laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קודו (קבוצת מתופפים)

קודו (KODO), או מתופפי קודו, הם קבוצת מתופפים יפנים מהאי סאדו (SADO) המנגנים על תופי טאיקו. נגינתם מושפעת מאלמנטים יפנים מסורתיים כמו גם מנגני סווינג וג'אז. מטרת הקבוצה היא לשמר את המסורת היפנית אך במקביל גם לתת לה פירוש חדש. למילה קודו ביפנית שתי משמעויות : הראשונה היא "פעימת לב" והשנייה "ילדי התוף". נגן בקבוצה עובר הכשרה של שנתיים ועוד שנה של התלמדות בטרם הוא הופך להיות חלק מהקבוצה. החל מפסטיבל ברלין שנערך בשנת 1981 העלתה קבוצת קודו למעלה מ-3000 הופעות בחמש יבשות שונות ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא קודו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קודו (ביפנית) קודו, ברשת החברתית פייסבוק קודו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קודו, ברשת החברתית אינסטגרם קודו, ברשת החברתית טיקטוק קודו, סרטונים בערוץ היוטיוב קודו, הבלוג הרשמי קודו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קודו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קודו, באתר ספוטיפיי קודו, באתר Last.fm (באנגלית) קודו, באתר AllMusic (באנגלית) קודו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קודו, באתר Discogs (באנגלית) קודו, באתר Songkick (באנגלית) קודו, באתר בילבורד (באנגלית) קודו, באתר אמזון מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוזות טוגו

מבחינה מנהלית טוגו מחולקת ל-5 מחוזות (régions). המחוזות מחולקים ל-30 נפות[דרושה הבהרה] וקומונה אחת. מדיה וקבצים בנושא מחוזות טוגו בוויקישיתוף טוגו, באתר GeoHive ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואיג'י ריבה

לואיג'י "גיגי" ריבה (באיטלקית: Luigi Riva;‏ 7 בנובמבר 1944 – 22 בינואר 2024), שנודע גם בכינוי "קול הרעם", היה כדורגלן איטלקי. היה השחקן הגדול ביותר בתולדות קליארי, וגדול כובשי נבחרת איטליה בכל הזמנים. זכה עם נבחרת איטליה ביורו 1968, ועלה עם נבחרתו לגמר מונדיאל 1970, וזאת לאחר שבאותה עונה הוביל את קבוצתו קליארי לאליפות היחידה בתולדותיה. לואיג'י נפטר מהתקף לב ב-22 בינואר 2024. קליארי סרייה א': 1969/1970 נבחרת איטליה אליפות אירופה בכדורגל: 1968 גביע העולם בכדורגל (מקום שני): 1970 מדיה וקבצים בנושא לואיג'י ריבה בוויקישיתוף לואיג'י ריבה, באתר Transfermarkt לואיג'י ריבה, באתר WorldFootball.net לואיג'י ריבה, באתר National Football Teams לואיג'י ריבה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt מיכאל יוכין‏, בלב הקונצזוס: ג'יג'י ריבה חוגג 70, באתר וואלה, 6 בנובמבר 2014 FIFA Tournaments - Players & Coaches - Gigi RIVA - Player Profile - FIFA.com, web.archive.org, ‏2015-09-09 Gigi Riva, è morto il mito del calcio italiano: nessuno ha segnato tanto come lui in azzurro, Calcio - La Repubblica, ‏22 בינואר 2024 (באיטלקית) אגדת איטליה ג'יג'י ריבה הלך לעולמו, באתר ערוץ הספורט, 22 בינואר 2024 ג'יג'י ריבה, מלך שערי נבחרת איטליה בכל הזמנים, הלך לעולמו, באתר ynet, 22 בינואר 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Circus (שיר)

