laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פוליטיקה והשפה האנגלית

פוליטיקה והשפה האנגלית (באנגלית: Politics and the English Language) הוא מאמר מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1946. זהו אחד מהמאמרים הידועים ביותר של אורוול, וניתן לגלות בו רבות ממחשבותיו על פוליטיקה ושפה. חלק מרעיונות אלו היוו את הרקע לרומן 1984. המושג "שיחדש", מושג שנטבע על ידי אורוול ומתאר את השפה הפוליטית שהמשטר הטוטליטרי העתידי כופה על נתיניו, שואב את מקורותיו היישר ממאמר זה. אורוול בוחן מספר דוגמאות לשימוש גרוע באנגלית, וטוען ששתי תכונות משותפות לכולן: "האחת היא השימוש בדימויים מיושנים; השנייה היא חוסר הדיוק". הוא עובר לסקירה משעשעת של דוגמאות ל"כמה מהתחבולות השונות שבאמצעותן נהוג להתחמק ממלאכת ייצור הפרוזה": מטפורות גוססות, 'אופרטורים' או איברים מלאכותיים של הפועל, סגנון יומרני, מילים חסרות משמעות. אורוול מדגים איך התחבולות האלה משמשות על מנת "לגרום לשקרים להישמע אמיתיים ולרצח להיראות מכובד, ולהקנות חזות מוצקה לְאוויר". הוא מסיים את המאמר במספר עצות וכללים כיצד להימנע מכתיבה בסגנון הרווח. פוליטיקה והשפה האנגלית, הטקסט המלא (בעברית), מתוך "מתחת לאף שלך", מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול, הוצאת דביר 2005. פוליטיקה והשפה האנגלית, הטקסט המלא (באנגלית)
בן עמי פיינגולד

בן עמי פיינגולד (4 באוגוסט 1931 – 24 באוקטובר 2020) היה סופר, פרופסור לספרות ומבקר תיאטרון, מחשובי מבקרי התרבות בישראל. היה פעיל משנות ה-60; בשנות ה-70 וה-80 היה גם מבולטי מבקרי תרבות הפופ. פיינגולד נולד בארץ ישראל ב-1931. אביו, יעקב פיינגולד, עזב את ניו יורק בגיל 17 על מנת להתגייס לגדוד קלעי המלך של הגדודים העבריים. אימו צילה (צביה) לבית בלר, עזבה את פולין בגיל 17 על מנת לעלות לארץ ישראל עם תנועת השומר הצעיר ב-1917; מרבית משפחתה הושמדה בשואה. בילדותו התגורר פיינגולד בשכונת בורוכוב, שלימים הפכה לחלק מהעיר גבעתיים. שירת בתזמורת צה"ל כנגן גיטרה, מפוחית ואקורדיאון. לאחר שירותו הצבאי למד ספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר שני בשנת 1971 וב-1978 השלים עבודת דוקטורט, שעסקה ביצירתו של ראובן אשר ברודס. פיינגולד היה מורה בבית הספר עירוני ט' בתל אביב. הרצה בבית הספר לחינוך ובחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובנוסף הרצה במכללת לוינסקי. במחקריו עסק בחקר ספרות ההשכלה, בדרמה העברית ובהוראת הספרות. כתב וערך מספר ספרי לימוד להוראת הספרות בחטיבות הביניים ובחטיבה העליונה. נפטר ב-24 באוקטובר 2020. השואה בדרמה העברית - 1989, הקיבוץ המאוחד הוראת הסיפור הקצר - 1989, רמות למה דרמה? חינוך ותיאטרון - 1996, איחתאב ללמוד רחל - 1996, רמות הבלדה ודרכי הוראתה - 1998, מכון מופת תש"ח בתיאטרון - 2001, הקיבוץ המאוחד מכלניות לפונדק הרוחות: אלתרמן המחזאי - 2009, ספריית פועלים (קישור לפרק ב' מתוך הספר) כתבי בן עמי פיינגולד בפרויקט בן-יהודה רשימת הפרסומים של בן עמי פיינגולד, בקטלוג הספרייה הלאומית בן עמי פיינגולד, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" הספרים של בן עמי פיינגולד, באתר "סימניה" ביקורות תיאטרון מאת בן עמי פיינגולד, באתר "מקור ראשון" בן עמי פיינגולד, דף שער בספרייה הלאומית בן עמי פיינגולד, בלקסיקון הספרות העברית החדשה רשימת מקבלי התארים באוניברסיטת ירושלים, דבר, 30 ביוני 1971
האנדרטה לזכר הנספים באסון השרפה בכרמל

