laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישיבת נתיב טפחות

ישיבת טפחות היא ישיבת הסדר במושב טפחות, שבמועצה אזורית מרום הגליל. ראש הישיבה הוא הרב אייל גריינר. בשנת ה'תשס"א (2001) נוסדה הישיבה על ידי הרב אביגדור ויצמן והרב אייל גריינר העומד בראשותה מיום הקמתה ועד היום, מתוך מגמה לחזק את הנוכחות היהודית בגליל. בשנת 2008 הוקמה בישיבה שכונת קרוואנים לזוגות צעירים ע"ש רס"ן רועי קליין. השכונה משמשת את צוות הישיבה ואברכיה. בשנת 2012 הונחה אבן הפנה להקמת בית המדרש בהשתתפות ידידי הישיבה, וביניהם הרב יונתן זקס, וקורט רוטשילד. בשנת 2015 נחנך מבנה בית המדרש וכיתות הלימוד של הישיבה. אולם בית המדרש נושא את שמו של הרב זקס ז"ל. בשנת 2018 נחנכו 2 מבני מעונות חדשים. מאז הקמת הישיבה גדל המושב משלושים משפחות למאה כיום, כאשר רבות מהמשפחות שהצטרפו בשנים האחרונות הם בוגרי הישיבה ומשפחות שהגיעו בעקבות הישיבה. כיום נמצא היישוב בשלבים של הרחבה קהילתית של 115 מגרשים נוספים, ההרחבה הגדולה ביותר במגזר הכפרי בגליל. בישיבה לומדים כ-90 תלמידים המשלבים לימודי תורה ביחד עם שירות צבאי ופעילות קהילתית ברחבי מרום הגליל. לאור הצמיחה במספר התלמידים והאברכים, לצד המחסור בדירות בטפחות, החלה הישיבה לשלוח אברכים לטבריה, שם הם פעילים בבתי כנסת והעברת שיעורים לתושבים. לשנת הלימודים תשפ"ד, נרשמו מספר שיא של 50 תלמידים לשיעור א. בתחום ההתיישבות, הישיבה לוקחת חלק משמעותי בהקמת היישוב רמת ארבל. הישיבה מתאפיינת באווירה לימודית המבקשת לשלב בין הלכה לאגדה בין נגלה לנסתר ובין עיון לבקיאות. דגש רב מושם בישיבה על השקידה והעמל יחד עם הקשר האישי בין הרמי"ם וראש הישיבה לבין התלמידים ומגוון שיעורים שעוסקים בפיתוח ושכלול כוחות הנפש של כל לומד ולומד. בישיבה ישנו מרכז מתנדבים המופעל על ידי התלמידים ומשפחות האברכים ופועל כל שבוע. מפעולותיו: הפעלת גמ"ח של מנות מזון המחולק למשפחות נזקקות במתן בסתר בכל שבוע כבר. פרויקט 'ופרצת' ע"ש פרידה ויהודה קליגמן – תנועת ילדים לילדים בגילאי 6-12 אשר הוקמה מתוך הצורך לפעילות בלתי פורמלית לילדי מרום הגליל בשעות אחה"צ. פרויקט 'חבר לחיים' – ביקורים אצל קשישים לשיח משותף וסיוע טכני בבתיהם. הקפה עלינו – סיוע למשפחות עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים. הפוגה להורים בזמן שהמתנדבים מגיעים לפעילות בבית עם הילדים. מחנה לגאסי – מחנה קיץ לבני הנוער במרום הגליל . פועל מזה 6 שנים בהשתתפות 100 חניכים כל שנה. בנוסף, הישיבה חוכרת ומתחזקת מזה 8 שנים כרם זיתים בשטח של 70 דונם מתוך צורך שעלה לשמור על הקרקעות החקלאיות באזור. אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת נתיב טפחות דביר עמר, הרב גריינר: "הרב אלישע היה ראש הישיבה הגדולה בארץ", באתר ערוץ 7, 17 בינואר 2023 יהונתן גוטליב, צפו: תלמידי ישיבת ההסדר טפחות שרו שירי נשמה במירון, באתר ערוץ 7, 4 במאי 2021 "יש נוסחה להבטחת עתידו של העם היהודי: העברת המסורת מדור לדור", באתר ערוץ 7, 14 בדצמבר 2020 שמעון כהן, הרב אייל גריינר: "אדם שכולו הוד והדר ופשטות נדירה", באתר ערוץ 7, 8 בנובמבר 2020 שיחת המוטיבציה של הסמח"ט להסדרניקים, באתר ערוץ 7, 18 בינואר 2018 סדר בקיאות, שיעור באמונה ומסיק זיתים, באתר ערוץ 7, 12 בדצמבר 2017 שמעון כהן, ראש הישיבה הגיע לנחם את משפחת השוטר, באתר ערוץ 7, 17 ביולי 2017 שמעון כהן, בית מדרש בגליל על שם הרב זקס, באתר ערוץ 7, 4 ביוני 2015 יוני קמפינסקי, ההסדרניקים והסטודנטים עשו כיף לילדי הדרום, באתר ערוץ 7, 15 ביולי 2014 ישי קרוב, "ישיבות ההסדר מחברות את העם בישראל", באתר ערוץ 7, 1 באוגוסט 2013 ישי קרוב, "אין לך שמחה גדולה מבניין בית מדרש", באתר ערוץ 7, 11 בפברואר 2013
נערות ריינס

נערות ריינס היא להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2004, יוצרת ומבצעת רוק'נ'רול בסיסי המושפע מהפאנק הרומנטי של סוף שנות ה־70. הבסיסט גיא גולדשטיין והסולן רועי פרייליך ניגנו יחד בשנות התשעים, בעיר הולדתם חיפה. נערות ריינס עצמה הוקמה רק ב-2004, בתל אביב, במהלך גיבוש הרכב שיבצע את האלבום הביתי שהקליט פרייליך בביתו של המפיק המוזיקלי אלידע רמון. אל פרייליך וגולדשטיין הצטרף מיקי קוקלביץ שאייש את עמדת התופים, עד שב-2006 הוחלף בניר וטשטיין. שם הלהקה "נערות ריינס" נלקח מתוך "מילון עולמי לעברית מדוברת" של דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, וכוונתו לנערות שאינן אטרקטיביות, שכדי להימנע מלהיראות עמן ברחוב דיזנגוף הסואן, צועדים עמן ברחוב ריינס הצדדי. החל מ-2004 הופיעה הלהקה ברחבי הארץ וצברה קהל הופעות נאמן, עד שב-2008 הוקלט אלבום הבכורה, כותר רביעי בלייבל של מועדון הלבונטין 7 בתל אביב, שיצא לאור באמצע חודש מרץ 2009. את האלבום ליוו שני סינגלים - "יום ראשון" (שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו) ו-"רוצה להישאר רעב". האלבום כולל שבעה שירים חדשים וארבעה שירים מאלבומו הביתי הגנוז של פרייליך שהוקלטו ב-2004 אצל אלידע רמון, אך עובדו מחדש לרגל הוצאת האלבום. עם יציאתו אלבום הבכורה של הלהקה זכה מיד לתשבחות רבות במדורי ביקורת התרבות. הלהקה ערכה מספר רב של הופעות עם יציאת אלבום הבכורה ובמהלך 2010 החלו נערות ריינס לעבוד על אלבומם השני שנקרא "נשמור על החברים" יחד עם המפיק המוזיקלי אביחי טוכמן (אוי דיויז'ן, נעם רותם). האלבום יצא בינואר 2012, לאחר צאת הסינגלים "הילוך איטי" ו-"בית אחרון (לי)" שזכו להשמעות רבות ברדיו ובטלוויזיה ולביקורות משבחות בעיתונות. עם הוצאת האלבום השני הוציאה הלהקה שוב את אלבומם הראשון בהוצאה מחודשת בצירוף מילות השירים. בשנת 2014 הוציא פרייליך אלבום סולו בשם "מעלה עשן". עם זאת, הלהקה לא הודיעה רשמית על התפרקות או הפסקת פעולתה. ב-2019 נערות ריינס הופיעו הופעה חד פעמית. ב-2022 נערות ריינס חזרו לחיי הבמה והוציאו שתי סינגלים (חולץ פקקים ו24/7) וחזרו להופיע באופן קבוע. מילות השירים נכתבו על ידי רועי פרייליך, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי רועי פרייליך. מילות השירים נכתבו על ידי רועי פרייליך, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי רועי פרייליך. נערות ריינס, ברשת החברתית פייסבוק נערות ריינס, סרטונים בערוץ היוטיוב נערות ריינס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) נערות ריינס, באתר ספוטיפיי נערות ריינס, באתר Last.fm (באנגלית) נערות ריינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) נערות ריינס, באתר דיזר נערות ריינס, באתר Songkick (באנגלית) נערות ריינס, באתר בנדקמפ אסף נבו, ריינס פינת לבונטין, באתר MOOMA‏, 5 באוקטובר 2007 עינב שיף‏, ישחקו הנערות לפנינו, באתר וואלה, 13 במרץ 2009 רז ישראלי, קלילות האלבום השני: נערות ריינס עדיין מעולים, באתר nrg‏, 30 בינואר 2012 עמי פרידמן ולאון פלדמן, שפה שסועה: נערות ריינס מוכיחים שיש רוקנ'רול בעברית, באתר nrg‏, 22 בפברואר 2012 נויה כוכבי, עכבר העיר אונליין, נערות ריינס: הלהקה שנולדה בטעות, באתר הארץ, 11 במרץ 2009 תימורה לסינגר, נערות גומי, באתר ynet, 25 במאי 2009 בן שלו, עכבר העיר אונליין, אלבומי בכורה שאסור לפספס, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2009
