laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לפתן

לִפְתָּן (בלועזית: קוֹמפּוֹט) הוא תבשיל מתוק של פירות או חלקים מהם (כמו תפוחים, אגסים, דובדבנים, תותים, שזיפים) וסוכר, לרוב הוא נוזלי יותר מריבות, ג'לי או קונפיטורות. לפתנים יכולים להכיל גם תבלינים ופירות יבשים. בפולין ורוסיה לפתן הוא משקה מסורתי. בשנות ה-80, 60% מהמשקאות שנשתו בבתים היו לפתנים או תבשילים ביתיים מסוגם. היום הכמות ירדה ל-30%. בחלק מהבתים תה עם לימון הפך לתחליף ללפתן (בחלק מהמדינות במזרח אירופה, שותים תה לא רק אחרי ארוחה, אלא לכל משכה ומנותיה). לרוב לא ימצא קומפוט במסעדה פולנית ממוצעת, והוא נפוץ יותר במסעדות רוסיות קטנות. בפולין, לפתן ותה החליפו את מוצרי מיצי הפירות. בתקופת הצנע בישראל, בשל המחסור בפירות הוכנו לפתנים מירקות כגון קישוא וגזר. ישנו סרט ישראלי בשם "קומפוט נעליים" בכיכובם של יהודה ברקן וגבי עמרני. ישנו מערכון של הגשש החיוור בשם "פגז קומפוט". בפינה "חצי אחרי חמש" בתוכנית "שבוע סוף", נוהגים אנשל (אורי גוטליב) ויעקב (עידן אלתרמן) לצאת להפסקת קומפוט באמצע כל ראיון שהם מנהלים עם אורחיהם. בסדרה מנדלבאום בלש פרטי, בעונה הראשונה גרי (יניב פולישוק) מכין קומפוט מפירות ״עייפים״ שהוא לקח מהירקן. גריסים אדומים סלט פירות רני בן אברהם, קומפוט: נוסטלגיה בקערה, באתר ynet, 26 באוגוסט 2010 לֶפֶד, לפתן, קומפוט - מאכלים לחג משנת תרע"ב (1912), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏23 באפריל 2017
אליהו מרדכי ורבל

אליהו מרדכי וֶרבֶּל (בכתיב מיושן: ווערבעל; 1806, טרנופול, גליציה – 1880, אודסה, האימפריה הרוסית (אוקראינה)) היה משורר עברי. הוא למד בבית ספר שהקים יוסף פרל. מ- 1839 לימד בבית ספר העברי הראשון באודסה, ששגשג תחת הנהלתו של בצלאל שטרן, עד סגירתו על ידי השלטונות ב- 1874. ורבל פרסם בירחון "הבוקר" ב-1881, ארבע פואמות. יצירתו הידועה ביותר היא עדים נאמנים או חולדה ובור (וילנה תרי"ב 1852), המבוססת על אגדת חולדה ובור הנרמזת בתלמוד. פואמה זאת שימשה בסיס למחזה שולמית שכתב חתנו אברהם גולדפדן. כמו כן עסק ורבל גם בתרגומים. כך, למשל, תרגם מבחר משירי המשורר הרוסי גברייל דרז'אבין. פישל לחובר, תולדות הספרות העברית החדשה, כרך ב, עמ' 170-168. תל אביב, 1963. כתבי אליהו מרדכי ורבל בפרויקט בן-יהודה עדים נאמנים או חולדה ובור, באתר גוגל ספרים ערך אודותיו בייברסקיה אנציקלופדיה אליהו מרדכי ורבל (1806-1880), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רדאית

רדאית או רדאי (געז: "ረዳኢ") הוא מנהיג יהודי מביתא ישראל שחי במאה ה-16. במקורות מוצג רדאית כראש העיר של משחא, כמלך סמין, וכעובד אדמה. במקורות אלו מוזכר רדאית כאיש שקרא ושינה את שמות ההרים ויישובי היהודים לשמות מהמקרא. רדאית מוזכר לראשונה במקורות הנוצריים כמנהיג שניהל את המערכה של 1559–1560 כנגד צבאות האימפריה האתיופית: ”מלכות מינס ארכה ארבע שנים (...) בשנה האחת למלכותו הלך אל ארץ סמין ויקרא למלחמה על רדאית הפלשי...”. מערכה זו הייתה מוצלחת שכן האתיופים נחלו תבוסה. רדאית היה גם אחד מהמצביאים שהנהיגו את המלחמה בקיסר סרצה דנגל באוקטובר-דצמבר 1579. לפי המקורות הנוצריים סירב רדאית להעלות מס לקיסר וסיבה זו שימשה כעילה לאתיופים לפתוח במערכה כנגד סמין. במהלך המערכה לוחמים ותושבים יהודים רבים נהרגו. בעקבות המערכה הכושלת וכדי למנוע אבדות נוספות לביתא ישראל רדאית הסגיר עצמו, האתיופים כבלו אותו בשלשלאות והגלהו לווג' שבשאווה. אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג Shalva Weil, "Rädaˀi" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 321 James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168 Steven Kaplan, The Beta Israel (Falasha) in Ethiopia: From Earliest Times to the Twentieth Century, New York University Press, 1992, ISBN 9780814746257 אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג, עמ' 152 James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 79 אשכולי, עמ' 155 אשכולי, עמ' 154 אשכולי, עמ' 150 Quirin, p. 77 Quirin, p. 78
תומאס וייאט הצעיר

