laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קייב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קייב – בירת אוקראינה מחוז קייב – מחוז באוקראינה רוס של קייב – המדינה הסלאבית הראשונה באירופה קרב קייב (1941) – במהלך מלחמת העולם השנייה נושאת המטוסים קייב – נושאת מטוסים רוסית דינמו קייב – מועדון כדורגל אוקראיני, המייצג את קייב. ארסנל קייב – מועדון כדורגל אוקראיני חובבני מקייב בי.סי. קייב – קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר קייב עוגת קייב – עוגת קינוח הקרויה על שם מוצאה מקייב שבאוקראינה אישים אדוארד קייב – צייר אנגלי ארל קייב – שחקן אנגלי ניק קייב – זמר אוסטרלי
הפועל ואשת הקולחוז

הפועל ואשת הקולחוז (ברוסית: Рабо́чий и колхо́зница Rabochiy i Kolkhoznitsa) הוא פסל מפורסם במוסקבה שגובהו הוא 24.5 מטר עשוי נירוסטה שהוקם על ידי ורה מוחינה עבור התערוכה העולמית של פריז (1937) ולאחר מכן עבר אל הכניסה הראשית של מרכז התערוכה של כל רוסיה. הפסל הוא דוגמה של הסגנון ריאליזם סוציאליסטי הדומה לסגנון אר דקו. הפסל מסמל את העובד המחזיק באוויר פטיש ואת אשת הקולחוז המחזיקה מגל. יחד סימל הפסל את הפטיש והמגל שהיה סמלו של הקומוניזם וגם סמלה של ברית המועצות. הפסל המקורי הפך להיות לסמל כמעט רשמי של הסוציאליזם ועותקים שלו הוצבו במקומות רבים בערי ברית המועצות. הפסל נוצר במקור כדי לשמש בתור כתר עבור הביתן הסובייטי (אדריכל: בוריס יופן) של היריד העולמי. מארגני היריד הציבו את הביתן הסובייטי של ברית המועצות מול ביתן גרמניה הנאצית לאורך השדרה המובילה אל ארמון שאיו על הגדה הצפונית של נהר הסיין. מוחינה קיבלה את השראתה ליצירת הפסל מתוך השראה שקיבלה מן הפסלים: קוטלי הטיראנים וניקה מסמותרקיה וגם מן המנון צרפת, ומן האדריכל הצרפתי פרנסואה רוד שהקים את "שער הניצחון בפריז" כדי להביא את הפסל לתחרות סמלית של אמון בריאליזם הסוציאליסטי בלב פריז. הסמליות של שתי דמויות פוסע מן המזרח למערב, כפי שנקבע לעמוד על גג הביתן הסובייטי, אמנם כפי שמוחינה תארה לדעתה הפיסול שלה נועד "להמשיך את הרעיון הטמון במבנה, וכן פסל זה היה אמור להיות חלק בלתי נפרד של המבנה כולו" והפסל אכן שימש בתור חלק בלתי ניפרד של הביתן הסובייטי והוקם מחדש בכניסה אל מרכז התערוכה של כל רוסיה על בימה גבוהה. בשנת 1941 נבחר הפסל למקום ראשון בתחרות פרס ברית המועצות ופרסם את מוחינה בתור אמנית מובילה. הפסל הוסר לשיפוץ ושיקום שיקום בשנת 2003 לקראת אקספו 2010. התוכנית המקורית הייתה להחזירו בשנת 2005, אבל בגלל שהיריד העולמי לא הוענק למוסקבה אלא לשאנגחאי תהליך השיקום עוכב על ידי בעיות כלכליות והתקנה מחדש. הפסל חזר למקומו הסופי בכניסה אל מרכז התערוכות במוסקבה ב-28 בנובמבר 2009 ונחנך באופן סופי ב-4 בדצמבר 2009 בליווי זיקוקי דינור. הפסל שוחזר יחד עם הביתן הסובייטי שהיה ביריד העולמי של פריז ב-1937, הפסל החדש הוגבה אל 34.5 מטר (הפסל הישן היה 10 מטר) עד 60 מטרים (הביתן החדש הוא 34.5 מטר בתוספת 24.5 מטרים בגובה של הפסל) בקולנוע הסובייטי שימש הפסל בתור פתיח של סרטי תעמולה קומוניסטיים ואף נבחר לשמש בשנת 1947 בתור הסמל של אולפני מוספילם פסל הפועל ואשת הקולחוז על גבי בול שיצא בשנת 2000 יחד עם מונומנט לאינטרנציונאל השלישי הפסל על גבי בול לציון 200 שנה ליסוד האקדמיה הרוסית לאמנויות בסנט פטרבורג (1957) מרכז התערוכה של כל רוסיה מונומנט לאינטרנציונאל השלישי מדיה וקבצים בנושא הפועל ואשת הקולחוז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפועל ואשת הקולחוז אתר האינטרנט הרשמי של הפועל ואשת הקולחוז
Shot Reverse Shot

