laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שריון שרשראות

שריון שרשאות (נקרא גם מעיל שרשראות, באנגלית: Chainmail ולעיתים בקיצור פשוט mail) הוא סוג של שריון גוף המורכב מטבעות מתכת קטנות המחוברות זו לזו. שריון השרשראות היה כבד למדי ושקל בין 5 ל-10 קילוגרם. איכות השריון נקבעת על ידי סוג סגירת הטבעת (סמרור או הידוק), גודל הטבעת ופרמטרים נוספים. ככל שהטבעות קטנות יותר כך השריון יהיה כבד יותר וחזק יותר. שריון השרשראות הומצא באמצע האלף הראשון לפנה"ס, אך לא ידוע איפה השתמשו בו לראשונה. ייתכן שהוא הומצא ביפן ובאירופה באופן עצמאי. הממצאים הארכאולוגיים הראשונים הם מ"קורגאנים" - תלי קבורה של הסקיתים מהמאה ה-5 לפנה"ס. שריון כזה היה מצוי בגאליה, בקרב אצילים שיכלו לממנו, וכן באימפריה הפרתית, שפרשיה הכבדים שכונו קטפרקט עטו שריון מלא מכף רגל ועד ראש. שריון השרשראות הרומאי (לוריקה המטה - lorica hamata) היה חזק מאוד והיה מיוצר מטבעות ברזל המחוברות זו לזו. לא ידוע מתי בדיוק הופיע השריון הזה בצבא הרומי או מה מקורו. ייתכן שאומץ מהגאלים. כך או כך סביר שכבר במאה ה-3 לפנה"ס צוידו לגיונרים רומאים בשריון שרשראות שכיסה את כל פלג גופו העליון של הלוחם, כולל הירך. השריון הרומאי הורכב מטבעת מרכזית סגורה שאליה התחברו 4 טבעות נוספות שהודקו עליה. הטבעות האלה חוזקו באזור החיבור במסמרה. השריון חוזק לעיתים באזור הכתפיים בשתי רצועות רחבות נוספות, עשויות אף הן מטבעות מתכת. השריון היה כבד למדי ושקל כ-10 ק"ג. בתקופת הרפובליקה התיכונה, החיילים נדרשו לשלם עבור ציודם מהונם האישי ולכן רק חלק מהחיילים הרומאים היו יכולים להרשות לעצמם לרכוש שריון יקר כל כך. רבים אחרים השתמשו בלוח ארד שהודק לחולצתם בעזרת רצועות שהתחברו מאחורי הגב. בתקופת הרפובליקה המאוחרת, לאחר סדרת רפורמות שהכניס המצביא גאיוס מאריוס בצבא הרומי, החלה המדינה לממן שריון שרשאות אחיד לכלל החיילים. שריון השרשראות נותר פופולרי גם כשהופיע שריון מתקדם יותר בתחילת המאה ה-1 לספירה - לוריקה סגמנטטה, שהורכב מרצועות ברזל הנעות זו על גבי זו. שריון השרשראות הפך פופולרי מאוד במהלך ימי הביניים, ובתקופה זו הוכנסו לשימוש מעילי שריון שכיסו את כל גופו של הלוחם, כולל גפיו וצווארו, וזאת מבלי לפגוע באופן משמעותי בגמישות וביכולת התמרון שלו. היה זה השריון העיקרי של האבירים במסעי הצלב, במאות ה-12 וה-13. החל מהמאה ה-14 הוא נזנח בהדרגה באירופה לטובת שריון הלוחות הטוב ממנו בהרבה, ולרוב נלבש תחתיו. במזרח אירופה ובארצות המזרח התיכון נמשך השימוש בשריון השרשראות גם במאות ה-15 וה-16, ושולבו בו לוחות מתכת. היו מספר שיטות לחיבור הטבעות יחד. השיטה הנפוצה ביותר הייתה 1–4 כלומר, חיבור של טבעת אחת לארבע שכנותיה. ככל שמספר הטבעות המחוברות יחדיו גדול יותר, כך השריון חזק יותר, אך זה מעלה את משקלו ואת מחירו. חיבור 1–6 (טבעת אחת המחוברת לשש טבעות אחרות) היה נדיר למדי. שריון השרשראות היה נפוץ גם במזרח הרחוק, במיוחד ביפן. במזרח התיכון שריון השרשראות שובץ בלוחות מתכת גדולים בין הטבעות, במיוחד באזור החזה. חיל רגלים כבד חיל פרשים כבד Raffaele D'amato, Arms and Armour of the imperial Roman soldier, frontline Books, 2009 מדיה וקבצים בנושא שריון שרשראות בוויקישיתוף שריון שרשראות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Adrian Goldsworthy, Roman warfare, Cassell, 2000, p. 212 Raffaele D'amato, p. 38 Pierre Cagniart, The Late Republican Army, in Paul Erdkamp (ed), A companion to the Roman army, 2007, p. 90 ערך על סוג זה בוויקיפדיה האנגלית.
