laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספר העלילות

ספר העלילות או "העלילות של מארי דה פרנס" (בצרפתית: Lais de Marie de France) הוא קובץ של תריסר עלילות ברטוניות, שירים עלילתיים קצרים הכתובים בניב האנגלו-נורמאני, המתמקדים באופן כללי בפיאור עקרונות האהבה הנאצלה דרך הרפתקאות גיבוריהם. מעט מאוד ידוע על המחברת, מארי, מלבד העובדה שהיא נולדה בצרפת, מה שהוביל לכינוי "מארי דה פרנס". על-פי האמונה הרווחת היא חיה באנגליה בזמן שכתבה את ספר העלילות, בשלהי המאה ה-12. העלילות, הכתובות בחריזה במשקל מתומן, זכו לתשומת לב בשל הילולן את האהבה, ייחודיות הדמויות, וחיוּת התיאורים - סימן ההכר של ספרות התקופה. אורכם של השירים נע בין 118 שורות ב"יערת הדבש" ועד 1184 שורות באלידוק. חמישה כתבי-יד שונים כוללים אחת או יותר מהעלילות, אך רק אחד - הרלי 978, כתב-יד בן המאה ה-13 השוכן בספרייה הלאומית הבריטית - משמר את כל התריסר. אוסף זה כולל גם פתח-דבר בן 56 שורות, בו מתארת מארי את מניעיה לחיבור העלילות. בפתח-הדבר כותבת מארי שהיא קיבלה השראה מהדוגמה של היוונים הקדמונים והרומים ליצור משהו שיהיה מבדר ומטיף מוסר גם יחד. היא גם מצהירה על רצונה לשמר למען הדורות הבאים את המעשיות ששמעה בנעוריה. שתיים מהעלילות של מארי - לנבל, יצירה אהובה מאוד שעובדה מספר פעמים לאורך השנים (לרבות "סר לנפל" באנגלית ביניימית), ו"שברפואל" (יערת-הדבש), יצירה קצרה על טריסטן ואיזולדה - מזכירות את המלך ארתור ואבירי השולחן העגול. העלילות של מארי דה פרנס היו בין המבשרות על יצירות מאוחרות בנושא, ומארי הייתה ככל הנראה בת-זמנו של כרטיאן מטרואה, שכתב סיפורים על ארתור. (רשימה זו סודרה לפי גרסת כתב-היד הרלי 978.) סיפורי מארי דה פרנס, בתרגומה של ד"ר טובי ביברינג, הוצאת כרמל, 2015. אריה סתיו, עלילות אבירי השולחן העגול - מבחר פרקי שירה מן הסאגה הארתוריאנית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007. ספר העלילות באתר אוניברסיטת מאניטובה תרגום מחורז לאנגלית של חלק מהשירים פרי עטה של ג'ודית שואף נדין קופרטי-צור, איך הבינו בימי הביניים את הכוח של אהבה, באתר הארץ, 22 בינואר 2015 סילבי מאיר, אהבה על פי סלב צרפתייה מהמאה ה-12, באתר הארץ, 12 במרץ 2015 דניאלה גורביץ', מארי דה פראנס הרצאה מתוך הקורס: "Imagi(nation מה בין מציאות לבדיה? הפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת בר-אילן, אפריל 2010
האוסמן

האם התכוונתם ל... אישים: אלפרד אדוארד האוסמן – משורר אנגלי ג'ואנה האוסמן (אנ') – שחקנית, קומיקאית וסופרת ונצואלית ג'ון האוסמן – שחקן ומפיק אנגלי-אמריקאי ז'ורז'-אז'ן אוסמן – מתכנן עירוני צרפתי חיים האוזמן – מאייר ופרסומאי ישראלי מיכּיל האוסמן – שחקן וזמר הולנדי ראול האוסמן – צייר, צלם וסופר אוסטרי ריקרדו האוסמן (אנ') – כלכלן יהודי-ונצואלי שי האוזמן – כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי אחר: מבחן האוסמן – מבחן השערות בסטטיסטיקה
אורה חדשה

אורה חדשה הייתה חברת הסרטים הראשונה בארץ ישראל. נוסדה ב-1914 על ידי עקיבא אריה ויס. כמו בכל מפעליו האחרים בארץ, גם באמצעות חברה זו, ויס רצה לקדם את יישוב ארץ ישראל. החברה פעלה בעליית הגג, בביתו ברחוב הרצל 2 בתל אביב. ויס צילם ממראות הארץ על מנת להוכיח לבני הארץ וליהודי הגולה שאפשר לחיות בארץ ולגאול אותה משיממונה. ויס תכנן את מכונות הפיתוח של הסרטים, ועל פי עדותו, אפשר היה לפתח 1,000 מטרים ביום אחד. סרטיו הוצגו בראינוע עדן ובסינמה בירושלים, אך עד היום לא נמצא אף אחד מהסרטים. בימי מלחמת העולם הראשונה, ויס גלה עם משפחתו לטבריה, ופעילות החברה נפסקה. כשחזר לתל אביב, העיד ביומנו שעם חזרתו הוציא את מצלמת הראינוע שלו מהבור בגינת ביתו שבו טמן אותה, צילם ובדק אם לא נגרמו לה נזקים. עם תום המלחמה והצהרת בלפור ויס צרף שותפים לחברה וקיווה שהיא תתבסס ותתרחב, אך לא נחל הצלחה. מסמך משנת 1928 מעיד על מכירת הציוד של החברה על ידי ויס, וממנו לומדים שפעילות החברה נפסקה בסמוך לכך. עדנה יקותיאלי-כהן, ‏חברת הסרטים 'אורה חדשה', קתדרה 73, ספטמבר 1994, עמ' 145-139 (גרסת html באתר סנונית) ג., "אורה חדשה", דואר היום, 17 במרץ 1920
עודד שעשוע

עודד שעשוע (נולד ב־10 בפברואר 1982) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז בקבוצות בליגת העל ובליגה הלאומית בין השנים 2000–2020. גובהו 1.86 מטרים. כיום משמש שעשוע כמנכ"ל ארגון שחקני הכדורסל. שעשוע גדל בהפועל גבעתיים אך כבר כנער עבר למכבי רמת גן, עימה זכה גם באליפות ליגת הנוער. במקביל היה השחקן המוביל בנבחרת הכדורסל של תיכון בליך. עונת הפריצה שלו באה בעונת 2001/2002, במדי עירוני רמת גן, כשאת הקבוצה אימן ארז אדלשטיין. כבר בתחילת העונה ביסס את מעמדו כשחקן שישי, וכשרכז הקבוצה, ליאור ליובין, נפצע לקראת סיום העונה, מילא את מקומו בהצלחה רבה ובביטחון שהפתיע רבים. באותה עונה הגיעה רמת גן עד לגמר הפלייאוף, ושעשוע נבחר לתגלית העונה בליגת העל בכדורסל. ב-2004 ירדה רמת גן לליגה הלאומית. שעשוע עזב את הקבוצה, ושיחק בהפועל תל אביב, באליצור אשקלון ובמכבי ראשון לציון. ב-2009 הצטרף לעירוני נהריה, וירד עמה לליגה הלאומית בסוף העונה. שעשוע שיחק בנבחרת הנוער עד גיל 18 שזכתה במקום העשירי באליפות אירופה בשנת 2000, ובנבחרת העתודה שזכתה במקום העשירי בשנת 2002. שעשוע נחשב לשחקן בעל אוריינטציה הגנתית, לשומר ולחוטף טוב, אך אחוזי הקליעה שלו אינם גבוהים. ב-2020 לאחר כ-20 שנות קרירה הודיע שעשוע על פרישה ממשחק פעיל ומונה למנכ"ל ארגון שחקני הכדורסל. אריאל ימיני, שעשוע של משחק, Mynet הוד השרון, 5 באפריל 2017 יעקב מאיר, "לשים את הכדורסלן הישראלי במרכז", באתר ישראל היום, 27 בספטמבר 2020
ביתן ברצלונה

ביתן ברצלונה הוא כינויו של הביתן הגרמני בתערוכה העולמית של ברצלונה (1929), שתוכנן על ידי האדריכל הגרמני לודוויג מיס ואן דר רוהה. הביתן נחשב לאבן דרך חשובה בהיסטוריה של האדריכלות המודרנית. המבנה, שלא היה לו שימוש מיוחד אלא נבנה לשם תצוגה, התאפיין בצורה פשוטה למדי, אף כי נעשה בו שימוש בחומרים יקרים כגון שיש ואבן טרוונטין. ייחודו של המבנה התבטא בפריצת הדרך המחשבתית לגבי צורתה של אדריכלות, תפיסת החלל, שימוש חדש בחומרי בנייה ועיצוב מינימליסטי, שהתממש בזכות פרטי בניין מתוחכמים. הביתן עמד על פודיום רחב ושטוח לצד בריכת השתקפות, והיה לו גג שטוח הנסמך על 8 עמודי פלדה דקים. החלוקה הפנימית שלו הייתה על ידי קירות בודדים שאינם מתחברים זה לזה או לתקרה, אשר יצרו סוג חדש של חללים שהיו חדשניים מאוד בתפישתם לתקופה זו. רעיון "החלל הזורם" מומש גם בעזרת קירות זכוכית. מיס ואן דר רוהה עיצב עבור הביתן יחד עם שותפתו אז, המעצבת לילי רייך, את "כיסא ברצלונה". נטען כי שניים מכיסאות אלה שימשו את בני הזוג המלכותי הספרדי, שהגיעו לבקר בביתן. הכיסא זכה להצלחה רבה, נמכר באלפים גם לאחר היריד העולמי, ונחשב עד היום למקרה מבחן בהיסטוריה של העיצוב התעשייתי. כפי שהיה נהוג בתערוכות עולמיות, בסיומה של התערוכה הביתן פורק, וחלקיו מוספרו, נארזו, ונשלחו ברכבת לגרמניה. מסיבות שאינן ברורות עד היום נעלמו מרבית חלקי הביתן במהלך המעבר. בשל חשיבותו הגדולה שוחזר המבנה באתרו המקורי, תוך שימוש בחומרים זהים לאלו שנעשה בהם שימוש בסוף שנות ה-20. החל משנת 1986 ניצב הביתן המשוחזר בברצלונה, ופתוח לקהל הרחב. מדיה וקבצים בנושא ביתן ברצלונה בוויקישיתוף סרטונים של הביתן באתר Youtube תמונות וסקירה אדריכלית באתר 'חלון אחורי', 9/09.
