laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אהרן טריינין

משה-אהרן נחומאָוויטש טריינין (ברוסית: Мовша-Арон Нау́мович Трайнин;‏ 26 ביוני 1883 – 7 בפברואר 1957) היה משפטן וקרימינולוג סובייטי-יהודי. טריינין נולד בשנת 1883. הוא למד בגימנסיה של קלוגה, וסיים את לימודיו ב-1903, באותה שנה שבה סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה, ומשם סיים את לימודיו בכלל ב-1908. באוניברסיטה היה חבר בתנועת הסטודנטים הפעילים במהלך מהפכת 1905. לאחר סיום לימודיו עבד טריינין למחלקה למשפט פלילי באוניברסיטה, בדרך לקבלת תואר פרופסור, אך בהמשך יתפטר ב-1912, לאחר שהרבה מאוד אקדמאים התפטרו למען הבעת סולידריות עם מטרותיו של שר החינוך לב קאסו (אנ'). בשנים 1916 עד 1917 היה עורך העיתון היהודי "Новый путь: еженедв̌льник, посвященный вопросам еврейской жизни". הוא היה חבר מייסד של הסניף במוסקבה של הצלב האדום הפוליטי (אנ'), שהוקם ב-1918. טריינין התפרסם בביקורות שהטיח כלפי חבר הלאומים בתקופת בין שתי מלחמות העולם על כך שלא עשה מספיק כדי להעמיד לדין את אלה שניהלו מלחמה נגד השלום. החוקרים פרנסין הירש מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, קירסטן סלרס מהאוניברסיטה הלאומית של סינגפור, ומישל ג'ין פן מאוניברסיטת קולורדו בולדר מייחסים לו את ביסוס התפיסה המשפטית הבין-לאומית של "פשעים נגד השלום". יחד עם יונה ניקיטצ'נקו, ששימש גם כשופט, היה טריינין חתום עבור ברית המועצות על אמנת הוועד הפועל של בעלות הברית של פשעי המלחמה במלחמת העולם השנייה אשר מכוחה פעל בית הדין הצבאי הבין-לאומי בנירנברג, שניהל את משפטי נירנברג. טריינין מילא תפקיד מרכזי בביסוס המסגרת המשפטית למשפטי נירנברג. הוא הציע להשתמש במושג משפטי חדש: "פשע תוקפנות", כדי להאשים את ההנהגה הצבאית והפוליטית של גרמניה הנאצית באחריות למדינות הרבות שאותן פלשו וכבשו. לעיתים קרובות מתעלמים מתרומותיו ואף נשכחות על ידי חוקרים מערביים, בעיקר כתוצאה מתוצאות המלחמה הקרה מהצד הסובייטי. מחקר חדש יותר החל להכיר בהשפעת המחשבה המשפטית הסובייטית על המשפט הבין-לאומי, בטענה שיש להתייחס ברצינות לתרומותיו של טריינין, לצד הכרה מתמשכת בפשעי המשטר הסובייטי. בשנת 1949 עם תחילת המאבק נגד קוסמופוליטיות טריינין ומיכאיל סטרוגוביץ' הוכרזו כמובילי הקו השגוי בלימוד משפטים. הוא סבל מרדיפות נעלץ לעזוב את התפקידיו ונאסר אליו לעסוק בתחום מומחיותו. בשנת 1953 הרדיפות הוספקו. טריינין נפטר בשנת 1957. Michelle Jean Penn, The Extermination of Peaceful Soviet Citizens: Aron Trainin and International Law, University of Colorado, 2017, ISBN 978-0355231762 מדיה וקבצים בנושא אהרן טריינין בוויקישיתוף Penn, p. 42. Penn, p. 46.
