laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זואיסיט

זואיסיט הוא מינרל השייך לקבוצת האפידוט, תת-קבוצה של מינרלים השייכת לקבוצת המינרלים הסורוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה של טטרהדרונים כפולים) המורכב מסידן, אלומיניום, הידרוקסיד וסיליקט שנוסחתו (Ca2Al3(SiO4)(Si2O7)O(OH). הזואיסיט קרוי על שם המדען האוסטרי ממוצא סלובני, הברון זיגמונד צויס פון אדלשטיין (Baron Sigmund Zois von Edelstein) או בסלובנית Žiga Zois‏ (1819-1747), שאיבחן לראשונה כי המינרל שקיבל מסוחר המינרלים סימון פרשרן (Simon Prešern) הוא מינרל חדש. פרשרן מצא את המינרל ב"הרי זאואלפה" (Saualpe) שבחבל קרינתיה שבאוסטריה ב-1805. מאז נתגלה המינרל באתרים נוספים בחבל ארץ זה: "פריקלר האלט" (Prickler Halt), "הר לדינגר שפיצה" (Ladinger Spitze) ו"הר שפייקוגל" (Speikkogel). בתחילה היה המינרל קרוי "זאולופיט" על שם המקום בו נתגלה לראשונה. את הזואיסיט השקוף מנצלים כאבן חן בעוד שאת הזואיסיט השקוף למחצה עד אטום מגלפים עבור עבודות אמנות. סוג זה משובץ לעיתים באבני אודם שהן אטומות לחלוטין ואינן מתאימות לשמש כאבני חן, ועם זאת צבען עז והן יוצרות ניגוד מושך עין כנגד מסת האם הירוקה של הזואיסיט. זואיסיט מצוי כגבישים פריזמטיים אורתורומביים או כגושים בסלעים מותמרים ופגמטיטים. הזואיסיט יכול להיות בגוונים של כחול עד סגול, ירוק, חום, ורוד, צהוב, אפור או חסר צבע. כשהגבישים מפותחים היטב מופיע קווקו לאורך ציר האורך של הגביש. כמו כן במקביל לציר האורך העיקרי נמצא הכיוון היחיד של הפצילות המושלמת. בזואיסיט בולטת תופעת הפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). קלינוזואיסיט הוא הפולימורף המונוקליני הנפוץ יותר של הזואיסיט. מקומות בהם מצוי הזואסיט: טנזניה (טנזניט), קניה (אנויליט), נורווגיה (תוליט), שווייץ, אוסטריה, הודו, פקיסטן ומדינת וושינגטון בארצות הברית. Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., ISBN 0-471-80580-7 Mineral Handbook, 2001, Mineral Data Publishing Webmineral data Mindat.org מדיה וקבצים בנושא זואיסיט בוויקישיתוף זואיסיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1323

שנת 1323 היא השנה ה-23 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. ליטא הופכת את וילנה לעיר בירתה. המגדלור באלכסנדריה נהרס עקב סדרת רעידות אדמה. סיום סדרת מלחמות שנמשכו כ-50 שנים בין הממלוכים לבין השושלת האילח'אנית המונגולית השולטת באיראן. 12 באוגוסט – הסכם נוטבורג בין שוודיה לבין רפובליקת נובגורוד להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1323‎ נפטרים ב-1323‎ מדיה וקבצים בנושא 1323 בוויקישיתוף
1325

שנת 1325 היא השנה ה-25 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 7 בינואר - אפונסו הרביעי מוכתר למלך פורטוגל נוסדה טנוצ'טיטלאן מלחמת הדלי מתרחשת בין הערים מודנה ובולוניה פרנצ'סקו לאנדיני משורר, מלחין וזמר איטלקי (מת ב-1397). ניקול אורזם - פילוסוף צרפתי. 7 בינואר – דיניש, מלך פורטוגל (נולד ב-1261) 21 בנובמבר – יורי ממוסקבה, נסיך ולדימיר (נולד ב-1281) 16 בדצמבר – שארל, מייסד בית ולואה (נולד ב-1270) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1325‎ נפטרים ב-1325‎ מדיה וקבצים בנושא 1325 בוויקישיתוף
קרב קרסון

