laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בול (כתב עת)

בול הוא שבועון שיצא לאור בישראל בשנים 1965 עד 1989. בול היה בעל אופי אנטי ממסדי, עסק בפורנוגרפיה ובאקטואליה וניסה להתחרות ב"העולם הזה" באמצעות פורנוגרפיה בוטה יותר. הכתבות והידיעות שפורסמו בו נכתבו בשפה ייחודית תוך שימוש רב בסלנג ונחשבו לבעלות מהימנות בינונית. המוציאים לאור של השבועון היו שמואל מור, יצחק גוטמן ומקסים גילן. שמואל מור עבד לפני כן כעיתונאי ועורך ב"העולם הזה" ופוטר על ידי אורי אבנרי, בעליו. בתחילת דרכו התקשו עורכי בול לאתר ישראליות שיסכימו להצטלם בעירום, אולם לאחר פרסום של כחמישים גליונות, נמצאו גם ישראליות שהסכימו להצטלם בעירום ל"בול" תמורת תשלום, חלקן היו קטינות שהוריהן נתנו הסכמתם בכתב. צילומים אלה נפסקו לאחר שצילומי קטינות הוצאו מחוץ לחוק בישראל. השבועון פרסם פרשיות מין שהיה מעורב בהן לכאורה שר הביטחון משה דיין. בדצמבר 1966 עברו גילן ומור על חוקי הצנזורה הצבאית בחשיפת הפרשה שנודעה בשם "פרשת בן ברכה", כאשר פרסמו בגיליון 74 את הידיעה ששירותי הביטחון הישראליים השתתפו ברציחתו של האופוזיציונר המרוקני מהדי בן ברכה (ידיעה שהתבררה בדיעבד כידיעת-אמת). מור וגילן נעצרו והואשמו בריגול חמור. במשפטם טענו שהסיפור בדוי כדי להתחמק מעונש אך לבסוף הורשעו בעבירה נגד חוקי הצנזורה ונדונו לשנת מאסר במסגרת עסקת טיעון. השניים שוחררו ממאסרם כעבור 135 ימים, בעקבות חנינה מהנשיא זלמן שזר. במהלך המאסר המשיכו וערכו את "בול" לפי דרישת שירות הביטחון, לבל ייוודע דבר המאסר וכך תתאשרר הידיעה המביכה. אף על פי כן, דבר המאסר נודע בעולם, והתארגנה עצומה בין-לאומית לשחרורם של מור ושל גילן, שעליה חתמו גם ברטרנד ראסל וז'אן-פול סארטר. לאחר פרשה זו פרש מור זמנית מן השבועון ושב אליו בסוף שנות ה-60. "בול" המשיך להופיע, אך בהיקף מצומצם יותר. המערכת עברה מקומה אחת בבניין, לדירת שני חדרים ברחוב טיומקין בתל אביב. רמי ליבנה והסופר מנחם פורטוגלי, בעלה של מזכירת העורך, הצטרפו גם הם לצוות השבועון. רוב הכתבות תורגמו ושוכתבו מכתבי עת זרים שונים בידי צוות של ארבעה עובדים והופיעו תחת שמות עט קבועים כמו "ד"ר מאיר" ו"משה כרובי". תצלומי העירום נלקחו גם הם מעיתונים זרים, אולם לנשים ניתנו שמות עבריים ונוצרה להן ביוגרפיה בדויה. במקביל ל"בול" הפיק הצוות גם את חוברת הבידור "לאב", את העיתון הפורנוגרפי "איקס" ואת עיתון הנשים "יסמין". בשנת 1972 הפסיק מור באופן בלתי-רשמי את פעילותו כעורך ונותר הבעלים עד סגירתו ב-1989. יותם פלדמן, שיסריח אבל טוב, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2007 אמיר אורן‏, ממזר או מלך?, באתר וואלה, 5 בספטמבר 2019 פרק פיילוט לסדרה ערכים מויקיפדיה מומחזים על ידי גרביים - עיתון בול, סרטון בערוץ "ערכים מויקיפדיה מומחזים על ידי גרביים", באתר יוטיוב (אורך: 04:54) עורכי "בול" לשנה מאסר על רמז כאילו קשורה ישראל בעניין בן-ברכה, על המשמר, 20 בפברואר 1967, המשך
האליס

האם התכוונתם ל... קרב האליס – קרב שהתקיים ביום 28 במאי 585 לפנה"ס סמוך לנהר האליס בין מדי לממלכת לידיה קיזילאירמאק – הנהר הגדול בטורקיה שהיה ידוע בעת העתיקה כנהר האליס
סקריה (נהר)

