laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דייוויד קוסוף

דייוויד קוסוף (באנגלית: David Kossoff; 24 בנובמבר 1919–23 במרץ 2005) היה שחקן יהודי בריטי. קוסוף נולד בלונדון, הצעיר מבין שלושה ילדים, למשפחה יהודית שהיגרה לבריטניה מרוסיה. אביו, לואי, היה חייט. קוסוף החל לעבוד בבידור הקל בטלוויזיה הבריטית בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. הופעת הבמה הראשונה שלו הייתה ב"תיאטרון האחדות" ("Unity Theatre"), בשנת 1942, בהיותו בן 23. מאז השתתף במספר רב של סרטים ומחזות. תפקידיו הטלוויזיוניים הידועים היו ב-"The Larkins", ששודר לראשונה ב-1958, וכיצרן רהיטים יהודי ב-"A Little Big Business". הופעותיו הבולטות בקולנוע היו ב-"The Young Lovers" ‏(1954), שבו זכה בפרס באפט"א לקולנוע בקטגוריית השחקן המבטיח; ב-"A Kid for Two Farthing" ‏(1955); ובסרט זוכה האוסקר "The Bespoke Overcoat" ‏(1956). בשנת 1959 שיחק את פרופסור קוקניץ בסרט העכבר ששאג, ובסרט ההמשך שלו העכבר על הירח (1963). בשנת 1962 שיחק את אביו של זיגמונד פרויד ב"פרויד: התשוקה הסודית", בכיכובו של מונטגומרי קליפט. ב-1963 שיחק בסרט המוזיקלי "חופשת קיץ" עם קליף ריצ'רד. קוסוף היה ידוע כקריין ומספר, במיוחד של סיפורי התנ"ך. היה חבר ב"אגודת האמנים והמעצבים" בבריטניה. כמו כן היה חבר בחברה המלכותית לאמנויות ("Royal Society of Arts"). היה נשוי לג'ני ואב לשני בנים, פול וסיימון. בנו פול, מוזיקאי רוק, מת בגיל 25 לאחר שמצבו הורע בעקבות צריכת סמים. בעקבות זאת הפך קוסוף לפעיל נגד סמים. הוא הקים את "קרן פול קוסוף", שמטרתה הייתה להציג את המציאות הקשה של התמכרות לסמים. בסוף שנות השבעים ובתחילת שנות השמונים הוא הופיע במופע יחיד שבו סיפר על מות בנו. קוסוף מת בשנת 2005, בגיל 85. בהספד עליו בעיתון הבריטי "The Scotsman" נכתב כי היה "בעל אמונה עמוקה וגאה במוצאו היהודי". דייוויד קוסוף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד קוסוף, באתר AllMovie (באנגלית) דייוויד קוסוף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייוויד קוסוף, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייוויד קוסוף, באתר Discogs (באנגלית) דייוויד קוסוף, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דמיטרי רומנוביץ', נסיך רוסיה

דמיטרי רומנוביץ' רומנוב (ברוסית: Димитрий Романович Романов‏; 17 במאי 1926 - 31 בדצמבר 2016), היה נשיאה של אגודת משפחת רומנוב (Объединение Членов Рода Романовых) ואחד מהטוענים לראשות שושלת המלוכה של בית רומנוב ולכתר הצאר הרוסי. דמיטרי רומנוביץ' נולד ב-17 במאי 1926 ליד עיירת הנופש אנטיב (Antibes) שבריביירה הצרפתית. הוא היה בנם של רומן פטרוביץ', נסיך רוסיה ושל הדוכסית פרסקוביה שרמטייבה (Прасковья Шереметева). אביו של דמיטרי היה בנם של פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ושל מיליצה, נסיכת מונטנגרו, ונכדם של ניקולאי ניקולאייביץ' האב ושל אלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג. ניקולאי ניקולאייביץ' (סבו של אביו של דמיטרי רומנוביץ') היה בנם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושל הקיסרית אלכסנדרה פיודורובנה. דמיטרי בילה את עשר השנים הראשונות לחייו באנטיב שבצרפת, שם קיבל חינוך רוסי