laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חנה רוזן

חנה רוזן (נולדה ב-1931) היא פרופסור אמריטה בחוג לבלשנות ובחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית בירושלים. עיקר מחקריה עוסקים ביוונית ולטינית ובשפות קלטיות. רוזן מתמחה בבלשנות לטינית. פרסומיה עיצבו את כיוונו של המחקר הפילולוגי והבלשני הלטיני בן-זמננו. מומחיותה בקלטולוגיה וטכניקות תרגום הפכה את עבודתה למהותית בקרב קהילת הבלשנות הרחבה. יחד עם בעלה, הבלשן וזוכה פרס ישראל, הפרופסור חיים רוזן, עסקה בתרגום מלטינית ויוונית. בנוסף רוזן היא בין חברות המערכת של כתב העת קתרסיס. שירים ליריים נבחרים: מכתבי קאטולוס, פרופרטיוס, הוראטיוס ומחברים עלומי שם / סודרו והוסברו על ידי חנה רוזן. תש"ח "Latine Loqui": Trends and Directions in the Crystilization of Classical Latin חנה רוזן באתר האוניברסיטה העברית בירושלים רשימת הפרסומים של חנה רוזן, בקטלוג הספרייה הלאומית חנה רוזן, דף שער בספרייה הלאומית חנה רוזן, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים
Jackman

Jackman (מסוגנן כ-Jackman.‎) הוא אלבום האולפן השלישי של הראפר האמריקאי ג'ק הארלו. האלבום יצא לאור ב-28 באפריל 2023, על ידי חברות התקליטים Generation Now ואטלנטיק רקורדס. ב-6 במאי 2022 הוציא הארלו את אלבום האולפן השני שלו, Come Home the Kids Miss You, שזכה לביקורות מעורבות. לאחר צאתו של האלבום, הראפר לקח הפסקה מהוצאת מוזיקה חדשה במהלך 2022 ובמקום זאת התמקד בקריירת המשחק שלו. ב-26 באפריל 2023, ללא קידום לפני כן, הכריז הארלו על האלבום ברשתות החברתיות. האלבום נקרא על שמו הפרטי של הארלו 'ג'קמן'. האלבום יצא כחודש לפני הופעת הבכורה שלו כשחקן בעיבוד ל"גברים לבנים אינם יכולים" משנת 2023. מידע על האלבום Jackman באתר MusicBrainz מידע על האלבום Jackman באתר AllMusic האלבום Jackman באתר ספוטיפיי האלבום Jackman באתר אפל מיוזיק האלבום Jackman באתר Last.fm האלבום Jackman באתר טיידל Strauss, Matthew (10 במאי 2022). "Jack Harlow: Come Home the Kids Miss You Album Review". Pitchfork. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) Centino, Tony M. (26 באפריל 2023). "Jack Harlow Shares Fresh Details About His Upcoming Album". 96.1 The Beat. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) Garcia, Thania (26 באפריל 2023). "Jack Harlow Reveals Third Album 'Jackman' Is Arriving This Week". Variety. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Jack Harlow Announces New Album Jackman". Spin. 26 באפריל 2023. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) Deville, Chris (26 באפריל 2023). "Jack Harlow Announces New Album Jackman Out This Friday". Stereogum. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה)
ג'ון ווטסון גורדון

