laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה סער

משה סער (סימי) (נולד ב-5 בדצמבר 1935) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שירת כטייס קרב, פיקד על שתי טייסות קרב במלחמת ההתשה ושימש מפקד כנף בחיל האוויר הישראלי במלחמת יום הכיפורים. סער נולד בעיירה ראדיביליב (בפולנית Radziwiłłów ובאוקראינית Радивилів) שבפולין (כיום אוקראינה) בשם משה סימיגרן, ושרד כילד את השואה. לאחר המלחמה ופטירתו של אביו, שמחה סימיגרן, העפיל עם משפחתו (אמו מלכה, אביו החורג משה ואחיו בני) לארץ ישראל באוניית המעפילים "מולדת". האונייה נתפסה על ידי הבריטים והם הוגלו למחנות המעצר בקפריסין (מחנה 67). ביולי 1948 עלו מקפריסין לארץ באונייה "עצמאות". בארץ שוכנו במעברת כפר ברנדייס (ליד חדרה) ומשם הועברו לשכונת ואדי ג'מאל בחיפה (עין הים). שם, התגוררה המשפחה כשנה ולאחריה עברה לדירה בשכון עולים בקריית חיים שם למד בבית ספר מקצועי "עמל". לאחר סיום לימודיו עבד בבוקר במפעל "המגפר" והשלים את בחינות הבגרות בבי"ס "אליאנס" בחיפה. אביו החורג, משה פיטקוביץ, עבד בעבודות דחק וכנגר בחברת "העוגן" במספנות חיפה. אמו, מלכה פיטקוביץ, עבדה כאחראית מטבח בבית ספר. סער התגייס לצה"ל בשנת 1955 וב-1957 סיים את קורס טיס מס' 23 כחניך מצטיין והוצב בקורס אימון מתקדם בטייסת 113. לאחר מכן עבר לשרת בטייסת 109 (טייסת מיסטר בבסיס רמת דוד) ובהמשך עשה הסבה למטוסי ווטור ושירת בטייסת 110 בין היתר בתפקיד סמ"ט א' והדריך בבית הספר לטיסה. בשנת 1966 סיים למודיו בפו"מ והוצב כראש מדור במטה חיל האוויר בהצבת חירום שירת כטייס קרב בטייסת 110. עם פרוץ מלחמת ששת הימים הוביל במסגרת מבצע מוקד את מבנה התקיפה הראשון של בסיס בני סואף במצרים עילית כשנווטו הוא עלי מלצר (ענבר). בהפצצה הושמדו שמונה מפציצי טופולב Tu-16, כרבע מכוח המפציצים האסטרטגיים של חיל האוויר המצרי. בגיחתו הבאה באותו יום הוביל מבנה תקיפה לשדה התעופה דמייר בסוריה כשנווטו הוא אורי טלמור. בגיחה נוספת הוביל מבנה לתקיפה השנייה של שדה התעופה H-3 בעיראק. לאחר מלחמת ששת הימים, בדצמבר 1967 מונה למפקד טייסת 116, טייסת מטוסי מיסטר. בדצמבר 1969 מונה למפקד טייסת 102 (מטוסי סקייהוק), שמפקדה הקודם ניסים אשכנזי נפל בשבי המצרי. סער עשה הסבה לסקייהוק ופיקד על הטייסת עד דצמבר 1970. בתקופה זו הוביל את הטייסת למבצעים רבים במלחמת ההתשה. בהמשך שירותו שימש בתפקיד מפקד טייסת תעופה וסגן מפקד בסיס חצרים. במאי 1973 מונה למפקד כנף 15 ובמלחמת יום הכיפורים טס בהצבת חירום בטייסת 102. בספטמבר 1974 הקים את מנהל בקרת איכות ובטיחות (מבק"א) במטה חיל האוויר ושירת בתפקיד במשך ארבע שנים והשתחרר מצה"ל בדרגת אל"ם בשנת 1982. לאחר שחרורו הצטרף למנהלת פרויקט הלביא בתעשייה האווירית, סיים תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן והמשיך ללימודי תואר שני וכיום עובד כיועץ לארגונים עסקיים בתחום מערכות אבטחת איכות. סימי נשוי לצפרא סער (לבית ליכטמן) ולהם שני ילדים. דני שלום, כרעם ביום בהיר, מבצע "מוקד" – כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים, באוויר - פרסומי תעופה, 2002, עמ' 345-353, 498-500, 572-575 דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967-1970), אוויר - פרסומי תעופה, עמ' 133, 368, 556 משה סער, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
פיימר

פיימר הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... דייוויד פיימר – שחקן יהודי אמריקאי יוסף פיימר – רב ליטאי, רבה של סלוצק מאיר פיימר – רב ליטאי, רבה של סלוצק, בנו של רבי יוסף פיימר
GMT

האם התכוונתם ל... שעון גריניץ' (GMT - Greenwich Mean Time) - הזמן בקו האורך 0, הנקרא גם קו גריניץ' Generic Mapping Tools – חבילת תוכנה בקוד פתוח המכילה אוסף של כלים לעיבוד והצגת מפות גאוגרפיות ודיאגרמות GMT (חברה) – חברה פיננסית ישראלית העוסקת במטבע חוץ
גביע דייוויס 2000

גביע דייוויס 2000 הייתה התחרות ה-89 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 135 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-3 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת אוסטרליה לבין נבחרת ספרד בברצלונה. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת ספרד. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: בלגיה, צרפת, הולנד ושווייץ נותרו בבית העליון אקוודור, מרוקו, רומניה ושוודיה עלו לבית העליון אוסטריה, בריטניה, איטליה וזימבבואה ירדו לבתים האזוריים בתחרות שנת 2000, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה-2. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת נורווגיה. בעקבות ההפסד, הנבחרת הייתה צריכה לשחק נגד בולגריה משחק הישרדות בבית זה. לאור הניצחון נבחרת ישראל המשיכה להיות משובצת בבית אירופה-2 גם למשחקי שנת 2001. אתר התחרות
אלונה שגיא

אלונה שגיא (נולדה ב-1962) היא חוקרת מוזיקה, פסנתרנית ואומנית ג'אז ישראלית. למדה נגינה, תאוריה וקומפוזיציה אצל פרופ' צבי קרן, אביה. עבודת התואר השני שלה עסקה בתחום הג'אז. בשנת 2002 קיבלה את תואר הדוקטור שלה במוזיקולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט שלה, שכותרתה "השפעת הג'אז המודאלי על המוזיקה של ג'ון קולטריין ומיילס דייוויס: 1958-67", הייתה הראשונה שנכתבה בישראל על נושא בתחום הג'אז. הופיעה כפסנתרנית עם מיטב נגני הג'אז בארץ. כיהנה כשופטת בוועדה לבחירת הזוכה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים בתחום הג'אז בשנת 2011, והייתה חברה בחבר הנאמנים לשנת 2014. כיהנה כמרצה במחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן מאז שנת 1990 בתחומי הביצוע, התאוריה וההיסטוריה של הג'אז. כיום היא ראש המחלקה ללימודי ג'אז באוניברסיטת בר-אילן ומלמדת את התחומים הבאים: הרמוניה מודרנית ליד המקלדת האזנה מודרכת לסגנונות הג'אז סגנונות הרמוניים בג'אז אומנות האלתור בג'אז וניתוח קטעי מבצעים מבוא לתולדות הג'אז הופיעה בפסטיבלי "ג'אז, בלוז ווידאוטייפ", ברדיו, בטלוויזיה ובקונצרטים של המחלקה למוזיקה בבר-אילן בביצוע יצירות ועיבודים מפרי עטה. שימשה כמנהלת מוזיקלית, מנחה ונגנית בסדרת הקונצרטים המוסברים "ג'אז בקמפוס", שנערכה בשנת 2003 במחלקה למוזיקה באונ' בר-אילן. מוזיקה בסגנון הג'אז - Jazz Music הג'אז בישראל פסנתרנית המופיעה בקונצרטים בתחום הג'אז התפתחויות ותמורות בסגנונות הג'אז, מאז היווצרותו ועד היום סגנונות הרמוניים בג'אז – מהרמוניה של ג'אז מסורתי ועד להרמוניה מודרנית הוראת אלתור במגוון סגנונות השפעת הג'אז המודאלי על הג'אז בשנות ה-60 המוזיקה של ג'ון קולטריין ומיילס דייוויס כתיבה, הלחנה ועיבוד של יצירות ג'אז להרכבים כליים וקוליים הקמה, ניהול  מוזיקלי וארגון הופעות של הרכבי ג'אז כתיבת טרנסקריפציות של ביצועי נגנים וזמרי ג'אז הדרכת סדנאות לביצוע ג'אז Zvi Keren: His Contribution to Israel's Music Scene," Min-Ad: Israel Studies in Musicology Online, Vol. 2, 2002 Miles Davis's Improvised Solos On `Walkin'`: 1954-1967," Annual Review of Jazz Studies, Vol. 13, 2003. Bessie Smith: `Down Hearted Blues` and `Gulf Coast Blues` Revisited," Popular Music, Vol. 26, No. 1, 2007. Joseph Schillinger: A Disciple's Reminiscences of the Man and his Theories. An Interview with Prof. Zvi Keren," Tempo, Vol. 64, No. 251, January 2010. מידע נוסף על אלונה שגיא מידע נוסף על אלונה שגיא אתר הבמה, המופע "אלונה שגיא וחברים"
