laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'אנלואיג'י לנטיני

ג'אנלואיג'י לנטיני (באיטלקית: Gianluigi Lentini; נולד ב-27 במרץ 1969 בקארמניולה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדות הקיצוני השמאלי והקשר ההתקפי. לנטיני החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של טורינו. הוא קודם לקבוצה הבוגרת ב-1986, ולאחר שהיה שותף במספר משחקים כמחליף הושאל בעונת 1988/1989 לקבוצת אנקונה. הוא חזר לטורינו כשזו שיחקה בליגת המשנה, וסייע לה להעפיל בחזרה לסרייה א' עוד באותה עונה. בשנתיים הבאות היה לנטיני שותף להפיכתה של הקבוצה לאחת מהבולטות בכדורגל האיטלקי, כשהשיא היה בעונת 1991/1992, עת סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה והעפילה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה לאייאקס אמסטרדם ההולנדית עקב שערי חוץ לאחר שוויון 2-2 בסיכום שני המשחקים. לנטיני שיחק לאורך כל שני משחקי הגמר. הוא הפגין מהירות רבה ויכולת כדרור מרשימה במשחקו, בנוסף לגובהו וחוסנו הפיזי. לקראת עונת 1992/1993 עבר לנטיני למילאן, אותה אימן אז פאביו קאפלו, תמורת 13 מיליון לירות שטרלינג, מה שהיה סכום שיא דאז עבור העברה בתולדות הכדורגל. לנטיני זכה עם מילאן באליפות בעונתו הראשונה בקבוצה כששותף ב-30 משחקים, אך באוגוסט 1993, כשנהג ברכבו חזרה לביתו מטורניר קדם-עונה בג'נובה, עבר תאונת דרכים בעקבותיה שבר את גולגולתו ומספר מעצמותיו, ושרר בתרדמת במשך יומיים. על אף שהחלים באופן מלא, התאונה פגעה קשות בקריירה של לנטיני שלא שב להפגין את יכולתו הטובה. הוא איבד את מקומו הקבוע במדי מילאן, ובמשך שלוש העונות הבאות הוא שותף ב-33 משחקים בלבד בכל המסגרות. לקראת עונת 1996/1997 עבר לנטיני לאטאלנטה, במדיה השתקם ונהנה מתקופה מוצלחת, וכעבור שנה חזר לקבוצת נעוריו, טורינו, ששיחקה אז בליגה השנייה, תמורת שני מיליון ליש"ט. לאחר ארבע עונות בקבוצה עבר ב-2001 לקונזצה במדיה שיחק שלוש שנים, וב-2004 סיים את דרכו בכדורגל המקצועני ועבר לשחק בקבוצות חובבים בליגות הנמוכות. לנטיני פרש סופית ממשחק בשנת 2012, כשהיה בן 43. לנטיני ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ב-13 בפברואר 1991, במשחק ידידות ביתי מול בלגיה שהסתיים בשוויון 0-0. הוא היה לשחקן קבוע בסגל של מאמן הנבחרת דאז, אריגו סאקי, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. לטורניר מונדיאל 1994 עצמו לנטיני לא זומן, וזאת עקב חוסר היציבות ביכולתו בעקבות תאונת הדרכים שעבר פחות משנה לפני הטורניר. עם זאת, הוא הוסיף לשחק במדי הנבחרת עד נובמבר 1996, אז ערך את הופעתו ה-13 והאחרונה במדיה. טורינו גביע מיטרופה: 1991 מילאן ליגת האלופות: 1993/1994 אליפות איטליה (3): 1992/1993, 1993/1994, 1995/1996 הסופר קאפ האירופי: 1994 הסופר קאפ האיטלקי (3): 1992, 1993, 1994 מדיה וקבצים בנושא ג'אנלואיג'י לנטיני בוויקישיתוף ג'אנלואיג'י לנטיני, באתר Transfermarkt ג'אנלואיג'י לנטיני, באתר WorldFootball.net ג'אנלואיג'י לנטיני, באתר National Football Teams ג'אנלואיג'י לנטיני, באתר FootballDatabase.eu האובזרבר, The 10 biggest wastes of money in football history,‏ 2 בספטמבר 2001
עוינות

