laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוגוסטן ז'אן פרנל

אוגוסטן ז'אן פרנל (צרפתית: Augustin-Jean Fresnel‏; 10 במאי 1788 – 14 ביולי 1827) היה פיזיקאי צרפתי, מחלוצי האופטיקה, שתרם תרומה משמעותית לביסוס התאוריה הגלית של האור. פרנל נולד בברויי והיה בנו של אדריכל. התקדמותו בלימודים הייתה איטית, ועד גיל שמונה כלל לא ידע לקרוא. במלאת לו שלוש-עשרה החל ללמוד באקול סנטרל, ובגיל שש-עשרה באקול פוליטקניק, שם התבלט בכישרונותיו. משם המשיך ללימודים באקול דה פונטס. בשנים שלאחר מכן עבד כמהנדס, אך בשנת 1814, עם חזרתו של נפוליאון לשלטון, איבד את משרתו עקב תמיכתו בבית בורבון. עם החזרת המונרכיה לצרפת, השיג פרנל משרת מהנדס בפריז, בה בילה את רוב חייו באותה תקופה. מחקריו בתחום האופטיקה שנמשכו עד למותו, החלו ככל הנראה בסביבות שנת 1814, בה כתב מאמר על סטיית קרני האור, שאותו לא פרסם. בשנת 1818 כתב מאמר על עקיפה, עליו קיבל פרס מהאקדמיה הצרפתית למדעים בפריז בשנה שלאחר מכן. בשנת 1823 נבחר פה אחד להיות חבר באקדמיה, ובשנת 1825 נבחר לחבר בחברה המלכותית של לונדון, שהעניקה לו בשנת 1827, בעת מחלתו האחרונה, את מדליית רמפורד. בשנת 1819 מונה לפקח על מגדלור, ובשבילו יצר סוג חדש של עדשות, הידועות בימינו כעדשות פרנל, המהוות תחליף למראות. שמו מוכר בעיקר כממציא של עדשות אלו, וכיום נעשה בהן שימוש ביישומים רבים. נפטר משחפת בעיירה סמוכה לפריז. עבודותיו בתחום האופטיקה זכו להכרה ציבורית מעטה במהלך חייו, וחלק ממאמריו לא פורסמו על ידי האקדמיה למדעים שנים רבות לאחר מותו. הוא כתב ליאנג בשנת 1824: "אותה רגישות, או גאווה, שאותה אנשים מכנים אהבת התהילה" דעכה לה. "כל המחמאות שקיבלתי מאראגו, לפלס וביו מעולם לא נתנו לי תענוג רב כמו התגלית של אמת תאורטית, או האישור של חישוב על ידי ניסוי". פיתח את המתמטיקה המתארת התקדמות של קרני אור (אינטגרלי פרנל), ובכך הצליח גם לזכות בתחרות האקדמיה הצרפתית על עקיפה וגם לחזק משמעותית את התאוריה הגלית של האור אשר בימיו (תומאס יאנג היה דמות בולטת נוספת) הפכה לתאוריה המקובלת (בניגוד לתאוריה החלקיקית אשר הייתה מקובלת מאז ימי ניוטון ועד ימי פרנל). פיתח את חוקי פרנל אשר מתארים כיצד אור נשבר ומוחזר כאשר הוא עובר מתווך אחד לתווך אחר. השימוש שלו בשתי מראות שטוחות ממתכת, שהוצבו במקביל זו לזו, איפשר לו להימנע מאפקט העקיפה (על ידי הסדקים) שנוצר בניסוי של גרימלדי בהתאבכות. הדבר איפשר לו לחזות את התוצאה של ההתאבכות בהתאם לתאוריה הגלית של האור. הוא למד יחד עם פרנסואה אראגו את חוקי ההתאבכות של קרניים מקוטבות וביחד עם יאנג היה הראשון שטען שאור הוא מקוטב רוחבית ולא אורכית כמו גלי קול. בנוסף למחקרים בעלי האופי המתמטי והפיזיקלי היו לו מחקרים הנדסיים רבים אשר הובילו למוצר של ממש. להלן כמה דוגמאות: עדשת פרנל הוא הצליח ליצור אור מקוטב מעגלית בעזרת זכוכית בצורת מעוין, הידועה כמעוין פרנל, בעלת זווית קהה של 126 מעלות וזווית חדה של 54 מעלות. מדיה וקבצים בנושא אוגוסטן ז'אן פרנל בוויקישיתוף אוגוסטן ז'אן פרנל, באתר MacTutor (באנגלית) אוגוסטן ז'אן פרנל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוגוסטן ז'אן פרנל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אוגוסטן ז'אן פרנל באתר www-history.mcs.st-andrews.ac.uk
חוף הטבע