האנדרטה לזכר הנספים באסון השריפה בכרמל הוקמה ליד עיקול הכביש בו נספו 44 אנשים באסון השרפה בכרמל (2010) מול קיבוץ בית אורן. היא נחנכה ב-19 בדצמבר 2011 במלאת שנה לאסון, בטקס ממלכתי בהשתתפות ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרים, נציגי השב"ס, משטרה, כבאות ובני המשפחות השכולות. לאחר האסון הוקמה אנדרטה זמנית קטנה בצורת להבת אש שכללה את הכיתוב יהי זכרם ברוך ואת דגלי ישראל, שירות בתי הסוהר ושירותי כבאות והצלה. לאחר הקמת האנדרטה המרכזית, היא הועברה לצידה. האנדרטה המרכזית תוכננה על ידי האדריכל נתנאל בן יצחק והוקמה על ידי משרד הביטחון - אגף משפחות והנצחה ואגף ההנצחה והבינוי בתרומתם של הקרן הקיימת לישראל וקרן היסוד. האנדרטה היא אתר זיכרון פתוח. על הקיר מונצחים שמות 44 הנספים - 37 צוערי השב"ס שנספו באוטובוס, 3 קציני משטרה, שלושה כבאים ונהג האוטובוס. מעליהם סמלי השב"ס, המשטרה והכבאות. על הקיר מונצח גם משפט של דוד בן-גוריון: זהר גבורתם יעמוד לעד. בצד הקיר נמצא לוח זכוכית ועליו תמונת האוטובוס השרוף וסיפור האסון. בסוף פרטי האסון מופיע הציטוט ”ואחר האש קול דממה דקה” (מלכים א' י"ט, י"ב). מהקיר יוצאת קורת פלדת קורטן ענקית הדואה אל הרקיע בתנועה קשתית מעל מקום האירוע כלהבת אש הלוכדת את מי שנמצא מתחתיה. שמות הנספים על גבי האנדרטה האנדרטה הזמנית שהוקמה במקום האסון (דצמבר 2010) לוחית זיכרון באתר מדיה וקבצים בנושא האנדרטה לזכר הנספים באסון השרפה בכרמל בוויקישיתוף דף האנדרטה באתר יזכור מיכאל יעקובסון: סקירה על עיצוב האנדרטה בליווי תמונות באתר 'חלון אחורי', 10 במאי 2015
מקדש אוגוסטוס

מקדש אוגוסטוס (קרואטית: Augustov hram) הוא מקדש רומי בעיר פולה שבקרואטיה. המקדש, שהוקדש לאוגוסטוס, נבנה עוד בחייו, ככל הנראה בערך בין שנת 2 לפנה״ס לתאריך מותו בשנת 14. האפריז המעוטר דומה לזה של מקדש גדול וישן יותר בעיר נים שבצרפת. מסירותו של בית המקדש הורכבה במקור מאותיות ברונזה המחוברות לעמודי הכניסה של הפורטיקו, אך הטקסט נהרס עם הזמן. עם זאת, כללי מסירות סטנדרטית אחרים שהוקדשו לאוגוסטוס, ונקראו כך: ROMAE · ET · AUGUSTO · CAESARI · DIVI · F · PATRI · PATRIAE רומא ואוגוסטוס קיסר, בנה של האלוהות, אבי המולדת משפט זה מוכיח שהמקדש מוקדש גם לאלי העיר רומא. המקדש, שלא כמו מקדשים אחרים כגון מקדש דיבוס אוגוסטוס ברומא, לא קרוי על שם דיבוס אוגוסטוס-תואר שניתן לאוגוסטוס קיסר לאחר מותו. מקדש אוגוסטוס הוסב לכנסייה תחת שלטון הביזנטים ולאחר מכן שימש כאסם. המקדש נהרס כמעט לגמרי בהפצצות של בעלות הברית ב-1944, אך שוחזר ב-1947. המקדש משמש כיום כלפידריום המאחסן פריטים מן התקופה הרומית. האמפיתיאטרון הרומי בפולה מדיה וקבצים בנושא מקדש אוגוסטוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מבני דת ובנושא קרואטיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלמפרר

קלמפרר הוא שם משפחה אשכנזי. לטענת ויקטור קלמפרר, מדובר בשם המעיד על עיסוקו של בעליו, ה"קלופפר" ביידיש, המקיש בבוקר על הדלתות להעיר את האנשים לתפילת שחרית. האם התכוונתם ל... אוטו קלמפרר – מנצח ומלחין יהודי יליד גרמניה ויקטור קלמפרר – בלשן, חוקר ספרות ועיתונאי גרמני עמנואל קלמפרר – ימאי ישראלי
מותק, הילד השתגע 3

מותק, הילד השתגע 3 (באנגלית: Problem Child 3: Junior in Love) הוא סרט משפחה-קומדיה אמריקאי בבימויו של גרג בימן, שיצא לטלוויזיה ברשת NBC ב-13 במאי 1995. גילברט גוטפריד (פיבודי) וג'ק וורדן (ביג בן הילי) הם השחקנים היחידים מהסרט המקורי שחזרו לשחק בסרט. בסרט זה ג'וניור הילי (ג'סטין צ'פמן) מאוהב בילדה בשם טיפאני ועושה הכל כדי לצאת איתה, גם אם זה להביס את דיוק, בלייד וקורקי המאהבים שלה. לשם כך, הוא מצטרף לצופים מקבל תפקיד בהצגת התיאטרון "פיטר פן" (בתור שיח) ומצטרף לקבוצת הוקי קרח. כמו כן, בן הילי (וויליאם קאט) מתאהב באישה בשם שרה ומנסה להתמודד עם בוץ', האקס מרושע שלה. בסרט מופיע גם מר פיבודי בתור רופא שיניים אשר עשה לג'וניור גשר בפה. לאחר שג'וניור שם את הגשר באקווריום, הוא הפעיל גז צחוק על פיבודי ועל העוזרת שלו קיקי וכבל אותם לכיסא ולמאוורר. כדי לקבל את טיפאני הביס ג'וניור את שלושת המחזרים דיוק בלייד וקורקי. לאחר שנצחו בתחרות הספורט בן קיבל את שרה וג'וניור קיבל את טיפאני, ודיוק בלייד וקורקי חבושים מפציעות. בסוף הסרט, ג'וניור תלש לטיפאני את השמלה כי היא נדנדה לו, לאחר מכן הוא התאהב בילדה אחרת, אשר גם לה היה גשר, המחופשת למכשפה והיא גם התאהבה בו. "מותק, הילד השתגע 3", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מותק, הילד השתגע 3", באתר AllMovie (באנגלית) "מותק, הילד השתגע 3", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מותק, הילד השתגע 3", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס

דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס (Central - Mid-Levels Escalator) באי הונג קונג היא מערכת הדרגנועים החיצונית לבניין והמקורה הארוכה ביותר בעולם. אורכה הכולל של המערכת כ-800 מטר, והפרש הגבהים בין קצותיה הוא 135 מטר. זמן הנסיעה מקצה לקצה 20 דקות, אולם רוב האנשים הולכים בשעה שהמדרגות נעות ומקצרים את משך ההסעה. בשל השיפוע התלול עליו נבנה המתקן, חוסכות המדרגות הנעות הליכת זיגזג של כמה קילומטרים בין הבניינים ולאורך הכבישים, אותם נדרשים כלי הרכב לעבור. המערכת מורכבת מ-20 דרגנועים שונים ושלוש מדרכות נעות שטוחות. מדי יום עוברים לאורכה למעלה מ-45,000 איש. המערכת הוקמה בעלות של 240 מיליון דולר הונג קונגי (30 מיליון דולר אמריקאי), ונחנכה ב-15 באוקטובר 1993. מערכת הדרגנועים מהווה מרכיב חשוב בתחבורה בהונג-קונג בזכות חיבורה בין נקודות חשובות בעיר, בין אזור הסנטרל (אזור העסקים הראשי של הונג-קונג) ורחוב קונדויט (Conduit Road) שבשכונת מיד-לוולס שעל הרכס. מערכת הדרגנועים מורכבת ברובה מדרגנוע יחיד, אולם בקטעים מסוימים קיימים שני דרגנועים מקבילים. הדרגנועים פועלים בכיוון מטה בשעות הבוקר (בין השעות 06:00–10:00) וכלפי מעלה בין השעות 10:30 ל-24:00. מלבד חשיבות הדרגנועים לעיר, הם מהווים אטרקציה תיירותית ולאורך המסלול נפתחו בשנים האחרונות מסעדות רבות ומקומות בילוי שוקקי חיים. הדרגנוע מופיע בסרט "האביר האפל" (2008). מדיה וקבצים בנושא דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס בוויקישיתוף Rory Boland, Hong Kong's Central-Mid Levels Escalator - The Longest in the World, About.com Guide, Hong Kong
הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט

הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט (גרמנית: Frankfurter Wertpapierbörse, ראשי תיבות FWB) היא הבורסה לניירות ערך העשירית בגודלה לפי שווי שוק. הבורסה ממוקמת ברובע הבנקים שמהווה את מרכז העסקים הראשי של פרנקפורט על המיין, גרמניה. הבעלים והמפעיל של הבורסה הוא התאגיד דוישטה בורסה (אנ'). הבורסה אחראית לכ-90 אחוזים מנפח המסחר בשוק הגרמני ולחלק נכבד מהשוק האירופאי. מסלקת הבורסה פועלת באמצעות החברה האחות קלירסטרים בנקינג. שינויים של הבורסה בפרנקפורט מהווים גורם חשוב ומשמשים כאחד האינדיקטורים העיקריים לכל השווקים בעולם במהלך יום המסחר בישראל ובטרם נפתח המסחר בארצות הברית. הבורסה נוסדה ב־1585 כחלק ממעבר לשערי מטבע יציגים קבועים. במהלך המאות הבאות הבורסה של פרנקפורט הפכה לאחת המובילות בעולם, ופעלו בה הבנקאים הנודעים מאיר אנשל רוטשילד ומקס ורבורג. במרץ 1998, השיקה הבורסה שוק חדש למניות טכנולוגיה, ה"הנויר מרקט", כמתחרה לבורסת הנאסד"ק בניו יורק. מאז פתיחתו של השוק ועד תחילת 2000 עלה מדד ה"הנויר מרקט" ביותר מ-550%, לעומת עלייה של 141% במדד הנאסד"ק באותה תקופה. והגיע לשיא של 8,546.2 נקודות בסוף פברואר 2001, בשיא של בועת הדוט-קום. 8 חברות ישראליות הונפקו ונסחרו ב"נויר מרקט": און טראק, אורעד, AVT, אלקטרוניקס ליין, RT-SET, ואלור, וויזקום ו-ויזיוניקס. לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום נסחר מדד ה"הנויר מרקט" ב-95% מתחת לשיאו ובמהלך שנת 2003 הוחלט לסגור אותו. מדד DAX (קיצור של Deutscher Aktien IndeX בגרמנית) - הוא מדד ניירות ערך החשוב של גרמניה המורכב ממניותיהן של 40 חברות הגדולות במשק הנסחרות בבורסה לניירות ערך בפרנקפורט. DAX נוצר ב-1 ביולי 1988. מדיה וקבצים בנושא הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט אתר האינטרנט הרשמי של הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט, ברשת החברתית פייסבוק הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט, ברשת החברתית אינסטגרם הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט, סרטונים בערוץ היוטיוב הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט, באתר פינטרסט עו"ד אבי פישר ועו"ד מאיר מתנה, ‏בורסת הנוייר מרקט מחכה לישראליות, באתר גלובס, 29 באפריל 1999 דפנה מאור, סופו של הנאסד"ק הגרמני: דויטשה בורסה תסגור את הנויר מרקט בשנת 2003, באתר TheMarker‏, 26 בספטמבר 2002 מות הנויר מרקט בישר: לרוב בורסות ה"צמיחה" אין זכות קיום, באתר הארץ, 25 במאי 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמירם סיון

עמירם סיון (1938 – 25 בספטמבר 2003) היה מנכ"ל משרד האוצר (1976–1980) ועמד בראש בנק הפועלים (1986–2002). סיון נולד בתל אביב. בשנת 1965 סיים לימודי כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, ובמקביל עבד במשרד האוצר, במינהל הכנסות המדינה. לאחר סיום לימודיו עבד ככלכלן בלשכת היועץ הכלכלי לשר האוצר, וב-1969 מונה לסגן הממונה על התקציבים לענייני חברה ורווחה. בשנת 1974 מונה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, וב-1976 מונה למנכ"ל משרד האוצר, על ידי שר האוצר, יהושע רבינוביץ. ב-1980 פרש משירות המדינה ומונה ליו"ר חברת תיעוש (תיעוש אזורי פיתוח בע"מ, קונצרן שהוקם בשנת 1958 כשותפות של הממשלה וההסתדרות הכללית במטרה לפעול לתיעוש אזורי הפיתוח. בשנת 1967 עברה מלוא הבעלות לידי חברת העובדים), שהחזיקה מפעלי תעשייה באזורי פיתוח. בין השנים 1973–1978, ובשנית בין 1983–1989, היה חבר מועצת עיריית ירושלים. ב-1 ביוני 1986 מונה ליו"ר הנהלת בנק הפועלים, בעקבות התפטרותו של מנהל הבנק הקודם, גיורא גזית, על פי מסקנות ועדת בייסקי בפרשת ויסות מניות הבנקים. סיון שיקם את הבנק והביא אותו ממצב של משבר לרווחיות גבוהה. בתקופתו עברו ביצועי בנק הפועלים את אלה של בנק לאומי. בשנת 2000 הגיע הבנק לרווח של מיליארד ושש מאות מיליון שקלים, רווח שיא לחברות ישראליות עד לאותו מועד. הוא גם תוגמל בהתאם והשתכר כ-10 מיליון שקלים באותה שנה. ב-1997 עברה השליטה בבנק הפועלים לידי קבוצת אריסון-דנקנר. בעלי השליטה החדשים השאירו את סיון בתפקיד המנכ"ל, והוא עמד בראש הבנק עד פרישתו ב-1 באפריל 2002. למעשה, הודח סיון מתפקידו עקב מחלוקת שהייתה לו עם הבעלים של הבנק. החליף אותו בתפקיד אלי יונס. בתקופת עבודתו בבנק הפועלים הוביל את הבנק לראש דירוג הבנקים בישראל, ונחשב בשנות ה-90 של המאה ה-20 לבנקאי הבכיר בישראל. לאחר פרישתו ניסה סיון להקים קרן השקעות בישראל, אך לא הצליח בגיוס ההון הדרוש. לאחר מותו הוקם לזכרו "המרכז למפעלות חברתיים על שם עמירם סיון" הפועל באוניברסיטת תל אביב ואשר מטרתו להגדיל את נגישותן של קבוצות חברתיות שונות להשכלה גבוהה. זכרו הונצח גם ברחוב על שמו בשכונת רמת בית הכרם בירושלים. סמי פרץ, עמירם סיון, מנכ"ל בנק הפועלים במשך 16 שנה, נפטר לאחר מחלה, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2003 סיון עמירם (1938–2003)
תחיה כאריוכא

