laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שריר הכף הארוך

שריר הכף הארוך (TA: Musculus palmaris longus) ממוקם במדור הקדמי של האמה, צידי לו השריר כופף שורש היד החישורי ותיכון לו השריר כופף שורש היד הגומדי. השריר מניע את שורש כף היד לכיוון כיפוף ומהדק את אֲלַל כף היד (Aponeurosis palmaris). שריר הכף הארוך חסר בחלק מהאוכלוסייה. ב־14–16 אחוזים מאוכלוסיית הלבנים חסר השריר באחת הגפיים העליונות. שיעורי אי-קיומו של השריר פוחתים בקבוצות אתניות אחרות. תחילתו של השריר בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (גיד הכופפים המשותף). חלקו המרוחק של השריר עובר מעל לרצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בחלקה המרוחק ובאלל כף היד. שריר הכף הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7, C8) דרך עצב התווך. אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט קדמי) Sebastin SJ, Puhaindran ME, Lim AY, Lim IJ, Bee WH. The prevalence of absence of the palmaris longus--a study in a Chinese population and a review of the literature. Journal of hand surgery (Edinburgh, Scotland). 2005 Oct;30(5):525-7. PMID 16006020
הישראלי המכוער

הישראלי המכוער הוא כינוי גנאי לישראלי המתנהג לפי סטריאוטיפים של התנהגות שלילית המיוחסים ליחידים ולקבוצות בחברה הישראלית. עם הזמן הפך הביטוי שגור בשיח הישראלי ומיוחס לתופעות שליליות רבות שעלולות להתקיים גם בקרב עמים אחרים. המונח עצמו, מזכיר את הביטוי "האמריקני המכוער" שמקורו בספר הנושא שם זה, ומתאר אפיונים שליליים דומים של תיירים אמריקאים, וניתן להניח כי הושאל ממנו. גם השימוש בשני המונחים החל כנראה בזמנים עוקבים בתחילת ובשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20. תופעת הישראלי המכוער באה לידי ביטוי רב בתקשורת בישראל, ובין האנשים בינם לבין עצמם. מעבר לשיח עצמו ננקטות פעולות מעשיות לשנות ולהקטין את ממדי התופעה. כך למשל קמה עמותת שגרירים של רצון טוב אשר שמה לה למטרה להילחם בתדמיתו של הישראלי המכוער בחו"ל. לישראלי המכוער מייחסים בריונות, אלימות, יהירות, וולגריות, אגרסיביות, חוסר כבוד ונחמדות לזולת ולסביבה, חמדנות ולעיתים גם עבריינות. בין הדוגמאות המייצגות מאפיינים אלה: עקיפה בתורים. השלכת פסולת בשטחים ציבוריים, בין השאר בשמורות טבע. שימוש רב במלים גסות ובניבולי פה. נהיגה פרועה בכביש. עישון במקומות ציבוריים בניגוד לחוק. תקיפות מכל מיני צורות וסוגים כלפי הזולת והסביבה. הישראלי המכוער תופס מקום נרחב בהקשר של ביקורי ישראלים במקומות שונים בעולם. הוא מתואר כמייצג שלילי של המדינה, הגורם נזק לתדמיתה בעיני המקומיים. בהקשר זה נוספות דוגמאות ייחודיות המאפיינות אותו: השחתה וגנבה של ציוד בבתי מלון. שכיבה על ספות בלובי של בתי המלון. דיבור מזלזל, צעקני ומשפיל כלפי נותני שירות. קולניות של יחידים וקבוצות בין התיירים הישראלים ומעורבותם במעשי אלימות. השארת כתובות גרפיטי בעברית באתרי תיירות בינלאומיים. מעשי הונאה ומרמה בעיקר כלפי נותני שירות תיירותיים. הישראלי המכוער הוא אנטיתזה למונח "הישראלי היפה" שקדם לו, ועדיין מאוזכר גם היום בהקשרים מנוגדים. בשני המונחים נעשה שימוש על ידי קבוצות שונות בחברה הישראלית כדי ליצור לעצמן זהות חיובית ולכפות על קבוצות אחרות הגדרה שלילית. השפעת הגומלין בין שני המונחים באה לידי ביטוי גם בתכונות שונות אשר אפיינו את הישראלי היפה, כמו החיספוס וה"דוגריות", שעברו לתאר כיום את חוסר העידון והגסות של הישראלי המכוער. הישראלי המכוער מככב בתרבות הישראלית - במערכונים, בספרים, ובסרטים: תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" הציגה את דמותו של הישראלי המכוער באמצעות מספר מערכונים ובהם דמויות כמו פילוס גבריאל ושימי ודקלה הרשקוביץ אשר בכל מקום בו הם נמצאים מישהו נפגע מהתנהגותם. הסרט מסעות ג'יימס בארץ הקודש מתאר את טלטוליו של ג'יימס בין ישראלים מכוערים, מהם הוא לומד "לא להיות פראייר של אף אחד". הסרט "סרט אפס" מתאר את חייו של הישראלי המכוער הרוצה לעשות סרט שיזכה להצלחה מסחרית, ומבוסס על סדרת מערכונים בשם "אפס". טיסת השוקולד רקפת סלע שפי, משא ומתן על דימויים ביום יום נאואל ריבקה, השיח על הישראלי המכוער והישראלי היפה כמאבק על הגדרת הזהות הישראלית נורית פלתר, 'הישראלי המכוער' יקבל דרכון רק לשנה, ynet, ‏24 במרץ 2002 יוסי מזרחי, ‏הישראלי המכוער מרים שוב את הראש, באתר ‏מאקו‏, 29 ביולי 2016 Ugly American בוויקיפדיה האנגלית שלומי רוזנפלד: הישראלי המכוער שעשה היסטוריה
ארווידאס מצייאוסקאס

ארווידאס מצייאוסקאס (בליטאית: Arvydas Macijauskas; נולד ב-19 בינואר 1980) הוא כדורסלן עבר ליטאי. מצייאוסקאס נולד בקלייפדה, בליטא הסובייטית שבברית המועצות) והחל את הקריירה בקבוצות מקומיות בעיר הולדתו. עקב כישרונו עבר בשנת 1999 לשחק בריטאס וילנה שאכלסה בין היתר כוכבים לעתיד כגון רמונאס שישקאוסקאס וארתוראס יבטוקאס. זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ליטא ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים המבוקשים ביבשת, זאת לאחר שכיכב באליפות אירופה 2003 שנערכה בשוודיה, בה זכתה נבחרתו במדליית הזהב. בקיץ של שנה זו עבר לשחק בקבוצה הבסקית טאו ויטוריה. בוויטוריה ביצר מצייאוסקאס את מעמדו כאחד הקלעים הטובים באירופה והראה את יכולתו לקלוע מכל מקום ומכל טווח. לשיאו הגיע בשנת 2005 כאשר התמודדה קבוצתו בחצי גמר הפיינל פור של היורוליג מול צסק"א מוסקבה מארחת הטורניר שעד לשלב זה הפסידה פעם אחת בלבד באותה עונה. מצייאוסקאס קלע 23 נקודות וקבוצתו חוללה הפתעה מרעישה בהדיחה את צסק"א לאחר ניצחון 85-78. במשחק הגמר התמודדה ויטוריה מול האלופה המכהנת מכבי תל אביב, והפסידה לה 90-78. מצייאוסקאס שנבחר לחמישיית העונה של היורוליג עבר לשחק בתום העונה בקבוצת ה-NBA ניו אורלינס הורנטס. מצייאוסקאס לא השתלב בקבוצה בעונתו היחידה ב-NBA עד כה. מכיוון שהוא נמוך ואיטי יחסית לעמדתו ב-NBA ואינו מסוגל לשחק כתור רכז בצורה אפקטיבית, הוא שיחק 19 משחקים בלבד לעונת המשחקים 2005–2006. בסיום העונה החליט לחזור לשחק באירופה וחתם על חוזה עתק בשורות אולימפיאקוס. בראיון שהעניק לאחר עזיבתו את ה-NBA ביקר חריפות את הליגה, מאמנו ואת מיעוט ההזדמנויות שקיבל. מצייאוסקאס היה ההחתמה המרכזית במסע הרכש הכבד של מאמנה הישראלי החדש של הקבוצה פיני גרשון אחרי שחתם על חוזה ל-4 עונות בשווי כולל המוערך בכ-9 מיליון אירו, אולם פציעה קשה בתחילת העונה שיבשה לשחקן ולמאמנו את התוכניות והוא חזר לפעילות רק בסיום העונה אך לרוע המזל הקבוצה הודחה ברבע הגמר היורוליג מול קבוצתו לשעבר טאו ויטוריה בנתי משחקיו היחידים של מצייאוסקאס ביורוליג לעונה זו, בסדרה של הטוב משלושה. את עונת 2007/2008 פתח מצייאוסקאס בכושר מצוין ונכון ל-30 בנובמבר 2007 הוא הוביל את היורוליג בנק' למשחק ונק' מדד הצטיינות. מצייאוסקאס החל לשחק בנבחרת הלאומית של ליטא בשנת 2002 ובמהרה הפך לשחקן חמישייה ולשותפו לקו האחורי של שארונאס יאסיקביצ'יוס, והשניים הובילו את נבחרת ליטא למדליית הזהב באליפות אירופה 2003 ולהשתתפות באולימפיאדת אתונה (2004) ואליפות העולם בכדורסל 2006. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל באתר הרשמי של אולימפיאקוס פרופיל באתר היורוליג פרופיל באתר ה-NBA La vida es muy aburrida sin baloncesto Euroleague Preview: Final Four Favorites
