laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הארמייה הרביעית (בולגריה)

הארמייה הרביעית של צבא בולגריה (בבולגרית: Четвърта българска Армия) הייתה ארמייה בולגרית, אשר נטלה חלק במלחמות בולגריה החל ממלחמת הבלקן הראשונה ועד למלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה אורגן הצבא הבולגרי מחדש ב-5 ארמיות. הארמייה הרביעית הוקמה בחופזה ולא אומנה כראוי. מבחינת נשק קל, התבססו הבולגרים על רובה "Steyr-Mannlicher M1895" מתוצרת אוסטרו-הונגרית ורובה ברדן-2 מתוצרת רוסית(אנ'). עוד סופקו לצבא הבולגרי גרסה רוסית של סמית' אנד וסון M1880 ו-1906 וכן אקדח חצי אוטומטי 9 מ"מ פרבלום דגם 1908 "Luger". ליחידות העזר בארמיות השדה ולכוחות המיליציה סופק רובה "M-1869 krnka"(אנ') רוסי. כוחות הארמייה צוידו ב-60 מקלעי מקסים M-1908 ו-198 תותחים מרביתם בקוטר 75 מילימטרים ומקצתם בקוטר 120 מילימטרים. מרבית הארטילריה הייתה מתוצרת צרפתית ומיעוטה מתוצרת גרמנית. תחת פיקודו של סטיליאן קובאצ'ב לחמה הארמייה בגזרת העיר אדירנה. במהלך מלחמת הבלקן השנייה, בין ה-30 ביוני ועד 8 ביולי התחולל באזור מקדוניה הווארדארית קרב ברגאלניצה בין הארמייה הרביעית הבולגרית לארמייה הסרבית הראשונה. הבולגרים נהדפו אל מעבר לנהר ברגלניצה וספגו 20,000 נפגעים. בנובמבר 1917 גויסה הארמייה הרביעית, נותבה לחזית המקדונית, הוצבה במערב תראקיה היוונית ושימשה בעיקר ככוח עתודה. הארמייה מנתה את אוגדת הרגלים ה-10 "הבלומורייה" (הים האגאי), ואת אוגדת הפרשים ה-2 "סופיה". הרכב זה נותר עד תום המלחמה. מספר החיילים באוגדות הרגלים הבולגריות הגיע ל-24,000 ובהיקף כוח האדם דמו לגייסות בצבאות אירופיים. כל אוגדה מנתה 2 חטיבות. כל חטיבה מנתה 2 רגימנטי רגלים בני 4,583 חיילים כל אחד ובכל רגימנט 2 גדודים בני 4 פלוגות. בנוסף מנתה כל חטיבה פלוגת מקלענים בת 80 חיילים, פלוגת חיל עזר בת 180 חיילים, שני אסקדרוני פרשים ורגימנט ארטילריה בן 1,959 חיילים שאורגן ב-3 פלוגות תותחנים. עוד נמנו בכל חטיבה פלוגת ז'נדרמריה, פלוגת הנדסה, פלוגת אספקה ופלוגת רפואה. כל אוגדת פרשים מנתה 2 חטיבות ובכל חטיבה 2 רגימנטים. כל רגימנט פרשים מנה 657 חיילים ואורגן ב-4 אסקדרונים. בנוסף מנתה כל חטיבה רגימנט ארטילריה רכוב, גדוד אספקה וגדוד רפואה. לאחר כניעת בולגריה פורקה הארמייה. ביולי 1940 גויסה הארמייה הרביעית. הארמייה שכללה שלוש אוגדות רגלים תחת פיקודו של הגנרל אטאנאס סטפנוב הוצבה בדרום הממלכה. בשלהי 1943 שוחררו חיילי הארמייה ובשלהי ספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת אורגנה מחדש ומנתה 42,494 חיילים. תחת פיקודו של אסן סיראקוב לחמה הארמייה בקרבות לשחרור יוגוסלביה וספגה 1,884 נפגעים. ב-12 בנובמבר 1944 נורה למוות הגנרל אטאנאס סטפנוב על ידי כוחות פרטיזנים. ב-19 בדצמבר 1944 פורקה הארמייה הרביעית. Philip S. Jowett, ‏‏ Armies of the Balkan Wars 1912-1913 באתר גוגל ספרים (באנגלית) נהר ברגאלניצה הוא אחד מיובליו של הווארדאר. Nigel Thomas ,Dušan Babac, Darko Pavlović, "Armies in the Balkans 1914-18, Osprey publishing, Great Britain ,2001, page 21-23", באתר גוגל ספרים (באנגלית)
טירת זיגמרינגן

