laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נלי מקיי

נלי מקיי (באנגלית: Nellie McKay, נולדה ב-13 באפריל 1982) היא זמרת, פזמונאית ושחקנית אמריקאית אשר הייתה בעברה סטנד-אפיסטית, הידועה בזכות אלבומי שיריה והופעת הבכורה שלה בשנת 2006 על בימת ברודוויי במחזמר "אופרה בגרוש". המוזיקה של מקיי היא מסגנונות מוזיקליים שונים: ג'אז, ראפ, דיסקו ופאנק. בשנת 2003 הקליטה מקיי את אלבומה Get Away from Me (מילולית: "התרחק ממני") עם המפיק ג'ף אמריק. שם האלבום הוא משחק מילים על אלבומה של נורה ג'ונס Come Away With Me. חוזה ההקלטה המקורי עם קולומביה רקורדס היה לאלבום ובו 13 שירים אולם מקיי שכנעה את חברת התקליטים להוציא אלבום כפול. אלבום הבכורה יצא לחנויות בפברואר 2004 וזכה לביקורות מהללות. היא יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית ביולי 2004 כמופע חימום לזמרת אלאניס מוריסט. מקיי אף כתבה ושרה מספר שירים לסרט "השמועה אומרת ש...", אשר יצא לאקרנים בשנת 2005 בכיכובה של ג'ניפר אניסטון. באוקטובר 2006 יצא אלבומה Pretty Little Head בהוצאה פרטית. אף זה היה אלבום כפול וליווה אותו ספרון בן 44 עמודים. בשנת 2006 הופיעה מקיי לראשונה על בימת ברודוויי במחזמר אופרה בגרוש בתפקיד פולי. על תפקידה זכתה בפרס Theatre World Award. בספטמבר 2007 שוחרר אלבומה השלישי, Obligatory Villagers. באלבום תשעה שירים בלבד ואורכו 30 דקות. היה זה אלבומה הקצר ביותר עד היום. באוקטובר 2009 יצא אלבומה Normal as Blueberry Pie - A Tribute to Doris Day ובו 12 גרסאות כיסוי לשיריה של דוריס דיי ושיר מקורי אחד. בספטמבר 2010 יצא אלבומה החמישי Home Sweet Mobile Home. מדיה וקבצים בנושא נלי מקיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נלי מקיי (באנגלית) נלי מקיי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נלי מקיי, באתר AllMovie (באנגלית) נלי מקיי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) נלי מקיי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נלי מקיי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) נלי מקיי, באתר ספוטיפיי נלי מקיי, באתר AllMusic (באנגלית) נלי מקיי, באתר MusicBrainz (באנגלית) נלי מקיי, באתר Yandex.Music (ברוסית) נלי מקיי, באתר Discogs (באנגלית) נלי מקיי, באתר Songkick (באנגלית) נלי מקיי, באתר בילבורד (באנגלית) נלי מקיי מופיעה בשירים "Mother of Pearl" ו"If I Had You" ב-TED
טוביה סלומון

טוביה סלומון (נכתב שאלאמאן) (כ"ד בתשרי תרכ"ג, אוקטובר 1862 - כ"ג באדר א', תשי"א, 1951) היה מדפיס, משורר, סופר וחוקר ישראלי. טוביה סלומון נולד בירושלים בשנת 1862, בן ליואל משה סלומון, ממייסדי נחלת שבעה ופתח תקווה, ולפרומה בת אברהם רוטנברג. החל ללמוד בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים בירושלים. בתקופת ילדותו עסק אביו בניסיון למצוא קרקע להתיישבות יהודית חקלאית, בתחילה באזור יריחו ואחר כך באזור שעליו נוסדה בהמשך פתח תקווה. בנעוריו היה עם הוריו בכפר יהודיה הסמוך לפתח תקווה, אליו עברו המתיישבים בשנותיה הראשונות של המושבה. למד במרכז התורני מיסודה של חברת "דגל תורה", שהתקיים בכפר ליד בית אביו. באותה תקופה ליווה את אביו בנסיעותיו בארץ והתחקה על פרטי פעולותיו ורשם את הפרטים ביומנו, שהיווה בסיס לספריו שכתב בהמשך חייו, והוא מהווה עדות מכלי ראשון על מאורעות התקופה של ראשית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. כשחזר אביו לירושלים חזר אף הוא ולמד עוד בישיבת "עץ חיים". בהמשך