laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדר ברוניאר

אלכסנדר ברוניאר (בצרפתית: Alexandre Brongniart ‏; 5 בפברואר 1770 – 7 באוקטובר 1847) היה כימאי, זואולוג ומינרלוג צרפתי. הוא היה בנו של הארכיטקט אלכסנדר-תאודור ברוניאר (Alexandre-Théodore Brongniart) ואביו של הבוטניקאי אדולף-תאודור ברוניאר (Adolphe-Théodore Brongniart). ברוניאר נולד בפריז. ב-1788 הוא היה שותף בהקמת אגודת המדענים "החברה הפילומטית של פריז" (Société Philomathique de Paris). ב-1794 הוא צורף לארגון האליטסטי Corps des Mines, ב-1796 היה פרופסור למדעי הטבע ב-École Centrale des Quatre-Nations, וב-1800 מונה על ידי הכימאי קלוד ברטולה (Claude Louis Berthollet) למנהל מפעל החרסינה של סוור (Manufacture nationale de Sèvres), בחירה שהתברר בדיעבד כהחלטה מוצלחת. ברוניאר, שהיה אז בסך הכול בן 30, הביא למשרה את השכלתו כמדען, בייחוד כמהנדס מכרות, ידע שהיה רלוונטי לכימיה של חומריים קרמיים, את כישוריו כמנהל, את הבנתו העמוקה בכספים ואת הידע הנרחב באסתטיקה נאו-קלאסית. הוא המשיך לנהל את המפעל בסוור, תחת השינויים הרבים שחלו בשלטון בצרפת של אותם זמנים, במשך 47 שנים. ב-1807 פרסם את הספר "מסה בסיסית על מינרלוגיה" (Traité élémentaire de minéralogie), שהפכה במהירות להיות ספר קלאסי בתחום. בעקבות פרסום המאמר "חיבור על הגאוגרפיה המינרלוגית של סביבת פריז" (Essai sur la géographie minéralogique des environs de Paris) ב-1810, הוא כתב ב-1812 יחד עם ז'ורז' קיווייה את הספר "תיאור גאולוגי של סביבת פריז" (Description géologique des environs de Paris). מהדורה מתוקנת של הספר יצאה ב-1822. ב-1815 הוא נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1822 החליף ברוניאר את רנה ז'יסט אאיאי בתפקיד פרופסור למינרלוגיה במוזיאון הלאומי הצרפתי להיסטוריה של הטבע שנוסד אחרי המהפכה. ב-1823 הוא נבחר כחבר ממדינה זרה לאקדמיה המלכותית השוודית למדעים בעקבות עבודתו באגן פריז היה ברוניאר בין החלוצים לתרום למדע הסטרטיגרפיה באמצעות זיהוי של מאובנים מנחים לתיארוך שכבות, בייחוד לתור השלישון כפי שפרסם בספר שיצא לאור ב-1829 ( Tableau des terrains qui composent l'écorce du globe. Essai sur la structure de la partie connue de la Terre). אלכסנדר ברוניאר טבע את המונח אופיוליט (מיוונית אופיס – "נחש"). ב-1813 הוא השתמש במונח על מנת לתאר סלע שנראה כמו עור נחש. כיום המונח התרחב מעבר לסלע עצמו (כיום המינרל סרפנטין), והוא מתאר קטע מהקרום הימי שהורם והוצב על היבשה, הבנוי בחלקו מסרפנטין. הוא גם טבע את המונח ואריוליט (מלטינית "מנומר") על מנת לתאר סלע יסוד שבמבנהו יש בועיות המזכירות אבעבועות שחורות. ברוניאר הציע שיטה חדשה לסיווג זוחלים הוא גם ערך מחקר יסודי על טרילוביטים ברוניאר כתב כמה מסות בנושאי מינרלוגיה ואומנות הקרמיקה. הוא היה המייסד של המוזיאון הלאומי לקרמיקה (Musée national de Céramique-Sèvres) מאחר ששימש במשך 47 שנים כמנהל מפעל החרסינה בסוור. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר ברוניאר בוויקישיתוף Alexandre Brongniart, Traité des arts céramiques, ou des poteries considérées dans leur histoire, leur pratique et leur théorie – תוכן ספר שכתב ברוניאר בנושא קרמיקה ויצא לאור ב-1854. אלכסנדר ברוניאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסנדר ברוניאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סיטי פילד

