laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'יינטאון

צ'יינטאון (באנגלית: Chinatown) הוא כינוי לרובע או לשכונות של מהגרים ממזרח אסיה בערים באמריקה, אירופה ואוסטרליה ולרובע או לשכונת המהגרים מסין בערים במזרח אסיה (מחוץ לסין). ככל הנראה תיאר הכינוי לראשונה את רובע המהגרים הסינים בסן פרנסיסקו. ברובע צ'יינטאון טיפוסי בולט הסגנון המזרח-אסיאתי: מסעדות המגישות מזון מהמטבח המזרח-אסיאתי, שילוט החנויות, סחורות וסגנון בנייה עם אלמנטים בולטים המקובלים במדינות מזרח אסיה המושך מבקרים לרובע. ברבעים אלה ישנם בתי עסק רבים בבעלות מהגרים ממדינות האזור העוסקים בתחומים המקובלים למהגרים מהאזור, למשל מכבסות ציבוריות בבעלות של מהגרים מיפן כמקובל בארצות הברית. רובע צ'יינטאון של סן-פרנסיסקו הוא המפותח ביותר בהשוואה ליתר ערי ארצות הברית וככל הנראה גם בהשוואה ליתר הערים שמחוץ לאסיה [1]. הרבה מהאוכל שמוכר במערב כאוכל סיני מקורו ברובע זה. הסיבה להתפתחות הרובע, מלבד הקרבה היחסית של חופי קליפורניה אל מזרח אסיה היא רעידת האדמה והשריפה הגדולה של סן פרנסיסקו בשנת 1906. לפני האסון היה בעיר רובע סיני קטן יותר שמרבית תושביו היו מהגרים סינים. מיד לאחריו הגיעו לעיר מכל רחבי ארצות הברית מהגרים לא חוקיים רבים שמוצאם ממזרח אסיה וטענו שהם תושבים חוקיים בעיר ושמסמכיהם נשרפו. הרובע אומנם כונה צ'יינטאון עוד לפני השריפה אבל הבניה המחודשת והייחודית ששיקום השריפה הקנתה לו וגודלו החדש פרסמו אותו והפכו את שמו למטבע לשון. צ'יינטאון של סן-פרנסיסקו שימש השראה לסרטים שונים כגון שנת הדרקון ושירת תוף הפרח והסדרה לוחם. מלבד בסן פרנסיסקו, בארצות הברית יש לפחות עוד 12 ערים עם רובע או שכונה בשם צ'יינטאון. בניו יורק יש שכונות רבות שגרים בהן מהגרים ממוצא מסוים ובהן גם צ'יינטאון הנמצאת בדרום מרכז האי מנהטן. בשיקגו [2] יש שכונת צ'יינטאון מדרום ללופ (מרכז שיקגו) ושכונה נוספת שנקראת צ'יינטאון הקטנה (סביבות רחוב ארגייל בצפון העיר). גם ביוסטון יש שני רובעי צ'יינטאון. ברוס לי נולד בצ'יינטאון של סן פרנסיסקו, גדל בהונג קונג וחזר לארצות הברית אל צ'יינטאון של סיאטל (וממנה חזר שוב להונג-קונג). הסרט צ'יינטאון מראה את צ'יינטאון של לוס אנג'לס [3]. גם בערים בוסטון, לאס וגאס, אוקלנד, אוקלהומה סיטי, פילדלפיה [4], פורטלנד ווושינגטון יש רובע או שכונה בשם צ'יינטאון. ארגנטינה: בואנוס איירס ברזיל: סאו פאולו קנדה: קלגרי, מונטריאול, טורונטו, ונקובר, ויקטוריה וויניפג קובה: הוואנה פרו: לימה [5](הקישור אינו פעיל) בלגיה: אנטוורפן הולנד: אמסטרדם צרפת: פריז [6] הממלכה המאוחדת: ברובע וסטמינסטר בלונדון, אברדין, בריסטול, ברמינגהאם, מנצ'סטר, ניוקאסל, ליברפול ושפילד יש לפחות שבע מדינות במזרח אסיה עם ערים שיש בהן רובע או שכונה בשם צ'יינטאון: אינדונזיה: ג'קרטה יפן: קובה, יוקוהמה וככל הנראה גם נגסאקי הודו: קולקטה מלזיה: קואלה לומפור סינגפור תאילנד: בנגקוק וייטנאם: שולון והו צ'י מין סיטי אוסטרליה: בריסביין, מלבורן וסידני צ'יינטאון, מונטריאול צ'יינטאון, ליברפול צ'יינטאון, בנגקוק כניסה צפונית לצ'יינטאון, סידני צ'יינטאון, מנצ'סטר הכניסה לצ'יינטאון, וושינגטון די. סי. צ'יינטאון, ניו יורק צ'יינטאון, ניו יורק צ'יינטאון, ניו יורק צ'יינטאון, ניו יורק צ'יינטאון, ניו יורק הכניסה אל צ'יינטאון, סן פרנסיסקו צ'יינטאון, סן פרנסיסקו צ'יינטאון, סן פרנסיסקו צ'יינטאון, סינגפור צ'יינטאון, קובה (יפן) צ'יינטאון, לימה צ'יינטאון, פריז מדיה וקבצים בנושא צ'יינטאון בוויקישיתוף ההיסטוריה של צ'יינהטאוון של סן פרנסיסקו [7], [8] על פי כתבה בביטאון מסע אחר שעסקה בסן פרנסיסקו ופורסמה בשנות ה-90