פרויקט רונברג

פרויקט רונברג (בשוודית: Projekt Runeberg) הוא מיזם ליצירת ספרייה ממוחשבת חופשית באינטרנט. המיזם מתמקד בספרות של המדינות הנורדיות. המיזם החל ללקט ספרות בשפות סקנדינביות בדצמבר 1992. הוא כולל בין היתר את הספר נורדיסק פמילייבוק, עבודות של מחברים סקנדינביים בשפה הלטינית. יוזמת הפרויקט באה בעקבות יצירת פרויקט גוטנברג. מייסד פרויקט רונברג הוא לארס ארונסון. הפרויקט קרוי על שמו של המשורר הפיני הלאומי לודוויג רונברג. כמו כן, ניתן לתרגם את הלחם המלים Rune (אות) ו-berg (הר) כ"הר אותיות". מדיה וקבצים בנושא פרויקט רונברג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרויקט רונברג פרויקט רונברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
מנת קרינה של בננה

מנת קרינה של בננה (או מק"ב; באנגלית: BED, banana equivalent dose) היא ביטוי של כמות חשיפה לקרינה מייננת. היא מהווה כלי חינוכי להדגמת ההסתברות לחשיפה לקרינה ממקור המכיל רדיונוקלידים הנמצאים בטבע. מק"ב היא כמות הקרינה שאדם יחשף לה עקב אכילת בננה בגודל ממוצע. מק"ב אחת שווה כ-0.1 מיקרוסיוורט. בניגוד למנת קרינה רגילה, מק"ב איננה מנת קרינה מצטברת, עקב תהליכי מטבוליזם הגורמים להפרשת האטומים הרדיואקטיביים מן הגוף. לכן, היחידה מכוונת רק להציג קיום איזוטופים רדיואקטיביים ואינה מקובלת כיחידת מידה בשימוש מדעי רגיל. מנת קרינה של בננה אחת מהווה כאחוז אחד מן הקרינה המייננת הממוצעת שבן אדם נחשף לה מדי יום. רמת הדליפה המותרת מתחנות כוח גרעיניות היא כ-2,500 מק"ב (250 מיקרוסיוורט), בטומוגרפיה ממוחשבת של החזה הנבדק חשוף לכ-70,000 מק"ב (7 מיליסיוורט) והמנה הממיתה היא בערך 80,000,000 מק"ב (8 סיוורט). המונח הופיע לראשונה, כנראה, בדוא"ל בנושאי בטיחות קרינה של "רד סייף" ב-1995, שם הוצע כי בננה שמסתה 150 גרם פולטת ‎9.82×10-8‎ סיוורט. היסוד העיקרי האחראי לקרינה רדיואקטיבית מבננות הוא אשלגן. כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי הוא האיזוטופ 40K , שזמן מחצית החיים שלו הוא כ-1.248 מיליארד שנים. לפיכך, לאשלגן-40 רדיואקטיביות בעוצמה של כ-265,000 בקרל/גרם, כלומר, כ-265,000 גרעינים בכל גרם של אשלגן-40 מתפרקים כל שנייה, בממוצע. מכיוון שאשלגן-40 מהווה כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי, רמת הרדיואקטיביות של אשלגן היא כ-31 בקרל/גרם. בבננה יש גם איזוטופים רדיואקטיביים אחרים, אבל השפעתם על הרדיואקטיביות הכללית נמוכה יחסית. אף שרמת קרינה של כ-31 בקרל/גרם היא נמוכה למדי, כמות גדולה של בננות יכולה ליצור אזעקת שווא בגלאי חומרים רדיואקטיביים המיועדים לבדיקת הברחות של חומרים כאלו. גוף האדם מכיל כ-2.5 גרם אשלגן לכל קילוגרם מסת גוף, או כ-175 גרמים ב-70 קילוגרמים. לפיכך, הרדיואקטיביות של האשלגן בגוף אדם שמסתו 70 קילוגרם היא כ-5,425 בקרל. פרט לבננות, ישנם עוד כמה ירקות ופירות העשירים באשלגן. אלו כוללים, בין היתר, תפוחי אדמה, סוג אחד של שעועית מצויה, גרעיני חמניות ואגוזים. האגוז הברזילאי עשיר