נהר סקריה (בטורקית: Sakarya, ביוונית: Σαγγάριος – "סנגריוס") הוא נהר בצפון-מערבה של אסיה הקטנה בטורקיה. מקורותיו של הנהר ברמת בייאט (Bayat Yaylası) והוא זורם מזרחה ומבצע תפנית רחבה צפונה, מערבה ושוב צפונה, ונשפך אל הים השחור בנפת סקריה. אורכו של נהר הסקריה הוא 824 ק"מ והוא הנהר השלישי באורכו בתחומי טורקיה אחרי הקיזילאירמאק ונהר הפרת. בעת העתיקה הוזכר הנהר על ידי סטראבון כגבולה המזרחי של ביתיניה אם כי נראה שהגדרה זו הייתה מצמצת וביתיניה השתרעה מזרחה משם. ב-1921 בעיצומה של מלחמת יוון–טורקיה, התחולל קרב סקריה בסמוך לנהר. מדיה וקבצים בנושא סקריה (נהר) בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טורקיה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ATI טכנולוגיות

ATI Technologies Inc. (ראשי תיבות של Array Technologies Incorporated) הייתה חברה קנדית שייצרה וסיפקה מעבדים גרפים. החברה נוסדה בשנת 1985 ונקנתה על ידי חברת AMD באוקטובר 2006. החברה מפורסמת בעיקר בזכות סדרת כרטיסי המסך Radeon וסדרת כרטיסי המסך למידול תלת־ממדי FireGL. את החברה הקימו שלושה מהגרים סינים: קווק יו הוו, בני לאו ולי לאו. בתחילת דרכה יצרה החברה כרטיסי מסך לתאגידים גדולים (כמו IBM). ב-1997 רכשה החברה את מעבדות טסנג, ועם רכישה זו התווספו לה 40 מהנדסים. בשנת 2000 רכשה החברה את חברת ArtX, ויחדיו יצרו את ה"פליפר" ששימש בגיימקיוב, קונסולת המשחקים של חברת נינטנדו. מאוחר יותר, יצרו את הכרטיס גרפי של קונסולת המשחקים היורשת של הגיימקיוב, ה-Wii. בנוסף, יצרו את השבב הגרפי של קונסולת המשחקים Xbox 360. בתחילה השיקה החברה כרטיסי מסך דו־ממדיים (כגון ה-Commodor). באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, כשטכנולוגיית התלת־ממד החלה להיכנס לשוק, הוציאה החברה את שבב ה-Rage שהתחרה בשבב ה־Voodoo, שהיה עד אז היחידי בטכנולוגיית התלת מימד. בשנת 1999 הוציאה החברה את שבב ה-Rage 128, שהיווה קפיצת מדרגה משמעותית בתחום ה-DirectX 6.0. בשנת 2000 הוציאה החברה את סדרת המעבדים הגרפים Radeon. כתוצאה מסדרה זו התפרסמה החברה. לסדרת ה-Radeon יצאו סדרות רבות המבוססות על הצ'יפסט שלהם: R100 – סדרת 7000, R200 – סדרת 8000, R300 – כרטיסי מסך: 9500-9800, ו-X300-X600, צ'יפסט R420 X700-X850, צ'יפסט R520 X1300-X1950, צ'יפסט R600 – סדרת HD200. החל משנת 2007 יצאו כרטיסים מבוססי צ'יפסט RV670 – סדרת HD3000, ו-R700 – סדרת HD4000 (כשכל דרג כרטיסים בנוי כמו המעבדים מרובי הליבות). בסוף שנת 2009 הוציאה ATI-AMD את כרטיסי המסך מסדרת ה-5XXX שתומכים בטכנולוגיית ה-DX11. נוסף על כך גם סדרת ה-5XXX תמכה בטכנולוגיית ריבוי מסכים מתקדמת. באוגוסט 2007 הודיעה החברה שהיא משנה את האסטרטגיה שלה, שתוציא כרטיסי מסך לשוק הגבוה כל חצי שנה ותשווקם במחירים של כרטיסים לשוק הבינוני (300$). AMD כרטיס גרפי NVIDIA מדיה וקבצים בנושא ATI טכנולוגיות בוויקישיתוף
השאגס

