laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פנטאתלון

הפנטאתלון היה חלק מהמשחקים האולימפיים והפאן-הלניים ביוון העתיקה, וכן לתקופות מסוימות במשחקים האולימפיים המודרניים. מקור השם פנטאתלון הוא מיוונית "חמש תחרויות". חמש התחרויות היו סטאדיון (מרוץ רגלי קצר), היאבקות, קפיצה לרוחק, הטלת כידון וזריקת דיסקוס. פנטאתלטים נחשבו לאתלטים המיומנים ביותר, ואימונם היה בדרך-כלל חלק משירות צבאי, מכיוון שכל אחת מחמש התחרויות נחשבה מועילה בקרב. בתקופה הקלאסית, הייתה זו מסורת שכל התחרויות האלו התקיימו בעירום. המנצח בסטאדיון נחשב האלוף של כל המשחקים, והיה בדרך-כלל השם היחידי שנשאר בזיכרונות היוונים לתקופה מסוימת, בעיקר בתחילת המשחקים. אם אותו אדם זכה בקפיצה לרוחק, בזריקת דיסקוס ובהטלת כידון, לא היה צורך לערוך את תחרויות ההיאבקות והסטדיון, אף על פי שהן בכל זאת נערכו בנפרד. ההיאבקות נערכה בזירת-חול, במהלך המשחקיים האולימפיים, מחוץ למקדש של זאוס. שאר המשחקים נערכו ב"סטאדיון" (אצטדיון), שמשמו נבע שם תחרות הריצה. להיאבקות ולזריקת הדיסקוס היו חוקים דומים לכללים המודרניים, אך שאר התחרויות היו שונות. מטילי הכידון השתמשו ברצועת עור שנקראה אמנטום להגדלת טווח הזריקה. הסאטדיון היה ריצת ספרינט של כ-180 מטר, והיה יותר ארוך מריצת הספרינט המודרנית של 100 מטר. הקפיצה לרוחק מהתקופה ההיא שונה מאוד מהגרסה של היום. קופץ לרוחק השתמש במשקולות שנקראו הלטרס כדי לדחוף את עצמו לרוחק, וקפיצתו כללה כנראה חמישה ניתורים נפרדים, בדומה לקפיצה משולשת של ימינו. למתחרים בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס ניתנו חמישה ניסיונות לכל אחד. רק התוצאה הטובה ביותר נרשמה. אפשרי שדבר דומה נעשה גם בקפיצה לרוחק. במשחקים האולימפיים המודרניים, נערכו חמש תחרויות פנטאתלון לנשים, בין טוקיו 1964 למוסקבה 1980, שכללו ריצת 80 מטר משוכות, הדיפת כדור ברזל, קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק וריצת 200 מטר. לאחר מכן, הוא הוחלף על ידי ההפטאתלון. במשחקים האולימפיים המודרניים, נערכו שלוש תחרויות פנטאתלון לגברים, סטוקהולם 1912, אנטוורפן 1920 ופריז 1924, שכללו ריצת 200 מטר, קפיצה לרוחק, הטלת כידון, זריקת דיסקוס וריצת 1500 מטר. התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מארגנת תחרויות לנשים בקרב חמש באולם, במתכונת של קרב שבע, אך בהתאמה לתנאים הקיימים לאולם, דוגמה לתחרות מעין זו היא אליפות העולם באתלטיקה באולם. המקצועות שהן מתחרות: ריצת 60 מטר משוכות, קפיצה לגובה, הדיפת כדור ברזל, קפיצה לרוחק וריצת 800 מטר. תחרות זו הייתה קיימת גם לגברים עד שנת 2000. שיא העולם לנשים שייך לנפיסטו ת'יאם (בלגיה בלגיה), בתוצאה של 5055 נקודות ונקבע באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה ב-3 במרץ 2023 ערך מורחב – קרב חמש מודרני במשחקים האולימפיים נערכו תחרויות בפנטאתלון מודרני, המורכב מתחרויות בחמישה ענפים שונים: סיף (דקר), ירי באקדח מ-10 מטרים, שחייה ל-200 מטרים בסגנון חופשי, קפיצות ראווה, וריצת שדה ל-3,200 מטרים. מאולימפיאדת סידני (2000) נוספה לראשונה תחרות גם לנשים. שרון טל היא ספורטאית ישראלית שמתאמנת לייצג את ישראל באולימפיאדות הקרובות בקרב 5. באפריל 2021 ייצגה את ישראל בגביע העולם בקרב 5 בתחרות שהתקיימה בסופיה, בולגריה. ספורט ביוון העתיקה מדיה וקבצים בנושא פנטאתלון בוויקישיתוף פנטאתלון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אופני BMX

