laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוקשטאיטייה

אוֹקְשְׁטַאִיטִייה (בליטאית: Aukštaitija נהגה: [ɐukʂˈtɐǐːtʲɪjɐ]; מילולית: הארץ הגבוהה) היא אחד מחמישה חבלי ארץ אתנוגרפיים מובחנים בליטא. שמה ניתן לה בשל גובהה היחסי לשאר חבלי ליטא, ובפרט בשל גובהו של האזור ההררי במזרחה. ניב הליטאית המקומי, אוקשטאיצ'יו, הוא הניב נפוץ בליטא, והליטאית התקנית מבוססת על האוקשטאיצ'יו המערבית. אוקשטאיטייה היא החבל הגדול ביותר בליטא, ובתחומה נכלל כל צפון-מזרח המדינה, וחלקים קטנים משטחי לטביה ובלארוס. בחבל אוקשטאיטייה ישנם אגמים רבים, בעיקר בחלקו המזרחי. העיר הגדולה בה, אך ללא משמעות פוליטית היא פוניבז' בעלת למעלה מ-100,000 תושבים. ערים נוספות בעלות למעלה מ-20,000 תושבים, באזור שרובו כפרי, הן: יאנובה, אוטנה, קדאיניאי, ויסגינס, אוקמרגה ורדווילישקיס. מדיה וקבצים בנושא אוקשטאיטייה בוויקישיתוף ויסגינס משתייכת לאוקשטאיטייה, גאוגרפית בלבד ולא אתנית; העיר נבנתה בידי הסובייטים ומיושבת בידי רוסים ולאומים אחרים. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דזוקיה

דזוקיה או דאינאבה (בליטאית: Dzūkija או: Dainava) היא אחד מחמישה חבלי ארץ אתנוגרפיים מובחנים בליטא, הממוקמת בדרום-מזרח המדינה. דזוקיה כוללת גם שטחים היסטוריים של התיישבות ליטאית, בצפון-מערב בלארוס (אזור הורדנה) ובצפון-מזרח פולין (פודלסיה). בירתה היא העיר אליטא, והעיר הגדולה ביותר בה היא וילנה. חלקים נרחבים מאדמת דזוקיה אינם ראויים לחקלאות ולכן מכוסה האזור בצפיפות ביערות אורנים, אחד מהם הוא יער דאינאבה, הגדול ביותר בליטא. בראשית שנות ה-90 הוכרזו בתחומי דזוקיה שניים מחמישה הפארקים הלאומיים של ליטא. צפיפות האוכלוסין בדזוקיה היא הדלילה ביותר בליטא, במחוז המשנה וריאנה למשל, מתגוררים בממוצע פחות מ-15 נפש לקמ"ר. בשל היעדר קרקע חקלאית ראויה לשמה, היה האזור עני יחסית לשאר אזורי ליטא והחקלאים המקומיים נאלצו להשלים את היבול באמצעות איסוף פטריות מאכל ופירות יער. אסיף פטריות נותר גם כיום מרכיב חשוב של החקלאות והכלכלה המקומית. בני דזוקיה משתמשים בניב מיוחד של השפה הליטאית; הדיאלקט הדזוקיאני (אנ') הוא דיאלקט משנה של אאוקשטאיצ'יו, הדיאלקט הנפוץ ביותר בליטא, עליו מבוססת הליטאית התקנית. מדיה וקבצים בנושא דזוקיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סובאלקיה

סובאלקיה או סודוביה (בליטאית: Suvalkija או: Sūduva או: Užnemunė; בפולנית: Suwalszczyzna) היא אחד מחמישה חבלי ארץ אתנוגרפיים מובחנים בליטא, הממוקמת בדרום-מרכז המדינה. סובאלקיה היא האזור האתנוגרפי הקטן ביותר בליטא, היא ממוקמת מדרום לנהר הניימן, בשטחה ההיסטורי של דוכסות וילקובישק, ובירתה הלא-רשמית היא מריאמפולה. סובאלקיה היא האזור האתנוגרפי המאוחר ביותר להגדרה עצמית מבין חמשת אזוריה האתנוגרפיים של ליטא, הוא מעולם לא היה ישות מדינית נפרדת וגם כיום אין לו מעמד רשמי בחלוקה המנהלית של ליטא, והגדרתו האתנוגרפית העצמית נוצרה במהלך המאה ה-19 כאשר היה האזור חלק מפולין הקונגרסאית. מדיה וקבצים בנושא סובאלקיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ליטא ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוואלד פון לוכו

