laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה בן-טוב

הרב משה בן טוב (ה'תר"ץ, 1930 - ה' באב ה'תש"ע, 16 ביולי 2010) היה ראש "מוסדות דור ודור". כונה "רואה המזוזות" (או "צדיק המזוזות") בשל כוח שיוחס לו לראות דרך המזוזה את עברו ומצבו של האדם. נולד בעיר ורזאזאת שבמרכז מרוקו למסעוד ולאיטו. שמו ניתן לו בעקבות חלום של אמו שבו נתגלה אליה רבי דוד ומשה שבישר לה שהיא עתידה ללדת בן וביקש שתקרא אותו על שמו. כשהיה כבן 5 עברה משפחתו לקזבלנקה, שם למד בתלמוד תורה ובישיבת "אוצר התורה". אביו עסק במסחר דגנים ונחשב לאדם אמיד שהעסיק מאות פועלים בשיווק בסיטונאות של אריזות. מגיל 18 בערך החל לסייע לאביו בעבודתו. בגיל צעיר החל בבדיקת מזוזות, פעילות שהפכה לעיסוק מרכזי בחייו. בשנות ה-60 סייע במסגרת תנועת בית"ר להעלאת יהודים ממרוקו לישראל[דרוש מקור]. באלול ה'תשט"ז (1956), מספר חודשים לאחר נישואיו לרוזה, עלה דרך צרפת לישראל. התגורר בקריית שמונה ובצפת, ולאחר מכן עבר לבאר שבע, שם נולדו לו 8 ילדיו, ובה התגורר כשלושים שנה. פעל לחיזוק הדת במקום והתקרב אל הבאבא סאלי. בשנת ה'תשמ"ו (1986) עבר להתגורר בירושלים, סמוך לבית כנסת שהקים. עסק במכירת תכשיטים ובמקביל החל לקבל קהל בחנותו ועסק במתן ברכות ובקריאת מזוזות. כעבור זמן סגר את חנותו והחל לקבל קהל בביתו. סייע בהקמת בתי כנסת בשכונות שמואל הנביא ורמת שלמה בירושלים[דרושה הבהרה]. באותה תקופה הקים את "מוסדות דור דור", שכללו ישיבות ערב ופעילות תורנית לנוער ממרוקו, כולל ללימוד תורת הנגלה והנסתר, "ישיבת דור ודור" בראשות הרב אשר עופר לוי, ואת עמותת "חסדי דור ודור" המסייעת לנזקקים, יתומים ואלמנות, ועוסקת בהדרכת מדריכים לטהרת המשפחה. כמו כן ארגן פתיחת תחנת מוניות שומרת שבת, כמו כן נהג כמה פעמים במשך השנה לעשות יום הילולא ויארצייט עם סעודת מצווה ביום פטירת הצדיקים. נפטר בה' באב ה'תש"ע (2010)ונקבר בהר המנוחות. נשא לאשה את אשתו רוזה-שושנה בן-טוב, שכיום ממשיכה את מפעלותיו בהחזקת תורה וחסד בעזרת חתניה ובניה. בניו הרבנים שמעון וראובן, ממשיכים את פעילותו במוסדות "דור ודור" בניו הרבנים לוי ובנימין, ממשיכים את פעילותו במוסדות "שבת אחים" בנו הרב יהודה, ממשיך את פעילותו במוסדות "יקירי באר שבע" חתנו הרב יואל קפלן, משמש כרבה של אלבניה ושליח חב"ד לסלוניקי לחיזוק בקהילה שם. חתנו הרב שאר ישוב אלחרר, משמש כראש כולל בבאר שבע ומנהל תיכון בית חיה ורבקה, ומשלוחי חב"ד במקום. יהודה אדרי, צדיק המזוזות, תולדות וקורות חייו של עבד ה', בהוצאת מוסדות דור ודור, ירושלים ה'תשע"א. יצחק שתיל, "רבני באר שבע ומוליכי דרכה", ה'תשע"ב, עמ' 37–38. אודותיו, באתר "מוסדות דור ודור" 'קורא המזוזות', הרה"צ רבי משה בן טוב, זצ"ל, באתר בחדרי חרדים בהילולת "האר"י הקדוש צפת" והילולת "הרב בן טוב משה ירושלם" נראים בסרטון בניו ר' לוי בן טוב ור' בנימין בן טוב עם הראשון לציון הרב יצחק יוסף באולם בית הכנסת "לבנימין אמר" רחוב שמואל הנביא 71 ירושלם כל הכתבות על הרב בן טוב, באתר ערוץ 7 'קורא המזוזות', הרה"צ רבי משה בן טוב, זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 16 ביולי 2010 חנה בורט, ‏הרב עמאר הכתיר רב למדינת אלבניה, באתר כיכר השבת, 7 בדצמבר 2010 בכנס לזכר הרב בן-טוב: הקשר ההדוק עם חב"ד. באתר שטורעם.נט
קיץ מסוכן בעמק המומינים

