laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בורביסטה

בּוּרבּיסטה (Burebista) היה גדול מלכי דאקיה והנהיג אותה בין 70 לפני הספירה ועד 44 לפני הספירה. בורביסטה איחד את השבטים התראקיים (הדאקים הם תראקים צפוניים) שבין הרצ'יניקה (Hercinica בחבל מורבייה בימינו) במערב, נהר הבוג הדרומי במזרח, הרי הקרפטים הצפוניים ודיוניסופוליסין (Dionysopolisin) בדרום. הוא בחר לו כבירה ישוב בשם ארג'דאבה (Argedava) או סארג'דאבה (Sargedava) שנמצא באזור קוסטשטי בהרי אורשטיה (Orastie). המקום הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. שמו האמיתי של המלך אבד במהלך ההיסטוריה והוא מוזכר על ידי סופרים יווניים בשם Bu-ere-bu-ist-as שמשמעותו היא: זה שאיננו. המרכז הרוחני של הממלכה נקרא על ידי סטראבון בשם קאגאיון (Kagaion) (ההר הקדוש) ומקומו היה כנראה אי שם באזור הרי בוצ'ג'י (Bucegi). הפרוקונסול של הפרובינקיה מקדוניה, וארו לוקולוס כבש, במהלך מלחמת מיתרדטס השנייה, ערים יוניות בחוף המערבי של הים השחור עד אפולוניה ועד הדלתה של הדנובה. תושביהן היוונים של הערים הכבושות ביקשו את עזרתו של בורביסטה. הוא ניצח חיל רומאי בהנהגתו של אנטוניוס היברידה (Antonius Hybrida), והערים היוניות טומיס (Tomis), קאלאטיס (Calatis), דיוניסופוליס (Dionysopolis) ואפולוניה (Apolonia) הסכימו להסתפח לממלכתו של בורביסטה, כדי לזכות בהגנתו. בורביסטה המשיך במסעותיו הצבאיים באזור, כבש את אליובריקס (Aliobrix) (בדרום בסרביה, היום באוקראינה), טיראס (Tyras) ואודסה (Odessas). בשנת 58 יוליוס קיסר לטש עיניים אל ממלכתו, אך יצא בסוף למלחמה בגאלים. בשנת 48 לפני הספירה, התערב בורביסטה בפוליטיקה הפנימית של האימפריה הרומית והתייצב כבן ברית של פומפיוס, כנגד יוליוס קיסר. לאחר שלוש שנים ניצח קיסר את יריבו ושלח לגיונות להעניש את בורביסטה. ב-15 במרץ 44 לפנה"ס, לפני הקרב המכריע, נרצח קיסר בסנאט. זמן לא רב לאחר מכן מת גם בורביסטה בנסיבות לא ידועות. מדיה וקבצים בנושא בורביסטה בוויקישיתוף Adrian Goldsworthy, Ceaser - The life of Colossus, Yale university press, 2006 p 197
פביאן כאמוס

פביאן כאמוס (בצרפתית: Fabien Camus, נולד ב-28 בפברואר 1985 בארל שבצרפת) הוא כדורגלן תוניסאי-צרפתי. כאמוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ארל אביניון, ובגיל 15 הצטרף לזו של מונפלייה. בגיל 17 הצטרף לקבוצת המילואים של אולימפיק מרסיי, וכעבור שנה הצטרף לקבוצה הראשונה. בקיץ 2005 הצטרף לשרלרואה. ב-30 בספטמבר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה נגד קלאב ברוז'. לאחר שעורר עניין רב בקבוצות ברחבי אירופה כמו: באייר לברקוזן, פריז סן-ז'רמן, מונקו, ספרטק מוסקבה ופנאתינאיקוס, חתם בקיץ 2009 לגנק. בעונת 2012/2013 חזר לצרפת כאשר הושאל לטרואה וביולי 2014 הושאל לאוויאן. בקיץ 2016 חתם באנטוורפן לארבע שנים, אך שוחרר ממנה אחרי שנה אחת. ב-5 בינואר 2018 חתם במכלן. בדצמבר 2018 חתם במונטלימה ובסיום העונה עזב את הקבוצה ללא ששיחק באף משחק ליגה. כאמוס נולד בצרפת להורים מהגרים מתוניסיה ולכן היה זכאי לשחק עבור נבחרת תוניסיה. בפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה. פביאן כאמוס, באתר Transfermarkt פביאן כאמוס, באתר Soccerway פביאן כאמוס, באתר National Football Teams פביאן כאמוס, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אזאר מאג'די