אופני BMX (קיצור של Bicycle Moto-cross (X)) הם סוג אופניים המשמשים לספורט אתגרי. הספורט שנעשה עם האופניים כולל מרוצים על גבעות חול או קפיצות ופעלולים אקרובטיים באזורים מיוחדים לכך, בהם מוצבות רמפות, מכשולים ונקודות קפיצה. סגנון זה נקרא "סגנון חופשי" ("freestyle"). ספורט הרכיבה על אופני BMX החל בקליפורניה, ארצות הברית בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, כגרסת אופניים למרוצים ופעלולים שנעשו עם אופנועי שטח. בהמשך שולבו ברכיבה בסגנון חופשי גם פעלולי סקייטבורד. הספורט צבר תאוצה, ויצרני אופניים החלו לייצר אופניים מיוחדים לצורך כך. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) צורף ענף מרוצי אופני BMX לתוכנית האולימפית. בתכנון הכפר האולימפי לאולימפיאדת לונדון (2012), יועד לו אזור מיוחד בולופארק סמוך לולודרום האולימפי. בישראל נפתחו בשנים האחרונות מספר פארקי אופניים עירוניים המכונים גם "בייק-פארק" בעלי מסלולים ורמפות המתאימים גם לאופני BMX. הפארקים נפתחו בנתניה, חולון ומודיעין, פארקים נוספים יבנו בעכו וביקנעם ובהמשך גם בערים אחרות. מרוץ אופניים ספורט אתגרי סקייטבורד
בית"ר חיפה

בית"ר חיפה היא קבוצת כדורגל מהעיר חיפה, המשחקת נכון לעונת 2023–2024 בליגה ב' לאחר שעלתה מליגה ג' בעונת 2019–2020. הקבוצה נוסדה ב-1939 על ידי יעקב עיני (הבעלים כיום חזי עייני הוא בנו של יעקב), והחלה את דרכה בליגות הנמוכות. בשנת 1964 העפילה הקבוצה לליגה א' שהייתה ליגת המשנה, ושיחקה בה שתי עונות, בעונת 1964/1965 בליגה א', ובעונה שלאחר מכן, שבה סיימה אחרונה בטבלה, וירדה לליגה ב'. בסיום עונת 1982/1983 העפילה הקבוצה לליגה הארצית מהמקום הראשון, לאחר עונה שלמה ללא הפסד. בשנות השמונים שיחקה הקבוצה במשך שלוש עונות בליגה הארצית בין השנים 1984–1986. בתקופה זו הייתה הליגה הארצית ליגת הכדורגל השנייה בחשיבותה בישראל. בעונתה הראשונה בליגה הארצית הצליחה הקבוצה לסיים במקום ה-9 מתוך 16 קבוצות, הישג שנחשב לגדול ביותר בתולדות הקבוצה עד כה. בעונתה הראשונה היא אף נפגשה לצמד מפגשי דרבי היסטוריים בתולדותיה עם הפועל חיפה, שהסתיימו בהפסד וניצחון הסטורי משער של יוסי ליפשיץ שחקנה לשעבר של הפועל חיפה, בעונתה השנייה בליגה הארצית היא ניצלה מירידה לליגה א' במחזור האחרון, ובעונתה השלישית והאחרונה היא סיימה במקום האחרון כאשר לזכותה היו רק 2 ניצחונות בלבד אותם השיגה במחזורי הסיום לאחר שכבר ירדה מעשית לליגה א'. בשנת 1986 מונה אלי גוטמן כמאמן הקבוצה עד 1987. לאחר הירידה מהליגה הארצית שיחקה בית"ר חיפה בליגה א' במשך 4 שנים ובסיום עונת 1989/1990 נשרה חזרה ללליגה ב', 3 שנים מאוחר יותר התדרדרה עוד יותר, ונשרה לליגה ג'. בשנת 2002 סיימה בית"ר חיפה במקום השני בטבלת ליגה ג' מחוז חיפה (כיום לא קיים), הקבוצה לא הייתה אמורה לעלות לליגה ב' אבל בגלל התפרקות של כמה קבוצות בליגה, עלתה בית"ר חיפה לליגה ב' לאחר 9 שנים של היעדרות. בעונת 2005/2006 עונתה הרביעית של בית"ר חיפה בליגה ב' סיימה בית"ר חיפה במקום השני בטבלת ליגה ב' מחוז צפון א', המקום השני הקנה לקבוצה את הזכות להשתתף במשחקי מבחן על העלייה לליגה א' עם עירוני אום אל-פחם ומכבי טמרה, בית"ר חיפה ניצחה בשני המשחקים ושבה לליגה א' אחרי 16 שנות היעדרות. שנתיים לאחר שעלתה לליגה א' נשרה בית"ר חיפה חזרה לליגה ב' דרך משחקי המבחן דרכם עלתה לליגה א' שנתיים קודם לכן. בסיום עונת 2016/2017 ירדה הקבוצה לליגה ג'. בסיום עונת 2019/2020 עלתה הקבוצה חזרה לליגה ב' ושיחקה בעונת 2022/2023 בליגת צפון ב'. בית"ר חיפה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל בית"ר יעקב חיפה, ברשת החברתית פייסבוק מיקי שורץ, בית"ר חיפה: דו קיום זה כאן, באתר ynet, 10 בינואר 2018 קבוצת הכדורגל ביתר חיפה (ליגה ב צפון), לירון כהן, 9 בנובמבר 2022, באתר חדשות חיפה מי את בית”ר חיפה?, אלעד שפירא, NWS חדשות חיפה, 3 בדצמבר 2022 יונתן הללי, בית"ר חיפה העפילה ללא הפסד בעיתון מעריב 08 במאי 1983