וירטוס

אסוצ'אציונה קאלצ'ו וירטוס (באיטלקית: Associazione Calcio Virtus; בקיצור: AC Virtus) לשעבר סוצ'יאטה ספורטיבה וירטוס (באיטלקית: Società Sportiva Virtus; בקיצור S.S. Virtus) הוא מועדון כדורגל מהעיירה אקואוויווה שבסן מרינו המשחק בליגת העל של סן מרינו ולו זכייה אחת באליפות. המועדון נוסד בשנת 1964 וצבעיו הם ירוק ושחור. המועדון מארח את משחקיו באצטדיון אקואוויווה המכיל 2,000 מקומות. המועדון נוסד בשנת 1964 ושיחק בליגות הנמוכות של איטליה עד הקמתה של ליגת העל של סן מרינו ב-1985, כאשר בעונתה הראשונה של הליגה עונת 1985/1986 סיימה וירטוס במקום האחד לפני אחרון וירדה לליגת המשנה. בעונת 1987/1988 סיימה וירטוס במקום הראשון בליגת המשנה וחזרה לליגה הבכירה, ובעונת 1988/1989 זכה המועדון בתואר הראשון שלו, הגביע הפדרלי. בסיום עונת 1990/1991 לאחר שלוש עונות בליגה הבכירה ירד המועדון שוב לליגה השנייה. בעונה הבאה סיים המועדון במקום השני בליגת המשנה ושב לליגה הבכירה אך לעונה אחת בלבד כאשר שוב ירד לליגת המשנה בסיום עונת 1992/1993, כשבעונה הבאה בליגת המשנה סיים המועדון במקום השני וחזר לליגה הבכירה, והחל מעונת 1994/1995 משחק המועדון בליגה הבכירה. ב-2017 מספר שחקנים מהמעודון היו מעורבים בפרשיית הימורים שכונתה קאלצ'וסקומסה (באיטלקית:calcioscommesse) שאילצה את המועדון לבנות את הקבוצה כמעט מחדש. בעונת 2022/2023 זכה המועדון בגביע של סן מרינו בפעם הראשונה לאחר שניצח בגמר שנערך ב-27 במאי 2023 את טרה פנה 1−3. ב-1 בספטמבר 2023 זכה המועדון גם בסופר קאפ של סן מרינו לשנת 2023 לאחר ניצחון 0−2 על האלופה טרה פנה. בסיום עונת 2023/2024 זכה המועדון באליפות היסטורית. ליגת העל של סן מרינו: זכייה (1): 2023/2024 הגביע של סן מרינו זכייה (1): 2022/2023 הגביע הפדרלי זכייה (1): 1988/1989 הסופר קאפ של סן מרינו זכייה (1): 2023 בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של וירטוס מוצג ראשון. אתר האינטרנט הרשמי של וירטוס FSGC page (אורכב 24.12.2012 ב Archive.today) eufo.de– Team Squad וירטוס, ברשת החברתית פייסבוק Calcioscommesse San Marino Rtv, I 4 calciatori deferiti rischiano 2 anni di squalifica, San Marino Rtv, ‏2017-07-04 (באיטלקית)
אליפות אירופה בשחייה פאראלימפית (2024)

אליפות אירופה בשחייה פאראלימפית 2024 התקיימה בפונשל, פורטוגל בין 21 ל-27 באפריל 2024. זו הייתה המהדורה השביעית של האליפות והשלישית שהתארחה בפורטוגל. איטליה סיימה בראש טבלת המדליות, ואחריה אוקראינה והולנד. ישראל זכתה ב-14 מדליות באליפות: 6 זהב, 5 כסף ו-3 ארד. האליפות הייתה פתוחה גם למדינות שאינן אירופיות כדי להציע לספורטאים ולנבחרות הכנה לקראת תחרויות השחייה במשחקים הפאראלימפיים פריז 2024. איטליה סיימה עם הכי הרבה מדליות זהב, 26, והובילה גם במספר המדליות בנשים. אוקראינה סיימה עם מרבית המדליות, 68, בפעם החמישית ברציפות, וסיימה ראשונה גם במדליות במקצי הגברים. פורטוגל המארחת סיימה במקום ה-20 עם 3 מדליות, כולן מכסף. ישראל סיימה במקום השמיני עם 14 מדליות באליפות: 6 זהב, 5 כסף ו-3 ארד. משלחת ישראל לתחרות זכתה באליפות להישג שיא של 14 מדליות (6 זהב, 5 כסף ו-3 ארד). הזוכים היו עמי דדאון (מדליית זהב ב-50 מטר חזה, 50 מ' חופשי, 100 מ' חופשי ו-200 מ' חופשי, מדליית כסף ב-150 מ' מעורב), מארק מליאר (זהב ב-100 מ' חופשי, כסף ב-100 מ' גב, מדליית ארד ב-400 מ' חופשי ו-200 מ' מעורב אישי), איאד שלבי (זהב ב-50 מ' גב, כסף ב-100 מ' גב וארד ב-200 מ' חופשי), ורוניקה גירנקו (כסף ב-50 מ' חזה) ואריאל מליאר (כסף ב-50 מ' חופשי). אתר האינטרנט הרשמי של אליפות אירופה בשחייה פאראלימפית אתר התחרות, באתר הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי Madeira 2024: Italy retain European crown, הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי אלופים: 14 מדליות לנבחרת ישראל בשחייה, באתר ONE‏, 27 באפריל 2024 שיא ישראלי
The Elder Scrolls IV: Oblivion

