laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הורטון שומע מישהו

הורטון שומע מישהו (באנגלית: !Horton Hears a Who) הוא סרט אנימציה ממוחשבת שיצא לאקרנים ב-14 במרץ 2008. הסרט מבוסס על ספר באותו השם מאת דוקטור סוס, שפורסם ב-1954. זהו סרט האנימציה הרביעי מאת Blue Sky Studios, והסרט באורך מלא הראשון בטכנולוגיית CGI שמבוסס על סיפור של ד"ר סוס. הסרט מספר את סיפורו של הורטון ששומע קולות מתוך גרגר קטן, ומגלה שעל הגרגר הקטן יש עיר מיקרוסקופית בשם "לופולה" (Who-ville) הורטון מחליט להגן על העיר בכל מחיר. הוא זוכה ללעג מצד חבריו, כאשר סאוור הקנגורו מסיתה את כולם נגדו ומצהירה שהוא הורס את חינוך הילדים. הורטון מנודה, אך הוא לא מוותר וממשיך לדגול בסיסמתו: "אדם הוא אדם לא משנה כמה הוא קטן" (A person is a pesron, no matter how small) ולשמור על הגרגר. הקנגורו שוכרת נשר בשם ולאד שישמיד את הגרגר. במקביל מסופר סיפורו של ראש העיר לופולה, נד מקדוד, שגם הוא כמו הורטון זוכה לאי אמון מצד חבריו שאינם מאמינים שהם גרים על גרגר שלפי דברי הורטון עומד להיחרב. לבסוף הורטון מתגבר על כל המכשולים ומצליח להוכיח שלופולה קיימת. מדיה וקבצים בנושא הורטון שומע מישהו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הורטון שומע מישהו "הורטון שומע מישהו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הורטון שומע מישהו", באתר נטפליקס "הורטון שומע מישהו", באתר AllMovie (באנגלית) "הורטון שומע מישהו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הורטון שומע מישהו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הורטון שומע מישהו", באתר Metacritic (באנגלית) "הורטון שומע מישהו", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "הורטון שומע מישהו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נעה מנהיים, המון כוחות סוס, באתר ynet, 21 באפריל 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרקור דה פראנס

מרקור דה פראנס (בצרפתית: Mercure de France) הוא כתב עת צרפתי לספרות (וכיום הוצאת ספרים בבעלות הוצאת "גאלימאר" בפריז). "מרקור דה פרנס" נוסד ב-1672 על ידי הסופר ז'אן דונו דה ויזה במטרה לספק אינפורמציה לחברה הגבוהה בפריז על חיי חצר המלכות הצרפתי ועל החיים האינטלקטואליים והאמנותיים של צרפת ברבע האחרון של המאה ה-17. בכתב עת זה הופיעו שירים, מעשיות, דברי רכיל וביקורת על התיאטרון הצרפתי. הוא נסגר ב-1674, אך הופיע שוב ב-1677 בשם "מרקור גאלאנט" שדיווח לארצות חוץ ולפרובינציות בצרפת על עולם האופנה, על מסחר בדברי מותרות ועל גינוני טקס בחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. כתב העת "מרקור גאלאנט" מילא תפקיד חשוב בוויכוח על השאלה אם הספרות בצרפת של המאה ה-17 הגיעה להישגים גדולים יותר מאלה של סופרי העת העתיקה של יוון ושל רומא. כתב עת זה והפילוסוף ברנאר דה פונטנל השיבו על שאלה זו בחיוב, ואילו ניקולה בואלו, ז'אן רסין, ז'אן דה לה פונטן וז'אן דה לה ברייר השיבו עליה בשלילה. "מרקור גאלאנט" זכה בהצלחה פיננסית והפך בעבור המנויים מן הפרובינציות לסמכות בלתי מעורערת בענייני ספרות וחדשות מחצר המלכות ומן החברה הגבוהה. הוא המשיך להופיע בתקופת המהפכה הצרפתית בשם "מרקור פראנסז". ב-1811 נסגר בפקודת נפוליאון הראשון אך הופיע מחדש ב-1815 ונסגר שוב ב-1825. ב-1 בינואר 1890 הופיע שוב בשמו המקורי "מרקור דה פראנס" והיה קשור בקבוצת המחברים הסימבוליסטים ובהם רמי דה גורמון ואלפרד ז'ארי. במשך העשור הבא נחל הצלחה גדולה ומשוררים רבים ובהם סטפאן מלארמה, פרסמו בו את יצירותיהם המקוריות. ב-1889 עורך כתב עת זה, אלפרד ואלט, נשא לאישה את הסופרת ראשילד שהנובלה שלה "אדון ונוס" גונתה על בסיס מוסרי. היא הייתה חברת המערכת - עובדה שהוסיפה לפרסומו של כתב העת. ב-1894 החל "מרקור דה פראנס" בהוצאה לאור של ספרים ופרסם את התרגום הראשון של פרידריך ניטשה לצרפתית, ואת יצירות הביכורים של אנדרה ז'יד, פול קלודל, גיום אפולינר ורבים אחרים. ב-1935, אחרי מותו של אלפרד ואלט, הנהלת כתב העת עברה לז'ורז' דיאמל, שהיה עורך כתב עת זה מאז 1912. ב-1938, בגלל עמדתו הבלתי מתפשרת נגד המלחמה המתרגשת ובאה, הוא נאלץ לפנות את מקומו לז'אק ברנאר שב-1945 נעצר והואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים. אחרי מלחמת העולם השנייה, ז'ורז' דיאמל שהחזיק ברוב המניות של "מרקור דה פראנס" מינה לעורך כתב העת את פול הארטמאן, שהיה מאנשי המחתרת הצרפתית נגד הנאצים. ב-1958 רכשה הוצאת "הוצאת גלימר" בפריז את "מרקור דה פראנס". מדיה וקבצים בנושא מרקור דה פראנס בוויקישיתוף מרקור דה פראנס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
גורי הג'ונגל

