laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גיא בדש

גיא בדש (נולד ב-24 במאי 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקיצוני הימני והקשר ההתקפי בהפועל באר שבע. בדש נולד וגדל בכפר סבא. החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא. ב-25 באפריל 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל כפר סבא, בתיקו 1–1 נגד מכבי כפר כנא, במסגרת ליגה א' צפון. בקיץ 2016 הושאל להפועל רמת השרון מהליגה הלאומית. ב-16 בספטמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון הביתי 3–4 על הפועל נצרת עילית. ב-20 ביוני 2017 חתם בהפועל תל אביב מהליגה הלאומית. במהלך העונה הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, במדיה שיחק עונה וחצי. בקיץ 2019 הצטרף לסקציה נס ציונה מליגת העל. את עונת 2020/2021 החל כשחקן חופשי, אולם כבר בתחילתה ב-22 באוקטובר 2020 חתם בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. בתום העונה היה שותף להעפלתו של המועדון בחזרה לליגת העל, לאחר 21 שנות היעדרות. ב-3 בספטמבר 2022 כבש צמד במדי הפועל ירושלים מול מ.ס. אשדוד בליגת העל, במשחק ביתי שהסתיים בניצחון 0–3. ב-4 במרץ 2023 כבש צמד (בהפרש של שלוש דקות) במדי הפועל ירושלים מול מכבי תל אביב בליגת העל, במשחק חוץ שהסתיים בניצחון 1–2 לקבוצתו, והבטיח להפועל ירושלים העפלה לפלייאוף העליון. ב-21 ביוני 2023 חתם בהפועל באר שבע לשלוש שנים. ב-25 בספטמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, על-ידי המאמן הלאומי אלון חזן. ב-27 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה כשפתח בהרכב במשחק הידידות מול מלטה, שהסתיים בהפסד חוץ 1–2. גיא בדש, ברשת החברתית אינסטגרם גיא בדש, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל גיא בדש, באתר Transfermarkt גיא בדש, באתר Soccerway גיא בדש, באתר WorldFootball.net גיא בדש, באתר National Football Teams גיא בדש, באתר FootballDatabase.eu גיא בדש, באתר ESPN עינת הירש, ‏גיא בדש הושאל לעונה אחת לעירוני רמת השרון, באתר ערוץ הספורט, 23 באוגוסט 2016 מאור רחמני, ‏גיא בדש וטל בנש חתמו בהפועל תל אביב, באתר ONE‏, 20 ביוני 2017 מערכת ONE, ‏גיא בדש הושאל מהפועל תל אביב לנס ציונה, באתר ONE‏, 11 ביולי 2019 מיכאל וייסרמן, גיא בדש חתם בהפועל ירושלים, באתר דאבל פס, 22 באוקטובר 2020 איציק כלפי, ‏לא עוצרת: גיא בדש חתם בהפועל ב"ש ל-3 שנים, באתר ONE‏, 21 ביוני 2023 דורון בן דור, ‏פורסם סגל הנבחרת למלטה: שבירו וחטואל בפנים, באתר ONE‏, 25 בספטמבר 2022 הצעירה חגגה, הבוגרת התבזתה: נבחרת ישראל הפסידה 2:1 למלטה, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2022
קיארי פאמיו פאמיו