אזאר מאג'די (בפרסית: آذر ماجدی) היא מסאית ופעילה קומוניסטית איראנית, יושבת ראש ה"ארגון לשחרור האשה" ואחת המנהיגות של מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן. היא מתנגדת למשטר הרפובליקה האסלאמית של איראן מאז ששבה מלימודים מחוץ לאיראן כדי להתנגד לחומייני, בשנת 1978. מאג'די נולדה באיראן[דרוש מקור: מתי?] לאב אתאיסט ולאם מוסלמית. הייתה נשואה להוגה המרקסיסטי מנסור הקמט שהוביל את ההתנגדות הקומוניסטית לשאח, והם הורים לשלושה ילדים. מאג'די מגדירה את עצמה מרקסיסטית ו"פועלית-קומוניסטית". היא מתארת את האסלאם כ"אידאולוגיה מאוד שונאת נשים". בראיון משנת 2001 אמרה מאג'די ש"הציבור חייב לעשות משהו כדי לחסל את האסלאם". בראיון אחר קבעה מאג'די ש"איסלמופוביה היא מושג מומצא, שמנסה להשתיק את העולם ולמנוע ביקורת על האסלאם ועל התנועה האסלאמית". אתר הבית של מאג'די (אורכב 17.12.2014 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) חשבון הטוויטר של מאג'די מאמרים מאת מאג'די באתר Islam Watch דף על מאג'די באתר FaithFreedom (אנגלית) ביוגרפיה (אנגלית), באתר הרשמי של מאג'די. דף על מאג'די (אנגלית), באתר Iran Politics Club. ג'יימי גלאזוב, ריאיון עם מאג'די (אנגלית), ינואר 2008, באתר Bataille Socialiste. האלה אשפאר, רשימה על פטירתו של הקמט (אנגלית), באתר הגרדיאן, 20 ביולי 2002. מאמר של מאג'די (אנגלית), 13 במרץ 2012, באתר Scoop בניו זילנד. על המאבק בדת (אנגלית), 15 בפברואר 2001, בארכיון הקמט. האם יש אסלאמופוביה באנגליה? (אנגלית), ריאיון עם מאג'די ב-BBC, ‏ 11 בפברואר 2006.
אל-מנאר (כתב עת)

אל-מנאר (בערבית: المنار, "המגדלור") היה כתב עת אסלאמי, שיצא לאור בקהיר על ידי רשיד רידא ברציפות מ-1898 ועד מותו של רידא ב-1935. בהתחלה הופק כתב העת כשבועון ולאחר מכן הפך לירחון שכלל פרשנות על פי הקוראן, דברי תמיכה במוחמד אבן עבד אל-והאב ותמיכה בהעמקת הידע במדע ובטכנולוגיה. במאמריו קרא רידא לרפורמות באסלאם תוך חזרה לרעיונותיהם של הח'ליפים הראשונים וכן העלה את רעיון המדינה המוסלמית. כתב העת פרסם ספרים בהמשכים או חלקים מספרים טרם הוצאתם לאור כספרים, כך למשל פורסם בו חלק ניכר מהספר "על טבעי העריצות" של עבד א-רחמן אל-כוואכבי, וזאת בנוסף למאמרים רבים של כוואכבי, בהם פיתח את משנתו בדבר אימוץ מוסדות מדיניים מערביים שמתאימים לאסלאם וכן פיתח את הרעיון של סוציאליזם אסלאמי מתוך האמונה שהקוראן מתיר חלוקה מחדש של העושר. רשיד רידא העלה באל-מנאר את רעיונותיו של אבן תיימיה בן המאה ה-13, כפי שרידא פירש אותם, כלומר דגש על חזרה לאמונתם של הסלף (בני שלוש הדורות הראשונים לאסלאם), מכאן התנגדות עזה לחידושים של הצופים. תפוצתו של כתב העת הייתה ברוב השנים 1000–1500 גיליונות אולם השפעתו על הוגי הדעות של המודרניזם באסלאם ועל אנשי הוהאביה ואנשי הסלפיה הייתה גבוהה יותר מאשר מספר הגיליונות שנמכרו. מדיה וקבצים בנושא אל-מנאר בוויקישיתוף גיליונות אל-מנאר, באתר ארכיון האינטרנט ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסנדק מוות

