laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Windows Media Center

Windows Media Center היא תוכנת PVR למחשב מסוג HTPC. בדומה לרוב תוכנות ה-PVR, גם תוכנה זו מסוגלת לבצע הקלטה מתוזמנת, הקפאה ומעבר להקלטה וכן להציג מרחב רב של מדיות דיגיטליות כמו השמעת מוזיקה, צפייה בסרטי DVD, צפייה בתמונות, והקשבה לשידורי רדיו אינטרנט ו-FM. התוכנה תומכת בהקלטה מתוכננת לפי שם התוכנית או לפי זמן השידור בעזרת לוח שידורים אלקטרוני המתעדכן דרך האינטרנט. ניתן באמצעות התוכנה ובאמצעות מכשיר Windows Media Center Extender לשדר את התוכן אשר הוקלט במחשב, דרך רשת ביתית רגילה לשאר הטלוויזיות בבית או לקונסולת ה-Xbox 360. באמצעות כרטיס טלוויזיה התוכנה מסוגלת לנגן ולהקליט שידורי טלוויזיה. את התוכן אשר מוקלט באמצעות התוכנה ניתן לאחר מכן לצרוב על גבי תקליטורי DVD או להעביר לנגן מדיה נייד. התוכנה מסוגלת לארגן ולהציג את כל קובצי המוזיקה הנמצאים על הכונן הקשיח. במצב ברירת המחדל אלבומי המוזיקה מסודרים בסדר אלפביתי יחד עם עטיפות האלבומים. באמצעות התוכנה ניתן להוריד את עטיפות האלבומים באופן אוטומטי מהאינטרנט אשר שניתן לצרף את עטיפות האלבומים באופן ידני. בדומה ל-TiVo, כאשר צופים בתוכן אשר הוקלט בעזרת – Windows Media Center ניתן להריץ את הפרסומות במהירות באמצעות לחיצה על כפתור fast-forward. למעשה משתמשים רבים בכוונה מחכים 10–15 דקות לפני שהם צופים בשידור חי על מנת שיהיו מסוגלים להריץ את מקבצי הפרסומות. כמו כן, באמצעות התקנת פלאג אינים חיצוניות כמו DVRMSToolbox, Lifextender או MCEBuddy, ניתן לדלג מעל פרסומות באופן אוטומטי (פונקציה אשר איננה נתמכת על ידי מיקרוסופט). אתר האינטרנט הרשמי של Windows Media Center אתר הבית של התוכנה ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התזמורת הסימפונית של מינכן

התזמורת הסימפונית של מינכן (בגרמנית: Münchner Symphoniker) הוקמה בשנת 1945 בידי המנצח קורט גראונקה בשם "התזמורת הסימפונית גראונקה". מאז 1990 היא נושאת את שמה הנוכחי. בקונצרטים שהתזמורת מקיימת במסעותיה הקבועים בארצות חוץ היא מרבה לשתף סולנים צעירים וכישרונות ממקומות שונים, במטרה לעודד את דור הנגנים הבא. תזמורת מינכן הקליטה מוזיקה ליותר מ-500 סרטים, ביניהם המוזיקה של ג'רי גולדסמית ל-The Wind and the Lion, המוזיקה של כריסטופר יאנג ל-Hellbound: Hellraiser II ופסקול הסרט שתיקת הכבשים שכתב הווארד שור. בעונת 2005-06 יצאה בתזמורת לסיור הראשון שלה בארצות הברית, בניצוח ובניהולו של פיליפ אנטרמון. ג'וזף בסטיאן (2023 - ממשיך) קווין ג'ון אדוסיי (2014 - 2022) גאורג שמהה (2006 - 2013) הייקו מתיאס פרסטר (1999 - 2006) כריסטוף סטפ (1998 - 1999) קורט גראונקה (1945 - 1989) אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הסימפונית של מינכן התזמורת הסימפונית של מינכן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) התזמורת הסימפונית של מינכן, באתר AllMusic (באנגלית) התזמורת הסימפונית של מינכן, באתר MusicBrainz (באנגלית) התזמורת הסימפונית של מינכן, באתר Discogs (באנגלית) התזמורת הסימפונית של מינכן, באתר Songkick (באנגלית)
צבי שטולפר

צבי הרמן הירשל שטוֹלְפֶר (30 בנובמבר[דרוש מקור: המקור לא מציין את תאריך המדוייק.] 1922 – 30 ביולי 1998) היה שחקן תיאטרון, במאי ומשורר ישראלי. שטולפר נולד ב-1922 בצ'רנוביץ שברומניה (כיום באוקראינה). החל לעסוק בתיאטרון עוד במלחמת העולם השנייה, בתקופת כליאתו במחנה ההשמדה בוואפניארקה. שם כתב וביים מערכונים מחיי האסירים. בוגר אוניברסיטת קאמפול-לונג במולדובה, בחוג לספרות ולאמנות. משסיים את לימודיו, הקים וניהל חוגי דרמה. אחר-כך הוזמן לבוקרשט, הצטרף לתיאטרון יידיש הממלכתי (1948–1959) והיה לאחד האמנים המובילים בתיאטרון הרומני. שטולפר עלה לישראל ב-1961 יחד עם אשתו, השחקנית ליא קניג-שטולפר. בישראל היה שחקן ובמאי תיאטרון הבימה ותיאטרון היידיש במשך יותר משלושים שנה. ב-1995 השתתף בסרט "זכרון דברים" בבימויו של עמוס גיתאי. שטולפר נפטר ב-1998, בגיל 75, ממחלת הסרטן. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את אשתו ליא קניג. השניים בחרו שלא להביא ילדים לעולם. צבי שטולפר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי צבי שטולפר, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב צבי שטולפר, בארכיון הבימה צבי שטולפר, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב צבי שטולפר, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי". ואילו לפי מאגר הזהויות של הספרייה הלאומית, נולד ב-26 באפריל 1924. הרמן צבי שטולפר באתר חברה קדישא ת"א–יפו. גאיה קורן, איך ליא קניג מתחזקת בריאות מושלמת בגיל 88, באתר ynet, 14 בינואר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכרז הפוך

מכרז הפוך היא שיטת מכירה הנגזרת ממכירה פומבית, ובה מספר מוכרים מתחרים על עסקה עם קונה יחיד. המוכר הזוכה הוא זה שהציע את המחיר הנמוך ביותר. המכרז מהווה אתגר אסטרטגי הנובע מכללי ההשתתפות הבאים: בכל מכרז קיים מחיר מרבי אותו יכול הלקוח להציע עבור המוצר. לצורך ההסבר נניח שהמחיר הוא 100 ₪. במטרה לזכות על הלקוח להגיש הצעה הנמוכה או שווה למחיר המרבי. לקוח שהגיש הצעה בסכום של 100.00 ₪ ימוקם במקום הראשון, במידה ולא הוגשה הצעה זו על ידי לקוח נוסף. לקוח אחר שיגיש את אותה ההצעה בסכום הנ"ל יבטל את הצעת המתחרה הראשון. מעתה ואילך כל משתתף שיגיש הצעה בסכום 100.00 ₪ הצעתו תהיה לא פעילה במכרז. במקרה זה את המקום הראשון יתפוס לקוח שהגיש סכום נמוך מ-100.00 ₪ והצעתו היא היחידה. הטבלה המצורפת ממחישה את התיאור הנ"ל. כאמור בסעיף הקודם, ההצעות המופיעות בטבלת המכרז כפעילות, הן הצעות ייחודיות בלבד. מלבד זאת ישנם שני כללים נוספים: א. כל משתתף במכרז יכול להחזיק בכל נקודת זמן עד 3 הצעות פעילות ברצף. במידה ומשתתף הגיש הצעה פעילה נוספת והיא מתווספת לרצף ה-3, ההצעה הנמוכה ביותר ולכן הרחוקה מהמחיר המרבי תיפסל. להלן תיאור – ב. כל משתתף במכרז יכול להחזיק בכל זמן נתון, עד 10 הצעות פעילות בלבד במכרז כולו. במהלך המכרז הצעותייך חשופות עבורך בלבד והצעותיהם של שאר המשתתפים במכרז אינן גלויות. בסיום המכרז ייחשפו כל ההצעות. במחקר מקיף שנערך נבדקו מספר רב של מכרזים הפוכים, ונותחו הפרמטרים שהביאו למכרז מוצלח (בו המחיר שהושג נמוך ממחיר השוק הרגיל) או למכרז שלא הצליח (המחיר שהושג היה מחיר השוק או גבוה ממנו). שלא במפתיע, רמת התחרות בשוק הייתה הגורם המובהק ביותר להצלחת מכרז. שני ממצאים מפתיעים נמצאו במחקר זה: למרות המקובל בספרות (אם כי לא נבדק אמפירית עד כה), סכום הרכישה הצפוי לא היווה גורם המשנה את תוצאת המכרז. כלומר - בהינתן שכל שאר הנתונים זהים, סכום הרכישה לא שינה את התוצאה. מספר הספקים המשתתפים במכרז לא שינה את התוצאה כאשר השתתפו לפחות שלושה ספקים. לא נמצא הבדל בין מכרז בו השתתפו חמישה ספקים למכרז בו השתתפו עשרה ספקים. המחקר בדק פקטורים נוספים ואת מידת השפעתם. כמו כן בדק המחקר את יחסי הגומלין בין גורמים שונים (כמו מספר הספקים ביחס לסכום המכרז - האם יש יותר או פחות ספקים כאשר סכום המכרז גבוה) וכן את השפעתם של מורכבות המכרז ואיכות הדרישות. בכל מכרז נקבעת כמות מינימום של הצעות עבור המוצר. רק במידה והושגה הכמות המינימלית ייסגר המכרז ברגע שבו תסתיים הספירה לאחור לסיום המכרז. הזוכה במכרז – לכשתסתיים הספירה לאחור, המשתתף שיעמוד במקום הראשון בטבלה הוא הזוכה במכרז ובמוצר המוצע בו. Moshe Shalev and Stee Asbjornsen, ELECTRONIC REVERSE AUCTIONS AND THE PUBLIC SECTOR: FACTORS OF SUCCESS (עמ' 25), ‏Fall 2010 (באנגלית) תומר הדר, תופעה: אתרים מוכרים מכוניות חדשות במאות שקלים ומרוויחים, באתר כלכליסט, 6 בנובמבר 2008 http://www.scribd.com/doc/39032383/Electronic-Reverse-Auction-and-the-Public-Sector-Factors-of-Success-Moshe-E-Shalev-Stee-Asbjorensen. Shalev Moshe and Asbjornsen Stee, "ELECTRONIC REVERSE AUCTIONS AND THE PUBLIC SECTOR – FACTORS OF SUCCESS", Journal of Public Procurement, 10(3) 428-452.
פול סטלטרי

פול סטלטרי (אנגלית: Paul Stalteri; נולד ב-18 באוקטובר 1977) הוא כדורגלן עבר קנדי ששיחק בעמדת המגן והקשר. את רוב הקריירה שלו העביר בורדר ברמן שם שיחק 7 עונות. כמו כן, לזכותו 84 הופעת במדי נבחרת קנדה. פול החל את קריירת הכדורגל שלו כאשר שיחק שנה אחת בקבוצת אוניברסיטת קלמסון בשנת 1996, אותה האוניברסיטה בה שיחק הכדורגלן האמריקאי אוגוצ'י אוניאו. אחרי שנתו הראשונה באוניברסיטה הוא נהפך לשחקן מקצועי, וחתם על חוזה בקבוצת הכדורגל הקנדית טורונטו לינקס בזמן שלמד באוניברסיטת יורק. אחרי ששיחק עונה אחת בטורונטו, יחד עם עמיתו לנבחרת הקנדית דוויין דה רוסריו, בה הוביל את הקבוצה עם 8 שערים ושני בישולים, סטלטרי הובחן על ידי מגלה כישרונות של מועדון הכדורגל הגרמני ורדר ברמן, ואחרי תקופת מבחן הוא נקנה על ידי המועדון הגרמני. אחרי שלוש שנים בקבוצת המילואים של ברמן, פול ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה באוגוסט 2001, וכבש גם את שערו הראשון ושל העונה נגד אנרג'י קוטבוס. במהלך עונת 2001-2002, סטלטרי קנה את מקומו בהרכב הקבוצה והמשיך לשחק במרבית המשחקים גם בעונה שלאחר מכן, 2002-2003. בעונת 2003-2004, סטלטרי הפך להיות השחקן הקנדי הראשון שזוכה באליפות הבונדסליגה, לאחר שזכה בה עם קבוצתו ורדר ברמן. במאי 2005, סטלטרי עבר למועדון הפרמייר ליג האנגלי טוטנהאם הוטספר. כבר בעונתו הראשונה, נהנה מהיותו שחקן הרכב בקבוצה, אבל הגעתו לוייט הארט ליין של המגן הצרפתי פסקל שימבונדה, גרמה לו להיות עדיפות שנייה להרכב. ב-31 בינואר 2008, סטלטרי עבר לפולהאם בהשאלה עד סיום עונת 2007-2008. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפולהאם במשחק חוץ נגד מידלסברו, ב-9 בפברואר 2008, בו הפסיד עם קבוצתו 1-0. בחלון ההעברות של עונת 2008-2009, חתם סטלטרי בבורוסיה מנשנגלדבך, וחזר לשחק בליגה הגרמנית. בשנת 2011 פרש ממשחק פעיל. סטלטרי היה שחקן הרכב קבוע במדי נבחרת קנדה, מאז שערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 באוגוסט 1997 נגד נבחרת איראן. ב-1 ביוני 2007, סטלטרי קיבל את סרט הקפטן של הנבחרת במשחק ידידות נגד ונצואלה, ומאז נשאר הקפטן בשבעת המשחקים הבאים של קנדה, כולל המשחקים בגביע הזהב של CONCACAF בשנת 2007. בסך הכל צבר 84 הופעות במדי נבחרת קנדה בהן כבש 7 שערים. מדיה וקבצים בנושא פול סטלטרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פול סטלטרי פול סטלטרי, באתר Transfermarkt פול סטלטרי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) פול סטלטרי, באתר BDFutbol פול סטלטרי, באתר WorldFootball.net פול סטלטרי, באתר National Football Teams פול סטלטרי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אליפות אירופה בכדורסל 1995

יורובאסקט 1995, ובשמה המלא אליפות אירופה בכדורסל 1995 היא האליפות ה-29 לנבחרות הכדורסל האירופיות שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. התחרות נערכה באתונה, יוון בין ה-21 ביוני ל-2 ביולי. נבחרת יוגוסלביה זכתה בתחרות בפעם השישית בתולדותיה אחרי שניצחה את נבחרת ליטא בגמר. שארונאס מרצ'יוליוניס הליטאי הוכרז כשחקן המצטיין בתחרות. 14 הנבחרות חולקו לשני בתים של שבע נבחרות. ארבע הנבחרות הראשונות מכל בית העפילו לשלב הבא. ליטא שארונאס מרצ'יוליוניס קרואטיהטוני קוקוץ' יוון פאניס כריסטודולו סרביה ומונטנגרו ולאדה דיבאץ ליטא ארווידאס סאבוניס סיכום האליפות באתר פיב"א Linguasport.com Tournament Team