חוף הטבע (באנגלית: Nature Coast) הוא אזור במערב מדינת פלורידה שבארצות הברית. האזור כולל את המחוזות סיטרוס, דיקסי, הרננדו, ג'פרסון, פאסקו, לוי, טיילור וואקולה. כלכלת האזור מתבססת על חקלאות ותיירות. בחופי האזור פעילות דיג תיירותי רבה, וכן שיט בסירות, ובשמורות הטבע הרבות שבאזור מבוצעים סיורי צפייה בציפורים ובתחש הנהרות הגדלים בעיקר באזור כריסטל ריוור והומוסאסי. שטחו של האזור כ-4,000 קמ"ר. במחוז סיטרוס נמצאים הפארק הארכאולוגי המדינתי קריסטל ריוור, ושמורת הטבע קריסטל ריוור, במחוז הרננדו נמצא בית מאי סטרינגר - מוזיאון מורשת מקומי, במחוז לוי נמצאים שמורת הטבע המדינתית סידר קי סקראב, הפארק המדינתי עמיינות פאנינג, הפארק המדינתי מעיינות תחש המערות ושמורת הטבע המדינתית מפרץ ואקאסאסה. במחוז מריון נמצא הפארק המדינתי מעיינות ריינבו, במחוז טיילור הפארק המדינתית פורסט קאפיטל ובמחוז וואקולה הפארק המדינתי בולד פוינט, הפארק המדינתי נהר אוצ'לוקוני, הפארק המדינתי מעיינות אדוארד בול וואקולה והפארק הלאומי סנט מרקס.
פרוטגוניסט

פרוטגוניסט (מיוונית: πρωτος – פרוטוס, ראשון; άγωνιστής – אגוניסטיס, לוחם. כלומר: הוא שמגלם את החלק הראשון, שחקן ראשי) המזוהה לעיתים (אך לא תמיד) עם הגיבור, הוא הדמות הראשית בדרמה שפעולותיה מהוות את מרכז העלילה של הסיפור. בספרות הקלאסית הפרוטגוניסט היה מונע מרצון טוב, כאשר דמות שמסייעת לו אינה בהכרח פרוטגוניסט, אך כיום אין זה תמיד נכון. פרוטגוניסט אינו יכול להתקיים בסיפור ללא קיומן של דמות או דמויות נגדיות שמכונות אנטגוניסט. הפרוטגוניסט אינו בהכרח בעל תכונות אופי של גיבור או הדובר של הסיפור.[דרוש מקור] מאחר ששאיפותיו של הפרוטגוניסט מייצגות בדרך כלל את המטרה הראשית בעלילה הראשית, נשפטים כל מאורעות העלילה על פיהן: כוחות שתומכים במטרותיו של הפרוטגוניסט ייתפסו על ידי הקורא כמקדמים, וכוחות שמתנגדים למטרותיו – כמעכבים. דמות הפרוטגוניסט היא בדרך כלל דמות עגולה ומורכבת, אשר מסופר עליה רבות. בספרים שהדמויות בהם מתוארות בגוף שלישי, דמות הפרוטגוניסט תהיה הדמות העיקרית בעלילה שמחשבותיה ורגשותיה יהיו חשופים לקורא יותר מאשר שאר הדמויות. בספרות, ובמיוחד בטרגדיה, לפרוטגוניסט עלול להיות פגם או היבריס (בטרגדיה היוונית) אשר יוביל אותו לנפילתו, כמו המלט. ערך מורחב – גיבור (ספרות ואמנות) במובן הספרותי, פרוטגוניסט "גיבור" (או פרוטגוניסטית "גיבורה") הוא פרוטגוניסט שנודע לחיוב בהישגיו החיוביים ובתכונותיו האציליות. הגיבור נערץ עקב כוחו, אומץ ליבו, חוש הצדק שלו וכבודו, ומצטייר בתור הדמות ה"טובה" בסיפור. דוגמאות: גיבור-העל סופרמן מהקומיקס של חברת DC Comics, הארי פוטר מסדרת "הארי פוטר", קטניס אוורדין מסדרת "משחקי הרעב". ערך מורחב – אנטי-גיבור פרוטגוניסט שמוגדר כ"אנטי-גיבור" הוא פרוטגוניסט שאינו מאופיין באומץ לב, גבורה, כריזמה או הופעה מרשימה. קווי דמותו של האנטי-גיבור מנוגדים לאלה הארכיטיפים של הגיבור הקלאסי, שהיה דמות נערצת שמייצגת את האידיאלים והערכים של התקופה. עם זאת, הוא עשוי לעורר את אהדת הקוראים או הצופים, שמזדהה איתו ועם ערכיו. דוגמאות: סקרלט או'הרה מ"חלף עם הרוח", הולדן קולפילד מ"התפסן בשדה השיפון", לייט מהמאנגה "מחברת המוות". גיבור טרגי הוא הפרוטגוניסט של טרגדיה. דוגמאות: אדיפוס ואנטיגונה ממחזות סופוקלס, או המלט מהמחזה בעל אותו השם מאת שייקספיר. בניגוד לפרוטגוניסט הגיבור, קיים גם פרוטגוניסט נבל, שמקדם את עלילת הסיפור למרות רשעותו ותכונותיו השליליות. בניגוד לפרוטגוניסט הגיבור, הפרוטגוניסט הנבל מצטייר כאכזר, מרושע וערמומי. דוגמאות: הומברט הומברט מ"לוליטה" מאת ולדימיר נבוקוב, ריצ'רד השלישי מהמחזה בעל אותו השם מאת שייקספיר, אלכס מ"התפוז המכני" או דמות השחקן ממשחקי הווידאו GTA, Postal ו-Hatred. דמות ראשית, שהסיפור מוצג מנקודת מבטה, אך היא אינה מהווה את הפוקוס המרכזי של הסיפור אלא נחשבת לדמות מינורית ביחס לדמות המרכזית המוצגת בו. לעיתים הדמות הזו מהווה את דמות המספר. דוגמאות: ניק מ"גטסבי הגדול", דוקטור ווטסון מסיפורי "שרלוק הולמס", או כמה מדמויות-התצפית ב"שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין. אנטגוניסט (דמות) הגר ינאי, לכתוב ולהוציא לאור - מדריך עכשווי לכתיבת פרוזה ולפרסום ספרים, עם עובד, 2022, עמ' 75–111. פרוטגוניסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Hero | Definition, History, & Facts | Britannica, אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Definition of HERO, www.merriam-webster.com, ‏2023-12-24 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפט הקיום והיחידות (משוואות דיפרנציאליות)

