laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סרגיי לוזניצה

סרגיי ולדימירוביץ' לוזניצה (בבלארוסית: Сяргей Уладзіміравіч Лазніца, ברוסית: Серге́й Влади́мирович Лозни́ца, באוקראינית: Сергій Володимирович Лозниця; נולד ב-5 בספטמבר 1964) הוא במאי אוקראיני עטור פרסים הידוע בזכות סרטיו התיעודיים והסרטים הדרמטיים שהוא מביים. לוזניצה נולד ב-5 בספטמבר 1964 בעיר ברנוביצ'י שבבלארוס הסובייטית. מאוחר יותר המשפחה עברה לקייב, אוקראינה, שבו לוזניצה סיים תיכון. בשנת 1987 סיים את לימודיו במכון הפוליטכני של קייב כמתמטיקאי. בין 1987 ל-1991 עבד במכון לסייברנטיקה. הוא פיתח מערכות מומחים, מערכות לביצוע תכנון ועבד על בינה מלאכותית. במקביל עבד כמתרגם מיפנית. בשנת 1991 הוא התקבל למכון גרסימוב לקולנוע, במחלקה לבימוי בסדנה של ננה דג'ורדז'דה. בשנת 1997 סיים את לימודיו בהצטיינות. מאז שנת 2000 עבד כבמאי סרטים תיעודיים בסנקט פטרבורג. בשנת 2001 הוא ומשפחתו עברו לגרמניה. בשנת 2010 נבחר סרטו "שמחתי" לתחרות הראשית בפסטיבל קאן 2010. סרטו "בערפל" משנת 2012 התמודד על דקל הזהב בפסטיבל קאן 2012. בנוסף, סרטו "מיידאן" שזכה בבכורה עולמית בהקרנה מיוחדת בקאן במאי 2014, שהיה תיעוד של המחאות בשנים 2013–2014 בקייב והדיכוי האלים שלה, זכה גם להוקרה רבה. במרץ 2022, האקדמיה האוקראינית לקולנוע הסירה את לוזניצה מחברות באקדמיה בשל התנגדותו לחרם על הקולנוע הרוסי, בהצהירו כי "כאשר אוקראינה מנסה להגן על עצמאותה, מושג המפתח ברטוריקה של כל אוקראיני צריך להיות שיוך הלאום שלו." 2010: האושר שלי 2012: בתוך הערפל 2014: מיידאן 2015: האירוע 2016: אוסטרליץ 2017: נפש עדינה 2018: המשפט 2018: דונבאס 2019: הלוויה ממלכתית 2021: באבי יאר מדיה וקבצים בנושא סרגיי לוזניצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סרגיי לוזניצה (באיטלקית) סרגיי לוזניצה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סרגיי לוזניצה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סרגיי לוזניצה, באתר AllMovie (באנגלית) סרגיי לוזניצה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סרגיי לוזניצה באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים סרגיי לוזניצה באתר סריטה סרגיי לוזניצה בריאיון לרואים עולם, סרטון ביוטיוב אמיר קמינר, עדויות מבור ההריגה, באתר "ידיעות אחרונות", 15 ביולי 2021 "Sergei LOZNITSA". Cannes Film Festival. נבדק ב-17 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Sergei Loznitsa - Film director". נבדק ב-17 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) http://www.russiancinema.ru/template.php?dept_id=3&e_dept_id=1&e_person_id=1291 (אורכב 27.11.2011 בארכיון Wayback Machine) Sergei Loznitsa in the Encyclopedia of Russian Cinema http://edition.cnn.com/2010/SHOWBIZ/Movies/05/11/cannes.festival.introduction/ CNN: "Cannes 101: A film festival field guide" "2012 Official Selection". Cannes. נבדק ב-2012-04-19. "Cannes Film Festival 2012 line-up announced". timeout. נבדק ב-2012-04-19. filmcomment.com interview sergei loznitsa filmcomment האושר שלי באתר קולנוע דרום בתוך הערפל באתר מעריב סרגיי לוזניצה בריאיון לידיעות על הסרט "בתוך הערפל" אוסטרליץ באתר הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי בתל אביב זיכרון בזמן הווה // אריאל שוייצר משוחח עם סרגיי לוזניצה, הפורום הדוקומנטרי בישראל נפש עדינה באתר סינמטק תל אביב המשפט באתר פסטיבל הסרטים חיפה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל לימבורג (הולנד)