תָחִיָּה כּאריוכּא (בערבית: تحية كاريوكا; 22 בפברואר 1915 – 20 בספטמבר 1999) הייתה רקדנית בטן ושחקנית קולנוע וטלוויזיה מצרייה. כאריוכא הופיעה במרבית מדינות ערב וכיכבה בסרטים מפורסמים לצד מוחמד עבד אל-והאב ופריד אל-אטרש. כאריוכא הפכה להיות מודל לחיקוי ומקור השראה לכל הדור החדש של הרקדניות. מוחמד עבד אל-והאב נהג לומר עליה שהיא מסוגלת להופיע עם מגוון מלא של תנועות על שטח מאוד קטן וכשהיא רקדה רקס-שרקי, הסגנון שלה היה "מזרחי" טהור. כאריוכא נולדה באסמאעיליה בשם אבּלה בנת אל מוחמד כרים. היא עזבה את משפחתה לאחר סכסוך עם אביה בגיל 12 ועלתה על הרכבת לקהיר. עד גיל 31 הייתה לאחת מאגדות המחול המזרחי. כאריוכא למדה בבית הספר למחול של איוונובה בטרם עברה לרחוב מוחמד עלי, הרחוב המקביל לברודוויי. היא נקראה כאריוכא בהקשר לריקוד סמבה ברזילאי, שאותו נהגה לבצע בתחילת הופעותיה בשנות ה-30 כאשר רקדה בקזינו של בדיה מסבני. כאריוכא, שהוקסמה מהמקצבים הברזילאיים, ביקשה מנגן הדרבוקה לנגן את המקצב הזה עבורה וכפי שהכניס עבד-אל-והאב את הסגנון הלטיני ללחניו הכניסה כאריוכא את הסגנון הלטיני לריקוד. התחרות בקזינו של מסבני הייתה קשה במיוחד מול סאמיה גמאל, שרקדה שם בתחילת הקריירה שלה. הופעותיה של כאריוכא נמשכו כ-20–25 דקות לכל היותר. את תהילתה קיבלה כאריוכא בשנות ה-30 וה-40, עד כדי שהמלך פארוק הזמין אותה לרקוד עבורו. הסגנון של כאריוכא היה שונה לחלוטין מזה של המתחרה שלה, סאמיה גמאל. התחרות בין כאריוכא לגאמל התחילה בימי הקולנוע ונמשכה עד לנישואיהן. לכל הרקדניות היה חלום אחד: להיות כוכבת קולנוע. כאריוכא הייתה אחת מהמעטות שהגשימו את החלום. היא כיכבה בסרטים בלתי נשכחים והפכה לאלילה בין הרקדניות של תקופתה ובעקבות כך התפתח "תסביך תחיה כאריוכא" של רקדניות שביקשו להידמות לה. לאחר התאבדותה של מורתה בדיה מסבני בעקבות כישלון סרטה ואובדן כספה הגיעה לכאריוכא עזרה מצד סולימאן נג'יב, שבאותה העת היה המנהל של בית האופרה בקהיר. כאריוכא למדה בלט, דיברה אנגלית וצרפתית באופן שוטף והייתה מעורבת פוליטית; בין השאר הייתה ממייסדי ה- H.D.T.O (תנועה דמוקרטית לשחרור לאומי) ובעקבות כך נשלחה לכלא ל-101 ימים. בשלהי שנות ה-40 היא רקדה רק עבור המלוכה ולאחר מספר שנים הפסיקה לרקוד בכלל והתמסרה רק למשחק. סרטה הראשון של כאריוכא, "La Femme et le Pantin" (האישה והבובה), הזניק את הקריירה הקולנועית שלה בשנת 1935. לאחר מכן עשתה 120 סרטים. היא שיחקה גם בתיאטרון וסדרות טלוויזיה. כאריוכא נישאה 14 פעמים והייתה אם לבת בשם עטיית אללה, אותה אימצה לאחר ניסיונות לא מוצלחים להביא לעולם ילדים משלה; רשימת הגברים בחייה כוללת את השחקן רושדי עבזה, מוהרם פואד וכמו סאמיה גמאל, היא גם נישאה לאמריקאי שהמיר את דתו לאסלאם ולקח אותה לארצות הברית. נישואים אלה לא החזיקו מעמד; כאריוכא התגעגעה למצרים והבדלי התרבויות עשו את השאר. היא התגרשה וחזרה למצרים. מאוחר יותר, היא שבה לחיק האסלאם האורתודוקסי. כאריוכא נפטרה בקהיר, 20 בספטמבר 1999 מהתקף לב. בת-אחותה הייתה השחקנית והדוגמנית רגאא אלגדאוי (אנ'). מדיה וקבצים בנושא תחיה כאריוכא בוויקישיתוף תחיה כאריוכא, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
הנרייטה סאלד (אוניית מעפילים)

