laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
למתנדבים בעם

למתנדבים בעם הוא שיר מאת המשורר חיים נחמן ביאליק, אשר חובר בזמן ששהה בעיר אודסה בשנת תר"ס (1899–1900). השיר נתפס בציבור בעיקר כעוסק בהתעוררות רעיונית ומעשית שדרושה למאבקה של התנועה הציונית על כינון ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. הוא נחשב בשל כך לחלק ממסכת היצירה הציונית, והוא הוקרא והושר בטקסים חגיגיים ביישוב היהודי החדש. כשמו של השיר נקראה לפחות קבוצת חלוצים וחלוצות אחת, אשר חבריה היו ממייסדי קבוצת קריית ענבים בתקופת העלייה השלישית. חלקים מהשיר הולחנו על ידי המוזיקאים משה לב ואברהם צבי אידלזון, אשר לחנו זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21. "למתנדבים בעם" הוא שיר תעמולה וגיוס לפעולה נחוצה ודחופה של יחידים וקבוצות למען כלל ישראל, "לְעֶזְרַת הָעָם!". מספר צירי תוכן מובעים בשיר במקביל, תוך שימוש בשפה פואטית המתכתבת עם סגנון פסוקי התנ"ך. הראשון ציר הזמן, האחד ההיסטורי, הנוגע לתקופת החשמונאים והמכבים, הריבונית בחלקה, ותקופת בית שני בכללה, שבה לדעת המשורר, ידע העם לשלב בין "צִחֲצוּחַ חֲרָבוֹת עִם רִנְנַת הַתְּהִלִּים"; ואילו תקופת הזמן העכשווית, שבה נכתב השיר - מפנה המאות ה-19 - ה-20 - מוצגת בניגוד רב לימי העבר הקדום, כאשר העם חסר ריבונות או כוח צבאי, ושרוי במצוקה כלכלית וחברתית בארצות הגולה; ועל כן הוא "דּוֹר דַּכָּא, קְצַר יָד, בְּנֵי עַם-עָנִי", שעתידו הקולקטיבי כאומה מעורר דאגה. הציר השני, קריאה לחשבון נפש לאומי, שבו נקט ביאליק ברוב שיריו הגדולים, ואף בלווית גערות לציבור (כגון בשירו "אכן חציר העם"), שנעדרו משיר זה, שיש בו המלצות חיוביות בלבד, כגון "חִשְׂפוּ הָאוֹר! גַּלּוּ הָאוֹר!", ולהתחברות אל התובנה הפנימית הלאומית; התחברות אשר תחולל את תעצומות הנפש הנדרשים כדי לערוך את התמורה החיונית, למשל במילים: "עַל-קַרְקַע הָעָם וּבְתַחְתִּיּוֹת נִשְׁמָתוֹ – עוֹד תִּגַּהּ וּתְנוֹצֵץ שְׁכִינָתוֹ". והציר השלישי, הכְוונות ועצות כיצד על האומה לפעול, שנכתבו גם ברוח ההגות הציונית בת הזמן. ביאליק סבר שבניין היישוב היהודי החדש, ובכלל זאת העזרה הציבורית שתוקצב לחפצים לעלות לארץ, צריך להעשות בידי כל מי שחפצים בכך ללא בררנות, במילותיו: "בַּמֶּה? אַל-תִּשְׁאָלוּ – בַּאֲשֶׁר נִמְצָאָה! בְּמִי? אַל-תִּבְדֹּקוּ – כֹּל לִבּוֹ יִדְּבֶנּוּ! מִי צָרַת הָאֻמָּה בִּלְבָבוֹ נָגָעָה"; לא הונם של העולים, ייחוסם, או תפיסת עולמם אמורה לקבוע האם ישוייכו אל מפעל ההתיישבות החדש בארץ, הממומן ברובו מקרנות לאומיות ועזרתם של נדבנים כגון הנדיב הידוע; אלא רק התמסרותם, הקרבתם, אכפתיותם ומעורבותם בשאלת גורל האומה ועתידה. המשורר קורא: "הוֹי, הָבוּ-נָא יַחְדָּו לָעֲבֹדָה הַגְּדוֹלָה!", באשר סבר כמו הוגים ומנהיגים נוספים, כי האחדות וההתלקטות האנושית והרעיונית המגובשת של האומה היא צורך חיוני וקובע; ולכן הכרחי איסוף משאבי הרוח והחומר המשותפים, שמבלעדיו לא תוכל להתבצע הפעולה הרחבה אשר תביא לתמורה בחייה, תחייתה התרבותית וכינונה הריבוני בארץ ישראל, ועל כך קורא המשורר: "הַעֲמִידוּ אֶת-עַמְּכֶם, הָקִימוּ הַדּוֹר!". "למתנדבים בעם" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "למתנדבים בעם" והאזנה לו באתר זמרשת ראו: חיים נחמן ביאליק, כתבי ח. נ. ביאליק, תרצ"ג 1933, עמ' פב-פג ראו: אביבה אופז, ספר החיים, יומנה של קבוצת קריית ענבים תר"ף-תרפ"ט, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ב 2001, עמ' 7-6 ראו: למתנדבים בעם, באתר זמרשת ראו: למתנדבים בעם, באתר זמרשת
