laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-714 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-714 הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה במאי 1941 בפראג, והועברה ליוגוסלביה כדי לנהל פעולות אנטי-פרטיזנים וביטחון פנים. היא הייתה מעורבת במבצע דלפין שהיה מבצע אנטי-פרטיזני בקרואטיה שהתרחש בין ה-15 בנובמבר ל-1 בדצמבר 1943. מטרת המשימה הייתה להשמיד את האלמנטים הפרטיזנים באיים הדלמטיים ליד מרכז דלמטיה. באפריל 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-114 לאחר ארגון מחדש ועיצוב מחדש. גנרל-לויטננט פרידריך שטאל (2 במאי 1941 - 31 בדצמבר 1942) גנרל-לויטננט יוזף רייכרט (1 בינואר 1943 - 20 בפברואר 1943) גנרל הכוחות ההרריים קרל אגלזר (20 בפברואר 1943 - אפריל 1943) הדיוויזיה ה-714 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-719 (ורמאכט)

דיוויזיית הרגלים ה-719 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה בתחילת מאי 1941 ובילתה את רוב מלחמת העולם השנייה בהולנד ובאנטוורפן עד פלישת בעלות הברית לנורמנדי. הדיוויזיה לחמה במספר קרבות הגנה עד להשמדתה באפריל 1945. הדיוויזיה הוקמה ב-3 במאי 1941 כחלק מגל הגיוס ה-15. בצו מ-13 באפריל 1941, כל מחוז צבאי נדרש להקים שני רגימנטים מתוך שלושים. הדיוויזיה ה-719 כללה שני רגימנטים שהוקמו במחוז הצבאי השלישי (ברלין). אלה היו רגימנטי הרגלים 723 ו-743. כמו שאר הדיוויזיות של הגל ה-15, הדיוויזיה ה-719 כללה רק שניים ולא שלושה רגימנטים חי"ר. הדיוויזיה ה-719 הועברה לפעילות כיבוש בהולנד. עד יולי 1942 הייתה הדיוויזיה חלק מפיקוד הכוחות הגרמנים בהולנד. ביולי 1942 היא הועברה תחת פיקוד הקורפוס ה-88, מפקדת הכוחות הגרמניים בהולנד, קבוצת ארמיות D. הקורפוס ה-88 הועבר תחת פיקוד קבוצת ארמיות B במאי 1944. הדיוויזיה נשארה שם עד ה-7 בספטמבר 1944, אז הועברה לאנטוורפן כחלק מ-הקורפוס ה-88, ארמיית הצנחנים הראשונה, קבוצת ארמיות B. מהלך זה נועד להתכונן להתקדמות בעלות הברית. תוך חודש הועברה הדיוויזיה שוב תחת פיקוד הקורפוס ה-67, הארמייה ה-15, קבוצת ארמיות B בהולנד. היא נלחמה בפורט מרקסם, וונדרכט, ברדה לפני שהועברה לאזור זארפפאלץ בפברואר 1945. בזארפפאלץ, הדיוויזיה הייתה חלק מהקורפוס ה-85, הארמייה הראשונה, קבוצת ארמיות G. היא נלחמה ב-Œting בזארלאוטרן ובאזור פפאלץ לפני שהושמדה. ייתכן שהדיוויזיה ה-405 (zbV, גרמנית zur besonderen Verwendung מציינת יחידת מטרה מיוחדת, לעיתים קטנה מאוד), אולי עברה רפורמה כדיוויזיה ה-719. אם כן, יחידה זו הייתה קטנה מדי ולא מאורגנת מכדי שתהיה לה משמעות בתום המלחמה. השרידים של הדיוויזיה ה-719 נכנעו לצבא ארצות הברית בתחילת מאי 1945 ליד מינסינגן. גנרל-לויטננט אריך הקר (מאי 1941–ינואר 1944) גנרל-לויטננט מקס הורן (ינואר 1944–פברואר 1944) גנרל-מיור קרל ואהלה (פברואר 1944–יולי 1944) גנרל-לויטננט קרל זיוורס (יולי 1944–ספטמבר 1944) גנרל חיל הרגלים פליקס שוואלבה (ספטמבר 1944–דצמבר 1944) גנרל-מיור היינריך גדה (דצמבר 1944–אפריל 1945) הדיוויזיה ה-719 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) Tessin, Georg (1977). "Aufstellung der 15. Welle Mai 1941". Die Waffengattungen - Gesamtübersicht. Verbände und Truppen der deutschen Wehrmacht und Waffen-SS im Zweiten Weltkrieg 1939-1945 (בגרמנית). Vol. 1. Osnabrück: Biblio Verlag. p. 57. ISBN 3764810971. Mitcham 2007, p. 199. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האני טריילס

האני טריילסינסקי (בספרדית: Henny Trylesinski;‏ 4 ביוני 1937 – 17 בפברואר 2022), שהייתה ידועה בשם האני טריילס, הייתה שחקנית, תסריטאית וקומיקאית אורוגוואית יהודייה ילידת גרמניה שהתגוררה רוב חייה בארגנטינה. טריילס הייתה ידועה בעיקר בתפקידה גרטה פון-בטהובן בטלנובלה הארגנטינאית "פלוריסיינטה". טריילס נולדה בהמבורג שבגרמניה ובגיל שנה עברה עם אביה אברם טריילסינסקי, סוחר, אמה, לאה גולדנברג ושני אחיה, אלפרד ויואכים לאורוגוואי. בין 2004–2005 טריילס שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית המצליחה של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "פלוריסיינטה", בה גילמה את דמותה של גרטה פון-בטהובן לצד פלורנסיה ברטוטי, מריאנה אספוסיטו וסטפנו דה גרגוריו. נפטרה ב-17 בפברואר 2022 בסן לואיס, ארגנטינה בגיל 84. האני טריילס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האני טריילס, ברשת החברתית אינסטגרם האני טריילס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעבר קוסטינברוד

מעבר קוסטינברוד (באנגלית: Kostinbrod Pass; בבולגרית: Костинбродски проход) הוא אוכף (מעבר הרים) המכוסה קרח, ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה. גובהו של מעבר קוסטינברוד 1,417 מטרים מעל פני הים. מעבר קוסטינברוד מפריד בין רמת דויראן לבין גבעות פלאוורז. מעבר קוסטינברוד הוא חלק מקו פרשת הקרחונים שבין קרחון ואלוגה ועמק סיקרה. מעבר קוסטינברוד ממוקם 6.16 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר האבנר; מעבר קוסטינברוד ממוקם 9.35 קילומטרים דרומית לפסגת דיקי; ו-7.32 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מפסגת גובש. המעבר מופה לראשונה על ידי סוקרים אמריקאים בשנת 1961, המיפוי עודכן בשנת 1988. המעבר נקרא על שם העיירה קוסטינברוד שבמערב בולגריה. מידע על המעבר
מול הר סיני

"מול הר סיני" הוא שיר שנכתב על ידי המשורר והפזמונאי הישראלי יחיאל מוהר (מר), והולחן על ידי משה וילנסקי בשנת 1956, עבור להקת הנח"ל. השיר היווה מעין המנון של מבצע קדש (בדומה לשיר "ירושלים של זהב" בתקופת מלחמת ששת הימים). בשיר ישנה השוואה בין אירועים מקראיים למבצע קדש, כמו במילים "הנה מול הר סיני, הסנה, הסנה בוער". או "שערי העיר ביד השמשונים" כתזכורת לניתוק ונשיאת שערי העיר עזה בידי שמשון בעוד שבמבצע נכבשה העיר ורצועת עזה בידי "השמשונים" - חיילי צה"ל, ממשיכיו המטאפוריים של שמשון הגיבור. הביטוי "רכב ישראל" המופיע בשיר נלקח מספר מלכים ב' כשאלישע זועק אל אליהו כשהאחרון עולה השמיימה "אבי, אבי רכב ישראל ופרשיו". השיר נכתב בתוך שעות ספורות, בעיצומו של המבצע. מיד לאחר סיום כתיבתו נשלחו חברי להקת הנח"ל מהחזית לביתו של יחיאל מר על מנת ללמוד את השיר אותו שרו ליחידות רבות במהלך המבצע, ואף מול פיקוד צה"ל על פסגת הר ג'בל מוסא בדרום סיני. עוד הוסיף שמואליק טסלר בספרו "שירים במדים", (הוצאת יד יצחק בן צבי, 2007; מערכת במחנה, 28.11.2007) במהלך הימים הראשונים של מבצע קדש, ביקש קצין החינוך של הנח"ל, ארי הרצברג, מיחיאל מוהר וממשה וילנסקי לחבר שיר שיוקדש למבצע. הוא נסחף בהתרגשות המלחמה והודיע להם ש'מחר יהיה פזמון', ואכן בתוך זמן קצר נכתב שיר חדש ושמו "מול הר סיני". חברי הלהקה הגיעו למנזר קתרינה ממוטטים מעייפות, אך הם לא שכחו לשנן בדרכם את השיר החדש. במנזר התמקם באותה שעה המטה הקדמי של צה"ל. כולם עמדו בחוץ והסתכלו על הר סיני בהתרגשות גואה. אז הוציאה נחמה הנדל את התווים של השיר החדש ואמרה שלחברי הלהקה יש הפתעה. השתרר שקט. 'אולי אתם רוצים ללמוד שיר חדש?' שאלה. כולם הסכימו, ועד מהרה שר כל המטה מול הר סיני את 'לא אגדה רעי'. השירה נמשכה כחצי שעה וההתרגשות הפכה לדמעות חמות. 'תתפלא', נזכר חבר הלהקה חיים טופול, 'אבל כל הגנרלים עמדו ובכו'. מול הר סיני בביצוע להקת הנח"ל, סרטון באתר יוטיוב. מילות השיר באתר בית לזמר העברי. השיר באתר "שרים במדים". תווי השיר בכתב ידו של משה וילנסקי, מתוך ארכיון משה וילנסקי, הספרייה הלאומית heitner, פינתי השבועית ברדיו: מול הר סיני, באתר הבלוג של אורי הייטנר, ‏2016-11-01 ניר דבורי, ‏שיר אחרי המלחמה: לאן נעלמו שירי המלחמות - והאם יש להם עוד מקום?, באתר ‏מאקו‏, 13 בספטמבר 2013 קטגוריה:מלכים ב ב יב – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
Fly from the Inside

"Fly from the Inside" הוא סינגל הבכורה של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון, מתוך אלבום הבכורה שלה, Leave a Whisper. השיר יצא לאור ב-25 במרץ 2003, הצליח למדי במצעדים השונים, ואף הגיע למקום החמישי במצעד הרוק המיינסטרימי של מגזין הבילבורד. השיר פופולרי גם כ-20 שנה לאחר צאתו, ומנוגן בהופעותיה של הלהקה לעיתים קרובות. במהלך ראיון שנערך במאי 2004 לאתר KNAC.com הסביר ברנט סמית את משמעות השיר: [השיר] מדבר על מצב שבו יש לך חלום בלתי מושג, ואולי האנשים סביבך שאינך יכול להשיג ושלעולם לא תצליח בו, ואולי הם מדברים אליך כך מכיוון שהם לא רדפו אחרי החלומות שלהם. "Fly from the Inside" הוא מטאפורה לאמונה בעצמך וללכת אחרי דברים שנראים בלתי מושגים. אתה צריך לפחות לנסות...כי אתה תבעט לעצמך בישבן אם לא תעשה זאת. לשיר לא יצא וידאו קליפ רשמי, אך כשהאלבום Leave a Whisper שוחרר מחדש צורף אליו סרטון בונוס עם צילומים שלא הופצו קודם לכן. השיר מופיע בסצנה מהסרט "Grind" משנת 2003. בנוסף הופיע בשני משחקי וידאו; "MX vs. ATV Unleashed" ו-"MVP Baseball series 2003". סרטון השיר "Fly from the Inside" באתר יוטיוב Davis, Brian (17 במאי 2004). "Exclusive! Interview With Shinedown Vocalist Brent Smith". KNAC. {{cite web}}: (עזרה)
גרפמה

גְּרָפֵמָה הוא מונח מתחום האורתוגרפיה או מתחום הטיפוגרפיה, ומשמעותו שונה במקצת בכל אחד מהתחומים. ערך מורחב – אורתוגרפיה אורתוגרפיה היא תיאור וחקר של שיטות כתיבה עבור שפות מדוברות. במסגרת האורתוגרפיה אפשר להגדיר גרפמה בצורה מצמצמת או מרחיבה. בהגדרה מצמצמת מדובר בקבוצת סימנים גרפיים שיכולים להתחלף זה בזה בלי ליצור כל הבחנה. כל אחד מהסימנים בקבוצה מכונה אלוגרף. לדוגמה באלפביתים הלטיני, היווני והקירילי יש שתי סדרות של אותיות: רישיות (Capital) וקטנות (Miniscule). כנגד כל אות רישית יש אות קטנה, כלומר הסימנים A ו-a באלפבית הלטיני הם אלוגרפים המהווים גרפמה אחת. במקרה זה החילוף בין שני הסימנים אינו חופשי לגמרי. הסימן A יופיע בתחילת משפט, בתחילת שם פרטי, בכותרות ובמקרים אחדים נוספים, בעוד הסימן a יופיע בכל יתר המקרים. הצורות הבאות חוקיות: ADAM, Adam בעוד הצורות הבאות אינן חוקיות: aDAM, AdAm, adam ועוד. אפשר, אם כן לומר שמדובר באלוגרפים בתפוצה משלימה. גם בעברית קיימים אלוגרפים בתפוצה משלימה. כל האותיות הסופיות הן אלוגרפים של גרפמה אחת, שבה שני סימנים נמצאים בתפוצה משלימה. בסוף מילה מופיע אלוגרף אחד, ובכל יתר המקרים אלוגרף אחר. לדוגמה, במילה מים הסימנים מ ו-ם מהווים גרפמה אחת, כשהאלוגרף מ מופיע בתחילת המילה והאלוגרף ם מופיע בסופה. במקרה זה רק הצירוף "מים" הוא חוקי, בעוד הצירופים "םימ", "מימ", ו"םים" אינם חוקיים. בערבית, רוב הגרפמות כוללות 2-4 אלוגרפים בתפוצה משלימה. כלומר, לרוב האותיות יש צורה מיוחדת לתחילת המילה, לאמצע המילה, ולסופה. לדוגמה, הצורות: هـ ـهـ ـه ه הן אלוגרפים של הגרפמה המקבילה ל-ה בעברית. כל אחת מהן מופיעה במקום אחר במילה. בערבית יש גם אלוגרפים שהחילוף ביניהם חופשי לגמרי (Free Variations). לדוגמה, הסימן "ל-א" لا יכול לבוא בכמה צורות, כשהשימוש בכל אחת מהן תלוי כמעט לגמרי בסגנונו של הכותב. בהגדרה מרחיבה, המתייחסת לממשק שבין אורתוגרפיה לפונולוגיה, גרפמה היא ביטוי גרפי לפונמה. לפי הגדרה זו, הסימנים s ו-ç בצרפתית ובפורטוגזית הם אלוגרפים של גרפמה אחת, כיוון שהם מסמנים פונמה אחת - /s/. בעברית מודרנית, צירוף האותיות "טש" והסימן צ' הם אלוגרפים של גרפמה אחת, כיוון ששניהם מסמנים את הפונמה /ʧ/. ערך מורחב – טיפוגרפיה בתחום הטיפוגרפיה, העוסק בעיצוב גופנים לדפוס, גרפמה היא יחידת הכתב הקטנה ביותר. יחידה כזאת יכולה להיות אות, לוגוגרמה (סימנים כגון $, %, או סימניות סיניות), ספרות, סימני פיסוק וכיוצא באלה. גופן חייב לכלול גרסה לכל גרפמה הכלולה בשפה, וחייבת להיות התאמה בין הגרפמות כדי לשמור על קו אחד בעיצוב הגופן. מדיה וקבצים בנושא גרפמה בוויקישיתוף
אייבנהו (סרט, 1952)

אייבנהו (Ivanhoe) הוא סרט היסטורי אמריקאי משנת 1952 בבימויו של צ'ארלס ת'ורפ, עם רוברט טיילור, אליזבת טיילור, ג'ואן פונטיין וג'ורג' סנדרס בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן ההיסטורי אייבנהו של וולטר סקוט. עלילת הספר מתרחשת במאה ה-12 באנגליה, על רקע הכיבוש הנורמני הרודה בסקסונים הילידים ומסעות הצלב לארץ הקודש. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר - פנדרו ברמן פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - פרדי יאנג פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - מיקלוש רוז'ה ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה (נורמן וודלנד) נעלם לאחר שחזר ממסע הצלב. אחיו הנסיך ג'ון משמש בינתיים כעוצר. האביר הסקסוני אייבנהו (רוברט טיילור) שיצא אתו למסע, מסתובב באוסטריה כטרובדור עד שריצ'רד שומע את שירתו וזורק לו פתק כי הוא כלוא על ידי לאופולד מלך אוסטריה הדורש סכום ענק כדי לשחררו. ג'ון מסרב לתת את הכופר. אייבנהו מגיע לאחוזת אביו סדריק שכועס עליו כי יצא למסע למרות התנגדותו ונישל אותו מנחלתו. הוא פוגש שם את אהובתו רוונה (ג'ואן פונטיין) שהיא בת חסותו של אביו. למקום מגיעים היהודי יצחק (פליקס אילמר) ובתו רבקה (אליזבת טיילור). בלילה מתקיפים שודדים את יצחק ואייבנהו ומשרתו וומבה (אמלין ויליאמס) מצילים אותו. הם מחזירים את יצחק ורבקה לשפילד ורבקה מתאהבת באייבנהו. הוא מספר לה כי ברצונו להשתתף בתחרות הפלה ברומח באשבי ואין לו כסף לסוס ורומח. רבקה נותנת לו את תכשיטיה ויצחק מבטיח לאסוף כסף לשחרור ריצ'רד. בתחרות מופיע אייבנהו בתחילה כאלמוני ומנצח את כולם. לבסוף הוא נלחם נגד יריבו הנורמני דה בואה גילברט (ג'ורג' סנדרס) אך נפצע קשה ומדמם. רבקה אומרת שיש בכוחה לרפאות אותו ורוונה מבינה שהיא מאוהבת בו אך מסכימה לכך. רבקה מצליחה להציל את אייבנהו. הוא הולך לידידו לוקסלי (רובין הוד) בעוד שהשאר רוכבים ליורק אך נתפסים על ידי הנורמנים בפיקודו של גילברט ומוחזקים כשבויים בטירתו של האציל פרונט דה בף (פרנסיס דה וולף). אייבנהו שומע על כך כשהוא אצל רובין הוד והולך להסגיר את עצמו תמורת שחרור האסירים גילברט מסכים לעסקה אבל אחר כך חוזר בו מהבטחתו קושר אותו ומאיים להרוג אותו. גילברט כופה עצמו על רבקה אך היא מתנגדת לו. חייליו של רובין הוד ובראשם הוא וחברו הנזיר טאק (סבסטיאן קבוט) תוקפים את המבצר וכובשים אותו באבידות גדולות לשני הצדדים כולל וומבה, משרתו של אייבנהו. לבסוף גילברט מצליח להימלט על סוסו כשהוא לוקח אתו את רבקה. יצחק מצליח לגייס 100,000 מארקים לשחרור ריצ'רד אך כעת ג'ון דורש את הסכום הזה לשחרור רבקה. יצחק מעדיף את ריצ'רד. הוא נוסע לאוסטריה לשחרר את ריצ'רד ואייבנהו מבטיח לשחרר את רבקה. רבקה עומדת לדין בפני ג'ון באשמת כישוף ו"עדים" מעידים עליה שהיא עוסקת בכישוף. גזר הדין עלול להיות מוות בשריפה. כאן מתערב לטובתה אייבנהו ואומר כי הוא מוכן להילחם למענה עם כל מי שיבחר ג'ון ואם ינצח זה יהיה רצון האלוהים שתזוכה. ליריבו נבחר דה בואה גילברט ובקרב מנצח אייבנהו וגילברט נפצע קשה ומת. רבקה משתחררת ומתפייסת עם רוונה. היא מוותרת על אייבנהו לטובתה של רוונה. מדיה וקבצים בנושא אייבנהו בוויקישיתוף "אייבנהו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אייבנהו", באתר נטפליקס "אייבנהו", באתר AllMovie (באנגלית) "אייבנהו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אייבנהו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לאייבנהו 1952, באתר יוטיוב אייבנהו בטורניר באשבי, באתר יוטיוב פסקול אייבנהו של מיקלוש רושה, באתר יוטיוב
אל-ח'טיב

האם התכוונתם ל... אבתהאל אל-ח'טיב – עיתונאית כוויתית חמזה עלי אל-ח'טיב – ילד סורי אשר נרצח על ידי כוחות צבא סוריה מועאז אל-ח'טיב – פוליטיקאי סורי עלי אל-חטיב – קורבן רצח לא מפוענח רוחי אל-ח'טיב – מראשי עיריית מזרח ירושלים ח'טיב
אוגוסט פוטון

אוגוסט פוטון (נולד בשם ז'אן-בטיסט אוגוסט פוטון; באנגלית: Jean Baptiste Auguste Puton) (16 באוגוסט 1834 - 8 באפריל 1913) היה זואולוג צרפתי, המתמחה פשפשים של האזור הפלארקטי ובפרט בצרפת. פרסם למעלה מ-150 מאמרים וכמה קטלוגים. העוסקים בטקסונומיה, פאוניסטיקה וביולוגיה של אירופה ואזור הים התיכון. במהלך חיים תיאר מינים חדשים רבים, רובם נמצאים כיום בבעלות המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (פריז). בשנת 1869 פרסם את הקטלוג הראשון לפשפשי אירופה והאזור הים-תיכון. במהדורה השנייה בשנת 1875 נוספו מינים מאזור הים התיכון ובמהדורות השלישית והרביעית בשנת 1886 ו-1899 הוסיף מינים מכל האזור הפלארקטי. קטלוג זה היה המקיף ביותר בזמנו. Catalogue des hémiptères hétéroptères d'Europe / par A. Puton, .. / Paris : Deyrolle, 1869 Catalogue des hémiptères-hétéroptères de L'Alsace et de Lorraine [Texte imprimé] / Ferdinand Reiber, A. Puton / Colmar : Decker C, 1876 Catalogue des hémiptères-homoptères (cicadines et psyllides) de l'Alsace et de la Lorraine et Supplément au catalogue des hémiptères-hétéroptères / Ferdinand Reiber, A. Puton / Colmar : Decker C, 1880 Synopsis des Hémiptères-Hétéroptères de France T. I, 3ème partie, Reduvides, Saldides, Hydrocorises / Auguste Puton / Paris : Deyrolle, 1880 Randall T. Schuh, James Alexander Slater, True bugs of the world (Hemiptera:Heteroptera): classification and natural history, Cornell University Press, 1995, ISBN 0-8014-2066-0, page 11.
פרספון דיאדמה

פרספון דיאדמה (שם מדעי: Hipposideros diadema) הוא מין של עטלף ממשפחת הפרספוניים החי בדרום-מזרח אסיה ואוקיאניה במדינות אוסטרליה, אינדונזיה (באיים ג'אווה, בורנאו, סומטרה, איי מאלוקו, מערב גינאה החדשה וסולאווסי), פפואה גינאה החדשה, מלזיה, מיאנמר, הפיליפינים, תאילנד ווייטנאם. מוטת הכנפיים של עטלף זה היא 15 עד 22 סנטימטרים ומשקלו 34 עד 50 גרמים. העטלף בעל פרווה בצבע חום, אוזניים גדולות וכתמים בצבע לבן באזור הכתף. בעונת הרבייה הנקבה ממליטה צאצא אחד בחודשים מרץ ואפריל. העטלף פעיל לילה וחי במגוון בתי גידול בדרום מזרח אסיה ואוסטרליה כמו מערות, סבכים ויערות לא סבוכים. עטלף זה הוא אוכל חרקים, וניזון בעיקר מחרקים כמו פשפשאים, חיפושיות, פרפראים, חגבאים ועכבישאים. הטורפים של עטלף זה כוללים נחשים ועופות דורסים. תוחלת החיים של עטלף זה היא 4 עד 7 שנים בטבע ועד 12 שנים בשבי. העטלף נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש עקב תפוצה גדולה ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים. פרספון דיאדמה, באתר ITIS (באנגלית) פרספון דיאדמה, באתר NCBI (באנגלית) פרספון דיאדמה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פרספון דיאדמה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרספון דיאדמה, באתר GBIF (באנגלית) פרספון דיאדמה באתר הרשימה האדומה של IUCN Pavey, C. 1998. Colony sizes, roost use and foraging ecology of *Hipposideros diadema* reginae, a rare bat from tropical Australia. Pacific Conservation Biology, 4(3): 232-239. Feldhamer, G., L. Drickamer, S. Vessey, J. Merritt. 1999. Mammalogy. New York: McGraw-Hill. Nowak, R. 1999. Walker's Mammals of the World. Baltimore, Maryland: Johns Hopkins University Press. ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'לסי (מסצ'וסטס)

צ'לסי (באנגלית: Chelsea) היא עיר במחוז סאפוק, מסצ'וסטס, ארצות הברית. נכון למפקד 2020, צ'לסי מנתה 40,787 תושבים. עם שטח כולל של 2.46 מייל רבוע בלבד, צ'לסי היא העיר הקטנה ביותר במסצ'וסטס במונחים של שטח כולל. זוהי העיר השנייה בצפיפות האוכלוסין במסצ'וסטס, מאחורי סומרוויל, והיא העיר עם האחוז השני הגבוה של תושבים לטיניים במסצ'וסטס, מאחורי לורנס. האזור של צ'לסי נקרא בתחילה וויניסיממט, או "גבעת הביצות" על ידי שבט נאומקיאג, שחי שם אלפי שנים לפני הקולוניזציה האירופית במאה ה-16. סמואל מאבריק הפך לאירופי הראשון שהתיישב לצמיתות בוויניסיממט ב-1624. בשנת 1635, מאבריק מכר את כל וויניסיממט, מלבד ביתו וחוותו, לריצ'רד בלינגהם. הקהילה נשארה חלק מבוסטון עד 1739, אז נקראה על שם צ'לסי, שכונה בלונדון, אנגליה. עד 1919 אוכלוסיית צ'לסי הגיעה לרמת שיא של 52,662, כאשר תושבים ילידי חוץ מהווים 46 אחוז מהאוכלוסייה. בין 1940 ל-1980 ירדה האוכלוסייה ב-38 אחוזים. צ'לסי איבדה יותר אוכלוסייה מאזורים עירוניים אחרים לאחר שנות ה-50 בגלל בניית הכביש המהיר הצפוני - מזרחי המוגבה שנבנה כדי לחבר את פרברי החוף הצפוני לבוסטון, מאות בתים נהרסו כדי לפנות מקום לכביש המהיר שחתך את העיר לשניים. ההגירה החוצה לקחה איתה הרבה עסקים קטנים ומקומיים. בתים היסטוריים ננטשו, יחד עם מבני תעשייה, שדות, ערימות מלח ומיכלי אחסון גז המנקדים את הנוף העירוני. בשנת 1973, התרחש אסון כאשר השריפה הגדולה השנייה בצ'לסי שרפה 18 גושי עיר, והותירה כמעט חמישית מהעיר באפר. עד 1990, צ'לסי קרסה כלכלית וחברתית. הפשע השתולל, לא מעט בקרב המשטרה ופקידי השלטון המקומי. נכון למפקד ארצות הברית 2010, התגוררו בעיר 35,177 נפשות, 11,888 משקי בית ו-7,614 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 16,036.8 אנשים לכל מייל רבוע, מה שמציב אותה בין הגבוהות בצפיפות האוכלוסין מבין הערים בארצות הברית. ההרכב הגזעי של העיר היה 47.8% לבנים, 8.5% שחורים או אפרו-אמריקאים, 3.1% אסייתים, 1.1% ילידים אמריקאים, 0.09% מאיי האוקיינוס השקט, 33.6% מגזעים אחרים, ו-5.9% היו רב-גזעיים. בנוסף, 62.1% מהתושבים זוהו כהיספנים או לטינים (מכל גזע), הכוללים 18.2% סלוודורנים, 12.7% פוארטו-ריקנים, 8.4% הונדורים, 7.3% גואטמלים, 2.8% מקסיקנים, 2.2% דומיניקנים, 0.5 % קובנים. בשנת 2010, 38% מתושבי צ'לסי נולדו מחוץ לארצות הברית. זהו האחוז הגבוה ביותר של תושבים ילידי חוץ בערי מסצ'וסטס. בשנים האחרונות העיר עשתה מאמץ מתמשך לעבוד הן עם קהילות מהגרים והן עם בני מיעוט. "הברית הבין-דתית" שלה מפגישה את חברי הקהילה היהודית, הנוצרית והמוסלמית כדי לקדם הכלה, גיוון וסובלנות. לפי רישומים היסטוריים מקומיים, נתן מורס, התושב היהודי הראשון של צ'לסי, הגיע ב-1864, ועד שנת 1890 חיו בעיר רק 82 יהודים. עם זאת, צ'לסי הייתה יעד מרכזי ל"גל הגדול" של מהגרים רוסים ומזרח אירופאים נוספים, במיוחד יהודים רוסים, שהגיעו לארצות הברית לאחר 1890. עד 1910 גדל מספר היהודים ל-11,225. בשנות ה-30 היו בצ'לסי כ-20,000 תושבים יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של כמעט 46,000. בהתחשב בשטח העיר, ייתכן שבצ'לסי היו הכי הרבה תושבים יהודים לכל מייל רבוע מכל עיר בארצות הברית, למעט ניו יורק. מדיה וקבצים בנושא צ'לסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'לסי (באנגלית) October 14, 2013, 12:00 a m Share on Facebook Share on TwitterView Comments, Chelsea recalls 1973 blaze that destroyed 18 blocks - The Boston Globe, BostonGlobe.com (באנגלית אמריקאית) ארכיון, הרב אביגדור: בית הכנסת ברחוב אגוז, באתר ארכיון, ‏22 בפברואר 2022
המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (פריז)

המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, בצרפתית Muséum national d'histoire naturelle; בראשי תיבות: MNHN), הוא המוזיאון הלאומי לתולדות הטבע של צרפת וחלק מאוניברסיטאות סורבון (אנ'). המוזיאון הראשי, עם ארבע גלריות, ממוקם בפריז, צרפת, בתוך ז'רדן דה פלנטס על הגדה השמאלית של נהר הסיין. הוא נוסד רשמית בשנת 1793 במהלך המהפכה הצרפתית, אך החל עוד קודם לכן בשנת 1635 כגן המלכותי לצמחי מרפא. למוזיאון יש כיום 14 אתרים ברחבי צרפת. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (בצרפתית ובאנגלית) המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, ברשת החברתית פייסבוק המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, ברשת החברתית אינסטגרם המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, סרטונים בערוץ היוטיוב המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, ברשת החברתית Goodreads האתר הרשמי של MNHN (גרסה באנגלית) הגלריה הווירטואלית למינרלוגיה (גרסה באנגלית) פליקר בעיקר פריז. תמונות של Muséum National d'histoire naturelle (גרסה באנגלית)
היתר

האם התכוונתם ל... רישיון או היתר – הרשאה שרשות שלטונית נותנת לאדם או לאישיות משפטית אחרת, לעסוק בפעילות שהחוק אוסר על מי שאינו מחזיק בו היתר בנייה – אישור שניתן על ידי הוועדה המקומית לתכנון ובנייה לבצע עבודת בנייה, הריסה או שינוי בשימושים במקרקעין היתר כניסה לישראל – מסמך המונפק לפלסטינים תושבי יהודה, שומרון ועזה והוא מהווה אישור מעבר, כניסה ושהות באזורים המצוינים במפורש בהיתר הוועדה למתן היתרים – ועדה שבסמכותה לתת היתר אישי לחריגה מכללי האתיקה שמטרתם מניעת ניגוד עניינים של שרים וסגני שרים בממשלת ישראל היתרים הלכתיים: היתר מאה רבנים – היתר לחרוג מתקנות חרם דרבנו גרשום, אם הסכימו על כך מאה רבנים היתרי מכירה בהלכה – פעולה של מכירת חפץ, כאשר מטרתה העיקרית היא לצורך הפקעת איסור הלכתי מסוים הקיים במצוות רבות התלויות בבעלות של אדם על חפץ היתר מכירה – מכירה של קרקע בארץ ישראל לגוי, שמטרתה להתיר מלאכות חקלאיות בשנת השמיטה היתר עסקה – אמצעי הלכתי המאפשר מתן הלוואה בריבית במסגרת ההלכה היתר שאיבת מים בשבת – סדרת תקנות הלכתיות שמטרתן להתיר שאיבת מים בשבת, אף במקומות שיש בדבר איסור דרבנן איסור והיתר – שמן הכולל של ההלכות, העוסקות בדברים המותרים והאסורים לאכילה
טביאה צימרמן

טביאה צימרמן (בגרמנית: Tabea Zimmermann; נולדה ב-8 באוקטובר 1966 בלאהר, גרמניה) היא ויולנית גרמנייה. בעלת תואר פרופסור לויולה ולמוזיקה קאמרית. צימרמן החלה ללמוד נגינה בויולה בגיל שלוש, ובגיל חמש החלה בלימודי פסנתר. בגיל 13 למדה ויולה אצל אולריך קוך בבית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג ומשם התקדמה ללימודים באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג. היא זכתה בפרסים ראשונים בתחרויות בינלאומיות בז'נבה (1982), בודפשט (1984) ותחרות הוויולה על שם מוריס וייה בפריז (1983). כפרס בתחרות זו הוענקה לה ויולה שנבנתה על ידי אטיין ואטלו משנת 1980. כסולנית צימרמן מופיעה עם תזמורות רבות, מן החשובות בעולם, ביניהם תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC במנצ'סטר ותזמורת שווייץ המערבית, בניצוחם של מנצחים ידועי שם כמו קורט מאזור, ברנרד הייטינק, כריסטוף אשנבאך, ניקולאוס הארנונקור ואחרים. צימרמן פעילה גם במוזיקה הקאמרית. היא הופיעה עם גדעון קרמר (כינור), היינץ הוליגר (אבובן ומלחין), הארטמוט הל (פסנתר), סטיבן איסרליס (צ'לו) ופאמלה פרנק (כינור) בפסטיבלים רבים. מלחינים בני המאה ה-20 כתבו עבורה יצירות: ג'רג' ליגטי (סונטה לוויולה סולו), היינץ הוליגר, סאלי בימיש, יוסף טל, וולפגנג ריהם וגאורגה לנץ. מאז 2002 טביאה צימרמן היא פרופסור לוויולה ולמוזיקה קאמרית באקדמיה למוזיקה על שם הנס אייזלר בברלין. לפני כן הייתה בסגל המורים באקדמיה למוזיקה של זאארבריקן (1987 - 1989) ובקונסרבטוריון של פרנקפורט (1994 - 2002). הישגיה ותרומותיה בתחום המוזיקה הקנו לה פרסים ואותות כבוד רבים מספור, לאומיים ובינלאומיים, ביניהם פרס פרנקפורט למוזיקה, פרס הסה והפרס הבינלאומי של ה"אקדמיה קיג'אנה" למוזיקה בסיינה. צימרמן הייתה נשואה למנצח הישראלי דוד שלון ולמנצח האמריקאי-ישראלי סטיבן סלואן. יש לה שני ילדים מנישואיה הראשונים ובת מנישואיה השניים. מדיה וקבצים בנושא טביאה צימרמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טביאה צימרמן (בגרמנית ובאנגלית) טביאה צימרמן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) טביאה צימרמן, באתר ספוטיפיי טביאה צימרמן, באתר AllMusic (באנגלית) טביאה צימרמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) טביאה צימרמן, באתר Discogs (באנגלית) טביאה צימרמן, באתר Songkick (באנגלית) אמיר מנדל, טביאה צימרמן, מהוויולניות הבולטות בעולם, רוצה לשנות את המוזיקה הקלאסית, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2018