קיארי פאמיו פאמיו (ביפנית: 竹村 桐子; נולדה ב-29 בינואר 1993) היא זמרת, דוגמנית ואישיות טלוויזיה יפנית. קיריקו טקמורה נולדה בטוקיו. לאחר תחילת הקריירה היא לקחה לעצמה שם במה קיארי פאמיו פאמיו. בשנת 2009 היא התחילה לעבוד כדוגמנית. בהמשך היא התחילה לשיר תחת שם במה הנוכחי. ביולי 2011 יצאה סינגל ראשון PonPonPon. הוא זכה להצלחה ונכלל ברשימת Billboard היפנית. האלבום הראשון Pamyu Pamyu Revolution יצאה במאי 2012. לפי איגוד תעשיית ההקלטות היפני הוא קיבל מעמד של תקליט זהב. בעקבות ההצלחה היא החליטה לערוך סבב הופעות בארצות הברית, אירופה וארצות אסיה. סינגל Fashion Monster שיצאה בשנת 2012 טיפס לראש מצעדי הפזמונים ביפן. אלבום Nanda Collection משנת 2013 נמכר ביותר מ-250 אלף העתקים וקיבל מעמד של תקליט פלטינה. בהמשך היא הוציאה אלבומים נוספים. בשנת 2015 היא הוציאה אלבום KPP Best שכלל שירים מאלבומים קודמים ושירים שהוצאו בעבר כסינגלים דוגמת Crazy Party Night (Pumpkin no Gyakushū). כזמרת קיארי פאמיו פאמיו זכתה במספר פרסים ביפן. במקביל לקריירה כזמרת, קיארי פאמיו פאמיו הצטלמה במספר תוכניות טלוויזיה וסדרות טלוויזיה. Pamyu Pamyu Revolution‏ (2012) Nanda Collection‏ (2013) Pika Pika Fantajin‏ (2014) Japamyu‏ (2018) Candy Racer‏ (2021) מדיה וקבצים בנושא קיארי פאמיו פאמיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיארי פאמיו פאמיו (ביפנית) קיארי פאמיו פאמיו, ברשת החברתית פייסבוק קיארי פאמיו פאמיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיארי פאמיו פאמיו, ברשת החברתית אינסטגרם קיארי פאמיו פאמיו, ברשת החברתית טיקטוק קיארי פאמיו פאמיו, סרטונים בערוץ היוטיוב קיארי פאמיו פאמיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קיארי פאמיו פאמיו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קיארי פאמיו פאמיו, באתר ספוטיפיי קיארי פאמיו פאמיו, באתר Last.fm (באנגלית) קיארי פאמיו פאמיו, באתר AllMusic (באנגלית) קיארי פאמיו פאמיו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קיארי פאמיו פאמיו, באתר דיזר קיארי פאמיו פאמיו, באתר Yandex.Music (ברוסית) קיארי פאמיו פאמיו, באתר Discogs (באנגלית) קיארי פאמיו פאמיו, באתר Songkick (באנגלית) קיארי פאמיו פאמיו, באתר Genius קיארי פאמיו פאמיו, באתר בילבורד (באנגלית)
אימרה מאנדי

אימרה מאנדי (במקור מאנדל; בהונגרית: Mándi Imre;‏ 22 בנובמבר 1916, דומבובאר – ‏1945, גרמניה?) היה מתאגרף יהודי-הונגרי, סגן אלוף אירופה (1937), מקום חמישי באולימפיאדה (ברלין 1936) ו-5 פעמים אלוף הונגריה (1935, 1937–1940). נספה בשואה. אימרה מאנדי הופיע לראשונה בגיל 16 ב-1932, כאשר הפך לאלוף הנוער בתחרות בבודפשט בצבעי VOGE דומבובאר לתואר מתאגרף עובדי הרכבת הטוב ביותר. ב-1933 זכה במדליית כסף באליפות הונגריה לנוער ובמדליית זהב באליפות בודפשט. באליפות הונגריה שנערכה בשנת 1935 הוא זכה במדליית זהב במשקל מעורב. שנה לאחר מכן, הוחתם על ידי מועדון הספורט של פרנצווארוש (אנ'), רובע 9 בבודפשט ושינה את שמו למאנדי. בשנים 1937, 1938, 1939 ו-1940 זכה באליפות הונגריה במשקל מעורב, עד 66.7 ק"ג. באולימפיאדת ברלין (1936) סיים במקום חמישי לאחר שניצח בסיבוב הראשון מתאגרף מאיטליה בנקודות ובסיבוב השני ניצח מתאגרף מארצות הברית בנקודות. בסיבוב השלישי הוא הפסיד בנקודות לסטן סוביו (אנ') מפינלנד שזכה במדליית הזהב. באליפות אירופה שנערכה במילאנו במאי 1937 זכה במדליית כסף לאחר שהפסיד לסגן האלוף האולימפי מיכאל מוראך (אנ') מגרמניה. במהלך אליפות אירופה פנו אליו עם הצעה מפתה והוא נסע לארצות הברית. שם לחם בזירה שש פעמים בחמישה חודשים והפסיד פעם אחת. הוא חזר להונגריה, למרות ההצעה של 50,000 דולר שקיבל. אף על פי שייצג את הונגריה ב-49 תחרויות בינלאומיות הוא נלקח בשל יהודתו, לשירות העבודה ב-1944, עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי, שם נרצח על ידי הגרמנים. תחרות הזיכרון לאגרוף אימרה מאנדי נערכת בדומבובאר מדי שנה לכבודו. אולם איגרוף נקרא על שמו מדיה וקבצים בנושא אימרה מאנדי בוויקישיתוף אימרה מאנדי, באתר olympedia.org אימרה מאנדי, באתר sports-reference (באנגלית) אתלטים יהודים באולימפיאדה הנאצית אימרה מאנדי, באתר olimpics.com מתאגרפים חובבים אימרה מאנדי, באתר The.Sports.org Jewish Sports & Celebrities (בהונגרית) אתר מכבי הונגריה (בהונגרית) אימרה מאנדי New Wave Media Group Kft, Bombatámadás, világháború, autóbaleset, szívmegállás, https://www.origo.hu/ (בהונגרית)
אנדריאה

