laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שירים שהתפזרו

שירים שהתפזרו הוא אלבום האוסף הראשון של גידי גוב, שיצא לאור ביוני 1993. שירי האוסף הוקלטו בין השנים 1973–1993 ממקורות שונים: הופעות חיות, תוכניות טלוויזיה, סרטים והצגות תיאטרון. חלק קטן מן השירים מופיע בתקליטי אוסף אחרים, וחלקם נמצא על גבי תקליטי שדרים בלבד. מרבית השירים הוקלטו והושמעו באופן חד פעמי ובשידור חי. "עניין של זמן" /"עניין של זמן 2" (1992) - שיר הנושא מתוך סדרת הטלוויזיה החינוכית "עניין של זמן" "יעלה ויבוא" (1973) - מתוך פסטיבל הזמר והפזמון 1973 "סורו מני" (1974) - הקלטה פומבית מתוך תוכנית הרדיו של קול ישראל "דו רה ומי עוד" "חנינא" (1976) - מתוך תוכנית רדיו סאטירית שהופעה על ידי קול ישראל (התוכנית לא שודרה מעולם) "ארץ אגדה" וגם "חופשי חופשי" (1981) - מתוך אופרת הרוק "התשה" "אל הגבים" (1984) - הקלטה פומבית מתוך המופע "שיר אהבה חיילי לסשה ארגוב" שהופק על ידי מחלקת תרבות ובידור של גלי צה"ל. "נמה יפו" (1985) - הקלטה פומבית מתוך "ערב חד פעמי משופץ" כפי ששודרה בתוכנית הטלוויזיה "סיבה למסיבה". "שוב נפגשים" (1986) - שיר הנושא מתוך הסרט "נאדיה" (תסריט: גלילה רון פדר ואיתן גרין. במאי: אמנון רובינשטיין). "עד סוף הלילה" (1986) - שיר הנושא מתוך הסרט "עד סוף הלילה" (תסריט ובימוי: איתן גרין) "ציפור המכנסיים הקטנה (1989) - הקלטה פומבית מתוך ההצגה "הג'יגולו מקונגו" שהועלתה על ידי תיאטרון הקאמרי בשיתוף עם "צוותא" תל אביב "מה אתה בכלל יודע על אהבה" (1989) – שיר הנושא מתוך הסרט "אחד משלנו" (תסריט: בני ברבש, במאי: אורי ברבש) "גבר בעיר" (עם יהודה פוליקר) (1989) - הקלטה פומבית מתוך המופע המשותף של יהודה פוליקר וגידי גוב "לילה בחוף אכזיב" (1991) - הקלטה פומבית מתוך תוכנית הטלוויזיה "הדרך לנעמי שמר" (מפיקה דליה גוטמן) "סרנדה" (עם מוני מושונוב ושלמה בראבא) (1991) - בהשתתפות נגני התזמורת הסימפונית ראשון לציון, ויוסי בן-נון - פסנתר. "נגיעה אחת רכה" (1991) - הקלטה פומבית מתוך המופע "העיקר זה הרומנטיקה" שהופק על ידי קול ישראל עבור פסטיבל ישראל "ערב אבוד" (1992) - מתוך המופע "אין עוד יום" "משני עברי הזמן" (1993) - שיר הנושא מתוך "קופסה שחורה" (תסריט ובימוי: ייעוד לבנון, ע"פ ספרו של עמוס עוז) עריכה והפקת האוסף: אתי אנטה הפקה בפועל: לימור אל-עד עוזרת הפקה: נעמה קורן Re-Mastering ועריכה דיגיטלית: קובי נעים - אולפני S.D.L איורים: לורה ויתקין עיצוב עטיפה: פיליפ בולקיה הפקת דפוס: מתי אלחנתי-בדרשי מפיק אחראי: חיים שמש - הד ארצי הפקה: מיכאל תפוח - אתי אנטה, המון הפקות.
