הסכם TRIPS

הסכם TRIPS הוא הגנה ושמירה על זכויות הקניין הרוחני מעוגנת בהסכמים בינלאומיים. הידוע שבהם הוא הסכם TRIPS ‏(trade related aspects of intellectual property rights) של ארגון הסחר העולמי. הסכם TRIPs, ההסכם המקיף ביותר בתחום הקניין הרוחני, מציב את הסטנדרטים המינימליים בתחום הקניין הרוחני, שאותם יש לקיים בכל מדינה ומדינה. ישראל, כחברה בארגון הסחר העולמי, מחויבת להסכם TRIPs, החל משנת 2000. ייחודו של הסכם TRIPS הוא בהיותו מקיף היבטים רבים ומגוונים של נושא הקניין הרוחני, תוך קביעת סטנדרטים מינימליים שעל המדינות החברות לאמץ בחקיקתן הפנימית. המדינות החברות מתחייבות גם להבטיח את קיומם של אמצעי אכיפה משפטיים כדי לאפשר לבעלי הזכויות לפעול באפקטיביות נגד הפרות של זכויותיהם, ולאפשר ביקורת שיפוטית על כל החלטה מנהלית בקשר לזכויות בקניין רוחני. הסכם TRIPS מסדיר נושאים אשר לא הוסדרו לפני כן במסגרת אמנה בין לאומית רב צדדית כלשהי, כגון ההגנה על סודות מסחריים ועל ציונים גאוגרפיים. בניגוד לאמנות שהתקבלו בחסות WIPO, הסכם TRIPS נתמך במנגנון אכיפה חזק - מנגנון יישוב הסכסוכים של GATT (הסכם כללי על תעריפים ומסחר), אשר התחזק מאוד בעקבות סבב אורוגוואי בשנת 1994. גוף נוסף המפקח על יישומו של הסכם TRIPS ואחראי על תחום הקניין הרוחני במסגרת ארגון הסחר העולמי הוא מועצת TRIPS, הפועלת מתוקף ההסכם. מאז קבלת הסכם TRIPS, ארגון הסחר העולמי וארגון WIPO מקיימים שיתוף פעולה ביניהם, המתבטא בעיקר במעקב אחר יישום הסכם TRIPS ובהחלפת מידע בתחומי הקניין הרוחני השונים. בשנת 2001 מדינות מתפתחות, שהיו מודאגות מלחץ של מדינות מפותחות לטובת מדיניות קריאה צרה של הסכם TRIPS, החלו בסבב הידברויות שהפכו בסוף להצהרת דוהה. הצהרת דוהה הנה הצהרה של ארגון הסחר העולמי שמבהירה את היקפו של הסכם TRIPS, כשההצהרה קובעת בין השאר שניתן וצריך לפרש את הסכם TRIPS באור המטרה "להנגיש תרופות לכולם". באופן ספציפי, הסכם TRIPS דורש מחברי ארגון הסחר העולמי להמציא זכויות יוצרים, שיכסו יוצרי תוכן כולל מוזיקאים, מופיעים, במאים של הקלטות וחברות שדרניות; ציונים גאוגרפיים, כולל כינויי מקור; עיצובים תעשייתיים; עיצובי מעגלים משולבים; פטנטים; סוגי צמחים חדשים; סימני מסחר; עיצוב מסחרי; ומידע חסוי או סודי. הסכם TRIPS גם מציין הליכי אכיפה, תקנות, ונוהלי יישוב סכסוכים. הגנה ואכיפה של כל זכויות הקניין רוחני תעמוד במטרה לתרום לקידום חדשנות טכנולוגית, להעברה והפצת הטכנולוגיה, לטובה ההדדית של יצרנים ומשתמשים של ידע טכנולוגי ובאופן תורם לרווחה חברתית וכלכלית, תוך כדי שמירה על איזון בין זכויות וחובות. TRIPS הושג בתום סבב אורוגוואי של ההסכם הכללי בדבר תעריפים וסחר (GATT) בשנת 1994. הכללתו היה שיאה של תוכנית של שתדלנות אינטנסיבית של ארצות הברית, שנתמכה על ידי האיחוד האירופי, יפן ומדינות מפותחות אחרות. קמפיינים לעידוד כלכלי חד צדדי תחת שיטת ההעדפות הכללית וכפייה לפי סעיף 301 של חוק הסחר מילאו תפקיד חשוב בהבסת עמדות מדיניות של מדינות מתחרות שהעדיפו מדינות מתפתחות וברזיל, תאילנד, הודו ומדינות האיים הקריביים. אסטרטגית ארצות הברית שקישרה מדיניות סחר לתקני הקניין הרוחני יכולה להיות נעוצה ביזמות ההנהלה בכירה של חברת Pfizer בתחילת 1980, אשר גייסה את התאגידים בארצות הברית והעמידה את זכויות קניין הרוחני