חוטובלי

האם התכוונתם ל... חוֹטוֹבֶלי (שם משפחה) – (ხოტოველი) שם משפחה יהודי-גאורגי ציפי חוטובלי – משפטנית וחברת כנסת מטעם הליכוד שרת ההתיישבות בממשלת ישראל. התפרסמה כחברת הפאנל הימנית בתוכנית "מועצת החכמים" בערוץ 10
פיליפ אנטרמון

פיליפ אנטרמון (בצרפתית: Philippe Entremont, נולד בריימס ב-7 ביוני 1934) הוא פסנתרן ומנצח צרפתי. אנטרמון הרבה בהקלטות במהלך הקריירה שלו, והידועה ביותר ביניהן היא הקלטה משנת 1961 לקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של צ'ייקובסקי, עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח ליאונרד ברנשטיין. אנטרמון נולד להורים מוזיקליים. אמו הייתה פסנתרנית, זוכת ה"גראן פרי" ואביו היה מנצח אופרה. פיליפ החל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל שש, אצל אמו. אביו קירב אותו אל עולם המוזיקה הקאמרית והתזמורתית. הוא למד בפריז אצל מרגריט לונג ונכנס לקונסרבטואר הלאומי. בגיל 12 זכה בפרס על קריאה מהדף, בגיל 14 בפרס למוזיקה קאמרית ובגיל 15 בפרס על נגינה בפסנתר. בתחרות הבינלאומית לונג-טיבו, שבה השתתף בגיל 16, זכה בעיטור כבוד מיוחד (Laureat). כעבור שנה זכה בפרס בתחרות בריסל בחסות אליזבת מלכת בלגיה והחל ברצינות בקריירה של הופעות קונצרטיות בפסנתר. אנטרמון הקליט רבות מיצירותיו של פרידריך קולאו. תוך חמש שנים עשה לו שם כקול חדש וחשוב בעולם הפסנתר האירופאי. מסעות קונצרטים בדרום אמריקה ובארצות הברית הרחיבו את ההכרה שזכה בה. יוג'ין אורמנדי ערך לו מבחן בשנת 1954 והזמין אותו מניה וביה להופעת הבכורה שלו עם תזמורת פילדלפיה, שנערכה בנובמבר 1956. הקלטה שלו לחברת קולומביה עם יוג'ין אורמנדי משנת 1957 או 1958, שהופצה באירופה באמצעות חברת פיליפס רקורדס (למשל, הרפסודיה של רחמנינוב על נושא של פאגאניני) משמרת את הלך הרוח המרומם שאפיין את הופעות הבכורה שלו באירופה. הקלטתו לקונצ'רטו השני של רחמנינוב עם ליאונרד ברנשטיין, עם חברת קולומביה, נחשבה לפרשנות יוצאת מגדר הרגיל בזמנה. ראויים לציון גם הקונצ'רטי מס' 2 ו-3 של קאמי סן-סנס עם אורמנדי. בשנת 1968 הופיע לראשונה כפסנתרן ומנצח גם יחד (בניצוח מן המקלדת) בהקלטה של חברת קולומביה, שבה ניגן את הקונצ'רטי לפסנתר מס' 13 ו-17 של מוצרט וניצח על ה"קולגיום מוזיקום של פריז". אנטרמון היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ניו אורלינס משנת 1980 עד 1986. הוא כיהן בתזמורת הסימפונית של דנוור (כיום התזמורת הסימפונית של קולורדו) כמנצח ראשי משנת 1986 עד 1988, וכמנהל מוזיקלי מ-1988 עד 1989. כמו כן היה אנטרמון מנצח ראשי של התזמורת הקאמרית של וינה וכיום הוא מנצח כבוד שלה. הוא מחזיק באותו תואר של התזמורת הקאמרית הישראלית. אנטרמון ייסד את "פסטיבל המוזיקה הדו-שנתי של דנטו דומינגו" בשנת 1997. מאז 2002 הוא מכהן כמנצח אורח ראשי של תזמורת רדיו שנגחאי בסין. בעונת 06–2005 הנהיג אנטרמון את התזמורת הסימפונית של מינכן הן כמנצח והן כפסנתרן במסע הקונצרטים הראשון של התזמורת בארצות הברית. בספטמבר 2007 חזר אנטרמון לניו אורלינס כסולן, לפתיחת העונה השנייה של התזמורת הפילהרמונית של לואיזיאנה לאחר הוריקן קתרינה, בקונצ'רטו לפסנתר בסול מז'ור של ראוול. אתר האינטרנט הרשמי של פיליפ אנטרמון פיליפ אנטרמון, סרטונים בערוץ היוטיוב פיליפ אנטרמון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיליפ אנטרמון, באתר AllMusic (באנגלית) פיליפ אנטרמון, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיליפ אנטרמון, באתר Discogs (באנגלית) Brief biography Columbia Artists Management Brief 2002 interview that includes an interesting discussion about stage fright Short 1968 news article mentioning his first dual-role recording
