laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרוץ 8 השעות של בחריין

מרוץ 8 השעות של בחריין הוא מרוץ סיבולת המתקיים במסלול הבין-לאומי של בחריין הנמצא בסאח'יר כחלק מאליפות העולם במרוצי סיבולת. המרוץ נערך לראשונה בעונת 2012, בפורמט של מרוץ 6 שעות, והתקיים ברציפות מדי שנה עד לשנת 2017. בעונת 2018/19 לא נכלל כחלק מהאליפות. החל משנת 2019 מתקיים המסלול במתכונת של 8 שעות. מדיה וקבצים בנושא מרוץ 8 השעות של בחריין בוויקישיתוף "Bahrain 6 Hours 2012". Racing Sports Cars. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Bahrain 6 Hours 2013". Racing Sports Cars. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Bahrain 6 Hours 2014". Racing Sports Cars. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Bahrain 6 Hours 2015". Racing Sports Cars. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Bahrain 6 Hours 2016". Racing Sports Cars. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Bahrain 6 Hours 2017". Racing Sports Cars. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "6 h Bahrain 2021". Racing Sports Cars. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Bahrain 8 Hours 2019". Racing Sports Cars. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Bahrain 8 Hours 2020". Racing Sports Cars. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "2021 Bahrain results". FIA World Endurance Championship. נבדק ב-10 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "2022 Bahrain results". FIA World Endurance Championship. נבדק ב-12 בנובמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה)
ז'יל גרן

ז'ול גֶרַן (בצרפתית: Jules Guérin;‏ 14 בספטמבר 1860 - 10 בפברואר 1910) היה עיתונאי צרפתי אנטישמי, ממייסדי וראשי הליגה האנטישמית של צרפת ומעורכי השבועון הצרפתי האנטי-דרייפוסארי L'Antijuif (צר'). ז'ול גרן נולד ב-14 בספטמבר 1860, במדריד, ספרד. לאחר מכן גדל בפריז, וכבר מגיל צעיר היה בעל דעות פוליטיות חריגות. בשנת 1896 הוא השתתף בייסוד הליגה האנטישמית של צרפת, קבוצה שפעלה בעיקר בהפצת תעמולה אנטישמית. בתחילת מרץ 1898 היה גרן בין הדוברים שתקפו את היהודים בנוגע לפרשת דרייפוס בכנס גדול בפריז, לצד צ'ארלס דבוס, אדוארד דובוק ומקס רגיס. הליגה שבה היה חבר הייתה מעורבת בהפגנות אנטישמיות רבות במהלך פרשת דרייפוס. בשנה זו גם הפך לעורך השבועון האנטישמי L'Antijuif, שבו הפיץ תעמולה נגד אלפרד דרייפוס. בשנת 1899 תמך גרן בפול דרולד, פוליטיקאי צרפתי שניסה לארגן הפיכה שלטונית. בסופו של דבר הוא הואשם, יחד עם דרולד, בקשירת קשר נגד המדינה. גרן סירב להילקח למעצר והתבצר בביתו שברחוב שברול, עם קבוצת תומכים חמושים. לאחר 23 ימי מצור הוא נכנע בלית ברירה. המונח "פורט שברול" למצב מצור עדיין בשימוש בכמה מדינות דוברות צרפתית, ואפילו בקרב רשויות אכיפת החוק. הליגה שלו הוצאה מחוץ לחוק בנובמבר 1899, וגרן נכלא למשך עשר שנים. גרן מת ב-10 בפברואר 1910, בהיותו כבן 70. מדיה וקבצים בנושא ז'יל גרן בוויקישיתוף ז'יל גרן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקס רז'יס

מקס רז'יס (בצרפתית: Max Régis; ‏8 ביוני 1873– מאי 1950) היה עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי אנטישמי. נשיא הליגה האנטי-יהודית של אלג'יר. הוא היה יליד אלג'יריה הצרפתית ופעל בה פוליטית, לאחר מסע פוליטי אנטישמי הצליח להיבחר בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 לראשות העיר אלג'יר ופרסם שורה של צעדים אנטי-יהודיים שבהם בכוונתו לנקוט. כעבור חודש הושעה מתפקידו והוחלף זמן קצר לאחר מכן. בתקופת משפט דרייפוס הנהיג עצרות אנטי-יהודיות וקריאתו "להשקות את עץ החירות בדם יהודים" התפרסמה. לאחר הבחירות ב-1902 התמוססה הפוליטיקה האנטישמית בצרפת למספר רב של קבוצות ורז'יס נדחה לאלמוניות. לא ידועים פרטים רבים על קורותיו בשארית חייו, הוא מת כאלמוני ב-1950 באוט פירנה (Hautes-Pyrénées) (אנ') מדיה וקבצים בנושא מקס רז'יס בוויקישיתוף
יוליאנה מניקומדיה

