laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה לזר (רופא)

משה לזר (לייזר) (7 בנובמבר 1908 - 24 באפריל 1996) היה רופא ישראלי, מנהל רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם בשנים 1963–1975. משה לזר נולד בשנת 1908 בפולין ולמד רפואה באוניברסיטת קרקוב. עוד בהיותו בגימנסיה ואחר כך באוניברסיטה היה פעיל בתנועה הציונית כחבר בתנועת "גורדוניה", ולפני פרוץ מלחמת העולם השנייה היה חבר מועצת העיר גורליץ מטעם התנועה הציונית. בזמן המלחמה שירת בצבא הרוסי, והתגלגל עמו עד ערבות סיביר ואסיה התיכונה. עם תום המלחמה הגיע ב-1946 לבלגיה, ושימש שם כרופא ראשי ואחר כך כמנהל מחנות העקורים מטעם המוסד לעלייה ב'. ב-1947 העפיל לארץ ישראל כעולה בלתי-לגאלי ונשלח ישירות לקיבוץ עין גב כדי לארגנו מבחינה רפואית לקראת מלחמת העצמאות. לזר נשאר בקיבוץ עד תום הקרבות וטיפל בכל הפצועים והנפגעים. ב-1949 ארגן לזר את השירות הרפואי בשער העלייה והיה הרופא האחראי במחנה זה ואחר כך גם במחנה עתלית ששימש כשער עליה ב'. בתקופה זו עלו ארצה כ-350,000 עולים, אשר נבדקו ב"שער העלייה". בשנת 1951 נתמנה לסגנו של ד"ר גז'בין מנהל רמב"ם. החל משנת 1951, בתקופת היותו סגן מנהל בית החולים רמב"ם, הרחיב ד"ר לזר את תחומי השכלתו ורכש תואר MPH באוניברסיטת פיטסבורג. בשנים 1953–1954 כיהן לראשונה כמנהל בפועל של בית החולים, כאשר ד"ר רפאל גז'בין היה בהשתלמות בחו"ל. בשנת 1963, עם פרישתו של ד"ר גז'בין התמנה לזר למנהל בפועל של רמב"ם. לאחר 16 חודשים, בדצמבר 1964, נתמנה למנהל קבוע של בית החולים, תפקיד בו כיהן עד צאתו לגמלאות בשנת 1975. בתקופתו חלה תנופה עצומה בהתפתחותו של בית החולים ומספר רב של מחלקות ושירותים נפתחו ביוזמתו. השינויים הדרמטיים במבנה בית החולים החלו עם פרוץ מבצע קדש ב-1956. בית החולים פונה מחוליו, ואז החלו ביוזמתו של לזר להכניס שינויים במבנהו ואלה הכשירו אותו להפוך לבית החולים המרכזי לצפון ישראל - בית החולים השלישוני היחיד בצפון עד לימינו אלה. נוסדו ונפתחו מחלקות קריטיות רבות: המחלקה הנוירוכירורגית בראשותו של פרופ' עלי פייזר, המחלקה לאורתופדיה בראשות ד"ר אגון שטיינר והמחלקה לכירורגיה פלסטית ונפגעי כוויות בראשות פרופ' ברנרד הידשוביץ. בתקופה זו נפתחה גם המחלקה לכירורגית פה ולסת בראשות פרופ' דוד גוטמן, וביוזמתו של פרופ' ארליק נפתחה המחלקה לטיפול נמרץ שבראשה עמד פרופ' שמעון בורשטיין עם בואו ב-1967. כמו כן נפתח המכון האונקולוגי לכל צפונה של ישראל ובראשו פרופ' אליעזר רובינזון, שעבר צפונה מביה"ח "הדסה" בירושלים. בתקופה זו הוכר רמב"ם כביה"ח המשרת את פיקוד הצפון וכאתר הקליטה של הפצועים מחזית הצפון. במקום הוקם מנחת מסוקים וזה שינה כליל את תהליך קליטת הפצועים. יעקב העליון, מחלקה לניתוחי לב תיפתח בבית החולים רמב"ם בחיפה, מעריב, 21 בדצמבר 1964
דונה דה וארונה

דונה אליזבת דה וארונה-פינטו (באנגלית: Donna Elizabeth de Varona-Pinto; נולדה ב-26 באפריל 1947) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית (טוקיו 1964) ושיאנית עולם. דה וארונה, הייתה לשדרנית ספורט האישה הראשונה בהיסטוריה של הטלוויזיה וכתבת הספורט האישה הראשונה שסיקרה את המשחקים האולימפיים. דה וארונה נולדה בסן דייגו, קליפורניה. הוריה ממוצא מקסיקני ואירי. היא התאמנה בסנטה קלרה, קליפורניה בהדרכתו של ג'ורג' היינס, מועדון שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו קלאודיה קולב, דיק רות', דון שולנדר, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו. באולימפיאדת