הנרייטה סולד הייתה אוניית מעפילים. נקראה על שם הפעילה הציונית הנרייטה סאלד ומייסדת ארגון "ההסתדרות הציונית הדסה". זו הייתה ספינה יוונית העשויה עץ בשם Arites Salas נרכשה בפיראוס שביוון על ידי יאני אבידוב, יצאה לים, בפיקודו של אריה קפלן, ב-30 ביולי 1946 ועל סיפונה 394 מעפילים, התעכבה בדרכה בשל תקלות מנוע, חברה עם ספינת מנוע קטנה בשם "רפי 2" ממנה קיבלה 150 מעפילים נוספים. הים היה סוער, המנוע התקלקל והיא חיפשה מחסה באי סירנה. תושבי האי התנגדו ודרשו מהמעפילים לעזוב. הספינה הפליגה לאי הסמוך, כמילי, ובאמצעות הספינה "רפי 2" שלחו את חלק המנוע הפגום לתיקון ביוון והמתינו לשובו. כעבור 6 ימים יצאו האוניות לדרך. כ-150 מייל מחופי הארץ עברו מעפילי "רפי 2" ל"הנרייטה סאלד". הייתה זו האנייה הראשונה שמעפיליה (יחד עם מעפילי ה"יגור") הועברו למחנות המעצר בקפריסין. "הנרייטה סולד", באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים סיפור הפלגת 'הנרייטה סולד', באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש תיקי זיהוי אישיים של מעפילי האוניה "הנרייטה סאלד" באתר ארכיון המדינה הגעת אוניית המעפילים הנרייטה סולד לחיפה וגירוש המעפילים, בארכיון הסרטונים של Associated Press‏ מתוך אתר הפלי"ם ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות ובנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האניו

ההאניו (בקוריאנית: 해녀; מילולית: "נשות הים") הן נשים מהאי צ'ג'ו שבקוריאה הדרומית העוסקות בדיג באמצעות צלילה חופשית. נשות האניו מיומנות מסוגלות לעצור את נשימתן למשך כשתי דקות ולצלול לעומק של כ-20 מטרים. צ'ג'ו הוא אי במצר קוריאה, כ-100 ק"מ מחצי האי הקוריאני. משכך, לאורך ההיסטוריה היוו מאכלי ים חלק מרכזי בתפריט המקומי, ולענף הדיג הייתה חשיבות רבה. במהלך המאה ה-18 הונהגה מדיניות מיסוי שהכבידה על הדייגים והפכה את עסקיהם לבלתי רווחיים. מאחר שהמיסוי חל על גברים בלבד, פנו הנשים לעיסוק בדיג, וכך נמנעו מתשלום המס. כתוצאה ממגמה זו, הפכו הנשים משמעותיות יותר בחברה, ובכפרי הדייגים באי התפתחה חברה מטריארכלית. במיוחד בלטה התופעה במאראדו, אי קטן 8 ק"מ מחופי צ'ג'ו. כחלק משינוי חברתי זה, בעוד הנשים פרנסו את המשפחה, עסקו הגברים בגידול הילדים. שנות ה-70 של המאה ה-20 היו שנות שגשוג עבור נשות ההאניו, בעקבות גידול ביצוא מיפן, במיוחד של צדפות, שתרם להכנסותיהן. עם זאת, שגשוג זה הוא גם שבישר את הדעיכה: הנשים יכלו עתה לממן את לימודי בנותיהן במוסדות להשכלה גבוהה, ואלו, עם שובן, העדיפו שלא ללכת בעקבות אמותיהן, ולבחור במקצועות שאינם כרוכים במאמץ פיזי כה רב, בין היתר בענף התיירות שהחל להתפתח באי. כך, בעוד שב-1950 פעלו בצ'ג'ו כ-30 אלף נשות האניו, ב-2003 צנח מספרן ל-5,650, ו-85% מהן היו בנות למעלה מ-50. בשנת 2010 היה ידוע רק על שתי נשות האניו בנות פחות מ-30. חוקרים סבורים כי במהלך העשורים הבאים יפסיקו לפעול באי נשות ההאניו, וככל הנראה יהיה לדבר השלכות גם על מעמדן הייחודי של הנשים במשפחות המקומיות. מוזיאון המוקדש להאניו פועל בעיירה גוג'ווה-אופ שבמזרח צ'ג'ו, וכמה מהן מדגימות את שיטות פעולתן לתיירים בסמוך לסונגסאן אילצ'ולבונג. ב-2008 יצרה הבמאית הישראלית, דליה גרסטנהיבר, סרט תיעודי בשם "היי-ניו נשים של הים" שתיעד את שלושת מפגשיה עם הנשים הצוללות. מדיה וקבצים בנושא האניו בוויקישיתוף דליה גרסטנהיבר, ‏יום האישה: אמזונות בקוריאה, "מסע אחר", 122 דליה רוט גביזון, אי של אי-הדרת נשים, באתר IAsia, ‏22 במרץ 2012 בורה שניטמן, ג'ג'ו: פלא עולם ונשות-הים של קוריאה הדרומית, באתר ynet, 17 ביוני 2012 אתר מוזיאון ההאניו (בקוריאנית) Gregory Curley, "The haenyo divers: Korea's women of the sea", CNN Go, 21.6.2010 Haenyo – The Indomitable Diving Grandmas of Jeju Island באתר Kuriositas,‏ 20.11.11 Haenyo divers brave the dangers of the deep, באתר The Star,‏ 20.2.2010 Haenyo – The Indomitable Diving Grandmas of Jeju Island באתר Kuriositas,‏ 20.11.11‏ היי-ניו נשים של הים, באתר הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים ברחובות,
לאודיקה השלישית