shot/reverse shot או shot/countershot היא טכניקת עריכה, המתייחסת לרצף של שני שוטים, כאשר בשוט האחד (shot) נראית דמות כלשהי, המביטה אל עבר אובייקט שאינו נראה באותו הפריים. בשוט שיבוא בסרט הערוך, מיד לאחר מכך - ייראה פריים ובו אותו האובייקט. כלומר, רק לאחר הקאט הצופה יראה את מה שהדמות רואה, אל עבר מה היא הביטה קודם לכן (זהו ה-reverse shot או ה-countershot). Film Lexicon ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאט

בשלבי הפוסט-פרודקשן של עריכה קולנועית ועריכת וידאו, קאט (באנגלית: cut; מילולית: לחתוך, לגזור) הוא מונח שמשמעותו מעבר משוט אחד לשוט אחר, הן בעריכה של סרטים בפילם והן בעריכה של סרטים בוידאו. ה'קאט' הוא אחד מהמעברים השכיחים ביותר בין שני שוטים. משמעות הביטוי נובעת מהמשמעות המילולית של הביטוי - לגזור - המתייחס לפעולה הפיזית של גזירת פילם או קלטת וידאו (טרם התפתחויות טכנולוגיות בתחום המחשבים שהפכו שיטות פעולה אלו למיושנות). ג'אמפ קאט חיתוך על תנועה ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר הבוספורוס

גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס או גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס הָרִאשׁוֹן או באופן רשמי גשר קדושי 15 ביולי (בטורקית: Boğaziçi Köprüsü או 1. Boğaziçi Köprüsü או 15 Temmuz Şehitler Köprüsü) הוא גשר תלוי, המקשר בין הגדה האירופית של איסטנבול לגדה האסייתית, מעל מצר הבוספורוס. הגשר מקשר בין אזור אורטאקוי (Ortaköy) בגדה האירופית, לבין אזור ביילרביי (Beylerbeyi) בגדה האסייתית. זהו גשר תלוי הנתמך על ידי שני מגדלים. אורכו 1,510 מטרים ורוחבו 39 מטרים. המרחק בין שני המגדלים הוא 1,074 מטרים (12 בגודלו בעולם). גובה המגדלים מעל הכביש הוא 105 מטרים, וגובה הכביש מעל פני הים, 64 מטרים. על הגשר שלושה מסלולי תנועה, מסלול חירום ומדרכה בכל כיוון. בארבע השנים הראשונות לקיומו של הגשר הורשו הולכי רגל לחצות אותו. כיום הדבר אסור - בשל ההתאבדויות הרבות שנעשו מן הגשר, וכן בגלל חשש מפיגוע טרור. בשל עומסי התנועה המשתנים בשעות שונות (בבוקר, בעיקר תנועה מהצד האסייתי לאירופי, ובערב תנועה הפוכה), מוקצים המסלולים בהתאם לעומס התנועה. כאשר יש עומס תנועה, שוקע הגשר כ-90 ס"מ במרכזו עקב משקל כלי הרכב. מדי יום עוברות את הגשר 180,000 מכוניות. ב-29 בדצמבר 1997 חצה את הגשר הרכב המיליארד מאז הקמתו. גשר הבוספורוס השני נמצא כ-5 ק"מ מצפון לגשר זה. ההחלטה על בניית הגשר התקבלה בשנת 1957 על ידי ראש ממשלת טורקיה אדנאן מנדרס. בשנת 1968 נבחרה לבנות את הגשר החברה הבריטית פרימן פוקס ושות' הגשר תוכנן על ידי האדריכל הבריטי גילברט רוברטס. הבנייה החלה בפברואר 1970 בטקס בו נכחו נשיא טורקיה ג'וודט סונאי וראש הממשלה סוליימאן דמירל. הבנייה בפועל בוצעה על ידי חברת הבנייה הטורקית אנקה, בשיתוף פעולה עם חברות בנייה אנגליות וגרמניות. עלות הקמת הגשר עמדה על כ-200 מיליון דולר. בבנייה השתתפו 35 מהנדסים ו-400 פועלים, והיא הסתיימה ב-30 באוקטובר 1973 - יום לאחר יובל ייסוד טורקיה. הגשר נחנך על ידי נשיא טורקיה פהרי קורוטירק וראש הממשלה נעים טאלו. בגלל כמות האנשים הרבה, שניסתה לחצות את הגשר מיד לאחר בנייתו, החל הגשר לרעוד, וכוחות משטרה נאלצו לעצור את הקהל על מנת למנוע נזקים לגשר. גשר הבוספורוס הוא גשר אגרה. האגרה נגבית בצידו האסייתי של הגשר, רק עבור נסיעה מהצד האירופי לאסייתי. בשנת 1999 הותקנה על הגשר מערכת תשלום אגרה אלקטרונית ממוחשבת, המחייבת מכוניות העוברות את הגשר (במסלולים מסוימים) באופן אוטומטי על פי מספר הרישוי. מדי שנה, בחודש אוקטובר, נערך באיסטנבול מרתון אירואסיה המתחיל בחלקה האסייתי של איסטנבול, חוצה את הגשר ומסתיים בחלק האירופי של איסטנבול. גשר פתיה סולטאן מהמט מרמריי מדיה וקבצים בנושא גשר הבוספורוס בוויקישיתוף פרטים על מבנה הגשר שם זה ניתן לו לו לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית שהתרחש בטורקיה ב-15 ביולי 2016. Freeman Fox & Partners, Structurae (באנגלית)
