laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עמירם שוחט

האם התכוונתם ל... עמירם שוחט – מראשוני הימאים העבריים, אחד מכ"ג יורדי הסירה עמירם שוחט (אוניית מעפילים) – אוניית מעפילים שהצליחה לפרוץ את הסגר הבריטי הימי על ארץ ישראל באוגוסט 1946
צבעוני שחור

האם התכוונתם ל... צבעוני שחור - כינויים של מספר זנים של צבעוני שפרחיהם בצבעים שחור, כחול כהה, סגול כהה או בורדו כהה צבעוני שחור (אופרת רוק) – להקה ישראלית שפעלה בשנות ה-90 של המאה ה-20 והעלתה אופרת רוק בשם זה הצבעוני השחור – רומן היסטורי מאת אלכסנדר דיומא האב משנת 1850
פלימות' רוק

האם התכוונתם ל... סלע פלימות' – אתר מורשת במסצ'וסטס, ארצות הברית, המציין את נקודת העגינה של אוניית המייפלאואר ואת הקמת מושבת פלימות' בשנת 1620 פלימות' רוק (תרנגול) – גזע תרנגול שמוצאו בארצות הברית
כלל

האם התכוונתם ל... כלל (ישראל) – בעבר חברת החזקות ישראלית גדולה כלל תעשיות – חברת החזקות ישראלית כלל ביוטכנולוגיה – חברת השקעות ישראלית המשקיעה בתחום הביוטכנולוגיה כלל החזקות עסקי ביטוח – חברת החזקות ישראלית בתחומי הביטוח והפיננסים כלל חברה לביטוח – קבוצת הביטוח והפנסיה הגדולה בישראל מרכז כלל – מבנה מסחר ומשרדים בירושלים חוק (פירושונים) כולל
משה גוטמן (רופא)

משה גוטמן (1894–1961) היה רופא, האלרגולוג הראשון בארץ ישראל ומחלוצי המקצוע בעולם. גוטמן נולד בהיידנהיים שבגרמניה. התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת מינכן. לאחר סיום הלימודים עסק מספר שנים בעבודה פרטית, התעניין באלרגוליה, וייסד את המחלקה האלרגולוגית בבית החולים במינכן. ענף זה בעולם הרפואה היה בחיתוליו, ובראשית התפתחותו הקלינית-מדעית. התחתן עם קתרין לבית רייזר. לזוג נולדו שלושה ילדים: עמנואל (נולד 1924), לימים פרופ' למדע המדינה באוניברסיטה העברית, יואל-רוברט, לימים פרופ' לכימיה פיזיקלית במכון ויצמן, ושלמה-הנס, שנהרג בשירותו בפלמ"ח במלחמת העצמאות בקרב על צפת בהסתערות בניסיון לכבוש את "המצודה" שחלשה על העיר. בשנת 1935 עלו לארץ ישראל. התיישבו בירושלים. ב־8 במרץ 1949, ייסד ביחד עם ד"ר נתן לס מבית החולים הדסה שבתל אביב, את החברה הישראלית לאלרגולוגיה. גוטמן היה יושב ראש החברה הראשון, עד שנת 1956. עיקר פעילותה של החברה היה קליני ולא מדעי, הצטרפו לחברה רשימה גדולה של חברים שאינם מומחים באלרגולוגיה. הרשימה כללה את רוב מנהלי המחלקות בבית החולים הדסה ירושלים. כיום קרוי האיגוד: "איגוד ישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית". עברו מספר שנים לא מבוטל עד שההסתדרות הרפואית בישראל הכירה במקצוע, כמקצוע הדורש מומחיות. גוטמן נבחר לוועד הפועל של שבעה חברים ב"הסתדרות הבינלאומית לאלרגיה". נפטר ב-1961. אלרגיה פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : גוטמן, משה עמוד 143. update הרפואה, "אלרגיה ואימונולוגיה", ד"ר ישראל גלזר, אוקטובר 2011, עמודים 12–18, https://issuu.com/doctorsonly/docs/201110_immunology_update_2 ד' נידרלנד, "השפעת הרופאים העולים מגרמניה על התפתחות הרפואה בארץ ישראל 1933-1948", קתדרה 30, דצמבר 1983. עמנואל גוטמן, קורות חיים, ראיון באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה, 2019. https://irgun-jeckes.org/עמנואל-גוטמן-קורות-חיים/ שלמה גוטמן באתר יזכור https://www.izkor.gov.il/שלמה%20גוטמן/en_ec7bfaa79fd3025ac42d845145cfd8d2 "הרפואה UPDATE" - אלרגיה ואימונולוגיה, המדור ההיסטורי, "האיגוד הישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית - זכרונות", ד"ר ישראל גלזר, גיליון מספר 4, אוקטובר 2011, עמוד 19
ישיבת עטרת נחמיה

