laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
No Drama

No Drama (בעברית: ללא דרמה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ממוצא מקסיקני, בקי ג'י, בשיתוף הזמר הפוארטו ריקאני אוזונה. השיר יצא לאור על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס, RCA רקורדס וסוני מיוזיק לטין ב-29 באוקטובר 2020. נכון לנובמבר 2020, השיר עומד על כ-10 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. הווידאו קליפ הרשמי יצא לאור ב-29 באוקטובר 2020 ביחד עם השיר עצמו בשידור חי בערוץ של גומז. הקליפ הופק על ידי מייק הו. מידע על הסינגל "No Drama" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "No Drama" באתר Genius סרטון השיר "No Drama" באתר יוטיוב בקי ג'י, קליפ רשמי לשיר No Drama של בקי ג'י בהשתתפות אוזונה, באתר יוטיוב, ‏29 באוקטובר 2020 (בספרדית) No Drama, נבדק ב-2020-11-26 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוז הבירה (בחריין)

מחוז הבירה (בערבית: المحافظة الشمالية) הוא אחד ממחוזות בחריין המכיל בתוכו את בירת בחריין, מנאמה. אמנם מחוז הבירה הוא הקטן בשטחו, אבל בעל מספר התושבים הגבוה ביותר. המחוז הוקם בתצורתו בנוכחית ביולי 2002. על פי מפקד שנערך בשנת 2020, ישנם 548,345 אנשים המתגוררים במחוז הבירה, 261,921 תושבים שאינם אזרחי בחריין ו-379,153 אזרחים. מדיה וקבצים בנושא מחוז הבירה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז הבירה (בערבית) https://citypopulation.de/en/bahrain/ ערך זה הוא קצרמר בנושא בחריין ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב (קרסנודאר)

בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב (ברוסית: Краснодарское высшее военное авиационное училище лётчиков) הוא בית ספר צבאי גבוה הממוקם בעיר קרסנודאר ולו שלוחות בערים אחרות, שהחל לפעול ב-19 באוגוסט 1938 והוא מרכז ההכשרה המרכזי לטייסי קרב ברוסיה. ב-19 באוגוסט 1938, בהוראת נציב ההגנה העממי של ברית המועצות, הוקם בעיר צ'יטה בית הספר הצבאי ה-30 לטייסים, שממנו יונק בית הספר הגבוה לטייסים בקרסנודאר מונה את ההיסטוריה שלו. ב-22 ביוני 1939, על פי צו הקומיסר להגנת העם מספר 120, נקרא בית הספר על שם גיבור ברית המועצות אנטולי סרוב. באוקטובר 1939 הועבר בית הספר לבטייסק. בהוראת נציב ההגנה העממי של ברית המועצות מספר 0234 מיום 28 בדצמבר 1939, שונה שם בית הספר לבית הספר לטייס על שם סרוב. 542 הטייסים הראשונים שהוכשרו בבית הספר השלימו לימודיהם ביוני 1940 ובתחילת המלחמה כבר הכשיר 1,414 טייסי קרב במטוסי I-5, I-15, I-16‏. מאז תחילת מלחמת העולם השנייה, בתקופה שבין 1940 ל-1944, הוכשרו אנשי הטיסה על פי תוכנית מואצת - צוערים שהוכשרו למשך 6 חודשים, כשהאימונים בוצעו על מפציצי LaGG-3. באוקטובר 1941, בשל התקרבות החזית, הועבר בית הספר הצבאי ליבלאח, שבאזרבייג'ן הסובייטית. במרץ 1944 חזר בית הספר לבטייסק ובתקופה שבין 18 באפריל ל-1 ביוני 1960, בית הספר אורגן מחדש והתמקם בקרסנודאר וכלל גם את בית הספר הטכני לטיסה להכשרת אנשי צבא מהמדינות הדמוקרטיות העממיות. מאז 1991 שוב החל בית הספר להכשיר את אנשי חיל האוויר הרוסי (במסגרת תוכנית בית הספר הטכני לתעופה בשנים 1991–2003, במסגרת תוכנית בית הספר לטיסה מאז 2001), ומאז 1993 מכשיר גם טייסים מחבר המדינות. ב-29 באוגוסט 1998, החלטת ממשלת הפדרציה הרוסית מס '1009, הפך בית הספר למכון התעופה הצבאי קרסנודר. אימוני טיסה מתבצעים בשדות התעופה ובבסיסים בקושצ'בסקאיה, קוטלניקובו, בסיס טיחורצק, בסיס