laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספרי הסיבילות

ספרי הסיבילות (בלטינית: sibyllini libri) היו אסופה של ספרי אמירות האוראקל ברומא העתיקה, אשר אבדו עם הזמן. נטען כי הספרים הושגו בזמן שלטונו של המלך האגדי לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס או לפי דיווחים אחרים בזמן המלך טרקוויניוס סופרבוס כאשר סיבילה, אשה שנחה עליה הרוח הנבואית, הציגה עצמה בפני המלך והציעה לו תשעה ספרים למכירה. כאשר המלך סירב לרכוש אותם היא שרפה שלושה מהם וחזרה ודרשה אותו מחיר עבור השישה שנותרו. המלך סירב שוב והסיבילה שרפה שלושה נוספים ודרשה אותו מחיר עבור אלו שנותרו. סקרנותו של המלך התעוררה והוא רכש את הספרים ואז נעלמה הסיבילה. הספרים נכתבו ככל הנראה ביוונית, כפי שהיו המאוחרים יותר ומכך נובע ככל הנראה שמקורם היה יווני, אם כי אין הסכמה בין החוקרים מהיכן ביוון הגיעו. ספרי הסיבילות נשמרו בארון אבן תחת הקרקע במקדש יופיטר קפיטולינוס תחת שמירה של פקידים שמספרם עלה עם הזמן ונמנו עם הדקמוירי. לציבור לא הייתה רשות לעיין בספרים, אך לסנט הייתה הזכות להורות לדקמוירים לעיין בהם. הספרים שימשו במקרים של אסונות או נבואות שחורות, אך קשה לדעת אם הכילו נבואות או פשוט הכוונות מה לעשות כדי לפייס את דעתם של האלים, מסתורין שהתעצם כאשר אחד משומרי הספרים גילה את תוכנם והוצא להורג. לפי ליוויוס, הספרים המקוריים לא שימשו כמו האוראקל ביוון כדי להבין את העתיד אלא כדי ללמוד מה יש לעשות מבחינה פולחנית כדי למנוע מן האלים לכלות זעמם באדם. ככל הנראה, נשלף אחד הקלפים עליו היו רשומים הדברים לפי הגרלה מסוימת והפעולה שהייתה כתובה בו היא זו שבוצעה. ספרי הסיבילות הושמדו בשריפה במקדש יופיטר בשנת 82 לפנה"ס וכדי לשחזרם נשלחו שליחים לערים באיטליה, יוון ואסיה הקטנה כדי ליצור אוספים חדשים, שהופקדו באותו מקום במקדש שנבנה מחדש. מאחר שספרי נבואה רבים, שחלקם התיימרו להיות מפי האוראקל הסיביליני נפוצו ברומא, הורה אוגוסטוס להביא את כולם לפראיטור העיר (praetor urbanus) ביום מסוים ולשרפם, וכן הורה כי איש לא ישמור ספרי נבואה באופן פרטי. כאלפיים ספרי נבואה נשרפו בעקבות זאת ואלו שנחשבו אמיתיים הופקדו בשתי תיבות מצופות זהב בבסיס פסל אפולו במקדש אפולו בפלטין והופקדו עליהם הקוינדקמוירי. אוגוסטוס גם הורה לכתוב מחדש חלק מהנבואות שדהו. הקיסר טיבריוס בחן שוב את הספרים ודחה רבים מהם כמיותרים ומספר שנים אחר כך הוצע להוסיף כרך חדש לספרי הנבואות. כותבים נוצרים טענו פעמים רבות כי בספרי הסיבילות ישנה התייחסות לבואו של המשיח ישו, אך בכל המקרים היו הטענות מבוססות על זיופים שונים. לא ידוע באיזה משקל בדיוק היו כתובות הנבואות הראשונות, אך אלו שנאספו אחרי שריפת הקפיטול הן ללא ספק בחרוז יווני (הקסמטר) ובאקרוסטיכון. יחד עם הספרים נשמרו גם הספרים של האחים המנבאים מרקיוס, הנבואות האטרוסקיות של הנימפה ביגואה ואלו של אלבונה מטיבור. ספרי הסיבילות נותרו במקדש אפולו עד שנת 405 לספירה, ואז נטען כי נשרפו על ידי המצביא הונדלי סטיליקו, שהיה שליטה בפועל של רומא משנת 395. חזיונות הסיבילות
המטבח הוונצואלי

