laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תריודוטירונין

טריודוטירונין (T3= Triiodothyronine) הוא הורמון המופרש מבלוטת התריס יחד עם ההורמון תירוקסין (T4), ויחד שניהם משתתפים בוויסות קצב חילוף החומרים בגוף ובעירור מערכת העצבים הסימפתטית. צורה זו של הורמון בלוטת התריס היא הצורה הפעילה יותר לעומת תירוקסין, משום שלהורמון זה אפיניות גבוהה יותר לאתרי המטרה התוך-תאיים. כמו כן, תירוקסין המופרש מבלוטת התריס הופך בתוך התאים לתריודוטירונין. הוא התגלה בשנת 1952 על ידי צוות בהשתתפות ג'ק גרוס. טריודוטירונין נוצר בשני מסלולים מקבילים. האחד מתחיל בחלל הזקיק של בלוטת התריס מצימוד של מונויודוטירוזין ודיודוטירוזין על גבי החלבון תירוגלובולין. כאשר תירוגלובולין נכנס חלל הזקיק חזרה אל תא הזקיק, מפורק ממנו תריודוטירונין בליזוזום. תריודוטירונין הוא מולקולה הידרופובית ויציאתה לזרם הדם אינה מתווכת. בזרם הדם נקשר תריודוטירונין לחלבונים הקושרים הורמוני בלוטת התריס כגלובולין קושר תירוקסין וכטרנסתירטין. בנוסף הוא נקשר גם לאלבומין. ישנו גם שיעור קטן של הורמונים אשר חופשי בדם, וזה אותו שיעור שבסופו של דבר משקף פעילות ביולוגית, משום שהוא זה שיכול להיכנס לתאים. לתאים ההורמון נכנס דרך נשא של הורמוני תריס. המסלול השני הוא בתוך תאי המטרה של הורמון בלוטת התריס, שם תירוקסין, אשר עבר את המסלול שפורט לעיל עבור תריודוטירונין, עובר דה-יודינציה על ידי אנזים דה-יודינאז לתריודוטירונין. בתא המטרה טריודוטירונין חודר לגרעין התא ושם משפיע על רמת השעתוק של גנים שונים, בין אם בהגברה או בעיכוב. לטריודוטירונין אפיניות גבוהה יותר מתירוקסין לקולטנים, והוא ההורמון הפעיל יותר ביולוגית. הדבר גם מאפשר בקרה נוספת על רמת ההורמון, שכן רוב הורמון התריס המופרש מהבלוטה הוא בצורת תירוקסין. תריודוטירונין מגביר בתא את הייצור של ATPase ובכך את הניצול של ATP במטבוליזם. הדבר משחרר אנרגיה, שחלקה משתחררת בתור חום, ולכן הורמון זה מעלה חום גוף. פירוק ה-ATP דורש פיצוי בצורת צריכת חמצן מוגברת. העלייה בחום הגוף גוררת עלייה בזרימת הדם ההיקפית, דופק מואץ והזעה במטרה להיפטר מעודף החום. הגברת קצב המטבוליזם גם גורמת לירידה במשקל, למרות העלייה בתיאבון שכן הניצול הקלורי בחילוף החומרים עולה על צריכת הקלוריות במזון. כמו כן, ההורמון מעודד את השעתוק של הורמון גדילה. במערכת העצבים הסימפתטית גורם ההורמון לשעתוק מוגבר הקולטנים לקטכולאמינים והעלאת מספרם, ובהינתן רמת קטכולאמינים תקינה הדבר יגרום לפעילות יתר של המערכת הסימפתטית עם סימנים של עצבנות ורעד, חוסר מצמוץ ודופק מואץ, בנוסף על האצת הדופק שנגרמת במנגנון הגברת המטבוליזם. טריודוטירונין מבקר את רמתו באמצעות מנגנון משוב שלילי על ההיפותלמוס, שם מיוצר הורמון משחרר תירוטרופין, אך בעיקר על בלוטת יותרת המוח, שם מיוצר ההורמון תירוטרופין. כטיפול, ההורמון קיים בטבליות (ציטומל או צינומל) ומשמש לטיפול בחולים בתת פעילות של בלוטת התריס אשר קיימת אצלם בעיה בהמרת ההורמון תירוקסין לטריודוטירונין, או כאשר נדרש טיפול לזמן קצר. זאת במקום השימוש המקובל בכדורי התירוקסין (אלטרוקסין).
