laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגדל אדגר 360

מגדל אדגר ॰360 הוא מגדל משרדים בגובה 147.65 מטרים השוכן ברחוב השלושה 2 בתל אביב, מזרחית לנתיבי איילון בסמוך להיכל הכדורסל ביד אליהו. המגדל, בבעלות חברת אדגר השקעות שבשליטת ביטוח ישיר, הוא למעשה תוספת בנייה של 20 קומות חדשות מעל מגדל משרדים בן 15 קומות שהיה קיים עוד משנת 2001. המגדל במתכונתו הקודמת, אשר תוכנן על ידי משרד באדריכלים הבין-לאומי סיזר פאלי, היה אחד משני בניינים בפרויקט בשם "איילון ביזנס סנטר" ונקרא בזמנו "בניין A המגדל המערבי", הוא אוכלס בשנת 2001 ושימש מאז את מטה מחוז המרכז של משרד החינוך. בשלב זה היה בן 15 קומות בלבד. הבניין השני, הסמוך אליו (בניין B המחולק לשלוש כניסות B1,2,3) השתרע על פני רחוב השלושה 4,6,8 ואכלס בין השאר את משרד המשפטים, משרדי מע"מ רשם הירושות ורשם המשכונות. הפרויקט, על שני בנייניו, נרכש על ידי חברת אדגר בשנת 2007 לפי שווי של 430 מיליון שקל, מהנאמן של חברת הנדל"ן י. מושקוביץ לאחר שזו קרסה כמה שנים קודם לכן. כחלק מהרכישה קיבלה חברת אדגר זכויות בניה למגדל משרדים נוסף במתחם (בניין C, מגדל מזרחי, נמצא בשלבי בניה). בניית תוספת הקומות למגדל המערבי (בניין A) תוכננה על ידי משרד "לרמן אדריכלים" ובנייתו בוצעה על ידי חברת אלקטרה בנייה. הבנייה החלה בשנת 2012 והושלמה בשנת 2015. בניית תוספת של 20 קומות למגדל קיים, בגובה רב, במשך שלוש שנים, מבלי להשבית את הפעילות השוטפת של המגדל הקיים, טמנה בחובה התמודדות עם אתגרים תכנוניים והנדסיים רבים. אתגר נוסף איתו התמודד משרד האדריכלים הוא חיבור ויזואלי/עיצובי בין שני חלקי המגדל (החלק התחתון הישן, ותוספת 20 הקומות שמעליו) כך שהתוספת לא תיראה כטלאי, והמגדל יראה בסופו של דבר כיחידה אחת ולא שני חלקים זרים, בעיקר למול הבחירה בחיפוי השונה לכל אחד משני חלקי הבניין (שיש בחלקו התחתון, למול קירות מסך מזכוכית בחלקו העליון). למגדל במתכונתו החדשה שתי כניסות עצמאיות – אחת למשרד החינוך (קומות 1–15) והשנייה למגדל המשרדים שמעליו (קומות 16–35), לובי נפרד בגובה כפול, ומערכת מעליות נפרדות. למגדל 35 קומות עיליות בסה"כ ו-4 קומות חניון תת-קרקעי הכוללות כ-1000 מקומות חניה. בקומות 20 ,22 ,24 ,26 קיימות מרפסות פתוחות. שטח קומה 1050 מ"ר ושטחו הכולל של הבניין 46,334 מ"ר. במרתף המגדל הוקמה חוות שרתים מאובטחת לטובת דיירי הבניין. המגדל עגול (ומכאן שמו – אדגר 360), הוא מכוסה בקירות מסך ולוחות שיש. למגדל 11 מעליות, 4 מתוכן הן מעליות חיצוניות, שקופות. הבניין מנוהל על ידי חברת רמות. בין הדיירים העיקריים במגדל: מטה מחוז המרכז של משרד החינוך (קומות 1–15) חברת אופטימוב (קומות 33–34 בשטח כולל של יותר מ-2,200 מ"ר) חברת Investing.com (קומות 21-22-23-24) משרד עורכי הדין פירון (קומות 17-18-19-20) גורדי שחקים בישראל מדיה וקבצים בנושא מגדל אדגר 360 בוויקישיתוף האתר הרשמי של מגדל אדגר 360 מגדל אדגר באתר האדריכלים לרמן מגדל אדגר בפרוטופליו החברה רם דגן, הפועלים מוכר לאדגר את פרויקט איילון ביזנס סנטר לפי שווי של 430 מיליון שקל, באתר הארץ, 17 ביוני 2007
אברהם יצחק גליק

הרב אברהם יצחק גליק (ה'תקפ"ו – ב' באייר ה'תרס"ט; 1826 – 23 באפריל 1909) היה רבה של טולצ'ווה, מגדולי רבני הונגריה בשני העשורים האחרונים של המאה ה-19 ובעשור הראשון של המאה ה-20. מחבר הספרים "באר יצחק" ו"יד יצחק". נולד בווירטש, למד בישיבתו של רבי שמואל שמעלקא קליין (מחבר "צרור החיים") בבלקאן, ואחר כך בישיבתו של הרב יצחק משה פרלס בבוניהד, והתפרסם כעילוי. בנעוריו כתב שירים. נישא בשנת ה'תר"ו (1846) לחוה רייצא (לימים נוסף לה גם השם שרה, נפטרה בתרס"ז, 1907) בת הרב ישעיה בנט בן מהר"ם בנט וחתן רבי אלעזר לעוו. גיסו היה הרב בעריש בנט רבה של קאלוב. בשנת תרמ"ט הוציא לאור בסיגט את ספר השו"ת "פרשת גדולת