קיץ מסוכן בעמק המומינים (בשוודית: Farlig midsommar) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון ויצא לאור ב-1954 בהוצאת "Schildts Förlags Ab". זה הספר החמישי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית על ידי רות דנור ויצא לאור ב-1984 בסדרת מרגנית, הוצאת זמורה ביתן. הר הגעש הנמצא בסמיכת לעמק המומינים מתפרץ, גורם לחלל האוויר להתמלא בפתיתי פיח וגורם לצונאמי שמציף את עמק המומינים. בעודם נסים מן ההצפה משפחת המומינים וחבריהם מבחינים בבניין הצף על פניהם. בעקבות כך החבורה מוצאת מקלט על גג הבניין. בתחילה הם מאמינים כי זהו בית נטוש עד שהם בהמשך מבינים שמישהו עדיין מתגורר בו. בהמשך הם פוגשים בדייר המסתורי - עכברה ששמה הוא אמה, והם מגלים כי הבניין הוא למעשה תיאטרון. מומינטרול וסנורקה ישנים במהלך הלילה על עץ. כאשר הם מתעוררים בבוקר למחרת התיאטרון נסחף עם הזרם הרחק מהם והם נשארים לבדם. בהמשך היום מאי הקטנה נופלת למים, ומחולצת על ידי סנופקין, שנקלע באופן מקרי למקום משום שהיה בדרכו לנקום בשומר הפארק. לאחר שהוא מגיע לפארק סנופקין מסיר את כל שלטי האזהרה המציינים "אסור בתכלית האיסור להיכנס לשטח הפארק" וכמו כן הוא ממלא את המדשאות בשמנטפים ומשחרר 24 גורים אל תוך היער. בהמשך היום מומינטרול וסנורקה פוגשים בגברת פיליונק. השלושה מציתים בהמשך מדורה באמצעות השלטים שסנופקין הסיר מהפארק. השימוש בשלטים לצורך הסקה מוביל לכך שהשלושה נעצרים על ידי הפקח של עמק המומינים אשר סבור כי הסירו את השלטים. בינתיים בתיאטרון, אמה מסייעת למומינאבא לכתוב מחזה ובני המשפחה מחליטים לשחק במחזה עוד באותו היום. השמועות אודות המחזה עוברות ברחבי עמק המומינים והפקח של עמק המומינים מחליט, בדומה לרבים אחרים, ללכת ולצפות במחזה. הפקח מבקש מדודו שישמור על האסירים בעת שהוא יצפה במחזה. הדוד של הפקח, אשר משוכנע בחפותם של גברת פיליונק, סנורקה ומומין, מחליט לשחרר את החבורה. בסוף הסיפור הים נסוג וכולם חוזרים לבתיהם. גברת פיליונק לספר מספר עיבודים לטלוויזיה: 6 פרקים מתוך המיני סדרה הגרמנית "Die Muminfamilie" (פרקים 1–6) 12 פרקים מתוך סדרת אנימציית סטופ מושן פולנית בשם "Opowiadania Muminków" (פרקים 36–47) 3 פרקים מתוך סדרת האנימציה היפנית "המומינים" (פרקים 28, 29 ו-30). הספר "קיץ מסוכן בעמק המומינים", באתר "סימניה" המומינים - פרק 28 + 29 + 30, הסיפור מגולל את עלילת הספר "קיץ מסוכן בעמק המומינים", סרטון בערוץ "מר מושקר מהמומינים", באתר יוטיוב (אורך: 01:01:55), 11 באפריל 2020
בניטו גארוצו

בניטו גארוצו (באיטלקית; Benito Garozzo ; ‏נולד ב-5 בספטמבר 1927) הוא שחקן ברידג' איטלקי שנחשב לאחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים. גארוצו זכה ב-13 אליפויות עולם לקבוצות ביחד עם חבריו לקבוצה הכחולה שייצגה את איטליה ונחשבת קבוצת הברידג' הטובה ביותר בכל הזמנים. שותפו בקבוצה זו בחלק מאליפויות העולם היה פייטרו פורקה, וביתר האליפויות ג'ורג'ו בלאדונה. גארוצו הוא יוצר שיטת ההכרזה הקלאב הכחול (באנגלית Blue Club bidding system) ופיתח גרסה מתקדמת של שיטת ההכרזה Precision הנקראת Super Precision. גארוצו נחשב לשחקן ההגנה הטוב ביותר בכל הזמנים ובשל כך זכה לכינוי il sottomarino (הצוללת) כאלגוריה על יכולתו לראות מידע מוסתר כפי שצוללת מסוגלת לראות מתחת למים. הזוגות בלאדונה-גארוצו וגארוצו-פורקה נחשבו כזוגות בין החזקים ביותר בתולדות הברידג'. על פי מאמר משנת 1997 ב-Time Magazine, הזוג גארוצו-פורקה כנראה הזוג החזק ביותר בהיסטוריה של הברידג'. גארוצו השתתף בפסטיבל ברידג' בינלאומי בישראל בשנת 1966. גארוצו נולד באלכסנדריה שבמצרים והתגורר בנאפולי. בצעירותו התאמן בענפי ספורט רבים כמו כדורגל, כדורסל, כדורעף, טניס ופינג פונג. בשנת 1975 היה חבר בקבוצת הברידג' לאנצ'יה שערכה מסע משחקים ברחבי ארצות-הברית. כמו כן, עד שפרש לגמלאות, היה בעל חנות תכשיטים. גראוצו גרוש ואב לבן ובת. במשך למעלה משלושה עשורים, בת זוגו לחיים ולברידג' הייתה Lea Dupont, עד לפטירתה בשנת 2012. החל משנת 1987 מתגורר בפאלם ביץ' בפלורידה שבארצות הברית. בינואר 1994 קיבל אזרחות אמריקאית בנוסף לאזרחותו האיטלקית. 