laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מארק האנה

מרקוס אלונזו האנה (באנגלית: Marcus Alonzo Hanna;‏ 24 בספטמבר 1837 – 15 בפברואר 1904) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כסנאטור מטעם מדינת אוהיו וכיו"ר הוועדה הרפובליקנית הלאומית. הוא היה חברו ובן בריתו הפוליטי של הנשיא ויליאם מקינלי והוא ניהל את מערכות הבחירות שלו בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1896 וב-1900. האנה נולד בניו ליסבון (אנ') (כיום ליסבון), אוהיו, ארצות הברית ב-1837. בנעוריו עברה משפחתו לעיר המתפתחת קליבלנד ב-1852, שם למד בבית ספר תיכון עם ג'ון ד. רוקפלר, שבהמשך יהפכו לחברים לאורך כל שנות חייהם. הוא סולק מלימודיו ונכנס לעסק המסחרי המשפחתי. הוא שירת זמן קצר במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית והתחתן עם שרלוט רודס. אביה, דניאל רודס, לקח את האנה לעסק שלו לאחר המלחמה. עד מהרה הפך לשותף בעסק, שצמח לתחומי עניין רבים, בעיקר בפחם ובברזל. הוא הפך למיליונר עד ליום הולדתו ה-40, והפנה את תשומת לבו לפוליטיקה. למרות מאמציו של האנה, לא הצליח הסנאטור מטעם אוהיו ג'ון שרמן להשיג את המועמדות הרפובליקנית לנשיאות בבחירות ב-1884 וב-1888. לאחר ששרמן כבר היה מבוגר מדי מכדי להיחשב כמתמודד, פעל האנה למען ויליאם מקינלי. בשנת 1895 עזב האנה את הקריירה העסקית שלו כדי להקדיש עצמו למערכת הבחירות של מקינלי לנשיאות. האנה שילם את כל ההוצאות כדי כדי שמקינלי יזכה במועמדות הרפובליקנית בשנה שלאחר מכן, למרות שהוא בכל מקרה היה המועמד המוביל. מנגד, המפלגה הדמוקרטית העמידה מטעמה את חבר הקונגרס לשעבר מטעם מדינת נברסקה ויליאם ג'נינגס ברייאן. גיוס הכספים של האנה שבר שיאים, וברגע שההתלהבות הציבורית הראשונית מבראיאן וממצע הבחירות שלו פחתה, מקינלי נבחר לנשיאות. לאחר שסירב לשאת תפקיד בקבינט מונה האנה לסנאטור מטעם אוהיו לאחר ששרמן מונה למזכיר המדינה של ארצות הברית; הוא נבחר מחדש לסנאט ב-1898 וב-1904. לאחר רצח מקינלי ב-1901 פעל האנה לבניית תעלה בפנמה, ולא במקומות אחרים במרכז אמריקה, כפי שהוצע קודם לכן. הוא נפטר ב-1904, וזכור בשל תפקידו בבחירתו של מקינלי לנשיאות, הודות לקריקטורות שהכתירו אותו כמאסטר הפוליטי של מקינלי. מדיה וקבצים בנושא מארק האנה בוויקישיתוף מארק האנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מארק האנה, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
ג'סמין מור

ג'סמין מור (באנגלית: Jasmine Moore; נולדה ב-1 במאי 2001) היא אתלטית אמריקאית, זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) בקפיצה משולשת. מתחרה גם בקפיצה לרוחק. מור נולדה בגרנד פריירי שבטקסס, ארצות הברית. באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום 23 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.76 מטר. באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום 13 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.60 מטר, ובמקום 13 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.24 מטר. באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום עשירי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.54 מטר, ובמקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.54 מטר. באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.15 