לאוריסילבה

הלאוריסילבה (בפורטוגזית: Laurissilva – "יער הער") הוא סוג אנדמי של יערות ער (עץ דפנה) (יערות עשירים בעצים ממשפחת העריים) בעלי אקלים סובטרופי גשום שנמצאים במספר איים מקרונזיים בצפון האוקיינוס האטלנטי, ובמיוחד באיי מדיירה, באיים האזוריים ובאיים הקנריים. יערות העד האלה, שחלקם נחשבים ליערות עננים, מהווים שריד יקר של היערות הסובטרופיים של תקופת הפליוקן. יערות הלאוריסילבה מכילים עצים בעלי עלים רחבים וירוקי-עד, המגיעים לגובה של עד 40 מטרים. רבים ממיני הצמחים הגדלים ביערות אלו אנדמיים לאיים אלו, והם נותנים מחסה לביוטה עשירה של צמחי תת-היער (צמחים נמוכים הגדלים "בצילם" של צמחיית השכבה העליונה, Understory), של חסרי חוליות, של עופות ושל עטלפים, כולל מספר מינים אנדמיים. בעבר, יערות הלאוריסילבה כיסו חלק נרחב מהאיים האזוריים ומאיי מדיירה, ואף חלק מהאיים הקנריים המערביים, אולם היקף היערות הצטמצם משמעותית כתוצאה מכריתתם, שנועדה לפינוי מקום לחקלאות ולמרעה, וכן כתוצאה מחדירתם של מינים אקזוטיים (מינים שהגיעו לסביבה שאינם שייכים אליה באופן טבעי, והועברו אליה במתכוון או בשוגג בשל פעילות אנושית). באופן זה, באמצע המאה ה-20 נכרתו כעשרה אחוזים משטח היערות במדיירה, אולם בעקבות פעולות השימור הם משתקמים לאטם. יערות הלאוריסילבה הרחבים ביותר נמצאים באיי מדיירה, שם הם נמצאים בגבהים שבין 300 ל-1,400 מטרים במדרונות הצפוניים, ובגבהים שבין 700 ל-1600 מטרים במדרונות הדרומיים. באיי מדיירה מכסים היערות כ-150 קמ"ר. באיים הקנריים, לשם השוואה, מכסים היערות כ-60 קמ"ר בטנריפה, כ-27 קמ"ר בפארק הלאומי גאראחונאי שבאי לה גומרה, וכן שטחים קטנים באיים לה פלמה וגראן קנריה. באיים האזוריים, חלקים קטנים של יערות לאוריסילבה נשארו באיים פיקו, טרסיירה וסאו מיגל. יערות הלאוריסילבה של מקרונזיה הם שרידים של סוג צמחייה שבעבר (לפני 15 - 40 מיליוני שנים) כיסה חלקים נרחבים באגן הים התיכון ובדרום אירופה כאשר האקלים באזור היה גשום יותר. בשל תהליך התייבשותו (היחסית) של אגן הים התיכון במהלך תקופת הפליוקן, יערות הלאוריסילבה נסוגו בהדרגה, כשאת מקומם תפסו צמחים סקלרופילים בעלי עמידות גבוהה יותר לבצורות. מרבית יערות הלאוריסילבה שעוד נותרו לאחר תהליך הנסיגה נעלמו לפני כ-10,000 שנים לערך בסוף עידן הפליסטוקן, כאשר אגן הים התיכון הפך לחם ויבש יותר. עם זאת, שאריות מצמחיית יערות הלאוריסילבה מחזיקות מעמד בהרים בדרום ספרד, בצפון - מרכז פורטוגל ובצפונה של מרוקו. מיקומם של האיים המקרונזיים בצפון האוקיינוס האטלנטי מיתן את השפעות התנודות האקלימיות, ושמר על האקלים המתון והגשום שאפשר ושמאפשר את קיומם של היערות עד היום. יערות הלאוריסילבה במדיירה הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-1999. הסיבות שהביאו להכרתו כאתר מורשת עולמית הן היותו שריד לסוג של יערות ושל מערכות אקולוגיות שהיה נפוץ בעבר אולם כמעט נעלם, וכן המגוון הביולוגי העצום ביחס לשטחו: כ-66 מיני צמחים וסקולאריים אנדמיים ליערות הלאוריסילבה במדיירה, וכן כמה מיני בעלי חיים אנדמיים כמו Columba trocaz (יונה שאוכלת את פירות העצים ביער) ולטאת ה-Lacerta dugesii. חשיבות השימור של יערות הלאוריסילבה רבה עוד יותר בשל הכמות הגדולה של המינים הנמצאים בסכנת הכחדה החיים בשטחם. מדיה וקבצים בנושא לאוריסילבה בוויקישיתוף יערות הלאוריסילבה של מדיירה(הקישור אינו פעיל), אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, 1999.
