laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ערוץ הכלבים

ערוץ הכלבים (DOGTV) הוא ערוץ הטלוויזיה הראשון שקהל היעד שלו הוא כלבים. הערוץ הושק בארצות הברית בפברואר 2012. ב-15 בינואר 2013 עלה ערוץ הכלבים במהדורה ישראלית בחברת יס באפיק 39, אך לאחר שנה נסגר. בספטמבר 2015 עלה ערוץ הכלבים בחברת HOT בערוץ 68, ובהמשך עבר לאפיק 183, ובדצמבר 2018 ערוץ זה נסגר. מייסדי החברה היו בחלק שווה רן לוי וגיא מרטינובסקי, שהיה המנכ"ל הראשון שלה ולאחר מכך מכר את המניות שברשותו. מטרת הערוץ לעזור למגדלי כלבים להפר את תחושות הבדידות של כלביהם בעת היעדרם. לקראת הקמתו נבדקה תגובתם של כלבים לתכנים שונים. למשל, נמצא כי מוזיקה קלאסית היא המרגיעה ביותר בעוד מוזיקת רוק מעצבנת אותם ולמוזיקת פופ הם נותרים אדישים. עוד גילו כי רמת הריכוז של כלב לא נמשכת יותר משלוש דקות. על כן, אורך התוכניות בערוץ לא עולה על 3 דקות. בערוץ תוכניות רבות המתחלקות לשלוש קטגוריות: תוכני הרגעה - מטרתם להרגיע את הכלב. התכנים בעלי מוזיקה נעימה ומרגיעה, תמונות של כלבים רובצים על הדשא, מטיילים בשדה או ביער עם הבעלים שלהם או לבדם. תוכני המרצה - מטרתם לייצר לכלב פעילות. במסך ניתן לראות כלבים משחקים זה עם זה, רצים בטבע ועושים פעילויות ספורטיביות. תוכני חשיפה - מטרתם לחשוף את הכלב לתכנים חינוכיים ולהעמיד אותו במצבי התמודדות עם פחדים הנפוצים לכלבים. כמו רעש של שואב אבק, מתוך הרצון למזער את תגובתם הקיצונית לרעשים מסוג זה. אתר האינטרנט הרשמי של ערוץ הכלבים (באנגלית) ערוץ הכלבים, ברשת החברתית פייסבוק ערוץ הכלבים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערוץ הכלבים, ברשת החברתית אינסטגרם ערוץ הכלבים, באתר פינטרסט DOGTV, ערוץ הטלוויזיה לכלבים, מגיע לישראל, באתר וואלה, 2 בינואר 2013 רועי גולדנברג, ‏כלב מי שצופה: yes משיקה את DOGTV - ערוץ שמיועד לכלבים, באתר גלובס, 2 בינואר 2013 יואב בורוביץ', DOG TV || רקסי, תעביר את השלט, באתר הארץ, 9 בינואר 2013 חגית גינזבורג‏, ערוץ הכלבים החדש: הכלב השתכנע, באתר וואלה, 18 בינואר 2013 לי-אור אברבך, ‏ערוץ הכלבים הישראלי יופץ ל-20 מיליון בתי-אב בארה"ב, באתר גלובס, 9 באפריל 2013 רן בוקר, ישראל נפרדת מערוץ הכלבים, באתר ynet, 16 בינואר 2014
ונצל פוקס

וֶנצֶל פוּקס (בגרמנית: Wenzel Fuchs; נולד ב-19 במרץ 1963 באינסברוק) הוא קלרניטן אוסטרי. פוקס למד בקונסרבטוריון של אינסברוק עם ואלטר קפר (Kefer) ובאקדמיה למוסיקה של וינה עם פטר שמידל. הוא הופיע עם האופרה הממלכתית של וינה, התזמורת הפילהרמונית של וינה, האופרה העממית של וינה ועם תזמורת הרדיו של וינה. בגיל 19 הפך פוקס לסולן תזמורת האופרה העממית בווינה, חמש שנים מאוחר יותר לסולן תזמורת הרדיו של וינה, ומשנת 1993 שימש כנגן הקלרינט הראשון בהתזמורת הפילהרמונית של ברלין. מאז 2008 הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה על שם האנס הייזלר בברלין, בנוסף הוא מחזיק בתואר פרופסור לשם כבוד מקונסרבטוריון שנחאי והוא מוזמן רבות להעביר כיתות אומן ביפן וברחבי העולם. פוקס חבר בהרכב כלי הנשיפה של סולני התזמורת הפילהרמונית של ברלין, אנסמבל השמיניה של הפילהרמונית של ברלין, אנסמבל מטרופוליס ותזמורת ה"סופר וורלד" פוקס זכה בפרס משרד המדע והאומנות האוסטרי ובמספר פרסים בתחרות הלאומית הגרמנית למוזיקאים צעירים. ונצל פוקס, באתר AllMusic (באנגלית) ונצל פוקס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ונצל פוקס, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בן מנחם

האם התכוונתם ל... אלי בן-מנחם – יו"ר סיעת קדימה בהסתדרות, לשעבר חבר הכנסת מטעם העבודה אסף בן-מנחם – אמן ומשורר ישראלי; בנו של משה בן-מנחם ואחיו של ארי בן-מנחם ארי בן-מנחם – פיזיקאי, מתמטיקאי והיסטוריון של המדע ישראלי; מחלוצי הסייסמולוגיה בישראל; בנו של משה בן-מנחם ואחיו ש אסף בן-מנחם יוני בן-מנחם – עיתונאי ישראלי, מנכ"ל רשות השידור ולשעבר מנהל קול ישראל יצחק בן מנחם (צייר) – צייר ישראלי איש הקיבוץ יצחק בן מנחם (קצין) – מפקד בחטיבת הצנחנים ויחידה 101 יצחק מאיר בן מנחם – דיין ישראלי, היה חבר בית הדין הרבני הגדול משה בן-מנחם – משורר ומבקר ישראלי; אביהם של ארי בן-מנחם ואסף בן-מנחם משה בן מנחם – כינויו של משה מנדלסון (Mendelssohn), פילוסוף והוגה דעות יהודי-גרמני, מאבות תנועת ההשכלה היהודית משה בן מנחם – כינויו של משה מנדלסון (Mendelson), מלומד יהודי-גרמני מהמבורג נפתלי בן מנחם – חוקר ספרות עברית, ביבליוגרף, ביבליופיל ואספן ספרים ישראלי פקחיה בן מנחם – מלך ישראל. רביב בן מנחם – מלחין, מעבד מוזיקלי ויוצר ישראלי; מייסד ומנהיג הפרויקט של רביבו רינה בן מנחם – סופרת, ציירת וצורפת ישראלית. מחברת הספר העברי הראשון על הומואים ולסביות, "הדווקאים" (תחת שם העט ש.ר.ב.) מנחם בן – מבקר ספרות, משורר ופובליציסט ישראלי
בלאביה

בלאביה (בבלארוסית: Белавія) היא חברת התעופה הלאומית של בלארוס והחברה הגדולה בה, משרדי הנהלת החברה נמצאים במינסק ובסיס הפעולה המרכזי שלה הוא נמל התעופה הלאומי מינסק. לחברה כ-17 נציגויות בכל העולם, היא חברה בארגון IATA, החברה מפעילה טיסות לכ-40 יעדים בעולם עם צי של 23 מטוסים, כמות הטסים עם החברה עולה כל שנה ובשנת 2012 החברה הובילה מעל ל-1,204,000 נוסעים. החברה מפעילה מספר טיסות שבועיות ממינסק לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות מבוצעות במטוסי הבואינג 737-800 שלה. נכון ליוני 2013, לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות: צי המטוסים של החברה, נכון למרץ 2023: מדיה וקבצים בנושא בלאביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלאביה בלאביה, ברשת החברתית פייסבוק בלאביה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בלאביה, ברשת החברתית אינסטגרם בלאביה, ברשת החברתית VK בלאביה, ברשת החברתית LinkedIn בלאביה, סרטונים בערוץ היוטיוב מדיה וקבצים בנושא בלאביה באתר Airliners.net Aircraft Fleet - BELAVIA - Belarusian Airlines, en.belavia.by Belavia Belarusian Airlines Boeing 737-500 Seating Chart - Updated March 2023 - SeatLink, www.seatlink.com
היצ'קוק (סרט)

"היצ'קוק", דרמה ביוגרפית על חייו של הבמאי המנוח אלפרד היצ'קוק, מבוססת בחלקה על ספרו העלילתי של סטיבן רבלו, "אלפרד היצ'קוק ומאחורי הקלעים של 'פסיכו'". הסרט יצא לאקרנים במספר ערים כבר ב-23 בנובמבר 2012, אך הקרנתו הבינלאומית התרחשה רק ב-14 בדצמבר 2012. בשנת 1959, אלפרד היצ'קוק מסיים להסריט את "מזימות בינלאומיות" ומוטרד מטענות הכתבים כאילו תום ההסרטה היא אות לפרישתו מקולנוע. היצ'קוק דחה הצעות לביים להיטים קולנועיים שהצלחתם המסחרית מובטחת, כגון סרט מסדרת הסרטים של ג'יימס בונד, ומעדיף לנקוט ביוזמה לעבד את ספרו של רוברט בלוך, "פסיכו", לסרט. עיקר העלילה בסרט מספרת על מערכת היחסים בין היצ'קוק לבין רעייתו אלמה רוויל בתקופה שבה הסריטו את "פסיכו". הפקת "היצ'קוק" נמשכה מ-2005. בשנת 2007 נמצא מפיץ לסרט וב-2011 נבחרו השחקנים הראשיים והתסריטאי. בשנת 2012 לוהקו שחקני המשנה ונמצא מלחין לסרט. הפסקול לסרט והסרט עצמו יצאו באותה שנה. הביקורות שיבחו את הסרט, הצלחתו בקופות הייתה בינונית והוא הופץ על גבי דיסק בלו-ריי במרץ 2013. "היצ'קוק" הכניס 23,570,541$ ברחבי העולם. במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו (שהתרחש בזמן חג ההודיה) הסרט הוקרן ב-17 בתי קולנוע וגרף בממוצע 16,924$ לכל בית קולנוע. התגובות של המבקרים היו מעורבות. באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 62% מתוך 195 ביקורות. האתר Metacritic נתן לסרט ציון של 55% מתוך 40 ביקורות. "היצ'קוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "היצ'קוק", באתר נטפליקס "היצ'קוק", באתר AllMovie (באנגלית) "היצ'קוק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "היצ'קוק", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "היצ'קוק", באתר Metacritic (באנגלית) "היצ'קוק", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "היצ'קוק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נעלי פוינט

נעלי פוינט (באנגלית: Pointe shoes) הן נעלי בלט אשר עוזרות לרקדני ורקדניות בלט לרקוד על קצות האצבעות, ריקוד היוצר תחושה של ריחוף וקלילות. לנעליים הרכב ייחודי: בקצה הקדמי של הנעל נמצאת קופסה קשיחה, אשר עוטפת ותומכת את בהונות הרקדנים. החלק הקרוב ביותר לרצפה שטוח, כך שהרקדנים יוכלו ליצור איזון הרמוני. הקופסה עשויה משכבות נייר, בד, קרטון, פלסטיק, גומי או גבס שהודבקו היטב וכאשר הדבק מתייבש הקופסה נעשית קשיחה ומותאמת לריקוד עליה. הסוליה בנויה מחתיכת עור עבה המחוברת לנעל בדבק ומחוזקת בתפירה מסביב וזה על מנת לתת תמיכה לקרסול בזמן העמידה על קצות האצבעות. את כל הנעל עוטף בד על מנת להסתיר אלמנטים מבניים פנימיים, לתת נראות אסתטית לנעל ולעזור להחלקה מיטבית על משטח הריקוד. הבד בדרך כלל עשוי מסאטן, ולעיתים מבד קנבס. נעלי הפוינט הן בדרך כלל בגוני לבן- בז'- וורוד בהיר. לנעל הפוינט מחוברים שני סרטים אלסטיים ושני סרטים מסאטן הנקשרים בצורת איקס לרגל כדי לתת תמיכה מלאה ושהנעל לא תחליק החוצה. מיקום הסרטים בנעל הוא חשוב ונלקח בחשבון. יש יצרנים שתופרים את הסרטים בחלק הפנימי ויש בחלק החיצוני. לכל אדם יש כף רגל ייחודית הכוללת אורך בוהן וצורה, קשת פנימית וחוזק אנטומי שונה ולכן ניתן להזמין נעלי פוינט במידה מותאמת אישית, וכן לבחור את הצבע וסוג הבד. הרקדנים לעיתים מחליפים סוגים שונים של נעלי פוינט בהתאם לקטעי הריקוד השונים. במקרים אלו הכוריאוגרפיה מכתיבה את סוג הנעל הנדרשת- סגנון ריקוד עדין מותאם לנעל רכה יותר, בעוד שלסגנון אגרסיבי עם סיבובים רבים נדרשת נעל חזקה ונוקשה יותר. הבלאי והשחיקה של הנעל גבוהים. הנזק העיקרי לנעל הוא קריעה של הבד החיצוני כתוצאה מהחיכוך התכוף, אזור השוק[דרושה הבהרה] נקרע והקופסה הקשיחה נשחקת. הבד החיצוני הפגום אינו משפיע על ביצועי הנעל אלא בעיקר על הנראות הלא אסתטית והמקצועית. לכן נעל זו יכולה להתאים לאימונים ותרגולים. רקדנים מקצועיים מחליפים בתדירות גבוהה - זוג חדש עלול להתבלות בהופעה אחת.[דרוש מקור] מועד תחילת העבודה בנעלי פוינט לתלמידים נקבע לאחר ביצוע הערכה של מספר גורמים: השלב הפיזיולוגי וההתפתחותי של התלמיד, יציבות שרירי הליבה, חוזק וגמישות של כף הרגל והמפרקים ותדירות השיעורים. הרקדנית הראשונה שרקדה עם נעלי פוינט הייתה מארי טליוני בבלט הסילפידה, עם נעליים שהכין לה אביה, פיליפו טליוני, שהיה גם כוריאוגרף והמאמן האישי שלה. נעליה היו פשוט נעלי סאטן עם סוליה מעור, ועם תפרים לחיזוק בצדדים. במהלך השנים הנעליים התפתחו, והסוליות והקופסה של האצבעות חוזקו. מדיה וקבצים בנושא נעלי פוינט בוויקישיתוף Victoria Hutter, When the Shoe Fits, Dance In It, national endowment of the arts Process of making a ballet toe shoe, נבדק ב-2024-04-28 iadms, מועד תחילת העבודה בנעלי פוינט Julia Guiheen, The History of Pointe Shoes: The Landmark Moments That Made Ballet's Signature Shoe What It Is Today, Pointe Magazine, ‏2020-08-04 (באנגלית אמריקאית)
רשימת שינדלר (פסקול)

רשימת שינדלר הוא פסקול הסרט בעל אותו שם שיצא לאקרנים בשנת 1992 על ידי סטיבן ספילברג. האלבום כולל שירים שהולחנו על ידי ג'ון ויליאמס ובוצעו בידי הכנר יצחק פרלמן, ובחלקם גם שולבה מקהלה. השיר "ירושלים של זהב" נכלל באלבום לאחר ששולב בסוף הסרט, אך בעקבות הביקורת על כך שהשיר לא קשור לשואה, שינה ספילברג את שיר הסיום בגרסה שהופצה בישראל ובחלק ממדינות אירופה לשיר "הליכה לקיסריה" ("אלי אלי"), בביצועה של נתנאלה. האלבום זכה בפרסי האוסקר ובאפט"א של שנת 1993 בקטגוריית הפסקול המקורי הטוב ביותר, ובפרס גראמי עבור הפסקול הטוב ביותר במדיה החזותית. האלבום היה גם מועמד לפרס גלובוס הזהב. Theme from Schindler's List - ‏4:15 Jewish Town - ‏4:40 Immolation - ‏4:44 Remembrances - ‏4:20 Schindler's Workforce - ‏9:08 אויפן פריפעטשיק - 2:56 I Could Have Done More - ‏5:52 Auschwitz-Birkenau - ‏3:41 Stolen Memories - ‏4:20 Making the List - ‏5:11 Give Me Your Names - ‏4:55 ירושלים של זהב - 2:17 Remembrances - ‏ 5:17 Theme from Schindler's List - ‏2:59 מידע על האלבום רשימת שינדלר באתר MusicBrainz מידע על האלבום רשימת שינדלר באתר AllMusic האלבום רשימת שינדלר באתר Discogs האלבום רשימת שינדלר באתר ספוטיפיי רשימת השירים באתר IMDb Review by Evan Cater באתר Allmusic Schindler's List באתר Entertainment Weekly http://filmtracks.com/titles/schindler.html http://www.soundtrack.net/album/schindlers-list
בן נחום

האם התכוונתם ל... דניאל בן נחום – סופר, משורר, עורך ומתרגם ישראלי, בנו של המחנך אפרים-נחום פרחיהו (פרוכובניק) יונתן בן נחום – סופר ישראל ובנו של הסופר דניאל בן נחום עדה בן-נחום – מחזאית, תסריטאית ומתרגמת ישראלית, ממייסדי תיאטרון באר שבע יהודה בן נחום – אמן וצייר ישראלי בנימין בן נחום – מלונאי ובעליו של מלון בן נחום (מלון גינוסר או פנסיון גינוסר) אחר מלון בן נחום (קרן הרחובות שדרות רוטשילד 32 ואלנבי 118, תל אביב) – מלון הפאר הראשון בתל אביב וכן מבנה הציבור הראשון שבנה יהודה מגידוביץ' בארץ ישראל נחום (פירושונים)
משרד חקירות

משרד חקירות הוא משרד המקבל אישור מטעם משרד המשפטים - המחלקה לרישוי חוקרים פרטיים, ומעניק שרותי חקירות פרטיות ומעקבים ללקוחות פרטיים ומוסדיים אשר פונים לעזרתו. לצורך קבלת רישיון לניהול משרד חקירות יש צורך בצבירת ותק של חמש שנים כחוקר פרטי והגשת בקשה למשרד המשפטים לקבלת רישיון משרד חקירות. לאחר שהוועדה לרישוי חוקרים פרטיים במשרד המשפטים תבדוק ותאשר את הבקשה יקבל המבקש אישור ורישיון לניהול משרד לחקירות פרטיות. הרישיון תקף לשנה ומתחדש מדי שנה, הרישיון נכנס לתוקף אך ורק לאחר תשלום האגרה השנתית. במשרד החקירות יעבדו חוקרים פרטיים אשר מחזיקים ברישיון ולבעל משרד החקירות קיימת אפשרות לקבל אישור ממשרד המשפטים לאמן במשרדו מתאמן יחיד ובמקרים מסוימים מתאמן נוסף. העיסוק בחקירות ומעקבים במסגרת משרד החקירות יבוצעו אך ורק על ידי מי שמחזיק ברישיון חוקר פרטי או על ידי מתאמן הרשום במשרד ופועל בכפוף ובפיקוחו של מאמנו - בעל משרד החקירות. משרד חקירות יכול לקבל עבודה מכל גוף או גורם אשר פונים לעזרתו, כדרך שרות לכל, ובתנאי שהעבודה מתבצעת בכפוף לחוק. משרדי חקירות רבים בוחרים להצטרף לגוף מייצג - "לשכת החוקרים הפרטיים", אשר פעל לכתיבה וקידום של קוד אתי אשר הוטמע ואומץ על ידי משרד המשפטים. הקוד מחייב כיום את כל העוסקים בתחום החקירות הפרטיות.[דרוש מקור]
שלושת הבי"תים

שלושת הבי"תים (מוכר גם בתור שלושת ה-B; במקור, בגרמנית: drei B-en) הוא מושג שטבע פטר קורנליוס בשנת 1854 כדי לציין את שלושת המלחינים הגדולים בהיסטוריה להשקפתו ששמותיהם מתחילים באות בי"ת: יוהאן סבסטיאן באך, לודוויג ואן בטהובן והקטור ברליוז. טביעת מושג זה באה להלל את ברליוז ולהציבו בשורה אחת עם באך ובטהובן כמלחינים הגדולים בהיסטוריה. מוזיקאים רבים לא הסכימו עם הכללת ברליוז יחד עם באך ובטהובן והציעו מלחינים אחרים בתור הבי"ת השלישית. ריכרד וגנר הציע פעם את אנטון ברוקנר כבי"ת השלישית, אך הצעתו לא זכתה לפופולריות. בסוף המאה ה-19 הציע המנצח הנס פון בילוב לכלול את יוהנס ברהמס כבי"ת השלישית, ומאז נתקבל ששלושת הבי"תים הם באך, בטהובן וברהמס. בילוב טען שיש קשר בין סגנון ההלחנה של שלושת הבי"תים ואף כינה את הסימפוניה הראשונה של ברהמס כ"סימפוניה העשירית של בטהובן". המושג משמש תדיר בדיונים על מוזיקה קלאסית כדי לתאר את עליונות המוזיקה של שלושת הבי"תים. המושג מתאר גם את שלושת המלחינים המייצגים משלוש התקופות העיקריות במוזיקה הקלאסית: באך מתקופת הבארוק, בטהובן מהתקופה הקלאסית, וברהמס מהתקופה הרומנטית. ברצועה של "פינאטס" מ-22 בפברואר 1952, כששרודר(אנ') מנגן על הפסנתר, אומר צ'ארלי בראון: "שמעת על באך, ברהמס ובטהובן, נכון? אז מעכשיו זה יהיה שוברט, שומאן ושרודר."
ננה סאהיב

דהונדו פאנט או בשמו המוכר יותר ננה סאהיב (במרתית: धोंडू पंत;‏ 19 במאי 1824 – יולי 1857) היה מפקד צבאי ואציל ממוצא מראטהי, אשר פיקד על כוחות מורדים במהלך המצור על קאנפור כחלק מהמרד ההודי הגדול כנגד הצבא הבריטי. משום שהיה בנו המאומץ של שליט האימפריה המראטהית הגולה באג'י ראו השני, הוא היה זכאי לפנסיה מהאימפריה הבריטית. בין היתר, אי הכיבוד של השלטון הבריטי לפנסיה שהגיע לו, לצד מרמור כלפי חוסר הצדק שראה בשלטון הבריטי בהודו, הובילו את סאהיב לקחת חלק במרד עם תחילתו במאי 1857. כוחו הפוליטי בצפון הודו הוביל אותו לפיקוד על כוחות המורדים באזור קאנפור. סאהיב פיקד על כוח של כ-4,000 מורדים אשר צר על קבוצת אזרחים וחיילים בריטים במבנה מבוצר בפאתי העיר, בפיקודו של מייג'ור-גנרל יו ויילר. לאחר שלושה שבועות בהם החזיקו הבריטים מעמד, הם נכנעו לכוחות המורדים תחת התנאי שתתאפשר להם תנועה חופשית אל עבר הקווים הבריטים. הניצולים הבריטים הגיעו לגדת נהר הגנגס, כוחות המורדים ארבו להם ותקפו אותם, תוך שהם טובחים בכל הגברים. כ-200 נשים וילדים ניצלו מטבח זה והובאו למבנה בעיר כאסירים. לאחר מספר ימים גם אלו הוצאו להורג מספר שעות לפני שהגיעו הבריטים למקום לשחררם. Raugh, Harold E. Jr., Victorians at war, 1815-1914: Encyclopedia of British military history, California, US, ABC-CLIO, 2004. מדיה וקבצים בנושא ננה סאהיב בוויקישיתוף ננה סאהיב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גילן

האם התכוונתם ל... איאן גילן – זמר אנגלי איידן גילן – שחקן אירי מיכאל גילן – מנצח ומלחין אוסטרי מקסים גילן – משורר ישראלי פטהוללה גילן – איש דת מוסלמי טורקי גלאון (פירושונים) גלן גילנות
יואל שר

יואל שָׁר (1936 – 20 ביולי 2013) היה פסנתרן, מלחין, זמר, בדרן ושחקן ישראלי. נולד בפתח תקווה בשם יואל ויסוקר. בני דודו הם השוערים יצחק ויעקב ויסוקר. בנעוריו רקד בלהקת המחול של יונתן כרמון. לאחר שהשתחרר מצה"ל, נסע לארצות הברית. החל להתפרסם בשנות ה-60 של המאה ה-20 כזמר-פסנתרן המשלב הומור בהופעותיו. ב-1964 נישא לג'ויס. ב-1971 חזרו לישראל עם שתי בנותיהם. כעבור שנה הקים שר את מועדון הלילה "עומר כיאם" ביפו העתיקה אותו ניהל חתנו לשעבר אורי דרזי בין השנים 1995-1998. ב-1976 הוציא אלבום בשם "יואל שר ומנגן". באלבום ביצע לראשונה את השיר "ים של דמעות", אשר התפרסם כעשור מאוחר יותר בלחן אחר בפיו של זוהר ארגוב. שיחק בסרטי הקולנוע "שתי דפיקות לב" (1972),"מזימות בירושלים" (1976) "חמש מאות אלף שחור" (1977), "העיט" (1981), "צלילה חוזרת" ו"אדון ליאון" (1982). כתב מוזיקה לסרט "מתנה משמיים" (1973), להצגת הילדים "קופיקו העליז" (1978) ולסרט הטלוויזיה "סוחרי גומי" (2002). ב-1997 פרסם בהוצאת סער ספר בשם "שמעתי ראיתי כתבתי" ובו אסופת פתגמים. נפטר בשנת 2013 ממחלת הסרטן בה לקה לראשונה ב-1987. השאיר אחריו אישה, ג'ויס, ושלושה ילדים. בנו, אלון, הוא מדבב והתמודד בעונה הראשונה של The Voice ישראל. בתו, שרון, היא זמרת. ארכיונו שמור במסגרת הארכיון לתולדות פתח תקווה. שמעתי --- ראיתי --- כתבתי --- : משפטים ואמירות שנונות ששמע, ליקט וקיבץ יואל שר; איורים: דין גאח, תל אביב: סער, תשנ"ח 1997. (International Entertainer (1965 (1972) Yoel Sharr Plays Jerusalem Jazz (תקליטון) יואל שר ומנגן (1976) יואל שר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יואל שר, באתר שירונט יואל שר, באתר MusicBrainz (באנגלית) יואל שר, דף שער בספרייה הלאומית אור ברנע, הזמר יואל שר הלך לעולמו, באתר ynet, 21 ביולי 2013 ראובן לייב, רקוויאם לווירטואוז שנדם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 ביולי 2013 עופר אדרת, אחרי מות: הסטנדפיסט הראשון של ישראל, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2013
קמפוס אפל

קמפוס אפל (באנגלית: Apple Campus) היה המטה הראשי של חברת אפל, לפני הקמת אפל פארק, אשר שניהם ממוקמים בקופרטינו שבקליפורניה. הקמפוס משתרע על שטח 32 דונם ועובדים בו כ-2,800 מעובדי החברה. עד בניית המטה, הממוקם ברחוב Inifinte Loop 1, היו משרדי החברה פזורים בבניינים רבים ברחבי העיר. בשנת 1993 נבנה המטה החדש ותחילה הועברו אליו מחלקות המחקר והפיתוח, אך לאחר שובו של סטיב ג'ובס להנהלת החברה, בשנת 1997, הוא העביר אליו את משרדי הנהלת החברה. במתחם זה נמצאת גם "חנות המפעל" של האפל סטור. באוגוסט 2011 הודיע סטיב ג'ובס למועצת העיר כי החברה רכשה שטחים בעיר והיא תבנה בהם קמפוס חדש. הקמפוס החדש יעוצב בצורת לולאה שלמה והוא יעטף בקירות זכוכית. כמו כן יבנה מרכז כנסים גדול שישמש את החברה באירועים ומסיבות העיתונאים שהיא עורכת. סך עלות הקמת המטה החדש הסתכמה ב-5 מיליארד דולר (המחיר התחיל משלושה מיליארד אך הייתה חריגה של שני מיליארד), והוא נפתח לעובדים באפריל 2017.. מדיה וקבצים בנושא קמפוס אפל בוויקישיתוף לילה אודינייב, ‏המשרדים החדשים של אפל: כמו חללית, באתר ‏מאקו‏, 14 באוגוסט 2011
בנימין ריצ'לר

בנימין זאב ריצ'לר (באנגלית: Benjamin Zeev Richler; נולד ב-1940 במונטריאול, קנדה), חוקר ומומחה לכתבי יד עבריים, מנהל המכון לתצלומי כתבי יד עבריים בספרייה הלאומית לשעבר. בנימין ריצ'לר נולד במונטריאול שבקנדה, בן בכור ליוסף אביגדור ושרה רבקה ריצ'לר, מצאצאי רבי יהודה ליב הלוי עד"ל. בשנת 1956 החל ללמוד בישיבה יוניברסיטי בניו יורק וב-1960 סיים וקיבל תואר ראשון בספרות אנגלית. לאחר סיום לימודיו נסע לראשונה לישראל והתמקם ראשית בקיבוץ שעלבים. במהלך השנים 1961–1962 לימד אנגלית במדרשית נעם בפרדס חנה. למד ספרנות בבית הספר לספרנות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1963, לקראת סיום לימודיו, החל לעבוד כסטודנט במסגרת המכון לתצלומי כתבי יד עבריים. בשנת 1964 התגייס לשירות צבאי במסגרת המח"ל (מתנדבי חוץ לארץ). בשנת 1965 לאחר שהשלים את השירות הצבאי, חזר בנימין ריצ'לר אל המכון לתצלומי כתבי יד עבריים, הפעם כעובד מן המניין. בשנת 1968 נשא את כרמלית רביבי (נפטרה ב-2021), ולהם נולדו שלושה ילדים. ב-1997 מונה למנהל המכון לתצלומי כתבי יד עבריים. הוא שימש בתפקיד עד פרישתו לגמלאות ב-2008. בשנת 2006 עבד על קטלוג כתבי היד העבריים שבספריית הקונגרס בוושינגטון, ארצות הברית. ב-28 ביוני 2011 קיבל מר בנימין ריצ'לר תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בולוניה באיטליה, על תרומתו לחקר כתבי יד עבריים. Hebrew manuscripts :a treasured legacy, 1990 Guide to Hebrew Manuscript Collections. Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1994 Catalogue of the Hebrew manuscripts in the Biblioteca Palatina Parma :specimen brochure, 1997 The Hebrew manuscripts in the Valmadonna Trust Library, 1998 Hebrew manuscripts in the Biblioteca Palatina in Parma :catalogue, 2001 Hebrew manuscripts in the Vatican Library :catalogue, 2008 Guide to Hebrew Manuscript Collections: Second, Revised Edition. Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 2014 בנימין ריצ'לר, באתר Academia.edu בנימין ריצ'לר, באתר "האגודה האיטלקית למדעי היהדות" (AISG) (איט') רשימת המאמרים של בנימין ריצ'לר באתר רמב"י קטלוג כתבי היד העבריים בספרית הוותיקן, באתר הספרייה הלאומית אתר מחלקת כתבי היד והמכון לתצלומי כתבי יד עבריים מחלקת כתבי היד והמכון לתצלומי כתבי יד עבריים, באתר הספרייה הלאומית היסטוריה של המכון לתצלומי כתבי יד עבריים פרסומים של מחלקת כתבי היד והמכון לתצלומי כתבי יד עבריים בנימין ריצ'לר, המכון לתצלומי כתבי-היד העבריים, בית הוועד - תשס"ג, באתר דעת טקס קבלת תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בולוניה, איטליה (וידאו) הנאום שנשא בנימין ריצ'לר בעת קבלת תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בולוניה, איטליה. באיטלקית ובאנגלית (וידאו) בנימין ריצ'לר (1940-), דף שער בספרייה הלאומית
ארתורו איליה

אָרתוּרוֹ אוּמבֶרטוֹ אִיליה (בספרדית: Arturo Umberto Illia;‏ 4 באוגוסט 1900 – 18 בינואר 1983) היה נשיא ארגנטינה מ-12 באוקטובר 1963 עד 28 ביוני 1966 וחבר במפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי (UCR). איליה נולד ב-4 באוגוסט 1900 בפרגמינו שבפרובינציית בואנוס איירס לאמה פרנצסקוני ומרטין איליה, שהיגרו לארגנטינה מחבל לומברדיה שבאיטליה. הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת בואנוס איירס ב-1918. באותה שנה הצטרף לתנועת רפורמה באוניברסיטאות ארגנטינה שהתחילה בעיר קורדובה והניחה את היסודות למערכת אוניברסיטאות חופשית, פתוחה וציבורית שמושפעת פחות מהכנסייה הקתולית. במסגרת לימודי הרפואה שלו התחיל איליה לעבוד בבית החולים סן חואן דה דיוס בעיר לה פלאטה, וקיבל תואר ב-1927. במקביל לתחילת לימודיו, ב-1918, הצטרף לתנועת האיחוד האזרחי הרדיקלי (UCR) תחת השפעת החינוך המיליטנטי הקיצוני שקיבל מאביו ומאחיו איטלו. הוא הרבה לעסוק בפוליטיקה לצד עיסוקו כרופא. ב-1929 עבר לקרוס דל אֵחֶה שבפרובינציית קורדובה, והמשיך שם בעבודתו כרופא וכן בפעילות פוליטית. ב-1935 נבחר לסנאט של הפרובינציה. במסגרת כהונתו כסנאטור פעל לחוקק חוק רפורמה אגררית. החוק עבר בסנאט המחוזי אך נדחה על ידי הקונגרס הלאומי. בנוסף, כיהן כראש ועדת האוצר והתקציב בסנאט, ומתוקף תפקידו זה קידם הקמת סכרים בפרובינציה. בבחירות שהתקיימו במרץ 1940 נבחר איליה לסגנו של מושל קורדובה, סנטיאגו דל קסטיו. הוא החזיק בתפקיד זה עד שפדרו רמירס תפס את השלטון בארגנטינה בהפיכה, והדיח אותו. בין השנים 1948–1952 כיהן איליה בבית הנבחרים הארגנטינאי שנשלט על ידי המפלגה הפרוניסטית והיה פעיל בוועדת הרפואה וההגיינה ובוועדת העבודות ציבוריות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לאחר תקופה של אי-יציבות פוליטית בין השנים 1963-1955 שבה כיהנו בארגנטינה חמישה נשיאים שונים, נבחר איליה לנשיאות בבחירות דמוקרטיות בראש מפלגת ה-UCR. כנשיא, איליה הסיר את המגבלות האנטי-פרוניסטיות שהציב הצבא ב-1955. ב-15 בפברואר 1939 נישא איליה לסילביה אלווירה מארטורל. הוא היה אב לאֶמה סילביה, למרטין ארתורו וללאנדרו איפוליטו. בנו מרטין איליה נבחר לקונגרס ב-1995 וכיהן בו עד מותו ב-1999. מדיה וקבצים בנושא ארתורו איליה בוויקישיתוף ארתורו איליה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)