חמש מאות אלף שחור

חמש מאות אלף שחור הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של שייקה אופיר, במרכזו שני אמנים כושלים המסתבכים עם המאפיה. הסרט מכר 160,000 כרטיסים בישראל. סרט זה הוא סרטו היחיד של שייקה אופיר כבמאי. בני (שייקה אופיר) וסיסי (ז'אק כהן) הם שני אמנים כושלים המצליחים לשכנע את כהן (יוסף שילוח) בעל מועדון ומקורב לארגוני הפשע, להשקיע בהפקת הצגה על פי "מחכים לגודו" סכום של 500,000 לירות. כשההצגה נכשלת הם נאלצים לברוח על נפשם ולחפש עבודות שונות על מנת להחזיר את הכסף. בין השאר הם עובדים אצל סוכן ביטוח (זאב רווח), בשוק האפור ולבסוף הם מגיעים לדימונה ומתיידדים עם "הכושים העבריים" שעוזרים להם להיחלץ מהצרה, על ידי כך שהם מסבכים את כהן בעל המועדון ואנשיו, שרודפים אחרי השניים, בצרה הרבה יותר גדולה. "חמש מאות אלף שחור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חמש מאות אלף שחור", באתר ספר הקולנוע הישראלי "חמש מאות אלף שחור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "חמש מאות אלף שחור", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 215. ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'לקו רזנטוביץ'

ז'לקו רז'נטוביץ', המכונה "ארקאן" (17 באפריל 1952 – 15 בינואר 2000) היה פושע ומנהיג צבאי סרבי, המוכר בזכות פעילותו בארגון והנהגת כוחות מיליציה במהלך מלחמות יוגוסלביה. הוא היה ברשימות הפושעים המבוקשים ביותר של האינטרפול במהלך שנות ה-80 וה-70 בעבור מעשי רצח ושוד במדינות אירופה, ומאוחר יותר הואשם על ידי האו"ם בפשעים נגד האנושות. ארקאן נרצח בשנת 2000 לפני משפטו. ארקאן נעצר לראשונה בשנת 1966 ונכלא שנה במוסד לעבריינים צעירים סמוך לבלגרד. אביו שלח אותו להתגייס לצי היוגוסלבי, אך הוא נמלט לפריז. ב-1969 נעצר על ידי המשטרה הצרפתית והוחזר ליוגוסלביה, שם נשפט לשלוש שנות מאסר. בשנים הללו, ארקאן היה חסוי תחת השגחת מפקד המשטרה החשאית היוגוסלבית, סטאנה דולאנץ. מדי פעם כששארקאן היה בצרות, דולאנץ עזר לו בתמורה לעזרתו למשטרה החשאית היוגוסלבית. באוקטובר 1990, עם החרפת המתיחות ביוגוסלביה, הקים ארקאן את משמר המתנדבים הסרבי שכונה "הטיגריסים של ארקאן", בחסות המטה הכללי היוגוסלבי. המיליציה הורכבה בעיקר מאולטראס של הכוכב האדום בלגרד. הטיגריסים של ארקאן קבעו את המטה ובסיס האימונים שלהם בכפר ארדוט שבמזרח קרואטיה. המיליציה התקיימה מאמצע 1991 עד סוף 1995, תחילה באזור ווקובאר בקרואטיה. הכוח כלל כ-200 אנשי קבע, ובין 500 ל-1,000 איש בסך הכל. הכוחות התחמשו בציוד המשטרה במהלך המלחמות בקרואטיה ובוסניה. בסתיו 1995 לחמו הטיגריסים של ארקאן באזור באניה לוקה, סאנסקי מוסט ופריידור. ארקאן פיקד בעצמו על רוב הפעולות, ותגמל את קציניו וחייליו המצטיינים בדרגות, עיטורים ושלל שנבזז במהלך הקרבות. בחודש יוני 1996, נרכש מועדון הכדורגל אוביליץ' על ידי רזנטוביץ' וזה והפך אותה לקבוצה מובילה בליגה הסרבית. לאחר שמועות כי למועדון קשרים עם העולם התחתון הפכו לחשדות של אופ"א התפטר ארקאן מתפקיד נשיא אוביליץ' ומסרו לצצה. מדיה וקבצים בנושא ז'לקו רזנטוביץ' בוויקישיתוף איתי אנגל, תחביבים: כדורגל ורצח עם, באתר ynet, 28 באוגוסט 2009 ז'לקו רזנטוביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'לקו רזנטוביץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שגיב ברעם‏, אימפריית הפשע: סיפור האליפות של אוביליץ' ב-1998, באתר וואלה, 26 במאי 2012 The story of a warlord and his popstar wife who led FK Obilić into Europe, Planet Football, ‏2017-11-07 (באנגלית)