גרנוויל רדמונד

גרנוויל ריצ'רד סימור רדמונד (באנגלית: Granville Richard Seymour Redmond;‏ 9 במרץ 1871 - 24 במאי 1935) היה צייר נוף אמריקאי בסגנון הטונאליזם והאימפרסיוניזם בקליפורניה. הוא היה גם שחקן מזדמן עבור חברו צ'רלי צ'פלין. רדמונד נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, ב־9 במרץ 1871. בילדותו (גיל 2–3) הוא לקה במחלת השנית, כשהתאושש התגלה שהוא איבד את שמיעתו. ייתכן שהדבר הניע את החלטת משפחתו לעבור מהחוף המזרחי לסן חוזה בקליפורניה: האפשרות שיקבל חינוך בבית ספר לחרשים בברקלי. גרנוויל למד בבית הספר לחירשים בקליפורניה בברקלי משנת 1879 עד 1890 שם הוכרו ועודדו את כשרונותיו האמנותיים. שם לימד אותו המורה תיאופילוס אסטרלה, ציור, רישום ופנטומימה. כשסיים את לימודיו, רדמונד נרשם ללימודים אחרים: בית הספר לעיצוב בקליפורניה בסן פרנסיסקו, שם עבד שלוש שנים עם מורים כמו ארתור פרנק מת'וס ואמידה ז'ולין. הוא זכה במדליית הצטיינות של W. E. Brown. הוא התחבר עם אמנים רבים אחרים, בהם גוטרדו פיאזוני וג'וזפה קדנסו. פיאזוני למד את שפת הסימנים האמריקאית, והוא ורדמונד הפכו לחברים לכל החיים. הם גרו יחד בפארקפילד וטיבורון, קליפורניה. בשנת 1893 זכה רדמונד במלגה מטעם בית הספר לחירשים בקליפורניה, מה שאיפשר לו ללמוד בפריז באקדמיה ז'וליאן אצל המורים ז'אן-פול לורנס וז'אן ג'וזף בנג'מין-קונסטנט. הוא התארח אצל הפסל דאגלס טילדן, בוגר נוסף של בית הספר לחירשים בקליפורניה. "טילדן היה עזרה אדירה לרדמונד, הוא לימד אותו צרפתית ואיך להתמצא בפריז; הם הפכו לחברים טובים עד סוף חייהם." בשנת 1895 התקבל הציור של רדמונד, לסלון של פריז. בשנת 1898 שב לקליפורניה והתיישב בלוס אנג'לס. הוא נישא בשנת 1899 לקארי אן ז'אן, תלמידה לשעבר של בית הספר לחירשים באילינוי. יחד נולדו להם שלושה ילדים. הוא התגורר בלוס אנג'לס והתיידד עם צ'ארלי צ'פלין, שהעריץ את האקספרסיביות הטבעית של אדם חירש המשתמש בשפת הסימנים האמריקאית. צ'פלין ביקש מרדמונד לעזור לו לפתח את הטכניקות בהן השתמש צ'פלין בהמשך בסרטיו האילמים. צ'פלין התרשם ממיומנותו של רדמונד, העניק לרדמונד סטודיו באולפן הסרטים, אסף את ציוריו, ושילב אותו בתפקידי משחק אילמים. צ'פלין אמר על ציור של רדמונד, "יכולתי להסתכל על זה שעות. הציור אומר כל כך הרבה דברים". במהלך תקופה זו רדמונד לא הזניח את ציורו. דרך צ'פלין פגש את אמנים בלוס אנג'לס אלמר וואכטל ונורמן סנט קלייר. הם הציגו את עבודותם בתערוכת האביב שהתקיימה בסן פרנסיסקו בשנת 1904. עד שנת 1905 זכה רדמונד להכרה רבה כצייר נוף מוביל וכטונליסט נועז. הוא נפטר ב־24 במאי 1935 בלוס אנג'לס. מדיה וקבצים בנושא גרנוויל רדמונד בוויקישיתוף גרנוויל רדמונד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גרנוויל רדמונד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גרנוויל רדמונד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Wayback Machine, Deaf Heritage–A Narrative History of Deaf America, ‏2012-04-24 The Silence and Solitude of Granville Redmond, California Plein-Air Impressionism, ‏2011-05-18 (באנגלית) Granville Redmond, IMDb
טלבו לאגו ספורט