9 זכיות באליפות העולם לנבחרות (Bermuda Bowel) בשנים: 1961, 1962 ,1963, 1965, 1967, 1969, 1973, 1974, 1975 3 זכיות באולימפיאדה בשנים: 1964, 1968, 1972 5 זכיות באליפות אירופה לקבוצות בשנים: 1969, 1971, 1973, 1975, 1979 4 זכיות באליפות צפון אמריקה: לקבוצות בשיטה השווייצרית ב-1984, לקבוצות סניורים בשיטת נוק-אאוט ב-1995, לקבוצות סניורים בשיטה השווייצרית ב-2009, לזוגות גברים ב-1971. 2 זכיות בליגה של האיחוד האירופי: תחרות פתוחה לזוגות ב-1973, קבוצות מעורבות ב-1983. 18 זכיות באליפות איטליה: 12 זכיות באליפות לקבוצות בשנים: 1958, 1963, 1967, 1968, 1970, 1974, 1975, 1976 ,1977, 1978, 1983, 1985 3 זכיות בגביע בשנים: 1965, 1968, 1977 זכייה באליפות הפתוחה לזוגות בשנת 1956 זכייה בגביע לגברים ב-2003 זכייה באליפות לקבוצות מעורבות ב-1983 The Italian Blue Team Bridge Book . נכתב ב 1970 ביחד עם פורקה ועם אנצו מינגוני. Precision and Super Precision bidding נכתב ב 1975 ביחד עם באלדונה Precision and Super Precision bidding, The Blue Club נכתב ביחד עם לאון יאלוז The Blue Club נכתב ביחד עם לאון יאלוז. הגרסה באנגלית עובדה על ידי טרנס ריס על בסיס הגרסה בצרפתית Summary of Super Precision נכתב ביחד עם באלדונה ועם C.C. Wei New Revised Summary of Super Precision נכתב ביחד עם באלדונה ועם C.C. Wei Volmac Precision System ג'ורג'ו בלאדונה פייטרו פורקה הקבוצה הכחולה (ברידג') גאייר הלגמו ריקסי מרקוס טרנס ריס Pietro Forquet & Benito Garozzo, The Italian Blue Team Bridge Book, Cassell, 1970 Benito Garozzo WBF, WBF Mabel Bochi Benito Garozzo: The myth, clairebridge Benito Garozzo , bridgebum Benito Garozzo, bridge files Benito Garozzo, YouTube Benito Garozzo, Gabrial-ui Benito Garozzo, Barnet Shenkin אורן לידור, הטור של אורן לידור - הגנה קטלנית, האקדמיה לברידג
למך בן מתושלח

לֶמֶךְ הוא דמות מקראית, בנו של מתושלח, הנזכרת בספר בראשית כאחת מראשוני סדר הדורות (דור תשיעי מאדם הראשון), אביו של נח וסבם של שם, חם ויפת. לפי חישוב של השנים המופיעות בתורה, למך נולד בשנת תתע"ד לבריאת העולם (2887 לפני הספירה) ומת בשנת א'תרנ"א לבריאת העולם (2110 לפנה"ס), בגיל 777 שנה. לפי המסופר בספר בראשית, נוח, בנו של למך, נולד כשהיה למך בן 182. את השם שבחר לבנו מנמק הכתוב: ”וַיִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ נֹחַ, לֵאמֹר: זֶה יְנַחֲמֵנוּ מִמַּעֲשֵׂנוּ וּמֵעִצְּבוֹן יָדֵינוּ מִן הָאֲדָמָה אֲשֶׁר אֵרְרָהּ ה'”. מלבד למך בן מתושלח, נזכרת בסמוך גם דמות נוספת בשם למך בן מתושאל, מצאצאי קין, אך אין לבלבל בין השניים. על פי המגילה החיצונית לבראשית וספר היובלים, שם אשתו של למך היה "בת־אנוש": ”וביובל החמשה עשר, בשבוע השלישי, לקח לו למך אשה ושמה בת־אנוש אחות ברכאל, בת אחות אביו, ובשבוע הזה ילדה לו בן, ויקרא את שמו נח” (ספר היובלים, ד). בספר הישר מסופר שלמך מת בגיל צעיר יחסית לדורו מכיוון שהיה צדיק – וה' רצה שיעלה לתיבה, אך גם לא רצה שיחזה ברעה אשר הוא מביא על בני האדם – ועל כן מת 5 שנים לפני המבול. הכרונולוגיה המקראית ספר בראשית, פרק ה', פסוקים כ"ח–ל"א. עמוד ב, שורות 3, 8. יגאל ידין, המגילות הגנוזות ממדבר יהודה, הוצאת שוקן, תשי"ח, 1958; חלק רביעי, מגילה חיצונית ל'בראשית', עמ' 183-182.
