laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הירשפלד

הירשפלד הוא שם משפחה ממקור גרמני. לרוב, מסמל כי נושאו הוא צאצא לאחד מתוך ארבעה יישובים בשם זה בגרמניה. האם התכוונתם ל... אמיל הירשפלד – הודף כדור ברזל גרמני, זוכה מדליית ארד באולימפיאדת אמסטרדם (1928) אלברט "אל" הירשפלד – קריקטוריסט אמריקאי אריאל הירשפלד – חוקר ספרות ותרבות ישראלי זלמן הירשפלד – שחקן ישראלי יונתן הירשפלד – צייר ואוצר ישראלי יזהר הירשפלד – ארכאולוג ישראלי יצחק הירשפלד (1910–1998) – שמו המקורי של הפסל הישראלי יצחק עופר מגנוס הירשפלד – רופא וסקסולוג יהודי-גרמני, מחלוצי התנועה לזכויות ההומוסקסואלים צבי הירשפלד – אגרונום, ממייסדי חוות רוחמה, על שמו רחוב בראשון לציון ומושב שדה צבי אותו ליווה עם הקמתו צבי הירשפלד (חלוץ) – חלוץ וחקלאי, ממייסדי נהלל והיישוב החלוצי בירושלים הירש (פירושונים)
M29

M29 (קיצור של Messier 29; גם: NGC 6913) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים ברבור המכיל כ-90 כוכבים ומרחקו ממערכת השמש אינו ידוע בשל ענני אבק המעמעמים את האור של כוכביו ומקשים על קביעת תכונותיהם. הצביר התגלה ב-29 ביולי 1764 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה, שזיהה אותו כצביר של 7-8 כוכבים, הנראים כערפילית. בשנת 1833 זיהה האסטרונום ג'ון הרשל 12-20 כוכבים נוספים, עמומים מאלו שראה מסיה. לצביר דרגת בהירות נראית 7.1 וקל להבחין בו באמצעות משקפת. הכוכבים הבהירים של הצביר הם מדרגת בהירות נראית 9 כך שגם הם ניתנים לצפייה באמצעות משקפת איכותית. טלסקופ חובבים יאפשר לצפות גם בכוכבים עמומים יותר. הצביר נמצא כ-105 דקות קשת מדרום לכוכב γ בברבור (סאדר), כך שקל למדי לאתר אותו. קוטרו של M29, כמו גם מרחקו ממערכת השמש לא ידועים. גודלו הזוויתי הוא כ-7 דקות קשת, והערכות המרחק אליו נעות מ-4,000 שנות אור, שאז קוטרו כ-8 שנות אור, ועד ל-7,000 שנות אור, שאז קוטרו מגיע בהתאמה לכ-14 שנות אור. הצביר מכיל כ-50 כוכבים שצפיפותם אינה ניתנת לחישוב מדויק בשל חוסר הוודאות לגבי גודלו של הצביר. הצביר צעיר ביותר וגילו מוערך בכ-10 מיליוני שנים בלבד. שבעת הכוכבים הבהירים של הצביר הם כוכבים צעירים וחמים מאוד מסוג ספקטרלי B0, שעוצמת ההארתם עשויה להגיע לפי 160,000 מעוצמת ההארה של השמש. ארבעה מהם יוצרים צורה של ריבוע והשלושה הנוספים קו לצידו של הריבוע. את הצביר מלווה ערפול קל - שרידי ענן האבק והגז שייצר את כוכבי הצביר, אך אותו ניתן לראות רק בצילום עם זמן חשיפה ארוך. בשנת 1954 העלו תצפיות של מצפה הכוכבים יירקס שאורם של כוכבי הצביר מקוטב, ככל הנראה בעקבות מעבר דרך אבק שנמצא בשדה מגנטי. עוצמת הקיטוב מראה שמדובר באבק צפוף יחסית ושייתכן שהוא בולע חלק ניכר מקרינת הכוכבים ואלמלא אותו אבק היה הצביר בהיר יותר בשלוש דרגות בהירות. כמו כן, חלק מהתצפיות הראו גם עמעום חולף של חלק מהכוכבים, תופעה שעשויה להגרם ממעבר של עננים צפופים יותר של ענן האבק על פני אותם כוכבים. מדיה וקבצים בנושא M29 בוויקישיתוף M29 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M29, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
גוליבר תיירות

גוליבר תיירות בע"מ היא חברת תיירות ישראלית. החברה הוקמה בשנת 2001 במטרה לפעול בשוק השיווק התיירותי באינטרנט. נכון ל-2010, גוליבר היא חברת בת בקבוצת ההחזקות "מרקום" שבשליטת ערד מרום. היא משווקת טיסות, חבילות נופש, מלונות וטיולים מאורגנים, בישראל ומחוץ לה. החברה פועלת ממרכז לוגיסטי באור יהודה.[דרוש מקור] לפי אתר האינטרנט של החברה, במהלך שנת 2014 למעלה מ-150,000 איש, באמצעות אתר האינטרנט או האפליקציה, ולמעלה מ-200,000 איש במהלך שנת 2018‏. אופי פעילות השיווק של החברה באינטרנט ספג ביקורת, ובשנת 2009 הביא להרשעתה ולקניסתה של החברה ב-100,000 ש"ח בעוון הטעיה בביצוע עסקאות מכר מרחוק. במאי 2013 השיקה גוליבר אתר לגלישה סלולרית ובאוקטובר - יישומון סלולרי. בשנת 2016 נרכשו 49.95% מהבעלות בגוליבר על ידי איסתא תמורת 18 מיליון ש"ח. אתר האינטרנט הרשמי של גוליבר תיירות רינה רוזנברג, חברת גוליבר משיקה אתר מותאם לסלולרי, באתר TheMarker‏, 9 במאי 2013 לפי אתר החברה רינה רוזנברג, סוכנות הנסיעות גוליבר נקנסה ב-100 אלף שקל לאחר שהטעתה צרכנים שביצעו עסקה באינטרנט, באתר TheMarker‏, 21 בדצמבר 2009 דיווח באתר משרד התמ"ת על הרשעת גוליבר תיירות רינה רוזנברג קנדל, איסתא רכשה כמחצית ממניות חברת גוליבר תמורת 18 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2016
אלפנט

האם התכוונתם ל... יוסי אלפנט – מוזיקאי ישראלי אלפנט (אלבום) – אלבום של יוסי אלפנט משנת 1992 אוספ אלפנט – אלבום אוסף של יוסי אלפנט משנת 1996 (לאחר מותו) מנדל אלפנט – סופר, משורר יידי, אמן ועיתונאי מרדכי אליפנט – מייסד וראש ישיבת איתרי אלפנט (משחית טנקים) – משחית טנקים שפותח בגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. אלפנט (סרט) – סרט דרמה אמריקאי משנת 2003 שנכתב ובוים על ידי גאס ואן סנט. אי הפיל – שמו באנגלית אי אלפנט, שוכן ליד יבשת אנטארקטיקה אוליפנט פיל (פירושונים)
סקושה-בנק ארנה

סקוֹשה-בנק ארנה (באנגלית: Scotiabank Arena) הוא אולם ספורט בביי סטריט (Bay street)‏ 40, במרכז טורונטו שבאונטריו, קנדה. האולם שייך ל-Maple Leafs Sports and Entertainment Ltd. זהו גם אצטדיון הבית הרשמי של קבוצת ה-NBA טורונטו ראפטורס, קבוצת ה-NHL טורונטו מייפל ליפס, וה-NLL טורונטו רוקס, וכמו כן היה זה אצטדיון הבית של קבוצת הפוטבול טורונטו פאנטומס. האולם נפתח ב-19 בפברואר 1999 ונקרא אז "אייר קנדה סנטר". עלות בנייתו הייתה כ-265 מיליון דולרים קנדיים ושטחו הוא 62 דונם. האולם נקרא גם ה"האנגר" בגלל היותו מזוהה לאורך שנים עם החברה המאמצת הקודמת שלו, אייר קנדה. אבן הפינה של סקושה-בנק ארנה, תחת השם "אייר קנדה סנטר", הונחה בפברואר 1997. האתר היה שייך למרכז הפצה של רשות הדואר הקנדית. החזית הבולטת של הקירות בצד המזרחי והמערבי של המבנה שומרת על הפנים של האולם. האולם נבנה במטרה להחליף את מייפל ליף גארדנס האגדי שהיה קטן מדי וישן מדי. האולם פתח את משחקי ה-NHL נגד מונטריאול קנדיאנס ב-20 בפברואר 1999. כמו כן פתח את משחקי ה-NBA נגד ונקובר גריזליס ב-21 בפברואר 1999. ניצחון האליפות הראשית הראשונה שהייתה באולם, עדיין בשמו המקורי, הייתה ב-14 במאי 2005 כאשר טורונטו רוקס הביסו את אריזונה סטינג וזכו באליפות של ה-NLL. המבנה מבחוץ ג'רי האליוול מופיעה במקום מתופף להקת מיוז, דומיניק הווארד, בזמן הופעה להקתו האולם במהלך משחק כדורסל תמונה ממשחק של טורונטו ראפטורס נגד ברוקלין נטס בשנת 2014 מדיה וקבצים בנושא סקושה-בנק ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקושה-בנק ארנה סקושה-בנק ארנה ב-WorldStadiums סקושה-בנק ארנה, ברשת החברתית פייסבוק סקושה-בנק ארנה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקושה-בנק ארנה, ברשת החברתית אינסטגרם סקושה-בנק ארנה, סרטונים בערוץ היוטיוב
ניקולאיה בלצ'סקו