למד את מלאכת הדפוס בבית-הדפוס של אביו. בהמשך ניהל את בית הדפוס, יחד עם אחיו יוחנן דוד סלומון, ועבד בו עד סמוך לפטירתו. במקביל לעבודתו בבית הדפוס, עסק בצרכי ציבור ובמעשי חסד. היה חבר וגבאי חברת אוצר החסד "קרן שמואל", שיסדה בין השאר את שכונת קריית שמואל בירושלים, והיה חבר ועד הכללי "כנסת ישראל". פרסם שירים, ומחקרים על ארץ ישראל ותולדותיה. נפטר ב-1951, ונטמן בבית הקברות סנהדריה. מנכדיו: פרופ' משה מנדלבאום והרב עודד וולנסקי. למנצח על שושנים: קבוצת שירים מגדולי חקרי לב על ציורי השושנה המציירת את כל שרידי חרבות מקדשי אל / על ידי טוביה שאלאמאן, ירושלים: שאלאמאן, תרמ"ג 1883. ספר ירושלם: יכלכל קיצור תקופות ותכונות ד מקומות הק’ ירושלם, הר הבית, הר ציון, בית הכנסת בית יעקב, עם י"א ציורים פתוחי חותם / מאת טוביה ... סאלאמאן, ירושלים: [דפוס סלומון], תרמ"ד 1884. לוח ירושלמי: ... לארבעה וארבעים שנה, משנת התרנ"ו עד שנת הת"ש ... / מאת טוביה בהרי"ם סאלאמאן, ירושלים: ט. סאלאמאן, [תרנ"ה 1895]. בשעריך ירושלם - שערי הר הבית. בית הבחירה ואבן השתייה. שירי געגועים לציון ולתחית ישראל, ירושלים, תש"ב, דפוס סלומון כן כתב מזיכרונותיו שנתפרסמו בקבצים שונים. זכרונות מילדותו התפרסמו בספר עשרה דורות בארץ ישראל, חלק שני - בהם זכרונותיו כילד בתלמוד תורה עץ חיים, עת אביו חזר בראש קבוצה שניסתה למצוא מקום להתיישבות ביריחו. בספר היובל לפתח תקווה נתפרסמו דבריו על יסוד פתח תקווה. תיאוריו על אביו – יואל משה סלומון המסרב לעזוב את המקום למרות הפצרת הרופא היווני, היוו את הבסיס לבלדה על יואל משה סלומון. דבריו על פרשת השבוע, בספר "תורת ציון" (דברי תורה של צאצאי הראש"ז), ירושלים, 1995. אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, פרק כו: ייסוד פתח תקווה, על פי זכרונות טוביה סלומון, עמ' 245–271. רשימת הפרסומים של טוביה סלומון, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי טוביה סלומון בפרויקט בן-יהודה דוד תדהר (עורך), "טוביה סלומון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 281 ירושלים: ר' טוביה סלומון, דבר, 8 במרץ 1951 (עם מותו) טוביה בן יואל משה סלומון (1862-1951), דף שער בספרייה הלאומית טוביה סלומון באתר GRAVEZ אליהו הכהן, 'למנצח על שושנים': ספר השירים הראשון מימי העלייה הראשונה, בבלוג "עונג שבת", 12 במאי 2017
דן מרצבך

הרב דן שמואל מרצבך (כ"ב בניסן תשט"ז, 3 באפריל 1956 – י"ד בחשוון ה'תשע"ב, 11 בנובמבר 2011) היה הנדסאי אדריכלות שתכנן מבנים שונים ובייחוד בתי כנסת ומקוואות רבים. נהרג בשוגג מירי של כוח צה"ל. נולד בפריז לעזריאל ולשושנה מרצבך. בגיל 11 עלה לישראל. למד בישיבה תיכונית שעלבים ולאחר מכן בישיבת הר עציון באלון שבות. לאחר מכן פנה ללימודי הנדסאי אדריכלות במכללה הטכנולוגית באר שבע, תקופה קצרה לאחר מכן הצטרף ב-1983 לגרעין ההקמה של היישוב עתניאל שבדרום הר חברון. באותה עת פתח את משרדו הפרטי כאדריכל. הרב מרצבך למד יומיים בשבוע אצל הרב יורם אברג'ל בנתיבות. הוא העביר שיעורי תורה מדי יום ביישובים שמעה, ליבנה, טנא עומרים, חירן, באר שבע ועוד. שימש באופן לא רשמי כרב היישובים שמעה וטנא עומרים. תכנן מקוואות ובתי כנסת ביישובים רבים. שניים מבתי הכנסת שתכנן בגוש קטיף, ביישובים בדולח וכפר דרום, נעזבו ונהרסו במהלך ההתנתקות בשנת 2005. את בית הכנסת בכפר דרום, מבתי הכנסת הגדולים שהוקמו בגוש קטיף, התחיל להקים בשנת 1995, אך עיכובים בבנייה הביאו להשלמתו רק ב-2005, רגע לפני פינויו. הבניין הכיל 500 מקומות ישיבה בעזרת הגברים