laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יונקרים

היוּנְקֶרים (בגרמנית: Junker) היו בני מעמד אצולה גרמני זוטר. מקור השם הוא בהלחם של הביטוי "אדון צעיר" (Junger Herr). זהו שם כללי לאדונים פאודליים זוטרים, אצילי קרקע שאינם נושאים בתואר אצולה אחר. תוארם מתבטא לעיתים בתוספת "פון" (גרמנית: von) לפני שם משפחתם, בדומה לתוארי אצולה גרמניים אחרים. עד המאה ה-19 שימש התואר בדרך כלל בני אצולה במעמד פוליטי וכלכלי נמוך יחסית. בתחילת המאה ה-19, במקביל לעלייתה של פרוסיה כמדינה החזקה ביותר בגרמניה, החלה עלייתם של היונקרים למעמד משפיע בפרוסיה. עם איחוד גרמניה בשנת 1871 תחת אוטו פון ביסמרק, יונקר בעצמו, התגבש תפקידם המרכזי של היונקרים ברייך הגרמני, ובמיוחד כגורם מרכזי בצבא. הם היוו בדרך כלל גורם שמרני שתמך במלוכה. משפחות היונקרים הפרוסים נהנו ממעמד מיוחס בחברה הפרוסית ושלטו במוסדות של גרמניה במיוחד בצבא ובמשרד החוץ. הערכים שלהם – נאמנות, אדיקות, חובה, מסירות למשפחה, יראת כבוד למסורת ולסדר הקיים, הרגשת כבוד עזה – היו מעוררי הערכה מבחינות מסוימות, אך גם שמרניים וראקציוניים ולא התיישבו עוד עם ערכיה של גרמניה המודרנית. בעקבות הכישלון הצבאי של גרמניה במלחמת העולם הראשונה ופריצת המהפכה הגרמנית בשנת 1918, נוצרה ברית בין היונקרים לבין הממשלה הרפובליקאית הסוציאל-דמוקרטית, שהסכימה לכבד ולשמר את כוחם של היונקרים (בעיקר בתחומי הצבא והבעלות על הקרקעות) בתמורה לעזרתם בדיכוי המרידה הקומוניסטית ובייצוב הרפובליקה. במהלך שנותיה של רפובליקת ויימאר היונקרים היו בין אויביה של הדמוקרטיה הגרמנית, אותה האשימו בחתימת הסכם ורסאי ובכלל בעיותיה של המדינה. הם תמכו ומימנו את הפרייקור – מיליציות ימניות שבמקור הוקמו כדי להילחם בקומוניזם, והיו מעורבות גם בניסיונות להדחת הממשלה, כפי שקרה בפוטש של קאפ. השפעתם של היונקרים גדלה עם בחירתו של פאול פון הינדנבורג הריאקציוניסט לנשיאות גרמניה בשנת 1925. בשנת 1927 העניקו לו היונקרים אחוזה בפרוסיה המזרחית כאות הוקרה על שירותו למען גרמניה בזמן המלחמה. כשהחל הינדנבורג להפעיל את סמכויות החירום שלו בשנת 1930 כדי למנות ממשלות בלי אישור הרייכסטאג, היו יונקרים רבים בין חברי הממשלה. עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בשנת 1933 מסמנת מפנה במעמדם של היונקרים. למרות שאלו ראו בעין יפה כמה מפעולותיהם ומטרותיהם של הנאצים – כגון הפרת הסכמי ורסאי, חימושה מחדש של גרמניה והתוכניות להתפשטות אימפריאליסטית – שרר אי אמון בסיסי בין שני הצדדים: הנאצים סלדו מגינוני האריסטוקרטיה של היונקרים, והיונקרים מצידם ראו בתנועה הנאצית תנועת המונים של האספסוף, והתייחסו בבוז אל ראשיה. מכיוון שהנאצים שאפו להשיג כוח מוחלט ולהכפיף את מוסדות המדינה הישנים לסמכותם, העימות עם היונקרים לא אחר להגיע. בשנת 1937 פרצה סדרת שערוריות בצמרת הוורמאכט המכונה פרשת בלומברג-פריטש, שבעקבותיה נערך ארגון מחדש של מבנה הצבא. זה האחרון, שהיה בעל תפקיד עצמאי מאז איחודה של גרמניה על ידי ביסמרק, הפך כפוף למדינה הנאצית. שינוי זה היה מכה קשה לכוחם של היונקרים, והביא לשחיקה מתמדת בכוחם לקראת מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. במקביל הואץ והועמק תהליך הנאציפיקציה בצבא, שהתבטא בעליית דור מפקדים חדש שלא מבני האליטה היונקרית, שחבו את קידומם למשטר הנאצי. בקשר העשרים