טלבו לאגו ספורט (בצרפתית : Talbot Lago Sport, קרויה גם : Talbot-Lago T14 LS, Talbot-Lago America), היא מכונית ספורט בתצורה קופה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Automobiles Talbot S.A (אנ') אשר יוצרה בין השנים 1959–1955. מפעל היצרן מוקם ב-סירן, קומונה בפרבריה המערביים של פריז, צרפת. יוצרו 54 יחידות. במכונית הראשונה היו עבודות גוף עשויות אלומיניום, אך בהמשך ייצור המכוניות השתמשו יותר בפלדה 2 מושבים. 2 דלתות. מנוע קדמי. סוג הנעה : הנעה אחורית. מנוע בנזין. "טלבו לאגו ספורט" "טלבו לאגו ספורט", שנת 1958 "טלבו לאגו ספורט", שנת 1958 "טלבו לאגו ספורט", שנת 1956 "טלבו לאגו ספורט", שנת 1956 "טלבו לאגו ספורט" "טלבו לאגו ספורט" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים טלבו טלבו בייבי מדיה וקבצים בנושא טלבו לאגו ספורט בוויקישיתוף Decker, Jean-Paul (May 2011). "Blue note: A bord d'une... Talbot-Lago 2500 coupé T 14 LS 1955". Rétroviseur (in French). Fontainebleau, France: Éditions LVA (267): 34, 37. ISSN 0992-5007. "טלבו לאגו ספורט" Encyclopaedia of Classic Cars: Sports Cars 1945-1975 "טלבו לאגו ספורט" motor-car.net/talbot-lago/item/13998-talbot-lago-sport "טלבו לאגו ספורט" car.info/en-se/talbot/lago-sport/lago-sport-1955 "טלבו לאגו ספורט" web.archive.org/web/20060117021925
מיכאל גרוס (שחיין)

מיכאל גרוס (בגרמנית: Michael Groß; נולד ב-17 ביוני 1964 בפרנקפורט) הוא שחיין עבר ממערב גרמניה. אלוף אולימפי בעל 6 מדליות מהן 3 זהב, אלוף עולם בעל 13 מדליות מהן 5 זהב, אלוף אירופה בעל 19 מדליות מהן 13 זהב ושיאן עולם בעבר במשחים ל-200 מטר חופשי, 400 מטר חופשי, 100 מטר פרפר ו-200 מטר פרפר ובמשחים ל-100 מטר חופשי ו-800 מטר חופשי בבריכת 25 מטר. גרוס שלט במשחים ל-200 מטר פרפר ול-200 מטר חופשי משנת 1981 ועד 1988. הוא כמעט ולא הפסיד במשחים אלו. בשניהם, הוא שבר ארבע פעמים את שיא העולם, זכה בשתי אליפויות עולם ובמדליית זהב אולימפית אחת. גרוס כונה "האלבטרוס" בזכות מוטת זרועותיו (2.13 מטר) וגובהו (2.02 מטר). באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), זכה גרוס ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:47.44 דקות, לפני מייקל הית' מארצות הברית (1:49.10 דקות) ותומאס פרנר חברו לנבחרת (1:49.69 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 53.08 שניות, שיפור לשיא העולם בן החודש של פאבלו מוראלס מארצות הברית (53.38 שניות). שני סיים מוראלס (53.23 שניות) לפני גלן ביוקנן מאוסטרליה (53.85 שניות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.40 דקות, אחרי ג'ון סיבן מאוסטרליה ששיפר את שיאו העולמי של גרוס במאית אחת וקבע 1:57.04 דקות ולפני רפאל וידאל מוונצואלה (1:57.51 דקות) ובמשחה שליחים 4X200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.73 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 7:15.69 דקות ולפני בריטניה (7:24.78 דקות). כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:46.89 דקות. גרוס פרש משחייה תחרותית ב-1991. בסך הכל זכה גרוס ב-6 מדליות אולימפיות (3 זהב), ב-13 מדליות באליפויות העולם (5 זהב) וב-17 מדליות באליפויות אירופה (13 זהב). גרוס נבחר לשחיין השנה בעולם בשנת 1985. בשנת 1995 זכה גרוס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. 5 פעמים ברציפות נבחר גרוס לשחיין השנה באירופה 1982–1986. 4 פעמים נבחר גרוס לספורטאי השנה במערב גרמניה (1982, 1983, 1984, 1988). מדיה וקבצים בנושא מיכאל גרוס בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר פרפר התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר מיכאל גרוס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מיכאל גרוס, באתר olympedia.org מיכאל גרוס, באתר Swimrankings מיכאל גרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיכאל גרוס באתר היכל התהילה הבינלאומי של השחייה