סר תומאס וייאט הצעיר (באנגלית: Thomas Wyatt the younger;‏ 1521 - 11 באפריל 1554), היה בנו של המשורר תומאס וייאט, עמד בראש מרד כנגד מרי הראשונה, מלכת אנגליה, שנקרא על שמו מרד וייאט. וייאט הצעיר נולד בטירת אלינגטון במחוז קנט, בנם היחיד של סר תומאס וייאט וליידי אליזבת ברוק. בין השנים 1543 ל-1550 שהה בצרפת ופלנדריה כמפקד בצבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עמו הייתה לאנגליה ברית באותה עת. ב-1547 זכה לתואר אבירות כהוקרה על שירותו. לאחר שחרורו מהצבא חזר לטירת אלינגטון ובין היתר כיהן כשריף של קנט (High Sheriff of Kent). ביולי 1553, עם מותו של אדוארד השישי, מלך אנגליה, הצטרף וייאט לג'ון דאדלי, הרוזן מווריק (שהיה לאחר מכן דוכס נורת'מברלנד) בניסיון להמלכת ג'יין גריי כמלכה. לאחר כישלון הניסיון הצליח להימלט ללא עונש. ב-16 בנובמבר 1553, כאשר נודע על הכוונה להשיא את מרי לפליפה השני, מלך ספרד, ארגן וייאט מרד במלכות על מנת שלא תמסר לידי זרים. למרד התלווה גם צד דתי כמרד פרוטסטנטי כנגד מרי הקתולית. סביב וייאט התאספו מספר אצילים בעיקר בקנט, הרדפורדשייר, דבון ולסטרשייר. למרד היה שותף גם שגריר צרפת שהבטיח סיוע של ספינות מלחמה צרפתיות בחסימת דרכו של מלך ספרד אל חופי אנגליה. ב-25 בינואר יצאו המורדים מטירת אלינגטון ולמחרת נכנסו לרוצ'סטר שבקנט, בזכות חוסר הפופולריות של חוזה הנישואין זכו המורדים בתמיכת הציבור וגייסו 3,000 איש אליהם הצטרף גם כוח שנשלח להדפם בראשות דוכס נורפוק, דבר שהגדיל את גודל הכוח המורד ל-4,000 איש. במקביל הושמה אליזבת הראשונה, הטוענת לכתר, במאסר במצודת לונדון על ידי המלכה מרי. ב-1 בפברואר הצליחה מרי לגייס את אהדת תושבי לונדון לצידה בנאום שנשאה באולם גילדהול. לקראת הגעת כוחות המורדים לעיר ב-3 בפברואר הגן צבאה של מרי על הגישה ללונדון מדרום-מזרח בסאות'וורק וגשר לונדון. ניסיון של המורדים לכתר את החסימה נבלם בשער לדגייט על ידי כוח אזרחי שהדף אותם, רבים מהמורדים נטשו את המערכה ווייאט נאלץ להיכנע. משפטו של וייאט נפתח ב-15 במרץ, הוא נמצא אשם והוצא להורג במצודת לונדון ב-11 באפריל. לפני שנערף ראשו ניקה את אליזבת מכל שייכות ושותפות למרד. עובדה זו איפשרה את שחרורה של אליזבת ממאסר, אך היא נאלצה לשהות במאסר בית לכל המשך שלטונה של מרי. מדיה וקבצים בנושא תומאס וייאט הצעיר בוויקישיתוף על וייאט הצעיר באתר גנאלוגיה (באנגלית) סר תומאס וייאט "הצעיר" (באנגלית) הערך אודותיו באנציקלופדיה הקלאסית, 1911 (באנגלית) תומאס וייאט הצעיר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תומאס וייאט הצעיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טקסט הנאום של מרי בגילדהול
וייאט

האם התכוונתם ל... ג'יין וייאט (אנ') – שחקנית אמריקאית תומאס וייאט – משורר ושגריר בחצרו של הנרי השמיני תומאס וייאט הצעיר – בנו - הוביל את מרד וייאט נגד מרי הראשונה, מלכת אנגליה רוברט ואייט – מוזיקאי בריטי קימברלי ויאט – רקדנית וזמרת אמריקאית וחברה בלהקת הפופ המצליחה הפוסיקט דולז ואייט ארפ – מהמר, משקיע ואיש חוק אמריקני מהמאה ה-19; השראה לדמות ויאט מהסרט אדם בעקבות גורלו ויאט אולף – שחקן אמריקאי ממוצא יהודי
דימום פנימי

