laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ערן פריאון

ערן פריאון (נולד 18 באפריל 1974) הוא מוזיקאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי המוכר במיוחד בשנים האחרונות עבור הלחנת נעימת הנושא והפקת הפסקול המלא לגרסה הישראלית של האח הגדול. פריאון עומד בראש חברת ההפקה 'פריאון מיוזיק' בתל אביב שהפיקה את הלחנים למספר פרסומות, סרטים וסדרות טלוויזיה ישראליות ובינלאומיות, כגון הסרט 'מלחמתו של צ'ארלי וילסון', הסדרה לעוף על המיליון (כולל הגרסאות הבינלאומיות שלה), הכוכב הבא (כולל גרסאות בינלאומיות), כלוב הזהב, בום וארץ נהדרת, כמו גם הפקת מוזיקה למספר פרסומות. פריאון נולד בתל אביב בשנת 1974, בגיל 16 החל לנגן עם להקת הפאנק-מטאל 'סקאפולד' (Scaffold). לאחר שירותו הצבאי, הוא השתתף בהקמת להקת 'היווניה', אשר פרסמה שנה מאוחר יותר את השיר 'היווניה הגדולה שמחה' אשר הגיע למקום הראשון במצעד השירים העבריים למשך מספר שבועות ואף נכלל במקום ה-30 במצעד השנתי של 1997. לאחר מכן עבר פריאון בשנת 1999 לארצות הברית, שם החל להפיק שירים למספר אמנים, בעיקר בתחום ההיפ הופ, ביניהם; ביונסה, מוב דיפ, ג'י יוניט, שון פול, ביני מאן, פיטבול ואמפייר אייסיס. במהלך שנת 2004 החל פריאון לעבוד עם האולפן הניו-יורקי 'סאונדטראק' (Soundtrack), שם החל לעבוד על הפקות של פסי-קול למספר סרטים וסדרות. ב-2006 חזר פריאון לישראל והקים את חברת ההפקות 'פריאון מיוזיק', אשר הפיקה והלחינה פסי-קול ומנגינות בעיקר לסדרות ופרסומות מקומיות ובינלאומיות. בחברה משתף פעולה פריאון עם אחיו, עופר פריאון ועם יקיר בן טוב, שניהם שותפים לכתיבה והפקת פסקול האח הגדול ופרויקטים נוספים. בין החברות להן הפיקה החברה את מנגינות הפרסומות ניתן למנות את סיטרואן, טבע, בראץ, מוטורולה, לוי שטראוס, תנובה ושטראוס. עם זאת, כאמור, החברה מוכרת במיוחד עבור ההפקה המוזיקלית של מספר סדרות ישראליות ובינלאומיות, בהן; ארץ נהדרת, האח הגדול (בגרסתה הישראלית), הכוכב הבא (כולל גרסאות בינלאומיות), לעוף על המיליון (כולל מספר גרסאות בינלאומיות), כלוב הזהב והסדרה בום!. הסדרות הבינלאומיות כוללות בין היתר את הוליווד הילס (רשת MTV)‏, NCIS (רשת CBS) וללא עקבות (רשת CBS). אתר האינטרנט הרשמי של ערן פריאון ערן פריאון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערן פריאון, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2009 נויה כוכבי, תכירו את האחראים על הפסקול של הווילה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2008 ערן פריאון, המוזיקאי של האח הגדול, באתר ‏מאקו‏, 28 בדצמבר 2009
אינקרסרון

אינקרסרון (באנגלית: Incarceron) הוא ספר בסוגת המדע הבדיוני והפנטזיה. את הספר כתבה קתרין פישר, והוא ראה אור באנגלית בשנת 2007 ובעברית בשנת 2012. הספר זכה לביקורות משבחות ושהה שבועות רבים ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. פוקס המאה העשרים קנו את זכויות ההסרטה של הספר. לספר יש ספר המשך בשם סאפיק. העלילה מתרחשת בשני מוקדים שונים. בתוך כלא גדול מאין כמוהו המכיל ימים והרים, יוצא פין יחד עם קיירו אחיו למסע בחיפוש אחר היציאה מן הכלא. שמועות אומרות שרק אדם אחד יצא מן הכלא, שמו היה סאפיק. הם אוספים עוד שני אסירים: גילדאס – ספיינט, ונערה בשם אטיאה שפין מציל, ויוצאים למסע ארוך ומפרך, שבסופו הם מוצאים יציאה, פין מצליח לצאת מהכלא בעוד קלודיה נכנסת אליו בחיפוש אחר ידע. קלודיה מוציאה את פין מהכלא. קו העלילה השני מתרחש בממלכה שדוגלת במסורת ואוסרת קדמה אך עם זאת משתמשת בטכנולוגיה כדי לשמר את הקדמה. קלודיה, בתו של הסוהר, חולמת