בפסיכולוגיה, עוינות (או אויבות) היא מילה המתארת ביטוי של כעס פנימי חזק, הגורם לדחייה ותיעוב כלפי ישות מסוימת או דבר מה אחר. בשפת היום-יום היא משמשת לעיתים רבות כמקבילה למילים "כעס" או "אגרסיביות". עוינות היא חלק ממבנה האישיות שפיתח הפסיכולוג ג'ורג' קלי. במונחים פסיכולוגיים, הגדיר קלי עוינות כרצון אקטיבי המסרב להכיר בתפיסת עולמו של האחר (אשר עמו נוצר העימות) כלגיטימית. במקום לעצור ולשקול, יעדיף האדם העוין להילחם בכל תוקף בניצב מולו אפילו שאין לו יותר מצל של תקווה כי הצדק עמו. וזאת על אף שלעיתים עלול הוא לשלם על כך ביוקר. על אף שבמצב תקין, הכישלון וההכרה בו היא חלק בלתי נפרד מדרך הלימוד וההתקדמות של האדם, במקרה של עוינות לא יילקח שום משגה בחשבון, ולפעמים יימחק מתודעתו של האדם כליל. ההגדרה התמציתית של עוינות היא: רגש בלתי נשלט, המונע את השפעתו של דיסוננס רגשי בלתי רצוי, בכך שאינו מאפשר שיקול משני בנוגע לטיב האדם המצוי בקונפליקט, עם האדם החווה אותו. עוינות (פסיכולוגיה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרטוריט

סרטוריט הוא מינרל סולפידי נדיר מאוד המכיל עופרת וארסן בגוון אפור שחור. נוסחת המבנה הכימי של הסרטוריט היא PbAs2S4 הסרטוריט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2 / m   {\displaystyle 2/m\ } , וחבורת סימטריות מרחבית " P 2 1 / n {\displaystyle \mathrm {P} 2_{1}/\mathrm {n} \,\!} ". הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=19.62‏, b=7.89‏ ו-c=4.19.‏ הגבישים פריזמתיים מחטיים שאורכם עד 10 ס"מ, המסתיימים בכיפה שלעיתים קרובות היא חלולה, כשפאותיהם מקווקווים באופן בולט. מקבצים עלעליים של גבישים נפוצים לעיתים קרובות בשל תופעת גבישים תאומים נפוצה על {100}. את העלעלים ניתן לראות בחתך שנעשה בגביש מלוטש כשהם מכופפים. לסרטוריט יש פצילות טובה בכיוון אחד ({100}). הקשיות של המינרל נמוכה, 3 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 5.1 גרם לסמ"ק. אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי חלש. גבישי הסרטוריט אטומים, צבעם אפור פלדה חיוור עד שחור. גוון המינרל בחתך שעבר ליטוש הוא לבן טהור, כשלעיתים רחוקות יש השתקפויות פנימיות בגוון אדום עמוק. הברק של הסרטוריט הוא מתכתי, והשרטוט של גבישיו בגוון אדום חום. הסרטוריט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש באוויר, אבל תכונה זו מתחזקת בנפט. הגאולוג והמינרלוג הגרמני וולפגנג סרטוריוס פון ואלטרסהאוזן (1879-1806) מאוניברסיטת גטינגן תיאר ב-1855 לראשונה את המינרל מדגימה ממחצבת לנגנבאך (Lengenbach) בפלד (Feld) בינטל (Binntal - עמק בין) בקנטון ואלה שבדרום-מערב שווייץ. ב-1866 קרא המינרלוג האמריקני ג'יימס דווייט דיינה למינרל על שמו של ואלטרסהאוזן. לסרטוריט יש ערך לאספני מינרלים בלבד. הסרטוריט נוצר כתוצאה של מתגובה של תמיסות הידרותרמיות עשיר בארסן עם המינרל גלנה (PbS). במחצבת לנגנבאך שבה נתגלה המינרל גרמה תופעה זו להיווצרות סדרה של מינרלים נדירים מאוד שבהם ריכוז הארסן הולך ועולה החל במינרל ג'ורדניט (Pb14(As,Sb)6S23) וכלה בסרטוריט המצוי בדרך כלל בתוך דולומיט. הסרטוריט הוא מינרל נדיר ומצוי במספר מעט של מקומות בעולם ובהם מחצבת לנגנבאך (Lengenbach) בפלד (Feld) בינטל (Binntal - עמק בין) בקנטון ואלה שבדרום-מערב שווייץ (מקום בו נתגלה לראשונה) שבה זהו הסולפיד הנפוץ ביותר; בסרו רדונדו (Cerro Redondo) בפרובינציה חוחוי בארגנטינה; בנאגיבורסוני (Nagybörzsöny) בהונגריה; במחצבת השיש פיטאונה (Pitone) סמוך לסראווצה (Seravezza) בטוסקנה שבאיטליה; בטאקארדה (Takarada) ביפן; ובפאולר (Fowler) במדינת ניו יורק, שבארצות הברית. אתר Mineral Galleries אתר WebMineral אתר Mindat פרויקט rruff פרויקט rruff פרויקט rruff James Dwight Dana, A System of Mineralogy לרשימה המלאה ניתן להיעזר באתר Mindat.‏
