laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Anthology 1

Anthology 1 הוא אלבום אוסף כפול של הביטלס, שיצא בשנת 1995. האלבום הכפול הוא החלק הראשון מתוך The Beatles Anthology, ומופיעים בו שירים שהוקלטו על ידי הביטלס בין השנים 1958–1963. כמו כן מופיעים בו מספר ראיונות קצרים עם חברי הלהקה ועם אמרגנם בריאן אפשטיין. באוסף זה נכלל השיר Free as a bird ("חופשי כציפור"), שנכתב על ידי ג'ון לנון ב-1977. לאחר מותו של ג'ון לקחו שאר חברי הלהקה, ג'ורג' האריסון, פול מקרטני ורינגו סטאר את הקלטות השיר המקוריות, דגמו מהן את קולו של לנון, והוסיפו ליווי בנגינה ובקולות רקע. על גבי עטיפת האלבום בעיצובו של קלאוס פורמן, מוצגים הביטלס בשנותיהם הראשונות כלהקה, עם פיט בסט וסטיוארט סטאקליף, שמאוחר יותר עזבו את הביטלס. כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת. Free as a bird (הביטלס) We were four guys ... that's all (ג'ון לנון מתראיין ליאן וואנר) That'll Be the Day (ג'רי אליסון-באדי הולי-נורמן פטי) In Spite of All the Danger (מקרטני וג'ורג' האריסון) Sometimes I'd borrow ... those still exist (מקרטני מדבר למרק לוויסון) Hallelujah, I Love Her So (ריי צ'ארלס) You'll Be Mine Cayenne (פול מקרטני) First of all ... it didn't do a thing here (מקרטני מדבר למלקולם ת'רדגיל) My Bonnie (אורגן על ידי טוני שרידן) Ain't She Sweet (אגר-יאלן) Cry for a Shadow (האריסון-לנון) Brian was a beautiful guy ... he presented us well (לנון מדבר לדייוויד וויג) I secured them ... a Beatle drink even then (בריאן אפשטיין מתוך A Cellarful of Noise) Searchin (ג'רי לייבר-מייק סטולר) Three Cool Cats (לייבר-סטולר) The Sheik of Araby (סמית' עם ווילר-שניידר) Like Dreamers Do (מקרטני) Hello Little Girl (לנון) Well, the recording test ... by my artists (בריאן אפשטיין מתוך A Cellarful of Noise) Besame Mucho (ולקווז-סקיילר) Love Me Do How Do You Do It (מוריי) Please Please Me One After 909 (חזרה) One After 909 Lend Me Your Comb (טוומיי-וויס-וויסמן) I'll Get You We were performers ... in Britain (לנון מדבר ליאן וואנר) I Saw Her Standing There From Me to You (Money (That's What I Want (ברי גורדי-בראדפורד) You Really Got a Hold On Me (סמוקי רובינסון) Roll Over Beethoven (צ'אק ברי) She Loves You Till There Was You (מרדית' ווילסון) Twist and Shout (ברט ראסל-פיל מדלי) This Boy I Want to Hold Your Hand Boys, what I was thinking ... (אריק מורקמבה וארני ווייס מדברים לביטלס) Moonlight Bay (מאדן-וונריץ') Can't Buy Me Love All My Loving You Can't Do That And I Love Her A Hard Day's Night I Wanna Be Your Man Long Tall Sally (ריצ'רד פנימן-רוברט בלקוול) Boys (דיקסון-פארל) !Shout (האחים אייסלי) (I'll Be Back (Take 2 (I'll Be Back (Take 3 You Know What to Do (האריסון) No Reply (דמו) Mr. Moonlight (ריי ג'ונסון) Leave My Kitten Alone (ג'ון-טרנר-מקדוגל) No Reply Eight Days a Week (חזרה) Eight Days a Week (מלא) Kansas City/Hey, Hey, Hey, Hey (לייבר-סטולר-פנימן) מידע על האלבום Anthology 1 באתר MusicBrainz מידע על האלבום Anthology 1 באתר AllMusic האלבום Anthology 1 באתר Discogs
אינדי