ישיבת עטרת נחמיה היא ישיבה גבוהה ציונית דתית, הממוקמת בשכונת נחלת יצחק בתל אביב, בראשה עומד הרב מיכה הלוי, רבה של פתח תקווה. נשיא הישיבה הוא הרב חיים שטיינר. הישיבה הוקמה בשנת תש"ס בשכונת נחלת יצחק בתל אביב, כאשר הרב מיכה הלוי כיהן כרבה. הישיבה נקראת על שם ר' נחמיה זלביץ' (שמה זה ניתן לה בתמוז תשס"ח). כיום לומדים בישיבה למעלה מ-50 תלמידים ואברכים. תלמידי הישיבה מתגייסים לצבא במגוון מסלולים, כאשר שיעור ניכר מתגייס למסלול הסדר מרכז. האברכים גרים בשכונה, וסביב הישיבה מתקיים מעין גרעין תורני המקיים פעילות יהודית לתושבי האזור. כמו כן, פועלים מכוחה כולל רבנות לבני העדה האתיופית ביפו בראשות הרב יהודה סהלה (רב יהודי אתיופיה בתל אביב–יפו), תלמוד תורה, רשת מעונות ועוד . הישיבה הוציאה כתב עת בשם "עיטורי אביב", ובו מאמרים מפרי עטם של רבני הישיבה ותלמידיה. בראשות הישיבה עומד הרב מיכה הלוי, רבה הראשי של פתח תקווה. בעבר כיהן לצדו בראשות הישיבה הרב דניאל מילר. הרב חיים שטיינר, ר"מ בישיבת מרכז הרב, מכהן כנשיא הישיבה ומעביר בה שיעור שבועי. הרב מרדכי שטרנברג, ראש ישיבת הר המור העביר שיעור שבועי בעיון. מצוות הר"מים: הרב אלי פרידמן, הרב צוריאל זון, הרב יהושע גואלמן, הרב בועז בארי והרב שלמה באואר. אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת עטרת נחמיה העלונים עיטורי אביב, באתר רמבי"ש
בדז'יך פריטה

בדז'יך פריטה (בצ'כית: Bedřich Fritta;‏ 19 בספטמבר 1906, וישנובה (אנ')‏ - 8 בנובמבר 1944, אושוויץ), היה קריקטוריסט צ'כי-יהודי. לפני המלחמה עבד פריטה בתור מאייר ומעצב גרפי בפראג תחת השם הבדוי פריץ טאוסיג (Fritz Taussig). בשנות ה-30 הקדיש עצמו לקריקטורות פוליטיות שפורסמו בין היתר במגזין הסאטירי "סימפליקוס" (Simplicus). בשנות מלחמת העולם השנייה גורש פריטה לגטו טרזין ומשם לאושוויץ, שם נספה. בנו טומי שרד בגיל שלוש בטרזין ואומץ לאחר השחרור על ידי הצייר לאו האס, ידידו של פריטה, ששרד את השואה. מדיה וקבצים בנושא בדז'יך פריטה בוויקישיתוף על בדז'יך פריטה - תערוכה מקוונת באתר יד ושם בדז'יך פריטה, דף שער בספרייה הלאומית Last Expression. "Bedřich Fritta". Northwestern University. אורכב מ-המקור ב-2001-09-09. נבדק ב-28 באוגוסט 2013. {{cite web}}: (עזרה) Jewish Museum. "Bedřich Fritta (1906-1944): Makeshift Barracks (An Evening in the Barracks), Terezín, 1942-44". Jewish Museum in Prague. נבדק ב-28 באוגוסט 2013. {{cite web}}: (עזרה) על אימוץ טומי בידי האס, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Afterlife

האם התכוונתם ל... חיים לאחר המוות (באנגלית: Afterlife) - המשכיות או קיום, בדרך-כלל באופן רוחני, מעבר לעולם הקיים והמוכר, או לאחר המוות Afterlife – שיר מאת הלהקה האמריקאית אוונג'ד סוונפולד Afterlife – שיר מאת הזמרת-יוצרת האמריקאית היילי סטיינפלד האויב שבפנים: החיים שאחרי ("Resident Evil: Afterlife") - סרט אימה אמריקאי משנת 2010, חלק מסגרת הסרטים "האויב שבפנים" החיים שאחרי ("After.Life") - סרט אימה אמריקאי משנת 2009
האויב שבפנים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... Resident Evil – זיכיון של משחקי מחשב בסגנון הישרדות-אימה האויב שבפנים (סדרת סרטים) – סדרת סרטים המבוססת על משחקי המחשב האויב שבפנים – הסרט הראשון בסדרה האויב שבפנים: אפוקליפסה – הסרט השני בסדרה האויב שבפנים: השמדה – הסרט השלישי בסדרה האויב שבפנים: החיים שאחרי – הסרט הרביעי בסדרה האויב שבפנים: הגמול – הסרט החמישי בסדרה האויב שבפנים: פרק הסיום – הסרט השישי והאחרון בסדרה, וגם המצליח ביותר מבחינת הכנסות Resident Evil - פרק בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "יומני הערפד" האויב בתוכנו
ג'ון בריקר

