laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נפתלי בן סימון

נפתלי בן סימון (נולד ב-25 בנובמבר 1961 במקנס שבמרוקו) הוא עיתונאי ששימש כתב בכיר, עורך ומגיש בחטיבת החדשות של ערוץ 1 וברשות השידור. בעשור השני של המאה ה-21, הוא שימש כבעלים של חברת BSC, העוסקת בשירותי הפקה ומדיה לחברות וארגונים. משדר תוכנית אישית ברדיו סול. מ-2020 משמש כמנהל מחלקת השירות הדיגיטלי בבית עמנואל השייך לעיריית רמת גן. בן סימון גדל בקריית ים להורים שעלו ממרוקו יחד עם תשעה אחים. הוא אחיו של חבר הכנסת לשעבר דניאל בן סימון. התחנך בישיבת פרחי אהרון בקריית שמואל, בתיכון רודמן בקריית ים וקדם צבאי בבית הספר הטכני של חיל האוויר. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר בטייסת תחזוקה בבסיס רמת דוד. הוא בוגר תואר ראשון באוניברסיטת חיפה, ותואר שני באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1988 עבר להתגורר בירושלים, החל ללמוד לתואר שני באוניברסיטה העברית, אותו לא השלים ועבד כתחקירן בקול ישראל בדסק החוץ של גדעון רמז. במהלך שהותו בירושלים עבד גם כעוזר פרלמנטרי של חבר הכנסת שמעון שטרית. בינואר 1991 מונה בן סימון לכתב בערוץ 1 עם סיום קורס כתבים. בפעילותו בערוץ הראשון שימש ככתב חינוך וכתב בדסק החוץ. כמו כן סיקר בהרחבה את הסכמי אוסלו ופיגועי ההתאבדות בישראל, אחרי רצח רבין עבר לסקר את פעילות ועדות הכנסת. בן סימון זכה לפרסום רב בעבור שלוש כתבות יומן, הראשונה על הוצאת כלובי הדגים מים סוף עליה זכה בפרס קרן פראט. השנייה על תרמית תעודות הזכאות לדיור בקרב החרדים בפרויקט רכס שועפט עליה זכה בפרס מנהל הטלוויזיה ברשות השידור, יאיר שטרן והשלישית: חשיפת פרשת רקדנית הבטן והשגריר המצרי בישראל, כוללת ראיון בלעדי. משנת 2000 ועד 2008 שימש ככתב וראש דסק כלכלה באולפן תל אביב של רשות השידור. ככתב הערוץ הראשון עבד על תחקירים רבים, סיקר את ההפגנות בכיכר נגד יצחק רבין ואת חוקי התקציב הרבים שעברו במהלך תפקידו ככתב הערוץ הראשון בכנסת. בן סימון עזב את הערוץ הראשון אחרי כ-20 שנות עבודה והחליט לפנות לדרך חדשה בחייו. במרץ 2008 שימש כיועץ חיצוני לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו במכרז הרדיו האזורי באזור השרון. בראשית 2013, פרשה רעייתו של בן סימון מבנק דיסקונט כסמנכ"לית בבנק וראש החטיבה הפיננסית וביחד הם הקימו את חברת BSC - Ben Simon Communication. ובית ספר גבוה להכשרות פיננסיות הראשון מסוגו בישראל IFI- Israel Finance Institute. ב-21 בספטמבר 2015 הודיע בן סימון כי הוא מתמודד על מקום ברשימת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת. ב-2016 הגיש ברשת ב' שתי תוכניות בשם "רגע לפני החג עם נפתלי בן סימון", לכבוד חג הפסח וראש השנה. בשנת 2019 עזב את תנועת הליכוד והצטרף לתנועת ישראל ביתנו. משנת 2020 מגיש ברדיו האינטרנטי רדיו סול תוכנית שבועית בשם "דקה לחצות" בה הוא מארח אישי ציבור ואנשי השעה. מתגורר ברמת גן, גרוש ואב לשלושה. רשימה מלאה: כל מאמריו של נפתלי בן סימון באתר הארץ נפתלי בן סימון, ברשת החברתית פייסבוק
הדרך השלישית

בפוליטיקה, הדרך השלישית (באנגלית: Third Way) היא עמדה הממוקמת במרכז המפה הפוליטית, המנסה לגשר בין השמאל והימין הפוליטיים, על ידי תמיכה וקידום מיזוג מגוון של עמדות כלכליות ימניות מסוימות, הכוללות תמיכה בשוק החופשי לצד תוכניות חברתיות וסוציאליות. בין הפוליטיקאים המרכזיים שזוהו עם דרך זו נמנים נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, קנצלר גרמניה גרהרד שרדר, ראש ממשלת איטליה מתאו רנצי, נשיא צרפת עמנואל מקרון, ויאיר לפיד. קהילתנות ליברטריאניזם הדרך השלישית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוסטב אוקרילם

