laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פדרו קברל

פדרו אלברש קברל (בפורטוגזית: Pedro Álvares Cabral;‏ 1467 לערך – 1520 לערך) היה נווט ומגלה ארצות פורטוגזי, הנחשב, בדרך כלל, לאירופאי הראשון שגילה את ברזיל (22 באפריל 1500). משערים כי הוא נולד בבלמונטה, בפרובינציית ביירה ביישה (Beira Baixa), אשר בפורטוגל. הוא היה בנם השלישי של פרנאו קברל (1427 לערך – 1492 לערך), מושל הפרובינציה, ואיזבל דה גוֹבֵיָה דה קיירוש (Gouveia de Queirós; ‏1433 לערך – 1483 לערך (צאצאית של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל)). קברל נשא לאישה את איזבל דה קשטרו, בתו של פרנאו דה נורוניה (Noronha, (גם הוא צאצא של אפונסו הראשון)). כפי הנראה זכה להכשרה מעולה בניווט ורכש לו ניסיון רב כיורד ים, שכן מנואל הראשון מלך פורטוגל מצא אותו ראוי להמשיך את מפעלו של וסקו דה גמה. משימתו של קברל הייתה לייסד קשרי מסחר קבועים ולהפיץ את הנצרות בכל מקום אליו יגיע, גם באמצעות כוח הזרוע במידת הצורך. אופייה של המשימה הביא סוחרים פלורנטינים עשירים לתרום לציוד ספינותיו, ולכמרים להצטרף למשלחתו. המשלחת הורכבה מ-13 ספינות אשר נשאו 1,500 איש, ובין רבי החובלים היו גם בארתולומיאו דיאש וכן ניקולאו קואליו (Nicolau Coelho) אשר השתתף במסעו של וסקו דה גמה, ובארתולומיאו דיאש עצמו נתן לקברל את ההוראות הדרושות לניווט המשלחת. המשלחת הפליגה מליסבון ב-9 במרץ 1500, ובהתאם למסלול שהתווה מראש, הוא שאף להימנע מאזור מפרץ גינאה. לאחר שנפרדו מאחת הספינות אשר נאלצה לסוב לאחור עקב סערה, הפליגה המשלחת מאיי כף ורדה לכיוון דרום מערב, וב-22 באפריל, הבחינה המשלחת בהר, ושמו נקרא הר פסקואל (כלומר "ההר של הפסחא"). למחרת היום, ב-23 באפריל, נחת קברל על חופה של ברזיל וב-25 באפריל עגן הצי כולו ב"פורטו סגורו". קברל הבין כי חבל הארץ אותו גילה נמצא ממזרח לקו האורך ששורטט בחוזה טורדסיאס, ושיגר את אחת מספינותיו חזרה לפורטוגל עם החדשות המסעירות. מתוך אמונה שגויה כי האדמה אותה גילה היא אי, קרא קברל למקום "האי של ורה קרוש" (אי צלב האמת) והשתלט עליו באמצעות הקמת צלב וקיום טקס דתי. קברל חידש את מסעו ב-3 במאי 1500, ולקראת סוף החודש הגיע הצי לכף התקווה הטובה, שם נקלע לסערה בה איבד ארבע ספינות, בהן ספינתו של בארתולומיאו דיאש, כאשר הצי שלו מונה כמחצית מכוחו המקורי, הפליג קברל לאורך חופיה המזרחיים של אפריקה בנסותו לקשור קשרים עם שליטים מקומיים. ב-10 באוגוסט גילתה אחת מספינותיו אי שלימים נקרא מדגסקר. קברניט ספינה זו היה דיוגו דיאש, אחיו של ברתולומיאו דיאש. קברל המשיך במסעו להודו על מנת לסחור בפלפל שחור ותבלינים אחרים, וייסד תחנת מסחר בקוז'יקוד, אליה הגיע ב-13 בספטמבר. בקוצ'ין הצליח קברל לחתום על הסכמי מסחר ועל הקמת מושבת סחר עם השליט המקומי. ב-16 בינואר 1501, לאחר מספר הסכמים, אך גם כישלונות, לאורך חופה של הודו, החל קברל במסעו חזרה לפורטוגל, אליה הגיע ב-23 ביוני עם ארבע ספינות בלבד. קברל קבור במנזר בסנטרם אשר בפורטוגל. זכרו כובד במספר בולי דואר, דוגמת סדרת בולים ברזילאים שהופקה ב-11 בינואר 1900 לציון 400 שנים לגילויה. בברזיל מתנוסס דיוקנו על מטבע של סנטאבו אחד, ובסדרה מיוחדת של שטר כסף של 10 ריאל. היסטוריה של ברזיל מחלוקות על גילוי ברזיל האימפריה הפורטוגזית מדיה וקבצים בנושא פדרו קברל בוויקישיתוף לוח זמנים מקוצר (באנגלית) פדרו קברל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פדרו קברל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הגל הבטוח

