laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברונו פונטקורבו

ברונו פונטקורבו (באיטלקית: Bruno Pontecorvo; ‏22 באוגוסט 1913 – 24 בספטמבר 1993) היה פיזיקאי יהודי יליד איטליה שפעל בפיתוח פצצת האטום, וסייע לפרויקט מנהטן בימי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1950 ערק לברית המועצות. ברונו פונטקורבו נולד בעיר פיזה באיטליה למשפחה יהודית חילונית, והיה בן דודו של אנצו סרני. בשנת 1931, בגיל 18, נתקבל ללימודי פיזיקה באוניברסיטת רומא שהתנהל בהדרכתו של הפיזיקאי אנריקו פרמי, מי שעתיד להיות לימים מאבות פצצת האטום. פונטקורבו הפך לאחד מעוזריו הקרובים של פרמי והשתייך לקבוצת תלמידיו הנבחרים שכונתה אחר-כך "הבחורים מוויה פניספרנה", על שם הרחוב בו שכן המכון לפיזיקה שבו עבדו. בשנת 1934 נטל חלק בניסוי שערך פרמי שהוביל לגילוי הביקוע הגרעיני. בשל חוקי האפליה נגד היהודים שנחקקו באיטליה הפשיסטית עבר פונטקורבו בשנת 1936 לפריז לעבוד במעבדתו של הפיזיקאי פרדריק ז'וליו-קירי חתן פרס נובל לכימיה. עם כניסת הנאצים לפריז ביוני 1940 נמלט פונטקורבו לספרד ומשם הגיע לארצות הברית בה השיג עבודה בחברת נפט בטולסה שבמדינת אוקלהומה. בשל דעותיו השמאליות לא נקרא פונטקורבו להצטרף לפרויקט מנהטן בו פותחה פצצת האטום, אך בשנת 1943 הוא נקרא להצטרף למעבדת מונטריאול בקנדה שסייעה לפרויקט מנהטן. בקנדה הגיש פונטקורבו בקשה לקבלת אזרחות בריטית. לאחר שקיבל אזרחות בריטית יצא פונטקורבו בשנת 1948 לבריטניה והצטרף לתוכנית הגרעין הבריטית בתחנת הניסויים האטומית בהרוול. בשנת 1950 הוא נתמנה לתפקיד ראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת ליברפול ואמור היה להתחיל בתפקידו בינואר 1951. למרות המינוי, ב-31 באוגוסט 1950, בהיותו בחופשה באיטליה יצא עם אשתו הלנה מיאנה ושלושת ילדיו לסטוקהולם ומשם המשיכו בדרכם לפינלנד. בני המשפחה הוסעו במכונית של השגרירות הסובייטית לנמל ויצאו בספינה לברית המועצות. עריקתו של פונטקורבו גרמה לדאגה בשירותי הביון של מדינות המערב, שחששו מהעברת סודות הנשק הגרעיני לברית המועצות, לאחר שכחצי שנה קודם לכן ב-1 במרץ 1950 הועמד לדין בארצות הברית מדען האטום הבכיר קלאוס פוקס, ונמצא אשם בהעברת מידע גרעיני לסובייטים ונדון ל-14 שנות מאסר. החששות הופגו כאשר נתברר כי לפונטקורבו הייתה גישה מוגבלת בלבד למידע סודי. בברית המועצות זכה פונטקורבו בכבוד רב, הוענקו לו זכויות היתר השמורים לנומנקלטורה, חוג בכירי השלטון והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. הוא עבד במכון למחקר גרעיני בעיר דובנו צפונית למוסקבה. הוא עסק במחקר עיוני ובשנת 1953 הוענק לו פרס סטלין. חמש שנים לאחר עריקתו, בפברואר 1955, נתן פונטקורבו בגלוי אישור לכך כי הוא נמצא בברית המועצות. היה זה כשפרסם בשני העיתונים הסובייטיים החשובים ביותר, פראבדה, ביטאון המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ואיזבסטיה, ביטאון ממשלת ברית המועצות, מאמר פרי עטו הקורא לאיסור הנשק הגרעיני. במאמר הגדיר עצמו כ"פרופסור ובעל פרס סטלין". במקביל הופיע במסיבת עיתונאים בה הסביר את מניעיו לעזוב את המערב ולעבוד בברית המועצות. שנים רבות לא יצא פונטקורבו מברית המועצות. לראשונה עשה כן בשנת 1978 כאשר הגיע לביקור באיטליה ארץ הולדתו. בשנת 1958 הוא נתקבל כחבר באקדמיה הרוסית למדעים וזכה לקבל פעמיים את "אות לנין". ברונו פונטקורבו נפטר בדובנו בשנת 1993. גופתו נשרפה על פי צוואתו. מחצית מאפרו נטמנה בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא ומחצית נטמנה בדובנו. בן 80 היה במותו. אלן מורהד, מרגלי האטום, הוצאת כתבים 1953. מדיה וקבצים בנושא ברונו פונטקורבו בוויקישיתוף תמונתו באתר sciencephoto. ברונו פונטקורבו משמיע קולו דבר 11.3.1955. סודו של פונטקורבו מעריב 11.3.1955. הידיעה על מותו בניו יורק טיימס 28.9.1993. ברונו פונטקורבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מא ג'יאן

