laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קסאוורי מאשוק

קסאוורי מאשוק (בפולנית: Ksawery Masiuk; נולד ב-17 בדצמבר 2004) הוא שחיין פולני, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (בודפשט 2022) במשחה ל-50 מטר גב. באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי סיים במקום 13 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.25 שניות, במקום 28 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.80 דקות ובמקום 31 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.02 שניות. באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא, איטליה ביולי זכה ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב, במשחה ל-200 מטר גב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, מדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב ובמדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי. באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.49 שניות, אחרי ג'סטין רס (24.12 שניות) והאנטר ארמסטרונג (24.14 שניות), שניהם מארצות הברית. בשלב המוקדמות של המשחה קבע שיא פולין חדש של 24.64 שניות, ובשלב חצי הגמר קבע שיא פולין נוסף של 24.48 שניות. נוסף לכך, סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.75 שניות. בשלב המוקדמות של המשחה קבע שיא פולין חדש של 53.33 שניות ובשלב חצי הגמר קבע שיא פולין נוסף של 52.58 שניות. באליפות אירופה לנוער שנערכה באוטופן, רומניה ביולי זכה ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 ארד. מדליות זהב במשחה ל-50 מטר גב, במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה ל-200 מטר גב ומדליות ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב. באליפות אירופה שנערכה באוגוסט ברומא, איטליה סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.05 שניות ובמקום 13 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.27 שניות. בנוסף, סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.16 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.97 דקות. באליפות העולם לנוער שנערכה בלימה, פרו באוגוסט-ספטמבר זכה ב-6 מדליות, 4 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב במשחה ל-50 מטר גב, במשחה ל-100 מטר גב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב, ומדליות ארד במשחה ל-200 מטר גב ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. במשחה ל-50 מטר גב (24.44 שניות) ובמשחה ל-100 מטר גב (52.91 שניות) קבע שיאי אליפות. באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.57 שניות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.92 שניות. בנוסף, סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.66 דקות, במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:46.29 דקות ובמקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.55 דקות. באליפות העולם שנערכה בפברואר בדוחה שבקטר סיים במקום עשירי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.48 דקות ובמקום 17 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.33 שניות. בנוסף, סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:46.04 דקות. 50 מטר גב: 24.44 שניות (2022), שיא פולין 100 מטר גב: 52.58 שניות (2022), שיא פולין 200 מטר גב: 1:56.48 דקות (2023) 50 מטר גב: 23.29 שניות (2022) 100 מטר גב: 50.84 שניות (2022) 200 מטר גב: 1:52.86 דקות (2021) מדיה וקבצים בנושא קסאוורי מאשוק בוויקישיתוף קסאוורי מאשוק, באתר Swimrankings