הסנדק מוות או מלאך המוות (בגרמנית: Der Gevatter Tod) הוא סיפור שלוקט על ידי האחים גרים, והוא מספר 44 במעשיות האחים גרים. מאפיינים רבים בסיפור מזכירים את הסיפור "האדון הסנדק" המופיע גם הוא באסופה. לאדם עני אחד היו שנים עשר ילדים והוא מתקשה מאוד לפרנסם. כאשר נולד הילד השלושה עשר הוא אינו יודע מה לעשות. הוא מחפש סנדק לבנו, האלוהים מציע את עצמו, אולם האיש דוחה אותו בטענה שהוא אינו הוגן כיוון שנותן את כל הכסף לעשירים. לאחר מכן מגיע השטן ומציע את עצמו, אולם האיש דוחה אותו כיוון שהוא מרמה אנשים. לאחר מכן מגיע המוות ומציע את עצמו, האיש מכריז שהוא אכן רוצה בו כיוון שהמוות הוגן ואינו מבדיל בין עשירים לעניים. המוות מופיע ביום הטבילה כסנדק רגיל לכל דבר ולאחר מכן נעלם. כאשר הנער מתבגר, מגיע אליו המוות ומציע לו הצעה: הוא יהפוך לרופא, ובכל פעם שהמוות יופיע למראשות המיטה יהיה עליו להעניק לחולה סם קסמים שיגרום לו להחלמה מהירה, אולם אם המוות יופיע למרגלות המיטה יהיה על הרופא לוותר ולהניח למוות לקחת אותו, וכך היה והנער הפך לרופא מפורסם. פעם אחת המלך חלה והזמין את הרופא הצעיר, כאשר הגיע הרופא גילה את המוות למרגלות המיטה, אולם הוא החליט להפר את ההסכם, הוא הפך את המלך כך שהמוות היה בכיוון הראש, והשקה את המלך בסם הקסמים. הסנדק הזועם מזהיר את הנער שבפעם הבאה שיעז לעשות דבר כזה יעניש אותו, אולם כאשר בת המלך היפה חולה גם היא, מכריז המלך שמי שירפא אותה יוכל להינשא לה. הרופא הצעיר מפר את הבטחתו בפעם השנייה, הופך את הנסיכה ומשקה את החולה בסם. המוות הזועם מוביל אותו למנהרה תת-קרקעית בה הוא מגלה אלפי נרות שעווה. המוות מסביר שהנר מסמל את שארית חייו של האדם: לצעירים ישנו נר גדול, למבוגרים נר בינוני, ולזקנים נר קטן. הנער מבקש לראות את הנר שלו, ומגלה שהנר קטן מאוד ועומד להיגמר. הוא מבקש מהמוות לשים את הנר הקטן על נר גדול יותר כדי שיוכל להמשיך לחיות, המוות מסכים, אולם כאשר הוא מרים את הנר הקטן הוא מכבה אותו וגורם למותו של הרופא. בסדרה היפנית אגדות האחים גרים, אחד הפרקים עוסק בסיפור סנדק המוות. עלילת הפרק הראשון בסדרה סיפורי עמים (החייל והמוות), נכתב בהשראת הסיפור סנדק המוות מדיה וקבצים בנושא הסנדק מוות בוויקישיתוף
רבל

האם התכוונתם ל... רבל (Revel): אלישבע רבל-נהר – חוקרת של אמנות יהודית מימי הביניים גבריאל רבל – צייר צרפתי דוב רבל – רב וראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי מישל רבל – ביוכימאי ישראלי אחר: רבל (בושם) – בושם של הזמרת ריהאנה מוריס ראוול (Ravel) - מלחין צרפתי הנחשב לאחד משני המלחינים המרכזיים בזרם האימפרסיוניסטי של המוזיקה הצרפתית קפה רוול – בית קפה שפעל ברחוב דיזנגוף בתל אביב רבל (Reval) - שמה של העיר טאלין בירת אסטוניה, עד 1917 רבל אי.סי.אס. – יצרן ישראלי של חלפים לרכב
גאודה (מלך)

גאודה (המאה ה-2 לפנה"ס) היה נסיך נומידי, בנו של אסטנבעל, ואחיו למחצה של יוגורתה. לאחר מלחמת יוגורתה הפך למלך נומידיה, בנו היה היימפסל השני, ונכדו היה יובה הראשון. גאודה היה בנו של אסטנבעל, שהיה בנו של מסיניסה. מלבד אסטנבעל למסיניסה נולדו עוד שני ילדים, גולוסה, ומיקיפסה. לאסטנבעל היה בן נוסף לא חוקי בשם יוגורתה. אולם אסטנבעל וגולוסה מתו ממגפה, ומיקיפסה תפס את השלטון ואימץ את יוגורתה. לאחר מותו של מיקיפסה, חלקו את הממלכה אדהרבעל, היימפסל, ויוגורתה. אולם יוגורתה נפטר משני שותפיו, והפך למלך היחיד של נומידיה. הוא פתח ברצח שיטתי של קרובי משפחתו, גאודה ניצל ככל הנראה משום שבגלל מצבו החולני לא נחשב לאיום. יוגורתה גם הסתכסך עם הרפובליקה הרומית, מה שהוביל למלחמת יוגורתה. במהלך המלחמה, הציע גאודה למצביא הרומאי קווינטוס קאיקיליוס מטלוס להכתיר אותו כמלך נומידיה ולהעניק לו משמר של פרשים רומאים. מטלוס סירב בנימוק שגאודה אינו מלך ומשמר כזה יהווה עלבון לפרשים רומאים. גאודה היה ממורמר מסירוב זה. ניצל זאת אחד מקציניו של מטלוס גאיוס מריוס, שרצה להיבחר לקונסול ולהחליף את מטלוס בפיקוד. הוא שכנע את גאודה להפיץ שקרים על מטלוס, ופרסם ברומא שמטלוס מעכב את המלחמה יותר מדי. בתמורה הבטיח מריוס לגאודה להפוך אותו למלך נומידיה. לאחר המלחמה הוא אכן קיים את הבטחתו ומינה את גאודה למלך של ממלכה מצומצמת שנותרה לנומידים. גאודה מלך משנת 105 לפנה"ס עד שנת 88 לפנה"ס. בנו היימפסל השני, ונכדו יובה הראשון, ימלכו אחריו. גאיוס סאלוסטיוס קריספוס. קאטילינה, יוגורתא, קטעים מדברי הימים. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ח (1968). גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 65
פנחס מינקובסקי