דגל המבורג

דגל המבורג הוא הדגל המשמש את המדינה הגרמנית המבורג. דגל זה קיים בשלוש גרסאות שונות; הגרסה האזרחית (Hamburgfahne Landesflagge), הגרסה המדינית (Hamburgische Staatsflagge) והגרסה הצבאית הימית (Admiralitätsflagge); שלושתם דגלים בצבע אדום המוטענים בשלט האצולה של המבורג. בדגל האזרחי מתוארת טירה לבנה בעלת שלושה צריחים (שני צריחים מבוצרים ומגדל מרכזי עם כיפה). דגל זה משמש הן כדגל אזרחי והן כדגל מדיני ובעבר היה בשימוש כדגל ימי אזרחי. החותם הקדום ביותר המתאר את מוטיב שלושת הצריחים מתוארך לשנת 1241 לערך ואילו הדגל הקדום ביותר המציג חותם זה תוארך לאמצע המאה ה-16, אף על פי שכנראה היה זה דגל אדום המוטען במגן לבן ועליו מצוירת טירה אדומה. כפי הנראה, רק בשנת 1751 הפכה הטירה ללבנה והוצגה על דגל אדום כדגלה של המבורג. הדגל האזרחי חופשי לשימושם של כל אדם וישות בניגוד לדגל המדיני המאושר לשימושה של ממשלת המבורג בלבד. דגל זה נוצר בשנת 1897 כחלק מפתיחתו של בית העירייה החדש. דגל האדמירליות (הדגל הצבאי הימי) מונף רק על בנייני ממשל הקשורים לניווט מאחר שנכון לשנת 2008 למדינת המבורג אין כל ספינות מלחמה. הדגל כולל את סמל האדמירליות אשר היה בשימוש משנת 1642. סמל המבורג מדיה וקבצים בנושא דגל המבורג בוויקישיתוף דגל המבורג, באתר דגלי העולם (באנגלית) Harry D. Schurdel (2005), Flaggen und Wappen — Deutschland (בגרמנית) אתר ממשלת המבורג, דגלים, שלטים וסמלים (בגרמנית)
קורנליה פרנסס

קורנליה פרנסס (באנגלית: Cornelia Frances;‏ 7 באפריל 1941 – 29 במאי 2018) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה שהתגוררה באוסטרליה. פרנסס נולדה בליברפול ולמדה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. בראשית שנות ה-60 גילמה תפקידים קטנים בשני סרטי קולנוע שביים דודה, מייקל פאוול, וב-1965 עקרה לאוסטרליה. היא שבה לבריטניה לזמן קצר במהלכו נישאה למייקל איסטלנד, וב-1970 השתקעו השניים באוסטרליה באופן סופי. באוסטרליה הפכה קריירת המשחק שלה למשמעותית יותר. במהלך שנות ה-70 השתתפה במספר סדרות טלוויזיה, בהן "איים אבודים", בתפקיד אליזבת קווין. ב-1975 קיבלה את התפקיד הראשי הראשון שלה, בסדרה "The Box", סאטירה העוסקת בנעשה בתחנת משטרה. בין 1976 ל-1978 גילמה את דמותה של האחות הקשוחה גרייס סקוט באופרת הסבון "The Young Doctors". ב-1978 החל בעלה לעבוד במלבורן, והשניים עברו להתגורר בעיר זו. במשך זמן קצר שימשה ככתבת בתחנת טלוויזיה מקומית, אך עד מהרה שבה למשחק. תפקידה המשמעותי הבא היה באופרת הסבון "Sons and Daughters", בה גילמה את דמותה של ברברה ארמסטרונג בין השנים 1982 ל-1986. מאז 1988 היא מגלמת, לסירוגין, את דמותה של עורכת הדין העוקצנית מוראג בלינגהאם באופרת הסבון "קרוב רחוק". במקביל להופעותיה בסדרות אלה, השתתפה במספר סרטי קולנוע וטלוויזיה, וכן גילמה תפקידי אורח בסדרות נוספות. בין 2001 ל-2002 הנחתה את הגרסה האוסטרלית לשעשועון הטלוויזיה "החוליה החלשה". פרנסס הייתה גרושה ואם לבן, והתגוררה בסידני. בשנת 2003 פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "?And what have you done lately". מדיה וקבצים בנושא קורנליה פרנסס בוויקישיתוף קורנליה פרנסס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קורנליה פרנסס, באתר AllMovie (באנגלית) קורנליה פרנסס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סולנואיד

