laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לוח ירחי-שמשי

לוח ירחי-שמשי הוא לוח שנה שבו החודשים מבוססים על מופע הירח אבל אורך השנה, בממוצע, מבוסס על שנת החמה. דוגמאות לכך הן הלוח העברי, הלוח הבבלי, לוח השנה ההינדי, ולוח השנה הסיני. הרעיון שעומד בבסיס לוחות אלו הוא להסתמך על מופעי הירח שברורים וגלויים לעין כל, לצורך קביעת מועדי החודש, אבל עם זאת להתאים את מחזור השנה לעונות השנה. עונות השנה נקבעות על פי סיבוב כדור הארץ סביב השמש היינו על פי שנת החמה. התאמה זו מושגת בדרך כלל על ידי עיבור השנה אחת לשלוש שנים או שנתיים, כדי להתאים את האורך הממוצע של שנה לאורכה של שנה טרופית. בנוסף ללוח השנה העברי הירחי-שמשי, ניתן למנות גם את לוח השנה השומרוני, יפני, טיבטי, בודהיסטי, הינדואיסטי, בורמזי, בנגלי, הסיני המסורתי, הווייטנאמי והמונגולי. כמו כן בעבר היו נהוגים לוחות ירחיים-שמשיים ביוון העתיקה ובבבל. ערך מורחב – שנה מעוברת אורך שנת החמה הוא 365 ימים בקירוב, לעומת זאת, אורך שנה בת 12 מחזורי ירח שאורכם כ-29.5 ימים בקירוב, הוא 354 ימים בקירוב. היינו שנה המבוססת על 12 חודשי ירח מסתיימת כ-11 יום מוקדם יותר בחלוף כל שנה. כך בכל 3 שנים נוצר פער של יותר מחודש, עם הזמן יאבד התיאום בין חודשי השנה המבוססת חודשי ירח לבין עונות השנה. כדי להחזיר את התיאום יש להוסיף, מדי פעם, חודש לשנה. פתרון מעניין קיים בקרב הילידים בקולומביה הבריטית ובמקומות אחרים בצפון אמריקה, כשלוח השנה שלהם מכיל רק עשרה חודשים, ושאר ימי השנה אינם מוגדרים בחודשי ירח. כך למעשה, לוח השנה שלהם הוא רק ברובו ירחי-שמשי, ומיעוטו ירחי בלבד[דרוש מקור]. מחזור מטוני מדיה וקבצים בנושא לוח ירחי-שמשי בוויקישיתוף
מאיר חובב

האם התכוונתם ל... מאיר חובב (חוקר) – יליד 1934, חוקר ועורך ישראלי, מקים המדור לעבריינות נוער במשטרת ישראל. מאיר חובב (סופר) – יליד 1928, סופר ועורך ישראלי, יקיר ירושלים.
פטרוב

האם התכוונתם ל... אישים: אלכסנדר פטרוב – שחמטאי רוסי ולדימיר פטרוב – שחמטאי לטבי-סובייטי ולרי פטרוב – תסריטאי מחזאי ומשורר בולגרי סטיליאן פטרוב – כדורגלן בולגרי סטניסלב פטרוב – איש צבא סובייטי ראצ'ו פטרוב – גנרל ופוליטיקאי בולגרי אחר: הגנת פטרוב – פתיחת שחמט
גילברט סטנפורד ורנם

גילברט סטנפורד ורנם (אנגלית: Gilbert Sandford Vernam; ‏3 באפריל 1890 - 7 בפברואר 1960), היה מהנדס במעבדות בל (שהפכו מאוחר יותר לחלק מחברת AT&T), שהמציא בשנת 1917 צופן זרם בינארי הקרוי על שמו. מאוחר יותר הפך לעובד של חברת פוסטל טלגרף, ועם רכישת החברה על ידי ענקית התקשורת וסטרן יוניון, הפך לעובד בחברה. הוא עסק בתכנון ופיתוח מערכות אוטומטיות שונות עבור הטלגרף. צופן ורנם ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנטי קאסורלה

