laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1819

שנת 1819 היא השנה ה-19 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1819 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 22 בפברואר – ספרד מוכרת את פלורידה לארצות הברית 16 ביוני – רעידת אדמה חזקה בהודו – כ-1500 הרוגים 26 ביוני – נרשם הפטנט על אופניים 16 באוגוסט – טבח פיטרלו: פרשים חמושים מסתערים על מפגינים במנצ'סטר שבאנגליה, שהפגינו למען רפורמות פוליטיות 14 בדצמבר – אלבמה מצטרפת לארצות הברית 8 בפברואר – ג'ון ראסקין, סופר, צייר ומבקר אמנות אנגלי (נפטר ב-1900) 8 במרץ – רוג'ר פנטון, צלם בריטי (נפטר ב-1869) 24 במאי – המלכה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת (נפטרה ב-1901) 31 במאי – וולט ויטמן, משורר והומניסט אמריקאי (נפטר ב-1892) 10 ביוני – גוסטב קורבה, צייר צרפתי (נפטר ב-1877) 20 ביוני – ז'אק אופנבך, מלחין (נפטר ב-1880) 21 ביולי – אלן פינקרטון, ראש השירות החשאי של ארצות הברית בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית ומייסד חברת החקירות פינקרטון (נפטר ב-1884) 1 באוגוסט – הרמן מלוויל, סופר ומשורר אמריקאי ידוע בעיקר בשל ספרו "מובי דיק" (נפטר ב-1891) 13 באוגוסט – ג'ורג' סטוקס, פיזיקאי ומתמטיקאי אנגלי (נפטר ב-1903) 26 באוגוסט – הנסיך אלברט סאקסה-קובורג-גותה, בעלה של ויקטוריה מלכת בריטניה (נפטר ב-1861) 13 בספטמבר – קלרה שומאן, מלחינה ופסנתרנית גרמניה (נפטרה ב-1896) 18 בספטמבר – לאון פוקו, פיזיקאי (נפטר ב־1868) 23 בספטמבר – ארמן איפוליט פיזו, הפיזיקאי הראשון אשר מדד את מהירות האור בשנת 1849 באמצעות גלגל שיניים מסתובב (נפטר ב-1896) 22 בנובמבר – מרי אן אוונס, סופרת בריטית הידועה בשם העט שלה ג'ורג' אליוט (נפטרה ב-1880) 30 בדצמבר – תאודור פונטאנה, סופר ומשורר גרמני מהזרם הריאליסטי (נפטר ב-1898) 19 באוגוסט – ג'יימס ואט, מהנדס (נולד ב-1736) 2 בנובמבר – אדוארד בירד, צייר ז'אנר אנגלי (נולד ב-1772) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1819 התחילה ביום ט"ז בטבת ה'תקע"ט (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-ד' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1819 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1819 במדע‎ ילידי 1819‎ נפטרים ב-1819‎ מדיה וקבצים בנושא 1819 בוויקישיתוף
סטרטו

סטרטו (באיטלקית: Stretto, ברבים: סטרטי) הוא המונח המוזיקלי, הלקוח מן המילה האיטלקית "סטרינג'רה" - "לצופף", מתאר מצב בפוגה, שבו מוטיב משמש לליווי עצמו. לדוגמה, אם קול האלט מתחיל את הנושא לפני שקול הסופרן השלים את כניסת הנושא הקודמת, זהו סטרטו. סטרטו משמש ברוב המקרים להגביר את הדחיסות הקונטרפונקטית של הפוגה, באופן המרמז במקרים רבים על סיומה הקרוב, כפי שאפשר לראות בפוגה הראשונה בכרך הראשון של הפסנתר המושווה מאת באך . במקרים אחרים, הסטרטו משמש להצגת כושר המצאה קונטרפונקטי, כמו בפוגה במי מז'ור מן הספר השני של הפסנתר המושווה, שם, לאחר תצוגה שמרנית (נושא מלווה בנושא נוגד) מביא באך תצוגת-נגד, שבה הנושא מלווה את עצמו בסטרטו, ואחריה נושא נגדי המלווה את עצמו. כשההוראה "סטרטו" מופיעה כסמן ריגושי ביצירה, היא מרמזת להאצה (אצ'לרנדו) זמנית, כמו בתיבה 227 בבלדה השלישית של שופן, בתיבות 16 ו-17 של הפרלוד הרביעי שלו במי מינור ובתיבה 25 של האטיוד אופוס 10 מס' 12 שלו, "אטיוד המהפכה".