סוֹלֵנוֹאִיד (אנגלית: solenoid) הוא התקן אלקטרומכני המשמש כמפעיל במכונות ומערכות בקרה. הוא בנוי מסליל בעל ליבה פרומגנטית שמיקומה אינו במרכז הסליל. הולכת זרם חשמלי בסליל משרה בו שדה מגנטי, שדה זה מפעיל כוח על הליבה הפרומגנטית המושך אותה אל מרכז הסליל, באופן שמגדיל את ההשראות של הסליל והליבה. הליבה יכולה להיות מחוברת להתקן אחר ולהעביר את הכוח אליו. הכוח המופעל פרופורציוני לזרם המוזרם בסליל. לרוב הסולנואיד כולל גם קפיץ המחזיר את הליבה למקומה המקורי כאשר הזרם מופסק. הסולנואיד משמש כאלקטרומגנט, וככזה משמש בכל מקום בו נדרשת הפיכת אנרגיה חשמלית לתנועה קווית. השימושים העיקריים של הסולנואיד הם כמתגים המופעלים בעזרת אות חשמלי קטן יחסית ומפעילים רכיבים אחרים, לעיתים גדולים יותר. לדוגמה, פתיחת ברז או שסתום במערכת פנאומטית, סגירת מפסק המעביר זרם חזק, או שחרור מעצור המאפשר למנגנון מכני להתחיל לנוע. אחד המקומות המוכרים בהם משתמשים בסולנואיד הוא בהתנעת כלי רכב. הסולנואיד מופעל בזרם חלש יחסית העובר במתג ההתנעה הנשלט על ידי הנהג (סיבוב מפתח או לחיצה על כפתור), וממתג מפסק בו עובר זרם חזק המסובב את מנוע ההתנעה ("סטרטר"). ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. מדיה וקבצים בנושא סולנואיד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חרדים לסביבה

עמותת חרדים לסביבה היא ארגון סביבתי שהוקם על ידי יהודה גנוט, מנהיג קהילתי במודיעין עילית ובוגר ישיבת ישיבת אור ישראל וישיבת חברון. הארגון מנוהל בידי ועד מנהל שנבחר באספה כללית ומורכב מאישי ציבור חרדים: רבנים, עורכי דין ונציגי שכונות נשים וגברים. הארגון החל את פעילותו במסגרת קהילתית בשנת 1999 והפך לעמותה הפועלת במסגרת המגזר החרדי כולו בשנת 2005, והיה לארגון ראשון מסוגו במגזר החרדי[דרוש מקור]. הארגון פועל לקידום איכות הסביבה על ידי הפעלת תוכניות חינוכיות לבני נוער, מתן ייעוץ לפתרון כולל של בעיות סביבה וכן קידום מדיניות של פיתוח מקיים וחלוקה שווה של נטל סביבתי. הארגון חבר בחיים וסביבה ונציגה מטעמו משמשת כחבר מ"מ ובעלת זכויות מלאות בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בירושלים. בין הפעילויות שהוביל הארגון היה כנס בשנת 2006 בשיתוף ארגונים וחברות במשק בו השתתפו חברי כנסת, ראשי ערים חרדיות ונציגי ציבור מכל הארץ. בשנת 2007 הוביל הארגון את הכנס בירושלים בשיתוף משרד התשתיות ובו הוצגו לראשונה מוסדות חרדיים שהחלו בפעילות למען הסביבה. במסגרת הכנס הציגו בתי הספר תערוכה של התלמידים בנושאים סביבתיים. בשנה זו זכה הארגון באות התנועה הסביבתית בישראל - "הגלובוס הירוק". האירוע התקיים בתל אביב, בהשתתפות שרים, חברי כנסת, ראש עיריית תל אביב ופעילים סביבתיים מרחבי הארץ. בעקבות התיקון שהתקבל בכנסת לפקודת העיריות, המחייב כל רשות מקומית להקים ועדה לאיכות הסביבה שבה צריכים להיות חברים שני נציגים של ארגוני סביבה מקומיים, צורף מנכ"ל הארגון, יהודה גנוט, כחבר בוועדת איכות הסביבה בפתח תקווה עיר מגוריו. בנוסף, מתקיים שיתוף פעולה הדוק בין "חרדים לסביבה" וארגוני הסביבה האחרים כמו "אדם טבע ודין" וכן עם הקליניקות לצדק סביבתי באוניברסיטאות בר-אילן ותל אביב המסייעות לארגון בקידום מאבקים סביבתיים ובכלל זה פניות לפי חוק חופש המידע, יוזמות של הצעות לתיקוני חקיקה בכנסת ואף פעילות משפטית בעת הצורך. בשנת 2008 החל הארגון בפעילות בקמפוס החרדי של הקריה האקדמית אונו והוביל להקמת "קליניקה ירוקה" בקמפוס. כמו כן לקראת הבחירות המוניציפליות ובסיוע ארגון "חיים וסביבה" שילב את נבחרי הציבור החרדי בקמפיין שכונה "ירוק עכשיו". חרדים לסביבה, ברשת החברתית פייסבוק "חרדים לסביבה"(הקישור אינו פעיל) באתר המשרד להגנת הסביבה "חרדים לסביבה", מור גולדקלנג, ירוק ברשת יעל עברי-דראל, חרדים לסביבה? גם בבני ברק "חושבים ירוק", באתר ynet, 14 בדצמבר 2007 חרדים לסביבה, באתר "גיידסטאר ישראל"
