כנסיית סן פבלו (סרגוסה)

כנסיית סן פבלו (בספרדית: Iglesia de San Pablo) היא כנסיית רובע קתולית בעיר סרגוסה באראגון שבספרד. כנסיית סן פבלו מכונה הקתדרלה השלישית של סרגוסה. היא ממוקמת בין רחובות סן בלאס וסן פבלו, בשכונת סן פבלו (הידועה גם בשם אל גנצ'ו) של עיר זו, והיא המבנה הראשון שהוקם בעיר בסגנון גותי-מודחארי. המבנה מתוארך לסוף המאה ה-13 והמחצית הראשונה של המאה ה-14. מאז הקמתה עברה הכנסייה הרחבות רצופות במאות ה-15 וה-16 כדי לענות על הצרכים הדמוגרפיים של שכונת סן פבלו, שאוכלוסייתה גדלה בהדרגה. כבר בתקופת ימי הביניים התגוררה בשכונת סן פבלו כמעט אותה כמות של תושבים כמו במרכז הישן של העיר המוקף חומה. מסיבה זו, היה הכרח בשנת 1284 להרוס את המבדד הרומנסקי העתיק של סן בלאס ולבנות כנסייה חדשה, שתושלם לפני אמצע המאה ה-14. זוהי כנסייה בעלת פרופורציות גדולות בזכות ההרחבות הרבות שעברה במהלך השנים, שיצרו חלל מורכב ומגוון. בתחילה היא כללה ספינה אחת שבין תמוכותיה שכנו קפלות שהסתיימה במבנה מצולע. במאה ה-15 נוספו לה שתי ספינות צדדיות, ואיתן שולב המגדל המחובר בעקרון למסד המבנה המקורי, והוא כיום שקוע בתוך הכנסייה. עם זאת, הכנסייה המשיכה לעבור שינויים והרחבות עד המאה העשרים. מגדל מודחאר המתומן של הכנסייה התפרסם כאחת הדוגמאות הטובות ביותר למגדל מודחאר בעיר. בחלקו הפנימי יש שני מבנים קונצנטריים שביניהם נמצא גרם המדרגות שבקצהו נשקף נוף פנורמי של סרגוסה. בפנים בולט הקישוט מאחורי המזבח, שנעשה על ידי דמיאן פורמנט (ספ') במאה ה-16. בשנת 1931 הוכרזה הכנסייה כמונומנט לאומי, ויחד עם כנסיות אחרות בעיר, במחוז סרגוסה ובעיר טרואל היא מוגדרת מ-2001 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מאתר המורשת "אדריכלות מודחאר באראגון". במאה ה-14 הייתה כנסיית סן פבלו מבנה עם ספינה בודדת ובה ארבעה קטעים המכוסים על ידי קמרונות צלעות, שבין התומכות שביניהם היו קפלות צרות עם קמרון חבית מחודד לרוחב הספינה היחידה. קצה הספינה הסתיים באפסיס מצולע בן חמש פאות. בקירות נפתחו חלונות אוגיביים, אחד לכל קטע ולכל פאה של האפסיס. לחזית הכנסייה הוצמד מגדל בסגנון מודחאר שבנייתו הושלמה לפני שנת 1343. בפינות חזית הכנסייה הוקמו שתי תומכות עגולות מסיביות. ההרחבה העיקרית של כנסיית הקהילה התקיימה במאה ה-15. תוספת שתי ספינות צדדיות, זו שבצד הצפוני צרה הרבה יותר. קטעים אלה הקיפו את כל מבנה הלבנים המקורי, שהמשיך עד הקצה כאילו הוא אמבולטוריום, בצד השני של האפסיס המצולע והקיף את המגדל. בדרך זו שולבו האפסיס והמגדל במבנה הלבנים החדש. כך, הקפלות הקטנות ששכנו בין תומכות נעלמו והפכו לחללי מעבר בין הספינה לבין הקפלות הצדדיות. בחלקים החדשים שולבו גם קמרונות צלעות פשוטים. מבחוץ בולטת החזית בצד הצפוני המשקיף אל רחוב סן בלאס וגם היא תוארכה למאה ה-15. סגנון גותי ומפוסל באלבסטר. השער מכונה פוארטה דה לה טרמונטנה (Puerta de la Tramontana, "השער מעבר להר") או פוארטה דל סנטו קריסטו (Puerta del Santo Cristo, "שער ישו הקדוש"), והוא מורכב מדלת עם קשת נמוכה שקועה, הנשענת על שני משקופים עם כותרות בסגנון קרדינה, שעל צלעותיהן ישנם פסלים של פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש תחת חופות בסגנון גותי. מעל הדלת יש טימפנון ובו מפוסלת דמותו של ישו הנוצרי במרכז התבליט, שבאגפיו פסליהם של יוחנן המטביל והבתולה ומצדדיהם פסליהם של בלזיוס הקדוש וקדוש אחר שלא זוהה בוודאות. כולם מכוסים בחופות. סגנון השער כולו קשור לזה של קתדרלת וסקה (אנ'). בשנת 1594 החל חידוש של שער זה, שהוסיף מרזבים גדולים מעץ המגולפים במוטיבים של הרנסאנס, עבודותיו של האמן מסונרו אנטון דל פראדו (Mazonero Anton Prado) ובניהולו הכללי של הבנאי הראשי פדרו פוסטר (Pedro Fuster). מאוחר יותר, מהמאה ה-16 עד המאה ה-18, נפתחו עוד קפלות באגף הדרומי של הכנסייה. הראשונות, בסגנון הרנסאנס, מחופות בקמרונות צלעות משולשות, וזו שליד דלת הגישה בצד ימין (הכניסה הראשית הנוכחית) בקמרונות בצורת כוכב. השאר, כבר בסגנון רנסאנס ובארוק מלא, מכוסים בכיפות על פנדנטיבות המסתיימים בפנסים להארה. גם קישוט הפנים שופץ. בשנת 1571 שופצו חלונות הכנסייה על יד האומן חואן דה מיראסו (Juan de Miraso), שקישט בעיטורים של עבודות גבס בסגנון הרנסאנס. בנוסף לכל אלה, נפתח בשנת 1587 שער חדש, הכרחי לאחר השיפוץ מחוץ לכנסייה, שהפך לכיכר הנוכחית של סן פבלו. השער מכונה פוארטה דל פוסל (Puerta del Fosal), ובהמשך, פוארטה דה לוס אחוסטיסיאדוס (Puerta de los Ajusticiados, "שער המוצאים להורג"). את השער הראשי הנוכחי, "פוארטה דה סן פבלו" (Puerta de San Pablo), בצד הדרומי החלו לשפץ במאה ה-17, שלב שאליו שייכת הקשת החצי-מעגלית כשפסלה של גבירתנו של העם (Nuestra Señora del Pópulo) בחלקה העליון, שוכנת בגומחה. מאוחר יותר, בסוף המאה ה-18 (בין 1795 ל -1798) הושלם מבנה השער על ידי סגירתו בקשת חצי מעגלית גדולה שקועה. כשבצדי הקשת פילסטרים טוסקניים מחורצים התומכים באנטבלטורה של מטופות. בצדדים נוספו שני פילסטרים חלקים ובראשם כדים. המכלול כולו כוסה באבן. המגדל המתומן בנוי משני מגדלים פנימי וחיצוני המשולבים אחד בתוך השני. במרחב שביניהם נמצא גרם המדרגות. גם בניין הכנסייה וגם בניין המגדל עשויים לבנים, כשעל הקירות החיצוניים של המגדל יש עיטורים בסגנון מודחאר של קוצים, קשתות מחודדות ואפריזים מעוינים. הקומות התחתונות אינן נראות מבחוץ, מכיוון שהן שקועות בתוך הכנסייה, אבל ניתן לראות את הקישוטים שעליהן מתוך החלק הפנימי בכנסייה המכונה "לה קלאוסטרה" (La Claustra, "הקלויסטר"). בקומה החמישית יש פתח עיוור (כלומר מדומה) של קשת מחודדות ובה פעורים שני חלונות תאומים בכל אחד משמונה הצלעות של המגדל. בקומה השישית יש עבודות תחרת אבן מעוינת ושלושה חלונות בכל צד ובקומה האחרונה, המתוארכת למאה ה-17 יש שני חלונות על ריבועי אריחים מכל צד. המכלול כולו מסתיים בצריח (שופץ בשנת 1849 על ידי חוסה ירסה אי מיניאנה (José Yarza y Miñana)) בצורת פירמידה חרוטית מסוגננת ביותר עם כדור בראשה על מבנה כיפה מתומן קטן. אחד החלקים הבולטים בכנסיית סן פבלו הוא ללא ספק הקישוט מאחורי המזבח הראשי. הוא הוזמן בשנת 1515 מדמיאן פורמנט (ספ'), האמן האחראי גם לקישוט מאחורי המזבח בבזיליקה של גבירתנו של העמוד (ספ'), והוא הושלם בשנת 1518. הוא מגולף בעץ מוזהב כשחלקים ממנו צבועים. הוא בנוי מרצועה רוחבית ומעליה חמש רצועות אנכיות, המרכזית רחבה וארוכה יותר. החללים שבין הרצועות כוללים בליטות עם פסלים תחת חופות גותיות. עם זאת, הסגנון של הקישוט מאחורי המזבח הוא רנסאנסי. בחלק התחתון של הרצועה המרכזית שוכנת דמותו של ראש הכנסייה, השליח פאולוס הקדוש, בתוך גומחה כפסל בודד. מעליו חלון המשקיף אל המשכן, כמקובל מהקישוט מאחורי המזבח של קתדרלת סלבדור דה סרגוסה, מהמאה ה-15. בחלל העליון של הרצועה המרכזית מפוסלת צליבת ישו. תבליטים עם נושא הפסיון של ישו מופיעים על הרצועה האנכית וסצנות מחייו של פאולוס הקדוש מתוארות ברצועות הצדדיות. בשנת 1524 יצר פוסטרו חואן ויירטו (fustero Juan Vierto) את הדלתות של הקישוט, שצוירו בשנת 1596 על ידי חרונימו דה מורה (Jerónimo de Mora) ואנטוניו גלסראן (Antonio Galcerán) עם סצנות מהבשורות שצוירו בגריזיי על הצד החיצוני, ושל מות הקדושים של פטרוס ופאולוס בצד הפנימי. אלמנטים נוספים בכנסייה זו הראויים לציון הם עבודות הכסף של מזבח הקפלה הראשי או המקום המקודש ויצירות אמנות אחרות הקשורות בה, בית המקהלה בסגנון הרנסאנס ואוצרות אמנות אחרים בכנסייה זו, שרבים מהם שוכנים בתוך הקפלות. מאחורי המשכן של המזבח הראשי נמצא ציור שמן על לוח עץ של חרונימו קוסידה (Jerónimo Cósida), צייר רנסאנס בסגנון מנייריסטי מאמצע המאה ה-16. הנושא שלו הוא העיבור ללא חטא, כשבאגפיו שלושת האבות של הברית הישנה ואבות הכנסייה. עבודת הכסף המכסה את חזית המזבח בולטת מעל לכל, והושלמה בשנת 1720 על ידי חוסה גודו (José Godó) ועוזרו ברנרדו גארו (Bernardo Garro). היא כוללת את עריפת הראש של פאולוס הקדוש יחד עם נושאים אחרים: פטרוס הקדוש, הבתולה של העם, יוחנן כותב הבשורה, והתנצרותו של פאולוס הקדוש. באגפים מפוסלים דמויותיהם של בישופים מסוימים. בקצה המזרחי של הכנסייה נשמרו לוחות אריחים צבעוניות מהסוג שיוצר בסדנאות של העיירה מואל (ספ') באראגון, עבודותיו של אלחוס דה אלבורחה (Alejos de Alborge) משנת 1571, יצרן אריחים אמן מהעיירה מריה דה ורבה (ספ'). במקום המקודש, משמשים כמה חדרים שנבנו עבור חדר תשמישי הקדושה בפינה הדרומית-מזרחית של הכנסייה, מימין לקצה המזרחי של הכנסייה. דלת הגישה עשויה בגבס, יצירה מהמאה ה-16, שבחלקה העליון יש מדליון עם דמותו של פאולוס הקדוש. בית המקהלה נוצר בניהולו של חרונימו קוסידה בין השנים 1569 ל-1572, והוא כולל מושבי אבן ועוגב בהשראת אלו של קתדרלת סלבדור דה סרגוסה. שני האלמנטים הם עבודה של האחים חואן קרנוי ופרנסיסקו קרנוי. משנת 1727 עד 1752 נסגר העוגב עם סורג הברונזה הנוכחי. הזמנת הפסלים במכירה הפומבית הוזמנה על ידי חוסה דה גויה, אביו של הצייר הידוע פרנסיסקו דה גויה. הקפלות להלן מתחילות בצד ימין של המקום המקודש (האגף הדרומי של הכנסייה החל בקצה) ולכיוון הכניסה: קפלת לה וירחן דל כרמן (Capilla de la Virgen del Carmen) יש בה תגליף מהמאה ה-16 של אנה הקדושה, הבתולה וישו הילד בעץ מוזהב וצבוע מהמאה ה-16, שצויר מחדש, כנראה במאה ה-17. קפלת סן פדרו וסן פבלו (Capilla de San Pedro y San Pablo) שומרת על מזבח מהמאה ה-16. ציור על לוח עץ עם סצנות מחיי קדושים אלו. קפלת לה וירחן דל רוסאריו (Capilla de la Virgen del Rosario) מכילה יצירות בעלות עניין רב. שכבת הברזל בפתח יוצאת הדופן היא מתחילת המאה ה-17. קישוט המזבח הקדמי משנת 1601 ויוצר בסגנון אררה (אנ') על ידי חואן צ'נדו (Juan Chando). הוא כולל ציורי שמן על בד בהשפעת האמנות של חרונימו קוסידה. לפני קישוט המזבח יש גילוף של הבתולה והילד, מראשית המאה ה-18. לימינו נמצא קישוט המזבח של סנטה קטלינה, מסוף המאה ה-15. משמאל, קברו של דייגו מונריאל (Diego Monreal), הבישוף של וסקה (Huesca), משנת 1607. זהו קבר שקוע בארקוסוליום המפוסל באלבסטר הכולל תבליט של שלט האצולה שלו, כתובות ותחיית המתים. קפלת סן מיגל דל טרסיו (Capilla de San Miguel del Tercio) הקפלה חסומה עם פסי ברונזה מהמאה ה-17, ומכילה קישוט מזבח צבוע בסגנון הבארוק מסוף אותה המאה, שהורכב על ידי חיימה רוסיק (Jaime Rosic), המציג את מיכאל הקדוש וסצנות מחייו. הלונטות, הכיפה והפנדנטיבות מעוטרים בציורים, שמצבם כיום גרוע, ניתן לייחס אותם לחרונימו סקאנו (Jerónimo Secano) שהטכניקה שלו הייתה רופפת למדי. הקפלה מחופה באריחים, במקרה זה של הסדנאות של העיירה מואל מסוף המאה ה-17. קפלת גבירתנו של העם (Capilla de Nuestra Señora del Pópulo) ממוקמת ראשונה, למרגלות הצד הדרומי, אחת הבולטות בסגידה הגדולה ביותר לבתולה שבשם הקפלה. הקפלה הנוכחית מתוארכת לשנת 1673 והוכנה על ידי חוסה פליפה בוסיניאק אי בורבון (José Felipe Busiñac y Borbón) בסגנון הבארוק המאוחר. הכיפה מעוטרת בעבודות גבס בארוקיות. קישוט המזבח לא כל כך מעניין, אם כי הוא מאכלס את דמותה המצוירת של הבתולה של העם (Virgen del Pópulo), שעל פי המסורת העתיקה, הגיעה מרומא על ידי עמאי אדוק בשם פדרו ויקטוריה. היא הוצבה בגומחה תוך יצירת טרומפ-לויל באמצעות מראות. השטח למרגלות הכנסייה המקורית הוסב לחדרים לשימוש