laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האחים מונגולפייה

האחים מונגולפייה, (בצרפתית: Montgolfier) ז'וזף מישל (26 באוגוסט 1740 - 26 ביוני 1810) וז'אק אטיין (6 בינואר 1745 - 2 באוגוסט 1799), היו הראשונים שבנו כדור פורח. האחים היו בניו של יצרן נייר מהעיירה אנונה (Annonay), מדרום לליון שבצרפת. בעת משחק עם שקיות נייר מעל אש גילו שהשקיות מתרוממות באוויר, תגלית שהובילה אותם להתנסות עם שקים גדולים יותר מחומרים אחרים. במהלך 1782 ביצעו ניסויים בביתם עם אריגים שונים דוגמת משי ופשתן. בהדגמה פומבית באנונה עיירת הולדתם ב-4 ביוני 1783, הטיסו האחים בלון (שנקרא על שמם - המונגולפייר) בנפח 900 מטרים מעוקבים. הבלון טס למשך 10 דקות, עבר מרחק של 2 ק"מ, והגיע לגובה משוער של בין 1000 ל-2000 מטר. הבלון היה עשוי משילוב של חומרים שונים ביניהם נייר, אריגים ואלומיניום שנועד למנוע שריפה, שחוברו יחדיו באמצעות יותר מ-2000 כפתורים. האוויר בבלון חומם באמצעות להבה שבערה על רחבה שמתחת לו. הדלק לבעירה היה תבן, צמר ואף נעליים ישנות. הסיבה להרכב המוזר של חומרי הבערה היא שהאחים לא הבינו נכונה את הפיזיקה שמאחורי הבלון, וסברו שהעשן הוא שגורם להתרוממותו. ב-19 בספטמבר 1783, בנוכחות המלך לואי ה-16, נערך בוורסאי ניסוי נוסף, ועל הבלון בנפח של 1400 מטרים מעוקבים הועלו תרנגול, ברווז וכבשה על מנת לבחון את בטיחות הטיסה. הבלון התרומם, טס למרחק של 3 ק"מ, והגיע לגובה משוער של 500 מטרים. ב-21 בנובמבר 1783 עלה לאוויר הכדור הפורח המאויש הראשון בעולם. נוסעיו של הכדור היו ז'אן-פרנסואה פילאטר דה רוזייה ופרנסואה לורן המרקיז מארלנדה, שטסו כ-25 דקות למרחק של 9 ק"מ ובגובה של 100 מטר מעל פריז. נפחו של הכדור היה 2200 מטרים מעוקבים, והוא נחת באזור בוט או קיי שברובע השלושה-עשר של פריז. טיסות נוספות נמשכו בכדורים הפורחים, וב-7 בינואר 1785 חצו ג'ון ג'פריז וז'אן-פייר בלנשאר את תעלת למאנש. למרות הצלחתם הכבירה, רק אחד מהאחים מונגולפייה טס בכדור פורח, ועשה זאת פעם אחת בלבד. במקביל להתפתחות הכדורים הפורחים המונעים באוויר חם, התפתחו גם כדורים פורחים שמולאו במימן ופותחו על ידי הצרפתי ז'אק שארל. כדורים אלו זכו בבכורה במאות השנים הבאות ורק בשנות ה-60 של המאה ה-20, עם התחלת השימוש בגז בישול כמקור דלק, חזר השימוש בכדורים פורחים המלאים אוויר חם. כדור פורח כדורים פורחים, באתר מוזיאון המדע בירושלים אבני דרך, עשר ההמצאות הטכנולוגיות הגדולות, באתר ifeel האחים מונגולפייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עכבר כיס קוצני

