ג'יימס גאווין

ג'יימס מוריס גאווין (באנגלית: James Maurice Gavin;‏ 22 במרץ 1907 - 23 בפברואר 1990) היה מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא היה מפקד אוגדה בדרגת מייג'ור גנרל הצעיר ביותר מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. גאווין נולד בשם ג'יימס נלי ריאן להורים ממוצא אירי. בגיל שנתיים נמסר לבית יתומים. בשנת 1909 אומץ על ידי בני הזוג מרטין ומרי גאווין מהעיירה הר הכרמל בפנסילבניה. אביו היה כורה פחם והתפרנס בקושי לכן עזב ג'יימס את בית הספר בגיל 12 ועבד בעבודות שונות כדי לעזור לפרנסת המשפחה. אמו האלכוהוליסטית הייתה מוציאה את זעמה עליו. הוא קץ בחיים אלה ובמרץ 1924 ביום הולדתו ה-17 ברח מהבית ועלה על רכבת לילה לניו יורק. הוא התייצב לפני וועדת הגיוס והצהיר שהוא יתום בן 18. הוא הוצב בפנמה שם נרשם לבית ספר מקומי להשלמת השכלה ועבר את בחינות הכניסה לווסט פוינט. מאחר שהיה חסר השכלה בסיסית היה קם כל יום ב-04.30 ולומד בחדר הרחצה כי רק שם היה אור לקריאה. לבסוף עשה את הלא ייאמן, השלים את לימודיו בווסט פוינט ב-1929 וקיבל דרגת לוטננט משנה. הוא שירת שלוש שנים בחטיבת חיל רגלים באריזונה ואחר כך למד בבית ספר לחי"ר בפורט בנינג תחת פיקודם של הגנרלים ג'ורג' מרשל וג'וזף סטילוול. ב-1936 הוצב לשנה בפיליפינים ואחר כך חזר לווסט פוינט ועסק בפיתוח טקטיקת שימוש בכוחות מוטסים. באוגוסט 1942 מונה למפקד רגימנט הצנחנים ה-505 בדיוויזיה המוטסת ה-82. הוא נהג להשתתף באימונים הקשים ולקפוץ מהמטוסים עם חייליו ולכן כונה בפיהם: "הגנרל המקפץ". ב-9 ביולי 1943 צנח עם רגימנט הצנחנים 505 בפלישה לסיציליה ואחר כך בסלרנו ובלחימה בנאפולי. ב-5 בדצמבר 1943 הועלה גאווין לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן מפקד האוגדה. ב-5 בדצמבר 1944 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 וצנח אתה מאחורי חוף הנחיתה "יוטה" בעת הפלישה לנורמנדי. ב-27 באוגוסט 1944 התמנה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 וב-17 בספטמבר 1944 צנח אתה סמוך לניימכן במסגרת מבצע מרקט גארדן. לאחר מספר ימי לחימה קשים הם נאלצו לסגת. את דמותו בסרט גשר אחד רחוק מדי גילם השחקן ראיין אוניל. באוקטובר 1944 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בקרב הארדנים הוחשה האוגדה ביחד עם הדיוויזיה המוטסת ה-101 בפיקוד אנתוני מקאוליף לחזית בסטון וביחד הצליחו לעצור את המתקפה. בסרט היום הארוך ביותר (1962) מגלם את דמותו, השחקן רוברט ראיין. לאחר המלחמה חזר גאווין לארצות הברית ועבד בתחום המחקר והפיתוח בפנטגון. הוא עסק בתכנון הכנסת מסוקי קרב כסיוע לכוחות הקרקע, דבר שהייתה לו חשיבות רבה במלחמת וייטנאם. בשנת 1958 פרש משירות פעיל בדרגת לוטננט גנרל. בשנים 1961–1962 שימש כשגריר ארצות הברית בצרפת. כתב חמישה ספרים בנושא לחימה. הוא נפטר ב-23 בפברואר 1990 ונקבר בבית הקברות וסט פוינט. קורנליוס ראיין, "גשר אחד רחוק מדי", הוצאת זמורה ביתן ומודן, 1979. קורנליוס ריאן, "היום הארוך ביותר", הוצאת מערכות, 1982. סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", הוצאת זמורה ביתן, מאנגלית: מרדכי ברקאי, 1995 - תיאור מקיף של יום הפלישה משלב ההכנות ועד להשלכות שבעקבותיו. רוני ברבש, הגנרלים במלחמת העולם השנייה, הוצאת אוריון, 2014, עמ' 361–363. ג'יימס גבין, קדימה לברלין: עלילות קרב של מפקד צנחנים אמריקני במלחמת העולם השנייה, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1981. ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס גאווין בוויקישיתוף ג'יימס גאווין, באתר military history ג'יימס גאווין, באתר history net ג'יימס גאווין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יימס גאווין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס גאווין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גל פרל פינקל, גם הדמוקרטים רוצים גנרל בדימוס לתפקיד מזכיר ההגנה, באתר זמן ישראל, 9 בדצמבר 2020.