בעדיפות הראשונה של מדיניות הסחר בארצות הברית (Braithwaite and Drahos, 2000, פרק 7). לאחר סבב אורוגוואי, GATT הפך לבסיס להקמת ארגון הסחר העולמי. מאחר שאשרור הסכם TRIPS הוא דרישת חובה של חברות בארגון הסחר העולמי, כל מדינה שמנסה להשיג גישה לשווקים הבינלאומיים הרבים שנפתחו על ידי ארגון הסחר העולמי חייבת לחוקק חוקי הקניין הרוחני הקפדניים הנדרשים על ידי הסכם TRIPS. מסיבה זו, הסכם TRIPS הוא כלי רב-הצדדי החשוב ביותר של הגלובליזציה של דיני קניין רוחני. מדינות כמו רוסיה וסין שהיו מאוד לא סבירים להצטרף לאמנת ברן ראו את הסיכוי של חברות בארגון הסחר העולמי כפיתוי חזק. יתר על כן, בניגוד להסכמים אחרים על קניין רוחני, להסכם TRIPS יש מנגנון אכיפה חזק. ניתן לקרוא מדינות למשמעת באמצעות המנגנון ליישוב סכסוכים של ארגון הסחר העולמי. הסכם TRIPS דורש ממדינות חברות לספק הגנה חזקה עבור זכויות קניין רוחני. לדוגמה, תחת הסכם TRIPS: זכויות יוצרים חייבים להישמר לפחות 50 שנים, אלא אם כן הם מבוססים על חייו של המחבר (Art. 12 ו-14). כל הזכויות צריכות להיות מוענקות באופן אוטומטי, ולא מבוססת על שום "פורמליות", כגון רישומים, כמפורט באמנת ברן (Art. 9). תוכניות מחשב חייבות להיחשב "יצירות ספרותיות" תחת חוק זכויות יוצרים ולקבל אותם התנאים של הגנה. סייגים לאומיים לזכויות יוצרים (כגון "שימוש הוגן" בארצות הברית) מוגבלים על ידי מבחן בן שלושה שלבים של ברן. פטנטים יינתנו על "המצאות" בכל "בתחומי הטכנולוגיה" ובלבד שיעמדו בכל דרישות הפטנטביליות האחרות (למרות שייתכנו יוצאים מן הכלל עבור אינטרסים ציבוריים מסוימים מורשים (Art. 27.2 and 27.3) ותקופת תוקף הפטנט לא תפחת מ-20 שנים (סעיף 33). סייגים לזכויות בלעדיות חייבים להיות מוגבלים, ובלבד שניצול רגיל של העבודה (Art. 13) וניצול רגיל של הפטנט (סעיף 30) לא בסכסוך. אסורות דעות קדומות בלתי סבירות לאינטרסים הלגיטימיים של בעלי זכות תוכנות מחשב והפטנטים. אינטרסים לגיטימיים של צד ג' צריכים להילקח בחשבון על ידי זכויות פטנט (סעיף 30). בכל מדינה ומדינה, חוקי קניין רוחני לא יציעו כל ההטבות לאזרחים מקומיים שאינם זמינים לאזרחים של מדינות אחרות החתומות על הסכם TRIPS תחת העיקרון של טיפול לאומי (עם חריגים בודדים מסוימים, Art. 3 and 5). להסכם TRIPS יש גם סעיף אומה מועדפת ביותר. רבות מהוראות הסכם TRIPS על זכויות יוצרים הועתקו מאמנת ברן להגנת יצירות ספרותיות ואמנותיות ורבים מהוראות סימני מסחר ופטנטים עוצבו על בסיס אמנת פריז. זהו המקרה של הגנה על תוכנה ומסד נתונים. סעיף 10 של האמנה קובע: "1. תוכניות מחשב, בין אם מקור או קוד אובייקט, תוגנה כמו יצירות ספרותיות על פי האמנה ברן (1971). 2. אוספים של נתונים או חומר אחר, בין אם קריא במכונה או בצורה אחרת, אשר שמכוח הבחירה או הסדר של תוכנם מהווה יצירות רוחניות תוגנה ככזה. הגנה כזו, אשר לא תחול על הנתונים או החומר עצמו, לא תפגע בכל זכויות היוצרים בנתונים או החומר עצמו." העימות הבולט ביותר נרשם על תרופות לטיפול באיידס באפריקה. למרות תפקיד הפטנטים בשמירת עלויות גבוהות יותר לתרופות עבור תוכניות בריאות הציבור ברחבי אפריקה, מחלוקת זו לא הובילה לשינוי של הסכם TRIPS. להפך, בנובמבר 2001 יצאה הצהרת דוהה, וממנה עולה כי הסכם TRIPS לא צריך למנוע ממדינות לעסוק במשברי בריאות הציבור. לאחר דוהה, PhRMA, בארצות