לודוביק ז'ולי

לודוביק ז'ולי (בצרפתית: Ludovic Giuly; נולד ב-10 ביולי 1976 בליון) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני. לזכותו של ז'ולי 17 הופעות במדי בנבחרת צרפת. ז'ולי החל את הקריירה המקצועית שלו בעיר הולדתו, בקבוצה אולימפיק ליון. בגיל 18, ב-1994, ערך את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים. בעונה הראשונה שותף בשמונה משחקים בלבד, אבל בשתי העונות הבאות שלו במועדון שותף ב-73 משחקים בהם כבש 20 שערים (16 מהם בעונת 1996/97). במחצית הראשונה של עונת 1997/98 עדיין שיחק בליון, אך באמצע העונה עבר למונקו. במונקו זכה להערכה רבה ככדורגלן. הוא שיחק במונקו במשך שבע עונות בסך הכול. בעקבות היכולת שהציג במונקו זכה לזימון ראשון לנבחרת צרפת בשנת 2000. הוא זכה עם קבוצתו באליפות בסוף אותה שנה. ובגביע הצרפתי ב-2003. ב-2004, הוביל ז'ולי את הקבוצה כקפטן שלה אל גמר ליגת האלופות. בגמר הפסידה הקבוצה לפורטו. בקיץ אותה שנה שילם עבורו המועדון הספרדי ברצלונה 7 מיליון אירו. במהרה ביסס את מעמדו כקיצוני הימני הבכיר בקבוצה. למרות מספר פציעות בשריריו, הופיע ז'ולי בעונתו הראשונה ב-29 משחקי ליגה ובשישה נוספים בליגת האלופות, בסך הכול הבקיע 12 שערים, ועזר לברצלונה לזכות באליפות. מקומו של ז'ולי בברצלונה התערער עם עלייתו של ליונל מסי הצעיר ובואו של הנריק לארסון. אי לכך, בעונת 2005/06 נותר ז'ולי שחקן קבע בהרכב, פתח ב-20 משחקים, נכנס כמחליף בתשעה נוספים, והבקיע חמישה שערים. בחצי גמר ליגת האלופות הבקיע שער לרשתה של מילאן שבזכותו העפילה הקבוצה לגמר שנערך בפריז. בגמר ניצחה הקבוצה, ובכך השלימה דאבל - זכייה בליגת האלופות ובליגה הספרדית. העונה הבאה הייתה פחות מוצלחת מקודמתה. ז'ולי אמנם כבש את השער היחיד בסופר קאפ, שהביא לקבוצתו את התואר, ואף היה בין 50 המועמדים לתואר כדור הזהב, אך ברצלונה כשלה הן בליגה והן בליגת האלופות ובקיץ 2007 עבר ז'ולי לרומא, ששילמה עבורו 4.5 מיליון אירו. ברומא שיחק עונה בודדת, הופיע ב-32 משחקי ליגה והבקיע שישה שערים. בתום העונה עבר לפריז סן-ז'רמן תמורת סכום העברה של 2.5 מיליון אירו. בשנת 2011 חזר ג'ולי למונקו ששיחקה בליגת המשנה הצרפתית. ב-31 ביולי 2012 חתם בשורות לוריאן מליגת העל הצרפתית. באוגוסט 2013 פרש ממשחק פעיל. למרות ההודעה על פרישה ממשחק פעיל, בקיץ 2013 חתם ז'ולי באזרגס מהליגה השנייה בצרפת. את הופעת בכורתו בנבחרת צרפת ערך במרץ 2000 במשחק מול נבחרת סקוטלנד. אף על פי שלא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2000, הוא זכה לשחק יותר עם מינויו של ז'אק סנטיני לאימון הנבחרת ב-2002. הוא שותף עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות ב-2003, ובזכות הצלחתו במונקו בעונת 2003/04 זומן ליורו 2004, אך פציעתו בגמר ליגת האלופות מנעה ממנו להשתתף ביורו. ז'ולי לקח חלק במשחקי ההעפלה של הנבחרת למונדיאל 2006, אך לא זומן אליו. את משחקו האחרון בנבחרת ערך ב-2005. בסך הכול ז'ולי הבקיע שלושה שערים ב-17 משחקים. מונקו אליפות צרפת: 1999/00 גביע הליגה הצרפתית: 2002/03 ברצלונה אליפות ספרד: 2004/05, 2005/06 