הנרי פיספנן

הנרי פיספנן (בפינית: Henri Piispanen; נולד ב-1994) הוא זמר-יוצר, מדובב ומגיש טלוויזיה פיני. הוא זכה בקדם הפיני לאירוויזיון 2024, Uuden Musiikin Kilpailu 2024, ביחד עם הדי ג'יי Windows95man. שירם היה "No Rules!", והוא נבחר לייצג את פינלנד באירוויזיון 2024. פיספנן היה הסולן של להקת פאסה, והסולן והקלידן של להקת קונטיו פולאריס. כמו כן, במרוצת השנים דיבב כמה דמויות מתוכניות טלוויזיה ומסרטי קולנוע, דוגמת לואיס מ-Meet the Robinsons, הירו המדה מ-Big Hero 6, אדריאן אגרסט מ-Miraculous: Tales of Ladybug & Cat Noir, צ'ייס מ-PAW Patrol ולויד גארמדון מ-Ninjago. בשנת 2012 הגיש את התוכנית Summeri.‏ פיספנן היה הכותב הראשי של "No Rules!", שהיה אמור להיות מבוצע בקדם הפיני לאירוויזיון 2024 על ידי טמו קייסטרי, הידוע בשם הבמה שלו Windows95man, ללא זמר נוסף. עם זאת, קייסטרי הצהיר בריאיון כי הוא תר אחר זמר נוסף שיוכל לשיר את פזמון השיר, שמבחינה ווקאלית נחשב לקשה ולגבוה. לטענתו, רק פיספנן היה מסוגל לעשות זאת, בשל מנעדו הקולי הרחב. הצמד זכה באירוע, על-אף שהגיע למקום האחרון בהצבעות השופטים, ונבחר לייצג את פינלנד באירוויזיון 2024, שיתקיים במאלמה שבשוודיה. מדיה וקבצים בנושא הנרי פיספנן בוויקישיתוף הנרי פיספנן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנרי פיספנן, באתר MusicBrainz (באנגלית) הנרי פיספנן, באתר Discogs (באנגלית) Lahav, Doron (10 בפברואר 2024). "Finland: Windows95Man ft. Henri Piispanen Will Perform "No Rules!" At Eurovision 2024". ESC Beat (באנגלית). נבדק ב-11 בפברואר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Helgeson, Justina (10 בפברואר 2024). "Finland: Windows95man wins UMK 2024 – To Eurovision with "No Rules"". Eurovision World (באנגלית). נבדק ב-11 בפברואר 2024. {{cite web}}: (עזרה) "Suomen viisuedustajaksi nousi tuntematon huumorihahmo Windows95man - Kuka hän on?". Helsingin Sanomat (בפינית). 10 בפברואר 2024. נבדק ב-11 בפברואר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Meriläinen, Mikko (26 במאי 2021). "Ensinäyttö: Kontio Polaris herkän melankolisena". Soundi (בפינית). נבדק ב-12 בפברואר 2024. {{cite web}}: (עזרה) "Windows95man". Eurovision Universe (באנגלית). נבדק ב-11 בפברואר 2024. {{cite web}}: (עזרה) "There are 'No Rules'! Windows95man will represent Finland in Malmö". Eurovision (באנגלית). 10 בפברואר 2024. נבדק ב-11 בפברואר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Shokayan, Antranig (10 בפברואר 2024). "Finland: Windows95man wins UMK 2024 with "No Rules!"". Wiwibloggs (באנגלית). נבדק ב-11 בפברואר 2024. {{cite web}}: (עזרה)
אוניות הקו מסדרת קאנופוס

אוניות הקו מסדרת קאנופוס היו סדרה של תשע אוניות קו מדרגה שנייה דו-סיפוניות עם 84 תותחים של הצי המלכותי. עיצובם התבסס על גרסה מוגדלת של הקווים של האונייה הצרפתית שנתפסה "פרנקלין", מאז נכנסה לשירות בצי המלכותי כאה"מ קאנופוס, למרות שאונייה זו עצמה לא נכללה כחברה בסדרה. האוניות הראשונות הוזמנו בתחילה כאוניות מדרגה שלישית של 80 תותחים, אך סיווג זה השתנה על ידי שינויים במערכת הדירוג בפברואר 1817. סדרה זו של ספינות מכונה לפעמים סדרת פורמידבל. אה"מ פורמידבל המספנה: מספנת צ'טם הוזמנה: 8 במאי 1815 הושקה: 19 במאי 1825 גורל: נמכרה, 1906 אה"מ גנג'ס