מרכז הכנסים של לוס אנג'לס

מרכז הכנסים של לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles Convention Center ובקיצור: LACC) הוא אחד ממרכזי הכנסים והתערוכות הגדולים בארצות הברית ואחד המתקדמים בעולם מבחינה טכנולוגית. המרכז, הממוקם בדרום-מערב הדאונטאון של לוס אנג'לס, נחנך ב-1971 והורחב במספר שלבים בין 1993 ו-1997. שטח התצוגה משתרע על 67,000 מטר מרובע והמבנה מכיל גם שטחי מבואה, פגישות ושירותים על 13,700 מטר מרובע נוספים ואודיטוריום ל-299 איש. המבנה תוכנן על ידי האדריכל צ'ארלס לאקמן, שהיה שותף לתכנון נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס ב-1958 ותכנן, בין היתר, גם את המדיסון סקוור גארדן בניו יורק ואת הפורום, אולם הבית של הלוס אנג'לס לייקרס. המבנה המקורי היה בעל צורת ריבוע, צורה שעוותה במהלך השנים כתוצאה מתוספות והרס חלק ממנו על מנת להקים את סטייפלס סנטר. ב-1983 נפגע המבנה קשות על ידי טורנדו. המרכז מארח אירועים שנתיים שונים כגון תערוכת משחקי המחשב החשובה, E3 ביוני, תערוכת הרכב של לוס אנג'לס בנובמבר ואת "נשף המושל" המתקיים לאחר טקס חלוקת פרסי האמי. Sam Hall Kaplan, L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles, Hennessey & Ingalls, 2000 ISBN 978-0940512238 מדיה וקבצים בנושא מרכז הכנסים של לוס אנג'לס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז הכנסים של לוס אנג'לס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארכוף

אַרְכּוֹף או משוורת הוא התקן בצורה טבעתית הקשור בצידי האוכף אליו מכניס הרוכב את רגלו. הארכוף מסייע לרוכב לטפס על הסוס וחשוב מכך מחזק את יכולתו להישאר ישוב באוכף ולשלוט בהתנהגותו של הסוס. המצאת הארכוף הגיעה מאוחר יחסית בהיסטוריה, בהתחשב בכך שהסוס בוית בסביבות שנת 4500 לפנה"ס, ושכבר צבא אשור בשנת 700 לפנה"ס השתמש בהמצאה דמוית אוכף. התיעוד הראשוני להמצאה דמוית-ארכוף, ניתן לראות בהודו במאה השנייה לפנה"ס, שם רכבו על אוכפים רכים שהיו עשויים למעשה מפיסות בד ועור, כך שהארכוף לא היה אלא טבעת גדולה שהשתלשלה מה"אוכף". המצאת אוכף העץ הקשיח פתחה את הדרך להמצאת ארכוף אמיתי, וארכוף שכזה נמצא במערת קבורה המשויכת לשושלת ג'ין הסינית, ומתאורכת למאה השלישית לספירה. בספר שופטים (פרק טו פסוק ח) מבואר על שמשון הגיבור שהכה בפלשתים, כמו שנאמר: "וַיַּ֨ךְ אוֹתָ֥ם שׁ֛וֹק עַל־יָרֵ֖ךְ מַכָּ֣ה גְדוֹלָ֑ה, וַיֵּ֣רֶד וַיֵּ֔שֶׁב בִּסְעִ֖יף סֶ֥לַע עֵיטָֽם". ותרגם התרגום יונתן: "וּמְחָא יָתְהוֹן פָּרָשִׁין עִם רִגְלָאִין מְחָא סַגִיאָה, וּנְחַת וִיתֵיב בִּשְׁקֵיף כֵּיף עֵיטָם". ולמדים אנו מדבריו, שמה שאמר כותב הספר, ששמשון הכה "שוק על ירך", הכוונה שהכה את רוכבי הסוסים שבפלשתים, הם הפרשים. רש"י מבהיר, שמכיוון שכותב הספר הזכיר "שוק" וגם "ירך", הוצרך לבאר התרגום, שאותם רוכבי הפרשים השתמשו באחת מרגליהם בארכוף באופן שחלק השוק שברגל נמצא בארכוף, והרגל השנייה נתמכת על ידי הירך בלבד. והרי מבואר שבזמנו של תרגום יונתן היו משתמשים בתמיכה לשוק הרגל. התרגום מתוארך על פני טווח ניכר של זמנים, מימי החשמונאים ועד למאה השביעית לספירה. השם ארכוף ניתן גם לאחת משלוש עצמות קטנות באוזן התיכונה (סדן, פטיש, ארכוף), המעבירות את הקול מהאוזן החיצונית אל האוזן הפנימית. עצם הארכוף מופרקת עם הסדן ומחוברת אל קרום החלון הסגלגל - הפתח בין האוזן התיכונה והפנימית. המילה ארכוף משמשת בעברית גם לתיאור כלי עינויים המשמש להידוק רגלי האסיר ולעיתים אף ידיו (בצרפתית: pillory, עמוד הקלון, באנגלית: stocks, גזע עץ). בשם ארכוף מכונה גם ההתקן המותאם לחרטום הנעל והמחובר לדוושת האופניים כדי למנוע את החלקת הרגל. בעברית מתבלבלים לעיתים בין ארכוף לארכובה ככל הנראה בגלל הדמיון בצליל. המילה ארכובה נרדפת למילה ברך ומשמשת לתיאור התקנים המזכירים בצורתם ברך כפופה כגון התקן המנואלה (בצרפתית: manivelle, כננת) ששימש בין היתר להתנעתם של רכבים ישנים ולהפעלתם של פטיפונים ישנים. התקני ארכובה ידועים כבר מהעת העתיקה ושימשו בדרך כלל להפעלה של מנגנונים מכניים. אוכף רסן ארכוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Saddles, Author Russel H. Beatie, Publisher University of Oklahoma Press, 1981, ISBN 080611584X, 9780806115849 P.18 "The invention and influences of stirrup"
צ'ארלס לאקמן

צ'ארלס לאקמן (באנגלית: Charles Luckman‏; 16 במאי 1909 - 26 בינואר 1999) היה איש עסקים ואדריכל אמריקאי. לאקמן, שנולד בקנזס סיטי, בן יחיד למשפחה מן המעמד הבינוני, ביקש לממש חלום ילדות ולהיות אדריכל. לשם כך השתלם באוניברסיטת אילינוי, ובשנת 1931 סיים את לימודיו. אולם עקב השפל הגדול לא מצא עבודה כאדריכל ופנה לעסקים. בתחילה עבד כאיש מכירות ובהמשך קודם למשרות ניהול רמות יותר ויותר עד שהיה בגיל 30 לאחד המנכ"לים הצעירים ביותר בארצות הברית, כמנהלה של חברת משחת השיניים "Pepsodent". שבע שנים לאחר מכן, עקב רכישה, הפך למנכ"ל "ליוור ברודרס" (חלק מתאגיד הענק יוניליוור ונציגו בארצות הברית) וזכה לתואר "ילד הפלא של עולם העסקים האמריקאי" (Wonder Boy of American Bussiness). בעת מלחמת העולם השנייה כיהן בוועידת הנשיא לזכויות אדם. מיד עם תום המלחמה ביקש הנשיא הארי טרומן כי לאקמן ייקח על עצמו את תפקיד היושב ראש של "הוועדה האזרחית לסיוע" (למדינות אירופה), מסגרת שקדמה במספר חודשים לתוכנית מרשל. עבור פועלו זה זכה לעיטור לגיון הכבוד הצרפתי, לחבר מסדר יוחנן הקדוש הבריטי ולעיטור "כוכב הסולידריות" האיטלקי. ב-10 ביוני 1946 הופיע המנכ"ל הצעיר של "ליוור ברודרס" על שער גיליון טיים מגזין. לאקמן לא ויתר על חלום ילדותו וב-1949, עשרים שנה לאחר שעזב את האוניברסיטה, סייע לתכנן את "ליוור האוס", מטה החברה שלו בניו יורק. גורד השחקים האלגנטי תוכן לפי עקרונותיו של האדריכל מיס ון דר רוהה והיה אחד הראשונים שנבנו תוך שימוש ב"מסכי זכוכית" אטומים לכל ארכו. לאקמן התפטר מראשות ליוור ברודרס כדי להפוך לאדריכל במשרה מלאה. הוא עבר ללוס אנג'לס וחבר לוויליאם פריירה, שעמו למד באילינוי. בין הפרויקטים שתכננו בשנות החמישים נמצאים כמה מן המבנים המודרניסטיים שאפיינו את אדריכלות התקופה בלוס אנג'לס, אשר שמו דגש על קווים נקיים ומעוגלים ומבנה אווירודינמי, עיצוב שקרא "סילוני" או "חללי". גולת הכותרת של עבודתם הוא המבנה הנושאי של נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, כמו כן תכננו את "עיר הטלוויזיה" של CBS בפיירפקס, את מלון הילטון בברלין, את מלון דיסנילנד ועוד. לאחר שעזב את השותפות עם פריירה תכנן לאקמן בלוס אנג'לס את מרכז הכנסים של לוס אנג'לס, מרכז Aon, גן החיות של לוס אנג'לס והפורום. בניו יורק תכנן את המדיסון סקוור גארדן, עבור נאס"א תכן את מרכז הבקרה לטיסות המאוישות ביוסטון ומבנים במרכז החלל קנדי, ואת אצטדיון אלוהה בהונולולו. משרד האדריכלים שהקים (Charles Luckman Associates (CLA, היה לאחד הגדולים והמצליחים בארצות הברית בין 1968 ו-1973. Charles Luckman ,Twice in a Lifetime: From Soap to Skyscrapers (New York, NY: W. W. Norton, 1988) ISBN 0-393-02584-5 Sam Hall Kaplan, L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles, Hennessey & Ingalls, 2000 ISBN 978-0940512238 מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס לאקמן בוויקישיתוף דיוקנו על שער טיימס מגזין ביוגרפיה ואוסף מסמכיו (באנגלית) הספד בניו יורק טיימס (באנגלית) צ'ארלס לאקמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מחקרי לאקמן
ארכובה

אַרְכֻּבָּה היא מילה נרדפת לברך, המשמשת גם לתיאור התקנים שנבנו בצורה כפופה המזכירה ברך. טעות נפוצה בעברית היא החלפת ארכובה בארכוף, ככל הנראה בשל הדמיון בצליל. מסופר על בר כוכבא שהיה מצליח להחזיר לרומאים את האבנים שזרקו על היהודים באמצעות ארכובותיו (איכה רבה, פרשה ב', פסקה ד'): "ומה היה עושה בן כוזיבא היה מקבל אבני בליסטרא באחד מארכובותיו וזורקן והורג מהן כמה נפשות ועל זה אמר רבי עקיבא כך". התקני ארכובה, המזכירים בצורתם ברך כפופה, משמשים בדרך כלל להפעלה של מנגנונים מכניים. התקני ארכובה ידועים כבר מהעת העתיקה. דוגמה להתקן ארכובה ניתן למצוא בהתקן המָנוּאֵלָה (בצרפתית: manivelle, כַּנֶּנֶת) ששימש בין היתר להתנעתם של כלי רכב ישנים, בדוושת אופניים ולהפעלתם של גרמופונים. התקני ארכובה או מנואלה ידועים כבר מהעת העתיקה ושימשו בדרך כלל להפעלה של מכשירים מורכבים. גל ארכובה ארכובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וקסמן

וקסמן הוא שם משפחה ממקור גרמני (Wachsmann). האם התכוונתם ל... איגי וקסמן – מוזיקאית ישראלית אשלי וקסמן בקשי – אשת עסקים, מנחת טלוויזיה, ויוטיוברית ישראלית ילידת קנדה, בלוגרית בתחום היופי ומאפרת מקצועית. זלמן אברהם וקסמן – ביוכימאי ומיקרוביולוג אמריקאי יהודי הנרי וקסמן – פוליטיקאי אמריקני יהודי יוסי וקסמן – סופר ישראלי, אחיה של ענת וקסמן נחשון וקסמן – חייל צה"ל שנחטף ענת וקסמן – שחקנית וקומיקאית ישראלית קארין וקסמן – מתעמלת אמנותית ישראלית
זאיד בן סולטאן אאל נהיאן

השייח' זאיד בִּן סולטאן אָאל נהיאן (בערבית: زايد بن سلطان آل نهيان; 6 במאי 1918 – 2 בנובמבר 2004) היה נשיאה הראשון של איחוד האמירויות הערביות והאמיר של אבו דאבי מ-1966 עד מותו. הוא איחד את שבע האמירויות למדינה אחת, ובתקופת כהונתו דאג רבות לפיתוח כלכלת האמירויות ולבניית תשתיות מפוארות במדינה ובעולם. בן סולטאן אאל נהיאן עסק גם בפעילות פילנתרופית מחוץ לארצו ותרם למדינות מוסלמיות עניות רבות באסיה ובאפריקה. החל משנת 2007 מוענק פרס על שמו בתחום הספרות(אנ'). בקטגוריה ראשית הפרס הוא 300 אלף דולר, ובקטגוריות משנה - 200 אלף דולר (ואסיני אל אערג' היה בין מקבלי הפרס בשנת 2007). תאריך לידתו המדויק אינו ידוע, אך במסמכים מסוימים כתוב כי אאל נהיאן נולד ב-6 במאי 1918 באבו דאבי. ישנן עדויות אחרות המצביעות על שנת 1916. אביו היה שליט אבו דאבי משנת 1922 ועד הרצחו בשנת 1926. בשנת 1927 עבר לעיר אל-עין. באזור זה לא פעלה מערכת חינוך מפותחת, ואאל נהיאן קיבל חינוך איסלאמי בסיסי וגדל בקרב שבטים בדואים. בשנת 1928 אחיו התמנה לשליט אבו דאבי. הוא מונה למושל של האזור המזרחי של אבו דאבי בשנת 1946. בשנת 1971, לאחר תהליך משא ומתן ארוך, הקים את איחוד האמירויות הערביות