לא רק באשלגן אלא גם בכמויות גדולות יחסית של רדיום, שהפעילות שלו מגיעה ל-1010×3.7 בקרל/גרם, אולם באופן מוחלט כמות הרדיום באגוז היא קטנה, ועוצמת הקרינה הרדיואקטיבית שתורם הרדיום היא 0.2 בקרל/גרם. רדיואקטיביות קרינת בטא The Most Radioactive Places on Earth, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 11:17) Maristela Martins; Ariane Mendonça Pacheco; Ana Cyra Santos Lucas; Avacir Casanova Andrello; Carlos Roberto Appoloni; Jose Junior Mendonça Xavier, Brazil nuts: determination of natural elements and aflatoxin, Acta Amazonica 42(1), 2012, עמ' 157
מעלית ברקה

מעלית ברקה (באנגלית: Barrakka Lift) היא מעלית חיצונית בגובה של 58 מטרים או כ-20 קומות, המחברת בין רציפי הנוסעים של הנמל הגדול בוולטה, בירת מלטה וקו המעבורת המגיע אליה מבירגו, אל גני ברקה העליונים והלאה אל שער העיר ולמרכזה של העיר. פיר המעלית הוקם בחפיר הדרום-מזרחי של העיר, סמוך לחומות העיר מהמאה ה-16. בשנת 2010 ניתן אישור ההקמה ומגדל המעליות נחנך ב-15 בדצמבר 2012 בידי ראש ממשלת מלטה לורנס גונצי. עלות ההקמה בסך 2.5 מילין אירו מומנה בעיקר בידי האיחוד האירופי. בפיר שניצב באופן עצמאי הותקנו שתי מעליות בקיבולת של 21 איש בכל אחת, ובהספק של 800 נוסעים לשעה, וכן גרם מדרגות. המגדל עשוי מבטון מזוין ומוקף במעטפת אלומיניום בגוון דבש, על מנת שישתלב בקיר הביצורים שמשמש לו רקע. המיזם הוזמן על ידי "החברה לחידוש הנמל הגדול בע"מ" (Grand Harbour Regeneration Corporation plc), ותוכנן בידי Architecture Project, AP, כחלק ממתיחת הפנים שעוברת העיר לקראת מינויה של מלטה לנשיאה התורנית של מועצת האיחוד האירופי בשנת 2017, ולקראת הכרזתה כאחת משתי בירות התרבות של אירופה לשנת 2018. בעבר קישרה מעלית קודמות בין הנמל לעיר. במגדל מעליות זה שהתנשא לגובה של 60 מטרים פעלו שתי מעליות שהגיעו לרום של 52 מטרים מבסיסו, והתחברו לגשר מאוזן באורך של שבעה מטרים, אשר הוביל לגנים. בכל מעלית היה מקום ל-12 איש. המגדל שקל 75 טון ועלות הקמתו הסתכמה ב-5,000 ליש"ט. המגדל הוקם עבור החברה האנגלית אשר הניחה את פסי החשמלית ברחבי מלטה, ונחנך בשנת 1905. למעט בשנים 1917–1919, פעלו המעליות ברציפות עד 2 בפברואר 1973, אך בעשור האחרון לפעולתן הן לא היו כלכליות. באוגוסט 1983 המגדל נהרס. המעלית ההיסטורית המעלית לעת ערב - מבט לכיוון מזרח לעבר העירם בירגו וסנגלאה שמעבר לנמל הגדול מעבר הכניסה אל המעלית מגני ברקה העליונים ראשו של מגדל המעלית המעלית מדרום-מזרח והגשר המחבר אותה אל גני ברקה העליונים שמימין לה מדיה וקבצים בנושא מעלית ברקה בוויקישיתוף מעלית ברקה באתר architecture-project המעלית ההיסטורית
מנחם שרון

מנחם שרון (נולד ב-1942) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף, טייס קרב ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי. כיהן כראש מינהל התעופה האזרחית. שרון גדל בכפר פינס, בנם של שפרה ופנחס שורצון. התגייס לחיל האוויר ב-1960, תחילה שירת בחיל ההנדסה הקרבית ולאחר חצי שנה עבר לקורס טיס אותו סיים בהצטיינות בנובמבר 1962. שירת כטייס מיראז' 3 בטייסת 101. ב-1967 הוצב כמדריך בטייסת 113, טייסת קורס אימון מתקדם על מטוסי אוראגן ושירת כמוביל בכיר בטייסת. במלחמת ששת הימים, הוביל מבנה של טייסת 113 לתקיפת שדה התעופה המצרי ביר גפגפה בגל הראשון של מבצע מוקד. לאחר מלחמת ששת הימים מונה לסמ"ט ב' בטייסת 101, טייסת מטוסי מיראז' ובאפריל 1969 מונה לסמ"ט