laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סקורפיון (בליסטרה)

סקורפיון או סקורפיו (בלטינית: Scorpio, מילולית: "עקרב") הוא כלי ירייה ארטילרי "קר" (כלומר, שאינו מופעל באמצעות אבק שרפה) שהיה בשימוש הצבא הרומי בעת העתיקה. הסקורפיון שימש ככלי ירייה לטווח רחוק, מעין "נשק צלפים" קדום, המופעל על ידי אדם אחד, ודמה במראהו לרובה קשת גדול המותקן על חצובה. הסקורפיון הצטיין בכוח אש ובדיוק רב. הסקורפיון תואר בפירוט רב על ידי ויטרוביוס. מאוחר יותר פותח דגם משופר של הסקורפיון הנקרא כיירובליסטרה. דגם נוסף שפותח הוא הפוליבולוס המהווה שכלול של הבליסטרה והסקורפיון.[דרוש מקור] הסקורפיון היה בליסטרה קטנה יחסית, ששימשה יותר כנשק צלפים מאשר ככלי מצור. היא הופעלה על ידי לוחם אחד, אך נישאה על ידי מספר חיילים. במבנה שלה דמתה לרובה קשת קדום, וירתה חצים גדולים. הסקורפיון פותח כנראה על ידי היוונים ואומץ על ידי לגיונות הצבא הרומי. הסקורפיון יורה את חיציו הגדולים באמצעות מיתר הנמתח על ידי קפיץ פיתול. כאשר המיתר נמתח קפיץ הפיתול, העשוי מגידים מלופפים, מתפתל סביב עצמו, וכאשר המיתר משוחרר הקפיץ משתחרר ומושך את המיתר בעוצמה קדימה: פעולה המשגרת את החץ בעוצמה רבה. טווח הירי בכינון ישיר היה כ-100 מטרים. טווח הירי בכינון עקיף (ירי במסלול בליסטי) היה כ-400 מטרים. קצב האש המרבי נע בין 3 ל-4 חצים בדקה. הסקורפיון היה כלי מורכב, מסובך ומתוחכם. החלק הרגיש ביותר בו היה קפיץ הפיתול (שלו קראו הרומאים tormenta), דבר שהפך את הסקורפיון לרגיש לשינויי טמפרטורה ולחות. רגישות זו הגבילה את השימוש בו. בזמן הרפובליקה הרומית והתקופה הקיסרית המוקדמת של רומא העתיקה, כל לגיון היה חמוש ב-60 כלי סקורפיון, או בסקורפיון אחד לכל קנטוריה (centuria). הסקורפיון שימש לשתי מטרות עיקריות: נשק צלפים לטווחים בינוניים וארוכים, וכלי מצור. כנשק צלפים יכול היה הסקורפיון לפגוע בכל מטרה במרחק של 100 מטר. בזמן המצור על אוואריקום במלחמת גאליה המצביא יוליוס קיסר תיאר את הדיוק המפחיד של הסקורפיון. בירי במסלול בליסטי תלול, הטווח של הסקורפיון עלה עד ל-400 מטר. קצב האש המרבי נע בין 3 ל-4 חצים בדקה, אך כאשר נדרש ירי מדויק קצב הירי ירד. הסקורפיון שימש גם ככלי ארטילריה ולשם כך הוצב במקומות גבוהים כגון גבעה שלטת או עמדה מבוצרת. לגיון המצויד ב-60 כלי סקורפיון יכל לירות כ-240 חצים בדקה בעוצמה שיכלה גם לחדור שריון גוף ומגינים ולפצוע את האוחזים בהם. שחזור מודרני סקורפיון בעמדה מבוצרת סקורפיון מותקנת על חומה סקורפיון של הדאקים כלי נשק בצבא הרומי בליסטרה חץ וקשת Scorpio שחזור של הסקורפיון של ויטרוביוס Warry, J. (1995), Warfare in the Classical World, pg 178; Salamander Books Ltd., London: United Kingdom. ISBN 0-8061-2794-5 Gilliver, Kate (2002), Caesar's Gallic Wars, 58-50 BC (Series: Essential Histories); Osprey Publishing, pp 54-55.
