laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כריס קוביק

כריס קוביק (באנגלית: Kris Kovick;‏ 10 בספטמבר 1951 – 26 באוקטובר 2001) הייתה סופרת, קריקטוריסטית, פעילה לזכויות נשים וזכויות להט"ב ומוציאה לאור מקליפורניה. קוביק נולדה בפרזנו שבקליפורניה, ארצות הברית, ובילתה שם את שנות ילדותה. לאחר שסיימה את בית הספר התיכון עברה ללמוד באוניברסיטת המדינה של קליפורניה. לאחר שסיימה בהצלחה את לימודיה שם באמצע שנות השבעים עברה לעיר סיאטל למשך חמש שנים, ובשנת 1980 עברה לסן פרנסיסקו. בסן פרנסיסקו עבדה כצורבת וסורקת ראשית בבית דפוס מקומי - ובכך הייתה לאישה הראשונה שהפכה לחברה רשמית באיגוד הוצאה לאור בצפון מערב האוקיינוס השקט. במהלך עבודתה בבית הדפוס, החלה קוביק לצייר ולפרסם קריקטורות ורצועות קומיקס, רובן פמיניסטיות ולסביות. בשנת 1991 פרסמה את ספרה הראשון, שאוגד מספר קריקטורות עם מאמרים שכתבה בנושאי זכויות האישה והלהט"ב, ונקרא "מה שאני אוהבת בפוליטיקה לסבית הוא להתווכח עם אנשים שאני מסכימה איתם" (What I Love About Lesbian Politics Is Arguing With" People I Agree With"). מעט אחר כן החלה לקבל הזמנות להשתתף באנתולוגיות קומיקס שונות, והקריקטורות שלה הופיעו בספרים כגון "גליבקוויפס: מילים מצחיקות מאת נשים מצחיקות" ("Glibquips: Funny Words by Funny Women"), ובכתבי עת להט"ביים שונים כמו 'OUT/LOOK', 'סן פרנסיסקו ביי טיימס' ו'גייז קומיקס'. במהלך הקריירה שלה התחברה קוביק עם קריקטוריסטיות וסופרות נוספות שאיתן שיתפה פעולה מאוחר יותר, כמו סוזי ברייט (אנ') ואליסון בקדל, אשר הנציחה אותה בקריקטורה שפרסמה בשנת 2008. קוביק נודעה לא רק כסופרת, אלא גם כבדרנית. מדי שבוע הופיעה קוביק בבית הקפה "המזוקן" שבסן פרנסיסקו, ונהגה לספר סיפורים, שירים או בדיחות. באחת הפעמים אף קיימה חתונה מבוימת הומוריסטית בין שתי זמרות ידועות. לקראת סוף חייה, בסוף שנות התשעים הצטרפה קוביק לקבוצת "סיסטר ספיט" שכללה סופרות ידועות נוספות. בשנת 2000 הקימה קבוצת קריאה במרכז ג'ון סימס לאמנויות הבמה, שנקראה "סן פרנסיסקו בגלות". קוביק נפטרה בשנת 2001, בגיל 50, לאחר מאבק של שמונה שנים בסרטן השד. בשנת 2005 הייתה קוביק מושא סרטו התיעודי הקצר של הבמאי סילאס האוורד בשם "מה שאני אוהבת בנוגע למוות" ("What I Love About Dying"), שהוקרן בפסטיבל סאנדנס. Ray Delgado, Kris Kovick, 50, author, cartoonist, activist, SFGATE, ‏8 בנובמבר 2011 (באנגלית) Kris Kovick, What I Love about Lesbian Politics is Arguing with People I Agree with, Alyson Publications, 1991, ISBN 978-1-55583-128-8. (באנגלית) Glibquips: Funny Words by Funny Women, Crossing Press, 1994, ISBN 978-0-89594-668-3. (באנגלית) Anton Kawasaki, GAY LEAGUE – The Home For LGBTQ Comics Fans (באנגלית) Susie Bright, Susie Bright: George Carlin, Meet Kris Kovick, Boing Boing, ‏29 בדצמבר 2008 (באנגלית) Dykes to Watch Out For » Blog Archive » Kris Kovick, In Memoriam Don Baird: Kris, web.archive.org, ‏13 באוקטובר 2008 **S I S T E R * S P I T !**, www.sisterspit.com Ray Delgado, Kris Kovick, 50, author, cartoonist, activist, SFGATE, ‏8 בנובמבר 2011 (באנגלית) "Movie Reviews". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2021-03-12. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-03-13. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כריס קוביק".
