פולמן היה חף מקלישאות ונאומים נמלצים שאפיינו סרטים תקופתיים לפני כן. הסדרה הייתה חדשנית ופורצת דרך בזמנה בבוטות שהביאה למדיום הטלוויזיוני. הייתה זו הסדרה הראשונה שהציגה מין ואלימות בוטים יחסית לתקופה שבה שודרה והציגה מסגרת סיפורית של שושלת. בכך הייתה המבשרת של סדרות כגון "הבורג'ס", "רומא" ו"הסופרנוס". בישראל שודרה הסדרה לראשונה בטלוויזיה הישראלית החל מ-3 ביוני 1977, בימי שישי בערב. ב-1980 אחרי שהחלו שידורי טלוויזיה חלקיים בצבע, שודרה הסדרה שנית. הטלוויזיה החינוכית שדרה את הסדרה מספר פעמים החל מ-1989. "אני, קלאודיוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אני, קלאודיוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אני, קלאודיוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר המוקדש לסדרה (באנגלית) תומס וינצ'יגרה, ניו יורק טיימס, איי, קלאודיוס - כל הצרות של הסדרה הנצחית, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2012 נעמי גל, סופשבוע אלקטרוני, מעריב, 2 ביוני 1977 לקראת שידור, מעריב, 26 ביוני 1980 לקראת שידור, מעריב, 19 במאי 1989
וויו טודורוביץ'

שמואל לרר, או בשמו הפרטיזני ווֹיוֹ טוֹדוֹרוֹבִיץ' (בסרבו-קרואטית: Vojo Todorović, בסרבית קירילית: Војо Тодоровић; ‏12 במרץ 1914, מוסטר, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 3 באוקטובר 1990, בלגרד, יוגוסלביה) היה פרטיזן יוגוסלבי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וגנרל יהודי בצבא העממי היוגוסלבי. לרר נולד ב-1914 במוסטר. גדל בסרייבו למשפחה יהודית ממעמד הפועלים. סיים תיכון ב-1933, ולאחר מכן למד וטרינריה ואגרונומיה בזאגרב. באוקטובר של אותה שנה הפך לחבר בתנועת הנוער הקומוניסטית, ושנה לאחר מכן חבר במפלגה. לצד הפעילות הקומוניסטית היה חבר גם בארגונים היהודים. ב-1936 הוא נעצר בחשד לפעילות נגד השלטון, אך שוחרר עקב חוסר ראיות. ב-1937 נסע לספרד ולחם במלחמת האזרחים במסגרת הבריגדות הבינלאומיות לצד הרפובליקאים. לאחר הפסדם במלחמה הוא נכלא במחנה ריכוז בצרפת. ב-1941 הוברח מהמחנה בפקודת המפלגה ושב ליוגוסלביה תחת כיבוש מדינות הציר. ביוגוסלביה הוא הקים את המחתרת האנטי-פשיסטית בבוסניה, ועלה לדרגת מפקד אוגדה. ב-1942 הוא פקד על מבצע לשחרור אזור אגמי פליטביצה. הכוחות השונים בפיקודו כבשו ערים מרכזיות בבוסניה, חדרו לעומק השטח בשליטת הגרמנים ושבו אלפי חיילים גרמנים. במבצע נודע באוגוסט 1943 כבשו חייליו את שדה התעופה "ראיילובאץ" ליד סראייבו, והשמידו על הקרקע 34 מטוסי אויב. שלושת אחיו נספו בהיותם פרטיזנים, שניים מהם נפלו בקרב ואחד מהם נרצח במחנה ההשמדה יאסנובאץ. לאחר המלחמה זכה לעיטור "גיבור יוגוסלביה". טודורוביץ' כיהן כסגן ראש המטה הכללי של הצבא ובהמשך, פיקד על המחוזות הצבאיים ה-3 וה-4. הוא כיהן כחבר המטה הכללי של חיל היבשה היוגוסלבי (אנ'). ב-1965 מונה לחבר ועדת הביקורת של המפלגה הקומוניסטית וב-1967 מונה לחבר מועצת הפדרציה היוגוסלבית (Савет федерације). בין 1958 ל-1969 השתתף בצוות העריכה של האנציקלופדיה הצבאית של יוגוסלביה. טודורביץ' הגיע לדרגת גנרל-פּוּקוֹבְנִיק וב-1974 סיים את שירותו הצבאי. וויו טודורוביץ' נפטר ב-1990, ונקבר בשדרת גיבורי העם בבית העלמין החדש בבלגרד. מנחם שלח (עורך), תולדות השואה – יוגוסלביה, יד ושם, תש"ן, עמ' 438 מדיה וקבצים בנושא וויו טודורוביץ' בוויקישיתוף וויו לרר - טודורוביץ, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות שמואל לרר וויה טודרוביץ', באתר ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגיטאות מפקד של יחידת מחץ פרטיזנית שהשמידה 34 ממטוסי האויב, באתר ההתנגדות היהודית בשואה דרגת גנרל פוקובניק בצבא יוגוסלביה מקבילה לדרגת קולונל-גנרל והיא דרגת ביניים בין גנרל למרשל (אנ'). Benjamin Ginsberg, How the Jews Defeated Hitler: Exploding the Myth of Jewish Passivity in the Face of Nazism, Rowman & Littlefield, 2013, pp. 111-112 מנחם שלח, שואת יהודי יוגוסלביה - הקהילות בסרביה וקרואטיה, באתר יד יצחק בן-צבי, אוחזר ב-16 באוקטובר 2023.
ניקולאי ריז'קוב

ניקולאי ריז'קוב (ברוסית: Николай Иванович Рыжков;‏ ‏28 בספטמבר 1929 – 28 בפברואר 2024) היה מדינאי סובייטי, שכיהן כראש ממשלת ברית המועצות בין השנים 1985–1990. ניקולאי ריז'קוב נולד בכפר באזור דונצק (אז בברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחת כורה פחם. בשנים 1953–1959 הוא למד באוניברסיטה טכנית בעיר סברדלובסק ולאחר סיומם החל לעבוד במפעל "אוראלמאש" לייצור מכונות כבדות בעיר. ריז'קוב עבד במפעל זה במשך 25 שנים. במהלך התקופה הוא התקדם מתפקיד מהנדס מן השורה למהנדס ראשי של המפעל ובשנים 1971–1975 היה המנהל הכללי של המפעל. על הישגיו בתחום ההנדסי ריז'וקב פעמיים (בשנת 1969 וב-1979) זכה בפרס ברית המועצות. בשנת 1975 הוא עבר למוסקבה ומונה לסגן ראשון של שר לבניית מכונות כבדות. ריז'קוב עבד במשרדי הממשלה הסובייטית עד לשנת 1982. בנובמבר 1982 יורי אנדרופוב קידם אותו לתפקיד מזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית והוא היא אחראי על התחום הכלכלי. בהתאם לזכרונותיו, אנדרופוב ביקש ממנו וממיכאיל גורבצ'וב להכין תוכניות לרפורמה בכלכלה הסובייטית. כאשר במרץ 1985 גורבצ'וב קודם לתפקיד המזכיר הכללי, הוא מינה את ריז'וקב לתפקיד ראש ממשלת ברית המועצות. בהיותו בתפקיד זה הוא ניסה לקדם את הרפורמות ופעל לצד מיכאיל גורבצ'וב. יחד עם זה הוא התנגד לחלק של היוזמות של גורבצ'וב, למשל מערכה נגד שתיית יתר של משקאות חריפים שאכן לא תרמה לשום תועלת של ממש. בשנת 1988 ריזקוב פעל רבות לשיקום ארמניה הסובייטית לאחר רעידת האדמה בספיטק ועל פעילות זו בשנת 2008 הוענק לו תואר "גיבור לאומי של ארמניה". בשנת 1990 על רקע משבר קשה בכלכלה הסובייטית היו ויכוחים לגבי הרפורמות הדרושות. באותה תקופה התנהל מאבק בין התוכנית שהוצעה על ידי הממשלה בראשות ריז'קוב לבין תוכנית שהוצעה על ידי גריגורי יבלינסקי. ב-26 בדצמבר 1990 ריז'קוב עבר התקף לב והועבר מתפקידו. בשנת 1991 הוא התמודד לתפקיד "נשיא הרפובליקה הרוסית" מול בוריס ילצין אך זכה ב-16% מהקולות בלבד. ריז'קוב פעל בתפקידים ציבוריים שונים ובשנת 1995 נבחר לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. במהלך השנים כיהן ריז'קוב בתפקידים שונים בפרלמנט הרוסי. הוא כיהן במועצת הפדרציה של רוסיה. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי ריז'קוב בוויקישיתוף ניקולאי ריז'קוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניקולאי ריז'קוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ניקולאי ריז'קוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
זרימה לא מתאפסת

זרימה לא מתאפסת בגרף מכוון מעל חבורה אבלית היא השמה של אברי החבורה לקשתות של הגרף כך שבכל קודקוד סכום הקשתות היוצאות יהיה שווה לסכום הקשתות הנכנסות, ואף קשת אינה מקבלת את הערך 0. דרישה זאת נקראת לעיתים "חוק קירכהוף". בגרף לא מכוון, נוסף להשמה לקשתות צריך להוסיף אוריינטציה (כיוון) לקשתות. אם קיימת זרימה לא מתאפסת של חבורה מסוימת עם אוריינטציה אחת של הגרף אז קיימת זרימה לא מתאפסת עם אוריינטציה אחרת, מכיוון שחבורה סגורה להופכי. לכן ניתן לדבר על קיום זרימה לא מתאפסת ללא ציון