במתמטיקה, בחקר משוואות דיפרנציאליות, משפט הקיום והיחידות, הוא משפט חשוב על הקיום והיחידות של פתרונות לסוג מסוים של בעיות התחלה. המשפט נקרא גם משפט פיקאר-לינדלוף (Picard-Lindelöf), משפט הקיום של פיקאר או משפט קושי-ליפשיץ על שמם של המתמטיקאים: אמיל פיקאר, ארנסט לינדלוף, רודולף ליפשיץ ואוגוסטן לואי קושי. יהי D {\displaystyle D} מלבן סגור המכיל את הנקודה ( t 0 , y 0 ) {\displaystyle (t_{0},y_{0})} . תהי f {\displaystyle f} פונקציה בשני משתנים, שהיא חסומה ורציפה ב- D {\displaystyle D} , המקיימת שם את תנאי ליפשיץ ביחס למשתנה השני. אז קיימת פונקציה אחת ויחידה y {\displaystyle y} המוגדרת בקטע פתוח סביב t 0 {\displaystyle t_{0}} וגזירה שם, הפותרת את המשוואה הדיפרנציאלית y ′ ( t ) = f ( t , y ( t ) ) {\displaystyle y'(t)=f(t,y(t))} לכל t {\displaystyle t} בקטע, ובנוסף מקיימת את תנאי ההתחלה y ( t 0 ) = y 0 {\displaystyle y(t_{0})=y_{0}} . הוכחה פשוטה לקיום הפתרון היא על ידי קירוב ההולך ומשתפר (השיטה נקראת גם איטרציות פיקארד): נגדיר φ 0 ( t ) = y 0 {\displaystyle \varphi _{0}(t)=y_{0}\,\!} וגם φ i ( t ) = y 0 + ∫ t 0 t f ( s , φ i − 1 ( s ) ) d s {\displaystyle \varphi _{i}(t)=y_{0}+\int _{t_{0}}^{t}f(s,\varphi _{i-1}(s))\,ds} אז ניתן להראות, באמצעות משפט נקודת השבת של בנך, שהסדרה של φ i {\displaystyle \varphi _{i}} (הנקראת איטרציות פיקארד) מתכנסת וגבולה הוא הפתרון לבעיה. שימוש בלמה של גרינוול (Grönwall) על | φ ( t ) − ψ ( t ) | {\displaystyle |\varphi (t)-\psi (t)|} , כאשר φ {\displaystyle \varphi } ו- ψ {\displaystyle \displaystyle \psi } הם שני פתרונות, יראה ש- φ ( t ) ≡ ψ ( t ) {\displaystyle \varphi (t)\equiv \psi (t)} , ולכן הפתרון הוא יחיד. M. E. Lindelöf, Sur l'application de la méthode des approximations successives aux équations différentielles ordinaires du premier ordre; Comptes rendus hebdomadaires des séances de l'Académie des sciences. Vol. 114, 1894, pp. 454-457. או בגרסה מקוונת http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k3074r/f454.table . (במאמר זה לינדלוף מראה הכללות לגישות קודמות בהן נקט פיקארד.) נקודת שבת והאלגוריתם של פיקאר איטרציית פיקאר הוכחה למשפט פיקאר-לינדלוף
תחום הערכה (תורת המבחנים)