אווה סידני הון

אווה סידני הון (באנגלית: Eva Sydney Hone‏; 22 באפריל 1894 - 13 במרץ 1955), המכונה בדרך כלל אווי, הייתה ציירת אירית ואמנית ויטראז'. היא נחשבת לחלוצה המוקדמת של הקוביזם, אף שעבודותיה הידועות ביותר הן ויטראז'ים. היצירות הבולטות ביותר שלה הן החלון המזרחי בקפלה במכללת אטון, המתארת את הצליבה, וארבעת השדות הירוקים שלי, שנמצאת כעת בבנייני הממשלה בדבלין. אווה הון נולדה ברובוק גרוב, מחוז דבלין, ב-22 באפריל 1894. היא הייתה בתם הצעירה של ג'וזף הון, ואווה אלינור, לבית רובינסון, בתו של סר הנרי רובינסון ונכדתו של כומר ואלנטיה העשירי. זמן קצר לפני יום הולדתה השתים עשרה היא סבלה מפוליו (שיתוק ילדים). היא המשיכה את לימודיה בשווייץ, ויצאה לסיורים לספרד ולאיטליה לפני שעברה ללונדון בשנת 1913. שלוש אחיותיה התחתנו כולן עם קציני צבא בריטים, וכולן התאלמנו במלחמת העולם הראשונה. הון למדה בבית הספר לאמנות ביאם שו בלונדון ולאחר מכן בבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכות. היא פגשה את מייני ג'לט כאשר שתיהם למדו אצל וולטר סיקרט במכון הטכני בווסטמינסטר. היא עבדה בפיקוחו של אנדרה להוטה ואלברט גלייז בפריז לפני שחזרה להשפיע על הכנסת הסגנון המודרניסטי לאירלנד ולהפוך למייסדת התערוכה האירית לאמנות זו. היא נחשבת לחלוצה המוקדמת של הקוביזם אך בשנות השלושים של המאה העשרים פנתה לוויטראז'ים, אותה למדה אצל וילהלמינה גדס. עבודותיה החשובות ביותר הן ככל הנראה החלון המזרחי, המתאר את הצליבה, עבור הקפלה במכללת אטון, וינדזור (1949–1952) ו"ארבעת השדות הירוקים שלי", הממוקמים בבנייני הממשלה, דבלין. עבודה זו, שהוזמנה על ממשלת אירלנד, זכתה בפרס הראשון עבור ויטראז' בתערוכה העולמית בניו יורק בשנת 1939. החלון המזרחי של מכללת אטון הוזמן בעקבות הרס הבניין לאחר שהוטלה פצצה על בית הספר בשנת 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה. האמנית הוזמנה לתכנן את החלון המזרחי בשנת 1949, והחלון החדש הוכנס בשנת 1952. יצירה זו הופיעה על בול דואר אירי בשנת 1969. מדצמבר 2005 עד יוני 2006 הוצגה בגלריה הלאומית של אירלנד תערוכה מעבודותיה. בכנסיית סנט מרי בקלונסילה יש גם חלונות ויטראז' שהיא עיצבה. הון הייתה אשה אדוקה ביותר; היא בילתה במנזר אנגליקני בשנת 1925 בטרורו בקורנוול והפכה לקתולית בשנת 1937. ייתכן והדבר השפיע על החלטתה להתחיל לעבוד בוויטראז'ים. בתחילה עבדה כחברה בקואופרטיב הזכוכית הצבעונית An Túr Gloine לפני שהקימה סטודיו משלה ברתפרנהאם. מדיה וקבצים בנושא אווה סידני הון בוויקישיתוף Hone, Eva Sydney [Evie (1894–1955), artist and craftswoman], Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית) Surprising neglect of famous stained glass artist, The Irish Times (באנגלית) Bourke, Marie (1997). "Evie Hone in Her Studio: Hilda Van Stockum's Portrait". Studies: An Irish Quarterly Review. 86: 165–174. Hillstrom, Kevin (1999). "Evie Hone". In Hillstrom, Laurie Collier; Hillstrom, Kevin (eds.). Contemporary Women Artists. St. James Press. pp. 301–02
קלי לה ברוק