גיוונו של המטבח הוונצואלי נובע ממיקומה של ונצואלה בעולם, מהשוני במשאבי חקלאות באזורים השונים ומהגיוון התרבותי של תושביה, צאצאי אינדיאנים, אפריקנים ואירופאים (מספרד, איטליה, צרפת ופורטוגל). בין המזונות הבסיסיים: תירס, אורז, בננה, יאם, שעועית וסוגי בשר. ירקות המקובלים במטבח הוונצואלי הם עגבנייה, בצל, חציל, דלעת, קישוא. במדינות המזרחיות, הדרום-מזרחיות (בגויאנה) והצפוניות של ונצואלה המטבח מבוסס על מגוון דגים, פירות ים וסרטנים, פקעות כגון תפוח אדמה ויאם, אורז ופסטה, בשר בקר, בננה וירקות (חסה, עגבנייה). במדינות המערביות, המטבח כולל בשר עז וארנב, שימוש רב בבננות ומגוון גבינות. התבשילים מושפעים ממסורות שבטיות מקומיות וכן מהמטבח הקולומביאני. בלוס יאנוס מקובלים מאכלי בשר בקר ובשר ציד (אייל, קפיבארה, פקה, צב ועוד) לרוב בהכנה על גריל או בצלייה, תירס (כקצ'אפה), גבינות לבנות רכות ומוצרי חלב נוספים. באזור האנדי מקובלים תפוחי אדמה ופקעות אחרות, חיטה, בשר בקר, בשר כבש ובשר עוף. דגים אינם חלק מהמטבח המקומי בשל הריחוק מהים, מלבד טרוטה שמגדלים בחוות דגים. התבשילים מושפעים ממסורות אנדיות מקומיות וממטבחים אירופאים. מאכל אופייני לחג המולד הוא פאן דה חמון - לחם ממולא חמון (שינקן). מדיה וקבצים בנושא המטבח הוונצואלי בוויקישיתוף ונצואלה - רקע קולינרי, באתר "מוצ'ילר" רביבה אפל, אין דומה לה: מתכוני ונצואלה, באתר ynet, 10 בפברואר 2013 Venezuela Lonely Planet ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון ובנושא ונצואלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גן פעמון הדרור

גן הפעמון או בשמו המלא גן פעמון הדרור הוא גן עירוני גדול בירושלים. הגן ממוקם בסמוך למרכז העיר, בין השכונות טלביה, המושבה הגרמנית וימין משה. מבחינה טופוגרפית, שטח הגן הוא פתחו הצפוני של עמק רפאים. ממזרח נתחם הגן בידי רחוב המלך דוד, כשמעברו השני גן בלומפילד. הגן הוקם בשנת 1976 על חלק ניכר משטח "מתחם עומריה", לאחר שתוכנית רחבת היקף להקמת מגדלי מגורים יוקרתיים ובתי מלון במקום בוטלה עקב מחאה ציבורית, והוחלפה בתוכנית צנועה יותר שכללה גם פארקים ושטחים פתוחים לפי הצעת צוות בראשותו של האדריכל דוד קרויאנקר. עם זאת צפונית לגן הוקם ב-1983 מלון לרום (המלון שינה את שמו למלון ענבל) ומדרומו תוכנן לקום מלון של רשת ארבע העונות. בקרבת הגן קיימים מלונות נוספים, שהבולט ביניהם הוא מלון אוריינט מרשת ישרוטל. הגן נחנך במלאת 200 שנה לעצמאות ארצות הברית. במרכזו הוצב פעמון העתק של 'פעמון הדרור' המפורסם בפילדלפיה. הפעמון ניתן במקור לכנסת בשנת 1955 על ידי מושל פילדלפיה והועבר לגן עם הקמתו באישור הכנסת ולבקשת טדי קולק, ראש עיריית ירושלים. מונומנט אחר הוקם ברחבה בחלקו הצפוני של הגן. שם "בוקעת" מתוך הקרקע דמות של דרקון העשויה בטון. על-פי השילוט בגן, הדרקון מכונה ג'רי. ברחבי הגן ניתן למצוא אמפיתיאטרון קטן מאבן לכ-500 צופים ומתקנים שונים כגון מרכז החלקה על גלגיליות, גני שעשועים לילדים, וכן מגרשי כדורסל, קטרגל, פינג פונג, ומשנת 2010 גם מגרשי כדורגל חופים בהם מוקמים יציעים זמניים המכילים מאות מקומות בעת טורנירים. בנוסף פועל בשטח הגן גם תיאטרון הקרון שבשנת 2016 נחנך עבורו מבנה חדש וגדול יותר (מאשר המתקן הישן), בעלות של כ-5 מיליון ש"ח. בחודש מאי 2014 נפתח בגן סקייטפארק מהגדולים בארץ שעלות הקמתו מעל 10 מיליון ש"ח ושטחו כ-2,500 מ"ר. בסקייטפארק הוקם גם יציע מוצלל לשבעים צופים ותאורה לילה שיאפשרו לו לארח תחרויות סקייטבורדינג. מאז שנת 2004 משמש הגן כנקודת ההתחלה למצעד הגאווה השנתי של העיר ירושלים. בשנת 2016 אושרה תוכנית להקים בצידו הדרומי של הגן טיילת המכונה "טיילת דובנוב", על שם הרחוב הסמוך, שתכלול שבילים לאופניים והולכי רגל, ספסלים ותאורת רחוב ותקשר בין רחוב דובנוב המגיע סמוך