ועמד בראש המדינה לאורך שנים רבות. בזמן שלטונו נחשב לשליט ליברלי יחסית. בשנת 1999 הוקם מרכז זאיד לשיתוף פעולה השוכן במתחם מסגד שייח' זאיד באבו דאבי, אשר הוקם על מנת "להגשים את חזונו של השייח' זאיד". המרכז פרסם דו"ח שטוען כי הציונים גרמו לשואה, ומנהל המרכז הצהיר בפומבי כי "היהודים הם אויבי העמים". לאחר מותו תפס את מקומו כאמיר אבו דאבי ונשיא האמירויות ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, בנו הבכור מבין 27 ילדים שילדו לו שש נשותיו. על שמו נקרא המסגד הגדול בסטוקהולם. מדיה וקבצים בנושא זאיד בן סולטאן אאל נהיאן בוויקישיתוף זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Jacoby, Jeff (2003-08-31). "Harvard must give back tainted money". The Boston Globe. נבדק ב-2008-04-30. ערך זה הוא קצרמר בנושא איחוד האמירויות הערביות ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כעביה-טבאש-חג'אג'רה

כעביה-טבאש-חג'אג'רה (בערבית: كعبية، طباش،حجاجرة) היא מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. ביישוב פועלים קופת חולים, מגרש כדורגל, מתנ"ס ושני מסגדים. במועצה המקומית כעביה מתגוררת אוכלוסייה ערבית בדואית הכוללת בתוכה שלושה שבטים עיקריים: כעביה, טבאש וחג'אג'רה. במקום מספר שבטים הכוללים כמה וכמה משפחות: שבט אלמאז ,שבט סלאמנה ,שבט אבו סויד ,שבט טואהרה ,שבט רשאידה ,שבט עוזבי ,שבט חויראת ,שבט מטלק ,שבט ברוק ,שבט דאר עביד , שבט חג'אג'רה – כולם משפחה אחת שבט טבאש בכפר טבאש – מורכב בעיקר ממשפחת טבאש וממשפחת סויטאת. בנוסף גרות בכפר כחמש משפחות יהודיות. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים בכעביה-טבאש-חג'אג'רה 6,078 תושבים (מקום 221 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.1%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 69.1%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,695 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). בכעביה שלושה בתי ספר: יסודי, חטיבת ביניים ותיכון בהנהלת רשת עמל. קיבוץ הרדוף השכן יזם הקמת מגמת תיאטרון בבית הספר התיכוני שהיה בניהולו של ויפקי סלאמנה, המנהל הראשון של התיכון.. היוזם יעקב ארנן יחד עם חבריו פאיז סואעד מהכפר סוואעד חמירה השכן, והכמרית אילסה, מקימי "שער לאדם", ממשיכים לקדם את נושא השלום באזור זה ועם השכנים. רובי נגאר (ראש מועצה ממונה מצד משרד הפנים) זידאן כעביה (נימר) יאסר טבאש זידאן כעביה (כהונה שנייה) ראפע חג'אג'רה יאסר טבאש (כהונה שנייה) עין יבקע פרופיל כעביה-טבאש-חג'אג'רה נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס האתר הבית ספרי של יסודי כעביה, בהנהלת אבו סויד ראג'ח(הקישור אינו פעיל) אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. לטבלת הדירוג המלא. מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן). הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 פרופיל כעביה-טבאש-חג'אג'רה באתר הלמ"ס אתר שער לאדם, הרדוף
יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית

יוסטיניאנוס השני, המוכר גם בשם רינוטמטוס ("חצוי-האף") (669-711) היה קיסר ביזנטי בין השנים 685 עד 695, ואז שוב מ-704 עד 711. הוא ירש את אביו, קונסטנטינוס הרביעי כשהיה בן שש-עשרה. תקופת שלטונו לא הייתה סוגה בשושנים, הן מבית והן מחוץ. לאחר פלישה מוצלחת הוא כרת שביתת נשק עם הערבים, והעניק להם זכות שלטון משותף על ארמניה, איבריה וקפריסין. הוא גירש 12,000 מרונים נוצרים ממולדתם לבנון כדי לאפשר לערבים לשלוט באסיה הקטנה, מה שהוביל לכך שהערבים כבשו את ארמניה בשנת 692. בשנת 688 ניצח יוסטיניאנוס את הבולגרים ניצחון מוחץ. בינתיים, המחלוקות המרות שעלו בכנסייה בשל רדיפתו צמאת-הדם של יוסטיניאנוס את המניכאיזם, והעושק (בעזרת אנשיו סטפנוס ותאודטוס) שבעזרתו השביע את תשוקתו לפאר ואת תאוותו להקמת בניינים יקרים גרמו לנתיניו למרוד נגדו. בתקופתו נהגו לתלות את פושטי הרגל החייבים מס, כשראשם מטה, מעל מדורה קטנה הבוערת לאט ומעלה עשן. בשנת 695 פרץ המרד תחת הנהגתו של לאונטיוס, ולאחר שכרת את אפו של יוסטיניאנוס (ומכאן קיבל את כינויו) הוא הוגלה לחרסון שבקרים. לאחר חלוף שלוש שנים הודח לאוניטוס, גם אפו נכרת והוא נכלא על ידי טיבריוס, שהיה לקיסר. יוסטיניאנוס השני היה שם אף דמה מזהב במקום אפו הכרות. יוסטיניאנוס נמלט מחרסון לאחר כמעט תשע שנים ונשא את תאודורה, אחותו של איבוסירוס גליאבנוס (בוסיר גלבן), הכגן של הכוזרים. הם קיבלו בית בעיר פאנאגוריה שבחצי האי טאמאן. בוסיר קיבל הצעת שוחד מטיבריוס כדי שיהרוג את גיסו, ושלח שני בכירים כוזרים - פפטזייס ובלגיטזין - כדי שיבצעו את המעשה. אולם תאודורה הזהירה את יוסטיניאנוס. יוסטיניאנוס הזמין את מבקשי נפשו, אחד, אחד, למעונו וחנק אותם בעזרת חבל וברח מהעיר. יוסטיניאנוס ברח לטרבל, שליט הבולגרים בחבל הבלקן. הלה הציע את תמיכתו בתמורה לתמיכה כספית וכתר קיסר. יוסטיניאנוס הסתער על קונסטנטינופול עם צבא של 15,000 פרשים בולגרים, אך לא הצליח לכבוש את העיר בכוח. לכן חדרו הוא וכמה מרעיו לעיר דרך אמת מים שלא הייתה בשימוש, ארגנו את תומכיהם, ותפשו את העיר בהפיכה צבאית לילית. יוסטיניאנוס הוציא להורג את יריביו לאונטיוס וטיבריוס, כמו גם אלפים מתומכיהם, ושב לכס הקיסרות בשנת 705. תקופת קיסרותו השנייה התאפיינה במלחמה כושלת נגד הבולגרים, שהיו תחת הנהגתו של טרבליס, ניצחונות ערביים באסיה הקטנה, והתקפות של אנשיו על עריו שלו - רוונה וחרסון, שם העניש ביד קשה את האצילים והפליטים. יוסטיניאנוס נפגש עם האפיפיור קונסטנטינוס והשניים נשאו ונתנו על פשרה. שלטונו העריץ של יוסטיניאנוס גרם לפרוץ מרד נוסף נגדו. העיר חרסון מרדה בהנהגתו של פיליפוס ורדאניס, שנעזר בכוזרים. הכוחות שנשלחו לדכא את המרידה הצטרפו עד מהרה למורדים, ופנו כנגד עיר הבירה. זו נכבשה ופיליפיקוס הוכרז כקיסר. יוסטיניאנוס נמלט אל הבולגרים ונרצח באסיה הקטנה בדצמבר 711. הוא היה הקיסר האחרון לבית הרקליוס. תיאור בדיוני של חייו של יוסטיניאנוס מופיע בספרו של הארי טרטלדאב משנת 1998: Justinian. מדיה וקבצים בנושא יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
חואן

חואן (Juan) הוא שם פרטי בספרדית המקביל לשמות ז'ואן, יוהאן, ג'ון (ג'והן) ויוחנן בשפות אחרות. האם התכוונתם ל... חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד – מלך ספרד הנוכחי חואן הראשון, מלך אראגון – ממלכי אראגון דון חואן – דמות דמיונית אגדית של מאהב חואן – כדורגלן ברזילאי סן חואן (פירושונים) ז'ואן אישים ששמם הפרטי הוא חואן
דעת (אתר אינטרנט)

דעת – לימודי יהדות ורוח הוא אתר אינטרנט עברי שעיקרו טקסטים בתחומי היהדות והרוח שלוקטו ממקורות מודפסים מגוונים. האתר הוקם בשנת תשנ"ז (1997) בעידודו של הרב יהודה קופרמן, מנהל מכללת ירושלים, ומתתיהו דגן, ראש המנהל לחינוך הדתי במשרד החינוך, ומנוהל מראשיתו בידי פרופסור יהודה איזנברג. האתר פועל כיום בחסות מכללת יעקב הרצוג באלון שבות. בראיון עמו אמר פרופסור איזנברג כי האוריינטציה של האתר היא "חינוכית יהודית ציונית". האתר מכיל חומרי למידה והוראה בתחומים שונים: תנ"ך, תושב"ע, שבת ומועדים, תולדות עם ישראל, מחשבת ישראל, ספרות, לימודי ארץ ישראל, שמיטה, רפואה והלכה, חינוך, חסידות, לימודי משפחה, משפט עברי, צבא ומלחמה, השואה, ועוד. האתר כולל מאגרי מידע בהיקף נרחב המכילים ספרים שלמים, טקסט מלא של מאמרים שפורסמו בכ-30 כתבי עת שונים, תמונות ומפות, איורים, צילומים ומצגות. האתר כולל מדור בשם "אנציקלופדיה יהודית", שבשנת 2006 היו בה כ-7,000 ערכים. לאנציקלופדיה יש צוות טכני מצומצם וצוות היגוי המורכב מפרופסורים ומומחים בתחומם. כיתר חלקי האתר, גם האנציקלופדיה מתבססת על מקורות מודפסים, כגון "אוצר ישראל" - שערכים שנלקחו ממנו עברו עריכה, שכתוב ועדכון, ובמידה מועטה גם על ויקיפדיה העברית. האתר כולל מדור נרחב בשם "בשבילי התנ"ך", הכולל את טקסט המקרא כולו, וטקסט מלא של הפרשנים הקלאסיים ומבחר פרשנים חדשים. כמו כן כולל המדור קישור לכאלפיים מאמרים בתחומי המקרא, הקלטות של פרקי תנ"ך בטעמים, מדרשי הלכה ואגדה, גליונות העיון של נחמה ליבוביץ, איורים ומפות מקראיות ועוד. המדור "דפי עבודה" כולל עבודות מורים שהועמדו לרשות הציבור, והוא מכיל בשנת 2024 למעלה מ-7,200 עבודות. האתר כולל כתב עת לענייני ספרות ואומנות, "מעמקים". כתב העת פרסם בתחילת פעילותו ב-2006 גיליון בממוצע אחת לשישה שבועות, קצב שירד בהמשך, עד לפרסום הגיליון האחרון, גיליון 58, במרץ 2016 . כתב עת נוסף, "לימודים - כתב עת וירטואלי לענייני חינוך וחברה" יוצא לאור מ-2011 בקצב של גיליון או שניים בשנה. האתר אינו ממומן מתקציבים ציבוריים. אתר האינטרנט הרשמי של דעת זאב גלילי, בין האנציקלופדיה היהודית והוויקיפדיה, בבלוג שלו "היגיון בשיגעון" זאב גלילי, בין האנציקלופדיה היהודית והוויקיפדיה
מדרשת לינדנבאום

מדרשת או"ת לינדנבאום (בעבר נקראה מדרשת ברוריה) היא מדרשה תורנית לנשים בשכונת ארנונה בירושלים הפועלת תחת רשת אור תורה סטון. המדרשה היא אחת המסגרות הגדולות בישראל ללימוד תורה לנשים, והראשונה שהתקיים בה לימוד גמרא לנשים בסגנון ישיבתי[דרושה הבהרה]. תוכנית הלימודים במדרשה כוללת גמרא, מדרש, תנ"ך, מוסר, חסידות ומחשבת ישראל. מדרשת לינדנבאום החלה את דרכה בשנת 1976, אז כונתה על שם מייסדה וראשה הרב חיים ברבנדר, אשר עמד במקביל בראש ישיבת המבתר. שמה הרשמי היה "מדרשת ברוריה", על שם ברוריה, אשתו הלמדנית של רבי מאיר, אחד מחכמי המשנה הבולטים. את שמה הנוכחי קיבלה מדרשת לינדנבאום בשנות התשעים, על שם זוג הנדבנים בלדה ומרסל לינדנבאום המעורב במפעלים פמיניסטיים ותורניים. המדרשה נחשבת כחלוצת המדרשות התורניות לבנות, במקביל למדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן. המאפיין המובהק ביותר של חדשנותה הוא כניסתן של התלמידות ללימוד גמרא, תחום ישיבתי מרכזי שהיה עד אז נחלתם של מוסדות ישיבתיים לגברים בלבד. בהתחלה הייתה המדרשה בעלת זיהוי אנגלוסקסי מובהק, אך בחלוף השנים התחזק אופיו הישראלי של המקום. לצד המרכז בירושלים למדרשה שלוש שלוחות: "מתת כרמיאל" בכרמיאל שהוקמה ב-2014 ושלוחה בלוד שהוקמה ב-2017 ובפרדס חנה שהוקמה ב-2023 במדרשה מתקיימות תוכנית לבנות מישראל ותוכנית לבנות מחו"ל. תוכנית הדגל של המדרשה היא תוכנית "הדס" המשלבת לימודים במדרשה עם שירות צבאי מלא. הבנות לומדות שנה לפחות במדרשה בתנאי פנימייה ואחר כך מתגייסות לצה"ל, בעיקר לשירות בחילות החינוך, המודיעין