האם התכוונתם ל... אנדריאה (זמרת מקדונית) אנדריאה קרוננברגס אנדריאה דבורקין אנדריאה ארנולד אנדריאה דל ורוקיו אנדריאה בואן אנדריאה גז אנדריאה וולף
כריסטופל

כריסטופל (בצרפתית: Christofle) היא חברת צורפות וכלי שולחן, שנוסדה בפריז בשנת 1830 על ידי שארל כריסטופל. החברה ידועה בכך שהציגה בצרפת הזהבה (אנ') אלקטרוליטית וציפוי כסף בשנת 1842. החברה נקנתה בשנת 2012 על ידי אחד מבעלי המניות שלה, משפחת חלהוב (Chalhoub). Style on a Silver Platter, India Today, 2/28/08 Rosenberg, David (2006). Christofle. Perseus Distribution Services. ISBN 9782843236570. de Ferrière Le Vayer, Marc (1995). Christofle, Deux siècles d'aventure industrielle, 1793-1993 (בצרפתית). Le Monde éditions, Silver industry. p. 456. ISBN 9782878991055. The History of Silver, Claude Blair, Ballantine Publishing Group, 1987 Modern Art of Metalwork: Brohan-Museum Collection VI, Berlin, 2001 (fr) Des cheminées dans la plaine: cent ans d'industrie à Saint-Denis, autour de Christofle (1830-1930), creaphis editions, 1998 - 203 pages, מסת"ב  9782907150859[1]. (fr) Christofle le maître de l'argent, Le Point, 2010 Christofle : le maître de l'argent, actualité Tendances - Le Point, web.archive.org, ‏2015-12-23 מדיה וקבצים בנושא כריסטופל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כריסטופל Official website A timeline of Christofle maker's marks Christofle at Cooper Hewitt, Smithsonian Design Museum Christofle on Artnet Mobilier national (France) collections ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסטיאנסהאון

כריסטיאנסהאון (בדנית: Christianshavn, שמשמעותה "הנמל של קריסטיאן") היא שכונה בעיר קופנהגן שבדנמרק. השכונה נוסדה במקור בתחילת המאה ה-17 על ידי המלך הדני כריסטיאן הרביעי כאי מלאכותי למטרות הגנה במתחם הביצורים החדשים של העיר. במקור נוצרה השכונה בהשראת ערי סוחר הולנדיות, ולכן היא מכונה גם "אמסטרדם הקטנה". במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 פיתחה השכונה מוניטין בוהמי, ובעקבות כך עם השנים היא הפכה לחלק האופנתי והתוסס של העיר. אנשי עסקים, סטודנטים, אמנים, היפים ומשפחות מסורתיות עם ילדים חיים באזור כריסטיאנסהאון, זה לצד זה. בשנת 2006 חיו בסודמאלם 10,140 אלף תושבים. המחוז משתרע על פני 3.43 קמ"ר. מבחינה מנהלית שכונת כריסטיאנסהאון היא חלק ממחוז אינדרה בי, למרות שעד 2006 הייתה מחוז אוטונומי. הרובע מחובר למרכז קופנהגן באמצעות גשר קניפלסברו. באזור כריסטיאנסהאון ישנה תחנת מטרו אליה מגיעים שני הקווים של המטרו של קופנהגן. רובע כריסטיאניה מרכז הארכיטקטורה הדני המכון לאומנות עכשווית מוזיאון הצי המלכותי הדני מוזיאון הצופים האופרה המלכותית באי הולמן המרכז הדני לאדריכלות ציור של כריסטיאנסהאון משנת 1776 סיור מודרך בסירה בכריסטיאנסהאון כריסטיאנסהאון כריסטיאנסהאון
נורמאלם

נורמאלם (בשוודית: Norrmalm) הוא רובע מרכזי בעיר סטוקהולם שבשוודיה. אזור זה מכיל בין היתר מספר מוזיאונים, בתי מלון, מסעדות, מרכי קניות, קזינו, בית אופרה, אולם קונצרטים, וכמו כן תחנת הרכבת המרכזית (אנ') ותחנת האוטובוסים המרכזית (אנ') ממוקמות באזור זה. בשנת 1602 הפכה לעיר עצמאית בשם "Norra Förstaden" ("הפרבר הצפוני") עם ראש עיר ומינהל משלה. במהלך שנת 1635 שולב המחוז בתחנת הרכבת המרכזית. בסוף המאה ה-19, לאחר שהתחנה המרכזית של סטוקהולם הוקמה באזור נורמאלם, הפכה נורמאלם לאזור העמוס ביותר של סטוקהולם. במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 עברה נורמאלם התחדשות עירונית גדולה כאשר במסגרתה חלק ניכר מהמבנים הישנים הוחלפו במבנים מודרניים. כיום אזור נורמאלם מהווה את מרכז העסקים של העיר סטוקהולם. נכון ל-2009 הרובע הכיל 65,731 תושבים. הרובע משתרע על פני 4.95 קמ"ר. המוזיאון הלאומי בית הכנסת הגדול של סטוקהולם הגן המלכותי (אנ') האופרה המלכותית השוודית אולם הקונצרטים של סטוקהולם המוזיאון הלאומי בית הכנסת הגדול של סטוקהולם הגן המלכותי ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב אמבה אלגי (1941)

