המערכה ברומניה (1916)

לאחר סדרה של ניצחונות טקטיים מהירים על הכוחות האוסטרו-הונגריים הנחותים בטרנסילבניה, בסתיו 1916, ספג הצבא הרומני סדרה של תבוסות הרסניות, שאילצו את הצבא והממשל הרומני לסגת למולדביה המערבית, מה שאיפשר למעצמות המרכז לכבוש שני שלישים מהשטח הלאומי, כולל בירת המדינה בוקרשט. הגורמים העיקריים לתבוסה של צבא רומניה על ידי הכוחות הגרמניים והאוסטרו-הונגריים הנחותים במספרית במערכה של 1916 היו ההתערבות הפוליטית העיקרית בפעולת הפיקוח הצבאי, אוזלת היד, והפחדנות של חלק ניכר מהדרגים בצבא, כמו גם היעדר אימונים וציוד כוחות הולם לאותו סוג ספציפי של מלחמה. בליל 27 באוגוסט 1916 החלו שלוש ארמיות רומניות במתקפה על ידי חציית הרי הקרפטים הדרומיים וכניסה לטרנסילבניה. ההתקפות הראשונות היו מוצלחות, ואילצו את האוסטרו-הונגרים לסגת. בזמן שהצבא הרומני התקדם בטרנסילבניה בשעה 21:00, השגריר הרומני בווינה, הרוזן אדגר מאברוקורדאט (רו'), הציג את הכרזת המלחמה של רומניה במזכירות משרד החוץ האוסטרי-הונגרי. במהלך אותו יום נעצרו בבוקרשט רומנים רבים בעלי אזרחות אוסטרית-הונגרית. בין אלה היו יואן סלאביץ' ויואן בלאן. עד אמצע ספטמבר העבירו הגרמנים ארבע דיוויזיות לחזית טרנסילבניה ועצרו את ההתקדמות הרומנית. הרוסים העבירו שלוש דיוויזיות על מנת לסייע לרומנים, אך כוחות אלו לא היו מצוידים כראוי. הגנרל אספוסיטו אישר שמנהיגי הצבא הרומני עשו כמה טעויות אסטרטגיות ומבצעיות: מנקודת מבט צבאית, האסטרטגיה הרומנית הייתה הגרועה ביותר. על ידי בחירת טרנסילבניה כיעד עיקרי, הצבא הרומני התעלם לחלוטין מהצבא הבולגרי שעמד מאחוריו. כשהמתקפה דרך ההרים נכשלה, סירב הפיקוד הרומני העליון להציל את הכוחות בחזית כדי לאפשר יצירת קו אספקה, שבאמצעותו יידחה האיום המאוחר של פאלקנהיין. הרומנים מעולם לא צברו את הכוחות המתאימים על מנת להשיג את ריכוז כוח הלחימה. מתקפת הנגד הראשונה של מעצמות המרכז אורגנה על ידי הגנרל אוגוסט פון מקנזן, שתיאם צבא רב לאומי המורכב ברובו מבולגרים עם כמה חיילים גרמנים ואחר כך טורקים. את המתקפה צפונה יזמה בולגריה ב-1 בספטמבר. ההתקפה הופנתה מהעמדות על הדנובה לקונסטנצה. כוחות בולגרים, כולל הגזרה הגרמנית-בולגרית, כיתרו והסתערו על מבצר טורטוקאיה. קרב טורטוקאיה הסתיים בכניעת חיל המצב הרומני ב-6 בספטמבר. במקביל לתקיפה, הארמייה השלישית הבולגרית הביסה כוח רומני-רוסי כולל דיוויזיית המתנדבים הסרבית הראשונה בקרב בזרג'יץ', למרות העליונות הכפולה של מדינות ההסכמה. ב-15 בספטמבר החליטה מועצת המלחמה הרומנית להשעות את המתקפה בטרנסילבניה ולהתרכז במקום זאת בהשמדת קבוצת הארמיות מקנזן. התוכנית, המכונה מתקפת פלמנדה, כללה התקפה על כוחות מעצמות המרכז באמצעות מתקפת אגף ומתקפה מאחור, לאחר חציית הדנובה בפלמנדה, בעוד שבקו החזית הראשי, הכוחות הרומניים-רוסים נאלצו לפתוח במתקפה. מקובאדין לכיוון קורטבונאר. ב-1 באוקטובר, שתי דיוויזיות רומניות צלחו את הדנובה בפלמנדה ויצרו ראש גשר גדול של 14 קילומטרים ו-4 קילומטרים בעומק. באותו יום, הדיוויזיה הרומנית-רוסית יזמה מתקפה בקו החזית של דוברוג'ה שרשמה הצלחה מוגבלת. הניסיון הכושל לשבור את החזית הגרמנית-בולגרית בדוברוז'ה, בשילוב הסופה האלימה בלילה שבין ה-1 ל-2 באוקטובר, שפגעה בגשר הפונטון מעל הדנובה, הביאו את אוורסקו לבטל את כל המבצע. ההשלכות של הכישלון הזה היו גדולות להמשך המערכה. הפיקוד על הכוחות האוסטריים-הונגרים בטרנסילבניה הוטל על אריך פון פאלקנהיין, שפוטר מתפקיד ראש המטה הכללי לאחר הכישלון בקרב ורדן, פתיחת מתקפת מדינות ההסכמה בקרב על הסום, מתקפת ברוסילוב. וכניסת רומניה למלחמה. הוא פתח במתקפה משלו ב-1 בספטמבר. ההתקפה הראשונה כוונה נגד הארמייה הרומנית הראשונה ליד העיר האטג. ההתקפה בלמה את התקדמות הרומנים. לאחר שמונה ימים, שתי דיוויזיות של חיל הרגלים הגרמני כמעט הצליחו לפזר את הטורים הרומניים הצועדים ליד סיביו. הכוחות הרומנים נאלצו לסגת לעבר ההרים, והגרמנים הצליחו לכבוש את מעבר טורנו רושו. ב-4 באוקטובר תקפה הארמייה הרומנית השנייה את הכוחות הגרמניים בבראשוב, אך היא נהדפה. הארמייה הרביעית שפעלה בצפון המדינה נסוגה כאשר הארמייה האוסטרו-הונגרית הראשונה הפעילה עליה לחץ מתון. לכן, עד ה-25 באוקטובר נסוג הצבא הרומני לקווים הראשוניים לפני המתקפה. הכוחות בפיקודו של פאלקנהיין ביצעו מספר מסוים של מבחני תקיפה במעברי הקרפטים על מנת לבחון את נקודות התורפה של ההגנה. ב-10 בנובמבר, לאחר מספר שבועות של ריכוז של מיטב כוחותיהם, יחידת העילית הקורפוס האלפיני, תקפו גרמנים מול מעבר וולקן, כך שדחקו את המגינים הרומנים אל ההרים. ב-26 בנובמבר, הקרבות הגיעו אל רכסי ההרים. בהרים החל יורד השלג ועד מהרה נפסקו הפעולות הצבאיות. הארמייה הגרמנית התשיעית התקדמה בגזרות אחרות של חזית הקרב, ותקפה את כל המעברים של הקרפטים הדרומיים, הרומנים נאלצו לסגת ללא הרף, בכל פעם שקווי האספקה שלהם נמתחו יותר ויותר. ב-1 בספטמבר 1916 עברה הארמייה הבולגרית השלישית את הגבול הבולגרי-רומני והתקדמה אל דוברוג'ה. הגנרל הרוסי אנדריי מדרדוביץ' זאיונציקובסקי יחד עם חייליו הגיעו מיד על מנת לחזק את החזית הרומנית-רוסית בניסיון לעצור את צבא מקנזן לפני שיכבוש את מסילת הרכבת בוקרשט-קונסטנצה. לאחר מכן התקיימו קרבות כבדים עם התקפות אינטנסיביות והתקפות נגד עד 21 בספטמבר. בדוברוג'ה, הגנרל מקנזן פתח במתקפה חדשה ב-19 באוקטובר. לאחר חודש של הכנות זהירות, הצליחו הכוחות המעורבים בפיקודו להביס את הכוחות הרומנים והרוסים. בעלות הברית נאלצו לסגת מקונסטנצה לדלתה של הדנובה. הצבא הרוסי לא רק הובס, אלא גם נותר ללא אספקה. מקנזן בחר להעביר בחשאי מחצית מצבאו ליד סבישטוב, והתכונן לחצות את הדנובה בכוח. ב-23 בנובמבר, הכוחות המאומנים הטובים ביותר בפיקודו של מקנזן חצו את הדנובה, והתקדמו משני מקומות ליד סבישטוב. ההתקפה הגרמנית הפתיעה את הרומנים, החזית התקרבה לבוקרשט. התקפת