משפחת מאעלוף

משפחת מאעלוף (באנגלית: Maloof) היא משפחה אמריקאית ממוצא לבנוני, בעלת מספר עסקים גדולים בתחומים שונים במערב ארצות הברית, בהם קבוצת הכדורסל סקרמנטו קינגס, ובית המלון והקזינו "פאלמס" בלאס וגאס. המשפחה כוללת את האב ג'ורג מאעלוף, אשתו קולין וילדיהם: ג'ו מאעלוף (נולד ב-15 נובמבר 1955) גאווין מאעלוף (נולד ב-9 אוקטובר 1956) אדרין מאעלוף (נולדה ב-1 ספטמבר 1961) ג'ורג מאעלוף הבן (נולד ב-2 ספטמבר 1964) פיליפ מאעלוף (נולד ב-9 אפריל 1967; היה סנאטור מדינת ניו מקסיקו בסוף שנות ה-90). משפחת מאעלוף רכשה את קבוצת הכדורסל סקרמנטו קינגס המשחקת בליגת ה-NBA, באמצע שנות ה-90. גם אולם האימונים של הקבוצה, סליפ טריין ארנה, שייך למשפחה. בנוסף, קבוצת סקרמנטו מונארכס המשחקת בליגת הנשים המקצוענית WNBA, שייכת גם היא למשפחה. ב-2008 ארגנו ג'ו וגאווין מאעלוף את תחרות הסקייטבורדינג "Maloof Money Cup", בעלת הפרס הגבוה של 500 אלף דולר למנצחים. התחרות שודרה בטלוויזיה בכל רחבי ארצות הברית בערוץ CBS. בשנת 1994 רכשה המשפחה את הקזינו "פיאסטה" בלאס וגאס שבנבדה, ב-8 מיליון דולר; בשנת 2000 נמכר המלון ב-186 מיליון דולר. הכסף הושקע מחדש בבניית קזינו ומלון "פאלמס" (The Palms). הבניין הראשון של המלון נפתח בשנת 2001, וב-2005 נחנך הבניין השני, המכונה "מגדל הפנטזיה", בעלות של 600 מיליון דולר. בעלי המלון ג'ורג' מאעלוף הבן, אוהד כדורסל ותיק, בנה במלון סוויטה הכוללת אולם כדורסל גדול בגובה שתי קומות, שנחשב לאולם היחיד בעולם הבנוי בתוך סוויטת מלון. מאעלוף שיווק את המלון ומשך ידוענים צעירים רבים לבילויים והופעות במלון, בהם פריס הילטון, מריה קארי, קיילי מינוג, ליידי גאגא ועוד. ב-2008 נחנך המגדל השלישי, "פאלמס פלייס", הכולל סוויטות עבור ידוענים ובעלי הון, רובן נמכרו למגורים והשאר מושכרות לאורחי המלון. כיום שווי המלון כולו מוערך בכמיליארד דולר. בבעלות המשפחה חברת הפקות בשם "Maloof Productions", המפיקה תוכניות טלוויזיה כגון תוכניות הריאליטי "Bullrun", המשודרת מ-2007 ו-"Living Lohan" ששודרה ב-2008; וכן מחלקת הפקת סרטים שהפיקה את סרט האימה "Feast" ב-2005. ב-2007 הקימה משפחת מאעלוף גם את חברת המוזיקה "Maloof Music", שפועלת בשיתוף עם חברת התקליטים "Interscope". החברה מפיקה את תקליטיהם של זמרים כגון אלי לוהן, רב תיאורי ולהקת הינדר. למשפחת מאעלוף יש זכויות הפצה בלעדיות של מותגי בירות נודעים כגון מילר, קורונה, רד בול, היינקן וגינס ברחבי ניו מקסיקו. בנוסף, המשפחה היא בעלת אחוז נכבד ממניות הבנק ולס פארגו, שכולל כ-6,600 סניפים ו-48 מיליון לקוחות בארצות הברית. משפחת מאעלוף, באתר ה-NBA אתר חברת ההפקות מאעלוף חברת הפקות הסרטים מאעלוף באתר IMDb אתר המלון פאלמס משפחת מאעלוף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מוניקיפיום

מוניקיפיום (Municipium) הוא סטטוס ביניים שניתן לערים שנכבשו על ידי רומא, לפיו הוענקו לתושבי העיר חלק מהחובות והזכויות של אזרחי רומא, אך לא כולן. המוניקיפיום היא דרגה נמוכה מקולוניה, שהעניקה את כל הזכויות של תושבי רומא, אך גבוהה מערי הפוידרטוס (Foederatae Civitates). לחלק מהערים בדרגת מוניקיפיום ניתן שלטון עצמי, ואחרות נוהלו באופן ישיר על ידי רומא. בכולן שילמו התושבים אותם מיסים ושירתו אותו שירות צבאי בלגיונות כמו תושבי רומא. תושבי המוניקיפיום לא נהנו מזכויות פוליטיות (sine ius suffragii), ולא יכלו לשאת במשרות רומיות רשמיות. למרות שמעמד המוניקיפיום הטיל בעיקר חובות, נחשב המעמד בימי האימפריה הרומית כזכות גדולה וכקרש קפיצה לקבלת מעמד של שוויון מלא. לאחר מלחמת בעלות הברית, שהתרחשה בין השנים 91-88 לפני הספירה, ניתנו לכל תושבי הערים באיטליה זכויות שוות, וההבדלים בין הערים היטשטשו. מדיה וקבצים בנושא מוניקיפיום בוויקישיתוף מוניקיפיום בבריטניקה 1911 באנגלית מוניקיפיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איסוף מטבעות