לאודיקה השלישית (ביוונית: Λαοδικη, מתה בשנת 191 לפנה"ס לערך) הייתה נסיכה מממלכת פונטוס, ממלכה הלניסיטית באנטוליה ואשתו של אנטיוכוס השלישי שליט הממלכה הסלאוקית. לאודיקה הייתה בתו של מיתריטדס השני, מלך פונטוס ושל אשתו לאודיקה. אחיה היה מיתריטדס השלישי, והייתה לה אחות נוספת ששמה היה לאודיקה. בשנת 221 לפנה"ס נישאה לבן דודה מצד אמהּ, אנטיוכוס השלישי, מיד לאחר המלכתו למלך בשנת 222 לפנה"ס. טקס הנישואים התקיים בעיר זאוגמה ("סלאוקיה שעל הפרת"), שנוסדה על ידי סלאוקוס הראשון. זאוגמה הייתה עיר מבצר הלניסטית ששכנה על הגדה המערבית של הפרת בטורקיה של היום. לאודיקה הוכרזה כמלכה באנטיוכיה על ידי אנטיוכוס לפני יציאתו ב-221 לפנה"ס למסע מלחמה במזרח הממלכה כנגד מולון (אנ'), האחשדרפן שמרד בו. ללאודיקה ולאנטיוכוס נולדו שמונה ילדים. בנם הבכור היה אנטיוכוס שנולד בעת המסע כנגד מולון, עם ילדיהם הנוספים נמנו סלאוקוס הרביעי, ארדיס (Ardys), לאודיקה הרביעית שהייתה אשתו של סלאוקוס הרביעי, קלאופטרה הראשונה שהייתה אשתו של תלמי השישי ואנטיוכוס הרביעי שנולד בשם מיתרידטס. ערך מורחב – כתובת לאודיקה בשנת 193 לפנה"ס הוציא אנטיוכוס השלישי צו מלכותי שבו ציווה על הקמת כת הסוגדת לאשתו לאודיקה כאלה. את הצו הוציא באמצעות פרסום כתובת רשמית ביוונית. כתובת זאת נקראת היום כתובת לאודיקה. הכתובת שרדה בשלושה עותקים שונים, שניים באזור ממלכת מדי, ליד הערים לאודיקיאה-ניהבנד וקרמנשה, הנמצאות שתיהן בדרך המסחר המרכזית מסלאוקיה שעל החידקל אל אחמתא, ואחד סמוך לעיר אריזה שבחבל הארץ פריגיה. לאודיקה לא זכתה ליהנות זמן רב ממעמדה האלהי, שכן הלכה לעולמה בתוך שנה או שנתיים לאחר פרסום הכתובת.
Die Young

"Die Young" הוא שיר של הזמרת קשה. השיר יצא לאור ב-25 בספטמבר 2012 כסינגל הראשון מאלבום האולפן השני של קשה, Warrior. השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100. השיר ירד מהאוויר בתחנות הרדיו בארצות הברית מיד לאחר הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, בניוטאון, קונטיקט, עקב שמו ותוכנו. רמיקס לשיר יצא מאוחר יותר בנובמבר 2012 המארח את הראפרים, ויז קאליפה, ג'וסי ג'יי ואת הזמרת בקי ג'י. מידע על היצירה "Die Young" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Die Young" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Die Young" באתר Discogs סרטון השיר "Die Young" באתר יוטיוב קשה, לוקאס גוטוואלד, בני בלנקו, הנרי וולטר, נייט רוס מידע על Die Young, באתר המצעד של ניו זילנד Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
ויסאם אל-חסן

