laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דילן טבארש

דילן טבארש דוס סנטוש (בפורטוגזית: Dylan Tavares dos Santos; נולד ב-30 באוגוסט 1996) הוא כדורגלן מכף ורדה בעל אזרחות שווייצרית המשחק בעמדת המגן השמאלי. טבארש נולד בז'נבה. התחיל את הקריירה שלו באטואל קארוג'. בהמשך שיחק בסטאד ניון, סרבט ז'נבה U21, איוורדון מהליגות הנמוכות של שווייץ. בשנת 2018 חתם בסטאד לוזאן עמה עלה בסיום העונה הראשונה לליגת האתגר השנייה. ב-23 ביולי 2021 חתם לעונה בנשאטל גזמאקס. ב-29 במאי 2022 הצטרף לבסטיה מהליגה הצרפתית השנייה. בשנת 2020 זומן לסגל נבחרת כף ורדה ממנה היגרה משפחתו לשווייץ. ב-7 באוקטובר של אותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד אנדורה. השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2021 וגביע אפריקה לאומות 2023. דילן טבארש, באתר Transfermarkt דילן טבארש, באתר Soccerway דילן טבארש, באתר WorldFootball.net דילן טבארש, באתר National Football Teams דילן טבארש, באתר FootballDatabase.eu
מיכאיל וולקנשטיין

מיכאיל וולקנשטיין (ברוסית: Михаил Владимирович Волькенштейн ‏; 23 באוקטובר 1912, סנקט פטרבורג - 18 בפברואר מוסקבה) היה ביופיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. מיכאיל וולקנשטיין נולד בשנת 1912 בסנקט פטרבורג למשפחה יהודית. אביו היה משורר, מחזאי ומבקר ספרות. אמו הייתה מורה לפסנתר. בשנת 1915 המשפחה עברה למוסקבה. וולקנטשיין סיים לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא היה נשוי לנדז'דה וולפין. הוא גידל את בנה אלכסנדר יסנין-וולפין. בהמשך הם התגרשו. מיכאיל וולקנשטיין סיים עבודת פוסט-דוקטורט בשנת 1943. וולקנשטיין עבד במכוני מחקר של אקדמיה למדעים של ברית המועצות בתחום פולימרים במוסקבה ובלנינגרד. במקביל הוא היה מלמד במוסדות להשכלה גבוהה כולל אוניברסיטת מוסקבה (פרופסור משנת 1944) ומכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה בה כיהן בתפקיד פרופסור. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוא הכניס שיטות של פיזיקה סטטיסטית לחקר פולימרים. בשנות ה-60 הוא עבר לתחום ביופיזיקה. בשנת 1955 וולקנשטיין חתם על "מכתב 300" בגנות פעילות של טרופים ליסנקו. על פעילותו בשנת 1966 הוא נבחר לחבר התכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא פעל בתחום ביקורת על פסאודו-מדע וביחד עם אלכסנדר קיטאיגורודסקי פרסם קריטריונים בנושא. בשנת 1950 לוולקנשטיין הוענק פרס ברית המועצות על ספר ב-2 כרכים בנושא פולימרים. בנוסף לכך הוענקו לו מספר עיטורים. וולקנשטיין נפטר בשנת 1992 ונטמן בבית העלמין טרויקורובסקויה. ביוגרפיה (ברוסית)
פוליקוליטיס