המספנה: מספנת בומביי הוזמנה: 4 ביוני 1816 הושקה: 10 בנובמבר 1821 גורל: נמכרה, 1929 אה"מ אסיה המספנה: מספנת בומביי הוזמנה: 22 באפריל 1819 הושקה: 19 בינואר 1824 גורל: נמכרה, 1908 אה"מ ונג'נס המספנה: מספנת פמברוק הוזמנה: 23 בינואר 1817 הושקה: 27 ביולי 1824 גורל: נמכרה, 1897 אה"מ פאוורפול המספנה: מספנת צ'טם הוזמנה: 23 בינואר 1817 הושקה: 21 ביוני 1826 גורל: נגרטה, 1864 אה"מ קלארנס המספנה: מספנת פמברוק הוזמנה: 27 במאי 1819 הושקה: 25 ביולי 1827 גורל: נשרפה, 1884 אה"מ בומביי המספנה: מספנת בומביי הוזמנה: 26 בינואר 1825 הושקה: 17 בפברואר 1828 גורל: נשרפה, 1864 אה"מ ת'אנדרר המספנה: מספנת ווליץ' הוזמנה: 23 בינואר 1817 הושקה: 22 בספטמבר 1831 גורל: נמכרה, 1901 אה"מ מונרך המספנה: מספנת צ'טם הוזמנה: 23 ביולי 1817 הושקה: 18 בדצמבר 1832 גורל: נגרטה, 1866
זימון בוכר

זימון בוכר (בגרמנית: Simon Bucher; נולד ב-23 במאי 2000) הוא שחיין אוסטרי, סגן אלוף העולם (דוחה 2024) במשחה ל-100 מטר פרפר. באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפרפר בתוצאה של 51.80 שניות ובמקום 30 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.93 שניות. באולימפיאדת טוקיו הוא סיים במקום 37 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.52 שניות. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יוני הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.28 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 51.18 שניות ועלה רביעי לשלב חצי הגמר שבו קבע תוצאה של 51.22 שניות ועלה חמישי למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 23.18 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 23.51 שניות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:32.80 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.04 שניות. באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:33.28 דקות, אחרי איטליה (3:28.46 דקות) וצרפת (3:32.50 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.97 שניות. נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי במשחה -50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 23.12 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.44 שניות. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 49.39 שניות, במקום 11 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 22.35 שניות, כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 22.44 שניות. נוסף לכך, הוא סיים מבקום 19 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 23.55 שניות. באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.26 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 23.05 שניות וסיים במקום שמיני ביחד עם דילן קרטר מטרינידד וטובגו. השניים התחרו ב-Swim off ובוכר ניצח בתוצאה של 23.10 שניות לעומת 23.26 שניות לקרטר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 26 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.27 שניות ובמקום 11 במשחה שליחם 4x100 מרט מערוב בתוצאה של 3:34.58 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.87 שניות. באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.28 שניות, אחרי דייגו ריביירו מפורטוגל (51.17 שניות) ולפני יקוב מיירסקי מפולין (51.32 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.54 שניות, לאחר שבשלב המוקדמות סיים במקום 16 ביחד עם עוד