מרדכי" מאת הרב מרדכי בנט, סב אשתו. לאחר נישואיו התגורר שלוש שנים בקאלוב. התגורר תחילה בנג'הלאס (האלאס), חכר שדה והתפרנס ממנו וממסחר שערכה אשתו. באותה תקופה התקבצו סביבו כ-30 תלמידים. בעקבות שריפה ושיטפון בה אבד רכושו החל לשמש ברבנות בטול'צווה. הוא שימש בתפקיד זה במשך כחמישים שנה, עד לפטירתו. החזיק במקום ישיבה. בהלווייתו השתתפו המונים. הרב גליק נחשב לאחד מגדולי המשיבים בהונגריה בדורו. ספר השו"ת שלו "יד יצחק" בשלושה כרכים, כולל כתשע מאות בירורים הלכתיים שנכתבו במענה לשאלותיהם של רבנים מכל רחבי הונגריה וטרנסילבניה. התמדתו בלימוד תורה הייתה לשם דבר. חתנו הרב יחזקאל בנט ציין כי בכל שנות כהונתו הרבות, נמנע הרב גליק מחופשות, השתתפות באסיפות רבנים ועיון בעיתונים. נודע כבעל מידות, סובלן ועניו. אורח חייו היה סגפני וצנוע. הרב יקותיאל יהודה גרינוולד, בספרו "ספר חכמי מדינתנו", כתב עליו תוארי שבח מפליגים. תמך ביישוב ארץ ישראל באופן מעשי, וכתב שיש לקנות אתרוגים שגדלו בארץ ישראל כדי לחזק את ידי מיישביה, על פני אתרוגים שגדלו ביוון. בנו היחיד, מרדכי, נפטר על פניו. נכדו הוא הרב אלעזר גליק. בתו אסתר פראדל נישאה לרב אברהם יונגרייז, בנם היה הרב אשר אנשיל יונגרייז. בתו חיה רבקה נישאה לרב יחזקאל בנט, רבה של וואראהל וראש הישיבה בה. באר יצחק - גיטין חלק א, טאלטשווא תר"ע, באתר היברובוקס באר יצחק - גיטין חלק ב, טאלטשווא תר"ע, באתר היברובוקס באר יצחק - חולין חלק א, לבוב תרנ"ו, באתר היברובוקס באר יצחק - חולין חלק ב, לבוב תרנ"ט, באתר היברובוקס שו"ת יד יצחק - חלק א-ג, באתר היברובוקס הרב יחזקאל בנט (חתנו), הקדמה – תולדות המחבר, באר יצחק על מסכת גיטין, חלק א, טולצ'ווה תר"ע פינחס זליג שוורץ, שם הגדולים מארץ הגר (בערכו), אות א' פריט ע"א, עמ' 15–16 אברהם פוקס, ישיבות הונגריה בגדולתן ובחורבנן, כרך א, ירושלים תשל"ט, עמ' 310–311 ('טולצ'ובה') שלמה שפיצר, קהילות הונגריה, מכון ירושלים תשס"ט, עמ' 171–172 ('טולצ'וא') בן-ציון אייזנשטט, גליק, הרב ר' אברהם יצחק, ניו יורק, תרע"ג. עמ' 99–100, באתר היברובוקס יהוסף הכהן שוורץ, שר וגדול נפל בישראל, בעמוד השער של כתב העת וילקט יוסף, שנה יא גיליון יג. (עמ' 93–95 בכרך השנה) וראו גם בגליונות הבאים, באתר היברובוקס אברהם יצחק גליק, דף שער בספרייה הלאומית יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, ירושלים תשנ"ז, מבוא, עמ' 174, 431-432. וראו גם: תשובת מהר"ם בריסק שהובאה בשו"ת שאילת משה, צז, המכנה אותו 'ראש המורים במדינתנו'. ראובן פרבר, פאר מרדכי, תל אביב תשי"א, עמ' 64 שם הגדולים וקורות גדולי ישראל בארצינו, ארץ הגר משנת ד"א תת"כ עד היום הזה, סיגט 1910 ציטוט זה הובא בשמו בספר דורות האחרונים חלק א, עמוד 100 וילקט יוסף, כרך י', עמוד 139
יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ

יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ (גרמנית: Johann Wilhelm von der Pfalz; ‏19 באפריל 1658 - 8 ביוני 1716) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1690–1716. יוהאן וילהלם נולד בדיסלדורף ב-19 באפריל 1658, לפיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה. בשנת 1678 התחתן יוהאן וילהלם עם מריה אנה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה גונזגה, ובשנת 1679 ויתר לו אביו על דוכסויות יוליך וברג. בשנת 1689 מתה אשתו ללא ילדים, ויוהאן וילהלם התחתן עם מריה אנה לואיזה דה מדיצ'י, בתם של קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ומרגריט לואיז ד'אורליאן, אך גם ממנה לא היו לו ילדים. בשנת 1690 מת אביו פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ויוהאן וילהלם עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו לשלטון, העביר יוהאן וילהלם את בירת הנסיכות מהיידלברג