אוואלד פון לוכו (בגרמנית: Ewald von Lochow;‏ 1 באפריל 1855 – 11 באפריל 1942) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס ואחר כך על ארמייה בחזית המערבית. פון לוכו נולד ב-1 באפריל 1855 לאביו פרדיננד פון לוכו שהיה בעל אחוזה ולאשתו אגנס לבית פון שליבן, בברוט שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1878 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1906 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2, ובשנת 1912 מונה למפקד הקורפוס ה-3. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לוכו מפקד הקורפוס ה-3 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-14 בינואר 1915 קיבל פון לוכו את העיטור פור לה מריט על חלקו בהדיפת המתקפות הצרפתיות בסואסון יומיים קודם לכן. לאחר מכן פיקד על בלימת המתקפות הצרפתיות באראס ובלה באסה. באוקטובר 1915 הועבר פון לוכו עם הקורפוס שבפיקודו לסרביה, שם השתתף במערכה המוצלחת לכיבוש סרביה. על חלקו במערכה קיבל פון לוכו ב-13 בנובמבר תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. ב-30 בנובמבר 1916 מונה פון לוכו למפקד הארמייה החמישית במקום וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה שמונה למפקד קבוצת ארמיות. ב-15 בדצמבר 1916 הוביל פון לוכו מתקפה כבדה על הצרפתים, אולם המתקפה נכשלה בצורה מחפירה, ובעקבות כך הודח פון לוכו מתפקידו, וב-29 בינואר 1917 פרש מהצבא. פון לוכו נפטר בברלין ב-11 באפריל 1942 והוא בן 87 שנים. פור לה מריט עם עלי אלון הצלב הגדול של מסדר העיט האדום עם חרבות מסדר הכתר צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה (1914) הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא הגנרל אוואלד פון לוכו בוויקישיתוף
בלה דונה בודרו

בלה דונה בודרו (באנגלית: Bella Donna Boudreaux, מהביטוי האיטלקי Bella Donna, "אישה יפה") היא דמות משנה בדיונית מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס גמביט והאקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת X-Men Vol.2 #8 ממאי 1992 ונוצרה על ידי הכותב סקוט לובדל והמאייר ג'ים לי. בלה דונה בודרו נפגשה עם גנב הרחוב הצעיר רמי לבו ברחובות ניו אורלינס, והם התיידדו במהרה. בלה דונה ורמי גילו כי הם מוטאנטים - בלה דונה מסוגלת לבצע מסע אסטראלי ולירות מטחי פלזמה, ואילו רמי מסוגל לגרום לחפצים להתפוצץ באמצעות הטענתם באנרגיה קינטית. בלה דונה ורמי נולדו לגילדות אויבות, בלה דונה מגילדת המתנקשים ורמי מגילדת הגנבים, וכאשר התבגרו והגילדות נעשו אויבות יותר ויותר, ראשי הגילדות חיתנו אותם בתקווה לשלום ולאיחוד. לאחר החתונה, אחיה של בלה דונה ג'וליאן הזמין את רמי לדו-קרב עד המוות, וכאשר רמי ניצח והרג את ג'וליאן, הוא הוגלה מניו אורלינס והופרד מבלה דונה. שנים לאחר מכן, בלה דונה חיפשה את רמי, שנעשה לחבר האקס-מן גמביט, כדי לעזור לה בבלימת גזע הברוד החוצני התוקף את הגילדות. בעזרת גמביט, האקס-מן וגוסט ריידר, בלה דונה והגילדות נלחמו בברוד ובלה דונה עקבה אחר פסיילוק למישור האסטראלי, ושם הוציאה ממנה את האנרגיה שלה והתמוטטה בזרועותיו של גמביט. באמונה שנהרגה, גמביט אמר לגילדת הגנבים לשמור עליה ויצא לנקום בברוד. למעשה, בלה דונה לא נהרגה אלא נפלה לתרדמת. גמביט סיכן את חייו כדי להשיג את סם החיים של קנדרה האלמותית המסתורית, אך כאשר בלה דונה שהתה במצב קטטוני, המוטאנטית רוג נגעה בה בטעות. בלה דונה התעוררה ללא כל זיכרון מחייה, וכאשר זיכרונה חזר אליה לאיטו, היא הרגישה כי נפשה חוללה, ויצאה לנקמה ברוג בכך שחטפה את חברה קודי ובכך הפנתה את עצמה נגד גמביט. היא הציבה פרס על ראשו, אך לא התכוונה להרוג אותו אלא לגלות לו את רגשותיה כלפיו. בלה דונה ורמי התפייסו, ונעשו לראשי הגילדה המאוחדת של ניו אורלינס עד שזו התפרקה. היא נכנסה למערכת יחסים עם חבר קבוצת הלוחמים החדשים בנדיט, ונפרדה ממנו כשגילתה בדבר כוונותיו האמיתיות לחיפוש כוח. היא שמרה על כוחותיה לאחר אירועי "בית אם", הובילה את גילדת המתנקשים נגד דומינו והאקס פורס ונקלעה לעימותים עם סקרלט ספיידר השני. ביקום ארץ-1298 החלופי, בלה דונה ורמי הנשואים הם הוריה המאמצים של רייבן סאמרס, בתם הביולוגית של ג'ין גריי ואלכס סאמרס. דמותה של בלה דונה הופיעה בפרקים בודדים בסדרת האנימציה המבוססת על האקס-מן. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס
פתיל רועם

