laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הגשר (סדרת טלוויזיה, 2018)

הגשר (ברוסית: Мост) היא סדרת דרמה משטרתית רוסית, משנת 2018 שעונתה הראשונה שודרה בערוץ NTV ועונתה השנייה עלתה ב-22 במאי 2020 בשרתי Start.ru. הסדרה מהווה עיבוד מחודש לסדרה הדנית-שוודית "הגשר" משנת 2011. הגשר שמחבר בין העיר איוואנגורוד הרוסית לנרבה האסטונית מוחשך לפתע, כשהאור נדלק בחזרה, נמצאת גופת אישה בקו הגבול שבין אסטוניה לרוסיה, המחייבת חקירה משותפת של כוחות השיטור האסטונים והרוסיים. את הצד הרוסי מייצג החוקר מקסים קזאנצב בעוד את הצד האסטוני מייצגת הבלשית אינגה ורמה. יחד עליהם לעבוד על חקירת תיקי רצח שחושפים רוצח מסוכן, שמעוניין להעביר מסר על חוסר המוסריות ומציג עצמו כלוחם למען האמת בעודו מציב את קזאנצב כאויבו המרכזי. שנה לאחר אירועי העונה הקודמת. על ספינה בסנקט פטרבורג נמצאו שלוש בובות וגופת אישה. האישה מזוהה כמרתה אנדרסה, עובדת הקונסוליה האסטונית בפטרבורג, בחקירה ששוב מפגישה את קזאנצב עם אינגה ורמה מהמשטרה האסטונית. יחד הם יוצאים למרדף אחר רוצח סדרתי מסוכן. צילומי הסדרה החלו ביולי 2017 והושלמו בנובמבר אותה שנה. אתר האינטרנט הרשמי של הגשר "הגשר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הגשר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסדרה באתר של ערוץ NTV הסדרה באתר Start.ru НА НТВ СОСТОИТСЯ ПРЕМЬЕРА СЕРИАЛА «МОСТ» Джаред Лето, дед Супермена и российский «Мост»: Сериалы марта СТОП-МОТОР! В Санкт-Петербурге завершились съемки сериала «Мост» Ингеборга Дапкунайте и Михаил Пореченков завершили съемки в сериале «Мост»
תורשה

תּוֹרָשָׁה היא העברה של חומר תורשתי שמקודד למידע תורשתי, שיחידותיו קרויות גנים, מהורה לצאצאיו בתהליך הרבייה. ענף המדע העוסק בתורשה ובהשפעתה על תכונותיהם של יצורים קרוי "גנטיקה". הגנים קובעים את התכונות המשותפות לכל הפרטים בני אותו מין ואת התכונות הייחודיות לכל פרט ופרט באוכלוסיית המין. כל יצור חי נושא מטען גנטי העובר מדור לדור. למטען הגנטי הטמון בכל יצור יש קשר למבנה גופו, ליכולתו הפיזיולוגית ולהתנהגותו, ואלה קשורים קשר הדוק לנוף שהוא חי בו. את המילה תורשה (בסמיכות: תּוֹרֶשֶׁת-) חידש הבלשן יצחק אפשטיין. לסביבה ישנה השפעה על האופן שבו המידע התורשתי יבוא לידי ביטוי. גמישות פנוטיפית היא תופעה ביולוגית נפוצה בה הגנוטיפ של תכונה מסוימת מבטא פנוטיפים שונים תחת תנאים סביבתיים שונים. מבחינה נוירולוגית, הגנים האנושיים לא מסוגלים לתת פקודות גנטיות ייחודיות עבור כל אחד מאלף מיליארד תאי העצב שבגוף האדם. על כן ההתפתחות של תאי העצב במוח האדם ותכונותיהם הספציפיות מושפעת לא רק מהתורשה, אלא גם מהסביבה. הראשון שעסק בתורשה כענף במדע היה גרגור מנדל. מנדל החל בניסויים מבוקרים בצמחים ובהם אפונה. גרגור מנדל גילה שבהכלאת זן אפונה צהוב עם זן ירוק כל הצאצאים ירוקים, ובהכלאה נוספת בין הצאצאים המיעוט יהיה צהוב והשאר ירוק. על פי ממצאים אלו קרא מנדל לתכונה הירוקה באפונים 'תכונה דומיננטית', והיא מסומנת באות G גדולה, ולתכונה הצהובה באפונה קרא 'תכונה רצסיבית', והיא מסומנת באות g קטנה. על-פי מחקריו יצר מנדל רשימת חוקים הנקראת "חוקי התורשה של מנדל". חוקים אלה היו השלב הראשון לביסוס מדע התורשה המהווה כיום חלק נרחב במדע, ודרכם נסללה בין השאר הדרך לשיבוט ולביוטכנולוגיה. רבייה ביולוגית - מונחים תורשתיות תורשה מול סביבה תורשה סביבה והתפתחות האדם העברה אנכית topic/heredity-social-behaviour תורשה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תורשה, דף שער בספרייה הלאומית דוד סמילנסקי, עם בני ארצי ועירי, הועד הצבורי להוצאת כתביו שח דוד סמילנסקי ומסדה, עמ' 127, 1958 רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפתיחה לעמים העתיקים והמודרניים