טירת זיגמרינגן (בגרמנית: Schloss Sigmaringen) היא טירה השוכנת בעיר זיגמרינגן, מדינת באדן-וירטמברג, גרמניה. הייתה מקום מושבם של נסיכי משפחת הוהנצולרן-זיגמרינגן. הטירה מתנשאת על צוק מעל נהר הדנובה והוקמה בראשית המאה ה-11. רוב שטח הטירה נהרס בשריפה שהתרחשה בשנת 1893, וכיום נשתמרו רק המגדלים של הטירה המקורית. באוגוסט 1944, כשהתקרבו כוחות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה לכבוש את צרפת, גלתה הנהגת משטר וישי, ובכללם פיליפ פטן מהמדינה, וקבעה את מקום מושבה בטירת זיגמרינגן. הטירה נכבשה לבסוף על ידי בעלות הברית באפריל 1945. כיום הטירה נמצאת תחת בעלות פרטית, ופתוחה לסיורים מאורגנים בלבד. מדיה וקבצים בנושא טירת זיגמרינגן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת זיגמרינגן (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טובה אפשטיין

טובה בורנשטיין אפשטיין (2 באפריל 1933 – 5 בדצמבר 2023) היייתה כדורסלנית וטניסאית ישראלית. שיחקה בנבחרת ישראל בכדורסל נשים מעת הקמתה בשנת 1950. הנבחרת יצגה את ישראל באליפות אירופה כדורסל נשים שהתקיימה בבודפשט, הונגריה. החלה לשחק בגיל 15 (1948) במכבי תל אביב עד שנת 1960 ועברה לקבוצת הפועל תל אביב ושיחקה בקבוצה עד 1972. ייצגה את ישראל בכדורסל במשחקי ספורט הפועלים בזלצבורג – אוסטריה 1963 ובהאג – הולנד 1965. זכתה עם קבוצת מכבי תל אביב בשתי אליפויות ובגביע המדינה. עם קבוצת הפועל תל אביב זכתה בארבע אליפויות ובגביע המדינה. עברה לשחק בהפועל פתח תקווה עד פרישתה בשנת 1975. במקביל עיסוק בכדורסל עסקה בטניס, 12 פעמים אלופת ישראל בטניס (1958, 1960, 1962–1963, 1965–1972) ומחזיקה עד היום בשיא האליפויות לנשים בישראל. הייתה בעלת שלוש מדליות מכינוסי הפועל. בשנת 1986 זכתה בעיטור חברת כבוד של איגוד הטניס בישראל. אפשטיין נולדה ברפובליקה הפולנית השנייה (כיום בפולין), ועלתה לארץ ישראל בגיל 10 חודשים. למדה בבית הספר היסודי בנות ג' בתל אביב. בוגרת מחזור ו' של מכון וינגייט. עברה השתלמויות רבות בתחום הספורט בישראל ומחוצה לה. עבדה כמורה לחינוך גופני בתיכון עירוני ה' בתל אביב וכמרכזת מגמת הטניס במכון וינגייט. שיחקה כדורסל ונמנתה עם הכדורסלניות הטובות בישראל, נוסף לכך, שיחקה טניס בקבוצת הפועל תל אביב. בשנת 1958 זכתה לראשונה בתואר אלופת ישראל בטניס. בהמשך זכתה בתואר אלופת ישראל בטניס גם בשנים 1960, 1962–1963, וב-8 אליפויות רצופות 1965–1972. בסך הכל זכתה 12 פעם בתואר אלופת ישראל בטניס. בשנת 1961 בכינוס הפועל השביעי היא זכתה במדליית כסף בטורניר לנשים יחידות ובשנת 1966 בכינוס הפועל השמיני היא זכתה במדליות זהב וכסף בטורניר יחידות ובטורניר לזוגות מעורבים בהתאמה. במהלך קריירת הטניס שלה היא השתתפה בתחרויות רבות ברחבי העולם. אפשטיין הייתה אחותו של אמנון ענבר, איש "ההגנה" ופעיל ציבור. נפטרה בדצמבר 2023. טובה אפשטיין, באתר ה-ITF טובה אפשטיין, באתר גביע הפדרציה הטניסאית טובה אפשטיין הלכה לעולמה, באתר ערוץ הספורט, 19 בדצמבר 2023 הישראלי ברוקמן והאנגליה ג'קסון זכו בטורניר הטניס, מעריב, 7 במאי 1961 י. כהנא, הטניס - כרטיס נסיעה חינם סביב העולם, מעריב, 6 בספטמבר 1963 אוסטרי זכה בטורניר הטניס, דבר, 6 במאי 1966 א. גיא, הספורט הלבן כובש את הנשים, דבר, 17 באוקטובר 1966 טובה בורנשטיין אפשטיין, באתר היכל התהילה כדורסל נשים באסיפה הכללית של איגוד הטניס שציין 40 שנה לקיימו, מעריב, 20 באפריל 1986 סדר נשים - הגברים רצים קדימה, מעריב, 17 בנובמבר 1961 דוד הרניק, פעילות ענפה בסקציית הטניס, דבר, 19 בדצמבר 1971
פונטרנס

פּוּנְטַרֵנַס (בספרדית: Puntarenas) היא בירת מחוז פונטרנס בקוסטה ריקה. העיר נמצאת על לשון יבשה צרה בחוף האוקיינוס השקט במרחק של 99 קילומטרים מבירת קוסטה ריקה סן חוסה. השם מוזכר לראשונה בכתביו של הפיראט ג'ון קליפרטון ב-1720. היה באזור נמל, אם כי הוא התחיל להתפתח רק ב-1840 כשגידול הקפה באזור גדל כך שהתאפשר ייצוא. נמל העיר הוכרז כנמל חופשי ב-1847 (למעט במקרים של מסחר בקוניאק ובמשקאות חריפים כבדים אחרים). ב-17 בספטמבר 1858 פונטרנס קיבלה את התואר עיר, כאות הוקרה על עזרתה במאבק נגד כוחותיו של ויליאם ווקר. העיר קושרה ברכבת לסן חוסה ב-1910. מדיה וקבצים בנושא פונטרנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פונטרנס (בשפות מרובות) פונטרנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בטי בלו

בטי בלו (במקור: 37°2 le matin, בתרגום לעברית: 37.2° בבוקר. 37.2 מעלות צלזיוס היא הטמפרטורה הרגילה לאישה בהריון בבוקר) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1986. את הסרט ביים ז'אן ז'אק ביינקס ומככבים בו באטריס דאל וז'אן-הוג אנגלאד. הסרט זכה לכ-3.6 מיליון צפיות והיה הסרט השמיני ברווחיותו באותה שנה בצרפת. הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע ולפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. הוא זכה בפרס סזאר לפוסטר הטוב ביותר. בשנת 1992 הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר (סיכת החלל המוזהבת) בפסטיבל הסרטים של סיאטל. בשנת 2005 גרסת הבמאי יצאה לאור, עם עוד כשעה לסרט. הסרט עוסק בבטי וזורג, זוג אוהבים שגרים בבקתה בחוף. אהבתם נמצאת בשלב מלא-תשוקה, ומתוארת דרך סצנות סקס מפורשות וגרפיות רבות. הוא עובד כאיש מלאכה בשביל הבעלים של כפר הנופש. בטי היא אישה אימפולסיבית שמחפשת חיים טובים יותר. במהלך ריב ביניהם, בטי מגלה את כתביו של זורג וחושבת שהוא כותב מחונן. בהמשך הם עוברים לעיר, מתגוררים אצל חברתה של בטי, ליסה, והחבר שלה אדי. בטי מנסה בכל מאודה לפרסם את הספר, אך הוא נדחה על ידי המוציאים לאור. באטריס דאל - בטי ז'אן-הוג אנגלאד - זורג ג'רארד דרמון - אדי קונסואלו דה הבילנד - ליסה "בטי בלו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בטי בלו", באתר נטפליקס "בטי בלו", באתר AllMovie (באנגלית) "בטי בלו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בטי בלו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בטי בלו", באתר אידיבי "בטי בלו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "בטי בלו", באתר הבמה Betty Blue, באתר בוקס אופיס מוג'ו סרטים "בטי בלו" (1986), במאי: ז'אן־ז'אק בנקס, כל העיר, 2 בינואר 1987 37 ° 2 LE MATIN, באתר JP's Box Office
טל ניסים

טל ניסים (נולד ב-20 באוקטובר 1980) הוא אמן צילום ישראלי. טל ניסים נולד בקריית מוצקין ובצעירותו עברה המשפחה לקריית חיים. בשנת 2004 עבר להתגורר בתל אביב בה למד אמנות בבית הספר הגבוה מנשר לאמנות, שם התמחה בצילום. לאחר לימודיו ב-2008 עבד כעוזר צלם לצלם האדריכלות עמית גירון ולאחר תקופה מסוימת החל להציג תערוכות שהתמקדו בצילום נוף מורכב שהתבסס על מחקר חברתי באמצעות הנוף. החל מ-2011 מצלם בקביעות לערוץ האדריכלות באתר Xnet וכן למגזיני אדריכלות ישראלית אחרים, כמו בניין ודיור והמהדורה העברית של דומוס. בשנת 2013 זכה בפרס קרן רבינוביץ לאמן צעיר. ניסים חבר בגלריה השיתופית "אינדי" ובמקביל מלמד אמנות במנשר ובשנקר. הכאב שאחרי, גלריית מנשר, 2010 מחר יהיה יום נפלא, גלריית המדרשה, 2012 Dreamel, מוזיאון רמת גן, 2012 טוקטה, גלריה אינדי, 2013 השמיים עוברים לארץ אחרת, גלריה אינדי, 2016 בצל זכוכית, גלריה אינדי, 2018 ניסוי כלים 4, מרכז ביכורי העיתים, תל אביב, 2006 ניסוי כלים 5, מרכז ביכורי העיתים, תל אביב, 2007 אוהבים אומנות, פתיחת עונת התערוכות בתל אביב, 2008 רעידת אדמה, תיאטרון תנועה - זיגוטה, תל אביב, 2008 פול גז בניוטרל, גלריה RawArt, תל אביב, 2012 Anti Aging, בית האמנים, 2013 פרופיל הום, בית האמנים, מכבים רעות, 2013 העלמות האור, בית האמנים תל אביב, 2014 יישור קו (אוצר התערוכה), שנקרת 2016 עכבר העיר, טל ניסים - DREAMEL, באתר הארץ שני ורנר, השמים עוברים לארץ אחרת, באתר "העוקץ", 30 בינואר 2016 עוזי צור, שאר כסותה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2018 מנחה נופה, עכבר העיר, איך יוצרים תערוכה מזיכרון של תמונה?, באתר הארץ, 6 במרץ 2016
מוצרים מהחי