ניקולאיה בלצ'סקו (ברומנית: Nicolae Bălcescu, תעתיק פונטי: nikoˈla.e bəlˈt͡ʃesku; להאזנה כאן; ‏ 29 ביוני 1819 - 29 בנובמבר 1852) היה סופר, היסטוריון ומהפכן רומני. ניקולאיה בלצ'סקו נולד בבוקרשט, בירת נסיכות ולאכיה במשפחה של בויארים ממעמד אצולה נמוך יחסית. בלימודי בית הספר התאהב במקצוע ההיסטוריה. הוא למד יחד עם יון גיקה ובין מוריו היה גם יון הליאדה רדולסקו. בגיל 19 התגייס לצבא הוולאכי וב-1840 לקח חלק בקשר פיליפסקו (קשר לאיחוד רומניה) ועם גילוי הקשר נכלא לשנתיים במנזר מרג'ינאני והשתחרר עם התחלפות השליט. לאחר שחרורו ייסד בלצ'סקו, יחד עם יון גיקה וקריסטיאן טל, אגודה סודית בשם "האחווה" (Frăția), אגודה שסיסמתה הייתה "צדק, אחווה" (Dreptate, Frăţie). הוא סייר בחבלים המיושבים ברומנים, נסיכות מולדובה, ולאכיה, טרנסילבניה, בוקובינה וגם בצרפת ובאיטליה. למד היסטוריה והשתתף, לצד אאוגוסט טרבוניו לאוריניאן בעריכת כתב העת להיסטוריה Magazin istoric pentru Dacia (מגזין היסטורי למען דאקיה). ב-1844, ב-Propăşirea (הקידום), כתב העת של קוגלניצ'אנו ושל אלכסנדרי, הודפסה עבודתו של בלצ'סקו, Puterea armată şi arta militară de la întemeierea Prinţipatului Valahiei şi până acum (הכוח הצבאי ואמנות המלחמה מייסוד נסיכות ולאכיה ועד עתה). בהמשך פורסם באותו כתב עת המאמר Comentarii asupra bătăliei de la Câmpia Rigăi sau Cosovo (ביאורים לקרב בשדה השַחרור או קוסובו). בלצ'סקו לקח חלק במהפכת 1848 (ולאכיה), שהתרחשה בפברואר, בצרפת. עם ההשראה הזאת נסע לבוקרשט, שם לקח חלק במהפכה של 11 ביוני ואפילו מונה, ליומיים, להיות שר חוץ בממשלה הזמנית שהקימו המהפכנים. הוא היה בצד הליברלי ותמך בזכות הצבעה לכל ובמתן קרקע לאיכרים. לאחר דיכוי המהפכה נעצר על ידי הרשויות, אך הצליח לברוח ועבר לטרנסילבניה. מטרנסילבניה גורש על ידי השלטונות המקומיים. לאחר כישלון מהפכת 1848 בנסיכויות הרומניות, ניקולאיה בלצ'סקו, יחד עם וסילה אלכסנדרי ואלקו רוסו, הוציאו לאור בפריז את כתב העת România viitoare (רומניה העתידית). הוא עבר לאיי דרום צרפת, שם התגורר עם מריה קנטקוזינו - שניהם היו חולי שחפת וקיוו שהאקלים של דרום צרפת ישפיע לטובה על מצב בריאותם. ב-1850, בפריז, השיג דרכון עות'מאני ובאמצעותו ניסה להיכנס לנסיכות ולאכיה, כדי לבקר את אימו הזקנה והחולה (גם הוא היה חולה מאוד), אך הרשויות מנעו את כניסתו. בעצת רופאיו יצא אל דרום איטליה. הוא התיישב בפלרמו, סיציליה ושם מת לבסוף ממחלתו, שחפת. היצירה ההיסטורית החשובה ביותר של בלצ'סקו, Românii supt Mihai-Voievod Viteazul (הרומנים תחת מיכאי הוויווד האמיץ) נשארה בכתב יד ופורסמה לאחר מותו. המשטר הקומוניסטי ברומניה, על בסיס הערה כלשהי של קרל מרקס, ראה בבלצ'סקו חלוץ של הקומוניזם, לכן פיאר את שמו, תחריט של פניו הודפס על שטרות כסף ושמו ניתן ליישובים ולרחובות בערים הגדולות. אלכסנדרו פירו, "היסטוריה של הספרות הרומנית מראשיתה ועד היום", הוצאת UNIVERS, בוקרשט, 1981. "ניקו בלצ'סקו", מזכרונותיו של יון גיקה (ברומנית) בת יאשי שצוירה בפריז - באתר של הפובליציסט יון מיטיקאן(הקישור אינו פעיל) (ברומנית) ניקולאיה בלצ'סקו באתר אוניברסיטת אוהיו.
נימפה (חרקים)

נִימְפָה הוא השלב הצעיר בהתפתחותם של חרקים בעלי גלגול חסר, השלב המגשר בין שלב הביצה לשלב הבוגר. שלב הנימפה מאופיין בדמיון רב, יחסית, לבוגר. פרט לכנפיים שאינן מפותחות בדרך כלל, ולאברי הרבייה שטרם הבשילו. להלן רשימה חלקית של סדרות חרקים בעלי שלב הנימפה: גמלי שלמה חגבאים טרמיטים כינים מקלונאים פשפשאים צבתנאים תיקנאים נימפה של חרגול על גבי פרח נימפה של חרגול ממין כידונית על עלה נימפה של גמל שלמה על עלה של שיח גפן נימפה של תיקן פגית חסרי-כנף מדיה וקבצים בנושא נימפה בוויקישיתוף topic/nymph-fishing נימפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיצורים ריאתיים

עיצורים ריאתיים (pulmonic) הם עיצורים, שבמהלך הפקתם זרימת האוויר יוצאת מהריאות ונחסמת בשלב מסוים, באופן מלא או חלקי, על ידי התקרבות איבר ההגייה הפעיל לאיבר ההגייה הסביל, בחלל הפה או בגרון. עיצורים סותמים - עיצורים שבמהלך הגייתם מצטבר לחץ חיובי בחלל הפה מאחורי הסתימה ועם הפתיחה משתחרר האוויר דרך חלל הפה. עיצורים אפיים - עיצורים שבמהלך הגייתם הסתימה אינה נפתחת וזרם האוויר משתחרר דרך חלל האף. עיצורים רוטטים - עיצורים סותמים שבמהלך הגייתם אין הצטברות לחץ בחלל הפה אלא איבר ההגייה הפעיל מוטח על איבר ההגייה הסביל כמה פעמים רצופות. עיצורים מקישים - עיצורים סותמים שבמהלך הגייתם אין הצטברות לחץ בחלל הפה אלא איבר ההגייה הפעיל מוטח על איבר ההגייה הסביל.
זכוכית שעון

זכוכית שעון היא כלי מעבדה המשמש לכיסוי כלים המכילים נוזלים חמים. צורתה של הזכוכית עגולה, והיא קמורה כלפי מרכזה. הצורה העגולה נועדה להתאים לכלים כגון כוסות ששפתיהם עגולות, ואילו הקמר כלפי המרכז נועד לנקז את טיפות האדים המתעבים על פני הזכוכית חזרה אל הכוס. שְמהּ ניתן לה עקב זהותה לזכוכית ששימשה לכיסוי שעוני כיס. השימוש בזכוכית נפוץ בניסויים בהם מניחים לנוזל להתקרר. כדי לצמצמם אובדן הנוזל מניחים את זכוכית השעון שכאמור מנקזת את הטיפות פנימה. שימוש נוסף הוא בתהליך של שְׁפִיָּה (דקנטציה), בה צורת הזכוכית מקלה מאוד על מזעור אובדן מוצקים בניסוי. שימוש טריוויאלי אחר הוא ככיסוי שגרתי לכוסות, כדי שלא יפול עליהם דבר מה בטעות, או לעיבוי של חומרים נדיפים הנמצאים בכוסות (האדים פוגעים בזכוכית השעון הקרה ומתעבים). מדיה וקבצים בנושא זכוכית שעון בוויקישיתוף
יעקב שמשון משפיטובקה