אחמד כפתארו

השייח' אחמד בן א-שייח' מוחמד אמין כפתארו (בערבית: الشيخ أحمد بن الشيخ محمد أمين كفتارو, דצמבר 1915 - 1 בספטמבר 2004) היה איש דת מוסלמי סוני, אשר כיהן בתפקיד המופתי הגדול של סוריה, התפקיד הדתי הסוני העליון בחשיבותו בסוריה. כפתארו נולד בשנת 1915 ברובע אבו נור בדמשק, כבנו של התאולוג המוסלמי-כורדי מוחמד אמין כפתארו (בערבית: محمد أمين كفتارو), אשר כיהן כראש מסדר הנקשבנדיה בסוריה. לאחר השתלמות ביסודותיה של דת האסלאם, כפתארו מונה למופתי של דמשק בשנה 1946, ובהמשך כ"מופתי הגדול" של דמשק בשנת 1958, וכמופתי הגדול של סוריה בשנת 1964. במהלך חייו, כפתארו נחשב, בסוריה ומחוצה לה, כמומחה בכיר בתחום הדיאלוג הפנים דתי. מסיבה זו, לאורך השנים קיים כפתארו מסעות רבים ברחבי העולם, במסגרתם קיים הרצאות בנושא הדיאלוג הפנים דתי במסגרת האסלאם, וזאת כ"נציג בלתי רשמי" של האסלאם הסוני. בין היתר, בשנת 1985, כפתארו הגיע לביקור באיטליה, במהלכו נפגש עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני ברומא. כמו כן, בשנת 1990 נפגש כפתארו עם המנהיג הדתי הקוריאני סון מיונג מון, והעניק לו במתנה עותק חתום של הקוראן. במהלך שנת 1996 הגיע כפתארו לביקור בארצות הברית, במהלכו קיים סדרת הרצאות אודות דיאלוג פנים דתי. כפתארו הוא אחד מהעולמאא, אנשי הדת הבכירים בעולם האסלאם, אשר חתמו בשנת 2004 על הצהרת עמאן, שקראה לאיחודם של הזרמים השונים בעולם המוסלמי, ולסובלנות כלפי כלל הזרמים השונים במסגרת ההלכה המוסלמית. זמן קצר לאחר חתימתו על ההצהרה, בחודש ספטמבר 2004, נפטר כפתארו מהתקף לב בדמשק, ונקבר ברובע אבו נור, מקום הולדתו. לכפתארו נולדו במהלך חייו 12 צאצאים, כולם מאישה אחת. אתר האינטרנט הרשמי של אחמד כפתארו (בערבית) תגובתו הרשמית של כפתארו להצהרת עמאן
ישראל פרלוב

ישראל פרלוב הוא איש מערכת הביטחון הישראלית, אשר שירת כראש חטיבת שבויים ונעדרים (שו"ן) במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש במספר תפקידי פיקוד בחיל. במלחמת יום הכיפורים לחם פרלוב כמפקד גדוד טנקים בחטיבה 679 ברמת הגולן בקרבות בלימה קשים עד שנפצע. בשירותו במוסד לקח חלק בפעולות חשאיות מורכבות ובתפקידו האחרון שימש כרח"ט שו"ן. באותה עת יזם, תכנן ופיקד על מבצע "ימי שלכת", במהלכו גויס מקור מודיעיני בכיר אשר פגש פעמיים את רון ארד לאחר נפילתו בשבי. בעקבות זאת נקבעה ההנחה כי ארד מוחזק בידי איראן. בעקבות המבצע הוענק לפרלוב צל"ש מיוחד מטעם ראש הממשלה יצחק רבין. פרלוב פרש מן המוסד בשנת 1997. רונן ברגמן, "נקודת האל חזור", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007. ישראל פרלוב, "הארץ" בשירות ההסתה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2013. ישראל פרלוב, כמו כל ישראלי בלי עבר חתרני, באתר הארץ, 19 בפברואר 2012. המודיעין מול איראן והחזבאללה: הקש בדלת, פרק מן הספר הנקודת האל-חזור מאת רונן ברגמן כפי שהועלה באתר "LA israel",‏ 22 ביוני 2007. חטיבה 679, מתוך אתר "יד לשריון". רונן ברגמן, "נקודת האל חזור", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007, עמודים 223-225. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עומר אבראהים ע'לאונג'י