ביולי בשנת 1944, בו ניסו קצינים גרמנים להתנקש בחיי היטלר ולהפיל את השלטון הנאצי, נטלו חלק יונקרים רבים, דבר שהעמיק את חוסר האמון של הנאצים בהם. לאחר מלחמת העולם השנייה איבדו היונקרים חלקים ניכרים מאדמותיהם, כשהשטחים המזרחיים של גרמניה הועברו לברית המועצות ולפולין. שאר אדמותיהם, שעברו לתחום שיפוטה של גרמניה המזרחית, הוחרמו על ידי המדינה וחולקו מחדש בין האיכרים. יונקרים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרסי נסיך אסטוריאס

פרסי נסיכת אסטוריאס (בספרדית: Premios Princesa de Asturias, באסטורית: Premios Princesa d'Asturies) הם פרסים המוענקים מדי שנה על ידי קרן נסיכת אסטוריאס בהנהגת נסיך אסטוריאס, ונחשבים ליוקרתיים ביותר בספרד. הפרסים מוענקים, מאז שנת 1981, לאנשים, ארגונים או מוסדות מרחבי העולם אשר בלטו בתרומתם ובהישגים יוצאי דופן במספר קטגוריות. הקטגוריות בהן מוענק הפרס הן: אמנויות, ספרות, מדעי החברה, תקשורת ומדעי הרוח, שיתוף פעולה בינלאומי, הבנה הדדית (concordia), מחקר מדעי וטכני וספורט. בנוסף לפרסים אלו מוענק גם עיטור מופת לאדם או קבוצת אנשים אשר תרמו תרומה משמעותית לאסטוריאס. לכל קטגוריה יש חבר שופטים המתכנס לדיונים בין חודש מאי לספטמבר, ובסופם מכריז על הזוכים בפרס. בחודש אוקטובר מתקיים טקס הענקת הפרסים באוביידו, עיר הבירה של נסיכות אסטוריאס שבצפון ספרד. בראש הטקס עומד יורש העצר הספרדי, שתוארו "נסיך אסטוריאס". לזוכי הפרסים מוענקים מענק כספי בסך 50 אלף אירו ופסלון שעוצב על ידי ז'ואן מירו. בין הזוכים הבולטים בפרסי נסיכת אסטוריאס: ברברה הנדריקס (אמנויות 2000ׂ), פדרו אלמודובר (אמנויות, 2006), נשיונל ג'יאוגרפיק (תקשורת ומדעי הרוח, 2006), נלסון מנדלה ופרדריק וילם דה קלרק (שיתוף פעולה בינלאומי, 1992), גינטר גראס (ספרות, 1999), דוריס לסינג (ספרות, 2001), ארתור מילר (ספרות, 2002) וסוזן סונטג (ספרות, 2003), טור דה פראנס (ספורט, 2003), סטיבן הוקינג (הבנה הדדית, 1989), תמרה רוחו (אמנות 2005) יוניצ"ף (הבנה הדדית, 2006), פול אוסטר (ספרות, 2006), אל גור (שיתוף פעולה בינלאומי, 2007), בוב דילן (מוזיקה, 2007), פאקו דה לוסיה (אמנות, 2004) ומיכאל שומאכר (ספורט, 2007) מרי בירד (מדעי החברה, 2016). ב-1991 העניקה קרן נסיך אסטוריאס את פרס האמנויות ל"דור הזמרים הספרדים הליריים" - ויקטוריה דה לוס אנחלס, תרזה ברגנצה, מונסראט קאבאייה, חוסה קאררס, פלאסידו דומינגו, אלפרדו קראוס ופילאר לורנגאר. ארבעה אישים ישראלים זכו עד כה בפרסי נסיך אסטוריאס: יצחק רבין (שיתוף פעולה בינלאומי, 1994, במשותף עם יאסר ערפאת), דניאל בארנבוים (הבנה הדדית, 2002, במשותף עם אדוארד סעיד) ועמוס עוז (ספרות, 2007). מוסד יד ושם זכה בפרס על הבנה הדדית ב-2007. זוכים יהודים נוספים הם קהילות יהדות ספרד (הבנה הדדית, 1990), ויהודי מנוחין (הבנה הדדית, 1997, במשותף עם מסטיסלב רוסטרופוביץ') ופרופ' ברוך מינקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 2010 על מחקריו על תעלות הכאב. מדיה וקבצים בנושא פרסי נסיך אסטוריאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרסי נסיך אסטוריאס בזמנו הפרס נקרא הפרס ''פרס נסיך אסטוריאס'' (בספרדית: ''Premio Príncipe de Asturias'') על שם יורש העצר, פליפה. עכשיו הפרס נקרא ''פרס נסיכת אסטוריאס'' (Premio Princesa de Asturias) על שם יורשת העצר לאונור.