למתחם תיאטרון ירושלים ולידו גם לאתרים כגון וילה שרובר, בית הנסן, חורשת הירח ובין מתחם התחנה. עלות פיתוח הטיילת הצפוי הוא כשני מיליון ש"ח. בין האתרים שתקשר הטיילת ניתן למנות את גן השושנים, תיאטרון הקרון, הסקייטפארק, חזיתו של מלון הארבע העונות המתוכנן וכאמור מתחם התחנה ופארק המסילה. מדיה וקבצים בנושא גן פעמון הדרור בוויקישיתוף גן הפעמון באתר עכבר העיר (הקישור אינו פעיל) תיאור מפורט של ביקור בגן הפעמון באתר הטיולים "נלך". יקותיאל צפרי, המגדל הלא חוקי של מתחם עומריה, באתר mynet‏ ירושלים, 30 במאי 2010 סיון חילאי, התעלומה נפתרה: כך הועבר פעמון החירות מהכנסת לגן בירושלים, באתר ynet, 6 בפברואר 2023 התורם הנדיב לפארק בירושלים: הנשיא שנטען ששלח עשרות הומוסקסואלים למחנות ריכוז – חדשות 13, באתר 13news.co.il סקייטפארק, באתר מוריה, ‏2018-06-11 קשת רוזנבלום, איך הצליח נער בן 16 לגרום להקמת סקייטפארק בירושלים, באתר הארץ, 22 ביולי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עין שוקו

עין שוקו או בשמו המקורי עין א-תינה ולאחר מכן מעיין התאנה, הוא מעיין הנובע בשטחה של שמורת הטבע מצוקי האון מתחת לקיבוץ מבוא חמה בדרום רמת הגולן. המעיין קיבל את שמו החדש לזכר סמל ראשון מתן גדרי (שכונה בפי חבריו "שוקו"), מפלס"ר נח"ל, שנהרג בחברון ב-8 ביוני 2003. המעיין נובע כקילומטר ממערב לקיבוץ מבוא חמה, במדרונות רמת הגולן שמעל הכנרת, בספיקה ממוצעת של מטר מעוקב אחד לשעה. מימי הנביעה מובלים בצינור אל תוך בריכת אבנים ובטון השוכנת ברחבה מוקפת עצים ושיחים. במקום שלטים המספרים את סיפורו של מתן גדרי, וכן ספסלים ושולחנות. מצידו המערבי של האתר נשקף נוף הכנרת, והרי הגליל מהר תבור ובקעת יבנאל בדרום ועד הר מירון ועמק החולה בצפון. סביב המעיין צומחים מספר עצי מילה סורית ואקליפטוס, וכן מספר מינים האופייניים לבית גידול לח כמו נענע משובלת וסוף מצוי. מדיה וקבצים בנושא עין שוקו בוויקישיתוף על המעיין באתר 'מסלולים'. על המעיין באתר 'נלך'. עין שוקו באתר "שביליסט". דרור גלעד והלל גלזמן, סקר מעיינות צפון ישראל - דו"ח מס' 1: רמת הגולן, משרד החקלאות, ירושלים, 1991. הערך על מתן גדרי באתר יזכור, באתר www.izkor.gov.il
פיית השיניים

פיית השיניים היא דמות פולקלוריסטית דמיונית שעל פי האגדה נותנת לילדים כסף או מתנות אם הם שמים בלילה את שיני החלב שנפלו להם מתחת לכרית. דמות זו היא דוגמה לדמויות פולקלוריסטיות הקיימות בעולם המודרני, ואשר מבוגרים רבים, אף שאינם מאמינים כלל בקיומה, מספרים עליה לילדיהם. דוגמה נוספת לסוג זה של דמויות הוא סנטה קלאוס. דמות זו ודמויות דומות לה קיימות במרבית מדינות מערב אירופה, צפון אמריקה, וחלק ממדינות דרום ומרכז אמריקה. במדינות רבות הדוברות ספרדית קיימת דמות דומה המכונה "ratoncito Pérez" - "העכברון פרז" (עכבר עם שם משפחה). בארצות הפרנקופוניות (כגון צרפת, בלגיה, שווייץ או לוקסמבורג) מכנים את הדמות "העכבר הקטן" (או "העכברה הקטנה") - "La petite souris". בעוד שהורים לפעמים אינם בטוחים האם כדאי לספר סיפור בדיוני לילדיהם, מרבית הילדים מדווחים על תוצאות חיוביות. לאחר הגילוי שפיית השיניים אינה אמיתית 75% מהילדים דיווח שהם אהבו את המנהג, 20% היו נייטרלים ו3% התנגדו למנהג ואמרו שהם לא צפויים להעביר אותו לילדיהם בעתיד. הורים נוטים לראות את מיתוס פיית השיניים כמקור לנחמה עבור ילדים עם נפילת שיני החלב. שלא כמו סנטה קלאוס, יש כמה פרטים על המראה של פיית השיניים