הברון יוהאן גוסטב נילס סמואל אוקרילם ממרגרטלונד (בשוודית: Johan Gustaf Nils Samuel Åkerhielm af Margaretelund;‏ 24 ביולי 1833 – 2 באפריל 1900) היה פוליטיקאי, ברון ובעל קרקעות שוודי. כיהן כחבר הריקסדאג (הפרלמנט השוודי) בין השנים 1859 – 1866 ובין השנים 1870 – 1900, כשר האוצר בין השנים 1874 – 1875, כשר החוץ בשנת 1889 וכראש ממשלת שוודיה בין השנים 1889 – 1891. גוסטב אוקרילם נולד בסטוקהולם כבנם של חבר הקבינט השוודי, גוסטב פרדריק אוקרילם ושל רעייתו, אליזבט סופיה אנקר. לאחר שירות בשליחות דיפלומטית בסנקט פטרבורג ובקופנהגן, הייתה לו קריירה פוליטית מוצלחת והוא מילא שורה של תפקידים בממשלת שוודיה. ב-1889 הוא מונה על ידי ראש הממשלה גיליס בילט לתפקיד שר החוץ ובאוקטובר אותה שנה הוא נבחר להיות ראש ממשלת שוודיה. אוקרילם שאף לפתור את בעיות הביטחון של שוודיה, אך מאמציו עלו בתוהו בשל ההתנגדות של חברי הבית התחתון של הפרלמנט. אף על פי כן, הוא הצליח להישאר בשלטון הודות לתמיכתם של חברי הבית העליון. ב-1891 הוא נאלץ להתפטר מתפקידו עקב מתן תשובה פזיזה לשאלה בנושאי ביטחון שפורשה כרצון לאיים במלחמה כנגד נורווגיה. הניסוח המדויק של הצהרתו לא היה ברור, אך אלה שנכחו באותו מעמד אמרו שההצהרה נוסחה פחות או יותר במילים ש"סדר חדש בצבא יאפשר לנו לדבר שוודית עם הנורווגים". גוסטב אוקרילם מת ב-2 באפריל 1900 בסטוקהולם. מדיה וקבצים בנושא גוסטב אוקרילם בוויקישיתוף Lazarus (1902). Svenska millionärer: minnen och anteckningar. 7. (בשוודית) גוסטב אוקרילם, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ארי רון

ארי רון (1932 – 31 במרץ 2017) היה מאייר ומעצב גרפי ישראלי. התפרסם בעיקר באיוריו לספר הילדים "איה פלוטו". רון נולד בתל אביב וגדל בירושלים, שם למד בבית הספר בצלאל. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, לאחר שירותו הצבאי, עבר להתגורר עם רעייתו דינה בקיבוץ מגידו. בהמשך למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז, צרפת, וכשחזר לישראל השתכן בחיפה. רון שימש כמורה לעיצוב גרפי במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה מאז שהוקמה בו מחלקה לעיצוב גרפי במהלך שנות ה-70. הוא עסק בהוראה גם בטכניון, באוניברסיטת חיפה ובמכללת אורנים. רון נפטר ב-31 במרץ 2017 מדום לב. כתושב חיפה, נטמן בבית העלמין תל רגב. הותיר אחריו את אשתו דינה ושתי בנות. בשנת 1957 יצא לאור ספר הילדים "איה פלוטו". הספר נכתב על ידי דינה רון ולאה גולדברג, בעקבות איוריו של רון, אותם יצר עבור בתו כשגר בקיבוץ מגידו. בשנות ה-70 צייר רון מחדש את עטיפת הספר עבור מהדורתו המחודשת, כיוון שהגלופה המקורית אבדה. בנוסף לאיוריו לספר זה, אייר רון ספרי ילדים נוספים, וכן עסק בעיצוב בולים ובעיצוב מסחרי, כמו הלוגו הראשון של קליל תעשיות. בשנת 1983 עיצב את קלפי המשחק "טאקי". בהמשך המשיך לעבוד יחד עם חיים שפיר, ממציא המשחק, ואף אייר את ספרו "ארץ האין". בשנת 2016 הוצגה ב"בית שץ" בירושלים תערוכה שהציגה מגוון מעבודותיו, אותן יצר במשך יותר מחמישים שנה. אלי אשכנזי, פלוטו מזמן חזר, אך הסיפור עוד לא נגמר, באתר הארץ, 19 במרץ 2008 אלי אשכנזי, אמא ואבא של הכלב פלוטו גרים בחיפה (אורכב 19.12.2013 בארכיון Wayback Machine), עיניים, 20 במרץ 2008 ארי רון, דף שער בספרייה הלאומית נעמה ריבה, מת ארי רון, מעצב קלפי הטאקי ומאייר "איה פלוטו", באתר הארץ, 1 באפריל 2017 אלי אשכנזי‏, למה מאייר הספר "איה פלוטו" לא יוכל להיקבר בקיבוץ המזוהה עם הסיפור?, באתר וואלה, 2 באפריל 2017 לוגו קליל תעשיות | מכון שנקר לתיעוד וחקר העיצוב בישראל, באתר designarchive.shenkar.ac.il דפנה ארד, כשבאשיר למד לרקוד, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011 ראובן מירן, היכן נמצאים כל הדברים שחסרים עדיין, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2003 ארי רון - איה פלוטו, באתר בית שץ, ‏אפריל 2016