עומר אבראהים ע'לאונג'י (בערבית: عمر إبراهيم غلاونجي, נולד בשנת 1954) הוא פוליטיקאי סורי, אשר כיהן בין החודשים יוני לאוגוסט 2012 כראש ממשלת סוריה בפועל, בעקבות עריקתו של ראש הממשלה הקודם, ריאד פריד חיג'אב, לירדן במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה. ע'לאונג'י נולד בשנת 1954 במחוז טרטוס בסוריה, למשפחה מוסלמית עלווית. הוא למד באוניברסיטת תשרין בסוריה (בערבית: جامعة تشرين), וקיבל תואר בהנדסה אזרחית בשנת 1978. בין השנים 1978 ו-2000, ע'לאונג'י כיהן כמנכ"ל של מספר שיכונים צבאיים אשר הוקמו באזורים שונים בסוריה. כמו כן, כיהן כסגן יו"ר מועצת העיר לטקיה בין השנים 1997 ו-2000, וכמנכ"ל של מספר חברות ציבוריות, אשר הוקמו על ידי ממשלת סוריה. בתאריך 6 באוגוסט 2012, ובעקבות עריקתו לירדן של ראש ממשלת סוריה, ריאד פריד חיג'אב, על רקע מלחמת האזרחים בסוריה, מונה ע'לאונג'י כממלא מקום ראש הממשלה לתקופה זמנית, זאת עד לבחירתו של ראש ממשלה חדש על ידי השלטון הסורי. תקופת כהונתו הסתיימה ב-9 באוגוסט 2012, בעקבות מינויי של ואיל אל-חלקי כראש ממשלת סוריה החדש. ע'לאונג'י נשוי, ולו שלוש בנות ובן. קורות חייו של עומר אבראהים ע'לאונג'י Syria Designations; Non-proliferation Designations Syrian PM defects from Assad government, באתר אל-ג'זירה Syrian Prime Minister sacked – state TV
מודל האברד

מודל האברד הוא מודל מקורב המשמש לתיאור מעבר פאזה ממצב של מערכת מבודדת למצב של מערכת מוליכה. המודל נקרא על שם ג'ון האברד. המודל מתאר חלקיקים עם אינטראקציה בסריג, כאשר ההמילטוניאן של המערכת מכיל רק שני איברים: איבר קינטי המאפשר מנהור של חלקיקים בין מקומות שונים בסריג ואיבר פוטנציאל המכיל אינטראקציה מקומית (הנובעת בדרך כלל מאינטראקציה עם היונים בסריג). החלקיקים במודל יכולים להיות פרמיונים, כמו בעבודה המקורית של האברד, או בוזונים. במקרה הבוזוני נהוג לקרוא למודל "מודל בוזה-האברד" או "מודל האברד הבוזוני". מודל האברד הוא קירוב טוב עבור חלקיקים בפוטנציאל מחזורי בטמפרטורות נמוכות מספיק, כך שכל החלקיקים נמצאים בפס בלוך הנמוך ביותר וניתן להתעלם מאינטראקציות ארוכות טווח בין החלקיקים. אם האינטראקציות בין החלקיקים בנקודות שונות בסריג נכללות במודל, נהוג לקרוא למודל "מודל האברד המורחב". המודל הוצע לראשונה בשנת 1963 על מנת לתאר אלקטרונים בחומר מוצק, מאוחר יותר החלו להשתמש בו גם לתיאור של על מוליכות בטמפרטורות גבוהות. מודל בוזה-האברד שימש לתיאור התנהגותם של אטומים קרים הלכודים בסריג אופטי. עבור אלקטרונים במוצק, מודל האברד הוא שיפור של מודל הקשירה ההדוקה (tight binding model), המכיל רק איבר קינטי. עבור אינטראקציות חזקות, אנו מקבלים במודל זה תוצאות שונות איכותית מהתוצאות של מודל הקשירה ההדוקה, החוזות נכונה את קיומם של מבודדי מוט (Mott insulators), שאינם הופכים למוליכים בשל דחייה חזקה בין החלקיקים. מודל האברד מבוסס על קירוב הקשירה ההדוקה בפיזיקת המצב המוצק. בקירוב הקשירה ההדוקה מניחים שהאלקטרונים מאכלסים את האורביטלים הסטנדרטיים של האטומים שאליהם הם שייכים, כאשר האלקטרונים יכולים "לקפוץ" מאטום לאטום. באופן מתמטי, תיאור זה מיוצג על ידי האיבר הקינטי t, המייצג המנהור, שניתן לראותו כעיקרון הפיזיקלי שיוצר את מבנה הפסים בחומרים בעלי מבנה גבישי, בשל החפיפה בין אורביטלים אטומיים. רוחב הפס תלוי במשרעת החפיפה. בנוסף קיימת במודל אינטראקציה U בין שני חלקיקים בעלי ספינים הפוכים הנמצאים באותה נקודה על הסריג. המודל מתואר על ידי ההמילטוניאן: H = − t ∑ ⟨ i , j ⟩ , σ ( c i , σ † c j , σ + h . c . ) + U ∑ i = 1 N n i ↑ n i ↓ , {\displaystyle H=-t\sum _{\langle i,j\rangle ,\sigma }(c_{i,\sigma }^{\dagger }c_{j,\sigma }^{}+h.c.)