ועוד 250 מקומות בעזרת הנשים. תכנן בין היתר גם את בתי הכנסת ביישובים עתניאל, אדורה, טנא עומרים ושמעה וכן בתי כנסת בבאר שבע ובביתר עילית; בית מדרש לישיבת דימונה, מקוואות ובתים פרטיים ביישובים רבים. תכנן גם את בריכת השחייה בעתניאל. הרב מרצבך נהרג ביום שישי, י"ד בחשוון ה'תשע"ב (11 בנובמבר 2011), כאשר נהג במכוניתו מעתניאל למערת המכפלה, בדרכו לתפילת ותיקין, וכוח צה"ל בצומת הכבשים שבין בית חגי לקריית ארבע, שחשד שמדובר במחבל, ירה בו למוות. מרצבך נטמן בהר הזיתים. הוריו, עזריאל ושושנה מרצבך, שעלו לישראל מצרפת בעקבותיו, נהרגו בתאונת דרכים בצומת נצרים ב-1985. שמונה מתשעת אחיו עלו גם הם לישראל. בין אחיו: פרופ' עלי מרצבך והרב ראובן מרצבך מראשי נטורי קרתא. הוא הותיר אחריו את רעייתו, חמישה ילדים, ונכדים. חתנו הוא הרב זאביק הראל. משפחתו של הרב מרצבך הוציאה ספרים לזכרו, בעריכת חתנו, הרב זאביק הראל: כתבם על לוח לבך, יצא לרגל השלושים. "נקודות אור והתעוררות בעבודת ה' יתברך" שסיכם הרב מרצבך מתוך שיעורי רבו, הרב יורם אברג'ל, מסודרות לימי השנה. סדרת ספרים וחוברות הכוללים סיפורים על הרב מרצבך ודברי תורתו: חוברת אשר קידש ידיד מבטן, תשע"ב - סדר ברית מילה; סדר מלווה מלכה, תשע"ג; להתעדן באהבתך וביראתך, תשע"ד – סדר זמירות שבת; ישראל במועדן, תשע"ה – אוסף תפילות למועדי ישראל. בשנת תשע"ד, הפיק הרב הראל סרט תיעודי לזכרו, בשם אדריכל של נשמות. שמעון כהן, 'קשה יהיה למלא את נעליו של הרב מרצבך', באתר ערוץ 7, 14 בנובמבר 2011 מזל חן, האדמו"ר מעתניאל, באתר ערוץ 7, 18 בנובמבר 2011 אורי בינדר, הרב דן מרצבך הובא למנוחות: "חלוץ אמיתי", באתר nrg‏, 11 בנובמבר 2011 חדשות 2, ‏הרב שנהרג מאש צה"ל הובא למנוחות בירושלים, באתר ‏מאקו‏, 11 בנובמבר 2011 הרב יצחק אידלס, דברים במלאת שבעה לרב דן מרצבך, 19 בנובמבר 2011 30.5 בתולה, באתר Xnet‏, 27 במאי 2005 איתמר פליישמן, תיעוד הירי ברב מרצבך: החייל יורה מטווח קצר, באתר ynet, 19 במאי 2013 אורנית עצר, כך נהרג הרב דן מרצבך ז"ל, באתר ערוץ 7, 19 במאי 2013 כתבות על הרב דן מרצבך ז"ל, באתר ערוץ 7 דן מרצבך, דף שער בספרייה הלאומית יוני קמפינסקי, לצפייה: סרט לזכרו של הרב מרצבך ז"ל, באתר ערוץ 7, 18 באוקטובר 2013
מרדכי סלומון (פתח תקווה)

מרדכי סלומון (ה' בחשוון ה'תרכ"ט, אוקטובר 1868, ירושלים – ה'תשי"ז, 26 בינואר 1957, פתח תקווה) היה פעיל ציבור וחקלאי ישראלי, חוקר תולדות היישוב וסופר. בנו של יואל משה סלומון, ממייסדי נחלת שבעה ופתח תקווה. למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים. בעודו בחור צעיר יצא לפתח תקווה ולכפר יהודיה להשתתף עם אביו בעבודות המשק ובנין המושבה. לאחר שאביו חזר לירושלים, נשאר במקום בעבודתו החקלאית עד זקנתו. משגדלו בניו ונשתחרר מהעבודה היומיומית במשק ובפרדס, התמסר לעבודת מחקר וכתיבה היסטוריוגרפית בתולדות היישוב האשכנזי המחודש בארץ ישראל. סלומון אסף וריכז את הזיכרונות ששמע מפי אביו ואחרים. על פי הדברים שחקר ושמע כתב את ספרו "שלשה דורות בישוב", שבו תיאר את פעולותיהם של אבי-סבו ר' אברהם שלמה זלמן צורף (הראש"ז) בגאולת אזור חורבת רבי יהודה החסיד בעיר העתיקה בירושלים, וכן את פעולות סבו ר' מרדכי סלומון ואביו יואל משה סלומון. נפטר בשנת 1957, בן 88, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. נכדתו היא הציירת חגית לאלו. שלושה דורות בישוב: תקע"ב-תרע"ג, ירושלים: דפוס סלומון, תרצ"ט 1939 (יצא בשנית בשנים תש"ב ותשי"א) (התוכן: חלק א: אברהם שלמה זלמן צורף; חלק ב: מרדכי צורף-סלומון; חלק