ויסאם עדנאן אל-חסן (בערבית: وسام عدنان الحسن; 11 באפריל 1965 - 19 באוקטובר 2012) היה בריגדיר גנרל, איש מודיעין וביטחון וראש אגף המודיעין של כוחות ביטחון הפנים של לבנון. היה דמות מפתח במחנה ה-14 במרץ אף שלא החזיק בעמדה פוליטית. אל-חסן נולד למשפחה סונית בעיירה בטוראטיג' שבמחוז קורה בצפון לבנון. בתחילת הקריירה הביטחונית שלו עבד במעגל האבטחה של רפיק אל-חרירי, שהיה לראש ממשלת לבנון ב-2001. ב-14 בפברואר 2005 נהרג אל-חרירי בהתפוצצות רכבו, באירוע שנתפס כמחדל אבטחה חמור מצדו של אל-חסן. ב-2006 מונה אל-חסן לראש אגף המודיעין של כוחות ביטחון הפנים בלבנון. ב-2012 נהרג אל-חסן בהתפוצצות רכב, בחיסול שככל הנראה הוזמן על ידי המודיעין הסורי. ג'קי חורי, אבי יששכרוף, בכיר לבנוני המקורב לרה"מ לשעבר אל-חרירי בין ההרוגים בפיגוע בביירות, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2012
הרנאנס

אנדרסון הרנאנס דה קרוואליו ויאנה לימה (בפורטוגזית: Anderson Hernanes de Carvalho Viana Lima), המכונה הרנאנס, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר. הרנאנס התחיל את קריירת הנוער שלו בקבוצת אוניבול פרנמבוקו, קבוצת כדורגל קטנה מהעיר בה נולד אליאנסה, בקבוצה הוא שיחק משנת 1999 עד שנת 2000, עד שעזב את אוניבול לקבוצת סאו פאולו הברזילאית, בה הוא שיחק שלוש שנים עד שעלה לקבוצת הבוגרים של סאו פאולו. בסאו פאולו הרנאנס בילה ארבע שנים, בשנת 2006 הושאל לעונה לקבוצת סנטו אנדרה. כעבור עונה, הרנאנס שב לקבוצת סאו פאולו מההשאלה, בשנת 2010, נגמר להרנאנס החוזה עם קבוצתו סאו פאולו, ב-6 באוקטובר 2010, נמכר הרנאנס לקבוצת לאציו מהסרייה א'. לאחר חמש שנים בברזיל, הרנאנס נמכר לקבוצת לאציו האיטלקית, סאו פאולו קיבלה בתמורתו של הרנאנס 11.1 מיליון אירו. ב-31 בינואר 2014 חתם באינטר מילאנו לארבע וחצי שנים. ב-31 באוגוסט 2015 חתם ביובנטוס עבור 11 מיליון אירו. ב-9 בפברואר 2017 חתם בחביי צ'יינה פורצ'ן הסינית עבור 10 מיליון אירו. ב-19 ביולי 2017 הושאל לקבוצת נעוריו סאו פאולו. בדצמבר 2018 חתם באופן קבוע בסאו פאולו. ב-3 באוגוסט 2021 חתם ברסיפה. ב-2 במאי 2022 הודיע על פרישה ממשחק. הרנאנס שיחק ביחד עם נבחרת ברזיל עד גיל 23, באולימפיאדת בייג'ינג, ושיחק בחמישה מתוך ששת המשחקים של ברזיל באותו טורניר, במשחקו הראשון באולימפיאדה, מול נבחרת בלגיה, הבקיע את שערו היחיד באולימפיאדה, והשער האחרון לפני שעלה לנבחרת הבוגרת, בנבחרת ברזיל, השתתף רק במשחקי ידידות, והבקיע שער אחד בניצחון 0–2 של ברזיל על נבחרת גבון. סאו פאולו אליפות ברזיל (2) :‏ 2007, 2008 לאציו קופה איטליה (1): 2012/2013 יובנטוס אליפות איטליה (1): 2015/2016 הגביע האיטלקי (1): 2015/2016 נבחרת ברזיל גביע הקונפדרציות (1): 2013 אישיים סילבר בול (2) - 2007 2008 הכדורגלן הברזילאי של השנה (1) - 2008 השחקן הטוב ביותר באולימפיאדת בייג'ינג. מדיה וקבצים בנושא הרנאנס בוויקישיתוף הרנאנס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הרנאנס, ברשת החברתית אינסטגרם הרנאנס, באתר Transfermarkt הרנאנס, באתר Soccerway הרנאנס, באתר BDFutbol הרנאנס, באתר WorldFootball.net הרנאנס, באתר National Football Teams הרנאנס, באתר FootballDatabase.eu