laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וירג'יניה מן-יי לי

וירג'יניה מן-יי לי (באנגלית: Virginia Man-Yee Lee;‏ 1945, צ'וֹנְגצִ'ינְג היא נאורופתולגית (אנ') אמריקאית ילידת סין. פרופסורית בבית הספר לרפואה(אנ') של אוניברסיטת פנסילבניה, ועוסקת במחקר מחלת אלצהיימר. זוכת פרס פריצת דרך במדעי החיים לשנת 2020. מן-יי לי נולדה ב-1945 בצ'ונגצ'ינג סין הלאומנית. בגיל 5, לאחר ההשתלטות הקומוניסטית על סין, עברה עם משפחתה להונג קונג. ב-1962 עברה ללונדון ללימודי פסנתר באקדמיה המלכותית למוזיקה אותם סיימה ב-1964. בהמשך למדה שם ביוכימיה. בסוף שנות הששים עברה לקליפורניה ללימודי הדוקטורט. בשנים 1973–1974 עברה לאוטרכט לפוסט דוקטורט. ב-1974 חזרה לארצות הברית, לקיימברידג' להמשך הפוסט דוקטורט. ב-1979 עברה עם בעלה לפילדלפיה שם הם חיים מאז. ג'והן טרוינובסקי (אנ'), שגם הוא פרופסור באוניברסיטת פנסילבניה. הוא שותפה למחקר ולחיים. הם הכירו בהרווארד ב-1974 ונישאו ב-1979. למן-יי לי תואר ראשון בכימיה, 1967, ותואר שני בביוכימיה 1968 שניהם מאוניברסיטת לונדון. את התואר השני עשתה בהנחיית זוכה פרס נובל ארנסט צ'יין. דוקטורט בביוכימיה מאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (UCSF) 1973 בהנחיית צ'ו האו לי(אנ'). בשנים 1973–1974 עשתה פוסט דוקטורט באוניברסיטת אוטרכט. בשנים 1974–1979 המשיכה את הפוסט דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. בשנים 1979–1980 עבדה כחוקרת בכירה בחברת התרופות "סמית'-קליין אנד פרנצ'" (כיום גלקסו סמית' קליין). ב-1981 חזרה לאקדמיה לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה. יש לה תואר שני במנהל עסקים MBA מוורטון 1984. ב-1989 הועלתה לדרגת פרופסור. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פעילותה המדעית ארוכת השנים של מן-יי לי היא בחקירה ואפיון של קיפול שגוי של חלבונים שהם בין הגורמים למחלות ניוון עצבים (אנ') כמו אלצהיימר, פרקינסון, דמנציה פרונטו-טמפורלית(אנ') , טרשת אמיוטרופית צידית במהלך הדוקטורט מן-יי לי רכשה מיומנות בתחומים מגוונים ביניהם: אנדוקרינולוגיה, פרמקולוגיה, ביוכימיה וביופיזיקה. התענינותה במדעי המוח. החלה במהלך הפוסט דוקטורט באוטרכט. ב-1991 צוות בראשות מן-יי לי וטרוינובסקי מצא שהחלבון טאו הוא מאבני הבניין של גושים המכונים גושי סיבים (Tangles) שהם אחד מהמאפיינים של אלצהיימר. בהמשך המחקרים הם גילו חלבונים בעייתיים נוספים. החלבון אלפא-סינוקלאין נמצא בגופי לוי (אנ'), מגורמי מחלת פרקינסון. החלבון TDP-43 (אנ') הוא מגורמי הטרשת האמיוטרופית הצידית. פרס פריצת דרך במדעי החיים -2020 חברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים - 2013 מדליית ג'ון סקוט - 2012 דף הבית (באנגלית) מאמר על וירג'יניה באתר של העמותה האמריקאית לביכומיה וביולוגיה מולקולרית (באנגלית) מן-יי לי באתר פרסי פריצת הדרך (באנגלית) סרטון: טקס הענקת פרס פריצת הדרך 2020 במדעי החיים למן-יי לי. הסרטון כולל גם הסברים על מחקריה (באנגלית) מאמר בעברית על דמנציה פרונטו-טמפורלית מן-יי לי באתר the bumbling biochemist
ג'ון מקרי

ג'ון מקרי (באנגלית: John McCrea נולד ב-10 באוקטובר 1992) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה וזמר אנגלי. מקרי נולד באלדרשוט, בריטניה. הוא למד בבית הספר לתיאטרון סילביה יאנג בלונדון. בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי במחזמר כולם מדברים על ג'יימי. הוא גילם את ג'יימי ניו, נער הומו בן 16 שחולם להיות דראג קווין. המחזמר הוצג בתיאטראות ווסט אנד. על משחקו במחזמר היה מקרי מועמד לפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר. מקרי שיחק בסרט הקולנוע ארץ אלוהים משנת 2017 ובסדרת הטלוויזיה דרקולה בשנת 2020. בשנת 2021 