laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תל המתלקט

בהלכה, תל המתלקט עשרה מתוך ארבע הוא מקום המוגבה מעל סביבתו בצורה תלולה, כך שיש גובה של עשרה טפחים ברוחב של ארבע אמות מרוחב ההר. תל המתלקט מכל צדדיו נחשב לרשות היחיד בהלכות שבת, (אם הוא עומד בכרמלית או ברשות הרבים) וכן יכול תל המתלקט לשמש כמחיצה לצורך הקפת שטח אחר לרשות היחיד. שיעור השיפוע הנדרש כדי שמקום יוגדר כתל המתלקט הוא עלייה בגובה של 10 טפחים (כ- 76 ס"מ) במשך אורך של 4 אמות, (כ- 1.82 מטרים), היינו עלייה של כ- 42 ס"מ לכל מטר לאורך. (שיפוע של 24.97 מעלות) די בכך שמקום יהיה מוגבה מכל סביבותיו בשיעור זה, כדי שיוגדר כתל המתלקט. בשיפוע נמוך יותר, המקום נשאר כרמלית. סיבת דין זה היא, שעד שיפוע בשיעור כזה, רואים את המתלול כמקום שבו מהלכים בני אדם, והוא בטל כלפי השטח שמסביבו, ומשיעור שיפוע כזה אין אנשים עולים במתלול, והוא שטח העומד בפני עצמו. נחלקו הפוסקים כיצד נמדדים מידות תל המתלקט: בחזון איש נכתב שמודדים את ארבע האמות בקו מאוזן המקביל לקרקע, אך דעת רבי לוי בן חביב שמודדים את ארבע האמות באלכסונו של מדרון התל, כך שהשיפוע הנדרש להגדרת תל המתלקט הוא תלול יותר. תל המתלקט מכל ארבע רוחותיו נחשב לרשות היחיד המוקפת מחיצות, ובתנאי שיש בו בראשו שטח מינימלי של 4 על 4 טפחים. (רואים את המחיצות של התל כעולות למעלה ומהוות מחיצות לתל עצמו מדין 'גוד אסיק מחיצתא'). אולם אם שטח תל המתלקט גדול מבית סאתים (כ- 1150 מ"ר), נידון כקרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה. ואף שמדאורייתא הוא רשות היחיד, נחשב השטח מדרבנן לכרמלית, ואסור לטלטל בו יותר מארבע אמות. מדרון בשיפוע של תל המתלקט נחשב למחיצה. ישנם מקומות בהם מתבססים בעירוב, שהוא הקפת שטח גדול במחיצות כדי שהשטח יחשב לרשות היחיד, על מתלולים בשיפוע של תל המתלקט, כגון תעלות ניקוז או מדרונות תלולים ביישובים היושבים בפסגות הרים. במקומות אלו מחליף המתלול בשיפוע של תל המתלקט את המחיצה הרגילה של העירוב, שהיא צורת הפתח. נחלקו הפוסקים אם מדרגות נחשבות למחיצה, כמו בתל המתלקט או שלא נחשב מחיצה משום שנוח לעלות עליהם נחשב כשביל . ערוך השולחן אורח חיים שמה סעיף כח חזון איש, זרעים, הלכות כלאיים סימן יב, סעיף קטן כג. שו"ת מהרלב"ח סימן יט. ערוך השולחן אורח חיים שמה סעיף ב ערוך השולחן אורח חיים שנח סעיף א ערוך השולחן אורח חיים שסב סעיף ז חבל נחלתו א כז הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ظ

האות טַ'א (בערבית: ظاء) היא האות השבע-עשרה באלפבית הערבי. לפניה באה האות טא ואחריה האות עין. בערבית סטנדרטית ט'א מייצגת את העיצור /zˤ/, כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /z/ (כעין זי"ן משולבת עם עי"ן מזרחית). ט'א היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם צאד, דֿאד, טא, וקאף), והיא הגרסה הנחצית של זאי. הגייה נוספת של ט'א שנחשבת תקינה בערבית סטנדרטית היא /ðˤ/, כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /ð/ (כמו הצירוף th במילה האנגלית brother, משולב עם עי"ן מזרחית), ואז ט'א היא הגרסה הנחצית של ד'אל. ישנן שלוש דרכים לתעתק לעברית את ט'א: כדל"ת או כזי"ן על-פי השמיעה, או כ-"ט'", שזהו תעתיק קרוב יותר לדרך הכתיבה הערבית. בעברית התמזג עיצור זה עם צד"י. לדוגמה: המילה הערבית לצבי – ظَبْي, ט'בי. ט'א היא האות הערבית הנדירה ביותר. מבין 2,967 השורשים המשולשים שמנה הנס ור, רק 42 (1.4%) מכילים ט'א. ט'א היא אחת משש האותיות הערביות שאין להן מקבילה באלפבית הפיניקי (האחרות הן ת'א, ח'א, ד'אל, צ'אד וע'ין). על אף שבאלפביתים פרוטו-שמיים כמו האלפבית הדרום-ערבי מופיעה אות לייצוג פונמה זו, הרי שבאלפבית הפיניקי, המקור הישיר לאלפבית הערבי, הצליל הזה לא היה קיים. לכן עוצבה ט'א כווריאנט של טא. בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד'ארז. מדיה וקבצים בנושא ظ בוויקישיתוף