סנטיאגו (סנטי) קאסורלה גונסאלס (בספרדית: Santiago Cazorla González; נולד ב-13 בדצמבר 1984) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בריאל אוביידו. קאסורלה הוא אמבידקסטרי ולכן מסוגל לשחק בשני האגפים וכן בעמדת הקשר ההתקפי. קאסורלה החל את דרכו במחלקת הנוער של ריאל אוביידו, וכשהיה בן 17 וחצי עבר לויאריאל, במדיה החל את הקריירה המקצוענית שלו. בשנת 2006 עבר לרקראטיבו ולבה, אך כעבור שנה ניצלה ויאריאל סעיף בחוזה שאיפשר לה לרכוש אותו חזרה, וקאסורלה חזר לקבוצת נעוריו, במדיה שיחק עד שנת 2011, ולאחר מכן שיחק עונה אחת במאלגה. בקיץ 2012 חתם קאסורלה בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, מול סנדרלנד, נבחר לשחקן המצטיין במשחק. את שער הבכורה שלו במדי ארסנל כבש בניצחון 0-2 על ליברפול באצטדיון אנפילד. בעונתו הראשונה בקבוצה שותף קאסורלה בכל 38 משחקי הליגה, וכבש 12 שערים. בשנת 2013 דורג במקום העשירי ברשימת 50 הכדורגלנים הטובים באירופה. בעונת 2013/2014 כבש ארבעה שערים ב-31 הופעות בליגה, וזכה עם ארסנל בגביע האנגלי. בתחילת העונה שלאחר מכן זכה עם הקבוצה במגן הקהילה וכבש את השער הראשון במשחק. החל מאוקטובר 2016 סבל מפציעה קשה עבר בתקופה 8 ניתוחים ונעדר מאז מהמגרשים. ב-21 במאי 2018 עזב קאסורלה את ארסנל. ב-5 ביוני 2018 דווח כי קאסורלה שב להתאמן בויאריאל במטרה לחתום על חוזה לעונה אחת במהלכה ינסה להתאושש מפציעתו. נכון ליולי 2018, נכלל קאסורלה בסגל הקבוצה. בעונת 2018/2019 קאסורלה כבש שבעה שערים במדי ויאריאל. בעונת 2019/2020 קאסורלה רשם עונת שיא מבחינת כיבושים, עם 15 שערים בכל המסגרות, מתוכם 11 שערי ליגה. ב-18 ביולי 2020 הודיעה ויאריאל על עזיבתו של קאסורלה בסוף העונה. ב-20 ביולי 2020 חתם קאסורלה בא-סאד מליגת העל הקטארית. ב-16 באוגוסט 2023 חתם בריאל אוביידו. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ערך קאסורלה ב-31 במאי 2008, במשחק ידידות מול נבחרת פרו. קאסורלה זכה עם הנבחרת ביורו 2008 ויורו 2012, אך החמיץ את מונדיאל 2010 עקב פציעה. במונדיאל 2014, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, שותף קאסורלה בשני משחקים. במוקדמות יורו 2020, בתאריך 15 בנובמבר 2019, כבש קאסורלה את שערו הראשון במדי נבחרת ספרד לאחר הפציעה במשחק מול נבחרת מלטה שהסתיים בתוצאה 7-0 לזכות הספרדים. מדיה וקבצים בנושא סנטי קאסורלה בוויקישיתוף סנטי קאסורלה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סנטי קאסורלה, באתר Transfermarkt סנטי קאסורלה, באתר Soccerway סנטי קאסורלה, באתר BDFutbol סנטי קאסורלה, באתר WorldFootball.net סנטי קאסורלה, באתר National Football Teams סנטי קאסורלה, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן באתר הרשמי של ארסנל מיכאל יוכין‏, האהבה תנצח: כוח הרצון של סנטי קאסורלה חולל נס רפואי מדהים, באתר וואלה, 10 בינואר 2019 Javier Mata. "Santi Cazorla signs up for a third spell at Villarreal". as.com. 5 June 2018 villarreal cf-squad קאסורלה - אגדה, באתר יוטיוב, ‏18/07/2020
בית הכנסת הקראי בירושלים