אשר נותרים עקביים בגרסאות שונות של המיתוס. מחקר שנערך ב -1984 על ידי רוזמרי ולס גילה שרובם, 74% מהנשאלים, האמינו שפיית השיניים היא נקבה, ואילו 12% סברו שפיית השיניים אינה זכר או נקבה, ו-8% האמינו שפיית השיניים יכולה להיות זכר או נקבה. כשנשאלה על ממצאיה לגבי הופעת פיית השיניים, הסבירה ולס - "יש את הפיות הבסיסית של טינקרבל עם הכנפיים, השרביט, קצת יותר מבוגרות ומה לא". סקירה של ספרי ילדים ופרסומים פופולריים מצאה את פיית השיניים מתוארת גם כילד עם כנפיים, פיקסי, דרקון, דמות אם כחולה, בלרינה מעופפת, שני זקנים קטנים, רופא שיניים, איש מעופף בעל כרס מעשן סיגר, עטלף, דוב ועוד. בשנת 1993 שודרה הסדרה "ממלכת עכברי השן", אשר עוקבת אחר עכברים שעושים את עבודתה של פיית השיניים. בשנת 2022 עלה לאקרנים הסרט "מעופפת", אשר עוקב אחר פיית שיניים שנתקעה בעולם האמיתי. מדיה וקבצים בנושא פיית השיניים בוויקישיתוף Wells, Rosemary, The Making of an Icon: The Tooth Fairy in North American Folklore and Popular Culture, The Good People: New Fairylore Essays. Peter Narváez ed., 1997. pp 426-446. University Press of Kentucky. "Tooth Fairy Lore Extracted". Toledo Blade. 2 בפברואר 1984. {{cite web}}: (עזרה) "The tooth fairy: friend or foe?". The Milwaukee Journal. 31 ביולי 1991. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טל בר-ניב

טל בר-ניב (נולד ב-1973) הוא חצוצרן ישראלי. בר-ניב סיים את לימודי התואר הראשון והשני בהצטיינות יתרה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב. הוא ניגן בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית תחת שרביטם של מנצחים ידועי שם, בהם קורט מזור, קורט זנדרלינג, יורי טמירקנוב, זובין מהטה ואחרים, הן בישראל והן ברחבי העולם. לאחר מכן, יצא לארצות הברית, שם המשיך את לימודיו באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס וקיבל תואר דוקטור בחצוצרה ובניצוח. בתקופת לימודיו בקליפורניה ניגן כחצוצרן ראשי בתזמורת הצעירה "הסימפונייטה באר שבע", מייסודו של מהלי מהטה. בארץ ניגן עם תזמורות וכן עם אנסמבל קפריזמה ואנסמבל מוזיקה נובה. בר-ניב עוסק גם בהוראת חצוצרה ובהדרכת הרכבים בקונסרבטוריון שטריקר וברמת השרון. טל בר-ניב הוא בנו של הפסנתרן רמי בר-ניב ומרבה להופיע עמו ברסיטלים. כיום משמש כחצוצרן ראשי בסינפונייטה הישראלית באר שבע. אתר האינטרנט הרשמי של טל בר-ניב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב אניידלו

קרב אניידלו (Battle of Agnadello) היה אחד הקרבות החשובים במלחמת הליגה של קמבריי וכן אחד הקרבות המרכזיים במלחמות האיטלקיות. ב-15 באפריל 1509 עזב צבא צרפתי תחת פיקודו של לואי ה-12 את מילאנו ופלש לטריטוריה ונציאנית. כדי לעצור את התקדמותם, גייסה ונציה צבא של שכירי חרב ליד ברגמו, אשר הונהג על ידי בני הדודים אורסיני, ברתולומיאו ד'אלוויאנו וניקולו די פיטיליאנו. אורסיני הורה להימנע מעימות ישיר עם ההתקדמות הצרפתית והעביר את השבועות הבאים בהתנגשויות בין-צבאיות קלות. ב-9 במאי חצה לואי ה-12 את נהר אדה בקסאנו ד'אדה. אלוויאנו ופיטיליאנו חנו מסביב לעיר טרוויליו, בחוסר הסכמה לגבי איך להילחם בלואי, מכיוון שאלוויאנו רצה להתקיף את הצרפתים תוך התעלמות מפקודותיו של אורסיני. לבסוף הוחלט לנוע דרומה לעבר נהר פו בחיפוש אחר עמדות טובות יותר. ב-14 במאי, כאשר הצבא הוונציאני נע דרומה, אלוויאנו עמד אל מול כוח