laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טומי פרנקס

טומי פרנקס (באנגלית: Tommy Franks; נולד ב-17 ביוני 1945) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית, שימש מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית ופיקד על כוחות ארצות הברית ובעלות בריתה במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. פרנקס נולד בויינווד שבאוקלהומה, בנם המאומץ של ריי ולורן פרנקס. בגיל שש עבר עם משפחתו לסטרטפורד שבאוקלהומה, ולאחר מכן עברו למידלנד שבטקסס שם למד בתיכון המקומי. הוא החל ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין אך נשר לאחר שנתיים. ב-1971, בעת שירותו הצבאי, השלים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת טקסס בארלינגטון ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת שיפנסברג בפנסילבניה. ב-1965 התגייס לצבא ארצות הברית, לאחר תקופת שירות נבחר לצאת לקורס קצינים והוכשר ב-1967 כקצין ארטילריה. הוצב בגדוד השני של רגימנט הארטילריה הרביעי בדיוויזיית החי"ר התשיעית, ושירת במלחמת וייטנאם כקצין טיווח ארטילריה ומטוסים, ועוזר קצין אג"ם. כמו כן שירת במלחמה כקצין שיתוף ארטילרי בגדוד החמישי של רגימנט החי"ר ה-60. פיקד על סוללת תותחים במרכז האימונים פורט סיל שבאוקלהומה. ב-1973 הוצב במערב גרמניה כמפקד סוללה בגדוד הראשון של רגימנט הפרשים המשורין השני. בתפקידו הבא שימש קצין אג"ם של הגדוד. לאחר מכן שימש מפקד פלוגת הנדסה ועוזר קצין אג"ם של הרגימנט המשורין ה-84. ב-1981 מונה למפקד הגדוד השני רגימנט הארטילריה ה-78 שהוצב במערב גרמניה. ב-1987 מונה למפקד הארטילריה של דיוויזיית הפרשים הראשונה. הוא לחם עם הדיוויזיה במלחמת המפרץ. לאחר המלחמה שימש עוזרו של מפקד בית הספר לארטילריה בפורט סיל. ב-1995 מונה למפקד דיוויזיית חיל הרגלים השנייה המוצבת בדרום קוריאה. ב-1997 מונה למפקד הארמייה השלישית/פיקוד כוחות צבא היבשה בפיקוד מרכז של ארצות הברית. ביוני 2000 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד מרכז. לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, הוביל את התכנון וניהול הלחימה ב"מבצע חירות מתמשכת" באפגניסטן וב"מבצע חופש לעיראק". ב-2003 הוגשה נגדו תביעה בבלגיה, על בסיס סמכות שיפוט אוניברסלית, בגין פגיעה באזרחים במלחמת עיראק. התביעה הוגשה על ידי 19 אזרחים עיראקים, שטענו שנחתים אמריקאים השתמשו בפצצות בעלות טווח פגיעה גדול מהרגיל, ותקפו גם אמבולנסים ואזרחים. ראש ממשלת בלגיה, גי ורהופשטט, הודיע כי הפרקליטות הבלגית תעביר לבית משפט בארצות הברית את התביעה. הוא סיים את תפקידו ביולי 2003 ופרש מהצבא. ב-2004 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "American Soldier". הספר שיצא לאור בהוצאת הרפר קולינס נכנס ישר עם פרסומו למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. בדצמבר 2004 העניק לו ג'ורג' ווקר בוש את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית. הוא כיהן בדירקטוריונים של חברות בולטות בהן בנק אוף אמריקה, "אאוטבק סטייקהאוס" ו"צ'אק-אי-צ'יז". ב-1969 נישא לקתרין והם הורים לבת אחת. מדיה וקבצים בנושא טומי פרנקס בוויקישיתוף טומי פרנקס באתר CNN טומי פרנקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גנרל טומי פרנקס, מפקד הכוחות בזירת עיראק וראש הפיקוד המרכזי של צבא ארה"ב (סנטקום), באתר הארץ, 15 בפברואר 2003 סוכנויות הידיעות, גנרל אמריקאי: הצגתי תוכניות לתקיפת עיראק, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2002 סוכנויות הידיעות, בלגיה תעביר לארה"ב תביעה עיראקית נגד הגנרל פרנקס, באתר הארץ, 16 במאי 2003 רן דגוני, וושינגטון, ‏אזרחים עיראקיים מתכננים להגיש תביעה נגד גנרל פרנקס בגין פשעי מלחמה, באתר גלובס, 28 באפריל 2003 גנרל טומי פרנקס מתכוון לפרוש מהצבא, באתר הארץ, 23 במאי 2003
דריק גרווין

דריק גרווין (באנגלית: Derrick Gervin; נולד ב-28 במרץ 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. גרווין, שנולד בדטרויט שבמישיגן, היה פורוורד בגובה 2.03 מטר. בתיכון שיחק גרווין, כמו אחיו ג'ורג', בבית הספר מרטין לותר קינג. הוא שיחק במכללות באוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו (UTSA), ונבחר על ידי פילדלפיה 76' בסיבוב הרביעי (בבחירה ה-90 הכללית) של דראפט ה-NBA בשנת 1985. לאחר שהקבוצה בחרה שלא להחתים את גרווין על חוזה, עבר לאוונסוויל ת'אנדר מליגת ה-CBA. לאחר מכן שיחק בקורדובה, קבוצה ספרדית מהליגה השנייה בחשיבותה. בקבוצה היה למכונת התקפה, קלע 46.3 נקודות בממוצע למשחק, וכן קלע מעל 60 נקודות שלוש פעמים באותה עונה. קבוצתו הבאה, גם היא מה-CBA, הייתה סנטה ברברה איילנדרס, בה שיחק בשנים 1989–1990. לאחר מכן הוא שיחק שתי עונות (בשנים 1990–1991) ב-NBA, בתור שחקנה של קבוצת הליגה ניו ג'רזי נטס. הוא קלע בממוצע 8.8 נקודות למשחק ב-77 משחקים. לאחר העונות בנטס חזר גרווין לשחק בליגת ה-CBA. הוא שיחק בפורט ויין פיורי ואחריה בלה קרוס קטבירדס, ואז עבר לקבוצה הארגנטינאית בוקה ג'וניורס. בסופה של עונה אחת במועדון זה חזר לקבוצת CBA, אוקלהומה סיטי קוואלרי, ולאחריה תקופה נוספת בלה קרוס קטבירדס. כשסיים את העונה בקטבירדס עבר לאירופה: הוא שיחק באיטליה, בקבוצת ליגת העל האיטלקית בכדורסל טורינו ובגלאטסראיי הטורקית מליגת העל הטורקית בכדורסל. תחנתו הבאה הייתה ישראל, שבה שיחק בהפועל גבת/יגור, שבאותו זמן שיחקה בליגת הכדורסל הבכירה של ישראל. גם בגבת הציג את כישרונו ההתקפי הנדיר: בשתי עונותיו קלע מעל 27 נקודות למשחק, והיה למלך הסלים של ליגת העל בכדורסל. לאחר מכן חזר לתקופה קצרה לפורט ויין פיורי שבה כבר שיחק בעבר, ולאחר מכן חזר לישראל, למכבי קריית מוצקין. את הקריירה סיים גרווין בדטרויט וילס מליגת ה-PBL. חולצתו של גרווין הופרשה על ידי אוניברסיטת טקסס בשנת 2006. אחיו הבכור, ג'ורג' גרווין, שיחק בליגת ה-ABA משנת 1972 עד 1976 וב-NBA משנת 1976 עד 1986, והוא חבר בהיכל התהילה של הכדורסל וברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל באתר Legabasket.it UTSA UTSA honors Derrick Gervin at 3 p.m., Friday פרופיל באתר כדורסלע של ערן סלע
ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה

ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Rainer Joseph Johann Michael Franz Hieronymus von Österreich; 30 בספטמבר 1783 - 16 בינואר 1853), היה בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והמשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה. ריינר יוזף נולד ב-30 בספטמבר 1783 בעיר פיזה כבנו הרביעי של לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה ולאשתו האינפנטה הספרדייה מריה לואיסה, נסיכת ספרד. אביו היה בנה השמיני של מריה תרזה ופרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואמו הייתה בתו של קרלוס השלישי מלך ספרד. בהיותו בן 7 מת דודו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואביו עלה לשלטון במקומו כלאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ריינר יוזף סבל מאפילפסיה קלה, אולם היא לא הפריעה לו לשרת בצבא כשאר אחיו. בשנת 1818 מונה ריינר יוזף למשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה, אולם למרות כוונותיו הטובות, לא היה פופולרי על האיטלקים, שהתרעמו על חוסר החירות הפוליטית ועל עול המיסים האוסטרי. בשנות ה-40 התדרדר המצב תחת שלטונו, ובשנת 1847 מונה קרל לודוויג פון פיקלמונט לראש ממשלתו, במטרה לשפר את המצב. אולם המינוי לא הועיל, ובשנת 1848 פרצו מהפכות במילאנו ובוונציה כחלק ממהפכות אביב העמים וממלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה. בעקבות איבוד שליטתו באיטליה, הוחזר ריינר יוזף לאוסטריה, והוא עבר להתגורר בבוצן, שם חי עד מותו ב-16 בינואר 1853. ב-28 במאי 1820 התחתן ריינר יוזף עם אליזבטה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ומריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה, ממנו היו לה 8 ילדים: מריה קרולינה מאוסטריה (1821–1844) אדלייד מאוסטריה (1822–1855), התחתנה עם ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (1820–1878) ארנסט, ארכידוכס אוסטריה (1824–1899) זיגיסמונד לאופולד, ארכידוכס אוסטריה (1826–1891) ריינר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1827–1913) היינריך אנטון, ארכידוכס אוסטריה (1828–1891) מקסימיליאן קרל, ארכידוכס אוסטריה (1830–1839). מדיה וקבצים בנושא ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה בוויקישיתוף ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גרווין

האם התכוונתם ל... ג'ורג' גרווין – כדורסלן עבר אמריקאי, אחיו של דריק גרווין דריק גרווין – כדורסלן עבר אמריקאי, אחיו של ג'ורג' גרווין
ונום (מותג)

ונום (Venum) הוא מותג מסחרי של ביגוד וציוד אמנויות לחימה, ספורט וכושר. בין השאר עבור: לחימה משולבת (MMA), איגרוף, איגרוף תאילנדי, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, קראטה וקרב מגע. המותג Venum משווק בלמעלה מ-55 מדינות ברחבי העולם, ביבשות אמריקה, אירופה ואסיה. קבוצת Dragon Bleu נוסדה על ידי פרנק דופואי בפריז שבצרפת והחלה את פעילותה בשנת 2004 כמפיצה מקוונת של בגדים וציוד אמנויות לחימה באמצעות אתר האינטרנט שלה לפני שעברה לפיתוח מרכזי בשנת 2006 לאחר השקת מותג משלה "VENUM" בשנת 2005, על מנת שתוכל להציע מוצרים באיכות גבוהה ובמחיר תחרותי וכאלו שיעמדו בסטנדרטים בינלאומיים ובציפיות של ספורטאים מקצועיים. מהר מאוד עלתה קרנו של המותג בקרב מאמנים ומתאמנים ברחבי העולם ונפרשה חסות היסטורית של ספורטאים מקרב הUFC, מאז התרחב המותג לענפי ספורט נוספים כמו כושר כללי ואגרוף. עם הצטרפות קבוצת המשקיעים Trocadero Capital Partners לשותפות עם קבוצת דרגון בלו גדלה השאיפה של הקבוצה להאיץ את הפיתוח הבינלאומי שלה ולעסוק בענפי ספורט אחרים כגון איגרוף, קראטה וקרוספיט. רשימת פרזנטורים של המותג ונום כוללת את הספורטאים הבאים: ליוטו מצ'ידה קרלוס קונדיט ז'וזה אלדו מישה טייט מאוריציו רואה וונדרליי סילבה פבריציו ורדום מרטין קמפמן ג'ים מילר בראד פיקט Mixed martial arts קרב מגע ג'ו ג'יטסו ברזילאי אתר האינטרנט הרשמי של ונום ונום, ברשת החברתית אינסטגרם « ריאיון עם פרנק דופואי מייסד דרגון בלו » 7 ביולי 2012 ב'lsa-conso.fr' [1], חברת דרגון בלו בשליטת מייסדה, 2 בנובמבר 2016 [2], פרנק דופואי מייסד דרגון בלו, יולי 2010
ויטליק בוטרין

ויטליק בוטרין (אנגלית: Vitalik Buterin, רוסית: Виталий Бутерин) (נולד ב-31 ינואר 1994) הוא מהנדס תוכנה קנדי-רוסי המוכר בעיקר בזכות המצאת המטבע הקריפטוגרפי את'ריום. בוטרין הוא גם מייסדו של אתר האינטרנט והמגזין ביטקוין מגזין. בוטרין נולד בקולומנה, מחוז מוסקבה ברוסיה והתגורר שם עד גיל 6, עת עבר עם הוריו לקנדה. בבית הספר היסודי זוהה על ידי מוריו כילד מחונן וכבר אז הוא החל להתעניין במתמטיקה, מחשבים, וכלכלה. בהיותו בן 17 נחשף לראשונה לביטקוין ולטכנולוגיית הבלוקצ'יין והחל להתעניין בתחום. בשנת 2012 זכה בוטרין במדליית ארד באולימפיאדה הבינלאומית למדעי המידע. בשנת 2013, לאחר שנסע לפגוש מתכנתי בלוקצ'יין מסביב לעולם(גם בישראל), פרסם את המאמר ובו הציע את המנגנון שיאפשר את קיומו של האת'ריום. בוטרין החל ללמוד באוניברסיטת ווטרלו אך עזב את לימודיו בשנת 2014 לאחר שזכה במלגת Thiel בסכום של 100,000 דולר והחל להקדיש את כל זמנו לפרויקט האת'ריום. ב-2014 התגורר בוטרין בסינגפור, בהמשך התגורר בצוג. בשנת 2016 נכלל ברשימת 40 Under 40 של מגזין פורצ'ן. במאי 2021 הוא תרם 50 טריליון מטבעות שיבה אינו (בשווי של 1.2 מיליארד דולר) למאבק בנגיף הקורונה בהודו. מדיה וקבצים בנושא ויטליק בוטרין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויטליק בוטרין (באנגלית) ויטליק בוטרין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויטליק בוטרין, ברשת החברתית VK ויטליק בוטרין, ברשת החברתית LinkedIn יואב בורנשטיין, הגיק שרוצה לחסל את הבנקים, באתר כלכליסט, 26 ביוני 2014 אלירן רובין, "בועת המטבעות הדיגיטליים תתפוצץ - אנשים יפסידו הרבה כסף", באתר TheMarker‏, 10 בספטמבר 2017 מי אתה ויטליק בוטרין, מייסד את’ריום?, בבלוג קריפטו ג'ונגל, 21 בדצמבר 2017 רועי קצירי, ‏נער פלא או דיקטטור? בגיל 25 ויטליק בוטרין הוא השם הלוהט של תעשיית המטבעות הדיגיטליים, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2019 "Results IOI 2012". www.ioi2012.org. Retrieved 2016-07-21 https://www.wsj.com/articles/ethereum-luminary-makes-1-billion-covid-19-donationin-shiba-inu-coin-11620862550
מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה

מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Maria Christina von Sachsen; ‏7 בדצמבר 1770 - 24 בנובמבר 1851), הייתה אמו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. מריה כריסטינה נולדה ב-7 בדצמבר 1770 בדרזדן, לקרל מסקסוניה, דוכס קורלנד ולפרנצישקה צורבין קרסינסקה, בתם של סטניסלב צורבין קרסינסקי ואניילה חומייסקה. מריה כריסטינה חונכה בידי כמה מורים פרטיים ואומנות, והיא למדה פילוסופיה, גאוגרפיה, ספרות, מוזיקה, מחול, וכן למדה לדבר במספר שפות (גרמנית, איטלקית, צרפתית, פולנית ואנגלית). ב-24 באוקטובר 1797 התחתנה מריה כריסטינה עם קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו, ממנו היו לה 2 ילדים. כעבור 3 שנים מהנישואים, מת בעלה קרלו אמנואלה בכלא הצרפתי, לשם נלקח אחרי כניעתו. ב-1 בפברואר 1810 התחתנה מריה כריסטינה עם ז'ול מקסימיליאן דה מונטלאר, המרקיז השישי של רימון, ונסיך מונטלאר הראשון, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1824 קנה בעלה את ארמון וילהלמינברג על יד וינה ושיפץ אותו, ובשנת 1831 עלה בנה קרלו אלברטו לשלטון בממלכת סרדיניה. ב-24 בנובמבר 1851 מתה מריה כריסטינה בפריז, והיא בת 81 שנים. ב-24 באוקטובר 1797 התחתנה מריה כריסטינה עם קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו, ממנו היו לה 2 ילדים: קרלו אלברטו, מלך סרדיניה (1820–1878), התחתן עם מריה תרזה מאוסטריה. אליזבטה, נסיכת סבויה (1826–1827), התחתנה עם ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה. ב-1 בפברואר 1810 התחתנה מריה כריסטינה עם ז'ול מקסימיליאן דה מונלאר, המרקיז השישי של רימון, ונסיך מונלאר הראשון, ממנו נולדו לה 5 ילדים: ז'ול מוריס, נסיך מונלאר (1807) לואיז בטילד דה מונלאר (1809–1823) ברת מארי דה מונלאר (1811–1831) ז'ולי דה מונלאר (1814–1885). מרגריט ז'ולי דה מונלאר (1822–1832) מדיה וקבצים בנושא מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה בוויקישיתוף
יהודה ליוואי הזקן

רבי יהודה ליוואי הזקן מוורמס (נפטר בחשוון ה'ר'/ה'ש', 1439/1539) היה מגדולי יהדות אשכנז בדורו ונאמר עליו כי "כל גדולי הדור חרדו מגדולתו וקדושתו". מקובל שהיה מיוחס למשפחת דוד המלך, ושהיה סב-סבו של המהר"ל מפראג, כדי להבדיל ביניהם הוא מכונה לעיתים המהר"ל הזקן. ברם, ייחוסו של המהר"ל מפראג כנכדו של ר' ליוואי הזקן מפוקפק, וגם ייחוסו של ר' ליוואי הזקן לדוד המלך מקורו כנראה בטעות. יש המאחרים את שנות פעילותו וקובעים את תאריך פטירתו לשנת ה'ש' - מאה שנה מאוחר יותר מן המקובל. על מצבת קברו בפראג נחרת: מהר"ר ליווא גור אריה יהודה בתורה ובתעודה עסק בהם כל ימיו צדקה נתן לעניי עמיו והוא מגזע הגאונים מעשיו היו מהוגנים חכם הרזים והסתרים היה בקי בשישה סדרים בשיבה טובה אזל ... עליו תזל ... ישי כ"ה ... שון ש' לפ"ק תנצב"ה דוד הלחמי, רבי יהודה ליוואי הזקן, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' י"ז, באתר אוצר החכמה הרב שלמה אנגלרד, שיבושים נפוצים במגילות יוחסין, יחוס הגאון מהר"ל מפראג, בתוך: צפונות, יב, בני ברק תשנ"א, עמ' 70, באתר היברובוקס נפתלי אהרן וקשטיין, על יחוסה של משפחת המהר"ל לדוד המלך ע"ה, באתר ביומון המודיע עוד על מעמדו כאחד מגדולי יהדות אשכנז, ראו השערתו של צבי הירש הורוביץ, לתולדות הקהילות בפולין, ירושלים תשל"ח, עמ' 34 הערה 22. כפי שנראה מתוך מצבת קברו בפראג. על כך ועוד ראו: אוטו מונלש, כתובות מבית-העלמין היהודי העתיק בפראג, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ח. עמ' 135. פריט מס' 37. נוסח המצבה המצוטט שם שונה מאד מזה שלפנינו, למרות זאת יש המזהים אותו עם אותו ר' ליווא. להרחבה בנושא ראו: אנגלרד, שיבושים, להלן "קישורים חיצוניים".
שוק

האם התכוונתם ל... שוֹק שוק (גאומטריה) – חלק המישור (גאומטריה) המוגבל על ידי שתי שוקיה קובע את גודלה של זווית שוק (איבר) – איבר בגוף שוק (איבר) – איבר ברגל פרוקי-רגליים הלם – מצב פיזיולוגי ורפואי הפרעת דחק פוסט טראומתית – מצב נפשי שוּק שוק (מסחר) – מקום, בדרך כלל פתוח, שמתנהל בו מסחר באזאר – מקום מפגש שבו התנהל סחר חליפין בין-שבטי, וכיום גם מציין ירידי מכירות שוק (כלכלה) – שוק במובן הכלכלי שוק ההון שוק העבודה כלכלת שוק – שוק חופשי תקנת השוק – הסדר משפטי שוק עבדים – ציור של דאלי שוק פשפשים רשימת שווקים סוק הלם (פירושונים)
הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה (נולד ב-1967)

הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה (באיטלקית: Aimone di Savoia-Aosta;‏ נולד ב-13 באוקטובר 1967) הוא בנו של הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה. איימונה טוען לראשות בית סבויה ולתואר "דוכס סבויה", אך טענה זאת נמצאת במחלוקת מצד דודנו אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה, שטוען אף הוא לראשות הבית. איימונה נולד ב-13 באוקטובר 1967 בפירנצה, לנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה ולקלוד, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה. כמקובל בבית סבויה-אאוסטה, בלידתו ניתן לו התואר "דוכס אפוליה". איימונה למד בבית הספר הצבאי הימי פרנצ'סקו מורסיני ובאוניברסיטת בוקוני, ולאחר מכן שירת בכוחות המיוחדים האיטלקיים. לאחר מכן עבד איימונה בבריטניה בג'יי פי מורגן צ'ייס, ומשנת 2000 הוא ניהל את הסניף של חברת פירלי במוסקבה. במאי 2005 התארס איימונה עם אולגה, נסיכת יוון, בתם של מיכאל, נסיך יוון ודנמרק ומרינה קארלה, וב-16 בספטמבר 2008 נערך טקס הנישואים האזרחי בשגרירות איטליה במוסקבה, בעוד הטקס הדתי נערך ב-27 בספטמבר בפטמוס, יוון. ביוני 2006 הכריז אביו על עצמו כ"דוכס סבויה" וכראש בית סבויה, מכיוון שוויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי הוצא מסדר הירושה על ידי אביו אומברטו השני, מלך איטליה, בעקבות נישואיו ללא היתר. בעקבות כך הוא העניק לבנו איימונה את התואר "דוכס אאוסטה". עם זאת, טענתו של אביו לתואר "דוכס סבויה" ולראשות הבית נתקלו במחלוקת מצד בן-דודו ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי, שהגיש כנגדו תביעה לבית המשפט. ביוני 2021 נפטר אביו, והנסיך איימונה ירש את תאריו ואת הטענה לראשות בית סבויה. ב-16 בספטמבר 2008 התחתן אמדאו עם אולגה, נסיכת יוון, בתם של מיכאל, נסיך יוון ודנמרק ומרינה קארלה, ממנה נולדו לו 3 ילדים: אומברטו, נסיך פיימונטה (נולד ב-2009) אמדאו, דוכס אברוצי (נולד ב-2011) איזבלה, נסיכת סבויה (נולדה ב-2012) מדיה וקבצים בנושא הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה בוויקישיתוף
אנטוניו פיגאפטה

אנטוניו פיגאפטה (באיטלקית: Antonio Pigafetta;‏ 1491 בקירוב –1531 בקירוב) היה איטלקי משכיל, הרפתקן ממשפחה עשירה ברפובליקה של ונציה. הצטרף למגלה הארצות הפורטוגזי פרדיננד מגלן שיצא בצו קרלוס הראשון מלך ספרד (הוא הקיסר קרל החמישי), למסע בחיפוש דרך ימית לאיי התבלין ובסופו של דבר הקיף את העולם. במהלך המסע, הוא שימש כעוזרו של מגלן וניהל יומן מסע מדויק אשר מאוחר יותר סייע לו לתרגם את שפת הסבואנו. כתביו הם העדות הכתובה הראשונה בנוגע לשפה זו. פיגאפטה היה אחד מתוך 18 אנשים שהצליחו לחזור בשנת 1522 לספרד, שלוש שנים אחרי שהחל המסע עם כ-270 איש. מסע זה הוא הראשון שהשלים את הקפת כדור הארץ. לאחר מותו של מגלן במהלך המסע ב-1521, שירת תחת פיקודו של חואן סבסטיאן אלקנו. יומן המסע של פיגאפטה הוא אחד מהמקורות החשובים ביותר להבנת מסעו של מגלן ואלקנו. בזכות יומנו של פיגאפטה הונצחה דמותו של מגלן כמגלה ארצות. כשחזר פיגאפטה לספרד הואשם מגלן במצבם הנורא של אנשי הספינה ששרדו, ונטען שגילה טיפשות ולא היה מנהיג ראוי. אלקנו לעומתו זכה לאהדה ושבחים על חזרת הספינה לספרד והוכרז כאדם הראשון שהקיף את העולם. כעבור שנים זכה היומן, שבו שיבח פיגאפטה את מגלן והתייחס אליו כאל מעין קדוש, לפופולריות רבה, ובזכותו נחשב מגלן לאדם הראשון שהקיף את העולם. אלקנו בסופו של דבר נשכח.[דרוש מקור] כפי הנראה הדמויות סבסטיאן ואנטוניו במחזה הסערה מאת ויליאם שייקספיר נכתבו בהשראת סיפור המסע של פיגאפטה. לפחות אחת מספינות המלחמה של חיל הים האיטלקי נקראה על שמו בשנת 1931. מפה של בורניאו צויירה על ידי פיגאפטה ביתו של פיגאפטה בויצ'נצה מדיה וקבצים בנושא אנטוניו פיגאפטה בוויקישיתוף כתבי אנטוניו פיגאפטה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) תאריך הלידה המדויק של פיגאפטה אינו ידוע לפי הערכות הוא כנראה בין התאריכים 1480 עד 1491. היסטוריונים מעריכים שהגיוני יותר שיצא למסע בגיל 30 מאשר בגיל 40.
ליאון גוזלן

ליאון גוזלן (בצרפתית: Léon Gozlan;‏ 1 בספטמבר 1803 – 1 בספטמבר 1866) היה סופר ומחזאי יהודי-צרפתי במאה ה-19. מזכירו של בלזאק. שימש כראש אגודת הסופרים בצרפת. ליאון גוזלן הוא בנו של סוחר עשיר, יעקב גוזלן, יליד אלג'יר, שלקח חלק בחוקת היישוב היהודי הראשון במרסיי בשנת 1783. אביו פשט את הרגל בגלל המלחמות הימיות ובנו ליאון זנח את לימודיו ויצא להרפתקה ימית. הוא נסע לאפריקה ולסנגל והעלה את זיכרונותיו על הכתב. הוא עבר לפריז ושימש עיתונאי בעיתון ורט-ורט (Vert-Vert). פרסם מאמרים בעלי השפעה בלה פיגארו כנגד ממשלתו של המלך שארל העשירי. גוזלן היה מזכירו של בלזאק. התפרסם בספר הזיכרונות שלו "בלזק בנעלי בית" (1856). פרסם ספרים ומחזות ידועים בצרפת. מת בשנת 1866 ונקבר בבית הקברות של מונמארטר. מדיה וקבצים בנושא ליאון גוזלן בוויקישיתוף כתבי ליאון גוזלן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מואיז מיו

מואיז (משה) מיו (בצרפתית: Moïse Millaud; בורדו 1813 - פריז 1871) היה מו"ל, עורך, בנקאי, ויזם יהודי צרפתי בעל השפעה במאה ה-19. ייסד שורה של עיתונים בתחומים שונים, ובראשם "לה פטי ז'ורנל" ("Le Petit Journal"), שהיה העיתון הנפוץ ביותר בצרפת. מיו נולד בבורדו, בנם של זוג סוחרים יהודים. בשנת 1833 ייסד את עיתונו הראשון בבורדו, "לה לוטן" ("Le Lutin"). הוא פרסם בעיתונו מאמרים תחת השם הבדוי "Duallim", אנגרמה של שמו. בשנת 1836 עבר לפריז וייסד את העיתון הכלכלי "לה גאמן דה פריז" ("Le Gamin de Paris"). בשנת 1839 ייסד את העיתון המשפטי "L'Audience". בשנת 1848 ייסד את "La Liberté", ותמך בנפוליאון השלישי. באותה שנה הקים עם הבנקאי ז'ול מירס (Jules Mirès) את העיתון "Le Conseiller du Peuple". הם גם הקימו שני מוסדות בנקאיים. ב-1854 ייסד חברת נדל"ן לפיתוח קרקעות בפריז. מאז ייסד ורכש שורה של עיתונים ומגזינים בתחום הפוליטי, הכלכלי, המשפטי והספרותי. בשנת 1863 ייסד את העיתון "לה פטי ז'ורנל" ("Le Petit Journal"), שבמשך שנים היה העיתון הנפוץ ביותר בצרפת. העיתון נוהל על ידי אחיינו אלפונסו (בן אחיו, יוסף). מיו הסתבך בכמה פרשיות פיננסיות ונקלע לקשיים כספיים. אחיינו אלפונסו ניסה להסדיר את חובותיו של דודו, כולל באמצעות שותפויות מזויפות של "לה פטי ג'ורנל". בנו היה העיתונאי, הסופר והמחזאי היהודי הצרפתי אלבר מיו. בתו בלאנש הייתה אשתו של ג'ורג' סילווה, עורך כתב העת "ז'ורנל דה וויאג'ורס" ("Journal des Voyageurs"). מיו מת בשנת 1871. לאחר מותו השתלטו בנו אלבר ואחיינו אלפונסו על "לה פטי ז'ורנל". Le Lutin, 1833 Le Gamin de Paris, 1835 Le Glaneur, 1836 Le Négociateur, 1838 L’Audience, 1839 La Liberté, 1848 Le Journal des Chemins de fer ,1848 Le Conseiller du peuple, 1848 Le Journal des actionnaires, 1856 La Presse, 1857 Le Petit Journal, 1863 Le Journal illustré, 1864 Le Soleil, 1865 Le Journal littéraire Le Journal politique de la semaine מדיה וקבצים בנושא מואיז מיו בוויקישיתוף
זמירה חן