פוליקוליטיס (או דלקת זקיק השערה; בלועזית: Folliculitis) היא סוג של דלקת הגודלת בתוך זקיקי שיער. הדלקת יכולה להתרחש בכל מקום בגוף בו יש עור עם שיער. הדלקת יכולה להופיע באזורי הפנים, הבטן, הגב, הידיים, הרגליים או הישבן. למרות שפוליקוליטיס היא דלקת המזכירה אקנה, וגם אקנה היא דלקת העלולה לגדול בתוך זקיקי שיער, המונח "פוליקוליטיס" מתייחס בדרך כלל אל קבוצה נפרדת של פצעונים, המשפיעים באופן גורף יותר על זקיקי שיער. פריחה (סביבת הדלקת הופכת לורודה-אדומה) גירוד פצעונים הגודלים על זקיקי עור עלול להקשות לרוב מתרחש באזור הגרון, בית השחי או המפשעה עלול להתרחש באזור איבר המין עלול להשתרע לעוד מקומות בגוף ללא טיפול אנטיביוטי ללא טיפול, פוליקוליטיס עלול להפוך לצלוליטיס או מורסה רוב הפצעונים נגרמים בשל חדירה של סטפילוקוק זהוב, חיידק אל-אווירני פקולטטיבי. זקיקי שיער עלולים להיפגע גם מחיכוך, ביגוד, עקיצה, גילוח או צמה חזקה הצמודה לקרקפת. הפוליקוליטיס חודר פתוגנית אל תוך זקיקי השיער הפגועים וגורם לדלקת באזור. מדיה וקבצים בנושא פוליקוליטיס בוויקישיתוף Richard D. Winters, Mark Mitchell, Folliculitis, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2024 Insect bites and stings, nhs.uk, ‏2017-10-19 (באנגלית)
קורס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קורס – מסגרת להעברת ידע קורס (ניווט) – כיוון תנועה מסוים של כלי שיט או טיס הקורס – להקה אירית אישים: מורן קורס – אשת תקשורת ישראלית מייקל קורס – מעצב אופנה יהודי-אמריקאי קור קרוס
דיוויזיית היגר ה-117 (ורמאכט)

דיוויזיית היגר ה-117 הייתה דיוויזיית חי"ר קלה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1943 בצו מ-15 בפברואר באמצעות ארגון מחדש של דיוויזיית הרגלים ה-717 בקרואטיה. לאחר מכן היא הוצבה ביוון כדי לשמור על הפלופונסוס עד קיץ 1944, אז השתתפה בנסיגה הכללית דרך הבלקן וסבלה אבדות קשות במהלך הלחימה עם הפרטיזנים בספטמבר. הדיוויזיה סיימה את הלחימה בחזית המזרחית ונכנעה לצבא ארצות הברית ליד שטייר באוסטריה במאי 1945. המטרה העיקרית של דיוויזיות ה-jäger הגרמניות הייתה להילחם בשטח קשה שבו יחידות קטנות ומתואמות היו מסוגלות להילחם בקלות רבה יותר מאשר הכוח הכבד שהציעו דיוויזיות חיל הרגלים הסטנדרטיות. דיוויזיות ה-jäger היו מצוידות יותר מדיוויזיית הרים, אך לא חמושות כמו דיוויזיית חי"ר גדולה יותר. בשלבים המוקדמים של המלחמה הם היו הכוחות שנלחמו בשטחים קשים ובמרגלות גבעות וכן באזורים עירוניים, בין ההרים והמישורים. ה-jägers (ציידים בגרמנית), הסתמכו על רמה גבוהה של הכשרה ותקשורת מעט עדיפה, כמו גם על התמיכה הארטילרית הלא מבוטלת שלהם. בשלבי הביניים של המלחמה, עם צמצום דיוויזיות החי"ר הסטנדרטיות, הפך מבנה ה-Jäger של דיוויזיות עם שני רגימנטים חי"ר לצורת הארגון הסטנדרטית. חיילים מהדיוויזיה השתתפו בפשע מלחמה המכונה טבח קלבריטה במבצע נקמה באזור קלבריטה ביוון בעקבות לכידתם ורציחתם של 81 חיילים מהדיוויזיה על ידי פרטיזני ELAS היוונים באוקטובר 1943. במהלך המבצעים הבאים מספר כפרים נשרפו ו-677 אזרחים נהרגו על פי ההערכות האחרונות. גנרל הכוחות ההרריים קרל פון לה סואר (1 במאי 1943 – 10 ביולי 1944) גנרל-לויטננט אוגוסט ויטמן (10 ביולי 1944 – 10 במרץ 1945) גנרל-מיור הנס קרפל (10 במרץ 1945 – מאי 1945) דיוויזיית היגר ה-117 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) Mcoy, Breaker (2009). German Army 101st Light Division, 101st Jager Division 1941 – 42. אורכב מ-המקור ב-29 יוני 2009. נבדק ב-3 אפריל 2009.
