laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמאסיס (צייר)

אמאסיס (באנגלית: Amasis Painter) הוא כינויו של צייר ואמן קרמיקה יווני שפעל באתונה במחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס (בערך בשנים 550-510 לפנה"ס) ועבד בסגנון הדמות השחורה. שמו של הצייר לקוח מכתובות ביוונית "AMASIS M'EPOIESEN" שפירושן "אמאסיס יצר אותי", המופיעות על שמונה כלים שונים. כיום מיוחסים לצייר זה כתשעים כלים. ייתכן כי השם אמאסיס מסמן דווקא את הקדר ולא את הצייר שעיטר את הכדים. השם "אמאסיס" הוא כנראה גרסה הלניסטית של השם המצרי "יעחמס". על בסיס הנחה זו הוצע כי ייתכן ומוצאו של הצייר איננו יווני, כמו שמקובל לטעון, אלא הוא ממצרים או מנאוקרטיס. גם השוני בתיאור ספורי המיתולוגיה היוונית עשויים להעיד על כך. היצירות הראשונות המשויכות לצייר זה מאופיינות בסגנון ארכאי המאופיין בדמויות בעלות פרופורציה מאורכת ובראש קטן. על רקע התיאורים האפיים של התקופה, מצאו החוקרים אצל הצייר העדפה לתיאור סצנות בעלות אופי אינטימי ושימוש בעיטורים דקורטיביים. את עבודתו של האמן ניתן למצוא על גבי מגוון גדול של כלי חרס כגון כדי אמפורה, קנקני שתייה וכדומה. אמאסיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראו: Attic black-figure olpe, אתר מוזיאון הלובר.
חסידה לבנה

חֲסִידָה לְבָנָה (שם מדעי: Ciconia ciconia) היא מין במשפחת החסידתיים. החסידה היא עוף גדול ולבן כולו מלבד בנוצות התעופה השחורות שלה, ומקורה האדום. בעונת הרבייה שלה היא נפוצה בין מזרח אירופה לצפון אפריקה ובחורף היא נודדת למרכז אפריקה, לדרום אפריקה ולהודו. החסידה הלבנה היא הציפור הלאומית של ליטא. לחסידה הלבנה שלושה תת-מינים. תת-המין החולף בישראל, C. c. ciconia, דוגר בצפון אפריקה, במזרח התיכון ובעיקר ברחבי אירופה. תחומי קינונה של החסידה הלבנה אינם כוללים את צפון אירופה ואת מזרחה, כנראה בגלל רגישותה לקור ולגשם. גשם עז מרטיב את נוצותיה ופוגם בכושר מעופה. למרות זאת ניכרת בשנים האחרונות מגמת התפשטות לצפון ולמזרח, אולי בעקבות התחממות שחלה באקלים האירופי. החסידות באירופה מתחלקות לשתי אוכלוסיות: האוכלוסייה המערבית, הקטנה יותר, נודדת דרך ספרד וגברלטר למערב אפריקה הטרופית וחורפת בעיקר בין סנגל לנהר הניג'ר. האוכלוסייה המזרחית נודדת מעל למצר הבוספורוס וארץ ישראל וחורפת במזרח אפריקה ובדרומה. הנדידה מתחילה עם תום הקינון, בסוף יולי ובעיקר במשך אוגוסט. כרבע מאוכלוסייתה של החסידה הלבנה גדלה בפולין. כ-13,000 זוגות של חסידות לבנות גדלות בליטא, האוכלוסייה החמישית בגודלה והאזור הידוע הצפוף ביותר של מין זה בעולם. החסידה הלבנה היא עוף גדול: אורך גופה נע בין 94 ל-112 ס"מ (מתוכו 15 - 20 ס"מ שייכים למקור), אורך כנפה - 53 - 60 ס"מ, מוטת כנפיה 200 ס"מ ומשקלה נע מ-2.3 עד 3.7 ק"ג. כל נוצותיה לבנות, למעט נוצות היד והאמה ונוצות הכנף הגדולות – שהן שחורות. אין הבדל בצבע בין הזכר לנקבה, אך הזכר גדול יותר. למקור ולרגליים צבע אדום עז. אורך החיים של החסידה נע בין 22-25 שנים. החסידה הלבנה ניזונה בעיקר מצפרדעים וחרקים גדולים, אך גם מלטאות וממכרסמים ובניגוד לדימוי הרווח לרוב אינה ניזונה מדגים וסרטנים סמוך לנהרות, אם כי לעיתים גם דגים נכללים בתפריטה. איתור הטרף נעשה תוך כדי הליכה שקטה על הקרקע במרחבים פתוחים, כאשר החסידה מבצעת תנועת קודקוד ומקור זריזה. חסידות גם ישדדו קיני ציפורים קטנות ואף יאכלו לעיתים נבלות. החסידות יוצרות בצעירותן זוגות מונוגמיים הנשארים יחד שנים. הזוג נפגש מדי שנה בעונת הרבייה לטובת העמדת צאצאים. החסידה מקננת במקומות גבוהים ושטופי שמש כמו צמרות עצים, ארובות ועמודי חשמל, בכך היא מעלה את סיכויי צאצאיה לשרוד ומגינה עליהם מפני טורפים. הקן מגיע ברוחבו לכדי מטר, והוא עשוי בעיקר מזרדים וענפים דקים. לחסידה יש השקעה הורית במשך כ-4 חודשים. הדגירה של החסידה מתחילה מיד עם הטלת הביצה הראשונה. בהטלה אחת מוטלות בין 3-5 ביצים והדגירה נמשכת כ-34 ימים שלאחריהם בוקע הגוזל, כאשר עיניו עצומות. ההורים מגנים על הגוזלים ומאכילים אותם בקן למשך כ-60 יום עד שהם מפתחים יכולת תעופה. לאחר עזיבת הקן ההורים מלווים את הגוזלים כחודש נוסף מחוץ לקן עד לעצמאות וליכולת למצוא מזון. פרינצסה מדיה וקבצים בנושא חסידה לבנה בוויקישיתוף חסידה לבנה, באתר ITIS (באנגלית) חסידה לבנה, באתר NCBI (באנגלית) חסידה לבנה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חסידה לבנה, באתר GBIF (באנגלית) חסידה לבנה בתוך מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל ע"ש יהורז כשר חסידה לבנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברוניסלבה ניז'ינסקה