מטר. באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.67 מטר, אחרי תיאה לפונד מדומיניקה (15.02 מטר) ושניקה ריקטס מג'מייקה (14.87 מטר). קפיצה משולשת: 15.12 מטר (2023) קפיצה לרוחק: 7.03 מטר (2023) מדיה וקבצים בנושא ג'סמין מור בוויקישיתוף ג'סמין מור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'סמין מור, ברשת החברתית אינסטגרם ג'סמין מור, באתר olympedia.org ג'סמין מור, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
פמילוק

פמילוק (בפולנית: familok) הוא סוג של בית רב-משפחתי, שתוכנן במקור עבור פועלים ובני משפחותיהם, בעיקר כורי פחם. פמילוקים רבים נבנו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בערים ובעיירות של חבל שלזיה. "פמילוק" הוא הביטוי המקומי השלזי למבנה הגרמני המקורי: "Familien-Block" (בית דירות משפחתי). בין המקומות הבולטים שבהם יש פמילוקים: שכונת ניקיסשוביץ בקטוביץ, קולוניית זגורצלץ בביטום, קולוניית אמה ברדלין, ורודה שלונסקה. מחוץ לחבל שלזיה ישנם פמילוקים גם בצ'כיה במחוז קרווינה בבוהומין, ובמחוז מורביה-שלזיה. במספר עיירות נאבקים פעילי שימור על שימורם של הפמילוקים בשל משמעותם ההיסטורית. מדיה וקבצים בנושא פמילוק בוויקישיתוף פמילוקס ותיקים בשכונת ניקישוביץ בקטוביץ בשחור-לבן
רחוב צ'רצ'יל 1

רחוב צ'רצ'יל 1 (באנגלית: One Churchill Place) הוא גורד שחקים המצוי בלונדון באזור הדוקלנדס שבקרבת קנרי וורף. מבנה זה משמש כבניין ההנהלה של בנק ברקליס. גורד השחקים מתנשא ל-156 מטרים ו-32 קומות. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים הוק אינטרנשיונל, והוא המבנה השביעי בגובהו בממלכה המאוחדת והרביעי בגובהו באזור הדוקלנדס (אחרי כיכר קנדה 1, מגדל HSBC ומרכז סיטיגרופ). המבנה נחנך ביוני 2005 על ידי יו"ר קבוצת ברקליס - מתיו ברט. בנק ברקליס משתמש בשני שלישים מהמבנה (קומות 1 - 3, 6 - 16 ו-24 - 31). חדרי ההנהלה מצויים בקומה ה-31, וחדרי הישיבות בקומה ה-30. קומות 17 - 23 משמשות משרדים אחרים. המבנה מקושר במעבר תת-קרקעי למרכז הקניות של כיכר קנדה ולתחנת הרכבת התחתית קנרי וורף. תכנון המבנה הושפע מפיגועי 11 בספטמבר - בעקבות הפיגועים נבנו במבנה חמש מערכות מדרגות - אחת בכל אחת מפינות המבנה, ומערכת מרכזית הכוללת גם את המעליות במרכז המבנה. כל אחד ממערכות המדרגות מסוגלת להכיל את כל עובדי המבנה, במקרה ורק מערכת מדרגות זו תישאר חופשית למעבר בשעת חירום. גורדי שחקים בלונדון מדיה וקבצים בנושא רחוב צ'רצ'יל 1 בוויקישיתוף המגדל באתר emporis.com כתבה בעיתון הגארדיאן על בעלי חיים במבנה
הדיוויזיה ה-255 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-255 (בגרמנית: 255. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-11 בינואר 1917 ופעלה אך ורק בחזית המערבית, ואף השתתפה בקרב סן-מייל. לאחר תום המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה. גנרל-מיור אלברט מילר (11 בינואר 1917 – 2 ביולי 1918) גנרל-מיור מקס יונג (3 ביולי 1918 – 2 בפברואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
פייג' מאדן

