laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מלינדה ומלינדה

מלינדה ומלינדה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2004 מסוגת דרמה קומית בכתיבה ובימוי של וודי אלן, עם ראדה מיצ'ל(אנ') בתפקיד הראשי. העלילה מתרחשת במנהטן ומתארת סיפור עם בחורה בשם מלינדה שמסופר פעם באופן כבד וטרגי ופעם שנייה באופן יותר קליל וקומי. ראדה מיצ'ל משחקת בתור מלינדה בשני הסיפורים. בפאב במנהטן מתווכחים שני תסריטאים איך כדאי להציג עלילה עם נושא עיקרי משותף. העלילה היא על בחורה במשבר בשם מלינדה (ראדה מיצ'ל) שמתפרצת ללא הזמנה לארוחה חגיגית של ידידים ומפרה את האיזון בין הזוגות. סי (וולאס שון) אומר שכדאי להציג זאת באופן קומי ואילו מקס (לארי פיין) מעדיף לספר זאת באופן יותר כבד וטרגי. לי (ג'וני לי מילר) ולורל (קלואי סביני) הם זוג צעיר שעורכים ארוחה חגיגית לידידיהם קייסי (ברוק סמית) ובעלה וסאלי (אריה ברייקיס) ובעלה. לי הוא שחקן מתחיל וכושל שמתמכר לשתייה והיחסים עם לורל רוויים בוויכוחים. באמצע הארוחה מגיעה אליהם ידידתם של לי, קייסי וסאלי מהקולג' במצב נפשי קשה. היא הייתה נשואה לרופא שינים מבוסס והיו להם שני ילדים. היא בגדה בו עם צלם, הבגידה נתגלתה ובעלה גירש אותה וקיבל משמורת על הילדים. לאחר ניסיון התאבדות היא הגיעה ללורל שהייתה חברתה בקולג'. מלינדה משתכנת בדירתם של לי ולורל. לורל וחברותיה מנסות לשדך לה רופא שיניים אלמן ללא הצלחה. באחת המסיבות היא מכירה פסנתרן אפרו אמריקאי חביב בשם אליס מונסונג (צ'ואיטל אג'יופור) והם מתאהבים אך מצבה הנפשי של מלינדה מתערער והיא מנסה להתאבד. בינתיים לורל מתאהבת באליס. סוזן (אמנדה פיט) והובי (ויל פרל) הם זוג נשוי. סוזן מנסה להפיק סרט והובי הוא שחקן כושל. הם מזמינים ידידים לארוחה ובאמצע מתפרצת לדירתם מלינדה שגרה בקומה מתחתם ולא מרגישה בטוב. היא מספרת שהיא גרושה שהגיעה מסנט לואיס ומתעסקת באמנות. הם מנסים לעזור לה ולהכיר לה את המיליונר גרג ארלינגר (ג'וש ברולין) אך היא אינה מעוניינת. הובי מתאהב בה ולכן כשהוא תופס את אשתו עם המפיק שלה הוא שמח כי כעת יוכל להציע את עצמו למלינדה אך היא אומרת לו שהיא מאוהבת בבילי יילר (דניאל סניטה) והיא משדכת לו את חברתה סטייסי פוקס (וינסה שו). לבסוף מלינדה מנתקת את קשריה עם בילי וחוזרת להובי - סוף שמח. אתר האינטרנט הרשמי של מלינדה ומלינדה "מלינדה ומלינדה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלינדה ומלינדה", באתר נטפליקס "מלינדה ומלינדה", באתר AllMovie (באנגלית) "מלינדה ומלינדה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מלינדה ומלינדה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מלינדה ומלינדה", באתר Metacritic (באנגלית) "מלינדה ומלינדה", באתר אידיבי "מלינדה ומלינדה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון למלינדה ומלינדה, באתר יוטיוב
Timeless (אלבום של בובי וינטון)

Timeless הוא אלבום האולפן ה-35 של בובי וינטון, שיצא בשנת 1989. שני סינגלים שוחררו מתוך מאלבום זה: "It's Been One of That Days" ו-"Please Tell Her That I Said Hello". צד א' צד ב' מידע על האלבום Timeless באתר AllMusic
מרווין דוקש

מָרְוִוין דוּקְש (בגרמנית: Marvin Ducksch; נולד ב-7 במרץ 1994 בדורטמונד שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ורדר ברמן מהבונדסליגה ובנבחרת גרמניה. דוקש גדל במחלקות הנוער של BSV פורטונה דורטמונד 58 ובורוסיה דורטמונד. בשנת 2012 החל לשחק בקבוצת המילואים של בורוסיה דורטמונד. ב-3 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–3 על וילהלמסהאפן במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני לעונת 2013/2014. במשחק זה הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון. ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 1–2 על איינטרכט בראונשווייג במסגרת המחזור השני לעונת 2013/2014. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי הקבוצה. ב-3 ביוני 2014 הושאל דוקש לפאדרבורן מהבונדסליגה למשך עונת 2014/2015. ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד מיינץ 05 במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-19 באוקטובר הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון, בניצחון 1–3 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור השמיני בליגה. בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון. ב-15 ביוני 2016 חתם דוקש על חוזה לחמש שנים בזנקט פאולי מהבונדסליגה השנייה. הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד. ב-11 בינואר 2017 הושאל להולשטיין קיל מהליגה הגרמנית השלישית עד לתום עונת 2016/2017. הוא העפיל עם המועדון לבונדסליגה השנייה, והשאלתו הוארכה בעונה נוספת. בסך הכל ערך 49 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 23 שערים. ב-25 ביוני 2018 חתם דוקש על חוזה לארבע שנים בפורטונה דיסלדורף, העולה החדשה לבונדסליגה. הוא ערך 16 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד. ב-28 ביוני 2019 חתם דוקש על חוזה לשלוש שנים בהנובר 96 מהבונדסליגה השנייה. הוא ערך 66 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 32 שערים. ב-25 באוגוסט 2021 חתם דוקש על חוזה לשלוש שנים בוורדר ברמן מהבונדסליגה השנייה. בתום עונת 2021/2022 העפיל עם המועדון לבונדסליגה. ב-18 בנובמבר 2023 ערך דוקש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה, בהפסד 3-2 לנבחרת טורקיה במשחק ידידות. מדיה וקבצים בנושא מרווין דוקש בוויקישיתוף מרווין דוקש, ברשת החברתית אינסטגרם מרווין דוקש, באתר Transfermarkt מרווין דוקש, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מרווין דוקש, באתר Soccerway מרווין דוקש, באתר WorldFootball.net מרווין דוקש, באתר FootballDatabase.eu Ducksch stürmt vom BVB an die Pader באתר הרשמי של פאדרבורן 07, 3 ביוני 2014 (בגרמנית) BVB-Stürmer Ducksch Witzig! Falscher Lienen präsentiert neuen St. Pauli-Spieler באתר הרשמי של פאדרבורן 07, 15 ביוני 2016 (בגרמנית) Nach Funkels Tipps: Ducksch wird Fortune באתר Kicker, ‏ 25 ביוני 2018 (בגרמנית) Ducksch unterschreibt bis 2022 באתר בילד, 28 ביוני 2019 (בגרמנית) Zurück zu Anfang: Torjäger Ducksch wechselt nach Bremen באתר Kicker, ‏ 25 באוגוסט 2021 (בגרמנית)
לאה אילון