זמירה חן (נולדה ב-22 בנובמבר 1940) היא זמרת, פזמונאית ומלחינה ישראלית. הייתה פעילה החל משנות ה-60 והגיעה לשיאה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. נולדה וגדלה ברמת גן בשם זמירה חיון, במשפחה מרובת ילדים, בת להורים מלוב ומאיטליה. אביה, מורה במקצועו, היה חזן בבית הכנסת "אוהל רחל". בשירות הצבאי התגייסה ללהקת גייסות השריון, והקליטה שירים רבים הן כסולנית והן כחלק מהלהקה. ב-1964 השתתפה במופע התיאטרלי "ערק ודבש", על בימת מועדון התיאטרון, לצידם של משה יערי, יהודה כתבי ושלמה ניצן. ב-1965 השתתפה בגרסה העברית למחזמר המצליח "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ", שהעלה גיורא גודיק. היא גילמה את דמותה של רוזמרי. ב-1966 השתתפה במחזה "אסתר המלכה", מאת נתן אלתרמן, שהועלה בתיאטרון הקאמרי, וגילמה בו את תפקיד ושתי. ב-1969 הוציאה תקליט בשם "כל המילים האוהבות", שכלל ארבעה שירים; שלושה מהם למילים שלה (כולל שיר הנושא שהולחן על ידי דרורה חבקין) והשיר הרביעי, "יום בו יקום", מאת לאה גולדברג (לחן: דני ליטני). בהמשך, העלתה מופע בשם "שלח את עמי", שהוקדש ליהודי ברית המועצות; שירה המפורסם ממופע זה נקרא "כחול ולבן". בשנות השיא שלה בישראל כתבה מילים ללהיטים של זמרים רבים, הבולטים בהם: "אני אצבע את השלכת בירוק" שהלחין ושר יורם ארבל, "פמלה" בלחנו וביצועו של בעז שרעבי ו"ים של דמעות" בביצועה של אווה פרנסיס (אולם התפרסם בביצועו של זוהר ארגוב). לאחר שיא הקריירה שלה בישראל ובחיפושה אחר אפיקי התפתחות חדשים, עברה להתגורר בניו יורק, שם היא מופיעה עד ימים אלו. בשנות ה-80 הקליטה מספר שירים באלבום בשפה העברית, אותו הקדישה לאביה שנפטר בשנים אלו. אלבום זה כולל פיוטים וזמירות של יוצאי יהדות לוב. בשנת 1985 הפיקה קלטת בשם "יונתי תמתי". בשנת 1987 הפיקה את אלבומה "לא הפכתי ליבי" שאת כלל השירים בו הלחינה וכתבה, פרט לשלושה מהם אותם תרגמה. ב-2017 הועלתה טענה כי הלחן לשיר "דלילה" שפורסם ב-1979 והולחן על ידה, היווה השראה ללחן השיר "הפרח בגני" של זוהר ארגוב. זמירה חן, באתר MusicBrainz (באנגלית) זמירה חן, באתר Discogs (באנגלית) זמירה חן, דף שער בספרייה הלאומית זמירה חן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) שירי הקלטת "יונתי תמתי" (בסוף העמוד ובעמ' 2), 1985 (באתר מרכז אור שלום, לא עובד בדפדפן פיירפוקס) הטענה כי הלחן ה"פרח בגני" גנוב, באתר (הצינור) נטענה כי הלחן ה"פרח בגני" גנוב, באתר (הספרייה הלאומית) שירים נוספים שנכתבו על ידי זמירה חן, באתר (shironet) זמירה חן: על אין ויש, דבר, 17 ביולי 1970 עדה כהן, תבשילים מתובלים בפזמונים, מעריב, 30 בספטמבר 1971 מסך ומסכה (פסקת "ערק ודבש"), מעריב, 6 באוקטובר 1964 הנשים מאחורי מסך ההצלחה בעסקים, הַבֹּקֶר, 1 במרץ 1965 שמואל כץ, דמויות מהצגת "אסתר המלכה" ב"קאמרי", על המשמר, 6 במרץ 1966 כל המילים האוהבות באתר סטריאו ומונו הטענה כי הלחן ה"פרח בגני" גנוב, באתר (הצינור) זמירה חן - דלילה- סוף שנות ה-70, ערוץ היוטיוב של דודי פטימר