הפתיחה לעמים העתיקים והמודרניים למיתרים ולבאסו קונטינואו בסול מז'ור (G Dur) (בצרפתית: L'Ouverture des Nations anciens et modernes, כך במקור - נכון היה לכתוב anciennes) היא סוויטה תזמורתית מאת המלחין הגרמני גאורג פיליפ טלמן (1767-1681) מתקופת הבארוק. היא נשמרה בשני כתבי יד, אחד מהם נמצא בברלין והשני בדרמשטאדט. היא מסומנת TWV 55:G4 ברשימת היצירות של טלמן. סוויטה זו היא אחת מ-134 היצירות ששרדו מתוך כשש מאות סוויטות שהלחין טלמן. בדומה לחלק מסויטות אלה יש לה אופי תוכניתי. טלמן כתב אותה בערך בשנים 1721–1725, שנותיו הראשונות בהמבורג, בה התמנה לתפקיד קנטור של ה"יוהאנאום", מנהל האופרה המקומית ואחראי על המוזיקה בחמש כנסיות לותרניות בעיר. היצירה כוללת תשעה חלקים: פתיחה (Ouverture) בניחוח צרפתי, היא שימשה גם כפתיחה לאופרה של טלמן - "סוקרטס סבלני" (1721). מתחילה בקטע איטי, אחר כך חלק בסגנון פוגה ושוב קטע איטי. זוג מנואטים (Menuet 1 et 2) "גרמנים עתיקים" (Les Allemands anciens) קטע איטי, המזכיר שיר לכת הגרמנים מודרניים" (Les Allemands modernes) קטע מהיר, במקצב 4/4 "השוודים העתיקים" (Les Suédois anciens) קטע איטי, במקצב 3/2, המבוסס על הריקוד סרבנדה "השוודים המודרניים" (Les Suédois modernes) קטע מהיר, בקצב 2/4, עם שמיניות וחלקי שש עשרה "הדנים העתיקים" (Les Danois anciens) במקצב איטי 4/4 בסגנון הריקוד גבוט "הדנים מודרניים" (Les Danois modernes) מהיר, מזכיר סגנון של "בטאליה" ("קרב") כמו ביצירה של האיטלקי גרגוריו למבראנצי משנת 1716 "הנשים הקשישות" (Les vieilles femmes) קטע הומוריסטי בצורת גבוט ועם יסודות כרומטיים היוצרים אפקט גרוטסקי. בחלוקת הקטעים ל"עתיקים" ו"מודרניים" היו שראו רמז למחלוקות שהתרחשו בזירת התרבות והמוזיקה בצרפת ובארצות אחרות בין התומכים בחידושים ולתומכים במוסכמות. בצרפת המחלוקת בתחום המוזיקה התייחסה להבדלים בין ההשפעות האיטלקיות לסגנון הצרפתי המקומי. טלמן בחר ביצירה זאת בקטעי מוזיקה המיוחסים לגרמנים, לשוודים ולדנים, ייתכן תחת רושם המלחמה הצפונית הגדולה (1721-1700) שפגעה, בין היתר, בחצר בזוראו, שבה חי המלחין ופעל מספר שנים. החלקים ה"מודרניים" הם בצורת "א-ב-א" (ABA), מהירים אך אינם ריקודיים, מזכירים יותר סגנון איטלקי, לעומת החלקים ה"עתיקים" שהם קרובים יותר למוזיקה הצרפתית. Sarah-Denise Fabian Aufgeweckte Einfälle' und 'sinnreiche Gedanken' - Witz und Humor in Ouvertürensuiten Georg Philipp Telemanns, Heidelberg, Univ., Diss., 2014. (שרה-דניז פביאן - "רעיונות שנונים" ו"מחשבות מתוחכמות" - התבדחות והומור בסויטות-הפתיחות של גאורג פיליפ טלמן" - עבודת דוקטורט באוניברסיטת היידלברג) Nicholas Anderson Review about a CD of Nicholas Ward and Northern Chamber Orchestra, Gramophone 1999 באתר יו טיוב - הקטעים "הגרמנים"- בביצוע "קולגיום אינסטומנטאלה ברוגנזה" מברוז' בניצוח פטריק פר 1999 N.Anderson S.D.Fabian 2014
נאיפרו