תחום הערכה הוא תחום בתורת המבחנים, המכיל את כל הפריטים או המטלות הרלוונטיות שמתוכם ניתן לדגום שאלות או מטלות למבחן או לכלי מדידה פורמלי אחר. תחום ההערכה בכל כלי מדידה שכזה הוא מצומצם ומוגדר, שכן קיימת מוגבלות טכנית להעריך תחום רחב. כמו כן, תחום ההערכה יתאים לרוב לרמת המוערכים. לדוגמה, אם אנחנו מעוניינים לבחון את הבנת הנקרא של התלמידים, תחום ההערכה יהיה כל מטלות הקריאה המתאימות לגילם, ולא יכלול מאמר אקדמי, או מטלות קריאה של כיתות נמוכות יותר. מכיוון שלא ניתן למדוד את הביצוע של התלמידים בכל מטלות הקריאה שהן חלק מתחום ההערכה, יש לדגום מטלות מתוך אותו התחום. מונחים בהערכה פורמלית תוקף מהימנות
המסע אל קצה העולם

המסע אל קצה העולם (אנגלית: East) הוא סיפור פנטזיה שנכתב על ידי הסופרת האמריקאית אדית פאטו. הספר מבוסס על האגדה הנורדית העתיקה "East of the Sun and West of the Moon". הוא יצא לאור באנגלית בשנת 2003, ותורגם לעברית בשנת 2007 על ידי אמיר צוקרמן. הספר העברי הודפס בהוצאת ידיעות ספרים (פרוזה). הספר יצא לאור בארצות הברית בשם "מזרח" (East), ואילו באנגליה נקרא "ילידת צפון" (North Child). לארנה ויוג'יניה, זוג נורדי קשה יום, נולדים בזה אחר זה שבעה ילדים. לאחר שאחת מבנותיהם נפטרה, מחליט הזוג להביא לעולם ילדה נוספת - רוז. רוז מתגלה כילדה הרפתקנית ורודפת אקשן. היא יוצאת למסע קסום על גבו של דוב לבן, שמסתבך מרגע לרגע. משפחתה של רוז נפרדת ממנה לתקופה ארוכה, בה רוז נדרשת לחיות בתוך הר, להעפיל לקוטב הצפוני, להביס את מלכת הטרולים ולהשיב עשרות חפים מפשע לבתיהם. רוז: ילדה הרפתקנית ועצמאית. בת זקונים ליוג'יניה וארנה. רוז נולדה לכיוון צפון, ובעקבות אמונותיה התפילות של אמה יוג'יניה, הוחלט לשמור את הדבר בסוד (מגדת עתידות ניבאה שאם ייוולד ליוג'יניה בן צפוני, הוא ייקבר תחת מפולת של שלג וקרח). שמה הפרטי האמיתי של רוז היה אבה (Ebba) - אמה התעקשה כי שמה יתחיל באותו אות כמו שם הכיוון אליו לכאורה נולדה - מזרח (East). אביה של רוז החליט לקרוא לרוז בחשאי ניאם (Nyamph), על שם הכיוון בו היא באמת נולדה, צפון (North). רוז היא גיבורת הסיפור, והיא יוצאת למסע בארצות רחוקות וקרות. דוב לבן/מִיק/צ'ארלס: נסיך צרפתי שנגנב מארצו על ידי מלכת הטרולים. מלכת הטרולים לא הורשתה להכניסו לארמונה, ולכן הפכה אותו לדוב לבן, במטרה שבעתיד תוכל לקחת אותו אליה. הדוב הלבן לוקח את רוז לטירה קסומה, ומכניס אותה למסע לעבר הארץ שמשתרעת "מזרחה לשמש ומערבה לירח". נדי וילפריד: נדי הוא אחיה הגדול של רוז. הוא הילד הצעיר ביותר אחרי רוז שנולד לארנה ויוג'יניה. נדי הוא צפון-מערבי (נולד לכיוון צפון-מערב). בין נדי לרוז קיימים קשרי אהבה עמוקים, והוא תמיד דואג לה ומשגיח עליה. אבא (אַרְנֵה): אביהם של רוז, ושבעת אחיה ואחיותיה, ובעלה של יוג'יניה. עוסק בהכנת מפות. נולד כדרום-מזרחי. אמא (יוג'יניה): אמם של רוז ושבעת אחיה ואחיותיה, ואשתו של ארנה. מאמינה אדוקה באמונות תפלות, המשפיעות באופן ניכר על החיים של שאר בני המשפחה. נולדה כמזרחית. מלכת הטרולים: מככבת בדמות המכשפה הרעה בסיפור. מכשפה קנאית ורבת עוצמה, שגונבת לעצמה את צ'ארלס בשביל שיהיה בעלה החוקי. המלכה מתגוררת בניפלהיים - ארץ הקרח הצפוני, בתוך ארמונה עצום הממדים, ובעל מאות המשרתים. טוקי: ילד טרול שהיה משרת של הדוב הלבן אמו זו אורדה. אורדה: אמו של טוקי משרתת של מלכת הטרולים וחלק מהזמן שירתה בטירה של הדוב הלבן.
מוזיאון דל בריו