פתיל רועם (באנגלית: blasting cord,‏ detonation cord או primer cord) הוא צינור גמיש מחומר פלסטי, המשמש להפעלת חומרי נפץ וחבלה. בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה צבעו של הפתיל הרועם היה לבן. בצה"ל צבעו הוא ירוק זית, ואילו בצבא האמריקאי הוא בצבע אפור כהה. ארגוני טרור משתמשים במגוון רחב של פתילים רועמים מתוצרת חברות ומדינות שונות, בצבעים שונים. צינורית הפתיל הרועם מכילה חומר נפץ TNT או PETN (בצבא האמריקני) והיא בדרך כלל בקוטר של כ־6 מ"מ. מהירות פיצוץ של הפתיל היא גבוהה מאוד – כ־5,000 מטר בשנייה. עקב מהירות הפיצוץ הגבוהה שלו, הוא שימש בעבר וגם כיום להפעלת מספר מטעני נפץ בו זמנית. הפתיל מתנפץ ולא בוער כמו פתיל השהייה. הוא מיועד להפעלת מטענים בו זמנית או ליצירת פעולת שרשרת. מקובל להשתמש בו במכרות, בקידוחים, בהריסת מספר מבנים רב בו-זמנית ולשימושים צבאיים שונים. בשל נפיצותו של הפתיל הרועם, לעיתים נעשה בו שימוש כמטען חבלה עיקרי, הן על ידי ליפופו סביב החפץ המיועד לפיצוץ הן באמצעות יצירת פקעת מלופפת, אשר בעת פיצוצה, נוצר גל ניפוץ כשל מטען חבלה. בקרב יחידות חבלה צבאיות וגופים אזרחיים נמצא בשימוש גם פתיל רועם צורתי. פתיל זה מעוצב לכל אורכו כמעטפת משולשת, בדומה למטען חלול. יזימתו של הפתיל הצורתי מאפשרת פיצוץ ממוקד לאורכו של הפתיל. פתיל כזה משמש לחיתוך פרופילי מתכת, יצירת חורים בלוחות מתכת, עץ או גבס, או ביקוע מעטפת של עצמים הבנוים מחומרים קשיחים. מדיה וקבצים בנושא פתיל רועם בוויקישיתוף
פרידריך זיקסט פון ארמין