פנחס מינקובסקי (1859–1924) היה חזן ומלחין יהודי יליד אוקראינה. נולד בעיר בילה צרקווה באוקראינה. למד חזנות בתחילה מאביו שהיה החזן הראשי בעיר. הוא הצטרף למקהלת החזן ניסן ספיבק (ניסי בעלזער) בקישינוב. בגיל 18 התמנה כמחליפו של ספיבק וכעבור שלוש שנים מונה לחזן הראשי בבית הכנסת הכוראלי של קישינב. הוא המשיך את לימודיו בווינה ולמד אצל שלמה זולצר. שירת כחזן בערים שונות כמו חרסון, למברג ואודסה. ב-1887 הוזמן לשמש כחזן ראשי בבית הכנסת ברחוב אלדרידג' של קהילת קהל עדת ישורון בניו יורק. ב-1892 חזר לשמש במשך 30 שנים כחזן ראשי בבית הכנסת "ברודי" באודסה. באודסה התחבר לקבוצה של אינטלקטואלים יהודים ביניהם ביאליק והיה נשיאה של האגודה המוזיקלית "הזמיר". לאחר המהפכה הבולשביקית שהטילה הגבלות על התרבות היהודית בברית המועצות, חזר לארצות הברית שם נפטר ונקבר. מינקובסקי כתב מאמרים רבים על חזנות והמוזיקה היהודית בעברית יידיש וגרמנית. הוא חיבר יצירות רבות לחזנות אבל בגלל שהתנגד חריפות להקלטתן "פן יושמעו בבתי מרזח", אין כל הקלטות שלו. יצירותיו נמצאות בכתב בספרייה הלאומית בירושלים. שני שירים שלו התפרסמו: שבת המלכה למילותיו של ביאליק ("החמה מראש האילנות נסתלקה"). שיר המעלות שהוקלט לראשונה על ידי יוסל'ה רוזנבלט לסרטו ונפטר במהלך הצילומים שלו. ייתכן שרוזנבלט היה קרוב משפחתו של מינקובסקי. השיר היה מועמד שנים רבות להיות המנונה של התנועה הציונית עד שנדחק על ידי התקווה, והוא היה ללחן המקובל בטקסים דתיים, ובסעודות השבת אצל יהודי העולם ובייחוד בארצות הברית. בשנים האחרונות בישראל התפרסם ביצועו של חנן יובל לשיר זה. ענת רובינשטיין, חזן ההשכלה: חייו יצירתו והגותו של פנחס מינקובסקי (1924-1859), עבודה לתואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2018. ענת רובינשטיין, חזן המשוררים באודסה: חייו ויצירתו של פנחס מינקובסקי, רסלינג, 2024 מאמר על פנחס מינקובסקי מאת בן-ציון אייזנשטט, מינקאווסקי, פנחס, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ו, עמוד 48–49, באתר היברובוקס פנחס מינקובסקי, באתר זמרשת מידע על פנחס מינקובסקי בקטלוג הספרייה הלאומית חיפוש פנחס מינקובסקי בעיתונות יהודית היסטורית שיר המעלות בביצוע יוסל'ה רוזנבלט ומקהלה, באתר הזמנה לפיוט סיפורם של פנחס מינקובסקי ויוסל'ה רוזנבלט, באתר eldrigestreet פנחס מינקובסקי, באתר jewish virtual library שתי אבדות (ידיעה על מותו של מינקובסקי), הפועל הצעיר, 15 בפברואר 1924 צבי וויסלבסקי, ‏פנחס מינקובסקי – נעים זמירות ישראל, בצרון 199, ינואר 1958, עמ' 118–120 ביצוע 'שיר המעלות' משנות ה-70 בידי יהודי (לא מזוהה) מארצות הברית (יוטיוב) עמית נאור, מאחורי כל משורר לאומי מצליח עומדת פמליה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 27 בנובמבר 2019 דוד אסף‏, בשורת ספרים: פנחס מינקובסקי, חזן המשוררים באודסה, בבלוג "עונג שבת", 14 ביוני 2024 פינחס מינקובסקי (1859-1924), דף שער בספרייה הלאומית פנחס מינקובסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אתר הספרייה הלאומית, ערך: גיל אלדמע, "שבת המלכה",(תווים), אקורדים בלבד, נגינה וזמרה, מחבר \ יוצר: חיים נחמן ביאליק, פנחס מינקובסקי, עיבוד אלדמע גיל, ארכיון, סדרה בי
גבריאל רבל