ג'ון ויליאם בריקר (באנגלית: John William Bricker;‏ 6 בספטמבר 1893, אוהיו, ארצות הברית – 22 במרץ 1986, קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית) היה סנאטור אמריקאי ומושלה ה-54 של מדינת אוהיו מטעם המפלגה הרפובליקנית. היה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1944. בריקר נולד ב-6 בספטמבר 1893 בחווה דרומית מערבית לקולומבוס באוהיו, ללאורה וללמואל ספנסר בריקר. בשנת 1916 סיים תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אוהיו. הוא שירת בצבא ארצות הברית בין השנים 1917–1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, ככומר ושוחרר בדרגת לוטננט ראשון. בשנת 1920 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו. בין 1920 ל-1928 עבד כעורך דין בעיר גרנדויו הייטס, אוהיו. והחל מ-1923 עבד כעוזר ליועץ המשפטי של אוהיו. בין 1929 ל-1932 עבד ברשות הפיקוח של אוהיו. בשנת 1933 החל לעבוד כיועץ המשפטי של אוהיו. בשנת 1936 ניסה להיבחר לתפקיד מושל אוהיו, אבל לא נחל הצלחה. בשנת 1939 נבחר לתפקיד, וכיהן בו שלוש קדנציות. במהלך כהונתו הוא צמצם את ההוצאות של אוהיו והעביר אותה מגרעון לעודף תקציבי. בריקר היה אחד המתמודדים על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות בנובמבר 1944. הוא נחשב למועמד המועדף על בעלי ההון ולנוטה להתבדלות שתומך במסחר בין מדינות העולם אך מתנגד למעורבות יתר של ארצות הברית ברחבי העולם. בוועידה הרפובליקנית שהתקיימה ביוני 1944 נותרו שלושה מועמדים: דיואי, בריקר והראלס סטאסן והושגה הסכמה שבריקר יהיה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית תחת תומאס דיואי. אף על פי ששמו עלה כמועמד לבחירות לנשיאות בשנת 1948 הוא העדיף לא להתמודד והביע תמיכה ברוברט טאפט. לאחר שסיים לכהן בתפקיד מושל אוהיו, נבחר בריקר בשנת 1946 לסנאטור מטעם מדינת אוהיו. בשנת 1952 הוביל את ההתנגדות בסנאט לחתימת ארצות הברית על אמנת זכויות האדם של האו"ם. הוא המשיך לכהן בתפקיד עד לשנת 1959. ב-22 במרץ 1986 נפטר בריקר בקולומבוס, אוהיו בגיל 92. הוא נקבר בבית הקברות גרינלאון. מדיה וקבצים בנושא ג'ון בריקר בוויקישיתוף ג'ון בריקר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ון בריקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון בריקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בריקר, ג'ון ויליאם, באתר המחלקה הביוגרפית של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ון וו. בריקר, באתר NNDB (באנגלית) עשרת הדברות של הנשיא, הַבֹּקֶר, 27 במאי 1943; המשך ג'ון וו. בריקר, באתר Ohio History Central (באנגלית) עזריאל קרליבך, הנשיאות של אמריקה, הצופה, 11 בפברואר 1944 הדרך ל"הבית הלבן", הצופה, 21 במרץ 1944 היום ייקבע מועמד הרפובליקאים לנשיאות, משמר, 26 ביוני 1944 סייגים לשיתוף בינלאומי וחופש היזמה הפרטית בבית, משמר, 29 ביוני 1944 טאפט — יריבו של טרומן לנשיאות ארצות־הברית, המשקיף, 18 באוגוסט 1947 המאבק על ברלין, הצופה, 27 ביוני 1948 זכויות האדם בארצות הברית, חרות, 5 במאי 1952
הנק זנולי