המדפיסים בני פואה

המדפיסים בני פואה (Foá) הם בני משפחת מדפיסים, אשר הפעילו בתי דפוס בכל רחבי אירופה. בית הדפוס הראשון שהפעילו היה בשנת ה'שי"א (1551) בסביונטה ליד מנטובה בצפון איטליה. בשנת 1554 הייתה העיר למרכז דפוס עברי. המניע לפתיחת בית הדפוס בסביונטה היה סגירת בתי הדפוס העבריים בוונציה. אחדים מעובדיהם עברו לעבוד בדפוס פואה. דפוס שהיה ממוקם בבית פרטי ורק אך לאחר מכן הוקם בניין מיוחד עבורו. שני הספרים הראשונים שהודפסו בדפוס פואה היו: בשנת 1551 "מרכבת משנה" - פירושו של דון יצחק אברבנאל על ספר דברים. ובשנת 1552 "חזות קשה" - ספרו של רבי יצחק עראמה מספרד. בדפוס סביונטה הייתה מקובלת השיטה של הזמנה מראש של הדפסת הספר, אשר הייתה מוקדשת לאדם מסוים. כאשר נאספו די חותמים מראש לספר החדש, נאספו התשלומים מהמשתתפים והדפסת הספר החלה. אם בין התורמים היו כאלה נדיבים במיוחד, שמם הופיע בהבלטה בעמודים הראשונים של הספר. ברוב הספרים שהודפסו על ידי בני המשפחה הופיע סמל המשפחה: שני אריות נשענים על עץ דקל משני צדדיו ובענפי הדקל משולב מגן דוד. הדגלים נקבעו: בשער, העמוד הראשון ולעיתים בסוף הספר. מסביב לדגל הופיע הפסוק: "צדיק כתמר יפרח טוביה פואה יצ"ו", או השם בראשי תיבות "ט.פ.י." לפעמים המדפיס הוסיף פסוקים מתהילים ובכולם המילה "מגן". במשך הדורות היה שינוי במבנה הדגלים. בדפוס טוביה פואה - המדפיס הראשון מבני המשפחה, הודפסו סך הכל 26 ספרים, העתקים מרובם נמצאים בבית הספרים הלאומי בירושלים ובספריית שוקן. נתנאל פואה - הבן הבא למשפחת פואה, פעל באמסטרדם במשך 14 שנה בין השנים 1702–1715, ובמאה ה-18 והמאה ה-19 פעלו בני המשפחה בוונציה ובפיזה והדפיסו 121 ספרים. אחרון בני פואה שעסק בהדפסה פעל בטורינו ושמו לא ידוע. הוא הדפיס את הספר סדר חג הזיכרון לחברת חסד ואמת בק"ק רגייו שנכתב לזכר חללי מגפה. רשימת בני משפחת פואה המוכרים הם: אליעזר ב"ר אברהם פואה - קרפי - ה'רכ"ט (1492) המקובל פרץ פואה - ה'רצ"ו (1536) מכאן לפי סדר הא"ב אברהם פואה - צפת - חי בימי האר"י הקדוש אברהם ב"ר משה פואה מג'נובה - ה'תקל"ז (1777) אברהם פואה השוחט מג'נובה אברהם בן הרופא שלמה פואה - דפוס ונציה אברהם פואה - דפוס קושתא אברהם ברוך פואה - ממנטובה ה'תקכ"ז (1767) אלחנן דוד-בן יצחק פואה - 1730 אליהו עמנואל בן יעקב פואה - יסד בית חינוך לילדי ישראל בורצ'ילי אליעזר פואה - אביו של המדפיס טוביה פואה מסביונטה אליעזר חי בן אלישמע פואה (1713) אליעזר נחמן פואה - (נפטר בב' בתמוז ה'תי"ט, 1659) תלמיד הרמ"ע מפאנו - חיבורו "מדרש בחידוש" על ההגדה של פסח הודפס בוונציה, וגרן ארנ"ן דרושים על התורה בכ"י. "מורה נבוכים לרמב"ם", טוביה פואה, סביונטה, 1553 "מסכת קידושין", טוביה פואה, 1553 "שו"ת מהר"ם אלשקר", טוביה פואה, סביונטה, 1154 "ספר דברי הימים למלכי צרפת", טוביה פואה, 1554 "פרי חדש", נתנאל פואה, אמסטרדם, 1706 "תורה נביאים וכתובים", יצחק פואה, ונציה, 1743 "שירים ורננים" (לבר מצווה של בנו - גד) יצחק פואה, 1743 "סדר ארבעת התעניות", יצחק פואה, 1751 "מחזור לשלושה רגלים", שלמה בן מרדכי פואה, 1792 "סדר ספירת העומר", גד שמואל פואה, פיזה, 1794 אברהם יערי, המדפיסים בני פואה (בתוך) מחקרי ספר פרקים בתולדות הספר העברי, הוצאת מוסד הרב קוק, תשי"ח, ירושלים, עמ' 323 - 326 פרטים על הספר. פרטים על הספר אליעזר נחמן פואה, באתר "החכם היומי" ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונצ'רטו למרגל ולתזמורת