השאגס (באנגלית: The Shaggs) היא להקת רוק אנד רול אמריקאית, שפעלה בין השנים 1968 ל-1975. סיפורם של השאגס הוגדר על ידי האתר Allmusic כ"אחד הסיפורים הגדולים של הרוק אנד רול". תחילתו בשלוש נבואות שניבאה אמו של אוסטין ויגין ג'וניור - הוא יתחתן עם אישה ג'ינג'ית, ייוולדו לו שתי בנות אותן לא תזכה לראות, ובנותיו יקימו להקה מצליחה. לאחר ששתי הנבואות הראשונות התגשמו, החליט ויגין לפעול להגשמת השלישית. באמצע שנות השישים רשם את שלוש בנותיו דוט, הלן ובטי לשיעורי נגינה וקנה להן כלים. אף על פי שהאחיות לא הפגינו כישרון מוזיקלי כלשהו, החליט האב בשנת 1969 שהגיע הזמן להקליט להן אלבום. בהמשך הצטרפה ללהקה רייצ'ל ויגין. ויגין סגר עסקה עם חברת הקלטות מקומית, ולקח את בנותיו ליום הקלטות מרוכז במהלכו הקליטו את אלבומם Philosophy of the World. כל שירי האלבום נכתבו על ידי דוט. מילות השירים נאיביות וסובבות סביב נושאים כמו כיבוד הורים, דת וכדומה. בשל חוסר מקצועיותן של האחיות, המקצב בכל השירים אינו אחיד, תפקידי הכלים אינם מתואמים, והגיטרות אינן מכוונות כהלכה. מסופר כי במהלך ההקלטות, האחיות היו מפסיקות מדי פעם לנגן בטענה כי אחת מהן עשתה טעות, והיו מבקשות להתחיל מחדש - מה שהתמיה מאוד את הטכנאים שלא הבינו כיצד האחיות מבחינות מתי נעשית "טעות". התקליט הודפס ב-1,000 עותקים, 900 מתוכם נעלמו באופן מסתורי, ביחד עם בעלי חברת התקליטים. 100 העותקים הנותרים חולקו לתחנות רדיו אזוריות שלא גילו בהם עניין. עם מות האב ב-1975 התפרקה הלהקה. במהלך השנים האלבום התגלגל לידיהם של חברי הלהקה הנחשבת New Rhythm and Blues Quartet, שהפכו למעריצים שלו. בשנת 1980, יותר מעשר שנים אחרי הוצאתו המקורית והכושלת, הצליחו שניים מהם לשכנע את חברת התקליטים שלהם לרכוש את הזכויות על האלבום ולהדפיס אותו מחדש. ההוצאה המחודשת זכתה לסיקור נרחב - הרולינג סטון הכריז עליה כ"קאמבק של השנה", בניו יורקר התפרסמה כתבת עומק על הלהקה, והוול סטריט ז'ורנל פרסם ביקורת. האלבום זכה לבחינה מחודשת, ורחבה יותר, של איכויותיו. בעוד רבים עדיין תפשו אותו כאלבום בלתי שמיע שהוקלט על ידי להקה שלא יודעת לנגן, והניו יורק טיימס אף הגדיל לעשות והכתיר את השאגס בתואר הלהקה הנוראית בעולם, רבים אחרים החלו לראות בו סוג של אמנות אוונגרדית בעלת איכויות נדירות. הטיב לתאר זאת המוזיקאי ומבקר המוזיקה קאב קודה שכתב - ...[הלהקה] יוצרת שילוב בין דיסוננס ליופי, כאוס ושלווה. היא גורמת למאזין לבחון מחדש את כל התפיסות המוקדמות שהיו לו לגבי הקשר בין כישרון, מקוריות ויכולת. אין סיכוי שתשמעו תקליט שאפילו מתקרב לאיך שהתקליט הזה נשמע. לאחר שפרנק זאפה הודיע בריאיון לפלייבוי כי זהו האלבום השלישי האהוב עליו בכל הזמנים, הדרך לרכישת מעמד של אלבום קאלט הייתה קצרה, והתקליט בהוצאתו המקורית הפך עד מהרה לפריט אספנים מבוקש. האלבום מופיע חמישי ברשימת חמישים האלבומים הטובים ביותר שערך קורט קוביין, אם כי לא ברור אם הרשימה מסודרת לפי סדר חשיבות. בשנת 2000 רכשה חברת הפקה אמריקנית את הזכויות על סיפור הלהקה, אך טרם השתמשה בהן ליצירת סרט. בשנת 2001 יצא אלבום מחווה לשאגס בשם Better than the Beatles. בשנת 2003 עלה בלוס אנג'לס מחזמר על הלהקה בשם Philosophy of the World. ביוני 2017, 42 שנה לאחר התפרקותה, נערך מופע איחוד חד-פעמי של הלהקה. Having Fun with Elvis on Stage אתר האינטרנט הרשמי של השאגס השאגס, באתר AllMusic (באנגלית) השאגס, באתר MusicBrainz (באנגלית) השאגס, באתר Discogs (באנגלית) shaggs.com קיימת גרסה לפיה זאפה אמר שהשאגס "טובות יותר מהביטלס", אך ככל הנראה מדובר באגדה אורבנית. ראו כאן