צבאי צרפתי בפיקודו של השליט דה שומון. אשר ריכז את יחידתו סביב אניאדלו. אלוויאנו הציב את כוחותיו, שמנו בערך כשמונת-אלפים חיילים, על קו רכס שהשקיף אל כמה כרמי ענבים. דה שאמונט ניסה לתקוף, בתחילה בעזרת חיל פרשים ולאחר מכן עם רמחים שווייצרים; אבל הצרפתים, שהוכרחו לצעוד מעל צלע גבעה מלאה בתעלות השקיה שבמהרה התמלאו בבוץ מהגשם השוטף, לא יכלו לפרוץ את הקו הוונציאני. פוטיליאנו נע לפני אלוויאנו, והיה כמה קילומטרים קדימה כאשר הצרפתים החלו בהתקפה. בתגובה לבקשת אלוויאנו לעזרה, הוא שלח מסר המציע להימנע מקרב יזום (pitched battle), והמשיך את מסעו דרומה. בינתיים, לואי, עם יתרת הצבא הצרפתי, השיג את אלוויאנו. הצרפתים הקיפו את אלוויאנו משלושה כיוונים והמשיכו להשמיד את כוחותיו בשלוש השעות הבאות. חיל הפרשים הוונציאי התמוטט ונמלט, ואלוויאנו עצמו נפצע ונשבה. תחת פיקודו, יותר מארבעת-אלפים נהרגו. למרות שפוטיליאנו נמנע ממגע ישיר עם הצרפתים, הוא קיבל את החדשות על הקרב באותו הערב, וחלק גדול מכוחותיו נטשו בבוקר. עם התקדמותם של הצרפתים, הוא נס במהירות אל עבר וונציה וטרוויזו. או אז לואי המשיך לכבוש את יתרתו של מחוז לומברדיה. ניקולו מקיאוולי, בספרו "הנסיך", מציין את הקרב כמערכה שבה, ביום אחד, הוונציאנים "איבדו מה שלקח להם מאמץ של שמונה מאות שנים לכבוש". מדיה וקבצים בנושא קרב אניידלו בוויקישיתוף
שרון ענבר

שרון ענבר (נולדה ב-26 באוגוסט 1983) היא שחקנית ישראלית. שרון ענבר נולדה בפילדלפיה, כשהוריה היו בשליחות להביא נוער יהודי לישראל במסגרת תנועת "מכבי צעיר". בהיותה בת שנה עלתה עם משפחתה לישראל וגדלה בהוד השרון. החליטה להיות שחקנית בגיל תשע לאחר שצפתה במחזמר "צלילי המוסיקה" וראתה את חני נחמיאס מוקפת בהמוני ילדים סביבה. מאז שרון ענבר הלכה לחוגי דרמה, בכיתה ט' למדה לנגן בסקסופון. למדה במגמת תיאטרון של תיכון הדרים. התאמנה מספר שנים בקפואירה והדריכה בכך ילדים. עשתה תואר ראשון במשחק באוניברסיטת תל אביב (2005-2002). בכיתתה למדו בין השאר שיר שגיא ויעל בדש. בתום לימודיה טיילה ענבר במשך שלושה חודשים בהודו ואחר-כך עברה לחצי שנה ללוס אנג'לס, שם עבדה בחברת הפקות. השתתפה בסדרה "האנה מונטנה" ובסרט "ג'ון טאקר מה זה גמור" ועברה סדנת משחק אצל אדם מרכוס. ענבר הפיקה בפסטיבל "בראשית" והפיקה וניהלה את מתחם "פשוט העם" בפסטיבל בומבמלה. שיחקה בתפקיד אורח בסדרות "מעורב ירושלמי" ו"תיק סגור" בערוץ 10. ב-2007 שיחקה ענבר בתפקיד יעל, נערה מתבגרת, בהצגה "עצירת פתע", למניעת שימוש בסמים ואלכוהול בקרב בני נוער. ההצגה היא מטעם משרד החינוך בשיתוף עם תיאטרון הנפש ובבימויו של דוד כהן לוי. בשנים 2008–2012 שיחקה שרון ענבר בהצגה "בתיאבון" בתיאטרון הסימטה ובכנסים ברחבי ישראל, בבימויה של אפרת שטיינלאוף שיצרה אותו במשך שנה תוך אימפרוביזציות עם השחקנים. ההצגה עוסקת בהפרעות אכילה וענבר גילמה את דמותה של נערה הסובלת מאנורקסיה. מאז 2008 משחקת ענבר בתפקיד שפרינצה, אחת מבנותיו של טוביה החולב, בהצגה "כנר על הגג" בתיאטרון הקאמרי. מאז 2010 משחקת בתפקיד ילדה בשואה בהצגה "גטו" בקאמרי. ב-2008 שיחקה שרון ענבר, בעונה החמישית של הסדרה "ראש גדול" בתפקיד ראשי. היא גילמה את דמותה של יהלומית, נערה בת 17 שמנסה להתקבל ללהקת הרוק "אקונומיקה" ומשחברי הלהקה אינם מוכנים לצרפה אליהם, היא מתחזה לבן בשם אריק. ב-2009 שיחקה שרון ענבר בתפקיד מרכזי בסרט העצמאי באורך מלא "סוד קבור", בבימויים של אור ענבר ואדם רובסון. היא