קרב קרסון הוא התקלות קטנה בין גדוד צלבנים שמנה כ-130 אבירים לבין כשבעת אלפי פושטים מוסלמים בקרבת מעיין קרסון בגליל התחתון לא רחוק מכפר כנא (פרופ' יהושע פראוור מזהה את המקום כעין ג'וזה - כיום עין לפידות). בקרב שהתרחש ב-1 במאי 1187 ניצחו המוסלמים וכמעט כל האבירים הצלבנים אבדו. לקרב עצמו לא הייתה חשיבות והוא נזכר בעיקר בתור הקדמה לקרב קרני חיטין החשוב הרבה יותר ממנו שהתרחש כחודשיים לאחר מכן. הקרב מפורסם גם בתאוריית קשר שלפיה ריימון השלישי, רוזן טריפולי שהיה באותו זמן בן בריתו של צלאח א-דין נתן רשות לפושטים לבזוז את אדמות הנוצרים במשך יממה אחת. אף-על-פי שכמה מקורות ראשוניים מסכימים עם התאוריה, פראוור דוחה אותה. מדיה וקבצים בנושא קרב קרסון בוויקישיתוף בלדווין, תיאור הקרב על פי הספר, XIX: The Decline and Fall of Jerusalem, 1174-1189, pp. 590-621
לכידת אלקטרון

לכידת אלקטרונים (הנקראת לפעמים התפרקות בטא הפוכה) היא סוג של התפרקות של איזוטופים שמתרחשת כאשר יש יותר מדי פרוטונים בגרעין האטום ומעט מדי אנרגיה לפליטת פוזיטרון; התפרקות זו אינה אפשרית באיזוטופים רדיואקטיביים שיכולים להתפרק באמצעות פליטת פוזיטרון. אם הפרש האנרגיה בין אטום האב לאטום הבת הוא פחות מ-1.022MeV, לא תיתכן פליטת פוזיטרון ולכידת אלקטרון היא מצב ההתפרקות היחיד שאפשרי. לדוגמה, רובידיום-83 יתפרק לקריפטון-83 על ידי לכידת אלקטרון בלבד (הפרש האנרגיה הוא 0.9MeV בקירוב). במקרה זה, אחד מהאלקטרונים שבאורביטל, בדרך כלל מקליפת האלקטרונים K או L (לכידת-K או לכידת-L), נלכד על ידי פרוטון שנמצא בגרעין. התוצאה של תהליך זה היא יצירת נייטרון ונויטרינו. כיוון שהפרוטון משתנה לנייטרון, מספר הנייטרונים גדל ב-1, מספר הפרוטונים קטן ב-1, ומספר המסה האטומית לא משתנה. על ידי שינוי מספר הפרוטונים, לכידת האלקטרון משנה את הנוקליד ליסוד חדש. האטום עובר למצב מעורר כאשר בקליפה הפנימית חסר אלקטרון. במצבו המעורר, האטום יפלוט פוטון X (סוג של קרינה אלקטרומגנטית) ו/או אלקטרון אוז'ה. אלקטרון מהקליפה החיצונית נופל לתוך הקליפה הפנימית ומשחרר אנרגיה בצורת פוטון X. בגלל זה, סביר להניח שלכידת אלקטרונים תתרחש בנוקלידים גדולים. המשוואה הכללית של התהליך היא: p + + e − → n + ν e {\displaystyle \mathrm {p} ^{+}+\mathrm {e} ^{-}\rightarrow \mathrm {n} +{\nu }_{e}\,} דוגמאות: יש לשים לב שאיזוטופים רדיואקטיביים המתפרקים אך ורק על ידי לכידת אלקטרון יכולים, תאורטית, לאבד את יכולתם לעבור פירוק רדיואקטיבי אם הם מיוננים לחלוטין (ישנם מקרים בהם עושים שימוש במילה "ערומים" לתיאור היונים הללו). ההיפותזה היא שיסודות אלה, אם הם נוצרים בתהליך-r בהתפוצצות סופרנובה, נפלטים מיוננים לחלוטין ולפיכך לא עוברים התפרקות רדיואקטיבית עד שיפגשו אלקטרונים בחלל החיצון. הדעה כיום היא שאנומליות בתפוצת היסודות היא תוצאה חלקית של השפעה זו על לכידת אלקטרון. קשרים כימיים עשויים גם כן להשפיע על שיעור לכידת האלקטרונים, אולם באופן כמעט חסר משמעות (בדרך כלל פחות מ-1%), כאשר הדבר תלוי במידת הקרבה של האלקטרונים לגרעיני האטומים. לכידת אלקטרון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תורת הגלים

האם התכוונתם ל... תורת הגלים בפיזיקה - ראו גל תורת הגלים (בלשנות) – תורה המסבירה שינויים בשפות כגלים של השפעות תרבותיות
ניקולאיה מברוקורדט