+U\sum _{i=1}^{N}n_{i\uparrow }n_{i\downarrow },} כאשר הסכימה < i , j > {\displaystyle <i,j>} היא סכימה על שכנים קרובים (נקודות סריג סמוכות) ו c , c † {\displaystyle c,c^{\dagger }} הם אופרטורי יצירה והריסה, בהתאמה. לאטום המימן יש רק אלקטרון אחד, היכול להמצא במצב עם ספין ↑ {\displaystyle \uparrow } או במצב עם ספין ↓ {\displaystyle \downarrow } . האורביטל s שבו נמצא האלקטרון יכול להכיל לכל היותר שני אלקטרונים בעלי ספינים הפוכים (בשל עקרון האיסור של פאולי). נניח שרשרת חד־ממדית של אטומי מימן. בתיאורית הפסים נצפה שייווצר פס הולכה רציף שיהיה חצי מלא (כלומר: חצי מהמצבים הקוונטיים האפשריים יהיו מאוכלסים). לכן, נצפה שהשרשרת שלנו תהיה מוליכה על פי תאוריית הפסים הרגילה. אולם, אם נגדיל בהדרגה את המרחק בין האטומים בשרשרת בנקודה מסוימת השרשרת תהפוך למבודדת, בניגוד לתחזית מודל הפסים. כאשר נוסיף למבנה הפסים איבר פוטנציאל המייצג אינטראקציה, נקבל את מודל האברד, ומעבר פאזה ממוליך למבודד כפונקציה של המרחק בין האטומים בסריג המתאר נכונה את המערכת. Gerald D. Mahan, Condensed matter in a nutshell,2011, Princeton university press
סרט ארבע-ממד

סרט ארבע-ממד (באנגלית: 4D film) הוא מונח שיווקי המתאר סרט תלת-ממד שמוצג יחד עם אפקטים הנתפסים במערכות חישה נוספות מלבד שמיעה וראייה, המתואמים יחד עם הסרט. יש לציין כי סרטי ארבעה ממדים אינם כוללים ממד רביעי כלשהו במובן הגאומטרי של המילה. בשל העלויות של האפקטים הללו, סרטי ארבעה ממדים מוצגים לרוב בבתי קולנוע ייעודיים, שמצויים פעמים רבות בפארקי שעשועים; אולם, ישנם גם אולמות קולנוע בבתי קולנוע רגילים שמתוכננים כך שניתן יהיה להקרין בהם גרסאות ארבעה ממדים לסרטי תלת-ממד פופולריים. סרטי ארבעה ממדים משווקים לעיתים תחת הכותרת "סרט חמישה ממדים", "סרט שישה ממדים" או "סרט שבעה ממדים", כדי להדגיש את מגוון האפקטים ואת הייחודיות שלהם. אולם, אין סטנדרט אחיד הידוע בין יוצרי הסרטים בנוגע למהות תיוגים אלו. האפקטים שמשולבים בסרטי ארבעה ממדים כוללים גשם, רוח, הבזקי אורות ורטט. הכיסאות באולם הקולנוע יכולים לרטוט או לזוז כמה סנטימטרים במהלך הסרט. אפקטים נוספים שמשולבים בכיסא באולם הקולנוע, הם פרצי אוויר הנושפים על עורף הצופה, השפרצות מים והתקנים היוצרים תחושת דגדוג ברגליים ובגב. אפקטים שנוצרים ברמת האולם כוללים עשן, גשם, ברקים, בועות סבון וריחות מיוחדים. דוגמאות לריחות כאלו הם ריחות של זיקוקי דינור בסרט "חוויית הלונדון איי" (London Eye's Experience,‏ 2009, הוצג בלונדון איי) וריחות מסריחים שהופיעו כאשר חרקי תריסיתיים, המכונים "פשפשים מסריחים", כביכול-מפרישים אותם בסרט קשה להיות חרק! (It's Tough to Be a Bug,‏ 1998, הוצג בפארקים של דיסני). סרט הארבע-ממד הראשון שנוצר הוא The Sensorium שהוצג ב-1984 בפארק של "סיקס פלאגס" בבולטימור, מרילנד. פורמטים נפוצים להוספת "ממד רביעי" לסרטים כוללים את Sensurround,‏ Smell-O Vision ו-4DX. מדיה וקבצים בנושא סרט ארבע-ממד בוויקישיתוף
רחוב הפטריארכיה הלטינית

רחוב פטריארכיה הלטינית הוא רחוב מרכזי ברובע הנוצרי של העיר העתיקה בירושלים. הוא הדרך הקצרה משער יפו וכיכר עומר אבן אל ח'טאב, אל רחוב סנט פיטר שבו (כמו ברחוב הבורסקאים) נמצא מבנה הפטריארכיה הלטינית בירושלים, ובו יושב הפטריארך הממונה מטעם האפיפיור על הקהילה הנוצרית-הקתולית בארץ ישראל וסביבתה (הלבנט) וקפריסין. מבני הרחוב הוקמו על גבי חורבות קדומים מהעת העתיקה. מפלס החיים ברחוב גבוה בכ-5-2 מטר ממפלס איליה קפיטולינה. ברחוב נמצאות חנויות טקסטיל, אמנות עממית ומזכרות לתיירים ומסעדה.