א' בטייסת. הוא השתתף בקרבות אוויר רבים במהלך מלחמת ההתשה. את הפלת הבכורה שלו רשם ב-11 בנובמבר 1969 במהלך מבצע רימון 12 כשהפיל מטוס מיג 21 מצרי באזור ג'בל עתקה. ב-16 במרץ 1970 הפיל מטוס מיג 21 נוסף בקרב אוויר בשעה שהיה במשימת חיפוי על תקיפת מחפורות טילים באזור תעלת סואץ. בתפקידו הבא שירת כראש מדור במחלקת מבצעים במטה חיל האוויר. באוגוסט 1973 מונה שרון למפקד טייסת 144, טייסת מטוסי נשר בבסיס עציון. הוא פיקד על הטייסת במהלך מלחמת יום הכיפורים בה הפילה 40 מטוסי אויב ללא אבדות מצדה. שרון עצמו רשם ארבע הפלות של מטוסי אויב בקרבות אוויר, מיג 17 מצרי ו-3 מיג 21 מצריים, והיה בכך לאלוף הפלות. באוגוסט 1974 מונה שרון למפקד טייסת 69 - "קורנס" בבסיס רמת דוד. בצד פעילות מבצעית שוטפת, תקופת פיקודו אופיינה בלימוד ויישום לקחים מפעילות חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים. הטייסת קלטה סוגי נשק מתקדמים תוך עדכון תורת הלחימה אשר השאירו חותם במלחמת לבנון הראשונה. בתפקידיו הבאים בחיל האוויר שימש ראש מחלקת תכנון וארגון במטה חיל האוויר, היה מפקדו האחרון של בסיס עציון ונעשה מפקדו הראשון של בסיס עובדה. שרון פיקד על הבסיס במלחמת לבנון הראשונה והשתתף בגיחות הפצצה כטייס כפיר בטייסת 144. כמו כן שימש מפקד נציגות חיל האוויר בפיקוד הצפון. בהמשך שירותו פיקד שרון על היחידה לשיתוף פעולה. שרון הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי. לאחר שחרורו משירות הקבע, כיהן שרון בשנים 1992 עד 1997 כראש מינהל התעופה האזרחית. הוא שימש חבר הוועדה ציבורית לבחינת בטיחות התעופה האזרחית בראשות עמוס לפידות. דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967–1970), באוויר פרסומי תעופה וחלל, עמ' 493 דני שלום, כרעם ביום בהיר: מבצע מוקד, כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים, פרסומי תעופה, 2002, עמ' 236 גל גולדשטיין, ‏יציאת סיני, באתר חיל האוויר הישראלי, מרץ 2009 ליה שנל ושי רוזנפלד, ‏התאומים חוגגים 30, באתר חיל האוויר הישראלי, אפריל 2012 דרור מרום, שומרי הערבה, בטאון חיל האוויר, מס' 89 (190), פברואר 1993 שמואל גורדון, 30 שעות באוקטובר, ספריית מעריב, 2008, עמ' 505, עמ' 125-126
ארמון לוקסמבורג

ארמון לוקסמבורג (בצרפתית: Palais du Luxembourg) ממוקם ברובע השישי של פריז. הוא נבנה במקור (1615-1645) על פי עיצוב של ארכיטקט צרפתי בשם סולומון דה ברוסי, על מנת לשמש כמקום המגורים המלכותי של מארי דה מדיצ'י, אימו של המלך לואי השלושה עשר. לאחר המהפכה הצרפתית הוא עוצב מחדש (1805–1799) על ידי ז'אן קלגרין והוסב לבית מחוקקים, בהמשך הוא הורחב משמעותית ועוצב (1835-1856) על ידי אלפונס דה ג'יזור. מאז 1958 הארמון משמש כמקום מושבו של הסנאט. הארמון ממוקם בגני לוקסמבורג, ובסמיכות אליו נמצא מוזיאון לוקסמבורג. אחרי מותו של המלך אנרי הרביעי ב-1610, הוכרזה אלמנתו מארי דה מדיצ'י כעוצרת בשמו של בנה, לואי השלושה עשר, שהיה בן תשע שנים בלבד. מכיוון שקודמה לעמדת כוח חזקה, החליטה מארי דה מדיצ'י להקים ארמון שישמש לה כמגורים. היא הייתה מעוניינת בארמון הדומה לפאלאצו פיטי שהיה בעיר מולדתה פירנצה, ולצורך כך נשלח ארכיטקט לעיר מולדתה שהכין תרשים מפורט של המבנה. היא קראה למבנה ארמון מדיצ'י (Palais Médicis). ב-1642, הורישה מארי דה מדיצ'י את הארמון לבנה השני והמועדף, גאסטון, דוכס אורליאן, אשר קרא למבנה ארמון אורליאן (Palais d'Orléans). עם מותו של גאסטון עבר הארמון לאלמנתו, מרגריט דה וריין ולאחר מכן לביתו