קניון הזהב

קניון הזהב הוא מרכז קניות הממוקם באזור התעשייה המערבי של העיר ראשון לציון. את הקניון יזמו האחים משה ויגאל גינדי בשנת 1990, לאחר שרכשו את הקרקע והחלו לשווק חנויות עוד לפני שהיה בידם אישורי בנייה. פתיחתו הרשמית הייתה ב-21 בספטמבר 1993. שטחו המקורי היה כ-12,000 מ"ר והוא אכלס כ-100 חנויות. עלות הקמתו עמדה על כ-60 מיליון דולר. במהלך השנים נוספו לו אגפים. בשנת 2011 נפתח לקהל חלקו השלישי והחדש של הקניון שתוכנן על ידי צוות בראשות האדריכל יוסי סיוון ממשרד האדריכלים "יסקי מור סיון". הקניון כולל שטח של סך הכל 108,000 מ"ר. על הקניון נוצר הסרט "ילדי קניון הזהב", שגם צולם בשטחו. הקניון פונה לאוכלוסיית ראשון לציון, רחובות, חולון, בת ים ותושבי השפלה. בסמוך לקניון עובר שירות אוטובוסים לרחבי ראשון לציון, גוש דן והשפלה. שחלק גדול מהם ממסוף שצמוד לקניון. "משה ויגאל גינדי", בתוך: שרה ומאיר אהרוני (עורכים) אישים ומעשים בראשון לציון, רחובות, נס-ציונה והסביבה, כפר סבא: מקסם, מהדורה ראשונה, ינואר 1995, עמ' 404–405 אתר האינטרנט הרשמי של קניון הזהב קניון הזהב, ברשת החברתית פייסבוק עדי דברת-מזריץ, מנכ"ל קניון הזהב: "אחרי שתסתיים ההרחבה - נהיה הקניון של כל השפלה", באתר הארץ, 1 בפברואר 2011 מיכאל יעקובסון, על פתיחת האגף החדש של קניון הזהב בהיבט האדריכלי, באתר Xnet‏, 16 בנובמבר 2011 שלומית צור‏, קניון הזהב מתרחק מימי הזוהר - ובעלי החנויות תוקפים את הבעלים, באתר וואלה, 19 בינואר 2016 ליאת לוי, מלקקים את הפצעים, מייחלים לאיחוד: מה קורה באחד הקניונים הוותיקים בארץ?, באתר TheMarker‏, 6 במאי 2021 לאה אתגר, בהלה לקניון שתי אצבעות מתל אביב, מעריב, 16 בנובמבר 1990 טאואררקורד תשלם 42 דולר או %8 בקניון הזהב, באתר גלובס, 3 במרץ 1997 מיכל מרגלית, ‏"400 עסקים יהיו בקניון הזהב - אין חיה כזו בישראל", באתר גלובס, 5 בפברואר 2011
קרח יבש

קרח יבש, שם גנרי שניתן ב-1925 לפחמן דו-חמצני (CO2) במצב מוצק. קרח יבש דומה במראהו לקרח שנוצר ממים, אך קופא בטמפרטורה יותר נמוכה, צפיפותו כ-1.6 גרם לסמ"ק. כמודגם בדיאגרמת הפאזות, בלחץ אטמוספירי רגיל הוא אינו מותך למצב נוזלי, אלא עובר מיד למצב גזי (ומכאן שמו). תופעה זו קרויה המראה. בלחץ של אטמוספירה אחת קרח יבש ממריא בטמפרטורה של 78.5- מעלות צלזיוס וכתוצאה מכך משמש לקרור כאשר יש צורך בטמפרטורות נמוכות יותר מאלו שניתן להשיג בעזרת קרח רגיל על בסיס מים. בנוסף בקרח יבש נעשה שימוש בייצור גלידה. הקרח היבש אינו מצוי באופן טבעי על פני כדור הארץ, בשל הטמפרטורות הגבוהות המונעות את היווצרותו, אך הוא מצוי באזורי הקטבים של מאדים. דוחסים ומקררים פחמן דו-חמצני גזי עד שהוא הופך לנוזל. מפחיתים את הלחץ כך שחלק מהנוזל מתנדף, התנדפות זו מקררת את החומר במהירות ומתמצק קרח יבש כ"שלג" בצפיפות נמוכה. את ה"שלג" שנוצר דוחסים לבלוקים או לקוביות קטנות של קרח יבש. בדומה לקרח רגיל, משמש גם הקרח היבש לקירור מזון, ותכונת ההמראה מעניקה לו יתרון, משום שאין צורך לטרוח על סילוק נוזל. לקרח יבש יש שימושים תעשייתיים רבים, כמו: קירור מוצרי מזון, מדגמים ביולוגים, ופריטים אחרים שמתקלקלים, במיוחד עבור משלוח. אפקטים מיוחדים: כאשר קרח יבש בא במגע עם חלקיקי אדי מים, הקרח היבש ממריא לתערובת של גז פחמן דו-חמצני קר ואוויר לח קר. זה גורם להתעבות ולהיווצרות ערפל. השימוש במים חמים מזרז את התהליך וגורם להיווצרות יותר נמרצת של ערפל. הגברת המשקעים מעננים קיימים או צמצום עובי העננים על ידי זריעת עננים. ייצור פחמן דו-חמצני גזי למערכות מסוימות כמו מכל