laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המורה לאנגלית (סרט)

המורה לאנגלית (באנגלית: The Operative) הוא סרט קולנוע מסוגת מתח בהפקה בינלאומית של ישראל, ארצות הברית, גרמניה וצרפת בבימויו של יובל אדלר. הסרט מבוסס של ספרו של יפתח רייכר-עתיר, "המורה לאנגלית". בסרט משחקים דיאן קרוגר, מרטין פרימן וקס אנבר. בסרט השתתפו גם שחקנים ישראליים כמו רותם קינן, לנה אטינגר, יואב לוי, יוחנן הרסון, גל פרידמן, אוהד קנולר, דורון צברי, לירון לבו, אריה צ'רנר, ולדימיר פרידמן, חנה ג'האן פרוז ויעקב זדה-דניאל. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפברואר 2019. הוא הופץ ב-2 באוגוסט על ידי "Vertical Entertainment". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הסרט מתחיל בשיחת טלפון שמקבל תומאס (מרטין פרימן) מרייצ'ל (דיאן קרוגר), סוכני מוסד לשעבר, ובה היא אומרת מילות קוד מסוימות. מתברר שרייצ'ל אמרה קוד שנועד לחלץ אותה מאיראן. סיפורם של תומאס ושל רייצ'ל נחשף כאשר תומאס נדרש להעריך את רמת הסיכון שנובעת מרייצ'ל. תומאס הפעיל בעבר את רייצ'ל כסוכנת באיראן כדי לעכב את קצב פיתוח תוכנית הגרעין במדינה. "המורה לאנגלית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המורה לאנגלית", באתר AllMovie (באנגלית) "המורה לאנגלית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המורה לאנגלית", באתר Metacritic (באנגלית) "המורה לאנגלית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה העשירית (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה העשירית (בגרמנית: 10. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה בפוזן בנובמבר 1816 כחטיבה, הפכה לדיוויזיה ה-9 ב-5 בספטמבר 1818, והפכה מחדש לדיוויזיה ה-10 ב-28 בפברואר 1820. חיילי הדיוויזיה גויסו מפרובינציית שלזיה, ובפרט מאזור גלוגאו. ב-1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. ב-27 ביוני היא הביסה כוח אוסטרי גדול בקרב נאחוד. למחרת היא זכתה בניצחון נוסף בקרב סקאליץ ויום לאחר מכן בניצחון נוסף, ובהמשך לחמה בהצלחה גם בקרב קניגרץ. בין השנים 1870–1871 השתתפה הדיוויזיה במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הדיוויזיה לחמה בקרב וייסמבורג, קרב וורת, קרב סדאן והמצור על פריז. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-5 בפיקוד הרמן פון שטרנץ, אשר היה חלק מהארמייה החמישית. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה במהלך הקרב השני על האן. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה במהלך הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, ובכלל זה בקרב סן מייל ובקרבות בלורן. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה. גנרל-מיור אוגוסט פון הדמאן (30 במרץ 1838–29 במרץ 1840) גנרל-לוטננט פרידריך פון שטיינקר (30 במרץ 1840–29 במאי 1850) גנרל-לוטננט היינריך פון ברנדט (17 בפברואר1853–5 באוגוסט 1857) גנרל-לוטננט פרדיננד פון דר גולץ (6 באוגוסט 1857–12 במאי 1861) גנרל-לוטננט אוטו פון דר מילבה (13 במאי 1861–8 בדצמבר 1863) גנרל-מיור וילהלם הילר פון גרטרינגן (19 בדצמבר 1863–8 בינואר 1864) גנרל-לוטננט אוגוסט קרל פון גובן (21 בנובמבר 1864–18 במאי 1865) גנרל-לוטננט הוגו אוואלד פון קירכבאך (13 במאי 1865–17 ביולי 1870) גנרל-לוטננט כריסטוף פון שמידט (18 ביולי 1870–10 באוקטובר 1873) גנרל-לוטננט קרל גוסטב פון זאנדרט (11 באוקטובר 1873–12 בינואר 1880) גנרל-לוטננט גוסטב הרמן פון אלפנסלבן (13 בינואר 1880–21 במרץ 1886) גנרל-לוטננט ריכרד פון זקט (22 במרץ 1886–26 בינואר 1890) גנרל-לוטננט תאודור אם אנדה (27 בינואר 1890–17 באוקטובר 1891) גנרל-לוטננט קרל וילהלם היינריך פון קלייסט (18 באוקטובר 1891–16 ביוני 1893) גנרל-לוטננט ריכרד קרל פון קליצינג (17 ביוני 1893–17 באוגוסט 1894) גנרל-לוטננט היינריך פון איגל (18 באוגוסט 1894–1 ביולי 1898) גנרל-לוטננט רודולף פון הברלינג (2 ביוני 1898–14 ביוני 1899) גנרל-לוטננט גאורג פון בראונשווייג (15 ביוני 1899–2 באפריל 1902) גנרל-לוטננט לאופולד אוגוסט זימנס (5 באפריל 1902–22 במאי 1905) גנרל-לוטננט אוטו פון אמיך (22 במאי 1905–28 במאי 1909) גנרל-לוטננט מקס פון שאק (29 במאי 1909–15 ביוני 1911) גנרל-לוטננט פרידריך וילהלם פרנה (16 ביוני 1911–3 ביוני 1912) גנרל-לוטננט רוברט קוש (4 ביוני 1912–7 באוקטובר 1914) גנרל-לוטננט אלפרד פון לאריש (8 באוקטובר 1914–15 בפברואר 1915) גנרל-לוטננט מקס שוורטה (16 בפברואר 1915–30 באפריל 1917) גנרל-מיור אוטו פון דינברוק-גרוטר (1 במאי 1917–8 בינואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
אביב סולומון

אביב סולומון (נולד ב-10 בינואר 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי. סולומון שיחק בצעירותו במספר קבוצות, בהן: הפועל חיפה, מכבי חיפה, מ.ס. ג'וליס, מכבי נתניה, הפועל עפולה, עד שבגיל 19 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי עירוני קריית אתא. ב-10 באוקטובר 2014 ערך סולומון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד מכבי דלית אל-כרמל. ב-21 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–5 נגד מכבי סקציה מעלות תרשיחא. בעונת 2014/2015 שיחק לסירוגין גם בקבוצה הבוגרת וגם בקבוצת הנוער בה כבש 14 שערי ליגה. בקיץ 2015 חתם בהפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית. ב-21 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–3 להפועל ראשון לציון. ב-2 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–6 נגד מכבי קריית גת. ב-14 ביוני 2017 חתם סולומון במ.ס. אשדוד מליגת העל. ב-30 ביולי 2017 ערך סולומון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. ב-26 בינואר 2019, הורחק בהפסד 1–4 לבית"ר ירושלים. בתחילת קיץ 2019 סיכם סולומון בהפועל חדרה, אך כחודש לאחר מכן חתם בהפועל כפר סבא,, עמה ירד ליגה בסיום עונת 2020/2021. ב-9 ביוני 2021 חתם סולומון לשנתיים בהפועל באר שבע. ב-23 ביוני 2023 חתם בבני סכנין. הפועל באר שבע גביע המדינה: 2021/2022 אלוף האלופים: 2022 אביב סולומון, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אביב סולומון, באתר Transfermarkt אביב סולומון, באתר Soccerway אביב סולומון, באתר WorldFootball.net אביב סולומון, באתר FootballDatabase.eu עמית קרקו, ‏אביב סולומון ואוהד רבינוביץ' הצטרפו לאשדוד, באתר ONE‏, 14 ביוני 2017 מערכת אתר ערוץ הספורט, ‏לוסיו חזר להתאמן בחדרה, סולומון סיכם, באתר ערוץ הספורט, 9 ביולי 2019 דורון בן דור, ‏אביב סולומון חתם בכפ"ס: מודה לצוות על האמון, באתר ONE‏, 14 באוגוסט 2019 איציק כלפי, רשמי: אביב סולומון חתם לשנתיים בהפועל ב"ש, באתר ONE, ‏9 ביוני 2021 דורון בן דור, ‏אביב סולומון חתם בבני סכנין לעונה עם אופציה, באתר ONE‏, 23 ביוני 2023
La, la, la

