laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Sinatra & Company

Sinatra & Company הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-57 של סינטרה וה- 30 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1971. בשנת 1969 החל סינטרה להקליט את האלבום השני שלו עם אנטוניו קרלוס ז'ובים. מסיבות שאינן ידועות החליטה חברת רפרייז לא להוציא את כל עשרת השירים שהוקלטו. במקום זאת שבעה שירים נבחרו והם מופיעים על צידו הראשון של האלבום שמוקדש כולו לסגנון הבוסה נובה. סגנון השירים שונה מהאלבום הקודם בו שיתפו השנים פעולה Francis Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim. המפיק המוזיקלי אומיר דאודטו, ארגן את השירים בצורה חופשית, קלילה ורגועה יותר מזו של המפיק הקודם, קלאוס אוגרמן. את חלקו השני של האלבום הפיק דון קוסטה והוא כולל בתוכו שני שירים של ג'ון דנוור, כל השירים הם בסגנון הפופ הקלאסי. דבר זה יצר ניגוד מוחלט לסגנון הבוסה נובה שבצידו הראשון וכמה מבקרי מוזיקה טענו כי אלבום זה הוא למעשה איחוד של שני אלבומים שונים. לסברת אותם מבקרים, איכות השירים שבידי חברת רפרייז לא הספיקה כדי ליצור שני אלבומים בסגנונות שונים, דבר שאילץ אותם לאחדם לכדי לאלבום אחד. פרנק סינטרה - קולות אנטוניו קרלוס ז'ובים - גיטרה, קולות רקע דון קוסטה - מפיק מוזיקלי, מנצח (שירים 8–14) אומיר דאודטו - מפיק מוזיקלי (שירים 1–7) מוריס סטולוף - מנצח (שירים 1–7) Drinking Water Someone to Light up My Life Triste Don't Ever Go Away This Happy Madness Wave One Note Samba I Will Drink the Wine They Long to Be Close to You Sunrise in the Morning Bein' Green My Sweet Lady Leaving on a Jet Plane Lady Day מידע על האלבום Sinatra & Company באתר MusicBrainz האלבום Sinatra & Company באתר Discogs
הר סולימאן

הר סולימאן (בקירגיזית: Сулаймантоо; באוזבקית: Sulaymon tog) הוא הר המתנשא בליבה של העיר אוש שבעמק פרגנה במערב קירגיזסטן. ההר ידוע גם בכינויים "כס סולימאן", "סלע סולימאן" או "כתר סולימאן", על שמו של הנביא סולימאן, הוא המלך שלמה, שלפי המסורת קבור בו. לפי מסורת נוספת הנביא מוחמד התפלל במקום. בשנת 2009 הוכרז הר סולימאן כאתר מורשת עולמית. סולימאן הוא הר סלעי וצחיח שצורתו בבסיסו היא כשל מעוין. אורכו של ההר ממזרח למערב הוא קילומטר וחצי, ורוחבו מצפון לדרום הוא 800 מטרים. ההר בן חמש הפסגות מתנשא לגובה של 1,175 מטר מעל פני הים, והוא צופה על העיר שמסביבו מגובה של כ-250 מטר. כביש סלול מטפס אל חלקו המרכזי של ההר. על ההר, ובמיוחד בצידו המזרחי, התגלו 101 ריכוזים של פטרוגליפים, המתארים בעלי חיים, בני אדם, דרקונים, צורות גאומטריות וגרמי שמים כמו השמש והירח. יצירות אלה של אמנות סלע מתוארכות לתחילת היישוב במקום בתקופת הברונזה האמצעית. בהיותו הר בודד, סימן הר סולימאן את מיקומה של העיר אוש בליבו של עמק פרגנה, והיה מעין מגדלור יבשתי לבאים אליה בדרך המשי. ההר היה למקום עלייה לרגל כבר לפני 1500 שנים, דהיינו זמן רב לפני הגעת האסלאם לאזור, והפולחן הנוהג במקום מערב יסודות מוסלמים עם יסודות קדם-מוסלמים. על ההר קמו שבעה-עשר מקומות פולחן הנמצאים עדיין בשימוש והמחוברים זה לזה בשבילים, ומקומות נוספים רבים