laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוסף בן-דוד (סוציולוג)

יוסף בן-דוד (19 באוגוסט 1920 – 12 בינואר 1986, ב' בשבט ה'תשמ"ו) היה סוציולוג שעסק בחקר הסוציולוגיה של החינוך והמדע. בן-דוד נולד בשם יוסף גרוס, בגיור שבהונגריה, והתחנך בצעירותו בחדר ובבית ספר קתולי מקומי. בשנת 1939 סיים את לימודיו התיכוניים, למד בישיבה והוכשר כדפס בבית המלאכה של אביו דוד. בשנת 1941 עלה לארץ ישראל והחל בלימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. כעבור סמסטר אחד הצטרף ליחידה בצבא הבריטי שיועדה לשירות באירופה, ושירת בה עד 1945. לאחר מכן החל בלימודי היסטוריה באוניברסיטה העברית, ועבד עם נוער במצוקה בשכונות העיר העתיקה. בשנת 1947 נשלח לאנגליה מטעם ממשלת המנדט להכשרה בבית הספר לכלכלה של לונדון כקצין מבחן בעבודה סוציאלית. בשנת 1949 חזר לישראל, החל לעבוד במשרד הסעד, ובשנת 1951 הצטרף לשמואל נח אייזנשטדט, יעקב כ"ץ ויונינה גרבר-טלמון בייסוד המחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה העברית. עבודתו האקדמית הושפעה מהאסכולה הפונקציונליסטית ומאדוארד שילס. ראשית מחקריו עסקו בתנועות נוער, ובהמשך עסקו בניתוח המבנה החברתי של שלושה מקצועות חופשיים בישראל: עורכי דין, מורים ורופאים. בשנת 1955 סיים בן-דוד לימודי דוקטורט בהנחיית פרופסור אייזנשטדט. במהלך השנים הוא פעל כעמית מחקר במכון ללימודים מתקדמים שבפרינסטון (משנת 1976), כחבר בסגל אוניברסיטת שיקגו לחינוך ולסוציולוגיה (משנת 1977), וכן כחבר במועצה האמריקאית לחינוך (משנת 1973). פעילותו בחקר המדע הייתה מהראשונות לשלב ניתוח מוסדי בהתבוננות על עולם המדע ורבים מכתביו עסקו במבנה האקדמיה ובהשפעת הסביבה האקדמית במדינות שונות על צמיחתן של דיסציפלינות חדשות. בספרו "The Scientist's Role in Society" נותחו באופן השוואתי מקורות האתוס המדעי של מדינות שונות. בין טענותיו על האקדמיה בישראל מצוי חששו מהעדר התפתחותה של יצירתיות מדעית בשל העדר אמצעי מימון במדינות קטנות. בשנים 1970–1973 כיהן כנשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית. בשנת 1981 נבחר בן-דוד לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וזכה בפרס רוטשילד למדעי החברה. ב-12 בינואר 1986 בן דוד הלך לעולמו, בן 65 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. יוסף בן-דוד (סוציולוג) באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים דוקטור לפילוסופיה, חרות, 2 במאי 1957 המצבה ומקום הקבר של יוסף צבי בן דוד, באתר "פרויקט גלעד"
יוסף בן דוד

האם התכוונתם ל... יוסף בן-דוד (סוציולוג) – סוציולוג ישראלי יוסף בן-דוד (גאוגרף) – גאוגרף ישראלי חוקר חיי הבדואים יוסף בן-דוד (ראש עיריית טבריה) – ראש עיריית טבריה לשעבר יוסי בן דוד (פזמונאי) – פזמונאי ישראלי
פסיכוגריאטריה