דגל לימבורג (בהולנדית: vlag van Limburg) הוא דגל מחוז לימבורג, שממוקם בדרומה של הולנד. דגל זה אינו משמש את מחוז לימבורג שבבלגיה. הדגל עם יחס גובה:רוחב של 2:3 (בהתאמה). הדגל מורכב משלוש שורות של צבעים ביחס גודל של 2: 1: 2. הצבעים הם (מלמעלה למטה) לבן, כחול וזהב (צהוב). השורה האמצעית הכחולה הקטנה יותר מסמלת את נהר המז. בדגל, בסמוך לניצב הדגל יש סמל של האריה הלמבורגי האדום עם הזנב הכפול (סמל לימברג). שלט האצולה של מחוז לימבורג אומץ רשמית ב-27 בדצמבר 1886 בצו של מועצת המחוז - שלט האצולה חולק לארחב, שבכל רביע סמל של אזור - סמל וולקנברוג (זהה לסמל לימבור), גוילק, הורן וחלרה. במרכז הסמל, כשהוא מכסה חלק מהרביעים - סמל לימבורג. במהלך המאה ה-19 דגל המחוז הבלתי רשמי היה שני פסים אופקיים - פס אדום ותחתיו פס לבן. ב-28 ביולי 1958 אומץ דגל רשמי (הנוכחי) - ובו שלושה פסים ביחס (2:1:2) בצבעים לבן - כחול - צהוב, כאשר בצד נס הדגל היה אריה אדום (מסמל לינבורג). הפס הכחול סימל את הנהר מז. הדגל הנוכחי עוצב בזמן מלחמת העולם השנייה על ידי אדריכל מאסטריכט - מאריס (Maris). הדגל הונף לראשונה ב-30 ביולי 1953. מדיה וקבצים בנושא דגל לימבורג בוויקישיתוף לימבורג, באתר דגלי העולם (באנגלית) ההיסטוריה של דגל לימבורג
תומאס ראבלי

תומאס ראבלי (נולד ב-13 באוגוסט 1959) הוא כדורגלן-עבר שוודי, ששיחק בעמדת השוער. ראבלי היה לשיאן ההופעות בנבחרת שוודיה לאחר שהופיע ב-143 משחקים. היה זה גם השיא הבינלאומי, עד שנשבר על ידי איקר קסיאס הספרדי. במהלך הקריירה שלו שיחק ראבלי בקבוצות גטבורג ואסטרש וזכה עימן בשמונה אליפויות שוודיה. בנוסף, שיחק בקבוצת טמפה ביי מיוטיני מליגת ה-MLS. הקריירה הבינלאומית שלו נמשכה מ-1981 ועד 1997; הוא שיחק במונדיאל 1990, ביורו 1992 ובמונדיאל 1994, שבו זכתה שוודיה במקום השלישי. דמותו פרצה לתודעת הציבור בעקבות עצירת שני פנדלים במונדיאל 1994 במהלך משחק נגד נבחרת רומניה. אחיו התאום, אנדרש ראבלי, היה גם הוא כדורגלן מצליח. לראבלי שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא תומאס ראבלי בוויקישיתוף תומאס ראבלי, באתר Transfermarkt תומאס ראבלי, באתר National Football Teams תומאס ראבלי, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דז'ה נובאק