פרידריך זיקסט פון ארמין (בגרמנית: Friedrich Sixt von Armin;‏ 27 בנובמבר 1851 – 30 בספטמבר 1936), היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ואחר כך על ארמייה בחזית המערבית. פון ארמין נולד ב-27 בנובמבר 1851 בוצלר שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם במלחמת פרוסיה-צרפת, שם נפצע קשה וקיבל על כך את עיטור צלב הברזל. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1908 מונה למפקד הדיוויזיה ה-13, ובשנת 1911 מונה למפקד הקורפוס ה-4 במקום פאול פון הינדנבורג. ב-11 ביוני 1882 הוא התחתן עם קלרה פאולינה אוגוסטה פון וויגטס-רץ, בתו של הגנרל הפרוסי יוליוס פון וויגטס-רץ, ממנה נולד לו בנו הגנרל הנס היינריך זיקסט פון ארמין. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון ארמין מפקד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-10 באוגוסט 1916 קיבל פון ארמין את העיטור פור לה מריט על חלקו בלחימה באראס בקרב ארטואה השני ובקרב על הסום. ב-1 במרץ 1917 מונה פון ארמין למפקד הארמייה הרביעית במקום אלברכט, דוכס וירטמברג שמונה למפקד קבוצת הארמיות אלברכט. פון ארמין פיקד על הארמייה במהלך הקרבות בפלנדריה, ובכלל זה בקרב איפר השלישי. ב-9 באפריל 1918 תקף פון ארמין את הכוחות הבריטיים בפלנדריה בקרב איפר הרביעי כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ובתחילה זכה להצלחה מרובה, אך לבסוף נבלמו כוחותיו על ידי הבריטים. באוגוסט 1918 הותקפה הארמייה שבפיקודו על ידי כוחות מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה. נסיגת הארמייה נמשכה עד סיום המלחמה. ב-11 בנובמבר 1918 עם חתימת הסכם שביתת הנשק, מונה פון ארמין למפקד קבוצת הארמיות של רופרכט במקום רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה שנאלץ לפרוש מתפקידו. פון ארמין הסיג את כוחותיו באופן מסודר לשטחי הקיסרות הגרמנית ובראשית 1919 פרש משירות צבאי. פון ארמין נפטר במגדבורג ב-30 בספטמבר 1936 והוא בן 87 שנים. פור לה מריט עם עלי אלון מסדר העיט השחור צלב הברזל (1870) הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא הגנרל פרידריך סיקסט פון ארמין בוויקישיתוף
ניקולאס בט

ניקולאס בט (באנגלית: Nicholas Bett;‏ 14 ביוני 1992 - 8 באוגוסט 2018) היה אתלט קנייתי ואלוף העולם (בייג'ינג 2015) בריצת 400 מטר משוכות. במבחנים הקנייתיים לאליפות העולם שנערכו בניירובי בסוף יולי 2015 קבע בט בריצת 400 מטר משוכות שיא אישי חדש של 48.29 שניות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות עצמה שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש ובתוצאת השנה בעולם של 47.79 שניות, לפני דניס קודרייבצ'ב מרוסיה שקבע שיא רוסיה חדש של 48.05 שניות וג'פרי גיבסון מבהאמה שקבע שיא בהאמה חדש של 48.17 שניות. ב-8 באוגוסט 2018 נהרג בט בתאונת דרכים בקניה, לאחר שחזר מהשתתפות באליפות אפריקה באתלטיקה קלה שנערכה בניגריה. ריצת 400 מטר משוכות: 47.79 שניות (2015) מדיה וקבצים בנושא ניקולאס בט בוויקישיתוף ניקולאס בט, ברשת החברתית פייסבוק ניקולאס בט, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ניקולאס בט, באתר olympedia.org ניקולאס בט, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ניקולאס בט, באתר ליגת היהלום
מאיר אקסלרוד