נאיפרו הוא אי באיים המלדיביים, הממוקם 142 ק"מ צפונית מעיר הבירה מאלה. זוהי עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר באטול לביאני. נאיפרו נודע במלדיביים בעקבות הניב הייחודי לו. על פי ההיסטוריון המקומי עלי חוסיין, נאיפרו הייתה מאוכלסת כבר מעל ל-400 שנים. הוא הסיק זאת בהתבסס על כמה ממצאים שהוא הבחין בהם, ביניהם: מחסור בראיות על היותה של נאיפרו עיר גדולה, כמו בתי הקברות הנטושים, יסודות ותלים סלעיים של סטופות קבורות מתקופת הבודהיזם, ממצאים דומים לקיומם של מקדשים ניתן למצוא גם באיים אחרים ברחבי האטול. בנוסף אין כל תיעוד שמזכיר שנאיפרו היה מקום מאוכלס היסטורית. תיעוד כתוב של אסיר פוליטי בשם חוסיין ולינה טקורופנו שגורש לאי בין השנים 1704–1705. מכיוון שאסירים פוליטיים מגורשים לאיים עם אוכלוסיות דלות, עלי חוסיין מסיק מכך שזה היה זמן לא רב מאז שהפך האי למאוכלס. תיעוד כתוב של תרומה למסגד מקומי שנמצא באי בשנת 1783. עלי חוסיין משער שייקח לאי כ-200 שנים עד שהוא יהיה מאוכלס מספיק בשביל שתירשם תרומה למסגד. תאריכים על מצבות בבית קברות מקומי שמעידים על אנשים שהתגוררו באי עוד במאה ה-17. בהסתכל על ראיות אלה עלי חוסיין הסיק שהאי אוכלס בשנת 1591 בקירוב. בשנת 1931 בנאיפרו הייתה אוכלוסייה של כ-1800 תושבים; ב-1979 מספר זה עלה ל-2810. לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2006 נאיפרו מנתה 3,687 תושבים, שהם כ-1.23% מכלל אוכלוסייתה של המדינה. בהשוואה למפקד האוכלוסין בשנת 2000, גידול האוכלוסייה של האי היה שלילי במקצת (0.09%-), זאת בעקבות הגירה לעיר הבירה. ב-31 בדצמבר 2008, נרשם בנאיפרו מספר של 4720 תושבים. ב-31 במאי 2013 עלה המספר ל-5082. האוכלוסייה נכון ליוני 2016 עומדת על 5319 תושבים. במפקד האחרון שנערך ב-2014, נרשם באי מספר של כ-4141 אנשים. מספר זה כולל 3844 מלדיביאנים ו-297 בני ארצות זרות. נאיפרו היא העיר השישית בגודל אוכלוסייתה במלדיביים, לאחר מאלה, אדו סיטי, פואמולקו, קולחודופשי וטינדו. דיג היה מקור ההכנסה העיקרי של תושבי האי עוד מראשיתו. המיקום של מפעל שימורי הטונה הראשון במלדיביים נבחר להיות באי הקרוב פליברו בגלל מספר הדיגים הגדול בנאיפרו. דיג עדיין נחשב למקור פרנסה עיקרי באי, למרות שעבודה באתרי נופש צברה פופולריות אצל הצעירים בשנות האלפיים. בנאיפרו יש מעל 120 חנויות ושווקים שמשרתים את אוכלוסיית האי ואת אוכלוסיית האטול. חנויות אלה כוללות חנויות חומרה, חנויות מזון וצרכנות, חנויות אלקטרוניקה, חומרי בנייה, חנויות בד, מכולות וסופרמרקטים ואולמות תצוגה. ישנם שני בתי אירוח שפועלים בנאיפרו ועוד שנמצאים בהליכי בנייה. מדיה וקבצים בנושא נאיפרו בוויקישיתוף
מיטה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מיטה (מִטָּה) – רהיט שנועד לשינה מיטֶה (Mitte) מיטה (רובע) – אחד מרובעי ברלין, בירת גרמניה מיטה (שכונה) – השכונה המרכזית בברלין, ממוקמת ברובע מיטה אישים אוגוסט מיטה (Miete‏; 1908–1987) – איש אס-אס בדרגת שארפיהרר צ'יריאקו דה מיטה (De Mita‏; 1928–2022) – מראשי ממשלת איטליה מטה (פירושונים) מיתה – ראו מוות
ויליאם וייטינג