הבכורה מנישואיו הקודמים, אן, דוכסית מונפנסייה. ב-1660 מכרה אן את הארמון לאחותה למחצה אליזבת מרגריט אשר העבירה אותו ב-1694 לבן דודה, המלך לואי הארבעה עשר. ב-1715, הארמון שימש למגורים של מרי לואיז אליזבת דה אורליאן עד שעזבה את הארמון ואת פריז ב-1719. ב-1750 הפך הארמון למוזיאון, גרסה מוקדמת של הלובר, והוא היה פתוח יומיים בשבוע עד 1779. ב-1778 העניק המלך לואי השישה עשר, את הארמון לאחיו, המלך לואי השמונה עשר. במהלך המהפכה הצרפתית הארמון שימש כבית סוהר למשך תקופה קצרה, ואז הפך למקום מושבה של הממשלה הצרפתית בשלב האחרון של המהפכה. ב-1799 שימש כמקום מגוריו של נפוליאון בונפרטה, הקונסול הראשון של צרפת וכמושבו של הסנאט השמרני. מ-1799 עד 1805 הסב הארכיטקט ז'אן קלגרין את הארמון לבית מחוקקים. הוא הרס את גרם המדרגות המרכזי, והחליף אותו באולם הסנאט בקומה הראשונה, שהתרחב והרס את קפלת מארי דה מדיצ'י. קלגרין סגר את הטרסות והפך אותן לספרייה. במקביל הוא בנה גרם מדרגות באדריכלות נאו-קלאסית באגף המערבי, אשר היה מוקף עמודים איוונים. הבנייה הסתיימה בהריסת גלריה ארוכה שבה היו ציוריו של פטר פאול רובנס. בתחילת 1835 הארכיטקט אלפונס דה ג'יזור הוסיף אגף גינה חדש, מקביל לגינה הישנה. אולם הסנאט החדש היה ממוקם במה שהיה באותו הזמן אזור החצר בין הגנים. האגף החדש כלל ספרייה ובה הוצגו ציוריו של אז'ן דלקרואה (1845-1847). ב-1850 לבקשתו של נפוליאון השלישי, יצר ג'יזור אולם כנסים (בהשראת גאלרי ד'אפולון בארמון לובר). במהלך כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית בשנים 1940–1944, השתלט הרמן גרינג על הארמון והפך אותו למפקדה של הלופטוואפה בצרפת, בנוסף לקח לעצמו מספר סוויטות מפוארות כדי שימשו אותו בביקוריו בצרפת. סגנו הוגו שפרלה, קיבל גם הוא מגורים בארמון לוקסמבורג, והעביר את רוב זמנו בהנאה מהסביבה המפוארת. הארמון היה מקום אסטרטגי עבור הכוחות הגרמנים אשר הגנו על העיר באוגוסט 1944. בעקבות החלטת הגנרל דיטריך פון קולטיץ להפר את פקודתו של היטלר להחריב את פריז בשלב הלחימה האחרון, נגרם לארמון נזק מינימלי. מ-29 ביולי עד 15 באוקטובר 1946, שימש הארמון כמקום לשיחות ועידת השלום בפריז. מדיה וקבצים בנושא ארמון לוקסמבורג בוויקישיתוף
גולשי ספות

גולשי ספות היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית שנוצרה והופקה על ידי חברת ארצה הפקות עבור חברת HOT תקשורת. התוכנית לוקחת קבוצה של 8-7 אנשים למסע עולמי אשר המשתתפים אינם יודעים לאן הם נוסעים ובאילו ספות הם עומדים לישון. התוכנית החלה לשדר ב-15 במרץ 2013 את עונתה הראשונה. עונתה השנייה של התוכנית (VIP) עלתה ב-31 במרץ 2015. אסתי בן ארי - גרושה, חרדית בת 40 עם 5 ילדים, חיה בבית שמש. יוצאת למסע לניפוץ המסגרת הדתית, ומגיעה למדריד שבספרד. מאור ברוכמן - רווקה, בת 22, גרה בצפון תל אביב. יוצאת למסע כדי להוכיח שיכולה להסתדר בכוחות עצמה, ומגיעה לפאבלה שבברזיל. אביחי בטיטו - נשוי, בן 36 עם 3 ילדים, מנהל השקעות. יוצא למסע כדי לבעוט בחייו הבורגניים, ומגיע לברזיל. קובי שטח וליעד קליין - בזוגיות שנה וחצי, בן 32 ובת 27, גרים בתל אביב. יוצאים למסע כדי להפוך את היחסים לפתוחים, ומגיעים למיאמי שבארצות הברית. איתי ברנר ואסף לוי - חברי ילדות, בני 28, חנונים. יוצאים למסע כדי להיפתח לנשים, ומגיעים לבלגרד שבסרביה. יעל פוליאקוב - נשואה, שחקנית וקומיקאית בת 38 שגרה בתל אביב. יוצאת למסע עם אחיה, איתמר פוליאקוב, כדי להתקרב אחרי שהתרחקו הרבה זמן, והשניים מגיעים לדרום