הקרב על אמבה אלגי התרחש במאי 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, חלק מהמערכה במזרח אפריקה. לאחר התבוסה האיטלקית בקרן באפריל 1941, הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה, החזיר את כוחותיו למעוז ההר באמבה אלגי. להר היו גלריות חצובות בסלע כדי להגן על הכוחות המגינים ולהחזיק תחמושת ומחסנים בשפע, והחיילים האיטלקיים חשבו שהם בלתי ניתנים לחדירה. אולם לפי מקורות אחרים, ניתן היה להתקיף בקלות את המבצר הודות למיקומו ולשטח ההררי, אך חסר מזון ומים, כך שהמרשל אנריקו קאוויליה מאוחר יותר מתח ביקורת על הדוכס על שבחר בו לקרב האחרון שלו, וכינה את אמבה אלגי "סלע ללא מים וללא אוכל". לפני הקרב מנו הכוחות האיטלקיים באזור כ-7,000 חיילים, בהם גדוד מקלעים, גדוד ארטילרי (40 תותחי הרים 65 מ"מ 65/17 דגם 1913) וגדוד חי"ר. מספר הכוחות הבריטיים היה 41,000, מתוכם 25,000 חיילים בריטים (הועברו מהודו) ו-16,000 אתיופים. כוחות אלו כללו גם את הדיוויזיה ההודית, חטיבה מדרום אפריקה ויחידות נפרדות נוספות. לאחר כיבושה של דסה, הצטרפה לכוחות בעלות הברית קבוצת גרילה אתיופית. ההתקפות הראשוניות על הגישות לאמבה אלגי על ידי כוחות בריטיים בפיקודו של מייג'ור-גנרל מיין מצפון, החלו ב-4 במאי מהצד המזרחי והמערבי. הייתה לחימה קשה בשטח ההררי המשונן, אך לחייליו של מיין הצטרפו ב-12 במאי גם הבריגדה הדרום אפריקאית הראשונה של בריגדיר דן פינאר, שכבשה את חיל המצב האיטלקי של דסי (20 באפריל) שנמצא 200 מייל (320 ק"מ) דרומית לאמבה אלגי, ועד 14 במאי אמבה אלגי הייתה מוקפת לחלוטין. תקיפה סופית תוכננה למחרת, אך תקיפה של פגז ארטילריה פגעה במזבלה של דלק איטלקי, ושלחה זרם נפט למי השתייה האיטלקים האחרונים שנותרו, ואילצה את חיל המצב לסיים את התנגדותו. המפקד האיטלקי החל במשא ומתן על הפסקת אש ב-16 במאי 1941. הדוכס מאאוסטה וחיל המצב שלו נכנעו למפקד הבריטי, לוטננט-גנרל סר אלן קנינגהם, ב-19 במאי 1941. הדוכס וחיל המצב זכו לכבוד המלחמה. כניעה זו סימנה את סופה של כל שליטה איטלקית משמעותית במזרח אפריקה, אם כי כמה כוחות מצב ימשיכו להילחם עד 1943. חיילים איטלקיים נלחמו באומץ נגד הכוחות המוחלטים של בעלות הברית, אך בהיעדר אספקת מים ומזון, נאלצו להיכנע לכוחות בעלות הברית ב-17 במאי. למפקד המובס, אמדאו, נשללה הזכות לשאת נשק אישי מתוך הכרה בגבורתם של חייליו (אם כי ייתכן שהדבר נבע מהשתייכותו לשושלת המלוכה האיטלקית). לאחר לכידתו של אמבה אלגי, הקבוצה העיקרית של החיילים האיטלקיים באתיופיה חדלה להתקיים. רק החיילים של פייטרו גאזטרי בדרום המדינה ובקונגו הבלגית (עד 6 ביולי) וגוגלילמו נאסי באזו בגונדר (עד 28 בנובמבר 1941) המשיכו להילחם בכוחות בעלות הברית. ב-5 במאי 1941, לאחר חמש שנות גלות, חזר היילה סלאסי הראשון לאתיופיה. המושל הכללי של מזרח אפריקה האיטלקית ומפקד הכוחות האיטלקיים באזור נכנעו. חלק גדול ממרכז וצפון אתיופיה שוחרר מהשלטון האיטלקי. הסרט "סיירת אמבה אלגי", שצולם ב-1953 על ידי פלאביו קאוואלארה, מהלל את ההגנה האיטלקית מול הבריטים. המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה איטליה במלחמת העולם השנייה קרב אמבה אלגי (1895) מדיה וקבצים בנושא קרב אמבה אלגי בוויקישיתוף
ואסאסטן