האוריינטציה. השאלה החשובה בהקשר של זרימה לא מתאפסת היא באיזה גרפים קיימת זרימה לא מתאפסת של חבורה נתונה. לכל חתך של גרף סכום הקשתות מתאפס. לכן בגרף עם גשר (קשת שאם מורידים אותה מספר רכיבי הקשירות גדל) אין זרימה לא מתאפסת מעל כל חבורה. מאידך, בכל גרף ללא גשר (שנקרא 2-קשיר) קיימת זרימה לא מתאפסת, מכיוון שקיימת אוריינטציה של הקשתות שהופכת אותו לקשיר היטב. משפט המפתח שהוכיח ויליאם טאט (Tutte) הוא כי קיום הזרימה תלוי אך ורק בגודל החבורה ולא במבנה שלה וכי אם יש זרימה מעל חבורה מסוימת אז יש זרימה מעל חבורה גדולה יותר. לכן ניתן להגדיר זרימת-k לא מתאפסת של גרף בתור זרימה לא מתאפסת מעל חבורה כלשהי בגודל k. לגרף יש זרימה-2 לא מתאפסת אם ורק אם הוא אוילרי. טאט שיער ב-1954 כי לכל גרף נטול גשרים יש זרימת-5 לא מתאפסת. ידוע בעקבות עבודותיהם של פרנסואה ז'גר ופול סימור כי כל גרף נטול גשרים יש זרימת-6 לא מתאפסת. לזרימה לא מתאפסת קשרים הדוקים עם צביעת קודקודים וצביעת קשתות של גרפים. היא נחקרה לראשונה כגישה להוכחת משפט ארבעת הצבעים. ניתן להראות כי לגרף מישורי ללא גשרים שמשוכן במישור יש זרימת-k לא מתאפסת אם ורק אם לגרף הדואלי (המתאים לפנים של הגרף המשוכן) יש צביעה בקודקודים עם k צבעים. בגרף ללא גשרים שלכל קודקודיו דרגה 3 ניתן לצבוע את קשתותיו ב-3 צבעים אם ורק אם יש לו זרימת-3 לא מתאפסת. ניתן לראות זאת על ידי שימוש בחבורת הארבעה של קליין   Z 2 × Z 2 {\displaystyle \ \mathbb {Z} _{2}\times \mathbb {Z} _{2}} . לכן משפט ארבעת הצבעים שקול לטענה כי כל גרף מישורי ללא גשרים לכל קודקודיו דרגה 3 ניתן לצבוע את קשתותיו עם שלושה צבעים. בעיית ההכרעה האם גרף שדרגתו 3 ניתן לצביעה עם שלושה צבעים היא שלמה לNP (כפי שהראה הולייר [1]) ומכאן שגם שאלת קיום זרימת-3 לא מתאפסת היא NP שלמה. סנרק (תורת הגרפים) רשת זרימה ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגרוף

האם התכוונתם ל... אֶגְרוֹף (יד) – צורת יד אנושית כשהאצבעות כפופות פנימה אגרוף מונף – סמל לסולידריות ולתמיכה לחימה וספורט מכת אֶגְרוֹף (אנ') – מכה באמצעות אגרוף אִגְרוּף (ספורט) – שם כללי למספר ענפי ספורט לחימה הכוללים שימוש במכות אגרוף אגרוף שיכור – קבוצת אמנויות לחימה סינית (וו-שו) שמאופיינות בתנועה שמזכירה תנועה של אדם שיכור לצורך הטעיית היריב מוזיקה אגרוף (שיר) – סינגל של עדן בן זקן משנת 2019 ספרות אגרוף האל (The Fist of God) – ספר מאת פרדריק פורסיית' משנת 1994 העוסק במלחמת המפרץ קולנוע וטלוויזיה אגרוף הזעם ("ברוס לי איש הזעם") – סרט אמנויות לחימה הונג קונגי משנת 1972 בכיכוב ברוס לי אגרוף הברזל – סרט אמנויות לחימה הונג קונגי משנת 1972 בכיכוב לו ליה אגרוף של אישה (במקור Girlfight) – סרט דרמת ספורט אמריקאי משנת 2000 בכיכוב מישל רודריגז אגרוף הצללים (סדרת סרטים) (במקור Бой с Тенью, "הקרב עם הצל") – סדרת סרטי פעולה רוסיים שבמרכזם מתאגרף, הראשון שבהם שודר בשנת 2005 אגרוף בלב (Golpe de corazon) – טלנובלה ארגנטינאית שששודרה בשנים 2017–2018 אחר אגרוף קוף – סוג של קשר בחבל הנראה ככף יד קפוצה אגרוף (טיל נגד קרינה) – כינויו של הטיל AGM-45 שרייק בחיל האוויר הישראלי