ליגת האלופות: 2005/06 הסופר קאפ הספרדי: 2006/07, 2005/06 רומא הסופר קאפ האיטלקי: 2007 קופה איטליה: 2008 נבחרת צרפת גביע הקונפדרציות: 2003 מדיה וקבצים בנושא לודוביק ז'ולי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לודוביק ז'ולי לודוביק ז'ולי, באתר Transfermarkt לודוביק ז'ולי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) לודוביק ז'ולי, באתר Soccerway לודוביק ז'ולי, באתר BDFutbol לודוביק ז'ולי, באתר WorldFootball.net לודוביק ז'ולי, באתר National Football Teams לודוביק ז'ולי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל באתר מועדון הכדורגל ברצלונה
מסדר אבירי הגריל

מסדר אבירי הגריל (בצרפתית: Confrérie de la Chaîne des Rôtisseurs) הוא ארגון גסטרונומי בינלאומי שנוסד בפריז, ומטרתו קידום ושימור של אמנות הבישול וערכים של הערכה וכיבוד מזון ויין גורמה. הארגון פועל ב-84 מדינות בעולם, ביניהן גם סניף ישראלי שנוסד בשנת 1968. שורשי הארגון בימי הביניים, בגילדת "צולי האווזים" שנוסדה בצרפת בשנת 1248, שקיבלה זכויות לצליית אווזים ואחר כך סמכויות נוספות בתחום הכנת מזון. בשנת 1610 העניק לארגון מלך צרפת, לואי ה-13 כתב זכויות מלכותי ושלט אצולה, המשמש היום כסמל המסדר. בשנת 1950 הקימו קבוצה של שפים, ייננים ואנשי מקצוע בתחום הקולינרי (מהבולטים שבהם מבקר המסעדות וסופר האוכל קורנונסקי) את המסדר, שנועד להפגיש בין חובבי מזון גורמה לבין אנשי מקצוע בתחום, כשהם יונקים את מורשתם וסמליהם ממסדר "צולי האווזים" העתיק. החברים במסדר מחלקים לדרגות במערכת היררכית סדורה, לפי מקצוע וותק. טקס הקבלה לארגון כולל השבעה בלטינית וטקס הכתרה מסורתי עם חרבות. כיום מונה הארגון כ-25,000 חברים בלמעלה משמונים מדינות בעולם. מטה המסדר שוכן בפריז. סניף הארגון בישראל הוקם בשנת 1968 על ידי עורך הדין מוריס בנין, ובין המצטרפים הראשונים היה משה דיין. נכון ל-2024, מונה הסניף הישראלי כ-110 חברים, ביניהם בולטים הפרופסור אורית אבידב-אונגר, גב׳ אורית שפירא, דר׳ יצחק שפס, המלונאי בני יפהר והשפים צ'רלי פדידה, ג׳וני גוריק, אדהם שפיק ואיתי פרקש. הנשיא הנוכחי של המסדר הוא שף עידן הלפרין (Chef Idan Halperin). הסניף מתכנס אחת לכמה שבועות לארוחות חגיגיות באתרים קולינריים ברחבי הארץ ואחת למספר חודשים באירוע בעולם, במהלכם נאכפים כללי טקס וקוד לבוש פורמלי הכולל חליפות לגברים ושמלות ערב לנשים ושרשראות המסדר עם מדליות בצבעים שונים, בהתאם לדרגת החבר והוותק שלו במסדר. החברים אינם מחויבים להשתתף בכל האירועים. בהתאמה למטרת הארגון, מדובר בארוחות מוקפדות של מיטב השפים עם דגש על מצוינות קולינרית. על מנת להתקבל למסדר צריך המועמד לגייס שני ממליצים חברים. מדיה וקבצים בנושא מסדר אבירי הגריל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מסדר אבירי הגריל אתר הסניף הישראלי ריטה גולדשטיין, מאחורי הקלעים: אבירי המזלג והמצקת, באתר וואלה!, 4 ביולי 2013 שרית סרדס-טרוטינו, מסדר אבירי הגריל: גורמה, שרשראות וחרבות, באתר ynet, 11 בנובמבר 2008 מתן שירם, ‏קרניבורים עם תעודות, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2003 האבירים שלנו, באתר ynet, 24 באוגוסט 2008 דפנה ארד, הסודות של מסדר אבירי הגריל, באתר הארץ, 31 במרץ 2013 "אבירי מסדר הגריל" מושבעים על סיפון אוניה בחיפה, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
רחל ביהם