הדלק של מטוס ה-B47, שם הוא משמש למילוי נפח המכל המתרוקן מדלק במהלך טיסה כאמצעי נגד שרפה. קירור תותבים מתכתיים בקרח יבש כך שהם יתכווצו ויכנסו לחור מסוים. כשהתותב מתחמם ומתרחב נוצרת התאמה הדוקה במיוחד. קירור מעבדים או סוגי חומרה אחרים בעלי הספק גבוה, למשל בשביל תזמון שעון מואץ ("אוברקלוקינג"). תא ערפל בסיסי יכול להיבנות בעזרת קרח יבש כדי לקרר את אדי האלכוהול. בדומה להתזת חול וניקוי בקיטור, התזת קרח יבש מעורב באוויר בלחץ גבוה משמשת לניקוי משטחים. מיועד גם לצריבת יבלות טורדניות באזורים שונים בגוף. יתרונותיו: זמן שימוש ארוך יחסית לקרח מים - קרח יבש הנמצא במארז מבודד יאבד במהלך יממה כ-10% ממשקלו. היות שאינו ניתך, אין רטיבות, ואין שיתוך לאריזות וכלי תובלה, בנוסף ניתן להשתמש במארזים זולים (קרטון) כי אין רטיבות שתפגע במארז. קרח יבש מצריך אמצעי זהירות מיוחדים. הוא קר מספיק כדי לגרום כוויית קור אם נוגעים בו בלי כפפות. הוא מייצר פחמן דו-חמצני גזי באופן קבוע, ולכן הוא לא יכול להישמר בתוך מכל פשוט סגור, מכיוון שהגידול בלחץ יגרום למכל להתפוצץ (פצצת קרח יבש). חייבים לאוורר את הגז שנוצר, אחרת הוא ימלא את החלל הסגור ויגרום לסכנת חנק. אנשים שמתעסקים עם קרח יבש צריכים להיות מודעים לכך שפחמן דו-חמצני יותר צפוף מאוויר והוא ישקע לרצפה. בבטיחות טיסה קיים חשש כי כמות גדולה מדי תגרום לחנק של האנשים במטוס, לכן לפי תקנות ICAO החומר מוגדר כחומרים מסוכנים במספר או"ם UN1845 תחת קבוצת סיווג 9. איך מייצרים קרח יבש – להבין בדקה, באתר "קרח הארץ" קרח יבש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מלאח

מלאח (בערבית: الملاح, "אל-מלאח") הוא שמו של הרובע היהודי בערי מרוקו (שם המקביל למושגים "גטו" או רחוב היהודים בקרב עדות אשכנז). ב-1438 הוקם המלאח הראשון בעיר פאס. מאוחר יותר הוקמו מלאחים נוספים במרקש (1568) ובמקנס (1682). עד המאה ה-19 נתפש המלאח כמאפיין של עיר הבירה, אך לא בהכרח של ערים אחרות. הסולטאן מולאי סלימאן (1792–1822) שינה זאת והפך את המלאח לתופעה נפוצה ברוב ערי מרוקו. הוא היה אחראי לבנייתם של מלאח במספר ערי נמל חשובות - רבאט, מוגדור, סלא ותטואן (בה המלאח היה ידוע בשם הספרדי Judería, "הרובע היהודי"). בהמשך נבנו מלאח ברוב ערי מרוקו, ואף השכונות היהודיות הנפרדות בכפרים קטנים קיבלו את השם "מלאח". ברבות מהערים הגירוש למלאח משאר חלקי העיר היה כרוך בסבל רב ליהודים. קיימות מספר סברות לגבי מקור השם "מלאח". סברה מקובלת אחת היא שהשם "מלאח" נובע מכך שהרובע היהודי הנפרד הראשון, שהוקם בעיר פאס, שכן בקרבת ביצות מלח. סברה אחרת היא שהיהודים הרבו באופן מסורתי לסחור במלח ולכן הרובע בו גרו נקרא "אל-מלאח". יש מקורות סותרים ולכן אין יודעים בביטחון את מקור השם. המלאח היה תחום בחומות כדי להפרידו מהרבעים המוסלמים, ולצורך הגנה מפני פרעות אנטי-יהודיות שהיו תדירות, בעיקר בתקופות של אי-יציבות. בנוסף המלאח שכן לרוב בקרבת מוסדות שלטון, ובעיר הבירה, בקרבת ארמונו של המלך. בערים שבהן התקיים מלאח נאסר על היהודים לגור מחוץ לו, ולרוב אף נאסר עליהם לצאת ממנו בלילות. רק לעיתים רחוקות היהודים קיבלו אישור להרחיב את שטח המלאח, ועקב כך מלאחים רבים היו צפופים ומחלות ועוני שררו באזורים מסוימים. כשמרוקו נכנסה תחת חסות צרפת ב-1912, היהודים הורשו שוב לגור בשכונות מחוץ למלאח, בעיקר בשכונות האירופאיות, תוך העלמת עין מצד השלטון. הצעירים והאמידים היו הראשונים לנצל את ההזדמנות כדי לעזוב את המלאח. בכמה ערים, ובראשם מקנס, הקהילה היהודית של העיר אף בנתה לעצמה מלאח