ממלכת סלוניקי

ממלכת סלוניקי (ביוונית: Βασίλειον τῆς Θεσσαλονίκης) הייתה מדינה צלבנית קצרת מועד שנוסדה לאחר מסע הצלב הרביעי על אדמות ביזנטיות שנכבשו במקדוניה ובתסליה. לאחר נפילת קונסטנטינופול בידי הצלבנים בשנת 1204, צפוי היה בוניפאס ממונפראט, מנהיג מסע הצלב, הן על ידי הצלבנים והן על ידי הביזנטים המובסים להפוך לקיסר החדש. עם זאת, הוונציאנים הרגישו שבוניפאס היה קשור יותר מדי לאימפריה הביזנטית, שכן אחיו קונרד התחתן עם המשפחה הקיסרית הביזנטית. הוונציאנים רצו קיסר שיוכלו לשלוט בו בקלות רבה יותר, ובהשפעתם נבחר בולדווין מפלנדריה לקיסר האימפריה הלטינית החדשה. בוניפאס קיבל זאת בחוסר רצון, ויצא לכבוש את סלוניקי, העיר הביזנטית השנייה בגודלה אחרי קונסטנטינופול. בתחילה הוא נאלץ להתחרות בקיסר בולדווין, שגם הוא רצה את העיר. לאחר מכן הוא המשיך ולכד את העיר מאוחר יותר ב-1204 והקים בה ממלכה, הכפופה לבולדווין, אם כי מעולם לא נעשה שימוש רשמי בתואר "מלך". מקורות של סוף המאה ה-13 וה-14 מצביעים על כך שבוניפאס ביסס את תביעתו לסלוניקי על ההצהרה שאחיו הצעיר רנייה קיבל את סלוניקיה על נישואיו למריה קומננה ב-1180. בשנים 1204–1205, בוניפאס הצליח להרחיב את שלטונו דרומה לתוך יוון, והתקדם דרך תסליה, בויוטיה, אוויה ואטיקה. נראה כי הגבולות של ממלכת סלוניקי בפועל השתרעו רק עד לדומוקוס, פארסלוס ולסטינו: דרום תסליה, עם הערים זטווניון וראווניקה, היה תחת מושלים שמונו על ידי הקיסר הלטיני, ונסיכויות דרום יוון היו רק הווסלים הפיאודליים של בוניפאס. המשלחת של הקיסר אנרי מפלנדריה נגד הברונים הלומברדים המורדים של סלוניקה בשנים 1208–1209, סיימה את התלות הפיאודלית של הנסיכויות הדרומיות - דוכסות אתונה, מרקיזות בודוניצה, לורדות סלונה וממלכת נגרופונטה - על סלוניקי, והחליפו אותה בריבונות אימפריאלית ישירה. שלטונו של בוניפאס נמשך פחות משנתיים לפני שהוא נקלע למארב על ידי הצאר קאלויאן, קיסר בולגריה ונהרג ב-4 בספטמבר 1207. הממלכה עברה לבנו של בוניפאס, דמטריוס, שעדיין היה תינוק, כך שהכוח הממשי הוחזק בידי אצילים זוטרים שונים ממוצא לומברדי. אצילים אלו, תחת העוצר אוברטו, החלו לתכנן להציב את גיום השישי ממונפראט, בנו הבכור של בוניפאס, על כס המלוכה, והתריסו בגלוי נגד הקיסר הלטיני אנרי מפלנדריה. אנרי צעד נגדם ב-1209 ואילץ את הכנעתם. כתוצאה מכך, אחיו של אנרי יוסטאס הפך אז לעוצר עבור דמטריוס. תוך ניצול מצב זה, מיכאל הראשון מאפירוס, בן בריתו לשעבר של בוניפאס, תקף את הממלכה בשנת 1210, וכך גם הבולגרים. אנרי מפלנדריה הביס בסופו של דבר את שניהם, אך לאחר מותו של מיכאל ב-1214, אחיו ויורשו תאודורוס החלו מחדש בהסתערות על הממלכה. במהלך תשע השנים הבאות תאודורוס כבש בהדרגה את כל סלוניקי פרט לעיר עצמה, מכיוון שהאימפריה הלטינית לא יכלה לחסוך בצבא כדי להגן עליה בזמן שהיו עסוקים בלחימה באימפריה הביזנטית של ניקאה באסיה. בשנת 1224, בדיוק כשדמטריוס התבגר מספיק כדי לקחת את השלטון בעצמו, תאודורוס כבש לבסוף את סלוניקי והממלכה הפכה לחלק מנסיכות אפירוס. הממלכה נתבעה על ידי מלכים בתואר בלבד של בית מונפראט עד 1284 וגם על ידי דוכסי בורגונדי; בולדווין השני מקונסטנטינופול הבטיח את התואר ליו הרביעי אם יחזיר לעצמו את האימפריה הלטינית. מדיה וקבצים בנושא ממלכת סלוניקי בוויקישיתוף E.g. Salimbene de Adam, Chronicle, 1966 edition vol. 2 p. 790. Cf. (Runciman 1951–1954, vol. 3 p. 125), and for full discussion (Haberstumpf 1995, pp. 56–67). Gibbon, Edward (1906). Edward Gibbon, The History of the Decline and Fall of the Roman Empire, vol. 11. New York: Fred de Fau and Co. Anne Van Arsdall, Helen Moody (7 בדצמבר 2018). The Old French Chronicle of Morea: An Account of Frankish Greece after the Fourth Crusade. Routledge. ISBN 9781134797462. {{cite book}}: (עזרה)