laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבי לוי (שף)

אבי לוי (נולד ב-30 בנובמבר 1976) הוא שף ומסעדן ישראלי. התפרסם לראשונה כאשר זכה בעונתה השנייה של תוכנית המציאות "מאסטר שף". לוי נולד, גדל והתחנך בירושלים בשכונות בית הכרם ומוסררה למשפחה יוצאת מרוקו ואלג'יריה. מסבתו ומאמו רכש את אמנות הבישול ואת האהבה לאוכל. בנעוריו החל לצרוך סמים ומשום כך לא השלים גם את שירותו בצה"ל. במשך מספר שנים היה מכור לסמים קשים מסוגים שונים ואף ריצה שתי תקופות מאסר בכלא בגין עבירות מרמה וזיוף ובגין עבירות של סחר בסמים. בהשפעת משפחתו נכנס למכון גמילה והתנקה. תקופה קצרה לאחר מכן רשמה אותו אחותו לתוכנית הריאליטי "מאסטר שף". הוא עבר את שלב האודישנים, נכנס גם לנבחרת התוכנית ואף זכה בה בהמשך במקום הראשון ובתואר "המאסטר שף של ישראל" וגם לאהדה ציבורית רחבה. בשנת 2012 כשנה לאחר זכייתו בתוכנית, "מאסטר שף" פתח את מסעדת "המוציא", שמשלבת אוכל מסורתי ירושלמי, מרוקאי ואלג'יראי עם אלמנטים חדשניים. המסעדה זוכה להצלחה ולביקורות משבחות. לאחר הצלחת מסעדת "המוציא" פתח עם שותפים שלוש מסעדות נוספות "בית הכוון" ו"מצלה" בירושלים ו"צ'יריפום" בתל אביב, שהן קלילות יותר המשלבות אוכל בעמידה וטייק אוויי. בשנת 2017 השתתף עם אשתו אילנית בתוכנית המציאות "זוג מנצח VIP". בינואר 2023 השתתף בתוכנית "שף מתחלף" שמשודרת ברשת 13, והחליף מסעדה עם השפים איתי קושמרו ושמי גולומב. לוי נשוי לאילנית ואב לארבעה ילדים. ערן סויסה, "הייתי בתחתית ובחרתי בחיים", באתר ישראל היום, 12 באוקטובר 2011 תיגל נשיא, ‏"פתיחת המסעדה זו התגשמות של חלום", באתר ‏מאקו‏, 31 במאי 2012 רותי רוסו, השף העירום: החיים החדשים של אבי לוי ממאסטר שף, באתר nrg‏, 17 בספטמבר 2012 גלי וולוצקי, יש לו כיוון, באתר כלכליסט, 16 ביולי 2014 הודיה כריש-חזוני, מקור ראשון, אבי לוי: "מי לא אוהב קציצות עוף עם תותים?", באתר nrg‏, 21 במאי 2015 ריטה גולדשטיין, ‏סחורה בשווי מעל 100 אלף שקל הושמדה: אבי לוי מגיב על פשיטת משרד הבריאות בהמוציא, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2015 ריטה גולדשטיין, ‏"הם הכריזו עליי מלחמה", באתר ‏מאקו‏, 6 בינואר 2016 תיקי גולן, פרויקט הלוי, באתר "ידיעות אחרונות", 9 בספטמבר 2016 שיר זיו, "אני לא בוכה הרבה. קשה לי להוריד דמעות כי בזבזתי אותן", באתר ישראל היום, 20 בספטמבר 2018 ריטה גולדשטיין, ‏"הייתי אופטימי, חשבתי שהמלך יבוא לארוחה באמת", באתר ‏מאקו‏, 20 במאי 2019 אבי לוי, ברשת החברתית אינסטגרם שגיא כהן, "המוציא": המסעדה של אבי לוי משאירה טעם של עוד, באתר הארץ, 29 ביוני 2012
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2015)

ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים 2015 (באנגלית: 2015 United Nations Climate Change Conference) היא ועידה שנערכה בלה בורז'ה שבפריז מ-30 בנובמבר ועד 11 בדצמבר 2015, אשר הצליחה לגבש הסכם אקלים עולמי תקדימי לצמצום פליטת גזי חממה על מנת לבלום את ההתחממות העולמית. זהו הכינוס ה-21 בין הצדדים החתומים על אמנת המסגרת של האו"ם בנוגע לשינוי האקלים וה-11 בין המדינות החתומות על פרוטוקול קיוטו. ועידת האקלים של האו"ם מתכנסת מדי שנה, בעיר מארחת אחרת. כ-40,000 נציגים מרחבי העולם, בהם ראשי מדינות וגורמים מקצועיים, התכנסו בפריז במפגש ה-21 לאמנת שינוי האקלים, במטרה לגבש במשותף הסכם אקלים עולמי לצמצום פליטות גזי חממה, על ידי חיוב המדינות השותפות לנקוט בצעדים להפחתת פליטת גזי החממה, תוך קביעת יעדים ובאופן המחייב את המדינות להגיש תוכנית מקומית להפחתת הפליטות. הוועידה עוסקת גם בקידום טכנולוגיה של אנרגיה מתחדשת. הייתה זו הפעם הראשונה בה הושגה הסכמה אוניברסלית מצד 195 מדינות שאישרו את הסכם פריז בתום הוועידה, הקובע יעד לפליטת גזי חממה כך שהתחממות כדור הארץ לא תעלה מעבר ל-2 מעלות צלזיוס, בהשוואה לתקופה הטרום תעשייתית - המאה ה-18, עד שנת 2050. המטרה השאפתנית יותר היא להגביל את ההתחממות עד סוף המאה ה-21 ל-1.5 מעלות צלזיוס בלבד. המשלחת הישראלית לוועידה הורכבה מכ-70 משתתפים מכל מגזרי המשק וממשרדי הממשלה העוסקים בנושא. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, נכח בוועידה ביומה הראשון, ובראשה עמד השר להגנת הסביבה אבי גבאי, לצד בכירי משרדו. מדיה וקבצים בנושא ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (באנגלית) אתר ועידת פריז הרשמי (באנגלית) סוכנויות הידיעות, ועידת האקלים אישרה את ההסכם ההיסטורי לבלימת ההתחממות הגלובלית, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2015 צפריר רינת, ועידת האקלים אישרה את ההסכם ההיסטורי לבלימת ההתחממות הגלובלית, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2015 העצה של שוורצנגר לשר הישראלי לאיכות הסביבה, באתר nrg‏, 7 בדצמבר 2015
חובת ריפל

חובת ריפל (שם מדעי: Eupodotis rueppellii) היא מין עוף מדבר ממשפחת החובתיים החי באזורים תת-מדבריים בדרומה של אפריקה. החובה נפוצה בעיקר באנגולה, נמיביה ובדרום אפריקה באזורים יבשים וחמים שם היא מחפשת יצורים קנים כמו חרקים אותם היא צדה בזריזות. היא קרויה ע"ש החוקר אדוארד ריפל. חוגה זו קטנה ביותר ואורכה רק 60 ס"מ. ראשה וצווארה אפורים ולאורך גרונה פסים שחורים-לבנים, אם כי הם פחות מודגשים אצל הנקבות. האזור סביב העין, תחתית הצוואר והלחיים לבנים והמקור ורוד מעט. הגוף בצבע חום-חולי ולבן מלמטה, צבע העוזר להסוות את החובה בנוף המדבר והרגליים דומות לזה אך צהובות יותר. מדיה וקבצים בנושא חובת ריפל בוויקישיתוף חובת ריפל, באתר ITIS (באנגלית) חובת ריפל, באתר NCBI (באנגלית) חובת ריפל, באתר GBIF (באנגלית)
חוברת ערב

חוברת ערב או חוּבָּה עַרְבִית (שם מדעי: Ardeotis arabs) היא מין עוף מדברי ממשפחת החובתיים והיא קרובת משפחתה של חוברת קורי הענקית. כמו רוב מיני החוברות הזכרים גדולים בהרבה מהנקבות ומשקלם הממוצע 5.7-10.9 ק"ג בהשוואה לנקבות ששוקלות 4.5-7.7 ק"ג. המשקל המקסימלי לחוברה זהו היא 16.8 ק"ג. גובהם הממוצע 70-92 ס"מ. הם מזכירות מאוד את קרוביהם - חוברות קורי ובעלי צווארים אפורים, ראשים מעט לבנים, כנפיים חומות וגדולות ובטן לבנה ויש להם ציצה שחורה מאחורי הראש. עם זאת הם הרבה יותר רזים מהם. הם מותאמים לתנאי מדבר ונוטים לעוף לעיתים רחוקות ובעת סכנה יעדיפו לרוץ. הם מחפשים באדמה חרקים קטנים וזחלים למאכל. חוברות אלה חיות באזורים הצחיחים של צפון ומרכז אפריקה וגם בדרום אסיה במדינות: אלג'יריה, בורקינה פאסו, קמרון, צ'אד, חוף השנהב, ג'יבוטי, אריתריאה, אתיופיה, גמביה, גאנה, גינאה ביסאו, קניה, מאלי, מאורטניה, מרוקו, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סומליה וסודאן וכן באסיה בעיראק, ערב הסעודית ותימן. הם בירידה בתפוצתם. מדיה וקבצים בנושא חוברת ערב בוויקישיתוף חוברת ערב, באתר ITIS (באנגלית) חוברת ערב, באתר NCBI (באנגלית) חוברת ערב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חוברת ערב, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) חוברת ערב, באתר GBIF (באנגלית) חוברת ערב באתר הרשימה האדומה של IUCN
חובת קארו

חובת קארו (שם מדעי: Eupodotis vigorsii) היא מין של עוף שוכן מדבר ממשפחת החובתיים. היא חיה בטבע בדרומה של אפריקה בלסוטו, נמיביה ודרום אפריקה. אורכה הממוצע 56-62 ס"מ ומשקלה 1.1-2 ק"ג. כמו רוב החובות, הזכרים במין זה גדולים מהנקבות אם כי שניהם לא גדולים ביותר. הנוצות חומות לאורך הגוף כולל הראש והמקור הקצר והרגליים כהות יותר ודקות. הם חיות בסוואנות הדרומיות וניזונות בעיקר מחרקים שהם מוצאות בעשבים. לא ידוע הרבה פרטים על חובה זו. E. v. namaqua - חיה בנמיביה ובצפונה של דרום אפריקה E. v. vigorsii - חיה במרכז דרום אפריקה ובמדינת לסוטו מדיה וקבצים בנושא חובת קארו בוויקישיתוף חובת קארו, באתר ITIS (באנגלית) חובת קארו, באתר NCBI (באנגלית) חובת קארו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חובת קארו, באתר GBIF (באנגלית) חובת קארו באתר biodiversityexplorer ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חובה לבנת בטן

חובה לבנת בטן (שם מדעי: Eupodotis senegalensis) היא מין של חובה קטנה יחסית החיה ברחבי הסוואנות האפריקניות. אורכה הממוצע 48–61 ס"מ. צבעה חום-צהבהב עם צוואר אפור ובטן לבנה. הראש לבן עם פסים מודגשים בקצוות ועם סימני קווים שחורים מתחת לעיניים. המקור קצר ואדום והרגליים ארוכות ועוזרות לחובה לרוץ מהר. החובות אוהבות לקרקר בחבורות קטנות והן עושות את זה בעיקר בשעות הבוקר ומשמיעות צלילים גרוניים של "קווא" ו"ווקא" לחלופין. החובות חיות בערבות עשב יבשות, סוואנות ושולי יערות לאורך אפריקה שמדרום לסהרה. הן אינן מוגדרות כמצויות בסכנת הכחדה כלשהי. E. s. senegalensis E. s. canicollis E. s. erlangeri E. s. mackenziei E. s. barrowii מדיה וקבצים בנושא חובה לבנת בטן בוויקישיתוף חובה לבנת בטן, באתר ITIS (באנגלית) חובה לבנת בטן, באתר NCBI (באנגלית) חובה לבנת בטן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חובה לבנת בטן, באתר GBIF (באנגלית) חובה לבנת בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
חובת הארטלוב

חובה הארטלוב (שם מדעי: Lissotis hartlaubii) היא מין של עוף קרקע ממשפחת החובתיים הנפוצה בערבות ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה. היא קרויה על שם החוקר גוסטב הארטלוב והיא קרובתה של חובה שחורת בטן. חובה זו נפוצה במזרח אפריקה שמדרום לסהרה באתיופיה, קניה, סומליה, סודאן, טנזניה ואוגנדה. היא מזכירה את קרובתה ואפורה מנומרת בכנפיים עם מקור ורגליים בהירים, לחיים שחורות-לבנות ובטן שחורה. כמו קרובותיה למשפחה, חובה זו יכולה לרוץ במהירות והיא מעדיפה לעשות זאת מאשר לעוף בעת סכנה. מדיה וקבצים בנושא חובת הארטלוב בוויקישיתוף חובת הארטלוב, באתר ITIS (באנגלית) חובת הארטלוב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חובת הארטלוב, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) חובת הארטלוב, באתר GBIF (באנגלית) חובת הארטלוב באתר הרשימה האדומה של IUCN
חובה שחורת בטן

חובה שחורת בטן (שם מדעי: Lissotis melanogaster) היא מין של עוף ממשפחת החובתיים. החובה נפוצה בערבות ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה. חובה שחורת בטן מזכירה בצורתה יען קטן. היא בעלת רגליים ארוכות ובהירות וכך גם צבע מקורה. הצבע הכללי הוא חום-אפור מנוקד והבטן וקצה החזה שחורים עם קווים לבנים לידם כשהראש אפור והעיניים אדומות. הזנב גדול עם נוצות אפורות-חומות והחובה יכולה לפרוש אותו כדי להרשים נקבות. אורכה 58–65 ס"מ ומשקלה עד 2,700 גרם. לעומת הזכר הנקבות הרבה פחות בולטות. הם חיים בחבורות קטנות ומשמיעים קולות חזקים כדי למשוך נקבות. הם מחפשים מזון בעיקר בסוואנות וניזונים בעיקר מפרוקי-רגליים. לחובה שחורת בטן שני תת-מינים: Lissotis melanogaster melanogaster Lissotis melanogaster notophila מדיה וקבצים בנושא חובה שחורת בטן בוויקישיתוף חובה שחורת בטן, באתר ITIS (באנגלית) חובה שחורת בטן, באתר NCBI (באנגלית) חובה שחורת בטן, באתר GBIF (באנגלית) חובה שחורת בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
לירה (מטבע)

לירה הוא שמה של יחידת מטבע, הנמצא כיום בשימוש בטורקיה, לבנון, הממלכה המאוחדת, וסוריה. בעבר היו מדינות שונות שהשתמשו בשם מטבע זה, בהן איטליה וישראל. מקור השם "לירה", בדומה לפאונד ולשקל, הוא במידת משקל - ליברה אחת של כסף טהור. הלירה שימשה מטבע עובר לסוחר בתקופת האימפריה הרומית. השימוש בשם המטבע חודש באירופה בתקופת האימפריה הפרנקית, ונמשך בימי הביניים ובעת החדשה. במהלך המאה ה-19 אומץ שם המטבע על ידי מצרים והאימפריה העות'מאנית. השם "לירה" משמש כיום את המטבע בטורקיה, לבנון וסוריה. השימוש בלירה טורקית החל בשנת 1844 במהלך השלטון העות'מאני. בשנת 2005 הוחלפה הלירה הטורקית הישנה בלירה טורקית חדשה, שהיא כיום המטבע של טורקיה ושל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. בנוסף לטורקיה, נעשה כיום שימוש בלירה סורית בסוריה ובלירה לבנונית בלבנון. תושבי ירדן קוראים לדינר ירדני בשם "לירה". במדינות רבות נהוג מטבע מקומי בשם "פאונד", המתורגם לשם "לירה" בעברית ובמספר שפות נוספות. לדוגמה, במצרים נהוג השימוש בלירה מצרית, בדרום סודאן נהוג השימוש בלירה דרום סודאנית, ובבריטניה נהוגה הלירה שטרלינג. באופן דומה, הלירה הלבנונית והלירה הסורית קרויות באנגלית בשמות "Lebanese pound" ו-"Syrian pound". צרפת השתמשה בשנים 781 עד 1794 במטבע מקומי בשם "לירה צרפתית" (Livre française). בשנים 1812–1813 הונפקה לירה מיוחדת ששימשה את תושבי ממלכת נאפולי. למדינת האפיפיור היה מטבע מקומי בשם "לירה" בתקופת קיומה, 1866 עד 1870. בשנת 1929 החלה קריית הוותיקן להנפיק מטבע בשם "לירת הוותיקן" שהיה צמוד ללירה האיטלקית, והיה הילך חוקי גם באיטליה ובסן מרינו. בשנת 2002 עבר הוותיקן לאירו. בתקופת שלטון איטליה במזרח אפריקה האיטלקית הונהגו מטבעות מקומיים בשם "לירה של סומלילנד" בשנים 1925–1926, ו"לירה מזרח אפריקאית" בשנים 1938–1941. בלוב הנפיק משטר המנדט הבריטי בשנים 1942–1951 מטבע מקומי בשם "לירה טריפוליטאית". ב-1951, כאשר זכתה לוב בעצמאות, המטבע הוחלף ב"לירה לובית", ובשנת 1971, לאחר עליית מועמר קדאפי לשלטון, הוחלפה הלירה בדינר לובי. במספר מדינות באירופה, בהן איטליה (לירה איטלקית), קפריסין, מלטה וסן מרינו, היה נהוג מטבע מקומי בשם "לירה" עד לתחילת המאה ה-21, בה עברו מדינות אלה להשתמש באירו. בארץ ישראל נעשה שימוש בלירה מצרית בשנים 1834 עד 1927, לירה ארץ ישראלית בשנים 1927–1950, ולירה ישראלית משנת 1950 עד 1980, אז הוחלפה בשקל ישן. לירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נארה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נארה – בירת מחוז נארה ביפן נארה (מחוז) – מחוז באי הונשו, יפן נארה (קבוצה אתנית) – קבוצה אתנית בדרום-מערב אריתריאה תקופת נארה – תקופה בהיסטוריה של יפן אישים: יושיטומו נארה – הוא אמן פופ ארט יפני מארה נארי
צייץ

צייץ (בגרמנית: Zeitz) היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט, גרמניה הממוקמת על נהר אלסטר הלבן. העיר נמצאת על משולש הגבולות של סקסוניה-אנהלט, סקסוניה ותורינגיה. העיר צייץ מוזכרת לראשונה בשנת 967 בעת הסינוד של רוונה, כשאוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ביקש על הקמת בישופות בעיר כחלק מארכיבישופות מגדבורג, לצורך ניצור האוכלוסייה הסלבית באזור. בשנת 968 הוקמה הבישופות בעיר, אך בשנת 1028 עבר בישוף העיר לנאומבורג. בסוף המאה ה-13 חזרו הבישופים להתגורר בטירתם בעיר, שנהרסה על ידי הצבא השוודי במלחמת שלושים השנים. בשנת 1657 חילק יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה את נחלותיו לבניו, ובנו הצעיר מוריץ קיבל את אזור צייץ, שהפך לדוכסות סקסה-צייץ. לאחר מותו של בנו של מוריץ, מוריץ וילהלם, דוכס סקסה-צייץ ללא יורשים זכרים, חזרה הנחלה לנסיכות הבוחר מסקסוניה. בשנת 1815 צורפה צייץ לממלכת פרוסיה, כחלק מפרובינציית סקסוניה הפרוסית. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר על ידי כוחות צבא ארצות הברית ב-27 באפריל 1945, ונמסרה לשליטת ברית המועצות ב-1 ביולי 1945. העיר הייתה חלק ממדינת סקסוניה-אנהלט עד לשנת 1952, שאז הפכה לחלק ממחוז האלה בגרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 הוקמה מדינת סקסוניה-אנהלט מחדש, והעיר צייץ נכללה בתוכה. מדיה וקבצים בנושא צייץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צייץ (בגרמנית) צייץ (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית
קושארי

קושארי (בערבית מצרית: كشرى; באנגלית: Kushari או Koshary) היא מנה פופולרית מהמטבח המצרי, המכילה אורז, עדשים מקרוני  אטריות וספגטי מעורבים יחד ומוגש עם רוטב עגבניות מוחמץ המכונה סלסה, רוטב חריף המכונה שאטה, ורוטב שום עם חומץ המכונה דאה. היא מוגשת עם עם גרגרי חומוס ובצל מטוגן. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. המנה נולדה באמצע המאה ה-19, כשמצרים הייתה מרכז רב תרבותי והכלכלה המצרית פרחה. בני המעמדות הנמוכים, שעד אז בקושי היו להם מצרכים בסיסיים - לפתע מצאו את עצמם עם מגוון מוצרים ושפע ולפי האגדה כך המנה נוצרה מערבוב של כל מה שהיה להם במזווה, הימצאות הפסטה היא תוצאה ושפעה של הכיבוש האיטלקי. בתחילת הדרך המנה נמכרה בעגלה עם סוס שהסתובבה ברחבי העיר והיום היא נפוצה במזנונים בעיקר כמנת פועלים, במסעדות פשוטות ועממיות. גרסאות שונות של קושארי קושרי של אלכסנדריה: שונה מאוד מהמתכון הידוע מכיוון שהוא משתנה מבחינה חזותית וטעמו, תהליך הבישול כולל עדשים ואורז צהוב, ומשמש גם קארי וכמון באורז מה שהופך אותם לצבע אחיד, הוא כולל ביצים קשות או מקושקשות או ביצים מטוגנות בסמנה או חמאה. לתבשיל מוסיפים עגבניות מוחמצות במקום הרוטב הרגיל ומגישים לצד צ'יפס. מדינות המפרץ ותימן: המנה זוכה שם לפופולריות בשנים האחרונות, כאשר בהן יש התאמות ושינויים לכל מדינה או אזור. השונות כוללת הוספת ירקות בגריל ושינוי סוג האורז לאורז בסמאטי מבושל לבן או צהוב. כמו כן משתמשים בצורות אחרות של פסטה. המנה יכולה גם להכיל עוף מה שהופך אותו דומה יותר לכבסה Kabsa كبسة או כבוס של ערב הסעודית או בחריין. מדיה וקבצים בנושא קושארי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מצרים ובנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולימיר סטייפאנוביץ'

ולימיר סטייפאנוביץ' (בסרבית: Velimir Stjepanović ,Велимир Стјепановић; נולד ב-7 באוגוסט 1993) הוא שחיין סרבי, הוא אלוף אירופה במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי (ברלין 2014), בעל מדליית ארד מאליפות העולם לבריכת 25 מטר במשחה ל-400 מטר חופשי (דוחא 2014) ומקום שישי באולימפיאדה (לונדון 2012) במשחה ל-200 מטר פרפר. 100 מטר חופשי: 48.86 שניות (2015) 200 מטר חופשי: 1:45.78 דקות (2014), שיא סרביה 400 מטר חופשי: 3:45.66 דקות (2014), שיא סרביה 200 מטר פרפר: 1:54.99 דקות (2012), שיא סרביה 100 מטר חופשי: 48.49 שניות (2014) 200 מטר חופשי: 1:42.48 דקות (2014), שיא סרביה 400 מטר חופשי: 3:38.17 דקות (2014), שיא סרביה 800 מטר חופשי: 7:58.66 דקות (2014) 200 מטר גב: 1:55.84 דקות (2014), שיא סרביה 200 מטר פרפר: 1:51.27 דקות (2013), שיא סרביה מדיה וקבצים בנושא ולימיר סטייפאנוביץ' בוויקישיתוף ולימיר סטייפאנוביץ', באתר olympedia.org ולימיר סטייפאנוביץ', באתר Swimrankings
דוכסות סקסוניה-צייץ

דוכסות סקסוניה-צייץ (בגרמנית: Sachsen-Zeitz, נהגה "זקסן-צייץ") הוא שמה של דוכסות גרמנית קטנה, שנוצרה על ידי פיצול נסיכות הבוחר מסקסוניה, והתקיימה עד לשנת 1718. בשנת 1652 ציווה יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה שבניו הצעירים גם יירשו חלק מנחולותיו. לאחר מותו של יוהאן גאורג בשנת 1656, הסכימו בניו ב-22 באפריל 1657 על אופן החלוקה; בנו הבכור יוהאן גאורג קיבל את נסיכות הבוחר מסקסוניה, בנו אוגוסט קיבל את דוכסות סקסוניה-וייסנפלס, בנו כריסטיאן קיבל את דוכסות סקסוניה-מרזבורג, ובנו הצעיר מוריץ קיבל את אזור בישופות נוימבורג לשעבר, שהפך לדוכסות סקסוניה-צייץ. בשנת 1681 מת מוריץ, ובמקומו עלה לשלטון בנו מוריץ וילהלם. לאחר מותו של מוריץ וילהלם בשנת 1718 ללא יורשים זכרים, מכיוון שלא היו לו בנים, ואחיו כריסטיאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-צייץ הוסמך לכמורה, חזרה הנחלה לנסיכות הבוחר מסקסוניה. מוריץ (1657–1681) מוריץ וילהלם (1681–1718) מדיה וקבצים בנושא דוכסות סקסוניה-צייץ בוויקישיתוף
קונרד צ'רניאק

קונרד צ'רניאק (בפולנית: Konrad Czerniak; נולד ב-11 ביולי 1989) הוא שחיין פולני, הוא אלוף אירופה (ברלין 2014), סגן אלוף העולם (שנגחאי 2011) ומקום שמיני באולימפיאדה (לונדון 2012) במשחה ל-100 מטר פרפר. 50 מטר חופשי: 21.72 שניות (2009), שיא פולין 100 מטר חופשי: 48.22 שניות (2009), שיא פולין 50 מטר פרפר: 23.07 שניות (2015), שיא פולין 100 מטר פרפר: 51.15 שניות (2011), שיא פולין 50 מטר חופשי: 20.88 שניות (2011), שיא פולין 100 מטר חופשי: 46.52 שניות (2014), שיא פולין 50 מטר פרפר: 22.77 שניות (2011), שיא פולין 100 מטר פרפר: 49.62 שניות (2011), שיא פולין מדיה וקבצים בנושא קונרד צ'רניאק בוויקישיתוף קונרד צ'רניאק, באתר olympedia.org קונרד צ'רניאק, באתר Swimrankings קונרד צ'רניאק, באתר SwimSwam
נענע המים

נַעְנַע הַמַּיִם (שם מדעי: Mentha aquatica) היא צמח עשבוני רב-שנתי בעל קנה שורש וארומטי מאוד בסוג נענע ממשפחת השפתניים הצומח במקווי מים בדרום מערב אסיה, בחלקים מאירופה ובצפון מערב אפריקה. נענע המים היא אחת משלושה מיני נענע הצומחים בארץ ישראל. נענע המים היא עשב רב-שנתי בגובה 30 עד 100 ס"מ, בעל קנה שורש, ארומטי מאוד, מלבין ושעיר. הגבעולים רבועים, זקופים בדרך כלל, פשוטים או מסועפים וצבעם יכול להיות סגול או ירוק. מכה שורש לא רק מקנה השורש אלא גם ממפרקי הגבעול. העלים, שאורכם 2 עד 5.5 ס"מ, נגדיים, פשוטים, רכים, בעלי פטוטרת קצרה ושערות בלוטיות המדיפות שמנים אתריים ריחניים. הטרף דמוי ביצה או עגול, בסיסו מעוגל ומורחב, קודקודו מחודד, שפתו משוננת מעט ושני צדדיו מלבינים. התפרחות אמיריות או לפעמים כמעט אמיריות, ומורכבות מכמה קבוצות של 1 עד 3 פרחים המתאגדים לקרקפת כדורית או כדורית למחצה בקוטר 2 ס"מ. חפי התפרחת גדולים. הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים, והם זעירים אורכם 4 מ"מ עד 5.5 מ"מ וצבעם ורוד-ארגמן. הגביע דמוי פעמון, אורכו 2.5 עד 4 מ"מ, בעל 5 שיניים שוות כמעט זו לזו בגודלן והוא מכוסה שערות בלוטיות. לוע הגביע אינו חסום בטבעת של שערות (בשונה מנענע הכדורים).הכותרת דמוית משפך ורודה-ארגמנית וכמעט אינה דו-שפתנית אלא כבעל 4 אונות כמעט שוות. צינור הכותרת אינו בולט מהגביע. בפרח 4 אבקנים שווים פחות או יותר וזריהם קירחים. הפרי מורכב מ-4 פרודות חלקות וביציות. נענע המים בתפרחותיה הכדוריות בקצות הגבעול נבדלת מנענע משובלת שהיא בעלת תפרחות מוארכות ומנענע הכדורים שתפרחותיה הכדוריות והקטנות ערוכות לאורך הגבעול. הפריחה מסוף יוני עד תחילת דצמבר. הריבוי באמצעות זרעים ובאמצעות ייחורים. נענע המים גדלה בר באזורים הממוזגים של אירופה ואמריקה דרום מערב אסיה, וחלקים מאירופה, נפוץ במיוחד בארצות שמצפון הים-התיכון, ונדיר בצפון מערב אפריקה. הצמח הובא על ידי אדם לצפון ודרום אמריקה, חלקים מאוסטרליה ומספר איים באוקיינוס האטלנטי. מין זה אינו נמצא בסכנת הכחדה בארצות אירופה ובארצות צפון הים התיכון, אך אוכלוסיותיו מאוימות בארצות צפון אפריקה ובקפריסין ובישראל בגלל נדירותו ואובדן מקוות מים. בישראל הצמח גדל כיום בעמק החולה, בגולן, בבקעת כנרות, בעמק עכו ובשרון ולמרגלות החרמון, שם אותר רק במעיין ליד עין קיניה. בעבר נאסף ונרשם גם בחוף הכרמל ובדרום שפלת החוף, אך נכחד מאזורים אלה. נענע המים משגשגת במקווי מים מתוקים כגון שלוליות חורף, שפות אגמים, נחלים, גדות פלגים, תעלות ומקומות מצופים ואף בשטחי אדמה מוּצפים במים עומדים (ביצות). השורשים מעדיפים קרקע גירית עם חומציות קלה, ואם הצמח גדל בתוך מים הגבעולים יצמחו מעל פני המים. ביצות, גדות פלגים, בריכות, שלוליות ומקומות מוצפים. נענע המים מכליאה את עצמה בקלות עם נענע קרחת ליצירת נענע חריפה. מדיה וקבצים בנושא נענע המים בוויקישיתוף נענע המים, באתר ITIS (באנגלית) נענע המים, באתר NCBI (באנגלית) נענע המים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נענע המים, באתר צמח השדה נענע המים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה נענע המים, באתר Tropicos (באנגלית) נענע המים, באתר GBIF (באנגלית) נענע המים, באתר The Plant List (באנגלית) נענע המים, באתר IPNI (באנגלית) נענע המים באתר הרשימה האדומה של IUCN
מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ

מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ (בגרמנית: Moritz Wilhelm, von Sachsen-Zeitz;‏ 12 במרץ 1664 – 15 בנובמבר 1718), היה דוכס סקסוניה-צייץ בין 1681 ל-1718. מוריץ וילהלם נולד ב-12 במרץ 1664 בצייץ למוריץ, דוכס סקסוניה-צייץ, ולדורותיאה מריה מסקסוניה-ויימאר, בתו של וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר. בשנת 1681 עלה מוריץ וילהלם לשלטון, לאחר מות אביו. בשנת 1699 נתן מוריץ וילהלם את הערים פגאו ונוישטדט לאחיו פרידריך היינריך, דוכס סקסוניה-צייץ-פגאו-נוישטדט, ששלט בהם עד למותו בשנת 1717. בשנת 1717 המיר מוריץ וילהלם את דתו לנצרות קתולית, כדי לרצות את אחיו, שהיה בישוף קתולי. ב-15 בנובמבר 1718 מת מוריץ וילהלם בעיר ויידה, מכיוון שלא היו לו בנים, ואחיו כריסטיאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-צייץ הוסמך לכמורה, חזרה הנחלה לנסיכות הבוחר מסקסוניה. ב-25 ביוני 1689 התחתן מוריץ וילהלם עם מריה אמליה מברנדנבורג, בתם של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וסופיה דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ונולדו להם 5 ילדים: קרל (26 במרץ 1690 - 15 במאי 1690) דורותיאה וילהלמינה (20 במרץ 1691 – 17 במרץ 1743), התחתנה עם וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל (10 במרץ 1682 - 1 בפברואר 1760) קרולינה אמליה (24 במאי 1693 - 5 בספטמבר 1694) סופיה שרלוטה (25 באפריל 1695 - 18 ביוני 1696) פרידריך אוגוסט (12 באוגוסט 1700 - 17 בפברואר 1710) מדיה וקבצים בנושא מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ בוויקישיתוף מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בית הכנסת של דנידין

בית הכנסת של דנידין (באנגלית: Dunedin Synagogue) הוא בית כנסת בעיר דנידין באי הדרומי של ניו זילנד. זהו בית הכנסת הדרומי ביותר בעולם. בית הכנסת נדד בין שלושה מיקומים שונים בעיר החל מהקמתו ב-1863. הקהילה היהודית בעיר דנידין נוסדה לראשונה בינואר 1862 ומנתה 43 חברים. לאחר שנערכו מפגשים ותפילות בביתו של אחד מחברי הקהילה במשך תקופת מה, הוחלט שיש צורך במקום תפילה קבוע. בית הכנסת הראשון נחנך בספטמבר 1863 ברחוב מוריי פלייס (Moray Place) אשר במרכז העיר. בית הכנסת שכן במיקום זה עד שנת 1881, אז לא התאים כבר לצורכי הקהילה היהודית הגדלה, ונמכר לבונים החופשיים, אשר החזיקו את משרדיהם בבניין עד שנת 1992. כיום זהו מבנה פרטי ופועלת בו גלריה לאמנות. המבנה מחזיק עד היום בתואר הבניין הדרומי ביותר בעולם ששימש אי פעם בתור בית כנסת. בית הכנסת השני נבנה בשנת 1881 מול בניין בית הכנסת המקורי והתאים לאירוח של כ-600 איש. המבנה החדש היה בין בתי הכנסת הגדולים בחצי הכדור הדרומי לאותו זמן, ובין בתי התפילה הגדולים בעיר גם בהשוואה לכנסיות בה. בניין בית הכנסת תוכנן על ידי לואי בולדיני ובחזיתו שובצו עמודים דוריים. במחצית השנייה של המאה ה-20 קטנה בהדרגה הקהילה היהודית של דנידין, וב-1965 נמכר הבניין לסניף המקומי של ימק"א ובית הכנסת של העיר נדד לבניין צנוע יותר בצפונה של העיר. מיד לאחר מכירתו, נהרס הבניין הוותיק, כדי לפנות מקום למשרדים חדשים עבור ימק"א. כיום נמצא במקום חניון מקורה בעל מספר קומות. בית הכנסת השלישי, הפעיל עד היום, ממוקם בצפון דנידין, לא הרחק מאוניברסיטת אוטגו. הבניין הצנוע במידותיו והבנוי מבטון תוכנן על ידי האדריכל הניו זילנדי-יהודי ג'ורג' גולדווטר, אשר תכנן גם את בית הקהילה היהודית באוקלנד. כמו קודמיו, גם בית הכנסת הנוכחי טוען לתואר בית כנסת הקבע הדרומי ביותר בעולם. כיום מתקיימות התפילות בבית הכנסת בימי שישי אחת לחודש, ובחגי ישראל. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת של דנידין בוויקישיתוף
יוסה דמארץ

יוסה דמארץ (בהולנדית: José Desmarets;‏ 1921 – 2008) היה פוליטיקאי בלגי וחסיד אומות העולם. בנובמבר 1943, לאחר מעצר שרל הולה (Charles Hulin), אחד מפעילי המחתרת הבלגית (אנ'), בהאל שבבלגיה (אנ'), נמלט מישל וינדסברג, היהודי שהסתתר אצל הולה, לביתו של לאון זמארץ, חמיו (אבי אשתו) של הולה, שהיה מפקד תא המחתרת המקומי. וינדסברג הסתתר במשך מספר חודשים בבית זה עם יוסה דמראץ, בנו של לאון, שהיה סטודנט. בינואר 1944 נעצר איש הקשר שהסתיר את וינדסברג בביתה של משפחת דמראץ, והיה צורך להעביר את וינדסברג למסתור בחווה בעיירה לה לובייר (La Louvière) שבדרום מערב בלגיה. הנסיעה ברכבת הייתה מסוכנת, ולכן שכר יוסה אופני טנדם והשניים רכבו יחד למקום המסתור החדש של וינדסברג. יוסה דמארץ ביקר את וינדסברג מספר פעמים במקום מסתורו החדש, כדי להבטיח את שלומו ולדאוג למחסורו. עקב פעילותו זאת נעצר דמארץ על ידי הגרמנים וגורש למחנה ריכוז אך שרד. דמארץ היה בעל תואר במדע המדינה ותואר דוקטור במשפטים. הוא היה פעיל במפלגה הסוציאליסטית הנוצרית של בלגיה (אנ'). בשנים 1979 עד 1981 היה שר ההגנה של בלגיה וסגן ראש ממשלת בלגיה. ב-1982 העניק יד ושם לדמארץ את אות חסידי אומות העולם. על פועלו של דמארץ להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית) פרטיו של חסיד אומות העולם שרל הולה באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.