ישראל יעקב לייפר

רבי ישראל יעקב לייפר (תרי"ז - ט' באדר ב' תרפ"ט) היה אדמו"ר ומייסד חסידות חוסט. נולד בנדבירנה לרבי מרדכי ולחיה לייפר, נשא לאשה את בילא בת רבי ראובן פרנקל ממעליץ. לאחר נישואיו החל לכהן כאדמו"ר בצ'רנוביץ, בשנת תר"נ עבר לחוסט בהוראת אביו, בתחילת שנת תרנ"ה נפטר אביו ועל פי צוואתו עבר לבושטינה ומילא את מקומו, כעבור שנה חזר לחוסט. נודע כבעל מופת ומרשמי התרופות שלו כובדו בבתי המרקחת המקומיים. בשנת תר"ס הדפיס בסיגעט את ספרו של אביו "מאמר מרדכי". נפטר בט' באדר ב' תרפ"ט ונקבר באוהל אביו בבושטינה. בנו רבי שמואל שמעלקא, חתן רבי יעקב קאפיל ברענער אבד"ק רוזשעפניק, מילא את מקום אביו בחוסט בנו רבי ישכר בער, חתן אחיו רבי שמואל שמעלקא, נרצח בשואה בנו רבי ראובן מווייזא, חתן רבי צבי הירש ריינמן, כיהן כאדמו"ר בגרוסוורדיין, נרצח בשואה בנו רבי דוד מגרוסוורדיין, חתן רבי פנחס שפירא מקעכניא, נרצח בשואה בתו רבקה אשת רבי שלום גרשון גינזבורג רבה של סטורוז'ינץ חתנו רבי חיים שלמה לאווי מחוסט־טאהש, בן רבי אלימלך מטאהש ברוך מאיר קליין, קדושת ישראל, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) שלמה רוזמן - ספר קהילה, קרפטורס מרמרוש <זכרון קדושים>, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) (ביידיש) רבי מרדכי לייפר, מאמר מרדכי, ברוקלין, ניו יורק: מכון אור המאיר, תשפ"ב, 2022, עמ' רעז צבי מנשל, קהילת חוסט והסביבה, עמ' 61 קהילת חוסט והסביבה, עמ' 553
הדיוויזיה ה-717 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-717 הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-11 באפריל 1941 באזור האימונים הצבאיים ברוק אן דר ליתה ובנויסידל אם זי שבמחוז הצבאי XVII כדיוויזיה של גל הגיוס ה-15, וכללה בעיקר מגויסים מבוגרים יותר. כבר ביוני 1941 הועברה הדיוויזיה ליוגוסלביה באזור קראלייבו, קרגוייבץ' ומיטרוביצה. מינואר עד אפריל 1943 השתתפה הדיוויזיה בקרב על נרטבה נגד כוחות הפרטיזנים. באפריל 1943 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-117 לאחר ארגון מחדש ועיצוב מחדש. הדיוויזיה הייתה אחראית לטבח קראלייבו, רצח המוני של כ-2,000 תושבי העיר המרכזית קראלייבו בידי הוורמאכט בין ה-15 ל-20 באוקטובר 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה. הטבח בא כנקמה על התקפה משותפת של פרטיזנים-צ'טניקים על חיל מצב גרמני במהלך המצור על קראלייבו, שבו נהרגו 10 חיילים גרמנים ו-14 נפצעו. מספר בני הערובה שנורו חושב על בסיס יחס של 100 בני ערובה שהוצאו להורג על כל חייל גרמני שנהרג ו-50 בני ערובה שהוצאו להורג עבור כל חייל גרמני שנפצע, נוסחה שהגה אדולף היטלר במטרה לדכא את ההתנגדות האנטי-נאצית במזרח אירופה. הוורמאכט הגיב בתחילה באיסוף והוצאה להורג של 300 אזרחים סרבים, שתוארו במסמכים עכשוויים כ"קומוניסטים, לאומנים, דמוקרטים ויהודים". במהלך הימים הבאים, נעצרו כל הגברים בין הגילאים 14 ל-60 והוכנסו לבית מעצר מאולתר במפעל הגלגול המקומי. כשהם שם, הניירות שלהם נבדקו ושמותיהם הוכנסו לפנקס. כשהמחנה התמלא, הורה הוורמאכט לקבוצות של 100 אסירים לצעוד לקברי אחים שנחפרו מראש, שם הוצאו להורג במקלעים כבדים. לאחר מכן נבדקו הגופות לאיתור סימני חיים; קורבנות ששרדו את המטח הראשוני קיבלו כדור אחד בראש. לאחר חיסול הקבוצה הראשונה, חזרו החיילים למפעל ואספו את 100 הקורבנות הבאים. תהליך זה נמשך עד שכל הגברים שנאספו נהרגו. פעולות התגמול נמשכו מספר ימים. בעקבות הירי על בני ערובה ממפעל הגלגול, הוורמאכט התפרס בכפרים מסביב, שרפו בתים והרגו ללא הבחנה. לפי הרישומים של דיוויזיית הרגלים ה-717 עצמה, 1,736 גברים ו-19 נשים "קומוניסטיות" מהעיר ומפאתיה הוצאו להורג, למרות ניסיונות של שיתופי פעולה מקומיים להקל בעונש. 