לדיסלדורף, ובשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק, ובו הסיר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת את טענתו לבעלות על חלק מנסיכות הבוחר מפפאלץ. בשנת 1705 הכריז יוהאן וילהלם על סובלנות דתית בנסיכות, בהשפעת פילגשו דורותיאה פון ולן. ב-8 ביוני 1716 מת יוהאן וילהלם בדיסלדורף ללא ילדים, ואחיו קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה במקומו לשלטון. מדיה וקבצים בנושא יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ בוויקישיתוף יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יונגרייז

יונגרייז הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אסתר יונגרייז – רבנית אורתודוקסית-אמריקאית, מייסדת ונשיאת ארגון "הנני" אשר אנשל יונגרייז – מספר אישים בצלאל יונגרייז (צל) - זמר וגיטריסט ישראלי, מחלוצי מוזיקת הרוק בישראל דוד יונגרייז – ראב"ד העדה החרדית
קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ

קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ (גרמנית: Karl III Philip von der Pfalz; ‏4 בנובמבר 1661 - 31 בדצמבר 1742) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1716–1742. קרל פיליפ נולד בדיסלדורף ב-4 בנובמבר 1661, לפיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה. בהיותו בן 14 החל קרל פיליפ לימודי כמורה, אך לבסוף לא הוסמך. בשנת 1684 התגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ובין השנים 1694–1697 אף לחם כנגד האימפריה העות'מאנית, ואף הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. בשנת 1716 מת אחיו יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ, וקרל פיליפ עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון גירש קרל פיליפ את פילגשו של אחיו דורותיאה פון ולן, ובשנת 1720 העביר קרל פיליפ את בירת הנסיכות מדיסלדורף למנהיים. כיוון שלא היו לו בנים יורשים, הוא חיתן את בתו אליזבת אוגוסטה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, עם קרל תאודור, רוזן פפאלץ-זולצבאך, על מנת לחזק את הקשר בין הענפים השונים של בית ויטלסבאך. אולם כל בניה מתו בילדותם ושלוש בנות שרדו. על כן, ב-17 בינואר 1742 חיתן קרל פיליפ את נכדתו אליזבת אוגוסטה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, בתם של יוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך עם קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה. ב-31 בדצמבר 1742 מת קרל פיליפ במנהיים, ובמקומו עלה לשלטון בעלה של נכדתו קרל הרביעי תאודור, הנסיך הבוחר מפפאלץ מבית פפאלץ-זולצבאך, שבשנת 1777 ירש אף את נסיכות הבוחר מבוואריה. בשנת 1688 התחתן קרל פיליפ עם לודוויקה קרולינה רדזיוויל, בתם של בוגיסלאב רדזיוויל ואנה מריה רדזיוויל, ממנה נולדו לו 4 ילדים: לאופולדינה אלאונורה יוזפינה (1689–1693) מריה אנה (1690–1692) אליזבת אוגוסטה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג (1693–1728) בן (1695) בשנת 1701 התחתן קרל פיליפ עם תרזה לודומירסקה, בתם של יוזף קרול לודומירסקי ותאופיליה לודוויקה זאסלאווסקה, ממנה נולדו לו 2 ילדים: תיאופילה אליזבת פרנציסקה (1703–1705) אנה אליזבת תיאופילה (1709–1712) בשנת 1728 התחתן קרל פיליפ בנישואים מורגנטיים עם ויולנטה מריה תרזה מטורן וטקסיס, אך לא היו לו ילדים ממנה. מדיה וקבצים בנושא קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ בוויקישיתוף
הנערה מאידה