ווסחוד 1

ווסחוד 1 (ברוסית: Восход-1) הייתה החללית המאוישת השביעית ששוגרה לחלל על ידי ברית המועצות. לראשונה על סיפון החללית היה צוות קוסמונאוטים: ולדימיר קומרוב (ראש הצוות), קונסטנטין פאוקטיסטוב (מהנדס-חוקר), בוריס יגורוב (רופא). האמריקאים שיגרו חללית עם צמד אסטרונאוטים רק בשנת 1965. ולדימיר קומרוב, ראש צוות קונסטנטין פאוקטיסטוב, מהנדס-חוקר בוריס יגורוב, רופא צוות גיבוי כלל 4 אנשים, 2 מהם בוריס וולינוב ווסילי לאזארב בהמשך טסו לחלל. החללית "ווסחוד" התבססה על חללית "ווסטוק" תוך ביצוע מספר התאמות. בחללית החדשה התווספה מערכת נחיתה וכבר לא היה צורך להשתמש בכיסא מפלט במהלך הנחיתה. כתוצאה מכך, בתא השתחרר מקום והיה ניתן למקם שלושה כיסאות בתנאי שהקוסמונאוטים לא ישתמשו בחליפות חלל מיוחדות. העדר כיסא מפלט משמעותו חוסר יכולת להציל את הצוות במקרה ומתרחשת תקלה בדקות הראשונות של הטיסה. מכיוון שמערכת התמיכה בחיי הצוות נותרה ללא שינוי, היה ניתן לשלוח צוות של שלושה טייסים ליומיים בלבד. מעשית תוכנית הטיסה הוכנה ליממה אחד בלבד. אחרי כל השיפורים משקל החללית גדל ב-20% והיה צורך בפיתוח משגר חדש ווסחוד. לפני הטיסה המאוישת בוצע שיגור של חללית ללא צוות - לוויין "קוסמוס 47". למרות שטיסה נמשכה יממה אחד בלבד, הטייסים שוגרו כאשר ניקיטה חרושצ'וב היה בראש המדינה וחזרו כאשר הוא הוחלף בליאוניד ברז'נייב. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם משגר. לראשונה שוגרו לחלל אזרחים ולא טייסי חיל האוויר הסובייטי: קונסטנטין פאוקטיסטוב היה בין מתכנני החללית ובוריס יגורוב היה רופא. במהלך הטיסה הוא ערך מספר מחקרים בתחום הרפואה. כמו כן נערכו צילומים רבים שהועברו למעבדות סובייטיות עם חזרת החללית. לראשונה קוסמונאוטים ביצוע נחיתה בחללית עצמה (ולא במצנחים). הם עזבו את הקפסולה באופן עצמאי והמתינו לצוות חילוץ. מדיה וקבצים בנושא ווסחוד 1 בוויקישיתוף נתוני הטיסה מידע על המשימה תיאור הטיסה (ברוסית) תיאור הטיסה
אראטו קזאקו-מרקוליס

אראטו קזאקו-מרקוליס, במקור - מרקולי. (ביוונית: Ερατώ Κοζάκου-Μαρκουλλή; נולדה ב-1949) היא פוליטיקאית קפריסאית אשר כיהנה כשרת החוץ של קפריסין מה-5 באוגוסט 2011 עד ה-27 בפברואר 2013. מרקוליס נולדה בלימסול בשנת 1949. היא למדה משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת אתונה, וסיימה לימודיה ב-1972 וב-1974 (בהתאמה). בהמשך קבלה מרקוליס תואר דוקטורט בסוציולוגיה ובמדעי המדינה מאוניברסיטת הלסינקי ב-1979. מרקוליס נשואה לג'ורג' ולהם בן. במהלך הקריירה הדיפלומטית שלה (בין 1980 ל -2007) היא כיהנה כשגרירה בשוודיה, בהסמכה במקביל לפינלנד, נורווגיה, דנמרק, איסלנד, אסטוניה, לטביה וליטא, כשגרירה בארצות הברית, עם הסמכה במקביל לקנדה, גיאנה, ג'מייקה וברזיל וכשגרירה בלבנון ובירדן. בתקופת כהונתו של נשיא קפריסין ה-5, טסוס פפדופולוס, כיהנה כשרת החוץ מיולי 2007 עד מרץ 2008. הפכה לשרת התקשורת והעבודה ב-2 במרץ 2010 וכהונתה נמשכה עד אוגוסט 2011 כשהיא מונתה בשנית לתפקיד שר החוץ. ב-28 בפברואר 2013 הוחלפה על ידי שר החוץ הנוכחי, יואניס קסולידס, בתחילת כהונתו של הנשיא דימיטריס כריסטופיאס. מדיה וקבצים בנושא אראטו קזאקו-מרקוליס בוויקישיתוף ביוגרפיה, אתר אינטרנט של נשיאות קפריסין במועצת האיחוד האירופי Index Kl-Ky, www.rulers.org Dr Erato Kozakou – Marcoullis, uclan - University of Central Lancashare - CYPRUS
