laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תומס הקטר וחברים

תומס הקטר וחברים (בעברית נקראת גם תומס הקטר; באנגלית: Thomas & Friends, "תומס וחברים"; נקראה במקור Thomas the Tank Engine & Friends ולימים "תומס הקטר וחברים: הרפתקאות מסביב לעולם", Thomas & Friends: Big World! Big Adventures!) היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים ששודרה לראשונה ברשת ITV בשנת 1984. הסדרה מבוססת על ספרי "סדרת הרכבות" מאת הכומר וילברט אודרי ובנו כריסטופר, המספרת על חבורת קטרים וכלי רכב מואנשים באי הבדיוני סודור. בין הפקת העונות השנייה והשלישית של הסדרה התמקד הצוות בהפקת שתי סדרות טלוויזיה נוספות: "TUGS", סדרה על גוררות בעלת עונה אחת משנת 1989 ששודרה ברשת Television South, והתוכנית האמריקאית "Shining Time Station" שנועדה להתאים את "תומס הקטר וחברים" לשוק הטלוויזיה האמריקאי ושודרה בשנים 1989–1996. ערך מורחב – סדרת הרכבות - דמויות הסדרה עוסקת בעיקר במכונות ובאנשים המאכלסים את האי הבדיוני סודור. החל משנת 2018, הדמויות הראשיות הן: תומס הקטר גורדון הקטר הגדול ג'יימס הקטר האדום פרסי הקטר הקטן אמילי ניה רֶבֶּקה אנגלית: רינגו סטאר (הממלכה המאוחדת/ארצות הברית, העונה הראשונה - העונה השנייה) (1984–1986) מייקל אנג'ליס (הממלכה המאוחדת, העונה השלישית - העונה השש עשרה) (1991–2012) ג'ורג' קרלין (ארצות הברית, העונה הראשונה - העונה הרביעית) (1991–1995) אלק בולדווין (ארצות הברית, העונה החמישית - העונה השישית) (1998–2002) מייקל ברנדון (ארצות הברית, העונה השביעית - העונה השש עשרה, דיבב מחדש שמונה פרקים מהעונה השישית) (2003–2012) פירס ברוסנן (הממלכה המאוחדת/ארצות הברית, קריין אורח בספיישל "התגלית המופלאה") (2008) מארק מורגן (הממלכה המאוחדת/ארצות הברית, העונה השבע עשרה - העונה העשרים ואחת, דיבב מחדש פרק אחד מהעונה השלוש עשרה) (2013–2017) ג'ון האסלר (הממלכה המאוחדת, העונה העשרים ושתיים - העונה העשרים וארבע, בתפקיד תומס) (2018–2021) ג'וזף מיי (ארצות הברית, העונה העשרים ושתיים - העונה העשרים וארבע, בתפקיד תומס) (2018–2021) עברית: שמחה ברבירו (העונה הראשונה - העונה השנייה, ערוץ הופ!) רון דרויאן (העונה השמינית - העונה הארבע עשרה, הטלוויזיה החינוכית) דן שצברג (העונה החמש עשרה - העונה העשרים, ערוץ הופ!) ניר רון (העונה הראשונה - העונה האחת עשרה, JimJam) דוריאל זוהר (העונה העשרים ושתיים - העונה העשרים וארבע, בתפקיד תומס) תומס ומסילת הקסמים (2000) תומס הקטר וחברים: תומס מיישב מחלוקות (2005) תומס הקטר וחברים: התגלית המופלאה (2008) תומס הקטר וחברים: הירו, גיבור המסילה (2009) תומס הקטר וחברים: הצלה מהאי מיסטי (2010) תומס הקטר וחברים: יומם של קטרי הדיזל (2011) תומס הקטר וחברים: תעלומה בהרים הכחולים (2012) תומס הקטר וחברים: מלך מסילת הרכבת (2013) תומס הקטר וחברים: סיפור על אומץ (2014) תומס הקטר וחברים: ההרפתקה מתחילה (2015) תומס הקטר וחברים: אגדת האוצר האבוד (2015) תומס הקטר וחברים: המירוץ הגדול (2016) תומס הקטר וחברים: מסע מעבר לסודור (2017) תומס הקטר וחברים: הרפתקאות מסביב לעולם! (2018) מדיה וקבצים בנושא תומס הקטר וחברים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של "תומס הקטר וחברים" תומספדיה, ויקי "תומס הקטר וחברים" בעברית באתר פאנדום תומס הקטר וחברים, ברשת החברתית פייסבוק תומס הקטר וחברים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תומס הקטר וחברים, סרטונים בערוץ היוטיוב "תומס הקטר וחברים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תומס הקטר וחברים", באתר נטפליקס "תומס הקטר וחברים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תומס הקטר וחברים", באתר Metacritic (באנגלית) "תומס הקטר וחברים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תומס הקטר וחברים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
ארץ ג'ורג' החמישי