דז'ה נובאק (בהונגרית: Dezső Novák; ‏3 בפברואר 1939 – 26 בפברואר 2014) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת הבלם. במשך רוב הקריירה שלו שיחק במועדון ההונגרי פרנצווארוש. נובאק נולד ב-3 בפברואר 1939 בז'אק שבהונגריה. בגיל 16 ערך את הופעת הבכורה שלו ככדורגלן בשנת 1955 עם Szombathelyi Postás. לאחר עונה בה שיחק בסומבטהיי האלאדאש ל-5 השנים הבאות, וכבש 12 שערים ב-82 הופעות. נובאק עבר לפרנצווארוש למשך 11 עונות והוא זכה עימה ב-4 תוארי אליפות, גביע וגביע הירידים אחד. אחרי 57 שערים ב-251 הופעות במועדון נובאק פרש בשנת 1972 כשהוא בן 33. לאחר הפרישה מיד אימן את קבוצת הנוער של פרנצווארוש לארבע שנים. לאחר שהיה למאמנה של Dunaújváros חזר לפרנצווארוש, אך הפעם לקבוצה הבוגרת. עם חזרתו בשנת 1980 זכה עימה באליפות ובקדנציה נוספת שלו בשנות התשעים זכה בשתי אליפויות נוספות וגם פעמיים בגביע. בנוסף לכך נובאק אימן את נבחרת הונגריה באולימפיאדת 1988 ו-1992. הקבוצה האחרונה הייתה אל-איתיחאד הסעודית עימה זכה באליפות, גביע נסיך הכתר ובגביע הפדרציה הסעודית בשנת 1997, השנה בה פרש מאימון. במדי נבחרת הונגריה השתתף ביורו 1964 אותו היא סיימה במקום השלישי, ונובאק היה מלך שערי הטורניר בצוותא לחברו לנבחרת, פרנץ בנה, כששניהם כובשים שני שערים. במשחק על המקום השלישי כבש צמד על דנמרק בניצחון 1–3. ברמה האולימפית זכה להצלחה עם שתי מדליות זהב ב1964 ו-1968. גם באולימפיאדה של 1960 סיים במקום טוב כשזכה עימה במדליית ארד. פרנצווארוש אליפות הונגריה (4): 1963, 1964, 1967, 1968 הגביע ההונגרי: 1963 גביע הירידים: 1965 נבחרת הונגריה מקום שלישי באליפות אירופה: 1964 מדליית זהב אולימפית (2): 1964, 1968. מדליית ארד אולימפית: 1960 פרנצווארוש אליפות הונגריה (3): 1981, 1995, 1996 הגביע ההונגרי (2): 1994, 1996 אל-איתיחאד אליפות ערב הסעודית: 1997 הגביע הסעודי: 1997 גביע הפדרציה הסעודי: 1997 מדיה וקבצים בנושא דז'ה נובאק בוויקישיתוף דז'ה נובאק, באתר Transfermarkt דז'ה נובאק, באתר WorldFootball.net דז'ה נובאק, באתר National Football Teams דז'ה נובאק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
קרחון מקלין (הרי באוורס)

קרחון מקלין (באנגלית: McLin Glacier) הוא קרחון יובלי, בהרי באוורס, שבאנטארקטיקה. הקרחון זורם צפונית לנונאטאק מקנזי ונשפך אל קרחון גרייבסון. קרחון מקלין מחובר אל קרחון קארייר שממערב לו באוכף. נייוויי אדלין מזין את קרחון מקלין. גובהו של הקרחון 821 מטרים מעל פני הים. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר 1967–1968. הקרחון נקרא על שמו של לוטטנט קומנדר רוברט ד. מקלין ( Robert D. McLin) מצי ארצות הברית, שהיה טייס הרקולס LC-130 בעונת מחקר זו. קרחון מקלין באתר הסקר הגאלוגי של ארצות הברית קרחון מקלין באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד קרחון מקלין באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון מקלין באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור קרחון מקלין גאזט השמות האנטארקטיים של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
מנולאס

מנולאס (ביוונית: Μανωλάς) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... חריסטוס מנולאס (אנ') – גנרל יווני סטליוס מנולאס קוסטאס מנולאס
קיק סמיט

קיק סמיט (בהולנדית: Johannes Chrishostomus "Kick" smit; ‏3 בנובמבר 1911 – 1 ביולי 1974) היה כדורגלן הולנדי, ששיחק בעמדת החלוץ. היה לשחקן הראשון בהיסטוריה לכבוש עבור נבחרת הולנד במונדיאל. סמיט נולד ב-3 בנובמבר 1911 בבלומנדל, שבהולנד למשפחה קתולית. הוא שיחק בקבוצה הארלם לכל אורך הקריירה שלו, וגם אימן אותה לאחר פרישתו ממשחק. במדי נבחרת הולנד סמיט עשה את הופעת הבכורה ב-11 במרץ 1934 במסגרת משחק ידידות בניצחון 2–9 על בלגיה, אותו סיים עם צמד. הוא עזר לה להעפיל למונדיאל 1934 שנערך באיטליה עם צמד במוקדמות על אירלנד ושער אחד נגד בלגיה. בטורניר עצמו הולנד הודחה בשמינית הגמר עם הפסד 3–2 לשווייץ, אך באותו משחק סמיט עשה היסטוריה כשכבש את השער הראשון במונדיאל עבור נבחרתו. ארבע שנים אחר כך במונדיאל 1938 כבש במוקדמות נגד לוקסמבורג אך היא הודחה באותו השלב, הפעם בהפסד 3–0 בהארכה נגד צ'כוסלובקיה. בעקבות שינויו ב-HBC הקתולית בשנת 1940 הוא לא הורשע בידי התאחדות הכדורגל ההולנדית לשחק בנבחרת, אך בפועל החמיץ מכך רק שלושה משחקים עקב מלחמת העולם השנייה. אחריה סמיט השתתף בשני משחקים אחרונים בשנת 1946 כשבאחד מהם היה הקפטן. משחקו האחרון היה ב-27 בנובמבר בתבוסה 8–2 לאנגליה, בו הצליח לכבוש בדקה ה-87'. הוא נפטר ב-1 ביולי 1974 בגיל 62, שבוע לפני גמר מונדיאל 1974 בו הולנד שיחקה. הדמות "קיק וילסטרה" מסדרת הטלוויזיה ההולנדית נקראה בחלקה על שמו וגם על שמם של השחקנים פאס וילקס ואבה לנסטרה. מדיה וקבצים בנושא קיק סמיט בוויקישיתוף קיק סמיט, באתר Transfermarkt קיק סמיט, באתר WorldFootball.net קיק סמיט, באתר National Football Teams קיק סמיט, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
סלסו אורטיס