פסיכוגריאטריה הוא מושג ברפואה המשלב בין פסיכיאטריה לבין גריאטריה. רופא פסיכו-גריאטרי הוא פסיכיאטר או גריאטר שהתמחה בטיפול בהפרעות נפשיות אצל זקנים, באבחון של מחלות ניוון מוחיות המופיעות אצל אנשים מבוגרים (כגון שיטיון) ובטיפול בהן תוך התחשבות בבעיות משפחתיות וכלכליות מהן סובל הקשיש ומתן דעת גם להשלכות המשפטיות של מצבים אלו. בשנת 1935 נוסד השרות הגריאטרי הראשון על ידי ד"ר מרג'ורי וורן, שהדגישה את עקרונות הטיפול הרב מקצועי, ההערכה והמעקב, והגישות הכוללניות (הוליסטיות) - שהן במידה רבה הליבה של הגריאטריה היום. בתקופה זו נדרשו הגריאטרים הן לצרכים הרפואיים והן לצרכים הנפשיים של המטופלים ולמעשה היוו את ה'פסיכוגריאטרים' הראשונים. היוזמה לשירותים אלו עברה בהמשך לפסיכיאטריה בשנות ה-1950, והפכו ל'פסיכיאטריה של הגיל המבוגר' (old age psychiatry) באנגליה ול'פסיכיאטריה גריאטרית' בצפון אמריקה. בשנות ה-1970, החלו ממשלות לחייב יצירת יחידות פסיכוגריאטריות בבתי חולים כלליים, והחל עידן חדש. באנגליה יכול פסיכיאטר מורשה לרכוש התמחות בפסיכוגריאטריה על ידי הכשרה של 3-4 שנים מטעם האיגוד הפסיכיאטרי המלכותי (Royal College of Psychiatrists). בארצות הברית, המועצה לפסיכיאטריה ונוירולוגיה וכן המועצה האוסטאופתית לנוירולוגיה ולפסיכיאטריה מנפיקות רישיונות לפסיכיאטריה גריאטרית. כמו כן קיימות השתלמויות (fellowships) רבות לפסיכיאטריה-גריאטרית. בישראל אין התמחות מוכרת בפסיכוגריאטריה ואין לה מעמד משפטי. המושג משמש לעיתים למחלקות אשפוז או מרפאות פסיכיאטריות המיועדות לזקנים ולעיתים לשירות של גריאטר או רופא אחר שהשתלם בתחום. למעשה, מומחה בגריאטריה אמור להכיר, לאבחן ולדעת לטפל גם בבעיות מנטאליות (נפשיות וקוגניטיביות) שכיחות של הגיל המבוגר (כגון דיכאון תגובתי, חרדה, בלבול חריף ודמנציה מסוג אלצהיימר או אחר). כמו כן, מומחה בפסיכיאטריה של מבוגרים אמור לדעת לטפל בקשישים עם מחלות פסיכיאטריות ולהתאים את הטיפול לגילם ולמצבם התפקודי והרפואי הכולל. נטע אחיטוב, 20% מהמבוגרים בישראל לוקחים תרופות נגד דיכאון וחרדה. מה זה אומר עלינו?, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2018 Mark J. Rapoport, Zahinoor Ismail, Corinne E. Fischer, Geriatric Psychiatry or Psychogeriatrics? Partnership at the CAGP/CCSMH 2012 Scientific Meeting, Canadian Geriatrics Journal 16, 2013-01-17, עמ' 3–5 doi: 10.5770/cgj.16.66 Lynsey McAlpine, Alex Bailey, Kate Milward, Charlotte Blewett, Recruitment into old age psychiatry, BJPsych Bulletin 43, 2019-6, עמ' 131–135 doi: 10.1192/bjb.2018.112 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הליוגרף