קלי לה ברוק (באנגלית: Kelly LeBrock; נולדה ב-24 במרץ 1960) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. לה ברוק נולדה בניו יורק לאם אירית ואב קנדי-צרפתי, היא גדלה בשכונת קנזינגטון בלונדון. היא החלה את קריירת הדוגמנות שלה בגיל שש עשרה שהופיע במגזין ווג, לאחר מכן היא חתמה על חוזה עם מותג האופנה כריסטיאן דיור, היא הופיעה על מספר רב של מגזינים ושונים והייתה מזוהה עם פרסומת השמפו של חברת "פנטן" בכיכובה. היא גילמה את הדמות המרכזית של האישה עם השמלה האדומה בסרט האישה באדום, לאחר מכן שיחקה בסרט הנעורים "Weird Science", בשני הסרטים הייתה בתפקיד אישה המהווה מושא לפנטזיה. ב-1990 הופיעה לצד בעלה סטיבן סיגל בסרט "Hard to Kill", ב-1993 שיחקה את אשתו של מייקל יורק בסרט הסאטירה "Wrongfully Accused", ב-1995 שיחקה בתפקיד הראשי במערבון "Hard Bounty". בשנת 1984 התחתנה עם מפיק הסרטים והמסעדן ויקטור דריי והם התגרשו כעבור שנתיים. ב-1987 נישאה לקולנוען סטיבן סיגל ונולדו להם שלושה ילדים, וב-1996 התגרשו. בשנת 2007 נישאה בשלישית לבנקאי ההשקעות פרד סטק והשניים התגרשו כעבור שנה. לה ברוק מתגוררת בקליפורניה. מדיה וקבצים בנושא קלי לה ברוק בוויקישיתוף קלי לה ברוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קלי לה ברוק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלי לה ברוק, באתר AllMovie (באנגלית) קלי לה ברוק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קלי לה ברוק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דידייה לוקווד

דידייה לוקווד (בצרפתית: Didier Lockwood;‏ 11 בפברואר 1956, קאלה – 18 בפברואר 2018, פריז) היה כנר ג'אז צרפתי. דידייה לוקווד נולד למשפחה שעסקה במוזיקה. זה משפחה בעלת שורשים מבירמינגהאם שעברה לצרפת בתחילת המאה ה-20. כבר בגיל 13 הוא התחיל לנגן בתזמורת של התיאטרון המקומי בקאלה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 דידייה לוקווד היה חבר בלהקת מאגמה. במקביל הוא סיים את לימודיו בקונסרבטואר של פריז. בשנת 1979 הוא לראשונה הוציא אלבום עצמאי New World ובסך הכול הוא הקליט מעל ל-20 אלבומים. בשנת 1994 הוא עבר לניו יורק והקליט שם שני אלבומים נוספים. בשנת 2000 דידייה לוקווד הוציא אלבום לזכר סטפן גרפלי. דידייה לוקווד היה נשוי לפטרישיה פטיבון. מדיה וקבצים בנושא דידייה לוקווד בוויקישיתוף דידייה לוקווד, ברשת החברתית פייסבוק דידייה לוקווד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דידייה לוקווד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דידייה לוקווד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דידייה לוקווד, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) דידייה לוקווד, באתר Last.fm (באנגלית) דידייה לוקווד, באתר AllMusic (באנגלית) דידייה לוקווד, באתר MusicBrainz (באנגלית) דידייה לוקווד, באתר Yandex.Music (ברוסית) דידייה לוקווד, באתר Discogs (באנגלית) דידייה לוקווד, באתר Songkick (באנגלית)
ג'רי ליווינגסטון

ג'רי ליווינגסטון (באנגלית: Jerry Livingston;‏ 25 במרץ 1909 – 1 ביולי 1987) היה פזמונאי אמריקאי ופסנתרן לתזמורות ריקוד, אשר היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר. ליווינגסטון נולד בשנת 1909 בדנוור, עיר הבירה של מדינת קולורדו שבארצות הברית. הוא למד מוזיקה באוניברסיטת אריזונה, שם חיבר את הלחן הראשון שלו עבור מחזמר במכללה. בשנות ה-30 הוא עבר לניו יורק, שם עבד בהתחלה כפסנתרן לתזמורות ריקוד ובהמשך כפזמונאי. במהלך עשור זה הוא עבד על השירים "It's the Talk of the Town" עבור זמרים שונים, "Under a Blanket of Blue" עבור גלן גריי ו-"Blue and Sentimental" עבור Count Basie Orchestra. בשנות