פייטוריה

פייטוריה (בפורטוגזית: Feitoria) הוא הכינוי השגור בפורטוגזית לתחנות סחר - מושבות זעירות, בעלות אופי מסחרי בעיקר, שהוקמו בארצות נוכריות. נוסדו בהן נציגויות האמונות על הטיפול השוטף בעסקים ובאינטרסים של האימפריה הפורטוגזית באותה הארץ. הפייטוריה הראשונה הוקמה במערב אפריקה - טירת מינה (Castelo da mina), ב-1482. בהמשך הקימו בתת-היבשת ההודית ובסין פייטוריות-קולוניאליות, למטרות הן מסחריות והן צבאיות. אלה שהוקמו במערב אפריקה הוקדשו רובן ככולן לסחר בעבדים. ביבשת אירופה, הייתה לפורטוגזים פייטוריה בפלנדריה - פייטורית אנטוורפן, שהוקמה ב-10 במאי 1293, על ידי מלך פורטוגל דיניז, בהסכמה עם המקומיים, במטרה להסדיר את פעילות הסוחרים הפורטוגזים שכבר פעלו באזור מ-1267, ולגבות מהם מס, בהתאם לכמות הסחורות שהועמסה על הספינות. הייתה זו הפייטוריה הראשונה שהקימה פורטוגל בניכר. בברזיל, הוקמה ב-1504 הפייטוריה הראשונה בקאבו פריו (Cabo frio). הורדו מהספינות 24 איש, שהקימו אותה ונשארו במקום להשגיח על הפעילות. במהרה, הוקמו גם פיירטוריות במקומות נוספים כמו ריו דה ז'ניירו, איגאראסו ואיטמאראקה (בפרנמבוקו). הקמת הפייטוריות הראשונות בברזיל היה הניסיון הראשון לממש חלוקה מנהלית בקולוניה ברזיל. עם זאת, ישנה מחלוקת בעניין, כי לפני הקמת פייטוריית קבו-פריו, כבר עמדו על תילן בחופי צפון מזרח ברזיל מספר פייטוריות צרפתיות, שהוקמו בידי מתיישבים שבאו מנורמנדי. אלה עסקו בהברחה ובסחר לא חוקי של עץ-ברזיל, בעיקר באזור איטמאראקה. הפורטוגזים ניהלו מאבק בסוחרים הצרפתיים באותו אזור, ומשסילקום משם, הרחיבו את ריבונות פורטוגל צפונה, אל מעבר לאזור פרנמבוקו של היום, בו הוקמה מאוחר יותר קפיטניית פרנמבוקו. מדיה וקבצים בנושא פייטוריה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פורטוגל ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1410

שנת 1410 היא השנה העשירית במאה ה-15. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. השושלת החאפצית בתוניסיה כובשת את העיר אלג'יר; העיר מחליפה את בג'איה כנמל בית לשודדי ים באגן הים התיכון קיסר סין יונגלה מצליח להביס את המונגולים ולגרום לפירוד בתוכם חסדאי קרשקש מפרסם את ספרו "אור ה'" ספר לימוד ראשון בנושא סיף יוצא לאור באיטליה מוקמת אוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד 9 במרץ – הארכיבישוף של פראג מוציא צו להחרמת יאן הוס וחסידיו 29 במרץ – כוחות ממלכת אראגון כובשים את העיר אוריסטאנו שבסרדיניה 17 במאי – הקרע המערבי בכנסייה הקתולית: האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה מוכרז אפיפיור על ידי פלג אביניון 15 ביולי – קרב גרונוולד בין ממלכת פולין, הדוכסות הגדולה של ליטא ונסיכות מולדובה מצד אחד לבין מדינת המסדר הטווטוני מן הצד האחר. אבירי המסדר נחלו תבוסה קשה בקרב ועל פי הסכם טורון נאלצו להחזיר שטחים רבים לליטא ולפולין 16 בספטמבר – במסגרת הרקונקיסטה כובשים כוחותיו של פרננדו הראשון, מלך אראגון את העיר אנטקרה שבאנדלוסיה מידי המורים יוהנס אוקכם, מלחין (נפטר ב-1497) פטרוס כריסטוס, צייר 10 באוגוסט – לואי השני, דוכס בורבון (נולד ב־1337) הנסיכה איזבלה מ-ולואה, צרפת להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1410‎ נפטרים ב-1410‎ מדיה וקבצים בנושא 1410 בוויקישיתוף