סלסו פביאן אורטיס גאמארה (בספרדית: Celso Fabián Ortiz Gamarra; נולד ב-26 בינואר 1989) הוא כדורגלן פרגוואי, המשחק בעמדת הקשר במונטריי ובנבחרת פרגוואי. אורטיס החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של סרו פורטניו. בשנת 2007 קודם לקבוצה הבוגרת. בשנת 2009 היה שותף להישג שיא של הקבוצה, שהגיעה עד לחצי גמר גביע סודאמריקנה. ב-26 באוגוסט 2009 חתם על חוזה לארבע וחצי עונות במדי א.ז. אלקמאר מליגת העל ההולנדית, ועבר רשמית למועדון בינואר 2010. ב-6 ביוני 2016 חתם במונטריי מליגת העל המקסיקנית. הוא זכה עם הקבוצה באליפות אפרטורה 2017 ו-2019. בשנת 2019 זכה עם מונטריי בליגת האלופות של CONCACAF. הוא שיחק עם הקבוצה בגביע העולם למועדונים 2019, בה הודחה הקבוצה בחצי הגמר כשהפסידה 1–2 לליברפול. אורטיס שיחק בנבחרת פרגוואי עד גיל 20 והתמודד יחד איתה במונדיאל עד גיל 20 2009 שנערך במצרים. הנבחרת סיימה את שלב הבתים במקום השני, אך הפסידה בשלב שמינית הגמר 0–3 לנבחרת קוריאה הדרומית עד גיל 20 והודחה. ב-9 באפריל 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 ליפן. הוא שיחק עם הנבחרת בקופה אמריקה 2016, בה סיימה הנבחרת במקום האחרון בשלב הבתים. בקופה אמריקה 2019 הגיעה נבחרתו עד לרבע הגמר, שם הפסידה 4–3 לנבחרת ברזיל. אורטיס פתח בהרכב נבחרתו במשחק והשלים 90 דקות. סרו פורטניו אפרטורה: 2009 אלקמאר הגביע ההולנדי: 2012/2013 מונטריי הגביע המקסיקני: זכייה: אפרטורה 2017, אפרטורה 2019 סגנות: אפרטורה 2018 ליגת האלופות של CONCACAF:‏ 2019 מדיה וקבצים בנושא סלסו אורטיס בוויקישיתוף סלסו אורטיס, באתר Transfermarkt סלסו אורטיס, באתר Soccerway סלסו אורטיס, באתר WorldFootball.net סלסו אורטיס, באתר National Football Teams סלסו אורטיס, באתר FootballDatabase.eu Celso Ortiz viaja para fichar por el Alkmaar de Holanda AZ contracteert Celso Ortiz (אורכב 30.08.2009 בארכיון Wayback Machine) Nicholas Koopman, Celso Ortiz leaves AZ Alkmaar, Football Oranje, ‏2016-06-09 (באנגלית אמריקאית) AZ land Paraguay starlet Official: AZ Sign Paraguay Under-20 Star Celso Ortiz
יונאס וילאישיס