דימום פנימי הוא דימום המתרחש בתוך הגוף. הדימום מכונה לעיתים שטף דם פנימי. שטף דם או דימום מוגדרים כיציאת הדם מכלי הדם. דימום פנימי עשוי להיגרם כתוצאה מפגיעות שונות במערכות הגוף ובעיקר חבלה לאיברי הגוף (פגיעה על ידי גורם חיצוני), מפרצת הגורמת לקרע בכלי דם ראשי, תאונה קיצונית המתרחשת בתאונת דרכים (הגורמת לקרע באיברי הגוף) וגם פגיעה של הדף כתוצאה מפיצוץ הגורם לקרעים באברי הגוף הפנימיים. דימום פנימי נרחב או מתמשך הוא מצב חירום רפואי אשר עלול לגרום למוות בהיעדר טיפול מידי. רמת הפגיעה נקבעת על פי כמות הדם שיוצא מכלי הדם. הגוף מתגבר על דימומים פנימיים בקנה מידה קטן באמצעות יכולת הדם להיקרש. מקרה שכיח של דימום פנימי בקנה מידה קטן הוא חבורה הנגרמת בדרך כלל כתוצאה מ"מכה יבשה": דם מתפשט מתחת לעור וגורם ל"סימן כחול". מצב זה מוגדר כהמטומה. הדם יכול לגרום ללחץ איברים ולהוביל לפגיעה בפעילותם. אובדן הדם עלול להכניס את הנפגע למצב של הלם. אין אפשרות לאבחן דימום פנימי ללא בדיקה רפואית מדוקדקת, אך חשד לדימום שכזה ייקבע על פי נסיבות הפגיעה ובעיקר על פי סימני ההלם המתפתחים בנפגע כשהוא מאבד כמות גדולה של דם. דרך נוספת המעוררת חשד לדימום היא על פי סימנים שנראים בפגיעה מקומית כמו בטן קשה בדימום בטני או עליית לחץ דם כתוצאה מדימום בקופסית הגולגולת. הטיפול יכלול את החזרת הנוזלים לנפגע (דם או נוזלים קריסטולאידים) ועצירת הדימום על ידי התערבות כירורגית. בדימום פנימי אי אפשר לטפל בשטח. שטף דם בשד - דימום פנימי כתוצאה ממכה טראומטית לשד מדיה וקבצים בנושא דימום פנימי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מכת ברד