ארמאוויר, מייקופ, בוריסוגלבסק, מיצ'ורינסק, בלאשוב ורטישצ'בו. מאז 2011 החלו כניסת מטוסי Yak-130 לבית הספר להכשרת צוערי חיל האוויר, ובסוף 2016 התקבלו יותר מ-70 מטוסי אימון קרב מסוג זה. צי המטוסים הראשי הורכב ממטוסי L-39, L-410, An-26, MiG-29, Su-27, Su-25. בשנת 2017 חיל האוויר הרוסי החל להכשיר לראשונה בתולדותיו נשים לטייסות של מטוסי קרב. מדיה וקבצים בנושא בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר הצבאי הגבוה לטייסי קרב (ברוסית) בית הספר, באתר משרד ההגנה הרוסי Краснодарское высшее военное авиационное училище лётчиков (Военный институт) на сайте Министерства обороны Российской Федерации. Историческая справка о Краснодарском высшем военном авиационном училище лётчиков на сайте Министерства обороны Российской Федерации Историческая справка о Краснодарском высшем военном авиационном училище лётчиков Историческая справка о Краснодарском высшем военном авиационном училище лётчиков на сайте Министерства обороны РФ Учебная авиабаза Краснодарского училища летчиков пополнилась звеном самолетов Як-130 : Министерство обороны Российской Федерации Учебно-боевой самолет Як-130 обновил авиапарк Краснодарского училища летчиков : Министерство обороны Российской Федерации
רנו טיאראם 10000

רנו טיאראם 10000 (בצרפתית: Renault TRM 10000) היא משאית כבדה, שמיוצרת במספר תצורות כולל סמי-טריילר מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר מיוצרת עבור צבא צרפת משנת 1985. "רנו טיאראם 10000" בשירות צבא צרפת משנת 1987. לאחר הזמנה ראשונית של 178 כלי רכב, הוזמנה הזמנה שנייה ל־759 משאיות בשנת 1987. במקור תוכנן לייצור של 5,000 משאיות, רק כ-1,500 משאיות יוצרו. בשנת 2014 היו בשירות 1,137 משאיות, ובשנת 2015 היו בשירות 1,322 משאיות. דגמי "רנו טיאראם 10000" מנוצלים הן ככלי תובלה ולוגיסטיקה (פונקציה: הובלה, מכלית, גרר, נגרר למחצה) לשימוש בכבישים, שבילים ושטח. האפשרויות מגוונות מבחינת ציוד. קיבולת נוסעים: תא המטען מחופה בד והוא יכול להכיל 24 איש במושבים מיוחדים במידת הצורך + נהג + 1 נוסע / 2 נוסעים בתא נהג (2 סוגים של קבינה). מנוע דיזל בעל שישה צילינדרים מתוצרת "רנו" סוג מנוע "Renault MIDS 06.20–45". סוג הנעה: 6x6. מרווח קרקע ~ 0.63 מטר. שיפוע 60%. שיפוע צדדי 40%. מעבר תעלה ~ 1 מטר. טווח נסיעה: 1,000–1,200 ק"מ. קיבולת מכל דלק – 500 ליטר. צמיגים פנאומטים. כננת, תחנת מקלע 12.7 מ"מ. "רנו טיאראם 10000" - הגורר (Tractor Unit) ממשאית סמי-טריילר "רנו טיאראם 10000" "רנו טיאראם 10000" "רנו טיאראם 10000" "רנו טיאראם 10000" "רנו טיאראם 10000" "רנו טיאראם 10000" גורר תותח מסוג "TRF-1" (אנ') קליבר 155 מ"מ "רנו טיאראם 10000" רנו GBC 180 מדיה וקבצים בנושא רנו טיאראם 10000 בוויקישיתוף רנו טיאראם 10000, סרטון באתר יוטיוב "רנו טיאראם 10000" military-today.com/trucks/renault_trm_10000 מרווח קרקע (או גובה נסיעה) - הוא כמות המרווח בין בסיס צמיג הרכב לנקודה הנמוכה ביותר (בדרך כלל הציר) או, נכון יותר, למרחק הקצר ביותר בין משטח ישר לחלק התחתון של הרכב מלבד אותם חלקים שנועדו ליצור קשר עם הקרקע (כגון צמיגים, מסלולים, מגלשים וכו'). פינוי קרקע נמדד עם ציוד רכב סטנדרטי, ולמכוניות, ניתן בדרך כלל ללא מטען או נוסעים "רנו טיאראם 10000" (בצרפתית) et/doc/fichiers/trhttps://web.archive
חוסה אאולוחיו גארטה