Pinball Wizard

Pinball Wizard (בתרגום חופשי: "אשף הפינבול") הוא שיר נושא מאופרת הרוק "טומי" של להקת "המי". השיר נכתב על ידי פיט טאונסנד והוקלט בשנת 1969. באותה שנה הגיע השיר למקום הרביעי במצעד הפזמונים הבריטי. השיר מספר על נער חירש, אילם ועיוור בשם טומי ווקר, גיבור אופרת הרוק, המתגלה כאשף במשחק הפינבול, יכולתו האגדית מוסברת בכך שדעתו לא מוסחת מהפעמונים והצלילים של המכונה. השיר נכתב מנקודות מבטו של אלוף פינבול המכונה "הבחור המקומי" הנדהם מיכולותיו של טומי האנונימי. טאונסנד כינה את השיר "אחת מהעבודות השלומאיליות ביותר שלי", אך למרות זאת השיר זכה להצלחה מסחרית רבה והיה לאחד המזוהים ביותר עם להקת ה"מי" ולחביב הקהל בהופעותיהם. השיר הוא השיר השלושה עשר מתוך עשרים וארבעה שירים באלבום. מיקום השיר ברצף שירי האלבום מבטא את המעבר התמטי מנער חסר כל כישרון, שהוא רק נטל להוריו המחפשים כל דרך לרפא אותו, לשחקן פינבול עשיר ומפורסם. להקות וזמרים שונים ביצעו את השיר, וביניהן ניתן למנות את: אלטון ג'ון, שהכין גרסה מיוחדת עבור הסרט "טומי", ובה רוב קטעי נגינת הגיטרה הומרו לפסנתר, עם תוספת של סולו פסנתר. טניישס די הופיעו איתו כשיר סיום להופעותיהם במסגרת סיבוב ההופעות של הלהקה בשנים 2006-2007. הזמרת סטורם לארג' שהופיעה עם השיר במסגרת התוכנית Rockstar Supernova. בשנות התשעים הסרט "טומי" עובד למחזמר בברודוויי, בידי ג'ורג' מרטין והשיר זכה לגרסת מחזמר. רוקפור באלבומם For Fans Only! משנת 2003 מבצעים גרסת כיסוי לשיר. מידע על היצירה "Pinball Wizard" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Pinball Wizard" באתר SecondHandSongs
אמנת האופיום הבינלאומית

אמנת האופיום הבינלאומית שנחתמה בהאג ב-23 בינואר 1912 הייתה האמנה הבינלאומית הראשונה לפיקוח על סמים. בתגובה לביקורת גוברת על הסחר באופיום הזמינה ארצות הברית לכנס של ועדת האופיום הבינלאומית שנערך ב-1909 בשאנגחאי שבסין 13 מדינות. האמנה נחתמה על ידי גרמניה, ארצות הברית, סין, צרפת, בריטניה, איטליה, יפן, הולנד, פרס, פורטוגל, רוסיה וסיאם. באמנה נכתב כי "כל המדינות החתומות יעשו כמיטב יכולתם לפקח, או יפעלו לפקח, על כל האנשים המייצרים, מייבאים, מפיצים, ומייצאים, מורפיום, קוקאין, והמלחים הנלווים, כמו גם על המבנים בהם אנשים אלו פועלים לייצר או לסחור במוצרים אלו". ב-1915 יישמו את האמנה ארצות הברית, הולנד, סין, הונדורס ונורווגיה. האמנה נכנסה לתוקף גלובלי ב-1919 כאשר היא נכללה בחוזה ורסאי. אמנת אופיום בינלאומית מתוקנת נחתמה ב-19 בפברואר 1925 ונכנסה לתוקף ב-25 בספטמבר 1928. באמנה המתוקנת נכללה לראשונה מערכת בקרה סטטיסטית בפיקוח הוועד המרכזי הקבוע לאופיום (כיום International Narcotics Control Board – הוועד הבינלאומי לפיקוח על סמים פסיכואקטיביים), גוף סמך של חבר הלאומים. מצרים, בתמיכת סין וארצות הברית, המליצה שלאמנה יתווסף איסור על חשיש, ותת-ועדה הציעה את הנוסח הבא: השימוש בקנבוס הודי ומיצוי תמציות ממנו יאושרו אך ורק