ניקולאיה מַבְרוֹקוֹרְדַט (ברומנית: Nicolae Mavrocordat, ביוונית: Νικόλαος Μαυροκορδάτος;‏ 3 במאי 1670 – 3 בספטמבר 1730) היה שליט נסיכות מולדובה בין ה-17 בנובמבר 1709 לנובמבר 1710 ובין 1711 ל-5 בינואר 1716; ושליט ולאכיה בין ה-21 בינואר 1716 ל-25 בנובמבר 1716 ובין מרץ 1719 ל-3 בספטמבר 1730. בפי הטורקים נודע כ"איסְקֶרלֶט זאדה ניקולה". ניקולאיה נולד בקונסטנטינופול למשפחה יוונית חשובה. אביו היה המלומד אלכסנדרוס מברוקורדטוס (1641-1709), ששימש יועץ הסתרים ("אקספוריטיס") של הסולטאן הטורקי. אבי סבתו מצד אמו, סולטאנה, היה אלכסנדרו איליאש, שליט ולאכיה. ניקולאיה למד פילוסופיה ותאולוגיה וידע כמה שפות ובהן מעט רומנית. הוא כתב את הספרים: Sfaturi (עצות), כתב היד Despre datorii (על החובות), שהודפס בלונדון, Cuvânt împotriva nicotinei (מילה נגד הניקוטין), ו-Precuvântări la actele patriarhaliceşti (דברי מבוא לתעודות הפטריארכים) משנת 1786 ביאשי. ניקולאיה היה אחד מהנסיכים הפאנאריוטים והיה מעורב במאבקי התקופה כנאמן האימפריה העות'מאנית ואף נשבה לתקופת מה. על פי מסמכים רומניים, בשנת 1730 ניקולאיה מברוקורדט נתן אישור לייסוד הקהילה היהודית הספרדית של בוקרשט וזאת לבקשת יועציו, הרופא דניאל דה פונסקה ומנטש באלי (Mentes Bally, אבי סבו של דוויצ'ון באלי). ניקולאיה מברוקורדט מת מדבר ונקבר במנזר וקרשט שהוקם על ידו. מדיה וקבצים בנושא ניקולאיה מברוקורדט בוויקישיתוף
מחבר VGA

מחבר VGA (על שם ראשי תיבות של Video Graphics Array) הוא מחבר חשמלי המשמש להעברת אותות וידאו אנלוגיים. המחבר שווק לראשונה ב-1987 על ידי חברת IBM וידוע לעיתים גם בשם D-sub 15. במחשבים, ה-VGA היה מחבר תצוגה נפוץ בין הכרטיס הגרפי לבין הצג, אולם מאז תפוצתם של מסכי ה-LCD הוא הולך ונעלם בהדרגה לטובת חיבור ה-DVI וה-HDMI הדיגיטליים. מחבר ה-VGA היה פופולרי בכרטיסי מסך ומחשבים ישנים, אך כיום יצרניות כרטיסי המסך כמו Nvidia ו-ATI ויצרניות מחשבים נוהגות ליישם במכשיריהם חיבורים כמו HDMI ,DVI, DisplayPort. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
א-דווארה

