laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארט קרני

ארתור ויליאם מת'יו "ארט" קרני (באנגלית: Arthur William Matthew “Art” Carney; ‏4 בנובמבר 1918 – 9 בנובמבר 2003) היה שחקן קולנוע אמריקאי. זכה בשבעה פרסי אמי, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1974 על תפקידו בסרט "הארי וטונטו". קרני נולד במאונט ורנון, ניו יורק. בנם של הלן ואדוארד מייקל קרני, הילד הצעיר מבין שישה אחים. נולד למשפחה אירית קתולית. קרני התגייס לחיל הרגלים של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, במהלך הפלישה לנורמנדי בה היה שותף פעיל נפצע קרני ברגלו מרסיס רימון ונותר צולע לשארית ימי חייו. קרני נישא שלוש פעמים לשתי נשים במהלך חייו: ג'ין מאיירס מ-1940 עד ל-1965 ולהם שלושה ילדים מנישואין אלו. אשתו השנייה הייתה ברברה אייסק לה נישא מ-1966 עד 1977. ב-1980 נישא בשנית לאשתו הראשונה עד מותו. קרני נפטר בשנת 2003 מסיבות טבעיות, נקבר בבית הקברות שבעיירה אלד סייברוק, קונטיקט. ב-31 באוקטובר 2012 נפטרה מאיירס. החל את דרכו בתור זמר קומי בתוכניות רדיו, שם גם הראה את יכולות ההתבטאות שלו בסדרות רדיו. התפרסם לראשונה ברחבי ארצות הברית בסדרה הקומית "המופע של ג'קי גליסון", בה גילם את אד נורטון, השכן של גליסון. התפקיד זיכה את קרני בחמישה פרסי אמי, פרס נוסף קיבל עבור גילום דמותו בסדרת הסיטקום "ירחי הדבש", שהתבססה על אותו פורמט בההשתתפו גליסון וג'ויס רנדולף. את פרס אמי השביעי שלו קיבל ב-1984 עבור תפקידו בסרט "ג'ון מורן האיום". את הופעת הבכורה שלו על בימת ברודוויי עשה ב-1957 במחזה "רוקדי החבלים" בו הופיע בתפקיד הראשי. לאחר מכן הופיע בתפקידו הראשי של פליקס אונגר במחזה של ניל סיימון "הזוג המוזר". ב-1969 הועמד קרני לפרס הטוני על הופעתו בהצגה "נאהבים". בשנת 1974 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב עבור תפקידו בסרט "הארי וטונטו". בסרט גילם את הארי קומבס, מורה שפרש מהוראה החי בניו-יורק ביחד עם אשתו. כשמתברר לו שהבניין בו הוא גר עומד להפוך למגרש חנייה, הארי וטונטו החתול שלו מחליטים לפתוח במסע לאורכה של אמריקה, הארי מבקר את ילדיו ורואה עולם שהוא לא ראה בעבר. הופיע בסרט "מופע הלילה" בהפקתו של רוברט אלטמן בדמותו של הבלש הפרטי איירה וולס, במותחן הבדיוני "יורקת האש" ובסרט הפעולה הקומי "אחרון גיבורי הפעולה" בתפקיד בעל בית הקולנוע פרנק, זהו סרטו האחרון של קרני. הרולס רויס הצהובה (1965) הארי וטונטו (1974) וו. וו ודיקסי דנקינס (1975) מופע הלילה (1977) סרט סרט (1978) רופא בכותרות (1978) פורשים בסטייל (1979) בוזזים (1979) רואדי (1980) סט. הלנס (1981) קח את העבודה ודחוף אותה (1981) מוטב מאוחר מאשר אף פעם (1982) יורקת האש (1984) חבובות כובשות את מנהטן (1984) צמד חמד (1985) אחרון גיבורי הפעולה (1993) מדיה וקבצים בנושא ארט קרני בוויקישיתוף ארט קרני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארט קרני, באתר AllMovie (באנגלית) ארט קרני, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ארט קרני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארט קרני, באתר MusicBrainz (באנגלית) ארט קרני, באתר Discogs (באנגלית) ארט קרני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) |}
סנש

האם התכוונתם ל... איבאן סנש – סופר יהודי הונגרי אילנה וייזר-סנש – סופרת, מחזאית, תסריטאית ועורכת ישראלית אנדור סנש – משורר, מתרגם ועיתונאי יהודי הונגרי אנדראה סנש – עיתונאית, מגישה, פסיכולוגית, מפיקה ופזמונאית יהודית הונגרית ארנה סנש – שחקן וקומיקאי יהודי הונגרי ארפאד סנש – צייר יהודי הונגרי בלה סנש – סופר, עיתונאי ומחזאי יהודי הונגרי חנה סנש – לוחמת ומשוררת יהודייה, בתו של בלה סנש חנה סנש (אוניית מעפילים) – ספינת מעפילים על שם חנה סנש בג"ץ סנש נגד רשות השידור – פסק דין שניתן בבג"ץ על עתירה של בני משפחתה של סנש כנגד פגיעה בשמה הטוב עומר סנש – קריין ושדר רדיו ישראלי פילפ סנש – צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואה
יאן סאודק

יאן סאודק (בצ'כית: Jan Saudek;‏ נולד ב-13 במאי 1935) הוא צלם אמנות וצייר צ'כי ממוצא יהודי. סאודק נולד בפראג בירת צ'כוסלובקיה. אביו היה יהודי, ולכן נרדפו בני משפחתו על ידי הנאצים ורבים מהם נספו בגטו טרזיינשטט במהלך השואה. סאודק ואחיו התאום קרל הוחזקו במחנה ריכוז של ילדים סמוך לגבול פולין. סאודק שרד את המלחמה והחל לעבוד בבית דפוס בשנת 1950. לאחר שסיים את שירותו הצבאי, ניסה לעסוק בצילום כאמנות, בהשראת הפרויקט "משפחת האדם" של אדוארד סטייכן. בשנת 1969 נסע לארצות הברית, שם הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיו באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, וקיבל עידוד לעבודתו מהאוצר יו אדוארס. כשחזר לפראג נאלץ סאודק לעבוד בחשאיות במרתף כדי להימנע מתשומת הלב של המשטרה החשאית, מכיוון שעבודתו עסקה בנושאים של חופש אירוטי והוא עשה שימוש בסמלים פוליטיים כרמיזה לשחיתות. החל משנות ה-70 המאוחרות הפך בהדרגה למוכר בעולם המערבי כצלם צ'כי מוביל, והוביל את תרבות הצילום בארצו. בשנת 1983 יצא ספר ראשון של עבודותיו באנגלית, ובעקבות כך, אפשר לו השלטון הקומוניסטי להפסיק לעבוד במפעל ונתן לו היתר לעבוד כאמן. בשנת 1987 החרימה המשטרה את התשלילים שלו, אך החזירה אותם לאחר מכן. סאודק חי ויוצר בפראג. עבודותיו הנודעות ביותר מאופיינות בשילוב של ציור וצילום, כשהוא מצייר סביב הדמויות לאחר ההדפסה תפאורה צבעונית, צבועה בצבעים עדינים, דבר שיוצר אווירה "חלומית" ומסתורית. בדרך כלל מופיעות בהן דמויות עירומות למחצה או לחלוטין, ובעלות אלמנטים חוזרים רבים. עבודותיו הראשונות עסקו בילדות, ולאחר מכן החל לעסוק בהתפתחות בין הילדות לבגרות, בתמונות שצולמו לאורך השנים ובהן קומפוזיציה, תנוחה ודמויות קבועות. סאודק עסק גם בדת ובאי הבהירות שבין הגבר לאישה, ומספר פעמים במהלך שנות ה-90 נעשו ניסיונות לצנזר את עבודתו. במהלך השנים הציג סאודק את עבודותיו בעשרות תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. בין השאר הציג תערוכות יחיד במכון האמנות של שיקגו (1976), במוזיאון לאמנות של סינסינטי (1978, 1981), במוזיאון הבינלאומי לצילום בבית ג'ורג' איסטמן ברוצ'סטר (1978), במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית במרכז פומפידו בפריז (1984, 1991), ובגלריות ומוזיאונים רבים נוספים. בישראל השתתף סאודק בביאנלה הישראלית השנייה לצילום במשכן לאמנות בעין חרוד (1988), ובתערוכה "מסודק ועד סאודק: צילום צ’כי במאה ה-20" במוזיאון הצילום בתל חי (1998). רבות מהתערוכות תועדו בקטלוגים שיצאו לאור, ובנוסף פורסמו מספר ספרים מעבודותיו, בין השאר בהוצאת ספרי האמנות טאשן (Taschen). כמה מעבודותיו נמצאות באוספים הקבועים של מוזיאונים שונים העולם, בהם המטרופוליטן בניו יורק, מכון האמנות של שיקגו, בית ג'ורג' איסטמן, המוזיאון לאמנות של בוסטון, ועוד. בשנת 2007 הפיק הצלם הצ'כי אדולף זיקה סרט תיעודי באורך מלא על חייו ויצירתו של סאודק. הסרט הוצג בפסטיבלי סרטים רבים, וזכה בפרס "עין הזכוכית" לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל Eurofest לסרטים אירופיים במונטריאול. חלק מעבודותיו של סאודק חדרו לתרבות המערבית הפופולרית, ומשמשות כעטיפות לאלבומים של להקות רבות. אחת מתמונותיו משמשת כעטיפת אלבומו של יהודה פוליקר "אפר ואבק". צילום עירום מדיה וקבצים בנושא יאן סאודק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאן סאודק יאן סאודק, ברשת החברתית Goodreads רשימה חלקית של תערוכות באתר הבית של יאן סאודק ביאנלה ישראלית שנייה לצילום באתר המשכן לאמנות על שם חיים אתר תערוכות בין 1998–2003 באתר מוזיאון הצילום בתל חי אתר הסרט "יאן סאודק"
סנגמון (נהר)

נהר סנגמון (באנגלית: Sangamon River) הוא נהר הזורם אל נהר אילינוי במדינת אילינוי שבארצות הברית. אורך הנהר 396 קילומטרים והוא מנקז שטחים מעובדים בין פאוריה לספרינגפילד. הנהר מוזכר בסיפור חייו של אברהם לינקולן. חלקו של הנהר העובר בפארק אלרטון בסמוך למונטיסלו הוכרז בשנת 1971 כאתר טבע לאומי. בשנים 1920–1922, נבנה סכר לנהר באזור דקטור במטרה ליצור את אגם דקטור כמקור מי שתייה לעיר. האגם נוצר ללא יכולת שליטה על השפכים המתנקזים אליו ויצר בעיות קשות של זיהום מי השתייה מזיהום חקלאי. מדיה וקבצים בנושא סנגמון בוויקישיתוף סנגמון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אררט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אררט – הר בטורקיה, שיש המזהים אותו כהר שעליו נחה תיבת נח, בסוף המבול אוררטו – ממלכה קדומה במזרח אנטוליה, שנקראה גם "אררט" אררט – חברת ביטוח בעבר. הוקמה בשנת 1949 על ידי משקיעים מדרום אפריקה, שהגיעו ארצה במסגרת מח"ל. משנת 1953 החלה לעסוק גם בביטוח חיים. אררט נרכשה על ידי קונצרן "כלל" בשנים 1982–1983 ומוזגה לתוך כלל חברה לביטוח אררט (מדינה ליהודים) – הצעה להקמת מדינת מחסה ליהודים אררט – סרט קולנוע משנת 2002 בבימויו של אטום אגויאן על רצח העם הארמני. הפקה משותפת צרפתית-קנדית. אררט-ארמניה (כדורגל) – קבוצת כדורגל ארמנית
Nox Aurea

Nox Aurea (מבוטא "נוקס אוריאה", בלטינית: "לילה מוזהב" או "זהב לילי") הייתה להקת דום-דת' מטאל מלודי ודת'-דום גותי סימפוני משוודיה. הלהקה דומה במקצת במוזיקה שלה ל-Draconian (גם היא להקת מטאל גותי שוודית) אך איטית יותר, ללא קטעים מהירים ומשלבת יותר ליווי של קלידים וחליל ברקע. את השירה מוביל סולן השר בגרואלינג כשלצידו זמרת נשית השרה שירה מלודית. נושאי השירים עוסקים בגנוסטיקה, לוציפר, כאוס, מוות וצער. הפילוסופיה של הלהקה שעומדת מאחורי שיריה היא: נוקס אוריאה מציגה גישה מופשטת לרגשות האפלים של התודעה והנפש האנושית, ולחיפוש שנמתח מעבר לעולם הפיזיקלי הגשמי לממלכת של תאוריות הכאוס וגנוסטיקה. עבור נוקס אוריאה החיים אינם מתנת אמת, אלא קללה של אשליות וכליאה פוגעת של הנפש הנעלה. נוקס אוריאה, בלטינית "לילה מוזהב", מסמלת את הנצח האפל של חופש וכאוס. את השם ניתן לפרש גם כ"זהב לילי", המשקף את ההארה הלוציפריאנית. המקור באנגלית Nox Aurea presents an abstract approach to the darker emotions of the human mind and soul and a search that extends beyond the physical world to the realm of Chaos theorists and Gnostics. For Nox Aurea life is not a gift of truth, but a curse of illusions and an offending imprisonment of the higher spirit. Nox Aurea, in Latin "golden night", symbolizes the dark eternity of freedom and chaos. Their name, however, can also be interpreted to mean "nightly gold", reflecting the Luciferian enlightenment. — האתר הרשמי במייספייס הלהקה הוקמה על ידי פטר לאושטסן וגרים וינדקאל ב-2005, אך רק ב-2007 נוספו לה רוב המוזיקאים החברים בהרכב עד היום בהם פטריק קולברג, אליס פרסל ויואקים אנטונסון. ב-2009 הוציאה את אלבומה המלא הראשון, Via Gnosis, העוסק בגנוסטיקה ומתאר את הסבל של אדם וכיצד הוא מתאבד ונשמתו נגאלת על ידי לוציפר. האלבום הארוך (כ-71 דקות) זכה להצלחה בקרב המעריצים ולביקורות טובות. בעקבותיו חתמה הלהקה על חוזה עם נאפלם רקורדס, חברת תקליטים אירופאית גדולה המתמחה במטאל. ב-2010 הוציאה את אלבומה השני Ascending in Triumph. ב-2011 הקפיאה את פעילותה. פטריק קולברג Patrick Kullberg - שירה גברית, גרואלינג פטר לאושטסן Peter Laustsen - גיטרה, באס, קלידים גרים וינדקאל Grim Vindkall - גיטרה, באס, קלידים, שירה רוברט פרסון Robert Persson - גיטרה, באס, קלידים, שירה אליס פרסל Alice Persell - שירה נשית יואקים אנטונסון Joakim Antonsson - תופים יאן סלנדר Jan Sallander - שירה גברית, גרואלינג Via Gnosis - 2009 Ascending in Triumph - 2010 Nox Aurea, באתר ספוטיפיי Nox Aurea, באתר Last.fm (באנגלית) Nox Aurea, באתר MusicBrainz (באנגלית) Nox Aurea, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Nox Aurea, באתר דיזר Nox Aurea, באתר Discogs (באנגלית) Nox Aurea, באתר Songkick (באנגלית) סקירה על הלהקה באתר Doom-metal.com
זאב פריאל

זאב פריאל (פרידלנדר) (20 במרץ 1907 – 16 ביוני 1991) היה מנצח ישראלי. נולד בברלין בירת גרמניה בשם וולפגנג פרידלנדר. אביו, ד"ר משה פרידלנדר, היה דוקטור לפילוסופיה שחקר שפות שמיות ונהרג כחייל בצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה. אימו נקראה אולגה. אחיו היו רות, חנה, מיכאל ורודולף. בילדותו היה חבר בתנועות הנוער של בר-כוכבא ובבלאו וייס. למד פסנתר, תאוריה וניצוח באקדמיה למוסיקה בברלין. לאחר סיום לימודיו באקדמיה ב-1931 נסע לרומא, שם השתלם בניצוח אצל ברנרדינו מולינרי. כמנצח צעיר עבד בתיאטרון העירוני של המבורג ואף ניצח בברלין ובוורשה. במרץ 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, פוטר מעבודתו. כחודש לאחר מכן עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. מיד עם הגיעו לארץ חבר למוזיקאים נוספים, וב-16 במאי 1933 ארגן קונצרט סימפוני ראשון בניצוחו. פריאל היה ממיסדי "החברה הפילהרמונית הארצישראלית", שהוקמה באוקטובר 1933 ובראשה עמד מאיר דיזנגוף. החברה קיימה את הקונצרט הראשון שלה בניצוחו של פריאל ב-30 בדצמבר 1933. בינואר 1934 ניצח על סדרת הקונצרטים של החברה הפילהרמונית בהשתתפות הכנר ברוניסלב הוברמן. סדרה מוצלחת זו הייתה אחד הגורמים ששכנעו את הוברמן להתערב בפיתוח המוזיקה בישראל ודחפו אותו להקים את התזמורת הארץ-ישראלית (לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית). בשנים 1937–1958 שימש כמנצח אורח בתזמורת הארץ-ישראלית (לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית). ניצח באופרה העממית הארצישראלית ובאופרה הישראלית. ב-1934 נשא את הדסה שרמן, מחלוצות החינוך המוזיקלי בישראל ולימים יושבת-ראש התאחדות הבוגרים והחניכים של הגימנסיה העברית "הרצליה". נפטר בתל אביב ביוני 1991. נקבר בבית העלמין ירקון. הקונצרט הראשון של התזמורת הפילהרמונית באתר עיריית תל אביב ריאיון עם נעם שריף, באתר "הבמה", אוקטובר 2005 רבינוביץ, מ. "על הקונצרט הסימפוני של וולפגנג פרידלנדר", דבר, 17 במאי 1933. אזרחי, י. "קונצרט סימפוני", טורים, 5 בינואר 1934. ד.ר., הארץ, 23 בינואר 1934. טפליץ, א. סיפורה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ספרית פועלים, 1992. זאב פריאל באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
אהרן הימן

הרב אהרן הימן (הימאן; בכתיב לועזי: Hyman; כ"ח בסיון ה'תרכ"ג, 15 ביוני 1863 – כ"ג בשבט ה'תרצ"ז, 3 בפברואר 1937) היה רב, שנודע בזכות ספרי עזר מעמיקים שחיבר על תולדות חז"ל ועל ספרות חז"ל. הימן נולד בעיירה סלוצק שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) למרדכי ולפייגיל דבורה. בגיל 14 למד בישיבת רבי זלמן ר' עקיבא'לעס בבוברויסק ולאחר פטירת אביו (1880) בישיבת וולוז'ין. בגיל 21 שנים, בשנת ה'תרמ"ד (1883/1884), הוסמך לרבנות על ידי גדולי רבני ליטא. רבו, הנצי"ב, שראה בו את אחד המצטיינים שבתלמידיו, שידך לו לאישה את רחל בתו של הרב ראובן לפידות. לאחר נישואיו למד אצל רבי חיים צבי ברוידא, לימים רבה של זאגר ישן. בשנת ה'תרמ"ה (1884) נסע הימן ללונדון, ושם התקבל על ידי הקהילה וראשיה וכיהן כרב ומו"צ במשך כ-45 שנה. היה מן המייסדים של ישיבת עץ חיים בלונדון, אחת הישיבות הגדולות באנגליה. כן ייסד בלונדון את אגודת הת"ת ואת אגודת השוחטים. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל, והתגורר בתל אביב. נפטר ב-3 בפברואר 1937. בנו היה הרופא והחוקר, פרופ' דב היימן. נינו הוא שופט בית משפט השלום בתל אביב יפו, גיא הימן. בן נוסף היה הפוליטיקאי היהודי-קנדי מרקוס היימן (אנ'). בתו מרים נישאה לנדבן הארי פישל, לאחר פטירת אשתו הראשונה. פתשגן הכתב - פירוש על איגרתו של רב שרירא גאון. בית ועד לחכמים - מפתח לכל אגדות חז"ל המופיעות בבבלי, בירושלמי ובמדרשים, לונדון תרס"ב. תורה הכתובה והמסורה - מראה מקומות לפסוקי התנ"ך, המופיעים בכל ספרי התורה שבעל-פה. הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"ח. תולדות תנאים ואמוראים - בשלושה כרכים, לונדון, תר"ע. וכן 'מכון פרי הארץ', ירושלים תשמ"ז. 'הימן, אהרון', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 174. (הספר בקטלוג ULI) יצחק גולדשלאג, אנציקלופדיה של הציונות הדתית, חלק ב', עמ' 68- 70. ש. שפרבר, רבי אהרן הימן לעלותו מלונדון לארץ ישראל, ההד, שנה שמינית, חוברת ד (תרצ"ג), ע' יא. הרב אהרן הימן, באתר ויקיטקסט מדיה וקבצים בנושא אהרן הימן בוויקישיתוף אהרן הימן, דף שער בספרייה הלאומית אהרן הימן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה בן-ציון אייזנשטט, היימאן, הרב אהרן, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ו, עמוד 27, באתר היברובוקס דוד תדהר (עורך), "אהרן הימן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3259 כתביו בית ועד לחכמים - מפתח לכל אגדות חז"ל המופיעות בבבלי, בירושלמי ובמדרשים, לונדון תרס"ב. תורה הכתובה והמסורה (חלק א', חלק ב', חלק ג') - מראה מקומות לפסוקי התנ"ך, המופיעים בכל ספרי התורה שבעל-פה. הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"ז. תולדות תנאים ואמוראים, (חלק א', חלק ב', חלק ג') בשלושה כרכים, לונדון, תר"ע. בת הרב אברהם אליהו זצ"ל, נפטרה בלונדון בכ' באלול ה'תרצ"א והיא ובעלה מנוחתם כבוד בהר הזיתים בירושלים כך כותב בנו דב הימן בהקדמה לספר "תורה הכתובה והמסורה". גיא הימן, באתר הרשות השופטת ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאגדטיגר

היאגדטיגר (גרמנית: Jagdtiger) היה משחית טנקים גרמני במלחמת העולם השנייה. הוא נכנס לשירות בוורמאכט רק בשנת 1944, ונלחם בשתי החזיתות עד סוף המלחמה. היאגדטיגר היה כלי הרכב המשוריין הכבד ביותר שנלחם במלחמת העולם השנייה. רק כ-88 יחידות של היאגדטיגר נבנו. בעקבות הצלחתו של השטוג 3 כמשחית טנקים, ההנהגה הצבאית של גרמניה הנאצית החליטה לפתח תותח סער מתנייע שעשה שימוש בשלדה קיימת של טנק גרמני. כל משחיתי הטנקים הגרמנים במלחמת העולם השנייה חסרו צריח, וכתוצאה מכך יכלו לשאת תותח בעל קוטר גדול יותר. יתרון נוסף בטנק ללא צריח היה חיסכון בכסף ובזמן הייצור, מאחר שנדרשו פחות חלקים מורכבים לייצור. בשנת 1942 ביקש המטכ"ל הגרמני להרכיב תותח בקוטר 128 מ"מ על שלדה של תותח סער. בשנת 1943 הוחלט להשתמש בשלדות של טנק הפנתר או הטיגר שעליהם יורכב תותח 128 מ"מ. שלדת הפנתר התבררה כלא מתאימה לתותח לאחר שנבנה דגם עץ של הטנק. באוקטובר 20, 1943, נבנה דגם עץ נוסף של היאגדטיגר אך הפעם על שלדת הטיגר II, והאבטיפוס הוצג לאדולף היטלר במזרח פרוסיה. הטנק כונה בתחילה בשם יאגדפנצר 6, אך לאחר מכן שונה שמו ליאגדטיגר (נמר צייד). היאגדטיגר השתמש בשלדת הטיגר II, ובמקום צריח הורכב תא משוריין גדול על התובה. מיגונו החזיתי העבה, שהיה כמעט בלתי חדיר לנשקי הנ"ט בתקופה, הגדיל את משקלו של הכלי שעמד על כ-71 טונות, מה שהפך אותו לרכב המשוריין הכבד ביותר שנכנס לשימוש במלחמת העולם השנייה, מלבד הפאנצר סימן 8 'מאוס' שמשקלו היה כ-188 טונות, אך רק שני טנקים נבנו ואלו מעולם לא השתתפו בקרב. מה שהפך את היאגדטיגר לאחד מכלי השריון המסוכנים ביותר במלחמה היה חימושו הראשי, תותח בקוטר 128 מ"מ Pak 44 L/55, תותח הנ"ט הגדול והחזק ביותר שהותקן על כלי משוריין במלחמה, אשר היה מסוגל להשמיד כל טנק של בעלות הברית אפילו ממרחק של כ-3,500 מטרים. המחסור בצריח גרם לכך שהתותח יכל לנוע רק בכ-10 מעלות, מטרה שהייתה מחוץ לשדה האש הקטן חייבה את כל הטנק לזוז לעברה. היאגדטיגר אמנם היה כלי מרשים מבחינת המיגון וכוח האש, אך הוא סבל ממגוון רב של בעיות מכניות וטכניות בגלל משקלו העצום והמנוע החלש שלו. המגבלות הטקטיות שלו היו ברורות, אפילו באופי הלחימה הגנתי של 1944-45. בסופו של דבר יותר יאגדטיגרים אבדו בגלל בעיות מכניות מאשר לאש האויב. הצבא הגרמני ביקש להזמין כ-150 יאגדטיגרים, אך רק כ-88 נבנו בפועל, מפברואר 1944 עד למאי 1945. כל 88 היאגדטיגרים שנבנו שירתו רק ב-2 גדודי נ"ט כבדים, ה-512 וה-653. רק כ-20 אחוז מהטנקים הושמדו בקרב ורבים אחרים הושמדו על ידי צוותיהם שלהם בגלל תקלות מכניות או מחסור בדלק. רק כשלושה יאגדטיגרים שרדו את המלחמה; הראשון מוצג במוזיאון הצבאי במרילנד ארצות הברית, השני במוזיאון הטנקים בבוינגטון שבאנגליה, והשלישי במוזיאון הטנקים בקובינקה שברוסיה. מדיה וקבצים בנושא יאגדטיגר בוויקישיתוף Achtung Panzer Panzer World Panzer world Achtung Panzer! - Jagdtiger
קיק אס

קיק-אס (באנגלית: Kick-Ass) הוא סרט גיבורי על וקומדיה שחורה המבוסס על קומיקס באותו שם מאת מארק מילר וג'ון רומיטה ג'וניור. הסרט בוים על ידי מת'יו ווהן, שהפיק את הסרט יחד עם השחקן בראד פיט, וכתב את התסריט עם ג'יין גולדמן. הסרט מספר את סיפורו של נער רגיל ושמו דייב ליזווסקי, היוצא להיות גיבור בחיים האמיתיים, וקורא לעצמו "קיק אס". דייב נקלע למאבק גדול יותר כאשר הוא פוגש את "ביג דדי", שוטר לשעבר. ב-2013 יצא סרט ההמשך: קיק אס 2. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אהרון ג'ונסון - דייב ליזובסקי / "קיק אס". קלואי מורץ - מינדי מקרידי / "היט גירל". ניקולס קייג' - דיימון מקרידי / "ביג דדי", שוטר לשעבר ואביה של "היט גירל". מארק סטרונג - פרנק ד'אמיקו, מאפיונר וסוחר סמים. כריס מינץ-פלאס - כריס / "רד מיסט", בנו של פרנק ד'אמיקו. לינדסי פונסקה - קייטי דומה, מושא אהבתו של דייב. עומארי הארדוויק קסנדר ברקלי - הבלש ויקטור "ויק" ג'יגאנטה מייקל ריספולי - ביג ג'ו קלארק דיוק - מרטי אוון פיטרס - טוד דקסטר פלטשר - קודי רוב הביקורות על הסרט היו חיוביות, אך נמתחה ביקורת על האלימות הפיזית והמילולית בסרט, ובמיוחד על דמותה של "היט גרל" שהוצגה כילדה קטנה ההורגת בני אדם. הסרט הגיע למקום הראשון של שוברי הקופות בארצות הברית. נכון ל-24 ביולי 2010 הסרט הכניס כ-48,071,303 דולר בארצות הברית וכ-47,960,570 דולר בחו"ל. בנוסף הכנסות הסרט ממכירות ה-DVD היו כ-17.6 מיליון דולר מה שמסכם את הכנסותיו בכ-113,643,570 דולר. מדיה וקבצים בנושא קיק אס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיק אס "קיק אס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קיק אס", באתר נטפליקס "קיק אס", באתר AllMovie (באנגלית) "קיק אס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קיק אס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "קיק אס", באתר Metacritic (באנגלית) "קיק אס", באתר אידיבי "קיק אס", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "קיק אס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אולוס גליוס

אולוס גליוס (בלטינית: Aulus Gellius; בערך 125–180) היה סופר ולשונאי לטיני שנולד ככל הנראה ברומא. גליוס למד דקדוק ורטוריקה ברומא ופילוסופיה באתונה, ואחרי כן שב לרומא, שם החזיק במשרה שיפוטית. עם מוריו וידידיו כלולים אנשים מכובדים רבים: סולפיקיוס אפולינריס, הרודס אטיקוס ופרונטו. עבודתו הידועה היחידה היא "לילות אטיקה" (noctes atticae) ושמה שאוב מלילות החורף הארוכים באטיקה שביוון, שם החלה כתיבתה. גליוס המשיך את כתיבת העבודה ברומא. העבודה כוללת הערות על דקדוק, גאומטריה, פילוסופיה, היסטוריה, וכמעט כל נושא אחר שעורר את עניינו של גליוס. לעבודה, הנושאת אופי של הערות שנרשמו בחופזה במהלך הדברים, אין ארגון כלשהו והיא מחולקת לעשרים ספרים על–פי סדר הכתיבה. מן הספר השמיני לא נותר לנו דבר לבד ממפתח העניינים, אך שאר הספרים שרדו. ערכו העיקרי של הספר הוא בתובנות שהוא מציע ביחס לאופייה של החברה הרומית באותה תקופה והקטעים הרבים שהוא מצטט מעבודות של כותבים אחרים שאבדו מאז. מדיה וקבצים בנושא אולוס גליוס בוויקישיתוף אולוס גליוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אולוס גליוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Aulus Gellius. Attic Nights. Translated by J.C. Rolfe. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press and London, William Heinemann, 1927. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu. ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טורמנטום

טורמנטום (לטינית, tormentum) היו העינויים שהופעלו ברומא העתיקה. בתקופת הרפובליקה הרומית, היה אסור לענות אזרחים רומים וגם עבדים היה מותר לענות רק במקרים מיוחדים, כדי לחשוף עניינים חשובים ביותר (כמו במקרה קשר קטילינה) או במקרה של גילוי עריות של אדונם, שכן זה נחשב פשע כנגד האלים. בתקופות מאוחרות יותר, ניתן היה לענות עבדים כדי להעיד נגד אדוניהם במקרים של בגידה, מזימה להרוג בעל משרה (majestas) או ניאוף. בתקופת הקיסרים, ניתן היה לענות גם אזרחים חופשיים במקרים של בגידה, על אף שהשימוש בעינויים הוגבל בדרך כלל לאנשים ממוצא נחות (אם כי ישנם מקרים שבהם שימשו עינויים גם אצל סנטורים ובני מעמד הפרשים). אתר האינטרנט הרשמי של טורמנטום
יהודה זאב ליבוביץ

הרב יהודה זאב ליבוביץ (בכתב יידי: לעבאוויטש; ו' בתשרי ה'תרפ"ב; 8 באוקטובר 1921 – כ"ז באלול ה'תש"ע; 6 בספטמבר 2010) היה מקובל שהתגורר בתל אביב ובסוף ימיו עבר לבני ברק. נולד בכפר ליד העיר סאטמר שבטרנסילבניה לר' יחיאל צבי ליבוביץ, שהיה מלמד. בצעירותו למד אצל הרב מרדכי עזריאל ויינברגר, אב"ד מרגרטן, ואצל הרב יהודה סגל רוזנר אב"ד סקלהיד ורבי יואל טייטלבוים מסאטמר. במלחמת העולם השנייה הרב ליבוביץ התקרב לרב יהודה צבי ברנדויין וצורף לחבורת המקובלים שעמה נמנו הרב משה יאיר וינשטוק ואחיו הרב יוסף וינשטוק. בניגוד להם, הרב ליבוביץ נותר באלמוניותו ורק מעטים עמדו על גדלותו בתורת הנגלה והנסתר. לארץ עלו אחיו הגדולים דוד לייבוביץ הלן רייך ושרה הרצוג. יחד איתו עלתה אחותו אהובה לייבוביץ - רודבסקי ששהתה גם במחנה ההשמדה יחד עם הרב יהודה לייבוביץ. בארץ התאחדו האחים. איבד את כל משפחתו, והוא עצמו שהה במחנות עבודה. לאחר המלחמה עלה בגפו לישראל, נשלח על ידי הבריטים לקפריסין ולאחר קום המדינה התיישב בתל אביב. בבואו לתל אביב דבק ברבי מאיר סג"ל לנדא מדראהביטש, והיה מאוכלי שולחנו מידי שבת בשבת, יחד עם חברת מקובלים נוספים ביניהם הרב יוסף וואלטוך והרב יוסף ברוכים. לפני מלחמת העולם השנייה היה מאורס, אולם לאחר שכלתו נספתה בשואה לא נישא עוד. במשך עשרות שנים התגורר בגפו בחדר בודד ברחוב חברון, בצמוד לבית הקברות טרומפלדור בתל אביב, ולמחייתו עבד כמודד כבישים מטעם עיריית תל אביב. הרב ליבוביץ שמר על קשר הדוק עם רבי אהרון רוקח, האדמו"ר מבעלז שהתגורר גם הוא בתל אביב. התכתב עם האדמו"ר רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז, שאף הכליל בספריו דברים משמו של הרב ליבוביץ. היה מקורב גם לאדמו"רי רוז'ין שהתגוררו בתל אביב - סדיגורה, בוהוש, הוסיאטין ווסלוי. בתחילת שנות התשעים, עבר לגור בבני ברק, אצל נכדו של המקובל הרב חיים משה מנדל. הרב שמואל הלוי ואזנר, הרב מרדכי גרוס ואחרים נהגו לבקרו ולשוחח עמו בענייני הלכה וקבלה. נקבר בבית הקברות ויז'ניץ בבני ברק, על קברו הוקם אוהל המהווה מוקד עליה לרגל. בשנת 2010 הוקמו בקריית הרצוג בבני ברק, שטיבלך ובית מדרש לזכרו בשם "זיו יהודה". תורת יהודה זאב אור לוי זיו יהודה יזל מים מדליו יהודה אפשטיין, בסתר עליון : מסכת חייו ופעליו של רבינו הקדוש והטהור רבי יהודה זאב ליבוביץ, בני ברק תש"פ. יהודה זאב בן יחיאל צבי לעבאוויטש (1921-2010), דף שער בספרייה הלאומית זיו יהודה (ע"ר), באתר "גיידסטאר ישראל"