ארץ המלך ג'ורג' החמישי (באנגלית: George V Land) הוא אזור של הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית שבאנטארקטיקה. הנמצא בכיוון פנים היבשת מחוף ג'ורג' החמישי. בדומה לאזורים אחרים של אנטארקטיקה, צורת האזור כצורת טריז המתוחם בין קו אורך '142°02 מזרח וקו האורך - '153°54 מזרח, ובין קו רוחב 60° לבין הקוטב הדרומי. האזור מופה לראשונה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה אשר מיפתה את אנטארקטיקה בין השנים 1914–1911, בפיקודו של דאגלס מוסון. מוסון קרא לאזור על שמו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת באותה עת. מדיה וקבצים בנושא ארץ ג'ורג' החמישי בוויקישיתוף ארץ ג'ורג' החמישי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית. ארץ המלך ג'ורג' החמישי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אנטארקטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאס פאלמאס דה גראן קנריה

המונח "לאס פאלמאס" מפנה לכאן. לערך העוסק בקבוצת כדורגל מעיר זו, ראו לאס פאלמאס (כדורגל). לאס פאלמאס דה גראן קנריה (בספרדית: Las Palmas de Gran Canaria או בקיצור Las Palmas) היא אחת משתי ערי הבירה (יחד עם סנטה קרוס דה טנריפה) של הקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. העיר שוכנת בחלקו הצפון-מזרחי של האי גראן קנריה. נכון לשנת 2013 מנתה אוכלוסיית העיר כ-383,050 תושבים כשהמטרופולין של העיר מנה כ-700,000 תושבים. האקלים בעיר הוא אקלים סובטרופי. הטמפרטורות נוחות ומתונות במשך כל השנה. העיר נוסדה ב-1478 ועד למאה ה-17 הייתה הבירה היחידה של האיים הקנריים. כיום היא אחת משתי הבירות של האיים במשותף עם סנטה קרוס ובה שוכן ארמון הנשיאות של הקהילה האוטונומית, מחצית מהמשרדים הממשלתיים ובית המשפט העליון של האיים הקנריים. העיר נוסדה על ידי חואן רחון ב-24 ביוני 1478 בשם "ריאל דה לאס פאלמאס" (Real de Las Palmas). רחון היה מפקד הצבא הקסטיליאני לפני שפרצה המלחמה כנגד הגואנצ'ים, הילידים המקוריים של האיים. ב-1492 עגן כריסטופר קולומבוס בנמל לאס פאלמאס ובילה בו כמה ימים לפני שהפליג למסעו הראשון לאמריקה. הוא גם עצר בו בדרכו חזרה. ב-1595 ניסה פרנסיס דרייק לבזוז את העיר ונכשל. הפלישה לעיר והריסתה על ידי הצי ההולנדי בפיקודו של פיטר ואן דר דוס (Pieter van der Does) בשנת 1599 נחשבת לנקודת ציון חשובה בתולדותיה של העיר. ב-1927 הוגדרה העיר כבירה הראשית של האיים על פי צו משנת 1833. פעילותו של נמל הים של העיר התרחבה מאוד בתקופה בה תעלת סואץ הייתה חסומה עקב הסכסוך הישראלי-ערבי. עקב היותה בקרבת שתי יבשות וחשיבותה כיעד תיירותי, מהווה העיר מקוד משיכה לפועלים זרים רבים המהגרים אליה. ספרד גרצ'יקו (אנ'), ספרד ספרד ויגו, ספרד (מ־2011) ארצות הברית סן אנטוניו, ארצות הברית ונצואלה קראקס, ונצואלה ונצואלה אלטגרסיה דה אוריטוקו (ספ'), ונצואלה מאוריטניה נואדיבו, מאוריטניה מרוקו רבאט, מרוקו כף ורדה פראיה, כף ורדה אתר האינטרנט הרשמי של לאס פאלמאס דה גראן קנריה (בספרדית) לאס פאלמאס דה גראן קנריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) המכון הלאומי לסטטיסטיקה "Demographia: World Urban Areas" (PDF). עמוד 31
פתרון רייזנר-נורדסטרום

פתרון רייזנר-נורדסטרום (Reissner–Nordström metric) הוא פתרון אלקטרו-וואקום של משוואות השדה של איינשטיין-מקסוול, משוואות תורת היחסות הכללית של איינשטיין אשר מתארות את שדה הכבידה של התפלגות חומר המצומדות למשוואות השדה האלקטרומגנטי, והיא מתארת את שדה הכבידה מחוץ להתפלגות חומר טעון בעלת סימטריה כדורית. כמו כן, פתרון זה משמש לתיאור שדה הכבידה בתוך חורים שחורים טעונים שאינם מסתובבים. בדומה לפתרון שוורצשילד, גם פתרון זה הוא סטטי. חורים שחורים טעונים צפויים להיות מנוטרלים במהרה על ידי מטענים מנוגדים המצויים בסביבתם, למשל בדיסקת הספיחה, דבר שמעלה סימני שאלה באשר לרלוונטיות האסטרופיזיקלית של פתרון זה. אולם חשיבותו הרבה במחקר בעיקר נובעת בשל דמיונו לפתרון קר החשוב, אך המסובך הרבה יותר לחקירה. פתרון זה נתגלה על ידי הנס יאקוב רייזנר וגונר נורדסטרום. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיפור ורוד

סיפור ורוד (2005) הוא רומן גרפי מאת הקריקטוריסטית הישראלית אילנה זפרן. הספר מציג דיוקן עצמי של המחברת ואת התבגרותה על רקע תולדות המאבק להשוואת זכויות להט"ב בישראל. "סיפור ורוד" מתאר את סיפור יציאתה מהארון של המחברת. במקביל, מתארת המחברת אירועים שונים בהיסטוריה של התקבלות הומוסקסואלים ולסביות בחברה הישראלית, החל מימי תקופת המנדט הבריטי ועד לשנת 2005, שנת הוצאת הספר. אירועים אלו נבחרו ומוצגים מנקודת מבט אישית וסובייקטיבית. בין אירועים אלו הקמת ארגון קל"ף, ביטול האיסור בחוק הישראלי על משכב זכר, תרבות הדראג בשנות ה-90 של המאה ה-20 (הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר, בנות פסיה), מצעדי הגאווה, "בג"ץ קלפים פתוחים" ועוד. זפרן בחרה להשתמש במדיום הקומיקס, כדי לשלב את הסיפורים השונים. אמצעי אמנותי נוסף היה השימוש בצבעי שחור-לבן בחלק הראשון של הספר ("בארון") ובצבעים בחלקו השני של הספר (מחוץ לארון"). בנוסף, הוסיפה המחברת נספחים ובהם כרונולוגיה של האירועים ההיסטוריים, מילון מונחים ואינדקס. סיפור ורוד באתר של אילנה זפרן מרב יודילוביץ', יפה בוורוד, באתר ynet, 9 ביוני 2005 רנה ורבין, היא-סטוריה צבועה בוורוד, באתר הארץ, 12 ביולי 2005 טל איתן, ההיסטוריה שלנו בקומיקס, באתר GoGay, ‏28 ביוני 2005 לירז אקסלרוד, עתיד ורוד, באתר ynet, 28 ביוני 2005 עפרה עמיחי, חיתולים אדומים, סיפורים ורודים, מאמר על הספר (באנגלית).
ארסיפה

ארסיפה (בספרדית: Arrecife – "שונית") היא עיר במזרח האי לנסרוטה שבקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. העיר היא בירת האי מאז 1852. אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2013 כ-55,673 תושבים, ושטחה הוא 22.72 ק"מ. היא נמצאת מדרום לאריה (Haría), ממזרח לטינאחו (Tinajo) ומצפון-מזרח ליאיסה (Yaiza). בארסיפה פועל נמל שממנו מפליגות ספינות לשאר האיים, לאירופה ולאפריקה. הענפים הכלכליים העיקריים שלה הם חקלאות, עסקים ותיירות. העיר שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי שמשתרע ממזרח ומדרום-מזרח לה. מצפון לה משתרעים הרים, ממערב לה גבעות ובסביבתה קיים אזור חקלאי. העדות הראשונה על קיומה של ארסיפה היא מהמאה ה-15 כאשר הייתה כפר דייגים קטן. השם שניתן לה אז (Arrecifes), התייחס לשונית געשית שחורה שמאחוריה יכלו סירות להתחבא מפני התקפות שודדי ים. לקראת סוף המאה ה-16 היישוב החל לגדול כמענה לצורך במקומות לינה ואחסון שישרתו את נתיבי הסחר הימיים בין העולם הישן לעולם החדש שהחל אז להתפתח. הכנסייה הראשונה נבנתה באותה תקופה והיא הוקדשה לבישוף הראשון של העיר, סן חינס (San Ginés). שגשוגה של העיר הגביר את משיכתה כמטרה להתקפות של שודדי ים. ב-1571 הותקפה העיר וכמעט ונחרבה לחלוטין. ב-1964 הוקם בעיר המפעל הראשון באי להתפלת מי ים. מדיה וקבצים בנושא ארסיפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארסיפה המכון הלאומי לסטטיסטיקה
קרולינה (פוארטו ריקו)