למטרות רפואיות ומדעיות. לעומת זאת, השרף (צ'אראס) המופק מהפרחים הנקביים של הקנאביס סאטיבה, יחד עם התרכובות השונות להם הוא משמש בסיס (חשיש, צ'ירה, אסראר, דיאמהב וכו') כיום משמשות לצרכים רפואיים וחשודות בשימוש המזיק לבריאות בלבד, באותה דרך כסמים פסיכואקטיביים אחרים, אסורים בייצור, במכירה, במסחר וכו' בכל נסיבות שהן. הודו וארצות נוספות התנגדו לניסוח זה, כשהן מצטטות מנהגים חברתיים ודתיים ואת העובדה כי צמחי הקאנביס הגדלים פרא נפוצים במידה כזו שיהיה זה קשה מאוד לאכוף את חוק זה. דעתן התקבלה ותוספת זו לא נכללה בסופו של דבר באמנה הסופית. הושגה פשרה על פיה נאסר יבוא של "קנבוס הודי" לארצות שאסרו את השימוש בו, וארצות המייבאות אותו חייבות להנפיק תעודות המאשרות את היבוא ומצהירות שהמשלוח נדרש "אך ורק עבור מטרות רפואיות או מדעיות." בפשרה גם נדרש מהצדדים "ליישם פיקוח יעיל שטבעו ימנע את הסחר הבלתי חוקי הבינלאומי בקנבוס הודי ובייחוד בשרף המופק ממנו." מגבלות אלו השאירו מספיק פרצות על מנת לאפשר למדינות לייצר קאנביס, לסחור בו בתוך המדינה, ולהשתמש בו למטרות בילוי. האמנה הוחלפה ב-1961 על ידי האמנה היחידה על סמים פסיכואקטיביים (Single Convention on Narcotic Drugs). מדיה וקבצים בנושא אמנת האופיום הבינלאומית בוויקישיתוף בעיית הקאנביס: הערה על הבעיה וההיסטוריה של הפעילות הבינלאומית. עלון על סמים, 1962. התחלת הפיקוח הבינלאומי על סמים. UN Chronicle, קיץ, 1998. אמנת האופיום הבינלאומית שנחתמה בהאג ב-23 בינואר 1912. מוזיאון האופיום התחלת הפיקוח הבינלאומי על סמים ו. ו. וילובי, אופיום כבעיה בינלאומית, בלטימור, דפוס ג'ונס הופקינס, 1925 בעיית הקאנביס: הערה על הבעיה וההיסטוריה של הפעילות הבינלאומית
משה לוי (ספורטאי)

משה לוי (נולד ב-1952) הוא אלוף פאראלימפי ישראלי. לוי נולד בישראל וחלה בשיתוק ילדים בגיל שנה וחצי. בשנת 1962 החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ולעסוק בשחייה ובכדורסל. באותה שנה הוא השתתף לראשונה בצליחת הכנרת, בה השתתף במשך 13 שנים. לאורך השנים השתתף לוי בתחרויות בינלאומיות בתחומי הספורט בהם הוא עוסק, בהן שבעה משחקים הפאראלימפיים, וזכה להישגים. במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) התחרה במשחה 50 מטר בסגנון חזה וזכה במדליית זהב (43.9 שניות). במשחה שליחים 3X50 בסגנון מעורב (עם אריה רובין ואריה ביזם) זכה במדליית כסף. במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) השתתף בשלושה משחים אישיים וזכה במדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון גב (0:42.76 שניות). בנוסף היה שותף למדליית זהב במשחה שליחים 3X50 ולמדליית כסף בכדורסל כיסאות גלגלים. התחרה גם באתלטיקה ודורג במקום ה-22 במרוץ 100 מטר. במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) התחרה בחמישה משחים אישיים וזכה מתוכם בשלוש מדליות: זהב במשחה 50 מטר בסגנון גב (שיא עולם של 42.12 שניות), כסף במשחה 25 מטר בסגנון פרפר (21.11 שניות) וארד במשחה 3X25 בסגנון מעורב (1:13.19 דקות). בנוסף התחרה בארבעה משחי שליחים, בשלושה מתוכם זכה במדליות זהב, והיה חבר בנבחרת הכדורסל בכיסאות גלגלים זכתה במדליית כסף. במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) התחרה עם נבחרת הכדורסל והיה שותף לזכייה במדליית זהב. היה חבר בנבחרת הכדורסל פעמים נוספות והשתתף באולימפיאדה האחרונה ב-1992. בשנים האחרונות הוא חבר עמותת קסם לקידום ספורט נכים הישגי וחבר בנבחרת הכדורסל של העמותה. בין השנים 2003 ל-2004 שימש לוי כמאמן הנבחרת. נשוי לפסיכולוגית וספורטאית ספורט נכים חמדה לוי. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) הפרופיל של משה לוי באתר עמותת קסם