שני שחיינים בתוצרה של 23.53 שניות. השלושה ניגשו למשחה Swim off והוא סיים במקום שני ולא עלה שלב. 50 מטר גב: 25.37 שניות (2022) 100 מטר גב: 55.71 שניות (2023) 50 מטר פרפר: 23.05 שניות (2023), שיא אוסטריה 100 מטר פרפר: 51.18 שניות (2022), שיא אוסטריה 50 מטר גב: 23.49 שניות (2021), שיא אוסטריה 100 מטר גב: 51.09 שניות (2023) 50 מטר פרפר: 22.35 שניות (2022), שיא אוסטריה 100 מטר פרפר: 49.39 שניות (2022), שיא אוסטריה מדיה וקבצים בנושא זימון בוכר בוויקישיתוף זימון בוכר, ברשת החברתית אינסטגרם זימון בוכר, באתר olympedia.org זימון בוכר, באתר Swimrankings
טקסט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טקסט – רצף של מילים שניתן לקרוא אותן, תוצאה של כתיבה טקסט (ספר) – רומן ריאליסטי מאת הסופר דמיטרי גלוכובסקי טקסט (סרט) – סרט דרמה ומותחן רוסי טקס
בסיס הצי המלכותי דבונפורט

בסיס הצי המלכותי דבונפורט (באנגלית: His Majesty's Naval Base Devonport או בר"ת: HMNB Devonport) הוא אחד משלושת בסיסי הצי המלחמתי הבריטי בבריטניה (השניים האחרים נמצאים בפורטסמות' ובקלייד). בסיס דבונפורט נוסד בשנת 1691 בתור מספנת הצי המלכותי פלימות' אשר שימשה במשך השנים מרכז חשוב של הצי המלכותי, בו נבנו בין היתר כ-300 ספינות ששימשו את הצי, האחרונה בהם הושקה ב-1968. כיום רבונפורט הוא הבסיס צי הגדול ביותר במערב אירופה, הוא נמל הבית של שייטת דבונפורט הכוללת כ-15 אוניות מלחמה, סיור וסיוע מסוגים שונים, וכולל את מרכז הטיפולים והלוגיסטיקה של צי הצוללות הגרעיניות של הצי המלכותי. בנוסף שוכן בבסיס כוח הנחיתה האמפיבי הכולל שתי נחתות וכוח משימה של חיל הנחתים המלכותי. שייטת דבונפורט הפריגטות מסדרה 23 - 7 פריגטות הנחתות מסדרת אלביון - 2 נחתות (אה"מ אלביון ואה"מ בולוורק) ספינות הסקר והמיפוי אה"מ סקוט (H131) ואה"מ מגפאי (H130) ספינת הסיור הארקטית אה"מ פרוטקטור (A173) ספינת הסיוע האווירית (צי העזר המלכותי) צע"מ ארגוס (A135) ספינות התדלוק המהירות (צי העזר המלכותי) צע"מ וייב רולר (A390) וצע"מ וייב נייט (A389) יחידות נוספות מרכז ההכשרה המבצעית של הצי (FOST) קבוצת ההכשרה המטרולוגית, הידרוגרפית ואוקיינוגרפית מפקדת קבוצת המשימות האמפיבית בסיס המילואים של הצי אה"מ ויויד בסיס התקיפה תמר של חיל הנחתים המלכותי, כולל את גדוד הקומנדו 47 מרכז טיפול ושיקום של הצי הסלר מספנת דבונפורט המלכותית - מרכז טיפול לכלי השיט של הצי והמרכז היחיד לטיפול בצוללות הגרעיניות של שירות הצוללות של הצי המלכותי מספנת דבונפורט אה"מ אושן ואה"מ אלביון תחנת הכיבוי ההיסטורית אה"מ פורטלנד המרכז ההיסטורי של הבסיס בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' בסיס הצי המלכותי קלייד אתר האינטרנט הרשמי של בסיס הצי המלכותי דבונפורט
ציפי לנדאו

ציפי לנדאו (נולדה ב-1963) היא אמנית ואשת חינוך ישראלית. לנדאו סיימה תואר ראשון בתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב ותואר השני באמנות במכון פראט (אנ') בניו-יורק. בשנת 2010 סיימה דוקטורט בתחום החינוך באנגליה. לנדאו ניהלה את בית הספר בלפור בתל אביב ואת תיכון אלון ברמת גן. היא מכהנת כיו"ר הוועד המנהל של מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, חברת מועצת קרן וולף למצוינות, חברת הנהלה בשנקר וחברה בפורום הנשים העצמאיות (אנ'). 2012 - גלריה נלי אמן, גורדון, תל אביב. 2012 - בית גבריאל, טבריה. 2006 - גלריית קסטרא, מרכז אמנויות קסטרא, חיפה. 2004 - המשכן לאמנויות הבמה תל אביב. 1999 - אגודת הציירים והפסלים בתל אביב. 1999 - המוזיאון העירוני בנהריה. 