דוד פישלוב

דוד פישלוב (נולד ב-1 ביוני 1954) הוא פרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. נולד בישראל לנחום וגיסיה פישלוב. למד בבית הספר היסודי "פרדס" ברמת גן ובתיכון בליך ברמת חן. היה חניך ומדריך בתנועת השומר הצעיר ברמת גן, במסגרתה הצטרף לגרעין הנח"ל 'רשף' לקיבוץ מגן. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון ושני ושימש כאסיסטנט בחוג לספרות כללית, את עבודת הדוקטורט בנושא METAPHORS OF GENRE כתב בהדרכתו של פרופסור רוברט (אורי) אלטר והגיש באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. עם שובו מארצות הברית החל ללמד בחוג לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית ואף נבחר לעמוד בראשו בשנים 1999–2001. כמו כן כיהן כמרצה אורח בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, פרופסור אורח בחוג לשפות ותרבויות המזרח הקרוב באוניברסיטת שיקגו, פרופסור חבר אורח בחוג לשפות ותרבויות המזרח התיכון ואסיה באוניברסיטת קולומביה ולימד בבית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית בירושלים. פישלוב פרסם עשרות מחקרים, ספרים ומאמרים. הוא פרסם ביקורת ספרים בידיעות אחרונות ובשנות ה-80 השתתף באופן קבוע ב'משא', המוסף הספרותי של העיתון דבר. פישלוב זכה במענק ללימודי מחקר בארצות הברית מטעם קרן חינוך ארצות הברית ישראל, מלגת נשיא האוניברסיטה לעבודת דוקטור באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה, מענק ללימודי מחקר באנגליה מטעם המועצה הבריטית ועוד. ספרו 'מחלפות שמשון' זכה בפרס ע"ש יעקב בהט לספר עיון לשנת תשנ"ח. פישלוב מתגורר כיום בתל אביב, גרוש, אב לשניים. Metaphors of Genere - The role of analogies in genere theory, Penn State Press, Universitu Park, 1993 כמטר שמים - עיונים בדימוי הפואטי, הוצאת מאגנס, תשנ"ו מחלפות שמשון - גלגולי דמותו של שמשון המקראי, הוצאת ספרים של אוניברסיטת חיפה, 2000 Dialogues with/and Great Books: The Dynamics of Canon Formation, Sussex Academic Press, 2010 כנפי ביאליק - מעמדו הקנוני ודיאלוגים עם יצירתו, הוצאת כרמל, 2023 ג'ונתן סוויפט, מבחר כתבים, תרגום: משה זינגר ויצחק קומם, הוצאת כרמל, 1993. דניאל דפו, מול פלנדרס, תרגום: סיגל אדלר, הוצאת כרמל, 2004. דניאל דפו, רובינזון קרוזו, תרגום: סיגל אדלר, הוצאת כרמל, 2006. דף הבית של דוד פישלוב באתר האוניברסיטה העברית מאמרי דוד פישלוב באתר נתן אלתרמן רונן טל, שום רפורמה לא תערער את מעמדו של ביאליק כמשורר הלאומי, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2023 על הספר Dialogues with/and Great Books: The Dynamics of Canon Formation בהוצאת הספרים דוד פישלוב, דף שער בספרייה הלאומית
CNBC

CNBC (קיצור של "Consumer News and Business Channel") היא רשת טלוויזיה אמריקאית המשדרת חדשות כלכליות ברחבי העולם. בעלי הרשת הוא תאגיד NBC Universal. הרשת משדרת בשלושה ערוצים עיקריים: ערוץ CNBC האמריקאי המקורי, ערוץ CNBC אירופה וערוץ CNBC אסיה. בנוסף להם קיימים כ-11 ערוצי משנה המשדרים בשפות שונות מלבד אנגלית (למשל: הינדית, טורקית ויפנית) או בגרסאות מקומיות המותאמות לאזורים מסוימים (אפריקה, יפן, אוסטרליה), ועוד 4 "מיני-ערוצים" המייצרים תוכן טלוויזיוני מצומצם. כשהושק ב-1989 נקרא הערוץ בשם Consumer News and Business Channel, אך מאז נזנח השם המלא ונותרו רק ראשי