ים סרגסו

ים סרגסו הוא אזור בעל צורה אליפטית במרכז האוקיינוס האטלנטי הצפוני. האזור תחום על ידי זרמי הים המקיפים אותו.[דרושה הבהרה] ממערב לאזור זורם זרם הגולף, בצפון הזרם הצפון אטלנטי, במזרח הזרם הקנרי ובדרום הזרם המשווני הצפוני. רוחבו של ים סרגסו כ-1,100 ק"מ וארכו כ-3,200 ק"מ, והוא משתרע בין קו אורך 70 מערב לקו אורך 40 מערב, ובין קו רוחב 25 צפון לקו רוחב 35 צפון. בשל תנועת זרמי הים סביב האזור, המים בתוך אזור ים סרגסו רגועים יחסית, ולכן מכוסה האזור באצות מסוג סרגסום הנותנות לו את שמו. ים סרגסו התגלה על ידי מלחים פורטוגזים בראשית המאה ה-15, אולם ייתכן שהתגלה עוד קודם לכן - שכן ישנו שיר מהמאה הרביעית מאת פוסטמיוס רופיוס פסטוס אויאניוס המתאר ים המכוסה עשב. כריסטופר קולומבוס במסעו מערבה מתאר אף הוא משטחים נרחבים של אזוב באזור זה. ים סרגסו מכוסה ברובו במשטחי אצה מסוג "סרגסום" הצף על פני הים. באזור חיים צלופחים רבים המטילים את ביציהם בתוך סבך האצות. בין היתר מתרבים שם הצלופחים האירופיים. תנועת המים המועטה יחסית מרכזת באזור אשפה רבה הפוגעת במערכות האקולוגיות של האזור. משולש ברמודה מדיה וקבצים בנושא ים סרגסו בוויקישיתוף ים סרגסו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר גרינפיס (הקישור אינו פעיל, 23 במרץ 2020)
זיו בטר

זיו בטר (נולד ב-14 במאי 1965) הוא שחיין פאראלימפי. בטר נולד בקיבוץ להבות הבשן. בשירותו הצבאי היה סמ"פ בגולני ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה נפגע מהתפוצצות מוקש בעת חילוץ חברו לפלוגה דורון שזירי. כתוצאה מפציעתו איבד בטר את ראייתו בעין שמאל וכ-90% מכושר ראייתו בעין ימין. זמן קצר לאחר מכן הוא החל לעסוק בשחייה במסגרת בית הלוחם. עד שנת 2004 השתתף בטר ב-8 אליפויות אירופה, 4 אליפויות עולם ו-4 משחקים פאראלימפיים. בטר עובד כמנתח מערכות מידע, נשוי ואב לשלושה. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) ריאיון עם בטר בעיתון תל אביב, 30/9/2004
פריקת כתף חוזרת

פריקת כתף חוזרת (באנגלית: Iamerovichial Dislocation) היא מצב בו מסיבות שונות הכתף רגישה, ועלולה להיגרם פריקת כתף גם מתנועות פשוטות (בשונה מפריקה חד פעמית המתרחשת בעיקר כתוצאה מטראומה חיצונית). פריקה זו יכולה להגרם ממספר גורמים או משילובם: נזק לטבעת הסחוסית (לברום) שמקיפה את המחבת (גלנואיד - Glenoid). הנזק הנקרא על שם בנקרט (Bankart) לרוב נוצר בחלק הקדמי - תחתון של הגלנואיד (במרבית המקרים כיוון הפריקה הוא קדמי - תחתון). רפיון של הרצועה הקדמית תחתונה שמחברת בין ראש הזרוע לבין הגלנואיד. אחיזה במיקום לא אנטומי של הרצועה הקדמית תחתונה. לרוב נוצר שבר דחיסה של ראש הזרוע בחלק האחורי - עליון (שבר היל-זקס - Hill Sachs Lesion). שבר הדחיסה של ראש הזרוע נגרם מלחץ שמפעילה העצם הקשה של הגלנואיד על העצם הרכה יותר של ראש הזרוע. לעיתים אף נגרם נזק לחלק העליון של הטבעת הסחוסית באזור אחיזת הגיד הארוך של השריר הדו ראשי (ביספס). נזק זה נקרא SLAP ‏(Superior Labrum Anterior to Posterior). כדי להקטין את הסיכוי לפריקות חוזרות ניתן לבצע ניתוח או פרוצדורה פולשנית זעירה לתיקון נזק ברצועות באזור. בנוסף, למטופלים מבוגרים, למטופלים