ג'ון ווטסון גורדון (באנגלית: John Watson Gordon;‏ 1788 – 1 ביוני 1864) היה צייר דיוקנאות סקוטי ונשיא האקדמיה המלכותית הסקוטית. גורדון נולד באדינבורו, בנו הבכור של קפטן ווטסון. הוא חונך במיוחד כדי להכין אותו ללימודי הנדסה. אך הוא נכנס כסטודנט בבית הספר הממשלתי לעיצוב. הוא גילה נטייה טבעית לאמנות, ואביו שוכנע לאפשר לו להפוך את האמנות כמקצוע. קפטן ווטסון היה בעצמו שרטט מיומן, ואחיו ג'ורג' ווטסון, היה לאחר מכן נשיא האקדמיה המלכותית הסקוטית, וצייר דיוקנאות מכובד מאוד, בדומה להנרי רייבורן, שהיה ידיד המשפחה. בשנת 1808 הציג גורדון תמונה בליסיאום ברחוב ניקולסון, אדינבורו - התערוכה הפומבית הראשונה של ציורים בעיר זו - והמשיך במשך כמה שנים להציג נושאים מורכבים אף שהם צוירו בצורה חופשית הם היו חסרי עוצמה ואופי, בניגוד לתמונות הדיוקן שביצע. לאחר מותו של סר הנרי רייבורן ב-1823 הוא הצליח יותר בעיסוקי הדיוקנאות. הוא הוסיף לשמו את גורדון ב-1826. אחד הדמויות המוקדמות שצוירו על ידו, היה סר וולטר סקוט, שישב כדיוקן הראשון ב-1820. ואחריו הגיע לוקהארט ב-1821; פרופסור וילסון, 1822 ו-1850, שני דיוקנאות; סר ארצ'יבלד אליסון, 1839; ד"ר צ'למרס, 1844 וכן הלאה. בין יצירותיו החשובות ביותר ניתן למנות את הדיוקן של המרקיזה הראשונה מדלהוזי, סר אלכסנדר הופ (1835). דיוקנאות אלה בניגוד ליצירותיו המאוחרות היו עשירות בצבע. הציור באורך מלא של ד"ר אלכסנדר ברונטון (1844), וד"ר לי, מנהל האוניברסיטה (1846), מסמנים שינוי בסגנון שלו, שבסופו של דבר הפך את עצמו לסגנון ציור בפשטות קיצונית, הן של צבע והן של טיפול בדמות. במהלך עשרים השנים האחרונות לחייו הוא צייר אנגלים נכבדים רבים שהגיעו לאדינבורו כדי לשבת מולו. צייר הנוף דייוויד קוקס בחר לנסוע לאדינבורו כדי שיצייר אותו ווטסון גורדון, למרות שהוא לא הכיר את הצייר באופן אישי ולא ביקר מעולם לפני כן בסטודיו שלו. בין הדיוקנאות שצוירו בתקופה זו, במה שניתן לכנות כסגנון השלישי שלו, ניתן למנות את דה קווינסי, גנרל סר תומאס מקדוגל בריסביין, הנסיך מוויילס, לורד מקאוליי, סר מ. פקינגטון, לורד מאריי, לורד קוקבורן, לורד רת'רפורד וסר ג'ון שו-לפבר. התמונות האחרונות שצייר הן לרוב ברורות ואפורות, לעיתים מראות מעט צבע. הדמות עצמה אפורה מאוד, אבל מצוירת בדיוק מופתי. הוא היה מוצלח מאוד בהצגת אופי הדמות. דוגמה טובה לסגנונו האחרון, הוא הדיוקן של סר ג'ון שו-לפבר. גורדון היה אחד החברים המוקדמים של האקדמיה הסקוטית המלכותית, ונבחר לנשיא שלה ב-1850 (ג'ורג' הארווי כיהן בתפקיד אחריו); הוא קיבל את תואר האבירות. מאז 1841 הוא היה שותף של האקדמיה המלכותית, ובשנת 1851 הוא נבחר לאקדמאי מלכותי. אלכסנדר מונרו קרולינה אוליפנט ג׳יימס הוג הנסיך מוולס תומאס המילטון מדיה וקבצים בנושא ג'ון ווטסון גורדון בוויקישיתוף Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Gordon, Sir John Watson". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. "Gordon, John Watson" Univ, Edinburgh (1867). "Portraits". The Edinburgh University Calendar for the year 1867–86. p. 49. Rinder, Frank, ed. (1917). "GORDON, SIR JOHN WATSON". The Royal Scottish Academy, 1826–1916. Glasgow J. Maclehose. pp. 132–138.