על חופש. אך בממלכה שכזו, אסור לחלום יותר מדי. קלודיה מנסה לחשוף את השחיתות בממלכתה תוך כדי ניסיון למנוע מאביה לחתן אותה עם שנוא נפשה. קלודיה נכנסת לכלא כדי לגלות עוד מידע בנוגע לכלא, היא פוגשת את פין ומוציאה אותו. קלודיה ופין מגלים שהכלא שמתוכו נראה ענק, נמצא בעצם בתוך קובייה כסופה קטנטנה שנמצאת על שרשרת השעון של סוהר אינקרסרון-אביה של קלודיה. פין – אחד האנשים בכלא. הוא לא זוכר כמעט דבר, הוא זוכר רק שהתעורר בכלא. הוא חלק מכנופיית פושעים שמונהגת על ידי מנהיג שיכור. הוא עוזב אותם יחד עם אחיו ועוד שני אנשים בחיפוש אחר היציאה מהכלא והזיכרון שלו. בסוף הספר הוא יוצא יחד עם קלודיה אל הממלכה. קלודיה – נערה בממלכה, בתו של הסוהר בכלא, מאורסת לבנה של המלכה סיאה, שנוא ליבה. היא יוצרת קשר עם פין כשהוא בתוך הכלא ואחר כך נכנסת ומוציאה אותו אל הממלכה. היא חכמה, אמיצה ונחושה. ג'ארד – המורה של קלודיה, חולה מאוד. המלכה סיאה – המלכה של הממלכה, מאוד זקנה, אך משתמשת בטכנולוגיה כדי לשוות לעצמה מראה צעיר. קיירו – אחיו של פין, שחצן ואימפולסיבי. אטיאה – משרתת שיוצאת עם פין וקיירו למסע לחיפוש היציאה מהכלא. קספר – בנה של המלכה סיאה. מאורס לקלודיה ששונאת אותו. הוא שחצן ואגוצנטרי. גילדאס – האדם הרביעי במסעם של פין וקיירו (יחד עם אטיאה). הוא מאוד מבוגר אבל חכם. הוא מת בסוף הספר. פוקס המאה העשרים תכננו להוציא את הסרט לאקרנים ב-2013, אך עקב בעיות בהפקה, העבודה על הסרט נעצרה. בשנת 2012 הופצה שמועה שאת פין ישחק טיילור לאוטנר ושאת קלודיה תשחק אמה ווטסון, והשמועה אושרה על ידי גורמים בכירים בהפקה. במאי 2013 החלה העבודה על הסרט מחדש ובאתר IMDb נכתב כי אמה ווטסון, ג'ניפר לורנס ובלייק לייבלי קיבלו הצעה לגלם את דמותה של קלודיה. קתרין פישר, אינקרסרון, כתר, 2012 הספר "אינקרסרון", באתר "סימניה" "הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אינקרסרון, באתר OCLC (באנגלית)
שירים באמצע הלילה

שירים באמצע הלילה הוא אלבום הסולו השני של הזמרת נורית גלרון. האלבום מכיל 11 שירים הממשיכים את רוח שירי אלבום הבכורה של גלרון. באלבום לחנים מקוריים לשירים ופזמונים של המשורר נתן זך, שאף כתב הקדמה לאלבום שהופיעה על העטיפה. זך הוא גם מי שהעניק לאלבום את שמו: "זו השעה בה נכתבו מקצת השירים וזו גם השעה שבה אני עצמי מרבה לשמוע מוזיקה ומוצא בה הרבה שמחה והפוגה מטרדות היום" (מתוך ההקדמה לאלבום). בהלחנת השירים השתתפו מוזיקאים שהיו בשיאם באותה עת: יוני רכטר, מתי כספי, שלום חנוך, אילן וירצברג, שלמה יידוב, חנן יובל. כמו כן הולחנו שניים מהשירים על ידי סשה ארגוב (שגם ניגן בשיר על הפסנתר) ועל ידי אשר ביטנסקי מפיק האלבום. בשנת 2013 יצאה מהדורה חדשה לאלבום, שכללה לבד מהאלבום המקורי דיסק בונוס, הכולל חמישה שירים שהוקלטו במופע פומבי שנערך והוקלט על ידי גלי צה"ל ב-1979 באולם צוותא בתל אביב. האירוע נערך לכבוד הוצאתו לאור של ספר שיריו של נתן זך "צפונית מזרחית". את המופע ניהל מוזיקלית משה זורמן. לבד מחמשת שירי המופע, נכללה בדיסק גם הקלטה חדשה, שגם היא הוקלטה בהופעה פומבית שנערכה ב-2013 בהפקתו המוזיקלית של צח דרורי. כל השירים נכתבו על ידי נתן זך. עד מחר (לחן: יוני רכטר) - 3:02 כמעט טוב (לחן: מתי כספי) - 4:10 כי האדם עץ השדה (לחן: שלום חנוך) - 4:19 עם החשכה (לחן: אילן וירצברג) - 3:42 כולנו זקוקים לחסד (לחן: אילן וירצברג) - 4:14 אין לי (לחן: שלמה יידוב) - 3:50 כשצלצלת רעד קולך (לחן: חנן יובל) - 3:45 את חייכת (לחן: סשה ארגוב) - 2:39 שיר באמצע הלילה (לחן: יוני רכטר) - 4:16 פזמון חוזר (לחן: אשר ביטנסקי) - 