מנחם אריך קליבנסקי

מנחם אריך קְלִיבַּנסקי (בגרמנית: Erich Klibansky‏; 28 בנובמבר 1900 (ו' בכסלו ה'תרס"א) - 24 ביולי 1942 (י' באב ה'תש"ב, נספה בשואה)) היה מנהל הגימנסיה "יבנה" בקלן, הגימנסיה היהודית היחידה בחבל הריין. מפעילי הברחת הילדים מגרמניה במסגרת ה"קינדר-טרנספורט". קליבנסקי נולד בשנת 1900 בעיר פרנקפורט שבגרמניה למשפחת רבנים שמוצאה מקובנה. קליבנסקי למד בגימנסיה ע"ש גתה בעיר והמשיך ללמוד באוניברסיטאות פרנקפורט, מַרבורג ומינכן היסטוריה, גרמניסטיקה ורומניסטיקה (לימודי השפות הרומאניות). לאחר מכן כיהן כמורה בבית הספר התיכון היהודי שנוסד בברסלאו. בשנת 1929 עבר עם אשתו מטה ושלושת ילדיהם לקלן והחל לכהן כמורה ומנהל בגימנסיה "יבנה". בית הספר זכה לשגשוג למרות המשבר הכלכלי. קליבנסקי חיבר מספר חיבורים על ספרות והיסטוריה גרמנית וערך ספרון עברי-גרמני המוקדש לשירו של חיים נחמן ביאליק "ברכת עם" ("תחזקנה"). ב-1937, נאלצה המשפחה לעבור מביתה למספר חדרים צרים באזור אחר, בו רוכזו היהודים. קליבנסקי פיתח תוכנית ללימוד אנגלית ועברית מודרנית במטרה לסייע לתלמידים להגר לאנגליה או לעלות לארץ ישראל. הוא השיג את הסכמת הלשכה המרכזית להגירת יהודים של ממשלת גרמניה הנאצית ואת הסכמתם של גורמים יהודים בלונדון, ליברפול ומנצ'סטר שהתחייבו לקלוט את התלמידים. עד סגירת השערים ב-1939 הצליח לסייע להצלתם של 130 תלמידים על ידי שילוחם ללא הוריהם לאנגליה. קליבנסקי עצמו ומשפחתו גורשו מקלן מזרחה ברכבת ביולי 1942, ונורו ביער ליד מינסק לבורות הריגה. ב-1990 נוסדה בקלן, במקום בו הייתה חצר בית הספר, כיכר על שמו ובה אנדרטה ועליה פסל גור אריה יהודה המנציחה את 1,100 ילדי הקהילה היהודית של קלן, רבים מהם תלמידי בית הספר "יבנה", שנספו בשואה. Dieter Corbach, Die Jawne zu Köln. Zur Geschichte des ersten jüdischen Gymnasiums im Rheinland und zum Gedächtnis an Erich Klibansky, 1900–1942. Gedenkbuch zur Ausstellung im Historischen Rathaus der Stadt Köln vom 12.-26. November 1990, Köln: Scriba Verlag, 1990. Hans Thiel, 'Erich Klibansky - Germanist und Direktor der Jawne (1900-1942),' in: Diskussion Deutsch 23, 127 (1992), pp. 493-503. מדיה וקבצים בנושא מנחם אריך קליבנסקי בוויקישיתוף על מנחם אריך קליבנסקי באתר יד ושם יבנה- בית ספר מיוחד, כתבה בביטאון איגוד הפליטים היהודים, ינואר 2001 רשימת פרסומים באתר הספרייה הלאומית של גרמניה (לייפציג ופרנקפורט) Adolf Kober, Cologne, The Jewish Publication Society of America, Philadelphia 1940, p. 271-272 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנסייטו

קנסייטו (ביפנית: 憲政党; מילולית: המפלגה החוקתית) הייתה מפלגה פוליטית שפעלה בתקופה האימפריה היפנית, בשנות ה-20 של המאה ה-20. המפלגה נוסדה ב-1898, לאחר איחוד מפלגת שימפוטו של אוקומה שיגנובו ומפלגת ג'יוטו של איטגאקי טאיסוקה, והראשון שימש נשיאה. האיחוד העניק למפלגה החדשה רוב מוחלט בבית הנבחרים של הדיאט של יפן. לאחר נפילת ממשלת איטו הירובומי, החליף אותו אוקומה בתפקיד ראש ממשלת יפן, על אף החששות שהשמיעו גורמים שמרנים באליטה ובגנרו בדבר היחלשות השלטון. אחת מפעולותיו הראשונות של אוקומה בתפקיד הייתה קיצוץ תקציב הממשלה והפחתת מספר הבירוקרטים. אך מכיוון שהוא ירש את תוכנית התרחבות צבא יפן מקודמו בתפקיד, נכשלה תוכנית הקיצוץ שלו. בבחירות הכלליות בשנת 1898 קיבלה מפלגת קנסייטו 260 מתוך 300 המושבים בדיאט. מספר חברי מפלגה, חברי מפלגת ג'יוטו לשעבר, מחו על חלוקת המושבים בתוך המפלגה, וכאות מחאה פרשו וחברו ליאמגאטה אריטומו השמרן. המתקפות על ממשלתו של אוקומה נמשכו, ולבסוף הביאו להתפרקות הממשלה. סיעת ג'יוטו-לשעבר התארגנה תחת השם "מפלגת קנסייטו החדשה" בנובמבר 1898, ובראשה עמד איטקאגי. המפלגה התייצבה לצד ממשלתו של יאמגאטה, ותמכה ברפורמת מיסים ובהרחבת זכות הבחירה. ב-1900 התמזגה מפלגת קנסייטו החדשה עם מפלגת ריקן סייוקאי של איטו. חברי המפלגה שנותרו נאמנים לאוקומה התארגנו מחדש תחת השם "קנסיי הונטו" (憲政本党; "קנסייטו המקורית") בנובמבר 1898. כעבור שנתיים נטשו 34 חברים את המפלגה, עקב תמיכתו של אוקומה בכוונתו של איטו להעלות מיסים כדי לשלם את הוצאות דיכוי מרד הבוקסרים. בבחירות הכלליות בשנת 1903 קיבלה קנסיי הונטו 85 מושבים, והקימה אופוזיציה עם ריקן סיוקאי, כנגד ממשלתו של קאצורה טרו. אוקומה פרש מנשיאות המפלגה ב-1907, ובבחירות הכלליות שנערכו שנה לאחר מכן קיבלה קנסיי הונטו 70 מושבים בדיאט, בעוד ריקן סיוקאי קיבלה 187. מפלגת קנסיי הונטו התמזגה עם מספר מפלגות קטנות ב-1910, כדי ליצור את מפלגת ריקן קוקומינטו. Sims, Richard L. Japanese Political History Since the Meiji Renovation, 1868-2000. C. Hurst & Co. Publishers, 2001. ISBN 9781850654520. ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גנרו

גֶּנְרוֹ (ביפנית: 元老) היה תואר לא רשמי שקיבלו מספר מדינאים יפנים ותיקים, ששימשו יועצים לא רשמיים לקיסר יפן, במהלך תקופות מייג'י, טאישו ושווה. מקורותיו של מוסד הגנרו נעוצים במועצת הזקנים המסורתית (רוג'ו), שהייתה פעילה בתקופת אדו; עם זאת, המונח גנרו הופיע לראשונה רק ב-1892. לאחר רסטורציית מייג'י, בחר הקיסר מוצוהיטו במספר מנהיגים מצטיינים, וביקש מהם להיות יועציו. מלבד סיונג'י קינמוצ'י, כל חברי הגנרו באו ממשפחות סמוראים ממעמד בינוני או זוטר, ארבעה באו מהאן סצומה וארבעה מהאן צ'ושו, שתי נחלות שמילאו תפקיד מרכזי בהדחת השוגון במלחמת בושין. הגנרו היו בוחרים ראש ממשלה ומגישים את הצעתם לקיסר, לאישורו. כל שבעת הגנרו הראשונים היו חברים בסאנגי (参議), מועצה קיסרית שפעלה עד 1885. לעיתים מכונים חברי הגנרו "אוליגרכיית מייג'י," אף על פי שלא כל חברי האוליגרכיה היו חברים בגנרו. המוסד סיים את דרכו ב-1940, עם מותו של הגנרו האחרון סינוג'י קינמוצ'י. Gordon, Andrew. A Modern History of Japan: From Tokugawa Times to the Present. Oxford University Press, 2003. ISBN 9780195110609. Jansen, Marius B. The Making of Modern Japan. Harvard University Press, 2000. ISBN 9780674003347. גנרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אזוואד