מסורתי. בשנת 1936 עבר עם משפחתו לאיטליה, שם הוא המשיך את לימודיו והוא התגורר בארמון המלכותי ברומא. בשנת 1946 עברה משפחתו למצרים, שם התגוררו מספר שנים לפני שחזרו לאיטליה. בשנת 1960 הוא עבר לדנמרק, שם עבד במשך מספר בנקים וביניהם בנק Danske, שם הוא היה מנהל עד לפרישתו בשנת 1993. הוא היה דובר רוסית, צרפתית, אנגלית, דנית, ואיטלקית. ב-21 בינואר 1959 התחתן דמיטרי עם יוהנה פון קאופמן, ולאחר מותה בשנת 1989 התחתן בשנית ב-28 ביולי 1993 עם דוריט רבנטלו, אך משתיהן לא היו לו ילדים. ביוני 1992 הוא היה אחד משבעה נסיכי רומנוב שנפגשו בפריז, והחליטו להקים את קרן רומנוב לרוסיה. ביולי 1993 הוא ביקר ברוסיה, כדי להחליט על אילו תחומי צדקה צריכים להתמקד. הנסיך דימיטרי כיהן כיו"ר קרן רומנוב לרוסיה מאז היווסדה. כמו כן הוא היה גם יו"ר קרן הנסיך דימיטרי רומנוב לצדקה, אשר אותה ייסד בשנת 2006. ב-31 בדצמבר 2016 מת דמיטרי בקופנהגן, לאחר הידרדרות חדה במצב בריאותו. מכיוון שהוא מת ללא בנים זכרים, נותרה מריה ולדימירובנה רומנובה הטוענת היחידה לכתר הצאר הרוסי. דמיטרי היה חבר באגודת משפחת רומנוב מאז היווסדה בשנת 1979, וביולי 1998 הצטרף לשאר חברי המשפחה הקיסרית בסנקט פטרבורג, כדי להשתתף בהלווייתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה ובני משפחתו. במרץ 2003 הזמין ראש ממשלת בולגריה, הצאר לשעבר, סימאון סקסקובורגותסקי, את דמיטרי להשתתף באירועים החוגגים את שחרור בולגריה מידי השלטון העות'מאני במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). בספטמבר 2006, לאחר מסע שידול מוצלח של משפחת המלוכה הדנית ונשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, סידר דמיטרי את העברת שרידי הקיסרית מריה פיודורובנה מדנמרק, שם מתה בגולה, לרוסיה, כדי שתוכל להיקבר יחד עם בעלה אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. כצאצא של סופיה מהנובר, דמיטרי היה גם בסדר הירושה לכתר הבריטי. מדיה וקבצים בנושא דמיטרי רומנוביץ', נסיך רוסיה בוויקישיתוף דמיטרי רומנוביץ', נסיך רוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בנדיני סלונצ'ינו

בנדיני סלונצ'ינו באיטלקית: Bandini Saloncino) היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית Bandini Automobili (אנ') אשר יוצרה בשנת 1968 דגם ה"בנדיני סלונצ'ינו" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של טורינו בשנת 1968. הוא נבנה ועוצב על ידי יצרן מכוניות הספורט ונהג המרוצים "Ilario Bandini" (אנ') תכונות עיקריות: מבנה וחומר: מסגרת של צינורות סעיף אליפטי, פלדה מיוחדת של גזירה אווירונאוטית, פטנט מס' 499843 מנוע מרכזי שימון: "קרטר" עם משאבת הילוך רטוב ומסנן חיצוני מערכת היגוי: משמאל מאייד כפול מסוג "Weber carburetor 38DCO3" חשמל: 12 וולט מכל דלק: 55 ליטר מערכת בלמים: דיסקים הידראוליים מלפנים ומאחור קדמי: עצמאי, משולש וטרפז חופפים עם בולמי זעזוע טלסקופי הידראולי, מוטה עם מעיינות קואקסיאליים גליליים סליל אחורי: זרועות מתנדנדות עצמאיות, בולם הידראולי זעזועים טלסקופיים "בנדיני סלונצ'ינו" "בנדיני סלונצ'ינו" "בנדיני סלונצ'ינו" "בנדיני סלונצ'ינו" "בנדיני סלונצ'ינו" "בנדיני סלונצ'ינו" "בנדיני סלונצ'ינו" מנוע 4 צילינדרים - "בנדיני סלונצ'ינו" בנדיני 1300 מדיה וקבצים בנושא בנדיני סלונצ'ינו בוויקישיתוף בנדיני סלונצ'ינו, סרטון באתר יוטיוב בנדיני סלונצ'ינו, סרטון באתר יוטיוב תמונות מכוניות "בנדיני" ("בנדיני סלונצ'ינו" שורה עליונה, משמאל) pinterest.com/pin/576038608561294730 "בנדיני סלונצ'ינו" באתר revolvy