ויליאם פיירפילד וייטינג (באנגלית: William Fairfield Whiting;‏ 20 ביולי 1864 – 31 באוגוסט 1936) היה מזכיר המסחר של ארצות הברית מיום 22 באוגוסט 1928 עד ה-4 במרץ 1929, בחודשים האחרונים של ממשל הנשיא קלווין קולידג'. וייטינג נולד ב-20 ביולי 1864, בהוליוק שבמדינת מסצ'וסטס. הוא היה בנם של הפוליטיקאי ואיש העסקים ויליאם וייטינג השני, שכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, ואשתו אנה מורגן (לבית פיירפילד). הוא למד בקולג' אמהרסט וסיים את חוק לימודיו ב-1896 לצד רוברט לנסינג, שלימים יכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית. כאשר אביו של וייטינג, שאיגד את "חברת הנייר וייטינג", הפך לנשיא העסק, וייטינג התמנה לגזבר החברה. כשאביו נפטר, וייטינג ירש את מקומו כנשיא החברה, ואחיו סמואל ריינור וייטינג נתמנה במקומו לגזבר. עם קלווין קולידג' התיידד לתקופה ארוכה כשקולידג' היה ראש עיריית נורת'המפטון. מאוחר יותר, וייטינג היה מהראשונים שתמכו במועמדותו של קולידג' לנשיאות ארצות הברית. בוועדת המינויים הרפובליקנית של 1920, וייטינג הצביע לקולידג' לנשיאות בכל פתקי ההצבעה, הציר היחיד לעשות כן לאחר שוורן הרדינג זכה במינוי. וייטינג מונה למזכיר המסחר של ארצות הברית בקבינט של הנשיא קלווין קולידג' לאחר שהתפטרותו של הרברט הובר הפתיעה את הממסד בוושינגטון הבירה. המשרה נובאה ללכת למועמד המועדף של הובר, ד"ר יוליוס קליין, מנהל לשכת מסחר החוץ והבינלאומי. קליין לא קיבל את התפקיד גם בנשיאותו של הובר. מינויו אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-11 בדצמבר 1928. במהלך הריאיון הראשון שלו לאחר מינויו הצהיר וייטינג, "המדיניות שלי תהיה מדיניותו של מר הובר". כמזכיר, הוא עמד בראש המשלחת של הנשיא קולידג' לוועידה הבינלאומית לאווירונאוטיקה אזרחית. הוא מת ממחלה ארוכה בביתו בהוליוק ב-31 באוגוסט 1936. הוא נקבר בבית הקברות פורסטדייל בהוליוק יחד עם הוריו. מדיה וקבצים בנושא ויליאם וייטינג בוויקישיתוף ויליאם וייטינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) W.F. Whiting, Coolidge's Aid in Cabinet, Dies, The Washington Post, Sept. 1, 1936 Weeks, Lyman Horace (1916), A history of paper-manufacturing in the United States, 1690-1916, New York, N.Y.: The Lockwood Trade Journal Company, p. 247 Filling Hoover's Shoes, Los Angeles Times, Oct. 14, 1928 Naming of Whiting Astonishes Capital, The New York Times, August 22, 1928 Whiting Given O.K. of Senate, Los Angeles Times, Dec. 12, 1928 Named for Air Parley, The New York Times, Nov. 3, 1928 Clark, Rusty (2004), Holyoke, Massachusetts: Stories Carved in Stone, West Springfield, MA: Dog Pond Press, p. 155, ISBN 0-9755362-6-5
Viasat

Viasat היא חברת טלוויזיה לוויינית שמפעילה ערוצי טלוויזיה שונים. החברה נמצאת בבעלות התאגיד השוודי Modern Times Group, או בקיצור MTG. מטה החברה הוא בלונדון, אם כי קהל היעד שלה הוא ארצות סקנדינביה והארצות הבלטיות. המתחרה העיקרית של החברה היא Canal Digital. את שידורי החברה ניתן לקלוט בשידורי הלוויין באמצעות כל מקלט DVB-S עם NDS VideoGuard. המתחרה העיקרית של Viasat היא Canal Digital. ל-Viasat אין פלטפורמת שידור מחוץ לסקנדינביה והמדינות הבלטיות. לכן היא צריכה להשתמש במפיץ מצד שלישי על מנת להעביר את שידוריה מחוץ למזרח אירופה ומרכזה. בחודש מאי 2016 הודיע תאגיד MTG על השקת ערוץ טלוויזיה העוסק בספורט בטכנולוגיית Ultra HD, שיהיה ערוץ הטלוויזיה הראשון באזור סקנדינביה המשדר בטכנולוגיה זו וערוץ הספורט הראשון שמשדר באיכות השידור מסוג זה. הערוץ ישדר אירועי ספורט נבחרים, ויושק בסתיו בדנמרק, נורווגיה, פינלנד ושוודיה. כמו כן יושק ממיר תומך, על מנת לאפשר את שידורי הערוץ. מוצרים רבים מופצים תחת מותג TV3 TV3 דנמרק TV3 נורווגיה (HD) TV3 שוודיה TV3+ דנמרק TV3 Puls TV6 נורווגיה TV6 שוודיה TV8 שוודיה TV10 שוודיה Viasat 4 (ב-HD) ערך מורחב – Viasat Film ערוצים אלו מועברים בתשלום: Viasat Film Action Viasat Film Family Viasat Film Classic Viasat Film Nordic Viasat Series Viasat Explore Viasat History Viasat Nature Viasat Sport שוודיה Viasat Sport נורווגיה (ב-HD) Viasat Fotboll (שוודיה, HD) Viasat Motor (שוודיה ונורווגיה) Viasat Premier League (שוודיה) Viasat Hockey (נורווגיה, שוודיה ופינלנד) Viasat Golf TV3 Sport 1 (דנמרק) TV3 Sport 2 (דנמרק) TV3 אסטוניה TV6 אסטוניה TV3 לטביה 3+ לטביה TV6 לטביה LNT לטביה Kanāls 2 לטביה TV3 ליטא TV6 ליטא TV1000 Action East TV1000 East TV1000 Russkoe Kino  Viasat Explorer Viasat History Viasat Nature East Viasat Sport Baltic Viasat Golf Viasat Motor Viasat Premier League HD Viasat 3 הונגריה Viasat 6 הונגריה TV 1000 Action TV 1000 Balkan Viasat History Viasat Explorer Viasat Nature DR1 DR2 DR3 (ב-HD) DR K DR Ramasjang DR Ultra TV 2 דנמרק TV 2 Charlie TV 2 Film TV 2 News TV 2 Zulu Kanal 4 Kanal 5 24 Nordjyske MTV דנמרק NRK1 NRK2 NRK3/NRK Super TV 2 Norge TV 2 Filmkanalen TV 2 Nyheter TV 2 Sport TV3 נורווגיה TVNorge FEM MAX VOX MTV נורווגיה Lietuvos Rytas TV LRT Televizija LRT Lituanica LNK TV1 BTV Sport1 RTVS SVT1 (ב-HD) SVT2 (ב-HD) SVT24 (חולק זמן שידור עם Barnkanalen) SVT Barnkanalen (חולק זמן שידור עם SVT24) Kunskapskanalen TV4 Sjuan TV4 Film TV4 Fakta TV4 Science fiction TV4 Sport TV4 Komedi TV4 Guld TV4 News Kanal 5 Kanal 9 TV11 MTV שוודיה Nickelodeon שוודיה Comedy Central שוודיה MTG משיקה את ערוץ הטלוויזיה הנורדי הראשון ב-UHD, באתר ADVANCED TELEVISON, ‏13-05-2016
יעקב ראובן נמרוד

ראובן יעקב נמרוד הוא מקימה ומפקדה הראשון של יחידת משמר הגבול הימ"מ - היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל. נמרוד נולד בעיר בגדאד שבעיראק למשפחה עשירה. לאביו היה מפעל לסבון. לאביו היו קשרים חברתיים עם בכירים בממשל העיראקי. עם השפעת הנאצים בעיראק ופרוץ הפרהוד ידידו הערבי של האב הודיע לו שלא יוכל להגן עליו ושחייו בסכנה. האב ברח עם משפחתו לטורקיה ומשם עלה לישראל. המשפחה התגוררה בפתח תקווה. אב המשפחה עסק במסחר ירקות ופירות וראובן סייע לאביו בניהול העסק, ובמקביל למד ועסק במסגרות. נמרוד התגייס לשירות סדיר בצנחנים וקיבל תפקיד מפקד מחלקת תול"ר ללא דרגת קצונה. עם סיום שירותו הסדיר התגייס למשמר הגבול. הוא סיים קורס קצינים בבה"ד 1, קורס מפקדי פלוגות חי"ר וקורס קצינים בכירים של משטרת ישראל. בתפקידו במשמר הגבול פעל לחשיפתן ולחיסולן של חוליות טרור באופן שזיכה אותו בשבחים רבים מאלוף פיקוד המרכז, משה לוי.[דרוש מקור] מילא תפקידי פיקוד על מספר יחידות מג"ב. מפקד מג"ב, ניצב חיים לוי, יזם את הקמת יחידת הימ"מ, לאחר אישורי ממשלת ישראל, משטרת ישראל והמטכ"ל. ניצב חיים לוי הטיל על ראובן יעקב נימרוד להקים את הימ"מ, לאמנה ולפקד עליה בליווי שני קצינים מהמטכ"ל. ראובן מילא תפקידי קצין אג"מ במספר יחידות. בתפקידו האחרון בשירות בתי הסוהר שירת כמפקד גוש צפון בדרגת תת-גונדר. ספג ביקורת רבה עקב בריחת אסירים דרך מנהרה תת-קרקעית שחפרו.[דרוש מקור] למרות ניסיונות השר אביגדור קהלני למנוע את פרישתו, החליט לפרוש כאות מחאה על אי קבלת גיבוי מהממונים עליו.[דרוש מקור] במשך שנים ארוכות נאבק במחלת הסרטן ונפטר ביום 27 ביוני 2020. סיפורה של הימ"מ, באתר משטרת ישראל מפקדי הימ"מ לדורותיהם אתר משטרת ישראל