התיבות, שמסמלים בעיקר את הקשר לחברת האם NBC. ערוץ CNBC נחשב לערוץ החדשות הכלכליות המוביל בעולם ושוויו מוערך בארבעה מיליארד דולר. מתחריו הם ערוץ Fox Business של רשת פוקס וערוץ בלומברג. הערוץ משדר 24 שעות ביממה ומלווה את המסחר בבורסות השונות בעולם. הערוץ האמריקאי שם דגש על הבורסות בארצות הברית ומשדרי הדגל שלו משודרים הישר מרצפת המסחר של בורסת ניו יורק ה-NYSE. כמו כן משדר הערוץ מדי יום משדרים טרנס-אטלנטיים אותם מנחים במשותף קריינים משלושה מוקדים: מטה CNBC בניו ג'רזי, לונדון והונג קונג. המגישה הידועה מכל מגישי CNBC, שמאז 2013 עברה לעבוד בערוץ המתחרה Fox Business, היא מריה ברטירומו, חלוצת השידור מרצפת המסחר. מגישים בולטים נוספים הם: מארק היינס, ג'ו קרנן, בקי קוויק ואחרים. כוכב נוסף של הרשת הוא ג'ים קריימר, המנחה את התוכנית Mad money ומופיע לעיתים בתוכניות הערוץ השונות כדי לספק פרשנות לאירועים שונים. מניות המוזכרות על ידי קריימר בשידור, לחיוב או לשלילה, בדרך כלל נסחרות מיד לאחר מכן בעליות או ירידות חדות, בהתאמה. מדיה וקבצים בנושא CNBC בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של CNBC (באנגלית) CNBC, ברשת החברתית פייסבוק CNBC, ברשת החברתית אקס (טוויטר) CNBC, ברשת החברתית אינסטגרם CNBC, סרטונים בערוץ היוטיוב
פראטי (רובע)

פראטי (באיטלקית: Prati) הוא הרובע העשרים ושנים מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. לוגו הרובע מתאר את טירת סנטאנג'לו אף שזו אינה נמצאת ברובע, ונמצאת למעשה ברובע בורגו הגובל ברובע פראטי מדרום. בדומה לרובע טרסטוורה ולרובע בורגו רובע פראטי אינו שייך למוניצ'יפיו I אלא למוניצ'יפיו 17 מבחינה אדמיניסטרטיבית. בין האתרים שברובע נמצאים כיכר קאבור ובתי המשפט של רומא. מדיה וקבצים בנושא פראטי בוויקישיתוף
טסטאצ'יו

טסטאצ'יו (באיטלקית: Testaccio) הוא שמו של הרובע העשרים מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. הרובע נקרא על שם מונטה טסטאצ'יו הסמוך. בעת העתיקה, שימש הרובע, הממוקם על גדת נהר הטיבר כאתר המסחר העיקרי של רומא העתיקה, והתגלו בו שרידים רבים של כלי חרס ואמפורות. כיום משמש הרובע כרובע מסחרי ברובו, אולם בשנים האחרונות הפך לאזור בילויים ונפתחו בו מועדוני לילה רבים. ברובע עוברת חומת אורליאנוס ונמצאת בו פרמידת קסטיוס ולצדה בית הקברות הפרוטסטנטי של רומא. מדיה וקבצים בנושא טסטאצ'יו בוויקישיתוף תיאור הרובע ותמונות הרובע תמונות הרובע
צ'ליו (רובע)

צ'ליו (באיטלקית: Celio) הוא שמו של הרובע התשעה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. סמל הרובע מתאר ראש של אפריקאי, שלראשו קסדה עם חטי פילים. הסמל מתאר פסל שהתגלה בשטחי הרובע, ברחוב שנקרא כיום (לאחר גילוי הפסל) ויה קאפו ד'אפריקה (דרך הראש האפריקאי). ברובע נמצאות כנסיות רבות בהן סן ג'ובאני א פורטה לטינה, סן ג'ובני אין אולאו, סן גרגוריו מאניו, סנטה מריה אין דומניקה, סנטו סטפנו רוטונדו, סנטי ג'ובני א פאולו, סנטי קווטרו קורונאטי וכן אתרים בעלי חשיבות רבים ובהם קשת קונסטנטינוס, קשת דולאבלה, הקולוסאום ווילה צ'לימונטנה. מדיה וקבצים בנושא צ'ליו בוויקישיתוף
לודוביזי (רובע)

לודוביזי (באיטלקית: Ludovisi) הוא שמו של הרובע השישה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. חותם הרובע מציג דרקון מוזהב על רקע אדום. מקורו של הדרקון בשלט האצולה של משפחת לודוביזי (איט') אשר מרבית שטחי הרובע היו חלק מגני האחוזה שלה, שנקראה וילה לודוביזי. הווילה והגנים נמכרו בסוף המאה ה-19 לממשלת איטליה, וזו מכרה אותם ליזמים על מנת שיבנו את מבני הרובע. ברובע עובר ויה ונטו היוקרתי. מדיה וקבצים בנושא לודוביזי בוויקישיתוף
מונטה מריו

מונטה מריו (באיטלקית: Monte Mario) היא הגבעה הגבוהה ביותר בעיר רומא, בירת איטליה. בשיאה, מתנשאת הגבעה לגובה של 139 מטרים מעל פני הים. הגבעה נמצאת בצפון מערב העיר, ונקראת על שם הקרדינל מריו מליני אשר היה הבעלים של הגבעה במהלך המאה ה-15, ובנה עליה וילה רחבת ידיים. כיום מהווה הגבעה חלק משמורת טבע. בראש הגבעה נמצאת הכנסייה והמנזר בשם סנטה מריה רוזריו, וכן, במקום בו עמדה וילה מליני ניצב כיום מצפה כוכבים ומוזיאון לאסטרונומיה על שם קופרניקוס (Museo Astronomico Copernicano) על הגבעה נמצא אחד מארבעת הקמפוסים של אוניברסיטת לויולה שיקגו. שבע גבעות רומא מדיה וקבצים בנושא מונטה מריו בוויקישיתוף תיאור הגבעה (באיטלקית)
ג'אניקולו

ג'אניקולו (באיטלקית: Gianicolo, בלטינית - יאניקולום - Janiculum) היא גבעה במערב העיר רומא בירת איטליה. בעבר נקראה הגבעה גם "הר הוותיקן" (Mons Vaticanus). על אף היותה הגבעה השנייה בגובה בשטח העיר רומא של ימינו (אחרי מונטה מריו), הגבעה אינה אחת משבע גבעות רומא, בשל היותה בגדתו המערבית של נהר הטיבר ומחוץ לשטחי רומא העתיקה. הגבעה היא מצוק ארוך שמשתרע לגדתו הימנית (המערבית) של נהר הטיבר למול גבעת האוונטין (באזור הנקרא מונטה מאריו) אורכה של הגבעה, מצפון לדרום, כ-5 ק"מ. מרחקה של הגבעה מהנהר נע בין 100 מטרים (בדרום) לכ-2 ק"מ בצפון. הנקודה הגבוהה ביותר בגבעה היא בקצהה הצפוני, הנקרא מונטה מאריו, שגובהה 146 מטרים מעל פני הים. בתקופת הרפובליקה הרומית הייתה הגבעה, הנמצאת ממערב לנהר הטיבר, מחוץ לתחומה של העיר רומא. הגבעה היוותה אתר מקודש ליאנוס, אל השערים במיתולוגיה הרומית, ונערך בה פולחן אשר כלל צפייה במעוף הציפורים לשם חיזוי העתיד. תוואי חומת אורליאנוס הקיף חלקים מהגבעה על מנת לכלול בתחום העיר את טחנות המים שהיו עליה. טחנות אליה שימוש כטחנות הקמח של העיר. ככל הנראה הטחנות נבנו על ידי הקיסר אורליאנוס בשלהי המאה השלישית. בשנת 537, בעת המצור של הגותים על העיר, חסמו הגותים את אמות המים שהובילו מים אל התחנות, אולם בתום המצור שוקמו אמות המים, והמשיכו לפעול עד ימי הביניים (ישנן עדויות לפעולתן בתקופת שלטונו של האפיפיור גרגוריוס הרביעי, באמצע המאה התשיעית). בשנת 1849 נערך על הגבעה ובסמוך לה קרב בין כוחותיו של ג'וזפה גריבלדי לבין הכוחות הצרפתיים שהגנו על האפיפיור ועל שלטונו בעיר רומא. הצרפתים דחקו את המגינים והצליחו לכבוש מחדש את רומא ולהשיבה לאפיפיור, שבינתיים נמלט לעיר גאטה.רק ב-1870, כעשור לאחר איחוד איטליה, הצליחו כוחות איטליה בפיקודו של המלך ויטוריו עמנואלה השני לכבוש את העיר ולהכריז עליה כבירת איטליה. אנדרטה לזכר הקרב ולזכר הנופלים במאבק לעצמאות איטליה הוקמה בראש הגבעה. בראש האנדרטה פסל של גריבלדי רוכב על סוס. עד 1929, בזמם שהיחסים בין איטליה לבין הוותיקן היו גרועים ומתוחים,פנה הפסל לכיוון מערב, כאילו השגיח על הוותיקן והאפיפיור. לאחר שיושבו ההדורים, סובבו את הפסל ופניו לכיוון מזרח, צופות אל המרכז העתיק של רומא. מאז שנת 1847 נהגו לירות מדי יום, בשעה 12:00 בצהריים על מנת להודיע על השעה. הירי בוצע מטירת סנטאנג'לו, והועבר בשנת 1904 לתותח שהוצב בראש הגבעה. מנהג זה נמשך עד שנת 1939 והופסק בשל מלחמת העולם השנייה. בעקבות לחץ ציבורי, המנהג חודש ב-21 באפריל 1959. על גבעת ג'אניקולו נמצאת כנסיית סן פייטרו אין מונטוריו שנבנתה במקום בו, על פי האמונה הנוצרית נצלב פטרוס הקדוש. כמו כן על הגבעה ממוקמת מזרקת אקווה פאולה שנבנתה בסגנון הבארוק בהוראת האפיפיור פאולוס החמישי. סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 חפירות ארכאולוגיות בתחנות המים