גבריאל רבל (בצרפתית: Gabriel Revel;‏ 10 במאי 1643 – 9 ביולי 1712) היה צייר צרפתי בן המאות ה-17 וה-18. גבריאל רבל נולד בשאטו טיירי (אנ') למשפחת אמנים. בצעירותו נסע לפריז, כפי הנראה בהמלצת ז'אן דה לה פונטן, והצטרף לקבוצת אמנים שעבדה עבור לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. רבל היה תלמידו של שארל לה ברן. ב-1683 הפך לחבר באקדמיה. ב-1685 התמנה לצייר את תקרת הספרייה של ארמון הצדק בדיז'ון. עיקר פרסומו בא לו מפורטרטים של אישים שאותם צייר. הוא מת בדיז'ון ב-9 ביולי 1712. דיוקן של פרנסואה גירארדון פילוסוף דיוקן משפחת למון (1683), הציור מוצג במוזיאון לה פונטיין בשאטו טיירי דיוקן ז'אן דובואה, פסל, ארכיטקט ומעצב מדיה וקבצים בנושא גבריאל רבל בוויקישיתוף Gabriel Revel | artist | 1643 - 1712 | National Gallery, London, www.nationalgallery.org.uk (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב סותול

קרב סותול, שהתרחש ב-110 לפנה"ס, היה ההתנגשות המזוינת הראשונה בין הנומידים לרומאים במהלך מלחמת יוגורתה. הקרב הסתיים בניצחון נומידי מוחץ. לאחר תבוסת אדהרבעל בקרב קירטה ורציחתו של מאסיווא, יצא כוח רומאי לאפריקה במטרה להעניש את יוגורתה. המפקד הרומאי ניסה לכבוש את העיר המבוצרת והחזקה סותול. יוגורתה השהה את פעולותיו על ידי הבטחות שלום, ובפועל הקיף את מחנהו ושיחד חלק מקציניו. הוא התקיף באחת את הרומאים, ותקף אותם מכל הכיוונים. כמה קוהורטות ערקו לצידו, וחלק מהמפקדים הרומאים ששוחדו מראש הניחו לו להתקרב. אך בקושי הצליחו מעטים מהרומאים להימלט, הם עברו השפלה ולאחר מכן הניחו להם הנומידים לחזור לפרובינקיות הרומאיות באפריקה. הקרב עורר סערה ברומא והוביל להחלפת המפקד הרומאי בזירה.
יצחק בונין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יצחק בונין - חכם יהודי בן המאה ה-16 ברודוס (ר' שו"ת מהר"ם אלשקר סוף סימן קיד) יצחק בונין – רב רוסי-אמריקאי חיים יצחק בונין – חוקר ההיסטוריה של חסידות חב"ד שנספה בשואה יצחק (פירושונים) בונין
בונין

האם התכוונתם ל... איי בּוֹנִין – ארכיפלג המונה למעלה מ-30 איים טרופיים וסובטרופיים באוקיינוס השקט אישים איוואן בונין – סופר ומשורר רוסי, זוכה פרס נובל לספרות יצחק בונין – רב רוסי-אמריקאי אדוארד ג'ון בונין – פוליטיקאי אמריקאי אדוארד פון בונין – גנרל פרוסי טאנו בונין – כדורגלן דומיניקני דלית בונין – אתלטית ישראל בעבר חיים יצחק בונין – סופר עברי קוסימה פון בונין – אמנית עכשווית גרמנייה יצחק בונין (פירושונים) אדוארד בונין
רפאל (מלאך)

