laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מפלגת יפן החדשה

מפלגת יפן החדשה (ביפנית: 新党日本, בתעתיק: שינטוֹ ניפּוֹן) היא מפלגת מרכז ביפן, שנוסדה ב-21 באוגוסט 2005. מנהיג המפלגה הוא מושל מחוז נאגנו לשעבר יסואו טנאקה, וחברים בה מספר חברי הדיאט של יפן, וכן הירויוקי אראי, שפרש מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית בשל התנגדותו לתוכניתו של ראש ממשלת יפן דאז, ג'וניצ'ירו קואיזומי, להפריט שירות הדואר של יפן באותה שנה. המפלגה פונה בעיקר לאוכלוסיות עירוניות, בעוד שמפלגת האזרחים החדשה, שנוסדה באותה תקופה על ידי פורשי המפלגה הליברלית-דמוקרטית אחרים, פונה בעיקר לאוכלוסייה הכפרית של המדינה. בבחירות הכלליות של 2005 השיגה המפלגה מושב אחד בלבד בבית הנבחרים של יפן. בבחירות לבית היועצים של יפן ב-2007, קיבל טנאקה מושב, והיה לחבר היחיד במפלגה המכהן בדיאט. מפלגות פוליטיות ביפן פוליטיקה של יפן אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת יפן החדשה מפלגת יפן החדשה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
מפלגת דאיצ'י החדשה

מפלגת דאיצ'י החדשה (ביפנית: 新党大地, בתעתיק: שינטוֹ דאיצ'י, מילולית: מפלגת האדמה הגדולה) היא מפלגת מרכז-ימין ביפן, שנוסדה ב-18 באוגוסט 2005. מנהיג המפלגה הוא מואנו סוזוקי, לשעבר חבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית. סוזוקי עזב את המפלגה ב-2002 וזמן קצר לאחר מכן נעצר באשמת לקיחת שוחד. הוא נשפט לשנתיים מאסר אך גזר דינו לא בוצע והוא נותר חופשי. לקראת הבחירות הכלליות של 2005 הקים סוזוקי את מפלגת דאיצ'י החדשה בשל התנגדותו לתוכניתו של ראש ממשלת יפן, ג'וניצ'ירו קואיזומי, להפריט שירות הדואר של יפן באותה שנה. בבחירות אלה ובבחירות 2009 קיבלה המפלגה מושב אחד בבית הנבחרים של יפן, ואת מושב זה מילא סוזוקי. מפלגת דאיצ'י החדשה מסווגת כארגון פוליטי מכיוון שהיא לא עומדת בקריטריונים הדרושים למפלגה לפי חוק הבחירות של יפן. מפלגות פוליטיות ביפן פוליטיקה של יפן מדיה וקבצים בנושא מפלגת דאיצ'י החדשה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת דאיצ'י החדשה מפלגת דאיצ'י החדשה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר המפלגה (ביפנית)
התנגדות מגנטית עצומה

התנגדות מגנטית עצומה (Giant Magneto resistance או GMR) היא תופעה הקשורה למכניקת הקוונטים המתקיימת בשכבות מתחלפות דקות של חומרים פרומגנטיים ולא מגנטיים. תופעה זו התגלתה על ידי שני צוותים שונים בנפרד ב-1988 וראשי הצוותים, אלבר פר ופטר גרינברג זכו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2007 על תגלית זו. האפקט מתבטא בשינוי משמעותי של ההתנגדות החשמלית כתלות בקיטוב המגנטי של שתי שכבות פרומגנטיות סמוכות, כאשר הקיטוב זהה, חיבור מקבילי, ההתנגדות הכוללת נמוכה יחסית וכאשר הקיטוב הפוך, חיבור אנטי-מקבילי, ההתנגדות הכוללת גבוהה יחסית. באפקט זה נעשה שימוש על ידי יצרני כוננים קשיחים. האפקט התגלה בשנת 1988 על ידי קבוצת חוקרים בראשותו של פטר גרונברג בגרמניה, בשכבות של ברזל/כרום/ברזל (Fe/Cr/Fe) והפטנט נרשם על שמו של גרונברג. את האפקט גילה בו זמנית, אך לחלוטין בנפרד, חוקר צרפתי בשם אלבר פר יחד עם קבוצתו בשכבות של ברזל/כרום (Fe/Cr). הקבוצה של פר הייתה