הנערה מאידה (Yde Girl; ‏האזנה‏Ⓘ‏, נהגה: [ɪdə]) היא גופת כבול שנמצאה בביצת הכבול Stijfveen על יד הכפר ההולנדי אידה, במאי 1897. הגופה נמצאה ב-12 במאי 1897. בדיקות פחמן-14 הראו כי הנערה מתה בין שנת 54 לפנה"ס לשנת 128, בגיל משוער של 16 שנים. היה לה שיער בגוון זהוב-אדום, ותחילה חשבו שצד אחד של ראשה גולח קודם מותה. אולם מחקרים מאוחרים שנעשו על גופת כבול אחרת, ווינדבי 1, הציעו כי הסיבה לכך ששיערה חסר באותו צד היא שהשיער נחשף מעט יותר לחמצן מהצד האחר. סריקות הראו כי הנערה סבלה מעקמת וגובהה היה 137 ס"מ, נמוך יחסית לנערה בגיל זה.  הגופה נמצאה לבושה בגלימה מצמר. צווארה היה עטוף בצעיף צמר קלוע בטכניקת ספראנג, מכך ניתן אולי ללמוד כי היא הוצאה להורג או הוקרבה. יש לה פצע דקירה באזור עצם הבריח, אך על פי בדיקות שנערכו זהו לא גורם המוות. יש המשערים כי בזמן שמתה הייתה מחוסרת הכרה משום שלא נמצאו פצעי הגנה על ידה. כמו במקרים אחרים של גופות כבול, העור ותכונותיו נשמרו הודות לחומצה הטאנית שנמצאת במים. על פי הדיווחים, בזמן שהתגלתה הייתה הגופה שמורה במצב יוצא דופן, במיוחד שיערה. אולם עד שהגופה הועברה לטיפול הרשויות, שבועיים לאחר מכן, היא נפגעה קשות: רוב שיניה הוצאו על ידי תושבי הכפר, וגם כמויות גדולות של שיער. בנוסף, בשעה שהגופה נמצאה פגעו החופרים בטעות בגולגולת. כך שרק הגו (פלג הגוף העליון ללא הגפיים), הראש, היד הימנית וכפות הרגליים נשארו ללא פגע. שאר הגוף לא נשתמר במהלך השנים או שנפגע על ידי כלי חיתוך הכבול.    גופתה של הנערה מאידה הוצגה במוזיאון ולא נערך מחקר נוסף על שרידיה עד שנת 1992 אז ערך ריצ'רד ניב (אנ'), חוקר מאוניברסיטת מנצ'סטר, בדיקת CT של הגולגולת וקבע את גילה של הנערה, היסטורית ואנטומית. הנערה מאידה נודעה בציבור בעקבות שחזור ראשה ומראה פניה שנעשה על ידי ריצ'רד ניב. בשחזור זה השתמש ניב בטכניקות מתחום הכירורגיה הפלסטית והרפואה המשפטית. לאור מצב הגופה שחזור מראה פניה כלל כמה ניחושים, כגון מראהו של האף. גופת הנערה, לצד השחזור המודרני שלה, מוצגים במוזיאון דרנט באסן.  גופת הנערה, יחד עם שתי גופות כבול אחרות, רוטר פרנץ והאיש מווירדינג, הועברו ברחבי העולם במסגרת תערוכה נודדת בין מוזיאונים בתחילת שנות ה-2000.  Yde Girl באתר mummytombs. דף המוצג באתר המוזיאון. מדיה וקבצים בנושא הנערה מאידה בוויקישיתוף
משה מרקוביץ

משה מרקוביץ (ה'תרט"ו, 1855 – ניסן ה'תרצ"ה, 1935) היה ביבליוגרף וביוגרף ליטאי, בן העיר ראסיין. מחבר הספר "שם הגדולים השלישי". נולד בנמוקשט (ביידיש: נעמאָקשט; בליטאית: Nemakščiai (אנ')) שבפלך קובנה, בצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא). במקצועו היה מרקוביץ רצען, אך פרויקט חייו היה ספרו "שם הגדולים השלישי" שבו רצה להשלים ערכים שנשמטו מספרו של חיד"א "שם הגדולים". רק חלק קטן מהספר ראה אור בדפוס ובשנים האחרונות נעשה מאמץ שיתופי בפורום אינטרנט של "אוצר החכמה" להנגיש את החלקים שנותרו בכמה כתבי יד עם שינויים בין המהדורות. מרקוביץ לא ידע לכתוב, ובמשך 38 שנים הכתיב תוך כדי עבודתו את תוצאות מחקריו לבחורים מבתי המדרש של ראסיין תמורת תשלום. הוא נפטר בשנת 1935 (תרצ"ה) בגורזד. בנו הרב שלמה זלמן טוביה מרקוביץ, רבן של קובורסק, אינטוריק ואנטלייפט. נכדו הרב חיים שמשון היה מתלמידי סלובודקה וחבר הכולל בקובנה. הדפיס את ספרו "אמרי חיים" בקיידאן (תרצ"ט) ונספה בשואה בתו חיה טילה ובעלה הירש שר התגוררו בפריז בנו יעקב צדוק מרקוביץ התגורר בפריז בתו ביילה מערע התגוררה בניו יורק לקורות עיר קידאן ורבניה, ורשה, תרע"ג, 1913, באתר היברובוקס לקורות עיר ראסיין ורבניה, ורשה, תרע"ג, 1913, באתר היברובוקס לקורות עיר נובהרדוק ורבניה ורשה ה'תרע"ג. שם הגדולים השלישי - חלק א, וילנה, תר"ע, 1910, באתר היברובוקס אהרן בן-ציון שורין, "ר' משה מרקוביץ - הסנדלר מראסיין", בתוך: קשת גיבורים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ד. אבישי אלבוים, לתעלומה נקרא אור, סקירה על הפרויקט של "פורום אוצר החכמה" בבלוג של מנהל ספריית הרמב"ם שם הגדולים השלישי - פרטים על החיבור ועל מחברו, פורום אוצר החכמה משה בן שלמה זלמן מרקוביץ (1855-1937), דף שער בספרייה הלאומית עמוד הפרויקט באתר הפורום.