רבי יעקב שמשון משפטובקה (נפטר בג' בסיוון תקס"א, 1801) היה מצדיקי הדור השלישי של תנועת החסידות, בסוף ימיו עלה לארץ ישראל והתגורר בטבריה. נולד לרב יצחק, היה הרב של סלאוויטא, שפטובקה, אומן ובאר. למד אצל המגיד ממזריטש והרב פנחס מקוריץ. האגדה החסידית מספרת כי הוא נודע בלמדנותו ובחריפותו ולכן הוטל עליו להפיץ את בשורת החסידות אצל רבנים ידועים. בעקבות כך הגיע גם אל רבה של פראג, הנודע ביהודה. הוא נוכח לדעת שהלה מזלזל בחשיבותו של הספר "תולדות יעקב יוסף" ובשל כך נכנס עמו לוויכוח, שבו ניצח. הוויכוח האמור נדפס ככל הנראה לראשונה בספר "אמרי נועם" של הרב משה לייב שפירא, צ'רנוביץ תרמ"ד. ככל הנראה עלה לארץ ישראל פעמיים, לראשונה בסביבות שנת תק"ן (1790) ושוב בשנת תקנ"ה (1795). התיישב בטבריה והתעמת שם עם הרב אברהם מקאליסק. הוא יצא לחו"ל כדי לגייס כספים עבור עולי פולין. בשנת תקנ"ט (1799) חזר לארץ ישראל והגיע לחיפה. בספר "שבחי הר"ן" מסופר שפגש שם במקרה את שליחו של רבי נחמן מברסלב אשר חיפש ספינה שבה יוכל רבי נחמן לחזור למולדתו. רבי יעקב שמשון מסר את הכסף לשליח מתוך חשש שאחרת ייתפסו בידי השלטונות שחיפשו כספים אלה. רבי נחמן ראה בכך סימן שעליו להישאר פרק זמן נוסף בארץ ישראל. בהמשך פייס רבי נחמן בין רבי אברהם מקאליסק ובין רבי יעקב שמשון. חתניו היו רבי יהודה מאיר שפירא משפטובקה - בנו של רבו רבי פנחס מקוריץ, ורבי ישראל יהודה לייב מקרסנה. בשנת ה'תשע''ז הוקם בטבריה בית מדרש הנושא את שמו. יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים י', ירושלים תשס"א, עמ' שכז-שלא יעקב שמשון משפיטובקה, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" דוד הלחמי, רבי שמשון יעקב משפיטובקה, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קפ"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות, בערכו שבחי הר"ן, יט
שפייה

שְׁפִיָה (דֶקַנְטציה) היא תהליך שתכליתו הפרדת משקע מוצקים מנוזלים באמצעות שפיכת הנוזל. מקור המילה בתהליך הכנת היין בעת העתיקה. כבר בעת הזו התקיים שלב של מעין סינון על ידי שפיכת הנוזל מעל פני המוצק. בבישול מקובל תהליך השפיה, למשל בהכנת עדשים לפני ההרתחה, או בהכנת פסטה לאחר ההרתחה. בכימיה מקובל להשתמש בשפייה לסינון גס בכמויות קטנות שכן קשה לערוך שפייה מבלי לשפוך חלק מהמוצקים, ובכל אופן שפייה דורשת השקעה רבה של זמן. מגבלה נוספת היא השארות של חלק מהנוזל בכלי לאחר השפייה. להגברת יעילות השפייה ניתן להשתמש גם בצנטריפוגה (סרכזת) המגבירה את השיקוע של המוצקים ומקלה על השפייה, ובזכוכית שעון לשם ניצול מים שהתאדו. שְׁפִיָה (הכנת יין) הוא תהליך שבו היין נשאב (בעזרת אמצעים מכניים או כוח הכבידה) מעל פני המשקעים שבתחתית המכל (חבית עץ, מכל זכוכית\נירוסטה\בטון) מבלי להפריעם אל מכל ביניים. המשקעים (המכילים חלקיקים בגודל 10-50 מיקרון) נשטפים ומורחקים מן המכל והיין מוחזר למכל הנקי. על ידי פעולת השפייה היין באופן הדרגתי הופך צלול יותר. לאחר כ8-12 חודשים מהבציר - כאשר מהיין לא "נופלים" עוד משקעים, יכול היינן להחליט האם לבקבקו או להמשיך ליישנו ולבקבקו במועד מאוחר יותר. ניתן לראות מספר זמנים קריטיים לשפייה במשך תהליך היין: לאחר התסיסה האלכוהולית - שפייה של משקעים גסים. לאחר התסיסה המלולקטית. במשך זמן היישון (מרץ ויוני) שפייה אחרונה לפני הביקבוק. בהכנת יין לבן ורוזה - מתבצעת שפייה בסיום פעולת השיקוע. תהליך השפייה מחדיר (ממיס) כמות גדולה של חמצן ליין (מקרו-חימצון) - תופעה שלרוב איננה רצויה, במיוחד בזמן היישון כאשר היין כבר איננו צעיר וחסון. ניתן לצמצם את כמות החמצן המומס ביין בזמן השפייה על ידי שימוש בגז אינרטי (פחמן דו-חמצני, חנקן, ארגון) המחליף את האוויר (חמצן) שבמכל בגז. כאשר היין מוזרם למכל (דרך ברז בתחתית) הוא דוחף את הגז האינרטי החוצה ולאורך כל התהליך נוצרת "שכבת ביניים" של גז המפרידה בין היין לאוויר. תומר איסרוביץ', שפייה במהלך יישון היין, באתר "פורטל עושים יין"
מעבר לכל חלום