אינדי, מ-Indie באנגלית, קיצור של Independent – עצמאי, הוא ביטוי המשמש לתיאור יצירה עצמאית, בתחומים שנשלטים ברובם על ידי תעשייה. האם התכוונתם ל... מוזיקה מוזיקת אינדי – מוזיקה המופקת ללא תלות בחברת תקליטים מסחרית, בין אם על ידי היוצרים ובין אם על ידי חברת תקליטים עצמאית אינדי רוק אינדי פופ אינדיטרוניקה אינדי פולק חברת תקליטים עצמאית אחר משחק אינדי – משחק וידאו המפותח על ידי יוצרים עצמאיים, שאינם נתמכים כספית על ידי חברת הפצה סרט עצמאי – סרט קולנוע עלילתי שלא מופק במסגרת אחד האולפנים הגדולים, לרוב אמנותי שאינו מיועד לקהל הרחב
Satellite

האם התכוונתם ל... Satellite (שיר של לנה מאייר-לנדרוט) Satellite (שיר של הארי סטיילס)
יעל שלו

יעל שלו (23 בדצמבר 1924 – 6 בינואר 2022) הייתה פסלת ישראלית. את פסליה הציגה בתערוכות רבות בישראל ובעולם. שניים מפסליה מוצבים דרך קבע בחוף הכנרת ובגן לאומי קיסריה. בשנת 2015 נבחר פסל שלה על ידי ההוועד היהודי-האמריקאי (AJC –‏ American Jewish Congress) כאות הוקרה להילרי קלינטון. יעל שלו נולדה בנהלל ליעקב וחנה ובמן, ממייסדי מושב העובדים נהלל. בילדותה למדה בבית הספר החקלאי במושב, בנעורייה נחשבה ליפיפיית העמק, ונתנה השראה לשיר "הורה נהלל" שנכתב על ידי צבי בן-יוסף. בשנת 1944 נישאה למשה שלו, וטרינר מותיקי "החקלאית", בשל עבודתו גרו במקומות שונים בארץ ובשנים האחרונות התגוררו בתל אביב. לזוג נולדו שני ילדים, פרופסור אילנה אריאל ממרכז רפואי הדסה – האוניברסיטה העברית ושמשון שלו, מהנדס מכונות בתעשייה האווירית לישראל. זמן רב יעל לא הייתה מודעת לכשרונותיה האמנותיים, והתחילה בלימוד שיטתי בגיל מאוחר יחסית, לאחר צאת ילדיה מהבית. יעל החלה את לימודי האמנות אצל הפסל אהרון אשכנזי, המשיכה במכללת אורנים אצל האמן מיכאל גרוס, ולאחר שנה החלה מסלול ארבע שנתי במכון לאמנות פלסטית בבת ים (1972-1976) בסופו קיבלה דיפלומה. יעל למדה במחלקה לפיסול אצל הפסל יעקב אפשטיין, במסגרת לימודיה זכתה בפרס מטעם משרד החינוך להישגים מיוחדים ופיתוח סגנון אישי. יעל שלו נפטרה ב-6 בינואר 2022 ונקברה בבית העלמין בנהלל. פסליה יצוקים בברונזה. היא החלה בסגנון פיגורטיבי נאמן למציאות, ובמיוחד הצטיינה בפיסול של פורטרטים, בצד דמויות נשיות. במהרה חיפשה סגנון אישי, ביצירה של דמויות מסוגננות בתנוחות ובאורך חלקי הגוף אשר אינם נאמנים למציאות מבחינת הפרופורציה בין חלקי הגוף, אך יחד עם זאת נראים טבעיים ומביעים רגש של שלווה ונינוחות, כגון הפסל השתלבות. דמות האישה, הן כסמל יופי והן כאם או כבת זוג לגבר הוא הנושא המרכזי בעבודותיה. בשלב המאוחר הדמויות שפיסלה הלכו ולבשו ביטוי אמנותי אבסטרקטי, בלי לאבד את הטבעיות והנינוחות שלהתנועה, כגון פסל "בת הים" שמוצג על חוף הכנרת, או הפסלים "עדנה" ו-"חצויה אבסטרקט". דוגמאות אחרות להתפתחות בסגנון עבודותיה הן פסלים העוסקים במשפחה כגון "משפחה שלישייה" ו-"טרויקה" והפסל "משפחה" המוצב על חוף קיסריה, ובהמשך הפסל "הורות" ו-"משפחה אבסטרקט" שבהם שתי הזרועות מסמלות את ההורים המגוננים על צאצאם, ובאותה עת משתקפים בו. לפי ד"ר זאב גולדמן, צריך להיות משורר על מנת לתת ביטוי הולם ליצירה של יעל מלאת הפיוט. יעל שלו בסטודיו בביתה בתל אביב פסל "בת הים" בחוף הכנרת, טבריה פסל "משפחה" בנמל קיסריה פסל "השתלבות" פסל "טרויקה" פסל "הורות" פסל "זוג אבסטרקט" פסל "אמהות" פסל "אשה נחה" פסל "אם ובת" פסל "הרהורים על ידיים" פסל "מבט-איה" פסל "חיבוק" פסל "משפחה שלישיה" פסל "חצויה אבסטרקט" פסל "עדנה אבסטרקט" 1978 – גלריה איפנמה, תל אביב 1979 – תערוכת יחיד בבית האמנים ע"ש שאגאל, חיפה 1979 - 1983 – תערוכה שנתית של אמני בצפון, בית אגודת הציירים והפסלים, חיפה 1980 – "יעל שלו: פסלי ברונזה", מצודת הנמל קיסריה, קיסריה 1984 – "יעל שלו: פסלי ברונזה", המוזיאון העירוני, נהריה 1985 – "תערוכה כללית של אמני חיפה