laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמה, נסיכת ולדק ופירמונט

אמה, נסיכת ולדק ופירמונט (בגרמנית: Emma von Waldeck and Pyrmont; 2 באוגוסט 1858 - 20 במרץ 1934), הייתה אשתו של וילם השלישי, מלך הולנד ואמה של וילהלמינה, מלכת הולנד. אמה נולדה ב-2 באוגוסט 1858 בארולזן לגאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט ואשתו הלנה, נסיכת נסאו, והייתה אחותם של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת ולדק ופירמונט. אמה נולדה יום אחרי מותה של סבתה אמה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ונקראה על שמה. בשנת 1877 מתה סופיה, נסיכת וירטמברג - אשתו של וילם השלישי, מלך הולנד. זמן קצר לאחר מותה הודיע וילם על כוונתו להתחתן עם אלאונור ד'אמבר - זמרת אופרה צרפתית, אולם בעקבות התנגדות הממשלה והעם נאלץ לבטל את תוכניתו. לאחר מכן ניסה וילם לחזר אחר כמה נסיכות (ביניהן תירה, נסיכת דנמרק), ולבסוף התחתן ב-7 בינואר 1879 עם אמה, שהייתה צעירה ממנו ב-41 שנים. נישואיו של וילם לאמה השפיעו עליו לטובה, והוא הפסיק להפריע לניהול התקין של הממשלה, ובשנת 1880 נולדה להם בתם היחידה וילהלמינה, מלכת הולנד. בשנת 1887 חלה וילם במחלת כליות קשה, ובשנת 1888 הפך למטורף, ובעקבות כך מונתה אמה לעוצרת במקומו. ב-23 בנובמבר 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד בארמון הט לו, אפלדורן, ובתם וילהלמינה עלתה לשלטון במקומו בהולנד, תוך שאמה משמשת כעוצרת עד הגיעה לבגרות. אמנם בלוקסמבורג שנהג בה החוק הסאלי לא יכלה וילהלמינה לעלות לשלטון, ובשל כך עלה לשלטון אדולף, דוכס נסאו, ובוטלה האוניה פרסונלית עם הולנד. ב-20 במרץ 1934 מתה אמה בהאג, כתוצאה מהסתבכות של דלקת סימפונות. מדיה וקבצים בנושא אמה, נסיכת ולדק ופירמונט בוויקישיתוף אמה, נסיכת ולדק ופירמונט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אשתו של לאופולד, דוכס אולבני
גשם כבד עומד ליפול

"גשם כבד עומד ליפול" (באנגלית: "Hard Rain’s a‐Gonna Fall") הוא שיר שנכתב על ידי הזמר זוכה פרס נובל בוב דילן, בקיץ 1962. השיר הוקלט לראשונה בקולומביה רקורדס ב-6 בדצמבר 1962 עבור אלבומו השני The Freewheelin' Bob Dylan. השיר מבוסס על מבנה של שאלות ותשובות אשר מקובל בבלדות. בבית הראשון השאלה הנשאלת נוגעת למיקום שהיה בו הבן, בבית השני השאלה הנשאלת נוגעת למה שראה הבן, בבית השלישי השאלה הנשאלת נוגעת למי שפגש הבן ובבית הרביעי השאלה הנשאלת נוגעת למה ששמע הבן. בפרט, קיים דמיון מובהק בין נוסחי השאלות בשיר לאלו בבלדה, לורד רנדל. השיר מאופיין גם בחזרות (אנפורה). שתי השורות הראשונות בכל בית מוקדשות לשאלה הנשאלת אל הבן, ושתי השורות האחרונות מוקדשות לנבואה שגשם כבד עומד ליפול. השיר נכתב במהלך המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, לפני משבר הטילים בקובה. בעת תקופה זו המתיחות בין שתי המעצמות הייתה רבה. דילן באחת מהופעותיו אמר שב"גשם כבד" הוא מתכוון למשהו גדול שעומד להתרחש. בכך, השיר מתאר אזהרה לקראת סכנה עתידית. השיר זוכה להערכה רבה, בין היתר, מגזין הרולינג סטונז הגדיר אותו כ"שיר המחאה הטוב ביותר". כמו כן, השיר זכה לביצועים רבים ומספר תרגומים. הזמרת פטי סמית ביצעה אותו ב-2016 בטקס שבו הוענק לדילן פרס נובל לספרות. גרסת כיסוי של השיר נוגנה בסוף הפרק האחרון שבעונה הרביעית של סדרת הדרמה כנופיית ברמינגהאם. השיר תורגם פעמיים על ידי יהונתן גפן. גרסה אחת בוצעה על ידי הזמר דני ליטני במסגרת המופע "זה הכל בינתיים בינתיים זה הכל", והשנייה על ידי בנו, הזמר אביב גפן בשנת 2001 לכבוד יום הולדת ה-60 של בוב דילן. גרסה זו נכללה מאוחר יותר באלבומו של אביב "יומן מסע". התרגום בביצועו של ליטני כולל ארבעה בתים, לעומת הביצוע של גפן שכולל שלושה בתים (הביצוע של דילן כולל שישה בתים). גרסה נוספת של השיר בוצעה על ידי דניאלה ספקטור באלבומה הרביעי 'בהתחלה'. מידע על היצירה "גשם כבד עומד ליפול" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"גשם כבד עומד ליפול" באתר SecondHandSongs מילות השיר באתר הרשמי של דילן. רקע על השיר וניתוח שלו באתר The Pop History Dig. ביצוע השיר מאת אביב גפן באתר יוטיוב. ביצוע השיר מאת דני ליטני באתר יוטיוב. פרסום טיוטה של השיר באתר של עיתון הגארדיאן גשם כבד עומד ליפול באתר Songfacts 10 Greatest Bob Dylan Songs באתר הרולינג סטונז
דוחן פנינה