דון אייסלי

דון אייסלי (באנגלית: Donn Fulton Eisele; ‏23 ביוני 1930, קולומבוס – 1 בדצמבר 1987, טוקיו) היה טייס חיל האוויר של ארצות הברית, אסטרונאוט שהשתתף במשימת אפולו 7 ואיש עסקים. אייסלי נולד בקולומבוס, אוהיו. לאחר סיום בית הספר הוא למד מדעים באקדמיה ימית של ארצות הברית. בשנת 1952, אחרי סיום הלימודים, הוא התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית. בשנת 1954 אייסלי סיים קורס טיס ושירת במספר בסיסים של החיל. בשנת 1960 הוא קיבל תואר שני באווירונאוטיקה במכון הטכנולוגי של חיל האוויר. בשנת 1962 לאחר קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס הוא קיבל הסמכה של טייס ניסוי. בסך הכול הוא עשה 4,200 שעות טיסה. אייסלי נמנה עם הקבוצה השלישית של אסטרונאוטים שנבחרה על ידי נאס"א באוקטובר 1963. הוא היה חבר צוות של אפולו 1 אך נפצע במהלך האימונים ולכן הועבר לצוות של "אפולו 2". לאחר תאונת אפולו 1, הוא הועבר למשימה מאוישת הקרובה שקיבלה שם אפולו 7 כטייס משימה. ב-11 באוקטובר 1968 אייסלי שוגר לחלל במשימה אפולו 7 כאיש צוות, יחד עם וולטר שירה ווולטר קנינגהאם. זו הייתה המשימה המאוישת הראשונה של תוכנית אפולו. במהלך משימה זו בוצע שידור הטלוויזיה החי הראשון מהחלל. לאחר משימת אפולו 7, הוא היה בצוות גיבוי של אפולו 10. בשנת 1970 הוא עזב יחידת האסטרונאוטים ועבד במרכז מחקרים של נאס"א בלנגלי. בשנת 1972 הוא פרש. ביולי 1972 אייסלי מונה למנהל חיל השלום בתאילנד. לאחר שנתיים הוא חזר לארצות הברית והשתלב בתעשייה הפרטית. אייסלי נפטר בשנת 1987 בטוקיו בה היה במסגרת נסיעת עסקים. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. מדיה וקבצים בנושא דון אייסלי בוויקישיתוף ביוגרפיה דון אייסלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריאיון עם ילדים של אייסלי דון אייסלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ניז'ינסקי (סרט)

ניזינסקי (באנגלית: Nijinsky) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1980 בבימויו של הרברט רוס, עם אלן בייטס, ג'ורג' דה לה פניה ולזלי בראון בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הביוגרפיה של רקדן הבלט המפורסם וצלב ניז'ינסקי שנכבה על ידי אשתו רומולה דה פולסקי. הסרט מתמקד ברומן ההומוסקסואלי בינו לבין האמרגן שלו, סרגיי דיאגילב (בייטס). זה היה הסרט ההוליוודי הגדול הראשון שהעז לטפל בנושא אהבת גברים. זה סרטו הראשון של רקדן הבלט, הכוריאוגרף והשחקן ג'ורג' דה לה פניה שהיה מהרקדנים הבולטים בתיאטרון הבלט האמריקאי. זה גם סרטו הראשון של ג'רמי איירונס. בסרט יש קטעי בלט רבים: "רוח הוורד" - מוזיקה של קרל מריה פון ובר "שחרזאדה" - מוזיקה של רימסקי קורסקוב "אחר הצהריים של פאון" - מוזיקה של קלוד דביסי "משחקים" - מוזיקה של קלוד דביסי "קרנבל" - מוזיקה של רוברט שומן "פולחן האביב" - מוזיקה של איגור סטרווינסקי הנסיך איגור - מוזיקה של אלכסנדר בורודין פטרושקה - מוזיקה של איגור סטרווינסקי שנת 1912, סרגיי דיאגילב בעל להקת הבלט המפורסמת בלט רוס, מגיע בבוקר להעיר את הרקדן הראשי שלו ואהובו וצלב ניז'ינסקי (ג'ורג' דה לה פניה). הוא עומד לבצע את הבלט רוח הוורד עם כוריאוגרפיה של מיכאיל פוקין (ג'רמי איירונס), עיצוב תפאורה ותלבושות של ליאון באקסט (רונלד לייסי) ומוזיקה של קרל מריה פון ובר. לצדו תופיע הרקדנית המפורסמת תמרה קרסבינה (קרלה פרקי) שהגיעה באופן מיוחד מסנקט פטרבורג. ההצלחה