והצפון", מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה 1991 – "פסלי ברונזה 1965-1990", גלריה פארק, תל אביב 1998 – "יעל שלו – פסלים", הרצליה פיתוח 2010 – "תערוכה רב תחומית-פיסול עכשווי", מוזיאון יפו לעתיקות 1976 - פרס מטעם  משרד החינוך להישגים מיוחדים ופיתוח סגנון אישי פסלי ברונזה/יעל שלו, באתר הספרייה הלאומית יעל שלו באתר מוזיאון ישראל, ירושלים השיר "הורה נהלל", באתר זמרשת על השיר "הורה נהלל", באתר עפר גביש "היא הייתה יופי של ילדה" באתר מושב נהלל תערוכה רב תחומית-פיסול עכשווי באתר פורטל יפו
יודעי בינה

יודעי בינה הוא כתב עת תורני שיצא לאור על ידי המכון ללימודי קידוש החודש ע"ש דרייזין בישיבת כרם ביבנה. בין השנים תשס"א-תשע"א, יצאו לאור חמישה כרכים. שמו של כתב העת לקוח מהפסוק: "ומבני יששכר יודעי בינה לעִתים לדעת מה יעשה ישראל", שהתפרש על ידי חז"ל כמתייחס בין היתר להתמצאות באסטרונומיה ובשימושיה התורניים, המשפיעים על קביעת התאריכים בלוח השנה העברי. כתב העת הוקדש לענייני אסטרונומיה ויהדות, ובפרט קידוש החודש, עיבור השנה והלוח העברי, והוא היחיד אי פעם שהוקדש בשלימותו לנושאים אלו. כתב העת נערך על ידי הרב ד"ר שי ואלטר, שבזמן הוצאת כתב העת ניהל את המכון ללימודי קידוש החודש (המכון פעל בשנים תש"ס-תשע"ה), וכך תיאר את ייעודו של כתב העת: "יודעי בינה" בא לענות על הצורך בבימה אחת מרכזית לכל העוסקים בענייני קידוש החודש בעולם התורני [...] כאשר רואים איך התורה מקיפה את כל המציאות, וחודרת לכל פרט ופרט קטן וגדול, אי אפשר שלא להתמלא הערצה לנותן התורה, ובכך קם לתחייה הקודש כולו. לא קל לעסוק בתורה ובחכמה יחד. צריך הדרכה קבועה של תלמידי חכמים, והכוונה במה לעסוק ובאיזה סדר עדיפויות. "יודעי בינה" הוא בראש ובראשונה קובץ תורני. למרות העיסוק הגורף בחשבונות, הרי שהכל פונה אל מול פני התורה. בין הנושאים שנידונו בכרכי יודעי בינה: מתי נוסד לוח השנה העברי, קידוש החודש על פי עדות ראייה לעתיד לבוא, שיפור יכולת חיזוי ראיית הירח לאור ידיעות אסטרונומיות עדכניות, שימוש בעזרים אופטיים לראיית הירח החדש, קו התאריך בהלכה, ברכת החמה וברכת הלבנה, זמני היום בהלכה וחישוב השעות הזמניות, שיטותיהם של חכמי תכונה יהודיים כרס"ג, הרמב"ם, ראב"ע ואחרים, ועוד. הכרך השני (תשס"ד) הוקדש לזכרם של הרב יצחק עראמה והרב אליעזר וייספיש, שנרצחו בפיגועים בסמוך להוצאת כתב העת, והכרך החמישי (תשע"א) לזכרו של סא"ל אבנר גולדמן, שנספה בהתרסקות היסעור ברומניה, ודרשה שלו בנושא ראש השנה נערכה ופורסמה בכרך זה. בשנת תשס"ג יצאה לאור אסופת המאמרים יד יצחק, בעריכת ד"ר שמחה ולנר ובהוצאת המכון ללימודי קידוש החודש ע"ש דרייזין, במתכונת דומה ל"יודעי בינה". "קובצי 'יודעי בינה' מכילים עשרות מאמרים של חשובי החוקרים והלמדנים בתחום מיוחד זה". בכתב העת ובקובץ יד יצחק, מופיעים זה לצד זה מאמרי רבנים, חוקרים עצמאיים ואנשי אקדמיה, ביניהם: הרב זלמן נחמיה גולדברג, הרב זלמן מנחם קורן, רחמים שר שלום, הרב מרדכי גנוט, הרב איתן צקוני, פרופ' ניסים וידאל, הרב שמואל כליפא, המהנדס יעקב לוינגר, ד"ר שמחה ולנר, ד"ר רוי עמנואל הופמן, הרב פרופ' דרור פיקסלר, ד"ר ערן רביב ועוד. מאמרי כתב העת יודעי בינה ויד יצחק באתר ספריית אסיף הספר יד יצחק להורדה כרכי כתב העת יודעי בינה והספר יד יצחק במאגר אוצר החכמה למאגר שיעורים שנמסרו במכון, ראו כאן (מתוך אתר ישיבת כרם ביבנה). דברי הימים א' יב, לג. בראשית רבה עב, ה ועוד. דבר העורך לכרך א, עמ' 8-6. אבנר גולדמן, ראש השנה יום או יומיים, יודעי בינה ה (תשע"א) עמ' 83-76. הרב יואל קטן, נתקבלו במערכת, המעין מז,ד (תמוז תשס"ו), עמ' 87.