מקרונזיה

מקרונזיה (פורטוגזית Macaronésia; ספרדית Macaronesia - שניהם מיוונית μακάρων νῆσοι "האיים המאושרים") הוא שם קבוצתי מודרני לארבעה ארכיפלגים ממוצא געשי בצפון האוקיינוס האטלנטי, השוכנים לאורך חופיהן של אפריקה ואירופה. קבוצות איים אלה נמצאות בשליטתן של שלוש מדינות - פורטוגל, ספרד וכף ורדה. מקור שמם של האיים במונח שבו עשו שימוש גאוגרפים ביוון העתיקה כדי לכנות את האיים שמעבר למצר גיברלטר. מקרונזיה כוללת ארבע קבוצות איים: האיים האזוריים (פורטוגל) איי מדיירה (פורטוגל) (כולל איי הפרא - Ilhas Selvagens) האיים הקנריים (ספרד) איי כף ורדה האקלים באיים הוא טרופי או סובטרופי, ומדיירה קרירה וגשומה יותר מהאיים הקנריים ומאיי כף ורדה הצחיחים למדי. אף לא אחת מקבוצות האיים הייתה בעברה חלק מיבשת כלשהי, כך שהתפתחו בהן פאונה ופלורה ייחודיים. חורש הלאוריסילבה כיסה בעבר את רובם של האיים האזוריים, האיים הקנריים המערביים ואת מדיירה, בגבהים שבין 400 ל-1200 מטר (איי כף ורדה והאיים הקנריים המזרחיים היו צחיחים מדי). נכון לשנת 2007 נפוצים יערות אלה בעיקר באיי מדיירה, ובהיקף קטן יותר באיים הקנריים, ובאיים האזוריים. מדיה וקבצים בנושא מקרונזיה בוויקישיתוף
מיומה (יישוב)

מַיוּמה וכן מיומאס, או עזה החדשה או עזה-מיומס היה יישוב עתיק ונמל, אשר שימש את הווסאלים של עזה. אחד מתוך מספר יישובים בשם מיומה או מיומס שהיו בארץ ישראל, בהם שוני-מיומה ומיומאס-אשקלון. הנמל היה ממוקם על חוף הים התיכון דרומית לעזה העתיקה. היישוב הוקם בתקופת שלטונו של קונסטנטינוס הגדול, שקרא לה בתחילה מיומה אולם החליף את שמה לאחר מכן לקונסטנטיוס על שם בנו, קונסטנטיוס השני, הפריד את המערכת השלטונית מעזה, מהשלטון ונתן לה זכויות יתר רבות. הוא לקח בחשבון שהיא חייבת להיות תלויה בעזה, שהייתה מלאה בטקסים פגאניים. בשנת 361, עם הפיכתו של יוליאנוס הכופר לקיסר רומא, פנו תושבי עזה לערכאות כנגד תושבי קונסטנטיוס. יוליאנוס העדיף את תושבי עזה והורה כי קונסטנטיוס תהיה נספח של העיר עזה, למרות שהיא נמצאת במרחק 20 סטדיה, ומאז היא נקראה המחוז הימי של עזה. היישובים אמנם אוחדו לעיר אחת אולם, לכל יישוב היו שני בישופים עם כמורה משלהם. בהיסטוריה של מיומה יש לציין מקרה בו הבישוף של עזה ניסה, עם מותו של הבישוף של מיומה, לאחד את הכמורה. אולם תושבי מיומה התנגדו ומושל האזור מינה בישוף אחר במקום זה שנפטר. ההיסטוריה האוניברסלית, מהרשומות המוקדמות לזמן החדש, עמ' 108, פורסם בשנת 1779, אוניברסיטת אוקספורד. הרמיאס סוזומנוס ופילוסטורגיוס (1855), ההיסטוריה הכנסייתית של סוזומן, עמ' 207, אוניברסיטת אוקספורד. סטדיה (stadia) - יחידת אורך יוונית רומית עתיקה, שאורכה כ-185 מטר ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוזה האדומה

האם התכוונתם ל... רוזה לוקסמבורג – מהפכנית יהודייה גרמנייה רוזה כהן – מנהיגה סוציאליסטית ישראלית, אמו של יצחק רבין
טירת הימג'י

טירת הימג'י (ביפנית: 姫路城, הימג'י־ג'ו) היא טירה בעיר הימג'י שבמערב יפן, הנחשבת לאחת הטירות הידועות והיפות ששרדו במדינה. הטירה מכונה גם "טירת האנפה הלבנה" (שיראסאג'י-ג'ו או האקורו-ג'ו) על שום צבע קירותיה החיצוניים וגגות המבנה אשר מזכירים אנפה הפורסת כנפיה לפני תעופה. בטירה 82 מבני עץ המקיפים את ה"דונג'ון", המגדל המבוצר המרכזי (מגדל עוז). הטירה הנוכחית שנבנתה במאה ה-17 הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1993. טירה קודמת נבנתה באתר בתקופת אשיקאגה (המכונה גם "תקופת מוּרוֹמאצ'י") החל בשנת 