בית הכנסת הקראי בירושלים הוא בית כנסת יהודי-קראי השוכן ברחוב הקראים, מול בית הכנסת תפארת ישראל ברובע היהודי בירושלים. המבנה שוכן ב"חצר הקראים" שבה היו ממוקמים גם בור מים ומספר חדרי מגורים. לפי המסורת המצויה בידי היהודים הקראים, בית הכנסת הוקם במאה ה-8, בידי ענן בן דוד הנשיא, לאחר שעלה לירושלים מבבל. חוקרים בני זמננו חולקים על מסורת זו, וסבורים לאור מאפייניו הפיזיים של המבנה כי הוא הוקם מאוחר יותר. חלקם סבורים כי הוא הוקם בראשית המאה ה-10, עת הגיעו ראשוני הקראים לירושלים, ואחרים סבורים כי הוקם עם חידוש הקהילה הקראית בירושלים לאחר כיבושה בידי צלאח א-דין ב-1187, במבנה מהתקופה הצלבנית. במלחמת העצמאות נפגעה החצר ובית הכנסת נשדד אך לא נהרס, וקהילת היהודים הקראים ממצרים שילמה לערבי שהתגורר בעיר העתיקה תשלום קבוע עבור אחזקתו. לאחר מלחמת ששת הימים נבנתה החצר מחדש ובית הכנסת שוקם ב-1977 ונחנך מחדש בשנת 1981. בית הכנסת שוכן מתחת לפני האדמה, ואור יום חודר אל אולם התפילה משני חלונות מכוסים בזכוכית הקבועים בתקרתו. לפי המסורת הקראית הותנתה בניית בית הכנסת בידי השליט המוסלמי בכך שלא יקבעו בו חלונות, כדי שקול התפילה לא ישמע מחוצה לו. תקרת בית הכנסת מקומרת והאולם נחלק על ידי שני עמודים מסיביים לשני חללים שבכל אחד מהם ארון קודש. הארון הדרומי מיועד לספרי תורה "רגילים", בעוד שבאחר שמור ספר תורה עתיק הכתוב על עור צבי, ואותו מוציאים המתפללים פעם אחת בלבד בשנה, בשמחת תורה. על קירות האולם חרוטות שש כתובות הקדשה עתיקות, מתוך 13 שנמצאו בו בשנת 1928 בידי האדריכל יעקב פינקרפלד. ב-22 בנובמבר 2016 נחנך בצמוד לבית הכנסת "מרכז מורשת בני מקרא" המנציח את תולדות העדה הקראית, מנהגיה וזיקתה לירושלים. מרכז המורשת נבנה במשך כשלוש שנים על ידי הסטודיו לעיצוב "טוקאן" בסיוע כספי המדינה במטרה לשמר את מורשת הקראים בעיר. מרכז המורשת בנוי בחללי תצוגה הבנויים זה על גבי זה והמעבר ביניהם הוא דרך גרמי מדרגות קטנים עד לפתחו של בית הכנסת, שהוא שיאו של הביקור במקום. עיצוב מרכז המורשת באופן זה מדגיש את עומקו של בית הכנסת שהוא למעשה "קבור" מתחת לאדמה. על קירות חדר המדרגות רשומים פסוקי מקרא ובחלל נשמעת הקלטה של הפסוקים בטעמים הקראיים. חללי התצוגה כוללים חפצים, מסמכים, סרטונים והקלטות המספרים את סיפורה של העדה הקראית בארץ ובעולם. בקומה העליונה מקורן סרט קצר על אודות העדה ומנהגיה. כיום בית הכנסת הקראי פעיל בחגים, במועדים ובחלק משבתות השנה. מרכז המורשת פעיל בכל ימות השנה, למעט שבתות ומועדים. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הקראי בירושלים בוויקישיתוף אודות בית הכנסת הקראי בירושלים המקום באתר הקהילה הקראית מידע על אתר בית הכנסת הקראי בירושלים, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות אתר מרכז המורשת (אורכב 10.12.2018 בארכיון Wayback Machine) קהילת ירושלים אתר מרכז המורשת בני מקרא, באתר https://www.heritage-center.org.il/, ‏10/12/2018 (ארכיון)
דרעי

דֶרעי הוא שם משפחה הנפוץ בקרב יהודים שחיו בעמק הדרעא שבמרוקו. האם התכוונתם ל... אריה דרעי – פוליטיקאי ישראלי, ממקימי ומנהיגי תנועת ש"ס. דוד דרעי – במאי, תסריטאי ומפיק ישראלי. דוד דרעי (ספורטאי) – שחקן ומאמן כדורסל כיסאות גלגלים ז'אק דרידה – פילוסוף צרפתי ממוצא יהודי; נולד בשם יעקב דרעי. יהודה דרעי – הרב הראשי של העיר באר שבע. דרי
הרפואה