4:18 ועוד לא אמרתי הכל (לחן: אילן וירצברג) - 3:43 בונוסים במהדורת 2013 שיר לאוהבים הנבונים (לחן: דפנה אילת) - 4:18 ציפור שנייה (לחן: מישה סגל) - 3:43 לא טוב היות האדם לבדו (לחן: אבנר קנר ויוני רכטר) - 4:18 היין המר (לחן: גארי ברתיני) - 3:43 עד מחר (לחן: יוני רכטר) - 4:18 נורית גלרון - שירה מתי כספי - פסנתר, סינטיסייזר, גיטרות, תופים, קונגס מורדי פרבר - גיטרה חשמלית אילן וירצברג - גיטרות, קלידים וקולות משה לוי - פסנתר שם טוב לוי - חליל אהר'לה קמינסקי - תופים אלון הלל - תופים ירוסלב יעקובוביץ - ליריקון ישראל בורוכוב - טמבורה, פעמונים מוטי דיכנה - בס, קולות מיקי שביב - בס אוהד אינגר - בס אילן שול - קלרינט יואל לרנר - קולות נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית - מיתרים נגנים נוספים: יוני רכטר - פסנתר ב"עד מחר" ו"שיר באמצע הלילה" שלום חנוך - גיטרה אקוסטית וקולות ב"כי האדם עץ השדה" חנן יובל - גיטרה ב"כשצלצלת רעד קולך" שלמה יידוב - גיטרות ב"אין לי" סשה ארגוב - פסנתר ב"את חייכת" דריו מלכי - פסנתר וסינטיסייזר שלמה חממי - תופים מידע על האלבום שירים באמצע הלילה באתר MusicBrainz האלבום שירים באמצע הלילה באתר Discogs יוסי חרסונסקי, תקליט משותף של משורר וזמרת, מעריב, 11 באוקטובר 1981 מירי פז, שירים טובים באמצע הלילה, דבר, 1 בנובמבר 1981 יוסי חרסונסקי: נורית גלרון, שירים באמצע הלילה, חרסונסקי מיוסיק, 2013. גיא טנא, נורית גלרון – שירים באמצע הלילה, שירים ופזמונים מאת נתן זך, בלוג "שני יסודות", באתר תרבות.il, פברואר 2014
מריה הראשונה, מלכת פורטוגל

מריה הראשונה, מלכת פורטוגל (בפורטוגזית: Maria I de Portugal;‏ 17 בדצמבר 1734 – 20 במרץ 1816) הייתה מלכת פורטוגל, ברזיל ואלגארבה, משנת 1777 ועד מותה. מריה נולדה בארמון המלוכה בליסבון כבתם הבכורה של ז'וזה הראשון ומריאנה ויקטוריה מספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה. כאשר אביה עלה על כס המלוכה ב-1750 היא הוכרזה כיורשת המיועדת וקיבלה את התארים נסיכת ברזיל ודוכסית ברגנזה, בתקופת נעוריה האיש החזק בפורטוגל היה סבשטיאאו דה מלו. בעקבות רעידת האדמה בליסבון של 1755, נמנע אביה המלך ממקומות סגורים עד כדי חשד לקלאוסטרופוביה ודה מלו חיזק את כוחו הפוליטי. ב-1760 נישאה לדודה (אחיו הצעיר של אביה), פדרו השלישי, מלך פורטוגל ונולדו להם 6 ילדים. ב-1777 מת המלך ז'וזה הראשון ומריה הראשונה הומלכה למלכה והייתה המלכה הראשונה ששלטה על פורטוגל. השליטה החדשה לא אהדה את דה מלו. היא לא סלחה לו על האכזריות בה נהג כלפי משפחת טאבורה ואחד מצעדיה הראשונים כמלכה היה לפטרו מכל תפקידיו. בנוסף, הוצא נגדו צו הרחקה על פיו דה מלו חייב לשהות במרחק של 20 מייל לפחות מהמלכה, ובמקרה שמריה הגיעה לאזור מגוריו, היה חייב דה מלו לעזוב את ביתו עד שתסיים את ביקורה. מריה סבלה מדיכאון, אחרי מותו של בעלה במאי 1786 ומותו של בנה הבכור ב-1788 מאבעבועות שחורות, החמיר הדיכאון כך שהפריע לה לתפקד כשליטה, החל ב-1792, אחרי מותו של הכומר המוודה שלה, החמיר הדיכאון עד כדי אי-מסוגלות לשלוט כך שבנה הרביעי, ז'ואאו השישי, שלט בשמה החל ב-1799. פורטוגל הייתה חלק מהקואליציה האנטי צרפתית השנייה, ובעקבות כך פלשה לפורטוגל בשנת 1801, ספרד שנתמכה על ידי נפוליאון בונפרטה. בהסכם בדחוס שנחתם בחודש יוני של אותה שנה הסיגה ספרד את כוחותיה בתמורה לוויתור על טריטוריות מצד פורטוגל. פורטוגל סירבה ב-1807 להיענות לדרישת נפוליאון לתמוך במצור על בריטניה, כחלק מאמברגו על הממלכה המאוחדת. כתוצאה מכך פלשו לפורטוגל כוחות צרפתיים, תחת פיקודו של הגנרל ז'ונו (Junot), כחלק