אמל מורקוס

אמל מורקוס (בערבית: أمل مرقس; נולדה ב-11 ביולי 1968) היא שחקנית וזמרת פלסטינית אזרחית ישראל. מורקוס נולדה למשפחה נוצרית בכפר יאסיף שבגליל. היא אחת משש בנותיהם של נביהה ונימר מורקוס, ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הישראלית, אשר כיהן במשך 20 שנה כראש מועצת כפר יאסיף. למדה משחק בבית צבי ושיחקה בתוכניות בטלוויזיה החינוכית ובסדרה רחוב סומסום. בפסטיגל 1986 שרה עם אלון אולארצ'יק את השיר העברי-ערבי "שלום סלאם". בשנת 2003 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל תיאטרון חיפה. כמו כן היא שימשה כשופטת בתוכנית New Star, גרסה פלסטינית של "כוכב נולד". מורקוס שיתפה בעבר פעולה בהופעות עם ג'ואן באאז, רוברט ואייט, מרסדס סוסה, גליקריה ועוד. בשנת 2007 הוציאה אלבום, "נענע יא נענע", שכלל גרסאות לשירי עם פלסטיניים. מורקוס זכתה בסיקור תקשורתי רב בהשתתפותה בסינגל וקליפ החדש של להקת הראפ הערבי "דאם" הנקרא "לו יכולתי לחזור בזמן" שיצא לאור בשנת 2013 חלק מאלבום הלהקה "דבקה על הירח" (Dabke on the Moon). מורקוס חברת המועצה הציבורית של ארגון בצלם. בשנת 2021 זכתה מורקוס בפרס שולמית אלוני למפעל חיים. אמל (أمل), 1998 שווק (شوق), 2004 נענע יא נענע (نعنع يا نعنع), 2007 בע'ני (بغني), 2011 פתח אל-ורד (فتح الورد), 2015 מדיה וקבצים בנושא אמל מורקוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמל מורקוס אמל מורקוס, ברשת החברתית פייסבוק אמל מורקוס, ברשת החברתית אינסטגרם אמל מורקוס, סרטונים בערוץ היוטיוב אמל מורקוס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אמל מורקוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמל מורקוס, באתר AllMovie (באנגלית) אמל מורקוס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אמל מורקוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמל מורקוס, באתר Discogs (באנגלית) אמל מורקוס, באתר Songkick (באנגלית) אמל מורקוס, באתר DNCI יון פדר, אמל מורקוס: מוזיקה ערבית מזהירה, באתר ynet, 14 בנובמבר 2011 אורלי נוי, קול באישה מהפכה: אמל מורקוס חובקת אלבום חדש, באתר שיחה מקומית, 24 בדצמבר 2015 בן שלו, אמל מורקוס: "יש ייאוש, אבל ייאוש זה פריבילגיה", באתר הארץ, 21 בדצמבר 2020 יון פדר, אמל מורקוס: מוזיקה ערבית מזהירה, באתר ynet, 14 בנובמבר 2014 המועצה הציבורית, באתר בצלם אתר פרס שולמית אלוני
סייקו

חברת ההחזקות סייקו (ביפנית: セイコーホールディングス株式会社; באנגלית: Seiko Holdings Corporation), הידועה יותר בשם סייקו (Seiko) היא חברת שעונים יפנית. חברת סייקו נוסדה בשנת 1881, כאשר קינטרו האטורי (אנ') פתח חנות שעונים ותכשיטים בשם "ק. האטורי" ברובע גינזה בטוקיו. בשנת 1892, אחת עשרה שנים אחר כך, הוא החל לייצר שעוני קיר שנשאו את השם סייקושה. על פי ההיסטוריה הרשמית של החברה, משמעויות המילה "סייקו" ביפנית הן: מעודן, דקה, או הצלחה. בשנת 1917 התאגדה החברה לראשונה בשם "ק. האטורי ושות' בע"מ" (K. Hattori & Co. Ltd). החברה שינתה שמה בשנת 1983 ל"חברת האטורי סייקו בע"מ" (Hattori Seiko Co., Ltd) ובשנת 1990 לחברת סייקו. בתחילת המאה ה-21 עברה החברה שינוי ארגוני וחולקה לחברות בנות (כגון חברת שעוני היד סייקו וחברת שעוני הקיר סייקו) ובשנת 2001 הפכה לחברת החזקות. החל מ-1 ביולי 2007 היא פועלת תחת שמה הנוכחי. השעונים הראשונים שיוצרו תחת השם סייקו החלו משווקים בשנת 1924. בשנת 1969 חברת סייקו הציגה את הדגם "אסטרון" (Astron), שהיה