הראשונה שהסבירה את האפקט והראשונה שזיהתה את השינוי המשמעותי, אך מסיבות מנהליות, הגישה בקשה לרישום הפטנט רק כמה ימים לאחר הקבוצה של גרונברג. תגלית זו נחשבת להתחלה של תחום הספינטרוניקה. גרונברג ופר זכו במספר רב של פרסים כהוקרה על תגליתם ותרומתם לתחום, כולל פרס וולף ופרס נובל לפיזיקה בשנת 2007. בתמונה מוצג חיבור מקבילי משמאל וחיבור אנטי-מקבילי מימין. FM מייצג מתכת פרומגנטית ו-NM מייצג מתכת רגילה. ↑ מציין אלקטרון שהספין שלו מכוון כלפי מעלה, ו-↓ מציין אלקטרון עם ספין המכוון כלפי מטה. החצים בתוך השכבות הפרומגנטיות מייצגות את הקיטוב המגנטי של השכבה. החצים מייצגים את מסלול האלקטרון בשכבות. האזורים העקומים מייצגים פיזור של האלקטרון. האלקטרונים שבחיבור מקביל ההסתברות שהם יתפזרו נמוכה יותר הם האלקטרונים בעלי ספין מעלה ובמצב זה תרומתם למוליכות גבוהה בהרבה מזו של אלקטרונים בעלי ספין מטה, כלומר כאשר כיוון הספין מנוגד לכיוון של הקיטוב המגנטי הוא יתפזר יותר. מתברר שבחיבור אנטי-מקבילי, אלקטרונים בעלי ספינים משני הסוגים מתפזרים, כיוון שכל פעם אחד מהם מנוגד לכיוון הקיטוב המגנטי, ולכן נוצרת התנגדות גדולה מאוד. ניתן להשתמש בעיקרון זה בשביל לבנות מעגל חשמלי שיתאר את התופעה בצורה פשוטה. גודל הנגד מייצג את התנגדותו. אפקט זה נמצא בשימוש בכוננים קשיחים. בעזרת האפקט הכוננים מסוגלים לרשום מידע בצורה בינארית כך שאחד ירשם כאשר ההתנגדות היא גבוהה ואפס כאשר היא נמוכה. בנוסף, האפקט היווה את ראשיתו של תחום הספינטרוניקה והביא למהפכה בתחום של אחסון מידע. פרס נובל בפיזיקה לשנת 2007
סתיו בניו יורק

סתיו בניו יורק (באנגלית: Autumn in New York) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שיצא בשנת 2000 בבימוי ג'ואן צ'אן ובכיכובם של ריצ'רד גיר, וינונה ריידר ואנתוני לפאליה. וויל קין (גיר), בעל מסעדה בן 48, הוא גבר החרד ממחויבות ביחסים זוגיים. כאשר הוא פוגש את שרלוט פילדינג (ריידר), אישה שגילה הוא מחצית מגילו, הוא מצפה לעוד רומן מהיר וקליל. בפועל, הפגישות שלהם רוויות עימותים בין-דוריים ועימותים בין פילוסופיות שונות בהן מחזיק כל אחד מהם. כאשר ויל מתפתה לצאת ממערכת היחסים עם המשפט הרגיל שלו "אני לא מבטיח שזה יהיה לנצח", שרלוט מגיבה עם סיבה משלה למה היא מרגישה שהקשר הזה לא יכול להימשך לנצח: היא גוססת, כי יש לה נוירובלסטומה בלב. שרלוט מגלה שויל בגד בה ועוזבת אותו. ויל מבקר את שרלוט ומבקש ממנה סליחה. שרלוט כועסת, אך לבסוף סולחת, והם ממשיכים להיות ביחד למשך זמן קצר. בסופו של דבר, שרלוט מתה וויל נשאר לבד. מושפע מהשינוי שחל בו, הוא חוזר לדבר עם ליסה, בתו המנוכרת, ומכיר את נכדו שזה עתה נולד. ריצ'רד גיר - ויל קין וינונה ריידר - שרלוט פילדינג אנתוני לפאליה - ג'ון וולף ורה פרמיגה - ליסה טיילר שרי סטרינגפילד - שרה וולף ג'יל הנסי - לין מק'קייל ג'יי קיי סימונס - ד"ר טום גרנדי סאם טראמל - סיימון מרי בת' הרט - ד"ר פול סיבלי קלי רוחה - שאנון סטיבן ראנדזו - אלברטו ג'ורג' ספיילווגל השלישי - נאטו ראנג'יט צ'ודרי - פאקיר אודרי קוק - אריקו טואני סייפרס - מליסה דניאלה ואן גראס - דוגמנית בבר רייצ'ל ניקולס - דוגמנית בבר הסרט צולם במיקומים שונים בניו יורק, בהם מנהטן, מרכז רוקפלר וסנטרל פארק. הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות. הוא