La, la, la (בעברית: לה, לה, לה) הוא שיר של הזמרת הספרדייה מסיאל. את השיר כתבו מנואל דה לה קלבה ורמון ארקוסה. השיר ייצג את ספרד בתחרות האירוויזיון של שנת 1968, וזכה במקום הראשון. זו הייתה הפעם הראשונה שספרד זכתה בתחרות. מסיאל הוציאה את השיר באנגלית בשם ""He Gives Me Love (La, La, La)". ביצוע השיר זיכה את ספרד בפעם הראשונה בתחרות האירוויזיון. כותבי השיר, רמון ארקוסה ומנואל דה לה קלבה, ידועים בשם צמד דינאמיקו (אנ'). זו הייתה הפעם הראשונה שהאירוויזיון שודר בטלוויזיה בצבע, והצופים ראו את זמרות הליווי של מסיאל בשמלות קצרות בצבע ירוק-כחול. השיר "La, la, la" ניצח את השיר הפייבוריט נציג הממלכה המאוחדת "Congratulations" של קליף ריצ'רד בנקודה אחת בלבד. הזמר ז'ואן מנואל סראט נבחר בתחילה לשיר את השיר בתחרות, והוא התכוון לשיר אותו בקטלאנית. אבל המדינה הספרדית בהנהגת פרנקו לא אפשרה זאת, והתעקשה על ביצוע בספרדית, השפה הרשמית בכל שטחי ספרד. לכן, ברגע האחרון, נבחרה מסיאל להופיע באירוויזיון. רק באירוויזיון 2004 בוצע שיר בקטלאנית בידי נציג של אנדורה. סרט דוקומנטרי ששודר בטלוויזיה הספרדית בשנת 2008, טען שקאודיו פרנקו דאג להבטיח את הניצחון של ספרד בתחרות, כדי לשפר את תדמית המדינה בחו"ל. מסיאל זעמה על ההאשמות, והתעקשה שזכתה כי השיר היה יותר טוב, ופרנקו לא היה יכול לקנות קולות עבור המקום הראשון. היא האשימה את ערוצי הטלוויזיה הספרדים שהעלו את ההאשמות בגלל תחרות ביניהן. מסיאל הקליטה את השיר בארבע שפות: ספרדית, איטלקית, גרמנית, כולם בשם "La, la, la", ובאנגלית בשם "He Gives Me Love (La, la, la)". גרסאות כיסוי הוקלטו על ידי הזמרת האיטלקייה מינה בתוכנית הטלוויזיה "קנצוניסימה" של רשת RAI, ועל ידי הזמרת הפינית קרולה. הלהקה סן אטיין הקליטה גרסת כיסוי נוספת עבור האלבום "A Song for Eurotrash" משנת 1998, עם מילים באנגלית שונות מהמקור. הגרסה המצליחה ביותר של השיר הייתה של זמרת הפאדו הפורטוגזית עמליה רודריגז. הזמר הטורקי אלפאי הקליט גרסה בטורקית בשם "Sen Gidince & La La La". היידי בריהל ביצעה גרסת כיסוי של השיר בגרמנית. מידע על היצירה "La, la, la" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "La, la, la" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "La, la, la" באתר Discogs מילות השיר "Info on "La, la, la" from Diggiloo Thrush". Diggiloo.net. נבדק ב-2010-06-24. Continuum Encyclopedia of Popular Music of the World 2003 0826463215 "Its apogee was 'La La La' (Massiel, Spain), the 1968 winner. By the mid-1990s, when many former Communist countries were joining Eurovision, the contest had lost touch with current trends in European music." Geoff Tibballs The Good, the Bad and the Wurst 1472137078 2016 "Performing fifteenth out of the seventeen contestants was Spain's María Félix de los Ángeles Santamaría Espinosa, more conveniently known as Massiel. Her song, 'La La La', defined the term 'singalong' as it contained no fewer than 138 la's." "Franco stole Cliff Richard's 1968 Eurovision glory by fixing vote". Chinapost.com.tw. 2008-05-07. נבדק ב-2010-06-24. Fiona Govan, Madrid Correspondent, ‏How Franco cheated Cliff out of Eurovision title, The Telegraph, 4 May 2008 "La prensa británica se escandaliza con el tongo de Massiel". elConfidencial.com. נבדק ב-2010-06-24.
