מועצת ארגוני נשים בישראל

מועצת ארגוני נשים בישראל, היא מועצה המאגדת מספר איגודי נשים בישראל, שהגדולות בהן הן אמונה, ויצו ונעמת. המועצה מאגדת בנוסף לאמונה, ויצו ונעמת, את בנות ברית ישראל, הדסה ישראל, איגוד נשים אקדמאיות וסורופטימיסט ישראל. בכך היא מייצגת כמיליון נשים[דרוש מקור], הפועלות למען מטרות משותפות: קידום מעמדן ורווחתן של האישה והמשפחה בישראל, העמקת שיתופן של הנשים בתחומי העשייה בישראל, שוויון בין המינים, הקמת מסגרות הולמות לילדים, וקידום חקיקה בעניין מעמד האישה ורווחת המשפחה. בקיץ 1927 התכנסו 26 נשים מארגוני נשים שונים וממקומות שונים ברחבי ארץ ישראל, והחליטו על הקמת ועד זמני לצורך הקמת מועצת ארגוני נשים. המועצה קמה מחדש בשנת 1936 וכללה נציגות של הסתדרות נשים ציוניות, מועצות הפועלות, התאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל, הסתדרות נשים מזרחי, המועצה הא"י של ההסתדרות הציונית הדסה וויצו העולמית. בשנות ה-30 עיקר פעילות המועצה הייתה חתימה על הכרזות מדיניות. במועצה הייתה נציגות שווה לכל הארגונים, וההחלטות התקבלו רק פה אחד. עם התחלת גיוס הנשים לצבא הבריטי בשנת 1942 פעלה המועצה עם מחלקת הגיוס של הסוכנות היהודית לגיוס וסיוע לחיילות. בראשית 1948 התארגנה המועצה מחדש בהרכב שונה, לאחר משא ומתן שנמשך שבועות. על פי התקנון החדש, היו במועצה חברות אקטיביות של ארגוני נשים הנמצאים בארץ ישראל וחברות פאסיביות של ארגונים הנמצאים מחוץ לתחומי הארץ הפעילות בארץ ישראל. פעילות הארגון נקבעה על פי התקנון החדש על ידי החברות האקטיביות, הגם שעדיין נותר הכלל של קבלת החלטות פה אחד. במזכירות שנבחרה אז היו חברות בבה אידלסון מטעם מועצת הפועלות, הדסה סמואל מטעם ויצו העולמית, ג'ני בלומנפלד מטעם ויצו הארצית, לאה עדני מטעם ארגון הפועלות של הפועל המזרחי, וא. גוטליב מטעם אמן - נשות מזרחי. בשנת 1953 הוקמה ועדה להקמה של מועצת ארגוני נשים בישראל, בהובלה של משרד החוץ שבקשה לשלוח נציג של מועצת הנשים לארגון הנשים הבינלאומי. בשנת 1956 נתקבלה המועצה לארגון הנשים הבינלאומי ליד האו"ם. בשנת 1973 ייצגה המועצה כ-700,000 נשים. בבה אידלסון, מועצת הפועלות (1954–1957) ג'ני בלומנפלד, ויצו (1957–1960) שושנה הראלי, מועצת הפועלות (1961–1963) חוה כהן, האשה הדתית לאומית (1964–1966) אן הימן, ויצו (1967–1969) תמר אשל, מועצת הפועלות (1970–1972) פנינה הרצוג, תנועת האישה הדתית לאומית (1973–1976) חני ברגמן, ויצו (1976–1979) יעל עצמון, נעמת (1980–1983) יהודית היבנר, אמונה (1983) מיכל זמורה-כהן, ויצו (1987–1988) דליה גותן, ויצו צביה כהן, נעמת (1998–2000) לאה אהרונוב, אמונה (2000 - 2003) . מיכל מודעי, ויצו (2004 - 2007) טליה לבני, נעמת (2007–2010) רינה וסרמן, אמונה (2010–2013) גילה אשרת ויצו (2013 - 2016) גליה וולך, נעמת (2016–2019) אושרית סטבון, מאמונה (2019–2022) רמה ענב ויצו 2023 - מועצת ארגוני נשים, דבר, 11 באוגוסט 1927 בהסתדרות העולמית לנשים ציוניות, דבר, 20 באוקטובר 1936 מחאת ארגוני הנשים, הארץ, 20 באוגוסט 1936 מפעולתה של מועצת ארגוני נשים עבריות-בא"י, הצופה, 28 במרץ 1948 מועצת ארגוני נשים עבריות, דבר, 23 במרץ 1948 ועדה להקמת מועצת ארגוני נשים כישראל, שערים, 27 במרץ 1953 מועצת ארגוני הנשים בישראל נתקבלה לארגון הנשים הבינלאומי, קול העם, 23 באפריל 1956 יוכבד בוקסר, נשי ישראל הקדימו חברותיהן בעולם, מעריב, 21 בספטמבר 1973 גב' בלומנפלד יו"ר מועצת ארגוני נשים, הארץ, 18 בנובמבר 1957 לאה לנדאו, ג'ני בלומנפלד, הארץ, 1 במרץ 1962; המשך מועצת ארגוני הנשים קיימה ישיבתה הראשונה בירושלים, הצופה, 25 במאי 1964 ישראל כהן, תמר אשל, יו"ר חדשה של מועצת ארגוני נשים, דבר, 28 במאי 1970 מרים גורן, חילופי גברות במועצת ארגוני הנשים, מעריב, 2 באוגוסט 1976 יעל עצמון, עולם אמיץ חדש, מעריב, 4 באוגוסט 1980 יהודית הובנר - יו"ר מועצת ארגוני הנשים, דבר, 3 בינואר 1983 נטע שדמי, 220 מנהיגות-221 דיעות, מעריב, 2 במאי 1988 סיון בראימן, רינה וסרמן נבחרה ליו"ר מועצת ארגוני הנשים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 בינואר 2010 כבוד למגזר: סרוגה נבחרה לעמוד בראש ארגוני הנשים בישראל, באתר "סרוגים", 28 בדצמבר 2018 הארכת קדנציה ליו"ר הסרוגה של מועצת ארגוני הנשים בישראל, באתר כיפה, 22 ביולי 2021