מאיר מוישביץ אקסלרוד (ברוסית: Аксельрод, Меер Моисеевич‏; 18 ביולי 1902 - 10 בינואר 1970) היה צייר יהודי סובייטי. הוא נולד בעיר מלדזייצ'נה בפלך וילנה (כיום בבלארוס). קיבל חינוך יהודי מסורתי, למד בתלמוד תורה. הוריו של אקסלרוד עסקו במלאכה ורוכלות. ב-1913 הוא החל ללמוד בבית ספרו של יהודה פן בויטבסק. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היהודים גורשו מאזור החזית, כולל משפחתו של אקסלרוד שנאלצה לעבור לטמבוב. ב-1918 הוא עבר להתגורר במינסק, שם עבד בהכנת פוסטרים לתיאטראות ובתי קולנוע. בין 1919–1921 הוא המשיך את לימודיו וב-1921 אורגנה תערוכה ראשונה של ציוריו במינסק. בין 1921 - 1928 הוא למד במוסקבה, בוחוטמא"ס - האולפנים האמנותיים לטכנולוגיות הגבוהות, שב-1926 הפך לוחוטאין. בין 1926 - 1930 לימד ציור בווחוטאין, ובין 1931–1932 לימד במכון הטקסטיל של מוסקבה. הוא היה חבר באגודת ארבע אומנויות, ב-1932 הצטרף לאגודת הציירים של מוסקבה. בין 1930 - 1931 ביקר פעמיים בוויו נובה, קיבוץ שהוקם בחצי האי קרים על ידי יהודים שירדו מארץ ישראל, בעקבות הביקורים הוא יצר מספר עבודות, תערוכה מציוריו של אקסלרוד המוקדשת לוויו נובה, בשם "גן העדן האבוד", הוצגה במוזיאון עין חרוד. בשנות השלושים מספר התערוכות של אקסלרוד החל לצנוח בעקבות המאבק נגד הפורמליזם והוא נאלץ לעסוק בעיצוב ספרים ועבודה בתיאטראות, בין היתר בתיאטרון היהודי של בלארוס ותיאטרון היהודי של מוסקבה. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגורר עם משפחתו באלמטי, שם סייע לפליטים יהודים מפולין. ב-1944 באלמטי התקיימה תערוכה אישית של ציוריו. נפטר מהתקף לב ב-1970 במוסקבה. זליק אקסלרוד - אחיו, היה משורר יידי. אחיו הכיר לו את רבקה רובין שהייתה משוררת יידית, יותר מאוחר הם נישאו. בתו אלנה אקסלרוד היא משוררת ומתרגמת, כותבת ברוסית. כיום חיה במעלה אדומים. נכדו מיכאל יחאילביץ הוא צייר ישראלי. מדיה וקבצים בנושא מאיר אקסלרוד בוויקישיתוף מאיר אקסלרוד, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) גלריית תמונות של מאיר אקסלרוד על מאיר אקסלרוד, בתו ונכדו בכתב העת לחיים (ברוסית) מאיר אקסלרוד (1902-1970), דף שער בספרייה הלאומית 5 ביולי לפי הלוח היוליאני
משחק רשת מרובה משתתפים

משחק רשת מרובה משתתפים (באנגלית: Massively multiplayer online game, נקרא בקיצור MMO או MMOG) הוא משחק וידאו אשר בו מסוגלים לשחק בו-זמנית שחקנים רבים במיוחד. מרבית המשחקים מסוג זה פועלים רק במחשבים המחוברים לאינטרנט, אף על פי שישנם גם משחקים שונים מסוג זה הפועלים ברשתות מחשבים מקומיות. במרבית המשחקים מסוג זה בדרך כלל יש רק עולם אחד שבו כל השחקנים לוקחים חלק. משחקים אלו מיוצרים עבור כל פלטפורמות המשחק הפופולריות - המחשב האישי, קונסולות משחקי הווידאו, או הטלפונים החכמים. משחקי MMO מאפשרים לשחקנים להתחרות זה בזה, או לקחת חלק בשיתוף פעולה שמתקיים בקנה מידה גדול, ולעיתים אף לקיים אינטראקציה תוך כדי המשחק עם אנשים שונים מרחבי העולם. כמו כל עולמות ה־MMO אשר שחקני המשחק משחקים עליהם הם פועלים על סרברים (Servers) אשר כל שחקן מתחבר אליהם (הסרברים פועלים כול הזמן בשביל שהשחקנים יכלו לשחק כול הזמן) MMORPG - במשחקים שבתת-סוגה זו השחקן בדרך כלל בוחר בדמות בעלת כוחות על-טבעיים. במשחקים אלו לרוב יש מספר סוגים של דמויות שחקנים, כגון ערפדים, אנשי זאב, או קוסמים. דוגמאות למשחקים בולטים מסוג זה: וורלד אוף וורקראפט, ראגנארוק, Final Fantasy XIV, ורונסקייפ. MMOFPS - במשחקים שבתת-סוגה זו השחקן בדרך כלל בוחר בדמות חייל או שכיר חרב, ומסוגל להשתמש בכלי נשק רבים, כגון רובים ופצצות, נגד יתר השחקנים האחרים. דוגמאות למשחקים בולטים מסוג זה: Battlefield Play4Free, PlanetSide 2 (אנ'), World War II Online (אנ'), ו-Firefall (אנ'). MMOSG - במשחקים שבתת-סוגה זו השחקן ממוקד בקיום אינטראקציה עם משתמשים אחרים. אינטראקציות אלו כוללות סיורים בסביבות וירטואליות, תקשורת באמצעות טקסט או קול, וכדומה. דוגמאות למשחקים בולטים מסוג זה: Second Life, וקלאב פינגווין. MMOBG - משחקים אלו אינם דורשים התקנה כלשהי - ניתן לשחקן בהם באופן מיידי דרך דפדפן האינטרנט. דוגמאות למשחקים בולטים מסוג זה: טנקי אונליין, שבטי מלחמה, האטריק, ו־OGame (אנ'). מדיה וקבצים בנושא משחק רשת מרובה משתתפים בוויקישיתוף
שמיר ליטל