פייג' מאדן (באנגלית: Paige Madden; נולדה ב-22 באוקטובר 1998) היא שחיינית אמריקאית, זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) במשחה ל-800 מטר חופשי ופעמיים ברציפות סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020 ופריז 2024) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי. באולימפיאדת טוקיו האי זכהת במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אליסון שמיט, קייטי מקלאפלין וקייטי לדקי בתוצאה של 7:40.73 דקות, אחרי הרפובליקה העממית של סין שקבעה שיא עולם חדש של 7:40.33 דקות נולפני אוסטרליה (7:41.29 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.81 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 4:03.98 דקות ועלתה למשחה הגמר מהמקום השביעי. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה בשנת 2023 היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 4:06.45 דקות, במשחה ל-800 מטר חופשי (8:27.99 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי. מדליית כסף במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט 2024 זכתה בשתי מדליות, כסף וזהב. מדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם קלייר ויינסטין, קייטי לדקי וארין גמל בתוצאה של 7:40.86 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 7:38.08 דקות ולפני הרפובליקה העממית של סין (7:42.34 דקות), כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:55.63 דקות. מדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:13.00 דקות, אחרי קייטי לדקי (8:11.04 דקות) ואריארן טיטמוס מאוסטרליה (8:12.29 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.26 דקות. 200 מטר חופשי: 1:56.36 דקות (2024) 400 מטר חופשי: 4:02.08 דקות (2024) 800 מטר חופשי: 8:13.00 דקות (2024) 200 מטר חופשי: 1:53.01 דקות (2021) 400 מטר חופשי: 3:59.58 דקות (2021) פייג' מאדן, ברשת החברתית אינסטגרם פייג' מאדן, באתר olympedia.org פייג' מאדן, באתר Swimrankings פייג' מאדן, באתר SwimSwam
הדיוויזיה ה-242 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-242 (הווירטמברגית) (בגרמנית: 242. (Württembergische) Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-16 בינואר 1917, והייתה חלק מהגל הגדול האחרון של דיוויזיות חדשות שהוקמו במהלך מלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הוצבה תחת פיקודו של גוטהולד אלכסנדר פון ארפף, והורכבה במהלך החודשיים הבאים מגורמים מיחידות אחרות. היא התבססה על רגימנט הרגלים ה-127 (וירטמברג ה-9) מממלכת וירטמברג, וכן מפקדת בריגדה מדיוויזיית רגלים סדירה של וירטמברג. לכך נוספו שני רגימנטים רגלים של וירטמברג שזה עתה גויסו, יחד עם פרשים, ארטילריה, הנדסה ויחידות תמיכה. הדיוויזיה נחשבה לדיוויזיית רגלים של וירטמברג וקיבלה את כוחותיה הראשוניים ומחליפים מאותה ממלכה. הדיוויזיה נכנסה לתעלות בגזרה שקטה של לורן במרץ 1917, ולאחר תקופה של היכרות, נשלחה להילחם בקרב השני על האן, שנקרא גם הקרב השלישי על שמפאן. את שארית 1917 ואת החלק הראשון של 1918 בילתה בלוחמת חפירות ליד ריימס ובקרב הגנה ליד ורדן. ב-1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, באזור מונטדידייה-נויון. הדיוויזיה הייתה במגננה לאחר מכן, כולל במהלך מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-8 במאי 1919 פורקה הדיוויזיה. בשנת 1917, המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה טובה עם מורל גבוה, אך עד 1918 היא דורגה כדיוויזיה מדרגה שלישית. Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הדיוויזיה ה-215 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-215 (בגרמנית: 215. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-8 בספטמבר 1916 בחזית המערבית, אך הועברה לחזית המזרחית בתחילת נובמבר 1916. כאן נשארה ככוח כובש באוקראינה עד תום המלחמה. לאחר תום המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-16 במרץ 1919 פורקה הדיוויזיה. גנרל-מיור אוטו אולריך (7 בספטמבר – 9 בספטמבר 1916) גנרל-לויטננט תאודור פון ורניץ (10 בספטמבר 1916 – 16 במרץ 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
Hymne à l'amour

"Hymne à l'amour" (בעברית: "המנון לאהבה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הצרפתייה אדית פיאף. את השיר הוציאה בשנת 1950 לאור חברת התקליטים פתה רקורדס. נכתב על ידי פיאף והולחן על ידי מרגרט מונוט. פיאף ביצעה את השיר בסרט המוזיקלי הצרפתי Paris chante toujours, שעלה לאקרנים ב-1951. במרוצת השנים יצאו גרסאות כיסוי רבות. הוא בוצע גם בטקס הנעילה של אולימפיאדת טוקיו (2020) ב-2021 ובטקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז 2024 על ידי סלין דיון. מילות השיר נכתבו על ידי פיאף ללחן שחיברה מרגרט מונוט. זהו שיר אהבה המוקדש לבן-זוגה, המתאגרף הצרפתי מרסל סרדן, שנהרג ב-28 באוקטובר 1949 מתאונת מטוס בדרכו מפריז לניו יורק.‏ "Hymne à l'amour" הוקלט ב-2 במאי 1950. הוא נכלל במספר אלבומיה: Edith Piaf‏ (1953), Le Tour de Chant d'Édith Piaf a l'Olympia - No. 2‏ (1956) ו-Le Tour de Chant d'Édith Piaf a l'Olympia - No. 3‏ (1958). "Hymne à l'amour" תורגם לאנגלית על ידי בן חסותה של פיאף, אדי קונסטנטין, כ-"Hymn to Love", גרסה שהופיעה באלבום La Vie En Rose / Édith Piaf Sings In English משנת 1956 וב-At Last של סינדי לאופר. הוא עובד גם ל-"If You Love Me (Really Love Me)", שנכתב על ידי ג'פרי פרסנוס. בשנת 1954 הקליטה קיי סטאר את הגרסה, שהגיעה בשיאה למקום הרביעי במצעדי הבילבורד עבור השירים הנמכרים ביותר בחנויות תקליטים והשירים המנוגנים ביותר בג'וקבוקסים. נוסף, היא הגיעה למקום ה-20 ברשימת "התקליטים הפופולריים ביותר של 1954 על פי מכירות קמעונאיות" וברשימת "התקליטים הפופולריים ביותר של 1954 על פי השמעות בג'וקבוקסים". בשנת 1976 הוציאה מרי הופקין את גרסתה, שהגיעה למקום ה-32 במצעד הסינגלים הבריטי.. ב-26 ביולי 2024 ביצעה סלין דיון את השיר מן הקומה הראשונה של מגדל אייפל לרגל טקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז 2024. זו הייתה הופעתה הפומבית הראשונה מאז 2020 ומאז שאובחנה עם תסמונת האדם הנוקשה ב-2022. ביולי 1990 תרגם אהוד מנור את "Hymne à l'amour", וקרא לגרסתו "המנון לאהבה". היא נכללה באלבומה הרביעי של קורין אלאל, "שפת אימי". מידע על היצירה "Hymne à l'amour" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Hymne à l'amour" באתר SecondHandSongs Frith, Simon (2004). Popular Music: Critical Concepts in Media and Cultural Studies. Psychology Press.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: date and year (link) Cramer, Alfred W. (2009). Musicians and Composers of the 20th Century. Vol. 4. Salem Press. p. 1107. ISBN 9781587655166. "1954's Top Popular Records", Billboard. December 25, 1954. p. 17. Retrieved August 14, 2019. Mary Hopkin – Full Official Chart History, Official Charts Company. Retrieved August 14, 2019. Dickerson, Claire Gilbody (27 ביולי 2024). "Celine Dion makes spectacular comeback with Eiffel Tower performance at Paris Olympics opening ceremony". Sky News. נבדק ב-27 ביולי 2024. {{cite web}}: (עזרה) בן שלו, קורין אלאל: "הבנתי שכבד לא עובד, ויצאתי לחפש מלים אחרות", באתר הארץ, 3 ביוני 2019
Let It Be Me

"Let It Be Me" (בעברית: "תני לזה להיות אני") הוא סינגל שהוקלט על ידי האחים אברלי. את השיר הוציאה בשנת 1960 לאור חברת התקליטים קדנס רקורדס כגרסת כיסוי לשיר הצרפתי "Je t'appartiens" משל ז'ילבר בקו ופייר דלנואה. "Je t'appartiens" פורסם ב-1955 כסינגל רק בצרפת. "Let It Be Me" מבוסס על "Je t'appartiens", אשר נכתב על ידי ז'ילבר בקו ופייר דלנואה. הוא בוצע על ידי בקו, ופורסם כסינגל דרך חברת היז מאסטרס ווייס בשנת 1955. ארצ'י בלייר, מפיק אמריקאי, הציע לאחים אברלי להקליט את גרסתם האנגלית לשיר, וכך נעשה בדצמבר 1959 בניו יורק. בהקלטה השתתפו גם הגיטריסטים הווארד קולינס, בארי גלבריית' ומונדל לואו; הבסיסט לויד טרומן, הפסנתרן האנק רולנד והמתופף ג'רי אליסון. בשנת 1960 פורסמה הגרסה כסינגל מסחרי על ידי קדנס רקורדס. הבי-סייד שלו היה "Since You Broke My Heart".‏ ביולי 1990 תרגם אהוד מנור את הגרסה המקורית לעברית. תרגומו פורסם כסינגל מתוך אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הישראלית קורין אלאל, "שפת אימי". מידע על היצירה "Let It Be Me" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Let It Be Me" באתר SecondHandSongs Bouvet, Elisabeth (2006-12-27). "Salut le copain". Radio France Internationale (בצרפתית). נבדק ב-2024-06-21. "Gilbert Bécaud - Je t'appartiens". Ultratop (בצרפתית). נבדק ב-2024-06-21. Ribowsky, Mark (2024). Crying in the Rain: The Perfect Harmony and Imperfect Lives of the Everly Brothers. Rowman & Littlefield Publishers. pp. 89–91. ISBN 9781493077793.
מיניות הצמח

מיניות הצמח היא חקר הצורה והמבנה הפיזיים (מורפולוגיה) של אותם חלקים של צמחים הנוגעים ישירות או בעקיפין לרבייה מינית. בין כל היצורים החיים, הפרחים, שהם מבני הרבייה של הצמחים בעלי פרחים (אנגיוספרמים), הם המגוונים ביותר פיזית ומציגים גם מגוון רחב של שיטות רבייה. גם בצמחים שאינם בעלי פרחים (אצות ירוקות, טחבים, טחבי כבד, שרכנים וחשופי זרע כמו מחטנאים) יש אינטראקציות מורכבות בין התאמות מורפולוגיות לגורמים סביבתיים בתהליכי הרבייה המינית שלהם. מערכת הרבייה, או האופן שבו הזרע מצמח אחד מפרה את הביצית של צמח אחר, תלויה במורפולוגיית הרבייה, והיא הגורם החשוב ביותר בקביעת המבנה הגנטי של אוכלוסיות צמחים שאינן משתרעות בשיבוטים. החוקר כריסטיאן קונרד שפרנגל (1793) חקר את רביית הצמחים בעלי הפרחים ולראשונה הבין שתהליך ההאבקה כולל אינטראקציות ביוטיות ואביוטיות כאחד. תיאוריות הברירה טבעית של צ'ארלס דרווין התבססו על עבודה זו כדי לבנות את תאוריית האבולוציה שלו, הכוללת ניתוח של הקו-אבולוציה של פרחים ומאביקי החרקים שלהם. הצמחים מתאפיינים במגוון מבנים מיניים, הכוללים פרחים, פירות, זרעים ותרמילים. בפרחים ישנם חלקי רבייה זכריים (אבקנים) ונקביים (עלי). הפרחים יכולים להיות חד-מיניים (כלומר, פרחים זכריים או נקביים) או דו-מיניים (כלומר, פרחים המכילים גם חלקי זכר וגם חלקי נקבה). J S (Pat) Heslop-Harrison, Morphology, adaptation and speciation, academic.oup.com A B Leslie, J M Losada, Reproductive Ontogeny and the Evolution of Morphological Diversity in Conifers and Other Plants, academic.oup.com