חגית בריל

חגית יונה בריל (‏10 בדצמבר 1974 – 22 ביולי 2024) הייתה טניסאית שולחן ומרימת משקולות פאראלימפית ישראלית. בריל גדלה ברמת גן ובילדותה התאמנה בשחיה בכפר המכביה. בתיכון למדה במגמת ספורט, הוכשרה כמדריכת ספורט במכון וינגייט והדריכה חוגי שחיה עד גיוסה לצה"ל. במהלך שירותה הצבאי בחיל המודיעין נפצעה בריל בעת פעילות מבצעית שפרטיה אסורים בפרסום. על אף הפציעה השלימה את שירותה הצבאי. לאחר הפציעה נעזרה במקל הליכה ולאחר מכן בקביים עד ששתי רגליה שותקו לחלוטין – מצב שחייב מעבר לכיסא גלגלים. לאחר כשנה חזרה בריל לבריכה והחלה להתאמן באופן יום יומי. תחילת דרכה בספורט מקצועני לנכים הייתה בהרמת משקולות. ענף שאליו הגיעה בעקבות מפגש עם אבי ברונר, מאמן נבחרת הרמת המשקולות, שפגש אותה בעת שהייתה בטיפול רפואי ושכנע אותה לבוא ולהתאמן בהדרכתו. דרכה בענף זה הגיעה לשיאה במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) שם קבעה בריל שיא לאומי בהרמת משקולות כשלחצה 62.5 ק"ג ודורגה במקום התשיעי. אך כשנה לאחר האולימפיאדה, בעקבות הליך רפואי, שותקה ידה השמאלית והיא נאלצה לפרוש מהענף. בשנת 2010 שימשה כעוזרת פרלמנטרית של חבר הכנסת ישראל חסון ובכך הייתה לעוזרת הפרלמנטרית הראשונה בתולדות הכנסת, הרתוקה לכיסא גלגלים ממונע. בשנת 2015 החלה להתחרות בטניס שולחן ברמה הבינלאומית וזכתה במדליית כסף באליפות גרמניה הפתוחה בדרגת הנכות הגבוהה, במדליית ארד באליפות צ'כיה הפתוחה ובהישגים נוספים שדרגו אותה במקום גבוה מספיק לצורך הקריטריון הפאראלימפי להשתתפות במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) בטורניר היחידות ובטורניר הצוותים יחד עם קרולין טביב. במשחקים הפאראלימפיים בריו הפסידה בשני המשחקים בשלב הבתים של טורניר היחידות ולא עלתה לרבע הגמר. בספטמבר 2019 שבה חגית מאליפות אירופה עם מדליית ארד. החל משנת 2014 התנדבה בריל בבסיס הפעלה של משמר הגבול. התנדבות זו החלה לאחר שכמה פעמים שוטרי מג"ב עזרו לה בתיקונים דחופים בבית ובחצר שבהם לא יכלה לטפל בשל נכותה. נפטרה ב-22 ביולי 2024. מדיה וקבצים בנושא חגית בריל בוויקישיתוף פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים, באתר הרשמי של IPC (באנגלית) חגית בריל, באתר המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) ריקי רט, הולכת על מדליה: חגית בריל מסתערת על ריו, באתר nrg‏, 2 בספטמבר 2016 מעין פלג אבירם, חגית בריל מרגישה שהיא יכולה לעשות כל דבר, "אבל קצת אחרת", באתר Xnet‏, 7 בספטמבר 2016 אולימפיאדת הנכים: שיא ישראלי למרימת המשקולות, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2000 אברהם תשובה, טנ"ש נכים: מדליות לישראל באליפות גרמניה, באתר ynet, 28 במאי 2015 ידיעה באתר המרכז הירושלמי לטניס שולחן שמעון איפרגן, ‏נכת צה"ל שהפכה לקצינת המבצעים של בסיס מג"ב, באתר ‏מאקו‏, 18 באפריל 2015 ההתאחדות הישראלית לספורט נכים בפייסבוק
טרונק

האם התכוונתם ל... יחיאל ישעיהו טרונק – סופר יידיש, היסטוריון חוקר תולדות יהדות פולין, מסאי ועורך. נכדו של הרב משה פנחס טרונק ישראל יהושע מקוטנא – פוסק חשוב בפולין במחצית השנייה של המאה ה-19. משה פנחס טרונק – רב פולני, בנו של הרב ישראל יהושע יצחק יהודה טרונק – רב פולני, בנו של הרב משה פנחס ישעיהו טרונק – חוקר, סופר והארכיונאי הראשי של המכון המדעי היהודי YIVO, בנו של הרב יצחק יהודה טרונק גו (אנטומיה) – באנטומיה, גֵו (טורסו) הוא החלק הגדול בגוף האדם, ללא החשבת הגפיים והראש. מכונה גם "טרונק" (גוף חסר גפיים וראש).
