laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדד נילסן

מדד נילסן הוא מערכת מדרוג שפותחה על ידי חברת נילסן (NMR) לקביעת גודל והרכב הצרכנים במגוון תחומים מקמעונאות ועד אחוז צפייה בתחנות טלוויזיה, זאת בהתבסס על סקרי צרכנים. החברה פועלת בלמעלה מ-100 מדינות והיא נוסדה ב-1923. המערכת עודכנה ושונתה במידה רבה מאז שפותחה לראשונה בתחילת שנות ה-40 על ידי ארתור נילסן. רשתות טלוויזיה רבות בארצות הברית מבססות את מחירי הפרסום שלהן תוך הסתמכות על מדד זה, כמו גם קובעות בעזרתו את לוחות הזמנים ואת תוכן התוכניות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש פרטים רבים שניתן להשלים מהוויקיפדיה האנגלית (אנ'). סוויפס (באנגלית: Sweeps) הוא שם שניתן לארבעה חודשים בשנה (נובמבר, פברואר, מאי ויולי), בהם נקבעים, על ידי מדד נילסן, הסכומים שניתן לגבות עבור שידור פרסומות ברשתות הטלוויזיה שבארצות הברית. נתוני הרייטינג של התוכניות השונות ברשתות הטלוויזיה נבדקים במהלך כל השנה, אך הסכומים שייגבו עבור שידור הפרסומות בעונת השידורים הבאה נקבעים במהלך חודשים אלו. בעקבות התוצאות מבדיקת התוכניות והסדרות בחודשים אלו, מחליטים ברשתות השידורים האם להמשיך את שידור והפקת התוכניות, לבטל את התוכניות באופן מיידי או להימנע מהזמנה שלהן לעונת השידורים הבאה. על מנת לספק את רצונם של ראשי הרשתות המסחריות, שחפצות ברייטינג גבוה במהלך חודשי הבדיקה, מושקעים בשידורי ה"סוויפס" משאבים רבים יותר; הופעות אורח של ידוענים, קווי עלילה שמושכים תשומת לב לכיוון הסדרות, וקליף האנגרים בפרקים שקודמים לחודשי הסוויפס. כמו כן, תוכניות נצפות פחות מוסרות באופן זמני מלוח השידורים (עד שיסתיימו חודשי הסוויפס), בצעד שנועד להבטיח ממוצע רייטינג גבוה יותר לרשתות במהלך כל שבעת ערבי השידור שלהן. הטבלה הבאה מציינת את כל תוכניות הטלוויזיה עם ממוצע הרייטינג הגבוה ביותר לכל עונת טלוויזיה.   סדרת הטלוויזיה עם הרייטינג הגבוה ביותר שנמדד   תוכניות ספורט   תיקו במדד נילסן הגבוה ביותר באותה עונת שידורים   תוכנית הטלוויזיה עם רצף השיאים הממושך ביותר במדד נילסן מדרוג אתר האינטרנט הרשמי של מדד נילסן אתר חברת NMR מדד נילסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Television Measurement | Television Ratings | Nielsen, www.nielsen.com הסוויפס כבר כאן, באתר נענע 10 - תרבות ובידור Gadsden Times - Google News Archive Search, news.google.com Nielsen "Sweeps" Months, Nielsen Holdings, ‏2012 Local Survey Dates for the 2014-2015 Television Season, TVB (ארכיון) Alex McNeil (1996). Total Television (4th ed.). New York City, New York: Penguin Books. pp. 1143–1161. ISBN 0-14-024916-8. "2003-04 Season To Date Program Rankings from September 22, 2003 Through May 30, 2004". ABC Medianet. 2004-06-02. אורכב מ-המקור ב-8 בפברואר 2007. נבדק ב-24 בנובמבר 2006. {{cite web}}: (עזרה) Tim Brooks; Earle Marsh (2007). The Complete Directory to Prime Time Network and Cable TV Shows, 1946–present. New York City, New York: Ballantine. p. 1679–1698. ISBN 978-0-345-49773-4. Nellie Andreeva (27 במאי 2011). "Full 2010-11 Season Series Rankers". Deadline.com. Mail.com Media. נבדק ב-27 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Top-Rated Programs by Season (2007-Present)". TimBrooks.net.
המטרופולין של שיקגו

המטרופולין של שיקגו (המכונה גם שיקגולנד) הוא האזור המטרופוליני הקשור בזיקה גאוגרפית, חברתית, תרבותית וכלכלית לעיר שיקגו. המטרופולין כולל גוש יישובים המשתרעים על פני מספר מחוזות בשלוש מדינות (אילינוי, אינדיאנה וויסקונסין) לחופי ימת מישיגן. מתגוררים בו למעלה מ-9.8 מיליון תושבים (2012) והוא נחשב לאחד מאזורי המטרופולין הגדולים בעולם. הפרוורים הגדולים ביותר של שיקגו אשר מכילים למעלה מ-100,000 תושבים: אורורה, אילינוי ג'ולייט, אילינוי גארי, אינדיאנה נייפרוויל, אילינוי הפרוורים הגדולים ביותר של שיקגו אשר מכילים למעלה מ-60,000 תושבים: אוונסטון, אילינוי אלג'ין, אילינוי ארלינגטון הייטס, אילינוי בולינברוק, אילינוי האמונד, אינדיאנה ווקיגן, אילינוי סיסרו, אילינוי סקוקי, אילינוי פאלאטין, אילינוי קנושה, ויסקונסין שאמבורג, אילינוי הפרוורים, אשר שוכנים על קרקע שטוחה, התפשטו בשיעור עצום משנות השישים המוקדמות של המאה ה-20. דפוסי ההתיישבות באזור הפרוורי של שיקגו נוטים לעקוב את אלו של העיר: הפרוורים הצפוניים לאורך חופי ימת מישיגן בעלי אוכלוסייה אמידה באופן יחסי לפרוורים הדרומיים בהם ההכנסות הממוצעות נמוכות יותר ומחירי המחייה נמוכים יותר. אף על פי כן, בעוד שהאזור המערבי של שיקגו הוא החלק העני ביותר של העיר, הפרוורים הצפון-מערביים והמערביים מכילים אזורים עשירים רבים. לפי המפקד של שנת 2000, מחוז דופייג' היה בעל ההכנסה הגבוהה ביותר לבית של קו החוצה של כל מחוז בכל אזור המערב התיכון. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000, שעור העוני במחוזות הגדולים ביותר למחוזות הקטנים ביותר הם: מחוז מקהנרי 3.70%, מחוז דופייג' 5.90%, מחוז וויל 6.70%, מחוז לייק 6.90%, מחוז קיין 7.40%, מחוז קוק 14.50%. האזור הפרוורי של שיקגו מורכב מ-15 מחוזות בסך הכל. מתוכם עשרה נמצאים במדינת אילינוי, ארבע במדינת אינדיאנה ומחוז אחד נמצא במדינת ויסקונסין. הטבלה הבאה מכילה את נתוני מפקד האוכלוסין משנת 1950 ועד שנת 2000, כולל הערכה של משרד מפקד האוכלוסין האמריקני משנת 2007. פרוורי החוף הצפוני של שיקגו http://www.census.gov/popest/data/metro/totals/2012/tables/CBSA-EST2012-02.csv
לי ריץ'

לי ריץ' (באנגלית: Lee Rich; 19 בדצמבר 1918 – 24 במאי 2012) מפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי - אמריקני, זוכה פרס אמי. ריץ' החל את עבודתו בשדה הפרסום, ובשנת 1967 החל לעסוק בהפקה לטלוויזיה. בשנת 1972 היה ממייסדי חברת ההפקה המצליחה לורימר. במסגרת חברה זו היה אחראי להפקת כמה מהלהיטים הגדולים של הטלוויזיה האמריקאית בשנות ה-70 ושנות ה-80, כגון "משפחת וולטון", "שמונה זה מספיק", "דאלאס" ו"נוטס לנדינג". בשנת 1986 עזב את לורימר כדי לנהל את חברת ההפקה המאוחדת של MGM ויונייטד ארטיסטס. בשנת 1988 עזב תפקיד זה והמשיך בפעולה כמפיק עצמאי. בין היתר הפיק את סרט ההמשך ל"דאלאס", "דאלאס: שובו של ג'יי אר", בשנת 1996. על עבודתו בלורימר היה ריץ' מועמד לחמישה פרסי אמי, ובשנת 1973 אף זכה בפרס במשותף עם רוברט ל. ג'אקס, על הפקת הסדרה "משפחת וולטון". מדיה וקבצים בנושא לי ריץ' בוויקישיתוף לי ריץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לי ריץ' אתר film.com לי ריץ' אתר hollywood.com לי ריץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אולימפיאדת השחמט 1924

אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה התקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924). במרכז הוועד המארגן של התחרות עמדו פייר וינסנט מצרפת ואלכסנדר אלכין. המנצח זכה בתואר אלוף העולם לחובבים, כאשר המשחקים נערכו על בסיס אישי ולא בין קבוצות המדינות, שרק תשע מהן כללו ארבעה שחקנים. האירוע התקיים בפריז בין 12 ביולי ל-20 ביולי 1924. עם סיום המשחקים, ב-24 ביולי 1924 הוקם איגוד השחמט העולמי (פיד"ה). מדליית זהב - הרמניס מטיסונס (לטביה) מדליית כסף - פריציס אפשניק (לטביה) מדליית כסף - אדגר קול (בלגיה) מדליית ארד - ארפאד ויידה (הונגריה) מדליית ארד - מקס אויבה (הולנד) מדליית ארד - אנטול טשפורנוף (פינלנד) מדליית ארד - לואיס פאלאו (ארגנטינה) מדליית ארד - מנואל גולמאיו טוריאנטה (ספרד) מדליית ארד - קורנל האוושי (הונגריה) מדליית ארד - קארל הרומאדקה (צ'כוסלובקיה) מידע על התחרות, באתר אולימפבייס (באנגלית)
מקס גרונוולד

מקס גרונוולד (גרמנית: Max Grünwald; נולד באוסטריה) היה כדורגלן יהודי אוסטרי בתחילת המאה ה-20, אשר שיחק כחלוץ בקבוצות כדורגל מקצועניות באוסטריה ובארצות הברית. גרונוולד החל לשחק במדי הקבוצה האוסטרית-יהודית הכח וינה בשנת 1920. בשנת 1926, הכח ביצעה סיבוב משחקים ברחבי ארצות הברית. גרונוולד וכמה מחבריו לקבוצה, החליטו להישאר במדינה ולהצטרף למועדונים מקומיים שונים. גרונוולד חתם במדי ניו-יורק ג'איינטס מהליגה האמריקנית המקצוענית לכדורגל. הוא שיחק בג'איינטס במשך שלוש עונות, והיה הכובש מספר 2 בליגה הבכירה אחרי אנדי סטיבנס בשנת 1929. כאשר החלה המתקפה של התאחדות הכדורגל האמריקנית על הליגה האמריקנית המקצוענית על זכויות הליגות, גרונוולד עבר לשחק בליגה המקצוענית המזרחית בארצות הברית, לאחר שהליגה הקודמת בה שיחק הוכרזה כלא חוקית על ידי אופ"א ופיפ"א. כאשר הוא עבר בין הליגות, הוא חתם בקבוצת הכח ניו-יורק שזכתה בשנת 1929 בגביע האמריקאי. שער הבכורה שלו בקבוצתו החדשה, היה כבר במשחקו השני בקבוצה, בניצחון המוחץ של הכח על סנט לואיס מדיסון קנל. בסוף המלחמה בין התאחדות הכדורגל האמריקנית לליגה המקצועית, הביאה למיזוגה של הליגה עם הליגה המזרחית המקצוענית בה שיחק גרונוולד. כאשר האיחוד התרחש, הכח ניו-יורק התאחדה עם קבוצת הכח ברוקלין מהליגה המקצוענית, והקבוצות המאוחדות יצרו את קבוצת כוכבי הכח. גרונוולד שיחק שתי עונות בקבוצה המחודשת. ב-1931, הליגה המקצוענית לכדורגל בארצות הברית התפרקה בגלל בעיות באיחוד וגם בגלל השפל הגדול שהתרחש במדינה באותה התקופה. לבסוף, גרונוולד חזר לאוסטריה, לשחק עוד עונה אחת במדי הכח וינה. מקס גרונוולד, באתר FootballDatabase.eu
אוניברסיטת קהיר

אוניברסיטת קהיר (בערבית: جامعة القاهرة; תעתיק: גאמעת אלקאהרה) היא מוסד להשכלה גבוהה הנמצא בעיר גיזה במצרים, בפרברי קהיר. אוניברסיטת קהיר היא האוניברסיטה הגדולה במצרים עם למעלה מ-160 אלף סטודנטים ולמעלה מ-12,000 אנשי סגל. האוניברסיטה נוסדה ב-21 בדצמבר 1908, תחת השם האוניברסיטה המצרית, בטקס בהשתתפות הח'דיו עבאס חלמי השני ומשלחות בינלאומיות. האוניברסיטה הוקמה במסגרת מאמץ להקים מרכז להגות חינוכית חילונית במצרים. להקמת האוניברסיטה קדמו מספר מכללות, בהן המכללה להנדסה (בערבית: كلية الهندسة) אשר הוקמה בשנת 1816 ונסגרה בהוראת מוחמד סעיד פאשה בשנת 1854. אוניברסיטת קהיר נוסדה כאוניברסיטה אזרחית בהשראה אירופית, זאת בניגוד למוסדות דתיים להשכלה גבוהה במצרים, דוגמת אל-אזהר. כבר מעת שהחלה לפעול, נשלחו בוגריה הבולטים להמשך לימודי דוקטורט באוניברסיטאות באירופה, במלגת לימודים מלאה, זאת בתנאי שישובו ללמד באוניברסיטת קהיר במשך 10 שנים. האוניברסיטה הפכה לדגם לחיקוי באוניברסיטאות אזרחיות אחרות במזרח התיכון. מנהלה הראשון של האוניברסיטה היה אחמד לוטפי א-סייד, שהשתתף ב-1925 כנציגה הרשמי של מצרים בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים. מול הכניסה לאוניברסיטה ניצב הפסל המונומנטלי "תחיית מצרים". מוחמד מורסי - נשיא מצרים הישאם קנדיל - ראש ממשלת מצרים עיסאם שרף - שר התחבורה וראש ממשלת מצרים טאהא חוסיין - אינטלקטואל וסופר עאישה ראתב - שרה ושגרירה באסם יוסוף - סאטיריקן מצרי, מנתח לב וריאות בהכשרתו פתחי ערפאת - רופא מצרי ממוצא פלסטיני, אחיו הקטן של יאסר ערפאת הפקולטה למשפטים הפקולטה לחקלאות(הקישור אינו פעיל) הפקולטה למסחר הפקולטה למחשבים ולמידע הפקולטה ללימודי חינוך ומחקר הפקולטה להנדסה הפקולטה לתקשורת המונים הפקולטה לרפואה ולאמנות הפקולטה לסיעוד(הקישור אינו פעיל) הפקולטה לרוקחות הפקולטה לפיזיותרפיה הפקולטה למדעים המכון למחקרים סטטיסטיים הפקולטה לרפואה וטרינרית המכון הלאומי לחקר הסרטן המכון הלאומי ללייזר מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת קהיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת קהיר (בערבית) אוניברסיטת קהיר, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת קהיר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת קהיר, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת קהיר, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר הבית של אוניברסיטת קהיר (באנגלית) חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 2, עמ' 305.
אולימפיאדת השחמט 1926

אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השנייה התקיימה בבודפשט, שבהונגריה, בין ה-26 ביוני ל-15 ביולי 1926, במקביל לכנס פיד"ה. מידע על התחרות, באתר אולימפבייס (באנגלית)
Jus exclusivae

Jus exclusivae הוא מושג לטיני (בתרגום מילולי: "זכות המניעה"), הידוע אף בשם "וטו אפיפיורי" והמתייחס לתביעתם של מספר שליטים אירופים מונרכים לזכות להטיל וטו על מועמד לתפקיד אפיפיור. בתקופות שונות בהיסטוריה תבעו זכות זו מלכי צרפת, ספרד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקיסר אוסטריה. מימוש זכות הוטו על ידי בעלי זכויות אלה הייתה נעשית באמצעות "קרדינל הכתר", חבר בקונקלווה הממונה וממומן על ידי ראש המדינה הקתולית התובעת את זכות הווטו. אותו קרדינל היה מודיע לקונקלווה כי מועמד מסוים לאפיפיורות אינו מקובל על שליט קתולי מסוים ויש להסיר את מועמדותו. אף שהזכות מעולם לא הוכרה רשמית על ידי האפיפיורות, בפועל הוסרה לא אחת מועמדותם של קרדינלים למשרת האפיפיור עקב התביעה ל-Jus exclusivae. בקונקלווה שנערכה בין השנים 1314–1315 (שבסיומה נבחר יוחנן העשרים ושניים) הטיל פיליפ החמישי, מלך צרפת, וטו על מועמד לכהונת האפיפיור. מלך ספרד עשה לראשונה שימוש ב"זכות המניעה" בבחירת האפיפיור בשנת 1605. מאז מחצית המאה ה-17 נתבעה זכות הוטו בקונקלוות 11 פעמים. ב-1799 כפה פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על הקרדינלים יותר מארבעה חודשי הצבעות, לאחר שפסל בזה אחר זה את המועמדים שנבחרו מבלי שמועמדו הצליח להשיג רוב. הקונקלווה בשנת 1903, בה הפעיל פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את זכות המניעה על בחירתו של מריאנו רמפולה, הייתה הפעם האחרונה בה נעשה שימוש בזכות זו, שבוטלה על ידי פיוס העשירי מיד לאחר היבחרו (בזכות וטו זה). Jus Exclusivæ, באנציקלופדיה הקתולית
Band on the Run

Band on the run (מאנגלית: להקה במנוסה) הוא האלבום השלישי של להקת "Wings" והחמישי של פול מקרטני. אלבום זה נחשב לאלבום המצליח ביותר של מקרטני, ואף גרף מחמאות מג'ון לנון, חרף המתיחות בינו ובין פול לאחר התפרקות הביטלס. מגזין הרולינג סטון בחר אותו במקום ה-418 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. והמגזין Q בחר אותו במקום ה-79 בתחרות 100 האלבומים הבריטיים הטובים ביותר. מהאלבום התפרסמו שניים מלהיטיו הגדולים של מקרטני: Jet ו-Band on the Run. האלבום זכה למעמד פלטינה בבריטניה ולמעמד פלטינה משולשת בארצות הברית. הוא היה מקום ראשון במצעד הבילבורד 3 שבועות וגם השיר Band on the run. עוד שני שירים מהאלבום הצליחו: Helen wheels, שיצא עם האלבום רק באמריקה ובבריטניה היה בונוס, ו-Let me roll it, שנחשב כתגובה על שירו של ג'ון לנון How Do You Sleep?. האלבום היה מועמד לאלבום השנה בטקס פרסי גראמי ה-17. כל השירים נכתבו בידי פול ולינדה מקרטני למעט היכן שמצוין בסוגריים: Band on the Run – 5:10 Jet – 4:06 Bluebird – 3:22 Mrs. Vandebilt – 4:38 Let Me Roll It – 4:47 Mamunia – 4:50 No Words – 2:33 (פול מקרטני ודני ליין) Helen Wheels - 3:34 (רק בארצות הברית ובהוצאות מחודשות) Picasso's Last Words (Drink to Me) – 5:50 Nineteen Hundred and Eighty Five – 5:27 Country Dreamer - 3:08 (רק בהוצאות מחודשות) פול מקרטני - שירה, בס, תופים, פסנתר, קלידים, כלי הקשה לינדה מקרטני - אורגן, קלידים, כלי הקשה, קולות דני ליין - גיטרות, קלידים, כלי הקשה, קולות מידע על האלבום Band on the Run באתר MusicBrainz מידע על האלבום Band on the Run באתר AllMusic האלבום Band on the Run באתר Discogs האלבום Band on the Run באתר ספוטיפיי האלבום Band on the Run באתר דיזר האלבום Band on the Run באתר אפל מיוזיק האלבום Band on the Run באתר טיידל אמיר שוורץ, ההקלטות המסויטות שהפכו ליצירה גאונית: 50 שנה לאלבום המופת של מקרטני, באתר ynet, 5 בפברואר 2024 השיר הוא שיר בונוס
פנולוגיה (קרימינולוגיה)

פנולוגיה (באנגלית: Penology) הוא ענף במדעי המשטרה העוסק בענישה ובטיפול החברתי בעבריינים. מקור המילה במילה הלטינית "poena" שפירושה "עונש". עונש מוגדר כפעולה הנתפסת כבלתי נעימה וגורמת להפסקת התנהגות בלתי רצויה. מבחינה חברתית קיימים עונש פורמלי - על פי החוק הקיים, ועונש בלתי פורמלי המוטל על ידי החברה בה חי האדם. הפנולוגיה עוסקת בעיקר בענישה פורמלית על ידי רשויות המדינה שהוסמכו כחוק, על מי שהורשע בדין. האינטרנט מרחיב את חופש הביטוי. המרחב המקוון הוא גם כר פורה לביטויים אסורים, משופע בביטויים העולים לכדי הסתה לגזענות ולאלימות, גילוי הזדהות עם ארגון טרור והסתה לטרור, לשון הרע ופרסומים מטרידים מינית. כמו כן אנשים מפרסמים ביטויים מטרידים מינית פוגעניים כגון בריונות רשת או ביוש (שיימינג). במשטרים דמוקרטיים (ארצות הברית ובריטניה לדוגמה) השמים דגש על חופש הביטוי וחופש העיתונות, האכיפה מחויבת לכבד את זכויות האזרח של תושבי המדינה ובה בעת מנסה למנוע פגיעה של אזרחיה על מנת ליצור סביבת רשת בטוחה. בישראל הממונים על אכיפה בסייבר הם יחידות הסייבר הארציות של משטרת ישראל (להב 433) ומשרד המשפטים. משטרת ישראל ומשרד המשפטים אינם מבצעים מניעה מוקדמת כלפי עבירות סייבר. האכיפה מבוצעת לאחר שעת המעשה, כלומר לאחר שהפרסום האסור מתפרסם ברשת. גישתם של משטרת ישראל ומשרד המשפטים מתבססת על כך כי אכיפה לאחר הופעתם של הפרסומים האסורים מפחיתה ומרתיעה עבירות סייבר עתידיות. אכיפה תכופה יותר באמצעות תפיסת מבצעי העבירה, איסוף הראיות הרלוונטיות והעמדתם של חשודים לדין פלילי מתאפשרת הודות לבניית בסיס משפטי רחב לטיפול וסיווג עבירות סייבר. אכיפה זו מייצרת הרתעה, המעלה מודעות בקרב הציבור לחומרת העבירות. תקון פנולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The media, journalism and democracy, London: Routledge, Taylor & Francis Group, 2018, ISBN 978-1-351-74710-3 Wismonsky, Haim,, ויסמונסקי, חיים,, Ḥaḳirah pelilit be-merḥav ha-saiber = Criminal investigation in cyberspace, Śerigim Leʼon: נבו, 2015, ISBN 978-965-442-138-6 ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט ובנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בקט

האם התכוונתם ל... תומאס בקט – קדוש נוצרי אנגלי שכיהן כהארכיבישוף מקנטרברי בקט – טרגדיה של אלפרד טניסון על חייו של בקט בקט – מחזה של ז'אן אנוי על חייו של בקט בקט (סרט, 1964) – סרט על חייו של בקט בקט (סרט, 2021) סמואל בקט – מחזאי אירי באקט
סטטוס קוו

סטטוס קוו (מלטינית: Status quo, המצב הקיים) הוא מונח שנגזר מהביטוי הדיפלומטי "סטטוס קוו אנטה בלום" (status quo ante bellum) שפירושו בלטינית "המצב שהיה לפני המלחמה". בשפת הדיבור המונח מציין את המצב כפי שהוא. בדיונים פוליטיים לעיתים מניחים שיש יתרון בשמירה על המצב הקיים, יתרון פנימי שאינו נגזר מאופיו של המצב הקיים, אלא מהסכנות הגלומות בשינויים באשר הם. במונח 'שמירה על הסטטוס קוו' משתמשים לצורך תיאור התנגדות לשינויים קיצוניים במצב החברתי או המדיני. דוגמאות לשימוש במונח סטטוס קוו ניתן למצוא במאבקים החברתיים המתמשכים במדינת ישראל בין חילוניים לדתיים או במעמדה של טאיוון אל מול התביעה הסינית לריבונות על האי. תנועות חברתיות הן דוגמה לפעמים בהן הסטטוס קוו עלול להתערער. במקרים כאלה, הסטטוס קוו מתייחס למצב הקיים סביב נושא מסוים או לאקלים התרבותי/חברתי בחברה או באומה מסוימים. הסטטוס קוו נתפס לעיתים כשלילי, בעיקר על ידי תנועות חברתיות, השואפות לשינוי. האנשים אשר דוגלים בשימור הסטטוס קוו נתפסים לעיתים כמתנגדים לקידמה. פוליטיקאים מתייחסים לפעמים לסטטוס קוו. לעיתים קרובות ישנה מדיניות של עמימות מכוונת שרק מזכירה את הסטטוס קוו מאשר הופכת אותו למצב הרשמי. קלארק קר צוטט כאומר: "הסטטוס 'קוו הוא הפתרון היחיד שלא ניתן להטיל עליו וטו", כלומר לא ניתן להחליט כנגד הסטטוס קוו, אלא צריך להפעיל לטובת השינוי. קרל מרקס ראה בדת מאורגנת כאמצעי לבעלי ההון לשמור על מעמד הפועלים מרוצה מסטטוס קוו לא שוויוני, וחינוך נראה בעיני אחרים כאמצעי לשמירת הסטטוס קוו בחברה. מודוס ויונדי סטטוס קוו (ישראל) מכתב הסטטוס קוו The Social Climate, www.featherpicking.com "status quo - Dictionary Definition". Vocabulary.com. נבדק ב-2017-05-14. Daniel Seymour, Momentum: The Responsibility Paradigm and Virtuous Cycles of Change in Colleges and Universities, Rowman & Littlefield, 2015-12-07. (באנגלית) Carol O'Connor, Secrets of Great Leaders: 50 Ways to Make a Difference: The 50 Strategies You Need to Inspire and Motivate, Hodder & Stoughton, 2015-11-05. (באנגלית) SOCIOLOGY OF EDUCATION - WikiEducator, wikieducator.org (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1942 במוזיקה

ערך מורחב – 1942 אהרן קופלנד - תרועה לאיש הפשוט. אראם חאצ'טוריאן - גאינה. 5 בינואר – מאוריציו פוליני, פסנתרן איטלקי. 30 בינואר – מרטי באלין, זמר אמריקאי ידוע כסולן ומקים ג'פרסון איירפליין. 28 בפברואר – בריאן ג'ונס, היה החבר המייסד, גיטריסט וזמר ליווי בלהקת הרוק האנגלית "הרולינג סטונז". (נפטר ב-1969). 2 במרץ – לו ריד, זמר ופזמונאי אמריקאי. 25 במרץ – אריתה פרנקלין, היא זמרת אמריקאית. 2 באפריל – ליאון ראסל, זמר, מוזיקאי, פזמונאי, קלידן וגיטריסט אמריקאי. 24 באפריל – ברברה סטרייסנד, זמרת, שחקנית מחזות זמר וסרטי קולנוע, מפיקה ובמאית יהודייה-אמריקנית נודעת. 18 ביוני – פול מקרטני, זמר, מלחין, ומוזיקאי בריטי וחבר בלהקת הביטלס. 20 ביוני – בריאן וילסון, מוזיקאי אמריקאי חבר להקת הביץ' בויז. 1 באוגוסט – ג'רי גרסיה, היה מוזיקאי, משורר, וגיטריסט (נפטר ב-1995). 20 באוגוסט – אייזק הייז, היה זמר נשמה, מלחין אמריקאי (נפטר ב-2008). 28 באוגוסט – סטרלינג מוריסון, גיטריסט אמריקאי וממייסדיה של להקת הוולווט אנדרגראונד. (נפטר ב-1995). 15 בנובמבר – דניאל בארנבוים, פסנתרן ומנצח ישראלי-ארגנטינאי. 27 בנובמבר – ג'ימי הנדריקס, מוזיקאי, גיטריסט אפרו-אמריקאי. 2 במרץ – צ'ארלי כריסטיאן, גיטריסט ג'אז (נולד ב-1916). 15 במרץ – אלכסנדר זמלינסקי, היה מלחין, מנצח ומורה יהודי-אוסטרי (נולד ב-1871). מדיה וקבצים בנושא 1942 במוזיקה בוויקישיתוף
מוזיאון אשמוליאן

מוזיאון אשמוליאן (באנגלית: Ashmolean Museum), או, בשמו הרשמי מוזיאון אשמוליאן לאמנות וארכאולוגיה ממוקם ברחוב בומונט, בעיר האוניברסיטאית אוקספורד שבאנגליה. מוזיאון זה היה המוזיאון האוניברסיטאי הראשון שהוקם. מבנה המוזאון הראשון הוקם, ככל הנראה, על ידי סר כריסטופר רן, בין השנים 1678–1683 על מנת להציג את "חדר הפלאות" שהעניק אליאס אשמול לאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1677. אוסף זה כלל את אוספי אשמול עצמו וכן את אוספי ג'ון טריידסקנט האב וג'ון טריידסקנט הבן, והכיל מטבעות עתיקים, ספרים, תחריטים, מוצגים גאולוגיים, ובעלי חיים מפוחלצים ובהם דודו אפור מפוחלץ. המוזיאון נפתח לציבור ב-6 ביוני 1683. לאחר מעבר המוזיאון למבנה הנוכחי, בשנת 1845, שימש המבנה הישן כבניין משרדים עבור צוות מילון אוקספורד, ומאז 1935 משמש המבנה המקורי של המוזיאון כמוזיאון להיסטוריה של המדע. המבנה הנוכחי של המוזיאון תוכנן על ידי צ'ארלס רוברט קוקרל בסגנון אדריכלות נאו קלאסית. באחד מאגפי המבנה ממוקם מכון טיילור - המכון ללימוד שפות של אוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2001 נפתחה במוזיאון ספריית סאקלר המתמקדת בתרבויות עתיקות. בין השנים 2006–2009 בוצע שיפוץ נרחב במוזיאון, והוא נפתח מחדש ב-7 בנובמבר 2009. כיום המוזיאון מציג פריטים ארכאולוגיים של מצרים העתיקה, יוון העתיקה והתרבות המינואית. בין המוצגים העיקריים של המוזיאון ניתן למנות את תכשיט אלפרד, ציורים ורישומים מעשה ידי מיכלאנג'לו, רפאל, לאונרדו דה וינצ'י, ג'ון קונסטבל, קלוד לוריין, פבלו פיקאסו, ציורי צבעי מים של ויליאם טרנר, בגדים ערביים שלבש לורנס איש ערב, מסכת המוות של אוליבר קרומוול, אוסף טבעות שעליהן כתובות אשר היוו השראה לטבעת בספרו של ג'ון רונלד רעואל טולקין "שר הטבעות"; דברי ימי פאריאן - לוח שיש מיוון העתיקה; העששית אשר שימשה את גאי פוקס בשנת 1605 במזימת אבק השרפה; סטרדווריוס המשיח - כינור מעשה ידי אנטוניו סטרדיווארי; וכן אוסף ארתור אוונס לאמנות מינואית - האוסף הגדול ביותר הנמצא מחוץ ליוון. האוסף כולל מספר גדול של פפירוסים לרבות Papyrus Oxyrhynchus 5101 ופפירוס אוקסירינכוס 3522. ב-21 בדצמבר 1999 נגנבה מהמוזיאון יצירה של פול סזאן, בשווי מוערך של 4.8 מיליון דולרים. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון אשמוליאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון אשמוליאן מוזיאון אשמוליאן, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון אשמוליאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון אשמוליאן, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון אשמוליאן, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון אשמוליאן, באתר פינטרסט ספריית סאקלר אתר מכון גריפית' סיור וירטואלי של המוזיאון, 2003
המוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה

המוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה (באנגלית: The University of Pennsylvania Museum of Archeology and Anthropology) שוכן בקמפוס אוניברסיטת פנסילבניה באזור המכונה "יוניברסיטי סיטי" בעיר פילדלפיה, במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. המוזיאון מכונה גם "מוזיאון פן" (באנגלית: Penn Museum) או "המוזיאון האוניברסיטאי" (University Museum). המוזיאון נוסד בשנת 1887 כמוזיאון אוניברסיטאי. במהלך ראשית שנות ה-20 שלח המוזיאון משלחות ארכאולוגיות ואנתרופולוגיות למצרים, לעיראק, לאפריקה, למזרח אסיה ולדרום אמריקה, ומוצגים שאספו המשלחות מוצגים במוזיאון. המוזיאון שוכן במבנה בסגנון אדריכלות בוז-אר, שנחשב לאחד היפים בבנייני האוניברסיטה. במהלך השנים הורחב המוזיאון מספר פעמים, אולם גם המבנה המורחב מהווה רק שליש ממבנה המוזיאון על פי תוכניתו המקורית השאפתנית, שנועדה להקים את המוזיאון הגדול ביותר בארצות הברית. המבנה תוכנן על ידי צוות אדריכלים שלימדו בפקולטה לאדריכלות של האוניברסיטה, ובהם וילסום אייר ופרנק מיילס דיי. המבנה הושלם בשנת 1899, ובו הוצגו הממצאים מהמשלחת הראשונה של המוזיאון שחפרה באזור ניפור. בשנת 1915 הוקם מבנה הרטונדה ובו האודיטריום של המוזיאון, וכן אוספי הפפירוסים. בשנת 1926 נחנך אגף קוקס בתכנונו של האדריכל צ'ארלס קלאודר ובו מוצגים כיום האוספים המצריים של המוזיאון, ובשנת 1929 הוקף אגף שארפ. במוזיאון אוספים נרחבים ממצרים העתיקה (ובהם פסלים, תגליפים ומומיות, ואף ספינקס שלם מארמונו של פרעה מרנפתח), סין (בין היתר מוצגים פסלים, ציורים, וכן כדור בדולח שהיה שייך לקיסרית קישי) והמזרח התיכון (ובהם פסלים מאור, כתרים, כלי מוזיקה ותכשיטים שומרים), וכן יצירות אמנות מיוון העתיקה ורומא העתיקה, אמנות פרה-קולומביאנית, אמנות של תרבות המאיה (מחפירות שנערכו בעיר טיקל שבגואטמלה בין השנים 1956 -1970 על ידי צוותי האוניברסיטה) ואמנות בודהיסטית. אוספים קטנים נוספים הם אוספי האמנות האפריקאית. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה המוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה, ברשת החברתית פייסבוק המוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מדריך לגלריות המוזיאון
אלסנדרו בריקו

אלסנדרו בריקו (באיטלקית: Alessandro Baricco; נולד ב-25 בינואר 1958) הוא סופר ומחזאי איטלקי. בריקו נולד בעיר טורינו שבצפון איטליה. אחרי שקיבל תואר אקדמאי בפילוסופיה ובנגינה בפסנתר, פרסם מסות בשטח המוזיקה ובהן "אמנות הפוגה של ג'ואקינו רוסיני" (1988) ו-"נפשו של הגל ופרות ויסקונסין" (1992), מסה שבה עשה ביקורת נוקבת על המוזיקה האטונאלית. ב-1991 פרסם את הנובלה הראשונה שלו "טירות של כעס" שבעבורה קיבל בצרפת את פרס מדיסיס לסופר זר ב-1995. הוא המשיך לכתוב וספריו תפסו את מקומם בראש רשימת הספרים רבי המכר באיטליה ובצרפת. בריקו פנה לעולם התקשורת והפך לעורך בסוכנות פרסומת, שימש כמבקר לענייני מוזיקה של העיתונים "לה רפובליקה" ו-"לה סטאמפה", ואחר כך כעיתונאי במספר עיתונים איטלקיים. ב-1993 היה אחד המייסדים של בית הספר לכתיבה ביקורתית בטורינו, שבו למדו לכתוב תסריטים לקולנוע, נובלות וסיפורים קצרים, עיתונאות ומשחקי מחשב. הוא שימש כמגיש תוכניות בטלוויזיה האיטלקית בשטחי הספרות והשירה הלירית. המונולוג התיאטראלי שלו "נובצ'נטו" (1994), עובד לקולנוע ב-1998 בבימוי של ג'וזפה טורנאטורה בשם "האגדה של 1900". ספריו תורגמו לשפות רבות, ובכללן לעברית. טירות של כעס (נובלה, 1991). ספר זה זיכה את בריקו בפרס מדיסיס לסופר זר לשנת 1995 אוקיינוס-ים (נובלה, 1993) משי (נובלה, 1996) סיטי (נובלה, 1999) אלסנדרו בריקו, ברשת החברתית פייסבוק אלסנדרו בריקו, ברשת החברתית Goodreads