פדרו הרביעי, מלך אראגון

פדרו הרביעי (באראגונית: Pero IV d'Aragón; ‏5 בספטמבר 1319 - 5 בינואר 1387 הקרוי גם "פדרו חובב הטקסים" או "פדרו בעל הפגיון"), היה מלך אראגון, סרדיניה וקורסיקה (כפדרו הראשון), מלך ולנסיה (כפדרו השני) ורוזן ברצלונה וקטלוניה (כפדרו השלישי) מ-1336 ועד מותו. פדרו הרביעי נולד ב-5 בספטמבר 1319 לאלפונסו הרביעי, מלך אראגון ותרסה ד'אנטנסה, בתם של גומבאלד ד'אנטנסה וקונסטנס מאנטיון. בשנת 1336 מת אביו אלפונסו הרביעי, מלך אראגון, ופדרו עלה במקומו לשלטון, תוך שהוא יורש את כל תאריו, למעט התואר "הרוזן מאורז'ל", שירש אחיו הקטן, ז'אומה. בשנת 1344 הדיח פדרו את ז'אומה השלישי, מלך מיורקה והפך למלך מיורקה. תקופת שלטונו הייתה מאופיינת בניסיונות לחזק ולייצב את ממלכתו מול גורמים אנטי-מלוכניים (איחוד אראגון), ונוכח מלחמות שניהל בסרדיניה, סיציליה, דרום איטליה, האיים הבלאריים ויוון. כיבושיו ביוון הקנו לו את התואר "דוכס אתונה ונאופטריה" בשנת 1381. ב-6 בינואר 1387 מת פדרו הרביעי בברצלונה, ובנו חואן הראשון, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו. בשנת 1338 התחתן פדרו עם מריה מנווארה, בתם של פיליפ השלישי, מלך נווארה וז'אן השנייה, מלכת נווארה, ממנה נולדו לו 4 ילדים: קונסטנצה מאראגון, מלכת סיציליה (1343–1363) חואנה מאראגון, רוזנת אמפוריאס (1344–1385) מריה (1345–1348) פדרו (1347) בשנת 1347 התחתן פדרו עם לאונור מפורטוגל, מלכת אראגון, בתם של אפונסו הרביעי, מלך פורטוגל וביאטריס מקסטיליה, אולם היא מתה מהמגפה השחורה שנה לאחר מכן. בשנת 1349 התחתן פדרו עם אלאונורה מסיציליה, בתם של פייטרו השני, מלך סיציליה ואליזבת מקרינתיה, ממנה נולדו לו 4 ילדים: חואן הראשון, מלך אראגון (1350–1396) מרטין הראשון, מלך אראגון (1356–1410) לאונור מאראגון, מלכת קסטיליה (1368–1382) אלפונסו (1362–1364) בשנת 1377 התחתן פדרו עם סיבילה מפורטיה, בתם של ברנגר דה פורטיה ופרנצסקה דה פלאו, ממנה נולדו לו 3 ילדים: אלפונסו (1376–1377) פדרו (1379) איזבלה מאראגון, רוזנת אורחל (1380–1424) "הקתדרלה ליד הים" מאת אילדפונסו פלקונס מתארת את הקרבות בתקופת כהונתו של המלך. מדיה וקבצים בנושא פדרו הרביעי, מלך אראגון בוויקישיתוף פדרו הרביעי, מלך אראגון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פדרו הרביעי, מלך אראגון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חרן

חָרָן (בטורקית: Harran; בערבית: حران; בסורית: ܚܪܐܢ; בכורדית: Herran/حەڕان, תעתיק מדויק: חראן) היא עיר עתיקה בנפת שנלאורפה במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום-מזרח טורקיה. העיר שוכנת במעלה נהר הבליח ומתקיימת עוד מהתקופה השומרית והאכדית. היא נזכרת בתעודות אשוריות מהמאה ה-19 לפנה"ס, ומתעודות ממארי מהמאה ה-18 לפנה"ס, כמרכזם של שבטים נודדים בשם בני ימין. כיום יש בעיר אתר ארכאולוגי, ופוקדים אותו תיירים רבים אשר רוצים להתרשם מצורת החיים הקדומה ומבתי הבוץ. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה מנתה 96,072 תושבים. בין המאה ה-16 לפנה"ס ועד המאה ה-13 לפנה"ס נשלטה העיר בידי ממלכת מִיתָנִי והיא הייתה העיר המרכזית והחשובה בצפון מסופוטמיה (ראו גם ארם נהריים). בתקופה זו ישבו בחרן השֵׁמִים-המערביים. כמו אור, גם חרן הייתה בתקופה זו מרכז דתי גדול, ובו התקיים פולחן לאל הירח סין. היא הייתה ידועה גם כעיר מסחר בציר הסוחרים נינוה-חרן-כרכמיש-חלב-דמשק-כנען. בסביבות שנת 1270 לפנה"ס נכבשה העיר בידי שלמנאסר הראשון מלך אשור. בתקופת דעיכת ממלכת אשור נשלטה העיר בידי האֲרָמִים, ועם התחזקות ממלכתם שבו האַשׁוּרִים והשתלטו עליה. בשנת 612 לפנה"ס, העביר המלך האשורי האחרון אשור-אובליט השני את עיר הבירה לחרן, וזאת לאחר שהבירה הקודמת נינוה נכבשה על ידי הבבלים. לאחר נפילת ממלכת אשור הייתה העיר תחת שלטון בבל, ועם נפילתה של זו במאה השישית לפני הספירה עברה העיר לשלטון המַדִים והכַּשְׂדִים. בסביבות חרן נשתמר זכר לתקופת המקרא בשמות היישובים: תל תרח, תל נחר, שרג. בתל נחר עמדה, כנראה, עיר נחור, ואילו בתל תרח נשאר זכר למשפחת תרח, שככל הנראה הייתה מהמשפחות הידועות בסביבה ההיא. לפי רשימות בבליות מתקופת האבות מסתבר, שדרך חשובה הוליכה מדרום מסופוטמיה, מסביבות אור כשדים, עד לחרן, וממנה דרך כרכמיש וחלב לדמשק ולחצור שבארץ כנען. על פי ספר בראשית, תרח, אביו של אברהם, השתקע בחרן לאחר שיצא מאור כַּשְׂדִּים. אברהם ואחיינו לוט נדדו מחרן לארץ כנען ואילו נחור אחיו נשאר בחרן. אברהם ראה בחרן את מולדתו, ולשם חזר עבד אברהם, כדי לחפש אישה ליצחק ושם נשא יעקב את נשותיו לאה ורחל, בנות לבן, נכד נחור, ואילך. לחרן ברח יעקב מפני עשו אחיו ושם נולדו ליעקב אחד-עשר מתוך שנים-עשר בניו שהיו לראשי שבטי ישראל. בעיר חרן ישבו ארמים, כפי שעולה מהסיפור המקראי: וַיְהִי יִצְחָק, בֶּן-אַרְבָּעִים שָׁנָה, בְּקַחְתּוֹ אֶת-רִבְקָה בַּת-בְּתוּאֵל הָאֲרַמִּי, מִפַּדַּן אֲרָם--אֲחוֹת לָבָן הָאֲרַמִּי, לוֹ לְאִשָּׁה (בראשית כה, כ). בשפה החתית פדן (pēdan) פירושו 'מקום', מכאן ייתכן כי פדן-ארם פירושו מקום-ארם, כלומר מקום מושבם של הארמים, בני מולדתו של אברהם. יש המזהים את מקום מוצאו של אברהם בחורן ליד רמת הגולן המבוטא חַוְרָן ומסבירים את הבלבול בדמיון הפונולוגי של השמות. מדיה וקבצים בנושא חרן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חרן (בטורקית) הערך "חרן" מתוך האנציקלופדיה היהודית - דעת-מכללת הרצוג Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map
דוכסות נורמנדיה

דוכסות נורמנדיה הייתה תוצר של פלישות ויקינגיות לצפון מערב צרפת במאה ה-8. בשנת 911 המלך שארל העניק פייף לרולו, מנהיג הוויקינגים, בתמורה לנאמנותו כווסאל. נורמנדי קיבלה את שמה מאנשיו של רולו, הנקראו אנשי הצפון (נורסמן, או Normanni בלטינית). בשיאה שלטה הדוכסות על אזור נויסטריה וחלק מברטאן וכן על איי התעלה. כיום אזור נורמנדיה ההיסטורי מחולק לשני חבלים נורמנדי עילית, ונורמנדי תחתית. איי התעלה נחשבים כיום לנסיכויות כתר בריטיות, ומלך אנגליה עדיין נחשב שם לדוכס נורמנדיה. כשמתיישבים דוברי נורדית עתיקה הגיעו לאזור הם אימצו את התרבות והשפה הגאלו-רומאית של האוכלוסייה המקומית, כפי שמאוחר יותר אימצו הכובשים הנורמנים את השפה המקומית