הנק זנולי (בהולנדית: Henk Zanoli; נולד ב-21 באפריל 1923 בלרן (אנ'), הולנד – 9 בדצמבר 2015) היה עורך דין בדימוס, לשעבר חבר במחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה, וחסיד אומות העולם, שהחזיר את המדליה שלו לאחר התקפה אווירית ישראלית בה נהרגו שישה מבני משפחתו. במלחמת העולם השנייה היו בני משפחתו של זנולי מעורבים בהתנגדות לכובש הנאצי. בשנת 1943, כאשר אביו של זנולי היה במעצר על ידי הגרמנים, זנולי הבריח ילד יהודי צעיר - אלחנן פינטו מאמסטרדם - לאמנס. עם אמו ינס, המשיך זנולי להסתיר את פינטו במחבוא במשך יתר המלחמה. בני משפחתו של פינטו נהרגו בשואה, אך פינטו שרד ונפטר בירושלים בגיל 72 ב-2007. אביו וגיסו של זנולי נרצחו על ידי הגרמנים עקב פעילותם במחתרת. גיסתו היהודיה של זנולי נרצחה בשואה. בשנת 1950 העניקה מדינת ישראל לזנולי את התואר חסיד אומות העולם וכן מדליה הנלווית לתואר. בשנת 2014 החזיר זנולי את המדליה לישראל לאחר תקיפה אווירית ישראלית בה נהרגו שישה מבני משפחתו שגרו בעזה, גיסיה של אחייניתו, דיפלומטית הנשואה לכלכלן פלסטיני. עמירה הס, חסיד אומות עולם החזיר את האות אחרי שקרוביו הפלסטינים נהרגו בעזה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2014 http://www.nytimes.com/2014/08/16/world/middleeast/henk-zanoli-israel-gaza-holocaust-ziadah.html? "Dutchman returns Holocaust medal after family deaths in Gaza". BBC News (באנגלית בריטית). 2014-08-16. נבדק ב-2021-02-23. "Niece of Man Saved by Dutchman who Returned Yad Vashem Medal: 'I Disagree With Him But I Love Him'", Tablet magazine הנק זנולי באתר יד ושם Man who helped Jewish kid in WWII returns medal to Israel over Gaza bombing, NL Times (באנגלית) http://seattletimes.com/html/nationworld/2024321783_holocaustheroxml.html http://www.irishtimes.com/news/world/middle-east/dutchman-returns-holocaust-medal-in-protest-over-gaza-1.1899472 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הנק זנולי".
קלייב גריינג'ר