הגל הבטוח הייתה תחנת רדיו ישראלית, שפעלה במסגרת קול ישראל ועסקה בשידור תוכניות מוזיקה, תוכניות מלל, דיווחי תנועה ושידורי ספורט לאזור הצפון. התחנה החלה לשדר בשנת 1991, בשיתוף עם משרד התחבורה, במסגרת המלחמה בתאונות הדרכים. התחנה נסגרה בשנת 2003. השם "הגל הבטוח" היה בשימוש קול ישראל עוד לפני הקמת התחנה, לשידורי בטיחות בדרכים שנערכו מדי פעם. הגל הבטוח הייתה תחנת הרדיו הראשונה בישראל שנועדה לנהגים לצורך הכוונת התנועה והגברת המודעות לנהיגה זהירה. עם השנים נוספו לה תוכניות אקטואליה, תרבות וספורט. חלק משידוריה נסמכו על עבודת כתבי רשת ב' בצפון, ובתחנה עצמה הועסקו כ-30 עובדים. בתחנה שודרו פרסומת והיא התחרתה בתחנת רדיו חיפה בעלת הזיכיון לרדיו האזורי. ב-23 במאי 2003 התחנה נסגרה בזמן שידור, ומאזיני התחנה לא קיבלו כל הסבר על נסיבות הפסקת פעילותה. התחנה נסגרה בהוראת מנכ"ל רשות השידור, יוסף בראל. בראל טען שהתגלה לו שהתחנה פועלת ללא תקצוב ובניגוד להחלטות של המוסדות הציבוריים של רשות השידור. אך העובדים טענו שההחלטה הייתה במסגרת הקיצוצים בתקציב רשות השידור. קול ישראל סגר את רשת הגל הבטוח, באתר הארץ, 25 במאי 2003 ברוך המאירי, "כאשר התקשרתי לרדיו לא חשבתי על הפרס", מעריב, 14 בדצמבר 1982 ענת באלינט, קול ישראל סגר את רשת "הגל הבטוח", באתר TheMarker‏, 23 במאי 2003 שמואל דקלו, ‏דו"ח של יעקב גדיש: ההאזנה לרדיו האיזורי מחצית מלרשתות הארציות, באתר גלובס, 29 בדצמבר 1996 מנכ"ל רשות השידור ימנה בודק לרשת הגל הבטוח בחיפה, באתר הארץ, 27 במאי 2003 עתי"ם, ‏באמצע שידור וללא התראה מראש נסגרה תחנת הרדיו "הגל הבטוח" של קול ישראל בחיפה והצפון, באתר גלובס, 23 במאי 2003
נקודת ארצ'ר (אנטארקטיקה)

נקודת ארצ'ר (באנגלית: Archer Point) היא לשון יבשה סלעית, בארץ אואטס שבאנטארקטיקה. לשון היבשה מהווה את הקצה המערבי של פתחו של מפרץ הרלד. הנקודה מצויה 9 קילומטרים ממערב לראש ויליאמסון. הר ארצ'ר ממוקם בסמוך מדרום לנקודת ארצ'ר. לשון היבשה התגלתה בפברואר 1911 על ידי לוטננט הארי פנל, מהצי המלכותי, שהפליג בספינה טרה נובה, ספינת משלחת טרה נובה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910- 1913), בפיקודו של רוברט פלקון סקוט. סקוט קרא לנקודה על שמו של וו. וו. ארצ'ר (W.W. Archer) המנהלן הראשי (chief steward) של המשלחת. אתרים נוספים הנקראים על שמו של וו. וו. ארצ'ר באנטארקטיקה: כף ארצ'ר - לשון יבשה באזור באזור חוף סקוט, שלחוף ארץ ויקטוריה הר ארצ'ר (אנטארקטיקה) - הר בסמוך למפרץ הרלד • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 224 • Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 409 נקודת ארצ'ר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נקודת ארצ'ר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה נקודת ארצ'ר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה המיקוד של נקודת ארצ'ר (הדואר האוסטרלי) מזג אוויר נוכחי עדכני בנקודת ארצ'ר תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור נקודת ארצ'ר סטטיסטיקות מזג אוויר ונתוני מזג אוויר היסטוריים עבור נקודת ארצ'ר גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי מידע גאוגרפי על הר ארצ'ר
נקודת ארצ'ר

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה נקודת ארצ'ר (אנטארקטיקה) – לשון יבשה בארץ אואטס שבאנטארקטיקה כף ארצ'ר – לשון יבשה בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה חצי האי ארצ'ר – חצי אי באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה ניו זילנד נקודת ארצ'ר (ניו זילנד) – לשון יבשה בחבל סאות'לנד שבאי הדרומי של ניו זילנד אוסטרליה נקודת ארצ'ר (אוסטרליה) – לשון יבשה במחוז קוק במדינת קווינסלנד שבאוסטרליה ארצות הברית נקודת ארצ'ר (קרולינה הצפונית) – לשון יבשה במחוז קרטרט במדינת קרולינה הצפונית שבארצות הברית נקודת ארצ'ר (איידהו) – נקודת תצפית במחוז איידהו במדינת איידהו שבארצות הברית קנדה נקודת ארצ'ר (קולומביה הבריטית) – לשון יבשה בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה
ספיר כדורי

ספיר כדורי (נולדה ב-13 במאי 1993) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כשוערת בליגת העל בכדורגל נשים. כדורי נולדה בחדרה וכבר בגיל 11 הצטרפה לקבוצת הילדות של מכבי כישרונות חדרה ולקחה חלק בגביע פוקס קידס במסגרתו השתתפה עם הקבוצה בטורניר בצרפת. בשנים שלאחר מכן שיחקה בקבוצת הנערות של חדרה כחלוצה ובמקביל התאמנה עם קבוצת הבוגרות כשוערת. בעונת 2008/2009 שיחקה במקביל בקבוצת הנערות ובקבוצה הבוגרת בליגת הנשים הבכירה. במסגרת רבע גמר הגביע בעונת 2016/2017 נפצעה ברצועה הצולבת, סיימה את העונה ולא המשיכה לשחק בקבוצה. בעונת 2018/2019 עברה להפועל רעננה אך שוחררה מהקבוצה עוד לפני פתיחת העונה עקב מחלה. כדורי הגישה תביעה לבוררות כדי לקבל את השכר שהובטח לה אך סורבה. לאחר פרסום הנושא בתקשורת גייסה למענה קבוצת בית"ר ירושלים בראשות הבעלים משה חוגג את סכום הכסף שהובטח לה כשכר. בשנת 2009, בגיל 16, צורפה לנבחרות הנערות של ישראל ורשמה 3 הופעות בנבחרת הנערות עד גיל 17 ו-14 הופעות בנבחרת הנערות עד גיל 19. בעלת תואר ראשון במנהל עסקים וניהול ספורט מהמרכז האקדמי רופין ומכון וינגייט. גביע המדינה: 2014/2015 ספיר כדורי, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל באתר ההתאחדות הישראלית לכדורגל גידי ליפקין, ‏נדחתה תביעה של שחקנית כדורגל חולת סרטן, באתר ONE‏, 19 במאי 2020 רם חיים, ‏ספיר כדורי: "ספורט זו המחלה הכי גדולה, יותר מהסרטן", באתר ערוץ הספורט, 21 במאי 2020 ליאן וילדאו, השוערת שחלתה בסרטן לאחר התרומות: "המילים ואהבת לרעך כמוך קיבלו משמעות", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 21 במאי 2020 יניב טוכמן‏, ספיר כדורי ערערה ליו"ר המוסד לבוררות בהתאחדות: "לא נוותר עד שהצדק ייצא לאור", באתר וואלה, 26 במאי 2020 בית"ר ירושלים גייסה 34 אלף ש"ח עבור ספיר כדורי ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ספיר כדורי".
מיכאל קיסרי