תלמי הארבעה עשר

תלמי הארבעה עשר תאוס פילופטור (ביוונית: Πτολεμαῖος Θεός Φιλοπάτωρ; נולד ב-59/60 לפנה"ס - בין אפריל לאוגוסט 44 לפנה"ס) היה מלך מצרים מבית תלמי, שמלך משנת 47 לפנה"ס ועד שנת 44 לפנה"ס, במשותף עם אחותו הבוגרת קלאופטרה השביעית. בפועל השלטון היה בידיה של קלאופטרה והתואר מלך הוסף לו רק פורמלית, על פי הנוהג שהיה קיים בבית תלמי שדרש שלטון של בן תלמי ביחד עם אישה שלטת. תלמי הארבעה עשר היה בנו הצעיר של תלמי השנים עשר מאם לא ידועה. היו לו שלוש או ארבע אחיות בוגרות ממנו: ברניקי הרביעית, קלאופטרה השביעית וארסינואי הרביעית ואולי אחות נוספת שקיומה לא ודאי, קלאופטרה השישית, וכן אח בוגר ממנו, תלמי השלושה עשר. אביו מת בשנת 51 לפנה"ס ועל פי צוואתו ירשו אותו בתו קלאופטרה השביעית בת ה-18 ותלמי השלושה עשר בן ה-10, שנישא לאחותו והיה שליט שותף. בשנת 48 לפנה"ס, בזמן המאבק בין יוליוס קיסר וקלאופטרה כנגד המרד של אנשי אלכסנדריה בראשותם של אריסונאי הרביעית ואחר כך תלמי השלושה עשר, שהה תלמי הארבעה עשר בתוך הארמון הנצור תחת שליטתו של קיסר. לאחר מותו של תלמי השלושה עשר בקרב בו ניצחו קיסר וצבאו את צבא אנשי אלכסנדריה, דאג קיסר להשיא את תלמי הארבעה עשר לקלאופטרה והוא מלך איתה במשותף. הוא היה אז בן 13-12 שנים ואחותו בגיל 23-22. הם קיבלו את הכינוי המשותף "תאוס פילופטור" שמשמעותו "אלים אוהבי אביהם". למרות נישואיה, המשיכה קלאופטרה את הקשר שלה עם קיסר וביוני 47 ילדה קלאופטרה את בנו, קיסריון. בשנת 46 לפנה"ס נסעה קלאופטרה לרומא כדי להיות בחברתו של קיסר וצרפה לפמליה גם את תלמי הארבעה עשר. מטרתה הייתה לזכות בחוזה ברית בכתב עם רומא. בתקופת שהייתה ברומא חיה בביתו של קיסר מעבר לטיבר. קלאופטרה ותלמי הצליחו לקבל את התואר "בני ברית וידידים של העם הרומי". כחודש לאחר הירצחו של קיסר במרץ 44 לפנה"ס, נמלטה קלאופטרה עם פמלייתה וחזרה למצרים. לאחר חזרתה דאגה לרצוח את אחיה, כנראה בהרעלה, והכריזה על בנה קיסריון כעל שותפה לכס. על פי המקורות נרצח כנראה בין חודש יוני לתחילת ספטמבר 44 לפנה"ס. דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: מאגנס, עמ' 779-777, מסת"ב 9652234109 מדיה וקבצים בנושא תלמי הארבעה עשר בוויקישיתוף Cleopatra VI, Ptolemy XII, Ptolemy XIII, Ptolemy XIV (51‑30 B.C.), The House of Ptolemy, Edwyn R. Bevan Ptolemy XIV Theos Philopator II בספר historical sourcebook של Mahlon H. Smith תלמי הארבעה עשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת מאגנס, עמ' 779-778 Ptolemy XIV מאת Christopher Bennett
פקודת המלט

פקודת המלט, 1944 היא פקודה משנת 1944 שהסדירה את ייצור המלט ומכירתו בארץ ישראל שתחת המנדט הבריטי, וממשיכה להסדיר זאת במדינת ישראל. הפקודה מטילה הגבלות חמורות ולא שגרתיות על ייצור מלט ושיווקו. סעיף 3(1) לפקודה קובע: "אסור לשום אדם לייצר, או לנסות לייצר, מלט על ידי תהליך שהוא בכל מקום שהוא בארץ, אלא אם כן קיבל מאת שר המסחר והתעשייה או שר האוצר רישיון המתיר לו לעשות את הדבר הזה". רישיון כזה נתון כעת רק לחברת נשר מפעלי מלט ישראליים, המהווה מונופול בתחום זה. סעיף 3(3) מחמיר הגבלה זו בקובעו: "אסור לשום אדם להחזיק ברשותו מלט שיוצר בארץ שלא בהתאם לרישיון הניתן לפי סעיף זה". סעיף 6(1) מגביל באופן דומה את יבוא המלט: "אסור לשום אדם לייבא מלט לארץ אלא אם כן קיבל מרשות המכס רישיון ליבואו". סעיף 4 מגביל גם