1333 ונקראה "טירת הימיאמה". ב-1580 איחד דאימיו טויוטומי הידיושי את יפן כולה והשתלט גם על הטירה שמצבה התדרדר. במקום נבנה מגדל ובו שלוש קומות שהחליף את הטירה הקודמת, ובראשית המאה ה-17 החלו עבודות הרחבה שנמשכו 8 שנים. ב-1618 הוסף המעגל המערבי שהיה השינוי המשמעותי האחרון במתחם, והטירה קיבלה את מראה הנוכחי בקירוב. עד סוף תקופת אדו נשלטה הטירה על ידי פיאודלים מקומיים, והעיר התפתחה סביבה. ב-1868, כאשר נפתחה תקופת מייג'י, שלחה הממשלה היפנית צבא להניס את יושבי הטירה בפגזי סרק. לאחר מכן שימשה הטירה כמתקן צבאי ומגורי הסמוראים וחלק מהמעגל המערבי נהרס. עם זאת רובה של הטירה נותר על תלו וב-1871 היא נמכרה במכירה פומבית. ב-1929 הוכרה הטירה כאתר היסטורי וב-1931 הוענק לה מעמד של נכס לאומי. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה הופצצה הימג'י, אך הטירה כמעט שלא נפגעה, ורובה נשמר גם לאחר המלחמה כאשר מתקנים צבאיים בסביבותיה נהרסו ופינו את מקומם למבנים מודרניים. עבודות שיפוץ מקיפות החלו במקום ב-1956 ונמשכו עד 1964. הטירה הופיעה במספר סרטים, וביניהם קגמושה וראן של אקירה קורוסאווה, הסמוראי האחרון של טום קרוז, ובסדרת הטלוויזיה שוגון. הטירה נחשבת לדגם מייצג של טירות יפניות והיא שמורה היטב. סביב ה"דונג'ון" הנישא לגובה של חמש קומות משתרעים מבנים וגנים על שטח רבוע מוקף תעלת מים, שאורכו ורוחבו מגיעים לכ-500 מטר. המבנה המרכזי מוקף במבוך של פרוזדורים שחלקם אינם מובילים לשום מקום, דבר שאיפשר לאכן פולשים אפשריים ולטווח אותם. עם זאת, הטירה מעולם לא הותקפה באופן שאיפשר לבחון את יעילות הגנתה. מדיה וקבצים בנושא טירת הימג'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת הימג'י מדריך למבקר בטירה טירת הימג'י, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) טירת הימג'י, ברשת החברתית אינסטגרם
בית הספר לפיקוד ימי

בית הספר לפיקוד ימי בישראל, הוא מוסד לימודי צבאי, המכשיר קציני ים לפיקוד בחיל הים. בית הספר ממוקם בבסיס ההדרכה של חיל הים בחיפה. לאחר סיום קורס חובלים, הקצינים הימיים מוצבים בכלי השייט השונים למשך תקופה משתנה בהתאם לתפקידם שנע בין שנה לשנה וחצי. בתקופה זו הקצינים ממלאים תפקידי פיקוד ראשוניים, נמצאים בתהליך הכשרה לפיקוד על מחלקות או ספינות בט"ש ולומדים לקראת התפקיד העתידי אליו הקצינים מיועדים. לאחר תקופת הפיקוד הראשונית ולאחר מבחנים מקצועיים קפדניים ומסננים, מוצבים הקצינים בבית הספר לפיקוד ימי, המהווה מסגרת נפרדת מקורס חובלים ומטרתו להכשיר את הקצינים הצעירים לתפקידי פיקוד על מחלקות בצוללות/סטי"לים או פיקוד על כלי שיט בט"ש. ההכשרה מורכבת מתכנים מקצועיים ופיקודיים כאחד. בית הספר אינו מחולק למגמות, כמו קורס חובלים אלא בנוי מקורסים רבים בהתאם ליחידות האם שאליהם שובצו קציני הים במהלך קורס החובלים: קורסי מפקדי מחלקות בסטי"לים: קורס קציני תקיפה קורס קציני גנ"ק (גילוי, ניווט וקשר) קורס קציני הגנה ולוחמה אלקטרונית קורס קציני מכונה קורסי מפקדי מחלקות בצוללות: קורס קציני סונאר קורס קציני נשק וגנ"ק קורס קצינים טכניים קורס אחוד למפקדי כלי בט"ש: מפקדי דבורים ודבורות. קורס קציני שייטת 13. בראש בית הספר עומד קצין ים בדרגת סגן-אלוף, שפיקד על סטי"ל או צוללת ומילא תפקידים שונים ביחידות המבצעיות של חיל הים. מפקדי הקורסים בבית הספר הם קצינים בוגרי יחידות השטח של חיל הים שמוינו לתפקידי הדרכה, לאחר פיקוד על מחלקות/כלי שיט. רענן צ'רבינסקי, סוף המסלול, 'בין גלים' 171-170 יוני 1987, עמ' 25.