חתירה בקאנו

חתירה בקאנו היא פעילות ספורטיבית ופנאי הכוללת תנועה על פני מים באמצעות קאנו ומשוטים. בעבר הקאנו שימש ככלי תחבורה שאיפשר לנוע בנהרות ואגמים לצורכי דיג, ציד ומסחר. במהלך השנים, התפתח הקאנו מכלי עבודה חיוני לספורט תחרותי הכולל תחרויות מקצועיות כמו ספרינט וסלאלום. חתירה בקאנו החלה בתור אמצעי תחבורה וכלי שימושי בחברות קדומות רבות ברחבי העולם. הילידים בצפון אמריקה ובאמזונס בנו קאנו מעצים גדולים כמו עץ הברזיל. בשבטים בצפון אמריקה, השתמשו בעיקר בקליפת עץ הבירץ' בגלל הקלילות והעמידות שלו. הצורה הייחודית של הקאנו אפשרה לנוע במהירות במים רדודים ולהתמודד עם תנאי מים מגוונים, דבר שהפך את הקאנו לכלי חיוני למסחר, דיג וציד. המתיישבים האירופיים שלמדו על השימוש בקאנו מהילידים שיפרו את העיצוב באמצעות טכניקות וחומרים חדשים, ובכך יצרו קאנו היברידי המשלב אלמנטים מסורתיים עם חדשניים. במהלך המאות ה-19 וה-20, שיפורים נוספים בחומרים כמו פיברגלס וקרבון פייבר שיפרו עוד יותר את הקאנו, שהפך לקל יותר ועמיד יותר. חתירה בקאנו כוללת מגוון רחב של פעילויות, החל מתיור וחתירה רגועה במים רגועים ועד לתחרויות אולימפיות במים סוערים. הסוגים העיקריים של חתירה בקאנו כוללים: חתירה פנאי: רבים מוצאים הנאה בחתירה רגועה באגמים ונהרות, כשהמטרה היא ליהנות מהנוף ולהירגע. חתירה כזו מתאימה לכל הגילאים וכוללת לעיתים גם פעילויות כמו דיג וצפייה בציפורים. תחרויות חתירה: חתירה תחרותית כוללת משחים במהירות (ספרינט) וחתירה במים סוערים (סלאלום). המשחים כוללים מרחקים מגוונים ומחייבים טכניקה וכושר גופני גבוהים. בתחרויות סלאלום, החותרים צריכים לנווט את הקאנו שלהם דרך שערים במורד נהר סוער, דבר המצריך מיומנות ושליטה גבוהה. חתירה במים סוערים: פעילות מאתגרת הכוללת חתירה בנהרות עם זרמים חזקים ומפלים. סוג זה של חתירה דורש ציוד מיוחד ומיומנות גבוהה, והוא פופולרי בקרב חובבי הרפתקאות. כדי להצליח בחתירה בקאנו, חשוב להכיר מספר טכניקות חתירה בסיסיות. אחת הטכניקות הבסיסיות היא ה-J-Stroke, המאפשרת להוביל את הקאנו בכיוון הרצוי ללא צורך להחליף צדדים. טכניקה נוספת היא ה-Draw Stroke, המשמשת להזזת הקאנו הצידה, ושימוש בה חשוב במיוחד במצבים של חתירה במים סוערים. ציוד החתירה כולל את הקאנו עצמו, משוטים, חגורת הצלה, ביגוד מתאים ונעליים ובנוסף, ציוד מגן כמו קסדה וביגוד נאופרן (אנ') חיוניים במיוחד בחתירה במים קרים וסוערים. מדיה וקבצים בנושא חתירה בקאנו בוויקישיתוף Exploring Canoeing History: From Ancient Times to Modern-Day | TheSportsReviewer.com, thesportsreviewer.com, ‏2024-02-15 (באנגלית אמריקאית) Tristan, Canoe Basics: History, Construction and Usage, CoreMoment Outdoors, ‏2023-10-30 (באנגלית אמריקאית) Noel Linsey, A Brief And (Mostly) Accurate History Of Canoes, North American Outdoorsman, ‏2022-02-05 (באנגלית אמריקאית) Feyisolami Akinyele, Who Invented Canoeing? The Complete History, Active On The Water, ‏2022-06-07 (באנגלית אמריקאית) Canoeing: history, rules, disciplines, equipment and more, Seu Melhor Jogo, ‏2024-02-09 (באנגלית אמריקאית) Canoeing: history, rules, disciplines, equipment and more, Seu Melhor Jogo, ‏2024-02-09 (באנגלית אמריקאית)