ברוניסלבה ניז'ינסקה (27 בדצמבר 1890, מינסק - 22 בפברואר 1972, קליפורניה) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית רוסיה ממוצא פולני, אחותו של ואצלב ניז'ינסקי. למדה בלט בסנט פטרבורג אצל אנריקו צ'יקטי ובשנת 1909 הצטרפה לבלט רוס של סרגיי דיאגילב בשנת 1911 רקדה לצד אחיה ותמרה קרסבינה בבלט נרקיס של מיכאל פוקין, עזבה את הלהקה עם פיטורי אחיה, שנים אחר כך חזרה לבלט רוס ויצרה כוריאוגרפיות: בשנת 1922 יצרה את הבלט LE RENARD למוזיקה של איגור סטרווינסקי, ובשנת 1923 יצרה את בלט המופת שלה כלולות עבור הבלט רוס בשיתוף פעולה עם המלחין איגור סטרוינסקי, בשנת 1924 יצרה עבור בלט רוס את "לילה על הר קרח" למוזיקה של מודסט מוסורגסקי ו"הרכבת הכחולה" על פי נושא מאת ז'אן קוקטו ואת הבלט LES FACHEUX מבין הרקדנים: אנטון דולין, בשנת 1926 יצרה כוריאוגרפיה משותפת עם ז'ורז' בלנשין לרומיאו ויוליה עם עיצוב פלסטי של מקס ארנסט וחואן מירו. בהמשך עבדה כמורה וככוריאוגרפית באנגליה ובארצות הברית. להקת הבלט המלכותי הבריטי שחזרה והוציאה את הבלט "כלולות" על גבי DVD. מדיה וקבצים בנושא ברוניסלבה ניז'ינסקה בוויקישיתוף ברוניסלבה ניז'ינסקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברוניסלבה ניז'ינסקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
AACR

האם התכוונתם ל... האגודה האמריקנית לחקר הסרטן (AACR) – האגודה המקצועית הגדולה בעולם לחקר הסרטן. כללי הקיטלוג האנגלו-אמריקניים (Anglo-American Cataloguing Rules) (AACR) – מערכת כללים לקיטלוג חומרי ספרייה, הנוהגת במרבית מדינות העולם המערבי.
אמאסיס

האם התכוונתם ל... אמאסיס הראשון – פרעה מצרים בין השנים 1550–1525 לפנה"ס אמאסיס השני – פרעה מצרים בין השנים 570–526 לפנה"ס אמאסיס (צייר) – כינויו של צייר ואמן קדרות יווני שפעל באתונה במחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס ועבד בסגנון הדמות השחורה.
גרנד איילנד

גרנד איילנד הוא אי בקצה המערבי של מדינת ניו-יורק ששטחו הוא 86 קילומטרים רבועים הנמצא בנהר ניאגרה, דרומית למפלי ניאגרה על הגבול בין ארצות הברית ובין קנדה. האי נרכש על ידי מרדכי מנואל נח שקרא בשנת 1825 ליהודים ליישבו כדי להקים מדינה חדשה ליהודים במסגרת ארצות הברית של אמריקה. על-פי הצעתו, שמה של המדינה אמור היה להיות "אררט". קריאתו לא נענתה ורעיונו של נח לא הצליח להתממש. בשנת 1833 מכר נח את חלקו באי. כיום האי מיושב בדלילות. במרכזו העיירה גרנד איילנד המונה כ-19 אלף איש. שני גשרים (צפוני ודרומי) מחברים את האי ליבשה. כביש מרכזי עובר באי ומשרת את הנוסעים בין מפלי ניאגרה לעיר באפלו הסמוכה. מדיה וקבצים בנושא גרנד איילנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרנד איילנד (באנגלית) אביבה לורי, יהודי חסר מנוח, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2005
יוסף משה שכטר

הרב יוסף משה שכטר, (י"ט בחשוון ה'תרע"ח, 4 בנובמבר 1917, מישקולץ, הונגריה – כ"ט בחשוון ה'תשל"ז, 22 בנובמבר 1976, ירושלים, ישראל) היה רב הכותל הראשון לאחר שחרור העיר העתיקה החל מחודש אב ה'תשכ"ז (אוגוסט 1967). יוסף משה שכטר נולד בהונגריה בעיר מישקולץ לצבי שכטר (מצאצאי התוספות יום טוב) ולשיינדל בת נתן שוורץ. הוריו נפטרו במגפת כולירה, והוא גודל אצל דודו יעקב שכטר. בצעירותו למד בישיבת חוסט, ישיבת גאלאנטה וישיבת פרשבורג, וקיבל סמיכה לרבנות מהרב עקיבא סופר, אב"ד ור"מ פרסבורג, מהרב גרינוולד מגאלאנטה ומהמהרי"ץ דושינסקי. בהונגריה כתב בקביעות בעיתונים: "זשירא אנישאג" ו"סומבטי ארטאשיטי". בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, ייתכן והצטרף אל תלמידים נוספים שבאו יחד עם ראש ישיבת פרשבורג ר' עקיבא סופר בעקבות סגירת הישיבה בצ'כוסלובקיה ערב פרוץ השואה בה, והקמתה מחדש בישראל. בשנת 1940 התחתן עם אסתר בת הרב אברהם חיים שאג - אישיות ציבורית מראשי תנועת המזרחי וח"כ בכנסת הראשונה. לזוג נולדו ארבעה ילדים. בין השנים 1940–1942 למד באוניברסיטה העברית בירושלים. שימש בתפקידים שונים במשרד הדתות, וכן בתפקיד ברבנות הצבאית. היה הרב של קהילת "שירת ישראל", חבר הנהלת קריית "חתם סופר", חבר הנהלת הארגון הארצי למען השבת, וכן במועצת החברה קדישא גחש"א לקהילת ירושלים. פרסם מאמרים בעיתונות הישראלית. ערך את "ידיעות המועצה למען השבת". הופיע כנואם פעמים רבות מטעם עיריית ירושלים בבית-העם, וכן היה מרצה במקומות שונים בארץ.[דרוש מקור] בסוף סיון תשכ"ז (תחילת יולי 1967), הועבר הכותל המערבי מידי צה"ל לשלטונות האזרחיים ושכטר מונה לרב הכותל מטעם הרבנות הראשית לישראל על ידי הרבנים אונטרמן ונסים בהתאם לחוק השמירה על המקומות הקדושים, תשכ"ז-1967, שפורסם ברשומות מספר ימים קודם לכן. בתוקף תפקידו עיצב את כללי המקום במתכונת הנהוגה עד היום ויצק תוכן לתפקיד בשמשו ככתובת הלכתית למבקרי המקום וכדמות רבנית ייצוגית. בכ"ט בחשוון ה'תשל"ז (22 בנובמבר 1976) נפטר ונטמן בבית הקברות הר הזיתים. בתקופת כהונתו של הרב שכטר חלו במתחם הכותל בין היתר גם השינויים המבניים הבאים: לקראת תשעה באב תשכ"ז התחיל חיל הנדסה בהתקנת פנסים וזרקורים להארת המקום כדי שאפשר יהיה לשהות בו גם בלילה, וכן נהרסו מבנים אשר נמצאו בסכנת התמוטטות. בתקופה זו התמנה האדריכל יוסף שנברגר לשמש יועץ שר הדתות לפיתוח רחבת הכותל. פרופסור בנימין מזר מונה לשמש כראש המשלחת הארכאולוגית לחפירות בכותל הדרומי ובכותל המערבי. כמו כן העמיקו את רחבת הכותל במטר וחצי וריצפו אותה באבנים. באוגוסט 1968 הודיע הרב שכטר על החלטתו לאסור על צלמים המציעים לתיירים לצלם אותם ליד הכותל תמורת תשלום לפעול ברחבה התחתונה של הכותל המערבי, עקב תלונות תיירים על היותם מטרד. מדיה וקבצים בנושא יוסף משה שכטר בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "הרב יוסף משה שכטר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4220 הקרן למורשת הכותל המערבי כרטיס קבר באתר הר הזיתים על הרקע לכך ניתן לקרוא בהרחבה בערך על יהודי ברטיסלבה צה"ל מסר הכותל לשלטון האזרחי, דבר, 3 ביולי 1967 תוגבל פעילות צלמים ברחבת הכותל המערבי, מעריב, 25 באוגוסט 1968
הים הטירני

הים הטירני (באיטלקית: Mar Tirreno; בצרפתית: Mer Tyrrhénienne; בסיציליאנית: Mari Tirrenu) הוא ים שולי בים התיכון ונמצא מערבית לחצי האי האפניני. הוא גובל בקורסיקה וסרדיניה במערב, בים הליגורי ובארכיפלג הטוסקני בצפון, בטוסקנה, לאציו, קמפניה ובקלבריה במזרח ובסיציליה בדרום. העומק המרבי הוא 3,785 מטר. במיתולוגיה היוונית, שימשו הצוקים המתנשאים מעל הים הטירני כמשכנן של ארבע הרוחות שנשמרו בידי איאולוס (שומר הרוחות). שמו של הים הטירני נגזר מהמסורת היוונית, לפיה המנהיג האטרוסקי "טירנוס" הוביל את האטרוסקים מאזור לידיה לחצי האי האפניני. המחקר המודרני לא מצא הוכחות חד משמעיות למוצא האטרוסקים. הים הטירני נמצא ליד השבר האירופו-אפריקאי ולכן קרקעיתו מלאה בשלשלות הרים והרי געש (כולל מרסילי), חלקם פעילים. הרוחות הנושבות בו הן המיסטרל מעמק הרון, ליבקיו מדרום מערב ושירוקו ואוסטרו מהדרום. חמישה מצרי ים מובילים אל הים הטירני: מצר מסינה בין סיציליה וקלבריה אשר בקצה המגף האיטלקי ורוחבו כשלושה קילומטר. תעלת קורסיקה בין איטליה וקורסיקה, כ-80 ק"מ בקירוב. מצר בוניפאצ'יו בין קורסיקה לסרדיניה ורוחבו כאחד עשר קילומטר. מצר חסר שם בין סרדיניה לתוניסיה בן 200 ק"מ. מצר סיציליה בין תוניסיה וסיציליה כ-160 ק"מ בקירוב. מדיה וקבצים בנושא הים הטירני בוויקישיתוף הים הטירני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשר בהרב

אשר זליג בהרב (כ"ח בכסלו ה'תשי"ג, 16 בדצמבר 1952 – א' בתשרי ה'תשפ"ג, 27 בספטמבר 2022) היה איש עסקים, יזם טכנולוגי וחברתי. מוותיקי תעשיית ההיי-טק בישראל ורב-סרן ביחידה 8200. היה מייסד ומנכ"ל קבוצת המחשוב טלדור, ושימש כמוציא לאור הראשון של העיתון "ישראל היום" וכמוציא לאור העיתון "מקור ראשון". נולד בשנת 1952 בתל אביב. להוריו, צבי ברף לבית פלדר, מסאנוק ופנינה לבית צוקרברג, מבוריסלב. היה חניך בתנועת בני עקיבא בסניף יד אליהו ובוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים. למד במסגרת העתודה האקדמית לתואר ראשון בכלכלה ומדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ולאחר סיום לימודיו התגייס לחיל המודיעין, לשירות ביחידה 8200 עד לשחרורו בדרגת רב-סרן. במסגרת שירותו נשלח לכמה שנים לדאלאס שבטקסס עם משפחתו. בהרב נפטר בראש השנה ה'תשפ"ג (27 בספטמבר 2022), והובא לקבורה בבית הקברות כפר נחמן ברעננה. בשנת 1982 הקים את בית התוכנה M.T.I מחשבים. בשנת 1986 הקים את חברת טלדור, שלימים הייתה מדורגת כחברת המחשוב השלישית בגודלה בישראל. החברה עסקה בתחום פיתוח תוכנה, תקשורת ואינטגרציה ובמהלך השנים מיזגה לתוכה 12 חברות. בשנת 1993 הפכה טלדור לחברה ציבורית, שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בינואר 2006 פרש בהרב מניהול חברת טלדור ומכר את אחזקותיו בה, ועבר לעסוק בפרויקטים של יזמות עסקית וחברתית, ייעוץ והשקעות, בעיקר בתחום ההי-טק. היה ממקימי הרשות הממלכתית לאבטחת מידע, שלימים הפכה למערך הסייבר הלאומי.[דרוש מקור] באפריל 2007 התבקש בהרב על ידי המיליארדר היהודי שלדון אדלסון להקים עיתון יומי חדש בישראל – "ישראל היום" – שבו שימש כמו"ל עד שנת 2018. במסגרת עבודתו הוביל בשנת 2014 את רכישת העיתון מקור ראשון. בעשור האחרון לחייו נמנה עם מייסדי חברות ההזנק "גיטה" בתחום הסייבר ההתקפי, "ווטרפול" בתחום הסייבר ההגנתי, "אוריפר" בתחום התרופה לסרטן ועוד. שימש דירקטור בחברת מלם תים. החל משנת 2000 שימש בהרב כיו"ר פעיל בהתנדבות של עמותת "איכות בשיקום" המובילה רפורמה בתחום שיקום בריאות הנפש, לשילוב מתמודדי בריאות הנפש בקהילה. העמותה מטפלת ביותר מ־8,000 מתמודדים ובני משפחותיהם ומפעילה הוסטלים, דיור מוגן וקבוצות תמיכה. בהרב נישא ללאה לבית לויטס והיה אב לשני בנים ובת. התגורר ברעננה. בנו אסף-חיים הוא ר"מ בישיבת ההסדר עכו. חתנו, בעלה של בתו הבכורה עינת, הוא עורך הדין והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט כלכלי) מאיר לוין. שלומית לן, ‏"בכל פעם שאנו זוכים יש תביעה", באתר גלובס, 19 באוקטובר 2005 אורלי גולדקלנג, ‏אשר בהרב ז"ל: איש העסקים, הסייבר ומפעלי החסד שנרתם לשנות את פני העיתונות העברית, בעיתון מקור ראשון, 2 באוקטובר 2022 https://www.drohobycz-boryslaw.org/he/families/boryslaw/baharav אסף גולן, אשר בהרב, המו"ל המייסד של "ישראל היום", הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 27 בספטמבר 2022 "אדם מרשים": איש העסקים אשר בהרב הובא למנוחות, בעיתון מקור ראשון, 29 בספטמבר 2022 אלי שמעוני, פורש מנכ"ל חברת טלדור, אשר בהרב, באתר ynet, 7 בדצמבר 2005; עופר לוי, ‏מייסד ומנכ"ל טלדור, אשר בהרב, פורש מהחברה אחרי עשרים שנה, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2005 ישראל חבר, ישראל היום: המו"ל והמנכ"ל – עוזבים, "כל הזמן", 17 במאי 2018 מלם-תים בע"מ - כתב הצבעה, באתר "מאיה" יובל בגנו, ‏הפרויקט שמציל מתמודדי נפש בקהילה האתיופית, באתר מעריב אונליין, 30 במרץ 2021 אבלים וכואבים על פטירתו של מר אשר בהרב, באתר הישיבה.
ויליאם פריירה

ויליאם לאונרד פריירה (באנגלית: William Leonard Pereira‏; 25 באפריל 1909 - 13 בנובמבר 1985) היה אדריכל אמריקאי מודרניסטי. האסתטיקה העתידנית של בנייניו שואבת את השראתה מעולם המדע הבדיוני וחלק מהם נראים כחלליות של חייזרים שנחתו על פני האדמה. עם זאת המבנים שתכנן נעדרי קישוטים ומוקפדים מבחינה פונקציונלית. בנוסף לקריירה מצליחה כאדריכל הייתה לפריירה גם קריירה בהוליווד בתחום העיצוב האמנותי והאפקטים המיוחדים. פריירה נולד בשיקגו, בן למשפחה שמוצאה מפורטוגל. הוא למד ארכיטקטורה באוניברסיטת אילינוי יחד עם בן-כיתתו, שיהפוך לשותפו 20 שנה מאוחר יותר, צ'ארלס לאקמן. ב-1933 השתתף בתכנון התערוכה העולמית של שיקגו (1933). אחד מן הבניינים הראשונים שתכנן (יחד עם אחיו, האל) היה תיאטרון אסקווייר (Esquire Theater) המהווה את אחת הדוגמאות הטובות לאדריכלות אר דקו בשיקגו. לקראת סוף שנות השלושים עבר ללוס אנג'לס ועבד כאדריכל פרטי. בשנות הארבעים עבד בתעשיית הסרטים בהוליווד. ב-1942 זכה, עם שותפים, בפרס אוסקר לאפקטים מיוחדים בסרט Reap the Wild Wind. ב-1944 עיצב אמנותית את הסרט ג'יין אייר ואת הסרט Since You Went Away. ב-1945 הפיק את הסרט האפל Johnny Angel וב-1946 הפיק את הסרט From This Day Forward (מיום זה ואילך). בראשית שנות החמישים חבר לצ'ארלס לאקמן עמו למד באילינוי. בין הפרויקטים שתכננו נמצאים כמה מן המבנים המודרניסטיים שאפיינו את אדריכלות התקופה בלוס אנג'לס, אשר שמו דגש על קווים נקיים ומעוגלים ומבנה אווירודינמי, עיצוב שקרא "סילוני" או "חללי". גולת הכותרת של עבודתם הוא המבנה הנושאי של נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, כמו כן תכננו את "עיר הטלוויזיה" של CBS בפיירפקס, את מלון הילטון בברלין, את מלון דיסנילנד ועוד. ב-1959 התפרקה השותפות עם לאקמן, ופריירה הקים את אחד ממשרדי האדריכלים הגדולים בארצות הברית, William L. Pereira & Associates. בין היתר ביצע את תוכנית העיר אירוויין בקליפורניה ואת האוניברסיטה שלה, פרויקט ענק שבגינו הופיע דיוקנו על שער טיים מגזין בספטמבר 1963. כמו כן תכנן כ-250 מבנים ומכלולים, בהם מוזיאון האמנות של לוס אנג'לס, נמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו וספריית גייזל באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. ב-1972 תכנן את המבנה המזוהה עמו ביותר ואחד החדשניים בארצות הברית, פירמידת טרנסאמריקה בסן פרנסיסקו. אחד המבנים האחרונים שתכנן (ב-1982) היה מלון שרתון דוחה, בירת קטר. Sam Hall Kaplan, L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles, Hennessey & Ingalls, 2000 ISBN 978-0940512238 רשימת מבנים שתכנן דיוקנו על שער טיים מגזין, 6 בספטמבר 1963 ויליאם פריירה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אמנחותפ הראשון

אמנחותפ הראשון (לעיתים נקרא גם אמנאופיס שמשמעותו היא "אמון המרוצה") היה הפרעה השני בשושלת ה-18 של מצרים העתיקה. תקופת מלכותו מתוארכת לשנים 1546 – 1526 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה. תקופת מלכותו הייתה בתחילתה של תקופת הממלכה החדשה שהייתה תקופת האימפריה. אמנחותפ הראשון היה בנו של יעחמס הראשון מייסד השושלת ה-18, וכן של יעחמס-נפרתרי שהייתה גם אחותו של אביו. לאמנחותפ היו לפחות שני אחים בוגרים יותר, ולכן לא היה צפוי שהוא יירש את המלוכה. אבל בעקבות מותם של אחיו הוא מונה יורש העצר. אמנחותפ שלט במצרים 21 שנים. תקופת שלטונו מתועדת מעט מאוד. אמנחותפ ירש את הממלכה הרחבה שהקים אביו בעקבות כיבושיו הצבאיים. הוא שמר והחזיק באזורים שנכבשו בכנען ובנוביה ובאזור הדלתה של מצרים. אמנחותפ ניהל מלחמות כנגד ממלכת מיתני החורית על שליטה בכנען ובצפון סוריה. אמנחותפ המשיך לבנות מקדשים במצרים העליונה ויצר מהפכה בעיצוב מקדשי המתים בכך שהפריד את קומפלקס הקבר שלו מהמקדש. מגמה זו המשיכה גם לאחר מותו. לאחר מותו הוא הפך להיות האל הפטרון של היישוב בדיר אל-מדינה ששימש כעיר האומנים שעבדו על הקברים בעמק המלכים. אמנחותפ עלה לשלטון כנראה בגיל צעיר. אמו שימשה כעוצרת לפחות לזמן קצר. עדות לכך משמשת הייחוס שניתן לה יחד עם אמנחותפ בפתיחת כפר האומנים. אמנחותפ נישא לאחותו יעחמס-מריטמון והיא שימשה כאשה העיקרית. יורשו היה תחותמס הראשון שהיה כנראה בנה של פילגש. הוא נפטר בגיל 35 בערך. מדיה וקבצים בנושא אמנחותפ הראשון בוויקישיתוף אמנחותפ הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אמנחותפ הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לראשונה אחרי 3,000 שנה: המומיה של פרעה "נפתחה" דיגיטלית, באתר ynet, 28 בדצמבר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיפאון פנים

קיפאון פנים היא תופעה הבאה לידי ביטוי בהופעת סדר גבישי (ארוך טווח) בשכבות הפנים של נוזל. התופעה התגלתה (נסיונית) בתמיסות אלקאנים ופולימרים דומים בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים על ידי שתי קבוצות בו זמנית. קבוצתו של פרופ' ג'ון ארנשו (אוניברסיטת קווין בבלפסט, אירלנד) חקרה את התופעה על ידי פיזור אור, אך שיטה זו לא אפשרה לקבוע את עובי השכבה הקפואה והאם היא אכן מסודרת. במקביל פרסמה את מחקרה קבוצה בראשות פרופ' משה דויטש (אוניברסיטת בר-אילן), ד"ר בן אוקו (המעבדה הלאומית ברוקהייבן - ניו-יורק) וד"ר אריק סירוטה (תאגיד הדלק הבין-לאומי - אקסון) אשר חקרה את התופעה באמצעות השתקפות קרני רנטגן שאפשרה להם להראות שהשכבה הקפואה היא שכבה אחת בה מסודרות המולקולות במקביל לנורמל לשכבת הפנים ובמבנה המערכת הגבישית ההקסגונלית. תופעה דומה שהתגלתה על ידי פרופסור ג'נס אלס-נילסן (המעבדה הלאומית ריסו-דנמרק) ופרופסור פיטר פרשן (אוניברסיטת הרווארד) בתחילת שנות ה-80, תיארה הופעה של "פאזה סמקטית" בפני המשטח של נפח נוזלי בעל "פאזה נמטית" בגבישים נוזליים. אולם, בתופעה זו שכבת הפנים לא הייתה מסודרת או מוגבלת לשכבה אחת בלבד. מאז גילוי התופעה באלקאנים נצפתה התופעה במגוון רחב של פולימרים ובין מצבי צבירה שונים: נוזל-אוויר, נוזל-מוצק ונוזל-נוזל. תופעת קפאון הפנים מייצגת את ההפך מהתופעה המוכרת והנפוצה יותר - "המסת פנים". הקפאה
תחנת הכוח במשאבי שדה

תחנת הכוח במשאבי שדה נחנכה ב-25 באוקטובר 2018 יחד עם ארבעה שדות סולריים נוספים קטנים יותר, שהקימה חברת EDF- Renewables ביישובים מפלסים, פדויים, כפר מימון ובטחה. היקף ההשקעה הכולל בחמשת הפרויקטים נאמד בכ-300 מיליון שקל. עבודת ההקמה של חמשת הפרויקטים נמשכה כשנתיים, במהלכן הותקנו יותר מ-307 אלף לוחות סולאריים על פני כ-1,300 דונם. מלכתחילה תוכננה לקום כתחנת כוח תרמו-סולארית בסמוך לקיבוץ משאבי שדה בנגב ובמהלך שנת 2016 נקבע שתוקם כתחנת כוח פוטו-וולטאית בהספק זהה משום התקדמות הטכנולוגיה הפוטו-וולטאית וההוזלה העולמית בעלויות הציוד, ההתקנה וההפעלה. עלות ייצור החשמל בארבעה מחמשת האתרים החדשים היא הנמוכה שהייתה עד כניסתם לפעולה בישראל – פחות מ-20 אגורות לקילו וואט שעה. סה"כ הספק הייצור של חמשת האתרים הוא כ-100 מגה-וואט. את הטכנולוגיה ספקה חברת סימנס. ליאור גוטמן, 5 שדות סולאריים חדשים, שייצרו 100 מגה וואט, יתווספו מחר למשק החשמל, באתר כלכליסט, 24 באוקטובר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייוויד פוליצר

יו דייוויד פוליצר (באנגלית: Hugh David Politzer; נולד ב-31 באוגוסט 1949) הוא פיזיקאי יהודי-אמריקאי מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2004. פוליצר נולד בניו יורק להורים יהודים ממוצא סלובקי. בשנת 1966 סיים את לימודיו בתיכון ברונקס למדעים. בשנת 1969 סיים תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מישיגן, ובשנת 1974 השלים דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. על מחקריו בתחום כרומודינמיקה קוונטית זכה בשנת 2004 בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם עמיתיו מאוניברסיטת פרינסטון, דייוויד גרוס ופרנק וילצ'ק. דייוויד פוליצר, באתר פרס נובל (באנגלית) דייוויד פוליצר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אתר הבית של פוליצר (הקישור אינו פעיל) באתר המכון הטכנולוגי של קליפורניה דייוויד פוליצר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'פרי קצנברג

