laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי פרגוואי–שווייץ

יחסי פרגוואי–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרגוואי לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין הרפובליקה של פרגוואי לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרגוואי לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים אך אינם אינטנסיביים ואין במסגרתם שיתופי פעולה רבים. שווייץ פתחה לראשונה קונסוליה באסונסיון בשנת 1887 ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1892. שווייץ פתחה שגרירות באסונסיון בשנת 1968. השגרירות השווייצרית באסונסיון נסגרה בפברואר 2016 ומאז האינטרסים השווייצרים בפרגוואי מיוצגים על ידי השגרירות השווייצרית במונטווידאו, בירת אורוגוואי. השגרירות הוחלפה בקונסוליה כללית. היחסים הכלכליים שבין שווייץ לפרגוואי הם יחסים כלכליים צנועים. רוב הייבוא השווייצרי מפרגוואי הוא של מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות. ישנם מגעים לחתימה על הסכם סחר חופשי בין פרגוואי לבין איגוד הסחר החופשי האירופי בו חברה שווייץ לצד נורווגיה, איסלנד וליכטנשטיין. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בפרגוואי יותר מאלף ארבע מאות אזרחים שווייצרים. שווייץ אינה מיוצגת בפרגוואי בדרג השגרירות. שווייץ מיוצגת בפרגוואי בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באסונסיון, בירת המדינה. פרגוואי מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. פרגוואי מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בנשאטל. מדיה וקבצים בנושא יחסי פרגוואי–שווייץ בוויקישיתוף Bilateral relations Switzerland–Paraguay, אתר משרד החוץ של שווייץ CONSULATE GENERAL OF SWITZERLAND IN ASUNCION, PARAGUAY EMBASSY OF PARAGUAY IN BERN, SWITZERLAND CONSULATE OF PARAGUAY IN NEUCHATEL, SWITZERLAND
יחסי פרו–שווייץ

יחסי פרו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרו לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין הרפובליקה של פרו לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פרו לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים, פרו מהווה מדינה מועדפת עבור שווייץ לשיתוף פעולה כלכלי. קונסוליה שווייצרית נפתחה לראשונה בלימה בשנת 1884 והיא שודרגה למעמד קונסוליה כללית בשנת 1931. נציגות דיפלומטית שווייצרית קיימת במקום מאז שנת 1946. בשנת 1964, שווייץ הוציאה לפועל את תוכנית שיתוף הפעולה הראשונה שלה לפיתוח הרי האנדים בפרו. ישנה ועידה קבועה שווייצרית בפרו משנת 1979. עקב משבר כלכלי חמור בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, ביטלה שווייץ את חובותיה של פרו אליה. היחסים הכלכליים שבין פרו לשווייץ הם יחסים איתנים ואינטנסיביים. שווייץ מייבאת מפרו בעיקר זהב, הוא מהווה לרוב יותר מ-90 אחוזים מהסחר. וזאת לצד מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות. פרו מייבאת משווייץ בעיקר מוצרי רוקחות, כימיקלים, שעונים ומכונות. שווייצרים משקיעים בפרו מאות מיליוני פרנקים שווייצרים מדי שנה וחברות שווייצריות מספקות מקומות עבודה לאלפי פרואנים. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בפרו שלושת אלפים ועשרים אזרחים שווייצרים. שווייץ מיוצגת בפרו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בלימה, בירת המדינה. שווייץ מיוצגת בפרו גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים קוסקו, וארקיפה. פרו מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. פרו מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים ז'נבה, וציריך. מדיה וקבצים בנושא יחסי פרו–שווייץ בוויקישיתוף Bilateral relations Switzerland–Peru, אתר משרד החוץ של שווייץ EMBASSY OF SWITZERLAND IN LIMA, PERU CONSULATE OF SWITZERLAND IN CUSCO, PERU CONSULATE OF SWITZERLAND IN AREQUIPA, PERU EMBASSY OF PERU IN BERN, SWITZERLAND CONSULATE GENERAL OF PERU IN GENEVA, SWITZERLAND CONSULATE GENERAL OF PERU IN ZURICH, SWITZERLAND
יחסי צ'ילה–שווייץ

יחסי צ'ילה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של צ'ילה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים והם מתקרבים ככל שעובר הזמן. צאצא של מהגרים שווייצרים, אדוארדו פריי מונטאלבה, היה נשיא צ'ילה בין השנים 1964–1970. בנוסף לכך, גם בנו, אדוארדו פריי רואיס-טאגלה שירת כנשיא צ'ילה בין השנים 1994–2000 והוא אף מחזיק באזרחות שווייצרית. שווייץ פתחה לראשונה קונסוליה בוואלפראיסו בשנת 1851, וקונסוליה אחרת בבירה סנטיאגו דה צ'ילה בשנת 1918. האחרונה שודרגה למעמד קונסוליה כללית בשנת 1923, ממנה למעמד צירות בשנת 1944 ולבסוף לשגרירות בשנת 1957. צ'ילה הייתה יעד פופולרי למהגרים שווייצרים במהלך המאה התשע עשרה. רוכלים שווייצרים התיישבו בעיר הנמל ואלפאריסו, בעוד אמנים וחוואים שווייצרים התיישבו בדרום הרחוק של המדינה. היחסים הכלכליים שבין צ'ילה לשווייץ הם יחסים איתנים ואינטנסיביים. שווייץ מייבאת מצ'ילה בעיקר מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות. צ'ילה מייבאת משווייץ בעיקר מוצרי רוקחות, כימיקלים, שעונים ומכונות. שווייצרים משקיעים בצ'ילה מאות מיליוני פרנקים שווייצרים מדי שנה וחברות שווייצריות מספקות מקומות עבודה לאלפי צ'יליאנים. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בצ'ילה 5,400 אזרחים שווייצרים. קיים בית ספר שווייצרי בעיר הבירה סנטיאגו דה צ'ילה מאז שנת 1939 והוא מכיל כ-600 תלמידים. שווייץ מיוצגת בצ'ילה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה. שווייץ מיוצגת בצ'ילה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בטמוקו. צ'ילה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. צ'ילה מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בציריך. מדיה וקבצים בנושא יחסי צ'ילה–שווייץ בוויקישיתוף Bilateral relations Switzerland-Chile, אתר משרד החוץ של שווייץ EMBASSY OF SWITZERLAND IN SANTIAGO, CHILE CONSULATE OF SWITZERLAND IN TEMUCO, CHILE EMBASSY OF CHILE IN BERN, SWITZERLAND CONSULATE OF CHILE IN ZURICH, SWITZERLAND
יום ההתבגרות