סר קלייב ויליאם ג'ון גריינג'ר (באנגלית: Sir Clive William John Granger;‏ 4 בספטמבר 1934 - 27 במאי 2009) היה כלכלן בריטי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2003. גריינג'ר נולד בסוונסי שבדרום ויילס, בנם של אדוארד ג'ון גריינג'ר ואוולין גריינג'ר. שנה לאחר לידתו עברה המשפחה ללינקולן. במהלך מלחמת העולם השנייה עבר גריינג'ר עם אמו לקיימברידג', שם למד בבית ספר יסודי והתחיל את לימודיו התיכוניים, אך המשיך אותם בנוטינגהאם, לשם עברה משפחתו לאחר המלחמה. לאחר לימודיו התיכוניים, למד גריינג'ר באוניברסיטת נוטינגהאם. תחילה למד לתואר משותף בכלכלה ובמתמטיקה, אך בשנה השנייה ללימודיו עבר ללמוד מתמטיקה בלבד. לאחר קבלת התואר הראשון שלו, ב-1955, המשיך ללמוד באוניברסיטה גם לתואר שלישי בסטטיסטיקה. בהמשך שימש גם כפרופסור מן המניין באוניברסיטת נוטינגהאם. בשנת 1956, כשהוא רק בן 22, מונה למרצה זוטר לסטטיסטיקה באוניברסיטה. בשנים 1959–1960 עבד באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית. בשנת 1969 הוא פיתח שיטה שקיבלה שם מבחן גריינג'ר. ב-1972 החל גריינג'ר לשמש כחבר החברה האקונומטרית. בשנת 1974 עבר להתגורר בארצות הברית, על מנת לעבוד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. ב-2003 זכה גריינג'ר בפרס נובל לכלכלה על שיטות לניתוח סדרות עתיות כלכליות עם מגמות משותפות (קואינטגרציה). גריינג'ר נפטר ב-27 במאי 2009 בשכונת לה הויה שבסן דייגו, קליפורניה. הותיר אחריו אישה, פטרישיה, בן ובת. מדיה וקבצים בנושא קלייב גריינג'ר בוויקישיתוף קלייב גריינג'ר, באתר פרס נובל (באנגלית) קלייב גריינג'ר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה קלייב גריינג'ר, באתר dblp קלייב גריינג'ר, באתר SSRN קלייב גריינג'ר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קלייב גריינג'ר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Анна Павловна; ‏18 בינואר 1795 - 1 במרץ 1865) הייתה בתו של הצאר הרוסי פאבל הראשון ורעייתו של וילם השני, מלך הולנד. אנה פבלובנה נולדה ב-18 בינואר 1795 בסנט פטרבורג בירת אימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג. אנה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון. בשנת 1809 לאחר שנכשל ניסיונו של נפוליאון להתחתן עם אחותה יקטרינה, הוא ביקש להתחתן עם אנה, אולם אמה עיכבה את תשובתה עד שנפוליאון התחתן עם מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג. ב-21 בפברואר 1816 התחתנה אנה בסנט פטרסבורג לוילם, נסיך אורנז', כסמל של הברית שנוצרה בקונגרס וינה. לפני נישואיהם הוזמן וילם לרוסיה על מנת שאנה תחליט אם היא רוצה להתחתן עמו, ואכן היא אישרה את הנישואים. לאחר נישואיהם התגורר הזוג בסנט פטרסבורג כשנה, ולאחר מכן עברו להתגורר בהולנד. אנה הזדעזעה לראות את ההבדלים בין רוסיה להולנד, ובעיקר את ההפרדה בין המעמדות, שהייתה הרבה פחות קפדנית בהולנד. בני הזוג חיו בבריסל עד המהפכה הבלגית בשנת 1830. נישואיה היו סוערים. אנה אף התנשאה על פני בעלה וילם, מפני שהרגישה שהוא ממעמד פחות ממנה. בשנת 1829 נגנבו מקצת תכשיטיה של אנה, והיא חשדה בוילם שנטל זאת לצורך כיסוי חובותיו. בנוסף, עקב חשדותיה שוילם בוגד בה, חיו השניים תקופה ממושכת בנפרד. ב-7 באוקטובר 1840 התפטר חמיה וילם הראשון, מלך הולנד מתפקידו, ובעלה וילם השני, מלך הולנד עלה לשלטון במקומו. אנה הייתה יהירה ומרוחקת כלפי הציבור, ועל אף שלמדה לדבר הולנדית, העדיפה לדבר לעיתים קרובות בצרפתית. אנה התכתבה הרבה עם אמה ואחותה ברוסית, והשתדלה לזכור את מדינת הולדתה: היא קיימה מקהלה של בנים רוסים, שבה היו חבריה אמורים ללבוש תלבושת רוסית מסורתית, ונאמר עליה כי היא נשארה יותר דוכסית גדולה רוסיה מאשר מלכת הולנד. ב-17 במרץ 1849 מת בעלה וילם השני, ובנה וילם השלישי, מלך הולנד עלה לשלטון במקומו. כתוצאה ממות בעלה, עזבה אנה את הארמון המלכותי, והתגוררה לבדה בצורה שקטה. אנה לא הסתדרה עם כלתה, ולאחר סכסוך עם בנה בשנת 1855 חשבה לחזור לרוסיה, אך לבסוף לא עשתה זאת. ב-1 במרץ 1865 מתה אנה בהאג, והיא בת 70 שנה. ב-21 בפברואר 1816 התחתנה אנה פבלובנה עם וילם השני, מלך הולנד, ממנו היו לה 5 ילדים: וילם השלישי, מלך הולנד (1817–1890) אלכסנדר, נסיך הולנד (1818–1848) הנדריק, נסיך הולנד (1820–1879) ארנסט קזימיר (1822) סופיה, נסיכת הולנד (1824–1897) מדיה וקבצים בנושא אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה בוויקישיתוף אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד

וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד (בגרמנית: Wilhelmine von Preußen; 18 בנובמבר 1774 – 12 באוקטובר 1837), הייתה אשתו של וילם הראשון, מלך הולנד. וילהלמינה נולדה ב-18 בנובמבר 1774 בפוטסדאם לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בילדותה היה חינוכה נתון תחת פיקוח דודה הגדול פרידריך השני, מלך פרוסיה. ב-1 באוקטובר 1791 התחתנה וילהלמינה בברלין עם בן דודה וילם הראשון, מלך הולנד, כחלק מברית בין בית אורנז'-נסאו לפרוסיה, אולם בני הזוג התאהבו אחד בשנייה, והיו להם נישואים מאושרים. בשנת 1795 פלשו הצרפתים לרפובליקה ההולנדית, ווילהלמינה ומשפחתה יצאו לגלות. בתחילה שהו בני המשפחה בבריטניה, ובשנת 1796 עברו לברלין. בשנת 1806 נאלצה וילהלמינה לברוח שוב מהצבא הצרפתי, והתיישבה בפולין, שם התגוררה בתנאים קשים. בתחילת 1814 חזרה וילהלמינה להאג, ובשנת 1815 הוכתרה למלכת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. המלכה וילהלמינה הייתה צנועה ונשארה ברקע, ולא מילאה כל תפקיד דומיננטי בממלכה. וילהלמינה לא הייתה מלכה פופולרית, וספגה ביקורת על סגנון הלבוש הגרמני שלה. וילהלמינה התעניינה בציור, ביקרה בהצגות, עזרה להגן על מוזיאונים ותמכה באמנות. בשנת 1820 החלה בריאותה של וילהלמינה להתדרדר, ומשנת 1829 כמעט לא נראתה בפומבי. ב-12 באוקטובר 1837 מתה וילהלמינה בהאג, והיא בת 63 שנים. ב-1 באוקטובר 1791 התחתנה וילהלמינה בברלין עם בן דודה וילם הראשון, מלך הולנד, ממנו היו לה 6 ילדים: וילם השני, מלך הולנד (1792–1849) בן מת (1795) פרדריק, נסיך הולנד (1797–1881) פאולינה, נסיכת אורנז'-נסאו (1800–1806) בן מת (1806) מריאן, נסיכת הולנד (1810–1883) מדיה וקבצים בנושא וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד בוויקישיתוף וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז'

וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז' (בגרמנית: Wilhelmine von Preußen; 7 באוגוסט 1751 - 12 באוקטובר 1837), הייתה אשתו של וילם החמישי, נסיך אורנז'. וילהלמינה נולדה ב-7 באוגוסט 1751 בברלין לאוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה וללואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג. ב-4 באוקטובר 1767 התחתנה וילהלמינה בברלין עם וילם החמישי, נסיך אורנז', הסטאדהאודר האחרון של הרפובליקה ההולנדית. בסוף המאה ה-18 הורגשה תסיסה הולכת וגוברת בהולנד. התפתח סכסוך בין שתי סיעות: האורנז'יסטים, שפעלו למען הגדלת סמכויותיו של וילם החמישי, נסיך אורנז', והפטריוטים, שקיוו להשיג צורת משטר דמוקרטית יותר, בהשראת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ניתן לראות את "יריית הפתיחה" של המהפכה הכושלת המכונה "המהפכה הבטאווית" במניפסט שפרסם יואן ון דר קָפֶּלֶן טוֹט דֶר פּוֹל, מייסד "הפטריוטים", בשנת 1781: Aan het Volk van Nederland, "אל העם ההולנדי". לאחר שהולנד הייתה למדינה השנייה בעולם שהכירה בעצמאות ארצות הברית, הכריזו הבריטים מלחמה עליה. מלחמת אנגליה-הולנד הרביעית (1780–1784) הייתה הרת אסון עבור הולנד, בעיקר מבחינה כלכלית. ההיסטוריון פרנאן ברודל תיאר את חוזה השלום בתום המלחמה כ"צלצול הפעמון המבשר את מותה של הולנד כמעצמה". ב-1785 התקוממו "הפטריוטים" במרד חמוש של מיליציות מקומיות הנחושות להגן על זכויותיהן של כמה ערים הולנדיות. "באופן כללי ניתן לראות מהפכה זו כסדרה של אירועים מבולבלים ואלימים, תאונות, נאומים, שמועות, איבה מרה בין אנשים והתעמתויות חמושות," אומר ברודל, שראה בה מבשרת המהפכה הצרפתית, על הסיסמה המפורסמת vrijheid ("חירות") המזכירה את סיסמת המהפכה הצרפתית "חירות, שוויון, אחווה". אבל וילם ווילהלמינה, בתמיכת הבריטים, קראו לעזרתם את הפרוסים, קרובי משפחתם, שישלחו צבא כדי לדכא את המרידה. תגובתם של האורנז'יסטים הייתה קשה: איש לא העז להיראות בציבור ללא סרטי-עיטור בצבע כתום (צבע בית אורנז'), נעשו מעשי לינץ' וכל ראשי הערים הוחלפו בעושי דברם של האורנז'יסטים. צבא פרוסי קטן הוצב בהולנד, ומאחר שהם לא קיבלו משכורות הם התפרנסו ממעשי ביזה וסחטנות. "פטריוטים" רבים נמלטו לבראבנט ולצרפת. בשנת 1795 פלשו הצרפתים לרפובליקה ההולנדית, ווילהלמינה ומשפחתה יצאו לגלות. בתחילה שהו בני המשפחה בבריטניה, ובשנת 1802 עברו וילהלמינה ובעלה לגרמניה, שם התגוררו בדוכסות נסאו ובדוכסות בראונשווייג. בשנת 1806 מת בעלה וילם החמישי, נסיך אורנז', ווילהלמינה ובתה לואיזה, נסיכת אורנז'-נסאו עברו להתגורר במקומות שונים בקונפדרציה של הריין. בתחילת 1814 חזרה וילהלמינה ובתה להאג, ובשנת 1815 קיבלה בהארלם את אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. ב-9 ביוני 1820 מתה וילהלמינה בהט לו, והיא בת 69 שנים. וילהלמינה הייתה דודתה של אשתו של בנה המלך, וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד, שהיה לה אותו שם. ב-4 באוקטובר 1767 התחתנה עם וילהלמינה עם וילם החמישי, נסיך אורנז', ממנו נולדו לה 4 ילדים: בן מת (1769) לואיזה, נסיכת אורנז'-נסאו (1770–1819) וילם הראשון, מלך הולנד (1772–1843) פרדריק, נסיך אורנז'-נסאו (1774–1799) מדיה וקבצים בנושא וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז' בוויקישיתוף וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז', באתר "Find a Grave" (באנגלית) Braudel, Fernand, The Perspective of the World vol. III of Civilization and Capitalism 1984. p. 273.
תמ"א 16

