laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כריסטיאן בראר

כריסטיאן בראר (צרפתית: Christian Bérard‏: 20 באוגוסט 1902 - 11 בפברואר 1949), הידוע גם בשם בבה, היה אמן, מאייר אופנה צרפתי. בראר ואהובו בוריס קוצ'נו, היו ממייסדי" בלט דה שאנז אליזה", ואחד מהזוגות ההומוסקסואליים הבולטים בגלוי בתיאטרון הצרפתי במהלך שנות השלושים והארבעים. בראר נולד בפריז בשנת 1902, ולמד בילדותו בבית הספר ג'נסון דה סאלי. בשנת 1920 הוא נכנס לאקדמיה רנסון, שם הושפע מסגנונם של אדוארד וויארד ומוריס דניס. בראר הציג את התערוכה הראשונה שלו בשנת 1925, בגלריה פייר. מתחילת הקריירה שלו היה לו עניין בתפאורות תיאטרון ובעיצובי תלבושות, ומילא תפקיד חשוב בהתפתחות העיצוב התיאטרלי בשנות השלושים והארבעים. בתחילת שנות השלושים בראר עבד עם ז'אן מישל פרנק, צייר תפאורות, עשה עבודות בעץ וצייר דגמים לשטיחים. הוא עבד גם כמאייר אופנה של קוקו שאנל, אלזה שיאפרלי ונינה ריצ'י. ההישג הנודע ביותר של בראר היה כנראה העיצובים הבוהקים והקסומים שלו לסרטו של ז'אן קוקטו ב-1946 . בראר נפטר בפתאומיות מהתקף לב ב-11 בפברואר 1949, על במת תיאטרון מריני. סטבאט מאטר (1950) של פרנסיס פולנץ הולחן לזכרו, וז'אן קוקטו הקדיש לו את סרטו אורפה (1950). מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן בראר בוויקישיתוף כריסטיאן בראר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Claude J. Summers, The Queer Encyclopedia of Film & Television, Cleis Press, 2005, ISBN 978-1-57344-209-1. (באנגלית) Christian Berard - The French artist who epitomised eccentric glamour
מקס הוף

מקס הוף (בגרמנית Max Hoff;‏ 1903–1985) היה מאייר שהתפרסם במיוחד בזכות הפרסומות שלו עבור חברת סימפסון מפיקדלי וחברת הסיגריות אסטור. אמנותו ייצגה באופן מושלם את אופנת שנות החמישים והשישים במערב אירופה ובצפון אמריקה. נולד בשם מקסמיליאן ג'. א. האופבאור בווינה, ולמד ציור דיוקנאות ונוף האקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם החל לעשות לעצמו שם באמצעות איורי תפאורות לבמה ועיצוב תלבושות להצגות. מספר עיצובים אופנתיים שלו התפרסמו תחת הכינוי מקס הוף בכתב העת האירופאי International Textiles, שם ראה אותם אלק סימפסון - הבעלים של חברת סימפסון מפיקדילי, לונדון. בשנת 1936 אלק סימפסון הביא את הוף - בגיל 33 - ללונדון, והזמין אותו להפיק סדרת איורים של גברים נאים, צעירים וספורטיביים - לבושים בבגדי חברת סימפסון. אלה עתידים להפוך לייצוג של סגנון האופנה של חברת סימפסון במשך רבע מאה. בשלב מסוים החברה הוסיפה לדגמים שלה גם בגדי נשים -בסגנון אופנתי, אלגנטי ומקסים. איוריו של הוף, שימשו לראשונה בחוברות הדיוור הישיר, הפכו עד מהרה למרכז הפרסום של חברת סימפסון. ביל קרופורד - סוכן הפרסום של סימפסון - הכיר בעוצמה של הדימויים שיצר הוף, וכאשר היטלר סיפח את אוסטריה בשנת 1938 שכנע קרופורד את מקס הוף לעבור ללונדון, שם הוא התחתן עם מרגרט פופר באותה שנה ונולדו להם שני ילדים. רישומיו של קבוצות של דמויות גברים לבושים ללא דופי, המתוארים כמעט תמיד במצב רוח מאושר ונינוחות, הפכו לסגנון מקובל בפרסום בעיתונות של בגדי סימפסון עד תחילת שנות השישים. כבר בסוף שנות החמישים הוף החל לעבוד עם משרד הפרסום הגרמני האנס וו. ברוזה, בפרנקפורט על המיין. בשנת 1958 קמפיין של שמונה מודעות בלבד - בשל תקציב מוגבל של החברה, היו פרסום לאבקת כביסה משובחת. מאחר שהעבודה עם האנס ברוזה הלכה טוב וחברת סימפסון החלה למתג מחדש את הפרסומת שלה מחדש, הופ סיים את עבודתו עם סימפסון בשנת 1961 והפך לאמן הפרסומות הבלעדי של האנס ברוזה. לחברת ברוזה היה חוזה פרסום לסיגריות אסטור במשך שנים אחדות. בשנת 1961 היינץ מרטין ברוזה החליט להביא סגנון חדש לקמפיין המודעות שלהם לסיגריות אסטור. כך החל הקמפיין המפורסם ביותר של הופ בשם Rendezvous der Prominenz, שנמשך עד 1967. הוא הופנה תחילה לגרמניה ולאחר מכן לחברה הגבוהה הבינלאומית. מקס הוף סיפק יותר מ -200 מודעות לסדרה זו. The British Tradition. Simpson - a World of Style" by David Wainwright Man Appeal: Advertising, Modernism and Menswear" by Paul Jobling Die Entdeckung des Verbrauchers" by Hanns W. Brose
סרטבישיים