20 מחיילי דיוויזיית הרגלים 717 קיבלו מאוחר יותר צלבי ברזל על תפקידם בהרג. גנרל-מיור פאול הופמן (17 במאי 1941 – 1 בנובמבר 1941) גנרל-לויטננט ולטר הינגהופר (1 בנובמבר 1941 – 1 באוקטובר 1942) גנרל-לויטננט בניגנוס דיפולד (1 באוקטובר 1942 – 1 באפריל 1943) הדיוויזיה ה-717 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הדס יהלום

הדס יהלום (נולדה בשנת 1967) היא שופטת ישראלית, נשיאת בית הדין האזורי לעבודה תל אביב. נולדה בישראל ולמדה בבית הספר פלך בירושלים. בשנים 1985 עד 1987 שירתה בשירות לאומי. בשנת 1991 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן ובשנה לאחר מכן התמחתה במשרד עורכי דין ובבית הדין הארצי לעבודה אצל השופט מנחם גולדברג. בשנת 1992 הוסמכה כעורכת דין, מקצוע בו עבדה עד שנת 2000. במרץ 2000 מונתה כרשמת בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, ובמרץ 2003 כשופטת. בדצמבר 2012 מונתה לכהן כסגנית נשיא בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב. באפריל 2019 מונתה לכהן כנשיאת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב. תחת כהונתה, בפברואר 2020 עבר בית הדין ממקום מושבו ברחוב שוקן בתל אביב להיכל המשפט בבת ים (עם זאת, שמו הרשמי נותר 'בית הדין האזורי לעבודה תל אביב'). בנובמבר 2022 נפתחה שלוחה של בית הדין האזורי גם בכפר סבא. ב-2021 הכירה בקיום יחסי עובד מעביד בין משרד הכלכלה לשלוש עובדות שהועסקו שנים ארוכות כמפקחות השגחה בבחינות מטעם המשרד, ופסקה עבורן פיצויים חלף הזכויות הסוציאליות שנמנעו מהן לאורך השנים עקב הגדרתן כנותנות שירותים ולא כעובדות מן המניין. בשנת 2023 הכירה במורה לנהיגה שעבד בעברו 13 שנים כסוכן מכירות בשטח כנפגע עבודה, בתואנה שבעת היותו סוכן שטח היה חשוף לשמש. ב-2 בספטמבר 2024 קיבלה את בקשת המדינה ופורום הגבורה והוציאה צו מניעה להפסקת השביתה כללית שנקטה ההסתדרות, בדרישה לקידום עסקה לשחרור חטופי ה-7 באוקטובר. יהלום קבעה כי מדובר בשביתה פוליטית אסורה. נשואה לפרופ' אשר יהלום ולהם שלושה ילדים. הדס יהלום באתר הרשות השופטת. הדס יהלום באתר הרשות השופטת הודעה על מעבר בית הדין האזורי למשכנו החדש בבת ים ניצן צבי כהן, ‏"דלת פתוחה וקרובה": נחנכה שלוחת בית הדין האזורי לעבודה בכפר סבא, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 בנובמבר 2022 המדינה תפצה מפקחות שהועסקו עשרות שנים ללא זכויות סוציאליות באתר פסק דין עו"ד לירן אפרגן | פסקדין, מורה לנהיגה שחלה בסרטן הוכר כנפגע עבודה, באתר ynet, 12 במרץ 2023 הדס יום טוב וניצן צבי כהן, ‏בית הדין לעבודה קבע שהשביתה למען החטופים תקוצר: "מדובר בשביתה פוליטית", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 בספטמבר 2024
אלכסנדר פרומקין