1998 - גלריית הספרייה, אוניברסיטת בר-אילן 1997 - גלריה נלי אמן, גורדון, תל אביב 1993 - המשכן לאמנות בית מאירוב בחולון 1992 - היכל התרבות בנתניה 1992 - בית יד לבנים, טבריה 1990 - גלריית האוניברסיטה, Pratt Institute, ניו-יורק, ארצות הברית 2024 - תערוכה האמנות הישראלית ה-23, בית בנק הפועלים 2023 - תערוכה קבוצתית, בית תרבות סביון 2012 - [ GALLERY THE BRICK LANA LONDON] 2004–2012 - תערוכת תרומה לקרן למלחמה באיידס, בית בנק הפועלים, ת"א. 2004 - המשכן לאמנות בית מאירוב - חולון. 2003 - מוזיאון השפלה, כפר מנחם. 1999–2003 - תערוכות תרומה לקרן למלחמה באיידס, בית הילה ורני רהב, סביון 1991 - אגודת הציירים והפסלים, ישראל 1988 - גלריה שולמית, רח' גורדון, תל אביב 1987 - תערוכת ציורי מיניאטורה בינלאומית, טורונטו, קנדה 1986 - גלריה ½-13, יפו 1985 - תערוכת ציור ע"ש קוסונוגי, גלריית אגודת הציירים בתל אביב אתר האינטרנט הרשמי של ציפי לנדאו ד"ר ציפי לנדאו, קרו וולף כאן מגזין מרכז מידע לאמנות ישראלית | מוזיאון ישראל, ירושלים (imj.org.il) תערוכת אמנות ישראלית בחסות בנק הפועלים למען בריאות הנפש - הסיפור שלנו מאז ה-7/10, באתר בנק הפועלים
סכין יאקוטית

הסכין היאקוטית (בסאחה: саха быһаҕа; ברוסית: якутский нож), המכונה לפעמים גם סכין יאקוט, היא סכין מסורתית של היקוטים (קבוצה אתנית מרפובליקת סאחה-יקוטיה, באזור סיביר), המשמשת לעבודה עם עצים, עורות, פרוות, דגים ובשר או ללחימה. הסכין נמצאת בשימוש ביקוטיה במשך מאות שנים ללא שינויים משמעותיים בעיצובה. לסכינים יאקוטיות טיפוסיות יש אורך להב של 10–18 ס"מ, ו-2.5–3.8 רוחב. תכונה יוצאת דופן של סכין זו היא שהלהב הוא א-סימטרי. בצד אחד של הלהב יש חריץ מלא, כלומר חריץ בו יש סוג של אזמל, בעוד שבצד השני אין חריץ והוא בעצם קצה של קמרון (כלומר הוא מתעגל כלפי מטה לקצה, ולא בעל שיפוע ישר). הלהב מחושל באופן מסורתי מעפרות ברזל ממקור מקומי שהותך על ידי נפחים יאקוטים. החריץ בלהב הופך אותו לקל יותר ומאפשר לנפח להפחית את כמות המתכת הדרושה לייצור סכינים גדולים יותר. ידית הסכין עשויה באופן היסטורי מעץ שדר והיא עבה ובצורת אובל בחתך רוחב. זה מתאים ליד וניתן להשתמש בו גם עם כפפות. השדר גם מגן על היד מפני השפעות הקור של פלדת הסכין בקור קיצוני, מצב שכיח בסיביר בחודשי החורף. נדן הסכין הוא מזנב פרה ומשלים את ההרכב. סכין יאקוטית מודרנית ונדן העור שלה סכין יאקוטית עם ידית שדר. צד שמאלי צד ימין (חריץ) של סכין יאקוטית מודרנית קילוף דג לסטרוגנינה עם סכין יאקוטית סטרוגנינה, מאכל סיבירי מדיה וקבצים בנושא סכין יאקוטית בוויקישיתוף Arctic Pastoralist Sakha: Ethnography of Evolution and Microadaptation in Siberia Knives of the Yakut How do Yakut knives Know your Knives: The Yakut knife of Russia Forging knives like our ancestors, secrets of the Yakutian blades
עד שתחזרי אליי

"עד שתחזרי אליי" הוא שיר של הפרויקט של עידן רייכל, מתוך אלבום האולפן החמישי של הפרויקט, "מגדל של אור", שיצא לאור ב-6 בפברואר 2024. השיר נשלח לתחנות הרדיו בסמוך לצאתו של האלבום, כסינגל השלישי מתוכו, באמצעות חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק. ב-6 בפברואר 2024, הוציא הפרויקט של עידן רייכל את אלבומו הראשון מאז צאתו של רבע לשש בשנת 2013, מגדל של אור. "עד שתחזרי אליי" הוא אחד משלושת השירים באלבום אשר בוצעו על ידי רייכל עצמו, לצד "תמיד זה געגוע" ו"ילדים של קיץ". את השיר כתב והלחין רייכל, שגם הפיק אותו לצד מתן דרור, שהפיק