laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סיאחת נאמה

סיאחת נאמה (בפרסית: سياحت نامه; בטורקית עות'מאנית: Seyahâtnâme) הוא כינוי פרסי לספר מסעות המופיע בעיקר בספרות העות'מאנית. הסיאחת נאמה מבטא סוגה ספרותית שדוגמאות לה ניתן למצוא החל מימי הביניים ברחבי העולם המוסלמי, החל מטיילים ערביים בימי בית אומיה (661-750). הדוגמה המובהקת ביותר של סוגת הסיאחת נאמה היא הסיאחת נאמה שכתב הטייל הטורקי בן המאה ה-17 אווליה צ'לבי (Evliya Çelebi). הספר מקיף 10 כרכים שמתארים את מסעותיו ברחבי האימפריה העות'מאנית החל בעיר הולדתו איסטנבול, דרך אנטוליה, הקווקז, פרס, החלקים העות'מאניים של אירופה בבלקן, אוסטריה, צפון אפריקה, סוריה, ארץ ישראל, החג'אז ומצרים (קהיר) ואזורים רבים נוספים. בשל חשיבותו, נהוג לציין במחקר בשם סיאחת נאמה בעיקר יצירה זו, וכך נהוג גם בשפה הטורקית. קטעים מתוך הסיאחת נאמה של אווליה הנוגעים לארץ ישראל תורגמו לאנגלית בידי סטפאן חנא סטפאן וליאו אריה מאיר עוד בשנות ה-30. קטעים אלה פורסמו שוב ב-1980 בידי אלי שילר ("ארץ ישראל במאה השבע-עשרה בתאורו של אבליה צ'לבי", ירושלים: הוצאת אריאל) שגם הוסיף תקצירים בעברית. מדיה וקבצים בנושא סיאחת נאמה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קסילן

קסילן (Xylene) או דימתיל־בנזן (Dimethyl-benzene) היא תרכובת כימית המורכבת מבנזן המותמר בשתי קבוצות מתיל. מקור השם ביוונית (ξύλον (xýlon) שפירושו עץ. קסילן הוא נוזל צלול, חסר צבע, דליק מאוד ובעל ריח מתוק המשמש כממס בתעשיית הדפוס, הגומי והעור. החומר משמש לניקוי פלדה ושבבים אלקטרוניים. קסילן משמש גם לדילול צבע ועשוי להחליף טולואן כמדלל של לכה כשנדרשת התנדפות איטית. קיימים שלושה איזומרים של קסילן הנבדלים בעמדות של קבוצות המתיל על טבעת הבנזן: אורתו־קסילן (1,2 דימתיל־בנזן), מטה־קסילן (1,3 דימתיל־בנזן) ופרה־קסילן (1,4 דימתיל־בנזן). קסילן אינו מסיס במים ומסיס באתנול ובדי אתיל אתר. בנוכחות מחמצן חזק כאשלגן פרמנגנט, מתחמצנות קבוצות המתיל לחומצה קרבוקסילית. מאורתו־קסילן תתקבל חומצה פתלית (Phthalic acid) ומפרה־קסילן תתקבל חומצה טרפתלית (terephthalic acid) - חומר המוצא לפוליאסטר פוליאתילן טרפתאלט (PET) המשמש לייצור בקבוקי משקה ואריג (פליס). קסילן משפיע על מערכת העצבים. חשיפה כרונית לקסילן עשויה לגרום כאבי ראש, אובדן קואורדינציה, סחרחרות ובלבול. חשיפה לריכוזים גבוהים תגרום גרוי בעור, בעיניים, באף ובגרון ולקשיי נשימה. תופעות שלאחר חשיפה עשויות לכלול אובדן זיכרון, הפרעות עיכול וייתכן אף נזקים לכבד ולכליות. הרעלה חמורה עשויה להביא אובדן הכרה ומוות. מדיה וקבצים בנושא קסילן בוויקישיתוף קסילן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב מאורליינש

רבי יעקב מאורליינש (מאוית לעיתים "אורלינס"; כונה גם רבנו תם מאורליינש או רבנו יעקב הקדוש; נרצח בי"ט באלול ד'תתקמ"ט, 3 בספטמבר 1189) היה תלמיד חכם מבעלי התוספות, שחי באורליאן ובלונדון. רבי יעקב מאורליינש היה מתלמידי רבנו תם ומבעלי התוספות. הוא חי בעירו אורליאן לפחות עד 1171 ואז עבר ללונדון, כנראה כדי לעסוק בהוראה. תוספותיו צוטטו לעיתים קרובות לאורך הדורות. יש הסבורים כי כתב את התוספות לפרשנותו של רש"י על התורה, החתומות בכינוי רבו. רבי יעקב היה בין קורבנות הפרעות נגד היהודים בלונדון ביום הכתרתו של המלך ריצ'רד הראשון ("לב הארי"), ב-3 בספטמבר 1189. יהודים אחדים בחרו להתאבד במקום לעבור טבילה כפויה לנצרות, וחלקם נהרגו בידי הפורעים. במקור העברי לאירועים אלו שבספר "דברי הימים לירחמאל", נאמר: ”...