מרצדס מאטר

מרצדס מאטר (באנגלית: Mercedes Matter לבית קרלס; 1913 - 4 בדצמבר 2001) הייתה ציירת, שרטטת וסופרת אמריקאית. היא הייתה חברה מייסדת של ארגון האמנים המופשטים האמריקאיים, והמייסדת והדיקן אמריטוס של בית הספר לאמנות בניו יורק. אביה של מאטר היה הצייר המודרניסט האמריקאי ארתור ביצ'ר קרלס שלמד אצל אנרי מאטיס. אמה, מרסדס דה קורדובה, הייתה דוגמנית עבור אדוארד סטייכן. מאטר גדלה בפילדלפיה, ניו יורק ואירופה. היא ציירה לראשונה תחת השגחת אביה בגיל 6 ומאוחר יותר נזכרה שקיבלה קופסת צבע לשימוש בזמן שעבדה לצדו באזור הכפרי הצרפתי. לאחר שהוריה התגרשו ב-1926, בילתה מאטר את שנות הלימודים שנותרו בבתי ספר פרטיים שונים באירופה ובאמריקה. בגיל 12 היא חזרה לאירופה והתגוררה באיטליה למעלה משנתיים. מאוחר יותר היא סיפרה שהתקופה שלה באיטליה - כולל ונציה, רומא ופירנצה - הייתה מכוננת והשכלתה העיקרית בתולדות האמנות. לימודים שלאחר מכן כללו במכללת בנט במילברוק, ניו יורק עם הפסל לו דובל, ובניו יורק עם מוריס סטרן, אלכסנדר ארכיפנקו הנס הופמן. בסוף שנות ה-30, מאטר הייתה חברה מייסדת בארגן הציירים המופשטים האמריקאים . היא גם עבדה במינהל העבודות הציבוריות בזמן השפל הגדול. היא עבדה עם פרננד לג'ר, על ציור הקיר שלו עבור חברת ספינות נוסעים צרפתית. לג'ר הכיר לה את הרברט מאטר, המעצב הגרפי והצלם השווייצרי לו נישאה ב-1939. הוא גם התגורר עם בני הזוג במשך שנה וחלק את הסטודיו והדירה שלהם. משפחת מאטר היו פעילים בעולם האמנות הניו יורקי של אמצע המאה, והמגע עם אמנים אחרים היה חשוב להם. חברים קרובים כללו את ג'קסון פולוק, לי קרסנר, פרנץ קלין, פיליפ גסטון, אלכסנדר קלדר ווילם דה קונינג. ב-1943 עברו לקליפורניה. מאטר גידלה את בנה, אבל הסביבה הרחוקה מניו יורק השפיעה על עבודתה. היא חזרה לניו יורק ב-1946. החל משנת 1953, לימדה מאטר במכללת פילדלפיה לאמנות במשך 10 שנים, ולאחר מכן במכון פראט במשך 10 שנים. מאוחר יותר לימדה באוניברסיטת ניו יורק במשך כמה שנים. היא הייתה מבקרת אורחת ברנדייס, בית הספר לאמנות בסינסינטי, המכון לאמנות קנזס סיטי, המכללה לאמנות של מכון מרילנד, אוניברסיטת ייל, סקווגאן והאוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון הבירה. ב-1964 היא ייסדה את בית הספר לרישום, ציור ופיסול בניו יורק. שנה קודם לכן, היא כתבה מאמר עבור ARTnews שכותרתו מה לא בסדר עם בתי ספר לאמנות בארצות הברית? שבו היא מתחה ביקורת על הפסקת שיעורי הסטודיו המורחבים ששימשו את "החינוך האיטי עד כאב של החושים", שלדעתה חיוני. המאמר גרם לקבוצה של תלמידי פראט, כמו גם כמה מפילדלפיה, אחד מקופר יוניון, לבקש ממאטר להקים בית ספר על סמך הרעיונות שלה. בית הספר שכן במקור בלופט בברודוויי וזכה לתמיכה כמעט מיידית מקרן קפלן, גברת ג'ון ד' רוקפלר השלישי וקרן פורד. הוא לא העניק תארים, היו בו רק שיעורי סטודיו והדגיש ציור מהחיים. מורים מוקדמים, שנבחרו על ידי התלמידים, כללו את האמנים פיליפ גסטון, בראדלי ווקר טומלין, צ'ארלס קג'ורי, לואיס פינקלשטיין וסידני גייסט; היסטוריון האמנות מאייר שפירו; והמלחין מורטון פלדמן. בית הספר ממשיך להכשיר אמנים צעירים. בשלב מאוחר יותר, עברה עם בעלה ללונג איילנד. מאטר חלתה במחלה קשה ב-1979 ולאחר מכן חלה בעלה במחלה סופנית. הוא נפטר בשנת 1984. מאוחר יותר היא תצהיר שבעקבות מותו היא התמודדה עם מותו בתקופה אינטנסיבית של עבודה יצירתית. היא לימדה בבית הספר שהקימה מדי שבוע ונשארה מעורבת מאוד בפיתוחו. בנוסף לאמנות ולהוראתה, היא כתבה מאמרים על אמנים, ביניהם הופמן, קלין וג'קומטי. היא כתבה את הטקסט לספר של תצלומי בעלה, שפורסם ב-1987, ארבע שנים לאחר מותו. עבודתה כלולה באוסף של מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית. מרסדס מאטר מתה ב-4 בדצמבר 2001. בשנת 2016 הביוגרפיה שלה נכללה בקטלוג התערוכה ״נשים של אקספרסיוניזם מופשט״ שאורגן על ידי מוזיאון דנבר לאמנות. Smith, Roberta (2001-12-07). "Mercedes Matter, 87, Artist And Studio School Founder". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-03-16. Braff, Phyllis (2001-12-16). "Mercedes Matter and the East End's Aura". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-03-16. NYSS | Mercedes Matter, web.archive.org, ‏2009-03-27 Mercedes Matter Paintings, Bio, Ideas, The Art Story Founding Members | American Abstract Artists (באנגלית אמריקאית) View, Figge Art Museum Ann Lee Morgan, The Oxford Dictionary of American Art & Artists, Oxford University Press, 2018-10-04, ISBN 978-0-19-107388-5. (באנגלית) Matter, Herbert; Matter, Mercedes (1987). Alberto Giacometti. New York: Abrams Mercedes Matter, whitney.org (באנגלית) Marter, Joan M. (2016). Women of abstract expressionism. Denver New Haven: Denver Art Museum Yale University Press. p. 185.