רחל ביהם (1924, זדונסקה וולה – 1944, אושוויץ) הייתה פעילת מחתרת בגטו לודז'. ביהם נולדה בעיירה זדונסקה וולה כ-50 ק"מ מלודז'. לגטו לודז' נשלחה בקיץ של שנת 1942 עם אחיה ואחותה. בגטו הייתה חברה באיחוד תנועות הנוער הציוניות "חזית דור בני המדבר", ובמסגרת זו הייתה אחראית על שכבת הנערות. ב-2 באוגוסט 1944 החל השלב האחרון בחיסול גטו לודז'. היהודים לא ידעו לאן מגרשים אותם וחשדו בגרמנים שניסו לשכנע שזה מעבר למקום עבודה חדש. ב-16 באוגוסט 1944 רחל ומשפחה נשלחו לעלות לרכבת והיא התנדבה לתעד את מסלול הנסיעה, ולהחביא את הפתק בקרון, מתוך מטרה שכאשר יחזרו הקרונות לגטו להטענת קבוצה נוספת של יהודים, יגיעו חבריה אל הפתק וידעו מהו היעד. לצערה וצערם לא אמר להם השם אושוויץ דבר ולכן לא ידעו להיכן מובילים אותם. סיפורה מתועד בשיר שחיבר חיים גורי, "רָחֵל ביהם מִלּוֹדְז'", על פזמונו החוזר: סְעִי רָחֵל עִם הָרַכֶּבֶת וּרְאִי לְאָן הוֹלֶכֶת הִיא לְאָן הוֹלֶכֶת הִיא צילומים שלה והפתק שכתבה בדרכה לאושוויץ, באתר בית לוחמי הגטאות קורותיה באתר חומרי הדרכה למדריך ולמטייל בפולין. השיר "רחל" של חיים גורי באתר שירונט. רחל, בביצוע רינת עמנואל, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:01) שרון גבע על שליחותה של רחל ביהם מגטו לודז' בבלוג אל מדף ספרי ההיסטוריה.
מיכאל מאיר (היסטוריון)

מיכאל אלברט מאיר (Michael Albert Meyer, נולד ב-15 בנובמבר 1937) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, פרופסור לתולדות עם ישראל בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי, אוהיו. עמד בראש הקתדרה ע"ש אדולף אוקס להיסטוריה יהודית משך שנים רבות, והחל מ-2009 הוא פרופסור אמריטוס במוסד. ידוע כמומחה לתולדות היהדות הרפורמית ויהדות גרמניה בעת החדשה. מאיר נולד בברלין. בשנת 1941 הצליחה משפחתו למלט עצמה מגרמניה הנאצית, זמן קצר לפני הפסקת הגירת היהודים באוקטובר אותה שנה, ולהגר לארצות הברית. הוא גדל בלוס אנג'לס. מאיר סיים בהצטיינות לימודים לתואר בוגר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ובהמשך קיבל דוקטורט בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי בשנת 1964. בין 1964 ל-1967 לימד בשלוחת מוסד זה בלוס אנג'לס, ולאחר מכן הצטרף לסגל הקמפוס הראשי של הקולג' בסינסינטי. הוא מלמד בקביעות גם בשלוחת היברו יוניון קולג' בירושלים (אחת לארבעה סמסטרים) ובמקביל כפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים. מאיר היה ממקימי האגודה ללימודים יהודיים בארצות הברית וכיהן כנשיאה בשנים 1978–1980. בשנים 2003–2006 עמד בראש המועצה המייעצת האקדמית במרכז להיסטוריה יהודית בניו יורק. מאז 1991 הוא מכהן כנשיא בינלאומי של מכון ליאו בק העוסק בחקר יהדות גרמניה וסניפיו בניו יורק, לונדון וירושלים. הוא גם יושב ראש ועדת הפרסומים של הוצאת ההיברו יוניון קולג' ועמית האקדמיה האמריקאית לחקר היהדות. ב-1996 זכה בפרס הקרן הלאומית לתרבות יהודית, בזכות "השפעה ניכרת על עמיתים ותלמידים". מיכאל מאיר נשוי לרבה הרפורמית מרגלית מאיר. גם בנם הבכור הוא רב רפורמי, ומתגורר בישראל. מיכאל מאיר פרסם שורת ספרים בתחומי התמחותו - תולדות יהדות גרמניה והיסטוריה של התנועה הרפורמית, חלקם ככותב וחלקם כעורך. כמו כן פרסם מאות מאמרים בתחומי מחקרו. כמה מספריו תורגמו לעברית: בין מסורת לקדמה, תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר, ירושלים, תש"ן. צמיחת היהודי המודרני: זהות יהודית ותרבות