אפריקה. אפרת גוש - אמא, זמרת בת 31 שגרה בתל אביב. יוצאת למסע כשהיא עוד בהריון, ומגיעה לקרואטיה. אבי אטינגר - רווק, קומיקאי ותסריטאי בן 45. יוצא למסע כדי לצאת משגרת חייו האפרורית, ומגיע בגפו לברלין. ירון ברובינסקי ואורי גוטליב - רווקים, שחקנים ומנחי התוכנית "בייב מגנט", בני 39 ו-46. יוצאים למסע כדי להפסיק לשלוט בחייהם, ומגיעים לקולומביה. גאיה שליטא כץ - רווקה, שחקנית וכוכבת נוער בת 26 שמתגוררת בתל אביב. יוצאת למסע כדי להרגיש אישה בוגרת, ומגיעה לניו יורק. מרסל מוסרי - רווקה, סופרת בת 25 שמתגוררת ביפו. יוצאת למסע כדי לעבור את המכשול ולמצוא אושר אמיתי, ומגיעה לניו יורק. פעם בחיים כתבות על העונה השנייה במגזין hot-connect גולשי ספות, באתר הוט ynet הצצה בלעדית: עונת ה-VIP של "גולשי ספות", באתר ‏מאקו‏, 16 במרץ 2015 גולשי ספות בפייסבוק
קורט אלדר

קורט אלדר (גרמנית: Kurt Alder; ‏10 ביולי 1902 - 20 ביוני 1958) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1950 במשותף עם אוטו פאול הרמן דילס, על עבודתם לפיתוח תגובת דילס-אלדר, שיטה לסינתזת מולקולות טבעתיות בעזרת מולקולות בעלות שני קשרים כפולים (דיאן). אלדר נולד בקניגסהוטה, שלזיה (כיום חוז'וב בפולין), ושם התחנך. אלדר עזב את האזור כאשר קניגסהוטה הייתה לחלק מפולין בשנת 1922, והחל בלימודי כימיה באוניברסיטת ברלין באותה שנה. לאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קיל, אצל אוטו דילס, וסיים בשנת 1926, אם כי המשיך עוד במחקר באוניברסיטת קיל. ב-1930 התמנה למרצה זוטר (reader) לכימיה בקיל, ולמרצה ב-1934. ב-1936 עזב את קיל והצטרף לאי גה פארבן בלברקוזן, שם עסק בפיתוח גומי סינתטי. ב-1940 עזב את החברה, וקיבל משרת פרופסור לכימיה ניסיונית וטכנולוגיה כימית באוניברסיטת קלן, והיה גם למנהל המכון לכימיה באוניברסיטה. אלדר עסק רבות בחקר תגובות בכימיה אורגנית, ובייחוד תגובות סטריאוכימיות, בהן תגובה יוצרת תוצר בעל מבנה מרחבי מסוים, מבין מגוון מבנים אפשריים. מחקריו בקיל בשנים 1927–1928, בשיתוף דילס, הביאו לתגלית המשותפת של תגובת דילס-אלדר, אותה חקרו ובדקו באופן יסודי ונרחב. תגובה זו משמשת לסינתזה של מולקולות טבעתיות תוך שימוש במולקולה בעלת שני קשרים כפולים (דיאן) ומולקולה נוספת. תגובה זו מייצרת תרכובת טבעתית (בעלת טבעת אחת או יותר) בלתי רוויה, כלומר בעלת לפחות קשר כפול אחד. זוהי אחת התגובות המרכזיות בעולם הכימיה האורגנית, ובמיוחד בקרב תגובות היוצרות קשרי פחמן-פחמן. אלדר פרסם מעל ל-150 מאמרים מדעיים, וזכה למגוון פרסים, בראשם פרס נובל לכימיה לשנת 1950, יחד עם מנחהו ושותפו לתגלית, אוטו דילס. אלדר נפטר בקלן בשנת 1958. מכתש אלדר בירח קרוי על שמו, כמו גם קוטל החרקים אלדרין, אותו מכינים בעזרת תגובת דילס-אלדר. מדיה וקבצים בנושא קורט אלדר בוויקישיתוף קורט אלדר, באתר פרס נובל (באנגלית) פרטים אודותיו באתר NNDB קורט אלדר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קורט אלדר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Nicolaou, K. C., Snyder, S. A., Montagnon, T. and Vassilikogiannakis, G. (2002), The Diels–Alder Reaction in Total Synthesis. Angew. Chem. Int. Ed., 41: 1668–1698. doi: 10.1002/1521-3773(20020517)41:10<1668::AID-ANIE1668>3.0.CO;2-Z
Software-defined networking

