laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אי-היקבעות התרגום

אי-היקבעות התרגום (באנגלית: Indeterminacy of translation) היא תזה מפורסמת של הפילוסוף האנליטי בן המאה העשרים וילארד ואן אורמאן קוויין, אשר גוללה בספרו Word and Object שראה אור ב-1960. בספר זה נאספו והובהרו רבות מעבודותיו הקודמות של קווין בנוגע לנושאים שאינם לוגיקה צורנית ותורת הקבוצות. תזת אי-היקבעות התרגום מוצגת בהרחבה גם בעבודתו "יחסיוּת אונטולוגית" משנת 1968. בספרים אלו קווין סוקר את המתודות העומדות בפני בלשנים בניסיונם לתרגם שפה זרה שאינה מוכרת להם. הוא מציין שישנן דרכים רבות לפרק את המשפט למילים, ודרכים רבות להלביש פונקציות שונות למילים. כל היפותזה של תרגום מסוים ניתנת לאישוש רק בהתאם להקשר שבה נאמרה, באמצעות זיהוי משפטים אחרים שנאמרו בשפה זרה זו. אולם אותה אי-היקבעות תשרור שם: כל היפותזה תאושש כראוי רק אם המתרגם יאמץ מספיק היפותזות שיפצו זו על זו בנוגע לחלקים האחרים של השפה. נשקול להלן את דוגמתו של קווין בנוגע למילה "גוואגיי" (gavagai) המובעת על ידי דובר שפה ילידית שעה שהוא רואה ארנב. הבלשן יכול להבין זאת ב"דרך הטבעית" ולתרגם זאת ל"הנה ארנב". אבל תרגומים אחרים יכולים להיות מתאימים עם כל העובדות המצויות, כמו למשל: "הנה אוכל"; "הבה נלך לצוד"; "תהיה סופה הלילה" (הילידים הללו יכולים להאמין באמונות טפלות); "הנה זנב" וכיוצא בזה. חלק מן התרגומים הנ"ל יימצאו פחות סבירים - כלומר, שיהוו היפותזות תרגום מסורבלות - לאור התצפיות העתידיות. תרגומים אחרים יכולים להישלל באמצעות תחקור הילידים: תשובה חיובית לשאלה "האם זהו אותו גוואגיי כמקודם?", שעה שהבלשן מצביע על ארנב ללא זנב, תשלול מיד את אפשרות התרגום של גוואגיי כזנב, וכדומה. ברם, שאלות כאלו יכולות להישאל רק אם הבלשן התמחה בדקדוק השפה הילידית ובאוצר המילים המופשט שלה; זה בתורו יכול להיעשות רק על בסיס היפותזות הנובעות אחרות הנגזרות מחלקי שפה שהוכרו באמצעות תצפיות. אי-היקבעות התרגום חלה גם על משמעות הניתנת על ידי דוברי אותה שפה, ואף כמו למבעים קודמים של אותו דובר. דעה זו אינה מובילה לסקפטיות אודות משמעות - לגבי משמעות המילים כחבויה ובלתי ניתנת לידיעה או לגבי מילים כנטולות משמעות. עם זאת, עיקרון אי- היקבעות התרגום בשילוב עם הנחה ביהביוריסטית הטוענת כי מבעים של דובר מובנים מתוך התנהגותו, יכול להוביל לכך שמשמעויות אינן קיימות כאובייקטים; בהקשר זה מודגש כי אין למושג "מילה נרדפת" משמעות תפקודית. עם זאת הקביעה כי משמעיות אינן קיימות כאובייקטים אינה מרמזת על כך שמילים נטולות פירוש או משמעות. פילוסופיה של הלשון פילוסופיה אנליטית תרגום מהו התרגום הנכון על פי התאוריה של קווין
כוס פוקו גראנדה

כוס פוקו גראנדה (מספרדית: Poco Grande; מילולית: "מעט גדול") היא כוס המשמשת בעיקר להגשת משקאות חריפים. נודעת גם בשמות כוס טוליפ (צבעוני) או כוס בל (פעמון). כוס זו מסוגלת להכיל בין 400–600 מיליליטר נוזל. נהוג להגיש בה קוקטיילים צבעוניים המכילים כמויות גדולות של נוזלים או מרכיבים רבים. כוס הוריקן היא כוס הדומה לכוס פוקו גראנדה, אך שונה מעט בצורה שלה. מדיה וקבצים בנושא כוס פוקו גראנדה בוויקישיתוף גיא גיסר‏, הסתכלו בכוס ובמה שבתוכה, באתר וואלה, 11 ביוני 2003 ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיילור ופרנסיס