משמר הלילה (סרט, 2004)

משמר הלילה (ברוסית: Ночной дозор, "נוצ'נוי דוזור") הוא סרט מתח ופעולה רוסי מסוגת הפנטזיה. הסרט נוצר ב-2004 על ידי הבמאי טימור בקממבטוב, יליד קזחסטן. הסרט מבוסס באופן רופף על ספר באותו שם, מאת סרגיי לוקיאננקו (ראה אור ב-1998) ולאחריו יצא הסרט "משמר היום". בין בני האדם הרגילים חיים ה"אחרים". אלו בני אדם הניחנים בכוחות על-טבעיים ומתחלקים בין מחנה בני האור ומחנה בני החושך. לאחר קרבות עקובים מדם ביניהם, חתמו שני המחנות על שביתת נשק ביניהם לפני מאות בשנים. במוסקבה המודרנית ה"אחרים" האפלים משוטטים כערפדים ושאר יצורי סיוט אפלים, בעוד "משמר הלילה" של כוחות בני האור, ובהם אנטון, הדמות הראשית בסרט, מפקחים עליהם ומגבילים את מעשיהם האפלים. בעולם הסרט כל אחד מה"אחרים" חופשי לבחור את מעשיו ואת השתייכותו. אנטון גורודצקי פונה למכשפה קשישה בשנת 1992 כדי שתטיל קללה על ארוסתו הבוגדת בו, ונושאת ברחמה את תינוקו של מאהבה. רגע לפני שהקללה קוטלת את עוברה, משמר הלילה מצליח לעצור את המכשפה בזממה והתינוק ניצל. אנטון מסוגל לראות את חברי משמר הלילה (אנשים רגילים אינם רואים אותם) והם מבינים כי הוא אחד מה"אחרים" ומציעים לו להצטרף לשורותיהם, אז הסרט עובר 12 שנים קדימה. הילד שניצל, יגור, אינו ילד רגיל, הוא ה"אחר הגדול" אשר יכול להפר במעשיו את האיזון בין האופל והאור בעולם אם יבחר לצדד באחד מהם. שני הצדדים מעוניינים בו ומנסים לגייסו לשורותיהם. אנטון נשלח לאתר את יגור, אשר הערפדית לריסה מושכת אותו תת-הכרתית אליה. במסגרת שיטוטיו הוא גם מוצא את סבטלנה, אישה צעירה אשר קללה נוראה הרובצת עליה מרכזת סביבה סופה העתידה לרסק מטוס נוסעים אל תוך העיר. אנטון גורודצקי, איש משמר הלילה וגבור הסרט (קונסטנטין חבנסקי) גסר, מנהיג משמר הלילה במוסקבה (ולדימיר מנשוב) זבולון, מנהיג משמר היום במוסקבה ודמות הרשע הראשית (ויקטור וורז'ביצקי) הילד יגור (דמיטרי מרטינוב) סבטלנה (מריה גורושינה) אוליה (גלינה טיונינה) הערפד קוסטיה (אלכסיי צ'אדור) הערפד הקצב, אביו של קוסטיה (ולרי זולוטוחין) הערפד אנדריי (איליה לגוטנקו) הערפדית לריסה, חברתו של אנדריי (אנה דוברובסקאיה) סמיון (אלכסיי מקלקוב) המכשפה (רימה מרקובה) לנה "גורת נמרים", משנת צורה ממשמר הלילה (אנה סליוסריובה) איליה "הדוב", משנה-צורה ממשמר הלילה (אלכסנדר סמוילנקו) הסרט היה סרט הפנטזיה גדול התקציב הראשון ברוסיה, ואחד משוברי הקופות הראשונים שנוצרו לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי של ברית המועצות. הסרט הופק בשיתוף הערוץ הראשון הרוסי, תחנה בבעלות ממשלתית ובתקציב של 4.2 מיליון דולר אמריקאי. הסרט מתאפיין בפעלולים מיוחדים ובסגנון צילום אפל במיוחד, שמסייעים ביצירת האווירה דחוסת המתח והמסתורין שבו. אתר האינטרנט הרשמי של משמר הלילה "משמר הלילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משמר הלילה", באתר נטפליקס "משמר הלילה", באתר AllMovie (באנגלית) "משמר הלילה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משמר הלילה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "משמר הלילה", באתר Metacritic (באנגלית) "משמר הלילה", באתר אידיבי "משמר הלילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