ויהרגו בהם כשלושים איש, ומקצתן שחטו את עצמם ואת בניהם. ושם נהרג הרב המובהק ר' יעקב מאורליינש על קידוש השם”. אך יש שכתבו שרבי יעקב מאורליינש היה בין אלו ששחטו את עצמם. ריצ'רד לב הארי לא היה מודע למתרחש בשעת מעשה, ולאחר מכן הוציא להורג את האחראי לפרעות.[דרוש מקור] עשרות רבות מחידושיו של רבי יעקב מופיעים בתוספות הנדפסות עם התלמוד ובספרי ההלכה של הראשונים. כמה מחידושיו הבולטים בהלכה: כשמזג האוויר קר במיוחד, מותר לבקש מגוי בשבת להדליק את התנור, מכיוון שאפילו אדם בריא עלול לחלות מן הקור. מן היום השני של חג הסוכות והלאה מותר ליטול לולב גם כשחסרים חלק מארבעת המינים. מותר לקחת הלוואה שיש עליה ריבית פיגורים, ואין בכך איסור ריבית. ההיתר הראשון התקבל למעשה בפוסקים המאוחרים לו, אך לא שני ההיתרים האחרונים, ולגבי הריבית היו שאף סירבו להאמין שהוא התיר זאת. יש שייחסו לו את חיבור "ספר הישר" (העוסק בענייני מוסר). "יעקב מאורליינש", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) יעקב מאורלינש, דף שער בספרייה הלאומית ספר זכרונות. מהדורה מדעית עדכנית לדברי הימים לירחמאל, עם הערות המהדיר עלי יסיף, תשס"א (2001), הוצאת אוניברסיטת תל אביב, תשס"א, עמ' 418 ראו ציטוט דברי מרגוליס ומרקס על כך שרבי יעקב מאורליינש היה בין המתאבדים על קידוש השם. הגהות מיימוניות, הלכות שבת, פרק ו, הלכה ג. מרדכי, פרק לולב הגזול, רמז תשמט. הגהות מרדכי, פרק איזהו נשך, רמז תנה. שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רע"ו, סעיף ה'. בהגהות מיימוניות הלכות שבת, פרק ו, הלכה ג, מסופר שמהר"ם מרוטנבורג נהג כך בהיותו בכלא. מרדכי פרק לולב הגזול שם; שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קע"ז, סעיף ט"ז. שו"ת מהרלב"ח, סימן קג. כך על פי סדר הדורות; וראו ערך ספר הישר (מוסר).
שלום הארלו

שלום הארלו (באנגלית: Shalom Harlow; נולדה ב-5 בדצמבר 1973) היא דוגמנית ושחקנית קנדית. שלום הארלו נולדה באושאווה, אונטריו, בתם של סנדי הרברט ודייוויד הארלו. למרות שאימה קראה לה שלום, מילה מהשפה העברית, משפחתה אינה יהודית. היא התגלתה בקונצרט של להקת הקיור בטורונטו והחלה לדגמן מיד אחרי בית הספר התיכון. היא הופיעה מאז בשערי מגזין רבים, השתתפה בתצוגות אופנה של המעצבים רלף לורן ודונה קארן, הופיעה בסרטים, והנחתה את התוכנית "House of Style" בערוץ MTV ביחד עם עמיתתה דוגמנית העל אמבר ולטה. הארלו היא הפרזנטורית של בושם "קוקו" של שאנל. לה שני אחים צעירים ממנה. ביולי 2007, דווח שהיא הרוויחה כ-2 מיליון דולר בקירוב בשנים עשר החודשים החולפים. פורבס דירג אותה במקום ה-13 ברשימת 15 הדוגמניות המרוויחות ביותר בעולם. בהיותה באמצע שנות השלושים לחייה, ב-2007, היא דגמנה עבור: ג'ונס ניו יורק, טומי (Tumi), טיפאני, נאוטיקה וקלואה. בשנה שאחרי כן, היא הופיעה בקמפיין אביב/קיץ 2008 של ואלנטינו. היא הייתה הדוגמנית היחידה שהופיעה במסלול האופנה הדיגיטלי של ויקטור ורולף בתצוגת האופנה של אביב/קיץ 2009. In & Out ‏ (1997), ‏ סוניה Cherry ‏ (1999), ליילה סוויט בלשית בסטייל (2001), ג'ייד ונילה סקיי (2001), קולין The Salton Sea, ‏ (2002) ננסי Happy Here and Now ‏ (2002), ‏ מיוריאל איך להיפטר מבחור ב-10 ימים (2003), ג'ודי גרין צרות של עשירים (2003), שרלוט Melinda and Melinda ‏ (2004), ג'ואן Game 6 ‏ (2005), פייזלי