גילמה את דמותה של מכשפה שחיה ביער בתקופת השואה ובורחת מהנאצים. ב-2011 שיחקה בתפקיד הראשי של נערה מתבגרת בהצגה "נו ציפור לשרוק" שהציגה בתיאטרון צוותא. לצידה משחקת אלינור קלוגר. היא מופיעה בתפקיד סולנית וזמרת ליווי של להקת הרוק "אנרגיה חולנית". היא סקסופוניסטית ב"ג'יפי פופ", להקה של מוזיקת שנות השמונים. השתתפה ב-2014 בפרסומת למותג "up" של אל על בבימוי קרן חכמה. ענבר עברה קורס במאי-שחקן בהדרכת יבגני אריה, קורס משחק מול מצלמה בהדרכת אריק ודידי לובצקי, סדנת תסריטאות בהנחיית אסף ציפור סדנת משחק מול מצלמה בהנחיית שמי זרחין, רני בלייר וניר ברגמן וקורס דיבוב בהנחיית יפה גבאי. לומדת מצרית עתיקה ועל מצרים העתיקה באוניברסיטת תל אביב. החל משנת 2016 עובדת בספארי רמת גן ענבר עובדת כמדריכת טיולים בטנזניה וזנזיבר באוגוסט 2022 ילדה את בנה הראשון. מתגוררת בזנזיבר. קולנוע טלוויזיה שרון ענבר, ברשת החברתית אינסטגרם שרון ענבר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שרון ענבר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יהלומית - שרון ענבר, בערוץ yes בוואלה!
איוואנה בקרו

איוואנה בקרו מסיאס (בספרדית: Ivana Baquero Macías; נולדה ב-11 ביוני 1994) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ספרדייה. התפרסמה בזכות הופעתה בתפקיד אופליה בסרט הפנטזיה "המבוך של פאן", עליו זכתה בפרס גויה ובפרס סאטורן. בקרו נולדה וגדלה בברצלונה, ספרד. בתם של איוון בקרו וחוליה מסיאס. היא למדה בבית הספר פרטי אמריקאי בברצלונה, שם למדה לדבר אנגלית, ספרדית וקטלאנית שוטפת. החלה את דרכה בקולנוע הספרדי כילדה בסרטי האימה "רומנסנטה", "רוטווילר" (2004) ו"שבירים" (2005). בשנת 2005 נבחרה באופן אישי על ידי הבמאי המקסיקני גיירמו דל טורו לשחק בתפקיד הראשי בסרט הפנטזיה המצליח שלו "המבוך של פאן". על הופעתה בתפקיד הילדה אופליה זכתה בפרס גויה לשחקנית הצעירה הטובה ביותר ובפרס סאטורן. בשנת 2009 שיחקה לצד קווין קוסטנר בסרט האימה הספרדי "הבת החדשה". בשנים 2019-2020 שיחקה בשלוש עונות של סדרת המסתורין הספרדית "בלב האוקיינוס", של שירות הזרמת המדיה נטפליקס, בתפקיד של אווה וילאנואבה, סופרת צעירה וסקרנית, שמוקפת במסתורין על ספינת תענוגות. מדיה וקבצים בנושא איוואנה בקרו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איוואנה בקרו (באנגלית) איוואנה בקרו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איוואנה בקרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איוואנה בקרו, באתר AllMovie (באנגלית) איוואנה בקרו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) איוואנה בקרו, באתר Metacritic (באנגלית) איוואנה בקרו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
WiMAX

WiMAX (ראשי תיבות של Worldwide Interoperability for Microwave Access) הוא קבוצה של תקנים לתקשורת אלחוטית לטווחים בינוניים, המבוססים על תקני IEEE 802.16. התקן הוא חלק מקבוצת תקני ה-IEEE 802 של ארגון ה-IEEE, העוסקים ברשתות מקומיות (LAN) ורשתות עירוניות (MAN) ומתמקד בנקודות גישה המספקות שירותי תקשורת נתונים אלחוטית בפס רחב, באמצעות תקשורת בגלי מיקרו לטווח ארוך. הפיתוח של תקן ה-WiMax החל באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 בתמיכה של חברת אינטל. תקן ה-WiMAX תוכנן כשיפור ("הדור הבא") של תקן ה-Wi-Fi הנפוץ, אשר מאפשר העברת נתונים ברשת מקומית (LAN) למרחקים קצרים (עד עשרות