היום הארוך ביותר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... היום הארוך ביותר – ספר מאת קורנליוס ראיין היום הארוך ביותר (סרט, 1962) – סרט קולנוע על פי ספרו של ראיין נקודת ההיפוך – התאריך שבו שעות היום הן הארוכות ביותר
שרה שרה

שרה שרה (מעוצב: שׂרה שׁרה) הוא אלבום האולפן העשרים-ושלושה של הזמרת-יוצרת הים תיכונית שרית חדד. האלבום יצא לאור ב-28 במרץ 2017, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט. עם יציאת האלבום, יצא לאור השיר "לא תודה", שזכה להצלחה רבה בארץ. האלבום זכה להצלחה רבה כאשר הפך לאלבום הנמכר ביותר של חדד בעשור האחרון, עם מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים[דרוש מקור]. בזכות נתוני המכירות של האלבום, הוענק לו תואר פלטינה כפולה בישראל. שמה המקורי של שרית והיותה זמרת, יצרו את שם האלבום "שָׂרָה שָׁרָה", ואת שיר הנושא מתוכו, "שרה שרה". בנוסף לכך, השיר "למה לי" מהאלבום הגיע למקום ה-12 במצעד השנתי של רשת גימל. את האלבום הפיק אבי גואטה, ואת שיריו כתבו מלחינים ופזמונאים רבים, כשהבולטים מביניהם הם; הנרי, דולב רם ופן חזות, אלירן אביטל, מאיר בנישתי, מאור אדרי, נתנאל ששון, תמר יהלומי ואחרים. הפדרציה הישראלית לתקליטים וקלטות, באתר www.ifpi.co.il (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
הספרייה הנשיאותית על שם ג'רלד פורד

הספרייה הנשיאותית על שם ג'רלד פורד (באנגלית: Gerald R. Ford Presidential Library) היא ספרייה נשיאותיות המנציחה את שמו ואת מורשתו של נשיאה ה-38 של ארצות הברית, ג'רלד פורד. הספרייה ממוקמת בקמפוס הצפוני של אוניברסיטת מישיגן בעיר אן ארבור, מישיגן, הנמצאת 130 קילומטר מהמוזיאון הנשיאותי על שם ג'רלד פורד. הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'רלד פורד מופרדים זה מזה לפי בקשתו של פורד. בספרייה יש חומר על חייו האישיים של ג'רלד פורד ואשתו בטי פורד, מכתבים שכתב בעת כהונתו כנשיא וספרים העוסקים בכהונתו כנשיא ארצות הברית. פורד ביקר מספר פעמים בספרייה עד למותו בשנת 2006. הוא ואשתו נקברו במקום. בעודו חבר הקונגרס של ארצות הברית, פורד החל לתרום את ניירות ומסמכים מכהונתו לספרייה ההיסטורית של בנטלי באוניברסיטת מישיגן, שם רכש את השכלתו הגבוהה ב-1965. עם תום כהונתו כנשיא ארצות הברית, הציע פורד לתרום את החומרים הנשיאותיים שלו לספרייה הנשיאותית שתוקם בקמפוס האוניברסיטה ותנוהל בידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית. בניית הספרייה החלה ב-15 בינואר 1979 וב-27 באפריל 1981 נפתחה הספרייה לציבור. זאת הספרייה הנשיאותית היחידה המופרדת מהמוזיאון הנשיאותי. רוב האוסף של הספרייה מורכב מניירות מימי כהונתו של פורד בבית הלבן בשנים 1974–1977. בספרייה ניתן למצוא מאמרים של בטי פורד, מאמרים נוספים לפני ואחרי תקופת הנשיאות של פורד, ראיונות מחקר וכיוצא בזה. בסך הכול, יש 3,500 שעות שמיעה של אודיו, 25 מיליון דפי מסמכים, 3,500 שעות של סרטי קולנוע העוסקים בחייו של פורד ו-450,000 תמונות. מדיה וקבצים בנושא הספרייה הנשיאותית על שם ג'רלד פורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הנשיאותית על שם ג'רלד פורד (באנגלית) Visit the Gerald R. Ford Library and Museum, באתר הארכיון הלאומי של ארצות הברית BHL 75th Anniversary Collections