תאלקאן

תאלקאן (בפשטו: طالقان, תעתיק: טאלקאן; בפרסית: تالقان) היא בירת מחוז עיר בצפון-מזרח אפגניסטן ובירת מחוז תח'אר. תאלקאן מרוחקת כ-250 ק"מ צפון-מזרחית לבירה קאבול ולפי תחזית רשמית לתאריך 21 בספטמבר 2020, התגוררו בה 258,724 בני אדם. בסוף המאה ה-9 העיר היה במרכזו של מרד נגד השלטון בהובלת של מחמד בן אל-קאסם, שלמרות הצלחה ראשונית בסוף הובס. העיר הישנה הממוקמת מזרחה מגדות נהר הח'אנאבאד תוארה על ידי מרקו פולו בשנת 1275 לספירה: טירה בשם תאיקאן, היכן שנמצא שוק תירס רחב, ואזור אדמה פורה ומלא פירות. הגבעות השוכנות דרומית לה הן גדולות ורמות. הן כולן מכילות מלח לבן, קשה במיוחד, אשר מביא עמו אנשים העוברים מסעות האורכים כשלושים ימים כדי לצייד עצמם במלח, מכיוון שזה נחשב לטהור ביותר הניתן למצוא בעולם. הוא קשה כל כך עד שניתן לשבור אותו רק בעזרת פטישי ברזל גדולים. כמותו גדולה כל כך עד אשר יכולה לספק את כל מדינות העולם. בשנת 1603, תאלקאן ("תלאהאן") זכתה לביקור על ידי חוקר אירופאי נוסף, בנטו דה גויש, שערך מסע בשיירה מקאבול לירקנד (אז בירת קאשגאר). תאלקאן הייתה העיר המשמעותית האחרונה ליפול לידי הטליבאן, בינואר 2001, אחרי מצור על העיר שגרם למותם של מאות תושבים. בנוסף, תפיסתה על ידי הטליבאן גרמה לעזיבה המונית של תושבי העיר, שברחו לעיר אימאם סאחב ולעמק פנג'שיר. חיילים לא סדירים של הברית הצפונית הצליחו לעצור את הטליבאן מלהתקדם לצפון העיר ולמזרחה, אבל לא הצליחו להשתלט מחדש על העיר. תאלקאן שוב הייתה תחת מצור, הפעם על ידי חיילי הברית הצפונית, בנובמבר 2001. אז נתגלה גם קבר המוני ובו גופותיהם של 70 נשים וילדים שנרצחו באכזריות וללא כל סיבה מלבד היותם חשודים שהיו קרובים של חיילים שבויים או בגלל היותם פתאנים. מדיה וקבצים בנושא תאלקאן בוויקישיתוף Afghanistan: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de Dupree, Nancy Hatch, An Historical Guide to Afghanistan (2nd Edition, Revised and Enlarged ed.), Afghan Tourist Organization., 1977 Filipov, David, "Amid the ruins of war, Afghans tread warily", ‏10/06/2002 (ארכיון)
סטארוגארד גדנסקי

סטארוגארד גדנסקי (בפולנית: Starogard Gdański, בגרמנית: Preußisch Stargard) היא עיר בצפון פולין, בפרובינציית פומרניה. העיר יושבת על גדות נהר וייז'יצה (Wierzyca) בחבל פומרניה, מונה כ-48,168 אלף תושבים ומכונה המעוז הישן. העיר ממוקמת במרחק של 40 ק"מ מדרום לעיר גדנסק, 69 ק"מ מהעיר שווייצ'ה, 21 ק"מ מהעיר טצ'ב (Tczew) ו-67 ק"מ צפונית מזרחית לחויניצה (Chojnice). עדויות ארכאולוגיות שנערכו באזור מצביעות על שרידים של התנחלות נאוליתית שהייתה באזור לפני כחמשת אלפים שנים. סטארוגארד גדנסקי הפכה לעיר בשנת 1198 לאחר שהדוכס של פומרניה, גז'ימיסלב השני, הקים התיישבות עבור ההוספיטלרים. למרות שהוקמה בשנת 1198, היא הוכרזה רשמית כעיר עצמאית רק בשנת 1227 לאחר שדוכסות פומרניה שהייתה תחת השלטון פולני השיגה את עצמאותה. בתחילת המאה ה-14 פרצו עימותים צבאיים בין הנסיכויות פומרניה, בוהמיה וברנדנבורג השוכנות ממערב לאזור הבלטי. הטבטונים ניצלו את ההזדמנות ובשנת 1308 השתלטו על דנציג לאחר מצור, וטבחו בתושבים. בשנת 1348, במסגרת חוק קולם (Prawo chełmińskie) קיבלה סטארוגארד גדנסקי הכרה מחודשת במעמדה כעיר. בתאריך 31 במרץ 1440 הפכה סטארוגארד גדנסקי לחברה בקונפדרציה הפרוסית ולקחה חלק בהתקוממות נגד המסדר הטבטוני דבר שהוביל למלחמת שלוש עשרה השנים (1454–1466) שהסתיימה בחתימה על הסכם טורון השני שבו המסדר הטבטוני העביר את השליטה על פרוסיה המערבית לידי מלך פולין. סטארוגארד גדנסקי הפכה לישות אוטונומית תחת חסותה של ממלכת פולין. בתקופת החלוקה ובין שתי מלחמות העולם, היו תושבי העיר לנדבך חשוב בהתנגדות לרפובליקה הפולנית השנייה. בין השנים 1939–1945, לאחר הפלישה הגרמנית לפולין, נכבשה העיר, סופחה לגרמניה הנאצית והפכה לחלק ממחוז דנציג (Regierungsbezirk Danzig). בחודש ספטמבר 1939, החלו הגרמנים לבצע הוצאות להורג של אזרחים פולנים באזור יער שפנגבסקי (Szpęgawski Forest). מבין הנספים כ-7,000 פולנים, ביניהם חולים רבים מבית החולים הפסיכיאטרי שווייצ'ה וכ-500 ילדים נכים כחלק מתוכנית T4 - אותנסיה. בין השנים 1940–1944 נספו עוד כ-2,842 בני אדם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לסטארוגארד גדנסקי 3 ערים תאומות:[דרושה הבהרה] הרפובליקה העממית של סין פושאן, הרפובליקה העממית של סין אירלנד לימריק, אירלנד גרמניה אושץ, גרמניה מדיה וקבצים בנושא סטארוגארד גדנסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטארוגארד גדנסקי (באנגלית) האומנת שקיימה את הבטחתה, אתר יד ושם (בעברית) האתר הרשמי של קבוצת הכדורסל העירונית (באנגלית) "סטארוגארד גדנסקי", באתר JewishGen (באנגלית) "סטארוגארד גדנסקי", באתר השטעטל הווירטואלי סטארוגרד גדנסקי (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
חרה

חרה בעברית פירושו הכעיס, בספרדית Jara זהו שם משפחה שפירושו לוטם. האם התכוונתם ל... אנה חרה – ראשת ממשלת פרו לשעבר גונסלו חארה – כדורגלן צ'יליאני ויקטור חרה – זמר, מלחין, במאי תיאטרון ופעיל פוליטי צ'ילאני ג'ונתן סנטנה חרה (Gehre) - כדורגלן פרגוואי-ארגנטינאי חרה-קירי הבדו – שמו הקודם של המגזין שרלי הבדו
ג'נגיז אינדר

ג'נגיז אינדר (בטורקית: Cengiz Ünder ; נולד ב-14 ביולי 1997) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בפנרבחצ'ה ובנבחרת טורקיה. אינדר החל את הקריירה שלו באלטינורדו (קבוצה מהעיר איזמיר) ולאחר מכן עבר לאיסטנבול בשאקשהיר. ב-14 ביולי 2017, אינדר נקנה על ידי קבוצת הסרייה א', רומא, בעבור 13.4 מיליון יורו. את שערו הראשון בליגה כבש כבר בדקה הראשונה במשחק נגד הלאס ורונה במסגרת המחזור ה-23. באותו החודש, הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1–2 לשחטאר דונייצק במסגרת השלב הראשון של שמינית הגמר, מה שהפך אותו לטורקי הצעיר ביותר שכבש בליגת האלופות. ב-20 בספטמבר 2020, אינדר הושאל ללסטר מהפרמייר ליג. ב-4 ביולי 2021 הושאל פעם נוספת, הפעם לאולימפיק מרסיי. אינדר ייצג את נבחרת טורקיה בנבחרות הנוער עד גיל 18, 19 ו-21. בנובמבר 2016 אינדר זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת למשחק נגד נבחרת קוסובו. במרץ 2017 הבקיע אינדר הבקיע שערו הראשון, במשחקו השני בנבחרת במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת מולדובה. מדיה וקבצים בנושא ג'נגיז אינדר בוויקישיתוף ג'נגיז אינדר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'נגיז אינדר, באתר Transfermarkt ג'נגיז אינדר, באתר Soccerway ג'נגיז אינדר, באתר BDFutbol ג'נגיז אינדר, באתר WorldFootball.net ג'נגיז אינדר, באתר National Football Teams ג'נגיז אינדר, באתר FootballDatabase.eu ג'נגיז אינדר, באתר ESPN רומא מודיעה על החתמתו של אינדר אינדר הוא הטורקי הצעיר ביותר שכובש בליגת האלופות ג'נגיז אינדר מצטרף ללסטר בהשאלה