בעלי פציעה היקפית מורכבת במיוחד או למטופלים שפריקותיהם קלות במיוחד, לעיתים קרובות יוצע טיפול שמרני בפיזיותרפיה. טיפול כזה מחזק את שרירי עוטף הכתף של המטופלים והם יכולים לשמש כתמיכה אלטרנטיבית לכתף ולהקטין את הסיכוי לפריקה חוזרת. טיפול פיזיותרפיה כזה מהווה גם חלק מהשיקום מהניתוח המוזכר לעיל. בנוסף, במקרים יוצאי דופן מוחלף לפעמים מפרק הכתף של המטופל בשתל שמקטין את סיכויי הפריקה. ככל אדם שפרק כתף פעלתן יותר, כן גוברים הסיכויים לפריקות חוזרות וכתוצאה מכך גדל הצורך בניתוח למניעתן. פריקה הכל על פריקת כתף, ד"ר ערן ממן. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מזונגו

מזונגו (Mzungu) היא מילה שמשמעותה אדם לבן בשפות בנטו רבות במזרח אפריקה, במרכזה ובדרומה. קיימות מספר צורות של המילה בהתאם לאזור ולניב המקומי. יחס הקניין 'קיזונגו' או 'צ'יזונגו' פירושו "של האדם הלבן". צורות אלו מאפיינות בעיקר את "שפתו של האדם הלבן". הכוונה לשפה האנגלית אשר בדרך כלל מדוברת על ידי הלבנים במזרח אפריקה, אך מילים אלו יכולות להתייחס לכל שפה אירופאית. שמה הספציפי של האנגלית בסוואהילית היא 'קיאינגרזה' ובבמבה היא 'צ'ינגלשי', צורות שמקורן במילה 'English'. וואצ'יזונגו ובאצ'יזונגו פירושן "דברים של האדם הלבן" בהקשרים של התרבות המערבית, סוגי המזון ואורח החיים. האטימולוגיה של המילה נובעת מקיצור המושג "אחד שהוא נע ונד" (ככל הנראה זונגולוקה, זונגושה שמשמעותן להסתובב במעגלים). המילה שימשה בעבר כהתייחסות לסוחרים אירופאים שסיירו בארצות מזרח אפריקה במאה ה-18. הכינוי החל להתייחס ל"אדם לבן" בגלל גוון עורם של הסוחרים. הערכה אחרת של מקור הכינוי טוענת כי מקור השורש זונגו הוא עיוות של המילה English שאומץ על ידי שפות הבנטו. הערכה זאת ניתן לקשר למגלי ארצות, אנשים אשר הגיעו למזרח אפריקה במאות ה-18 וה-19 דוגמת מגלה הארצות ג'ון הנינג ספיק אשר מצא את מקור הנילוס באזור ג'ינג'ה באוגנדה של ימינו. כפרים מרוחקים בקניה וטנזניה זוכים לעיתים רחוקות לביקורים של באזונגו, בעקבות זאת מפגש עם לבנים נחשב אירוע מיוחד ויוצא דופן בקרב הקהילה המסוגרות יותר. סביר להניח שלמזונגו ניתנו כיווניים נוספים המתייחסים לצבע העור של האירופאים, אשר לא נתפס במרכז ומזרח אפריקה כלבן כפי שאירופאים תרגמו משפותיהם. המקומיים ראו את האירופאים כאדומים או ורודים. לדוגמה בקינירואנדה ובקירונדי, מוכרים הלבנים כ"רוטוקי" שמשמעותו 'אדום'. אין שימוש רשמי בכינוי זה כיוון שהוא נחשב כעלבון. ביטויים אחרים לאנשים לבנים באפריקה הדרומית כוללים: 'מולונגו' בדרום אפריקה 'מוקיווה' בזימבבואה 'מוקווה' בקרב שבט הטונגה בזמביה. פרנג'ים
ויליאם סוואלסון

ויליאם סוואלסון (באנגלית: William Sawelson;‏ 5 באוגוסט 1895 – 26 באוקטובר 1918) היה חייל יהודי בצבא ארצות הברית שעוטר על פעולותיו במלחמת העולם הראשונה במדליית הכבוד. ויליאם סוואלסון נולד ב 5 באוגוסט 1895, בניוארק ניו ג'רזי. הוא התגייס לצבא ארצות הברית בהריסון ניו ג'רזי ושירת כסמל בפלוגה מ' של חטיבת החי"ר ה 312 באוגדה ה 78. ב 26 באוקטובר 1918 נהרג סמל סוואלסון כשניסה להביא מים לפצוע שזעק לעזרה בקרב בגרנד פרה שבצרפת. הוא נקבר בבית הקברות האמריקני מיוז-ארגון, צרפת. לאחר מותו הוענקה לסמל ויליאם סוואלסון מדליית הכבוד על מעשיו בקרב. הענקת המדליה נומקה כך: סמל סוואלסון ביוזמתו האישית, עזב את עמדתו המוגנת וזחל תחת אש מקלעים כבדה כדי להביא מים לחייל פצוע ששכב בתוך אחד המכתשים בשדה הקרב. הוא נתן לו את כל המים שהיו במימייתו וזחל חזרה לעמדתו, הוא השיג עוד מים וזחל פעם נוספת לעבר הפצוע אך כדור שנורה מאחד המקלעים פגע בו והרגו. ויליאם סוואלסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הערך ויליאם סוואלסון באתר "הספרייה היהודית הווירטואלית" (באנגלית) ביוגרפיה של ויליאם סוואלסון באתר "ותיקי המלחמה היהודים - קליפורניה" (באנגלית) ויליאם סוואלסון באתר "מעוטרי מדליית הכבוד" (באנגלית)