אברהם ביג'אג'ו

הרב אברהם ביג'אג'ו (1858 – 12 באוגוסט 1923) היה שד"ר ודיין, רב הקהילה היהודית בפארו שבפורטוגל, ומחשובי רבני העדה הספרדית בירושלים. נולד בקושטא שבאימפריה העות'מאנית לאהרון ביג'אג'ו. בילדותו עלה עם אביו לארץ ישראל והשתכן בירושלים. בצעירותו למד בבית הספר דורש ציון ורכש שם בין היתר שליטה בשפות ערבית, צרפתית וטורקית. לאחר שנישא בצעירותו, התגורר בשכונת נחלת שבעה בירושלים, ויצא לשליחויות שונות כשד"ר מטעם מוסדות ירושלים וחברון לארצות המזרח, חצי האי ערב, איראן, עיראק, הודו וסין. בשנת 1897 שהה בשליחות במרקש שבמרוקו מטעם כוללות חברון. בפעילותו בירושלים שימש כשוחט וכמוהל, וכגבאי בית החולים משגב לדך. כן שימש כמורה צדק ודיין לצד הרב משה תג'יר והרב יצחק לבטון, ובהמשך לצד הרב בן ציון אברהם קואינקה. בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים לצד הרבנים דוד פאפו, יוסף מרדכי הלוי, חנניה גבריאל, רפאל שלמה לניאדו ויוסף שאול אלישר. בשלב מסוים עזב את ירושלים, ועבר להתגורר בפארו שבפורטוגל, שם שימש כרב ושוחט הקהילה היהודית במשך שנים רבות. לאחר שבנו בן ה-19 ואשתו הראשונה נפטרו, נישא בשנית ונולדו לו בן ובת נוספים. הלך לעולמו ב-12 באוגוסט 1923 (ל' באב ה'תרפ"ג). ושחטתם בזה - הלכות שחיטה, דינים ופסקים, הודפס על ידי קרובו הרב יהודה אלעזר, ירושלים ה'תרצ"ב דרושים - מאה ואחד דרושים למועדים שונים שמך אברהם - חידושים ופירוש על התנ"ך, פרקי אבות ודרושים בנוסף חיבר ספר חידושים על הש"ס, ספר על חכמת הקבלה, ופירוש על התורה וחמש מגילות. כן כתב בהמאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, שנה א'. משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 142 - 143) אברהם ביג'אג'ו בספר יהודי המזרח בארץ ישראל מאת משה דוד גאון, באתר HebrewBooks ספרו ושחטתם בזה באתר HebrewBooks מידע על אברהם ביג'אג'ו בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת הפרסומים של אברהם ביג'אג'ו, בקטלוג הספרייה הלאומית יעקב פוקס, "שלום רב לאוהבי!", הרב אברהם ביג'אג'ו כותב לידידו הרב שמעון אשריקי, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 17.09.2020 אברהם ביג'אג'ו, באתר "החכם היומי" מענייני העדה, החרות ירושלים, 31 בינואר 1912
איוואן פדיונינסקי

איוואן איוואנוביץ' פדיונינסקי (ברוסית: Иван Иванович Федюнинский; 30 ביולי 1900 - 17 באוקטובר 1977) היה גנרל ארמייה בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה. פדיונינסקי נולד ב-30 ביולי 1900 במחוז טוגולימסקי, האימפריה הרוסית. לאחר סיום לימודיו ב-1913 החל לעבוד כשוליית צייר. ב-1919 התנדב כטוראי לצבא האדום, לחם במלחמת האזרחים ברוסיה ונפצע פעמיים. בין 1921-1924 למד בבית ספר למקצועות חי"ר. ב-1929 השתתף כמפקד מחלקה בקונפליקט קצר מול סין שהסתיים בניצחון סובייטי. על הגבורה שהפגין במהלך העימות הוענק לו עיטור הדגל האדום. ב-1936 חזר חזרה למזרח הרחוק הרוסי כמפקד גדוד. ב-1939, הוא מונה, בהמלצתו האישית של גאורגי ז'וקוב, למפקד רגימנט החי"ר הממונע ה-24. הרגימנט שלו לחם כנגד הצבא היפני הקיסרי בקרב חלקין גול, ונחל הצלחות מרשימות. הוא ניפץ בעזרת טנקים של יחידה סמוכה את הגנת היפנים ולכד ציוד ונשק רב. בעקבות הקרב הוא הועלה לדרגת פולקובניק, והפך לגיבור ברית המועצות. מאוחר יותר הוענק לו גם עיטור גיבור הרפובליקה העממית של מונגוליה מטעם מונגוליה. בפברואר 1940 הוא מונה למפקד דיוויזיית חי"ר הממונעת ה-82, אולם עוד באותה שנה הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-15. ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה עם פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני 1941, היה פדיונינסקי מפקד הקורפוס ה-15 אשר היה חלק מהארמייה החמישית. הקורפוס שלו הצליח להוביל מספר מתקפות נגד מוצלחות כנגד הגרמנים, וב-12 באוגוסט של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל מיור. ימים מספר לאחר מכן הוא נפצע ובהוראתו האישית של מפקד החזית הדרום מערבית מיכאיל קירפונוס, פונה במטוס לבית חולים במוסקבה. לאחר החלמתו מונה למפקד הארמייה ה-32, וב-15 בספטמבר הועבר לפקד על הארמייה ה-42. ב-8 באוקטובר מונה לראש מטה החזית הצפונית. ב-11 באוקטובר מונה למשך 16 ימים למפקד חזית לנינגרד, אשר הגנה על מרחב לנינגרד. ב-27 באוקטובר מונה למפקד הארמייה ה-54, ולחם עמה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהחזית המערבית. ב-25 באפריל 1942 הועבר לפקד על הארמייה החמישית, ב-13 ביוני הועלה לדרגת לייטננט גנרל וב-15 באוקטובר של אותה שנה מונה לסגן מפקד חזית וולחוב. הוא השתתף עם החזית בקרבות לשחרור המצור על לנינגרד. במהלך המצור הוא נפצע קשה וקיבל את עיטור קוטוזוב מדרגה ראשונה. במאי 1943 מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק, וב-14 ביולי של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה ה-11. הוא פיקד על הארמייה במהלך מבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. ב-24 בדצמבר של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על ארמיית ההלם השנייה. הוא לחם עם הארמייה בשחרור המצור על לנינגרד, ובתחילת 1944 הוא פיקד עליה במהלך קרב נארווה (1944) ושחרור טאלין. ב-5 באוקטובר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק. במהלך 1945 הוא לחם במהלך מבצע פרוסיה המזרחית והקרב על ברלין כחלק מהחזית הבלארוסית השנייה. ב-24 ביוני הוא השתתף במצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה (1945). ביולי 1945 מונה לראש המנהל הצבאי הסובייטי בחבל מקלנבורג שבגרמניה. ב-15 בפברואר 1946 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ארכנגלסק. ב-20 באפריל 1948 הועבר לפקד על ארמיית המשמר השביעית. ב-17 בנובמבר 1951 מונה לסגן מפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה. ב-15 באפריל 1954 מונה למפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז, וב-8 באוגוסט 1955 הועלה לדרגת גנרל ארמייה. ב-23 בדצמבר 1957 מונה למפקד המחוז הצבאי טורקסטן. הוא פרש מהצבא ב-1965, ונפטר במוסקבה ב-17 באוקטובר 1977. מדיה וקבצים בנושא איוואן פדיונינסקי בוויקישיתוף איוואן פדיונינסקי באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה (באנגלית)
נורה טייסון

נורה וינגפילד טייסון (באנגלית: Nora Wingfield Tyson) (נולדה ב-1957) היא קצינה בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית בתפקידה האחרון שירתה כמפקדת הצי השלישי, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה. טייסון נולדה וגדלה בממפיס שבטנסי. אביה שירת כנווט בגיס האווירי של צבא ארצות הברית ובמשמר הלאומי של טנסי, ואמה עבדה כטכנאית רפואית. ב-1975 סיימה את לימודיה בתיכון הכנסייה האפיסקופלית סיינט מרי. ב-1979 סיימה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת ואנדרבילט, ובדצמבר אותה שנה התגייסה לצי ארצות הברית. היא עברה קורס קצינים של הצי בניופורט ושירתה בתפקידי מטה. ב-1983 סיימה קורס טיס ושירתה כנווטת בטייסת הסיור הרביעית של הצי, בה ביצעה מספר תפקידים כולל מפקדת הטייסת. שירתה כעוזרת קצין מבצעים על סיפון נושאת המטוסים מדגם מדגם אסקס "USS לקסינגטון (CVT-16)" ששימשה לאימוני חיילי הצי, וכקצינת ניווט בנושאת המטוסים מסדרת נימיץ "אנטרפרייז (CVN-65)" תפקידי מטה שלה כללו בין השאר שירות כקצינת תכנון במטות המשולבים, ראש לשכת מפקד הצי השישי ועוזרת לראש המבצעים הימיים. בפברואר 2004 מונתה טייסון למפקדת אוניית הסער האמפיבית "USS באטן (LHD-5)" עליה פיקדה עד ספטמבר 2005. היא שימשה בתפקיד במהלך הסיוע לנפגעי הוריקן קתרינה, ובמהלך שני סבבים במפרץ הפרסי לתמיכה בכוחות הלוחמים במלחמת עיראק. ב-2007 מונתה למפקדת כוח המשימה 73 בסינגפור. ביולי 2010 מונתה למפקדת קבוצת התקיפה השנייה בראשות נושאת העל "ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77)", בהפלגה המבצעית הראשונה שלה ושירתה בתפקיד עד ינואר 2012. היא האישה הראשונה שמונתה למפקדת קבוצת תקיפה. ביולי 2013 קודמה לדרגת תת-אדמירל ומונתה לסגנית מפקד פיקוד כוחות הצי. ביולי 2015 מונתה למפקדת הצי השלישי של ארצות הברית וכיהנה בתפקיד עד ספטמבר 2017. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. טייסון בעלת תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי. היא נשואה לוויין טייסון. מדיה וקבצים בנושא נורה טייסון בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר צי ארצות הברית Not Self, But Country, אתר אוניברסיטת ואנדרבילט, 2 בדצמבר 2010 Admiral gets two stars and a president, ‏pilotonline.com, ‏3 באוגוסט 2011 Command of 3rd Fleet Changes Hands as Tyson Retires, אתר צי ארצות הברית, 16 בספטמבר 2017 Vice Adm. Nora Tyson Nominated to Command U.S. 3rd Fleet, ‏news.usni.org,‏21 באפריל 2015
בית הספר השש שנתי אחד העם

בית הספר השש שנתי ע"ש אחד העם הוא מוסד חינוכי שש שנתי ועל יסודי הפועל בעיר פתח תקווה. תיכון אחד העם הוקם ב-1959 בפתח תקווה ושמו הראשון היה "תיכון עירוני ב'". ב-1960 הוחלף שמו של בית הספר ל"תיכון אחד העם" על שמו של אשר גינצבורג. ב-4 בפברואר 1963 קיבל בית הספר אישור ממשרד החינוך על הצטרפות תיכון אחד העם כמוסד השייך למשרד החינוך ולחוק חינוך חובה חינם. בספטמבר 1997, התיכון עבר למבנה חדש בשכונת אם המושבות בפתח תקווה. מעל 20 שנה, תיכון אחד העם הוא בית ספר שבו קיימות גם כיתות מחוננים, כיתות שבהן מסיימים המחוננים את מסלול המחוננים בפתח תקווה. ב-2021, בעקבות סגירת חטיבת הביניים רשיש, הועברו כיתות המחוננים ממנה, אל חטיבת הביניים ע"ש אחד העם. ב-1 בספטמבר 2013 נחנך מבנה החטיבה על שם אחד העם, בו לומדים תלמידי כיתות ז' עד ט' ולאחר סיומה, רובם ממשיכים לתיכון אחד העם. נכון לשנת הלימודים תשפ"ה, שהחלה ב-1 בספטמבר 2024, מנהלת בית הספר השש־שנתי בכללותו ומנהלת התיכון, היא שולמית בר, ומנהלת חטיבת הביניים היא ורדינה אוס. המבנה הנוכחי של בית הספר נמצא ברחוב זכרון יעקב 52 בפתח תקווה ובנייתו החלה ב-1995, עם תחילת בניית שכונת שכונת אם המושבות. בתיכון לומדים תלמידים בכיתות י' עד י"ב, רובם בוגרי חטיבת הביניים אחד העם הסמוכה לתיכון. בתיכון יש 10 מגמות שאותן התלמידים יכולים לבחור – בכיתה המיועדת לבגרות מורחבת, חובה ללמוד שתי מגמות. בכיתה המיועדת לבגרות רגילה, חובה ללמוד מגמה אחת, שאותה לומדת כל הכיתה. בין המגמות שיש בתיכון אחד העם: קולנוע, תיאטרון, מדעי המחשב, כימיה, פיזיקה, מדעי הטבע (ביולוגיה), ספורט וחינוך גופני, ערבית ומזרחנות. רשימת בוגרי ובוגרות בית הספר מדיה וקבצים בנושא בית הספר השש שנתי אחד העם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר השש שנתי אחד העם לא רק אחד העם רמת ורבר: חטיבת ביניים נוספת בעיר עשויה להיסגר בסוף השנה, באתר מלאבס פתח תקווה, ‏2020-12-10 חילופי הנהלה באחד העם, באתר "פת עכשיו", 2 באוגוסט 2024 דבר מנהלת חטיבת הביניים – ורדינה אוס, באתר בית הספר, נכון לשנה"ל תשפ"ה 2024–2025
בדיקת שמיעה

בדיקת שמיעה היא בדיקה רפואית שגרתית שמטרתה לבחון את יכולת השמיעה. הבדיקה נעשית בדרך כלל על ידי אודיולוגים. ישנם סוגים רבים של בדיקות שמיעה, והן משתנות בהתאם לגיל הנבדק ולבעיה אותה מנסים לאבחן. בדיקת השמיעה כוללת שני סוגים עיקריים של בדיקות: בדיקות שמיעה סובייקטיביות התנהגותיות שדורשות שיתוף פעולה מצד הנבדק ובדיקות שמיעה אובייקטיביות שאינן תלויות בתגובת המטופל. בדיקות סובייקטיביות: בדיקת אודיומטריה - הסוג הנפוץ ביותר של בדיקת שמיעה. המטופל מקשיב לצלילים טהורים (גלי סינוס בלחץ האוויר) בתדרים שונים. מטרת הבדיקה לבדוק את יכולתו של המטופל לשמוע את ה"צלילים רכים" ביותר שניתן לשמוע מתועדים. המטופל יושב בחדר אטום לרעש במהלך הבדיקה, על מנת להבטיח תוצאות בדיקה מדויקות[דרוש מקור]. בדיקת הולכת אוויר - בדיקה שבה מושמות אוזניות על האוזן של הנבדק ונבדקת היכולת של שמיעת גלי קול בכל המסלול של האוזן החיצונית, האוזן התיכונה והאוזן הפנימית. תוצאת הבדיקה מתקבלת משקלול ירידת השמיעה (אם קיימת) על כל חלקי האוזן. בדיקת הולכת עצם - במהלך הבדיקה ממקמים מרטטת זעירה מאחורי אוזנו של הנבדק, השולח צליל דרך הגולגולת אל האוזן הפנימית. בדרך זו, ניתן לבדוק את תפקוד האוזן הפנימית, תוך עקיפת האוזן התיכונה. מבחן זיהוי דיבור - הנבדק נדרש לחזור על מילים המושמעות על רקע רעש בעוצמה נורמלית. מידת ההצלחה של הנבדק מלמדת עד כמה הצליל ברור לו. שמיעה במבחן רעש - בדומה למבחן זיהוי הדיבור, הבדיקה נעשית בכך שהנבדק חוזר על המילים שהוא שומע. בדיקה שכזו מתקיימת במקום שקט, כיוון שבדיקה מסוג זה במקום רועש לא תניב פרי. בדיקות אובייקטיביות בדיקת טימפנומטריה - מטרת הבדיקה הזו היא לאבחן את מצב האוזן התיכונה והיענותו של עור התוף, שניהם שייכים בעיקרם לחלק הולכת קולות של מערכת השמיעה[דרוש מקור]. בדיקת רפלקס אקוסטי - הבדיקה נועדה כדי למצוא היכן ממוקמת בעיית השמיעה. לאוזן התיכונה יש שריר שזז כאשר נשמע קול חזק. מדידת צלילים חזקים לפני שהשריר מספיק לנוע יכולה לתת מידע על הבעיה שבה השמיעה באוזן[דרוש מקור]. בדיקת עכבה אקוסטית - בדיקה זו מודדת כמה חמצן נמצא בתוך תעלת האוזן. באפשרות הבדיקה לדעת האם ישנו חור בעור התוף. בדיקת BERA ‏(Auditory Brainstem Response) - בדיקה נוירולוגית הבודקת את תגובת גזע המוח לגירוי קולי באמצעות אלקטרודה. הבדיקה נועדה לשם בדיקת יכולת השמיעה של הנבדק[דרוש מקור]. בדיקת הדים קוכליאריים - בדיקה זו משמשת בדרך כלל כבדיקת סקר אצל ילודים, והיא נעשית על ידי החדרת מתמר לתעלת האוזן, שידור קול וקליטת ההחזר שלו. על ידי בדיקת ההדים הקוכליאריים ניתן לקבוע האם הקול שנשלח מגיע אל האוזן הפנימית. מדיה וקבצים בנושא בדיקת שמיעה בוויקישיתוף בדיקת שמיעה, באתר שירותי בריאות כללית
גואו ג'יאנמיי