גורי הג'ונגל (באנגלית: Jungle Cubs) היא סדרת טלוויזיה מונפשת, בת שתי עונות ו-21 פרקים, ששודרה במקור בטלוויזיה החל מ-5 באוקטובר 1996 עד 10 בינואר 1998. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 2 במסגרת רצועת השידור "זמן דיסני" במהלך שנות התשעים. הסדרה מהווה פריקוול לסרט ההנפשה משנת 1967 - "ספר הג'ונגל". עלילת הסדרה מתמקדת בדמויות הכלליות מהסרט: באלו הדוב, בגירה הפנתר, קא הנחש, שירחן הטיגריס, האטי הפיל ולואי האורנגאוטן כשהיו ילדים ולפני הגעת מוגלי לג'ונגל. באלו - דוב שפתני בגירה - פנתר שחור קא - פיתון הודי שירחן - טיגריס בנגלי האטי - פיל הודי לואי - אורנגאוטן "גורי הג'ונגל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גורי הג'ונגל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גורי הג'ונגל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נירון קלאודיוס דרוסוס

דֶקִימוּס או נֵירוֹן קְלַאוּדִיוּס דְרוּסוּס, לרוב דרוסוס בלבד או דרוסוס הראשון (38–9 לפנה"ס), היה בנם הצעיר של ליוויה, אשת אוגוסטוס קיסר, ובעלה הראשון, טיבריוס קלאודיוס נירון. דרוסוס נולד שלושה חודשים לאחר גירושיה של ליוויה ונישואיה לאוגוסטוס, עניין שהיה בסיס לשמועה כי דרוסוס הוא למעשה בנו של אוגוסטוס. ההיסטוריון הרומי, סווטוניוס, ציין כי דרוסוס נולד תחת השם דצימיוס אך במהרה שונה שמו לנירון. הוא היה בנו החורג של אוגוסטוס, אחיו של הקיסר טיבריוס, סבו של הקיסר קליגולה מצד אביו, אביו של הקיסר קלאודיוס וסבא רבא של הקיסר נירון מצד אמו. לימים נשא דרוסוס את אנטוניה הצעירה, בת מרקוס אנטוניוס ואוקטאביה, אחות אוגוסטוס. ילדיהם היו המצביא גרמניקוס, הקיסר העתידי קלאודיוס, וליווילה, שכנראה הורעבה למוות בידי אנטוניה בניסיון להציל את שם המשפחה אחר שהתגלתה מזימתה עם סאינוס לרצוח את הקיסר טיבריוס, אחי דרוסוס. דרוסוס, בדומה לאחיו טיבריוס, היה למצביא ממולח ושירת בגרמניה לאורך נהר הדנובה. כמו כן הרחיב את השליטה הרומית מעבר לנהר הריין בשלוש פלישות. הוא היה למצביא הרומי הראשון ששט באוקיינוס הצפוני, בנה מספר תעלות, ולפי סווטוניוס עצר את כיבושיו רק כאשר נתקל באישה גרמנית שגובהה כגובה שני אנשים שפנתה אליו בלטינית ואסרה עליו להתקדם יותר. דרוסוס היה חביבו של אוגוסטוס ונחשב אף כיורש פוטנציאלי לכס הקיסרות. באחד ממסעותיו הצבאיים נגד שבט המרקומני נפל מסוסו ומת. דרוסוס היה מקובל בקרב החיילים, שהקימו אנדרטה לזכרו. אוגוסטוס כתב ביוגרפיה של חייו, אך זו לא שרדה עד ימינו. הסיבה הנתונה למותו אינה זו שהוזכרה בידי מספר היסטוריונים: סווטוניוס מציין כי דרוסוס נפטר ממחלה ("קלאבדיוס האלוהי", פס' I "טיבריוס" פס' VII), כך גם דיו קסיוס (דברי ימי רומא, ספר 55 פס' I-II) וואליוס פאטרקולוס (דברי ימי רומא, ספר 2, פס' 97). יחסם של היסטוריונים כדוגמת טקיטוס לליוויה אפשרו את קביעת מות דרוסוס כתוצאה מהרעלה בידי אמו, כמתואר בבדייתו ההיסטורית של רוברט גרייבס, "אני, קלאודיוס". אוגוסטוס נודע בחוליו (למרות שחיי עד לגיל 77) שהתאים לסממני מחלת וילסון (פגם גנטי שמביא להצטברות נחושת בכבד ובמוח). בתו של אוגוסטוס ילדה חמישה ילדים, שניים מתוכם מתו בילדותם, אחד כנראה היה חולה רוח. אחת מנכדותיו הייתה אגריפינה, אותה נשא גרמניקוס, בן דרוסוס. בנם המפורסם ביותר היה קליגולה, "הקיסר המטורף". גם קליגולה לקה במחלת וילסון ובפסיכוזה. היות שהגנים הגורמים למחלה הם רצסיביים, יש צורך בשני הורים הנושאים את גן המחלה כדי שהוולד ילקה בה, עניין המוכיח את קשרו הביולוגי של דרוסוס לאוגוסטוס. כמו כן, הקיסר קלאודיוס שהיה בן לדרוסוס ואנטוניה (בת אחות אוגוסטוס) לקה אף הוא בסממני המחלה, ואותם ליוו מחלות ילדות ונכויות רבות אחרות. נירון קיסר, בן אגריפינה הצעירה, אחות קליגולה, סבל אף הוא מפסיכוזה וסממני המחלה. מיפוי גנטי זה מאשש את הסברה כי דרוסוס אכן היה בנו הביולוגי של אוגוסטוס. מדיה וקבצים בנושא נירון קלאודיוס דרוסוס בוויקישיתוף נירון קלאודיוס דרוסוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טון TNT