קונצ'רטו למרגל ולתזמורת הוא מותחן ריגול ישראלי, ספרו הראשון של אורי אדלמן, שיצא בשנת 1993. הספר מתמקד בכנסייה הרוסית הישנה, השוכנת במגרש הרוסים שבירושלים ומהווה מוקד לפעילות ריגול אינטנסיבית הנמשכת ללא שינוי מהותי גם לאחר התפרקות ברית המועצות. ההנחה שנשמעת שוב ושוב מפי דמויות שונות בספר והיא גורם בסיסי לעלילה היא כי הק.ג.ב. מהווה גורם אוטונומי הממשיך בפעילותו "כרגיל" ללא קשר לשינוי המשטר. בניגוד לכנסיות הקיימות במגרש הרוסים במציאות, הכנסייה שבסיפור נהנית ממעמד אקסטרה-טריטוריאלי ולרשויות החוק הישראליות אסור להיכנס אליה - דבר המשפיע באופן משמעותי על מהלך העלילה. העלילה מסופרת בגוף ראשון מפי שני מספרים המתחלפים ביניהם: עירית, מוזיקולוגית מאוניברסיטת תל אביב הנשואה לרופא ואשר מבלה חלק גדול מזמנה בכנסייה לצורך מחקר על המוזיקה הכנסייתית (הרקע המוזיקלי של המחבר השפיע על עיצוב דמות זאת) יוחנן, אשר מגייס את עירית לפעילות ריגול חשאית בתוככי הכנסייה ומתאהב בה (הליך הגירושין מאשתו מהווה חלק מרקע העלילה) מלבדם, מופיעה בספר גלריה של דמויות ססגוניות כגון אמנון, מפקדו הכריזמטי והשאפתן מאוד של יוחנן, אלכס, חברו לשירות של יוחנן, הפתוח תמיד לסידורים "מתחת לשולחן" תוך עקיפת תקנות השירות מיכאיל הקודר, איש הק.ג.ב. המוצב בכנסייה ומטיל פחד על יתר הנמצאים בה אוסיפ, המעביר בסתר ידיעות למודיעין הישראלי ומניעיו נותרים עלומים פרופסור גלר, מוזיקולוג מבריק ומסורב עלייה לשעבר, פטרונה האקדמי של עירית הספר מהווה חלק מובהק מסוגת ספרות הריגול הבינלאומית, ומזכיר את ספריו של ג'ון לה קארה בתיאור מפורט של מאבקי הכוחות הקטנוניים לעיתים בתוככי שירות הריגול (למשל, התחרות החריפה בין הסניפים בתל אביב ובירושלים) וגם בעולם האקדמי - ועם זאת הוא בעל רקע ישראלי מובהק ואופייני (למשל, בהתייחסות של אנשי שירות הריגול אלה אל אלה בשמם הפרטי - אף מפקד הסוכנות נקרא בפי כל בשם "מיקי"). הסוכנות בה פעילים יוחנן ואמנון אינה מוזכרת במפורש בשמה. תפקידה העיקרי שמופיע בספר - מעקב אחר מרגלים זרים הפועלים בשטח ישראל - הוא תפקיד מובהק של השב"כ. אולם הסוכנות עוסקת גם בפעילויות שהן במציאות בתחומו של המוסד, כגון תיאום עם שירות הריגול של ספרד בנושא המחתרת הבסקית. לקראת סיום הספר מואץ קצב העלילה וכנהוג בספרים מסוג זה נחשף הקורא לגילויים מרעישים המאלצים אותו להבין מחדש את כל מה שסופר עד לאותו רגע. הקורא מגלה כי גם הדמויות הראשיות שסיפרו את סיפורן בגוף ראשון הסתירו ממנו מידע רב ומשמעותי. גרמנית: Konzert für Spion und Orchester : Roman / Uri Adelmann aus dem Hebräischen von Ulrike Harnisch. Frankfurt am Main : Eichborn, 2003. מירן, ראובן. הטובים והרעים. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, כ"ז בתמוז תשנ"ג, 16 ביולי 1993, עמ' 22–23. רוזנבלט, ישראל. התזמורת המזייפת. מעריב, ספרות אמנות, כ"ב בסיוון תשנ"ג, 11 ביוני 1993, עמ' 33. הספר "קונצ'רטו למרגל ולתזמורת", באתר "סימניה" קונצ'רטו למרגל ולתזמורת, באתר OCLC (באנגלית) (הספר בקטלוג ULI)
קרלו השני, מלך נאפולי

קרלו השני, מלך נאפולי (איטלקית: Carlo Secondo di Napoli או Carlo Secondo d'Angio ; צרפתית: Charles Deux d'Anjou כונה גם Carlo lo Zoppo (קרלו "הפיסח") ;‏ סביב 1254 - 5 במאי 1309) היה מלך נאפולי, מלך אלבניה, נסיך סלרנו, נסיך אכאיה, רוזן פרובאנס ורוזן אנז'ו. שארל, שנודע בשם נסיך סלרנו היה בנם של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה ושל ביאטריס מפרובאנס. הוא נפל בשבי לאחר שהפסיד בקרב הימי של נאפולי ביוני 1284 נגד רוג'רו די לאוריה שפיקד על צי ממלכת אראגון. עם מות אביו בינואר 