מקנזן איימה לחתוך לשניים את החזית הרומנית, והרמטכ"ל החדש, הגנרל קונסטנטין פרזאן שהועלה לאחרונה, ניסה לארגן התקפת נגד נואשת. התוכנית הייתה נועזת מאוד שכן השתמשה בכל העתודות של הצבא הרומני. עם זאת היא הייתה זקוקה לשיתוף הפעולה של הרוסים להצלחה על מנת לעצור את המתקפה של מקנזן, בעוד שהצבא הרומני היה צריך לתקוף בדיוק בחיבור שבין כוחותיהם של מקנזן ופאלקנהיין. הצבא הרוסי לא הסכים עם התוכנית וסירב לשתף פעולה. ב-1 בדצמבר תקף הצבא הרומני בכל זאת. מקנזן הצליח להעביר כוחות לחזית ההתקפה של פאלקנהיין. לאחר בלימת המתקפה הרומנית, הגרמנים תקפו מתקפת נגד בכל נקודה אפשרית. הממשלה וחצר המלוכה הרומנית נסוגו ליאשי. ב-6 בדצמבר נכבשה בוקרשט על ידי חיל הפרשים הגרמני. רק מזג האוויר הגרוע והכבישים הצילו חלק נכבד מהצבא הרומני מכיתור או השמדה. למרות זאת, למעלה מ-150,000 חיילים רומנים נשבו. הרוסים נאלצו לשלוח תגבורות מסיביות בחזית הרומנית כדי למנוע פלישה גרמנית לדרום רוסיה. לאחר קרבות רבים בעצימות נמוכה, הצבא הגרמני בלם את התקדמותם עד אמצע ינואר 1917. הצבא הרומני המשיך להילחם, למרות שרוב שטחו היה נתון לכיבוש זר. אבדותיו של הצבא הרומני נאמדו בכ-300–400,000 חיילים, הרוגים, פצועים, נעדרים או שבויים. האבדות המצטברות של הגרמנים, האוסטרים, הבולגרים והטורקים נאמדו בכ-60,000 חיילים. המערכה המנצחת חיזקה מאוד את המורל של החיילים הגרמנים והגנרלים פאלקנהיין ומקנזן. במקרים רבים, הניצחונות הושגו על ידי דיוויזיות גרמניות, עם כוחות בולגריים בעיקר בדרום. הגרמנים הוכיחו את עצמם עדיפים בכל פרק: אספקה, ציוד, הכשרה ויכולת המנהיגים. בין הקצינים הצעירים מחילות העילית הקורפוס האלפיני שלחמו בחזית הרומנית היה הגנרל-פלדמרשל לעתיד ארווין רומל. מדיה וקבצים בנושא המערכה ברומניה בוויקישיתוף William C. King, King's Complete History of the World War: 1914-1918, History Associates, Springfield, Massachusetts, 1922 תבנית:In lang România în războiul mondial 1916-1919, Documente, Anexe, Volumul 1, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934, p. 58 Cifrele efectivelor militare mobilizate de România prezintă mici deosebiri în diferitele lucrări de referință. The Romanian Front - 1917, access date 12 August 2014 תבנית:In lang Министерство на войната, Щаб на войската, Българската армия в Световната война 1915 - 1918, Vol. VIII, Държавна печатница, Sofia, 1939 WWI Casualty and Death Tables (אורכב 29.10.2012 בארכיון Wayback Machine), access date 12 August 2014 Esposito, Atlas of American Wars, vol 2 Glenn E. Torrey,"The Battle of Turtucaia (Tutrakan) (2–6 September 1916): Romania's Grief, Bulgaria's Glory" Симеонов, Радослав, Величка Михайлова и Донка Василева. Добричката епопея. Историко-библиографски справочник, Добрич 2006