אירופית בגרמניה, 1824-1729, הוצאת כרמל, ירושלים, תשנ"א. יהדות בתוך המודרניות: חיבורים על ההיסטוריה והדת היהודית, בהוצאת עם עובד, תל אביב, תשס"ז. הרב ליאו בק: ייעוד דתי בעת סערה, תרגם עמי אשר, הוצאת כרמל, 2024. תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה, 4 כרכים, מרכז שז"ר, 2000. מבחר מכתביו של אברהם גייגר, הוצאת מרכז שז"ר, ירושלים, תש"ם. מדיה וקבצים בנושא מיכאל מאיר בוויקישיתוף מיכאל מאיר באתר היברו יוניון קולג' מיכאל מאיר, ברשת החברתית Goodreads דוד אלנסון, Michael A. Meyer and His Vision of Reform Judaism and the Reform Rabbinate. ריאיון עם מאיר (בגרמנית) פרופ' מאיר בהרצאה על ראשית היהדות הקונסרבטיבית, סרטון באתר יוטיוב מיכאל בן מתתיהו מאיר (1937-), דף שער בספרייה הלאומית
לנולין

לנולין (באנגלית: Lanolin) הוא חומר צהוב ושומני, המופרש מבלוטות חלב שעל העור של בעלי חיים צמריריים, דוגמת כבשים, המונע מטיפות מים להצטבר בתוך הצמר שלהם. לנולין משמש כחומר גלם עיקרי במשחות לעור, וכחומר דוחה ומגן מפני מים במגוון רחב של שימושים. החומר מופק ממספר זנים של כבשים אשר מפרישות כמות גדולה של החומר לצמר שלהם. על מנת למצות את החומר סוחטים את הצמר באמצעות מכבש (אנ'). לנולין מורכב מתערובת של כולסטרול ומספר אסטרים של חומצות שומן שונות. לנולין לא מעובד (לנולין לשימושים שונים שאינם פרמצבטיים) מכיל גם תרכובות כוהלים שונות אשר ידוע שהן גורם אלרגני לאנשים מסוימים. ישנם מחקרים המעידים על נוכחות חומרי אנטיביוטיקה מסוימים ואף קוטלי חרקים שונים בלנולין, שמקורם בתזונה ובתוספים שניתנו לכבשים. לנולין איננו מסיס במים אך יוצר במים אמולסיה. בתעשיית התרופות לנולין משמש כבסיס להכנת משחות שונות. לנולין בדרגת ניקיון רפואית ונגזרותיו נחשבים לחומרים בטוחים לשימוש חיצוני על ידי ה-FDA. בדרגת ניקיון רפואית לנולין הוא חומר היפואלרגני וסטרילי המשמש כחומר גלם למשחות עור, לריכוך ולהקלה במקרים של יובש או פגיעה בעור. כך, למשל, הוא משמש לריפוי נשים מיניקות שפטמותיהן נפצעו במהלך ההנקה. בדרגת ניקיון זו משמש החומר גם לטיפול ביובש בשפתיים, תפרחת חיתולים, עור יבש או מגרד, לטיפול בעור כף הרגל, חתכים שטחיים, כוויות שטחיות ושפשופים בעור. בתעשייה הקוסמטית הוא משמש לריכוך ולמניעת יובש בעור. במספר רב של מוצרים לגילוח משתמשים בלנולין לריכוך הזיפים והעור. השימוש בלנולין כחומר בסיס להכנת משחה נפוץ מאוד שכן הוא נספג במהירות ובקלות בעור ומאפשר העברה מהירה של החומר הפעיל אותו הוא נושא. בתעשייה, לנולין משמש כחומר מונע קורוזיה שכן בנוכחותו מים נדחים מפני השטח של מתכות עליהן הוא נמרח ובכך נמנעת התפתחות קורוזיה. ללנולין גם יכולת חדירה, סיכוך והגנה על מתכות, עץ, גומי ומוצרי פלסטיק שונים והוא מיוצר לשם כך הן כנוזל והן כמוצק. שימוש נוסף בלנולין הוא לריכוך מוצרי עור שונים, כך למשל שחקני כדור בסיס (בייסבול) נוהגים לרכך את הכפפות שלהם על ידי מריחתן בקרם גילוח המכיל לנולין. הוא משמש כמרכיב דוחה מים ומרכך במשחות נעליים. מן הצמר של כבשה מזן מרינו ניתן להפיק כ 250-300 מיליליטר של לנולין. החומר מופק על ידי רחיצת הצמר במים חמים ובסבון מיוחד. התשטיפים של הצמר מופרדים באמצעות צנטריפוגה, ומתקבל חומר צהבהב, דמוי גריז, בעל ריח אופייני ונקודת התכה הנעה סביב 38 מעלות צלזיוס. מדיה וקבצים בנושא לנולין בוויקישיתוף לנולין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)