laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אילן טל

אילן טל (נולד ב-1950) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כדובר צה"ל, נספח צה'ל בגרמניה ובתפקידי ניהול בהייטק. מפברואר 2010 עד אוגוסט 2019 כיהן כמנכ"ל האגודה למען החייל. טל נולד בתל אביב לחוה לבית אאוגאפל ואביגדור לבית רוזנטל, אח לרחל גביש ויהודה. נשוי לצילי לבית לין ולהם שני בנים, עמית ואלעד. למד בבית הספר היסודי צהלה בתל אביב, בבית הספר של חיל האוויר הבריטי בקלן, גרמניה ובגימנסיה הרצליה. בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב. בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. טל שירת בצה"ל באגף המודיעין בתפקידי מחקר, שירת כשליש הרמטכ"ל וראש מחלקת תכנון וארגון באגף המודיעין. ב-1991 מונה לדובר צה"ל על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק ושירת בתפקיד עד 1994. בתפקידו הבא שירת כנספח צה"ל בגרמניה עד לשחרורו ב-1997. אביו אלוף-משנה אביגדור טל נשלח על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון להיות הנציג הראשון של צה"ל ומשרד הביטחון בגרמניה בין השנים 1956 - 1961. לאחר שחרורו שימש סמנכ"ל תכנון, ארגון ומערכות מידע בעיריית תל אביב-יפו, ראש מטה משאבי אנוש גלובלי בחברת קומברס, וכראש מטה מנכ"ל קומברס. לאחר מכן שימש כראש מטה משאבי אנוש גלובלי בחברת נס טכנולוגיות. בפברואר 2010 מונה למנכ"ל האגודה למען החיילבתקופת כהונתו יזם והוביל שינוי ארגוני בו אוחדו קרן לב"י והאגודה למען החייל תוך יישום מודל תקציבי ותפעולי המבטיח לארגון קיימות לאורך שנים. שינוי משמעותי באיחוד זה היה שכל התרומות המתקבלות, מיועדות לרווחת החיילים, ללא הפחתה כלשהי לצורך הוצאות תפעול של הארגון. סיים תפקידו לאחר 9 שנים באוגוסט 2019. מאז 2020 משמש כנציג ציבור (מעסיקים) בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא אילן טל בוויקישיתוף Ilan Tal, Geni שני גלעדי, מנכ"ל חדש לאגודה למען החייל: תא"ל (במיל) אילן טל, לשעבר דובר צה"ל ובכיר בקומברס, באתר ביזפורטל, 14 בפברואר 2010
לוצי מורטון

לוסיל "לוצי" מורטון-היטון (באנגלית: Lucille "Lucy" Morton-Heaton; ‏ 23 בפברואר 1898 - 26 באוגוסט 1980) הייתה שחיינית בריטית. היא האלופה האולימפית הראשונה במשחה ל-200 מטר חזה ושיאנית עולם. הייתה לאישה הבריטית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית בשחייה. מורטון נולדה בניו טאטון, שבצ'שייר. לאחר מכן, משפחתה עברה לבלאקפול, שבלנקשייר. אביה אלפרד מורטון שימש כעוזר לראש העירייה. בגיל 10 היא החלה להתאמן בשחייה במועדון המקומי בהדרכתו של ג'ורג' סוובריק. בשנת 1916 קבעה מורטון במשחה ל-150 יארד גב שיא עולם חדש, אך היא לא הצליחה לממש את יכולתה מאחר שהמשחקים האולימפיים אותה שנה לא נערכו עקב מלחמת העולם הראשונה. את סגנון הגב היא שחתה בסגנון "גב קלאסי" (ידיים ביחד מעל המים ורגליים בסגנון חזה). מורטון נודעה גם כשחיינית מים פתוחים, לאחר שזכתה ב-5 משחים יוקרתיים בבריטניה. בשנת 1920 קבעה מורטון במשחה ל-200 יארד חזה שיא עולם חדש של 3:06 דקות. גם באולימפיאדת אנטוורפן (1920) היא לא יכלה לממש את יכולותיה מאחר שמשחי הגב והחזה לא נערכו בה. באולימפיאדת פריז (1924) זכתה מורטון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:33.2 דקות, לפני אגנס ג'ראטי מארצות הברית (3:34.0 דקות) שקבעה את התוצאה המהירה בתחרות בשלב חצי הגמר (3:27.6 דקות) ובת ארצה גלדיס