טון TNT הוא יחידת מידה לאנרגיה המשמשת למדידת עוצמתן של פצצות, ובעיקר עוצמתן של פצצות גרעיניות. עוצמתה של פצצת ביקוע גרעיני נמדדת בקילוטון TNT (ובקצרה קילוטון) ועוצמתה של פצצת מימן נמדדת במגהטון TNT (ובקצרה מגהטון). טון TNT הוא כמות האנרגיה הנפלטת בעת פיצוץ TNT במשקל של טון אחד (אלף קילוגרם). קילוטון הוא אלף טון, ומגהטון הוא מיליון טון. פיצוץ גרם TNT שווה לאנרגיה של 4184 ג'ול. טון TNT שווה לפיכך ל-4.184 מיליארד ג'ול ( 1   T o n n e T N T = 4.184 × 10 9   J {\displaystyle 1\ \mathrm {TonneTNT} =4.184\times 10^{9}\ \mathrm {J} } ). עוצמתה של "ילד קטן", פצצת האטום הראשונה, שהוטלה על הירושימה, הייתה כ-13 עד 16 קילוטון TNT. עוצמתה של "איש שמן", פצצת האטום השנייה, שהוטלה על נגסאקי, הייתה כ-21 קילוטון TNT. עוצמתה של פצצת המימן הראשונה, שפוצצה ארצות הברית בניסוי שנערך באחד מאיי מרשל שבאוקיינוס השקט ב־1 בנובמבר 1952, הגיעה ל-10 מגהטון. פצצת הצאר הייתה פצצת המימן הגדולה והחזקה ביותר שנוסתה אי פעם. הפצצה, פרי פיתוחה של ברית המועצות, יצרה פיצוץ בעוצמה של כ-50 מגהטון (שווה ערך לכ-3,300 פצצות "ילד קטן"). ניסוי הפצצה נערך ב-30 באוקטובר 1961 בנוביה זמליה, ארכיפלג באוקיינוס הקרח הצפוני. יחידת מידה זו משמשת גם למדידת עוצמתן של פצצות קונבנציונליות (כלומר לא גרעיניות) רבות עוצמה. עוצמתה של הפצצה הקרויה Father of all bombs, הנחשבת לפצצה הקונבנציונלית העזה ביותר, היא כ-44 טון TNT. כן משמשת יחידת מידה זו לתיאור עוצמת הפגיעה של מטאוריט בכוכב לכת. למשל, עוצמת פגיעת המטאוריט שהביא להכחדת הדינוזאורים מוערכת כשוות ערך לכ-100 טרה-טון TNT, יותר מפי מיליארד מעוצמת הפצצות שהוטלו על יפן. יחידות מידה לאנרגיה מהירות התפוצצות Schulte, P.; et al. (5 March 2010). "The Chicxulub Asteroid Impact and Mass Extinction at the Cretaceous-Paleogene Boundary" (Submitted manuscript). Science. 327 (5970): 1214–1218. Bibcode:2010Sci...327.1214S.
תזמורת הנובר