סיטי פילד (באנגלית: Citi Field) הוא אצטדיון בייסבול בפארק פלאשינג מדוז בקווינס, ניו יורק המשמש את קבוצת ניו יורק מטס מליגת ה-MLB. בניית האצטדיון הושלמה בשנת 2009, ובכך החליף את אצטדיון שיי שנפתח בשנת 1964 ושימש את הקבוצה 55 שנה. השם סיטי הוא קיצור של סיטיגרופ, חברה אמריקאית לשירותים פיננסיים, שמשלמת 20 מיליון דולר לשנה עבור שם האצטדיון. בשכנות לאצטדיון ממוקם מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג. המשחק הראשון ששוחק באצטדיון הוא משחק בייסבול מכללות שנערך ב-29 במרץ 2009. כעבור כמה ימים, ב-3 באפריל חנכה קבוצת הבית את האצטדיון במשחק ראווה למטרות צדקה נגד קבוצת בוסטון רד סוקס. ב-13 באפריל באותה שנה שיחקה הקבוצה באצטדיון את משחקה הראשון לעונה זו נגד סן דייגו פאדרס. בשנת 2013 אירח האצטדיון את משחק האולסטאר של ה-MLB, במהלכו נשבר שיא התכולה באצטדיון עם מעל ל-45 אלף איש. בשנת 2015, בעקבות העפלתה של המטס לוורלד סיריס, שוחקו חלק ממשחקי הסדרה באצטדיון. מדיה וקבצים בנושא סיטי פילד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיטי פילד (באנגלית) סיטי פילד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סיטי פילד, ברשת החברתית אינסטגרם Belson, Ken; Sandomir, Richard (3 באפריל 2012). "Mets Hope New Design at Citi Field Brings Back the Long Ball". The New York Times. נבדק ב-2012-04-04. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליזבת הרטמן

מרי אליזבת הרטמן (באנגלית: Mary Elizabeth Hartman; ‏2 בדצמבר 1943 – 10 ביוני 1987) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית. מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 1965 על הופעתה בסרט "טלאי כחול". הארטמן נולדה בינגסטאון, אוהיו, שם עסקה בתיאטרון תחת הכינוי "ביף". בגיל 21 עברה להתגורר בניו יורק כדי לקדם את קריירת המשחק שלה והחלה את דרכה בברודוויי. בשנת 1964 קיבלה הארטמן הצעה לשחק בסרטו של הבמאי האנגלי המוערך גאי גרין "טלאי כחול" לצדם של סידני פואטייה ושלי וינטרס. הופעה זו בתפקיד הצעירה העיוורת סלינה דארסי הייתה להופעת הבכורה של הארטמן בהוליווד. הארטמן, בת 22 באותה שנה, הייתה לשחקנית הצעירה ביותר עד אז שנה שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בטקס גלובוס הזהב קיבלה את פרס פריצת השנה והועמד לפרס השחקנית הטובה ביותר. בשנת 1966 שיחקה הארטמן בסרטו החמישי של פרנסיס פורד קופולה כבמאי "אתה ילד גדול עכשיו" בתור רקדנית הגו גו ברברה דארלינג. הארטמן הועמדה על הופעתה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בפעם השנייה ברציפות. בנוסף השתתפה בסרטו של סידני לומט "הקבוצה" ובסרטו של ג'ון פרנקנהיימר "יום הדין". ב-1971 הופיעה בדרמה של דון סיגל "נקמניות" לצידו של קלינט איסטווד וב-1973 בסרט הקאלט "בראש מורם" בתפקיד פאולין אשתו של המתאבק בופורד פוסר. התפרסמה בפעם האחרונה בתחילת שנות ה-80 בקומדיית האימה "ירח מלא" ובסרט האנימציה המפורסם "סודה של נים" בו דיבבה את קולה של גברת בריסבי. הייתה נשואה לתסריטאי הסרט "הולך בדרכי" גיל דניס ממנו התגרשה לאחר 16 שנים. שמה קץ לחייה לאחר התמודדות ממושכת עם דיכאון. טלאי כחול (1965) הקבוצה (1986) אתה ילד גדול עכשיו (1966) המתקן (1968) נקמניות (1971) בראש מורם (1973) ירח מלא (1981) סודה של נים (1982) אהבה בסגנון אמריקאי (1973) מדיה וקבצים בנושא אליזבת הרטמן בוויקישיתוף אליזבת הרטמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליזבת הרטמן, באתר AllMovie (באנגלית) אליזבת הרטמן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אליזבת הרטמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אליזבת הרטמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אליזבת הרטמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Elizabeth Hartman, 'Patch of Blue' Star, Is Suspected Suicide". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1987-06-12. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-08-02.
אמינה וואדוד