חוסה אאולוחיו גארטה (בספרדית: José Eulogio Gárate;‏ 20 בספטמבר 1944) הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ והיה שותף להצלחה של אתלטיקו מדריד בשנות השבעים. גארטה נולד ב-20 בספטמבר 1944 בסרנדי, בואנוס איירס שבארגנטינה. סבו, יולוג'יו גארטה אוסורט, היה סגן ראש העיר הרפובליקני באייבר, ועזב לארגנטינה כתוצאה ממלחמת האזרחים שהתרחשה בספרד. גארטה נולד בארגנטינה בזמן שהוריו ביקרו את סבו וסבתו, וחזר לגור באייבר מחבל הבסקים בה גדל. את הקריירה החל בקבוצה אייבר ומאוחר יותר ב-1965 שיחק עבור אינדאוצ'ו מבילבאו. אתלטיק בילבאו רצתה את החלוץ בקבוצתה, אך באותה העת מועדונים ספרדיים לא יכלו לרכוש כדורגלנים זרים (גארטה נולד בארגנטינה) והדרך היחידה הייתה קבלת אזרחות ספרדית באמצעות שירות צבאי, אותו גארטה סירב לעבור. בניגוד לאתלטיק, אתלטיקו מדריד הצליחה להשיגו וב-1966 חתם בה. במדי הקולצ'ונרוס עשה את הופעת הבכורה בליגה הבכירה ב-16 באוקטובר 1966 בניצחון 1–2 על לאס פאלמאס. הוא לקח חלק חשוב בהצלחת הקבוצה בשנות השבעים כשזכה עימה ב-3 תוארי אליפות, פעמיים בגביע הספרדי, הגביע הבין-יבשתי ב-1974 והגעה לגמר גביע אירופה לאלופות בעונת 1973/74, בו הפסידה אתלטיקו במשחק חוזר לבאיירן מינכן. בשתי זכיות הגביע גארטה היה זה שכבש את שער הניצחון עבורה, בעונת 1971/72 בניצחון 1–2 נגד ולנסיה וב-1975/76 ב-0–1 נגד סרגוסה. ברמה האישית הוא היה למלך השערים בליגה שלוש עונות ברציפות בין השנים 1969–1971 כשבכולן זכה בצוותא עם שחקנים נוספים. גארטה היה נחשב לחלוץ טוב ולשחקן ספורטיבי שלא ביצע הרבה עבירות והורחק רק פעם אחת בקריירה. הוא כונה בשם "מהנדס" היכן ששיחק בשל יכולתו הטובה ומפני שלמד הנדסת תעשייה במהלך תקופתו ככדורגלן. בסך הכל גארטה ערך 241 משחקי ליגה בהם כבש 109 שערים. הוא פרש ממשחק בעונת 1976/77 עקב מחלה בברכיו, וזכה לשחק רק פעם אחת באותה עונה. אתלטיקו ארגנה עבורו משחק פרידה ב-1 ביוני 1977 ולאחר פרישתו הוא עבד כמהנדס תעשייה. במדי נבחרת ספרד גארטה עשה את הופעת הבכורה שלו ב-22 באוקטובר 1967 נגד צ'כוסלובקיה. במהלך שהותו בה ספרד כשלה להעפיל לטורנירים רשמיים כמו המונדיאל ואליפות אירופה ולכן מעולם לא שיחק בטורניר רשמי. הופעתו האחרונה הגיעה ב-17 באפריל 1975 נגד רומניה, הופעה שסגרה עבורו 18 הופעות ו-5 שערים בסך הכל במדים הלאומיים. אתלטיקו מדריד אליפות ספרד (3): 1969/70, 1972/73, 1976/77 הגביע הספרדי (2): 1969/70, 1975/76 סגנית גביע אירופה לאלופות: 1973/74 אישיים תואר הפיצ'יצ'י (3): 1968/69, 1969/70, 1970/71 מדיה וקבצים בנושא חוסה אאולוחיו גארטה בוויקישיתוף חוסה אאולוחיו גארטה, באתר Transfermarkt חוסה אאולוחיו גארטה, באתר BDFutbol חוסה אאולוחיו גארטה, באתר National Football Teams חוסה אאולוחיו גארטה, באתר FootballDatabase.eu
יורי שווצ'נקו

יורי אנטולייביץ' שווצ'נקו (ברוסית: Ю́рий Анато́льевич Шевче́нко;‏ 28 ביוני 1939, מוסקבה – 6 בנובמבר 2020) היה קצין ביון סובייטי-רוסי, קולונל במינהל הראשי הראשון בק.ג.ב של ברית המועצות ובסוכנות הביון הרוסית, גיבור הפדרציה הרוסית (2017). יורי נולד ב-28 ביוני 1939 במוסקבה למשפחת פועלים. בשנת 1963 סיים תואר באדריכלות בפקולטה לבנייה תעשייתית של המכון לאדריכלות במוסקבה וזמן קצר לאחר מכן גויס על ידי הק.ג.ב. מאז 1963 שימש כסוכן במינהל הביון של הק.ג.ב.. בשנת 1965 סיים את לימודיו בפקולטה המרכזית הדו-שנתית בבית הספר מספר 101 של הק.ג.ב של ברית המועצות, לקראת הכשרתו לעבודה בתנאים מיוחדים מאז 1965. בשנת 1969 נשלח לרגל במספר מדינות זרות, שם עבד עם מקורות יקרי ערך, השתתף בפיתוח וגיוס מודיעים ובגיוס של אישים בעלי אינטרס מודיעיני והשיג מידע יקר ערך בנושאים שונים, כולל בעלי סודיות גבוהה ביותר. על פי הדיווחים הרשמיים, הוא גילה אומץ וגבורה, הוביל מספר מבצעים קשים ויצר ערוצים להשגת מידע המשפיע ישירות על האינטרסים הלאומיים של ברית המועצות, ובהמשך רוסיה. פעל במסווה של אמן ואדריכל צרפתי. בשנת 2001 חזר למולדתו אחרי שהייה בארצות הברית ולאחר שאסף מודיעין מסוכני CIA ו-FBI ועבד במטה הסוכנות במוסקבה. בשנת 2010 פרש מהשירות. במוסקבה הוא העביר את ניסיונו המבצעי העשיר באופן פעיל למרגלים צעירים. אהב לצייר. בצו של נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין ב-10 במאי 2017, הוענק לו תואר גיבור הפדרציה הרוסית. בראיון לאחר ההענקה, אמר ש"ג'יימס בונד לא היה קיים מעולם, ועבודת איסוף המודיעין האמיתית היא עבודה של מלחמת מוחות, כרוכה בכוח הרצון, ואם מתחילים לירות – איסוף המודיעין נגמר". מת ב-6 בנובמבר 2020 ונקבר בבית העלמין טרויקורובסקיה במוסקבה. לאחר מותו חשפה סוכנות הביון הרוסית את פעולותיו לציבור. ביוגרפיה באתר סוכנות הביון הרוסית מידע באתר שירות הביון הרוסי מנהל שירות הביון הרוסי, נארישקין, ביטל את סיווגם של 7 מרגלים מידע נוסף באתר סוכנות הביון הרוסית הספד באתר האינטרנט של סוכנות הביון הרוסית High-Profile Russian Spy Yuri Shevchenko Dies Aged 81, Foreign Intelligence Service Says רוסיה טוענת שמרגל שפעל עבורה העביר מידע רגיש מארצות הברית Умер разведчик-нелегал, Герой России Юрий Шевченко / РИА «Новости» [1]
קארל פון פילוטי

קארל תאודור פון פילוטי (בגרמנית: Karl Theodor von Piloty‏; 1 באוקטובר 1826 – 21 ביולי 1886) היה צייר גרמני, התפרסם בנושאים ההיסטוריים שצייר והוכר כנציג העיקרי של האסכולה הריאליסטית בגרמניה. פילוטי נולד במינכן. אביו, פרדיננד פילוטי (נפטר 1844), זכה למוניטין רב כליטוגרף. בשנת 1840 התקבל קארל כתלמיד האקדמיה במינכן, אצל האמנים קרל שורן ויוליוס שנור פון קרולספלד. שנה לאחר מכן הוא ראה את הציורים היסטוריים, המכונים 'הציורים הבלגיים', של שני האמנים הבלגים אדואר דה ביפ ולואי גלייט, שהוצגו במינכן. הציורים תיארו בצורה ריאליסטי נושא היסטורי שהרשים אותו מאוד. לאחר מסע לבלגיה, צרפת ואנגליה, החל לעבוד כצייר תמונות ז'אנריות, ובשנת 1853 הפיק יצירה "Die Amme", שעקב מקוריות סגנונה, גרמה לוויכוח ניכר בגרמניה באותה תקופה. עד מהרה הוא נטש את התחום הז'אנרי לטובת נושאים היסטוריים, וצייר בשנת 1854 עבור המלך מקסימיליאן השני את הצטרפותו של מקסימיליאן הראשון לליגה הקתולית בשנת 1609. לאחר מכן הוא צייר את "סני בגוף המת של וולנשטיין" (1855), ציור שזיכה אותו לחברות באקדמיה במינכן, שם הוא ירש את גיסו כפרופסור בשנת 1856. בין יצירות ידועות אחרות של פילוטי ניתן למנות את "הקרב על ההר הלבן ליד פראג", "רוקדים על חורבות רומא" (1861), "גודפרי בעלייה לרגל לארץ הקודש" (1861), "גלילאו בכלא" (1864) ו"מותו של אלכסנדר הגדול"(לא גמור), יצירתו הגדולה האחרונה. הוא גם ביצע מספר ציורי קיר עבור ארמון המלוכה במינכן. עבור הברון פון שך הוא צייר את הציור המפורסם "גילוי אמריקה". בשנת 1874 הוא מונה לדרגה גבוהה באקדמיה במינכן, לאחר מכן קיבל תואר אצולה ממלך בוואריה. פילוטי היה הנציג העיקרי של האסכולה הריאליסטית בגרמניה. הוא היה מורה מצליח, ובין תלמידיו המפורסמים ביותר היו הנס מקרט, פרנץ פון לנבאך, קרול ויטקובסקי, פרנץ דפרגר, גבריאל פון מקס, ג'ורג'יוס יעקביידס ואדוארד גריצנר. הנרי השמיני ואן בולן מותו של וולנשטיין טוסנדה בניצחון של גרמניקוס הרצח של יוליוס קיסר מותו של אלכסנדר הגדול קריסטופר קולומבוס מדיה וקבצים בנושא קארל פון פילוטי בוויקישיתוף קארל פון פילוטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קארל פון פילוטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) John Roderick Hinde, Jacob Burckhardt and the Crisis of Modernity, McGill-Queen's Press - MQUP, 2000, ISBN 978-0-7735-1027-2. (באנגלית) Deutsche Malerei 1848-1860, www.projekte.kunstgeschichte.uni-muenchen.de Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Piloty, Karl von". Encyclopædia Britannica. 21 (11th ed.). Cambridge University Press. pinakothek.de - Carl Theodor von Piloty, web.archive.org, ‏2014-07-17 "German Painters of the Modern School. No. IX.—Karl Piloty, the Realistl", HathiTrust (באנגלית)
ולטר סלזק

ולטר סלזק (Walter Slezak; ‏3 במאי 1902 – 21 באפריל 1983) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אוסטרי-אמריקאי, ממוצא יהודי. נולד בווינה לזמר האופרה והשחקן לאו סלזק (אנ') ולאלזה ורטהיים שאביה היה יהודי. הוא למד רפואה אך הפסיק כעבור שנה. בהשפעת ידידו הבמאי מייקל קורטיז הופיע לראשונה בסרט אילם אוסטרי "סדום ועמורה" בבימויו של קורטיז. גם אחותו מרגרט (אנ') הייתה שחקנית וזמרת. ב-1930 היגר לארצות הברית והחל להופיע על במות ברודוויי. סרטו הראשון היה "פעם בירח דבש", לצידם של ג'ינג'ר רוג'רס וקרי גרנט (1942). הוא הופיע ביותר מ-100 סרטים, הצגות וסדרות טלוויזיה, לרוב בתפקידים של אדם שמן עם מבטא גרמני בולט. ב-1943 הופיע בסרט ארץ זו היא שלי לצידו של צ'ארלס לוטון כמפקד גרמני רע לב. ב-1944 הופיע בסרט סירת הצלה בתור מפקד צוללת גרמנית. ב-1949 שיחק בקומדיה "המפקח הכללי" לצידו של דני קיי. ב-1961 שיחק בקומדיה "בבוא ספטמבר" לצידם של רוק הדסון וג'ינה לולובריג'ידה. ב-1964 הופיע בסרט המוזיקלי "חיים נפלאים" לצידו של קליף ריצ'רד. ב-1943 נישא לג'והנה ון ריין ונולדו להם שלושה ילדים - אינגריד, אריקה ולאו. אריקה סלזק (אנ') היא שחקנית שזכתה בפרס אמי על משחקה בסדרה One Life to Live במשך 43 שנה. סלזק הופיע אתה בכמה אפיזודות של הסדרה ב-1974. ב-1955 זכה בפרס טוני לשחקן ראשי המחזמר בעד משחקו במחזמר "פאני" בברודוויי. בשנותיו האחרונות הידרדרה בריאותו. הוא סבל ממחלת לב, מסרטן הערמונית ופציעה קשה בכתף. הוא התאבד בירידה מאקדחו ב-21 באפריל 1983 ונקבר בעיירה הגרמנית אגרן (אנ') לצד הוריו. פעם בירח דבש (1942) ארץ זו היא שלי (1944) סירת הצלה (1944) סינבד הספן (1947) נולד להרוג (1947) המפקח הכללי (1949) אבוט וקוסטלו בלגיון הזרים (1950) יומנו של רופא (1951) קרא לי מאדאם (1953) בבוא ספטמבר (1961) העולם הנפלא של האחים גרים (1962) חיים נפלאים (1964) הסייח השחור (1971) מדיה וקבצים בנושא ולטר סלזק בוויקישיתוף ולטר סלזק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ולטר סלזק, באתר AllMovie (באנגלית) ולטר סלזק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ולטר סלזק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ולטר סלזק באתר Internet Broadway Database
המשרד לסחר חוץ (ברית המועצות)

המשרד לסחר חוץ (ברוסית: Министерство внешней торговли СССР) היה משרד ממשלתי בברית המועצות והמונופול הסובייטי לענייני סחר בינלאומי. סחר החוץ של ברית המועצות היה מונופול ממשלתי והתנהל על ידי המשרד לסחר חוץ. משרד זה שמר על השליטה בתכנון והפעלה של סחר חוץ באמצעות מינהלים עיקריים לייבוא ויצוא ובאזורים גאוגרפיים גדולים מסוימים, וכן באמצעות תאגידי סחר חוץ המחזיקים במונופולים עבור סחורות או שירותים ספציפיים. התיעוש לאחר מלחמת העולם השנייה והרחבת סחר החוץ הביאו להתפשטותם של ארגוני סחר חוץ של החברות הממשלתיות, הגדילו את סמכותו וחשיבות המשרד. משרד זה חלק את מטהו עם משרד החוץ. בשנת 1946 הקומיסריון העממי לסחר חוץ אורגן מחדש למשרד לסחר חוץ. המשרד שמר על הזכות הבלעדית לנהל משא ומתן ולחתום על חוזים עם זרים ולנסח תוכניות לסחר חוץ. המשרד מוזג עם המשרד לסחר פנים ב-15 במרץ 1953, והוחזר למעמד נפרד כעבור חצי שנה, ב-15 בספטמבר. הוועדה הממלכתית ליחסי כלכלה זרים, שהוקמה בשנת 1955, ניהלה את כל תוכניות הסיוע הזר וייצוא מפעלים שלמים באמצעות החברות הכפופות לה. עם זאת, למשרדים מסוימים הייתה הזכות להתמודד ישירות במכרזים עם שותפים זרים באמצעות החברות שלהם. ב-17 בינואר 1988 דיווחה איזווסטיה על ביטול המשרד לסחר חוץ והוועדה הממלכתית ליחסי כלכלה זרים. שני הארגונים הללו אוחדו למשרד החדש ליחסי כלכלה זרים, שהיה אחראי על ניהול מדיניות סחר חוץ והסכמי סיוע חוץ. חקיקה אחרת נקבעה להקמת מפעלים משותפים. הממשלה שמרה על המונופול שלה על סחר חוץ באמצעות גרסה יעילה של התנהלות בירוקרטית בתחום סחר חוץ סובייטי כפי שהייתה קיימת לפני כן. עם זאת, בשנת 1992 משרד זה פורק והפך למשרד הרוסי ליחסי חוץ כלכליים. רשימת שרי סחר חוץ לאוניד קראסין (6.7.1923–18.11.1925) אלכסנדר ציורופה (18.11.1925–6.1.1926) לב קמנייב (8.1.1926–14.8.1926) אנסטאס מיקויאן (15.8.1926–22.10.1930) ארקדי רוזנהולץ (5.11.1930–14.6.1937) יבגני טשוויאלב (19.1.1938–30.11.1938) א. מיקויאן (30.11.1938–4.3.1949) מיכאיל מנשיקוב (4.3.1949–10.11.1951) פאבל קומיקין (10.11.1951–?) איוואן קבנוב (15.9.1953–26.8.1958) ניקולאי פטוליצ'ב (26.8.1958–19.10.1985) בוריס אריסטוב (19.10.1985–16.1.1988) קונסטנטין קטושב (16.1.1988–1.12.1991) "Organization Of The Ministry of Foreign Trade USSR" (PDF). CIA. נבדק ב-18 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Zickel, Raymond E. (1991). Soviet Union: a country study; research completed May 1989 (2. ed., 1. print. ed.). Washington, DC: US Gov. Print. Off. pp. 593-594. ISBN 0844407275. "Organization Of The Ministry of Foreign Trade USSR" (PDF). CIA. נבדק ב-18 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Zickel, Raymond E. (1991). Soviet Union: a country study; research completed May 1989 (2. ed., 1. print. ed.). Washington, DC: US Gov. Print. Off. pp. 593-594. ISBN 0844407275. "Governments of the Union of Soviet Socialist Republics 1917–1964". אורכב מ-המקור ב-28 בנובמבר 2017. נבדק ב-28 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Governments of the Union of Soviet Socialist Republics 1964–1991". אורכב מ-המקור ב-28 בנובמבר 2017. נבדק ב-28 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
קלוקוורק

קלוקוורק (באנגלית: Klocwork) הוא כלי תוכנה לניתוח קוד סטטי בבעלות Perforce, חברת תוכנה ממיניאפוליס, מינסוטה. קלוקוורק מנתחת את קוד המקור בזמן אמת, מפשטת סקר עמיתים (peer reviews) לקוד ומתוכננת לאריך את חיי המדף של תוכנה מורכבת. Klocwork משמש לזיהוי בעיות אבטחה, בטיחות ואמינות בקוד C,‏ C++,‏ ג'אווה ו-#C. המוצר כולל תוספי שלחן עבודה רבים למפתחים, מדדים ודיווחים. במקור הטכנולוגיה של Klocwork פותחה כדי לענות על הדרישות לניתוח קוד מקור בקנה מידה גדול כדי לייעל את ארכיטקטורת התוכנה עבור קוד C בתוך נורטל נטוורקס והתפצלה בשנת 2001. בינואר 2012 שוחרר Klocwork Insight 9.5. הוא סיפק ניתוח סטטי בזמן אמת בוויז'ואל סטודיו, כמו פעולת מעבד תמלילים עם איתור שגיאות כתיב תוך כדי כתיבה. במאי 2013 הושק כלי בדיקת קוד העמיתים של Klocwork Cahoots. ב 10 בינואר 2014 נרכשה Klocwork על ידי חברת Rogue Wave Software בינואר 2019 נרכשה Rogue Wave Software על ידי חברת פרפורס (הידועה יותר כיצרנית מערכות ניהול תצורה) ובכך הפך המוצר KLOCWORK לחלק מסל המוצרים האינטגרטיבי של פרפורס בשנת 2007 הוענק ל-Klocwork פרס InfoWorld לטכנולוגיית השנה לשנת 2007 עבור מנתח קוד המקור הטוב ביותר. במאי 2014 זכתה Klocwork בפרס Red Herring Top 100 בצפון אמריקה, בתחום התוכנה. "Was die zyklomatische Komplexität wirklich aussagt". Entwicklung Elektronik (בגרמנית). 2018-04-10. נבדק ב-2020-04-03. "Coverity and Klocwork code analyzers drill deeper". InfoWorld. 2006-01-26. נבדק ב-2020-04-02. "Software tool finds bugs in real time". New Electronics. 2014-05-27. נבדק ב-2020-04-02. Dr Dobb's - Source Code Analysis: Spell-checker style. "Klocwork Cahoots Simplifies Peer Code Review". eWeek]. 2013-05-06. נבדק ב-2020-04-03. Klocwork by Perforce Broadens SAST Continuous Compliance Coverage with Latest Release "2007 Technology of the Year Award Winners". InfoWorld. 2007-01-01. נבדק ב-2020-04-02. 2014 Red Herring North America: Winners
משרד המסחר והתעשייה (האימפריה הרוסית)

משרד המסחר והתעשייה היה המוסד הממלכתי המרכזי לניהול התעשייה הממשלתית, פיקוח על התעשייה הפרטית והמסחר באימפריה הרוסית. המשרד הוקם על פי צו קיסרי ב-27 באוקטובר 1905 במקום משרד המסחר (Министерство коммерции Российской империи) שקדם לו ופעל בשנים 1801—1810 שינק את שורשו מלשכת המסחר שהקים פיוטר הגדול בשנת 1715. המשרד כלל מוסדות של משרד האוצר למסחר, לתעשייה ולכרייה, מועצה לענייני תעריפים, ועדת תעריפים ומחלקה לענייני רכבת, למעט המחלקות המופקדות על הסדרים כספיים של האוצר עם חברות רכבת. המנהל הכללי של ספנות ונמלים נכלל גם במשרד החדש. כל העניינים הקשורים לחברות סוחר, ועדות סוחר ומלאכה הועברו ממשרד הפנים למשרד החדש. וסיליטימיריאזב היה שר המסחר והתעשייה עד פברואר 1906. תפקיד המפקד הראשי של ספנות הסוחר בוטל; שמו של משרת עוזר המנהל הכללי שונתה לתפקיד עוזר שר המסחר והתעשייה. בין 18 בפברואר ל-4 במאי 1906 היה מיכאיל פיודורוב השר הזמני של משרד המסחר והתעשייה, בין ה-5 במאי ל-26 ביולי, אלכסנדר שטוף. מ-27 ביולי 1906 עד 6 בדצמבר 1907 שר המסחר והתעשייה היה דמיטרי פילוסופוב. עם זאת, הוא לא הספיק להוכיח את עצמו במשרה, מכיוון שכעבור פחות משנה וחצי הוא נפטר לפתע, עד ל-30 בינואר, נוהל המשרד באופן זמני על ידי מיכאיל אוסטרוגרדסקי. בפברואר 1917, המשרד הקיסרי אורגן מחדש בעקבות מהפכת פברואר ופיזור ממשלת האימפריה הרוסית בתקופת פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה. המשרד התקיים עד אוקטובר 1917 עת פורק סופית עם פיזור ממשלת המעבר הרוסית על ידי הבולשביקים. בבעלות המשרד היו מספר בניינים בסנקט פטרבורג, כולל בכתובות: סוללת מיטנינסקיה 7 וסוללת אדמירלטייסקאיה 8. Министерство торговли и промышленности // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907. מדיה וקבצים בנושא משרד המסחר והתעשייה בוויקישיתוף
אגף הפיקוח על היצוא הביטחוני

אגף הפיקוח על היצוא הביטחוני, בראשי תיבות אפּ"י, ובאנגלית DECA (ראשי תיבות של Defense Export Controls Agency) הוא אגף במשרד הביטחון שהוקם ב-2 ביולי 2006. אפ"י מהווה את הרשות המוסמכת במדינת ישראל ליישום חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני, התשס"ז-2007. המטרות המוצהרות של האגף הן: "מימוש המדיניות והאינטרסים של מדינת ישראל למניעת זליגה של טכנולוגיות, מידע וציוד ביטחוני" "לפעול לשיפור וייעול השירות הניתן ליצואנים בתחומי הרישוי, ההדרכה והגברת האכיפה" במסגרת האחריות של האגף, הוא מופקד על: ניהול מרשם היצואנים, מתן רישיונות, הדרכת יצואנים, אכיפת החוק, רישוי העיסוק באמצעי הצפנה, שיתופי פעולה עם גורמים בינלאומיים. האגף מחויב להתחשב בפעולתו במגוון גורמי סביבה ואילוצים על ייצוא ביטחוני, כולל: ביטחון לאומי, מדיניות חוץ, זכויות אדם, התחייבויות בינלאומיות, היבטי חשיפה טכנולוגית, משטרי פיקוח בינלאומיים. ראשת האגף, מדצמבר 2016, היא רחלי חן (אישה ראשונה בתפקיד זה). בשנת 2021 הוגשו לאגף בשנת 2021 כ-18,000 בקשות לרישיונות שיווק לכ-190 מדינות וכ-5,300 בקשות לרישיונות יצוא לכ-130 מדינות. כ-1,700 יצואנים היו רשומים במרשם הייצוא הביטחוני והם ייצאו כ-11 אלף מוצרים. האגף ביטל או התלה למעלה מ-3,600 רישיונות שיווק ויצוא בעקבות שינויים שחלו במדינות היעד, בהיבטים של זכויות אדם ויציבות פוליטית. אתר האינטרנט הרשמי של אגף הפיקוח על היצוא הביטחוני חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני, התשס״ז–2007, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט מטרות אפ"י, באתר אפ"י ראשת אפ"י חדשה במשרד הביטחון, בדף פייסבוק של משרד הביטחון, 1 סדצמבר 2016 בגלל הפרת זכויות אדם: כ-3,600 רישיונות ייצוא ביטחוני בוטלו, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 בינואר 2022
מבוג'י-מאיי

מבוג'י-מאיי (בצרפתית: Mbujimayi) היא העיר השנייה בגודלה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (אחרי קינשאסה ולפני לובומבאשי) ובירת מחוז קסאי-מזרח בדרום-מרכז המדינה, נכון לשנת 2021 אוכלוסייתה מוערכת בכ-2,642,794 תושבים. עד לעת החדשה התגוררו במקום מספר שבטים חקלאיים. יהלומים התגלו לראשונה באזור כבר בשנת 1907, אך רק בשנת 1913 החלו להעריך את שווי הגילוי והוקם מחנה לכורים. הכפר התפתח במהירות, אך התכנון היה בהתאם לצורכי חברת הכרייה ולא מתוך ראייה אורבנית. בסוף שנות ה-50 כבר התגוררו בעיר כ-40,000 בני אדם. עד לעצמאות קונגו בשנת 1960, כמעט ולא נפתחו בתי ספר בעיר לאוכלוסייה הכללית. לאחר עצמאות המדינה, מבוג'י-מאיי צמחה במהירות כתוצאה מהגירת בני הלובה, וההשקעה זרמה לעיר בעקבות גילוי מרבצי יהלומים עצומים בגודלם. למרות ההשקעה בכריית היהלומים, כמעט ולא הושקע כסף ציבורי בסלילת כבישים והקמת בתי ספר ובתי חולים. הגורם היחיד שהשקיע כסף במקומות אלו היה חברת הכרייה המקומית. בזמן מלחמת קונגו הראשונה, רבים מתושבי מבוגיי מאיי עמדו בתחילה לצידו של השליט מובוטו ססה סקו כנגד כוחות המורדים בהנהגת לורן קבילה. בין אפריל 1997 לאוקטובר 1998 הייתה העיר תחת שלטונות המורדים. בתחילת המאה ה-21 רבים מן התושבים חלו בכולרה, כתוצאה מהמים המזוהמים שבנהרות. בשנת 2020 הממשלה החלה להשקיע כעשרות מיליוני דולרים במפעלי טיהור. מדיה וקבצים בנושא מבוג'י-מאיי בוויקישיתוף מבוג'י-מאיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://worldpopulationreview.com/world-cities/mbuji-mayi-population ערך זה הוא קצרמר בנושא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.