שמיר ליטל (באנגלית: Shamier Little; נולדה ב-20 במרץ 1995) היא אתלטית אמריקאית, פעמיים סגנית אלופת העולם (בייג'ינג 2015 ובודפשט 2023) ואלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים (טורונטו 2015) בריצת 400 מטר משוכות. ליטל נולדה בלואיוויל שבקנטקי וגדלה בשיקגו. אביה שון היה שחקן פוטבול באוניברסיטת מזרח אילינוי ואמה הייתה אתלטית וכדורסלנית באוניברסיטה. היא החלה להתאמן באתלטיקה בגיל שמונה, בגיל 16 התחרתה לראשונה בריצת 400 מטר משוכות ועד מהרה זכתה באליפות ארצות הברית לנערות. ב-2013 החלה ללמוד ולהתחרות באוניברסיטת טקסס A&M. ב-2014 זכתה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שהתקיימה באורגון, בריצת 400 מטר משוכות ובמרוץ השליחות 400X4 מטר, באותה שנה זכתה באליפות ארצות הברית לנוער ובאליפות ה-NCAA והייתה בכך לאלופה הצעירה ביותר במקצוע זה. ביולי 2015 זכתה פעם נוספת באליפות ה-NCAA בתוצאה של 53.74 שניות, שיא אישי ותוצאת השנה במקצוע זה בעולם. היא הצעירה ביותר מעולם שירדה מגבול ה-54 שניות בריצה זו. בהמשך החודש זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים בתוצאה של 55.50 שניות. באליפות העולם באתלטיקה 2015 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 53.94 שניות, לאחר המנצחת זוזאנה היינובה. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי 2016 סיימה ליטל במקום חמישי בשלב חצי הגמר בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.64 שניות ולא עלתה לריצת הגמר ולא נכללה במשלחת האמריקאית למשחקים. ביוני 2017 קבעה שיא אישי של 52.75 שניות. במסגרת ליגת היהלום שנערכה בלונדון ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שלישי בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 50.40 שניות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 לא העפילה למקצה הגמר. באוגוסט 2018 זכתה במדליית זהב באליפות צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים בשיא אליפות של 53.32 שניות. באליפות העולם באתלטיקה 2023 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 52.80 שניות, לאחר המנצחת פמקה בול. באולימפיאדת פריז זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4X400 מטר יחד עם סידני מק'לוכלין-לברון, גבריאל תומאס ואלכסיס הולמס בשיא צפון-אמריקה של 3:15.27 דקות. היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר ביחד עם ורנון נורווד, ברייס דדמון וקיילין בראון בתוצאה של 3:07.74 דקות, אחרי הולנד (3:07.43 דקות) ולפני הממלכה המאוחדת (3:08.01 דקות). בשלב המוקדמות הרביעייה קבעה שיא עולם חדש של 3:07.41 דקות. סימני ההיכר שלה הם קשת ססגונית לשיער ומשקפי מלקולם X. מדיה וקבצים בנושא שמיר ליטל בוויקישיתוף שמיר ליטל, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית שמיר ליטל, באתר ליגת היהלום שמיר ליטל, באתר Track and Field (נשים) פרופיל באתר התאחדות האתלטיקה האמריקאית FROSH SHAMIER LITTLE PRIMED FOR NCAAS, אתר ESPN, ‏13 ביוני 2014 The Future Looks Big For Shamier Little, Ribbon-Sporting Collegiate Hurdler Is World Leader by Dave Hunter
נפץ (מכשיר)