מיכאל (מיקי) קיסרי (קיסלר) (נולד ב-1 ביוני 1950) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שירת בצה"ל בחיל הים כמפקד שייטת הצוללות. והיה המפקד הראשון של מערך בניית הצוללות מסדרת דולפין בגרמניה. נולד ב-1950 להורים ניצולי השואה שעלו מצ'כיה עם הקמת המדינה. הוריו הגיעו למעברת נווה דוד בחיפה והתיישבו בכפר יחזקאל. לאחר שנולד עברו ההורים לקיבוץ דגניה א' שם השתלבו עם ותיקי היישוב. כשהיה באמצע כיתה ה' עזבו את הקיבוץ ועברו לחיפה, לשכונת הכרמל הצרפתי. הוא למד בבית הספר "רמות" ברמת שאול. בכיתה ט' עבר ללמוד בבית הספר לקציני ים עכו, במגמת מכונאות ימית. התגייס לצה"ל ב־1968, המשיך לקורס חובלים בחיל הים למגמת השיט, למסלול הפיקוד בחיל הים. בסיום הקורס, שנמשך שנתיים וחצי, הצטרף לשייטת הצוללות ובמסגרתה פיקד על פלגת הדבורים בבסיס חיפה, שהייתה אחראית על הביטחון בגזרת צפון המדינה ומניעת חדירות פעילות חבלנית מהים. במלחמת יום הכיפורים הצטרף לדבורים במפרץ סואץ, ובהמשך כסגן מפקד הבסיס שהוקם בא-טור ונועד לשמור על נתיבי שיט חופשיים במפרץ. בשנת 1975 נסע עם משפחתו לאנגליה להביא את הצוללת אח"י גל שנועדה להחליף את דור הצוללות הישן של חיל הים. במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד צוללת שעגנה קרוב לקו החוף של לבנון ומשם טיווחה בחשאי את חיל האוויר וחיל הים לתקיפת מטרות של אש"ף וסוריה. כן חשף סוללת טילי קרקע־אוויר, האיום המרכזי על חופש הטיס הישראלי, שהסורים הצליחו להסתיר מגיחות הצילום של חיל האוויר. אחרי הפיקוד על אח"י גל יצא ללימודים באוניברסיטת בר-אילן ועבר לגור בראשון לציון במשך שנתיים. עם סיום הלימודים חזר לגור בקריית ביאליק כדי להיות קרוב לבסיס חיפה, שם שימש מפקד ספינת הטילים "מולדת". אחרי שנתיים עבר להתגורר בכפר סבא. ביוני 1983 מונה למפקד שייטת הצוללות וכיהן בתפקיד עד יולי 1987. בקיץ שנת 1987 יצא שוב ללימודים, לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן. אז גם הצטרף לפרויקט המגורים ברעות, אליה עבר בשנת 1991. אחרי הלימודים הושאל לתעשייה האווירית למשך שלוש שנים ומשם יצא עם משפחתו לגרמניה, לנהל את פרויקט בניית הצוללות מסדרת דולפין, והתגורר בהמבורג עד לסיום הבנייה של אח"י דולפין ואח"י תקומה. בשנת 1996, אחרי השקת הצוללת הראשונה "דולפין", חזר לישראל, לבית ברעות. שנה לאחר מכן השתחרר מצה"ל והתמנה למנהל בית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב. במילואים הצטרף לצוות החיפושים של הצוללת "דקר". נשוי לרבקה (לבית ברסלר) אב לבת ובן ומתגורר במודיעין-מכבים-רעות. מיכאל קיסרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אין לי ארץ אחרת – מיקי קיסרי, באתר "הקשר הרב דורי" אהרון לפידות, כדי להגן על ישראל צריך שש צוללות, באתר ישראל היום, 25 בנובמבר 2016 רונן ברגמן, "צריך ועדת חקירה על הצוללות והספינות, אבל שתבדוק בחרדת קודש", באתר "ידיעות אחרונות", 20 באוגוסט 2020 מיקי קיסרי מספר צוללן 573 דברים בשם אומרם, באתר יוטיוב יוצאי חיל הים במחאה להקמת ועדת חקירה בעניין פרשת הצוללות, בערוץ ynet של אתר יוטיוב, 20 באוגוסט 2020
אלפא רומיאו קנגורו

אלפא רומיאו קנגורו (באיטלקית: Alfa Romeo Canguro, קרוי גם: Alfa Romeo TZ Bertone Canguro) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט-קופה, 2 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית כלי הרכב האיטלקית אלפא רומאו בשנת 1964 "אלפא רומיאו קנגורו" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות ("Paris Motor Show" (אנ')) בפריז בשנת 1964. השלדה של דגם "אלפא רומיאו קנגורו" התבססה על דגם "Alfa Romeo Giulia TZ" (אנ') (מספר שלדה 10511 AR 750101). גוף הדגם עשוי פיברגלס ולא מאלומיניום והוא כולל את אחד הראשונים המודבקים בשמשות הקדמיות במכונית. 2 דלתות. 2 מושבים. מנוע קדמי-אורכי, 4 צילינדרים. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורית. עיצוב: ג'ורג'טו ג'וג'ארו בשיתוף "Gruppo Bertone" (אנ'). אלפא רומיאו דיסקו וולנטה אלפא רומיאו באט אלפא רומיאו סוג 103 אלפא רומיאו גלוריה אלפא רומיאו ספורטוט אלפא רומיאו איגואנה אלפא רומיאו סקראבאו מדיה וקבצים בנושא אלפא רומיאו קנגורו בוויקישיתוף "אלפא רומיאו קנגורו" classicdriver.com/en/article/cars/classic-concepts-1964-alfa-romeo-canguro "אלפא רומיאו קנגורו" ultimatecarpage.com/car/2407/Alfa-Romeo-Canguro "אלפא רומיאו קנגורו" alfaromeo159.com/alfa/concept/alfa-romeo-canguro "אלפא רומיאו קנגורו" supercars.net/blog/1964-alfa-romeo-canguro-concept
אלן-רנה לסאז'