הליוגרף (מיוונית: הליוס - השמש, גראפין - כתיבה) הוא מכשיר המשמש ליצירת קשר על ידי הטלת הבזקי אור קצרים של קרני השמש באמצעות מראה. שפת הקשר היא קוד מורס. הבזקי האור נוצרו על ידי שינוי מהיר של זווית המראה שבמכשיר או על ידי הסתרת המראה וגילויה בעזרת מנוף שהפעיל תריס מכני. זה מכשיר קשר פשוט, נייד ויעיל ביותר לטווח של עד כ-50 ק"מ. שפת הקשר הייתה כאמור קוד המורס שהתבסס על קווים ונקודות או בהמרה להליוגרף - בהבזקי אור קצרים וארוכים. המכשיר היה נפוץ ביותר בכלי שיט שונים לתקשורת פשוטה מהירה ויעילה. באניות השתמשו באותו עיקרון גם בתנאי ראות קשים או ללא שמש עם הפעלת מקור אור מלאכותי. המכשיר מכיל כמתואר מראה הניתנת להזזה (או להסתרה) על ידי מנוף ידני (נוח לפעולה מהירה) וכמו כן כוונת כלשהי המאפשרת כיוון מדויק של אור השמש המוחזר מהמראה אל הנקודה בה נמצא הצופה. עוצמת אור השמש המוחזר מאפשרת לתקשר באור יום לטווח של עד כ-50 קילומטר בעזרת אנשים מאומנים בשידור וקליטה של אותות מורס. המשתמשים העיקריים במכשיר היו יחידות צבאיות, אזרחים שעשו בו שימוש לצורך סקרים שונים, כלי שיט וכן שימש בצורה טובה יערנים. תנופה גדולה לשימוש במכשיר נעשתה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בעיקר ממספר סיבות: 1) מכשירי האלחוט עדיין לא היו קיימים. 2) השימוש בו היה פשוט ולא הצריך מקורות אנרגיה מלאכותיים. 3) המכשיר היה זול יחסית לבנייה ופשוט לשימוש. ציוד זה היה תקני בצבא בריטניה מסוף המאה ה-19 ועד 1960, ובצבא פקיסטן עד 1975. שיא המרחק לתקשורת הליוגרף הושג בארצות הברית והגיע לכ-300 ק"מ. להליוגרף יתרונות חשובים לתקשורת צבאית: תקשורת לטווח רחוק. ציוד קל משקל. אין צורך במקור אנרגיה מלאכותי. אין כמעט אפשרות של האזנת סתר (רק מי שנמצא במסלול הקרן יכול לקבל את המידע). כבר בתקופת בית שני היה נוהג להודיע באמצעות משואות אור מירושלים עד בבל על תחילת מועדים שונים. השימוש באור להעברת מידע התפתח במיוחד ערב מלחמת העולם הראשונה. בתקופה זו, במלחמת העולם הראשונה נזקקו הצבאות לתקשורת בטווחים שונים. בטווחים הקרובים הקשר התבסס על תקשורת קווית של טלפוני שדה. התקשורת האלחוטית לטווחים הרחוקים עדיין לא הייתה קיימת ואת מקומה תפס מכשיר ההליוגרף. רוב האלחוטנים שהוכשרו בקורסי האלחוט של ההגנה למדו את השימוש במכשיר ההליוגרף. המכשיר היה בקיבוצים רבים בתחילת שנות ה-40 ושימש ליצירת קשר בצורה יעילה מאוד. כך, למשל, במלחמת העצמאות, ביום השלישי לקרבות ביד מרדכי, כאשר לא הייתה אפשרות להטעין את המצברים של מכשיר הקשר האלחוטי, עלו הקשריות למגדל המים וביצעו את התקשורת בעזרת פנס צבאי פשוט עם מטה חטיבת הנגב בניר עם במרחק של כ-10 ק"מ. דוגמה נוספת - על גג מגדל המים (בית הספר ויצמן) בהרצליה הוקמה תחנת תקשורת של סניף ההגנה בהרצליה, בה נעשה שימוש בהליוגרף לשם איתות אור. התחנה הופעלה על ידי צעירי המושבה והפכה את הרצליה לחוליה חשובה ברשת הקשר של ההגנה. בימי חירום או מתיחות פעלה התחנה במשך כל שעות היממה. עיריית תל אביב הציבה לוחית זיכרון במקום בו הייתה תחנת איתות ראשית בתל אביב (פנסים והליוגרף) בשנים 1936–1939 על גג בית שהיה אז המקום הגבוה ביותר בתל אביב ברחוב אחד העם 84.
החופשה