Circus (בעברית: קרקס) הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השישי Circus, הנושא את אותו השם, של זמרת הפופ האמריקנית בריטני ספירס. השיר יצא לאור כסינגל כשבוע לאחר יציאתו של האלבום, אשר התרחשה ביום הולדתה של ספירס 2 בדצמבר. הסינגל הגיע למקומות מכובדים במצעדי פזמונים במדינות רבות, בהם המקום השלישי במצעד הפזמונים האמריקני בילבורד הוט 100. צילומי הקליפ נערכו במשך ארבעה ימים, בין ה-28 באוקטובר 2008 לבין ה-2 בנובמבר אותה שנה. הקליפ בוים על ידי פרנסיס לורנס, שעבד עם ספירס על הקליפ של "I'm a Slave 4 U". הקליפ הוא קליפ נטול עלילה התפתחותית, אלא בעל סצנות ברחבת קרקס טיפוסית. בסצנה הפותחת של הקליפ נמצאת ספירס בחדר הלבשה, מבשמת את עצמה אחד מן הבשמים הנושאים את שמה-Curious, ועונדת עגילים של BVLGARi. בסצנה הבאה אחר כך, ספירס מהלכת במסדרון בקרקס כאשר סביבה רקדנים ולהטוטנים. במהלך הפזמון מוצג היכל קרקס בו רוקדים ספירס ורקדניה, להטוטנית, ליצנים, אנשים על קביים וכיוצא בזאת. לאחר מכן ספירס מופיעה עם רקדניה רוקדת על במה חד כיוונית, ולא עגולה כפי שנהוג בקרקס, מצליפה בשוט ורוקדת סביב כיסא. אחר כך ספירס ורקדניה רוקדים כאשר סביבם להבות. לאורך כל הקליפ ישנן סצנות חוזרות בהן מופיעה ספירס עם מגבעת על רקע בד אדום, כמו במופע קסמים. בנוסף לקראת סוף הקליפ ספירס עומדת על רקע ניצוצות הנראים כמו "נופלים מהתקרה" (כפי שניתן לראות בעטיפת הקליפ). בסצנות מסוימות בקליפ, מופיעה ספירס כאשר על ידה נמצאות חיות בר כגון אריות ופילים, דבר הזכה לגינוי ותלונות רבות מצד ארגונים למען זכויות בעלי חיים. ב"מאחורי הקלעים" ובצילומי הקליפ ניתן לצפות בסרט הדוקומנטרי של ספירס "For The Record". נכון לדצמבר 2019 הווידאו קליפ לשיר עומד על כ-167,000,000 צפיות באתר הvevo הרשמי שלה. מידע על היצירה "Circus" באתר מיוזיק בריינז Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
סנדרו מאצולה

סנדרו מאצולה (באיטלקית: Sandro Mazzola‏; נולד ב-8 בנובמבר 1942) הוא כדורגלן עבר איטלקי, שיחק בקבוצת אינטר מילאנו בעמדת החלוץ וכקשר התקפי בשנות ה-60 ובשנות ה-70, נחשב לאחד מגדולי השחקנים של אינטר והכדורגל האיטלקי. יליד טורינו באיטליה, בנו של שחקן העבר ולנטינו מאצולה, שנהרג עם קבוצתו מועדון הכדורגל טורינו באסון האווירי בסופרגה בשנת 1949. שיחק כל חייו בקבוצת אינטר, בה הבקיע 158 שערים ב-565 משחקים בכל המסגרות. מאצולה נחשב לכוכב הגדול של אינטר בשנות ה-60 כשהקבוצה זכתה לכינוי "לה גרנדה אינטר" (אינטר הגדולה) ונחשבה לקבוצה הטובה באירופה כשזכתה בארבע אליפויות איטליה, שני גביעי אירופה לאלופות ושני גביעים ביניבשתיים. בשנת 1965 היה מלך השערים בליגה האיטלקית (יחד עם אלברטו אורלנדו). שיחק בנבחרת איטליה בכדורגל, והשתתף במונדיאל 1966, מונדיאל 1970 (מקום שני) ומונדיאל 1974. כמו כן, זכה עם הנבחרת ביורו 1968. בימיו של מאצולה שיחק קשר איטלקי מפורסם נוסף - ג'אני ריברה ששיחק במדי היריבה העירונית מילאן. היריבות בין שני הקשרים הייתה אחת המפורסמות בתולדות הספורט האיטלקי ומאמני הנבחרת הלאומית נמנעו בפעמים רבות לשתף אחד משניהם בשעה שיריבו היה על המגרש. מדיה וקבצים בנושא סנדרו מאצולה בוויקישיתוף סנדרו מאצולה, באתר Transfermarkt סנדרו מאצולה, באתר WorldFootball.net סנדרו מאצולה, באתר National Football Teams סנדרו מאצולה, באתר FootballDatabase.eu מאצולה בארכיון אינטר ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ובנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרגיי לוקיאננקו

