laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוסקר (ספרד)

אוסקר (בספרדית: Huéscar; בלטינית: Osca) היא רשות מקומית במחוז גרנדה, ספרד. ברשות המקומית נמצאת הכנסייה הקולגיאטית של סנט מריה הגדולה, שתוכננה על ידי דייגו דה סילו (אנ') במאה ה-16. עד לכיבוש חצי האי האיברי על ידי רומא העתיקה, אוסקר הייתה עיירת טורדטנים (אנ'). לאחר הכיבוש, העירייה הייתה תחת השלטון הרומי בפרובינקיה הרומית היספניה בייטיקה. עם זאת, יש הטוענים כי מטבעות עתיקים שבאו מאזור העיירה מזויפים. ב-11 בנובמבר 1809, במהלך מלחמת חצי האי, שבהן דנמרק תמכה בקיסרות הראשונה, החליטה מועצת העיר של אוסקר על הכרזת מלחמה משלה על דנמרק. החלטה זו בוטלה למעשה ב-11 בנובמבר 1981, לאחר שהיסטוריון מקומי מצא שמצב המלחמה לא בוטל. במהלך 172 השנים האלו, לא היו שום נפגעים או סכסוכים הקשורים למצב המלחמה בין דנמרק לאוסקר. דנמרק קולדינג (אנ'), דנמרק מדיה וקבצים בנושא אוסקר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוסקר (בספרדית) Ptolemy ii. 4. § 12; Pliny ii. 1. s. 3. Florez, Med.,; Sestini, p. 78; Théodore Edme Mionnet, i. p. 43, Suppl. i. p. 40; Sestini, p. 78. "Famous moments and visits". ארכיון מ-2022-09-26. נבדק ב-2023-04-04. "Ministry of foreign affairs of Denmark". אורכב מ-המקור ב-2017-07-29. נבדק ב-2023-04-04. "Huéscar. Efemérides en la comarca de Huéscar. Visitas ilustres". ארכיון מ-2017-07-29. נבדק ב-2023-04-04.
סנצ'ו השישי, מלך נווארה

סנצ'ו גארס השישי, מלך נווארה (בבסקית: Antso VI.a‏; 21 באפריל 1132 – 27 ביוני 1194), כונה החכם (בבסקית: Jakituna, בספרדית: el Sabio) היה מלך נווארה משנת 1150 ועד מותו ב-1194. הוא היה המלך הראשון שהסיר רשמית את התואר "מלך פמפלונה" לטובת מלך נווארה, ובכך שינה את ייעודה של ממלכתו. סנצ'ו גארס היה אחראי להבאת ממלכתו למסלול הפוליטי של אירופה. סנצ'ו השישי נולד ב-21 באפריל 1132 והיה בנם הבכור של גרסיה רמירז, המשקם ומרגרט מל'איגל. הוא ירש בשנת 1150 ממלכה חלשה, נתונה לפשיטות תכופות על ידי ממלכת קסטיליה של אלפונסו השביעי ועל ידי רוזנות ברצלונה של רמון ברנגואר הרביעי, אשר היה גם מלך אראגון, אשר בשנת 1140 הסכים לחלוקת הממלכה בהסכם קאריון. הוא ניסה לתקן את גבולות ממלכתו, שצומצמו על ידי הסכמי טודיין וקאריון, עליהם נאלץ לחתום עם קסטיליה ואראגון בתחילת שלטונו. בהסכם סוריה, קסטיליה אושרה בסופו של דבר בבעלותה שטחים שנכבשו. לנוכח השתלטות צבאית קסטיליאנית אפשרית על שטחים נוספים במערב נווארה, סנצ'ו השישי החזיר לעצמה את הסמכות המלכותית על ידי הקמת מספר ערים בשנת 1181, כולל סן סבסטיאן, ויטוריה וטרווינו, בין היתר. הוא היה עוין לרמון ברנגאר הרביעי, רוזן ברצלונה, אך בנו של רמון אלפונסו השני, מלך אראגון, חלק עמו את האדמות שנלקחו ממורסיה בהסכם סנגואסה ב-1168. ב-1190 שוב חתמו שני השכנים בבורחה על הסכם של הגנה הדדית מפני התפשטות קסטיליה. הוא מת ב-27 ביוני 1194, בפמפלונה, שם הוא קבור. ב-20 ביולי 1153, התחתן סנצ'ו גארס עם סנצ'ה מקסטיליה, בתם של אלפונסו השביעי, מלך לאון וקסטיליה וברנגריה מברצלונה. נולדו להם שישה ילדים: ברנגריה סאנצ'ס, התחתנה עם ריצ'רד הראשון . היא מתה ללא ילדים. סנצ'ו סאנצ'ס, שכונה החזק, ירש את אביו ושלט כמלך נווארה בין השנים 1194 ל-1234, התחתן בתחילה עם קוסטנס מטולוז ולאחר מכן עם בתו של פרידריך הראשון, הרומאי הקדוש. הקיסר או, לפי מקורות אחרים, של יוסוף השני, ח'ליף מרוקו. בלאנש סאנצ'ס, התחתנה עם תיאובלד השלישי, רוזן שמפאן. בנה תיאובלד יהפוך למלך נווארה לאחר מות דודו. פרננדו סאנצ'ס. תרזה סאנצ'ס. קונסטנצה סאנצ'ס. מדיה וקבצים בנושא סנצ'ו השישי, מלך נווארה בוויקישיתוף סנצ'ו השישי, מלך נווארה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סנצ'ו השישי, מלך נווארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Luscombe & Riley-Smith 2004, p. 759. Sancho VI entry at the Encyclopedia Britannica O'Callaghan 1975, p. 680. Gómez Moreno 1946, p. 8. Jimeno Jurío 1970, p. 223 y 263.