החופשה (באנגלית: The Holiday) הוא סרט קומדיה רומנטית שיצא לאקרנים ב-8 בדצמבר 2006, בבימויה של ננסי מאיירס ובכיכובם של קמרון דיאז, קייט וינסלט, ג'וד לאו וג'ק בלאק. אחרי שנים של קשר רומנטי לא יציב בין איריס (קייט וינסלט), בחורה בריטית כפרית, ובין ג'ספר בלום (רופוס סוול), שהוא גם קולגה שלה בעבודה, מודיע ג'ספר על אירוסיו לאשה שאתה בגד באיריס. לבה של איריס נשבר והיא מחליטה שעליה להתרחק מג'ספר ולהפסיק לחלוטין את הקשר הרומנטי ביניהם. היא מציעה את ביתה להחלפה באינטרנט, תמורת בית אחר, לתקופה של שבועיים, בה היא מקווה לשהות הרחק ולשכוח מג'ספר. במקביל, אמנדה (קמרון דיאז), בחורה אמריקנית מלוס אנג'לס, מגלה שבן זוגה, אית'ן (אדוורד ברנס), בגד בה. היא זורקת אותו, אך מתקשה להתגבר על הפרידה, ולכן מחליטה לצאת לחופשה ולנסוע הרחק לזמן מה, כדי שלא להרגיש לבד בתקופת החגים. היא מתחברת לאתר החלפת הבתים, שם היא מתכתבת עם איריס, והשתיים מחליטות להחליף את בתיהן לתקופה של שבועיים. איריס מתלהבת מאוד מביתה הענק והמאובזר של אמנדה בלוס אנג'לס, אך אמנדה לעומת זאת לא נהנית מאווירת הכפר המנומנמת, ומחליטה לשוב הביתה יום למחרת בואה. אך בלילה מתדפק על דלתה גרהאם (ג'וד לאו), אחיה הגדול של איריס, כשהוא בגילופין לאחר שחזר מבילוי בפאב השכונתי. הוא מספר לאמנדה כי אחותו מלינה אותו לפעמים בביתה, לאחר שהוא שותה בפאב הסמוך לביתה, מפני שאינה רוצה שינהג שיכור הביתה. אמנדה מרשה לו להישאר, מה שמוביל ללילה רומנטי משותף, שבעקבותיו היא מחליטה להישאר בכל זאת באנגליה. בינתיים, בלוס אנג'לס, איריס מרוצה מהמרחק ומהבית. היא פוגשת את מיילס (ג'ק בלאק), בחור שעובד עם אמנדה בחברה להפקת פסקולים, ובין השניים נרקמת ידידות שהופכת בהמשך לאהבה רומנטית. במקביל נתקלת איריס בקשיש ארתור אבוט (אלי וולך), שהיה פעם תסריטאי מוערך בהוליווד, וכיום מתגורר סמוך לביתה של אמנדה. איריס נקשרת לארתור ומחליטה לעזור לו לשקם את עצמו ולהיכנס לכושר, על מנת להגיע לערב הוקרה שמתכננים לכבודו. ארתור, שבהתחלה מסרב להגיע לאירוע, בשל צניעותו ובשל חששו להיראות כצל לימי תפארתו, משתכנע לבסוף, ומגיע מלא גאווה אל הערב שתוכנן עבורו. באותו הזמן באנגליה, לאחר לילה רומנטי אחד וכמה ימי בילויים, מחליטה אמנדה להפתיע את גרהאם בביתו. כאשר היא מגיעה היא מופתעת לגלות שהנשים מהן קיבל גרהאם שיחות במהלך הימים האחרונים, אוליביה וסופי, הן לא אחרות מאשר שתי בנותיו הקטנות. היא מגלה שהוא אלמן ושתי בנותיו נקשרות אליה . לבסוף, איריס משתחררת מאהבתה לג'ספר, נפרדת ממנו סופית ומתחילה קשר רומנטי עם מיילס. אמנדה מתאהבת בגרהאם, האהבה האמיתית הראשונה שלה ומשתחררת מהדפוסים הנוקשים שלפיהם נהגה לחיות. "החופשה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החופשה", באתר נטפליקס "החופשה", באתר AllMovie (באנגלית) "החופשה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החופשה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "החופשה", באתר Metacritic (באנגלית) "החופשה", באתר אידיבי "החופשה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
איקאוניס

איקאוניס (בלטינית: Dea Icaunis) היא אלה במיתולוגיה הקלטית ובדת הגאלית-רומית. איקאוניס היא אלת הנהר יון שבגאליה (במחוז יון, בבורגון שבצרפת של ימינו). כתובת המוקדשת לאלה התגלה באוסר שבבורגון. Taliesin Enion Vawr, Rhuddlwm Gawr, Merridden Gawr, The Word: Welsh Witchcraft, the Grail of Immortality and the Sacred Keys, iUniverse, 2002.
מאפיית אבולעפיה