הממלכה המאוחדת זהו שם סיני; שם המשפחה הוא מא. מַא גְ'יֵאן (מסינית מנדרינית: 马建; נולד ב-18 באוגוסט 1953) הוא צלם וסופר סיני, המתגורר כיום בלונדון. הוא זוכה פרס תומאס קוק לספרי מסע בעבור סיפרו אבק אדום. ספריו תורגמו לשפות רבות, ביניהן עברית. מא נולד בצ'ינגדאו. בשנת 1966 נאסר סבו בעקבות מהפכת התרבות, על ידי המשמרות האדומים והוצא להורג על ידם. מאורע זה השפיע רבות על מא והתבטא מאוחר יותר ביצירותיו שביקרו את המשטר הסיני. בבגרותו החל לעבוד בשרות משרד התעמולה הסיני כצלם עיתונות, מאוחר יותר, עקב אורחות חייו המנוגדים לרוח המשטר הסיני, הוא נאלץ להפסיק את עבודתו כצלם. בשנת 1987 הוא פרסם את ספרו הראשון: "Stick Out Your Tongue" הספר מורכב מסיפורים המתרחשים בטיבט, ספר זה נאסר לפרסום בסין, ובעקבותיו נאלץ הסופר לעזוב את סין והוא הגיע אל הונג קונג, מאידך ספר זה תורגם לאנגלית בשנת 2006 וזכה להצלחה ולביקורות ספרותיות אוהדות. בשנת 1989 הוא חזר אל בייג'ינג כדי לתמוך בסטודנטים הסינים ואף השתתף באופן פעיל באירועי כיכר טיין-אן-מן, פעילות אשר היוותה את הרקע לספרו "תרדמת בייג'ינג" אשר תורגם לאנגלית, ויצא לאור באנגליה ב-2008. מלבד יצירותיו הספרותיות, פרסם הסופר ב-2002 גם ספר מסעות בשם אבק אדום, הספר אמנם פורסם גם בסין אך בשם עט בלבד. החל משנת 1997 מא הוא חברה לחיים של העיתונאית הבריטית פלורה דרו והם הכירו בהונג קונג בעקבות פעילותו הפוליטית של הסופר אשר התנגד להעברת הונג קונג לסין. בעקבות העברת הונג קונג לריבונות סינית נאלץ הסופר לעקור לגרמניה ומשם הגיע אל לונדון. מא ג'אן כותב את יצירותיו בשפה הסינית וזוגתו פלורה דרו מתרגמת את ספריו לאנגלית. למרות הצלחתו מחוץ לסין, עדיין ספריו של מא ג'יאן נאסרים להפצה בסין, ובשנת 2011 לא התירו שלטונות סין לסופר לערוך ביקור במולדתו. הסופר שגילגל אטריות, הוצאת אחוזת בית-ידיעות אחרונות, תרגמה מסינית: ענת מוריץ, 2008 אבק אדום, הוצאת עם עובד, תרגמה מאנגלית: עידית שורר, 2005 תרדמת בייג׳ינג, הוצאת אחוזת בית-ידיעות אחרונות, תרגמה מאנגלית ענת מוריץ, 2014 מדיה וקבצים בנושא מא ג'יאן בוויקישיתוף דן לחמן, הסופר שגילגל אטריות יורם קניוק, בדיחה אחת גדולה על הגיהנום, באתר הארץ, 19 במאי 2008 מאמר בספרות מעריב על הספר: הסופר שגילגל אטריות על הספר: אבק אדום שירי לב-ארי, מא ג'יאן: "כל חיי הרגשתי גולה מארצי", באתר ynet, 26 באוקטובר 2014 אנשי הספר, תרדמת בייג׳ינג ביקורת ספר מא ג'יאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרס תומאס קוק לספרי מסע
דין קונץ

דין קונץ (באנגלית: Dean Koontz; נולד ב-9 ביולי 1945) הוא סופר אמריקאי שכותב ספרי מתח, שבדרך כלל משלבים אלמנטים של אימה, פנטזיה, מדע בדיוני, מסתורין וסאטירה. רבים מספריו הגיעו לרשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס, מתוכם 14 בכריכה קשה ו-16 בכריכה רכה הגיעו למקום הראשון. קונץ כתב תחת פסבדונים רבים בתחילת הקריירה שלו לרבות השמות "דייוויד אקסטון", "דיאנה דוואייר", "ק. ר. דווייאר", "לי ניקולס" ו"בריאן קופי". הוא פרסם במהלך הקריירה שלו יותר מ-105 ספרים, מספר נובלות ואוספים של סיפורים קצרים. ספריו תורגמו עד כה ל-38 