שאול ינובסקי

שאול ינובסקי (באנגלית: Saul Yanovsky, ביידיש: שאול יאנאווסקי; 18 באפריל 1864 – 1 בפברואר 1939) היה אנרכיסט יהודי ופעיל פוליטי. ינובסקי היה ההוגה האנרכיסטי הראשון ברחוב היהודי. הוא נולד בפינסק ולמד בחדר ובתלמוד תורה שבו למד גם רוסית ואריתמטיקה. בגיל 13 עזב את תלמוד התורה ובהשפעת אחיו שהיה מורה לעברית ומשכיל, למד לימודים כלליים כתלמיד אקסטרני. ב-1880 נסע לביאליסטוק ושם השתלב בחוגי הסטודנטים ועשה לו שם בבקיאותו ברוסית ובספרות. באותה תקופה החל להיות פעיל גם בחוגים רדיקליים. ב-1885 היגר לארצות הברית. שם הוא עבד בעבודות כפיים שונות ונעשה פעיל בתנועת העבודה. הוא התפרסם מהר כנואם טוב. הוא גם עבר מרוסית ליידיש משום שכך הייתה לו יותר השפעה על הפועלים היהודים. אחרי מהומות היימרקט נעשה לאנרכיסט. הוא הקים יחד עוד כמה אנשים את הקבוצה האנרכיסטית פיאנירע דער פרייהייט (חלוצי החירות). ב־1889 נעשה עורכו של העיתון האנרכיסטי די וואהרהייט (האמת) שהפסיק לצאת אחרי הגיליון העשרים. ב־1890 נסע ללונדון ועבד שם בקבוצה האנרכיסטית דער נייער דור (הדור החדש). הוא נעשה לעורכו של העיתון דער ארבעטער פריינד. בתחילת 1895 חזר לניו יורק. כתב העת של הקבוצה די פרייע ארבעטער שטימע (קול הפועלים החופשיים) נקלע לבעיות כספיות גדולות אבל ינובסקי הצליח להתגבר על הקשיים והעיתון החל לצאת שוב והוא היה עורכו במשך עשרים שנה. הוא גם יסד עיתון יומי: די אבענד צייטונג (עיתון ערב) בכוונה להילחם בעיתונות הצהובה אבל העיתון נסגר אחר שלושה חודשים. בשנים 1910–1911 ערך את הירחון "די פרייע געזעלשאפט" (החברה החופשייה), אבל עזב אותו ב-1919 אחרי שהתנועה האנרכיסטית היהודית הזדהתה עם מהפכת אוקטובר. במשך תקופה קצרה עבד בעיתון פארווערטס. ב־1929 חזר להיות עורכו של פרייע ארבעטער שטימע ופרסם שם, מלבד מאמרים פולמוסיים, גם ביקורות תיאטרון ותרגומים מהספרות העולמית. מיכאיל בקונין. גאט און דער שטאט. לידז: לידזער אנארכיסטישע גרופע, 1901 ויקטור הוגו. די ים ארבייטער. לאנדאן: אידישע פאבלישינג קאמפ', 1910 פיוטר קרופוטקין. די פראנצויזישע ראוואלוציע. ניו יארק: פרייע ארבייטער שטימע, 1912 לב טולסטוי. די שקלאפעריי פון אונזער צייט, און אנדערע געקליבענע סאציאלע שריפטן. ניו יארק: פרייע ארבייטער שטימע, 1912 ברטה זוטנר. נידער מיט די וואפען. ניו יורק: פרייע ארבייטער שטימע. 1917 לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור, באנד 4. ניו יורק: קולטור-קאנגרעס/ציקא, 1961. (ביידיש) מדיה וקבצים בנושא שאול ינובסקי בוויקישיתוף מידע על שאול ינובסקי בקטלוג הספרייה הלאומית אבא גורדין. ש. יאנאווסקי: זיין לעבן, קעמפן און שאפן 1864-‏1939 שאול יוסף ינובסקי (1864-1939), דף שער בספרייה הלאומית אבא גארדין, עמ' 7
רועי ידיד