ואסאסטן (בשוודית: Vasastan) היא שכונה[דרושה הבהרה] במרכז העיר סטוקהולם שבשוודיה. זהו המחוז השני בגודלו בסטוקהולם הן מבחינת גודל האוכלוסייה והן מבחינת צפיפות האוכלוסין. השכונה הוקמה במקור בשנת 1926. הסופרת השוודית הנודעת אסטריד לינדגרן, אשר חיה בואסאסטן במשך כ-60 שנים, היא מהתושבים הנודעים ביותר שחיו בשכונה. נכון ל-2018 השכונה הכילה 62,981 תושבים. השכונה משתרעת על פני 2.94 קמ"ר. ישנן שלוש תחנות מטרו בשכונה - Odenplan, Rådmansgatan ו-St. Eriksplan. הספרייה הציבורית של סטוקהולם המוזיאון היהודי בסטוקהולם בית אסטריד לינדגרן מצפה הכוכבים של סטוקהולם הגן הבוטני של ברגיאן פארק ואסה המוזיאון היהודי בסטוקהולם הספרייה הציבורית של סטוקהולם פארק ואסה ואסאסטן, 1938 ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוניקה ליו

מוניקה ליובינאיטה (בליטאית: Monika Liubinaitė; נולדה ב-9 בפברואר 1988), ידועה בשם הבמה שלה, מוניקה ליו, היא זמרת-יוצרת ליטאית. ליו נולדה בקלייפדה, עיר הנמל היחידה בליטא. היא למדה ג'אז באוניברסיטה המקומית, והמשיכה להתמקצע בתחום במכללת ברקלי למוזיקה. היא התגוררה במשך תקופה בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת, ולאחר מכן עברה לווילנה. ב-23 במאי 2019 היא הוכרזה כאחת מחבר השופטים של העונה השביעית של הגרסה הליטאית ל-"The Voice". באותה השנה שני מתמודדים מהנבחרת שלה, סימונה יקובנייט ויוקבס מצייקה הגיעו למקום השני והשלישי בגמר בהתאמה. היא המשיכה לשפוט גם בעונה השמינית של התחרות. בשנת 2021 שפטה בתחרות "הזמר במסכה ליטא". ב-7 בדצמבר 2021 פרסמה רשות השידור הליטאית כי ליו עברה את שלבי הסינון להשתתפות בקדם הארצי לאירוויזיון 2022. למחרת פורסמה גם רשימת השירים אותם יבצעו האמנים המתחרים בקדם. שירה של ליו לתחרות היה "Sentimentai". ב-22 בינואר 2022 ביצעה את השיר במקצה השלישי של האירוע והעפילה לשלב חצי הגמר. בחצי הגמר היא הגיעה למקום הראשון עם 24 נקודות, ועלתה לשלב הגמר. היא ניצחה בקדם עם 24 נקודות, ונבחרה לשאת את הדגל הליטאי בראש המשלחת לאירוויזיון. ב-10 במאי 2022 ביצעה ליו את "Sentimentai" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ליטא הופיעה בגמר כמדינה ה-14, לפני אזרבייג'ן ואחרי גרמניה. ב-14 במאי ליו ביצעה את "Sentimentai" בגמר התחרות. היא הגיעה למקום ה-14 עם 128 נקודות (35 מהשופטים ו-93 מהקהל). 2015: I Am 2019: Lünatik 2020: Melodija מדיה וקבצים בנושא מוניקה ליו בוויקישיתוף מוניקה ליו, ברשת החברתית פייסבוק מוניקה ליו, ברשת החברתית אינסטגרם מוניקה ליו, סרטונים בערוץ היוטיוב מוניקה ליו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוניקה ליו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מוניקה ליו, באתר ספוטיפיי מוניקה ליו, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) מוניקה ליו, באתר Last.fm (באנגלית) מוניקה ליו, באתר AllMusic (באנגלית) מוניקה ליו, באתר MusicBrainz (באנגלית) מוניקה ליו, באתר דיזר מוניקה ליו, באתר Yandex.Music (ברוסית) מוניקה ליו, באתר Discogs (באנגלית) מוניקה ליו, באתר Genius Zicari, Eglė. "Dainininkės Monikos Liu paauglystė bėgo su smuiku ir tardytojo užrašais". 15min.lt (בליטאית). Granger, Anthony (2021-12-07). "🇱🇹 Lithuania: Pabandom iš naujo 2022 Participants Revealed". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-12-07. Menéndez, Hugo Carabaña; Carros, David (2021-12-08). "La LRT lituana presenta los participantes y los títulos de las canciones del Pabandom Iš Naujo 2022". ESCplus España (בספרדית). נבדק ב-2021-12-08. Charlotte Jensen, Eurovision 2022: Semi-final 1 result – these are the lucky qualifiers, ‏10th May 2022 Eurovision.tv, Eurovision 2022: The Grand Final running order, ‏13/05/2022 eurovisionworld, Eurovision 2022 Grand Final
טירת ליכטנשטיין

