יוקיו מישימה

יוקיו מישימה (ביפנית: 三島 由紀夫;‏ 14 בינואר 1925 – 25 בנובמבר 1970) הוא שם העט של היראוקה קימיטקה, גדול סופרי יפן במאה ה-20, ומי שהיה מועמד שלוש פעמים לפרס נובל לספרות. פועלו הספרותי כולל כתיבה של למעלה מארבעים נובלות, קובצי שירה, מאמרים, מחזות ועוד. כתיבתו עוסקת בשאלות של גבריות ונשיות, אסתטיקה יפנית, מיליטריזם ועוד. החל משנת 1988 מוענק פרס ספרותי על שמו. מישימה כתב למעלה מ-40 נובלות, 18 מחזות, 20 קובצי סיפורים קצרים, 20 קובצי מאמרים ולברית אחת. מישימה החזיק בדעות לאומניות ריאקציונריות, וטען כי לאחר מלחמת העולם השנייה "יפן מתה" מבחינה תרבותית וכדי לחזור למקומה הראוי עליה לשוב לערכי הבושידו (הלוחם) של הסמוראי. מן החרצית והחרב שסימלו את יפן, קבל מישימה, נעלמה החרב ונותרה רק החרצית. הוא אף טען כי לאחר מלחמת העולם השנייה קיסר יפן הירוהיטו היה צריך להתפטר. דעות אלו קוממו עליו אנשי שמאל וימין כאחד והפכו אותו לדמות שנויה במחלוקת. לצורך מימון פעולותיו הפוליטיות השתתף גם בסרטי קולנוע ובין השאר כיכב בסרט "פחד מוות" של הבמאי יאסוזו מאסומורה. בשנת 1967 הקים צבא פרטי קטן בראשותו שהתאמן לצד צבא יפן ונתפס על ידו ככוח המזוין היחיד במדינה שראוי להגן על הקיסר. בשנת 1970 שם קץ לחייו באמצעות ספוקו, אקט שביצע לאחר ניסיון השתלטות כושל על צבא יפן. מישימה נולד בטוקיו ואת מרבית שנות ילדותו בילה במחיצת סבתו האגרסיבית שתיעבה נערים והתעקשה לגדלו כילדה. מישימה הצעיר לא הורשה לשחק בשמש או להשתתף בכל סוג של פעילות ספורטיבית, ונאלץ לשחק עם בנות דודותיו ובובותיהן. כאשר שב לבית אביו בגיל 12, זכה ליחס מחמיר לא פחות - אביו, שהיה איש צבא, הטיל עליו משמעת קשה וניסה למנוע ממנו לכתוב. הדבר לא צלח ומישימה החל לכתוב כבר בשנים אלו כשהוא מושפע מהסופרים היפניים ומאוסקר ויילד האירי. מאוחר יותר קיבל מישימה טופס גיוס לצבא היפני הקיסרי ובבחינות הבריאות במיונים לגיוס הוא נכשל עקב אבחון שגוי של שחפת. כדי לפצות על שנות ילדותו שבהן הזניח את גופו, הקדיש מישימה את חייו הבוגרים לאימון הגוף. העבודה הקשה באימון משקולות (שלושה אימונים בשבוע במשך 15 שנים) השתלמה וגופו של מישימה הפך שרירי עד מאוד. כמו כן הוא עסק בקנדו - אמנות לחימה יפנית בחרבות. על אף שהיה נשוי ואב לשני ילדים, מישימה היה הומוסקסואל מוצהר. על כך כתב בספרו "וידויה של מסכה", שבו יצא מהארון באופן פומבי. יש שמעריכים כי מאהבו הוא זה שכרת את ראשו ב-25 בנובמבר 1970 בסופו של ריטואל הספוקו. החל משנת 1988 מוענק פרס ספרותי על שמו לסופר פורץ דרך ביצירותיו. בין הזוכות בפרס נכללת שונו יוריקו שזכתה בו בשנת 1994. וידויה של מסכה (1948), תרגמה מיפנית: עינת קופר, הוצאת אפרסמון, 2020. הצמא לאהבה (1950). צבעים אסורים (1953). מקדש הזהב (1956), תרגמה מיפנית: עינת קופר, ספרית פועלים, 2007. לאחר המשתה (1960), תרגמה מאנגלית: אביבה גור, ספרית פועלים, 1983. המלח שחטא לים (1963), תרגמה מאנגלית: שושנה צינגל, הוצאת כנרת, 1986. חברי היטלר וסיפורים אחרים (1968). הגבירה אאוי (תרגמה מיפנית: עינת קופר, סמינר הקיבוצים, 2001) מאדאם דה-סאד מישימה: סיפור חיים בארבעה פרקים (1985), בימוי פול שריידר. מישימה: העימות האחרון (2020), בימוי קיוסקה טויושימה. מדיה וקבצים בנושא יוקיו מישימה בוויקישיתוף יוקיו מישימה, ברשת החברתית Goodreads ‏BioCast – אלף אישים באלף שניות: יופיו של המוות וצלילותה של הבגידה - יוקיו מישימה, באתר iCast‏, 27 במרץ 2012 יוקיו מישימה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוקיו מישימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הסופר שעשה חרקירי מול כל יפן", באתר ynet, 21 בפברואר 2021 יוקיו מישימה (1925-1970), דף שער בספרייה הלאומית Mishima’s Negative Political Theology, www.libraryofsocialscience.com Yukio Mishima, web.archive.org, ‏2004-10-10 glbtq >> literature >> Mishima, Yukio, web.archive.org, ‏2015-02-21 Kakutani, Michiko (1985-09-15). "'MISHIMA': FILM EXAMINES AN AFFAIR WITH DEATH". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-07-20. * יוקיו מישימה, פרק מהספר וידויה של מסכה, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2020