הארטלי סויר

הארטלי סויר (באנגלית: Hartley Sawyer; נולד ב-25 בינואר 1985) הוא שחקן אמריקאי, שהתפרסם תחילה בשל תפקידו בתור קייל אבוט (אנ') באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" (2013 - 2014) ולאחר מכן בתור גיבור-העל האיש המוארך (אנ') בסדרה "הפלאש" (2017 - 2020). סויר נולד בעיירה גושן במדינת ניו יורק ב-25 בינואר 1985; הוא בוגר לימודי תואר ראשון בחוג לדרמה במכללת אמרסון (אנ') בבוסטון, מסצ'וסטס. ב-2013, סויר לוהק לגלם את דמותו של קייל אבוט באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". הוא הופיע בתפקיד זה לראשונה בפרק מ-24 באפריל של אותה השנה, אך הכריז על פרישתו כבר בדצמבר. הופעתו האחרונה הייתה בפרק מ-27 בינואר 2014. ביולי 2017, סויר לוהק לגלם את דמותו של גיבור-העל האיש המוארך (אנ') בסדרה "הפלאש" של ערוץ "The CW". הוא הופיע בתפקיד משנה בעונה הרביעית, ולאחריה קודם לתפקיד ראשי בעונות החמישית והשישית. ב-8 ביוני 2020, לאחר ששורת התבטאויות גזעניות ומיזוגניות לכאורה שלו ברשת החברתית "Twitter" מ-2009 ועד 2014 עלו לדיון ציבורי, סויר פוטר מהסדרה. מדיה וקבצים בנושא הארטלי סויר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הארטלי סויר הארטלי סויר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הארטלי סויר, ברשת החברתית אינסטגרם הארטלי סויר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הארטלי סויר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) Jillian Bowe, ‏Blake Hood OUT; Hartley Sawyer IN as Kyle Abbott on The Young and The Restless!‎, ‏Daytime Confidential, ‏11 במרץ 2013 Jamey Giddens, ‏Hartley Sawyer OUT at The Young and the Restless, ‏Daytime Confidential, ‏14 בדצמבר 2013 Y&R Actor Out, ‏Soap Opera Digest, ‏15 בדצמבר 2013 Errol Lewis, ‏Hartley Sawyer OUT!‎, ‏Soap Opera Network, ‏14 בדצמבר 2013 Denise Petski, ‏'The Flash': Hartley Sawyer To Play Elongated Man In Season 4‎, ‏Deadline, ‏31 ביולי 2017 Matt Webb Mitovich, ‏'The Flash' Promotes Hartley Sawyer to Series Regular for Season 5‎, ‏TVLine, ‏15 ביוני 2018 Rick Porter & Lesley Goldberg, ‏Hartley Sawyer Fired from The Flash After Racist, Misogynist Tweets Surface (Exclusive)‎, ‏The Hollywood Reporter, ‏8 ביוני 2020
פהד אל-מוואלד

פהד מוסאעד אל-מוואלד (בערבית: فهد مساعد المولد; נולד ב-14 בספטמבר 1996) הוא כדורגלן סעודי, המשחק בעמדת החלוץ בא-שבאב. אל-מוואלד התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אל-איתיחאד. בעבר אף נבחן בברצלונה, אך לא הצטרף לקבוצה. ב-7 בפברואר 2012, אל-מוואלד ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד אל-ראאד, כאשר טרם מלאו לו 16 שנים. בעונת 2012/2013, אל-מוואלד הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת. ב-2 באוגוסט 2012, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד אל-ראאד. ב-19 בספטמבר 2012, הבקיע בניצחון 2–4 נגד גואנגג'ואו אוורגראנד במסגרת רבע גמר ליגת האלופות האסיאתית. אל-מוואלד סיים את עונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת עם 10 שערים ב-26 משחקים בכל המסגרות. לקראת