אף היה מועמד לפרס פטל הזהב לזוג הקולנועי הגרוע ביותר (ריצ'רד גיר ווינונה ריידר). באתר "Rotten Tomatoes", הסרט קיבל דירוג של 20% על בסיס 70 ביקורות של מבקרי קולנוע בכירים. לעומת זאת, דירוג הקהל היה 55%, בהתבסס על 32,613 חוות דעת. הסרט פתח במקום הרביעי בהכנסות בצפון אמריקה, כשהכניס 10,987,006 $ בסוף השבוע הראשון שלו. הסרט הכניס 37,761,915 $ בארצות הברית ו-90,726,668 $ ברחבי העולם בסך הכל. "סתיו בניו יורק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סתיו בניו יורק", באתר נטפליקס "סתיו בניו יורק", באתר AllMovie (באנגלית) "סתיו בניו יורק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סתיו בניו יורק", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סתיו בניו יורק", באתר Metacritic (באנגלית) "סתיו בניו יורק", באתר אידיבי "סתיו בניו יורק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורת על הסרט באתר יאהו! סרטים Movie stills סתיו בניו יורק בוקס אופיס מוג'ו. סתיו בניו יורק IMDb
דייב גולז

דייב גולז (באנגלית: Dave Goelz; נולד ב-16 ביולי 1946) הוא בובנאי אמריקאי שהפעיל דמויות רבות בסדרה "החבובות". הוא המפעיל הראשי של גונזו הגדול ועוד מספר דמויות, כגון: ד"ר בנסן האנידו, זוט (הסקסופוניסט של "הלהקה החשמלית"), בורגרד השרת ועוד. כמו כן הוא הפעיל את בובר פראגל ואת דוד מאט המטייל בסדרה "פראגל רוק" והוא הפעיל את סר דידימוס בסרט "המבוך". גולז פגש את פרנק אוז בשנת 1972, כאשר הוא היה בחופשה בניו יורק. כמה חודשים לאחר מכן, גולס הראה את חוברת העיצובים שלו לג'ים הנסון וב-1973, הוא עבד בסדנאות של הנסון בתור בונה בובות. בתחילה הוא היה אמור לבנות בובות להצגה בברודוויי אולם זה נגנז בשביל פיילוט ב-ABC, "ספיישל יום האהבה של החבובות", שם גולז בנה בובה בשם "ברוסטר" וגם הפעיל אותה. לאחר מכן ב-1974 הוא בנה בובות לפיילוט נוסף של החבובות, שם הוא בנה את נייג'ל, חיה (החבובות), פלויד פפר וזוט אשר הפכו לדמויות מרכזיות. בשנת 1976, גולז טס עם החבורה של הנסון ללונדון כדי לעבוד על מופע החבובות. גולז הפך לבובנאי ראשי עם הבובה של גונזו הגדול. הבובה החלה את דרכה בספיישל "התחליף הגדול של סנטה קלאוס" בתור "פראקל קופסת הסיגריות", ולאחר מכן הופיעה בתפקידי אורח שונים בהפקות אחרות של הנסון. ובמופע החבובות הבובה קיבלה את השם "גונזו". כמו כן גולז הפעיל בובות אחרות כגון: ד"ר בנסן האנידו המדען, זוט הסקסופוניסט של "הלהקה החשמלית", בורגרד השרת הנחמד והדאגן ועוד חבובות נוספות. דייב גולז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייב גולז, באתר AllMovie (באנגלית) דייב גולז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייב גולז, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייב גולז, באתר Songkick (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד אלבום