קינוקפאליה

קינוקפאליה הוא מונח המגדיר ייצוג של דמות אנושית בעלת ראש של כלב או תן. המילה Cynocephalus, בלטינית, משמעה ראש של כלב. המונח הלטיני מקורו ביוונית: κυνο (כלב) ו-κεϕαλ (ראש). משמעות נוספת של המושג, אם כי נדירה יותר, היא כינוי לסוגי קופים, בדרך כלל בבון, שראשו כלבי למראה. בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה היו ייצוגים של דמויות קינוקפאליות. הנודע שבהם הוא כריסטופורוס הקדוש, המיוצג כקינוקפאלוס בנצרות האורתודוקסית ונחשב כזה גם אצל הבישוף הגרמני וולטר פון שפייר, שטען שראשו הפך אנושי כאשר קיבל על עצמו את הנצרות. מקור הקינוקפאליה בתרבות המערבית בהשפעה של ייצוגי האלים המצריים אנוביס, סת והפי על התרבות היוונית העתיקה. הפילוסוף והתאולוג אוגוסטינוס נוגע בחיבורו החשוב "עיר האלוהים" בקינוקפאליה, ודן בסוגיות כמו האם ניתן לראות בקינוקפאלים צאצאיו של אלוהים, האם הם בני אנוש, ואף מעלה את השאלה האם הם קיימים במציאות. קיימים גם ייצוגים מודרניים לקינוקפאליה. אחד הבולטים בהם הוא הנובלה הגרפית "מאוס", בה מיוצגים אמריקאים כבעלי ראש כלב, ואת הרומן של אומברטו אקו "באודולינו" בו הגבור מתעמת עם אנשי קינוקפאלוס, ועוד. מדיה וקבצים בנושא קינוקפאליה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1939 בארץ ישראל

להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1939 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. הנציב העליון - סר הרולד מקמייקל פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 7 בפברואר – בבריטניה נפתחת ועידת השולחן העגול, בניסיון לפתור את הסכסוך היהודי-ערבי. 17 בפברואר – ועידת השולחן העגול לפתרון הסכסוך היהודי-ערבי ננעלת ללא כל התקדמות לאחר שהמשלחת הערבית סירבה להיפגש רשמית עם המשלחת היהודית או להכיר בה. 2 במרץ – תחילת שידורי "קול ציון הלוחמת", תחנת הרדיו של האצ"ל 17 במאי – פרסום הספר הלבן ה-3, בעקבות כישלון ועידת השולחן העגול ועל רקע המשך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, ובו הגבלות חמורות על היישוב היהודי בארץ ישראל 2 במאי – נוסד קיבוץ דליה 3 במאי – נוסד קיבוץ דפנה 4 במאי – נוסד קיבוץ דן 8 במאי – נוסד קיבוץ שדה אליהו 23 במאי – נוסד קיבוץ מחניים 23 במאי – נוסד המושב שדמות דבורה 23 במאי – נוסד הקיבוץ הזורעים 23 במאי – נוסד הקיבוץ כפר גליקסון 28 במאי – נוסד המושב משמר הים (לימים הפך לקיבוץ אפק). 23 ביוני – נוסד הקיבוץ חמדיה 26 ביוני – נוסד המושב כפר נטר 12 ביולי – נוסד הקיבוץ נגבה 13 באוגוסט – נוסד הקיבוץ גשר 29 באוקטובר – נוסד הקיבוץ עמיר נוסד קיבוץ בית אורן (תאריך מדויק לא ידוע) 31 באוקטובר – נוסד מושב כפר ורבורג. 