יוליאנה מניקומדיה (באיטלקית Giuliana di Nicomedia, בספרדית Juliana de Nicomedia;‏ 286, קימה, האימפריה הרומית כיום באיטליה או ניקומדיה, האימפריה הרומית כיום בטורקיה - 305, ניקומדיה) מרטירית נוצרית. המידע על יוליאנה הוא מועט. ייתכן גם שמדובר בשתי קדושות נפרדות האחת "מערבית" מקימה שבאיטליה והשנייה "מזרחית" מניקומדיה שבטורקיה. האזכור הראשון של יוליאנה הקדושה הוא ב"לוח המרטירים" (Martyrologium Hieronymianum) (אנ') שנכתב כנראה כבר במאה הרביעית. לפי מקור זה יוליאנה נולדה בקימה שבקמפניה. יוליאנה זו מוזכרת שוב בכתבי האפיפיור גרגוריוס הראשון המספר על גבירה בשם ינואריה מאזור נאפולי שביקשה לקבל, ואף קיבלה, שרידי קדושים של יוליאנה לצורך הקדשת כנסייה שבנתה באחוזתה. על פי מסורת המופיעה בכתבי בדה ונרביליס (תחילת המאה ה-8) יוליאנה נולדה בניקומדיה. היא הייתה בת לאב פגני בשם אפריקנוס. האב שידך אותה לסנטור בשם אלאוזיוס שהיה מקורב לקיסר יוליאנה סירבה לנישואים אלו מאחר שהמירה בסתר את דתה לנצרות. באותה תקופה הנצרות הייתה עדיין דת נרדפת באימפריה הרומית ויוליאנה עונתה והוצאה להורג. מסורת זו אינה מתייחסת למקום קבורתה. קיימת גם מסורת מרחיבה בה יש פרוט רב של סיפור חייה, מסכת העינויים וההוצאה להורג. על פי מסורת זו בתקופת הקיסר קונסטנטינוס השרידים של יוליאנה הועברו לפוזולי (Pozzuoli)(אנ') שבאיטליה על ידי גבירה בשם סופרוניה. משם הועברו בתחילת המאה ה-13 לנאפולי. קיימת גם מסורת מצפון ספרד לפיה שרידיה של יוליאנה הובאו במאה ה-10 לסנטיאנה דל מאר על ידי נזירים שהקימו שם מנזר, מנזר שלימים הורחב לכנסייה הקולגיאלית של סנטיאנה. יוליאנה מניקומדיה באתר santie beati (באיטלקית) Catholic Encyclopedia יוליאנה מניקומדיה באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
אנגון

אנגון צ'יפטה ססמי (באנגלית: Anggun Cipta Sasmi; נולדה ב-29 באפריל 1974) היא זמרת, כותבת שירים ומנחת טלוויזיה צרפתייה ילידת אינדונזיה. היא נולדה בג'קרטה, והחלה להופיע כשהייתה בת 7. שנתיים לאחר מכן הקליטה אלבום שירי ילדים. אלבומה הרציני הראשון, בהשפעת הרוק, יצא בשנת 1986 והיא בת 12. שירה "Mimpi" משנת 1989 היה ללהיט ענק. לאחר צאתו הוציאה סינגלים נוספים ושלושה אלבומי אולפן, שמיצבו אותה כאחת מכוכבות הרוק הגדולות של שנות ה-90 באינדונזיה. עזבה את אינדונזיה בשנת 1994 בניסיון לקדם את הקריירה הבינלאומית שלה. לאחר שנתיים של ניסיונות כושלים, פגשה את המפיק אריק בנזי (אנ') וחתמה בסוני מיוזיק אנטרטיינמנט. אלבומה הבינלאומי הראשון, שיצא בשנת 1997 ונקרא "Snow on the Sahara", מכר עותקים רבים ב-33 המדינות שבו פורסם. מאז הוציאה שישה אלבומי אולפן נוספים ופסקול לסרטה של סוסנה בייר "אהבות פתוחות" (2002). סינגלים רבים שלה נכנסו לראשי מצעדי הפזמונים בארצות הברית ובאירופה. בשנת 2012 ייצגה את צרפת באירוויזיון 2012 בבאקו שבאזרבייג'ן עם השיר "Echo (You and I)‎". מלבד קריירת הזמר, הופיעה גם ב-"X Factor אינדונזיה" בשנת 2013 ובשנת 2015 ו-2017 שפטה ב-"Asia's Got Talent". אתר האינטרנט הרשמי של אנגון (בצרפתית ובאנגלית) אנגון, ברשת החברתית פייסבוק אנגון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנגון, ברשת החברתית אינסטגרם אנגון, סרטונים בערוץ היוטיוב אנגון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנגון, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אנגון, באתר ספוטיפיי אנגון, באתר Last.fm (באנגלית) אנגון, באתר AllMusic (באנגלית) אנגון, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנגון, באתר דיזר אנגון, באתר Yandex.Music (ברוסית) אנגון, באתר Discogs (באנגלית) אנגון, באתר Songkick (באנגלית) אנגון, באתר Genius אנגון, באתר בילבורד (באנגלית) אנגון, באתר טיידל (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרוזנת היחפה