אוגדן

אוגדן (בסומלית: Ogaadeen) הוא אזור גאוגרפי צחיח, החופף את גבולותיה של מדינת סומלי שבאתיופיה. ידוע גם בשם סומלילנד האתיופית, ותושביה קוראים לה בשם אוגדניה; ארגונים בדלניים סומליים משתמשים בשם סומליה המערבית מסיבות פוליטיות. האזור נקרא על שם שבט סומלי הנקרא "שבט אוגדן", שרוב תושביו שייכים אליו. שבטים סומליים נוספים באזור הם גדבארסי, שאיקהאל, האוויי ומארהן. אוגדן היא רמה ושטחה מוערך בכ-200,000 קמ"ר. האזור גובל במחוזות האתיופים אורומיה דירה דאווה ועפר במערב, בג'יבוטי בצפון ובסומליה בצפון במזרח ובדרום ובקצה הדרום מערבי בקניה. הערים החשובות באזור הם: דאגהבר (בסומלית דהאגאקסבאאר), גוד (גודאי), ג'יג'יגה (ג'יגג'יגה), קאברי דאהאר (קאברידאהאר), שילאוו (שילאאבו) וווארדאר (ווארדהיר). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. האזור סופח לתוך אתיופיה על ידי הקיסר מנליק השני במשך הרבע האחרון של המאה ה-19, וגבולה עם סומלילנד הבריטית היה אחד הגבולות הראשונים של אתיופיה שנקבעו על ידי אמנה. החוקר י.מ. לוויס מפרש בצורה שונה את האמנה הזו, "האדמות שאתיופיה סיפחה בהאאד היו חלק מסומלילנד הבריטית אך הבריטים וויתרו לאתיופיה ולא טענו על בעלות". הלכה למעשה, אתיופיה שלטה בצורה מנהלית על אזור קטן מזרחית לעיר ג'יג'יגה, עד 1934 כאשר האמנה האנגלו אתיופית הגדירה את הגבול באזור, וסיפחה את האזור סופית לאתיופיה. אחרי כיבושה של מזרח אפריקה האיטלקית במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית, הבריטים התלבטו האם לספח את האזור בשנית לאתיופיה, או לאחדו עם "סומלילנד הבריטית וסומלילנד האיטלקית וליצור סומליה יותר גדולה". בוועידת לונדון של בעלות הברית, אתיופיה ניסתה באופן לא מוצלח לגרום לסיפוחם של אוגדן ואריתריאה לתוכה ב-1945, התעמולה העקשנית של אתיופיה השתלמה והאזור סופחה אליה בשנת 1948 אך לא סומלילנד האיטלקית, ג'יבוטי, ואזור ליד בהאאד ליד הגבול עם ג'יבוטי שבסופו של דבר סופחה אליה סופית ב-1954. בעבר ואף כיום משמש אזור אוגדן כמוקד לסכסוך בין אתיופיה לסומליה, שהגיע עד כדי מלחמה בשנות ה-70 - מלחמת אוגדן. מדיה וקבצים בנושא אוגדן בוויקישיתוף אוגדן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Gebru Tareke, "The Ethiopia-Somalia War of 1977 Revisited," in Board of Trustees, Boston University, The International Journal of African Historical Studies. Boston University African Studies Center, 2000, p. 636. Bahru Zewde, A History of Modern Ethiopia (London: James Currey, 1991), p. 113. I.M. Lewis, A Modern History of the Somali, fourth edition (Oxford: James Currey, 2002),p. 59 Lewis, Modern History, p. 61 Bahru Zewde, p. 180. Bahru Zewde, p. 161.