סרגיי וסילייביץ' לוקיאננקו (רוסית: Сергей Васильевич Лукьяненко; נולד ב-11 באפריל 1968) הוא סופר מדע בדיוני ופנטזיה רוסי, בין הפופולריים מבין הסופרים הרוסיים המודרניים הכותבים בתחום. בספריו עלילות המערבות מתח ופעולה לצד הדילמה המוסרית כיצד לשמר את האנושיות כאשר אדם ניחן בכוחות על. לוקיאננקו הוא סופר פורה הכותב ספר עד שני ספרים בשנה. לאחרונה עובדו מקצת מספריו לקולנוע והוא היה זה שכתב את התסריטים. לוקיאננקו נולד בקראטאו, אז חלק מברית המועצות היום קזחסטן, לאב רוסי-אוקראיני ולאם טטארית. אחרי בית הספר למד באלמא אטא לימודי פסיכותרפיה. בסיום לימודיו, ב-1992 הצטרף לבית-חולים והתמחה בפסיכיאטריה של הילד, אך בשל השכר הנמוך נאלץ לעזוב את המקצוע. ב-1993 מונה לעורך עיתון מדע בדיוני מקומי, שם עבד עד 1996 ואז עבר למוסקבה שם הוא גר עד היום. בשנות השמונים החל בכתיבת סיפורים קצרים. לאחר המעבר למוסקבה המשיך בכתיבה ופרסם מספר ספרים בהם ביטא את רעיונותיו הראשונים. פריצת הדרך בקריירה שלו הייתה עם פרסום ספרו "משמר הלילה" (Ночной дозор) שיצא לאור על ידי הוצאת ACT, שקיבל הכרה בינלאומית גם מחוץ לקהילת המדע הבדיוני. הספר הקודר המתאר פנטזיה אורבנית ומשופע בדמויות צבעוניות ומלאות מסתורין משך קוראים רבים ברחבי העולם. ב-2004 עובד הספר לסרט קולנוע תחת אותו השם ונחשב לשובר הקופות הרוסי הראשון. הסרט גרף 16 מיליון דולר ברוסיה ועובד על ידי אולפני פוקס לסרט בארצות הברית. ב-2006 הוקרן ברוסיה הסרט המשך "משמר היום" (Дневной дозор), שהתבסס באופן רופף על ספרו השני בסדרה, וב-2007 יצא הסרט לאקרנים בארצות הברית. ב-2018 ייצא לאקרנים עיבוד קולנועי נוסף לספרו "הטיוטה". הסרטים הפכו את סרגיי מסופר, המוכר רק בחוגים המצומצמים של ספרות המדע הבדיוני, לאישיות מוכרת ברחבי העולם, והוא הרבה להופיע בראיונות טלוויזיה ובהופעות פומביות. סרגיי כתב בסדרה זו שישה ספרים בסך הכל, ורובם הפכו רבי-מכר. "מבוך ההשתקפויות" (1997) בתרגומה של גילה וולדמן מרוסית בהוצאת אופוס בשנת 2017. מדיה וקבצים בנושא סרגיי לוקיאננקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סרגיי לוקיאננקו (באנגלית) סרגיי לוקיאננקו באתר מדע בדיוני רוסי (באנגלית) סרגיי לוקיאננקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סרגיי לוקיאננקו, ברשת החברתית פייסבוק סרגיי לוקיאננקו, ברשת החברתית VK
אצטדיון חזר לנצ'ראן

אצטדיון חזר לנצ'ראן הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר לנצ'ראן שבאזרבייג'ן והוא משמש את קבוצת חזר לנצ'ראן. האצטדיון, המכיל 15,000 מקומות, נפתח ב-11 באוגוסט 2006 והוא אצטדיון הכדורגל הרביעי בגודלו באזרבייג'ן. המשחק הראשון ששוחק באצטדיון לנצ'ראן סיטי היה בין חזר לנצ'ראן לבין נפטצ'י באקו והוא הסתיים בתוצאה 2-1 לטובת קזאר לנצ'ראן. ב-17 ביולי 2009 אישרה אופ"א לאזרבייג'ן לארח בו משחקים בינלאומיים. משחק הבוגרים הבינלאומי הראשון שהתקיים בו נערך ב-5 בספטמבר 2009 בין נבחרות אזרבייג'ן ופינלנד. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון חזר לנצ'ראן בוויקישיתוף אצטדיון חזר לנצ'ראן ב-World Stadiums ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא אזרבייג'ן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מישל פייבר

האם התכוונתם ל... מישל פייבר (סופר) – באנגלית: Michel Faber הוא סופר סקוטי שנולד בהולנד, כתב בין היתר את עלה הארגמן (The Crimson Petal and the White) מישל פייבר (סופרת) – באנגלית: Michelle Paver היא סופרת בריטית שנולדה במלאווי, כתבה בין היתר את דברי ימי האופל (Chronicles of Ancient Darkness)
מישל פייבר (סופרת)

מישל פייבר (באנגלית Michelle Paver; נולדה ב-7 בספטמבר 1960) היא סופרת פנטזיה בריטית. פייבר נולדה במלאווי לאב ממוצא דרום אפריקאי ולאם ממוצא בלגי. האב הפעיל עיתון צנוע בשם Nyasaland Times והאם כתבה מדור רכילות שבועי. בגיל שלוש היגרה המשפחה לבריטניה. מישל למדה בבית הספר Lady Margaret Hall באוקספורד וקבלה תואר ראשון בביוכימיה באוניברסיטת אוקספורד. העדיפה כתיבה על קריירה מדעית. הייתה שותפה במשרד עורכי דין כיוון שלא חשבה שתוכל להתפרנס מכתיבה. לאחר מות אביה בשנת 1996 עזבה את המשרד לשנת חופשה, טיילה בדרום אמריקה, בצרפת ובארצות הברית, במהלך שנה זו כתבה טיוטה לספרה הראשון Without Charity (ללא צדקה) וכששבה לבריטניה החליטה להגשים את חלומה להיות סופרת. את הסיפור הראשון שלה כתבה בהיותה בת 5. פייבר כתבה את הסדרה "דברי ימי האופל" שהביאה לפרסומה הנרחב. הסדרה כוללת שישה ספרים ושלושת הספרים הראשונים בסדרה אח זאב, הולך הרוח וטורף הנשמות תורגמו לעברית ויצאו לאור בהוצאת "כתר". Without Charity‏ (1997) The Shadow Catcher A Place in the Hills ‏(2001) טרילוגיית Daughters of Eden The Shadow Catcher ‏(2003) Fever Hill‏ (2004) The Serpent's Tooth‏ (2005) סדרת דברי ימי האופל (Chronicles of Ancient Darkness) אח זאב (Wolf Brother) ‏(2004) הולך הרוח (Spirit Walker)‏ (2005) טורף הנשמות (Soul Eater)‏ (2006) Outcast‏ (2007) Oath Breaker‏ (2008) Ghost Hunter ‏(2009) Viper's Daughter ‏(2020) Skin Taker ‏(2021) Wolfbane ‏(2022) (Dark Matter (2010 Thin Air (2016) Wakenhyrst (2019) אתר האינטרנט הרשמי של מישל פייבר (באנגלית) מישל פייבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מישל פייבר, ברשת החברתית Goodreads מישל פייבר (1960-), דף שער בספרייה הלאומית מישל פייבר באתר כתר(הקישור אינו פעיל) אודות מישל פייבר וספריה (באנגלית)
הדוד סם

הדוד סם (באנגלית: Uncle Sam) הוא דמות בדיונית שמשמשת כהאנשה המגלמת בדמותה את ארצות הברית. לא ברור לחלוטין כיצד נולדה הדמות, אך יש הטוענים שהדבר התחיל מבדיחה צבאית. הדמות הפכה עם השנים לאחד הסמלים של ארצות הברית. כמייצגת סמלית של ארצות הברית שימשה הדמות הן אמנים סאטיריקנים רבים בביקורתם כלפי ארצות הברית והן יצירות הבאות להעלות את המורל הלאומי האמריקני. הדמות נראית בדרך כלל כגבר לבן, מבוגר, בעל זקן ושיער שיבה הלבוש בצבעי הדגל של ארצות הברית. הדוד סם הוא מושג שנולד בזמן מלחמת 1812 ככינוי לארצות הברית. יש הטוענים כי המושג נולד במחנה צבאי בטרוי, ניו יורק. באותו מקום עבד אדם אשר קיבל משלוחי בשר עם הכתובית .U.S עליהם. החיילים בבסיס התייחסו בהומור אל הכתובית כראשי התיבות של מספק המשלוח, Uncle Samuel Wilson. הקונגרס ה-87 של ארצות הברית אימץ את התואר ב-15 בספטמבר 1961. בארלינגטון (אנ') שבמסצ'וסטס קיים פסל המציין את מקום הולדתו של הדוד סם. עם זאת, יש רבים החולקים על תיאור זה, שמעולם לא הוכח. כיום הדוד סם הוא אחד מסימני ההיכר המפורסמים של ארצות הברית. הדוד סם יכול לשמש גם כמילה נרדפת לארצות הברית ובמיוחד לממשלת ארצות הברית. ביטויים כמו "הדוד סם צריך..." משמשים מבקרים וסאטיריקנים, ולעיתים אף עיתונאים, כדי לשוות לארצות הברית מראה אנושי עם צרכים ורצונות אנושיים. בדוד סם נעשה שימוש לעיתים קרובות באיורי מערכת כדמות מייצגת של ארצות הברית. למאיירים אמריקאים, הדוד סם הוא דמות מכובדת ביותר שמייצגת את המצפון הלאומי. במדינות עוינות לארצות הברית נהוג להציג את הדוד סם כדמות נלעגת המסמלת את יהירותה של ארצות הברית ואת האימפריאליזם שלה. הדוד סם הופיע לראשונה בקריקטורה פוליטית בשנת 1834, בה תואר כאיש חולה, חסר זקן, בעל מגבעת ועוטה מעין חלוק הדומה לדגל ארצות הברית. סביב הדוד סם היו ראשי הממשל, בהם הנשיא אנדרו ג'קסון, והכותרת הכריזה "הדוד סם בסכנה". בשנים שלאחר מכן צויר הדוד סם לעיתים קרובות כשהוא לבוש בבגדים שאפיינו את בנג'מין פרנקלין, ובשנות ה-40 של המאה ה-19 צויר לרוב במכנסיים מפוספסים, מגבעת ומעיל ארוך, אולם עדיין ללא שיער פנים. בתור הזהב של הקומיקס בשנות ה-40 של המאה ה-20, יצר ויל אייזנר גיבור-על בדמותו של הדוד סם. בגרסה זאת היה הדוד סם דמות מיסטית של חייל אמריקני שנפל בקרב ועתה רוחו באה לעזרתה של ארצות הברית כאשר זו זקוקה לה. בדמות נעשה שימוש בין השנים 1940–1943 ואז הופסקה פעילותה. כיום משמשת הדמות, לעיתים, כדמות-אורחת בסדרת הקומיקס "לוחמי-החופש". בעטיפת חוברת Captain America Vol.4 #1 מיוני 2002 של חברת מארוול קומיקס קיימת התייחסות לכרזה בה מופיע הדוד סם, הקוראת לאזרחים לתרום איגרות חוב כעזרה במימון המאמץ המלחמתי. באיור מופיע קפטן אמריקה כשהוא אוחז בדגל האמריקני על רקע תפאורת מלחמה. סם העיט (החבובות - דמויות) שרוליק קולומביה ג'ון בול מריאן אמא רוסיה הדוב הרוסי האנשת מדינות ארצות הברית עופר אדרת, הדוד שמואל מאמריקה: סטרט־אפ מאור יהודה איתר את צאצאי "הדוד סם", באתר הארץ, 5 ביולי 2015 אמיר בוגן, גיבור על או רוצח מטורף? גלגוליו של הדוד סם, באתר ynet, 4 ביולי 2016 הדוד סם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אלי דה-קסטרו

אליהו (אלי) דה-קסטרו (29 במאי 1941 – 2 באפריל 2009) היה ראש עיריית עכו. דה-קסטרו נולד בקהיר, למאיר ושרה ועלה לישראל עם משפחתו באוקטובר 1949. משפחתו התגוררה תחילה במחנה העולים שער העלייה ובפרדס חנה וב-1950 עברה לעכו. דה-קסטרו שירת בצה"ל בתפקידי פיקוד והדרכה והשתחרר בדרגת רס"ר. הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת חיפה במדעי המדינה ולימודי ארץ ישראל. היה מזכיר איגוד פועלי המתכת במועצת פועלי עכו וסגן מנהל השירות באמפא. לאחר מכן שימש מנהל מחלקת הגבייה בעיריית עכו. בשנת 1983 נבחר לראשות עיריית עכו וכיהן בתפקיד עד שנת 1998. דה-קסטרו היה חבר מרכז במפלגת העבודה. הוא מילא שורה של תפקידים ציבוריים, (חלקם במהלך כהונתו כראש העיר וחלקם לאחר מכן) הבולטים בהם היו: יושב ראש דירקטוריון החברה לפיתוח עכו העתיקה, חבר דירקטוריון ויושב ראש הנכסים של חברת החשמל, חבר מועצת המנהלים של החברה למתנ"סים וחבר המועצה להשכלה גבוהה. בנוסף, מילא דה-קסטרו מספר תפקידים בהתנדבות ביניהם היה חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, יושב ראש הוועדה להפיכת היישוב מודיעין לעיר, חבר הרשות לפיתוח הגליל וחבר מועצת המנהלים של מוזיאון עוקשי בעכו. על פעילותו בתחום הציבורי זכה במאי 2008 בתואר יקיר העיר עכו. בשנת 2009, בעת חתונת בתו, לקה בליבו ונלקח לבית חולים. דה-קסטרו נפטר כעבור ימים אחדים. הוא הותיר אחריו את אשתו עליזה, לה נישא בשנת 1965 ושלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא אלי דה-קסטרו בוויקישיתוף פרופיל של אלי דה-קסטרו באתר חדשות מחלקה ראשונה אדי גל, ראש העיר לשעבר מת בעקבות אירוע לב, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 6 באפריל 2009 מאיר הראובני, עשרות שנים מזלה של עכו, מעריב, 11 בינואר 1984
מחוזות גאנה