רעב בכף ורדה

תקופות רעב בכף ורדה התחוללו פעמים רבות בתולדותיה, משנת 1580 ועד סוף שנות ה-40 של המאה ה-20. הרעב, שנבע מבצורת ויבולים חקלאיים דלים, גרם למותם של המונים, גם עקב מחלות שהתלוו לרעב. האקלים בארכיפלג איי כף ורדה הוא צחיח למחצה, כאשר תקופות המשקעים המשמעותיות בו הן בחודשים אוגוסט וספטמבר בלבד. האיים המזרחיים – מאיו, סאל ובואה ויסטה (אנ') – הם הצחיחים ביותר, ואילו האיים הצפון-מזרחיים ואלו הנהנים מרוחות הסחר נהנים ממשקעים רבים יותר. החקלאות תלויה מאוד בגשמי הקיץ, וכאשר אלו מתמעטים, יבולים דלים הם שכיחים. מצב זה הוחמר עם השנים על ידי בחירה לא נכונה של סוגי גידולים, רעיית יתר, סחף קרקע ואי התייחסות מספקת לבצורת מצד השלטון הקולוניאלי הפורטוגזי באיים. אלו תקופות הרעב שתועדו: 1580–1583 – באיים סנטיאגו, מאיו ובראווה 1609–1611 – בסנטיאגו, בשילוב עם מגפת אבעבועות שחורות 1685–1690 – כ-4,000 מתו בסנטיאגו 1704–1712 – בסנטיאגו, מאיו, בואה ויסטה וסאל 1719–1723 – בסנטיאגו, סאו ניקולאו (אנ'), מאיו, סאל, בואה ויסטה ופוגו 1738–1740 – בסאו ניקולאו 1747–1750 – בכל האיים 1773–1775 – למעלה מ-20,000 מתים בכל האיים 1830–1733 – כ-30,000 מתים בכל האיים 1854–1856 – מות רבע מאוכלוסיית האיים 1863–1866 – 20,000 עד 30,000 מתים בכל האיים מעריכים שבמאות ה-18 ו-19 נספו ברעב באיים למעלה מ-100,000 איש. שתיים מתקופות הרעב הקשות ביותר התחוללו בשנים 1941–1943 ו-1947–1948, וגבו כ-45,000 קורבנות. קשה מכל נפגעו תושבי האיים סאו ניקולאו ופוגו, שבהם נספו 28% ו-31% מן האוכלוסייה, בהתאמה. אלפים מתושבי האיים היגרו מחמת הרעב, וחלקם קיבלו על עצמם עבודה במטעי הקקאו של המושבה הפורטוגזית בסאו טומה ופרינסיפה. בשנים 1900 עד 1970 יצאו 80,000 מושבי האיים ליעד זה. ממשלת המדינה החדשה של פורטוגל לא גילתה עניין רב במצבה של המושבה שלה לחופי אפריקה ולא נקטה בצעדים להגדלת הנגישות של תושביה למים או לאספקת סיוע במזון. השיר "Fome 47" ("הרעב של 47'") היה משיריה הידועים ביותר של המוזיקאית בת האיים קודה די דונה (אנ'). החלק השלישי והאחרון של הנובלה Chiquinho (אנ') מתמקד בבצורת בכף ורדה והאסון והמוות שהביאה בעקבותיה. K. David Patterson, ‏Epidemics, Famines, and Population in the Cape Verde Islands, 1580-1900, ‏The International Journal of African Historical Studies, ‏כרך 21, מס' 2 (1988), עמ' 291–313. Alexander Keese,‏ Managing the Prospect of Famine: Cape Verdean Officials, Subsistence Emergencies, and the Change of Elite Attitudes During Portugal’s Late Colonial Phase, 1939-1961, ‏Itinerario, כרך 36, מס' 1, 2012, עמ' 49–70
ברוס מצגר

ברוס מנינג מצגר (באנגלית: Bruce Manning Metzger‏; 9 בפברואר 1914 – 13 בפברואר 2007) היה כומר, מבקר ומתרגם מקרא אמריקאי, מגדולי חוקרי נוסח הברית החדשה. נולד במידלטון, פנסילבניה למוריס ואנה מצגר. אביו היה עורך דין, ונבחר פעמיים לאספה הכללית של המדינה מטעם המפלגה הרפובליקנית. כילד היה חלש וחולני ולמד עם אמו בבית. מגיל צעיר נמשך לביקורת המקרא. ב-1935 סיים תואר בלטינית ויוונית במכללת לבנון ואלי המתודיסטית באנוויל. אז המשיך ללימודים בסמינר התאולוגי פרינסטון, מוסד החינוך הראשי והיוקרתי של הכנסייה הפרסביטריאנית באמריקה (שש שנים בלבד לאחר פרישת המרצים הפונדמנטליסטים שהקימו את סמינר וסטמינסטר). הוא השלים תואר ראשון