נפות צרפת

נפות צרפת (Arrondissement) הם החלוקה המנהלתית השלישית בשלטון המקומי של צרפת. ישנם 342 נפות או "רבעים" שונים, המפוזרים בין 101 מחוזות צרפת. הבירה של כל נפה נקראת Sous-préfecture (תת-רשות). בנפות שבהן נמצאת בירת (préfecture) המחוז, מתפקדת זו גם כבירת המחוז וגם כבירת הנפה. כל "נפה" מחולקת לקנטונים וקומונות, כאשר ישנם 3,879 קנטונים ו-36,569 קומונות בצרפת כולה. הערים פריז, ליון ומרסיי, הנחשבות מבחינה מנהלתית כקומונות, מחולקות לרבעים עירוניים בשל גודלן ואין לבלבל בין הרבעים העירוניים לרבעים (נפות) במחוזות צרפת. מדיה וקבצים בנושא נפות צרפת בוויקישיתוף Circonscriptions administratives au 1er janvier 2014: comparaisons départementales ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סן ברנרדו אלה טרמה

בזיליקת סן ברנרדו אלה טרמה (באיטלקית: San Bernardo alle Terme) היא בזיליקה המצויה בעיר רומא שבאיטליה. בנייתה של הכנסייה העגולה הסתיימה בשנת 1598 בתוך אחד המבנים ששימשו "ספירסטריום" - מגרש למשחקי כדור שהיה במעגל החיצוני של מבני מרחצאות דיוקלטיאנוס. במקור הייתה הכנסייה בבעלות הנזירים הסיסטרסיאנים הצרפתיים. לאחר המהפכה הצרפתית הועברה הכנסייה לקהילת ברנאר מקלרבו, על שמו קרויה הכנסייה. המבנה של הבזיליקה דומה לזה של הפנתאון. הכנסייה מעגלית ומכוסה כיפה שבמרכזה "אוקולוס". קוטר המבנה 22 מטרים. עיטורי הכיפה מזכירים את אלה של בזיליקת מקסנטיוס. בתוך אולם הכנסייה שמונה פסלים של קדושים מעשה ידי הפסל קמילו מאריאני. מדיה וקבצים בנושא סן ברנרדו אלה טרמה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהדות דוונטר

הקהילה היהודית בדוונטר קיימת לסירוגין מהמחצית השנייה של ימי הביניים ועד ימינו. הקהילה נפגעה במגפה באמצע המאה ה-14 והתחדשה שוב בסוף המאה. במהלך השואה הקהילה הצטמצמה, אחר שמרבית חבריה נרצחו, והיא שבה לפעול לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, עם מספר של עשרות חברים. כיום הקהילה היא מסורתית. הקהילה היהודית בדוונטר נוסדה במהלך המחצית השנייה של ימי הביניים, עם שגשוג העיר והפיכתה לעיר נמל ומסחר. אזכורה הראשון הוא משנת ה'ק"ט (1349), בעת שפרצה בעיר מגפה שכילתה את הקהילה היהודית, וזו חדלה מלהתקיים בעיר למעלה מ-400 שנה. בשנת ה'תקנ"ו (1796), תחת ממשלת הרפובליקה הבטאווית, התקבלו היהודים בדוונטר כאזרחים מן השורה עם מתן זכויות אזרח מלאות, ובשנת ה'תקנ"ז (1797) נוסדה מחדש קהילה רשמית קטנה חדשה, ונבנה בעיר בית כנסת קטן. הקהילה היהודית גדלה, ולאחר כ-100 שנה, בשנת ה'תרנ"ב (1892) נבנה בית הכנסת הגדול בדוונטר, ובית הכנסת הקטן הוסב לבית ספר עבור הקהילה היהודית. בשנת ה'תרע"ח (1918), בסוף מלחמת העולם הראשונה, החלה בקהילה היהודית פעילות של מרכז חלוצים לאומיים. בשנת ה'ת"ש (1940) מנתה הקהילה 590 חברים, ובקיץ של ה'תש"ב (1942) החלו להישלח למחנות השמדה. בין יהודי העיר, אתי הילסום, המשוררת והכותבת היהודיה, חיה בדוונטר במהלך המלחמה עד אשר גורשה לאושוויץ. 