סרטבישיים (שם מדעי: Thomisidae), משפחת עכבישים המזכירים בצורתם סרטנים: שני זוגות הרגליים הקדמיות ארוכות מן היתר ומזכירות את צבתות הסרטן; הגוף קצר, וההליכה מתבצעת גם לצדדים ולאחור כמו הסרטן. אין להם קשר ביולוגי לסרטנים. מרבית הסרטבישים אינם אורגים רשת. הם מסתווים בצורה אופיינית למין ואורבים לטרפם על צמחים, פרחים, גזעי עצים או על הקרקע. יפרוחית (סרטביש הפרחים), סוג הסרטביש הנפוץ בישראל ארזית (Synaema) קסיס סתורי עזריה אלון (עורך), אנציקלופדיית "החי והצומח של ארץ ישראל", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983; כרך 2 - חסרי חוליות יבשתיים; עמ' 56–58 מדיה וקבצים בנושא סרטבישיים בוויקישיתוף סרטבישיים, באתר ITIS (באנגלית) סרטבישיים, באתר NCBI (באנגלית) סרטבישיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סרטבישיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סרטבישיים, באתר GBIF (באנגלית) סרטבישיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עמיר וינשטיין, חלון פתוח לעכבישים - סרטבישיים.
טאיצ'אנג, קיסר סין

טַאיצַ'אנְגּ (במנדרינית: 泰昌, בפין-יין: Tàichāng;‏ 28 באוגוסט 1582 – 26 בספטמבר 1620) היה קיסר סין ה-15 משושלת מינג. בנו של הקיסר וָאן-לִי ואביהם של הקיסרים טְייֵנְצִ'י וצ'ונְגְגֶ'ן. טאיצ'אנג ירש את הקיסרות במות אביו ב-28 באוגוסט 1620, ונפטר בתוך פחות מחודש מתחילת שלטונו ב-26 בספטמבר. במותו ירש אותו בנו הבכור, טְייֵנְצִ'י. ג'וּ צַ'אנְגּלוֹאוּ כפי שנודע בשמו הפרטי, היה בנם של הקיסר ואן-לי ואשת הקיסר שְׂיַאו-גִּ'ינְגּ. ג'ו צ'אנגלואו נולד ב-1582, ולאחר הולדתו קודמה אמו במעמד נשות הקיסר על אף שלא הייתה הקיסרית, שכן ג'ו היה בכור בניו של ואן-לי. יחסיו עם אביו הקיסר היו רעועים, אך ואן-לי נרתע מלהדיח את ג'ו מסדר הירושה עקב העובדה שמהלך כזה יפגע בסדרי הירושה שנקבעו בתקופת שושלת האן. ג'ו קיבל את תואר שלטונו של טַאיצַ'אנְגּ עם ירושתו על כס המלוכה בשנת 1620 בגיל 38 לאחר מות אביו. שלטונו של ג'ו, תקופת טאיצ'אנג, היה הקצר ביותר מכל קיסרי שושלת מינג. הוא הוכתר ב-28 באוגוסט 1620 ומת ב-26 בספטמבר 1620 בפתאומיות – 29 ימים בלבד לאחר הכתרתו. עת ירש את הכתר התככים הפנימיים השתוללו בחצר הקיסרות. כמה סיעות פקידים וסריסים יריבות פעלו להשיג סמכות והשפעה על הקיסר ומספר פעמים התקיימו רציחות בשורותיהם. הגבירה גֶ'נְג, שהייתה מבין נשותיו של ואן-לי, עשתה כמיטב יכולתה לחסל את הקיסר על מנת שבנה יעלה על כס המלוכה. זמן קצר לאחר שהוכתר הקיסר טאיצ'אנג חלה באורח פתאומי ונטל כדוריות אדומות אשר נודעו כ"מרפאות הכל", אך מת זמן קצר לאחר מכן. מקובל להאמין כי טאיצ'אנג נרצח וכי הגבירה ג'נג עמדה מאחורי ההתנקשות. על כל מקרה, בנה של הגבירה ג'נג לא ירש את הקיסרות, ובמקומו ירש אותה בכור בניו של טאיצ'אנג, טיינצ'י. מדיה וקבצים בנושא טאיצ'אנג, קיסר סין בוויקישיתוף טאיצ'אנג, קיסר סין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טאיצ'אנג, קיסר סין, באתר קברי שושלת מינג (באנגלית)
סמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה

סמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה הוענק לטריטוריה בשנת 1952 עת הייתה שטח חסות של איי פוקלנד (יחד עם איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים). הסמל הוא שלט אצולה שבמרכזו לפיד בוער על רקע גלים המייצגים את הים. התומכים הם אריה מוזהב המסמל את הממלכה המאוחדת ופינגווין קיסרי המייצג את בעלי החיים של הטריטוריה. האריה עומד על קרקע עשב, והפינגווין על מדף קרח. על הכתר מופיעה "דיסקברי" – אוניית המחקר של רוברט פלקון סקוט וארנסט שקלטון במסעם הראשון לאנטארקטיקה. מתחת למגן האבירים מופיע המוטו של המשלחת הבריטית האנטארקטית "מחקר וגילויים" (Research and Discovery). המוטו מופיע על דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה. גלריית סמלי הממלכה המאוחדת מדיה וקבצים בנושא סמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טנא א-תחתא

חורבת טנא א-תחתא (Tana et-Tahta) הוא אתר ארכאולוגי הממוקם בדרום מזרח השומרון. האתר נסקר בידי צוות סקר הר מנשה ולא נערכה בו חפירה מסודרת. בסקר תועדו שרידי אתר רב־תקופתי שהוצע לזהותו עם תאנת שילה המקראית ועם העיר "תאנה" הנזכרת במקורות מהתקופה הרומית כעיר ששימשה כבירה מִנהלית במאה השנייה לספירה. זהותם האתנית של תושבי המקום לא ברורה, וישנה השערה שהיו אלו שומרונים או שהייתה זו עיר מעורבת של שומרונים ונוכרים. האתר השתרע על שטח של למעלה מ־100 דונם – על פני הכיפה המרכזית וגם על המדרון שמצפון לה. שרידים משמעותיים באתר הם: מבנה ציבור (שהוצע לזהותו כבית כנסת שומרוני), מערכות תת־קרקעיות, מערות קבורה ומערכת אספקת מים (נקבה גדולה בעין אל־פוקא הסמוך). סקר הר מנשה, כרך ו, אתרים 38–65. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הסביל

בית הסביל (מוכר גם כבית הפרדס) הוא מבנה ואתר היסטורי הנמצא סמוך למחנה ג'וליס. בית הסביל ממוקם במועצה אזורית שפיר וממוקם במסלול דרך היסטורית סמוך לכביש 3. בית הסביל כולל את בית הבאר ו-2 מבנים נוספים הגדורים תחת חומת אבן כורכר. במרכז המבנה יש סביל, ועל כך שם המבנה. המבנה הוקם בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל ושימש בעבר כתחנה על הדרך לאשקלון. כיום האתר משמש כמרכז אזורי למורשת, לימוד, תרבות ואומנות, והפך למוקד מוכר של המועצה האזורית. המועצה מפתחת את המקום מפעם לפעם על מנת שיהיה מוקד משיכה באזור. נכון ליולי 2021, המבנה מצויד בתמיכות והבאר העמוק מכוסה ברשתות ברזל. במבנה הפנימי חדר משאבות וסביל עמוק מאוד החיים בו עטלפים ויונים להשקיית הפרדסים שהיו באזור. בחצר גם עץ תות ענק. מדיה וקבצים בנושא בית הסביל בוויקישיתוף בית הסביל, באתר מועצה אזורית שפיר בית הסביל, באתר עמוד ענן
מרסיאל סליסטין