מיל מי-17

מיל מי-17 או מי-17 (באנגלית: Mil Mi-17, ברוסית: Ми-17. קוד נאט"ו: היפּ – Hip, בדומה למסוק מי-8) הוא מסוק תובלה סובייטי/רוסי, שתוכנן ויוצר על ידי מפעל המסוקים של מוסקבה ע"ש מ.ל. מיל (כיום יצרנית המסוקים הרוסית מיל), ומיוצר היום על ידי קאזאן מסוקים בשני מפעלים באולן-אודה ובקאזאן. הוא ידוע בשירות הרוסי בסימון Mi-8M. זהו מסוק תובלה בינוני כפול־מנוע טורבו-ציר, המשמש למגוון רחב של שימושים אזרחיים וצבאיים. קיימות גרסאות "ספינת תותחים" (מחומשות בתותחים או מקלעים) ואחרות בהן ניתן להתקין 2 כנפי עזר בעלות 3 נקודות נשיאה חיצוניות (כל אחת) להתקנת מארזים נתיקים וחימוש מגוון, כולל פצצות, רקטות, תותחים ומקלעים. ההבדל החיצוני הבולט ביותר בין מי-8 לבין מי-17 הוא שרוטור הזנב של המי-8 נמצא בצד ימין, בעוד שבמי-17 הוא בצד שמאל (מנקודת ראותו של טייס בקוקפיט). זאת למרות התמונה המצורפת של Mi-8MT בה רוטור הזנב נמצא בצד שמאל. המסוק פותח על בסיס שלדתו וגופו של המסוק מי-8. נכון לתחילת שנת 2020, קיימות 61 גרסאות למסוק. תרגום חומר מהערך בויקי-אנגלית The Encyclopedia of Modern Military Aircraft. Eden, Paul, ed. London: Amber Books. (2004). ISBN 1-904687-84-9. World Air Forces Directory. Hoyle, Craig. Flight International. (13–19 December 2011). Vol. 180 no. 5321. pp. 26–52. ISSN 0015-3710. Jane's All the World's Aircraft 2003–2004. Jackson, Paul . Coulsdon, UK: Jane's Information Group. (2003). ISBN 0-7106-2537-5. מדיה וקבצים בנושא מיל מי-17 בוויקישיתוף Russia denies supplying arms to Iraq -1. באתר SputnikNews.com. ספטמבר 2007. ערך זה הוא קצרמר בנושא מסוקים ובנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת בית-אל (קזבלנקה)

בית הכנסת בית-אל הוא בית כנסת בקזבלנקה שבמרוקו. אף על פי שבעיר ישנם למעלה משלושים בתי כנסיות, בית הכנסת נחשב לדבר מרכזי בקהילה היהודית התוססת שהייתה במקום בעבר. בית הכנסת מתויר מאוד בגלל העיטורים העיצובים הרבים שיש בו. בית הכנסת שופץ בשנת 1997. Erlich, Mark (2009). Encyclopedia of the Jewish Diaspora: Origins, Experiences, and Culture, Volume 1. ABC-CLIO. p. 485. Karber, Phil (2012). Fear and Faith in Paradise. Rowman & Littlefield. p. 269. Howe, Marvin (2005). Morocco:The Islamist Awakening and Other Challenges. Oxford University Press. p. 185. ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בראיון ראסל

בראיון דמיטריס ראסל (באנגלית: Bryon Demetrise Russell; נולד ב-31 בדצמבר 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1993–2006. זכור בעיקר מתקופתו כשחקן יוטה ג'אז, בה שיחק ב-9 עונותיו הראשונות בליגה. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו ב-NBA הם 7.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק. ראסל נולד בעיר סן ברנרדינו אשר בקליפורניה, ובין השנים 1990–1993 למד באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ' ("לונג ביץ' סטייט"). ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לא בלט במיוחד, ורשם ממוצעים של 11.7 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק. בדראפט ה-NBA‏ 1993 נבחר ראסל בבחירה ה-45 על ידי יוטה ג'אז, וב-3 עונותיו הראשונות בקבוצה הציג יכולת סולידית עם ממוצע של 4.2 נקודות למשחק כשחקן ספסל. בעונת 1996/1997 הפך לשחקן חמישייה קבוע, לצד ג'ון סטוקטון, ג'ף הורנסק, קארל מלון וגרג אוסטרטאג, ותרם 10.8 נקודות ו-4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. באותה עונה השיגו הג'אז את המקום הראשון באזור המערבי עם מאזן הניצחונות הטוב בתולדות המועדון, 64–18. בפלייאוף 1997 גברה יוטה על לוס אנג'לס קליפרס, לוס אנג'לס לייקרס ויוסטון רוקטס, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA, בו הפסידה מול שיקגו בולס בתוצאה 2–4. בעונה העוקבת שוב סיימה יוטה עם המאזן הטוב ביותר במערב (62–20), והפסידה בפעם השנייה ברציפות מול הבולס בסדרת הגמר. במשחק השישי של הסדרה, כאשר הג'אז היו ביתרון 86–85, קלע מייקל ג'ורדן סל ניצחון מול ראסל ששמר עליו, ובכך העניק לבולס את הניצחון בסדרה ואת הזכייה באליפות. על אף הטענות של אוהדים רבים כי ג'ורדן ביצע על ראסל עבירה לפני הזריקה, ראסל עצמו הודה בשנת 2009 כי "בין אם ג'ורדן דחף אותי ובין אם לא, הוא בכל מקרה היה קולע את הזריקה". ב-4 העונות הבאות המשיך ראסל להציג יכולת טובה ביוטה, אך הקבוצה לא הצליחה לשחזר את הישג ההעפלה לגמר ה-NBA. בעונת 1999/2000 קלע שיא קריירה של 14.1 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 2002/2003, לאחר 9 עונות ביוטה, חתם ראסל על חוזה בוושינגטון ויזארדס. בוושינגטון שיתף פעולה עם ג'ורדן, בעונתו האחרונה בקריירה. בעונת 2003/2004 שיחק בלוס אנג'לס לייקרס לצד שאקיל אוניל, קובי בראיינט, קארל מלון וגארי פייטון, והעפיל עמם לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול דטרויט פיסטונס (1–4). בשתי העונות הבאות, אשר היו האחרונות בקריירת ה-NBA שלו, שיחק עבור דנוור נאגטס. בין השנים 2006–2009 שיחק בקבוצות "הוליווד פיים", "סנטה ברברה ברייקרס", "לונג ביץ' ברייקרס", "ניופורט ביץ' סרף" ו"לוס אנג'לס לייטנינג" מליגות כדורסל נמוכות בארצות הברית. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות הקריירה של ראסל ב-NBA, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של ראסל, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1993, באתר basketball-reference.com Trade winds swirl around Vince Carter, באתר דיילי ניוז, 15 בפברואר 2009 ראסל מצטרף לוויזארדס, באתר cbc.ca,‏ 10 בספטמבר 2002
המצעד העברי של מדיה פורסט (2020 ואילך)

ששבערך זה עוסק במצעדי השירים העבריים השבועיים של מדיה פורסט שנערכו משנת 2020 ואילך. במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים ישראלים בתחנות הרדיו בישראל. תוצאות המצעד מתפרסמות מדי יום ראשון באתר האינטרנט של מדיה פורסט, ונאספו החל מ-2009.   ♪  – השיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל באותה השנה "אם תרצי" של חנן בן ארי, שהיה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו על פי מדיה פורסט, ו"שן ילד שן" של איתי לוי הם השירים שצעדו במקום הראשון במשך מספר השבועות הכולל הרב ביותר, 5 שבועות סך הכל. "Further Up (Na, Na, Na, Na, Na)" של סטטיק ובן-אל תבורי עם פיטבול הוא השיר שצעד במקום הראשון במשך מספר השבועות הרב ביותר ברצף, כ-4 שבועות. בדומה לשלוש השנים הקודמות, סטטיק ובן-אל תבורי הצליחו בשנה זו להביא את מרב השירים למקום הראשון, עם ארבעה שירים סך הכל. Weekly Charts, באתר MediaForest
רכס סאקסטון