אזוואד, מכונה גם המדינה העצמאית אזוואד (בתמזיגט: ⴰⵣⴰⵓⴷ בערבית: أزواد, או בשמה המלא: دولة أزواد المستقلة, בתעתיק מדויק: דולת אזואד אלמסתקלה), הוא אזור בצפון מאלי אשר הוכרז באפריל 2012 באופן חד-צדדי כמדינה על ידי התנועה הלאומית לשחרור אזוואד (MNLA), לאחר שמרד של שבטי הטוארג באזור הוביל לסילוק הצבא של מאלי מהמדינה. חבלי הארץ בהם טוענים המורדים לשליטה הם טימבקטו, קידאל, גאו וחלק מאזור מופטי, המרכיבים כ-60% משטחה היבשתי של מאלי. אזוואד גובלת בבורקינה פאסו מדרום, מאוריטניה במערב ובצפון-מערב, אלג'יריה בצפון ובצפון-מזרח, ובניז'ר במזרח ובדרום-מזרח, ושאר שטחי מאלי בדרום-מערב. המדינה הוכרזה בהצהרה באתר אינטרנט של הארגון לשחרור אזוואד ב-6 באפריל 2012. באותו ביום בגאו, חתם בילאל אל אשריף, מזכ"ל הארגון לשחרור אזוואד על הצהרת עצמאות, וכן הצהיר שהארגון ישמש כממשלה הזמנית באזוואד עד להקמת "סמכות לאומית". עם זאת, עד כה אף מדינה חיצונית לא הכירה בעצמאות של אזוואד. ממשלת מאלי וכן הארגון האיסלאמי אנצאר א-דין חולקים על הטענה לשליטה דה פקטו של הארגון בשטח. שבטי הטוארג כבר התמרדו כשלוש פעמים בעבר נגד השלטון במאלי, מאז קיבלה המדינה את עצמאותה מצרפת בשנת 1960. בסוף 2011 ובתחילת 2012 החלה התקוממות ב"אזוואד" אשר בצפון מאלי. רבים מהמורדים משבטי הטוארג שימשו כשכירי חרב בלוב תחת שלטונו של מועמר קדאפי והחלו לחזור לביתם לאחר נפילתו, יחד עם ניסיון צבאי ותחמושת. במרד השתתפו גם שבטים ערבים מקומיים. נשיא מאלי, אמאדו טומני טורה, נחל סדרה של הפסדים נגד המורדים בצפון. בינואר הפילה קבוצת מורדים מקרב הצבא את שלטונו של טורה, בין השאר עקב חוסר הצלחתו לדכא את המורדים. ב-14 בפברואר 2013, ויתרה אזוואד על תביעתה לעצמאות וביקשה ממשלת מאלי לפתוח במשא ומתן על מעמדם העתידי של שבט הטוארג. אתר האינטרנט הרשמי של אזוואד גרשון גירן, נא להכיר: אזוואד – מדינה חדשה של בני הטוארג בצפון מאלי צפון מאלי: הוכרזה הפסקת אש - והוקמה מדינה חדשה - וואלה חדשות, באתר וואלה, 6 באפריל 2012 עומר גנדלר, אחרי דרום סודן, צפון מאלי בדרך לעצמאות?, תוצרת חוץ, 24 במאי 2012. אתר התנועה הלאומית לשחרור אזוואד MNLA 9 ביולי 2012 - עם רשימת המועצה הזמנית של מדינת אזוואד (בצרפתית) מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות "Mouvement National de Liberation de l'Azawad". Mouvement National de Liberation de l'Azawad. Mouvement National de Liberation de l'Azawad. נבדק ב-10 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יבנה (קלן)