רומא (1960) הייתה דה וארונה השחיינית הצעירה במשלחת האמריקאית והשתתפה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשלב המוקדמות, כשחיינית ראשונה. היא קבעה תוצאה של 1:06.5 דקות. למרות שהרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, באותה העת המדליות ניתנו רק לשחיינים שהשתתפו בשלב הגמר. במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה דה וארונה בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.7 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.1 דקות. באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה דה וארונה ב-2 מדליות זהב. במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אולימפי חדש של 5:18.7 דקות, לפני שיאנית העולם בעבר שרון פיינראן (5:24.1 דקות) ומרתה רנדול (5:24.2 דקות), שלושתן מארצות הברית; במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:03.8 דקות, לפני אוסטרליה (4:06.9 דקות) והולנד (4:12.0 דקות); ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:33.9 דקות, לפני הולנד (4:37.0 דקות) וברית המועצות (4:39.2 דקות). בנוסף היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.0 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:07.5 דקות. באותה העת נשים לא קיבלו מלגות לימודים ושחייה בקולג'ים, לכן דה וארונה לא המשיכה ללמוד, לאחר המשחקים האולימפיים. בשנת 1965 היא חתמה על חוזה עם חברת ABC ובכך הייתה לכתבת הספורט האישה הראשונה בהיסטוריה של הטלוויזיה. נוסף לכך, היא הייתה לכתבת הספורט האישה הראשונה שסיקרה את המשחקים האולימפיים (במקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976), בהמשך היא עבדה גם עם חברת NBC. דה וארונה עמלה רבות לקידום ספורט הנשים בעולם ועזרה לייסד ביחד עם בילי ג'ין קינג ואחרות את הקרן "נשים בספורט". היא כיהנה כנשיאה של הקרן בשנים 1984-1976. היא בוגרת UCLA במדע המדינה משנת 1986. דה וארונה, נישאה לג'ון פינטו עורך דין ואיש עסקים ולזוג שני בנים. אחותה הצעירה היא שחקנית הקולנוע והטלוויזיה ג'ואנה קרנס (אנ'), ודודתה היא מרים קופר (אנ'), שחקנית ראינוע. בסך הכל קבעה דה וארונה 18 שיאי עולם חדשים. בשנת 1969 זכתה דה וארונה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב (ויקיפדיה הגרמנית) התפתחות שיא העולם ב-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית) התפתחות שיא העולם ב-400 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית) מדיה וקבצים בנושא דונה דה וארונה בוויקישיתוף דונה דה וארונה, באתר olympedia.org דונה דה וארונה, באתר Pocanticohills (באנגלית) דונה דה וארונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) DONNA deVARONA (USA) - 1969 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics Cathy Ferguson;Kathy Ellis;Cynthia Goyette;Sharon Stouder (Usa)‎, באתר LIFE
גביע ברית המועצות בכדורסל

גביע ברית המועצות בכדורסל (ברוסית: Кубок СССР по баскетболу) היה טורניר הכרעה בין קבוצות הכדורסל לגברים שנערך לראשונה ב-1949 ולאחרונה ב-1987. באופן סדיר הטורניר התקיים רק ב-5 שנים הראשונות. בשנות ה-60 וה-70 היו ניסיונות לחדש את הטורניר, אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 1978 נערך בשיטת בתים. לא נערך משחק גמר אלא טורניר בין 4 קבוצות. בשנות ה-80 התקיים בתקופה בין העונות הסדירות ולכן חשיבותו הייתה נמוכה. הגביע הרוסי בכדורסל ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Kasabian (אלבום)