הרפואה הוא כתב עת מדעי בתחום הרפואה, היוצא לאור מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל אחת לחודש מאז שנת 1924. כתב העת מפרסם מאמרים פרי עטם של רופאים וחוקרים בישראל, הכוללים נושאים עדכניים וחדשות בתחומי הרפואה השונים, מהארץ ומהעולם. הגיליון הראשון של "הרפואה "ראה אור באפריל 1920 (ניסן, תר"פ). לאחר הופעת הגיליון הראשון הופסקה מסיבה בלתי ברורה הופעתו למשך 4 שנים והיא חודשה באפריל 1924 (ניסן, תרפ"ד). לפני הופעתו של עיתון "הרפואה" הוציאה "האגודה המדיצינית העברית בארץ-ישראל" עיתון שנקרא בשם "זיכרונות דברים של האגודה המדיצינית העברית בארץ ישראל". הגיליון הראשון הודפס בספטמבר 1912. הופעת העיתון נקטעה בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה כתב-העת "הרפואה" עשה דרך ארוכה מאז היווסדו, בשנת 1922, בידי ד"ר יוסף צבי שטיין, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בזמנו. ב-1924 עברה העריכה לידי פרופ' יעקב דולז'נסקי, שהיה הכירורג הראשי של בית החולים ביקור חולים בירושלים. אחרי מותו, ב-1928 חזרה המערכת לתל אביב והעורך היה ד"ר דוד אריה פרידמן, רופא עיניים מתל אביב שהיה גם סופר, מבקר, בלשן ועורך. אחרי מותו ב-1957, נבחר רופא הילדים פרופ' שמעון רוזנבאום לעורך ראשי וד"ר ישראל סום לסגנו. לאחר מותו של פרופ' רוזנבאום ב-1968 עברה העריכה לידי ד"ר ישראל סום, שכיהן בתפקידו זה עד למותו, ב-1984. אחרי מותו של סום נבחר לעורך ד"ר יעקב רותם. חבר מערכת בולט היה ד"ר יהודה לייב רוקח שהיה חבר מערכת "הרפואה" במשך כ-28 שנה, בנוסף למאמרים רבים שפרסם, פרסם ב"הרפואה" כ-1,500 סיכומים מהספרות הרפואית העולמית שפורסמו בין השנים 1950-1920 העורך הנוכחי של כתב העת הוא פרופ' יהודה שינפלד, עורך המשנה הוא פרופ' שוקי שמר וסגן העורך פרופ' גד קרן. מאז הופעתה של הרפואה בצורת דו-שבועון בימי מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, היא הודפסה על נייר עיתון. ממאי 1967 הפורמט שונה, והרפואה הוגשה לקוראים מודפסת על נייר נטול עץ.. אתר האינטרנט הרשמי של הרפואה הרפואה בראי "הרפואה", הַבֹּקֶר, 10 בינואר 1940 מידע על הרפואה בקטלוג הספרייה הלאומית עיתון הרפואה בן 101 שנים? פרופ' אבישי גולץ, הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, חיפה, "הרפואה," דצמבר 2020, כסלו-טבת תשפ"א, כרך 159, חוברת 12, מכתבים למערכת, עמוד 908 אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור, 1984, פרק 90, עמ' 214; נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", הוצאת איתי בחור, 2012, עמ' 405 (ד"ר יוסף שטיין), 166–167 (פרופ' יעקב דולז'נסקי), 347 (ד"ר דוד אריה פרידמן), 386–387 (פרופ' שמעון רוזנבאום), 309–310 (ד"ר ישראל סום). נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור – הוצאה לאור, זכרון יעקב, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 393, ערך: רוקח, יהודה לייב ישראל סום, הרפואה, "הלבוש החדש של הרפואה", כרך ע"ג, חוברת י', י"ב חשון תשכ"ח, 15.11.1967, עמוד 355 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תותח דובדבן

תותח דובדבן (בבולגרית: черешово топче) הוא תותח העשוי מעץ הדובדבן, ששימש את המתקוממים הבולגרים במרד אפריל כנגד השלטון העות'מאני. מכיוון שהמתקוממים סבלו ממחסור בציוד ובחימוש, הם נאלצו לייצר תותחים מעץ, ולא ממתכת כנהוג, ששימשו אותם במהלך ההתקפות כנגד השלטון. סך הכל נבנו 52 תותחים שכאלה במהלך המרד. התותח הפך לסמל ההתקוממות, אף על פי שבפועל השימוש בו היה מוגבל והשפעתו על שדה הקרב אפסית. מוזיאונים ומבנים מסורתיים נוהגים להציג בכניסה למבנה העתק של התותח.
תותח עץ