שעון היד הראשון בעולם ששווק באופן מסחרי, בעל מנגנון קוורץ. כאשר נמכר לראשונה, מחירו היה זהה למחירה של מכונית בגודל בינוני. מאוחר יותר סייקו הייתה אף הראשונה בעולם לשווק שעוני כרונוגרף המבוססים על מנגנון קוורץ. בשנת 1985 הקימו חברת סייקו וחברת השעונים אוריינט (Orient) מפעל משותף. סייקו ידועה במיוחד בזכות שעוני היד מתוצרתה, אשר כל חלקיהם מיוצרים במפעליה. סייקו מייצרת שעוני יד בעלי מנגנון קוורץ ומנגנון מכני בטווח מחירים גדול. שעוניה הזולים של החברה נמכרים בכ-45 דולר אמריקני והשעון היקר מתוצרתה נמכר בכ-550 אלף דולר. שעוני סייקו בעלי מנגנון מכני הם פריט אספנים נחשק, החל מסדרה "5" הנפוצה ביותר (מכונה כך בזכות חמש תכונות השעון: עמידות לזעזועים, עמידות למים, אוטומטי, צג יום וצג תאריך [יום בחודש] ), סדרת הכרונומטר האוטומטי, סדרת "בל-מטיק" (Bell-Matic) וסדרות היוקרה קרדור (Credor), קינג סייקו וגרנד סייקו. שעוני סייקו קינטיים (בהם מנגנון מכני המונע בתנועות היד מספק אנרגיה חשמלית למנגנון קוורץ) מהווים חלק גדול ממכירות החברה בתחילת המאה ה-21. סייקו אינה משווקת את אותם דגמים בכל אזורי תבל ובחלק מן האזורים בעולם נמכרים דגמים שאינם בנמצא במדינות אחרות. סייקו אף מייצרת מגוון מוצרי אלקטרוניקה אחרים. כך למשל, בשנות ה-80 של המאה ה-20 ייצרה סינתיסייזרים וכיום סייקו מייצרת מכשירי מטרונום. שעוני סייקו שמשו כשעון הרשמי באירועי ספורט רבים, ביניהם: אולימפיאדת טוקיו (1964) מונדיאל 1978 מונדיאל 1982 מונדיאל 1986 מונדיאל 1990 אולימפיאדת ברצלונה (1992) אולימפיאדת לילהאמר (1994) אולימפיאדת נאגנו (1998) אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) אתר האינטרנט הרשמי של סייקו (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של סייקו (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של סייקו (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של סייקו (באנגלית) סייקו, ברשת החברתית פייסבוק סייקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סייקו, ברשת החברתית אינסטגרם סייקו, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר חברת ההחזקות סייקו (באנגלית) אתר חברת שעוני היד סייקו (באנגלית) אתר חברת שעוני הקיר סייקו (באנגלית)
אלברטו גרנאדו

אלברטו גרנאדו (ספרדית: Alberto Granado; ‏8 באוגוסט 1922 - 5 במרץ 2011) היה ביוכימאי ארגנטינאי-קובני, שותפו של ארנסטו צ'ה גווארה למסעו המפורסם בדרום אמריקה. גרנאדו נולד בעיירה הרננדו שבפרובינציית קורדובה באזור הפמפס שבמרכז ארגנטינה. מאז היה בן 9 גדל עם סבַיו בעיר קורדובה, ולמד כימיה וביוכימיה באוניברסיטה המקומית. במקביל ללימודיו החל להיות מעורב בפעילות פוליטית. ב-1943 נטל חלק בהפגנות נגד חואן פרון ונאסר לשנה. בין 1947 ל-1951 התלמד במעבדה הקלינית של מושבת המצורעים בסן פרנסיסקו דל צ'ניאר, והשלים לימודי תואר שני בביוכימיה. בשלהי 1951 יצא גרנאדו עם חברו ארנסטו גווארה למסע בן מספר חודשים במדינות דרום אמריקה, שיעדו היה מושבת המצורעים סן פבלו שבפרו. השניים שהו במושבה זמן מה וסייעו לטיפול בחולים. דרכיהם של השניים נפרדו בקרקאס; גרנאדו נשאר בוונצואלה והחל לעבוד במושבת מצורעים מקומית. ב-1955 קיבל מלגה ונסע ללמוד במכון הלאומי לבריאות ברומא. ב-1960 הגיע גרנאדו לביקור בקובה, בהזמנתו של גווארה, שהיה לאחד ממנהיגיה לאחר המהפכה. שנה לאחר מכן עקר אליה עם משפחתו, ושימש כמרצה לביוכימיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת הוואנה. ב-1962 