שננטשו. מכיוונים מסוימים מזכיר ההר אשה הרה כורעת, וייתכן שדימוי זה הוליד את המסורת כי נשים שלא הצליחו ללדת, יזכו בילד אם יפקדו את המקום. עוד גורסת המסורת כי נשים הרות ילדו ילד בריא אם יבקרו בו. נוסף על סגולות אלה, יוחסה להר הקדוש היכולת לרפא כאבי ראש וכאבי גב ולהעניק אריכות ימים. האתר הידוע ביותר על ההר הוא "מסגד תח'ת-א סולימאן" ("כס שלמה") או "בית באבור", שראשיתו בשנת 1497, כאשר באבור, מלך פרגנה ולימים מייסד האימפריה המוגולית, הקים לעצמו בקתה ומסגד פרטי על פסגתו המזרחית של ההר (מסומן על ידי הדגל על הפסגה הימנית שבתמונה בתבנית). עם השנים השתלבו המסורות אודות סולימאן ובאבור. המבנה חרב ברעידת אדמה בשנת 1853 אך נבנה מחדש. בשנות ה-60 של המאה העשרים נהרס המבנה בהתפוצצות מסתורית, שיש המייחסים אותה למשטר הסובייטי שביקש להילחם במעמדו הקדוש של ההר, והוקם שוב לאחר עצמאות קירגיזסטן ב-1991. בנוסף שוכן על ההר מוזיאון להיסטוריה ולתרבות שנחצב בדופן ההר (הפסגה השנייה משמאל בתמונה בתבנית) בתקופה הסובייטית (הכביש העולה להר מוביל אליו ושם הוא מסתיים). למרגלותיו המזרחיות של ההר שוכנים בית קברות מוסלמי, מוזיאון לתולדות דרך המשי, המאוזוליאום של אסף בן ברכיה (יועץ למלך שלמה, לפי המסורת המוסלמית) ומסגד רבאט עבדוללה ח'אן. מדיה וקבצים בנושא הר סולימאן בוויקישיתוף תיאור קצר של המאוזוליאום. ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא קירגיזסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Ol' Blue Eyes Is Back

Ol’ Blue Eyes Is Back הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-58 של סינטרה וה-31 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1973. את האלבום הפיקו (וגם ניצחו על התזמורת) דון קוסטה וגורדון ג'קינס. לאחר פרישה קצרה חזר סינטרה להקליט אלבום, שנשא את השם המתאים לקאמבאק. האלבום יצא לאור ובעזרתו של מסע פרסום נרחב, זכה להצלחה מרשימה במצעדי המכירות הבריטי והאמריקאי. בניגוד לסדרת האלבומים האחרונה של סינטרה, Sinatra & Company, Watertown, A Man Alone, My Way. באלבום זה לא הייתה כל השפעה לסגנון הרוק. המפיקים דון קוסטה וגורדון ג'קינס יצרו אלבום פופ קלאסי כאלבומיו המוקדמים יותר מתחילת שנות ה-60. בעקבות האלבום והצלחתו צולמה תוכנית טלוויזיה מיוחדת שנשא את אותו השם, התוכנית הייתה מועמדת לשני פרסי אמי. מתוכנית זו זכורה במיוחד ההופעה המשותפת של סינטרה עם ג'ין קלי, 27 שנה לאחר שיתוף הפעולה ביניהם בסרט הרימו עוגן. מידע על האלבום Ol' Blue Eyes Is Back באתר MusicBrainz האלבום Ol' Blue Eyes Is Back באתר Discogs
פרדי קוקס

פרדריק ג'יימס ארתור "פרדי" קוקס (אנגלית: Frederick James Arthur "Freddie" Cox;‏ 1 בנובמבר 1920 - 7 באוגוסט 1973) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי. קוקס נולד ברדינג שבברקשייר, והחל את הקריירה שלו במספר מועדונים זוטרים לפני שהצטרף לטוטנהאם הוטספר ב-1938 כשחקן חובב. הוא שיחק בדרך כלל בעמדת הקיצוני הימני, וערך את הופעת הבכורה שלו בטוטנהאם במשחק הליגה השנייה מול סוונסי טאון בנובמבר 1938. זמן קצר לאחר שצורף לסגל הבכיר של טוטנהאם פרצה מלחמת העולם השנייה, וכל תחרויות הכדורגל הושהו. הוא שירת כטייס קרב עבור