על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת בָּרָד היא המכה השביעית מתוך עשר המכות שהנחית אלוהים על מצרים, עקב סירובו של פרעה מלך מצרים, לשלח את בני ישראל מארצו. במהלך מכה זו, ירדו מן השמים כדורי ברד גדולים מעורבים עם אש מתלקחת, שפגעו בכל ארץ מצרים. בין היתר שברו ושרפו את כל עצי המאכל במצרים. מכה זו נחשבת מהקשות יותר, והתורה מתארת בהרחבה יחסית, את פרטיה: משה מזהיר את פרעה שכיון שהוא מסתולל בעם ישראל ולא שולח אותם מארץ מצרים, ה' ימטיר עליו מחר בשעה הזו ברד כבד מאוד שלא היה כמותו בארץ מצרים מהיום בה נוסדה ועד היום הזה. משה שורט לו שריטה על הקיר ואומר לו שמחר כאשר תגיע השמש לשריטה זו יתחיל הברד. משה אומר לפרעה שמי שרוצה להינצל מהברד שיכניס את מקנהו ואת עבדיו הביתה, מה שיישאר בחוץ ימות מהברד. מי שירא את דבר ה' הכניס הכל לבית ומי שלא השאיר את הכל בחוץ. ה' מצווה את משה לנטות את ידו על השמים - לצד השמים ובכך תתחיל המכה על האדם, על הבהמה ועל כל עשב השדה בארץ מצרים. משה מטה את מטהו על השמים וה' נותן קולות וברד ואש ארצה, ומתחיל לרדת ברד ואש מתלקחת בתוכו - נס בתוך נס אש ומים מעורבין, והברד מכה את כל מה שנמצא בשדה מאדם ועד בהמה ואת כל עשב השדה ואת כל העצים שובר. המכה לא מגיעה לארץ גושן, ששם נמצאים בני ישראל, ובלשון המקרא: "רק בארץ גושן אשר שם בני ישראל לא היה ברד". פרעה שולח לקרוא למשה ולאהרון ואומר להם: "חטאתי הפעם, ה' הצדיק ואני ועמי הרשעים". פרעה מבקש ממשה ואהרון שיעתירו לה' שיפסיק את "קולות אלוהים" וברד. פרעה מבטיח שמיד הוא ישלח את העם ולא יצטרכו להמתין עוד. משה עונה לפרעה שכצאתו את העיר יפרוש את כפיו ויתפלל אל ה' והקולות יפסקו והברד לא ירד עוד, כדי שפרעה ידע שלה' הארץ. משה מתפלל מחוץ לעיר כיוון שבתוך העיר הוא לא יכול להתפלל מכיוון שמלאה בעבודה זרה. משה אומר לפרעה שהוא יודע שהוא ועבדיו עדיין לא יראים מפני ה'. במכת ברד כל עץ השדה ועשב הארץ ניזוקו, ובתוכם גם הפשתן והשעורה, "כי השעורה - אביב, והפשתה - גבעול" כבר ביכרו ועומדים ונשברו ונפלו. לעומת זאת החיטה והכוסמת לא הוכו "כי אפילות הנה" - מאוחרות ועדיין היו רכות ויכלו לעמוד בפני הברד. משה יוצא מלפני פרעה ויוצא מהעיר ומתפלל אל ה' שיעצור את הברד, בעקבות תפילת משה הקולות, הברד, ומטר מפסיקים לרדת וגם מה שנמצא בשמים בדרך לארץ נעצר ולא מגיע לארץ. פרעה רואה שהכל הפסיק והוא מוסיף לחטוא "ויכבד ליבו הוא ועבדיו", ופרעה מחזק את ליבו ולא שולח את בני ישראל כמו שה' אמר למשה. תנא דבי אליהו- ברד מפני מה בא עליהם? "מפני ששמו את ישראל נוטעי גינות ופרדסים וכל מיני אילנות, כדי שלא יכנסו ישראל לבתיהם שלא יפרו וירבו. לפיכך הביא הקב״ה עליהם את הברד ושבר כל הנטיעות שנטעו ישראל, שנאמר: יהרוג בברד גפנם. רק בארץ גושן במקום שהיו חונים ישראל לא היה ברד, שנאמר: ויך הברד בכל ארץ מצרים ואת כל עץ השדה שבר רק בארץ גושן אשר שם בני ישראל לא היה ברד." — תנא דבי אליהו מדיה וקבצים בנושא מכת ברד בוויקישיתוף הרב אלחנן סמט, מכת ברד, באתר ישיבת הר עציון פירוש רש"י לתורה פרק ט, פסוק יח, ד"ה "כעת מחר". פירוש רש"י לתורה פרק ט, פסוק כד ד"ה "מתלקחת בתוך הברד", ובשמות רבה יב, ד. ראה כאן בפירוש הרשב"ם ובפירושים נוספים ראה בפירוש רש"י לתורה פרק ט, פסוק כט, ד"ה "כצאתי את העיר", וראה גם שמות רבה יב, ה ראה פירוש רש"י לתורה פרק ט, פסוק לב, ד"ה "כי אפילות הנה", לעומת זאת במדרש תנחומא מפרש "כי אפילות הנה" - פלאי פלאות נעשו להם שלא לקו. ראה פירוש רש"י לתורה פרק ט, פסוק לג, ד"ה "לא ניתך".
שלום דב ליפשיץ