רכס סאקסטון (באנגלית: Saxton Ridge) הוא רכס הרים בהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה. רכס סאקסטון נמצא דרומית למסיב תומסון שברכס אראמיס. הרכס מתנשא לגובה של 1,331 מטרים מעל פני הים. הרכס מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956. שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה. הרכס נקרא על שמו של ריצ'רד א. סאקסטון (R.A. Saxton), שהיה מפקד תחנת וילקס בשנת 1963. רכס סאקסטון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית רכס סאסטון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה רכס סאקסטון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור רכס סאקסטון מפת אזור רכס סאקסטון גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי מידע על שם הרכס
המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט (2020 ואילך)

ערך זה עוסק במצעדי השירים הבין-לאומיים השבועיים של מדיה פורסט שנערכו משנת 2020 ואילך. במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים לא-ישראלים בתחנות הרדיו בישראל. תוצאות המצעד מתפרסמות באופן רשמי מדי יום ראשון באתר האינטרנט של מדיה פורסט. המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט (2009–2019) המצעד העברי של מדיה פורסט (2020 ואילך)
איוויצה חורבאט

איוויצה חורבאט (בקרואטית: Ivan "Ivica" Horvat;‏ 16 ביולי 1926 – 27 באוגוסט 2012) היה כדורגלן ומאמן קרואטי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי עבור נבחרת יוגוסלביה. חורבאט נולד ב-16 ביולי 1926, בעיר סיסאק שנמצאת בקרואטיה, שבעבר הייתה שייכת ליוגוסלביה. חורבאט שיחק את רוב הקריירה שלו במדי דינמו זאגרב שם ערך 507 הופעות בכל המסגרות. לאחר מכן עבר לאיינטרכט פרנקפורט, שם שיחק עד סוף הקריירה שלו. בשנת 2016 נבחר חורבאט להיות בנבחרת המצטיינת בכל הזמנים של דינמו זאגרב, והיה בהרכב לצד שחקנים גדולים כמו לוקה מודריץ' ודאבור שוקר. בנבחרת יוגוסלביה שיחק חורבאט במשך 10 שנים, ולקח חלק בנבחרת במונדיאל 1950 ו-1954. בנוסף לכך, שיחק גם באולימפיאדת 1952 שנערכה בהלסינקי בירת פינלנד, וזכה עימה במדליית כסף לאחר הפסד בגמר לנבחרת הכישרונית של הונגריה. ברבע גמר מונדיאל 1954 נגד גרמניה המערבית, חורבאט כבש שער עצמי שהעלה את הגרמנים ליתרון 1–0. השער נכבש בדקה ה-10 של המשחק, והיה לשער העצמי המהיר ביותר בהיסטוריית המונדיאל, עד שהשחקן הפרגוואי, קרלוס גמארה, ניפץ את השיא כאשר עשה זאת במונדיאל 2006 כעבור 3 דקות בלבד. גרמניה המערבית ניצחה בסוף המשחק בתוצאה 2–0. חורבאט ערך את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים בשנת 1956. לאחר פרישתו ממשחק היה חורבאט למאמן בקרואטיה ובגרמניה. תחילה היה כעוזר מאמן באיינטרכט פרנקפורט עד שהחליף את פול אוסוולד בתפקיד המאמן הראשי ב-1964. שנה אחר כך כבר פוטר כי קבוצתו לא צלחה בליגה. לאחר מכן עבר לדינאמו זאגרב עימה זכה בגביע הירידים, הטורניר הקודם של גביע אופ"א, ב-1967 לאחר ניצחון בשני משחקי הגמר על לידס יונייטד. משנת 1971 חזר חורבאט לבונדסליגה, הפעם לשאלקה 04, עימה זכה בגביע הגרמני ב-1972. הוא חזר אליה ב-1978 לאחר שאימן את רוט וייס אסן ווסטפאליה מהליגה השנייה. עם חזרתו פוטר במרץ של אותה עונה לאחר ביצועים לא טובים של הקבוצה ופרש מקריירת אימון אחר כך. חורבאט נפטר ב-27 באוגוסט 2012, בניוויצה, קרק, שבקרואטיה בגיל 86. איוויצה חורבאט, באתר Transfermarkt איוויצה חורבאט, באתר National Football Teams איוויצה חורבאט, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
הר מקגראת' (אנטארקטיקה)