חיל האוויר המלכותי (בזמנו הפנוי השתתף כשחקן אורח במשחקי המועדון המקומי רדינג), וקיבל את אות ההצטיינות Distinguished Flying Cross. לאחר תום המלחמה הוא חזר לטוטנהאם, ושיחק שם במשך שלוש עונות נוספות. בספטמבר 1949 הוא עבר לארסנל, המועדון היריב בדרבי של צפון לונדון, תמורת סכום של 12,000 לירות שטרלינג. קוקס ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל כבר ב-7 בספטמבר, במשחק מול וסט ברומיץ' אלביון, והפך לשחקן הרכב קבוע במועדונו החדש. מאמציו על המגרש התבטאו בצורה טובה יותר בגביע ה-FA. בחצי הגמר מול צ'לסי הוא הבקיע את השער הראשון בתיקו 2 - 2, והבקיע את השער היחיד בניצחון של ארסנל במשחק החוזר. במשחק הגמר מול ליברפול הוא בישל את השער היחיד במשחק לרג' לואיס, שהקנה לארסנל את התואר. שנתיים לאחר מכן הוא מילא תפקיד חשוב בחצי גמר גביע ה-FA, גם כן מול צ'לסי, בו הבקיע את השער היחיד בתיקו 1 - 1 במשחק הראשון, ושניים מתוך שלושה בניצחון 3 - 0 במשחק החוזר. אולם, משחק הגמר הסתיים בהפסד 0 -1 לניוקאסל יונייטד, בין השאר בשל פציעתם של שחקנים אחדים והרחקתו של וולי ברנס במהלך המשחק. למרות הצלחותיו בגביע הוא לא היה שחקן הרכב קבוע בליגה; הוא התמודד על מקומו בהרכב מול איאן מקפירסון, ומאוחר יותר מול השחקן הצעיר ארתור מילטון. בעונת האליפות 1952/1953 הוא השתתף בתשעה משחקי ליגה בלבד עבור ארסנל, החליט לעזוב את המועדון והצטרף לווסט ברומיץ' אלביון בתפקיד מאמן-שחקן. קוקס השתתף בארבעה משחקים בלבד במדי וסט ברומיץ', ולאחר מכן היה אחד מעוזריו של ויק בקינגהאם בצוות האימון. ב-1956 הוא החל לאמן את בורנמות' מהליגה השלישית הדרומית. בורנמות' שיחקה באופן יציב בליגה, והפתיעה רבים כשגברה על טוטנהאם הוטספר בגביע ה-FA בעונת 1956/1957. ב-1958 הוא הצטרף לפורטסמות' בתפקיד המאמן, אך זכה להצלחה פחותה כשהמועדון ירד מהליגה הראשונה בעונתו הראשונה. הוא פוטר מהמועדון בפברואר 1961. הוא הצטרף לג'ילינגהאם מהליגה הרביעית ב-1962 לאחר תקופה קצרה שבה לא עבד, והוביל את המועדון למקום החמישי כשהוא מחמיץ את העלייה לליגה השלישית בגלל הפרש שערים. הוא הנהיג בג'ילינגהאם משחק הגנתי ממושמע, ובעונה שלאחר מכן (1963/1964) הוביל את המועדון למקום הראשון ולהעפלה לליגה השלישית. רמת המשחק של המועדון בתחילת העונה שלאחר מכן הייתה טובה, אך היא נחלשה בהמשך והמועדון סיים את העונה במקום השביעי. קוקס התפטר זמן קצר לפני חג המולד של 1965 וחזר לבורנמות', גם כן בליגה השלישית. הישגו הטוב ביותר בקדנציה השנייה בבורנמות' היה המקום הרביעי בעונת 1968/1969, אך בסיום עונת 1969/1970 ירד המועדון מהליגה. קוקס פוטר באותו קיץ, ולא עבד יותר כמאמן. בין פיטוריו מבורנמות' למותו ב-1973 הוא ניהל את החנות המשפחתית לממכר עיתונים. פרדי קוקס, באתר FootballDatabase.eu
מנהרת תשתיות