תותח עץ הוא תותח שקנהו עשוי מעץ במקום ממתכת כמקובל. לרוב התותח חוזק באמצעות חבלים או רצועות מתכת, כדי שלא יתפרק במהלך הפיצוץ. תותחי העץ נוצרו לרוב בגין חיסרון במתכות, או חוסר יכולת לעבד את המתכת ולעצבה לצורת התותח הנדרשת. במקום זאת, השתמשו יצרני התותח בצורת העץ הצינורית ממילא, כדי להופכו לקנה תותח. בגלל חולשת החומר, שימשו תותחי העץ בכל פעם רק למספר יריות מועט, ופעמים אף באופן חד-פעמי. התחמושת עבור תותח עץ יכולה להיות מגוונת, הן מחתיכות עץ, קרמיקה או אף מתכת. תותחי עץ שימשו במספר קרבות: אורנגזב, קיסר האימפריה המוגולית, השתמש מספר פעמים בקרבות ברמת דקאן בתותחי עץ, בגלל חסרון מתכת והיכולת לעבדה לתותחים. ערך מורחב – תותח דובדבן במהלך מרד אפריל השתמשו המורדים הבולגרים נגד הצבא העות'מאני בתותח דובדבן שהיה עשוי מעץ דובדבן. התותח הפך לאחד מסמלי המרד. במהלך הקרבות בווייטנאם נגד הכיבוש הצרפתי, השתמשו הלוחמים הווייטנאמים בתותחי עץ, בגלל חוסר יכולתם לעבד את המתכת לצורת התותח הנדרשת. גם במלחמת בושין היה שימוש מועט בתותחי עץ, מצד כוחות הקואליציה הצפונית. פעמים שימש תותח עץ, לא כדי לירות בו בפועל במהלך הקרב, אלא כדי ליצור מצג שוא כביכול ברשות הכוחות הלוחמים תותחים. במקרים כאלו, השתדלו ליצור רושם שהתותח עשוי ממתכת ולא מעץ, כדי לחזק את הרושם שהתותח אכן פעיל. מקרים שכאלו קרו בין השאר במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אז כונו תותחים אלו בשם "תותח קווייקרי", על שם התנועה הדתית אגודת הידידים, הידועה גם בכינוי "קווייקרים", הדוגלים באי-אלימות. מדיה וקבצים בנושא תותח עץ בוויקישיתוף
ארנון סגל

ארנון סגל (נולד בג' בתמוז ה'תש"ם, 17 ביוני 1980) הוא עיתונאי, סופר ואיש חינוך, משמש ככתב ב"מקור ראשון" ובעלון השבת "עולם קטן". פעיל לעליית יהודים להר הבית. סגל גדל בהתנחלות עפרה, בנו הבכור של העיתונאי חגי סגל, ואחיו של העיתונאי עמית סגל. למד בישיבת מקור חיים, אחר כך בישיבת ההסדר בעתניאל דרכה התגייס לגולני. לאחר השירות הפעיל עבר ללמוד בישיבת תקוע. סגל הוא בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת הרצוג. הוא החל את פעילותו העיתונאית בקיץ ה'תשס"ח (2008), בשבועון "עולם קטן", שבו הוא כותב עד היום. בכסלו ה'תשע"ב החל לעבוד ב"מקור ראשון", בו הוא מפרסם דף שבועי בשם 'דף הבית' בענייני הר הבית והמקדש. סגל היה חבר במטה ארגוני המקדש עד תמוז ה'תשע"ו, ומצדד בהקמת בית המקדש בימינו. הוא הדריך את עליית העיתונאים הדתיים להר הבית וחשף לראשונה (בעזרת יהודה עציון) את הנחת הפיגומים בידי הוואקף על אבן השתיה. כמו כן טען סגל, שבשנת ה'תשנ"ה מפקד מחוז ירושלים ניצב אריה עמית זייף החלטת ממשלה בעניין זכות התפילה בהר הבית.[דרוש מקור] בשבט ה'תשע"ד (2014) הפיץ הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית כרוז בצירוף תמונתו של סגל הקורא למוסלמים למנוע את כניסתו להר. בה'תש"פ (2020) הוציא את ספרו "הבית – העבר, ההווה והעתיד של המקום הקדוש בעולם". ב-2022 פרסם מאמר בו הוא קורא לכינון מלוכה בישראל. בה'תשפ"ב (2022) התמודד בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, והגיע למקום השמיני בפריימריז והתשיעי בסך הכל. הוא הוצב במקום ה-20 ברשימה המשותפת למפלגת הציונות הדתית, עוצמה יהודית ומפלגת נעם שקיבלה 14 מנדטים ולא נבחר לכנסת. לאחר מתקפת הפתע על ישראל פרסם בעלון "עולם קטן" תוכנית לכיבוש רצועת עזה והקמת התנחלויות שיחצצו בין גושי היישובים בה. נשוי למעיין ואב לשמונה. מתגורר בירושלים. בשנת ה'תשפ"ג, 2023, תרם כליה בתנאי שהכליה תושתל בגופו של יהודי, בחירה שסוקרה רבות בתקשורת. מדיה וקבצים בנושא ארנון סגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארנון סגל ארנון סגל, ברשת החברתית פייסבוק ארנון סגל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארנון סגל, סרטונים בערוץ היוטיוב ארנון סגל מדריך קבוצה בהר הבית, סרטון בערוץ "מקור ראשון", באתר יוטיוב (אורך: 03:52), 12 ביולי 2012 ארנון סגל, ‏ארכיון כתבות של ארנון סגל שהתפרסמו, בעיתון מקור ראשון המקום הכי מוזנח והכי שנוא, באתר העין השביעית, 22 באוגוסט 2015 אריאל הורוביץ, "פגישה לאין קאץ' " עם ארנון סגל, רדיו מרכז העיר, 1 בדצמבר 2016 אייל לוי, ‏"יש משהו מתסכל בכך שאני תמיד 'האח של'. מקווה שמתישהו אעמוד ברשות עצמי", באתר מעריב אונליין, 8 במאי 2021 ארנון סגל לקראת 'יום ירושלים': אם ערבי רוצה לבחור את הסנהדרין ומתחייב לקבל את סמכותה, הוא יוכל לבחור, הקוגיטו – אברום בורג משוחח עם אנשים מעוררי מחשבה, באתר All•in ארנון סגל, מקור ראשון, ‏מקור ראשון: אבן השתייה בהר הבית הפכה לאתר בנייה, באתר "סרוגים", 1 ביולי 2012 יונתן אוריך, התנועה האסלאמית ”סימנה“ את העיתונאי ארנון סגל, באתר nrg‏, 21 בינואר 2014 ארנון סגל הוציא ספר חדש על הר הבית: "השאיפה שתהיה בחינת בגרות על הר הבית" באתר ערוץ שבע, ז' באייר תשפ"א, השקת הספר "הבית" מאת ארנון סגל באתר יוטיוב, 6 במאי 2021 ארנון סגל, בואו, מחדשים את המלוכה, באתר עולם קטן, ‏6.10.2022 חזקי ברוך, ארנון סגל יתמודד בפריימריז של "הציונות הדתית", באתר ערוץ 7, ‏2022-07-16 מסמך 'בחירות מקדימות לרשימת מפלגת הציונות הדתית לכנסת ה-25 סדרי בחירות', באתר מפלגת הציונות הדתית ארנון סגל, כך נחזור לעזה, באתר עולם קטן, ‏11 באוקטובר 2023 התנאי של ארנון סגל: "אתרום כליה, אבל רק אם היא תגיע ליהודי" | ישראל היום, ‏12 ביולי 2023
אנצאר (סודאן)