איסוף מטבעות הוא תחביב של איסוף מטבעות מארצות ומתקופות שונות. ישנם אספנים המחפשים אחר מטבעות נדירים מתקופות קדומות, ממדינות שאינן קיימות עוד, מסדרות מיוחדות שהונפקו ועוד. ישנם אספנים המרחיבים את האוספים שלהם ומצרפים גם שטרות. מטבעות נדירים נרכשים במכירות פומביות או מוחלפים באירועי אספנות, וכיום גם ברשת האינטרנט. ישנם אספנים שאוספים גם מטבעות מהתקופה שלנו, מארצות שונות, ומשקיעים בכך כסף רב. אלבום מטבעות - ספר או אלבום בעל דפים מיוחדים בעלי כיסים עשויים בדרך כלל מפלסטיק או PVC, שבו אפשר לסדר את המטבעות ולשמור עליהם זכוכית מגדלת - כך אפשר להבחין בפרטים קטנים המוטבעים על המטבע או לבחון את מצבו. כפפה - על מנת לא להשאיר טביעות אצבע על מטבעות ובכך ללכלך את המטבע. גיל - מתי המטבע הוטבע מצב - על פי סולם דירוג המטבעות נדירות - ככל שכמות ההטבעה שלו קטנה יותר כך המטבע נדיר יותר בסיסי (Basal) – 1 בסולם שלדון – חתיכת מתכת שניתן לזהות כי הייתה פעם מטבע. סביר (Fair) – 2 בסולם שלדון – ניתן לזהות את סוג המטבע, ייתכן שניתן לזהות גם את תאריך ההנפקה כמעט טוב (Almost Good או בקיצור AG) - 3 בסולם שלדון, תאריך ההנפקה קריא, אך חלקים אחרים נשחקו לחלוטין. טוב (Good או בקיצור G) – 6-4 בסולם שלדון, הפרטים, העיצוב והתאריך קריאים, אך המטבע שחוק מאוד. טוב מאוד (Very Good או בקיצור VG) – 10-8 בסולם שלדון, העיצוב והתאריך ברורים, אך חסרים פרטים. שפת המטבע (הפס סביב שולי המטבע המורם מעט משטח הפנים של המטבע) חייב להיראות. מעולה (Fine או בקיצור F) – 12 ו-15 בסולם שלדון, ניתן לראות את כל הפרטים העיקריים כשהם שלמים. במקרה זה, "מעולה" מתאר את מצב המטבע – לא את דרגת הטוהר שתוארה לעיל. מעולה מאוד (Very Fine או בקיצור VF) – 20, 25, 30, ו-35 בסולם שלדון, ניתן לראות את כל הפרטים העיקריים כשהם שלמים, וניתן לראות פרטים נוספים. מעולה ביותר (Extremely Fine או בקיצור XF או EF) – 40 ו-45 בסולם שלדון, שחיקה קלה של הפרטים המוגבהים ומופיע מעט ברק מהמטבעה. כמעט שלא נכנס למחזור (Almost Uncirculated או בקיצור AU) – 50, 53, 55, ו-58 בסולם שלדון, שרידים קלים של שחיקה על הפרטים המוגבהים, מחצית מהברק המקורי נוכח. לא נכנס למחזור (Uncirculated או בקיצור UNC) – 70-60 בסולם שלדון, שום סימן לשחיקה כשיכולים להיות חתכים או סימנים. מוכח (Proof או קיצור PF) – מטבעות שנטבעו במיוחד לאספנים. פני המטבע בדרך כלל חלקים כמראה. בחלק מהסדרות יכולים להיות מטבעות שעברו ליטוש בחול וצבעם מט (matte proof). מטבעות זיכרון הם מטבעות אשר הוטבעו בכמות קטנה, על מנת לציין אירוע כל שהוא שאירע במדינה. לדוגמה במטבעות השקל החדש ניתן לראות את זה על מטבעות ה-10 שקל חדש עם הטבעה של ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר ועל מטבעות נוספים. על מטבעות ה-2 אירו מדינות מטביעות פעם או פעמיים בשנה לציון אירוע שהיה במדינה או ליום השנה לציון אירוע מסוים. נומיסמטיקה – חקר המטבעות איסוף בולים דירוג מטבעות מדיה וקבצים בנושא איסוף מטבעות בוויקישיתוף איסוף מטבעות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קטלוג מטבעות מכל העולם לפי מדינות באתר - קולנקט קטלוג מטבעות ושטרות ישראליים 1927 עד ימינו - בעריכת פנחס בר זאב. טעויות במטבעות דוגמאות של טעויות במטבעות מחולק לפי סוגים שונים של טעויות. מאמרים בנושאי מטבעות עתיקים והעת החדשה באתר קולקט מטבעות עתיקים בארץ ישראל בלוג איסוף מטבעות בעברית ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באד אישל