מוצר מהחי הוא כל חומר שיוצר מגופה של חיה. דוגמאות למוצר כזה הן שומן, בשר, דם, חלב, ביצים, דבש ומוצרים פחות מוכרים כגון אנזים ההגבנה. לרוב, מוצרים שמיוצרים ממאובנים או חיות שנרקבו, כגון נפט מהשאריות הקדומות של חיות ימיות, לא נחשבים למוצרים מהחי. גידולים חקלאיים המגודלים באדמה המדושנת בשאריות בעלי-חיים לעיתים רחוקות נחשבים כמוצרים מהחי. דם, לרוב בצורה של נקניק דם עצמות, לרוב בצורה של קמח עצמות ציר, לרוב מוכן בשימוש בבשר או שומן מהחי. כרמין (ידוע לעיתים ככנימת קוכיניאל), משמש כצבע מאכל. קזאין, אשר מקורו בחלב ומוצרי חלב. זבד אשר משמש גם כחומר טעם מוצרי חלב, הכוללים חלב, גבינה, יוגורט, מי גבינה ועוד. ביצים ג'לטין, המופק מעצמות בעלי חיים. דבש טל דבש ציסטאין, המופק לרוב משיער אנושי ובשר חזיר. קזאין המופק מחלב. קופי לואק. בשר, הכולל בתוכו דגים, בשר עוף, בשר בקר ובשר הודו. אנזים ההגבנה. שלאק, המיוצר על ידי חרקים. סיבים מהחי, כגון צמר, פרווה ומשי. ענבר אפור, המופק ממערכת העיכול של לווייתנים. דונג דבורים קסטוריום המופק בשימוש בבונים. עור, המיוצר מעורם של בעלי חיים. זבל אורגני שלעיתים מכיל גם חלקי גופות של בעלי חיים. שמן חורפנים. פנינים. דר ("אם הפנינה"). קשקשים. אלמוגים, המשומשים בפרטי נוי לרוב. שפיכה, המשומשת בהזרעה מלאכותית. נוצות. אבני כיס מרה, המשמשת ברפואה הסינית. קרטין, לרוב בצורת שנהב וחטים. לנולין. ספוגים. שתן. ארס, משמש ברפואה וטרינרית כנסיוב נגד ארס. שחיטה צמחונות מדיה וקבצים בנושא מוצרים מהחי בוויקישיתוף
דיק וולף

ריצ'רד אנתוני "דיק" וולף (בשם מלא באנגלית: Richard Anthony "Dick" Wolf; נולד ב-20 בדצמבר 1946) הוא מפיק טלוויזיה אמריקאי, בן לאב יהודי ולאם ממוצא אירי. וולף נודע בזכות הפקת מספר סדרות טלוויזיה ידועות מסוגת דרמת פשע, בהן "מיאמי מחלק מוסר", "חוק וסדר" וזיכיון "שיקגו". לאורך הקריירה זכה במספר פרסים, בהם פרס אמי, וכן זכה להוקרה כשקיבל "כוכב" על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד. בנוסף כתב וולף שני ספרים: "Law & Order: Crime Scenes" על הסדרה "חוק וסדר", ו-"The Intercept", רומן מסוגת מותחן. No Man's Land ‏(1987) – מפיק ותסריטאי מיאמי מחלק מוסר (1984–1989) חתיך מבוקש (1988) חוק וסדר (1990–2010) זר במגרש (1992) Swift Justice‏ (1996) שחקנים (1997–1998) חוק וסדר: מדור מיוחד (1999 – הווה) דדליין (2000–2001) חוק וסדר: כוונה פלילית (2001–2011) L.A. Dragnet‏ (2003–2004) חוק וסדר: משפט וצדק (2005–2006) שיקגו FIRE‏ (2012 – הווה) שיקגו PD‏ (2013 – הווה) שיקגו MED‏ (2015 – הווה) חוק וסדר: פשע אמיתי (2017) FBI‏ (2018 – הווה) FBI: המבוקשים ביותר FBI:בינלאומי חוק וסדר: פשע מאורגן (2021 – הווה) חוק וסדר: פשעי שנאה (יפורסם) בנים (2016–2017) מדיה וקבצים בנושא דיק וולף בוויקישיתוף דיק וולף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דיק וולף, באתר AllMovie (באנגלית) דיק וולף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דיק וולף, באתר Discogs (באנגלית) דיק וולף, באתר film reference ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
געגוע