אלן-רנה לֶסאז' (בצרפתית: Alain-René Lesage;‏ 6 במאי 1668 – 17 בנובמבר 1747, בולון-סור-מר), היה סופר ומחזאי צרפתי. אלן-רנה לסאז' היה בן למשפחת משפטנים. הוריו נפטרו בצעירותו והוא הופקד בידי דודו שבזבז את ההון שירש. מנהל בית ספר של הישועים בעיר ואן שבברטאן, שם למד, נוכח ביכולותיו של לסאז' וקירב אותו לספרות. לסאז' עבר לפריז ב-1693 כדי ללמוד משפטים ושנה לאחר מכן נשא אישה. בהשפעת חבריו, ונוכח דלות פרנסתו, החל לעסוק בתרגום. תחילה תרגם כתבים מספרות יוונית קלאסית לצרפתית. בהמשך פנה לספרות ספרדית, שהייתה פופולרית באותה תקופה בצרפת, ותרגם מספר יצירות של לופה דה וגה, פדרו קלדרון דה לה ברקה וסופרים נוספים. על בסיס ספרו של ולס דה גוורה חיבר לסאז' את "השטן הצולע" שהקנה לו תהילה. הספר נדפס בכמה מהדורות, עובד למחזה והועלה על במת התיאטרון. בשנת 1715 פרסם לסאז' את הפרקים הראשונים של הרומן הפיקרסקי הנודע "הרפתקאותיו של ז'יל בלאס דה סנטיאנה". הפרק השלישי ראה אור בשנת 1724 והרביעי בשנת 1735. הספר זכה לקהל קוראים גדול, למהדורות תרגום לשפות רבות ולהתייחסויות בספרות בדורות הבאים. הוא תורגם לעברית בידי עידו בסוק (דביר, 1995). קדמו לו תרגומיהם של אברהם אלמאליח (ירושלים: דפוס ש"י שיריזלי, תרפ"ו) ושל יצחק לבנון (מסדה-פרס, 1980). ב-1732 פרסם לסאז' את ספרו על הרפתקאות הפריבטיר Robert Chevalier Beauchêne בצרפת החדשה, שיש המוצאים בו דמיון לספריו של בן זמנו דניאל דפו. לסאז' היה איש רעים להתרועע, מבאיו הקבועים של קפה פרוקופ, אך בשנת 1743, בעקבות מות בנו, עזב את פריז והתיישב בבולון-סור-מר, שבה מת ב-1747 בגיל 80. מדיה וקבצים בנושא אלן-רנה לסאז' בוויקישיתוף אלן-רנה לסאז', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רשימת הפרסומים של אלן-רנה לסאז', בקטלוג הספרייה הלאומית יצירותיו וחיבורים על אודותיו בארכיב האינטרנט כתבי אלן-רנה לסאז' בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אלן רנה לסז' (1668-1747), דף שער בספרייה הלאומית אלן-רנה לסאז', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלן-רנה לסאז', באתר Discogs (באנגלית)
אלפא רומיאו סקראבאו

