laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אף אחד בשום מקום

אף אחד בשום מקום (באנגלית: Nobody Nowhere) הוא ספר המתאר את קורותיה של דונה ויליאמס, אוטיסטית בתפקוד גבוה ילידת אוסטרליה. שלא כמו אוטיסטים רבים אחרים, המתקשים לתאר את רגשותיהם, מצליחה ויליאמס לבטא בכתיבתה את המתרחש בעולמה הפנימי. היא מתארת בספר את זכרונותיה מגיל ינקות, ובמיוחד את שנות גיל ההתבגרות שלה, אשר בהן היא לומדת להתגבר על פחדיה ולצאת אל העולם. בספר היא מתייחסת לנושאים כמו משפחתה, מערכת החינוך השמרנית, גברים ומיניות. הספר פורסם במקור בבריטניה ב-1992, ושהה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס 15 שבועות, במהלך מחצית הראשונה של 1993. ב-1996 יצא לאור בישראל בתרגום לעברית של אמנון כץ. ב-2017 יצא הספר לאור בתרגום חדש לעברית של אורה פין בהוצאת הספרים סיפורי אמת-של-הלב. ויליאמס כתבה גם תסריט המבוסס על הספר ואמור להיות מוסרט על ידי הבמאית בברלי נירו. בשנת 2000 הוציאה ויליאמס גם אלבום מוזיקה באותו שם. ב-1994 הוציאה ויליאמס את ספר ההמשך, "Somebody Somewhere", המתאר את מהלך פרסום ספרה הראשון והאופן בו שינה הדבר את חייה. עדנה מישורי, התמודדות אישית: ביקורת על ספרה של דונה וילימס "אף אחד בשום מקום", ידיעות אחרונות, המוסף לשבת תרבות, ספרות, אמנות, י"ד באדר א' תשנ"ז, 21.2.97, עמ' 28-29. עמלה עינת, כתיבה מתוך עולם מנותק: ביקורת על ספרה של דונה וילימס "אף אחד בשום מקום", מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, כ"ח באדר א' תשנ"ז, 7.3.97, עמ' 30. משה לימור, מה זה להיות אוטיסט או: איך לשרוד ב"ג'ונגל הנורמלי": מאמר ביקורת, ספרות ילדים ונוער, 1997, כרך עשרים ושלוש (גיליון 92), עמ' 47-45. אתר על הספר אף אחד בשום מקום, באתר OCLC (באנגלית) 'אף אחד בשום מקום' / מאת דונה וויליאמס, באתר הוצאת סיפורי אמת-של-הלב ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי בנגלדש–שווייץ

יחסי בנגלדש–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים עקב היותה של בנגלדש מועדפת לשיתוף פעולה למען האצת התפתחות המדינה. בנגלדש קיבלה לראשונה את עצמאותה מפקיסטן בשנת 1971 וכוננה את יחסיה הדיפלומטיים עם שווייץ בשנת 1972. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות מתמקדים בעיקר בנושא האצת הפיתוח של בנגלדש. בשנת 1976, נחתם הסכם בין שווייץ לבין בנגלדש בנושא שיתוף פעולה טכנולוגי ובשנת 1981 נפתח משרד שיתוף פעולה ייצוגי שווייצרי בבירת בנגלדש, דאקה. עד אז, שווייץ האמינה את שגרירותה שבניו דלהי, בירת הודו הסמוכה, על בנגלדש. הקשרים הכלכליים בין בנגלדש לשווייץ נהפכו לאינטנסיביים באמצע שנות התשעים של המאה העשרים. מספר הסכמים כלכליים נחתמו בין שתי המדינות. ההתפתחות המהירה של ענפי הטקסטיל והכימיקלים בבנגלדש הפכו את המדינה לאטרקטיבית יותר עבור משקיעים שווייצרים. בנגלדש אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. בנגלדש מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה. שווייץ מיוצגת בבנגלדש בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בדאקה, בירת המדינה. Bilateral relations Switzerland–Bangladesh, אתר משרד החוץ של שווייץ CONSULATE OF BANGLADESH IN GENEVA, SWITZERLAND EMBASSY OF SWITZERLAND IN DHAKA, BANGLADESH
אוטו פאר

אוטו פאהר (בגרמנית: Otto Fahr;‏ 19 באוגוסט 1892 – 28 בפברואר 1969) היה שחיין גרמני, סגן אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912) במשחה ל-100 מטר גב. הוא נולד וגדל בשטוטגרט. בתחרות שנערכה במגדבורג, גרמניה ב-3 באפריל 1912 קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:48.4 דקות. שיפור לשיא של הרמן פנץ מגרמניה (2:50.6 דקות). שיאו זה החזיק מעמד 14 שנים ונשבר על ידי ולטר לופר מארצות הברית (2:47.1 דקות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות נוספת שנערכה במגדבורג, ב-29 באפריל קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:15.6 דקות, שיפור לשיא בן שלושה שבועות של אוסקר שילה מגרמניה (1:18.4 דקות). שיאו זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי וורן קילואה מארצות הברית (1:14.8 דקות). באולימפיאדת סטוקהולם 1912 שנערכה ביולי זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:22.4 דקות, אחרי, הארי הבנר מארצות הברית (1:21.2 דקות) ולפני פאול קלנר חברו לנבחרת (1:24.0 דקות). פהר למד הנדסת מכונות באוניברסיטת שטוטגרט. הוא שרת כלוטננט במלחמת העולם הראשונה וסיים את לימודיו ב-1919 ולאחר מכן קיבל את הדוקטורט שלו. הוא היה חבר במפלגה הנאצית ומנהיג הכלכלה הצבאית אך שמר על קשר עם קרל פרידריך גרדלר במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1945, היה אחד היזמים של שטוטגרט שפעלו כדי להבטיח שהנאצים לא יהרסו את כל החברות באזור שטוטגרט. בשנת 1948, בהליכי ועדת הבוררות, סווג כלא מואשם בגלל התנגדות אקטיבית. התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב מדיה וקבצים בנושא אוטו פאר בוויקישיתוף אוטו פאר, באתר olympedia.org
יצחק דרוקר

יצחק (איצ'ה) דרוקר (נולד ב-3 ביוני 1947) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם. דרוקר נולד בגרמניה בשנת 1947 ועלה לישראל עם הוריו בזמן הכרזת העצמאות של מדינת ישראל. הוא החל לשחק בקבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה כבר בגיל שמונה, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בשנת 1964, כשהיה בן 17, במחזור הסיום של העונה מול בני יהודה (2:6). בשנת 1966 הוזמן לנבחרת הנוער של ישראל והיה ממצטייני הנבחרת שזכתה בשני גביעים באליפות אסיה שהתקיימה בתאילנד ובפיליפינים, כשלצידו שיחקו יצחק ויסוקר, דוד פרימו, גיורא שפיגל, מרדכי שפיגלר, יצחק אנגלנדר, משה רומנו ושמואל רוזנטל, באימונם של עמנואל שפר ומילובן צ'יריץ'. הצטיינותו בנבחרת הנוער הביאה להחלטת מאמן הנבחרת היוגוסלבי צ'יריץ לצרף אותו לסגל הנבחרת הבוגרת של ישראל. לשיאו הגיע באולימפיאדת מקסיקו. החל משנת 1966 ערך 18 הופעות במדי נבחרת ישראל. בשנת 1970 נופה מהנבחרת על ידי המאמן עמנואל שפר בגלל עבירת משמעת: הוא הגיע מחובק עם שתי נשים לחדר האוכל בשפיים. לאחר מכן הסתבך עם מאמן קבוצתו, הפועל פתח תקווה, היוגוסלבי מילובאן באלין, שסילק אותו ממשחק אימון נגד קבוצת הנוער בגלל משחק נוקשה. בעקבות המקרה עזב דרוקר את קבוצת נעוריו לאחר חמש עונות בשורותיה, ועבר לקבוצת שמשון תל אביב, אותה אימן חברו נחום סטלמך. דרוקר שיחק שלוש שנים בקבוצת שמשון תל אביב, אשר סידרה לו גם מקום עבודה מסודר בעיתון "ידיעות אחרונות". בשנת 1973 החלו אוהדי הפועל פתח תקווה לאסוף כספים כדי להחזיר את דרוקר בחזרה לקבוצה, אך דירת ארבעה חדרים שקיבל ממכבי פתח תקווה ופציעתו במלחמת יום הכיפורים הביאו אותו להחלטה לחתום במכבי פתח תקווה, דבר אשר לא נסלח לו במשך שנים רבות על ידי אוהדי היריבה העירונית, הפועל. לאחר חמש שנים במכבי פתח תקווה עבר דרוקר לקבוצת הפועל כפר סבא, שם שיחק תחת המאמן שלמה שרף, ולאחר מכן שיחק בהפועל חדרה ופרש ממשחק פעיל. ב-1984 הואשם דרוקר ביחד עם אברהם המאירי, בני נבנהויז ונחום סטלמך בפרשת שוחד והטיית תוצאת משחק כדורגל, שבע שנים קודם לכן, שלושה מחזורים לסיום, בשבת 14/05/1977 בין מכבי פתח תקווה בה שיחק להפועל חיפה, שהייתה בסכנת ירידה מהליגה הלאומית. חיפה ניצחה את פ"ת בחוץ 0:4 והבטיחה את הישארותה בליגה הלאומית. דרוקר הורשע בקשירת קשר לביצוע עוון וזוכה מאשמת לקיחת שוחד. דרוקר ערער לבית המשפט המחוזי, ובדצמבר 1986 ביטל בית המשפט את ההרשעה וזיכה את דרוקר מכל אשמה. מדיה וקבצים בנושא יצחק דרוקר בוויקישיתוף יצחק דרוקר, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יצחק דרוקר, באתר Transfermarkt יצחק דרוקר, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן במוזיאון הפועל פתח תקווה נחום סטלמך והשחקן יצחק דרוקר הורשעו בקשירת קשר לשיחוד כדורגלן, מעריב, 21 בספטמבר 1984 ע"פ (ת"א) 1563/84 ניתן ב-11 בדצמבר 1986; מכתב מעו"ד ג. אדרת, זיכוי בבית המשפט המחוזי בשנת 1986, 30 בנובמבר 2011
יחסי פקיסטן–שווייץ