קרסון (3:35.4 דקות). בת ארצה אירן ג'ילברט שיאנית העולם, שסבלה ממחלה סיימה במקום החמישי. מיד לאחר המשחקים האולימפיים פרשה מורטון משחייה תחרותית, אך שימשה כמורה וכמאמנת שחייה, במשך 42 שנים. בשנת 1927 נישאה מורטון להנרי היטון. בשנת 1988 זכתה מורטון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. לוצי מורטון, באתר olympedia.org sports123.com (אורכב 07.06.2020 בארכיון Wayback Machine) לוצי מורטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) LUCY MORTON (GBR), באתר היכל התהילה הבינלאומי של השחייה
הילדה שרדר

הילדגרד "הילדה" שרדר-לוקס (בגרמנית: Hildegard "Hilde" Schrader-Lux;‏ 4 בינואר 1910 – 23 במרץ 1966) הייתה שחיינית גרמניה. היא אלופה אולימפית, אלופת אירופה ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חזה. הייתה לאישה הגרמניה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית בשחייה. שרדר נולדה בשטספורט, שבסקסוניה-אנהלט. באליפות אירופה בשחייה הראשונה לנשים שנערכה בבולוניה, איטליה, בשנת 1927 זכתה שרדר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:20.4 דקות, לפני בת ארצה שרלוט מואה (3:25.2 דקות) והדי ביננפלד מאוסטריה (3:27.0 דקות). באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה שרדר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:12.6 דקות, לפני שיאניות העולם מיצ'יה בארון מהולנד (3:15.2 דקות) ובת ארצה מואה (3:17.6 דקות). בשלב חצי הגמר היא השוותה את שיא העולם בתוצאה של 3:11.2 דקות. בשנת 1929 קבעה שרדר במשחה ל-200 יארד חזה שיא עולם חדש והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-3 דקות. בשנת 1966 נפטרה שרדר במגדבורג. בשנת 1994 זכתה שרדר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[1] מדיה וקבצים בנושא הילדה שרדר בוויקישיתוף הילדה שרדר, באתר olympedia.org sports123.com (אורכב 10.09.2014 בארכיון Wayback Machine)
ריצ'רד קרנה

ריצ'רד דונלד קרנה (באנגלית: Richard Donald Crenna; ‏30 בנובמבר 1926- 17 בינואר 2003) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס אמי ומועמד שלושה פרסי גלובוס הזהב. התפרסם בתפקיד קולונל טראוטמן בשלושה מסדרת סרטי "רמבו". קרנה נולד בלוס אנג'לס להורים איטלקים, אדית' ג'יי, מנהלת בית מלון, והרוקח אנטוני קרנה. למד באוניברסיטת דרום קליפורניה ושירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם ה-2. קרנה התחיל את הקריירה שלו בגיל שבע בתוכנית רדיו. התגלה לראשונה בהופעות משניות בדרמת הבייסבול הביוגרפית "הגאווה של סט. לואיס" ובסדרות "מק'וי האמיתי" ו"גברת ברוקס שלנו". קיבל הכרה ראשונה על תפקידו בסדרה "האנשים של סלטי", תפקיד עליו הועמד קרנה לשני פרסי אמי ולפרס גלובוס הזהב. הפך בסוף שנות ה-60 לכוכב קולנוע בזכות הופעותיו בסרט המלחמה "היאנגצה הגועש" בתור קפטן הצי האמריקאי קולינס, בסרט המוזיקלי "כוכבת!" בתפקיד מפיק התיאטרון ריצ'רד אולדריץ', במותחן "בודדה באפלה" בתור הפושע מייק טלמן ובדרמה "נטישה" בתור מפקד צוות האסטרונאוטים ג'ים פרואט. בתחילת שנות ה-80 שיחק במותחן המסתורין כחום הגוף בתור איש העסקים אדמונד ווקר והתפרסם בתפקיד קולונל סם טראוטמן, שלוקח אחריות על מעשיו של חייל העילית הדחוי ג'ון רמבו (סילבסטר סטאלון) במשחק הדמים. ב-1984 הועמד קרנה לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בקומדיה "פלמינגו קיד", בתור אלוף משחק הקלפים