מונדיאל 2018, הוחלט להשאיל מספר שחקן מהליגה הסעודית לקבוצות מליגת העל הספרדית, על מנת שייסתגלו לקצב המשחק המהיר הצפוי להם במונדיאל. עקב כך, בינואר 2018, אל-מוואלד הושאל ללבאנטה. ב-7 במאי 2018, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד לגנס. בסיום העונה, אל-מוואלד חזר לאל-איתיחאד. ב-14 באוקטובר 2012, אל-מוואלד זומן לראשונה לסגל נבחרת ערב הסעודית בניצחון 2–3 נגד הרפובליקה של קונגו. ב-9 בינואר 2013, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד תימן במסגרת גביע המפרץ 2013. אל-מוואלד השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2015, מונדיאל 2018, גביע אסיה בכדורגל 2019. נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022, אולם נגרע ממנו לאחר שהושעה על-ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט. נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר גביע אסיה 2023. אל-איתיחאד גביע המלכים: 2013, 2018 גביע כתר הנסיך: 2016/2017 אישיים ה-MVP בגביע המלכים: 2013 מדיה וקבצים בנושא פהד אל-מוואלד בוויקישיתוף פהד אל-מוואלד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פהד אל-מוואלד, באתר Transfermarkt פהד אל-מוואלד, באתר Soccerway פהד אל-מוואלד, באתר WorldFootball.net פהד אל-מוואלד, באתר National Football Teams פהד אל-מוואלד, באתר FootballDatabase.eu قائمة الأخضر في كأس العالم FIFA قطر בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת ערב הסעודית, 11 בנובמבר 2022 (בערבית) المدير الفني "إيرڤي رينارد" يستبعد "فهد المولد"، ويستدعي "نواف العابد" في القائمة المشاركة في كأس العالم FIFA قطر ٢٠٢٢ בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת ערב הסעודית, 13 בנובמבר 2022 (בערבית) مانشيني يعلن قائمة الأخضر المشاركة في كأس آسيا 2023 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסעודית, 2 בינואר 2024 (בערבית)
יוסי גיל

יוסי קדיש גיל (נולד בג' בתשרי תשל"ז, 27 בספטמבר 1976) הוא שדרן רדיו ומפיק מוזיקלי ישראלי חרדי. נולד בשכונת רמות בירושלים למשפחת קרישבסקי המשתייכת לחסידות בויאן. נולד כפג ואיבד את כושר הראייה בעקבות כשל באספקת החמצן לאינקובטור. למד בתלמוד תורה "סנהדרין" של החינוך העצמאי, ובישיבת "נזר התורה" בירושלים כשהוא נעזר בספרייה המרכזית לעיוורים בנתניה. כבר כילד התחבר למוזיקה יהודית - חסידית. השתתף במקהלת בית הספר והחל לנגן בפסנתר. בגיל 22, סיים את לימודיו בישיבות והחל לשדר ברדיו "קול השמחה" תוכנית יומית בת שעתיים של מוזיקה חסידית, והיה מארח זמרים ויוצרים חסידיים, באחד הפעמים שידר עם מרדכי בן-דוד במשך שש שעות תוכנית על כל התקליטים שלו. בהמשך החל להגיש תוכניות מוזיקה ברדיו ערוץ 7. בימי חול את התכנית "וגילו צדיקים", ביום שישי התכנית 'ניחוחות של שבת' ובמוצאי שבת התכנית 'מלווה מלכה'. בשנים 2002–2012 היה משדר את תוכנית הרדיו פסק זמן ברדיו קול חי, ומאז 2012 עד סוף שנת 2020 הגיש את תוכניתו ברדיו קול ברמה העונה לשם "בשירי זמרה". באחת הפעמים שידר עם אברהם פריד במשך שעתיים לכבוד הוצאת האלבום אוצר של יראת שמיים, ממאי 2021 הוא מגיש תוכנית "בגיל וזמר" ארבעה ימים בשבוע בקול פליי. הוא מרצה ומנחה פאנלים עם זמרים במסגרות שונות, כגון במחנות נופש חרדיים או אירועים של חצרות חסידיות. בשנת ה'תשע"ז הנחה באמפי פארק באלעד מופע של מוטי שטיינמץ, בהשתתפות של כ-15 אלף איש. בשנת 2005 הפיק את האלבום "ועינינו תראינה" ונכללו