ייסד את הפקולטה לרפואה באוניברסיטת סנטיאגו דה קובה, שהייתה הפקולטה השנייה במדינה. בין 1970 ל-1974 שימש כמרצה בפקולטה זו, ובהמשך הוסמך כדוקטור לביולוגיה. בין 1986 ל-1990 שימש כנשיא האגודה הקובנית לגנטיקה, שנטל חלק בהקמתה. ב-1994 יצא לגמלאות. לאורך השנים פעל גרנאדו לטיפוח מורשתו של צ'ה גווארה. ב-1978 פרסם את הספר "Con el Che por Sudamerica" ("עם צ'ה בדרום אמריקה") שתיאר את מסעם של השניים. כשהופק סרט הקולנוע "דרום אמריקה באופנוע", העוסק במסע, שימש כיועץ לבמאי ולטר סאלס, ואף הופיע בסיומו בהופעת קמאו. את דמותו בסרט גילם רודריגו דה לה סרנה. מדיה וקבצים בנושא אלברטו גרנאדו בוויקישיתוף אלברטו גרנאדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלברטו גרנאדו, באתר AllMovie (באנגלית) אלברטו גרנאדו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חברו של צ'ה גווארה במסעותיו בדרום אמריקה מת בגיל 88, באתר הארץ, 6 במרץ 2011 אורי קליין, גם סיום מוצלח, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2004
דניאל קאן

דניאל (דני) מרינוס קאן (בהולנדית: Daniël Kan; ‏ 4 באוגוסט 1927, אמסטרדם – 4 באוגוסט 2013) היה מתמטיקאי הולנדי-ישראלי, מהחוקרים המובילים בתחום ההומוטופיה (טופולוגיה). קיבל ב-1954 דוקטורט מהאוניברסיטה העברית. העבודה עסקה בהומוטופיה מופשטת ונעשתה בהנחיית אבי תורת הקטגוריות, סמואל איילנברג. בשנות החמישים, בעת שירותו הצבאי, הגה קאן את רעיון הפונקטור הצמוד, אותו פרסם במאמר בשנת 1958. הוא לימד שלושים ושלוש שנים ב-MIT. בין תלמידיו עמנואל פרג'ון ודוד בלנק. בשנת 1983 הוא מונה לחבר מן החוץ באקדמיה למדע של הולנד. דניאל קאן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דף אישי באתר האוניברסיטה מונוגרפיה לזכרו Modern algebra and the rise of mathematical structures by Leo Corry
תוכנה לטובת הציבור

תוכנה לטובת הציבור (Software in the Public Interest; בראשי תיבות: SPI) היא מוסד ללא כוונת רווח אשר מספק תשתית ארגונית למספר מיזמי תוכנה חופשית, כגון הפצת הלינוקס דביאן ומערכת ניהול התוכן דרופל. המוסד מאפשר למיזמים, בין השאר, לקבל תרומות. עבור חלקם הוא גם מחזיק נכסים (כגון שמות מתחם). הוא נוסד בשנת 1997 עבור דביאן, אולם התברר שמוסד כזה יכול לעזור גם למיזמים אחרים. עד היום רוב מנהליו הם מפתחי דביאן. המיזמים החברים במוסד: aptosid (הפצת לינוקס) דביאן דרופל freedesktop.org - מרכז לתאום פיתוח סביבות שולחן העבודה בלינוקס Fresco - ניסיון לפתח סביבה חלופית ל־X11. Gallery - תוכנה להצגה וטיפול בתמונות דרך ממשק Web. GNUstep - מימוש של סטנדרט ה־OpenStep (במקור ממערכת NeXTStep, השפיע גם על Mac OSX). GNU TeXmacs - מערכת הוצאה לאור שולחנית ליברה אופיס madwifi.org - מיזם להנדסה הפוכה ומימוש מחדש של דרייברים למתאמי Wi-Fi של חברת Atheros. OFTC - רשת IRC. OpenOffice OpenVAS - תוכנה לסריקת חורי אבטחה ברשת מקומית Open Voting Foundation - מוסד למעקב אחרי יישום נכון ופגום של הצבעות אוטומטיות OpenWrt - מספק קושחה חופשית למספר נתבים ביתיים OSUNIX - גרסה של סולריס Path64 - מהדרים לארכיטקטורת X86-64. PostgreSQL - מסד נתונים יחסי מתקדם. Privoxy - שרת פרוקסי אשר עוזר להשיג גלישה פרטית. The HeliOS Project - מיזם לשימוש מחדש במחשבים משומשים. Yafaray - תוכנה לגרפיקה בעזרת מעקב קרניים. מדיה וקבצים בנושא תוכנה לטובת הציבור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תוכנה לטובת הציבור (באנגלית) תוכנה לטובת הציבור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