ג'ין ראמי פיל ברודי. ב-1985 זכה קרנה בפרס אמי והועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בסרט הטלוויזיה "האונס של ריצ'רד בק" בתפקיד השוטר ריצ'רד בק. באותה שנה גם שב לגלם את קולונל טראוטמן, המזמן את רמבו למשימה סודית בשטח וייטנאם בסרט הפעולה שובר הקופות " רמבו: משחק הדמים 2 ", ע"פ תסריטם של ג'יימס קמרון וסילבסטר סטאלון. ב-1988 שיחק בתפקיד קולונל טראוטמן בסרט "רמבו 3", בו הוא נחטף ונכלא בידי הצבא הסובייטי. ב-1993 שיחק בפרודיה של ג'ים אברהמס על סרטי רמבו, "לרקוד עם לוחמים" בתפקיד קולונל וולטרס המגייס את איש הקומנדו הימי לשעבר הארלי (צ'ארלי שין). סרטיו האחרונים בהם התפרסם היו הקומדיות " סברינה" של סידני פולאק בתור פטריק טייסון ו"הנמלט מת מצחוק" לצידו של לזלי נילסן. הפרויקט האחרון בו היה מעורב לפני פטירתו היה סדרת הדרמה "המשפט של איימי". לקרנה נולדו שני ילדים מאשתו השנייה האנה סמית' סווני וילדה אחד מאשתו הראשונה ג'ואן גרישם. בשנת 1997 הצליח קרנה להתגבר על מחלת סרטן בלוטת התריס שכמעט גבתה את קולו. בשנותיו האחרונות סבל קרנה מסרטן הלבלב, אולם נפטר בשנת 2003 דווקא מאי-ספיקת לב, גופתו נשרפה ע"פ צוואתו. הגאווה של סט. לואיס (1952) זה גדל על העצים (1952) ג'ון גולדפארב, בבקשה תשוב הבייתה (1965) היאנגצה הגועש (1966) בודדה באפלה (1967) כוכבת! (1968) ריצה לזהב (1969) נטישה (1969) איש המדבר (1971) שמיים אדומים בבוקר (1971) קאטלו (1971) לילה על העיר (1972) ג'ונתן ליווינגסטון השחף (1973) מעבר שובר לב (1975) כלב שטן: מרדף הגיהנום (1979) ספינת המוות (1980) כחום הגוף (1981) משחק הדמים (1982) שולחן לחמישה (1983) פלמינגו קיד (1984) רמבו: משחק הדמים 2 (1985) דירת קיץ (1985) רמבו 3 (1988) לוויתן (1989) מונטנה (1990) - סרט טלוויזיה לרקוד עם לוחמים (1993) רציחות הזיכרון (1994) - סרט טלוויזיה ג'ייד (1995) סברינה (1995) 20.000 ליגות מתחת למים (1997) הנמלט מת מצחוק (1998) לשרת ולהגן (1999) המשפט של איימי (2003- 2000) מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד קרנה בוויקישיתוף ריצ'רד קרנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד קרנה, באתר AllMovie (באנגלית) ריצ'רד קרנה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ריצ'רד קרנה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריצ'רד קרנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אדוארד אולארצ'יק

אדוארד אולארצ'יק (בפולנית: Edward Olearczyk; ‏4 במרץ 1915 – 9 בספטמבר 1994) היה מלחין ומוזיקאי יהודי שפעל בפולין ובישראל. אולארצ'יק נולד ברווה-רוסקה שבגליציה (כיום אוקראינה) ולמד בקונסרבטוריון בוורשה. בין השנים 1939–1945 עבד בברית המועצות, ועם חזרתו לפולין עבד כבמאי בצבא הפולני. הוא ידוע בעיקר בשיריו הפופולריים, אם כי כתב גם אופרטות ויצירות לתזמורת. בשנת 1948 זכה בתחרות השירים הפופולריים מטעם משרד התרבות והאמנות הפולני. בשנת 1952 זכה באות צלב הזהב, וב-1957 בעיטור מטעם עיריית וורשה. הוא נישא לאשתו תמרה ובשנת 1957 עלה לישראל עם אשתו ובנו אלון אולארצ'יק (נולד ב-1950 בשם אלכסיי אולארצ'יק). המשפחה התיישבה בנתניה ועברה מאוחר יותר לבת ים. נכדו הוא השחקן והמוזיקאי מקס אולארצ'יק. גם בישראל אולארצ'יק המשיך להלחין. בין היתר הלחין טקסטים עבור אריק איינשטיין ואילנה רובינא. הוא נפטר בישראל בשנת 1994. בנו הוא הזמר אלון אולארצ'יק ונכדו הוא השחקן מקס אולארצ'יק. מדיה וקבצים בנושא אדוארד אולארצ'יק בוויקישיתוף אדוארד אולארצ'יק, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדוארד אולארצ'יק, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריקולאז'