אלכסנדר פרומקין (ברוסית: Александр Наумович Фрумкин ‏; 24 באוקטובר 1895, קישינב - 27 במאי 1976 טולה) היה כימאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה באלקטרוכימיה. אלכסנדר פרומקים נולד בשנת 1895 בקישינב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום במולדובה) למשפחה יהודית. הוריו היו בליטא והתחתנו בקובנו. בשנת 1912 פרומקין סיים גימנסיה באודסה ונסע ללמוד כימיה באוניברסיטת שטרסבורג. בהמשך עבד באוניברסיטת ברן. בשנת 1915 הוא חזר לאודסה וסיים לימודי תואר באוניברסיטת אודסה. פרומקין החל לעבוד במפעל פלדה בעיר והחל להתעניין באלקטרוכימיה. בשנת 1917 הוא פרסם מאמר מדעי הראשון. פרומקין החל לעבוד על עבודת דוקטורט אך לאחר מהפכת אוקטובר הענקת תוארים בוטלה. בשנת 1920 הוא התמנה לפרופסור והיה מלמד במוסדות להשכלה גבוהה באודסה. באותה תקופה הוא התחתן עם המשוררת ורה אינבר. בשנת 1922 אלכסיי באך הזמין את פרומקין לעבודה במוסקבה במכון לכימיה ופיזיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנים 1928-1929 פרומקין היה בארצות הברית בה נתן הרצאות בתחום התמחותו. בשנת 1930 פרומקים התמנה לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה ובשנת 1933 הקים קתדרה לאלקטרוכימיה אותה ניהל עד לשנת 1976. בשנת 1932 פרומקין נבחר כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה פרומקין הצטרף למחקרים בתחום הביטחוני. בשנת 1942 הוא נכלל כחבר בהוועד היהודי האנטי-פשיסטי. בשנת 1946 ביחד עם וניאמין לויץ' פרוקמין פרסם עבודה על התנהגות תנועת טיפות כספית בשדה חשמלי. בשנת 1949 בשיא המאבק נגד קוסמופוליטיות ביחד עם יעקב סירקין הוא הואשם בכך שלא נתן ביטוי להישגי מדענים רוסים. הוא פוטר מעבודתו במכון מחקר אותו ניהל. בסוף 1949 על מחקרים שפרומקים עשה לטובת פיתוח כור גרעיני סובייטי הוא קיבל פרס ברית המועצות ועיטור הדגל האדום של העמל. בשנת 1958 פרומקין הקים מכון לחקר אלכטרוכימיה וניהל אותו עד לשנת 1976. בשנת 1965 הוא הקים כתב עת "אלקטרוכימיה" והיה עורך ראשי עד לשנת 1976. בשנת 1965 לפרומקין הוענק תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. בשנת 1955 פרומקין חתם על "מכתב 300" בגנות פעילות של טרופים ליסנקו. בשנת 1973 הוא היה בין תומכי מכתב לעיתון "פרבדה" בגנות אנדריי סחרוב. פרומקין נפטר בשנת 1976 במהלך ועידה מדעית בטולה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י במוסקבה. ביוגרפיה (ברוסית) ביוגפריה (באנגלית) אלכסנדר פרומקין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עץ המשאלות

עץ המשאלות (בגאורגית ნატვრის ხე) הוא סרט אלגורי פואטי של הבמאי תנגיז אבולדזה, חלק מטרילוגיה שכללה גם את חרטה והתחננות. העלילה מתרחשת בעיירה גאורגית של תחילת שנות ה-20. מריטה, גיבורת הסרט, מגיעה לכפר כדי לגור עם דודתה. היא פוגשת נער צעיר בשם גדיה, ומתאהבת בו. אבל קרוביה נחושים בדעתם להשיא את הנערה למקומי עשיר. הסרט מבוסס על סיפורים קצרים של גיאורגי לאונידזה, ואת תסריטו כתב תנגיז אבולדזה יחד עם ראווז אינאנישווילי. תפקידים ראשיים: ליקה קאבג'ראדזה כמריטה היפה, וסוסו ג'אצ'ווליאני כגדיה הצעיר. הסרט עץ המשאלות הוא על אנשים המונעים על ידי חלומות. לכל דמות יש את האידאל שלו, אחד סוגד לשמים, אחר לאדמה, חלק עושים אידאליזציה לגוף, והאחר מרומם את הרוח, חלק הורס את הגוף, וחלק את הרוח... — תנגיז אבולדזה פרס ודיפלומה בפסטיבל העשירי של ריגה בשנת 1977. פרס "שור הזהב" לבמאי הטוב ביותר, תנגיז אבולדזה בטריאן השישי