תזמורת הנובר (באנגלית: Hanover Band) היא תזמורת קאמרית בריטית של כלי נגינה אותנטיים, הנחשבת לאחת המובילות בעולם בתחום זה. הקים אותה ד"ר ה. א. פיצפאטריק, מומחה בעל שם עולמי בכלים אותנטיים ונגן קרן טבעית. הופעותיה של התזמורת והקלטותיה מתמקדות במוזיקה מן המאה ה-18 והוה-19. עם מנצחיה הראשיים והאורחים ומנהליה המוזיקליים נמנים מוניקה הוגט, סר צ'ארלס מקקראס, רוי גודמן, אנתוני הלסטד, ניקולאס מקגגאן, ריצ'רד אגור, ניקולס קרמר, גרהם לי-קוקס, ג'פרי סקידמור ואדריאן בטרפילד. תזמורת הנובר ניגנה בקרנגי הול, ניו יורק, הקונצרטחבאו, אמסטרדם, ברידג'ווטר הול, מנצ'סטר, סאות' בנק סנטר, רויאל אלברט הול וויגמור הול בלונדון ואחרים. נגניה מרבים לסייר בממלכה המאוחדת, יצאו לעשרה סיורים בארצות הברית והופיעו בקנדה, מקסיקו, אוסטריה, גרמניה, שווייץ, צרפת, פורטוגל, ספרד, בלגיה, הולנד, נורווגיה, יוון וטורקיה. נכון ל-2008, יושבת התזמורת ב"אולד מרקט", הוב, אנגליה. תזמורת הנובר ערכה מעל 160 הקלטות בחברות נימבוס, היפריון, סוני, EMI ואחרות. בין הקלטותיה מחזור שלם של יצירותיו התזמורתיות של יוהאן כריסטיאן באך. אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת הנובר תזמורת הנובר, ברשת החברתית פייסבוק תזמורת הנובר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תזמורת הנובר, ברשת החברתית אינסטגרם תזמורת הנובר, סרטונים בערוץ היוטיוב תזמורת הנובר, באתר AllMusic (באנגלית) תזמורת הנובר, באתר MusicBrainz (באנגלית) תזמורת הנובר, באתר Discogs (באנגלית) תזמורת הנובר, באתר Songkick (באנגלית)
אסאלה

האם התכוונתם ל... אסאלה נסרי (Assala Nasri) - זמרת סורית אסאלה יוסף – זמרת דרוזית ישראלית אסאלה (עיר) (Asella) - הייתה עיר הבירה של מחוז ארסי באתיופיה הצבא הארמני הסודי לשחרור ארמניה (בראשי תיבות נפוצים: ASALA) - הזרוע הצבאית של ארגון המחתרת הארמני.
מוניקה האגט

מוניקה האגט (באנגלית: Monica Huggett, נולדה ב-16 במאי 1953 בלונדון, אנגליה) היא מנצחת בריטית וכנרת בארוק מן השורה הראשונה. האגט למדה אצל סיגיסוולד קאוקן, גוסטב לאונהרדט וטון קופמן והייתה כנרת ראשית בתזמורת הבארוק של אמסטרדם בניצוחו של קופמן משנת 1980 עד 1987. האגט התמנתה לפרופסור חבר באקדמיה מלכותית למוזיקה בשנת 1994 ועובדת כפרופסור לכינור בארוק בבית הספר הגבוה לאמנויות בברמן, גרמניה. היא זכתה בפרסי גראמופון על הקלטותיה לסונאטות ופרטיטות לכינור סולו של באך (1997) וסונאטות לכינור של ביבר (2002). ביוגרפיה קצרה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מוניקה האגט מוניקה האגט, באתר ספוטיפיי מוניקה האגט, באתר AllMusic (באנגלית) מוניקה האגט, באתר MusicBrainz (באנגלית) מוניקה האגט, באתר Discogs (באנגלית) מוניקה האגט, באתר Songkick (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סגול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סגול – צבע סגול (ניקוד) סגול – אחד מטעמי המקרא סגול – שם עט של הסופר והעיתונאי העברי והיידי יחזקאל משה ניימן (ניימאן) סגול (להט"ב) – תא סטודנטים להט"בי בבאר שבע על-סגול – קרינה אלקטרומגנטית בעלת אורך גל קצר סגול כהה ("דיפ פרפל") – להקת רוק אנגלית משנות השבעים סגול 59 – ראפר ומוזיקאי ישראלי מרכז סגול למוח ותודעה – מרכז למחקר מוח אישים: סמי סגול – תעשיין ישראלי סגל סגולה (פירושונים) אדום (פירושונים) אפור (פירושונים) ירוק (פירושונים) כחול (פירושונים) לבן (פירושונים) שחור (פירושונים)
ידידה