הרב דוד טעביל אלבום או אלבוים (תשרי, תרפ"ח (1927) - י"ט בתשרי, תשס"ח 2008), מייסד התנועה לכינון המקדש, ומראשוני הפעילים למען עליה להר הבית והקמת בית המקדש, ובפרט במגזר החרדי. נולד בחודש תשרי תרפ"ח בלודמיר לאביו נחמיה, ואמו פראדל, בשנת תש"ו בהיותו בן 18 עלה באוניית מעפילים לאחד הקיבוצים ומשם עלה לירושלים, ולמד בישיבת סאטמר. במשך חייו הכין כלי מקדש, בהם כיור וכנו, מנורה, חצוצרות, מחתות, מזלגות, פסכתרים ויעים, וכן כלי מידה לנוזלים בגדלים שהוזכרו במשנה. כמו כן, ארג את ארבעת בגדי הכהונה של כהן הדיוט. לשם כך למד את טכניקת האריגה הקדומה, וייבא נול אריגה מיוחד. בחג הסוכות בשנים תשמ"ט, תש"ן ותשנ"א ניסכו מים, כהנים לבושי בגדי כהונה מהבגדים שהוא ארג, על רצפת הר הבית במקום המזבח, באמצעות כלים שהוא הכין. פעילותו והכלים שהכין נושאים אופי חלוצי, עצמאי, "פרטיזני" ולא מאורגן. מכון המקדש המשיך בפעילות זו באופן ממוסד ומסודר יותר, בין השאר בהשראת מפעלו החלוצי של הרב אלבום. במקביל להקמת התנועה לכינון המקדש, הקים גם את ישיבת "תורת הבית", ישיבה ללימוד הלכות בית המקדש ועבודתו. הישיבה הוציאה לאור ספרים וחוברות העוסקים במצוות בניין בית המקדש ובאפשרות לקיים מצווה זו בימינו. על פעילותו זו הותקף בחוגים חרדיים. שותפים לפעילותו היו: אחיו התאום הרב אביגדור אלבום (עד פטירתו), ובן אחיו הרב יוסף יחיאל אלבום, שממשיך בכתיבה ובהפצת חומרי הסברה בציבור החרדי אודות בית המקדש. ביטאון יבנה המקדש, גיליון 242, חשוון, תשס"ח. נדב שרגאי, הר המריבה עמ' 153. מי רוצה לבנות את המקדש בירושלים? נח זבולוני, קורבנות על הר הבית, דבר. ארנון סגל, המשפחה הלוחמת, ‏8 במרץ 2013 נח זבולוני, קרבנות על הר הבית, 1989
נרווה

מַרְקוּס קוֹקֶיוּס נֶרְוָוה (לטינית: Marcus Cocceius Nerva‏; 8 בנובמבר 30 – 27 בינואר 98) היה קיסר רומא משנת 96 ועד 98 לספירה. בתחילת דרכו היה סנאטור, וכאשר דומיטיאנוס נרצח, הוא נבחר מקרב חברי הסנאט לכהן כקיסר. הראשון מחמשת הקיסרים הטובים. מפעלו של נרווה היה בעיקר בתחומי המדינה, וגם תיקונים מתקופת דומיטיאנוס. הוא שחרר גולים ממשפטים שנערכו בתקופת דומיטיאנוס, ביטל את משפטי ביזיון המלכות, החזיר את הרכוש שנלקח על ידי דומיטיאנוס לתושבים, והקל את המיסים לרומאים ולאיטלקים. נרווה בנה מחסני תבואה כדי להקל את חלוקתה לתושבים, ושיקם את מערכת הספקת המים. בניסיון למנוע את העוני באימפריה, הטיל על הסנאט לקנות קרקעות עבור מגורי עניים. מפעלו העיקרי של נרווה היה הקמת מוסד ה"אלימנטה" אשר תמך באיכרים ובילדים. המפעל פעל כך שאיכרים יקבלו הלוואות בריבית נמוכה. הריבית עברה לשלטונות המוניקיפיות אשר שילמו את כל הריבית, עם תוספת מכספם, להורי ילדים כדי שבידיהם יהיה מספיק כסף לטפל בילדיהם. בתקופת שלטונו אימץ נרווה את טראיאנוס נציב גרמניה העילית וקבע בכך שהוא יהיה יורשו. נרווה מת ככל הנראה מסיבות טבעיות, וטראיאנוס ירש אותו כקיסר. עם עליית נרווה לשלטון באה הקלה ביחסי היהודים עם האימפריה. הוא הקל את גביית המס היהודי ואסר על רדיפתם של אנשים בשל "אימוץ אורח החיים היהודי". משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ע"מ: 443-437 (הספר בקטלוג ULI) הרב יצחק אייזיק הלוי, דורות הראשונים ח"א כרך ה ii פרק לו - קו אור בימי נערווא, והנסיעה לרומי. מדיה וקבצים בנושא נרווה בוויקישיתוף נרווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נרווה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נרווה (30-98), קיסר רומי, דף שער בספרייה הלאומית נרווה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 68, פרק 1, סעיף 2.