מבחינה מנהלית גאנה מחולקת ל-16 מחוזות ( region). המחוזות מחולקים לנפות. חלוקה זו אושרה במהלך משאל שנערך בשנת 2018. מדיה וקבצים בנושא מחוזות גאנה בוויקישיתוף https://www.graphic.com.gh/news/politics/confirmed-results-of-the-2018-referendum-on-new-regions.html
נחושית עינונית

נחושית עינונית (שם מדעי: Chalcides ocellatus) היא לטאה שניתן למצוא ביוון, דרום איטליה, מלטה וצפון אפריקה, בישראל נמצאת בכל חלקי הארץ. אורכן מגיע עד 23 סנטימטרים, כולל הזנב שאורכו כמחצית האורך הכללי. הגב והצד העליון של הזנב צהבהב עד חום זהוב, מבריק כעין הנחושת, עם כתמים חומים קטנים שבמרכז כל אחד מהם כתם לבן, הכתמים החומים מסודרים, פחות או יותר, בפסי רוחב. הגחון בוהק. מזונה בטבע כולל בעיקר פרוקי-רגליים, כולל נדלים, לעיתים הנחושית טועמת גם עלים. בשבי מזונה מגוון ביותר: פירות, זחלים, חגבים, צרצרים, מכונפים ובשר נא. אורך חייה (בשבי) הוא עד 13 שנים. עיקר פעילותה בשעות החמות של היום החומט מתחבא מתחת לאבנים, ושאר הזמן תרה אחר אוכל. כאשר נתפסות, מפתלות הלטאות את גופן החלקלק ימינה ושמאלה כדי לחמוק, ולעיתים רחוקות הן נושכות או משילות את זנבן. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 128-129 מדיה וקבצים בנושא נחושית עינונית בוויקישיתוף נחושית עינונית, באתר ITIS (באנגלית) נחושית עינונית, באתר NCBI (באנגלית) נחושית עינונית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נחושית עינונית, באתר GBIF (באנגלית) תמונות של נחושית נחושית עינונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
מחוזות ג'יבוטי

מבחינה מנהלית ג'יבוטי מחולקת ל-5 מחוזות (region) ועיר הבירה. המחוזות מחולקים לנפות. מדיה וקבצים בנושא מחוזות ג'יבוטי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הצ'יוואווה מבוורלי הילס