בריקולאז' (מצרפתית Bricolage; עבודות בית או "הטלאה") הוא מונח המאגד במקור את כל סוגי העיסוקים הלא מקצועיים המתבצעים באופן מאולתר וחובבני, והקשורים ליצירה, שיפור, תיקון ותחזוקה של דברים חומריים. המונח שאול מהפועל הצרפתי "Bricoler" (בריקולה) - לנסות לתקן. במונח נעשה שימוש מושאל לתיאור של טכניקה פוסטמודרניסטית למחזר באופן יצירתי דברים 'מן הגורן ומן היקב', משאריות ומעודפים. טכניקה זו יכולה לבוא לידי ביטוי במגוון תחומים, כגון אמנות חזותית, עיצוב תעשייתי, מוזיקה, ארכיטקטורה, פילוסופיה, ואף בבלשנות. לפי חוקר התרבות והתקשורת דוד גורביץ, הבריקולר הוא "מהנדס חובב, המתקין יצירה שמורכבת מאובייקטים קודמים שזהותם לא טושטשה. המוצג החדש אינו חותר להומוגניות כי אם להבלטת הזיכרון של חומריו הראשוניים". ניתן לראות דוגמאות לבריקולאז' בשימוש שנעשה בפאנק בסיכות ביטחון בתור עגילים או בשימוש בצלבי קרס לשם פרובוקציה, ללא כוונת הזדהות עם הנאציזם.[דרוש מקור] גם שרשראות הזהב הכבדות שנושאים עליהם כוכבי היפ הופ כסימן למעמד חברתי מסוים הוא סוג של בריקולאז'.[דרוש מקור] הראשון שטבע את המונח בתחום מדעי החברה היה האנתרופולוג קלוד לוי-שטראוס, שהציג בשנת 1962 את הקונספט שלו על "החשיבה הפראית" ("לקחת ולחבר יחד מכל הבא ליד"). עבורו בריקולאז' הוא ריאקציה של "האדם הפרימיטיבי" לחשיבה המערבית סביבו, שמאפשרת לו להסביר את העולם לעצמו ולהשתלב בו. גם בבלשנות נכנס המונח לשימוש, בין היתר במשמעות של שפת נוער שסימן ההיכר שלה הוא "התעסקות שובבה עם סגנונות דיבור שונים". בסדרת הטלוויזיה "מקגייוור", הגיבור הוא "בריקולר" המאלתר בכל פרק פתרון לבעיות בעזרת מה שזמין לו. בסדרת הטלוויזיה "צוות לעניין", הצוות לעיתים קרובות נאלץ להרכיב דבר מה מהחפצים שברשותו. קולאז' עשה זאת בעצמך סינקרטיזם דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "בריקולאז'", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות דוד גורביץ', פוסטמודרניזם: תרבות וספרות בסוף המאה ה-20, סדרת "מה? דע!", הוצאת כנרת 1997 קלוד לוי-שטראוס, החשיבה הפראית, מרחביה, תשל"ג Jugendsprache: Fiktion Und Wirklichkeit by Peter Schlobinski, Irmgard Ludewigt and Gaby Kohl (1993, Book, Illustrated)
הר הארי

הר הארי הוא הר ברכס הרי מירון בגליל העליון. פסגת ההר נמצאת בגובה של 1047 מטרים. ההר נמצא בערך 1–2 ק"מ דרומה מהכפר הדרוזי בית ג'ן. שם ההר נגזר משם ההר בערבית "חידר" שפירושו ארי. בקרבת הר הארי מתרוממים הרים בשמות "שחל" ו"כפיר" - שמות אחרים באותה משמעות של אריה. לרגלי הר הארי בצד דרום-מזרח נובע מעין בשם עין הארי. ההר גם קרוב למקום קברו של בהאא א-דין הקדוש לדרוזים. ביום בהיר אפשר לראות כמעט את כל הגליל התחתון מפסגת ההר, מהרי הגלבוע ועד הים התיכון. בשל גובהו והנוף המרהיב, ההר הוא אתר מתאים לשימוש במצנחי רחיפה. בהר שורר אקלים ים-תיכוני כמו ברוב חלקי הגליל. בחורף יורד שלג לעיתים קרובות וכמות המשקעים בו היא בערך 1000 מ"מ. בהר נושבות רוחות חזקות רוב ימות השנה; בשל גובהו הרב ומכיוון שאין מעצור לרוחות מכיוון דרום. מדיה וקבצים בנושא הר הארי בוויקישיתוף אנציקלופדיה אריאל, כרך ג-ז, עמוד 1783 משה ברוור, האטלס האוניברסיטאי החדש, 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקרב על הוויסלה