קטב מרירי (להקה)

קטב מרירי הוא הרכב מוזיקה ניסיונית ישראלי, המתמקד בהלחנה וביצוע של שירי משוררים, לצד יצירות אינסטרומנטליות אבסטרקטיות. הלהקה נקראת על שם קֶטֶב מְרִירִי, שד המוזכר במקרא, באגדה ובהלכה היהודית. ההרכב הוקם ב-2008 בתל אביב על ידי חיים רחמני, שי לוינשטיין ויהוא ירון ופועל במסגרת קבוצת גושפנקא. במאי 2008 יצא לאור אלבום הבכורה שלהם, "קטב מרירי". חמישה קטעים אינסטרומנטליים באלבום הוקדשו לדמויות מההיסטוריה היהודית - ולטר בנימין, יעקב פרנק, פרנץ רוזנצווייג, רוזה לוקסמבורג ועמנואל לוינס ושני שירים למילותיהם של המשורר הסרבי וסקו פופה והמשורר הישראלי יאיר הורביץ. הקטע האינסטרומנטלי "יעקב פרנק: ירידה לעומק הקליפות", נכלל באוסף שצורף למגזין האמנות סטודיו, בעריכת אהד פישוף. בשנת 2009, לצורך הקלטת גרסת כיסוי לשירם של נתן אלתרמן ועודד לרר "את הלילה שלך מרגיעים", הצטרפה ללהקה המתופפת ונגנית כלי ההקשה קרן פנפימון-זהבי. בשנת 2010 יצא לאור אלבומם השני "על חורבות האביב" ובו שירים מאת המשוררים יונה וולך, ישראל פנקס, ט. כרמי ורוני סומק. בשנת 2011 יצא לאור אלבומם השלישי "קסמים לסבל" ובו שירים מאת המשוררים יאיר הורביץ, רחל חלפי, ט. כרמי, נתן זך ומאיר ויזלטיר. בשנת 2012 יצא לאור אלבומם הרביעי "באלה הימים" ובו לחנים חדשים לשירים מאת לאה גולדברג. בשנת 2015 יצא לאור אלבומם החמישי "של בני תמותה" ובו לחנים לשירים מתוך הספר "אביבה לא" מאת שמעון אדף. קטב מרירי - 2008 את הלילה שלך מרגיעים - 2009 על חורבות האביב - 2010 קסמים לסבל - 2011 באלה הימים - שמונה שירים מאת לאה גולדברג - 2012 של בני תמותה - שירים מתוך הספר "אביבה-לא" מאת שמעון אדף - 2015 קטב מרירי, ברשת החברתית פייסבוק קטב מרירי, באתר שירונט קטב מרירי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קטב מרירי, באתר ספוטיפיי קטב מרירי, באתר MusicBrainz (באנגלית) קטב מרירי, באתר דיזר קטב מרירי, באתר Discogs (באנגלית) קטב מרירי, דף שער בספרייה הלאומית קטב מרירי, באתר בנדקמפ קטב מרירי, באתר טיידל (באנגלית) עינב שיף‏, חולצים שד, באתר וואלה, 9 במאי 2008 ארז שוייצר, עכבר העיר אונליין, מי מפחד מאוונגרד יהודי, באתר הארץ, 27 ביולי 2008 ליהיא לסלו, מוזיקת המקרה: פרוייקט קטב מרירי, באתר nrg‏, 25 ביוני 2008 מיוחד: קטב מרירי - "שבע שורות על פלא הירקון", באתר וואלה, 8 בפברואר 2010 אורי זר אביב, על חורבות האביב: ריאיון עם להקת קטב מרירי, טיימאאוט תל אביב, 15 ביולי 2010 בן שלו, השקד אכן פורח, באתר הארץ, 19 ביוני 2012
רוזליה לומברדו

רוזליה לומברדו (באיטלקית: Rosalia Lombardo; ידועה גם כ"היפהפייה הנרדמת של הקטקומבות של הקפוצ'ינים") הייתה ילדה איטלקית שנולדה בשנת 1918 בפלרמו, סיציליה. היא נפטרה מדלקת ריאות בשנת 1920. גנרל לומברדו, אביה של רוזליה שהתאבל על מותה פנה אל אלפרדו סלפיה, חונט מפורסם, וביקש ממנו שיחנוט אותה. גופתה הייתה אחת הגופות האחרונות שהתקבלו לקטקומבות של מנזר הקפוצ'ינים של פלרמו בסיציליה. הודות לטכניקות החניטה של סלפיה נשמר הגוף היטב. צילום רנטגן של הגופה מראה שכל האיברים נשמרו ללא פגע. גופתה של רוזליה לומברדו נשמרה בקפלה קטנה יחד עם עוד שני תינוקות חנוטים, בתוך תיבה סגורה בזכוכית המונחת על שיש. תצלום מ-2009 של נשיונל ג'יאוגרפיק מראה סימנים של התפרקות, ובעיקר שינויי צבע מתוך מטרה לטפל בבעיות הללו הועברה המומיה למקום אחר, יבש יותר, וארון המתים המקורי שלה הוצב במקום אטום הרמטית עם חנקן, כדי למנוע ריקבון. מומייתה של רוזליה היא אחת הגופות השמורות ביותר בקטקומבות. לאחרונה התגלו טכניקות החניטה של סלפיה בזיכרונותיו הכתובים בכתב ידו. סלפיה החליף את דמה של הילדה בנוזל עשוי פורמלין כדי להרוג את החיידקים, אלכוהול כדי לייבש את הגוף, גליצרין כדי למנוע ייבוש-יתר, חומצה סליצילית להרוג פטריות ומלחי אבץ כדי להקשות את הגופה. מדיה וקבצים בנושא רוזליה לומברדו בוויקישיתוף רוזליה לומברדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הצילום של נשיונל ג'יאוגרפיק Metapress | A Fast Growing Resource for Young Entrepreneurs, Metapress, ‏2017-12-14 (באנגלית)