פיניה (רובע)

פיניה (באיטלקית: Pigna) הוא שמו של הרובע התשיעי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. מקור שמו של הרובע במילה האיטלקית לאצטרובל, והאצטרובל מופיע בסמליל הרובע. פסל האצטרובל הוצב על מזרקה ברומא העתיקה, בקרבת מרחצאות אגריפה ומקדש האלה המצרית איזיס. האצטרובל הענקי הועבר במאה ה-13 לבזיליקת פטרוס הקדוש בקריית הוותיקן, ובמאה ה-15 הוצב במקומו הנוכחי בראש חצר בלוודרה (המכונה גם "חצר האצטרובל" (אנ')) שבנה דונטו ברמנטה במתחם מוזיאוני הוותיקן. משני עבריו של פסל האצטרובל מוצבים טווסים עשויים ברונזה שהובאו מהמאוזוליאום של אדריאנוס (כיום טירת סנטאנג'לו). צורתו של רובע פיניה ריבועית, והוא משתרע בין הפנתאון בפינתו הצפונית-מערבית של הרובע עד כיכר ונציה בפינתו הדרומית-מזרחית. רובע פיניה ממוקם באזור שהיה מרכז שדה מרס ברומא העתיקה. האזור היה הרובע השלישי מבין 14 רובעי העיר בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס. לימים כונה הרובע בשם "איזיס וסראפיס" (בלטינית: Isis et Serapis) על שם מקדשי האלים המצריים איזיס וסראפיס שמוקמו בו. לאחר נפילת האימפריה הרומית קטנה אוכלוסיית הרובע, בשל ריחוקו מנהר הטיבר, אולם בתקופת הרנסאנס גדלה אוכלוסייתו והוא הלך ונעשה צפוף מאוד. על אף שטחו הקטן של הרובע יש בו אתרים רבים בעלי חשיבות, ובהם הפנתאון, מהמבנים הרומיים הידועים ביותר שנשתמרו מהעת העתיקה. מבנה זה, שהיה מקדש לכל האלים הרומיים, הפך לכנסייה במאה השביעית ולכן שרד בשלמותו. ברובע נמצאות הכנסיות סנטה מריה סופרה מינרווה, סנטאיגנאציו די לויולה, סן מקוטו וכנסיית סן מארקו. בחלקו המזרחי של הרובע עוברת ויה דל קורסו (על נתיב ויה לאטה העתיקה), ולאורכה מבנים רבים מתקופת הרנסאנס ובהם הפאלאצו דה קארוליס המשמש את בנק רומא. בדרום הרובע נמצאת הלארגו די טורה ארגנטינה - המכונה "האזור המקודש" בשל ארבעת המקדשים מתקופת הרפובליקה הרומית שנחשפו במרכזהּ. כמו כן ברובע נמצא פסל "הפיל נושא האובליסק" (אנ') של ג'ובאני לורנצו ברניני. מדיה וקבצים בנושא פיניה בוויקישיתוף היסטוריה, מידע ותמונות של הרובע מפת הרובע (באיטלקית)
רגולה (רובע)

רגולה (באיטלקית: Regola) הוא שמו של הרובע השביעי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. מקור השם במילה "ארנולה" (בלטינית: Arenula) שמשמעה "חול רך" וזה בכלל החול שנותר באזור לאחר ההצפות שנגרמו על ידי נהר הטיבר, שהרובע נמצא לחופו. לוגו הרובע מתאר צבי רץ. בעת העתיקה, בתקופת האימפריה הרומית היה האזור בו נמצא כיום הרובע חלק משדה מרס, והיה ממוקם בו ה"טריגאריום" (בלטינית: Trigarium) - האצטדיון בו התאמנו רוכבי הטריגה (מרכבה עם שלושה סוסים). בתקופת כהונתו של הקיסר אוגוסטוס היה האזור בו נמצא כיום הרובע חלק מהרובע התשיעי מבין 14 רובעי רומא, והוא נקרא בשם "קירקוס פלאמיניוס" (בלטינית: Circus Flaminius). בתקופת ימי הביניים היה