הקרב על הוויסלה נערך בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה בתאריכים 29 בספטמבר 1914 - 31 באוקטובר 1914 בין צבאות האימפריה הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית ובין צבא האימפריה הרוסית. הקרב הסתיים בניצחון הרוסים. ב-1 בספטמבר 1914 פתחו הרוסים במתקפה בגליציה ותוך זמן קצר אילצו את הצבא האוסטרו-הונגרי לסגת נסיגה עמוקה. מבצר פשמישל נשאר נצור מאחורי קו החזית במשך כ-180 יום. כדי לעזור לאוסטרו-הונגרים ולעצור את האיום שהרוסים ימשיכו לכיוון האזור התעשייתי בשלזיה, הורה הרמטכ"ל הגרמני אריך פון פאלקנהיין לגנרל פאול פון הינדנבורג להעביר כוחות מפרוסיה המזרחית ולהתחיל במתקפה על הרוסים בסביבות ורשה. הינדנבורג פתח במתקפה ב-29 בספטמבר 1914 כשהוא עומד בראש ארבעה קורפוסים גרמניים, ולמחרת הצטרפה אליו הארמייה האוסטרו-הונגרית הראשונה בפיקוד ויקטור דנקל. בתחילה הופתעו הרוסים ונסוגו תוך שהם סובלים אבדות ו-7,000 שבויים. ב-9 באוקטובר 1914 הגיע הינדנבורג לנהר ויסלה והיה במרחק של 19 ק"מ מורשה. כאן החלה המתקפה לדעוך. הרוסים ריכזו כוח גדול ופתחו במתקפת נגד. מחוסר אפשרות לקבל תיגבורות החליט הינדנבורג ב-17 באוקטובר 1914 להפסיק את המתקפה ולסגת. ב-1 בנובמבר 1914 נסוג הינדנבורג לקו שהיה לפני המתקפה. מתקפה גרמנית נוספת לעבר ורשה בקרב לודז' נסתיימה ללא הכרעה ברורה. הגרמנים לא הצליחו לכבוש את ורשה אבל מנעו את המשך המתקפה הרוסית לעבר שלזיה. מדיה וקבצים בנושא הקרב על הוויסלה בוויקישיתוף
מצודת טונג צ'ונג

מצודת טונג צ'ונג (בסינית: 東涌古城 או 東涌堡 ולעיתים 東涌炮台, באנגלית: Tung Chung Fort) היא מצודה הממוקמת בטונג צ'ונג שבאי לנטאו, בטריטוריות החדשות של הונג קונג. המצודה ממוקמת בסמוך לדרך טונג צ'ונג, בין הכפרים שאונג לינג פיי (上嶺皮) והא לינג פיי (下嶺皮). המצודה הוקמה בין השנים 1174–1189 בתקופת שושלת סונג הדרומית. באותה תקופה נהגו מבריחים שפעלו באזור להבריח מלח מהאי לאזור גואנגג'ואו (קנטון). החלטת הממשלה להפסיק את פעולות ההברחה והתקיפות כנגד כוחות השיטור באזור הביא לשליחת צבא בראשות המלך לאוק צ'ין (經略錢) במטרה להילחם במבריחים. על מנת למנוע את המשך ההברחות הוקמה המצודה והוצבו בה 300 חיילים. לאחר מספר שנות רגיעה הוחזרו החיילים מהמצודה. בתקופת שושלת צ'ינג הפך האי לנטאו למרכז של שודדי ים. שודד הים צ'אונג פו צאי השתלט על מפרץ טונג צ'ונג והשתמש במצודה כבסיסו. כוחות הצבא הסיני נשלחו לכבוש את המצודה, ובשנת 1832 הוצב כוח צבאי במצודה על מנת לשלוט באזור ולעצור את שודדי הים. בשנת 1898 עם החכרת הטריטוריות החדשות לבריטניה כחלק ממושבת הונג קונג, פונתה המצודה. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה המצודה כבסיס עבור הצבא היפני. לאחר המלחמה שימשה המצודה כתחנת משטרה ולאחר מכן כמכללה. כיום משמשת המצודה כבית ספר. בשנת 1979 הוכרזה המצודה כאתר היסטורי, ושופצה בשנת 1988. מצודת פאן לאו אתר האינטרנט הרשמי של מצודת טונג צ'ונג
טוראקו כחול