מנהרת תשתיות היא מנהרה המיועדת להנחת תשתיות תת-קרקעיות. שיטה זו מאפשרת הטמנת מכלול תשתיות במנהרה משותפת. המנהרה עשויה ממובל בטון (צינור או קופסה מאורכת) ועשויות להתרכז בה תשתיות מסוגים שונים כדוגמת צנרת מים, ביוב או ניקוז, וכבלי חשמל, טלפון, תשתית לרמזורים ועוד. קלות תפעול ובקרה על התשתית הקיימת נגישות לצנרת ותשתיות אחרות איתור תקלות וכשלים המאפשר היערכות מתאימה בזמן אמת תוואי לתשתית עתידית וקלות השמתה מתן מענה לתקלות ללא צורך ב"פתיחת כביש" וחסימת עורקי תחבורה הטמנת המנהרה מאפשרת בנייה עתידית מעלייה צמצום דליפות בצנרת (לדוגמה בהולכת מים) וחסכון לטווח הקצר והארוך צנרת בדחיקה - בשיטה זו, מוחדר צינור באמצעות בוכנות הידראוליות (ג'קים) אל מעבה הקרקע. אלמנטים טרומיים של חלקי המנהרה, ידחקו (ידחפו) בכח כנגד קיר בולם, האחד אחרי השני, כך שיחדיו יצרו מנהרה להעברת תשתיות. Cut and Cover - שיטה זו מיועדת להטמנת מנהרת תשתיות, מתחת לציר תנועה קיים. חפירה והטמנה - שיטה זו מאפשרת הטמנת מנהרה בשטח פתוח, באמצעות כלים הנדסיים מכניים (ציוד עבודות עפר). בתחילה תחפר תעלה אורכית ולאחר מכן יונחו בה אלמנטי המנהרה (אלמנטים טרומיים או יצוקים באתר). בניית מנהרות תשתית בישראל הפכה נפוצה יותר בעשור הראשון של המאה ה-21, כחלק מפרויקטי הסדרה ואחזקת תשתיות. דוגמאות לפרויקטים: חיפה - חברת יפה נוף, ביצעה עבור עיריית חיפה מנהרת תשתיות בעיר התחתית, ברחוב העצמאות. המנהרה מחליפה תשתיות וותיקות שתחזוקתן גבוהה, כמו גם תשתיות עתידיות (רכבת קלה, מערכת רמזורים ועוד). נתניה - חברת מי נתניה ביצעה עבור עיריית נתניה מנהרת תשתיות מתחת לכביש מספר 2. המנהרה בוצעה בשיטת הדחיקה ובתוכה הושחלו צנרת ביוב ומים. מחפר כווני מדיה וקבצים בנושא מנהרת תשתיות בוויקישיתוף מנהרת תשתיות מתחת לכביש 2 (בשיטת הדחיקה) מנהרת תשתיות (בשיטת Cut&Cover) מיכאל יעקובסון, המנהרה הסודית: לחצות את אוניברסיטת ת"א מתחת לאדמה, באתר Xnet‏, 3 בדצמבר 2012 אורן אלדר, עמודי מודעות תמימים בתל אביב מסתירים עולם שלם של מנהרות, באתר הארץ, 6 במרץ 2024
52 (מספר)

52 (במילים בלשון זכר: חמישים ושניים; בלשון נקבה: חמישים ושתיים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 51 ולפני 53. 52 הוא מספר זוגי, מספר חסר, מספר דקגונאלי ומספר בלתי נגיע. 52 הוא מספר בל החמישי. 52 הוא המספר האטומי של היסוד הכימי טלור. כרום-52 (24 פרוטונים ו-28 נייטרונים) הוא האיזוטופ הנפוץ של כרום בטבע. B-52 (בשמו המלא B-52 Stratofortress: מבצר הסטרטוספירה) - מפציץ כבד, מתוצרת חברת בואינג האמריקנית. Jagdgeschwader 52 (בקיצור JG 52) - הייתה כנף מטוסי הקרב הקטלנית ביותר של הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. מרגמה 52 - כלי ירי ארטילרי קצר קנה בקוטר 52 מ"מ, נטען לוע ותלול מסלול לטווחים קצרים יחסית. STS-52 - המשימה ה-13 של קולומביה וה-51 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. MGM-52 Lance (לאנס) - טיל קרקע-קרקע בליסטי המונע בדלק נוזלי תוצרת ארצות הברית. 52 Pick-up הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1986. 52 Olympia הוא סרט קולנוע צרפתי תיעודי משנת 1952. אזור 52 הוא מיקומו של מוצב הפיקוד של פרויקט הסטארגייט, על פי הסרט. בשנה יש 52 שבועות שלמים (52 שבועות הם 364 ימים). אורך השנה בלוח השנה במגילות קומראן הוא בדיוק 52 שבועות. המספר 52 מהווה מרכיב חשוב בלוח השנה של המאיה. רחוב 52 (באנגלית: 52nd Street) הוא רחוב המשתרע ממזרח למערב ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. האלבום השישי של הזמר בילי ג'ואל נקרא בשם "52nd Street". B-52 הוא קוקטייל בשכבות המוכן בשיטת ההצפה. The B-52's היא להקה אמריקנית המתמחה בשירי רוק ופופ והפועלת מסוף שנות ה-70. The B-52's (אלבום) הוא אלבום הבכורה של להקת הגל החדש מאת'נס, ג'ורג'יה, The B-52's. Bee 52 הוא משחק מחשב ששווק על ידי נינטנדו בשנת 1992. בפסנתר יש 52 קלידים לבנים. בחפיסת משחק קלפים יש 52 קלפים שונים (ללא ג'וקרים). 