העורב

האם התכוונתם ל... עורב – סוג של ציפורים ממשפחת העורביים עורב אפור – מין של עורב הנפוץ בישראל העורב (פואמה) – פואמה מאת אדגר אלן פו The Raven – אלבום מוזיקה מאת לו ריד העורב (קומיקס) – הקומיקס מאת ג'יימס או'בר, כולל סקירה על הסרטים והספרים העורב (סרט) – סרט גיבורי-על אמריקאי משנת 1994 המבוסס על סדרת הקומיקס בעלת אותו השם פרדוקס העורב – פרדוקס מדעי קריאת העורב – סרט קולנוע עורב (פירושונים)
עורב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עורב – הוא סוג של ציפור ממשפחת העורביים עורב אפור – מין של עורב הנפוץ בישראל טאו (טיל) – טיל נ"ט המכונה בצה"ל "עורב" פלנ"ט – פלוגה המתמחה בלוחמה נגד טנקים המכונה בצה"ל "פלוגת עורב" עורב (קבוצת כוכבים) – קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום עורב (אלבום) – אלבום מוזיקה מאת יובל גורביץ' עורב (כלי נשק ימי) – מתקן תקיפה ימי רומי העורב
פלסי

פלסי (Felsic) הוא כינוי בגאולוגיה למינרלים סיליקטיים, מגמה, סלעי תהום וסלעי פרץ שבהם יש ריכוזים גבוהים של יסודות קלים כדוגמת צורן, חמצן, אלומיניום, נתרן ואשלגן. המונח הוא הלחם של תחיליות המילים פלדספט (פצלת השדה) וסיליקה, והוא נטבע בתחילת המאה ה-20. צבעם של מינרלים פלסיים הוא בדרך כלל בהיר והם בעלי משקל סגולי קטן מ-3. מינרלים יוצרי סלעים פלסיים נפוצים כוללים את הקוורץ, המוסקוביט, האורתוקלז והפלגיוקלז העשיר בנתרן. הסלע הפלסי הנפוץ ביותר הוא הגרניט. מבחינה כימית מצויים הסלעים הפלסיים בקצה אחד של ספקטרום הסלעים כשבקצה השני מצויים הסלעים העשירים בברזל ובמגנזיום המכונים סלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים. המונח "סלע חומצי", שנעשה בו לעיתים שימוש כמילה נרדפת ל"סלע פלסי" מתייחס כיום לסלע פרץ שבו יש תכולת סיליקה גבוהה במיוחד (מעל ל-63% של SiO2 ממשקל הסלע), כדוגמת ריוליט. במונח "סלע חומצי" נעשה שימוש נרחב בספרות הגאולוגיה הישנה והוא נחשב כיום ארכאי. המונחים "סלע בסיסי" ו"סלע חומצי" התבססו על רעיון שגוי שמקורו במאה ה-19 שמקור כל הצורן בסלעים הוא בחומצה צורנית. ללבה פלסית, לפני שהתקררה, יש צמיגות גבוהה יותר מלבה מאפית בשל תכולת הסיליקה הגבוהה שבה. מים וחומרים נדיפים אחרים משתחררים לאט יותר ובבת אחת בהשוואה ללבה מאפית, לכן התפרצויות של הרי געש הבנויים מלבה פלסית סוערות בהשוואה להתפרצויות של לבה מאפית. רוב הרי הגעש הפולטים לבה פלסית הם הרי געש יבשתיים, לדוגמה הוזוב. על מנת שסלע יוגדר כפלסי הוא חייב להכיל לפחות 75% מינרלים פלסיים, כלומר קוורץ, אורתוקלז ופלגיוקלז. סלעים המכילים יותר מ-90% מינרלים פלסיים ניתן גם לכנות "סלעים לויקוקרטיים" (מיוונית "בעלי גוון בהיר"). פלסיט הוא מונח מפטרולוגיה, שבו נעשה שימוש בעת מיון ראשוני בשדה, לתיאור סלע געשי, דק־גרגיר (אפינטי), בעל גוון בהיר שיסווג בצורה מדויקת יותר לאחר שישלח למעבדה ושם ייבדק בצורה מדוקדקת יותר, תחת המיקרוסקופ או לאחר ביצוע כימיה אנליטית. בחלק מהמקרים מכילים סלעי פרץ פלסיים פנוקריסטים של מינרלים מאפיים, בדרך כלל הורנבלנדה, פירוקסן או פלגיוקלז סידני, ולכן יש צורך לכנות סלעים אלו על פי המינרל הפנוקריסטי שלהם כדוגמת "פלסיט נושא הורנבלנדה". קיימות שתי שיטות מקובלות למיון סלעי יסוד: "מיון TAS”‏ (Total-Alkali-Silica) המשמש עד היום כדרך למיון סלעי פרץ בלבד, ו"דיאגרמת QAPF"‏ (Quartz, Alkali feldspar, Plagioclase, Feldspathoid) המשמשת בעיקר למיון סלעי תהום, אבל גם סלעי פרץ. המונח הכימי "סלע פלסי" ניתן ככינוי לסלעי פרץ על פי "מיון TAS” שנוצר על ידי "לה מיטרה" ב-1975, אבל המונח התפשט מעבר לכך. בעת מיון סלעים פלסיים פנריטיים נעשה שימוש ב"דיאגרמת QAPF" והכינוי שמקבל הסלע ניתן בהתאם למינוח הגרניט. לרוב נכללים מינרלים מאפיים בשם, למשל "גרניט נושא הורנבלנדה", שכן המונח גרניט כבר כולל בתוכו קיומם של קוורץ ופצלת השדה. המיון המקובל של סלעים פלסיים מתבסס על מרקם הסלע. ערך זה הוא תרגום של הערך Felsic מוויקיפדיה באנגלית שהסתמך על המקור הבא: Le Maitre, L.E., ed. 2002. Igneous Rocks: A Classification and Glossary of Terms 2nd edition, Cambridge. פלסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית ישראל

האם התכוונתם ל... בית ישראל – כינוי לכלל עם ישראל (נזכר במקרא וגם באיגרות בר כוכבא) בית ישראל (גאנה) – קהילה בגאנה, אשר חבריה טוענים כי הם יהודים, צאצאיהם של עשרת השבטים בית ישראל (קיבוץ) – קיבוץ עירוני בשכונת גילה בירושלים ומכינה קדם צבאית בית ישראל הקשורה אליו בית ישראל (שכונה) – שכונה בירושלים בית ישראל (אתיופיה) – יהודי אתיופיה ואריתריאה אנציקלופדיה לבית ישראל – אנציקלופדיה בעברית מאת רבי רפאל הלפרין מבני ברק ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר – הישיבה המרכזית של חסידות ויז'ניץ בבני ברק בית ישראל – פירושו של רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ על התלמוד הבבלי בית ישראל – ספר מאת הרב ישראל מאיר הכהן מראדין, "החפץ חיים" ה"בית ישראל" מגור – רבי ישראל אלתר, האדמו"ר מגור המרכז הרפואי בית ישראל בניו יורק קהילת בית ישראל אנשי אמת – בית כנסת קונסרבטיבי בברוקלין שבניו יורק
קדאיף

אטריות קַדָאִיף (בטורקית: Kadayıf) הן אטריות דקיקות העשויות מבלילת קמח ומים אשר נמזגת דרך מסננת על גבי מגש מתכת עגול ולוהט בבישול קצר מאוד ומשמשות כבסיס להכנת קינוחים מזרח-תיכוניים ומאכלים אחרים. מקור האטרייה הוא טורקי והוא היה נפוץ בגבולות האימפריה העות'מאנית בשמו הטורקי "קדאיף". נוכח טעמן הנייטרלי של האטריות הן משמשות בעיקר להכנת מאכלים חלביים מתוקים או מלוחים, ובהם: בקלאווה, כנאפה, כמצע לעוגות, כקישוט להגשת תבשילים שונים ועוד. לעיתים רחוקות משמשות גם עבור מאכלים בשריים. בעבר היו מיוצרות באופן ידני ללא מכונה ולאחר מכן באופן חצי-אוטומטי. כיום אטריות הקדאיף מיוצרות בתהליך תעשייתי לעיתים אף באופן אוטומטי לחלוטין ללא מגע יד אדם ואף במכונות ביתיות ובחלק ממדינות המזרח התיכון והן נמכרות בשווקים באריזות אטומות המיועדות לאחסון בדרך כלל בהקפאה אשר שומרת על פריכותן. הכנת אטריות קדאיף, סרטון באתר יוטיוב
Girl (שיר של הביטלס)

"Girl" (בעברית: "נערה") הוא שיר של להקת הביטלס הנושא את הקרדיט הקבוע "לנון-מקרטני". השיר הולחן על ידי לנון ומקרטני בביתו של לנון בקנווד, לפי רעיון בסיסי של לנון, כשמקרטני שותף בכתיבת המילים וחלק מהלחן. השיר יצא בדצמבר 1965, כחלק מהאלבום Rubber Soul. הדובר בשיר מקונן על־כך שנערתו ממררת את חייו בתפישותיה הנוקשות לגבי החיים, ובאי אהבתה אותו. מהשיר משתקפת תחושתו המרירה של לנון כלפי חיי הנישואים שלו, מרירות שמצאה ביטוי גם בשיר "Norwegian Wood", אף כי חלק מהביטויים המרירים ביותר הם דווקא משל מקרטני, שהקשר הרומנטי