אטיפטה יאהיאגה

אטיפטה יאהיאגה (באלבנית: Atifete Jahjaga; נולדה ב-20 באפריל 1975) היא פוליטיקאית קוסובורית, שכיהנה כנשיאת קוסובו בשנים 2011–2017. יאהיאגה, ילידת ג'קובה, למדה משפטים באוניברסיטת פרישטינה, ולאחר מכן למדה קרימינולוגיה בבריטניה. משנת 2006 עד 2007 למדה בתוכנית לתואר שני בניהול המשטרה ודיני עונשין באוניברסיטת לסטר שבבריטניה וקיבלה הסמכה לתואר שני במדעי פשע מאוניברסיטת וירג'יניה בארצות הברית. לאחר סיומה של מלחמת קוסובו שימשה מתורגמנית עבור כוח השלום של האו"ם. לאחר מכן התגייסה למשטרה, והתקדמה עד לתפקיד סגנית מפקד משטרת קוסובו. ב-7 באפריל 2011 נבחרה יאהיאגה לנשיאת קוסובו כמועמדת מוסכמת של המפלגה הדמוקרטית, של הליגה הדמוקרטית ושל הברית הקוסוברית החדשה. זאת, שבוע לאחר שבית המשפט לחוקה פסק כי בחירתו של הנשיא הקודם, בחג'ט פצולי, הייתה בניגוד לחוקה, וכי עליו לעזוב מיד את תפקידו. עם בחירתה כנשיאה הרביעית של קוסובו, הייתה יאהיאגה לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד, ולאדם הצעיר ביותר שנבחר לתפקיד. יאהיאגה אירחה בשנת 2012 את פסגת הנשים הבינלאומית "שותפות לשינוי - העצמת נשים", בה השתתפו 200 מנהיגים מקוסובו, אירופה, צפון אמריקה, אפריקה והמזרח התיכון. הדיונים הובילו לאימוץ עקרונות פריסטינה המאשרים את זכויות הנשים להשתתפות וייצוג פוליטי, משאבים כלכליים וגישה לביטחון וצדק וקוראים לפעולות להגשמת עקרונות אלה. עם היבחרה הודיעה כי תפעל לצירופה של קוסובו לאיחוד האירופי. את תפקידה סיימה ב-7 באפריל 2017. מדיה וקבצים בנושא אטיפטה יאהיאגה בוויקישיתוף אטיפטה יאהיאגה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) השוטרת שהפכה לנשיאה הראשונה של קוסובו, באתר הארץ, 15 באפריל 2011 Atifete Jahjaga, Council of Women World Leaders ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפות אנטוליות

השפות האנטוליות הן קבוצת שפות שנכחדו המשויכת למשפחת השפות ההודו־אירופיות, או לפי חלק מהסיווגים קרובה מאוד למשפחה זו. השפות האנטוליות דוברו באסיה הקטנה בעת העתיקה. השפה האנטולית המוכרת ביותר היא החתית. שפות נוספות המשתייכות למשפחה זו הן הלוּוִִית, השפה שכנראה הייתה בשימוש "כתב הירוגליפים חתיים", והפאלאית. כן מוכרות לחוקרים מספר כתובות וטקסטים קצרים בלידית וליקית, שתיהן שפות מאוחרות מהשפות שהוזכרו עד כה. שפות נוספות ששייכות כנראה לקבוצה הן קרית, מיסית, קפדוקית (שדוברה בחבל קפדוקיה), פיסידית (לשון פיסידיה) ופּפלאגונית. בשנת 1906 חשפה משלחת גרמנית לאסיה הקטנה שרידים של התרבות החיתית. בבוגאזקוי נמצאה עיר הבירה של החתים. השלטון החתי באזור נמשך משנת 1900 לפנה"ס ועד לשנת 1200 לפנה"ס. בין השרידים נמצאו אלפי לוחות חרס, עליהם כתובות בכתב יתדות. לוחות אלו נוצרו ברובם בין 1700 לפנה"ס ל־1400 לפנה"ס. בשנים 1916–1917 פענח בדז'יך הרוזני עת הכתובות שעל לוחות החרס. הרוזני קבע כי שפה זו שייכת למשפחת השפות ההודו־אירופיות. המורפולוגיה של השפה החתית פשוטה יותר מזו של שפות הודו־ארופיות עתיקות אחרות. לא ברור מתי בדיוק נכחדו השפות האנטוליות; על כל פנים, השפעה הלניסטית ניכרת חדרה לאזור אסיה הקטנה בימי אלכסנדר מוקדון, וההשערה המקובלת היא שעד תקופת הרומאים השפות האנטוליות כבר לא היו בשימוש. מדיה וקבצים בנושא שפות אנטוליות בוויקישיתוף אתר קבוצת המחקר eDiana למחקר השפות האנטוליות, אוניברסיטת מרבורג שפות אנטוליות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפות אנטוליות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'אמבטיסטה נולי