מוזיאון דל בריו (בספרדית: El Museo del Barrio, "מוזיאון השכונה"), הוא מוזיאון בעיר ניו יורק המציג את אמנות אמריקה הלטינית והאיים הקריביים. המוזיאון נוסד בשנת 1969, ונמצא באזור המוזיאנים במנהטן. המוזיאון מציג הן חפצי אמנות מסורתיים (אמנות פרה-קולומביאנית) מאמריקה הלטינית והקריביים, והן תערוכות של אמנים בני זמננו שמוצאם מאזורים אלה. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון דל בריו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון דל בריו (באנגלית) מוזיאון דל בריו, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון דל בריו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון דל בריו, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון דל בריו, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השריר כופף הבוהן הקצר

השריר כופף הבוהן הקצר (TA: Musculus flexor hallucis brevis) נמצא בכל כף רגל, בשכבה השלישית של שרירי כף הרגל. כופף הבוהן הקצר מכופף את בוהן הרגל במפרק בין עצם המסרק הראשונה לגליל המקורב של הבוהן. חלקו המרוחק של השריר מחולק לשני ראשים ובגידו של כל אחד מהם עצם ססמואידית. העצמות הזעירות מגינות מעומס משקל הגוף על גידי כופף הבוהן הקצר ועל גיד השריר כופף הבוהן הארוך העובר ביניהן. תחילתו של השריר כופף הבוהן הקצר בפן הכפי של עצם הקוביה ושל עצם הטריז השלישית (מעצמות שורש הרגל). חלקו המרוחק של השריר מפוצל לשני ראשים הנאחזים בשני צידי בסיס הגליל המקורב של הבוהן. השריר כופף הבוהן הקצר מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך עצב כף הרגל התיכון (Nervus plantaris medialis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis). מדיה וקבצים בנושא השריר כופף הבוהן הקצר בוויקישיתוף
שיפוט חיצוני

שיפוט חיצוני הוא שיטת הערכת מבחנים המבוצעת על ידי גורם שאינו קשור ישירות למבחן. בתורת המבחנים שיפוט חיצוני יכול להעלות את תוקף התוכן של המבחן. צוות שופטים עובר וקובע עד כמה כל פריט במבחן שייך לתחום ההערכה שהמבחן נועד למדוד. השיפוט ניתן לגבי תוכן הפריט, טיב המדידה של הפריט את אותו הנושא (ייתכן פריט ששייך לתחום ההערכה, אך כתוב לא טוב, או שואו ברמה קלה/קשה מדי). לדוגמה – מורה למדעים כתבה מבחן ונתנה לחבריה לצוות המדעים בבית הספר לתת ציון על מידת השייכות של כל פריט לתחום ההערכה. מונחים בהערכה פורמלית
אל מורו