הרב שלום דב (דובער) ליפשיץ (כ"ו בסיוון תרפ"ט, 4 ביולי 1929 – כ"ד באלול תשע"א, 23 בספטמבר 2011) היה מייסד ויושב ראש ארגון "יד לאחים" ורב קהילת חב"ד ברמת גן. נולד באנייצ'א שברוסיה לישראל-לייב וזלטה מאשה ליפשיץ. אביו למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בשנת תרצ"ז (1937), בהיותו בן שמונה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה ברמת גן. למד בישיבת תפארת ציון, לאחר מכן בישיבת "אחי תמימים"-חב"ד בתל אביב ומשם עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. בראשית שנות ה-50 עמד בראש קבוצת בחורי ישיבות שהקימה את ארגון "חבר הפעילים – יד לאחים". בשנים הראשונות פעל הארגון בעיקר בקרב עולי תימן וצפון אפריקה, ועם השנים התרחבה פעילותו לתחומים נוספים ובהם פעילות רוחנית ביישובי הפריפריה. באלול תשכ"ה (1965) נישא למרים, פסיכולוגית קלינית בת ה'משפיע' החב"די הרב נחום גולדשמיד. ליפשיץ היה חסיד חב"ד ורוב עמיתיו להנהגת הארגון ופעילי השטח נמנו עם המגזר החרדי ליטאי. בשנת תשמ"ט (1988), בעקבות הפילוג באגודת ישראל והקמת דגל התורה, פרסם הרב ליפשיץ תמיכה פומבית ברשימת אגודת ישראל לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה. בעקבות זאת פרשו רוב הפעילים הליטאים מהארגון והקימו ארגון מקביל – "לב לאחים". בשנותיו האחרונות של הרב ליפשיץ מיקד ארגונו את פעילותו במאבק במיסיון ובמניעת טמיעה והתבוללות של יהודים. במסגרת פעילות זו פעל להוצאת נשים יהודיות שנישאו לערבים מתוך הכפרים הערביים שהתגוררו בהם. במשך שישים שנות עמידתו בראשות הארגון לא קיבל מעולם משכורת עבור התפקיד. הרב ליפשיץ כיהן כרב שכונת הלל ברמת גן וחבר לשכת הרבנות בעיר. לאחר שהרב גדליהו אקסלרוד עזב בשנת תשמ"א (1981) את רמת גן, התמנה תחתיו לרב קהילת חב"ד ברמת גן. שימש כראש כולל 'מאורות ישראל' ברמת גן ועמד מאחורי מספר פרויקטים בתחום הספרות התורנית. כמו כן היה ממייסדי עמותת הרבנים פיקוח נפש. נקבר בחלקת חב"ד הישנה בבית הקברות בהר הזיתים, סמוך לקבר חמיו וחמותו. בנו הרב ישראל לייב, רב קהילת חב"ד ברמת גן (חתן הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי) בנו הרב שמואל, ר"מ בישיבת 'תומכי תמימים' במגדל העמק וממלא מקומו בהנהלת יד לאחים חתניו הרב בנימין קופרמן, דיין ורב בית הכנסת הגדול ברמת גן הרב שלמה חיים פלדמן, ראש ישיבת 'תומכי תמימים' בקרית אתא הרב שלמה גרשקוביץ, ראש כולל ערב בבית הכנסת חב"ד "עוזיאל" ברמת גן ישראל אלפנביין, פעילי ההצלה, עיתון כפר חב"ד, גיליון 1576, ערב ר"ה תשע"ה דודו כהן, לא ויתר על אף יהודי, באתר ערוץ 7, 29 בספטמבר 2011 הרה"ג רבי שלום דובער ליפשיץ זצ"ל, אתר מרכז רבני אירופה מכתבים מהרבי מלובביץ' אל הרב שלום דובער ליפשיץ, ותולדות חייו יוסי וייס, ‏ברוך דיין האמת: יו"ר ארגון 'יד לאחים' הרב שלום בער ליפשיץ, באתר כיכר השבת, כ"ד באלול תשעא 23.09.11 מערכת שטורעם, אבל > הלך לעולמו יו"ר 'יד לאחים' הרשד"ב ליפשיץ, כ"ד באלול תשע"א
מור קרבסי

מור קרבסי (נולדה ב-23 באפריל 1986) היא זמרת-יוצרת ישראלית אשר חיה ופועלת בסביליה שבספרד. קרבסי נולדה בירושלים. אמה שושנה, משוררת וסופרת ילדים, נולדה בנוף הגליל (נצרת עילית דאז) למשפחה ממוצא מרוקאי, ואביה הירושלמי הוא ממוצא איראני. לשורשיה המגוונים ביטוי גם במוזיקה שלה. אחד הפרויקטים העיקריים של קרבסי הוא המוזיקה הספרדית ומוזיקה בלדינו, אך היא שרה גם פולק אמריקאי-לטיני ואירופי, מוזיקה אנדלוסית ופיוטים. לצד ביצוע של שירים מסורתיים, עוסקת קרבסי גם בהלחנה. את סגנונה המוזיקלי ניתן להשוות לזו של מריצה ויסמין לוי, אך יש לה קול חזק וייחודי. כמו כן ניתן לזהות במוזיקה שלה השפעות מובהקות של פלמנקו ופאדו. הושפעה מאמנים כגון אום כולתום, עמליה רודריגז, מרסדס סוסה ומדרדאוש. קרבסי מרבה להופיע בפסטיבלי מוזיקת עולם ובסיורי קונצרטים ברחבי אירופה וארצות הברית. בין היתר הופיעה באוויר הפתוח בכיכר טרפלגר בלונדון (2006 ו-2007), בפסטיבל Womad ובשידורי טלוויזיה ורדיו בצרפת וב-BBC. בסקירה לרגל צאת אלבום הבכורה שלה, "היפה והים" שהוקלט בלונדון שם התגוררה, הגדיר אותה מבקר הגרדיאן כ"אחת הדיוות הצעירות הגדולות בזירת המוזיקה העולמית". בשנת 2012 עברה להתגורר בסביליה, ספרד לאחר חמש שנים שהתגוררה בלונדון. היא נשואה לגיטריסט ג'ו טיילור. La Tsadika, 2013 Daughter of the spring / La Hija de la Primavera, 2011 Beauty and the sea, 2008 אתר האינטרנט הרשמי של מור קרבסי מור קרבסי, באתר Last.fm (באנגלית) מור קרבסי, באתר AllMusic (באנגלית) מור קרבסי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מור קרבסי, באתר Discogs (באנגלית) מור קרבסי, באתר Songkick (באנגלית) אודית לורן בלקין, ‏LIVING אדריכלות בארץ, באתר ‏מאקו‏, 18 באוקטובר 2012 באתר הגרדיאן
שלמון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שלמון – בנו של נחשון בן עמינדב ואבי בעז אברהם שלמון – טייס קרב ישראלי יוסף שלמון – היסטוריון ישראלי כתריאל שלמון – קצין צה"ל ודיפלומט ישראלי קראל שלמון – מוזיקאי ישראלי שלמוניים – משפחה של צמחים בעלי פרחים בסדרת השלמונאים. שלמונאים – סדרה טקסונומית סלמון (פירושונים) סלומון סולומון
חיים על נייר זכוכית