קרולינה (בספרדית: Carolina) היא עיר בצפון פוארטו ריקו, לחוף האוקיינוס האטלנטי. העיר נחשבת לחלק מהאזור המטרופוליטני של סן חואן, בירת פוארטו ריקו. העיירה נוסדה ב-1816 תחת השם "טרוחיו באחו" (מילולית: "טרוחיו הנמוכה") ביחד עם טרוחיו אלטו, שתיהן נקראו על שם העיר טרוחיו בספרד. ב-1857 שמה שונה ל"סן פרננדו דה לה קרולינה", או בקיצור "קרולינה" על שמו של קרלוס השני, מלך ספרד. בעיר נמצא אחד הקניונים הגדולים בפוארטו ריקו. בנוסף בעיר יש גם ענפי תעשייה ומסחר. אחד מנמלי התעופה המשרתים את האזור המטרופוליטני של סן חואן, נמל התעופה הבינלאומי לואיס מוניוס מרין (אנ'), נמצא בעיר. מדיה וקבצים בנושא קרולינה בוויקישיתוף קרולינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ערן שגיא סשיצקי

ערן שגיא (סשיצקי) (נולד ב-1 בינואר 1978) הוא מורה, במאי וסופר ישראלי. שגיא נולד בתל אביב וגדל בקריית אונו. למד בתיכון בן צבי. בעל תואר ראשון בפילוסופיה וקולנוע ותואר שני באמנות, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. לימד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב ובמדרשה שבבית ברל. עובד כמורה לקולנוע וספרות וכמחנך בתיכון אלון ברמת השרון. בשנת 2011 יצא לאור ספרו הראשון, זה קורה מהר, בהוצאת זמורה ביתן ובעריכת עלמה כהן-ורדי. זהו רומן על אלון השמיניסט ועל אלי, חברת הילדות היפה והפרועה שלו. שגיא מתאר "את חיי גיבוריו ואת הנעורים עצמם, היפים והמפתים כל כך, עם כל התקוות וההבל והבדידות ושיברונות הלב" (מתוך העטיפה). בשנת 2014 יצא לאור ספרו השני, אקלים, גם הוא בהוצאת זמורה ביתן ובעריכת עלמה כהן-ורדי. הוא מספר את סיפורם של שני זוגות: מיקה ואביתר, העוברים לגור בדירה ישנה בתל אביב, ואורי ועמית, המתגוררים בבית שממול. משחק של זוג מול זוג ושל כל אחד בינו ובין עצמו. בשנת 2016 ביים וידאו קליפ לשיר 'כן כן כן' של יוסי בבליקי ואילה בן פורת. בשנת 2017 יצא לאור ספרו השלישי, (היילי), בהוצאת אינדיבוק ובעריכת ארז שוייצר. הרומן מתאר את קורותיה של דניאלה, שחקנית תל אביבית, המשתתפת בהפקה קולנועית המצולמת בטוקיו. בראשית שנת 2017 סרטו התיעודי, טוקיו 905, השתתף בתחרות הישראלית של פסטיבל אפוס לסרטי תרבות ואמנות. באוקטובר של אותה שנה הסרט הוצג בהקרנות סדירות בסינמטק תל אביב. בשנת 2018 רקד והיה שותף ליצירת המחול זה לא ככה (יחד עם אורי טורקניץ' ורותם פרימר), יצירה שהוצגה בפסטיבל א-ז'אנר בתיאטרון תמונע. באותה שנה פרסם סיפור בשם 'אב' ב'מאזנים', וסיפור נוסף בשם 'יפניות במסדרון' שיצא באסופת 'תן' השלישית (אנשי העכברים). בשנת 2021 סרטו התיעודי, הצופה (שבוים יחד עם יעל דנון) הוצג במסגרת האוצרות התיעודית של פסטיבל קולנוע דרום. באותה שנה כתב סיפור העומד בבסיס יצירת המחול בשביל מה? מאת אורי טורקניץ'. בשנת 2022, הצופה הוצג במסגרת התחרות הישראלית של פסטיבל אפוס לסרטי תרבות ואמנות כמו גם בפסטיבל הקולנוע התיעודי של לונדון. בשנת 2023 כתב, יחד עם בנו, מחזה קצר לילדים בשם איש הביצה והקיפוד שהוצג בפסטיבל עושים מקום. באותה שנה פרסם סיפור בשם 'מלך ישן' ב'הבה להבא', והיה מפיק שותף בסרטה של ויקי כהן אלמנה ויתום. שגיא מתגורר בתל אביב. זה קורה מהר, זמורה ביתן, 2011 אקלים, זמורה ביתן, 2014 (היילי), אינדיבוק, 2017 סרטיו טוקיו 905, 2017 הצופה, 2021 רשימת הפרסומים של ערן שגיא סשיצקי, בקטלוג הספרייה הלאומית ערן שגיא סשיצקי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" זה קורה מהר באתר טקסט כן כן כן, וידאו קליפ https://www.youtube.com/watch?v=boCplu4Rhcs טוקיו 905, סרט תיעודי https://docs.org.il/movie/%D7%98%D7%95%D7%A7%D7%99%D7%95-905/ אב, סיפור קצר שפורסם ב'מאזנים' http://www.hebrew-writers.org/images/07-moznaim/Moznaim_March18_In.pdf ערן שגיא סשיצקי, ברשת החברתית פייסבוק שני הפרקים הראשונים בספר "אקלים", באתר scribd שרי שביט, הבאנו ביכורים עם ערן שגיא, באתר ynet, 27 באוקטובר 2011 ביקור בית עם הסופר ערן שגיא, באתר ספרים, 8 בפברואר 2012 ענבל מלכה, "זה קורה מהר" של ערן שגיא: ספר תיכוניסטים, באתר הארץ, 15 בפברואר 2012
גינאה ביסאו במשחקים הפאראלימפיים