52 הוא קידומת החיוג הבינלאומי של מקסיקו. גדוד 52 - גדוד בצה"ל. מספרי החולצה של הכדורסלנים גרג אודן ובראד מילר הוא 52. M52 בקטלוג מסיה הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים קסיופאה. בקוד ASCII, התו ה- 52 הוא 4 (מספר). לווייתן ה-52 הרץ - לווייתן ייחודי שקורא בתדירות של 52 הרץ. מדיה וקבצים בנושא 52 בוויקישיתוף על המספר 52 באתר wisdomportal
מוסדות כלל חסידיים

מוסדות כלל חסידיים הם קבוצת מוסדות תורניים (ישיבות ותלמודי תורה לבנים, בתי ספר וסמינרים לבנות), המיועדים עבור הציבור החסידי חרדי מחצרות חסידיות קטנות שאין באפשרותן להקים מוסדות משל עצמם. תופעת המוסדות הכלל חסידיים החלה בתחילת שנות התשעים, הורים לבחורי ישיבות מחצרות חסידיות בינוניות וקטנות חיפשו לעצמם מסגרות חינוכיות שאינן משתייכת לקבוצה חסידית מוגדרת (לדוגמה גור, ויז'ניץ וכדומה) או לציבור הליטאי, והקימו ישיבות 'כלל חסידיות'. בין הישיבות הראשונות ניתן למנות את ישיבת טשיבין, ישיבת חכמי לובלין, ישיבת חזון נחום וישיבת נזר התורה. ברבות השנים, ולאור הצלחת הרעיון, עקב כך שלישיבות אלו היו פחות מחויבויות קהילתיות מצומצמות, החלו להיווסד תלמודי תורה, בתי ספר וסמינרים 'כלל חסידיים' לבנות כמעט בכל ריכוזי היהדות החרדית, ברבים מן המקרים נפתחו המוסדות תחת אותו שם ("תלמוד תורה כלל חסידי" למשל) ללא קשר ניהולי בין המוסדות. הצלחת המוסדות גרמה לכך שאף חסידים מקבוצות שלהן מוסדות משל עצמן, העדיפו לעיתים את המסגרות הכלל חסידיות.
MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA

השחקן המצטיין במשחק האולסטאר של ה-NBA על שם קובי בראיינט (באנגלית: NBA All-Star Game Kobe Bryant Most Valuable Player) הוא פרס שנתי מטעם ליגת ה-NBA המחולק לשחקן שקיבל את מירב הקולות בתור המצטיין במשחק האולסטאר של ה-NBA. הפרס נוסד בעונת 1953, כאשר פקידי ה-NBA החליטו לציין MVP בכל שנה. לאחר היווסדותו, נבחרו גם השחקנים המצטיינים של שני משחקי האולסטאר שקדמו לו ב-1951 (אד מקאולי) וב-1952 (פול אריזין). ההצבעה מנוהלת על ידי חברי פאנל תקשורתי, המצביעים ל-MVP שלהם במשחק. השחקן שקיבל את מירב הקולות זוכה בתואר. ב-1999 לא נבחר MVP מאחר שמשחק האולסטאר התבטל מכיוון שהליגה הושבתה. בוב פטיט וקובי בראיינט זכו בתואר 4 פעמים. אוסקר רוברטסון, מייקל ג'ורדן, שאקיל אוניל ולברון ג'יימס זכו בתואר 3 פעמים כל אחד. בוב קוזי, ג'וליוס ארווינג, אייזיאה תומאס, מג'יק ג'ונסון, קארל מלון, אלן אייברסון, ראסל וסטברוק וקווין דוראנט זכו בתואר פעמיים כל אחד. לברון ג'יימס שזכה בתואר ב-2006 כשהוא בן 21, הוא השחקן הצעיר ביותר שזכה בו. בארבעה מקרים שני שחקנים זכו בתואר - אלג'ין ביילור ופטיט ב-1959, ג'ון סטוקטון ומלון ב-1993, טים דאנקן ואוניל ב-2000 ובראיינט ואוניל ב-2009. אוניל הוא היחיד שזכה פעמיים בתואר משותף. לקבוצת לוס אנג'לס לייקרס היו אחת עשרה