יחסי פקיסטן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרית, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים. שווייץ הכירה בעצמאותה של פקיסטן כאשר היא הוכרזה לראשונה, בשנת 1947. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו לראשונה בשנת 1949. בשנת 1966 שתי המדינות חתמו על הסכם שיתוף פעולה טכנולוגי עם פקיסטן, ולאחריו הסכם של סיוע לאחר אסון בשנת 1975. פקיסטן הפכה למדינה מועדפת של שווייץ להאצת הפיתוח בשנת 1977 והסוכנות השווייצרית לשיתוף פעולה ולפיתוח פתחה משרד שיתוף פעולה באסלאמבאד בשנת 1977. במהלך הסכסוך של הודו ופקיסטן על בנגלדש (1971-1976) שווייץ ייצגה את האינטרסים של שני הצדדים. בשנות השבעים של המאה העשרים ובשנות השמונים של המאה העשרים הקונפדרציה השווייצרית חתמה על מספר הסכמים עם פקיסטן. בספטמבר 2017 הארגון לשחרור בלוצ'יסטן פרסם כרזות רבות בעיר ז'נבה שבשווייץ. השגריר השווייצרי זומן לשיחת נזיפה עקב כך והדבר עורר מחאות בכל רחבי פקיסטן. השגריר הפקיסטני לארגון האומות המאוחדות טען במכתב רשמי שמסר כי "לא ייתכן שאדמה שווייצרית תשמש לטרוריסטים הפועלים נגד 200 מיליון תושבים, והדבר מעורר בו דאגה". שווייץ סוחרת עם פקיסטן באופן מסורתי, והיא מהווה אחת מהמשקיעות הישירות הגדולות ביותר של פקיסטן במשך שנים. חברות שווייצריות רבות פועלות בפקיסטן, וחלק מהן אף מייצרות את מוצריהן שם. המותגים האלה מבוססים בעיקרם בקראצ'י והם מספקים יותר מ-12,000 משרות לאנשי פקיסטן. מדענים פקיסטנים אחדים פועלים ב-CERN ואף ישנו רחוב על שם עבדוס סלאם במקום. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בפקיסטן שלוש מאות שישים ושלושה אזרחים שווייצרים. שווייץ מיוצגת בפקיסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באסלאמבאד, בירת המדינה. שווייץ מיוצגת בפקיסטן גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בלאהור. פקיסטן מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. Bilateral relations Switzerland–Pakistan, אתר משרד החוץ של שווייץ EMBASSY OF SWITZERLAND IN ISLAMABAD, PAKISTAN CONSULATE OF SWITZERLAND IN LAHORE, PAKISTAN EMBASSY OF PAKISTAN IN BERN, SWITZERLAND
יחסי ארמניה–שווייץ