קימל אשכולות אדריכלים

קימל אשכולות הוא משרד אדריכלים ישראלי האחראי לתכנון פרויקטים ציבוריים ופרטיים רבים בישראל. משרד האדריכלים קימל אשכולות נוסד בתל אביב בשנת 1986 על ידי איתן קימל ומיכל קימל-אשכולות. בשנים הראשונות להקמתו המשרד השתתף בתכנון שיקומה והתחדשותה של שכונת נווה צדק ההיסטורית בתל אביב. במהלך השנים קימל אשכולות זכו במספר תחרויות אדריכלים לאומיות לתכנון מבני ציבור מרכזיים בישראל, ביניהן: הרחבת קריית הממשלה בירושלים, מרכז דוידסון בירושלים, מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב, והיכל הזיכרון הלאומי לחללי מערכות ישראל בהר הרצל. ב-2011 קימל אשכולות זכו בפרס רכטר לאדריכלות על תכנון בית הלוחם באר שבע כ”דוגמה חשובה לתכנון אדריכלי של סביבה נגישה לבעלי מוגבלויות מסוגים שונים”. שופטי הפרס העירו על המבנה כי הוא ”מציג מצויינות אדריכלית החל מהכלל ועד הפרט ומהווה דוגמה חשובה לתכנון אדריכלי של סביבה נגישה לבעלי מוגבלויות מסוגים שונים”. מנגד ספג התכנון ביקורת על שהבניין מנוכר לסביבתו המדברית, ידרוש מיזוג אוויר לאורך כל ימות השנה ובולט בו חסרונם של חללי חוץ מוגנים. בית הלוחם זכה בפרס עמותת "אות העיצוב" (המשותפת למספר ארגוני אדריכלים) לשנת 2011. הפרויקט גם זכה בתואר "פרויקט השנה" בתחרות של כתב-העת "אדריכלות ישראלית" והאיחוד האירופי. בשנת 2012 פורסם כי משרד קימל אשכולות, יחד עם האדריכלים ניצן קלוש ולירן צ'צ'יק, זכו בתחרות לתכנון בניין חדש לעיריית נתניה. קימל אשכולות זכו בפרס רוקח לאדריכלות בשנת 1993 על תכנון ארבעה בנייני מגורים בשכונת נווה צדק. משכן אוספי הטבע הלאומיים ע"ש שטיינהרדט אתר האינטרנט הרשמי של קימל אשכולות אדריכלים מיכאל יעקובסון, קימל-אשכולות זכו בפרס רכטר, באתר Xnet‏, 19 ביולי 2011 מיכאל יעקובסון: סקירה על הקמת בניין מוזיאון אוספי הטבע באוניברסיטת תל אביב, באתר 'חלון אחורי', 16 באפריל 2016 מיכאל יעקובסון, תיבת נח עומדת להיפתח: מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט בתל אביב, באתר Xnet‏, 24 במרץ 2017 מיכאל יעקובסון, מרכז ענק לאוטיזם יקום בבאר שבע: "הגיע הזמן שעירייה תקח אחריות", באתר Xnet‏, 4 במאי 2019 רנית נחום-הלוי, עיריית ירושלים אישרה את תכנית קריית הממשלה: הקרייה תצמח ל-372 אלף מ"ר, באתר TheMarker‏, 15 בדצמבר 2011 Davidson Center. Architectural Records נועם דביר, תוכנית היכל הזיכרון: קיר לבנים כמספר הנופלים, באורך 250 מטרים, באתר הארץ, 21 באפריל 2010 אופיר בר-זהר, השרים אישרו הקמת היכל זיכרון בהר הרצל ב-40 מיליון ש', באתר הארץ, 22 באפריל 2012 נועם דביר, פרס רכטר יוענק למשרד "קימל-אשכולות", באתר הארץ, 20 ביולי 2011 נועם דביר, בית הלוחם החדש בבאר שבע מוגן מהחום. מוגן מידי, באתר הארץ, 7 באפריל 2011 נועם דביר, האם בניין עיריית נתניה החדש ישנה את היחס לאזרח?, באתר הארץ, 2 בפברואר 2012
חכירה מימונית