נַפָּץ (באנגלית: Detonator או Blasting Cap; מכוּנה בעברית גם תַּחַל, מלשון התחלה) הוא מכשיר המשמש ליִזּוּם או איתחול שרשרת הניפוץ ולהפעלת מטען חומר הנֶפֶץ העיקרי. קיימים שני סוגי נפצים: נפץ חשמלי – מופעל על ידי פצץ, סוללה חשמלית או גנרטור מסוג אחר, המעבירים זרם חשמלי לנפץ וגורמים לפיצוצו. נפץ מכני – מופעל על ידי החדרת פתיל השהייה לתוכו והידוק הפתיל על ידי צבת צימות מיוחדת. הפתיל מודלק על ידי גפרור, מצית, מצת או אמצעי הצתה אחר. בדרך כלל הנפץ מוכנס לתוך חומר נפץ שנקרא מאיץ (Primer), שמהווה שלב שני ב"שרשרת הניפוץ". פצץ מדיה וקבצים בנושא נפץ בוויקישיתוף יִזּוּם, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה ובנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל צרפת

סמל הרפובליקה הצרפתית מוכר כסמלה הרשמי של צרפת מאז שנת 1953. ענפי הזית מסמלים שלום, ענפי האלון מסמלים תמידיות, ראשי התיבות "RF" הם קיצור של République Française (הרפובליקה הצרפתית, בצרפתית), והפסקס המשולב בענפי הבוקיצה מייצג צדק. סמל צרפת מורכב מהרכיבים הבאים: מגן רחב ובו בצד אחד יש ראש אריה ובצד השני יש ראש עיט. מעל המגן נמצאת מונוגרמה של האותיות R ו-F המייצגת את המילים "הרפובליקה הצרפתית" (République Française). ענף עץ דפנה המסמל את ניצחון הרפובליקה. ענף עץ אלון המסמל תמידיות. פסקס המסמלים את כוחה של המדינה ואת זכותה לשפוט משפט צדק. דגל צרפת המנון צרפת מדיה וקבצים בנושא סמל צרפת בוויקישיתוף The French Connection: The Church's "Eldest Daughter" and the Condemnation of Modernism. Aubert de La Chesnaye-Desbois, Dictionnaire de la noblesse, contenant les généalogies, l'histoire & la chronologie des familles nobles de la France, Schlesinger frères, 1866 « Cachet de la sous-préfecture de Dinan, 6 décembre 1943, État français (Régime de Vichy) », Académie de Rennes.
בוריניה

בוריניה (באוקראינית: Бо́риня; בפולנית: Borynia) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בסמוך לעיירה טורקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. העיירה, השוכנת על גדת נהר סטרי, נזכרת לראשונה באמצע המאה ה-16. בשנת 1870 נתגלה במקום מטמון מטבעות רומיים מימי הקיסר טראיאנוס. בשנת 1880 נמנו בעיירה כמאה יהודים. מקור הפרנסה העיקרי בעיירה הוא חקלאות. בין מלחמות העולם פעלו בבוריניה סניפי התנועות הציוניות אחווה והחלוץ. עם כניסת הסובייטים לאזור, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הולאמו עסקי היהודים בעיירה, והופקעו קרקעות של מספר משפחות יהודיות בה. עם פרוץ מבצע ברברוסה מספר יהודים מהעיירה פנו מזרחה עם הצבא האדום הנסוג. עם כיבוש העיירה ביולי 1941 בידי הגרמנים נערכו ביהודיה פרעות על ידי תושבי המקום האוקראינים, ויהודי העיירה צוו לשאת סרט עם מגן דוד על זרועם. כמו כן, גברים ונשים יהודים מהעיירה נלקחו לעבודות כפייה, תוך התעללות ואלימות מצד השוטרים האוקראינים. בסוף קיץ 1941 אנשי גסטאפו שהגיעו לעיירה אספו כ-30 יהודים בני משפחת פורמן, והוציאו אותם להורג בטענה שתמכו בשלטון הסובייטי. בחורף 1942-1941 סבלו יהודי העיירה מרעב כבד. ב-2 בפברואר 1942 רצחו הגרמנים בסיוע שוטרים אוקראינים 36 יהודים נוספים מהעיירה, אשר הוכו והובלו כבולים אל מותם. עד דצמבר 1942 גורשו רוב יהודי העיירה לטורקה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. עשרות בודדות של יהודים שהושארו בעיירה לעבודות כפייה הועברו באותו החודש לגטו סמביר, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. מספר יהודים מהעיירה שניסו להימלט לכיוון הונגריה נתפסו, ונרצחו בידי איכרים מקומיים. מדיה וקבצים בנושא בוריניה בוויקישיתוף בוריניה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "בוריניה", באתר JewishGen (באנגלית) אוטיניה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
איבארה (פירושונים)