מטרים). מקדמי התקן שאפו לאפשר חיבור אלחוטי למרחק של עד 50 קילומטר. ניסויים שנעשו מצביען[דרוש מקור] על טווח של עד 15 קילומטר בתנאים סבירים (היעדר מכשולים גדולים בדרך, מזג אוויר נאה). משדרי ה-WiMAX נקראים "תחנות בסיס" (base stations) והם דומים במהותם לתחנות הבסיס הסלולריות. לתקן שתי גרסאות עיקריות, אחת בתדרים שמעל 10GHz ואחת בתדרים שבין 2-10GHz. למרות הערכות שהתקן יהיה מרכיב נכבד בתקשורת הסלולרית העולמית, הצלחתו בסופו של דבר הייתה מוגבלת ביותר. מלבד שימוש בו בטכנולוגיית AeroMACS, המשמשת לתקשורת בשדות תעופה ופריסה בכמה מדינות מתפתחות, רובם של ספקי התקשורת בעולם לא אימצו אותו. זאת – בעיקר עקב העובדה שהתקן ה-LTE היה המשך טכנולוגי לתקנים שהיו בשימוש נרחב. תקן ה-WiMAX תוכנן להציב תחרות ישירה לטכנולוגיות הפס הרחב שהיו נפוצות בזמנו, בעיקר טכנולוגיות ה-ADSL וה-DOCSIS (האינטרנט בכבלים). תקן ה-WiMAX תוכנן לספק חיבור תשתית לאינטרנט וגם שירותי טלפוניית IP שיתחרו בשוק הטלפונים הסלולריים, ואף שירותי טלוויזיית IP. אף שישנם רבים שקשרו בין WiMAX לבין הדור הבא של הרשתות הסלולריות ("דור ארבע"- 4G), לצידה התפתחה טכנולוגית ה-LTE שלבסוף זכתה לתפוצה רחבה והפכה למזוהה עם 4G. העיר הראשונה בישראל בה הופעלה טכנולוגית WiMax היא שדרות. העיר חוברה למערכת בניסוי של החברות 012 סמייל ואלווריון (שפיתחה נקודות גישה, ציוד קצה, אמצעי ניהול ואפליקציות ל-WiMax). ב-5 ביוני 2008 הופעל ניסוי דומה של חברת מירס בשיתוף עם בזק בינלאומי בערים אשקלון (בה התבצעו ניסויים ביטחוניים ב-WiMAX) ותל אביב. הרגולטור וחברות הסלולר ייאלצו גם להתמודד עם הופעתם של שירותי שיחה שלא שילמו רישיון מפעיל. בסוף נובמבר 2008 הודיעו במשרד התקשורת על צעדי אכיפה שיינקטו כנגד חברות ששוכרות בזול חבילת רוחב פס, ומשתמשות בה בשיטת ה-Callback כדי להעביר שיחות VoIP בינלאומיות. מדיה וקבצים בנושא WiMAX בוויקישיתוף הצצה על טכנולוגית WiMax, לביא שיפמן, באתר NetCHEIF בקרוב: תשתית תקשורת נוספת - WiMax, באתר ynet, 30 ביולי 2008 יהודה אלידע, PC Magazine, ‏WiMAX מול סלולר: סיכויים מול סיכונים, באתר ynet, 23 באוגוסט 2005 גל מור, בזק תוכל לספק אינטרנט אלחוטי ב-WiMax ביישובי הבדואים, באתר ynet, 29 באוגוסט 2005 אינטל WIMAX "צה"ל יהיה בין הצבאות הראשונים עם WiMax" באתר The Marker WiMAX, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.silicon.co.uk/networks/tales-tech-history-wimax-227889 <4D6963726F736F667420576F7264202D20E5E5E9EEF7F120E1F9E3F8E5FA2036203120303720E4E5E3F2E42E646F63> http://www.moc.gov.il/sip_storage/FILES/7/1397.pdf
כנסיית יוחנן

האם התכוונתם ל... בישראל: כנסיית יוחנן בהרים – כנסייה נוצרית קתולית השוכנת בעין כרם שבירושלים כנסיית יוחנן המטביל – כנסייה ברובע הנוצרי בירושלים כנסיית יוחנן הקדוש (חיפה) – כנסייה אנגליקנית השוכנת בוואדי ניסנאס בחיפה כנסיית יוחנן הקדוש (עכו) – כנסייה פרנציסקנית בעכו העתיקה במקומות אחרים: בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו – הקתדרלה של הדיוקסיה של רומא ומקום מושבו הרשמי של בישוף רומא, הוא האפיפיור קתדרלת יוחנן הקדוש (ולטה) – הקתדרלה הקתולית של האי מלטה כנסיית יוחנן הקדוש (סוהרול) – כנסייה באיראן
חיים טאוב