פורטר The Last Romantic ‏ (2006), כריסטי טיפילטון Alvin and the Chipmunks ‏, (2007), עוזרת בית House of Style, ‏ (1996–1997) (מארחת שותפה) When I Was a Girl ‏ (2001) The Jury ‏(2004), ‏ מליסה גרינפלד • 1998 Pirelli Calendar, June שלום הארלו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שלום הארלו, באתר AllMovie (באנגלית) שלום הארלו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שלום הארלו ב-fashionmodeldirectory Shalom Harlow Biography (1973-) Kiri Blakeley, The World's Top-Earning Models, forbes, 07.16.07
אנגלסי

אנְגְלסִי (באנגלית: Isle of Anglesey; בוולשית: Môn) הוא אי ומחוז מינהלי ממחוזות ויילס, בצפון-מערב ויילס, אשר רוב אוכלוסייתו דוברת ולשית. האי מחובר ליבשה בשני גשרים הנמתחים מעל מצר מנאי: גשר מנאי התלוי אשר תוכנן על ידי תומאס טלפורד בשנת 1826, וגשר בריטניה המודרני יותר. שטח האי אנגלסי הוא 720 קמ"ר והוא הגדול באיי ויילס והחמישי בגודלו מבין האיים הבריטיים. מגליתים ומנהירים רבים הפזורים על פני האי מעידים על קיומה של התיישבות אנושית במקום החל מן העידן הפרהיסטורי. על פי המיתולוגיה הקלטית האי היה בימי קדם מחובר ליבשה. לדרואידיות מקום נכבד בהיסטוריה הקדומה של האי. בשנת 60 לספירה התקיף הגנרל הרומי גאיוס פאולינוס את האי בניסיון להפסיק את שליטתם של הקלטים הדרואידים, תוך שהוא הורס את אתריהם המקודשים. אולם, הוא נאלץ לסגת מן האי לאחר שפרץ מרד בוויילס. השליטה הרומית באי הושלמה בשנת 78 לספירה. באי נערכו חפירות ארכאולוגיות שחשפו אתרים מתקופת הברזל וכן מתקופת הכיבוש הרומי. לאחר נסיגת האימפריה הרומית מן האי הבריטי במאה ה-5 לספירה, התיישבו באי אנגלסי שודדי ים מאירלנד. שליט ממלכת גוויניד' קונד'ה ניהל נגד מתיישבים אלה מאבק ארוך במטרה לסלקם, מאבק אותו המשיכו אף בנו ונכדו, עד אשר בשנת 470 סולק אחרון המתיישבים האירים. במהלך השנים מאז הפלישה האירית, ידע האי אף פלישות של ויקינגים, סקסונים ונורמנים. שטחי מרעה ומגדלור על האי אנגלסי. גשר מנאי אשר מחבר את אנגלסי לצפון ויילס דרך כביש ה-A5 ההיסטורי. גשר מנאי נמל התעופה אנגלסי מדיה וקבצים בנושא אנגלסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנגלסי אנגלסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ויילס ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נורדהאוזן

נוֹרְדהַאוּזֶן (גרמנית: Nordhausen) היא עיר על נהר זורגה, בדרום הרי הָארץ, במדינת תורינגיה שבמרכז גרמניה. העיר משמשת כבירת נפת נורדהאוזן. בעבר נודעה העיר בתעשיית הטבק שלה, וכיום היא ידועה כיצרנית "קוֹרְן", משקה חריף. העיר מוזכרת לראשונה בשם Northusen או Nordhusa במסמך מ־13 במאי 927 של מלך הגרמנים היינריך הצפר (Heinrich der Vogler), אם כי יש עדויות אחרות לכך שיישוב במקום היה קיים כבר בשנת 785. היה קיים בה ארמון מלכותי ב־874 ומנזר ב־962. הדוכס היינריך הארי החריב אותה ב־1180, אך היא נבנתה מחדש במהרה. הקיסר פרידריך השני הכריז על העיר כעיר חופשית (freie Reichsstadt) בשנת 1220 (ולפי מקורות אחרים: ב־1253 או ב־1290), ובשנת 1430 הצטרפה העיר לברית ערי הנזה. יהודים ישבו בנורדהאוזן כבר במאה ה-13, ב-1349 בפרעות ה'ק"ח–ה'ק"ט נרצחו (או אולצו להתנצר או להתאבד) כל יהודי המקום ובהם רבי יעקב מנורטהויזן, ממנהיגי הקהילה ואולי מחברם של "פסקי תוספות". על חורבן קהילת נורטהויזן ואובדן יהודיה, נאמר בקינה ידועה על פרעות אלו שחוברה בידי ר' ישראל ברבי יואל מארפורט: ”נורטהויזן כמו סולת, סלתה כשלשלת, יחס חבצלת - גזעי שתולייך. רב יעקב משולם, הורם וסר צלם, יהלום והוא סולם - מעלות שבילייך. הוא וישיבתו, נשרפו וכל ביתו, איש איש בטליתו - אחוז גדילייך”. בשנת 1500 הצטרפה העיר לברית הערים של סקסוניה התחתונה (Niedersächsischer Reichskreis), ובאותה שנה החל בה ייצור של סוג מקומי של קורן (Nordhäuser Doppelkorn), משקה אלכוהולי לאומי גרמני. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לעיר בשנת 1523, עם הגיעו של תומאס מינצר (Thomas Müntzer). אחרי חתימת שלום וסטפאליה ב־1648 חבר אזור נורדהאוזן לברנדנבורג-פרוסיה, אך העיר עצמה נשארה עצמאית. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות כבש צבא פרוסיה את העיר, וב־1807 היא צורפה לממלכת וסטפאליה. בחלוקה מחדש של גרמניה אחרי המלחמה סופחה נורדהאוזן לפרוסיה. ב־1866 נבנה קו הרכבת מנורדהאוזן להָאלֶה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם ליד העיר מחנה העבודה דורה-מיטלבאו, שבו ייצרו עובדי כפייה טילי V-2 עבור הצבא הנאצי. ב־11 באפריל 1945 כבש צבא ארצות הברית את העיר, וב־2 ביולי באותה שנה היא הועברה לשליטת הצבא האדום. בחלוקת גרמניה לאחר המלחמה עבר אזור נורדהאוזן לגרמניה המזרחית, שהייתה תחת השפעת ברית המועצות. ברית המועצות הקימה בעיר מחדש את ייצור הטילים ואת מכון רָאבֶּה (Rabe) לשכלול טילים. בתקופת גרמניה המזרחית הייתה העיר חלק ממחוז ארפורט. לאחר איחוד גרמניה ב־1990 היא הועברה למדינת תורינגיה, אשר הוקמה מחדש. ישראל בית שמש, ישראל גרמניה בוכום, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה צרפת שרלוויל-מזייר, צרפת פולין אוסטרוב ויילקופולסקי, פולין מדיה וקבצים בנושא נורדהאוזן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נורדהאוזן (בגרמנית) נורדהאוזן, ברשת החברתית פייסבוק נורדהאוזן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נורדהאוזן, ברשת החברתית אינסטגרם נורדהאוזן, סרטונים בערוץ היוטיוב נורדהאוזן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נורדהאוזן (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Nordhausen מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
קוני איילנד

קוני איילנד (באנגלית: Coney Island) הוא חצי-אי הסמוך לברוקלין, ניו יורק, שבעצמו מהווה חלק מהאי, לונג איילנד שבארצות הברית. קוני איילנד ידוע היום בעיקר בזכות חופי הרחצה שלו, עד שנות החמישים היה ידוע בעיקר כאתר השעשועים של העיר ניו יורק ומספר פארקי שעשועים פעלו בו. עם פתיחת דיסניוורלד בפלורידה ופתיחת פארקי שעשועים נוספים בחוף המזרחי ירדה קרנו של האי כאתר שעשועים ורובם נסגרו. אתר נוסף מפורסם באי היא מסעדת הנקניקיות "ניית'נ'ס פיימוס" שפועלת עד היום, ובה נערכת תחרות אכילת נקניקיות מפורסמת בכל 4 ביולי. ניית'נ'ס פיימוס לונג איילנד העיר ניו יורק, מדינת ניו יורק מפת מנאטוס קוני איילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייקל אייזנמן

מייקל (מיכאל) אייזנמן (באנגלית: Michael Aizenman; נולד ב-28 באוגוסט 1945) הוא מתמטיקאי ופיזיקאי יהודי-אמריקאי יליד רוסיה ובעל אזרחות ישראלית המשמש פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. מחקריו הם בתחומי פיזיקה מתמטית, פיזיקה סטטיסטית, אנליזה פונקציונלית ותורת ההסתברות. אייזנמן נולד בניז'ני טאגיל, סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית ב-1969, וקיבל דוקטורט מישיבה יוניברסיטי בשנת 1975 בהנחיית פרופסור יואל ליבוביץ. לחם במלחמת ששת הימים בחטיבת הצנחנים והיה בין הלוחמים שהגיעו לכותל המערבי. משנת 1975 ועד 1982 היה עוזר מחקר ומרצה בכיר באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1982 עבר לאוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי כפרופסור מן המניין. בשנת 1990 חזר לפרינסטון, ומאז משמש באוניברסיטה כפרופסור לפיזיקה ומתמטיקה. משנת 2001 מכהן כעורך האחראי של כתב העת האקדמי Communications in Mathematical Physics. הוא מעביר מספר קורסים במכון ויצמן ברחובות, ומתגורר בישראל כמה חודשים בשנה. אייזנמן זכה במספר פרסים, בהם בפרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית בשנת 2010 על מחקרו בנושא שדות סקלריים. בשנת 1990 זכה בפרס נורברט וינר של החברה האמריקאית למתמטיקה על תרומתו לפיתוח שיטות מתמטיות בפיזיקה סטטיסטית, המשמשות לפתור בעיות בתחומי תורת השדות הקוונטית ומעבר פאזה. בשנת 2018 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון בחיפה, וזכה בפרס אנרי פואנקרה. מייקל אייזנמן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מייקל אייזנמן, באתר dblp מייקל אייזנמן, באתר גוגל סקולר דף הבית באתר אוניברסיטת פרינסטון
1957 בקולנוע

ערך מורחב – 1957 הגשר על הנהר קוואי, קולומביה ($17,195,000) פייטון פלייס, פוקס המאה ה-20 ($16,100,000) סיונרה, האחים וורנר ($10,500,000) Old Yeller, דיסני ($10,050,000) פרסי האקדמיה (האוסקר): הסרט הטוב ביותר: הגשר על הנהר קוואי - קולומביה הבמאי הטוב ביותר: דייוויד לין - הגשר על הנהר קוואי השחקן הטוב ביותר: אלק גינס - הגשר על הנהר קוואי השחקנית הטובה ביותר: ג'ואן וודוורד - שלוש פנים לחוה שחקן המשנה הטוב ביותר: רד באטנס - סיונרה שחקנית המשנה הטובה ביותר: מיושי אומקי - סיונרה הסרט הזר הטוב ביותר: לילות כביריה, בבימויו של פדריקו פליני, איטליה פרסי גלובוס הזהב: דרמה: הסרט הטוב ביותר: הגשר על הנהר קוואי השחקן הטוב ביותר: אלק גינס - הגשר על הנהר קוואי השחקנית הטובה ביותר: ג'ואן וודוורד - שלוש פנים לחוה מוזיקלי או קומדיה: הסרט הטוב ביותר: בנות לס השחקן הטוב ביותר: פרנק סינטרה - חברי ג'ואי השחקנית הטובה ביותר: תיקו: קיי קנדל - בנות לס וטאינה אלג - בנות לס אחר: הבמאי הטוב ביותר: דייוויד לין - הגשר על הנהר קוואי שחקן המשנה הטוב ביותר: רד באטנס - סיונרה שחקנית המשנה הטובה ביותר: אלזה לנצ'סטר - עד התביעה הסרט הזר הטוב ביותר: וידויו של פליקס קרול 21 בינואר – ג'ינה דייוויס, שחקנית קולנוע אמריקאית 28 בפברואר – ג'ון טורטורו, שחקן אמריקאי 20 במרץ – ספייק לי, במאי קולנוע 29 באפריל – דניאל דיי-לואיס, שחקן קולנוע בריטי, זוכה פרס אוסקר 23 ביוני – פרנסס מקדורמנד, שחקנית 9 באוגוסט – מלאני גריפית', שחקנית קולנוע אמריקאית 18 באוגוסט – דניס לירי, קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי 24 באוגוסט – סטיבן פריי, קומיקאי, סופר ושחקן אנגלי 21 בספטמבר – איתן כהן, יוצר קולנוע אמריקאי 21 בדצמבר – ריי רומנו, שחקן וקומיקאי אמריקאי 3 בנובמבר – דולף לונדגרן, שחקן קולנוע שוודי 14 בינואר – המפרי בוגרט, שחקן קולנוע אמריקאי (נולד ב-1899) 23 בפברואר – סטן לורל, שחקן וקומיקאי מהצמד "לורל והארדי" (נולד ב-1890) 12 במאי – אריך פון שטרוהיים, במאי ראינוע ושחקן אוסטרי אמריקאי יהודי (נולד ב-1885) 24 ביולי – סשה גיטרי, שחקן קולנוע ותיאטרון ומחזאי צרפתי (נולד ב-1885) 12 המושבעים 20 מיליון מיל אל כדור הארץ אהבה אחרי הצהריים הגאווה והתשוקה פנים מצחיקות קרייטון המרשים שבילי התהילה מלך בניו יורק לילות כביריה חברי ג'ואי 1956 בקולנוע 1957 1958 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1957 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1957 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
גאולה בת-יהודה

גאולה בת-יהודה (שם העט של גאולה רפאל; כ"ו באייר תרע"ז, 18 במאי 1917 – כ"ו בכסלו תשע"ח 13 בדצמבר 2017) הייתה סופרת ישראלית והיסטוריוגרפית של הציונות הדתית. נולדה בניו יורק כבת יחידה לבתיה והרב יהודה לייב פישמן מימון, לאחר שהוריה גורשו שנה קודם לכן מארץ ישראל על ידי השלטון הטורקי, בגין פעילותו הציונית של אביה, ממייסדי "המזרחי". בשנת 1919 שבה המשפחה לארץ והתיישבה בתל אביב ומשנת 1920 בירושלים. כעבור תקופה היו הוריה בין המתיישבים הראשונים בשכונת רוממה, ובעת מאורעות תרפ"ט היו בין שלוש המשפחות הבודדות שלא נטשו את ביתם, למרות החשש מהתנכלות תושבי הכפר הסמוך ליפתא. בת-יהודה סיימה את לימודיה בבית ספר "רוממה" בשנת 1930 ולאחר מכן למדה בבית המדרש למורות "מזרחי", וסיימה לימודיה בהצטיינות. בשנת 1942 סיימה לימודי מוסמך בהיסטוריה כללית, תולדות ישראל וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1936 נישאה ליצחק רפאל (באותה עת יצחק ורפל), חברה לתנועת "בני עקיבא" וללימודיה באוניברסיטה, שלימים היה חבר הוועד הלאומי וממשלת ישראל. בנם היחיד היה הרב שילה רפאל. בת-יהודה לקחה חלק בפעילות התנדבותית רבת שנים. במלחמת העצמאות השתתפה בחיל המשמר בירושלים. הייתה חברת מרכז "הפועל המזרחי" בישראל ושימשה חברת מזכירות ארצית של ארגון הפועלות של הפועל המזרחי. נפטרה ביום כ"ו בכסלו ה'תשע"ח נטמנה בבית הקברות בשכונת סנהדריה בירושלים לצד בעלה והוריה.. בהשראתו של אביה, החלה בת-יהודה בכתיבת מאמרים וביקורות ספרים בשבועון הספרותי של איגוד סופרים דתיים. בשנת 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התלוותה לאביה, שהיה אז חבר הנהלת הסוכנות היהודית, בשליחותו באנגליה ופרסמה סדרת מאמרים תחת הכותרת "ממסע בעולם סוער". לאורך השנים התפרסמו מאמריה בעיתונים היומיים "הצופה" ו"הארץ" ובבטאוני "ארשת" ו"עמודים". בשנות הארבעים החלה גם בפרסום חוברות בנושא "רבי יהודה אלחריזי ועמנואל הרומי", "רבי "יחיאל מיכל פינס" ו"רבי נחמן קרוכמל ותפיסתו הלאומית". בשנות החמישים מונתה בת-יהודה לעורכת מדור הספרות ומדור האישה בשבועון "פנים אל פנים". באותה תקופה, החל ב-1956, החלה לעבוד כעורכת ומתרגמת במוסד הרב קוק, והייתה עורכת משנה של "האנציקלופדיה של הציונות הדתית" בה כתבה ערכים ביוגרפים שונים. בין תרגומיה: "אמונת היהדות" (תשכ"א) ו"תולדות היהודים באיטליה" (תשכ"ב). פרסמה את הספר הביוגרפי על אביה "הרב מימון בדורותיו". וכן ספר ביוגרפיים על הרב יצחק יעקב ריינס, מייסד המזרחי בשם "איש המאורות", ועל זאב יעבץ – "יודע העיתים". רשימת הפרסומים של גאולה בת-יהודה, בקטלוג הספרייה הלאומית גאולה בת-יהודה, דף שער בספרייה הלאומית ידיעה על פטירתה באתר סרוגים
קורס משתחררים

קורס משתחררים הוא קורס בן שבוע הכולל סדנאות הכנה הנערך במסגרת צה"ל לחיילים לקראת סוף שרותם הצבאי בכדי להעניק ידע וכלים לקראת שחרור מצה"ל היא מעבר קל מהמסגרת הצבאית לחיים האזרחיים. זהו קורס ממושך ונרחב יותר ביחס לכנס המשתחררים הפתוח לכלל החיילים. בעקבות החלת גיוס חובה בישראל מתוקף חוק שירות ביטחון צעירים רבים יוצאים למסגרת צבאית, השונה מהותית מהחיים האזרחיים, במיוחד בכל הקשור לחיילים המשרתים בתפקידים קרביים. השינוי בין המשמעת הצבאית הנוקשה ומתן הפקודות להן יש לציית ללא ברירה מנוגד לחופש המאפיין את החיים האזרחיים. חובות מסוימים המוטלים על אזרחים, כגון ביטוח לאומי ושאר מיסים, גם הם אינם חלק מעולמם של החיילים בעת השירות הצבאי. לצורך התאמת המשתחררים מהמסגרת הצבאית לחיים האזרחיים ולנטילת האחריות והחובות המוטלים עליהם נפתח קורס המשתחררים. הקורס פועל משנת 2008 והוא נערך במשך 5 ימים בימים א'-ה' במסגרת יחידה פתוחה. בשנותיו הראשונות הועבר הקורס במכללת רמת גן בשיתוף עם תפנית - בית הספר למנהלים של האוניברסיטה הפתוחה. הקורס נערך במסגרת אזרחית אולם החיילם מחויבים להגיע על מדים. תוכני הקורס מועברים בחלקם מסגרת הרצאות כלל קורסיות וחלקם בצוותים של כ-20 חיילים בהנחיית מדריכים אזרחיים. זהו קורס ממושך ונרחב יותר ביחס לכנס המשתחררים הפתוח לכלל החיילים. ההדרכות בקורס נערכות ללוחמים, לחיילים בודדים, לתושבי הפריפריה ולאוכלוסיות ייחודיות בלבד. הזימון לקורס נשלח לשלישות ביחידת החייל מעט לפני תום השירות. מבנה הקורס משתנה עם הזמן בהתאם להתרחשויות שונות. תוכנית הלימודים כוללת הדרכה והסברה על המעבר משפת הדיבור הצבאית לשפת הדיבור היומיומית באזרחות, עיבוד תוכני השירות והזכויות והחובות כאזרח בישראל. תוכנית הלימוד של הקורס המרכזי היא כדלקמן: יום א' - התכנסות ורישום, הצגת תוכנית הסדנא, הרצאה בנושא מעבר מהעולם המוכר לעולם המחר - מחאקי לג'ינס, הכרות בצוותים ותאום ציפיות. הפרידה מצה"ל - חוויות משמעותיות מהשירות הצבאי. המעבר לאזרחות, ארבעת מעגלי השינוי - לימודים, מגורים, טיולים, עבודה. יום ב' - הרצאה על זכויות החייל המשוחרר - היחידה להכוונת חיילים משוחררים במשרד הביטחון. עקרונות לכתיבת קורות חיים. יום ג' - הרצאה על לימודים, מכינות קדם אקדמאיות, ואוניברסיטאות. היכן ללמוד, כיצד להרשם והבדלים בין המוסדות השונים. רושם ראשוני ושיווק עצמי. יום ד' - הכנה לראיון עבודה באמצעות תרגול. השחרור מהצבא כצומת מרכזי לקבלת החלטות מרכזיות בחיים. יום ה' - התמקדות בשימוש בסמים בטיול אחרי צבא והקרנת הסרט "אבודים בהודו". עם השנים התפתחו מספר תוכניות רב הכולל תכנים שונים בהיקף זמן קצר וממוקד יותר. עמותת מומנטום למשתחררים מפעילה מערך סדנאות למשתחררים לוחמים בת יומיים המתקיימת ביחידות החיילים המשוחררים ומועברות בידי מנחים אזרחיים של העמותה. הסדנה כוללת כלים פרקטיים כגון פיתוח מיומנויות חשיבה, מיומנויות למידה כהתנהלות כלכלית נכונה, תכנון עתיד תעסוקתי ואישי וקבלת החלטות. בסדנה עוסקים גם בכתיבת קורות חיים והכנה לראיונות עבודה. בצה"ל ישנן תוכניות רבות המחולקות לפי אוכלוסיית יעד בהן קורסים ייעודים לתושבי הפריפריה, משוחררי צבא קבע, לוחמי חוד ותוכניות הכשרה לקראת הכניסה לעולם ההייטק. כנס משתחררים היחידה להכוונת חיילים משוחררים במשרד הביטחון חיות כיס, פרק 57: קורס משתחררים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 21 בפברואר 2018 מגוון התוכניות, הכלים וההזדמנויות: תוכניות למשתחררים
מונטוקו

הקיסר מונטוקו (ביפנית: 文徳天皇;‏ 22 בינואר 827 – 7 באוקטובר 858) היה הקיסר ה-55 של יפן. הוא מונה לקיסר בשנות 850 ושלט עד מותו בשנת 858. בטרם הפך לקיסר, שמו היה 道康親王. מונוטוקו היה בנו הבכור של הקיסר נינמיו (仁明天皇). למונטוקו נולדו 29 בנים. רשימת קיסרי יפן מדיה וקבצים בנושא מונטוקו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פתאום אחר ימים רבים