וולוגדה

וולוגדה (ברוסית: Вологда) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז וולוגדה. שוכנת על גדת הנהר וולוגדה. מאז 23 בספטמבר 1937 זהו מרכז אדמיניסטרטיבי, תרבותי ומדעי של מחוז וולגדה. מסילות ברזל חשובות - ממוסקבה לארכנגלסק וורקוטה ומוולדה לסנט פטרסבורג - מצטלבות בוולוגדה. הכביש המהיר M8 מוסקבה-ארכנגלסק עובר בוולוגדה. מספר התושבים ב-2018 היה כ-312,000. על פי המסורת, העיר נוסדה על ידי הנזיר גראסים בשנת 1147 - בשנה זו הוקם מנזר השילוש במקום. למיקומה של העיר על צומת נהרות היו יתרונות רבים. במהלך המאות ה-13 וה-14 הייתה העיר במרכז הסכסוך בין נובגורוד לבין מוסקבה. רק בסוף המאה ה-14 העיר והאזור כולו סופחו לנסיכות מוסקבה. בשנת 1565 הצאר איוואן האיום החל את בניית קתדרלת סופיה ולמעשה שינה את פני העיר. זו הייתה תקופת הזוהר של העיר. באותה תקופה העיר הייתה מרכז המסחר עם אנגליה והולנד. קיימת סברה שהצאר אף רצה להעביר את הבירה לוולוגדה. ב-22 בספטמבר 1622 נכבשה העיר על ידי הפולנים ונהרסה כליל. עם תחילת שלטונה של שושלת רומנוב העיר שוקמה ונבנה מבצר חדש. עד לתחילת המאה ה-17 הייתה העיר על נתיב המסחר בין רוסיה לבין אירופה. בתקופת פטר הגדול הייתה וולוגדה בסיס צבאי חשוב. במהלך המאות ה-18 וה-19 ירדה חשיבותה של העיר. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר על חוק לחימה. חברות התעשייה עברו לייצור המלחמה. אספקת המלחמה של לנינגרד והחזית עברו דרך צומת הרכבת וולוגדה. כיום היא איננה העיר הגדולה במחוז. יחד עם זאת, היא מהווה מרכז תרבותי ואדמיניסטרטיבי של המחוז. יש בעיר יותר מ -200 אנדרטאות אדריכלות והיסטוריה. המפורסמים ביותר הם: קרמלין ווולוגדה, קתדרלת סנט סופיה, מנזר ספאסו-פרילוצקי, אנסמבל כנסיות ולדימיר, כנסיית קונסטנטין ואלנה, כנסיות עם ציורי קיר של יוחנן המבשר ודמיטרי פרילוצקי, כנסיית המשתתפים קוזליוני, הרכבים אדריכליים של גשר האבן וכיכר המהפכה. בעיר קיימת קבוצת כדורגל בשם דינמו וולוגדה. לוולוגדה שש ערים תאומות: צרפת אלאנקור (אנ'), צרפת הולנד זוולה, הולנד ארצות הברית לונדונדרי, ניו המפשייר, ארצות הברית הונגריה מישקולץ, הונגריה פינלנד קאובולה, פינלנד צרפת שטרסבורג, צרפת מדיה וקבצים בנושא וולוגדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וולוגדה (ברוסית ובאנגלית) וולוגדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Vologda, http://cultinfo.ru
קנט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מקומות קנט – מחוז באנגליה ממלכת קנט – ממלכה היסטורית בדרום מזרח אנגליה קנט (אוהיו)(אנ') – עיר במחוז פורטאז'(אנ') שבאוהיו אישים ג'ף קנט – כדורסלן אמריקאי-ישראלי ויליאם קנט – צייר ואדריכל נוף אנגלי (1685–1748) קאנט (פירושונים) קנת (פירושונים)
מודוס

האם התכוונתם ל... מודוס (מוזיקה) – סולם מוזיקלי מודוס (בלשנות) – תכונה של פועל בשפה מודוס (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה שוודית מודוס אופרנדי – מונח בלטינית המשמש בעיקר בתחום הקרימינולוגיה
עין הנמר

עין הנמר (תרגום מקובל ל-Tiger's eye – עין הטיגריס) הוא כינויה של אבן חן, אחת מצורות המינרל קוורץ. עין הנמר שייכת לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה מרחבי), ונוסחתה הכימית הבסיסית היא בעיקר SiO2. עין הנמר היא אבן חן בגוונים של חום-אדום עד חום-צהוב, בעלת ברק משיי ובולטת בה תופעת עין החתול. עין הנמר נוצרת כתוצאה מהתמרה של קרוקידוליט (תצורה סיבית של המינרל ריבקיט הידועה גם כ"אזבסט כחול") שעובר סיליפיקציה (צירור או הצטוררות), דוגמה קלאסית של החלפה פסאודומורפית שבסיומה שומרת עין הנמר על המבנה הסיבי המקורי של הקרוקידוליט. כשתהליך הצירור אינו מושלם, נוצר סוג של עין הנמר