Kasabian הוא אלבום הבכורה של להקת רוק האלטרנטיבי קסביאן. יצא בספטמבר 2004. מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים ועלה למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי. עטיפת האלבום הייתה בצבעים שונים באזורים גאוגרפים שונים. הגרסה הבריטית היא שחור ולבן, הגרסה הבריטית המיובאת היא שחור ואדום, והגרסה האמריקאית היא שחור וכחול. הגרסה היפנית היא בכסף (מתכתי) ולבן. Club Foot - 3:34 Processed Beats – 3:08 Reason Is Treason – 4:35 I.D. – 4:47 Orange – 0:46 L.S.F.(Lost Souls Forever) – 3:17 Running Battle – 4:15 Test Transmission – 3:55 Pinch Roller – 1:13 Cutt Off – 4:38 Butcher Blues – 4:28 Ovary Stripe – 3:50 U Boat – 10:51* הערה: השיר "U Boat" מכיל בתוכו שיר מוחבא. "(Reason Is Treason (Jacknife Lee Mix" שמתחיל בדקה 7:05. הערה: "Ovary Stripe" ו "Orange", "Pinch Roller" לא נכללו בהוצאה האמריקאית המקורית אך מאוחר יותר הוכנסו בהוצאה השנייה בשנת 2005. טום מייהן – שירה (חוץ מבשירים "Test Transmission" ו "U-Boat") סרג'יו פיזורנו – גיטרה, קולות רקע, סינטיסייזר, שירה בשירים "Test Transmission" "U-Boat",, פסנתר בשיר "Ovary Stripe". כריסטופר קרלוף – גיטרה ראשית, סינתיסייזר, בס בשירים "Club Foot", "Reason Is Treason" ו "Test Transmission",, קלידים בשירים "Orange" ו "Pinch Roller",, אפקטים בשיר "Pinch Roller", אורגן בשיר "Ovary Stripe". כריס אדוארדס – בס ( בכל השירים חוץ מ - "Club Foot", "Reason Is Treason" ו "Test Transmission") איאן מת'יוז – תופים (בשירים "Processed Beats", "Butcher Blues", "Orange" ו "Ovary Stripe") ריאן גלובר – תופים (בשירים "Reason Is Treason" ו "Test Transmission" ) דניאל ראלף מרטין – תופים (בשירים "Lost Souls Forever" ו "Cutt Off") מידע על האלבום Kasabian באתר MusicBrainz מידע על האלבום Kasabian באתר AllMusic האלבום Kasabian באתר Discogs האלבום Kasabian באתר ספוטיפיי
דור (בוטניקה)

דּוּר היא קבוצת עלים (דור עלים) או קבוצת פרחים (דור פרחים) של צמח, הסדורים במעגל סביב מפרק אחד של גבעול או ענף. מדיה וקבצים בנושא דור בוויקישיתוף דור באתר צמחיית ישראל ברשת ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כליזמר (נגן)

כליזמר הוא כינויו של נגן הפועל במסורת נגינת מוזיקת הכליזמרים. הכליזמר, הנגן היהודי הנודד, היה דמות מרכזית בחיי היהודים במזרח אירופה אשר ליוותה אירועי שמחה ואבל במעגל החיים היהודי. לרוב מנגנים הכליזמרים במסגרת להקה של שלושה עד שלושה עשר נגנים אך לעיתים גם כבודדים. כלי הנגינה העיקריים המשמשים כליזמרים הם קלרינט, כינור, תוף, קונטרבס ואקורדיון. בעבר היה הכינור הכלי הנפוץ ביותר, אך כיום נגינה על קלרינט היא הנפוצה ביותר בקרב כליזמרים. מלבד כליזמרים אשר ניגנו כבודדים, כליזמרים רבים ניגנו בלהקות. גודל הלהקה היה משתנה ממקום למקום ולפי חשיבות הלהקה. להקות קטנות היו שלישיות אשר כללו כלי סולו (קלרינט/כינור), כלי בס (הקונטרבס) וכלי הקשה (תוף) ששימש למקצב. בלהקות שפעלו על בסיס משפחתי וכן בכאלו בהן הכנר הראשי או הקלרינטן היו מפורסמים הגיע מספר הנגנים לכדי 13 ויותר. בלהקות גדולות היו שני כינורות כאשר אחד מהם משמש כינור שני וכן שני חלילים או חצוצרות, קונטרבס וכלי הקשה מסוגים שונים, צימבאַל, תוף ומצלתיים. דמותו של הכלייזמר המזרח אירופי נוכחת מאוד בספרות ובאמנות המתארות יהדות