ג: יואל משה סלומון) ספורים מבין החומות, תל אביב: עם עובד, תש"ז. סבא מספר, תל אביב: מסדה, תשי"ד. ביהודיה חקר את הגאוגרפיה ההיסטורית של הארץ כדי לקבוע ולזהות את שמות המקומות העתיקים כסביבת פתח תקווה ואת מסקנותיו פרסם באחד-עשר פרקים בהמשכים בשבועון "בוסתנאי" שנה א (תרפ"ט), גיליונות י"ג–כ"ג. כן כתב בעיתונים שונים מאמרים בעניין פתח תקווה. כן הכין לדפוס ספר בשם "אדני הישוב" (או "אדני ארץ"), בשני כרכים, על ההווי הירושלמי בימי ראשיתו של היישוב האשכנזי המחודש. דוד תדהר (עורך), "מרדכי סלומון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 236 מרדכי סלומון, דבר, 28 בינואר 1957 (נקרולוג) לזכר נעדרים: ר' מרדכי סלומון, דבר, 18 בפברואר 1957 (מאת נכדתו) א. שלמון, לזכר נעדרים: ר' מרדכי סלומון (שלושים לפטירתו), דבר, 25 בפברואר 1957 מרדכי סלומון (1868-1957), דף שער בספרייה הלאומית מרדכי סלומון באתר GRAVEZ ע"פ תדהר, שם הספר הוא "אדני הישוב"; אולם ע"פ המאמר ב"דבר", השם הוא "אדני ארץ": ספריות "לדור" ו"שחרות" לשנתן הרביעית, דבר, 7 בספטמבר 1945. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים סלומון

חיים זלמן סלומון (שלמון) (ח' באב תרל"ט, 28 ביולי 1879 – ה' בניסן תש"כ, 2 באפריל 1960) היה תעשיין ופעיל ציבור ארץ ישראלי. כיהן כסגן ראש עיריית ירושלים וחבר הוועד הלאומי. ממייסדי שכונות בית וגן, בית הכרם ורחביה. נולד בירושלים לר' יואל משה סלומון, ממייסדי נחלת שבעה ופתח תקווה. שנות ילדותו הראשונות עברו עליו בכפר יהודיה ליד פתח תקווה, בעת שאביו השתתף בפועל ביסוד המושבה פתח תקווה. בגיל 18 חזר עם הוריו לירושלים, למד בישיבת עץ חיים, ובזמן זה גם השתלם בשפות ובהשכלה כללית. בגיל עשרים החל לעסוק במסחר תרופות יחד עם גיסו משה גוטל לוין, ובהמשך היה אחד משלושת מייסדי מפעל התרופות "סלומון, לוין ואלשטיין" – לימים הבסיס לחברת הפרמצבטיקה "טבע". במקביל סייע לאביו בענייניו הציבוריים. עם פטירת אביו ואחיו יוחנן דוד בשנת תרע"ג, החליפם כחבר ועד בית החולים ביקור חולים והיה פעיל בבניית הבניין החדש, שבו שוכן המוסד עד היום. כן היה פעיל בהקמת בניין בית הרב הראשי וביסוד בית הכנסת ישורון. אחרי מלחמת העולם הראשונה התמסר לעסקנות צבורית של ההנהגה היהודית בעיר ירושלים. ב-1924 נתמנה על ידי המושל סר רונלד סטורס לחבר עיריית ירושלים מאפריל 1927 אף שימש כסגנו של ראש העיר ראע'ב נשאשיבי. היה פעיל בהקמת השכונות החדשות – בית וגן, בית הכרם ושכונת רחביה, בה בנה את ביתו ברחוב רמב"ן ונבחר לוועד השכונה. כן הוא שימש כמה שנים חבר ועד הקהלת וזמן מסוים אף נשיא הוועד. בשנים 32–1929 היה חבר הוועד הלאומי. בזמן מאורעות תרפ"ט ייצג את היישוב יחד עם יצחק בן-צבי, וזאת בזמן שרוב חברי הנהגת היישוב היו בחו"ל לרגל כינוס הקונגרס הציוני. כשפורסם הספר הלבן השני נסע ב–1930 ללונדון יחד עם פנחס רוטנברג ודוד רמז להביע את התנגדות היישוב לתוכן המסמך. הופעת המשלחת הוסיפה להתנגדות היהודית למסמך, מה שהביא לפרסום איגרת מקדונלד, ששימשה נסיגת–מה מהספר הלבן. במלחמת העצמאות היה פעיל בהנהגת "ועדת המוסדות לענייני ירושלים" שדאג, לחלוקת המזון ולהפעלת משטר ומשמעת בעיר, שהייתה נתונה תחת מצור. לאחר קום המדינה כיהן כחבר במועצת עיריית ירושלים העברית הראשונה. סלומון נמנה עם שנים עשר מדליקי המשואות הראשונים בטקס פתיחת יום העצמאות ב-1952. נפטר בירושלים בגיל 81 ונקבר בבית הקברות סנהדריה. ילדיו: נחמן סלומון – מילא תפקידים שונים בניהול חברת התרופות המשפחתית, לימים היה מנכ"ל חברת טבע. בנותיו: רות חשין, דירקטורית בטבע ונשיאת הקרן לירושלים, אשתו של השופט מישאל חשין. דליה הורביץ – אשתו של אלי הורביץ, מנכ"ל טבע. עו"ד יעקב סלומון – מבכירי הפרקליטים בישראל. ייצג את נאשמי ההגנה בבתי המשפט המנדטוריים. ממקימי משרד עורכי הדין "יעקב סלומון, ליפשיץ ושות'" שהוקם עוד בתקופת המנדט. בנותיו: רוני מירקין. קרן יניב. גילי סלומון. אברהם סלומון – שימש כמהנדס בחברת טבע. בנו: יוחנן (יאק) סלומון-ולירו. עו"ד נעמי סלומון - עוזרת לשרי משפטים וליועצים משפטיים לממשלה. יואל משה חשין [נינו], "חיים סלומון: מעשיו פועלו ותרותו לירושלים", בתוך: שמחה מנדלבוים (עורך), עשרה דורות בארץ ישראל: צאצאי הראש"ז – הרב אברהם שלמה זלמן צורף (סלומון): מאתיים שנה תקנ"ד-תשנ"ד, 1794-1994, כרך ב, ירושלים: לינא, 1995, עמ' 220–224. דוד תדהר (עורך), "חיים סלומון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 278 מסיבה לכבוד חיים סלומון, דבר, 24 במאי 1937 הדס מנור, ‏הכול נשאר במשפחה, באתר גלובס, 19 בפברואר 2004 ר' חיים סלומון, דבר, 3 באפריל 1960 ניר חסון, תרומת ענק לספרייה הלאומית, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2013
יוחנן דוד סלומון

יוחנן דוד סלומון (תרי"ז, 1857 – ט"ז בטבת תרע"ג, 26 בדצמבר 1912) היה פעיל ציבור בירושלים. נולד בירושלים, בן בכור ליואל משה סלומון, ממייסדי נחלת שבעה ופתח תקווה. למד ב"תלמוד תורה" ובישיבת עץ חיים, שבה המשיך ללמוד גם אחרי נשואיו עד גיל עשרים וחמש שנה. עם תחילת יסוד המושבה פתח תקווה על ידי אביו וחבריו, נטל על עצמו לנהל את בית הדפוס של אביו. משיצא אביו להתיישב בפתח תקווה ואחר כך בכפר יהודיה נבחר למלא את מקום אביו בהנהגת מוסדות הצבור שבירושלים - "הועד הכללי לכנסת ישראל", בית החולים ביקור חולים, וכאביו שירת את הצבור בלי לקבל כל שכר. היה ממייסדי שכונת זיכרון משה בירושלים. היה בעל גוף חלש עוד מילדותו, ובהיותו כבן חמישים שנה חלה במחלת הקצרת ובכל חורף שהה באזור שפלת החוף. בשנת תרע"ג, זמן מועט אחרי פטירת אביו, נסע בעצת הרופאים לבלות את החורף בקהיר. למחרת הגעתו לעיר נפטר. בהשתדלות רבה של בני משפחתו הובא ארונו לירושלים והוא נקבר ליד אביו במעלה הר הזיתים. את ניהול בית הדפוס המשיך בנו שלמה זלמן סלומון. אשתו השנייה, שרה ליבא, היא בת שלמה זלמן פרוש, מראשי היישוב בירושלים ובנו של נפתלי צבי פרוש - אבי משפחת פרוש. חתנו הוא הרב פרופ' שמואל קלמן מירסקי. בנו, נפתלי, היה חתנו של הרב שמואל גדליה ניימן, שהיה ר"מ בישיבת עץ חיים ומחבר הספר "גידולי שמואל". נכדיו (ילדיו של בנו נפתלי) הם המרצה והסופר החרדי יוחנן דוד סלומון, הקרוי על שמו, ושרה, אשת פרופסור משה מנדלבאום. נכדו (מצד בנו אברהם) הוא כתריאל שלמון. נינתו שרה מיכל (ביתו של הרב יוחנן דוד סלומון) נשואה לרב אברהם שינדלר דיין בבית הדין הרבני הגדול בירושלים. הנכד של נינתו שרה ליבה פלאי הוא יאיר פלאי. דוד תדהר (עורך), "יוחנן דוד סלומון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 240 פנחס גרייבסקי, מגנזי ירושלים, חוברת ה' ירושלים, תר"צ-1930 – מוקדש לזכרו של יוחנן דוד סלומון למשפחותם לבית אבותם, אילן יוחסין של משפחת פרוש כולל רשימת צאצאי יוחנן דוד סלומון - חלק א', חלק ב'
המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (1984)