מעבר לכל חלום (באנגלית: The Fall), הוא סרט קולנוע משנת 2006 של הבמאי ההודי טרסם סינג. הסרט מבוסס על התסריט של הסרט הבולגרי Yo Ho Ho משנת 1981, אשר נכתב על ידי ולרי פטרוב, תסריטאי, משורר ומחזאי בולגרי. הסרט שייך לז'אנר הפנטזיה ועלילתו היא בחלקה מציאותית ובחלקה בדיונית. בניגוד לסרטי פנטזיה רבים, הסרט אינו עושה כמעט שימוש באנימציה ובאפקטים מיוחדים בקולנוע. את העולם הבדיוני שבסרט יצר הבמאי, טרסם סינג, באמצעות צילום בעשרות אתרי צילום אמתיים ברחבי העולם ובשלל תלבושות ותחפושות. בבית חולים קטן בלוס אנג'לס של שנת 1920, מאושפז רוי ווקר (השחקן לי פייס), פעלולן קולנוע הנפצע במהלך צילומי סרט. באותו בית חולים מאושפזת גם אלכסנדריה (קטינקה אונטארו), ילדה בת 5 ששברה את ידה. רוי, שמרותק למיטתו, מתחבב על אלכסנדריה ומספר לה סיפור אודות חמישה אנשים היוצאים למסע נקמה במושל האכזר אודיוס, כל אחד מסיבתו שלו. בין חמשת האנשים ניתן למצוא את השודד במסיכה, שאחיו נרצח על ידי המושל, הודי שאשתו - שהייתה היפה בנשים - נחטפה על ידי המושל והתאבדה, וגם את צ'ארלס דרווין. החמישה נשלחים על ידי המושל לגלות באי קטן ומבודד, ולאחר שהם בורחים ממנו, הם יוצאים למסע ברחבי העולם בחיפוש אחר המושל. במהלך הסרט מתגלים עוד ועוד פרטים על התאונה שעבר רוי, ומתברר שהסיפור שהוא מספר לאלכסנדריה הוא רק אמצעי לקנות את ליבה, על מנת שתעזור לו להתאבד. כשהסיפור הבדיוני מגיע לשלביו המכריעים, מגלים הצופים שהסיפור אינו דמיוני כמו שנראה בהתחלה, והמציאות והדמיון מתערבבים ביניהם. על פי הערות הבמאי שבגרסת ה-DVD של הסרט, טרסם סינג מימן את רוב הפקת הסרט מכספו האישי, וזאת על מנת שיוכל לביים את הסרט על פי חזונו האישי ללא שיקולים זרים. הפקת הסרט ארכה יותר מ-4 שנים, והסרט צולם ביותר מ-20 מדינות ברחבי העולם. הפסקול של הסרט הולחן על ידי קרישנה לוי. רשימה חלקית של אתרי הצילום של הסרט: בית החולים "ולקנברג" בקייפטאון, דרום אפריקה גשר קארל בפראג, צ'כיה. שונית הפרפר, פיג'י איי אנדמן וניקובר, הודו אגם פנגונג, לדאק, הודו הפארק הלאומי נמיב-נאוקלופט, נמיביה הטאג' מהאל, אגרה (הודו) ג'ודפור, ראג'סטאן, הודו הקולוסיאום, רומא, איטליה כנסיית איה סופיה, איסטנבול, טורקיה ג'נטאר מנטאר (ג'איפור), הודו וילה אדריאנה, איטליה באר המדרגות צ'אנד באורי (Chand Baori), ראג'סטאן, הודו אתר האינטרנט הרשמי של מעבר לכל חלום "מעבר לכל חלום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מעבר לכל חלום", באתר נטפליקס "מעבר לכל חלום", באתר AllMovie (באנגלית) "מעבר לכל חלום", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מעבר לכל חלום", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מעבר לכל חלום", באתר Metacritic (באנגלית) "מעבר לכל חלום", באתר אידיבי "מעבר לכל חלום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דורון פישלר, ביקורת: The Fall, עין הדג, 17 בדצמבר 2013
גינדי החזקות