את שיווק המלט, ובכך מחזק את ההגבלות שצוינו לעיל. הסעיף קובע: "אסור לשום קמעונאי של מלט להחזיק ברשותו כל מלט, זולת מלט שנוצר בארץ או שיובא לארץ על ידי בעל רישיון על פי פקודה זו". למדינה נתונה סמכות להחרים מלט שאינו עומד בהגבלות דלעיל, וכן להחרים את האמצעים ששימשו להובלתו. על המלט המיוצר בארץ מוטל בלו, ועל המלט המיובא מוטל מכס. על המפר את המגבלות שבחוק מוטלים עונשים, שהמדינה רשאית להמירם בכופר. במשפט שבו עולה לדיון השאלה האם שולם המס החל על המלט או האם ייצורו או החזקתו של המלט היו כדין, חובת ההוכחה חלה על הנתבע. בתיקון לפקודת המלט, שאושר בכנסת בדצמבר 2013, נקבע בפקודה החיוב, של מי שמייצר מלט או משווקו באריזות, לארוז את המלט גם בשקים שמשקלם אינו עולה על 25 קילוגרם. בהצעת התיקון נטען כי התיקון בא להקל על פועלי הבניין, שנאלצו להרים שקי מלט במשקל הנפוץ, 50 קילוגרם, עם זאת, ניכר כי מטרת התיקון היא לשמור על ריכוזיות בענף המלט בארץ להקשות על תחרות. מלט בישראל פקודת המלט, 1944, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט תקנות המלט, תשכ״ו–1966, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של פקודת המלט, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (משקלם של שקי מלט), התשע”ד-2013, ה"ח הכנסת 531 מיום 17 בדצמבר 2013 אורה קורן, רגולציה מיותרת שתפגע בתחרות, באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2013
חרב יפנית

חרב יפנית (ביפנית: 日本刀, הגייה: ניהונטו) היא מכלול החרבות המסורתיות אשר יוצרו ביפן. ישנם סוגים רבים של חרבות יפניות השונות אחת מהשנייה בגודל, צורה ושיטת הייצור. בתרבות הפופולרית נקראות לעיתים כל החרבות היפניות בשם קטאנה. בתקופה המודרנית, אחד הסוגים הכי מוכרים של חרב יפנית היא הקטאנה, חרב המעוקלת בעלת להב יחיד, אשר שימשה את הסמוראים החל מהמאה ה-15. סוגים אחרים של חרבות יפניות כוללים את הצוגורי, חרב בעלת שני להבים; אודאצ'י, אשר היא סגנון ישן יותר של חרב ארוכה במיוחד בעלת להב אחד; ואקיזאשי, חרב קצרה בעלת להב אחד וטאנטו פגיון בעל להב אחד. חרבות יפניות עדיין נפוצות כיום. חרבות עתיקות וחדשות עדיין ניתנות לקנייה בקלות יחסית. הנפחים היפנים עדיין מחשלים חרבות, אך תחת מגבלה מסוימת ההופכת אותן לנדירות ויקרות. חרב קטאנה מודרנית שחושלה בימינו נקראת שינקן ומשמשת בעיקר לאימוני לחימה בחרב ואימוני חיתוך, זו חרב חדה ומסוכנת. לצידה נפוצות חרבות אימון קהות (לא חדות) כמו הבוקן מעץ והאיאייטו מסגסוגת מתכת. הדבר אשר לרוב מפריד בין החרבות השונות הוא האורך שלהן, אשר נמדד ביחידת המידה שאקו. החל משנת 1891, יחידת המידה שאקו שווה כמעט לרגל (11.93 אינצ'ים); וכאשר מחושבת ביחס לשיטה המטרית, 33 שאקו שווים ל-10 מטרים (30.30 ס"מ). למרות זאת, השאקו ההיסטורי היה מעט ארוך יותר (בערך 13.96 אינצ'ים או 53.45 ס"מ). מכך, לעיתים תהיינה אי הבנות או בלבולים בקשר לאורך הלהב, בהתבסס על איזה אורך נותנים לשאקו כאשר ממירים את אורכו לשיטת מדידה אחרת. המחלקות העיקריות לאורכי הלהב הן: טאנטו - שאקו או פחות (סכין או פגיון). שוטו - בין שאקו אחד לשניים (ואקיזאשי). דאיטו - בין שני שאקו לשלושה (קטאנה). אודאצ'י - מעל שלושה שאקו; להבים גדולים במיוחד אלו אשר אורכם עולה על שלושה שאקו ונקראו לרוב אודאצ'י, מילה אשר משמעותה "להב גדול". קטאנה – חרב ארוכה ומעוקלת, אולי החרב היפנית הידועה והמפורסמת ביותר טאצ'י – חרב ארוכה ומעוקלת שקדמה לקטאנה נודאצ'י – חרב דו-ידנית גדולה במיוחד ואקיזאשי – חרב קצרה, חגירתה ביחד עם הקטאנה נקראת דאישו והיוותה סמל מעמד של הסמוראים טאנטו – פגיון בוקן – חרב אימונים מעץ, מזכירה בצורתה את הקטאנה איאייטו – חרב אימונים ממתכת, בעלת להב קהה, מזכירה בצורתה את הקטאנה שינקן – חרב קטאנה מודרנית בעלת להב חד, משמשת בעיקר לאימונים מתקדמים מדיה וקבצים בנושא חרב יפנית בוויקישיתוף חרב ושריון יפניים, באתר האגודה לידידות ולשכת המסחר ישראל-יפן ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוי-טה-רנגיאורה

אוּי-טֶה-רַנְגיאוֹרָה (במאורית: Ui-te-Rangiora) היה, על פי הסברה, ספן מאורי בן המאה השביעית, מן האי רארוטונגה. אגדה מאורית מספרת, שאוי-טה-רנגיאורה הפליג דרומה ונתקל במצופי קרח ובהרי קרח צפים באוקיינוס האנטארקטי. הוא קרא לאזור הזה של האוקיינוס הדרומי טאי-אוּקָה-א-פִּיָה (ים מקציף כמו מרנטת הקנה), משום שמצופי הקרח היו דומים לאבקת מרנטת הקנה. אמיתות הגעתו של אוי-טה-רנגיאורה אל מימי אנטארקטיקה הייתה מוטלת בספק, עד שבשנת 1886 התגלו שברי חרס לאפיטה באיי האנטיפודה, קו רוחב 49°41′S 178°46′E﻿ / ﻿49.683°S 178.767°E﻿ / -49.683; 178.767, ראיה לכך שהפולינזים אכן הרחיקו עד כדי כך דרומה. מעט מאוד ידוע על אוי-טה-רנגיאורה, או בכלל על פולינזיה הקדומה, אבל באגדות מאוריות מסופר, שבסביבות שנת 650, הוביל אוי-טה-רנגיאורה צי של סירות ואקה (קאנו) דרומה באוקיינוס הדרומי, עד שהגיעו אל "סלעים שגדלו מתוך הים, במרחב שמעבר לראפה" (כלומר, מעבר לאי רפה איטי). זה עשוי להיות תיאור של קרח ים והרי קרח צפים. Te Ao Hou The Maori Magazine, no. 59 (June 1967). The National Library of New Zealand
אברהם רובינשטיין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אברהם רובינשטיין – (1958– ), ראש עיריית בני ברק ה-14, מזכיר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. אברהם רובינשטיין (קבלן בניין) – קבלן בניין ישראלי אברהם רובינשטין ושות' – חברת בנייה בראשות אברהם רובינשטיין אברהם רובינשטיין – חוקר (1947– ) אברהם חיים רובינשטיין – (1912–1983), איש חינוך ישראלי מאנשי הציונות הדתית, חוקר החסידות והציונות הדתית ופרופסור באוניברסיטת בר-אילן
צפע גדול (סוג)

צפע גדול (שם מדעי: Macrovipera) הוא סוג של נחשים ארסיים בתת-משפחת הצפעונים. הוא נפוץ באזורים חצי-מדבריים, בערבות של צפון אפריקה, במזרח התיכון, מזרח הרחוק ובאיי מלוס בים האגאי. נחשים בסוג הזה אחראים למס' הכשות לא קטן באפריקה ובמערב אסיה. יצא להם שם של נחשים חמי מזג, המסוגלים להזריק כמות גדולה של ארס, שזה אחת הסיבות שהם מאוד מסוכנים. קיימים 4 מינים שונים. מלבד המין M. schweizeri, נחשים אלו מסוגלים להגיע לאורך של למעלה מ-1.5 מטר. הראש עבה, שטוח וניכר מן הצוואר. המינים בסוג הזה מצויים ב: מרוקו, תוניסיה ואלג'יריה בצפון אפריקה, פקיסטן, קשמיר והודו במזרח, איי מלוס ביוון, ארמניה ודאגסטן בצפון, בדרום ישנו תיעוד ישן על פרט מתימן, אך מאז לא נמצאו שום פרטים שם. הצפע הגדול חי באזורים צחיחים ויבשים. כל המינים מטילי ביצים. מדיה וקבצים בנושא צפע גדול בוויקישיתוף צפע גדול, באתר ITIS (באנגלית) צפע גדול, באתר NCBI (באנגלית) צפע גדול, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפע גדול, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפע גדול, באתר GBIF (באנגלית)