הפארק הלאומי אבל טסמן

הפארק הלאומי אבל טסמן (באנגלית: Abel Tasman National Park) הוא פארק לאומי המשתרע על פני 225 קמ"ר בקצהו הצפוני של האי הדרומי של ניו זילנד, והוא הקטן שבפארקים הלאומיים במדינה. הפארק הוקם ב-1942, במלאת 300 שנה להגעתו של האירופי הראשון לניו זילנד, מגלה הארצות אבל טסמן. נופו של הפארק משלב בין גבעות מיוערות ביער גשם ממוזג, לבין חוף הים, והוא מהווה את משכנן של עופות רבים, לרבות ציפורי שיר ועופות מים. באי הזעיר טונגה, הסמוך לחופי הפארק, חיה מושבה של כלבי ים. מיני יונקים אחרים כמו חתולים, פוסומים, חזירים ואיילים התפראו באי. בפארק מספר מסלולי טיול, והפופולרי שבהם הוא המסלול שלאורך קו החוף. מספר חברות משכירות קיאקים, שמהווים אופציה נוספת לטיול בפארק. בנוסף, פועלות בפארק מספר חברות המפעילות מוניות שירות ימיות, המעלות ומורידות נוסעים בכמה מהחופים. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי אבל טסמן בוויקישיתוף הפארק הלאומי אבל טסמן באתר ה-DOC, מחלקת השימור של ניו זילנד הפארק הלאומי אבל טסמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרץ 2006 עד מרץ 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ניו זילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה אריה קלוזנר

יהודה אריה קלוזנר (ה' בסיוון תר"ע, 12 ביוני 1910 – 11 באוקטובר 1970) היה דוקטור לספרות, חוקר הספרות העברית, ספרן, עורך אסופות ומבקר. יהודה אריה קלוזנר נולד בקיץ 1910 בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), אחד משני בניו של אלכסנדר זיסקינד קלוזנר (בנם של יהודה לייב קלוזנר וראשה-קיילה בת אלכסנדר זיסקינד ברא"ז, ואחיהם של פרופ' יוסף קלוזנר ובצלאל אליצדק). בשנת 1921 יצא לעיר וילנה לשם השלמת לימודיו. לאחר שסיים את הגימנסיה העברית בעיר, המשיך בלימודיו באוניברסיטת וילנה. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. בשנת 1936 הצטרף קלוזנר לצוות בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (לימים הספרייה הלאומית), עבד בו שנים רבות ובין היתר גם במפעל הביבליוגרפיה העברית. מסוף שנות ה-30 פרסם מאמרים ומחקרי ספרות רבים, שאותם כינס מאוחר יותר בספריו. בשנת 1942 סיים תואר מוסמך בספרות משווה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה-50 עבר ללונדון להמשך לימודים בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) (אנ') של אוניברסיטת לונדון, וב-1958 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בכתב יד של י"ל פרץ. היה נשוי לפַניה מוסמן, בשנת 1939 נולד בנם עמוס עוז. בשנת 1952 התאבדה פַניה מוסמן. בהמשך נישא ללידה, בתקופת מגוריהם בלונדון נולדו לזוג שני ילדים, מרגניתה ודוד. קלוזנר נפטר בירושלים בשנת 1970, בגיל 60. תולדות הספרות הכללית; בעריכתו של יוסף קלוזנר, תל אביב: מצפה, תש"ד. (כרך א (היחידי): "התקופה העתיקה") מהדורה שנייה, 2 כרכים: תל אביב: מ' ניומן, תשי"א–תשי"ב. (כרך א: "התקופה העתיקה", תשי"א; כרך ב: "ימי הביניים", תשי"ב) הנובילה בספרות העברית: מראשיתה עד סוף תקופת-ההשכלה, תל אביב: הוצאת יהושע צ'צ'יק, תש"ז. – זוכה פרס (יוסף) קלוזנר של עיריית תל אביב פרקי קריאה לתולדות הספרות הכללית, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשי"ג–תשי"ד. שקספיר: חייו ויצירותיו, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשכ"ה 1965. ממאמריו: 'זאמושץ’, עירו של י. ל. פרץ', העבר, י"ג, תשכ"ו-1966. 'שיר-הקדשה ותיקון בקובץ שיריו של מיכאל גורדון', קריית ספר, מ"ה, תש"ל-1970. 'פרטים אחדים על משפחתו של י"ל מיזס', קריית ספר, מ"ה, תש"ל-1970. 'עוד הקדשה של ח"נ ביאליק ליוסף קלוזנר', קריית ספר, מ"ה, תש"ל-1970. '"ספורים בשיר ושירים שונים" של י. ל. פרץ וג.