זו. בין היתר, מופיעה דמות הכליזמר בסיפוריו של שלום עליכם כמו סטמפניו ובכמה מיצירותיו של מארק שאגאל. כמו כן מופיעה דמותו גם ביצירותיהם של לא יהודים, דוגמת הכליזמר בסיפור "כינורו של רוטשילד" של אנטון צ'כוב. לרוב מתוארים הכליזמרים כעניים מרודים, להוציא את אלה שהתפרסמו במחוזם והיו מבוקשים במיוחד. בתיאורים אלה מוצג מצבו הכלכלי של הכליזמר כעומד ביחס הפוך לכישרונו. האופי המשפחתי של העיסוק בנגינת כליזמר סייעה בקיבוע מעמדם הכלכלי הנמוך. לרוב, לא קיבלו הכליזמרים תשלום מראש עבור הופעתם ולעיתים הכליזמרים עצמם שילמו תמורת האפשרות להשתתף ולנגן. במהלך האירוע קיבצו הכליזמרים נדבות עבור נגינתם. ערך מורחב – ניגוני מירון מדי שנה בל"ג בעומר במירון חוגגים בני עדות שונות את יום ההילולה של רשב"י בציון הקבר על הר מירון. האירוע השנתי נחשב גם כאירוע של הכליזמרים, כליזמרים רבים מגיעים למירון לנגן בחגיגות, הנמשכות כל הלילה וגם ביום שאחריו. ההילולה מתחילה בצהרי היום שלפני ל"ג בעומר בתהלוכה והובלה של ספר תורה בלווי כליזמרים מחצר בית משפחת עבו בצפת אל קבר רשב"י במירון. הכליזמרים ממשיכים בנגינה וליווי של הריקודים וההדלקה בחצר הציון של קברו של רשב"י. עם סיום ההדלקה אחר חצות הלילה עולים הכליזמרים לציונו של התנא רבי יוחנן הסנדלר הסמוך, שם הם ממשיכים לנגן עד הזריחה. בבוקר ל"ג בעומר בחצר הקבר מלווים הכליזמרים את מנהג החאלקה בו גוזזים לראשונה, בטקס חגיגי, את שערות ראשיהם של הילדים שהגיעו לגיל שלוש. במשך השנים הולחנו ניגונים רבים המיוחדים לחגיגות במירון וניגוני מירון הפכו לז'אנר במוזיקה של הכליזמרים. מחרוזות של ניגונים אלו מנוגנות באירועים השונים בהם משתתפים הכליזמרים. כליזמר (מסורת מוזיקלית) פסטיבל הכליזמרים בצפת אתר פסטיבל הכליזמרים בצפת עולים למירון על מוסא ברלין ואברהם סגל "הכליזמר כתת-תרבות יהודית", שיחה עם פרופסור זאב פלדמן, חוקר מוזיקת הכליזמר "הבה נגילה" סרט אנימציה של יורם גרוס המתאר כליזמרים בחתונה יהודית, 1955
פרס אביטל

קרן אביטל הוקמה על שם ברכה ופרופ' שמואל אביטל . פרופ' שמואל אביטל היה מורה למתמטיקה ופרופסור בטכניון להוראת המדעים, ועל כן מטרת הקרן לעודד לימודי מתמטיקה, לימודי מדעים באופן כללי ושיפור הוראת המתמטיקה. הקרן הוקמה בשנת 2003 על ידי יהוא אביטל ופרופ' ענת רפאלי, ילדיהם של ברכה ושמואל אביטל. הקרן ממשיכה את פועלו של פרופ' אביטל לטיפוח החינוך המתמטי בישראל. במהלך תשע שנים הקרן העניקה פרס כספי למורים בעלי גישות ייחודיות להוראת מתמטיקה שתרמו לעניין ולאהבת המתמטיקה בקרב תלמידים. בשנת 2010 פרופ' נצה מובשוביץ-הדר, תלמידתו של פרופ' שמואל אביטל, יזמה וערכה סדרת הרצאות פופולריות על מתמטיקה, שגם הכנסותיה מוקדשות לקרן. ההחלטות על זוכי הפרסים וניהול הפרסים היו באמצעות המחלקה להוראת המדעים בטכניון. בשנת 2012 החלט על שינוי הכיוון של הקרן, לכיוון של עידוד לימודי המתמטיקה והמדעים באופן רחב יותר. במסגרת השינוי הקרן תומכת בפעולות פרויקט "רמזור" אותו יזמה ומנהלת פרופ' נצה מובשוביץ-הדר. הפרויקט מקדם העשרה והשתלמויות למורים מומחים על ידי הכנת מאגר מערכי שיעור להוראת נושאים שונים במתמטיקה. מערכי השיעור יועמדו לרשות קהיליית המורים למתמטיקה ב-5 יחידות על גבי פלטפורמה אינטרנטית ייעודית. החל משנת 2012 מעניקה הקרן מלגות לימודים לסטודנטים נבחרים מאוכלוסיות אשר על פי תפישת הקרן אינן נחשפות די ללימודי המתמטיקה והמדעים. בשנת הלימודים האחרונה ניתנו מלגות לסטודנטים יוצאים בשאלה (אשר למדו קודם לכן במסגרות החינוך של המגזר החרדי) דרך עמותת ה.ל.ל וכן לתלמידות מהפזורה הבדואית דרך עמותת כוכבי המדבר. משה רייך, בי"ס מנור, קיבוץ כברי רינה ברקן, בי"ס אזורי משגב שחר ארזי, חוות הנוער הציוני, ירושלים מוריס בהט, בי"ס אורט מילטון, בת-ים בי"ס כרם שלמה, חולון מיכל טבח, אריאל ליפשיץ וחנה שטיין, בית הספר לטבע חברה וסביבה, תל אביב סרור אסעד, בית ספר מקיף שש שנתי, בית ג'אן מועלם עולא, בית הספר הבפטיסטי, נצרת מירי וימן, חט"ב ע"ש רבין, אורט קריית מוצקין מוניב אבו יונס ומרגלית אבו ריא, בי"ס אבן סינא יסודי ג', סחנין שרה גרז'וטיס, בי"ס אמי"ת גוש דן, רמת גן חגית דהן פנחס, בי"ס רעים, אשדוד גלי שמעוני, העמותה למצוינות בחינוך, ירושלים סיגל בחרי, בי"ס רוזן, ראשון לציון אפרת חן, בי"ס רבין, נתניה יוחאי דנון, בית הספר העל-יסודי – מרכז חינוך ליאו באק, "מורה שונה ומיוחד במינו" רים חואג'ה, בית הספר היסודי אבן ח'לדון בבאקה-אל-גרביה "משמשת דוגמה אישית הן למורים והן לתלמידים" אסתר יוסים, חטה"ב רודמן בקרית ים, "מודל לחיקוי" לצוות המורים שהמליץ עליה בתיה עמית, תיכון מקיף אזורי גבעת ברנר, תלמידיה הציעו "שנת שירות מתמטית" כרמית אביזמר, בי"ס "שזר", עכו עומר ויסבלום, בי"ס בליך, רמת גן דינא חוסיין, אזדהאר ריא, מייסא שאהין, בי"ס "אלעין", סחנין נלה קלר, אולפנה "סגולה", קריית ביאליק פרס אביטל באתר הטכניון המחלקה להוראת המדעים בטכניון קרן אביטל עמותת ה.ל.ל, אתר הבית. כוכבי המדבר, באתר פיתוח מנהיגות בדואית
חזקת מטלטלין

חזקת מטלטלין (מוזכרת לרוב כחזקה כל שתחת יד אדם הרי הוא שלו) היא חזקה בהלכה היהודית, שמשמעותה היא שבאופן רגיל, כל מה שאדם אוחז שייך לו, כל זמן שלא יוכח אחרת. לחזקה זו מספר שמות והיא מבוטאת במקומות רבים בתלמוד בשמות שונים, "חזקה כל שתחת יד אדם הרי הוא שלו" שהיא עצם החזקה, שם אחר הוא "אחזוקי אינשי בגנבי לא מחזקינן" היא למעשה הסיבה והמקור של החזקה, האומרת אדם רגיל אינו בחזקת גזלן ואין לחשוד בו בכך וכאשר אדם אוחז חפץ עלינו להניח שהוא רכושו, וביטוי שלישי בנושא הוא "אנן סהדי דמאי דתפיס האי דידיה היא", כלומר העובדה ששמה שאדם תופס הוא שלו, ברורה עד שאנו עצמנו נחשבים עדים על הדבר. האחרונים נחלקו, האם חזקה זו היא חזקה המשמשת ככלי בירור, המועיל גם בבירורים הלכתיים באיסורי תורה, או שמא מדובר בחזקת ממון, כלי משפטי כדוגמת המוציא מחבירו עליו הראיה, המעניק עדיפות משפטית למי שאוחז את החפץ, אך לא מועיל באיסורים, וכן היא דעת החתם סופר. כשיש ספק אובייקטיבי וברור לגבי בעלות החפץ למשל המחליף פרה בחמור והמליטה ולא ידוע אם לפני המכירה או לאחר המכירה, הדין הוא שהחפץ נשאר אצל מי שכרגע תפוס בחפץ, במקרה של המחליף פרה בחמור הוולד נשאר היכן שנולד. ערך מורחב – שניים אוחזין בטלית הראשונים נחלקו מה תאמר חזקה זו כאשר מדובר בשני אנשים האוחזים חפץ אחד, כמו במקרה שבו שניים אוחזים בטלית אחת וכל אחד מהשניים אומר שהטלית שייכת לו ורק לו, מכיוון שהוא מצאה או לחלופין קנה אותה מאורג הבגד. במקרה כזה המשנה פוסקת כי עליהם לחלוק ביניהם את הטלית, וזאת על ידי חלוקת דמיה במקרה ולא ניתן לחלוק את הטלית עצמה כיוון שהיא תפסד. האחרונים התלבטו בנוגע לסוגיה זו גם כן, ומצאו כי החזקה "כל מה שתחת יד אדם שלו" של האחד סותרת את החזקה של השני. לפי שיטת התוספות, במקרה כזה יש לנו להניח ששתי החזקות לא סותרות זו את זו, אלא הטלית שייכת אכן לשניהם. ”דאוחזין שאני דחשיב כאילו כל אחד יש לו בה בוודאי החצי, דאנן סהדי דמאי דתפיס האי דידיה הוא.” ישנה גם פרשנות האומרת כי במקרה