401 מחברי הקהילה נרצחו במהלך השואה. לאחר תום המלחמה התקיימה בעיר קהילה יהודית מצומצמת מתוך אלו ששרדו את השואה. בשנת ה'תש"ז (1947), שופץ בית הכנסת הגדול מנזקיו והוא שב לתפקד כבית כנסת במשך כחמש שנים עבור הקהילה המקומית. מבנה בית הכנסת היה גדול מדי עבור הקהילה הקטנה שנותרה, והיא מכרה אותו לכנסייה הרפורמית הנוצרית בהולנד (אנ'). בסביבות שנת ה'תש"ס (2000) התאגדו הקהילות היהודיות של אפלדורן, זוטפן (Zutphen) ודוונטר והן יצרו יחד את NIG De Stedendriehoek. התפילות נערכו בבית הכנסת של זוטפן, ומדי פעם בבית הכנסת באפלדורן. בשנת ה'תש"ע (2010) נוסדה בעיר מחדש קהילה יהודית מקומית בשם "בית שושנה", מבנה בית הכנסת הגדול הושכר לקהילה היהודית. הקהילה מונה כמה עשרות חברים. בשנת ה'תשע"ד (2013) חגגו לראשונה בקהילה היהודית החדשה את חגיגות החנוכה. בסוף חורף ה'תשע"ו (מרץ 2016) הפכה הקהילה לקהילה מסורתית[דרושה הבהרה]. בחורף של שנת ה'תשע"ח (ראשית 2018) נמכר בית הכנסת על ידי בעליו הכנסייה המאוחדת ליזם טורקי, ובהמשך, בכ' באב ה'תשע"ח (1 באוגוסט 2018), פונתה הקהילה היהודית, כשהיא נוטלת עמה את ספר התורה ותשמישי הקדושה שבבית הכנסת, ועוברת לבית הכנסת לשעבר של ראלטה. בית הכנסת הגדול בדוונטר קהילת "בית שושנה", ברשת החברתית פייסבוק סרטון על היסטוריית הקהילה, בדף הפייסבוק של קהילת "בית שושנה" על העיר, ראה ערך ‏(Raalte (plaats בוויקיפדיה ההולנדית.
אגרו ג'וינט

אגרו ג'וינט (בשמו המלא: The American Jewish Joint Agricultural Corporation) הייתה סוכנות של הג'וינט שפעלה בברית המועצות בין השנים 1924–1938 (ה'תרפ"ד-ה'תרצ"ח) בהסכמת השלטונות הסובייטיים, כדי ליישב יהודים שנעקרו מיישוביהם במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובמהלך המלחמות והפוגרומים בשנים שאחריה. הארגון נוסד בשנת 1924, ה'תרפ"ד, כחלק ממאמצי הסיוע של הג'וינט לבני מעמד הביניים היהודי ברוסיה הסובייטית שזכויותיהם נפגעו ופרנסתם נשללה עם כניסתו לתוקף של האיסור על חנוונות ועל עיסוק במקצועות דת. אגרו ג'וינט, הציע פתרון בדמות התיישבות חקלאית, שקיבל את הסכמת השלטונות, ובהמשך עלה בקנה אחד עם מדיניות הקולקטיביזציה שהוצבה כאחת ממטרות תוכנית החומש של ברית המועצות. מלבד הנחת התשתית הארגונית לעלייתם לקרקע של יישובים אלו, סייע הארגון כלכלית לקואופרטיבים עירוניים בתחומי פעילותו, הקים מוסדות רווחה ובריאות והעניק הלוואות והכשרה ליחידים. חלק ממבני הציבור שנבנו במימון הארגון, ובחומרי בניין מיובאים ואיכותיים, שרדו גם בראשית המאה ה-21 (תשס"ח, 2008). הארגון היה פעיל בעיקר באוקראינה ובחצי האי קרים. בראש הארגון, בשנותיו הראשונות, עמד יוסף רוזן (אנ'). בנצלו את הנכונות הסובייטית הזמנית, סייע הארגון במהלך שנות פעילותו ליישב בהתיישבויות חקלאיות, למעלה מ-70,000 יהודים, שהתפרנסו בדוחק מן ההתיישבות החקלאית היהודית בעשרות יישובים חדשים. בתקופת הטיהורים הגדולים (1938 ה'תרצ"ח) החליטה ממשלת ברית המועצות להפסיק את פעילות הארגון בשטחה, והוא חדל מלהתקיים. ב-1948 חתמו אנשי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי על עצומה שבה קראו לחידוש פעילות אגרו ג'וינט בחצי האי קרים כדי לחדש את ההתיישבות היהודית במקום. בקשה זו שימשה עילה בידי סטלין, לחיסול הוועד - שהוקם על ידי סטלין עצמו בימי המלחמה כדי לצבור אהדה וסיוע כספי לברית המועצות - וכבר סיים את תפקידו מנקודת ראותו של סטלין. לברנטי בריה יחד עם אנשי ממשל נוספים הציגו את היוזמה לחידוש ההתיישבות היהודית בחצי האי קרים כניסיון של הג'וינט ליצור רפובליקה יהודית בחצי האי ובהמשך לנתקה מברית המועצות, וכעבור כשנה מעת הגשת הבקשה נעצרו רבים מחברי הוועד. 