לוסי ארנון

לוסי ארנון (נולדה ב-7 באפריל 1928) היא זמרת סופרן ישראלית שפעלה בעיקר בשנות ה-50 ובשנות ה-60. לוסי ארנון נולדה בעיר העתיקה בירושלים, בתם של דוסיה לבית וינשטיין ועזרא בר, דור חמישי בירושלים. אביה היה מורה במקצועו. בהיותה כבת שנתיים, בשנת 1930, עברה עם משפחתה לדרבן שבדרום אפריקה. לאחר שהות של כ-16 שנים בדרום אפריקה, בשנת 1946, שבה המשפחה ארצה והשתקעה בחיפה, שם גרה דודתה, שהייתה נשואה למלחין ומנצח המקהלות משה ביק. ארנון שימשה כעורכת וקריינית בתחנת שידור רדיו בריטית בשם J.C.L.A שפעלה בחיפה ושידרה עבור החיילים הבריטים. בתקופת מלחמת העצמאות הצטרפה ללהקת הכרמל של חטיבת כרמלי. בשנת 1950 נישאה לאפרים ארנון, שאותו הכירה בלהקה. בשנות ה-50 נולדו לשניים בת ובן (מירית ואלדד). ארנון השתתפה בהקלטה המקורית של מחזה האופרה "תמר", שהלחין בסוף שנות ה-50 מרק לברי. בשנות ה-60 יצא תקליט שלה, שכלל שירים של מלחינים בולטים מהקלאסיקה הישראלית: "אומרים ישנה ארץ" (טשרניחובסקי / אנגל), "עלם חן" (רות חשמן / מרדכי זעירא), "סירתי" (נחום נרדי), "קציר בעמק" (עמנואל הרוסי / משה וילנסקי), "אוּרי" (רפאל קלצ'קין / יששכר מירון), "השדה נצא" (דובי זלצר) ו"ביתי אל מול גולן" (יוסף נצר / חיים ברקני). את השירים עיבד שמעון כהן בליווי תזמורת הבידור של קול ישראל. בנוסף השתתפה לוסי בתקליט משירי "פינוקיו" ו"פיטר פן". בתקליט זה השתתפו בשירה גם ילדיה אלדד ומירית. ארנון הרבתה להופיע עם תזמורת הבידור של קול ישראל והשתתפה במספר אירועים של הסתדרות העובדים הכללית ומועצת פועלי חיפה. ביצועיה היו בעיקר בשפה העברית אבל היא שרה גם באנגלית וספרדית וקיימה מסע הופעות בינלאומי. היא הופיעה גם לצידם של אלברט כהן, שושנה דמארי, יונה עטרי, שמעון בר ורמה סמסונוב. ארנון הופיעה גם עם התזמורת הסימפונית חיפה, שרה עם להקת מדריגל החיפאית, שם צוין כי "שרה בקול נקי, ברור ובקלות", שימשה כסולנית המקהלה הקאמרית חיפה וכסולנית להקת זמרי הגליל בסיבוב ההופעות שלה בארצות הברית. היא הרבתה להופיע בקיבוצים וכן בערבי פולקלור ישראלי בפני תיירים במלון "דן" בחיפה וכן הופיעה בפני תיירים באניות שעגנו בנמל חיפה. ב-1967 ייצגה את ישראל בפסטיבל לזמר הקל שנערך ליד העיר סופוט שבפולין. היא החליפה את רבקה רז. משם נסעה להשתתף בפסטיבל זמר בבלגיה. בשנות ה-80 עזבו בני הזוג ארנון לארצות הברית ושהו שם קרוב ל-27 שנים. משם שבו להתגורר בחיפה. לוסי ארנון, דף שער בספרייה הלאומית מידע על לוסי ארנון בקטלוג הספרייה הלאומית אלי אלון, סיפורה של זמרת הסופרן לוסי ארנון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 במרץ 2015 אומרים ישנה ארץ, בביצוע לוסי ארנון, סרטון באתר יוטיוב עיתון דבר - 17/11/1961, 01/03/1963, 01/01/1963, 07/02/1964, 25/12/1964 עיתון דבר - 21/12/1962, 06/12/1963, 01/17/1966 עיתון דבר - 14/11/1967 עיתון דבר - 29/09/1961 עיתון דבר - 17/01/1966 עיתון דבר - 05/05/1961, 18/04/1962, 08/12/1967 עיתון דבר - 21/02/1958 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צביר ברווז הבר