ראס כרכר

ראס כַּרכַּר (בערבית: رأس كركر) הוא כפר פלסטיני, צפונית-מערבית לראמאללה על כביש 463, בגובה של כ-485 מטר מעל פני הים. תושבי הכפר מייחסים את השם להיותם על ראש (בערבית: رأس תעתיק בעברית: רָאס) גבעה, שעליה יש חורבה בשם כרכר, והם אינם יודעים מה מקור השם. 'כַּרכַּר' הוא אחד משמותיו של העץ אורן ירושלים, וייתכן כי שם הכפר משמר את העובדה כי גדלו בתחומו או בסביבתו אוכלוסיות של עצי אורן. משה גרסיאל סבור שהשם משמר את השם העתיק "בית כר" הנזכר בספר שמואל כמקום שבו ניצחו בני ישראל, בהנהגת שמואל הנביא, את הפלשתים במנוסתם מהמצפה. הכפר נמצא כ-6 ק"מ צפון מערבית לרמאללה. ממערב לכפר אל-ג'ניה, וטלמון, ממזרח לכפר חרבתא, מצפון לכפר ניעמה ומדרום לדיר עמאר. בסקר ארכאולוגי שנערך בשנת 1968 נמצא כי הכפר שוכן על תוואי דרך קדומה שיצאה מסבסטיה לדרום הארץ. ראס כרכר הוא "כפר כיפה" טיפוסי: בתיו בנויים בראש גבעה, 500 מטר מעל פני הים, והשטחים המעובדים שלו מצויים במדרון הגבעה ובעמקים בין הגבעות. במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור. היישוב הוקם בשנת 1812 – לפי הכתובת על המצודה. בטרם היות המצודה לא היה במקום יישוב. היא הוקמה בעת המלחמות בין שבטי קייס וימן. מקימיה היו בני משפחת סמחאן, משפחה נוצרית מרמאללה. במצודה שולבו גם אבנים ממבנים קדומים. ב־1948 עבר הכפר לשליטת הלגיון הערבי וסופח ב־1951 לירדן, ככל יהודה ושומרון. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חוסר בהצגת ההיסטוריה של אירועי האלימות שיוצאים מהמקום כלפי כוחות ביטחון ואזרחים של יישובים שכנים, ואירועי אלימות כלפי תושבי הכפר. במלחמת ששת הימים עבר הכפר, ככל יהודה ושומרון, לשליטת ישראל. בעקבות הסכמי אוסלו, 18.6% משטח הכפר נכללים בשטח B, ויתר אדמות הכפר הן בשטח C. על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נכון ל-2016, הכפר מנה 2,128 תושבים. בסמוך לכפר עובר כביש 463 המוביל להתנחלויות ומאחזים של גוש דולב טלמונים. באפריל 2021 הטיל צה"ל כתר מלא על הכפר בשל ריבוי אירועי יידוי אבנים. ידויי אבנים אירעו גם בהמשך. מדיה וקבצים בנושא ראס כרכר בוויקישיתוף Ras Karkar Village Profile, ARIJ The Applied Research Institute – Jerusalem, Ras Karkar Village Profile, 2012 זהר עמר, עדויות על נוף הצומח הטבעי ביהודה ובשומרון בימי הביניים, שומרון ובנימין ג, תשנ"ג, עמ' 118-117 ספר שמואל א', פרק ז', פסוק י"א עולם התנ"ך שמואל א', עמ' 84 Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G.., "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II".: Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund., 1905, עמ' 356-343 דוד גרוסמן, 'תהליכי התפתחות ונסיגה ביישוב הכפרי בשומרון וביהודה בתקופה העות'מאנית', בתוך: שמעון דר וזאב ספראי (עורכים), מחקרי שומרון, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ו. צה"ל הטיל כתר מלא על הכפר ראס כרכר שבמערב בנימין, באתר ערוץ 7, 2021-02-14 שמואל קרמרסקי, גל של טרור: האינתיפאדה המושתקת, הבלבול של השב"כ והקמפיין של בנט, באתר JDN, ‏2022-03-28
אברורה

אברורה (ברוסית: Авро́ра; בשפות אחרות ההגייה היא: אוֹרורה) היא סיירת ממוגנת של הצי הרוסי הקיסרי לשעבר, שהייתה לסמלה של מהפכת אוקטובר (1917) ברוסיה. היא עוגנת כיום בנהר נייבה בסנקט פטרבורג ומשמשת אוניית מוזיאון. מהווה סניף של המוזיאון המרכזי של הצי על שם הקיסר פיוטר הגדול. "אברורה" הייתה אחת משלוש סיירות מדגם "דיאנה", שנבנו בסנקט פטרבורג לשירות במזרח הרחוק (באוקיינוס השקט). האונייה השתייכה לשייטת האוקיינוס השקט מספר 2, שהוקמה בעיקר מאוניות ששרתו קודם בצי הים הבלטי, ונשלחו מן הים הבלטי אל האוקיינוס השקט תחת פיקודו של אדמירל זינובי רוז'סטבנסקי. בתקרית דּוֹגֶר בֶּנְק (אנ'), שארעה בראשיתה של אותה הפלגה היסטורית, ניזוקה "אברורה" קלות מאש ידידותית. "אברורה", בפיקודו של קפיטן וסבולוד יגורייב, השתתפה ב-27 במאי וב-28 במאי 1905 בקרב צושימה. היא הצליחה להיחלץ מן הקרב ללא פגיעות חמורות, ויחד עם שתי סיירות נוספות הגיעה אל מנילה הנייטרלית, שם הוחזקה במשמורת. ב-1906 שבה "אברורה" אל הים הבלטי ושרתה כאוניית אימונים לצוערי הצי. בין 1906 ל-1912 ביקרה במספר ארצות, ובנובמבר 1911 פקדה את נמל בנגקוק והשתתפה בחגיגות הכתרתו של מלך תאילנד. ב-1908 נטלה הסיירת חלק, יחד עם אוניותיהן של מדינות אחרות, בפעולות להצלת נפגעי רעידת האדמה במסינה. במלחמת העולם הראשונה פעלה האנייה בים הבלטי. ב-1915 הוחלפו תותחיה לתותחים בקוטר 6 אינץ' (152 מ"מ), ובסוף 1916 הועברה אל פטרוגרד (כיום סנקט פטרבורג) לשיפוץ כללי. בעיר נשבה רוח מהפכה, וחלק מאנשי הצוות נטלו חלק במהפכת פברואר 1917. באונייה הוקמה ועדה מהפכנית, שבחרה באלכסנדר בלישב למפקד האונייה, ורוב אנשי הצוות חברו לבולשביקים. ב-25 באוקטובר 1917 ירו אנשי הצוות של האונייה פגז סרק מתותח החרטום שלה, שנתן את האות להתקפה על ארמון החורף, מקום מושבה של הממשלה הזמנית, ולתפיסת השלטון ברוסיה על ידי הבולשביקים. ב-1922 הוחזרה "אברורה" לשירות כאוניית אימונים. במהלך מלחמת העולם השנייה פורקו תותחיה והועברו אל הצבא להגנת לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג). האונייה עצמה עגנה בנמל אורניינבאום, חשופה להפגזות והפצצות בלתי פוסקות, וב-30 בספטמבר 1941 ניזוקה בהפצצה אווירית גרמנית וטבעה בנמל. לאחר המלחמה, ב-1945, נמשתה האונייה ותוקנה, כדי שתשמש אנדרטה למהפכה הסוציאליסטית הגדולה. היא עוגנה עגינת קבע בנהר נייבה העובר בלנינגרד, וב-1957 נפתחה למבקרים. בשנים 1984–1987 שופצה האונייה שנית, לרגל החגיגות לציון 70 שנים למהפכה. לוחות התחתית הוחלפו כולם, והותקנו בה ארובות ותרנים חדשים. מ-1956 ועד היום ביקרו באוניית המוזיאון למעלה מ-28 מיליון איש. ב-2 בנובמבר 1927 הוענק ל"אברורה" "עיטור הדגל האדום" על חלקה במהפכה הקומוניסטית, וב-22 בפברואר 1968 – "עיטור מהפכת אוקטובר". בשנות ה-70 של המאה ה-20 האונייה הגיעה למצב מכני קשה מאוד ונצטרכה לשיפוץ. לאחר בדיקות ובדיקת חלופות שונות באוגוסט 1984 החל שיפוץ האונייה שהסתיים בשנת 1987 והיא חזרה למקום עגינתה הקבוע בצד של פטרוגרד. בשנת 2010 הוחלט על ביצוע שיפוץ מחודש במספנות קרונשטדט, שנמשך עד שנת 2016. היא הושבה למקום עגינתה בצד של פטרוגרד, ב-16 ביולי 2016. מדיה וקבצים בנושא אברורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אברורה (ברוסית ובאנגלית) The History of the Russian Navy - Defeat at Port Arthur (אורכב 18.07.2008 בארכיון Wayback Machine) HNSA Web Page: Cruiser Aurora תמונה (1024x768) אתר אוניית המוזיאון "אברורה" בסנקט פטרבורג