לינגאם

לינגאם (במקור בסנסקריט, "סימן") הוא סמל לפולחן האל שיווה ההינדי. השימוש בסמל זה במסורת ההודית הוא מסורת עתיקה, שאת ראשיתה ניתן למצוא כבר בתרבויות המוקדמות של עמק האינדוס. משמעות השם "שיווה" היא "מבשר טובות", או "בר מזל". הצירוף "שיווה לינגה" משמעו, אם כך, "סימלו (או סימנו) של האל הגדול של היקום, שהוא כולו מבשר טובות". שיווה משמעו גם אותו אחד שבו נמה הבריאה כולה לאחר התפרקותה. משמעות המושג לינגה זהה – המקום שבו עצמים נבראים יתפרקו במהלך התפוררות היקום הנברא. על פי תפיסת ההינדואיזם, אותו אל הוא הבורא, המקיים והמפרק את היקום, ולפיכך שיווה לינגה הוא סמל לאל עצמו. למונח लिङ्गं liṅgaṃ בסנסקריט, המתועתק כ"לינגה", משמעויות רבות, באופן כללי – סימן, סמל או מאפיין. בסנסקריט נגזרו מהמשמעות הכללית כמה וכמה שימושים שונים; בכלל זה: דמותו של האל; סימפטום או סימן למחלה; כתם או נקודה; הוכחה, אמצעי להוכחה; השפעתו של תוצר, הנובע מסיבה ראשונית; ועוד. במונח לינגאם נעשה לעיתים שימוש כמונח נרדף ל"שיווה לינגם", כמזבח או איקונה המייצג את שיווה. פולחן שיווה נעשה בעיקר סביב דמות של לינגאם, שהיא בדרך כלל עמוד גלילי קצר שחלקו העליון מעוגל, בדרך כלל על בסיס עגול. הפולחן סביב דמות כזו הוא עתיק מאוד, ושרידים שלו נמצאו עוד בתרבות האראפה (Harappa), בצפון מזרח פקיסטן של היום, לפני 6,000 שנה. פולחן הלינגאם שולב בהינדואיזם לפני כ-2,000 שנה. הלינגאם הוא הסמל העתיק ביותר של שיווה; הוא עשוי מאבן, בדרך כלל, שפוסלה במיוחד או אף בצורה טבעית, אך ישנם גם לינגאם העשויים ממתכת, אבני חן, קריסטל, עץ, אדמה, ואף מקרח, חול, אורז, אוכל מבושל, חרס, גללי פרה, חמאה, מחרוזות רודרקשה, אפר, עץ אלגום, יבלית, זר פרחים, או דבשה (מולסה). מסתבר, שצורתו המדויקת של הלינגאם אינה הכרחית, והדגש הוא על היותו מייצג כוח שמימי. כאמור, הלינגאם הוא סמל לשיווה, שנועד להיקש ממנו אל האל שיווה. פרשנים מערביים מפרשים את הלינגאם כסמל פאלי, ומייצג את איבר המין הזכרי. לא מעט חוקרים חולקים על פרשנות זו. מדיה וקבצים בנושא לינגאם בוויקישיתוף לינגאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הודו ובנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל חבל הסאר

סמל חבר הסאר הוא סמל המדינה הגרמנית חבל הסאר. עיצובו הוא מגן מחולק לרבעים המציגים כל אחד את חלקי החבל. הסמל אומץ כסמל המדינה עם סיום החסות הצרפתית על פי חוק של ממשלת חבל הסאר והוטען על הדגל הלאומי כדגל המדינה. הרבע הראשון מציג את שלט האצולה של נסיך נאסאו-זארבריקן - אריה ארז'ן (כסף) בתנוחת פסיעה מוכתר בכתר אור (זהב) על רקע אזור (כחול). סביב האריה פזורות נקודות ארמין כסופות. הרבע מייצג את הערים זארבריקן (Saarbrücken) ונוינקירכן (Neunkirchen). הרבע השני מציג את שלט האצולה של הנסיך הבוחר הארכיבישוף מטריר - צלב גולס (אדום) תלת־ממדי על רקע לבן. הרבע מיצג את מרזיג-ודרן (Merzig-Wadern) ואת סנט ונדל (St. Wendel) הרבע השלישי מציג את סמל דוכסות לוריין - שדה זהב ובתוכו באנד (קו אלכסוני) אדום המוטען בשלוש ציפורים לבנות. הרבע מייצג את העיר סארלואי. הרבע הרביעי מציג את סמל הפלאטינאט של הריין - אריה זהב מוכתר בכתר אדום על רקע שחור. הרבע מיצג את סארפאלץ (Saarpfalz). מדיה וקבצים בנושא סמל חבל הסאר בוויקישיתוף ממשלת חבל הסאר, חוק מס' 508 בדבר דגל חבל הסאר, וחוק מס' 509 בדבר סמל חבל הסאר, (9 ביולי 1956) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולסטארז

אולסטארז הוא אלבום משותף של אמני משפחת תאקט אשר יצא דרך חברת התקליטים "תאקט" באוקטובר 2004. באלבום יש 26 רצועות בעלי אורך כולל של יותר משעתיים. בין האומנים המתארחים באלבום נמצאים שרית חדד, מומי לוי, כלא 6 ועוד. האלבום באתר מומה
חי (אלבום של שי 360)

חי הוא אלבום הסולו הראשון של שי 360 בעברית. האלבום נמכר החל משנת 2005. האלבום כולל מספר סינגלים כאשר המוכר ביותר הוא "קבל" בהשתתפות הראפרים סאבלימינל, הצל וגיא מזיג. באלבום מתארחים אמנים רבים כמו אבי סינגולדה (גיטרות), ברק ציוני (בס), איציק שמלי ועוד. חי שי הגיע קבל שבור את הדממה כמו חיות יאסו עננים אדומים עדות לא יודע מה לעשות אלוהים שלי אם רק היית יודעת 360 פנאי פלוס רק בן אדם פת במלח מה שראינו המאבק שיחה ממתינה מידע על האלבום חי באתר MusicBrainz האלבום באתר מומה ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלדד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אלדד ומידד – דמויות מקראיות המוזכרות בפרשת בהעלותך שבספר במדבר אלדד הדני – סוחר ונוסע יהודי במאה ה-9 אישים ששם משפחתם אלדד: אריה אלדד – קצין רפואה ראשי לשעבר, פרופסור לרפואה וחבר הכנסת מטעם סיעת האיחוד הלאומי; בנו של ישראל אלדד ישראל אלדד (שייב) – ממנהיגי הלח"י, סופר, מורה, פובליציסט, ומתרגם כתבי פרידריך ניטשה לעברית; אביו של אריה אלדד קרני אלדד – מוזיקאית וזמרת ישראלית; בתו של אריה אלדד אחר: כפר אלדד – התנחלות וכפר קהילתי בהרי יהודה, מדרום-מזרח להרודיון; שייך למועצה האזורית גוש עציון
1820

שנת 1820 היא השנה ה-20 במאה ה-19. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. 1 בינואר 1820 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 8 בינואר – שארג'ה הופכת למדינת חסות בריטית 28 בינואר – גילוי אנטארקטיקה על ידי משלחת חקר בראשות האציל הפרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן 23 בפברואר – קשר רחוב קאטו: נחשפת מזימה להתנקש בחייהם של כל חברי הקבינט הבריטי 15 במרץ – מדינת מיין מצטרפת לארצות הברית 8 באפריל – מתגלה הפסל ונוס ממילו 24 באוגוסט – ראשית המהפכה הליברלית בעיר פורטו, שהובילה לניסוח חוקה עבור פורטוגל ולהכרזה על עצמאות ברזיל 17 בנובמבר – קפטן נתניאל פאלמר (Nathaniel Palmer) הוא האמריקאי הראשון שמגיע ליבשת אנטארקטיקה 17 בינואר – אן ברונטה, סופרת בריטית (נפטרה ב-1848) 8 בפברואר – ויליאם שרמן, גנרל אמריקני, מהמפקדים הבולטים של צבא ארצות הברית (צבא הצפון) במלחמת האזרחים האמריקנית (נפטר ב-1891) 15 בפברואר – סוזן ב. אנתוני, פעילה למען זכויות הנשים בארצות הברית (נפטרה ב-1906) 28 בפברואר – ג'ון טניאל, מאייר אנגלי (נפטר ב-1914) 6 באפריל – פליקס טורנשון, הוא נדאר, צלם, קריקטוריסט ועיתונאי צרפתי (נפטר ב-1910) 27 באפריל – הרברט ספנסר, הוגה דעות ופילוסוף בריטי, מפתח הדרוויניזם החברתי (נפטר ב-1903) 12 במאי – פלורנס נייטינגייל, חלוצת מקצוע הסיעוד המודרני (נפטרה ב-1910) 16 במאי – ברנהרד פריז, צייר גרמני (נפטר ב-1879) 5 ביולי – ויליאם ג'ון מקורן רנקין, מדען, ממציא ומהנדס סקוטי, חוקר מכונות הקיטור (נפטר ב-1872) 13 באוגוסט – ג'ורג' גרוב, סופר אנגלי (נפטר ב-1900) 6 באוקטובר – ג'ני לינד, זמרת סופרן שוודית (נפטרה ב-1887) 28 בנובמבר – פרידריך אנגלס, פילוסוף גרמני (נפטר ב-1895) 29 בינואר – ג'ורג' השלישי, מלך בריטניה (נולד ב-1738) 25 באפריל – וולני, היסטוריון ומדינאי צרפתי (נולד ב-1757) 6 ביוני – הנרי גרטן, מדינאי אירי (נולד ב-1746) 19 ביוני – ג'וזף בנקס, חוקר טבע ובוטניקאי בריטי, ופטרון לפעילות המדעית בבריטניה (נולד