שיחק בסרט "קרואלה,, שם גילם בעל חנות בגדי וינטג', המתיידד עם קרואלה ומסייע לה לעלות לגדולה. דמותו של ארטי הוא הדמות ההומוסקסואלית המקורית הראשונה בסרט לייב אקשן של דיסני שנמצאת מחוץ לארון. בנוסף, הוא שר בפסקול הסרט, והקליט גרסת כיסוי של "I Wanna Be Your Dog" של הסטוג'ס שהוא מבצע בסרט. ג'ון מקרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון מקרי, באתר Discogs (באנגלית) Nicholas Ephram Ryan Daniels, First Look: Bianca Del Rio, Noah Thomas and more in Everybody\"s Talking About Jamie, London Theatre Direct, ‏2 בundefined 2020 Dominic, Robert (22 במאי 2021). "Out Actor John McCrea Poised to Make History in 'Cruella'". Instinct Magazine. נבדק ב-23 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה) Jamie Jirak (2021-05-28). "Cruella's John McCrea Recorded a Song for the Film". Comicbook.com. נבדק ב-2021-05-30. "2017 Results | Critics' Circle Theatre Awards" (באנגלית בריטית). 2018-01-31. נבדק ב-2020-12-06. "Winners of the 18th Annual WhatsOnStage Awards announced: David Tennant and Olivia Colman win". HAMILTON Breaks Olivier Nomination Record; Audra McDonald, Andrew Garfield, and More Nominated; Full List! broadwayworld.com
מנגבי אדום כיפה

מנגבי אדום כיפה (שם מדעי: Cercocebus torquatus) הוא מין של פרימט מהסוג מנגבי החי באפריקה המשוונית במדינות גבון, ניגריה, קמרון וגינאה המשוונית. אורך גופו של הזכר הוא 47 עד 67 סנטימטרים כולל הזנב שאורכו 40 עד 75 סנטימטרים ומשקלו 7 עד 12.5 קילוגרמים ואילו אורכה של הנקבה 46 עד 59 סנטימטרים ומשקלה 4.5 עד 7 קילוגרמים. הפרווה והזנב של המנגבי בצבע אפור-לבן. המנגבי בעל ראש בצבע אדום ומכאן שמו. המנגבי שוכן עצים ויורד לעיתים רחוקות לקרקע היער. המנגבי חי בקבוצות הכוללות כמה זכרים, נקבות והצאצאים שלהן. המנגבי חי ביערות הגשם של אפריקה המשוונית וניזון בעיקר מפירות, אגוזים כמו אגוז קולה, זרעים, עלים אך גם מחסרי חוליות קטנים כמו חרקים. לאחר 175 ימים של היריון הנקבה ממליטה צאצא אחד בלבד שמגיע לבגרות בגיל 3 שנים אצל הנקבה ו-5 עד 7 שנים אצל הזכר. הטורפים העיקריים של המנגבי הם שימפנזות, נמרים, חתול זהוב אפריקני, עיט כתר ופיתון סלעים אפריקני. תוחלת החיים של המנגבי בטבע אינה ידועה אך בשבי הוא חי עד 30 שנים. המנגבי נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה עקב ציד ובירוא יערות. מדיה וקבצים בנושא מנגבי אדום כיפה בוויקישיתוף מנגבי אדום כיפה, באתר ITIS (באנגלית) מנגבי אדום כיפה, באתר NCBI (באנגלית) מנגבי אדום כיפה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מנגבי אדום כיפה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מנגבי אדום כיפה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מנגבי אדום כיפה, באתר GBIF (באנגלית) מנגבי אדום כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN מַנְגַּבִּי אֲדֹם־כִּפָּה במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
מילים אחרונות

מילים אחרונות הן האמירות האחרונות של אדם לפני מותו. לעיתים "מילים אחרונות" עשויות לכלול גם התבטאויות לא סופיות בימים האחרונים או השעות שלפני מותו. לפעמים מתועדות מילים אחרונות של אנשים, אך הן לא מתועדות תמיד בצורה מדויקת. במילים הללו נעשה לעיתים קרובות שימוש כמקור היסטורי וספרותי. עם זאת, לדברי קארל גוטקה, המילים האחרונות כפי שנרשמו במסמכים ציבוריים הן לעיתים קרובות השתקפות של היחס החברתי למוות באותה תקופה, ולא דיווחים על עובדות היסטוריות ממשיות. מילים אחרונות שפורסמו עשויות גם לשקף רק את מה שמקורביו או תומכיו של האדם הגוסס רצו שיפורסם כבקשתו הסופית.[דרוש מקור] המילים האחרונות בפועל של אנשים גוססים הן בדרך כלל פחות גרנדיוזיות מאלה המיוחסות לדמויות היסטוריות, וגם מתפרסמות לעיתים רחוקות. אנשים בשלב האחרון של מוות ממחלה סובלים לעיתים קרובות מדליריום, ירידה בחדות הנפש, או יכולת לדבר ברור, או שילוב כלשהו של השלושה. לפי הפסיכיאטר הניו זילנדי סנדי מקלאוד (אנ'), אנשים בשלבים האחרונים של מחלה ממארת אינם נשארים בדרך כלל צלולים נפשית. ולחלק מהאנשים אין מילים אחרונות בכלל סמוך למותם, משותקים בגלל שיטיון או סיבות אחרות. לפי מורין קילי, "אנשים ילחשו, ולחישותיהם יהיו מילים קצרות ויחידות - זו סך האנרגיה שנותרה להם להגות, ולא תו יותר." כתוצאה מכך, מילים סופיות בפועל הן לרוב קצרות או קשות לפירוש. ירידה ביכולת הנשימה עלולה להגביל את עוצמת הקול ואת מובנותו. תרופות, חוסר אנרגיה, יובש בפה והיעדר תותבות עלולים גם הם להפריע לתקשורת ברורה. מילים אחרונות הן בדרך כלל שמות של בני זוג או ילדים, או התבטאויות בנאליות כמו "אמא" ו"אוי, חרא". Michael Erard, What People Actually Say Before They Die, ‏16 בינואר 2019 What do dying people really say? 'Mama,' curse words, and more, ‏30 בינואר 2019
ינה בלשה

ינה בלשה (במקור יעקב שווייגר, בהונגרית: Balassa Jenő; יאסארוקסאלאש, 30 במאי 1859 – בודפשט, 4 באוגוסט 1926) היה שחקן יהודי-הונגרי. הוא נולד במשפחה יהודית בעיירה בצפון-מזרח הונגריה, אביו היה מתיאש שווייגר ואמו הייתה אנה (ינקה) שוורץ. לאחר סיום לימודיו בתיכון (שכבר שם בלט עם כישורי המשחק שלו במפגשי החינוך העצמי של בית הספר התיכון ברחוב מרקו) התחיל ללמוד באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), אבל אחרי שני סמסטרים הפסיק את לימודיו והפך לסטודנט ב"אקדמיה הלאומית לאמנות" (שמה כיום האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע). לאחר מכן הפך לשחקן נודד בלהקת לאסי וילמוש בשנת 1882. הוא שיחק בבאזורים הכפריים עד 1896. משנה זו ואילך הפך חבר קבוע בלהקת תיאטרון הקומדיה של בודפשט, שנפתח באותה השנה ושיחק בתיאטרון עד 1925. בין 1903 לבין 1926 היה מרצה של "בית הספר למשחק של איגוד השחקנים הלאומי" ומשנת 1907 עד 1919 היה מנהל בית הספר. הוא הצטיין גם בתפקידים קלאסיים וגם בתפקידים קומיים והציל כמה מחזות מכישלון עם הופעותיו הפתאומיות בהם. הוא היה גם מספר סיפורים ידוע בשם "הדוד באשה". כמו כן לקח חלק בפעילות צדקה והשתתף בהקמת המפלגה הסוציאליסטית. אשתו הייתה קלרה פאטיול נגנית צ'מבלו (נולדה בשם קלרה דולה אולה), שנשא בבודפשט ב-14 במאי 1910. בנו היה יאנוש בלשה (1903–?) שהיה שחקן גם הוא. בלשה הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. הסרט האילם השחור-לבן ההונגרי "השחר האחרון" (1917) "שלושה שבועות". מלודרמה הונגרית (1917) 99 (1918) אנה קרנינה סרט עלילתי אילם הונגרי, (1918) הגברת של החמנייה (1918) ילד הפלא (1920) ה-111 (1920) Basa bácsi meséi (סיפורי הדוד באשה), בודפשט, 1919. לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. ינה בלשה Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. (ISBN 963-05-6635-4  לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה) ביוגרפיה ינה בלשה בלקסיקון התיאטרון ביוגרפיה ינה בלשה ב-Arcanum ינה בלשה בלקסיקון לאמנות היפה ינה בלשה ב-PORT.HU Gáborné Ádám: "זה מציע שלווה לעין ושלווה לנשמה" שורשי העבר, התוכניות והרעיונות של Jászárokszállás במאה ה-21. לתיירות של המאה ה-20 - תזה, אוניברסיטת Eötvös Loránd, 2002 ינה בלשה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תצלומיו עם רעייתו ושחקנים ב"פאסטונגלאס" אישים ולוחות זיכרון. ינה בלשה בעיר הולדתו. "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 185/1910. folyószáma alatt".
הקרבה שברוח

הקִרבה שברוח (באנגלית: Kindred Spirits) הוא ציור משנת 1849 מאת אשר דיורנד המייצגת יותר מכל את אסכולת נהר הדסון אליה השתייך הצייר. בציור נראים הצייר תומאס קול והמשורר ויליאם קלן בריאנט לנוכח קסמי הנוף בנקיק מרהיב עין שבהרי הקטסקיל. קול נראה שופך את לבו בפני המשורר ודומה שבפני הטבע כולו, בעומדם נפעמים על פני מדרגות סלע תלולה, אל מול מפל ושטף של מים רבים בין צוקים ויערות. הציור עתיר בפרטים דקים ובטכניקה קווית ונראה כי הכשרתו המוקדמת של דיורנד כתחריטאי באה לידי ביטוי ביצירה בה הדמויות מסמלות את האדם הבודד או הנודד המתגמד לנוכח הדר הטבע. הציור הוצג בספרייה הציבורית של ניו יורק משנת 1904. בשנת 2005 נמכר תמורת 35 מיליון דולר לאליס לואיז וולטון, יורשת המיליארדים ומבעליה של רשת וולמארט. הציור מוצג במוזיאון קריסטל ברידג'ס לאמנות אמריקאית בבנטונוויל, ארקנסו.
יצחק צבי רקובסקי

יצחק צבי רקובסקי (ט"ו בחשוון תרצ"ד-כ' בניסן תשע"ו, 2016-1933) היה חזן ישראלי, בעל מוניטין בינלאומי. יצחק רקובסקי נולד בשנת התרצ"ד (1933), לאביו הרב הגאון אברהם ברוך אבא זצ"ל, שכיהן כרב השכונות 'אבן ישראל', 'עזרת ישראל' והסביבה, אשר בירושלים, ולאִמו חיה-באשה. הוא גדל בשכונת כנסת ג' בירושלים, והיה שמיני מתוך תשעה ילדים. בצעירותו למד בישיבת עץ חיים, ולאחר מכן בישיבת חברון. החל בקריירה החזנית שלו בגיל 17, כנער במקהלת "שירת ישראל", שייסד ר' שלמה זלמן ריבלין הידוע בכינויו "אבי החזנים". כבר אז התבלט בקול הטנור שלו ובכישרונו המוזיקלי, וסומן כחזן מבטיח. משרתו הראשונה הייתה בשנת 1962, בבית הכנסת "גבורת ישראל" ברחוב בר-כוכבא בתל אביב. במשרתו השנייה, בבית הכנסת הגדול בחולון, כבר נודע שמו של החזן רקובסקי כחזן ייחודי, ורבים נהרו לבית הכנסת לשמוע את תפילותיו בשבתות ובחגים. החזן רקובסקי הושפע עמוקות בין היתר מסגנונו המיוחד של החזן משה קוסוביצקי, ואף ביצע רבות מיצירותיו בתפילות השונות. זכור במיוחד ביצועו של החזן רקובסקי ליצירה "ובדברי קדשך" של החזן קוסוביצקי, מתוך תפילת ה"קדושה" במוסף של שבת, שהוא התבקש לבצע פעמים רבות. בשנת 1972 התקבל למשרת החזן הראשי בבית הכנסת הגדול בהר הכרמל בחיפה, שם שימש כחזן כשבע שנים. לאחר מכן עבר לכהן כחזן הראשי בבית הכנסת הגדול בהרצליה. במהלך השנים שלאחר מכן שימש רקובסקי כחזן ראשי במרבית מבתי הכנסת הגדולים בארץ, כדוגמת: בית הכנסת הגדול בבת ים, בית הכנסת הגדול בגבעתיים, בית הכנסת הגדול בנתניה, בית הכנסת הגדול בבני ברק, בית הכנסת תפארת צבי (הרמן הכהן) בתל אביב, בית הכנסת היכל מאיר (מאנה) בתל אביב, ובית הכנסת רמה בתל אביב. יש לציין כי מעבר למקהלת בניו שליוותה אותו לאורך השנים, החזן רקובסקי התפלל גם בליווי מקהלות החזנים הגדולות והידועות בארץ באותן השנים, כדוגמת: מקהלת "בן ברוך" בניצוחו של ניסן תורן ז"ל, מקהלת החזנים בניצוחם של שאול חכמי, אבי פרי ועוד. שמו של החזן רקובסקי אף יצא מעבר לגבולות הארץ, והוא שימש כחזן בימים הנוראים בקהילות שונות: במונטריאול קנדה, בווינה אוסטריה, ביוהנסבורג דרום אפריקה ובלוס אנג'לס ארצות הברית. לאורך השנים הופיע החזן יצחק רקובסקי בקונצרטים רבים בישראל ומחוצה לה, בטקסים רשמיים כדוגמת יום השואה ויום הזיכרון לחללי צה"ל, ואף התראיין ושר בתוכניות רדיו רבות ובטלוויזיה הישראלית. החזן יצחק רקובסקי אף הלחין יצירות חזנות רבות מתוך תפילות השבת והימים הנוראים, אותם ביצע בהופעותיו השונות, ואף הקליט אותם באופן מקצועי באולפן הקלטות בליווי מקהלת בניו והוציא אותם על גבי דיסק. בתאריך י"ד אב התשע"ז, התקיים קונצרט הצדעה לזכרו של החזן יצחק רקובסקי, בניצוחם של ד"ר מרדכי סובול ובנו אופיר סובול, ובהשתתפות בניו, והחזנים שי אברמסון, שמואל ברזילי, צבי גרינהיים, צבי וייס, יעקב מוצן, יעקב רובין, שמחה רוטנברג וישראל רנד. החזן יצחק רקובסקי היה נשוי ללאה-אפרת, ולהם נולדו 5 ילדים: אבי, נעם, אוריאל, גילה וישי. ארבעת בניו שימשו עוד כילדים כמקהלה שליוותה אותו לאורך השנים בתפילותיו הרבות ובהופעותיו בישראל ומחוצה לה, ורבים נהגו להשוותם למשפחת מלבסקי הידועה. "היה עם פיפיות" - החזן יצחק צבי רקובסקי ז"ל, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 6:45) "ריבונו של עולם של יום כיפור קטן" - החזן יצחק צבי רקובסקי ז"ל, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 8:16) שבת הראי"ה פרשת נשא | ראיון עם הרה"ג ר' יעקב רקובסקי זצ"ל | בית המדרש, באתר ישיבה הדלקת נרות חנוכה בבית הנשיא - החזן יצחק רקובסקי ז"ל, נבדק ב-2022-01-16 אורית דביר, חזנים מצדיעים לחזן יצחק רקובסקי, באתר מקומון רמת גן, ‏2017-08-10
פסיליום

פסיליום (באנגלית Psyllium) הוא תכשיר אשר מופק מקליפות זרעי לחך ומשווק בישראל תחת השמות: פסיליום, מוציוויטל, קונסיל ועוד. לתכשיר אין התוויה רפואית מאושרת. בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. לפסיליום כושר ספיחת מים רב - סיבי קליפות הפסיליום יכולים לספוג עד פי 25 מנפחם. פסיליום סופח את מי השתייה ויוצר נוזל צמיג במעי, דבר המגדיל את נפח תוכן המעי, גורם[דרוש מקור] לגירוי עדין של המעי, להגברת התנועתיות של שרירי המעי (פריסטלטיקה) וקיצור[דרוש מקור] משך מעבר המזון במעי. הגדלת נפח תוכן המעי יוצרת תחושת שובע. פסיליום מתחיל להשפיע רק 12–24 שעות מרגע נטילתו ועשוי להגיע להשפעה רק לאחר יומיים שלושה של שימוש סדיר. פסיליום כמעט ואינו נספג מהמעי למחזור הדם ואינו עובר מטבוליזם משמעותי. סיבים המופקים מקליפת זרע הצמח לחך (Plantago Ovata), צמח רב שנתי הצומח באסיה, מזרח אפריקה והמזרח התיכון, בעיקר באדמות מלוחות. רוב הפסיליום כיום מגיע מהודו. לפי מסורת האיורוודה, כזרע שלם, הוא שימש כצמח לטיפול בשפעת והצטננות, שיעול יבש, ברונכיטיס, ראומטיזם, הפרעות כילייתיות ודלקות בדרכי השתן. השימוש המוכר ביותר הוא סיבי קליפת הזרע המכילים 65% סיבים מסיסי מים ו-10-15% סיבים לא מסיסים. הוא המרכיב העיקרי של התכשיר המשלשל Metamucil ומחקרים מעידים על השפעתו המיטיבה של הורדת רמות כולסטרול. הפסיליום נותן נפח לצואה כמו הצלולוז, המתיל צלולוז, סודיום-קרבוקסי-מתיל-צלולוז, לתת, סובין חיטה ואחרים. כל הסיבים לעיל בעלי תכונות היגרוסקופיות ובכך הם מגדילים נפח הצואה. קליפת הפסיליום מכילה כמעט אך ורק סיבים. הקליפה מכילה כ-65% סיבים מסיסים שהם mucilage (חומרים ג'לטיניים שהם הן glycoproteins והן פוליסכרידים) שמורכב בעיקר מהסוכרים arabinose ו-xylose, וכ-15% סיבים לא מסיסים: צלולוזה, וליגנין. ניתן להשתמש בפסיליום כחומר מקשה בהכנת מזון באופן דומה לשימוש בג'לטין. לדוגמה, מוסיפים פסיליום למחית פירות בהפקת תמליא (פאי) טבעונאי . הפקה מסחרית של פסיליום נעשית מאז שנת 1934. הפקתו המסחרית נעשתה לראשונה על ידי חברת G.D. Searle שמכרה אותו כסיבים תזונתיים בשם מטאמוציל (Metamucil). מדיה וקבצים בנושא פסיליום בוויקישיתוף Elena Jovanovski, Shahen Yashpal, Allison Komishon, Andreea Zurbau, Sonia Blanco Mejia, Hoang Vi Thanh Ho, Dandan Li, John Sievenpiper, Lea Duvnjak, Vladimir Vuksan, Effect of psyllium (Plantago ovata) fiber on LDL cholesterol and alternative lipid targets, non-HDL cholesterol and apolipoprotein B: a systematic review and meta-analysis of randomized controlled trials, The American Journal of Clinical Nutrition 108, 2018-11, עמ' 922–932 doi: 10.1093/ajcn/nqy115 James W Anderson, Lisa D Allgood, Ann Lawrence, Linda A Altringer, George R Jerdack, David A Hengehold, Jorge G Morel, Cholesterol-lowering effects of psyllium intake adjunctive to diet therapy in men and women with hypercholesterolemia: meta-analysis of 8 controlled trials, The American Journal of Clinical Nutrition 71, 2000-02, עמ' 472–479 doi: 10.1093/ajcn/71.2.472 תמליא מישמשים - טבעונאות פסיליום - על תופעות הלוואי ודרכי השימוש, באתר Infomed הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
לואיס גרייטורקס

לואיס גרייטורקס (באנגלית: Louis Greatorex נולד ב-30 בדצמבר 1996) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי. גרטורקס נולד בדאפילד, דרבישייר, בנם של איש מחשבים ומנהלת משאבי אנוש. יש לו אח אחד. הוא למד בבית ספר התיכון אקלסבורן בדאפילד. מגיל צעיר השתתף גרייטורקס בסדנאות דרמה מקומיות, כולל הסניף בנוטינגהאם של סדנת הטלוויזיה המרכזית לנוער. במהלך השתתפותו בסדנת הטלוויזיה השתתף בהפקת פנטומימה של פיטר פן, ושיחק בתפקיד הראשי בהפקה של "The Ritual Slaughter of Gorge Mastromas". גרייטורקס צבר גם ניסיון בתיאטרון רחוב, לאחר שזכה בתואר 'אלוף הפנטומימה' בפסטיבל דרבי לאמנויות, שהתקיים בעיר בשנת 2010. החל משנת 2015, גרייטורקס חתום עם סוכנות שחקנים בלונדון. בינואר 2015 הצהיר כי ברצונו להמשיך בקריירת משחק לצד לימודיו, לאחר שהגיש מועמדות ללמוד ספרות אנגלית בשנת 2015. גרייטורקס ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיהבפרק משנת 2010 של קומדיית המצבים "The Legend of Dick and Dom" . הוא שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומדיה הרומנטית "חמש החברות האחרונות שלי", שהוקרן בשנת 2009. גרייטורקס גילם את דמותו של לורנס בסדרת הטלוויזיה הטנגו האחרון בהליפקס מאז שנת 2012. בשנת 2018 שיחק בתמיני סדרה "Safe". שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "The Bay". בשנת 2020 שיחק, הפיק וביים את סדרת הטלוויזיה "Shepherds Delight". בשנת 2021 לוהק אשלי לתפקיד במיני סדרת הטלוויזיה, אדוני האוויר, בה הוא יתאחד עם שחקני הטנגו האחרון בהליפקס, אדוארד אשלי וג'וש בולט. מדיה וקבצים בנושא לואיס גרייטורקס בוויקישיתוף לואיס גרייטורקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לואיס גרייטורקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Guard, Amy (18 בינואר 2015). "Last Tango in Halifax: Dose of flu almost cost Derbyshire actor his TV role". Derby Telegraph. נבדק ב-19 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Lucas, Holly (27 באוקטובר 2008). "TV Workshop faces test of character". Nottingham Post. נבדק ב-19 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Harkin, Phoebe (22 ביולי 2014). "Nottingham's Television Workshop presents "life-changing" play at Nottingham Contemporary". נבדק ב-19 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Doctor Who wannabe with X factor is reaching for stars". Derby Telegraph. 