3 בינואר – אריק איינשטיין, זמר ישראל (נפטר ב-2013) 12 בפברואר – יעל דיין, חברת הכנסת מטעם העבודה וסגנית ראש עיריית תל אביב-יפו (נפטרה ב-2024) 3 במרץ – אדיר זיק, שדרן רדיו ועיתונאי ישראלי (נפטר ב-2005) 22 באפריל – אורי אור, אלוף בצה"ל וחבר הכנסת 4 במאי – עמוס עוז, סופר ישראלי, זוכה פרס ישראל ופרס גתה (נפטר ב-2018) 22 ביוני – עדה יונת, ביוכימאית ישראלית 22 ביולי – גילה אלמגור, שחקנית ישראלית 26 באוגוסט – פנחס גולדשטיין, חבר הכנסת וסגן שר (נפטר ב-2007) 9 בספטמבר – ראובן ריבלין, חבר הכנסת, יושב ראש הכנסת, נשיא המדינה 16 בספטמבר – יעקב נאמן, לשעבר שר המשפטים ושר האוצר בישראל (נפטר ב-2017) 24 בספטמבר – מוטי קירשנבאום, עיתונאי, איש טלוויזיה ורדיו ישראלי (נפטר ב-2015) 28 בדצמבר – יהורם גאון, זמר ושחקן ישראלי פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. (קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1939) 7 במרץ – יהודה לייב מטמון-כהן, מחנך, מייסד גימנסיה הרצליה וממייסדי תל אביב ורמת גן (נולד ב-1869) מדיה וקבצים בנושא 1939 בארץ ישראל בוויקישיתוף
לף

לף (בצרפתית: Leffe) הוא מותג בירה בלגי של חברת אינבב בלג'יום, חברת הבת האירופאית של ענקית המבשלות – אנהאוזר-בוש אינבוו. בישראל מיובאת הבירה על ידי חברת תימקו. מנזר נוטרדאם דה לף נבנה בשנת 1152 על גדת נהר מז, הזורם לאורכו של מחוז נאמור בדרום-מזרח בלגיה. בדומה למנזרים רבים ברחבי אירופה, ייצר המנזר סוגי שיכר למחייתו. בחלוף השנים פיתח המנזר שיטת הכנת שיכר ייחודית שעברה מדור לדור. את רכיבי המשקאות ליקטו הנזירים משטחי הבר הסובבים את המנזר. כאשר תהליך הזיקוק או הבישול נעשה במרתפי המנזר בלבד. המנזר ידע גם תקופות שפל שנגרמו לעיתים בעטיין של סיבות טבעיות או אנושיות. בשנת 1460 ניזוק המבנה קשות כאשר עלה נהר מז על גדותיו וגרם לשיטפון. שש שנים מאוחר יותר פרצה בעיירה שרפה שלא פסחה על המנזר המשוקם, ובשנת 1735 גרמה קבוצת חיילים עוברי אורח שלנו במקום נזק למבנה. בעקבות המהפכה הצרפתית ננטש המנזר בשנת 1794, ומבשלתו הושבתה עד שנת 1902. בשנת 1952 חזר המנזר להפיק בירה, עת כוננה שותפות עם מבשלת בירה פלמית, שמאוחר יותר קנתה את המבשלה הבינלאומית אינטרברו (כיום אינבב). לאחר מכן עבר ייצורו של המותג למבשלת מון-סן-גיבר, עד אשר סגרה אינבב את המקום והעבירה את המותג למבשלת סטלה ארטואה הממוקמת בעיר לוון, בירת מחוז ברבנט הפלמי. מיד בשנת 1952 חתם המנזר על הסכם עם המבשלה הבינלאומית (אינבב), בו הוחלט כי יש לתגמל את המנזר באחוזים ממכירות המותג. מוזיאון לף הוקם בעיר דינט שבבלגיה, והוא פתוח למבקרים. בישראל מיובאת הבירה על ידי יקבי כרמל יבוא וסחר.. לף בלונד – 6.6% כוהל בנפח. לף בראון – 6.5% כוהל. לף טריפל – 8.5% כוהל, היה המותג האחרון שעדיין יוצר במבשלת לף, עד שהועבר למבשלת הוגרדן. לף רדיוז – 8.2% כוהל. מדיה וקבצים בנושא לף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לף (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של לף (בעברית)
אלברט אפוני

אלברט גיירג אפוני, רוזן נאגיאפוני (בשם מלא בהונגרית: Nagyapponyi Albert György Apponyi‏, 29 במאי 1846 וינה – 7 בפברואר 1933 ז'נבה) היה פוליטיקאי, סופר וכותב זכרונות הונגרי, נואם מוכשר, בן למשפחה אריסטוקרטית הונגרית ותיקה, יליד אוסטריה. כיהן בין השאר כשר החינוך בימי הממלכה ההונגרית בעת הממלכה הדואלית. היה חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. היה חבר באגודת קישפלודי. אלברט אפוני נולד ב-1846 בבווינה כבן למשפחת בעלי אחוזות הידועה כבעלת פריווילגיות עוד מהמאה ה-13. אביו היה הרוזן גיירג אפוני, קנצלר הונגריה בשנים 1846–1848. אלברט אפוני התחיל את דרכו הפוליטית בשנת 1872 כשנבחר לראשונה בפרלמנט ההונגרי ברשימת המפלגה של פרנץ דיאק ומטעם העיר יאסברן (Jászberény). עם הפסקה קצרה נשאר חבר בפרלמנט עד שנת 1918. בשנת 1878 הפך למנהיג "האופוזיציה המאוחדת" שכללה את המפלגות שהתנגדו לדואליזם האוסטרו-הונגרי. בשנת 1899 נכנס לממשלה הליברלית. בשנים שלפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמנה עם ארבעת האריסטוקרטים