13 מהם, שבהמשך נודעו בכינוי "הרוגי המלכות בברית המועצות" - הוצאו להורג. אוזט קומזט יובל קמרט (עורך), יודאיקה: לקסיקון, מהדורת דבר, ירושלים: כתר, 1976, עמ' 8. הערך אגרו ג'וינט יונתן דקל-חן, מחנה משותף? : קואופרציה בהתיישבות היהודית החקלאית ברוסיה ובעולם 1941-1890, פרק 2 (הקואופרציה במושבות קרים ודרום אוקראינה : 1929-1924 בין חזון להכרח), הוצאת יד טבנקין, 2008, עמ' 74–103 צבי הרי סקלר, האנציקלופדיה העברית, ערך "ג'וינט", כרך י', תל אביב תשט"ו, עמ' 367 אגרו ג'וינט, באתר "ג'וינט ישראל" ראו הי דז'אנקויה, באתר זמרשת.
הסרת רקמות

הסרת רקמות היא ביצוע טיפול רפואי הכולל ניתוח (או פרוצדורה רפואית פולשנית אחרת) להסרת רקמות מגוף המנותח. ניתוחים להסרת רקמות מתבצעות לשם הסרת רקמות חולות, מעוותות או ממאירות. במהלך הניתוח כורתים את הרקמה החולנית עם שוליים בריאים, ושולחים את הרקמה לאבחנה פתולוגית. לצורך האבחון הנחוץ לחולה, יש צורך בכמות קטנה של הרקמה. האבחון נעשה על דגימות של רקמות טריות, או על דגימות של רקמות המקובעות בבלוקים של פרפין, או על דגימות המקובעות על זכוכיות-נושא, אשר לעיתים עוברות צביעות מיוחדות לאיתור מחלות מיוחדות ומוגדרות. חומר זה חייב להישמר למקרה שיהא צורך באבחון חוזר אם תתגלינה עובדות חדשות, או להשוואה אם בעתיד יחזור התהליך הפתולוגי וכיוצא באלו. כמו בניתוחים אחרים, ניתוחים להסרת רקמות מבוצעים בהסכמה מדעת של המטופל לטיפול הרפואי, לרבות פעולות כגון: עצם ביצוע הניתוח, סילוק הרקמות הנגועות, ושימור דגימות קטנות לצורכי אבחון. החלק הארי של הרקמות הנלקחות במהלך ניתוח מוסכם ומאושר, הן עודפי רקמות כירורגיות, שיש צורך להסיר אותן על פי ההוראה הרפואית, ואשר אינן נחוצות לצורכי אבחון וטיפול בחולה. בישראל, עודפי רקמות כאלו נקברים בהתאם לתקנות משרד הבריאות. חלק מזערי מרקמות עודפות אלו יכול לשמש למספר מטרות: לצורכי מחקר: הן ביחס לחולה עצמו, כגון גילוי שינויים גנטיים עם השלכות ישירות לחולה או לבני משפחתו; והן למחקר בסיסי, אפידמיולוגי וכיוצא בהם לטובת הכלל. לצורכי הוראה. לצורכי בקרת איכות. ערך מורחב – קבורת איברים מבחינת ההלכה, באופן שהחיסיון רפואי כלפי החולה נשמר בלא שנפגעת האנונימיות שלו, אין מניעה לשמר דגימות קטנות מרקמות שנכרתו מגופו של חולה לצורכי מחקר, הוראה, או בקרת איכות, גם ללא הסכמתו המפורשת של החולה, ובתנאי שמדובר בדגימה שהיא פחותה מכזית, לפי שטעם קבורת איברים הוא רק כדי להציל את הכהנים שלא ייטמאו מהאיברים, דבר שאינו שייך בדגימת רקמה (שהיא אינה בשר גידים ועצמות), ובפרט אם היא בשיעור של פחות מכזית. מסקנות וועדה ציבורית לבחינת נהלים ותיקוני חקיקה לחוק האנטומיה והפתולוגיה ("וועדת שטינברג"), 2003; הרב אברהם שטינברג, אנציקלופדיה הלכתית רפואית, ערך איברים ורקמות, פרק ד', ירושלים תשס"ו, עמ' 77. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שמואל אטלס