חדש, מודרני ומרווח יותר, במטרה למנוע את עזיבת המשפחות. בעת מלחמת העולם השנייה הופיעה מחדש תוכנית לקיבוץ היהודים בתוך אזורי מלאח והיהודים שחיו מחוץ למלאח גורשו אליו חזרה על ידי פקידי משטר וישי. עם סיום מלחמת העולם השנייה התהליכים של עזיבת המלאח התחדשו ביתר שאת. עם עלייתם של כמעט כל יהודי מרוקו לישראל והגירתם לארצות אירופה, המלאחים התרוקנו מתושביהם היהודים, וייושבו על ידי מוסלמים עניים, ובימינו משמשים בחלקם מוקדי פשיעה והזנחה. המלאחים הם חלק מהעיר העתיקה של ערים כגון פס (שהוגדרה כאתר מורשת עולמי) ומרקש, ומהווים יעד תיירותי. מדיה וקבצים בנושא מלאח בוויקישיתוף
אברהם כרמל (חזן)

אברהם כרמל (כ' בתמוז ה'תרפ"ג, 4 ביולי 1923 – 1999) היה חזן שכיהן בתפקיד החזן הצבאי הראשי בין השנים 1952 - ‏1976. אברהם כרמל נולד כאברהם ברוך וינברגר בשנת 1923 לבן ציון ופייגה בקאליב שבהונגריה. לכרמל ישנם ארבעה אחים: רוז'י, נפתלי, לאה וברוריה. בגיל צעיר נבחר לשמש כסולן במקהלה שליוותה את החזן המקומי. בהיותו בן 18 נתמנה לחזן באחד מבתי הכנסת בבודפשט. הופיע מדי פעם באסיפות הפועל המזרחי. במלחמת העולם השנייה שרד כשהסתתר בבית חולים כשהוא מתחזה לחובש נוצרי. לאחר המלחמה שימש כחזן בטרנסילבניה, עד עלייתו לישראל בשנת 1949. בשנת 1952 מונה לתפקיד החזן הצבאי הראשי. תפקיד אותו מילא עד לשחרורו בדרגת רס"ן בשנת 1976. נפטר בשנת 1999. בנו בן ציון, שירת במקהלת הרבנות הצבאית ושימש לאחר מכן כחזן בארצות הברית. בתו שושי, גדלה לעולם החזנות והשתתפה בלא מעט קטעי חזנות עם חזניות אחרות. דוד תדהר (עורך), "אברהם ברוך כרמל (וינברגר)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4471 עידו וינברגר (מפרסם),"קטע חזנות מאת אברהם ברוך כרמל החזן הראשי של צה"ל", youtube אברהם כרמל (1923-1999), חזן, דף שער בספרייה הלאומית
משפחת המומינים - חורף קסום

משפחת המומינים - חורף קסום (בשוודית: Trollvinter) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון אשר פורסם לראשונה בשנת 1957 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו הספר השישי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית ב-1967 על ידי אוריאל אופק בשם "עמק החיות המוזרות". בשנת 2011 יצא הספר שנית לאור בעברית בתרגומה של דנה כספי. בעוד ששאר בני משפחת המומינים נמצאים בשנת החורף השנתית שלהם שנמשכת בין נובמבר למרץ, מומינטרול מתעורר ולא מצליח לחזור לישון. מומינטרול מגלה עולם שעד כה לא היה מוכר לו - עולם קר, וחשוך, בו עמק המומינים כולו מכוסה בשלג. על אף שבתחילה מומינטרול בודד, בהמשך הוא פוגש את דינורה ואת ידידתו הוותיקה מאי הקטנה. החברים בונים סוס שלג עבור הגבירה הקרה ומבכים בהמשך את אובדנו של סנאי מפוזר אשר הביט אל תוך עיניה של הגבירה הקרה וקפא למוות. ככל שהחורף מתקדם, דמויות רבות נוספות מגיעות לעמק המומינים כדי לחפש מחסה, מקום חם, וכדי לאתר את צנצנות הריבה של מומינאמא. דינורה (Too-ticki) הגבירה קרה (Isfrun) הספר זכה למספר עיבודים טלוויזיוניים לאורך השנים: 14 פרקים מתוך מיני סדרה מצוירת שוודית בשם "Jul i Mumindalen" שהופקה בשנת 1973. 8 פרקים מתוך סדרת אנימציית סטופ מושן פולנית בשם "Opowiadania Muminków" מסוף שנות ה-70. וכחלק מסדרת האנימציה היפנית "המומינים" (הפרקים 22, 23 ו-37). לחוות את החורף בפעם הראשונה / דנה כספי - פורסם ב-ha-pinkas.co.il ב-26 באוקטובר 2011 שהם סמיט, ספרים ילדים ונוער אל תשכח לקחת סוודר: המומינים מוכנים לעוד חורף, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2011
עין תמר

עֵין תָּמָר הוא מושב חקלאי ותיירותי בערבה הצפונית מדרום לים המלח השייך למועצה אזורית תמר בחבל ארץ המכונה כיכר סדום, בצמוד למושב נאות הכיכר. מוסדות המדינה החליטו על הקמת היישוב כבר בשנות ה-70 ושמו ניתן לו ב-1977. היישוב הוקם באוגוסט 1982 על ידי 24 משפחות. בשנה הראשונה לקיום המושב נמצאו בו עשרות מוקשים ונפצעו שניים מתושביו מעלייה על מוקשים בשטחים החקלאיים. מוקשים אלה נסחפו על ידי נחל הערבה, עקב קרבתו לגבול ממלכת ירדן. בעקבות זאת הורה אלוף הפיקוד לסגור את שטחי החקלאות של המושב עד סיום ביצוע בדיקה מקיפה ופינוי המוקשים, דבר שהעמיד בסימן שאלה את המשך קיום המושב. המושב קיבל עשרות דונמים מנאות הכיכר ונעשו מאמצים לתת לו אדמות חלופיות נוספות. אולם המחסור בקרקעות לא מנע מחברי המושב לעלות לקרקע ולהתחיל בגידול חקלאי. במהלך שנת 1984 הוכשר שטח יישוב זמני של המושב בגבעה שבשנות האלפיים מכונה עין תמר הישנה. בשנת 2004 עברו חברי המושב לנקודת הקבע, ואילו עין תמר הישנה עבר הסבה לכפר תיירות מדברית אל מול נופי הרי אדום, מטעי התמרים והר סדום. כיום המושב מונה 45 משפחות והוא נמצא בתהליכי הרחבה וקליטה חקלאית מלאה. מדיה וקבצים בנושא עין תמר בוויקישיתוף מושב עין תמר באתר המועצה האזורית תמר עין תמר, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור תיירות כיכר סדום מיכל ברץ קורן, עין תמר, בלוג צילום, באתר הארץ, 19 בינואר 2022 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 צבי אילן, סכר מוסיף קרקע, דבר, 27 ביולי 1977 אמיר רוזנבליט, יגודרו שטחי מושב עין תמר, דבר, 1 בספטמבר 1983 אמיר רוזנבליט, מי יעלה מחר על מוקש, דבר, 2 בספטמבר 1983 אמיר רוזנבליט, יוחלפו אדמות מושב עין תמר בערבה, דבר, 20 בספטמבר 1983 נאות הכיכר, מעריב, 24 באוקטובר 1984 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הילדה הבלתי נראית

הילדה הבלתי נראית (בשוודית: Det osynliga barnet) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון ופורסם לראשונה בשנת 1962 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו הספר השביעי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית על ידי ויויאן ברסקי ויצא לראשונה לאור בשנת 1977 בהוצאת הדר. הספר מכיל תשעה סיפורים קצרים העוסקים ביצורים שונים החיים בעמק המומינים ומתמקדים בנושאים כגון חרדה, קנאה, חוסר מנוחה, והרצון לחיות לבד. תקופת האביב – סנופקין הנווד מאבד את השראתו מוזיקלית לאחר שיצור קטן מפר את שלוותו. סיפור אימה – בסיפור זה ילד צעיר, אשר באופן קבוע נוהג לספר סיפורים שקריים להוריו ולהפחיד אותם, פוגש במאי הקטנה אשר מלמדת אותו לקח. חששותיה של פיליונק מאסון – גברת פיליונק אשר חיה לבדה בבית נאלצת להתמודד באופן מתמיד עם התחושה כי אסון גדול ממשמש ובא אשר יהרוס את כל רכושה. רק כאשר התרחש לבסוף אסון היא מצליחה להרגיש חופשייה באמת. הדרקון האחרון בעולם – סיפור העוסק ביצור המחמד הזעיר של מומינטרול אשר העדיף להיות בחברת סנופקין הנווד. מצב זה מעורר קנאה בקרב מומינטרול ומעמיד לידי מבחן את הידידות שלו עם סנופקין. ההמיולין שאהב את השקט – בסיפור זה יצור המשתייך לגזע ההמיולין, אשר נהג לעבוד כמנקב כרטיסים בפארק שעשועים ואשר עייף מצווחות של הילדים בפארק, ואשר שאף כל העת לפרוש מעבודתו ולהתבודד במשך שארית חייו. לאחר שסופה עזה מחריבה את פארק השעשועים ההמיולין מנצל את ההזדמנות כדי לפרוש לגן מגודר שם אף אחד לא יוכל להפריע לו שוב. לבסוף, לאחר שהילדים שנהגו לפקוד את פארק השעשועים מתאספים בפתח הגן