געגוע הוא רגש המורגש כאשר קיימת תחושת נוסטלגיות, כמיהה או תשוקה לאדם מסוים, לרעיון מסוים או לזיכרון מסוים, אשר לא נמצא בסביבת המרגיש. הגעגוע מובע במספר דרכים, בהן בשירה ובספרות, והוא מלווה ברגשות עצבות ובתחושת חיסרון או אובדן. הגעגוע נצפה גם בבעלי חיים ובחיות מחמד. הכלב לדוגמה מביע את הגעגוע באמצעות יללות.[דרוש מקור] געגועים הביתה נוסטלגיה מחשבות על געגועים ליאור גרנות באתר פסיכולוגיה עברית ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב עזה

האם התכוונתם ל... במסגרת מלחמת הדיאדוכים השלישית קרב עזה (312 לפנה"ס) – בין תלמי הראשון, מלך מצרים התלמיית, ודמטריוס הראשון פוליורקטס, מלך מוקדון במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה קרב עזה הראשון (מרץ 1917) – נערך סמוך לעיר עזה, חיל המשלוח המצרי של האימפריה הבריטית תקף את כוח צבא האימפריה העות'מאנית בפיקוד גרמניה, קרב יעיל אך כושל בהשגת יעדיו קרב עזה השני (אפריל 1917) – נערך ממזרח לעזה, כהמשך לקרב הראשון, וגם הוא לא השיג את יעדיו קרב עזה השלישי (נובמבר 1917) – קרב-המשך לקרב באר שבע, הסתיים בניצחון בריטי ובפינוי עזה מכוחות עות'מאניים שנות האלפיים ואילך עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה (2006–2007) – עימות פנים פלסטיני שהסתיים בהשתלטות חמאס על הרצועה קרב עזה (2023) – קרב ממושך במלחמת חרבות ברזל בין צה"ל לכוחות חמאס וארגוני טרור אחרים
סלבטור סיקורל

סלבטור סיקורל (Salvator Cicurel;‏ 3 במרץ 1893 – 15 בפברואר 1975) היה סייף אולימפי (אמסטרדם 1928), היה איש עסקים יהודי-מצרי, ונשיא קהילת יהודי קהיר בשנים 1946–1956. סלבטור היה בן למשפחה היהודית-ספרדית סיקורל, שזכתה להצלחה כלכלית גדולה בעסקי מסחר, בנקאות וקמעונאות במצרים החל מהמאה ה-19. למשפחה הייתה רשת של מרכזים מסחריים בבעלותה, אך במיוחד הייתה ידועה עבור מרכז מסחרי מפואר במרכזה של קהיר, שהיה קרוי על שמה. לאורך השנים כיהנו חלק מבני המשפחה בתפקידים בכירים בקהילה היהודית במצרים. בנעוריו נשלח סיקורל להתחנך בשווייץ. מגיל צעיר הביע עניין בספורט ועסק בסייף וגולף בצורה מקצועית. לאחר חזרתו למצרים היה חבר באגודת הספורט מכבי קהיר. בשנת 1928 נשלח בתור הקפטן של נבחרת הסייף המצרית לאולימפיאדת אמסטרדם. נבחרתו אמנם לא זכתה במדליות, אך נחלה הצלחות והגיעה להישגים מכובדים. באופן אישי הצליח סיקורל לעלות למקצה הגמר (ביחד עם מתחרה יהודי-מצרי נוסף, שאול מויאל) אך סיים במקום השביעי. הוא המשיך להיות פעיל בתחום הספורט גם לאחר האולימפיאדה וכיהן כנשיא אגודת מכבי קהיר. מלבד עיסוקו הספורטיבי סיקורל ירש והיה למנהל של עסקי משפחתו. תחילה ביחד עם אחיו יוסף (ממנהלי ההסתדרות הציונית של קהיר) ושלמה, ולאחר פטירתם ביחד עם אחיינים ובני משפחה אחרים. הוא כיהן בתפקידים בכירים בקהילה היהודית בקהיר, והחל משנת 1946 כיהן כנשיא הקהילה. בזכות קשריו עם השלטון המצרי לא הופקעו ממנו נכסיו בשנת 1948, אך פצצות הוטמנו בשניים מהמרכזים המסחריים בבעלות המשפחה על ידי פעילי האחים המוסלמים. בשנת 1952 הוצת באש המרכז המסחרי המפואר של המשפחה בקהיר במהלך מהומות. סיקורל בנה את המרכז המסחרי מחדש, אך בשנת 1956, בעקבות מלחמת סיני, הופקע המרכז המסחרי ורוב רכושה של משפחת סיקורל על ידי המשטר המצרי. הוא עצמו נעצר באותה שנה, אך בזכות מאמציה של אחייניתו, שהייתה אשתו של המדינאי היהודי צרפתי פייר מנדס פראנס (לשעבר ראש ממשלת צרפת), התערב ראש ממשלת תוניסיה חביב בורגיבה כדי לשחררו מבית הכלא. לאחר שחרורו עזב את מצרים לצרפת, שם חי במשך השנים הבאות. הוא נפטר בארצות הברית בשנת 1975. סלבטור סיקורל, באתר olympedia.org Samir Raafat, THE HOUSE OF CICUREL, Al Ahram Weekly, December 15, 1994. Ken Stein and Rich Walter, Salvator Cicurel passes away, CIE, February 15, 1975 א. גלי, יהודי מצרים יגורשו בתוך 10 ימים, דבר, 26 בנובמבר 1956.
פפורצהיים