מאפיית אבולעפיה היא מאפייה מפורסמת, אשר נוסדה בשנת 1879 על ידי משפחת אבולעפיה ונמצאת בבעלותם עד היום. המאפייה נמנית עם העסקים הוותיקים בארץ ישראל ושוכנות במבנה מעוטר קשתות ברחוב יפת, בסמוך לכיכר השעון ביפו העתיקה. המאפייה מוכרת מגוון מאפים בסגנון ערבי ובהם פיתות, מנאקיש, בייגלה, סמבוסקים, פיצות, וכן דברי מתיקה כגון בקלוואה וכנאפה. למאפייה יש סניפים נוספים מהשפלה ועד חיפה. המאפייה נפתחה לראשונה ב-1879 על ידי מסעוד אבולעפיה ועם השנים צברה מוניטין בעיר יפו ובסביבתה והפכה לאחד הסמלים המוכרים של העיר. החל משנת 1969 החלה המאפייה במנהג של סגירת המאפייה בחגי ישראל לכיבוד הלקוחות היהודים שלה והתפרסמה בזכות מנהג זה ברחבי ישראל. סניפים נוספים נפתחו בשנת 2007 בראשון לציון על ידי ח'מיס אבולעפיה ובנו טארק, ברחוב אבן גבירול בתל אביב בבעלות סעיד אבולעפיה, בנו של אחמד, הבכור שבאחים ובשנת 2000 בטיילת הרברט סמואל שבתל אביב. סניפי המאפייה נשלטים על ידי חמשת האחים ממשפחת אבולעפיה - אחמד, סמי, ח'מיס (עד שהלך לעולמו ב-2020 ממחלת נגיף הקורונה), חאלד וואליד וילדיהם. בשנת 2017 נפתחו מאפיות נוספות ברחוב הסיבים בפתח תקווה ובנמל תל אביב. בנוסף למאפיות מפעילה המשפחה מסעדה בשרית הממוקמת ממול למאפייה ברחוב יפת, וכן חולשת המשפחה על מסעדות, עסקים ונדל"ן ברחבי תל אביב-יפו. המאפייה שבבעלות המשפחה מיפו פועלת למען קידום השלום וההידברות בין יהודים וערבים. היא פתוחה בכל שעות היממה, אולם מאז הקמת מדינת ישראל המאפייה נסגרת בפסח וביום כיפור, כמחווה ללקוחות היהודים. כמו כן האח חאלד נורה על ידי יהודי בשנת 2002, ככל הנראה על רקע לאומני, וכתגובה המשפחה תרמה 100 אלף דולר לשיקומו של בית הכנסת היהודי שבכיכר השעון ביפו. האח חמיס שימש ככתב לענייני ישראל ונחשב לאוהד ישראל בטלוויזיה ובתקשורת המצרית, כמו כן הגיש תוכנית ברדיו תל אביב אשר קראה לדו-קיום ושכנות טובה בין היהודים והערבים בעיר ובכלל. כמו כן ב-2017 פתחה הרשת סניף כשר למהדרין ללקוחות היהודים המסורתיים והדתיים בפתח תקווה. בנוסף ב-2024 פתחה הרשת סניף בכפר סבא ליד קניון הצומת ברחוב הצומת. רשימת חברות ישראליות בבעלות ערבית הסמבוסק בהלם, באתר nrg‏, 23 באוגוסט 2007 יורם יובל, שיחת נפש עם חמיס אבולעפיה, כאן חינוכית, 7 בינואר 2016 רז שכניק, "הערבים אומרים לי: משפחת אבולעפיה מלקקת ליהודים כל השנה, אז מגיע לה, שתיענש", באתר "ידיעות אחרונות", 16 ביולי 2021 מוריה בן יוסף, אבולעפיה נגד אבולעפיה: וואליד לא מרוצה מהיוזמה של סעיד, באתר nrg‏, 12 באוקטובר 2010 "הנגיף הארור הזה": חמיס אבולעפיה הלך לעולמו ממחלת הקורונה, באתר וואלה, 27 בנובמבר 2020 חמיס אבולעפיה מת לאחר שנדבק בקורונה: "הפנים של הדו קיום", באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2020
לוקסוויוס

לוקסוויוס (בלטינית: Luxovios; מקלטית: "הבהיר" או "החם") הוא אל המעיינות החמים של לוקסווי-לה-באן (Luxeuil-les-Bains) שבגאליה (בצרפת של ימינו), על פי המיתולוגיה הקלטית והדת הגאלית-רומית. כמו כן, לוקסוויוס הוא האל המגן על שבט לוקסווי שהתגורר באזור. זוגתו של לוקסוויוס הייתה האלה בריקטה. באתר המעיינות החמים היה מקדש ללוקסוויוס, לצד אלי מרפא אחרים, ובהם סירונה. באתר התגלו שתי כתובות המוקדשות לאל. Miranda Aldhouse-Green, Dictionary of Celtic Myth and Legend, Thames and Hudson Ltd., London, 1997 Miranda Aldhouse-Green, The Celtic world, Routledge, 1996 לוקסוויוס באתר celtnet
אבטליון