המונח "M11" מפנה לכאן. לערך העוסק בטנק M11/39 מתוצרת פיאט, ראו פיאט M11/39. צביר ברווז הבר (נקרא גם Messier 11 ,M11, או NGC 6705) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים מגן הנמצא במרחק של כ-6,000 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-2,900 כוכבים, אחד הצבירים הפתוחים העשירים ביותר המוכרים כיום. הצביר התגלה בשנת 1681 על ידי האסטרונום הגרמני גוטפריד קירך (Kirch), שתיאר אותו כערפילית עם כוכב שדרגת בהירות נראיתו 8. בשנת 1733 זיהה האסטרונום הבריטי ויליאם דרהאם כי מדובר בצביר כוכבים. שארל מסיה צפה בו בשנת 1764 ותיאר אותו כצביר המכיל כוכבים רבים וכלל אותו בקטלוג מסיה. לצביר דרגת בהירות 6.3 כך שכמעט לא ניתן להבחין בו בעין. באמצעות משקפת ניתן לזהות אותו כשתי מעלות מדרום מזרח לכוכב β במגן, אך דרוש טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר עצמם, שהבהיר שבהם הוא מדרגת בהירות 8. הצביר כולל כ-500 כוכבים מדרגת בהירות 14 או נמוכה יותר, שניתן להבחין בהם באמצעות טלסקופ חובבים איכותי. קוטרו של צביר ברווז הבר הוא כ-50 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-6,000 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-14 דקות קשת. צורתו של הצביר משולשת, שבאחד מקודקודיה כוכב בהיר שצבעו כתום, ומזכירה להקת ברווזי בר במעופם ומכאן שמו. הצביר עשיר וצפוף ביחס לצבירים פתוחים ומכיל כ-2,900 כוכבים. כמו בצבירים פתוחים אחרים, מרבית הכוכבים בצביר הם צעירים מסוג ספקטרלי B, שצבעם כחלחל, אך הוא כולל לא מעט כוכבים זקנים - ענקים צהובים, כתומים ואדומים, שבהירותם גדולה יותר משל הכוכבים הצעירים כך שנוכחותם ניכרת. גילו של הצביר מוערך בכ-220 מיליון שנים. מדיה וקבצים בנושא צביר ברווז הבר בוויקישיתוף M11 בקטלוג מסיה באתר SEDS. צביר ברווז הבר, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
דיוקן עצמי

דיוקן עצמי (או אוטופורטרט) הוא ייצוג דמותו של אמן בציור, צילום, פיסול או בטכניקות אמנותיות אחרות, מעשה ידיו של האמן עצמו. דיוקנאות עצמיים היו קיימים מאז ומתמיד, אולם רק מאז תקופת הרנסאנס החל ז'אנר זה להיות פופולרי בקרב אמנים, והוא ממשיך להיות פופולרי גם כיום. היסטוריונים מצביעים על כך שתחיית הז'אנר בתקופת הרנסאנס התאפשרה הודות למראות שבזמן הרנסאנס הפכו לפחות מעוקלות ולזולות יותר, וכן הודות לטכניקת לוחות הצביעה מעץ. אמנים רבים ציירו פורטרטים עצמיים כמעט במשך כל חייהם, ובכך יצרו סדרה של דיוקנאות. עם אמנים אלו נמנים רמברנדט ווינסנט ואן גוך. היו אמנים שהוסיפו את דיוקנם לציורים של סצנות דתיות. אפשר להבחין בכך באמצעות מבטם הפונה לצופים. לדוגמה, בוטיצ'לי בימין התמונה סביב ישו והמדונה. ייתכן שדיוקנאות אחרים הפונים לצופים בתמונה זו הם מזמין התמונה וכיוצא בזה. סלפי דיוקנים עצמיים, דף שער בספרייה הלאומית מקורס של ליהיא ספיר ב"אסכולות" "אמנות לאורך ולרוחב" 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרידל טלר-בלום