זכיות ולבוסטון סלטיקס תשעה. יאניס אדטוקומבו היווני, הוא השחקן היחיד שזכה בפרס עד כה שאינו מחזיק באזרחות אמריקאית. בפברואר 2020 הודיע קומישינר ה-NBA אדם סילבר על שינוי שם הפרס ל-"MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA על שם קובי בראיינט", כהוקרה לשחקן אשר נהרג מספר שבועות קודם לכן. תוצאות כל משחקי האולסטאר באתר ה-NBA .Steve Popper (1998-02-05). "N.B.A. All-Star Weekend; Macauley's '51 All-Star Honors Came Late (but He's Not Complaining)". The New York Times. Retrieved on 2008-07-23 Howard-Cooper, Scott (1990-02-12). "East Stars Put It Together, but Magic Has Hardware Pro basketball: Laker guard earns MVP in losing effort as rest of his West teammates are shut down, 130-113". Los Angeles Times. Retrieved on 2008-07-23. Steele, David (December 9, 1998). "NBA Drops All-Stars – What's Left? February game in Philly latest casualty of lockout". San Francisco Chronicle. Hearst Communications Inc. Retrieved on December 17, 2008. .King-Sized Rally Propels East to Victory". NBA.com. Turner Sports Interactive, Inc. Retrieved on 2009-04-25" פרס ה-MVP של האולסטאר ייקרא על שמו של בראיינט, באתר לוס אנג'לס טיימס, 15 בפברואר 2020
המנון גאורגיה

חירות (בגאורגית: თავისუფლება, תאוויסוּפּלובָּה) הוא ההמנון הלאומי של גאורגיה. ההמנון אומץ בשנת 2004 יחד עם דגל לאומי חדש וסמל חדש. שינוי סמליה הלאומיים של גאורגיה היה בעקבות מהפכת הוורדים, הפיכה בשלטון בגאורגיה שנעשתה ללא שפיכות דמים. הפזמון נלקח מהאופרות הגאורגיות אבשלום ואתרי ודאיסי ("רדת הלילה"), שהולחנו על ידי המלחין הגאורגי, זכריה פליאשווילי. מילות ההמנון נכתבו על ידי דוד מאר'ראדזה (დავით მაღრაძე). ההמנון הגאורגי החדש אומץ על ידי הפרלמנט של גאורגיה ב-20 במאי 2004, חמישה חודשים בדיוק לאחר הורדתו של אדוארד שוורדנדזה מהשלטון בגאורגיה. הצעת החוק לשינוי ההמנון הוצעה לראשונה בכינוס המושב הפרלמנטרי השישי ב-22 באפריל 2004, על ידי שר התרבות, גיאורגי גאבאשווילי והפזמון הושמע לנציגים מיד אחר כך. ההמנון החדש, תאוויסובלובה, החליף את ההמנון הקודם של גאורגיה, דידיבָּה זֶצית קוּרתחֶאוּלס (დიდება ზეცით კურთხეულს), שהיה ההמנון של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, רפובליקה עצמאית של גאורגיה שנתקיימה בין השנים 1918-1921, ואומצה שוב עם הכרזת העצמאות של גאורגיה בשנת 1990. ההמנון החדש הפך לפופולרי יותר מקודמו שמילותיו היו ארכאיות יותר והיה קשה יותר לזכור. דגל גאורגיה סמל גאורגיה מדיה וקבצים בנושא המנון גאורגיה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון גאורגיה" באתר מיוזיק בריינז סמלי המדינה באתר נשיא גאורגיה (באנגלית)
פייטרו אורסאולו הראשון