באד אישל (בגרמנית: Bad Ischl) היא עיר מרחצאות בדרום מדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה, במרכז אזור הנופש זאלצקמרגוט. אוכלוסיית העיר מונה 14,115 נכון ל 2004. העיר הוכרזה באופן רשמי מלחמת העולם הראשונה. באד אישל שוכנת בגובה 468 מטר ומשתרעת על 162.85 קמ"ר, כאשר 71.9% ממנו מיוער ו 7.9% משמש לחקלאות. האורך של העיר מצפון לדרום הוא 19.6 ק"מ, וממערב למזרח 17.8 ק"מ. העיירה ממוקמת במחוז גמונדן, מדרום לאגם טראונזה ומצפון למערות הקרח בדכשטיין, במרחק 50 ק"מ מהעיר זאלצבורג. לפי הממצאים, התגוררו אנשים באזור באד אישל כבר בתקופות הברונזה והברזל. בסביבות השנים 10-15 לפנה"ס נכבש האזור בידי הלגיונות הרומיים, והפך להיות חלק מהפרובינציה הרומית נוריכום. במאה ה-12 הפך אזור העיר לחלק מנחלתו של היינריך השני, קיסר אוסטריה לבית באבנברג. העיר מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1262 כ"איזלן" (Iselen). בשנת 1775 בפקודת הקיסרית מריה תרזה כמה מאות מתושבי העיר הועברו מעבר להרי הקרפטים והקימו יישוב גרמני חדש דוייצ'ה מוקרה, שכיום נמצא בשטח אוקראינה. ב-19 באוגוסט 1853 הציע הקיסר פרנץ יוזף נישואים לקיסרית אליזבת, נסיכת בוואריה בטיילת העיר, במקום שבו מאז 1989 נמצא מוזיאון העיר. ב-1854 העניקה לו אם החתן וילה בעיר, כמתנת נישואים. הוילה הפכה להיות בית מגורי הקיץ של הזוג, שאותו כינה פרנץ יוזף "גן עדן עלי אדמות". באותה וילה קרא הקיסר ב 1914 להכרזת מלחמה על סרביה, אירוע המציין את תחילת מלחמת העולם הראשונה. עד היום ממשיכה הווילה להיות ירושה של צאצאי זוג הקיסרים, אך חלקים ממנה פתוחים לציבור. בתקופת מלחמת העולם השנייה התקיים בעיר מחנה משנה של דכאו. ב-1948 נפטר בעיר המלחין האוסטרי פרנץ להאר. מועצת העיר מונה 9 חברים כשיושב ראש מהווה את ראש העירייה. ראש העירייה הנוכחי הוא הלמוט האאס, מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית. תוצאות הבחירות האחרונות בעיר הניבו את התוצאות הבאות: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ): שבעה-עשר מנדטים מפלגת העם האוסטרית (ÖVP): שלושה-עשר מנדטים מפלגת הירוקים האוסטרית: שלושה מנדטים מפלגת החירות האוסטרית (FPÖ): שלושה מנדטים מפלגת "למען אישל": מנדט אחד מדיה וקבצים בנושא באד אישל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של באד אישל אתר התיירות של העיר אתר הוילה הקיסרית שבעיר באד אישל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פסח מילין

פסח מֶילין (8 בינואר 1930 – 18 ביולי 2010) היה משורר, עורך ונקדן ישראלי. ממייסדי חבורת "לקראת". פסח מילין (Meilin) נולד ב-1930 בווינה בירת אוסטריה, בנם של ברכה ויהודה י' מילין, בן אחיה של המשוררת והסופרת שפרה אלון. בשנת 1938 עלה עם הוריו לארץ ישראל והמשפחה הצטרפה לקיבוץ גניגר. בשנת 1947 עברו לגבעתיים. לאחר שחרורו מצה"ל שימש מגיה בעיתון "דבר" ובהמשך כיהן כסגן העורך של "דבר לילדים", ועורכו של "משא", המוסף הספרותי של "דבר". היה ידוע בכינויו: "איש השיר והנקודה" - זאת משום עבודתו הענפה בניקוד שיריהם של משוררים צעירים, בין היתר בכתבי העת "אורבניה" ו"שחרזדה". מילין היה חבר ועד אגודת הסופרים העברים ובין השנים 2003–2010 כיהן