טוראקו כחול (שם מדעי: Corythaeola cristata) הוא עוף טרופי יחיד בסוג Corythaeola. הוא המין הגדול ביותר במשפחת הטוראקיים. אורכו 70-75 ס"מ ומשקלו 0.8 עד 1.2 קילוגרם. עוף זה ניצוד לבשרו ונוצותיט בקונגו. צבעו כחול מקורו צהוב עם כתם אדום. הטוראקו הכחול הוא הגדול ביותר בין כל הטורקואים, אורכו 70-76 ס"מ ומשקלו 800 עד 1200 גרם. הטוראקו הכחול חי באפריקה, מגינאה וסיירה לאון למרכז אפריקה וקונגו, ודרומה לרואנדה ובורונדי. סביבות הגידול המועדפות עליו הן יערות שפלה ויערות הרריים. הטוראקו אוכל בעיקר פירות על ידי תלישתם מהעץ, אך כמו ההואצין אוכל גם עלים, נבטים ופרחים, ואף אצות. הוא חי בגובה של עד 2700 מטר מעל פני הים. הטוראקו בונה את קינו על מצע של ענפים יבשים, שנבנה על ידי הזכר והנקבה כאחד. הנקבה מטילה כ-2 ביצים כחולות-ירוקות ודוגרת עליהם יחד עם הזכר במשך כ-31 ימים. הגוזלים מצמיחים נוצות 5 עד 6 שבועות לאחר הבקיעה, אבל הוריהם עדיין מאכילים אותם במשך 3 חודשים לאחר מכן. סביבת הרבייה של הטוראקו הגדול היא גדולה מאוד, למרות שהאוכלוסייה הכללית של הטוראקואים הכחולים לא נספרה, והוא דווח על ידי חוקרים כמין הטוראקו שפרוש על השטח הגדול ביותר, ונראה שהוא לא נדיר ברוב שטח התפוצה שלו. האוכלוסייה נחשבת ליציבה בהיעדר ראיות לירידות באוכלוסייה או איומים משמעותיים. לכן הטוראקו מוגדר על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב "ללא חשש" (LC). מדיה וקבצים בנושא טוראקו כחול בוויקישיתוף טוראקו כחול, באתר ITIS (באנגלית) טוראקו כחול, באתר NCBI (באנגלית) טוראקו כחול, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טוראקו כחול, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טוראקו כחול, באתר GBIF (באנגלית) מידע על הטוראקו הכחול, אתר האגודה העולמית לטוראקואים. טוראקו כחול באתר הרשימה האדומה של IUCN השם תורגם מאנגלית
טונג צ'ונג

טונג צ'ונג (בסינית מסורתית: 東涌, בסינית פשוטה: 东涌, באנגלית: Tung Chung, קרי "זרם מזרחי") הוא אזור בצפון מערב האי לנטאו שבטריטוריות החדשות של הונג קונג. משמעות השם "הנחל המזרחי". אזור טונג צ'ונג הוא אחד מאזורי "הערים החדשות" שנבנות בהונג קונג. אזור טונג צ'ונג יושב בתקופת שושלת סונג (960 - 1279). באותה עת היה באזור כפר שתושביו התפרנסו מדיג וחקלאות. בראשית המאה ה-19 נשלט אזור זה של האי לנטאו על ידי שודדי ים עד שצבא שושלת צ'ינג השתלט על האזור והקים, בשנת 1817 שתי מצודות באי - מצודת פאן לאו בדרומו ומצודת טונג צ'ונג בצפונו. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש האזור כבסיס עבור צבא יפן. עם הקמת נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג החל פיתוח נרחב של האזור אשר כלל ייבוש שטחי ים נרחבים, הקמת תשתיות עבור שדה התעופה והקמת שכונות מגורים עבור עובדי השדה ועובדי שירותי השדה. פיתוח האזור מבוצע בארבעה שלבים, כאשר בסיום הפיתוח תהפוך העיר לעיר בת 250,000 תושבים. בשנת 1994 החל הפיתוח, ועבודות התשתית הסתיימו בשנת 1997 עם סיום בניית שכונות המגורים הראשונות, בהן מתגוררים 18,000 תושבים העובדים בשדה התעופה הסמוך. בשלב הפיתוח השני יובשו 350,000 מ"ר מהים בשנת 2000, ובהמשך יובשו 270,000 מ"ר נוספים מים בשנת 2001, ועליהם נבנו שכונות מגורים עבור 69,000 תושבים. במסגרת שלב הפיתוח השלישי יובשו 260,000 מ"ר נוספים מהים בשנת 2003, עליהם יבנו דירות עבור 22,000 תושבים נוספים. שלב הפיתוח הרביעי טרם החל. במסגרת פיתוח האזור הוארך קו טונג צ'ונג של הרכבת התחתית של הונג קונג ונבנו בטונג צ'ונג קניון המותגים סיטיגייט ורכבל נגונג פינג 360 המוביל לאתר התיירות והמנזר בנגונג פינג. העיר החדשה של טונג צ'ונג, באתר ממשלת הונג קונג
ספר החשבונייה