חיים על נייר זכוכית הוא ספר מאת יורם קניוק שיצא לאור בשנת 2003 והפך לרב-מכר. הספר היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2004. "חיים על נייר זכוכית" הוא ספר אוטוביוגרפי בעיקרו, בו מספר קניוק על פרק בחייו, אחרי שהשתקם מפציעה במלחמת העצמאות. הספר מגולל מעין יומן מסע רוחני רווי בתשוקה, רצונות וחוויות מעשור שנות החמישים בארצות הברית בכלל ומניו יורק בפרט. הפרוזה מתחילה כסיפור משלים לתש"ח בתיאור קצר לטראומה של אחרי המלחמה. "ציירתי על הקירות כי הרגתי אנשים לפני שנישקתי בחורה" (ציטוט מהחיים על נייר זכוכית). העלילה מגוללת במקצב משפטים קצר ושוטף את חייו הבוגרים של קניוק כצעיר הרעב לתשוקה ולחיים שונים מזה שידע. קניוק מתאר חוויות משנים סוערות ורוויות בתרבות, מוזיקה ואמנות. הספר מוקדש בין היתר לצ'ארלי פארקר. גדעון לוי, "אני מביט ביורם קניוק ומנסה להבין מי ולמה", באתר הארץ, 23 בספטמבר 2007
דמיטרי קרוגלוב

דמיטרי אלכסנדרוביץ' קרוגלוב (ברוסית: Дмитрий Александрович Круглов; נולד ב-24 במאי 1984 בטאפה שבאסטוניה) הוא כדורגלן עבר אסטוני ממוצא רוסי, אשר שיחק בעמדת המגן שיחק במועדונים האסטונים חיויק אמאסטה, טאלינה JK ולבדיה טאלין, אחת הקבוצות החזקות ביותר באסטוניה. ב-2005 עבר ללוקומוטיב מוסקבה, אך ערך רק 10 משחקי ליגה. ב-2006 הושאל לקובאן קרסנודאר, שם שיחק רק פעם אחת: במשחק 1/16 גמר ההגביע הלאומי. בעונת 2007 שיחק בהשאלה בטורפדו מוסקבה וב-2008 הושאל לנפטצ'י האזרית. בתום העונה חתם בקבוצה ושיחק בה עד 2010. עד 2011 הופיע בקבוצה אינטר מאותה עיר. באוגוסט 2011 חתם ברוסטוב חוזה ל-3 שנים. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע ב-18 בספטמבר 2011 מול צסק"א מוסקבה. בשנת 2015 עבר לאינפונט. 12 באוקטובר 2004 ערך קרוגלוב את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אסטוניה במוקדמות מוקדמות מונדיאל 2006 במשחק מול נבחרת לטביה. את שערו הראשון בנבחרת כבש ב-12 בנובמבר 2005 במשחק ידידות מול פינלנד בפנדל. קבוצתיים אליפות אסטוניה (3) - 2004 (לבדיה טאלין) הגביע האסטוני - 2004, 2005 (לבדיה טאלין) הסופר קאפ הרוסי - 2005 (לוקומוטיב מוסקבה) מקום שלישי בליגת העל הרוסית - 2005, 2006 (לוקומוטיב מוסקבה) מקום שני בליגה הראשונה של רוסיה - 2006 (קובאן קרסנודאר) אישיים ספורטאי החודש באזרבייג'ן - מרץ 2008 דמיטרי קרוגלוב, באתר Transfermarkt דמיטרי קרוגלוב, באתר Soccerway דמיטרי קרוגלוב, באתר WorldFootball.net דמיטרי קרוגלוב, באתר National Football Teams דמיטרי קרוגלוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית) דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית)
חוסה מריה גטיקה