האסכולה הרומנטית בשחמט

האסכולה הרומנטית בשחמט היא כינוי לאסכולה שאפיינה את סגנון המשחק של המאה ה-15 עד שנות ה-80 של המאה ה-19. משחקי שחמט בתקופה זו אופיינו כמשחקים מהירים יותר, עם תמרונים טקטיים ופחות משחקים ארוכים עם אסטרטגיות מורכבות. לאחר האסכולה הרומנטית הגיעו האסכולה המדעית, האסכולה המודרנית וההיפרמודרנית. משחקים באותה התקופה כללו לרוב פתיחות המבוססות על 1.ה4 כמו גמביט המלך ופתיחה איטלקית. פתיחות המתחילות מצד המלכה היו מאוד לא נפוצות ושוחקו לעיתים נדירות. לרוב מקשרים את סוף עידן האסכולה הרומנטית עם תחרות אשר נערכה בווינה בשנת 1873, כאשר אלוף העולם, וילהלם שטייניץ, הפך את המשחק העמדתי והמשחק הסגור לפופולריים. השליטה של גישה חדשה זו הובילה לתקופה חדשה הידועה כתקופה המודרנית, שנשארה עד שנות ה-30 של המאה ה-20 עם תחילת התקופה ההיפרמודרנית. התקופה הרומנטית של השחמט התחילה ככל הנראה עם אלכסנדר מקדונל ולואי שארל דה לה בורדונה, שני שחקני שחמט דומיננטיים בשנות השלושים של המאה ה-19. כעשור לאחר מכן שחקנים מובילים נוספים אימצו את אסכולת משחק זו ובהם: הווארד סטאונטון, אדולף אנדרסן, הנרי בירד לואיס פאולסן ופאול מורפי. למרות מוניטין האסכולה הרומנטית שמתמקד במשחק טקטי, משחקים עמדתיים ומשחקים סגורים לא נודעו כלל באותה התקופה; משחקים אלה בלטו לראשונה בתחרות שנערכה בלונדון בשנת 1851, שנחשבה על ידי רוב כטורניר השחמט הראשון. פול מורפי התלונן רבות על "משחק שחמט משעמם" וביקר את הפתיחה הסיציליאנית ופתיחות צד המלכה השונות שמובילות למשחק שכזה. מורפי הציב תנאי במשחקיו, שלפחות חצי מהם יהיו חייבים להתחיל בפתיחת 1. ה4 ה5. בשנות השלושים של המאה ה-20, גרמניה הנאצית, בדומה לברית המועצות, השתמשה בשחמט ככלי פוליטי והפיצה תעמולה שעידן השחמט הרומנטי, שנשלט בעיקר על ידי שחקנים האריים כגון מורפי ואנדרסן, נעקר ונהרס בגלל השיטות "הפחדניות והקמצניות" של שחקני השחמט העמדתיים שהודגשו בהיותם יהודים כמו וילהלם שטייניץ, עמנואל לאסקר ואחרים. העידן הרומנטי באמנויות (בעיקר מוזיקה קלאסית ושירה) היה מקביל פחות או יותר לתקופת האסכולה הרומנטית בעולם השחמט. האמנויות היו ממוקדות בהתבטאויות רגשיות יותר מאשר בשליטה טכנית. תקופה זו תבוא לסיומה עם סוף המאה ה-19 עם ההתפתחות האמנותית (מוזיקה אימפרסיוניסטית ושירה סימבולית), התפתחות שהייתה מקבילה לתקופה שבו שטייניץ הביא לשינוי בתפיסה בעולם השחמט. מספר שחקני שחמט ידועים אף טענו כי משחק השחמט היא אמנות משל עצמה בנוסף להיותו מדעי. רומנטיקה התפתחות משחק השחמט משחק האלמוות דוד שנק, The Immortal Game: A History of Chess, Knopf Doubleday, 2007, עמ' 99 Spielmann, Rudolf., The art of sacrifice in chess, New York: Dover Publications, 1995 Landsberger, Kurt., William Steinitz, chess champion : a biography of the Bohemian Caesar, Jefferson, N.C.: McFarland & Co, 1993 P.N. Humble, CHESS AS AN ART FORM, Brit J Aesthetics 33, 1993, עמ' 59–66