עכבר כיס קוצני (שם מדעי: Chaetodipus spinatus) הוא מין של מכרסם ממשפחת הירבועניים החי באמריקה הצפונית בדרום ארצות הברית בדרום קליפורניה, אריזונה ונבאדה וכן בחצי האי באחה קליפורניה שבמקסיקו ובכמה איים במפרץ קליפורניה. למרות שמו הוא איננו עכבר אמיתי. עכבר זה בעל שערות עבות וקוצניות עם שערות גב נוקשות אך גמישות יחסית, אשר עוזרות להבדיל בינו לעכברי כיס אחרים. הוא מגיע לאורך של 164 ל-225 מ"מ ולמשקל של כ-13–18 גרם בקירוב. הוא בעל פרווה שלרוב צבעה חום בגבו וחלקו העליון, בהיר בחלק התחתון והצידיים שזופים. הראש מחודד עם אוזניים קצרות ועגלגלות והוא בעל זנב ארוך שאורכו מהווה 126% מאורך הראש והגוף. כמו כן הוא בעל שרירי רגליים חזקים איתם הוא יכול לזנק במהירות בעת סכנה. עכבר הכיס מצוי באזורים חמימים ויבשים כמו מדבריות, שממות, ערבות עשב ובהרים עד גובה 900 מטרים והוא נפוץ בתחומי מחייתו, אשר יש בהם חקלאות מעטה כך שהוא אינו מזיק ליבולים ואיננו עלול לאבד את מקום מחייתו. העכבר הוא אוכל זרעים בעיקרו ולעיתים גם מירקות לחים, בעיקר אחרי ירידת גשם. הוא רגיל לחיות ללא שתייה קבועה. הוא פעיל בלילה, אז הוא יוצא לחפש זרעי צמחים בקרבתו ורוב זמנו הוא מצוי במחילות משפחתיות, בהם הוא מוליד צאצאים. הטורפים העיקריים שלו הם חתולים מתפראים, אם כי הם לא משפיעים על אוכלוסייתו. מדיה וקבצים בנושא עכבר כיס קוצני בוויקישיתוף עכבר כיס קוצני, באתר ITIS (באנגלית) עכבר כיס קוצני, באתר NCBI (באנגלית) עכבר כיס קוצני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עכבר כיס קוצני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עכבר כיס קוצני, באתר GBIF (באנגלית) עכבר כיס קוצני באתר הרשימה האדומה של IUCN
פיהה צעקנית

פיהה צעקנית (שם מדעי: Lipaugus vociferans) היא מין של עוף טרופי ממשפחת הקוטינגיים, הנפוץ ביערות אמריקה הדרומית שסביב אגן האמזונאס. זוהי ציפור נפוצה יחסית שאיננה בסכנה ומצב שימורה הוא "ללא חשש", בייחוד מאחר שהיא מסתגלת לחיים בפארקים ויישובים. הפיהה היא ציפור דומה מעט לקיכלי שאורכה עד 25 ס"מ. שני הזוויגים דומים במראם עם נוצות אפורות עמומות כשהכנפיים והזנב לרוב כהים יותר. הצעירים בעלי גוון אפור-חום או בצבע חלודה. קולה של הציפור עז ביותר, מזכיר את קול הפעמונית הקרובה וממנו היא קיבלה את שמה. הציפור חיה ביערות הגשם שלאורך האמזונאס והיער האטלנטי של ברזיל. היא מצויה לרוב סביב החופות והחלקים הבינוניים של החופה בגובה של מתחת 500 מטרים בחופה אך מעל 1,000 מטרים מפני הים בקרבת הרי האנדים של ונצואלה. זוהי ציפור פעילת יום הניזונה מפירות ולעיתים גם מחרקים שהיא לוכדת באוויר, ולרוב נחבאת אל הכלים ביערות וחיה בבדידות או בזוגות, אך בעת החיזור היא מגיעה בקבוצות רבות ומשמיעה קולות חזקים ביותר. קבוצה של מעל עשרה זכרים יימצאו בזירות חיזור ובה יזעקו כדי למשוך נקבות. עוצמת הדציבלים של ציפור זו חזק ביותר - עד 116 דצבלים, הקול השני בעוצמתו של עוף לאחר קולו של המין פעמונית לבנה (Procnias albus). מדיה וקבצים בנושא פיהה צעקנית בוויקישיתוף פיהה צעקנית, באתר ITIS (באנגלית) פיהה צעקנית, באתר NCBI (באנגלית) פיהה צעקנית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פיהה צעקנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פיהה צעקנית, באתר GBIF (באנגלית) פיהה צעקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN Podos, Jeffrey; Cohn-Haft, Mario (2019-10-21). "Extremely loud mating songs at close range in white bellbirds". Current Biology. 29 (20): R1068–R1069. doi:10.1016/j.cub.2019.09.028. ISSN 0960-9822. PMID 31639347. This is the world's 'loudest bird'". BBC News. Retrieved 2019-10-25.
בוסויואקה דה בוחוטין

בוסויואקה דה בוחוטין (ברומנית: Busuioacă de Bohotin) הוא זן ענבי יין רומני הגדל במספר כרמים רומניים ובמיוחד באזור בוחוטין שבמחוז יאשי. היין המופק מענבים אלה הוא בעל גוון צהוב-מוזהב בארומה של אפרסקים עסיסיים ובשלים. הטעם המתוק נושא לעיתים קורטוב ריח מריר של שקדים. בבאסקה שחורה פטאסקה שחורה טמיואסה רומנאסקה Busuioaca de Bohotin (ברומנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פייסלמוס נטררי

פייסלמוס נטררי (שם מדעי: Physalaemus nattereri) היא מין צפרדע ממשפחת הלפטודקטיליים החיה בטבע במרכז ודרום-מזרח ברזיל, במזרח בוליביה ובפרגוואי באזורי ערבות הסראדו. זוהי צפרדע קטנה באורך ממוצע של 4.7 ס"מ אצל זכרים ו-5.1 ס"מ בנקבות. היא בעלת גב בצבעי חום בהיר עד כהה או אדמדם, ועליו כתמים או פסים כהים. הבטן חומה בהירה עם כתמים כהים גם. הצפרדע בעלת לשון דביקה והיא אוכלת חרקים, ברובם נמלים וטרמיטים. הצפרדע עגלגלה ואינה מיטיבה לקפץ אך היא מתגוננת בצורות אחרות. כשמתקרב אליה טורף כמו נחשים דיפסדידיים, עופות קטנים, חוטמנים או זיזף יבלתי ולהגנה היא יכולה לנפח את אחוריה כדי להציג זוג "עיניים" גדולות מזויפות בעלות אישונים עליהם ואלה עוזרים להתריע את הטורף מלהתקרב, מה שמצליח לעיתים. אם הטורף מתקרב בכל זאת הצפרדע יכולה להפריש תרכובת לא נעימה מהבלוטות שעליהם, לו מינונים שעשויים להיות קטלניים כשל צפעוני גומה אם הם נבלעים. התגוננותה דומה מאוד לצפרדע Physalaemus deimaticus מאותו אזור. למרות הגנתם הם עדיין נטרפים בידי עופות שונים ובידי פשפשי מים גדולים מהמשפחה Belostomatidae, המחפשים בעיקר ראשנים וצעירים. תפוצת הצפרדע היא בבריכות ומקווי מים מתוקים שונים קרוב לסוואנות ולסראדו, בהם הם מתרבים יחדיו. הנקבות מטילות כ-3,500 ביצים והראשנים מתפתחים במים וניזונים מאצות. מדיה וקבצים בנושא פייסלמוס נטררי בוויקישיתוף פייסלמוס נטררי, באתר ITIS (באנגלית) פייסלמוס נטררי, באתר NCBI (באנגלית) פייסלמוס נטררי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פייסלמוס נטררי, באתר GBIF (באנגלית) פייסלמוס נטררי באתר הרשימה האדומה של IUCN
דג מידאס

דג מידאס (שם מדעי: Amphilophus citrinellus) הוא מין של דג ממשפחת האמנוניים החי בטבע באמריקה המרכזית במימי נהר סן חואן שבין קוסטה ריקה וניקרגואה. כיום זהו דג פופולרי מאוד לגידול באקווריום. דג זה בעל מבנה כבד והוא מגיע לאורך של 36 ואף 40 ס"מ כשהוא בעל סנפירים רחבים ובולטים, ומצח חזק ובולבוסי הבולט מקדמת הראש ומשמש לנגיחת יריבים. הוא בעל לסתות חזקות ובעל קשקשים כתומים או ורודים עד לבנים כשחלק מהסנפירים בעלי כתמים לבנים. במראהו הדג מזכיר מאוד דג זהב ממשפחת הקרפיוניים. בטבע הדג נפוץ יותר בגווני אפור או חום-זית עם פסים אנכיים רחבים ושחורים לצידיו ולעיתים נמצאים בטבע פרטים ורודים, לבנים, צהובים או כתומים. זהו דג הבנוי לקרבות ויכול להתמודד נגד אמנוניים אחרים בקרבות על טריטוריה, כך שכדאי לבחור בקפידה את המינים שחולקים איתו את האקווריום. הוא חי במים חמימים והוא שחיין איטי יחסית הניזון כאוכל כל הן מצמחים והן מרכיכות ודגים קטנים יותר. דג זה נדיר יחסית בטבע אם כי מצב שימורו לא הוערך כדי שלא יבלבל עם מינים שאינם מזוהים מספיק טקסונומית. הוא נפוץ רק בנהרות רחבים טרופיים בקוסטה ריקה וניקרגואה ועל כן הוא עלול להיות בסיכון עם פגיעה בנהרות. מדיה וקבצים בנושא דג מידאס בוויקישיתוף דג מידאס, באתר ITIS (באנגלית) דג מידאס, באתר NCBI (באנגלית) דג מידאס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דג מידאס, באתר FishBase (באנגלית) דג מידאס, באתר GBIF (באנגלית) דג מידאס באתר אקווריום דג מידאס באתר הרשימה האדומה של IUCN
גיל ליבנה

גיל ליבנה (לובטון; נולד ב-3 בנובמבר 1962) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, כיהן ראש המועצה המקומית שוהם בין 2003 ל-2018, ומנכ"ל "איגוד ערים דן לתברואה". גדל בקריית גת ובאשקלון. אביו אלי לובטון היה יושב ראש שכונת הסיטי באשקלון ואמו ברוריה הייתה מנהלת אגף בארגון אמהות עובדות ובנעמת, חברת מרכז מפלגת העבודה ומועמדת מטעם המערך לוועידת הפועלות ה-11. למד בתיכון רוגוזין בהנהלתו של זאב בוים, באותה כיתה עם אבירם דהרי, לימים ראש עיריית קריית גת. שרת בחטיבת הצנחנים כלוחם וקצין, ובשירות הביטחון הכללי. בעל תואר ראשון במדע המדינה ובמשפטים[דרוש מקור: מקום לימודים], והוסמך כעורך דין. תושב שוהם מ-1994. בבחירות המקומיות בשנת 1998 התמודד בראשות רשימת "שוהם שלנו" ונבחר למועצת שוהם, שם השתייך לאופוזיציה לראש המועצה שחר בן עמי. בבחירות המקומיות בשנת 2003 גבר בסיבוב השני על ראש המועצה בן עמי, ונבחר לראשות מועצת שוהם. בבחירות בשנת 2008 נבחר לתפקיד שנית. בבחירות 2013 נבחר ברוב של 87%. ליבנה היה גם יו"ר הדירקטוריון של התאגיד העירוני "חמש" בשוהם. לקראת בחירות 2018 הודיע שלא ירוץ לכהונה נוספת. איתן פטיגרו, שהיה המועמד השני ברשימת "שוהם שלנו" קיבל את הנהגת הרשימה וניצח בבחירות. ליבנה השתבץ במקום ה-13 הסמלי ברשימה. ליבנה הוא מנכ"ל איגוד ערים דן לתברואה המפעיל בין השאר את פארק אריאל שרון. נשוי לענת ואב לארבעה. ראיון עם ראש מועצת שוהם – גיל ליבנה, באתר רמלוד באר יעקב נט, 6 בפברואר 2014 ההסתדרות מכינה "תכנית חומש" להשוואת תנאי פועלי הייצור והשירותים, דבר, 18 ביולי 1974 רשימה, דבר, 4 ביולי 1991 רשימת מועמדות ה"מערך" – מפלגת העבודה הישראלית, מפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם) ובלתי מפלגתיים לועידת הפועלות ה-11, דבר, 10 בספטמבר 1973 שמוליק חדד, ראש אשקלוני, באתר ynet, 24 בנובמבר 2011 ילקוט הפרסומים 6249 עמ' 1055–1059 ילקוט הפרסומים 5878, עמ' 1012–1014 ילקוט הפרסומים 6696, עמ' 1418–1419 תוצאות הבחירות המקומיות 2013, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2013 בטקס סיום ליגת הכדורגל, ראש מועצת גיל ליבנה אמר את דברו., באתר אבן שוהם נט, 30 במאי 2018 בעלי תפקידים, באתר פארק המיחזור חירייה איגוד ערים דן לתברואה.
ניקטימנטיס ברונו

ניקטימנטיס ברונו (שם מדעי: Nictimantis brunoi) הוא מין של צפרדע ממשפחת האילניתיים האנדמית ליערות הלחים ויערות הגשם של ברזיל וכן לאדמות שיחים לחות וביצות מים מתוקים והיא מצויה עד לגובה 500 מטרים. היא מאוימת בטבע מאובדן בית גידולה אך מצבה הוא "ללא חשש". השם הספציפי של הצפרדע קרוי לכבוד החוקר ד"ר ברונו לובו (1915–1923), שהיה מנהל המוזיאון הלאומי של ברזיל (1915-1923). זוהי צפרדע גדולה יחסית באורך של 4.9 עד 6.2 ס"מ בזכרים ו-5.6 עד 8.1 ס"מ בנקבות הגדולות יותר. היא קשורה לאילניות של העולם הישן והיא בעלת עור חום בהיר או אפור עם כתמים כהים לאורכו ועיניים גדולות ואדומות כשל אילנית אדומת עין הפונות קדימה. רגליה ארוכות ומתאימות לטיפוס על עצים. היא בעלת ראש רחב ופחוס עם חוטם ארוך ומחודד. מבנה הראש מחוזק ועוטה מבנה עצמי בולט המתמזג מהגולגולת ודומה לקסדה. התפוצה שלה היא ביערות שבין סאו פאולו לבאהיה שבמזרח ברזיל, קרוב לרמות ברזיל והיא מסתתרת ביום בין צמחים שופעי מים בין עצי היער או במבוקים, לרוב בין עלי ברומליים בהם היא גם מטילה ביצים ושומרת עליהם. כדי למנוע מטורפים כמו נחשים לטרוף את ביציה היא מסתתרת בנקיקים או בקצה פתחי צמחים ומנצלת את ראשה המחוזק כדי לאטום את הכניסה. צפרדע זו יכולה גם לייצר ארס להגנה, אותם היא מעבירה דרך קוצים מבעד לגולגולתה תוך חבטות ראש באויביה או בידיים אנושיות. הארס שלה חזק מאוד ורעיל פי 25 מרעלו של גומצן אימתן. מדד הLD50 שלו הוא 0.16 מ"ג/ק"ג או 1.6 מ"ג/ק"ג. הצפרדע חולקת מבנה גולגולת זו עם הצפרדע מהמין Corythomantis greeningi, החיה גם במזרח ברזיל. מדיה וקבצים בנושא ניקטימנטיס ברונו בוויקישיתוף ניקטימנטיס ברונו, באתר ITIS (באנגלית) ניקטימנטיס ברונו, באתר NCBI (באנגלית) ניקטימנטיס ברונו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ניקטימנטיס ברונו, באתר GBIF (באנגלית) ניקטימנטיס ברונו באתר הרשימה האדומה של IUCN
המשרתת הגבירה

המשרתת הגבירה (גם: השפחה הגברת) (באיטלקית: La serva padrona) היא אינטרמצו, יצירה קצרה הממוקמת בין יצירות אחרות, מאת המלחין האיטלקי ג'ובאני בטיסטה פרגולזי. היצירה נכתבה בשנת 1733 עבור לברית מאת ג'נארו פדריקו, המבוסס על מחזה שחיבר ג'קופו אנג'לו נלי. אורך היצירה כ-40 דקות, והיא נכתבה כמחזה קומי ללא אוברטורה בשתי מערכות. המחזה מתרחש כולו באותו חדר ההלבשה. הוא הוצג בהפסקות שבין שלוש המערכות של האופרה סריה של פרגולזי Il prigioner superbo (תרגום מילולי לעברית: האסיר הגאוותן), על מנת לבדר את הצופים שעוד נשארו במושביהם. בשנת 1781 הלחין את הלברית של פדריקו גם המלחין ג'ובני פאיזיילו. היצירה 'המשרתת הגבירה' והאופרה סריה, שאותה היא קוטעת, הועלו לראשונה ב-6 בספטמבר 1733, בתיאטרון סן ברתולומיאו. שתי היצירות היו הראשונות שהועלו על הבמה במקום מאז שרעידת האדמה בשנת 1732 הביאה לסגירת כל התיאטראות בנאפולי. שתיהן נכתבו עבור יום הולדתה של אשת קיסר האימפריה הרומית הקדושה אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, שחל ימים אחדים קודם לכן. בזמנו, האופרה סריה לא זכתה להצלחה. היא הוצגה מספר פעמים מצומצם יחסית ביזי, עיר הולדתו של פרגולזי. לעומתה, 'המשרתת הגבירה' הייתה ללהיט מיידי, והפכה ליצירה בפני עצמה. היא משכה את הקהל בזכות שתי דמויות כובשות המוצגות בה: משרתת ערמומית, ואדונה הזקן. האופרה הפכה לבסיס עבור הסוגה אופרה בופה, ונחשבת ליצירה מהותית המגשרת בין תקופת הבארוק לתקופה הקלאסית. הגרסה הצרפתית של האופרה הציתה מחלוקת בין שתי אסכולות מוזיקליות בפריז, ומחלוקת זו ידועה בכינויה "ריב הליצנים". רווק זקן בשם אוברטו כועס על המשרתת שלו, סרפינה, כיוון שלא הגישה לו את השוקולד שלו. לטענתו, סרפינה הפכה כה יהירה ומחשיבה את עצמה לגבירת הבית. ואכן, כאשר אוברטו מבקש את כובעו, פאתו ומעילו, סרפינה אוסרת עליו לעזוב את הבית, ומוסיפה כי מעתה והלאה הוא יציית להוראותיה. על מנת שיוכל להיפטר מסרפינה, אוברטו מצווה על וספונה למצוא לו כלה. סרפינה משכנעת את וספונה להערים על אוברטו כדי שיינשא לה. היא מודיעה לאוברטו שהיא אמורה להינשא לאיש צבא בשם טמפסטה. היא מתנצלת על התנהגותה ומבטיחה שתעזוב את ביתו. וספונה, המחופש לטמפסטה, מגיע, ובלי לומר מילה, דורש 4,000 כתרים כנדוניה. אוברטו מסרב לשלם סכום שכזה. טמפסטה מאיים עליו לשלם את הנדוניה או להינשא לסרפינה בעצמו. אוברטו מסכים להינשא לסרפינה. סרפינה יחד עם וספונה חושפים את התרמית, אך אוברטו מבין כי כל הזמן הזה אהב את הנערה. הם יינשאו אחרי הכל, וסרפינה תהפוך לגבירת הבית האמיתית. הגרסאות לפרטיטורת האופרה מגוונות. בפרטיטורה של הוצאת התווים Edwin F. Kalmus ישנן השמטות מרובות, תווים שגויים ודיאלוג מדובר רב. בהוצאת Boosey & Hawkes עובדה הפרטיטורה לאופרטה בליווי מוזיקלי פשוט ודיאלוג מדובר. הגרסה המבוצעת ביותר כיום שייכת להוצאת Casa Ricordi, אשר מציגה את האופרה מושרת כולה. מדיה וקבצים בנושא המשרתת הגבירה בוויקישיתוף הלברית גרסה משנת 1739 באתר מרכז מינכן לדיגיטליזציה (באנגלית) גרסה באיטלקית פרטיטורה באתר אוניברסיטת צפון טקסס באתר פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי Search Results for Il prigioniero superbo | Oxford Music Online | Oxford Music, Oxford Music Online (באנגלית) Donald Jay Grout, Hermine Weigel Williams, A short history of opera, 4. ed, New York: Columbia Univ. Press, 2003, עמ' 232, ISBN 978-0-231-11958-0
קאסיקה (עוף)

קאסיקה (שם מדעי: Cacicus) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הפזאיים החיים באמריקה המרכזית ובאמריקה הדרומית ביערות טרופיים וסובטרופיים. הם דומים במראם לזרזיריים או זהבניים אך ייחודיים לאזור הנאוטרופי. הם קרובים רחוקים של הסוגים פזאי ואורופנדולה. לעופות אלה גודל של שחרור והם שחורים עד זהובים בצבעם עם מקור כהה וחזק ועיניים כחולות בולטות. הם קולניים ביותר ושרים יחדיו על הצמרות ללא פחד. לרוב הנקבות מעט יותר קטנות מהזכרים שאינם עוזרים בטיפול בגוזליהם. הם אוכלי פירות או חרקים שהם מוצאים ביער. מינים אלה קולניים מאוד וחיים בחבורות במרומי עצי היערות והם מקננים בקנים משתלשלים מטה מענפים גבוהים. כדי להגן על הביצים מאוכלי ביצים רעבים הם מתקרבים לקני צרעות מהמין Polybia rejecta התוקפים פולשים מתקרבים כמו נחשים, טוקניים או קופים, אך מתעלמות מהעופות. דרך זו נחשבת לקומנסליזם מאחר שהצרעות לא מרוויחות כמעט מהתנהגות זו. שם הסוג הוטבע בידי החוקר הצרפתי ברנר-ז'רמין דה לספד ב-1799, על סמך דגימה מקאיין, בירת גינאה הצרפתית והיא מבוססת על השם הצרפתי של העוף: "Le cassique rouge". מקור המילה הוא ממנהיגם של בני הטאינו הקאריבי, שכונה "קאסיקה". Cacicus cela Cacicus haemorrhous Cacicus uropygialis Cacicus koepckeae Cacicus chrysopterus Cacicus chrysonotus Cacicus sclateri Cacicus solitarius Cacicus latirostris Cacicus oseryi בעבר גם המינים Amblycercus holosericeus ו-Cassiculus melanicterus שויכו לסוג, אך מסווגים לסוגים מונוטיפיים. מדיה וקבצים בנושא קאסיקה בוויקישיתוף קאסיקה, באתר ITIS (באנגלית) קאסיקה, באתר NCBI (באנגלית) קאסיקה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קאסיקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קאסיקה, באתר GBIF (באנגלית)
תגיד לי, מי?

"תגיד לי, מי?" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. את השיר הוציאה לאור באוקטובר 2002 חברות התקליטים דנה מיוזיק ו-IMP רקורדס כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, החלום האפשרי (2002). כמו כן, הוא נכלל במארז התקליטורים, אוסף הסינגלים (2003). "תגיד לי, מי?" הוא גרסת כיסוי לשיר האיטלקי "Storie di tutti i giorni" של ריקרדו פוגלי, שזכה בפסטיבל סן רמו 1982. הוא נכתב על ידו ועל ידי גווידו מורה בהתאם ללחן שחיבר מאוריציו פבריציו. את הגרסה הזו תרגם גיל חובב לעברית. בשנת 2002, במקביל להוצאת גרסתה של אינטרנשיונל, הוציאה הלהקה ההולנדית הרמס האוס בנד את השיר בשפה האנגלית. עטיפת השיר מכילה צילום של אינטרנשיונל מתון ריאיון שקיימה בתוכנית "תוצרת הארץ" בערוץ הראשון. מיליותיו כתובות ברקע. ישנה גרסת רמיקס שנכללה באוסף הסינגלים. אינטרנשיונל נהגה לבצעו בקביעות במועדונים, שכן הפך ללהיט שם. הוא גם הושמע לא מעט ברדיו, והגיע למקום החמישי במצעד רדיו אמצע הדרך. סרטון השיר "תגיד לי, מי?" באתר יוטיוב דנה אינטרנשיונל - ? תגיד לי, מי (באנגלית), נבדק ב-2023-07-03 Dana International = דנה אינטרנשיונל* - החלום האפשרי, באתר Discogs (באנגלית) אוסף הסינגלים, באתר Dana International community תגיד לי, מי? - דנה
קיסר אפור

קיסר אפור (שם מדעי: Pomacanthus arcuatus) הוא מין של דג ממשפחת הקיסריים החי בשוניות אלמוגים במערב האוקיינוס האטלנטי שלחופי אמריקה מניו יורק עד ריו דה ז'ניירו, אף שלרוב איננו מצוי מצפון לפלורידה בחורף והוא מותאם למים חמימים. הוא נפוץ גם לאורך הים הקריבי ומפרץ מקסיקו וכן מצוי בברמודה שבאיי בהאמה. דג הקיסר הוא דג בינוני אך גדול למשפחתו באורך 60 ס"מ והוא בעל גוף מוגבה ודמוי דיסק עם ראש גדול וחוטם בשרני קטן. הוא בעל סנפירים מוגבהים היוצרים צורת סהר ומסתיימים בעוקץ ארוך, בעוד סנפירי החזה קטנים יותר. לצעירים ישנו גוף שחור עם חמישה פסים צהובים אנכיים לאורך הצידיים והמבוגרים בעלי גוני אפור (מהם קיבלו את שמם) המסורטטים בכתמים לבנים-שחורים. העיניים שחורים והראש אפור עם שפתיים גדולות ולבנות ובתוכם שורות של שיניים דמויות זיפים. נקבות הקיסר יכולות לשנות את מינם מזכר לנקבה. דג זה ניזון לרוב בשוניות אלמוגים וערוגות של עשב ימי בעומק 3 עד 30 מטרים והוא ניזון לרוב מספוגיים אך גם מאצות, הידרתים, אלמוגים רכים, חיטחבים, שושנות ים וממיתרני זנב בעוד הצעירים משמשים כדגי נקאי לדגי שונית גדולים יותר. מגדלים דג זה באקווריום, בעיקר באקווריום ציבורי אך לא רק. לעיתים דגים אותו, אך דגי שונית עלולים לגרום ללהרעלת סיגואטרה חמורה. מדיה וקבצים בנושא קיסר אפור בוויקישיתוף קיסר אפור, באתר ITIS (באנגלית) קיסר אפור, באתר NCBI (באנגלית) קיסר אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קיסר אפור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קיסר אפור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קיסר אפור, באתר FishBase (באנגלית) קיסר אפור, באתר GBIF (באנגלית) קיסר אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
קיסר צרפתי

קיסר צרפתי (שם מדעי: Pomacanthus paru) הוא מין של דג ממשפחת הקיסריים החי בשוניות אלמוגים במערב האוקיינוס האטלנטי שלחופי אמריקה מניו יורק ואיי בהאמה ודרומה עד ברזיל, וכן במפרץ מקסיקו וחופי האיים הקריביים ובאים המזרחיים: ארכיפלג פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש והאי אסנשן. דג הקיסר הוא דג בינוני באורך 41.1 ס"מ והוא בעל גוף מוגבה עם סנפירים גבוהים ובולטים היוצרים צורת סהר. צבע הצעירים הוא שחור למעט פסים בהירים דקים לאורך הגוף. הפרטים הבוגרים בעלי גוונים כחולים כהים עם צידיים זהובים-ירוקים, סנפירי גחון ועיניים צהובות וגדולות, מצח בולט והפנים כחולות בהירות. הפה לבן ומעט מופנה מעלה ובתוכו שורות של שיניים מחודדות העוזרות לכרסם מזון מבין האלמוגים. שני הזוויגים דומים בגודלם ללא הבדלים בולטים. דג זה לעיתים שוחה במים הפתוחים, אם כי בקרבת השונית בעומק של 3 עד 100 מטרים מתחת פני הים. הדג חי בזוגות או בחבורות קטנות וניזון לרוב מספוגיים, אצות, אלמוגים רכים, הידרתים, חיטחבים, שושנות ים וממיתרני זנב בעוד הצעירים משמשים כדגי נקאי לדגי שונית גדולים יותר. דגים אלה מזדווגים בזוגות ללא עונת רבייה ברורה והם נעים במחול 7 עד 10 מטרים מעל הקרקעית לפני ההזדווגות המהירה. לפעמים נקבה גדולה משנה את זוויגה לזכר. מגדלים דג זה באקווריום, בעיקר באקווריום ציבורי אך לא רק. לעיתים דגים אותו, אך דגי שונית עלולים לגרום ללהרעלת סיגואטרה חמורה. מדיה וקבצים בנושא קיסר צרפתי בוויקישיתוף קיסר צרפתי, באתר ITIS (באנגלית) קיסר צרפתי, באתר NCBI (באנגלית) קיסר צרפתי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קיסר צרפתי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קיסר צרפתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קיסר צרפתי, באתר FishBase (באנגלית) קיסר צרפתי, באתר GBIF (באנגלית) קיסר צרפתי באתר הרשימה האדומה של IUCN פרט צעיר
2003 באסטרונאוטיקה

בהמלך השנה בוצעו 63 שיגורים, מהם 23 (37%) על ידי ארצות הברית 1 בפברואר – אסון הקולומביה 2 ביוני – שיגור מארס אקספרס - חללית של סוכנות החלל האירופית וסוכנות החלל האיטלקית. 27 בספטמבר – שיגור סמארט-1 - חללית של סוכנות החלל האירופית לחקר הירח. 15 באוקטובר – שיגור שנג'ואו 5 - החללית הסינית המאוישת הראשונה בחלל. שיגורים שנכשלו מסומנים באדום. שיגורים מאוישים מסומנים בירוק. מדיה וקבצים בנושא 2003 באסטרונאוטיקה בוויקישיתוף ריכוז נתונים על השיגורים מהם 3 בעזרת משגר שנבנה באוקראינה תקלה במהלך הכנות לשיגור מיזם בין לאומי שהשתמש במשגר מתוצרת אוקראינה שימוש במשגר של האיחוד האירופי
זמן אוויר (סרט)

זמן אוויר הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1999 בהפקה, כתיבה ובימוי של יצחק צפל ישורון, עם משה איבגי, דאנה איבגי, יובל סגל ויבגניה דודינה בתפקידים הראשיים. הסרט נתמך על ידי הקרן לעידוד הפקות מקור בכבלים בראשותו של גדעון גנני. העלילה היא על סוכן שב"כ לשעבר שטרוד בבעיות עם בנו, בתו, חברתו והעסק שלו. את רוב הזמן הוא מבלה בשיחות בנייד שלו (זמן אוויר). חיים (משה איבגי) הוא סוכן שב"כ לשעבר שמנהל כעת משרד תיווך נדל"ן כושל. הוא התאלמן מאשתו איילת לפני חמש יחסים ומקיים קשרים עם אינה (יבגניה דודינה), עולה חדשה מרוסיה שעלתה לישראל עם אמה סוניה (גלינה סבידנסקי) ובן זוגה של סוניה, גרישה (בוריס סבידנסקי). נוסף לאינה הוא מנהל יחסים גם עם ליאורה (עירית גידרון). בנו מיכה ( יובל סגל) לומד באוניברסיטה וקשריו עם חיים הם בשיחות טלפון. הוא לא מעוניין לעזור לאביו בטיפול בסבא (חזי צדיק) הנמצא בבית אבות. הבת עפרה (דאנה איבגי) היא בת 17 ונמצאת בקשר רומנטי עם מויש. מויש/מוסטפא (מייק פורמן) הוא למעשה פלסטיני שהופעל בעבר על ידי חיים. הוא מאויים על ידי מחבלים לשתף פעולה בפיגוע. מויש מתקשר לחיים ואיש השב"כ אלכס (גורי סגל) מגייס את חיים למילואים בשב"כ כדי לחקור זאת. העניין מסתבך כשמתגלה לחיים שמויש/מוסטפא מתראה עם עפרה. גם הוא וגם מיכה מאיימים על מויש שיפסיק את הקשר עם עפרה למרות שהיא ממשיכה להיות מאוהבת בו גם לאחר שגילה לה את מוצאו. מויש מוסר לחיים כי קיבל משימה להעביר חבילה ממלון מטרופול במזרח ירושלים. חיים עוקב אחריו במכוניתו. מויש נדקר למוות ברחוב וחיים נפצע קשה מיריות. צביה (שרית לארי), ישראלית ששהתה במקום, מסיעה אותו לכיוון בית חולים אך בדרך הוא מבקש לעצור, נפרד מילדיו בשיחת טלפון ומת. "זמן אוויר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זמן אוויר, באתר אישים זמן אוויר, באתר אידיבי זמן אוויר, בארכיון הסרטים הישראלי