בו 14 שירים בביצועם של מיטב הזמרים החסידיים. ועינינו תראינה (2005) הלל (2006) פרויקט בר מצווה (2013) שובה (2014) עתיקא קדישא של יצחק מאיר (2011) יוסי גיל באתר כיכר השבת בשירי זמרה ברדיו קול ברמה ירוחם שמואלביץ, האזינו: כך יוסי גיל עומד להיות מופתע, אתר לדעת, ז' בתשרי תשע"ו אשר מדינה, פרופיל: מי אתה יוסי גיל ? עיתון בקהילה, בפורום של בחדרי חרדים חנני בלייך, ‏"עיוורון זו לא חוויה אבל המוזיקה החסידית מילאה אותי", בעיתון מקור ראשון, 9 בספטמבר 2019 סידיש 78 עם השדרן יוסי גיל שדר עיוור שעושה כל כך הרבה רואה שליחות במוזיקה חסידית אותנטית בשיחת השבוע מספר 843 שמעון מירוני, יוסי גיל: "לא סולח למנחם טוקר", באתר בחדרי חרדים, 9.9.2018 יוסי גיל מצטרף לרדיו "קול ברמה", באתר כיכר השבת, 2.4.2012 אברהם פריד בראיון מיוחד עם יוסי גיל ברדיו "קול ברמה" באתר יוטיוב כ-15 אלף איש השתתפו בהפנינג הקיץ באלעד • תיעוד אווירי אתר כל זמן, 17.8.2017
אינדקס המוטיבים של הספרות העממית

אינדקס המוטיבים של הספרות העממית (באנגלית: Motif-Index of Folk-Literature) הוא אינדקס וקטלוג בן שישה כרכים של מוטיבים ספרותיים, מרכיבים בסיסיים של פולקלור, שחובר על ידי הפולקלוריסט האמריקני סטית' תומפסון (Stith Thompson). מהדורה ראשונה שלו פורסמה בשנים 1932–1936, ומהדורה מורחבת ומעודכנת בשנים 1955–1958. לפעמים מתייחסים אליו כ"אינדקס המוטיבים של תומפסון" (Thompson's motif-index). בתחומי המחקר של פולקלור משתמשים באינדקס לעיתים קרובות ביחד עם סיווג ארנה-תומפסון, גם הוא מאת סטית תומפסון, אשר מסווג מעשיות לפי טיפוסי סיפורים (tale type). A: מוטיבים מיתיים A0-A99: בורא A100-A499: אלים A500-A599: אלים למחצה וגיבורי תרבות A600-A899: קוסמולוגיה וקוסמוגוניה A1000-A1099 : אסונות עולמיים B: חיות B0-B99 חיות מיתיות B100-B199 חיות קסומות C: טאבו D: כישוף E: המתים F: פלאות G: ענקים (והשטן) H: מבחנים J: החכמים והשוטים K: הולכת שולל L: מהפכי מזל M: העתיד N: הזדמנות וגורל P: חברה Q: שכר ועונש R: שבויים ופליטים S: אכזריות בלתי-טבעית T: מין U: טבע החיים V: דת W: תכונות אופי X: הומור Z: שונות פולקלור - מונחים Thompson, Stith. Motif-Index of Folk-Literature. Rev. and enl. ed. 6 vols. Copenhagen: Rosenkilde & Bagger, 1955–58 תקציר הקטלוג (באנגלית)
פרדריק ליין

פרדריק קלאוד ויוויאן ליין (באנגלית: Frederick Claude Vivian Lane;‏ 2 בפברואר 1880 – 14 במאי 1969) היה שחיין אוסטרלי, אלוף אולימפי. ליין היה השחיין האוסטרלי הראשון שהשתתף במשחקים האולימפיים, על אף שבעצם היה חלק מנבחרת בריטניה לאולימפיאדת פריז (1900). את המשחה הראשון, 200 מטר חופשי, ניצח ליין בקלות לאחר שניצח את ההונגרי, זולטאן הלמיי. הגמר השני, 200 מטר מכשולים, נערך 45 דקות אחר כך, ובו ליין ניצח את אוטו ואלה מאוסטריה. ליין שזכה בתארים עבור אוסטרליה, ניו זילנד ובריטניה, היה השחיין הראשון ששחה 100 יארד (כ-91.5 מטר) בפחות מדקה. ליין עשה זאת ב-1902, כאשר סיים את המרחק ב-59.6 שניות. התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי מדיה וקבצים בנושא פרדריק ליין בוויקישיתוף פרדריק ליין, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פרדריק ליין, באתר olympedia.org
בריאן וינסקי