1285 הוא היה עדיין אסיר של פדרו השלישי, מלך אראגון. ב-1288, בתיווכו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה הוא שוחרר לאחר שהכיר בשלטון הספרדים בסיציליה אך נשאר מלך נאפולי. הוא הבטיח לשכנע את בן דודו, שארל, רוזן ולואה לוותר תמורת עשרים אלף מטבעות כסף על התואר מלך אראגון שקיבל מן האפיפיור מרינוס הרביעי שהכריז על מסע צלב נגד אראגון ב-1284. הוא השאיר את שלושת בניו ושישים אצילים מפרובאנס כבני ערובה למילוי תנאי ההסכם, אך ב-1289, אחרי ששוחרר משביו, האפיפיור ניקולאוס הרביעי שחרר אותו מכל התחייבויותיו, הכריז עליו כמלך סיציליה ונידה את אלפונסו השלישי, מלך אראגון. שארל, רוזן ולואה כרת ברית עם ממלכת קסטיליה והתכונן לעלות על אראגון, מה שגרם לאלפונסו השלישי לחתום על הסכם טאראסקון שלפיו יסיג את כוחותיו מסיציליה וישלם מס עובד לכס הקדוש. אלפונסו מת ב-1291 לפני שהיה סיפק בידו לבצע את תנאי ההסכם, ואחיו חיימה השני שהפך למלך אראגון, השאיר את השלטון בסיציליה לאחיו פרדריק. בוניפקיוס השמיני שנבחר לאפיפיור ב-1294 בנאפולי בחסותו של שארל השני, פתח במשא ומתן עם חיימה השני, מלך אראגון, מה שהביא להסכם אניאני שלפיו שארל השני, מלך נאפולי יוכר כמלך סיציליה, ובתו ביאנקה שתינשא לחיימה השני, תזכה בסרדיניה ובקורסיקה. נעשה מאמץ לשחד את פדריקו כדי שיסכים לתנאים אלה, אך הוא סירב והוכתר למלך סיציליה על ידי האוכלוסייה המקומית. פרצה מלחמה בים וביבשה, ושארל השני, אף על פי שנתמך על ידי האפיפיור בוניפקיוס השמיני, על ידי שארל, רוזן ולואה וחיימה השני, מלך אראגון, לא הצליח לכבוש את סיציליה, ובנו, נסיך טאראנטו נלקח בשבי בקרב פאלקונארה ב-1299. ב-1302 נחתם הסכם קאלטאבלוטה שלפיו שארל השני ויתר על זכויותיו בסיציליה והסכים להשיא את בתו לאונורה לפדריקו השלישי, מלך סיציליה. הסכם זה אושר על ידי האפיפיור ב-1303. שארל השני בילה את שנותיו האחרונות בנאפולי ומת שם במאי 1309. בנו, רובר, מלך נאפולי ירש את כתרו כמלך נאפולי. מדיה וקבצים בנושא קרלו השני, מלך נאפולי בוויקישיתוף קרלו השני, מלך נאפולי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרלו השני, מלך נאפולי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל

מוזיאון בתי האוסף היה מוזיאון שעסק בהיסטוריה הצבאית של מדינת ישראל, וכלל אמצעי לחימה שונים ששימשו את המחתרות בתקופת המנדט ואת צה"ל. המוזיאון השתרע על פני 22 דונמים ברחוב אילת מספר 50 פינת רחוב אליפלט בתל אביב, בצמוד אל "מתחם התחנה" במבנים ששימשו את תחנת הרכבת יפו עד 1948. המוזיאון נוהל בידי יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. המוזיאון נסגר ב-1 בינואר 2019 והתצוגה תועבר ליד לשריון בלטרון. היסודות להקמת המוזיאון הונחו ב-1959, אז הורה דוד בן-גוריון להקים מוזיאון לתולדות צה"ל. כלי נשק ואמצעי לחימה שונים שחלק רב מהם היו שלל שנאסף בחזיתות מלחמות ישראל, נאספו ונאגרו במחסני הרכבת, כדי שניתן יהיה להשתמש בהם לכשיוקם המוזיאון. מחסנים אלה שימשו באותה העת כבסיס צבאי בו שכנו, בין היתר, הארכיון והמתפרה של צה"ל. לקראת חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל הוחלט להציג את הפריטים שנאספו לציבור, ונפתחה תערוכה זמנית במבנים באפריל 1988. קהל רב נהר לצפות בתצוגה, ועקב כך הוחלט להפכה לתצוגת קבע. המקום הוכשר למבקרים, וב-1991 נחנך המוזיאון. בשנות ה-2000 הועלו תוכניות להעתיק את המוזיאון למקום אחר שבו יוקם מוזיאון צה"ל, כדי לאפשר סלילת המשך עבור רחוב אליפלט עד הים ולפנות את המתחם היקר לצורכי נדל"ן, אך הן לא יצאו לפועל. בין השאר הועלתה הצעה להקים את