יחסי ארמניה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ארמניה לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין רפובליקת ארמניה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ארמניה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים המתבססים בעיקר על שיתוף פעולה מסחרי. שווייץ סיפקה לארמניה סיוע בעת רעידת האדמה במקום ב־1988 כאשר היא עוד הייתה במשטר הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית תחת ברית המועצות. שווייץ הכירה בעצמאותה של ארמניה מברית המועצות ב־23 בדצמבר 1991. שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים כחמישה חודשים לאחר מכן, ב־30 באפריל 1992. השגריר הארמני לארגונים בינלאומיים היה אמון על שווייץ בשנת 2012. שווייץ פתחה שגרירות בירוואן בשנת 2011, לפני כן הייתה שווייץ מיוצגת באמצעות שגרירותה בטביליסי שבגאורגיה הסמוכה. שווייץ הכירה ברצח העם הארמני בשנת 2003. בין 4,000 ל־6,000 בעלי מוצא ארמנים מתגוררים בשווייץ ומחזיקים באזרחות שווייצרית. היחסים הכלכליים שבין שווייץ לארמניה הם יחסים מפותחים ואף ממשיכים להתפתח ולגדול. שווייץ היא היבואנית השלישית בגודלה של מוצרים ארמנים (אחרי רוסיה ובולגריה) והיצואנית הרביעית בגודלה לארמניה (אחרי רוסיה, גאורגיה ואיחוד האמירויות הערביות). שווייץ מייצאת לארמניה בעיקר מוצרי פרמצבטיקה ומכונות ומייבאת בעיקר חומרים לתעשיית הכנת השעונים וטקסטיל. מתכות גם הן מהוות חלק חשוב בערך של הסחר בשני הכיוונים. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו בארמניה שלושים ושלושה אזרחים שווייצרים. שווייץ מיוצגת בארמניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בירוואן, בירת המדינה. ארמניה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. ארמניה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה. חזות מבנה השגרירות השווייצרית בירוואן, בירת ארמניה. מדיה וקבצים בנושא יחסי ארמניה–שווייץ בוויקישיתוף Bilateral relations Switzerland–Armenia, אתר משרד החוץ של שווייץ EMBASSY OF SWITZERLAND IN YEREVAN, ARMENIA CONSULATE GENERAL OF ARMENIA IN GENEVA, SWITZERLAND
Control: The Remixes

Control: The Remixes (בעברית: שליטה: הרמיקסים) הוא אלבום הרמיקסים הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ג'נט ג'קסון, אשר יצא לאור ב-26 בינואר 1987, על ידי חברת התקליטים A&M רקורדס באירופה ויפן בלבד. עם יציאתו נכנס אלבום הרמיקסים אל המקום ה-20 במצעד האלבומים הבריטי. אלבום הרמיקסים מכיל רמיקסים לשירים מאלבומה השלישי Control, בעקובת הצלחת האלבום. רוב הרמיקסים באלבום היו גם זמינים כבי-סייד ביחד עם השיר המקורי שלהם. לאלבום יצאו כמה גרסאות: הגרסה האירופית אשר הכילה 8 רמיקסים, הגרסה הבריטית אשר גם הכילה 8 רמיקסים אך בחלקם היו שונים מהרמיקסים של הגרסה האירופאית, הגרסה היפנית שהכילה 9 רמיקסים שגם הם היו בחלקם שונים מהרמיקסים מהגרסאות האחרות. בשנת 2019, יצאה גרסה מחודשת לאלבום עם רמיקסים נוספים. אלבום הרמיקסים יצא בפורמט של תקליט ותקליטור, ומאוחר יותר יצא לכל הפלטפורמות הדיגיטליות גם כן. מידע על האלבום Control: The Remixes באתר MusicBrainz מידע על האלבום Control: The Remixes באתר AllMusic האלבום Control: The Remixes באתר Discogs Janet Jackson - Control - The Remixes, Discogs (באנגלית) Artists, www.officialcharts.com "British album certifications – Janet Jackson – Control: The Remixes". British Phonographic Industry. Retrieved 21 December 2014. Select albums in the Format field. Select Gold in the Certification field. Type Control: The Remixes in the "Search BPI Awards" field and then press Enter.
Janet Remixed