שהשפיעו רבות על הזירה הפוליטית והמדינית ההונגרית, יחד עם הרוזנים דיולה אנדראשי, אישטוון טיסה ומיהאי קארואי. בין 31 באוקטובר 1901- 6 בנובמבר 1903 היה יושב ראש בית הנבחרים ההונגרי. בסוף שנת 1903 עזב את המפלגה הליברלית וחזר לאופוזיציה, כחבר במפלגה הלאומית. ב-1904 הנהיג את המפלגה העצמאית, עד לסוף מלחמת העולם הראשונה. בין 8 באפריל 1910 ל-17 בינואר 1910 כיהן כשר החינוך והדתות. באותה שנה (1910) הצטרף למפלגה הקושוטיסטית והחל משנת 1914 היה למנהיגה. שוב היה שר החינוך ב-15 ביוני 1918 - 8 במאי 1918. שמו נקשר ב"חוק אפוני" שביקש לכפות את ההוראה בשפה ההונגרית בכל בתי הספר ברחבי הונגריה רבתי, ועורר משום כך את זעם הקבוצות האתניות האחרות במדינה. אחרי המלחמה היה ראש המשלחת ההונגרית בועידת השלום בפריז בשנים 1919-1920.לאחר מכן ניהל את המשלחת ההונגרית בחבר האומות, עד יום מותו. פרט לעיסוקיו הפוליטיים והדיפלומטיים התעניין אפוני בתחומים מגוונים - בלשנות, ספרות, פילוסופיה ומוזיקה. דיבר בצורה שוטפת שש שפות. נפטר ב-7 בפברואר 1933 בז'נבה בעת שחיכה לפתיחה מחדש של הוועידה לפירוק הנשק במסגרת חבר האומות. 1912 "זכרונות מחייו של מדינאי. אחרי ארבעים שנות פעילות פרלמנטרית". "חוויות והישגים" 1921 Hungarian foreign policy("מדיניות החוץ ההונגרית") (באנגלית) 1922 Ötven év. Ifjúkorom. – Huszonöt év az ellenzéken ("חמישים שנה. נעורי. עשרים וחמש שנה באופוזיציה" ((בהונגרית) The Memoirs of Count Apponyi (פורסמו באנגלית ב-1935) Esthetics and Politics, the Artist and the Statesman מדיה וקבצים בנושא אלברט אפוני בוויקישיתוף אלברט אפוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Stoica, Vasile (1919). The Roumanian Question: The Roumanians and their Lands. Pittsburgh: Pittsburgh Printing Company. p. 27.
מייקל פיט

מייקל כרמן פיט (באנגלית: Michael Carmen Pitt; נולד ב-‏10 באפריל 1981) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי, התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "נוסחה לרצח", "החולמים", "ימים אחרונים" ו"משחקי שעשוע" ובזכות תפקידו בתור ג'יימס "ג'ימי" דרמודי בסדרה "אימפריית הפשע". פיט נולד בעיירה ווסט אורנג' שבניו ג'רזי, הצעיר מבין ארבעה אחים. בגיל 16 עבר להתגורר בניו יורק כדי לפתח קריירת משחק ועבד במספר עבודות מזדמנות. פיט למד משחק ב"אקדמיה האמריקאית לדרמה" והשתתף בשיעורים של חבר קרוב שלו שלימד במקום. החל מ-2005, יצא פיט עם הדוגמנית ג'יימי בוצארט והם נפרדו ב-2014. בשנת 1997, הופיע פיט לראשונה בטלוויזיה כשהתארח בסדרה "Dellaventura". ב-1998, התארח בפרק בסדרה "חוק וסדר". מאוחר יותר, גילתה אותו סוכנת במקרה כאשר צפתה בו במופע תיאטרון אוף ברודוויי, והביאה אותו לשחק ב-15 פרקים בעונה השלישית של הסדרה "דוסון קריק", בה למעשה התפרסם לראשונה. בשנת 2000, עשה פיט את הופעת הבכורה המוצלחת שלו בהוליווד בדרמה "למצוא את פורסטר" והמשיך לסרטים "ילד רע", "נוסחה לרצח" בתור הנער המבריק ג'סטין פנדלטון ולדרמה המוזיקלית "הדוויג והשארית העצבנית" בה התבלט במיוחד בתפקיד הנער הגאה הביישן טומי גנוסיס. בשנת 2003, הצליח פיט לפרוץ לתודעה בתפקיד חושפני שעשה עבור ברנרדו ברטולוצ'י בדרמה הארוטית "החולמים", בה שיחק סטודנט אמריקאי בשם מת'יו הלומד בפריז במהלך מהומות מאי 1968 ומתחבר עם שני סטודנטים מקומיים תאו (לואי גארל) ואיזבל (אווה גרין). ב-2004, הוא השתתף בתפקיד משנה במותחן האימה שובר הקופות "הכפר". בשנת 2005, פיט שיתף פעולה עם במאי הסרט האהוב עליו ביותר "איידהו שלי", גאס ואן סנט בדרמה המוזיקלית "הימים האחרונים" בתור המוזיקאי בלאק שדמותו מבוססת על האמן האובדני קורט קוביין. ב-2007 הופיע פיט בסרט "משחקי שעשוע", הגרסה האמריקאית השנויה במחלוקת של מיכאל הנקה לסרטו האוסטרי המוערך, ובסרט "משי" לצד קיירה נייטלי. בשנת 2010 זכה לשבחים על תפקידו הראשי בסדרת המופת "אימפריית הפשע" בתור ג'ימי, בן חסותו של גזבר אטלנטיק סיטי נאקי תומפסון (סטיב בושמי). ב-2011, הופיע בסרט "הוגו", וב-2012, בסרט "שבעה פסיכופתים". בשנת 2014, שיחק בסרט "לשדוד את המאפיה","המקור" וכן התארח בסדרה "חניבעל" בדמותו של מייסון ורגר; ועבור תפקידו, זכה פיט לשבחים מן המבקרים ואף היה מועמד לפרס סאטורן. בשנת 2017 שיחק בסרט הפעולה "הרוח במעטפת", המבוסס על מאנגה יפנית באותו שם. מדיה וקבצים בנושא מייקל פיט בוויקישיתוף מייקל פיט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל פיט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מייקל פיט, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל פיט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייקל פיט, באתר Metacritic (באנגלית) מייקל פיט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייקל פיט, באתר AllMusic (באנגלית) מייקל פיט, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייקל פיט, באתר Discogs (באנגלית) מייקל פיט, באתר Genius אמיר קמינר, טנגו משולש בפריז, באתר ynet, 21 באפריל 2004
1937 בארץ ישראל

להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1937 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. שלטון המנדט הנציב העליון - סר ארתור ווקופ הנהגת היישוב פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 7 ביולי – ועדת פיל מפרסמת את מסקנותיה בהם היא המליצה על סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל ועל חלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות נפרדות - מדינה ערבית ומדינה יהודית. על פי תוכניתה אמורה הייתה המדינה היהודית להצטמצם בחלק קטן של הארץ שיכלול את הגליל, עמק יזרעאל, עמק בית שאן ושפלת החוף בלבד ואילו יתר הארץ, לרבות הנגב, יהיה למדינה ערבית. 26 בספטמבר – המרד הערבי הגדול: מושל מחוז הגליל לואיס אנדרוס נרצח בנצרת על ידי כנופיית ערבים חמושה. בעקבות ההתנקשות בחייו של אנדרוס בריטניה הוציאה מחוץ לחוק את הוועד הערבי העליון. 1 באוקטובר – בעקבות הרצח של מושל מחוז הגליל, השלטונות הבריטים עוצרים את חברי הוועד הערבי העליון ומגרשים את רובם לסיישל 9 בנובמבר – חמישה חברי גרעין "במעלה" נרצחים על ידי ערבים סמוך לקריית ענבים. לזכרם מוקם שם היישוב מעלה החמישה 5 בינואר – נוסד קיבוץ שדה נחום 31 בינואר – נוסד קיבוץ מסדה 25 בפברואר – נוסד קיבוץ גינוסר 21 במרץ – נוסד קיבוץ שער הגולן 9 באפריל – נוסד מושב בית יוסף 13 באפריל – נוסד מושב משמר השלושה 20 במאי – נוסד מושב כפר שמריהו 30 ביוני – נוסד קיבוץ טירת צבי 4 ביולי – נוסד מושב בני ברית 5 ביולי – נוסד קיבוץ עין השופט 6 ביולי – נוסד קיבוץ עין גב 6 ביולי – נוסד מושב צור משה 13 בספטמבר – נוסד קיבוץ כפר סאלד 9 בנובמבר – נוסד הקיבוץ אושה 5 בינואר – דן תיכון, יו"ר הכנסת לשעבר 5 בפברואר – אריה אבנרי, עיתונאי ופובליציסט ישראלי (נפטר ב-2016) 11 בפברואר – אליעזר ולדמן, ראש ישיבת ההסדר "ניר קריית ארבע", ממייסדי ההתנחלות בחברון וחבר הכנסת מטעם התחיה (נפטר ב-2021) 12 בפברואר – יהודה אטלס, סופר ישראלי 16 במרץ – עמוס טברסקי, פסיכולוג קוגניטיבי ישראלי (נפטר ב-1996) 10 באפריל – שפיק אסעד, חבר הכנסת (נפטר ב-2004) 20 ביוני – עודד תאומי, שחקן תיאטרון ישראלי (נפטר