המוזיאון המחודש במתחם רדינג ג' בצמוד אל מרכז יצחק רבין לחקר ישראל ברמת אביב. בשנת 2017 נחתם הסכם בין משרדי האוצר והביטחון ורשות מקרקעי ישראל לפינוי המוזיאון ופיתוח המתחם שיפונה למגורים ותיירות. תמורת מכירת הקרקע תעבור למשרד הביטחון, ועל פי התוכנית יקומו במקום כ-650 יחידות דיור ועשרות אלפי מטרים של שטחי מסחר, תעסוקה ומלונאות. בשנת 2019 הוחלט כי המוזיאון יפונה אל משכן הקבע על יד לטרון. תצוגת המוזיאון כללה כלי נשק שונים, ששימשו את ההגנה, אצ"ל, פלמ"ח וצה"ל במשך המאה ה-20. באוסף ובתצוגה נמצאים אקדחים (כולל אקדחים מיוחדים) ורובים, בהם העוזי, הגליל ותבור; תותחים כגון תותח נפוליאונצ'יק, רכב קרבי משוריין כגון (זחל"מים, טנקים ומשגרי רקטות). הוצגו כלי נשק ניסיוניים שפותחו בידי התעשיות הביטחוניות, ולצדם אמצעי לחימה שנלקחו שלל במלחמות ישראל, כגון משגרי קטיושה וטילי סאגר. התערוכות הוצגו הן בביתנים קטנים והן מחוץ לביתנים (בעיקר כלים כבדים). לחילות השונים היו ביתנים, כשהאחרון ביניהם שהוקם היה ביתן חיל התקשוב, ואלה הציגו את היסטוריית החיל, תמונות היסטוריות ולעיתים אף כללו פינת הנצחה לאישיות ביטחונית בכירה (למשל, בביתן חיל ההנדסה הייתה פינת הנצחה לתא"ל דוד לסקוב). ביתן מיוחד במוזיאון היה "ביתן הטרור" שכלל נשק שלל שנתפס מפעילי ארגוני טרור, ובו הוצגו גם רקטות קסאם וכלי נשק שנתפסו על הקארין A. בנוסף, כלל המוזיאון פריטים שאינם צבאיים, כמו מתנות שניתנו לשרי ביטחון והרמטכ"לים וכן רכבי השרד של שרי הביטחון. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל מוזיאון בתי האוסף באתר של משרד הביטחון גלריית צילומים גדולה שבוצעה במוזיאון בתי האוסף של צה"ל "הנפוליונצ'יק והמרכבה נפגשים באילת", יואל צפריר ואיל בוגוסלבסקי אור הלר, "מריחים את ההיסטוריה": מסע ברכבו של ראש הממשלה בן-גוריון, החדשות 13, 9 במאי 2019 מאיר תורג'מן, רבותיי, ההיסטוריה נסגרת, באתר ynet, 2 בינואר 2019 מייק הולר, הגרוטאות שהביאו את המדינה, מעריב, 15 באפריל 1988 שרה פרידמן, הדוידקה והנפוליונצ'יק בחנוכת 'בתי אוסף', מעריב, 20 באפריל 1988 הילה ציאון‏, נחתם הסכם לפינוי בסיסי צה"ל מת"א וחיפה לטובת מגורים ותיירות, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2017
מדרשת שובה

מדרשת שובה היא מדרשה תורנית לנשים הנמצאת ביישוב עופרה שבהרי בנימין. המדרשה נוסדה בשנת ה'תשמ"ד (1984) על ידי הרב משה ורבקה שפירא מעפרה (הוריהם של הרבנים יהושע ויצחק שפירא). בראש המדרשה עומד הרב ראובן טבול. במדרשה לומדות בנות ונשים מגילאים שונים ומרקעים מגוונים. המדרשה הוקמה בתחילה כמכון לחוזרות בתשובה אולם כיום רוב הבנות מגיעות למדרשה מרקע דתי כלשהו. עיקר דגש הלימוד במדרשה הוא לימוד על פי רוח החסידות ופנימיות התורה. נושאי הלימוד כוללים: לימודי תנ"ך, גמרא, תורת הרב קוק, הלכה, כתבי החסידות. לימודי המדרשה עוסקים בדרכים בעבודת ה', בחיבור לעולם הניגון, בזיקה בין אומנות לאמונה ובהכנה לקראת בניית זוגיות. הלימודים כוללים סדנאות יצירה, ימי עיון, שבתות משותפות וטיולים. בין המורים בצוות המדרשה בשובה ניתן למצוא את – הרב יהושע שפירא, הרב יהושע וידר (ראש יהודי), עולש גולדברג, צביה צור (צביקוש), מעיין הנדלר, הרב רז הרטמן, תמר ניזרי מעמונה, ועוד. התוכניות המוצעות במדרשה: "תוכנית מדרשה" - תוכנית שנתית לבוגרות צבא ושירות לאומי וכן לבוגרות י"ב. "פנימה" - בית מדרש גבוה למחשבה וחסידות בשילוב מסלול אקדמי. "בית מדרש לנשים" - יום לימוד בשבוע לנשים ולאימהות. סדרת ימי עיון בנושאי זוגיות ומשפחה גמ"ח לכלות "אהבת הדס" מדרשת שובה מדרשת שובה באתר "מדרשות"