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא גואו. גוּאוֹ ג'יאנמיי (בסינית: 郭建梅; ילידת אוקטובר 1961) היא עורכת דין סינית, פעילת זכויות אדם ומנהלת ארגון ללא מטרת רווח העוסק בסיוע משפטי לנשים. גואו נולדה באזור מוכה העוני של מחוז הואה שבפרובינציה חנאן. חזיונות העוני, הנחשלות ואי-השוויון ודיכוי הנשים בדורות קודמים של משפחתה ובכפר שהתגוררה בו הניעו אותה להקדיש את מפעל חייה לזכויות האישה בסין. היא למדה לתואר בעריכת דין באוניברסיטת בייג'ינג והשלימה את לימודיה בשנת 1983. לאחר מכן, עבדה במשרד המשפטים של סין, בפדרציית הנשים הכלל-סינית (中华全国妇女联合会) ובהתאחדות עורכי הדין של סין רבתי. היא משמשת כעת כמנכ"לית המרכז לחקר משפט נשים ולסיוע משפטי לנשים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בייג'ינג. היא הייתה בין מייסדי המרכז בשנת 1995, שהיה לארגון החוץ ממשלתי הראשון ללא מטרת רווח שהתמחה בסיוע משפטי לנשים. בשנת 2010 אוניברסיטת בייג'ינג התנתקה באופן רשמי מהמרכז. המרכז כיום אינו מסונף לאוניברסיטה, אולם הוא קשור לבית הספר למשפטים שבה. לגואו הייתה יד בשינוי חוק הנישואין בסין בשנת 2001 ובאישור 'התקנות לסיוע משפטי' ב-2003. בשנת 2010 הוענק לגואו פרס סימון דה בובאר, וארגון העבודה הבינלאומי הכריז עליה כשגרירה הראשונה נגד אפליית חולי איידס בסין. ב-2011 זכתה גואו באות האומץ הנשי הבינלאומי. ב-2019 זכתה בפרס הקיום הנכון. גואו פרסמה שמונה ספרים וערכה שלושה כרכים של "משפט בחיי היומיום" (Everyday Life Law) ושל "מדריך לתיקי סיוע משפטי לנשים" (A Guide to Women's Legal Aid Cases). מדיה וקבצים בנושא גואו ג'יאנמיי בוויקישיתוף
מועצה אזורית חוף השרון

חוֹף הַשָּׁרוֹן היא מועצה אזורית בשרון. שמה של המועצה נובע ממיקומם של חלק נכבד מיישובי המועצה על חופי מישור החוף באזור השרון. המועצה גובלת בדרום ברעננה, הרצליה וכפר שמריהו, במערב בים התיכון, בצפון בנתניה, אבן יהודה ואילנות ובמזרח במועצה אזורית לב השרון, אבן יהודה, מועצה אזורית דרום השרון וקדימה. כמו כן נכלל במועצה קיבוץ גליל ים, הנמצא בין הרצליה ורמת השרון ולכן אינו נכלל ברצף הטריטוריאלי של המועצה. משרדי המועצה נמצאים בשטח קיבוץ שפיים. רוב תלמידי המועצה לומדים בבית החינוך המשותף חוף השרון, אשר גם הוא נמצא בקיבוץ שפיים. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית חוף השרון 15,478 תושבים (מקום 134 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎0.2%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 93.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 17,164 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). מאיר בן-שפר מרשפון (1950–1954) יצחק גבירץ משפיים (1954–1955) דוד אמן משפיים (1955–1980) יוסף שגיא משפיים (1980–1998) אהרון בז'רנו מכפר נטר (1998–2009) אלי ברכה מבית יהושע (2009–הווה) חוף השרון בית החינוך המשותף חוף השרון פנימיית וינגייט מדיה וקבצים בנושא מועצה אזורית חוף השרון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועצה אזורית חוף השרון פרופיל מועצה אזורית חוף השרון נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס לטבלת הדירוג המלא. אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה האזורית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן). הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 פרופיל מועצה אזורית חוף השרון באתר הלמ"ס
טייסון

האם התכוונתם ל... מייק טייסון – מתאגרף אמריקאי נורה טייסון – קצינה בצי ארצות הברית ניל דה-גראס טייסון – אסטרופיזיקאי ואסטרונום אמריקאי סיסלי טייסון – שחקנית אמריקאית קתי טייסון – שחקנית אנגלייה טייסון פודס (אנ') – תאגיד בינלאומי בתחום המזון, השני בעולם בהיקף שיווק הבשר