חיים טאוב (נולד ב-31 ביולי 1925) הוא כנר ומורה ישראלי. כיהן בתפקיד כנר ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית במשך כ-20 שנים (1988-1969). טאוב נולד בתל אביב. החל לנגן בכינור בגיל תשע. הוא למד לנגן באקדמיה למוזיקה בתל אביב בהדרכתו של עדן פרטוש, שהשפיע עליו רבות ואחר כך המשיך את לימודיו בארצות הברית, שם למד בהדרכתו של איוון גלאמיאן בבית הספר ג'וליארד. מורים נוספים שהשפעתם עליו הייתה רבה היו אמיל האוזר וסרג'יו צ'ליבידאקה. לאחר לימודיו ניגן טאוב בתזמורת פיטסבורג אך כשנודע לו, שהתזמורת הפילהרמונית הישראלית מחפשת כנר ראשי, חזר לישראל וכיהן בתפקיד זה משנת 1969 ועד לפרישתו בשנת 1988. לצד נגינתו בתזמורת הפילהרמונית, עמה הופיע גם כסולן בישראל ומחוצה לה, הרבה טאוב לנגן מוזיקה קאמרית ובשנת 1960 ייסד את רביעיית תל אביב. יחד עם מנחם ברויאר (כנר שני), דניאל בנימיני (ויולה) ועוזי ויזל (צ'לו). בהמשך הוחלף הכנר השני באורי פיאנקה. עם הרכב זה הקליט לחברות שונות, בין השאר את חמישיות הקלרינט של מוצרט ושל ברהמס עם יונה אטלינגר. טאוב קנה לו שם כמורה, שליחות אליה נקלע, תחילה בניגוד לרצונו, כשנענה לדרישתו של בונה הכינורות משה ויינשטיין, להתמסר גם להוראה. בין תלמידיו הנודעים אייל שילוח, גיל שחם, עמוס בועזסון, גיא בראונשטיין, שטפאן טארארה. הוא השתתף בהדרכת הרכבים למוזיקה קאמרית, בין השאר בפסטיבל רולנדצק בבון שבגרמניה ומדריך בקשת אילון חברי רביעיית כרמל השתלמו אצל חיים טאוב בנגינת מוזיקה קאמרית. נכון לשנת 2022, כשהוא בן 97, ממשיך טאוב לשמש כמורה, ובכך הוא ככל הנראה זקן המורים לכינור בישראל. בנו של טאוב הוא המנצח ירון טראוב. נעם בן זאב, ״הנגן הראשי: חיים עם כינור״, 2015. מדיה וקבצים בנושא חיים טאוב בוויקישיתוף אתר קשת אילון (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) חגי חיטרון, חיים טאוב, הכנר שמנצחים פחדו ממנו, חוגג 90 בקונצרט מיוחד, באתר הארץ, 21 ביולי 2015 חיים טאוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
La Bamba (שיר)

La Bamba (בעברית: לה במבה) הוא שיר עם מקסיקני שנוצר במקור על ידי מחבר אנונימי. השיר נודע בעיקר בגרסת הרוק אנד רול של ריצ'י ואלנס משנת 1958 אשר זכתה להצלחה רבה ברחבי העולם. השיר בגרסה של ואלנס היה השיר הראשון המושר בשפה הספרדית אשר הגיע למקום הראשון במצעד האמריקני. ואלנס פרסם לראשונה את השיר בהיותו בן 17, כאשר שנה לאחר מכן נהרג בתאונת מטוס קל במדינת איווה יחד עם המוזיקאים באדי הולי וג.פ. "ביג בופר" ריצ'רדסון. הגרסה של ואלנס לשיר מדורגת במקום ה-345 ברשימת 500 השירים הגדולים של כל הזמנים של המגזין "רולינג סטון", והוא השיר היחידי ברשימה שלא מושר באנגלית. לאורך השנים זכה השיר לגרסאות כיסוי רבות על ידי אמנים בולטים רבים, בהם הגרסה של להקת לוס לובוס אשר שימשה בתור שיר הנושא של הסרט "לה במבה", שיצא לאור ב-1987. הביצוע של לוס לובוס הגיע באותה שנה למקום הראשון במצעדי הפזמונים האמריקני והבריטי. בשנת 1988 פרסם הזמר וירד אל ינקוביק גרסה פרודית לשיר בשם "לזניה", העוסקת כולה באוכל איטלקי. בישראל השיר התפרסם בשנות ה-60 וה-70 בביצועם של Los Machucambos, וכן הוקלטה לו גרסת כיסוי בביצוע שלישיית הפרברים. מאוחר יותר, להקת אטרף הקליטה גרסה עברית בשם יום סבבה. מדיה וקבצים בנושא La Bamba בוויקישיתוף מידע על היצירה "La Bamba" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "La Bamba" באתר יוטיוב מילות השיר "La Bamba" באתר שירונט עמוד השיר באתר songfacts.com (באנגלית) The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.