הר מקגראת' (באנגלית: Mount McGrath) הוא הר ברכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס שבאנטארקטיקה. ההר ממוקם 2 קילומטרים צפונית מזרחית להר בושר. הרכס מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956. שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה. הרכס נקרא על שמו של א. א. מקגראת' (A.E. McGrath), שהיה מכונאי דיזל בתחנת מוסון בשנת 1963. הר מקגראת', באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר מקגראת', באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה הר מקגראת', באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי
הר מקגראת'

האם התכוונתם ל... הר מקגראת' (אנטארקטיקה) – הר ברכס אראמיס בהרי הנסיך צ'ארלס שבאנטארקטיקה הר מקגראת' (אוסטרליה) – הר במדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה הר מקגראת' (רכס ספקטרום) – הר ברכס ספקטרום בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה הר מקגראת' (מחוז נורת' קואוסט) – הר בהאי סמית' במחוז נורת' קואוסט בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה
הברית הצפונית

הברית הצפונית (בשמה הרשמי: החזית האסלאמית המאוחדת לשחרור אפגניסטן; בפרסית: جبهه متحد اسلامی ملی برای نجات افغانستان) הייתה חזית צבאית מאוחדת שנוצרה בסוף 1996, לאחר שהאמירות האסלאמית של אפגניסטן (טליבאן) השתלטה על קאבול בירת אפגניסטן. החזית המאוחדת הורכבה על ידי אישי מפתח של המדינה האסלאמית של אפגניסטן, בייחוד הנשיא בורהנודין רבאני ושר ההגנה לשעבר אחמד שאה מסעוד. החזית כללה בתחילה בעיקר טג'יקים, אך בשנת 2000 מנהיגים מקבוצות אתניות אחרות הצטרפו אליה וביניהם עבדול ראשיד דוסטום, מוחמד מוהאקיק, חאג'י עבדול קאדיר, ואסיף מושני. החזית הצפונית לחמה מלחמה הגנתית נגד ממשלת הטליבאן. הם קיבלו תמיכה מאיראן, רוסיה, טורקיה, הודו, טג'יקיסטן ואחרים, בעוד שהטליבאן קיבל סיוע ותמיכה מפקיסטן. עד 2001, הברית הצפונית שלטה על פחות מ-10% משטח אפגניסטן, בקצה הצפון-מזרחי של המדינה במחוז בדח'שאן. פלישת ארצות הברית לאפגניסטן ב-2001 הובילה לתמיכה ישירה לחזית הצפונית במהלך קרבות שארכו חודשיים, שבסיומן הטליבאן הובס, בדצמבר 2001. עם נסיגתו ונפילתו של משטר הטליבאן, הברית פורקה, וחבריה והארגונים שהרכיבו אותה הצטרפו לממשל חאמיד כרזאי. עם נסיגת ארצות הברית מאפגניסטן בשנת 2021 והשתלטות הטליבן מחדש על המדינה, כוחות ההתנגדות לטליבן החלו להתכנס פעם נוספת בפנג'שיר שהייתה מעוז החזית הצפונית, ולהניף מחדש את דגלה. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי הפרו-סובייטי בראשות מוחמד נאג'יבולה ב-1992, הכוחות הפוליטיים באפגניסטן הסכימו על שלום והסכם חלוקת כוח (הסכם פשאוור). ההסכם היווה הבסיס ליצירת המדינה האסלאמית של אפגניסטן (פשטו: دا افغانستان اسلامی دولت) ומינה ממשלת ביניים לתקופה זמנית שהייתה אמורה להיות מוחלפת לאחר בחירות כלליות. כל הכוחות הפוליטיים המרכזיים במדינה היו שותפים בממשלה הזמנית מלבד חיזב-י אסלאמי גולבודין בראשות גולבדין חכמתיאר. תנועתו סירבה להכיר בשלטון החדש וכוחותיה ביצעו מתקפות על כוחות הממשלה בקאבול. חכתיאר ותנועתו קיבלו תמיכה כספית וצבאית מפקיסטן. בנוסף, סעודיה ואיראן התחרו על הגמוניה אזורית ותמכו במיליציות אפגניות שנלחמו אחת בשנייה. דרום אפגניסטן הייתה בשליטת מנהיגים מקומיים שלא סרו למרותה של הממשלה המרכזית בקאבול. בנובמבר 1994 הטליבאן השתלט על קנדהאר והרחיבו את שליטתם למספר מחוזות בדרום ומרכז אפגניסטן. בסוף 1994, רוב המיליציות שנלחמו בקרב השליטה על קאבול הובסו על ידי כוחות הנאמנים לשר ההגנה של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן בראשות אחמד שאה מסעוד. הפצצות קאבול נפסקו, הממשלה המרכזית החלה בצעדים להשיב הסדר הציבורי ובתי המשפט שבו לעבוד. ואולם טליבאן התחזק וב-27 