דוחן פנינה (שם מדעי: Pennisetum glaucum) הוא מין הדוחן הנפוץ ביותר בגידול אנושי. הוא גודל באפריקה ובתת-היבשת ההודית מאז התקופה הפרה-היסטורית. מרכז הגיוון, והאזור המוצע של תרבות, הוא אזור הסאהל של מערב אפריקה. לאחרונה אישר מחקר ארכיאו-בוטני נוכחות דוחן פנינה מתורבת באזור הסאהל של מאלי הצפונית, בין 2500 ל-2000 לפני הספירה. העיבוד החקלאי התפשט בהדרגה מעבר לים אל הודו. התיעוד הארכאולוגי המוקדם ביותר בהודו מתוארך לכ-2000 לפנה״ס, והוא התפשט במהירות בתת-היבשת עד לדרום הודו ב-1500 לפנה״ס, בהתבסס על ראיות מאזור האלור. העיבוד החקלאי התפשט גם דרך מזרח ודרום אפריקה. דוחן פנינה מגודל באופן נרחב בחלק הצפון מזרחי של ניגריה (בעיקר במדינות בורנו ויובה). הוא משמש כמקור מזון עיקרי לכפריים המקומיים באזור זה. דוחן הפנינה צומח בקלות באזור זה בזכות יכולתו לעמוד בתנאי מזג-אוויר קשים כגון בצורות והצפות. תיעודים קיימים לתרבות דוחן פנינה בארצות הברית ב-1850 ולברזיל הגיע ב-1960. גרעינים עגלגלים באורך 3-4 מ״מ (הגדולים מבין מיני הדוחן, למעט sorghum), בצבע לבן, צהוב חיוור, חום, אפור, כחלחל או סגול. משקל ל-1000 זרעים יכול לנוע בין 2.5 ל-14 גרם עם ממוצע של 8 גרם. גובה הצמח נע בין 0.5 ל-4 מטרים. מדיה וקבצים בנושא דוחן פנינה בוויקישיתוף דוחן פנינה, באתר ITIS (באנגלית) דוחן פנינה, באתר NCBI (באנגלית) דוחן פנינה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוחן פנינה, באתר Tropicos (באנגלית) דוחן פנינה, באתר GBIF (באנגלית) דוחן פנינה, באתר The Plant List (באנגלית) דוחן פנינה, באתר IPNI (באנגלית)
ג'ו לואיס ארנה

ג'ו לואיס ארנה (באנגלית: Joe Louis Arena) היה אולם רב-תכליתי שהיה ממוקם בדטרויט, מישיגן. האולם קרוי על שם המתאגרף ג'ו לואיס. בניית האולם הסתיימה בשנת 1979 ועלות הבנייה הסתכמה ב-57 מיליון דולר אמריקאי. רק מדיסון סקוור גארדן שבניו יורק נושא גם הוא שם לא פרסומי בליגת ההוקי קרח. ב-2017 נסגר האולם, והקבוצה הביתית העיקרית שבו, קבוצת ההוקי קרח דטרויט רד וינגס, עברה לשחק בליטל סיזרס ארנה. הריסת האולם החלה באפריל 2019, ונכון לדצמבר 2019 עדיין נמשכת. מדיה וקבצים בנושא ג'ו לואיס ארנה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנק תאילנד