הרובע חלק מהאזור השיש מבין שבעה אזורי רומא (אף שגבולות הרבעים באותה עת לא היו מוגדרים היטב). בשנת 1586, עת הוקם רובע בורגו הוגדרו גבולות רובע רגולה, והוא הפך לרובע השישי של העיר, שנקרא Arenule et Chacabariorum - על שם החול מחד, ועל שם חרשי הנחושת (באטלקית: chacabariis) שהתגוררו ברובע. בשנת 1875 נבנו על גדות נהר הטיבר הרציפים שנועדו למנוע הצפת הרובע על ידי הנהר. לצורך בניית הרציפים נהרסו חלק מבתי הרובע הסמוכים לנהר, ושוני תוואי חלק מהרחובות - דבר ששינה את אופיו של הרובע. ברובע נמצאת דרך ויה ג'וליה, ומעלה הקשת שנבנתה על ידי מיכלאנג'לו כחלק מהתוכנית לקשר בין ארמון פארנזה הנמצא בלב הרובע, בכיכר פארנזה, לבין הוילה פארנזינה שנמצאה מעברו השני של הטיבר, ברובע טרסטוורה. בשטח הרובע נמצא כיום אזור הקאמפו די פיורי וכן הכנסיות סנטה מריה די מונסרטו, סנטה מריה אין מונטיצ'לי וסנטה מריה דלאורציונה אה מורטה. מדיה וקבצים בנושא רגולה בוויקישיתוף ההיסטוריה של הרובע, מפות הרובע ותמונות הרובע
פאריונה

פריאונה (באיטלקית: Parione) הוא שמו של הרובע השישי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. מקור שמו של הרובע אינו ידוע, וככל הנראה הוא נקרא על שם חומה שהייתה בסמוך לרובע (המילה "פאריטונה" באיטלקית של ימי הביניים משמעה "חומה גדולה"), או הכוונה לקירות אצטדיון דמיטיאנוס שהיה ממוקם ברובע. לוגו הרובע מציג גריפין – חיה שמקורה במיתולוגיה היוונית. הגריפון נבחר כסמל הרובע, מאחר שהוא מייצג אצילות וגאווה. בתקופת הרפובליקה הרומית, השטח בו ממוקם כיום הרובע היווה חלק משדה מרס - אזור בו נהג הצבא הרומי להתאמן. מאוחר יותר, בראשית תקופת האימפריה הרומית, עם גידולה של העיר, הפך האזור לרובע התשיעי מבין 14 רובעי רומא בתקופתו של הקיסר אוגוסטוס. ימים זכה הרובע לכינוי "קירקו פלאמיניו" (בלטינית: Circo Flaminio). באזור נבנה אצטדיון גדול (לימים פיאצה נבונה) על ידי הקיסר דומיטיאנוס, והקיסר פומפיוס בנה ברובע קוריה (אשר שימשה את הסנאט הרומאי). לאחר נפילת האימפריה הרומית, נותר אזור הרובע מיושב. בתקופת ימי הביניים כונה הרובע, שהיה הרובע השמיני של העיר, בשם "רובע פאריונה וסן לורנצו אין דמאסו" (בלטינית: Parione e S. Lorenzo in Damaso) על שם כנסיית סן לורזו אין דאמאסו הממוקמת ברובע (ואשר נבנתה במאה הרביעית. בין השנים 1200–1400, בשל מיקומו של הרובע במרכז העיר מחד, אך בסמוך לנהר הטיבר מאידך, גדלה אוכלוסיית הרובע. הקמת הקמפו די פיורי שהיווה שוק מרכזי סייע להתפתחות הרובע. בתקופת שלטונו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי עבר מבנה הרובע שינוי ארגוני שכלל הרחבת הרחובות, שיקום הבניינים והקמת גשר סיסטו (באיטלקית: "ponte Sisto" - "פונטה סיסטו" - על שם האפיפיור) המקשר את הרובע לרובע טרסטוורה בעברו השני של הנהר. במהלך המאה ה-16 עברה מרבית הפעילות המסחרית מהקמפו די פיורי לאזור הפיאצה נבונה, הרחבה יותר, ובמהלך המאה ה-17 שונתה הכיכר ושופצה על ידי ג'ובני לורנצו ברניני אשר פנה את מזרקת ארבעת הנהרות באמצעיתה. לאחר איחוד איטליה, הקמת ממלכת איטליה והפיכת רומא לבירתה, נבנתה באזור זה דרך ויטוריו אמנואלה השני - אשר ייעל את התנועה העוברת ברובע. האתר המרכזי ברובע הוא כיכר נבונה - המכסה כרבע משטח הרובע. כיכר זו עומדת במקום בו עמד אצטדיון רומי, ושומרת על צורתו של האצטדיון. במרכז הכיכר ניצבת מזרקת ארבעת הנהרות של ג'ובני לורנצו ברניני מאמצע המאה ה-17. כיכר נבונה הפכה לכיכר השוק המרכזית של העיר עם ירידת מעמדו של הקמפו די פיורי אשר נמצא אף הוא בתחומי הרובע. דרומית לכיכר נבונה ניצבת כיכר פאסקווינו המשמשת לפרסום מודעות ודעות שונים. מדיה וקבצים בנושא פאריונה בוויקישיתוף ההיסטוריה, מפות ותמונות של הרובע