ג'אמבטיסטה נולי (באיטלקית: Giovanni Battista Nolli; וכן ג'ובאני בטיסטה - Giovanni Battista; ‏9 באפריל 1701 – 1 ביולי 1756) היה אדריכל ומודד איטלקי שיצר את מפת רומא ("מפת נולי" מ-1748) שהציגה מרחבים בנויים ופתוחים, ציבוריים ופרטיים. נולי נולד בעיר קומו באיטליה ולאחר מכן עבר לרומא הודות לחסותן של משפחות האצולה אלבאני וקורסיני. הוא ידוע בעיקר בזכות תוכנית המיפוי של רומא (Pianta Grande di Roma). הסקר והמדידות החלו בשנת 1736 והמיפוי הושלם ופורסם ב-1748. המפה שנוצרה, שנודעה בשם "מפת נולי", מורכבת מ-12 תחריטים המצטרפים יחד למפה שגודלה הוא 176x208 סנטימטר. עיקר התמיכה במיפוי הגיעה מהאפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר שביקש לקבע ולהבהיר את גבולות 14 הרבעים של העיר. האפיפיור הוא שהתיר את הכניסה למתחמים סגורים, כנסיות, ארמונות ומנזרים, והמפה הוקדשה לו. הדפסת קטעי המפה, כולל האיורים המעטרים אותה, נעשתה בעזרת האדריכל ואמן ההדפסים פיראנזי. מפת נולי מסתמכת על מפות קודמות, בהן זו של בופליני (Bufalini) (איט') משנת 1551, אך תוך חידושים חשובים. נולי ערך את המפה בהכוונה לצפון, ולא למזרח כפי שהיה מקובל עד זמנו, בהסתמכותו על מצפן כדי להבין את הטופוגרפיה של העיר. גם נולי, בדומה לבופליני, יצר את המפה באמצעות ייצוג שטחים בנויים עם רחובות ובניינים מוצללים, אך יצר הבחנה בולטת לעין בין שטחים בנויים ופתוחים, הן במרחב העירוני והן בתוך גבולות מבנים פרטיים. מפת נולי מציגה בשחור את המבנים, ובלבן – את המרחב הציבורי של העיר. וכך המבנים מגדירים את המרחב הפתוח, והמרחב הפתוח – את המבנים. כמו כן סימן פרטים משניים בשטחים ציבוריים פתוחים, כגון העמודים בכיכר פטרוס הקדוש בוותיקן ובקדמת הפנתיאון ברומא, ואף חללים קטורים בתוככי מבנים סגורים. המפה בדיוקיה השיגה שיפור משמעותי בהצגת פרטים, דוגמת חוסר הסימטריה של המדרגות הספרדיות. בעקבות מפת נולי נוצרו והוצבו לוחות חרותים לציון שמות רחובות ואתרים, ויש מהם שהשתמרו לדורות. המפה שימשה בתכנון הממשלה האיטלקית של העיר רומא וכן כבסיס למיפוי העיר עד שנת 1970. מפת טורגו מדיה וקבצים בנושא ג'אמבטיסטה נולי בוויקישיתוף מפת נולי של רומא ב-1748 באתר אוניברסיטת אורגון אתר מפות נולי של אוניברסיטת ברקלי רומא של ג'מבטיסטה נולי באתר אוניברסיטת סטנפורד
גינזה

גינזה (ביפנית: 銀座) היא שכונה ברובע צ'ואו בטוקיו הידועה כאזור יוקרתי של העיר ומפורסמת בזכות ריכוז של חנויות כלבו, חנויות אופנה, מסעדות ובתי קפה. גינזה מוכרת כאחד מאזורי הקניות היוקרתיים ביותר בעולם. רבים מבתי האופנה הבולטים מפעילים בגינזה חנויות גדולות ובמקום הריכוז הגדול ביותר של חנויות מותגים מערביות ביפן. בין המותגים הבינלאומיים להם סניף בגינזה (רשימה חלקית ביותר): שאנל, גוצ'י, כריסטיאן דיור, לואי ויטון ורבות נוספות. בגינזה אף חנויות ענק של חברות אלקטרוניקה, בהן סוני ואפל. גינזה קרויה על שמה של מטבעת כסף שנוסדה במקום בשנת 1612, בתקופת אדו. לאחר ששריפת ענק כילתה כליל את אזור צוקיג'י (היום שוק הדגים צוקיג'י) בשנת 1872 החליטה ממשלת יפן להפוך את אזור גינזה לדגם של בניה מודרנית. על פי התכנון הממשלתי נבנו במקום מבנים מלבנים עמידות לאש, רחובות רחבים, תחנת הרכבת שימבשי נבנתה בסמוך וכן נבנה באזור ריכוז של משרדי ממשלה. את התכנון העירוני של גינזה יצר אדריכל ממוצא אירי, תומאס ווטרס, ועל הבניה הייתה מופקדת לשכת הבינוי של משרד האוצר. כבר בשנת 1873 הושלמה שדרת חנויות בסגנון מערבי ברחוב היוצא מגשר שימבשי לגשר קיובשי בדרום-מערב רובע צ'ו, שלאורכה בנייני לבנים בני 2–3 קומות בסגנון ג'ורג'יאני. בשלב ראשון הוצעו בתי הלבנים למכירה ומאוחר יותר הוחכרו, אולם שכר הדירה הגבוה שנקבע הותיר רבים מהם ללא דיירים. למרות זאת החל האזור לשגשג כסמל של "תרבות ונאורות", כיוון שבתי הוצאה לאור של עיתונים וירחונים קבעו מושבן במקום ותרמו לבולטותו של האזור. האזור אף התפרסם בזכות חלונות הראווה של חנויותיו, שהיוו דגם לשיטות שיווק מערביות. רבים מן המבנים בסגנון בנייה אירופאי נעלמו מן הנוף ברבות השנים, אולם מספר מבנים עדיין נמצאים באזור, הבולט שבהם הוא מבנה וואקו, עליו מגדל שעון גדול, בו שכן מטה חברת השעונים סייקו. השעון נבנה על ידי קינטרו האטורי, מייסדה של חברת סייקו. החל מן המחצית השנייה של המאה ה-20 גינזה הפכה לריכוז בולט של חנויות השייכות למותגי יוקרה מערביים. גינזה היא יעד תיירות פנימית בולט בסופי השבוע, עת שנתיב התנועה הראשי צפון-דרום סגור לתנועת כלי רכב והופך למדרחוב, יוזמה שהחלה בשנות ה-60. נוסף על תחנת הרכבת, באזור אף שלוש תחנות של הרכבת הקלה בטוקיו. מדיה וקבצים בנושא גינזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גינזה (ביפנית, באנגלית ובסינית) גינזה, ברשת החברתית אינסטגרם מדריך תיירים בשכונה בוויקימסע האנגלי (באנגלית) גינזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמריהו יוסף קרליץ

הרב שמריהו יוסף קרליץ (תרי"ב, 1852 – כ"א באייר תרע"ו, 24 במאי 1916) היה רבה של קוסובה במשך שלושים וארבע שנים; אביו של החזון איש ואבי משפחת קרליץ שהצמיחה מתוכה רבנים וגדולי תורה ידועים. שמריהו יוסף קרליץ נולד בקוסובה שבאימפריה הרוסית (בתחומי בלארוס של ימינו), שם התגורר אביו הרב שמשון קרליץ, וכן כמה מצאצאי הרב אריה לייב הלוי אפשטיין, בעל "הפרדס", שהיה מאבות משפחתו. בשנת תרל"ד (1874) נישא לראשה-לאה, בתו הבכורה של קרוב משפחתו הרב שאול קצנלנבוגן, רבה של קוסובה. בשנת תרמ"ב (1882) עזב חותנו את הרבנות בקוסובה לטובת הרבנות בקוברין, והרב קרליץ התמנה תחתיו כרבה של קוסובה. נהג להשיב על שאלות בהלכה שהופנו אליו על ידי יהודי האזור, אך בענוותנותו הקפיד להוסיף בסופן כי "הלכה למעשה יש לשאול בזה את פי גדולי הדור". הוא וחותנו ניהלו מאבק בהשפעה החילונית, ובין היתר נהגו לאסוף ספרות חילונית ולשרפה. הקים בקוסובה ישיבה לצעירים בראשותו, ובין תלמידיו היה בנו אברהם ישעיהו. בשנת תרע"א (1911), כחמש שנים לפני פטירת הרב שמריהו יוסף קרליץ, יצא לאור ספרו הראשון של בנו אברהם ישעיהו שנשא את השם "חזון איש". הספר יצא בעילום שם, אולם האב היה מהיחידים שידעו את זהות המחבר. הרב שמריהו יוסף קרליץ הנהיג את קהילתו עד לפטירתו בשנת תרע"ו. הימים היו ימי מלחמת העולם הראשונה, ובנו החזון איש נאלץ לגלות למינסק ולא השתתף בהלווית אביו. אשתו, ראשה לאה קרליץ, עלתה בשנות ה-30 לארץ ישראל. נפטרה בי"ט בחשוון תש"א (1940) ונקברה בבית הקברות בהר הזיתים. ערך מורחב – משפחת קרליץ לרב שמריהו-יוסף ולראשה-לאה קרליץ נולדו חמישה עשר ילדים, אולם שישה מהם לא האריכו ימים ונפטרו בחייו. בניו וחתניו התפרסמו כגדולי תורה בליטא ובארץ ישראל. גבעת שאול - הספד על חותנו רבי שאול קצנלנבוגן, וורשא תרנ"ב, באתר היברובוקס בית תלמוד - ביאור למשניות חולין, ווילנא תרע"ה, באתר היברובוקס היה סבו - אבי אמו - של פרופ' שאול ליברמן, שנקרא על שמו. מש"ל, קאסאווע (פלך הוראדנא), המליץ, 13 באפריל 1883