גינאה ביסאו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של שני ספורטאים, גבר ואישה. במשחקי החורף לא נטלה גינאה ביסאו חלק מעולם. הספורטאים אותו שלחה גינאה ביסאו אל משחקי 2012, התחרו שניהם באתלטיקה, אולם לא הצליחו להעפיל מהמקצים המוקדמים ולהגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים. גינאה ביסאו במשחקים האולימפיים גינאה ביסאו במשחקים האולימפיים לנוער המשתתפים במשחקים הפאראלימפיים לונדון 2012
פוארטו דל רוסריו

פוארטו דל רוסריו (בספרדית: Puerto del Rosario) היא עיר בחלקו הצפוני של האי פוארטוונטורה (Fuerteventura) שבקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. העיר היא בירת האי מאז 1835. בשנת 2013 מנתה אוכלוסיית העיר 36,774 תושבים. ענפי הכלכלה העיקריים של העיר הם חקלאות ותיירות. עד שנת 1956 היה שמה של העיר פוארטו קברס (Puerto Cabras – נמל העיזים). היישוב החל כמקום מגורים לקבוצה קטנה של רועי עיזים וכמעגן קטן. בראשית המאה ה-19 נפתחה בה מסעדה והמקום נהייה לכפר. הנמל שימש ליצוא העיזים ובשרן וכן למגוון של צמחים שמהם הופק נתרן פחמתי (Barilla). כתוצאה מעליית חשיבותה של העיר, היא קיבלה בשנת 1860 מעמד של בירת האי. בחלקה הדרומי של העיר שוכן מחנה צבאי גדול שמשמש את הלגיון הספרדי לאחר שהוא נסוג מסהרה המערבית באמצע שנות השבעים ואחת מיחידותיו יושבת במקום עד היום. העיר מקושרת לסנטה קרוס דה טנריפה בשירות מעבורות. מדיה וקבצים בנושא פוארטו דל רוסריו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוארטו דל רוסריו אתר האינטרנט הרשמי של פוארטו דל רוסריו Puerto del Rosario on FuerteventuraInfo.com המכון הלאומי לסטטיסטיקה
סבאגרובה

סבאגרובה (בשוודית: Sveagruva – "מכרה שוודי", או בקיצור: Svea) הוא יישוב כורים באי שפיצברגן שבאיי סבאלברד שבנורווגיה. היישוב שוכן בקצהו של פיורד והוא השלישי בגודלו מבין היישובים בקבוצת האיים, לאחר לונגיירבין ובארנצבורג. כיום מגיעים למקום כ-300 עובדים מלונגיירבין על בסיס יומי או שבועי וביישוב עצמו אין אוכלוסייה קבועה. מכרה הפחם במקום מופעל על ידי חברת כרייה נורווגית (Store Norske Spitsbergen Kulkompani). במקום פועל שדה תעופה. היישוב הוקם ב-1917 על ידי שוודיה. בשנת 1944 הוא נהרס, אך הוקם מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה. פעילות הכרייה הופסקה ב-1949 וחודשה ב-1970. בשנות התשעים היישוב כמעט ונעלם מאחר שהפעילות בלונגיירבין הייתה נרחבת יותר. בשנת 1987 הושעתה פעילות הכרייה לזמן קצר. ב-2005 פרצה במכרה שרפה שנמשכה באופן רצוף יותר מחמישה שבועות וגרמה לנזק בשווי של 700 מיליון כתר נורווגי. כיום מרוכזת בסבאגרובה רוב פעילות כריית הפחם בסבאלברד. המכרה שנפתח ב-2001 מפיק יותר מ-4 מיליון טונות פחם בשנה, ובכך הוא מהווה את אחד ממכרות הפחם התת-קרקעיים הגדולים באירופה. מדיה וקבצים בנושא סבאגורבה בוויקישיתוף סבאגרובה, באתר נורווגיה "Svea Nord". "Important dates in Store Norske’s history".
צבי רוטברג