פרידל טלר-בלום (10 ביוני 1932 - 30 בינואר 2021) הייתה זמרת סופרן ואופרה ישראלית-אמריקאית, שפעלה בעיקר בשנות ה-60. פרידל טלר-בלום נולדה בווינה לאמן הקברט אוסקר טלר. לאחר האנשלוס ומאסרו הקצר של אביה, נמלטה המשפחה לארצות הברית. טלר למדה במכללת האנטר ובאוניברסיטת קולומביה. בגיל 16 החלה בהופעותיה. בין השאר הופיעה בתפקיד ויולטה בלה טרוויאטה ובתפקיד הראשי במאדאם באטרפליי. בין השאר הייתה חברה בסטודיו אופרה של המטרופוליטן אופרה בניו יורק ובאנסמבל של הפולקסאופר של וינה. בשנת 1961 עלתה לישראל. היא הופיעה פעמים רבות בבית האופרה הישראלית בתל אביב, בין השאר בתפקיד בת יפתח ובתפקיד מרגריט באופרה פאוסט. כמו כן שרה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הקאמרית הישראלית, הופיעה בפסטיבל אבו גוש הראשון (1965), השתתפה בקונצרטים שהוקלטו ל"קול ישראל" ולתחנות רדיו נוספות. בשנת 1968 השתתפה בביצוע הבכורה ליצירתו של המלחין הישראלי יעקב גלבוע "שנים-עשר החלונות של שאגאל בירושלים". מאז שנת 1976 ועד למותה לימדה טלר-בלום פיתוח קול וזמרה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב, ובשנים 1985–1991 עמדה בראש המגמה הווקאלית. פרידל טלר-בלום, באתר Discogs (באנגלית) Friedl Teller-Blum (Soprano), באתר Bach Cantatas מנשה רבינא, פרידל טלר ב"ליד", דבר, 27 ביולי 1962 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרשת נשא

פָּרָשַׁת נָשֹׂא (או נשוא) היא פרשת השבוע השנייה בספר במדבר. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק ד', פסוק כ"א ומסתיימת בפרק ז', פסוק פ"ט. פרשת נשוא היא הארוכה ביותר בתורה (למעט פרשיות מחוברות), ויש בה 176 (קע"ו) פסוקים. השבת שבה קוראים את פרשת נשא היא תמיד השבת הסמוכה לחג השבועות (לפניו או אחריו). הפרשה ממשיכה בעניינים שנדונו בפרשת במדבר שלפניה, כלומר במניינים, מִפקדים ורשימות, אולם יש בה גם כמה פרשיות הלכתיות. הפרשה היא חלק מרצף הפרשות בתחילת ספר במדבר העוסקות בהקמת מחנה ישראל ובהכנות לנסיעה מהר סיני אל ארץ ישראל. המשך העיסוק בשבט לוי: תפקידי משפחות בני גרשון ובני מררי ומניינם החובה לשלח טמאים מחוץ למחנה פרטים של דיני מעילה פרשת סוטה פרשת נזיר הציווי על ברכת כהנים קורבנות הנשיאים: תרומות נשיאי השבטים לרגל סיום הקמת המשכן פרשת נשא נקראת ברוב השנים בשבת שלאחר חג השבועות, אך בחלק מן השנים היא נקראת בשבת שלפניו. השבת שבה קוראים את פרשת נשא יכולה לחול בשמונה תאריכים שונים: שנת השג - ב' בסיוון שנת החא - ד' בסיוון שנת זחג, שנת זשג ושנת בחג - ט' בסיוון שנת השא ושנת זחא - י"א בסיוון שנת הכז - י"ב בסיוון שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל ה' בסיוון, בחוץ לארץ י"ב בסיוון שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה - בארץ ישראל ז' בסיוון, בחוץ לארץ י"ד בסיוון ההפטרה היא בספר שופטים, פרק י"ג, פסוקים ב'–כ"ה (התימנים מסיימים בפסוק כ"ד). על רקע דיני נזירות המפורטים בפרשה, מסופר על הולדת שמשון הגיבור, שעל פי ציווי של מלאך ה' היה נזיר מבטן אימו. בנוסח רומניא הפטירו ספר הושע, פרק ד', פסוק י"ד עד פרק ו', פסוק ב'. הטקסט: פרשת נשא, באתר ויקיטקסט פרשת נשא - הטקסט עם תרגום אונקלוס, באתר "מכון ממרא" פרשת נשא, באתר "מקראות גדולות הכתר" פרשת נשא, באתר "תורת אמת" פרשנות: גיליונות נחמה לפרשת נשא פרשת נשא, באתר אוניברסיטת בר-אילן פרשת נשא, באתר "כיפה" פרשת נשא עם פירוש רש"י, באתר "בית חב"ד" שיעורי תורה לפרשת נשא, באתר "ישיבה" שיעורים לצפייה על פרשת נשא, באתר "בינינו" פרשת נשא, באתר פרשת השבוע הערך "פרשת נשא", באתר ויקישיבה דברי תורה לפרשת נשא באתר ישיבת הר ברכה שיעורים לצפייה על פרשת נשא, באתר "התנועה הרפורמית" דפים יומיים להדפסה פרשת נשא באתר חסד ואמת