לאה אַיָלוֹן היא משוררת וסופרת ישראלית, חיה ויוצרת בירושלים. פרסמה 15 ספרי שירה ו-5 ספרי פרוזה. אילון נולדה בירושלים וגדלה בבית דתי, למדה ספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ועבדה בספרייה הלאומית. שיריה הראשונים פורסמו בגיל 19 בכתב העת ״סימן קריאה״. קובץ השירה הראשון - "מתחת למים" - יצא לאור ב-1983 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. על ספר זה זכתה אילון בפרס ניומן. ב-1990 זכתה אילון בפרס היצירה לסופרים עבריים (פרס לוי אשכול). ב-2004 פרסמה אילון ספר פרוזה -"אלי נאנוהו" - שיצא בהוצאת כרמל. ב-2017 יצא בהוצאת מוסד ביאליק הספר "ניצוצות וחג שמח", הכולל מבחר מקובצי השירה שפרסמה אילון בשנים 1983–2016 וכן סדרה חדשה של 82 שירים קצרים. פרשנים מגדירים את יצירתה כחלק מהגל הפוסט־מודרני בשירה ובפרוזה הישראלית. יצירתה של אילון מאופיינת בטקסט ארוך, המזכיר לעיתים כתיבה אוטומטית סוריאליסטית, לצד חיבורים דו משמעיים בין פנטזיות ״פרטיות״ ו״ציבוריות״. טכניקה אופיינית נוספת היא יצירת מטפורה המשלבת שני אובייקטים, שאחד מהם לרוב קשור למזון או כמו ״שמלת הזנגוויל״, ״גלידה בטעם פרופסור״. היא משלבת שמות מהתרבות האמריקנית בצד מוצרים ממותגים, שמקבלים מעמד שווה למעמד הירח, הכוכבים והים, הנוכחים קבוע בשיריה. במסה שכלולה בחוברת שיצאה עם כינוס מבחר שיריה של אילון, אומר חוקר הספרות דן מירון: "שירתה היא רצף של קטעי מציאות מדומה, שאינה אלא ביטוי נסער של משאלות לב ססגוניות הנובעות ממציאות נפשית של חסך ומצוקה... שירת אילון מצרפת שימוש מודע ומכוּון בקיטש ובתרבות פופ ללשון עברית קלאסית, מדויקת, עשירה וציורית להפליא". המשוררת אגי משעול כתבה עליה: "אילון מלהטטת בגמישות ובהנאה בין רובדי הלשון במנעד רחב מאוד... היא לשה את העברית במיומנות יוצאת דופן והעברית גומלת לה ומתמסרת לה כמי שיודעת כי היא בידיים בטוחות". ענת זכריה כותבת: "הכתיבה שלה בנויה לולאות לולאות, הכול כדי שאף אחד לא יגיד באתי, ראיתי, הבנתי.... יש הרגשה שהיא לא רוצה להגיד כלום, לא יכולה לומר על עצמה כלום, משתהה ונבוכה, זקוקה לזמן לאפס את כוונותיה, מגלה ומכסה, נבהלת. והרבה פעמים זה מה שמוליד חיבורים בלתי אפשריים שאף אחד חוץ ממנה לא מעז לעשות". מתחת למים, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1983 זהו גן-עדן, שירים, ספרית פועלים, 1984 קן ביצים, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1998 לינץ', שירים, הקיבוץ המאוחד, 2000 מכרזת עליו מבחוץ, שירים, הקיבוץ המאוחד, 2002 אין דבר כזה, יש דבר כזה, שירים, הקיבוץ המאוחד, 2010 אושר ושמחה, שירים הקיבוץ המאוחד, 2016 "ניצוצות וחג שמח", שירים, הוצאת מוסד ביאליק, 2017 יצחק לאור, חגיגת היש הכי נפלאה בשירה העברית, באתר הארץ, 10 במרץ 2016 לאה אילון אושר ושמחה, אלי הירש, 19 בפברואר 2016 אלי ואנוהו, באתר כרמל ספרים ניצוצות וחג שמח, באתר מוסד ביאליק לאה אילון, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה דן מירון, גיצים בוערים - על שירת לאה אילון, באתר אבן החושן אגי משעול, המלצת קריאה: אגי משעול על "אושר ושמחה", באתר הארץ, 10 במרץ 2016 ענת זכריה, שירת לאה אילון בחיפוש אחר המוחלט, באתר מקור ראשון
גב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גב – החלק האחורי של גוף האדם גב (בעלי חיים) – הצד האחורי של הטורסו בבעלי חיים גב (מים) – שקע בקרקעית נחל אכזב שבו מצטברים מים לאחר שטיפת הנחל גב (אל) – אל האדמה במיתולוגיה המצרית גב אביגדורי – אחד ממייסדי המועצה האזורית באר טוביה שחיית גב – אחד מארבעת הסגנונות המקובלים בשחייה ספורטיבית גוב גו גב הוא גם ילד
נווין טיין לין