גם את "תמיד זה געגוע" שביצע רייכל. את השיר תיאר רייכל כ"שיר אהבה שמחזיר אותי לכתיבה של פעם, אבל עם צליל מעודכן יותר". בשבוע של 11 בפברואר 2024, נכנס השיר למצעד מדיה פורסט והגיע למקום ה-14, עם 60 השמעות בתחנות הרדיו הישראליות. שבוע לאחר מכן, השיר קבע את שיאו במקום השלישי, עם 111 השמעות. דורית אסרף מזרחי, אחרי עשור: הפרויקט של עידן רייכל חוזר באלבום חדש, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 6 בפברואר 2024 המצעד השבועי, שבוע 06, 2024, באתר מדיה פורסט ישראל המצעד השבועי, שבוע 07, 2024, באתר מדיה פורסט ישראל
אנדריי מורדביצ'ב

אנדריי ניקולייביץ' מורדביצ'ב (ברוסית: Андрей Николаевич Мордвичев; נולד ב־14 בינואר 1976) הוא איש צבא רוסי בדרגת גנרל-קולונל, מפקד פיקוד המרכז הצבאי מ-16 בפברואר 2023. ב-2024 קיבל את אות גיבור הפדרציה הרוסית החל מאפריל 2023, מפקד קבוצת הכוחות "מרכז" של הקבוצה המשותפת של הכוחות הרוסיים באוקראינה. במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, הוביל יחידות צבא בקרבות על מריופול ובקרבות על אבדייבקה. ביוני 2023, בשל תמיכה בפעולות המערערות ומאיימות על שלמותה הטריטוריאלית, הריבונות והעצמאות של אוקראינה, הוטלו על אנדריי מורדביצ'ב סנקציות מצד האיחוד האירופי ושווייץ. יצוין כי תחת פיקודו, כוחות מזוינים רוסים, כולל כוחות פיקוד המרכז הצבאי, משתתפים במתקפה על אוקראינה. ב-23 בנובמבר 2023 נכלל ברשימת הסנקציות של אוקראינה. מדיה וקבצים בנושא אנדריי מורדביצ'ב בוויקישיתוף командующего группировкой войск «Центр» наградили «Золотой Звездой», 28/3/2024 (ברוסית) Chris Lau, Sophie Tanno, Ukraine’s forces withdraw from key eastern town of Avdiivka after months of fighting, CNN, ‏2024-02-17 (באנגלית) Andrey Nikolayevich MORDVICHEV, OpenSanctions.org, ‏1976-01-14 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסים ובנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היכל התהילה הלאומי לכדורגל

היכל התהילה הלאומי לכדורגל הוא ארגון ומוזיאון הממוקם באצטדיון טויוטה שבפריסקו, טקסס בארצות הברית ובו מונצחים כדורגלנים, מאמנים ואישים אחרים שתרמו לכדורגל האמריקאי. היכל התהילה נוסד ב-1950 על ידי אגודת "הזקנים" של פילדלפיה - קבוצה של שחקני כדורגל מקצוענים וחובבים לשעבר שרצו להכיר בהישגי הכדורגל בארצות הברית. המוזיאון נפתח ב-12 ביוני 1999 באונאונטה, ניו יורק, וכלל את היכל התהילה, ספרייה ואזור משחקי כדורגל אינטראקטיבי. בספטמבר 2015, הוכרז כי מוזיאון היכל התהילה החדש ייבנה באצטדיון טויוטה בפריסקו, טקסס - ביתו של מועדון הכדורגל דאלאס מה-MLS. המוזיאון החדש נחנך ב-20 באוקטובר 2018, ומכיל מזכרות ותערוכות מתחלפות. נכון לשנת 2023, זכו להיכלל בהיכל התהילה 322 חברים בסך הכול: 169 שחקנים ושחקניות ו-153 בונים. לאורך רוב שנות פעילותו של היכל התהילה, הייתה התעלמות מכדורגלנים ששיחקו בתחילת ואמצע המאה ה-20. ב-2005 הוחלט לשנות זאת, והוקם פאנל היסטוריונים מיוחד שסקר את הכדורגלנים שפעלו לפני הקמת ליגת ה-NASL. מתוך 150 שחקנים שעמדו בקריטריונים לזכאות, הפאנל המליץ פה אחד על חמישה שחקנים שכונו "חמשת המופלאים", ולאחר אישור הדירקטוריון הם נכנסו להיכל התהילה. כדי להיות זכאי לבחירה בקטגוריה זו, אדם חייב לעמוד בקריטריון מספר 1, ובאחד מקריטריונים 2 או 3: פרש לפני שלוש שנים לפחות, אך לא יותר מ-10 שנים. שיחק לפחות 20 משחקים בינלאומיים עבור נבחרת ארצות הברית (גברים או נשים). דרישה זו מצטמצמת ל-10 משחקים אם המשחקים