לייב קוניוחובסקי

לייב קוניוחובסקי (18 בנובמבר 1910 - 22 בפברואר 2003) היה מראיין, עורך וכותב את סיפוריהם של ניצולי שואת יהדות ליטא, מייד בסיום מלחמת העולם השנייה. לייב קוניוחובסקי (קאניוכאווסקי) (LEYB KONIUCHOWSKI) נולד באליטא Alytus שבליטא ב-18 בנובמבר 1910. מהנדס במקצועו, הוא התגורר בקובנה. בתקופת הכיבוש הגרמני התגורר קוניוחובסקי בגטו קובנה ועבד שם עד בריחתו. הוא מצא מקלט בבונקר בבית איכרים ובו שהה עד לשחרור בידי הצבא האדום ב-1944. בתום המלחמה יצא קוניוחובסקי, ביוזמתו הפרטית, לתעד את גורל יהדות ליטא בזמן שואת יהודי ליטא. במשך יותר משנתיים (החל מ-1944) הוא ראיין קרוב ל-170 יהודים ב-23 מחוזות בליטא עצמה ומאוחר יותר במחנות העקורים שארית הפליטה בגרמניה, שם התגורר במשך תקופה זו. מגרמניה הוא היגר לארצות הברית, בסיוע ארגון היאס. הוא נפטר בפלורידה ב-22 בפברואר 2003. קוניוחובסקי אימץ את שיטת הראיון הקבוצתי כדרך היעילה ביותר לבסס את סיפור המעשה, וחלק מראיונותיו היו ראיונות קבוצתיים. הוא היה מראיין מספר יהודים מעיירה או מאזור מסוים בליטא וכותב ביידיש את הסיפורים ששמע. הוא הוסיף רשימה של שמות הקורבנות שהוזכרו, ובכך תיעד שמות של אלפי קורבנות השואה. כמו כן הוא היה מוסיף רשימה של שמות מבצעי הפשעים, מקומיים וגרמנים. בסיום התהליך הוא היה מחתים את המרואיינים על תצהיר המעיד על כך שהעובדות שהוצגו בסיפור נכונות. סיפורי הראיונות שלו מסתכמים בכמעט 1700 עמודים. קוניוחובסקי לא חשש להשתמש בתיאורים ספרותיים בזמן כתיבת הסיפורים. ההיסטוריון פיליפ פרידמן, שהעריך מאוד את עבודתו של קוניוחובסקי, תיאר את סיפורי הראיונות כרומנים. ביחד עם יחידי סגולה אחרים, בעצם לקיחת עדויות של ניצולים מייד לאחר המלחמה, טרם קוניוחובסקי לתיעוד מעשי הזוועה של השואה, מפי האנשים שעברו אותה כקורבנות, הרבה לפני שהמונח שואה בכלל הוטבע, או שהייתה לניצולים ההזדמנות להפנים את המאורעות שקרו אותם ולתארם בקונטקסט ההיסטורי והגלובלי שלהם. בעבודת המחקר שלו באוניברסיטת אינדיאנה כותב ההיסטוריון ת. פילדר וואלון: "... במובן מסוים, מאשרים מסמכי קוניוחובסקי את מה שכבר ידענו על השואה של יהדות ליטא, כלומר שהשואה במחוזות ליטא נעשתה בצורה פרימיטיבית, והמרצחים (לעיתים קרובות תושבים מקומיים) ביצעו את מעשיהם בקרבת קורבנותיהם. אבל במובנים אחרים, העדויות שרשם קוניוחובסקי מספקות תובנות חדשות. שלא כמו נרטיבים דומיננטיים שהצדיקו את המוטיבציה של המשתתפים המקומיים תחת המיתוס של "בולשביזם-יהודי" או החוויה החדשה שחוו מהכיבוש והדיכוי הסובייטי, מסמכי קוניוחובסקי חושפים ליטא פרובינציאלית, שבה האנטישמיות הנוצרית העזה היא שהניעה את המשתתפים לביצוע רצח עם, תוך ליבוי ההסתה במהלך מאורעות אנטי-יהודיים מבוימים. בעוד שהרושם המוחץ שמתקבל ממסמכי קוניוחובסקי הוא של אובדן חסר גבולות, העדויות גם מעניקות דבר נוסף: זיכרון שונה בתכלית מהראיונות והדיווחים שנלקחו ממבצעי הפשעים, שהעדיפו להשכיח ולטשטש את האנושיות של קורבנותיהם..." ביקורת בעיתון הארץ על ספר המתאר את עבודתו של קוניוחובסקי קטלוג מתוך הראיונות של לייב קוניוחובסקי בארגון EHRI (התשתית האירופאית למחקר השואה) תיאור פעולתו של לייב קוניוחובסקי ב-ייווא - המכון לחקר היהדות כתבה של אן רבינוביץ על הפרסומים בו מתוארים פעולותיו של לייב קוניוחובסקי באתר JewishGen https://books.google.fr/books/about/Holocaust_Historiography_in_Context.html?id=aNzjTUT6jdYC&redir_esc=y https://www.yivo.org/cimages/rescued_from_oblivion_koniuchowsky_papers.pdf
מזראטי אינדי

מזראטי אינדי (באיטלקית: Maserati Indy) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית מזראטי אשר יוצרה בין השנים 1969–1975. יוצרו 1,104 יחידות. AM116 (יוצרו 436 יחידות) AM116/47 (יוצרו 367 יחידות) AM116/49 (יוצרו 299 יחידות) 2 דלתות. 4 מושבים. הנעה אחורית. תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 7.2 שניות (דגם מנוע 4,136 סמ"ק). "מזראטי אינדי" "מזראטי אינדי" שנת 1973 "מזראטי אינדי" "מזראטי אינדי" "מזראטי אינדי" "מזראטי אינדי" "מזראטי אינדי" מזראטי 3200GT מזראטי 3500GT מזראטי מקסיקו מזארטי בורה מדיה וקבצים בנושא מזראטי אינדי בוויקישיתוף מזראטי אינדי, סרטון באתר יוטיוב מזראטי אינדי, סרטון באתר יוטיוב ההיסטוריה של מזראטי maserati.com/maserati/international/en/brand/history Cancellieri, Gianni et al. (Hrsg.): Maserati. Catalogue Raisonné 1926-2003. Automobilia, Mailand 2003. ISBN 88-7960-151-2 "מזראטי אינדי" maserati-alfieri.co.uk/alfieri60 "מזראטי אינדי" דגמים ומפרט maserati.com/maserati/international "מזראטי אינדי" rmsothebys.com/en/auctions/MO16/Monterey "מזראטי אינדי" beverlyhillscarclub.com/buy-maserati-indy
קוינוס, מלך מוקדון

קוינוס (ביוונית: Κοῖνος) היה המלך השני של מוקדון, בנו של קרנוס. שלט במהלך המאה ה-8 לפנה"ס, אולם יש המפקפקים בקיומו ההיסטורי. קוינוס היה בנו של מלך מוקדון הראשון קרנוס. הוא היה נצר למשפחה מיתולוגית למחצה שהתייחסה על הרקולס. על פי המקורות, סבו היה אריסטודמידס טיראן ארגוס ודודו היה פיידון. כיום מקובל להאמין ששניהם דמויות מיתולוגיות ולא היסטוריות. על פי אוסביוס מקיסריה, קוינוס ירש את אביו כמלך מוקדון, ושלט 28 שנים. ירש אותו בנו טירימאס. לא נמצאו הוכחות היסטוריות לקיומו של קוינוס, וגם לא לקיומם של אביו ובנו. המלך המוקדוני הראשון שנחשב להיסטורי לחלוטין הוא פרדיקס הראשון. גם הרודוטוס כותב שראשון מלכי מוקדון היה פרדיקס הראשון. ככל הנראה עליו הסתמך תוקידידס כאשר כתב שארכלאוס הראשון היה התשיעי במלכי מוקדון. פלוטרכוס, "חיי אלכסנדר", 2 Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Cara'nus", 1873 אוסביוס, "כרוניקה", 86 הרודוטוס, ספר שמיני, 137
אבי גיל (דיפלומט)

אבי גיל (נולד ב-11 בינואר 1955) הוא דיפלומט ישראלי, מנכ"ל משרד החוץ לשעבר. אבי גיל עשה את עיקר הקריירה המקצועית שלו במשרד החוץ. הוא החל את דרכו ב-1983 כמזכיר השני בשגרירות ישראל בקטמנדו, וסיים אותה כמנכ"ל המשרד ב-2001. ב-1988 החל לעבוד בלשכת שר החוץ שמעון פרס, ומאז לא נפרדו דרכיהם. גיל ליווה את פרס בתפקידיו השונים הן כיועץ וכידיד והן בתפקידים ממלכתיים וציבוריים. בין היתר, שימש כמנהל לשכת ראש הממשלה, כסמנכ"ל מרכז פרס לשלום, כמנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה אזורי, וכמנהל התוכן של ועידות הנשיא. לאחר מינויו של פרס לשר החוץ בממשלת ישראל העשרים ותשע בחר פרס בגיל למנכ"ל משרד החוץ. לגיל תוארי מוסמך מהאוניברסיטה העברית במדע המדינה ואוניברסיטת הרווארד במינהל ציבורי (במסגרת תוכנית קרן וקסנר). נכון לשנת 2019, משמש גיל כעמית בכיר במכון למדיניות העם היהודי, לצד עיסוקיו כיועץ אסטרטגי. נוסחת פרס, מיומנו של שותף סוד, כנרת זמורה, מרץ 2018. צומת טורונטו, שתים מאי 2022. גיא והשח, א.מ. גיל, דצמבר 2023. איפה הראש, סטימצקי, יוני 2024. מדיה וקבצים בנושא אבי גיל בוויקישיתוף אלוף בן, יועצו הקרוב של שמעון פרס מספר עליו הכל, באתר הארץ, 14 במרץ 2018 נחום ברנע, אפקט חפץ, באתר "ידיעות אחרונות", 8 במרץ 2018 אבי גיל, חולשת נתניהו עלולה לזרז פתרון, באתר הארץ, 14 בפברואר 2018 אבי גיל, "הזירה הגאופוליטית – אי ודאות גוברת על רקע נשיאותו של טראמפ", JPPI, 18 דצמבר, 2017 ערוץ הכנסת - חיידק פוליטי עם אבי גיל, יועצו של שמעון פרס, 2 אפריל 2018 אלוף בן, פרס החליט: גיל מנכ"ל משרד החוץ במקום ליאל, באתר הארץ, 11 במרץ 2001 גיא הורוביץ, איש סודו של שמעון פרס מערבב אמת ובדיה - והתוצאה היא מהתלה ספרותית משעשעת, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2022
נרדף בידי דינוזאורים

נרדף בידי דינוזאורים (באנגלית: Chased by Dinosaurs) היא סדרה מוקומנטרית המהווה סדרת-בת לסדרה המצליחה של ה-BBC, ללכת עם דינוזאורים שיצאה בין סוף דצמבר 2002 לתחילת ינואר 2003, בכיכובו של נייג'ל מארוון. בסדרה נייג'ל (בתפקיד עצמו) חוזר בזמן לעידן המזוזואיקון (הסדרה עוסקת בתור הקרטיקון), אז שלטו בעולם דינוזאורים גדולים ומסוכנים. 1.הטופר הענקי: פרק זה מתחיל בקרטיקון העליון לפני 75 מיליון שנה במדבר גובי שבמונגוליה שבתקופתו הייתה שופעת יערות (הצילומים התרחשו באי פרייזר שבאוסטרליה). בפרק נייג'ל מחפש את התריזינוזאורוס, דינוזאור דו-רגלי בגובה 10 מ' ובעל טפרים עצומים. הוא מקים אוהל שנרמס בידי זאורולופוסים שרועים לצידו. למרות זאת הוא מטייל באזור וחוצה רצועת חולות הנשלטת על ידי פרוטוצרטופסים מקננים ונייג'ל עובר אותם בנפנוף דגל אדום. הוא ממשיך ליער בו הוא מוצא להקת ולוסירפטורים רעבים שתוקפים זכר גדול של פרוטוצרטופס בטופריהם. בלילה נייג'ל מוצא עקרב ליד אוהלו ושומר אותו וגם תופס את אחד מהמונונוקיוס שהתקרבו לאוהלו. בבוקר הוא מגלה שהם טרפו את העקרב שלו. הוא ממשיך לנוע ומוצא קן של תריזינוזאורוסים, בו נמצא עובר וגם גללים של יצורים טורפים. אז הוא רואה להקת מונונוקיוסים רצה ובורחת מטרבוזאורוס שמתקרב אליו. נייג'ל בורח ברגע האחרון ומתחבא מתחת לשיחים. הוא יוצא ומגיע לשפת אגם, בה הוא מוצא שלד של תריזינוזאורוס גדול וסביבו שיניים. הוא מותקף על ידי להקת ולוסירפטורים ונמלט משם לגזע גבוה, שם הוא מריע בקרן ומבריח אותם. הוא חוזר לשפת האגם וצופה בטרבוזאורוס מתקרב לתריזינוזאורוס במטרה לתקוף אותו. שני הזוחלים נאבקים והתריזינוזאורוס מנצח, על ידי חבטה חזקה של טפריו בלסת הטרבוזאורוס, ומבריח אותו משם. להקת תריזינוזאורוסים מגיעים ונייג'ל מגלה שהם אוכלי צמחים. אז הוא מתקרב לאחד מהם ומלטף אותו. התריזינוזאורוס מלקק את נייג'ל וגורם לו להפיל את המצלמה. 2.ארץ הענקים: פרק זה מתחיל בקרטיקון העליון לפני 100 מיליון שנה בארגנטינה (הצילומים התרחשו בטנריפה והאי לה פלמה מהאיים הקנריים). נייג'ל מטייל סביב קן של ארגנטינוזאורוסים בו הם מקננים מדי שנה ועל יד האגם שלצידו נראה ארגנטינוזאורוס צעיר באורך 10 מ'. נייג'ל מתקרב למים אך נמלט ברגע האחרון מסרקוסוכוס ענקי שארב לו מלמטה. הוא רואה דינוזאור מקרוגריפוזאורוס פצוע בערוץ נחל וכעבור כמה זמן שומע את טורפו הענקי - הג'יגנטוזאורוס שתופס את המקרוגריפוזאורוס והורג אותו. למחרת נייג'ל מחפש את עדר הארגנטינוזאורוסים הבוגרים ולשם כך משתמש באווירון זעיר ממדים כדי לדאות מעליהם. יחד איתו דואים פטרוזאורים כמו הפטרנודון והאורניתוקרוס (ייתכן שטרופאוגנטוס) העצומים. לאחר שהוא מוצא עדר מוטט הוא נוחת ונוסע בג'יפ שלו, אך נאלץ לברוח מאחר שלהקה של ג'יגנטוזאורוסים ציידים מנסים לתקוף את העדר. הם מצליחים לבודד נקבה לא-בוגרת של ארגנטינוזאורוס ומתישים אותה לאיטם, בעודה מדממת מפציעותיהם. המאבק נמשך לתוך הלילה ונייג'ל נאלץ לעזוב. בבוקר הוא מוצא את עדר הענקים ליד האגם סמוך לאתר הקינון שלהם. הוא מצליח למדוד את משקל הפרטים בגדולים ביותר ולאחר מכן מתקרב אל האגם. תוקף אותו שוב סרקסוכוס רעב ונייג'ל מצליח לברוח אבל הוא מצליח לקחת לו את המצלמה. "נרדף בידי דינוזאורים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
יוסף ליברמן

האם התכוונתם ל... ג'ו ליברמן – סנאטור יהודי אמריקאי. יוסף ליברמן – רב ופוסק הלכה, מחבר הספר "משנת יוסף".
טירימאס, מלך מוקדון

טירימאס (ביוונית: Τυρίμμας) היה מלכה השלישי של מוקדון, וככל הנראה בנו של קוינוס. הוא שלט בסוף המאה ה-8 לפנה"ס, אולם יש המפקפקים בקיומו ההיסטורי. טירימאס הוכתר כמלך מוקדון השלישי אחרי מותו של קוינוס. הדבר אינו מצוין במפורש במקורות, אולם ככל הנראה הוא היה בנו של קוינוס. בהנחה שהדבר נכון, הוא היה נצר למשפחה מיתולוגית למחצה שהתייחסה על הרקולס. על פי אוסביוס מקיסריה שלט טירימאס 43 שנים, ולאחר מכן ירש אותו פרדיקס הראשון. לא נמצאו הוכחות היסטוריות לקיומם של טירימאס ושני המלכים שקדמו לו. פרדיקס הראשון הוא המלך המוקדוני הראשון שנחשב להיסטורי לחלוטין. גם הרודוטוס כותב שראשון מלכי מוקדון היה פרדיקס הראשון. ככל הנראה עליו הסתמך תוקידידס כאשר כתב שארכלאוס הראשון היה התשיעי במלכי מוקדון. פלוטרכוס, "חיי אלכסנדר", 2 אוסביוס, "כרוניקה", 86 הרודוטוס, ספר שמיני, 137 Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Cara'nus", 1873
התרסקות מטוס חיל האוויר האלג'יראי (2018)

התרסקות מטוס איליושין Il-76 של חיל האוויר האלג'יראי היא תאונה אווירית שהתרחשה ב-11 באפריל 2018. לפי דיווחים בכלי תקשורת באלג'יריה, מטוס של צבא אלג'יריה מדגם איליושין Il-76, תוצרת רוסיה, התרסק זמן קצר לאחר שהמריא מנמל התעופה בופאריכ שבעיר בופאריכ שבקרבת הבירה אלג'יר במזג אוויר סוער, כשהיה בגובה 300 מטר. בהתרסקות נהרגו 257 בני אדם, רובם חיילים אלג'יראים ובני משפחותיהם. בין ההרוגים נמנו גם 30 אזרחי רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, מתוכם 26 חברי חזית פוליסריו. המטוס היה אמור לטוס לנמל התעופה בודע'ן בן עלי לוטפי בעיר בשאר לשם עצירת ביניים בדרכו לנמל התעופה טינדוף בטינדוף שבמערב המדינה. תיק התאונה והיסטוריית המטוס של התרסקות מטוס חיל האוויר האלג'יראי (2018), באתר Aviation Safety Network (באנגלית) ליעד אוסמו, מטוס של צבא אלג'יריה התרסק, 257 נהרגו, באתר ynet, 11 באפריל 2018 רוטרנט: התרסקות המטוס באלג'יריה "Algeria military plane crash: 257 dead near Algiers" (באנגלית). BBC. 11 באפריל 2018. נבדק ב-12 באפריל 2018. {{cite news}}: (עזרה)
מחנה הריכוז צרווני קרסט

מחנה הריכוז צְרְוֶונִי קְרְסְט (בסרבו-קרואטית: koncentracioni logor Crveni Krst, בסרבית קירילית: концентрациони логор Црвени Крст), היה מחנה ריכוז אשר הוקם על ידי הגסטפו סמוך לעיר ניש ביוגוסלביה, פעל בתקופת השואה מ-1941 עד 1944, ובו נכלאו ונרצחו יהודים, סרבים ובני רומה. במלחמת העולם השנייה לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, חולקה הממלכה לאזורי שליטה, ואזור ניש, נותר בניהול ישיר של הגרמנים. באמצע 1941 הוקם מחנה הריכוז שזכה לשם צרווני קרסט מסרבית: הצלב האדום בשל מתקני הצלב האדום אשר שכנו בסמוך. באוקטובר 1941 נערכה אקציה במחוז ניש ונעצרו יהודי ניש, לסקובאץ והסביבה. ב-15 באוקטובר הובאו העצורים למחנה. ב-12 בפברואר 1942 נלקחו הגברים ליישוב הסמוך בובאני (אנ') ונורו למוות. הגופות הושלכו לקברי המונים שנחפרו על ידי אסירים בני רומה. הנשים והילדים גורשו למחנה ההשמדה סיימישטה, ושם נרצחו באמצעות משאיות גז. במקביל הוצאו להורג על ידי הנאצים גם בני רומה וסרבים. בסך הכול נרצחו באזור המחנה כ-10,000 בני אדם. בשלהי 1944 שוחרר המחנה על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה הפך המקום לאתר הנצחה, הוכרז כאתר מורשת סרבית והוקם בו מוזיאון. מדיה וקבצים בנושא מחנה הריכוז צרווני קרסט בוויקישיתוף אודות השואה בסרביה, באתר יד ושם מחנות ההשמדה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות – יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 318.
פרדיקס הראשון, מלך מוקדון

פרדיקס הראשון (ביוונית: Περδίκκας Α΄) היה מלכה של מוקדון באמצע המאה ה-7 לפנה"ס. יש המונים אותו כשליטה הרביעי של מוקדון, בעוד יש הסוברים שהוא היה המלך הראשון. על פי מקורות עתיקים רבים היה קרנוס ראשון מלכי מוקדון. על פי אותם מקורות, אחרי קרנוס מלך קוינוס, אחריו טירימאס ואז פרדיקס. אותם מקורות לא מציינים אם פרדיקס עלה לשלטון כקרוב משפחתו של טירימאס או באמצעים אחרים. לטענת אוסביוס מקיסריה שלט פרדיקס 48 שנים. הרודוטוס לעומת זאת, טוען שפרדיקס היה מלך מוקדון הראשון. הרודוטוס מביא אגדה על פיה פרדיקס היה צאצא של טימנוס, וגר בארגוס. מסיבות לא ידועות, נמלט פרדיקס יחד עם אחיו הגדולים גאואנס ואארופוס אל אזור מוקדון. הם מצאו עבודה אצל מלך מקומי. המלך היה עני למדי, ולפיכך אשתו אפתה את הלחם לפועלים. האשה גילתה שהלחם של פרדיקס גדל מעצמו בכל פעם לפני שהיא מגישה אותו, וסיפרה על כך לבעלה. המלך ראה בכך סימן רע, והחליט לגרש את האחים מארצו. אולם הם דרשו שקודם לכן יתן להם המלך את שכרם. המלך הצביע על קרני השמש שחדרו מבעד לחלון ואמר לאחים שזה יהיה שכרם. האחים הגדולים נדהמו, אולם פרדיקס לקח חופן מהאדמה שקרני השמש האירו, והודה למלך על השכר. מדובר במעשה סמלי שנועד להמחיש את קניינו של הקונה על הבית שהשמש זורחת בו. המלך שלח את אנשיו לרדוף אחרי האחים, אולם כאשר הם עברו נהר, סערו לפתע מי הנהר ומנעו גם מרודפיהם לעבור אותו. פרדיקס מיהר לכבוש את כל האזור והפך למלך מוקדון הראשון. ככל הנראה עליו תוקידידס הסתמך על הרודוטוס כאשר כתב שארכלאוס הראשון היה התשיעי במלכי מוקדון. ישנם חוקרים הסבורים שלמעשה הרודוטוס הסתמך על מסורות מוקדוניות, בעוד שאר ההיסטוריונים הסתמכו על מסורות שרווחו בארגוס. את פרדיקס ירש בנו, ארגיוס הראשון. על פי יוסטינוס הראה פרדיקס לארגיוס היכן הוא רוצה להיקבר, וציווה שכל המלכים המוקדוניים הבאים יקברו שם. הוא ניבא שמלך שייקבר שם, הכתר יישאר בידי משפחתו. לטענתו של יוסטינוס, הראשון שחרג מהמסורת היה אלכסנדר הגדול שנקבר באלכסנדריה, ואכן לאחר מותו עבר השלטון מידי השושלת הארגיאדית. מדיה וקבצים בנושא פרדיקס הראשון, מלך מוקדון בוויקישיתוף יוסטינוס, ספר שביעי, 1. אוסביוס, "כרוניקה", 86 אלכסנדר שור, כתבי הרודוטוס, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. עמ' 238 הערה 1 הרודוטוס, ספר שמיני, 137–139 Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Cara'nus", 1873 יוסטינוס, ספר שביעי, 2
סליהורסק

סליהורסק (בבלארוסית: Салігорск; ברוסית: Солигорск, סוליגורסק) היא בירת מחוז משנה סליהורסק במחוז מינסק בבלארוס. העיר שוכנת על גדות נהר סלוץ' (אנ'), במרחק של 136 קילומטרים דרומית לעיר מינסק, בירת בלארוס. בעיר מתגוררים 106,839 תושבים (נכון ל-2017). בסביבות 1950, כשהאזור היה תחת שליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית של ברית המועצות, התגלו באזור מרבצי אשלג גדולים. תוך מספר שנים הוקמו כמה מכרות והיה צורך להקים התיישבות חדשה לכורים. ההתיישבות קמה ב-1958, מה שהופך את סליהורסק לאחד היישובים החדשים ביותר בבלארוס, ותחילה התיישבו בה כמה מאות כורים. חלק מהתכנונים היו לקרוא לה "נובה-סטרובינסק" (Нова-Старобінск, מילולית: "סטרובין החדשה") על שם העיירה הקרובה סטרובין אך לבסוף נקבע השם הנוכחי. היישוב התפתח במהירות גדולה. ב-1962 הוא חובר במסילת רכבת לעיר סלוצק, ב-1963 הוא קיבל מעמד של עיר וב-1965 העיר הפכה לבירת מחוז משנה סליהורסק. באזור אותן שנים התברר שמרבצי האשלג גדולים יותר מההערכות הקודמות מה שהוביל לגידול נוסף של העיר. בסליהורסק נמצא המטה הראשי של חברת בלארוסקלי (רו'), אחת מחברות האשלג הגדולות והחשובות בעולם. החברה עוסקת בעיקר בייצור דשן מאשלג. העיר שוכנת על גדות נהר סלוץ' בקרבת מאגר המים המלאכותי סליהורסק (בלא'). סליהורסק נמצאת באזור בו שורר אקלים יבשתי לח (Dfb בשיטת קפן), שנחשב קריר. כמות המשקעים גדולה למדי (ממוצע המשקעים השנתי עומד על 619 מילימטרים) וגם בפברואר, החודש היבש ביותר, יש 28 מילימטרים של משקעים; לעומתו יולי הוא הגשום ביותר, עם 85 מילימטרים של משקעים. יולי הוא גם החודש החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של 18.2 מעלות צלזיוס, ואילו ינואר הוא הקר ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של -6.3 מעלות. בעיר משחקות קבוצת שחטיור סליהורסק המשחקת בליגת העל הבלארוסית בכדורגל וקבוצת שחטיור סליהורסק המשחקת בליגת העל הבלארוסית בהוקי קרח. אסטוניה קוחטלה-ירבה (אנ'), אסטוניה מדיה וקבצים בנושא סליהורסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סליהורסק (בבלארוסית, ברוסית ובאנגלית) סליהורסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אקלים: סוליגורסק, באתר CLIMATE-DATA.ORG (ברוסית)