הסבוך שלו עם ג'יין אשר מצא ביטוי בתקליט Rubber Soul בשיר "I'm Looking Through You". הדובר בשיר מקונן על־כך שהוא אוהב את נערתו יתר על המידה. הנערה מאכזבת אותו תדירות, מפגינה אליו יחס צונן, ומפגינה קרירות מינית, אך כאשר הוא מבקש לעזבה היא פורצת בדמעות ומבטיחה להשתנות והדובר "מאמין לה/ אחרי כל זה, אני לא יודע מדוע." השיר כתוב בסולם דו מינור, וכולל מעברים תכופים בין הסולם המינורי למקבילה המז'ורית שלו (מי במול מז'ור). מעבר כזה טיפוסי לכתיבתם של לנון ומקרטני כאחד, ואילו הסולו הכלי הבא לקראת סופו של השיר דומה לשיר אחר שכתב לנון, "You've Got Hide Your Love Away". לנון ביקש להעניק לשיר תחושה אינטימית וביקש כי אנחות הצער שלו ונשימותיו יישמעו בבירור. באולפן, הושגה מטרה זו באמצעות הצגת דוחס קול מיוחד על קולו של לנון, שאחר־כך הקליט שוב את התפקיד הקולי. הפזמון בשיר אינו מהיר בהרבה מהבית, וכדי להעניק לו תחושה דינמית יותר מלווים מקרטני והאריסון את שירתו של לנון בחזרה קצבית ובקצב כפול על ההברה "tit". החזרה הקצבית הייתה התחכמות פנימית של חברי הלהקה, אל מול המפיק ג'ורג' מרטין, בהמרת "dit" ב-"tit" (באנגלית, שד). מידע על היצירה "Girl" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Girl" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Girl" באתר SecondHandSongs מילות השיר Barry Miles, Paul Mccartney: All Those Years ago, עמ' 275. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה הביטוי "Girl" נהוג בהתייחסות לנשים צעירות. כיום הוא נתפש בעיני רבים כביטוי מזלזל, באופן דומה לכינוי "Boy" או Garçon כלפי מי שאינו ילד. חינוכו הקתולי המוקדם של מקרטני ניכר בשורות כמו "האם אמרו לה כשהייתה צעירה שכאב יוביל לעונג". Barry Miles, Paul Mccartney: All Those Years ago, עמ' 276. לפי נתוחו של אלן וו. פולאק כאן. מצעד שירי הביטלס של כאן 88
לא בלי בתי

"לא בלי בתי" (באנגלית: Not Without My Daughter) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת בטי מחמודי. הסופרת מתארת בספר את חייה שלה כאישה אמריקאית אשר מתאהבת באזרח אמריקאי-איראני ונקלעת למציאות דתית וחברתית קיצונית באיראן בראשית תקופת שלטונו של רוחאללה ח'ומייני. הספר תורגם מאנגלית על ידי המשורר והמתרגם עמשי לוין ויצא לאור בהוצאת כנרת. בטי, אמריקאית גרושה ואם לשני בנים, הכירה את מודי (קיצור שמו -סייד בוזורג מחמודי) בבית חולים. הקשר ביניהם התהדק, מודי טיפל וסעד אותה ולאחר מכן הם נישאו. בטי ומודי ניהלו חיי נישואים שגרתיים ונולדה להם בת. לאחר שמודי מפציר בבטי, היא מסכימה שיבקרו למשך שבועיים בלבד במולדתו איראן כדי להכיר אותה ואת בתם מהטוב למשפחתו. בתום שבועיים באיראן, מודי מודיע לבטי כי הם יישארו באיראן לתמיד. התקופה הייתה תחילת שלטונו של ח'ומייני, שהתאפיינה במעבר מהיר מהחוק האזרחי לחוק האסלאמי הקיצוני. בתקופה זו המשטרה החשאית החלה לעצור אזרחים שנהגו שלא על פי חוקי האסלאם ובעיקר נשים שלא לבשו צ'אדור (גלימה ארוכה שחורה שמכסה את הגוף כולו, בדומה לבורקה). על פי החוקים החדשים הנשים והילדים הפכו לרכושו של הגבר שהיה רשאי לצוות עליהם את רצונו ואף לנקוט כלפיהם באלימות. מודי החל לנקוט כלפי בטי באלימות והחזיק בה ובמהטוב שהייתה בת חמש בהסגר. הוא הרשה להן לצאת מהבית בליווי צמוד בלבד. הכבוד שרחשה בטי לבעלה נעלם והיא החלה לנטור לו טינה. לאחר 18 חודשים בתנאים קשים, בטי ומהטוב הצליחו להימלט דרך ההרים והגיעו לטורקיה שם נעזרו