האנצאר (בערבית: أنصار; 'תומכים') הם קבוצה פוליטית ותנועת אסלאם סופית סלפית פונדמנטליסטית בסודאן. מקורות התנועה הם בנאמניו ותומכיו של המהדי מוחמד אחמד אשר שלטו בסודאן בין השנים 1881–1899 ונלחמו באתיופיה, איטליה ובעיקר במצרים תחת השליטה האימפריה הבריטית. המהדי הראשון אחמד נפטר בשנת 1885 ומחליפו עבדאללה אל טאשי נהרג בקרב אומדיוויקרט בשנת 1899 כאשר נפלה סודאן המהדיסטית לידי מצרים ובריטניה ודוכא המרד. תחת השלטון הבריטי הח'ליף השני סייד עבד אל-רחמן אל-מהדי, בנו של המהדי אחמד, זכה לעצמאות פוליטית מסוימת ונחשב למנהיג מתון של תנועת האנצאר. אל-מהדי הוביל את התנועה בתור האימאם שלה לאורך התקופה הקולוניאלית של סודאן תחת השלטון האנגלו-מצרי ומספר שנים אחרי שקיבלה עצמאות בשנת 1956. לאחר מותו של אל-מהדי צאצאיו המשיכו להוביל את התנועה ואת התנועה הפוליטית שהקימו 'תנועת עומה', נכדו צאדק אל-מהדי אף שימש ראש ממשלת סודאן פעמיים בראש תנועת עומה והיה ראש הממשלה האחרון של הרפובליקה לפני ההפיכה הצבאית. המלחמה המהדית אנצאר
משה לוגסי