נשא

האם התכוונתם ל... פרשת נָשֹׂא – אחת מפרשיות התורה נשָׂא (מחלה) – אדם הנושא את הגורם למחלה מסוימת אך איננו חולה מהמחלה - כגון נשא של וירוס, או נשא של פגם גנטי וכיוצ"ב. נשא (אריתמטיקה) – לווה (באנגלית: borrower), ספרה שמועברת מטור אחד לבא אחריו בעת ביצוע פעולת חיבור או חיסור נשא (חלבון) – חלבון העברה הנמצא בקרום התא נשא (ביולוגיה מולקולרית) – אמצעי להעברת דנ"א זר לתא נשא (פיזיקה) – חלקיק או גוף המסוגלים להעביר תכונה או חומר פיזיקליים
השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה

השירות הפדרלי הרוסי לפיקוח פיננסי או רוספינמוניטורינג (ברוסית: Федеральная служба по финансовому мониторингу, Росфинмониторинг) הוא הארגון העיקרי ברוסיה שאחראי למאבק בהלבנות הון ומימון טרור. הוקם על פי צו נשיאותי של ולדימיר פוטין ב-1 בנובמבר 2001 בתור הוועדה לפיקוח פיננסי (КФМ России) והיא החלה לפעול ב-1 בפברואר 2002. הארגון ממונה למעשה על המודיעין הפיננסי ברוסיה ומחוצה לה. השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי הוקם במטרה לשפר את מעמדה הבינלאומי של רוסיה, מאחר שבתחילת המאה ה-21 רוסיה נחשבה לאחד ממרכזי הלבנות ההון הגדולים בעולם. מטה הארגון נמצא ברחוב מיאסניצקאיה, סמוך לתחנת הרכבת התחתית טורגנייב במוסקבה, רוסיה. עד ספטמבר 2007, השירות היה כפוף למשרד האוצר הרוסי. ב-9 במרץ 2004 הוועדה הפכה לשירות פדרלי ובשנת 2007 הוחלט להכפיף את הארגון ישירות לממשלת הפדרציה הרוסית. מאז דצמבר 2002, הארגון נוהג לשגר דו"חות קבועים לבנק המרכזי של רוסיה ובהם הרשימה השחורה של הבנקים שמסתירים את הכנסותיהם ועשויים להיות מעורבים בהלבנות הון. החל מינואר 2003 הארגון עורך דו"חות על אנשים וארגונים החשודים בהלבנות הון והחל ממרץ 2003, הארגון מחזיק ברשותו את רשימת המדינות שבהן נפוצה הלבנת ההון. הארגון נחשב לנציג רוסיה ב-FATF: כוח המשימה הבינלאומי למאבק בהלבנות הון, ביחידות המודיעין הפיננסי "אגמונט" ובקבוצה האירו-אסייתית למאבק בהלבנות הון ומימון טרור. מינהל טכנולוגי-מודיעיני המינהל לביטחון ואבטחת מידע מינהל הניתוח ותיאום פעולות המינהל למאבק במימון טרור מינהל החקירות הפיננסיות ויקטור זובקוב, (2004 - 2007) אולג מרקוב (14 - 26 בספטמבר 2007) יורי צ'ינחנצ'ין (22 במאי 2008 - ואילך) מדיה וקבצים בנושא השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה, ברשת החברתית פייסבוק השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה, ביישום טלגרם השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה, ברשת החברתית אינסטגרם השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה, ברשת החברתית VK השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה, סרטונים בערוץ היוטיוב כתבה מתוך קומרסאנט - "21.2.2007: נחשף מלבין הון בבנק רוסיה" (רוסית)