ממלחמת חצי האי, והשתלטו על הבירה ב-1 בדצמבר 1807. לאחר הכיבוש עברה חצר המלוכה לברזיל ושם נפטרה מריה ב-20 במרץ 1816. לאחר מותה הובאה גופתה לקבורה בפורטוגל. מנישואיה לדודה פדרו השלישי, מלך פורטוגל, היו לה שבעה ילדים: ז'וזה, נסיך ברזיל (1761–1788) ז'ואאו (1762) ז'ואאו פרנסיסקו (1763) ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל (1767–1826) מריאנה ויקטוריה, נסיכת פורטוגל (1768–1788) מריה קלמנטינה (1774–1776) מריה איזבל (1776–1777) רשימת שליטי ממלכת פורטוגל מדיה וקבצים בנושא מריה הראשונה, מלכת פורטוגל בוויקישיתוף מריה הראשונה, מלכת פורטוגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מריה הראשונה, מלכת פורטוגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שני בנים נוספים מתו בינקותם כך שז'ואאו היה הבכור מבין הנותרים בחיים
שפם

שפם הוא שיער הפנים שנמצא מעל לשפה העליונה, ומתחת לאף. בעל שיער באזור זה הוא בעל שפם. עם זאת נהוג לכנות בתיאור 'בעל שפם' אדם שמגלח את שיער הפנים והזקן אך לא את אזור השפם. הסיבות לגידול שפם מגוונות. ברוב המקרים מדובר בעניין אסתטי התלוי באופנה. במקרים אחרים מדובר בעניין תרבותי, דתי או נובע מסיבות פסיכולוגיות, כגון רצון להסתרה של חלק מהפנים. החל מאמצע המאה ה-19 קצינים באנגליה ובצבאות נוספים באירופה החלו לגדל שפם משום שלא יכלו לגדל זקן בזמן לחימה, והשפם שימש עבורם כתחליף לזקן כסמל לגבריות. בחלק מהצבאות אף הפך גידול השפם לחובה. תרם לכך הקושי של בעלי זקן להשתמש במסכת גז. האווירה הצבאית בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 הביאה לכך ששליטים רבים, מלכים ורודנים בחרו להחליף את הזקנים המסורתיים ולעטר עצמם בשפמים כסימן לעוצמה. במיוחד זכה השפם לפופולריות בציבור הרחב לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנות ה-20 וה30 של המאה ה-20. לאחר מלחמת העולם השנייה ירד קרנו של השפם לטובת מראה מגולח. בשנות ה-80 זכה השפם לעדנה, עם דמויות מפורסמות בתרבות הפופולרית כגון טום סלק ופרדי מרקורי, ובמידת מה גם בשנות ה-2000, בתרבות ההיפסטרית. בשנת 1999 נוסדה במלבורן, אוסטרליה מסורת בשם מובמבר (Movember הלחם של המילים Moustache (שפם) ונובמבר) כאירוע שנתי שנערך בחודש נובמבר, ובו מגדלים גברים רבים שפם כדי לעורר מודעות ולאסוף תרומות לנושאי בריאות הגבר. שפם "מטופח" הוא שפם שבעליו מקדיש לו זמן ומאמצים. הטיפוח מתבטא בעיקר בגזימה שיטתית ומדויקת של גבולותיו. כמו כן יש שמנים וקרמים שמריחתם על גבי השפם מעשירה את מראהו ומקנה לו ברק. נפוצה ביותר היא "שעוות שפם" או "ווקס לשפם" שנועדה להחזיק את השפם. שפם "דק" הוא שפם שנוצר על ידי השארת החלק הצמוד לשפה העליונה וגילוח החלק הקרוב לאף. שפם אצל נשים נחשב בתרבויות רבות לחיסרון אסתטי ולכן נשים בעלות שפם מנסות בדרך כלל להיפטר ממנו בשיטות מגוונות. הסרת שפם אצל קוסמטיקאית נחשבת לטיפול שגרתי. שפמים שונים נבדלים זה מזה בסגנון הגילוח ובעיצובו. שפם עפרון שפם מכחול שפם כידון שפם גנרי שפם מברשת שיניים בקרב האוכלוסייה היהודית החילונית בישראל גידול שפם איננו אופנתי כיום, אך היה נפוץ בעבר, בייחוד בקיבוצים. בשנים האחרונות חזרה הפופולריות של השפם בקרב המזדהים כהיפסטרים. בקרב האוכלוסייה היהודית הדתית מקובל יותר לגדל זקן מלא. בקרב האוכלוסייה הציונית דתית בישראל גידול שפם היווה סממן אופנתי בשנות השמונים והתשעים. בעל שפם קיבל את הכינוי החברתי "מזרוחניק". בעבר התירו פקודות מטכ"ל לחיילים לגדל שפם מבלי להזדקק לאישור מיוחד, כל עוד השפם הולם את הופעתו הצבאית של החייל. כיום נדרשים חיילים