כסגן יו"ר איגוד כללי של סופרים בישראל. שיריו תורגמו לשפות רבות: לערבית, להינדית, לצרפתית, לרוסית, לפולנית ולגאורגית, וחלקם הולחנו. אחרי מותו קרא האיגוד הכללי של סופרים בישראל על שמו את "פרס פסח מילין לשירה" שהוקדש למשוררים בתחילת דרכם, הפרס חולק בין השנים 2011-2015 וזכו בו בין היתר המשוררים רועי שניידר (2012) עדי קיסר (2013). בוקר כחול: שירים (תל אביב: נחום דרימר, תשט"ו 1955). שוב האור הזה: שירים (תל אביב: "מגל" על ידי הוצאת מחברות לספרות, תשכ"ו 1966). שירים מן הסולם; איורים: אבא פניכל (תל אביב: מיטב, תשל"א). אל לא מכאן: שירים (תל אביב: דון, תשל"ג 1973). שבע שמשות (תל אביב: השמש, תשל"ג). עתה שמיך גפנים: שירים (תל אביב: הדר, 1977). לפתוח כמו: ספר האהבות: שירים (תל אביב: אל"ף, תשמ"ה 1985). שירים מחוץ לתור, שירים (תל אביב: אל"ף, תשמ"ו 1986). טביעת אצבע: שירים (תל אביב: אל"ף, תשמ"ט 1989). צבעים של אהבה: שירים (תל אביב: ירון גולן, תשנ"ב 1992). שירים על גדר הזמן: שירים (תל אביב: ירון גולן, תשנ"ח, 1997). לא בניתי חומה: שירים (ירושלים: כרמל, 2006). הכל פתוח: שירים ([ח"מ]: ספרי עתון 77, בשיתוף עם ספרא, תש"ע 2010) פסח מילין באתר WorldCat Identities פסח מילין, דף שער בספרייה הלאומית פסח מילין, בלקסיקון הספרות העברית החדשה פסח מילין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" פסח מילין, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" תמונות של פסח מילין באתר תצלומים של הצלמת קטיה שורצמן אילן ברקוביץ', נולדתי בגיל צעיר בקרית אתא, באתר הארץ, 13 ביוני 2008 אלי אשד, יום הולדת שמח פסח מילין, בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד", 8 בינואר 2009 אלי אשד, כותב את עצמו לדעת :על פסח מילין, בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד", 22 בינואר 2010 (עם צאת ספרו "הכל פתוח") אייל דץ‏, המשורר פסח מילין הלך לעולמו, באתר וואלה, 18 ביולי 2010 המשורר פסח מילין הלך לעולמו, באתר ynet, 18 ביולי 2010 רן יגיל, שירה בציבור: פסח מילין, nrg מעריב, 25 ביולי 2010 אוריה באר, ‏המשורר טוב הלב, פסח מילין ז"ל, "חדשות בן עזר" 564, 26 ביולי 2010 נילי דגן, פסח מילין – האיש ופועלו, 29.3.2012, האתר של נילי דגן שבתאי מג'ר, שיר: "האיש הרזה, הטוב", מחווה לפסח מילין, באתר הארץ, 21 ביולי 2017 משיריו באתר כתב העת "גג" פסח מילין, שנה למותו(הקישור אינו פעיל), עתון 77 355–356 (תמוז–אב תשע"א, יולי–אוגוסט 2011)
מרים הרמן

מרים הרמן–בד (2 בינואר 1919 – 5 בינואר 1990) הייתה מראשונות קרייניות רשות השידור בתקופתה המנדטורית ומנהלת מחלקת השידורים לילדים ונוער ברשת א' של קול ישראל. הרמן-בד נולדה בקניגסברג שבגרמניה, ובהיותה בת ארבע עלתה משפחתה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים, בה היא חיה כל ימיה. אביה, ד"ר היינץ (חיים) הרמן, היה רופא עצבים ועד 1948 ניהל את בית החולים "עזרת נשים" בירושלים. מרים למדה בגימנסיה העברית ברחביה ובנעוריה הייתה חניכה בתנועת "השומר הצעיר". בשנת 1938 נסעה לאנגליה והחלה בלימודיה האקדמיים, אך אלו הופסקו בעקבות מלחמת העולם השנייה והרמן התגייסה לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי ושירתה במצרים. בתום המלחמה השתחררה והתגייסה לארגון "ההגנה". את לימודיה השלימה במהלך השנים וסיימה לימודי תואר שני בספרות אנגלית. הרמן-בד החלה לעבוד בשנת 1947 ב"קול ירושלים", תחנת הרדיו שנקראה "קול ישראל" לאחר קום המדינה. בראשית דרכה בתחנה שימשה קריינית, כמנחה בקורסים לשדרים