יבנה (השם הרשמי בגרמנית: Jüdisches Reformrealgymnasium Jawne, "בית־הספר־התיכוני־הרפורמיסטי היהודי יבנה") הייתה הגימנסיה היהודית היחידה בחבל הריין בגרמניה בין שתי מלחמות העולם. הגימנסיה נוסדה בפסח ה'תרע"ט (1919) והתקיימה עד לגירוש תלמידיה אל מותם ביולי 1942. 130 מתלמידי בית הספר ניצלו במסגרת הקינדר-טרנספורט לאנגליה, ביוזמתו של מנהל בית הספר באותה עת, ד"ר מנחם אריך קליבנסקי. בית הספר הוקם ב-1919 על ידי רב העיר רבי עמנואל קרליבך והרב פינחס וולף כהמשך לבית הספר היסודי היהודי "מוריה". מבנה בית הספר הוקם בשנת 1921 ב-Helenenstraße והוא הוכר כ"ליצאום" (Lizeum; בית ספר תיכון) חצי-ציבורי, כך שבנייתו מומנה באופן חלקי על ידי הממשלה. חבר הנאמנים של בית הספר הורכב מנציגי הקהילה היהודית ומוריו היו בעלי השקפות דתיות-אורתודוקסיות. החל מה-9 באפריל 1929 כיהן כמנהל בית הספר מנחם אריך קליבנסקי ומספטמבר אותה שנה שויך בית הספר לקטגוריה של Privats Jüdisches Reform-Realgymnasium mit Realschule für Knaben und Mädchen לאמור: בית ספר יהודי פרטי-רפורמיסטי עם בית ספר תיכון לבנים ולבנות. בית הספר התמודד עם קשיים רבים החל מן המשבר הכלכלי העולמי של 1929 ועד שריפת בית הכנסת ב"ליל הבדולח", אולם הלימודים התקיימו ובית הספר אף הצליח לשגשג. בשנת הלימודים 1930–1931 מנתה אוכלוסיית התלמידים בבית הספר 103 בנים ו-75 בנות. בשנת הלימודים 1936–1937 נמנו 410 תלמידים, בנים ובנות. אפילו באוגוסט 1941 נפתחה שנת הלימודים כסדרה "כאילו (Als ob) הכל נשאר כמקודם". החל מ-1937 פיתח קליבנסקי תוכנית ללימוד אנגלית ועברית מודרנית במטרה לסייע לתלמידים להגר לאנגליה או לעלות לארץ ישראל. הוא השיג את הסכמת הלשכה המרכזית להגירת יהודים של ממשלת גרמניה הנאצית ואת הסכמתם של גורמים יהודים בלונדון, ליברפול ומנצ'סטר שהתחייבו לקלוט את התלמידים. עד סגירת השערים ב-1939 הצליח לסייע להצלתם של 130 תלמידים על ידי שילוחם ללא הוריהם לאנגליה. ביולי 1942 נשלחו אל מותם שרידי הקהילה היהודית של קלן ובהם קליבנסקי ומשפחתו ו-1,100 ילדים, בהם תלמידי בית הספר. הם גורשו מזרחה ברכבות ונורו ביער ליד מינסק לבורות הריגה. מבני הגימנסיה נהרסו במלחמת העולם השנייה ואחריה. באזור נבנו בניינים מודרניים, אך ב-2001 הוקמה אנדרטה לזכר התלמידים שנשלחו אל מותם וכיכר, הממוקמת במקום בו הייתה חצר בית הספר, נקראה על שמו של קליבנסקי. בשנת 2007 נפתחה תערוכת קבע במרכז למידע ולזיכרון בקלן בשם "הילדים מהחצר הסמוכה" (Die Kinder auf dem Schulhof nebenan) המנציחה את זכר בית הספר ותלמידיו באמצעות תיעוד רב. יהודי גרמניה הנאצית Dieter Corbach, Die Jawne zu Köln. Zur Geschichte des ersten jüdischen Gymnasiums im Rheinland und zum Gedächtnis an Erich Klibansky, 1900–1942. Gedenkbuch zur Ausstellung im Historischen Rathaus der Stadt Köln vom 12.-26. November 1990, Köln: Scriba Verlag, 1990. Hans Thiel, 'Erich Klibansky - Germanist und Direktor der Jawne (1900-1942),' in: Diskussion Deutsch 23, 127 (1992), pp. 493-503. אודות התערוכה "הילדים מהחצר הסמוכה" (בגרמנית) מרכז המידע והזיכרון, קלן (בגרמנית) Adolf Kober, Cologne, The Jewish Publication Society of America, Philadelphia 1940, p. 271-272 הכוונה לרפורמיסטי מבחינת מערכת החינוך הגרמנית, לא מן הבחינה היהודית יוסף ולק, החינוך היהודי בימי הנאצים מתוך: כיום אתמול, הוצאת ששר, אוניברסיטת בר-אילן ומכון ליאו בק, 1997. עמוד 19.