Software-defined networking או SDN היא גישה לניהול ובקרה של רשתות תקשורת נתונים. בגישה זו ניהול ובקרת הרשת ובפרט השליטה בקישוריות ובתעבורת הרשת, נעשים בצורה ריכוזית ואוטומטית על ידי אפליקציות תוכנה השולטת ברשת ומכונה "בקר SDN Controler) "SDN). הדבר מעניק גמישות לרשת ומאפשר השתנות מהירה של הרשת. ברשת SDN מקובל להפריד בין מישור העברת המידע ברשת (Data Plane) לבין מישור השליטה בתעבורת הרשת (Control Plane). כאשר העברת המידע נעשית על ידי התקני הרשת והשליטה בקישוריות ובתעבורה נעשים, באופן ריכוזי, על ידי בקר SDN. זאת בניגוד לרשת מסורתית בה, בנוסף לעברת המידע, התקני הרשת גם שולטים בקישוריות ובתעבורה באופן מבוזר תוך החלפת מידע ביניהם. בקר ה-SDN שולט בתעבורה בהתקני הרשת באמצעות ממשק פתוח כגון פרוטוקול Openflow. הטכנולוגיה מקודמת על ידי "הקרן לרשת פתוחה" (Open Networking Fundation - ONF) שהוא קונסורציום של חברות שלא למטרות רווח. ניהול ובקרת הרשת נעשים ללא תלות בטכנולוגיה הספציפית של רכיבי הרשת. הדבר נעשה על ידי הסתמכות על הפשטה של רכיבי הרשת הנמצאים ברמות נמוכות. באמצעות גישה זו ניתן להגדיר ולנהל רשתות מתוחכמות, בצורה יעילה ומהירה על ידי תכנון הרשת על פי עקרונות כלליים אותם רוצים ליישם, ולייתר את הצורך לטפל בפרטים הקטנים. עקרון ההפשטה, או "אבסטרקציה" הוא עקרון חשוב בעולם מדעי המחשב המאפשר לכל משתמש להשתמש בשכבה החשובה לו, מבלי שיצטרך להבין כיצד עובדת השכבה התחתונה יותר, או מבלי שיצטרך להקדיש לכך מחשבה ומאמץ. כך לדוגמה אדם הכותב מסמך במעבד תמלילים אינו נדרש להבין כיצד תוכנתה תוכנת מעבד התמלילים ואילו מפתח התוכנה לא צריך להבין כיצד מתורגמת התוכנה שהוא פיתח לפקודות שפת מכונה המופנות למעבד המחשב. באופן דומה, גישת SDN מאפשרת תכנון של הרשת מבלי לדאוג לטיפול ידני בכל אחד מרכיבי הניתוב שנמצאים לאורך הדרך ולבצע שינויים מהירים במבנה הרשת. חוות שרתים מודרניות המסתמכות על קישוריות גבוהה בין מחשבים וכן מכונות וירטואליות רבות, ובייחוד פתרונות מחשוב ענן, מחייבים שימוש בטכנולוגיות SDN. בחוות שרתים אלו טכנולוגיית ה-SDN מאפשרות קישוריות דינאמית בין המכונות הווירטואליות השונות וביצוע שינויים מהירים הנחוצים בעולם מחשוב הענן, לדוגמה בעקבות הוספה והסרה מהירות יחסית של מחשבים וירטואליים או העתקה של מכונות וירטואליות ממחשב אחד לשני. לעיתים מתייחסים לגישת ה-Software-defined networking כאל "וירטואליזציה של רשתות" כיוון שזו, כאמור, מאפשרת לתאר את הרשת בצורה וירטואלית, ללא התחשבות ביישום הפיזי בפועל, בדומה לעבודה על מכונות וירטואליות המספקות וירטואליזציה של חומרה. SDN משולב לעיתים קרובות עם גישת "וירטואליזציה של פונקציות רשת" (Network Function Virtualization או NFV). בגישה זו הפונקציות של רכיבי הרשת מבוצעות על ידי מכונות וירטואליות ולא ציוד חומרה ייעודי. וטכנולוגיית SDN מאפשר את הקישוריות בין המכונות. חוקרים ישראלים הגישו בקשות למספר פטנטים בתחום שבהמשך נזנחו ובכך הפכו לנחלת הכלל. הפטנטים הוגשו בשנת 2007 ופורסמו בשנת 2009 וכוללים: פתרון אבטחה בעזרת SDN , מערכת הפעלה לרשת וירטואלית , הרשת כמעבד וירטואלי , סגמנטציה לוגית של רשת . תשתית מוגדרת תוכנה ONF - Open Networking Fundatio, SDN architecture, Issue 1, June2014, ONF TR-502 Network element and an infrastructure for a network risk management system (באנגלית), נבדק ב-2021-04-11 Software for a real-time infrastructure (באנגלית), נבדק ב-2021-04-11 Multi-core cpu (באנגלית), נבדק ב-2021-04-11 Network interactions management using interest frames and clearance rings (באנגלית), נבדק ב-2021-04-11