וכאחראית על תסכיתי הנוער. בשנים שלאחר מכן החזיקה בתפקידים מנהלתיים נוספים, עם מינויה בראשית שנות החמישים לאחראית על תוכניות הנוער ובראשית שנות השישים למנהלת אגף השידורים לילדים ולנוער. באחריות האגף נכללו שידורי התחנה המיועדים לגיל הרך ועד לנוער בוגר. באמצעותו הונהגו עד לשלהי שנות השבעים השידורים ברדיו לבתי הספר, אשר פסקו עם כניסת הטלוויזיה הלימודית. בתפקיד זה נותרה עד צאתה לגמלאות, בשנת 1984. במהלך שנים אלו התפתחה מתכונת השידורים וכללה סידורים של עיבודים לתסכיתים של ספרות ילדים ונוער (דוגמת "מסע הפלאים של נילס הולגרסון", "הרפתקאות אלפונס החתול הג'ינג'י", "קרשינדו ואני" (מאת דבורה עומר, שלימים יצא כספר) ו"סיפורי אלף לילה ולילה" בהקראת מוטי ברכאן). נוסף לאלו הוקראו במסגרת התוכניות סדרות סיפורים שרבים מהם יצאו לימים כספרים (דוגמת ספריו של יצחק נוי "גבעת האירוסים השחורים" ו"רון וג'ודי בניו יורק"), וכן שעשועונים (חידוני "בארץ הלמה" של שמואל רוזן) ומגזינים (דוגמת "עולם המדע" ו"חתול בשק"). אנשי רדיו, טלוויזיה ותיאטרון רבים החלו את דרכם תחת הדרכתה. בהם: רבקה מיכאלי, יורם רונן, אסתר סופר, נעמי דליות, נילי המאירי, בצלאל לוי, בני הנדל וכמה מבני משפחת בנאי. בין מגישי המגזינים ניתנה במה לאנשי רוח בנעוריהם ובהם דויד גרוסמן, ששידר את ספר ביכוריו "דו-קרב", אריה אלדד, עליזה רוזן ואחרים. הרמן-בד השתתפה בעצמה בתסכיתים (בהם "דו-קרב") ובהקראת סיפורים (בהם "ידידי מרחוב ארנון"). מלבד קולה המוכר, הרמן-בד נודעה כבעלת השכלה ורואיינה בתוכניות שונות בתחומי מוזיקה קלאסית וספרות אנגלית וכללית. הרמן-בד נתפסה בציבור כאשת מקצוע שהגשימה למופת את מעמדה כמנהלת דעתנית, עוד בטרם חדרה התודעה הפמיניסטית לישראל. תודעתה הפוליטית המפותחת הביאה אותה ליטול חלק במאבקים מקצועיים, בהם מניעת פיטוריו, בשנות החמישים, של אלף ארי וולף, מנהל אולפני התסכיתים של "קול ישראל", על רקע היותו קומוניסט. הרמן-בד נישאה בשנת 1961 להלל-פליקס בד, חברה לתנועת "השומר הצעיר" ובנו של הרמן בדט. תולדות תסכית הרדיו העברי בבלוג של עורך דבר בדימוס, דני בלוך
לנבל

לַנְבָל (Lanval), הוא אחד משנים עשר הסיפורים הברטונים שחיברה הפייטנית מארי דה פרנס, ככל הנראה בין 1180-1160. אסופת הסיפורים הקצרים נכתבה באנגלו נורמנית, תחת חסותה של המלכה אליאנור מאקווטניה והמלך הנרי השני פלנטג'נט. הסיפור מגולל את סיפורו של אביר בחצר המלך ארתור, שהאחרון מתעלם ממנו. האביר מחוזר בהצלחה בידי גבירת-פיות שממטירה עליו מתנות מכל הבא ליד, ולאחר מכן הוא דוחה את חיזוריה של המלכה. העלילה מסתבכת בשל הבטחת האביר לנבל שלא לחשוף את זהות אהובתו, הבטחה אותה הוא מפר מתוך סערת רגשות, לאחר שהמלכה מאשימה אותו באשמת שווא. בפני המלך ארתור, המלכה מאשימה את האביר בניסיון לתקוף אותה ובהלבנת פניה ברבים, והמלך, בסצנת משפט ארוכה, תובע ממנו לגלות את שם גבירתו. על-אף ההבטחה המנותצת, הפיה המאהבת חסה על חייו והופעתה מזכה את האביר לנבל מכל אשמה. ואף לקחה אותו עמה לאבלון. הסיפור זכה לאהדה רבה, ועובד לאנגלית לגרסאות סיפוריות שונות, כ"סר לנדבל", "סר לנפל" ו"סר למבוול". הסיפור הברטוני ידוע במיוחד ממספר סיבות. סצנת המשפט הנרחבת מעניקה מידה של הצצה למערכת המשפטית באותם הימים, המתועדת גם מנקודת-מבט משפטית אותנטית בימיו של הנרי השני מאנגליה. במאמר המנתח את מעמד המשפט, מזהה גורביץ' הקבלות בין התקנות שהנהיג מלך אנגליה, הנרי השני באותה עת לדמותו של המלך ארתור המתואר בסיפור. הפיה אינה מוזכרת בשמה (וגם זהות המלכה לא נאמרת), התיאורים