Give a Little More

Give A Little More (בעברית: תן קצת יותר) הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי של להקת הפופ רוק האמריקאית מארון 5. הסינגל נכתב על ידי סולן הלהקה, אדם לוין, הקלידן ג'סי קרמייקל, והגיטריסט ג'יימס ולנטיין, ושוחרר ב-17 באוגוסט 2010. מידע על היצירה "Give a Little More" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Give a Little More" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Give a Little More" באתר AllMusic מידע על היצירה "Give a Little More" באתר Discogs מילות השיר "Give a Little More" באתר Genius סרטון השיר "Give a Little More" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Give a Little More" באתר ספוטיפיי ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'פאן ריילוויז

ג'פאן ריילוויז גרופ, ידועה יותר בשם JR (ביפנית: JRグループ) היא קבוצה של שבע חברות שהשתלטו על כל נכסיה של חברת הרכבות הלאומית של יפן ב-1 באפריל 1987. ג'פאן ריילוויז שוכנת בליבה של מערכת הרכבות של יפן, והיא מפעילה חלק גדול מקווי הרכבות הבין-עירוניים והעירוניים במדינה. את הקבוצה מרכיבות שבע חברות המספקות שירותי רכבות, ועוד שתיים נוספות שלא מספקות שירותים. החברות המפעילות מתחלקות לשש חברות של רכבות נוסעים, וחברה אחת העוסקת בשינוע. בניגוד לקבוצות אחרות, החברות המרכיבות את ג'פאן ריילוויז פועלות באופן עצמאי, ואין לקבוצה משרד מרכזי אחד או חברת החזקות המכתיבה מדיניות עסקית. שש החברות הנותנות שירותי רכבות נוסעים מתחלקות ביניהן על פי אזורי המדינה, אם כי לעיתים חורגות רכבות אחדות, בעיקר בקווים ארוכים, מתחומי פעילותן. חברת רכבות המשא של יפן, מפעילה את כל מערך רכבות המשא במדינה. בנוסף, שתי החברות שאינן מספקות שירותי רכבות הן המכון למחקר טכני של רכבות ומערכות מידע לרכבות. לכל אחת מהחברות בקבוצה יש קבוצה משלה באזור פעילותה, המקלה על ניהול הרכבות באזור. ג'פאן ריילוויז מחזיקה ברשת מסילות הרכבת של יפן, אותה ירשה מחברת הרכבות הלאומית. נוסעים רשאים לעבור בין רכבות של חברות שונות מהקבוצה, ללא צורך ברכישת כרטיס נוסף. ממשלת יפן הפריטה את חברת הרכבות הלאומית של יפן ב-1987. אף על פי שפירוק החברה החל באופן מיידי, ההפרטה לא הייתה מיידית. תחילה המשיכה הממשלה להחזיק בחברות הבת, ותהליך ההפרטה החל רק בראשית שנות ה-90. עד שנת 2006 עמדו כל מניות חברות הרכבות המזרחית, המערבית והמרכזית למכירה בבורסה לניירות ערך בטוקיו. לעומת זאת, חברות הרכבות של הוקאידו, של שיקוקו ושל קיושו, וכמו כן חברת רכבות המשא עודן בבעלותן של גופים ממשלתיים. הפרטת חברת הרכבות הלאומית באה בעקבות סדרת כשלים ניהוליים, הפסדים כספיים ומקרי הונאה. בראשית שנות ה-80 ירד מספר הנוסעים ועסקי השינוע, ועליית מחירי הכרטיסים הביאו להפסדים נוספים. מה שנותר מחברת הרכבות הלאומית לאחר פירוקה ב-1987 הייתה חברה שנקראה "תאגיד הפרעון של חברת הרכבות הלאומית." מטרתו היחידה של תאגיד זה היה להפטר מנכסי החברה ומחובותיה, שלא עברו על ממשיכי דרכה, ולבצע פעולות נוספות הקשורות בפירוק החברה. החברות החדשות נכנסו לתחרות, קיצצו במספר עובדיהן וערכו שינויים. תחילה התקבלו תגובות חיוביות מצד הציבור היפני, ומספר הנוסעים ברכבות ג'פאן ריילוויז גרופ הגיע ב-1987 ל-204.7 קילומטרים-נוסעים, עליה של 3.2% מ-1986. עלתה הדרישה לתחבורת רכבות, אם כי היא עדיין נותרה 28% מכלל תחבורת הנוסעים, וכ-5% משינוע משא ב-1990. לשש החברות הייתה רשת מסילות רכבת באורך 18,800 קילומטרים בסוף שנות ה-80. מתוך אלה, כרבע היו