היו לפני 1990. שיחק לפחות חמש עונות בליגה אמריקאית מהדרגה הראשונה (MLS או NWSL כיום), וזכה באליפות הליגה, או בגביע ארצות הברית הפתוח, או נבחר למשחק האולסטאר לפחות פעם אחת. שחקנים שעמדו בקריטריונים 2 או 3 ופרשו לפני יותר מ-10 שנים מוכנסים אוטומטית לרשימת הזכאות לשחקנים ותיקים. כדי להיות זכאי בקטגוריה זו, לאדם חייבת להיות השפעה גדולה, מתמשכת וחיובית על הכדורגל בארצות הברית ברמה הלאומית או בליגה הראשונה. בשל האופי הרחב והכללי של הקריטריונים, ניתן לשקול מועמדות לקטגוריה זו. המועמדויות נבדקות על ידי היסטוריון וחוקר היכל התהילה אשר מגישים להיכל התהילה את המלצותיהם באשר לנאותות של המועמד. אתר האינטרנט הרשמי של היכל התהילה הלאומי לכדורגל (באנגלית) National Soccer Hall of Fame: Hall History, באתר היכל התהילה‏, 12 במרץ 2017 The Magnificent Five, באתר Soccer History USA‏, 11 ביולי 2005
פאולה בריינר

פאולה בריינר (איינטר) (בלועזית: Paula Einetter Breiner; 15 ביולי 1910 - 28 באוגוסט 2000), הייתה חסידת אומות העולם מהונגריה, שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה וקשרה את גורלה עם מדינת ישראל. פאולה איינטר נולדה בלוצ'נץ בשנת 1910, אביה יוסף היה מסגר. ד"ר דוד ריינפלד היה רופא המשפחה ונוצרו קשרי ידידות בין שתי המשפחות. לאחר שהצבא הגרמני כבש את הונגריה במרץ 1944, נחקקו חוקים שאילצו את היהודים למסור את רכושם. שלושת ידידי משפחת איינטר היהודים - ד"ר שנק, ד"ר ריינפלד ואשתו, פנו לפאולה בבקשה שתשמור על חפצי הערך שלהם. פאולה הציעה להסתיר את בני הזוג. תחילה הם סירבו, אולם באפריל 1944 בני הזוג ריינפלד נענו להצעתה של פאולה והתחבאו במזווה של ביתה. בתחילת יוני 1944 פשטה המשטרה על ביתה של פאולה, ככל הנראה בעקבות הלשנה. השוטרים גילו את הרכוש היהודי אך לא את בני הזוג ריינפלד. פאולה נעצרה והוחזקה בלוצ'נץ, בודפשט ובמחנה המעצר בצ'ורגו לצורך חקירה בעינויים. ב-27 ביולי 1944 היא שוחררה ושבה לביתה תחת פיקוח משטרתי כבד עד כדי מעצר בית. כחלק מתנאי מעצרה, הוטל עליה עוצר בשעות הלילה ובאופן כללי פאולה נדרשה לקבל אישור עבור כל יציאה מביתה. כשחזרה לביתה, בני הזוג ריינפלד לא היו שם. באוקטובר שבה פאולה לפעילות הצלה, והחביאה את דוד בריינר, שהכיר את פאולה מהתקופה בה למד מסגרות במסגרייה של אביה. דוד נשאר אצל פאולה עד לשחרור העיר בינואר 1945 והתפתחו ביניהם קשרי אהבה. ב-1946 התחתנו פאולה ודוד בריינר, וב-1949 עלו ארצה והתיישבו בחדרה ושם הקימו משפחה. ב-28 באוגוסט 2000 הלכה פאולה בריינר לעולמה בגיל 90. היא נקברה בבית העלמין החדש בחדרה. ב-20 ביוני 1990 הכיר יד ושם בפאולה בריינר (לבית איינטר) כחסידת אומות העולם. שמה מונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) אותר קברה של פאולה והוספה לוחית זיכרון לקברה. יד ושם, פאולה (איינטר) בריינר מתוך חסד אחרון פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יש ושם, 2023, עמ' 71. Dan Michman, “Hiding, Sheltering, And Borrowing Indentities: Avenues Of Rescue During The Holocaust, ירושלים: יד ושם, 2017, עמ’ 100-102 מרדכי, פלדיאל. "חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל", ילקוט מורשת לתיעוד ועיון, 55, אוקטובר 1993, עמ' 261. גרשון פינצ'בסקי, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 71 החלטת המשטרה הממלכתית של הונגריה, 27 ביולי 1944, תיק M31.4639, ארכיון יד ושם Breiner Paula (Einetter), יד ושם אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאולה בריינר".
