laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחזור משולב

מחזור משולב הוא קבוצה של מנועי חום הפועלים במקביל מאותו מקור חום, וממירים אותו לאנרגיה מכנית. היישום של מחזור משולב נפוץ בייצור חשמל ובמערכות הנעה ימיות. בייצור חשמל על ידי מערכת מחזור משולב נשרף דלק בטורבינת גז המחוברת לגנרטור בעוד גזי הפליטה של הטורבינה מנותבים למחלף חום המייצר קיטור. הקיטור משמש להנעת טורבינת קיטור המניעה בתורה גנרטור חשמלי נוסף. העיקרון העומד בבסיס השיטה הוא שהאנטרופיה של הנוזל או הגז שסיים להניע את מנוע החום הראשון עדיין גבוה מספיק כדי שמנוע חום שני יוכל להפיק אנרגיה משארית החום (אנרגיה) של הנוזל או הגז העובד במנוע הראשון. על ידי שילוב שני זרמים אלה של עבודה על מוט מכני יחיד המפעיל גנרטור חשמלי, היעילות נטו הכוללת של המערכת עשויה להיות מוגברת בשיעור של 60-50%, כלומר, מיעילות כוללת של כ-34% (במחזור יחיד) ליעילות כוללת של כ-51% (במחזור משולב של שני מחזורים). הדבר אפשרי משום שמנועי חום יכולים להשתמש רק בחלק מאנרגיית הדלק שלהם (בדרך כלל בפחות מ-50%). במנוע חום רגיל (לא במחזור משולב) החום שנותר משריפה (למשל, אדי מפלט חמים) מבוזבז בדרך כלל. שילוב של שני מחזורים משולבים או יותר מוביל ליעילות כוללת גבוהה יותר ולהפחתת עלויות דלק. צורה נפוצה של שימוש במחזור משולב בתחנות כוח נייחות היא בטורבינת גז. מתקן זה נקרא "טורבינת גז במחזור משולב", והוא יכול להשיג יעילות תרמית גבוהה במיוחד של כ-54%, בניגוד לטורבינת גז בעלת מחזור אחד אשר מוגבלת ליעילות של כ-42-35%. בתחילת המאה ה-21 תחנות כוח רבות המוקמות בארצות הברית ובאירופה הן במחזור משולב, חלקן בעלות יותר משני מחזורים משולבים. מדיה וקבצים בנושא מחזור משולב בוויקישיתוף תחנות-כוח טורבינות גז, באתר חברת החשמל ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בואש חוטמני

בואש חוטמני (שם מדעי: Conepatus, מכונים באנגלית: בואשי אף חזיר) הוא סוג במשפחת הבואשיים של בואשים אמריקאים החיים ממקסיקו ועד לדרום ארגנטינה בערבות, מדבריות ויערות לאורך יבשות אמריקה. לבני סוג זה אף מוארך וורוד המזכיר צורת חזיר. בנוסף יש להם פרווה עליונה לבנה דמוית רעמה וגחון ופנים שחורים ועל הכפות טפרים חדים. בואש חוטמני מוליני (Conepatus chinga) בואש חוטמני מזרחי (Conepatus leuconotus) - הגדול ביותר בסוג. בואש חוטמני מערבי (Conepatus mesoleucus) בואש חוטמני הומבולדטי (Conepatus humboldtii) מדיה וקבצים בנושא בואש חוטמני בוויקישיתוף בואש חוטמני, באתר ITIS (באנגלית) בואש חוטמני, באתר NCBI (באנגלית) בואש חוטמני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בואש חוטמני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בואש חוטמני, באתר GBIF (באנגלית)
דייוויד אוליבר

דייוויד אוליבר (באנגלית: David Oliver; נולד ב-24 באפריל 1982) הוא אתלט אמריקאי, הוא אלוף העולם (מוסקבה 2013) ובעל מדליית ארד אולימפית (בייג'ינג 2008), שיאן ארצות הברית בעבר, 5 פעמים אלוף ארצות הברית (2008, 2010, 2011, 2015 ובאולם: 2008) ושיאו האישי מדרג אותו חמישי בכל הזמנים בריצת 110 מטר משוכות. אוליבר נולד בדנוור, קולורדו. אמו, ברנדה צ'מבר, הייתה אצנית בריצת 400 מטר משוכות. באליפות העולם שנערכה באוסקה יפן בשנת 2007 סיים אוליבר במקום 12 בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.42 שניות. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אוליבר במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.18 שניות, אחרי דאירון רובלס מקובה (12.93 שניות) ודייוויד פיין בן ארצו (13.17 שניות). בסיבוב השני של התחרות הוא קבע את התוצאה המהירה בסיבוב זה (13.16 שניות). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא קטר במרץ 2010 זכה אוליבר במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.44 שניות, אחרי דאירון רובלס שקבע שיא אליפות חדש של 7.34 שניות, וטרנס טרמל שהשווה את השיא האמריקאי (7.36 שניות). בתחרות שנערכה בפריז, צרפת ב-16 ביולי אותה שנה קבע אוליבר בריצת 110 מטר משוכות שיא ארצות הברית חדש של 12.89 שניות, באותה העת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים. בתחרות שנערכה באולם בשטוטגרט גרמניה ב-5 בפברואר 2011 קבע אוליבר בריצת 60 מטר משוכות שיא אישי חדש של 7.37 שניות, מאית השנייה איטי משיא ארצות הברית ובאותה העת התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים. באליפות העולם שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בסוף אוגוסט אותה שנה סיים אוליבר במקום רביעי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.44 שניות, בתוצאה זהה לזו של אנדי טרנר מבריטניה שזכה במדליית הארד. באליפות העולם שנערכה במוסקבה רוסיה בשנת 2013 זכה אוליבר במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.00 שניות, לפני ריאן וילסון בן ארצו (13.13 שניות) וסרגיי שובנקוב מרוסיה (13.24 שניות). במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו, קנדה ביולי 2015 זכה אוליבר במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.07 שניות, לני מייקל תומאס מטרינידד וטובגו (13.17 שניות) ושיין בראת'ווייט מברבדוס (13.21 שניות). ריצת 110 מטר משוכות: 12.89 שניות (2010) ריצת 50 מטר משוכות: 6.50 שניות (2012) ריצת 55 מטר משוכות: 7.01 שניות (2012) ריצת 60 מטר משוכות: 7.37 שניות (2011) אתר האינטרנט הרשמי של דייוויד אוליבר (באנגלית) דייוויד אוליבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייוויד אוליבר, באתר olympedia.org דייוויד אוליבר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית דייוויד אוליבר, באתר ליגת היהלום דייוויד אוליבר, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה
מקס פון בהן

מקס פון בֶּהן (בגרמנית: Max von Boehn;‏ 16 באוגוסט 1850 – 18 בפברואר 1921) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ועל ארמיות במלחמת העולם הראשונה. פון בהן נולד בברומברג למשפחת אצולה בפומרניה עם רקע צבאי, אביו יוליוס פון בהן היה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי. בשנת 1867 התגייס פון בהן לצבא הפרוסי, ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה, שם נפצע וקיבל על כך את צלב הברזל. פון בהן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, ובשנת 1910 מונה למושל העיר אולם. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון בהן למפקד קורפוס המילואים ה-9 שהיה מוצב תחת פיקוד ארמיית הצפון עד ה-22 באוגוסט 1914 ולאחר מכן היה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק במצור על דנדרמונדה, ובספטמבר 1914 השתתף בקרב על האן. בסוף אוגוסט 1915 מונה במקביל לסגן מפקד הארמייה הראשונה, תפקיד אותו מילא עד לפירוק הארמייה ב-17 בספטמבר 1915. לאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה השנייה, וב-21 באוקטובר עבר תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם בקרבות בפלנדריה ובארטואה. בסוף פברואר 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה החמישית עימה נלחם בקרב ורדן. ביולי 1916 עבר תחת פיקוד הארמייה הראשונה שהוקמה מחדש ולחם עימה בקרב על הסום. על הצלחתו בקרב קיבל ב-24 באוגוסט את העיטור פור לה מריט. ב-25 באוגוסט הועבר שוב תחת פיקוד הארמייה השישית, אך ב-26 בספטמבר הוחזר לגזרת הסום. ב-26 באוקטובר 1916 הועבר תחת פיקוד הארמייה הרביעית ששהתה בגזרת נהר האיזר. ב-4 בפברואר 1917 מונה פון בהן למפקד פלגת הארמייה C, במקום גנרל הרמן פון שטרנץ. ב-11 במרץ 1917 מונה פון בהן למפקד הארמייה השביעית. באפריל 1917 הותקפה הארמייה שבפיקודו בידי כוחות צרפתיים במהלך מתקפת ניוול, ובכלל זה בקרב השני על האן. ב-20 במאי 1917 קיבל פון בהן תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. ב-15 - 17 ביולי 1918 השתתפו כוחות הארמייה במתקפה הגרמנית על המארן. ב-6 באוגוסט 1918 מונה פון בהן למפקד קבוצת הארמיות בהן ופיקד עליה עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה התגורר פון בהן בברלין, וב-18 בפברואר 1921 מת באחוזת זומרפלד. הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא הגנרל מקס פון בהן בוויקישיתוף
Sawdust

Sawdust הוא אלבום אוסף של להקת הרוק האמריקאית הקילרס. האלבום יצא לאור ב-9 בנובמבר 2007 דרך חברת התקליטים ורטיגו רקורדס, והוא כולל שירי בי-סייד, קאברים, רמיקסים שהוקלטו בין השנים 2002 ל-2007. מהאלבום יצאו שני סינגלים: "Shadowplay", גרסת כיסוי לשיר של הלהקה הבריטית ג'וי דיוויז'ן, ו-"Tranquilize", בו משתתף הזמר לו ריד. האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד האלבומים של ארצות הברית בילבורד 200, לאחר שמכר 82 אלף עותקים בשבוע הראשון להוצאתו. במצעד האלבומים של חנות ה-iTunes הגיע האלבום למקום השני. באירלנד הגיע האלבום למעמד פלטינה לאחר שמכר מעל ל-15 אלף עותקים. מידע על האלבום Sawdust באתר MusicBrainz האלבום Sawdust באתר Discogs Keys Storms Chart With Mega-Selling 'As I Am', פורסם באתר מגזין המוזיקה בילבורד ב-21 בנובמבר 2007 The Irish Charts - All there is to know, פורסם באתר המצעד של אירלנד מידע על Sawdust, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Sawdust, באתר המצעד הגרמני מידע על Sawdust, באתר המצעד הנורווגי מידע על Sawdust, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Sawdust, באתר המצעד הספרדי מידע על Sawdust, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון Gold/Platinum, Music Canada, ‏2023-11-09 (באנגלית אמריקאית)
יום שישי ה-13 חלק 2

יום שישי ה-13 חלק 2 (באנגלית: Friday the 13th Part 2) הוא סרט סלאשר אמריקאי משנת 1981, המהווה המשך לסרט המקורי יום שישי ה-13 משנת 1980 והפרק השני בזיכיון. הסרט בבימויו של סטיב מינר מציג לראשונה את ג'ייסון וורהיס בתור הרוצח הראשי של הסדרה, לאחר שבסרט הראשון אמו, פמלה וורהיס, הייתה הרוצחת. העלילה מתמקדת בקבוצה חדשה של מדריכים שמגיעה למחנה קיץ סמוך לאגם קריסטל, מבלי לדעת שהאגדה על ג'ייסון האכזר נכונה, והוא יוצא למסע הרג כדי לנקום על מות אמו. במקור הסרט נועד להיות סרט אנתולוגיה המבוסס על האמונה הטפלה של יום שישי ה-13. עם זאת, לאחר הפופולריות של הסוף המפתיע של הסרט המקורי, יוצרי הסרט בחרו להמשיך את הסיפור והמיתולוגיה סביב Camp Crystal Lake, מגמה שתחזור על עצמה בכל סרט בזיכיון. כמו הסרט המקורי, יום שישי ה-13 חלק 2 נתקל בהתנגדות של איגוד הסרטים של אמריקה, שציין את "האלימות המצטברת" שלו כבעייתית, וכתוצאה מכך בוצעו קיצוצים רבים כדי לאפשר דירוג R (מתחת ל+18). הסרט נפתח בתיאטרון בניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו ב-1 במאי 1981. יום שישי ה-13 חלק 2 זכה לביקורות שליליות אך הצליח כלכלית אם כי פחות מהסרט הראשון כאשר הכניס 21.7 מיליון דולר בארצות הברית בתקציב של 1.25 מיליון דולר. סרט המשך ישיר, יום שישי ה-13 חלק שלישי, יצא שנה לאחר מכן. חמש שנים לאחר אירועי הסרט הראשון, המחנה הסמוך לאגם קריסטל נפתח מחדש לקבוצה חדשה של מדריכי קיץ. עם הגעתם, הם שומעים את האגדה על ג'ייסון וורהיס, שלכאורה טבע באגם כילד ושרצח אמו היה נקמתה על מותו. מבלי לדעת שג'ייסון עדיין חי ומחכה בסתר, המדריכים הופכים מטרה קלה. ככל שהלילה מתקדם, ג'ייסון, חמוש בשק בד על ראשו ומצויד במגוון כלי נשק, מתחיל לצוד אותם בזה אחר זה. ג'יני (איימי סטיל) וקולגותיה מנסים לשרוד את הלילה ולהימלט מהטבח האכזרי של ג'ייסון. איימי סטיל בתפקיד ג'יני פילד ג'ון פיורי בתפקיד פול הולט סטיב דאש בתפקיד ג'ייסון וורהיס אדריאן קינג בתפקיד אליס הארדי (תפקיד אורח) קירסטן בייקר בתפקיד טרי יום שישי ה-13 חלק 2 קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים, כאשר חלקם שיבחו את ההרחבה לדמותו של ג'ייסון ואת ההשפעה שלו על ז'אנר סרטי האימה, בעוד אחרים מתחו ביקורת על חוסר המקוריות וחזרתיות. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 33%, וב-Metacritic ציון של 26 מתוך 100. אתר האינטרנט הרשמי של יום שישי ה-13 חלק 2 "יום שישי ה-13 חלק 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יום שישי ה-13 חלק 2", באתר נטפליקס "יום שישי ה-13 חלק 2", באתר AllMovie (באנגלית) "יום שישי ה-13 חלק 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יום שישי ה-13 חלק 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "יום שישי ה-13 חלק 2", באתר Metacritic (באנגלית) "יום שישי ה-13 חלק 2", באתר אידיבי "יום שישי ה-13 חלק 2", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "יום שישי ה-13 חלק 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא יום שישי ה-13 חלק 2 בוויקישיתוף "Two movies to open". The San Francisco Examiner. 27 באפריל 1981. p. E6. ארכיון מ-12 באוקטובר 2023. נבדק ב-3 במאי 2021 – via Newspapers.com. {{cite news}}: (עזרה) "Friday the 13th Part 2". American Film Institute. ארכיון מ-3 במאי 2021. נבדק ב-3 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה)
מרד הסטרפים

מרד הסטרפים הוא הכינוי שניתן לסדרת מרידות שפרצו בממלכת פרס האחמנית במאה ה-4 לפנה"ס השם נובע מכך שמנהיגי המרד היו סטרפים (מושלי פרובינציות) שניסו להפוך לשליטים עצמאיים, בלי להיות תלויים במלך פרס. המרד החל בשנת 372 לפנה"ס, כאשר הסטרפ של קפדוקיה דטמס פתח במרד נגד המלך ארתחששתא השני. דטמס הדף את התקפות הסטרפים הנאמנים לארתחששתא בהצלחה רבה. בשנת 366 לפנה"ס הצטרף למרד אריוברזנס, הסטרפ של פריגיה, משום שהמלך רצה להחליף אותו. ארבע שנים לאחר מכן הצטרף אל המרד גם אורונטס, הסטרפ של ארמניה. ובשל עוצמתו הרבה ומוצאו האצילי נבחר להנהיג את המרד. אולם אורונטס בגד בחבריו והסגיר אותם למלך. אריוברזנס ודטמס נהרגו, אולם השאר קיבלו חנינה, ואורונטס קיבל הרחבה רצינית לסטרפיה שלו. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראמה השמיני, מלך תאילנד

המלך אנאנדה מאהידון, ראמה השמיני (Ananda-Mahidol על־פי הכתיב המסורתי הפאלי/הודי; 20 בספטמבר 1925 – 9 ביוני 1946), היה המלך השמיני של תאילנד לשושלת צ'אקרי. בעת שהוכר כמלך על ידי האספה הלאומית במרץ 1935, הוא היה בן תשע והתגורר בשווייץ. הוא חזר לתאילנד בדצמבר 1945, אך כעבור שישה חודשים ביוני 1946, הוא נמצא ירוי במיטתו וללא רוח חיים. למרות שבהתחלה סברו שמדובר בתאונה או בהתאבדות, בדיקות רפואיות קבעו שהוא נרצח. הנסיבות המסתוריות סביב מותו נשארו במחלוקת עד היום. לאחר מותו המסתורי של המלך ראמה השמיני, הומלך אחיו, פומיפון אדוניאדט, כראמה התשיעי, מלך תאילנד, ב־9 ביוני 1946. מדיה וקבצים בנושא ראמה השמיני, מלך תאילנד בוויקישיתוף ראמה השמיני, מלך תאילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) King Rama VIII (1934-1946), www.huahin-tourist-information.com (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היער הלאומי סקוויה

היער הלאומי סקוויה (באנגלית: Sequoia National Forest) ממוקם בדרומו של רכס הרי סיירה נבדה במדינת קליפורניה שבארצות הברית. שמו ניתן לו על שם 34 חורשות עצי הסקוויה הענקית שבתחומו. היער משתרע על שטח בן 4,829 קילומטרים רבועים, בגבהים שבין 300 עד 3,700 מטרים מעל גובה פני הים. הוא הוקם ב-1908 על שטח שנלקח משמורת יער הסיירה. ב-1909 הרחיב הנשיא תאודור רוזוולט את שטח היער. בשנה שלאחר מכן ניטל חלק משטח היער (ביחד עם שטחי יערות אחרים) כדי ליצור את היער הלאומי קרן (Kern National Fores). ההכרזה על יער קרן בוטלה ב-1915, והשטח שנלקח מהיער הלאומי סקוויה הושב אליו. עצי הסקוויה שביער מהווים חלק מ-790 קילומטרים רבועים של יער ראשוני שבתחומו. מיני עצים אחרים שביער כוללים מינים שונים של אורנים ואשוחים. בתחומי היער מצויים שישה שטחים פתוחים מוכרזים, הכלולים בתוכנית שימור השטחים הפתוחים של ארצות הברית. מקצת שטחיהם מצויים בתחומי יערות לאומיים אחרים. בתחומי היער מצויים 4,000 קילומטרים של דרכים ו-1,370 קילומטרים של שבילים ומתקני קמפינג ונופש שונים. מטה היער נמצא ממערב לו, בעיר פורטרוויל (Porterville). ביער עצמו נמצאים ארבעה מטות אזוריים לפקחי היער. היער מצוי בשכנות לפארקים הלאומיים סקוויה וקינגס קניון. היער מנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית. בחלקו הצפון-מערבי של היער נמצא חלקו הדרומי של המונומנט הלאומי הסקוויה הענקית (Giant Sequoia National Monument), המשתרע על פני 1,330 קילומטרים רבועים (חלקו האחר והנפרד של המונומנט נמצא צפונה משם, בתחום היער הלאומי סיירה). חלק זה כולל את מרבית עצי הסקוויה שביער, שהם כמחצית מעצי הסקוויה הענקית הקיימים. המונומנט הוקם בשנת 2000 על ידי צו נשיאותי שפרסם הנשיא ביל קלינטון. בתחומי היער נמצא גם אתר המחטים (Needles) - סדרת תצורות סלע מחודדות מגרניט, המתנשאות על רכס שמעל ערוץ הנהר קרן מדיה וקבצים בנושא היער הלאומי סקוויה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היער הלאומי סקוויה (באנגלית) מקור: אתר היער הלאומי סקוויה.
אברהם אבלי בן ירמיה

הרב אברהם אבלי בן ירמיה (ה'ת"ף, 1720 בערך - ה'תקכ"ט, 1769 בערך) היה רב מחכמי אשכנז במאה ה-18. נולד בקלווריה לרב ירמיה שכיהן מגיד מישרים בקלווריה כרב בסימנה. הוא נדד ברחבי אירופה בשל קשיי פרנסה, עד שהשתקע בפרנקפורט על האודר בה הדפיס את ספריו: "סדר אברהם" (פפד"א תקי"ב) על המסורה הגדולה, ו"מדבר סין" (פפד"א תקכ"ט) הכולל מליצות על מילים הנכתבות גם בשין ימנית וגם בשין שמאלית. בספר זה הוא מופיע רק כמביא לבית הדפוס, ואילו כתיבת הספר עצמו מיוחסת לרב אביגדור קרא. סדר אברהם, פרנקפורט דאודר: דפוס גרילא, תקי"ב, באתר היברובוקס מדבר סין, פרנקפורט דאודר: דפוס אלמנת גרילא, תקכ"ט, באתר אוצר החכמה שמואל יוסף פין, הערך "הר"ר אברהם אבלי בר ר' ירמיה", בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 31, באתר היברובוקס מרקוביץ, משה בן שלמה זלמן, שם הגדולים השלישי - חלק א, אות נו, עמ' 28, באתר היברובוקס 'ר' אברהם־אבלי ב"ר ירמיהו', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 23 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1221). מרקוביץ, להלן "קישורים חיצוניים", ואחרים, הניחו כנראה בטעות שהרב בסימנה היה רבי אברהם אבלי עצמו ולא אביו. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זבדאני

זַבַּדַ֫אנִי (בערבית: الزبداني) היא עיר בדרום-מערב סוריה, בתחומי מחוז ריף דמשק, הסמוכה לגבול הלבנוני. העיר ממוקמת במרכזו של עמק ירוק המוקף הרים גבוהים, וגובהה כ-1,100 מטר מעל פני הים. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הסורית, מנתה אוכלוסיית העיר 26,285 תושבים בשנת 2004. העיר מהווה מוקד לחימה מרכזי במלחמת האזרחים המתחוללת במדינה. הקייצים בעיר מתונים יחסית, בשל גובהה, עם טמפרטורות הנמוכות בכ-5–8 מעלות צלזיוס מאלו שבבירה דמשק. חודשי החורף, מדצמבר ועד סוף פברואר, קרים יותר ומושלגים, במהלכם צונחת הטמפרטורה לעיתים למינוס 10 מעלות צלזיוס. מזג-האוויר הקייצי המתון ונופיה של העיר, הביאו לפיתוחה כאתר נופש לחודשי הקיץ, עוד בתקופת השלטון הצרפתי במדינה. העיר מהווה מוקד משיכה פופולרי לתיירים ולמבקרים מסוריה, בפרט מדמשק, ולרבבות מבקרים ממדינות חצי האי ערב. גם העיירה הסמוכה בלודאן, המתנשאת לגובה 1,500 מטרים, מהווה מוקד משיכה לאלפי תיירים. האוכלוסייה בזבדאני היא סונית ברובה. בנוסף קיים מיעוט נוצרי גדול בעיר, המחזיק בה כנסייה ומנזר. האוכלוסייה בעיר גדלה בקצב מהיר. בעיר קיים מרכז של תנועת הצופים הסורים, ובו נערך ב-1954 אירוע הג'מבורי הערבי הראשון. העיר מהווה מוקד לחימה בין כוחות הצבא הסורי ובני בריתו לבין כוחות המורדים במדינה, במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה. ב-18 בינואר 2012 הייתה לעיר הראשונה ליפול לשליטת הצבא הסורי החופשי, לאחר קרבות קשים שנערכו בה במשך 11 ימי לחימה. ב-11 בפברואר כבש הצבא הסורי בחזרה את העיר. לעיר חשיבות אסטרטגית רבה עבור המשטר הסורי ועבור איראן. היא שימשה, לפחות עד ליוני 2011, כמרכז לוגיסטי של כוחות משמרות המהפכה להעברת אספקה לחזבאללה. בקיץ 2012 שימשה העיר כבסיס מבצעים של חזבאללה ושל כוחות איראניים. באוגוסט באותה השנה כבשו מחדש לוחמים מקומיים 70% משטח העיר. ב-28 בפברואר 2014 הושגה הפסקת אש בין כוחות המשטר הסורי ובין המורדים. הפסקת האש התמוטטה זמן קצר לאחר מכן, כאשר כוחות מורדים תקפו עמדות של צבא סוריה, בעוד כוחות הצבא צרים על העיר ומפציצים אותה. ב-26 באפריל 2014, נכנעו כוחות המורדים בעיר לאחר קרבות כבדים, ובכך איבדו את מעוזם האחרון לאורך גבול לבנון. בהמשך השיגו המורדים שליטה מחודשת בעיר. במהלך 2015 המשיכה העיר להוות מוקד ללחימה אינטנסיבית בין כוחות צבא סוריה ובין כוחות המורדים.[דרושה הבהרה] גרמניה נוינקירכן, גרמניה מדיה וקבצים בנושא זבדאני בוויקישיתוף רויטרס, הקרב על זבדאני מחריף: "הרס חסר תקדים", באתר ynet, 23 ביולי 2015
סטיבן קמפבל מור

סטיבן קמפבל מור (באנגלית: Stephen Campbell Moore; נולד ב-30 בנובמבר 1977) הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו במחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט ובסרט הקולנוע באותו שם. קמפבל מור נולד בלונדון בשם סטיבן ת'ורפ. הוא למד בבית ספר ברקהמסטד שבהרטפורדשייר, ואחר כך בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. בשנת הלימודים האחרונה שלו הוענקה לו "מדליית הזהב" היוקרתית. הופעת הבכורה שלו על המסך הייתה בסרטו של סטיבן פריי "צעירים יפים ומבריקים". על במת התיאטרון הוא הופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית והתיאטרון המלכותי הלאומי. קמפבל מור יצר את הדמות של אירווין בהפקה המקורית של "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט בווסט אנד. הוא גילם את הדמות גם בהפקות שהועלו בברודוויי, סידני, ולינגטון ובהונג קונג, כמו גם בגרסה הקולנועית של המחזה. על תפקידו זה בהפקה בברודוויי היה קמפבל מור מועמד בשנת 2006 לפרס "Drama Desk". ב-2004 כיכב קמפבל מור לצידה של סקרלט ג'והנסון בסרט הקולנוע "אישה טובה" המבוסס על המחזה של אוסקר ויילד "מניפתה של ליידי וינדרמיר", שצולם באיטליה. ב-2005 שיחק בתפקיד אדוארד השמיני לצידה של ג'ואלי ריצ'רדסון בתפקיד ווליס סימפסון בדרמה הטלוויזיונית "המלך והגרושה". ב-2008 כיכב קמפבל מור בתפקיד אורח בפרק אחד בסדרת הטלוויזיה "הדרך לקנדלפורד" כמנהל בית הספר מר ג'יימס דלפילד, לצידה של ג'וליה סוואלה. עוד ב-2008 השתתף קמפבל מור בסדרה של ה-BBC "אפר לאפר". ב-2009 שיחק במיני-סדרה "בן חור" של ABC. ב-2011 הופיע בסרט הקולנוע "עונת המכשפה". בשנת 2012 שיחק בתפקיד טיטוס לצידה של אן-מארי דאף שגילמה את ברניס, במחזה מאת ז'אן רסין "טיטוס וברניס". ההפקה הועלתה בדונמאר ורהאוס שבלונדון. קמפבל מור היה נשוי לשחקנית קלייר פוי. השניים נפגשו כשעבדו יחד בסרט "עונת המכשפה".. הם נפרדו בשנת 2018. מדיה וקבצים בנושא סטיבן קמפבל מור בוויקישיתוף סטיבן קמפבל מור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיבן קמפבל מור, באתר AllMovie (באנגלית) סטיבן קמפבל מור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סטיבן קמפבל מור במסד הנתונים IBDB (באנגלית) "Internet Broadway Database: Stephen Campbell Moore Credits on Broadway". נבדק ב-12 בנובמבר 2006. {{cite web}}: (עזרה) "National Theatre : Productions : The History Boys 2004". אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-17 באוקטובר 2006. {{cite web}}: (עזרה) "The History Boys – Arts Reviews – Arts – Entertainment – smh.com.au". The Sydney Morning Herald. 9 במרץ 2006. נבדק ב-17 באוקטובר 2006. {{cite news}}: (עזרה) "2006 – Drama Desk Awards – Nominations". נבדק ב-19 בינואר 2009. {{cite web}}: (עזרה) independent.co.uk, 12 February 2012
גרג באלרד

גרג באלרד (באנגלית: Greg Ballard; נולד ב-20 בנובמבר 1954) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כראש עיריית אינדיאנפוליס בשנים 2008 עד 2016. באלרד נולד וגדל במזרח אינדיאנפוליס, בנם הרביעי מתוך חמישה של דוארד ומרי. הוא למד בתיכון קתולי אותו סיים ב-1972. לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת אינדיאנה התנדב לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא סיים קורס קצינים בבסיס קוונטיקו. הוא הוצב למשימות בקליפורניה, באוקינאווה שביפן, מישיגן ופנמה. שירת קצין מבצעים של גדוד נחתים ונשלח עמו ללחימה במלחמת המפרץ. בתום הקרבות הוצב בנמל ג'ובייל בערב הסעודית והיה אחראי לארגון ושילוח כוחות וציוד הנחתים חזרה לארצות הברית. בתקופה זו זכה לכינוי "ראש עיריית ג'ובייל". ב-1996 קודם לדרגת לוטננט קולונל, הוא סיים לימודי תואר שני במדעי הצבא באוניברסיטת חיל הנחתים. במשימתו האחרונה שימש קצין במטה פיקוד אירופה של ארצות הברית בשטוטגרט בגרמניה עד 2001. על שירותו עוטר באות לגיון ההצטיינות ובמדליית השירות הראוי לשבח. לאחר שחרורו עבד בתאגיד התרופות באייר בשלוחת החברה באינדיאנפוליס ושימש מנהל ההפצה בצפון אמריקה. לאחר מכן עבד כיועץ עסקי עצמאי. בנובמבר 2007 התמודד בבחירות לראשות עיריית אינדיאנפוליס כנציג המפלגה הרפובליקנית. הוא ניהל קמפיין "רזה" בתקציב של 300,000 דולר מול ראש העיר המכהן מזה שתי קדנציות, בארט פטרסון. מערכת הבחירות התמקדה בנושא העלאת מיסים שחלה על תושבי העיר בשנות כהונתו של פטרסון, על אף שפיגר בסקרים בלמעלה מ-10%, זכה באלרד בבחירות ברוב של 51% מול 47%. ניצחונו נחשב לאחת ההפתעות הגדולות ביותר בתולדות הפוליטיקה של אינדיאנה. בנובמבר 2011 זכה בבחירות לכהונה שנייה. בינואר 2016 סיים את תפקידו. במקומו נבחר ג'וש אוגסט, חבר המפלגה הדמוקרטית. באלרד נשוי לויני ואב לשניים. מדיה וקבצים בנושא גרג באלרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרג באלרד גרג באלרד באתר עיריית אינדיאנפוליס Mayor-elect is confident of his ability, leadership(הקישור אינו פעיל), אתר אינדי סטאר, 18 בנובמבר 2008 Republican mayoral candidate Greg Ballard, אינדי סטאר, 24 באוגוסט 2011
יהונתן אבלמן

הרב יהונתן אבלמן (בכתיב יידי: אבעלמאנן; ה'תרי"ד, 1854 – ט"ז באדר ה'תרס"ג, 15 במרץ 1903) היה רב ודיין ליטאי בביאליסטוק. נולד לרב אברהם אבא יצחק אבלמן בעיר וילאן שבמחוז קובנה, שבה כיהן כרב אבי אמו המכונה על שם עירו "ר' יעקב ווילאנער", עד עלייתו לארץ ישראל. בגיל 15 נסע לאיישישוק ללמוד ב"קיבוץ" המפורסם שהיה בעיר. לאחר ארבע שנים, נסע להמשך לימודיו בווילנה. נישא לשפרינצא בת הרב אברהם אבא לווינזון, השדכנית הייתה אסתר ליפקין, רעיית רבי ישראל מסלנט, לפי המלצת חתנה רבי אליהו אליעזר גרודזנסקי המו"צ הראשי בווילנה שהיה דודה של הכלה והכיר את החתן. לאחר נישואיו למד בווילנה שנתיים רצופות בחברותא עם רבי ישראל מסלנט, שקבע את מושבו בתקופה זו ב"קלויז יאגיכעס". בהיותו בן 24 התמנה כרבה של חורושץ הסמוכה לביאליסטוק לפי הוראת רבה של ביאליסטוק, רבי יום טוב ליפמן הלפרין, שהתבקש לכך בידי מחותנו רבי ישראל מסלנט. כעבור 6 שנים, בהיותו בן שלושים, התמנה כדיין בלשכת הדיינים הקהילתית בביאליסטוק. הוא התפרסם כלמדן ישר, ורבים הגיעו לביאליסטוק כדי לדבר עמו בסוגיות מוקשות. גם לאחר שהתמנה כדיין ומו"ץ בביאליסטוק, המשיך לפעול בזירה הציבורית ודאג לחלשים בחברה. כותבי תולדותיו מציינים את נעימות התנהגותו בהתאם לעקרונות תנועת המוסר, והקפדתו ליצור תחושה נעימה אצל כל הבאים עמו במגע. בשנתיים האחרונות לחייו חלה במחלת לב ובבוקר יום ראשון, ט"ז באדר ה'תרס"ג, 15 במרץ 1903, התמוטט ונפטר. הוא הובא לקבורה בהלוויה המונית בביאליסטוק, ביום שלישי שלאחר פטירתו. שברי מצבת קבורתו בבית הקברות "בגנובקה" בבילסטוק נמצאה [כנראה שלא במקומה המקורי] ב-16 במאי 2022[דרוש מקור]. כתביו הובאו לבית הדפוס בידי בניו. בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' יהונתן אבעלמאן, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק א, עמוד 7, באתר היברובוקס 'אבלמן, ר' יהונתן ב"ר אברהם־אבא־יצחק', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 23 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1221). ערכו בספר יזכור לקהילת ביאליסטוק, בספריית העיר ניו יורק תמונה מס.229 (עמוד 189). ספרו זיכרון יהונתן, וילנה תרס"ה (ד"צ ירושלים תש"ל), באתר היברובוקס