Janet Remixed (מעוצב: janet. Remixed) הוא אלבום הרמיקסים השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ג'נט ג'קסון, אשר יצא לאור על ידי חברת התקליטים ויריג'ין רקורדס ב-13 במרץ 1995. אלבום רמיקסים זה יוצא שמונה שנים לאחר צאת אלבום הרמיקסים הראשון של ג'קסון, Control: The Remixes. עם יציאתו נכנס אלבום הרמיקסים אל המקום ה-15 במצעד האלבומים הבריטי. אלבום הרמיקסים יצא על גבי תקליטור רגיל שלווה עם שני סינגלי בי-סייד המכיל שני שירים חדשים: "And On and On" כאשר האיי-סייד שלו היה השיר "Any Time, Any Place" והשיר "s'70 Love Groove" אשר הבי-סייד שלו לווה ברמיקסים מהאלבום. בנוסף לגרסה הרגילה של האלבום שיצאה על גבי תקליטור, לאלבום יצאה גרסת תקליט וגרסת קלטת שמע מיוחדת שכלל ביחד עם האלבום שיר בשם "One More Chance" כאשר האיי-סייד שלו הוא השיר "If". בדומה לאלבום הרמיקסים הקודם שלה, גם אלבום זה לא הופץ בארצות הברית. מידע על האלבום Janet Remixed באתר MusicBrainz מידע על האלבום Janet Remixed באתר AllMusic האלבום Janet Remixed באתר Discogs Janet* - Janet.Remixed, Discogs (באנגלית) Janet Jackson - Control - The Remixes, Discogs (באנגלית) Official Charts Company, www.officialcharts.com
קרחון צ'ומרנה

קרחון צ'ומרנה (באנגלית: Chumerna Glacier; בבולגרית: едник Чумерна) הוא קרחון בחצי האי אלבנה, באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 2.2 קילומטרים, ורוחבו 1.9 קילומטרים. הקרחון מנקז את המדרונות הצפוניים של רכס סטאוורצי שבחצי האי אלבנה, וזורם לכיוון צפון-מזרח עד שנשפך אל התעלה שבין האי בראבנט והאי לייז', מזרחית לפסגת היילס. הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980. הקרחון נקרא על שם פסגת צ'ומרנה במזרח הרי הבלקן, שבבולגריה. השם אומץ רשמית ב-3 ביוני 2019. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) קרחון צ'ומרנה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הקרחון, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה מידע גאוגארפי והיסטורי
יהדות מונגוליה