ימי הפרח והאהבה

"ימי הפרח והאהבה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית קורין אלאל. את השיר הוציאה במאי 1992 לאור חברת התקליטים NMC כסינגל הרביעי מתוך אלבומה החמישי של אלאל, "זן נדיר". "ימי הפרח והאהבה" נכתב על ידי יענקל'ה רוטבליט בהתאם ללחן שחיברה אלאל. על ההפקה המוזיקלית הייתה יהודית רביץ אחראית. השיר מתאר חוויה אינטימית ונוסטלגית של אהבה בין זוג צעירים במרכז עירוני צפוף וקטן, כנראה בתל אביב-יפו. בשיר מתוארת דירה קטנה ופשוטה עם חפצים שונים המעידים על אופי החיים החופשיים והבוהמיים של הדמויות. חפצים כמו מקל קטורת מהודו, תקליטים של זמרים נשכחים, וספרים מאת סופרים ומשוררים ישראליים, דוגמת לאה גולדברג, נתן אלתרמן ונתן זך, מביאים לידי ביטוי את התשוקה לאמנות ולרוחניות של שתי הדמויות. החוויות המשותפות המתוארות בשיר כוללות רגעים של אינטימיות ושיחות משמעותיות, כמו גם פעילויות כמו יוגה והאזנה למוזיקה. בחלק השני מתארת הדוברת את סיום התקופה ההיא והפרידה מהאהובה. נשארת תחושה של נוסטלגיה וגעגועים לימים הפשוטים והיפים ההם, בהם האהבה הייתה במרכז ובהתאם למילות השיר, כל חידה הייתה יכולה להיפתר. התחושות החזקות של חיבור ואהבה עולות במילים האחרונות, שמזכירות את הימים המלאים בפרחים. בעיצוב העטיפה ניתן לראות סמל דמוי עלה או להבה בצבע ורוד על רקע בהיר. במרכז התמונה מופיעות מילות השיר "ימי הפרח והאהבה" בכתב עברי, מסודרות בטור אחד. הסמל הוורוד מעניק תחושה של רוחניות, פתיחות ואמנותיות, שמתאימה לתוכן השיר המתאר אהבה, ונוסטלגיה. ב-17 במאי 1992 הוצג "ימי הפרח והאהבה" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-21. ב-14 ביוני עלה למקום ה-16 – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. לבסוף, ב-19 ביולי יצא מהדירוג השבועי לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה. ברדיו גלי צה"ל הגיע בשיאו למקום העשירי. ימי הפרח והאהבה באתר סטריאו ומונו זן נדיר באתר סטריאו ומונו מילות השיר "ימי הפרח והאהבה", באתר שירונט
טארק סכתיווי

טארק סכתיווי (במרוקאית: طارق السكتيوي; נולד ב-13 במאי 1977) הוא כדורגלן עבר מרוקאי ששיחק בעמדת הקיצוני. כיום מאמן את נבחרת מרוקו עד גיל 23. סכתיווי נולד בפאס והתחיל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית מגרב פאס. בגיל 20 חתם באוסר. במדיה שיחק רק קבוצת המילאים. ב-8 באוגוסט 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לסטאד רן. בשנת 1999 שיחק במאריטימו ונשאטל גזמקאס. בינואר 2000 חתם בוילם II בה שיחק ארבע עונות. בקיץ 2004 חתם בא.ז. אלקמאר. ביולי 2006 חזר לפורטוגל וחתם בפורטו. למעט בחצי העונה השני של עונת 2006/2007 בה הושאל לואלבייק, בפורטו שיחק 3 שנים בהן לא רשם דקות משחק רבות. ב-6 בנובמבר 2007 הבקיע את שערו היחיד בליגת האלופות בניצחון 1-2 נגד אולימפיק מרסיי. ב-2 ביולי 2009 חתם בעג'מאן לעונה אחת. בסיום העונה הודיע על פרישה, אך כעבור זמן קצר חזר למגרב פאס בה שיחק עונה אחת. ב-8 בפברואר 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו בתיקו 1-1 נגד קוריאה הדרומית. 