רבקה גור

רבקה גור (נולדה ב-12 בינואר 1935) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מחזאית וסופרת ישראלית. מהשחקניות הבולטות בתיאטרון הישראלי, כאשר שנותיה על הבמה מתפרשות על פני שבעה עשורים. רבקה גור (לבית שמשון) נולדה בירושלים. אביה נפטר טרם לידתה. לדבריה, כבר מגיל ארבע ידעה שהיא שחקנית. הבמה הראשונה שלה, הייתה שלושה ארגזים בשוק מחנה יהודה, ה"אמרגנית" הראשונה, סבתה נוסראת והקהל, באי השוק שערכו בימי רביעי את הקניות לשבת. ה"נאמברים" שהציגה בפניהם מנו קטעי שירה וריקוד משל השחקנית והזמרת כרמן מירנדה. בשנת 1952, בגיל 17, הצטרפה לגרעין המייסד של תיאטרון החובבים הירושלמי "מסך", בהנהלתו של שאר-ישוב אולסבאנגר. במסגרת "מסך", השתתפה במבחר הצגות, ביניהן: "פעמי אביב", "טרטיף", "אי הבנה", "מקצועה של הגברת וורן". ב-12 בינואר 2019, יום הולדתה ה־84, יצא לאור ספרה "היה הייתה ילדה" – סיפור חייה בדרכה אל בימת התיאטרון. במהלך השנים גילמה גור למעלה ממאה תפקידים בתיאטרון הרפרטוארי, הפרטי והפרינג', למבוגרים ולילדים. בשנת 1958 עברה לתל אביב והתקבלה לתיאטרון "אוהל", בו שיחקה שבע שנים. בד בבד שיחקה בתיאטרונים קטנים, ביניהם "התיאטרון הריאליסטי", בימת משה הלוי, תיאטרון "זוטא", התיאטרון של שחקן "אוהל", יהודה שחורי ואחרים. בשנת 1969 הקימה יחד עם אביבה גלי את תיאטרון "כיס", אותו ניהלו יחדיו. הצגתו הראשונה של התיאטרון הייתה "אוקסן וניקולט", מחזה מימי הביניים בעיבודה ובתרגומה של לאה גולדברג ובהשתתפותן של השחקניות פני ליוביץ ודבורה קסטלניץ והצמד סוזן ופרן. בין היוצרים שעבדו בתיאטרון "כיס": הבמאי פיטר פריי, השחקנית מרים ברנשטיין כהן והמוזיקאי שלמה גרוניך. בשנת 1963 נתבקשה להחליף את השחקנית ליא קניג בהצגה "סוף המירוץ" מאת פיטר יוסטינוב בתיאטרון הבימה. משנת 1982 גור היא שחקנית תיאטרון הבימה. על הישגיה בתחום המשחק זכתה בפרסים על שם השחקנים שמעון פינקל ורפאל קלצ'קין. במסגרת תיאטרונטו 1999 כתבה וביצעה את הצגת היחיד "פרחים לבתיה", עבורה קיבלה ציון לשבח מטעם תיאטרון הבימה. בהמשך כתבה וביצעה את "יום הולדת 42" בשיתוף עם השחקנית מיכל ורד (ציון לשבח מטעם תיאטרון "בית ליסין"). בשנת 2023 השתתפה בפסטיבל עכו עם הקומדיה השחורה "שעון החול", אותה גם כתבה. למדה בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב אצל פרופ' נורית יערי, בחוגים בתולדות התיאטרון, דרמה יוונית והתיאטרון במאה ה-20. לאורך השנים, השתתפה גור בסרטי קולנוע רבים. ביניהם: "הרשלה", "חתונה מאוחרת", "סיפור קצר", "חיים זה חיים" ו"הדקדוק הפנימי". כמו כן, בסרט הקצר "המשורר הלאומי" המבוסס על התסכית "תפסו את המרגל" מאת חנוך לוין. ב-2012 כיכבה בתפקיד ראשי בסרט "חיותה וברל" ("נורמה הפקות"), לצד יוסף כרמון, עבורו זכתה בפרס השחקנית הראשית המצטיינת בפסטיבל הקולנוע ירושלים והייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר לשנה זו. ב-2018 הופיעה בתפקיד ראשי בסרטו של עמיחי גרינברג "העדות". באותה שנה הופיעה בתפקיד ראשי בסרטו של יצחק צפל ישורון "אלסקה". בשנת 2002 גילמה את אמו של טנצר בסדרה "שמש". בשנת 2003 החלה להשתתף בסדרת הילדים "הפיג'מות" בתפקיד גברת ברכה, עד לסיומה ב־2015. בנוסף, שיחקה בסרט הטלוויזיה "הדמעות של אמסלם". הופיעה עם יהונתן גפן בקלטת וידאו לילדים משיריו "איך שיר נולד". בשנת 2016 הוענק לרבקה גור פרס מפעל חיים מטעם אמ"י – איגוד אמני ישראל. בשנת 2018 החלה לגלם את סוניה טיטינסקי, אמו של אמנון טיטינסקי, בסדרה "קופה ראשית". בשנת 2020 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "חזרות". גור נישאה למעצב הבמה אנטול גורביץ', בהמשך השניים התגרשו. אם לבן וסבתא לנכדה. "שושק'ה" (2020) "הבלתי רשמיים" (2018) "אלסקה" (2018) "העדות" (2018) "חרדת הבמאי" (2016) "שבעה ימים" (2013) "חיותה וברל" (2012) "הדקדוק הפנימי" (2010) "הבשורה על פי אלוהים" (2004) "הביוגרפיה של בן" (2004) "הדמעות של אמסלם" (2003) "חיים זה חיים" (2002) "חתונה מאוחרת" (2001) "תסתכל לי בעיניים" (1999) "מקום ליד הים" (1988) "אהבה גנובה" (1986) "סופו של מילטון לוי" (1981) "מחבואים" (1980) "המשורר הלאומי" (1978) "הרשלה" (1977) "המטרה טיראן" (1968) "דודי ורעי" (1975) "ערוגות החשק" (הפרקים: "אוכלים ונוכלים" ו"חישוק ונישוק") "התזמורת" "לילה גוב" "מסיבת גן" (1989) "ייסורי אפרים" (1995) "האישה האחרת" (2001) "ארבעה בעקבות החג" (2001) "שמש" (2002) "הפיג'מות" (2003–2015) "הדמעות של אמסלם" (2003) "השיר שלנו" (2005) "העיר שלנו" (2007) "חקירה פנימית" (2008) "החיים זה לא הכל" (2010) "סברי מרנן" (2013–2019) "ג'ינג'י" (2015) "משפחה שולטת" (2016) "קופה ראשית" (2018–הווה) "קיבוצניקים" (2020) "סטוקהולם" (2020) "חזרות" (2020) פרס פינקל מטעם תיאטרון "הבימה" (1989) פרס קלצ'קין מטעם תיאטרון "הבימה" פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (1990) ציון לשבח עבור כתיבה והעלאת המחזה ליחיד "פרחים לבתיה" מטעם פסטיבל תיאטרונטו להצגות יחיד (1999) ציון לשבח מטעם תיאטרון בית ליסין במסגרת "פותחים מסך" 2 עבור קריאת המחזה "יום הולדת 42" (2001) פרס השחקנית הראשית המצטיינת בפסטיבל הקולנוע בירושלים, עבור תפקידה בסרט "חיותה וברל" (2012) מדיה וקבצים בנושא רבקה גור בוויקישיתוף רבקה גור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רבקה גור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רבקה גור, באתר MusicBrainz (באנגלית) רבקה גור, בארכיון הבימה תיאטרון "מסך" בבירה מרחיב את פעילותו, על המשמר, 13 בינואר 1954 תמר אבידר, עבודה תיאטרונית חרישית מאוד, מעריב, 7 באוגוסט 1969 שרגא הר-גיל, מאבק הדורות של השמיניסטים, מעריב, 3 בינואר 1972 טלילה בן-זכאי, 13 שנה אחרי, מעריב, 17 באוגוסט 1972 שרית פוקס, על כזבים ועל חסדים - על הצגת "ידידות", מעריב, 2 במאי 1980 אורית הראל, רבקה גור:לא חושבת על אהבה, מעריב, 21 בנובמבר 1986 עידית שחורי, פריחתה המאוחרת, מעריב, 22 בספטמבר 1989 שי שגב, חיותה וברל: אפילו המצלמה בוכה, באתר "מגפון". 21 בספטמבר 2012 יואב בירנברג, "אני לוקחת כל תפקיד ברצינות גדולה כי אולי זה יהיה התפקיד האחרון שלי", באתר ynet, 19 בספטמבר 2023 רבקה גור, באתר ארכיון תיאטרון "הבימה" יעקב בר-און, ‏חיי רבקה: השחקנית רבקה גור מרגישה מבוקשת מתמיד, באתר מעריב אונליין, 17 בפברואר 2016