ב-1743) 10 ביולי – ויליאם ואייט ביב, מושל אלבמה הראשון (נולד ב-1781) 21 באוגוסט – חיים פרחי, יועצם היהודי של שליטי הגליל בימי האימפריה העות'מאנית, ובמהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל (נולד ב-1760) 26 בספטמבר – דניאל בון, חלוץ אמריקני (נולד ב-1734) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1820 התחילה ביום כ"ו בטבת ה'תק"ף (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-י"ד בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 366 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1820 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1820 במדע‎ ילידי 1820‎ נפטרים ב-1820‎ מדיה וקבצים בנושא 1820 בוויקישיתוף
בקרת מקביליות

במדעי המחשב, לרבות בתכנות, מערכות הפעלה, מסדי נתונים ומעבדים, בקרת מקביליות (באנגלית Concurrency control) הוא מנגנון המבטיח תוצאות נכונות לפעולות שנעשות בעת ובעונה אחת על ידי גורמים או משתמשים שונים. המנגנון - כמו רמזור בצומת כבישים - מסדיר את פעולתם של הגורמים השונים באופן שאמור להגן עליהם מגרימת נזק זה לזה או לאובייקט שעליו הם פועלים. בקרת מקביליות במערכות לניהול מסדי נתונים מבטיחה שתנועות (Transactions) יוכלו להתבצע במסד הנתונים בו זמנית מבלי לפגוע בנכונות ועקביות הנתונים. תנועה היא אבסטרקציה של אוסף פעולות קריאה וכתיבה אטומיות לאובייקטים במסד הנתונים. כאשר שתי תנועות שונות ניגשות לאותו אובייקט, התנגשות עלולה לצור מצב של חוסר עקביות. מנגנון בקרת המקביליות דואג שביצוע התנועות יהיה נכון ושקוף למשתמש, על ידי שמירה שכל הפעולות המבוצעות במסד הנתונים עונות על כללי ACID. מנגנוני בקרת המקביליות מתחלקים לשני סוגים עיקריים: בקרת מקביליות פסימית - חסום פעולות של תנועות שעלולות להפר כללי סנכרון. בקרת מקביליות אופטימית - השהה סנכרון של תנועה עד שתסתיים ללא פעולות חוסמות, ורק אז בטל תנועות שמפרות כללי סנכרון. קיימות שיטות רבות ומגוונות לבקרת מקביליות, בהן: מנגנון נעילה בשני שלבים (2PL, Two Phase Locking) מנגנון לסידור תנועות לפי חותם זמן מנגנון לסידור תנועות לפי סדר התחייבות זיהוי קונפליקטים על ידי גרף מקביליות היא עקרון יסודי במערכות הפעלה מודרניות אשר מכוונות ליעל את ניצול משאבי המחשב הזמינים בכל יחידת זמן. המקביליות מאפשרת למערכת לטפל במספר משימות, תהליכים ותהליכונים בו זמנית (לפחות לכאורה, למשל באמצעות החלפת הקשר). עם זאת, ניהול עבודה במקביל מציב למערכת אתגרים משמעותיים, כגון מניעת פעולות סותרות, שמירה על שלמות הנתונים ותיאום הגישה למשאבים. מערכת ההפעלה מתמודדת עם אתגרים אלו באמצעות מנגנונים של בקרת מקביליות. חלק מהפתרונות כוללים שימוש במנעולים, בעוד שפתרונות אחרים מציעים שימוש בפעולות אטומיות ובאלגוריתמים חסרי נעילות. סמפור (מדעי המחשב) עיבוד מקבילי בעיית הפילוסופים הסועדים קטע קריטי Concurrency control, IBM Documentation, ‏13/2/2023 Operating System: Concurrency, ByJue's Exam Prep, ‏25/9/2023
יומנו של חנון (ספר)