פרומה בילסקי (פרניה דדק)

פרומה בילסקי (פרניה דדק) (ברוסית: Франя Дедек, נולדה ב-1909 ונפטרה ב-9 בדצמבר 1987) הייתה אומנת בית אוקראינית, וחסידת אומות עולם, שפעלה למען הצלת יהודים בשואה וקשרה את גורלה עם מדינת ישראל. פרניה דדק הייתה נערה צעירה בת 29 מהעיירה קולומיאה. עבדה כאומנת בבית משפחת בליצר היהודית, בעיר נאדבורנה, וטיפלה בבן המשפחה בנימין בליצר לאחר מות אימו. ביולי 1941 כבש הצבא הגרמני את העיר נאדבורנה, ואביו של בנימין, דב-ברל בליצר, היה מבין הקורבנות הראשונים. לאחר כיבוש העיר נשלחו כל יהודי העיר לגטו, ביניהם בנימין בן ה-3. פרניה דדק נשארה לגור באחוזת משפחת בליצר, ושמרה על הבית מפני ביזה. פרניה מכרה פריטים מהבית כדי לקנות אוכל עבור המשפחה ודאגה להברחת המזון לתוך הגטו. בדצמבר 1941 החמיר המצב בגטו ולכן החליטה משפחת בליצר להבריח את בנימין החוצה מהגטו. פרניה לקחה על עצמה את המשימה לשמור עליו. מאחר שמשפחת בליצר הייתה ידועה בעיר, פרניה עזבה עם בנימין את העיר נאדבורנה. פרניה ובנימין נדדו ביערות בסביבת נאדבורנה וסקלט. מציאת מזון באזור הייתה, על פי עדותה של פרניה, כמעט בלתי אפשרית וקשה ביותר. לאחר שבעה חודשים ביערות, הרעב גבר עליהם ופרניה החליטה להציע עצמה כעובדת לאיכרים בתמורה למעט אוכל וחלב עבור בנימין. בזמנים אלו מצאה לבנימין מקומות מסתור בכפר, בהם היה עליו להישאר בשקט ולהעמיד פני מת כדי שלא יתגלה. בפעמים שבהם גילו שהוא יהודי לרוב היו מגרשים אותם, ופעם אחת בנימין הוכה קשות. לאורך כל התקופה דאגה פרניה לבנימין במסירות רבה, כאילו היה בנה. פרניה ובנימין ניצלו רק עם תום המלחמה, כשהצבא האדום שחרר את העיר סקלט. לאחר שחרור העיר סקלט על ידי הצבא האדום בסוף המלחמה מצאו פרניה ובנימין את שרידי הקהילה היהודית באזור, שם גילתה שאף אחד מקרוביו של בנימין לא שרד את השואה. בסקלט פרניה לקחה אחריות על יתום נוסף בשם אליעזר ארט. שלושתם עברו לעיר ביטום בפולין ומשם עברו ממחנה עקורים אחד למשנהו, עד אשר התאפשר להם לעלות על אוניית המעפילים "אקסודוס" בשנת 1947, אך אוניה זו נתפסה על ידי הבריטים והמעפילים גורשו בחזרה לגרמניה. בפברואר 1948 הצליחה פרניה לעלות לארץ ישראל יחד עם שני הבנים באוניה "קירֶניה". יחד התגוררו בקרית שמואל ולאחר מכן עברו לקריית חיים. פרניה גידלה את בנימין ואליעזר לפי מסורת היהדות, כיוון שהאמינה שזה היה רצון הוריהם, ולכן שלחה אותם לבית ספר דתי. פרניה הכירה את אברהם בילסקי, שורד שואה. השניים נישאו. פרניה התגיירה ושינתה את שמה לפרומה. במשך כל השנים המשיכה לטפל בשני הבנים, בנימין ואליעזר, ולא הסתירה מפניהם את מוצאם ודאגה לכבד את זכר משפחותיהם. פרומה הייתה צנועה ולא דיברה על סיפור ההצלה. בשנת 1987 הלכה פרומה בילסקי לעולמה, כשהייתה בת 76. היא נקברה בבית העלמין צור שלום בקריית ביאליק. ב- 6 בנובמבר 2005, הוכרה פרומה בילסקי (פרניה דדק) כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם, ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם יד ושם. את תעודת ההוקרה קיבלו הבנים שהצילה, בנימין בליצר ואליעזר ארט. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) נחקר גם סיפורה ואותר קברה. פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 30 פרניה דדק-פרומה בילסקי, באתר יד ושם עדותה של פרומה בילסקי לעו"ד אליעזר הירשפלד, תיק מספר M.31.2/10749, ארכיון יד ושם Yad Vashem to Honor Four Righteous Among the Nations from Ukraine, יד ושם Bielska Fruma (Dedek), יד ושם גרשון פינצ'בסקי, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2021, עמ' 30