פייטרו אורסאולו הראשון (באיטלקית: Pietro I Orseolo, בלטינית: Peter Urseolus - פטרוס אורסאולוס; 928–978) היה הדוכס ה-23 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 976–978. לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי על ידי הכנסייה הקתולית. פייטרו נולד ליד אודין שבאיטליה לאחת ממשפחות האצולה של ונציה. בהיותו בן 20 מונה לתפקיד מפקד הצי של לה סרניסימה, והצטיין בתפקידו ובמאבקו בשודדי הים מאזור דלמטיה אשר פגעו בסחר הוונציאני. בשנת 976 מרדו תושבי ונציה כנגד הדוג'ה פייטרו קאנדיאנו הרביעי והציתו את ארמונו בעודו בתוכו, וזאת בשל חששם מהפכת רפובליקת ונציה למונרכיה. על פי דבריו של פטרוד דאמיאני, פייטרו אורסאולו עצמו עמד בראש המורדים בדוג'ה. לאחר ההפיכה נבחר פייטרו לתפקיד הדוג'ה. בהיותו דוג'ה שיקם פייטרו את העיר שנפגעה בשריפה, החזיר את הסדר לעיר, והפגין נדיבות רבה כלפי אלמנתו של קנאדיאנו. כמו כן פייטרו בנה בתי חולים, בתי יתומים, משכן לאלמנות ומבנים לעולי רגל. פייטרו אורסאולו השתמש בכספו שלו לשקם את ארמון הדוג'ה ואת בזיליקת מרקוס הקדוש שנהרסו בשריפה. שנתיים לאחר מינויו, ב-1 בספטמבר 978, עזב פייטרו אורסאולו במפתיע את העיר (מבלי אפילו לעדכן את אשתו וילדיו) על מנת להצטרף למנזר הבנדיקטיני בסן-מישל-דה קושה בפראדה שבדרום צרפת. בהיותו במנזר חיי פייטרו אורסאולו חיי צניעות, והתנתק מכל מגע עם החברה הוונציאנית. לאחר מספר שנים במנזר, עזב גם אותו והחל לגור כנזיר בודד ביערות בקרבת המנזר, שם נפטר כשבע שנים לאחר מכן. הוא נקבר במנזר בפראדה. למעלה מארבעים שנה לאחר מותו הכריז הגמון מקומי על היות פייטרו אורסאולו מבורך. בשנת 1731 הוא הוכרז כקדוש רשמית על ידי הכנסייה הקתולית, והאפיפיור גרגוריוס ה-12 קבע את יום חגו ב-14 בינואר. בועידת ותיקן השנייה הועבר יום חגו ל-10 בינואר - יום פטירתו. קורות חייו של פייטראו אורסאולו, האנציקלופדיה הקתולית קורות חייו של פייטרו אורסאולו (באיטלקית)
רבי אפס

רבי אפס היה אמורא ארץ ישראלי מהדור הראשון של האמוראים (בסביבות שנת 225). רבי אפס היה מבית דינו של רבי יהודה הנשיא. במדרש מובא כי רבי מינה אותו לכתוב מכתב לאנטונינוס, והרב היימן מסיק מכך שהוא היה סופרו של רבי יהודה הנשיא. גר בדרום הארץ והוא מכונה בתלמוד הירושלמי רבותינו שבדרום. רבי יהודה הנשיא ציווה לפני מיתתו שימנו את רבי חנינא בר חמא כממלא מקומו בראשות הישיבה, אך הוא סירב ליטול את המשרה כל עוד היה רבי אפס בחיים מכיוון שרבי אפס היה גדול ממנו שתי שנים ומחצה, לכן הוכתר רבי אפס כראש הישיבה לאחר רבי. בתפקיד זה שימש לפחות עשרים שנה, עד פטירתו, ורק אחריו מונה רבי חנינא בר חמא. רבי אושעיא מזכירו פעמים רבות. מתלמידיו היה לוי בר סיסי. הרב אהרן הימן, "רבי אפס", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט בראשית רבה, פרשה ע"ה, פסקה ה' תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ג, עמוד ב' ראו תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ט, עמוד ב': "לוי לרבי אפס מיכף הוה כייף ליה". ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תנין אורינוקו

תנין האורינוקו (שם מדעי: Crocodylus intermedius) הוא מין תנין גדול השרוי בסכנת הכחדה חמורה המצוי במים מתוקים בצפון אמריקה הדרומית, במיוחד בנהר האורינוקו. אורך הבוגרים הוא 3–4.8 מטרים (9.8–15.7 רגל). משקל הנקבות הוא כ-200 ק"ג ומשקל הזכרים הוא כ-380 קילוגרם (840 ליברות). הפרט הגדול ביותר שתועד נורה בשנת 1800 ואורכו היה 6.78 מטרים (22.2 רגל), כאורכו של זכר בוגר של תנין הים. כיום תניני אורינוקו בדרך-כלל לא מגיעים לאורך של יותר מ-5 מטרים (16 