טירת ליכטנשטיין (בגרמנית: Burg Liechtenstein) היא מבנה במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה. היא שוכנת ליד העיירה מריה אנצרסדורף (אנ'), בפרבריה הדרומיים של העיר וינה. הטירה היא מקום מוצאו של בית ליכטנשטיין, השולט בנסיכות ליכטנשטיין. הטירה נבנתה במאה ה-12. היא נהרסה על ידי העות'מאנים במהלך המצור על וינה בשנת 1529, הוקמה מחדש ושוב נהרסה במהלך קרב וינה ב-1683. היא עמדה בהריסותיה עד 1884 ואז שוקמה. בית ליכטנשטיין הוא בעליה של הטירה, מאז הקמתה ועד המאה ה-13, ושוב משנת 1808 ועד כה. חלק מבניו נולדו בטירה. הטירה משמשת כמוזיאון של בית ליכטנשטיין ומבקרים רבים פוקדים אותה במהלך השנה. בנוסף מתקיים בה מדי קיץ פסטיבל תיאטרון על שם המחזאי יוהאן נסטרוי. סצנות של מספר סרטי קולנוע צולמו בטירה בהם סרט הקולנוע משנת 1993, שלושת המוסקטרים. מדיה וקבצים בנושא טירת ליכטנשטיין בוויקישיתוף טירת ליכטנשטיין (בגרמנית) טירת ליכטנשטיין, באתר TripAdvisor ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית שחור

בית שחור הוא ספר אימה מאת הסופרים האמריקאים סטיבן קינג ופיטר שטראוב, שפורסם ב-2001. זהו ספר המשך של הרב המכר "הקמיע" שנכתב על ידי קינג ושטראוב. הספר היה מועמד לפרס בראם סטוקר. בספר "הקמיע", נשלח הילד ג'ק סויר למציאות חלופית, לעולם מקביל שנקרא "הטריטוריות", כדי לחפש קמיע שיציל את אמו. בספר ההמשך "בית שחור", ג'ק בשנות השלושים המוקדמות שלו; לאחר שפרש מתפקידו כבלש משטרתי, הוא נקרא למשימה שתחזיר אותו לאותם מחוזות קסם אפלים. חברו של ג'ק, מפקד המשטרה של פרנץ' לנדינג, זקוק לעזרתו בפתרון פרשה מעוררת חלחלה: פסיכופת חסר מעצורים המכונה "הדייג" חוטף, רוצח ואוכל את ילדי העיירה. ג'ק, שכבר תפס בעבר רוצח סדרתי בעיירה שכנה, נקרא עכשיו ללכוד רוצח מטורף שמותיר אחריו שרשרת של זוועות מחרידות. כדי לעשות זאת, הוא מתחבר שוב לילד שהיה, הולך בעקבות החזיונות שתוקפים אותו, ונכנס לטריטוריות שממתינות לו בבית נטוש מחוץ לעיירה, בית שישנו ואיננו, "בית שחור". השילוב בין קינג לשטראוב יוצר פנטזיית מתח, ועלילה בה משולבות רמיזות לדיקנס, פו, ולספרים אחרים של קינג. הספר יצא לאור בעברית ב-2002. בית שחור, באתר OCLC (באנגלית)
הרי אדם (אלסקה)

הרי אדם (באנגלית: Adam Mountains), הנקראים לעיתים רכס אדם (באנגלית: Adam Range), הם רכס הרים בקצה הדרום-מזרחי של הידית של אלסקה, במחוז שער קטצ'יקן (Ketchikan Gateway Borough), במדינת אלסקה שבארצות הברית. שטחו של רכס הרי אדם 55 קילומטרים רבועים. הרכס ממוקם בסמוך לרכס הלק. רכס הרי אדם הוא תת-רכס של רכסי הגבול, המהווים תת-רכס של הרי החוף.
הרלן בושפילד

