חואנה, נסיכת קסטיליה

חואנה, נסיכת קסטיליה, הידועה בשם לה בלטראניה (בספרדית: Joana de Trastâmara;‏ 28 בפברואר 1462 – 12 באפריל 1530), הייתה טוענת לכס המלכות של קסטיליה, ומלכת פורטוגל כאשתו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, דודה. אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה התחתן עם ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, בתו של דוארטה, מלך פורטוגל ואחותו הצעירה של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ב-21 במאי 1455. שבע שנים מאוחר יותר, חואנה נולדה באלקסאר המלכותי של מדריד. אנריקה הרביעי היה נשוי בעבר לבלאנש השנייה, מלכת נווארה. לאחר שלוש עשרה שנים, נישואים אלה בוטלו בטענה שמעולם לא בוצעו. זה יוחס לקללה, שהשפיעה רק על יחסיו של אנריקה עם בלאנש; מספר זונות מסגוביה העידו כי לא הבחינו בעדות לקיום היחסים. לאנריקה לא היו ילדים אחרים והשמועות היו חסרות אונים. בין אם היא נכונה ובין אם לאו, השמועה הזו הופצה בהרחבה על ידי מתנגדיו של אנריקה, אשר עוד רמזו שהאינפנטה הקטנה (חואנה) היא ילדתו של בלטראן דה לה קואבה, חביב מלכותי בחצר, אשר קיבל את התואר דוכס אלבורקרקי הראשון ב-1464. הם כינו את חואנה "לה בלטראניה", התייחסות מלגלגת לחוסר הלגיטימיות שלה לכאורה. אמה של חואנה, ז'ואנה מפורטוגל, גורשה בסופו של דבר לטירה של הבישוף פונסקה, שם התאהבה באחיין של פונסקה ונכנסה להריון. אנריקה התגרש מז'ואנה בשנת 1468. ב-9 במאי 1462, חואנה הוכרזה רשמית כיורשת כס המלכות של קסטיליה וקיבלה את התואר נסיכת אסטוריאס. אנריקה כפה על האצילים של קסטיליה להישבע לה אמונים והם הבטיחו שהם יתמכו בה כמלך. רבים מהאצילים הבולטים יותר, שביקשו להגביר את כוחם, סירבו להכיר בחואנה, והעדיפו שאנריקה ימנה כיורש את אחיו למחצה הצעיר, אינפנטה אלפונסו. פרץ סכסוך מזוין ובשנת 1464 אילצה ליגת האצילים את אנריקה להתכחש לחואנה ולהכיר באינפנטה אלפונסו כיורשו. לאחר מכן הפך אלפונסו לנסיך אסטוריאס, תואר שהוחזק באופן מסורתי על ידי יורש העצר. אנריקה הסכים לפשרה זו עם הקביעה כי אינפנטה אלפונסו יתחתן עם חואנה (אחיינית למחצה שלו), כדי להבטיח ששניהם יקבלו את הכתר. אבל בשנת 1468, אינפנטה אלפונסו מת, ואנריקה התגרש מאמה של חואנה, וכתוצאה מכך עקירתה של חואנה בסדר הירושה. דודתה למחצה, אינפנטה איזבלה, הוכנסה לפניה בסדר הירושה, למרות שחואנה נחשבה ליורשת אחרי איזבלה. חואנה הוחזקה במעצר על ידי משפחת מנדוזה בין השנים 1465–1470, ולאחר מכן על ידי חואן, מרקיז דה וילנה (הועלה, בשנת 1472, לדוכס הראשון של אסקאלונה), ומשפחתו בין השנים 1470–1475. נערכו משא ומתן רבים לנישואיה עם מישהו שיכול להגן על זכויות הירושה שלה. ב-26 באוקטובר 1470, היא התארסה ולאחר מכן נישאה על ידי מיופה כוח לשארל, דוכס גיין, אחיו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, והוכרזה כיורשת העצר הלגיטימית. אבל שארל מת ב-1472. לאחר כמה סידורים מעורערים, שכללו נסיכים צרפתים ובורגונדים, הובטחה חואנה בנישואין לדודה מצד אמה, אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, שנשבע להגן על זכויותיה (ועל זכויותיו שלו) בכתר קסטיליה. כשאנריקה מת ב-1474, היא הוכרה כמלכה על ידי כמה פלגים של אצילים, בעוד שאחרים העדיפו את דודתה למחצה איזבלה כמלכה. זה התחיל את מלחמת הירושה הקסטיליאנית בת ארבע השנים. בנוסף למלך פורטוגל, חואנה נתמכה על ידי חלק מהאצולה הקסטיליאנית הגבוהה ועל ידי צאצאים של משפחות פורטוגזיות שהתיישבו בקסטיליה לאחר 1396: הארכיבישוף של טולדו (Alfonso Carrillo de Acuña); הדוכס השני מאסקאלונה, אציל רב עוצמה ועשיר; משפחת Estúñiga, עם אדמות הגובלות בפורטוגל; מרקיז קדיס; והמאסטר הגדול של מסדר קלטרווה, רודריגו טלס גירון. איזבלה נתמכה על ידי פרננדו מאראגון (אליו נישאה), ועל ידי רוב האצולה והכמורה הקסטיליאנית: בית מנדוזה החזק; משפחת מנריקה דה לארה; הדוכס השני ממדינה סידוניה; הדוכס הראשון מאלבורקרקי; מסדר סנטיאגו; ומסדר קלטרווה, מלבד המאסטר הגדול שלו. ב-10 במאי 1475 פלש אפונסו החמישי, מלך פורטוגל לקסטיליה והתחתן עם חואנה בפלסנסיה, 15 ימים לאחר מכן, והפך אותה למלכת פורטוגל. חואנה ואפונסו החמישי קיימו חצר מלוכה בטורו, והיא נחשבה לשליטה מבטיחה על ידי אנשי החצר שלה, אם כי צעירה מדי. חואנה שלחה מכתב לערי קסטיליה, תוך שהיא מסבירה את רצונו של אביה המלך אנריקה הרביעי שהיא תשלוט, והציעה שהערים יצביעו עבור איזו ירושה שהן רוצות להכיר. עם זאת, חואנה מצאה פחות תומכים מהצפוי. תוך זמן קצר, בעלה של איזבלה הראשונה, המלך פרננדו השני, הוביל את כוחותיה נגד צבאותיהם של חואנה ובעלה אפונסו החמישי. שני הצבאות נפגשו בטורו (1 במרץ 1476). המלך אפונסו החמישי הוכה על ידי השמאל והמרכז של צבאו של המלך פרננדו, ונמלט משדה הקרב. בנו הנסיך ז'ואאו מפורטוגל ניצח את האגף הימני הקסטיליאני, החזיר את הדגל המלכותי הפורטוגלי האבוד, והחזיק בשדה הקרב, אך בסך הכל הקרב לא היה החלטי. למרות זאת, יוקרתם של חואנה ואפונסו החמישי התפוגגה מכיוון שפרננדו השני שלח הודעות לכל ערי קסטיליה ולכמה ממלכות אחרות שהודיעו להם על ניצחון ענק שבו נמחצו הפורטוגלים. מול החדשות הללו, מפלגתה של חואנה לה בלטראניה, שהייתה במצור באלקאסר המלכותי, בוטלה, והפורטוגלים נאלצו לחזור לממלכתם. "זה הקרב על טורו. הצבא הפורטוגלי לא בדיוק הובס; עם זאת, התחושה הייתה שעניינה של דונה חואנה אבד לגמרי. הגיוני שעבור הקסטיליאנים, טורו נחשב כגמול אלוהי, הפיצוי שרצה אלוהים על האסון הנורא של אלג'וברוטה, שעדיין חי בזיכרון הקסטיליאני." לאחר מכן, בעלה של חואנה אפונסו ניסה ללא הצלחה ליצור ברית עם לואי האחד עשר, מלך צרפת. בשנת 1478, נישואיהם של חואנה ואפונסו החמישי בוטלו על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי על רקע קרבת משפחה, וסיימו את כהונתה כמלכת פורטוגל. היא גם נאלצה לוותר על התואר מלכת קסטיליה. בשנת 1479, אפונסו ויתר על היומרה שלו לכתר הקסטיליאני וחתם על הסכם עם איזבלה ופרננדו. לחואנה ניתנה בחירה: להיכנס למנזר, או להינשא לבנה בן השנה של איזבלה חואן כשיגיע לבגרות (ואם אז יסכים). חואנה בחרה להיכנס למנזר סנטה קלרה בקוימברה, ולטקס הייתה עדה איזבלה, ששיבחה את החלטתה. היא לא נכלאה במנזר, ובסופו של דבר הורשתה להתגורר בטירת סאו ז'ורז'ה בליסבון. בשנת 1482, פרנסיסקו פיבוס, מלך נווארה, אחיינו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, הציע לה נישואין, מתוך כוונה להעלות שוב את תביעתה לקסטיליה. זה נועד כאזהרה צרפתית לאיזבלה ופרננדו, שאיימו על רוסיון. אבל פרנסיסקו מת זמן קצר לאחר מכן. איזבלה מתה בשנת 1504, ונטען כי, כתמרון לשמור על השליטה בקסטיליה, במקום שחתנו פליפה יירש אותה שם, פרננדו הציע נישואים לחואנה, אך היא סירבה. חואנה חתמה על מכתביה "לה ריינה" ("המלכה"), עד שמתה. היא נודעה בפורטוגל בתור "a Excelente Senhora" ("הגברת המצוינת"). היא מתה בליסבון, לאחר ששרדה לאחר דודתה איזבלה הראשונה. תביעתה של חואנה לקסטיליה נכחדה במותה, שכן היורשת שלה הייתה בת דודתה חואנה, בתה של איזבלה, שכבר הייתה מלכת קסטיליה, אך טענה זו מוטלת בספק מכיוון שבשנת 1522 היא הכריזה על היורש שלה כמלך פורטוגל כי בת דודתה הייתה בת לשני אויבים (והחולשים) של הכתר שלה (איזבלה ופרננדו). מדיה וקבצים בנושא חואנה, נסיכת קסטיליה בוויקישיתוף Hunt, Jocelyn. Spain 1474–1598. Routledge, 2013, מסת"ב 9781136759093. p. 5 Testimonial of the divorce ruling between Prince Henry and the infanta Blanche, included in Collection of unedited documents on the history of Spain, vol. XL, pages 444-450. Bury, John B (1959). The Cambridge Medieval History, Volume 8. Macmillan. p. 523. After nine months, occupied with frontier raids and fruitless negotiations, the Castilian and Portuguese armies met at Toro ... and fought an indecisive battle, for while Afonso was beaten and fled, his son John destroyed the forces opposed to him. González, Juan B. (2007). España estratégica: Guerra y diplomacia en la historia de España (בספרדית). Madrid: Sílex ediciones. p. 222. ISBN 9788477371830. ... in the ... battle of Toro, which, although of uncertain outcome, Ferdinand skilfully exploited for propaganda. Álvarez Palenzuela, Vicente Ángel (2006). La guerra civil castellana y el enfrentamiento con Portugal. (1475-1479) (בספרדית). Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes.