laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פנדורה (ירח)

פנדורה הוא אחד הירחים המקיפים את כוכב הלכת שבתאי. פנדורה התגלה על ידי סטיוארט קולינס בעזרת צילומים מהגשושית וויאג'ר 1 בשנת 1980. הוא מכונה גם שבתאי 17. שמו של הירח ניתן לו על שמה של פנדורה מתוך המיתולוגיה היוונית. פנדורה ממוקם על טבעת F, אחת מטבעות שבתאי. קוטרו הממוצע של פנדורה הוא 84 קילומטרים בלבד. אולם הוא אינו כדורי, וממדיו הם 104 × 81 × 64 ק"מ. פנדורה מרוחק כ-141,700 קילומטרים משבתאי. הגשושית קאסיני-הויגנס חלפה על פניו בשנת 2004 ושלחה צילומים נוספים. ליד פנדורה יש ירח נוסף שנקרא פרומתאוס. מדיה וקבצים בנושא פנדורה בוויקישיתוף חיים מזר, ‏פנדורה, ירח קטן של שבתאי, נחשף בצילומים חדשים של קאסיני, באתר "הידען", 7 בינואר 2017 ynet, תמונה מהחלל: כך נראה הירח פנדורה של שבתאי, באתר ynet, 23 בדצמבר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. תמונה מהחלל: כך נראה הירח פנדורה של שבתאי, באתר ynet, 23 בדצמבר 2016
רוק (מיתולוגיה)

הרוק (מפרסית: رخ, רֻח') היא עוף מיתולוגי לבן נוצות ועצום ממדים המכונה לעיתים גם רוקה, ועל פי האגדות מסוגל להרים עצמים במשקל הדומה לזה של שמונה פילים. התייחסויות ראשונות לעוף זה החלו להופיע בסביבות המאה השמינית לספירה באזור המזרח התיכון. התיעוד הראשון בכתב של הרוק נעשה במאה השש-עשרה על ידי תייר אנגלי אשר דיווח כי הבחין בעוף במהלך שיט באוקיינוס ההודי. מקור המיתוס איננו ברור אך ההשערה הרווחת[דרוש מקור] היא שבניגוד למראהו הנשרי המקובל, מקור העוף המיתולוגי הוא דווקא בעופות הפיל מהסוג אפיאורניס ששכנו באי מדגסקר עד למאה ה-18, אז על פי הסברה, נכחדו על ידי בני האדם. אגדת הרוק התפרסמה בעולם המערבי לראשונה עם פרסומו של הספר סיפורי אלף לילה ולילה בסיפור מסעותיו של סינבד המלח, שם נחלץ הגיבור מאי מקולל ברכיבה על גבה של רוק. ביצירותיו של ג'.ר.ר. טולקין, כגון ההוביט, שר הטבעות והסילמריליון, מופיעים עיטי ענק דמויי רוק. זיז מדיה וקבצים בנושא רוק בוויקישיתוף רוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
א-ראדי

אַ-רַּאדִי בִּאללַּהּ אַבּוּ אלְ-עַבַּאס מֻחַמַּד בְּן אלְ-מֻקְתַדִר בִּאללַּה (בערבית: الراضي بالله أبو العباس محمد بن المقتدر بالله; תרגום הלקב: המרוצה באל; 907–23 בדצמבר 940) היה הח'ליף העבאסי העשרים. שלט בין השנים 934–940. א-ראדי היה בנו של הח'ליף אל-מקתדר. שבע שנותיו של א-ראדי בשלטון היו תקופה של חוסר מזל ואומללות. א-ראדי היה נתון תחת שליטתו של הווזיר הגדול. הווזיר הראשון שלו נכלא בידי אויביו, השני ערק והשלישי, אבן ריאק, הצליח לכפות על א-ראדי ליצור בעבורו את משרת "אמיר אל-אומראא" ('נסיך הנסיכים') אשר הפכה אותו לאדונה דה-פקטו של בגדאד וסביבתה. שמו של אבן ריאק אף הוכרז לצד זה של א-ראדי בתפילות יום השישי. בימי א-ראדי זכתה האסכולה החנבלית ליד רמה וחופשית בכל הקשור לענייני דת. בגיבוי המוני עם, ערכו משמרותיהם פשיטות על בתים פרטיים בעיר והשמידו כל דבר שעמד בסתירה לעקרונותיהם. כך, הוקמה לה "אינקוויזיציה סונית" אשר ניתצה כדי יין, כלי מוזיקה ופשפשה ברשימות המסחריות של סוחרי הבזאר בחפשה אחר הפרות של עקרונות הדת האוסרים על ריבית ועושק. מלומד שיעי שערך עלייה לרגל לקברי משפחת הנביא הוצא להורג בגין אמונותיו. מלומד אחר, אשר לימד קריאות לא קאנוניות של הקוראן, נאלץ להתכחש בכתב לאמונותיו ולברוח על חייו. א-ראדי זכור בהיסטוריוגרפיה האסלאמית כ"אחרון הח'ליפים האמיתיים". הוא היה הח'ליף האחרון שנהג להטיף דרשות בתפילות יום השישי במסגד, האחרון לערוך ישיבות התדיינות עם פילוסופים ותיאוסופים בענייני דת וממשל והאחרון לפזר צדקה לנזקקים או להתערב כנגד פקידים שנהגו בעם בשררה. אך, עם כל זאת, הוא עדיין היה תלוי באחר, בן חסותו של הווזיר הגדול. לח'ליפות אבדו זה מכבר שטחיה במזרח, באפריקה ובמצרים; כמו כן חלקים גדולים מסוריה, הלבנט וחצי האי ערב הכירו בח'ליפים זרים. אף בעיראק גופא, היו מוסול, בצרה וואסט אחוזות במרד. מדיה וקבצים בנושא א-ראדי בוויקישיתוף William Muir. The Chaliphate: Its Rise, Decline and Fall.
אל-קאהר

אל-קאהר באללה (מילולית: המנצח באל), אבו מנצור מוחמד בן אל-מעתדד (תעתיק מדויק: מעתצ'ד) באללה (בערבית: القاهر بالله, ابو منصور محمد بن المعتضد بالله) נולד בשנת 899 והיה הח'ליף העבאסי בין 932 ל-934, הוא נפטר בשנת 950. ימיו זכורים כתקופה של עריצות ואכזריות יתר, כמוה ידעה הח'ליפות פעמים ספורות בלבד קודם לכן. לאחר רציחתו של קודמו בתפקיד, אל-מקתדר, אנשי החצר שהשתתפו ברצח העדיפו למנות את אל-קאהר, אחיו למחצה, במקום את אחד מילדיו, מחשש שיבקשו לנקום בהם. בסופו של דבר הם ראוהו כרע אף יותר מקודמו - ח'ליף ירא שמים כלפי חוץ אך עריץ ואכזר. הוא עינה את אמו, בניו ונשותיו המועדפות של אל-מקתדר, וסחט מהן את העושר שצברו במהלך ימי שלטונו. למרות זאת, רבים מהם חמקו מידו. אל-קאהר לא חס אף על בני משפחתו שלו, וקבר את אחיינו ויורשו המיועד בעודו בחיים, בקיר. שלטונו האכזרי של אל-קאהר הוביל לתסיסה בקרב אנשי חצרו, ורבים מהם קשרו נגדו. לילה אחד, בעודו שתוי מיין, הוא נלכד, עוור והושלך לכלא לאחר שסירב לוותר על כיסאו. ב-945 הוא שוחרר מכלאו והיה למקבץ נדבות בחוצות בגדאד. מדיה וקבצים בנושא אל-קאהר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איאז

קידרן ג'ונס (באנגלית: Keidran Jones; נולד ב-15 באפריל 1987), הידוע בשם הבמה איאז (Iyaz), הוא זמר רגאיי ורית'ם אנד בלוז בריטי. איאז התפרסם ב-2009 בשיר "Replay", שהגיע למקום השני בבילבורד הוט 100 ולמקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. הוא נולד למשפחה מוזיקלית, ונתגלה על ידי שון קינגסטון אשר יצר עמו קשר באמצעות רשת מייספייס. איאז, ברשת החברתית פייסבוק איאז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איאז, ברשת החברתית אינסטגרם איאז, סרטונים בערוץ היוטיוב איאז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איאז, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) איאז, באתר ספוטיפיי איאז, באתר Last.fm (באנגלית) איאז, באתר AllMusic (באנגלית) איאז, באתר MusicBrainz (באנגלית) איאז, באתר דיזר איאז, באתר Discogs (באנגלית) איאז, באתר Songkick (באנגלית) איאז, באתר Genius איאז, באתר SecondHandSongs איאז, באתר בילבורד (באנגלית) איאז, באתר טיידל (באנגלית) IYAZ, ברשת החברתית פייסבוק IYAZ | full Official Chart History | Official Charts Company, www.officialcharts.com Iyaz, ultratop.be "greekcharts.com – Greek charts portal". Hung Medien. אורכב מ-המקור ב-2012-05-30. נבדק ב-18 בדצמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה) Steffen Hung, Discografie Iyaz - dutchcharts.nl, dutchcharts.nl Steffen Hung, Iyaz - hitparade.ch, hitparade.ch Steffen Hung, australian-charts.com - Discography Iyaz, www.australian-charts.com Iyaz - Chart history | Billboard, www.billboard.com Steffen Hung, germancharts.com - Discographie Iyaz, germancharts.de Steffen Hung, charts.org.nz - Discography Iyaz, charts.org.nz (ארכיון) Steffen Hung, norwegiancharts.com - Discography Iyaz, norwegiancharts.com Iyaz - Chart history | Billboard, www.billboard.com https://itunes.apple.com/us/album/island-girls-feat.-iyaz-diction/id278414280
טיפול סלידה

טיפול סלידה (בלועזית: תרפיה אברסיבית) הוא טיפול נפשי קוגניטיבי-התנהגותי שנועד להפחית התנהגות לא-רצויה; במהלך הטיפול נחשף המטופל לגירוי (stimulus) המקושר להתנהגות לא-רצויה מסוימת, תוך כדי חשיפה לגירוי לא נעים (אברסיבי) שמעורר אי נוחות, במטרה ליצור התניה וקישור בין שני הגירויים, כך שהמטופל ילמד להעדיף להימנע מההתנהגות הלא-רצויה כדי לא להיחשף שוב לגירוי האברסיבי והתחושות השליליות שהוא מעורר. הטיפול משמש בעיקר במצבים של התמכרויות לסמים או אלכוהול או קומפולסיות מסוימות. למשל, מריחת חומרים בעלי טעם חריף על הציפורניים במטרה להפסיק התנהגות לא רצויה של כסיסת ציפורניים; מתן תרופות היוצרות תחושת בחילה או חמרמורת לאחר כל שתיית אלכוהול במטרה ליצור גמילה במקרה של אלכוהוליזם; או מתן שוק חשמלי לאחר התנהגות לא-רצויה (כגון פנטזיות לא מותאמות בקרב פדופילים) במטרה לקשר בין השוק להתנהגות, כדי שהמטופל יימנע מהתנהגות זו. רבים מעבירים ביקורת חריפה על שיטת הטיפול בצורתה הקיצונית יותר (במיוחד שוק חשמלי). הטיעונים העיקריים נוגעים בבעיה האתית שכרוכה במתן טיפול אברסיבי כל כך עבור האדם והנזק העלול להיגרם, ובמידת היעילות הנמוכה יחסית שנמצאה במחקרים על השיטה. במספר מדינות בארצות הברית נחקקו חוקים המגבילים מאוד את השימוש בטיפול לפסיכולוגים מורשים בלבד, ומגבירים את הפיקוח הצמוד על התהליך. במרבית המדינות נאסר הטיפול האברסיבי בשנים האחרונות כטיפול המרה להומוסקסואליות. זאת בהמשך למחקרו הידוע של מרטין זליגמן מ-1966, שהראה ממצאים מעורבים לפיהם כ-50% מהגברים ההומוסקסואלים שעברו את הטיפול לא הביעו עוד דחפים הומוסקסואליים – אך זליגמן סייג את מסקנותיו בכך שרובם התגלו כביסקסואלים, בעוד בקרב בעלי נטייה מינית הומוסקסואלית ברורה לא ניכר שינוי בעקבות הטיפול האברסיבי. טיפול סלידה זכה להתייחסויות ואזכורים בספרות ובקולנוע. בספר "תפוז מכני" (ובסרט באותו השם) ניתן לטיפול סלידה מקום מרכזי בעלילה: גיבור הספר, סדיסט אלים בשם אלכס, עובר סדרת טיפולים הכוללת התניות שליליות בעזרת מעוררי בחילה בעת צפייה מאולצת בדימויים אלימים. נוירופידבק Council on Scientific Affairs of the American Medical Association (1987). "Aversion therapy". Journal of the American Medical Association, 258(18), 2562-2565. Seligman, Martin E. P. (1993). What You Can Change and What You Can't: The Complete Guide to Successful Self-Improvement. New York: Knopf. טיפול סלידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גן-גני

גן-גני הוא ספר המיועד ללמד פעוטות עובדות בסיסיות על חגי ישראל ומנהגים שונים הקשורים לתרבות היהודית והישראלית. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1947 והוגדר כ"ספר לאם ולילד". עורכי הספר, סופרי הילדים והמשוררים לוין קיפניס וימימה אבידר-טשרנוביץ, ליקטו את הקטעים המופיעים בו במטרה "לעזור לאם להמשיך בבית את דרך עבודתה של הגננת". נוסף על הסיפורים והשירים המצויים בו, כללו קיפניס וטשרנוביץ בספר גם דפים ובהם הפעלות קלות בתחומי הקריאה והחשבון, "תחילה בהדרכת האם ואחר כך בעבודה עצמית", וכן קטעים לגזירה ולהדבקה והוראות כיצד להכין חפצים שונים עבור הילדים בעבודת יד לא מסובכת. הספר בנוי מפרקים שבכל אחד מהם קטעים המיוחדים לו. בין הפרקים בספר: "אני הולך לגן", "שנה טובה", "גשם גשם משמיים", "אור אור לנו", "תפוח זהב", "עץ נטעתי", "אני פורים" ופרקים נוספים הקשורים להווי הילדים ולתחנות שונות בלוח הזמנים של תלמידי הגן וילדי בית הספר בכיתות הנמוכות. גיבור הספר, המתנסה בכל התחנות הללו, הוא ילד דמיוני בשם גידי, והמחברים מספרים על חוויותיו בגן, בחגים ובבית הספר. בין השאר, מופיעים בספר שירים שנכנסו לקלאסיקה של יצירת הילדים העברית, דוגמת "שנה טובה", "גשם! גשם!" ו"בר כוכבא" (לוין קיפניס), "אביב הגיע" (בלהה יפה) ו"בנות שתים" (חיים נחמן ביאליק). בנוסף, נכללים בספר איורים רבים. בדפי הספר הרגילים האיורים הם בשחור-לבן, אך בראש כל פרק מודבק דף בשוליו העליונים ועליו איור צבעוני. "גן-גני" זכה עם צאתו להצלחה מסחרית רבה. הוא הודפס שוב ושוב במהדורות חוזרות ובמשך שנים נחשב לספר חובה לילדי הגן וכיתות א' וב'. בשנות השבעים ניכרה ירידה במעמדו, עם צאתם של ספרים אחרים שהיו מיועדים למטרה דומה, ולימים הפך למוצר ספרותי נדיר. בשנת 2006 הדפיס מאתר הספרים איתמר לוי את הספר בהדפסה מחודשת. מהדורה ראשונה: גן-גני: ספר לאם ולילד / ערוך ומלקט בידי לוין קיפניס וימימה טשרנוביץ; מצויר בידי איזה [הרשקוביץ], תל אביב: נ’ טברסקי, תש"ז. מהדורות נוספות: שם, תשי"ג; שם, תש"ל; תל אביב: הוצאת ברונפמן, 1974; שם, תשל"ז-1976; ספר זכרונות - חנות הספרים של איתמר, 2006. נתי גבאי, גן-גני: הספר שהכין את הפעוטות לצבא, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 9 במאי 2024
עפרה שפירא-אלוני

עפרה שפּירא-אלוֹני (12 במרץ 1940 – 3 באוקטובר 2003) הייתה מדענית ישראלית. שימשה כמנהלת הקרן הלאומית למדע. שפירא-אלוני נולדה לרחל וירמיהו שפירא - מחנכים ידועים שבעת ההיא היו מורים בכפר הנוער בן שמן. בעקבות מלחמת העולם השנייה, הוריה החלו בתהליכים לקראת הקמת כפר נוער לילדים פליטי שואה, ובשנת 1947 הגשימו את חזונם בהקמת "כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים". עופרה, מתוך אידיאליזם ועל מנת שלא ייווצר פער בינה לבין חבריה לספסל הלימודים, עברה להתגורר בפנימיה כשאר התלמידים. את לימודיה האקדמיים עשתה בפקולטה לכימיה של האוניברסיטה העברית בירושלים, שם סיימה תואר שלישי (דוקטורט) בגיל 22. במקביל עסקה בריקוד (הייתה סולנית להקת הסטודנטים של האוניברסיטה) ובכתיבת שירים, מהם ידוע "זה הזמר שלי ושלך" ששרו הפרברים, ו"זמר בדרכים" שבוצע על ידי הגבעתרון. היא עבדה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ועסקה בחקר ויסות הפרשת הורמונים ובעיקר הורמוני בלוטת התריס. את רוב עבודותיה פרסמה תחת שם נישואיה עפרה שפירא-אלוני וכך נהגה לאיית שמה גם אחרי גירושיה. עם פּרישתה מן האוניברסיטה הצטרפה לקרן הלאומית למדע, תחילה כיועצת ומשנת 2000 ועד מותה בשנת 2003 כמנהלת הקרן המחלקת 250 מיליון ש"ח מדי שנה למחקר מדעי. נפטרה ב-3 באוקטובר 2003 ונקברה בבית הקברות בקיבוץ עין חרוד איחוד. אורי דרומי, התרומה המדעית היתה רק ההתחלה, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2003 אתר "Billiongrave" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריה ליב ברלין

הרב אריה לֶיבּ ברלין (Löb Berlin; ב' בתמוז תצ"ז, 1737, פירת (פיורדא), בוואריה – ב' בסיוון תקע"ד, 21 במאי 1814, קאסל) היה אב בית דין של קאסל ומדינת הסן וחבר הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה. ברלין נולד בשנת תצ"ז בפירת (פיורדא), בנו השני של אברהם מאיר ברלין, מחשובי חכמי פיורדא וספק המטבעות של הגראף של נסיכות אנסבך. הוא התחנך לתורה בבית אביו, ואחר כך הלך ללמוד אצל הרב צבי הירש חריף בהלברשטאדט. בשנים תקל"ג–תקל"ח היה ממנהיגי פיורדא, משנת תקל"ד נטל חלק בישיבות בית הדין של פיורדא ובשנת תקמ"ב נתמנה לדיין. בשנת 1790 נתמנה לרב של באמברג. במסגרת תפקידו דן בחלוקה של ירושה גדולה ואחד מבעלי הדין שלא היה מרוצה מפסיקתו האשים אותו בפני ערכאות הגויים בקבלת תשלומים בלתי חוקיים ואי דיווח על סכומים קטנים. בסופו של דבר הרב ברלין זוכה מההאשמות אך נדרש לשלם קנס. בשנת 1794 נתמנה לרבה של קאסל ורוזנות הסן-קאסל (שמאוחר יותר שודרגה לנסיכות הבוחר מהסן). הרב ברלין כתב הגהות על הש"ס שהוכללו בשתי המסכתות של מהדורת הש"ס שהודפס בפיורדא ואחר כך הוכללו בחלקן במהדורת ש"ס וילנא. לדברי מיכאל מאיר, הרב ברלין תמך ברפורמות מתונות, וב-1812 הכריע על דעת עצמו כי על חברה קדישא של קאסל לכבד את רצונו של נפטר שציווה לא לקבור אותו, אלא יומיים לאחר פטירתו. מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל (בספר הוא מופיע כ"ליב מאיר ברלין"). הרב בנימין שלמה המבורגר, "רבי אריה ליב ברלין מהרל"ב (תצ"ז–תק"ן)", הישיבה הרמה בפיורדא, חלק ב', מכון מורשת אשכנז תש"ע, עמ' 307–434. לואיס גינצברג, פיטר וירניק, "אריה ליב בן אברהם מאיר ברלין", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) רבי ארי׳ ליב ברלין זצ״ל, צפונות ח', תמוז תש"ן יחיאל בוים, הגהות רא"ל ברלין, צפונות ט (תשרי תשנ"א), עמוד קח. כפי שפורסם ב-Sulamith, IV.2 1815, עמ' 162
נחל גיבורים

נחל גיבורים (ואדי רושמיה, מארמית: ראש מיא, "ראש מים") הוא נחל אכזב במזרח חיפה היוצא מהכרמל ונשפך אל הים התיכון מערבית לנמל הקישון. שמו של הנחל ניתן לו לזכר אנשי גדוד 22 של חטיבת כרמלי שניצחו בקרב שניטש על גשר רושמיה והבית ששימש כמשרד של 'איחוד השכונות הערביות' (נקרא בטעות בית הנג'אדה) הסמוך לו במלחמת העצמאות. תוואי הנחל מתחיל באזור כיכר חורב אך בשל התפתחות העיר נותר חשוף החלק המתחיל בין שכונת רמת ספיר לרוממה הישנה ומשם ממשיך לעיר התחתית, בקרבת שכונת חליסה, עובר דרך אזור תעשייה חוף שמן ולבסוף נשפך לים (בעבר היה נשפך אל הקישון). הנחל ויובליו (שאנן, זיו, רמז, ורדיה, תן) מפרידים בין רובע הדר הכרמל לבין רובע נווה שאנן. באפיק הנחל היה מצוי המטווח העירוני של חיפה שהצוק שבצד האפיק שימש לו חומת מפגע. במעלה ההר, בשכונת רמת בן-גוריון, נמצאת מצודת חורבת ראש מים מהתקופה הביזנטית. חפירות ארכאולוגיות במקום מעידות על קיום התיישבות במקום מאותה תקופה. בתחילת שנות ה-20 התיישבו במקום פועלים אשר עבדו בעיר התחתית בחיפה. בשנות ה-50 וה-60 החלו להתיישב בוואדי משפחות של עולים חדשים וערבים ישראלים, בשנות ה-80 פעלה עיריית חיפה לפינוים. הדיירים האחרונים בוואדי הסכימו להתפנות תמורת פיצוי בשנת 2010. מעל הנחל עוברים שני גשרים. גשר רושמיה הישן וגשר גדוד 22 החדש על שם הגדוד בחטיבת כרמלי שלחם במלחמת העצמאות באזור הנחל. בשנות ה-90 הוחל בשני מיזמים מרכזיים שפגעו בתוואי הנחל. הראשון הוא הגרנד קניון והשני הן מנהרות הכרמל שעוברות מעל תוואי הנחל. כמו כן נסלל בנחל "כביש נחל גיבורים", כביש דו מסלולי ודו כיווני, באורך של 2.3 ק"מ, שמחבר בין ציר שמחה גולן שעל הכרמל לבין דרך בר יהודה בעיר התחתית. הציר נפתח לתנועה ב-4 בדצמבר 2013. בכוונת עיריית חיפה להפוך את אזור נחל גיבורים "לסנטרל פארק של חיפה". מתוכנן בו אגם מלאכותי, פינות נופש ומרכז סנפלינג. מדיה וקבצים בנושא נחל גיבורים בוויקישיתוף פאדי עיאדאת, אחרי שנים של הזנחה, נחל גיבורים יהפוך לסנטרל פארק של חיפה, באתר הארץ, 16 בפברואר 2010 עדי עוז, הירוק היום ירוק פחות, באתר nrg‏, 26 במאי 2004 זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, ערך חיפה עמוד 2305 זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, ערך רושמיה עמוד 7405 ראו מפת אברהרד פון מילינן. פארק האקסטרים הגדול במדינה ייפתח בחיפה, באתר ynet, 24 בנובמבר 2013
פיוטר שובלוב

פיוטר שובלוב (1710 - 15 בינואר 1762) (ברוסית: Пётр Иванович Шувалов) מדינאי רוסי בתקופת יליזבטה, קיסרית רוסיה. הוא נולד במשפחה של אציל רוסי שהיה מושל צבאי של ויבורג במהלך מלחמת הצפון הגדולה ובהמשך היה מושל ארכנגלסק. החל לשרת בחצרו של פיוטר הגדול. בשנת 1741 היה שותף פעיל בהפיכה שבסיומה יליזבטה, קיסרית רוסיה הגיעה לשלטון. באותה שנה קודם בדרגות וקיבל מספר עיטורים. בשנת 1746 קיבל תואר רוזן. אשתו הייתה חברת ילדות של יליזבטה, קיסרית רוסיה וגם זה תרם לקידומו המהיר. בשנת 1749 השפעתו גדלה עוד יותר כאשר בן דודו איוואן שובלוב הפך למאהבה של הקיסרית. החל משנה זו, אף נושא לא התקדם ללא השתתפותו, והקנצלר אלכסיי בסטוז'ב-ריומין החל לאבד את השפעתו בחצר. עם פטירת הקיסרית הוא נשאר מקורב לשלטון ואף קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל, אך השפעתו המעשית הייתה צנועה יותר. בשנת 1760 מתו אשתו ובנו הבכור. הוא התחתן בשנית, אך אשתו החדשה נפטרה תוך שנה במהלך לידה. הוא נטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג. במהלך שיא השפעתו הוא היה פעיל מאוד. בכל נושא שהיה נוגע בו הוא ביקש לבצע רפורמות יסודיות. לא כל הרפורמות שלו היו חיוביות ובחלקם אך גרמו נזק לאוצר המדינה. לדעת יקטרינה הגדולה הרפורמות שלו לא תרמו הרבה למדינה, אך תרמו רבות לכיסו. יחד עם זאת, על פי החלטותיו בוטלו מספר מיסים, הוקמו בנקים ראשונים, נעשו רפורמות חשובות בצבא ובמיוחד בתותחנות. כמו כן, הוא קידם הקמת מספר מפעלי פלדה ותחמושת. ביוזמתו הוקם מפעל לייצור פלדה שבסיבתו בהמשך התפתח עיר איז'בסק. מדיה וקבצים בנושא פיוטר שובלוב בוויקישיתוף ביוגרפיה (ברוסית)
כוי סנג'ק

כּוי סנג'ק או כּויֶה (בכורדית: کۆیە, בערבית: كوي سنجق, בארמית נוצרית: ܟܘܝܐ) היא עיר במחוז ארביל בצפון מזרח עיראק. העיר שוכנת באזור הכורדי של עיראק ובקרבה לגבול עם איראן. בעיר בין 50,000 ל-100,000 תושבים. נשיא עיראק ה-6, ג'לאל טאלבאני, נולד בכפר קלקן הסמוך לכוי סנג'ק ואף למד בעיר. הנשיא השביעי פואד מעצום הוא יליד העיר עצמה. בתחילת המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית בכוי סנג'ק כ-200 אנשים. במלחמת העולם הראשונה עזבו יהודים רבים את העיר אך חזרו אליה לאחר סיומה. בין הרבנים הבולטים בעיר היה רבי משה ב"ר אברהם חרירי. לרוב יחסי הקהילה עם השכנים המוסלמים היו טובים, והם נשמרו תחת חסותם של השייחים המקומיים. מצב זה השתנה עם תחילת הפעילות הציונית בכפר בשנת 1946, עם הגעת שליחים מארץ ישראל, והקמת מדינת ישראל ב-1948, עת החלו רדיפות כנגד היהודים מצד השלטונות. עד שנת 1951 עזבו כל יהודי כוי סנג'ק לישראל. רבים מהם התיישבו במושב אלקוש בצפון. היהודים בכוי סנג'ק, כמו גם המיעוט הנוצרי, דיברו דיאלקט של ארמית חדשה צפון-מזרחית. מדיה וקבצים בנושא כוי סנג'ק בוויקישיתוף מידע על יהודי העיר
וטרלו

וטרלו (באנגלית: Waterloo) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני. וטרלו ממוקם כ-4 ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני. הוא גובל באלכסנדריה, אווליי וארסקינוויל ממערב, זטלנד בדרום, רדפרן בצפון וסנטניאל פארק במזרח. גרין סקוור (הכיכר הירוקה) באלכסנדריה נמצאת סמוך לפינתו הדרום-מערבית, שם מצויה תחנת הרכבת גרין סקוור. וטרלו קיבל את שמו מקרב ווטרלו, בו כוחותיו של נפוליאון בונפרטה הובסו על ידי דוכס ולינגטון וכוחות פרוסיים ב-18 ביוני 1815, אותה שנה בה נוסד הפרוור. בשנות העשרים של המאה ה-19 נבנו בווטרלו מספר טחנות קמח ומפעלי ייצור נייר, והפרוור התבסס כאזור תעשייה. ויליאם הצ'ינסון, מפקח אסירי הכפייה דאז, קיבל את שטר הקרקע הראשון על האזור. הוא מכר את השטח לדניאל קופר וסלומון לוי, והאחוזה עברה דורות וידיים עד שהגיעה לידי נכדו של קופר, שהיה יושב ראש המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס. במרוצת המאה ה-20 היה וטרלו פרוור עני, אך תהליכים חברתיים מואצים של ג'נטריפיקציה בשנות האלפיים השפיעו על המרקם הסוציו-אקונומי בו, ונכון ל-2006 חציון ההכנסה בו גבוה במקצת מזה של כלל המדינה. בווטרלו אזור גדול שיועד לשימור אורבני, ובו שופצו עשרות בניינים מהמאה ה-19 ומשמשים למגורים לצד בניינים מודרניים. בין הבתים ששומרו קוטג'ים ובתי טרסות מהתקופה הוויקטוריאנית. בפרוור מספר כנסיות, המשרתות קהילות נוצריות שונות, בין השאר קתולים ואוניטריאנים. בווטרלו מצוי מגרש ההחלקה וטרלו, מגרש החלקה למחליקים ורוכבי אופניים חובבניים ומקצועיים, הכולל חצאי צינור, מעקות וספסלים שיועדו לרוכבי סקייטבורדים ואופניים. מדיה וקבצים בנושא וטרלו בוויקישיתוף וטרלו באתר "Dictionary of Sydney" וטרלו באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 22.10.2011 בארכיון Wayback Machine) פנחס פיק, וטרלו, האנציקלופדיה העברית ט"ז, תשכ"ג, עמ' 47
יחיאל דומב

יחיאל (סיריל) דומב (Cyril Domb, ‏9 בדצמבר 1920, לונדון - 15 בפברואר 2012) היה פיזיקאי בריטי-ישראלי, אשר זכה להכרה בזכות עבודתו בנושא מעבר פאזה. כתב ספרים ומאמרים המשלבים יהדות ומדע. פרופסור דומב נולד בסוף שנת 1920 בלונדון. שני הוריו היו יהודים אורתודוקסים שהיגרו מגליציה. לדוקטורט למד באוניברסיטת קיימברידג' בהנחיית פרופ' פרד הויל. שימש כפרופסור לפיזיקה בקינגס קולג' באוניברסיטת לונדון משנת 1954 עד ל-1981. בשנות ה-60 הגיע כמרצה אורח למכון ויצמן, ובשנת 1971 היה מרצה אורח בבר-אילן. באותה שנה עלה לישראל, והחל ללמד באוניברסיטת בר-אילן, שם שימש כפרופסור אמריטוס עד מותו בשנת 2012. ב-1981 זכה בפרס מקס בורן לפיזיקה. דומב שימש כנשיא אקדמי של המרכז האקדמי לב בירושלים בין השנים 1985-1993. דומב התעניין בקשרי תורה ומדע. הוא קרא להקמת מוסד מדעי לבירור נושאים הלכתיים, השתתף בכנסים בענייני תורה ומדע ובשנת 1995 היה העורך המייסד של בד"ד, כתב עת לענייני תורה ומדע של אוניברסיטת בר-אילן ובהמשך שימש כעורך יועץ. על פועלו זה זכה ב-2005 בפרס לב. הוא התגורר עם אשתו שירלי (אסתר), אב לשישה ילדים, בהם הרב יואל דומב, בירושלים. נפטר בגיל 91. Aryeh Carmell and Cyril Domb (Eds.), Challenge - Torah views on science and its problems. Cyril Domb, The Critical Point: A Historical Introduction to the Modern Theory of Critical Phenomena, 1996. Cyril Domb, Maaser Kesafim. Jerusalem, Feldheim, 1982 יחיאל דומב, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ריאיון עם דומב (באנגלית) מידע על דומב, יחיאל יוסף בקטלוג הספרייה הלאומית מאמר שהתפרסם ב-Contemporary Judaism: איש המדע היהודי החרדי יחיאל יוסף דומב, דף שער בספרייה הלאומית עלי מרצבך, פרופ' יחיאל דומב ז"ל (2012-1920) – דברים לזכרו, בד"ד, גיליון 26, אוניברסיטת בר אילן, תשע"ב, עמ' 5, באתר ספריית אסיף פרופ' יחיאל (סירל) דומב, הצופה, 16 בספטמבר 1963 סמינר בת שבע לפיסיקה ייפתח במכון וייצמן, מעריב, 20 בדצמבר 1966 מינויים והעלאות באונ' בר אילן, דבר, 8 באוגוסט 1971 סמינריון סוף־שבועי באנגליה, הצופה, 2 ביוני 1959 450 מדענים שומרי מצוות - בוועידה לענייני מדע והלכה, מעריב, 28 ביולי 1980 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חגי דגן

חגי דגן (נולד ב-13 באוגוסט 1964) הוא סופר ישראלי וחוקר יהדות ומחשבת ישראל, מרצה במחלקה לתואר ראשון בלימודים רב תחומיים במכללה האקדמית ספיר. חגי דגן נולד וגדל בקיבוץ עין המפרץ. למד במוסד החינוכי נעמן, ושירת בחיל המודיעין. למד פילוסופיה, תאולוגיה ומחשבת ישראל, והשלים דוקטורט בנושא "תפישת הגאולה כפתרון לבעיית הפחד מהמוות אצל פרנץ רוזנצווייג", באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת פרייבורג. לימד מחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובמכללת ספיר. בשנת 2007 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. השתתף בסרטה הדוקומנטרי של גליה עוז "יהודים עכשיו" ששודר בשנת 2011 ברצועה התיעודית - "הסיפור האמיתי" בערוץ 1. פרוזה: "קוי מתאר של כמיהה", ספרית פועלים (1991) "רשומות מאי הנשים", הוצאת חרגול (1999) "מתחת לקו העונג", הוצאת חרגול (2001) "למלך אין בית", הוצאת חרגול (2005) "הארץ שטה", הוצאת חרגול (2007) "שדים ברחוב אגריפס", זמורה-ביתן (2012) "רואים בחושך", הוצאת פרדס (2020) "צפונה - המסע של קרליה" הוצאת פטל 2023 עיון: "המיתולוגיה היהודית", הוצאת מפה (2003) "יהדויות: תמונה קבוצתית", הוצאת אוניברסיטת תל אביב והוצאת מפה (2005) "האל האחר: עיונים בכמה מופעים דמוניים של האל בספרות המקראית", הוצאת עם עובד (2016).(ספריית ספיר) "שדים יהודים: קטלוג מוער", הוצאת אוניברסיטת תל אביב (2019) "קץ הפלאות: פנטזיה בתנ"ך", הוצאת אדרא (2024) חגי דגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חגי דגן, דף שער בספרייה הלאומית חגי דגן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה חגי דגן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" חגי דגן, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" חגי דגן, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל טורי דעות באתר ynet חגי דגן, "היהדות היא תלישות, אבל צריכה לשאוף למקום", באתר הארץ, 9 באוקטובר 2005 חגי דגן, עכבר העיר אונליין, מניף את הדגל: חגי דגן מחפש פטרונים לאמנות, באתר הארץ, 26 באפריל 2012 עפרי אילני, העושה זוועות במרומיו, באתר "ידיעות אחרונות", 24 ביוני 2016 רשימת הפרסומים של חגי דגן, בקטלוג הספרייה הלאומית חגי דגן, איתקה, באתר כתב העת אורות שאול בן שושן, מעורר שדים מרבצם, באתר ישראל היום, 31 בינואר 2020 יוסי מלמן, יחידה 8200, בסיס רווי הורמונים, ואחמד ג'יבריל אחד, באתר הארץ, 16 ביוני 2020 שמעון בארי, על ספרו של חגי דגן, רואים בחושך, באתר: ד״ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך עופרה עופר אורן, "צפונה – המסע של קרליה": מה הקשר שיש בין כלבה האסקית־סיבירית לאזעקת “צבע אדום”?, בבלוג "סופרת ספרים", 25 ביוני 2023 הסרט "יהודים עכשיו" לצפייה במרכז השידורים של רשות השידור מאיר בר מימון, הצד האפל של אלוהים המקראי, באתר הארץ, 1 ביולי 2016 עפרי אילני, האם אפשר לקרוא בתנ"ך כמו בספר פנטזיה דוגמת "שר הטבעות" או "הארי פוטר", באתר הארץ, 18 ביוני 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.