משחקי החורף הפאראלימפיים 1984, הם המשחקים הפאראלימפיים שנערכו בפעם השלישית במתכונת אולימפיאדת החורף. האירוע התקיים באינסברוק שבאוסטריה בין 14 בינואר ל-20 בינואר 1984. במשחקים האולימפיים השתתפו 419 ספורטאים (325 גברים ו-94 נשים) שהתחרו ביניהם בשלושה מקצועות. סקי האלפיני, סקי למרחקים והחלקה מהירה. המארחת, אוסטריה, הייתה למדינה שקטפה את כמות המדליות הרבה ביותר עם 70 מדליות, בהן 34 מדליות זהב, 19 כסף ו-17 מדליות ארד. הספורטאי המצליח ביותר בתחרויות היה המחליק הגרמני ריינהילד מולר שזכה בשלוש מדליות זהב ומדליית כסף אחת. מדיה וקבצים בנושא המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (באנגלית) Innsbruck 1984 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
קונפיגורציה אלקטרונית

בפיזיקה אטומית, וכן בכימיה קוונטית, קונפיגורציה אלקטרונית (נקרא גם תצורה אלקטרונית) הוא השם למיקום התלת-ממדי של האלקטרונים המרכיבים מולקולה, אטום או מבנה כימי אחר. המושג נוגע לאופן שבו מסודרים האלקטרונים באורביטלים של מערכת נתונה (למשל, אטומית או מולקולרית). מבנה אלקטרוני נמנה עם קבוצת המבנים הכימיים, יחד עם מבנה מולקולרי ומבנה גבישי. כשאר חלקיקי היסוד, גם האלקטרון מציית לחוקי מכניקת הקוונטים, ומתנהג הן כחלקיק והן כגל. מצבו הקוונטי של אלקטרון נתון מתואר על ידי פונקציית הגל שלו; זו פונקציה מרוכבת התלויה במרחב ובזמן. על פי אסכולת קופנהגן של תורת הקוונטים מקומו של אלקטרון אינו מוגדר היטב כל עוד לא נערכת מדידה המביאה לגילויו. ההסתברות לגילויו של אלקטרון בנקודה מסוימת במרחב בשעת המדידה מתכונתית לריבוע ערכה המוחלט של פונקציית הגל באותה נקודה. תצורת האלקטרונים במצב קוונטי נתון מתאפיינת באנרגיה מוגדרת, ובתנאים מסוימים אלקטרונים עשויים לעבור מאורביטל אחד למשנהו עקב בליעה של מנת אנרגיה או פליטתה כפוטון. בקיאות בתצורות האלקטרונים באטומים השונים מסייעת להבנתה של הטבלה המחזורית של היסודות, כמו גם לאפיון הקשרים הכימיים המחברים בין האטומים. תצורות האלקטרונים באטומים השונים מסבירות גם את תכונותיהם הייחודיות של לייזרים ומוליכים למחצה. מבנה האלקטרונים באטום תואר לראשונה במודל האטום של בוהר, וגם בימינו נהוגים המונחים רמות ותת־רמות, חרף ההתפתחות בהבנת טבעם הקוונטי של האלקטרונים. רמת אלקטרונים היא מרחב המצבים המותרים שאלקטרון יכול לאכלס, החולקים את המספר הקוונטי הראשי, שסימנו n. רמה מסדר n יכולה להכיל 2n2 אלקטרונים: עד 2 אלקטרונים ברמה הראשונה, עד 8 ברמה השנייה, ועד 18 ברמה השלישית. הגורם הכפלי 2 נובע מכך שכל רמה מותרת יכולה להכיל שני אלקטרונים זהים מבחינת מספרים כקוונטים אחרים, אך הפוכים בערך הספין שלהם: האחד בעל ספין 1/2+ (המסומן על פי רוב בחץ הפונה מעלה) ושני בעל ספין 1/2- (מסומן בחץ הפונה מטה). תת־רמה אטומית היא מרחב המצבים החולקים את המספר הקוונטי הזוויתי l, כאשר הערכים l=0,1,2,3 מתייחסים בהתאמה לסימולים s, p, d, f של תתי־הרמות. מספר האלקטרונים המרבי היכול לאכלס תת-רמה נתון בביטוי 2(1 + 2n) . כך ייתכנו 2 אלקטרונים בתת-הרמה s, ‏ 6 אלקטרונים בתת-הרמה p, ‏ עשרה אלקטרונים בתת-הרמה d, ‏ ו־14 אלקטרונים בתת-הרמה f. מספר האלקטרונים היכולים לאכלס את הרמות ותת־הרמות האטומיות השונות נובע ממשוואות מכניקת הקוונטים, ובפרט מעיקרון האיסור של פאולי, שלפיו לא ייתכנו באטום שני אלקטרונים החולקים את ארבעת המספרים הקוונטיים n , ℓ , m ℓ , m s {\displaystyle n,\ell ,m_{\ell },m_{s}} שהם בהתאמה: מספר קוונטי יסודי, מספר קוונטי זוויתי, מספר קוונטי מגנטי, מספר קוונטי ספיני שניוני. מבנה מולקולרי מבנה גבישי אורביטל אטומי רמת אנרגיה מבנה כימי איך נראה האטום? (תצורה תלת-ממדית אטומית) (באנגלית) תצורה אלקטרונית במילון כימיה אורגנית (תשנ"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