ב-2019) 28 ביוני – אחמד יאסין, מייסדו ומנהיגו של ארגון החמאס (חוסל ב-2004) 30 ביוני – גדעון עזרא, שר וחבר הכנסת מטעם הליכוד וקדימה (נפטר ב-2012) 5 באוגוסט – אמיר דרורי, סגן הרמטכ"ל ומנכ"ל רשות העתיקות (נפטר ב-2005) 5 באוגוסט – דן שומרון, הרמטכ"ל ה-13 של צה"ל (נפטר ב-2008) 30 באוגוסט – יגאל כהן-אורגד, שר האוצר וחבר הכנסת לשעבר, נגיד המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון (נפטר ב-2019) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. (קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1937) 30 באוקטובר – נסים קורקידי, חזן ואיש ציבור, ממייסדי תל אביב (נולד ב-1872) מדיה וקבצים בנושא 1937 בארץ ישראל בוויקישיתוף
אוטו טפליץ

אוטו (יוסף) טֶפְּלִיץ (בגרמנית: Otto Toeplitz;‏ 1 באוגוסט 1881 – 15 בפברואר 1940) היה מתמטיקאי גרמני יהודי שעסק באנליזה פונקציונלית. אוטו טפליץ נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב שבפולין). אביו וסבו היו מורים למתמטיקה. למד מתמטיקה באוניברסיטת ברסלאו, ובשנת 1905 קיבל תואר דוקטור על עבודה בגאומטריה אלגברית. בשנת 1906 הצטרף כפריווטדוצנט לאוניברסיטת גטינגן, שהייתה מרכז מתמטי מוביל בעולם, ופעל בה במשך שבע שנים. בפקולטה למתמטיקה פעלו באותה עת פליקס קליין, דויד הילברט והרמן מינקובסקי. טפליץ הצטרף לקבוצה של צעירים שעבדו יחד עם הילברט: מקס בורן, ריכרד קוראנט וארנסט הלינגר, אתם המשיך לשתף פעולה גם שנים רבות לאחר מכן. הוא הרחיב את התורה של פונקציונלים ליניאריים ושל תבניות ריבועיות במרחבים n-ממדיים, כך שתתאים למרחבים מממד אינסופי. כתב חמישה מאמרים שעסקו בתורה ספקטרלית של אופרטורים, נושא שאותו פיתח הילברט. בתקופה זו גילה את הרעיון הקרוי כיום אופרטור טפליץ. בשנת 1913 הצטרף לאוניברסיטת קיל ובשנת 1920 מונה לפרופסור בה. בשנת 1911 העלה את בעיית הריבוע החסום: האם בכל עקום ז'ורדן ניתן למצוא ריבוע חסום (כלומר ריבוע שכל ארבעת קודקודיו נמצאים על העקום)? לשאלה זו ניתנה הוכחה ביחס לעקום קמור ועקום חלק, אך המקרה הכללי עודנו בגדר בעיה פתוחה. יחד עם הנס רדמאכר כתב ספר נודע במתמטיקה פופולרית בשם Von Zahlen und Figuren ("על ספרות ומספרים"), שיצא לאור בשנת 1930 ומאוחר יותר תורגם לאנגלית. בשנת 2016 הופיע הספר בעברית תחת השם ״על מספרים ועל צורות״. טפליץ גילה עניין רב בהיסטוריה של המתמטיקה. בשנת 1929 ייסד, יחד עם אוטו נויגבאואר ויוליוס שטנצל את Quellen und Studien zur Geschichte der Mathematik. החל מתחילת שנות ה-20 המליץ על "שיטה גנטית" להוראת המתמטיקה, ויישם אותה בספרו Entwicklung der Infinitesimalrechnung ("חשבון אינפיניטסימלי: גישה גנטית"). הספר מציג את החשבון האינפיניטסימלי במסגרת היסטורית, המראה את התפתחותו מהבעיות הקלאסיות של המתמטיקה ביוון העתיקה. הוא לא הספיק לסיים בחייו את כתיבת הספר, ולאחר מותו הספר נערך על ידי גוטפריד קתה ויצא לאור בשנת 1946. בשנת 1928 מונה לפרופסור באוניברסיטת בון. בשנת 1933 נחקק חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, שהביא לפיטוריהם של פרופסורים יהודים. טפליץ לא פוטר מיד, עקב חריג בחוק שאפשר להימנע מפיטורי מי שהחל לעבוד לפני 1914, אך פוטר בשנת 1935. ב-1933 שכנע אותו הרב הראשי של בון הרב הד"ר הליברלי אלפרד לוי, לפתוח בית-ספר לילדים יהודיים בעיר בון שבו ילמדו גם מדעים ומתמטיקה. בשיאו למדו בבית הספר 84 תלמידים, שרובם נספו בשואה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, וכיהן כיועץ אקדמי להנהלת האוניברסיטה העברית בירושלים. כעבור שנה, ב-15 בפברואר 1940, נפטר משחפת