חוסה מריה גטיקה (בספרדית: José María Gatica; ‏25 במאי 1925 – 12 בנובמבר 1963) היה מתאגרף ארגנטינאי ואחד מהספורטאים המפורסמים בהיסטוריה של המדינה. קריירת האיגרוף שלו הייתה מלווה במחלוקות בשל תמיכתו בנשיא חואן פרון. חוסה מריה גטיקה נולד בעיר ויז'ה מרסדס, בפרובינציית סן לואיס בארגנטינה, ב-25 במאי 1925. הוריו היו פועלים קשי יום, שהחליטו לעבור לבואנוס איירס כאשר גטיקה היה בן 7. חיי העוני הקשים של המשפחה נמשכו גם בעיר הבירה, גטיקה בילה את מרבית זמנו ברחובות ומעולם לא נשלח לבית ספר או למד קרוא וכתוב. גטיקה החל את קריירת האיגרוף שלו בקרבות לא מורשים שנערכו בנמל, לעיני קהל של מהמרים. גטיקה הצעיר בלט בסגנונו הפרוע בזירה, ועד מהרה התגלה על ידי מאמנים מקומיים בעזרתם פצח בקריירה מקצוענית. גטיקה עבר להתאמן תחת הדרכה מקצועית ופיתח את סגנונו המלהיב. עד מהרה הוא הפך לאהוב הקהל ולאחד מאנשי הספורט הבולטים במדינה. בין מעריציו הגדולים ביותר היו הנשיא חואן פרון ואשתו אוויטה, וגטיקה הפך לתומך נלהב בנשיא ובממשלתו. עם הפרסום הגיעה גם רווחה כלכלית גדולה לגטיקה ומשפחתו, שנהנו מסגנון חיים ראוותני ונראו פעמים רבות במסעדות יוקרתיות בחברת האליטות של המדינה. גטיקה החל לטפח שאיפות לזכות באליפות העולם בקטגוריית המשקל הקל, ונסע לארצות הברית ב-1951 כדי להתמודד מול האלוף אייק ויליאמס, אך חלומו התנפץ במהרה כאשר כשל בזירה והובס בנוק אאוט בסיבוב הראשון. למרות ההפסד גטיקה (שכונה El Mono – "הקוף") המשיך להיות פופולרי במולדתו וחזר לארגנטינה כדי להשתתף בסדרת קרבות מלהיבה מול יריבו המושבע אלפרדו פראדה. לאחר נפילת חברו הנשיא פרון ב-1955, הפך גטיקה מאליל ההמונים לאחד האנשים השנואים במדינה. הוא נעצר על ידי המשטרה אחרי שהקדיש את אחד מניצחונותיו לפרון הגולה, ונאלץ לפרוש לאחר שרישיון האיגרוף שלו נשלל לצמיתות. בסך הכול נלחם גטיקה ב-96 קרבות וניצח ב-86 מתוכם. גטיקה ירד מנכסיו כאשר חבריו הישנים בפוליטיקה הפנו לו עורף ורבבות מעריציו שכחו אותו, והוא נאלץ להתקיים בדוחק מעבודות מזדמנות. אחת מהן, כמארח במסעדה, ניתנה לו על ידי יריבו הוותיק פראדה. גטיקה מצא את מותו ב-12 בנובמבר 1963, כאשר נפגע מאוטובוס חולף ברחוב. ב-1993 לאונרדו פביו הפיק הסרט Gatica, El Mono ("גטיקה, הקוף") שמספר את סיפור חייו ומותו. הוא זכה לכבוד בעיר הולדתו שקראה לאולם הספורט בעיר על שמו. מדיה וקבצים בנושא חוסה מריה גטיקה בוויקישיתוף חוסה מריה גטיקה, באתר BoxRec הסרט "Gatica, el mono", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חוסה מריה גטיקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ערבי טוב

ערבי טוב הוא ספר מאת יורם קניוק. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1984 תחת שם העט יוסף שרארה. הספר יצא במהדורה חדשה בשנת 2010. ערבי טוב הוא רומן המגולל את סיפורם של יוסוף שארארה ויוסף רוזנצווייג. סיפורם של יוסוף ויסוף, הוא סיפורו של בן, פרי אהבתם של אם יהודייה ואב ערבי, שחי בעולם מנוכר ושונה. בערבי טוב, קניוק כותב מתוך נקודת מבטו של יוסוף. הסיפור מתחיל בווידוי על שמו הבדוי וכמכתב אל ההוצאה לאור שתפרסם את סיפורו. יוסוף ממשיך ומספר כי עבודת הצנעת זהותו נעשתה ביסודיות. הוא מספר כי הוא כותב מפריז, וכי אין לו ברירה אחרת. יוסוף מספר על לימודיו בבצלאל ועל מגוריו בתל אביב. כיוסף רוזנצווייג הוא בן לחווה. סביו עלו לפלשתינה לפני מלחמת העולם השנייה. כיוסוף, אביו הוא פעיל במפלגה הקומוניסטית וחוקר הסכסוך הישראלי-ערבי ומתגורר בסמוך לעכו. יוסוף ממשיך בסיפורו על מאבקו להתערות בחברה מפולגת ומסוכסכת ובניסיונות להבין את זהותו. הספר תורגם לשפות רבות ובהם לערבית והוא רב מכר. ynet, "ערבי טוב" של קניוק יושק ב"עברית", באתר ynet, 26 באוקטובר 2010
אניס בוסעידי