י. ליכטנפלד: הספר ובעיותיו', הקונגרס העולמי למדעי היהדות, תשכ"ט-1969. 'מתי נולד י. ל. פרץ?', תרביץ, ל"ו, תשכ"ז-1967. 'י. ל. פרץ ויעקב רייפמן', העבר, ט"ז, תשכ"ט-1969. בשנת 1978 הופקד חלק מן הארכיון של קלוזנר בספרייה הלאומית על ידי אלמנתו (רעייתו השנייה, לידה), ושאר הארכיון הופקד בספריה הלאומית בשנת 1989 על ידי ד"ר דוד קלוזנר (בנו מאשתו השנייה). רשימת הפרסומים של יהודה אריה קלוזנר, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי יהודה אריה קלוזנר בפרויקט בן-יהודה רשימת המאמרים של יהודה אריה קלוזנר באתר רמב"י דוד תדהר (עורך), "יהודה אריה קלוזנר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1733 חוקר-הספרות שהלך לעולמו, מעריב, 18 באוקטובר 1970 יהודה אריה קלוזנר, דף שער בספרייה הלאומית יהודה אריה קלוזנר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה "Studies on the Life and Work of Yishaq Leyb Peretz, with special reference to an Unknown Manuscript". על כרך ב: א. קורא, עין הקורא: על רוח "ימי הביניים", חרות, 5 בדצמבר 1952 יצאו לאור: י. א. קלוזנר: תולדות הספרות הכללית, על המשמר, 8 במאי 1953 חלוקת פרס־קלויזנר של עירית תל־אביב, דבר, 25 באפריל 1945. ארכיון יהודה אריה קלוזנר, בספרייה הלאומית
עובדה

עובדה (מארמית: עובדא – מעשה) היא נתון נטול פרשנות הניתן לאימות בכלים מדעיים. בקשר שבין משפטים לא טריוויאליים (כלומר כאלה שאינם הגדרה או טאוטולוגיה) עוסק ענף הפילוסופיה הקרוי אפיסטמולוגיה. כל משפט לא טריוויאלי על אודות המציאות הוא בהכרח הפשטה שמורכבת מעצמים ותכונות שלהם או יחסים ביניהם. דוגמה: מהעובדה המשתקפת במשפט האמיתי "פריז היא עיר הבירה של צרפת" נובע כי: יש מקום ששמו פריז. יש מקום ששמו צרפת. לצרפת יש ממשלה. ממשלת צרפת היא ממשלה חוקית, ויש לה סמכות להכריז על עיר הבירה שלה. ממשלת צרפת בחרה את פריז לעיר הבירה שלה. יש עצמים הקרויים "מקום" ו"ממשלה". האמיתוּת של כל הקביעות הללו, כלומר היותן עובדות, עשויה להוביל לעובדה שפריז היא עיר הבירה של צרפת. המצב מסתבך בקביעות שיש בהן שלילה או אמירה מוסרית. במדע, עובדה היא תצפית אובייקטיבית הניתנת לאימות, להבדיל מתאוריה, המהווה מסגרת מאגדת עבור העובדות, מתארת ומסבירה את יחסי הגומלין ביניהן. פילוסופים של המדע עוסקים בשאלה האם עובדות מדעיות הן אכן אובייקטיביות, או שתמיד עומדת תאוריה כלשהי מאחוריהן. תומאס קון ואחרים הצביעו על כך שההחלטה אילו עובדות ראוי למדוד, ואיך למדוד אותן, מצריכה הנחות מוקדמות כלשהן ("פרדיגמה"). מרכיב מרכזי בדיון הנערך בבית המשפט הוא בירור העובדות הנוגעות לדיון זה. לאחר בירור העובדות, המובאות בפני בית המשפט על ידי בעלי הדין באמצעות עדים וראיות, על בית המשפט לגבש דעתו ביחס לעובדות אלה. בירור העובדות הוא בדרך כלל נחלתה של הערכאה הראשונה, ובערעור המוגש לערכאה נוספת, בדרך כלל נדונה משמעותן של העובדות, ולא נעשה בירור נוסף של העובדות עצמן. ידיעה ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סערה גאומגנטית

סערה גאומגנטית או סערה מגנטית היא הפרעה זמנית במגנטוספירה של כדור הארץ, הנגרמת משתי סיבות שונות: פליטה מסיבית של חלקיקי רוח השמש מעטרת השמש (Coronal mass ejection), עקב התפרצות סולארית. גל הלם של אותם חלקיקים פוגעים במגנטוספירה של כדור הארץ כ-24 עד 36 שעות לאחר האירוע בשמש. איחוי מגנטי (Magnetic reconnection) תקופתי מקרי בין השדה המגנטי של השמש לבין השדה המגנטי של כדור הארץ, הגורם לחלקיקי רוח השמש לחדור ישירות לתוך המגנטוספירה. בשני המקרים, החלקיקים הרבים של רוח השמש משפיעים על השדה המגנטי של המגנטוספירה ועל הזרמים החשמליים ביונוספירה, ועל השדה המגנטי במקומות רבים על פני כדור הארץ. סערות מגנטיות גורמות לתופעת זוהר הקוטב, ובמקרים