אַ-דַּוַּארַה (בערבית: الدوّارة) היה כפר ערבי באצבע הגליל, כ-7 קילומטרים דרומית מזרחית לאל-ח'אלצה (היום קריית שמונה). הכפר, ששכן בגובה של 75 מטרים מעל פני הים, השתייך תחת שלטון המנדט הבריטי לנפת צפת במחוז הגליל. הכפר התפנה מתושביו בזמן מבצע יפתח במלחמת העצמאות. ההיסטוריה של א-דווארה מתחילה, ככל הנראה, בתקופה העות'מאנית, במחצית השנייה של המאה ה-19. בכפר התגוררו בעיקר מוסלמים אשר עסקו בחקלאות וגידלו תבואה, ירקות ופירות הדר. בשנת 1931 מנה הכפר 552 נפשות. בשנות ה-40 רכשו יהודים 2,753 דונם מאדמות הכפר המערביות והקימו עליהן שני קיבוצים: בשנת 1940 הוקם חוליות (שמו הוסב בהמשך לשדה נחמיה) ובשנת 1942 הוקם עמיר (שעבר למיקום זה שלוש שנים לאחר הקמתו). לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל (לאחר הקמת הקיבוצים, המוצגים גם הם בסקר) התגוררו בכפר 700 תושבים ושטחו השתרע על 2,717 דונמים (מתוכם 170 דונם שטחים ציבוריים). על פי תוכנית החלוקה נכלל הכפר בתחומי המדינה היהודית. בתקופת מלחמת העצמאות, בחודש מאי 1948, ננטשו הכפרים הבדואיים באזור עמק החולה ובהם א-דווארה. לפי בני מוריס, גורמי הפינוי של הכפרים היו נפילת צפת והרעשת המרגמות של ההגנה, לצד לוחמה פסיכולוגית שהפעילה ההגנה במטרה להבריח את תושבי האזור לצורך היערכות לפלישת צבאות מדינות ערב. על פי עדות של אחד ממפקדי מבצע יפתח, במקביל לפעולות ההגנה ניתנו "הוראות מחוץ לארץ [כנראה סוריה] לפינוי של כל אזור החולה על ידי הערבים". על אדמות הכפר שוכנים הקיבוצים שדה נחמיה ועמיר. מהכפר עצמו נותרו כיום שרידים מועטים מבתי הכפר שנהרסו. רוב אדמות הכפר משמשות היום לבריכות דגים. מדיה וקבצים בנושא א-דווארה בוויקישיתוף הכפר נזכר לראשונה בספר מסעו של ג'ון מקגרגור "רוב רוי על הירדן" משנת 1869 יהודה קרמון, עמק חולה הצפוני, הוצאת י"ל מאגנס, 1956, עמ' 68. נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. יואב גלבר כותב כי הפינוי התבצע בראשית מאי, בעוד בני מוריס נוקב בתאריך 25 במאי. מוריס משער שייתכן ומדובר ביגאל אלון עצמו בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, הוצאת עם עובד, 1991, עמ' 171. יואב גלבר, קוממיות ונכבה : ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948, אור יהודה: דביר, 2004, עמ' 178.
אידניבה

אידניבה (בערבית, إدنبّة) היה כפר ערבי בשפלת יהודה כ-22 קילומטרים דרומית לרמלה וכ-2 קילומטרים צפונית מזרחית לכפר מנחם בגובה 150 מטרים מעל פני הים. במהלך מלחמת העצמאות נמלטו רוב תושביו ממנו ולאחר שצה"ל כבש את האזור הוא גירש את הנותרים והרס מספר בתים. על אדמות הכפר שוכן הקיבוץ כפר מנחם. בשנת 1596, בתקופת השלטון העות'מאני, מנו תושבי הכפר 198 נפשות ועסקו בחקלאות ובגידול בעלי חיים. תושבי אידניבה היו מוסלמים בני חמולת חימור שמוצאה מתימן. בתקופת המנדט הכפר היה שייך לנפת רמלה במחוז לוד. ב-1935 הוקם מושב ארגון מנחם על אדמות שנקנו מהכפר (במעין מובלעת בתוך שטחו). המושב הוחרב ב-1936 במהלך המרד הערבי הגדול, ב-28 ביולי 1937 הוקם מחדש המושב במסגרת יישובי חומה ומגדל אך לא החזיק מעמד. ב-6 בדצמבר 1939 נערך חג עלייתו של קיבוץ במקום שנקרא הפעם "כפר מנחם" המייסדים החדשים היו מבני הארץ וחברי "קבוצת כרית" בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 השתרע הכפר על פני 8,103 דונם (מתוכם 1,082 בבעלות יהודית) ואוכלוסייתו נאמדה ב-490 נפשות במהלך מלחמת העצמאות, בתחילת חודש יולי 1948, נמלטו רוב תושבי אידניבה מכפרם (יחד עם רוב הערבים תושבי האזור) לאחר נפילת הכפר הגדול הסמוך תל א-צאפי במסגרת מבצע אנ-פאר של צה"ל. ב-17 ביולי כבש כוח צה"ל את הכפר, גירש את התושבים שנותרו בכפרים אידניבה, ג'יליא, קזאזה, ומע'לס ופוצץ מספר בתים. לאחר קום מדינת ישראל התרחב קיבוץ כפר מנחם על חלק מאדמות אידניבה. חורבות החלק הבנוי של הכפר מצויות על גבעה מדרום לכביש 383 בקרבת "יער חרובית", מול הפנייה לבסיס צבאי סמוך. שרידי הכפר מצויים כיום בתוך סבך צמחייה שמקשה על מציאתם, מלבד כניסה מקושתת למערה או חורבה. מדיה וקבצים בנושא אידניבה בוויקישיתוף כיבוש תל א צאפי והסביבה באתר "גבעתי" נתונים מסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל (באנגלית: Village statistics 1945), שנערכו מחדש בספר, Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומן הספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956. אודות הקיבוץ, באתר קיבוץ כפר מנחם
אום א-זינאת