אל מורו, או בשמו המלא קאסטיו דה לוס טרס רייס מאגוס דל מורו (בספרדית: Castillo de los Tres Reyes Magos del Morro), הוא מבצר בפתחו של מפרץ הוואנה. הספרדים החלו לבנותו ב-1589, והבנייה הסתיימה ב-1630. הוא נקרא על שמם של שלושת האמגושים, בדומה למבצרים שהוקמו גם בסנטיאגו דה קובה ובסן חואן. במהלך המאה ה-16 סבלה הוואנה מהתקפות חוזרות ונשנות של שודדי ים ושל פריבטירים צרפתים. במקביל, על מנת להגן על ספינותיה, החליטה ספרד כי כל הספינות הנושאות סחורות ממושבותיה ביבשת אמריקה יעגנו בנמלהּ של הוואנה, וילוו ממנו על ידי ספינות מלחמה של הצי הספרדי. כתוצאה מכך, עלתה חשיבותה של העיר, ומושל קובה העביר אליה את מושבו מסנטיאגו דה קובה. ההתקפות על העיר ועליית חשיבותה, הביאו את הספרדים להקים 3 מבצרים שנועדו להגן עליה: תחילה הוקם קאסטיו דה לה ריאל פוארסה במרכז העיר (בנייתו החלה ב-1562), ומאוחר יותר נוספו המבצרים שמשני צידי מפרץ הוואנה: אל מורו (המזרחי, בנייתו החלה ב-1589) וסן סלוודור דה לה פונטה (המערבי, בנייתו החלה ב-1590). הקמתו של המבצר הרתיעה את שודדי הים שתקפו את העיר, ולמעשה, ההתקפה הראשונה עליו התרחשה רק בשנת 1762. באותה שנה, הצליחו הבריטים להשתלט עליו, לאחר שנחתו בחוף קוחימאר, ותקפו אותו מאחור, דרך היבשה. כתוצאה מכך, לאחר שקובה חזרה לשליטת הספרדים ב-1763, החליטו האחרונים להקים בסמוך לאל מורו מבצר נוסף, גדול יותר - לה קבניה. ב-1845 הוקם במבצר המגדלור הראשון בקובה, ובמשך זמן מה פעל בו בית ספר להפעלת מגדלורים. מאז 1986 משמש המבצר כמוזיאון ימי, הכולל גם ממצאים ארכאולוגיים שנמשו מהים. התותחים שהוצבו בו סובלים מחלודה, אך חומותיו שמורות היטב. אל מורו, כפי שנראה מהמאלקון אל מורו בלילה החפיר המקיף את המבצר תותח מדיה וקבצים בנושא אל מורו בוויקישיתוף
אלפרדו קאטאלאני

אלפרדו קאטאלאני (באיטלקית: Alfredo Catalani; ‏19 ביוני 1854 - 7 באוגוסט 1893) היה מלחין אופרות איטלקי. יצירותיו הנודעות ביותר הן: "לה ואלי", ללברית של לואיג'י איליקה, המכילה את האריה המפורסמת ביותר של קאטאלאני,"Ebben? Ne andrò lontana" מתוך המערכה הראשונה, ו"לורליי" (1890). שאר האופרות שלו לא זכו להצלחה רבה, באשמת ליבריות גרועות. קאטאלאני נולד בלוקה. הוא התנגד לסגנון הוריזמו, שנעשה פופולרי בשנות ה-80' של המאה ה-19. יצירותיו איבדו במידה רבה את מקומן ברפרטואר לאופרות של מאסנה ופוצ'יני, שהדמיון למוזיקה שלהם ניכר ביצירתו; גם השפעתו של פונקיילי נתנה אותותיה במוזיקה שלו. אף על פי כן, "לה ואלי" נהנית מדי פעם מהתחדשות מזדמנת, אם גם לעיתים רחוקות. קאטאלאני למד בקונסרבטוריון של מילאנו אצל אנטוניו באציני (1818-1887), שהיה למנהל הקונסרבטוריון והדריך גם את פוצ'יני. בשנת 1893, עם מותו בטרם עת משחפת, נטמן קאטאלאני בבית הקברות הגדול במילאנו, שם קבורים גם פונקיילי והמנצח ארטורו טוסקניני. טוסקניני היה תומך נלהב במוזיקה של קאטאלאני. La falce ("החרמש"), מילאנו, 19 ביולי 1875 Elda, טורינו, 31 בינואר 1880 (עברה עיבוד רדיקלי כ"לורליי") Dejanice, מילאנו, 17 במרץ 1883 Edmea, מילאנו, 27 בפברואר 18 Loreley, טורינו, 16 בפברואר 1890 La Wally, מילאנו, 20 בינואר 1892 סינפוניה לתזמורת מלאה, 1872 "בוקר", סימפוניה רומנטית, 1874 "הרה וליאנדר", פואמה סימפונית, מילאנו, 9 במאי 1885 (Alfred Catalani), 1992. The Politics of Opera in Turn-Of-The-Century Italy: As Seen Through the Letters of Alfredo Catalani, Richard M. Berrong, translator. (Studies in the History and Interpretation of Music) מדיה וקבצים בנושא אלפרדו קאטאלאני בוויקישיתוף אלפרדו קאטאלאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלפרדו קאטאלאני, באתר AllMusic (באנגלית) אלפרדו קאטאלאני, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלפרדו קאטאלאני, באתר Discogs (באנגלית) אלפרדו קאטאלאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלפרדו קאטאלאני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Alfredo Catalani Opera Italiana Detailed biography.
השריר כופף הבוהן הארוך