מסילות כפולות, או מספר רב של מסילות צמודות, והשאר קווים בודדים. ב-1988 פעלו 51% מקטרי שש החברות באמצעות מנוע דיזל, והשאר על מנוע חשמלי. בבעלות חברת רכבות המשא של יפן כל הקטרים שלה, קרונות המשא והתחנות, אך היא שוכרת את השימוש בפסים משש החברות האחרות. תאגיד נכסי השינקנסן מחכיר את מסילות השינקנסן, באורך כולל של 2,100 קילומטרים, לחברות הרכבות בהונשו. ב-1991 שינה התאגיד את שמו ל"הקרן לפיתוח רכבות." עוד 3,400 קילומטרים נוספים של מסילות רכבת נמצאים בבעלות חברות רכבות פרטיות אחרות וחברות המגזר השלישי. מדיה וקבצים בנושא ג'פאן ריילוויז בוויקישיתוף מדריך לרכבות ביפן ג'פאן ריילוויז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Never Gonna Leave This Bed

Never Gonna Leave This Bed (בעברית: לעולם לא עומד לעזוב את המיטה הזאת) הוא הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק האמריקאית מארון 5. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה, אדם לוין. מידע על הסינגל "Never Gonna Leave This Bed" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Never Gonna Leave This Bed" באתר AllMusic מידע על היצירה "Never Gonna Leave This Bed" באתר Discogs מילות השיר "Never Gonna Leave This Bed" באתר Genius סרטון השיר "Never Gonna Leave This Bed" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Never Gonna Leave This Bed" באתר ספוטיפיי מידע על Never Gonna Leave This Bed, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייוויד אייבס

דייוויד אייבס (באנגלית: David Ives; נולד ב-11 ביולי 1950) הוא מחזאי אמריקאי בן זמננו. יליד דרום שיקגו, אייבס למד באוניברסיטת נורת'ווסטרן ולאחר מספר שנות הפסקה, בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל, שם הוא קיבל תואר שני במחזאות. בהפסקה שלקח בין לימודיו בנורת'ווסטרן ללימודיו בייל הוא עבד במשך שלוש שנים כעורכו של כתב העת פוריין אפיירס. באמצע שנות התשעים הוא כתב בSpy Magazine. הוא כתב מפעם לפעם קטעים הומוריסטיים בניו יורק טיימס מגזין, הניו יורקר ופרסומים נוספים. באותה העת מגזין מגזין ניו יורק בחר בו לאחד מ"מאה הניו יורקים החכמים ביותר". מחזהו הראשון של אייבס בניו יורק, הוצג בCircle Repertory Company בשנת 1972, אחריו הוצג המחזה Saint Freud באותו תיאטרון בשנת 1975. בשלהי שנות השמונים, מחזותיו הקומיים בני המערכה החלו לעלות מדי שנה בפסטיבל Punch Line השנתי שמוקדש למחזות בני מערכה אחת, בהם: Sure Thing,‏ Words, Words, Words,‏ Variations on the Death of Trotsky, ‏Philip Glass Buys a Loaf of Bread, ו-The Universal Language. ספר המחזות הפופולריים ביותר של אייבס הוא All in the Timing, שצמח מתוך ערב קומדיות בנות מערכה אחת שראשיתו בתיאטרון Primary Stages ב-1993, ועבר אחר-כך לתיאטרון ג'ון האוסמן הגדול יותר והציג 606 פעמים. ההפקה זיכתה אותו בפרס המבקרים על שם ג'ון גלזנר למחזאות. רוב מחזותיו הקצרים כלולים באנתולוגיות All in the Timing ו-Time Flies. מחזותיו הארוכים שנכתבו עד לשנת 2005 אסופית ם ב-Polish Joke And Other Plays. שם הספר "בדיחה פולנית", מרמז לרקע הפולני-אמריקאי של אייבס. הוא גם מחברו של המחזה בין המערכה האחת Ancient History, שמתעד סיומו של קשר חברותי בין יהודי לקתולי באופן קומי ושנון. ב-2006 הוא פרסם תרגום חדש לפארסה הקלאסית של ז'ורז' פדו "יתוש בראש", שהציגה לראשונה בשיקגו. התרגום זכה בפרס ג'וזף ג'פרסון ("ג'ף") לעיבוד. ב-2008 הועלו שני מחזות פרי עטו בניו יורק. האחד הוא