בנק תאילנד (בתאית: ธนาคารแห่งประเทศไทย) הוא הבנק המרכזי של תאילנד. נגיד הבנק הנוכחי (נכון ל-2016) הוא ויראטאי סנטיפרבוב. הבנק הוקם ב-28 באפריל 1942 והחל את פעילותו ב-10 בדצמבר 1942. הוא הוגדר בחוק רק עשרות שנים אחר כך, ב-4 במרץ 2008. חוק "בנק תאילנד" תוקן שנים לאחר חקיקתו וזאת במטרה לשים דגש על האחריות הכלכלית של הבנק, ליצור מנגנון שיגונן על תאילנד מפני משבר כלכלי. כמו כן תיקון החוק מגדיר בצורה ברורה יותר את תהליך קבלת ההחלטות של הבנק על מנת להבטיח מדיניות כלכלית ושקיפות בארגון. תיקון החוק נרשם ב-4 במרץ 2016. המשימה העיקרית של הבנק היא לספק סביבה פיננסית יציבה לצמיחה כלכלית בת קיימא על מנת להשיג שיפור מתמיד ברמת החיים של העם התאילנדי. בנק מרכזי מדיה וקבצים בנושא בנק תאילנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנק תאילנד מידע על נגיד בנק תאילנד (ארכיון) האתר הרשמי של בנק תאילנד
מריאן, נסיכת הולנד

מריאן, נסיכת הולנד (שם מלא: וילהלמינה פרדריקה לואיזה שארלוט מריאן, בהולנדית: Wilhelmina Frederika Louise Charlotte Marianne; ‏9 במאי 1810 - 29 במאי 1883) הייתה אשתו של אלברכט, נסיך פרוסיה. מריאן נולדה ב-9 במאי 1810 בברלין, שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לוילם השישי, נסיך אורנז' ווילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד, בתם של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ופרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. ב-14 בספטמבר 1830 התחתנה מריאן עם בן דודה אלברכט, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. בשנת 1845 נפרדה מריאן מבעלה אלברכט, לאחר שגילתה שבגד בה, ועברה לגור עם מאהבה יוהנס ואן רוסום, ובשנת 1849 התגרשו השניים באופן רשמי. 7 חודשים לאחר מכן ילדה מריאן את בנה מוואן רוסום - יוהנס וילם ואן ריינהארטשאוזן, וכתוצאה מכך ניתקו עמה את הקשר בני משפחתה ומשפחת בעלה לשעבר. בשנת 1855 קנתה מריאן את ארמון ריינהארטשאוזן על יד ארבאך, והפכה אותו למרכז תרבותי באזור הריין. בשנת 1861 מת בנה יוהנס וילם, ובשנת 1873 מת אף ואן רוסום - מאהבה במשך 34 שנים. ב-29 במאי 1883 מתה מריאן ונקברה באחוזתה שבארמון ריינהארטשאוזן, ובנה אלברכט, נסיך פרוסיה ירש את אחוזתה. כיום משמשת האחוזה כבית מלון בדרגת 5 כוכבים. ב-14 בספטמבר 1830 התחתנה מריאן עם אלברכט, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ממנו היו לה 4 ילדים: שרלוטה (1831–1855) בן מת (1832) אלברכט (1837–1906) אליזבת (1840) אלכסנדרינה (1842–1906) מדיה וקבצים בנושא מריאן, נסיכת הולנד בוויקישיתוף מריאן, נסיכת הולנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הונדה סנטר

הונדה סנטר הוא אולם ספורט הממוקם באנהיים שבקליפורניה. קבוצת ההוקי קרח אנהיים דאקס משחקת את משחקיה הביתיים באולם זה. בעבר, גם קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס קליפרס השתמשה בעבר באולם זה כאולם המארח למשחקייה הביתיים. שמו המקורי של האולם הוא אנהיים סנטר, והוא נקרא בעבר גם ארוהד פונד אוף אנהיים (Arrowhead Pond of Anaheim) כאשר חברת המים המינרלים "ארוהד" רכשה את זכויות השם שלו. המבנה הושלם בשנת 1993 בעלות של 123 מיליון דולר אמריקאי. ב-2006 שילמה הונדה 60 מיליון דולר אמריקאי למנהלי האולם וחתמה על חוזה שליטה בשם האולם ל-15 שנה, דהיינו, עד 2021. מדיה וקבצים בנושא הונדה סנטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הונדה סנטר (באנגלית) הונדה סנטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רסן הסוררת

רסן הסוררת (באנגלית: Scold's bridle) היה אמצעי ענישה ששימש לעינוי והשפלה פומבית בשלהי ימי הביניים. הרסן הוא מסכת ברזל שהולבשה על ראשה של הקרבן וכללה לשונית ממתכת שהוחדרה לפיה כשהיא נלחצת על לשונה ומונעת ממנה אפשרות דיבור. לעיתים הלשונית הכילה גם קוצים ממתכת שהיו גורמים לפציעת הלשון כשהאישה ניסתה לדבר. השימוש המתועד הראשון ברסן הסוררת נעשה בסקוטלנד בשנת 1567. גם באנגליה השתמשו בו כאמצעי ענישה כלפי "נשות מדנים ציבוריות", אך ככל הנראה לא היה מדובר בענישה חוקית[דרוש מקור]. בסקוטלנד בתי משפט פיאודליים ובתי דין כנסייתיים השתמשו בו בעיקר כאמצעי ענישה של נשים שנחשבו פטפטניות, גסות, וכחניות, או חצופות יתר על המידה[דרוש מקור]. במאות ה-16 וה-17 רווח אמצעי ענישה זה בסקוטלנד ובאנגליה. בדרך כלל נענשו בעונש זה נשים מהמעמדות הנמוכים ולעיתים קרובות נשים שהואשמו בכישוף.[דרוש מקור] רסן הסוררת היה מולבש על ראשה של הקורבן, והיא הייתה מוצבת במקום ציבורי לשם השפלה פומבית, ולעיתים אף הייתה סופגת מכות. במהלך המאה ה-16 התפשט השימוש ברסן הסוררת גם למדינות אחרות באירופה, כולל גרמניה, שם נהגו לתלות על הקרבן, בנוסף לרסן, פעמון מצלצל ממתכת, על מנת להגביר את ההשפלה הפומבית. בבתי מחסה בגרמניה הוסיפו להשתמש באמצעי ענישה זה עד ראשית המאה ה-19[דרוש מקור]. נעשה שימוש בסד גם בארצות הברית, ודווח על שימוש ברסן בווירג'יניה באמצע המאה ה-18 כלפי עבדים גברים ונשים שהושמו בסד.[דרוש מקור] במאה ה-18 נעשה שימוש ברסן למטרת ענישה של עבדים, כפי שתואר על ידי אולאודה אקוויאנו בספרו: "ראיתי שפחה שחורה מבשלת את ארוחת הערב, והאישה המסכנה הייתה עמוסה באכזריות בכל מיני מתקני ברזל. במיוחד היה לה מתקן אחד על הראש שנעל את פיה חזק כל כך עד שבקושי יכלה לדבר, ולא יכלה לאכול או לשתות." בשנת 1856 רסן הסוררת היה עדיין בשימוש כאמצעי ענישה בבולטון לה מורס לנקשייר שבאנגליה. אסקרבה אנסטסיה מדיה וקבצים בנושא רסן הסוררת בוויקישיתוף לאלף את הסוררת, בבלוג של נילס בגמלאות R Hull, HISTORIC SOCIETY OF LANCASHIRE AND CHESHIRE, Transactions of the Historic Society of Lancashire and Cheshire 160, 2011-01, עמ' 183–188 doi: 10.3828/transactions.160.11 {{{מחבר}}}, England and Wales, BMJ 2, 1926-12-25, עמ' 1238–1239 doi: 10.1136/bmj.2.3442.1238 אולאודה אקוויאנו, אדי זילצר (ע), תרגום: יעל ענבר, הסיפור המעניין על חייו של אולאודה אקוויאנו; או גוסטבוס ואסה, האפריקאי, בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה, 2018 - תשע"ח, עמ' 60, מסת"ב 978-965-06-1571-0
הרפובליקה של לוקה

הרפובליקה של לוקה (באיטלקית: Serenissima Repubblica Lucense; בלטינית: Respublica Lucensis) הייתה ישות מדינית קטנה, סביב העיר לוקה שבאיטליה. הרפובליקה התקיימה כיישות עצמאית בין 1160 ל-1805, אז הועברה לשליטת אליזה בונפרטה, אחותו של נפוליאון בונפרטה במסגרת נסיכות לוקה ופיומבינו. ב-1814 העביר קונגרס וינה את השליטה בלוקה לידי מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג, רעייתו השנייה של נפוליאון, כדוכסות לוקה. בתקופת שלטון השושלת הקרולינגית עד שנת 1000 לערך, הייתה העיר לוקה בירת טוסקנה, אז עברה הבירה לפירנצה. עם זאת, העיר נותרה מושב המושל הצבאי מטעם האימפריה הרומית הקדושה (המארקגראף) וככזו העניק לה היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1084, בעת מאבק האינווסטיטורה, מידה של אוטונומיה. לאחר מותה של מטילדה רוזנת טוסקנה ב-1115 החלה העיר לפתח מעמד של קהילה אוטונומית רפובליקאית, בראשותו של מנהיג נבחר (Capitano del popolo), מעמד שהוכר ב-1160 על ידי המארקגראף של טוסקנה, ולף השישי. עד 1328 היוותה לוקה יריבה שווה לפירנצה, אך נקרעה במאבקים בין מפלגות הגואלפים והגיבלינים. לאחר שעברה מיד ליד במהלך המאה ה-14, קבע קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שיותר ללוקה לשמור על מעמד עצמאי יחד עם הרפובליקה של ונציה והרפובליקה של ג'נובה. הרפובליקה של לוקה הצליחה לשמור על מעמדה העצמאי, גם כאשר עוד ועוד ערי מדינה נטמעו לתוך ישויות רחבות יותר, בראש ובראשונה הדוכסות הגדולה של טוסקנה שיצרה עד 1555 שטח רציף כמעט על כל המרחב הטוסקני, כאשר המובלעת היחידה בצפונו נותרה לוקה. ב-1628 הפך השלטון בעיר מדמוקרטי לאוליגרכיה. בפברואר 1799, במסגרת מלחמות המהפכה הצרפתית נכבשה העיר על ידי הצרפתים ויעקובינים צרפתים הקימו בה מדינה דמוקרטית-חוקתית ברוח המהפכה הצרפתית. אולם הקרבות שהתחוללו בין כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה לבין הצרפתים בחצי האי הצריכו את השעיית החוקה הדמוקרטית לטובת שלטון ריכוזי לשעת החירום, ביולי עברה העיר מיד הצרפתים לידי ממלכת הבסבורג ובסוף 1800 חזרה לידי הצרפתים. ב-1805 נטל נפוליאון את השלטון והעביר את לוקה ואת נסיכות פיומבינו לידי אחותו, אליזה בונפרטה. ב-1814 העביר קונגרס וינה את השליטה בלוקה לידי מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג, רעייתו השנייה של נפוליאון, כדוכסות לוקה. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה של לוקה בוויקישיתוף מידע היסטורי וגאוגרפי דגלים ומידע נוסף הרפובליקה של לוקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפות התפתחות שטח השליטה של טוסקנה
הנרי קבוט לודג' הבן

הנרי קבוט לודג' הבן (באנגלית: Henry Cabot Lodge Jr.;‏ 5 ביולי 1902, מסצ'וסטס, ארצות הברית – 27 בפברואר 1985, מסצ'וסטס, ארצות הברית) היה סנאטור אמריקאי והשגריר השלישי של ארצות הברית באומות המאוחדות. היה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960. לודג' נולד ב-5 ביולי 1902 בנהנט, מסצ'וסטס. אביו היה ג'ורג' קבוט לודג', משורר, שבאמצעותו הוא היה נכדו של הסנאטור הנרי קבוט לודג', נינו של הסנאטור אלייז'ה האנט מילס, ונין נין של הסנאטור ג'ורג' קבוט. דרך אמו, מתילדה אליזבת פרילינגהייזן (דייוויס), הוא היה נינו של הסנאטור פרדריק תאודור פרילינגהייזן, ונין של הסנאטור ג'ון דייוויס. היו לו שני אחים: ג'ון דייוויס לודג' (1903–1985), גם הוא פוליטיקאי, והלנה לודג' דה שטראל (1905–1998). אביו נפטר כשהיה בן שבע וסבו, הנרי קבוט לודג' גידל אותו. בשנת 1924 סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1924 ל-1931 עבד כעיתונאי. בשנת 1933 נבחר לבית התחתון של בית המחוקקים של מסצ'וסטס. בשנת 1936 נבחר לכהן כסנאטור מטעם מדינת מסצ'וסטס, ונבחר מחדש לתפקיד בשנת 1942. בשנת 1944 פרש מהסנאט על מנת להילחם במלחמת העולם השנייה, והיה הסנאטור הראשון שעזב את הסנאט על מנת להילחם מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא השתחרר בדרגת לוטננט-קולונל. בשנת 1946 נבחר שנית לכהן כסנאטור מטעם מדינת מסצ'וסטס. בשנת 1952 היה מתומכיו של דווייט אייזנהאואר ופעל למינויו כמועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952. בהתמודדותו על כהונה נוספת לסנאט הפסיד לג'ון קנדי. בשנת 1953 מונה בידי אייזנהאואר לשגריר השלישי של ארצות הברית באומות המאוחדות, ששודרג למעמד של חבר קבינט, ובתפקיד זה כיהן עד 1960. לודג' היה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960 לצד ריצ'רד ניקסון. במסע הבחירות דיבר על כך כי ימונה אדם שחור לקבינט והזכיר את הדיפלומט ראלף באנץ' חתן פרס נובל לשלום כמועמד לתפקיד בקבינט, הדבר נחשב מזיק לתמיכה בהם במדינות הדרום וג'ון קנדי נבחר לנשיא בהפרש קטן. בימי הנשיא קנדי מונה לשגריר בדרום וייטנאם. בשנת 1968 מונה לשגריר ארצות הברית במערב גרמניה, ובתפקיד זה כיהן במשך 10 חודשים. לאחר בחירתו של ניקסון כנשיא מונה לנציג בשיחות השלום עם צפון וייטנאם בפריז. לודג' נפטר ב-27 בפברואר 1985 במסצ'וסטס, ארצות הברית והוא קבור בבית הקברות הר אובורן בקיימברידג', מסצ'וסטס. מדיה וקבצים בנושא הנרי קבוט לודג' הבן בוויקישיתוף הנרי קבוט לודג' הבן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) הנרי קבוט לודג' הבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הנרי קבוט לודג' הבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לודג', הנרי קבוט, באתר המחלקה הביוגרפית של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) הנרי קבוט לודג' הבן מת בגיל 82, באתר לוס אנג'לס טיימס (באנגלית) הנרי קבוט לודג' הבן, באתר NNDB (באנגלית)
אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה (1803–1892)

אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה (בגרמנית: Alexandrina von Preußen;‏ 23 בפברואר 1803 - 21 באפריל 1892), הייתה בתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ורעייתו של פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. אלכסנדרינה נולדה ב-23 בפברואר 1803 בברלין לפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה, נסיכת מקלנבורג-שטרליץ, והייתה אחותם הצעירה של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ושרלוטה, קיסרית רוסיה. ב-25 במאי 1822 התחתנה אלכסנדרינה עם פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. נישואיהם לא היו מוצלחים, מכיוון שפאול פרידריך היה איש צבא, ולא היה לו הרבה זמן לאשתו ומשפחתו, והם אף ולא עניינו אותו. אלכסנדרינה לעומת זאת, הייתה אם מסורה שגידלה את ילדיה ושקדה לטפח את העיסוקים התרבותיים שלהם. אלכסנדרינה עצמה הייתה מאוד מתורבתת, השתתפה בהרצאות מלומדות וקראה ספרים רבים, אך לא נחשבה לאינטלקטואלית. ב-21 באפריל 1892 מתה אלכסנדרינה בביתה שבשוורין, ובעת מותה, היא הייתה הנכדה האחרונה ששרדה מנכדיו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. ב-25 במאי 1822 התחתנה אלכסנדרינה עם פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. לזוג נולדו 6 ילדים: פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (1823–1883). לואיזה (1824–1859). וילהלם (1827–1879). הלנה (1829–1835). מריה (1831–1836). פאולינה (1833–1894). מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה בוויקישיתוף אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה

האם התכוונתם ל... אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה (1803–1892) – בתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה (1842–1906) – בתו של אלברכט, נסיך פרוסיה אלכסנדרינה, נסיכת פרוסיה (1915–1980) – בתו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה
טקס פרסי אופיר לשנת 2000

טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-11 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-14 בנובמבר 2000 בסינרמה שבתל אביב. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. הטקס שודר בשידור חי בערוץ 2. פרס על מפעל חיים הוענק לשחקן גבי עמרני ופרס על הישגים מקצועיים הוענק לצבי שפילמן. את הטקס הנחה עידן אלתרמן, שגם התמודד על פרס שחקן המשנה. בין מגישי הפרסים בטקס: דני שטג, תומר שרון, דליק ווליניץ, משה איבגי, אקי אבני, אריה מוסקונה, מיקי קם, דליה שימקו. מקור: מרב יודילוביץ', הוליווד פינת יצחק שדה, באתר ynet, 14 בנובמבר 2000 * מקבלי פרס מפעל חיים ופרס הוקרה על הישגים מקצועיים בתחום הקולנוע, באתר www.israelfilmacademy.co.il מערכת וואלה! NEWS‏, אוסקר בטברנה, באתר וואלה, 25 באוקטובר 2000 היוצרים הזוכים, באתר www.israelfilmacademy.co.il טקס פרסי אופיר לשנת 2000, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
בית כנסת כורזין - תפארת ישראל

בית הכנסת כורזין (או בשמו הרשמי "בית כנסת תפארת ישראל") הוא בית כנסת ירושלמי, המשלב בסדר התפילות נוסח ספרדי ואשכנזי ומנגינות מכל העדות. בית הכנסת נמצא ברחוב כורזין 5 (פינת רחוב בצלאל) בשכונת שערי רחמים, חלק משכונת נחלאות בירושלים. במקורו, הוא שימש בית כנסת ליוצאי טורקיה. בית הכנסת תפארת ישראל (נקרא בפי כל "בית כנסת כורזין" על שם הרחוב בו הוא שוכן) נוסד בשנות ה-50 על ידי קהילת יהודי "דיארבקיר" מטורקיה בשכונת נחלאות. הוא פעל כבית הכנסת של הקהילה עד שנסגר בשנת 2006 עקב מיעוט מתפללים. בית הכנסת לא היה פעיל במשך מספר שנים עד שבשנת 2009 מצאו צעירי נחלאות את המקום, שיפצו אותו, החיו אותו מחדש ויצרו סביבו קהילה המורכבת בעיקר מתושבי נחלאות והאזור. קהילת בית הכנסת מאופיינת ברובה באוכלוסייה דתית לאומית, רווקים ורווקות מה"ביצה" של נחלאות וזוגות צעירים לצד משפחות מרובות ילדים וותיקות יותר. בית הכנסת מתייחד בנוסח התפילה המשלב מזרח ומערב – נוסח אשכנז משולב עם הנוסח הספרדי – ירושלמי וגם מנגינות מנוסחים אחרים מתקבלים. בהתאמה, גם ספרי התורה בבית הכנסת חלקם ספרדים וחלקם אשכנזים. על פי אתר בית הכנסת, חברי הקהילה מעידים על עצמם כי מטרתם היא "ליצור קהילה ובית כנסת המבטאים את אחדות עם ישראל על כל גווניו" וכי "נוסח התפילה של בית הכנסת משקף את הגוונים המיחדים את עם ישראל בשובו אל ארצו וכולל ניגונים מכל העדות (ספרדים, אשכנזים, תימנים)". בריאיון עם מי שייסד את בית הכנסת המחודש ומשמש גם כגבאי ומנהל הקהילה אהרון דרמון, הוא מספר שעם הקמתו מחדש של בית הכנסת, קשה היה להשלים מניין והיום הקהילה מונה מאות אנשים ובית הכנסת מתמלא כל שבת. בבית הכנסת מתקיימות תפילות בשבתות ובחגים, כמו גם פעילויות שונות, דתיות וחברתיות שיוזמת הקהילה. מעבר לשילוב הנוסחים, קהילת בית הכנסת נוהגת לשלב ילדים בחלק מהתפילות, לעשות קידוש קהילתי בראש חודש, סיורים מאורגנים בשכונת נחלאות וקידוש שמחת תורה עם מאות אנשים. מדיה וקבצים בנושא בית כנסת כורזין - תפארת ישראל בוויקישיתוף בתי הכנסת הירושלמים שאסור לכם לפספס, אתר כיפה, מאי 2013 בית הכנסת באתר הסיורים "נחלאות" קבוצת הפייסבוק של הקהילה סמטאות, המגזין של נחלאות, גיליון מספר 5, עמוד 16-17 בתי הכנסת הירושלמים שאסור לכם לפספס, אתר כיפה, מאי 2013 בית הכנסת באתר הסיורים "נחלאות" סמטאות, המגזין של נחלאות, גיליון מספר 5, עמוד 16-17
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן

הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן (באנגלית: The Harry S. Truman Presidential Library and Museum) הם הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים העוסקים בהנצחת נשיאה ה-33 של ארצות הברית, הארי טרומן (1953-1945). המקום הוא גם מקום מנוחתו של טרומן. זאת הספרייה הראשונה להבנות ולהיווצר לפי חוק הספריות הנשיאותיות בארצות הברית שנחקק בשנת 1955. הספרייה והמוזיאון נמצאים באינדפנדנס, מיזורי בארצות הברית. הספרייה והמוזיאון הוקמו ב-16 ביוני 1957 באינדפנדנס שבמיזורי. בטקס חניכת המקום נכחו הנשיאים לשעבר הרברט הובר והארי טרומן, נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית ארל וורן והגברת הראשונה לשעבר אלינור רוזוולט. ב-11 בדצמבר 2006, נאם במקום קופי אנאן את נאומו האחרון כמזכ"ל האומות המאוחדות. טרומן השתתף באופן פעיל בפעילויות הספרייה ונהג להיפגש עם עיתונאים ותלמידים שהגיעו למקום. הוא ביקר במקום פעמים רבות עד למותו ולעיתים קרובות היה מגיע לפני צוותי העיתונות ודאג לתת הדרכה ולענות על השאלות תוך כדי שהוא מציג את עצמו כנשיא ארצות הברית לשעבר הארי טרומן. בין המבקרי המוזיאון ניתן למנות את הנשיאים דווייט אייזנהאואר, הרברט הובר, לינדון ג'ונסון, ריצ'רד ניקסון וג'ון קנדי. בין המבקרים הידועים שביקרו במוזיאון ניתן למנות את רוברט קנדי, דין אצ'יסון וג'ינג'ר רוג'רס. במוזיאון שתי קומות ובהן תצוגה המתעדת את חייו של הנשיא באמצעות תצלומים, חפצים, מסמכים, מזכרות, קטעי סרטים וסרט על חייו של טרומן. ההעתק של החדר הסגלגל בזמן כהונתו של טרומן נמצא במוזיאון והוא נתן השראה לעיצוב החדר הסגלגל במהלך כהונותם של הנשיאים ג'רלד פורד, לינדון ג'ונסון, ג'ימי קרטר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, רונלד רייגן וביל קלינטון. הארי טרומן מדיה וקבצים בנושא הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן (באנגלית) הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן, ברשת החברתית פייסבוק הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן, ברשת החברתית אינסטגרם הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן, ברשת החברתית LinkedIn הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן, סרטונים בערוץ היוטיוב
ג'יימס קרונין

ג'יימס וואטסון קרונין (באנגלית: James Watson Cronin‏; 29 בספטמבר 1931 – 25 באוגוסט 2016) היה פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1980. קרונין נולד בשיקגו, באילינוי שבארצות הברית. אביו, ג'יימס פארלי קרונין, היה סטודנט באוניברסיטת שיקגו. לאחר שקיבל האב את הדוקטורט שלו, עברה המשפחה לאלבמה, ובשנת 1939 עברה לדאלאס שבטקסס, שם קיבל האב את הפרופסורה שלו מטעם האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית (Southern Methodist University). לאחר לימודיו התיכוניים, נשאר קרונין בדאלאס, ולמד גם הוא באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, וקיבל מטעמה תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה ב-1951. לאחר מכן חזר קרונין לאילינוי כדי ללמוד באוניברסיטת שיקגו, שם למד אצל זוכי פרס נובל רבים, כמו אנריקו פרמי, מריה גופרט-מאייר ומארי גל-מאן. לאחר קבלת הדוקטורט שלו, בשנת 1955, הצטרף קרונין לקבוצתם של רודני קול ואורסטה פיצ'יוני במעבדה הלאומית של ברוקהייבן. בתקופה זו הכיר את ואל פיץ', אשר הביאו ב-1958 לאוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1980 זכו השניים בפרס נובל לפיזיקה, על גילוי ההפרה של עקרונות סימטריה בסיסיים בהתפרקות של מזוני K נייטרליים משנת 1964. גילוי זה תרם לתאוריה של המפץ הגדול. קרונין היה נשוי לאנט מרטין עד למותה ב-2005. מנישואים אלה נולדו לו שתי בנות ובן. בשנת 2006 נישא לקרול צ'מפלין, לה היה נשוי עד למותו בסיינט פול שבמינסוטה, בגיל 85. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס קרונין בוויקישיתוף ג'יימס קרונין, באתר פרס נובל (באנגלית) ג'יימס קרונין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס קרונין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מדענים מהטכניון וחתני פרס נובל חוקרים "ראי היקום", מעריב, 27 באוקטובר 1980 בריטי קיבל פרס נובל לכימיה בפעם השניה, מעריב, 15 באוקטובר 1980