הרוזנת היחפה (באנגלית: The Barefoot Contessa) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1954 בבימוי של ג'וזף ל. מנקייביץ' עם אווה גרדנר, המפרי בוגרט ואדמונד או'בראיין בתפקידים הראשיים. אדמונד או'באיין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. ג'וזף ל. מנקייביץ' היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט הופק באולפני צ'ינצ'יטה ברומא. העלילה מסופרת בקולו של בוגרט בצורת פלשבק. הארי דווס (המפרי בוגרט) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי העובד למען טייקון בשם קירק אדוארדס (וורן סטיבנס). אדוארדס מגיע למועדון לילה במדריד ביחד עם הארי ואיש יחסי הציבור שלו, אוסקר מלדון (אדמונד או'בראיין). אדוארדס מבקש להחתים לסרט שהוא עומד להפיק, רקדנית במועדן בשם מריה ורגאס (אווה גרדנר). הארי מצליח לשכנע את מריה לחתום על חוזה לאחר שמלדון נכשל בכך. היא מספרת לו על ילדותה הקשה במלחמת האזרחים הספרדית בה נהגה ללכת יחפה בין ההריסות. למרות התנגדות אמה, היא טסה להוליווד, מופיעה בהצלחה בכמה סרטים והופכת לכוכבת קולנוע מפורסמת ומבוקשת. מריה אינה מרוצה מיחסו של אדוארדס ועוזבת אותו לטובת טייקון דרום אמריקאי בשם אלברטו בראוואנו (מריוס גורינג) ומבלה את זמנה משועממת בבתי קזינו במונטה קרלו וביאכטה שלהם. הרוזן וינצ'נצו טורלטו-פבריני (רוסאנו בראצי) נוסע מחווילתו ברפאלו למונטה קרלו. בדרך הוא פוגש במריה רוקדת ביחד עם צוענים. מבטם נפגש והוא מתאהב בה במקום ועוקב אחריה עד לקזינו במונטה קרלו. הוא צופה בריב בינה לאלברטו, סוטר לאלברטו ולוקח את מריה. וינצ'נצו מביא אותה לבית משפחתו ומציג אותה לפני אחותו האלמנה אלאונורה (ולנטינה קורטז). הוא מציע למריה נישואים למרות התנגדותה של אחותו. מריה נענית לו כי היא רואה בכך מילוי שאיפה להפוך מנערה יחפה לרוזנת כמו סינדרלה. לאחר הנישואים הוא מודיע למריה כי בעקבות פציעה קשה בחזית צפון אפריקה הוא נשאר אימפוטנט. מריה ממשיכה בקשר עם מאהב ונכנסת להיריון. היא מגיעה להארי ומספרת לו כי היא עומדת להודיע על כך לוינצ'נצו. הארי מזהיר אותה שזה מסוכן. מריה עוזבת אותו והארי רואה כי וינצ'נצו עוקב אחריה. הארי נוסע בעקבותיהם אך בהגיעו לביתם הוא שומע שתי יריות. וינצ'נצו יוצא עם מריה בידיו לאחר שהרג אותה ואת מאהבה. מדיה וקבצים בנושא הרוזנת היחפה בוויקישיתוף "הרוזנת היחפה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרוזנת היחפה", באתר נטפליקס "הרוזנת היחפה", באתר AllMovie (באנגלית) "הרוזנת היחפה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרוזנת היחפה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לרוזנת היחפה, באתר יוטיוב
מריו (סרט, 2018)

מריו (באנגלית: Mario) הוא סרט קולנוע שווייצרי משנת 2018 בבימויו של מרסל גיסלר. מריו ליתי (מקס הובאכר) הוא כדורגלן שווייצרי בנבחרת הנוער (עד גיל 21) של יאנג בויז ברן בעמדת החלוץ המרכזי, החולם על קריירה ככדורגלן מקצועי ומקווה לעלות לליגת הבוגרים. יום אחד מצטרף לקבוצה ליאון סלדו (אהרון אלטרס) שחקן חיזוק גרמני מהנובר, גם הוא חלוץ מרכזי, והשניים מוצאים עצמם מתחרים זה בזה על הבכורה בקבוצה. הנהלת הקבוצה מעוניינת לטפח את שניהם במקביל ומארגנת להם דירה משותפת. מריו וליאון מתקרבים, בין השניים מתרקמת מערכת יחסים רומנטית סודית והם מתאהבים זה בזה. כאשר מתחילות לצוץ שמועות על היחסים בין השניים, הם מוצאים עצמם מנודים חברתית על ידי שאר חברי הקבוצה. על מנת שלא לסכן את הקריירה שלו, ובעצת הסוכן שלו, מריו מכחיש את הקשר הרומנטי שלו עם ליאון וכאליבי הוא מציג את חברת הילדות שלו ג'ני (ג'סי מורבק) כבת-זוגו. ליאון, לעומת זאת, לא עומד בלחץ והדבר משפיע על ביצועיו בקבוצה. בסופו של דבר, ליאון עוזב את המועדון וחוזר לגרמניה. על אף מצוקתו הנפשית, המתבטאת בין השאר בהפרעת שינה, מריו מצליח להתקדם והוא מתקבל לפ.צ. סנט פאולי בהמבורג. ג'ני עוברת לגור איתו בהמבורג ומעמידה פנים שהיא חברתו. לאחר מספר חודשים, ג'ני מתקשה להמשיך ולהעמיד פנים והיא "נפרדת" ממריו. מריו נוסע אל דירתו של ליאון ואומר לו שהוא חושב עליו כל יום. ליאון מספר לו שהוא אינו מוכן לחזור לחיות בשקר וכי כעת הוא עובר הכשרה להיות מהנדס קול ומשחק רק כדורגל חובבים. בן-זוגו החדש של ליאון מגיע אל הדירה, ומריו עוזב. בסוף הסרט, מריו מבקיע את שער הניצחון במשחק חשוב, אך בעוד הקהל מריע לו - ניכר על פניו של מריו שהוא אינו מאושר. מדיה וקבצים בנושא מריו בוויקישיתוף מריו, ברשת החברתית פייסבוק "מריו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מריו", באתר נטפליקס "מריו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מריו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Clarke, Cath (2018-07-11). "Mario review – when gay footballers fall in love". The Guardian. נבדק ב-2018-08-12. van Hoeij, Boyd (2018-05-31). "'Mario': Film Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-2018-08-12.
וספה 50 ספציאל

וספה 50 ספציאל (באיטלקית: Vespa 50 Special, קרויה גם: Piaggio Vespa 50 Special) היא דגם של קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1969–1983. דגם ה"וספה 50 ספציאל" הוצג לראשונה בסלון האופנועים של מילאנו ("EICMA" (אנ')), בשנת 1969 מחיר היחידה בהשקה עמד על 139,000 לירה איטלקית מחיר היחידה בשנת 1975 (סדרה שנייה) עמד על 289,000 לירה איטלקית יוצרו 753,637 יחידות סדרה ראשונה - יוצרה בין השנים 1969-1975, יוצרו 189,682 יחידות סדרה שנייה - יוצרה בין השנים 1975-1983, יוצרו 563,955 יחידות "V5A2T" (סדרה ראשונה, בין השנים 1969-1972)) "V5B1T" (סדרה ראשונה, בין השנים 1972-1975) "V5B3T" (סדרה שנייה, בין השנים 1975-1983) "וספה 50 ספציאל" דגם "Elestart" "וספה 50 ספציאל" דגם "Elestart" קטנוע וספה וספה GTS וספה LX 150 מדיה וקבצים בנושא וספה 50 ספציאל בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא וספה 50 ספציאל בוויקישיתוף וספה 50 ספציאל, סרטון באתר יוטיוב וספה 50 ספציאל, סרטון באתר יוטיוב אתר מותג וספה הבינלאומי (באנגלית) היסטורית קטנועי "וספה", ראו: וספה 50 ספציאל vespa.com/en_EN/Heritage The Vespa Scooter "וספה 50 ספציאל" - נתונים טכניים ומידות "וספה 50 ספציאל" motori.virgilio.it/moto/la-storia-della-vespa-50-special "וספה 50 ספציאל" vespa.name/vespa-model/vespa-50-special
מרוץ 6 השעות של שאנגחאי

מרוץ 6 השעות של שאנגחאי הוא מרוץ סיבולת המתקיים במסלול הבינלאומי של שאנגחאי במסגרת אליפות העולם במרוצי סיבולת. המרוץ התקיים לראשונה בעונת 2012, כמרוץ האחרון בעונה. קבוצת טויוטה ניצחה את המרוץ שלוש פעמים, היצרן בעל מספר הזכיות הגבוה במרוץ. מדיה וקבצים בנושא מרוץ 6 השעות של שאנגחאי בוויקישיתוף
נבחרת סרביה בכדוריד

נבחרת סרביה בכדוריד היא הנבחרת לאומית של סרביה. לפני קבלת העצמאות, הסרבים היו חלק משמעותי בנבחרת יוגוסלביה בכדוריד. הנבחרת השתתפה בהצלחה במספר תחרויות בינלאומיות. היא הפסיקה להתקיים לאחר פירוק המדינה. בשנים 1996–2006 הנבחרת פעלה תחת השמות "נבחרת יוגוסלביה" ו"נבחרת סרביה ומונטנגרו". בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון ליולי 2018 הנבחרת מדורגת במקום השישי עם 177 נקודות מדיה וקבצים בנושא נבחרת סרביה בכדוריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת סרביה בכדוריד דף באתר איגוד הכדוריד האירופי דף באתר איגוד הכדוריד העולמי http://www.ihf.info/en-us/thegame/rankingtable.aspx?month=7&year=2010&teamCatID=2 טבלת דירוג של האיגוד העולמי ערך זה הוא קצרמר בנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמשון בן צדוק

רבי שמשון בן צדוק (נפטר בשנת ה'ע"ב) היה מגדולי תלמידי מהר"ם מרוטנבורג, בן המאה ה-13, חי לקראת סוף תקופת בעלי התוספות. רבי שמשון שירת את מהר"ם מרוטנבורג בשנות שהותו בכלא ותיעד את תורתו ומנהגיו. רבי שמשון בן צדוק נמנה עם תלמידיו המובהקים של מהר"ם מרוטנבורג. רבו, המהר"ם, ניסה לעזוב את גרמניה ולעלות לארץ ישראל. בשל כך, מהר"ם נאסר על ידי הקיסרות הגרמנית (בתקווה לקבל כופר גבוה מהקהילה היהודית עבור שחרורו) באשמת ניסיון הגירה, שהיה אסור ליהודים. ערך מורחב – תשב"ץ קטן בעת שהותו במאסר נאסר על כל אדם לבקר את המהר"ם, אך בשלב מסוים הותר לתלמידו רבי שמשון לבקר אצלו לעיתים קרובות ולשהות במחיצתו, והוא תיעד את מנהגיו וחידושי התורה שלו. הנהגות והלכות שליקט מופיעות בספר תשב"ץ (ראשי תיבות: תשובות שמשון בן צדוק, המוכר בשם "תשב"ץ קטן" להבדילו מהספר תשב"ץ, שחיבר רבי שמעון בן צמח דוראן). הספר עצמו כנראה לא נערך בשלמותו על ידיו, שכן הוא עצמו מוזכר בו. הספר כולל העתקות מתשובות מהר"ם, הלכות ששמע מפי המהר"ם, והנהגות שראה. רבנו פרץ ותלמידיו הוסיפו הגהות על תשב"ץ קטן. ביחד עם תלמיד אחר, רבי מאיר הכהן מרוטנבורג, חיבר רבי שמשון את החיבור הגהות מימוניות על משנה תורה של הרמב"ם, חיבור שבו נערכו שיטות חכמי אשכנז ובעלי התוספות בנושאים הנדונים. מהר"ם מרוטנבורג מאיר הכהן מרוטנבורג פרץ מקורביל הגהות מיימוניות בעלי התוספות אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, כרך א מרדכי מרגליות, ערך "ר' מאיר (מהר"ם) מרוטנבורג", בתוך אנציקלופדיה לגדולי ישראל כתב יד, ספר התשב"ץ, פריס, מאה 14, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית שמשון בן צדוק, תשב"ץ, דפוס קרימונה, באתר היברובוקס שמשון בן צדוק, תשב"ץ, מהדורת ורשה, באתר היברובוקס שמשון בן צדוק, תשב"ץ, מהדורת ירושלים, ה'תשע"ה עם ביאורים והערות בשם שבעת הנרות מרבי משה בצלאל לוריא, באתר היברובוקס שמשון בן צדוק, דף שער בספרייה הלאומית אברהם זכות, ספר יוחסין, באתר היברובוקס הג"ה מנחם ציון על שם הגדולים חלק ב, מערכת ת', הערה עט ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גן החיות של צ'סטר

גן החיות של צ'סטר (באנגלית: Chester Zoo) הוא גן חיות גדול המצוי בצ'שייר, בריטניה. הגן הוקם ב-1931 בידי ג'ורג' מוטרשייד. גן זה אינו מקבל מימון ממשלתי אלא מ"האגודה הזואולוגית של צפון אנגליה" (the North of England Zoological Society). בגן החיות מעל 200 מינים שונים ומעל 20,000 פרטים. בגן מבקרים רבים והוא גן החיות ההומה ביותר בבריטניה, לפי מגזין פורבס, גן זה נחשב לאחד מ-15 גני החיות הטובים בעולם ואחד הטובים בבריטניה. מספר המבקרים בו כאטרקציית חיות-בר הוא הגבוה ביותר בבריטניה, למעלה מ-2 מיליון מבקרים ב-2019. משפחת מוטרשייד ניהלה משתלה בשאבינגטון, סמוך לקְרוּ. ג'ורג' מוטרשייד אסף בעלי חיים כגון לטאות וחרקים, שהגיעו עם צמחים אקזוטיים שייבא העסק. ביקור כנער בגן החיות בל ויו במנצ'סטר בשנת 1903 הגביר את עניינו ביצירת גן חיות משלו. הוא נפצע במלחמת העולם הראשונה ושנים אחדות היה מרותק לכיסא גלגלים. אף על פי כן, אוסף החיות שלו גדל והלך והוא החל לחפש משכן מתאים לגן החיות שלו. הוא בחר בטירת אוקפילד שבאפטון-ליד-צ'סטר, אז כפר אך כיום פרבר של צ'סטר. ב-1930 רכש את הטירה ושטחיה תמורת 3,500 ליש"ט. מוטרשייד שאף לבנות גן-חיות ללא סורגי הברזל הויקטוריאניים המסורתיים, שכלאו את החיות מאחוריהם. הוא הושפע מרעיונותיו של קרל האגנבק, שהמציא את מושג גן החיות המודרני ומהייני היידיגר, חלוץ האתולוגיה. בצ'סטר, השתמש מוטרשייד ברעיון של האגנבק לתעלות מים ומחפורות כתחליף לסורגי כלובים, ופרש את השימוש בהם על פני גן החיות כולו, לעיתים קרובות לגבי זנים, שלא עלו בשיקוליטו של האגנבק. לדוגמה, כששימפנזים שוחררו ב-1956 אל המכלאה החדשה שלהם בצ'סטר, קבוצה של איי דשא, הפרידה בינם לבין המבקרים לא יותר מרצועת מים ברוחב 3.6 מטרים. איש לא ידע אז אם שימפנזים יודעים לשחות. התברר שלא, וכיום איי השימפנזים הם אטרקציה מרכזית בגן החיות של צ'סטר. בשנת 1986 הוקף הגן בגדר, בהתאם לחוק הרישוי לגני חיות משנת 1981. הגן נגיש להליכת מבקרים לאורך התצוגות ומעל כמה מהן יש גשרים. בחלק מהפארק אפשר לנסוע ויש בו מסילת מונורייל, העוזרת להגיע לתצוגות בטווח קצר. בגן יש גנים מושקעים ומזרקות, קיוסקים, פארק שעשועים ומדשאות לילדים, פינת ליטוף וכמה מסעדות. בגן החיות של צ'סטר יש מגוון חיות, שלפחות 155 מהן נמצאות בסכנת הכחדה ברמה זו או אחרת. חלק חשוב מתוכנית העבודה בגן הוא ניסיונות רבייה, בעיקר בבעלי חיים בסכנת הכחדה. לצורך זה מתקיימת תוכנית חילופים עם גני חיות אחרים בעולם. לכמה חיות יש תוכנית שימור מיוחדת, שבסיומה הן אמורות לשוב לטבע; ביניהן: תאו היער, יגואר, קקדו, חנק עצים מלגשי, ראם הצבי, קרנף צר-שפה, אמזונה, קלאו, טיגריס סומטרה ושועל-מעופף רודריג. עוד יש בגן ביתני זוחלים וחרקים, ציפוריה לעופות טרופיים, מכלאות לפרסתנים שונים ובריכה של אריות ים. ב-11 ביולי 1978 נולד בגן החיות הפיל מוטי, פיל שהיה תוצאת רביית כלאיים של פיל אפריקני ופיל אסייתי. הוא מת לאחר עשרה ימים. על גן החיות של צ'סטר נעשו סדרות כמו "גן החיות שלנו" ו"החיים הסודיים של גן החיות" (The Secret Life of the Zoo). " /> מדיה וקבצים בנושא גן החיות של צ'סטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גן החיות של צ'סטר גן החיות של צ'סטר, ברשת החברתית פייסבוק גן החיות של צ'סטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גן החיות של צ'סטר, ברשת החברתית אינסטגרם תולדות גן החיות של צ'סטר מגזין פורבס, רשימת גני החיות המצטיינים בעולם 5 בנובמבר 2007 אגודה לאטרקציות מובילות במספר המבקרים (ALVA) מועצת העיר צ'סטר, "מדובי קוטב עד פנדות: תולדות גן החיות של צ'סטר" 12 באוקטובר 2008 אחוזת גן החיות, אתר גן החיות של צ'סטר
כיבוש השמים (מיני-סדרה)

כיבוש השמים (באנגלית: David Attenborough's Conquest of the Skies 3D) היא מיני-סדרת טבע תיעודית תלת מימדית בת 3 פרקים שהופקה על ידי ה-BBC ושודרה בינואר 2015. סדרה זו עוסקת בבעלי חיים מעופפים שונים והתפתחותם במשך הזמן, ומוצגת עם הדמיית תלת-מימד מושקעת. מגיש הסדרה הוא החוקר ויוצר סרטי הטבע הבריטי דייוויד אטנבורו. בישראל הסדרה שודרה בתרגום עברי בתאגיד כאן 11. הראשונים לעוף: בפרק הראשון אטנבורו עוסק ביצורים הראשונים שהחלו לעוף - החרקים. בפרק נראה לרווה של שפירית טורפני, המשנה את צורתו לשפירית בוגרת בעלת 4 כנפיים ארוכות, חיפושיות גדולות בעלות חיפוי קשה על כנפיהם, הנפתח בשביל התעופה, פרפרים בעלי כנפיים מגודלות וצבעוניות וזבובים המעופפים בעזרת בוכנות קטנות העוזרות להם מעוף בצורה ייחודית ואווירודינמית. תחרויות: בפרק זה נראים ראשוני החולייתנים שהחלו לעופף לאחר החרקים. מכיוון שהחרקים לא יכלו לגדול מאוד השמיים נותרו זירה חסרת שליטים במשך זמן רב. כמה חיות מסוגלות לדאות עם קרומי דאייה כמו חרדון דואה, צפרדע מעופפת או סנאים דואים, אך לא באמת יכולים להתרומם לאוויר. בדימוי תלת-מימד נראית שפירית פרהיסטורית שנחטפת בידי דימורפודון, אחד הפטרוזאורים שהחלו לעוף בטריאס וגדלו עד לגודל הקוואצלקואטלוס - המעופף הגדול ביותר שהיה מעולם. הפטרוזאורים חלקו את עולמם עם דינוזאורים קטנים כמו מיקרורפטור שדאה בין העצים והארכאופטריקס שהיה ראשון העופות. עופות מסוימים עפים בדומה לעופות הקדומים, כמו ברבורים שרים הדואים על אוויר חם. יחד איתם החלו לעופף כמה יונקים שהבולטים מביניהם הם העטלפים ששרדו לאחר הכחדת הדינוזאורים והעופות החלו להתחרות איתם. נראה עיטם לבן חזה בציד של עטלפי פרי ענקיים. המנצחים: פרק זה מציג את שליטי האוויר הגדולים - העופות. הפרק מציג נשרים דואים בספרד, בז נודד ברומא לוכד זרזירים מסתחררים, קוליברי באקוודור עם תעופתו המיוחדת ותנשמת מצויה באנגליה לוכדת מכרסמים. אטנבורו מסכם שהחרקים היו הראשונים שהחלו לעוף, הפטרוזאורים היו החולייתנים הראשונים שעפו והיו לגדולים שבמעופפים, אך חלקו את השמיים עם דינוזאורים מנוצים ולאחר שאלה נכחדו העופות והיונקים המעופפים - העטלפים נלחמו ביניהם על השליטה והעופות ניצחו, אף שהמלחמה נמשכת עד היום, עם המצאת המטוסים האנושיים. עשיית הסדרה: פרק מיוחד של מאחורי הקלעים. אתר האינטרנט הרשמי של כיבוש השמים "כיבוש השמים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כיבוש השמים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אלסנדרו מירסי

אלסנדרו מירסי (באיטלקית: Alessandro Miressi; נולד ב-2 באוקטובר 1998) הוא שחיין איטלקי, אלוף אירופה (גלאזגו 2018) ושיאן איטליה במשחה ל-100 מטר חופשי. מירסי נולד וגדל בטורינו. באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכה מירסי ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.01 שניות, לפני דנקן סקוט מבריטניה (48.23 שניות) ומדי מטלה מצרפת (48.24 שניות), מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:12.90 דקות, אחרי רוסיה (3:12.23 דקות) ולפני פולין (3:14.20 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 46.99 שניות, המהירה באליפות כולה ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בשיא לאומי חדש של 3:44.85 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא אירופה חדש של 3:40.18 דקות ורוסיה (3:42.71 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.60 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בתוצאה של 3:24.94 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.38 שניות ובמשחה ל-50 מטר חופשי הוא קבע במוקדמות תוצאה של 22.34 שניות שדירגה אותו במקום 12 כללי אך שלישי מבין האיטלקים ולכן לא יכל להמשיך לשלב חצי הגמר. שלושה ימים לאחר האליפות, בתחרות שנערכה ברומא קבע מירסי במשחה ל-100 מטר חופשי שיא איטליה חדש של 47.92 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים של לוקה דוטו (47.96 שניות). 50 מטר חופשי: 21.94 שניות (2018) 100 מטר חופשי: 47.92 שניות (2018) שיא איטליה 200 מטר חופשי: 1:48.77 דקות (2015) 50 מטר: 21.68 שניות (2017) 100 מטר חופשי: 46.84 שניות (2017) 200 מטר חופשי: 1:44.50 דקות (2017) אלסנדרו מירסי, ברשת החברתית אינסטגרם אלסנדרו מירסי, באתר olympedia.org אלסנדרו מירסי, באתר Swimrankings אלסנדרו מירסי, באתר SwimSwam
שיראזה הושיארי

שיראזה הושיארי (בפרסית: شیرازه هوشیاری;‏ נולדה ב-15 בינואר 1955) היא פסלת ואמנית מיצב איראנית. הושיארי נולדה וגדלה בשיראז, איראן. היא עזבה ללונדון ב-1973, ולמדה בבית הספר לאמנות צ'לסי, בלונדון (1976–1979) ואז זכתה למענק כעמיתה בקולג' קארדיף לאמנות (1979–1980). הושיארי עלתה למודעות הציבורית בשנות ה-1980. היא זוהתה עם פסלים צעירים אחרים בני דורה, כגון ריצ'רד דיקון ואניש קאפור, אך עבודתה נבדלה משלהם בשל ההשפעה הפרסית החזקה שבה. היא חלקה עם קאפור גישה רוחנית, עם אידאולוגיה שנשענה על דוקטרינה סופית מיסטית, ועל ג'לאל א-דין רומי, המשורר המיסטיקן הפרסי מהמאה ה-13, בנוסף לתחומים כמו פיזיקה ואמנות הרנסאנס. עבודתה כוללת ציור, פילם, עבודות מיצב, ופרויקטים אדריכליים. תמה מרכזית בעבודותיה היא הנטייה של היקום להתפרק, והרצון האנושי לייצבו. ב-1994 הייתה הושיארי מועמדת לפרס טרנר. ב-2008, הותקנה עבודה שלה ושל פיפ הורן בחלון המזרחי של כנסיית St Martin-in-the-Fields בלונדון. עבודותיה של הושיארי כלולות באוספים ציבוריים ופרטיים רבים, ביניהם במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, ובגלריית טייט בלונדון. ב-2005, ארגון האמנות Creative Time הזמין מהושיארי והורן עבודה עבור סדרת Creative Time Art on the Plaza,, במסגרתו הוצג המגדל המונומנטלי Breath בניו יורק. עבודתה נכללה גם בתערוכה של פרי דפטארי Without Boundary: Seventeen Ways of Looking, במוזיאון לאמנות מודרנית ב-2006, ובביאנלה של סידני, באוסטרליה, ב-2010. ב-2005 (Veil), וב-2008 (Shroud), עבדה הושיארי עם האנימטור מארק הצ'ארד מ-Hotbox Studios כדי ליצור אנימציות עבור מיצבים בגלריית ליימן מופאן בניו יורק, וגלריית ליסון בלונדון. מדיה וקבצים בנושא שיראזה הושיארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שיראזה הושיארי שיראזי הושיארי במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק אוסף גלריית טייט אוסף ממשלת הממלכה המאוחדת גלריית ליסון L גלריית ליימן מופן כנסיית St Martin-in-the-Fields Hotbox Studios מארק הצ'ארד "Biography" tate.org.uk. Top 10 Female Artists From The Middle East, C. A. Xuan Mai Ardia, Culture Trip, 12 January 2017 Glancey, Jonathan, The Guardian, 25 April 2008 Creative Time Art on the Plaza Without Boundary: Seventeen Ways of Looking "Shirazeh Houshiary" 17th Biennale of Sydney. 2010. "Veil preview" Oneartworld.com. "Shroud Preview" ArtFacts.net. "Shirazeh Houshiary interview". Aesthetica. 2008