IFF, בשנת 1977. צ'כוסלובקיה פרמיתחברים SSRK בשנת 1978 פרס קרלו ואריס בפסטיבל הבינלאומי ה-21. פרס דויד דונטלו לסרט הזר הטוב ביותר באיטליה, 1979. פרס ממלכתי על שם רוסתוולי מגאורגיה ב-1979. פרס הפדרציה בינלאומית "פיפרסי" fipresi בקאבור סרטים רומנטיים. "עץ המשאלות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עץ המשאלות", באתר AllMovie (באנגלית) "עץ המשאלות", באתר אידיבי "עץ המשאלות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
היכל המשפט בת ים

היכל המשפט בת ים הוא מקום משכנם של בית הדין האזורי לעבודה תל אביב, בית המשפט לתעבורה (מחוז תל אביב), בית משפט השלום בת ים ובית המשפט לעניינים מקומיים בבת ים. בתי המשפט במתחם מספקים שירותים לכל אזור גוש דן. המבנה שוכן ברחוב הרב ניסנבאום 7. הוא משתרע על פני 21 אלף מטרים רבועים - שלושה מפלסים תת-קרקעיים (בהם שתי קומות חניון עם כ-380 מקומות חניה) ושבע קומות לגובה. הוא כולל כולל 65 אולמות דיון, 75 לשכות שופטים, חלל מבואה רחב אליו משקיפות כלל הקומות וקפיטריה. תחנת העמל של הקו האדום של דנקל, סמוכה למבנה. הקמת המבנה הייתה חלק מתוכנית בנייה כוללת של הנהלת בתי המשפט לבנייה ולשיפוץ של מבני משפט ברחבי הארץ, וכחלק משיתוף פעולה של הנהלת בתי המשפט עם עיריית בת ים ומינהל הדיור הממשלתי שהחל להירקם כבר בשנת 2012. הוא הוקם בין היתר לאור התרחבות הפעילות בבתי הדין לעבודה ולתעבורה ששכנו ברחוב שוקן 25 בתל אביב. המבנה נבנה על ידי חברת אשטרום שזכתה במכרז לבנייתו והפעלתו למשך 25 שנים (במהלכן המדינה צפויה לשלם לה שכר דירה) שבסופן יעבור המבנה לידי המדינה. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים אמר-קוריאל (בראשות דינה אמר ואברהם קוריאל) המתמחה במבני ציבור. הקמת המבנה עלתה כ-150 מיליון ש"ח. בנייתו החלה בספטמבר 2017. המתחם פתח את שעריו באופן רשמי ב-5 בפברואר 2020. באותו חודש עבר בית הדין האזורי לעבודה ממקום מושבו הישן ברחוב שוקן בתל אביב להיכל המשפט בבת ים (עם זאת, שמו הרשמי נותר 'בית הדין האזורי לעבודה תל אביב'). מבואת הכניסה המבנה מכיוון צפון היכל המשפט ברקע תחנת העמל של הקו האדום של דנקל מדיה וקבצים בנושא היכל המשפט בת ים בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון, היכל המשפט של בת ים: שדרוג ברור, בעיקר כשתהיה רכבת קלה ממול, באתר Xnet‏, 19 בפברואר 2020 לימור עידן, נחנך החניון של היכל המשפט החדש בבת ים המכיל 300 מקומות חניה בהם יכולים תושבי בת ים להחנות בחינם. באתר be106.net מיכאל יעקובסון, היכל המשפט של בת ים: שדרוג ברור, בעיקר כשתהיה רכבת קלה ממול, באתר Xnet‏, 19 בפברואר 2020 איתי בלומנטל, עוזב את ת"א: כך ייראה ביהמ"ש החדש בבת ים, באתר ynet, 24 בספטמבר 2017 נמרוד בוסו, בתי המשפט יעברו מדרום תל אביב לבת ים, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2012 עידו אסייג, הקמת בית משפט חדש בעיר בת ים אליו יעברו בית המשפט לתעבורה ובית הדין האזורי לעבודה של מחוז תל אביב, באתר Funder פאנדר, ‏4 ביולי 2014 הודעה על מעבר בית הדין האזורי למשכנו החדש בבת ים
שלב מקצועי