יומנו של חנון (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid) הוא ספר מאויר שנכתב על ידי הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני. הספר הוא הראשון בסדרת הספרים יומנו של חנון. הספר יצא לאור בעברית בשנת 2008 בתרגומו של תומר קרמן, בהוצאת כנרת. הפורמט המקורי של הספר נשאר, והוא כתוב באותיות כתב, גדולות ועגולות, הנראות כאילו נכתבו על ידי ילד. עלילת הספר מתארת את חייו של גרג הפלי, נער אמריקאי העולה לחטיבת הביניים, שהוא האח האמצעי בין שני אחים, רודריק (אחיו הבכור) ומני (אחיו הקטן). גרג הפלי הוא "חנון" המתקשה עם בעיות האופייניות לגילו בבית ובבית הספר. העולם התרבותי המתואר בספר הוא עולם אמריקני עירוני, והוא כולל אירועים כ"תעלול או ממתק" בליל כל הקדושים, קניית מתנות בחג המולד, בחירות לתפקיד גזבר הכיתה והצגת הקוסם מארץ עוץ על ידי ילדי בית הספר. ערך מורחב – יומנו של חנון - דמויות גרג הפלי - כותב היומן, ילד "חנון", אחיהם של רודריק ושל מני, וחברו הטוב של ראולי. גרג מתחיל חטיבת ביניים. רודריק הפלי - אחיו הגדול של גרג, נוהג להציק לו כל הזמן, הוא המתופף של להקת "חיתול תאון" (איות שגוי שלו ל"חיתול טעון"). לרודריק יש שגיאות כתיב. ראולי ג'פרסון - מפונק, מאופיין בהתנהגות ילדותית במיוחד, התנהגותו מפריעה לגרג בתחילת הספר, אך בסופו הוא מקבל את ראולי כמו שהוא והם מתחילים להיות החברים הטובים ביותר. מני הפלי - אחיו הקטן של גרג, שהוריו נוהגים תמיד "להגן עליו", וגם התנהגות זו מפריעה לגרג. נוהג להתפרע ולקלקל דברים ומאשים בכך את גרג ורודריק, שני אחיו. סוזן הפלי - אימו של גרג, קנתה לו את היומן, היא נוהגת לעשות לגרג בושות . פרנק הפלי - אביו של גרג, אוהב לעבוד על הקרב של מלחמת האזרחים, תמיד מנסה להפוך את גרג ל"גבר". שיראג גופטה - תלמיד נמוך מכיתתו של גרג, גרג עשה עליו את מתיחת ״שיראג הבלתי נראה״ בספר רודריק שולט. קולין לי - חברו הטוב הזמני של ראולי. דארן וולש - תלמיד מכיתתו של גרג שנגע בגבינה שהייתה על האספלט (משחק נגיעת הגבינה). פרגלי - ילד מכיתתו של גרג, בעל ״בעיות הגיינה״. פטי פארל - ילדה בת כיתתו של גרג, פטי שונאת אותו ונוהגת להציק לו ולהאשים אותו, גרג שונא אותה. סבתא גאמי - סבתא של גרג, עשתה את ה״שיחה״ בעובדות החיים דוד גארי - דוד של גרג, גרוש 3 פעמים. דוד צ׳ארלי - דוד של גרג, נהג להציק לו כשהיה קטן. דוד ג׳ו - דוד של גרג, אחיו הקטן של פרנק, נוהג לעצבן את פרנק. מר ג׳פרסון - אבא של ראולי, לא אוהב את גרג. יומנו של חנון (סרט) יומנו של חנון (סרט, 2021) מדיה וקבצים בנושא יומנו של חנון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יומנו של חנון (באנגלית) האתר הרשמי של הספר (באנגלית) מאיה לוין, "יומנו של חנון", ג'ף קיני: יורם, גאון, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2008 כנרת זמורת-ביתן דביר - יומנו של חנון יומנו של חנון, באתר OCLC (באנגלית)
דימות

דימוּת (באנגלית: imaging ― או "הדמאה", בשימוש לא-תקני; גם "הדמיה" בשימוש רחב אך לא-תקני) הוא כל תהליך היוצר (או משחזר) דמות או צורה של עצם, ובפרט ייצוג חזותי של העצם – כלומר תמונה שלו. דימות יכול להתבצע באמצעות שיטות, כלים וסוגי מדידות שונים, שאינם בהכרח אופטיים (כלומר, לא מתבססים בהכרח על אור נראה). תהליך הדימות מאפיין את הגודל או המידע הנמדדים באופן מרחבי, במקום להסתפק במדידה בודדת וכוללת של המידע. לדוגמה, כאשר מדובר במדידת אור נראה, ניתן להבחין בין מד אור, ובין חיישן דימות אופטי. מד אור הוא מכשיר המודד כמות של אור באופן כוללני, ופולט "קריאה" של עוצמת האור כמספר בודד. לעומתו, חיישן הדימות מודד את כמות האור בנקודות שונות ובכך מאפשר ליצור תמונה מרחבית, במקום קריאה בודדת. חיישן דימות אופטי מהווה את ליבה של כל מצלמה, כמו גם העין האנושית (הרשתית היא למעשה חיישן דימות). לשימושים צבאיים קיימים אמצעי ראיית לילה תרמיים, המשתמשים באור תת-אדום לקליטת טמפרטורה של עצמים, ובמיוחד לראית בני אדם בלילה. במיקרוסקופיה לא אופטית, למשל במיקרוסקופ כוח אטומי, נעזרים