laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הפרפר חוצה את הכביש

הפרפר חוצה את הכביש (בפינית: Perhonen ylittää tien) הוא שמו של קובץ שירים, הכולל במקורו את כל יצירתה השירית של הסופרת והמשוררת הפינית אווה קילפי, אחת החשובות ביוצרות הפיניות בנות ימינו. קובץ זה ראה אור בהלסינקי בשנת 2000, והשירים הכלולים בו התפרסמו במקור בשישה ספרי שירה שונים: זמר אהבה ושירים אחרים (1972). בברכה (1976). לפני המוות (1982). אנימליה (1987). תודה על האתמול (1996) שירים אחרונים (1996-2000). התרגום העברי של הקובץ ראה אור בשנת 2007, בתרגומו של רמי סערי, שאף הוסיף לו מבוא והערות.‏. האנתולוגיה העברית התפרסמה כחלק ממפעל שמטרתו להגביר את המודעות לספרות פינלנד בישראל[דרוש מקור]. שירי "הפרפר חוצה את הכביש" ממוקדים ביחסי אנוש, ביחסים בין האדם לעולם החי והצומח ובגעגועים לחבל קרליה שהמשוררת נעקרה ממנו בילדותה עקב מלחמת העולם השנייה. עיסוק היוצרת ביחסי אנוש מציג לקוראים כלים להתמודדות עם מצוקת הבדידות ועם האבל, שכן היתמות והפרדה מקרובים ומאהובים היא אחד הנושאים החוזרים ונשנים ביצירתה. חסד האהבה, שהמשוררת שבה ומזכירה ברבים משיריה, נתפש כאמצעי יאה למעורבות חברתית ופוליטית ולהתנגדות לאדישות ולכוחניות ביחסים בין בני-האדם. שירתה של קילפי מעוררת גם למודעות בנוגע לבעיות הסביבה, וארגונים רבים שפעילותם קשורה לאקולוגיה עשו שימוש בשיריה. לדוגמה השיר "המתווך צולח", המבטא את יחסה לטבע ולקשר בין חלק מבני-האדם לבינו: המתווך צולח סבך עשב, מקיף את הבית במשקפים שחורים, בכרס תפוחה פורש את ידיו: "פה יעבור הגבול." "היער ההוא שם." "החוף הזה כאן." הקונים מהנהנים. מרימים רגלים לגובה. ירד גשם קודם לכן. והינשוף יושב בחלל העץ, מצפה ברטט שחובבי הטבע יסתלקו. — אווה קילפי, המתווך צולח רוב שיריה של קילפי הם חסרי כותרת (חסרי שם) ולכן הם מזוהים על-ידי המלים הראשונות שלהם. קילפי מבטאת ביצירתה חמלה רבה כלפי כל יצורי הטבע - בעלי החייים והצמחים - ובמיוחד כלפי אלה הנשחטים ונאכלים על-ידי האדם. להלן קטע מהשיר "באחד הימים": סלחי לי, אך יש אנשים השומעים את הצלעות גועות על צלחתם, ומתוך הנקניק נשאת לאזנם פעיה חלשה. אנשים רכי לב. וכשהם רואים פרסומות ושולחנות גדושי שפע באזניהם מתנגן השיר: "בשרי מתוק, דמי סמיך..." — אווה קילפי, באחד הימים על המשוררת ועל שיריה, וכן כמה שירים לדוגמה, באתר "טקסט" קראת - נגעת | הפרפר חוצה את הכביש, בביצוע שי גיליס, סרטון בערוץ "מבוע - בית מדרש ישראלי", באתר יוטיוב התערוכה “שא רגלך מדוושת הגז: הפרפר חוצה את הכביש” אוה קילפי, הפרפר חוצה את הכביש. תרגום מפינית, מבוא והערות: רמי סערי, הוצאת כרמל, תשס"ז-2007. ISBN 9789654077606
כרומיזם

כרומיזם הוא תהליך כימי המביא לשינוי הפיך או בלתי הפיך בצבעו של חומר. ברוב המקרים הכרומיזם מבוסס על שינוי במצב האלקטרוני של המולקולות, במיוחד אלקטרוני π ו-d, ולכן התופעה נגרמת בדרך כלל עקב גורם חיצוני המביא לשינוי צפיפות האלקטרונים בחומר. לחומרים רבים בטבע תכונות כרומיות, ופותחו גם מגוון חומרים מלאכותיים בעלי תכונות אלה. חומרים בעלי תכונות כרומיזם משמשים למגוון יישומים, כמו חיישנים, צבעים לבגדים, משקפי שמש (המתכהים בחשיפה לאור חזק), וחפצי נוי שונים. כרומיזם מסווג לפי סוג הגירוי החיצוני המביא לשינוי הצבע. גורם זה יכול להיות כימי או פיזיקלי. הסוגים העיקריים הם: תרמוכרומיזם - שינוי צבע עקב חום, כלומר, שינוי טמפרטורה. זהו סוג הכרומיזם הנפוץ ביותר פוטוכרומיזם - נגרם עקב הקרנת חומר בקרינה אלקטרומגנטית (אור נראה, קרינת על-סגול ועוד). התופעה מבוססת על איזומריזציה בין מבנים מולקולריים שונים. אלקטרוכרומיזם - נגרם עקב איבוד או תוספת אלקטרונים. תופעה זו מתרחשת בחומרים בעלי אתרים פעילים לתגובות חמצון חיזור, כמו יונים מתכתיים או רדיקלים אורגנים. סולבטוכרומיזם - תלוי בקוטביות של הממס. רוב התרכובות הסולבטוכרומיות הן קומפלקסים מתכתיים. יונוכרומיזם - נגרם עקב תגובה עם יונים. הלוכרומיזם - נגרם עקב שינוי רמת החומציות. טריבוכרומיזם - נגרם עקב חיכוך מכני. פיאזוכרומיזם - נגרם עקב לחץ מכני. תופעות כרומיות הן התופעות בהן מתקבל צבע בעקבות אינטראקציה בין אור לחומר. ניתן לסווג את האינטראקציות השונות לחמישה סוגים: שינוי צבע הפיך בליעת אור והחזרת אור בליעת אנרגיה ופליטת אור (ראו לומינסנציה) בליעת אור והעברת אנרגיה (או המרתה) מניפולציה של האור באמצעים שונים (כמו התאבכות, מסכי LCD, אלקטרואופטיקה ופוטוניקה) מדיה וקבצים בנושא כרומיזם בוויקישיתוף
ונרה 4

ונרה 4 הייתה הגשושית הרביעית בתוכנית ונרה הסובייטית ששימשה למחקר כוכב הלכת נוגה. היא שוגרה ב-12 ביוני 1967 וכשהייתה במסלול מסתה היבשה הייתה 1,106 ק"ג. היא שוגרה מ-"טיאז'ולי ספוטניק" ("לוויין כבד" בתרגום מרוסית) לעבר נוגה במטרה לחקור את האטמוספירה עליה. ב-18 באוקטובר 1967 הגשושית נכנסה לאטמוספירה של נוגה ושחררה שני מדחומים, ברומטר, מד גובה לפי גלי רדיו, כלי מדידה לצפיפות אטמוספירית, 11 מודדי גזים, ושני משדרי רדיו ששידרו בגלי DM. הרכב הראשי של הגשושית שנשא קפסולה אל נוגה נשא מגנטומטר, כלי למדידת קרינה קוסמית, ספקטרומטרי לימן-אלפא, למימן וחמצן אטומיים, ומלכודות חלקיקים (לחיפוש רוח שמש). הגשושית החזירה אותות והפעילה מערכת צניחה. היא המשיכה לשדר עד שהגיעה לגובה של 24.96 ק"מ. מקום נחיתתה נמצא קרוב לנקודת רוחב 19° צפון ונקודת אורך 38° מזרח. ונרה 4 התבלטה בכך שהייתה הגשושית הראשונה שביצעה מדידות וניתוח של נתונים מקומיים על סביבתו של כוכב לכת שאינו כדור הארץ. היא סיפקה ניתוח כימי על הרכבה של האטמוספירה בנוגה לפיו האטמוספירה מורכבת בעיקר מפחמן חד-חמצני ואחוזים אחדים ממנה מהווים חנקן. אף על פי שהקפסולה לא הגיעה בשלמותה לשטח היא סיפקה מדידות ישירות ראשונות והוכיחה שנוגה הוא כוכב לכת חם מאוד ושהאטמוספירה שלו צפופה בהרבה מהמצופה. מדיה וקבצים בנושא ונרה 4 בוויקישיתוף
ז'נבה (קנטון)

הרפובליקה וקנטון ז'נבה (République et Canton de Genève) הוא הקנטון המערבי ביותר של שווייץ, ובירתו היא העיר ז'נבה. הוא גובל בצרפת כמעט מכל עבר. מלבד הגבול עם צרפת, יש לקנטון ז'נבה גם גבול צר עם הקנטון ווֹ (Vaud) דובר הצרפתית ועם אגם ז'נבה. הקנטון ממוקם בחלקה הדרום מערבי של שווייץ והוא אחד האזורים המעוירים במדינה. קנטון ז'נבה צורף אחרון לשווייץ כחלק מהראקציה לכיבושי צרפת לאחר נפילת נפוליון בונפרטה. בדומה לכל קנטון בשווייץ גם הוא מוגדר כרפובליקה. תושבי קנטון זה נוטים להדגיש עובדה זו יותר מתושבי קנטונים אחרים ונוטים לראות עצמם כנבדלים משאר השווייצרים משום שהקנטון שלהם הצטרף אחרון לשווייץ. בשנת 2013 היו בקנטון 45 רשויות מקומיות, מתוכן שנים עשר ערים עם אוכלוסייה של למעלה מ-10,000 נפש. ז'נבה הייתה נסיכות של האימפריה הרומית הקדושה משנת 1154, אלא שבשנת 1290 ניתנה גם סמכות חילונית במקום. בשנת 1387. הוחל ממשל מקומי במקום הרפובליקה של ז'נבה הוכרזה בשנת 1541 ובשנתיים שלאחר מכן נכתבה חוקה. ב-1584 נכרתה ברית בין הרפובליקה לקונפדרציה השווייצרית הישנה. רוחות המהפכה הצרפתית הגיעו לז'נבה בשנת 1792 ובפברואר 1794 נכתבה חוקה חדשה ומהפכנית אשר הכריזה על השוויון בין כל האזרחים. לאחר מותו של רובספייר ביולי של אותה שנה חלה מהפכת נגד אשר הובילה לפלישה הצרפתית בשנת 1798 עד שלבסוף האזור עבר לקונפדרציה השווייצרית בשנת 1815 כקנטון ה-22. ב קונגרס וינה שנערך באותם חודשים, הורחבו גבולותיו של הקנטון. החוקה של הקנטון אומצה בשנת 1847 ומאז תוקנה מספר פעמים. בממשלת הקנטון ("מועצת המדינה") חברים כשבעה חברים הנבחרים אחת לארבע שנים. ב"מועצה הגדולה" - הגוף המחוקק של הקנטון יש 100 צירים הנבחרים אחת לארבע שנים. כל שינוי בחוקה דורש משאל עם. חוק יכול להיבדק במשאל עם אם 7,000 תושבים דורשים כך ו-10,000 תושבים יכולים להציע חוק חדש. לקנטון יש 11 מושבים במועצה הלאומית של שווייץ. בבחירות הפדרליות שנערכו באוקטובר 2015 המפלגה הפופולרית ביותר הייתה המפלגה הליברלית אשר קיבלה שלושה מושבים עם 20.5% מהקולות. נכון ל- 30 ביוני 2014 יש בקנטון 479,158 תושבים. הקנטון נחשב לאחד מהקוסמופוליטיים במדינה. נכון לשנת 2014 בקנטון יש 194,623 תושבים זרים אשר הגיעו מ-187 מדינות שונות. אחוז התושבים הזרים עומד על 40.1%. נכון לחודש דצמבר 2013 האוכלוסייה מתפלגת כך: 168,505 אנשים במקור מז'נבה (35.4%), 112,878 שווייצריים מקנטונים אחרים (23.7%). כ -73% זרים מגיעים מאירופה, 9.1% מאפריקה, 9.0% מאמריקה ו -8.5% מאסיה. 54% מהתושבים מחזיקים בדרכון זר. נכון לשנת 2014, השפה השכיחה בז'נבה היא צרפתית, שמדוברת על ידי 81.04% מהאוכלוסייה. אחריה באות אנגלית (10.84%), פורטוגזית (9.89%), ספרדית (7.82%) וגרמנית (5.32%); המשיבים הורשו לדווח על יותר משפה אחת. הקנטון נחשב למעוז נוצרי פרוטסטנטי. עם זאת, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 חלקם של הקתולים עלה מאוד (36.6% החל משנת 2012), במידה רבה עקב הגירה מדרום אירופה, ועכשיו הם עולים במספרם על חברי הכנסייה המתוקנת השווייצרית (10.8% החל משנת 2012 ).גם חלים תהליכי חילון גוברים באוכלוסייה . עם זאת, הקנטון עדיין באופן רשמי נחשב לפרוטסטנטי. התושבים באזורים הסמוכים בצרפת הם ברובם קתולים. בשנת 2012, 5.4% מאוכלוסיית הקנטון הכריזו שהם שייכים לקבוצות נוצריות אחרות, 5.5% היו מוסלמים, ו -5.9% שייכים לקבוצות דתיות אחרות. שאר האוכלוסייה היו "לא דתיים" או לא ענו על השאלה במפקד. מדיה וקבצים בנושא ז'נבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'נבה (בצרפתית)
השריר העגול הקטן

השריר העגול הקטן (TA: Musculus teres minor) הוא אחד מהשרירים מסובבי הכתף. השריר ממוקם בחלקה האחורי התחתון של עצם השכם ומחובר בינה לבין עצם הזרוע. בהפעלתו מסובב השריר את הזרוע לכיוון חיצוני וכאחד ממסובבי הכתף, שומר השריר על יציבות מפרק הזרוע. תחילתו של השריר העגול הקטן בחלק העליון של הגבול הצידי (בית השחי) של עצם השכם. חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלקה התחתון של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע. לעיתים משולבים סיבי השריר העגול הקטן בסיבי השריר המך קוצי. השריר העגול הקטן מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב השחי (Nervus axillaris). מדיה וקבצים בנושא השריר העגול הקטן בוויקישיתוף
פרובינקיה אפריקה

אפריקה (בלטינית: Africa) היה שמה של פרובינקיה רומית בצפון אפריקה. הפרובינקיה הוקמה ב-146 לפנה"ס אחרי ניצחונה של רומא במלחמה הפונית השלישית. בעקבותיו חולקו שטחי קרתגו בין בעלות בריתה של רומא בצפון אפריקה והשאר הפכו לפרובינקיה חדשה בשם "אפריקה וטוס". לאחר ניצחונו של יוליוס קיסר על מתנגדיו בקרב תאפסוס בשנת 46 לפנה"ס הוא קרע חלק מממלכת נומידיה, שמלכה יובה הראשון נלחם נגדו, וייסד פרובינקיה חדשה בשם אפריקה נובה. הקיסר אוגוסטוס איחד את שתי הפרובינקיות תחת השם "אפריקה פרוקונסולריס", שהפכה להיות פרובינקיה סנאטורית. תהליך יישובה של הפרובינקיה, שהתחיל בזמנו של גאיוס גרקכוס, הגיע לשיאו תחת שלטונו של אוגוסטוס, אשר ייסד עשרות קולוניות רומיות וכתוצאה מכך הפרובינקיה עברה תהליך של רומאניזציה. הרפורמות של דיוקלטיאנוס הובילו לחלוקת הפרובינקיה לפרוביניקיות קטנות יותר ששמן: "טריפוליטניה" ו"אפריקה ביזאנה" ו"אפריקה זאוגיטנה". הפרובינקיה נכבשה על ידי הוונדלים בשנת 430, והם הקימו בה ממלכה שבירתה קרתגו. אירוע זה סימל את תחילת שקיעת התרבות הרומית בפרובינקיה. המצביא הביזנטי בליסריוס הביס את הוונדלים בשנת 533 וסיפח מחדש את הפרובינקיה. היא הפכה לחלק מ"המחוז הפרטוריאני של אפריקה" ו ומאוחר יותר חלק מ"האקסרכיה של אפריקה". היא נכבשה שוב על ידי הערבים בשנת 685 כמעט ללא התנגדות. מדיה וקבצים בנושא פרובינקיה אפריקה בוויקישיתוף Roman Africa at www.unrv.com
השריר העגול הגדול

השריר העגול הגדול (TA: Musculus teres major) הוא אחד השרירים המחברים בין עצם השכם לעצם הזרוע. השריר ממוקם מתחת לעצם השכם והוא מהווה, יחד עם שריר הגב הרחיב את הדופן האחורי של בית השחי. כיווץ השריר מביא לסיבוב פנימי של הזרוע ולקירובה לגו. כאשר הזרוע במנח כיפוף, פועל השריר להנעתה לכיוון פשיטה. תחילתו של השריר העגול הגדול בצד האחורי של הזווית התחתונה של עצם השכם. חלקו המרוחק של השריר נאחז בשפה התיכונה של החריץ שבין הגבשושיות של עצם הזרוע. השריר העגול הגדול מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך עצב תת-עצם השכם התחתון (Nervus suprascapularis). אנטומיה טופוגרפית (גו במבט אחורי) אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא השריר העגול הגדול בוויקישיתוף
המנון מצרים

ארצי, ארצי, ארצי (בערבית: بلادي بلادي بلادي; תעתיק: בילאדי בילאדי בילאדי) הוא ההמנון הלאומי של מצרים. ההמנון נכתב על ידי מוחמד יונס אל-קאדי (ער') והולחן על ידי סייד דרוויש. הוא אומץ רשמית בשנת 1979. ההמנון הראשון שנכתב במצרים נכתב בשנת 1869 על ידי ג'וזפה פוגיולי, חצוצרן בתזמורת של ג'וזפה ורדי, והיה נגן בצבא המצרי. שליט מצרים, אסמאעיל פאשא, שמע את המנגינה שחיבר פוגיולי לצורך מצעדים צבאיים, וקבע כי הוא יהיה ההמנון הלאומי. ההמנון, ששמו "סאלאם אפנדיה" (אנ') ומכונה גם "מארש הח'דיב" היה אינסטרומנטלי, היה בשימוש משנת 1869 עד 1952. הלחן של השיר משמש כיום כמנגינה של הוצאת ספר התורה בבתי הכנסת הספרדיים בישראל. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952 וסיום המלוכה במצרים, אומץ השיר "המנון החירות" (نشيد الحرية) כהמנון הלאומי. שיר זה נכתב על ידי כאמל א-שנאוי והולחן על ידי מוחמד עבד אל-והאב. בחלק מבתיו של שיר זה נעשה שימוש בהמנון הרפובליקה הערבית המאוחדת, ועד היום מנגינתו משמשת כנעימת מהדורת החדשות של רדיו קול ערב בקהיר. בשנת 1960 הוחלף "המנון החירות" בשירה של אום כולתום, "באמת עבר זמן, הו נשקי" (والله زمان يا سلاحى), אשר נכתב על ידי סלאח גאהין והולחן על ידי כמאל א-טוויל. השיר צבר פופולריות בשנת 1956 לאחר מלחמת סיני וגם רגע לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, ובשל פופולריות זו הפך להמנון. השיר שימש כהמנון הלאומי של עיראק בין השנים 1965–‏1981. בשנת 1979 אומץ ההמנון הנוכחי "ארצי, ארצי, ארצי" כהמנון הלאומי. שיר זה נכתב בהשראת אחד מנאומיו המפורסמים של מוסטפא כאמל, מנהיג מצרי ומייסד המפלגה הלאומית במצרים, בשנת 1907. כיום מושר רק הבית הראשון של ההמנון. השיר זוכה לפופולריות בקרב ערביי ארץ ישראל, כשיר לאומי. במהלך אירועי ספטמבר השחור (1970), נוגן השיר עשרות פעמים ביום בתחנות הרדיו של אש"ף. הוא נוגן במעמד הכרזת מדינת פלסטין ב-1988 באלג'יריה. למעשה השיר כל-כך מזוהה עם אש"ף, עד שנהוג לחשוב שמדובר בהמנון הפלסטיני או בהמנון אש"ף. דגל מצרים סמל מצרים מדיה וקבצים בנושא המנון מצרים בוויקישיתוף ההמנון בקובץ WAV המילים, בערבית שיר ההמנון מנגינת ההמנון אריה יואלי, לא תאמינו מאיפה הגיעה המנגינה הספרדית של הוצאת ספר תורה, באתר סרוגים, ‏28.1.2021 יהודה עזריאלי, בני המעוטים במרכז הפעילות החבלנית בחיפה ובגליל, הצופה, 27 בנובמבר 1969 שרה פרידמן, ילדי גנים ביפו לומדים לשיר 'בילאדי בילאדי', מעריב, 11 בינואר 1988 אהוד יערי, מלחמת העצבים שמאחורי מלחמת האזרחים, דבר, 25 בספטמבר 1970 Barry M. Rubin, Revolution Until Victory? The Politics and History of the PLO ,Harvard University Press, p 104 יהושע ביצור, המקהלה שרה שיר המזוהה עם אש"ף והשר וייצמן לא הגיב, מעריב, 28 באוקטובר 1985 אבינועם בר-יוסף, תושבי בית סחור: "אנו רוצים שלום!", מעריב, 19 בדצמבר 1988 ירושלים: אלפים נשאו לפידים ותצלומי ילדים הרוגים, מעריב, 10 בדצמבר 1989
דמיון מזרחי (אלבום)

דמיון מזרחי הוא אלבומה ה-11 כסולנית של ירדנה ארזי, שיצא ב-1989. האלבום כלל עשרה שירים המבוססים על מוזיקה ערבית אשר מקורה בלבנון, עיראק, מצרים ועוד, בהם להיטים של גדולי הזמר הערבי כמוחמד עבד אל-והאב, פיירוז, משפחת בנדלי ואחרים. כולם תורגמו לעברית על ידי שאפיק סלמן ונכתבו בגרסה שונה מזו של סלמן על ידי אהוד מנור. האלבום, בהפקתו המוזיקלית של ירון בכר, נחשב לאחרון אלבומיה הגדולים של ארזי. הוא אמנם זכה להצלחה יחסית בישראל (נמכר ב-40 אלף עותקים) וגם בעולם (בעיקר באירופה ואפילו ביפן), אך הוא מסמל את תקופת הדעיכה של ארזי כזמרת הפופולרית ביותר בישראל. באלבום זה נקטה ארזי קו ברור בעמדותיה הפוליטיות. הבחירה להוציא תקליט המבוסס על מוזיקה ערבית בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה, עוררה מחלוקת וכעס רב. ארזי לא היססה לשיר שורות כמו "מנגן חליל הנצח שיר אחד לשני עמים" (מתוך "חליל הנצח") ואף לשיר בית בערבית במסגרת שיר הנושא של האלבום. בעקבותיו הגיעו לארזי מכתבי הערצה רבים מהעולם הערבי, עליהם מבוסס השיר "מכתב" שכתבו לה רחל שפירא וירוסלב יעקובוביץ' לאלבומה "מתוך שאהבתי" שיצא ב-1995. בעקבות "דמיון מזרחי" נבחרה ארזי כזמרת השנה הישראלית בשטחים[דרוש מקור] ואף הוזמנה להופיע במצרים. כמו את כל אלבומיה לאורך השנים, גם את "דמיון מזרחי" הוציאה ארזי בהפקה עצמאית, והוא נחשב ליקר מבין אלבומיה. לפי הערכות בתעשייה הושקעו בו למעלה מרבע מיליון דולר. בנוסף, הפיקה ארזי סדרה של קליפים ללהיטי האלבום, ביניהם "אל תאמר", "מה נתת לי" ושיר הנושא. המעבד המוזיקלי ירון בכר לקח את השירים לכיוון רוקיסטי ברור, אך עשה שימוש בכלי נגינה אתניים וערביים. לצורך האלבום הוטס לארץ במיוחד הבסיסט יוסי פיין. באלבום מופיע גם שיר אחד מקורי, "אלף לילה ולילה", שכתבו מנור ובכר. הוא נכנס למצעד הפזמונים ב-30 במאי 1989 ושהה בו 12 שבועות. כמו כן נכנס למצעד הפזמונים השנתי תשמ"ט והתברג במקום ה-11. מה נתת לי בן השייח' דבקה מדורה דמיון מזרחי היא יוצאת מבית הוריה אל תאמר חליל הנצח אלף לילה ולילה יא חביבי ליל מנוחה בסוף הדרך ירון בכר - מעבד מוזיקלי, מפיק ונגן קלידים יוסי פיין - גיטרה בס ארז נץ - גיטרות אלון הלל - תופים מערוף נימרי - כלי הקשה סלים נדף - עוד אלברט אליאס - חליל קנה סוף פנינה בריק - קולות רקע רותי בן אברהם - קולות רקע דינה גולן - קולות רקע אורלי קפח - קולות רקע יהודה תמיר - קולות רקע ראובן גבירץ - קולות רקע מוטי דיכנה - קולות רקע צבי בומס - קולות רקע גברי מזור - יועץ אמנותי אהוד מנור - כותב מילים שאפיק סלמן - תרגום השירים נתן תומר - מפיק אמיר ארזי - מפיק בפועל צדי צרפתי - במאי צילומים יצחק אביעזר - מתרגם
תחנה בדרך

תחנה בדרך הוא אלבום אוסף של הזמרת הישראלית ירדנה ארזי, שיצא ב-1989. אלבום הוא למעשה האחרון בתקופת הצלחתה הגדולה של ארזי בשנות השמונים, ואחריו החליטה לפרוש לשלוש שנים מחשיפה תקשורתית. בכך תמו ימי הזוהר שלה. האלבום הוא אלבום אוסף, ובו גם שירי שנות החמישים בעיבודים חדשים. את האלבום הפיק מוזיקלית אריק רודיך, והוא גם האלבום הראשון של ארזי ללא יועצה האמנותי גברי מזור שליווה אותה לאורך כל שנות הצלחתה. את האלבום הקליטה ארזי במקביל להקלטת אלבומה "דמיון מזרחי", ובמרכזו חידושים ללהיטים כמו "שאני עמך" של אסתר עופרים, "בת הדייג" של מרים אביגל, "מול הר סיני" של להקת הנח"ל ושושנה דמארי ו"בין פרחי הגן" שארזי עצמה ביצעה במסגרת המופע "קונגרס הצחוק הציוני" בשנת 1972. במיוחד לאלבום זה התאחדה לראשונה שלישיית שוקולד מנטה מסטיק וביצעה שני שירים, אף הם גרסאות כיסוי ללהיטי עבר: "ונצואלה" ו"נערה ממש אוצר". לשיר "ונצואלה" הופק קליפ מיוחד. בנוסף, ריכזה ארזי באלבום מבחר משיריה המוכרים לאורך השנים, כ"בן אדם", "היא רוקדת", "עגילי דמאר", "דרישת שלום", "יש ונדמה" ו"הכינור הנאמן", מחרוזת שירי רועים עמה הופיעה באותה התקופה, וגרסת רמיקס לשיר "מה נתת לי" שערך יזהר אשדות במיוחד להפצה בינלאומית. שני שירים חדשים ליוו את הדיסק. הראשון בהם "האיש מן החלום" נכתב במיוחד למצעד הפזמונים השנתי תשמ"ח, שהה במצעד 18 שבועות מהם שלושה בפסגה והגיע למקום השביעי במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ט לצד "אלף לילה ולילה" מהאלבום דמיון מזרחי. השני הוא "כאבים רחוקים" שיצא לרדיו ב-28 בנובמבר 1989 ושהה במצעדי הפזמונים 24 שבועות רצופים (השיר הוותיק ביותר של ארזי במצעדי הפזמונים). במצעד הפזמונים השנתי תש"ן דורג במקום ה-12 וארזי זכתה בתואר "זמרת העשור". כאבים רחוקים ונצואלה - עם לאה לופטין ורותי הולצמן נערה ממש אוצר - עם לאה לופטין ורותי הולצמן רק אלומה מול הר סיני שם בכביש דימונה יש ונדמה הכינור הנאמן מה יש לי עגילי דמאר דרישת שלום בן אדם יריד האהבה היא רוקדת בין פרחי הגן שאני עמך בת הדייג האיש מן החלום מחרוזת שירי רועים מה נתת לי (רמיקס) אריק רודיך - מעבד מוזיקלי, מפיק ונגן קלידים דלית כהנא - קולות רקע ירדנה ארזי - יועצת אמנותית יזהר אשדות - מעבד לאה לופטין - שירה רותי הולצמן - שירה גלעד עצמון - כלי נשיפה נתן תומר - מפיק
אסף חמדני

אסף חמדני (נולד ב-16 באוגוסט 1973) הוא פרופסור מן המניין וסגן דקאן למחקר (מאז ספטמבר 2021) בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. לפני כן היה פרופסור בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית וכן מרצה באוניברסיטת בר-אילן. שימש בין היתר כחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה וכראש הוועדה לבחינת הגברת מעורבות הגופים המוסדיים בשוק ההון. בוגר מלגת פולברייט ומלגת אלון, חתן פרס הכנסת, פרס צלטנר לחוקר צעיר ופרס חשין לחוקר צעיר על מחקר אקדמי בתחום המשפט. חמדני נולד ביבנה, גדל והתחנך באשדוד. בנעוריו למד ב"תיכון מקיף ה' אשדוד". אביו, שמואל חמדני, כיהן כשופט וכסגן נשיא בית משפט השלום באשדוד ובהמשך שימש כסגן נציב תלונות הציבור על שופטים. חמדני למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית וסיים את התואר בהצטיינות יתרה. שנתיים לאחר סיום התואר הראשון קיבל את פרס הכנסת על הישגיו האקדמיים. בצה"ל שירת כקצין במחלקת ייעוץ וחקיקה של הפרקליטות הצבאית. לאחר שירותו הצבאי החל את לימודיו לתואר שני ולתואר שלישי באוניברסיטת הרווארד כאשר במקביל התמחה במשרד עורכי-דין בבוסטון וזכה גם במלגת פולברייט. סיים לימודי דוקטורט בשנת 2003 באוניברסיטת הרווארד, בהנחייתם של פרופ' אריה בבצ'וק ופרופ' רנה קרקמן. הדוקטורט עסק בהיקף האחריות המשפטית של שומרי הסף כגון: רואי חשבון, עורכי דין וחתמים בשוק ההון. חמדני עמד בראש הוועדה לבחינת הגברת מעורבות הגופים המוסדיים בשוק ההון. בשנים 2004–2007 שימש מרצה בכיר בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן במסגרת מלגת אלון, ובמקביל שימש כחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה בשנים 2006–2007. בשנת 2007 מונה לפרופסור חבר בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובאותה שנה שהה גם כפרופסור אורח באוניברסיטת פנסילבניה. היה מנהל משותף של המרכז לממשל תאגידי של האוניברסיטה העברית בירושלים ותחומי מחקרו הם עבירות צווארון לבן, ניתוח כלכלי של המשפט, מימון חברות, דיני תאגידים, ניירות ערך ואחריות נושאי משרה. כמו כן, היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת ברקלי. בשנת 2017 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, היה מנהל מרכז יששכר ובתיה פישר לממשל תאגידי ורגולציה של שוק ההון, ומאז ספטמבר 2021 הוא סגן דקאן למחקר ועורך ראשי של כתב העת משפט, חברה ותרבות. פרס הכנסת פרס צלטנר לחוקר צעיר (2010) פרס חשין לחוקר צעיר (2011) אסף חמדני, באתר גוגל סקולר פרופ' אסף חמדני, באתר של אוניברסיטת תל אביב אתי אפללו, מי שנרדם בפרשת בזק, שיתעורר, באתר הארץ, 14 ביוני 2007 רם דגן, ועדה מיוחדת של משרד האוצר: על בעלי שליטה ייאסר לבחור דירקטורים חיצוניים, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2007 הילה רז, מחקר: הדמוקרטיה בסכנה - המשפחות החזקות משתלטות על המשק; שינוי של מיסוי החברות יפרק פירמידות כוח, באתר TheMarker‏, 28 בדצמבר 2009 אתי אפללו, המוסדיים עונים לענתבי: לא היה מקום להתערבותנו בפרשת בזק, באתר הארץ, 27 ביוני 2007 יאיר קלדור, פרשת בזק: ענתבי דורש הסברים מירב ארלוזורוב‏, מפלת הדירקטוריון הישראלי, באתר וואלה, 11 באפריל 2007 אסף חמדני, פיצוי בעקבות תשואות מאכזבות, באתר TheMarker‏, 16 באפריל 2008
מתוך שאהבתי

מתוך שאהבתי הוא אלבום האולפן ה-12 שהקליטה ירדנה ארזי. הוא יצא כדיסק וכקלטת אודיו בשנת 1995 בהפקתו המוזיקלית של ירוסלב יעקובוביץ', שהפיק לארזי גם את אלבומיה המצליחים "מה נשמע" ו"אתה לי ארץ". באלבום "מתוך שאהבתי" התחברה ארזי למוזיקת רוק, אחרי שנים של שירי ארץ ישראל ומוזיקה אתנית. הוא כולל טקסטים יותר אישיים ואינטימיים, חלקם מבוססים על סיפוריה האישיים של ארזי, כמו "מכתב" המבוסס על מכתבי הערצה שקיבלה ממדינות ערב בעקבות האלבום "דמיון מזרחי", "חברות הכי טובות" שהקליטה עם ידידתה הקרובה הזמרת שולה חן וכשמו הוא שיר געגועים לימים שהשתיים היו בלהקת הנח"ל, "כמו מים שקטים" שנכתב בעקבות פטירתם של הוריה דוד ואיבט ממחלת הסרטן בשנת 1994 ו"שלושה דורות" שהוקדש לבן דודה ישראל ארזי שנפל במלחמת ההתשה. יעקובוביץ' גייס לאלבום את טובי הנגנים על מנת לתת עיבודים רוקיסטיים לשירים. גם ארזי ביצעה אותם בקול נמוך מהרגיל, ובעוצמה רבה. סינגל הבכורה, "בחוץ לבדי", שהוא גם הארוך ביותר מבין שירי האלבום, יצא לרדיו כבר ב-1993 וזכה להצלחה, אך מחלת הוריה מנעה מארזי להמשיך בפעילות לקידום האלבום, והוצאתו נדחתה בשנתיים. האלבום עורר עניין תקשורתי כשיצא, זכה להצלחה פחותה אך לא עד כדי כישלון, ומכר כ-15,000 עותקים. ארזי העלתה מופע בעקבות האלבום, כשהיא מלווה בנגנים מהשורה הראשונה, בהם מאיר ישראל, מיכה מיכאלי, שמוליק בודגוב, אלונה טוראל ויעקובוביץ' עצמו. מופע הבכורה נערך בפסטיבל ערד, אך סיבוב ההופעות לא נמשך זמן רב. חדש באוויר (אהוד מנור - ירוסלב יעקובוביץ') (3:57) - השיר יצא לרדיו ב-7 במאי 1995 באווירת הסכמי השלום עם הפלסטינים והירדנים. הוא שהה 8 שבועות במצעד הפזמונים של רשת ג' והגיע בשיאו למקום ה-12. שלושה דורות (אהוד מנור - ירוסלב יעקובוביץ') (5:43) - השיר יצא לרדיו ב-21 במאי 1995 לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. גנרל חורף (מאיר גולדברג - הילה דגני) (5:26) מכתב (רחל שפירא על פי מכתבי הערצה שונים - ירוסלב יעקובוביץ') (4:27) - השיר יצא לרדיו ב-7 במאי 1995 ושהה 5 שבועות במצע הפזמונים של רשת ג'. בסרטים (רחל שפירא - חנן יובל) (4:43) חברות הכי טובות - עם שולה חן (אהוד מנור - ירוסלב יעקובוביץ') (4:45) איך העגילים? (יהונתן גפן - אלונה טוראל) (3:59) מתוך שאהבתי (רות זילוני - יוסי רון) (4:14) קיץ של נחמות (רוני ערן - ירוסלב יעקובוביץ') (3:30) הוא אהב נשים רבות (רות זילוני - חנן יובל) (3:58) - השיר יצא לרדיו ב-2 ביולי 1995 ושהה שבועיים בלבד במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. אל יווני (אהוד מנור - ירוסלב יעקובוביץ') (4:31) כמו מים שקטים (רחל שפירא - נחום היימן) (3:42) בחוץ לבדי (רחל שפירא - ירוסלב יעקובוביץ') (6:06) - השיר יצא לרדיו כבר ב-26 בדצמבר 1993 ושהה 10 שבועות במצעד הפזמונים של רשת ג'. ירוסלב יעקובוביץ' - מעבד מוזיקלי, מפיק מוזיקלי, כלי נשיפה מאיר ישראל - תופים וכלי הקשה חיים רומנו - גיטרות ובוזוקי אלונה טוראל - פסנתר רוני פיטרסון- גיטרות מיכה מיכאלי - גיטרה בס רוני צדיק - תופים חיים יובל - אבוב מיכה הרן - צ'לו עדי דגני - קלידים ואקורדיון שולה חן - קולות רקע, שירה מני בגר - קולות רקע יהודה תמיר - קולות רקע ראובן גבירץ - קולות רקע יובל דור - קולות רקע איריס שמי - קולות רקע עמי מנדלמן - קולות רקע דלית כהנא - קולות רקע חני בודגוב - קולות רקע דינה גולן - קולות רקע עינת אורון - קולות רקע אלונה תומר (בתה של ארזי) - קולות רקע חיים שמש - מפיק
אבי טבח

אבי טבח (נולד ב-1972) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. אבי טבח הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והתמחה במשרד עורכי הדין דנציגר, קלגסבלד, רוזן. השלים לימודי דוקטורט באוניברסיטת שיקגו ב-2003. בשנת 2007 הוענק לו פרס צלטנר לחוקר הצעיר. תחומי מחקרו של אבי טבח הוא ניתוח כלכלי של המשפט בכלל ושל התנהגות פלילית ואכיפת החוק בפרט. במסגרת עבודתו המשותפת עם פרופ' יעקב נוסים, מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, הציגו השניים תאוריה חדשנית בנוגע לענישה המושתתת על עבירות פליליות, שעומדת בניגוד לדגם של פרופסור גארי בקר, חתן פרס נובל לכלכלה. בקר טען שכשמגבירים את הסנקציות על עבירות פליליות, הדבר מרתיע עבריינים והם יעשו פחות עבירות. אולם נוסים וטבח, בניגוד לבקר, הראו שלפעמים דווקא הגדלת הסנקציות תגרום ליותר עבירות. אברהם טבח - דף המרצה, באתר אוניברסיטת תל אביב (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.