שלב מקצועי הוא דירוג צבאי לשיוך מקצועי שהיה בשימוש בצבא הגנה לישראל משנות ה-50 ועד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20. השלב סומן בצורת תג שנענד על שרוול חולצת המדים או על גבי המעיל הצבאי. תגי המקצוע היו אותות בד שחורים-אדומים שחולקו לכלל חיילי צה"ל, ובהם גם חיילי השדה הקרביים לציון הכשרה מיוחדת שעברו. התג ציין את המקצוע הראשי בלבד ללא התייחסות ליתר הקורסים שעבר החייל. כדי לקבל את האות הבא, נדרש בוחן שלב או קורס. הקידום בדרגות הותנה לעיתים בעליית שלב מקצועית. בהמשך בוטלו חלק מהתגים ונשארו רק למקצועות תומכי לחימה ועורפיים עד לביטולם הסופי בסוף שנות התשעים. מתחת לסמל נוספו פסים אדומים שנקראו "שלבי מקצוע": פס אחד - לציון שלב אחד, שניים לציון מעבר שני שלבים וכך הלאה עד שלב 7. בראשיתם נתפרו התגים ביד ותחתיהם הונח מטבע של 50 או 100 פרוטה כדי שיבלטו. רצף השלבים החל בשלב הראשון של כל מקצוע, לרוב 7 (היו שהתחילו ב-6), אותו קיבלו החיילים לאחר סיום טירונות וקורס הכשרה בסיסית, דירוג 9 כתנאי לדרגת סמל, שלב 10 לדרגת סמל ראשון, שלב 12 בדרגת רס"ר. בין אלו ניתנו דרגות ביניים כמו 9ב', 7ג' וכו'. הנדסאים קיבלו קיצורי פז"ם לדרגה. מעל שלב 12 השלבים הם מנהליים תלויי ותק, דרגה והשכלה. בחיל הרגלים עוצבו סמלי בד ובהם שני רובים מוצלבים ופסים מתחתיהם לציון רמת הרובאות. לכל מקצוע עוצב סמל נפרד, בהם מפקד טנק, מפעיל קשר, מפעיל ציוד מכני, מקצועות גרפיים, מש"ק דת, משטר ומשמעת, סיור ממונע וכו'. חיל הים, בקר אש (סטי"ל) שלב 9, תחילת שנות ה-70' חובש קרבי שלב 9, הפס העליון סימל 5, בדומה לספרות רומיות שנות ה-60 או ה-70 שלב מקצועי תפור על השרוול מעל דרגת רב"ט של חייל בחיל האוויר, שנת 1965. שלב מקצועי תפור על השרוול מעל דרגת רב"ט של חייל בחיל הים, שנת 1951. שלב מקצועי תפור על השרוול מעל דרגת רב"ט של שוחר בפנימייה הצבאית בבית הספר הריאלי בחיפה, שנת 1974. מאגר סמלי מקצוע באתר "AllBadges" ערך זה הוא קצרמר בנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מערת כלי האבן

מערת כלי האבן היא מערכת תת-קרקעית גדולה וקדומה בירושלים, שנחצבה בידי אדם ושימשה כמחצבה וכבית מלאכה לייצור כלי אבן בתקופת בית שני. המערה ממוקמת ממזרח להר הצופים, לצד הכביש המוליך מהר הצופים למעלה אדומים. המערה נתגלתה בקיץ 1999 בזמן עבודות התשתית לסלילת הכביש המחבר את הר הצופים וירושלים למעלה אדומים. דחפור שעבד יצר פתח במערה שנמצאת במדרון המזרחי של אחת השלוחות של הר הצופים. המערכת התת-קרקעית שנתגלתה כוללת שתי מערות שנחצבו בסלע קירטון שהינו מותאם ליצירת כלי אבן. בתקופה החשמונאית גברה ההקפדה על דיני הטהרה אצל יהודי ארץ ישראל ובמיוחד בירושלים. לכן, נוצר שימוש רב יותר בכלי אבן לאגירת מזון ולהגשה, היות שעל פי ההלכה היהודית, כלים אלו אינם מקבלים טומאה. כלים כאלה, נתגלו במקומות רבים בארץ ישראל, בהם גרו אוכלוסיות יהודיות. לכן ניתן למצוא אתרים כאלה, ביהודה, בעבר הירדן בגליל ובגולן. המערכת כוללת חצר מבוא שממנה מסתעפות שתי המערות. המערה הראשונה משתרעת על פני שטח של 4000 מ"ר, כאשר התקרה בקרבת הפתח הגיעה לגובה 4 מטרים ובעומק עד לכדי 2 מטר גובה. עקב גודל המערה, החוצבים הקפידו על חציבת עמודים במרחקים קבועים, שחילקו את המערה לאולמות ומנעו קריסה של התקרה. על מנת להאיר את פנים המערה, נחצבו מדפי אבן מאולתרים עליהם הונחו נרות שמן. שישה מהם נתגלו בערמות הפסולת של המערה. בקרבת הפתחים למערה נחצבו ארבעה חדרים קטנים יחסית, שכנראה שימשו כסדנאות לייצור כלי אבן. המערה השנייה קטנה יותר מהראשונה, האורך שלה הוא 24 