מנזר פאונטיינז

מנזר פאונטיינז (אנגלית: Fountains Abbey) שנוסד ב-1132 הוא מנזר ציסטרציאני שחורבותיו שוכנות בצפון יורקשייר, אנגליה. בשנת 1986 העניק אונסק"ו למנזר מעמד של אתר מורשת עולמית ביחד עם הפארק המלכותי סטאדלי הנמצא בסמוך אליו. המנזר נוסד ב-1132 לאחר מחלוקת חריפה שהתרחשה במנזר סנט מרי ביורק. בעקבות המהומה הוגלו 13 נזירים, ולאחר שהם ניסו לשוב ללא הצלחה לחיות לפי תקנון בנדיקטוס מהמאה ה-6, הארכיבישוף תורסטן מיורק לקח אותם תחת חסותו. הוא סיפק להם מקום לצרכיהם השונים בעמק הנהר סקל. בעמק הסגור היו את כל המרכיבים הדרושים להקמת המנזר, והוא היה עבורם מקלט מפני מזג האוויר, ומקור לאבן ועץ עבור המבנה, ואספקה שוטפת של מים. הנזירים הצטרפו למסדר הציסטרסיאני ב-1132. המנזר הוכר כמנזר משנה של מנזר קלרבו ב-1133. ברנרד מקלרבו שלח את ג'פרי ד'אינאי, שהיה אחד מתלמידיו, לפקח על בניית המבנים הראשונים. המנזר נהנה מתרומות נדיבות החל מתחילת העבודות. בשנת 1135 עבר להתגורר במנזר הדיקן של הכנס של יורק לענייני דת, ביחד עם שניים מעוזריו, ספרייתו הגדולה ועושרו הרב. עושרו של המנזר ואדמותיו המשיכו לגדול במאה ה-13. תקופה השגשוג של המנזר, שנמשכה 400 שנים, משתקפת בהריסות המבנים המהוות את המתחם המנזרי הגדולה ביותר בממלכה המאוחדת. בניית המנזר נמשכה עד המאה ה-16. המגדל של המנזר נבנה בחלקו הצפוני של הטרנספט זמן קצר לפני שהמלך הנרי השמיני הורה על פירוק המנזרים ב-1539. הכתר הבריטי מכר את המבנים של המנזר והקרקעות שמסביבם נמכרו ב-1 באוקטובר 1540 לסר ריצ'רד גרשאם, שהיה סוחר לונדוני. בזמן המכירה המנזר נחשב לעשיר ביותר בממלכה. בנייתו של המנזר החלה ב-1132 כאשר האבנים נחצבו מהסביבה המקומית, אם כי בתקופות מאוחרות יותר הוספו למנזר מספר תוספות ושינויים, ובכך סגנון הבנייה שלו היה שונה מהקו הנוקשה של הסגנון הציסטרסיאני. המנזר שוכן במרחק קצר בכיוון צפון מהנהר סקל. הקלויסטר נמצא בדרום, כאשר הצ'פטר האוס והפיסליס (חדר משותף לנזירים) פונים אל השביל המזרחי, וחדר האוכל (ביחד עם המטבח והמזווה) נמצא בזווית ישרה ביחס לשביל הדרומי. במקביל לשביל המערבי נמצא תת-מבנה מקומרן שבו יש קלויסטרים רבים המשמשים כתאים עבור הנזירים וכתאי אחסון, ומהווים תמיכה למגורי העובדים שמעליו. הבניין הזה משתרע לאורך הנהר. מגורי הנזירים היו מעל הצ'פטר האוס, בחלק הדרומי של הטרנספט. האופי החריג של סידור המנזר ניכר במטבח הנמצא בין הפיסליס וחדר האוכל, ובמיקומה של המרפאה מעל הנהר במערב, בסמוך לבתי האורחים. בנוסף, במנזר יש בית מקהלה גדול שהוקם על ידי אב המנזר ג'ון מיורק בין 1203 ל-1211, והורחב על ידי יורשו עד לטרנספט המזרחי, ולאחר מכן עד המגדל שנבנה באופן חריג בקצה הצפוני של הטרנספט הצפוני. בין שאר החלקים של המנזר ניתן למנות את קפלת הנאומים שמידותיה היו 46.5 על 23 רגל, ואת המטבח שמידותיו היו 50 על 38 רגל. ארגונו ואופיו של הבניין מעידים על עושר ועוצמה פאודלית רבים. מנזר פאונטיינז מתוחזק על ידי קרן המורשת האנגלית, והוא שייך לקרן הלאומית. הוא נמצא בסמוך לגן המים המלכותי