ידידה הוא מערך דיור ומעון לחינוך מיוחד. נמצא בהרי ירושלים בדרך מעלה החמישה. מעון ידידה, הפועל ככפר פנימייתי, מטפל באנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית ובאוכלוסייה על רצף האוטיזם, מגיל 21 ומעלה. המעון הוקם ב-1960 והוכר כיישוב מוסדי ב-1964. מערך הדיור כולל מספר מסגרות: מעון בו נמצאים כ-176 דיירים בדרך מעלה החמישה. שלוחות ודיור בקהילה במבשרת ציון עם כ-40 דיירים נוספים. הוסטל "בית הזית" לאוכלוסייה על רצף האוטיזם. מערך הדיור והמעון כוללים שירותים וצוות רחב בתחומי הרפואה, הפרא רפואי, השיקום, החינוך המיוחד ופעילויות הפנאי. אתר האינטרנט של מערך דיור ומעון ידידה הוסטל בית הזית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל ובנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ...
דרך הענבר

דרך הענבר (בגרמנית: Bernsteinstraße; באיטלקית: Via dell'Ambra; בפולנית: Szlak Bursztynowy או Jantarowy Szlak) הוא הכינוי לדרך סחר עתיקה בתקופה הפרהיסטורית ובעת העתיקה, אשר שימשה את הסחר בענבר, שהיה מרכיב חשוב בחפצי נוי ובתכשיטים מאז תקופת הברונזה, ונעשה בו שימוש במצרים העתיקה, ביוון העתיקה וברומא העתיקה. עוד נחשב הענבר כמקור לאנרגיה ולחימום. הענבר הובל מחופי הים הבלטי והים הצפוני בדרכי יבשה ולאורך נהרות הוויסלה והדנייפר לאיטליה, יוון, מצרים ולחופי הים השחור, מקום בו נפגש הנתיב עם דרך המשי שהובילה מזרחה לאסיה. כך לדוגמה, נמצא ענבר מצפון אירופה בקברו של תות ענח' אמון וידוע כי נעשה בו שימוש גם במקדשי דלפי. בימינו עושים אזורים שונים באירופה שימוש במושג "דרך הענבר" כמותג תיירותי. ככל הנראה, כבר בתקופת אוגוסטוס או טיבריוס במאה ה-1, הוביל הנתיב העיקרי, או המזרחי, של דרך הענבר מצפון אירופה דרך הוויסלה בפולין ודרך סלובקיה של ימינו; וחצה את הדנובה סמוך לווינה, מקום בו נכנס לתחומי האימפריה הרומית. משם הובילה הדרך שהופיעה במפת פויטינגר עד לאקוויליה שלחופו הצפוני של הים האדריאטי. את שמה של הדרך טבע, ככל הנראה, פליניוס הזקן. נתיבים נוספים להובלת ענבר היו הנתיב המערבי, או הימי, שהוביל דרך הים הצפוני מאנגליה ודרכה; הנתיב שעבר במרכז גרמניה ואשר נסמך על עורקי הספנות בנהרות האלבה והאודר; ונתיב דרך מערב גרמניה לאורכם של הנהרות המז והריין. מדיה וקבצים בנושא דרך הענבר בוויקישיתוף דרך הענבר האוסטרית אודות דרך הענבר בפולין, הונגריה וסלובקיה דרך הענבר הבלטית דרך הענבר בסלובניה דרך הענבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סרט הרפתקאות

סרט הרפתקאות הוא ז'אנר קולנועי אשר עלילתו מתרחשת לרוב סביב חקירה וגילוי של מקומות חדשים, אקזוטיים ומסתוריים בעולם, בדרך אנרגטית ופעילה (דרך הדומה לזו שבסרט פעולה). לעיתים קרובות הסרט הוא תקופתי ומתרחש סביב רקע היסטורי מסוים, אך העלילה היא בדיונית. בסרט יכולים להתבטא יסודות רומנטיים מסוימים, והוא עשוי לכלול גם קרבות פיזיים בין הדמויות, עיסוק במונרכיות ומלכים, או דמויות פיראטים. סרטי הרפתקאות היו פופולריים בהוליווד בשנות ה-30 וה-40, אז כיכבו בהם שחקנים ידועים כגון ארול פלין וטיירון פאואר. בעבר היו גיבורי סרטי ההרפתקאות בעיקר גברים; בתקופה המודרנית משולבות בסרטים אלו גם נשים ככוכבות, למשל דמותה של לארה קרופט בסרט "טומב ריידר" (2001). ערכים על סרטי הרפתקאות סיפור הרפתקאות מדיה וקבצים בנושא סרט הרפתקאות בוויקישיתוף רשימת סרטי הרפתקאות באתר IMDb Adventure films, Film site ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינטגרליזם ברזילאי