עצומה. בקהל יושבת רומולה פון פולסקי (לזלי בראון) עם אמה אמיליה מרקוש (ג'נט סוזמן). רומולה לוקחת שיעורי בלט אצל המורה המפורסם אנריקו צ'קטי (אנטון דולין) כדי שתוכל להתקבל ללהקה אפילו בתפקיד קטן ותוכל להיות לצד ניז'ינסקי. דיאגילב מכיר בכישרונו של ניז'ינסקי גם ככוריאוגרף ונותן לו ליצור את הכוריאוגרפיה ל-אחר הצהריים של פאון לפי מוזיקה של קלוד דביסי. בבלט נמצא פאון עם נימפות שעוזבות אותו ומשאירות לו צעיף והוא מתנה אהבה עם הצעיף ומביא את עצמו לסיפוק עצמי (אוננות). זה עורר אז ביקורת אבל לא הרתיע את ניז'ניסקי ודיאגילב. ניז'ינסקי אמר:"זה לא אני, זה פאון". פוקין עוזב בכעס את הלהקה וכעת ניז'ינסקי הוא הכוריאוגרף הראשי. איגור סטרווינסקי מגיע אליהם ומציג את המוזיקה שלו לבלט פולחן האביב. הקהל לא מקבל את הכוריאוגרפיה של ניז'ינסקי וזורק חפצים על הבמה. ניז'ינסקי ממשיך בהצלחה עם הבלט פטרושקה אבל כעת הוא גדל ודיאגילב מחפש כישרונות צעירים יותר לסיפוקיו האומנותיים והמיניים. הוא פוקד על ניז'ינסקי להצטרף למסע של הלהקה לבואנוס איירס. רומולה מצטרפת לניז'ינסקי וברגע של חולשה הוא מסכים להתחתן איתה. זה מסיים למעשה את הקשר שלו עם דיאגילב שמחזיר את פוקין ככוריאוגרף. דיאגילב מסרב לבקשתה של רומולה להחזיר את ניז'ינסקי שחווה התקף פסיכוטי. "ניז'ינסקי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ניז'ינסקי", באתר נטפליקס "ניז'ינסקי", באתר AllMovie (באנגלית) "ניז'ינסקי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ניז'ינסקי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ניז'ינסקי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לניז'ינסקי, באתר יוטיוב רוח הורד, באתר יוטיוב אחרי הצהרים של פאון, באתר יוטיוב משחקים, באתר יוטיוב ניז'ינסקי באתר TCM
שלדג לבן-חזה

שַׁלְדָּג לְבֶן־חָזֶה (שם מדעי: Halcyon smyrnensis) הוא מין עוף, הנמנה עם משפחת השלדגיים שמסדרת הכחלאים. אורכו הממוצע של שלדג לבן-חזה הוא כ-28 סנטימטרים. ראשו גדול, מקורו אדום וארוך וזנבו קצר. לגבו, לזנבו ולרוב כנפיו גוון כחול-ירוק בוהק, חזהו וגרונו לבנים ושאר גופו חום. שלדג לבן־חזה נפוץ מאזור הבלקן והמזרח התיכון במערב, עד לפיליפינים במזרח. בניגוד למיני שלדג אחרים, השלדג לבן-החזה מצוי גם באזורים שאינם בקרבת מקווי מים. ניתן למוצאו באזורי ברכות דגים וביצות, אך גם בקרבת שדות חקלאיים, באזורי חורשה ובשדות בור. בישראל השלדג לבן-החזה נפוץ ביותר בצפון הארץ ובמרכז, והחל משנות ה-80 נחזה גם באזורים חקלאיים בנגב. השלדג ניזון ממגוון גדול של טרף. בין השאר ניזון ממיני רכיכות שונים, מחרקים, מדגים, לטאות ודו-חיים. ישנן עדויות כי הוא ניזון לעיתים גם מציפורים קטנות ומכרסמים (ראה תמונות בקישורים חיצוניים). שלדג לבן-חזה הוא עוף טריטוריאלי, כשבדרך כלל הטריטוריה משותפת לזוג פרטים (זכר ונקבה). מקנן במחילות באורך של כ-80 סנטימטרים אותן הוא חופר בגדות מקווי מים או בתילי עפר. גודל התטולה נע בין ארבע לשבע ביצים כדוריות ולבנות. שני ההורים דוגרים לסירוגין במשך 19 יום בממוצע, ולאחר מכן הגוזלים בוקעים מן הביצים, כשהם עיוורים ועירומים. בין בקיעת ביצה אחת לאחרת ייתכנו הפרשי זמן גדולים ביותר. בין בקיעתם לפריחתם מהקן נפוץ מוות מתת-תזונה בקרב הגוזלים. הגוזלים פורחים מהקן כעשרים וארבעה ימים לאחר הבקיעה. ההורים ממשיכים להאכילם מספר שבועות לאחר פריחתם, בטרם יהיו בוגרים דיים לחיים עצמאיים. השלדג