בספטמבר 1996 כוחותיו של אחמד שאה מסעוד נאלצו לסגת מהעיר עם המתקפה של טליבאן, שבאותו היום הכריז על האמירות האסלאמית של אפגניסטן. אחמד שאה מסעוד ועבדול ראשיד דוסטום שהיו אויבים בעבר יצרו את הברית הצפונית נגד הטליבאן. מדיה וקבצים בנושא הברית הצפונית בוויקישיתוף אוריאל לוי, ‏בהרים בצפון אפגניסטן מתארגנת מחתרת למאבק בטליבאן, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 באוגוסט 2021 אוריאל לוי, ‏בהרים בצפון אפגניסטן מתארגנת מחתרת למאבק בטליבאן, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 באוגוסט 2021
כוח אכיפת החוק של איראן

כוח אכיפת החוק של איראן (בפרסית: فرماندهی انتظامی جمهوری اسلامی ایران) הוא כוח המשטרה באיראן. נוסד בתחילת 1992 על ידי מיזוג של השהרבאני (פרסית: شهربانی) הז'נדרמיה האיראנית (פרסית: ژاندارمری دولتی) וועדות המהפכה האסלאמיות (פרסית: کمیته‌های انقلاب اسلامی) לכדי כוח מאוחד. הכח כולל למעלה מ-260,000 שוטרים, 17% מתוכם הן נשים. הכח כולל מספר יחידות לרבות יחידת משמר גבול ומצוי תחת השליטה של משרד הפנים . לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979, שני ארגוני השיטור המרכזיים, הז'נדרמיה והמשטרה הלאומית (שהרבאני) עברו ארגון מחדש. מנהיגי הרפובליקה האסלאמית שזה עתה קמה מינו במהירות את הז'נדרמיה וקציני משטרה הנאמנים למהפכה כדי להחיות ולארגן מחדש את שני הגופים תחת הרפובליקה האסלאמית. לפחות שבעה קצינים קיבלו את הובלת המשטרה הלאומית בין השנים 1979 ל-1983. אל"ם ח'ליל סמימי, מונה בשנת 1983 על ידי עלי-אכבר נאטק-נורי, שר הפנים בשעתו, אשר נזקף לזכותו ארגון מחדש של המשטרה הלאומית על פי ההנחיות האסלאמיות של ה- IRP. הז'נדרמריה הלכה בדרך דומה. שבעה מינויים בוצעו בין 1979 ל -1986, מה שהוביל לארגון מחדש מלא. זאת בנוסף לתא"ל אחמד מוחקקי, המפקד בתקופה הרפובליקנית המוקדמת שהוצא להורג בסוף קיץ 1980 וחמישה קולונלים שטוהרו. אל"ם עלי קוצ'קזאדה מילא תפקיד מרכזי בארגון מחדש וחיזוק הז'נדרמיה לאחר קריסתה הקרובה בתקופה המהפכנית המוקדמת. המפקד בשנת 1987, אל"ם מוחמד סוהראבי, כיהן בתפקיד זה מאז פברואר 1985 והיה הקצין הבכיר הראשון שעלה מהשורות. החל משנת 1987, המשטרה הלאומית והז'נדרמיה שיקפו את האידאולוגיה של המדינה. למרות פעולות הביטחון הפנימיות היקרות שלהם, תפקידי שני הגופים הוגבלו על ידי ההשפעה הגוברת של משמרות המהפכה, ובפרט בסיג'. הז'נדרמיה פורקה בשנת 1991 יחד עם ועדות המשטרה הלאומית והמהפכה האסלאמית. כל שלושת הארגונים הללו מוזגים לכוח אכיפת החוק של ימינו. המשטרה הלאומית של איראן פעלה עם כ -200,000 שוטרים בשנת 1979. המשטרה הלאומית הייתה גם תחת משרד הפנים, ותחומי האחריות שלה כללו את כל הערים בהן יותר מ -5,000 תושבים, לפחות 20 אחוז מהאוכלוסייה. בנוסף המשטרה הלאומית הייתה אחראית על נוהלי דרכון והגירה, הנפקה ובקרה של תעודות זיהוי של אזרחים, רישוי ורישום נהיגה ורכב, ושיטור ברכבות ושדות תעופה. חלק מתפקידיהם נקלטו במשרד משמרות המהפכה האסלאמית בשנים הראשונות לאחר המהפכה, ושיתוף הפעולה בין שני כוחות אלו נראה נרחב. ראש כוח אכיפת החוק של איראן מאז שנת 2015 הוא חוסיין אשתר. בעקבות פעילות הדיכוי האלימה של כוח אכיפת החוק של איראן את ההפגנות באיראן (2019–2020) וההפגנות באיראן (2022), ובפרט פרשת מותה של מהסא אמיני הטילו ארצות הברית ובריטניה סנקציות נגד בכירים בכוח אכיפת החוק. מדיה וקבצים בנושא כוח אכיפת החוק של איראן בוויקישיתוף כוח אכיפת החוק של איראן, באתר GlobalSecurity.org (באנגלית) חוק המשטרה (בפרסית)