יום ההתבגרות או סייג'ין נו הי (ביפנית: 成人の日) הוא חג יפני המתקיים מדי שנה ביום שני השני בינואר. החג מוקדש לכל מי שיהיה או היה בגיל 20 בין התאריכים 2 באפריל בשנה הקודמת ל-1 באפריל בשנה הנוכחית. במסגרת החג, בו חוגגים את המעבר לבגרות, נערכים טקסים במוסדות מקומיים ביפן, ויפנים רבים עורכים גם מסיבות עם בני משפחתם או חבריהם. יום ההתבגרות הפך לחג לאומי בשנת 1948. בעוד שבתחילה המועד של החג נקבע ל-15 בינואר, בשנת 1999 הוחלט שמועד החג יהיה ביום שני השני בינואר. גיל הבגירות ביפן הוא 20. משום כך החג רלוונטי לכל מי שיגיע לגיל זה במהלך שנת הלימודים הנוכחית, הנמשכת בין אפריל למרץ בשנה שלאחר מכן. במהלך החג לרוב הנשים שמגיעות לגיל עשרים לבושות בסוג מיוחד של קימונו. נשים רבות הולכות למכון יופי ביום זה על מנת שבמהלך החג ילבשו את הקימונו המסורתי באופן הנכון ועל מנת שהשיער יהיה אסוף בצורה הנכונה. לרוב הקימונו מושכר במיוחד עבור האירוע. רוב הגברים שמגיעים לגיל עשרים לובשים בחליפות במהלך החג. לאחר הטקסים הרשמיים צעירים רבים מתכנסים לעיתים רבות בקבוצות ויוצאים למסיבות או יוצאים לשתות. מדיה וקבצים בנושא יום ההתבגרות בוויקישיתוף
עונת 1995/1996 באליפות רוסיה בכדורסל גברים

אליפות רוסיה בכדורסל גברים 1995/1996 היא העונה החמישית של אליפות רוסיה בכדורסל גברים והשנייה שנערכה בשם ליגת העל, לאחר שקודם לכן נקראה הדיוויזיה הראשונה. לאלופת הליגה הוכתרה צסק"א מוסקבה, שצברה זכייה שלישית רצופה באליפות רוסיה. העונה הסדירה נערכה בשיטת טורניר בן שני מחזורים, כשכל אחת משחקת נגד יריבותיה משחק בית ומשחק חוץ. העונה נפתחה ב-3 ספטמבר 1995 והסתיימה ב-27 במרץ 1996. זהו טורניר מחזורי שנערך בקרב קבוצות מהמקומות 6–8 של ליגת העל וקבוצות ממקומות 1–3 מליגת המשנה. הטורניר נערך בקאזאן, בין 19 במרץ ל-6 באפריל 1996. התמודדה בטורניר השש נגד קבוצות מליגת המשנה הרוסית בכדורסל
יחסי בוליביה–שווייץ

יחסי בוליביה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינה הרב לאומית של בוליביה לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין המדינה הרב לאומית של בוליביה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינה הרב לאומית של בוליביה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים. שווייץ פתחה קונסוליה כללית בבוליביה בשנת 1935 ונציגות דיפלומטית בשנת 1962. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין בוליביה לשווייץ כוננו בשנת 1946, והסוכנות השווייצרית לפיתוח פועלת במדינה החל משנת 1968. היחסים הכלכליים שבין בוליביה לשווייץ הם יחסים צנועים. שווייץ מייבאת מבוליביה בעיקר ציוד כרייה וציוד חקלאי. שווייץ מייצאת לבוליביה בעיקר מכונות, ציוד רפואי ומוצרי רוקחות. שווייץ משקיעה מיליוני פרנקים שווייצרים בבוליביה מדי שנה, וחברות שווייצריות מספקות כמה מאות מקומות עבודה לבוליביאנים. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בבוליביה תשע מאות אזרחים שווייצרים. שווייץ מיוצגת בבוליביה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בלה פאס. שווייץ מיוצגת בבוליביה גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים סנטה קרוס וקוצ'במבה. בוליביה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. בוליביה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה. מדיה וקבצים בנושא יחסי בוליביה–שווייץ בוויקישיתוף Bilateral relations Switzerland–Bolivia, אתר משרד החוץ של שווייץ EMBASSY OF SWITZERLAND IN LA PAZ, BOLIVIA CONSULATE OF SWITZERLAND IN SANTA CRUZ, BOLIVIA CONSULATE OF SWITZERLAND IN COCHABAMBA, BOLIVIA CONSULATE GENERAL OF BOLIVIA IN GENEVA, SWITZERLAND
יחסי ונצואלה–שווייץ