בירושלים. הספידו אותו, בין השאר, הפרופסורים אברהם הלוי פרנקל ויוליוס גוטמן. לאוטו טפליץ ואשתו נולדו בן, החלילן אורי טפליץ, ובת, חוה וול. הבת שרתה, בתקופת מלחמת העולם השנייה, בחיל העזר לנשים בצבא הבריטי. אופרטור קלדרון-טפליץ משפט סילברמן-טפליץ משפט הלינגר-טפליץ אלגברת טפליץ מטריצת טפליץ מדיה וקבצים בנושא אוטו טפליץ בוויקישיתוף אוטו טפליץ, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אוטו טפליץ, באתר MacTutor (באנגלית) פרופ' אוטו טפליץ, דבר, 18 בפברואר 1940 Birgit Bergmann, Transcending Tradition: Jewish Mathematicians in German Speaking Academic Culture, Springer Science & Business Media, 2012-10-22 פרופ' יוסף טפליץ ז"ל, הצופה, 18 בפברואר 1940 ברכה חבס, ראיון עם חוה וול טפליץ, במחברת השמורה בארכיון גנזים, אוסף 410 - סימול כ-12830B
סטיוארט סיימס

לייטננט קולונל סר ג'ורג' סטיוארט סיימס (באנגלית: George Stewart Symes;‏ 29 ביולי 1882 - 1962) היה איש צבא בריטי ואיש הממשל הקולוניאלי הבריטי ששימש גם כמזכיר ראשי לממשלת המנדט הבריטי. סיימס החל את דרכו כאיש צבא, ולאחר שסיים את לימודיו באקדמיה המלכותית הצבאית בסנדהרסט התגייס לצבא הבריטי ב-1900. הוא שירת במלחמת הבורים בשנת 1902, ובאזור מחוז עדן, שהיה אזור ספר ולא חלק מהמושבה הבריטית, בין השנים 1903–1904. על שירותו באזור זה הוענק לו אות השירות המצוין על אף שלמשרתים באזור עדן לא הוענקו בדרך כלל אותות שכן מסיבה מנהלית שירות זה לא נחשב ל"שירות פעיל". לאחר מכן שירת כקצין בסודאן וכאיש מנהלה במצרים. בשנת 1917 הוענקה לו דרגת לייטננט קולונל. בשנה זו גם קיבל את עיטור מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, בתחילה כעמית, ובשנת 1931 הועלה לדרגת מפקד במסדר. בשנת 1920 הגיע לארץ ישראל ושימש מספר שנים כנציב מחוז הצפון, וכממלא מקומו של המזכיר הראשי של ממשלת המנדט, גילברט קלייטון. בתפקיד זה הראה יחס אוהד ליהודים. ביוני 1924 מילא את מקומו של המזכיר הראשי. בשנת 1925 מונה לכהונת המזכיר הראשי לממשלת המנדט, הכהונה השנייה בחשיבותה בשנות המנדט. בעת מינויו כתבו העיתונים הערבים כי הוא מונה בשל לחצם של היהודים, וכי הוא מונה בחופזה על ידי הרברט סמואל בטרם סיים זה את כהונתו כנציב עליון, על מנת להעמיד את יורשו, הרברט פלומר בפני עובדה מוגמרת. במילוי תפקידו נחשב על ידי היהודים לפקיד הגון וחסר פניות. בזכרונותיו כתב כי כשנועץ עם חיים ויצמן כיצד לנהוג ביהודים, השיב לו ויצמן כי יש לנהוג איתם "כאילו היו אנגלים" וכך השתדל לעשות. הוא סיים את תפקידו בארץ ישראל בשנת 1928. בין 1928 ל-1931 שב לעדן ושימש שם כמפקד הצבא הבריטי במושבה. בין 1931 ל-1933 שימש כמושל טנגניקה ובין 1934 ל-1940 כמושל כללי של סודאן האנגלו-מצרית. בשנת 1939 עוטר בתואר מסדר האימפריה הבריטית. סיימס היה נשוי, ולו שני ילדים. בנו, פליקס ג'ון סטיוארט סיימס, נהרג במלחמת העולם השנייה בעת ששירת ביחידת העילית SAS. סיימס היה בן דודו של הסופר אוולין וו. בשנת 1946 פרסם ספר זיכרונות בשם "מסע של חובה" (Tour of duty). בשנת 1962 מת. מדיה וקבצים בנושא סטיוארט סיימס בוויקישיתוף י. מיכאלי, איש הסדר, דואר היום, 18 במאי 1925 George Stewart Symes Lieutenant Colonel Sir (George) Stewart Symes קולונול סיימס בירושלים, דואר היום, 29 ביוני 1924 עוד על חלופי המשמרות, דואר היום, 9 ביוני 1925 אפרים ברוידא, אנגלי בלתי רגיל, דבר, 7 בפברואר 1947, המשך סיר סיימס - מושל כללי בטנגניקה, דואר היום, 11 בינואר 1931 עשרים שנה לשלטון אזרחי בארץ, הצופה, 16 בספטמבר 1940 אתר זיכרון לאנשי הכוחות המיוחדים