בריאן וינסקי (באנגלית: Brian E. Winski; נולד ב-23 במרץ 1967) הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. וינסקי גדל במילווקי. ב-1989 סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי והתגייס לצבא ארצות הברית. במהלך מלחמת המפרץ פיקד על מחלקה רובאית בגדוד הראשון של חטיבה 327 בדיוויזיה המוטסת ה-101. בהמשך שירותו פיקד על פלוגה בדיוויזיה השלישית. לאחר תואר שני באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה חזר לדיוויזיה המוטסת ה-101 והשתתף בפלישה לעיראק כסגן מפקד גדוד בחטיבה 327, וקצין מבצעים בדיוויזיה. ב-2005 מונה למפקד גדוד ברגימנט הפרשים ה-61 בחטיבה 327 שהוצבה בעיראק. ב-2008 מונה לקצין אג"ם של הדיוויזיה המוטסת ה-101 ולחם עימה במלחמת אפגניסטן. ב-2010 מונה למפקד צוות הקרב החטיבתי ברביעי של דיוויזיית הפרשים הראשונה. למד במכללת המלחמה של הצבא ובמכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון. ב-2014 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82. ב-2016 מונה לראש הלשכה המשפטית של מזכיר הצבא של ארצות הברית. בפברואר 2019 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. שירת בתפקיד עד מרץ 2021. מדיה וקבצים בנושא בריאן וינסקי בוויקישיתוף בריאן וינסקי באתר צבא ארצות הברית
הירש רלס

הירש רלס (ברוסית: Гирш Соломонович Релес;‏ 13 באפריל 1913, צ'אשניקי – 18 בספטמבר 2004, מינסק) היה סופר ומשורר יהודי, שפעל בבלארוס הסובייטית. הירש רלס נולד למשפחת משורר ומורה בצ'אשניקי. את יצירתו הראשונה הוא פרסם בעיתון ביידיש בשנת 1930. לאחר סיום מכללה למורים בויטבסק, הוא נסע להמשך לימודים במינסק בו סיים אוניברסיטה למורים. לאחר הלימודים התחיל לעבוד בירחון. בשנת 1936 הוא התקבל לסניף סופרי יידיש באיגוד הסופרים בבלארוס הסובייטית. הוא הוצאה מחוץ לארגון בשנת 1937. הירש רלס עסק גם בתרגום יצירות של משוררים אחרים למשל רחל ברכות מיידיש לרוסית. בשנים 1939–1941 הוא עבד כמורה בבית הספר בסלוצק ונבהרדק. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה גויס לצבא האדום. לאחר המלחמה הוא עבד תקופה מסוימת בעיתונות ואחר כך כמורה בבתי הספר. בכל התקופה הוא פרסם את יצירותיו שכתב ביידיש, רוסית ובלארוסית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 היה מלמד יידיש במועדון. שירים של רלס (ברוסית) קורות חיים (ברוסית) הירש רלס (ביידיש) הירש רעלעס (1913-2004), דף שער בספרייה הלאומית
אוסאמה אל-חדאדי

אוסאמה אל-חדאדי (בערבית: اسامة الحدادي; נולד ב-28 בינואר 1992) הוא כדורגלן תוניסאי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בדיבה אל-חיסן מליגת המשנה של איחוד האמירויות. אל-חדאדי התחיל את הקריירה שלו בקלאב אפריקן ובשנת 2010 הצטרף לקבוצה הבוגרת. ב-26 באוגוסט 2012, אל-חדאדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ספקסיין. ב-30 בינואר 2017 אל-חדאדי חתם לשנתיים וחצי בדיז'ון מליגת העל הצרפתית. ב-29 במאי 2019 חתם אל-חדאדי לארבע שנים באל-איתיפאק מליגת העל הסעודית. ב-21 בינואר 2020 אל-חדאדי הושאל לקסימפאשה מליגת העל הטורקית. בקיץ 2022 אל-חדאדי חתם בגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה. אל-חדאדי שיחק שתי עונות בגרויטר פירט, ובשתיהן סיימה הקבוצה במרכז הטבלה. בקיץ 2024 עבר אל-חדאדי לדיבה אל-חיסן מליגת המשנה של איחוד האמירויות. ב-27 במרץ 2015 ערך אל-חדאדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה במשחק ידידות נגד יפן. אל-חדאדי, נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2018, גביע אפריקה לאומות 2019, גביע אפריקה לאומות 2021 וגביע אפריקה לאומות 2023. מדיה וקבצים בנושא