בדימות לשם קבלת דמות מוגדלת של עצמים זעירים במיוחד מתוך סריקה של מחט עדינה. ערך מורחב – דימות רפואי בדימות רפואי משמשות שיטות רבות לשם קבלת תמונה, לעיתים בזמן אמת, של אברי הגוף הפנימיים, שאינם גלויים לעין, כמו: בדיקת אולטראסאונד, המשתמשת בגלי קול בתדירות גבוהה טומוגרפיה דימות תהודה מגנטית (MRI) אמצעי הדימות הרפואיים המתפתחים והולכים, מאפשרים להגיע להבנה טובה יותר של תפקוד המוח ברמה האנטומית, הפיזיולוגית והביוכימית. בתחום הנוירולוגי, בדיקות הדימות מתחלקות לשתי קבוצות: בדיקות מבניות (סטרוקטורליות) – בדיקות המתמקדות בשינויים מבניים במוח, בעקבות מחלות הפוגעות במוח או לאחר חבלת מוח. בדיקות אלו כוללות: צילום רנטגן, דימות בטומוגרפיה Computed Tomography) CT). בדיקות תפקודיות (פונקציונליות) – בדיקות המתמקדות בעיקר בתפקוד של חלקים שונים במוח המתבטאים בשינויים במטבוליזם, בזרימת הדם או בעוררות רשתות במוח. בדיקת אלו כוללות: טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים, דימות תהודה מגנטית, טומוגרפיית פליטת פוטון בודד ודימות תהודה מגנטית תפקודי דִּמּוּת במילון מונחים יחידים [כללי] (תשל"א–תשפ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית לדוגמה, בבית החולים איכילוב. הדמיה היא סימולציה 'simulation', שונה מדימות 'imaging': האקדמיה. מנור, א', וטיאנו, ש' (2012). לחיות עם הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות. תל אביב: דיונון. מוניץ, ח' (עורך). (2016). פרקים נבחרים בפסיכיאטריה מהדורה שישית. תל אביב: דיונון. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורית אדאטו

אורית אדאטו (נולדה ב-1955), היא קצינה בכירה לשעבר בצה"ל ובשירות בתי הסוהר ומנהלת ישראלית. שימשה קצינת ח"ן ראשית ולאחר מכן נציבת שירות בתי הסוהר – האישה הראשונה בתפקיד זה. אורית אדאטו נולדה בקריית טבעון ב-1955 בשם אורית אליעז. התגייסה לצה"ל ב-1973. שירתה בבה"ד 12 כמפקדת כיתה, ולאחר שסיימה קורס קצינות שירתה כמפקדת מחלקה. שלוש שנים לאחר שהשתחררה מצה"ל שבה לשרת בו, בחיל הנשים. ב-1982 מונתה לקצינת ח"ן אוגדתית של עוצבת געש בפיקודו של אביגדור קהלני, ובהמשך שימשה כמפקדת יחידת המורות בפיקוד צפון, ראש מדור תורה והדרכה במפקדת קצינת ח"ן ומפקדת ענף ח"ן במחנה 80. ב-1990 מונתה לקצינת ח"ן של פיקוד הנח"ל. בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים שהחלה באותה העת, הוטל על הנח"ל לסייע בקליטת העולים, ואדאטו מונתה לעסוק בנושא. עם סיום תפקידה למדה שנה במכללה לביטחון לאומי, וב-1995 מונתה למפקדת בה"ד 12. ב-1997 התמנתה לקצינת ח"ן ראשית והועלתה לדרגת תת-אלוף. במהלך כהונתה המשיכה במדיניות שהובילה קודמתה, ישראלה אורון לפיה עניינים שבשגרה ובטיפול בפרט יעברו מקצינות הח"ן למפקדיהן של החיילות, מתוך התפיסה שבמקרים שבהם אין שוני רלוונטי בין חיילים לחיילות, לא צריך להיות הבדל בטיפול בהם. כך, למשל, הועבר השיפוט המשמעתי של החיילות מקצינות הח"ן למפקדים. כמו כן, הועברה יחידת המורות לחיל החינוך. לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 2000 מינה אותה השר לביטחון הפנים לנציבת בתי הסוהר, והיא הייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. על המינוי נמתחה ביקורת בשירות בתי הסוהר, משום שהדבר התפרש כהבעת אי אמון בפיקוד הבכיר של השירות. אחד מהישגיה הבולטים במהלך תקופת כהונתה בשירות בתי הסוהר, הוא פתיחת בית סוהר אופק, מתקן כליאה המיועד לבני נוער. עד אז נכלאו בני נוער באגף נפרד בכלא השרון. בזמן שירותה כנציבה התמודדה עם אתגרים משמעותיים כגון העלייה הדרסטית במספר האסירים הביטחוניים עקב האינתיפאדה השנייה, וכן מאסר אישים מתוקשרים כגון השר לשעבר אריה דרעי. בשנת 2003 סיימה את תפקידה כנציבת שירות בתי הסוהר. מאז ניהלה חברה לייעוץ בעניינים ביטחוניים ושימשה כיועצת מקצועית לחברות שפעלו להפעלת בית סוהר פרטי. בשנים 2001 עד 2010 כיהנה כסגנית-נשיא התאחדות בתי הסוהר הבינלאומית (ICPA). אדאטו חברה במועצה לשלום ולביטחון. היא יושבת ראש עמותת "גשר", חברה בליגה לידידות אמריקה-ישראל ובהנהלת אלו"ט, ומכהנת כנשיאת סניף "פורום הנשים הבינלאומי בישראל" (IWF). לאדאטו תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. מדיה וקבצים בנושא אורית אדאטו בוויקישיתוף ציטוטים בנושא אורית אדאטו בוויקיציטוט אריה דיין, ‏אנחנו נקים בית סוהר לדוגמה, ארץ אחרת 33, 2006 יורם יובל, שיחת נפש עם אורית אדאטו, כאן חינוכית, 15 באפריל 2015 אליס שלוי, אורית אדאטו, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) שרי מקובר-בליקוב, ‏אורית אדטו: "הבריחה הייתה כשל ביטחוני־מודיעיני, אבל הדרישה של הדרג המדיני לשקט משפיעה", באתר מעריב אונליין, 30 באוקטובר 2021 מפרי עטה: החזירו לנו את יום ירושלים, באתר ישראל היום, 28 במאי 2022 אסף זוהר, ‏אושר מינוי תא"ל אורית אדאטו לנציבת שירות בתי הסוהר, באתר גלובס, 3 באפריל 2000 ערוץ 7, יו"ר גשר פורש אחרי 8 שנים בתפקיד, באתר ערוץ 7, ‏23/04/19
אנגלה פוסטמה

אנגלה פּוֹסְטְמָה (בהולנדית: Angela Postma; נולדה ב-6 באוגוסט 1971 באדה) היא שחיינית עבר הולנדית. אלופת אירופה (בריכת 25 מטר) (סטוונגר 1994) במשחה ל-50 מטר פרפר. באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בסטוונגר, נורווגיה בשנת 1994 זכתה פוסטמה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.48 שניות, לפני מרטינה מורבצובה מסלובקיה (27.84 שניות), מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.52 שניות, אחרי סנדרה וולקר מגרמניה (25.29 שניות) ומדליית ארד במשחה שליחות 4X50 מטר חופשי, אחרי גרמניה ושוודיה. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל בשנת 1995 היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי. בתוצאה של 25.10 שניות, אחרי לי ג'ינגהי מסין (24.62 שניות) ולפני סנדרה וולקר (25.21 שניות). באליפות אירופה שנערכה בווינה באותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.86 שניות, אחרי לינדה אולפסון משוודיה (25.76 שניות) ופרנציסקה ואן אלמסיק גרמניה (25.80 שניות). באולימפיאדת אטלנטה (1996) היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.82 שניות. באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1998 היא סיימה פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.67 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.64 שניות, כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 56.85 שניות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:11.73 דקות, לאחר ששחתה את סגנון הגב בתוצאה של 1:05.18 דקות. באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשפילד, אנגליה בדצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4X50 מטר חופשי. אנגלה פוסטמה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אנגלה פוסטמה, באתר olympedia.org
אשמת שורדים