רועי ידיד (נולד ב-14 בספטמבר 1980, י"ד בתשרי תשמ"א) הוא זמר, שחקן, מלחין ויוצר. רועי נולד בשם רועי ידעי וגדל בעיר אשקלון, כבר בבית הספר היסודי היה שר ומנגן. בגיל 15 החל להופיע באירועים בליוויו קלידים של חברו לספסל הלימודים. לאחר לימודיו בישיבה התגייס ללהקת הרבנות הצבאית שבראשה עמד משה (מונה) רוזנבלום שם היה סולן ראשי ובהמשך אף למפקד הלהקה. באמצע שירותו הצבאי הצטרף אל תזמורת "ענבי הגפן" ומאז ועד היום הוא משמש כסולן התזמורת. במסגרת זו מופיע בכנסים ציבורים רבים ובחתונות. לאחר השירות הצבאי למד תואר ראשון במכללה לחינוך גבעת וושינגטון. בשנת 2003, השתתף בדיסק הראשון של תזמורת ענבי הגפן יחד עם דדי גראוכר, ישי לפידות, אורי שבח ועוד. לאחר מכן הוציא סינגל בכורה הנקרא "בריאת עולם קטנה" שאותו כתב משה קלוגהפט. רועי הלחין לשיר יחד עם חבר לישיבה, אלדד רצון. בהמשך, קלוגהפט כתב עוד מספר שירים לרועי, ביניהם: "איש של חורף", "רגע של ניצחון", ו"חוף מבטחים". בשנת 2006 הגיע לידיו טקסט לשיר המדבר בין היתר על תוכנית ההתנתקות מגוש קטיף ועל השאיפה לארץ ישראל ובעקבותיו חיבר את השיר "את לי ארץ". בשנת 2007 הוציא את אלבום הבכורה שלו כאשר במקביל גם תזמורת ענבי הגפן הוציאה דיסק שני יחד עם רועי. בשנת 2010 הוציא דיסק כאשר נדב ביטון ונועם חייט הפיקו אותו. שיריו הושמעו בין היתר בגלי צה"ל, רשת ג', רדיו לב המדינה, רדיוס 100FM ועוד. שני הדיסקים שהוציא נמכרו באלפי עותקים ושירים מתוכם הגיעו לראשי מצעדי הפזמונים החסידיים. בשנת 2016 הוציא את הסינגל "יהיה לנו הכל" שכתב והלחין עבורו ישי ריבו ועתיד לצאת כחלק מדיסק שלישי. ב-2017 יצא סינגל נוסף בשם "הגיע הזמן" שנכתב והולחן על ידי ריבו. במהלך השנים הוציא סינגלים נוספים, מהמוכרים שבהם הוא "ניגון של גמרא" - יחד עם מקהלת הישיבה לצעירים, עם מידד טסה את השיר "תודה" ועם דוד דאור את השיר שמע ישראל. נשוי ואב לשישה, מתגורר בקיבוץ חפץ חיים. רועי ידיד, ברשת החברתית פייסבוק רועי ידיד, סרטונים בערוץ היוטיוב רועי ידיד, באתר שירונט רועי ידיד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) רועי ידיד, באתר ספוטיפיי רועי ידיד, באתר דיזר רועי ידיד, דף שער בספרייה הלאומית ביוגרפיה באתר ענבי הגפן פישל רוזנפלד, "בואי בשלום" • רועי ידיד בקליפ חדש - כל הזמן, באתר כל הזמן, ‏בפברואר 2016 לירון נגלר-כהן, לשיר אותו בכאב, באתר ynet, 8 במאי 2011 אבי שושן, "אני אחיה ואמות נתי לוי", באתר ynet, 2 במרץ 2011 הרב חיים דרוקמן: "מישהו יכול להתעלם מהניסים של צוק איתן?", באתר "סרוגים", 28 בספטמבר 2014 אתר הקריות רועי ידיד - בריאת עולם קטנה / Roy Yadid - Briat Olam Ktana, סרטון בערוץ "רועי ידיד - Roy Yadid", באתר יוטיוב (אורך: 4:19) רועי ידיד - "אני איש של חורף" - הקליפ הרשמי, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:45) רועי ידיד - רגע של ניצחון, סרטון בערוץ "רועי ידיד - Roy Yadid", באתר יוטיוב (אורך: 3:41) קלוגהפט כתב, רועי ידיד שר, באתר ערוץ 7, 1 בינואר 2019 רועי ידיד - את לי ארץ, סרטון בערוץ "רועי ידיד - Roy Yadid", באתר יוטיוב (אורך: 4:21) nrg תרבות, אב לשישה ילדים - ובדרך להשתלט על הפלייליסט, באתר nrg‏, 13 בספטמבר 2016 יאיר טוקר, ‏ישי ריבו כתב והלחין, רועי ידיד שר: "יהיה לנו הכל", באתר כיכר השבת, 13 בספטמבר 2016 nrg תרבות, אב לשישה ילדים - ובדרך להשתלט על הפלייליסט, באתר nrg‏, 13 בספטמבר 2016 רועי ידיד - הגיע הזמן // Roy Yadid - Higia Hazman, סרטון בערוץ "רועי ידיד - Roy Yadid", באתר יוטיוב (אורך: 3:50) מרגש: ניגון של גמרא, באתר ערוץ 7, 21 באפריל 2015 יאיר טוקר, ‏רועי ידיד ומידד טסה בדואט: "תודה" • האזינו, באתר כיכר השבת, 4 באוגוסט 2015