ספר החשבונייה (בלטינית: Liber Abaci) הוא ספר שכתב המתמטיקאי האיטלקי לאונרדו פיבונאצ'י ובו הציג לאירופה רעיונות מתמטיים, בין היתר רעיונות שהיו קיימים במזרח והבולט ביניהם היה שיטת ייצוג המספרים ההינדו-ערבית (השיטה העשרונית) והציע להשתמש בה במקום השיטה המסורבלת שהייתה מקובלת אז באירופה שהשתמשה בספרות רומיות. הספר פורסם בשנת 1202. פיבונאצ'י הציג בספר זה גם את חידת הארנבים שהולידה את סדרת פיבונאצ'י. המהדורה השנייה של ״ליבר אבצ'י״ (ספר החשבונייה) הוקדשה למייקל סקוטוס ב-1227. כיום לא ניתן למצוא העתקים של כתב היד המקורי מ-1202. השם "Liber Abaci" (אפשר גם לאיית "Liber Abbaci") פירושו בלטינית "ספר החשבונייה" או "ספר החישובים". המילה "Abbacus" בלטינית פירושה חשבונייה והמילה הגיעה מהמילה העברית "אבק". בחלק הראשון מתוארת שיטת ייצוג המספרים ההינדו-ערבית ודרך ההמרה משיטת ייצוג אחת לשנייה. החלק השני עוסק בדוגמאות לאפקטיביות השיטה מעולם המסחר. החלק השלישי עוסק בשאלות מתמטיות כמו משפט השאריות הסיני, מספרים מושלמים, נוסחאות עבור סדרות חשבוניות, מספרי מרסן ועוד. החלק הרביעי עוסק בקירוב ערכים של מספרים אי-רציונליים כמו שורשים ריבועיים לא שלמים. בנוסף מופיעות בספר הוכחות בגאומטריה והוא עוסק גם במערכות של משוואות ליניאריות. Michael Scot On the origin of the Fibonacci Sequence by T.C. Scott and P. Marketos חיתוך הזהב, מריו ליביו ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלייר דניס

קלרה "קלייר" דניס-גולדינג (באנגלית: Clara "Clare" Dennis-Golding; ‏ 7 במרץ 1916 – 5 ביוני 1971) הייתה שחיינית אוסטרלית. היא אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חזה. דניס נולדה בברווד (פרוור של סידני), ניו סאות' ויילס למשפחה בת 6 אחים. אביה, אלק, עבד כתובע במשטרה. כשחיין מקצועי הוא זה שלימד את ילדיו לשחות. לאחר מכן, היא עברה עם משפחתה לקלובלי. אחותה, תורה, נבחרה לייצג את אוסטרליה באולימפיאדת אמסטרדם (1928), אך בשל גילה הצעיר נמנע ממנה לנסוע לחו"ל לבדה ולכן היא לא השתתפה. בשנת 1931 זכתה דניס לראשונה בקריירה שלה באליפות אוסטרליה בשחייה במשחה ל-220 יארד (200 מטר) חזה, היא זכתה גם בשנים 1933, 1934 ו-1935 (בשנת 1932 לא נערכה אליפות אוסטרליה בשחייה) והייתה בלתי מנוצחת עד לפרישתה בשנת 1936. לאחר ניצחונה בשנת 1931 נפטר אביה מאי ספיקה של מסתם הלב. לאחר מותו היא שקלה לפרוש אך בעצת אמה היא המשיכה בקריירה הספורטיבית שלה. בתחרות שחייה שנערכה בסידני, ינואר 1932 קבעה דניס במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 3:08.4 דקות, שיא זה החזיק מעמד שלושה חודשים. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה דניס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 3:06.3 דקות, לפני הידקו מאהאטה מיפן (3:06.4 דקות) ושיאנית העולם אלז יקובסן מדנמרק (3:07.1 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 3:08.2 דקות. בתחרות שחייה שנערכה באנלי, פרבר של אדלייד, אוסטרליה הדרומית בשנת 1933 קבעה דניס במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:24.6 דקות, שיא זה החזיק מעמד שנתיים. במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בלונדון, בריטניה בשנת 1934 זכתה דניס במדליית זהב במשחה ל-200 יארד חזה בתוצאה של 2:50.2 דקות. הייתה זו המדליה היחידה שבה זכתה נבחרת אוסטרליה בשחייה לנשים במשחקים אלו. בהחלטה מעוררת מחלוקת, דניס לא נכללה במשלחת האוסטרלית לאולימפיאדת ברלין (1936), למרות שזכתה בשנת 1935 בתואר הלאומי וכך נמנע ממנה להגן על תוארה