קיצוניים - להפרעות ללוויינים, לשידורי רדיו, לקווי מתח גבוה ועוד. השפעותיהן הבריאותיות מוגבלות בדרך כלל. בסערה שהתרחשה באוקטובר 2003 נגרמו הפסקות חשמל בשוודיה ונזק לשנאים בדרום אפריקה. סערות גאומגנטיות נמשכות בדרך כלל בין 24 ועד 48 שעות, אך יש כאלה שעלולות להימשך מספר ימים. סערה מגנטית זו הייתה בעלת עוצמה מרבית, 5G בסולם G1-G5. מקורה של הסערה הייתה בקבוצה של כתמי שמש המסומנת AR3664. בראשית מאי רוחבו של כתם זה היה כמעט 200,000 ק"מ, כלומר פי 15 מרוחב כדור הארץ. צבר זה היה אחד הגדולים והפעילים מבין כתמי השמש במחזור הסולארי הנוכחי. במסגרת התפרצות סולרית זו נצפתה סדרה של התפרצויות של פלסמה ושדות מגנטיים, כאשר לפחות חמישה מהם פנו ישירות אל כדור הארץ. בשל העוצמה יוצאת הדופן של הסערה, מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארה"ב (אנ') (NOAA) פרסם אזהרה בעניין. עוצמת הגבוהה של סערה המגנטית זו גרמה לזהר צפוני אשר נראה באזורים דרומיים, אשר לא חווים בדרך כלל זהר קוטב. חלקיקי רוח השמש המגיעים לפני כדור הארץ, עלולים לגרום ליצורים החיים נזקי קרינה מועטים בלבד, בזכות הגנת המגנטוספירה והאטמוספירה, אולם אסטרונאוט בחלל ללא מיגון מתאים עלול להחשף לקרינה בכמות קטלנית. באוקטובר 1989 התחוללה סערה מגנטית חזקה, אשר אם הייתה פוגעת באסטרונאוט על הירח הלבוש בחליפת חלל בלבד - הייתה יכולה לגרום למותו. אסטרונאוטים השוהים תקופות ממושכות בחלל, כגון אלו בתחנות חלל, עלולים לספוג כמויות גדולות של קרינה בזמנים של סערות מגנטיות רבות עוצמה, ולכן באירועים כאלה הם עוברים לאותו חלק של החללית המוגן יותר. באירועים בהם נפלטים פרוטונים רבים מהשמש, קרינה ברמה נמוכה יכולה להשפיע גם על הנוסעים במטוסים בגובה רב. אירוע קרינגטון רוח השמש השדה המגנטי של כדור הארץ מגנטוספירה יונוספירה חגורות ואן אלן זוהר הקוטב סערות השמש של ליל כל הקדושים (2003) מדיה וקבצים בנושא סערה גאומגנטית בוויקישיתוף אבי בליזובסקי, ‏סערת שמש מדרגה 6 פגעה בכדור הארץ * שיבשה את רשתות החשמל והפריעה לקליטת אותות ה- -GPS, באתר "הידען", 24 ביוני 2015 אבי בליזובסקי, ‏עדויות לסופות שמש חזקות במסמכים ובשירים מיפן ומסין, באתר "הידען", 10 באפריל 2017 עידו אפרתי, סופת השמש הגדולה שתפגע בכדור הארץ היא רק עניין של זמן, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2017 ירון דרוקמן, סוכנויות הידיעות, בשל התפרצות שמש אדירה: הזוהר הצפוני נראה באזורים דרומיים יותר, באתר ynet, 11 במאי 2024 סערה גאומגנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Li Cohen, "Extreme" G5 geomagnetic storm reaches Earth, NOAA says, following "unusual" solar event, CBS News, ‏11 מאי 2024 "Extreme (G5) geomagnetic conditions have been observed! https://t.co/qLsC8GbWus", NOAA Space Weather Prediction Center, ‏11 מאי 2024
Skid Row

Skid Row (סקיד רו) היא להקת הבי מטאל שהוקמה ב-1986 בניו ג'רזי. פרסומה הגדול של הלהקה החל כאשר הלהקה יצאה לסיבוב הופעות כלהקת החימום של בון ג'ובי, מה שהיטיב ללהקה והקל על פריצתה לסצנת הרוק האמריקאית. השירים המוכרים של הלהקה הם "I Remember You", "Youth Gone Wild" ו"18 And Life". הם אלו שהביאו את הלהקה לפרסום ולמכירת של למעלה מ-5 מיליון עותקים של אלבום הבכורה שלהם. סולן הלהקה סבסטיאן באך יצר כמה פרובוקציות במהלך שנותיו בלהקה בשל הלך רוחו הפרוע. עם עליית הפופולריות של הגראנג' בתחילת שנות ה-90, סבלה הלהקה מפופולריות נמוכה יותר. אומנם אלבומה השני הצליח מבחינה מסחרית, אך לאחריו דעכה הצלחת הלהקה. בשנת 1998 עזב באך מן הלהקה לטובת קריירת סולו, והוחלף בסולן חדש בשם ג'וני סולינג. מדיה וקבצים בנושא Skid Row בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Skid Row (באנגלית) Skid Row, ברשת החברתית פייסבוק Skid Row, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Skid Row, ברשת החברתית אינסטגרם Skid Row, ברשת החברתית טיקטוק Skid Row, סרטונים בערוץ היוטיוב Skid Row, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Skid Row, באתר ספוטיפיי Skid Row, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) Skid Row, באתר Last.fm (באנגלית) Skid Row, באתר AllMusic (באנגלית) Skid Row, באתר MusicBrainz (באנגלית) Skid Row, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Skid Row, באתר דיזר Skid Row, באתר Yandex.Music (ברוסית) Skid Row, באתר Discogs (באנגלית) Skid Row, באתר Songkick (באנגלית) Skid Row, באתר Genius Skid Row, באתר SecondHandSongs Skid Row, באתר בילבורד (באנגלית) Skid Row, באתר טיידל (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אווליה צ'לבי

אווליה צ'לבי (בטורקית עות'מאנית: اوليا چلبي, בטורקית מודרנית: Evliya Çelebi‏; 25 במרץ 1611 – 1682), הידוע גם בשם דרויש מהמד זילי הוא הנוסע העות'מאני המפורסם ביותר. סייר ברחבי האימפריה העות'מאנית והמדינות השכנות לאורך תקופה של 40 שנה. אווליה צ'לבי נולד באיסטנבול כבנו של עבד אבחזי (או אולי אבזי), אשר היה צורף בחצר הסולטאן. קיבל בילדותו חינוך מעולה ויש המשערים כי השתייך לטריקה (אנ') הצופית גולשני (Gülşenî), זאת בהתבסס על הידע המעמיק שהפגין בהכרת משכנם בקהיר וכתובת שייחס לעצמו ובה נכתב "אווליה הגולשני" (Evliya-yı Gülşenî). בשנת 1640, לאחר שסייר באיסטנבול וכתב את רשמיו על בנייניה, שווקיה, מנהגיה ואורחות חייה, החל אוויליה צ'לבי במסעו הראשון מחוץ לעיר. אוסף הרשומות אשר כתב במסעיו, מקובץ לכדי 10 כרכים ונקרא "סיאחת נאמה" (Seyâhatnâme, سياحت نامه, ספר המסעות). על אף שתאורי אווליה צ'לבי מוגזמים בדרך כלל, מהווה הספר מקור בעל ערך רב להכרת אורחות החיים והתרבות של האימפריה במאה ה-17. אווליה צ'לבי ביקר בארץ ישראל פעמיים – ב-1649 וב-1670–1671. פרקי כתביו הנוגעים לארץ ישראל תורגמו מטורקית לאנגלית ופורסמו בהמשכים ברבעון מחלקת העתיקות המנדטורית. הפרקים המתורגמים קובצו וראו אור בירושלים ב-1942 (בכותר "Evliya Tshelebi's travels in Palestine"), וב-1980 פורסמה מהדורה בהוצאת אריאל (בכותר "ארץ ישראל במאה השבע-עשרה בתאורו של אבליה צ'לבי") ובה קטעים נבחרים מתורגמים לעברית. הכרך הראשון של כתבי אווליה צ'לבי עוסק אך ורק באיסטנבול והאחרון בקהיר. עבודתו בעלת ערך בל יתואר בכל הקשור לתרבות הטורקית והארצות בהן הוא סייר. אולם, יש להתייחס בספקנות לתאוריו. כפי שניתן להיווכח, מגזים אווליה צ'לבי לפעמים בתיאוריו ורושם עובדות אשר אין להן בסיס. לדוגמה, בסיוריו בצפת, מעיד אווליה צ'לבי כי גרים בה בין 70,000 ל-80,000 יהודים, זאת בתקופה שבכל ארץ ישראל גרו פחות מ-10,000 יהודים. חלק מהחוקרים מייחסים את הגזמותיו לחוש ההומור שלו. אווליה צ'לבי ידוע גם כמי שאסף דוגמאות לשוניות מכל אזור שסייר בו. בספרו מקובצים כ-30 ניבים טורקיים וכ-30 שפות אחרות. אווליה עמד על הקשר שבין מספר מילים בגרמנית ופרסית, אולם הוא לא ייחס זאת לשייכותם למשפחת הלשונות ההודו-אירופיות. רשימותיו על השפה הכורדית בצפון אנטוליה זוכות להערכה רבה בקרב בלשנים. ספרו כולל גם תעתיקים ראשוניים של שפות קווקזיות, ניבים של טסקונית (Tsakonian) וגם השריד היחיד בכתב של אוביחית מחוץ לספרות הבלשנית. אווליה צ'לבי מת זמן מה לאחר שנת 1682. לא ידוע אם היה זה באיסטנבול או בקהיר. אבליה צ'לבי, ארץ ישראל במאה השבע-עשרה בתאורו של אבליה צ'לבי, הפקה מחודשת של תרגום לאנגלית מהמקור בטורקית עות'מאנית (על ידי סטפאן חנא סטפאן ממחלקת העתיקות המנדטורית בשיתוף עם ליאו אריה מאיר), כולל הקדמה ולקט קטעים מתורגמים לעברית בעריכת אלי שילר, הוצאת אריאל, 1980. מדיה וקבצים בנושא אווליה צ'לבי בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של אווליה צ'לבי, בקטלוג הספרייה הלאומית אווליה צ'לבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אבליה צ'לבי (1611?-1682?), דף שער בספרייה הלאומית