אמינה וואדוד (באנגלית: Amina Wadud; נולדה ב-25 בספטמבר 1952) היא חוקרת אמריקאית בתחומי מגדר והאסלאם, העוסקת בין השאר בפרשנות ביקורתית של הקוראן. פעילה כפמיניסטית מוסלמית, וידועה בכך שהייתה האישה הראשונה שהנחתה תפילת יום שישי מעורבת של גברים ונשים מוסלמים ב-2005; היא ספגה בשל כך ביקורת מצד גורמים איסלאמיים, ומאז עוררה דיון ציבורי באשר לשינוי שהיא דורשת לבצע בשריעה כך שגם נשים יוכלו לתפקד כאימאם. נולדה בשם מרי טיסליי במרילנד, לאב מתודיסטי ואם מוסלמית ממוצא ערבי ואפריקאי. ב-1972, כסטודנטית, קיבלה על עצמה את חוקי האסלאם והצהירה את השהאדה, עוד בטרם ידעה על מוצאה המוסלמי של אמה. ב-1974 שינתה את שמה לאמינה וואדוד. ב-1975 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה. בהמשך קיבלה תואר שני בלימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת מישיגן, וב-1988 סיימה דוקטורט בערבית ולימודי אסלאם באותה אוניברסיטה. במקביל השתלמה בלימודים מתקדמים בערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר שבמצרים, לימודי קוראן באוניברסיטת קהיר, ולימודי פילוסופיה באקדמיה המוסלמית אל-אזהר. בשנים 1989–1992 עסקה במחקר באוניברסיטה האיסלמית הבינלאומית במלזיה. בתקופה זו פרסמה את עבודתה "Qur'an and Woman: Rereading the Sacred Text from a Woman's Perspective", שהוחרם במדינות איחוד האמירויות הערביות. כן הייתה ממייסדי הארגון המלזי "אחיות באסלאם". ב-1992 קיבלה דרגת פרופסור מאוניברסיטת Commonwealth בריצ'מונד, וירג'יניה. היא לימדה שם עד פרישתה ב-2008, אז החלה לעבוד כמרצה אורחת באוניברסיטת Gadjah Mada באינדונזיה. לאורך השנים הייתה פעילה בתחום הפמיניזם האיסלאמי, והרצתה על כך במקומות רבים בעולם. ב-1994 נשאה ח'טבה (דרשה בתפילת יום השישי) במסגד בקייפטאון, דרום אפריקה, דבר שעורר התנגדות רבה בקרב חוגים איסלאמיים שונים, שאף ניסו להדיח אותה ממשרתה כפרופסור באוניברסיטה בווירג'יניה. ב-2005 הייתה לאישה הראשונה שכיהנה כאימאם בתפילת יום שישי, אותה נאלצה לארגן בכנסייה במנהטן לאחר שהמסגדים באזור סירבו לאפשר לה לנהל את התפילה אצלם. המעשה זכה לפרסום רב בתקשורת ועורר תגובות נסערות. ב-2007 זכתה על פועלה בפרס הדמוקרטיה הדני. וואדוד היא גרושה ואם לחמישה ילדים. מדיה וקבצים בנושא אמינה וואדוד בוויקישיתוף העולם המוסלמי סוער בשל תפילת אישה, באתר nana10‏, 1 במאי 2005 אמינה וואדוד (באנגלית) ריאיון עם וואדוד (באנגלית)
יעקב כלאב

הרב יעקב הלוי כלאב (תר"ס, 1899 – ג' בטבת ה'תשי"ט, 1958) היה ר"מ בישיבת כפר הרא"ה ולאחר מכן כיהן כראש ישיבת "משכן ישראל" שהתמזגה לתוך ישיבת מרכז הרב, ולאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת מרכז הרב וכרבה של שכונת תל ארזה בירושלים. נולד ברוסיה בשם יעקב קרחין. למד בישיבות חב"ד ברוסיה, ולאחר מכן בישיבת טלז. בתחילת שנת תרצ"ג (1932) עלה לארץ ישראל, בעזרת אשרת עלייה שסידר לו הרב קוק. אז גם שינה שמו לכלאב (שמו של הרב של ריגה). התיישב בירושלים ופעל במכון הרי פישל. במסגרת פעילותו במכון שקד על "פרויקט התחוקה" שיזם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. כעבור זמן נישא לבתיה קוק, בתו של מנהל המכון הרב דב בער הכהן קוק אחיו האמצעי של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. מסדר הקידושין היה הראי"ה קוק דוד הכלה. בשנות ה-40 התגורר בכפר הרא"ה ושימש כר"מ בשיעור הגבוה בישיבת כפר הרא"ה. בשנת תש"ט הקים עם גרעין תלמידיו בוגרי ישיבת כפר הרא"ה ישיבה גדולה בשם "משכן ישראל" בירושלים, אשר הייתה ייחודית בעיר באופי תלמידיה, בוגרי היישוב החדש ולא היישוב הישן. הישיבה למדה ב"סדר בוקר" במכון הארי פישל ובהמשך היום בישיבת מרכז הרב, שגם סיפקה את שירותי הפניימייה. כעבור זמן קצר נטמעה הישיבה במרכז הרב. בין תלמידי הקבוצה: הרב דב ליאור, פרופסור נחום רקובר והרב בנימין אביעד. בואה של הקבוצה הפיח רוח חדשה בישיבה והאירוע נחשב ציון דרך בהתפתחותה. בין תלמידיו בישיבה: הרב עוזי קלכהיים, הרב יעקב פילבר, הרב צפניה דרורי, הרב זלמן מלמד, הרב יהושע רוזן והרב חיים דרוקמן. במקביל לבואו לכהן כר"מ בישיבת מרכז הרב, מונה באותה שנה כרבה של שכונת תל ארזה בירושלים וכרב בית הכנסת של מכון הרי פישל ששכן בשכונת הבוכרים הסמוכה. נפטר בשנת תשי"ט, בגיל 55, ונקבר בבית הקברות סנהדריה. בניו הם הרב שלמה כלאב והדיין הרב אברהם יצחק כלאב, ובתו היא מרים קדרון. בנו הרב אברהם יצחק כלאב הוציא את ספריו: עקב ענוה - על הלכות תשובה לרמב"ם עקב משפט - על הלכות חושן משפט, תשס"ז הרב פרופ' נחום רקובר, 'זכרתי ימים מקדם: זכרונות על הרצי"ה זצ"ל', בתוך: שמעתין 184, שבט תשע"ג, עמ' 135–147 הרב יעקב הלוי רבה של שכונת תל ארזה, חרות, 28 ביולי 1950. הרב יעקב כלאב, באתר BillionGraves
אירינה קראש