באנגליה. השפה הנורמנית שנוצרה בנורמנדי אימצה מילים רבות מהנורדית. השטחים שקיבל רולו מהמלך כבר נכבשו למעשה בידי הוויקינגים, והיו מיושבים על ידם כבר זמן מה. בירת הדוכסות הייתה רואן, וכשהיא התרחבה מערבה נוספה בירה מערבית בעיר קן. במהלך המאה ה-10 הגדילו הדוכסים את שטחם עד שהדוכסות הגיעה לשיאה ב-1050. בשנת 1066 הביס ויליאם דוכס נורמנדיה, שנודע מאוחר יותר כוויליאם הכובש, את המלך האנגלי הרולד גודווינסון בקרב הייסטינגס, והוכתר כמלך אנגליה במערכה שנקראה הכיבוש הנורמני של אנגליה. היחסים בין האנגלו-נורמנים לצרפתים הפכו למורכבים יותר לאחר הכיבוש הנורמני, שכן הדוכסים הנורמנים קיבלו את תארם ושטחיהם בתמורה לנאמנות וסאלית למלך צרפת, אולם כעת היו שווי ערך למלך כמלכי אנגליה. במאה ה-12, עם יסודה של השושלת האנגווינית, שלטו הנורמנים במחצית מצרפת ובכל אנגליה, אולם עדיין נחשבו טכנית לווסאלים של צרפת. המלכים הנורמנים הזניחו את שטחיהם בנורמנדיה עצמה, שם חבו את נאמנותם למלך צרפת, והעדיפו לגבש את כוחם בממלכת אנגליה החדשה. עושרם הרב שימש לבניית קתדרלות, טירות וביסוס המשטר באנגליה ולא להגנת נורמנדיה, וכך הם ניכרו את האוכלוסייה המקומית והחלישו את הדוכסות בעוד כוחם של מלכי צרפת גדל. הדוכסות נשלטה כחלק מהממלכה האנגלו-נורמנית עד 1204 אז פיליפ השני, מלך צרפת כבש את כל שטחי הדוכסות מלבד איי התעלה. במהלך מלחמת מאה השנים כבשו האנגלים מספר פעמים את נורמנדיה, אך ב-1468 החזיקו בה הצרפתים באופן סופי. המהפכה הצרפתית ב-1789 סימנה את קיצן של זכויותיה ההיסטוריות של הדוכסות, וב-1790 חולק השטח לחמישה מחוזות. כיום ג'רזי וגרנזי מהווים את דוכסות נורמנדיה המודרנית. באיים אלו צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת מוכר כ"דוכס נורמנדיה". רולו (911-927) גיום הראשון (927-942) רישאר הראשון (942-996) רישאר השני (996-1027) רישאר השלישי (1027-1028) רובר הראשון (1028-1035) גיום השני (1035-1087) רובר השני (1087-1106) אנרי הראשון (1106-1135) סטפן (1135-1144) ז'ופרואה (1144-1150) אנרי השני (1150-1189) רישאר הרביעי (1189-1199) ז'אן (1199-1216), איבד את השליטה בנורמנדי היבשתית ב-1204. אנרי השלישי (1216-1259), הכיר בשליטה הצרפתית בנורמנדי היבשתית וויתר על תביעות המלוכה האנגלית לתואר "דוכס נורמנדי" חוץ מבאיי התעלה. היסטוריה של נורמנדי מדיה וקבצים בנושא דוכסות נורמנדיה בוויקישיתוף
קוואדרטריקס

קוואדרטריקס הוא עקום המוגדר באופן הדינמי הבא: בריבוע ABCD הצלע CD נעה במהירות קבועה לעבר הצלע המקבילה לה AB. באותו זמן הצלע AD נעה במהירות זוויתית קבועה סביב הציר A לעבר הצלע AB. המקום הגאומטרי של נקודות החיתוך של שתי הצלעות הנעות הללו הוא הקוואדרטריקס של היפיאס. הפילוסוף היווני פרוקלוס מייחס את יצירת הקוואדרטריקס להיפיאס מאליס. הקוואדרטריקס קרוי לעיתים "הקוואדרטריקס של היפיאס". הקוואדרטריקס אינו ניתן לבנייה באמצעים הסטנדרטיים של הגאומטריה, סרגל ומחוגה, אך כבר המתמטיקאים של יוון העתיקה גילו בו עניין, משום שכאשר עומד לרשותנו קוואדרטריקס, ניתן לפתור באמצעותו שתיים מהבעיות הגאומטריות של ימי קדם: שילוש זווית: חלוקת זווית נתונה לשלושה חלקים שווים תרבוע העיגול: בניית ריבוע