פתאום אחר ימים רבים הוא אלבומו השלישי של הזמר שלמה ארצי. הקלטת האלבום החלה בסוף שנת 1971, והאלבום יצא בשנת 1972. ההקלטה האחרונה בוצעה לאחר פסטיבל הזמר והפזמון תשל"ב, שבו ביצע ארצי את השיר "השיר על ארץ סיני". "פתאום אחר ימים רבים" ממשיך את המגמה של ארצי מאותה תקופה, שבה התמקד בעיקר בשירי משוררים להם הלחין את לחניו. בין השירים הבולטים באלבום זה ניתן למצוא את "אמא קטנה" שכתב דוד פוגל ואת "דרך שתי נקודות" שכתב יהודה עמיחי. האלבום כולל גם שני שירים באנגלית: "אנאבל לי" שהלחין ארצי על פי שירו של אדגר אלן פו, ו-"White Bird" שכתב גידי קורן והלחין ארצי. הוקלט באולפני "קולינור". עיבודים: אלברט פיאמנטה (דרך שתי נקודות, אהבה, השיר על ארץ סיני, איש זקן שחולם אותנו), אלדד שרים (אמא קטנה, שירי ואני, ממלינדה), בני נגרי, יגאל חרד (אנאבל לי), יאיר שרגאי (יסמין הקטנה) ודדי שלזינגר פסנתר: אלונה טוראל, ירון גרשובסקי תופים: שלמה חממי, יוסי ("פפו") לוי גיטרה: יוסי לוי, יגאל חרד, דדי שלזינגר בס: שמוליק ארוך, דדי שלזינגר קולות רקע: יאיר שרגאי, דדי שלזינגר, אצ'י שטרו, חנן יובל טכנאי הקלטה: אמנון רוברמן, דורי הר-שגל מפיק: מיכאל תפוח האלבום פתאום אחר ימים רבים באתר Discogs פתאום אחר ימים רבים באתר סטריאו ומונו
הארנב הלבן

הארנב הלבן (באנגלית: White Rabbit, לעיתים מתורגם כהשפן הלבן או הארנבון הלבן) הוא דמות ספרותית בדיונית המופיעה בספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" (הידוע גם בשם "עליזה בארץ הפלאות"). הארנב הלבן מופיע לראשונה בפרק הראשון של הספר לבוש מקטורן ורוטן לעצמו על כך שהוא מאחר. אליס עוקבת אחריו וכך מגיעה אל ארץ הפלאות. בהמשך נפגשת עמו אליס כשהוא מזהה אותה בטעות כעוזרת הבית שלו, מרי אן, וכך מוצאת עצמה אליס לכודה בתוך ביתו אחרי שהיא גדלה יותר מדי מכדי לצאת. בהמשך מופיע הארנב הלבן כמעין משרת או כרוז של מלך ומלכת הלבבות. במאמר אליס על הבמה שכתב קרול, הוא מתאר את הארנב הלבן כאנטיתזה של אליס הצעירה, עזת-המצח ומלאת החיוניות, כלומר כזקן, ביישן, חלוש ולחוץ. קרול מציין שעל הארנב להרכיב משקפיים, להיות בעל קול רועד וברכיים פקות. הוא עובר הלוך ושוב בין התנהגות שחצנית וגאוותנית כלפי הכפופים לו, למשל משרתים, ובין התרפסות וכניעה בפני הממונים עליו, למשל הדוכסית או מלך ומלכת הלבבות. בסרט של וולט דיסני שנעשה על פי ספרו של קרול, הארנב הלבן מוצב כדמות ההגיונית ביותר מבין הדמויות אותן פוגשת אליס בארץ הפלאות., הופיע גם בסדרת ההנפשה של דיסני "בית העכבר". דמותו של הארנב הלבן זכתה לאזכורים רבים בסרטים, ספרים ושירים. מדיה וקבצים בנושא הארנב הלבן בוויקישיתוף הארנב הלבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כך בתרגומו של אוריאל אופק כך בתרגומם של אריה ליב סמיאטיצקי ואהרן אמיר כך בתרגומה של רנה ליטוין כינוי בתקופה הוויקטוריאנית לנערה-משרתת "והארנבון הלבן, מה הוא? האם הוא דומה לאליס או מכוון כניגוד לה? כניגוד, בבירור. כנגד הנעורים, ההעזה, החיוניות וההתכוונות הישירה שלה, קיראו: 'זיקנה', 'כניעות', 'חולשה' ו'הססנות עצבנית', ותגיעו למשהו ממה שהתכוונתי שיהיה. אני חושב שעל הארנבון הלבן להרכיב משקפיים. אני בטוח שקולו רועד, ברכיו פקות, וכולו אומר אי-יכולת מוחלטת להרוג זבוב!" (אליס על הבמה, כתב-העת התיאטרון, 1887)