גינדי החזקות בע"מ היא חברה פרטית ישראלית, העוסקת ביזום, תכנון, פיתוח ובהקמה של בנייני מגורים ושכונות בעיקר במרכז הארץ. החברה הוקמה בשנת 2000 ובמרוצת השנים פיתחה, יזמה ובנתה מגוון רב של פרויקטים. החברה כוללת אחת עשרה חברות-בת המנהלות פרויקטים בתחום הנדל"ן בהיקף של כ-7,550 דירות בפריסה ארצית (נכון ל-2015), לרבות בתל אביב, רמת גן, פתח תקווה, הרצליה, ראשון לציון, נס ציונה, רעננה, נתניה, שוהם, כפר יונה, קריית גת ורמת השרון. החברה היא בבעלותם ותחת ניהולם של עו"ד ליטל גינדי-מטלון, רו"ח אבי גינדי, עו"ד גיא גינדי, רו"ח רועי גינדי ורו"ח מנחם גינדי, כולם ילדיו של יגאל גינדי. בין היתר, בנתה החברה את מגדלי שרונה ושרונה מרקט בדרום הקריה, מגדל G תל אביב, גינדי הייטס ברמת גן ועוד. בשנת 2016 בנתה גינדי החזקות את 'כרמי גת' בקריית גת, בו נמכרו כ-1,133 דירות, את מגדל OAK ברמת השרון, GL גינדי בלמד החדשה תל אביב, כרמי השרון בכפר יונה עם 320 דירות וקרית האמנים מצליח במסגרת פרויקט מחיר למשתכן. באוקטובר 2019 מכרה החברה את מתחם שרונה מרקט, מלבד החניון במתחם, לחברות ביג ומגה אור בתמורה ל-160 מיליון שקל. במאי 2023 פורסם כי חברת דניה סיבוס תשמש כקבלן בפרויקט רמת אפעל, במזרח רמת גן, של חברת גינדי תמורת סכום של כ-600 מיליון ש"ח. הפרויקט כולל הקמה של כ-470 יחידות דיור במצטבר, 4 מבני משרדים, שטחי מסחר וחניונים תת-קרקעיים. במאי 2024 פתחה החברה במסע שיווק לפרויקט הדגל Love בשכונת גליל ים בהרצליה. הפרויקט משתרע על השטח המרכזי בשכונה עם מעל 500 דירות מיוחדות. גינדי השקעות מדיה וקבצים בנושא גינדי החזקות בוויקישיתוף אתר גינדי החזקות גינדי החזקות באתר גלובס שי פאוזנר, שירלי ששון־עזר ודותן לוי, ראיון "כלכליסט": "אבא תומך בנו, אבל לא עוזר לנו כלכלית", באתר כלכליסט, 23 בפברואר 2012 מגדלי שרונה, באתר של גינדי החזקות שרונה מרקט - מידע, באתר של שרונה מרקט ערן אזרן, גינדי החזקות מכרה את שרונה מרקט לביג ומגה אור תמורת 160 מיליון שקל בלבד, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2019 דניה תקים עבור גינדי את פרויקט "גינדי רמת אפעל" תמורת 600 מיליון שקל, באתר Bizportal
דייגו פרס

דייגו פרננדו פרס אגואדו (בספרדית: Diego Fernando Pérez Aguado; נולד ב-18 במאי 1980, במונטווידאו) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי, ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי. לזכותו של פרס 88 הופעות בנבחרת אורוגוואי. בגיל 19, החל פרס לשחק בקבוצת הבוגרים של עיר מולדתו, דפנסור ספורטינג. עד מהרה, הפך להיות שחקן הרכב קבוע בסגל הקבוצה. אחרי ארבע שנים מוצלחות בקבוצתו הראשונה, הוא הצטרף לאחד ממועדוני הפאר של אורוגוואי, פניארול. במהלך עונתו הראשונה בפנארול, 2003-2004, שיחק פרס רק ב-13 משחקים, לפני שדידייה דשאן הביא אותו למונקו הצרפתית. במהלך שנותיו במונקו, נאבק פרס על תפקיד הקשר ההגנתי בקבוצה עם שחקנים רבים. מרבית הזמן, הוא שימש כמחליף בקבוצתו. ב-31 באוגוסט 2010 עבר פרס לשורות הקבוצה האיטלקית בולוניה תמורת 2.1 מיליון אירו, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בתום עונת 2014/2015. פרס מייצג גם את נבחרת אורוגוואי. את הופעתו הראשונה בנבחרת ערך בשנת 2001. הוא נכלל בסגל הנבחרת במהלך טורניר מונדיאל 2010, בו הוא שימש כחלק בלתי נפרד בקישור של אורוגוואי. הוא זומן גם לסגל הנבחרת למשחקי מונדיאל 2014. מדיה וקבצים בנושא דייגו פרס בוויקישיתוף דייגו פרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייגו פרס, באתר Transfermarkt דייגו פרס, באתר Soccerway דייגו פרס, באתר WorldFootball.net דייגו פרס, באתר National Football Teams דייגו פרס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא אורוגוואי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף בצרי