הרלן ג'ון בושפילד (באנגלית: Harlan John Bushfield‏; 6 באוגוסט 1882 – 27 בספטמבר 1948) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית וחבר הסנאט של ארצות הברית. הרלן בושפילד נולד בעיר אטלנטיק שבאיווה, אך בשנת 1883 המשפחה עברה לדקוטה הדרומית בה הוא גדל. בשנת 1904 הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת מינסוטה והחל לעבוד בתחום בעיירת מילר שבדקוטה הדרומית. בשנת 1912 הוא התחתן עם ורה בושפילד, לבני הזוג נולדו שלושה ילדים. במקביל לפרקטיקה פרטית בושפילד עבר בפרקליטות המחוז. בשנת 1930 הוא הכריז על מועמדותו לבית משפט העליון של דקוטה הדרומית, אך ביטל את המועמדות בהמשך. בשנת 1934 ראש סניף המפלגה הרפובליקנית נהרג בתאונת דרכים ובושפילד נבחר במקומו. בשנת 1938 בושפילד מונה למושל המדינה ובשנת 1940 נבחר מחדש. בשנת 1942 הוא הציג מועמדותו לסנאט של ארצות הברית ונבחר בבחירות שנערכו בסוף שנה. במהלך כהונתו הוא תמך בהשתתפות של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה אך התנגד למימון של ארגון האומות המאוחדות. בשנת 1947 בושפילד עבר אירוע מוחי, אך למרות זאת המשיך במערכת הבחירות של שנת 1948. ב-27 בספטמבר 1948 הוא נפטר. מושל המדינה מינה את אשתו, ורה בושפילד לנציגת המדינה בסנאט. בבחירות שנערכו בנובמבר 1948 היא הפסידה לקארל מונדט. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1456. מדיה וקבצים בנושא הרלן בושפילד בוויקישיתוף הרלן בושפילד באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) הרלן בושפילד, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) הרלן בושפילד באתר The Political Graveyard (באנגלית) הרלן בושפילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרנסיס קוטס

פרנסיס קוטס (באנגלית: Francis Cotes‏; 20 במאי 1726 – 16 ביולי 1770) היה צייר אנגלי, מחלוצי ציור הפסטל באנגליה, וחבר מייסד של האקדמיה המלכותית לאמנויות (RA) ב-1768. הוא נולד בלונדון, בנו הבכור של רוברט קוטס. אחיו הצעיר היה סמואל קוטס שהפך גם הוא לאמן, והתמחה במיניאטורות. פרנסיס קוטס התאמן אצל צייר הדיוקנאות ג'ורג' קנפטון (1698–1778) לפני שהקים עסק משלו בשטח העסקים של אביו ברחוב קורק בלונדון - ולמד הרבה על כימיה כדי לשפר את טיב הפסטלים שלו. כמעריץ של רישומי הפסטל של רוזלבה קריארה, קוטס התרכז בעבודות בפסטל ובעפרון. לאחר שעבד עם העיפרון עד קצה גבול היכולת שלו במדיום, הוא פנה לציור בשמן בעבודות בקנה מידה גדול. בציוריו המוצלחים ביותר, במיוחד אלה של שנות ה-60 המוקדמות, צבע השמן מונח בשכבה דקה, כחיקוי לטכניקה הפסטלית שלו. את הטכניקה הזאת אפשר להשות עם זו של אלן רמזי (1713–1784) וסר ג'ושוע ריינולדס. יש בה בהירות וחום ותשומת לב יוצאת דופן לתלבושות. בשנת 1763, הוא קנה בית גדול (שמאוחר יותר נקנה על ידי הצייר ג'ורג' רומני) בכיכר קוונדיש. כאחד מציירי הדיוקנאות האופנתיים ביותר של ימיו, קוטס עזר לייסד את אגודת האמנים של בריטניה הגדולה והפך למנהלה בשנת 1765. בשיא כוחו, הוזמן קוטס להיות אחד החברים הראשונים באקדמיה המלכותית לאמנויות, אך מת שנתיים לאחר מכן, בגיל 44, בריצ'מונד. הוא גם לימד כישורי עבודת פסטל את הצייר ג'ון ראסל, שתיאר את הטכניקות של קוטס בספרו "אלמנטים של ציור עם עפרון". מדיה וקבצים בנושא פרנסיס קוטס בוויקישיתוף Collections Online | British Museum, www.britishmuseum.org Francis Cotes Bolton, Roy (2009). The Collectors : Old Master Paintings, London, Sphinx Books, pp. 68-71.
ריפוד