ה-40, במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת ביחידת Special Services של צבא ארצות הברית. בשנים אילו עבד על השירים "Close to You" עבור פרנק סינטרה ו-"Mairzy Doats" עבור The King Sisters. בשנת 1943 הלחין את המוזיקה עבור המחזמר "Bright Lights of 1944" שהוצג בתיאטראות ברודוויי. בשנות ה-50 המשיך ליווינגסטון לעבוד על שירים לזמרים, בהם נכללים "Wake the Town and Tell the People" עבור לס באקסטר ו-"The Twelfth of Never" עבור ג'וני מאטיס, כשבנוסף החל לעבוד על שירים עבור סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. הוא עבד על הסרטים "סינדרלה" משנת 1950, "עליסה בארץ הפלאות" משנת 1951 ו-"Trick or Treat" משנת 1952, כולם בהפקת חברת וולט דיסני. סדרות הטלוויזיה עליהן עבד כוללות את "Bronco" ו-"77 Sunset Strip" שהחלו בשנת 1958 ו-"Hawaiian Eye" ו-"Bourbon Street Beat" שהחלו בשנת 1959. בשנות ה-60 כתב את השיר "Young Emotions" עבור ריקי נלסון, עבד על הסדרה "Surfside 6" וכתב את שירי הפתיחה של "The Bugs Bunny Show" ו-"Casper the Friendly Ghost". בשנת 1965 הוא ואשתו רות נורו בביתם על ידי בנם גארי, מפני שהכריחו אותו לקום מהמיטה בשעה 13:00, לאחר ניסיון התאבדות שלו בלילה הקודם. הזוג נלקח ל-Ronald Reagan UCLA Medical Center במצב משביע רצון. ליווינגסטון נפצע מכדור בזרועו השמאלית ואשתו נורתה בחזה. ב-1973 עלה המחזמר השני אותו הלחין, אשר נקרא "Molly". אישיות בולטת איתה שיתף פעולה במהלך הקריירה שלו הוא מאק דייוויד, איתו היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר - הפעם הראשונה הייתה בשנת 1951 עם השיר "Bibbidi-Bobbidi-Boo" מהסרט "סינדרלה", הפעם השנייה הייתה בשנת 1960 עם השיר "The Hanging Tree" מהסרט "עץ התלייה" והפעם השלישית הייתה בשנת 1966 עם השיר "The Ballad of Cat Ballou" מהסרט "קאט באלו". בשנת 1981 הוכנס ליווינגסטון להיכל התהילה של כותבי שירים. ב-1 ביולי 1987, בגיל 78, ליווינגסטון נפטר ממחלת לב בביתו בבוורלי הילס. ג'רי ליווינגסטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רי ליווינגסטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'רי ליווינגסטון, באתר AllMusic (באנגלית) ג'רי ליווינגסטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'רי ליווינגסטון, באתר Discogs (באנגלית) ג'רי ליווינגסטון, באתר Songkick (באנגלית) ג'רי ליווינגסטון, באתר SecondHandSongs Jerry Livingston Dies; Wrote 'Mairzy Doats', בעיתון הניו יורק טיימס, 10 ביולי 1987 Biography of Hy Zaret, באתר Argosy Music Corporation 'Songwriter, Wife Are Shot By Son-'They Bugged Me, בעיתון The Fresno Bee,‏ 18 בפברואר 1965 ג'רי ליווינגסטון, באתר היכל התהילה של כותבי שירים
ואלי (מיתולוגיה)

במיתולוגיה הנורדית, ואלי (Váli), אחד מהאלי האייסיר, הוא בנם של אודין והענקית רינדר. מטרת הולדתו היא נקמה על מותו של אחיו, בלדר, שנהרג בעקבות תעלול של לוקי. ואלי מגיע לבגרות רק יום אחד אחרי לידתו, הורג את הוד'ר, שהוטעה על ידי לוקי והרג את בלדר, וכולא את לוקי. מנובא שואלי ישרוד את ראגנארוק. לעיתים מתייחסים לואלי כבנו של לוקי. מקור הבלבול הוא ככל הנראה טעות העתקה מוקדמת. ב"הטעיה של גילבי" ישנה התייחסות יחידה ל"בניו של לוקי, ואלי ונַארְוִי" ושתי התייחסויות נוספות לואלי כבנו של אודין. אודין מוזכר כאביו של ואלי גם באדה הפואטית, בפואמות חזון הנביאה (Völuspá) וחלומות בלדר (Baldrs draumar). עדות נוספת לטעות ההעתקה אפשר למצוא בטקסט מאוחר יותר, גסטה דנורום, בו נכתב שבנם של רינדר ואודין ינקום את מותו של בלדר. מדיה וקבצים בנושא ואלי בוויקישיתוף Dronke, U., ed. (2001) [1997]. Mythological Poems. The Poetic Edda. II. Translated by Dronke, U. Oxford, UK: Oxford University Press / Clarendon Press. p. 76. ISBN 978-0-198-11181-8. Sturlson S., Gylfaginning, The Prose Edda. Translated by Brodeur A. G. (1916), part 50. Sturlson S., Gylfaginning, The Prose Edda. Translated by Brodeur A. G. (1916), parts 30, 36. ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פדל בן עבאס

פדל בן עבאס (בערבית: فضل بن عباس, 611-639) היה אחיו של עבדאללה אבן אל-עבאס, בן דודו של מוחמד, ואחד מהצחאבה. פדל היה בנם של אל-עבאס בן עבד אל-מוטלב, ושל לובאבה בנת אל-חארת'. אחיו היו עבדאללה, עובייד אללה, מעבד, קת'ם, עבד אל-רחמן, ואחותו הייתה אום חביב. פדל נפטר בשנת 639 במגפת הדבר באמאוס. Fadl ibn Abbas | dawahnigeria Showcase, dawahnigeria.com תרגום: Landau-Tasseron, E, Biographies of the Prophet's Companions and Their Successors, עמ' 201 Fadl_ibn_Abbas, gutenberg
ארפאד מזאי

ארפאד מזאי, שם קודם רוזנפלד (בהונגרית: Mezei Árpád; בודפשט, 2 ביולי 1902 – גלסטונברי, קונטיקט, 7 ביולי 1998) היה פסיכולוג יהודי-הונגרי-אמריקאי, פילוסוף, היסטוריון אמנות וסופר. אחיו היה אימרה פאן משורר ואספן אמנות. ארפאד מזאי נולד במשפחה יהודית בבודפשט כבנם של הסוכן איז'אק (יצחק) הירש רוזנפלד ושל הרמינה גיבס. הוא עבד כפקיד בין שתי מלחמות העולם. בשנת 1936 התחתן עם אווה, בתם של ד"ר שאנדור ארדאי (1870–1945) פקיד הבנק ושל יולאן שטיינר. הוא למד פילוסופיה באופן אוטודידקטי והיה גם העורך של כמה כתבי עת לאמנות. בשנת 1945 היה ממייסדי בית הספר האירופי. מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 עבד כפסיכולוג. תחילה במכון לפסיכולוגיה ההונגרי ולאחר מכן במכון הלאומי לשחפת על שם פרידייש קוראני. הוא גם העביר הרצאות רבות השפעה לאדריכלים (בית הספר להנדסה). הוא התיישב בארצות הברית בשנת 1975. בספריו ובכתביו עסק בעיקר בפיתוח פילוסופיה עצמאית של האמנות, סוריאליזם הונגרי ובינלאומי, כמו גם באלכוהוליזם והיבטים הפסיכוטיים של מחלה. עבודותיו בשפה הצרפתית ביחד עם מרסל ז'אן היו חלוצות בינלאומיות בפילוסופיה של האמנות. אורח החיים של האיכרים בתרבות האירופית, בודפשט, 1946 מלדודור (עם מרסל ז'אן), פריז, 1947 Genése de la pensée moderne (avec Marcel Jean), פריז, 1950 תולדות הסוריאליסט (עם מרסל ז'אi), פריז, 1959 אישיות ושחפת (עם לאסלו לבנדל), בודפשט 1964 Œuvres complètes d'Isidore Ducasse, Comte de Lautréamont (avec Marcel Jean), פריז, 1971 החולה האלכוהוליסט (עם לאסלו לבנדל), בודפשט, 1972 תיאוריות ואמנים, בודפשט, 1974 מיקרוקוסמוסים ופרשנויות, פץ, 1993 הרהורים על אמנות, בודפשט, 1994. פורטל אמנות "Mezei (Rosenfeld) Árpád születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 1830/1902. folyószáma alatt". "Erdély Sándor halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 95/1945. folyószáma alatt". "Mezei Árpád és Steiner Jolán házassági bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 346/1936. folyószáma alatt".
באג תקופת לוח השנה היפני

הבאג של תקופת לוח השנה היפני הוא באג מחשבים אפשרי, שקשור לשינוי שם התקופה היפנית. בלוח השנה היפני יש שמות לתקופות יפניות שמשתנים עם שלטונו של קיסר יפן. מכיוון שרוב העידן המודרני של המחשוב התרחש בעידן הייסי, חלק גדול מהתוכנות שפותחו בעידן זה תומכות רק בשמות עידנים בתקופת הייסי. שם תקופה חדשה היה צפוי להשתנות עם המעבר הקיסרי היפני המתקרב. עם זאת, מכיוון ששינוי התקופות הוא נדיר, רוב התוכנות לא נבדקו כדי לוודא שהן יתנהגו נכון עם עידן נוסף. יצרני מחשבים ותוכנה היו צריכים לבדוק את מערכותיהם לפני המעבר על מנת להבטיח כי העידן החדש יטופל נכון. על מנת להבטיח זאת, חלק מהמערכות סיפקו מנגנוני בדיקה כדי לדמות עידן חדש מבעוד מועד. בתחילת אפריל 2019 הוכרז שמה של התקופה החדשה, "ראיווה" (בעברית: "הרמוניה נפלאה"). דווחו כמה בעיות קלות עקב טיפול לא נכון במעבר התקופה. כספומטים שהוצבו ברשת Lawson בחנויות נוחות דיווחו כי בשל כספים שהופקדו לא יהיו זמינים עד 7 במאי 1989, עקב המרת תאריך שאינה הולמת באמצעות הייסי 1 (1989) במקום רייווה 1 (2019). הקוד הנקודות של יניקוד, U+32FF, נשמר בספטמבר 2018 לייצוג שם העידן החדש ו-Unicode 12.1 כולל את תו U+32FF עבור ראיווה. תיקון הספרייה GNU C ייכלל במהדורה 2.30. Hern, Alex (2018-07-25). "Big tech warns of 'Japan's millennium bug' ahead of Akihito's abdication". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-01-31. "Japan's new Y2K: Chips with Everything podcast". The Guardian (באנגלית בריטית). 2019-01-04. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-01-31. "Era Handling for the Japanese Calendar - Windows applications". docs.microsoft.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-01-31. "The Japanese Calendar's Y2K Moment". Baseel, Casey (30 באפריל 2019). "ATMs in Japan are saying they'll transfer your money back in time to 1989". SoraNews24 (באנגלית). נבדק ב-30 באפריל 2019. {{cite web}}: (עזרה) "New Japanese Era". נבדק ב-2019-01-31. "Unicode 12.1.0". נבדק ב-2019-05-01. "22964 - The Japanese Era name will be changed on May 1, 2019". נבדק ב-2019-05-01.
אגניישקה חילינסקה

אגניישקה ברברה חילינסקה (בפולנית: Agnieszka Barbara Chylińska; נולדה ב-23 במאי 1976 בגדנסק) היא זמרת-יוצרת ושחקנית פולנייה. משנת 1994 עד 2003 הייתה סולנית להקת הרוק הפולנית O.N.A. מאז 2003 היא מופיעה כצ'ילינסקה וב-2004 הוציאה אלבום בשם Winna. מאז 2008 היא שופטת בגרסה הפולנית של זיכיון Got Talent בשם Mam talent!. ב-2009 היא הוציאה אלבום אולפן בשם Modern Rocking, לאחר מכן Forever Child (2016) ו-Pink Punk (2018). מדיה וקבצים בנושא אגניישקה חילינסקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגניישקה חילינסקה (בפולנית) אגניישקה חילינסקה, ברשת החברתית פייסבוק אגניישקה חילינסקה, סרטונים בערוץ היוטיוב אגניישקה חילינסקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אגניישקה חילינסקה, באתר ספוטיפיי אגניישקה חילינסקה, באתר Last.fm (באנגלית) אגניישקה חילינסקה, באתר AllMusic (באנגלית) אגניישקה חילינסקה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אגניישקה חילינסקה, באתר Discogs (באנגלית) אגניישקה חילינסקה, באתר Songkick (באנגלית) אגניישקה חילינסקה, באתר Genius אגניישקה חילינסקה, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא פולנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק נזרי

יצחק נזרי (נולד ב-1937) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ והקיצוני שמאלי לאורך כל הקריירה בקבוצת הפועל טבריה. נזרי נולד וגדל בעיר טבריה. אביו היה חלוץ מרכזי בקבוצת הפועל טבריה-השרון. הוא החל את הקריירה בהפועל טבריה בגיל 15 בלבד, קבוצה שהייתה בליגה האזורית של עמק הירדן, ועלתה תוך 5 שנים בלבד לליגה הלאומית (הבכירה דאז). בצבא שיחק בשורות "נבחרת השריון" שזכתה ב"גביע הרמטכ"ל", והיה שחקן חיזוק ב"נבחרת הפועל". נזרי אף הגיע לשחק בשורות נבחרת ישראל ובאמתחתו 4 הופעות בנבחרת הבוגרת של ישראל. לקראת שחרורו מצה"ל, על מנת להשאירו בקבוצת העיר, הבטיח לו ראש העירייה דאז משה צחר מקום עבודה קבוע בעירייה, כנהגו של ראש העיר, שם נשאר במשך 30 שנה (גם לאחר פרישתו). קבוצת הפועל טבריה עלתה לליגה הלאומית הבכירה בעונת 1961/1962, אז הבקיע נזרי 16 שערים בליגה העליונה במדי הקבוצה והיה למלך השערים של הליגה עם 16 שערים ביחד עם שלמה לוי מהפועל חיפה. אך בסוף עונת 1964/1965 ירדה חזרה לליגה הארצית (ליגת המשנה) ואיתה ירד נזרי. בהמשך שימש נזרי בתפקיד המאמן-שחקן בהפועל טבריה עד לפרישתו הסופית מכדורגל פעיל. בנו ניסים (נסי) נזרי היה שחקן כדורגל גם הוא, והתחיל את דרכו בקבוצת הנוער של הפועל חיפה ולאחר מכן שיחק גם הוא בהפועל טבריה, אך הקריירה שלו לא התרוממה מעבר לליגות הנמוכות. מלך השערים של הליגה הלאומית (1): 1961/1962 מעגל הזכרונות נסגר, בסוף המאמר כתוב: "המחבר היה חולצה הבינלאומי של טבריה, בעל 4 הופעות בנבחרת הלאומית ומלך השערים...", ⁨⁨מעריב⁩⁩, 17 באפריל 1988 טבריה נאבקה ונוצח! "...שם השתלט עליו יצחק נזרי בן ה-38 (מאמן-שחקן בהפועל טבריה) והוא קבע 2-2", ⁨⁨מעריב⁩⁩, 12 אוקטובר 1975
אימרה פאן

אימרה פאן (במקור רוזנפלד אחר כך מזאי, בהונגרית: Pán Imre; בודפשט, 13 באפריל 1904 – פריז, 4 במרץ 1972) היה סופר בתחום האמנות, מארגן תערוכות, עורך עיתון, מוציא לאור, משורר, ואספן אמנות יהודי-הונגרי. אחיו של ארפאד מזאי, אביו של גאבור מזאי. אשתו הראשונה הייתה מגדה האוזווירט, והשנייה מירל קסטלר. אימרה פאן נולד במשפחה יהודית בבודפשט כבנם של הסוכן איז'אק (יצחק) הירש רוזנפלד ושל הרמינה גיבס. במשפחה היו שמונה אחים. כבר בגיל שתים-עשרה או שלוש עשרה הוא קנה כתבי עת וגרפיקה מהכסף שהרוויח כניצב בהצגות בית האופרה של בודפשט. בשנת 1924, עם אחיו ארפאד מזאי ועם ג'רג' גרה הקים מגזין דאדאיסטי בשם IS, הם הצליחו לפרסם רק שני גליונות, אך עם זאת כותבי תולדות האמנות ההונגרית ראו בעיתון יוזמה אוונגרדית חשובה. משנת 1926 הועסק על ידי כתב העת "חיי התיאטרון" (Színházi Élet), תחילה כחבר צוות מערכת ולאחר כמנהל מדור הקולנוע. ב-26 ביוני 1930 התחתן עם מגדה האוזווירט, קריקטוריסטית ומאיירת ידועה. בשנת 1931 החל להקים עיתון בשם INDEX ("עיתון מאמצי תרבות חדשים"). מאמריו הופיעו בכתב העת של לאיוש קשאק, Dokumentum ו-Munka והוא גם היה המפיץ ההונגרי הבלתי חוקי של עיתון קשאק שפורסם גם בווינה. הוא ניהל חנות ספרים בשדרת אנדראשי בשם Sztárbolt (חנות כוכבים). בשלב האחרון של המלחמה, עקב סכנת הגירוש, סגירת היהודים בגטו ובכלל רדיפת היהודים, הוא הסתתר שם בחנות, במקום מסתור מאחורי המדפים. בתום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 המשיך את החנות בשם Művészbolt (חנות אמנים), והעניק מקום לתערוכות גרפיות מודרניות. הוא היה אחד המייסדים, העורכים והמארגנים של בית הספר האירופי. בשלוש שנים, בין 1945 לבין 1948, 38 תערוכות אורגנו על ידו, ניתנו הרצאות, והוציאו לאור חוברת בשם Index. בשנת 1957 הוא עזב את הונגריה עם חברו אנדרה באלינט והיגר לצרפת. בפריז הצליח סוף סוף להמשיך בפעילותו האמנותית ללא הפרעה, לארגן תערוכות וכתיבת מונוגרפיות. בשנת 1970 הוא כתב מחקר ששמו "פרשנות המאה" שניתח את הקשר בין אמנות לבין המדע על פי בקשת אוניברסיטת אקס-מרסיי. הסוגיה הראשונה והאחרונה של כתב העת הספרותי-פילוסופי שלו Préverbes (פעלים) פורסמה רק לאחר מותו. מבוא לאירופה (מחקר, Bp, 1946) ביקור בתמונות המת (מחקר על לאיוש ויידה, 1946) זיכרון של אירופה (מחקר, Bp, 1946) מטאפואזיס (מחזור, Bp, 1947) מחזה של תופת (שירים, 1947) שירים (Cahiers du Sud, Paris, 1948) תולדות האיזמוס (כרך לימוד, יחד עם לאיוש קשאק; Bp., 1975) הסימפוזיון הבלתי נראית (מאמר דיון, עמותת קארוי קוש, 2000) Balázs Imre József: Magyar dada? Megjegyzések az Is folyóiratról (1924–1925) (Létünk, 2011/1) Balázs Imre József: Szemlélettranszfer: az Index Könyvtár mint a szürrealista elképzelések magyarországi megalapozásának kísérlete (Kalligram, XIX. évf. 2010/november) Bori Imre: A szecessziótól a dadáig (Symposion könyvek 20, Újvidék, 1969) Bori Imre: A szürrealizmus ideje (Symposion könyvek 26, Újvidék, 1971) Ébli Gábor: Pán-európai avantgárd (Európai Utas, 52.) György Péter: Az elsüllyedt sziget (Képzőművészeti Kiadó, 1992) Kemény Katalin: Arcképtöredék. Pán Imréről (Maszk és valóság, Ernst Múzeumi Füzetek 3.) Serbanne, Claude: Chroniques (Cahiers du Sud, Paris, 1947. 282. sz.) Tamkó Sirató Károly: P. I. (Élet és Irodalom, 1972. 12. sz.) לקסיקון ביוגרפי הונגרי - אימרה פאן יוליה צ'רבה - אימרה פאן בבודפשט ובפריז "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 748/1930. folyószáma alatt".
חוק הרחם החופשי

חוק הרחם החופשי (בפורטוגזית: Lei do Ventre Livre), הידוע גם בכינוי חוק ריו ברנקו, נחקק בפרלמנט הברזילאי ב-28 בספטמבר 1871 כשלב בתהליך ביטול העבדות בברזיל. החוק קבע כי החל מתאריך החקיקה, כל התינוקות שנולדו לאימהות שהיו שפחות, לא יגדלו להיות עבדים בעצמם. החוק קבע את גיל 8 כנקודת הזמן בה היה על בעל העבדים להחליט בין שחרור הילד בתמורה לפיצוי מהמדינה, או להחזיק בו עד לגיל 21, עת הוא ישוחרר ללא כל פיצוי. החוק לא מילא את יעודו, שכן רק מעטים שוחררו בגיל 8. בנוסף כונן החוק קרן לשחרור עבדים, אך לא היה די בהונה. כך, למשל, בין השנים 1876 ו-1886 שוחררו בידי הקרן 3,533 עבדים בלבד בבאהיה, ו-150 בלבד בפרנמבוקו. זאת מתוך מעט יותר ממיליון וחצי עבדים שהיו בברזיל בשנת 1872, שהיוו 15.2% מהאוכלוסייה כולה. את החוק יזם הוויקונט ריו ברנקו ב-27 במאי 1871 בקבינט השמרני, ומכאן גם כינויו. הוא נימק את הצורך על ידי הגדרת העבדות כ"מוסד בלתי צודק", לא כל כך כלפי העבדים, אלא כלפי המדינה, שתדמיתה כלפי חוץ נפגמה מקיום העבדות בתקופה שבה בוטלה כבר ברוב חלקי העולם. 14 שנים לאחר חקיקת חוק הרחם החופשי שוחררו עבדים שגילם עלה על 60, ושלוש שנים לאחר מכן, ב-13 במאי 1888 סיים חוק הזהב את העבדות בברזיל באופן מוחלט. החוק השפיע על חלקה הצפוני של המדינה, שנטה לעבר מדיניות של תשלום משכורות יותר מאשר למדיניות של עבדות. רבים מהעבדים ששוחררו תחת חוק הרחם החופשי היגרו לצפון על מנת לעבוד במטעים. ביטול העבדות בברזיל חוק הזהב עבדות האימפריה הברזילאית Thomas E. Skidmore, Black into White: Race and Nationality in Brazilian Thought, Duke UP, Durham and London, 1993. מדיה וקבצים בנושא חוק הרחם החופשי בוויקישיתוף topic/Law-of-the-Free-Womb חוק הרחם החופשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)