אום א-זינאת (בערבית: أمّ الزينات – "אם הקישוטים") היה כפר ערבי במורדות הדרומיים של הכרמל כ-20 קילומטר דרומית מזרחית לחיפה. במהלך מלחמת העצמאות ננטש הכפר על ידי תושביו. על פי יהודה זיו מקור שמו של הכפר "אום א-זינאת" (מקור היפהפיות) בא לו בעקבות המוניטין שיצאו לבנותיו. באותו אופן כונתה דרך הגישה אל הכפר "דריב אל ערוס" (דרך החתנים). בתקופת המרד הערבי הגדול התמקמה בכפר כנופייתו של יוסוף אבו דורה שפגעה קשות בכפרי הדרוזים בכרמל. בשנת 1940 תואר הכפר על ידי מבקר יהודי: "הרחובות צרים והנקיון אינו מספיק. מספר בתי האבן לא רב. עיקר פרנסתו על המטעים, — מטעי הזית הנודעים לתהילה. גידול שני במעלה — הטבק (גידול ביניים בתוך המטעים). קיימת גם תעשייה ביתית של פחמי עץ וזיתים. על אף שטחי המטע הגדולים נראה כי רמת־חייו של הכפר הזה נמוכה." על פי סקר הכפרים מ-1945 הוערכה אוכלוסיית הכפר 1,470 נפש וקרקעות הכפר השתרעו על 22,156 דונם, מהם 51 דונם בבעלות יהודית. במהלך מלחמת העצמאות ננטש הכפר מתושביו. ב-28 באפריל דיווח עיתון "דבר" על עזיבתם של תושבי הכפר בעקבות ניצחון אנשי ההגנה על הערבים בקרב על חיפה[5]. ב-15 במאי נכבשה אום-זינאת על ידי כוח מגדוד 14 של חטיבת גולני[6]. כיבוש הכפר אשר חלש על ואדי מילק הסיר את המכשול האחרון שהיה בו כדי לסכן תנועה חופשית של יהודים בוואדי. מדיה וקבצים בנושא אום א-זינאת בוויקישיתוף צבי בראל, לאום אל-זינאת יש בן ממשיך, באתר הארץ, 23 במאי 2005 מפת אזור הכפר, 1942 בהוצאת ארגון 'ההגנה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור. נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. שם היישוב מאוית UMM ez Zinat. יהודה זיו, רגע של מקום, צבעונים, 2004, עמוד 116 יואב גלבר, ‏ראשיתה של הברית היהודית-הדרוזית (1948-1930), קתדרה 60, יוני 1991, עמודים 181-141 יהואש (עיתונאי), סיור בכפרים ערבים, דבר, 21 במאי 1940 הערבים עוזבים את כפריהם במחוז חדרה, דבר, 28 באפריל 1948 נכבש אום אל זינאת, דבר, 17 במאי 1948 נתנאל לורך, קורות מלחמת העצמאות, מסדה, 1967, עמוד 56. מפה - אם אז זינת, (גליון 7) סדרה 1:25,000 בהוצאת 'ההגנה'
אלאוטריו סאנצ'ס