חכירה מימונית (finance lease) או חכירה הונית (capital lease) היא סוג של חכירה הכוללת הסדר מסחרי לפיו: החוכר מקבל נכס לשימושו בתקופת החכירה החוכר משלם סדרת תשלומי חכירה בתמורה לשימוש בנכס המחכיר מרוויח את הריבית המגולמת בתשלומי החכירה בסיום תקופת החכירה החוכר מחזיר את הנכס למחכיר או רוכש את הבעלות על הנכס המחכיר הוא הבעלים החוקי של הנכס לאורך תקופת החכירה, אולם החוכר הוא הנושא בהטבות ובסיכונים הכלכליים הנובעים מהשליטה בנכס. יש לשים לב כי הטיפול החשבונאי בחכירה מימונית יכול להיות שונה מהטיפול החשבונאי בחכירה תפעולית. החל משנת 2008 חברות ישראליות הנסחרות בבורסה נדרשות לדווח על עסקאות ולערוך את הדוחות הכספיים שלהן בהתאם לתקינה החשבונאית הבינלאומית. תקן דיווח כספי בינלאומי 16 (IFRS 16) מסדיר את הטיפול בחכירה מימונית וקובע שחכירה תסווג כחכירה מימונית כאשר הסכם החכירה אינו ניתן לביטול אלא במקרים חריגים, וכאשר ההסכם מקיים את אחד מהבאים: הבעלות על הנכס עוברת לחוכר בתום תקופת החכירה לחוכר קיימת הזדמנות לרכוש את הנכס בתום תקופת החכירה במחיר הזדמנותי תקופת החכירה נפרשת על פני חלק משמעותי מאורך החיים הכלכלי של הנכס (לפי התקינה בארצות הברית 75% לפחות) הערך הנוכחי של תשלומי החכירה משקף באופן מהותי את השווי ההוגן של הנכס המוחכר (לפי התקינה בארצות הברית 90% לפחות) מעצם טבעו הנכס המוחכר יכול לשמש את החוכר מבלי לבצע בו שינויים משמעותיים אף על פי שאינו הבעלים החוקי של הנכס, החוכר שולט במרבית ההטבות הכלכליות ונושא במרבית הסיכונים הנובעים מהבעלות בנכס ולכן עליו לבצע רישום פחת של אותו הנכס בספרים. בנוסף לכך, החוכר מכיר בדוח רווח והפסד בעלויות המימון של החכירה בשיטת הריבית האפקטיבית. המחכיר מכיר ברווח או הפסד אם הערך בספרים שונה מהערך הנוכחי של תשלומי החכירה, ובנוסף לכך זוקף הכנסות מימון הנובעות מהסכם החכירה. למרות היותו הבעלים החוקיים של הנכס, המחכיר אינו מפחית את הנכס במשך תקופת החכירה. כאשר ישות מוכרת נכס וחוכרת אותו בחזרה באופן מיידי היא עשויה לדחות את ההכרה ברווח מהמכירה במקרה שבו החכירה סווגה כחכירה מימונית. ישות לא יכולה להכיר ברווח ממכירה אם הסיכונים והתשואות המשמעותיים הנובעים מהבעלות על הנכס לא עברו לרוכש. בעסקה של מכירה וחכירה חוזרת הישות אינה מאבדת את השליטה על הסיכונים וההטבות הנובעים מהבעלות ולכן הישות צריכה לדחות את הרווח ולהכיר בו על פני תקופת החכירה. חכירה תפעולית חכירה תקן דיווח כספי בינלאומי שכירות
משרד הפנים והתקשורת (יפן)

משרד הפנים והתקשורת (ביפנית: 総務省, תעתיק: סוֹמוּ-שוֹ) הוא משרד ממשלתי בממשלת יפן. המשרד שוכן ברובע צ'יודה שבטוקיו, והוא מפקח על המערכת המנהלית של יפן, ומסדיר את פעילות הממשלות המחוזיות, את הבחירות, את אמצעי התקשורת, את הדואר ואת הלשכה לסטטיסטיקה. המשרד נוסד ב-6 בינואר 2001 על ידי מיזוג בין המשרד לענייני פנים, המשרד הדואר והתקשורת והסוכנות לתיאום ולניהול. שר הפנים והתקשורת הוא חבר בדיאט של יפן, ונכון ל-17 באוגוסט 2015 ממלאת סנאה טקאיצ'י תפקיד זה. תחומי האחריות של משרד הפנים והתקשורת הם: ארגון מנהלי של המדינה. שירותים ציבוריים. המנהל המקומי וכלכלתו. בחירות. טיפול באסונות טבע וצמצום נזקיהם. מידע ותקשורת. שירותי הדואר (על אף ההפרטה בענף). סטטיסטיקה. מזכירות המשרד (大臣官房) הלשכה למשאבי אנוש ולפנסיה (人事恩給局) הלשכה לניהול מנהלי (行政管理局) - אחראית על המערכת המנהלית, ברמה המקומית והארצית. הלשכה להערכת המנהל (行政評価局) - אחראית על הערכת המדיניות וייעוץ למנהל המקומי. הלשכה למנהל מקומי (自治行政局) - פועלת לביזור הממשלה ולסיוע לרשויות מקומיות. כוללת גם את מחלקת הבחירות. הלשכה לכלכלה מקומית (自治財政局) - אחראית למנהל הכלכלי התקין של הרשויות המקומיות והעברת משאבים אליהן. הלשכה למיסוי מקומי (自治税務局) - אחראית למערכת המיסוי ברשויות המקומיות. הלשכה לאסטרטגיית טכנולוגיות מידע ותקשורת (情報通信国際戦略局) - אחראית על תחום אמצעי התקשורת. הלשכה למידע ולתקשורת (情報流通行政局) - אחראית על תחום התקשורת. הלשכה לסטטיסטיקה (統計局) מדיה וקבצים בנושא משרד הפנים והתקשורת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד הפנים והתקשורת (ביפנית) משרד הפנים והתקשורת, ברשת החברתית פייסבוק משרד הפנים והתקשורת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד הפנים והתקשורת, ברשת החברתית אינסטגרם משרד הפנים והתקשורת, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר משרד הפנים והתקשורת (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משרד המשפטים (יפן)