מרסיאל סליסטין (בצרפתית ובקריאולית האיטית: Martial Célestin;‏ 4 באוקטובר 1913 – 4 בפברואר 2011) היה פוליטיקאי ועורך דין מהאיטי, שכיהן כראש ממשלתה הראשון בשנת 1988. דבר 6 שפות: קריאולית האיטית, צרפתית, אנגלית, איטלקית, גרמנית וספרדית. סליסטין נולד בשנת 1913 בגאנטייה. הוא למד בפקולטה למשפטים וכלכלה של אוניברסיטת פורט-או-פרנס, ובשנת 1936 סיים את לימודי התואר הראשון והחל לעבוד כעורך כדין. בין אוקטובר 1946 לאוגוסט 1950 שימש כמזכיר המכון לקרימינולוגיה של האיטי. בשנת 1950 החל לעבוד כדיפלומט של האיטי בפריז, ובד בבד למד בסורבון. בשנת 1953 החל לעבוד בתפקיד במשרד החוץ, וב-1956 מונה למזכ"ל המשרד. ב-1977 הצטרף ללשכת עורכי הדין של פורט-או-פרנס, ובשנת 1978 נבחר לנשיא הלשכה. בין השנים 1978–1986 עבד כמרצה למשפטים באוניברסיטה הממלכתית של האיטי, כיום אוניברסיטת האיטי. בין 1986 ל-2005 שימש כמרצה באוניברסיטת ז'אן-פרייס-מארס, באקדמיה הצבאית של האיטי, באקדמיה הדיפלומטית הקונסולרית ובפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פורט-או-פרנס. ב-9 בפברואר 1988 הוא נבחר לכהן כראש הממשלה הראשון, על ידי הנשיא, לסלי מניגט. בממשלתו, מינה עצמו לשר המשפטים. ב-20 ביוני 1988, ממשלתו הופלה ותפקיד ראש הממשלה בוטל. הוא נפטר ממחלה בשנת 2011 בפורט-או-פרנס, בגיל 97. דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ז'אן-פרייס-מארס דוקטור לשם כבוד מאיגוד האוניברסיטאות הפרטיות של האיטי אות לגיון הכבוד של צרפת בדרגת קצין אות המסדר הבינלאומי פסיון ובוליבר בדרגת מפקד אות מסדר הכבוד וההצטיינות הלאומי של האיטי בדרגת מפקד מדליית ורמיל מחברת "אמנויות, מדעים ואותיות" בפריז סליסטין הוא דודו של בוניפאס אלכסנדר, נשיא האיטי בין השנים 2004–2006. Décès de l'ancien Premier ministre Martial Célestin, 97 ans, www.radiokiskeya.com (בצרפתית) Message du CED ; programme de gouvernement du premier ministre Martial Célestin / Radio Haiti Archive / Duke Digital Repository, Duke Digital Collections (באנגלית) February 2011, www.rulers.org TNH Profil du mois: -Martial Célestin, archive.wikiwix.com Haiti-Reference: Histoire - Premiers Ministres, archive.wikiwix.com
AlexNet

AlexNet היא ארכיטקטורת רשת קונבולוציה שנוצרה על ידיי אלכס קריז'בסקי בשיתוף עם איליה סוצקבר וג'פרי הינטון שהיה אז המנחה האקדמאי שלו. AlexNet התחרתה וזכתה בתחרות "אתגר זיהוי חזותי בקנה מידה גדול" של ImageNet ב-30 בספטמבר 2012, המחקר המקורי קבע שהשכבות הרבות הם אלו שסייעו לארכיטקטורה להגיע להישגיה הגבוהים. בגלל שכבות רבות אלו הארכיטקטורה הייתה גם יקרה מאוד מבחינה חישובית, אבל מכיוון שנעשה שימוש במעבדים גרפיים לצורך הרצה (באנגלית: GPU) הדבר היה אפשרי. המודל מורכב משמונה שכבות. החמש הראשונות היו שכבות קונבולוציונאליות והשלוש האחרונות היו שכבות מחוברות לחלוטין (באנגלית: fully connected layers) כאשר בין השכבות היו פזורות שכבות max pooling ופונקציות אקטיבציה מסוג ReLU. AlexNet נחשב לאחד מהמחקרים המשפיעים ביותר בראיה ממוחשבת; הוא עודד את השימוש ברשתות עצביות מתפתחות ומעבדים גרפיים בעוד מחקרים רבים. נכון ל-29 בספטמבר 2021 AlexNet צוטט כ-87,697 פעמים. ILSVRC2012 תוצאות Krizhevsky, Alex; Sutskever, Ilya; Hinton, Geoffrey E. (2017-05-24). "ImageNet classification with deep convolutional neural networks" (PDF). Communications of the ACM. 60 (6):
נג'פיגד

נג'פיגד (בהונגרית: Nagyfüged) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית. האזור מיושב לסירוגין מאז המאה ה-14, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1301. יהודים חיו בנג'פיגד במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא נג'פיגד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נג'פיגד (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי נג'פיגד שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
נג'רדה

נג'רדה (בהונגרית: Nagyréde) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית. כמו יישובים רבים באירופה גם בנג'רדה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 3,383 ובשנת 2023 רק 3,131 תושבים. האזור היה מיושב כבר מהמאה ה-13 והיה מיושב לסירוגין עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1275. הוא נהרס בשריפה בשנת 1596 והחל להתפתח שוב בסוף המאה ה-16. יהודים חיו בנג'רדה במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא נג'רדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נג'רדה נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי נג'רדה שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
יפרוחית

יפרוחית, או סרטביש הפרחים (שם מדעי: Thomisus onustus), היא עכביש ממשפחת ה"סרטבישיים" או "העכבישים הסרטניים". היפרוחית אינה אורגת רשת קורים לציד. היא מסוגלת לשנות לאט את צבעה בין הגוונים צהוב, לבן וורוד, בהתאימה את הצבע לצבע הפרח עליו היא אורבת לטרפה. חרקים נוחתים על הפרח בלי להבחין בה, והיא תופסת אותם ברגליה הקדמיות ומיד מתחילה להיזון מהם. סרטביש מחזיק דבורה בעודו תלוי מקור סרטביש צד דבורה על צמח הפרזיה סרטביש צד דבורה - מבט צד סרטביש צד זבוב על מרווה משולשת סרטביש זכר רוכב על נקבה סרטביש עזריה אלון (עורך), אנציקלופדיית "החי והצומח של ארץ ישראל", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983; כרך 2 - חסרי חוליות יבשתיים; עמ' 56-58 פנחס אמיתי, "דבר אלי בצבעים" באתר "סנונית" מתוך גליליאו 8, ינואר/פברואר 1995. מדיה וקבצים בנושא יפרוחית בוויקישיתוף יפרוחית, באתר ITIS (באנגלית) יפרוחית, באתר NCBI (באנגלית) יפרוחית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יפרוחית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) יפרוחית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יפרוחית, באתר GBIF (באנגלית)
ספריית אוניברסיטת קיימברידג'

ספריית אוניברסיטת קיימברידג' (באנגלית: Cambridge University Library, בתוך האוניברסיטה נקראת UL) היא הספרייה האקדמית המרכזית והגדולה ביותר באוניברסיטת קיימברידג' ואחת משש ספריות ההפקדה של הממלכה המאוחדת. אל הספרייה מסונפות מנהלית למעלה משלושים ספריות מחלקתיות ופקולטתיות. בספריה מעל 9 מיליון כותרים, כולל מפות ודפי תווים. הספרייה נוסדה במאה ה-15 ועברה למעונה הנוכחי ממערב לנהר קאם ומרכז העיר קיימברידג' ב-1934. הספרייה נוסדה בעשור השני של המאה ה-15 על מנת לאחסן את אוסף הספרים של האוניברסיטה, ששכן עד אז בתיבות. בסוף המאה ה-15 כלל האוסף למעלה מ-600 ספרים, אך פירוק המנזרים באנגליה בימי הנרי השמיני פגע בה קשות, כמו ברבות מהספריות הממלכה. מאמצי שיקום הספרייה יצאו לפועל ב-1574, בתמיכת הארכיבישוף מקנטרברי, ובסוף המאה ה-16 מנה אוספה למעלה מאלף ספרים. ב-1632 יזם ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם (אנ') את אוסף הספרים בערבית ובשנת 1647 החל אוסף הספרים בעברית. ב-1664 ירשה הספרייה את אוספו העשיר של ריצ'רד הולדדוורת' (אנ') שכללה 10,095 ספרים מודפסים, מהם כ-200 עותקי אינקונבולה; ו-186 כתבי יד, בהם כתב יד של ג'פרי צ'וסר וכתבי היד הנחשבים כמוקדמים ביותר בשפה הוולשית, מן המאה ה-9. ב-1710 נכללה הספרייה בין תשע ספריות הפקדת חובה, שצוינו בחוק זכויות היוצרים הראשון. ב-1715 תרם ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה לספריה את אוסף הספרייה המלכותית של בישוף קתדרלת אילי, שמנתה 30,000 ספרים ו-1,790 כתבי יד. בין השנים 1867–1886 כיהן כספרן הראשי של קיימברידג' הנרי ברדשו (אנ'), שקידם אותה מבחינה מקצועית, אקדמית ומחקרית. בפרט אחראי בדרשו לקידום האוסף העברי, לאחר שגייס את החוקר היהודי שלמה שילר-סינשי לערוך קטלוג מקיף של האוסף. ממשיכיו פרנסיס ג'נקינסון (Francis Jenkinson, ספרן ראשי בשנים 1889 - 1923) ואלווין פאבר סקולפילד (Alwyn Faber Scholfield, 1923 - 1949) המשיכו במגמה להפיכת הספרייה למרכז מידע אקדמי ומחקרי מוביל, תיעוד מקיף ושיטתי של הקטלוג. כן פעלו לכינוס ומחקר של מאות אלפי פריטי אוסף מהגניזה הקהירית, יחד עם שלמה זלמן שכטר וצ'ארלס טיילור. ב-1933 רכשה הספרייה עותק של תנ"ך גוטנברג. באותה עת, ובסיוע קרן רוקפלר הועברה הספרייה לבניין חדש בצידו המערבי של נהר קאם. ב-1972 הוקמה הרחבה נוספת לבניין. ב-2010 נוסדה Cambridge Digital Library כמאגר דיגיטציה של אוספי הספרייה ומנגנוני גישה וחיפוש מידע. שלמה קלמן (סטפן) רייף, הגניזה מקהיר - תולדות אוסף הגניזה באוניברסיטת קיימברידג', תרגמה מיכל לוין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספריית הילל בן-חיים, 2021 מדיה וקבצים בנושא ספריית אוניברסיטת קיימברידג' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספריית אוניברסיטת קיימברידג' ספריית אוניברסיטת קיימברידג', ברשת החברתית אקס (טוויטר) ההיסטוריה של הספרייה
מאיר אוסטרליץ

הרב מאיר אוסטרליץ (בהונגרית: Austerlitz Mayer; אייזנשטאדט, 1832 – פרשוב, 28 בנובמבר 1913) היה רב הונגרי, רבה של אפרייש (פרשוב), אז בתחומי הונגריה. מאיר אוסטרליץ נולד באייזנשטאדט (אז עיר בתחומי ממלכת הונגריה בשם קישמרטון), שם היה אביו וילמוש אוסטרליץ, נשיא מועצת הרבנים ומילא תפקיד מוביל במלאכת השיקום של הקהילה היהודית. תחילה רכש מאיר את ידיעותיו בתחומי הדת מאביו ומגיל 13 למד בישיבה המפורסמת במיקולוב (Nikolsburg). אחר כך היה תלמידו של משה פרלס בעיר בוניהאד, אחר כך תלמיד בעיר שארבוגארד של הרב אבלס (Abbeles), לאחר מכן של הרב אברהם שמואל בנימין סופר בברטיסלאבה וכן היה תלמידו של הרב עזריאל הילדסהיימר בעיר הולדתו אייזנשטאדט. הוא נסע מאייזנשטאדט לפראג, שם הפך לתלמידו של שלמה יהודה לייב רפפורט, השתתף בהרצאות של קאמפף ושל וסלי במהלך לימודיו באוניברסיטה ובשנת 1857 קיבל את הדוקטור לפילוסופיה בגיסן. את תעודת הסמיכה לרבנות קיבל משלושה רבנים: מהילדסהיימר באייזנשטאדט, מרפופורט בפראג ומהרב אריה לייב ליפשיץ מהעיר אבאויסאנטו. בשנת 1858 נשא לאישה את בתו של הרב יחזקאל משה פישמן ממישקולץ ועבד כעוזר רב לצד חותנו במשך שנתיים. בשנת 1860 הוא נקרא לתפקיד הרב על ידי קהילות פרשוב, מושון ואבון, אך אוסטרליץ נענה להזמנת קהילת פרשוב ופעל שם 53 שנים עד מותו בשנת 1913. בימיו אירע הקרע ביהדות הונגריה, והקהילה בהנהגתו הצטרפה לזרם הניאולוגי. ב-1871 פרשו מן הקהילה השמרנים, והקימו קהילה אורתודוקסית. לאחר הפיצול המשיכו שתי הקהילות לגדול ולהתפתח, ובימי הרב אוסטרליץ התפתחה הקהילה לקהילת מודל עם מוסדותיה התרבותיים והפילנתרופיים ובית הספר המצוין. אוסטרליץ זכה לתהילה לאומית בזכות הידע התלמודי הרב שלו, סגנון העברית הקלאסי שלו ופעילותו הספרותית. Die Ökonomie d. hebr. Sprache Gedächtnissrede über W. Austerlitz (1869) Das Öhlkrüglein (1879) Gedächtnissrede über SH Fischmann Rabb. zu Kecskemét (1880) Leichenrede an der Bahre eines Ermordeten (1865) Kasualreden (1910) Über den Selbstmord (1885) Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגר המוזיאון הספרותי פטפי) Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002., a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. מאיר אוסטרליץ Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I. (Aachs–Bzenszki). Budapest: Hornyánszky. 1891. (מאיר אוסטרליץ)  מאיר אוסטרליץ באתר Arcanum "Elhunyt Austerlitz Mayer". פשטי נפלו (עיתון). 1913-11-28.
הררי קדם

הררי קדם הוא ספר חידושים של הרב יוסף דוב סולובייציק על ענייני שבת ומועדי ישראל, שנכתב בידי תלמידו הרב מיכל שורקין. הספר נכתב על ידי הרב יחיאל מיכל שורקין (כיום ר"מ בישיבת תורת משה), ששמע את שיעורי הרב סולובייצ'יק בישיבת רבינו יצחק אלחנן, את השיעורים נהג לשמוע בעמידה כדי לא להנות מהישיבה יוניברסיטי, על פי הוראתו של רבי משה פיינשטיין שאמר לו שמותר לו לשמוע את השיעורים בישיבה יוניברסיטי אבל לא להנות מהמוסד. הספר יצא לראשונה בשנות התש"ס–התשס"ד, ובשנת התש"ע יצא בפעם השנייה במהדורה נרחבת. הספר מחולק לשלושה חלקים, חלק א ב על המועדים וחלק ג על שבת. על דיני ר"ה, יום כיפור, סוכות, חנוכה ופורים. כתוב על סדר השולחן ערוך. על דיני פסח, ספירת העומר, שבועות ותשעה באב. כתוב על סדר השולחן ערוך. החלק על פסח מחולק לשנים, חלק א על הלכות הפסח, כתוב על סדר הדפים של מסכת פסחים, חלק ב הערות על ההגדה של פסח על סדר ההגדה. וכן בסוף דיני תשעה באב יש דברים על הקינות. על דיני שבת, כתוב על סדר הדפים של מסכת שבת.
כוחות בעלות הברית בצפון אירופה

כוחות בעלות הברית בצפון אירופה (באנגלית: Allied Forces Northern Europe) הידוע גם בראשי התיבות AFNORTH, היה פיקוד מרחבי של ברית נאט"ו אשר לאורך המלחמה הקרה היה אחראי על הגנת צפון אירופה מפני ברית ורשה. הפיקוד הוקם ב-1952 במטרה לארגן את כל כוחות נאט"ו באזור במקרה של מלחמה כנגד ברית ורשה. הפיקוד חלש על שטחי דנמרק, נורווגיה וגרמניה עד האלבה. הפיקוד היה אחראי גם על הגנת הים הבלטי, ולפיכך כלל כוחות ימיים גדולים. מפקד הפיקוד היה תמיד אדמירל או גנרל בריטי, וסגנו היה תמיד אדמירל גרמני. מפקד כוחות האוויר של הפיקוד היה תמיד מחיל האוויר האמריקני, ומפקד כוחות הים היה בדרך כלל דני או נורווגי. בשנת 2000 הוחלט לאחד את פיקוד כוחות בעלות הברית בצפון אירופה עם מטה בעלות הברית במרכז אירופה. ב-2004 מטה מרכז אירופה הפך לפיקוד הכוח המשותף בברונסום. מטה כוחות בעלות הברית בצפון אירופה היה ממוקם בעיר קולסוס שבנורווגיה. המבנה משמש כיום את צבא נורווגיה. Unit History: AFNORTH Kolsas (באנגלית)
פנטנל

פנטנל (Pantanal) הוא אזור הביצות הגדול בעולם המשתרע באמריקה הדרומית על שטח של כ-250,000 קמ"ר.[דרוש מקור: נתוני שטח שונים] בשנת 2000 הכריז אונסק"ו על אזורי הפנטנל שבברזיל כאתר מורשת עולמית. האזור נמצא בשטחי המדינות מאטו גרוסו ומאטו גרוסו דו סול אשר בברזיל, וכן חלקים קטנים ממנו נמצאים בבוליביה ובפרגוואי. הערים החשובות בו הן קורומבה וקמפו גרנדה במאטו גרוסו דו סול, וקויאבה במאטו גרוסו. הביצות מוצפות בעיקר על ידי נהר פרגוואי. חיי הבר בפנטנל עשירים וכוללים עשרות בעלי חיים, ביניהם יגואר, קפיבארה (המכרסם הגדול בעולם), קיימני ז'קרה, איילי ביצות, טפירים, שאגן, אנקונדה צהובה, דובי נמלים שונים, דביבון סרטנים, זאב רעמתי, זאב היער, לוטרת ענק, דגי פיראנה ומינים רבים של עופות דוגמת הטוקן ועופות מים רבים. חלק מהמינים בביצות מצויים בסכנת הכחדה. כל המינים נפגעים או מאוימים על ידי ייבוש הביצות (למטרות חקלאיות), ציד ודיג, זיהומים, הפצת מחלות ומינים פולשים. כמה מהחיות הבולטות בפארק: קיימן ז'קרה ארה יקינתונית דוב נמלים גדול אנקונדה צהובה טאירה דגי בריקון הילארי קפיבארה מצויה טפיר ברזילאי יגואר אורובו שחור זאב הרעמה מדיה וקבצים בנושא פנטנל בוויקישיתוף הניו יורק טיימס, אזור הביצות הגדול בעולם הולך ונעלם, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2017 topic/Pantanal-complex, place/Pantanal-Conservation-Complex פנטנל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אמריקה הדרומית ובנושא אתרי מורשת עולמית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשר יצר אור

אשר יצר אור הוא פיוט של רבי אפרים מרגנסבורג מסוג "מאורה", כלומר מיועד להיאמר בברכת יוצר המאורות לפני החתימה. הפיוט נתקבל במנהג אשכנז המזרחי לשבת שנייה של חנוכה וכן לשבת פרשת בהעלתך. הפיוט עוסק בהדלקת המנורה, ומדגיש את הפליאה על כך שבורא העולם, שברא את מקורות האור, ואיננו זקוק לאורה של המנורה, מצווה להדליק עבורו נרות. הפייטן רואה בציווי על הדלקת המנורה ביטוי לאהבת ה' כלפי עם ישראל. הפיוט מסיים בבקשה לגאולה. הפיוט נכתב במבנה הפיוט שני זיתים נכרתים של ר' שלמה אבן גבירול, שנאמר בשבת ראשונה של חנוכה. בכל שורה שתי הצלעיות הראשונות מתחרזות זו בזו, ואילו הצלעית האחרונה חורזת בחרוז משותף לכל השורות באותו הבית. השורה האחרונה בכל הבתים לא חורזת בחרוז של אותו הבית, אלא כוללת שיבוץ מפסוק ומסתיימת בשם ה', ובכך היא יוצרת אפיפורה עם הרפרן שאחריה - "ומי יאיר, לך מאיר, ואתה נרי ה'". הבית הראשון הוא במבנה שונה - קצר יותר, וכל השורות בו חורזות בחרוז של סופי הבתים. בראשי השורות יש אקרוסטיכון אלפביתי, ולאחריו חתום שם המחבר - "אפרים ברבי יצחק". הפיוט שקול באופן קרוב למשקל יתדות ותנועות: כל בית (שורה) מורכב מארבע יחידות של יתד ושתי תנועות, אך שוואים וחטפים נוספים בתוך היחידות הללו אינם נספרים. גבריאל וסרמן, "Liturgical poems of Ḥanukka from Europe" (חלק א באנגלית וחלק ב בעברית), 2016 (דוקטורט). על אשר יצר בעמ' 315-324 בחלק א, והפיוט עצמו עם פירוש ושינויי נוסחאות מופיע בעמודים 286–289 בחלק ב. (הספר בקטלוג ULI) אברהם מאיר הברמן, פיוטי רבינו אפרים ב"ר יצחק מרגנשבורק, בתוך ידיעות המכון לחקר השירה העברית ד (תחר"ץ), סימן כג, עמ' קעא–קעג, באתר היברובוקס מידע על אשר יצר אור בקטלוג הספרייה הלאומית בנוסח אחר, אשר יצר לאור. ראו "סדר עבודת ישראל" כמנהג פולין, עמ' 640.
דיוויזיית יוטלנד

דיוויזיית יוטלנד (בדנית: Jyske Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים ממוכן של הצבא המלכותי הדני. הדיוויזיה הוצבה ביוטלנד ופורקה ב-1996. הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביוני 1952 ושמה המקורי היה הדיוויזיה השלישית (3. Division). מטה הדיוויזיה היה בתחילה באבנרה. בשנותיה הראשונות הייתה לה בריגדה אחת של חיל רגלים ממוכן ועוד שתי בריגדות מילואים. ב-1961 שונה שם היחידה ל"פיקוד דיוויזיית יוטלנד" (Jyske Divisionskommando). ב-1975 הועברה מפקדת הדיוויזיה לפרדריסיה, ובמקביל תוגברו יחידות הדיוויזיה, ושתי בריגדות המילואים שלה קיבלו ציוד מלא והפכו לבריגדות מן המניין. כל בריגדה הורכבה משני רגימנטים של חיל רגלים ממוכן, רגימנט שריון, רגימנט תותחנים ופלוגת סיור מוטסת. ב-1981 אוחדו שלוש פלוגות הסיור המוטסות לרגימנט עצמאי. ב-1985 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית יוטלנד. משימתה העיקרית של הדיוויזיה הייתה למנוע מכוחות ברית ורשה, לנתק את הקשר היבשתי על חצי האי יוטלנד בין דנמרק ושאר מדינות נאט"ו. הדיוויזיה הייתה כפופה לכוחות בעלות הברית בצפון אירופה. בסוף שנת 1996, עקב סיום המלחמה הקרה, עבר הצבא הדני צמצום וקיצוץ. דיוויזיית יוטלנד פורקה, וחלק מיחידותיה שולבו במסגרת הדיוויזיה הדנית. הארכיון הלאומי הדני [1] [2] [3]