מונגוליה היא בין הארצות הבודדות שבהן לא התיישבו יהודים לאורך ההיסטוריה, פרט לקהילה יהודית קטנה, שישבה בה משך זמן קצר מאוד; זאת כיוון שרוב הקהילות היהודיות היו עירוניות ופרנסתן ממסחר ושירותים, ורוב אוכלוסיית מונגוליה הייתה נוודית ועד המאה ה-18 לא היו בה יישובים עירוניים. לקראת סוף המאה ה-18 הפך המנזר הגדול במונגוליה, גַאנדַאנטֶגצִ'ינלֶן, ליישוב קבע, ולאורך המאה ה-19 והמאה ה-20 התגבשה ההתיישבות סביבו ליישוב הגדול במונגוליה - הוא בירתה כיום. עיר מתהווה זו, שנקראה תחילה אִיח-חוּרֵי ("המקדש הגדול") ולאחר מלחמת העצמאות של מונגוליה, ועליית הקומוניזם בה, קיבלה את השם הנוכחי, אולן בטור ("גיבורים אדומים"), החלה למשוך סוחרים רבים מסין ומרוסיה, בנוסף לדיפלומטים וספקי שירותים נוספים. בסוף המאה ה-19 התפתח המסחר בין רוסיה, דרך הערים הרוסיות שקמו בסיביר, ובין מונגוליה וסין, והביא להתיישבותן של מספר משפחות יהודיות באִיח-חוּרֵי ובגבול רוסיה-מונגוליה. בשנות ה-20, לאחר המהפכה הרוסית, היגרו למונגוליה יהודים נוספים שברחו ממוראות המלחמה ומחשש מרדיפות על רקע דתי ולאומי. בשנת 1921, עם דחיקת הכוחות המתנגדים לקומוניזם מזרחה ופלישתם אל מונגוליה לאחר שהובסו במרכז-אסיה, נמחתה הקהילה היהודית. מפקד הכוחות הרוסיים האנטי-בולשביקיים, אציל רוסי ממוצא גרמני בשם רומן פון אונגרן-שטרנברג, שבתפישת עולמו האנטישמית היו היהודים תומכי הקומוניזם ואויבי המונרכיה הרוסית שאותה ביקש להשיב, הורה על הוצאתם להורג של כל היהודים במונגוליה. לאורך התקופה בה מונגוליה הייתה חלק מגוש המדינות הקומוניסטיות ("הגוש המזרחי"), התיישבו בה לתקופות קצובות אזרחים רבים ממדינות אלה, ובהם יהודים. עם זאת, לא הוקמה בה קהילה יהודית של ממש, בין היתר כיוון שבכל המדינות הנמנות עם הגוש הסובייטי, ומונגוליה ביניהן, הפולחן הדתי נאסר. עם התמוטטות הגוש הסובייטי, שבו רוב היהודים ממונגוליה לארצות מוצאם, כמו רוב הזרים האחרים שהתיישבו בה. חסרות תעודות אודות הקהילה היהודית במונגוליה לאורך השנים, ולכן הידוע אודותיה מועט ואף מוטל בספק - אין הערכות ברורות באשר לגודלה ודבר כמעט אינו ידוע אודות מוסדותיה, אם היו כאלה. עם זאת, ישנה הערכה כי טרם השמדתה, מנתה הקהילה כ-600 נפשות. נכון לראשית המאה ה-21, במונגוליה אין קהילה יהודית, אך בבירתה מתגוררים אזרחים זרים, בהם ישראלים בודדים, וייתכן שאף יהודים אזרחי ארצות אחרות. בשנת 2013 ייצג אָנְגַרַג סָנְדַג, טניסאי יהודי, את מונגוליה במכביה ה-19, זאת הייתה ההופעה הראשונה של מונגוליה במשחקי המכביה. דליה שחורי, In Need of Investors, Mongolia Stretches Out a Friendly Hand, הארץ, 26 בנובמבר 2003 משלחת מונגוליה למכבייה ה-18; Hillel Kuttler, Angarag Sandag is first Maccabiah athlete from Mongolia, JTA, July 24, 2013 המכביה התשע-עשרה, באתר מוזיאון הספורט היהודי העולמי
מסטרוסריה

המסטרוסריה (בפינית: Mestaruussarja; סדרת האליפות) הייתה הליגה הבכירה של הכדורגל הפיני בשנים 1930–1989 ושימשה כליגת כדורגל חובבנית וחצי-מקצוענית. היא הוחלפה על ידי Veikkausliiga בשנת 1990, שהפכה לליגת הכדורגל המקצוענית הבכירה בפינלנד. בשנת 1930 נעשה שימוש בפורמט הליגה לראשונה כדי להכריע מי זוכה באליפות פינלנד בכדורגל. לפני כן מ-1908 עד 1929 טורניר האליפות נערך בשיטת תחרות גביע. הליגה נשלטה על ידי מועדונים מהלסינקי, טורקו וויבורג. האלופה הראשונה הייתה HIFK מהלסינקי. בשנת 1935 ארבעת המועדונים הטובים ביותר היו מהלסינקי ובשנת 1934 וב-1936 שלושת המועדונים המובילים הגיעו גם הם מהלסינקי הבירה. בשנים 1908 עד 1940 בתואר האליפות זכו קבוצות מחוץ להלסינקי רק שש פעמים בלבד. קואופיו הייתה העיר היבשתית הראשונה שנכנסה לליגה ב-1938. במהלך שנות מלחמת העולם השנייה הליגה לעיתים נקטעה, ננטשה או הוחלטה במסגרת תחרות גביע במקום זאת. בשנות הארבעים השתתפו גם מועדוני פועלים הסוציאליסטיים. העונה האחרונה הייתה בשנת 1989 כאשר קוסיסי (Kuusysi) הוכתרה כאלופה האחרונה. הליגה החדשה שהחליפה אותה נקראה תחילה SM-liiga ובהמשך קיבלה את השם Veikkausliiga. ב-1930, הליגה כללה 8 מועדונים עם הקמתה. בהמשך הורחבה לעשרה ובעת הפירוק בליגה היו 12 מועדונים. הפופולריות של הליגה הגיעה לשיא בשנות השישים. בעשרה משחקים של HJK בין 1964 ל-1969 היו יותר מ-10,000 צופים. הנוכחות הגבוהה ביותר הייתה 17,293 במשחק בין HJK להאקה בשנת 1965. הנוכחות הגבוהה ביותר בממוצע עמדה על 3,071 בשנת 1967, נתון שעדיין לא הגיעה אליו Vekakausliiga המודרנית. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הפיני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. פינלנד – רשימת משחקי הליגה הראשונה באתר RSSSF (אנ') בעקבות מלחמת העולם הראשונה בעקבות מלחמת העולם השנייה
סדנאות האמנים בתל אביב