ראוף יקטה ביי

ראוף יקטה ביי (Rauf Yekta Bey;‏ 27 במרץ 1871–8 בינואר 1935) היה מוזיקאי ומוזיקולוג טורקי, שהיה אחד ממפתחי התיווי הטורקי המודרני. ביי כתב את ההתייחסות המודרנית הראשונה למוזיקה הקלאסית הטורקית בשפה מערבית בשנת 1913. ראוף יקטה נולד באזור אקסראי\פאתיח (אנ') באיסטנבול שבטורקיה לאחמד אריף ביי. הוא נקרא מוחמד ראוף אך אימץ את השם ראוף יקטה כשם עט. ראוף יקטה דבר שלוש שפות: צרפתית, ערבית ופרסית. הוא היה פקיד ממשלתי כלשהו במועצה האימפריאלית. ראוף יקטה ביי נישא לזליחה האן ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. ראוף יקטה היה בין הראשונים שכתבו תאוריית מוזיקה מיקרוטונאלית. פריצת הדרך הופיעה כשכתב מאמר שכותרתו "מוזיקה טורקית". ראוף יקטה ביי נפטר בשנת 1935 עקב מחלת טיפואיד. לאחר מותו, רחוב נקרא על שמו. כמה שמועות מספרות שהוא היה עצוב מאוד שהמוזיקה הטורקית הוסרה מהרדיו בטורקיה בסוף שנת 1934 ומחלתו הוחמרה מסיבה זו. מדיה וקבצים בנושא ראוף יקטה ביי בוויקישיתוף מידע על ראוף יקטה ביי באנציקלופדיה האיסלאמית- מידע מורחב על ראוף יקטה ביי. (בטורקית) ראוף יקטה ביי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ספר על ראוף יקטה ביי בשפה הטורקית (קישור לרכישת הספר). ביצוע ככל הנראה של יצירה מאת ראוף יקטה ביי. "La Musique turque", in Encyclopedie de la musique et dictionnaire du Conservatoire, Premiere partie, Paris, 1922.
תוכנית אל-עריש

תוכנית אל-עריש היא תוכנית מדינית שהועלתה לראשונה על ידי הרצל בינואר 1903, לאחר שנכשלו הניסיונות להשיג צ'ארטר מן השלטון העות'מאני להתיישבות יהודית בא"י. היוזמה יצאה לראשונה מגורמים בריטיים לנוכח השליטה הבריטית דה-פקטו במצרים דאז. התוכנית הייתה להתיישבות יהודית בטריטוריה שבשליטה אנגלית בסמוך לארץ ישראל - קפריסין או חצי האי סיני, לאור הקרבה לא"י. הרצל גם כינה את סיני בשם "פלשתינה המצרית". מקור שמה של התוכנית הוא בעיר אל-עריש המצרית בחצי האי סיני לחוף הים התיכון. קרבתו הגאוגרפית של ואדי אל-עריש לגבולות ארץ ישראל שימשה בידי הרצל נימוק מכריע במאמציו לשכנע את חבריו בוועד הפועל הציוני, כי עדיף להסתפק בתחליף ארעי, עד שיבשילו התנאים לצ'רטר על ארץ ישראל. כדי לבדוק את אפשרות ההתיישבות בסיני נשלחה משלחת סקר מטעם ההסתדרות הציונית, שכללה את: ליאופולד קסלר (צר') מהנדס מכרות - ראש המשלחת. אלברט גולדסמית, לשעבר קולונל בצבא האנגלי ושימש כמנהל הראשי של מושבות הבארון הירש בארגנטינה. ג’ורג' הנרי סטאפנס, מהנדס אזרחי. אמיל לאורן (Laurent), פרופסור במכון לחקלאות בבלגיה ועמד בעבר בראש שתי משלחות חקר לקונגו. טומס הנרי איילמר הומפרי, מהנדס אזרחי, ששימש כמנהל הראשי של העבודות הציבוריות במצרים והיה נציג הממשלה המצרית. אוסקר מרמורק, אדריכל מווינה, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית. הלל יפה, רופא ראשי של בית־החולים היהודי ביפו ורופא המושבות. זליג סוסקין, מהנדס חקלאי, מנהל משקים בארץ ישראל. חלק מהמשתתפים היו רק בחלק מהסיורים. בשובם של חברי המשלחת לקהיר, ב-26 מרץ 1903, קיבל את פניהם הרצל שהגיע לשם וכבר נפגש עם הלורד קרומר (הנציב הבריטי) ועם שר החוץ המצרי בוטרוס ראלי. הרצל קיווה ליישב באל-עריש כמה עשרות אלפי יהודים, בתוך זמן קצר, אך אנשי המשלחת הבהירו לו כי נדרשות מחויבויות מפורשות של הגורמים המעורבים (ממשלת בריטניה וממשלת מצרים) הן לנושא ההתיישבות והן לאספקת כמויות עצומות של מים לשטיפת הקרקע מהמלח שספוג בה, על מנת להכשירה לעיבוד חקלאי, כמקור פרנסה למתיישבים, דבר שייקח כמה שנים. לאחר כמה ימים של ישיבות וויכוחים סוערים, הם קיבלו הודעה מוויליאם ווילקוקס (צר') שהיה אחראי על המים במצרים, שאין אפשרות להקצות מים מהנילוס להכשרת הקרקעות באל-עריש והוא קיבל את גיבויו של הלורד קרומר. בכך, למעשה, בוטלה תוכנית אל-עריש. צבי אילן, הרצל מזמין לבזל שייח מהנגב לדיון על ברית יהודית בדואית, בארכיון האינטרנט. מתוך עת־מול, גיליון 12, מרץ 1977 צבי אילן, תכנית אל-עריש, בארכיון האינטרנט יומנו של ד"ר הלל יפה, חבר המשלחת - פרק: באכספדיציה לאל-עריש. פרקי זכרונות / הלל יפה - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
טוויסטד סיסטר

טוויסטד סיסטר (באנגלית: Twisted Sister - "אחות מעוותת") הייתה להקת הבי מטאל מניו יורק, שהתפרסמה בעיקר בזכות שני להיטיה "We're Not Gonna Take It" ו-"I Wanna Rock". הלהקה מאופיינת בסגנון הגלאם שלה, הכוללות איפור רב ותלבושות פרובוקטיביות. הלהקה הוקמה בתחילת שנות ה-70, אך הפריצה שלהם החלה בשנות ה-80, אחרי מאבק ממושך בניסיון להגדיר את עצמם ואת אופי הלהקה. בתחילת שנות ה-80 פרצה הלהקה לתודעת הציבור האמריקאי דרך MTV בעזרת שירים כמו "We're Not Gonna Take it" ו-"You Can't Stop Rock & Roll". עד אז הוציאה הלהקה שני אלבומים, אך לא זכתה לתהילה. אלבומם השלישי שיצא ב-1984 "Stay Hungry" מכר כ-5 מיליון עותקים, מה שהביא את הלהקה לגדולה, ולהופעות חוזרות ונשנות של הקליפים שלהם בטלוויזיה. שירה המפורסם "I Wanna Rock" הפך לשיר קאלט באותה תקופה. בתקופה זו נושא עיקרי בשירי הלהקה היה קונפליקטים בין הורים לילדים, וכן ביקורת על מערכת החינוך. שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי שנחל כישלון, הפופולריות של הלהקה ירדה, ושיריהם לא הושמעו כבעבר בשל תוכנם הלא חינוכי. אך למרות זאת הלהקה הצליחה בזכות שני הלהיטים שלה "I Wanna Rock" ו-"We're Not Gonna Take It" והמשיכה להופיע ברחבי העולם יחד עם שירים מוצלחים חדשים שהוציאו באלבומים הבאים שלהם ושירה שוב ושוב של אותם להיטים והצליחה בזכות זה עד שלבסוף ב-2016 היא התפרקה עקב מותו של המתופף איי ג'יי פרו (אנ'). 1982 – Under the Blade 1983 – You Can't Stop Rock 'n' Roll 1984 – Stay Hungry 1985 – Come Out and Play 1987 – Love Is For Suckers 1992 – Big Hits and Nasty Cuts 1994 – Live At Hammersmith 1999 – Club Daze Volume 1: The Studio Sessions 2001 – Club Daze Volume 2: Live In The Bars 2002 – The Essentials 2004 – Still Hungry 2005 – Live At Wacken: The Reunion 2006 – A Twisted Christmas מדיה וקבצים בנושא טוויסטד סיסטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוויסטד סיסטר (באנגלית) טוויסטד סיסטר, ברשת החברתית פייסבוק טוויסטד סיסטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טוויסטד סיסטר, ברשת החברתית אינסטגרם טוויסטד סיסטר, סרטונים בערוץ היוטיוב טוויסטד סיסטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טוויסטד סיסטר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) טוויסטד סיסטר, באתר ספוטיפיי טוויסטד סיסטר, באתר Last.fm (באנגלית) טוויסטד סיסטר, באתר AllMusic (באנגלית) טוויסטד סיסטר, באתר MusicBrainz (באנגלית) טוויסטד סיסטר, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) טוויסטד סיסטר, באתר דיזר טוויסטד סיסטר, באתר Discogs (באנגלית) טוויסטד סיסטר, באתר Songkick (באנגלית) טוויסטד סיסטר, באתר Genius טוויסטד סיסטר, באתר בילבורד (באנגלית) טוויסטד סיסטר, באתר טיידל (באנגלית) ענת זהר, אחות מעוותת חוזרת, באתר nrg‏, 16 באוגוסט 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.