מטרים, רוחבה 17 מטר והיא משתרעת על פני שטח של 1000 מ"ר. גם במערה זו נחצבו עמודי תמך והתקרה בעומק גבוהה מהתקרה בפתח המערה. על אחד העמודים נחרתו אותיות ביוונית IN, ON וביניהן שרטוט עדין בפחם של דגמים צמחיים. במערות במערות לא נתגלו כלים שלמים, אך נתגלו אלפי כלי אבן רבים שנפגמו בשלב הייצור, כלים בעלי ידית אוזן אחת או שתיים, קערות וקדרות מלבניות בעלות פינות מעוגלות וידיות בריח. אחד הממצאים הבולטים היה כלי השולחן העדינים שכללו קערות בגדלים שונים, כלי אגירה גדולים מטיפוס "קלל". חוץ מכלי האבן נתגלו במערה גם ארבעה מטבעות, הקדום ביותר משנת 54 לספירה שטבע הנציב הרומי אנטוניוס פליקס. שלושת המטבעות האחרים הם מתקופת המרד הגדול: פרוטה משנת שתיים למרד, שנת 67/8 לספירה, ושתי פרוטות משנת שלוש למרד הגדול, שנת 68/9 לספירה. על פי כלל הממצאים במערה ניתן לומר שעיקר הפעילות במערה הייתה במאה הראשונה לספירה ונסתיימה עם חורבן בית שני. גילו המערה עשוי לעזור במתן הסבר לכתובת ארוכה ומעניינת שנתגלתה במערת קבורה בבית פגי (היום א-טור) הסמוכה. הכותבת כוללת 23 שמות וכינויים ולידם נרשמו סכומי כסף קטנים. חוקרים הסיקו כי זו רשימת פועלים שעבדו בבית מלאכה לגלוסקמאות ובה פירוט שכרם היומי. ישנה אפשרות שמערת כלי האבן, הייתה מקום עבודתם. דוד עמית, יוחנן זליגמן, אירנה זילברבוד, מחצבה ובית מלאכה לייצור כלי אבן במורד הר הצופים, קדמוניות 2, 2001, עמ' 102-110 Yonatan Adler, Jewish Purity Practices in Roman Judea: The Evidence of Archaeology, Ancient Near East Today, Vol. 5, No. 2. תעשיית כלי אבן בירושלים בימי בית שני
2014 בממלכה המאוחדת

2014 בממלכה המאוחדת היא השנה בה הממלכה המאוחדת חגגה 213 שנה מיום היווסדה. מונרך - המלכה אליזבת השנייה ראש ממשלה - דייוויד קמרון (המפלגה השמרנית הבריטית) 29 במרץ – נישואים חד מיניים נערכים לראשונה באנגליה ובווילס. 20 ביולי – חבורת מונטי פייתון מעלה את מופעה האחרון באולם ה-O2 בלונדון מול קהל של 15,000 צופים, והתארחו בו הקומיקאית אדי איזרד, השחקן מייק מאיירס והפיזיקאי סטיבן הוקינג. המופע הועבר בשידור חי בטלוויזיה ובבתי קולנוע ברחבי העולם. בישראל, המופע הוקרן באולמות הקולנוע של יס פלאנט. 18 בספטמבר – משאל העם על עצמאות סקוטלנד: משאל עם נערך בסקוטלנד ובו נשאלו תושבי סקוטלנד אם הם מעוניינים שישות זו תהפוך למדינה עצמאית או תישאר חלק מן הממלכה המאוחדת. כ-55 אחוזים מהמצביעים התנגדו לעצמאות, וסקוטלנד נשארה חלק מהממלכה המאוחדת. (קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2014) 29 באפריל – בוב הוסקינס, שחקן בריטי (נולד ב-1942) 6 ביוני – לורנה וינג, פסיכיאטרית בריטית, חלוצה בחקר הפרעות התפתחותיות בילדים, טבעה את המונח תסמונת אספרגר (נולדה ב-1928) 9 ביוני – ריק מייאל, קומיקאי, שחקן וכותב בריטי (נולד ב-1958) 24 בספטמבר – כריסטופר הוגווד, מנצח, צ'מבליסט, סופר ומלומד בריטי (נולד ב-1941) 27 בנובמבר – פ.ד. ג'יימס, סופרת אנגליה (נולדה ב-1920) 22 בדצמבר – ג'ו קוקר, זמר רוק ובלוז בריטי (נולד ב-1944) מדיה וקבצים בנושא 2014 בממלכה המאוחדת בוויקישיתוף "Same-sex marriage now legal as first couples wed". BBC News. BBC. 29 במרץ 2014. נבדק ב-29 במרץ 2014. {{cite news}}: (עזרה) ynet (2014-09-19). "סקוטלנד אמרה לא לעצמאות מבריטניה". Ynet. נבדק ב-2024-06-17.