נווין טיין לין (בווייטנאמית: Nguyễn Tiến Linh; נולד ב-20 באוקטובר 1997 בווייטנאם) הוא כדורגלן וייטנאמי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בין דואונג מליגת העל הווייטנאמית ובנבחרת וייטנאם. טיין לין גדל במחלקת הנוער של בין דואונג, ובשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הווייטנאמית. ב-8 בנובמבר 2018 ערך טיין לין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת וייטנאם, בניצחון 3-0 על נבחרת לאוס במסגרת אליפות דרום מזרח אסיה. ב-24 בנובמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת קמבודיה במסגרת הטורניר. הוא היה חלק מסגל נבחרת וייטנאם בטורניר גביע אסיה 2019, וערך שלוש הופעות בטורניר. מדיה וקבצים בנושא נווין טיין לין בוויקישיתוף נווין טיין לין, באתר Transfermarkt נווין טיין לין, באתר Soccerway נווין טיין לין, באתר National Football Teams נווין טיין לין, באתר FootballDatabase.eu Every AFC Asian Cup 2019 Squad Revealed - Final 23-man lists באתר Goal, ‏ 28 בדצמבר 2018 (באנגלית)
גב

הגב הוא החלק האחורי של גוף האדם, המתחיל בחלק העליון של הישבן ומסתיים בעורף הצוואר ובכתפיים. הגב הוא החלק המקביל לחזה ולבטן בקדמת הגוף, והוא נתמך על ידי עמוד השדרה, בית החזה והכתפיים. לאורך עמוד השדרה עובר חוט השדרה המקשר בין המוח לשאר חלקי הגוף. המאפיין הראשי של הגב האנושי הוא עמוד שדרה, במיוחד אורכו ממרום חוליות בית החזה עד לתחתית חוליות המותניים. בתוך עמוד השדרה מאוחסן חוט השדרה בתעלת השדרה. הקימורים בעמוד השדרה מעניקים לגב את צורתו. בית החזה משתרע מעמוד השדרה בקצה העליון של הגב (החוליה המתאימה לצלע העליונה היא T1), עד לאמצעיתו של הגב. התפרשות זו מותירה אזור חסר הגנה יחסית בין תחתית הצלעות לירכיים. רוחב הגב נקבע על ידי השכמות, העצמות הרחבות והשטוחות של הכתפיים. עמוד השדרה מתוחם על ידי מספר קבוצות של שרירים, בתוכם השרירים הבין-רוחביים (Intertransversarii) המסייעים לתנועה בין החוליות, השריר המסודק (Multifidus), שעוזר לתנועת עמוד השדרה כמכלול וזוקפי הגב (Erector spinae). שרירים אחרים בגב משתתפים בהנעת הצוואר והכתפיים. שריר הטרפז משתרע בין הצוואר הכתפיים והחוליה הצלעית T12. שריר הגב הרחיב הגדול (Latissimus dorsi), יוצר משולש בין הכתף לירך. את רוב השרירים בגב ניתן לפתח על ידי התעמלות ותרגילי גב. האנטומיה המסובכת של הגב נועדה לספק תמיכה לראש ולאחורי הגוף, כוח לאחורי הגוף ויכולת תנועה וגמישות רבה. החלק העליון של הגב מספק תמיכה מבנית רבה, מאחר שלכל חוליה בו מחוברות זוג צלעות, אך הוא מאוד מוגבל בתנועה בגללן. החלק התחתון, מאידך, גמיש ומאפשר תנועה בכל הכיוונים. ערך מורחב – כאבי גב הגב כולל עצבים מקושרים, עצמות, שרירים, רצועות וגידים, כולם יכולים להוות מקור לכאב. כאב גב תחתון הוא אחד מהכאבים היותר נפוצים אצל מבוגרים. מקורות נפוצים לכאבי גב כוללים בעיות דיסק כגון: מתנת, שברים ודלדול עצם. הריאות נמצאות בתוך בית החזה ומשתרעות עד אחוריו. הכליות ממוקמות מתחת לשרירים האחוריים התומכים בצלעות מתחתן, הן מקושרות באופן רופף לצפק. מכה בגב התחתון יכולה לפגוע בכליות. העור בגב האנושי עבה יותר ובעל פחות עצבים המסתיימים בו יחסית לכל חלק אחר בגו. למעט מקרים יוצאי דופן, הגב הגברי שעיר פחות מהחזה הגברי. לגב משמעות חברתית ואומנותית, בעצם היותו "בד הציור" הגדול ביותר על גוף האדם. קימורי הגב הנשי משמשים נושא בציורים רבים. בגלל הרגישות בתרבויות רבות בכל הנוגע לציור עירום, ציור הגב הנשי נפוץ ביותר, הוא מאפשר להציג עירום מבלי להראותו ממש. ניבים ופתגמים רבים עוסקים בגב, בעיקר כסמל למקום עליו קשה לאדם לשמור. פתגמים נפוצים: "לתקוע סכין בגב" במשמעות של בגידה, "לשמור על הגב" במשמעות של לנקוט משנה זהירות. באמונות ודתות עתיקות, בעיקר בהודו, הגב התחתון נחשב כמקום בגוף האוצר בתוכו הרבה אנרגיה. אנטומיה של הגב וכאב גב ד"ר ליאור מרום, ‏דרך הגב: הכל על כאבי עמוד שדרה וגב - וידאו, באתר הערוץ האקדמי, 27 ביוני 2008