אלאוטריו סאנצ'ס רודריגס (Eleuterio Sánchez Rodríguez; נולד ב-15 באפריל 1942, מוכר גם בכינויו "El Lute" - אל לוּטֵה), פושע עבר מפורסם ביותר בספרד וסופר בהווה. אלאוטריו סאנצ'ס נולד בסלמנקה שבמערב ספרד למשפחה ענייה קשת-יום, בזמן שאביו היה בכלא. סאנצ'ס נידון ל-6 חודשי מאסר בעוון גנבתן של שתי תרנגולות. זמן קצר לאחר מכן, לאחר שסיים לרצות את עונשו ובגלל עברו הפלילי, נגזר עליו ב-1965 עונש מוות בגין שוד חנות תכשיטים במדריד שבמהלכה נרצח המאבטח. סאנצ'ס טען כי אינו אשם ברצח אלא היה "שעיר לעזאזל" שנוח להאשימו בהתחשב בעברו הפלילי וברקע הסוציו-אקונומי הנמוך שלו. עונשו הומתק לתקופת מאסר של שלושים שנה בכלא צבאי. כל אותה עת המשיך סאנצ'ס לטעון לחפותו ונלחם בכול מאודו נגד הרשעתו זו. נמלט מספר פעמים מהכלא ונודע ברחבי ספרד כ"פושע המבוקש ביותר". למרות שנכנס לכלא כאיכר אנאלפבית, הוא לימד את עצמו קרוא וכתוב, התקדם ורכש תואר במשפטים, כתב מספר ספרים והמשיך במאבקו חסר הפשרות כדי לטהר את שמו. ספרו פורסם בזמן שהותו בכלא תחת השם הספרדי "Camina o revienta" ובתרגום לעברית: "דלג הלאה או תמות". ב-20 ביוני 1981 הוא קיבל חנינה. סאנצ'ס חי בעבר בטומארס, עיירה במחוז סביליה שבדרום ספרד, עם אשתו השנייה ושני ילדיה, חיים רגילים למדי אשר העידו כי ביקש להשאיר מאחוריו את התדמית העבריינית שדבקה בו. ב-2006 התלוננה אשתו למשטרה בגין "יחסו הלא תקין" כלפיה והביאה למעצרו. לאחר זמן מה, הוא שוחרר. ב-1979 סיפורו של אלאוטריו סאנצ'ס היווה השראה ונושא אחד השירים, שהפך ללהיט, של להקת בוני אם. סיפורו היווה מקור השראה גם לשני סרטים בבימויו של ויסנטה ארנדה: הראשון, סדרה שמנתה שלושה פרקים תחת השם "El Lute: Camina o revienta" שנעשתה ב-1987 והשני, "El Lute II: Mañana seré libre" שנעשה ב-1988. אימנול אריאס גילם את דמותו של סאנצ'ס. אלאוטריו סאנצ'ס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פרש כבד

פרש כבד הוא לוחם המוגן בשריון כבד (שריון גוף, קסדה ומגן) שנלחם על גבי סוס. המונח "כבד" מתייחס בראש ובראשונה לסוג השריון ולמשקלו. ככל שהשריון כבד יותר, כך החייל נחשב לכבד יותר. הפרשים הכבדים התפתחו מהפרשים הקלים בעת העתיקה. השאיפה להגן על החייל בשריון הייתה קיימת בצבאות השונים משחר ההיסטוריה. הבעיה במיגון הפרש נעוצה בכושר הנשיאה של הסוס וציוד רכיבה מתאים שבעזרתו החייל עוטה השריון יכול לשבת על הסוס. כשהופיעו הפרשים הראשונים לא היה בנמצא ציוד רכיבה בסיסי כמו ארכוף ואוכף. העדר ציוד הרכיבה המתאים והסוסים הקטנים מנעו מהפרשים ללבוש שריון כבד. עם הזמן, התפתחויות בציוד רכיבה וגידול גזעי סוסים גדולים יותר אפשרו את הופעת הפרש המשוריין, העוטה שריון מכף הרגל ועד הראש. הראשונים שהצליחו להוציא את הרעיון מהכוח אל הפועל היו הפרתים במאה ה-3 לפנה"ס. פרשיהם הכבדים המכונים קטפרקטים היו מוגנים בשריון שרשראות ארוך, לראשם קסדה וחימושם כלל רומח פרשים כבד וחרב. גם לפני הופעת הקטפרקטים הפרתיים היו פרשים עוטי שריון. כך למשל ההיטיירוי המוקדונים ששירתו תחת אלכסנדר הגדול ופיליפוס השני. יחד עם זאת, לפני הופעת הקטפרקטים לא היו פרשים מוגנים בשריון כבד כל כך. התפתחויות נוספות בציוד רכיבה והופעת גזעים גדולים יותר של סוסים היוו את הקרקע הפורייה עליה צמח האביר האירופאי, שהיה מוגן בשריון כבד במיוחד: שריון שרשראות ומאוחר יותר שריון לוחות, קסדה כבדה ולעיתים קרובות מגן כבד. נשקם העיקרי של האבירים, בדומה לקטפרקטים לפניהם, היה הרומח הכבד. לצד הרומח היו חמושים בחרבות, אלות, פגיונות וכלי נשק נוספים. צורת הלחימה של האבירים הייתה אופיינית לכל הפרשים הכבדים – הסתערות כגוש מלוכד לעבר האויב במטרה למוטט את שורותיו. התפתחויות בכלי הירי הביאה להפחתה בכמות השריון ומשקלו, אך הפרשים הכבדים המשיכו לשרת בצבאות אירופאיים עד סוף המאה ה-19. בתקופה זו השריון כלל בדרך כלל קסדה וקיראס (סוג של שריון גוף) בלבד. פרשים אלו מוכרים בשם קירסירים. הפרשים במזרח הרחוק לא השתמשו בשריון כבד כמו האירופאים. המונגולים העדיפו שריון עור או שריון מתכת קל ואילו הסמוראים היפנים שילבו בין עור למתכת ליצירת שריון קל ונייד. חיל הפרשים פרש קל פרש (מקצוע) מדיה וקבצים בנושא פרש כבד בוויקישיתוף
ברנרדו וקסלר