הרב צבי רוטברג (נולד בשנת ה'תש"ג, 1943) הוא רב חרדי-ליטאי, ראש ישיבת בית מאיר בבני ברק ולשעבר חבר מועצת גדולי עולם התורה של הפלג הירושלמי. נולד בפתח תקווה לרב זלמן רוטברג ולשרה, בת הרב מאיר קרליץ. למד בתלמוד תורה יבנה, בישיבת חפץ חיים בכפר סבא ובישיבת תפארת ציון בבני ברק. בגיל 13 החל ללמוד בישיבת פוניבז'. לאחר שפתח אביו את ישיבת בית מאיר עבר ללמוד בה. בשנות ה-60 נשא את חיה, בתו של הרב שמחה בונים לייזרזון ואחותו של אברהם יוסף לייזרזון. לאחר נישואיו החל לכהן כר"מ בישיבת בית מאיר, ולאחר פטירת אביו, בשנת תשס"ב, התמנה לראש הישיבה. בנוסף על שיחותיו ושיעוריו בישיבה (המסכתות הישיבתיות), נוהג למסור שיעורים מחוץ לישיבה בענייני קדשים, זרעים וטהרות. משך עשרות שנים למד בחברותא עם הרב חיים קניבסקי, ויחד למדו בעיון את כל התלמוד בבלי והתלמוד ירושלמי. במסגרת הלימוד, איירו השניים ציורים השייכים להלכות קידוש החודש במשנה תורה לרמב"ם, והם הודפסו במשנה תורה מהדורת פרנקל. לאחר פטירת רעייתו, נשא את שרה, בת הרב שמואל רוזובסקי. בנו, הרב שמחה, ר"מ בישיבתו בנו, הרב טוביה (חתנו של הרב יצחק הקר), ר"מ בישיבתו הרב ישראל אדלשטיין, בנו של הרב גרשון אדלשטיין, ראש ישיבה בישיבת בית מדרש עליון בישראל. הרב יצחק זאב זקס, ראש ישיבת כנסת הגדולה הרב רפאל פרוכטר ראש ישיבת "בית מאיר לצעירים" למסבר קראי - בראשית, באתר אוצר החכמה, וכן כרכים על שמות, ויקרא ובמדבר למסבר קראי - דברים, באתר אוצר החכמה מודע לבינה - פורים וארבע פרשיות, באתר אוצר החכמה מודע לבינה - פסח וספירת העומר, באתר אוצר החכמה מודע לבינה - שבעה כרכים על שבת ועל מועדי ישראל ביד נביאך - שלשה כרכים על נביאים ראשונים צבי בן זלמן רוטברג, דף שער בספרייה הלאומית חנני ברייטקופף, ‏כשהחברותא של הגר"ח עשרות שנים - עשה 'קריעה' • צפו, באתר כיכר השבת, 22 במרץ 2022
מושבת זרים

מושבת זרים (ביפנית: 外国人居留地) הוא מונח המתייחס לאזור מסוים בנמלי ההסכם, אשר יועד בידי ממשלת יפן במחצית השנייה של המאה ה-19 (תחת שלטון שוגונות טוקוגאווה) כמקום מגורים ועבודה לזרים ביפן. באותם ימים, יפן הייתה בלבו של תהליך פתיחה למערב שהתבטא במעבר מחברה פאודלית למדינה מודרנית. בסך הכל, היו שש מושבות זרים. הן היו, מצפון לדרום: מושבת הזרים הקודאטה בהקודאטה, הוקאידו מושבת הזרים ניאיגטה בניאיגטה, ניאיגטה מושבת הזרים צוקיג'י בצוקיג'י, צ'ואו, טוקיו מושבת הזרים יוקוהמה בקנאי, יוקוהמה, קאנטו מושבת הזרים קוואגוצ'י בקוואגוצ'י, אוסקה מושבת הזרים קובה בקובה, היוג'ו מושבת הזרים נגסאקי בנגסאקי, קיושו מושבת הזרים נגסאקי הוקמה בעקבות הסכמים בין המערב ליפן במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19, ונשארה מרכז חשוב בחיים המערביים ביפן עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. המושבה הציגה חידושים רבים ליפן, דוגמת מכשיר טלגרף הבינלאומי הראשון במדינה וקטר קיטור (ה״Iron Duke״) הראשון המדינה. העיר נגסאקי עורכת פסטיבל שנתי (באמצע ספטמבר) שנושאו המרכזי הוא מושבת הזרים. נמלי ההסכם דג'ימה מדיה וקבצים בנושא מושבת זרים בוויקישיתוף Burke-Gaffney. "Burke-Gaffney, Brian; Lane R. Earns, Nagasaki Foreign Settlement: 1859–1941". ״Nagastaki Prefectural Tourism Federation״
ברוסיה (אסטרואיד)