האולימפי. לכן, היא פרשה משחייה תחרותית. בשנת 1941 נישאה דניס לג'ורג' גולדינג, אתלט בעל מדליית ארד ממשחקי האימפריה הבריטית בשנת 1930 בריצת 440 יארד ומקום שישי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) בריצת 400 מטר. היא עסקה באימון שחייה ועבדה כספרית. בשנת 1971 בגיל 55, נפטרה דניס מסרטן, במנלי (פרוור של סידני). בשנת 1982 זכתה דניס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[1] התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה מדיה וקבצים בנושא קלייר דניס בוויקישיתוף קלייר דניס, באתר olympedia.org sports123.com (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה (ויקיפדיה הגרמנית) התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה (ויקיפדיה האנגלית)
היכל התהילה של המוזיקה בלונג איילנד

היכל התהילה של המוזיקה בלונג איילנד (באנגלית: Long Island Music Hall of Fame) הוא מוסד ללא כוונת רווח שהוקם ביולי 2005 ומשרדיו נמצאים בפורט ג'פרסון, ניו יורק. הארגון משמש כמוזיאון להיסטוריה של המוזיקה בלונג איילנד, ומבין תוכניותיו ניתן למנות: הקמת מרכז משאבי מולטימדיה, קידום פעילויות חינוכיות, הענקת מלגות לימוד ומתן במה להופעות מוזיקליות. בכל שנתיים, מעניק היכל התהילה את "פרס הסאונד של לונג איילנד" למוזיקאים בעלי תרומה בולטת ל"מורשת המוזיקה של לונג איילנד". ב-15 באוקטובר 2006, נערך טקס הענקת הפרסים הראשון של הארגון בתיאטרון בכפר פצ'וג בניו יורק. מוזה אליסון סאם אש טוני בנט גארי יו אס בונד הארי צ'אפין ג'ורג' מ. קוהאן ג'ון קולטריין פרי קומו ג'ימי דאקוויסטו ג'ורג' גרשווין ריצ'י הייבנס ג'ואן ג'ט בילי ג'ואל סינדי לאופר Little Anthony and the Imperials התזמורת הפילהרמונית של לונג איילנד Edward "Little Buster" Forehand Johnny Maestro & The Brooklyn Bridge מריאן מקפרטלנד שאדוו מורטון ראן די אם סי ניל סדקה ג'ין סימונס פול סטנלי פיטר כריס סטריי קאטס אוניברסיטת סטוני ברוק סאם טיילור טוויסטד סיסטר Vanilla Fudge לסלי ווסט לואי ארמסטרונג קאונט בייסי וולטר בקר פאט בנאטר בלו אויסטר קאלט WAXQ מריה קארי אהרן קופלנד ניל דיימונד The Good Rats ארלו גאת'רי מרווין המליש קרול קינג גאי לומברדו אדי מאני פאבליק אנמי הראמונס ג'ין ריצ'י בברלי סילס סיימון וגרפונקל ברברה סטרייסנד The Tokens קני ואנס דרים ת'יאטר לו ריד אוסקר ברנד קרול ופאולה טדי צ'ארלס סטנלי דרוקר Eric B. & Rakim מורטון גאולד בוב גרואן רוי היינס אל קופר סטיב מרטין דוני מקלורקין דניס מקנמרה My Father's Place אדי פלמיארי The Shangri-Las ג'ון זורן אתר האינטרנט הרשמי של היכל התהילה של המוזיקה בלונג איילנד ג'ימי ווב, What's the Long Island Sound?‎, ‏6 בנובמבר 2006 (באנגלית) "About Long Island Music Hall of Fame" (באנגלית). 14 באוקטובר 2006. אורכב מ-המקור ב-2007-02-11. נבדק ב-25 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Long Island Sound Award" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2013-09-02. נבדק ב-25 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) מרסל ס. פישלר. "Nascent Hall of Fame to Welcome First Honorees" (באנגלית). New York Times. נבדק ב-25 באוגוסט 2011. {{cite news}}: (עזרה) "Members of the Hall of Fame" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2009-05-22. נבדק ב-25 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה)