laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גיל משעלי

גיל משעלי (נולד ב-28 בספטמבר 1984) הוא עיתונאי ואיש רדיו ישראלי. משעלי גדל ומתגורר עד היום באופקים. בשנת 2005 הצטרף לצוות אתר התרבות וחיי הלילה Base. בשנת 2006, מיד לאחר שחרורו מצה"ל, החל משעלי את דרכו בפורטל וואלה, שם שימש כתב רכילות במשך שנה וחצי, עד שנת 2009. חודשיים לאחר מכן הצטרף לפורטל Nana10, שבו עבד ארבעה חודשים. בנובמבר 2009 החל משעלי לעבוד בעיתון "ישראל היום" בטור הרכילות הקבוע "הגיע לגיל" בעמוד האחורי של העיתון. לפניו כתבה את הטור טלי מזרחי-דהאן. הוא שימש בעיתון כתב רכילות, בידור ומדיה. בנוסף לעבודתו ב"ישראל היום", משעלי גם הגיש פינת רכילות ובידור ברדיו ירושלים וכיום הוא מגיש פינת רכילות ברדיו צפון 104.5FM. בנוסף, הוא התארח מדי פעם בתוכניות בוקר בערוץ 10 ובערוץ 2. בפברואר 2013 החל להגיש פינת רכילות ברדיו ירושלים בתוכניתה של אלין לוי ובנוסף לכך החל להגיש פינה בתוכנית "הבוקר של דנה" בהנחייתה של דנה רון בקשת בערוץ 2. משעלי אחראי לחשיפה של גירושיו של הכדורסלן הליטאי שארונאס יאסיקביצ'יוס מהדוגמנית לינור אברג'יל וגירושיה של אשת העסקים והמיליארדרית שרי אריסון.[דרוש מקור] בנוסף חשף משעלי את אירוסיה של בר רפאלי לאיש העסקים עדי עזרא וגם את הריונה השני של רפאלי. משעלי חשף בחשבון הטוויטר שלו את הריונה הראשון של דניאלה פיק מקוונטין טרנטינו, הריון שזכה לפולואפים בתקשורת העולמית. בנוסף משעלי חשף את הפרידה של ניקול ראידמן מהאוליגרך מיכאל צ'רנוי שעוררה עניין ציבורי. בתחילת 2013 עזב את ישראל היום ועבר לאתר mako מבית הזכיינית קשת, שם שימש ככתב בידור ומגזין. לאחר מכן ייסד את מדור "מחלקה ראשונה", מדור רכילות עסקית המסקר את האלפיון העליון באתר mako. ב-5 בינואר 2016 עזב את mako לאחר למעלה משנתיים של עבודה במקום. בספטמבר 2016 הצטרף משעלי לאתר הזכיינית רשת שם הקים את ערוץ הבידור והתרבות. חודשים ספורים אחרי הצטרפותו לאתר ייסד את מדור הרכילות העסקית "משחקי הכסף". ב-2018 סיים משעלי את עבודתו ברשת. משעלי עבד באתר רשת 13 כעורך ערוץ האוכל יאמיז וככתב בידור. משעלי כיום עובד באתר מאקו ככתב מוזיקה וככתב בידור. גיל משעלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גיל משעלי, ברשת החברתית אינסטגרם גיל משעלי, ברשת החברתית טיקטוק ענת קם‏, גיל משעלי נכנס, טלי מזרחי יוצאת, באתר וואלה, 16 באוקטובר 2009 אתר הברנז'ה אייס מפרסם על מינויו של משעלי לכתב הרכילות והבידור, באתר ישראל היום תכירו את גיל משעלי, באתר וואלה, 14 ביוני 2012 אלכסנדר כץ, לאחר שנה וחצי: גיל משעלי עוזב את אתר רשת, באתר אייס, 13 בפברואר 2018.
איפסילנטי

האם התכוונתם ל... אישים משפחת איפסילנטי – משפחת אצולה יוונית פנרית אלכסנדר איפסילנטי (הסבא) (1725–1805) - שליט נסיכות מולדובה ושליט ולאכיה אלכסנדר איפסילנטי (הנכד) (1828-1792) - מנהיג אגודת האחווה פיליקי אטריה והפעולות הראשונות של מלחמת העצמאות היוונית דימיטריוס איפסילנטי (1793–1832) - דרגומן פנריוט של האימפריה העות'מאנית, קצין בצבא האימפריה הרוסית בנסיכות מולדובה ופילדמרשל הראשון של יוון המודרנית, גיבור מלחמת העצמאות היוונית קונסטנטין איפסילנטי (בערך 1760–1816) - שליט נסיכות מולדובה וולאכיה אנדראה איפסילנטי – פוליטיקאית גרמנייה ערים איפסילנטי (עיר) – עיר אמריקאית בדרום מישיגן ספרים שלושת המשיחים מאיפסילנטי
אין ארוחות חינם

אין ארוחות חינם (באנגלית: There ain't no such thing as a free lunch) הוא פתגם, המופיע בגרסאות שונות, ומקורו באנגלית. המסר העולה ממנו הוא שלא ניתן לקבל דבר ללא תמורה – ולכל מעשה או מוצר יש מחיר, גם אם אינו נראה לעין. הפתגם משמש בארצות הברית משנות ה-30 וה-40, אך לא ידוע מתי בדיוק הופיע לראשונה. גם השימוש בראשי תיבות של גרסאותיו השונות נפוץ: TNSTAAFL, TANSTAAFL, TINSTAAFL. הפתגם מבוסס על צירוף אחר, ארוחת חינם, שמקורו בתרבות הברים בארצות הברית במאה ה-19, שבהם רוֹוֵחַ מבצע של הגשת ארוחה ללא תשלום ללקוחות שרכשו משקאות חריפים. רוב מוצרי המזון שהוגשו חינם היו בעלי תכולת מלח גבוהה (כגון האם, גבינות, קרקרים מלוחים וכדומה) ולפיכך מצמיאים, כך שבעקבות אכילתם הלקוחות הזמינו משקאות נוספים. הביטוי 'אין ארוחות חינם' קשור לפיכך לנוהג נפוץ במסחר האמריקני להבטיח 'ארוחת חינם' כביכול למי שיקנה את מוצריהם, וכן לאנשי עסקים המזמינים את שותפיהם לארוחה מפוארת. ראש עיריית ניו יורק פיורלו לה גוארדיה הצהיר ב-1934 נגד השחיתות: "ארוחות החינם נגמרו". האמרה נחשבת מכוננת בהשקפת העולם הקפיטליסטית, בזכות שילובה במאמרים וכן בזכות סופר המדע הבדיוני רוברט היינליין, אשר נהג לשלב בכתיבתו באופן תכוף את הביטוי "אין כזה דבר כמו ארוחות חינם" ואת ראשי התיבות שלו ("אכדכאח"), כמו למשל ברומן שלו משנת 1966 "עריצה היא הלבנה". בכך תרם היינליין רבות לתפוצת של הביטוי. תרמו לתפוצת הביטוי גם כלכלנים בעלי גישה ימנית-ליברלית, ביניהם כלכלן השוק החופשי מילטון פרידמן שהשתמש בביטוי ככותרת לספרו מ-1975, הכלכלן קמפבל מק'קונל אשר ציין כי הביטוי הוא "בליבת הכלכלה", ובישראל מקפיד לעשות שימוש בביטוי זה הכלכלן עומר מואב. משל החלון השבור מדיה וקבצים בנושא אין ארוחות חינם בוויקישיתוף ON LANGUAGE; Words Out in the Cold, באתר הניו יורק טיימס רוביק רוזנטל, מילון הצירופים, כתר, 2009 Keyes, Ralph (2006). The Quote Verifier. New York: St. Martin's Press. p. 70. ISBN 978-0-312-34004-9. Smith, Chrysti M. (2006). Verbivore's Feast: Second Course. Helena, MT: Farcountry Press. p. 131. ISBN 978-1-56037-404-6. McConnell, Campbell R.; Stanley L. Brue (2005). Economics: principles, problems, and policies. Boston: McGraw-Hill Irwin. p. 3. ISBN 978-0-07-281935-9. OCLC 314959936. ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טלפונקן

טלפונקן (בגרמנית: Telefunken) הוא תאגיד אלקטרוניקה גרמני המתמקד בעיקר בייצור מקלטי רדיו וטלוויזיה. בראשית המאה ה-20 התמודדו שתי קבוצות מחקר גרמניות עם אתגרי הפיתוח של ציוד תקשורת אלחוטית, קבוצה אחת הייתה חלק מתאגיד AEG והשנייה הייתה שייכת לחברת Siemens & Halske. בשנת 1903 הורה וילהלם השני, קיסר גרמניה לשתי החברות, שנחלקו בקשר לזכויות, לשתף פעולה מול התחרות הבריטית שהציבה חברת מרקוני. כך קמה ב-27 במאי 1903 חברת Gesellschaft für drahtlose Telegraphie System Telefunken ("החברה לאלחוט וטלגרף"). ב-1923 שונה שמה לטלפונקן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הפכה החברה לשחקנית מרכזית בתחום הרדיו והאלחוט הן לשימוש צבאי והן לשימוש אזרחי. בין היתר פיתחה החברה ציוד לניווט באמצעות רדיו, שאיפשר לצפלין ניווט מעל הים הצפוני בכל מזג אוויר. ב-1928 ייצרה החברה את מגבר נורות הריק הדו-שלבי הראשון (V-41). גרסה משופרת של מגבר זה, V-72, הפכה לציוד הגברה סטנדרטי באולפני רדיו ואולפני הקלטות. חברת התקליטים Teldec נוצרה בשיתוף פעולה של טלפונקן עם חברת דקה הבריטית. משנת 1962 יצאו התקליטים תחת המותג "טלפונקן". גרמניה הנאצית הייתה חלוצה בשימוש רחב היקף בשידורי טלוויזיה (תחנת הטלוויזיה הממשלתית הייתה למעשה תחנת הטלוויזיה הראשונה בעולם ששידרה על בסיס קבוע עם לוח שידורים מתוכנן מראש) ועודדה מפעלים לייצר מכשירי טלוויזיה במחיר שווה לכל נפש. טלפונקן, שפיתחה מקלטי ומשדרי טלוויזיה אלקטרוניים היוותה את אחת הנשכרות העיקריות מכך. בין היתר ייצרה (וברישיון, גם חברות נוספות) את ה-Volkfernseher, ששווק במחיר 650 רייכסמרק. בספטמבר 1942 הוקם משדר טלפונקן של הטלוויזיה הגרמנית בראש מגדל אייפל. מצלמות וציוד שידור טלוויזיה זעיר שימש גם למאמץ המלחמתי והותקן על טורפדו וטילים. ב-1941 רכשה AEG את מניות סימנס בטלפונקן. במהלך מלחמת העולם השנייה סיפקה טלפונקן שפופרות ריק לצבא ופיתחה מכ"ם למערכת ההגנה האווירי הגרמני. ב-1959 החל מפעל החברה בהיילברון לייצר מוליכים למחצה וטרנזיסטורים. ב-1963 פיתח מהנדס החברה, ולטר ברוש (Walter Bruch), את שיטת שידור הטלוויזיה PAL, הנפוצה ברוב מדינות העולם. ב-1967 התמזגה טלפונקן ל-AEG ונוצרה חברת AEG-Telefunken. בשנות השבעים ייצרה החברה מחשבים מרכזיים, דגמים TR4 ו-TR440 היו נפוצים באוניברסיטאות גרמניות. ייצור המחשבים הופסק ב-1985 והחטיבה נמכרה לדיימלר בנץ, שמכרה אותה ב-1998 לפליקס זנדמן מייסד ויושב ראש של חברת וישיי אינטרטכנולוג'י העולמית. ב-2005 יסדה החברה מכון מחקר ופיתוח בשם Transradio SenderSysteme Berlin AG, המתמחה במחקר וייצור משדרי רדיו יעילים. השם Transradio שימש את טלפונקן כבר ב-1919 כמותג משדרי רדיו. אתר האינטרנט הרשמי של טלפונקן ההיסטוריה של טלפונקן(הקישור אינו פעיל) אתר transradio רשימת כל התקליטים שיצאו תחת המותג "טלפונקן" טלוויזיה בגרמניה הנאצית על פליקס זנדמן
גנט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גנט או חנט - עיר בבלגיה (פלנדריה) גנט (כדורגל) – קבוצת כדורגל גאנט – תרשים המשמש לתיאור פעילויות עם הקשרים ביניהן גאנד (אי) או האי גנט - אי בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה
גלובליזציה תרבותית

השינויים הכלכליים והפוליטיים הכרוכים בתהליך הגלובליזציה הביאו עימם שינויים עמוקים בתרבותן של רוב החברות בעולם. המרכזי שבהם הוא האחדה של התרבות העולמית. תרבויות שונות רוכשות מאפיינים אחת מהשנייה, במגוון תחומים - החל מהתפשטות המותגים בתחום המזון וההלבשה ועד לפריחתן של התורות הרוחניות של העידן החדש ברחבי העולם. בראשיתו של התהליך, נראה היה כי מדובר בהשתלטות של תרבות המערב, ובמיוחד של תרבותה של ארצות הברית, על כל שאר התרבויות בעולם (ולכן כונה התהליך אמריקניזציה). אך עם חלוף הזמן, החלו רבים לטעון כי תופעה זו אינה חד-כיוונית, ולראייה הם מצביעים על הגירתן של תופעות תרבותיות דוגמת הבודהיזם ממזרח למערב, הגירה שהחלה בשנות ה-70 ועם חלוף השנים הואצה ונכנסה לזרם התרבותי המרכזי. הגורמים לשינויים תרבותיים אלו, לפי חוקרים שונים, הם שילוב של הטכנולוגיה החדשה ושל השינויים הכלכליים. מחד, אמצעי התקשורת הבינלאומיים החדשים מאפשרים זרימה של מוצרים תרבותיים בין מדינות. דוגמה בולטת אחת היא רשת MTV, שבאמצעות הפקת תוכניות זולות ושידורן לכל רחבי העולם בטלוויזיה לוויינית הפכה למעצבת תרבות מהחשובות של שנות ה-90. הופעתה של רשת האינטרנט, ובעקבותיה של תרבות האינטרנט הביאה גם היא למאפיינים תרבותיים משותפים מעבר לגבולות גאוגרפיים. גם לשינויים הכלכליים משקל בהפיכתה של התרבות לגלובלית. הגלובליזציה של הסחר איפשרה יבוא ויצוא של מוצרי צריכה בין מדינות, ולכן איפשרה לבני מדינות שונות לחלוק את אותם מוצרי הצריכה. לטענת רבים, אופיים הרב-לאומי של התאגידים החדשים, בשילוב עם הגלובליות של אמצעי התקשורת החדשים, איפשרו לפרסום ולמיתוג להגיע לרמות שלא נודעו בעבר, ובכך ליצור חברה שבה המותג הוא בעל חשיבות עליונה. לפי טענה זו, הרדיפה אחר המותגים הכרוכה בתהליך הגלובליזציה מביאה למסחור של החברה, ובכך להשתלטות תאגידים מסחריים על כל המרחבים הציבוריים. כך נע מרכז החיים הציבוריים מהפארק אל מרכז הקניות, ומופעי תרבות הופכים להיות בחסות מסחרית. תופעה זו גוררת, לטענת מתנגדיה, הכתבה של התכנים התרבותיים על ידי התאגידים המסחריים וחוסמת תופעות תרבותיות שאינן אהודות עליהם. לצד תופעות הגלובליזציה, נראו בשנים האחרונות גם תופעות רבות של לוקליזציה או הסתגרות של חברות בתוך עצמן (ראו גם: אנטי-גלובליזציה). הסוציולוג בנג'מין בארבר ניסה להסביר תופעה זו באמצעות המושג גלוקליזציה, או בתרגומו של אורי רם - עולמקומיות. זהו ניסיון להסביר התפתחות זו בכלים של הדיאלקטיקה ההגליאנית. אל מול התיזה - השינויים הכלכליים והפוליטיים שנסקרו לעיל - קמה אנטיתיזה - תנועה, שעיקרה תרבותית, המתנגדת לשינויים התרבותיים שבעקבותיהם. אך כפי שמקובל בדיאלקטיקה, התיזה והאנטיתיזה אינם ניצבים זה מול זה ללא שינוי אלא יוצרים סינתזה. הסינתזה, במקרה זה, הוא עולם המורכב משתי תנועות, מק'וורלד ו'ג'יהאד כפי שמכנה אותן בארבר, שמחד נאבקות זו בזו אך מאידך מפרות זו את זו. תוצאתה של דיאלקטיקה זו היא, לדוגמה, ארגונים דוגמת אל-קאעידה, שהם מצד אחד פרטיקולריסטיים ומתנגדים לערכי הגלובליזציה, ומאידך - משתמשים באמצעים שצמחו עם הגלובליזציה, ממבנה רשת ועד דואר אלקטרוני. גלובליזציה שיבוש תרבות שיבוש תרבות (ספר) הלם תרבות מדיה וקבצים בנושא גלובליזציה תרבותית בוויקישיתוף תמת גלובליזציה וריבונות במכון ון ליר - עוסקת במשמעות הפוליטית, הכלכלית והחברתית של תהליכים גלובליים. גלובליזציה תרבותית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הבזיליקה של קאנדלאריה

הבזיליקה של הבתולה של קאנדלאריה (בספרדית: Basílica y Real Santuario de Nuestra Señora de Candelaria) היא כנסייה רומית-קתולית במעמד בזיליקה מינורית בקאנדלאריה (טנריפה, האיים הקנריים). היא ממוקמת כ-20 ק"מ דרומית לעיר הבירה של האי, סנטה קרוס דה טנריפה, ליד הים. הבזיליקה מוקדשת לבתולה המבורכת של קאנדלאריה (הקדושה המגינה של האיים הקנריים). הפסל המקורי של הבתולה נמצא בשנת 1390 על ידי שני גואנצ'ים. בתחילה, הבתולה נשמרה במערה שמאחורי הבזיליקה הנוכחית. בשנת 1672 כנסייה נבנתה על האתר במקום בו נמצאת כיום הבזיליקה, אך נהרסה בשנת 1789 על ידי שרפה. הבזיליקה נבנתה בין השנים 1949 ו-1959. גובהה של כיפת הבזיליקה 25 מטר, והמגדל הוא בגובה 45 מטר ובולט על רקע שאר הבניינים בעיר. הבזיליקה נחשבת למבנה הדת החשוב ביותר באיים הקנריים ולאחד החשובים ביותר בספרד, ומדי שנה מבקרים בה 2.5 מיליון בני אדם. פעמיים בשנה חוגגים בה את חגה של הבתולה הברוכה של קאנדלאריה, ב-2 בפברואר וב-14 ו-15 באוגוסט. המקום הוכרז כבזיליקה על ידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ב-24 בינואר 2011. בכיכר הבזיליקה פסלים של תושביו הקדמונים של האיים, הגואנצ'ים. הבתולה הברוכה של קאנדלאריה מייצג את טיהורה של מרים, אם ישו, הצגתו של ישו, הרך הנולד ובית המקדש (קנדלמאס). בגלריה של כנסיית הבשורה (נצרת) פסיפסים של כמה תפילות מריאן בעולם, ובכלל זה הבתולה הברוכה של קאנדלאריה. בתוך הבזיליקה. הבתולה הברוכה של קאנדלאריה (לקדוש המגן של האיים הקנריים). חזית. מגדל פעמון. פסיפס קרמי כנסיית הבשורה. מדיה וקבצים בנושא הבזיליקה של קאנדלאריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבזיליקה של קאנדלאריה Medio siglo de fervor en Candelaria Basílica de Candelaria Remodelación de la Plaza de la Patrona de Canarias Título y dignidad de Basílica para la iglesia de la Patrona de Canarias Presentación de Jesús al templo (Fiesta de la Candelaria) y origen de la advocación Cristianos en Tierra Santa ערך זה הוא קצרמר בנושא האיים הקנריים ובנושא כנסיות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי

מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי (בראשי תיבות: מחב"א, נקרא באנגלית: Inter-University Computation Center ובראשי תיבות IUCC) היא עמותה שנוסדה על ידי ועד ראשי האוניברסיטאות. העמותה עוסקת בתשתיות תקשורת, שירותי מידע דיגיטליים, וטכנולוגיות למידה, ועושה לטיפוח שיתוף הפעולה וסיוע בתחומים אלו בין המוסדות החברים בה, ובינם לבין מוסדות מחקר וארגונים בעלי עניין משותף, העוסקים בנושאי המחקר וההוראה האוניברסיטאית. תשתיות תקשוב מלמ"ד – המרכז לשירותי מידע דיגיטליים מיט”ל (IUCEL) – מרכז ידע טכנולוגיות למידה פרופ' חיים הררי – 1983–1985 פרופ' קנת פרייס – 1985–1990 פרופ' מנחם מגידור – 1990–1992 פרופ' דני דולב – 1992–1998 פרופ' רפי רום – 1998–2003 פרופ' יגאל בורשטיין – 2004–2009 פרופ' שלומי דולב – 2010–2015 פרופ' חיים טייטלבאום – 2016–2019 פרופ’ איל יניב – החל ב-2020 אתר האינטרנט הרשמי של מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי, באתר "גיידסטאר ישראל" ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם גרינברג

אברהם בן שמעון גרינברג (1841 קישינב - 1906 גרמניה) היה איש עסקים ואחד ממנהיגיה של תנועת חיבת ציון. הוא קיבל חינוך מסורתי, אך נתפש להשכלה. הוא היה מעורב מאוד בחיי הציבור היהודי. כשעבר לאודסה היה עוזרו של לאון פינסקר. כשפינסקר התפטר מתפקידו בתנועת חובבי ציון הוא הציע את גרינברג במקומו. כשיחיאל צ'לנוב שאל את משה לייב ליליינבלום על טיבו של גרינברג, תיאר האחרון את גרינברג כך: "הוא (גרינברג) מיליונר, אדם ישר ומעשי, מסור לעניין ארץ-ישראל, חובב ספרות עברית ודתי. יש לו חסרון אחד: הוא קצת פחדן". יום לפני כן שלח ליליינבלום תשובה לשמואל יוסף פין באותו עניין: "הגביר א. גרינברג הוא איש הגון, מיליונר, "חובב ציון" באמת, מוקיר ספרותנו, וביתו בית איש-ישראל לכל דבר, וכסוחר גדול הוא בקי בהוויות העולם עד להפליא, ואין טוב ממנו לעמוד בראש "חובבי ציון", אבל בהיותו מפחד מקול עלה נידף איני חושב, שיתרצה לעמוד בראש חובבי-ציון כל זמן שלא יהיו מאושרים מטעם הממשלה". גרינברג סייע בהקמת מושבות יסוד המעלה וקסטינה. היה בין הגבאים הפועלים שנבחרו לאחר ועידות בדרוזגניק ווילנה ובין השתדלנים שניסו להשיג רישיון להקמת הוועד האודסאי. לאחר פטירת פינסקר ניהל את הוועד במשך 14 שנים. הוא נפטר בגרמניה ב-1906 לשם נסע לצורכי מרפא ונקבר בפרנקפורט על המיין. אריה רפאלי (צנציפר), פעמי הגאולה: ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917, תל אביב: נ’ טברסקי, תשי"ב-1951, עמ' 29. יצחק מאור, התנועה הציונית ברוסיה, ירושלים: הספרייה הציונית, הוצאת מאגנס, תשמ"ו-1986, עמ' 151–156. יוסף גולדשטיין, בין ציונות מדינית לציונות מעשית - התנועה הציונית ברוסיה בראשיתה, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1991. מאור, עמ' 96.
עמוד ענן

האם התכוונתם ל... עמוד הענן – בתנ"ך, גורם שליווה את בני ישראל במהלך נדודיהם במדבר סיני עמוד ענן (אתר אינטרנט) – אתר אינטרנט הכולל מפות טופוגרפיות של ישראל מבצע עמוד ענן – מבצע צה"ל ברצועת עזה בסוף 2012
רוד סטראצ'ן

רודני "רוד" סטראצ'ן (באנגלית: Rodney "Rod" Strachan; נולד ב-16 באוקטובר 1955) הוא שחיין עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי, שיאן עולם וסגן אלוף העולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. סטראצ'ן נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה. התאמן בהדרכתו של ג'ון אורבנצ'ק כאחד משחייניו הראשונים (אורבנצ'ק אימן את שחייני נבחרת ארצות הברית ב-5 אולימפיאדות, מברצלונה 1992 ועד בייג'ינג 2008 כולל). באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכה סטראצ'ן במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:33.50 דקות, אחרי אנדראש הרגיטאי מהונגריה (4:31.11 דקות) ולפני בן ארצו ריק קוללה (4:34.68 דקות). באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה סטראצ'ן במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 4:23.68 דקות, לפני בן ארצו טים מקיי (4:24.62 דקות) ואנדריי סמירנוב מברית המועצות (4:26.90 דקות). שיא עולם זה החזיק מעמד כשנתיים ונישבר על ידי בן ארצו ג'סי ואסאלו (4:23.39 דקות). סטראצ'ן בעל תואר ד"ר לרפואה מאוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1981 מומחה בהרדמה. התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית) רוד סטראצ'ן, באתר olympedia.org
צבי ברוק

צבי ברוק (1 באוקטובר 1869, צ'רניגוב – 1922, ברלין) היה פעיל התנועה הציונית ברוסיה, רב מטעם ורופא. ברוק נולד במשפחה אמידה משכילה ושומרת מצוות. ברוק למד בגמנסיה, ולמד עברית. עוד בהיותו נער התחבר לרעיונות חיבת ציון. בשנת 1886 הוא סיים את לימודיו בגמנסיה והתכוון לעלות לארץ ישראל, אך הוריו שכנעו אותו לוותר על הרעיון. משלא עלה לארץ הלך ללמוד רפואה בקייב, הוא סיים את לימודיו בקייב ב-1893. בזמן לימודיו התקיים משיעורי עברית שהעביר. לאחר עבודה קצרה בפלך צ'רניגוב ופטרבורג הוא התיישב בהומל שם הקים מספר מפעלים למען נצרכי הקהילה היהודית בעיר. החל מ-1901 שימש כרב מטעם בעיר ויטבסק, כמו כן המשיך לעבוד כרופא. היה ציר בדומה הרוסית הראשונה ב-1906 שפוזרה עוד באותה שנה. לאחר פיזור הדומה הוא נעצר, ואחרי השחרור חזר לוויטבסק. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא ושירת בתור רופא. אחרי מהפכת פברואר החל לנדוד ברחבי רוסיה, ובשנת 1920 עלה לארץ ישראל, היכן שחייו היו קשים.[דרוש מקור] הוא נפטר בברלין ב-1922. על שמו רחוב בתל אביב. כאמור ברוק החל את פעילותו בחיבת ציון עוד בהיותו נער. היה אחד מתומכיו של הרצל. בקונגרס הציוני השני נבחר לוועדת הממונים על הסדר. ברוק היה אחד מתוך עשרה יהודים רוסים שנבחרו לוועדה המתמדת של הקונגרס הציוני השלישי, בקונגרס זה הוא נבחר למורשה גליל של פלכי מוהילב, ויטבסק ומינסק. בקונגרס זה היה בין הדורשים על הקפדה ליישם את עקרון הדמוקרטיה בתוך התנועה הציונית. בסוף הקונגרס נבחר ברוק לוועד הגדול של התנועה הציונית. בשנת 1921 נבחר לציר מטעם ארץ ישראל בקונגרס הציוני ה-12. אריה רפאלי (צנציפר), פעמי הגאולה: ספר הציונות הרוסית מראשית "חיבת ציון" עד מהפכת 1917, תל אביב: נ’ טברסקי, תשי"ב-1951, עמ' 102. יצחק מאור, התנועה הציונית ברוסיה, ירושלים: הספרייה הציונית, הוצאת מאגנס, תשמ"ו-1986. מדיה וקבצים בנושא צבי ברוק בוויקישיתוף צבי ברוק, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) דוד תדהר (עורך), "צבי ברוק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 288 מאור, עמ' 157. מאור, עמ' 176.