שפות, ונמכרו ביותר מ-400 מיליון עותקים. שלושה עשר מספריו הגיעו לראש טבלת רבי המכר של הניו יורק טיימס. רשימת ספריו שתורגמו לעברית: זרים (Strangers - 1986) הרודפים (The Watchers - 1987) דמעות הדרקון (Dragon Tears - 1993) מר רצח (Mr. Murder - 1993) עוצמה (Intensity - 1995) ברק (Lightning - 1998) ניצולה יחידה (Sole Survivor - 1997) אל פחד (Fear Nothing - 1998) תפוס את הלילה (Seize the Night - 1999) מזווית עינו (From the Corner of His Eye - 2000) דלת אחת מגן עדן (One Door Away from Heaven - 2001) לאור הירח (By the Light of the Moon - 2005) הפנים (The Face - 2006) הבעל (The Husband - 2008) שומר הראש (2008) הפינה השקטה (The Silent Corner - 2017) אתר האינטרנט הרשמי של דין קונץ דין קונץ, ברשת החברתית פייסבוק דין קונץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דין קונץ, ברשת החברתית אינסטגרם דין קונץ, ברשת החברתית Goodreads ליאור הדר, כתבה על ספריו של קונץ, 2006, באתר Israel Science Fiction הספרים של דין קונץ, באתר "סימניה" רשימת הפרסומים של דין קונץ, בקטלוג הספרייה הלאומית דין ר. קונץ (1945-), דף שער בספרייה הלאומית About Dean מתוך האתר של דין קונץ ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניהול מטריציוני

ניהול מטריציוני היא שיטת בניית ארגון ואופן מבנהו, כך שעובדים מקצועיים (למשל עובדי מחקר ופיתוח או אנשי מכירות) אינם כפופים בהכרח לעבודה על פרויקט מסוים או מוצר כלשהו, אלא מוקצים באופן דינאמי לפרויקטים שונים לפי דרישה ומנוהלים מקצועית על ידי גורם אחד וכפופים פרויקטלית לגורם אחר. מבנה זה מאפשר גמישות והתאמה מהירה לצורכי השוק, למשל בנייה מהירה של צוות כאשר קם הצורך בפיתוח מוצר חדש ופירוק הצוות בסיומו. כמו כן מאפשר הדגם התמקצעות ושיתוף ידע בין אנשי מקצוע, השייכים ארגונית לקבוצה אחת ומקיימים בדרך כלל ערוצי שיח והעשרה משותפים. צורת ניהול זו גם ממזערת "זמנים מתים" של בעלי מקצועות מסוימים במהלך פרויקט או פיתוח מוצר שיש בו עליות ומורדות בצרכי ההעסקה של כל בעל מקצוע, כיוון שבשעת שפל העסקה בפרויקט אחד ניתן לנצלו בפרויקט אחר. החסרון העיקרי של מבנה זה הוא הקונפליקט שעשוי להיווצר אצל העובדים, שבמצב זה כפופים לשני מנהלים: מנהל המחלקה הפונקציונלית/ מקצועית מחד ומנהל המוצר או מנהל פרויקט מאידך, שלעיתים יכולים לפעול תחת מניעים שונים ואף סותרים. כמו כן, מנהל הפרויקט אינו שולט בכל משימות העובדים המוקצים לו ועל המנהל הפונקציונלי/ מקצועי לדאוג להעסקה מלאה של כל עובד ולחלוקת נטל שווה בין כל עובדיו, בכל נקודת זמן. מדיה וקבצים בנושא ניהול מטריציוני בוויקישיתוף ניהול מטריציוני בגובה העיניים מאמרים מאת מיכאל שורץ. מיכאל טור, איך לשרוד ניהול מטריציוני?, באתר TheMarker‏, 6 באוגוסט 2009 יעל גרוס אנגלנדר, להצלחה אבות רבים, באתר כלכליסט, 14 ביוני 2010 גיא לוי, ניהול פרויקטי בסביבה מטריציונית - אפקט הדומינו דיון בנושא (באנגלית)
אוניית מטען כבד

אוניית מטען כבד (באנגלית: Heavy lift ship) היא אונייה שנועדה לשנע מטענים גדולים מאוד אשר לא ניתן לשנעם באוניות משא רגילות. קיימים שני סוגים של אוניות מטען כבד: אוניות המסוגלות לשקוע במים, להרים מתוכם אוניות ומטענים ימיים גדולים אחרים, ולהעבירם ליעדם; ואוניות המצוידות במנופים כבדים המסוגלות להעביר מטענים גדולים בין נמלים חסרי ציוד פריקה מתאים. בשנות ה-20 זיהתה חברת DDG Hansa, מברמן שבגרמניה, צורך גובר בשינוע קטרים שלמים להודו. לצורך זה בנתה את אוניית המטען הכבד הראשונה בעולם, MV Lichtenfels, אשר הייתה מצוידת בעגורן בעל כושר הרמה של 120 טון ארוך. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה חברת DDG Hansa לחברת הספנות הגדולה בעולם המתמחה באוניות מטען כבד. החברה הגיעה לשיאה בשנת 1978, לאחר שהתקינה שני עגורנים על אוניית צובר יפנית, MV Trifels, בעלי כושר הרמה של 320 טון ארוך, כל אחד. בשנת 1980 התפרקה החברה, והותירה אחריה רק שתי חברות ספנות הולנדיות, Jumbo ו-Mammoet, המתמחות בתחום אוניות מטען כבד בעלות עגורנים, אף שקיימות חברות ספנות נוספות המחזיקות באוניות מסוג זה. אוניות המסוגלות לשקוע ולהתרומם במים, מכונות flo/flo (באנגלית: float-on/float-off) הן אוניות ארוכות בעלות סיפון שטוח ונמוך, בעל מפלס אחיד בין מבנה עילי, הנמצא בירכתיים ומכיל מכונות ולעיתים אף את גשר האונייה, לבין חרטום האונייה. במבט ראשון, בעת שהסיפון מעל קו המים, למבנה אוניית מטען כבד מסוג זה קווי דמיון לאוניית צובר או למכלית נפט. באונייה זו ניתן להציף מכלי זבורית כדי להנמיך את הסיפון אל מתחת לקו המים, ובכך לאפשר להציב מעל הסיפון בציפה, אוניות, אסדות קידוח וכל מטען צף אחר, לצורך הטענתו. לאחר הצבת המטען נשאבים המים מתוך מכלי הזבורית, הסיפון מתרומם, ועליו המטען המיועד לשינוע. איזון האונייה לאחר הטענה נעשה אף הוא בעזרת מכלי הזבורית. הלקוח הגדול ביותר של אוניות מטען כבד שוקעות הוא תעשיית הנפט. אוניות מטען כבד שוקעות משנעות באופן קבוע אסדות נפט מן המספנות אל אתרי הקידוח, ובין אתרי קידוח שונים. מהירות השינוע של אוניית מטען כבד הוא פי שלושה עד ארבעה מן המהירות שבה אסדות המצוידות במנועים מסוגלות לנוע. חיסכון זה בזמן הוא משמעותי ביותר בתעשיית הנפט. אוניות אלה אף משנעות כלי שיט מגדלים שונים. אוניית חיל הים האמריקאי MV American Cormorant במצב שקוע להעמסה ופריקת מטען אוניית מטען כבד Jumbo Vision המצוידת בעגורנים האונייה HHL Tokyo המצוידת בשלושה עגורנים ה-Blue Marlin מעבירה את המשחתת האמריקאית קול (באורך 154 מטר) לאחר שנפגעה בפיגוע התאבדות באוקטובר 2000 Lichtenfels ואוניות אחיות לה (בגרמנית) "COLE TO BE PUT ON NORWEGIAN SHIP MONDAY FOR LIFT HOME.(FRONT)." The Virginian-Pilot (Norfolk, VA) October 28, 2000. McClatchy-Tribune Information Services. 2000. HighBeam Research. 13 Apr. 2012
באהיה (כדורגל)

מועדון ספורט באהיה (בפורטוגזית: Esporte Clube Bahia) הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר סלבדור שבמדינת באהיה, ברזיל. קבוצת באהיה היא אחת משתי קבוצות הכדורגל הגדולות במדינת באהיה, לצד ויטוריה. לבאהיה קהל האוהדים הגדול ביותר באזור הצפוני וה-12 בגודלו בברזיל. היא הייתה אחת המייסדות של מועדון ה-13 ב-1987. באהיה הייתה אחת הקבוצות החזקות ביותר בכדורגל הברזילאי בשנות ה-50 וה-60. בשנת 1959 הייתה לקבוצה הראשונה הזוכה בתחרות כדורגל ברמה לאומית כאשר גברה על סנטוס של פלה בגמר טאסה ברזיל, וכך הפכה לקבוצה הברזילאית הראשונה שהשתתפה בגביע ליברטדורס. בשנות ה-80 שוב הייתה בין הקבוצות החזקות בברזיל; זכתה בליגת העל ב-1988 כשנצחה את אינטרנסיונל של טפארל בגמר. היא זכתה באליפות מדינת באהיה 43 פעמים לעומת 26 של יריבתה ויטוריה. בשנת 2003 ירדה באהיה לליגה ב' של אליפות ברזיל ובשנת 2005 ירדה לליגה ג'. ב-2007 הייתה אלופת ליגה ג' ועלתה לליגה ב'. בשנת 2010 הצליחה באהיה לחזור לליגת העל. האצטדיון המסורתי של באהיה היה ה"פונטה נובה" (Fonte Nova) בסלבדור, עם תכולה של כ-60 אלף צופים, אותו שימש כמגרש ביתי שלה מאז שנת 1951. ב-2007 