laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שיגדון מדומה

שיגדון מדומה (פסאודוגאוט באנגלית Pseudogout, נקראת גם Condrocalcinosis) היא מחלה ראומטולוגית הנגרמת כתוצאה מהצטברות חומר גבישי ברקמות הגוף. בניגוד למחלת השיגדון הנפוצה יותר שנגרמת כתוצאה מהצטברות חומר גבישי שמקורו בחומצת שתן, במחלת השיגדון המדומה מקור החומר הגבישי הוא בפירופוספט של סידן. מכיוון ששתי המחלות מתאפיינות בהצטברות חומר גבישי ברקמות הסחוס ובמפרקים, קבלה מחלה זו את השם "שיגדון מדומה". תפוצת מחלת השיגדון המדומה היא כשליש מתפוצת מחלת השיגדון. ניתן לחלק את המחלה לשלוש קבוצות על פי הגורם למחלה: שיגדון מדומה אידיופטי (מסיבה לא ידועה): כוללת 90% מהמקרים ואופיינית לגילאי 50-70. שיגדון מדומה תורשתי: צורה נדירה מאוד, כוללת כאחוז אחד מהמקרים. שיגדון מדומה המשויך למחלה אנדוקרינית או מטבולית: כוללת כ-10% מהמקרים ואופיינית למחלות היפרתירואידיזם, סוכרת, היפותירואידיזים ומחלת וילסון. הסיבה להצטברות גבישי פירופוסט של סידן אינה ידועה וככל הידוע בקרב החולים אין שינוי בהליך המטבולי של חומר זה. גבישים אלו מצטברים בעיקר במפרקים, בנוזל הסינוביאלי ובגידים. המחלה הפעילה מתחילה כאשר הגבישים עוברים מהסחוס אל הנוזל הסינוביאלי. מעבר זה יכול להתרחש עקב שתי סיבות: ירידה בריכוז יון הסידן בגוף. למעשה, המחלה הפעילה מתחילה כשהחולה נכנס למצב של היפוקלצמיה. בעקבות טראומה של המפרקים. הגבישים המגיעים לנוזל הסינוביאלי מתחילים את התגובה הדלקתית הגורמת לתסמיני המחלה. מחלת השיגדון המדומה יכולה לגרום למגוון רחב של תסמינים ולהופיע בצורה חמורה או קלה. המחלה מסוגלת גם לגרום לתסמינים ה"מחקים" תסמיני מחלות ראומטולוגיות אחרות. החולים בדרך כלל פונים לרופא בעקבות דלקת הגורמת לכאבים במפרק אחד או יותר. 20% מהחולים יפגינו מחלה ללא תסמינים שתתגלה באופן אקראי במהלך צילום רנטגן שבוצע למטרה אחרת. האבחון יתבצע על ידי צילום רנטגן, CT או אולטרה סאונד. הסימנים הרדיוגרפיים המתקבלים מבדיקות אלו תואמות למצב המכונה קונדרוקאלצ'ינוזיס (Condrocalcinosis - סחוס סידני). במצב פיזיולוגי רגיל הסחוסים מציגים שקיפות בבדיקות הדמיה רדיוגרפיות. עקב הצטברות גבישי הסידן בסחוסים במחלה זו, הסחוסים מאבדים את שקיפותם וניתן להבחין בהם בתמונות המתקבלות. על מנת לאשר את ממצאי הבדיקות הרדיולוגיות ולוודא שאין מדובר במחלות ראומטולוגיות אחרות ניתן לקחת דגימה מהנוזל הסינוביאלי שתאשר את הימצאותם גבישי הפירופוספט של סידן. אם המחלה אינה גורמת לכאב ו/או הגבלות בתנועת המפרקים, מומלץ לא לקיים טיפול תרופתי. במקרים חריפים הטיפול ניתן באמצעות קורטיקוסטרואידים באופן מקומי (זריקות אל חלל המפרק) או סיסטמי (באמצעות כדורים), זאת על מנת להחליש את התגובה הדלקתית הגורמת לתסמינים. תרופות מדכאות דלקת שאינן סטרואידים (NSAIDsׂׂ) מסוגלות לשפר את מצב התסמינים, אך אינן יכולות לעצור את התפתחות המחלה. במקרים מסוימים טיפול בקולכיצין יכול לסייע בטיפול. כיום מתבצעים מספר מחקרים הבודקים אפשרות להסרה כירורגית של הסחוס הפגוע על מנת למנוע את המחלה, אך גישה זו היא עדיין ניסיונית. מדיה וקבצים בנושא שיגדון מדומה בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שבטבט גדול

שבטבט גדול (שם מדעי: Equisetum telmateia) הוא צמח רב-שנתי עשבוני במשפחת השבטבטיים. צמח זה אוהב אדמת ביצות שיש בה גם כבול, ומי תהום גבוהים, והרבה צל. הצמח לא נפגע על ידי בעלי חיים, יש בו חומר צורני ומרכיבי הצמח עלולים לפגוע באוכל אותם. לאדם יש תועלת רפואית - יש טוענים שהוא מסייע לפתיחת צינורות בגוף, כמו שתן ומעברי דם. המינונים זעירים, וכדאי להשאיר זאת לרופא ולרוקח. מרכיבי צמח זה מיובאים לארץ בשמות מסחריים שונים למטרות רפואיות. בארץ יש שני מינים, שבטבט ענף ושבטבט גדול, בעולם כ-30 מינים, שהגדול ביותר מגיע לגובה 12 מטר. קבוצת הצמחים האלו ידועה ממאובנים שנוצרו לפני 350 מיליון שנים, הרבה לפני שבאו לעולם צמחים בעלי פרחים, לכן הם נקראים צמחים ירודים הקרובים יותר למחלקת השרכים. בצפון הארץ, בקיבוץ הגושרים, נמצא "עמק הנהר הנעלם", ובו שמורת טבע פרטית[דרושה הבהרה] שהייחוד שלה הוא באלפי השבטבטים הגדלים במקום. מחזור החיים מתחיל בסוף פברואר, עם יציאת עמודי פריחה, לא פרח כי אם עמוד גבעולי ללא מחטים, ובראשו מרוכזים עלי שיבולת, הנבגים, תאי מין משני המינים. לאחר כ10 ימים עמוד זה נעלם לאחר שהנבגים התפזרו ונפגשו במיוחד בעזרת מים. מיד לאחר מכן, בשבוע הראשון לחודש מרץ, עולים מהשורשים התת-קרקעיים צמחים עם גבעול שממנו יוצאים כעין מחטי אורן. הצמח בצעירותו הוא ירוק בהיר והמחטים שבו צמודים לגבעול כמו עץ אורן קטן, עם הזמן הוא גדל לגובה והמחטים נפרשים ומעט גולשים לצדדים. סוף גידולו באמצע הקיץ שאז גובהו מגיע לסביבת מטר אחד. עם תחילת החורף הגבעול מתחיל להשחיר ולקמול. אם החורף קר מאוד הוא נעלם מהר ורק השורשים התת-קרקעיים ממשיכים לשמור חיים. השבטבט הגדול הוא צמח מוגן, והשטח הכמעט יחידי שבו הוא גדל בישראל הוא בקיבוץ הגושרים, בשמורה ליד נחל קורן (עמק הנהר הנעלם). מדיה וקבצים בנושא שבטבט גדול בוויקישיתוף שבטבט גדול, באתר ITIS (באנגלית) שבטבט גדול, באתר NCBI (באנגלית) שבטבט גדול, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שבטבט גדול, באתר צמח השדה שבטבט גדול, באתר צמחיית ישראל וסביבתה שבטבט גדול, באתר Tropicos (באנגלית) שבטבט גדול, באתר GBIF (באנגלית) שבטבט גדול, באתר The Plant List (באנגלית) שבטבט גדול, באתר IPNI (באנגלית) שבטבט גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
שמעון יוז'וק

הרב שמעון אריה יוז'וק (תרע"ו, 1916 - תשנ"ג, 1993) היה דיין ואב"ד וכן חבר מערכת "אוצר הפוסקים". נולד בעיירה מוטלה שבמחוז פינסק לחיים חלוונה יוז'וק וללאה, בת משה אליעזר הכהן בייער ממוטלה. למד בישיבת נובהרדוק בפינסק, משם עבר לישיבת ברנוביץ' והיה מתלמידיו של הרב אלחנן וסרמן. זיכרונותיו משם מתוארים בביוגרפיה של הרב וסרמן, 'אור אלחנן', מאת אהרן סורסקי. בהמשך למד בישיבת מיר. בשנת תרצ"ג (1933) עלה לארץ ישראל. למד בישיבת בית יוסף בבני ברק, שבראשה עמד דודו, הרב מתתיהו שצ'יגל. בשל התקרבותו ומגעו עם קבוצת חלוצים ציוניים שהתיישבה בסמוך לישיבה בניגוד לעמדת ראשי הישיבה, סולק מהישיבה עם חברו שמואל בן ארצי. אלא שיוז'וק המשיך במסלול הישיבתי. הוא הוסמך לראשונה מרבה של בני ברק, הרב יוסף צבי קליש. בשנת תרצ"ח (1938) עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בקיץ תרצ"ג נשא לאשה את צירה, בתו של הרב משה אריה לייב שפירא, ראש ישיבת תורת אמת. לאחר נישואיו למד בכולל "אוהל תורה" של הרב שמואל יצחק הילמן. אחר כך עבד כחבר מערכת באוצר הפוסקים. בשנת תשי"ח (1958) קיבל "תעודת כושר" לדיינות. היה חבר בית הדין הרבני בפתח תקווה במשך שנים. אחר כך כיהן כאב בית הדין בנתניה. מסר שיעורי תורה בבית הכנסת "מקור חיים" ובבית הכנסת הגדול בפתח תקווה. בניו הם: הרב מאיר בנימין - מחבר ספרי "אמרי בנימין" על מסכתות הש"ס, הרב חיים - מחבר ספרי "שמועת חיים" על מסכתות הש"ס (נשוי לנכדת הרב יעקב ישראל קניבסקי), הרב יוסף ישר - רבה הראשי האשכנזי של עכו. אחיו הבכור הוא ד"ר דב ירדן. אחיו הצעיר, שמואל ירדן, תיעד את הווי עיירת מולדתם בספר "סיפורה של מוטלה". אחותם היא תמה (פרומה) אשת הרב יוסף רוזנטל ר"מ בישיבת נובהרדוק "בית יוסף" בפינסק, שניהם נרצחו בשואה. דודותיו, אחיות אימו, שרה ומרים, היו נשואות בהתאמה לרב אברהם יצחק גרשונוביץ ולרב מתתיהו שטיגל (שצ'יגל). בן דודו הוא הסופר והעיתונאי אריה אביב"י, אביו של הרב יוסף אביב"י. עם ייסוד "אוצר הפוסקים" נבחר לחבר המערכת והטביע חותמו על סגנון וצורת העבודה. כמו כן הרבה לכתוב ולחדש בכל תחומי העניין היהודיים, ומאמרים תורניים וסקירות ספרים פרי-עטו ראו אור בכתבי עת תורניים כמו: המאור, תבונה (כתב עת). בשנת תשנ"ד, לאחר מותו של הרב יוז'וק, הדפיס הרב מיכל יהודה ליפקוביץ מתוך כתביו את מהדורתו המוערת לספרו של רב האי גאון "משפטי שבועות". הספר נדפס כנספח לספרו הגדול של רב האי גאון "המקח והממכר" העוסק בדיני קניין במשפט העברי, ובדרכי הקניין. ערך רשימת שמות אנשים ונשים מתוך אלפי גיטין שנכתבו בבתי-הדין הרבניים בארץ ישראל. רשימותיו נדפסו במהדורת סטנסיל, ואחר זמן הוקלדו ומופיעים במאגר שמות גיטין של הרבנות הראשית לישראל וכן בתכנת המחשב אוצרות התורה. אברהם בר-אוריין (עורך), 100 שנים רבנות ורבנים בפתח תקווה (תרל"ח-תשל"ח), בהוצאת הרבנות הראשית לפתח תקווה, תשל"ח שלמה טיקוצינסקי, שמואל בִּילְגוֹרַיֶיער, אתר 'מוסף שבת' של מקור ראשון, נובמבר 2011 אריה אביב"י (יוזוק), ואני בגולת סיביר עמ' 8-9. [1] מאגר שמות גיטין
בנימין אייזנר

הרב בנימין (בני) אייזנר (ו' באדר ב' תש"ג 13 במרץ 1943 – א' בחשוון תשע"ב, 29 באוקטובר 2011) היה רב ומחנך, ממייסדי תלמוד תורה מורשה. מתלמידיו של הרצי"ה קוק. נולד בירושלים. למד בבית ספר יסודי בתל אביב ובתיכון בקיבוץ יבנה. לאחר התיכון שירת בצה"ל ולאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב. לחם במלחמת ששת הימים, והיה ממשחררי בית לחם. לאחר חתונתו למד תורה בקיבוץ יבנה ובישיבת אור עציון. בהמשך החל לשמש כר"מ ומשגיח בישיבת ירושלים לצעירים. במהלך השנים לימד את תורת הראי"ה והרצי"ה גם בישיבת עטרת כהנים, מכינה קדם צבאית עלי, מכינה קדם צבאית עטרת כהנים, ישיבת כרם ביבנה, ישיבה קטנה מורשה, ישיבת מרכז הרב, ישיבת הר המור, מורשת יעקב ועוד. העביר שיעורים גם בביתו, בין היתר בימי שישי לימד שם את תלמידי ישיבת שבי חברון. בשנות השמונים היה בין מייסדי ארגון שלח את עמי שפעל למען שחרורם של נתן שרנסקי ואסירי ציון אחרים מהכלא הסובייטי. מטה הארגון הוקם בביתו. היה ממקימי רשת החינוך "נעם-צביה", ממקימי תלמוד תורה מורשה ומהוגי רעיון המכינות הקדם-צבאיות. קשרים מיוחדים היו לרב אייזנר עם יהודי ארצות הברית. הוא היה ממייסדי בית המדרש לתלמידים אמריקאים "בית מדרש תורה" (BMT), בשכונת בית וגן בירושלים, שבו למדו שנה או שנתיים לפני המשך לימודיהם בקולג' בארצות הברית. מוסד זה היה מוסד פנימייתי של הסוכנות היהודית, שכלל גם מגורים למשפחות אנשי הסגל. תלמידיו האמריקאים שמרו איתו על קשרים הדוקים. נהג לנסוע לבסיסי צה"ל ללמד את החיילים, במיוחד לפני מלחמות ומבצעים. בשנים האחרונות התגורר ב'בית היהודי' בשכונת אבו תור בירושלים. בשנת תשע"א התגלה בגופו גידול ממאיר. נפטר בליל שבת פרשת נח, א' בחשוון תשע"ב, ונקבר בלוויה רבת משתתפים בחלקת הנביאים שבהר הזיתים, בסמוך להראי"ה ורבו הרצי"ה. בכל שנה, ביום השנה לפטירתו, נערך בביתו שבשכונת אבו תור ערב שיעורים שנמשך לכל אורך הלילה, ובו מוסרים רבנים מהציונות הדתית שיעורים תורניים בנושאים שונים, לעילוי נשמתו. הרב אייזנר היה נשוי לשרה, אחותו של הרב אברהם יצחק אולמן (דיין בבד"צ של העדה החרדית), ולהם נולדו 11 ילדים. בין ילדיהם: סא"ל שלום אייזנר, לשעבר סמח"ט הבקעה (חתנו של הרב יהושע צוקרמן). הספד שנתן הרב אייזנר לזכר שמונת הקדושים מהפיגוע בישיבת מרכז הרב. שמעון כהן, 'הרב אייזנר היה אדם במלוא המשמעות', באתר ערוץ 7, 27 בנובמבר 2011 ישי קרוב, "עניו גדול וצנוע מאוד בהנהגתו", באתר ערוץ 7, 29 באוקטובר 2011 הרב יוסי פלאי, לזכרו של הרב בני אייזנר הקול היהודי שי הירש (מתלמידיו), הספד שנאמר בשבעה, אתר שורש שיעור של הרב בני אייזנר, הקץ המגולה במשנת הרצי"ה, כתב העת 'שמעתין', גיליון 183, התשע"ג. כרטיס הקבר של בנימין אייזנר, באתר הר הזיתים כל הכתבות על הרב בני אייזנר, באתר ערוץ 7 אתר שורש יהונתן גוטליב, עשור לפטירת הרב בני אייזנר: הרב שלא התפלג, באתר ערוץ 7, ‏2021-10-06
יעקב ישראל טברסקי

רבי יעקב ישראל טברסקי מצ'רקס (תקנ"ד, 1794 - י"ג באלול תרל"ו, 2 בספטמבר 1876) היה אדמו"ר ומגיד מישרים, בנו השלישי של רבי מרדכי מצ'רנוביל. מכונה ה"צ'ארקאסער" על שם מושבו בעיר צ'רקס. נולד לרבי מרדכי ולחיה שרה בתו של רבי אהרן הגדול מקרלין. בגיל 16 נישא לדבורה לאה, בתו של האדמו"ר "האמצעי" מחב"ד רבי דובער שניאורי. לאחר חתונתו התגורר בעיר לאדי, מקום מושבו של סב אשתו רבי שניאור זלמן בעל התניא, והיה סמוך על שולחנו ואף למד עמו (יחד עם גיסו הצמח צדק) עד לפטירתו בשנת תקע"ג (1813). לאחר פטירת רבי שניאור זלמן עבר יחד עם חמיו ללובביץ' שם התגורר עוד כ-20 שנה. בשנת תקצ"ד (1834) התיישב בעיר הורניסטייפול שם כיהן כאדמו"ר מגיד מישרים והתגורר בה עשרים ושש שנה. בשעת כהונתו בהורניסטייפול, הפך את העיר למרכז חסידי גדול ואלפי חסידים נהרו אליו. בשנת תר"כ (1860) עבר לעיר הסמוכה צ'רקס שעל שמה התפרסם. בסך הכל כיהן באדמו"רות ארבעים ושתיים שנה. התפרסם כאיש קדוש ובעל מופת. חיבר את הספר "עמק התפילה". על שמו נקרא הרב יעקב ישראל קניבסקי, שמוצאו מן העיר הורניסטייפול ואביו היה מחסידיו ומחסידי נכדו רבי מרדכי דב. בניו נפטרו בצעירותם ונותרו לו רק בנות. שרה פריידא אשת דודה הרב מנחם נחום שניאורסון (ייד') מנעזין (בן האדמו"ר האמצעי). רבי מרדכי דב (שניאורסון) טברסקי (- ט"ז בניסן תר"פ) מטומשפול. כיהן כרב ואדמו"ר בטומשפול. שם משפחתו השתנה לטברסקי כפי שם סבו. רבי חיים משה יהושע מטומשפול. חתן הרב שמואל ליפסון מבלצי ובזיווג שני חתן רבי יוסף מקוידנוב. היגר לארצות הברית בשנת תרפ"ד וכיהן בקראון הייטס. נפטר י"א באלול תשי"ט. חתנו רבי פנחס מקנטקוזבה. חתנו רבי אברהם מלוצק. הרב משה זלמן טברסקי מטשמישלה (-ט"ו באדר תרע"ו). אדל שטערנא פייגא אשת רבי משולם זושא אוירבך מטלומשט (בנו של רבי יחיאל מיכל מקורימא ונינו של רבי זושא מאניפולי). בנם רבי מרדכי דב טברסקי אבי חסידות הורניסטייפול (חתן רבי חיים הלברשטאם מצאנז, בעל ה"דברי חיים") שינה את שם משפחתו לטברסקי כשם סבו. שרה בתיה אשת הרב אהרן משה שניאורסון (בן רבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש) ובזיווג שני אשת הרב מאיר אלתר הלוי שפירא רב בלובני ובפולטובה. פייגא אשת רבי אליהו יוסף רבינוביץ (מליניץ-באפלו). חנה חייטשע אשת הרב מרדכי (מסלחוב/זאלכוב). חתנם רבי נפתלי (בן רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם). חישא ברכה חנה אשת בן דודה רבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש. משפחתם מופיעה בערך עליו הרב יעקב יוסף ראזענבלום והרב שמואל חיים יעקב גרובער, "הרה"ק ר' יעקב ישראל מטשערקאס זצוק"ל" חלק א', חלק ב', גיליון אורות, אלול תשע"ז-תשרי תשע"ח (ביידיש) יעקב ישראל טווערסקי (1794-1876), דף שער בספרייה הלאומית מ. ש. סלונים, תולדות משפחת הרב מלאדי, תל אביב, תש"ו, הוצאת זהר, עמוד 69, קטע מספר 71. לפי גרסאות אחרות קראו לה שטערנא רחל
כוכבית

כוכבית (*) היא סימן כתב השואב את שמו מצורתו ככוכב קטן. ראשית השימוש בכוכבית מתוארך לימי הביניים, לצורך סימון תאריכי לידה בעת שרטוט עצי המשפחה של משפחות האצולה הפיאודלית. הצורה המקורית הייתה של כוכב בן שש זרועות, כל זרוע כזיז הבולט מן המרכז. הסימן הופיע בצורתו זו ברוב מכונות הכתיבה והמדפסות, ואולם מכונות אחדות התקשו לתאר את כל שש הזרועות בנפרד וכך גרמו לכוכבית להיראות ככתם דיו קטן וחסר משמעות. לכן, מערכות רבות משתמשות בכוכבית בת חמש זרועות, אשר כונתה "הכוכב הערבי" ולה תו יוניקוד משלה (٭). בטקסט כתוב, הכוכבית מסמלת הערת שוליים או כל הערה חשובה אחרת שלא נמצא לה מקום בטקסט הראשי. כך, לדוגמה, פרסומאים רבים מפרסמים מודעות שבהן מופיעה כוכבית קטנה לצד משפט מסוים, על מנת לסמן לקורא כי ישנן הערות-אגב או מגבלות כלשהן המצוינות בתחתית העמוד. כאשר יש יותר מהערה אחת בעמוד, מקובל להשתמש במספר עולה של כוכביות לסימון ההערות השונות. כלומר, ההערה הראשונה תסומן ב־*, השנייה ב־**, וכן הלאה. בטקסט אלקטרוני ללא עיצוב, למשל בהודעות דואר אלקטרוני, הכוכבית משמשת להדגשת טקסט מסוים: *כך למשל* כמו כן, משמשת הכוכבית כתחליף לתבליט (bullet) כאשר הטקסט מכיל רשימות (ללא מספור). הכוכבית משמשת לצנזור מילים גסות. בעידן האינטרנט של היום, נהוג להשתמש בכוכבית בפורומים, צ'אטים, קבוצות דיון ותוכנות מסרים מיידיים, על מנת לציין כי חלה טעות כתיב בהודעתו הקודמת של הכותב. בבלשנות היסטורית, כוכבית בסמוך למלה מסוימת מציינת שהמלה היא שחזור (אנ') של צורת מילה קדומה יותר, שאיננה מתועדת. בבלשנות תאורטית, ובמיוחד בתחביר, כוכבית בסמוך למילה או פסקה מציינת שקיימת בה טעות דקדוקית. הכוכבית משמשת לעיתים כתחליף לסימן הכפל במתמטיקה, שכן במחשבים, מחשבונים, מערכות הפעלה, תוכנות ומקלדות של היום, אין מקש כפל זמין על מקלדת פשוטה (מלבד האות הדומה ל־X בלועזית). ניתן כיום להשתמש בתו יוניקוד (×), אך אין הוא בהישג ידו של המשתמש הממוצע. לכוכבית מספר שימושים נוספים במתמטיקה. הכוכבית מציינת קונבולוציה בין שתי פונקציות, בגאומטריה דיפרנציאלית, באנליזה פונקציונלית, ובאלגברה ליניארית לציון מרחב דואלי של מרחב ווקטורי שיסומן ב-   V ∗ {\displaystyle \ V^{*}} ולעיתים, בעיקר בהקשרים פיזיקליים, הסימון   z ∗ {\displaystyle \ z^{*}} מסמן את הצמוד המרוכב של המספר המרוכב   z {\displaystyle \ z} . בלוגיקה מתמטית ומדעי המחשב, משמשת כוכבית לכתיב מתמטי של כוכב קלין. במערכות הפעלה רבות משמשת הכוכבית כתַּו-כֹּל (wildcard), דהיינו מחליפה מחרוזת כלשהי בשמו של קובץ או מחיצה. למשל ב Unix, הפקודה ls a*b תציג את כל הקבצים שמתחילים ב-a ומסתיימים ב-b. בשפות מחשב שונות, כגון פסקל, משתמשים בכוכבית לציון הערה פנימית של התוכניתן. במדיה־וויקי יש לכוכבית שימוש מיוחד – היא משמשת ליצירת תבליטים (פתיח למשפט או סעיף הנראה כצורה גרפית). בשפות C ו- ++C משמשת הכוכבית לציון מצביע לכתובת בזיכרון. בשפות אחרות, כגון Visual Basic, הכוכבית משמשת לייצוג רצף תווים כלשהו. בשאילתות בשפת SQL שמור לכוכבית שימוש אחר: כתיב מקוצר לשליפת הערכים מכל העמודות הקיימות בטבלה. מדיה וקבצים בנושא כוכבית בוויקישיתוף כוכבית, באתר MathWorld (באנגלית) ראו למשל: Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 19; Eugen J. Pentiuc, West Semitic Vocabulary in the Akkadian Texts from Emar, Eisenbrauns, 2001, עמ' xvii
חסידתיים

חסידתיים (שם מדעי: Ciconiidae), היא משפחת עופות בסדרת החסידאים. סוג פשוק־מקור (Anastomus) סוג חסידה (Ciconia) סוג חסידת אוכף (Ephippiorhynchus) סוג בו מין יחיד יאבירו (Jabiru mycteria) סוג מרבו (Leptoptilos) סוג חסידן (Mycteria) מדיה וקבצים בנושא חסידתיים בוויקישיתוף חסידתיים, באתר ITIS (באנגלית) חסידתיים, באתר NCBI (באנגלית) חסידתיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חסידתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חסידתיים, באתר GBIF (באנגלית) חסידתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מוחמד בסינדוואה

מוחמד סאלם בסינדוואה (בערבית: محمد سالم باسندوة; נולד ב־4 באפריל 1953 בעדן) הוא ראש ממשלת תימן לשעבר, השביעי במספר, לאחר האיחוד בין צפון תימן לדרום תימן. בסינדוואה, שנמנה עם אנשי מפלגת השלטון, כיהן בשנים 1993–1994 כשר החוץ של תימן. בראשית העשור הראשון של המאה העשרים־ואחת פרש בסינדוואה ממפלגת השלטון, נעשה לעצמאי והצטרף להתנגדות לנשיא תימן עלי עבדאללה סאלח. עם פרוץ גל המחאה בתימן בשנת 2011, כחלק מגל המחאה בארצות ערב, היה בסינדוואה לאחד ממובילי המאבק. בנובמבר 2011, לאחר שגל המחאה הביא את הנשיא סאלח לעזוב את תימן, מינה נשיא תימן בפועל עבד אל ראב מנסור אל האדי את בסינדוואה לראש ממשלה. בסינדוואה כיהן בתפקיד מ־10 בדצמבר 2011 עד ספטמבר 2014. רויטרס, תימן: מונה ראש ממשלה חדש מהאופוזיציה, באתר nana10‏, 27 בנובמבר 2011. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלאצו ויסקונטי השני

גלאצו ויסקונטי השני (באיטלקית: Galeazzo II Visconti;‏ סביב 1320 - 4 באוגוסט 1378) היה שליט פאביה ומערב לומברדיה מבית ויסקונטי והיה אביו של ג'אן גלאצו ויסקונטי, שהיה דוכס מילאנו הראשון. גלאצו נולד במילאנו לבית ויסקונטי. אביו היה שליט מילאנו, סטפאנו ויסקונטי. האב נפטר כאשר גלאצו היה בן שבע. השלטון בעיר נמסר לידי דודו, ג'ובאני. בשנת 1343 ערך גלאצו מסע צליינות לארץ ישראל. בשנת 1345 הפך אותו דודו ג'ובאני לשליט בולוניה. ב-1350 נשא לאשה את ביאנקה מסבויה. עם מותו של ג'ובאני ב-1354 ירש גלאצו את השלטון על מילאנו יחד עם אחיו מתאו וברנבאו ויסקונטי. לפי התכנון המקורי בחלקו של גלאצו נפלו האדמות המערביות והעיר פאביה, השלטון במילאנו עצמה אמור היה להתחלק לסירוגין בין האחים לפי תקופות. ב-1355 הורעל מתאו בזמן ארוחת ערב, ככל הנראה על ידי אחיו. גלצאו ירש את חלקו של מתאו (לודי, פיאצ'נצה, פארמה ובולוניה) וביצר את כס שלטונו בפאביה. ברנבאו נותר שליט יחיד על מילאנו. ב-1356 הוביל גלאצו את הצבא המשותף לו ולאחיו כנגד משפחות אסטה מפרארה וגונזגה ממנטובה. בניגוד לאחיו הרצחני היה גלאצו פטרון אמנות ומדע. הוא היה פטרונו של פטררקה ומייסד אוניברסיטת פאביה. אך עם זאת היה שותף לפרסום תוכנית העינויים של אחיו ה-quaresima. גלאצו היה מסור ונאמן לרעייתו. את שערו הזהוב לא סיפר ונהג לקלוע בו צמות ארוכות. בתו, ויולנטה, נישאה לליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס (בו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה). טקס הנישואין נערך ברוב פאר במילאנו והחגיגות נמשכו מספר חודשים. במסגרת החגיגות הוגשו המנות לשולחן מוזהבות באמצעות משחה של חלמון, זעפרן וקמח מעורב בעלי זהב אמיתיים. למוזמנים חולקו מתנות כגון סוסים, כלבי ציד, שריונות, גלימות יקרות ועוד. עם המוזמנים נמנו המשוררים פטרקה וג'פרי צ'וסר וההיסטוריון ז'אן פרואסאר. במשך חמש שנים שילם גלאצו 10,000 פלורינים בחודש על מנת לכסות את הוצאות החתונה, פרט לנדוניה בת 200,000 פלורינים זהב. ארבעה חודשים בלבד לאחר החתונה, מת ליונל בעודו באיטליה. לאחר מכן נישאה ויולנטה למרקיז ממונפרה שהיה בן שבע-עשרה ונהג לחנוק במו ידיו משרתים סוררים. לאחר מותו נישאה לבן-דודה (ברנבאו), לודביקו ויסקונטי. היא נפטרה בגיל 31. בנו, ג'אן גלאצו ויסקונטי נישא לאיזבל לבית ולואה, בתו של ז'אן השני, מלך צרפת. ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, דביר, 1995 עמ' 243-246 גרסה מקוונת, Google Books ג'ון אדינגטון סימונדס, Renaissance in Italy: The age of despots עמודים 136-137 מדיה וקבצים בנושא גלאצו ויסקונטי השני בוויקישיתוף ברברה טוכמן, ראי רחוק, עמוד 244 ברברה טוכמן, ראי רחוק עמ' 245-246
נשיא אתיופיה

נשיא אתיופיה הוא ראש המדינה של אתיופיה. תפקיד זה קיים מלאחר ביטול הקיסרות באתיופיה ב-12 בספטמבר 1974. מוסד הנשיאות באתיופיה הוא צר סמכות וסמלי בעיקרו והנשיא נבחר לתקופת כהונה בת שש שנים. ברשימה זאת, יושבי ראש הדרג נחשבים לראשי מדינות – אך לא נחשבים לנשיאים. כתוצאה מכך, המספור מתחיל בהקמת משרדו של נשיא אתיופיה ב-1987. ראש ממשלת אתיופיה
איזבלה מאראגון, דוכסית מילאנו

איזבלה מנאפולי או איזבלה מאראגון (באיטלקית: Isabella di Napoli או Isabella d'Aragona; ‏2 באוקטובר 1470 - 11 בפברואר 1524) הייתה נסיכת נאפולי ודוכסית מילאנו ובארי, רעייתו של ג'אן גלאצו ספורצה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הועלתה השערה שהיא הדמות המצוירת בדיוקן מונה ליזה של לאונרדו דה וינצ'י. לאחר שב-2008 השערה זו נדחתה בעקבות גילוי הערתו של וספוצ'י מ-1503, העלה ב-2012 ההיסטוריון הגרמני, מייק פוכט לירסן (גר') את ההשערה כי המונה ליזה היא אכן איזבלה מאראגון. בתו של אלפונסו השני, מלך נאפולי ואיפוליטה מריה, אחותו של לודוביקו ספורצה. בגיל 18 נישאה ליורש דוכסות מילאנו, ג'אן גלאצו, אולם מי ששלט בפועל בדוכסות היה דודה, לודוביקו. יאקופו טרוטי, שגריר דוכסות פרארה, כתב כי היא הייתה "כה יפה וקורנת, עד כי נדמתה לשמש". לזוג נולדו שלושה ילדים: פרנצ'סקו (1491–1512), שעבר לחצרו של לואי השביעי, מלך צרפת ב-1499; בונה ספורצה, רעייתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין; ואיפוליטה מריה (1493–1501). ב-1496, לאחר מותו של ספורצה, הרחיבה את הטירה שבעיר בארי ועברה להתגורר בה לאחר מכן, מ-1499 ועד מותה. Maike Vogt-Lüerssen, Die Sforza III: Isabella von Aragon und ihr Hofmaler Leonardo da Vinci, Books on Demand GmbH, ISBN 978-3-8391-7110-3 (ספר בגרמנית הטוען שאיזבלה ולאונרדו דה -וינצ'י היו נשואים בסתר) מדיה וקבצים בנושא איזבלה מאראגון, דוכסית מילאנו בוויקישיתוף עץ משפחה ויצירות אמנות, באתר קליאו רוברט פיין הציע ב-1970 שהיא הייתה המודל למונה ליזה Payne, Robert (1979). Leonardo. London, United Kingdom: Robert Hale Ltd. pp. 137–149. ISBN 07091-7547-7. Maike Vogt-Lüerssen, Who is "Mona Lisa"? – Historical Facts and Speculations צ'ארלס ניקול, לאונרדו דה וינצ'י, עם עובד, 2007 עמוד 293
לויד לה ביץ'

לויד ברינגטון לה ביץ' (באנגלית: Lloyd Barrington La Beach; ‏28 ביוני 1924 - 17 בפברואר 1999) היה אתלט פנמי, בעל 2 מדליות ארד אולימפיות בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר, ובכך היה לאתלט הראשון מפנמה שזכה במדליה אולימפית, מתוך שניים, אירווינג סלדינו האתלט השני שזכה במדליית אולימפית וכן שיאן עולם בריצות אלו. לה ביץ' נולד בפנמה סיטי להורים מהגרים מג'מייקה. בהיותו תלמיד בבית הספר משפחתו חזרה לג'מייקה. אחיו הצעיר, ביירון, אף הוא אתלט אולימפי בעבר. בהמשך הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בברנקייה, קולומביה בשנת 1946 זכה לה ביץ' במדליית זהב בקפיצה לרוחק. בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-15 במאי 1948 השווה לה ביץ' בריצת 100 מטר את השיא העולמי של ג'סי אוונס בתוצאה של 10.2 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקומפטון, קליפורניה הוא קבע שיא עולם חדש בריצת 200 מטר. באולימפיאדת לונדון (1948) זכה לה ביץ' בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות, אחרי הריסון דילארד שקבע שיא אולימפי חדש של 10.30 שניות ובארני איוול (10.4 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.2 שניות, אחרי מל פטון שקבע שיא אולימפי חדש של 21.1 שניות ואיוול (21.1 שניות), שלושתם מארצות הברית. בשנת 1957 פרש לה ביץ' מספורט תחרותי ובשנת 1999 נפטר בבית חולים בניו יורק. ריצת 100 מטר: 10.2 שניות (1948) שיא עולם ריצת 200 מטר: 20.7 שניות (1950) לויד לה ביץ', באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לויד לה ביץ', באתר olympedia.org לויד לה ביץ', באתר Track and Field (גברים)
בנקסמדו

בנקסמדו (באנגלית: Banksmeadow) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay). בנקסמדו ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, באזור הפרוורים המזרחיים. הוא פרוור קטן הגובל מדרומו במפרץ בוטאני, במזרח בהילסדייל ובמטרוויל, בצפון בפייג'ווד ובמערב בבוטאני. בנקסמדו נקרא על שם סיר ג'וזף בנקס, הבוטניקאי שהתלווה לקפטן ג'יימס קוק בשנת 1770. קוק ובנקס עגנו באזור מפרץ בוטאני במהלך הפלגתם על הספינה "אנדוור" וגילוי היבשת אוסטרליה. בנקסמדו הוא אזור תעשייה גדול, עם מיעוט קטן של דיירים (על פי מרשם האוכלוסין, פחות מ-500 איש דרים בקביעות בפרוור). קרבתו לנמלים כגון פורט בוטאני קידמו את התעשייה בפרוור, וכיום קיימים בו מספר מאגרי נפט, תחנה של רכבת משא ומפעל זיקוק כימיקלים. בתחום הפרוור מצוי חוף פורשור, לגדת מפרץ בוטאני. מרבית החוף סגור לציבור, וחלקו מוטה לטובת מסלול הגולף בוטאני. מדיה וקבצים בנושא בנקסמדו בוויקישיתוף בנקסמדו באתר "Dictionary of Sydney" בנקסמדו באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 29.12.2011 בארכיון Wayback Machine)
רבי יאשיה (אמורא)

רבי יאשיה היה אמורא בדור השני לאמוראי ארץ ישראל. הוא למד אצל רבי יוחנן שהיה רבו המובהק, אך קיבל תורה גם מרבי אלעזר שהיה גדול ממנו (פעם אחת הוא אמר לו "לא תשב עד שתפרש לי ברייתא זו"). בתלמוד הירושלמי מובאות גם אמרות שלמד מרבי ינאי, וייתכן שלמד אצלו. על המוסרים תורה משמו נמנים: רבי זערא, רבי טבי, רבי יעקב בר אחא ורבי יהודה בן פזי. אף רבי ירמיה זכה ללמוד ממנו תורה כאשר כבר היה זקן מופלג. הרב אהרן הימן, "רבי יאשיה (אמורא)", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 531-532, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.