אינטגרליזם ברזילאי (בפורטוגזית: Integralismo brasileiro) הייתה תנועה פשיסטית ברזילאית. התנועה נוסדה באוקטובר 1932 בידי פליניו סאלגאדו (Plínio Salgado), דמות ידועה בקרב חוגי הספרות בברזיל, אשר התפרסם במהלך אירועי שבוע האמנות המודרנית ב-1922, שנערכו בסאו פאולו. התנועה אימצה לעצמה מאפיינים של תנועות ההמונים באירופה באותן שנים, בפרט אלה של הפשיזם האיטלקי, אך בידלה עצמה מצורות פשיזם מסוימות בכך שסאלגאדו לא הטיף לגזענות. התנועה אף אימצה לעצמה את הסלוגן "אחדות בין כלל הגזעים וכלל בני האדם". עם זאת, נתגלעו בתנועה גם גילויי אנטישמיות. היחס כלפי היהודים היה נושא שנוי במחלוקת בקרב מנהיגי התנועה. סאלגאדו נרתע מאנטישמיות, אך גוסטבו בארוזו, ראש המיליציה האינטגרליסטית (ארגון פָרָא-צבאי), הפגין עוינות רבה כלפי יהודים. לפחות בשני עיתויים, גרמה סוגיה זו לקרעים משמעותיים בתנועה: לראשונה ב-1935 ופעם נוספת ב-1936, כאשר סאלגאדו כמעט פרש מהנהגת התנועה. העקרונות החשובים של האינטגרליסטים השתקפו דרך ביטויים כמו "תהפוכה פנימית" או "תהפוכת העצמי", אשר באמצעותם הטיפו להימנעות מדרך חיים אנוכית ונהנתנית, ואימוץ דרך חיים המקדשת את המולדת והמשפחה. לתנועה הייתה גם זרוע פָרָא-צבאית, שחבריה לבשו חולצות ירוקות וענדו דרגות מעין-צבאיות וערכו מפגנים ומצעדים כמו-צבאיים, אימצו רטוריקה שכוונה נגד מרקסיזם וליברליזם ואף הצדיעו במועל יד. הם דגלו בלאומנות שתביא לגיבושה של אומה הטרוגנית וסובלנית, המעוצבת על פי "ערכים נוצריים". בדומה לפשיסטים באירופה, חברי התנועה השתייכו בעיקר למעמד הביניים. בפרט, שאבה התנועה תמיכה מקציני צבא, במיוחד כאלה ששירתו בצי הברזילאי, והייתה פופולרית בעיקר בקרב ברזילאים ממוצא גרמני או איטלקי. מדיה וקבצים בנושא אינטגרליזם ברזילאי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפארק הגאולוגי סרדיניה

הפארק הגאולוגי סרדיניה (באיטלקית: Parco Geominerario della Sardegna), הוא אתר תיירות המשמש בעיקר לסיורים גאולוגיים. הפארק הוכרז באי סרדיניה בשנת 1997, והוא הראשון מסוגו באי. הוא הוקם ליד העיר קרבונה בפרובינציית קרבוניה-איגלסיס, במקום שבו פעלו מכרות במשך 6,000 שנה. מכרה הפחם שבפארק היה פעיל משנת 1937 עד לשנת 1964 שטחו הכולל של הפארק הוא 3,500 קמ"ר, הוא משתרע על שמונה חלקים והוא נחשב לפארק הגדול והמגוון ביותר באירופה. באוקטובר 1997 החליט ארגון אונסק"ו להכריז על הפארק כפארק הגאולוגי הראשון ברשת הפארקים הגאולוגיים האירופית הכוללת עד היום 32 פארקים באירופה. טקס ההכרזה של הפארק נערך בעיר קליארי בספטמבר 1998. הפארק, בדומה לפארקים גאולוגיים אחרים, הוקם על מנת לסייע בפיתוח התיירות הכפרית והתיירות גאולוגית. בשטח הפארק שוחזרו קטעים מהמכרות, מסופר תהליך הייצור של המחצב בהתאם לתאוריות הגאולוגיות ומוצגות תמונות וקטעי סרטים מהימים שבהם פעל המכרה. המרכז האיטלקי לחקר הפחם, ( Centro Italiano della Cultura del Carbone (CICC), חנך בנובמבר 2006 בשטח מכרות "סרבריו" בעיר קרבוניה את מוזיאון הפחם. האתר שאינו פועל משנת 1964 שוקם במטרה להיות אתר לימודי ותיירותי. הביקור המוזיאון כולל: אוסף של מנורות אשר שימשו את כורי הפחם ושאר האביזרים אשר שימשו את הכורים, תולדות כריית הפחם, אופן היווצרותו בסביבה הגאולוגית ותולדות העיר קרבונה. גלריה שבה מוצגות הטכניקות של החציבה ושל הפקת הפחם בשנת ה-30 של המאה ה-20 - כאשר המכרה הגיע לשיא תפעולו. ירידה למכרה, בקבוצות מאורגנות של 20 איש בהדרכת מדריך מקומי. מבט ממעגן הטעינה בדרך מהמכרות אל מעגן הטעינה מבט על החוף קרונית משא בתחום המכרה לשעבר מבט כללי על שטח המכרה הרכבת המכונה החוצבת במנהרה אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הגאולוגי סרדיניה (באיטלקית) Parco Geominerario‏ 8 האזורים של הפארק (באיטלקית)
נאורית