משרד המשפטים (ביפנית: 法務省, תעתיק: הוֹמוּ-שוֹ) הוא משרד בממשלת יפן האחראי על המשפט ביפן. המשרד נוסד ב-1871, שנתיים לאחר רסטורציית מייג'י, אך תפקידיו השתנו תחת חוקת יפן ב-1952. סמכויות המשרד כוללות ניהול של הרשות השופטת ושל מערכת העונשין של יפן. הוא מייצג את ממשלת יפן בליטיגציה וכמו כן אחראי על רישום התושבים והנכסים במדינה. משרד המשפטים אף אחראי על הוועדה לבחינות לשכת עורכי הדין, על הוועדה לביטחון הציבור ועל סוכנות המודיעין וביטחון הציבור. אף על פי שהתביעה האזרחית שייכת למשרד המשפטים מבחינה מנהלית, התביעה אינה נתונה תחת סמכות המשרד. שר המשפטים הוא חבר בדיאט של יפן וממונה על ידי ראש הממשלה. נכון ל-17 באוגוסט 2015 ממלא יוקיו קמיקאווה תפקיד זה. מדיה וקבצים בנושא משרד המשפטים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד המשפטים (ביפנית) משרד המשפטים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד המשפטים, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר משרד המשפטים (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלסאון תעשיות

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] פלסאון תעשיות בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייצור ושיווק מוצרים מפלסטיק בתחום אביזרי חיבור לצנרת להובלת מים וגז, מוצרים לענף הלול ומוצרים סניטריים. החברה היא אחת הגדולות בתעשיית הפלסטיק בישראל. החברה נוסדה ב-1964 בקיבוץ מעגן מיכאל ובו ממוקם עד היום מפעל הייצור העיקרי של החברה. אתרי ייצור אחרים הם בקיבוץ כברי על ידי חברת הבת ריאון, וחברות בת הפועלות באיטליה, הודו, גרמניה, ברזיל ובארצות הברית. החברה רשמה הכנסות של כ-979 מיליון ש"ח ב-2013 והציגה רווח תפעולי של כ-103 מיליון ש"ח ורווח נקי של כ-100 מיליון ש"ח. מרבית מכירות החברה הן לייצוא (833 מיליון ש"ח ב-2012), בעיקר לאירופה. חומרי הגלם העיקריים הם פוליפרופילן ופוליאתילן שמיובאים ברובם. מפעל פלסאון הוקם במעגן מיכאל כמפעל הזרקת פלסטיק. ההחלטה על הקמת מפעל בתחום הפלסטיק נבעה מרצון הקיבוץ להקים מפעל בו יוכלו לעבוד חברי הקיבוץ המבוגרים או אלו שאינם כשירים לעבודה פיזית מאומצת, מבלי שיצטרכו לעבור הכשרה ארוכה ולהפעילו עם כוח אדם קטן יחסית. מנהל המפעל הראשון היה יצחק (איציק) קנטור, והמוצרים העיקריים היו מכלי הדחה, פחי אשפה וארגזים מפלסטיק. בדצמבר 1997 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ונכון לשנת 2016 כ-69% מהמניות מוחזקות בידי קיבוץ מעגן מיכאל והשאר בידי הציבור ובידי גופים מוסדיים. החברה היא אחת מחמש החברות הקיבוציות הגדולות ביותר. אתר האינטרנט הרשמי של פלסאון תעשיות פלסאון תעשיות בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב פלסאון תעשיות בע"מ, באתר "מאיה" פלסאון תעשיות בע"מ, באתר גלובס פלסאון תעשיות, באתר Crunchbase (באנגלית) שמואל מן, מפעל במעגן מיכאל שהוקם למתן תעסוקה לקשישים -מצטיין בייצור ובייצוא, מעריב, 2 במרץ 1967 חגי עמית, המפעל של הניאגרות שווה כמעט מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2012 פלסאון תעשיות בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה. דוח תקופתי ושנתי לשנת 2015, עמוד 39, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך