אליעזר לובראני

אליעזר לובראני (10 בפברואר 1898 - 29 במאי 1965) היה איש רדיו, פעיל ושליח של התנועה הציונית, עיתונאי, סופר, מחנך ואיש הנחלת הלשון. המנהל הראשון של השעה העברית בקול ירושלים. אליעזר לובראני נולד בוולוצלאווק שבפולין, על גדות הנהר ויסלה. הוא גדל בבית דתי. אביו, דוד לובראניצקי, היה בעל מפעל לשמרים ואמו, ברכה לבית ורטהיים, הייתה משכילה, הוגת-דעות, ציונית וסוציאליסטית. בשנת 1904, כשאליעזר הגיע לגיל 6, החליטו ההורים לשלוח אותו ואת אחיו הבכור אהרון לארץ ישראל. הם עלו עם אמם בדרך שארכה שלושה חודשים, מפולין דרך יפו. האם שהתה בארץ ישראל לתקופה קצרה וחזרה לפולין והאחים נשארו ללמוד בגימנסיה "הרצליה". שני האחים התגוררו בפנסיון הוז (פנסיון לילדים שהיה שייך להוריו של דב הוז) בתל אביב תמורה 120 פרנקים שהאם שלחה. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופסק המימון עבור המגורים בפנסיון הוז, ואליעזר הצטרף לקבוצת "העבודה" שהתארגנה במקווה ישראל וסייע בבניית בתיה הראשונים של תל אביב. בשנת 1915, כשיוסף לישנסקי הקים את ארגון המגן הוא הציע ללובראני להצטרף לארגון, והוא נענה לקריאתו של יוסף והצטרף לשמירה במושבות עקרון, גדרה ובאר טוביה ובקיבוץ רוחמה. בשנת 1917, לאחר שיוסף לישנסקי נאסר על פעילותו בניל"י, התפרק ארגון המגן ולובראני יצא צפונה והגיע לקואופרציה במרחביה. ז'נדרמים טורקים לכדו אותו שם. הוא נחשד בפעילות ריגול כנגד הטורקים במסגרת ניל"י, נאסר על ידי אנשיו של חסן בק במשך שישה שבועות, בכלא נצרת. למזלו של לובראני אביו שלח לו דרכון גרמני והוא שוחרר מהכלא ומיד גויס לצבא הגרמני ליחידה בפיקודו של ד"ר ארתור בירם, שחנתה בצמוד לתחנת הרכבת בעפולה, לעזרת הטורקים. במהלך שירותו כחייל גרמני סייע לובראני לקואופרציה במרחביה במוצרים חיוניים כגון: דלק, סוכר, סיגריות ואחרים. בשנת 1918, בתום מלחמת העולם הראשונה, יצא לובראני ללימודים באוניברסיטת וינה ומשם עבר לאוניברסיטת הומבולדט של ברלין לפקולטה לפילוסופיה. בשנת 1924 קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, בספרות ובמדעי התיאטרון. עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופסור מכס הרמן, עסקה ב"מוטיבים תנכיים בתיאטרון הגרמני". בין השנים 1925–1927 לובראני, שידע תשע שפות ברמה גבוהה, הוזמן יחד עם מנחם אוסישקין ואריה לייב יפה בשליחויות של התנועה הציונית, במסגרת הסוכנות היהודית, קרן היסוד והקרן הקיימת לקהילות היהודיות בארצות הבלטיות, פולין, גרמניה, קולומביה, ונצואלה ופנמה . בשנת 1927 התגורר בחיפה, התחיל לפרסם כתבות בעיתונים "הארץ" ו"דבר" בנושאי ביקורות תיאטרון וספרות . במקביל כתב גם בעיתונות הזרה כגון "ברלינר טאגבלאט", "פוסישא צאיטונג", "וואלט ביהנא" ועוד. בסוף שנת 1929 הוזמן על ידי הוועד המרכזי של קרן היסוד בפולין למשך שלושה חודשים ובמקביל יצא בשליחות העיתון "דבר" לגרמניה. בתקופה זו התפתח בגרמניה הרדיו הציבורי. בסתיו 1930, הכריז הרדיו הגרמני על תחרות לבחירת שני עובדים לשורותיו. לובראני נגש לתחרות וזכה במשרה ברדיו הגרמני. בשנת 1933 גורש מגרמניה בגלל מכתביו לעיתון "דבר" וחזר להיות חבר במערכת העיתון בארץ, וכתב את מדור התיאטרון. חיים נחמן ביאליק הציע לשנות את השם לובראניצקי ללובראני, וכך עשה אליעזר. בסוף שנת 1935, לאחר שמספר מועמדים לשירות הרדיו המנדטורי נפסלו על ידי ד"ר אברהם קצנלסון (ניסן) הציע את לובראני כמועמד לממשלת המנדט. ב־1 בינואר 1936 חתם הנציב העליון הבריטי סר ארתור ווקופ על מספר מינויים ברדיו המנדטורי ולובראני קבל את המינוי להיות המנהל הראשון העברי בקול ירושלים. התוכניות בעברית נקראו השעה העברית בקול ירושלים וכך היה לובראני למנהל השעה העברית בקול ירושלים. ביולי 1943 עזב את קול ישראל עקב חילוקי דעות אידאולוגיים. בשנת 1945, לאחר סיום עבודתו, משפחת לובראני עזבה את ירושלים וחזרה לחיפה. בחיפה האחים אליעזר ואהרון לובראני הקימו וערכו את העיתון "צהרים", שבין היתר הגיש לציבור את ההוראות והצווים של ממשלת המנדט בעברית, בנוסף, הוא התפרנס ממתן הרצאות באירועי תרבות שבועיים ועסק בהוראה. בעשר השנים שלפני מותו היה מורה בבית הספר החקלאי "כפר גלים" שליד חיפה ועסק בהוראה של תנ"ך, ספרות וחינוך באמצעי לימוד ייחודיים. כמאה מכתבים ששלח לובראני במהלך חייו הועלו לאתר אוצרות – אוסף המכתבים הלאומי. ערך מורחב – קול ירושלים שמו הרשמי של שירות השידור המנדטורי בארץ ישראל היה שירות ההפצה באלחוט, פלשתינה, א"י. הוא הופעל ב-30 במרץ 1936. מיומו הראשון פעל בשלוש שפות: עברית, אנגלית וערבית. בערבית ובאנגלית שידורי התחנה שודרו במשך שש שעות ביממה בכל שפה, ובעברית השידורים נמשכו במשך שעתיים בלבד. אחרי משא ומתן ממושך, הסכימו השלטונות שהשידור בעברית יזהה עצמו בשם "קול ירושלים". האולפנים היו רועשים והציוד היה ברמה נמוכה והצוות העברי מנה שני גברים ואישה. לא הייתה מסורת שידור ולא היו מונחים בעברית בתחום השידור. לא אחת לובראני היה צריך לחדש מילים בשיתוף עם ועד הלשון ולהחדיר לאנשי הצוות דפוסי שידור מניסיונו בשידור הציבורי הגרמני. בין המילים שלובראני חידש היו תסכית, אולפן, משדר, קריין, מונחים לענייני ספורט ועוד. בשנת 1933 התחתן אליעזר לובראני בגרמניה עם עליזה (ליצי) לבית כהן, שלאחר עלייתם לארץ ישראל עבדה במשך שנים רבות במכון הרנטגן בבית החולים אלישע בחיפה. נולדו להם שני ילדים. לאליעזר לובראני היה אח בכור בשם אהרון ואחות צעירה בשם פרניה. בנו של אהרון הוא אורי לוברני. אליעזר לובראני נפטר ב-29 במאי 1965 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל. ב-17 במאי 1928 יצא לאור הספר "שלהבות". ספר מרחביה: הקואופרציה - מרכז ויץ לחקר ההתיישבות 334.62E, ‏1961, הספר "דרכו של אדם: קובץ לזכרו של יעקב פת" אודות איש הרכש של "השומר" ו"ההגנה" יעקב פת. תסכית בפינת הנוער בקול ירושלים "נצח ישראל". השבוי מזנדה" 1925 (תרגום), "קלידוסקופ" 1943, "טרור בימינו" 1943, תרגום מאנגלית "ניצחון על ידי חיל האוויר" 1944, "בוא יבוא היום" 1945, "הקוף לבן" 1946. נוסח עברי לאגדת הילידים "ננסי הפלא". נאום החי אל המתים, הצפון, 7 במאי 1926 בועידת הסוציאל־דימוקרטים בלייפציג, דבר, 16 ביוני 1931. מדיה וקבצים בנושא אליעזר לובראני בוויקישיתוף אורי קיסרי, הקול שגווע - 17 שנה לאחר שנדם, מעריב, 18 ביוני 1965 יוסף לפיד, קול ירושלים העברית חוגג את יום הולדתו, מעריב, 28 במרץ 1961 דוד תדהר (עורך), "ד"ר אליעזר לובראני", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3485 ד. זכאי, אליעזר לובראני, דבר, 21 ביוני 1965 הספרים של אליעזר לובראני, באתר "סימניה" תמונה מ-1947 ותמונה נוספת של אליעזר לובראני, הארכיון הציוני המרכזי ט. סבי, "קול ירושלים" בן עשר, משמר, 31 במרץ 1946 דוד תדהר (עורך), "ד"ר אליעזר לוברני", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4804 אליעזר לוברני, דבר, 30 במאי 1965 מת אליעזר ליברני, למרחב, 30 במאי 1965 אליעזר לוברני ז"ל, הצופה, 30 במאי 1965 חלוץ הרדיו העברי, מעריב, 12 ביולי 1965 1 בינואר 1936, המנויים בשרות הראדיו, הארץ, 1 בינואר 1936 אורי קיסרי, קורות קול אחד, הארץ, 14 באפריל 1961 ש. שריה, אתמול בכותלי הגמנסיה, הַבֹּקֶר, 26 ביוני 1941 הוא ידע על בוריין עברית, יידיש, פולנית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית, ספרדית וערבית. מוסדות ואישים, הצופה, 10 ביוני 1947 יוסף לפיד, קול ירושלים העברית חוגג את יום הולדתו, מעריב, 28 במרץ 1961 אליעזר לוברני, "במעלה", 27 ביולי 1934 בירושלים, מסיבות ספרותיות, הארץ, 4 בדצמבר 1939 לפני 50 שנה - לגירוש כתב "דבר" מברלין, דבר, 29 באוגוסט 1983 המינויים בשירות הראדיו, הארץ, 1 בינואר 1936 הרמן סוויט, יום הולדת הגל 449 גל ירושלים!, הארץ, 30 במרץ 1936 מרדכי ילין, השידור העברי הראשון, דבר, 30 במרץ 1976 הקול שנדם, מעריב, 31 במאי 1965 גרשון סוואט, ראדיו ירושליים - על חמש שנות קיומה של תחנת הראדיו הא"י, הארץ, 30 במרץ 1941 ב. רון, עשר שנים לקול ירושלים, דבר, 30 באוגוסט 1946 עתון יומי בחיפה, המשקיף, 18 באוקטובר 1945 עיתון יומי בחיפה, הצופה, 18 באוקטובר 1945 מת אליעזר לוברני, למרחב, 30 במאי 1965 חיפה, דבר, 4 בנובמבר 1946 כמאה מכתבים ששלח לובראני באתר אוצרות – אוסף המכתבים הלאומי (לעיתים, נדרש לרשום אליעזר לובראני בתיבת החיפוש) תמר ליבס וזוהר קמפף, ‏'הלא! ירושלים מדברת!' - החייאת הדיבור העברי ברדיו המנדטורי, קתדרה 133, תשרי תש"ע אליעזר לוברני למנוחות, חרות, 31 במאי 1965; אליעזר לובראני באתר חברה קדישא חיפה ידיעות ספרותיות, דואר היום, 14 במאי 1928; יצא לאור ונמצא למכירה הספר שלהבות, אליעזר לוברני, דבר, 27 במאי 1928; שלהבות, באתר הספרייה הלאומית הספר מרחביה בארכיון הציוני המרכזי איש הרכש של השומר" וה"הגנה" במלאת עשר שנים ללכתו-של יעקב פת, דבר, 28 באוגוסט 1966; הספר "דרכו של אדם : קובץ לזכרו של יעקב פת", באתר "סימניה" בראדיו , יום ראשון, 7 באבגוסט 1938, הצופה, 7 באוגוסט 1938 מידד שיף, השבוי והשוואים, מעריב, 12 ביולי 1985 טרור בימינו : (פרקים מפעולת השרות החשאי) מאת ריצ'רד וילמר רואן, מאנגלית - א' לובראני בוא יבוא היום ספר חדש - הקוף הלבן, משמר, 17 בדצמבר 1945 מליצי, ננסי הפלא אגדת ילדים, חדשות, 6 באוגוסט 1987