אשלי צוקרמן

אשלי צוקרמן (באנגלית: Ashley Zukerman; נולד ב-31 בדצמבר 1983) הוא שחקן אוסטרלי-אמריקאי-יהודי. צוקרמן נולד למשפחה יהודית בסנטה מוניקה, קליפורניה שבארצות הברית, ועבר עמה למלבורן שבאוסטרליה כשהיה בן שנתיים. עם סיום לימודיו בתיכון החל ללמוד הנדסה באוניברסיטת מונש, אך עזב כשהתקבל ללימודי תיאטרון באוניברסיטת מלבורן. עם סיום לימודיו בשנת 2006 השתתף צוקרמן במחזה נערי ההיסטוריה שהוצג בתיאטרון מלבורן. בשנים הבאות שיחק במספר מחזות נוספים, בהם "כטוב בעיניכם", בו גילם את דמותו של אורלנדו, ו"מלאכים באמריקה", בו גילם את דמותו של ג'ו פיט. בשנת 2008 לוהק לתפקידו הטלוויזיוני הראשון, בדרמת המשטרה "Rush" של ערוץ 10 האוסטרלי, בה גילם את דמותו של קצין המשטרה מייקל סנדרלי, במשך ארבע עונות הסדרה. על תפקידו בסדרה היה מועמד לפרס לוגי בקטגוריית הכישרון החדש הטוב ביותר, בשנת 2009. בשנת 2010 השתתף בשלושה מפרקי המיני-סדרה "הפסיפיק" של רשת HBO. ב-2011 השתתף בסדרה אמריקאית נוספת, "טרה נובה", של רשת פוקס, וב-2013 השתתף בעונה השישית של סדרת הטלוויזיה "הבטן הרכה" של ערוץ 9 האוסטרלי. בשנת 2014 לוהק צוקרמן לאחד התפקידים הראשיים בדרמת המתח "הקוד" בהפקת תאגיד השידור האוסטרלי. הוא השתתף בשתי עונותיה של הסדרה, וגילם את דמותו של ג'סי בנקס, גאון מחשבים הסובל מבעיות נפשיות. על תפקידו בסדרה זכה בפרס AACTA בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה, והיה מועמד לפרס לוגי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. בהמשך השנה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה "מנהטן" של רשת WGN אמריקה, וב-2015 השתתף במיני-סדרה "קץ הילדות", המבוססת על ספר בשם זה מאת ארתור סי. קלארק, ששודרה ברשת האמריקנית Syfy. ב-2018 שיחק בסדרה האמריקאית "יורשים" ב-HBO. בשנת 2020 גילם את מאט במיני-סדרה "המורה" של רשת הולו, בכיכובם של קייט מארה, קמרון מולן וניק רובינסון. בשנת 2021 כיכב בשני סרטים מתוך טרילוגיית הסרטים המבוססים על סדרת הספרים "רחוב פחד", שנכתבה על ידי הסופר ר. ל. סטיין – רחוב הפחד – חלק 1: 1994 ורחוב הפחד – חלק 3: 1666, שעלו לשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ביולי 2021. עוד בשנת 2021 גילם את דמותו של רוברט לנגדון בסדרת הטלוויזיה של שירות הזרמת המדיה Peacock "הסמל האבוד", על פי ספר המתח של דן בראון "הסמל האבוד". בשנת 2022 לוהק צוקרמן לדמותו של קיית' בסדרת הטלוויזיה "עיר בלהבות" המבוססת על הרומן באותו שם מאת גארת ריסק הולברג משנת 2015. הסדרה עלתה ב-2023 בשירות אפל TV פלוס. מדיה וקבצים בנושא אשלי צוקרמן בוויקישיתוף אשלי צוקרמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אשלי צוקרמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏5 באוגוסט 2019 בשנת 2020 שיחקה בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה מורה לצד קמרון מולן ואשלי צוקרמן. Andreeva, Nellie (2 במרץ 2020). "'Langdon': Ashley Zukerman To Play Famed Symbologist In NBC Pilot Based On Dan Brown's 'Lost Symbol'". Deadline Hollywood (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2 במרץ 2020. {{cite web}}: (עזרה)