"סדנאות האמנים בתל אביב" הוא מבנה סדנאות המוקצות לאמנים תושבי תל אביב-יפו בעלות מסובסדת. לצד חללי הסדנאות פועלת במבנה גלריה המציגה תערוכות מתחלפות. סדנאות האמנים הוקמו בשנת 1989 במבנה ששכן ברחוב אליפלט 18, בפאתי שכונת פלורנטין. היה זה מבנה בית ספר שעבר הסבה לשמש כחללי סטודיו ל-16 אמנים שונים. בשנת 1991 הוקמה עמותה, המנהלת את הסדנאות ומפעילה במתחם גלריה. בשנת 2012 הוסב המבנה בחזרה לבית-ספר, ועיריית תל אביב-יפו הקצתה לסדנאות מבנה ברחוב קלישר מס' 5. מבנה זה שימש בעבר את "בית הספר הגבוה לציור ע"ש מרגולשינסקי", הידוע כ"בית הספר לאמנות קלישר". בשנת 2019 עברו הסדנאות למבנה חדש ברחוב התבור. מדיה וקבצים בנושא סדנאות האמנים בת אביב בוויקישיתוף אתר סדנאות האמנים בתל אביב קובי הראל, קבוצת ה-16 חוגגת, מעריב, 26 בינואר 1990 דניאל ראוכוורגר, התנועה האמנותית: סדנאות האמנים יוקמו מחדש, באתר הארץ, 15 בפברואר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Lady of the Night

Lady of the Night (בעברית: הגברת של הלילה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת האמריקאית דונה סאמר. האלבום יצא לאור ב-26 בפברואר 1974, על ידי חברות התקליטים גרובי רקורדס, קזבלנקה רקורדס ואפיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו שלושת הסינגלים: "The Hostage", "Lady of the Night" ו-"Little Miss Fit". בסמוך להוצאת האלבום, הוציאה סאמר גם את אלבומה השני, Love to Love You Baby (1975). האלבום כולו הופק על ידי פיט בלוט. בינואר 1974, הוציאה סאמר את השיר "The Hostage" כסינגל הראשון מתוך האלבום. השיר זכה להצלחה נאה כאשר כבש את מצעד שירי הפופ של בלגיה, תוך שהגיע אל המקום השני במצעד הרשמי של הולנד. כל שירי האלבום נכתבו על ידי ג'ורג'ו מורודר ופיט בלוט, פרט לשירים: "Domino", "Let's Work Together Now" ו-"Sing Along (Sad Song)" אותם כתב בלוט לבדו. מידע על האלבום Lady of the Night באתר MusicBrainz מידע על האלבום Lady of the Night באתר AllMusic האלבום Lady of the Night באתר Discogs האלבום Lady of the Night באתר Yandex.Music (ברוסית) האלבום Lady of the Night באתר אפל מיוזיק האלבום Lady of the Night באתר Last.fm האלבום Lady of the Night באתר יוטיוב Donna Summer - Lady Of The Night, Discogs (באנגלית) Donna Summer - The Hostage, Discogs (באנגלית) Donna Summer - Lady Of The Night, Discogs (באנגלית) Donna Summer - Lady Of The Night, Discogs (באנגלית) Donna Summer - Love To Love You Baby, Discogs (באנגלית) Steffen Hung, Donna Summer - The Hostage, hitparade.ch
לוקסו ג'וניור

לוקסו ג'וניור (באנגלית: .Luxo Jr) הוא סרט האנימציה הראשון שחברת "פיקסאר" יצרה. הסרט הקצר יצא לאור ב-17 באוגוסט 1986 והוקרן לראשונה בכנס SIGGRAPH בדאלאס, טקסס. בשנת 1999 הסרט חודש (הופק מחדש) והופץ בבתי הקולנוע יחד עם הקרנת הסרט "צעצוע של סיפור 2". בסרט הקצר מוצגת מנורה המשמשת כסמלה הידוע של חברת "פיקסאר" ומהווה את ה"I" ב-PIXAR. בחדר חשוך, מנורת שולחן גדולה ומוארת בעלת זרוע מאוזנת בשם לקסו רואה כדור צהוב קטן עם פס כחול וכוכב אדום מתגלגל אליו. הוא מביט בכדור בסקרנות ודוחף אותו משם, אך הכדור חוזר אליו. הוא דוחף אותו שוב. והכדור חוזר אליו, אבל הפעם, הוא מתגלגל על פניו. מנורת שולחן קטנה יותר, בשם לקסו ג'וניור, מדלג וממשיך לשחק עם הכדור. אז לקסו ג'וניור מאזן את עצמו מעל הכדור, אך קופץ חזק מדי וגורם לכדור להתפוצץ. לקסו ג'וניור מעיף את הכדור על צדו ומביט אל לקסו, שמפנה בעדינות את בנו. אז לקסו ג'וניור מדלג מחוץ למסך ונראה מאוחר יותר משחק עם כדור חוף. לקסו מביט במצלמה ואז מנענע את ראשו במבוכה. הסרט נכתב, בוים והופק על ידי ג'ון לאסיטר. מפיק נוסף לסרט היה ויליאם ריבס. הפסקול של הסרט הופק על ידי בריאן בנט וצ'יק קוריאה. אתר האינטרנט הרשמי של לוקסו ג'וניור "לוקסו ג'וניור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לוקסו ג'וניור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לוקסו ג'וניור", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "לוקסו ג'וניור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יחסי יפן–שווייץ

יחסי יפן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין הקונפדרציה השווייצרית. בין יפן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין הקונפדרציה השווייצרים הם יחסים דיפלומטיים חשובים לשווייץ מכיוון שיפן מהווה שותפה חשובה למדינה בתחומים רבים. החל מכלכלה ועד לפוליטיקה ולשיתוף פעולה בארגונים מולטילטרליים שונים. שווייץ הייתה אחת המדינות הראשונות באירופה להביע התעניינות ביפן. המשלחת הכלכלית הראשונה השווייצרית אשר הובלה על ידי איימה הומבר, הגיעה ליפן בשנת 1863. הביקור הוביל לחתימה על אמנת סחר וידידות בין שווייץ לבין יפן, שהיא דה פקטו מסמך הכינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, בשנת 1864. שווייץ פתחה נציגות בטוקיו בשנת 1906. במהלך מלחמת העולם השנייה שווייץ ייצגה את האינטרסים היפניים במדינות רבות בהן האויבות המרות של יפן; ארצות הברית והממלכה המאוחדת. לאחר עצירה של היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות בין השנים 1945 עד 1952, היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנית. בשנת 1957 השגרירות השווייצרית בטוקיו נפתחה מחדש. הסכם סחר חופשי ושותפות כלכלית נחתם בין שווייץ לבין יפן, והוא נכנס לתוקפו ב-1 בספטמבר 2009. הסכם זה היה הסכם הסחר החופשי הראשון שנחתם על ידי יפן עם מדינה אירופאית כלשהי. שתי המדינות מקדמות דיאלוג כלכלי ביניהן על מנת לתאם את המדיניות הפיננסית של שתיהן. תיירות היא גם תחום חשוב ביחסים שבין יפן לשווייץ. מרכז הסחר השווייצרי בטוקיו הוא האחראי על קידום הסחר השווייצרי עם יפן. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו ביפן אלף שש מאות שמונים ושבעה אזרחים שווייצרים. שווייץ מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה. שווייץ מיוצגת ביפן גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באוסקה. יפן מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה. יפן מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בז'נבה, ובציריך. מדיה וקבצים בנושא יחסי יפן–שווייץ בוויקישיתוף Bilateral relations Switzerland–Japan, אתר משרד החוץ של שווייץ EMBASSY OF SWITZERLAND IN TOKYO, JAPAN CONSULATE GENERAL OF SWITZERLAND IN OSAKA, JAPAN EMBASSY OF JAPAN IN BERN, SWITZERLAND CONSULATE OF JAPAN IN GENEVA, SWITZERLAND CONSULATE GENERAL OF JAPAN IN ZURICH, SWITZERLAND