האם התכוונתם ל... אישים: אבטליון (זוגות) – אחד מחברי הזוג הרביעי בתקופת הזוגות אבטליון (משורר) – פייטן מתלמידיו של רבי ישראל נג'ארה, פעל במאה ה-17 אבטליון ממודנה – ממנהיגי יהדות איטליה (1529-1611) זיו אבטליון – קצין צבא ישראלי (נולד ב-1970) רמי אבטליון – אימונולוג ישראלי (1933-2023) אחר: אבטליון (יישוב) – מושב שיתופי בישראל אבטליון (חיבור) – מקראה לבני נוער בשפה העברית שחוברה על ידי אהרון וולפסזון (בן זאב), 1835.
שנלונג

שנלונג (בסינית: 神龍), "דרקון שמיימי") הוא שמה של מעבורת חלל סינית ניסיונית, הנמצאת בשלב פיתוח וניסוי. תמונה ראשונה של דגם מוקטן של כלי חללי זה פורסמה על ידי סין בדצמבר 2007, כשהוא תלוי מתחת לגחונו של מפציץ סיני מטיפוס H-6. מועד צילום התמונה אינו ידוע וייתכן כי המיזם נמצא בשלב פיתוח מתקדם יותר מאשר בחינת התצורה האווירודינמית של החללית. מהתמונה שפורסמה עולה כי הכלי מתוכנן כמעבורת חלל לשימוש רב פעמי, וניכרים בו האזורים המכוסים באריחי בידוד להגנה מפני החום בעת הכניסה לאטמוספירה. כמו כן ניתן לראות כי לשנלונג מנועים רקטיים בחלקו האחורי. בשלב זה לא ידוע כיצד תשתלב מעבורת חלל סינית מאוישת בתוכנית החלל הסינית, המבוססת על חלליות חד פעמיות מסדרת שנג'ואו. מקורות שונים בארצות הברית מייחסים למיזם שנלונג מטרות צבאיות, כולל שימוש אפשרי כ"מפציץ חלל", קונספט שנבחן בזמנו בברית המועצות ובארצות הברית. העניין הסיני במעבורת חלל לשימוש חוזר החל כנראה בשנות ה-80 של המאה ה-20, עת הופיעו בפרסומים סיניים שונים תוכניות ושרטוטי קונספט של מעבורות חלל. חלק מהתכנונים המוקדמים גילו דמיון רב למטוס החלל X-20 שפותח בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20 אך בוטל בטרם הגיע לכדי טיסת ניסוי לחלל. דגמים שונים של מעבורות חלל סיניות הוצגו בתערוכות שונות בסין ומחוץ לה, ובשנת 2000 הוצג בהנובר שבגרמניה דגם של מעבורת חלל סינית השונה מתצורתו של שנלונג. תוכנית הפיתוח של מעבורות חלל סיניות מכונה "פרויקט 921-3", כאשר פרויקט 921-1 היה שם הקוד לפיתוח החללית המאוישת שנג'ואו, ו - 921-2 הוא ציון פנימי סיני לפיתוח תחנת החלל טיאנגונג 1. מאמר המנתח את מטוס החלל שנלונג
ויליאם היולט

ויליאם ר. היולט (באנגלית: William Reddington Hewlett;‏ 20 במאי 1913 - 12 בינואר 2001) היה, יחד עם דייב פקארד, מייסד חברת היולט פקארד (HP). היולט נולד באן ארבור, מישיגן אבל הוריו עברו לסן פרנסיסקו כשהיה בן 3. הוא למד בבית הספר היוקרתי תיכון לוואל והתקבל לאוניברסיטת סטנפורד כטובה לאביו המנוח, אלביון וולטר היולט, אשר מת מגידול במוח בשנת 1925. היולט קיבל את התואר הראשון שלו מאוניברסיטת סטנפורד בשנת 1934, ואת התואר השני ממכון המחקר של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1936. בסטנפורד למד היולט אצל פרד טרמן ובהכנת עבודת הסיום הכיר את דייב פקארד. היולט ופקארד החלו לדון בהקמת חברה ב-1937 וייסדו רשמית את היולט-פקארד ב-1 בינואר 1939. באותה שנה נשא היולט את פלורה למסון לאשה. לזוג נולדו חמישה ילדים. היולט היה נשיא היולט פקארד (HP) בשנים 1964–1977, וכיהן כמנכ"ל מ-1968 עד 1978. אחריו כיהן ג'ון א. ינג. עד 1983 היה היולט יו"ר מועצת המנהלים, ולאחר מכן כיהן כסגן יו"ר עד 1987. בשנת 1995 הוא קיבל פרס הצטיינות ממכון המחקר של מסצ'וסטס על מפעל חיים. מדיה וקבצים בנושא ויליאם היולט בוויקישיתוף ויליאם היולט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ויליאם היולט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם היולט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דייגו לופס