עיבוד יצירתו של מארק טוויין Is He Dead? האחר, "ירושלים החדשה", עוסק בהחרמתו של ברוך שפינוזה. "ירושלים החדשה" זכה בפרס הול-וורינר. Venus in Fur הועלה לראשונה בתיאטרון אוף ברודוויי Classic Stage Company בניו יורק ב-2010 בכיכובם של נינה אריאנדה וווס בנטלי. ב-2010 תרגם אייבס את מחזהו של פייר קורניי "השקרן" עבור The Shakespeare Theatre Company בוושינגטון די. סי., וזכה עליו בפרס צ'ארלס מקארתור למחזה חדש מצטיין בטקס פרסי הלן האייס בוושינגטון בשנה שלאחר מכן. תרגומו ל"המיזנתרופ" של מולייר הוצג לראשונה ב-Classic Stage Company בניו יורק ונשא את הכותר "בית הספר לשקרים" (The School For Lies). ב-2011 הוא גם תרגם את מחזהו של ז'אן פרנסואה רנארד "Le Legataire universel" שהפרימיירה שלו הייתה ב-"Le Legataire universel" בוושינגטון די. סי. ונשאה את השם "The Heir Apparent." בסתיו 2011, הייתה הצגת הבכורה של Venus in Fur בתיאטרון Manhattan Theatre Club בברודוויי בכיכובה של נינה אריאנדה ששבה לדמות אותה היא גילמה ב-Classic Stage Company ויו דנסי שיחק את הדמות שבנטלי גילם לראשונה. וולטר בובי ביים שוב את המחזה. ההצגה זכתה לביקורות חיוביות ובפברואר 2011, עברה להציג בתיאטרון Lyceum Theatre, כשאריאנדה ודנסי המשיכו בתפקידיהם. בסתיו 2021 סטיבן סונדהיים חשף כי השניים עובדים יחד על מחזמר חדש בשם Square One. ביוגרפיה של דייוויד אייבס דייוויד אייבס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד אייבס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דייוויד אייבס, באתר AllMovie (באנגלית) דייוויד אייבס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייוויד אייבס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
Payphone

Payphone (בעברית: טלפון ציבורי) הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי של להקת הפופ רוק האמריקאית מארון 5, ביחד עם הראפר ויז קאליפה. הסינגל הוכתר כהצלחה. בתוך שבוע הגיע השיר למקום השלישי במצעד בילבורד הוט 100, עם מכירות של 493,000 עותקים, ובכך שבר את השיא של שיר דיגיטלי שמבוצע על ידי קבוצה. ב-16 באפריל 2012, יום לפני צאת הסינגל, הופיעה הלהקה הופעת בכורה של השיר על במת "The Voice" האמריקאי ביחד עם הראפר ויז קאליפה. מידע על היצירה "Payphone" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Payphone" באתר יוטיוב Payphone, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Payphone, בביצוע מארון 5, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב מצעד הפזמונים הבינלאומי 2012 מידע על Payphone, באתר מצעד דנמרק מידע על Payphone, באתר המצעד הספרדי ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתתיהו

האם התכוונתם ל... אישים שנודעו בשמם הפרטי מתתיהו: מתתיהו הכהן (המאות ה-2-3 לפנה"ס) - כהן ממשפחת חשמונאי ואבי שושלת החשמונאים מתתיהו אנטיגונוס השני (המאה ה-1 לפנה"ס) - המלך האחרון של ממלכת החשמונאים מתתיהו בן תאופילוס (הראשון) (המאה ה-1 לפנה"ס) - כהן גדול בבית המקדש השני בזמן שלטון הורדוס מתתיהו בן תאופילוס (השני) (המאה ה-1 לספירה) - כהן גדול בבית המקדש השני עם פרוץ המרד הגדול "מתתיהו אחר" - שם העט של נתן בירנבוים, הוגה דעות יהודי בן המאה ה-19 מתיסיהו – ראפר יהודי אמריקאי אישים ששם משפחתם מתתיהו: מרגלית מתתיהו – משוררת ישראלית בשפות עברית ולאדינו אחר: מתתיהו (יישוב) – התנחלות בקרבת מודיעין עילית אישים ששמם הפרטי הוא מתתיהו יוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס) מתי (פירושונים)