כנסייתי. אזור זה מכונה בתיעוד של הרחבת הכנסייה "לה קלאוסטרה" (La cloustra), הקלויסטר. ממנו ניתן לראות, דרך החלונות שבקירותיו, את קישוט הקומות התחתונות של מגדל מודחאר, שהוסתרו לאחר שהמגדל נבלע בחלל הכנסייה. כמו כן, אפשר לראות מאזור זה את התומכות העגולות הנמצאות בפינות האזור הישן שלמרגלות הכנסייה. שתי התומכות מלאות לחלוטין. קפלת ישו הקדוש (Capilla del Santo Cristo) בתוך הקלויסטר ומאחורי הרטרוקווייר, במרכז המבנה הישן של הכנסייה באגף המערבי, נמצאת קפלת ישו הקדוש, מכוסה בקמרון כוכבים, ושופצה בשנת 1690 ביוזמתו של רוזן גוארה (conde de Guara), ארטל דה אסלור (Artal de Azlor). קיים תיעוד אודות גילוף הצלוב המתוארך לסוף המאה ה-16, אך הפסל הנוכחי חייבת להיות מתחילת המאה ה-17. לפניו יש ציור שמן על בד של הבתולה ויוחנן המטביל. בהתחשב בכך שספינה משנית זו צרה יחסית לספינה המשנית הדרומית, חלק מקישוטי המזבח הנמצאים בקטעי הספינה בצד שמאל של הכנסייה הן חלק מחלל הכנסייה. קישוט המזבח של סן בלאס (Retablo de de San Blas) קישוט בסגנון הבארוק, בין השנים 1750–1770, הוא מציג פסלים של יהויקים הקדוש ואנה הקדושה שהועברו בשנת 1813 מהכנסייה שחרבה של סן למברטו. הקדוש בשם הקפלה הוחלף על ידי הפיסול המגולף העתיק בסגנון גותי של המזבח הראשי של סן בלאס מסוף המאה ה-14 או תחילת המאה ה-15. קישוט המזבח של סנטה ברברה (Retablo de de Santa Bárbara) מאותה תקופה כמו קישוט המזבח הקודם, יש לה רצועת רוחב אחת ושלוש רצועות אורך. הקדושה שבשם הקפלה מלווה בגילופים של למברטו הקדוש (ספ'), איזידור הפועל, כריסטופורוס הקדוש, וסטפנוס הקדוש. בחלקו העליון של הקישוט מגולפות המעלות הטובות. קישוט המזבח של "הנה האיש" או "ישו מהנצרת" (Retablo del Ecce-Homo o de Jesús Nazareno) קישוט המזבח נוצר בין השנים 1630–1640, והוא ממוסגר על ידי עמודים קורינתיים כפולים ומציג רצועת רוחב, רצועות אורך ועליית גג. רצועת הרוחב מראה תגליף של הבשורה למרים, בסגנון רומנסקי. על המזבח יש פסל של אפולוניה הקדושה מסוף המאה ה-16 או תחילת המאה ה-17. הנה האיש הוא ציור בארוק המסתיים בצליבת ישו. כאמור, קטע זה של המבנה מקיף את המקום המקודש והאפסיס של המבנה המקורי של הכנסייה, מעין אמבולטוריום שנוצר על ידי קטעי קמרונות צלעות. קפלת בתולת העמוד (Capilla de la Virgen del Pilar) בצד השני של המזבח אנו מוצאים את הקפלה של בתולת העמוד (וירחן דל פילאר), הקפלה הישנה של קורפוס כריסטי. בולט במיוחד השער הסוגר אותה משנת 1529, תוצאה של בית המלאכה של חיימה טחדור (Jaime Tejedor) בסגנון גותי. קישוט המזבח הוא מראשית המאה ה-16. ויוחסה, בטעות, לדמיאן פורמנט. קפלת הבתולה של הצער (Capilla de la Virgen de los Dolores) פתח בצד ימין של המקום המקודש, למעשה במרכז הצד המזרחי של המקדש. שמה הפופולרי החליף את שמו של סן