בנג'מין קאופמן

בנג'מין קאופמן (באנגלית: Benjamin Kaufman; ‏10 במרץ 1894 – 5 בפברואר 1981) היה חייל יהודי בצבא ארצות הברית שעוטר על פעולותיו במלחמת העולם הראשונה במדליית הכבוד. בנג'מין קאופמן נולד ב-10 במרץ 1894, בבאפלו וגדל בברוקלין ניו יורק. הוא למד באוניברסיטת סירקיוז. ב-1917 קאופמן התגייס לצבא ארצות הברית ושירת בתור סמל ראשון בפלוגה K של חטיבת החי"ר ה-308 באוגדה 77. הוא סירב פעמים לצאת לקורס קצינים . בקרב הראשון בו השתתף בצרפת, בזמן שעזר לחלץ מספר חיילים, קאופמן נפגע מפגז שהכיל גז וזה גרם לעיוורונו הזמני. הוא סירב לעזרה רפואית אך הרופאים הכריחו אותו להתאשפז בבית חולים. לאחר זמן מה ברח קאופמן מבית החולים ושב ליחידתו, על כך הוא הועמד למשפט צבאי אבל הקצינים הבינו לליבו והאישומים בוטלו. ב-4 באוקטובר 1918 במהלך הקרב ביערות ארגון הוביל קאופמן סיור במטרה להשמיד מכונת ירייה, שניים מאנשיו נפצעו והוא המשיך לבדו, הוא נפצע מכדור בידו הימנית אך המשיך בהסתערות כשהוא זורק רימונים בידו השמאלית ומנופף באקדח ריק, הוא הצליח לכבוש את העמדה, לקחת שבוי ולהבריח את שאר חיילי האויב. לאחר שחזר יחד עם השבוי לפלוגתו נפל על הקרקע והתעלף כתוצאה מאובדן דם. על פעולותיו בקרב ביערות ארגון הוענקה לסמל ראשון בנג'מין קאופמן מדליית הכבוד, עיטור הגבורה הגבוה ביותר הנהוג בארצות הברית. בנוסף הוא קיבל עיטורים על אומץ ליבו מתשע ממשלות שונות, ביניהם צלב המלחמה. במלחמת העולם השנייה הוא שימש כדירקטור בוועדת כח האדם של המלחמה בניו ג'רזי. בנוסף היה גם מפקד מועצת נכי מלחמת העולם של ניו ג'רזי וסגן מפקד לאומי של לגיון האומץ הלאומי. מ-1945 עד 1959 הוא היה היושב ראש של ארגון ותיקי המלחמה היהודים של ארצות הברית. במשך 10 שנים הוא היה מנהל שירות התעסוקה בטרנטון, ניו ג'רזי. ב-5 בפברואר 1981 נפטר קאופמן ונקבר בטרנטון. הוא הותיר אחריו אישה, בת, אחות ושני נכדים. מדיה וקבצים בנושא בנג'מין קאופמן בוויקישיתוף ביוגרפיה של בנג'מין קאופמן באתר הספרייה היהודית הווירטואלית (באנגלית) בנג'מין קאופמן באתר query.nytimes (באנגלית) בנג'מין קאופמן באתר fau.edu (באנגלית) בנג'מין קאופמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מה לכהן בבית הקברות

מה לכהן בבית הקברות?! הוא ביטוי עברי, המבטא תמיהה על אדם שנקשר למקום או לאירוע, שלכאורה לא היה אמור להמצא בו מחמת פחיתותו של המקום או האירוע. מקורו של הביטוי הוא במדרש תנחומא, שם מסופר: אמר רבי לוי: משל למה הדבר דומה? לכהן שהיה לו עבד שוטה. יצא הכהן חוץ למדינה, הלך העבד לבקש את רבו בבית הקברות. התחיל צווח לבני אדם, שעומדים שם: לא ראיתם בכאן רבי? אמרו לו: רבך לאו כהן הוא?! אמר להן: הן! אמרו לו: שוטה, מי ראה כהן בבית הקברות?! — מדרש תנחומא, וארא סימן ה' הביטוי מתבסס על ההלכה, האוסרת לכהן להיטמא בטומאת מת ולכן גם אוסרת עליו להיכנס לבית קברות. בצורה אחרת המובאת בפירוש רבנו בחיי (על ספר שמות, פרק ה', פסוק ב') נאמר "מה למלך בבית המטבחיים ומה לכהן בבית הקברות?!". צורה זו היא הנפוצה בשפה, אך רק חציו השני של המשפט, התמה על הכהן הנמצא בבית הקברות. לביטוי "מה לכהן בבית הקברות?", כפשוטו, מקום מרכזי בסיפורו של דוד פרישמן "כהן בבית הקברות". מה עניין שמיטה אצל הר סיני