השריר כופף הבוהן הארוך (TA: Musculus flexor hallucis longus,‏ FHL) נמצא בחלק העמוק של המדור האחורי של השוק. השריר הוא כופף חזק של מפרקי בוהן הרגל וכופף משני של הקרסול. פעולתו משמעותית בדחיפת הרגל קדימה במהלך מעגל ההליכה או הריצה וכן בקפיצה. השריר פועל גם לשמירה על הקשת האורכית של כף הרגל. תחילתו של השריר כופף הבוהן הארוך בשני שלישים תחתונים של הפן האחורי של השוקית ובחלק התחתון של הקרום הבין גרמי שבין השוקית לשוקה. גיד השריר נכנס לכף הרגל והוא אחורי לפטישון התיכון של השוקה ונע בתוך חריץ מתאים בעצמות הנמשך מחלקה התחתון של השוקה, דרך החלק האחורי של עצם הערקום ומתחת למשען הערקום של עצם העקב (שתי האחרונות הן מעצמות שורש הרגל). הגיד עובר בין שתי עצמות ססמואידיות המשולבות בגידי השריר כופף הבוהן הקצר המגינות עליו מעומס משקל הגוף ונאחז בבסיס הגליל המרוחק של הבוהן. בדרך כלל יוצאת מן השריר שלוחה גידית אל הגיד של השריר כופף האצבעות הארוך, המפעיל את האצבע השנייה, ולעיתים גם אל האצבע השלישית ואף הרביעית. השריר כופף הבוהן הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה השני והשלישי (S2, S3) דרך עצב השוקה (Nervus tibialis). שרירים עמוקים במדור האחורי של שוק ימין השכבה השנייה של שרירי כף רגל ימין מדיה וקבצים בנושא השריר כופף הבוהן הארוך בוויקישיתוף
אישוע

אישוע (בערבית, إشوع) היה כפר ערבי בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה, כ-2 קילומטרים צפונית מערבית להר-טוב (וכ-3 קילומטרים צפונית לבית שמש של היום), בגובה 280 מטר מעל פני הים. אישוע הייתה ממוקמת במרחק קצר מהכפר עסלין, שהיה ממוקם בגבעה שמצפון מערב לו. הכפר היה שייך לנפת ירושלים מחוז ירושלים. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 שטחי אדמותיו היו 5,522 דונם טורקי ובשנת 1945 מנה 620 נפשות. במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהות במקום זה את העיר המקראית אשתאול; באתר נערכו חפירות ארכאולוגיות ונמצאו בו ממצאים, כגון חרסים, מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. הכפר הופגז במלחמת העצמאות, במרץ 1948, וניזוק. במהלך מבצע דני (הגזרה המזרחית) ב-18 ביולי 1948 הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל, כמעט ללא התנגדות, ותושביו ברחו או גורשו ממנו. באותו יום נכבשו גם עסלין וערטוף הסמוכים. הכפר סרעה הסמוך נכבש ימים ספורים לפני כן. לאחר שהוחלט ליישבו מחדש, הוקמו מערבית לאישוע ב-1949, צריפי עץ עם גגות פח לאכלוס התושבים החדשים. את מושב אשתאול יישבו עולים מתימן. כר הדשא המרכזי באשתאול מכסה את בית הקברות של הכפר. ב-1998 הופיע בירדן ספר על הכפר. מדיה וקבצים בנושא אישוע בוויקישיתוף סיבוב באשתאול או אישוע, באתר "חלון אחורי" נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. דו"ח חטיבת "הראל" מתוך יומן המבצעים של מבצע "דני" באתר עמותת דור הפלמ"ח. בני מוריס, "לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949" (באנגלית), עמ' 436. גוגל ספרים גוגל ספרים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נועם (מושב)

נועם (נֹעַם) הוא מושב עובדים ציוני דתי השוכן בחבל לכיש, שהוקם בשנת 1955 על ידי הפועל המזרחי. המתיישבים הראשונים היו עולים ממרוקו. המושב שוכן סמוך לקריית גת והוא נמצא בתחום מועצה אזורית שפיר. ענפי גידול עיקריים: גידולי שדה, תרנגולי הודו, פרחים, גידולי פלחה. במושב מתגוררות כיום כמאה משפחות. מדיה וקבצים בנושא נועם בוויקישיתוף נועם, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גנגס