בסיפור עוסקים בעיקר בשפעת יופייה ובעושרה, מתוך הנחה שהמאזין בן התקופה מזהה מיהי הכוהנת הגדולה של האי אבלון אשר בחרה לה בסר לנבל כמאהב (fee amante). יחד עם זאת, במאמר המבאר שצרפה גורביץ לתרגום סיפוריה של מארי היא תוהה, בין היתר מדוע בחרה מארי להותיר דווקא את שלוש הנשים הקשורות לעולם האחר נטולות שם: הגבירה ב"יונק", הגבירה ב"גיז'מר" והפיה ב"לנבל" (על זהותה האפשרית של הפיה בסיפור לנבל בהרחבה, ראו גורביץ', 2020: 214-204) . הסיפורי הברטוניים של מארי מתייחסים לסמלים המזוהים עם הארתוריאנה, כאשר לנבל הוא המובהק שבהם (ובמידה רבה גם "יערה" שמספר אפיזודה מסיפור אהבתם הידוע של טריסטן ואיזולדה): תחילת השיר: הִנֵּה עוֹד עֲלִילָה אֹמַר, גַּם לֹא אַחְסִיר מִכֶּם דָּבָר. סִפּוּר עַל אִישׁ אַמִּיץ, נָבוֹן, וּשְמוֹ לַנְבָל, הוּא אִישׁ בְּרֶטוֹן. הַמֶּלֶךְ אַרְתּוּר הָאָצִיל, בְּבִירָתוֹ וּשְמָהּ קַרְלִיל, בָּהּ מִבְצָרוֹ שׁוֹכֵן, יָשַב. נוֹצֵר הַמֶּלֶךְ גְבוּלוֹתָיו וְאֶת מְחוֹזוֹת אַרְצוֹ מִפְּנֵי הַפִּיקְטִי וְהַסְּקוֹט,ׂשִבְטֵי צָפוֹן פּוֹלְשִים, עָטִים, גּוֹזְלִים וְשׁוֹדְדִים כְּפָרֵי אַנְגְלִים. — Marie de France ,Lanval, תרגם אריה סתיו, נתיב, גיליון 113, נובמבר 2006 סיפורי מארי דה פראנס, תרגום מאנגלו-נורמנית, הערות ומבוא: טובי ביברינג, ירושלים: הוצאת כרמל (2014). עמ' 169-146: לנבל. אריה סתיו, לנבל - הג'יגולו על יצועה של היפה בנשות תבל. על "לנבל" (Lanval) מאת מארי דה פרנס (Marie de France), נתיב, גיליון 113, נובמבר 2006. אריה סתיו, עלילות אבירי השולחן העגול - מבחר פרקי שירה מן הסאגה הארתוריאנית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007. דניאלה גורביץ', "הסוף הטוב": דילמות של צדק משפטי מול צדק פואטי בסיפורי מארי דה פראנס, עלי משפט- כתב העת של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ספטמבר, 2018, עמ' 202-175. דניאלה גורביץ', סיפורי מארי דה פראנס: על אבירים, גבירות ואהבות אסורות- עלילה ופרשנות, סדרת ההיסטוריה של הרעיונות, גרף אקדמי, 2020 לנבל, המקור, באתר אוניברסיטת מאניטובה לנבל, גרסה אנגלית(הקישור אינו פעיל) פרי עיטה של ג'ודית פ. שואף
איתי לב (כדורסלן)

איתי לב (נולד ב-19 ביולי 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק במספר קבוצות בליגות המקצועניות בעמדת הסמול פורוורד. גובהו 2.02 מטרים. לב גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, אך בעונה הראשונה שלו בליגת העל (1999/2000) שיחק בהפועל חולון, אותה אימן מאמנו בקבוצת הנוער, ישראל לב. כעבור עונה עבר עם ישראל לב לבני הרצליה, ונשאר בה גם לאחר האיחוד עם מכבי רעננה, כשהפכה לבני השרון. פציעות חוזרות ונשנות מנעו ממנו להתקדם, ובעונת 2004/2005 עבר לעירוני נהריה. לאחר עונה אחת עבר לעירוני רמת גן. תקופה זו הייתה התקופה הטובה בקריירה שלו עד כה. הוא הפך לשחק לשחקן מוביל בקבוצה, ואף נבחר לחמישייה הישראלית של העונה. עם זאת, הוא לא המשיך ברמת גן, ובסיום העונה עבר למכבי ראשון לציון. בעונת 2010–2011 ירד לראשונה בקריירה לליגה לאומית ועבר לשחק במדי מכבי הבקעה. לב היה חלק מנבחרת הנוער שזכתה במקום השישי באליפות אירופה בשנת 1998, ומנבחרת העתודה שזכתה במדליית הכסף באליפות אירופה בשנת 2000, אך נופה מסגל נבחרת העתודה לאליפות העולם ביפן, לטובת מתן נאור. לב לא זומן למשחק רשמי של הנבחרת הבוגרת, אך השתתף במשחק ידידות נגד צרפת בשנת 2002. מדיה וקבצים בנושא איתי לב בוויקישיתוף פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א באתר ONE