נאורית (Dorerin Naoero) היא שפה אוסטרונזית המשמשת כאחת משתי השפות הרשמיות ברפובליקת נאורו. כמחצית מאוכלוסיית נאורו, כ-7,000 איש, דוברים את השפה. כמעט כל דובריה שולטים גם בשפה האנגלית. מספר דובריה נמצא במגמת ירידה. נאורית שייכת למשפחת השפות המיקרונזיות בשפות האוסטרונזיות. מידע על נאורית באתר Ethnologue (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטרקוט

אַנְטְרֶקוֹט (מצרפתית Entrecôte – "בין הצלעות"; בעברית: ורד הצלע) הוא מונח המשמש במטבח הצרפתי המסורתי בפרט, ובמאכלי בשר בקר בכלל, לאומצה או לצלי, שמקורם בבשר שבין צלעות הבקר. האנטרקוט הוא נתח בשר עתיר סיבי שומן ("משויש"). נתח אנטרקוט מסורתי מכיל רקמת שריר, עוביו כשלושה סנטימטרים ומשקלו בין 400 ל-500 גרם. עם זאת, המושג משמש גם לנתחי בשר אחרים, שנלקחו, לדוגמה, מצידה האחר של הצלע, ומשקלם אינו אחיד. כאשר רוצים לבחור נתח אנטרקוט איכותי יש לשים לב למספר פרמטרים: ריח – נתח אנטרקוט טרי צריך להיות בעל ריח נעים וחלש ולא בעל ריח חריף ולא נעים. ריח לא טוב יכול להעיד על חוסר טריות של הנתח ואף להעיד על בשר מקולקל. מרקם הנתח – נתח איכותי אמור להיות רך ונעים למגע, כאשר הנתח קשה או יבש זה עשוי להיות נתח פחות איכותי ואף פחות נעים לאכילה. צבע הבשר – על צבעו של הנתח (חלקו של הבשר לא של השומן) להיות אדום כהה, המעיד על טריות ואיכות. בנוסף נתח איכותי יכלול שומן רב בחלקו הסיבי של הבשר (חלקו האדום הכהה) אשר יקנה לו טעם עשיר ומרקם רך. נתח פחות איכותי וטרי עשוי להראות חיוור או כהה מידי. יישון ואריזה – על נתחי האנטרקוט לעבור תהליך יישון בשר על מנת שהבשר יהיה יותר רך ונעים למאכל, לכן חשוב לבדוק עם הקצב האם הנתח עבר את תהליך זה. דבר נוסף שחשוב הוא בדיקת אריזת הנתח כאשר על הנתח להיות ארוז בוואקום או בניילון נצמד כדי לשמור על טריות. כל אלה הם פרמטרים המסייעים בבחירת נתח אנטרקוט איכותי וטרי אך קיימות דרכים נוספות לבחירת נתח טוב. מדיה וקבצים בנושא אנטרקוט בוויקישיתוף יפה עירון-קוץ, האנטרקוט של פריז: רשמים ומתכונים, באתר ynet, 16 במרץ 2012 Aliza Green, הספר "Field Guide to Meat" מתאר הרבה נתחי בשר בהם גם אנטרקוט, 2005 ירון קסטנבוים, מה זה בכלל אנטרקוט? שיעור מאת ירון קסטנבוים, באתר ynet, 17 בספטמבר 2015 Klaus G Grunert, What's in a steak? A cross-cultural study on the quality perception of beef, Food Quality and Preference 8, 1997-05-01, עמ' 157–174 doi: 10.1016/S0950-3293(96)00038-9 V. Pereira, M. López-Alonso, M. Miranda, J. L. Benedito, M. García-Vaquero, Relationship between the essential and toxic element concentrations and the proximate composition of different commercial and internal cuts of young beef, European Food Research and Technology 243, 2017-10-01, עמ' 1869–1873 doi: 10.1007/s00217-017-2888-0 Kristian Key Milan Thamsborg, Birgitte Winther Lund, Derek Victor Byrne, Jørgen Johannes Leisner, Niki Alexi, Cadaverine as a Potential Spoilage Indicator in Skin-Packed Beef and Modified-Atmosphere-Packed Beef, Foods 12, 2023-01, עמ' 4489 doi: 10.3390/foods12244489 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסכם לונדון (1867)