הברית, ובמידה פחותה מדינות מפותחות אחרות החלו לעבוד כדי למזער את ההשפעה של ההצהרה. הסכם 2003 ריכך את הדרישה של שוק מקומי, ואפשר למדינות מתפתחות לייצא למדינות אחרות בהן קיימת בעיית בריאות ממלכתית, כל עוד התרופות המיוצאות אינן חלק ממדיניות מסחרית או תעשייתית. תרופות מיוצאות תחת הסכם כזה עשויות להיות ארוזות באופן שונה, או להיות בצבע שונה כדי למנוע מהן לפגוע בשווקים בעולם המפותח. בשנת 2003, ממשל בוש שינה את עמדתה, והגיע למסקנה כי טיפולים גנריים עשויים להיות חלק מאסטרטגיה יעילה כדי להילחם ב-HIV. בוש יצר את התוכנית PEPFAR, שקיבלה 15 מיליארד דולרים בין השנים 2003–2007, וקיבלה הרשאה מחודשת בשנת 2008 עבור 48 מיליארד דולרים למשך חמש השנים הבאות. למרות התלבטויות בנושא של רישיונות כפייה, PEPFAR החל להפיץ תרופות גנריות ב-5–2004. עוד מחלוקת עלתה בהקשר של סעיף 27 של הסכם TRIPS אשר עוסקת ברישום פטנט "בכל תחומי טכנולוגי", ובסוגיה האם זה מחייב להעניק פטנטים על תוכנה ועל שיטות עסקיות. על-פי סעיף 10 של הסכם TRIPS הכלי המתאים כדי להגן הגנת תוכנה זה זכויות יוצרים. חשיבותו של כלי זה אושרה לאחרונה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית (Oracle America, Inc. v. Google, Inc.). החובות לפי הסכם TRIPS חלות באופן שווה על כל המדינות החברות, אך למדינות מתפתחות ניתן זמן נוסף כדי ליישם את השינויים על החוקים הלאומיים שלהם, בשני צעדים של המעבר על פי רמת הפיתוח שלהם. תקופת המעבר עבור מדינות מתפתחות הסתיימה בשנת 2005. תקופת מעבר עבור המדינות הפחות מפותחות ליישם הסכם TRIPS הוארכה עד 2013, עד 1 בינואר 2016 לפטנטים של תרופות, עם אפשרות להארכה נוספת. לפיכך נטען כי תקן TRIPS אשר מחייב כל המדינות ליצור מערכות קניין רוחני קפדניות יזיק להתפתחות של המדינות עניות. הועלתה טענה כי, לכאורה, האינטרס האסטרטגי של רוב אם לא כל המדינות המתפתחות להשתמש בגמישות של הסכם TRIPS ולחוקק חוקי קניין רוחני חלשים בכל המידה האפשרית. ברוב המקרים זה לא קרה. דו"ח שהוכן על ידי ארגון הבריאות העולמי בשנת 2005 מצא כי מדינות מתפתחות רבות לא ניצלו גמישות של הסכם TRIPS (רישיונות כפייה, יבוא מקביל, מגבלות על הגנת נתונים, שימוש במחקר רחב וסייגים אחרים לפטנטביליות, וכו') לתוך החקיקה שלהן במידה שהצהרת דוהה אפשרה. הדבר נגרם, ככל הנראה, עקב חוסר מומחיות משפטית וטכנית לניסוח הצעות חוק מיישמות גמישות, אשר מביא לכך שפעמים רבות מדינה מתפתחת מעתיקה חקיקת קניין רוחני של מדינה מפותחת, או מסתמכת על סיוע טכני מן הארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO), אשר, על פי מבקרים כגון קורי דוקטורוב, מעודד אותם ליישם מונופולין חזק בקניין רוחני. בנרג'י ו ונייאק [15] העלו תצפית כי להסכם TRIPS יש השפעה חיובית על הוצאות מו"פ של חברות תרופות הודיות. בנוסף לתקני הקניין רוחני הבסיסיים שיסד הסכם TRIPS, מדינות רבות סיכמו הסכמים דו-צדדיים כדי לאמץ סטנדרטים גבוהים יותר של הגנה. אוספים של סטנדרטים אלה, המכונים TRIPS + או TRIPS-Plus, יכולים לקבל צורות רבות. מטרות כלליות של הסכמים אלה כוללים: יצירת החוקים נגד עקיפה כדי להגן על מערכות ניהול זכויות דיגיטליות. זו הושגה באמצעות אמנת זכויות יוצרים של ארגון הקניין הרוחני העולמי 1996 (אמנת WIPO) ואמנת הופעות ופונוגרמות של WIPO. הגבלות