כזה יש לכל אחד חזקה האומרת שרק חצי הטלית היא שלו, שכן במקרה ששנים אוחזים בחפץ, יש לכל אחד תפיסה רק במחצית מהחפץ. שכן לפי רבי חייא, כאשר אדם תובע מחברו ממון והלה מכחיש חוב זה, וישנם עדים המעידים כי מחצית מהכסף - לפחות - אכן שייך לתובע, במקרה כזה חייב הנתבע להשבע. הגמרא מוכיחה זאת מהמשנה המוזכרת, האומרת כי שנים אוחזין בטלית, זה אומר כולה שלי וזה אומר כולה שלי זה ישבע שאין לו בה פחות מחציה וזה ישבע שאין לו בה פחות מחציה ויחלוקו. לפי פרשנותו של רבי חייא, כל אחד מהם תובע את חברו על כל הטלית, שהרי הוא אומר "כולה שלי", ולכן על השני להשבע, שכן "אנן סהדי דמאי תפיס האי דידיה היא", כלומר החזקה מחשיבה את המחצית שכל אחד מהם תופס - כאילו היא שלו בבירור, ובכך מחזקת מחצית מטענת התובע. הערך "חזקה כל מה שתחת יד אדם שלו", באתר ויקישיבה (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם) דיון בית הדין הרבני הגדול בנושא חזקה שכל מה שתחת יד אדם הוא שלו - האם היא חלה בשטרות? מתוך האנציקלופדיה התלמודית. תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ב', עמוד א' שם ד"ה ויחלוקו. תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ג', עמוד א'
חנוכה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אירועים: חנוכה – חג יהודי הנמשך שמונה ימים, החל מ-כ"ה בכסלו חנוכת בית – אירוע או מסיבה חגיגית לרגל הכניסה הרשמית לבית חדש אישים: אסף חנוכה – אמן קומיקס וקריקטוריסט ישראלי. אחיו של תומר חנוכה. תומר חנוכה – מאייר ישראלי. אחיו של אסף חנוכה. חכם חנוכה – דמות השדכן בסרט חגיגה בסנוקר מאיר חנוכה – כדורגלן עבר ישראלי מלכהלי חנוכה – מחנכת, ריתמיקאית, משוררת שירי ילדים ישראלית ועורכת מגזין הנשים "אשת"
היילי אטוול

היילי אליזבת' אטוול (באנגלית: Hayley Elizabeth Atwell ; נולדה ב-5 באפריל 1982) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה, שהייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במיני-סדרה "עמודי תבל". התפרסמה בסרטים "הדוכסית", "חלומה של קסנדרה" ו"בחזרה לבריידסהד" ובתפקיד הסוכנת פגי קרטר ביקום הקולנועי של מארוול. אטוול נולדה בלונדון, אנגליה. בתם היחידה של אליסון קיין, ילידת הממלכה המאוחדת וגרנט אטוול, צלם במקצועו, במקור מקנזס סיטי, מיזורי. לאטוול יש אזרחות כפולה; בריטית מלידה ואמריקאית. הוריה נפרדו כאשר הייתה בת שנתיים. למדה בבית ספר תיכון קתולי שבפולהאם, לפני שלמדה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה וסיימה את לימודייה בהצלחה עם תואר ראשון באמנויות הבמה ב-2005. בין חבריה לכיתה נמנים ג'ודי ויטאקר ומישל דוקרי. אטוול החלה את דרכה בתעשייה המקומית בבריטניה ב-2006 עם הופעות משניות לעיבודים הטלוויזיוניים לנובלות "קו היופי" ו"רובי בעשן", הופעות אלו העניקו לה את דמותה הספרותית של מרי קרופורד בסרט הטלוויזיה המבוסס על הרומן "מנספילד פארק". ב-2007 כבר זכתה לפרסום נרחב יותר בזכות תפקידה הקולנועי במותחן הפשע של וודי אלן "חלומה של קסנדרה" בתור השחקנית אנג'לה סטארק בה מתאהב איאן (יואן מקגרגור). קיבלה הערכה מצד מבקרי הקולנוע המקומיים ב-2008 כשגילמה את הגברת אליזבת' פוסטר בדרמה התקופתית "הדוכסית", על הופעתה הועמדה לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס הסרטים העצמאיים הבריטיים. הופיעה בדמות הספרותית ג'וליה פלייט בהפקה "בחזרה לבריידסהד". שיחקה את לוסי בחידוש המודרני לסדרה הבריטית "האסיר". במיני סדרה הטלוויזיונית "עמודי תבל" שיחקה את אליאנה, בתו רבת התושייה של האציל ברתולומיאו (דונלד סאת'רלנד) לצד אדי רדמיין וסם קלאפלין, שגילם את אחיה, ריצ'רד. הסדרה, המבוססת על הרומן של קן פולט, מתרחשת באנגליה של ימי הביניים, בתקופה הסוערת הידועה בשם האנרכיה שהתרחשה במאה ה-12. ב-2015 גילמה את אמה של סינדרלה בסרט הקולנוע "סינדרלה". התפרסמה בתפקידה כסוכנת פגי קרטר ביקום הקולנועי של מארוול אותו גילמה בסרטים "קפטן אמריקה", "קפטן אמריקה: חייל החורף", "הנוקמים: עידן אולטרון", "אנטמן", "הנוקמים: סוף המשחק" ובסדרות "סוכני S.H.I.E.L.D." ו"הסוכנת קרטר". באוקטובר 2017, בזמן ההאשמות נגד הארווי ויינשטיין, התפרסם סיפור שבמהלך הצילומים לסרט "בחזרה לבריידסהד " ב-2007, ויינשטיין אמר לאטוול שהיא נראית כמו "חזירה שמנה" על המסך ועליה לאכול פחות. מאוחר יותר סיפקה אטוול זיכרון משלה מהאירועים, ואמרה שמישהו שלא קשור לוויינשטיין הציע לה לרדת במשקל כדי להיראות יותר כמו פלאפר. היא גם אמרה שהיא לא מאמינה שויינשטיין מכור למין אלא טורף מיני שצריך להיענש על הטרדת נשים מדיה וקבצים בנושא היילי אטוול בוויקישיתוף היילי אטוול, ברשת החברתית אינסטגרם היילי אטוול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) היילי אטוול, באתר AllMovie (באנגלית) היילי אטוול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) היילי אטוול, באתר Metacritic (באנגלית) היילי אטוול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
לובץ' (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מחוז לוֹבֶץ' – אחד מ-28 מחוזות בולגריה, השוכן בצפון מרכז בולגריה לוֹבֶץ' – עיר בצפון מרכז בולגריה, בירת מחוז לובץ' ליטקס לובץ' – קבוצת כדורגל בולגרית מהעיר לובץ' לוּבְּצָ'ה – עיירה במחוז הורדנה שבמערב בלארוס לוּבּצַ'ה – כפר במחוז טרנוב בדרום פולין לוביץ' לובביץ'
אין אפוטרופוס לעריות

אין אפוטרופוס לעריות הוא כלל בהלכה היהודית, הקובע כי אין לסמוך על אף אדם בכל הקשור לשמירה על איסור עריות. לפי הכלל, כל כללי הנאמנות המקובלים בתחומים אחרים אינם תקפים בתחום העריות. במסכת חולין מבואר כי המקור ממנו ניתן להוכיח כי הרוב מכריע את הסוגיה, הוא הפסוק (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק ט"ו) "מַכֵּה אָבִיו וְאִמּוֹ, מוֹת יוּמָת". הפסוק אומר שהמכה את אחד מהוריו חייב מיתה, וזאת למרות שאבהותו הביולוגית של האב נתונה בספק, שכן באופן טבעי אין שום עדות על כך. מכאן ניתן ללמוד שמאחר ולרוב, מי שידוע כאביו של האדם הוא אכן אביו הביולוגי, ניתן להסיק כי הוא אכן אביו. הגמרא מקשה: אולי ייתכן שחיוב המיתה על "מכה אביו ואמו" תקף רק כשידוע כי אביו ואמו לא התייחדו עם אדם נוסף, כמו למשל אם היו אסורים יחד בבית הסוהר. על כך משיבה הגמרא כי לא ניתן לסמוך בנושא זה על הסוהרים, ולא על הכללים הרגילים האומרים כי הם אכן היו אסורים יחד ולא נכנס אדם נוסף לשם, גם אם לפי חוקי בית הסוהר הדבר היה אסור, שכן בנושא עריות אין לשום אדם נאמנות. בתלמוד ירושלמי על מסכת כתובות כתוב כי אין ממנים אפילו חסיד שבחסידים, כלומר צדיק גמור, להשגיח על הקפדה על איסורי עריות. כלל זה נפסק להלכה בשולחן ערוך. קיים שימוש נוסף בברייתות המובאות בתלמוד בבלי במסכת כתובות בנוגע לאשה פנויה שהתייחדה עם גבר, אשר קיים ספק אם אותו גבר היה אדם כשר או שהוא ממזר ולכן אם הוא בא עליה היא נפסלת מלהינשא לכהן. לפי רבן גמליאל ורבי יהודה היא נאמנת לומר שאדם כשר בא עליה, ואילו לפי רבי יהושע היא פסולה לכהונה מספק. שאל רבי יהושע את החולקים עליו: במה שונה דינה של זו, מדינה של אשה שנשבתה לבין הגוים, שאסורה להנשא לכהן מספק? השיבו לו רבן גמליאל ורבי יהודה: רוב עובדי כוכבים פרוצים בעריות, ולכן קיימת חזקה כי הם קיימו בשבויה מעשים האוסרים עליה להינשא לכהן. על כך השיב רבי יהושע: "אין אפוטרופוס לעריות" וגם אצל יהודים לא יתקיימו כללי הנאמנות הרגילים האומרים כי קיימת אצלם חזקת כשרות. בעל ההפלאה מסביר, כי רק במקרה זה חולק רבן גמליאל על הקביעה כי "אין אפוטרופוס לעריות" אבל ביתר המקרים יסכים רבן גמליאל שניתן לומר "אין אפוטרופוס לעריות", אפילו כנגד רוב, כדי לומר שקיים עדיין ספק. ורק במקרה זה לא משתמשים בכלל כי לא ניתן להשתמש בו כדי להוכיח שוודאי האישה נבעלה. גם מחוץ להקשר הלכתי מקובל לצטט את הביטוי "אין אפוטרופוס לעריות", כדי לבטא את הרעיון לפיו ללא שמירה על סייגים, כל אדם עשוי לחטוא בעבירות מהתחום המיני. במשפט בו הורשע הרב מוטי אלון בתקיפה מינית כתבה השופטת: "חז"ל כבר כתבו שאין אפוטרופוס לעריות". איסור ייחוד אין אפוטרופוס לעריות: ביקורת על "קוד התנהגות" בחברה מעורבת, מאת הרב יגאל אריאל, באתר דעת הערך "אין אפוטרופוס לעריות", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף י"א, עמוד ב'. פרק א' סוף ה"ח. שולחן ערוך, אבן העזר, סימן כ"ב, סעיף ט"ו תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף י"ג, עמוד ב' ראו כאן אביאל מגנזי, הרב אלון אשם: "אין אפוטרופוס לעריות", באתר ynet, 7 באוגוסט 2013
סקוט היים

סקוט היים (באנגלית: Scott Heim; נולד ב־26 בספטמבר 1966) הוא סופר אמריקאי מהעיר האטצ'ינסון שבקנזס. כיום מתגורר במסצ'וסטס. ספרו הראשון, "עור מסתורי", שהוא אוטוביוגרפי למחצה, ראה אור ב־1996. היים נולד בהאטצ'ינסון, שם גדל בקהילה חקלאית. משנת 1989 למד לתואר ראשון באנגלית ובתולדות האמנות באוניברסיטת קנזס בעיר לורנס. בשנת 1991 קיבל תואר שני בספרות אנגלית. למד כתיבה בתוכנית התארים האקדמאיים האמריקאית "M.F.A.", באוניברסיטת קולומביה, שם כתב את ספרו הראשון. הרומן הבא שלו "ביראת כבוד", יצא בשנת 1997 והשלישי, "אנו נעלמים", יצא בשנת 2008. הספר זכה בפרס למדא לספרות לשנת 2009 בקטגוריית סיפורת הומוסקסואלית. היים זכה במלגות מטעם ועדת האמנות הלונדונית ומטעם מכון סאנדנס בזכות העיבוד הקולנועי לספרו הראשון. לאחר מגורים של כ־11 שנים בעיר ניו יורק הוא עבר לבוסטון בשנת 2002. ספרו "עור מסתורי" עובד למחזה שכתב המחזאי פרינס גומולבילאס, והוצג בסן פרנסיסקו; ב-2004, בעקבות המחזה, עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של גרג אראקי, על פי תסריט שהיים השתתף בכתיבתו, בכיכובם של ג'וזף גורדון לוויט, בריידי קורבט, מישל טרכטנברג, מרי לין רייסקוב ואליזבת שו. עור מסתורי (1996) ביראת כבוד (1997) אנו נעלמים (2008) Saved From Drowing ‏(1993) Waves: An Anthology of New Gay Fiction ‏(1994) Best American Gay Fiction‏ (1996) Boys Like Us: Gay Writers Tell Their Coming Out Stories, edited by Patrick Merla ‏(1996) Personals: Dreams and Nightmares from the Lives of 20 Young Writers ‏(1998) Best American Gay Fiction 3 ‏(1998) Obsessed: A Flesh and the Word Collection of Erotic Memoirs ‏(1999) Circa 2000: Gay Fiction at the Millennium ‏(1999) Something Inside: Conversations With Gay Fiction Writers ‏(1999) The Hot Spots: The Best Erotic Writing in Modern Fiction ‏(2001) אתר האינטרנט הרשמי של סקוט היים סקוט היים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)