יונאס וילאישיס (בליטאית: Jonas Vileišis;‏ 3 בינואר 1872 – 1 ביוני 1942 קובנה) היה פוליטיקאי ודיפלומט ליטאי. יונאס וילאישיס נולד בכפר ליד פסווליס, ליטא למשפחת איכרים. באותה תקופה הייתה ליטא חלק של אימפריה הרוסית. בשנת 1892 לאחר סיום לימודי בית הספר בשאולאי הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1894 הוא עבר ללמוד משפטים וסיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1898. במהלך הלימודים הוא שיתף פעולה עם העיתונות הליטאית והיה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עם חזרתו לליטא הוא השתתף במאבק של הליטאים לביטול האיסור להשתמש בכתב לטיני בשפה הליטאית. לאחר ביטול האיסור בשנת 1904 החל וילאישיס להוציא לאור עיתונים, ותקופה מסוימת היה גם עורך ראשי של העיתון. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא היה פעיל בוועד הליטאי. וילאישיס פתח מספר בתי ספר באזור אלנטה, וארגן הוצאה לאור של ספרי לימוד. לאחר מספר שנים נכבש שטח ליטא על ידי אימפריה הגרמנית. בעקבות תמיכה ברעיונות אנטי-גרמניות נעצר וילאישיס, ולאחר משפט נשלח לגרמניה. הוא הצליח לברוח ולחזור לשטחי ליטא. בסוף 1917 היה וילאישיס בין מקימי הוועד הליטאי. בפברואר 1918 היה בין כותבי מגילת העצמאות הליטאית. הוא קיבל הזמנה לכהן כשר בממשלה הליטאית הראשונה אך סירב. ב-18 בדצמבר 1918 הוא נכלל בממשלה השנייה וכיהן כשר הפנים. בממשלה הרביעית (1919) הוא כיהן כשר האוצר. לאחר עזיבת המשרד, הוא נשלח לארצות הברית כשגריר. בשנת 1921 הוא חזר לליטא ומונה לראש עיריית קובנה. במהלך כהונתו שנמשכה 10 שנים, הוא תרם רבות לפיתוח העיר. בשנים 1933–1940 הוא לימד באוניברסיטת קובנה, וגם היה חבר במועצה המייעצת לנשיא ליטא. לאחר סיפוח ליטא לברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הוא נאלץ לעזוב את כל תפקידיו. רבים מבני משפחתו הוגלו לסיביר. יונאס וילאישקס נפטר בשנת 1942 בבית החולים בעירו קובנה ונטמן בוילנה. מדיה וקבצים בנושא יונאס וילאישיס בוויקישיתוף
משה כרייף

הרב משה כרייף (כ'רייף) (נפטר קודם שנת תרי"א), היה מחכמי תוניס באמצע שנות ה'ת"ק. מחבר ספר "באר משה" על מסכת נזיר. היה תלמידם של רבי יצחק לומברוזו ורבי צמח צרפתי. למד בחברותא עם הרב דוד בונאן מחבר שו"ת "די השב", שלאחר פטירתו הדפיס את ספרו על מסכת נזיר, גם אביו הרב יצחק בונאן מזכיר חידושים מהרב משה כרייף בספרו "אהלי יצחק". לא היו לו בנים כי אם תשע בנות, אחד מחתניו היה רבי יצחק חי הכהן יצחקי ראש אב בית דין תוניס בשנים תקס"א-תקס"ד (חידושים ממנו נדפסו בסוף ספרו של רבי משה כרייף על מסכת נזיר), אבי רבי אברהם הכהן יצחקי בעל "משמרות כהונה" ורבי יהודה הכהן יצחקי מחבר ספר "בני סמיכי" (נדפס בסוף ספרו של רבי משה כרייף על מסכת נזיר). חיבורו באר משה על מסכת נזיר נדפס בליוורנו בתחילת שנת תרי"ב, על ידי תלמידו רבי דוד בונאן. נדפס שנית בשנת תשנ"א על ידי "ישיבת חברת לימוד התלמוד", גבעת-אולגה חדרה. ספרו זה מובא רבות בספרי המפרשים על מסכת זו, והגהות מתוך הספר נדפסו במהדורת הש"ס של הוצאת עוז והדר. חלקים נוספים מחיבורו "באר משה" על רוב הש"ס נמצאים בכתב יד. חלק מהחיבור על מסכת סוכה נדפס בקובץ "מקבציאל" גיליון י"ט, על ידי הוצאת אהבת שלום. בספר חיים לישראל לרב חיים דוד גיג' [גז] (מחכמי תוניס, נפטר בשנת ה'תרנ"ג) מביא הרבה מחידושיו אלו שהעתיק מכתב ידו ומפלפל בדבריו. קונטרס על עניין מצווה הבאה בעבירה, נדפס בקובץ מקבציאל גיליון י"ט. מלכי תרשיש - אנציקלופדיה לחכמי תוניס וג'רבה, בערכו. אנציקלופדיה ארזי הלבנון - לחכמי ספרד והמזרח, בערכו. ראה דיון בזה בקובץ אור תורה גיליון תר עמוד תסד חידוש מספר באר משה על מסכת מעילה מוזכר על ידי הרב בן ציון דיעי בקובץ כתר תורה שנה א סוף סימן מה
גא"ז 14