פְּפוֹרְצְהַיְים (בגרמנית: ‏Pforzheim‏Ⓘ‏) היא עיר במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. פפורצהיים שוכנת בדרום-מערב גרמניה, בשערי היער השחור. פפורצהיים ממוקמת בגב הצפוני של החלק המזרחי של היער השחור, ובשולי האזור ההררי קרייכגאו. בשל קרבתה ליער השחור העיר מכונה אף "שער ליער השחור" (Pforte zum Schwarzwald). בשנת ה'כ"ז (1267) פרצה עלילת דם נגד יהודי העיר, ובכ' בתמוז, 12 יהודים שנאשמו ברצח נהרגו על קידוש השם, חלקם שחטו את עצמם. ב-23 בפברואר 1945, במהלך מלחמת העולם השנייה, הפציץ חיל האוויר המלכותי את העיר. בהפצצה נהרגו 17,000 מתושבי העיר ו-83% מהמבנים בעיר כולל בית העירייה חרבו. הסיבה המוצהרת להפצצות הייתה שבעיר שכנו מפעלים שייצרו מכשירים מדויקים עבור הוורמאכט, ושהעיירה הייתה צומת מרכזי לתנועת כוחות גרמניים. ההפצצות על פפורצהיים היו מבין ההכי הרסניות שבהפצצות על גרמניה בשלהי מלחמת העולם השנייה. רוב תושבי פפורצהיים הם נוצרים, רובם פרוטסטנטים. נוצרים-קתולים גם מהווים חלק משמעותי באוכלוסייה. בפפורצהיים קיימות אף קהילות דתיות שונות, הניכרות בהן: אדוונטים, עדי יהוה ונוצרים בפטיסטים. בפפורצהיים אף קיימת קהילה גדולה של מהגרים ישראלים ומהגרים מוסלמים. אישים אשר נולדו בפפורצהיים או הקשורים אליה: יוהנס רויכלין, פילוסוף והומניסט. היינריך אוטו וילנד, כימאי. מקס שטירנר, הוגה דעות ופילוסוף (כיהן כראש העיר של פפורצהיים בשנים 1862–1875). ברטה בנץ, חלוצה בתחום הרכב. גיירמו קאלו, אביה של פרידה קאלו. (אנ') ספרד גרניקה, ספרד(מאז 1989) צרפת סן-מור-דה-פוסה, צרפת(מאז 1989) איטליה ויצ'נצה, איטליה(מאז 1991) קרואטיה אוסייק, קרואטיה(מאז 1994) רוסיה אירקוטסק, רוסיה(מאז 1999) טורקיה נבשהיר, טורקיה(מאז 2000) פולין צ'נסטוחובה, פולין(מאז 2000) הונגריה דור מושון שופרון, הונגריה(מאז 2001) מדיה וקבצים בנושא פפורצהיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פפורצהיים (בגרמנית) פפורצהיים, ברשת החברתית פייסבוק פפורצהיים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פפורצהיים, ברשת החברתית אינסטגרם פפורצהיים, סרטונים באתר Vimeo דף הבית של אתר עיריית פפורצהיים על פפורצהיים (באנציקלופדיה אמריקנה, אנגלית) פפורצהיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פורצהיים (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית שמעון ברנפלד, ספר הדמעות, ברלין תרפ"ד, עמ' שיג–שיד, ושם שכב–שכה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יניב ד'אור

יניב ד'אור (נולד ב-11 במרץ 1975) הוא זמר קונטרה-טנור ישראלי-בריטי, תחום עיסוקו העיקרי הוא האופרה. בשנים האחרונות הוא מתגורר לסירוגין בלונדון ובתל אביב והוא מופיע בעיקר ברחבי אירופה וישראל. ד'אור נולד בחולון בשם יניב נחייסי, למשפחה שמוצאה ביהדות לוב. אחיו הוא הזמר הישראלי דוד ד'אור. בילדותו, שינתה המשפחה את שמה ל"ד'אור" (נחייסי - "נחושת" בלובית, הפך לד'אור - "מוזהב" בצרפתית). ד'אור שירת בצבא בלהקת חיל האוויר, ולאחר מכן למד מוזיקה באקדמיה למוסיקה בירושלים ובהמשך למד בבית הספר למוזיקה ודרמה גילדהול בלונדון. לאחר הלימודים, נשאר ד'אור להתגורר בלונדון ופיתח את מרבית הקריירה שלו בעיר זו כזמר קונטרה-טנור באופרה. ד'אור הופיע באופרות רבות ועיקר פעולתו היא באירופה, ובנוסף באסיה ובישראל. ביולי 2015 חתם ד׳אור על חוזה הקלטות עם חברת נקסוס העולמית לשלושה אלבומים בהם יציג סגנונות מוזיקלית שונים הכוללים פולק-בארוק, לידר גרמני ומלודי צרפתי וכן יצירות שנכתבו עבורו על ידי נעם שריף ויוסף ברדנשווילי. ד׳אור משדר בקול ישראל קול המוסיקה וכן עורך תוכניות לתחנה זו וכן בתחנת הרדיו 88FM בה שידר תוכנית לילה במסגרת אירוח אמנים שבועית. באפריל 2013 נאלץ להפסיק מופע ביוהנסבורג, בעקבות התפרעויות של מספר מפגינים פרו-פלסטינים במהלך ההופעה. ביוני 2014 ראיין את שרון רוסטורף-זמיר בקול המוסיקה. בשנת 2010, הקים דאור ביחד עם נורה רול, נגנית הויולה דה-גמבה ואנדרס אריקסון, נגן התיאורבו, את ההרכב "נאיה" (באנגלית: Naya) ששמו הורכב מראשי התיבות של שמם. ההרכב מופיע עם מוזיקה עתיקה ומוזיקה עכשווית המבוססת על טקסטים יהודיים. ההרכב הוקם, לאחר הצגה של האופרה "יוליוס קיסר" בשוודיה, שאז ישבו הנגנים והזמרים באחד מבתי הקפה המקומיים ליד בית האופרה, ותוך כדי שיחה הוחלט על הקמת ההרכב. בהמשך הצטרפו להרכב עוד מספר נגנים: יותם חיימוביץ נגן הסיטאר, ארז מונק נגן כלי הקשה, יאיר דלאל נגן העוד, אבי אביטל נגן המנדולינה, ולורנס קמינג נגן הצ'מבלו. אורפיאו ואוארידיצ'ה (גלוק) - בתפקיד אורפיאו יוליוס קיסר במצרים (הנדל) - בתפקיד הראשי ובתפקיד טולומאו אדמטו ואוטונה (הנדל) אסקניו באלבה (מוצרט) - בתפקיד אסקניו הכתרתה של פופאה (מונטוורדי) - בתפקיד נרון ואוטונה דידו ואניאס (פרסל) - בתפקיד המכשפה מסע אל תום האלף (ברדנשווילי) - בתפקיד הרב אלבז רינלדו (הנדל) אורלנדו (הנדל) - בתפקיד מדורו אוריון (קוואלי) - בתפקיד אוריון יאסון (קוואלי) - בתפקיד דלפה קסרקסס (הנדל) - בתפקיד ארסמנה משמרת הלילה (ג'ון ברנן) - בתפקיד הברמן יניב ד'אור (2012) יצאה נפשי (2013) התעלות (2018) לאטינו-לאדינו (2015) עם דן דויטש מבט על מחשבות (2017) אתר האינטרנט הרשמי של יניב ד'אור יניב ד'אור, באתר AllMusic (באנגלית) יניב ד'אור, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו סרטונים בערוץ של יניב ד'אור, באתר יוטיוב ynet, קליפ בבכורה: יניב ד'אור. כן, יש קשר משפחתי, באתר ynet, 4 בדצמבר 2011 מיכל בן-ארי, מסע טעימות עם יניב דאור, 29 באפריל 2012 ליאון אלי, אורית וולף-מזרח ומערב עם יניב ד'אור ואנסמבל נאיה(הקישור אינו פעיל), 7 במרץ 2014 חגי חיטרון, יניב ד'אור: הקונטרטנור שחולל מהפכה בקול רך, באתר הארץ, 17 ביולי 2017 מרב יודילוביץ', יניב ד'אור: בבוקר בבית קברות, בערב באופרה, באתר ynet, 23 במאי 2013 מרב יודילוביץ', התפרעות במופע יניב ד'אור ביוהנסבורג, באתר ynet, 16 באפריל 2013 אתר קול המוסיקה "יד על הדופק", יניב ד'אור מראיין את שרון רוסטורף-זמיר, 1 ביוני 2014 נעם בן זאב, עכבר העיר אונליין, הקונטרה-טנור יניב ד'אור, חי בלונדון ומתגעגע, באתר הארץ, 23 ביוני 2010 נעם בן זאב, קונטרה פיוט: יניב ד'אור באלבום חדש, באתר הארץ, 14 בינואר 2013
רינגוודיט

רִינְגְווּדַיְט (באנגלית: Ringwoodite) הוא פולימורף לחץ גבוה של אוליבין, בעל מבנה ספינל. הוא יציב בטמפרטורות ולחץ גבוהים בעומק מעטפת כדור הארץ (בין 450 ל-650 ק"מ מתחת לפני הקרקע). הרינגוודיט ידוע ביכולתו להכיל מים במבנה הגבישי שלו, המים המוכלים בגביש אינם נמצאים בו כנוזל אלא כהידרוקסיד (אטום חמצן ואטום מימן קשורים). המינרל נקרא על שמו של הגאולוג האוסטרלי טד רינגווד (1993-1930) אשר צפה כי המינרל אמור להימצא בכמויות גדולות במעטפת כדור הארץ. רינגוודיט זוהה לראשונה במטאוריט טנהאם בשנת 1969. טנהאם הוא חלק ממטאוריט גדול שנפל בשנת 1879 בטנהאם שבמערב קווינסלנד. עד לשנת 2014 נצפה המינרל רק במטאוריטים או בייצור עצמאי במעבדות מחקר, ולא היה ידוע על הימצאותו בכדור הארץ. ב-2014 נמצא המינרל באורח מקרי בתוך יהלום שנכרה ממכרה יהלומים במאטו גרוסו שבברזיל, בגילוי זה הכיל המינרל כ-1.5% מים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא רינגוודיט בוויקישיתוף מעטפת כדור הארץ מלאה מים, בריאן פאלמר, Slate, מרץ 2014 (באנגלית) גלי וינרב, ‏אבן נדירה עשויה להעיד על מאגרי מים עצומים בעומק כדור הארץ, באתר גלובס, 17 במרץ 2014 מינרל נדיר שהתגלה לראשונה בכדור הארץ מצביע על אפשרות למאגר מים תת-קרקעי עצום, אוניברסיטת אלברטה, מרץ 2014 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון רייוונהול

ג'ון רייוונהול (באנגלית: June Ravenhall;‏ 1901 – 1984) היא בריטית, חסידת אומות העולם וכלת אות גיבור השואה הבריטי על פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה. ג'ון רייוונהול נולדה בקנילוורת הסמוכה לקובנטרי, בשם אלסי ג'ון והשמיטה את שמה הראשון "אלסי". היא נישאה ב-1925 ללסלי "לס" רייוונהול ועברה עמו להאג שבהולנד, לרגל עסקיו - ייבוא אופנועים. כשפלשו הגרמנים להולנד הוחרמו ביתם ובית העסק של לסלי. לסלי נאסר כיוון שהיה אזרח בריטי, וג'ון עברה להילברסום שבין אמסטרדם ואוטרכט. במהלך מלחמת העולם השנייה, למרות האיום בעונש מוות למסתירי יהודים, הסתירה רייוונהול בביתה בהולנד צעיר יהודי בשם לואיס ולמן (louis velleman) לבקשת המחתרת ההולנדית. הסכנה הייתה כפולה מאחר שולמן, אותו הסתירה, חלה במחלה מידבקת שסיכנה את בריאות שלושת ילדיה בסכנת הידבקות ומוות ממחלת הצעיר. בשנים האחרונות של המלחמה 1944–1945 מצבה של משפחת רייוונהול, כמו רבים בהולנד, היה קשה עקב מחסור במצרכים הבסיסיים כמו מוצרי מזון גז ומים. לפיכך, נאלצה משפחת רייוונהול להיעזר במשפחת בקס (beks), שהייתה בעלת אמצעים רבים יותר וסבלה פחות מהמצב הקשה ודאגה לספק לוולמן מזון. פעם בשבוע נהג הצעיר לאכול בביתם ואף העיד בעצמו על ההבדלים בין בית משפחת ריוונהול לבין מצבה של משפחת בקס באומרו: "יכולתי לאכול ביום אחד יותר מאשר בכל השבוע אצל משפחת רייוונהול". משפחת בקס, שהייתה פעילה בתנועת ההתנגדות ההולנדית לקחה על עצמה את המשימה וראתה בטיפול בו חלק מן המאמץ להצלת יהודים. על כך זכו גם הם להכרה כחסידי אומות העולם. מחלתו של ולמן התפשטה גם בקרב משפחת רייוונהול ופגעה בכל המשפחה אך לאחר סיום המלחמה רק בת משפחה אחת הוסיפה לחלות. למשך מספר שנים היא סבלה מסיבוכים רפואיים עד שהבריאה לחלוטין בגיל 27. במקביל ולמן פיתח קריירה בתחום העיתונות ושמר על קשר עם משפחת רייוונהול עד מותו בשנת 2000. בשנת 2007, 23 שנים לאחר מותה, יד ושם הכיר בג'ון אלסי רייוונהול כחסידת אומות עולם ושלושה מילדיה של רייוונהול קיבלו את אות חסיד אומות העולם בשמה, בשגרירות ישראל בלונדון. Smith, Lyn. Heroes of the Holocaust: Ordinary Britons Who Risked Their Lives to Make a Difference. London: Ebury, 2012. Print. סיפורה של רייוונהול, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.