שמואל ה. אטלס (ה'תרנ"ט, 1899 – ה'תשל"ז, 1977) היה פילוסוף וחוקר תלמוד. מהדיר חידושי הראב"ד על מסכת בבא קמא והשגות הרמ"ך על הרמב"ם. פרופסור בהיברו יוניון קולג' ומאנשי סגל בית המדרש לרבנים באמריקה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אין שום מידע על המשך חייו לאחר הגירתו לארצות הברית. נולד בקמאי שבליטא, לאברהם ליב בן רפאל אטלס, וברכה בת אליהו, אחותו של רבי ברוך הורוביץ מאלקסוט. למד בישיבות ליטא, בהן בישיבה שהוקמה בעיר הולדתו על ידי רבי ישראל זיסל דבורץ, ובימי מלחמת העולם הראשונה ב'קיבוץ' של רבי איצל'ה פוניבז'ר שהתקיים אז בשל תנאי המלחמה במריאופול על חוף הים האזובי בדרום-רוסיה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, התיידד בליטא עם רבי יחיאל יעקב וינברג, ובעקבותיו יצא ללמוד באוניברסיטאות גרמניה, באוניברסיטת ברלין ובגיסן. הקשר ביניהם נמשך גם בשנים שלאחר מכן, וכלל התכתבות ודברי הערכה. למד בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין, ובהמשך לימד במכון למדעי היהדות בוורשה. עוד לפני השואה, הביא לדפוס את חיבורו הגדול, מהדורה מדעית של חידושי הראב"ד על מסכת בבא קמא. אטלס נמלט ללונדון והדפיס בה בשנת ה'ת"ש (1940) את מהדורת חידושי הראב"ד שלו, וקטעים מכתב ידו של הרמב"ם בספרו משנה תורה, שאותם הקדיש לרעייתו צילה. ביתו נפגע בהפצצות על לונדון במלחמת העולם השנייה וכתבים רבים שלו עלו באש. ב-1942 הוא היגר לארצות הברית. נתיבים במשפט העברי, ניו יורק תשל"ח, הוצאת האקדמיה האמריקאית למדעי היהדות (304 עמ') בנוסף, כתב מאמרים בכתבי עת, כמו סיני ותרביץ, ובספרי יובל שונים. בכתביו עסק במשפט עברי, בפילוסופיה ואתיקה, ובמשנתו של שלמה מימון. אטלס ההדיר מספר חיבורים מספרות הראשונים, שלהם צירף הקדמות והערות: חידושי הראב"ד, שיצא במהדורה מדעית, והקנה לאטלס פרסום. הספר על מסכת בבא קמא נדפס בקיידאן, אך כל עותקי הספר למעט 350 שנשלחו לארצות הברית ולבריטניה הושמדו במלחמה. לאחר שנמלט ללונדון הדפיס בה בשנת ה'ת"ש (1940) את מהדורת חידושי הראב"ד שלו. חידושי הראב"ד הודפסו עם הקדמה בעברית ובאנגלית, ועם הערותיו של רבי יחיאל יעקב וינברג. "השגות" של רבי משה הכהן מלוניל על חלקים ממשנה תורה לרמב"ם, מכתב יד יחיד. החיבור פורסם בספר השנתי של היברו יוניון קולג'. קטעים מספר יד החזקה לרבנו משה בן מימון ז"ל – קטעים מכתב ידו של הרמב"ם בספרו משנה תורה, שבספרייה הבודליינית של אוניברסיטת אוקספורד, עם הערות, ביאורים והשוואות. בית הדפוס בו יצא לאור החיבור הופצץ ונשרף במלחמת העולם השנייה, ורק עותקים בודדים שרדו את השריפה. שמואל אטלס, קווים לדמותו (של רבי יחיאל יעקב וינברג), סיני, נח, תשכ"ו, עמ' רפא-רצב. ידיעה על פטירתו וקורות חייו מיום 29 ביולי 1977, באתר JTA אטלס, שמואל באתר Encyclopedia.com רשימת הפרסומים של שמואל אטלס, בקטלוג הספרייה הלאומית Meyer S. Feldblum, Samuel Atlas, 1899-1978, Proceedings of the American Academy for Jewish Research 48, 1981, עמ' xxix–xxxi‏, JSTOR 3622429 דב ליפץ (עורך), יהדות ליטא, כרך ג', תל אביב תשכ"ז, עמ' 352. יהודה רוזנטל, "בימ"ד לרבנים ברלין", בתוך מוסדות תורה באירופה (עורך: הרב שמואל קלמן מירסקי), ירושלים תשמ"ז, עמ' 678. שבח אדן, "המכון למדעי היהדות בוורשה", בתוך מוסדות תורה באירופה (עורך: הרב שמואל קלמן מירסקי), ירושלים תשמ"ז, עמ' 577. כרך 27, ניו יורק 1956 (ה'תשט"ז), עמ' א'-צ"ח. משה בן מימון (רמב"ם) – אטלס, שמואל, קטעים מספר יד החזקה, לונדון ה'ת"ש, באתר אוצר החכמה. על פרסום כתב יד זה, ראו אצל הרב אלעזר הורביץ, "הדרום", גיליון ל"ח, ניו יורק תשל"ד, עמ' 7, הע' 13.