ריפוד הוא מלאכת גמר לרהיטים, במיוחד מושבים עם קפיצים, רצועות וכיסויי בד או עור. המילה מתייחסת גם לחומרים המשמשים לריפוד עצמו. המילה האנגלית לריפוד (Upholstery) מגיעה מהמילה האנגלית התיכונה upholder, שהתייחסה לאומן המייצר ריהוט בד. המונח מתייחס באותה מידה לריהוט ביתי, ובכלי תחבורה, וניתן ליישם אותו על מזרנים, במיוחד בשכבותיהם העליונות, אם כי לעיתים קרובות הם שונים באופן משמעותי בעיצוב. אדם שהעוסק במלאכת הריפוד נקרא רפד. הריפוד המסורתי משתמש בחומרים כמו קפיצי סליל (לאחר 1850), שיער בעלי חיים (סוס, חזיר ופרה), קש, קש וחציר, בד הסיאן ופשתן, והוא נעשה בעבודת יד, תוך בניית כל שכבה ושכבה באופן נפרד. לעומת זאת, הרפדים של היום משתמשים בחומרים סינתטיים כמו דקרון וויניל, קפיצי סרפנטין ועוד. James, David (1990). Upholstery, A Complete Course. Guild of Master Craftsmen. ISBN 0-946819-19-X. מדיה וקבצים בנושא ריפוד בוויקישיתוף ריפוד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Partridge, Eric (1977). Origins: A Short Etymological Dictionary of Modern English. Routledtge. p. 3633. ISBN 978-0-415-05077-7. New edition of 4th Revised edition (5 Sep 1977) "upholder and upholdere - Middle English Compendium". quod.lib.umich.edu. Retrieved 2021-01-05.
מייקל שיסבי

מייקל שיסבי (באנגלית: Michael Sheasby) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי. שיסבי נולד בפיטרמריצבורג שבדרום אפריקה והיגר עם משפחתו לאוסטרליה ב-2001. הוא הופיע לראשונה בטלוויזיה בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "Rescue: Special Ops". שנה לאחר מכן שיחק בסדרת הטלוויזיה קרוב רחוק. בשנת 2014 שיחק במחזה של ויליאם שייקספיר, הנרי החמישי בתפקיד הנרי החמישי, מלך אנגליה. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Felony". בשנת 2016 שיחק בסרטו של מל גיבסון, הסרבן. בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "הזמיר". באותה שנה חזר לשחק בתיאטרון במחזה "ארקדיה" מאת טום סטופארד. בשנת 2020 הוא שיחק במיני סדרת הדרמה, המאורות בתפקיד וולטר מודי באותה שנה שיחק במיני סדרת הטלוויזיה הסודות שהיא שומרת. ביולי 2022 עתיד לצאת הסרט "Bosch & Rockit " בו הוא משתתף לצד לוק המסוורת'. מייקל שיסבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Heart, The Luminaries cast: Who is in the drama with Eve Hewson and Himesh Patel?, Heart, ‏1 במאי 2020 Ron Cerabona, Bell Shakespeare's wartime twist on Henry V, The Sydney Morning Herald, ‏5 באפריל 2014 Tom Ford, Michael Sheasby Net Worth, Net Worth Post, ‏בספטמבר 2017 Jeff Sneider, Hugo Weaving to Play Andrew Garfield’s Father in Mel Gibson’s ‘Hacksaw Ridge’, TheWrap, ‏2 בספטמבר 2015 Tara Brady, The Nightingale: A ‘hate the feckin’ English’ post-colonial revenge fantasy, The Irish Times, ‏3 באוקטובר 2019 Kate Hennessy, Arcadia review – a flat production can't dampen Tom Stoppard's dazzling play, The Guardian, ‏2 בינואר 2016 "Meet the cast and characters of The Luminaries, 17 June 2020". Radio Times. נבדק ב-6 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) Joseph Rejent | NJ Advance Media for NJ.com, ‘The Secrets She Keeps’ free live stream: How to watch online without cable, ‏2 במרץ 2021 Savannah La Rain set to make waves in 'Bosch and Rockit', 'Surviving Summer' - IF Magazine, IF Magazine, ‏6 בספטמבר 2021 "Bell Shakespeare's wartime twist on Henry V, 16 May 2014". The Sydney Morning Herald. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Sydney Reviews, 13 February 2016". Australian Stage. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Casting Guild of Australia Awards finalists, Rising Stars announced, 8 November 2018". Casting Guild of Australia. נבדק ב-6 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) "WINNERS & NOMINEES 2019 AACTA Awards". AFI AACTA. נבדק ב-6 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה)