ג'וליאן קורבט

סר ג'וליאן סטאפורד קורבט (באנגלית: Julian Stafford Corbett ‏12 בנובמבר 1854 – 21 בספטמבר 1922) היה היסטוריון של הלוחמה הימית וגאו-אסטרטג בריטי שפעל בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. עבודותיו עזרו לעצב את הרפורמות של הצי המלכותי הבריטי של אותה תקופה. אחת היצירות המפורסמות ביותר שלו היא "עקרונות מסוימים של אסטרטגיה ימית", שנחשבת לקלאסיקה בקרב תלמידי לוחמה ימית. קורבט היה חבר טוב של אדמירל ג'ון פישר, הלורד הראשון של האדמירליות. כתב את ההיסטוריה הרשמית של פעולות הצי הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. קורבט היה בנו של צ'ארלס ג'וזף קורבט, אדריכל ובעל נכסים לונדוני, שבבעלותו היו בין היתר הנכסים אימבר קורט בווסטון גרין ות'מז דיטון, שם היה בית המשפחה. היו לו שלושה אחים. ג'וליאן קורבט התחנך במרלבורו קולג' (1869–1873) ולמד בטריניטי קולג', קיימברידג' (1873–1876), שם רכש תואר ראשון בהצטיינות במשפטים. קורבט נעשה לעורך דין בשנת 1877 ועסק בכך עד 1882. לאחר מכן פנה לכתיבה כקריירה. קורבט הוקסם מהתקופה האליזבתנית וכתב לראשונה רומנים היסטוריים על תקופה זו. הוא הפך לכתב של Pall Mall Gazette, ודיווח על הכיבוש האנגלו-מצרי של סודאן בשנת 1896. קורבט הגיע להיסטוריה הימית באמצע החיים ומתוך רקע אזרחי. הוא היה אדם עצמאי, בעל אמצעים, שטייל רבות. בשנת 1896 קיבל קורבט את בקשתו של ג'ון נוקס לאוטון לערוך כרך של מסמכים על מלחמת ספרד (1585–1587). עבודה זאת הייתה תחילת הקריירה שלו כהיסטוריון ימי. עד מהרה הוא נודע כאחד האינטלקטואלים המובילים של הצי המלכותי, ומ-1901 ועד 1922 כתב בקביעות על היסטוריה ואסטרטגיה ימית. בשנת 1902 החל להרצות במכללה המלכותית הימית בגריניץ', שנוסדה בשנת 1900. בשנת 1903 העביר הרצאות בהיסטוריה אנגלית באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1905 הפך קורבט ליועץ האסטרטגי הראשי הבלתי רשמי של האדמירליות הבריטית, ושימש כמזכיר המשרד ההיסטורי של הקבינט. הוא מונה לאביר ב-1917 וזכה ב"מדליית זהב של צ'סני" ב-1914. כמו בן דורו האמריקאי, תת-אדמירל אלפרד תייר מהן מצי ארצות הברית, קורבט ראה בלוחמה ימית חלק ממדיניות רחבה יותר של אומה. מבחינה זו, ההוגה הצבאי הפרוסי קרל פון קלאוזביץ היה השפעה חשובה על עבודתו. השפעה חשובה נוספת הייתה ג'ון נוקס לאוטון, ללא ספק ההיסטוריון הימי הראשון, ואשר קורבט תואר כ"בן חסותו" שלו. Corbett שונה מ-Mahan, לעומת זאת, בכך שהוא שם פחות דגש על הצי הקרב. עמדה זו הכעיסה קצינים רבים בצי המלכותי, שהאמינו שעמדה כזו חסרה את ההיבט ההרואי של האסטרטגיה של לורד נלסון במלחמות נפוליאון. מטרתו העיקרית של קורבט הייתה למלא את החלל בדוקטרינת הצי הבריטי על ידי מיסוך התיאוריות והעקרונות של לוחמה ימית. האסטרטגיות של לוחמה ימית מאת קורבט התמקדו באמנות הלוחמה הימית והגדירו את ההבדלים בין לוחמה יבשתית ללוחמה ימית. הוא הציב את המוקד הראשוני לעבר השימוש בדוקטרינה מסוג תמרון. העקרונות של קורבט של שליטה בים, התמקדות באויב ותמרון לטובת יתרון טקטי מהווים את הבסיס ללוחמת התמרון הימית של ימינו. קורבט פעל מתוך הקהילה הימית וניסה להשפיע על הממסד הימי. הוא האמין בלימוד ופיתוח תורת המלחמה למטרות חינוכיות, שלדעתו הקימה "כלי ביטוי משותף ומישור מחשבתי משותף... למען סולידריות נפשית בין המפקד לפקודיו". באמצעות הרצאותיו במכללת המלחמה הימית, ניסה קורבט להעביר לקציני הדגל הנוכחים את רעיונותיו לגבי מלחמה מוגבלת והגנה אסטרטגית שהיו שונים מאוד מהנורמות המקובלות של תורת הצי ואסטרטגיה ימית של אותה תקופה. באמצעות הפרסום של "כמה עקרונות של אסטרטגיה ימית" (1911), ניסה קורבט להרחיב את הקהל עבור האסטרטגיות ותורותיו כך שיכללו את הציבור הרחב. בתחילת המאה הופיע קורבט כאחד הכותבים הראשונים בפיתוח הדוקטרינה הימית המודרנית. הוא שואב מהשפעותיהם של הברון אנטואן-אנרי דה ז'ומיני ו-קרל פון קלאוזביץ, הוא סייע בניסיון ליישם את התיאוריות הקיימות של לוחמה יבשתית למלחמה בים. "על המלחמה" של קלאוזביץ היה בסיס וגירוי רב ערך לעבודתו התאורטית של קורבט, אולם זה לא היה התוכנית שלו. למשל, קורבט לא היסס להתווכח עם קלאוזביץ, ג'ומיני או אסטרטגים יבשתיים אחרים על חשיבות החיפוש אחר הקרב המכריע ועקרון הריכוז. העובדה שקורבט האמין שהגורמים הללו הרבה פחות רלוונטיים בים הייתה סטייה נועזת מהחכמה המקובלת של זמנו. בפיתוח התיאוריה שלו על מלחמה מוגבלת, קורבט השתמש שוב ב"על מלחמה" כנקודת המוצא שלו, אך סיים עם שיטה ייחודית משלו לנהל מלחמה מוגבלת בסביבה ימית. קורבט לא הציע שום תיאוריה כללית של לוחמה בים. במקום זאת, הוא מיקד את מחשבותיו בטבעה של האסטרטגיה הימית ומה המשמעות של לוחמה ימית לכוחה של אומה. בעוד שתאורטיקנים רבים של לוחמה ימית ניסו להתאים באופן מכני את תפיסות הלוחמה היבשתית לסביבה הימית, קורבט התנגד לכך שהאינטרסים והדרישות של לוחמה ימית שונים במובנים מהותיים מאלה של לוחמה יבשתית. קורבט הרגיש שקשה הרבה יותר לאכוף הגנה על קווי תקשורת בים מאשר ביבשה. קושי זה היה ההבדלים הגאוגרפיים הפיזיים של הים והיבשה. בגלל ההבדלים הפיזיים הללו, קורבט ניתח את הלוחמה הימית במונחים שלה, בעלת מאפיינים ייחודיים משלה. קורבט הצהיר שאתה לא יכול לכבוש את הים כי הוא אינו רגיש לבעלות. זה הוביל לתרומתו החשובה ביותר של קורבט לתיאוריות המוקדמות של לוחמה ימית. מה שהכי חשוב לא היה הרעיון של אלפרד תייר מהן של הרס פיזי של האויב, אלא פעולת המעבר על הים. בעיני קורבט, השליטה בים הייתה קרובה ולא מוחלטת שניתן לסווג אותה ככללי או מקומי, זמני או קבוע. קורבט הגדיר את שתי השיטות הבסיסיות להשגת שליטה בקווי התקשורת כהרס פיזי או לכידה בפועל של ספינות אויב ואוניות סוחר, או מצור ימי. כיום, מושג זה מוגדר כפיקוח ימי. קורבט לא היה מאוהב בחיפוש אחר הקרב המכריע או בצורך במתקפה האסטרטגית. באופן כללי הוא העדיף את המגננה האסטרטגית, עם דגש על ההתקפה ברמה המבצעית. ההגנה האסטרטגית של קורבט דגלה בצעדים כגון מתקפה מקומית אינטנסיבית, הקרנת כוחות יבשה, סוגים שונים של מצור ופשיטות על נתיבי סחר של האויב. יתרה מכך, קורבט זיהה שברגע שהאויב נחלש מספיק בים וביבשה, אין לעכב את המעבר למתקפה האסטרטגית. קורבט לא האמין שריכוז הכוחות הימיים בים הוא החוק הגבוה והפשוט ביותר של אסטרטגיה. להפך, הוא הבחין שעקרון הריכוז הפך ל"סוג של שיבולת" שגרם יותר נזק מתועלת. עקרון הריכוז הוא "נכון - אף אחד לא יחלוק עליו. כקאנון של אסטרטגיה מעשית, זה לא נכון". קורבט הרגיש שריכוז מעולה לא רק הרתיע את היריב החלש מלחפש קרב אלא הציג לו הזדמנות לתקוף את קווי התקשורת הלאומיים החשופים של אויבו. קורבט הרגיש שריכוז מעולה של כוחות ימיים יצר עוד בעיה רצינית. ככל שריכוזו של הצי גדול יותר, כך היה קשה יותר להסתיר את מקום הימצאו ותנועותיו. בתהליך התאמת התיאוריה של קלאוזביץ לנסיבות הייחודיות של לוחמה ימית, פיתח קורבט תיאוריה חדשנית משלו על מלחמה מוגבלת באסטרטגיה ימית. הראשון מבין שתי הנקודות העיקריות שלו היה שבתנאי מלחמה ביבשת, בניגוד לאלה שבסביבה הימית והאימפריאלית, מלחמות התנהלו בעיקר בין מדינות סמוכות. הנקודה השנייה של קורבט הייתה שבמלחמות בין מדינות יבשתיות צמודות "לא יהיה מכשול אסטרטגי ליכולתו של האויב להשתמש בכל כוחו". במילים אחרות, אופי המלחמה היבשתית מקשה על הגבלה של מטרות פוליטיות, משום שמדינה אחת או שתיהן מסוגלות להשתמש בכל האמצעים העומדים לרשותן כדי להגן על האינטרסים החיוניים המאוימים באופן בלתי נמנע. כפי שהדגים קורבט, משמעות הדבר היא שהתנאים למלחמה המוגבלת האידיאלית קיימים רק בלוחמה ימית וניתן לנצלם רק על ידי המעצמה הימית השולטת: "... מלחמה מוגבלת אפשרית לצמיתות רק למעצמות האי או בין מעצמות המופרדות בים, ואז רק כאשר המעצמה שרוצה מלחמה מוגבלת מסוגלת לפקד על הים במידה כזו שהיא מסוגלת לא רק לבודד את האובייקט המרוחק, אלא גם להפוך את הפלישה לטריטוריית הבית שלו לבלתי אפשרית." כמו קלאוזביץ, קורבט היה שותף לאמונה בעדיפותה של הפוליטיקה במלחמה ובתכנון אסטרטגיה מתאימה להגנה על האינטרסים הלאומיים. עם זאת, קורבט התעניין במערכות הברית הדיפלומטיות ובקואליציות שנוצרו לפני מלחמה ובמהלכה, והוא עסק בממדים הכלכליים והפיננסיים של ניהול מלחמה וכן בהיבטים הטכנולוגיים והחומריים של המלחמה, שלא היה לקלאוזביץ עניין בהם. בשנת 1899 התחתן ג'וליאן עם אדית אלכסנדר, בתו של ג'ורג' אלכסנדר. נולדו להם בן ובת. הערך של קורבט עבור איש המקצוע הצבאי של היום טמון בארבעה מהמושגים שלו: שליטה בקווי תקשורת, התמקדות באויב ותמרון לטובת יתרון טקטי; ההיבטים של הממדים הפוליטיים, הכלכליים והפיננסיים של ניהול מלחמה וכן עם ההיבטים הטכנולוגיים והחומריים של המלחמה; ראשוניותה של הפוליטיקה במלחמה ובתכנון אסטרטגיה הולמת להגנה על האינטרסים הלאומיים וה הדגש על יעילות בקרב תוך שמירה על נכסים יקרים. עם זאת, תפיסתו של מלחמה מוגבלת במדינות מבודדות או מדינות לאום, ככל הנראה, תהיה קשה מאוד להשגה עם המורכבויות הפוליטיות והכלכליות של ימינו בין מדינות בשילוב עם הטכנולוגיות הנוכחיות בשדה קרב סימטרי. עם זאת, הם עדיין יכולים להיות מיושמים בשדה קרב א-סימטרי בהצלחה. מעבר לפרס השנתי של אוניברסיטת לונדון - "פרס ג'וליאן קורבט בהיסטוריה ימית", התעלמו במידה רבה מהחשיבות של תרומתו של קורבט להיסטוריה של הצי הבריטי עד שפרופסור שורמן פרסם את עבודתו החלוצית על "ההשכלה של צי: פיתוח המחשבה האסטרטגית של הצי הבריטי, 1867–1914" בשנת 1965. ב-1981 המשיך שורמן לכתוב ביוגרפיה באורך מלא של קורבט. עבודה נוספת על קורבט הופיעה עם חיבורו של ג'ון האטנדורף "סר ג'וליאן קורבט על המשמעות של ההיסטוריה הימית" 1971. וכן העבודה של גולדריק והאטנדורף, "מהן אינו מספיק", 1993. וכן הביוגרפיה המתוקנת על קורבט ב"מילון אוקספורד לביוגרפיות ימיות" 2004. יצירות אלה הושלמה על ידי המהדורה המכובדת של אריק ג'יי גרוב של "כמה עקרונות של אסטרטגיה ימית" בסדרת Classics of Sea Power, U.S. Naval Institute Press, 1988), שכללה עבודה על קורבט שלא פורסמה בעבר. בנוסף, ד.מ. שורמן וג'ון האטנדורף ערכו וכתבו מבוא למחקר הרשמי של קורבט שלא פורסם בעבר "פעולות ימיות במלחמת רוסיה-יפן, 1904–1905" בהוצאת מכון הצי האמריקני, 1994. "נפילת אסגרד", 1886 "למען אלוהים וזהב", מקמילאן מוציאים לאור, 1887. לקרוא באינטרנט "קופטואה ה-13" מקמילן מוציאים לאור, 1889. לקרוא באינטרנט "עסק במים גדולים" הוצאת מאטהון, לונדון, 1895. לקרוא באינטרנט "מונק", מקמילאן מוציאים לאור, 1889, סדרת אנשי פעולה באנגלית. לקרוא באינטרנט "פרנסיס דרייק", מקמילאן מוציאים לאור, 1890, סדרת אנשי פעולה באנגלית לקרוא באינטרנט "ניירות המתייחסים לצי המלכותי הבריטי, במהלך מלחמת ספרד, 1585–1587", חברת הרשומות של הצי, 1898. לקרוא באינטרנט "דרייק והצי של טיודור, היסטוריה של עלייתה של אנגליה כמעצמה ימית", לונגמן גרין, 1898. שיא/000269435 לקרוא באינטרנט "הממשיכים של דרייק", לונגמן גרין, לקרוא באינטרנט "אנגליה בים התיכון: מחקר על עלייתו והשפעתו של הכוח הבריטי בין המיצרים, 1603–1713" לונגמן גרין, 1904. "אנגליה במלחמת שבע השנים לונגמן גרין, 1907 לקרוא באינטרנט אלפרד תייר מהן, "כמה היבטים מוזנחים של מלחמה". יחד עם "הכוח שעושה שלום", מאת הנרי ס. פריצ'ט, ו"תפיסת הרכוש הפרטי בים", מאת ג'וליאן ס. קורבט, הוצאת ליטל בראון, בוסטון, 1907. לקרוא באינטרנט "אותות והוראות: 1776–1794", \לונדון: Navy Records Society, כרך 1909. לקרוא באינטרנט "מערכת טרפלגר" הוצאת לונגמן, לונדון, 1910. לקרוא באינטרנט "עקרונות של אסטרטגיה ימית" הוצאת לונגמן, לונדון, 1911 לקרוא באינטרנט "מסמכים פרטיים של ג'ורג', הרוזן השני ספנסר, הלורד הראשון של האדמירליות, 1794–1801" (2 כרכים) (לונדון: אגודת מסמכי הצי, 1914. /stable/1835558?seq=1#page_scan_tab_contents סקירה באיטרנט "חזון ביעות הציים", דרלינג ובניו, לונדון, 1915. לקרוא באינטרנט "הליגה של שלום וים חופשי", הוצאת הודר וסטאוטון לונדון: 1917. לקרוא באינטרנט "חבר הלאומים וחופש הימים", הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1918. "היסטוריה של מבצעי הצי במלחמה הגדולה", מבוססת על מסמכים רשמיים, הוצאת לונגמן, לונדון, כרך א. 1 באפריל 1920, כרך. 2 בנובמבר 1921, אך קורבט מת לפני שאישר תיקונים אחרונים לכרך. 3, שיצא לאור בשנת 1923. עבור כרך. 1 וכרך. 3 יש כרך מפות נלווה. read vol. 1 מקוון vol. 2 באינטרנט "פעולות ימיות במלחמת רוסיה-יפן 1904–1905" (2 כרכים) היה מסווג סודי במקור, פורסם לראשונה בפומבי ב-1994. "כמה עקרונות של אסטרטגיה ימית" סדרת קלאסית על עצמה ימית. הוצאת אנאפוליס, 1988. ג'יימס גולדריק וג'ון האטנדורף, עורכים, "מהן אינו מספיק: הליכים של ועידה על יצירותיהם של סר ג'וליאן קורבט והאדמירל סר הרברט ריצ'מונד" 1993, מכיל ביבליוגרפיה מלאה של כתביו של קורבט. אנדרו למברט, "כתיבת תורת הקרב: יוטלנד במבצעים הימיים של סר ג'וליאן קורבט", "מראה מריינר" 103#2 2017 175-95 ד. מ. שורמן, "ההשכלה של צי: התפתחות המחשבה האסטרטגית של הצי הבריטי, 1867–1914". (1965) ד. מ. שורמן, "ג'וליאן ס. קורבט, 1854–1922: היסטוריון של המדיניות הימית הבריטית מדרייק ועד ג'ליקו." (1981) ג'ון האטנדורף, "סר ג'וליאן קורבט על חשיבות ההיסטוריה הימית", ב-Hattendorf, "היסטוריה ימית ואסטרטגיה ימית: מאמרים אסופים" (2000). יוג'ין ל' ראסור, "היסטוריה הימית האנגלית/בריטית עד 1815", הוצאת פראגר 2004, עמ' 42–43. "הטיימס", 22 בספטמבר 1922, גיליון 43143, הספד. מיכאל י. הנדל, קורבט, קלאוזביץ וסון-טסו. פרסום מכללת המלחמה של הצי ספטמבר 2004 עמ'106–23. מדיה וקבצים בנושא ג'וליאן קורבט בוויקישיתוף מורי, ויליאמסון, "קורבט, ג'וליאן חברו של הקורא להיסטוריה הצבאית", הוצאת הוטון מיפלין, 23 בספטמבר 2004. קורבט ביבליוגרפיה. "מנהיגים/הוגים של לוחמים גדולים." אוגוסט 1999. ספריית אוניברסיטת אייר, מקסוול AFB, אלבמה. ג'וליאן ס. קורבט, מסות ימיות וצבאיות: להיות ניירות שנקראו במדור הימי והצבאי בקונגרס הבינלאומי למחקרים היסטוריים, 1913, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 1914. כתבי ג'וליאן קורבט בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אדאמיאק, סטנלי ג'יי. "יסודות ההיסטוריה הימית: ג'ון נוקס לאוטון, הצי המלכותי והמקצוע ההיסטורי", סקירת ספרו של פרופסור אנדרו למברט, "כתב העת להיסטוריה צבאית", כרך 64, No. 4 (October 2000) pp. 1169–70 ארתור רופס, ביקורת על הספר "אנגליה בים התיכון" מאת ג'וליאן ס.קורבט ספרי גוגל.