הצ'יוואווה מבוורלי הילס (באנגלית: Beverly Hills Chihuahua), הוא סרט קולנוע מונפש מסוגת קומדיה משנת 2008. הסרט בוים על ידי ראג'ה גוסטל. הוא יצא לאקרנים ב-3 באוקטובר 2008 ויצא לו גם דיבוב לעברית. קלואי היא כלבת צ'יוואווה, יהירה ומפונקת, החיה עם בעליה האוהבת ויויאן בשכונה יוקרתית בבוורלי הילס. את ימיה מבלה קלואי בבוטיקים מפוארים ובספא. היא רגילה למותרות החיים ואינה מתייחסת לפאפי, כלבלב צ'יוואווה המאוהב בה נואשות. פאפי, שלא שכח את מקורותיו המקסיקניים ואת המאצ'ואיזם הנלווה למוצאו, מנסה בכל כוחותיו לחזר אחרי קלואי ולגרום לה להתאהב בו, אבל קלואי אינה מבחינה בקיומו. יום אחד נאלצת ויויאן לנסוע למסע עסקים ומגייסת את אחייניתה, רייצל, שתשמור על קלואי בזמן שהיא נעדרת. אבל כשרייצל חסרת האחריות מחליטה לנסוע ברגע האחרון לסוף שבוע במקסיקו ולוקחת את קלואי יחד איתה, קלואי הולכת לאיבוד. לבדה ברחובות המחוספסים של מקסיקו, קלואי משוטטת חסרת אונים, עד שהיא פוגשת בכלב רחוב קשוח ואימתני רועה גרמני, שמו דלגאדו, שסולק מכוחות המשטרה אחרי שאיבד את חוש הריח שלו. הוא מנסה לעזור לצ'יוואווה המפונקת מבברלי הילס לשרוד ברחוב ולמצוא את דרכה הביתה. במקביל, רייצל המבוהלת מגייסת את סם, הגנן המסור של וויויאן, והבעלים של פאפי המתגעגע והמודאג, אשר ממהר לחצות את הגבול למקסיקו יחד עם כלבו, הנחוש למצוא ולהשיב הביתה את אהובתו. פאפי מגייס צוות הצלה הזוי, הכולל בנוסף לרייצל וסם, שלושה כלבים, עכברוש אחד ואיגואנה עצבנית. יחד הם מוצאים את קלואי ומשיבים אותה לביתה. ג'יימי לי קרטיס - הדודה ויויאן אש פייפר פראבו - רייצ'ל אש לין מנולו קרדונה - סם מאורי סטרלינג - רפרטי חסוס אוצ'ואה - השוטר רמירז מרגרט מוראו - בלייר דרו ברימור - קלואי הצ'יוואווה אנדי גרסיה - דלגאדו הרועה הגרמני ג'ורג' לופז - פאפי הצ'יוואווה אדוארד ג'יימס אולמוס - אל דיאבלו הדוברמן פינצ'ר פול רודריגז - צ'יקו האיגואנה צ'יץ' מרין - מנואל העכברוש לאחר הצלחת הסרט הראשון, חברת דיסני החליטה ליצור 2 סרטי המשך שיוצאו לחנויות (בשיטת direct-to-DVD). ב-1 בפברואר 2011 יצא הסרט הצ'יוואווה מבוורלי הילס 2, וב-12 בספטמבר 2012 יצא הסרט השלישי הצ'יוואווה מבוורלי הילס 3. שני סרטי ההמשך לא דובבו לעברית. מדיה וקבצים בנושא הצ'יוואווה מבוורלי הילס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הצ'יוואווה מבוורלי הילס "הצ'יוואווה מבוורלי הילס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הצ'יוואווה מבוורלי הילס", באתר נטפליקס "הצ'יוואווה מבוורלי הילס", באתר AllMovie (באנגלית) "הצ'יוואווה מבוורלי הילס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הצ'יוואווה מבוורלי הילס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הצ'יוואווה מבוורלי הילס", באתר Metacritic (באנגלית) "הצ'יוואווה מבוורלי הילס", באתר אידיבי "הצ'יוואווה מבוורלי הילס", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "הצ'יוואווה מבוורלי הילס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז עלית לספורט

מרכז הספורט באוניברסיטת תל אביב שוכן לאורכו של רחוב חיים לבנון, בחלקו הצפון-מערבי של קמפוס האוניברסיטה. שטחו כ-60 דונם, אורכו מצפון לדרום הוא כ-400 מטר ורוחבו כ-200 מטר. בקמפוס מרכז הספורט נמצאים המתקנים הבאים: אצטדיון כדורגל ואתלטיקה, המשמש את בית הספר לכדורגל של קבוצת מכבי תל אביב, בריכת שחייה אולימפית פתוחה ושתי בריכות מקורות, שישה מגרשי טניס, אולם ספורט וחדר כושר. המרכז הוא ביתו של "איגוד הספורט האקדמי (אס"א) תל אביב", הפעיל ביותר מעשרים מוסדות אקדמאים ברחבי ישראל. אס"א תל אביב מקיים פעילויות בענפי ספורט רבים, בהם כדוריד, טניס, כדורגל, כדורמים, רוגבי, טאקוונדו, שחמט, קראטה, ניווט ספורטיבי ועוד. עוד פועלים במקום "קמפוס שיאים" המכשיר מדריכים ומאמנים בתחומי ספורט שונים, "קמפוס ברושים" לרפואה משלימה ובית הספר לריקוד מחולה. מדיה וקבצים בנושא מרכז עלית לספורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז עלית לספורט אתר אס"א תל אביב אתר שיאים
מארלי ואני (סרט)