טיילור ופרנסיס (באנגלית: Taylor & Francis) היא הוצאת ספרים אקדמית בינלאומית אשר בסיסה באנגליה ואשר הוקמה בשנת 1852. בשנת 1798 ייסד ריצ'רד טיילור את כתב העת the Philosophical Magazine, אשר היה כתב העת המדעי הראשון אשר יצא לאור על ידי הוצאה עצמאית. בשנת 1852 הצטרף לחברה הכימאי ד"ר ויליאם פרנסיס. בשנת 1936 נרשמה כחברה פרטית בע"מ. ההוצאה מפרסמת יותר ממאה כתבי עת וכ-1,800 ספרים חדשים מדי שנה. בשנת 2004 המזגה ההוצאה עם קבוצת Informa, וכיום היא משמשת כמחלקה האקדמית שלה. מדיה וקבצים בנושא טיילור ופרנסיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טיילור ופרנסיס (באנגלית) טיילור ופרנסיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טיילור ופרנסיס, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
א.ס.ק. ריגה

א.ס.ק. ריגה (בלטבית: Armijos Sporto klubas), הייתה קבוצת כדורסל לטבית מהעיר ריגה. הקבוצה השתתפה בעבר בליגת העל הלטבית וברוב המפעלים האירופאים. הקבוצה הוקמה כמועדון ספורט צבאי בשנת 1929. השתתפה בעבר בליגת העל הסובייטית בכדורסל. המאמן שזכה עם הקבוצה בהכי הרבה תארים היה אלכסנדר גומלסקי. בין היתר באליפויות ברית המועצות ואליפויות אירופה. בשנת 1991 התפרקה הקבוצה. בשנת 2004 הוקמה הקבוצה מחדש ללא כל קשר לקבוצה הגדולה מהעבר, בתמיכת עיריית ריגה, כוחות הצבא הלאומי ומספר ספונסרים, ועברה לשחק בארנה ריגה החדש. בהמשך זכתה באליפות לטביה בעונת 2006/07. כמו כן, השתתפה הקבוצה שלוש עונות במסגרת הליגה הבלטית (הפסד לשאולאי ברבע הגמר 2006/07. הפסד לז'לגיריס קובנה בחצי הגמר 2007/08. והפסד לריטאס וילנה בחצי הגמר 2008/09), יורוקאפ צ'לנג', יורוצ'לנג', גביע יול"ב, יורוקאפ והליגה המאוחדת של VTB. בסיום עונת 2008/09 (ב-15 בספטמבר 2009), הודיעה הקבוצה על הפסקת פעילות. עקב חובות בסדר גודל של 1.4 מיליון דולר. ליגת העל הלטבית: אליפות (1): 2006/07 סגנות: 2007/08, 2008/09 אליפות ברית המועצות: אליפות (4): 1954/55, 1955/56, 1956/57, 1957/58. אליפות אירופה: אליפות (3): 1958, 1958/59, 1959/60 גמר: 1960/61 ארצות הברית טוראיי בראגס קרואטיה ברונו שונדוב לטביה יאניס קרומינש לטביה מייגוניס ולדמניס לטביה ולדיס מואיזניאקס לטביה אייגרס ויטולס לטביה מאריס לאקסה אתר האינטרנט הרשמי של א.ס.ק. ריגה דף הקבוצה באתר יול"ב דף הקבוצה באתר הליגה הבלטית ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פקס כריסטי

פּקס כריסטי (בלטינית: Pax Christi, מילולית "שלום נוצרי") הוא ארגון המגדיר עצמו כארגון שלום קתולי. הארגון הוקם בצרפת בשנת 1945, במטרה לפייס בין הצרפתים לגרמנים עם תום מלחמת העולם השנייה. נכון ל-2007 הארגון פועל ביותר מ-60 מדינות. בין השנים 1999 ל-2007 שימש כנשיא הארגון הפטריארך הלטיני מישל סבאח. פקס כריסטי תומך באופן גלוי בפלסטינים במאבקם נגד ישראל ותומך במאמצי BDS להטלת חרמות על מדינת ישראל. ביולי 2017 התפטר ראש הארגון, הבישוף מנפרד שאואר, בטענה כי הארגון לוקה באנטישמיות ופעיל בהתקפות על יהודים באוסטריה ועל מדינת ישראל וכי הנושא אינו עולה בקנה אחד עם עמדותיו. עוד הוסיף כי לדעתו כל צורה של אנטישמיות היא מבישה ויש לבקרה בחריפות. פרופסור ג'רלד שטיינברג, ראש ארגון NGO Monitor, ציין כי פקס כריסטי מעורב באופן כבד בפעילות של קבוצות אנטישמיות, כולל BDS, פועל לקידום ניתוק קשרים כלכליים עם ישראל על ידי מדינות אירופה והקים את ארגון EAPPI המגדיר את ישראל כמדינת אפרטהייד. מדיה וקבצים בנושא פקס כריסטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פקס כריסטי פקס כריסטי, ברשת החברתית פייסבוק פקס כריסטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פקס כריסטי, סרטונים בערוץ היוטיוב AUSTRIAN BISHOP RESIGNS FROM NGO OVER ANTISEMITISM AT PALESTINIAN EVENT, באתר Jpost, יולי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שאול שמאי

שאול שמאי (ט"ו בחשוון תרפ"ו, 2 בנובמבר 1925 – י"ח בתמוז תשל"ב, 29 ביוני 1972) היה איש צבא ומודיעין ישראלי בדרגת סגן-אלוף, עוטר בצל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו וחתן פרס ביטחון ישראל. שמאי נולד בבגדאד שבעיראק לציון ולולו שמאי. בשנת 1942 עלה באופן בלתי לגאלי לארץ ישראל והצטרף להכשרה של תנועת "הנוער העובד והלומד" בקיבוץ מעוז חיים, ממנו נשלח לסמינר שליחים של "החלוץ" במטרה לשמש שליח התנועה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר שנתפס בפעילות לקליטת מעפילים בחוף ניצנים הוגלה למחנות המעצר בקפריסין, ועסק שם בהדרכת נוער. היה חבר הפלמ"ח והשתתף במלחמת העצמאות, תחילה כאלחוטן במפקדת חזית הדרום. שאול היה מפקד יחידת האלחוט באזור הדרום שישבה בגדרה. באחריותו היה תרגום חומרים גלויים, אך הוא ניסה את כוחו בפענוח מברקים מוצפנים, ובעקבות הצלחתו, לאחר מבצע דני הועבר ליחידת האזנה באזור. יכולות הפענוח שהפגין הביאו עוד בתקופת הלחימה לכך שהשתלם בתחום כתבי סתר. בעיצומה של ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות באוקטובר 1948 הצליח שאול שמאי לפענח את הצופן המצרי. אחד המברקים שפיענח איפשר למטכ"ל לכבוש את באר שבע ללא קרב (מבצע משה), כיוון שהמברק שנקלט ופוענח הורה לכוחות המצרים לסגת ולייצב קו חדש מדרום לבאר שבע. לאחר המלחמה ביקש להשתחרר וללמוד אך התבקש להישאר ולעבוד בצה"ל כאזרח ולעסוק בתחום שבירת צפנים. שמאי שירת באגף המודיעין תחילה כאזרח ומדצמבר 1959 כקצין. הוא פיתח שיטות מקוריות לפענוח והתקדם עד לתפקיד מפקד תחום פיצוח צפנים ביחידה 8200. על הישגיו זכה ב-1963 בפרס ביטחון ישראל. לדברי יואל בן-פורת, מפקד יחידה 8200 בשנות ה-70, שמאי הוא שהציע לברור בוגרי תיכון מצטיינים, ללמדם ערבית, ולהפנות אותם ליחידה 8200, שעד אז סבלה מבעיית כוח אדם שלא היה איכותי דיו. בשנת 1972 נפטר שמאי מהתקף לב בעת שירותו, בגיל 46. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי קריית שאול. לטענת יואל בן-פורת, שמאי, שהיה על סף גאונות, סבל משחיקה בגלל השעות הרבות שהקדיש לעבודתו, לעיתים – 18 שעות ביום, ללא חופש וללא הפסקה מ-1955. בן-פורת טען ששמאי היה שובר הצפנים הטוב בעולם (מבין יחידות המודיעין שהמודיעין הישראלי עמד איתן בקשר) וששון יצחייק, ששרת כמפקד תחום שבירת הצפנים בהמשך, אמר "שכולנו היינו ילדים לעומתו". לאחר פטירתו זכה בצל"ש הרמטכ"ל. בעיטור זה זכה על תרומתו ועל הישגיו המובהקים בתחום חיוני לפעולות של צה"ל. בכל פעלו הצטיין במסירות ללא סייג, בכושר המצאה, במחשבה מקורית ובדבקות במשימה, שהיו לברכה ולתועלת לבטחון המדינה. במפקדת יחידה 8200 נקרא בניין על שמו. שמאי היה נשוי לשלומית הר-שפר, ששירתה אף היא כאלחוטנית במלחמת העצמאות ביחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות. קורות החיים של שאול שמאי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון מנחם בידרמן, ‏שאול שמאי: מקור הסמכות בשבירת הצפנים ב-8200, מבט מל"מ 55, ינואר 2010, עמ' 19 60 שנה לאמ"ן: צפנת פענח - סא"ל שאול שמאי ז"ל, בבלוג של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, 16 בדצמבר 2013 קורות החיים של שאול שמאי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון עדות יואל בן-פורת בפני ועדת אגרנט, באתר ynet, אוקטובר 2014, עמ' 33-32
פרס ארנסט פון סימנס

פרס ארנסט פון סימנס למוזיקה (בגרמנית: Ernst von Siemens Musikpreis) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה הבווארית לאמנויות יפות מטעם קרן ארנסט פון סימנס למוזיקה. הקרן הוקמה בשנת 1972 על ידי התעשיין הגרמני ארנסט פון סימנס (1903–1990), נכדו של מייסד חברת סימנס, ארנסט ורנר פון סימנס. הפרס מוענק למלחין, מבצע, או מוזיקולוג אשר תרם תרומה בולטת לעולם המוזיקה. הסכום הכספי המוענק עם הפרס עומד על 250,000 אירו. הפרס מכונה לפעמים "פרס נובל למוזיקה". 1974 – בנג'מין בריטן 1975 – אוליבייה מסייאן 1976 – מסטיסלב רוסטרופוביץ' 1977 – הרברט פון קאראיאן 1978 – רודולף סרקין 1979 – פייר בולז 1980 – דיטריך פישר-דיסקאו 1981 – אליוט קרטר 1982 – גדעון קרמר 1983 – ויטולד לוטוסלבסקי 1984 – יהודי מנוחין 1985 – אנדרס סגוביה 1986 – קרלהיינץ שטוקהאוזן 1987 – ליאונרד ברנשטיין 1988 – פטר שרייר 1989 – לוצ'אנו בריו 1990 – הנס ורנר הנצה 1991 – היינץ הוליגר 1992 – ה. צ'. רובינס לנדון 1993 – ג'רג' ליגטי 1994 – קלאודיו אבאדו 1995 – הריסון ברטוויסל 1996 – מאוריציו פוליני 1997 – הלמוט לכנמן 1998 – גיאורגי קורטאג 1999 – רביעית ארדיטי 2000 – מאוריציו קאגל 2001 – ריינהולד ברינקמן 2002 – ניקולאוס הרנונקור 2003 – וולפגנג ריהם 2004 – אלפרד ברנדל 2005 – אנרי דיטייה 2006 – דניאל בארנבוים 2007 – בריאן פרניו 2008 – אן-סופי מוטר 2009 – קלאוס הובר 2010 – מיכאל גילן 2011 – אריברט ריימן 2012 – פרידריך צ'רה 2013 – מאריס יאנסונס 2014 – פיטר גולקה 2015 – כריסטוף אשנבאך 2016 – פר נורגארד 2017 – פייר לורן איימארד 2018 – ביט פורר 2019 – רבקה סונדרס 2020 – טביאה צימרמן 2021 – ג'ורג' אפרגיס 2022 – אולגה נויווירת 2023 – ג'ורג' בנג'מין 2024 – אונשוק צ'ין מדיה וקבצים בנושא פרס ארנסט פון סימנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס ארנסט פון סימנס (בגרמנית ובאנגלית)
ועדת ונציה

ועדת ונציה, ובשמה הרשמי המועצה האירופית לדמוקרטיה בעזרת חקיקה, היא גוף מייעץ למועצת אירופה. הוועדה מורכבת ממשפטנים וממומחים עצמאיים בתחום המשפט החוקתי. היא הוקמה בשנת 1990, כאשר לאחר נפילת חומת ברלין היה צורך מידי בעזרה למדינות מרכז ומזרח אירופה בחקיקה דמוקרטית. הוועדה מתכנסת כארבע פעמים בשנה בוונציה, ומכך נגזר שמה. מיד לאחר הקמתה, חברו להוועדה כל המדינות המשתתפות במועצת אירופה. בשנת 2002 נפתחה החברות בה גם למדינות לא אירופיות. נכון לשנת 2010, חברות בוועדה כ-57 מדינות, מתוכן כ-47 הן חברות מועצת אירופה. ישראל חברה בוועדה מ-1 במאי 2008. הרשות הפלסטינית התקבלה כחברה בעלת "סטטוס מיוחד" בוועדה, עם סמכויות דומות ל"מדינות משקיפות". בפברואר 2023 התייחסה נשיאת הוועדה לרפורמה המשפטית המוצעת בישראל בביקורתיות, וציינה כי עמדת הוועדה היא שביקורת שיפוטית על חוקים היא הכרחית, מינוי שופטים צריך להיות מבודד מהשפעות פוליטיות, והחלטות של בית משפט עליון צריכות להיות סופיות. אתר האינטרנט הרשמי של ועדת ונציה ISRAEL - Justice reform should not jeopardise meaningful judicial review by independent courts - Statement by President Bazy Malaurie, באתר מועצת אירופה, ‏14 בפברואר 2023 (באנגלית). ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפחת גרייסי

משפחת גרייסי (Gracie) היא משפחה ברזילאית מפורסמת המוכרת בהישגיהם הספורטיביים במספר ענפי ספורט לחימה, החשוב שבהן הוא אמנות לחימה וספורט שפיתחו בני המשפחה הנקרא ג'ו ג'יטסו הברזילאי. בני המשפחה זכו להצלחה גם בתחום אמנויות לחימה משולבות ובג'ודו. הראשונים לפתח את אמנות הלחימה המשפחתית היו האחים הליו, אוסוואלדו, ג'ורג', קרלוס וגסטאו הבן, הנחשבים גם לאגדות ספורט בברזיל. בניו של הליו, ובראשם רויס ורוריון, הפכו את אמנות הלחימה למפורסמת בעולם, באמצעות אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) וענף האמנויות לחימה משולבות (MMA) שהיו ממקימיו ומאלופיו הראשונים. גָסטאוֹ גרייסי, נכדו של ג'ורג' גרייסי, נישא לססארינה פּסוֹאה וואסקונסלוס, בת למשפחה עשירה ממחוז סיארה ובשנת 1901 מחליט להתיישב בעיר בלם. שם נהיה גסטאו שותף עסקי בית קרקס מקומי בשם "הקרקס האמריקאי". ב-1916 קרקס ארגנטינאי נודד בשם "האחים קירולו" העלה מופע בבית בקרקס של גרייסי ובו הופיע מיטסוּיוֹ מַאֵדַה, מהגר יפני חלוץ הג'ודו באמריקה הלטינית שאף זכה בתארים במספר תחרויות לחימה ברזילאיות שונות. שנה מאוחר יותר, קרלוס גרייסי, בנו הבכור של גסטאו גרייסי, החליט כי ברצונו ללמוד את רזי הג'ודו בעקבות הדגמה שערך מאדה בקרקס אביו ומאדה קיבל אותו כתלמיד. גרסאות אחרות מלמדות כי קרלוס גרייסי למד אצל תלמידים ברזילאים של מיטסויו מאדה. בשנת 1921 החליט גסטאו גרייסי לשוב עם משפחתו לעיר מולדתו, ריו דה ז'ניירו, בעקבות פטירתו של אביו, פדרו גרייסי. קרלוס לימד את האומנות שלמד ממאדה את אחיו הקטנים אוסוואלדו, גסטאו הבן, וג'ורג'. לפי הליו גרייסי, הוא היה צעיר מדי באותה תקופה והיה חולני בילדותו, עובדה שמנעה ממנו להתאמן עם אחיו הגדולים. למרות זאת, הוא היה נחוש להשתתף באימונים כצופה, ולבסוף התגבר על מגבלותיו הגופניות והחל ליצור שיטת לחימה המותאמת למבנה גופו הקטן ולמגבלות הגופניות שלו. שיטה זו נקראה גרייסי ג'ו ג'יטסו ומאוחר יותר ג'יו ג'יטסו ברזילאי, והליו נחשב בפי רבים אחד האבות המייסדים של שיטה זו. בקרב קהילת הג'ו ג'יטסו הברזילאי נחשב לעיתים רולס גרייסי לאבי השיטה. הוא הגיע למעמד זה לאחר שהתחרה בג'ודו, בסמבו ובהיאבקות. הוא אף שימש מורה למוצלחים מבני משפחת גרייסי, כגון ריקסון גרייסי, רוילר גרייסי, ריליון גרייסי וקרלוס גרייסי ג'וניור. האלוף האחרון ממשפחה זו הוא רוג'ר גרייסי. הוא מחזיק בתואר אלוף העולם של התאחדות הג'ו ג'יטסו הברזילאית במשקל סופר-כבד, אלוף התחרות הפאן-אמריקאית במשקל פתוח ואלוף עולם במשקל כבד ובמשקל פתוח של מועדון הקרב אבו דאבי (אליפות העולם בגראפלינג). בן המשפחה המפורסם ביותר הוא רויס גרייסי, שזכה בשלוש מתוך ארבע אליפויות ה־UFC הראשונות בזכות האומנות המשפחתית. לאחר זכייתו ב־UFC פתח בישראל מועדון בראשות דוד בנימין אשר מלמד את אמנות הג'ו ג'יטסו. ג'יו ג'יטסו ברזילאי MMA UFC מדיה וקבצים בנושא משפחת גרייסי בוויקישיתוף Origins of the Gracie Family Rediscovered.
קרלוס גרייסי

קרלוס גרייסי (Carlos Gracie; ‏14 בספטמבר 1902 - 7 באוקטובר 1994) היה הראשון מבני משפחת גרייסי שלמד ג'ודו מיטסויו מאדה. בהסתמך על אימוניו, יסדו קרלוס ואחיו את אמנות המלחמה ג'ו ג'יטסו ברזילאי. קרלוס גרייסי נפטר ב-1994 בגיל 92. הוא היה בן למשפחת גרייסי ואחיו הבוגר של הליו גרייסי. קרלוס למד ג'ודו אצל מיטסויו מאדה, מהגר יפני שהיה בעל דרגת דאן 4. לאחר שעבר עם משפחתו לריו דה ז'ניירו החל קרלוס ללמד את אחיו הצעירים אוזוולדו, גסטאו ג'וניור, ג'ורג' והליו. ב-1925 פתחו האחים את האקדמיה הראשונה שלהם בברזיל, ובכך למעשה יסדו את הג'ו ג'יטסו הברזילאי. לקרלוס היו 21 ילדים, מתוכם הגיעו 13 לדרגת חגורה שחורה בג'ו ג'יטסו ברזילאי. משפחת גרייסי ג'ו ג'יטסו ברזילאי מדיה וקבצים בנושא קרלוס גרייסי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רבי אלעזר ברבי צדוק

רבי אלעזר בר צדוק היה תנא, כהן, בנו של רבי צדוק. מוזכר במשנה פעמים רבות. בגרסה אחרת הוא נקרא "רבי אליעזר". תולדות חייו של רבי אלעזר בר צדוק לוטות בערפל, וכפי שכותב החוקר אהרן היימאן: ”בדברי ימי חיי התנא הזה באה ערבוביא גדולה עד שאפילו אם נאמר ששניים היו לא נרפאנו מן המבוכות”. בעקבות כך פתח היימן במחקר מקיף, ולפיו היו במשפחת צדוק שבעה דורות של חכמי התורה המוזכרים במשנה, בהם שלושה רבי צדוק ושלושה רבי אלעזר ברבי צדוק. הראשון - בנו של "צדוק", שלאחר פטירתו הוזכר לפעמים בשם "רבי צדוק". היה תלמידו של רבי יוחנן החורני, היה חנווני בירושלים כל ימי חייו, יחד עם אבא שאול בן בטנית. השני היה בנו של רבי צדוק הידוע, והוא זה שהעיד את העדויות השונות מביתו של רבן גמליאל וגם נחשב לאחד מגדולי תלמידיו, והשלישי - בנו של רבי צדוק השלישי - היה תלמידו של רבי מאיר. רבי צדוק ובנו רבי אלעזר היו מקורבים לבית הנשיא רבן גמליאל, וביקרו שם לעיתים תדירות. הם העידו על הנהגות בית הנשיא. כך למשל, כאשר העידו חכמי המשנה על רבן גמליאל שהעיד שמותר לטאטא את הבית מהלכלוך אחרי הסעודה, העיד רבי אלעזר ברבי צדוק: ”פעמים הרבה נכנסתי אחר אבא לבית רבן גמליאל ולא היו מכבדין בית המיטות ביום טוב, אלא מכבדין אותן מערב יום טוב, ופורסין עליהן סדינין, למחר כשאורחין נכנסין מסלקין את הסדינין ונמצא הבית מתכבד מאליו”. על קבלה אחרת של חכמי המשנה שהם נהגו להניח "מוגמר" (בשמים המונחים על גחלים כדי להפיץ בבית ריח טוב) ביום טוב, העיד רבי אלעזר ברבי צדוק, כי הייתה להם טכניקה מיוחדת שעל ידיה הפיצו בבית ריח טוב ללא עשיית "מוגמר" בחג. הם הביאו כלים מנוקבים בחג מילאו אותם בריח הטוב וסתמו היטב את נקביהם, ובחג היו פותחים את הנקבים והריח הופץ בבית. ייתכן שלעדות הלכתית זו השפעה על השאלה האם מותר לאדם שמכור לעישון סיגריות, למלאות כלי ריק בעשן הסיגריה, ולהריח מתוך הכלי בשבת, בו העישון אסור. מכמה מקורות משמע שרבי אלעזר ורבי צדוק אביו היו כוהנים, בעוד שממקור אחר נראה שהיה משבט בנימין. יש שיישבו את הסתירה ואמרו שרבי אלעזר בן צדוק היה כהן, אך מצד אמו היה משבט בנימין או שאשתו הייתה משבט בנימין. לפי גרסת התלמוד ירושלמי, מסכת תענית, פרק ד', הלכה ד', לא הוא היה משבט בנימין אלא רבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי. הרב אהרן הימן, "רבי אלעזר ברבי צדוק", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט ראו משנה, מסכת טהרות, פרק ב', משנה ח'. כך גם מובא ברמב"ם, בהקדמה לסדר זרעים הפרק הרביעי משנה, מסכת ראש השנה, פרק ב', משנה ז'. ראו משנה, מסכת שקלים, פרק ד', משנה ג' ובתלמוד ירושלמי מסכת מגילה פרק שני,תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ל"ד, עמוד ב'. בימיו לא היה נפוץ התואר "רבי". תוספתא ביצה ג ו משנה, מסכת כלאים, פרק ז', משנה ב'. שני עדויות אלו בביצה כב ב תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י"ט, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף ל"ו, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף י"ב, עמוד א'. תוספות עירובין מא, א ד"ה מבני.
משה פינטו

הרב משה פינטו (נולד בשנת תשכ"א, 1961) הוא ראש ישיבת פאר משה לצעירים בפתח תקווה, ראש ישיבת "נחלת אשר" הגבוהה, ונשיא תלמוד תורה והמכינה לישיבה "פאר משה" ורב השכונות בצפון פתח תקווה. נשיא רשת מעיין החינוך התורני בפ"ת. מיוזמי ומקימי קריית "חזון עובדיה" בפתח תקווה. נולד במרקש שבמרוקו לרב מסעוד אשר פינטו. בשנת 1968 עלתה משפחתו לישראל והשתקעה בפתח תקווה. למד בישיבת הרמב"ם בתל אביב, בראשות הגאון הרב אברהם חפוטא, ולימים נישא לבתו. כמו כן למד בישיבת נחלת דוד פתח תקווה בראשות הגרב"ש סלומון זצ"ל, ובישיבת חברון ירושלים. בשנת תשמ"א זכה בפרס מטעם הקרן של צעירי אגודת ישראל על שם הרב מבריסק. בשנת תשמ"ג זכה בפרס מטעם הקרן על שם רבי מנחם זמבה. זכה בפרס מטעם קרן אור המזרח בנשיאות הרב עובדיה יוסף. זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית על ספרו "אמרי שפר", ובפרס ירושלים לספרות תורנית על סדרת ספריו "אמרי משה" ו"דרש משה". לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה. קיבל סמיכה לרבנות וכושר לרב עיר. היה ממייסדי בית הכנסת "שבת אחים" בפתח תקווה, שימש כרב בית הכנסת ליוצאי אפגניסטן וממייסדיו "מטה יהודה" ולאחר מכן שימש רב בית הכנסת המרכזי הספרדי "בית אברהם" ברחוב נחלת צבי פתח תקווה משך 14 שנה. ייסד ובנה את בית הכנסת "משכן כדורי" לעדה הבוכרית, ובית הכנסת המרכזי הספרדי "נחלת משען שבשכונת נוה גן בעיר פתח תקווה, וכן מייסד כוללים משכן ירון אור מנחם, ואור יוסף. בשנת תשס"א נבחר פה אחד על ידי הגוף הבוחר במועצה הדתית בפתח תקווה לשמש כרב השכונות בצפון פתח תקווה. בשנת תשמ"ו (1986) הקים את ישיבת פאר משה בשכונת קרול. מוסדות הישיבה כוללים תלמוד תורה, מכינה לישיבה, ישיבה קטנה, ישיבה גבוהה "נחלת אשר" וכולל אברכים. הרב פינטו הוא יו"ר עמותת בינה לעיתים ונשיא ארגון שערים לתורה. כמו כן הוא ממייסדי רשת החינוך התורני בפתח תקווה ונשיאה, וכן חבר ההנהלה הרוחנית של רשת החינוך הארצית בני יוסף. ספר הדרכה לבן תורה, תשנ"ד אמרי שפר - על התלמוד, תשס"ג אמרי משה - שיחות מוסר (שני חלקים), תשס"ד דרש משה - דרשות לפי סדר פרשת השבוע, שני חלקים על בראשית, תשס"ז, ושני חלקים על שמות ברכת משה - שיעורים על מסכת גיטין ויגד משה - הגדה של פסח, התשע"ג וידבר משה - מועדי ישראל בהלכה ובאגדה, התשע"ה ורעה אמונה - תיקון ולימוד לליל המימונה כמנהג יהדות מרוקו ומאמרים בעניין מעלת האמונה, התשע"ד קובץ בכורי פאר משה - שיעורים על מסכת בבא מציעא קובץ נחלת אשר - חבורות על מסכת בבא מציעא הרב פינטו (אורכב 12.01.2016 בארכיון Wayback Machine) באתר ישיבת פאר משה (אורכב 11.07.2011 בארכיון Wayback Machine)
גנרל

גנרל היא דרגה צבאית בכירה, ובדרך כלל הבכירה ביותר, ברוב צבאות העולם. הדרגה החלה להופיע לראשונה עם התהוות הצבאות המקצועיים במאה ה-17, והיא גזורה מהמילה הלטינית generalis - כללי; כלומר, הקצין בעל הדרגה הזאת הוא קצין "כללי", המפקד על יחידות מסוגים שונים (חיל רגלים, תותחנים, פרשים) ביחד. הדרגה המקבילה לגנרל ברוב ציי העולם היא אדמירל. בכוחות המזוינים של ארצות הברית זו הדרגה השלישית בבכירותה (הדרגה מעליה היא גנרל הצבא, והבכירה ביותר היא גנרל הצבאות). דרגה זו מעונדת בארבעה כוכבים ועל כן נקראת בלשון פחות רשמית גנרל ארבעה כוכבים. החל מ-1953, עם פרישתו של עומר בראדלי, זו הדרגה הגבוהה ביותר בפועל בכוחות המזוינים של ארצות הברית. בצה"ל אין דרגה מקבילה לדרגת גנרל. הדרגה הנמוכה ממנה היא דרגת לוטננט גנרל שמקבילה לדרגה הגבוהה ביותר בצה"ל, רב-אלוף. אלופים בצה"ל מכונים לעיתים בסלנג "גנרלים". גנרל ארמייה - הדרגה המקבילה לגנרל בצבא רוסיה ובצבאות אחרים פילדמרשל / מרשל - דרגה מעל גנרל, גנרל ארמייה ומקבילותיהן גנרל הצבא - דרגה מעל גנרל (ארצות הברית) גנרל הצבאות - דרגה מעל גנרל הצבא (ארצות הברית) דרגות הכוחות המזוינים של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא גנרל בוויקישיתוף הגנרלים של מלחמת העולם השנייה ידיעות על גנרלים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית גנרל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גנרלים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
X-5

בל X-5 (מאנגלית: Bell X-5) היה המטוס הראשון עם כנף בעלת משיכה משתנה, כלומר יכולת להגדיל את מוטת הכנפיים שלו. ההשראה למטוס הגיעה מהמטוס הגרמני מסרשמיט P.1101, שתוכנן בזמן מלחמת העולם השנייה אבל מעולם לא טס. המסרשמיט תוכנן כך שאת מוטת הכנפיים ניתן היה לשנות רק על הקרקע, אבל מפתחי ה-X-5 פיתחו מערכת מיוחדת שאיתה ניתן היה לשנות את מוטת הכנפיים במהלך הטיסה. האב טיפוס לא מושלם של המסרשמיט P.1101, שנמצא על ידי כוחות אמריקאיים ב-1945 במתקן ניסוי ב-Oberammergau, גרמניה, הובא לארצות הברית. למרות שנפגע במעבר, אב הטיפוס נשלח אל מפעלי חברת בל בבאפלו, ניו יורק, שם קבוצת מהנדסים וטכנאים למדו מקרוב על עיצוב המטוס. הצוות בראשות המעצב המפקח רוברט ווד, הגיש הצעה עבור עיצוב דומה. למרות שעל פני השטח המסרשמיט וה-X-5 נראים דומים, ה-X-5 היה מורכב בהרבה מהמסרשמיט P.1101, עם שלוש אפשריות פריסה לכנף: 20°, 40° ו-60°. ציר מיוחד נבנה עבור הכנף, שנתן לה את היכולת לפרוס את עצמה ולנעול את הכנף במקומו. המעבר מפריסה מלאה לפריסה מינימלית לקח פחות מ-30 שניות. ל-X-5 היו בעיות סחרור חמורות ביותר שנבעו מפריסה אווירודינמית לקויה של המטוס, במיוחד הזנב והמייצבים שמוקמו במקום גרוע, כך שבכמה עמדות כנף, המטוס יכול היה להיכנס לסחרור אובדני. בעיית הסחרור-הזדקרות של המטוס גרמה בסופו של דבר להתרסקות המטוס השני ב-1953 ולמותו של טייס המבחן. בעיה זו גרמה גם לביטול התוכנית של חיל האוויר האמריקאי לשנות את עיצוב ה-X-5 וליצור מטוס קרב טקטי זול לשימוש נאט"ו ומדינות אחרות. שני מטוסי X-5 נבנו. הראשון הושלם ב-15 בפברואר 1951, ושני המטוסים ביצעו את טיסות הבכורה שלהם ב-20 ביוני וב-10 בדצמבר 1951. כמעט 200 טיסות נעשו במהירויות של עד 0.9 מאך בגובה של 40,000 רגל (12,200 מ'). אחד המטוסים אבד ב-14 אוקטובר 1953, כאשר לא הצליח להתאושש מסחרור של 60 מעלות. טייס חיל האוויר האמריקני קפטן ריי פופסון מת בתאונה בבסיס חיל האוויר אדוארדס. ה-X-5 השני נותר באדוארדס המשיך בבדיקות עד 1955, ונשאר בשירות כמטוס מרדף עד 1958. ה-X-5 הציגו בהצלחה את היתרון של עיצוב הכנף המשתנה עבור מטוסים המיועדים לטוס במגוון רחב של מהירויות. למרות בעיות היציבות של ה-X-5, הרעיון יושם מאוחר יותר בהצלחה ב-F-14 ב-F-111, במיג 23, בטורנדו (מטוס קרב) וב-B-1 לנסר במטוסים כאלה. הX-5 ששרד מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקאי לשם הובא במרץ 1958. מטוסי ה-X כתבה מ-1951 על הX-51 Winchester 2005, עמ' 37 Hallion 1984 עמ' 52 Hallion 1984, עמ' 47