דייגו לופס רודריגס (בספרדית: Diego López Rodríguez; נולד ב-3 בנובמבר 1981 בפרדלה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער. לופס החל את הקריירה שלו בריאל מדריד כשוערו המחליף של איקר קסיאס במשך שנתיים ושיחק שני משחקים. בשנת 2007 עבר לוויאריאל ולאחר פציעתו של סבסטיאן ויירה הפך לשוער ראשון. היכולת הטובה שהפגין השאירה אותו כשוער ראשון גם לאחר שוויירה החלים מפציעתו. ב-25 בינואר 2013 חתם בריאל מדריד לארבע שנים, בעקבות פציעת השוער הראשון של הקבוצה, איקר קסיאס, ונשאר השוער הראשון במסגרת משחקי הליגה גם לאחר שקסיאס החלים, כאשר האחרון משחק בליגת האלופות ובגביע המלך הספרדי. באוגוסט 2014 חתם במילאן לארבע שנים, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-31 באוגוסט של אותה שנה, בניצחון 1–3 על לאציו. במשחק הדף בעיטת עונשין בדקות האחרונות של המשחק. ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לאספניול לעונה אחת. ב-23 במאי 2017 חתם באופן קבוע בקבוצה. ב-2 ביולי 2022 חתם בראיו ואיקאנו. ב-28 בדצמבר 2023 הודיע על פרישה מכדורגל. ריאל מדריד אליפות ספרד: 2006/2007 גביע המלך הספרדי: 2013/2014 ליגת האלופות: 2013/2014 מדיה וקבצים בנושא דייגו לופס בוויקישיתוף דייגו לופס, באתר Transfermarkt דייגו לופס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) דייגו לופס, באתר Soccerway דייגו לופס, באתר BDFutbol דייגו לופס, באתר WorldFootball.net דייגו לופס, באתר National Football Teams דייגו לופס, באתר FootballDatabase.eu בגיל 42: השוער ששיחק בריאל מדריד ובמילאן הודיע על פרישה, באתר ישראל היום, 28 בדצמבר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ספרדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קתרין נרדוצ'י

קתרין נרדוצ'י (באנגלית: Kathrine Narducci; נולדה ב-22 בנובמבר 1965) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בשל גילום שרמיין בוקו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס". נרדוצ'י נולדה למשפחה איטלקית-אמריקאית בהארלם האיטלקית, ניו יורק. אביה, ניקי נרדוצ'י, היה בעליו של בר ומילא תפקיד במאפיה המקומית. הוא נהרג לאחר שנתקל באספסוף מול הבר שלו כשקתרין הייתה בת עשר. קריירת המשחק של נרדוצ'י החלה ב-1993 כשהביאה את בנה בן התשע לאודישן לתפקיד ילד בסרט "סיפור מרובע ברונקס". במהלך האודישן של בנה, נרדוצ'י עברה בהצלחה אודישן לתפקיד אמו של גיבור הסרט. בשנים שלאחר מכן, היא הופיעה מספר הופעות אורח בתוכניות טלוויזיה, כולל "חוק וסדר", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "משמרת שלישית", "NYPD Blue" ו"שוטרים בדם". בשנת 1999, היא לוהקה לתפקיד שרמיין בוקו, אשתו של ארטי בוקו, בסדרת דרמת הפשע של HBO "הסופרנוס", תפקיד שגילמה עד סיום הסדרה ב-2007. בשנת 2017 שיחקה בדרמה הטלוויזיונית של HBO, "אשף השקרים" (אנ') שביים בארי לוינסון על פי תסריט מאת סם לוינסון. בשנת 2019 שיחקה בסרטו של מרטין סקורסזה "האירי". באותה שנה החלה לגלם את דמותה של אולימפיה ג'יגנטה בדרמת הפשע "הסנדק של הארלם" של רשת Epix. בשנת 2020 שיחקה לצד טום הארדי בסרטו הביוגרפי של ג'וש טראנק "קפונה". מדיה וקבצים בנושא קתרין נרדוצ'י בוויקישיתוף קתרין נרדוצ'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתרין נרדוצ'י, באתר AllMovie (באנגלית) קתרין נרדוצ'י, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כרמיין באקו באתר HBO
אליפז בן עשו