המגודר, לבסוף ההמיולין מחליט לבנות להם פארק חדש. הילדה הבלתי־נראית – ניני היא ילדה שהפכה בלתי-נראית לאחר פגיעה נפשית ופיזית קשה על ידי דודתה העוקצנית בזמן שהותה אצלה ובזמן שהייתה בחזקתה. בעקבות כך דיונורה מביאה אותה אל בית המומינים כדי להחזיר אותה להיות נראית. הסוד של השמנטפים – מומינאבא יוצא למסע הרחק מעמק המומינים כדי ללמוד אודות הסוד של השמנטפים. סדריק – כאשר סניף מתחרט על כך שתרם את כלב הצעצוע האהוב עליו המכונה "סדריק", סנופקין מנסה ללמד אותו לקח חשוב כאשר הוא מספר לו על דודתו אשר תרמה את כל רכושה כאשר נודע לה שהיא גוססת, וכיצד פעולת הנתינה למעשה שיפרה את מצבה הבריאותי. אף על פי כן, בשל יצר החומרנות של סניף הוא מחמיץ לחלוטין את המסר של הסיפור, ומצליח להחזיר לעצמו את סדריק. עץ האשוח – משפחת המומינים מתעוררת משנת החורף שלהם ומגלה כי שאר תושבי עמק המומינים מתכוננים לבואו של חג המולד. בעקבות כך חברי משפחת מומין מתכוננים לחגוג את חג המולד בפעם הראשונה בחייהם. אף על פי כן, המומינים מתקשים להבין מהו פשר החג משום שהם מקבלים רושם מוטעה לחלוטין מהאופן בו תושבי עמק המומינים ממקדים את כל תשומת הלב בקישוטים, במתנות, ובהכנת המאכלים המסורתיים. סיפור זה, הסוגר את קובץ הסיפורים, הוא היחיד שלא הופיע בהוצאה העברית של הספר.
קרפאתוס

קרפאתוס (ביוונית: Κάρπαθος) הוא האי השני בגודלו בין האיים הדודקאנסיים הנמצאים בים האגאי. הוא ממוקם בין רודוס לכרתים, בים הקרפאתי, הקרוי על שמו. בשל מיקומו המרוחק והמבודד נשתמרו בו מנהגים ולבוש אותנטיים וכן ניב מעט שונה של יוונית, המזכיר את זה של כרתים וקפריסין. שטחו של האי 324 קמ"ר ומתגוררים בו 6,500 תושבים. הוא ממוקם 47 ק"מ דרום-מערבית לרודוס. מצפון לו, מעבר למיצר צר, נמצא האי הקטן סאריה, השייך אליו מבחינה מוניציפלית אך כמעט ואינו מיושב. מרכז האי כולו הוא הררי, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר (1,215 מ') נמצאת על הר לאסטוס. עיר הבירה ועיר הנמל המרכזית של האי היא פיגאדיה (או בשמה הרשמי: קרפאתוס). הנמל השני באי נמצא בעיר דיאפאני. שדה התעופה של קרפאתוס נמצא בדרום האי, במרחק 13 ק"מ מהעיר פיגאדיה. בתחנת המדידה של קרפאתוס, יחד עם זו של כרתים, נמדדות הטמפרטורות הממוצעות הגבוהות ביותר ביוון. אל האי קרפאתוס ניתן להגיע בטיסות מאתונה, רודוס, כרתים וקאסוס. בעונת התיירות, הנמשכת מאפריל עד אוקטובר, ניתן להגיע גם בטיסות שכר מיעדים שונים באירופה. מעבורות מגיעות לאי מנמל פיראוס, דרך כרתים ורודוס. אל רוב הכפרים באי ניתן להגיע בכבישי אספלט. באי חופי רחצה רבים, שאל חלק מהם ניתן להגיע רק בדרכי עפר או בשייט. האי נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1536. בשנת 1821 התמרדו תושבי האי יחד עם תושבי יוון, אך המרד דוכא והאי נשאר באימפריה העות'מאנית. האי נכבש על ידי האיטלקים במלחמה האיטלקית-עות'מאנית במאי 1912. מדיה וקבצים בנושא קרפאתוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרפאתוס (ביוונית מודרנית) אתר התיירות הרשמי של קרפאתוס גלריית תמונות של קרפאתוס רויטל חורש, אי ירוק בים: ביקור באי קרפאתוס ביוון, באתר nrg‏, 25 ביוני 2012 מיתר שליידר פוטשניק‏, ביקרנו באי היווני שהישראלים עדיין לא הרסו, באתר וואלה, 12 ביוני 2019 כרמית וייס, ‏האי קרפאתוס - כל גווני הכחול, באתר GoTravel קרפאתוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חוף אפלה בקרפאתוס חוף לבקוס תצפית על מפרץ פיגאדיה חוף מבודד בדרום קרפאתוס חוף במערב קרפאתוס איטליה בהארכיפלגוס, מוריה, 17 במאי 1912