לקבלת אישור לגידול שפם. השפם היווה את אחד מסימני ההיכר של נגד המשמעת בתרבות הפופולרית הישראלית. גידול שפם נפוץ יותר בקרב ערביי ישראל, אם כי בקרב מוסלמים אדוקים נהוג דווקא לגדל זקן ולגלח את השפם. שפם - מונח דומה של מספר בעלי חיים שפם מזויף גילוח מובמבר אלכס ויליאמס, הניו יורק טיימס, למה המראה המשופם לעולם לא יחזור לאופנה?, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2014 נועה מנהיים, דרך ארוכה ומסולסלת: ההיסטוריה השעירה של השפם, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2017 סהר שלו, איריס ליפשיץ־קליגר, נעם ברקן, שולף שפם מהכובע, באתר "ידיעות אחרונות", 25 במרץ 2018 גידול שפם לקידום בריאות הגבר – הרצאה מאתר TED שפם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ווקס לשפם: 11 הווקסים הכי טובים לשפם | המגזין לגבר המזוקן, ‏2019-04-26 הפקודות שונו תחת אפם של החיילים: גידול שפם מצריך עתה אישור מיוחד, במחנה, 22 ביולי 2009
לוקאס ליכט

לוקאס מתיאס ליכט (נולד ב-6 באפריל 1981) הוא כדורגלן ארגנטינאי ממוצא יהודי המשחק בסן קרלוס בעמדת המגן שמאלי. ליכט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של חימנסיה לה פלאטה ובשנת 2001 עלה לבוגרים. בשנת 2006, הבקיע את שער הבכורה שלו נגד אינדפנדיינטה. מאחר שליכט הוא יהודי הוא עורר עניין רב בקבוצות ישראליות ביניהן מכבי חיפה, מכבי נתניה ועירוני קריית שמונה, אך ב-17 ביולי 2006 חתם בחטאפה ל-4 שנים. בעונתו הראשונה שימש כמחליף עבור חבייר פארדס, ולאחר שהאחרון עזב לריאל סרגוסה בקיץ 2007 הוא הפך לשחקן הרכב פותח. ב-22 בדצמבר 2007 הוא הבקיע את השער הראשון שלו במדי חטאפה בניצחון 0-2 נגד אלמריה והגיע עם קבוצתו לרבע גמר גביע אופ"א, אשר נחשב להישג השיא של המועדון. ב-13 בדצמבר 2009 שוחרר מחטאפה וחתם בראסינג קלוב. בקיץ 2012 חזר לקבוצת נעוריו חימנסיה לה פלאטה במדיה שיחק 10 שנים. ב-3 בינואר 2022 חתם בסן קרלוס. לוקאס ליכט, באתר Transfermarkt לוקאס ליכט, באתר Soccerway לוקאס ליכט, באתר BDFutbol לוקאס ליכט, באתר FootballDatabase.eu
ימלוח

יַמְלוּחַ (שם מדעי: Nitraria) הוא סוג שיח בר המשתייך למשפחת הימלוחיים. שיחים אלה גדלים באזורים צחיחים, ועמידים במליחות. ישנם תשעה מינים. בארץ ישראל גדלים: ימלוח פגום ימלוח תמים אין לבלבל בינו לבין הסוג מלוח מסדרת הציפורנאים. בערבית הימלוח נקרא ע'רקד או ע'רדק (غرقد, غردق). העץ מוזכר בחדית' כעץ היחיד שלא יסגיר למוסלמים את היהודים שיתחבאו מאחוריו, בניגוד לאבנים ולשאר העצים אשר יקראו להורגם, זאת מכיוון שהוא עץ היהודים. העיר המצרית ע'רדקה נקראת על שם צמח זה. מדיה וקבצים בנושא ימלוח בוויקישיתוף ימלוח, באתר NCBI (באנגלית) ימלוח, באתר Tropicos (באנגלית) ימלוח, באתר GBIF (באנגלית) ימלוח, באתר IPNI (באנגלית) ראו יחסי אסלאם-יהדות#יהודים בחדית' ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקנקטדי

סקנקטדי (באנגלית: Schenectady) היא עיר הבירה של מחוז סקנקטדי במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הערים השכנות אולבני וטרוי, יחד עם סקנקטדי, יוצרות את "אזור שלוש הערים" (tri-city area). על פי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 אוכלוסיית העיר באותה העת מנתה 66,135 תושבים (הישוב ה-9 בגודלו במדינת ניו יורק) וצפיפות האוכלוסין בעיר הייתה 2,321 תושבים לקמ"ר. לפי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 היו באותה העת 66,135 תושבים בסקנקטדי. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,199.9 תושבים לקילומטר מרובע. 