בשגרירות ארצות הברית וחזרו בסופו של דבר למישיגן שם התאחדו עם משפחתה של בטי. לאחר שמחמודי חזרה לארצות הברית היא כתבה את ספרה על החיים באיראן. היא השתתפה בהרצאות על ילדים חטופים והשתתפה בהכנת סרט שנעשה על פי סיפור חייה בשנת 1991. הסרט צולם בישראל (בתל אביב ביפו העתיקה ובעכו בחאן אל-עומדאן) במשך שבעה שבועות. כוכבת הסרט, שגילמה את בטי מחמודי, הייתה סאלי פילד. לאחר מכן הוציאה מחמודי ספר נוסף בשם "למען אהבת ילדי" שהוא סיפור ההמשך של "לא בלי בתי". הספר מספר על המאורעות אחרי שחזרה למשפחתה בארצות הברית, על הפחד שמודי יחזור, על מסעותיה בעולם לקידום הספר, ועל האנשים שפגשה במהלכם. הספר "לא בלי בתי", באתר "סימניה"
זנבזיפים

זנבזיפים (שם מדעי: Lepismatidae) משפחה של חרקים חסרי כנפיים המשתייכת לסדרת זנבזיפאים (Thysanura). שמה של המשפחה ניתן על שום שלושה זיפים הנראים בחלקו האחורי של החרק. אורך בוגר: 10-30 מ"מ מספר ביצים בהטלה: 20-50 התפתחות: גלגול חסר מזון: קמח, נייר, בד, סוכר, עמילן, תאית תפוצה בטבע: לרוב בקני נמלים וטרמיטים הזנבזיפים הם חרקים פרימיטיביים ביותר. גופם שטוח ומכוסה קשקשים מבריקים בצבע כסף. בראשם זוג מחושים ארוכים, אותם מנקים באופן קבוע, כדי לשמור שחוש הריח לא ייפגע. יש להם זוג עיניים מורכבות. גפי הפה שלהן לועסות והן בולטות מהראש. מקצה בטנם יוצאים שלושה זיפים דקים, ארוכים וגמישים. הם פעילים בעיקר בלילה. הנקבה מטילה את ביציה בצרורות במקומות חשוכים ולחים. מינים אחדים מצויים במקומות אפלים בבית: מזווה, מחסן מזון, פינות לחות, בין דפי ספרים, מאחורי תמונות התלויות על הקיר. זנבזיף כספי Lepisma saccharina זנבזיף וסמן Neoasterolepisma wasmanni זנבזיף פלמוני Neoasterolepisma palmonii - נמצא בקני נמלים זנבזיף פרסי Lepismina persica זנבזיף מצרי Thermobia aegyptiaca - נפוץ זנבזיף ורמן Ctenolepisma wahrmani זנבזיפים, באתר ITIS (באנגלית) זנבזיפים, באתר NCBI (באנגלית) זנבזיפים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זנבזיפים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זנבזיפים, באתר GBIF (באנגלית)
איריס צ'אנג

איריס צ'אנג (באנגלית: Iris Shun-Ru Chang‏; 28 במרץ 1968 - 9 בנובמבר 2004) הייתה סופרת ועיתונאית אמריקאית, שעמדה בראש קבוצת פעילים קטנה שלחמה נגד מה שכינתה "קשר השתיקה" האופף את הטבח והאונס ההמוניים בננקינג. כבת למשפחה סינית שנמלטה מאימי הכיבוש היפני, היא תיעדה את סיפורי האימים ופרסמה ב-1997 ספר שזכה לתהודה רבה: "האונס של ננקינג" ("The Rape of Nanking"). הספר מביא את סיפור המעשה מ-3 זוויות ראייה: זווית הראייה של החיילים היפניים שביצעו את המעשים, זווית הראייה של הקורבנות הסיניים וזווית הראייה של קבוצת אזרחים אירופאיים ואמריקאים אשר לא עזבו את העיר ויצרו אזור ביטחון שהציל בסופו של דבר מאות אלפי אנשים. הספר מביא גם את סיפורו של הנאצי ג'ון ראבה, אזרח גרמני אותו מכנה צ'אנג "אוסקר שינדלר הסיני", שהתגורר ברובע הזרים בננקינג והציל באופן אישי אזרחים רבים. מעבר לתיאור הטבח ההמוני, מנתחת הסופרת את תרבות המלחמה היפנית המזלזלת לטענתה באופן בוטה בחיי אדם ומאשימה הן את המזרח והן את המערב (כל אחד מסיבותיו הוא) בהשתקת הפשע הנורא, השתקה בה היא רואה אונס ופשע נוספים. צ'אנג התאבדה בגיל 36, גופתה נמצאה ב-11 בנובמבר 2004 ירויה בתוך מכוניתה בעיירה לוס גאטוס בקליפורניה. מדיה וקבצים בנושא איריס צ'אנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איריס צ'אנג איריס צ'אנג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) איריס צ'אנג, ברשת החברתית Goodreads
דרדנלים

מיצרי הדרדנלים (טורקית: Çanakkale Boğazı – "מצר צ'נקאלה"; יוונית: Δαρδανέλλια) הם מצר ים בצפון-מערב טורקיה המחבר את הים האגאי עם ים מרמרה. כמו מצר הבוספורוס, הדרדנלים מפרידים בין אירופה (חצי-האי גליפולי) לבין אסיה. העיר הראשית השוכנת לגדות הדרדנלים היא צ'נקלה והיא העניקה למצר את שמו בטורקית. המצר ארוך וצר – אורכו מגיע ל-61 ק"מ ורוחבו נע בין 1,200 מטר ל-6 ק"מ. עומקו הממוצע של המצר הוא 55 מטר ועומקו המרבי מגיע ל-82 מטר. בשל הבדלים בריכוז המלח בין מי ים מרמרה ומי הים האגאי, זורמים מים דרך המצר בשני הכיוונים. מי ים מרמרה זורמים דרומה בזרם עילי ואילו המים הכבדים יותר מהים האגאי זורמים צפונה בזרם תחתי. מצרי הדרדנלים הם בין מצרי הים העמוסים והקשים ביותר לניווט בעולם. בגלל זרמי הים במצר והשפעת הגאות בים השחור ובים מרמרה, יש ואוניות חייבות להמתין לתנאים נוחים להפלגה בטרם הן נכנסות למעבר ים זה. הדרדנלים נקראו הלספונטוס (Ελλήσποντος) בעת העתיקה. משמעותו של השם הוא "ים הֶלֶה", על-שמה של הלה, בתו של אתמס, שטבעה במקום לפי המיתולוגיה היוונית, כשנפלה מהאיִל המוזהב. בשל מיקומם האסטרטגי נודע לדרדנלים תפקיד חשוב לאורך ההיסטוריה ואין ספור פולשים חצו אותם בשני הכיוונים. העיר העתיקה טרויה שכנה סמוך לכניסה המערבית למצר, ועל חופו של המצר ביבשת אסיה התרחשה מלחמת טרויה. טרויה שלטה על התנועה במעבר ים אסטרטגי זה. בשנת 480 לפנה"ס חצה את המצר צבאו של חשיארש הראשון במהלך מלחמת פרס–יוון. בשנת 334 לפנה"ס חצה צבאו של אלכסנדר הגדול את המצר בכיוון ההפוך. בימי האימפריה הביזנטית השליטה בדרדנלים הייתה חיונית להגנת קונסטנטינופול והיוותה מקור הכנסה בולט לשליטי האזור. במוזיאון הארכאולוגי באיסטנבול מוצג לוח שיש ועליו חרוט חוק שנחקק על ידי קיסר האימפריה הביזנטית אנסטסיוס הראשון, המפרט את תעריפי המעבר בבית המכס של הדרדנלים. השגת שליטה בדרדנלים, או זכויות מעבר מיוחדות, הייתה אחת מן המטרות המרכזיות במדיניות החוץ של האימפריה הרוסית במהלך המאה ה-19. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות רוסיה, בתמיכת האימפריה הבריטית, הטילה מצור על הדרדנלים בשנת 1807. בעקבות תוצאות המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) נחתם חוזה הונקאר איסקלסי בין רוסיה לטורקיה (Hünkâr İskelesi Antlaşması) המאפשר להגביל מעבר ספינות במצר, השייכות למדינות שאינן לחוף הים השחור. חוזה זה נתן עדיפות לרוסיה, וקומם עליה את מעצמות מערב אירופה, ששכנעו אותה בשנת 1841 לבטל את העדיפות. השליטה בדרדנלים וזכות המעבר דרכם היו אחת העילות הקבועות למלחמות רוסיה-טורקיה השונות החל מהמאה ה-19 עד לימי המלחמה הקרה. לדרדנלים נודעה חשיבות מכרעת גם במהלך מלחמת העולם הראשונה. קרב גליפולי התרחש ב-1915 בין צבא האימפריה העות'מאנית לכוחות מדינות ההסכמה מבריטניה, מאוסטרליה ומניו זילנד שפלשו לחצי האי גליפולי, והסתיים בהדיפת הפלישה. גשר הדרדנלים מדיה וקבצים בנושא דרדנלים בוויקישיתוף מפות הדרדנלים, אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית דרדנלים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיצרי הדרדנלים (טורקיה), דף שער בספרייה הלאומית האימפריה הרוסית - ניקולאי הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טורקיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.