laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבוהב

האם התכוונתם ל... אַבּוּהַב הוא שם משפחה יהודי ספרדי. משפחת אבוהב בספרד ופורטוגל הייתה משפחת חכמים, שלאחר גירוש ספרד התפצלה לשלוש ונפוצה בתחומי מערב אירופה, אגן הים התיכון ואמריקה. משמעות השם היא ככל הנראה הלחם מילים ערביות: "אבו" (אב) ו-"והאב" (נדיב). רוב נושאיו כיום נמנים עם צאצאי עולים מיהדות תוניסיה, ורוביק רוזנטל הציע כי שם זה הוא על שם היישוב "אום אל-אבוהב", שבתוניסיה. עמנואל אבוהב (1555-1628) מחבר והוגה יהודי, פעל באיטליה ובארץ ישראל, מוכר בשל חיבורו בספרדית "נומולוגיה". רותם אבוהב – שחקנית וקומיקאית ישראלית רפאל אבוהב – חזן ומוהל שמואל אבוהב – מגדולי רבני איטליה במאה ה-17, ראש ישיבה ואב"ד בוורונה ובוונציה. שמואל אבואב – איש ציבור ישראלי יצחק אבוהב: יצחק אבוהב (מנורת המאור) – רב בן המאה ה-13 וה-14, מחבר הספר מנורת המאור בית כנסת אבוהב – בית כנסת בצפת הנקרא על שמו של רבי יצחק אבוהב יצחק אבוהב (גאון קסטיליה) – רב בן המאה ה-15, מדור גירוש ספרד יצחק בן מתתיה אבוהב (1631–1707)- מלומד ומחזאי יהודי ספרדי הולנדי יצחק אבוהב דה-פונסיקה (1605 - 1693) - רב באמסטרדם, הרב הראשון בעולם החדש ברסיפה שבברזיל, דרשן ואיש קבלה יצחק אבוהב (נכד דה-פונסיקה) – נכדו של רבי יצחק אבוהב דה-פונסיקה רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: הכל נשאר במשפחה, באתר nrg‏, 7 באוקטובר 2010
Greatest Hits III (אלבום של קווין)

Greatest Hits III הוא אלבום אוסף של להקת הרוק הבריטית קווין שיצא בשנת 1999. האלבום כולל שירים מהתקופה המאוחרת של חלק יוצאי הלהקה, בשם "קווין+" וכולל את שיתוף הפעולה של חברי הלהקה הנותרים עם מוזיקאים אחרים. מידע על האלבום Greatest Hits III באתר MusicBrainz מידע על האלבום Greatest Hits III באתר AllMusic האלבום Greatest Hits III באתר Discogs האלבום Greatest Hits III באתר ספוטיפיי
ולדימיר בסונוב

ולדימיר ואסילייביץ' בסונוב (ברוסית: Владимир Васильевич Бессонов; נולד ב-5 במרץ 1958) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום מאמן כדורגל. בסונוב שיחק את מירב שנותיו בקבוצת דינמו קייב, אז קבוצה בליגה הסובייטית הבכירה אך את סוף הקריירה שלו עשה בסונוב בקבוצת מכבי חיפה הישראלית. בסונוב שיחק גם בנבחרת ברית המועצות והשתתף עמה במספר גביעי העולם בכדורגל (מונדיאל 1982, מונדיאל 1986 ו-מונדיאל 1990). כמו כן היה בסגל נבחרת ברית המועצות שסיימה במקום ה-3 באולימפיאדת 1980. בסונוב זכה לתואר "שחקן העונה באוקראינה" בשנת 1989. לאחר פרישתו של בסונוב ממשחק פעיל עבר לאימון ואימן תחילה את קבוצת הכדורגל צסק"א קייב האוקראינית במשך 4 שנים אך לאחר מכן עבר לאמן בנבחרת טורקמניסטן, אותה אימן בשנים 2002–2003 ועזב לפני קמפיין מוקדמות גביע אסיה, בו העפילה טורקמניסטן לראשונה למפעל. בשנת 2006 עבר לאמן בסונוב בקבוצת זוריה לוהנסק והעלה אותה לליגה האוקראינית הבכירה, אז עזב את הקבוצה לטובת קבוצת פ.