59.38% מהתושבים הם לבנים, 24.19% אפרו-אמריקאים, 0.69% אינדיאנים, 2.62% אסייתים, 8.24% מגזע אחר ו-5.74% משני גזעים או יותר. העיר ממוקמת בחלקה המזרחי של מדינת ניו יורק, על נהר המוהוק בקרבת המפגש של נהר המוהוק עם נהר ההדסון, כ-230 קילומטרים מצפון לעיר ניו יורק. העיר משתרעת על פני שטח של כ-28.5 קילומטרים רבועים, אשר מתוכם 0.4 קילומטרים רבועים הם שטחי מים. בעיר פועלים 16 בתי ספר יסודיים, חטיבת ביניים אחת, ובית ספר תיכון אחד (Schenectady High School). בתי הספר הפרטיים המקומיים כוללים את בית ספר בראון (כיתות א' עד ח') ובית ספר וילדווד (חינוך מיוחד, לכל הגילים). אמטרק, חברת רכבות הנוסעים הבין-עירוניות הלאומית, מפעילה שירות רכבת סדיר המגיע לסקנקטדי לתחנת הרכבת הנמצאת בשדרות אירי 322. בעיר פועל גם שירות רכבת חשמלית. תושבים נודעים בולטים אשר נולדו או גדלו בסקנקטדי כוללים את: סר אלן צ'ארלס מקלורין מקקראס (נולד ב-1925) - מנצח אוסטרלי. נולד בסקנקטדי. סטיב כץ (נולד ב-1945) - גיטריסט (להקת דם, יזע ודמעות) ומפיק מוזיקלי. נולד בסקנקטדי. מיקי רורק (נולד ב-1952) - שחקן קולנוע אמריקאי הולנד נייקרק, הולנד מדיה וקבצים בנושא סקנקטדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקנקטדי (באנגלית) place/Schenectady-county-New-York סקנקטדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
היריון מדומה

היריון מדומה (באנגלית: false pregnancy או pseudocyesis) הוא מצב שבו בעל חיים (לרבות אדם) מציג את הסימנים והתסמינים המקושרים לפיזיולוגיה של ההיריון בזמן שאינו נמצא בהיריון בפועל. התופעה של היריון מדומה נפוצה יותר בעולם הווטרינרי בקרב כלבים ועכברים. אצל בני אדם תופעה זו נדירה יותר ויכולה להתרחש על רקע רגשי. גברים יכולים לחוות תחושת חולי הדומה לזו של אישה בהיריון כאשר בת זוגם נמצאת בהיריון. המונח הרפואי ל"היריון סימפתי" מסוג זה הוא תסמונת קובאד. היריון מדומה יכול להיגרם כתוצאה משינויים במערכת האנדוקרינית, הגורמים לעלייה בהורמונים היוצרים שינויים הדומים למצב הריוני. במהלך ההיסטוריה תועדו הריונות מדומים כבר בימי היפוקרטס, שכתב על 12 מקרים של נשים שחוו הריונות מדומים בתקופתו, בערך בשנת 300 לפני הספירה. בימי הביניים, מרי הראשונה מלכת אנגליה חוותה הריונות מדומים במהלך נישואיה לפליפה השני. את המונח pseudocyesis טבע ב-1923 ג'ון מייסון גוד, מיוונית פסאודו (מדומה) וקייסיס (היריון). יש סיבות מגוונות שגורמות להיריון מדומה. הסיבה הנפוצה ביותר להיריון מדומה היא רצון חזק של האישה להיכנס להיריון, כך למשל נשים במהלך טיפולי פוריות לא מוצלחים, או אלה שאיבדו את העובר שלהן, נאחזות ברעיון שהן בהיריון, ולא מכירות בזה שהן רק מדמיינות. סיבה אחרת, היא הפחד העצום מלהיכנס להיריון או לעבור לידה, כמו למשל נשים שעוברות אונס ומפחדות מהתוצאה. התסמינים של היריון מדומה דומים לזה של היריון רגיל. מחקרים הראו ש-18% מהנשים עם הריון מדומה היו מוגדרות כנשים בהיריון על ידי מומחים. יכולים להיות תסמינים כמו: הפסקת וסת, בחילת בוקר, ניפוח בחזה ועלייה במשקל. תסמין המחלה הפיזי השכיח ביותר בקרב נשים עם הריון מדומה הוא ניפוח הבטן (60-90%). התסמין הפיזי השני שהכי מאפיין הריון מדומה הוא הפסקה או שיבושים במחזור (50-90%). אין סיבה פיזית ידועה להיריון מדומה, ואין טיפול בו בתרופות מסוימות. כאשר יש לחולה עם היריון מדומה בעיות פסיכולוגיות ברורות, צריך להפנות אותה לפסיכותרפיסט, על מנת לטפל בבעיות אלה. התגלה שהטיפול הכי מוצלח הוא שכנוע החולה שהיא לא בהיריון, על ידי אולטראסאונד או שיטות דימות אחרות. הריון תסמונת קובאד הכחשת הריון