מגדל האריה (טריפולי)

מגדל האריה (באנגלית: Lion Tower; בערבית: برج السبع; בלטינית: Burj es-Sabaa) (קרוי גם Barsbay Tower) הוא מבצר צבאי שנבנה במהלך ההתקופה הממלוכית בעיר טריפולי שבלבנון והוא הגדול והמרשים מבין שבעה מגדלים שהוקמו באותה תקופה כדי להגן על העיר והנמל. הערכת היסטוריונים היא שהמגדל נבנה במאה ה-15 בתקופת הסולטאן הממלוכי אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי. המגדל שנבנה ברובע אל-מינה היה אחד ממערך של שבעה מגדלי שמירה שבנה הסולטאן כדי להגן על טריפולי והיה הגדול והמרשים מביניהם. המגדלים נבנו כדי להגן על העיר והנמל מפני צבא האימפריה העות'מאנית. המגדל נבנה בצידו המזרחי של נמל טריפולי כדי לשמור על הנמל ונקרא מגדל האריה בגלל טבלית אריות שקישט את הפתח הראשי שלו. קירות המגדל נבנו מאבנים מסותתות ולחיזוק בקירות השתמשו הבונים בעמודי שיש רומיים שהונחו אופקית. השער הראשי של המגדל נבנו בסגנון אבלק המשלב אבנים לבנות ולבנים שחורות, סגנון המאפיין את האדריכלות הממלוכית. המגדל נבנה בצורת מלבן כשגובה קירותיו כ-12 מטר. קומת הקרקע נבנתה כחלל אחד פתוח וגבוה המחולק פנימית על ידי שישה עמודים התומכים את הקומות העליונות בעזרת קמרונות. בקירות חלל זה ניתן עדיין לראות שרידים של גילופי נשק ושריון. כמו כן ניתן נבנו בקירות קומת הקרקע מספר חרכי ירי ששימשו להגנת המקום. מעל חלל קומת הקרקע נבנו עוד שתי קומות כשגרם מדרגות פנימי הוליך אליהן (חלקו נהרס). בצמוד למגדל עבר בעת החדשה מסילת רכבת ובצמוד לו הוקמו מספר מבנים שהיו חלק מתחנת רכבת (לא בשימוש כיום). Jidejian, N., Tripoli through the Ages, Beyrouth, 1980, Dar el Machreq. Meinecke, M., «Zur mamlukischen Heraldik», ב- Mitteilungen des Deutschen Archäologischen Institutes, Le Caire, XXVIII/2, 1972, p. 213-87. Nordiguian, L., Voisin, J.-C., Châteaux et Eglises du Moyen-Âge au Liban, Éditions Terre du Liban, 1999. Sauvaget, J., «Notes sur les défenses de la marine de Tripoli», ב- Bulletin du Musée de Beyrouth II (1938), עמ'. 1-25. Carter, Terry; Lara Dunston; Amelia Thomas (2008). Syria & Lebanon (3 ed.). Lonely Planet. ISBN 978-1-74104-609-0. מדיה וקבצים בנושא מגדל האריה בוויקישיתוף מגדל האריה, באתר lebanonuntravelled.com מגדל האריה, באתר qantara-med.org (אורכב) מגדל האריה, באתר steemit.com סיור במגדל האריה, סרטון באתר יוטיוב, 2019 תבליט האריות עצמו נהרס ונשאר רק המקום בו היה ממוקם השימוש באבלק נפוץ בארץ ישראל, ובמיוחד בירושלים, כמו בספריית ח'אלדיה, אל-מדרסה א-תנכיזיה, מדרסת אשרפיה ועוד
מרטין דזור