ג'פרי קצנברג (באנגלית: Jeffrey Katzenberg;‏ נולד ב-21 בדצמבר 1950) הוא מפיק סרטים יהודי אמריקאי, המכהן כמנכ"ל דרימוורקס אנימציות וסמנכ"ל דרימוורקס. קצנברג ידוע בפעילותו הפוליטית ובתרומותיו למפלגה הדמוקרטית. קצנברג נולד בניו יורק להורים יהודים, בנם של וולטר ואן קצנברג. בשנת 1975 התחיל לעבוד בחברת סרטי פרמאונט, ובשנת 1984 מונה על ידי מנכ"ל חברת דיסני, מייקל אייזנר, לעמוד בראש חטיבת סרטי האנימציה של החברה. בתקופה זו הפיק שוברי קופות כגון היפה והחיה, אלאדין ומלך האריות. בשנת 1994 ייסד קצנברג, יחד עם שותפיו סטיבן ספילברג ודייוויד גפן, את חברת דרימוורקס שהפיקה שוברי קופות כגון נסיך מצרים ושרק. קצנברג נשוי למרלין סגל, ולהם שני ילדים. ב-2013 הוענק לקצנברג פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית. בשנת 2018 יזם את הקמת יישומון קוויבי, שירות סטרימינג של סרטונים קצרים, שאורכם בין דקה ל-10 דקות. השירות היה פעיל מאפריל 2020 למשך חצי שנה ונסגר, תוך הפסד של מעל מיליארד דולר. מדיה וקבצים בנושא ג'פרי קצנברג בוויקישיתוף ג'פרי קצנברג, ברשת החברתית LinkedIn ג'פרי קצנברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'פרי קצנברג, באתר AllMovie (באנגלית) ג'פרי קצנברג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שירית גל, "אנג'לינה ג'ולי נמצאת בסרט כי היא כישרון", באתר ynet, 17 במרץ 2016 ג'פרי קצנברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שגיא כהן, 2 מיליארד דולר נשרפו: שירות הסטרימינג קוויבי נסגר אחרי חצי שנה, באתר TheMarker‏, 21 באוקטובר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לורנזן רייט

לורנזן ורן-גיין רייט (באנגלית: Lorenzen Vern-Gagne Wright‏; 4 בנובמבר 1975 – 19 ביולי 2010) היה כדורסלן אמריקאי אשר שיחק בליגת ה-NBA בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. רייט גדל ליד אוקספורד, ממפיס, ושיחק בממפיס כדורסל בכל שלבי הקריירה, תיכונים, מכללות וככדורסלן מקצועי בממפיס גריזליס. לאחר שנבחר בדראפט בבחירה השביעית על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס ושיחק במדי הקבוצה במשך שלוש עונות, עבר רייט בטרייד לקבוצת אטלנטה הוקס בשנת 1999. בשנת 2001 עבר בטרייד לממפיס גריזליס, אך חזר לאטלנטה בשנת 2006. בשנת 2008 עבר בטרייד לסקרמנטו קינגס יחד עם אנתוני ג'ונסון, שלדן ויליאמס וטיירון לו תמורת מייק ביבי. רייט נצפה בין החיים לאחרונה ב-18 ביולי 2010 כשעזב את ביתה של גרושתו, ומשפחתו דיווחה למשטרה על היעדרותו ב-22 ביולי. מוקד 911 (שיחות החירום האמריקאיות) דיווחו כי התקבלה שיחה מהטלפון הסלולרי של רייט ב-19 ביולי בשעה 1:00 בלילה, בה נשמעו קולות ירי. גופתו של רייט נמצאה ב-28 ביולי 2010 ביער באזור לא רחוק מהעיר. בנובמבר 2017 נמצא האקדח בו נורה רייט, והתגלה כי גרושתו שרה רייט-רובינסון היא שיזמה את רציחתו, ככל הנראה במטרה לזכות בכספי ביטוח החיים של רייט בשווי מיליון דולר. בדצמבר 2017 הואשמה רייט-רובינסון ברצח ממדרגה ראשונה, יחד עם ידידה בילי טרנר אשר הוציא לפועל את מזימתה וירה למוות ברייט. מדיה וקבצים בנושא לורנזן רייט בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA דף השחקן באתר NBA.com דף השחקן באתר Basketball-Reference.com לורנזן רייט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Kings sending guard Bibby to Hawks for four players באתר sports.espn.go.com Police investigate disappearance of former NBA player Lorenzen Wright באתר CNN.com דיווח באתר ספורט5 יואב יהב, ‏בין חוק וסדר ל-CSI: פרשת רציחתו של כוכב ה-NBA‏, באתר ערוץ הספורט, 12 בינואר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרייבר

האם התכוונתם ל... מנהל התקן – תוכנית מחשב המאפשרת לתוכנית מחשב אחרת, בדרך כלל מערכת ההפעלה, לתקשר עם חומרה כלשהי דרייבר (מקצוע) – אדם המסיע מתרימים בין נדיבים שונים Driver – משחק וידאו דרייבר – סרט קולנוע ישראלי של הבמאי יהונתן אינדורסקי אישים אדם דרייבר – שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי מיני דרייבר – שחקנית וזמרת בריטית