שגונו כחול המכונה "עין הנץ" (Hawk's eye). עין הנמר הוא מינרל השייך לקבוצת הקוורץ, ותכונותיו הפיזיקליות והאופטיות זהות או כמעט זהות לקוורץ שקוף. את אבני החן חותכים בדרך כלל בצורת קבושון במטרה להציג בצורה המיטבית את תופעת עין החתול שבה ניחנו. חימום מתון משנה את צבע האבנים לאדום. נעשה ניסיון להשתמש באבני עין הנמר בגווני דבש על מנת לחקות סימופאן, אבן חן יקרת ערך בהרבה המכונה "עין החתול", אבל התוצאה הסופית אינה משכנעת. זכוכית פיברואופטית סינתטית היא חיקוי נפוץ לעין הנמר ומיוצרת במגוון צבעים. בימי הביניים האמינו שהאבן מעניקה הגנה בפני עין הרע וכישוף. הצלבנים וחוקרי הארצות הראשונים הקפידו לענוד תכשיט מאבן זו תמיד כדי להתגונן מסכנות. ברזל נמר (Tiger iron) הוא סוג של סלע המורכב בעיקר מעין הנמר, מג'ספר אדום ומהמטיט שחור. פסי הצבע הגליים שמהם בנוי הסלע, שגונם מנוגד והם בעלי ברק משתנה, יוצרים תופעה מושכת עין, והם שהפכו את הסלע לחומר גלם פופולרי לשיבוץ בתכשיטים ולשימוש בקישוטים. עם זאת, העובדה שהסלע מורכב ממינרלים בעלי קשיות שונה מקשה על ליטוש האבן. שימושיו של ברזל נמר הם מגוונים: מיצירת חרוזים וקבושונים ועד לגילוף ניצבי פגיון. סלע זה נכרה במקביל לעין הנמר, בעיקר בדרום אפריקה ובאוסטרליה המערבית. "מארה ממבה" (Marra Mamba) הוא סוג נדיר במיוחד של ברזל נמר והוא כולל גוונים של אדום, ירוק, צהוב וכחול. את המארה ממבה נהגו לכרות באוסטרליה בסמוך להר ברוקמן (Mount Brockman). מכיוון שהכרייה באזור זה נמשכת כבר שנים רבות נראה שכל מלאי האבן נוצל ונותרה מעט מאוד מארה ממבה אמיתית. המקורות העיקריים לעין הנמר הם כאמור דרום אפריקה ואוסטרליה. מקורות נוספים של עין הנמר הם הודו, סין, בורמה, נמיביה, קנדה, ארצות הברית וברזיל. הערה ותשובה על דרך היווצרותם של עין הנמר ועין הנץ "החברה הגאולוגית האמריקנית" עין הנמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מקור המידע על המארה ממבה מאתר תכשיטים מסחרי אוסטרלי.
אסקולי פיצ'נו

אסקולי פיצ'נו (באיטלקית: ‏Ascoli Piceno‏Ⓘ‏; בלטינית: Asculum Picenum) היא עיר במחוז מארקה, איטליה, ובירת נפת אסקולי פיצ'נו. בעיר מתגוררים כ-50 אלף תושבים (2017). אסקולי מוקפת הרים משלושה עברים, וגובלת בשני פארקים לאומיים: פארקו נציונאלה די מונטה סיביליני ופארקו נאציונלה די מונטה דלה לגה. לעיר קבוצת כדורגל ידועה ששיחקה בשנים האחרונות בליגת העל האיטלקית - קבוצת אסקולי (Ascoli Calcio 1898). העיר נוסדה על ידי הסאבינים, שבט איטלקי, מספר מאות לפני הספירה. בשנת 279 לפנה"ס נערך בקרבת העיר קרב אסקולום (על שם העיר) בין הרפובליקה הרומית לבין פירוס מלך אפירוס. הקרב נחרת בהיסטוריה באימרה "עוד ניצחון כזה ואבדנו", המיוחסת לפירוס לאחר שניצח בקרב במחיר השמדה של רוב צבאו. בשנת 268 קיבלה העיר זכויות חלקיות, כבעלת ברית לרומא. במלחמת בעלות הברית הצטרפה העיר, שנקראה אז אסקולום, למרד ברומאים, והייתה נתונה למצור ארוך תחת מחנהו של גנאיוס פומפיוס סטראבו. בשנת 89 לספירה נכנעה העיר ותושביה זכו לזכויות אזרח מלאות. במהלך ימי הביניים נפגעה העיר מהאוסטרוגותים ומאוחר יותר מהלומברדים בפיקודו של המלך פארוד (Faroald). לאחר כמאתיים שנה שבהן נשלטה העיר כחלק מדוכסות ספולטו (593–789), עברה אסקולי לשליטת הפרנקים. במהלך המאה ה-16 בעיר פעל כומר של המסדר הקפוצ'יני סראפינו ממונטהגרנרו. הוא נטמן בכנסייה בעיר. בתחילת המאה ה-20 הכנסייה עוטרה בציורים של אוגוסטו מוסיני במתארים את חייו של סראפינו שקיבל הכרה כקדוש. ארצות הברית צ'טנוגה, טנסי, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא אסקולי פיצ'נו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אסקולי פיצ'נו אסקולי פיצ'נו (איטליה), דף שער בספרייה הלאומית