מחמירות יותר על רישיונות כפייה עבור פטנטים. אכיפת פטנט אגרסיבית יותר. מאמץ זה נצפה באופן רחב יותר בהצעות חוק עבור WIPO ואיחוד האירופי על אכיפת קניין רוחנית. הדירקטיבה של זכויות יוצרים של האיחוד האירופי ב-2001 נועדה למימוש אמנת זכויות יוצרים של WIPO 1996. המערכה ליצירת אמנת השידור של WIPO שיעניק לשדרנים (ואולי שדרני אינטרנט) זכויות בלעדיות על עותקים של יצירות שהם הפיצו. מאז שהסכם TRIPS נכנס לתוקף, הוא מהווה נושא לביקורת ממדינות מתפתחות, אקדמאים, וארגונים לא ממשלתיים. למרות שחלק ביקורת זו נגד ארגון הסחר העולמי באופן כללי, תומכים רבים של ליברליזציה בסחר גם רואים הסכם TRIPS כמדיניות גרועה. ריכוז ההון כהשפעת הסכם TRIPS (הזזת כסף מאנשים במדינות מתפתחות אל בעלי זכויות יוצרים ומחזיקי פטנטים במדינות מפותחות), והטלת מחסור מלאכותי על אזרחי מדינות שאחרת היו בהם חוקי קניין רוחני חלשים, הם בסיס משותף לביקורת זו. ביקורת נוספת התמקדה בכישלון של הסכם TRIPS להאיץ זרמי השקעות וטכנולוגיה למדינות בעלות הכנסה נמוכה, יתרון שקודם רבות על ידי חברי ארגון הסחר העולמי כדגל מוביל עד להיווצרותו של ההסכם. מהדוחות של הבנק העולמי עולה כי הסכם TRIPS לא הוביל האצה של השקעות למדינות בעלות הכנסה נמוכה, למרות שאולי כן גרם לזה עבור מדינות בעלות הכנסה בינונית. תקופות תוקף פטנט ארוכות שמעוגנות בהסכם TRIPS כבר נבחנו כמאטות כניסת תחליפים גנריים והתחרות בשוק באופן מופרז. בפרט, מאשימים את חוסר החוקיות של ניסויים פרה-קליניים והגשת דוגמאות לאישור עד שתקופת תוקף פטנט פגה בגרימת צמיחה של כמה חברות ענק, במקום לעודד ייצור מקומי. Daniele Archibugi and Andrea Filippetti טוענים כי חשיבות של הסכם TRIPS בתהליך של יצירה ופיזור ידע וחדשנות הוערכה ביתר על ידי תומכיה. נקודה זו נתמכת על ידי ממצאי האו"ם המציינים כי מדינות רבות עם הגנה חלשה נהנות באופן שגרתי מרמות חזקות של השקעות זרות ישירות (FDI). ניתוח של מדינות ה-OECD בשנת 1980 ו-1990 (שבמהלכן תקופת תוקף פטנט של תרופות הוארכה ב-6 שנים) הראה כי בעוד שמספר כולל של מוצרים רשומים עלה מעט, מדד החדשנות הממוצעת נותר ללא שינוי. הצהרת דוהה של 2002 אשרה כי הסכם TRIPS לא צריך למנוע מחברים לנקוט בצעדים הדרושים על מנת להגן על בריאות הציבור. למרות הכרה זו, מדינות מפותחות פחות טענו כי ההוראות הגמישות של TRIPS, כגון רישיונות כפייה, הם כמעט בלתי אפשריים ליישום. בפרט, מדינות מפותחות פחות צטטו מצב עוברי של ענפי התעשייה וטכנולוגיה המקומיים כעדות בוטה של המדיניות. תנאי TRIPS-Plus שמציבים סטנדרטים גבוהים מעבר להסכם TRIPS גם נשאו ביקורת. הסכמי סחר חופשיים אלה מכילים תנאים המגבילים את היכולת של ממשלות להכניס תחרות עבור יצרנים גנריים. בפרט, ארצות הברית זכתה לביקורת לקידום הגנה של מעבר לסטנדרטים הנדרשים על ידי הסכם TRIPS. הסכמי סחר חופשי של ארצות הברית עם אוסטרליה, מרוקו ובחריין הרחיבו פטנטביליות לפטנטים לשימושים חדשים של מוצרים ידועים. הסכם TRIPS מאפשר מתן רישיונות כפייה בשיקול של המדינה. תנאי TRIPS-Plus בהסכמי סחר חופשי של ארצות הברית עם אוסטרליה, ירדן, סינגפור ווייטנאם הגבילו את היישום של רישיונות כפייה למצבי חירום, תרופות ההגבלים העסקיים, וכן מקרים של שימוש לא מסחרי בציבור. לינק לקובץ ההסכם לינק לעמוד הסכם TRIPS בארגון הסחר העולמי