לבן-חזה מאופיין בקולניותו הרבה. קולו חזק וצווחני והוא נוהג להשמיעו מנקודות גבוהות או בולטות בשטח, בעיקר בעת החיזור. מחקר ישראלי בהובלת דנה סלע קליין הצליח לראשונה למצוא הבדלים בין זכרים ונקבות על פי קולותיהם. שלדג בישראל שלדג לבן-חזה בעמק החולה שלדג לבן-חזה בירדן בול ישראלי אשר הונפק ב-1963 ובו מאויר שלדג לבן-חזה שלדג לבן-חזה, באתר ITIS (באנגלית) שלדג לבן-חזה, באתר NCBI (באנגלית) שלדג לבן-חזה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שלדג לבן-חזה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שלדג לבן-חזה, באתר GBIF (באנגלית) תמונות של לבן-חזה טורף נחש.- צולם בארץ. d-spot תמונות אחרות של לבן-חזה טורף נחש. (הקישור אינו פעיל) - צולם בארץ. d-spot תמונות של לבן-חזה טורף מכרסם.(הקישור אינו פעיל) - צולם בארץ. d-spot תמונות של שלדג לבן-חזה טורף פשוש. - צולם בארץ. d-spot תמונות של שלדג לבן-חזה טורף לטאה. - צולם בארץ. d-spot שלדג לבן-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN http://hebrew-academy.org.il/wp-content/uploads/meeting52.pdf
לאה פינטוך

לאה פינטוך (אוגוסט 1924 – 1974) הייתה שוטרת במשטרת ירושלים העברית במלחמת העצמאות ועל פעולתה תחת אש ירדנית זכתה לציון לשבח ממפקד משטרת ירושלים העברית, הציון לשבח הראשון, שניתן לאישה בישראל. פינטוך נולדה בברלין. ב-1938 קיבלה לאה אישור משלטונות גרמניה הנאצית לעזוב את המדינה וכעבור 11 ימים הגיעה לתל אביב. היא הגיעה לארץ ללא הוריה, שלחו אותה מחשש לצפוי לה בעקבות קטטה בינה ובין נערה מאגודת הנערות הגרמניות. אביה נספה בשואה והאם הגיעה לארץ אחרי המלחמה, כשעל זרועה מוטבע מספר. התגוררה בכפר הנוער בן שמן ולאחר מכן, ב-1942 עברה הכשרה צבאית בקיבוץ שער העמקים. ב-1946 התאזרחה בארץ ישראל והיא מופיעה ברשימת הנשים, ששרתו בצבא הבריטי. לדברי בנה היא שרתה בחיל האוויר הבריטי במצרים. לאחר מכן הייתה מלווה שיירות בדרך לירושלים, התגוררה בירושלים בקרבת מגרש הרוסים והתגייסה למשטרת ירושלים. עם יציאת הבריטים מארץ ישראל אזור ירושלים נועד להיות נבדל מהמדינה היהודית ומהמדינה הערבית, לכן המוסדות היהודים בירושלים נבדלו מהמוסדות היהודים ביתר ארץ ישראל וכך גם משטרת ירושלים היהודית, שכללה כ-400 שוטרים ושוטרות. ב-7 ביוני 1948 הפגיזו תותחי הלגיון הערבי את חלקה היהודי של ירושלים. חלק מהפגזים נחתו על בניין המשטרה במגרש הרוסים וגרמו לדליקה על גגו. שלושה שוטרים, הקצין חיים הלבן, הסמל אברהם שפיגלשטיין והשוטרת לאה פינטוך עלו ראשונים לגג, כדי לכבות את השריפה, אף על פי שההפגזה לא נפסקה ועל כך צוינו לשבח על ידי מפקד משטרת ירושלים היהודית. ב-1950 נישאה לאה לדוד צירלר והזוג עבר לגור בכפר סבא. להם שלושה ילדים. היא נפטרה ב-1974 ממחלת הסרטן ונקברה בכפר סבא. אתר הגבורה - לאה פינטוך יהושע בריינר, "היא לא סיפרה לנו על זה דבר": התגלתה זהותה של השוטרת הראשונה שקיבלה צל"ש, באתר הארץ, 27 באפריל 2023 גיבורות בכחול ובירוק: שוטרות מעוטרות צל"ש מפקד המחוז משטרת ישראל יהושע בריינר, "היא לא סיפרה לנו על זה דבר": התגלתה זהותה של השוטרת הראשונה שקיבלה צל"ש, באתר הארץ, 27 באפריל 2023 ג'ק גולדשטיין, לאה פינטוך: גיבורה עלומה, באתר פייסבוק, ‏2018 שוטרת לאה פינטוך, באתר הגבורה
הגדת נירנברג השנייה

הגדת נירנברג השנייה היא כתב-יד מאויר של הגדת פסח שנוצר בין השנים 1470–1480 בפרנקוניה. הסופר והמאייר אינם ידועים. מאמצע המאה ה-19 עד שנת 1957 ההגדה נשמרה במוזיאון הלאומי של גרמניה בנירנברג. בשנת 1957 היא הועברה לאוסף שוקן בירושלים ובשנת 2004 נרכשה על ידי מר דוד סופר מלונדון אשר אפשר למוזיאון ישראל לסרוק אותה ולהציג את העותק הסרוק לקהל הרחב. ההגדה מכילה 42 עמודי קלף בגודל 25.5 * 18.0 ס"מ כל אחד. העמוד מחולק בדרך כלל לשלושה אזורים: במרכז העמוד נמצא טקסט ההגדה וההנחיות לעורך הסדר ובשוליים החיצוניים והתחתונים איורים מלווים בכותרות. ישנם גם עמודים בהם רק איורים וכותרות. בהגדה שלושה סוגי טקסטים: הטקסט המרכזי של ההגדה הכתוב בכתב אשכנזי מרובע ברובו בדיו שחור, כאשר מילות הפתיחה כתובות בזהב, בדיו אדום, ירוק, או כחול. הנחיות לעורך הסדר כתובות בכתב קטן יותר בדיו אדום, ירוק, חום או כחול על מנת ליצור הפרדה ברורה ביניהן לבין טקסט ההגדה. כותרות בצורת כרזה מעופפת המסבירות את משמעות האיורים. הכותרת כתובה בכתב יד, בדיו שחור, בחרוזים, בסגנון היתולי, בעברית המעורבת לעיתים ביידיש. בכותרות ניכרת השפעתה של פרשנות רש"י. טקסט ההגדה מלווה בכ-80 תמונות מסיפורי התנ"ך. ניכר שהמאייר עשה מאמץ כדי להתאים את מחזורי סיפורי התנ"ך לטקסט ההגדה. המחזור הראשון מתחיל ליד המילים "עֲבָדִים הָיִינוּ לְפַרְעֹה בְּמִצְרָיִם" וכולל איורים המתארים את ילדותו של משה, עבדות בני ישראל ויציאת מצריים. המחזור השני מתחיל בפרק "הַלֵּל" וכולל את סיפורי ספר בראשית, מסיפור אדם וחווה ועד למינויו של יוסף למשנה לפרעה. המחזור השלישי מתאר אירועים משאר ספרי התנ"ך, החל במשה המקבל את לוחות הברית וכלה במאורעות מחיי יהושע, שמואל, שמשון, דוד, שלמה, איוב ויונה הנביא. רבים מאיורים אלה מתבססים על מדרש האגדה. בצד האיורים התנכיים נמצאים כמעט בכל עמוד איורים המתארים מנהגים הקשורים לליל הסדר, דוגמת אפיית מצות, בדיקת חמץ, אכילת האפיקומן. הדמויות צבועות בצבעי מים בירוק, כחול, אדום וצהוב ותחומות בקו דק שחור. האיורים מתארים את המציאות בה חי מאייר ההגדה ובכך מספקים מידע חשוב על חיי היהודים ועל מנהגיהם בגרמניה של המאה ה-15, דוגמת ניקיון הבית עם דגש על סילוק ובדיקת חמץ, אפיית מצות, הסבת כל בני המשפחה סביב שולחן הסדר ואכילת אפיקומן. לצד מנהגי הפסח אנו מוצאים גם איור המתאר חתונה יהודית. כיסוי הראש ובגדי הגברים והנשים אופייניים ללבוש היהודים באירופה של ימי הביניים ומאפשרים להבחין בין בני המשפחה לבין המשרתים הלא יהודים, בין היהודים לפלשתים ובין היהודים למצרים בסיפורי התנ"ך. תיאור יציאת מצרים וההכנות אליה, העמסת המטלטלים, הנשים והילדים על עגלה רתומה לסוסים גדולים מלווה בפרשים חמושים, שואב את השראתו מנדודים שונים שעברו על משפחות יהודיות שלמות בימי הביניים עקב גירושן מבתיהן בצו השלטונות. מצגת תמונות מהגדת נירנברג השנייה Center for Jewish Art, cja.huji.ac.il Detailed Record for Second Nuremberg Haggadah, ered.library.upenn.edu הגדת נירנברג השניה, באתר הספריה הלאומית Official website of the Joyous Haggadah| Haggadah History, joyoushaggadah.net KATRIN KOGMAN-APPEL, THE SECOND NUREMBERG HAGGADAH AND THE YEHUDAH HAGGADAH: ARE THEY MADE BY THE SAME ARTIST?, Proceedings of the World Congress of Jewish Studies 11, 1993, עמ' 25–32 ענת חן, פרשנות טיפולוגית לתיאורי נשים בכתבי יד עבריים מאוירים מימי ביניים, חיבור לקבלת תואר דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן תשס"ד.
The Next Best Thing (פסקול)

The Next Best Thing (Music from the Motion Picture) פסקול סרט דרמת-הקומדיה האמריקאי "הדבר הטוב הבא" (2000). הפסקול יצא לאור ב-21 בפברואר 2000 על ידי חברת התקליטים מאבריק רקורדס. הוא הגיע למקום ה-34 במצעד הבילבורד 200. מדונה הייתה מפיקה בפועל ובחרה את כל הרצועות שנכללו בפסקול. במסגרתו הוקלטו שני שירים חדשים של מדונה: "Time Stood Still" (רצועה מקורית שנכתבה והופקה עם ויליאם אורביט) וגרסת כיסוי ל-"American Pie" של דון מקליין. "Time Stood Still" הגיע למקום השלישי בצ'כיה, בעוד שהשני הפך ללהיט בין-לאומי שדורג במקום הראשון ב-17 מצעדים שונים. הפסקול כלל גם שירים של מובי, בת' אורטון, כריסטינה אגילרה וגרוב ארמדה. מידע על הסינגל "The Next Best Thing" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "The Next Best Thing" באתר Discogs מידע על השיר "The Next Best Thing" באתר iTunes מידע על השיר "The Next Best Thing" באתר ספוטיפיי The Next Best Thing (2000) - IMDb (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2023-04-29 The Next Best Thing (Music from the Motion Picture) by Various Artists (באנגלית אמריקאית), 2000-02-21, נבדק ב-2023-04-29 The Next Best Thing - Original Soundtrack | Awards | AllMusic, web.archive.org, ‏2014-07-08 IFPI-RADIO2001, web.archive.org, ‏2002-04-05 Madonna | full Official Chart History | Official Charts Company, www.officialcharts.com Madonna.com > Discography > The Next Best Thing, web.archive.org, ‏2013-12-03
האבן מיר א ניגונדל

האבן מיר א ניגונדל הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. את האלבום הוציאה לאור בשנת 1967 חברת התקליטים CBS ישראל. בשנת 1967 הוחלט כי אלבום הבכורה של אלברשטיין, האבן מיר א ניגונדל, יוקלט ביידיש. בסמוך להפצת האלבום בארץ, הופצה גרסה של האלבום בארגנטינה. בהמשך לכך, הופץ האלבום גם בארצות הברית. כל אותן הגרסאות הופצו עם עטיפות שונות. עם זאת, בכולן ניתן לראות את אלברשטיין מביטה מתוך החלון. מידע על האלבום האבן מיר א ניגונדל באתר MusicBrainz האלבום האבן מיר א ניגונדל באתר Discogs האלבום האבן מיר א ניגונדל באתר ספוטיפיי עמיחי בגבול ירדן, אילנית בשירי הילדים באתר סטריאו ומונו סטריאו ומונו, סטריאו ומונו, אתר הדיסקוגרפיה של המוסיקה הישראלית
צעצועיה של אסנת

צעצועיה של אסנת המוכר בשם בשירי ילדים: צעצועיה של אסנת, הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. את האלבום הוציאה לאור באוקטובר 1967 חברת התקליטים CBS ישראל. האלבום יצא באותה השנה בה הוציאה אלברשטיין שני אלבומי אולפן נוספים, האחד ביידיש והשני בעברית. במסגרת האלבום, הקליטה אלברשטיין שירי ילדים כדוגמת "איך אפשר לישון", "פילפילון", "חנות הצעצועים" ו"דוד רדיו". מידע על האלבום צעצועיה של אסנת באתר MusicBrainz האלבום צעצועיה של אסנת באתר ספוטיפיי עמיחי בגבול ירדן, אילנית בשירי הילדים באתר סטריאו ומונו האבן מיר א ניגונדל, 1967-01-01, נבדק ב-2023-04-29 חוה אלברשטיין | בשירים עבריים, באתר דיסק סנטר צעצועיה של אסנת, 1967-01-01, נבדק ב-2023-04-29
הזזה (גאומטריה)

בגאומטריה אוקלידית, הזזה היא טרנספורמציה גאומטרית המזיזה כל נקודה במרחב במרחק ובכיוון זהים. אפשר לפרש הזזה כהוספה של וקטור קבוע לכל נקודה, או כהזזה של המקור של מערכת הצירים. הזזה היא טרנספורמציה אָפִינִית. אם v {\displaystyle v} הוא וקטור קבוע (וקטור ההזזה), ו- p {\displaystyle p} הוא המיקום ההתחלתי של גוף מסוים, אז פונקציית ההזזה T v {\displaystyle T_{v}} פועלת כך: T v ( p ) = p + v {\displaystyle T_{v}(p)=p+v} . מדיה וקבצים בנושא הזזה בוויקישיתוף הזזה, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוריץ פישר (עסקן ספורט)

האביר (סיר) מור פישר (בהונגרית: Fischer Mór lovag; ורבובה, 15 בדצמבר 1875 – בודפשט, 8 בנובמבר 1945) היה עסקן ספורט בכדורגל, יהודי-הונגרי, ומהנדס מכונות. מבחינת עיסוקו האזרחי, הוא היה היועץ הטכני הראשי של רכבות הונגריה (מ.א.ב). פישר סייר מחוץ להונגריה כבר כמהנדס צעיר ובעיקר למד את מוסדות הרווחה של מסילות הרכבות בבריטניה (נטוורק רייל). פישר, שדיבר שמונה שפות, נבחר גם לסגן נשיא הפדרציה הבינלאומית לכדורגל (פיפ"א) ובתפקיד זה מילא תפקיד משמעותי ביצירת משחקי גביע העולם בכדורגל. פישר היה דיפלומט הספורט המצטיין הראשון של הכדורגל ההונגרי, שנחשב לסמכות בינלאומית. האיטלקים כיבדו אותו כאפיפיור הכדורגל - בחיי הכדורגל הבינלאומי בשנות ה-30. במשך עשרים וארבע שנים, הוא כיהן גם בתפקיד נשיא איגוד הספורט של רכבות הונגריה (Törekvés SE), אחר כך של איגוד ספורט אחר של עובדי הרכבת (BVSC-Zugló), וכן כסגן נשיא התאחדות הכדורגל ההונגרית (MLSZ) בין 1912 לבין 1918. שיקולים חברתיים הובילו אותו לייסד את איגוד הספורט של עובדי הרכבת ולאחר מכן את האיגוד העולמי של עובדי הרכבת. פישר היה מנהל העניינים הבינלאומיים של ה-MLSZ, אחר כך המנהל של התאחדות הכדורגל ההונגית בשנים 1923–1927. בין 1923 לבין 1924, הוא היה נשיא מועצת שופטי הכדורגל ההונגרית (BT). בין 1923 לבין 1927 מפקח של התאחדות הכדורגל הבינלאומית (פיפ"א). בשנת 1927 מונה לסגן נשיא ההתאחדות הבינלאומית לכדורגל, מאז קונגרס הלסינקי של ההתאחדות הבינלאומית. לאחר אולימפיאדת אמסטרדם, הוא היה שותף פעיל בארגון אליפות העולם הראשונה בכדורגל. הייתה לו גם מערכת יחסים טובה עם מנהל ענייני התאחדות הכדורגל היוגוסלבית, ד"ר מיהיילו אנדרייביץ' (Mihajlo Andrejevic) שגם הוא דיבר שבע שפות, ובעזרתו שילב פישר מועדונים יוגוסלביים בתחרויות הגביע היוקרתיות ביותר. גם אנדרייביץ' נבחר לוועד הפיקוח של פיפ"א ב-1932 בתמיכתו של פישר. פישר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. בקיץ 1930 קיימה פיפ"א את הקונגרס הבינלאומי שלה בהונגריה, שם הוחלט כי גביע העולם הראשון ב-1930 יתקיים במונטווידאו (אורוגוואי). בטורניר הזה, פישר לבדו ייצג את ממלכת הונגריה באמריקה הדרומית, תחילה בקונגרס של פיפ"א כסגן נשיא, ולאחר מכן כחבר הוועד המנהל של הוועדה המארגנת. פישר היה חבר מערכת העיתון Kicker, שבו פורסמו כמה ממאמריו ועבודותיו. ספריו: מור פישר: הנוער של אמריקה - 1934. מו"ל בודפשט מור פישר: הטכניקה של כדורגל בהקדמת ספרו הנוער של אמריקה ניתן לקרוא את המסר של אחד מנשיאי ארצות הברית של אמריקה, הרברט הובר: "העולם צריך את רוח הספורט, מצד אחד, כדי להכין את הנוער לפעילויות משותפות בחיינו המסובכים, ומצד שני, להכיר את השמחה המרעננת של המשחק. שמחה זו היא אחד החלקים היפים ביותר בחיי האדם, משום שהיא מעניקה בריאות, שליטה עצמית, מאבק כן, סבלנות, אופי, יכולת ואהבת הזולת". הוא זכה במספר פרסים בהונגריה ומחוצה לה: מדליית הזהב של המועצה הלאומית לחינוך גופני (OTT). על פעילותו החברתית ושואפת השלום העניקה לו הרפובליקה הצרפתית את אות מסדר לגיון כבוד ב-1928 ב-1929 קיבל את אות מסדר הכבוד הגרמני. תואר אבירות Sportlexikon I. (A–K). Főszerk. Nádori László. Budapest: Sport. 1985. ISBN 963-253-415-8  (לקסיקון הספורט) Gerhárd Lajos - A magyar sport pentheonja III-IV. kötet - 1932. "A magyar sport pantheonja" Kiadóvállalat (פנתאון הספורט ההונגרי) Labdarúgás - 1990. XXXVI. évfolyam 12. szám (כדורגל - כתב עת - 1990) Four Four Two Futball Magazin (מהדורה הונגרית), 2010.