רוני שגב, ‏גברת, את מדמיינת: הכל על הריון מדומה, באתר ‏מאקו‏, 17 ביולי 2011 מיטל יסעור בית-אור, תופעה: הבטן מתנפחת, החזה גדל ואין הריון, באתר ynet, 2 בנובמבר 2005 Canine Pregnancy and Pseudopregnancy היריון מדומה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוני שגב, ‏גברת, את מדמיינת: הכל על הריון מדומה, באתר ‏מאקו‏, 17 ביולי 2011 מיטל יסעור בית-אור, תופעה: הבטן מתנפחת, החזה גדל ואין הריון, באתר ynet, 2 בנובמבר 2005 תרגום מאנגלית של הערך false pregnancy הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יהודה הכהן

יהודה הכהן (נולד בשנת 1975) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבת אלון, מפקד חטיבת שגיא, סגן מפקד חטיבת גבעתי ומפקד גדוד רותם. הכהן התגייס לצה"ל בשנת 1993, והתנדב ליחידת שמשון. ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס פורקה היחידה. עקב כך עבר לחטיבת גבעתי, ומונה למפקד צוות בפלחה"ן גבעתי. בהמשך שימש כמפקד פלגת ההכשרות ביחידה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הפלחה"ן, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול בבא"ח גבעתי. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת החוד בגדוד רותם, והוביל אותה בשלהי שהות צה"ל ברצועת הביטחון ובזמן הנסיגה מלבנון, וכן בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט גבעתי. בהמשך שימש כסגן מפקד גדס"ר גבעתי, וביום העצמאות ה'תשס"ו (2006) היה בין מדליקי המשואות. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי. בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד רותם, והוביל את הגדוד בלחימה ברצועת עזה, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. את תפקידו סיים בשנת 2010. בהמשך שימש כסגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה בין השנים 2010–2011. בשנת 2011 מונה לסגן מפקד חטיבת גבעתי, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. לאחר מכן מונה לקצין המבצעים של פיקוד הדרום, ושימש בתפקיד בין השנים 2012–2014. ב-11 ביוני 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שגיא, ושימש בתפקיד עד 23 באוגוסט 2016. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2017-2016), במקביל בנובמבר 2016 מונה למפקד חטיבת אלון, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2019. בסיום תפקידו פרש מצה"ל. לילך שובל, ‏"בכל מחיר אנחנו מנצחים", באתר "ישראל היום", 18 בדצמבר 2009 מיכל קליין ונעמי נידם, 25 שנה לגבעתי לחטיבה הסגולה, במחנה, 18 באוגוסט 2008, כפי שהועלה באתר "שבו"ז חיילים" מכתב מיהודה כהן, באתר לזכר ידידיה גפן ניב שקד, אתר צה"ל, "כניסת גורמי איסלאם קיצוני לחצי האי סיני מעלים את הפוטנציאל לפיגועים מולנו", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 17 בדצמבר 2014 נועם אמיר, ‏מפקד חטיבת שגיא נפרד מסיני: "נערכים לתרחיש של 100 מחבלים מסתערים", באתר מעריב אונליין, 26 באוגוסט 2016 מחליפים צבעים במחנה, כפי שהועלה באתר "פרש" אביחי בקר, ילדי דלעת, החרדה והגאווה, הארץ, 28 בנובמבר 1997, כפי שהועלה באתר "פרש" ירדן וינטר, לאחר כמעט עשור - הוריו של חייל הרוג קיבלו צל"ש בשמו, באתר הגבורה, דובר צה"ל, 26 במאי 2009, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה" פליקס פריש ושמוליק חדד, שני חיילים נהרגו בהיתקלות ברצועה, באתר ynet, 16 ביוני 2002 גלעד גרוסמן, לתפארת מדינת ישראל, באתר nrg‏, 2 במאי 2006 מיכל קליין ונעמי נידם, 25 שנה לגבעתי לחטיבה הסגולה, במחנה, 18 באוגוסט 2008, כפי שהועלה באתר "שבו"ז חיילים" אנשיל פפר, נחקר סא"ל החשוד שטייח תחקיר על הרג אזרחים בעזה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2010 עלומה ראם, הסיירת חוזרת - על סיירת רימון החדשה, ביבשה גיליון 19, אתר זרוע היבשה, 27 בנובמבר 2011 בלי הנחות: השבוע שעבר על חיילי צה"ל, באתר ‏מאקו‏, 13 ביוני 2014