רגל). תנין האורינוקו מזוהה על ידי חוטמו הארוך יחסית ועור צהבהב עם פסים חומים כהים. תפוצתו מוגבלת לאגן הניקוז של נהר האורינוקו ובאגן הניקוז של נהר המטה בקולומביה ובוונצואלה. הוא נצפה מספר פעמים באי טרינידד, אך זה לא אושר וכנראה בלבלו בינו ובין התנין האמריקני. כמו כל התנינאים, התזונה של תנין האורינוקו מורכבת בעיקר מדגים, אבל בתור טורף-על אופרטוניסט, גם כמעט כל בעל חיים הנמצא בתחום תפוצתו יכול להוות טרף פוטנציאלי (כגון קפיבארה, חיות מבויתות, ולפעמים גם טורפים גדולים, אם המזון דל). ישנם דיווחים על תנינים שתקפו בני-אדם, אבל זה מאוד לא סביר, בהתחשב באוכלוסייה הקטנה והבידוד היחסי מיישובי אדם (קראקס היא העיר הגדולה הקרובה ביותר והיא נמצאת מחוץ לטווח תפוצתו). תנין האורינוקו מזדווג בזמן העונה היבשה. הנקבות חופרות קן לצאצאים על גדת נהר חולית, 14 שבועות לאחר ההפריה. הדגירה על הביצים נמשכת 3 חודשים. האבקועים בוקעים מהביצה במהלך הלילה וקוראים לאמם שמרימה אותם מהקן ונושאת אותם למים. האם ממשיכה להגן על צעירים במשך כשנה. תניני אורינוקו צעירים נמצאים הסכנת טריפה על ידי אורובו שחור, לטאות טגו, אנקונדות, קיימנים וטורפים אחרים. תנין האורינוקו מצוי בסכנת הכחדה חמורה כתוצאה מציד ממושך בשל עורו. בין שנות ה-40 לשנות ה-60 של המאה ה-20, 1,000 מהתנינים האלו נשחטו בנהר האורינוקו ובביצות לוס יאנוס, והמין התקרב מאוד להכחדה, עד שהוכרז חיה מוגנת בשנות ה-70. כיום הוא מוגן גם בוונצואלה וגם בקולומביה, ונכלל בנספח ראשון ב-CITES. בנוסף לציד בשל עורו, בין האיומים האחרים נכללים גם איסוף תנינים צעירים למכירה כחיות אקזוטיות והצעה לבניית סכר באזור העליון של נהר האורינוקו. לא ברור כמה פרטים נותרו בטבע אבל מעריכים שהמספר נע בין 250 ל-1,500. האוכלוסייה בקולומביה היא קטנה מאוד, עם תת-האוכלוסייה הגדולה ביותר בוונצואלה שנמצאת במדינת קוחדס ובאזור סרארה במדינת לרה, עם פחות מ-500 פרטים בוגרים. בנוסף קיימות עוד כמה תת-אוכלוסיות קטנות יותר. בנובמבר 2007, היו רשומים 50 פרטים בגני החיות במערכת המודיעין הבינלאומית למינים (ISIS), והאוכלוסייה הגדולה ביותר בשבי נמצאת באקווריום העולמי בדאלאס, טקסס. כתוספת, מספר של פרטים מוחזקים בשבי במרכזי רבייה בוונצואלה. מאז שנות ה-90 המוקדמות, תנינים צעירים שוחררו גם בחוות פרטיות וגם בפארקים לאומיים בוונצואלה. תנינים רבים מתים לפני שהם מגיעים לבגרות, ועל מנת להגביר את סיכויי ההשבה לטבע, 360 פרטים גזעיים שוחררו רק לאחר שהגיעו לאורך של 2 מטר. מדיה וקבצים בנושא תנין אורינוקו בוויקישיתוף תנין אורינוקו, באתר ITIS (באנגלית) תנין אורינוקו, באתר NCBI (באנגלית) תנין אורינוקו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תנין אורינוקו, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) תנין אורינוקו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תנין אורינוקו, באתר GBIF (באנגלית) תנין אורינוקו באתר הרשימה האדומה של IUCN (באנגלית) תנין אורינוקו (באנגלית) תנין אורינוקו באתר הרשימה האדומה של IUCN גורדון גריג ודייוויד קירשנר, Biology and Evolution of Crocodylians,‏ 2015. עמ' 29–30. המדידה דווחה על ידי אלכסנדר פון הומבולדט ונעשתה על ידי עוזרו אמה בונפלאן.