מרטין דזור (בצ'כית: Martin Dzúr‏; 12 ביולי 1919 – 15 בינואר 1985) היה גנרל ארמייה צ'כוסלובקי, שר ההגנה של צ'כוסלובקיה ב-1968–1985. דזור נולד בעיר ליפטובסקי מיקולש במשפחה סלובקית. לאחר סיום בית ספר תיכון עבד במנסרה. ב-1941 גויס לצבא הרפובליקה הסלובקית (מדינת חסות של גרמניה הנאצית). ביוני 1941, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, נשלחה היחידה, בה שירת דזור, לחזית המזרחית. בינואר 1943, ערק דזור עם עוד כמה חיילים מיחידתו, עבר את קו החזית ונכנע לחיילי הצבא האדום. בברית המועצות התנדב דזור לחטיבה צ'כוסלובקית בפיקודו של לודביק סבובודה, אשר לחמה בנאצים לצד הצבא האדום. תחילה שירת דזור כחייל פשוט, אך בהמשך עבר קורס קצינים ומונה למפקד מחלקה. הוא נטל חלק בשחרור קייב, בקרבות במעבר דוקלה ובקרבות לשחרור צ'כוסלובקיה. את המלחמה סיים בדרגת קפטין. לאחר סיום המלחמה נשאר לשרת בצבא הקבע. הוא שירת בתפקידי מטה שונים. בשנת 1958 הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה לעוזרו של שר ההגנה לענייני הלוגיסטיקה. בשנת 1964 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ונשלח ללימודים לאקדמיה צבאית של המטה הכללי בברית המועצות. ב-1966, לאחר סיום הלימודים מונה לסגן שר ההגנה. באפריל 1968, מונה דזור על ידי אלכסנדר דובצ'ק לשר ההגנה. באוגוסט 1968, במהלך הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה נתן דזור פקודה לצבא צ'כוסלובקיה להימנע מלהתעמת עם הכוחות הפולשים ולהישאר בבסיסים. גוסטב הוסאק, אשר החליף את אלכסנדר דובצ'ק בראשות המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית העריך מאוד את תפקודו של דזור במהלך הפלישה הסובייטית ולכן השאיר אותו בתפקידו. בשנת 1972 הועלה דזור לדרגת גנרל ארמייה. מרטין דזור מילא את תפקיד שר ההגנה עד למותו בינואר 1985. מדיה וקבצים בנושא מרטין דזור בוויקישיתוף ביוגרפיה של מרטין דזור (בסלובקית)
לובוש דוברובסקי

לובוש דוברובסקי (בצ'כית: Luboš Dobrovský‏; 3 בפברואר 1932 – 30 בינואר 2020) היה עיתונאי, פוליטיקאי ודיפלומט צ'כוסלובקי וצ'כי ממוצא יהודי. כיהן כשר ההגנה של צ'כוסלובקיה בשנים 1990 - 1992. בשנים 1996 - 2000 שירת כשגריר צ'כיה ברוסיה. נולד בשם לובוש המרשלג לאב יהודי ואם צ'כית בעיר קולין שבבוהמיה המרכזית. במהלך הכיבוש הנאצי של צ'כוסלובקיה נכלא אביו של לובוש בגטו ובהמשך גורש לאושוויץ, שם נספה. אמו של לובוש הצליחה להסתתר יחד עם בנה באחד הכפרים בסביבת קולין. לאחר המלחמה היא התחתנה בשנית עם יוזף דוברובדקי, קצין בצבא הצ'כוסלובקי, אשר אימץ את לובוש ונתן לו את שם משפחתו. לובוש דוברובסקי סיים בית הספר תיכון בעיר הולדתו קולין. בהשפעת אביו החורג התקבל ללימודים בבית הספר לקצינים, אך כעבור שנה עזב את הלימודים ועבר למכללה לחינוך. עבד תקופה כמורה בבית הספר יסודי. בשנים 1953 - 1955 שירת שירות חובה בצבא הצ'כוסלובקי. לאחר שחרור מן הצבא למד פילוסופיה ושפות (רוסית ופולנית) באוניברסיטת קארל בפראג. לאחר סיום הלימודים עבד כעיתונאי. בשנים 1959 - 1968 עבד ברדיו צ'כוסלובקיה. דוברובסקי היה חבר במפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית, אך לאחר הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, פרש מן המפלגה והפך למתנגד המשטר פעיל. היה בין חותמי אמנת 77. הוא פוטר מעבודתו ונאלץ לעבוד כמנקה חלונות למחייתו (במקביל לכך עסק בפעילות אנטי-קומוניסטית באופן מחתרתי). לאחר מהפכת הקטיפה הפך לפעיל פוליטי. היה דוברו של הפורום האזרחי (איגוד של מפלגות האופוזיציה לשלטון הקומוניסטי), ביוני 1990 הוא מונה לסגן שר החוץ והיה בצוות שניהל משא ומתן על יציאת יחידות הצבא הסובייטי מצ'כוסלובקיה. באוקטובר 1990 מונה על ידי ואצלב האוול לתפקיד שר ההגנה. לובוש דוברובסקי היה לאזרח הראשון (והיחיד) בתפקיד זה, מאז כינון צ'כוסלובקיה מחדש בסיום מלחמת העולם השנייה. ביוני 1992 עזב מיוזמתו את התפקיד והפך למנהל משרד הנשיא של צ'כוסלובקיה ולאחר מכן נשיא צ'כיה. בשנת 1996 הוא מונה לשגריר צ'כיה במוסקבה. בשנת 2000 סיים את תפקידו ופרש לגמלאות. נפטר בפראג ב-30 בינואר 2020. מדיה וקבצים בנושא לובוש דוברובסקי בוויקישיתוף ביוגרפיה של לובוש דוברובסקי (באנגלית)
סויוז TMA-13M

סויוז TMA-13M (ברוסית:Союз TMA-13M) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-28 במאי 2014 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-10 בנובמבר 2014. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 40 לתחנת החלל הבין-לאומית. רוסיה מקסים סוראייב - מפקד ארצות הברית ריד וייזמן - מהנדס טיסה גרמניה אלכסנדר גרסט - מהנדס טיסה רוסיה אנטון שקאפלרוב - מפקד איטליה סמנתה כריסטופורטי - מהנדסת טיסה ארצות הברית טרי ורטס - מהנדס טיסה חללית "סויוז TMA-13M" שוגרה ב-28 במאי 2014 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. החללית התחברה למודול "ראסווט" של תחנת החלל הבין-לאומית כעבור 6 שעות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 40 בפיקוד סטיבן סוונסון. צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 40 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-13 במאי. במשך הם עברו למשלחת מס' 41 "סויוז TMA-13M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. ב-10 בנובמבר 2014 התנתקה החללית מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ. הנחיתה בוצע ללא בעיות מיוחדות וחללית נחתה בשטח קזחסטן. ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית. מדיה וקבצים בנושא סויוז TMA-13M בוויקישיתוף מידע על הטיסה תיאור המשימה
סויוז TMA-14M

סויוז TMA-14M (ברוסית:Союз TMA-14M) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-26 בספטמבר 2014 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-12 במרץ 2015. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית. רוסיה אלכסנדר סאמוקוטייב - מפקד ארצות הברית בארי וילמור - מהנדס טיסה רוסיה ילנה סרובה - מהנדסת טיסה רוסיה גנאדי פדאלקה - מפקד רוסיה מיכאיל קורניינקו - מהנדסת טיסה ארצות הברית סקוט קלי - מהנדס טיסה חללית "סויוז TMA-14M" שוגרה ב-25 בספטמבר 2014 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. החללית התחברה למודול "פואיסק" של תחנת החלל הבין-לאומית כעבור 6 שעות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 41 בפיקוד מקסים סוראייב. חלק מפאנל סולארי של החללית לא נפתח כמתוכנן בתחילת הטיסה והוא נפתח רק לאחר עגינה בתחנת החלל. צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-10 בספטמבר. בהמשך הם עברו למשלחת מס' 42 "סויוז TMA-14M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. ב-12 במרץ 2015 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ. הנחיתה בוצע ללא בעיות מיוחדות וחללית נחתה בשטח קזחסטן. ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 42. מדיה וקבצים בנושא סויוז TMA-14M בוויקישיתוף מידע על הטיסה תיאור המשימה
סויוז TMA-15M

סויוז TMA-15M (ברוסית:Союз TMA-15M) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-24 בנובמבר 2014 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-11 ביוני 2015. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 42 לתחנת החלל הבין-לאומית. רוסיה אנטון שקאפלרוב - מפקד איטליה סמנתה כריסטופורטי - מהנדס טיסה ארצות הברית טרי ורטס - מהנדסת טיסה רוסיה אולג קונוננקו - מפקד יפן קימיה יואי - מהנדס טיסה ארצות הברית צ'ל לינדגרן - מהנדס טיסה חללית "סויוז TMA-15M" שוגרה ב-24 בנובמבר 2014 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. החללית התחברה למודול "ראסווט" של תחנת החלל הבין-לאומית כעבור 6 שעות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 42 בפיקוד בארי וילמור. צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 42 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-10 בנובמבר. בהמשך הם עברו למשלחת מס' 43. "סויוז TMA-15M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. עקב בעיות במשגרים רוסים, הוחלט לדחות את נחיתת הצוות בחודש למחצית יוני. ב-11 ביוני 2015 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ. הנחיתה בוצע ללא בעיות מיוחדות וחללית נחתה בשטח קזחסטן. ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 43. מדיה וקבצים בנושא סויוז TMA-15M בוויקישיתוף מידע על הטיסה תיאור המשימה
תיאטרון היסטורי

התיאטרון ההיסטורי (בצרפתית Théâtre-Historique) היה תיאטרון פריזאי שהוקם עבור אלכסנדר דיומא האב בשדרות ההיכל, באמצע המאה התשע עשרה. התיאטרון נועד להציג מחזות היסטוריים, בעיקר על פי ספריו ההיסטוריים של דיומא, אך לאחר כמה שנות פעילות נקלע לקשיים כספיים, נמכר ובהמשך פורק לצורכי הקמת כיכר הרפובליקה. על פי ספר זכרונות של דיומא משנת 1867, המחזה "המוסקטרים", המבוסס על הספר שלושת המוסקטרים, הוצג לראשונה ב-27 באוקטובר 1845 בתיאטרון דה ל'אמביגו-קומיק. בהזדמנות זו פגש דיומא את הדוכס מונפנסיה בן ה-21, בנו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים. מונפנסיה המריץ בדיומא לפתוח תיאטרון משלו ולגבי איסור פתיחת התיאטרונות הנוספים, פעל הדוכס לקבלת רישיון מיוחד עבור דיומא. מעורבות הדוכס היא שהביאה לכינוי התיאטרון בשם "תיאטרון מונפנסיה" (Théâtre Montpensier). התיאטרון הוקם במבנה משופץ של הקרקס האולימפי. הצייר-מעצב סשאן ניהל את בניית הבניין לצד האדריכל דה דרו. דיטרל ודספלשין סייעו בקישוט התיאטרון. התיאטרון, שהוזמן על ידי דיומא בעזרתו של דוכס מונפנסיה, כדי לקדם עיבודים תיאטרליים לרומנים שלו, נחנך ב-20 בפברואר 1847 תחת השם "תיאטרון היסטורי" עם המלכה מרגו, מחזה בשתים-עשרה מערכות מאת דיומא ואוגוסט מאקה על פי הרומן באותו שם. אחריו הגיע הפרש מהבית האדום, המבוסס על הרומן באותו שם והרוזן ממונטה כריסטו, שהופעותיו נקטעו על ידי מהפכת 1848, צעירי המוסקטרים, אביר הרמנטל, מלחמת הנשים, הרוזן הרמן ואורבן גרנדיר. דיומא אירח גם מחזה של אונורה דה בלזק (1848). אבל הפאר של ההפקות והאירועים הפוליטיים הוביל את הבמאי הושטיין להתפטר ואת דיומא לפשוט את הרגל. במקור היה אמור התיאטרון להיקרא על שם פטרונו העיקרי, דוכס מונפנסיה, אך אביו, המלך לואי-פיליפ, חשב שלא ראוי שתיאטרון ייקרא על שם בנו. דיומא הציע את תיאטרון אירופאי, אך שם זה עורר חילוקי דעות בין הצדדים האחרים המעורבים, ובסופו של דבר הוחלט לפסול אפשרות זו. ודל הציע את השם "התיאטרון ההיסטורי", שם מתאים במיוחד מכיוון שהרפרטואר היה אמור לכלול בעיקר דרמטיזציה של הרומנים ההיסטוריים של דיומא. השם הזה אושר רשמית. מדיה וקבצים בנושא תיאטרון היסטורי בוויקישיתוף Le théâtre d’Alexandre Dumas dans le « Courrier de Paris » de L’Illustration (בצרפתית) Théâtre-Historique (בצרפתית)