אלפא רומיאו סקראבאו (באיטלקית: Alfa Romeo Scarabeo) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט-קופה, 2 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית כלי הרכב האיטלקית אלפא רומאו בשנת 1966 פירוש "Scarabeo" מאיטלקית לעברית: "חיפושית". בבניית דגם "אלפא רומיאו סקראבאו" השתתפו המהנדס "Giuseppe Busso" (אנ') בשיתוף המהנדס ומעצב הרכב "Orazio Satta Puliga" (אנ') הדגם בנוי על פי פלטפורמה של דגם "Alfa Romeo Tipo 33" (אנ'). המתלה נלקח מדגם רנו R8 מתוצרת רנו הצרפתית. 2 דלתות 2 מושבים מנוע אחורי מנוע בנזין סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2 השלדה הצינורית - כולל מסגרת הסולם הצינורית על גבי צדי תא הנהג, שהכיל את מכלי הדלק עיצוב: Sergio Sartorelli (אנ') מחברת עיצוב הרכב "Officine Stampaggi Industriali" (אנ') אלפא רומיאו דיסקו וולנטה אלפא רומיאו באט אלפא רומיאו סוג 103 אלפא רומיאו גלוריה אלפא רומיאו ספורטוט אלפא רומיאו איגואנה אלפא רומיאו 2אטואוטנטה מדיה וקבצים בנושא אלפא רומיאו סקראבאו בוויקישיתוף אלפא רומיאו סקראבאו, סרטון באתר יוטיוב "אלפא רומיאו סקראבאו" museoalfaromeo.com/en-us/MostreTemporanee/Pages/Scarabeo1966 "אלפא רומיאו סקראבאו" carscoops.com/2019/12/alfa-romeo-scarabeo-concept-is-the-perfect-excuse "אלפא רומיאו סקראבאו" archivioprototipi.it/italia/osi/scarabeo "אלפא רומיאו סקראבאו" archivioprototipi.it/italia/alfaromeo/scarabeo "אלפא רומיאו סקראבאו" classicdriver.com/en/article/cars/classic-concepts-1966-alfa-romeo-scarabeo
המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH

המכון המלכותי לטכנולוגיה של KTH (בשוודית: Kungliga Tekniska högskolan) הוא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בסטוקהולם, שוודיה, אשר הוקמה בשנת 1827. באוניברסיטה לומדים למעלה מ-13,000 סטודנטים והיא האוניברסיטה הטכנית הגדולה בשוודיה. נכון ל-2020 המכון מורכב מחמישה בתי ספר עם ארבעה קמפוסים בסטוקהולם וסביבתה. האוניברסיטה חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם ובברית N5T. מבין בוגריה הידועים ניתן למנות את גוסטב לרסון ודולף לונדגרן. בנוסף, זוכי פרס נובל קאי סיגבאן והאנס אלפוון לימדו במכון. שורשיו של המכון המלכותי נמצאים בבית ספר טכנולוגי שהוקם בסטוקהולם עוד בשנת 1798. בשנת 1827 בית הספר הפך למכון גדול ורשמי יותר. הקמת המכון הושפעה (כמו מכללות טכניות רבו אחרות באירופה שקמו בשנים אלו) מהאקול פוליטקניק בפריז. בפתיחתו, למכון היה פרופסור אחד לכימיה ואחד בפיזיקה, וכיתה אחת בהנדסת מכונות ואחת להנדסה כימית. בשנת 1851 הורחבה תוכנית ההנדסה משנתיים לשלוש. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 נכנס המכון לתקופת התרחבות. בשנים אלו מבנים רבים נבנו או שופצו לטובת האוניברסיטה. בשנת 1877 קיבל המכון את שמו הנוכחי. בשנה זו החלו גם לימודי אדריכלות במוסד. בשנת 1927 הוענקה סופית למכון את הזכות להעניק דוקטורט משלה, וחמשת הרופאים הראשונים סיימו את הכשרתם בשנת 1929. בשנת 1970 נחנך הכור הגרעיני של המכון. Times Higher Education: מקומות 201–250 (2020) דירוג QS לאוניברסיטאות: 98 (2020) מדיה וקבצים בנושא המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH (בשוודית) אתר האינטרנט הרשמי של המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH (באנגלית) המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH, ברשת החברתית פייסבוק המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
קורקינו

קורקינו (ברוסית: Куркино) הוא ראיון של המחוז הצפון-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 8.04 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 34,231 תושבים (2020). הראיון הוקם על ידי המחלקה לתוכניות השקעה בבנייה של ממשלת מוסקבה בשנים 1999–2006. הראיון ממוקם מחוץ לכביש הטבעת של מוסקבה בצפון-מערב מוסקבה, בין העיר חימקי וראיונים של מוסקבה טושינו הצפונית ומולז'נינובסקי. זהו אזור מגורים ניסיוני וכתוצאה מכך צפיפות הבנייה נמוכה. הראיון מורכב מ-18 תתי ראיונים. בנייני מגורים בגבהים שונים - מבתי קוטג'ים ובתי עיירה עד בנייני דירות בני 23 קומות, שנבנו על פי פרויקטים אינדיבידואליים. מקדש אייקון ולדימיר של אם האל בקורקינו מקדש אלכסנדר נבסקי בקורקינו פארק הטבע "עמק נהר סחודני בקורקינו" מדיה וקבצים בנושא קורקינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קורקינו (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרקשגייפי

פרקשגייפי (בהונגרית: Farkasgyepű) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בפרקשגייפי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו ביישוב 381 תושבים, ובשנת 2019 מספר התושבים עמד על 330. במהלך מפקד האוכלוסין 1930–1935, גדלה האוכלוסייה בצורה חדה וכמעט הוכפלה. הסיבה הברורה לכך הייתה העברת בית הספר ליער בשנת 1929. בימים שלאחר מכן פעל המוסד למטרות רפואיות (סנטוריום ריאות), וסיפק שפע של בתי מגורים ועבודות למקומיים ולמקומיים. הנתונים הסטטיסטיים משנת 1930 שפורסמו ערב המלחמה בשנת 1941 מעידים על קביעות ויציבות. מאחר ששיעור האוכלוסייה הנשית נותר ללא שינוי, עודף זה התרחש בקרב גברים. מבחינת השתייכות דתית, הקתוליות נותרה דומיננטית, הפרוטסטנטים היו מיעוט משמעותי ושלוש עדות אחרות לא נכחו במספרים משמעותיים. שפת האם של האוכלוסייה הייתה בעיקר גרמנית והונגרית עד בערך בשנת 1930, ובסביבות 1941 האוכלוסייה דוברת הגרמנית גדלה. בפרקשגייפי חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא פרקשגייפי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרקשגייפי (בהונגרית) (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי Farkasgyepű, schwaben.hu מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלימבה

הלימבה (בהונגרית: Halimba) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. בהלימבה חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא הלימבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הלימבה (בהונגרית) (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיטינו

מיטינו (ברוסית: Митино) הוא ראיון של המחוז הצפון-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 12.66 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 195,476 תושבים (2020). מיטינו הוקם בשנות התשעים עם בתים בני 17 קומות, וכן כמה בנייני מגורים בני 4, 5, 6, 9, 14 ו-21 קומות. בהדרגה, ראיון זה הפך לאחד הראיונים היוקרתיים ביותר במוסקבה בגלל תנאי הסביבה הטובים והתשתית המפותחת. לפתיחת תחנת המטרו מיטינו לנוסעים ב-26 בדצמבר 2009 יש חשיבות רבה להתפתחות הראיון. התת ראיונים של מיטינו בנויים עם בתים מונוליטיים אישיים עם נוחות גבוהה ותכנון משופר. באזור המרכזי של הראיון ישנם בניינים גבוהים יחסית עם בני 14 קומות ומעלה. הראיון עצמו בנוי כחצי מעגל מוארך, כאשר "הגב" שלו פונה לדרום-מערב. צורת בנייה זו אינה נצפת בשאר ראיונים של מוסקבה. פארק הנופים "מיטינו" תחנות מטרו "וולוקולמסקאיה", "מיטינו" ו"פיאטניצקויה שוסה" מדיה וקבצים בנושא מיטינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיטינו (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תל אביב זה אני ואת

"תל אביב זה אני ואת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי אמיר ובן, בשיתוף ההרכב המוזיקלי הישראלי ג'יין בורדו. השיר יצא לאור ב-8 ביוני 2020, על ידי חברות התקליטים Mobile1 Music ותקליטי יהלום, כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר הוא שיר פופ שנכתב והולחן על ידי אמיר ובן, בשיתוף עם דורון טלמון, והופק על ידם בשיתוף עם מתי גלעד. במצעד השבועי של מדיה פורסט, זכה השיר להצלחה מתונה, תוך שהגיע למקום ה-20, וצבר כ-43 השמעות בתחנות הרדיו בישראל באותו השבוע. במצעד שירי הספוטיפיי, הגיע השיר בשיאו למקום ה-45, תוך שצבר באותו השבוע כ-49,614 השמעות. במצעד השירים הישראליים של שזאם, הגיע השיר למקום ה-9. ב-8 ביוני 2020, בסמוך לצאת הסינגל, פורסם הווידאו קליפ של השיר בערוץ היוטיוב של אמיר ובן. הווידאו קליפ בוים על ידי תמר גורן (חברתו של אמיר). בקליפ, נראים אמיר ובן וג'יין בורדו על גג, שרים את מילותיו של השיר ורוקדים לצליליו. בריאיון למאקו, אמרה טלמון: "רצינו לצלם קליפ אחר לגמרי ל'תל אביב זה אני ואת', אבל אז הגיעו ההגבלות והסגר. השיר כבר היה מוכן, לא ויתרנו, ואמרנו - ננצל את המגבלה למצוא פתרון יצירתי. אי אפשר עכשיו להשקיע בלוקיישן ובצוות גדול אז נעשה משהו מצומצם וחכם, נתמקד בכוריאוגרפיה ובבגדים, ושהשיר ידבר בעד עצמו. בסוף צילמנו בגג מול הבניין שלנו בדיוק כשפתחו את הסגר. יצא בסוף הכי פשוט והכי טוב, הכי תל אביב זה אני ואת. זו הייתה הברקה של הבמאית תמר גורן שהפכה את זה למבצע גרילה, וזה הפך את זה לעוד יותר מרגש". לדף השיר באתר הספרייה הלאומית אמיר שדה, בן מאור, דורון טלמון Amir VeBen - אמיר ובן (Ft. Jane Bordeaux - ג'יין בורדו) – Tel Aviv Ze Ani Ve'at - תל אביב זה אני ואת (באנגלית), נבדק ב-2020-08-21 niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group Spotify Charts, www.spotifycharts.com Shazam, web.archive.org, ‏2020-08-13 אמיר ובן מארחים את ג׳יין בורדו - תל אביב זה אני ואת | Amir Ve Ben ft. Jane Bordeaux, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:41) מרדיו ועד הופעות: כך שינתה הקורונה את תעשיית המוזיקה, באתר ‏מאקו‏, 24 ביולי 2020
רוברט סקוט לאודר