אניס בוסעידי (בערבית: أنيس بوسعيدي; נולד ב-23 בספטמבר 1986 בלה בארדו שבתוניס) הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת המגן. התחיל לשחק כדורגל בגיל 11. בגיל 16 הגיע לקבוצה בסטאד תוניסיאן. בהתחלה שיחק כקשר, אחר כך המאמן ביקש ממנו לשחק בעמדת המגן. בוסעידי ניסה, ומאז ועד היום הוא משחק בעמדה זו. אחרי זמן קצר הוא חתם חוזה מקצועני עם המועדון, שם הוא שיחק במשך כמה שנים. יחד עם סטאד תוניסיאן אניס זכה פעמיים בגביע הליגה התוניסית, פעם בגביע התוניסאי ופעם בגביע המחזיקות הערבי. בינואר 2005 עבר למטאלורג דונצק תמורת 700 אלף אירו. בוסעידי ישר תפס מקום בהרכב. סך הכל הוא שיחק בליגה האוקראינית 65 משחקים ובהם כבש 2 שערים. בסוף דצמבר 2007 עבר לארסנל קייב, אך בשל מצב עניינים קשה הושאל לחצי שנה למכלן. בקיץ 2008 נמכר למועדון האוסטרי רד בול זלצבורג, כשהוא חתם חוזה עד 2011, אך ב-2010 עזב לפאוק סלוניקי היוונית. בתחילת מרץ 2011, שבוע עד תחילת עונה 2011/12 ברוסיה, הצטרף לרוסטוב. בדצמבר 2011 עבר לטבריה סימפרופול אך שוחרר ממנה בשנת 2014. היה בסגל נבחרת תוניסיה האולימפית ב-2004, שלא הצליחה אז לעבור את שלב הבתים, אחרי שסיימה שלישית מאחורי זוכת האולימפיאדה ארגנטינה וזוכת המקום השני בטורניר אוסטרליה. ההורים של בוסעידי בפנסיה. האב בשיר עבד זמן רב בצרפת, לאמו קוראים נבובה. לאניס יש 2 אחיות בשם סוניה וסיחם ואח בשם עאדל. השם בוסעידי מתורגם כ"שמח". קבוצתיים הגביע התוניסאי - 2003 (סטאד תוניסיאן) גביע הליגה התוניסית (2) - 1999/00, 2001/02 (סטאד תוניסיאן) גביע המחזיקות הערבי - 2001/02 (סטאד תוניסיאן) מדיה וקבצים בנושא אניס בוסעידי בוויקישיתוף אניס בוסעידי, באתר Transfermarkt אניס בוסעידי, באתר Soccerway אניס בוסעידי, באתר WorldFootball.net אניס בוסעידי, באתר National Football Teams אניס בוסעידי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית) דף השחקן באתר הרשמי של טאבריה סימפרופול (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האיחוד הסלאבי

האיחוד הסלאבי (ברוסית: Славянский союз, СС) הייתה תנועת ימין קיצונית נאו-נאצית ברוסיה התומכת בהקמת מדינה רוסית לאומנית, אחת מהתנועות הנאו-הנאציות הגדולות ברוסיה ואחת הפעילות ביותר לפני פירוקה בשנת 2010. הארגון הוקם בספטמבר 1999 על ידי דמיטרי דיומוצ'קין והיה אחראי לשורת פיגועים על רקע לאומני ורציחות של מהגרים לא חוקיים ממרכז אסיה וכאלה בעלי מראה קווקזי. האיחוד הסלאבי תמך במדיניות הגזענית של היטלר ואנשיה מעריצים את פועלו, אף שהיטלר עצמו ראה בגזע הסלאבי, כגזע נחות הראוי לשעבוד שאינו מסוגל לשלוט ולייצר תרבות. באפריל 2010 בית המשפט העירוני של מוסקבה הכיר בתנועת "האיחוד הסלאבי" כארגון קיצוני שפעילותו אסורה בשטחי הפדרציה הרוסית וב-29 ביוני אותה שנה בית המשפט העליון של רוסיה אימץ את החלטת בית המשפט שנכנסה לתוקפה ועוד באותו היום הודיע דיומוצ'קין על פירוק הארגון. ב-3 במאי 2011 דמיטרי דיומוצ'קין ואלכסנדר פוטקין (מ"התנועה נגד הגירה לא חוקית") הקימו את ארגון "הרוסים" (Русские), כארגון נאו-נאצי שמרני המאחד כ-40 תנועות נאו-נאציות שונות ברוסיה. מדיה וקבצים בנושא האיחוד הסלאבי בוויקישיתוף אתר התנועה AP, התנועה הלאומנית הגדולה ברוסיה הוכרזה "ארגון בלתי חוקי", באתר nana10‏, 28 באפריל 2010 רוסיה: כנופיות ניאו נאציות מרימות ראש, nrg חדשות עשרות פצועים בהתקפה ניאו-נאצית ברוסיה, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2010 רוסיה: ניאו נאצים רוצחים - ומצלמים, חדשות 2