התמוטט חלק מהבטונדה העליונה, תאונה בה נספו 5 אוהדים. האצטדיון נסגר והיום משחקת באהיה ב"אצטדיון פיטואסו" באופן זמני. ב-29 באוגוסט 2010 נהרס הפונטה נובה לטובת בניית אצטדיון חדש שייקרא ארנה פונטה נובה, בעל תכולה של 56,600 מושבים, אשר שימש כאחד האצטדיונים של מונדיאל 2014. ליגת העל הברזילאית: 1959, 1988. אליפות באהיה - מקום ראשון 43 פעמים. ברזיל דניאל אלבס ברזיל קלאודיו אדאו מדיה וקבצים בנושא באהיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של באהיה (בפורטוגזית) באהיה, ברשת החברתית פייסבוק באהיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) באהיה, ברשת החברתית אינסטגרם באהיה, ברשת החברתית טיקטוק באהיה, סרטונים בערוץ היוטיוב באהיה, באתר פליקר פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
עין נקובא

עין נקובא (בערבית: عين نقوبا) הוא יישוב ערבי הממוקם ממערב לירושלים ושייך למועצה אזורית מטה יהודה. בעין נקובא מתגוררים כ-3,700 תושבים (נכון לשנת 2022), והוא היישוב הגדול ביותר במועצה האזורית מטה יהודה. היישוב הוקם בשנת 1962 על ידי פליטים מהכפר בית נקובא שתושביו עזבו אותו במלחמת העצמאות, ולא הורשו לחזור אליו לאחריה (על מקומו נבנה המושב בית נקופה). תושבי בית נקובא התגוררו באבו גוש עד 1962, אז קיבלו שטח להקמת ישובם בצמוד לכפר עין ראפה (שמקור תושביו בכפר סובא). בשנת 1976 התפצל היישוב עין נקובא מעין ראפה והוכר כיישוב עצמאי. מדיה וקבצים בנושא עין נקובא בוויקישיתוף אהרן דולב, בית נקובה: כפר ערבי נולד, מעריב, 10 באוגוסט 1962 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיכרון (מזכרת)

זיכרון הוא דף שנכתב למזכרת בפנקס שנועד לכך, ונקרא ספר זכרונות. כתיבת זיכרון הייתה נפוצה בישראל במשך עשרות שנים במהלך המאה העשרים, ומקובלת במידה מצומצמת עד היום. כתיבת זיכרון נעשתה לציון אירוע, כגון יום הולדת או סיום שנת לימודים, ואת הזכרונות כתבו ידידיו של בעל ספר הזכרונות (מרביתם בני גילו, אך גם הורים, מורים וכו'). נוסחים שבלוניים של זכרונות הופיעו בספרי זכרונות רבים. נוסח שבלוני נפוץ היה: על החלון ישבתי וזיכרון לעפרה כתבתי לפתע נשבר העיפרון וזהו סוף הזיכרון נוסח שבלוני נפוץ נוסף: מה אכתוב לך לא אדע שיר סיפור או אגדה לכן אכתוב רק שתי מילים יברכך האלוהים תבנית נפוצה נוספת, שהצריכה יצירתיות, הייתה זיכרון שהוא אקרוסטיכון של שם מקבל הזיכרון. זיכרונות אחרים כללו מסר לאומי, כגון "היי בת נאמנה לעמך ולמולדתך", מסר אישי, כגון "עלה והצלח בכל דרכיך" ויש שהעדיפו לכתוב זיכרון אישי מיוחד. גם במקרים אלה, הזיכרון היה טקסט קצר, בן שורות מעטות, בהתחשב במגבלות שהטיל הדף המיועד לכך. לעיתים נהג כותב הזיכרון לקפל את הפינה השמאלית התחתונה של הדף, ומתחת לקפל לכתוב "סוד" - מסר קצר (בהתחשב במגבלות המקום), המיועד לכאורה למקבל הזיכרון בלבד (להבדיל מיתר הזיכרון, שאותו נהוג היה להראות לחברים). להדגשת הסודיות נכתב לעיתים על חלקו הגלוי של הקפל: "סוד כמוס", "סוד כמוס לפרה ולסוס" או "כל הפותח הוא כלב נובח". שלומית הרטמייר, על החלון ישבתי וזיכרון לך כתבתי ..:על ספרי הזכרונות שלנו, באתר "המולטי יקום של אלי אשד"
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה

פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה הוא פרס המוענק על ידי קרן שהקימה עיריית תל אביב-יפו על שמם של חנה וגוטליב רוזנבלום. הפרס מוענק לאמנים ויוצרים מצטיינים בתחום אמנויות הבמה: תיאטרון, מחול ומוזיקה. חלוקת הפרס החלה בשנת 1990 והיא נמשכה מדי שנה עד 2010, למעט שנת 1998 שבה לא הוענק הפרס. החל משנה זו הפרס מוענק מדי שנתיים. עד לשנת 1995 חולקה גם מלגה. תקנון הפרס שונה מספר פעמים, העדכון האחרון נעשה ב-2014. אתר האינטרנט הרשמי של פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה הקרן ע"ש חנה וגוטליב רוזנבלום לאמנויות הבימה עדכון התשע"ד - 2014 הזוכים בפרס רוזנבלום 2016-1990 מתוך אתר עיריית תל אביב - פרס רוזנבלום נריה קראוס, "מקסימה ומלאה בהומור": השחקנית חנה רוט הלכה לעולמה בגיל 80, באתר חדשות 13, 5 בדצמבר 2019 ננו שבתאי, ניקו ניתאי בחר בתיאטרון שוליים כדרך חיים, באתר הארץ, 23 במרץ 2020 רותי זוארץ, ‏"אני נשוי לתיאטרון": אחרי 24 שנים, עמרי ניצן נפרד מ"הקאמרי", באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2016 רותי זוארץ, ‏מייסד התיאטרון הערבי-עברי ביפו מאמין בדו קיום: "יש סיבה לקום בבוקר ולהיאבק בפסימיות", באתר מעריב אונליין, 31 באוגוסט 2015 שגיא בן נון‏, קבוצת תיאטרון רות קנר: "אם נתבקש להופיע ביהודה ושומרון  נימנע", באתר וואלה, 28 ביוני 2016 מאיה נחום שחל, "הגבר הראשון של התיאטרון שלנו": עודד תאומי הלך לעולמו, באתר כלכליסט, 1 במרץ 2019 רותי זוארץ, ‏"אני נשוי לתיאטרון": אחרי 24 שנים, עמרי ניצן נפרד מ"הקאמרי", באתר מעריב אונליין, 1 באוגוסט 2016 תמר רותם, אייל וייזר קובר את התיאטרון הרפרטוארי, באתר הארץ, 7 ביוני 2013 אמיר מנדל, בין הזוכים בפרס רוזנבלום: המנצחת ענת מורג והמוזיקאית ד"ר אורית וולף, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2018 דנה זילברמן, אלה הזוכים בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה, מתוך אתר mivzaklive.co.il, ה-8 בנובמבר 2018 מערכת טיים אאוט, פרסי רוזנבלום 2020: פרס מפעל חיים ליורם לוינשטיין ורנה שיינפלד, פורסם בטיים אאוט, ה-20 במאי 2020 פרסי רוזנבלום 2022
כנסיית בית ברתולומאוס השליח

כנסיית בית ברתולומאוס השליח היא כנסייה פרנציסקנית בכפר כנא, המנציחה לפי המסורת את מקום מגוריו של השליח ברתולומאוס הקדוש. הכנסייה הוקמה ב-1885‏. ברתולומאוס הקדוש זוהה כבן כנא בבשורה על-פי יוחנן, עת היה בין השליחים אשר נכחו בנס הדגים השני בעין שבע: "ויהי אחרי כן ויסף ישוע הגלות אל תלמידיו על ים טיבריה וכה נגלה אליהם׃ שמעון פטרוס ותומא הנקרא דידומוס ונתנאל מקנה אשר בארץ הגליל ובני זבדי ועוד שנים אחרים מתלמידיו ישבו יחדו." (יוחנן 21, 1-2) בחזית הכנסייה ארבעה פילסטרים, וחלון מעוגל קבוע מעל דלת הכניסה היחידה. החזית נושאת גמלון שבמרכזו סמל המסדר הפרנציסקני, ומתחתיו הכיתוב: "DOM S NATHANAELIS BARTHOLOMAEI APOSTOLI" היינו, "בית השליח נתנאל ברתולומאוס הקדוש". חלל הכנסייה פשוט וחף מעיטורים כמעט לחלוטין. הוא מלבני בצורתו, ובצידו המערבי אפסיס שרוחבו כרוחב האולם (הכנסייה פונה מערבה ולא מזרחה). המזבח ניצב על בימה מוגבהת, ובחזיתו, בין שני זוגות של עמודים קטנים נושאי כותרות קורינתיות, תבליט המתאר את פגישת נתנאל ופיליפוס הקדוש בישו, והכיתוב בלטינית: "ויען ישוע ויאמר לו... בהיותך תחת התאנה אנכי ראיתיך; ויען נתנאל ויאמר אליו רבי אתה בן אלהים." (יוחנן 1, 48-49) מעל המזבח תמונה המתארת את מותו של הקדוש על אמונתו, ולמרגלותיו נראית גלימת עורו. בצד הצפוני של האולם נראה פסלו של השליח שמעון הקנאי, שזוהה גם הוא בטעות כבן כנא, כנראה בשל הדמיון לכינויו "הקנאי". שמעון הקנאי אוחז בידו מסור בהיותו פטרון הנגרים. בחצר המבנה בית קברות קטן. מדיה וקבצים בנושא כנסיית בית ברתולומאוס השליח בוויקישיתוף Cana
ז'יו