צ. חרקוב מהליגה הבכירה. באוגוסט 2008 מונה בסונוב לתפקיד מאמן קבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק. בספטמבר 2010 התפטר מתפקידו בקבוצה, לאחר סדרת הפסדים רצופים של הקבוצה. בסונוב נשוי לוויקטוריה סאריך, אלופת עולם לשעבר בהתעמלות אמנותית. בתם, אנה בסונובה, גם מתחרה בענף ספורט זה. היא זכתה באליפות עולם לשנת 2007 ובמדליות ארד באולימפיאדת אתונה ובאולימפיאדת בייג'ינג. אליפות העולם לנוער - 1977 אליפות אירופה לנוער - 1976 מקום שלישי באולימפיאדת מוסקבה ב-1980 מקום שני באליפות אירופה - 1988 גביע אירופה למחזיקות גביע - 1986 אליפת ליגת העל הסובייטית - 1977, 1980, 1981, 1985, 1986, 1990 גביע ברית המועצות - 1978, 1985, 1987, 1990 שחקן השנה באוקראינה - 1989 מדיה וקבצים בנושא ולדימיר בסונוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולדימיר בסונוב ולדימיר בסונוב, באתר Transfermarkt ולדימיר בסונוב, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ולדימיר בסונוב, באתר WorldFootball.net ולדימיר בסונוב, באתר National Football Teams ולדימיר בסונוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
Stone Cold Classics

Stone Cold Classics הוא אלבום אוסף של להקת הרוק הבריטית קווין, שיצא בשנת 2006, לרגל השידור המיוחד של חברי הלהקה הנותרים בתוכנית אמריקן איידול, שם המתחרים נתבקשו לבצע שיר של הלהקה יחד עם חבריה. מידע על האלבום Stone Cold Classics באתר MusicBrainz האלבום Stone Cold Classics באתר Discogs
אדוארד הנסליק

אדוארד הנסליק (Eduard Hanslick; ‏11 בספטמבר 1825 - 6 באוגוסט 1904) היה מבקר מוזיקה ממוצא אוסטרי-בוהמייני שידוע בכך שהיה אחד ממבקרי המוזיקה הבולטים במאה ה-19, אם לא הבולט שבהם. הנסליק נולד בפראג והיה בנם של יוזף-אדולף הנסליק - ביבליוגרף ומורה למוזיקה ממוצא גרמני - ואחת מתלמידותיו לפסנתר, שהייתה בתו של סוחר מווינה. בגיל 18 החל הנסליק ללמוד מוזיקה אצל וצלב טומצ'ק, אחד מהמוזיקאים החשובים בפראג באותן השנים. הנסליק גם למד משפטים באוניברסיטה של פראג שם קיבל גם תואר. הלימודים כמוזיקאי חובב הובילו את הנסליק לכתיבת ביקורות מוזיקליות - בתחילה עבור עיתונים קטנים, מאוחר יותר ב-Wiener Musik-Zeitung ובסופו של דבר בעיתון הידוע נויה פרייה פרסה, שם עבד עד לפרישתו. כמו כן, הרצאות ללא תשלום באוניברסיטה של וינה, הובילו אותו לקבל ב-1870 משרת מרצה להיסטוריה ואסתטיקה של המוזיקה ומאוחר יותר תואר דוקטור לשם כבוד. הנסליק שימש לעיתים קרובות כשופט בתחרויות מוזיקליות. כמו כן, הוא החזיק במשרה במשרד התרבות האוסטרי ומילא תפקידים אדמיניסטרטיביים אחרים. הוא פרש אחרי כתיבת זיכרונותיו, אך המשיך לכתוב ביקורות על הפרמיירות החשובות ביותר באותם הימים עד מותו ב-1904 בבאדן. הטעם של הנסליק היה שמרני. בזיכרונותיו הוא כתב שעבורו ההיסטוריה המוזיקלית מתחילה במוצרט - ונגמרת בבטהובן, שומאן וברהמס. כיום, הוא ידוע בעיקר בשל הביקורת האוהדת שלו כלפי המוזיקה של ברהמס והדחייה של המוזיקה של וגנר, אפיזודה בהיסטוריה של המוזיקה שידועה כמלחמה של הרומנטיקה. המבקר ריכארד פול (Richard Pohl) מה-Neue Zeitschrift für Musik, מייצג את הצד השני של המלחינים המתקדמים מאסכולת המוזיקה של העתיד, שגם ליסט בתוכם. מלחינים אלו העריצו את וגנר, ובחלק מהכתבים שלהם שיוו לו מעמד חצי-אלוהי. כמו כן, רבים מהם בזו למוזיקה של ברהמס. בהיותו חבר קרוב של ברהמס החל מ-1862, הייתה להנסליק ככל הנראה השפעה על המוזיקה של ברהמס, מעצם העובדה ששמע לעיתים קרובות את המוזיקה שלו לפני שבוצעה בפומבי. אף על פי שהנסליק הכיר בגאוניותו של וגנר, ומאמר מוקדם שלו על Tannhäuser הציג את המלחין בצורה אוהדת, הוא ראה בהישענות של וגנר על דרמה וציור מילים (word-painting) אלמנט זר לטבעה של המוזיקה, שלפי דעתו האקספרסיביות שלה נובעת מהמבנה ולא מקישורים חוץ-מוזיקליים. המסגרת התאורטית של הביקורת של הנסליק מוצגת בספרו מ-1854, Musikalisch-Schönen (על היפה המוזיקלי), שהחל כביקורת על האסתטיקה הוגנריאנית והפך לטקסט משפיע, שיצא במהדורות רבות ותורגם למספר שפות. יש הטוענים, שהדמות של Beckmesser באופרה Die Meistersinger von Nürnberg של וגנר היא קריקטורה על דמותו של הנסליק (לפי אותן טענות, במקור וגנר רצה לקרוא לדמות Hans Lick). מטרות נוספות לביקורת של הנסליק היו אנטון ברוקנר והוגו וולף. הנסליק נקרא לעיתים קרובות "יהודי", במיוחד על ידי יריביו האנטישמיים-וגנריאנים. אימו של הנסליק נולדה למשפחה יהודית, אך המירה את דתה לקתולית עם נישואיה לאביו. הנסליק עצמו גדל כנוצרי. מדיה וקבצים בנושא אדוארד הנסליק בוויקישיתוף אדוארד הנסליק, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדוארד הנסליק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אדוארד הנסליק בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אדוארד הנסליק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדוארד הנסליק (1825-1904), דף שער בספרייה הלאומית
בושל

בושל (אנגלית: Bushel) היא יחידת מידה המשמשת למדידת נפח של סחורות יבשות בתפזורת (להבדיל מנוזלים) ואשר מחולקת בדרך כלל לשמונה יחידות של גלון במערכת היחידות הבריטית ובמערכת היחידות האמריקאית המקובלת. זוהי יחידת מידה מקובלת לסחורות יבשות, בדרך כלל סחורות חקלאיות ולא לנוזלים. הקיצור המקובל ליחידת מידה של בושל היא bsh או bu. 1 בושל אמריקאי = 35.23907017 ליטר = 8 גלון יבש (גלון יבש = 4.40488377086 ליטר) = 9.309177489 גלון. 1 בושל במערכת היחידות הבריטית = 36.36872 ליטר = 8 גלון במערכת היחידות הבריטית. בושל אמריקאי מכונה אף "בושל וינצ'סטר" והוגדר באופן מקורי כנפח של גליל שקוטרו 18.5 אינץ' וגובהו 8 אינץ' (2150.420171... אינץ' מעוקב); הגדרתו המודרנית היא 2150.42 אינץ' מעוקב בדיוק. בושל מכיל 8 גלון יבש, אשר נפחו שונה מזה של גלון נוזל המוכר יותר בארצות הברית ואף שונה מזה של גלון במערכת היחידות הבריטית. בושל מכיל ארבעה פק (Peck) (1 פק = 9.09218 ליטר). לעיתים תכופות משתמשים ביחידת המידה של בושל לביטוי מסה של חומר ולא נפח. בשוקי הסחורות החקלאיות העולמיים, כמו גם בממגורות תבואה ובדיווחים חקלאיים, נוהגים עדיין להשתמש ביחידת הבושל. זאת על ידי ייחוס של משקל קבוע ואחיד לבושל של כל סחורה הנמדדת ביחידה מידה זו. כך שמשקלו של בושל משתנה בהתאם לסחורה אותה מודדים. מידות המשקל של הסחורות הנמדדות בדרך כלל בבושל הן: שיבולת-שועל ארצות הברית: 32 ליבראות ≈ 14.515 ק"ג קנדה: 34 ליבראות ≈ 15.422 ק"ג שעורה: 48 ליבראות ≈ 21.722 ק"ג תירס: 56 ליבראות ≈ 25.401 ק"ג חיטה וסויה: 60 ליבראות ≈ 27.215 ק"ג סחורות נוספות הנמדדות בדרך כלל ביחידות בושל הן זרעי חמניות, פירות, ירקות, פחם, שיער, ועוד. בעבר, כאשר השימוש ביחידת הבושל היה מקובל בארצות הברית, קבעה כל מדינה בחוק את משקל הבושל לכל סוג של סחורה חקלאית. באופן זה היו לעיתים הבדלים בגודל הבושל בין מדינה אחת לאחרת. המדיניות הממשלתית בארצות הברית ובבריטניה היא להוציא מכלל שימוש את יחידת המידה של הבושל ולהחליפה בשיטת המדידה המטרית, בה נעשה שימוש לצרכים אלה ואחרים בכל רחבי העולם. על כן חשובה תמיד ההשוואה בין יחידת הבושל ליחידה המטרית המקבילה וכן לברר האם נעשה שימוש בבושל כיחידת מסה או כיחידת נפח. שמה של היחידה "בושל" אף תורגם ליחידות מידה דומות בארצות אחרות, כך למשל הייתה יחידת המידה הגרמנית "שפל" (Scheffel). מדיה וקבצים בנושא בושל בוויקישיתוף
הר מונטר

הר מונטר (ג'בל מונטאר) המכונה גם הר העזאזל הוא הר במדבר יהודה, מזרחית לירושלים. גובהו 524 מטר מעל פני הים. פירוש שמו בערבית הוא 'הצופה', ואכן מפסגתו תצפית מרהיבה. מקובל לזהותו עם צוק העזאזל - ממנו היו משליכים מדי שנה את השעיר לעזאזל ביום הכיפורים, על-מנת לכפר על עוונות עם ישראל. הקיסרית אודוקיה, אשתו של הקיסר תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, שהתגוררה בירושלים משנת 442 עד 460 בנתה על פסגת ההר מגדל לכבודו של אותימיוס - ממנהיגיה הבולטים של נזירות מדבר יהודה. בשנת 511 ייסד סבאס על פסגת ההר מנזר בשם סכולאריוס. מנזר זה היה הגדול מבין המנזרים השיתופיים שבנה סבאס במדבר יהודה. במקום שרידי חפירות ממלחמת העולם הראשונה, עת נכבש המקום על ידי כוח בריטי (גדוד לונדוני ממוצא סקוטי) שהשתייך ל-'חיל המשלוח המצרי' (שמו הרשמי של הצבא הרב-לאומי, בהובלה בריטית, שבראשו עמד הגנרל אלנבי) מידי כוחות האימפריה העות'מאנית ב-19 בפברואר 1918. מסלול טיול להר מונטר באתר "שבילים" פלורית שויחט, אתר צה"ל, יוזמה: חיילים יסייעו לחפירות ארכיאולוגיות ביהודה ושומרון, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 29 בדצמבר 2011 זיו ריינשטיין, לכו לעזאזל: האוורסט של מדבר יהודה, באתר ynet, 23 בינואר 2014 גלית דהן-קרליבך, לכו לעזאזל: טיול להר מונטר, באתר nrg‏, 24 ביולי 2014 איפה הר העזאזל ואיך הולכים לעזאזל?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגורה (מקום כינוס)

אגורה (ביוונית: ἀγορά) הייתה מרחב ציבורי בערי המדינה ביוון העתיקה. האגורה שימשה כמקום כינוס אספת העם של הפוליס, ככיכר השוק וכמרכז החיים של העיר. האגורה הייתה חלל עירוני המוקף במבני ציבור כגון מקדשים, סטואה, בולטריון (מושב מועצת העיר) או מבנים אחרים שאפיינו את התקופה. על האגורה פיקחו האגורנומים (Agoranomoi), שגם היו אחראים לסדר, למסחר ההוגן ולמסי השוק. הם גם יכלו לקנוס את מפירי הסדר. האגורה הידועה ביותר מן העת העתיקה היא האגורה של אתונה. האגורה שהייתה בעיר סמירנה (איזמיר של היום) שבאסיה הקטנה היא זו שהשתמרה בצורה הטובה ביותר עד היום, וכיום קיים בה מוזיאון המכונה "מוזיאון האגורה הפתוח של איזמיר" (İzmir Agora Open Air Museum). המילה "אגורפוביה", שפירושה "פחד ממקומות פתוחים", נגזרת ממושג זה במשמעותו כמקום השוק וחלל ציבורי פתוח. המילה "אגורה" משמשת כיום גם לציון מושב המועצה של מחוזות יוון המודרנית. אגורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אגורה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
סולם מוס

סולם מוֹס הוא סולם בן עשר דרגות למדידת קשיות של מינרלים. קשיות המינרל נמדדת במידת ההתנגדות שלו לחריצה על ידי מינרל אחר. סולם מוס נערך על ידי המינרלוג הגרמני פרידריך מוס (Friedrich Mohs) בשנת 1812, והוא המקובל ביותר בין כמה הגדרות קיימות למדידת קשיות של חומרים. מוס ערך את הסולם בן 10 הדרגות על פי עשרה מינרלים זמינים, החל במינרל הרך ביותר - טלק (שדרגת הקשיות שלו 1) ועד למינרל הקשה ביותר - יהלום (שדרגת הקשיות שלו 10). חומרים נמדדים כנגד הסולם באמצעות איתור החומר הקשה ביותר שהם מסוגלים לחרוץ. הטבלה דלהלן מראה השוואה עם קשיות מוחלטת כפי שנמדד על ידי סקלרומטר (מכשיר הבודק קשיות). אין בין דרגות הקושי המובאות בסולם מוס קשר מתמטי שיטתי. לדוגמה קורונדום (במקום התשיעי) קשה פי שניים מטופז (שבמקום השמיני) אך יהלום קשה מקורנדום פי ארבעה. סטודנטים לגאולוגיה לומדים את סולם מוס באמצעות המנמוניקה:" The Girls Can Flirt And Other Queer Things Can Do" שבה האות הראשונה בכל מילה מייצגת את המינרל המתאים בטבלה. משמעות הנתונים בטבלה היא לדוגמה שגבס שדרגת קשיותו גבוהה מטלק יחרוץ בטלק. דרגת הקשיות של חומר שחורץ מינרל מסוים המצוי בטבלה, אך נחרץ על ידי מינרל המצוי מקום אחד מעליו בטבלה היא ביניהם. כך למשל לציפורן בכף היד דרגת קשיות 2.5, לסכין דרגת קשיות 5.5, ולזכוכית - 6-7. הטבלה המקורית שנכתבה על ידי מוס כללה רק עשרה מינרלים, אך הורחבה מאז. מאחר שמוס הגביל את הסולם לעשרת המספרים הטבעיים הראשונים, הערכים שניתנו למינרלים אלו עשויים לכלול 2 ו-3 ספרות מעבר לנקודה העשרונית. יחידות מידה על שם אישים מדיה וקבצים בנושא סולם מוס בוויקישיתוף סולם מוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אביר (לוויין)

"אביר" היה פרויקט לפיתוח לוויין ישראלי של חברת רפא"ל, שתוכנן בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים. בראשות מרסל קליין ויונתן מס וזאת במקביל לפיתוח לוויין האופק בהתעשייה האווירית לישראל. הפרויקט נסגר עם החלטת שר הביטחון משה ארנס להעניק את המיזם של בניית הלוויין הישראלי הראשון למפעל מבת של התעשייה האווירית. דבר קיומו של הפרויקט נחשף רק בשנת 2003, בספרו של דני שלום "מעבר לאופק". ד"ר זאב בונן, שהיה מנכ"ל רפא"ל, הזכיר בספרו "רפא"ל - ממעבדה למערכה" בהרחבה את התנהלות המיזם ברפא"ל ואת דרכי העברת המיזם לידי התעשייה האווירית. ב-1980 כתב ד"ר יונתן מס מרפא"ל מחקר היתכנות שהוכיח כי אפשר לפתח לוויין שמשקלו יהיו 240 ק"ג בלבד ושיוכל לספק צילומים ברזולוציה גבוהה. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קודורי (נהר)

נהר קוֹדוֹרי (בגאורגית: კოდორი, באבחזית: Кәыдры, קווידרי) הוא הנהר השני בגודלו באבחזיה, רפובליקה בדלנית בצפון-מערב גאורגיה. הנהר נוצר מהתמזגות הנהרות סאקן וגוואנדרה (გვანდრა), וזורם במרכז אבחזיה עד לים השחור ליד העיר דרנדה כשהוא עובר בדרכו גם ליד העיר לאטה. בגאורגיה אין מרבצי ניקל, כרום ידועים, אולם כמות לא משמעותית, במיחוד של סיליקט ניקל, ניתן למצוא, בין היתר באזורים ההרריים של אבחזיה, באזור קודורי עילית. כמו כן, קובלט, שנמצא בגאורגיה יותר, נמצא ליד הכפר צ'ורצ'אני שבנפת חאשורי ובאזור נהר קודורי עילית. מדיה וקבצים בנושא קודורי בוויקישיתוף מאראט טרטלוב (2001), עשיית עסקים עם גאורגיה, עמ' 190, באנגלית, מסת"ב 074943516X ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא אבחזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדינה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מדינה – במדע המדינה: ארגון של אנשים הגרים בטריטוריה ספציפית על פי סמכות משותפת פוליטית וחוקית מדינת משנה (אנ') – חלק בעל עצמאות יחסית מתוך פדרציה או קונפדרציה (לדוגמה: מדינות ארצות הברית, מדינות הודו, מדינות גרמניה, מדינות מקסיקו) כשם משפחה המונח ״מדינה״ מתייחס ל״עיר״ וניתן לתושבי ערים ברחבי העולם הערבי ובאנדלוסיה אל-מדינה – העיר השנייה בחשיבותה באסלאם מדינה (מלטה) – עיר במלטה רובע המדינה – שם רובע הנפוץ בערי צפון אפריקה מבצע מדינה – מבצע שערך ארגון ההגנה סמוך לכפר סבא במלחמת העצמאות אישים: אביהו מדינה – מוזיקאי ישראלי ברק מדינה – פרופסור ישראלי למשפטים טל מדינה – מעצבת אופנה ישראלית מדיני
מדינה (מלטה)

מדינה (במלטית: Mdina) או ל-אימדינה (L-Imdina) היא עיר היסטורית קטנה במלטה ששימשה בעברה כבירת האי. העיר מכונה גם "העיר הדוממת" (Città Silenziosa) או "העיר האצילה" (Città Notabile) וגם "העיר העתיקה" (Città Vecchia). מדינה שוכנת במרכזו של האי מלטה על גבעה בגובה של 185 מטר המתרוממת בצפון מזרחה של הרמה התופסת את דרום מערבו של האי זו הנקודה הגבוהה ביותר במלטה. בעבר, כשהבחינו השומרים במקום באויב מתקרב, נהגו לצלצל בפעמונים, וכל התושבים היו מתכנסים בין חומות המצודה. בצמוד מדרום למדינה שוכנת העיר רבאט. הגברים תושבי מדינה מכונים "מידיאן" (Midjan) והנשים "מידיאנה" (Midjana). קיימות עדויות לקיומו של יישוב במדינה כבר בסביבות שנת 4000 לפנה"ס. בשנת 1000 לפנה"ס בנו הפיניקים מצודה במדינה בשל מיקומה השולט, וכינוהה "מלט" (Malet) או "מקום מקלט". הרומאים בנו במקום יישוב בו התגוררו כאלף איש לו קראו "מליטה" (Melita) והקיפוהו, כמו גם את רבט השכנה, בחומה. לפי המסורת התגורר פאולוס הקדוש בעיר לאחר שספינתו נטרפה אל חופי מלטה בדרכה לרומא. בשנת 870 הגיעו הערבים אל מלטה והעניקו לעיר את שמה הנוכחי - "אל-מדינה", היינו, "העיר הבצורה". הערבים ביצרו רק את מדינה עצמה כדי לייעל את הגנתה. הנורמנים שיפרו את ביצורי העיר במאה ה-12 וכך יכלה למצור שהטילו עליה 18,000 חיילי האימפריה העות'מאנית ב-1422. עמידתה במצור העניקה לעיר את הכינוי "צ'יטה נוטבילה" (העיר האצילית). עם בוא ההוספיטלרים אל מלטה ב-1530, איבדה העיר את מעמדה כבירת האי לטובת בירגו (ויטוריוסה), שכן האבירים הבינו כי ראוי למקם את בירתם סמוך לחוף. כאשר ולטה הייתה לבירת מלטה ב-1571, קיבלה מדינה את הכינוי "העיר העתיקה" (Città Vecchia), החלה ירידה הדרגתית באוכלוסייתה של מדינה וזו הפכה לעיר משנית בחשיבותה באי. ב-1693 פגעה רעידת אדמה והרסה את קתדרלת פאולוס הקדוש, אך זו נבנתה מחדש ב-1702 והייתה למבנה הידוע במדינה. כאשר כבש נפוליאון את מלטה ב-1798, בזזו הצרפתים את אוצרות האי וגם מדינה לא נמלטה מגורל זה. עם זאת, כאשר ביום 2 בספטמבר 1798 ניסו הצרפתים למכור את אוצרותיה של הכנסייה הכרמליטית בעיר, התקוממו תושבי העיר והרגו את חיל המצב הצרפתי במדינה. מדינה קטנה למדי וגודלה 200 מטר על 200 מטר לערך. בחומה שלושה שערים והעיר סגורה לתנועת כלי רכב למעט מספר כלי רכב מורשים ורכב חירום. בעיר מבנים רבים בסגנון נורמני ומתקופת הבארוק, רובם מבני מגורים, והיא אחד ממוקדי התיירות החשובים באי. קתדרלת פאולוס הקדוש היא המבנה החשוב בעיר. הקתדרלה נבנתה במקום בו עמדה הוילה של פובליוס הקדוש, מושל מלטה בתקופת הרומאים, אשר הקביל את פניו של פאולוס הקדוש בשנת 60 לספירה, ולאחר מכן התנצר והיה לבישוף הראשון של האי. הכנסייה הנורמנית המקורית חרבה כאמור ברעידת אדמה ב-1693, ונבנתה שוב בסגנון הבארוק בין השנים 1697 ו-1702 על ידי לורנצו גאפה (Lorenzo Gafa). האפסיס של הכנסייה המקורית שבו פרסקו של פאולוס הקדוש בהגיעו לאי על ספינתו הטרופה, שרד את רעידת האדמה, וכך גם המזבח שבו. חזית הקתדרלה פנים הקתדרלה שער העיר רחוב אופייני במדינה מדיה וקבצים בנושא מדינה בוויקישיתוף יעקב רוזמרין, מדינה ורבט - מדינה בתוך מדינה(הקישור אינו פעיל), מסע אחר מדינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שלוש הערים

שלוש הערים (אנגלית Three Cities) הוא הכינוי הרווח לשלוש הערים המבוצרות בצפון מזרח מלטה - בירגו (Birgu המכונה גם ויטוריוסה - Vittoriosa), סנגלאה (Senglea) וקוספיקואה (Cospicua, המכונה גם בורמלה - Bormla). שלוש הערים שוכנות מזרחית לבירה ולטה, ומופרדות ממנה על ידי הנמל הגדול. ויטוריוסה וסנגלאה יושבות על שני חצאי איים ארוכים וצרים שאורך כל אחד מהם כקילומטר. קוספיקואה שוכנת מזרחית להן וחולשת על הכניסה אל שתיהן. סביב שלוש הערים הקימו אבירי "מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים" (ההוספיטלרים) קו ביצורים אחד במאה ה-17. הביצורים זכו לשם "קווי קוטונרה" (Cottonera Lines) על שמו של הגראנד מאסטר ניקולו קוטונר (Nicolau Cotoner) אשר השלים את בנייתם. קו הביצורים בנוי על ארבע גבעות מזרחית לעיר קוספיקואה, וצורתו כשל חצי עיגול, המוביל מערוץ קלקארה (Kallkara Kreek) בצפון ל"ערוץ הצרפתי" (French Creek) בדרום. בקו הביצורים קבועים שמונה מתחמי הגנה מחומשים גדולים. על שמם של ביצורים אלה מכונות לעיתים שלוש הערים בכינוי "קוטונרה". קו ביצורים פנימי יותר ולא שלם מכונה "קווי מרגריטה" (Margherita Lines), וגם הוא שוכן בקוספיקואה, אך ראוב יותר לשתי הערים האחרות. צילום אוויר של שלוש הערים באתר Google maps. הביצורים בתחתית התמונה האתר הרשמי של בירגו (אורכב 11.04.2020 בארכיון Wayback Machine) האתר הרשמי של סנגלאה יעקב רוזמרין, שלוש הערים מן הצד השני(הקישור אינו פעיל), מסע אחר ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מורה – אדם העוסק בהוראה מורה – יחידה בצבא ספרטה שהייה או תנועה קצרה (מורה) (אנ') – יחידה בפונולוגיה מורה – נהר במרכז אירופה גבעת המורה – גבעה בעמק יזרעאל אגם מורטן (בצרפתית: מורה) (אנ') אגם בשווייץ "מורה נבוכים" – ספרו של הרמב"ם מורי הכנסייה – קבוצת תאולוגים בכנסייה הקתולית מורה דרך – אדם העוסק בהדרכה של מטיילים ותיירים מורה רוחני מורה חיילת – מקצוע בצה"ל אצבע (מורה) – האצבע המשמשת להצבעה על כיוון מורה (קמרון) – עיירה בקמרון אישים ששמם מורה: אודליה מורה-מטלון – שחקנית ומדבבת ישראלית דרור מורה – במאי, צלם ומפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי ז'אן ז'וזף מורה – מלחין צרפתי מרדכי מורה – צייר ישראלי המתגורר בפריז ובירושלים שמואל מורה – פרופסור אמריטוס בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל במזרחנות (תשנ"ט 1999)
בירגו