אֱלִיפַז הוא דמות מקראית, בנו הבכור של עשו ואשתו עדה. לאליפז היו ארבעה אחים למחצה: רעואל, יעוש, יעלם וקרח. לאליפז היו שישה בנים: תימן, אומר, צפו, געתם, קנז, ועמלק, שהיה אבי העם הראשון שנלחם בעם ישראל. עמלק הוא בנו של אליפז מפילגשו תמנע. יש מדרשים המייחסים לאליפז גילוי עריות, ובהם תמנע היא גם בתו וגם פילגשו. אליפז מוזכר במדרש בהקשר לבריחתו של יעקב מאחיו עשו, מחשש לחייו, אל דודו לבן הארמי שישב בחרן. בעקבות בריחת יעקב, שלח עשו את בנו אליפז לרדוף אחריו ולהורגו. כאשר השיג אותו אליפז, התחנן יעקב על חייו, אך אליפז טען שמוטלת עליו החובה למלא את מצוות אביו. יעקב נתן את כל אשר היה לו לאליפז ובכך אפשר לו לקיים את מצוות אביו וכן לא לפגוע בו נפש, שכן "עני חשוב כמת". על פי ספר יוסיפון, בנו של אליפז, צפו, היה למלכם של הכתים עם שחרורם מעול קרתגו. תולדות עשו מדיה וקבצים בנושא אליפז בן עשו בוויקישיתוף ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק ה'
פרנק וינסנט

פרנק וינסנט (באנגלית: Frank Vincent) (15 באפריל 1937 – 13 בספטמבר 2017) היה שחקן ומוזיקאי אמריקאי אשר התפרסם בעיקר בזכות תפקידו כפיל לאוטרדו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס". וינסנט, איטלקי-אמריקאי, נולד כפרנק וינסנט גטוסו במסצ'וסטס וגדל בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי. אביו, פרנק וינסנט גטוסו האב, היה עובד ברזל. בשנת 1986 שיחק בתפקיד קטן בסרט המאפיה של בריאן דה פלמה "חכמים בלילה". בשנת 1990 הופיע בסרט החבר'ה הטובים של מרטין סקורסזה בתפקיד בילי באטס. בשנת 1991 שיחק בסרטו של ספייק לי "קדחת הג'ונגל". בשנת 1999 שיחק בסרט הדרמה "אנטרופי" לצד סטיבן דורף. בשנת 2000 הופיע בסרט "גדולה מהחיים" בתפקיד אריסטוטלס אונאסיס. בשנת 2006 הוא הוציא את ספרו הראשון A Guy's Guide to Being a Man's Man (בתרגום חופשי: "מדריך לבחורים להפוך לגבר שבגברים") אשר זכה לביקורות חיוביות. מדיה וקבצים בנושא פרנק וינסנט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרנק וינסנט פרנק וינסנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנק וינסנט, באתר AllMovie (באנגלית) פרנק וינסנט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פרנק וינסנט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרנק וינסנט, ששיחק ב"הסופרנוס" ובסרטים של סקורסזה, הלך לעולמו, באתר ynet, 14 בספטמבר 2017 פרנק וינסנט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבחן ביילי

מבחן ביילי להתפתחות תינוקות (Bayley Scales of Infant Development, בקיצור BSID) הוא מבחן להערכת כישורי מוטוריקה עדינה וגסה, שפה והתפתחות קוגניטיבית של תינוקות ופעוטות בגילאים 0–3 שנים. המבחן אורך כשעה, וכולל רצף משימות המוצגות לתינוק בצורת משחק. תוצאות המבחן מכומתות לסולם כללי ולשלושה סולמות בתחומים השונים, ומושוות למדדי הנורמה של תינוקות בני אותו גיל (בחודשים). הסולם המנטלי מבטא את רמת ההתפתחות הקוגניטיבית, השפתית והחברתית של התינוק; הסולם המוטורי מבטא את רמת ההתפתחות של המוטוריקה הגסה והעדינה; והסולם ההתנהגותי מבטא הערכה של התנהגות התינוק במהלך המבחן. המבחן נוצר על ידי הפסיכולוגית ננסי ביילי. הגרסה העדכנית של המבחן היא BSID-III ‏(2005). אריה סעדה, סקירת מבחנים לבדיקת תפקוד קוגניטיבי או מנטלי - מבחן ביילי, באתר abiliko מבחן ביילי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.