רוברט סקוט לאודר (באנגלית: Robert Scott Lauder‏; 25 ביוני 1803 – 21 באפריל 1869) היה אמן סקוטי, שתיאר את עצמו כ"צייר היסטורי". לאודר נולד בסילברמילס, אדינבורו, בנם השלישי של הלן טייט וג'ון לאודר מסילברמילס, נבחר ציבור באדינבורו ובעל בית מלאכה לעורות. לאחר שלמד בתיכון נסע ללונדון, שם עסק אחיו הבכור ויליאם (סבה של הציירת מייבל פרייד, אשתו של הצייר ויליאם ניקולסון) בעסק המשפחתי. הוא שב לאדינבורו בערך בשנת 1826 ונבחר לאחד החברים המקוריים של האקדמיה הסקוטית המלכותית בשנת 1830. בשלב זה לאודר התגורר עם אחיו ויליאם לאודר בחלק החדש של אדינבורו. ב-9 בספטמבר 1833 התחתן בכנסיית סנט קוטברט באדינבורו עם איזבלה רמזי תומסון והם נסעו לאירופה, בליווי אחיו, האמן הצעיר ג'יימס אקפורד לאודר. רוברט למד כמה שנים ברומא, פירנצה, בולוניה, ונציה ומינכן. לאודר חזר ללונדון בשנת 1838 ושם התגורר מספר שנים, שם הוטבלו שלושת ילדיו - איזבלה, ג'ון ורוברט - בכנסיית סנט תומאס, סאות'ווארק, בשנת 1840, 1841 ו-1844 בהתאמה. בעודו בלונדון הוא הציג באקדמיה המלכותית והתחרה בתחרות קישוט אולם ווסטמינסטר בשנת 1847. הוא שלח את הציור "המשיח הולך על המים", שנרכש לאחר מכן על ידי ליידי אנג'לה בורד-קוטס, הברונית הראשונה בורד-קוטס. בהמשך הוא שב לאדינבורו בשנת 1849, שם למדו באקדמיה שני בניו – רוברט סקוט לאודר (יליד 1844), שהפך לרופא, וג'ון תומסון לאודר (1841–1865). הרומנים של סר וולטר סקוט סיפקו לו נושאים לרבים מציוריו ההיסטוריים המצליחים ביותר. בערך בשנת 1860 הוא לקה בשבץ מוחי ולא צייר לאחר 1861. הוא מת באדינבורו ב-21 באפריל 1869. הוא קבור בבית הקברות ווריסטון באדינבורו, מתחת לאבן גדולה ובהירה של אבן חול עם שיש סיציליאני לבן, מגולף על ידי ג'ון האצ'יסון. אחיו הצעיר, ג'יימס אקפורד לאודר קבור אתו. דייוויד רוברטס דייוויד אוקטביוס היל ישו מטיף לענווה ג'ון הנינג תומאס תומסון לאודר דיוקן עצמי מדיה וקבצים בנושא רוברט סקוט לאודר בוויקישיתוף רוברט סקוט לאודר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) (141) - Towns > Edinburgh > 1805-1834 - Post Office annual directory > 1832-1833 - Scottish Directories - National Library of Scotland, digital.nls.uk 47 paintings by or after Robert Scott Lauder, artuk.org (באנגלית) Lee, Sidney, ed. (1892). "Lauder, Robert Scott" . Dictionary of National Biography. 32. London: Smith, Elder & Co