גרמופון (כתב עת)

גרמופון (אנגלית: Gramophone) הוא כתב עת למוזיקה קלאסית וג'אז היוצא לאור בבריטניה מאז 1923. כתב העת, היוצא בהוצאת היימרקט מדיה, מוקדש בעיקר לסקירת הקלטות ומעניק מדי שנה את פרס גרמופון בקטגוריות שונות. כותרת המשנה המפורסמת שלו טוענת שהוא "מגזין המוזיקה הקלאסית הטוב בעולם" (The world's best classical music magazine). בשנת 1997 עלה אתר האינטרנט של המגזין. המגזין מפיק גם את הספר The Gramophone Jazz Good CD Guide – מדריך להקלטות ג'אז ושלושה מכותביו עומדים מאחורי ה-The Penguin Guide to Recorded Classical Music – מדריך הקלטות המוזיקה הקלאסית השנתי של הוצאת ספרי פינגווין הנחשב למוביל ולמקיף ביותר בתחום ונקרא "התנ"ך של עולם ההקלטות הקלאסיות". מבקרי כתב העת טוענים כי הוא מוטה להעדפת מלחינים ומבצעים בריטים, בעל זיקה לחברות התקליטים הגדולות (בעיקר EMI) ומעדיף מוזיקה של "אמצע הדרך" ונרתע מאוונגרד. אתר האינטרנט הרשמי של גרמופון גרמופון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארכיון כתבות "New contender in the battle of the upper shelves" ריאיון עם העורכים
מנת דגל

מְנת דגל (באנגלית: Signature dish, בתרגום חופשי לעברית: "מנה המהווה חתימה") היא מתכון המזוהה עם שף מסוים או מסעדה מסוימת. באופן אידיאלי המנה אמורה להיות ייחודית לשף ומזוהה גם במבחן טעימה הנעשה בעיניים עצומות. מנת הדגל יכולה להשתנות עם הזמן, ולשף או מסעדה יכולה להיות יותר ממנת דגל אחת, היא גם יכולה להיות חלק מרשת מסעדות ארצית או כלל עולמית (כדוגמת ההמבורגר הספרדי ברשת המזון המהיר בורגראנץ'). במקרים מסוימים יכולות מנות דגל להיחשב למנות אזוריות. במצב זה, עשויה מנת הדגל להיות חלק מהמנה המקומית או המאכל הלאומי. מנות דגל יכולות להיות משופעות מרכיבים, או בעלות מרכיבים בודדים, אך דרך הכנתן או שילוב המרכיבים מובילים לתוצאה ייחודית. מנות דגל יכולות להיות מתכונים מוכרים היסטוריים (הרבה לפני הולדת המסעדה או השף) המוכנים בצורה ייחודית על ידי השף או המסעדה. מנת הדגל היא המקבילה הקולינרית של סגנון אמנותי מובחן בציור, פיסול, שירה וכדומה. סלט וולדורף של מלון היוקרה וולדורף אסטוריה. עוגת זאכר טורט של הקונדיטור האוסטרי פרנץ זאכר. מתכון השוקרוט של מסעדת בופנז'ה הפריזאית. מנת כבד ברווז חם מוקפץ עם ענבי שאסלה של מסעדת רלה דה לה פוסט. עכבר מנות זהב – 60 מנות הדגל הטובות בתל אביב, באתר עכבר העיר Ducks - Australian Nut Processors, Ducks Nuts Co, מאורכב בארכיון האינטרנט, ‏2008-09-05 (באנגלית)
19–10 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 19–10 לפנה"ס 19 לפנה"ס – הורדוס שכלל את מבנה בית המקדש השני והפכו ליצירת פאר 18–12 לפנה"ס – פירמידת קסטיוס נבנתה ברומא כקבר עבור גאיוס קסטיוס אפולו 10 באוקטובר 12 לפנה"ס – שביט היילי מגיע לפריהליון 15 לפנה"ס – רומא כובשת את אזור אוסטריה בת-ימינו 10 לפנה"ס – הרומאים בונים גשר שחוצה את נהר הריין 10 לפנה"ס – מחנה צבאי רומאי הוקם בשפייר 10 לפנה"ס – חניכת בית המקדש המחודש. 13 לפנה"ס – דרוסוס יוליוס קיסר, אציל רומאי מן השושלת היוליו-קלאודית (נפטר ב-23) 12 לפנה"ס – אגריפה פוסטומוס, בנו של מרקוס ויפסניוס אגריפה ויוליה ונכדו של אוגוסטוס 1 באוגוסט 10 לפנה"ס – קלאודיוס קיסר רומי (מת בשנת 54) 10 לפנה"ס – אגריפס הראשון, מלך יהודה 12 לפנה"ס – מרקוס ויפסניוס אגריפה, איש צבא ומדינאי רומאי 19 לפנה"ס – ורגיליוס, משורר רומי מדיה וקבצים בנושא 19–10 לפנה"ס בוויקישיתוף
אנאגנזה