אוסאמה אל-חדאדי בוויקישיתוף אוסאמה אל-חדאדי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוסאמה אל-חדאדי, באתר Transfermarkt אוסאמה אל-חדאדי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אוסאמה אל-חדאדי, באתר Soccerway אוסאמה אל-חדאדי, באתר WorldFootball.net אוסאמה אל-חדאדי, באתר National Football Teams אוסאמה אל-חדאדי, באתר FootballDatabase.eu אוסאמה אל-חדאדי, באתר ESPN La liste des joueurs convoqués pour participer à la CAN 2023+1 בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל התוניסאית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
סקיין

סקֵיין (בדנית: Skagen) היא העיירה הצפונית ביותר בדנמרק, על החוף המזרחי של חצי האי "סקֵיין אוֹדֶה" בצפון הרחוק של יוטלנד, חלק מעיריית פרֶדריקסהָאוּן בצפון דנמרק, 108 קילומטרים צפונית־מזרחית לאולבורג. נמל סקיין הוא נמל הדיג העיקרי של דנמרק ויש בו גם ענף תיירות משגשג, המושך אליו 2 מיליון אנשים בשנה. במאה ה-17 סבל הדיג מירידה במחיר הדגים. זמן קצר לאחר תחילת מלחמת תורסטנסון הגיע הצבא השוודי לסקיין בינואר 1644, ובזז את העיר. בשנת 1775 הצטברות של חול שנסחף הקשתה על הגישה לכנסיית סנט לורנטיוס, והובילה לבסוף לסגירתה ולהריסה חלקית בשנת 1795. החפצים נמכרו במכירה פומבית בשנת 1810. כנסיית סנט לורנטיוס הוחלפה על ידי כנסיית סקיין, שהושלמה בשנת 1841 ועוצבה מחדש בסגנון המקומי על ידי אולריק פלסנר בשנת 1910. הנס כריסטיאן אנדרסן ביקר בעיר בשנת 1859. במהלך שהותו במלון ברונדומס נולדה הציירת לעתיד אנה אנקר, בתו של בעל המלון. בשנת 1871 הגיעו לסקיין הסופר הולגר דרכמן והציירים פריץ תאולוב וקארל מדסן, הראשונים ממושבת האמנים שהתפרסמה כ"ציירי סקיין". אחריהם הגיעו קרל לוקר בשנת 1872, מייקל אנקר בשנת 1874 ופדר סברין קרויאר בשנת 1882. סקיין היא העיירה הצפונית ביותר של דנמרק, שנמצאת 41 קילומטרים (25 מיל) צפונית לפרדריקסהאון, 108 קילומטרים (67 מיל) צפונית-מזרחית לאולבורג, ו-226 קילומטרים (140 מיל) צפונית-מזרחית לאורהוס. שמה לקוח משמו של חצי האי שבין הים הצפוני ומיצרי דנמרק. האזורים העתיקים ביותר שוכנים לאורך החוף הדרומי. סקיין העתיקה (Gammel Skagen), הידוע גם בשם Højen, ממוקמת ליד "Nordstrand" בצד המערבי. ווסטרבי ואוסטרבי ידועות בבקתות הדייגים הקטנות שלהן וברחובות הצרים שלהם. סקיין מוקפת על ידי הים משלושה כיוונים, ויש בה אקלים ימי קריר. סקיין היא העיירה הכי שמשית של דנמרק עם ממוצע של 233 שעות שמש בחודש יולי. אוכלוסיית סקיין גדלה ברובה בהתמדה והגיעה לשיא של 14,050 איש בשנת 1980, אולם הייתה ירידה ניכרת במאה ה-21. בשנת 1672 הייתה אוכלוסיית סקיין 1,004, ובשנת 1781 היא ירדה ל 650. אוכלוסייתה ב-1801 הייתה 834 והחלה לגדול משמעותית בעשורים שלאחר מכן, והגיעה ל-1,052 איש בשנת 1824 ועלתה ל־1,632 עד שנת 1840. בשנת 1850 היא צנח ל-1,400, לאחר מכן שוב החל לצמוח בהתמדה. בשנות האלפיים, האוכלוסייה בסקגן הראתה ירידה ניכרת, ונפלה מ-12,213 בשנת 2003 ל-8,088 תושבים בשנת 2017. סקיין היא עיר תאומה של: מלזיה צ'נדריאנג, מלזיה נורווגיה פארסונד, נורווגיה שוודיה קריסטינהאמן, שוודיה הרפובליקה העממית של סין צ'ינגדאו, הרפובליקה העממית של סין פינלנד סייניוקי, פינלנד גרינלנד סיסימיוט, גרינלנד מדיה וקבצים בנושא סקיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקיין (בדנית) (בדנית) סקיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)