מארלי ואני (באנגלית: Marley & Me) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה, בבימויו של דייוויד פרנקל. הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי המצליח של ג'ון גרוגן, הנושא את אותו השם. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ובקנדה ב-25 בדצמבר 2008, ושבר את שיא ההכנסות מסרטים בחג המולד, עם הכנסות ממכירת כרטיסים בשווי 14,750,000 דולר. ברחבי העולם הכניס הסרט 244 מיליון דולר. את דמותו של מארלי משחקים 22 כלבי לברדור שונים. ג'ון (אוון וילסון) וג'ני (ג'ניפר אניסטון) גרוגן, הם זוג עיתונאים, נשואים טריים, שאחרי שירד שלג ביום חתונתם והם הגיעו קפואים הביתה, מואסים בחורפים המושלגים והקשים של מישיגן ומחליטים להתחיל חיים חדשים בפאלם ביץ', פלורידה, מקום בו שניהם מצליחים למצוא עבודה, בית וחברים. ג'ון לא משוכנע שהוא מוכן להביא ילדים לעולם, ועל מנת ליצור אצל ג'ני תחושת אימהות הוא מחליט להביא קודם כל את מארלי (על שמו של בוב מארלי שאת אחד משיריו שמע ג'ון עם הכלב בדרך חזרה מהאימוץ), כלבלב מסוג לברדור. הכלכלב, שכאשר בחרו אותו היה קטן מאחיו, אוכל ללא הפסק, גם דברים שאינם אמורים להיאכל על ידו וגדל במהירות רבה להיות כלב גדול וחזק. חזק עד כדי כך שהוא מצליח לצאת דרך הרשת של דלת רשת ללא מאמץ. בין מעלליו - שתיית מים ישירות מהאסלה, אכילת קירות הגבס והספה החדשה. ג'ון, שהקריירה שלו נשרכת אחרי זו של ג'ני מקבל את הצעתו של ארני, עורך העיתון בו הוא עובד, לכתוב טור בעיתון. מחוסר רעיון טוב יותר הוא כותב טור על "צער גידול כלבים". הטור השנון והמצחיק זוכה להצלחה. אחרי היריון כושל אחד, ג'ני יולדת את פטריק. לאחר זמן מה, ג'ני שוב בהריון וג'ון מקבל טור יומי (ותוספת נכבדה לשכר) על מנת לממן בית חדש וגדול יותר. זמן לא ארוך אחר כך יולדת ג'ני את קונור. גם גידול הילדים והקשר שלהם לכלב מהווים נושאים לכתיבה בטור של ג'ון. למשל, איך משכנעים כלב לא לאכול את התינוק החדש, למרות שהוא נראה כמו צעצוע לעיסה, ואיך הכלב בלע מחרוזת שג'ון קנה לג'ני והדרך בה השתמש על מנת למצוא אותה חזרה. ג'ני עוזבת את העבודה ומתמסרת לגידול הבנים, אחרי ששכנתם מותקפת על ידי פורץ, המשפחה עוקרת לבית גדול בשכונת יוקרה ונולדת להם ילדה, קולין. הילדים גדלים תוך שהכלב מהווה עבורם חלק מהמשפחה וכאשר הוא מזדקן, עובדת הזדקנותו מהווה עבורם משבר, המתעצם כאשר כשג'ון נאלץ להרדים אותו על שולחן הטיפולים אצל הווטרינרית, בגיל 13 לערך. אוון וילסון - ג'ון גרוגן ג'ניפר אניסטון - ג'ני גרוגן אריק דיין - סבסטיאן אלן ארקין - ארני קליין היילי הדסון - דבי היילי בנט - ליסה קת'לין טרנר - גברת קורנבלוט אתר האינטרנט הרשמי של מארלי ואני (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מארלי ואני (בצרפתית) "מארלי ואני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מארלי ואני", באתר נטפליקס "מארלי ואני", באתר AllMovie (באנגלית) "מארלי ואני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מארלי ואני", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מארלי ואני", באתר Metacritic (באנגלית) "מארלי ואני", באתר אידיבי "מארלי ואני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארז דבורה, ynet - תרבות ובידור - לסרס ת'כלב, באתר ynet, 9 במרץ 2009