6 ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד איחוד האמירויות הערביות. בשנת 2005 חזר לסגל הנבחרת לאחר 4 שנים והיה חלק ממנה עד 2008. לזכותו 7 שערים ב-21 הופעות בנבחרת והשתתפות עם נבחרת בגביע אפריקה לאומות 2008. עם פרישתו מכדורגל הצטרף כמאמן באקדמיית הכדורגל מוחמד השישי. בשנת 2013 חזר למגרב פאס כמאמן. בהמשך אימן גם בווידאד פאס. ב-20 בנובמבר הוא זכה עם הקבוצה בגביע אחרי ניצחון 1-2 בגמר נגד אולימפיק סאפי. בפברואר 2019 חתם לשנה וחצי במוגרב טטואן. למרות זאת ביולי של אותה שנה פוטר אחרי שהפר חוזה. בספטמבר 2019 מונה למאמן של ברקאן. כחודש לאחר מכן זכה עם הקבוצה בגביע הקונפדרציה האפריקאית אחרי ניצחון בגמר 0-1 נגד פירמידות. ב-7 במרץ 2021 התפטר מתפקידו. בקיץ 2021 מונה למאמן של אמיטרס. ב-27 בדצמבר התפטר מתפקידו כאשר קבוצתו במקום האחרון. בשנת 2022 מונה למאמן של אוניון דה תוארגה. ביולי 2023 חזר למגרב פאס. ב-29 בפברואר 2024 מונה למאמן הנבחרת האולימפית של מרוקו וזכה עימה במדליית ארד באולימפיאדת פריז. טארק סכתיווי, באתר Transfermarkt טארק סכתיווי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) טארק סכתיווי, באתר Soccerway טארק סכתיווי, באתר WorldFootball.net טארק סכתיווי, באתר National Football Teams טארק סכתיווי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
עמנואל פבלינסקי

עמנואל פבלינסקי (ברוסית: Иммануил Лазаревич Фабелинский‏; 27 בינואר 1911 - 2 באוגוסט 2004) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה באופטיקה. עמנואל פבלינסקי נולד בשנת 1911 בגרייבו (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בפולין) למשפחה יהודית. אביו היה רופא. לאחר מלחמת העולם הראשונה המשפחה עברה לשטח רוסיה הסובייטית. בשנת 1929 פבלינסקי סיים לימודי בית ספר ומספר שנים עבד במפעל במחרטה. בשנת 1931 פבלינסקי נסע למוסקבה והתקבל ללימודים באוניברסיטת מוסקבה אותה סיים בשנת 1936 עם תואר בפיזיקה. הוא נותר באוניברסיטה והחל לעבוד במעבדה של גריגורי לנדסברג. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא הועבר ביחד עם מכון בה עבר לקאזאן. בה סיים עבודת תואר שלישי בהדרכתו (1942). בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא הועבר ביחד עם מכון בה עבר לקאזאן. ביחד הם עברו לעבוד במכון לבדב לפיזיקה. בשנת 1955 פבלינסקי סיים עבודת פוסט דוקטורט. במקביל לעבודה במכון פבלינסקי היה מלמד באוניברסיטת מוסקבה, האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני, מכון לאנרגטיקה של מוסקבה ומכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה. בשנת 1969 הוא מונה לפרופסור. על הישגיו לקידום המדע בשנת 1979 פבלינסקי התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. פבלינסקי פרסם כ-150 מאמרים בתחום אופטיקה פיזיקלית ואקוסטיקה. הוא פרסם ספר על פיזור האור שתורגמה לאנגלית. בהדרכתו הוכנו 17 עבודות תואר שלישי ו-4 עבודות פוסט-דוקטורט. בשנת 2005 בעריכת ויטלי גינזבורג פורסם אוסף עבודות של פבלינסקי ב-2 כרכים. בשנת 1991 לפבלינסקי הוענק פרס של שם מנדלשטם ובשנת 2000 מדליית זהב על שם ואווילוב. פבלינסקי נפטר בשנת 2004 במוסקבה ונטמן בבית העלמין ניקולו-ארכנגלסקויה. ביוגרפיה (ברוסית)