סדאקה רעות

סדאקה-רעות (صداقة - رعوت בערבית, תעתיק מדויק: צדאקה-רעות) היא תנועת נוער המקדמת שותפות נוער ערבי-יהודי. התנועה הוקמה בשנת 1983 על ידי פעילים חברתיים יהודים וערבים. מרכזה הוא ביפו. התנועה נוסדה ב-1983 על ידי סטודנטים יהודים ופלסטינים. ב-1987 נרשמה התנועה כעמותה בשם "סדאקה-רעות". ב-1989 הוקמה הקומונה היהודית-ערבית הראשונה במסגרת התנועה. תחילה פעלה התנועה בעיקר באזור המרכז והשרון, בהמשך גם בחיפה, וב-2001 התמקמו משרדי העמותה ביפו. לימים, התרחבה התנועה לרחבי הארץ: יפו, נתניה, כפר קאסם, קלנסווה, ואדי עארה, מכללת בית ברל, מכללת אחווה, תל אביב ועוד. במהלך שנות הפעילות של התנועה נטלו חלק בפעילויותיה אלפי בני נוער. התנועה נודעה כארגון חינוכי המתמקד בחינוך דו-לאומי, במאבק בגזענות ובחינוך לאקטיביזם חברתי-פוליטי. התנועה היא אחד הארגונים הדו-לאומיים היחידים בישראל לבני נוער. מטרת התנועה היא לפעול לקידום חברה שוויונית, דו-לאומית ורב-תרבותית, שמבוססת על צדק חברתי וסולידריות הדדית. היא פועלת כנגד הניכור בין החברה היהודית והערבית באמצעות קידום מודל של שותפות. התנועה מפעילה מספר פרויקטים מרכזיים, המקדמים דיאלוג ואקטיביזם של בני נוער וצעירים: "פרויקט הנוער" הכולל פעילויות חד-לאומיות ודו-לאומיות לבני נוער תוך חינוך לאקטיביזם מקומי; "לשם שינוי" - קהילת פעילים דו-לאומית המתנדבת ביפו במטרה לשמש כמודל לפעילות פלסטינית-יהודית משותפת; ו"ג’מיני" - פרויקט דו-לאומי של שיח ופעילות בקמפוסים של מספר מוסדות להשכלה גבוהה בישראל. בנוסף התנועה מארגנת קורסים מקצועיים להכשרת מנחי קבוצות דו-לאומיות. כן מופעל פרויקט פעילות דו-לאומי בשיתוף ארגוני חברה אזרחית נוספים במסגרת קהילות מוחלשות. פעילויות התנועה נועדו לחנך את הפעילים הצעירים למעורבות פוליטית וחברתית, כך שיפעלו למען חזון של חברה משותפת המבוססת על שוויון, סולידריות וצדק, תוך אתגור של הנרטיבים והשיח הקיימים בחברה לגבי הסכסוך הישראלי-פלסטיני. התנועה פועלת נגד אפליה ולמען שוויון אזרחי בישראל. אתר האינטרנט הרשמי של תנועת סדאקה-רעות סדאקה רעות, ברשת החברתית פייסבוק סדאקה רעות, סרטון באתר יוטיוב תנועת סדאקה רעות באתר tv.social.org.il סיון שדמון, מי הוסיף כיתוב בערבית לתחנות אוטובוס ביפו?, באתר nrg‏, 2 בינואר 2013