יחסי ונצואלה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים מתוחים. שווייץ והאיחוד האירופי מטילים סנקציות על ונצואלה עקב הפרת זכויות האדם הבוטה שמתקיימת בה מטעם המשטר הסוציאליסטי. שווייץ פתחה קונסוליית כבוד בקראקס בשנת 1909. בשנת 1939 פתחה שווייץ צירות בקראקס, ששודרגה למעמד של שגרירות בשנת 1961. הוועידה הקבועה השווייצרית-ונצואלנית הוקמה בשנת 1979. מאז 5 באפריל 2019 מהווה שווייץ מעצמה מעניקת חסות עבור ארצות הברית בוונצואלה. בין שווייץ לוונצואלה מתקיימים יחסים כלכליים זניחים, עקב הסנקציות שקיימות על המדינה. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בוונצואלה כאלף מאה אזרחים שווייצרים. ונצואלה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. שווייץ מיוצגת בוונצואלה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקראקס, בירת המדינה. שווייץ מיוצגת בוונצואלה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במרקאיבו. Bilateral relations, אתר משרד החוץ של שווייץ EMBASSY OF VENEZUELA IN BERN, SWITZERLAND EMBASSY OF SWITZERLAND IN CARACAS, VENEZUELA CONSULATE OF SWITZERLAND IN MARACAIBO, VENEZUELA
לב בנימין

לב בנימין היא עמותה רשומה הפועלת באזור מועצה אזורית מטה בנימין, במטרה לתת מענה לאוכלוסיות מיוחדות על פני רצף החיים, מגיל ינקות ועד בגרות העמותה נוסדה בשנת 1998. פעילים בה כ-400 ילדים ובוגרים הסובלים מפגיעות, נכויות התפתחותיות או מחלות כרוניות ותורשתיות שונות כגון: תסמונת דאון, תסמונת ויליאמס, חירשות, עיוורון,שיתוק מוחין, פיגור מנטלי וקשיים אחרים. בשנת 2015 העמותה הקימה מעון שיקומי ביישוב עפרה לתינוקות בעלי מגוון אבחנות. המעון מעניק לפעוטות שגרת יום טיפולית ומגוון פעילויות אשר מסייעות לקידום וטיפוח היכולות של הילדים. עמותת לב בנימין מפעילה מועדונית מזמן הקמת העמותה, בשנת 1998. המועדונית מספקת מסגרת יומיומית בשעות אחה"צ הכוללת פעילות חווייתית, אישית וקבוצתית לכלל הגילאים. במועדונית ניתנת הזדמנות להקניית כישורי חיים ומיומנויות אישיות וחברתיות דרך פעילויות בתחומים שונים כגון: מוזיקה, תנועה, יצירה, ספורט ועוד. המועדונית התחילה בשיתוף פעולה עם אולפנת עופרה, שאף הקצתה לשם כך שני קרוואנים בשטחה. עמותת לב בנימין מפעילה בית מותאם לאוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים, בו מתאפשר לילדים לשהות לילות מחוץ לבית ההורים בהתאם לזכאות מטעם המדינה. הלינה כוללת טיפול ודאגה לכל צורכיהם על ידי צוות העמותה, וכן התנסות במיומנויות של ניהול בית. העמותה מפעילה דירות ביישובי מועצת מטה בנימין, לבנים ובנות עבור בוגרים בעלי צרכים מיוחדים מעל גיל 21. לאורך השנה מקיימת העמותה גם פעילויות חווייתיות לילדים ולמשפחות. כגון קייטנות, שבת למשפחות של ילדי העמותה, אירוח ילדי העמותה בקהילות שונות ברחבי המועצה, מפגשי הורים ומערך חונכות אישית לכל ילד. אתר האינטרנט הרשמי של לב בנימין לב בנימין, ברשת החברתית פייסבוק לב בנימין, באתר "גיידסטאר ישראל" כאן זה לב במגזין הדיגיטלי של מטה בנימין גיליון 434 אלול תשע"ט ספטמבר 2019 לב בנימין באתר שירות לאומי המגזין הדיגיטלי של מטה בנימין, אלול תשעט
נומנור

