laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהם שלוש (כפר סבא)

הרב אברהם שלוש (1929 – כ"ט בכסלו תשפ"ב, 3 בדצמבר 2021) היה רבה של כפר סבא. נולד בעיר העתיקה בירושלים לרב יוסף שלוש שהיה רב עדת המערבים בירושלים. סבו, רבי דוד שלוש, היה ראש ישיבה מפורסם במרקש, במרוקו. אחיו הרב דוד שלוש היה רבה הראשי של נתניה. למד בישיבת פורת יוסף שבעיר העתיקה עד נפילת הרובע, ואז עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב. במהלך 1958 התמודד הרב שלוש על משרת רב העיר כפר סבא, והיה למועמד מוביל בין 8 מתמודדים. אולם לקראת הבחירות סירבו נציגי המועצה הדתית להמשיך בהליך הבחירה ונציגי העדה הספרדית בכפר סבא הכתירו את הרב שלוש לרב של כפר סבא, בתחילת ספטמבר 1958. בנובמבר 1958 הגיע הנושא לבירור בפני מועצת הרבנות הראשית ובשנת 1959 התמנה הרב שלוש כרבה הראשי של כפר סבא. במשך יותר מעשור הוא כיהן כרב הראשי היחיד בכפר סבא, עד מינויו של הרב יעקב פנחס שיר לרב אשכנזי לצידו בתחילת שנות ה-70. ב-16 באוגוסט 2017 הורה היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט על סיום כהונתו של הרב שלוש, עקב מגוריו בירושלים בניגוד לחוק מגורי רבנים במקום כהונתם, וזאת על רקע ירידה בהיקף פעילותו בגילו המתקדם. הרב שלוש נפטר בנר חמישי של חנוכה, 3 בדצמבר 2021, ונקבר בהר המנוחות. נשא לאשה את אמיליה מרים שלוש, ממנה צאצאיו בנים נכדים נינים ובני נינים. חזקי עזרא, "המטבח של האברכים", באתר ערוץ 7, 27 באפריל 2015 - ראיון מצולם עם הרב אברהם שלוש פרס על מפעל חיים לרב אברהם שלוש (אורכב 30.07.2017 בארכיון Wayback Machine) ריאיון עם הרב שלוש בעיתון גמלאי כפר סבא תעודה על שמו(הקישור אינו פעיל, 3.12.2021) של המפקד לשירות העם. העדה הספרדית בכפ"ס נגד השתלטות המועצה הדתית, דבר, 4 בספטמבר 1958 מדיוני מועצת הרבנות הראשית, הצופה, 14 בנובמבר 1958 היועמ"ש סיים את כהונת רבה של כפר סבא, ערוץ 7, 16 באוגוסט 2017. להדיח את רב העיר כפר סבא - כי גר בירושלים, ישראל היום, 20 במרץ 2017. התנועה לאיכות השלטון בפניה ליועמ"ש(הקישור אינו פעיל, 3.12.2021), 20 ביוני 2017. משה ויסברג, רבה של כפר סבא הגאון רבי אברהם שלוש זצ"ל, בחדרי חרדים, 3 בדצמבר 2021. בת רבי שמעון ושמחה, נולדה במרוקו בג׳ טבת תרצ"ט, ונפטרה בירושלים בג' בשבט תשפ"ב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
BelAZ

BelAZ (ראשי התיבות בבלארוסית של: Беларускі аўтамабільны завод, מפעל הרכבים של בלארוס) היא יצרנית ציוד מכני הנדסי ומשאיות ענק שבסיסה בז'ודזינה בבלארוס. המפעל הוקם בשנת 1948, בתקופת ברית המועצות. אחד הדגמים הידועים ביותר של החברה הוא משאית המכרות 75710 BelAZ שנחשב למשאית הגדולה ביותר בעולם. מדובר במשאית המכרות הגדולה בייצור כיום עם יכולת העמסה של 450 טון בארגז המטען, ומשקל כולל של 810 טון. לשם ההשוואה – המשאית הגדולה עד כה הייתה ה-MT 6300AC מתוצרת טרקס, שמסוגלת לשאת מטען מרבי בן 400 טון. כיחידת כוח משמשים צמד מנועי דיזל עצומים מתוצרת סימנס הגרמנית (מדגם MMT 500), כל אחד בנפח 65 ליטר (65,000 סמ"ק) הבנויים מ-16 צילינדרים והמייצרים כל אחד 2,300 כ"ס. הצמיגים הם מתוצרת מישלן ומערכות הבטיחות, הבלימה וההרתעה בפני שיפועים והעמסות יתר עומדות בסטנדרט המתקדם ביותר כיום. ממדי המשאית הם: האורך הוא 20.6 מ', הרוחב 9.87 מ' והגובה 8.16 מ'. למרות התצורה הקונבנציונלית הנשענת על צמד סרנים, בשל הממדים כאן כל ארבעת הגלגלים מצוידים בצמיגים כפולים (בסה"כ שמונה, במידה 59/80 R63) כאשר מנוע חשמלי מניע כל גלגל בנפרד. חריג בדגם זה הוא גם ההיגוי, המתבצע על ארבעת הגלגלים ולא רק על הקדמיים. כפועל יוצא מוצע כאן רדיוס סיבוב מינימלי ביחס לממדי הכלי, בן כ-20 מ'. תא המפעיל מתיימר להציע את התנאים הטובים ביותר לשהייה ממושכת, וכולל בין השאר בקרת אקלים, מסכי LCD המעבירים תמונה של הנעשה מסביב למשאית, כיסא מפעיל מתקדם ומתכוונן ורמת רעש מרבית של 80 דציבלים באזור ראש המפעיל. משאית ראשונה כבר נמסרה לאתר כריית הפחם הגדול בעולם בקוזבס שבסיביר. מדיה וקבצים בנושא BelAZ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של BelAZ (בבלארוסית, ברוסית, באנגלית ובסינית) BelAZ, ברשת החברתית פייסבוק BelAZ, ביישום טלגרם BelAZ, ברשת החברתית אינסטגרם BelAZ, ברשת החברתית LinkedIn BelAZ, סרטונים בערוץ היוטיוב
פלטאיה

פלטאיה (ביוונית: Πλαταιές) הייתה עיר עתיקה ביוון. העיר שכנה בדרום בויאוטיה על הגבול בין אטיקה לבין תבאי. מעט מאוד ידוע על ההיסטוריה המוקדמת שלה. בשנת 519 לפנה"ס, החלו מנהיגי העיר לחשוש מפני כוחה העולה של העיר תבאי, ועל כן פנו אל מלך ספרטה קלאומנס הראשון, בבקשה לכרות ברית עמו. קלאומנס שלא שש להסתבך עם תבאי, הציע לפלטאים בתחכום פוליטי רב, לנסות לכרות ברית עם אתונה. הפלטאים קיבלו את ההצעה בהתלהבות והזיזו את אבני הגבול שלהם מהגבול האטי לגבול הבויאוטי, העיר היוותה מאז נקודת מחלוקת בין אתונה לתבאי. הפלטאים היו נאמנים מאוד לאתונאים, לפני קרב מרתון כאשר כל בעלות בריתה של אתונה נטשו אותה, שלחה פלטאיה 1,000 לוחמים בפיקודו של ארימנסטוס. הפלטאים לחמו במהלך הקרב באגף השמאלי, האתונאים גמלו להם בכך שהרשו להם להשתתף בחגיגות הניצחון, שכללו משתאות קורבנות לאלים ומשחקים, שהיו לרוב מוגבלים לאתונאים בלבד. בשנת 479 לפנה"ס, נערך בעיר קרב ההכרעה בין המצביא הספרטני פאוסניאס לבין המצביא הפרסי מרדוניוס. הקרב הסתיים בניצחון יווני מכריע, וסילק למעשה באופן סופי את האיום הפרסי על יוון. כאות תודה קידשו נציגי הערים היווניות את פלטאיה, והתחייבו לא לפגוע בה. ההבטחה לא קוימה, ובשנת 431 לפנה"ס, בתחילת המלחמה הפלופונסית, הטילה תבאי מצור על פלטאיה. אתונה ניסתה להגיש סיוע לעיר, אולם ללא הועיל. בקיץ של השנה הבאה, לאחר שאזל המזון, נכנע חיל המצב בעיר. האזרחים נמלטו לאתונה, והתבאים החריבו את העיר. בשנת 387 לפנה"ס, שוקמה העיר מחדש. אולם נכבשה שוב בידי תבאי בשנת 372 לפנה"ס. האזרחים נמלטו שוב לאתונה, ונותרו שם עד אחרי קרב כירונאה. לאחר הקרב, שוקמה העיר שוב, אולם הפסיקה למלא תפקיד חשוב בפוליטיקה היוונית, ונגררה לרוב אחר שכנותיה. מדיה וקבצים בנושא פלטאיה בוויקישיתוף
עזרא אלטשולר

הרב עזרא אַלטשוּלֶר (כ"ה בשבט ה'תרי"ח, 9 בפברואר 1858 - ליל ח' באייר ה'תרצ"ח, 8 במאי 1938) היה רב ליטאי, רבן של כמה קהילות בליטא, ומחבר פורה של ספרות תורנית, ספרו הנודע הוא הספר תקנת עזרא על מסכת מעילה ועל הלכות מעילה במשנה תורה לרמב"ם. נולד במיר לחנה פראדה ולרב יהודה ליב אלטשולר. בילדותו למד בישיבה בעיירה קרליץ, ואחר כך בישיבת מיר אצל רבי חיים ליב טיקטינסקי. עם סיימו את לימודיו במיר, עבר ללמוד בישיבת וולוז'ין מפי רבי רפאל שפירא. בגיל 18 נישא למאגינה (נפטרה אלול תרע"ז) ונסע ללמוד בכולל הפרושים באיישישוק. נסמך לרבנות בידי רבה של מיר הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי ובידי הרב שלמה הכהן מווילנה והרב מאיר ברנצקי מבריסק, מחבר הספר "הר המוריה". בשנת 1884 התמנה כרבה של קולטינן וכיהן בתפקידו זה במשך 17 שנים. בשנת 1901 התמנה כרבה של וינוטה וכיהן בה שלושים וחמש שנים. בסוף ימיו, 1936, עלה לארץ ישראל והתיישב במושבה כפר סבא. בליל ח' באייר ה'תרצ"ח, 8 במאי 1938, חזר מבית הכנסת לביתו, ונפגע ממונית, היו שמועות כאילו מדובר בפיגוע דריסה אך הן הוזמו מעדויות עוברי אורח. הוא נפטר מפצעיו בבית החולים בילינסון. על שמו נקראה "ישיבת עזרא" בכפר סבא שנוסדה זמן קצר לאחר פטירתו, ובראשה הועמד ידידו הרב אהרן יעקב קלפפיש משנאדובה, ליטא והרב אברהם ריניק, רב העיר. הותיר אחריו כתבים רבים, חלקם ראו אור בראשית המאה ה-21. פירושו לרמב"ם הוכנס לפרויקט השו"ת. נכדתו, בת שבע אלטשולר, שירתה במלחמת העצמאות כחובשת ונפלה במהלך כיבוש לוד. תקון דרך החיים, ורשה תרנ"ו תוספתא... עם תקנת ארצות, ורשה תרנ"ט תקון האדם, קובנה תרפ"ו תקנת עזרא - על מסכת מעילה, פיעטרקוב תרצ"א תקנת עזרא - קונטרס תקון חשוב, פיעטרקוב תרצ"א תקנת עזרא - על הרמב"ם הלכות מעילה, ורשה תרנ"ו ספר הצבא עם תקון הצבא, בתוך: כתבי הגאון רבי עזרא אלטשולר, בני ברק תשנ"ז, באתר אוצר החכמה שו"ת תקנת השבים, בני ברק תשע"ה, באתר אוצר החכמה יחזקאל מן, עליית עזרא , מוסף "לקראת שבת", הפלס, י"ב באייר תשע"ו מ. צינוביץ, רבנים ילידי מיר גדולי־התורה בחו"ל: הרב ר' עזרא אלטשולר, בתוך: ספר מיר, ירושלים תשכ"ג, 441–442 (ספר יזכור לקהילת מיר, בספריית העיר ניו יורק תמונה מס. 225) 'אלטשולר, ר' עזרא ב"ר יהודה־לייב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 27 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1225). לויית הרב עזרא אלטשולר ז"ל, הצופה, 11 במאי 1938 תמונתו, בפורום אוצר החכמה הרב עזרא אלטשולר, כימי צאתך מארץ מצרים אראנו נפלאות - מאמר על המצב בארץ ישראל, קובץ תורני 'חכמי ליטא', ניסן תרצ"ה, באתר HebrewBooks מידע על עזרא אלטשולר בקטלוג הספרייה הלאומית עזרא בן יהודה ליב אלטשולער (1859-1938), דף שער בספרייה הלאומית אחיו של הרב עזרא ב"ר אשר אלטשולר מלידא שחיבר אף הוא כמה ספרים. אין לבלבל ביניהם. כפר סבא - תאונה להרב עזרא אלטשולר, דבר, 9 במאי 1938. הרב אלטשולר: קרבן תאונת דרכים בכפר סבא, הצופה, 9 במאי 1938. קול קורא, הצופה, 28 באוקטובר 1938. לזכר בת שבע אלטשולר, הצופה, 9 באוגוסט 1948.
סנדק (נצרות)

סַנְדָּק הוא תפקיד סמלי-דתי בנצרות. במסורת הנוצרית, סנדק הוא האיש המקבל על עצמו את האחריות לחינוכו הדתי של תינוק המוטבל בכנסייה ואת הדאגה לגידולו במקרה שיתייתם מהוריו. כיום מקובלת ביותר חובה שנייה זו כמשימה המוטלת על סנדק או סנדקית, והתפקיד איננו נושא עוד, במקרים רבים, שום קונוטציות דתיות. ההגדרה המודרנית של סנדק או סנדקית היא אדם שנבחר על ידי הורי התינוק לגלות עניין קבוע בילד ולתרום לגידולו לאדם שלם יותר. עם זאת, סנדקות איננה מעמד חוקי כמו אפוטרופסות, ואם הורים מתכוונים בכובד ראש לייעד את הסנדקים לשמש כאומנים או מאמצים לילד במקרה של מותם, הם חייבים לציין את הדבר באמצעים המקובלים (כגון צוואה). בכנסייה האנגליקנית חובה על סנדקים לעתיד לעבור לפחות הטבלה לנצרות כדי שיוכלו לקבל עליהם אחריות זו. הכנסייה הקתולית דורשת גם שהסנדקים המיועדים יעברו את טקס הקונפירמציה. במקרים רבים ביקשו הורי הילדים להעניק את כבוד הסנדקות לאדם רב השפעה או עשיר, כדי שהילד ייהנה מהשפעתו או מעושרו של הסנדק. אחת התולדות הייתה מתן כבוד הסנדקות לראשי המאפיה, וכך עבר הכינוי "סנדק" והפך לכינוי מקובל של ראשי המאפיה האיטלקית, הן באיטליה והן בארצות הברית. הסופר מריו פוזו כתב ספר, שהיה גם לסרט, בשם "הסנדק". סנדק יכול, אך איננו חייב, להיות קרוב משפחה של הילד. לילד אחד יכולים להיות מספר סנדקים. בחלק מהכנסיות ריבוי הסנדקים הוא תופעה נפוצה: לדוגמה, בכנסייה האנגליקנית, מקובל שלילד שלושה סנדקים בני מינו ושני סנדקים בני המין השני. בכנסייה הקתולית, רק קתולים יכולים להתקבל כסנדקים. נוצרי שאינו קתולי איננו יכול להיות סנדק, אבל הוא מוכר כעד נוצרי, הנושא בעיקר תפקידו הרגיל של סנדק. מי שאינם נוצרים אינם באים כלל בחשבון לשום תפקיד דתי שהכנסייה רואה כרשמי, עקב חלקה של רוח הקודש באירוע ההטבלה, לפי תפיסת הכנסייה הקתולית. סנדק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דב תמיר

דב פ. תמיר (נולד ב-15 במרץ 1946) הוא לשעבר מנכ"ל המכללה הטכנולוגית באר שבע אשר כיהן בין השנים 2006–2021. אחד ממייסדי המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון. יקיר העיר באר שבע לשנת 2012. תמיר נולד בשם אוג'ן פרקש בעיר מדיאש, חבל טרנסילבניה ברומניה, לאירנה וארטור פרקש. המשפחה הייתה מסורבת עליה עד ינואר 1959 עת עלה עם הוריו ואחותו הבוגרת לישראל, לישוב רכסים, שם סיים את בית הספר היסודי (זבולון). הוא בוגר תיכון מקיף א' בבאר שבע בהנהלת ד"ר פועה מנצ'ל. עם סיום לימודיו, התגייס לחיל השריון והוכשר כמפקד טנק. הוא לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור. תמיר הוא בוגר תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים (1968–1971) ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב (1978–1980). בשנת 1973 החל עבודתו במכללה הטכנולוגית באר שבע, אז "בית הספר להנדסאים וטכנאים", בתפקיד מזכיר אקדמי. בהמשך קודם למשרות סגן מנהל, משנה למנכ"ל ומאז 2006, הוא מכהן כמנכ"ל המכללה הטכנולוגית. הוא החליף בתפקיד זה את פרופ' ג'ורג' מרקוביץ' (1977–2006). ב-1981 השתלם תמיר בנושאי השכלה טכנולוגית מספר חודשים בגרמניה ומאז מקיימת המכללה הטכנולוגית קשרים עם מוסדות מקבילים בגרמניה. במהלך השנים הוא הקים פרויקטים לרווחת האוכלוסיות השונות מאשדוד ועד אילת. הוא נמנה עם מייסדי תיכון עירוני מקיף ח' בשנת 1991, והמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון בשנת 1995. תמיר פעיל בעמותת תנו לחיות לחיות ובאגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים. הוא חבר ועדת ההיגוי במיזם החברתי "ציונות 2000". החל משנת 2021 מכהן כיו"ר האספה הכללית של המכללה הטכנולוגית באר שבע. 2007 - אות יקיר קהילת יוצאי רומניה 2012 - אות יקיר העיר באר שבע בשנת 2014 הוציא תמיר לאור ספר "60 שנות מצוינות טכנולוגית", אשר מפרט את פעילותה של המכללה הטכנולוגית מאז הקמתה ב-1954. ספר 60 שנה למכללה הטכנולוגית- גירסה מתורגמת לאנגלית מדיה וקבצים בנושא דב תמיר בוויקישיתוף יצחק שתיל, "מי ומי 333 בבאר שבע רבתי, 2010, עמוד 140. יצחק שתיל, "מי ומי באר שבע", 2015, עמוד 101. אלוש צבי, "60 שנות עשייה בנגב", הוצאת לאור, 2008, עמודים 174–175. מייסדי sce המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון אות יקיר העיר (ארכיון) אהרוני מאיר ושרה, "Israel Directory", הוצאת מקסם, 2003. פרופ' ג'ורג' מרקוביץ-יו"ר סניף באר-שבע והדרום, באתר לשכת המהנדסים, האדריכלים והאקדמיים במקצועות הטכנולוגיים בישראל
רודולף קוך-ארפאך

גנרל רודולף קוך-ארפאך (בגרמנית Rudolf Koch-Erpach;‏ 9 באפריל 1886 – 27 בנובמבר 1971) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. קוך-ארפאך נולד ב-9 באפריל 1886 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט האולנים הבווארי ה-2 (המלך), ובשנת 1910 הועבר לרגימנט הפרשים הבווארי ה-6 (אלברכט, נסיך פרוסיה). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה לקצין חימוש בקורפוס הבווארי ה-3, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה, וב-28 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף קוך-ארפאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1923 מונה קוך-ארפאך למפקד פלוגה 6 ברגימנט הפרשים ה-17 (הבווארי), וב-1 בנובמבר 1924 הועלה לדרגת מיור. באביב 1927 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר, ובאביב 1929 מונה לקצין מטה בפיקוד התותחנים ה-7. ב-1 בספטמבר 1929 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-17 (הבווארי), וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בנובמבר 1932 מונה לראש מטה של דיוויזיית הפרשים ה-1. ב-1 באפריל 1934 מונה למפקד פיקוד הפרשים בברסלאו, וב-1 בינואר 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במאי 1935 מונה למפקד פיקוד התותחנים ה-3, ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. עם פרוץ המלחמה היה קוך-ארפאך מפקד הדיוויזיה ה-8, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת לחם קוך-ארפאך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-24 ביוני 1940 קיבל קוך-ארפאך על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 באוקטובר 1940 מונה למפקד הקורפוס ה-60. ב-1 בדצמבר 1940 הועלה קוך-ארפאך לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-1 באפריל 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-35. ב-1 במאי פרש קוך-ארפאך מתפקידו, ובאמצע יולי מונה למפקד אזור ברסלאו. ב-1 במאי 1942 מונה קוך-ארפאך למפקד המחוז הצבאי ה-8, וב-24 בנובמבר 1944 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בכסף. ב-26 בינואר 1945 מונה קוך-ארפאך למפקד קורפוס הפאנצר ה-56, שהיה חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות ויסלה, וב-10 באפריל הועבר למפקדת הOB West. ב-6 במאי מונה קוך-ארפאך למפקד הארמייה הראשונה במקום הרמן פוירטש שנפל בשבי, ויומיים לאחר מכן נכנע בראש כוחותיו לבעלות הברית. קוך-ארפאך שוחרר מהשבי בשנת 1948. לאחר שחרורו התגורר בעיר קרלסרוהה, עד למותו ב-27 בנובמבר 1971, והוא בן 85 שנים. רודולף קוך-ארפאך באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-60 (Höheres Kommando z.b.V. LX) ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-35 (Höheres Kommando z.b.V. XXXV)
יעקב דוב רפפורט

הרב יעקב דוב בער רפפורט (ה'תרכ"ב, 1862 – י"ז בחשוון ה'תרפ"ח, 12 בנובמבר 1927) היה רב ליטאי, רבן של רבינשוק וזיימל במשך עשרות שנים, ובסוף ימיו רבה הראשון של כפר סבא. נישא לחיה קיילא בתו של הרב יוסף זכריה שטרן ונכדתו של הרב מרדכי גימפל יפה. כיהן ברבנות העיירה רבינשוק בלטביה ובשנת ה'תרנ"ו (1896) התמנה במקום הרב אברהם יצחק הכהן קוק כרבה של העיירה זיימל, תפקיד בו נשא במשך קרוב לשלושים שנה. בתו יוכבד נישאה בשנת תרנ"ט, 1899, לרב אשר ניסן לויטן. בשנת ה'תרפ"ו, 1926, עלה לארץ ישראל והיה לרבה הראשון של כפר סבא, עד לפטירתו בשנת ה'תרפ"ח. לאחר פטירתו נישאה בתו הצעירה רחל גיטל לרב אברהם ריניק (רניק), תלמיד ישיבת חברון יוצא וילנה, והוא התמנה תחת חמיו כרבה של כפר סבא. בכפר סבא יש רחוב שנקרא על שמו. ר' יעקב דוב רפפורט איננו, דואר היום, 13 בנובמבר 1927 ספרו ומאמריו חקר דין, אודסה: דפוס משה אליעזר בילינסון, תרמ"ז, באתר היברובוקס ביאור השיטות שאין שביעית נוהגת בזמן הזה, מוריה רכו-רכח [יט-י-יב] (מנחם אב תשנ"ד) עמ' מז-נד בירור הלכה על תוקפו של היתר המכירה, מוריה רעד-רעו [כג,י-יב] (אדר תשס"א) עמ' עז-צ דובער בן הרב מרדכי גימפל יפה, בצלאל וזלמן יפה, ברכה לרגל מינוי הרב רפפורט, המליץ, 14 בדצמבר 1896, עמ' 6. על אזכורו כרב העיר במכתב של חותנו משנת תרל"א, ראו במבוא לספר מציאות קטן, עמ' 7 הערה 10. המסקנה שם היא שאזכור זה אינו יכול להיות מקורי, והוא נוסף עשרות שנים לאחר כתיבת המכתב בתרל"א, במסגרת הכנתו לפרסום. רב חדש בכפר סבא, דואר היום, 13 בדצמבר 1927. במאמר זה הוא נקרא בטעות 'יעקב דוד' במקום 'יעקב דוב'.
אברהם ריניק

הרב אברהם ריניק (ה'תרנ"ח, 1898 - כ"ו בתשרי ה'תשכ"ח, 30 באוקטובר 1967) היה רבה השני של כפר סבא, משרה בה נשא במשך ארבעים שנה. נולד בווילנה, למד בישיבת חברון בעיר חברון, והיה ממקורביו של הסבא מסלבודקה בשנות חייו האחרונות. נישא לרחל גיטל בתו הצעירה של הרב המנוח יעקב דוב רפפורט, רבה הראשון של כפר סבא, והתמנה מיד עם אירוסיו כרבה של כפר סבא על מקום חמיו. הוא היה מן הראשונים שעסקו בשאלת מילוי המקוואות בגבישי קרח בימות הקיץ, ובעקבות פנייתו כתב הרב הראשי דאז, הרב אברהם יצחק הכהן קוק את פסק ההלכה המתיר זאת. בשנות השלושים ייסד את ישיבת "עזרא" בכפר סבא ועמד בראשה. הוא נפטר בכ"ו בתשרי ה'תשכ"ח, 30 באוקטובר 1967 בגיל 69, ונקבר בבית הקברות בכפר סבא. הניח אחריו אשה וארבע בנות. שנתיים לאחר פטירתו התמודדו אחד עשר רבנים על משרת הרב הראשי האשכנזי לכפר סבא, בה זכה הרב יעקב פנחס שיר, רבה של נשר. הרב אברהם ריניק יובא היום למנוחות, מעריב, 31 באוקטובר 1967 הרב אברהם ריניק, דבר, 1 בנובמבר 1967, עמ' 6 רב גדול, הצופה, 2 בנובמבר 1967, עמ' 3 ב. ר. ש.,  הרה"ג  ר' אברהם ריניק: ליום השבעה, הצופה, 7 בנובמבר 1967, עמ' 5 הספד ליום השבעה לפטירתו של הרב אברהם ריניק זצ"ל, הצופה, 9 בנובמבר 1967, עמ' 3 אבי בת-שבע (אלטשולר), הרב אברהם ריניק זצ"ל: ליום השלושים, הצופה, 3 בדצמבר 1967, עמ' 3 רב חדש בכפר סבא, דואר היום, 13 בדצמבר 1927. שו"ת דעת כהן, סי' צ"ח. בנידון זה היה מעורב גם הרב משה מרדכי אפשטיין, ראו על כך: הרב משה צבי נריה, בשדה הראי"ה, תל אביב תשמ"ז. עמ' 286–287. ישיבת "עזרא" בכפר סבא, הצופה, 25 בנובמבר 1940 דוד אייזנברג, מוסדות התורה בשרון, הצופה, 23 ביוני 1941, עמ' 3 אחד עשר רבנים..., מעריב, 6 בפברואר 1970.
פרו (פירושונים)

פְּרוֹ- – להיות בעד משהו מסוים, ולתמוך בו בצורה כזו או אחרת. ההפך מאַנְטִי- (להיות נגד משהו). האם התכוונתם ל... פרו – מדינה בדרום אמריקה אל פרו – אתר ארכאולוגי בגואטמלה פרו ורבו – מצווה ביהדות אישים: אלפרד פרו – פיזיקאי צרפתי רוס פרו – מיליארדר אמריקני שארל פרו – סופר צרפתי שיפיונה דל פרו – מתמטיקאי איטלקי מישל פרו – היסטוריונית צרפתייה פארו
פר פטרסון

פֶּר פֶּטרסון (בנורווגית: Per Petterson; נולד ב-18 ביולי 1952) הוא סופר נורווגי. פטרסון הוא יליד אוסלו, והוא ספרן במקצועו. לפני שעבר לכתיבה במשרה מלאה, עבד כמוכר בחנות ספרים, כמתרגם וכמבקר. בשנת 1990 אביו, אמו, אחיו ואחיינו נספו על סיפונה של מעבורת שעלתה באש. הוא עצמו היה אמור להיות על סיפון המעבורת עם אשתו ושתי בנותיו אך החליט לדחות את נסיעתם ביומיים וכך ניצל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ספריו תורגמו למעל 50 שפות. ספרו הידוע ביותר, "יוצאים לגנוב סוסים" (בנורווגית: Ut og stjæle hester) משנת 2003, זיכה אותו בפרס המבקרים הנורווגים לספרות ובפרס ספר השנה של מוכרי הספרים. תרגומו לאנגלית, משנת 2005, זכה בפרס האינדיפנדט לסיפורת זרה לשנת 2006 ובפרס IMPAC האירי. ספר נוסף שלו, "ארור אתה נהר הזמן" (בנורווגית: Jeg forbanner tidens elv) זיכה אותו בפרס המועצה הנורדית לספרות לשנת 2009. בין הסופרים המשפיעים עליו הוא מציין את ריימונד קארבר וקנוט המסון. לסיביר (1996), תרגמה דנה כספי, הוצאת כתר, 2009 יוצאים לגנוב סוסים (2003), תרגמה דנה כספי, הוצאת כתר, 2007 ארור אתה נהר הזמן (2008), תרגמה דנה כספי, הוצאת כתר, 2011 אני מסרב (2012), תרגמה דנה כספי, הוצאת כתר, 2014 גברים במצבי (2018), תרגמה דנה כספי, הוצאת מודן, 2021 מדיה וקבצים בנושא פר פטרסון בוויקישיתוף פר פטרסון, ברשת החברתית Goodreads פר פטרסון (1952-), דף שער בספרייה הלאומית גילי איזיקוביץ, פר פטרסון הופך את הטרגדיות שלו לספרים, באתר הארץ, 22 ביוני 2015 נמרוד עופרן‏, שניים זה תמיד ביחד: האמת הפשוטה שמסתתרת ב"אני מסרב", באתר וואלה, 2 ביוני 2015 גיא ארליך, "אני מסרב": עוצמתה של חברות מול כוחו של המרחק, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2015 תלמה אדמון, כשהחומה נפלה: על "ארור אתה נהר הזמן", באתר nrg‏, 15 באוגוסט 2011 גדעון לוי, אהבה בלי דמעות | "לסיביר", באתר הארץ, 7 באוקטובר 2009 דפנה לוי, הלוחש לסוסים, באתר ynet, 29 במרץ 2007 פר פטרסון, פרק מהספר "גברים במצבי", באתר הארץ, 6 בספטמבר 2021
אלברכט, נסיך פרוסיה (1837–1906)

פרידריך וילהלם ניקולאוס אלברכט נסיך פרוסיה (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Nikolaus Albrecht von Preußen; ‏8 במאי 1837 – 13 בספטמבר 1906) היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן, גנרל-פלדמרשל פרוסי והעוצר של דוכסות בראונשווייג. אלברכט נולד ב-8 במאי 1837 בברלין, לאלברכט, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה ואשתו מריאן, נסיכת הולנד שהייתה בתו של וילם הראשון, מלך הולנד. בשנת 1847 התגייס אלברכט לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה, במלחמת שלזוויג השנייה, ובמלחמת אוסטריה–פרוסיה, שבה נטל חלק בקרב קניגרץ. במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 פיקד אלברכט על חטיבת פרשי המשמר ה-2, ונטל חלק בקרבות גרבלוט וסדאן. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל אלברכט חלק בקרבות בפאומה וסן קנטן, כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד אדווין פון מנטויפל. לאחר כניעת צרפת הועלה אלברכט לדרגת גנרל לוטננט, ובמאי 1871 מונה למפקד הדיוויזיה ה-20. ב-12 בדצמבר 1873 מונה אלברכט למפקד הקורפוס ה-10 בהנובר, ומילא תפקיד זה עד אמצע 1888. על פעולותיו בקרבות קיבל אלברכט את עיטורי הפור לה מריט עם עלי אלון, וצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. בשנת 1883 מונה אלברכט לריבון מסדר סנט יוחנן, וכיהן בתפקיד זה עד מותו. בשנת 1884 מת וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג ללא ילדים, וכיוון שיורשו היה ארנסט אוגוסט השני, נסיך הנובר שלא היה מקובל על וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, מונה אלברכט לעוצר הדוכסות. ב-19 ביוני 1888 הועלה אלברכט לדרגת גנרל-פלדמרשל. ב-13 בספטמבר 1906 מת אלברכט באחוזתו בקמנץ, ונקבר במאוזוליאום שבאחוזה. במלחמת העולם השנייה נבזזה האחוזה כולל המאוזוליאום, וגופותיהם של אלברכט ואשתו הועברו לקבורה מחדש בפארק בקמנץ. אלברכט נישא למריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ונולדו לו שלושה ילדים: פרידריך היינריך אלברכט (1874–1940) יואכים אלברכט (1876–1939) פרידריך וילהלם (1880–1925) מדיה וקבצים בנושא אלברכט, נסיך פרוסיה בוויקישיתוף אלברכט, נסיך פרוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) עקב מלחמתו של אביו גאורג החמישי, מלך הנובר בפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה
אלברכט, נסיך פרוסיה

האם התכוונתם ל... אלברכט, נסיך פרוסיה (1809–1872) – איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן אלברכט, נסיך פרוסיה (1837–1906) – נסיך גרמני מבית הוהנצולרן, גנרל-פלדמרשל פרוסי והעוצר של דוכסות בראונשווייג
דרך המלך (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דרכים בשם זה דרך המלך – הייתה דרך מסחר עתיקה בלבנט, בין מצרים בדרום-מערב לארם נהריים בצפון-מזרח (כיום צפון סוריה), דרך ארץ ישראל (בשני עברי הירדן) דרך המלך הפרסית – הייתה דרך עתיקה שנסללה במאה ה-5 לפנה"ס, בתקופת מלך האימפריה הפרסית דריווש, בין שושן במזרח (כיום באיראן) אל סרדיס במערב (כיום בטורקיה) כביטוי בדרך המלך – באופן המקובל והמיטבי לכל הצדדים, דרך האמצע בתורת המידות (המיוחסת בספרות היהודית לרמב"ם), ראו שביל הזהב וכן דרך המלך#מקור השם התנ"כי אמנות ובידור דרך המלך (שיר) – שיר של הצמד "גילי וגלית" (גילי נתנאל וגלית בורג) שייצג את ישראל באירוויזיון 1989 דרך המלך (סדרת טלוויזיה) (במקור Young Royals) – סדרת דרמה שוודית המשודרת בנטפליקס משנת 2021 דרך המלכים (ספר) – הספר הראשון בסדרת הפנטזיה "גנזך אורות הסער" של ברנדון סנדרסון מ-2010 דרך הים (Via Maris) - דרך עתיקה שחיברה את מצרים עם סוריה, אנטוליה ומסופוטמיה (איראן ועיראק של ימינו), ועברה בחלקה בארץ ישראל דרך ההר (גם "דרך האבות") - דרך קדומה החוצה את ארץ ישראל לאורכה, מדרום לצפון
רוי יקובסן

רוי יקובסן (בנורווגית: Roy Jacobsen; ‏ נולד ב-26 בדצמבר 1954) הוא סופר נורווגי. יקובסן הוא יליד אוסלו וגדל באחד מפרבריה. בצעירותו היה חבר בכנופיה מקומית ואף הורשע בעבירות גנבה ואחזקת נשק ונידון למאסר על תנאי. יקובסן החל לכתוב בשנת 1982 ועבר לכתיבה במשרה מלאה בשנת 1990. הוא חבר האקדמיה הנורווגית לשפה וספרות(אנ'), וזכה בפרס המבקרים הנורווגים לספרות וכן בכמה פרסים נורווגיים אחרים. יקובסן חיבר כ-20 ספרים, רובם קובצי סיפורים ורומנים. בשנת 1995 נבחר לכתוב את הביוגרפיה של ראש הממשלה הנורווגי לשעבר טריגבה בראטלי. יקובסן זכה ביותר מ-10 פרסים על כתיבתו לאורך השנים, הראשון שבהם הוענק לו בשנת 1982 והאחרון בשנת 2006. ילדת פלא, מנורווגית: דנה כספי, הוצאת כתר, 2011 הבלתי נראים, מנורווגית: דנה כספי, הוצאת כתר, 2015 מדיה וקבצים בנושא רוי יקובסן בוויקישיתוף לירון סיני, שורד בין המהפכות והקרחונים: ריאיון עם רוי יקובסן, באתר ynet, 20 באוגוסט 2015 עלית קרפ, הבלתי נראים: מתוך הקושי היומיומי מבצבצת יצירת מופת, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2015 דוד רוזנטל‏, הבלתי ערים: ספרו החדש של רוי יקובסן, "הבלתי נראים", ממיט על הקורא נמנום עמוק, באתר וואלה, 21 ביולי 2015 דוד רוזנטל‏, עושה צנע: "ילדת פלא" תופס באופן מוצלח את הדור שגדל על לחם ומרגרינה, באתר וואלה, 31 ביולי 2011 יותם שווימר, אל מעבר לפיורד: על הרומן "ילדת פלא", באתר ynet, 21 ביולי 2011 עמליה תמיר, אין זה פלא: על "ילדת פלא", באתר nrg‏, 15 באוגוסט 2011 רוי יקובסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.