laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוזיאון פתח תקווה לאמנות

מוזיאון פתח תקווה לאמנות הוא מוזיאון לאמנות הממוקם ברחוב ארלוזורוב בפתח תקווה, ומהווה חלק מקריית המוזיאונים של העיר. המוזאון שואף לקדם ולטפח אמנים צעירים ובד בבד להעניק במה לאמנים ותיקים, שטרם זכו לחשיפה מוזאלית. הקו האוצרותי של המוזיאון שם דגש על גישות חדשניות ביחס לחלל המוזיאלי, והוא מציג תערוכות העוסקות בקשת רחבה של נושאים, הן ממרחב התרבות הישראלי והן בהיבטים גלובליים. האוסף כולל יצירות אמנות המייצגות את האמנות הישראלית החל משנות העשרים של המאה העשרים. יצירות האוסף מוצגות במסגרת תערוכות מתחלפות בחלל "גלריית האוסף" במוזיאון. האוסף כולל עבודות של אמנים מהשורה הראשונה של האמנים בארץ, בהם נחום גוטמן וחיים גליקסברג, אנה טיכו, לודוויג בלום, יוסף זריצקי, לאה ניקל ועוד. גם אמני העיר, בהם צבי שור, עמירם תמרי, יחיאל קריזה ורפאל מוהר, מיוצגים באוסף. נושא הזיכרון מיוצג בעבודות של אהרון גלעדי, אהרון כהנא ואמנים נוספים. אסכולת "בצלאל" מיוצגת בעבודות של בוריס שץ, אפרים ליליאן, ועוד. אוסף המוזאון כולל גם מספר אוספים אישיים, בהם אוסף רוז'ה ואריה דוברון, אוסף צבי שור, אוסף נחום ארונסון ואוסף דני מס. בהמשך נוספו לאוסף עבודות של אמנים עכשוויים, ביניהם איה בן רון, מירב היימן, משה גרשוני, שרון פוליאקין, דוד עדיקא ועוד. מבנה המוזיאון מורכב מאולם לתערוכות מתחלפות, וכן גלריה קטנה יותר, המציגה תערוכות מאוסף האמנות של המוזיאון. המוזאון מציג עבודות של אמנים ישראלים ובינלאומיים. לצד המוזאון וכחלק מקריית המוזיאונים של פתח תקווה, נמצא בית "יד לבנים", המוזאון ההיסטורי לתולדות פתח תקווה, הארכיון ההיסטורי, המכון לאמנות חזותית; ואודיטוריום בו מתקיימות פעילויות ובהן הרצאות, מופעים אמנותיים והקרנות סרטים. התזמורת שייכת למוזיאון, ומופיעה במקביל להשקת התערוכות. הקונצרטים מלווים בסיורים מודרכים בתערוכות ויוצרים דיאלוג חדשני עם האמנות. הרפרטואר משלב יצירות בינלאומיות, החל מתקופת הבארוק ועד מוזיקה בת זמננו, וכן יצירות ישראליות. חברי התזמורת הם 15 נגני כלי קשת, מרביתם בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן מהטה. מקורו של אוסף האמנות הישראלית של המוזיאון הוא ביצירות אמנות שעסקו בנושא זיכרון והנצחה, אשר נוצרו ונאספו עבור בית "יד לבנים" בפתח תקווה. את הרעיון להקים מוזיאון לאמנות לצד מוסד הנצחה הגה הצייר צבי שור. המבנה נפתח בשנת 1952, והיה מבנה ההנצחה הראשון מסוג זה בישראל. בשנת 1964 נפתח הגרעין הראשון של המוזיאון כ"משכן לאמנות" הצמוד לבית יד לבנים. בשנים 1987–1993 שימשה דליה לוין כאוצרת המוזיאון. בשנים 2000–2019 ניהלה את המוזיאון דרורית גור אריה, ששימשה גם כאוצרת. תחת ניהולה, נפתח המבנה מחדש, לאחר שיפוץ וקיטלוג של האוסף, בשנת 2004. החל משנת 2020 מנהלת את המוזיאון רעות פרסטר והאוצרת הראשית היא אירנה גורדון. חזית מבנה מוזיאון פתח תקווה לאמנות חזית מבנה מוזיאון פתח תקווה לאמנות מגדלור (2008) מאת אתי אברג'ל מגדלור (2008) מאת אתי אברג'ל מגדלור (2008) מאת אתי אברג'ל פסיפס של מרדכי גומפל פסל של אמנון אריה מדיה וקבצים בנושא מוזיאון פתח תקווה לאמנות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון פתח תקווה לאמנות תערוכת נהר מולאן - בית, מתוך האוסף של עופר לוין BMCA נעמה ריבה, בפתיחה ציקצקו אם המוזיאון ישרוד, באתר הארץ, 30 ביולי 2019 מוזיאון פתח תקווה, אודות, באתר מוזיאון פתח תקווה מוזיאון פתח תקווה, אודות האוסף, באתר מוזיאון פתח תקווה מוזיאון פתח תקווה, תזמורת המוזיאון, באתר מוזיאון פתח תקווה אוסף צבי שור, באתר מוזיאון פתח תקווה גל חוברה ברגמן, סיפור מסגרת // דליה לוין, פורטפוליו, 4 ביוני 2022
מליחות

האם התכוונתם ל... מליחות (ריכוז מלח) – מדד לריכוז המלחים בתמיסה הטעם המלוח
FAFSA

The Free Application for Federal Student Aid (בראשי תיבות: FAFSA) הוא טופס שנתי אותו רשאים למלא סטודנטים או סטודנטים לעתיד באוניברסיטאות ובקולג'ים בארצות הברית ולפעמים גם הורי הסטודנטים כדי להירשם כמועמדים ולקבוע את מידת זכאותם לקבלת מלגות או הלוואות כספים פדרליות למימון לימודיהם. כל האוניברסיטאות והקולג'ים מפנים כחלק מתהליך ההרשמה לעזרה כספית ל-FAFSA, אשר מיועד לתושבי ארצות הברית בלבד (אזרחים ותושבי קבע). הרשויות האמריקאיות מלוות כספים לרוב לכל מי שעומד בקריטריונים והסטודנטים לרוב מחויבים להחזיר את ההלוואה במשך תקופה לאחר סיום לימודיהם. את טופס ה-FAFSA ממלאים הסטודנטים דרך אתר אינטרנט ייעודי. טופס ה-FAFSA מורכב משאלות מרובות לגבי מצבו הכלכלי של הסטודנט ושל משפחתו של הסטודנט, מידע זה מוכנס לתוך נוסחה הקובעת את מידת יכולתה הכספית של המשפחה לתמוך בתלמיד (נתון זה נקרא EFC). הגורמים הקובעים את ה-EFC כוללים את גודל המשפחה, הכנסתה, מספר חברי המשפחה אשר לומדים בקולג', ורכוש המשפחה. טופס ה-FAFSA לא מכיל שאלות הנוגעות למוצאו, גזעו או דתו של התלמיד. בעקבות המידע אשר נקלט באתר מונפק דו"ח אשר מכיל מידע מפורט לגבי זכאותו של הסטודנט למענקים פדרליים (דו"ח אשר נקרא SAR), ומועבר לסטודנט. התלמיד צריך לסקור את הדו"ח בקפדנות על מנת לבצע את התיקונים ההכרחיים על מנת להשלים את הדו"ח. גרסה אלקטרונית של הדו"ח (אשר מכונה ISIR) נשלחת לקולג'ים/אוניברסיטאות אותם התלמיד ציין בטופס. ה-ISIR נשלח גם לסוכנויות אשר אחראיות על הענקת המלגות. מדיה וקבצים בנושא FAFSA בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של FAFSA (ארצות הברית) אתר האינטרנט הרשמי של FAFSA (באנגלית) FAFSA, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
הרביעייה האיטלקית

הרביעייה האיטלקית (באיטלקית: Quartetto Italiano) הייתה רביעיית מיתרים שנוסדה בשנת 1945. הופעת הבכורה של הרביעייה התרחשה ב-1945 בעיר קארפי שבנפת מודנה, באיטליה, כשכל חבריה היו עוד בשנות העשרים המוקדמות לחייהם. שמו המקורי של ההרכב היה "הרביעייה האיטלקית החדשה" (Nuovo Quartetto Italiano) ובשנת 1951 החליטו חברי ההרכב לקצר את שמו. הרכב זה נודע במיוחד בזכות ביצועיו המוקלטים למכלול רביעיות המיתרים של לודוויג ואן בטהובן (שהוקלטו בין השנים 1967 ו-1975) וכן לאלה של קלוד דביסי ומוריס ראוול. מלבד אלה, הקליטו חברי הרביעייה גם את כל רביעיות המיתרים של מוצרט, שומאן, ברהמס ווברן. הרביעייה התפרקה בשנת 1980. פאולו בורצ'אני - כינור ראשון אליזה פּגְרֶפִי - כינור שני ליונלו פורצאנטי - ויולה (בשנים 1945-1947) פּיורו פארוּלי - ויולה (בשנים 1947-1977) דינו אשוֹלה - ויולה (בשנים 1977-1980) פרנקו רוסי - צ'לו מדיה וקבצים בנושא הרביעייה האיטלקית בוויקישיתוף הרביעייה האיטלקית, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) הרביעייה האיטלקית, באתר ספוטיפיי הרביעייה האיטלקית, באתר AllMusic (באנגלית) הרביעייה האיטלקית, באתר MusicBrainz (באנגלית) הרביעייה האיטלקית, באתר Discogs (באנגלית) האתר הרשמי של הרביעייה פרס פאולו בורצ'אני - אתר תחרות בינלאומית לרביעיות מיתרים על שם פאולו בורצ'אני.
גדליהו בובליק

גדליהו בּוּבּלִיק (באנגלית: Gedaliah Bublick; תרל"ה, 10 באוקטובר 1875, גרודנו, האימפריה הרוסית - ז' באדר תש"ח, 17 בפברואר 1948) היה עיתונאי יידי ומנהיג ציוני דתי אמריקאי. גדליהו בובליק נולד בשנת תרל"ה (1875) בגרודנה שברוסיה, בן לאהרן ולדבורה. גדל בביאליסטוק שבפולין ולמד בישיבת לומז'ה. לאחר מכאן עבר לליטא, שם למד בישיבת מיר. בשנת 1899 נישא לאלה קוסובסקי. בשנת 1900 הגיע בובליק לפריז, שם סייע לקבוצת משפחות מביאליסטוק להשיג אשרות כניסה לארגנטינה באמצעות ארגון יק"א של הברון הירש. בובליק הצטרף לקבוצה בארגנטינה לשלוש שנים ולימד את ילדי הקבוצה עברית. בשנת 1904 היגר בובליק לניו יורק שבארצות הברית, שם כתב בעיתון "יידישע נייעס". ב-1915 מונה כעורך הראשי של העיתון. בובליק היה מגדולי המתנגדים לתנועות היהדות המתקדמת והיהדות הקונסרבטיבית. בשנת 1920 ביקר בובליק לראשונה בארץ ישראל. הוא היה פעיל מאוד בקהילתו ונמנה עם מייסדי הקונגרס היהודי האמריקאי. במאי 1920 נבחר להיות סגן יו"ר הקונגרס היהודי האמריקאי. בין השנים 1919–1926 היה חבר בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית וכיהן כחבר ההנהלה הציונית. בובליק היה מפעילי הציונות הדתית וממקימי תנועת המזרחי. בשנים 1928–1932 כיהן כנשיא תנועת המזרחי. בובליק נסע מספר פעמים נוספות לארץ ישראל ונכח בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1925, כנציג קרן היסוד. כאדם צעיר נמשך בובליק לתנועת ההשכלה. לאחר שלא מצא בה תשובות הולמות, הפך בובליק לתומך נלהב של היהדות האורתודוקסית. רבים מכתביו עוסקים בקשיים בפניהם ניצבת היהדות האורתודוקסית. בספרו "מן המיצר" הוא חזה התבוללות ונישואי תערובת בקרב יהדות התפוצות (ובעיקר בארצות הברית) וצפה סכנה מיהדות המסורתית. בובליק נפטר בניו יורק בז' באדר תש"ח, 17 בפברואר 1948. מיין רייזה אינ אראטצ ישרואל (ניו יורק, 1921) מן המיצר (ניו יורק, 1923) סך הכל (ניו יורק, 1927) כתביו שתורגמו לעברית: כתבים נבחרים / בעריכת א"ל גלמן ואהרן פצ’ניק; תרגם מיידיש: י"א זיידמן, ירושלים : הוועד לכתבי גדליה בובליק (בסיוע קרן א"י של המזרחי בירושלים ומועצת "ישראל הצעיר" בארצות הברית), תשכ"ב. (כרך אחד: "מן המיצר: עיונים בבעיות היהדות".) רחובות במספר ערים בישראל נקראים על שמו של בובליק, בהם רחוב בשכונת רמות בירושלים, בתל אביב ועוד. 'בובליק, גדליהו', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 68–69. (הספר בקטלוג ULI) רשימת הפרסומים של גדליהו בובליק, בקטלוג הספרייה הלאומית 'בובליק, גדליה', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 118 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1316). גדליה בובליק (1875-1948), דף שער בספרייה הלאומית Gedaliah Bublick, Noted Writed and Mizrachi Leader, Dies at Meeting; Was 73, JTA, March 19, 1948 אלי אלון, נא להכיר:רחוב בובליק בצפון תל אביב , באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 באוקטובר 2018 ראה באתר עיריית ירושלים
אדם בן כלב (סרט)

אדם בן כלב (באנגלית: Adam Resurrected) הוא סרט דרמה אמריקאי-גרמני-ישראלי שיצא לאקרנים ב-2008 ומהווה עיבוד לספר בעל אותו שם של יורם קניוק מ-1968. הסרט עוסק ביהודי שלפני השואה נחשב לגדול בדרני גרמניה, המאולץ בידי מפקד מחנה ריכוז לחיות חיי כלב ולבדר את הנידונים למוות, ולאחר המלחמה, בתחילת שנות ה-60, מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי לניצולי השואה במדבר יהודה. בסרט, שבוים בידי פול שרדר וצולם בישראל, ברומניה ובגרמניה, מככבים בין השאר ג'ף גולדבלום בתפקיד אדם שטיין, וילם דפו בתפקיד קולונל קליין, דרק ג'קובי בתפקיד ד"ר גרוס, מספר שחקנים גרמניים ובהם מוריץ בליבטרו, והשחקנים הישראליים איילת זורר, יבגניה דודינה, חנה לסלאו, עידן אלתרמן, חנה מרון ודרור קרן. הסרט מצולם בחלקו בצבע ובחלקו בשחור-לבן. זהו העיבוד הקולנועי הראשון לספר "אדם בן כלב". הספר עובד בעבר למחזה בתיאטרון גשר, שהציג אותו בהצלחה במשך כ-15 שנה ולאחר מכן המשיך להציגו מדי שנה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה. "אדם בן כלב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אדם בן כלב", באתר נטפליקס "אדם בן כלב", באתר AllMovie (באנגלית) "אדם בן כלב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אדם בן כלב", באתר Metacritic (באנגלית) "אדם בן כלב", באתר אידיבי "אדם בן כלב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרב יודילוביץ', קניוק בדרך להוליווד, באתר ynet, 13 בספטמבר 2005 מרב יודילוביץ', הוליווד בסוף העולם שמאלה, באתר ynet, 8 ביוני 2007 מרב יודילוביץ', "אדם בן כלב" יוקרן בפסטיבל טורונטו, באתר ynet, 21 באוגוסט 2008 איתי שטרן, "אדם בן כלב" גרף שבחים בפסטיבל "טלורייד", באתר nrg‏, 4 בספטמבר 2008 מרב יודילוביץ', אדם בעקבות גורלו, באתר ynet, 12 בדצמבר 2008 מרב יודילוביץ', גבר הולך לעיבוד, באתר ynet, 21 בפברואר 2009 נירית אנדרמן, עכבר העיר אונליין, אדם בן כלב: אותה מנגינה ארורה, באתר הארץ, 20 בפברואר 2009 שמוליק דובדבני, שואה, קצת אחרת, באתר ynet, 23 בפברואר 2009 אורי קליין, עכבר העיר אונליין, אדם בן כלב: איילת זורר נובחת, באתר הארץ, 26 בפברואר 2009 יעל שוב, Of Dogs and Men(הקישור אינו פעיל), באתר פיפרסקי, 2008
איסור הכאת הורים

איסור הכאת הורים הוא ציווי מקראי האוסר על אדם להכות את אביו או אמו. עונשו של המכה הוא מוות בחנק. המקרא אינו אוסר על הכאת הורים, אך הוא מציין את עונשו של המכה: ”ומכה אביו ואמו מות יומת” (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק ט"ו). האיסור לעשות כן נלמד מהאיסור הכללי להכות כל אדם מישראל. מלבד האיסור, מבטל המכה גם שתי מצוות עשה: מצוות כיבוד הורים ומצוות מורא הורים. אסור להוציא מההורה דם בעודו בחיים, העובר על האיסור אינו חייב מיתה, עד שיכה את הוריו מכה שכתוצאה ממנה יצא דם מגוף ההורה. אם, למשל, המכה הייתה באוזן וכתוצאה ממנה ההורה נתחרש, אומרים שחזקה שיצא דם וחייב בעונש. עבור גוי שהתגייר, האיסור להכות את הוריו הוא מדברי חז"ל בלבד, שכן הוריו הביולוגיים אינם נחשבים כהורים לעניינים ההלכתיים; ”גר שנתגייר כקטן שנולד”. הורה שהוא רשע אסור להכותו, אך על הכאתו אין עונש מוות. על פי ההלכה אם הכה אדם את הוריו ולא יצא דם, אם חייב לשלם על ההכאה להורה, משלם, ואם לא - עונשו מלקות[דרוש מקור]; זאת על פי הכלל "אין אדם לוקה ומשלם". מותר לבן להוציא דם מאביו אם הדבר הוא לצורך רפואי, אך ההלכה היא שהדבר מותר רק כאשר אין אפשרות שאדם אחר יעשה זאת, וכאשר הבן יותר מומחה או שיש להם צער רב ואביו מבקש ממנו מותר. בספר החינוך נאמר שנוסף לחיוב מיתה יש בעונש זה גם חיוב כרת, אולם כרת זה אינו נזכר ברשימת הכריתות במשנה, מסכת כריתות, פרק א', משנה א' או במקורות אחרים, ודעת החינוך היא דעת יחיד איסור קללת אב ואם הרב אליעזר מלמד‏, איסור הכאה והאם מותר לבן לתת זריקה לאביו, באתר פניני הלכה הרב יצחק יוסף, סימן ר"מ - דין מכה אביו ואמו - פרק ט"ז(הקישור אינו פעיל), אתר ילקוט יוסף שכן על פי הכלל ההלכתי "אין עונשין אלא אם כן מזהירים", לא ייתכן מתן עונש לחוטא, ללא שהתורה הזהירה על איסור עשיית החטא, מקור הדרשה מכילתא דרבי ישמעאל פרק כא. פרופסור אברהם סופר אברהם, הלכות מילה, אתר המכון לחקר הרפואה על פי התורה תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף כ"ב, עמוד א' משנה תורה לרמב"ם, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק ט"ז, הלכה י"ב פניני הלכה משפחה הלכות כיבוד הורים הלכה כא הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, רמא, סימן א' ראו בספר המצוות, לאו שנ"ב וברש"י, מסכת כתובות, דף ל"ז, עמוד ב', ד"ה אלא. ובתוספות שם ד"ה מיתות, הכותבים בפירוש שאין בו כרת. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
צו עיכוב יציאה מהארץ

צו איסור יציאה מן הארץ הוא צו שיפוטי האוסר על אדם לצאת ממדינה בה הוא חי. צו איסור יציאה ניתן כדבר שבשגרה לחשודים ונאשמים מחשש שמא יברחו מנשיאת עונשם. כמו כן, מוצאים צווי איסור יציאה לקטינים שהוריהם מסוכסכים מחשש לחטיפה על ידי הורה. באופן כללי מעוכבת בישראל יציאתם מישראל של נאשמים במהלך ניהול המשפט נגדם. אולם, לאור חזקת החפות ממנה נהנה הנאשם במהלך משפטו, נענות הרשויות לבקשות ליציאה מישראל למטרות שונות, כאשר ניתנות ערבויות סבירות למניעת המלטות. לאחר שאדם מורשע בדין, נהוג שלא לאשר יציאתו מישראל אלא במקרים חריגים. כתבה על כך השופטת אילה פרוקצ'יה: "חופש התנועה נתון לאדם כזכות חוקתית הכתובה עלי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. זכות חוקתית זו אינה מוחלטת, והיא כפופה לסייגים המשקפים אינטרסים נוגדים בעלי חשיבות מיוחדת. היותו של אדם נתון להליך פלילי במדינה נמנה עם אותם מצבים שבהתקיימם יש כדי לסייג את חופש התנועה של האדם בישראל. האיזון הנדרש בין חופש התנועה של האדם לבין הגשמת האינטרס הציבורי הכרוך במימוש ההליך הפלילי אינו עשוי מעור אחד. הוא תלוי, בין היתר, בשלב בו מצוי ההליך הפלילי, באופי החשדות או האישומים כנגד האדם, ובמידת הסכנה הקיימת להימלטותו או לשיבוש תקינות ההליך השיפוטי על ידו. "ככל שההליך הפלילי מצוי בשלב מתקדם יותר, וההסתברות להרשעה ולענישה של הנאשם גוברת, כך הנטייה לסייג את חופש התנועה של הנאשם תגבר, כדי למנוע סיכולו של ההליך הפלילי על ידי חשש להימלטות, ההולך וגובר עם התקרב ההליך לשלבו הסופי. החשש הולך וגובר כאשר העונש לו צפוי הנאשם הוא מאסר, ובמיוחד כאשר מדובר באדם חסר רקע פלילי קודם, וכאשר מקום מושבו הקבוע בחוץ לארץ, ומשהוא עתיר נכסים באופן המקל באופן ניכר על יכולתו להימלט מהדין. אכן, בשלב ערעור על הכרעת דין מרשיעה ועל גזר דין המטיל מאסר, הסיכון להימלטות הנאשם גובר באופן ניכר, ולפיכך הכף נוטה בבירור להגביל באותו שלב את חופש תנועתו, כדי להבטיח את סיומו של ההליך הפלילי ללא תקלה." "ההגבלות על חופש התנועה של מי שהורשע ונדון למאסר, וערעורו תלוי ועומד, גם הן אינן בבחינת עקרון מוחלט. באיזון המתחייב בין חופש התנועה לבין הגשמת ההליך הפלילי עשויים גם בשלב זה להתקיים מצבים חריגים ומיוחדים שבהם תידרש יציאתו את הארץ של נאשם שנגזר עליו עונש חמור הנתון לערעור, כדי להגשים צורך אישי-אנושי מיוחד, אשר בנסיבות העניין עשוי אף לגבור על האינטרס הציבורי שבהבטחת תקינות ההליך. אולם מדובר בצורך נדיר שמשקלו כבד, וכאשר הוא גובר במהותו על האינטרסים האחרים" עם זאת, היו מקרים בהם אושר לאדם לצאת מישראל לצרכים עסקיים. בדיקת עיכוב יציאה מהארץ, באתר רשות האוכלוסין וההגירה, ‏25 ביולי 2023 ראו למשל: בש"פ 2064/10 פלוני נ' מדינת ישראל בש"פ 6060/10 פלוני נ' מדינת ישראל הוצאה לפועל - עיכוב יציאה מהארץ, באתר כל זכות איסור יציאה מהארץ עקב חובות: כיצד ייצוג משפטי מקצועי יכול לסייע לבטלו?, באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2023 גד ליאור, אושר לקריאה 2 ו-3: עיכוב יציאה מהארץ בגין חוב - רק לחייבים מעל 50 אלף שקל, באתר ynet, 3 ביולי 2023 ע"פ 5307/09 דיוויס נ' מדינת ישראל, פסקה 7 (30.7.2009) ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש התיר לזמר דודו פישר לנסוע לוינה ולהופיע, באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2018 בש"פ 7938/15 איתן אלדר נ' מדינת ישראל הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
סטפן לויצקי

סטפן מיכאלוביץ' לויצקי (ברוסית: Степан Михайлович Левитский)‏ (25 באפריל 1876 – 21 במרץ 1924) היה שחמטאי רוסי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בשנת 1899 הגיע לויצקי למקום השלישי בתחרות מוסקבה, שהייתה אליפות רוסיה הראשונה. (ניצח: מיכאל צ'יגורין). [1] בשנת 1903 הגיע למקום השמיני בתחרות קייב, אליפות רוסיה השלישית. (ניצח: צ'יגורין). [2] בשנת 1905 חלק מקום 8–11 בתחרות סנקט פטרסבורג, אליפות רוסיה הרביעית. (ניצח: גרז סלווה). [3] בשנת 1907 הגיע למקום השני, אחרי אז'ן זנוסקו-בורובסקי בתחרות סנקט פטרסבורג. באותה שנה הפסיד בדו-קרב לשמעון אלאפין 5-0. לויצקי ניצח באליפות כלל-רוסיה לחובבים סנקט פטרסבורג בשנת 1911. בחודשים יולי-אוגוסט 1912 חלק מקום 13 - 14 בברסלב (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס. [4] בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1912 הגיע שלישי בתחרות וילנה, אליפות רוסיה השמינית (ניצח: רובינשטיין). [5] בשנת 1913 הפסיד לויצקי דו-קרב לאלכסנדר אלכין 3-7 בסנקט פטרסבורג. באותה שנה הגיע למקום ה-13 באליפות רוסיה התשיעית. (ניצחו: אלכין ואהרון נימצוביץ'). [6] לויצקי פיתח את התקפת רץ המלכה, הידועה כהתקפת לויצקי. 1. ד4 ד5 2. רז5. המשחק המפורסם הראשון שבו נקט בשיטה זו היה נגד עקיבא רובינשטיין, בתחרות וילנה בשנת 1912. תחילת המשחק הייתה 1. ד4 ד5 2. רז5 ג6 3. פג3 רו5 4. מהד2 פד7 5. ו3 פזו6 6. ה4 ד:ה4 7. מהו4 מהא5 8. 0-0-0 ה:ו3 9. ד5 עם התקפה חזקה. העמדה לפני ההקרבה מה-ז3!! במשחק מפורסם מול פרנק מרשל, מתחרות ברסלב 1912, מרשל הכריע את המשחק בהקרבה מרשימה של המלכה, תוך מתן שלוש אפשרויות הכאה של המלכה. מסופר כי הצופים במשחק זרקו על לוח השחמט מטבעות זהב מרוב התלהבות. סטפן לויצקי, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מד כושר של לויצקי,chessmetrics.com סטפן לויצקי מול פרנק מרשל, 20.7.1912, The American Beauty - Move that Triggered a Shower of Gold Coins In August-September, 1912, the All Russian Masters Tournament was held in Vilna. The event was won by Rubinstein, followed by Bernstein, Levitsky, Nimzovich, and Flamberg. 1.d4 e6 2.e4 d5 3.Nc3 c5 4.Nf3 Nc6 5.exd5 exd5 6.Be2 Nf6 7.O-O Be7 8.Bg5 O-O 9.dxc5 Be6 10.Nd4 Bxc5 11.Nxe6 fxe6 12.Bg4 Qd6 13.Bh3 Rae8 14.Qd2 Bb4 15.Bxf6 Rxf6 16.Rad1 Qc5 17.Qe2 Bxc3 18.bxc3 Qxc3 19.Rxd5 Nd4 20.Qh5 Ref8 21.Re5 Rh6 22.Qg5 Rxh3 23.Rc5 Qg3!! 0-1
תחומין

תחומין הוא כתב עת תורני חד-שנתי לענייני תורה, חברה ומדינה, המהווה במה לבירורי הלכה בסוגיות הנולדות מהמפגש בין אורח החיים היהודי ובין הקדמה הטכנולוגית והמודרניזציה. תחומין עוסק במגוון רחב של נושאים הלכתיים: שבת ומועד, איסור והיתר (כשרות המזון), מצוות התלויות בארץ, אישות ומשפחה, חברה ושלטון, משק וכלכלה, משפט עברי, הלכות צבא, הלכות מדינה, תורה ומדע, וענייני מקדש וגאולה. כתב העת נוסד בשנת תש"מ (1980) על ידי הרב ישראל רוזן, ויוצא לאור על ידי מכון צומת שבגוש עציון. נכון לשנת ה'תשפ"ד (2024) יצאו לאור 44 כרכים (בכריכה קשה), כל כרך מכיל כ- 500 עמודים. הרב אורי דסברג היה העורך הראשי עד פטירתו בשנת תשע"א (2011), הרב ישראל רוזן היה אחד העורכים עד פטירתו בתשע"ח (2017), והרב יהודה שביב היה אחד העורכים עד לפטירתו בשנת תשע"ט (2018). כיום, עורך כתב העת הוא בעז אופן. בין חברי המערכת נמנים הרב מנחם פרל, הרב אורי סמט, הרב שי סימינובסקי, הרב ד"ר איתמר ורהפטיג, יצחק ברט. המאמרים ברובם הם מאת רבנים וחוקרים דתיים לאומיים. המאמרים המתפרסמים ערוכים לראשי פרקים ולכותרות משנה, המוצגים לפני הקורא בתחילת המאמר. בתחילת כל כרך מוצגים תוכן העניינים ורשימת המשתתפים בקובץ (מקום מגורם ועיסוקם), וכל כרך עשירי מכיל בסופו מפתח ערכים (אינדקס) מפורט. כמו כן קיים מאגר ממוחשב בשם תחומין פלוס, הכולל את כל קובצי תחומין שיצאו לאור, ומאפשר חיפוש בכל הקבצים (בתשלום). מאגר תחומין מקוון באתר תחומין פלוס (בתשלום) אתר מכון צומת רשימת מאמרי כתב העת תחומין באתר רמבי"ש נריה גוטל, הרחבת תחומין, באתר ערוץ 7
סוניה גנדי

סוניה גנדי (נולדה ב-9 בדצמבר 1946) היא פוליטיקאית הודית ממוצא איטלקי ואלמנתו של ראש הממשלה לשעבר של הודו, רג'יב גנדי. נולדה באיטליה בשם סוניה מאינו (Sonia Maino) בכפר לוזיאנה ליד ויצ'נצה במחוז ונטו, בבית קתולי. ב-1964 היא נסעה לאנגליה כדי ללמוד אנגלית, ושם פגשה את רג'יב גנדי, אשר למד בקיימברידג'. הזוג נישא ב-1969, ועבר לגור בבית אמו של רג'יב, ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי. סוניה גנדי קיבלה אזרחות הודית ב-1983. ב-1981 נכנס רג'יב גנדי לחיים הפוליטיים, ולאחר ההתנקשות באימו באוקטובר 1984 נבחר לראש ממשלת הודו. בתקופה זו סוניה נשארה לרוב לא מעורבת פוליטית. לאחר ההתנקשות בחייו של בעלה במהלך עצרת בחירות בבחירות ב-1991, הופעל עליה לחץ ציבורי להיכנס בעקבותיו לפוליטיקה. גנדי סירבה תחילה, אבל לאחר תבוסת מפלגת הקונגרס הלאומי בבחירות ללוק סבהה ב-1996, והתערערות ההנהגה של סיטראם קסרי, היא הצטרפה לפוליטיקה ב-1997 ונבחרה לפרלמנט ההודי. לאחר הבחירות ללוק סבהה ב-1999 היא נבחרה למנהיגות האופוזיציה. בבחירות ללוק סבהה ב-2004, האופוזיציה ניצחה את הברית הדמוקרטית הלאומית, אבל גנדי הודיעה, שנתפסה במהלך הבחירות כמועמדת המפלגה לראשות הממשלה, כי לא תקבל את התפקיד. סוניה בחרה במאנמוהאן סינג לעמוד בראשות הממשלה במקומה. ב-2004 הכתיר אותה המגזין פורבס כ"אשה השלישית הכי חזקה בעולם". בדצמבר 2017 התפטרה מנשיאות מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי והעבירה את ההנהגה לידי בנה רהול גנדי. לאחר שרהול התפטר בעקבות כישלון המפלגה בהבחירות ללוק סבהה, שבה סוניה לעמוד בראשות המפלגה באוגוסט 2019 כנשיאה זמנית,, ובאוקטובר 2019 נבחרה בשנית לנשיאת המפלגה. והתפטרה מהתפקיד באוקטובר 2022. בפברואר 2024 הודיעה סוניה על מועמדותה לרג'יה סבהה מראג'סטאן לקראת הבחירות בפברואר, וכי לא תיקח חלק בבחירות ללוק סבהה עקב מצבה הבריאותי. ב־3 באפריל 2024 החלה לכהן כחברת הרג'יה סבהה. מדיה וקבצים בנושא סוניה גנדי בוויקישיתוף סוניה גנדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוניה גנדי, ברשת החברתית פייסבוק Darpan Singh, Sitaram Kesri, the Congress president who had his dhoti pulled, India Today, ‏28 בספטמבר 2022 'Deeply hurt' Sonia refuses to be PM, טיימס אוף אינדיה, ‏18 במאי 2004 Why Sonia refused to be PM, Economictimes, ‏19 במאי 2004 The man who will be PM, Tribune India, ‏20 במאי 2004 אי.פי, סוניה גנדי: מוותרת על תפקיד ראש ממשלת הודו, באתר ynet, 18 במאי 2004 רונן לב, ‏סרט הודי: סוניה גנדי ויתרה על ראשות הממשלה לטובת אדריכל של הרפורמות, באתר גלובס, 18 במאי 2004 Sonia Gandhi: The woman who would not be queen, Economic Times, ‏16 בדצמבר 2017 Manoj C G, Sonia to Rahul to Sonia: Congress takes step back to move forward, The Indian Express, ‏11 באוגוסט 2019 Kaushik Deka, Family Values | Congress, India Today, ‏11 באוקטובר 2019 Sonia Gandhi files nomination for Rajya Sabha polls from Rajasthan, India Today, ‏14 בפברואר 2024 Rahul Gautam, 'Won't contest Lok Sabha polls...': Sonia Gandhi's letter to Rae Bareli voters, India Today, ‏15 בפברואר 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא הודו ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת הכוראלי (מוסקבה)

בית כנסת הכוראלי של מוסקבה (ברוסית: Московская Хopaльнaя Cинaгoга) הידוע גם בכינויו בית הכנסת ברחוב ארכיפובה שנבנה בסגנון הנאו-קלאסיציזם. בשנת 1881 פנתה הקהילה המקומית לאדריכל האוסטרי סיימון איבושיץ (Simon Eibuschitz) לצורך תכנון הבניין. הבנייה החלה ב-27 במאי 1887 אך היא הופסקה בשנת 1888. הבנייה חודשה רק בשנת 1905 תחת הנחיות של האדריכל רומן קליין (Roman Klein). בית הכנסת נפתח בשנת 1906. בית הכנסת תפקד גם בתקופת ברית המועצות, כהדגמה לכך שיש בברית המועצות חופש דת, למרות שבחלקו הועבר לצרכים אחרים. בשנת 1925 התקיים בבית הכנסת אספה ציונית בהשתתפות חיים ויצמן. בשנת 1938 נעצרו ראשי בית הכנסת והואשמו בהעלמת הכנסות. במוסקבה עמדה גולדה מאיר בראש צירות ישראל בברית המועצות. יהודים רבים לא נמנעו מלבקר בבית הכנסת הכוראלי במוסקבה בחגים, בזמן שבו הגיעו אליו אנשי המשלחת הדיפלומטית הישראלית. קבלת הפנים שנערכה להם בחודש ספטמבר 1948 הייתה חגיגית ולבבית, על גבול האקסטזה. עשרות אלפים הרעיפו אהבה אין קץ על נציגי המדינה היהודית הצעירה. מפורסמת מאוד התמונה של גולדה מאיר עומדת בחזית בית הכנסת בראש השנה תש"י (1949 ) אומנם אחרי זמן מה כבר גבר הפחד, והיהודים היו הססניים למדי לגבי התקרבות לדיפלומטים הישראליים. רב בית הכנסת הנוכחי הוא אדולף שייביץ'. בשנת 1989 מיכאיל טורצקי יזם חידוש הרכב של מקהלת גברים של בית הכנסת. בבית הכנסת קיים אולם תפילה נוסף ששימש בזמן הקומוניזם את קהילת חסידי חב"ד, ומשמש כיום את הקהילה הגדולה של יהודי גאורגיה שהיגרו למוסקבה, ובו התפילה מתנהלת בנוסח יהודי גאורגיה, בראשות הרב אברהם אלאשוילי המכהן גם כשליח חב"ד במקום. דיוקנה של גולדה מאיר על שטר כסף של 10,000 שקל ישן (שמופיעה גם על שטר 10 שקלים חדשים. צדו השני של השטר כולל את התמונה ממוסקבה עם הכיתוב "שלח את עמי". מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הכוראלי בוויקישיתוף היהודים והיהדות במוסקבה, העולם, 22 בספטמבר 1931 אספה יהודית במוסקבה לטובת ההתיישבות, הארץ, 19 באוקטובר 1925 "מתנגדי המהפכה" במוסקבה, הצופה, 9 באוקטובר 1938 ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפיגוע בצומת פת

במהלך השנים בוצעו שני פיגועי התאבדות על יד צומת פת בירושלים. האם התכוונתם ל... הפיגוע בקו 32א – פיגוע התאבדות ב-2002 באוטובוס אגד קו 32א בתחנת בית צפפה בו נרצחו 19 בני אדם הפיגוע בקו 12 (2016) – פיגוע התאבדות באוטובוס אגד קו 12 ברחוב משה ברעם בכניסה לשכונת תלפיות בו נפצעו 20 בני אדם