נומנור (באנגלית: Númenor) הוא אי בים בלגיר, מקום מושבם של אנשי המערב, בעולם הפנטזיה המתואר בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין. נומנור הייתה ממלכתם האדירה של אנשי המערב, הדונאדין. הממלכה ישבה באי במערבו של ים בלגיר השוטף בין הארץ התיכונה, לאמן, הממלכה הברוכה שבמערב. צורת האי דמתה לכוכב בעל חמישה קודקודים. סיפורה דומה לסיפור היבשת האבודה אטלנטיס, כמשל למרד בני האדם כנגד האלים. הוולאר העניקו את הממלכה לאדיין, בני האדם שלחמו בעידן הראשון לצד העלפים, כנגד מורגות' בקרבות בלריאנד. הם עברו להתיישב בנומנור בשנת 32 לעידן השני, ומלכם הראשון היה אלרוס (אחי אלרונד), שהיה חצי עלף אך בחר בחיי התמותה, וממנו צמחה שושלת נומנור. הוא כונה "טאר מיניאטור", שפירושו השליט הראשון, ומלך כ-400 שנה. בימי גדולתה, נודעה נומנור כגדולה בממלכות האדם והמפוארת שבהם. אנשיה נודעו כימאים מוכשרים, שערכו מסעות אל הארץ התיכונה, הקימו בה מושבות ועזרו לאנשיה וניהלו קשרי מסחר וידידות עם העלפים. הם חיו חיים ארוכים מבני אדם רגילים אך היו בני תמותה, ולכן נאסר עליהם להתקרב לולינור שבמערב, אליה זכו להיכנס רק בני האלמוות. מלכי נומנור כרתו ברית עם העלפים בארץ התיכונה, ונלחמו לצד גיל-גלד, שליט העלפים נגד סאורון. סאורון, שנחל תבוסה במלחמה, נטר טינה גדולה לנומנור. במרוצת הזמן הפכו אנשי נומנור לחמדנים ולמושחתים, וחפשו לשווא דרכים להאריך את חייהם. רובם החלו להתנכר לעלפים בני האלמוות, ולנטור לוולאר על האיסור שחל עליהם להגיע אל הממלכה הברוכה, בתקוות שווא כי בתחומיה יוכלו לזכות בחיי נצח. מיעוטם, נשארו נאמנים לוולאר ושמרו על קשרים עם העלפים בארץ התיכונה. מלכה האחרון של נומנור, אר פרזון, שבה את סאורון, שהיווה איום על עוצמתה של נומנור, אך סאורון הצליח להגיע בדרכי עורמה למעמד של יועץ למלך, והסית אותו נגד הוולאר, בהבטיחו לו עושר חומרי וחיי נצח אם יעבוד את מורגות', שר האופל. בשנת 3319 לעידן השני, בעצת סאורון, יצא אר פרזון בראש צי אדיר לוולינור כדי לתבוע מהוולאר את האלמוות, אך אילובטר, יוצר העולם, התערב בנעשה והטביע את נומנור במצולות הים. לאחר שקיעתו נקרא האי בשם אטלנטה, שמשמעותו בקווניה: אשר נפלה, ומהאי נותרה רק פסגת ההר מנלטרמה, כאי בודד שמקומו אינו נודע. אילובטר שינה את צורתו של העולם לעגול, כך שבני האדם לעולם לא יוכלו להפליג לעבר ולינור, ורק העלפים שרשאים לבוא שמה, ימצאו את הנתיב הישר העובר בילמן אל ולינור. קומץ הנאמנים לוולאר, ובראשם אלנדיל, ובניו איסילדור ואנריון, הצליחו להינצל והגיעו בספינות לארץ התיכונה. הם הקימו את ממלכת גונדור בדרום וארנור בצפון. חלק מאנשי נומנור כבר ישבו בארץ אומבר כחיל מצב ונציבות של נומנור, וכונו הנומנורים השחורים, מאחר שהיו שייכים לנומנורים שהתנכרו לעלפים ומרדו בשלטון הוולאר ונטו להשפעתו של סאורון. נימלות', העץ הלבן, גדל בחצרו של מלך נומנור, והיה מנצר עתיק ביותר שראשיתו בוולינור. הוא נכרת על ידי אר פרזון, מלכה האחרון, בעצתו של סאורון שהסיתו נגד הוולאר. איסילדור, מנאמני הוולאר, הצליח להציל פרי מענפי העץ לפני כריתתו, והפרי שנטמן בגנו נבט ולבלב. את השתיל הביא עמו איסילדור לארץ התיכונה לאחר שקיעתה של נומנור בים. הנטע נשתל בממלכת גונדור כמה פעמים, אך האחרון שבהם נבל אחרי שמת העוצר האחרון של הממלכה. בסוף העידן השלישי, לאחר שארגורן הוכתר למלך גונדור, נתגלה נטע מהעץ הנבול, והוא נשתל בחצר המלך והחל לפרוח, כסמל למלכות גונדור שחזרה לימי גדולתה. מדיה וקבצים בנושא נומנור בוויקישיתוף נומנור באנציקלופדיה של ארדה מפה של נומנור באטלס של ארדה
ספרות הנאורות המאוחרת

נאורות מאוחרת (בגרמנית: Spätaufklärung) היא תקופה בספרות הגרמנית, שהשתרעה מהשליש האחרון של המאה ה-18 ועד השליש הראשון של המאה ה-19. במהלך המאה ה-18, סיווג רצף התקופות הספרותיות הפכו לבעייתיות יותר ויותר. הכותבים, שכיום משויכים לתקופה זו או אחרת, לעיתים נדירות ראו בעצמם נציגים של כיוון מסוים, ושהמונחים המשמשים לחקר התקופה הרלוונטית מקורם בדרך כלל מאוחר יותר, בתקופת המחקר הספרותי של התקופה. חוקרי ספרות משייכים לרוב מחברים לתקופות ספרותיות שונות בשלבים שונים של עבודתם, או בהערכות סותרות של חוקרים שונים. אפילו סופרים מאוחרים יותר כמו גאורג ביכנר, שאת חלקם ניתן כבר לסווג כאנשי גרמניה הצעירה, עדיין מדגימים בבירור השפעות פוליטיות ואסתטיות של ספרת הנאורות; לעומת זאת, למשל, יצירות שונות של כריסטוף מרטין וילנד ניתן לסווג כחלק מספרות הנאורות המוקדמת, מהרוקוקו או מהספרות הקלאסית (אנ'). בהתחשב בכך, ניתן בכל זאת לומר כי תקופת הנאורות המאוחרת מתייחסת לאותם סופרים, או ליצירותיהם, שהופיעו במקביל להופעת, ולאחר הופעת, הרומנטיקה המוקדמת - המכונה בגרמניה בשם סער ופרץ ("Strum und Drang") - ובמסגרת תקופה זו עמדות פילוסופיות וצורות אסתטיות שמקורן בנאורות המשיכו להופיע, לאחר תקופת המהפכה הצרפתית ולתוך לראשית תקופת הרומנטיקה. הנאורות המאוחרת מופיעה בצורות ספרותיות רבות. בניגוד ל"סער ופרץ" ולרומנטיקה, כמעט ולא נכתבו בסגנון זה דרמות, רומנים היסטוריים ימי־ביניימים, מעשיות, שירה אפית ופרגמנטים, אלא לרוב רומנים, כמו גם אפוריזמות, ספרי מסעות, אוטוביוגרפיות, מאמרים ושירים פוליטיים. (כמה מהכותבים הבאים מיוחסים גם לתקופות ספרותיות אחרות, בעוד שחלק מהדמויות החסרות כאן, למשל ז'אן פאול (אנ'), יכולים להופיע ברשימה בהתייחס לחלקים מסוימים ביצירתם. לבעיית מושג התקופה הספרותית ראו הפסקה הראשונה בערך זה). גאורג ביכנר גרהרד אנטון פון האלם (גר') יוהאן גוטפריד הרדר קרל גוסטב יוכמן (גר') היינריך פון קלייסט גאורג כריסטוף ליכטנברג (אנ') קארל פיליפ מוריץ (אנ') פרידריך ניקולאי (אנ') קונרד אנגלברט אלסנר (גר') כריסטיאן פרידריך דניאל שוברט (אנ') יוהאן גוטפריד זוימה (אנ') יוהאן קארל וצל (אנ') כריסטוף מרטין וילנד רולף האזר, Spätaufklärung und Gegenaufklärung (גרסת ארכיון באתר ארכיון האינטרנט)
בית הספר הגבוה של המפלגה הנאצית

בית הספר הגבוה של המפלגה הנאצית (בגרמנית: Hohe Schule der NSDAP) היה פרויקט שהקים האידאולוג הראשי של המפלגה הנאצית, אלפרד רוזנברג, שביקש ליצור אוניברסיטה נאצית מובחרת, מעין אקדמיה לפקידי המפלגה. מבנה אוניברסיטאי מרכזי מונומנטלי אמור היה להיבנות על שפת אגם קימזה (אנ'), על בסיס תוכניותיו האדריכליות של הרמן גיסלר. הקמת בית הספר החלה בשנת 1939, עם פתיחת ספרייתו המרכזית. אלפרד באומלר מינה את הפילולוג ולטר גרותה לראש הספרייה. ב-29 בינואר 1940 קיבל רוזנברג הוראה מהיטלר להמשיך את עבודת ההכנה לפתיחת האוניברסיטה: "בית הספר הגבוה יהיה יום אחד מרכז למחקר וחינוך נאציונל סוציאליסטי. הוא יוקם לאחר המלחמה. עם זאת, כדי לזרז את עבודת ההכנה שכבר החלה, אני מורה כי הרייכסלייטר אלפרד רוזנברג ימשיך בעבודת ההכנה הזו, במיוחד בתחום המחקר והקמת הספריה. משרדי המפלגה וארגוני המדינה נדרשים לתמוך בעבודתו בכל דרך." הפקולטה הראשונה של בית הספר, "המכון לחקר השאלה היהודית", נפתחה ב-26 במרץ 1941 בפרנקפורט. תוכניתו של רוזנברג הייתה להקים לפחות 11 יחידות של בית הספר במקומות שונים. בין אלה היו המכון להיסטוריה אינטלקטואלית הודו-גרמנית (במינכן), המכון לביולוגיה ומחקרי גזע (בשטוטגרט), המכון ללימודי דת (באולם), המכון ללימודים גרמאניים (בקיל), המכון ללימודי מושבות אידאולוגיות (בהמבורג), המכון לחקר הפולקלור הגרמני (במינסטר ובגראץ), המכון לחקר המזרח (בפראג), המכון ללימודים קלטיים (ברמהילד (אנ')) והמכון לחקר הגרמניות והגליקניזם (אנ') (בשטרסבורג). באוקטובר 1942 עברה הספרייה המרכזית של בית הספר מברלין לקרינתיה, שם שוכנו חלקים מהספרייה בטירת טנצנברג (Tanzenberg Castle) בסנקט וייט אן דר גלאן (אנ'), מנזר אוליבטאני (אנ') לשעבר. כדי להשיג את המטרה שהציב היטלר ב-29 בינואר 1940, סרק כוח המשימה של רוזנברג בעזרת הגסטפו בספריות, ארכיונים, מבנים של הבונים החופשיים ומשרדי הכנסיות במערב אירופה הכבושה בחיפוש חומר רלוונטי לאוניברסיטה. ב-1 במרץ 1942 אישר היטלר לרוזנברג להחרים חומרים ואוצרות תרבות לבית הספר, כחלק מ"קרב רוחני שיטתי" נגד "יהודים, בונים חופשיים ומתנגדים לנאציונל-סוציאליזם". יותר מ-500,000 כרכים נתפסו ונשלחו לספרייה המרכזית, שם נותרו עד סיום המלחמה לשם העברה לקימזה. See, for example Lixfeld & Dow 1994 Davidson, Eugene (1966). The Trial of the Germans: An Account of the Twenty-Two Defendants Before the International Military Tribunal at Nuremberg, University of Missouri Press, ISBN 0826211399, p. 127 The Avalon Project: Nuremberg Trial Proceedings Vol. 7 FIFTY-SECOND DAY Wednesday, 6 February 1946 Frankfurter Rundschau - Die Theorie des mörderischen Wahns. 12 October 2005 Potthast, Jan Björn (2002). Das jüdische Zentralmuseum der SS in Prag. Gegnerforschung und Völkermord im Nationalsozialismus. Frankfurt a.M. / New York, ISBN 3-593-37060-3, p. 179 The Avalon Project: Nazi Conspiracy and Aggression Volume 1 Chapter XIV - The Plunder of Art Treasures
רחלי שלו

רחלי שלו (נולדה ב-15 באוקטובר 1981) היא סופרת ומאיירת ישראלית. שלו נולדה וגדלה בפתח תקווה. למדה באולפנת בנ"ע "צפירה" במושב צפריה. לאחר סיום לימודיה עשתה שירות לאומי של שנתיים בכפר הילדים בכרמיאל. לאחר מכן עברה להתגורר בירושלים והחלה את לימודיה בתחום האיור. בשנת 2005 סיימה את לימודיה לתואר ראשון במסלול איור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד ככותבת ומאיירת במגוון תחומים, בין היתר גם לעיתונות. לרוב מאיירת בצבעי עיפרון וצובעת במחשב, אך עובדת גם בשילוב של טכניקות שונות, כמו מגזרות נייר, פסטלים ועוד. איירה באופן קבוע למעלה מעשר שנים את הטור של אודטה שוורץ שפורסם בעיתון מעריב על בסיס שבועי. שלו עבדה כמאיירת קבועה בתחומים שונים גם בעיתונים ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, כלכליסט, עכבר העיר, את, עלמה, טיים אאוט ומגזינים נוספים. בשנת 2010 ראה אור ספר באיורה של שלו בגרמניה, בעקבות היכרות שלה עם מאיירת מברלין שביקרה בישראל. קרדיולוג גרמני, שהיה בעברו כוכב נוער, החליט להקים הוצאת