ברוסיה (שם מלא: 323 ברוסיה; באנגלית: Brucia 323) הוא האסטרואיד הראשון שהתגלה בשימוש בצילום על ידי אסטרונומים. האסטרואיד התגלה ב-22 בדצמבר 1891 בעיר היידלברג, גרמניה על ידי האסטרונום הגרמני מקס וולף, ברוסיה הוא גם האסטרואיד הראשון שגילה מקס וולף מתוך 248 האסטרואידים שגילה. האלבדו שלו הוא 0.1765. האסטרואיד נקרא על-שם קתרין וולף ברוס, תורמת ונדבנית אמריקאית אשר תרמה לבניית טלסקופים רבים. התצפית הראשונה על האסטרואיד התרחשה ב-31 בדצמבר 1891, התצפית האחרונה על האסטרואיד התרחשה ב-4 בינואר 2014. מדיה וקבצים בנושא ברוסיה בוויקישיתוף ברוסיה 323 באתר המעבדה להנעה סילונית של נאס"א (באנגלית) 323 Brucia‏(1906 TG)ברוסיה 323 באתר המעבדה להנעה סילונית של נאס"א Schmadel, Lutz D. (2007). Dictionary of Minor Planet Names – (323) Brucia. Springer Berlin Heidelberg. p. 42. ISBN 978-3-540-00238-3. נבדק ב-20 בדצמבר 2018. {{cite book}}: (עזרה)
בארנצבורג

בארנצבורג (ברוסית: Баренцбург, בנורווגית: Barentsburg) הוא היישוב השני בגודלו בסבאלברד שבנורווגיה. היישוב שוכן על פתחו של פיורד על חופו המערבי של האי שפיצברגן והוא קרוי על שמו של מגלה הארצות ההולנדי, וילם ברנץ. אוכלוסייתו מונה כ-500 תושבים שהם ברובם רוסים ואוקראינים. חברת הכרייה בבעלות ממשלת רוסיה, ארקטיקוגול (Арктикуголь), היא הבעלים של מכרה הפחם המקומי מאז 1932. למרות היותה טריטוריה נורווגית, אמנת סבאלברד משנת 1920 מאפשרת לאזרחי כל המדינות החתומות עליה זכויות שוות בניצול המשאבים בקבוצת האיים. רוסיה מבצעת פעולות כרייה בסבאלברד. רוסיה מחזיקה קונסוליה כללית בבארנצבורג, הנציגות הדיפלומטית מכל סוג שהוא הצפונית ביותר בעולם. נורווגיה מספקת את שירותי הדואר והתקשורת לבארנצבורג. בארנצבורג הוקם כיישוב כורים הולנדי בשנות העשרים של המאה ה-20. ב-1932 מכרו ההולנדים את הזיכיון שלהם לברית המועצות. מאז, פועלת בסבאלברד חברת הכרייה בבעלות המדינה הסובייטית/רוסית, ארקטיקוגול. הפעילות הכלכלית העיקרית במקום היא כריית פחם. לאחרונה החל להתפתח גם ענף התיירות, אך הוא עדיין בחיתוליו. פעילות כריית פחם עדיין מתבצעת בבארנצבורג כשהפחם נמכר בעיקר ללקוחות בצפון אירופה. המטבע המקומי הוא למעשה הרובל הרוסי והיישוב מסתמך לחלוטין על אספקת מזון מרוסיה. בעבר היו מקרים בהם לא נשלחה כמות מזון מספקת וסיוע הוגש ליישוב מלונגיירבין בירת הטריטוריה. המרחק בין בארנצבורג לבין לונגיירבין הוא כ-55 ק"מ, אך אין כל כביש המחבר בין שני היישובים. רוב התעבורה בין היישובים מתבצעת באמצעות סירות, אופנועי שלג או מסוקים. מנחת מסוקים פועל במרחק 4 ק"מ מצפון לבארנצבורג וכביש מחבר אותו עם היישוב. תיירים מגיעים בשייט האורך 2-3 שעות מלונגיירבין. הפחם משונע מהמכרה בספינות המפליגות מנמל בארנצבורג. מוזיאון המציג את תרבות הפומורים (Помо́ры, מתיישבים רוסים בצפון הארקטי), את עולם החי והצומח בסביבה וממצאים ארכאולוגיים שנשתמרו באדמה הקפואה, פועל ביישוב. המוזיאון נפתח בדרך כלל כאשר מגיעות ספינות תיירים בקיץ. במקום פועל מרכז ספורט, כולל בריכת שחיה עם מי ים מחוממים. בבארנצבורג פועל מרכז מחקר מדעי. בכל קיץ מגיעים קבוצות חוקרים מרוסיה ומארצות אחרות לבצע פעילות מחקר. החוקרים הם בעיקר מתחומי הגאופיזיקה, הגאולוגיה, הארכאולוגיה, הביולוגיה, חקר הקרחונים, הגאוגרפיה ועוד. במקום פועלות במשך כל השנה תחנה מטאורולוגית והתחנה למדידת קרינה קוסמית הצפונית ביותר בעולם. ב-17 באוקטובר 2006 גילו פקחים נורווגים שרפה סמויה תת-קרקעית בבארנצבורג. היה חשש שהשרפה תתפתח לאש גלויה שתאלץ את כל תושבי בארנצבורג להתפנות למשך זמן בלתי ידוע וכן תגרום לנזק סביבתי עצום לקבוצת האיים. הושגה שליטה על האש ופעילות הכרייה במקום חודשה בשנת 2010. מדיה וקבצים בנושא בארנצבורג בוויקישיתוף על בארנצבורג מתוך אתר יפני (באנגלית) Why There's a Completely Russian Town in Norway, סרטון בערוץ ""Half as Interesting"", באתר יוטיוב,‏ 9 באוקטובר 2019 (באנגלית) תמונות בארנצבורג, מתוך אתר פליקר אתר תמונות נוסף כתבה על בארנצבורג מתוך אתר ה-BBC אתר שגרירות רוסיה בנורווגיה Svalbard coal fire under control, The Norway Post, November 2nd 2006 Staalesen, Atle (2010-11-08). "Russians restarted coal mining at Svalbard". Barents Observer.
פירמידה (יישוב)