אשמת שורדים (או אשמת הניצול) היא תופעה פסיכולוגית בה שורדים או ניצולים מאירוע טראומתי חשים אשמה על כך שניצלו. לעיתים קרובות, שורדים חשים אחריות על מותם או פציעתם של אחרים, גם כאשר לא הייתה להם השפעה על המצב. בעבר, אשמת שורדים נחשבה לסימפטום של הפרעת דחק פוסט-טראומטית. אך בספר האבחנה הפסיכיאטרי DSM-5 היא אינה מופיעה בקריטריונים האבחוניים. אשמת שורדים יכולה להופיע גם בקרב אנשים שלא סובלים מפוסט־טראומה, אך בקרב הסובלים מפוסט־טראומה, נוכחות של אשמת שורדים קשורה להשלכות קשות יותר לבריאות הנפשית. אשמת שורדים מדווחת בקרב אנשים שחוו טראומות שונות כמו פליטים, חיילים, שורדי פיגועי טרור וסבים וסבתות שנכדם נפטר. כ-30-60% ממי ששרדו אירוע טראומתי סובלים מאשמת שורדים. מקור המושג אשמת שורדים הגיע מתיאורים של שורדי שואה אשר היו אסירים במחנות ריכוז. דחק תמידי, עבדות, עינויים והרעבה פגעו בבריאותם של אסירים במחנות הריכוז. לאחר מלחמת העולם השנייה זיהה אדי דה-וינד (אנ') פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי הולנדי-יהודי, ששורדי שואה סובלים מתסמינים וסימפוטומים משותפים. אוסף התסמינים הללו קיבל את השם תסמונת מחנות הריכוז (concentration camp syndrome; KZ syndrome). תסמונת זו דומה מאוד להפרעת דחק פוסט־טראומטית. ישנן מספר חוויות משותפות שמאפיינות את התופעה. השאלה הבסיסית ששואלים הסובלים מהתופעה, היא למה דווקא הם ניצלו, בעוד אחרים נפגעו קשה יותר בעת האירוע. מכיוון שהשורד לא יכול להצדיק את העובדה הזאת, הוא יראה בה אשמה ובושה, חוסר בסולידריות עם סביבתו, או אפילו אחריות על האירוע. במובן מסוים חוויה זו היא מנגנון הגנה, שכן היא נובעת מהרגשה של שליטה בסיטואציה ותחושת מסוגלות, ומצילה את השורד מתחושת חוסר האונים. במצביה הקיצוניים, כמו בתסמונת מחנות הריכוז, יכולה התסמונת לכלול את הסימפטומים הבאים: סף חרדה ורגזנות נמוך. נטייה לדיכאון ולפאסיביות. קהות רגשית וקשיי ריכוז. נדודי שינה וסיוטי לילה מתמשכים ורציפים. רגשי אשמה ובושה חזקים. חשדנות וחוסר אמון בבני אדם. תחושת זרות לחברה שלא חוותה והייתה שם. חוסר יכולת להגיע לסיפוק והנאה מהחיים. גישה פסימית ומיואשת לחיים. קידוש הסבל כהנצחת הקרובים שנרצחו. רצון להיות "מצבה חיה". מחלות פסיכוסומטיות. עם זאת, לפעמים מתרחש אירוע של טראומה קולקטיבית, ובהתאם לקרבה השונה מתפתח מדרג שונה של החוויה כך שהיא לא מגיעה עד לסימפטומים החמורים. פציעה מוסרית מיכה נוימן, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה בהוצאת פפירוס, עמ' 267–273 דינה ורדי, נושאי החותם מה חשוב לומר לניצולים ששרדו את התופת?, באתר ‏מאקו‏, 12 באוקטובר 2023 מיכל קורן קריב, ‏"אשמת הניצולים": התופעה בקרב הניצולים והמשפחות השכולות, באתר ‏מאקו‏, 31 באוקטובר 2023 פנינית רוסו-נצר, ‏הם מתו ואני חי: החיים ממשיכים - אז למה אנחנו מרגישים רע עם עצמנו?, באתר מעריב אונליין, 20 בנובמבר 2023 Hannah Murray, Yasmin Pethania, Evelina Medin, Survivor guilt: a cognitive approach, The Cognitive Behaviour Therapist 14, 2021 doi: 10.1017/S1754470X21000246 Robert Jabłoński et al, The progressive nature of concentration camp syndrome in former prisoners of Nazi concentration camps – Not just history, but the important issue of contemporary medicine, Journal of Psychiatric Research 75, 2016-04, עמ' 1–6 doi: 10.1016/j.jpsychires.2015.12.017 Jarosław Sak, Magdalena Suchodolska, Eliazar de Wind (1916–1987), Journal of Neurology 268, 2021-06, עמ' 2297–2298 doi: 10.1007/s00415-020-09922-0 רינג ליה ושליו ענת, אשמת היש רדות המטפל בזמן מלחמה, באתר פסיכולוגיה עברית