ספרי ילדים שתתמקד בהוצאה לאור של ספרי וימלבוך (wimmelbuch), ספרים כדוגמת "איפה אפי?" שבהם במקום דמות אחת שצריך לחפש בכל עמוד ועמוד, כל הדמויות בספר ממשיכות מעמוד לעמוד. הספר באיורה של שלו עוסק במכשפות. הספר השני בסדרה מתרחש בישראל. בשנת 2017 יצא הספר רק בישראל, שאיירה וגם כתבה. הספר תורגם לשפות שונות וראה אור במספר מדינות. בישראל עמד בראש רשימת רבי־המכר. ב-2019 הפך טור הקומיקס האוטוביוגרפי שלה: האמא עם הפסים (טור קומיקס אוטוביוגרפי המתפרסם מדי שבוע במגזין התרבות והפנאי: מוצש של העיתון מקור ראשון) לספר שראה אור בהוצאת ידיעות ספרים. הספר מאגד בתוכו למעלה מ-200 טורים. כיום בנוסף לאיור וכתיבה שלו גם מרצה בתחום האיור בבית הספר לעיצוב וחדשנות במסלול האקדמי המכללה למינהל, בראשון לציון. נשואה לבועז שלו, אמא לארבעה, מתגוררת בפרדס חנה-כרכור. דנה ואמא והר נפוליון, מאת יהודית רותם, הוצאת ידיעות ספרים, 2007 נלך ונלך עד שנתעייף, מאת איתי לב, ספרית מעריב, 2007 בולו גולו לא רוצה לעשות אמבטיה, מאת מיכל שלו, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2008 בולו גולו לא רוצה לישון, מאת מיכל שלו, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2008 הספר הרטוב, מאת עטרה אופק, עם עובד, 2008 בולו גולו לא רוצה לחפוף, מאת מיכל שלו, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2009 ממה באמת עשוי הירח, מאת יגאל וזוהר שוורץ, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2010 Hexen Wimmelbuch, Rachel Shalev, Wimmelbuchverlag, Berlin, 2010 מסעות הדרקונית הגנדרנית, מאת ליבי דאון, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2012 אח זה לא דבר שזורקים לפח, מאת ננו שבתאי, ידיעות ספרים, 2013 רק בישראל - ספר החיפושים הגדול, ידיעות ספרים, 2017 האמא עם הפסים, ידיעות ספרים, 2019 מדיה וקבצים בנושא רחלי שלו בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של רחלי שלו, בקטלוג הספרייה הלאומית עמוד הפייסבוק הרשמי של רחלי שלו רחלי שלו במגזין פורטפוליו רחלי שלו, דף שער בספרייה הלאומית האמא עם הפסים - רחלי שלו על הרצאתה בפסטיבל אנימקס, באתר glz.co.il ביקור בית עם המאיירת רחלי שלו: מסעות הדרקונית הגנדרנית, באתר ספרים איור עכשיו. מפגש 63: רחלי שלו, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2013-11-14 האמא עם הפסים - רחלי שלו, באתר www.e-vrit.co.il ״הנוסחה המנצחת לאמא מאושרת היא: קפה, מזגן ובגדים עם כיסים״, באתר ‏מאקו‏, 21 ביולי 2019
מסיב מרטין

מסיב מרטין (באנגלית: Martin Massif) הוא מסיב ברכס פורתוס בהרי הנסיך צ'ארלס באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה. המסיב נמצא בסמוך ממזרח להר לייד, אליו המסיב מחובר באוכף נמוך. המסיב מתנשא לגובה של 1,534 מטרים מעל פני הים. המסיב מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה. המסיב נקרא על שמו של פ. ג'י. מרטין (P.J. Martin), קצין בתחנת מוסון בשנת 1964. • R.J. Tingey, GEOLOGICAL WORK IN ANTARCTICA 1971, P 96 מסיב מרטין באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מסיב מרטין באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה מסיב מרטין באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע היסטורי וגאוגרפי מידע גאוגרפי