ברנרדו וקסלר (בספרדית: Francisco José Bernardo Wexler‏; 1 באפריל 1925 – 30 ביוני 1988, שחמטאי יהודי ארגנטינאי יליד בוקרשט, רומניה. ברנרדו וקסלר נולד במשפחה יהודית שהיגרה לארגנטינה כשהיה בן 7. הוא היה מגדולי השחמטאים של ארגנטינה ואלוף ארגנטינה בשנת 1959. משנת 1959 הוא אמן בינלאומי. להישגו הטוב ביותר הגיע בשנת 1960, כאשר בחודש אוקטובר מוקם בדירוג 2549, במקום ה-93 בעולם. הוא השתתף גם בתחרויות אזוריות, בעיקר בדרום אמריקה ובין הישגיו: 1951, מקום שני בתחרות רוסריו. 1955, מקום רביעי-חמישי בבואנוס איירס. 1959, מקום ראשון בבואנוס איירס. 1960, מקום חמישי באסונסיון. 1960, מקום שלישי בסן קרלוס דה בארילוצ'ה. 1965, מקום שלישי בצ'אקאבוקו. הוא היה בנבחרת ארגנטינה בשלוש אולימפיאדות שחמט, בשנת 1956 במוסקבה, בשנת 1960 בלייפציג ובשנת 1964 בתל אביב. מאזנו הטוב ביותר באולימפיאדות היה בתל אביב (+6 –2 =5). ברנרדו וקסלר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) http://chessmetrics.com/cm/CM2/PlayerProfile.asp?Params=199510SSSSS3S142172000000111000000000033110100 לפי אתר צ'סמטריקס
(I Can't Get No) Satisfaction

(I Can't Get No) Satisfaction הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הרולינג סטונז, שיצא בשנת 1965. הוא נכתב על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס והופק על ידי אנדרו לוג אולדהם. ריף הגיטרה של ריצ'רדס – שנועד להיות מוחלף על ידי קרן יער – פותח ומניע את השיר. מילות השיר מתייחסות לתסכול מיני ומסחור. השיר יצא לראשונה כסינגל בארצות הברית ביוני 1965 והופיע גם בגרסה האמריקאית לאלבום האולפן הרביעי של הסטונס, "Out of Our Heads", שיצא ביולי באותה השנה. "Satisfaction" היה להיט, שהעניק לסטונס את המקום הראשון שלהם בפעם הראשונה בארצות הברית. בבריטניה, השיר הושמע בתחילה רק בתחנות רדיו פיראטיות, מכיוון שמילותיו נחשבו למרמזות מיניות יותר מדי. לימים זה הפך לשיר הרביעי של הסטונס שהגיע למקום הראשון במצעדי בריטניה. ב-2004 הציג מגזין "רולינג סטון" את "‎(I Can't Get No) Satisfaction" במקום השני ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים. השיר נוסף למשרד רישום ההקלטות הלאומי של ספריית הקונגרס בשנת 2006. הרולינג סטונז מיק ג'אגר – שירה וקולות רקע קית' ריצ'רדס – גיטרה חשמלית וקולות רקע בריאן ג'ונס – גיטרה אקוסטית ביל ויימן (אנ') – גיטרה בס צ'ארלי ווטס – תופים נוספים ג'ק ניטשה – פסנתר, תוף מרים מידע על היצירה "(I Can't Get No) Satisfaction" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "(I Can't Get No) Satisfaction" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"(I Can't Get No) Satisfaction" באתר SecondHandSongs The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית) ARIA Accreditations Documents, Dropbox (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1326