הסכם לונדון (מכונה לעיתים הסכם לונדון השני. באנגלית: Treaty of London; צרפתית: Traité de Londres) היה הסכם בינלאומי שנחתם ב-11 במאי 1867. כיוון שנחתם לאחר מלחמת שבעת השבועות ולאחר משבר לוקסמבורג, להסכם היו השלכות נרחבות על לוקסמבורג ועל מערכת היחסים בין המעצמות האירופיות. התוצאה המיידית החשובה ביותר של ההסכם, כפי שנכתב בסעיף 1, הייתה אשרור האוניה הפרסונלית בין ארצות השפלה ולוקסמבורג, תחת שלטון בית אורנז'-נאסאו. משבר לוקסמבורג פרץ לאחר שנפוליאון השלישי, הקיסר הצרפתי, ניסה לקנות את לוקסמבורג מווילם השלישי. כתוצאה מכך השמירה על לוקסמבורג בבעלות הולנדית, ללא התערבות של צרפת, הייתה בעלת חשיבות עליונה לפרוסיה. הנייטרליות של לוקסמבורג, שעליה הוסכם בהסכם לונדון הראשון, אושררה גם כן. הצדדים שלא חתמו על ההסכם הראשון הפכו לאחראים על הנייטרליות של לוקסמבורג (בלגיה הייתה יוצאת דופן כיוון שהיא עצמה הייתה מחויבת לנייטרליות). על מנת לוודא שלוקסמבורג תישאר נייטרלית, הוחלט כי ביצורי העיר לוקסמבורג (הידועים בכינוי "גיברלטר של הצפון") יפורקו ולא ייבנו מחדש. הפירוק של מערכת הביצורים נמשך שש-עשרה שנים, ועלה 1.5 מיליון פרנק צרפתי. במסגרת פירוק הביצורים נהרסו 24 ק"מ של ביצורים תת-קרקעיים ו-40,000 מ"ר (10 אקרים) של חרכי ירי, סוללות, קסרקטינים וכדומה. יתר על כן, נקבע כי חיל המצב הפרוסי ייסוג מהעיר לאחר ששהה בה מאז קונגרס וינה של 1815. בעקבות מלחמת שבעת השבועות קרסה הקונפדרציה הגרמנית. שתיים מחברות הקונפדרציה לשעבר, הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג ודוכסות לימבורג, עברו לחזקתו של המלך ההולנדי. פירוק הקונפדרציה אושרר בהסכם לונדון על מנת לפשט את המצב, והוצהר כי מעתה ואילך לוקסמבורג יהיו "חלקים חשובים בממלכת ארצות השפלה". לוקסמבורג הצטרפה להסכם המכס הגרמני החדש, הצולפריין, ונותרה בו עד ה-1 בינואר 1919. נציגי כל המעצמות האירופיות הגדולות חתמו על ההסכם: רודולף אפוניי ייצג את האימפריה האוסטרית סילביין ואן דה וייר ייצג את ממלכת בלגיה הנסיך דה לה טור ד'אווריין-לוראגו ייצג את הקיסרות הצרפתית השנייה המרקיז ד'אזליו ממלכת איטליה הברון דה טורנאקו ועמנואל סרוואיס ייצגו את הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג הברון בנטינק ייצג את ממלכת ארצות השפלה הרוזן ברנסטרוף-סטינטנברג ייצג את ממלכת פרוסיה הברון ברונואו ייצג את האימפריה הרוסית לורד סטנלי ייצג את הממלכה המאוחדת איטליה לא הייתה אמורה להגיע לכנס, אך המלך ויטוריו אמנואלה השני שכנע את המלכים והקיסרים האחרים להזמין את נציגו. הקשר בין איטליה ללוקסמבורג היה רופף מאוד, וההסכם לא השפיע על איטליה בצורה משמעותית. אולם, הייתה זו הפעם הראשונה שבה איטליה הוזמנה להשתתף בוועידה בינלאומית על בסיס היותה מעצמה, ומסיבה זו להזמנה הייתה חשיבות סמלית רבה באיטליה. מדיה וקבצים בנושא הסכם לונדון בוויקישיתוף הנוסח המלא בצרפתית של הסכם לונדון Treaty of London, Article I Treaty of London, Article II Treaty of London, Article V World Heritage List - Luxembourg. UNESCO, 1 October 1993. Retrieved on 2 July 2006. Treaty of London, Article IV Treaty of London, Article VI