גרגוריו אוסטיינסה. צורתה מרובעת והיא מכוסה בכיפה על פנדנטיבות, יצירה מהמאה ה-18. יש בה שלושה קישוטי מזבח: החשובים ביותר מסוף המאה ה-18. עם פסלים של סן גרגוריו, יוחנן המטביל וסן פליקס קנטליסיו. בחלק התחתון, במרכז, דימוי הסגידה העממית לבתולה של הצער. קישוטי המזבח הצדדיים ראויים עוד יותר לציון, ומתוארכים לראשית המאה ה-18 בסגנון בארוקי. קישוט המזבח של סן אנטון, עם גילוף סביב שנת 1700, כולל שלוש רצועות אורך ומציג עמודים של ענפים מאוחדים המסודרים בצורה סלילית. קישוט המזבח של תומאס אקווינס הקדוש משלים את קישוט הקפלה. כנסיית סן פבלו מכילה כמות נכבדה של אוצרות אומנותיים הראויים לאזכור, אף על פי שלא ניתן להציג אותם בגלל היעדר מוזיאון מתאים עבורם, ביניהם בולטות עבודות הצורפות. בולטת פרוטומה של סן בלאס בכסף. דימויו הריאליסטי, יצירתו של הצורף אנדרס מרקואייו (Andrés Marcuello), מאפיין את הפיסול של המאה ה-16 באראגון בדומה לפרוטומה של סן ואלרו בקתדרלת סלבדור דה סרגוסה, שהובא על ידי בנדיקטוס השלושה עשר האנטי-אפיפיור, לארכידיוקסיה של סרגוסה במאה ה-14. כמו כן, יש לציין את קיומם של שלוש פרוטומות מכסף של סן פדרו, סן פבלו והבתולה של העם מהרבע האחרון של המאה ה-17. כמו כן ראוי לציון צלב התהלוכה מכסף מוזהב, בין 1715 ל-1730, וחפצים שונים הקשורים לטקס האוכריסטיה מתקופות שונות. ישנם גם שמונה שטיחי קיר של מעשי השליחים השזורים בבריסל המתייחסים לציור המקורי של רפאל, אשר הוזמנו על ידי האפיפיור לאו העשירי לקישוט הקיר של הקפלה הסיסטינית. ÁLVARO ZAMORA, María Isabel y Gonzalo M. Borrás Gualis, «La ciudad gótico mudéjar. San Pablo apóstol», en Guillermo Fatás, (coord.) Guía histórico-artística de Zaragoza, Zaragoza, Ayuntamiento (Servicio de acción cultural), 19913, págs. 167-175. ISBN 84-86807-76-X. LABORDA YNEVA, José, Zaragoza: guía de arquitectura / an architectural guide, Zaragoza, Caja de Ahorros de la Inmaculada de Aragón, D.L. 1995, ISBN 84-88305-28-1. מדיה וקבצים בנושא כנסיית סן פבלו בוויקישיתוף כנסיית סן פבלו, ברשת החברתית פייסבוק כנסיית סן פבלו, ברשת החברתית אינסטגרם אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סן פבלו (בספרדית) Iglesia de San Pablo en Liceus.com. Fotografías de la torre y otros elementos mudéjares. Información y fotografías de San Pablo. לאחר שתי הקתדרלות הרשמיות המשותפות (קו-קתדרלות) של העיר , retrochoir או גם retroquire ו-back-choir הוא המרחב שמאחורי המזבח המפריד בינו לבין הקפלה האחורית Gregorio Ostiense, היה חשמן איטלקי שכיהן 5 שנים בספרד פליצ'ה מקטנליצ'ה (אנ'), באיטלקית: Felice da Cantalice, נזיר קפוצ'יני שהוכרז קדוש "Mudéjar Architecture of Aragon". UNESCO World Heritage Center.