מנזר ניקודמוס הקדוש

מנזר ניקודמוס הקדוש או מנזר הקדושים ניקודמוס ויוסף הרמתי הוא מנזר של משמורת ארץ הקודש, השוכן ברחוב ביאליק ברמלה. המנזר מכונה באופן עממי גם בשם "מנזר פרנציסקוס". ראשיתו של המנזר בשטח שנקנה בידי משמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית ב-1396. במהלך המאה ה-15 הוקמה על שטח זה אכסניה שהייתה נטושה כאשר לא פקדו אותה צליינים. במאה ה-16 זוהה האתר עם ביתו של יוסף הרמתי, הוקמה בו כנסייה והוא נתקדש. בסמוך לבית יוסף זיהו הנזירים את ביתו של ניקודמוס הקדוש, שעליו נאמר שהיה איש הסנהדרין ושהביא מור ואהלות לרחצת גופו של ישו לאחר הורדתו מהצלב. באכסניה זו לן נפוליאון כאשר היה ברמלה ב-1 במרץ 1799, ולפי האגדה, עם בוקר, כאשר התעורר בטרם עת בשל קריאת המואזין במסגד הסמוך, ירה בו למוות. במאה ה-19 נבנה המנזר מחדש ורוב חלקי האכסניה הישנה נעלמו, אם כי חלק ממנה שרד בצידו הדרומי של המתחם. בשנת 1902 נחנכה במקום כנסייה חדשה המוקדשת להורדת ישו מהצלב, וליד המנזר נבנה בית ספר השייך לרשת החינוך הפרנציסקאנית, ה"טרה סנטה". הכנסייה באתר בנויה ממעבר בודד והיא פונה לכיוון דרום. בפינתה הדרום-מזרחית ניצב מגדל פעמונים בעל צריח מחודד, המתנשא לגובה של 40 מטרים. הכנסייה ידועה בזכות ציור מקורי של טיציאן, המתאר את ההורדה מהצלב. הציור נתרם בשנת 1846 בידי העיר מדריד אשר לקחה את המנזר תחת חסותה במאה ה-19, והוא שוכן במרכזו של האפסיס. משני צדדיו קבועים חלונות ויטראז' המתארים את צליבת ישו ואת ההורדה מהצלב. משמאל לאפסיס ניצב פסלו של יוסף הרמתי, ומימין פסלו של ניקודמוס האוחז בידיו בתכריכים ובתיבת בשמים. גם פסלים אלה הם מתנת העיר מדריד. פנים הכנסייה. במרכז ציורו של טיציאן ומשני צדדיו חלונות הוויטראז' ופסליהם של ניקודמוס הקדוש מימין ושל יוסף הרמתי משמאל השדרה מובילה אל הכנסייה שער המנזר המערבי ולצידו הקדשה ליוסף הרמתי וסמל משמורת ארץ הקודש צריח הכנסייה והאפסיס כפי שהם נראים מהמגדל הלבן אייל מירון (עורך), רמלה וכל נתיבותיה - לסייר עם יד יצחק בן צבי, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2019, עמ' 128–134 מדיה וקבצים בנושא מנזר ניקודמוס הקדוש בוויקישיתוף משה גלעד, טיול || כשנפוליאון יכבוש את רמלה, באתר הארץ, 20 בינואר 2012 רון פלד, עיר עם כבוד: רמלה, באתר ynet, 6 בדצמבר 2007 אתר התיירות של העיר רמלה
מארי שנטל, נסיכת יוון

מארי שנטל קלייר, נסיכת יוון, נסיכת דנמרק (Marie-Chantal Claire, Crown Princess of Greece, Princess of Denmark) (נולדה ב-17 בספטמבר 1968 בשם מארי שנטל מילר; Marie-Chantal Miller), היא רעייתו של פבלוס, נסיך יוון יורש העצר לשעבר של יוון. מארי שנטל נולדה בלונדון, האמצעית מבין שלוש בנותיו של היזם והמיליונר רוברט וורן מילר ואשתו מארי שנטל פזנט, אמה אקוואדורית ואביה אמריקאי ממוצא בריטי וצרפתי וצאצא להנרי הראשון, מלך אנגליה, לואי הרביעי, מלך צרפת וויליאם הראשון, מלך סקוטלנד, היא גדלה בהונג קונג בשל עסקיו של אביה ובגיל 9 עברה לשווייץ על מנת ללמוד בפנימיית לה רוזי היוקרתית, בה נוהגים להתחנך רבים מבני משפחות המלוכה בעולם, ב-1982 העתיקה את לימודיה לשנה לבית ספר פרטי לבנות בפריז ואת התיכון היא סיימה בפנימייה בניו יורק, לאחר סיום לימודיה בבית ספר החלה ללמוד לתואר בתולדות האמנות באוניברסיטת ניו יורק אך עזבה את הלימודים אחרי שנה לאחר שיורש העצר היווני הציע לה נישואים במהלך חופשת סקי בגשטאט, שווייץ. למרי שנטל שתי אחיות: פיה גטי (1966)- יוצרת סרטים ואמנית, נישאה לכריסטופר גטי, נכדו של טייקון הנפט ג'ון פול גטי שהוערך תקופה מסוימת כאדם העשיר בעולם ולה בת ושלושה בנים. אלכסנדרה נטשה (1972)- אשת אופנה, נישאה לאלכסנדר פון פירסטנברג, בנם של הנסיך הגרמני אגון פון פירסטנברג ומעצבת האופנה דיאן פון פירסטנברג ולה בת ובן. שלוש האחיות מילר ידועות בכך שנישאו לבני מלוכה ומשפחות עשירות מן המעמד הגבוה. ב-2000 ייסדה מארי שנטל חברה על שמה המשיקה בגדים ואביזרים יוקרתיים לילדים על שעיצבה, היא כתבה ואיירה גרסה מחודשת של סיפור הילדים "הנסיכה והצפרדע" שהיווה חלק מסדרת ספרים של מעשיות לילדים שתכננה להוציא, היא משמשת כחברת הנהלה בבית ספר האמריקאי הלאומי לבלט ובמרכז לבריאות בעלי חיים ובנוסף היא נמנית מבין המייסדית של המרכז האמריקאי למורשת ונטית. ב-2011 החליטה מארי שנטל לוותר על אזרחותה האמריקאית. בתחילת 1995 התארסה מארי שנטל לפבלוס, יורש העצר היווני ובנם של מלך יוון לשעבר קונסטנטינוס השני, מלך היוונים והמלכה אנה מריה, מלכת יוון, היא המירה את דתה מנצרות קתולית לנצרות יוונית-אורתודוקסית בטקס פרטי בכנסייה בניו יורק על מנת להינשא לו, טבעת אירוסיהן הייתה קבושון ספיר שעליו יהלום בצורת לב והם נישאו ביולי באותה שנה בכנסייה היוונית של לונדון והיא תוכננה על ידי מארגני החתונות הידועים בעולם, בין אורחי החתונה נכללו רבים מבני משפחות המלוכה באירופה ופוליטיקאים יוונים, החתונה שודרה בשידור ישיר לטלוויזיה היוונית דבר שתרם לפופולריות של משפחת המלוכה היוונית שגלתה מהמדינה והוביל לתמיכה ציבורית בחידוש מוסד המלוכה ביוון. לזוג יורשי העצר נולדו חמישה ילדים: הנסיכה מריה אולימפיה (נולדה בניו יורק ב-25 ביולי 1996) הנסיך קונסנטין אלקסיוס (נולד בניו יורק ב-29 באוקטובר 1998) הנסיך אכילס אנדראס (נולד בניו יורק ב-12 באוגוסט 2000) הנסיך אודיסאוס קימון (נולד בלונדון ב-17 בספטמבר 2004) הנסיך אריסטידיס סטאוורוס (נולד בלוס אנג'לס ב-29 ביוני 2008). מדיה וקבצים בנושא מארי שנטל, נסיכת יוון בוויקישיתוף מארי שנטל, נסיכת יוון, ברשת החברתית אינסטגרם