איבארה (Ibarra) היא מילה שמקורה בבסקית ופירושה "מישור סחף". האם התכוונתם ל... איבארה – עיר בצפון אקוודור אבלארדו קולומה איבארה – שר הפנים של קובה מאז 1989 אניבל איבארה – ראש עיריית בואנוס איירס בין 2000 ל-2006 אסנסיון אסקיוול איבארה – נשיא קוסטה ריקה בין 1902 ל-1906 הוגו איבארה – כדורגלן ארגנטינאי חואן פליפה איבארה – המייסד והמושל הראשון של סנטיאגו דל אסטרו, ואחד הקאודיז'וס הבולטים במלחמות האזרחים בארגנטינה חוסה מריה ולאסקו איבארה – נשיא אקוודור במשך חמש קדנציות לא רצופות בין 1934 ל-1972 רנאטו איבארה – כדורגלן אקוודורי
איבארה

איבארה (בשמה המלא: סן מיגל דה איבארה; בספרדית: San Miguel de Ibarra) היא עיר בצפון אקוודור ובירת מחוז אימבאבורה. העיר שוכנת למרגלות הר הגעש אימבאבורה ולגדות נהר טוואנדו, בגובה של 2,225 מטר מעל פני הים. בשנת 2010 התגוררו בה כ-140 אלף תושבים. איבארה נוסדה ב-1606 על ידי מושלהּ הספרדי של קיטו, מיגל דה איבארה. בעיר נבנו מספר מבני ציבור וכנסיות, אך היא נחרבה ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-16 באוגוסט 1868. ב-1872 הוחל בהקמת העיר מחדש. השוק של איבארה, רחובות האבן שלה ובתיה הקולוניאליים מהווים מוקד משיכה לתיירים. מדי שנה נערך בעיר פסטיבל בשבוע האחרון של ספטמבר, וכן נערכות בעיר תהלוכות מדי 16 באוגוסט לציון רעידת אדמה שהחריבה את העיר. הודו אטאווה, הודו ארצות הברית וינצ'סטר, קנטקי, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא איבארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איבארה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדיננד פון קוואסט

פרדיננד פון קוואסט (בגרמנית: Ferdinand von Quast;‏ 18 באוקטובר 1850 – 27 במרץ 1939), היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות בחזית המערבית. פון קוואסט נולד ב-18 באוקטובר 1850 לפרדיננד פון קוואסט שהיה שר התרבות הפרוסי ולמריה לבית פון דיאסט שהייתה בתו של הגנרל הפרוסי היינריך פון דיאסט, ברנדסלבן שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה, וקיבל את עיטור צלב הברזל. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1910 מונה למפקד הדיוויזיה ה-36, ומעט לאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-6, ובשנת 1913 מונה למפקד הקורפוס ה-9. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון קוואסט מפקד הקורפוס ה-9 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-11 באוגוסט 1916 קיבל פון קוואסט את העיטור פור לה מריט על חלקו בלחימה בקרב על הסום, וב-24 בינואר 1917 מונה פון קוואסט למפקד קורפוס המשמר במקום קרל פון פלטנברג. ב-9 בספטמבר 1917 מונה פון קוואסט למפקד הארמייה השישית במקום אוטו פון בלוב שעבר לפקד על הארמייה ה-14. ב-9 באפריל 1918 תקף פון קוואסט את הכוחות הבריטיים בפלנדריה בקרב איפר הרביעי כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ובתחילה זכה להצלחה מרובה, אך לבסוף נבלמו כוחותיו על ידי הבריטים. ב-10 באפריל 1918 קיבל פון קוואסט תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט, וב-7 במאי קיבל את עיטור המסדר הצבאי של סנט היינריך ממלך סקסוניה. באוגוסט 1918 הותקפה הארמייה שבפיקודו על ידי כוחות מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה. נסיגת הארמייה נמשכה עד סיום המלחמה. ב-18 בינואר 1919 לאחר שביתת הנשק, מונה פון קוואסט למפקד פיקוד הגבולות הצפוני. ב-7 ביולי 1919 פרש משירות צבאי. פון קוואסט נפטר בפוטסדם ב-27 במרץ 1939 והוא בן 88 שנים. פור לה מריט עם עלי אלון מסדר העיט האדום עם עלי אלון וכוכבים המסדר הצבאי של סנט היינריך צלב הברזל (1870) הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא פרדיננד פון קוואסט בוויקישיתוף Ferdinand von Quast on The Prussian Machine