פיליפ וילייה דה ל'איל-אדם

פיליפ וילייה דה ל'איל-אדם (בצרפתית: Philippe de Villiers de L'Isle-Adam; ‏1464 – 21 באוגוסט 1534), היה אביר במסדר אבירי יוחנן הקדוש, והגראנד מאסטר ה-41 של המסדר. פיקד על צבא האבירים ברודוס בעת המצור הטורקי עליה ב־1522. ל'איל אדם, בן למשפחת אצולה צרפתית שנולד בבווה שבפיקרדי, הגיע לרודוס ב־19 בספטמבר 1521, בהיותו בן 57, זמן קצר לאחר שהתמנה לעמוד בראש מסדר יוחנן הקדוש. מיד עם הגיעו לאי קיבל מכתב מסולימאן הראשון "המפואר", ובו רמיזות באשר לתוכניתו לכבוש את האי שהיווה נקודה חשובה בנתיבי השייט של האימפריה העות'מאנית, לאזורים שבשליטתה בחציו המזרחי של אגן הים התיכון. הוא הגיב לקונית במכתב תשובה, תוך שהוא משמיט את שורת התארים הארוכה בה עיטר הסולטאן את עצמו במכתביו: ”האח פיליפ וילייה דה ל'איל אדם, ראש מסדר האבירים ברודוס, לסולימאן סולטן הטורקים. היטב הבנתי את כוונת מכתבך”. ובמקביל כתב לפרנסואה הראשון, מלך צרפת: ”הוד מעלתך, זה המכתב הראשון ששלח איש זה לרודוס מאז נהיה ראש וראשון לטורקים. אין אנו רואים בו אות ידידות, אלא איום מוסווה” ל'איל אדם פיקד על אבירי המסדר בעת ההכנות למצור, רכישת אספקה באיטליה, ניקוי תעלות ההגנה והכנת הביצורים. לרשותם עמד גבריאלה טאדיני מגדולי המהנדסים הצבאיים בני התקופה, שתכנן את הביצורים כך שסייעו מאוד בבלימת המתקפה הטורקית במשך זמן רב. לאחר חודשי מצור ממושכים נכנע האי; לפי התיאורים, ביכר ל'איל אדם למות מאשר למסור את השליטה באי במו ידיו לידי המוסלמים; ואף התעלף כאשר הועלתה הצעת הכניעה בפעם הראשונה. אולם למעשה, נחתם הסכם כניעה ב־20 בספטמבר, וב־24 בחודש הגיע ל'איל אדם עצמו להביע את כניעתו לפני הסולטאן. ב־1 בינואר 1523 יצא ל'איל אדם מן האי בספינות בראש 180 האבירים ששרדו את הקרבות. אבירי המסדר הפכו לנוודים, ול'איל אדם החל לבקש ממלכי אירופה שיציעו בסיס חדש למסדר, ממנו יוכל להמשיך במלחמות קודש. הנרי השמיני, מלך אנגליה, קיבל אותו לראיון ממלכתי, ואף העניק למסדר תותחים, אך לא פיסת קרקע בה יכול היה לבסס מקום של קבע לאנשיו. בשנים הבאות נדד ל'איל אדם עם אנשיו אבירי המסדר; בתחילה שהו זמנית בכרתים, ולאחר מכן במסינה, בוויטרבו ולבסוף בניס (בין השנים 1527–1529). לאחר פנייתו של ל'איל אדם לקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך ספרד, העניק המלך לאבירים את האיים מלטה, גוזו וקומינו בתמורה להתחייבותם להגן גם על מבצרו שבטריפולי, בחוף ברבריה. פיליפ וילייה דה ל'איל-אדם מת בגיל 70 ביום 21 באוגוסט 1534, ברבאט שבמלטה (אנ'), ונקבר במבצר סנט אנג'לו בבירגו, מלטה רוג'ר קראולי, אימפריות הים: הקרב הסופי על השליטה בים התיכון 1521–1580, מאנגלית: חגי אברבוך. תל אביב: אופוס, 2012. (לפי מפתח עמ' 388). מדיה וקבצים בנושא פיליפ וילייה דה ל'איל-אדם בוויקישיתוף שני הציטוטים אצל: רוג'ר קראולי, אימפריות הים, עמ' 26. המקור אצל: Brockman, Eric (1969), The two sieges of Rhodes, 1480-1522, (London:) Murray, OCLC 251851470, עמ' 114-115. פיליפ וילייה דה ל'איל אדם, ב"The Grandmasters of the Sovereign Military and Hospitaller Order of St. John of Jerusalem of Rhodes and of Malta". ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.