תמ"א 16 היא תוכנית המתאר הארצית (תמ"א) לסילוק אשפה שאושרה בממשלת ישראל בשנת 1989. התוכנית קבעה את ההליך התכנוני הנדרש להקמת אתרי פסולת, קבעה סטנדרטים גבוהים להקמת תשתיות טיפול בפסולת וסייעה בסגירת אתרים שלא עמדו בסטנדרטים אלו. תוכנית המתאר הארצית לסילוק אשפה (תמ"א 16 המקורית) נכתבה בשנות השבעים על מנת להסדיר את הטיפול בפסולת בארץ. התכנית מסייעת בסגירת אתרי הטמנה בלתי מוסדרים והקמה של אתרי הטמנה גדולים ומרכזיים שהחליפו את האתרים שנסגרו. תוכנית זו נועדה להמשיך ולאפשר את הסדרת הטיפול בפסולת המוצקה בישראל כחלק מיישום תוכנית האב לטיפול בפסולת המוצקה אשר אומצה על ידי המועצה הארצית לתכנון ולבנייה באוגוסט 2006. התוכנית מתבססת על שילוב אמצעים ושיטות טיפול וסילוק פסולת וזאת במטרה לצמצם את כמויות הפסולת המיועדת להטמנה, בהתחשב בשיקולים כלכליים וחברתיים: צמצום כמויות, שימוש חוזר, מיחזור, הפקת אנרגיה מפסולת והטמנה. התוכנית כוללת תשריטים כלליים ל-28 אתרים: 3 אתרי הטמנה מרכזיים 16 אתרי הטמנה מקומיים אתר הטמנה זמני יחיד אתר חירום אתר פסולת רעילה 7 אתרי טיפול בפסולת באתרי הטיפול יכולה להתבצע כל פעילות שמטרתה טיפול וצמצום כמויות הפסולת המיועדת להטמנה: מתקני מיון, מפעלי מחזור, אתרי קומפוסטציה, מפעלי פסולת לאנרגיה. הקמת אתרים חדשים תתאפשר כאשר מתוך התשריטים יגזרו תוכניות מפורטות בליווי תסקיר השפעה על הסביבה. תיקון מאוקטובר 2011 שנועד להתאים את המדיניות הממשלתית למציאות הסביבתית העדכנית. מטרת התיקון היא יצירת מסגרת תכנונית להקמת אתרי פסולת וייעול ההליכים הסטטוטוריים להקמת מתקני טיפול, וכן קביעת הוראות והנחיות לעריכת תוכניות מפורטות והיתרי בנייה לאתרי הפסולת תוך שמירה על בריאות הציבור, איכות הסביבה, איכות מים עיליים ומי תהום, שטחים פתוחים, ערכי טבע ונוף ושמירת משאבי הקרקע לדורות הבאים. עיקרי התוכנית המתוקנת- חיוב אתרי הטמנה קיימים בשיקום: תמ"א 16 מחייבת אתרי הטמנה שכבר קיימים ופעילים בישראל להכין תוכנית שיקום מקיפה שתאפשר עם סיום יישומה לאחר שנים שימוש אחר ובטיחותי מכל הבחינות בקרקע. זאת בנוסף להנחיות שיקום כלליות שינוסחו ויקודמו במסגרת תוכנית המתאר הארצית. ייעול הליכי תכנון למתקני טיפול בפסולת במגזר התעשייתי: תמ"א 16 כוללת סעיפים הנוגעים לייעול ושיפור תהליכי התכנון והאישור להקמתם של מתקנים חדשים לטיפול בפסולת באזורי תעשייה למיניהם. התמ"א תאשר קבלת היתר בנייה על סמך אישור של ועדה מקומית בלבד וללא צורך בשינוי תוכניות. חלק זה יבוצע באופן ספציפי לכל אתר ומתקן אחרי ביצוע בדיקה מקיפה ומקצועית לגבי היתכנות נזקים חריגים והשפעות סביבתיות (סקר סביבתי) של המתקן וכמובן פרסום ההקמה לידיעת הציבור. ועדות משנה לטיפול בפסולת במסגרת הוועדות המחוזיות: תוקמנה ועדות משנה במסגרתן של הוועדות המחוזיות וועדות משנה אלו יופקדו על טיפול בפסולת והסדרת העניין בכל אזור רלוונטי. בכך תמ"א 16 הופכת גם את מוסדות התכנון המחוזיים לחלק מהפתרון ומונעת מצב שבו הרשויות המקומיות ורשויות התכנון יפטרו את עצמן מטיפול במפגעים ואתרי פסולת בתירוץ שזוהי הבעיה והאחריות של המשרד להגנת הסביבה. כל תוכנית הרחבה תחייב פתרון לטיפול בפסולת: תמ"א 16 קובעת כי כל תוכנית להרחבה משמעותית של יישובים או אזורי תעשייה תחייב מתן פתרון מוסכם ומאושר לטיפול בפסולת – בתוכניות מקומיות ותוכניות להרחבות. תוכנית מתאר ארצית לטיפול בפסולת באתר המשרד להגנת הסביבה תמ"א 16 באתר פורטל המחזור מסמך הוראות תמ"א 4/16 - נוסח משולב http://www.sviva.gov.il/subjectsEnv/Waste/Policy/Pages/PlanningPolicy.aspx http://www.recycling.co.il/12/תמא-16-פסולת-מוצקה
יוליוס יעקובי