אנאגנזה (מאנגלית: Anagenesis) הוא מונח באבולוציה המתאר היווצרות של מין חדש, על ידי השתנותו של מין אחר בשלמותו אליו, בניגוד למין חדש המתפצל מתוך מין קודם (קלדוגנזה). כאשר שינוי גנטי של כלל האוכלוסייה נהיה יציב, וגורם לשינוי ניכר ביחס לאב הקדמון של המין, כך שאב קדמון זה נחשב כנכחד, התרחש תהליך אנאגנזה. אבולוציה דיאגרמה המציגה אנאגנזה וקלדוגנזה ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסטפ בנדר

אוֹסְטַפּ בֶּנְדֶר (ברוסית: Остап Бендер) הוא דמות בדיונית של נוכל שרמנטי האהוב על הבריות, שהופיע לראשונה ברומן "שנים עשר כיסאות" מאת הסופרים הרוסים אילף ופטרוב. רומן זה ראה אור בשנת 1928. בהמשך, הופיע בספר "עגל הזהב". בהכריזו על עצמו כ"הקומבינטור הגדול", מחפש אוסטפ בנדר סליק של יהלומים שהוטמנו בתוך אחד משנים עשר כיסאות. העלילה מתרחשת בתקופת הנא"פ בברית המועצות. בסוף הרומן נרצח בנדר על ידי שותפו, איפוליט מטבייביץ', שלא רצה לחלוק עימו את האוצר שעמדו לחשוף, כביכול. השם אוסטפ בנדר הפך לשם המייצג נוכלים ברוסיה. חרף הירצחו בסוף הספר, חוזר ומופיע בנדר ברומן הבא של הסופרים ("עגל הזהב"; 1931), ומזכיר כבדרך אגב שנרצח בעבר, "ומנתחים עמלו קשות כדי להציל את חיי". הספר הוא סאטירה על החיים הסובייטים. העלילה עוסקת במרדף של בנדר אחר מיליונר סובייטי החי במחתרת, מתוך שאיפה לזכות בחלק מהונו של האיש. בנדר מצליח לסחוט את המיליונר, אך עד מהירה מגלה כי בברית המועצות לא ניתן להיות מיליונר חוקי, שכן המשטרה פוקחת עין על כל אזרח. לסוף, מאבד בנדר את הכסף בניסיון הברחה כושל בגבול רומניה, ונאלץ לחזור לרוסיה. בנדר אתאיסט מובהק, ודמותו מורכבת. מחד, הוא מפגין זלזול רב באורח החיים הסובייטי (ואף נחשב "טפיל חברתי" ע"פ השקפת העולם הרוסית), ומאידך, הוא לעיתים קרובות, דבק בעקרונות מרקסיסטים. עברו של בנדר לוט בערפל; הוא מזכיר כבדרך אגב כי אביו היה נתין טורקי וששמו המלא הוא אוסטפ-סולימאן-ברטה-מריה-בנדר-ביי. בהערות על כתביהם של אילף ופטרוב מציינים מ. אודסקי וד. פלדמן, כי ייתכן שהביטוי מרמז על מוצא יהודי (ככל הנראה מאודסה או עיר-נמל בדרום רוסיה, שם טענו יהודים רבים לאזרחות טורקית בניסיון להתחמק מהשירות הצבאי). בנדר חולם לנסוע לריו דה ז'ניירו, "עיר חלומותיו", אף על פי שהוא מודה כי מדובר באובססיה חסרת תוחלת. בנדר הוליד מספר ביטויים שנכנסו לשפה הרוסית, וביניהם "הקרח נשבר, רבותיי המושבעים" ("!Лёд тронулся, господа присяжные заседатели!"), שמצביע על התקדמות לאחר תקופת קיפאון או חוסר מעש; "אני אפקד על המצעד!" ("!Командовать парадом буду я"), לציון נטילת פיקוד על דבר מה; ו"אולי אתה רוצה גם את המפתח לדירה שבה נמצא הכסף?" ("Может быть, тебе дать ещё ключ от квартиры, где деньги лежат?"), כתגובה לבקשה בלתי סבירה. יבגני וסניק היה ראשון ששיחק את אוסטפ על במת התיאטרון. הוא שיחק בהצגה זו 650 פעמים. מדיה וקבצים בנושא אוסטפ בנדר בוויקישיתוף יהושע א. גלבוע, "הקומבינטור הגדול" הונצח על הבד, מעריב, 16 בינואר 1969 Список зарубежных экранизаций Евгения Павлова (23 במרץ 2014). "Каким был Остап Бендер в отечественном и зарубежном кино". Российская газета. נבדק ב-2016-02-12. {{cite web}}: (עזרה) "Интеллигент, сверхчеловек, манекен - что дальше? Экранизации романов Ильфа и Петрова". אורכב מ-המקור ב-2016-03-05. Der Film ZWÖLF STÜHLE: Анонс фильма на сайте режиссёра Ульрике Оттингера. Фильмография Георгия Делиева Война «Золотого телёнка» и «В круге первом»: проиграли зрители