גא"ז 14 (ברוסית: ГАЗ-14, באנגלית: GAZ-14, קרויה גם: GAZ-14 Chaika) היא לימוזינה מתוצרת יצרנית הרכב גא"ז (גא"ז הם ראשי התיבות ברוסית של מפעל כלי הרכב על שם "גורקי" (Горьковский автомобильный завод, ГАЗ) אשר יוצרה בין השנים 1977 – 1988). יצור דגם "גא"ז 14" החל ב-14 באוקטובר 1977. בכל שנה נבנו כ-100 יחידות מהדגם, כאשר הייצור הכולל (כולל יחידות שהורכבו בשנת 1989 מחלפים), יוצרו 1,114 יחידות. אב טיפוס נבנה בשנת 1967. דגם קבריולה שהיה קרוי "GAZ-14-05 Chaika" הושק בשנת 1982. 7 מושבים, עם בידוד רעש מיוחד. 4 דלתות. מנוע קדמי 5.5 ליטר - בזווית 90°. מנוע בנזין סוג הנעה: הנעה אחורית 4x2. קיבולת מכל דלק - 110 ליטר. תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 15.0 שניות. דגם "גא"ז 14" צולם למספר רב של סרטים. דגם "GAZ-14-05 Chaika" שירת קציני צבא גבוהים באוקראינה כמכונית שרד (ראו תמונה). "גא"ז 14" "גא"ז 14" "גא"ז 14" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "גא"ז 14" "גא"ז 14" "גא"ז 14" - מבט לתא הנוסעים "גא"ז 14" דגם "GAZ-14-05 Chaika" - קבריולה "גא"ז 14" דגם "GAZ-14-05 Chaika" - קבריולה (צולם בקייב ביום העצמאות של אוקראינה, שנת 2008) "גא"ז 14" דגם "GAZ-14-05 Chaika" - קבריולה (צולם בקייב ביום העצמאות של אוקראינה, שנת 2008) "גא"ז 14" דגם "GAZ-14-05 Chaika" - קבריולה "גא"ז 14", 2 דגמים: "GAZ-14-05 Chaika" - קבריולה גא"ז 31029 וולגה גא"ז 3110 וולגה גא"ז 3111 וולגה מדיה וקבצים בנושא גא"ז 14 בוויקישיתוף גא"ז 14, סרטון באתר יוטיוב Thompson, Andy. Cars of the Soviet Union (Haynes Publishing, Somerset, UK, 2008), p.211 "גא"ז 14" - מפרט, שנת 1977 automobile-catalog.com/make/gaz/tchaika_gaz-14/tchaika_gaz-14/1977 "גא"ז 14" - תמונות shutterstock.com/search/gaz-14 "גא"ז 14" car.info/en-se/gaz/gaz-14 "גא"ז 14" בסרטים imcdb.org/vehicles_make-GAZ_model-14
הדיוויזיה ה-41 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-41 (בגרמנית: 41. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1912, וחייליה גויסו מפרוסיה המערבית, ובפרט מאזור אילאו הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-20 בפיקוד פרידריך פון שולץ, אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתפה בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתפה בקרב טננברג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב לודז'. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובנובמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לרומניה, שם לחמה עד ינואר 1917. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן, ולאחר מכן בקרב איפר השלישי. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-30 בספטמבר 1919 פורקה הדיוויזיה. גנרל-לוטננט הרמן פון שטיין (1 בספטמבר 1912 – 1 באוגוסט 1914) גנרל-מיור לאו זונטאג (2 באוגוסט 1914 – 16 בספטמבר 1914) גנרל-מיור אלפרד פון בקמן (17 בספטמבר 1914 – 26 בנובמבר 1914) גנרל-לוטננט היינריך שמידט פון קנובלסדורף (27 בנובמבר 1914 – 13 בנובמבר 1917) גנרל-לוטננט ארנסט גרסר (14 בנובמבר 1917 – 23 באוגוסט 1918) גנרל-מיור ולטר פון דר הארדט (24 באוגוסט 1918 – 26 בינואר 1919) גנרל-לוטננט ברונו מלמס (27 בינואר 1919 – 30 במרץ 1919) גנרל-מיור וילהלם פון גרודק (31 במרץ 1919 – 30 בספטמבר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-41 בוויקישיתוף
באיירן אלצנאו