אן וולף

אן וולף (באנגלית: Ann Wolfe; נולדה ב-17 בינואר 1971) היא מתאגרפת עבר אמריקאית שהחזיקה בתואר אלופת העולם הבלתי מעורערת בארבע קטגוריות משקל (אנ') שונות בעת ובעונה אחת. וולף נחשבת בעיני רבים בעולם האיגרוף כמתאגרפת החזקה ביותר בהיסטוריה של איגרוף הנשים. וולף התחרתה לראשונה באיגרוף מקצועני בקרב נגד ברנדה לי בל, אותה ניצחה בסיבוב הרביעי. ההפסד הראשון שלה הגיע ארבעה קרבות אחרי כן, כשהיא חטפה נוקאאוט בסיבוב השלישי בידי המתאגרפת הוותיקה ואלופת העולם לעתיד ואלרי מפוד (אנ'). וולף ניצחה את ויינה ויליאמס בסיבוב העשירי לפי החלטת השופטים וזכתה לראשונה באליפות העולם למשקל בינוני לבוגרות, באיגוד ה-IFBA (אנ'). היא ניצחה את ג'ינה ניקולס בנוקאאוט בסיבוב השלישי וזכתה בתואר האליפות הפנוי של ארגון ה-WIBA במשקל קל בינוני (אנ'). היא המשיכה וניצחה את שירבל ויליאמס בנוקאאוט בסיבוב הראשון בקרב שלא על התואר. קרב התואר הבא אותו קטפה נערך במסגרת אליפות העולם של ארגון ה-IFBA במשקל סופר בינוני (אנ'), כאשר וולף ניצחה את מארשה ואלי בסיבוב השישי. היא נלחמה שוב בואלי, הפעם על אותו התואר שהתפנה של ארגון ה-WIBC וולף ניצחה אותה בנוקאאוט בסיבוב העשירי. היא נקמה את תבוסתה נגד מנפוד כשהיא לקחה את תואר אליפות העולם של ארגון NABA במשקל סופר בינוני כשהיא ניצחה אותה בסיבוב העשירי לפי החלטת השופטים. ב-8 במאי 2004 היא התעלתה על שיאו של הנרי ארמסטרונג שהחזיק בשלושה תוארי אלוף עולם בעת ובעונה אחת בשלוש קטגוריות משקל שונות, כשהיא זכתה באליפות העולם של ארגון ה-IBA במשקל קל כבד תוך שהיא מפילה בנוקאאוט את האלופה שהגנה על תוארה, שחקנית הכדורסל של ליגת ה-NCAA לשעבר וונדה וורד (אנ'), בדקה אחת ושמונה שניות בסיבוב הראשון. וורד הובהלה לבית החולים כשנגרם לה נזק קשה בצוואר ובראש. פרשני טלוויזיה כינו זאת: "הנוקאאוט הגדול ביותר בתולדות איגרוף הנשים". וולף שמרה על תוארה בקרב החוזר עם ואלי, בנוקאאוט בסיבוב השישי. ב-19 ביולי 2005 הביסה וולף את מוניקה נואנז (אנ') בנוקאאוט בסיבוב השביעי בלולה, מיסיסיפי. ב-20 באוגוסט 2005 היא הביסה את ואלרי מאנפוד בסיבוב העשירי לפי החלטת השופטים. היה זה קרב בעל צופים רבים כשוורד הגנה על תארה ב-8 במאי 2004, והוא שודר בטלוויזיה ברחבי האומה והיא נלחמה נגד אן וולף בבילוקסי, מיסיסיפי. אחרי דקה אחת ושמונה שניות בסיבוב הראשון, קיבלה וורד אגרוף ימני בסנטר, שהותיר אותה חסרת תנועה על הרצפה למשך כמה שניות. ההפסד בנוקאאוט בסיבוב הראשון גרם לה לא רק לאבד את התואר, אלא גם לאבד את השיא שלה כמתאגרפת בלתי מובסת. וורד סבלה מזעזוע בצוואר מכיוון שהיא פגעה עם צווארה בקנבס בנופלה. צווארה הושם בצווארון מגן וניתן לה חמצן במסיכה, וורד נזקקה לאשפוז אחרי הקרב ורבים שצפו בכך בטלוויזיה קראו לפרישתה. הקרב האחרון של וולף נערך ב-2006, אז היא הביסה את קסנדרה גייגר, ואת ליסה אסטד לפי החלטת השופטים. מאז, היא ציינה שהיא סיימה את הקריירה שלה באיגרוף, בהעדיפה לעבוד כמאמנת. במהלך השנים האחרונות, וולף אימנה מתאגרפים, בכללם המתאגרף העולה במשקל בינוני, קירק קירקלנד. אתר האינטרנט הרשמי של אן וולף אן וולף, באתר BoxRec Gerald Rice. ""Exclusive Boxing Interview : James Kirkland and Anne Wolf”"" Saddo Boxing.