אירינה קראש (באנגלית: Irina Krush; נולדה ב-24 בדצמבר 1983) היא שחמטאית אמריקאית בדרגת רב-אמן. אלופת ארצות הברית לשעבר לשחמט נשים (תואר בו זכתה שבע פעמים). נכון ליוני 2019, קראש מדורגת במקום ה-47 בין השחמטאיות בעולם, ובמקום השני מבין האמריקאיות. מדורגת במקום ה-78 בדירוג הכללי בארצות הברית, לפי מד כושר. קראש נולדה באודסה, ברית המועצות (היום אוקראינה). היא הגיעה לארצות הברית כשהייתה בת 5, כאשר הגרה משפחתה לניו יורק, ובאותה שנה התחילה ללמוד שחמט. היא למדה בבית הספר על שם אדוארד מורו בברוקלין, שיש לו מסורת וקבוצה חזקה בשחמט. בשנת 1998, כשהייתה בת 14, נהייתה קראש לשחקנית הצעירה ביותר הזוכה באליפות ארצות הברית לשחמט נשים, כשהשיגה התוצאה 8.5 נקודות מתוך 9. עם הזכייה באליפות ארצות הברית, הוציאה קראש סידרה של שני תקליטורי DVD, הקרויה "Krushing Attacks", בה היא מנתחת חלק ממשחקיה המוצלחים, ומנסה להגביר את פופולריות משחק השחמט בקרב ילדות. קראש זכתה באליפות ארצות הברית לנשים עוד שש פעמים: ב-2007, 2010, 2012, 2013, 2014 ו-2015. בשנת 2004 היא הייתה שנייה אחרי ג'ניפר שחאדה. בשנת 1999 אורגן דו-קרב בין אירינה קראש לבין טל שקד שהסתיים בתיקו. קראש קבלה פרסום נוסף בשנת 1999, כאשר השתתפה במשחק הראווה המתוקשר בין קספרוב ל"עולם". המשחק, שאורגן על ידי חברת מיקרוסופט, התנהל באתר אינטרנט בו הקהל יכול היה להצביע על מהלך מטעם "העולם" מדי יומיים (לצדדים הייתה יממה אחת לבצע מהלך). המהלכים להצבעה הוצעו על ידי ארבעה שחקנים צעירים - אירינה קראש, אטיין בקרו, אליזבת פץ' ופלורין פלקאן - שהוזמנו על ידי המארגנים להדריך את הקהל. קראש תפסה פיקוד ובלטה מעל שלושת המדריכים האחרים, כשניתחה לעומק את המהלכים בבלוג האתר מדי יום. במהלך העשירי, הציעה קראש מהלך שהיה חידוש תאורטי, ונבחר על ידי "העולם", דבר שהגביר את הרמה הטכנית של המשחק. בשנת 2001 היא זכתה (יחד עם איגור נוביקוב) בתחרות בינלאומית "NYC Mayor's Cup", ששוחקה בקווינס, כאשר היא השחקנית היחידה ובעלת מד הכושר הנמוך ביותר מבין המשתתפים. באותה תחרות זכתה קראש בציון הראשון הדרוש לקראת דרגת רב אמן. בשנת 2003 היא זכתה במקום השלישי בתחרות בניו יורק (ניצח יבגני פרלשטיין, ליאוניד יודסין היה שלישי). בשנת 2006 קיבלה קראש תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת ניו יורק. קראש ייצגה את ארצות הברית בשש אולימפיאדות שחמט. ב-2004 שיחקה בלוח השני בקבוצה אותה הובילה סוזאן פולגאר לזכייה במדליית כסף. ב-2008 הובילה קראש את קבוצתה לזכייה במדליית ארד. מדיה וקבצים בנושא אירינה קראש בוויקישיתוף אירינה קראש, ברשת החברתית פייסבוק אירינה קראש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אירינה קראש, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אירינה קראש, באתר פיד"ה (באנגלית) משחקי קראש בישראל רשימת אלופות ארצות הברית לשחמט נשים ביוגרפיה של קראש באתר התאחדות השחמט האמריקאית (באנגלית) כתבה על תחרות ה-Mayor's Cup באתר הניו יורק טיימס.
1866 במדע

ערך מורחב – 1866 מאי – ויליאם חאגינס תוך חקר ספקטרום פליטה נובה גילה שסביבה ענן של חנקן. ג'ובאני סקיאפארלי מאשר שגשם המטאוריטים מקורו בזנב של כוכב שביט. גרגור מנדל פרסם את חוקי התורשה של מנדל. ארנסט הקל משער ש-פרוטיסטים מהווים ממלכה חדשה (הממלכה הרביעית - שלוש הממלכות האחרות הן בעלי החיים, צמחים ופטריות). 27 ביולי – הפעלת כבל טלגרף טרנס-אטלנטי. 23 באוגוסט – הפעלת מכבש קיטור ראשון. אלפרד נובל גילה את דינמיט. אוגוסט וילהלם פון הופמן הציע שיטה חדשה למיון פחמימנים חקר הרשתית על ידי מקס שולצה. המצאת מד חום מודרני על ידי טומאס אלבוט. בלונדון נפתח בית חולים בו נשים מאובחנות על ידי רופאות בלבד. 17 באפריל – ארנסא סטרלינג, פיזיולוג בריטי (נפטר ב-1927) 21 בספטמבר – הרברט ג'ורג' ולס, סופר מדע אנגלי (נפטר ב-1946) 25 בספטמבר – תומאס הנט מורגן - ביולוג אמריקאי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1945) 8 באוקטובר – רג'ינלג פסנדן - חלוץ רדיו אמריקאי (נפטר ב-1932) 30 בנובמבר – רוברט ברום - פלאונטולוג דרום אפריקאי (נפטר ב-1951) 6 במרץ – ויליאם יואל - מדען רב-תחומי אנגלי (נולד ב-1794) 4 באפריל – תומאס הודג'קין - פתולוג אנגלי (נולד ב-1798) 20 ביולי – ברנהרד רימן - מתמטיקאי גרמני (נולד ב-1826) 1 בדצמבר – ג'ורג' איוורסט - גאוגרף אנגלי (נולד ב-1790) מדיה וקבצים בנושא 1866 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביטחון סוציאלי (כתב עת)

ביטחון סוציאלי הוא כתב עת לנושאי מדיניות חברתית, ביטחון סוציאלי, זכויות חברתיות ורווחה היוצא לאור שלוש פעמים בשנה, החל משנת 1971, על ידי מינהל המחקר והתכנון של המוסד לביטוח לאומי. כתב העת מכוון את עצמו לפרסום מאמרים ברמה אקדמית, אשר עוסקים בנושאים אלה במובן הרחב, לרבות היבטים כלכליים, פוליטיים, סוציולוגיים, דמוגרפיים, גאוגרפיים, והיסטוריים, וכן היבטים רלוונטיים מתחומים משיקים כגון תחומי החינוך, הבריאות והמשפט. המאמרים בכתב העת נכתבי על ידי העוסקים ברווחה ובביטחון סוציאלי בישראל, במחקר ובמעשה. העורך הראשון של כתב העת היה חיים אופז. כיום העורך הראשי הוא ישראל (איסי) דורון ויו"ר המערכת היא ניצה (קלינר) קסיר. עורכי כתב העת על פני השנים: חיים אופז, אברהם דורון, ג'וני גל ואיסי דורון. יו"ר כתב העת על פני השנים: דניאל גוטליב וניצה (קלינר) קסיר. כל הגיליונות שהתפרסמו במסגרת כתב העת מאז הקמתו, עומדים לרשות הציבור בדפי כתב העת במסגרת אתר הביטוח הלאומי. כתב עת "ביטחון סוציאלי", באתר של המוסד לביטוח לאומי גיליונות "ביטחון סוציאלי" במאגר JSTOR (הצגת דף זה מתאפשרת לאחר הזדהות באתר הספרייה הלאומית, וכניסה לכתב עת כלשהו בדף המוצג. הרישום לאתר הספרייה הוא חינם) המערכת - כתב עת "ביטחון סוציאלי" | ביטוח לאומי
1867 במדע

ערך מורחב – 1867 3 באפריל – גילוי כוכב שביט טמפל 1. גילוי שרידים של זימבבואה הגדולה. גילוי ספינת וויקינגים שנבנתה בשנת 900. גילוי תיאור של ליקוי חמה שהתרחש בשנת 763 לפנה"ס. תיאור זה מהווה בסיס חשוב לכרונולוגיה של ההיסטוריה הישנה במזרח התיכון. ביולוג שווייצרי סימון שוונדנר משער שלחזזית יש בסיס דואלי. 17 בפברואר – פתיחת תעלת סואץ. אלפרד נובל מקבל פטנט על דינמיט. הכימאי הנרי רוסקו מגלה את היסוד ונדיום. הכימאי אלפרד נובל רושם פטנט על המצאת הדינמיט. נובל המציא את הדינמיט לצורכי עבודה - לסכור נהרות, להסיר מכשולים, לקצץ הרים - אך משנוכח ששימושיה העיקריים של המצאתו יהיו צבאיים, הוא נכנס לדיכאון שממנו לא החלים עד סוף חייו, ולכן ייסד את קרן פרס נובל שמהווה כמעין "תיקון" למה שגרם. פרסום הכרך הראשון של הקפיטל, ספרו של קרל מרקס. 16 במרץ – ג'וזף ליסט פרסם את מחקריו על חיטוי. בבוסטון, מסצ'וסטס נפתח בית הספר לרפואת שיניים של אוניברסיטת הרווארד, זהו בית הספר הראשון לרפואת שיניים בארצות הברית. 17 בפברואר הספינה הראשונה עוברת בתעלת סואץ. 11 בינואר – אדוארד טיצ'נר, פסיכולוג בריטי (נפטר ב-1927) 16 באפריל – וילבור רייט, מחלוצי התעופה (נפטר ב-1912) 7 בנובמבר – מארי קירי, כימאית צרפתייה, כלת פרס נובל (נפטרה ב-1934) 25 באוגוסט – מייקל פאראדיי, פיזיקאי אנגלי (נולד ב-1791) 19 באוקטובר ג'יימס סאוט, אסטרונום אנגלי (נולד ב-1785) מדיה וקבצים בנושא 1867 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמתי

האם התכוונתם ל... אלכסנדר רמתי – סופר ובמאי קולנוע אמריקאי יאיר רמתי – מהנדס ישראלי ראובן רמתי – אסטרופיזיקאי ישראלי-אמריקאי רומן האובנשטוק-רמתי – מלחין ומורה יהודי יליד פולין שאול רמתי – איש צבא ודיפלומט ישראלי הרמתי
נח רזניק

נח רזניק (נולד ב-3 בספטמבר 1933) הוא כדורגלן עבר ישראלי. רזניק נולד בשכונת נורדיה בתל אביב. הוא בוגר מחלקת הנוער של מכבי תל אביב. את הופעתו הראשונה בבוגרים ערך בגיל 18 במשחק מול מכבי רחובות שבו ניצחה הקבוצה 1–4. שיחק בנבחרת צה"ל שניצחה בשנת 1956 לאחר מבצע סיני את נבחרת צרפת 1–3 באצטדיון רמת גן אל מול עיניהם של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שהיה זה משחק הכדורגל הראשון בו צפה ושגריר צרפת, פייר ז'ילבר שהתכבד בבעיטת הפתיחה. רזניק שותף לארבע אליפויות (1952, 1954, 1956, 1957) וארבע גביעי מדינה (1954, 1955, 1958, 1959) בתקופה בה היה שחקן פעיל בין השנים 1952 עד 1962. שיחק בנבחרת מכבי ישראל, נבחרת תל אביב, נבחרת צה"ל ונבחרת ישראל. שיחק בתפקידי מגן ובלם. היה ידוע כבועט פנדלים מוכשר וכך כבש את רוב 20 שעריו במשחקים רשמיים. המשחק המפורסם ביותר שלו היה במדי הנבחרת מול נבחרת ויילס בשנת 1958 במסגרת משחקי קדם הגביע העולמי שבו שמר על ג'ון צ'ארלס, כוכב הכדורגל ואולי השחקן הטוב בעולם בשעתו. הנבחרת אמנם הפסידה 0–2 בבית ובחוץ, אולם השוער יעקב חודרוב והבלם רזניק הצטיינו ומנעו מצ'ארלס להבקיע ולגרום לתבוסה גדולה יותר. חודרוב אף ספג במשחק החוץ חבטה מצ'ארלס ששברה את אפו, אבל הדבר לא מנע ממנו לסיים את המשחק בין הקורות. בשנת 1957 יצא רזניק כשחקן חיזוק עם הפועל פתח תקווה, דבר חריג שבקושי אושר על ידי מרכז מכבי וזאת רק לאחר ויכוחים סוערים, למסע משחקים באירופה ובמזרח הרחוק. המאמן אליעזר שפיגל העלה אותו דווקא כחלוץ, מהלך שהתברר כמוצלח ביותר ובו כבש רזניק כנגד נבחרת סינגפור את שני שערי הניצחון. רזניק גם היה שותף בשנת 1959 ל"חרפת וורצ'לב" שבה הובסה נבחרת ישראל 2–7 מול נבחרת פולין. הקריירה של רזניק הסתיימה בשנה זו, כאשר במשחק ידידות של מכבי תל אביב מול הפועל חיפה לכבוד הקמת מערך תאורת הלילה באצטדיון קריית אליעזר. מאמן-שחקן חיפה זלאטקו צ'ייקובסקי, ששיחק בעבר בקבוצת פרטיזן בלגרד, נבחרת יוגוסלביה ונבחרת אירופה פגע ברזניק וגרם לו לפציעה חמורה בברך. בגיל 27 בלבד פרש רזניק מנבחרת ישראל ומכבי תל אביב ועבר להיות מאמן-שחקן בליגות הנמוכות. כמאמן הצליח להשאיר את הפועל שדרות בעונת 1968/1969 בליגת המשנה ואת בית"ר לוד (1965) והפועל צפרירים חולון (1967) העלה לליגה א'. מכבי תל אביב אליפות (4): 1951/1952, 1953/1954, 1955/1956, 1957/1958 גביע המדינה (4): 1953/1954, 1954/1955, 1957/1958, 1958/1959 נח רזניק, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל נח רזניק, באתר FootballDatabase.eu משחקי נח רזניק בנבחרת ישראל, אתר ההתאחדות לכדורגל בישראל שמחנו לארח את שחקן העבר נח רזניק במשחק הביתה אחרון נגד ק״ש לכבוד יום הולדתו ה-89 מזל טוב והרבה בריאות נח, בעמוד הפייסבוק של מכבי תל אביב, 5 בספטמבר 2022 (אורך: 0:45) אריה ליבנת, נח רזניק בן 90, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2023
אווז לבן

אֲוַז לבן (שם מדעי: Chen) הוא סוג של עופות ממשפחת הברווזיים הכולל שלושה מינים. בעבר שויך סוג זה לסוג הכללי - אווז וההחלטה לשייכו לסוג נפרד עדין אינה מקובלת על כל העוסקים בתחום זה. האווזים בסוג זה מאופיינים בצבע לבן כמעט בכל גופם. מלבד מינים אלו ישנם מינים לבנים של אווז הבית, מדובר בהכלאה של מיני אווז מסוג זה ומסוג האווז האפור ורוב החוקרים מסווגים אותם כתת-מין של סוג האווז האפור. אווז הצפון (Chen caerulescens) מכונה לעיתים אווז השלג. אווז קיסרי (Chen canagica) אווז רוס (Chen rossii) מדיה וקבצים בנושא אווז לבן בוויקישיתוף אווז לבן, באתר ITIS (באנגלית) אווז לבן, באתר GBIF (באנגלית) רשימת מיני האווזים הלבנים.
1868 במדע

ערך מורחב – 1868 צ'ארלס וורן החל בחפירות ביריחו. גילוי מצבת מישע גילוי מקום של Porta Capena ברומא. גילוי שרידים של קרו-מניון בצרפת. 30 בינואר – צ'ארלס דרווין מציג את עבודתו The Variation of Animals and Plants under Domestication בו הוא הציג רעיון של פנגנזיס להסבר של תורשה. ז'ול פלנשון (Jules Émile Planchon) משער שכנימת הפילוקסרה מהווה סיבה למחלה שהתפשטה ביקבי צרפת. 20 באוקטובר – גילוי הליום תוך חקר קווי פראונהופר של השמש. לואי דיקו דה אורו (Louis Ducos du Hauron) מקבל פטנט על צילום בצבע. תיאור טרשת נפוצה על ידי ז'אן-מרטן שארקו. שימוש ראשון בגסטרוסקופ. 2 במאי – רוברט ווד, פיזיקאי אמריקאי (נפטר ב-1955) 6 ביוני – רוברט פלקון סקוט, חוקר ארצות אנגלי (נפטר ב-1912) 4 ביולי – הנרייטה ליוויט אסטרונומית אמריקנית, מחקרה על אופי השינוי בבהירות הכוכבים הנקראים משתנים קפאידים מהווה אמצעי חשוב למדידת מרחקים ביקום (נפטרה ב-1921) 14 ביוני – קרל לנדשטיינר, ביולוג אוסטרי (נפטר ב-1943) 23 באוקטובר – פרדריק לנצ'סטר, ממציא אנגלי (נפטר ב-1946) 8 בנובמבר – פליקס האוסדורף, מתמטיקאי גרמני (נפטר ב-1942) 9 בנובמבר – פריץ הבר, כימאי גרמני, חתן פרס נובל (נפטר ב-1934) 10 בפברואר – דייוויד ברוסטר, פיזיקאי סקוטי (נולד ב-1781) 11 בפברואר – לאון פוקו, פיזיקאי צרפתי (נולד ב-1819) 24 בפברואר – יוליוס פלוקר (Julius Plücker), פיזיקאי גרמני (נולד ב-1801) 25 ביוני – קרלו מטוצ'י, פיזיקאי איטלקי (נולד ב-1811) 26 בספטמבר – אוגוסט פרדיננד מביוס, מתמטיקאי גרמני (נולד ב-1790) מדיה וקבצים בנושא 1868 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת אזרבייג'ן בכדורגל

נבחרת אזרבייג'ן בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אזרבייג'ן. הנבחרת הוקמה בתחילת שנות ה-90 לאחר שאזרבייג'ן הכריזה על עצמאותה, בעקבות פירוק ברית המועצות. הדירוג הנוכחי של נבחרת אזרבייג'ן ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-113 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,173.15 – ירידה של 2 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 73 נמדד לראשונה ביולי 2014, והדירוג הנמוך ביותר 170 נמדד לראשונה ביוני 1994. בפברואר 2004, מונה קפטן נבחרת ברזיל בזמן מונדיאל 1970, קרלוס אלברטו, לתפקיד מאמן הנבחרת. למרות שהחל את הקדנציה שלו ברגל שמאל, לאחר תבוסה 6:0 לנבחרת ישראל ב-18 בפברואר, הוביל קרלוס אלברטו את אזרבייג'ן לניצחון הראשון שלה בכל הזמנים, לאחר שניצחה את קזחסטן בתוצאה 3:2 ב-28 באפריל. ביוני 2005, לאחר תבוסה 3:0 לפולין, סיים קרלוס אלברטו את דרכו כמאמן הנבחרת, והוחלף על ידי ואגיף סאדיגוב, שהחל את הקדנציה השלישית שלו כמאמן הנבחרת. החל מ-2008 מאמן את הנבחרת האזרית, המאמן הגרמני, ברטי פוגטס. 1930 עד 1994 - לא נרשמה. הייתה חלק מברית המועצות 1998 עד 2022 - לא העפילה 1960 עד 1992 - לא נרשמה. הייתה חלק מברית המועצות 1996 עד 2024 - לא העפילה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה נכון ל-05 בספטמבר 2024. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בנבחרת. מדיה וקבצים בנושא נבחרת אזרבייג'ן בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת אזרבייג'ן בכדורגל דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מיוני 1994 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
ג'ובה (נהר)

נהר הג'ובה הוא הנהר הראשי בסומליה. מקורותיו של הנהר נמצאים באזור הגבול בין סומליה ואתיופיה, במפגש נהרות הדאווה והגנאלה דוריה. הנהר זורם כ-875 ק"מ מדולוב שבגבול אתיופיה אל האוקיינוס ההודי צפונית לקיסמאאיו, אחד משלושת הנמלים העיקריים של סומליה. הג'ובה הוא הנהר היחיד באזור עם זרימה אמינה בכל ימות השנה, אף שהיא נמוכה מדצמבר עד אמצע אפריל ומחודש יוני עד חודש אוקטובר. מדיה וקבצים בנושא ג'ובה בוויקישיתוף נהר הג'ובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרגיסטר המודאלי

רגיסטר מודאלי (בלועזית: Modal voice) או קול מודאלי הוא חלק מן הקול האנושי אשר נעשה בו שימוש לרוב בדיבור, נאום ושירה, אף אם כי ישנם זמרים ששרים גם (או רק) עם רגיסטרים אחרים, בהתאם לסוגה המוזיקלית. המושג "מודאלי" מתייחס למצב התהודה של מיתרי הקול, כלומר, את השילוב האופטימלי של זרימת האוויר ומתח בית הקול עם רעידות מקסימלית. הקול המודאלי הוא הקול האידיאלי מבין ארבעת הרגיסטרים לזיהוי הקול האנושי, מאחר שהתהודה שלו מושפעת בין היתר מחלל הלוע, חלל האף וחלל הפה שבגוף האדם. הוא מתחיל ונגמר במקומות שונים בתוך הקול האנושי, בהתאם למנעד וסוג הקול. ברגיסטר המודאלי, תנועת הגל כוללת את המיתר כולו, וסדק הקול (גלוטיס) נפתח בחלקו התחתון בתחילה ואחר כך בחלקו העליון. בעת הפקה של צליל, שרירי מיתרי הקול מתכווצים וגורמים לסגירה בו זמנית של כל אחד ממיתרי הקול אל קו האמצע של המרווח ביניהם. כאשר מיתרי הקול סגורים, זרם אוויר עולה מהריאות, יוצר לחץ אוויר רגעי מתחת למיתרי הקול, פורץ דרכם וגורם להם לרטיטות מהירות. זרם האוויר העובר דרך מיתרי הקול הרוטטים הופך לגלי קול. גלי הקול ממשיכים בדרכם במעלה קנה הנשימה אל חלל הלוע, חלל האף וחלל הפה, שם הם מעוצבים באמצעות איברי ההיגוי לקול המודאלי. תרשים של מיתר קול תנועה מחזורית של סדק הקול בקול המודאלי