השווה בשטחו לעיגול נתון. שתי בעיות אלה העסיקו מתמטיקאים במשך כאלפיים שנה, ורק במאה ה-19 הוכח שהן לא פתירות, כלומר אין דרך לבצע את הבניות הנדרשות. חוסר היכולת לפתור בעיות אלה הוביל להמצאת כלים שיאפשרו את פתרונן, ובהם הקוואדרטריקס. במערכת צירים קרטזית, שבה ABCD הוא ריבוע יחידה שקודקודו A נמצא בראשית הצירים, המשוואה של הקוואדרטריקס היא   x = y cot ⁡ ( y π / 2 ) {\displaystyle \ x=y\cot(y\pi /2)} . מהגדרת הקוואדרטריקס נובע שהיחס בין שתי זוויות שקודקודן A וקרן אחת שלהן היא הצלע AB, שווה ליחס שבין גובהי נקודת החיתוך של הקרן האחרת עם הקוואדרטריקס. כדי לחלק זווית כזו לשלושה חלקים שווים, די בהעברת מקביל לצלע AB בגובה השווה לשליש הגובה של נקודת החיתוך של הקרן האחרת. נקודת החיתוך של מקביל זה עם הקוואדרטריקס נותנת את הנקודה שדרכה תעבור הקרן האחרת של הזווית השווה לשליש הזווית הנתונה. בציור שמשמאל, לחלוקת הזווית EAB לשלושה חלקים שווים, יש לחלק את הקטע GF לשלושה חלקים שווים, ולהעביר מקביל לצלע AB דרך הנקודה שבשליש הגובה של GF. על-פי המתמטיקאי היווני פפוס, המתמטיקאי היווני דינוסטרטוס השתמש בקוואדרטריקס לתרבוע העיגול. בנו ארבל, קיצור תולדות המתמטיקה, מכון מופ"ת, 2005, עמ' 107-109. מדיה וקבצים בנושא קוואדרטריקס בוויקישיתוף The quadratrix
המודל הטופוגרפי

המודל הטופוגרפי הוא מודל פסיכואנליטי שהוצג על ידי זיגמונד פרויד ב-1899 בספרו הנודע "פשר החלומות". למרות שהתיאוריה הפסיכואנליטית מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע. המודל הטופולוגי מחלק את הנפש לשלוש השכבות הבאות: שכבת המודע - השכבה הקטנה ביותר. בה נמצאים מספר מצומצם של פריטים שאנו תופסים ברגע נתון כגון מחשבות או רגשות ומהווים חלק קטן מסך כל התהליכים המנטליים. שכבת הסמוך למודע - השכבה השנייה בגודלה בה מרוכז חומר הנגיש לנו, חומר הנמצא על "קצה הלשון" וניתן להעבירו למודע על פי בחירה. לפעמים מחשבות משם עוברות בעצמן למודע בנסיבות שונות. שכבת הבלתי מודע - ידועה יותר כתת-מודע או לא מודע, היא השכבה העבה ביותר בה מרוכז רוב החומר המחשבתי. מהווה מקום מצבור למחשבות, דחפים וזכרונות החסומים למודע. לפי פרויד חומרים אלו מנתבים במידה רבה את דרך המחשבה וההתנהגות של כל אחד. בכל רגע נתון ישנו פתח למעבר ישיר בין המודע לבין הסמוך למודע. לעומת זאת קיימת חציצה איתנה בין הסמוך למודע לבין הבלתי מודע. זיהוי קיומו של הבלתי מודע מתאפשר באמצעות סימפטומים מרמזים: טעויות - טעויות בכתיבה, בדיבור וכן פליטות פה, מצביעות בעצם על פעילות חשיבה שאינה מודעת (כדוגמת טעות פרוידיאנית). התנהגות לא מילולית - הדרך שבה אדם מתנהג, תנועות לא מחושבות, יש באלה ביטוי של התת-מודע. נוירוזות ופסיכוזות - לאדם רגיל קיימים מנגנוני הגנה, שנועדו להפחית חרדות הנובעות מהקיום היומיומי. אדם הסובל מהפרעה נאורוזית חסר את אותה החציצה המשמעותית שנועדה להגן עליו - חומרים מהבלתי מודע צפים למעלה ומשפיעים על תפקודו. חלומות - משקפים תמונה הפוכה ומעוותת של המציאות. על פי פרויד ניתן לראות דרך החלומות באופן מעוות לתוך הבלתי מודע שלנו. פסיכואנליזה מנגנוני הגנה מודל הנפש הפרוידיאני Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37