או האוויר. במדרשה ישנן גם תוכניות לנשים אחרי שירות לאומי או צבאי. תוכנית אחת היא תוכנית ברוריה המיועדת לנשים מיד לאחר השירות ולפני הלימודים האקדמאים או תוך כדי אותם לימודים. בתוכנית השנייה, המכון למנהיגות הלכתית, לומדות המשתתפות גמרא והלכה באינטנסטיבות במשך חמש שנים, ונבחנות במבחנים המקבילים למבחני ההסמכה לרבנות של הרבנות הראשית. התוכנית לבנות חו"ל היא מהוותיקות שבמדרשות בישראל. בתוכנית מושם דגש על לימודי גמרא והלכה בצד לימוד תנ"ך ומחשבת ישראל. התוכנית שמה דגש על חינוך ציוני. בנות חו"ל מגיעות לשנת לימודים בארץ, חלקן נשארות לשנת לימוד שנייה ומיעוטן עולות לארץ מיד או בתום לימודיהן האקדמיים בחו"ל. התוכנית כוללת בעיקר בנות מאמריקה הלטינית (בתוכנית מיוחדת שנקראת "אמל"ט") ומאמריקה הצפונית. הרב שלמה בראון הוא ראש תוכנית חו"ל, הרבנית נעמי ברמן ראש בית המדרש של תוכנית חו"ל והרב אהד טהרלב הוא ראש התוכנית הישראלית. עד תשע"ח כיהנה הרבנית חנה גודינגר (דרייפוס) כראש בית המדרש. נכון ל-2021 משמשת הרבנית בילי רבינשטיין כראש בית המדרש. מלמדים במדרשה פרופ' הרב דניאל אפשטיין, הרב שוקי רייך, הרב ברוך גיגי (ראש ישיבת הר עציון), הרב אביה הכהן, הרב ד"ר דוד בן זזון, הרב חיים נבון ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של מדרשת לינדנבאום אתר המדרשה באנגלית מאמרי כתב העת בשדה באתר רמבי"ש דוד טברסקי, ‏הרב המגייס, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 בנובמבר 2018
סולם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סולם – כלי לטיפוס למקומות גבוהים סולם הסטטוס קוו – סולם הנמצא בכנסיית הקבר, וידוע בכך שאסור להזיזו סולם (מוזיקה) – מושג במוזיקה: רצף תווים בעל סדר ספציפי סולם ערכים במובן סקאלה סולם (יישוב) – יישוב ערבי-ישראלי בעמק יזרעאל סולם מדידה בסטטיסטיקה סולם (כתב עת) – ביטאונו של ישראל אלדד אישים: איציק סולם – מוזיקאי ישראלי יצחק סולם – מושתל הלב הראשון בישראל קתרין סולם – מתמטיקאית קנדית הסולם (פירושונים) סולם יעקב (פירושונים)
אדווין אבוט

האם התכוונתם ל... בית אדווין אבוט – בניין היסטורי בקיימברידג', מסצ'וסטס אישים אדווין אבוט (מחנך) – מחנך אנגלי אדווין אבוט אבוט – סופר ותאולוג בריטי, בנו של אדווין אבוט המחנך. שימש אף הוא בתפקידי חינוך.
רמזי סלימאן

רמזי סלימאן (נולד ב-23 ביוני 1947) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, ועמד בראשו. סלימאן נולד בנצרת למשפחה ערבית נוצרית. למד לתואר ראשון (1968) ושני (1972) בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון (היה אסיסטנט של פרופ' משה זכאי) ולתואר שני (1982 ושלישי (1989) בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. סלימאן הוא ממייסדי ומעורכי כתב העת האקדמי "Journal of Artificial Societies and Social Simulation". הוא עוסק בעיקר בפסיכולוגיה חברתית, ותחומי מחקרו כוללים מחקרי זהות, דילמות חברתיות וסימולציות ממוחשבות של תופעות חברתיות. סלימאן הוא העורך של כתב העת בנושאי היסטוריה וסוציולוגיה פלסטינית "Palestinian Review of Society and History" בהוצאת מרכז מדה אל-כרמל. שימש כנשיא אגודת הגליל. רמזי סלימאן, באתר ResearchGate דף אישי באתר החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה אודות סלימאן פרופ' רמזי סלימאן נגד טי שירט רצחני רמזי סלימאן, עת לפרוש מהכנסת, באתר הארץ, 23 ביוני 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.