יוליוס יעקובי (1891 – 1950) היה רופא עיניים, ביישוב בימי המנדט הבריטי, פיתח ולימד בבית החולים הדסה (תל אביב) שיטות ניתוח שלא היו ידועות בארץ ישראל, המציא מחט מיוחדת הקרויה על שמו, לניתוח "טוטי" (ליצירת צינור לניקוז הדמעות מהעין לאף). הלל יוליוס יעקבי, (julius jacoby) בן צבי הרמן, נולד בפרוסיה בסביבה יהודית מתבוללת, סיים את לימודי הרפואה בקניגסברג ( Königsberg) בשנת 1919. יעקובי עבד באינסטרבורג שבפרוסיה ובהמשך השתלם בבית החולים האוניברסטאי בקניגסברג (גרמניה) והתמחה בכירורגיה של העין ובשיטות טיפול למחלת הגרענת. ב-מלחמת העולם הראשונה השתתף כקצין רפואה קרבי. עלה ארצה בשנת 1935 עם אשתו קיידה, והתיישב בתל אביב. התגורר ברחוב בן-יהודה. עבד בבית החולים הדסה במחלקת העיניים בהנהלתו של הד"ר אפרים סיני. בנוסף לעבודתו בהדסה ניהל מרפאת עיניים ביפו ועבד במרפאת עיניים לחולים מעוטי יכולת ברחוב שינקין. יעקובי לימד את הצוות הבכיר במחלקת העיניים בהדסה שיטות ניתוח שלא היו מקובלות עדיין בארץ. היה מומחה בניתוח "טוטי" שתפקידו ליצור צינור לניקוז הדמעות מהעין לאף במקרי סתימת צינור הדמעות הטבעי. הוא גם המציא מחט מיוחדת לניתוח הזה הנקראת על שמו. ברבות השנים ביצעו במחלקת העיניים עשרות ניתוחים כאלה גם אצל ילדים קטנים. מנהלו הד"ר סיני העיד : "נוכחתי שהוא רופא מעולה, בעל ידע, ניסיון ותכונות אופי נעלות". מתלמידיו ותלמידותיו : ד"ר סבינה ליבלינג. יעקבי היה פעיל בארגון הרופאים של ההגנה, אשתו עסקה בעבודות למען החיילים, ובניו צבי ובנימין בשירות לאומי.. בשנת 1950 נפטר בביתו, כנראה מהתקף לב. נטמן ב-5 בפברואר 1950 בבית העלמין קריית שאול. גרענת פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : יעקובי, יוליוס, עמוד 237. קניגסברג היום בטריטוריה השייכת לרוסיה וקרויה קלינינגרד ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, תל אביב, עמוד 159 יוליוס יעקובי באתר GRAVEZ