הגַּנְגֵּס (נקרא גם גנגא गङ्गा בשפות המדוברות בהודו) הוא נהר מרכזי בצפון הודו, הנחשב מקודש בדת ההינדית. אורכו הכולל של הנהר הוא 2,507 ק"מ. מקורו בנהר הבהאגיראת'י הנשפך מקרחון גנגוטרי בהימלאיה (במדינת אוטראקהאנד), והוא חובר לנהר האלאקנאדה ליד דאופראיאג ויחד הם יוצרים את הגנגס. משם זורם הגנגס דרך המישורים הנרחבים של צפון הודו, זורם גם בבנגלדש ונשפך למפרץ בנגל לאחר שהוא מתפצל לשלוחות רבות. אחת השלוחות היא נהר ההוגלי הזורם ליד כלכותה. שלוחה נוספת היא נהר הפדמה שזורם לבנגלדש. שפך הנהר למפרץ בנגאל יוצר, יחד עם שפך הבראהמאפוטרה, את סונדרבאנס ("יערות יפים") שהוא האיסטואר הגדול בעולם. זהו אזור עשיר ביערות מנגרוב, ואחד מבתי הגידול העיקריים של הטיגריס הבנגלי. נהר היאמונה - נהר חשוב בפני עצמו, וקדוש כמעט כמו הגנגס, הוא פלג של הגנגס, והם נפגשים ליד המקום בו עומדת העיר הקדושה פריאגראג'. שני מינים של לווייתנים חיים בגנגס: נהרתן הגנגס ודולפין איראוואדי. בגנגס גם חי זן נדיר של כריש מים מתוקים, כריש הגנגס, עליו לא ידוע הרבה. הגנגס מואנש בהינדואיזם כאלה: "מא גנגה" (אמא גנגה), אימו של קארטיקיאה (אביו - אגני). לאורך גדות הנהר ישנם מספר מקומות קדושים להינדים, בהם רישיקש, הארידוואר וואראנסי. ההינדים מאמינים שטבילה בנהר שוטפת את החטאים, ופיזור אפר הגופה בנהר משפר את החיים בגלגול הבא ואף להגיע למוקשה (שחרור מגלגל החיים) מוקדם יותר. הינדים אדוקים עורכים עליות לרגל לנהר כדי לרחוץ בו ולעשות מדיטציה על גדותיו. לפי האגדה, ברהמה אסף את הזיעה מרגליו של וישנו ויצר את הגנגס. העובדה ששניים מהטרימורטי - שלושת המופעים של האל בהינדואיזם - נגעו בנהר הפכה אותו לקדוש במיוחד. שנים לאחר מכן, מלך בשם סגר קיבל, בדרך קסם, שישים אלף בנים. יום אחד, המלך ערך טקס סגידה לטובת הממלכה. בטקס היה אמור להשתתף סוס, שנגנב על ידי אינדרה הקנאי. סגר שלח את כל בניו לכל רחבי העולם כדי לחפש את הסוס. הם מצאו אותו בשאול, ליד מלומד סגפן. הם חשבו שהסגפן גנב את הסוס והטיחו בו עלבונות והפרו את של סגפנותו. המלומד פתח את עיניו בפעם הראשונה מזה מספר שנים והביט בבניו של סגר. המבט שרף את כל שישים אלף הבנים לאפר. נשמות בניו של סגר נעו ונדו בעולם כרוחות הרפאים שכן לא נערכו להם טקסי קבורה. כשבהגירטה, אחד מבניו של סגר מאישה אחרת שמע על גורלם, הוא נשבע להביא את גנגה לארץ כדי שהיא תטאטא את האפר לשמים. בהגירטה התפלל לברהמה כדי שגנגה תרד לארץ. ברהמה הסכים, והורה לגנגה לרדת לארץ ולשאול כדי שנשמות קרוביו של בהגירטה יוכלו לעלות לשמים. גנגה היהירה נעלבה והחליטה לטאטא את כל הארץ בנפילתה מהשמים. בהגירטה המודאג התפלל לשיווה כדי שיעצור את נפילתה של גנגה. גנגה נפלה על ראשו של שיווה. אבל שיווה כלא אותה בשערו ונתן לה לצאת רק בזרימה חלשה. מגעו של שיווה קידש עוד יותר את גנגה. תוך כדי דרכה לשאול יצרה גנגה נהר בארץ שבו יוכלו נשמות חסרות מזל להיטהר. במיתולוגיה היוונית, גנגס הוא שמו של אל נהר הגנגס שבתו היא נאיאדה בשם לימנאי. מדיה וקבצים בנושא גנגס בוויקישיתוף גנגס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גילי חסקין, הערים הקדושות שלגדות הגנגס, באתר ynet, 27 בדצמבר 2006 פנינה שררה, העיר הקדושה של הגנגס: סיפורה של וראנסי, באתר nrg‏, 19 במרץ 2009 ארווין פלר‏, תזרמו איתו: סיפורו הפתלתל של הנהר הקדוש בהודו, באתר וואלה, 16 בינואר 2018 גנגס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)