מועדון הכדורגל באיירן אלצנאו (בגרמנית: FC Bayern Alzenau) הוא מועדון כדורגל גרמני, מהעיר אלצנאו, הממוקמת בבוואריה שבגרמניה. נכון לעונת 2019/2020, הקבוצה משחקת בליגה הגרמנית הרביעית, לאחר שעלתה אליה מהליגה הגרמנית החמישית בתום עונת 2018/2019. המועדון נוסד ב-27 במרץ 1920 בשם "Alzenauer Fußball Club". בשנת 1922 התאחד המועדון עם מועדון הספורט "Turn-und Sport Alzenau", ובשנת 1923 התפצל שוב בשם "FC Bayern Alzenau". אחרי מלחמת העולם השנייה הוקם המועדון מחדש, לאחר שנסגר במהלך המלחמה, בשם "SKG Alzenau", אך בשנת 1947 חזר לשמו הקודם. אתר האינטרנט הרשמי של באיירן אלצנאו (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל גרמני ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכוחות המיוחדים של בלארוס

הכוחות המיוחדים של בלארוס, המכונים ספצנאז וכמו במרבית מדינות ברית המועצות לשעבר, בלארוס ירשה את יחידות הכוחות המיוחדים שלה משרידי הכוחות המזוינים הסובייטים, יחידות מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות וק.ג.ב.. היחידות המובחרות בבלארוס עורכות תרגילים משותפים עם הכוחות המזוינים של רוסיה. מפלגת השלטון בבלארוס הואשמה כי השתמשה בכוחות המיוחדים של המדינה כדי להתנקש במנהיגי האופוזיציה. כוחות המבצעים המיוחדים של הצבא הבלארוסי כוללים: חטיבת משמרות התקיפה האווירית 38 (שבסיסה בברסט) חטיבת המשמר המוטסת 103 (שבסיסה בויטבסק) חטיבת הכוחות למטרה מיוחדת החמישית (שבסיסה במרינה הורקה) ישנן יחידות למשימות מיוחדות בעלות חשיבות מיוחדת, כדוגמת: גדוד הכוחות המיוחדים ה-33 (בה משרתים קצינים) הגדוד למשימות מיוחדות של חטיבת הכוחות למטרה מיוחדת החמישית יחידה 527 למשימות מיוחדות יחידה 22 למשימות מיוחדות הק.ג.ב. הבלארוסי היא סוכנות הביון הלאומית בבלארוס, שנוצרה מסוכנים ומפעילים שעבדו בסניף הבלארוסי של הק.ג.ב. הסובייטי. הסוכנות מפעילה את קבוצת אלפא, שהיא היחידה העיקרית במדינה המיועדת למלחמה בטרור. מדיה וקבצים בנושא הכוחות המיוחדים של בלארוס בוויקישיתוף "Belarus: Special Forces Again Implicated In Opposition Disappearances". Radio Free Europe. 28 אוג' 2001. {{cite web}}: (עזרה) "Pskov paratroopers and Belarus special forces to conduct manoeuvres in April". EN-TAS. 2 אפר' 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Special Operations Forces". www.mil.by. Belarus Ministry of Defense. נבדק ב-2016-10-20.
מכלול

האם התכוונתם ל... מכלול – ספר דקדוק מהרד"ק המכלול (אתר אינטרנט) – אנציקלופדיה חרדית מבוססת-ויקי מכלול K – כינוי לדפוסי גלי מוח בשלב השינה השני מכלול התאולוגיה – יצירה שחוברה על ידי התאולוג הנוצרי תומאס אקווינס לניתוח אמיתות התורה הקתולית מכלול רוטשילד – קובץ של כתבי יד מאוירים בעברית מהמאה ה-15 מכלול דברי הטעם מן הנמר הלבן – ספר הכולל בתוכו את מכלול המסקנות מדיוני אספת הנמר הלבן בסוף ימי שושלת האן המזרחית מכלול קרמי – כינוי לאוסף ממצאים מחרס המתגלים באתר ארכאולוגי מכלול הנדידה המוטורית – מכלול גלים חשמליים המנקים את המעיים במחזור קבוע בזמני הפסקה בין הארוחות
פרס הסקס הגרוע בסיפורת