The Elder Scrolls IV: Oblivion (בעברית: מגילות הקדמונים חלק ד': אבדון) הוא משחק וידאו מסוג פעולה-תפקידים בעל עולם פתוח שפותח על ידי חברת Bethesda Game Studios והופץ בשיתוף פעולה של החברות Bethesda Softworks ו-2K Games בשנת 2006. המשחק מהווה את הפרק הרביעי בסדרת המשחקים The Elder Scrolls, לאחר The Elder Scrolls III: Morrowind משנת 2002 ולפני The Elder Scrolls V: Skyrim משנת 2011, למרות שלא קיים בין השלושה קשר עלילתי מדויק. המשחק הופץ לפלטפורמת המחשב האישי ולקונסולת המשחקים Xbox 360 ב-20 במרץ 2006, ובהמשך גם לקונסולת ה-PlayStation 3 ב-20 במרץ 2007. עלילת המשחק מתרחשת בארץ התיכונה "סירודיל" הנמצאת ביבשת הבדיונית "טמריאל", בה שוכנות מספר ממלכות של בני אדם בנוסף לאלו של גזעים נוספים כגון אלפים, אנשי-חתול, אנשי-לטאה, ואחרים. העלילה הראשית מתמקדת במאמציו של השחקן לסכל כת פנאטית הידועה בשם "מסדר השחר האגדי" המתכננת לפתוח שער לעולם דמוי-גיהנום המכונה "אבדון" בו מושלת ישות אכזרית בשם דגון, ובכך להביא בכך את קץ העולם. עם הפצתו זכה המשחק להצלחה מסחררת ולשבחים רבים, בין היתר בשל הגרפיקה החדשנית שהציג, עולם המשחק הנרחב, ותחכומן של הדמויות הלא מונפשות שבו, דבר שהפך אותו לאחד המשחקים החדשניים ביותר שנוצרו עד לאותה העת. אתר האינטרנט הרשמי של The Elder Scrolls IV: Oblivion מדיה וקבצים בנושא The Elder Scrolls IV: Oblivion בוויקישיתוף The Elder Scrolls IV: Oblivion, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) The Elder Scrolls IV: Oblivion, באתר PCGamingWiki (באנגלית) Kasavin, Greg (March 25, 2006). "The Elder Scrolls IV: Oblivion Review (Xbox 360)". GameSpot. CBS Interactive. Archived from the original on July 2, 2020. Retrieved March 4, 2015. Thorsen, Tor (February 3, 2005). "Take-Two to copublish Elder Scrolls IV, Cthulhu". GameSpot. CBS Interactive. Archived from the original on November 21, 2018. Onyett, Charles (March 24, 2006). "The Elder Scrolls IV: Oblivion". IGN. IGN Entertainment. Archived from the original on January 26, 2021. Retrieved January 15, 2013. "The Elder Scrolls IV: Oblivion (Xbox 360)". Metacritic. CBS Interactive. Archived from the original on January 29, 2015. Retrieved February 11, 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איזבלה קורטזה

איזבלה קורטזה הייתה אלכימאית וסופרת איטלקייה שפעלה במחצית השנייה של המאה ה-16. מקור המידע על חייה ועבודתה הוא ספרה "סודותיה של הגברת איזבלה קורטזה". פיתחה מגוון של מוצרים קוסמטיים ותרמה באופנים שונים למדע במאה ה-16. לדבריה היא למדה אלכימיה במשך שלושים שנה, וקראה את ספריהם של אלכימאים ידועי שם כגון ג'אבר בן חיאן, רמון ליול וארנאלדו מווילאנובה, אך לא התרשמה מעבודותיהם וטענה שלמדה יותר מתוך נסיעותיה סביב העולם מאשר מקריאת ספרים ישנים בנושא אלכימיה. ספרה, "סודותיה של הגברת איזבלה קורטזה (באיטלקית: I secreti della signora Isabella Cortese ) יצא לאור בדפוס בוונציה בשנת 1561. הספר היה שייך לסוגת "ספרי הסודות" שנחלה הצלחה רבה בתקופה זאת מפני ספרים אלה "גילו סודות" לגבי האופן בו אפשר להשתמש בחומרי טבע לא ידועים לצרכים רפואיים. הספר חולק לארבעה חלקים שהתמקדו בנושאים שונים מותאמים גם לצורכי הגברים וגם לצורכי הנשים. החלק הראשון הציג את נושא המרשמים הרפואיים ודן באופן בו אפשר לטפל במחלות הנפוצות באירופה באותו זמן. החלק השני התמקד באופן בו אפשר לייצר שיקויים או להפוך נחושת לזהב. בחלק זה איזבלה קורטזה ריכזה כללים לעבודה עם כלים, רכישת ניסיון בניסויים באלכימיה, טיפול ושימוש באש, שימוש במלקחיים, שמירה על סודיות והמליצה לשבח את אלוהים אחרי ניסוי מוצלח על ידי מתן עזרה לנזקקים. החלק השלישי התמקד בהרכבת מראות, צביעת שיער והסרת כתמים. החלק הרביעי הוקדש לנשים והציג את האופן בו אפשר להעצים את היופי הנשי על ידי שימוש בקרמים, צבע שיער ושמנים. בין השנים 1561 – 1677 הופיעו אחת עשר מהדורות של הספר באיטלקית ושתי מהדורות בגרמנית. Moran, Bruce (30 ביוני 2009). Distilling Knowledge: Alchemy, Chemistry, and the Scientific Revolution. Harvard University Press. pp. 60–62. ISBN 978-0-674-01495-4. {{cite book}}: (עזרה) Ray, Meredith. "Isabella CORTESE". scientificwomen.net (באנגלית). נבדק ב-2018-04-09. Wang, Lei (15 בנובמבר 2013). "Books of Secrets: Alchemy, Medicine, and Magic". yale.edu. Cushing/Whitney Medical Library Rotunda. נבדק ב-22 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Ray, Meredith K. (2015). "The Secrets of Isabella Cortese: Practical Alchemy and Women Readers". Daughters of Alchemy: Women and Scientific Culture in Early Modern Italy. Harvard University Press. pp. 46–72. ISBN 978-0-674-42589-7. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איזבלה קורטזה".
יעקב פונקין

יעקב גריגורייביץ' פונקין (ברוסית: Я́ков Григо́рьевич Пункин ‏; 8 בדצמבר 1921 – 12 בדצמבר 1994) היה מתאבק יהודי-סובייטי, אלוף אולימפי (הלסינקי 1952) ו-5 פעמים אלוף ברית המועצות בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל נוצה (עד 62 ק"ג). יעקב פונקין נולד בעיר זפוריז'יה במשפחה יהודית. אביו היה סוור ומתאבק חובב. יעקב התחיל להתאמן בחוג להיאבקות בגיל 13. בגיל 17 זכה באליפות מחוז דניפרופטרובסק ובגיל 20 זכה באליפות אוקראינה הסובייטית. באפריל 1941 גויס לשירות חובה בצבא האדום. נשלח לטירונות שריון בעיר וולקוביסק. נפל בשבי עם כל חיילי יחידתו בימים הראשונים של הפלישה הנאצית לברית המועצות. בשבי הצליח להסתיר את זהותו היהודית והציג את עצמו כאוסטי מוסלמי. במשך כל המלחמה היה אסיר במחנות שבויים בסקסוניה התחתונה. בתחילת מאי 1945 שוחרר מן המחנה על ידי חיילים בריטים. לאחר השחרור הועבר לידי נציגי הצבא האדום. הוא גויס מחדש לצבא והוצב לשרת בכוח הכיבוש הסובייטי במזרח גרמניה. במהלך שירותו הצבאי חזר להתאמן ולהתחרות. בשנת 1947 זכה באליפות הצבא האדום בהיאבקות בסגנון יווני-רומי. בשנת 1948 השתחרר מהשירות הצבאי וחזר לעיר הולדתו זפוריז'יה. עבד במפעל כמסגר ובמקביל המשיך להתאמן בהיאבקות. באותה שנה השתתף באליפות ברית המועצות והגיע למקום שישי. בשנה הבאה זכה באליפות ברית המועצות. בהמשך לזכייתו קיבל מסרה קבועה של מאמן היאבקות. יעקב פונקין זכה בשני אליפויות ברית המועצות הבאים - ב־1950 וב-1951. בשנת 1952 זכה במקום שלישי. בעקבות הישגיו נכלל בסגל המתאבקים שנשלחו לייצג את ברית המועצות באולימפיידת הלסינקי. במשחקים האולימפיים ניצח יעקב בכל 6 הקרבות שלו וזכה במקום הראשון. יעקב המשיך להשתתף בתחרויות עד לשנת 1960. זכה עוד פעמיים באליפות ברית המועצות (ב-1954 וב-1955) ובמקום השלישי בשנת 1956. הוא עבד כמאמן וכשופט בתחרויות היאבקות בזפוריז'יה עד תחילת שנות ה-90. נפטר ממחלה ממושכת ב־12 בדצמבר 1994. פסל בדמותו הוצב בפארק התהילה בזפוריז'יה החל משנת 2009 נערכים כל שנה בזפוריז'יה תחרויות היאבקות לזכרו. בשנת 2018 שמו נכלל בהיכל התהילה של הספורטאים היהודים יעקב פונקין, באתר olympedia.org יעקב פונקין, באתר United World Wrestling ביוגרפיה של יעקב פונקין (ברוסית) יעקב פונקין באתר היכל התהילה של הספורטאים היהודים (באנגלית)
פרישה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פרישָׁה פרישה לגמלאות – סיום העבודה בעיקר עקב גיל (בין אם הגעה לגיל פרישה, או גיל אחר) או מסיבות אחרות (כגון בריאות) גיל פרישה – הגיל שבו זכאי אדם לפרוש מעבודתו מחמת גילו ולקבל פנסיה וזכויות נוספות פרישה (פוליטיקה) (אנ') – הינתקות של ישות פוליטית מישות גדולה יותר התפטרות – סיומם של יחסי עובד-מעביד ביוזמת העובד פרישה מסיעה – פרישת חבר כנסת מסיעתו פרישה סמוך לווסת – החיוב ההלכתי על בני זוג להימנע מקיום יחסי אישות, במועד שצפוי וסת האישה להופיע פרישָׂה פריסה (גאומטריה) – צורה גאומטרית דו-ממדית שעל ידי קיפולה, או עיקומה, ניתן ליצור משטח תלת-ממדי מסוים פורש
אביגיל היילברון

אביגיל היילברון (נולדה ב-1988) היא מייסדת ארגון "לא תשתוק", ארגון הפועל למאבק באלימות מינית בקרב הקהילה החרדית, לשבירת מעגל ההשתקה ולתמיכה ציבורית וקהילתית בשורדים ומהווה עבורם מרכז סיוע. מקימה ומנהלת את ארגון "הנני - למען הקהילה" שמטרתו לחזק את התמיכה הקהילתית בנפגעי תקיפה מינית בחברה החרדית. נבחרה לאחת הנשים המשפיעות לשנת 2022 על ידי גלובס, מנהלת את קבוצת הפייסבוק החרדית The Torah Hub ומייסדת את טקס יום הזיכרון החרדי. באוקטובר 2015, פרסמה היילברון (קרלינסקי) פוסט בפייסבוק שעסק בתחושת הביטחון של נשים. בעקבות הפוסט קיבלה פניות רבות קיבלה מנשים מהחברה החרדית שנפגעו בתקיפות מיניות בהשפעתם פתחה עמוד פייסבוק בשם “לא תשתוק”. עמוד הפייסבוק הפך כתובת עבור נפגעי ונפגעות פגיעה מינית בחברה החרדית והוביל לשיח על הנושא. עד 2018 היה סירוב להתייחס לנושא כאשר פנתה לתקשורת החרדית האינטרנטית והכתובה לכן התמקדה היילברון ברשתות החברתיות ובתקשורת הכללית. בהדרגה העיתונות החרדית האינטרנטית החלה להתייחס לנושא. בשנת 2022 הקימו היילברון, קרויזר ופעילים חרדים נוספים את עמותת “הנני – למען הקהילה” שמטרה העצמת תנועת “לא תשתוק” וחיזוק התמיכה הקהילתית בנפגעי ונפגעות תקיפה מינית מהמגזר החרדי. פעילות התנועה כללה קמפיינים, ארגון כנסים, לובי פוליטי, הפגנות, גיוס המונים ועבודה עם גורמי סמכות חרדיים. היילברון מחברת בין נפגעים בחברה החרדית לגורמים שיכולים לסייע להם. מעורבת במספר פרויקטים של החרדיות המתחדשת, כגון חינוך ממלכתי-חרדי ופועלת להקמת מאגר עדויות לצורך הצלבה וחיבור של נפגעים מאותו פוגע דבר שיסייע ויקל על הנפגעים. ב-2023 יצא הסרט התיעודי ב-HOT 8 "השמיעי קולך" שהתחקה אחר פועלה. היילברון היא חרדית מבית ליטאי, גרה בירושלים, גרושה ואם לשניים, בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה ולומדת כיום לתואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. זכתה בפרס דיקן הסטודנטים למעורבות חברתית 2019 באוניברסיטה הפתוחה. מגן, הדס (2022-04-02). "50 הנשים המשפיעות של גלובס 2022". Globes. נבדק ב-2024-04-29. אליעזר היון, טקס הזיכרון החרדי הראשון: רוצים להיות חלק, באתר Ynet, ‏1.5.2017 טוקר, נתי, "לא תשתוק": החרדיות שהחליטו להילחם בתופעת ההטרדות המיניות במגזר, באתר דה מרקר, ‏1.5.2017 פרק 3 - מוגנות ופגיעות מיניות - עם אביגיל היילברון, סרטון בערוץ "0202", באתר יוטיוב (אורך: 55:35) ארגון 'הנני' למען נפגעות תקיפה מינית במגזר החרדי!, באתר 0202 כרמל שטרן, ‏"השמיעי קולך" הוא סרט מטריד, חשוב ובעיקר מדכא, באתר ‏מאקו‏, 6 בדצמבר 2023 אביגיל היילברון זוכת פרס דיקן הסטודנטים למעורבות חברתית 2019, סרטון בערוץ "The Open University of Israel", באתר יוטיוב (אורך: 02:04)
פינרפין

פינרפין (באנגלית: Finarfin) הוא דמות בלגנדריום של טולקין. הוא היה נסיך עלפים, בנם של פינווה וינדיס, אחיו של פינגולפין ואחיו למחצה של פאנור. פינרפין נולד באמן למלך העליון על הנולדור, פינווה, ואשתו ינדיס שהייתה אחותו של ינגווה, מלך הוונייר. לא ידוע הרבה על ילדותו, אך מסופר שהיה רגוע יותר משני אחיו הבכורים, פאנור ופינגולפין, שהיו חמי מזג וסוערי רוח. כשהכריז פאנור על עזיבת הנולדור את אמן, פינרפין הצטרף לאחיו הבכורים במסע, אך לאחר שמנדוס הטיל את קללתו על הנולדור, פינרפין ועדתו חזרו לאמן. יותר מכך לא מסופר על פינרפין, אך מסופר שבקרב הגדול של סוף העידן הראשון, כשנקראו הוולאר והעלפים שבאמן לעזור לגזעי הארץ התיכונה, שב פינרפין איתם ולחם במלחמה כנגד מורגות'. משפחתו של פינרפין היא ענפה. אביו היה פינווה, עלף קדום והמלך העליון על כל הנולדור. אימו הייתה ינדיס, אחות ינגווה, המלך העליון על הוונייר. אחיו הבכורים היו פאנור ופינגולפין, שנהרגו שניהם במהלך המאורעות של העידן הראשון. ממנו יצא בית המלוכה השלישי בחשיבותו בעולם של טולקין, בית פינרפין. פינרפין נישא לאלווה, בתו של מלך הטלרי. ילדיהם היו פינרוד "ידיד האדם", נסיך נולדור ומלך נרגותרונד, גלדריאל גבירת לוריין, איגנור ואנגרוד. בת גלדריאל היא קלבריאן, שהיא אימה של ארוון. כך הופך פינרפין לסבא רבא רבא של אלדריון, בנו של ארגורן השני והמלך העליון על הדונדיין בעידן השלישי.
מחנה הריכוז אסטרווגן

מחנה הריכוז אסטרווגן היה מחנה ריכוז נאצי שהוקם בסמוך לאסטרווגן והיה אחד מתוך סדרה של מחנות ריכוז שהוקמו לראשונה במחוז אמלנד (אנ') שבגרמניה. מחנה אסטרווגן הוקם בקיץ 1933 כמחנה ריכוז של אסירי "מעצר מגן" (אנ') והיה לזמן מה מחנה הריכוז השני בגודלו אחרי מחנה הריכוז דכאו. המחנה נסגר בקיץ 1936. לאחר מכן, עד שנת 1945 שימש כמחנה שבויים. כמו כן הוחזקו בו אסירים פוליטיים, ומה שנקרא אסירי לילה וערפל. לאחר סיום המלחמה, שימש אסטרווגן כמחנה מעצר בריטי, כבית סוהר, ועד שנת 2000 כמחסן של הצבא הגרמני. האסיר המפורסם ביותר היה הסופר קרל פון אוסייצקי, שהיה העורך של השבועון די ולטבינה וזכה בפרס נובל לשלום בשנת 1935. הקומיקאי ורנר פינק נעצר באסטרווגן למשך שישה שבועות. האופטשארפיהרר ס"ס גוסטב זורגה, אשר כונה "גוסטב הברזל" בשל אכזריותו הנודעת, היה שומר במחנה הריכוז באסטרווגן לפני שהוצב בזקסנהאוזן. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא הורשע בפשעי מלחמה. אתר האינטרנט הרשמי של מחנה הריכוז אסטרווגן (בגרמנית, באנגלית, בהולנדית ובצרפתית) מדיה וקבצים בנושא מחנה הריכוז אסטרווגן בוויקישיתוף 15 מחנות אמסלנד. ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעצב אמנותי

מעצב אמנותי (באנגלית: production designer, art designer) אחראי למראהו הכולל של תוצר קולנועי. המונח שימש לראשונה בקרדיטים של הסרט "חלף עם הרוח". פרס אוסקר לעיצוב אמנותי מוענק משנת 1929. המעצב האמנותי עובד בשיתוף פעולה הדוק עם הבמאי, המפיק והצלם הראשי. לפעמים יוצר המעצב האמנותי קשר עם גורמים אחרים בצוות ההסרטה, כמו מעצב התלבושות, הספר, המאפר, הפעלולן ומנהל אתרי הצילום, על מנת לשוות לתוצר מראה חזותי אחיד, ובכך לתרום להבנת הסרט בידי הצופה. מחלקת העיצוב כולה כפופה למעצב האמנותי, ובעלי התפקידים בה הם: מנהל אמנותי (artistic director), האחראי על הצד ההפקתי של העיצוב, בניית והקמת מבנים מן הפן ההנדסי, ומוציא לפועל את חזונו האסתטי של המעצב האמנותי. תפאורן (set designer, set dresser, set decorator), אחראי על מראה החללים המצטלמים ועל הציוד המאסיבי יותר הנמצא בהם כגון רהיטים, קירות, טפטים וכיוצא בזה. אביזרן (propsman, promaker, props-master), אחראי על האביזרים, אובייקטים בקנה מידה קטן יותר מאלה שבאחריות התפאורן. בשל האופי האמנותי וההפקתי כאחד של מחלקה זו, לעיתים נכלל בה גם צוות נוסף של עוזרים, שמספרם גדול ככל שהפקה יותר עתירת תקציב. מדיה וקבצים בנושא מעצב אמנותי בוויקישיתוף מונחי טלוויזיה וקולנוע, האקדמיה ללשון העברית
מי אתה חושב שאתה? (תוכנית טלוויזיה ישראלית)

מי אתה חושב שאתה? היא תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ הראשון בשנת 2010, המבוססת על תוכנית בריטית בעלת אותו שם. הערוץ רכש את הזכויות להפקת גרסה ישראלית של התוכנית ב-2009. התוכנית שודרה בתחילת 2010 והשתתפו בה טל פרידמן, גבי גזית, אוהד קנולר, שפרה הורן, מיכל ינאי ויורם יובל. התוכנית הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית סדרה תעודית. לאחר עונה אחת לא הופקו עונות נוספות בישראל. גילי איזיקוביץ, זה הסוד שלי, באתר הארץ, 4 בפברואר 2010 מי אתה חושב שאתה? - עם יורם יובל, סרטון בערוץ "ליבוביץ", באתר יוטיוב (אורך: 44:36) רותה קופפר, ערוץ 1 והסינמטקים ישתפו פעולה בהקרנת סרטי תעודה חדשים וישנים, באתר הארץ, 7 ביולי 2009 חן חדד, חדשות טלוויזיה: חגיגות וולנטיינ'ז דיי על המסך הקטן, באתר הארץ, 9 בפברואר 2010 מתן אברמוביץ', עכבר העיר, פורסמו המועמדויות לטקס פרסי הטלוויזיה 2010: "הוט" מובילה את הרשימה, באתר הארץ, 24 ביוני 2010
פינגולפין

פינגולפין הוא דמות בלגנדריום של טולקין. פינגולפין היה עלף קדום ומלך עלפים בעידן הראשון, שנולד באמן והיגר עם הנולדור לארץ התיכונה. הוא נהרג בקרב מול מורגות'. פינגולפין היה בנו של פינווה וינדיס, אחיו של פינרפין ואחיו למחצה של פאנור. בצעירותו, התחרה עם פאנור על תשומת לב אביו, תחרות שהובילה לעימות ישיר ביניהם בכיכר העיר העלפית טיריון שבאמן. למרות המתיחות ביניהם ולמען אביו, פינגולפין השלים עם פאנור לאחר כמה זמן, קיבל את עובדת בכורותו של פאנור והבטיח שילך אחריו. ובאמת, הוא קיים את הבטחתו- כאשר פאנור הוביל את מרד הנולדור ומעבר הנולדור לארץ התיכונה, פינגולפין הוביל את עדתו אחריו. בארץ התיכונה, מלך פינגולפין על כל הנולדור. הוא היה אחד מהמלכים החזקים בעידן הראשון, לצד תינגול מלך דוריאת. פינגולפין היה אחד מהדמויות החזקות ורבות העוצמה ביותר ביקום של טולקין. לפני מותו, מרוב תסכול וייאוש לאחר הפסד העלפים ובני הגזעים החופשיים למורגות', הוא יצא לחפש את מורגות' בעצמו. אך מורגות' טמן לו מלכודת ולכד אותו. אך פינגולפין הזמין אותו לדו-קרב, שלו מורגות' נאלץ להיענות. פינגולפין הכה את מורגות' קשות ואף פצע אותו בחרבו שבע פעמים, פצעים שמורגות' זכר שנים לאחר מכן, ומוזכר שהם עדיין מכאיבים לו פעמים רבות. למרות הצלחתו היחסית של פינגולפין ועוצמתו הרבה לא הספיקה מול מורגות', שהיה איינו. הוא נהרג בקרב מול מורגות', ועיט- מנוה תורונדור נשא את גופתו לבנו טורגון, שקבר אותו תחת לתל אבנים. בניו של פינגולפין היו פינגון, מלך דור-לומין ולאחר מכן המלך העליון על הנולדור, וטורגון, מלך ממלכת גונדולין הנסתרת והמלך העליון על הנולדור לאחר מות פינגון. בתו הייתה ארד'ל, אשתו של אאול העלף האפל, ואימו של מיגלין מגונדולין. מפינגון בנו יצא זרע המלוכה של העלפים, ובנו אריניון "גיל-גלד" היה המלך העליון האחרון על כל העלפים. מטורגון יצא זרע אארנדיל ומלכי בני האדם, שממנו לבסוף יצא ארגורן השני, המלך אלסר. כך קשורים כל מלכי הנומנורים, ולאחר מכן כל מלכי ארנור וכל מלכי גונדור לפינגולפין, שהיה אחד מאביהם הקדמונים. לפי טולקין, פינגולפין הוא בית המלוכה הנכון והצודק של העלפים, ובנו פינגון ונכדו גיל-גלד הם המלכים הנבחרים של העלפים. בית המלוכה המקורי של העלפים היה בית פאנור, אולם לאחר שבועת בני פאנור וכל המעללים שקרו בעידן הראשון בעקבות פאנור עצמו, נלקחה ממנו הבכורה והועברה לפינגולפין. הבית השני בחשיבותו בעולם של טולקין הוא בית פינרפין, אחיו הקטן של פינגולפין.
פלך חרסון

פלך חרסון (עד שנת 1803 מוכר כמחוז ניקולאייב) היה גוברניה של האימפריה הרוסית, שבירתו חרסון. שטח הפלך היה 71,936 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה 2,733,612 תושבים בזמן מפקד האוכלוסין ב-1897. הוא גבל בפלך פודוליה בצפון-מערב, בנפת קייב בצפון, בנפת פולטבה בצפון-מזרח, בנפת יקטרינוסלב במזרח, בנפת טאורידה בדרום מזרח, בדרום-מזרח הים השחור ובנפת בסרביה במערב. שטח זה תואם בערך את שטחם של רוב מחוזות מיקולאייב, קירובורד ואודסה באוקראינה של היום, וחלקים מסוימים ממחוזות חרסון ודניפרופטרובסק. כלכלת הפלך התבססה בעיקר על חקלאות. במהלך קציר התבואה, אלפי פועלים חקלאיים מחלקי האימפריה מצאו עבודה באזור. החלק התעשייתי של המשק, המורכב בעיקר מטחינת קמח, זיקוק, תעשיית מתכת, כריית ברזל, עיבוד סלק-סוכר ותעשיית לבנים, לא היה מפותח. משנת 1809 כלל הפלך חמישה אוייזדים: חרסונסקי, אלכסנדריסקי, אובידיופול, טירספולסקי, ויליסאווטגרדסקי. לעיר אודסה היה מעמד מיוחד. בשנת 1825 נוסף לחלוקה הטריטוריאלית של מחוז חרסון האוייזד אודסקי, ובשנת 1834 נוסף האוייזד אנאנייבסקי. אויזד נוסף – בוברינטס, היה קיים בין השנים 1828 עד 1865. הערים אודסה וניקולאייב ( בשנים 1803–1861) וסביבתן נשלטו בנפרד: אודסה על ידי גרדונאצ'לניק (ברוסית: градоначальник) וניקולייב על ידי ממשל צבאי. בשנת 1920, בעודו תחת השלטון הבולשביקי, חולק שטח הפלך שכלל 70,600 קמ"ר, כדי ליצור את פלך אודסה החדש יותר. בשנת 1921 שמו של פלך חרסון שונה לפלך מיקולאיב, ובשנת 1922 הוא התמזג עם פלך אודסה. בשנת 1925 בוטל פלך אודסה, ושטחו חולק לשש אוקרוהות (אנ'): חרסון, קריבי ריה, מיקולאיב, אודסה, פרשוטרבנבה וזינובייוסקה. ב-1932, חלק גדול משטח זה שולב במחוז אודסה החדש, כיום חלוקה מנהלית של אוקראינה המודרנית, שחולקה כדי ליצור את מחוז מיקולאיב. עד 1858, שליש מהאוכלוסייה בפלך היה כפוף לחוק צבאי. ב-1812 מנתה האוכלוסייה בגוברניה כ-245,000; בשנת 1851 מנתה 893,000; בשנת 1863 מנתה 1,330,000; בשנת 1885 מנתה 2,027,000; בשנת 1897 מנתה 2,733,600; ובשנת 1914 מנתה 3,744,600. בשנות ה-50 אוכלוסיית הפלך כללה אוקראינים ( 68-75% ), רומנים ( 8-11% ), רוסים ( 3-7% ), יהודים ( 6% ), גרמנים ( 4% ), בולגרים ( 2%). % ), פולנים, יוונים וצוענים. ב-1914 היוו האוקראינים רק 53% מהאוכלוסייה, בעוד הרוסים היוו 22% והיהודים 12%. לפי מפקד האימפריה הרוסית ב-28 בינואר 1897, פלך חרסון מנה 2,733,612 תושבים, שמתוכם 1,400,981 גברים ו-1,332,631 נשים. מבחינת השפות האוכלוסיה בפלך התחלקה באופן הבא: חלוקת אוכלוסייתה הפלך לפי דת ב-1897: מדיה וקבצים בנושא פלך חרסון בוויקישיתוף גוברניית חרסון פלך חרסון מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897. מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897. ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה הרוסית ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.