רפאל הוא שמו של מלאך בדת היהודית, הנוצרית והאסלאמית. ומקורה כפי הנראה הוא בקבלה היהודית. משמעות השם בעברית היא "האל ירפא". רפאל הוא אחד מבכירי המלאכים ונמנה כאחד מהארבעה העומדים לפני כיסא הכבוד וכחלק מתפקידם שומרים ומשגיחים על ארבע כנפות הארץ (גבריאל, מיכאל, רפאל ואוריאל). לפי האמונה היהודית זהו מלאך הממונה על הרפואה. לפי מסורת חז"ל, רפאל היה אחד משלושת המלאכים שבאו לבקר את אברהם, והוא המלאך שריפא את אברהם אבינו לאחר שנימול. בתנ"ך עצמו אין בדרך כלל אזכור מפורש של שמות המלאכים. כבר בזמנם של חז"ל, עלתה הטענה, למשל על ידי האמורא רבי שמעון בן לקיש, כי שמות המלאכים הם שמות באכדית ובבלית, שהובאו לארץ ישראל עם חזרתם של גולי בבל. חוקרים וארכאולוגים מודרניים נוטים להסכים לטענה זאת.[דרוש מקור] מתוך כל המלאכים ביהדות, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: גבריאל, ומיכאל. שמות מלאכים נוספים מוזכרים החל מהמאה השלישית לפני הספירה, בספר חנוך א', וכן במדרשים. רפאל מופיע כדמות חשובה בספר טוביה, אחד מהספרים החיצוניים. המיתולוגיה הנוצרית מקבלת את יכולות הריפוי המיוחדות למלאך רפאל, ואף כאן הוא מוכר כמלאך שריפא את אברהם אבינו בשליחות האל. אולם תפקידו במלכות השמיים אינו קשור באופן ישיר לריפוי, אלא לעצם השליחות. המלאך רפאל הוא הממונה על המסעות והשליחויות, והוא השומר על הנוסעים בדרכים. גם במיתולוגיה האסלאמית דמות המלאך רפאל משמעותית. רפאל, המכונה בערבית איסראפיל (ﺇﺳﺮﺍﻓﻴﻞ), הוא אחד מארבעת המלאכים המוזכרים בכתבים, ביחד עם המלאכים ג'יבריל (גבריאל), מיכָּאִיל (מיכאל), ואיזְרָעאִיל (עזריאל). בניגוד לשלושת המלאכים האחרים המוזכרים בקוראן עצמו, מוזכר המלאך רפאל/איסראפיל בספרות החדית'. לפי החדית', יהיה המלאך רפאל המבשר את הגעת יום הדין, על ידי נשיפה בקרן עצומת ממדים, הקרויה "סוּר". לפי האמונה, ינשוף המלאך רפאל בקרן פעמיים: הנשיפה הראשונה תבשר את תחילת יום הדין, ואלו בנשיפה השנייה ייאספו כל נשמות המתים בנקודת האמצע בין גן עדן לגיהנום, שם ייחקרו על חטאיהם ועל מעשיהם הטובים. הספר רפאל המלאך הוא חיבור המיוחס לר' יהודה יודל רוזנברג, ובו אוצרות של קמיעות, רפואות, סגולות, השבעות, לחשים הקשורים ברפאל המלאך. רפאל המלאך מופיע בסדרה "המלאך השומר שלי" בתור יריבו של המלאך יניב (בן אדם) והמלאך השומר של לפיד (יון תומרקין). את דמות המלאך משחק ישראל אטיאס. שמותיהם של מלאכים ביהדות מאת מאיר בר-אילן רוזנברג, יהודה יודל, רפאל המלאך, פיעטרקוב תערא, באתר היברובוקס רפאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ו, עמוד ב' בראשית רבא, מ"ח, ט': "אמר רבי חנינא: שמות חודשים עלו מבבל. ריש לקיש אמר: אף שמות מלאכים מיכאל רפאל וגבריאל". ספר דניאל, פרק ח', פסוק ט"ז ושם בהמשך ט, כא ספר דניאל, פרק י', פסוק י"ג; שם, פרק י', פסוק כ"א; פרק י"ב, פסוק א'.
פקטיאס

פקטיאס (המאה ה-6 לפנה"ס) היה לודי שעורר מרד נגד כורש מלך פרס. לאחר שלידיה נכבשה בידי כורש וסופחה אל ממלכת פרס האחמנית, מינה כורש אדם בשם טבלוס כסטרפ של האזור. טבלוס קבע את מושבו בסרדיס, כורש הפקיד בידי פקטיאס אוצר של זהב שהיה אמור להגיע אל טבלוס, אולם פקטיאס ניצל את הזהב כדי לשכור שכירי חרב ועורר את הערים השונות באסיה הקטנה למרד כללי נגד פרס. המורדים הטילו מצור על סרדיס וטבלוס הגן עליה בחרוף נפש. כורש מיהר ושלח את מזרס לדכא את המרד. פקטיאס נבהל כששמע על כך ונמלט לעיר קימי. מזרס דרש מאנשי העיר להסגיר אותו, הם שאלו את האורקל המקומי שהשיב להם שעליהם לעשות כמצוותו של מזרס, אולם אנשי קימי היו מסופקים והחליטו לשלוח את פקטיאס למיטילנה. אנשי מיטלינה הסכימו להסגיר את פקטיאס תמורת תשלום, אולם אנשי קימי התחרטו ומיהרו להעביר את פקטיאס לכיוס, אולם אנשי כיוס מסרו אותו לפרסים תמורת שטחים. לא ברור מה עלה בגורלו. הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998. כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת". הרודוטוס, ספר א', 153. הרודוטוס, ספר א', 154. הרודוטוס, ספר א', 156. הרודוטוס, ספר א', 158. הרודוטוס, ספר א', 160.
מזרס

מזרס היה מצביא מדי שפעל בשירות כורש. לאחר שלידיה נכבשה בידי כורש וסופחה אל ממלכת פרס האחמנית, מינה כורש אדם בשם טבלוס כסטרפ של האזור. טבלוס קבע את מושבו בסרדיס, כורש הפקיד בידי לודי בשם פקטיאס אוצר של זהב שהיה אמור להגיע אל טבלוס, אולם פקטיאס ניצל את הזהב כדי לשכור שכירי חרב ועורר את הערים השונות באסיה הקטנה למרד כללי נגד פרס. המורדים הטילו מצור על סרדיס וטבלוס הגן עליה בחרוף נפש. כורש מיהר ושלח את מזרס לדכא את המרד. פקטיאס נבהל כששמע על כך ונמלט לעיר קימי. מזרס דרש מאנשי העיר להסגיר אותו, הם שאלו את האורקל המקומי שהשיב להם שעליהם לעשות כמצוותו של מזרס, אולם אנשי קימי היו מסופקים והחליטו לשלוח את פקטיאס למיטליני. אנשי מיטליני הסכימו להסגיר את פקטיאס תמורת תשלום, אולם אנשי קימי התחרטו ומיהרו להעביר את פקטיאס לכיוס, אולם אנשי כיוס מסרו אותו לפרסים תמורת שטחים. לא ברור מה עלה בגורלו. לאחר מכן קיבל מזרס הוראה לכבוש את שאר הערים ששיתפו פעולה עם פקטיאס. הוא כבש את פירארני ומגנסיה אולם אז חלה ומת. את המשימה השלים הרפגוס. הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998. כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת". הרודוטוס, ספר א', 153. הרודוטוס, ספר א', 154. הרודוטוס, ספר א', 156. הרודוטוס, ספר א', 158. הרודוטוס, ספר א', 160. הרודוטוס, ספר א', 161.
ג'יין אייר (סדרה, 1983)

ג'יין אייר (באנגלית: Jane Eyre) הוא סדרת טלוויזיה עיבוד לרומן באותו שם של הסופרת שרלוט ברונטה שיצא לאור ב-1847. הסדרה הופקה בשנת 1983 ב-BBC בבימויו של ג'וליאן אמיאס. בתפקיד הראשי כג'יין אייר הופיעה השחקנית זילה קלארק ואת תפקיד אדוארד רוצ'סטר גילם טימותי דלטון. האחוזה דין פארק(אנ') בנורת'המפטונשייר שימשה כאתר צילומים של תורנפילד הול, מקום מגוריו של רוצ'סטר. זילה קלארק - ג'יין אייר טימותי דלטון - אדוארד רוצ'סטר ג'ין הארווי - גברת פיירפקס בלאנש יוינו - אדל דמיאן תומאס - ריצ'רד מייסון קרול ג'יליס - גרייס פול ג'וליה קפלמן - ברתה מרי טאם - בלאנש אינגרם אנדרו ביקנל - סט. ג'ון ריברס אליין דונלי - דיאנה ריברס מורג הוד - מרי ריברס קולט ברקר - הלן ברנס שאן פטנדן - ג'יין אייר הצעירה ג'ודי קורנוול - גברת ריד אלן קוקס - ג'ון ריד אמה ג'ייקובס - אלייזה ריד טרייסי צ'יילדס - ג'ורג'יאנה ריד ג'מה ווקר - ג'ורג'יאנה ריד הצעירה קתרין אירווין - אלייזה ריד הצעירה רוברט ג'יימס - מר ברוקלהרסט קייט דייוויד - בסי איב מת'סון - ליאה "ג'יין אייר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'יין אייר", באתר נטפליקס "ג'יין אייר", באתר AllMovie (באנגלית) "ג'יין אייר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'יין אייר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) על הסדרה "ג'יין אייר" באתר ה-BBC ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ימי עצמאות

יום עצמאות הוא יום חג לאומי של מדינה לציון תאריך קבלת או השגת עצמאות מדינית. שירות כלכליסט, צפו: כך חוגגים את ימי העצמאות בעולם, באתר כלכליסט, 22 באפריל 2015 באווירת יום העצמאות האמריקאי: כך חוגגים עצמאות ברחבי העולם באתר nrg יולי 2017
רפאל

האם התכוונתם ל... רפאל מערכות לחימה מתקדמות – חברה ממשלתית ישראלית בתחום הצבא והביטחון רפאל - חברה בת של וולקן לייצור ברזים ושסתומים, ראו וולקן (מפעל) בית החולים רפאל – בית חולים פרטי השוכן בקריית עתידים שזהו שם משפחתם גדעון רפאל (רוּפֶר; 1913–1999) – מבכירי משרד החוץ הישראלי גינתר רפאל (Raphael‏; 1903–1960) – מלחין גרמני דרור רפאל (יליד 1974) – סאטיריקן ושדרן רדיו ישראלי יצחק רפאל (וֶרפֶל; 1914–1999) – ממנהיגי המפד"ל רונית רפאל (ילידת 1966) – אשת עסקים שילה רפאל (1940–1994) – רב, דיין ופוסק, בנו של יצחק רפאל שזהו שמם הפרטי רפאל (צייר) (רַפָאֵלוֹ סַאנְצְיוֹ דָה אוּרְבִּינוֹ) – צייר איטלקי מתקופת הרנסאנס אישים ששמם הפרטי הוא רפאל רפאל (מלאך) – מלאך במיתולוגיה היהודית רפאל (צבי הנינג'ה) – דמות ראשית בזיכיון צבי הנינג'ה רפאלי (פירושונים)
משה יוסף הופמן

הרב משה יוסף הופמן (תר"ב, 1842 - א' בניסן תרפ"ח, 1928) היה רב ארץ-ישראלי ממוצא הונגרי. מפורסם בכינויו "הדיין מפאפא". נולד בסרדאהלי לרבי מיכאל, תלמיד החתם סופר, שכיהן כראש ישיבה בסרדאהלי. למד אצל אביו, אצל רבי יהודה אסאד, אצל רבי נטע וואלף ליבר ראב"ד פרשבורג ואצל הכתב סופר. לאחר נישואיו כיהן כראש ישיבה בסרדאהלי. בשנת תרמ"ב התמנה לדיין וראש ישיבה בעיר פאפא. בין תלמידיו היו הרב יהושע בוקסבוים, רבה של גלאנטה והרב שבתי שפטל וייס משימאני. בשנת תרס"ו עלה לארץ ישראל והתגורר בבתי אונגרין. בירושלים התפרסם שמו כתלמיד וחכם וגאון והרב יוסף חיים זוננפלד ראה את עצמו כתלמידו. הוא ישב בבית הכנסת בבתי אונגרין וכתב את חידושי תורתו. במשך שנים רבות היו כתבי היד ספונים בעליית גג בית הכנסת, עד שנעלמו משם. שמו התפרסם בפאפא ובירושלים גם כבעל מופת ואף סופר עליו שזכה לגילוי אליהו. היה נשיא "אגודת הקודש" שניסתה למנוע את הגעתו של הרב קוק לירושלים אחרי מלחמת העולם הראשונה. נפטר ללא ילדים. מי באר מים חיים על מסכת ברכות. מי באר מים חיים על התורה. ערכו ב"תמונת הגדולים", אתר היברובוקס. ר' משה יוסף הופמן, מי באר מים חיים על מסכת ברכות חלק ראשון, מהדורת צילום, ניו יורק, באתר היברובוקס כרטיס נפטר באתר הר הזיתים משה יוסף בן מיכאל האפמאן (1842-1928), דף שער בספרייה הלאומית ראה כתב הפלסתר "קול קורא מהיכל" שהתפרסם בשנת תר"פ.
הוורד (תיאטרון)

הוורד (למפת לונדון מוגדלת)   קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקס הוורד (למפת לונדון רגילה)   קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקס הוורד (למפת סאת'ק רגילה)   הוורד (למפת סאת'ק מוגדלת)   הוורד הוורד (באנגלית: The Rose) היה תיאטרון שפעל בלונדון בתקופה האליזבתנית. התיאטרון היה באזור בנקסייד בסאת'ק על הגדה הדרומית של התמזה - אזור שהיה מחוץ לשטח השיפוט של הסיטי של לונדון ועל כן לא חל עליו האיסור להפעיל תיאטראות שהיה בתוקף בלונדון עצמה. תיאטרון הוורד נבנה ב-1587 על ידי פיליפ הנסלו וג'ון צ'ולמלי. מספר שנים מאוחר יותר הורחב המבנה, שהיה מצולע בקוטר 21 מטרים, כך שיכיל כ-2000 צופים. התיאטרון שימש את להקת אנשי האדמירל אשר שיחקה במחזות של כריסטופר מארלו והתחרתה בלהקת התיאטרון של ויליאם שייקספיר. בשנת 1605 ננטש המבנה. בשנת 1989 היה חשש ששרידי המבנה יהרסו בשל פרויקטי פיתוח באזור. לאחר לחץ ציבורי שבראשו עמדו פגי אשקרופט ולורנס אוליבייה, הוחלט שהבנייה מעל שרידי המבנה לא תפגע בשרידים, ובפרויקט מיוחד נערכה במקום חפירה ארכאולוגית. בשנת 1999 נפתח האתר לציבור ומוצגים בו ממצאים שנתגלו במקום. תיאטרון הגלוב מדיה וקבצים בנושא הוורד בוויקישיתוף הוורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תיאטרון הוורד