בירגו (במלטית: Il-Birgu, באיטלקית: Vittoriosa – "המנצחת") היא אחת משלוש הערים בצפון־מזרח מלטה. העיר שוכנת על חצי אי ארוך וצר שאורכו 800 מטר ורוחבו המרבי 400 מטר, ואשר שלוח כאצבע אל הנמל הגדול. מצפון־מזרח לה היא גובלת בערוץ קלקרה (Kalkara creek) ומדרום מערב בערוץ המספנה (Dockyard creek). מהקצה המערבי של העיר, מקום בו ממוקם מבצר סנט אנג'לו, נשקף נוף אל בירת מלטה, ולטה, המרוחקת מבירגו 400 מטר בלבד ונבדלת ממנה על ידי הנמל הגדול. שמה של העיר, בירגו, הוא שיבוש של המילה האיטלקית "בורגו" (Borgo), היינו "רובע" או "מצודה". בבירגו נמצאו שרידים להתיישבות פיניקית ורומית. בתחילת ימי הביניים הייתה בירגו כפר דייגים קטן ונזירים דומיניקנים התגוררו בה ואף בנו בה כנסייה שהשתמרה עד היום. משהגיעו האבירים ההוספיטלרים אל מלטה בשנת 1530, הם בחרו בבירגו לבירתם, שכן מדינה, בירתו הקודמת של האי, לא התאימה לפעילותם הימית. האבירים הקימו את כנסיית לורנצו הקדוש, ביצרו את העיר סביב מבצר סנט אנג'לו והקימו בה בית חולים ("Sacra Infermeria" - "בית החולים הקדוש") המשמש כיום כמנזר. בעת המצור הגדול על מלטה ששמו עליה העות'מאנים ב-1565, נודעו לבירגו ולמבצר סנט אנג'לו השוכן בה תפקיד חשוב בעמידתו של האי, והעיר זכתה בשל כך לתואר "צ'יטה ויטוריוסה" ("Città Vittoriosa" - "עיר מנצחת"), שהיה לשמה הרשמי משך מאות שנים. לציון האירוע הוקמה ב-1705 אנדרטת הניצחון ב"כיכר הניצחון" (Misraħ ir-Rebħa) שבמרכזה של העיר. לאחר המצור, ב-1571, איבדה בירגו את תפקידה כבירת האי, וזה עבר לוולטה, הבירה המבוצרת החדשה שהקימו ההוספיטלרים בצידו האחר של הנמל הגדול. למרות זאת המשיכה בירגו לשמש נמל חשוב. במאה ה-17 הוקם קו הביצורים "קוטונרה" (Cottonera Lines) סביב הערים השכנות לבירגו, סנגלאה וקוספיקואה, הנודעות כשלוש הערים, והן היו ליחידה מבוצרת אחת. בין מבצר סנט אנג'לו ליתר חלקי העיר נחפר חפיר שמולא במים, והמבצר חוזק. הבריטים שכבשו את מלטה מידי הצרפתים בשנת 1800 הרחיבו את מתקני הנמל בנמל הגדול והקימו בו מספנה. דבר זה המיט אסון על בירגו ועל שכנותיה, אשר היו יעד להפצצות תכופות של מדינות הציר בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר שב-1979 עזב אחרון החיילים הבריטים את מלטה, הוקמה "אנדרטת החירות" לחופו של ערוץ קלקארה בעיר, ובשנת 2005 נחנכה בה מרינה. מבצר סנט אנג'לו - למבצר השוכן בקצה המערבי של העיר נודע תפקיד חשוב במהלך המצור הגדול על מלטה. כנסיית לורנצו הקדוש (St Lawrence Church) הוקמה על ידי ההוספיטלרים הם הגעתם למלטה ב-1530, ושימשה ככנסייתם המרכזית עד להשלמת קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה בשנת 1571. בין השנים 1681–1697 הוקם המבנה החדש של הכנסייה בסגנון אדריכלות הבארוק. הכנסייה ספגה נזקים כבדים במהלך מלחמת העולם השנייה, אך לאחריה הם תוקנו. בכנסייה שמור פסלו של לורנצו הקדוש, הקדוש המגן של העיר. המוזיאון הימי (The Maritime Museum) סוקר את תולדות ההיסטוריה הימית של האיים והים התיכון. ארמון האינקוויזיטור (Inquisitor's Palace) הוקם על ידי ההוספיטלרים ושימש כבית המשפט לעניינים אזרחיים. כיום הוא משמש כמוזיאון לאתנוגרפיה, ומוצגיו ערוכים באולמות הדיונים, בבית המעצר ובחדר האוכל המקוריים. במקום תערוכת קבע הסוקרת את השפעת האינקוויזיציה באיים. מוזיאון המלחמה של מלטה (The Malta at War Museum) הוא מוזיאון קטן השוכן בביצוריה של העיר, המוקדש לתולדות האי במלחמת העולם השנייה. שלוש הערים מדיה וקבצים בנושא בירגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בירגו בירגו באתר לשכת התיירות של מלטה בירגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)