26 ביוני 2010. נבדק ב-19 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Last Tango in Halifax — episode one". BBC Online. נבדק ב-17 באפריל 2013. {{cite web}}: (עזרה) Talbot, Lina (4 בדצמבר 2013). "Last Tango in Halifax – Series 2, Episode 3". The Independent. נבדק ב-19 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Safe TV Show on Netflix (Cancelled or Renewed?) - canceled + renewed TV shows - TV Series Finale, canceled + renewed TV shows - TV Series Finale, ‏4 באפריל 2018 Louis Chilton, The Bay recap: Everything that happened in series one of ITV’s hit crime drama, The Independent, ‏1 בundefined 2021 Andrea Wolanin, Meet The Cast Of The BBC's "Last Tango In Halifax", GBH, ‏3 באפריל 2020 "Edward Ashley". Anthea Represents. נבדק ב-22 במאי 2023. {{cite web}}: (עזרה)
מועצת יש"ע המתחדשת

מועצת יש"ע המתחדשת היא מועצה שהוקמה על ידי מועצת יש"ע בעקבות הביקורת על התנהלותה בזמן ביצוע תוכנית ההתנתקות. המועצה הייתה אמורה לחבר את התושבים אל מועצת יש"ע ולשתף את הציבור באמצעות עשרות חברים מהקהילות השונות. המועצה התכנסה מספר פעמים ולאחר מכן לא הייתה פעילה ולא הצליחה במטרתה. חברי המועצה בחרו לראש המועצה בדני דיין, ולסגניתו נבחרה שרה אליאש. בעקבות הביקורת, התנהל במועצת יש"ע בשנים שלאחר ההתנתקות ארגון מחדש, שמטרתו להגביר את מידת הייצוגיות שלה ואת התמיכה בה בקרב המתנחלים. שמה שונה באופן זמני ל"מועצת יש"ע המתחדשת" בשל ניסיונות למיתוג מחדש, למספר שנים, ונוספו לה חברים רבים. מליאת המועצה כללה כ־80 נציגים מהיישובים השונים. בהנהלת המועצה המצומצמת כיהנו 17 חברים, 10 נציגי ציבור ו־7 ראשי מועצות ביש"ע. בהנהלה המצומצמת כיהנו עשרה נציגי ציבור: שרה אליאש, דני דיין, הרב אליקים לבנון, עדי מינץ, אורי אליצור, יפעת ארליך, הרב אהרן איזנטל, חנן פורת, יגאל כהן-אורגד, משה לשם. נציגי הרשויות היו: ראשי הרשיות בנצי ליברמן מהשומרון, שאול גולדשטיין מגוש-עציון, פנחס ולרשטיין ממטה בנימין, צביקי בר חי מהר-חברון, משה רוזנבאום מבית-אל, הרצל בן ארי מקרני שומרון. בנוסף כיהן במועצה זאב חבר – מזכ"ל אמנה. אחדות המחנה ושינוי התודעה עלון 56 של מועצת יש"ע. הבחירות התקיימו ביום כ"ז תמוז התשס"ז באריאל דיוניה הראשונים של מועצת יש"ע המתחדשת, אתר ערוץ 7, כ"ג באייר תשס"ז - 11.05.07 מועצת יש"ע באתר דניאל ונטורה
משה פייקוביץ'

משה פייקוביץ' (8 באפריל 1896 – 9 באוקטובר 1972) היה המנכ"ל הראשון של רכבת ישראל. פייקוביץ' נולד בראש פינה, לחיה (בתו של אלתר שוורץ) וראובן. למד בבתי ספר בראש פינה וכפר תבור ואת לימודי התיכון בחיפה. אחיו הקטנים היו מרדכי אלון (פייקוביץ') ויגאל אלון. ב-1920 התחתן עם שרה והם התגוררו בחיפה. בנו היה דרור אלון פייקוביץ', אשר פיקד על פלוגת הרכבת שהוקמה במלחמת העצמאות והפעילה את הרכבות בתיאום עם צה"ל. נכדו הוא פרופ' נוגה אלון, חתן פרס ישראל למתמטיקה. פייקוביץ' עסק בתפקידים ברכבת עוד בתקופת השלטון העות'מאני. כך למשל ב-1915 הוא שימש כמפקח עבודה בבניית קו הרכבת שכם-באר שבע. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא הטורקי. הוא נשבה על ידי הבריטים והיה עצור במשך שנתיים. לאחר מכן החל לשרת בתפקידים ברכבת המנדטורית. ב-1941 הוענק לו על ידי ממשלת המנדט אות "המסדר המצוין ביותר של הקיסרות הבריטית" בגין תפקידו כמפקח על הרכבות. ערב סיום המנדט הבריטי, צילמו בלילה פייקוביץ' ובנו דרור את מסמכי הרכבת בתחנת חיפה על מנת שיוכלו לתפוס שליטה על מערך הרכבות. יגאל אלון פנה לפייקוביץ' ודרור עם כיבוש לוד על מנת שישתלטו על תחנת לוד. בליל 14 במאי 1948, עם סיום המנדט הבריטי, מונה פייקוביץ' על ידי עיריית חיפה ובתיאום משרדי הממשלה למנכ"ל הראשון של רכבת ישראל וכיהן בין השנים 1948-1951. ב-16 במאי הפיץ פייקוביץ' את חוזר ההנהלה הראשון וכתב בין היתר: "מעתה אנו עובדים למען עמנו, ארצנו וממשלתנו העצמאית. מעתה תתנהל העבודה בשפתנו ולפי דרכנו". בנו דרור עבד גם הוא ברכבת, וכאשר פייקוביץ' מונה למנכ"ל, דרור מונה לעוזר מנכ"ל. בתקופתו נחנך קו הרכבת חיפה-תל אביב. באוגוסט 1951 פרש מתפקידו על רקע חילוקי דעות עם השר האחראי דב יוסף, אשר ניסה לכפות על פייקוביץ' העסקת מנהל מחלקה אשר הודח מחברה ממשלתית אחרת. ב-1953 הצטרף כשותף בחברה לעמילות מכס והיה בה עד השנים האחרונות שלפני מותו. מתחם תחנת הרכבת חיפה מזרח נקרא על שם פייקוביץ' וקיים שלט להנצחתו במקום. 2010 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org ⁨משה פיקוביץ הובא למנוחות ⁩ | ⁨דבר⁩ | 10 אוקטובר 1972 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il אורי דרומי, דרור אלון (פייקוביץ'), מראשוני רכבת ישראל, 1922-2009, באתר הארץ, 12 ביוני 2009 אותות כבוד לרגל ראש השנה 1941, באתר העיתון הרשמי של ממשלת פלשתינה (א"י), ‏1 בינואר 1941 ⁨אותות הצטיינות לשנה החדשה ⁩ | ⁨דבר⁩ | 1 ינואר 1941 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il סיפורה של תחנת הרכבת חיפה מזרח, באתר www.news1.co.il חוזר הנהלה מספר 1.pdf, באתר Google Docs חנוכת קו הרכבת תא-חיפה בתחנת צפון תל אביב, באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים רפי מן, מעילה באמון, באתר העין השביעית, 1 ביולי 2012 ⁨ברכות לחברה ימית חיפה בע"מ ⁩ | ⁨דבר⁩ | 23 יולי 1970 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨שרוח _13n חלב ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 10 אוגוסט 1986 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
תאסוס

תאסוס (ביוונית: Θάσος) הוא אי יווני, אשר מבחינה גאוגרפית נמצא באזור צפון הים האגאי אך מבחינה מנהלית משתייך ליחידה האזורית קוואלה (אנ'). זהו האי היווני הגדול הצפוני ביותר, והאי היווני ה-12 בגודלו. תאסוס הוא גם שמה של העיירה הגדולה ביותר באי הממוקמת בחלק הצפוני של האי. האי תאסוס ידוע עוד מימי קדם בשל המרחצאות התרמיים שבו, שכן האי היה אתר נופש עוד מאותה העת ועד ימינו. כלכלת האי מסתמכת בעיקר על עצים (האי מיוער למדיי), מחצבות שיש, שמן זית, ודבש. גם ענף התיירות הפך לענף מרכז באי החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ואילך, אם כי לא באותה המידה כמו ביתר איי יוון. ערך מורחב – תאסוס (מיתולוגיה) לפי האגדה היוונית, אירופה הנסיכה הפיניקית נחטפה מארצה על־ידי זאוס, ובני המלך אביה יצאו לחפש אחריה, וכשלא מצאוה, התיישבו במקומות שונים. בין המחפשים היה תאסוס, שהוא ואנשיו הפיניקים הקימו את היישוב באי, גילו את מחצביו הטובים ביותר ונתנו לו את שמו. אותם פיניקים הביאו איתם לאי את פולחן מלקרת, שבהמשך מוזג עם פולחן הרקלס, מקבילו היווני. צפון הים האגאי תאסוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סיו זמיר, תאסוס, מהאיים היפם ביוון, באתר mako‏, 23 במרץ 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.