ז'יו (ברומנית: Jiu, בעגה המקומית Jii ז'י, בהונגרית: Zsil, בגרמנית: Schil או Schiel, בלטינית: Rabon) הוא נהר בדרומה של רומניה. נוצר על ידי מפגש הז'יו המזרחי עם הז'יו המערבי קרוב לעיר פטרושאן שבדרום טרנסילבניה. הוא חוצה את המחוזות הונדוארה, ברובו את - המחוזות גורז' ודולז' שבחבל אולטניה. מוצא שני ענפיו -הז'יו המזרחי והז'יו המערבי בהרי הקרפטים הדרומיים. הז'יו המזרחי נובע בין הרי פרנג (Parâng) ושוריאנו, על יד העיר פטרילה, והז'יו המערבי מוצאו בין הרי רטזאט וולקאן (Vâlcan), בסביבות היושב אוריקאן (Uricani). בהמשך מסלולו חוצה הנהר מספר יחידות גאוגרפיות - עמק פטרושאן, עמק טרגו ז'יו, הרמה הגטית, המשיור הרומני. יובליו העיקריים הם: מצד ימין - טיסמאנה, ז'ילץ, סוסיצה והיובל הגדול ביותר, מוטרו. יובליו משמאל הם סאדו, ג'ילורט (היובל הגדול ביותר) ואמראדיה. הג'יו נשפך לדנובה על יד היישוב אוסטורבן (Ostroveni) והעיר בקט ברומניה, ובמרחק קילומטרים אחדים מהעיר הבולגרית ממול, אוריאחובו. אורך הנהר הוא 331 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו הוא 10,070 קמ"ר. העיר הגדולה ביותר השוכנת על נהר ז'יו היא קראיובה, הבירה ההיסטורית של חבל אולטניה. היא בירת המחוז דולז' Dolj שמקור שמו הוא שם סלאבי למורד הז'יו. ערים בינוניות שעל גדות הנהר ז'יו הן - מצפון לדרום: לופן, וולקן, פטרילה, פטרושאן וטרגו ז'יו. טרגו ז'יו (שמשמעות שמה "היריד של הז'יו") - היא בירת המחוז גורז', שגם שמו נובע ממלים סלאביות שמובנן קשור למיקומו הגאגרפי - מעלה (הר) הז'יו. ערים קטנות יותר שעל הז'יו הן - מצפון לדרום: אוריקאן, אנינואסה, בובמשט-ז'יו, טורצ'ן ופיליאש. עמק הז'יו העילי, בסביבות היישובים פטרושאן ולופן מהווה את אזור מכרות הפחם העיקרי של רומניה. מדיה וקבצים בנושא ז'יו בוויקישיתוף מנהל אגן הז'יו - באתר הרשות הלאומית של מימי רומניה(הקישור אינו פעיל) ז'יו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אורגן חתול

אורגן חתול או פסנתר חתול הוא כלי מוזיקלי משוער אשר מורכב משורה של חתולים הקשורים למקומם כאשר זנבותיהם נמתחים מתחת לקלידי מקלדת כך שהחתולים מייללים בכל פעם שקליד כלשהו נלחץ על זנבותיהם. החתולים יהיו מאורגנים בשורה בהתאם לגובה הטון הטבעי שלהם. אין שום תיעוד רשמי של אורגן חתול שנבנה במציאות, והוא מתואר כרעיון ביזארי בספרות בלבד. הכלי תואר על ידי הסופר הצרפתי ז'אן בפטיסט ווקרלין בספרו Musiciana, extraits d'ouvrages rare ou bizarre (מוזיקיאנה, תיאור של המצאות נדירות או ביזאריות): כאשר מלך ספרד פליפה השני שהה בבריסל ב-1549 כדי לבקר את אביו הקיסר קרל החמישי, וכל אחד ראה את השני בעיצומה של צעדה שהתרחשה במקום. בראשה צעד שור רב ממדים אשר קרניו בערו, וביניהם היה גם שד קטן. מאחורי השור נער צעיר עטוי בגד מעור דוב הרוכב על סוס שאוזניו וזנבו נכרתו. לאחר מכן הגיע המלאך מיכאל בלבוש מבריק, נושא מאזניים בידו. הדבר המסקרן מכל היה מרכבה שנשמעה ממנה המוזיקה המוזרה ביותר שניתן לדמיין. היא הכילה דוב שניגן על עוגב; אלא שבמקום צינורות היו ששה עשר ראשי חתולים, כל אחד עם גופו תחום; הזנבות נמתחו החוצה והוחזקו כמיתרים בפסנתר, אם קליד כלשהו היה נלחץ בלוח, הזנב המתאים היה נמשך חזק, וזה בתורו היה מפיק קול מייאו רם ומצער. ההיסטוריון יואן כריסובל קלביט שם לב שהחתולים היו מאורגנים כך שהקולות שיפיקו יהיו כשל רצף תווים מהאוקטבה (באופן כרומטי, אני חושב). התזמורת הנתעבת הזו ארגנה עצמה בתוך תיאטרון בו קופים, זאבים, איילים וחיות אחרות רקדו לצלילי המוזיקה הנוראית הזו. הכלי הזה תואר על ידי אתנסיוס קירכר בעבודתו Musurgia