סטאדלי, שהוא אתר נוסף השייך לקרן הלאומית. הקרן מחזיקה בבעלותה גם את פאונטיינז הול, שהגישה הציבורית אליו מותרת באופן חלקי. מדיה וקבצים בנושא מנזר פאונטיינז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מנזר פאונטיינז (באנגלית) מנזר פאונטיינז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מידע על המנזר באתר האנציקלופדיה הקתולית מידע על המנזר ועל גן המים המלכותי באתר הקרן הלאומית History of the Abbey at the National Trust website, URL accessed January 28th, 2007 Estate history at the National Trust website, URL accessed January 28th, 2007
פונטה (רובע)

פונטה (באיטלקית: Ponte) הוא שמו של הרובע החמישי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. משמעות שם הרובע במילה "גשר" באיטלקית. הרובע נקרא על שם גשר סנטאנג'לו המקשר את הרובע אל רובע בורגו מעברו השני של נהר הטיבר. הגשר נבנה על ידי הקיסר אדריאנוס על מנת לקשר את המאוזוליאום שבנה (כיום טירת סנטאנג'לו) עם העיר רומא שהייתה מעברו השני של הנהר. בתקופת שלטונו של האפיפיור סיקסטוס החמישי שונו גבולות הרובע, כך שהגשר אינו נמצא בשטחי הרובע כיום, אולם הרובע שמר על שמו המקורי, והגשר מופיע על לוגו הרובע. בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס היה האזור בו ממוקם כיום הרובע שייך לרובע הרביעי של רומא מתוך 14 רובעי רומא. באותה עת נקרא הרובע בשם "קירקוס פלאמיניוס" (בלטינית: Circus Flaminius), והיה חלק מאזור שדה מרס (בלטינית: "קמפוס מרטיוס" - "Campus Martius"). הקיסר נירון בנה גשר מעל נהר הטיבר, שקישר את הרובע לגדתו השנייה של הנהר, לעבר הויה טריאומפאליס (גשר שנקרא "טריאומפליס" (triumphalis) על שם הדרך, או "נירונאנוס" (Neronianus) על שם הקיסר, ועליה עברו תהלוכות הניצחון. לימים נקרא הגשר "פונס וטיקנוס" (Pons Vaticanus) מאחר שהוביל לעבר קיריית הוותיקן. הגשר נהרס בימי הביניים וזכה לכינוי "פונס רפטוס" (הגשר השבור). על גדת נהר הטיבר, בתחומי הרובע, היה מעגן ששימש להבאת חומרי בנייה למקדשי רומא העתיקה. במהלך ימי הביניים נותר הרובע מיושב בצפיפות, והבנייה ברובע בימי הביניים ובתקופת הרנסאנס העלימה את שרידי המבנים מהעת העתיקה. הרובע נותר מיושב בצפיפות על אף הכשלים באמות המים הרומיות, בשל קרבתו לנהר הטיבר, דבר שאיפשר הבאת מי שתייה ורחצה מהנהר אל הרובע. הקרבה בין הרובע לקיריית הוותיקן הביאה לכך שהרובע המה עולי רגל, ותושבי הרובע התפרנסו מהלנתם והאכלתם של עולי הרגל הרבים, וממכירת חפצי קדושה לעולי הרגל. במהלך המאה ה-16 נבנו ברובע ארמונות רבים לעשירי העיר, וזאת על אף שנהר הטיבר הציף את הרובע מדי מספר שנים. לאחר איחודה של איטליה, הקמת ממלכת איטליה בשנת 1870, והפיכת רומא לבירתה, נבנו על גדות נהר הטיבר רציפים למנוע את ההצפות, וגשרים חדשים נבנו על מנת לקשר את קיריית הוותיקן עם רובע פראטי. בניית הרציפים פגעה באופיו הבניימי של הרובע, מאחר שחלקים ממבני הרובע נהרסו בעת בניית הרציפים, והגשרים החדשים העבירו את התנועה לרבעים אחרים של רומא. ברובע ממוקמות כנסיות רבות ובהן סנטה מריה דלה פאצ'ה, סנטה מריה דל'אנימה וסן ג'ובני דה פיורנטיני. ברובע עוברת ויה ג'וליה וממוקמים בו מבנים רבים מתקופת הרנסאנס בהם ארמון דיי פופזי ("ארמון הבובות" הנקרא על שם חזיתו המעוטרת). מדיה וקבצים בנושא פונטה בוויקישיתוף היסטוריה, מפות ותמונות של הרובע