פרקלאב

פֶרקֶלאב (רומנית: Pârcălab) הוא תפקיד של "דרגטור" המנהל הנסיכויות הרומניות בימי הביניים ועד התקופה המודרנית. למונח היו שתי משמעויות. המשמעות הראשונה הייתה של פקיד בכיר האחראי על ניהול מחוז ("צינוּט ţinut במולדובה - חוטין, סוצ'אבה או ניאמץ) או "ז'ודץ" בוולאכיה. הפרקלאב היה בעל סמכויות מנהליות, צבאיות ומשפטיות והיה בו זמנית נציג השלטון המרכזי, כלומר של שליט המדינה (הוויווד או הדומְן) באותו מחוז. ככל הנראה חלוקת המדינה למחוזות ובראשם פרקלאבים התרחשה לראשונה בימי בסראב הראשון. בנסיכות מולדובה הפרקלאב ניהל מחוזות ţinut שהיו בהם ערים מבוצרות. לפעמים נקרא גם "סטארוסטה" או במקרה של ראש העיר -וורניק, אבל בדרך כלל סטארוסטה או וטאב (וטאף) ניהל מחוז ללא ערים מבוצרות. עם הזמן בראש מחוז judeţ במונטניה (ולאכיה) מונה jude (ז'ודה) במקום פרקלאב. במאה ה-15 מפורסם היה לוקה ארבורה, פרקלאב של מצודת ניאמץ, שמת מות גבורים בשנת 1476, כשהגן בהצלחה על המבצר מול צבאו של מהמט השני. הכרוניקון מירון קוסטין היה בין 1660 -1664 פרקלאב של חוטין. התפקיד היה עדיין קיים במאה ה-19. אלכסנדרו יואן קוזה היה בהתחלה פרקלאב של גאלאץ (1856-1857). המובן האחר של המונח היה בוולאכיה - הפקיד האחראי של כפר, מעין ראש כפר שההיה חלק מאחוזתו של אציל (בויאר) או של מנזר. מקור המילה pârcălab הוא הונגרי:"פורקולאב" (porkoláb), שהוא בתורו שיבוש של המילה הגרמנית בורג-גראף (Burggraf, "רוזן העיר"). המקבילה המודרנית אבל חלקית של התפקיד היא "פְרֶפָקְט" (prefect). Laurenţiu Radvan -The Winding road: urban autonomy in the Romanian Principalities between the 14th and the 18th century (לאורנציו רדבן - הדרך המפותלת: האוטונומיה העירונית הנסיכויות הרומניות בין המאה ה-14- ה-18) מדיה וקבצים בנושא פרקלאב בוויקישיתוף topic/Burgraves פרקלאב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Constantin Giurescu - Istoria Bucureştilor, Editura Vremea 2009 (ק. ג'ורסקו - תולדות בוקרשט 2009 מהדורה שלישית ערוכה ומתוקנת על ידי דינו ג'ורסקו) L.Radvan Lazăr Şăineanu - Dicţionar Universal al Limbii Române, Editura Litera Chişinău, 1998 (לאזאר שינאנו - מילון אוניברסלי של השפה הרומנית הוצאת ליטרה, קישינב 1998) Laurenţiu Radvan עמ' 7 Pál Hunfalvy - Rumänien und Ihre Ansprüche, Wien und Teschen, 1883 (הרומנים וטענותיהם)
טמפל סיני (אוקלנד)

טמפל סיני (מאנגלית: Temple Sinai), או בשמו הרשמי: הקהילה העברית הראשונה של אוקלנד (First Hebrew Congregation of Oakland) הוא בית כנסת יהודי רפורמי הממוקם ברחוב סאמיט 2808 באוקלנד, קליפורניה שבארצות הברית. בית הכנסת נוסד בשנת 1875, ומהווה את הקהילה הוותיקה ביותר במזרח סן פרנסיסקו. באי בית הכנסת הראשונים כללו את גרטרוד שטיין, יהודה לייב מאגנס, ורייצ'ל (ריי) פרנק. במקור היה בית הכנסת מסורתי אך הפך רפורמי תחת הנהגתו של הרב מרכוס פרידלנדר בשנים 1893–1915. עד שנת 1914 היה בית הכנסת לרפורמי קלאסי. הקהילה התמודדה עם ארבעה משברים כלכליים עד שנת 1934. מאז, עברה הנהלת בית הכנסת לידיהם של שלושה רבנים: ויליאם שטרן (1934–1965), שמואל בראודה (1966–1989) וסטיבן צ'סטר (מ- 1989 ועד היום). בשנת 2006 החלה הקהילה בגיוס כספים להקמת מתחם חדש לחלוטין לבית הכנסת בעלות של 15 מיליון דולר. חניכת הקרקע נערכה באוקטובר 2007. עד סוף שנת 2009 הצליחה הקהילה לגייס 12 מיליון דולר. בית הכנסת מונה כיום (2010) כאלף משפחות. הרבנים הם סטיבן צ'סטר, ג'קלין מאטס-מאכין ואנדראה ברלין. החזנית היא איילין קיז. מדיה וקבצים בנושא טמפל סיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טמפל סיני (באנגלית)
קאלי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קאלי – אלה במיתולוגיה ההינדית שם נוסף לארניס – אמנות לחימה פיליפינית סנטיאגו דה קאלי (נקראת גם "קאלי") - עיר במערב קולומביה אמריקה קאלי – קבוצת כדורגל מהעיר סנטיאגו דה קאלי דפורטיבו קאלי – קבוצת כדורגל מהעיר סנטיאגו דה קאלי נהר קאלי - שמם של מספר נהרות בהודו אשלגן פרמנגנט (KMnO4, נקרא גם "קאלי") - חומר כימי המשמש כתמיסת חיטוי קאלי (לינוקס) – הפצת לינוקס קלי (פירושונים)