Universalis (אנ'). כלי זה מוזכר בשימושו של פליפה השני גם בספר טיל אוילנשפיגל, אלא ששם כל לחיצה על קליד גרמה לדקירת החתול במחט. הכלי תואר על ידי יוהאן כריסטיאן רייל (1759 - 1813) במטרה לטפל באנשים אשר איבדו את היכולת שלהם להתרכז ולמקד את תשומת לבם. רייל האמין כי אם הם יאולצו לראות ולהקשיב לכלי הזה, אין זה מן הנמנע כי הוא יצליח ללכוד את תשומת לבם בסופו של דבר והם יבריאו (ריצ'רדס 1998). הכלי נוצר מחדש באמצעות צעצועים צווחניים על ידי טכנאי הקול הנרי דאג עבור מסיבת גן שנערכה ב־2010 בבית קלרנס על ידי הנסיך צ'ארלס, המנגינה "Over the Rainbow" מהסרט הקוסם מארץ עוץ נוגנה וגרמה לשעשוע רב. אולפן האנימציה האוסטרלי "הרפובליקה העממית לאנימציה" ("The People's Republic Of Animation"), הוציא לאור ב־2009 סרטון קצר שנקרא "פסנתר החתול" ("The Cat Piano"(אנ')). עבודה זו מספרת את הסיפור של עיר חתולים שהמוזיקאים בה נחטפים בידי אנשים כדי להכין פסנתר חתול. סרט קצר זה זכה למספר פרסים, ומספר מועמדויות לפרסים. מדיה וקבצים בנושא אורגן חתול בוויקישיתוף Richard Louis Dray performing with Henry Dagg at Jools Holland Hootenanny2010.mpg, סרטון באתר יוטיוב שארל דה קוסטר (לפי ספר מוקדם יותר), תרגום: אברהם שלונסקי, טיל אוילנשפיגל, ספרית פועלים, עמ' 391
אם סי האמר

סטנלי קירק בורל (באנגלית: Stanley Kirk Burrell; ‏נולד ב-30 במרץ 1962), הידוע בכינויו אם סי האמר (MC Hammer) ובקיצור האמר הוא ראפר, במאי וידאו קליפים, יזם ושחקן אמריקאי. שיא הצלחתו היה בין סוף שנות השמונים ובין אמצע שנות התשעים. האמר נודע בשל סגנון הריקוד המהוקצע שלו ובשל לבושו שהתאפיין במכנסיים רחבים שקיבלו את הכינוי "מכנסי האמר". נולד בשם סטנלי קירק בורל באוקלנד, קליפורניה. הצלחתו החלה ב-1987, עם אלבום הבכורה שלו, "Feel My Power". לשיאו הגיע ב-1990 עם הלהיט, "U Can't Touch This". גם בהמשך, זכו אלבומיו ולהיטיו, שנטו לכיוון מוזיקת פופ, להצלחה מסחרית רבה. באמצע שנות התשעים דעכה הצלחתו ויחד עם הוצאות רבות ואורח חיים ראוותני, הגיש ב-1996 בקשה לפשיטת רגל. לאחר מכן חזר להוציא אלבומים. Feel My Power (1986) Let's Get It Started (1988) Please Hammer, Don't Hurt 'Em (1990) Too Legit to Quit (1991) The Funky Headhunter (1994) Inside Out (1995) Too Tight (1996) Family Affair (1998) Active Duty (2001) Full Blast (2004) Look Look Look (2006) DanceJamTheMusic (2009) מדיה וקבצים בנושא אם סי האמר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אם סי האמר אם סי האמר, ברשת החברתית פייסבוק אם סי האמר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אם סי האמר, ברשת החברתית אינסטגרם אם סי האמר, סרטונים בערוץ היוטיוב אם סי האמר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אם סי האמר, באתר AllMovie (באנגלית) אם סי האמר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אם סי האמר, באתר ספוטיפיי אם סי האמר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אם סי האמר, באתר Last.fm (באנגלית) אם סי האמר, באתר AllMusic (באנגלית) אם סי האמר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אם סי האמר, באתר דיזר אם סי האמר, באתר Discogs (באנגלית) אם סי האמר, באתר Songkick (באנגלית) אם סי האמר, באתר Genius אם סי האמר, באתר SecondHandSongs אם סי האמר, באתר בילבורד (באנגלית) אם סי האמר, באתר טיידל (באנגלית) אם סי האמר, באתר אמזון מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.