משה (מושיקו) לוגסי (נולד ב-4 בפברואר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל אשדוד. לוגסי החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי קריית גת, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 2010/2011 ערך את משחק הבכורה שלו בבוגרים, ובעונה שלאחר מכן השתתף עם מכבי תל אביב בשלב הבתים של הליגה האירופית, ואף כבש בהפסד 3-2 לבשיקטש. בעונת 2012/2013 כבש שער ניצחון בדקה ה-99 של משחק החוץ נגד בני יהודה באצטדיון בלומפילד בבעיטה אלכסונית מ-25 מטר לחיבורי השער, והביא לקבוצתו 3 נקודות יקרות להמשך מאבק האליפות. בסוף העונה נבחר שער זה לשער העונה. בעונת 2013/2014 התקשה לוגסי לתפוס מקום בסגל הקבוצה, וב-7 בינואר 2014 הושאל לבית"ר ירושלים עד לסוף העונה, עם אופציית רכישה במקביל להארכת חוזהו במכבי תל אביב בשנתיים נוספות. בתום אותה העונה חזר לוגסי לסגל מכבי תל אביב, אך ב-22 בספטמבר 2014 הושאל למכבי פתח תקווה, במדיה ערך עד תום העונה 17 הופעות בליגה, בהן כבש שער אחד. ב-12 ביולי 2015 הושאל למכבי נתניה, ובמדיה ערך 22 הופעות אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. לקראת עונת 2016/2017 חתם לוגסי בקבוצת הפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל. ב-17 באוקטובר 2018 לוגסי חתם בהפועל רמת גן. מכבי תל אביב אליפות: 2012/2013 מעודכן ל-9 בנובמבר 2015 משה לוגסי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל משה לוגסי, באתר Transfermarkt משה לוגסי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל, באתר מכבי תל אביב יניב טוכמן, מכבי דרום: העלייה המטאורית של מושיקו לוגסי, באתר nrg, באתר nrg מעריב, ‏11 ביוני 2011 צפו והחליטו: מי כבש את שער העונה בליגת העל, באתר ONE‏, 7 במאי 2013 לוגסי האריך חוזהו בשנתיים, באתר הרשמי של מכבי תל אביב, 7 בינואר 2014 מערכת ONE, ‏חיזוק משמעותי: מושיקו לוגסי חתם בהפועל ר"ג, באתר ONE‏, 17 באוקטובר 2018
ג'ייקוב רופרט

ג'ייקוב (ג'ק) רופרט ג'וניור (באנגלית: .Jacob Ruppert, Jr; ‏5 באוגוסט 1867 - 13 בינואר 1939) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי. הוא היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעל קבוצת הבייסבול "ניו יורק יאנקיז" ומי שבנה את היאנקי סטדיום בניו יורק. בגיל 21 התגייס אל המשמר הלאומי של ארצות הברית, וקיבל דרגת קולונל. לאחר מכן נבחר לארבע תקופות רצופות כנציג מדינת ניו יורק בבית הנבחרים. ב-1915 רכש את קבוצת הבייסבול "ניו יורק יאנקיז", אותה החזיק ברשותו עד מותו. את תחילת הונו עשה מעסק בישול הבירה המשפחתי, שבו כיהן במספר תפקידים עד שנהיה סגן הנשיא ומנכ"ל המבשלה. בשנת 1898 נבחר לראשונה לבית הנבחרים כנציג המפלגה הדמוקרטית עבור המחוז ה-15 במדינת ניו יורק (דרום ומערב הברונקס). הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1907. רופרט התגורר על גבי האי סאות' ברד'ר שבאיסט ריבר במנהטן, והיה האחרון שהתגורר על האי. רופרט סבל מפלביטיס, ומת ב-13 בינואר 1939. מדיה וקבצים בנושא ג'ייקוב רופרט בוויקישיתוף ג'ייקוב רופרט, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ייקוב רופרט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) St. Petersburg Times - Google News Archive Search, news.google.com
קונרד וולף

קונרד וולף (20 באוקטובר 1925 – 7 במרץ 1982) היה במאי קולנוע מזרח גרמני, בנו של פרידריך וולף ואחיו של מרקוס וולף. משפחת וולף התגוררה בעיר הכטינגן, בפרובינציית הוהנצולרן (כיום בבאדן-וירטמברג). עם עליית אדולף היטלר לשלטון, ותחילת הרדיפות נגד היהודים, עזבה המשפחה לשווייץ ומשם לצרפת ולבסוף למוסקבה. האב, פרידריך, היה חבר במפלגה הקומוניסטית עוד קודם לכן. בברית המועצות, קונרד גילה התעניינות מרובה בקולנוע, וכבר בן 10 שיחק תפקיד זוטר בסרט Kämpfer ("לוחם", בגרמנית), סרט שהופק בקרב הגולים הגרמניים הקומוניסטיים בברית המועצות. בגיל 17 הוא התנדב אל צבא האדום. בהתחלה שירת כמתורגמן ומתשאל שבויים. בהמשך שירת ביחידת תעמולה, עמה יצא אל החזית, שם קרא במגפון לחיילים גרמנים להיכנע. בסוף המלחמה שימש תקופה קצרה כמושל צבאי של העיר ברנאו. על תפקידו במלחמה עוטר בעיטור הכוכב האדום. הוא השתחרר מן הצבא בשנת 1948. מאוחר יותר, בשנת 1968, הוא תיאר מאורעות אלו בסרטו "Ich war neunzehn" ("הייתי בן תשע-עשרה"). לאחר שחרורו מן הצבא הוא עבר למוסקבה, שם למד קולנוע ב-VGIK. בשנת 1961 סרטו "פרופסור מאמלוק" השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי השני במוסקבה, שם זכה בפרס הזהב. סרטו משנת 1971 "גויה או הדרך הקשה אל ההשכלה" זכה בפסטיבל לפרס מיוחד. בשנת 1978 היה חבר בוועדת השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, ושנתיים מאוחר יותר, סרטו "סולו סאני" השתתף בפסטיבל. היה נשוי בין השנים 1960–1978 לשחקנית הגרמנייה קריסטל בודנשטיין. לאחר מותו ייסדה האקדמיה לאמנויות בברלין פרס על שמו, המחולק מדי שנה עבור "הישגים יוצאי דופן בתחום אמנויות הבמה, הקולנוע והתקשורת". מדיה וקבצים בנושא קונרד וולף בוויקישיתוף קונרד וולף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קונרד וולף, באתר AllMovie (באנגלית) קונרד וולף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קונרד וולף, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קונרד וולף (1925-1982), דף שער בספרייה הלאומית
The Incident

The Incident (התקרית) הוא האלבום העשירי של להקת הרוק המתקדם הבריטית, פורקיופיין טרי. האלבום יצא לאור ב-14 בספטמבר, 2009 על ידי חברת התקליטים Roadrunner Records. האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום הסראונד הטוב ביותר והגיע למקום ה-25 במצעדי האלבומים הבריטי והאמריקאי. זהו אלבום האולפן הארוך ביותר של הלהקה וזה נובע מיצירת הנושא שנמשכת כשעה (55 דקות) המשתרעת על כל הדיסק הראשון, ובדיסק השני מופיעים 4 קטעים נוספים. מהיצירה נלקח הקטע Time Flies שהפך לקטע מצליח על ידי הלהקה. דיסק ראשון: The Incident" - 55:15 I. "Occam's Razor" II. "The Blind House" III. "Great Expectations" IV. "Kneel and Disconnect" V. "Drawing the Line" VI. "The Incident" VII. "Your Unpleasant Family" VIII. "The Yellow Windows of the Evening Train" IX. "Time Flies" X. "Degree Zero of Liberty" XI. "Octane Twisted" XII. "The Séance" XIII. "Circle of Manias" XIV. "I Drive the Hearse (פורקיופיין טרי) דיסק שני: סטיבן וילסון - שירה, גיטרה, קלידים ריצ'רד ברבריי - קלידים, סינתיסייזר קולין אדווין - גיטרת בס, קונטרבס גאווין האריסון - תופים, כלי הקשה מידע על האלבום The Incident באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Incident באתר AllMusic האלבום The Incident באתר Discogs
שפרה אלון

שפרה אלון (2 במאי 1910 - 8 באוקטובר 1996) הייתה משוררת וסופרת ישראלית. אלון נולדה בווינה בירת אוסטריה. הייתה חברה בגורדוניה. למדה פסיכולוגיה ואמנות דרמטית באוניברסיטת וינה. למדה ציור אצל האמן ישראל פלדי, וגרפולוגיה אצל ד"ר רפאל פוקורני, מגדולי הגרפולוגים באוסטריה. עלתה לארץ ישראל ב-1932, והתגוררה בקיבוץ חולדה ולאחר מכן ברמת גן. משך תקופה קצרה שיחקה בתיאטרון המטאטא. הציגה בתערוכות יחיד בגלריה לאמנות כץ ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה. לפרנסתה עבדה בבית החרושת עסיס להכנת רסק עגבניות. פרסמה בגרמנית ובעברית, כמה משיריה תורגמו מעברית לאנגלית. ספרה "בפינות" תורגם מגרמנית לעברית (1935). בשנותיה האחרונות חזרה בתשובה וניהלה סדרת התכתבויות עם הרבי מלובביץ. נפטרה בבית החולים תל השומר ב-8 באוקטובר 1996. אלון הייתה דודתו של המשורר פסח מילין. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בפינות (יצא בשמה הקודם שפרה איכהורן) מ 17 ועד 70 תועה בין אורותיך כל אחד במעגלו (שירה) מחזה פתחים מבחר הספר העברי שערי סליחה (באנגלית) שורשי יהדות בדורות ובדורנו A Forgiving Heart: Prayers for Blessing and Reconciliation ha-avoda she-balev, the prayer book of the Israel Reform Movment Day By Day, edited by Rabbi Chaim Stern מופיעה כערך בלקסיקון ההיסטורי של הסופרים העברים מאז תש'ח מאת ד"ר משה גרנות. רשימת הפרסומים של שפרה אלון, בקטלוג הספרייה הלאומית