יוסף בצרי (אברס) (נולד ב-1923 – הוצא להורג ב-19 בינואר 1952, כ"א בטבת ה'תשי"ב) מהרוגי המלכות, היה עורך דין ישראלי שהוצא להורג בעיראק באשמת ריגול ובטענה כי היה מעורב בפיגועים בבגדאד 51–1950 גם כנגד יהודי בגדאד, במטרה לעודדם לעלות לישראל. בצרי נולד בבגדאד, בנם של גורג'יה ואפרים והיה עורך דין במקצועו. החל מ-1942 הצטרף לתנועת "החלוץ" ול"הגנה". בדצמבר 1949 הצליח לעלות לישראל דרך הברחת הגבול עם איראן. בישראל גויס לפעילות מודיעינית, ושב לעיראק. בשנת 1951 התרחש גל פיגועים נגד מטרות יהודיות ומערביות בבגדד. ב-14 בינואר 1951 התרחש פיצוץ בחצר בית הכנסת "מסעודה שם-טוב" בבגדד. בפיגוע נהרגו ארבעה, בהם ילד בן 12, ונפגעו עשרות. לטענת יהודה תג'ר, גם הוא איש מודיעין ישראלי שפעל בבגדד באותה תקופה (ואף נאסר ל-10 שנים בשל פעילות זו), את הפיגוע ביצעו אנשי "האחים המוסלמים". החל מאמצע 1951 החלה הבולשת העיראקית בגל מעצרים נגד מחתרת ציונית שפעלה במדינה. ב-22 במאי נעצרו שני שליחי מודיעין בבגדד - יהודה תג'ר ומרדכי בן-פורת. בצרי ירד למחתרת והסתתר אצל דודו, ששון צדיק. ב-5 ביוני 1951 נעצר בצרי יחד עם שלום צלאח ולטיף אפרים על ידי הבולשת העיראקית באשמה, כי היו מעורבים בפעילות חבלנית נגד יהודים בבגדד, במטרה לעודד אותם לעלות לישראל. בסך הכל נעצרו 21 איש. בצרי, צלאח ואדם שלישי, יוסף בית הלחמי (שהצליח להימלט חזרה לישראל), הואשמו במעורבות בשלושה פיגועים: ב-13 במרץ, ב-10 במאי וב-5 ביוני. בצרי הואשם גם בריגול. ב-24 באוקטובר החל משפטו הראשון של בצרי, שהועמד בסך הכל לשלושה משפטים על עבירות שונות שיוחסו לו. ב-1952 הוצאו בצרי וצלאח להורג. הרב ג'ורג'י מועלם היה איתם ב-30 דקות האחרונות לחייהם, ומספר שהם אחזו בידיו וקראו "שמע ישראל", לדבריו בקשתם האחרונה הייתה "אחרי מותנו קחו אותנו לקרובנו". לאחר מכן הובילו אותם לכיכר ושם ניתלו כששק שחור מכסה את פניהם. בקשתם לבא לקבורה בישראל לא התמלאה, אך בהר הרצל הוקמה מצבה לזכרם. שלמה הלל סיפר כי מילותיהם האחרונות היו "תחי מדינת ישראל". אחרי מותו הוענקה לבצרי דרגת קצונה בצה"ל. בתאריך 22 בדצמבר 1982, דאר ישראל הנפיק גיליון מזכרת של 20 בולי דאר שכותרתו "הרוגי מלכות בדור התקומה" . אחד מהבולים האלה הוקדש להנצחת זכרו של בצרי שדיוקנו מופיע עליו. האמנית רות בקמן מלכא עיצבה את הדיוקן והאמן אריה גלזר עיצב את הגיליון. רחוב נקרא על שמו בבני ברק, בפתח תקווה ובקריית אתא אנדרטה לזכרו ולזכר שלום צאלח הוקמה באור יהודה לטענת הסוציולוג הישראלי יהודה שנהב היו עולים מעיראק אשר ישבו במעברות וסירבו להשתתף באירועי האבל על הוצאתם להורג של השניים, בטענה כי "זוהי נקמת אלוהים מן התנועה אשר הביאתנו עד הלום". על פי ההיסטוריונית אסתר מאיר השמועות כי בצרי או אנשי התנועה הציונית היו אחראים להתקפות "אינן נתמכות בראיות או במידע מבוסס". העסק הביש יוסף בצרי באתר המרכז למורשת יהדות בבל. תום שגב, פצצות בעיראק, באתר הארץ, 5 באפריל 2006. זבולון הראלי, חקר האמת, באתר הארץ, 10 במאי 2006 (תגובה לדברי תג'ר בכתבתו של שגב). יוסף בצרי באתר "יזכור". תמונה: דף בולים, שבו נמצאים 20 הרוגי מלכות באתר: 'תפוז'. יהושע שמש, הגבורים שמאחורי האנדרטה, הצופה, 17 ביוני 1966 תום שגב, פצצות בעיראק, באתר הארץ, 5 באפריל 2006 ברוך מאירי, הנידונים למוות קראו "שמע ישראל", מעריב, 11 בינואר 1980 יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח - תשס"ב, קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 227 שנהב, "מזרחים בישראל", עמ' 144; ר' גם "השוד המושלם" באתר הקשת הדמוקרטית המזרחית. חידת העלייה הגדולה מעיראק