פירמידה (ברוסית: Пирамида; בנורווגית: Pyramiden) הוא יישוב כורי פחם באי שפיצברגן שבאיי סבאלברד שבנורווגיה. היישוב הוקם ב-1910 על ידי שוודיה ונמכר לברית המועצות ב-1927. היישוב נטוש מאז 1998 והתשתיות שלו עדיין תקינות ברובן. פירמידה הוקם ב-1910 על ידי שוודיה ונמכר לברית המועצות ב-1927. היישוב שוכן בקצהו של פיורד באי שפיצברגן והוא קרוי על שם הר בצורת פירמידה הסמוך לו. היישוב שוכן 50 ק"מ מצפון לבירת הטריטוריה לונגיירבין, 100 ק"מ מצפון-מזרח לבארנצבורג ו-100 ק"מ ממזרח לנו אלסון. היישוב הוא בבעלות חברת הכרייה בבעלות ממשלת רוסיה, ארקטיקוגול (Арктикуголь), שהיא גם הבעלים של בארנצבורג. בעבר מנתה אוכלוסיית היישוב 100 תושבים. היישוב ננטש ב-1998 עקב עלויות אחזקתו הגבוהות וריחוקו. עד לשנת 2007 היה פירמידה יישוב רפאים ובתוך הבניינים נשאר המצב כאילו העיר ננטשה בבהלה. צופים שעקב קצב הריקבון האיטי הנובע מהטמפרטורות הנמוכות, המבנים העיקריים ביישוב ישרדו במשך 500 שנה. במרכז התרבות של היישוב נמצא פסנתר הכנף הצפוני ביותר בעולם. הגישה לפירמידה היא באמצעות אופונועי שלג מלונגיירבין, כחלק מסיור מודרך או באופן עצמאי. לא קיימות מגבלות על ביקור ביישוב שעדיין נמצא בבעלותה של חברת "ארקטיקוגול", אך נאסר על המבקרים להיכנס לבניינים ללא אישור גם אם הם פתוחים. למרות שרוב הבניינים נעולים, פריצה לבניינים, ונדליזם ולקיחת "מזכרות", הפכו למכה בעיר המאיצה את ההתדרדרות במצבם של הבניינים. מאז 2007 שיפצה החברה את המלון ומבצעת עבודות לשדרוג התשתיות, כולל בניית תחנת כוח חדשה כדי לשכן את התיירים המגיעים ליישוב. כ-6 עובדים חיים ביישוב במהלך כל השנה כדי לתחזק את התשתיות ולהדריך את התיירים. נכון לשנת 2013 מלון "טוליפ" פועל מחדש וניתן לשהות בו ללינת לילה. בנוסף, פועל מלון קטן על גבי סיפונה של אוניית מכולות ישנה העוגנת ליד הנמל. יחד עם זאת, אין כל כוונה כרגע להחזיר את היישוב לפעילות מלאה. הסופר הנורווגי קיארטן פלוגסטד (Kjartan Fløgstad) כתב ספר על היישוב. אחד מפרקי הסדרה העולם אחרי האנושות של ערוץ ההיסטוריה צולם ביישוב פירמידה כהמחשה ליישוב שתושביו נטשו אותו בפתאומיות. מדיה וקבצים בנושא פירמידה בוויקישיתוף The City Abandoned At the Worlds End ##Pyramiden revisited by Ruin Memories archaeologists Bjerk and Andreassen נמרוד ניר, דובי קוטב רצחניים ותחרות שתייה בקצה העולם: ביקור בעיירת רפאים סובייטית, באתר הארץ, 27 בפברואר 2018 עובדי תחזוקה בלבד, היישוב נטוש כתבה על מצב היישוב מתוך אתר ה-BBC The orthernmost Piano In The World Back in Pyramiden, Svalbard. Elin Andreassen and Hein B. Bjerck, Ruin Memories. Retrieved on 2013-04-04