פרס הסקס הגרוע בסיפורת (באנגלית: Bad Sex in Fiction Award) הוא פרס הניתן לסופרים שיצרו את תיאור סצנת הסקס האיום ביותר ברומן שמכלל ההבטים נמצא ראוי לפרסום. מטרת הפרס "להעלות את המודעות לדלות והרפטטיביות של סופרים בכל הנוגע לתיאור יחסי מין" ולהפנות את תשומת הלב ל"פסקאות שמתארות יחסי מין וכתובות גרוע, מיותרות או סתם מעוררות חלחלה". הפרס נוסד ב–1993 על ידי עורך מגזין הספרות הבריטי אוברון וו ומבקרת הספרות רודה קוניג. נותני החסות לפרס הם אנשי המגזין "Literary Review" (אנ'). הזוכים מוכרזים מדי שנה במועדון בלונדון. במהלך 26 שנות הפרס זכו בו בעיקר סופרים גברים ורק שלוש נשים. הפרס הוענק מדי שנה מאז שנת 1993. בין הזוכים: 2004: טום וולף 2006: אייאן הולינגשיד וטים וילוקס 2007: נורמן מיילר 2009: נוטות החסד, ג'ונתן ליטל 2015: מוריסי 2016: ארי דה לוקה 2018: הסופר האמריקאי ג'יימס פריי על הרומן "קתרינה" 2019: הסופרים דידייה דקווה הצרפתי וג'ון הארווי הבריטי 2020: הפרס לא הוענק בטענה ש"אנשים סבלו מספיק דברים גרועים השנה" אתר האינטרנט הרשמי של פרס הסקס הגרוע בסיפורת אורי שצ'יגובסקי, כואב לקרוא: פרס הסקס הגרוע בספרות, באתר ישראל היום, 3 בדצמבר 2019 הגרדיאן, פרס "הסקס הגרוע", באתר הארץ, 3 בדצמבר 2019 "Entertainment | Author Wolfe wins 'bad sex' prize". BBC News. 2004-12-13. נבדק ב-2012-08-01. רויטרס,חינוך מחדש, מעריב, 3 בדצמבר 2006 איתמר זוהר, פרס סצינת הסקס הספרותית הגרועה ביותר הוענק לסופר ג'יימס פריי, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2018 יובל פלוטקין, הסקס הכי גרוע שתקראו השנה, באתר ynet, 3 בדצמבר 2019 Chandler, Mark (8 December 2020). "Bad Sex award cancelled to spare people from more bad things". The Bookseller.
סחלין אנרגו

סחלין אנרגו (ברוסית: «Сахалинэнерго») היא חברת אנרגיה אזורית רוסית, חלק מקבוצת רוסהידרו (RusHydro). מטה החברה ממוקם בעיר יוז'נו-סחלינסק. החברה מספקת אנרגיה לחבל סחלין (ללא האיי הקוריליים וצפון סחלין). חברת מערכות האנרגיה של המזרח: 57.82%. חברה זו היא בבעלות מלאה של רוסהידרו EDDERBRECHE LIMITED:‏ 13.26% דוד גינזבורג: 11.34% בעלי מניות אחרים: 17.58% החברה הוקמה בשנת 1946 עם הקמת רשת החשמל של סחלין ("סחלין אלקטרוסט", Сахалинэлектросеть). מאז 2011 היא חלק מקבוצת רוסהידרו. זהו הספק העיקרי של אנרגיה חשמלית במחוז סחלין (ב 13 עיריות מתוך 18, למעט באיים הקוריליים וכמה אזורים בחלק הצפוני של סחלין), החברה גם מספקת חום והיא מהווה חברה משולבת העוסקת בייצור, הפצה ושיווק של חשמל וחום. מאפיין של מערכת האנרגיה בסחלין הוא בידודה ממערכת האנרגיה המאוחדת של רוסיה ומאזורי המזרח הרחוק הסמוכים. נכון לסוף 2018 החברה (למעט חברת הבת שלה JSC Novikovskaya DES) מפעילה תחנות כוח בהספק חשמלי כולל של 539.26 מגה וואט. הנכסים המניבים של החברה הם תחנת הכוח המחוזית של סחלין ותחנת החשמל יוז'נו-סחלינסקאיה. הכוח החשמלי מועבר ומופץ באמצעות קווי חשמל עם מתח של 0.4-220 קילוואט באורך כולל של 8,086 ק"מ. התחנות משתמשות בשנאי 2726 בהספק כולל של 2901 מגה וואט ומפעילות 86.3 ק"מ של רשתות חימום. ייצור חשמל בשנת 2018 - 2213 מיליון קילוואט. אתר האינטרנט הרשמי של סחלין אנרגו (ברוסית) סחלין אנרגו, ברשת החברתית פייסבוק סחלין אנרגו, ברשת החברתית אינסטגרם "Годовой отчёт ПАО «Сахалинэнерго» за 2018 год" (PDF). נבדק ב-2019-12-10. ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.