בתאולוגיה ב-1938, וב-1939 סיים את התואר השני ונסמך לכמורה. ב-1940 הצטרף לסגל בסמינר. ב-1942 סיים דוקטורט בלימודים קלאסיים באוניברסיטת פרינסטון (העבודה עסקה בניתוח כתב-יד יווני בן המאה ה-12). מצגר שלט בשפות עתיקות רבות, כולל יוונית, לטינית, עברית, ארמית סורית וקופטית. ב-1944 קודם למרצה בכיר, ב-1948 לפרופסור חבר וב-1954 לפרופסור מלא. ב-1964 הופקד על הקתדרה ע"ש ג'ורג' ל. קולורד ללשון ולספרות הברית החדשה. באותה שנה פרסם את מה שהוא אולי חיבורו הידוע ביותר: The Text of the New Testament: Its Transmission, Corruption, And Restoration. הספר יצא בארבע מהדורות ונפוץ באקדמיה כמבוא לביקורת הברית החדשה. הוא חיבר שני המשכים, שעסקו בגרסאות המוקדמות ובקאנון של הברית החדשה. בין 1977 ל-1990 שימש כיו"ר ועדת המתרגמים שעמלה על התרגום המתוקן החדש הסטנדרטי (NRSV) לביבליה, שיצא בהוצאת מועצת הכנסיות הלאומית של ארצות הברית. מצגר זכה לכיבודים אקדמיים רבים מספור, ובין היתר היה חבר בהתכתבות של האקדמיה הבריטית וחבר החברה הפילוסופית האמריקאית. ב-1984 פרש מהוראה. הוא מת ב-2007. היה נשוי לאיזובל מק'קיי ואב לג'ון וג'יימס ברוס. מדיה וקבצים בנושא ברוס מצגר בוויקישיתוף Bruce M. Metzger *42 באתר אוניברסיטת פרינסטון. Bruce Metzger, Scholar and Bible Translator, Dies at 93. ניו יורק טיימס. In Memoriam: Bruce M. Metzger (1914-2007) באתר Bible.org.
צמצום כוחות סדירים

בצה"ל, צמצום כוחות סדירים (בראשי תיבות: צכ"ס) הוא אחד הנדבכים המרכזיים בתוכנית הרב-שנתית "תנופה" שהוצגה בשנת 2020 על ידי הרמטכ"ל אביב כוכבי, ועתידה להימשך עד 2024. התוכנית הרב-שנתית "תנופה" היא המשכה של תוכנית "גדעון" (כחלק מהמלצות הוועדה לבחינת תקציב הביטחון) שהתקיימה בין השנים 2015–2020 ושל תוכנית "קלע" שהתקיימה בשנים 2003-2006. במסגרת תוכניות אלה צה”ל משחרר אלפי משרתי צבא קבע בגילאי 30 עד 40 או הקרובים לגיל הפרישה, מתוך כוונה לקלוט משרתי קבע צעירים יותר. בתחילת שנת 2021 החל צה"ל בתהליך שחרור של אלפי משרתי קבע. שחרור אנשי קבע נעשה בהתאם להוראת פיקוד עליון מס’ 3.0508 שכותרתה "נוהל לשחרור משרתי הקבע", המאפשרת לצה"ל ליזום פיטוריו של משרת צבא קבע המצוי ב"אוכלוסיית היעד" על ידי מתן הודעה מוקדמת של 3 חודשים או יותר. ההוראה קובעת את כלל הפרוצדורות לפיטורים, ובכלל זה את עבודת הרקע שעל צה"ל לקיים בטרם ביצוע הליך הפיטורים כלפי כל איש קבע. כמו כן, ההוראה קובעת את מנגנון ההודעה בדבר הפיטורים, את הליכי הערעור, וכן נושאים נוספים, בהם הטבות, פיצויים ומענקים. ניתן לערער על ההחלטה לשחרר קצין בצה"ל על ידי פנייה בכתב לראש חטיבת הסגל באגף כוח האדם או לראש אכ"א, כאשר מדרג הסמכויות משתנה בין עילות השחרור השונות ודרגתו של משרת הקבע. אנשי הקבע המפוטרים במסגרת הליך צמצום הכוחות הסדירים בדרך כלל מופתעים ונותרת בהם מרירות כלפי צה"ל, שקטע את הקריירה הצבאית שלהם. כמו כן נטען שחיל משאבי האנוש הוחרג מהתוכנית, והקצינים המשרתים בו אינם מפוטרים. בשנת 2014 תבע איש קבע בחיל האוויר את צה"ל עקב ההחלטה לשחררו משירות קבע בגלל צמצום הכוחות הסדירים בצה"ל. התביעה נדונה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ונדחתה. לעומת זאת, בשנת 2021 ערערה קצינה מאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה על ההחלטה לשחררה, והערעור התקבל. בנוסף לקצינים ששוחררו, פורסם ש-613 רבי-סרנים פרשו מרצונם בשנת 2022, בהם 145 לוחמים. אלה הראל, שחרור משירות קבע בעילת צמצום הכוחות הסדירים, ‏16 בינואר 2022. תוכנית תנופה: מהי התוכנית לצמצום כוחות סדירים בצה"ל?, ‏11 בינואר 2021. נוהל לשחרור משרתי הקבע מטעמים ארגוניים 3.0508, באתר פקודות מטכ"ל, ‏30 ביוני 2020. צמצום כוחות סדירים: מהי תוכנית ההתכנסות של צה״ל?, ‏17 בנובמבר 2013. שלמה רכבי‏, לא רוצים להשתחרר משירות הקבע, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2019. אטילה שומפלבי, יואב זיתון, קצינה שפוטרה מצה"ל במפתיע: "תחושת ניצול קשה", באתר ynet, 28 בדצמבר 2021. יואב זיתון, קומבינת החסינות: כך קיבלו אנשי משאבי האנוש בצה"ל הגנה מפיטורים, באתר ynet, 27 בדצמבר 2021. עיכוב שחרור משירות קבע בגלל צמצום הכוחות הסדירים בצה"ל, ‏2014. צמצום הכוחות הסדירים בצה"ל, ‏29 בנובמבר 2021. לילך שובל, הנתונים הקשים נחשפים: 613 רס"נים פרשו בשנה אחת, באתר ישראל היום, 2 בפברואר 2023.
אבריטניה

אבריטניה (ביוונית: Ευρυτανία) הוא חבל ארץ הררי ביוון התיכונה, המהווה יחידה אזורית של מחוז מרכז יוון. בירת החבל והעיר הגדולה בה היא קרפניסי, שאוכלוסייתה מונה כ־8,000 נפש, מתוך האוכלוסייה הכללית של החבל המונה כ־20,000 איש בלבד. אבריטניה שוכנת בחלקו הדרומי של רכס הפינדוס. האזור עבר תלאות גאולוגיות רבות ובמקום נפוץ למצוא היפוכי שכבות ושכבות סלע זקורות. עקב כך, אבריטניה מתאפיינת במצוקים תלולים, נהרות גועשים היוצרים קניונים מפותלים ונקיקים נסתרים שבתוכם נובעים מעיינות זכים. צמחיית האזור מתאפיינת בצמחייה כרקוצית בחגורה האלפינית מעל לגובה של 1700 מ', ארזים, אשוחים, ערערים ומחטניים בני־שיח בחגורה הנמוכה יותר (900–1700 מ') וצמחייה מעורבת של רחבי עלים נשירים וירוקי עד בחגורות הנמוכות יותר. למרות האקלים והגובה, עקב הטופוגרפיה הדרמטית, ניתן למצוא במרחק אווירי קטן יחסית אשוחים חובבי גובה וקור לצד דלבים אשר חובבים חום ולחות ושורשיהם במימי הנהרות. בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים היוונית, שימש האזור מחסה ומסתור לארגונים לוחמים. הגרמנים התמודדו עם הלוחמים על ידי הרג שיטתי של שכבת גיל גברית באזור. מלחמת האזרחים תרמה את חלקה, העיור הוסיף את השפעתו וכך נוצר מצב של דילול אוכלוסייה משמעותי ומחסור חמור בגברים בני 40–60. בסוף שנות התשעים של המאה ה־20 החלה חזרה של תושבי הערים אל הכפרים. החזרה מתאפיינת בעיקרה בשיקום בתי הילדות והפיכתם ל"צימרים" משפחתיים. תנופת החזרה עוררה תנופת תיירות, וכפרים רבים חזרו להיות מוקד משיכה לצעירים, בעיקר בימות הקיץ בהם השהייה באזורים הנמוכים של יוון חמה ומעיקה. מנזר פרוסוס המבודד הבנוי על מדף סלע תלול. לפי האמונה בכנסיית המנזר שמור איקונין הבתולה הקדושה, שעל־פי האמונה העממית אוצר בתוכו כוחות ריפוי ומהווה מקום עלייה לרגל לחולים רבים מרחבי יוון. האיקונין קדוש בעיקר לנשים הרות ובעלי ילדים קטנים. מוורי ספליה (המערה השחורה), מערה קטנה אשר שימשה מקום מסתור לפרטיזנים בזמן מלחמת העולם השנייה. אתר הסקי של טימפריסטוס (Tymfristos), המתנשא לגובה 2315 מטר ומהווה חלק מרכס הפינדוס. אגם קרימסטון - אגם מלאכותי גדול בעל "זרועות תמנון" המנקז אליו 5 נהרות שונים. המים בעלי צבע תכלת בהיר. מדיה וקבצים בנושא אבריטניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבריטניה ראובן וייס, אבריטניה הגדולה: טיול שטח ביוון, באתר ynet, 23 במרץ 2015
אליהו פלדמן

אליהו פלדמן (2002-1919) היה היסטוריון ישראלי, יליד בסרביה. הוא כיהן כמרצה בכיר בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. נודע בעיקר במחקריו על תולדות יהדות רוסיה ויהדות בסרביה . אליהו פלדמן נולד ב-1919 במשפחה יהודית בקישינב, בחבל בסרביה שאוחד באותה תקופה עם ממלכת רומניה. ב-1971 סיים עבודת דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1976 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב, בחוג להיסטוריה של עם ישראל. 1971 - יהודי רוסיה ב-1905 בעיני דיפלומט אנגלי - תולדות היהודים בבסרביה במאה הי"ט -- הוצאת האוניברסיטה העברית, ירושלים 1982 - בעלי מלאכה יהודים במולדאביה 1986 - The Russian Jews in 1905 through the eyes and camera of a British diplomat .Tel Aviv : Tel Aviv University 1999 - יהודי רוסיה בימי המהפכה הרוסית והפוגרומים הוצאת מאגנס, ירושלים ראשית הסוציאליזם היהודי : לקט מקורות / סידר א' פלדמן. כתבים נוספים: , (1903)Plehwe and the Pogrom of Kishinev - Heawar, 17, Tel Aviv, Altera 1970 1974 - הדמות היישובית, הכלכלית והחברתית של יהדות רוסיה British Diplomats and British Diplomacy and the 1905 Pogroms in Russia in Slavonic and East Europe Review 65, 1987 First Attempt of American Intervention on Behalf of the Russian Jews The Question of the Jewish Emancipation in the Ottoman Empire and the Danubian Principalities after the Crimean War JSS 41 1979 צרור מכתבים מאת יהודי רומניה המבקשים להגר בשנת 1900 השתתף בכתיבת ערכים באנציקלופדיה העברית (חלק מהערך על סיביר (יהודים), על בוגדן פטריצ'ייקו חשדאו, באנציקלופדיה יודאיקה (בערך דוויצ'ון באלי), ב"פנקס קהילות רומניה" עבודת דיסרטציה, ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרנס הנריקס

טרנס הנריקס (באנגלית: Terence Thomas "Tom" Henricks ; נולד ב-5 ביולי 1952) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. הוא היה האסטרונאוט הראשון שהגיע ל-1000 שעות טיסה במעבורת חלל. טרנס הנריקס נולד בעיירה בריאן שבמדינת אוהיו. הוא סיים לימודי בית הספר ולמד הנדסה אזרחית באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ממנה קיבל תואר ראשון בשנת 1974. בשנת 1982 הוא קבל תואר שני במנהל ציבורי. לאחר סיום האקדמיה של חיל האוויר הנריקס נשלח לקורס טיס. עם סיומו הוא היה טייס במטוס מדגם "מקדונל דאגלס F-4 פנטום". תקופה מסוימת הוא הוצב בבריטניה ובאיסלנד. בשנת 1980 הוא חזר לארצות הברית. בשנת 1983 הנריקס סיים קורס טייסי ניסוי. הנריקס שירת בבסיס חיל האוויר אדוארדס כטייס ניסוי של "ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון". הנריקס ביצע 749 צניחות וקיבל דרגת "צנחן אמן". בשנת 1985 הנריקס נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הנרקיס כיהן בתפקידים טכניים במרכז החלל קנדי ומרכז החלל ג'ונסון. בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-44 של מעבורת החלל אטלנטיס כטייס (פרדריק גרגורי היה מפקד הצוות). הצוות פעל לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. במשימת STS-55 בשנת 1993 הוא היה טייס של מעבורת החלל קולומביה (סטיבן נגל היה מפקד צוות). הצוות פעל לפי תוכנית בין לאומית תוך שימוש במערכת D-2 Spacelab הגרמנית. בשנת 1995 הוא טס בפעם השלישית על סיפון מעבורת החלל דיסקברי כמפקד צוות. בין היתר במהלך המשימה הוצב במסלול לוויין TDRS. בשנת 1996 הוא טס בפעם הרביעית כמפקד משימה STS-78 על סיפון מעבורת החלל קולומביה. במהלך הטיסה בוצעו מחקרים בתחום הביולוגיה וחקר חוסר כבידה. לאחר פרישה מסוכנות החלל בשנת 1997 הנריקס השתלב בתעשייה פרטית. מדיה וקבצים בנושא טרנס הנריקס בוויקישיתוף קורות חיים
ויליאם הום ליזרס

ויליאם הום ליזרס (באנגלית: William Home Lizars;‏ 1788 – 30 במרץ 1859) היה צייר וחרט סקוטי. הוא נולד באדינבורו בשנת 1788, בנו של דניאל ליזרס, ואחיו של המנתח ג'ון ליזרס. אחותו ג'ין (ג'יין) הום נישאה לסר ויליאם ג'ארדין. אביו היה מוציא לאור וחרט שהיה תלמידו של אנדרו בל, וחרט דיוקנאות כאיורי ספרים. וילאם ליזרס למד תחריט לראשונה אצל אביו, ולאחר מכן נכנס כתלמיד של ג'ון גרהם באקדמיה לאמנות באדינבורו, שם היה התחבר עם סר דייוויד וילקי. בשנת 1812, עם מות אביו, נאלץ ליזרס להמשיך בעסק של חריטה והדפסת נחושת כדי לפרנס את אמו ומשפחתו. הוא העסיק את האמנים הורציו מקולוך ודניאל מקני. ג'ורג' אייקמן, אביו של הצייר ג'ורג' אייקמן, עבד גם הוא עבור ליזרס לפני שהקים עסק עצמאי. ליזרס פגש בג'ון ג'יימס אודובון באדינבורו באוקטובר 1826, אודובן הציג את תיק העבודות שלו בפני חוקרי הטבע פטריק ניל ופרידו ג'ון סלבי. אז החלה תקופה אינטנסיבית שבה ליזרס עזר לאודובון לפגוש את העילית החברתית באדינבורו שעשויה ביתב להיות שימושית עבורו: רוברט ג'יימסון, דייוויד ברוסטר וג'יימס וילסון. ליזארס לקח את אודובן לפגוש את ג'ורג' קומב ופרנולוגים אחרים. ליזרס הסכים לפרסם את הספר "ציפורי אמריקה" מאת אודובון. לאחר התחלה מבטיחה, העסק לא הלך טוב, ואודובון העביר את ההפקה ללונדון. העבודה הושלמה על ידי משפחת האוול. ליזרס שיכלל את שיטת התחריט בעץ, ששימשה להמחשה איורים בספרים, ולקח חלק פעיל בהקמת האקדמיה המלכותית הסקוטית . מ-1808 עד 1815, ויליאם ליזרס הציג את הדיוקנאות, נושאים קדושים וביתיים בתערוכות באדינבורו. ב-1812 הוא שלח שתי תמונות לאקדמיה המלכותית בלונדון, "קריאת הצוואה" ו-"חתונה סקוטית". הם זכו להערכה ונחרטו, ונמצאים בגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו. הוא עיצב שטרות עבור בנק אוף סקוטלנד, נראה שיצר את הסמל לחברת הביטוח והפנסיות "אלמנות סקוטיות" שאומץ ב-1818. הוא גם חרט לוחות של נוף סקוטי לפרסומים שונים, ואת הלוחות האנטומיים של 1822 עבור אחיו ג'ון. בין שאר עבודותיו, הוא חרט מפות של חלקי עולם לפרסומים כרטוגרפיים שונים. ויליאם ליזרס נפטר באדינבורו ב-30 במרץ 1859, הוא קבור בחצר הכנסייה סנט קאת'ברט ברחוב פרינסס. חתונה סקוטית הקראת צוואה תחריט אנטומיה של הראש מדיה וקבצים בנושא ויליאם הום ליזרס בוויקישיתוף Jackson, Christine E. "Jardine, William". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press Cust, Lionel Henry (1893). "Lizars, William Home". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography. Vol. 33. London: Smith, Elder & Co. Smith, George Fairfull. "McCulloch, Horatio". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. "Aikman, George" . Dictionary of National Biography (2nd supplement). London: Smith, Elder & Co. 1912. Audubon and His Journals/The European Journals. 1826-1829 Wall text from Buying Security - Life Assurance, Museum on the Mound, Edinburgh.
נובל דינה

נובל דינה הוא תרגיל רב לאומי בו לוקחים חלק חיל הים הישראלי וציים נוספים. התרגיל מתקיים בים התיכון במשך חמישה ימים אחת לשנה. במשך התרגיל מתרגלים הכוחות תרחישים שונים. תרגול התרחישים המשותף תורם ללמידה הדדית בין הציים, לחיזוק קשרים ושיתופי הפעולה, לחלוקת הידע המקצועי וליצירת שפה משותפת. מדיה וקבצים בנושא נובל דינה בוויקישיתוף Stelios Kanavakis, Exercise Noble Dina 2016 in Greece with Hellenic Navy, US Navy and Israeli Navy, Navy Recognition, ‏25/04/2016 Exercise “NOBLE DINA 2017”, Hellenic Navy, ‏07/04/2017 תרגיל ה"נובל דינה" שנערך בשיתוף פעולה עם הצי היווני, האמריקאי וחיל האוויר | שילוב כוחות מנצח! U.S. Navy Πολεμικό Ναυτικό - Hellenic Navy Israeli Air Force | By Israeli Navy זרוע הים | Facebook, באתר www.facebook.com עמי רוחקס דומבה, חיל הים השתתף בתרגיל NOBLE DINA 2018, באתר Israel Defense, ‏1/04/2018 LTJG Benjamin Coats, VP-9 Participates in Israeli-Led Exercise Noble Dina, U.S. Naval Forces Europe and Africa / U.S. Sixth Fleet, ‏21/05/2019 Chaitali Bag, Cyprus & France in Israeli-Greek-American maritime exercise “NOBLE DINA-2021”, Aviation & Defence Universe דריה לוסטיגר, הצטרפנו לשבוע של תרגיל מבצעי בינ"ל בין הגלים, באתר צה"ל, ‏14/03/2021 מערכת את"צ, הושלם התרגיל המשותף לזרוע הים וציים נוספים במזה"ת. צפו, באתר צה"ל, ‏24/03/2022 חיל הים הישראלי, סיום תרגיל "נובל דינה" 2023, באתר זרוע הים, ‏30/3/2023
פאטימה וייגה

מריה דה פאטימה דה וייגה (בפורטוגזית: Maria de Fátima da Veiga; נולדה ב-22 ביוני 1957) היא פוליטיקאית ודיפלומטית מכף ורדה. כיהנה כשרת החוץ של ארצה. פאטימה וייגה נולדה באי סאו ויסנטה. היא רכשה את השכלתה האקדמית באוניברסיטת אקס-מרסיי שבצרפת ובמוסדות אקדמיים בברלין, בפראג ובברזיל. בשנת 1980 החלה לעבוד במשרד החוץ של כף ורדה. בשנים 2001–2002 כיהנה כשגרירה בקובה. בשנים 2002–2004 כיהנה כשרת החוץ של ארצה, האשה הראשונה למלא תפקיד זה. בשנת 2004 החלה וייגה לכהן כשגרירת כף ורדה בארגון האו"ם, וב-2007 עברה לכהן כשגרירה בארצות הברית. בשנת 2014 החלה וייגה לכהן כשגרירת ארצה בצרפת. וייגה עוטרה על ידי ממשלת ספרד בשנת 2004 בעיטור הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות האזרחי (אנ'). מקור: אתר לינקדאין. BOE-A-2004-12933 Real Decreto 1673/2004, de 9 de julio, por el que se concede la Gran Cruz de la Orden del Mérito Civil a la señora Fátima Veiga, ex Ministra de Asuntos Exteriores, Cooperación y Comunidades de la República de Cabo Verde., www.boe.es ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאטימה וייגה".
הארמון הנשיאותי של כף ורדה

הארמון הנשיאותי של כף ורדה (בפורטוגזית: Palacio da Presidência da República) הוא מבנה ציבורי במרכז העיר פראיה. הוא ממוקם ב-Rua Serpa Pinto, בקצה הדרומי של הרמה, הרובע ההיסטורי של פראיה. המבנה נבנה בסביבות 1894 בסגנון נאו-קלאסי כמעונו של המושל הפורטוגלי. לאחר שכף ורדה קיבלה עצמאות בשנת 1975, המבנה הפך לארמון הנשיאותי. מדיה וקבצים בנושא הארמון הנשיאותי של כף ורדה בוויקישיתוף Valor simbólico do centro histórico da Praia, Lourenço Conceição Gomes, Universidade Portucalense, 2008, p. 167-192 ערך זה הוא קצרמר בנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון גרהם (צייר)

ג'ון גרהם (באנגלית: John Graham;‏ 1754 – 1 בנובמבר 1817) היה צייר ומורה לאמנות סקוטי מהמאה ה-18. גרהם נולד באדינבורו ולמד אצל מעצב כרכרות ג'ורג' מקפארקהאר. לאחר מכן עבר ללונדון. הוא החל ללמוד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית והציג שם בין 1780 ל-1797. גרהם גם צייר את "אותלו ודסדמונה" עבור גלריית שייקספיר של ג'ון בוידל. גרהם היה מועמד ארבע פעמים בין 1793 ל-1797 לחברות באקדמיה המלכותית, אך לא הצליח לעבור את הבחירה. דאנקן תומסון, במאמרו במילון אוקספורד לביוגרפיה הלאומית, כותב כי ג'וזף פארינגטון, טען כי "גרהם היה מועמד שהוא בוודאי לא יצביע עבורו, כי הוא החשיב אותו חלש מאוד". תומסון משער שהכישלונות הללו הובילו את גרהם לחזור לסקוטלנד. באמצעות השפעתו של הבנקאי סר ויליאם פורבס, גרהם קיבל את תפקיד "מורה ציבורי לאמנות" באדינבורו בשנת 1798. הצייר בנג'מין וסט, שכינה את גרהם "אדם גאוני", "הרגיש שהוא מתאים באופן אידיאלי לתפקיד ". לפני שהחל את עבודתו באופן רשמי, גרהם ערך תערוכה פומבית של עבודתו באדינבורו. האקדמיה פעלה לפי השיטה של בתי הספר של האקדמיה המלכותית, אך לא כללה ציורים מהחיים. מודאג מכך שהוא "נתפס רק כמורה לאמנים בחסות הדירקטוריון", גרהם לקח לעצמו כמה תלמידים פרטיים, בנות למדו בזמן אחד של היום ובנים בזמן אחר. לפי ארמסטרונג, הוא היה מורה "מעורר השראה ויעיל" ו"מספר אמנים סקוטים חשובים מהמאה התשע-עשרה נהנו מהדרכתו - דייוויד ווילקי, ויליאם אלן, ג'ון ברנט, אלכסנדר פרייזר, וולטר גייקי, ג'ון ווטסון גורדון, ג'ון הנינג וויליאם הום ליזרס. בשנת 1859, האקדמיה הסקוטית המלכותית קנתה את "הנביא הסורר" שלו, וכתבה על גרהם שהוא "מאסטר שהאמנות הסקוטית הייתה לו חייבת לו במידה ניכרת". הציור היה תלוי בגלריה הלאומית של סקוטלנד עד 1896, אז הוא נעלם. גרהם צייר דיוקנאות, כולל אחת של השחקנית טריפוסה ג'יין וואליס, והיו"ר ג'ון בוידל. הוא גם צייר חיות, כמו סדרת ציורי האריות והטיגריסים שהוא עשה במצודת לונדון. גרהם נפטר בביתו "'לאחר מחלה קשה ומתמשכת'" ב-1 בנובמבר 1817 מדיה וקבצים בנושא ג'ון גרהם בוויקישיתוף Stephen, Leslie (1890). Dictionary of National Biography. Thomson, Duncan. "John Graham". Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press. 2004 Johnstone, W. B. (1859). Catalogue, Descriptive and Historical, of the National Gallery of Scotland. Edinburgh: Murray and Gibb Armstrong, Walter (1888). Scottish Painters: A Critical Study Stephen, Leslie (1890). Dictionary of National Biography. Vol. 22. Smith, Elder & Co. "Tryphosa Jane Wallis (later Campbell) - National Portrait Gallery". National Portrait Gallery
שגרירות צרפת בניו דלהי

שגרירות צרפת בניו דלהי היא נציגות דיפלומטית של הרפובליקה הצרפתית ברפובליקה של הודו. השגרירות ממוקמת בניו דלהי, בירת המדינה, והשגריר מאז 2019 הוא עמנואל לניין (אנ'). השגרירות ממוקמת ברובע צ'נאקיאפורי בניו דלהי. השגריר הצרפתי הראשון להודו מונה ב-1944, בשלהי מלחמת העולם השנייה כשהודו עוד הייתה מושבה בריטית. למרות שהקונסוליה הצרפתית בפודוצ'רי הוקמה לאחר העברת הריבונות בעיר להודו ב-1956, הנוכחות הצרפתית במבנה ותיקה. בשנת 1726 היה על חלקה זו בית קברות צרפתי. בסביבת 1750, נרכשה הקרקע על ידי ז'אן-בטיסט דה סנט-פולג'נס דה בורי, קצין חי"ר שהיה נשיא האספה הקולוניאלית במסגרת הוועידה הלאומית. אך הוא פשט רגל, ועל ביתו השתלט הממשל המקומי שהשכירו לממשל הצרפתי. המושל הקונוליאלי התשמש במבנה במשך יותר ממאה שנה, מ-1828 עד 1954, השנה שבה ויתרה צרפת על השטחים האחרונים שלה בעיר. מלבד זו בניו דלהי, יש עוד ארבע קונסוליות כלליות צרפתיות בהודו, הממוקמות בבנגלור, מומבאי, קולקטה ופודוצ'רי. אתר האינטרנט הרשמי של שגרירות צרפת בניו דלהי Délégué du gouvernement provisoire de la République française. Aussi accrédité au Népal.
שייר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שייר – חברת תרופות אירית שייר – מחוז באנגליה שייר – הגורם המבדיל בין חומצות האמינו השונות אישים: ג'ון שייר – כדורסלן אמריקאי טליה שייר – שחקנית אמריקאית שיר שייאר