שנת 1326 היא השנה ה-26 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. אורהן הראשון מקבל את המנהיגות של האימפריה העות'מאנית מעות'מאן הראשון. ציור ראשון של תותח. מקום מושבו של ראש הכנסייה הרוסית ארכיבישוף מטרופוליטני עובר מקייב למוסקבה. 3 ביוני – הסכם נובגורוד בין נורווגיה לבין נובגורוד על הגבול לאיוש הראשון מלך הונגריה (מת ב-1382). איוון השלישי, נסיך מוסקבה. 5 במרץ – לאיוש הראשון, מלך הונגריה (נפטר ב-1382) 30 במרץ – איוואן השני, נסיך מוסקבה (נפטר ב-1359) 29 ביוני – מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית (נפטר ב-1389) עות'מאן הראשון מייסד האימפריה העות'מאנית (נולד ב-1258) 15 בספטמבר – דמיטרי מטבר, נסיך ולדימיר (נולד ב-1299) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1326‎ נפטרים ב-1326‎ מדיה וקבצים בנושא 1326 בוויקישיתוף
אמולטור תוך-מעגלי

אמולטור תוך-מעגלי או ICE - In Circuit Emulator הוא מכשיר אלקטרוני המאפשר ניפוי שגיאות במערכות משובצות מחשב. בפיתוח מערכת משובצת מחשב כגון וידאו, מערכת סטריאו או iPod ניצבים המפתחים בפני בעיה. לאחר שלב כתיבת הקוד, צורבים אותו על גבי המעבד (מיקרו קונטרולר) או על זיכרון הנגיש לו, ומפעילים את המעגל האלקטרוני. בשלב זה או שהמערכת עובדת או שלא וקשה מאוד לנפות שגיאות בקוד. ניתן אמנם להשתמש בחיוויים על גבי מסך LCD או הדלקת נוריות לד, אך הדבר לא שווה ערך לניפוי שגיאות בצורה טובה כמו בתכנות למחשב. על מנת לאפשר ניפוי שגיאות משתמשים באמולטור תוך מעגלי. בצד אחד, הוא מתחבר למעגל האלקטרוני במקומו של המעבד, ובצד השני למחשב. במקום לצרוב את הקוד על המעבד, הקוד עובר לאמולטור, והאמולטור מאפשר ניפוי שגיאות טוב על ידי כך שהוא מאפשר מעבר שורה שורה בקוד, בדיקה ושינוי ערכי משתנים ואוגרים, הצבת נקודות עצירה (breakpoint) ועוד. ההבדל בין אמולטור וסימולטור הוא שסימולטור יוצר הדמיה בלבד, בזמן שאמולטור שולח את כל האותות הנדרשים למעגל האלקטרוני. למעבדים יש פורטים של קלט פלט (I/O Ports) שבעזרתם ניתן לשלוט על המעגל האלקטרוני, סימולטור לא באמת ישנה את המצב הפיזי של אותם פורטים, אך האמולטור כן. כמו כן, האמולטור יקבל חיווי אמיתי מכל אותם פורטים ויוכל להתנהג בהתאם. ישנן דרכים רבות לבניית אמולטור, ורובן ככולן מערבות טריקים באלקטרוניקה, כלומר דברים שבדרך כלל אינם נפוצים בבניית מעגל אלקטרוני אחר. בזמן שהמשתמש מבקש לעצור את ריצת התוכנית (halt), שיטה אחת היא לנתב את קווי הכתובת אשר ניגשים לקוד למקום אחר אשר מכיל קוד מיוחד לטיפול בבקשה. כדי לבצע את הפעולה הנ"ל יש לבנות באלקטרוניקה מעגל אשר יחכה לחיווי מתאים מהמעבד אשר אומר שהוא בדיוק לפני קריאת הפקודה הבאה מהזיכרון (ALE), במידה ולא מחכים, אפשר לגרום לתוצאה לא צפויה, כי ניתן לגרום למעבד לקרוא חצי פקודה מהמקום הקודם וחצי מהמקום החדש (ועל ידי כך יצירת פקודה חדשה לא ידועה). כמובן שגם צריך באותו רגע לזכור את הכתובת המקורית בה עצרנו, כדי שנוכל לדווח על כך למשתמש ואף לחזור לשם מאוחר יותר. כיום, יצרנים רבים בונים את המעבדים שלהם עם אמולטור שכבר בנוי בתוכו. כלומר, ניתן להכניס את המעבד למצב ניפוי שגיאות ולהשתמש בו כך, ואז אין צורך באמולטור חיצוני יקר.