laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Xamarin

Xamarin (מבוטא "זמרין") היא חברת-בת של מיקרוסופט הממוקמת בסן פרנסיסקו, קליפורניה, שנוסדה בשנת 2011 על ידי נתניאל פרידמן ומיגל דה איקזה, ונרכשה על ידי מיקרוסופט בשנת 2016. Xamarin מייצרת מימוש חוצה-פלטפורמות לסביבת העבודה Microsoft .NET, בשם Mono. בעזרת Mono, ניתן לפתח בשפה כגון #C, למגוון פלטפורמות במקום רק ל-Windows. המוצר המרכזי של החברה הוא פרויקט Mono, שמכיל תתי-מוצרים כמו MonoTouch ו-Mono for Android. Mono נכתב בקוד פתוח, והוא מספק גרסה חוצת-פלטפורמות ל-CLR ו-CLI. Mono תומך במגוון פלטפורמות, בהן: אנדרואיד iOS לינוקס BSD OS X Windows Solaris פלייסטיישן 3 Wii Xbox 360 Xamarin יצרה סביבת עבודה משלה, בשם Xamarin Studio, שמאפשרת להדר קוד שנכתב בשפה של Mono. החל משנת 2013, ניתן להדר קוד שנכתב ב-Mono גם בויז'ואל סטודיו, על ידי שימוש בתוסף שנקרא MonoTools for Visual Studio. PhoneGap ויז'ואל סטודיו Microsoft .NET מדיה וקבצים בנושא Xamarin בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Xamarin (באנגלית) Xamarin, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של פרויקט Mono ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פר פייה-הנסן

פר פייה-הנסן (בנורווגית: Per Faye-Hansen;‏ 1916 – 1992) היה פעיל המחתרת הנורווגית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מנורווגיה. באוקטובר 1942 ארגן פייה-הנסן מקום מסתור זמני בחנות פרחים באחת משכונות אוסלו עבור פליטים יהודים. הוא הצליח לארגן את בריחתה של קבוצת היהודים לשוודיה בסודיות. יהודים אלה הועברו במשאית לאסקר, אל מחוץ לאוסלו, שם הוסתרו בבית שהיה שייך למחתרת הנורווגית, ולאחר מכן - בבתים אחרים, עד שהגיעו לגבול שוודיה ועברו את הגבול. פייה-הנסן גילה עניין מיוחד בכתבי קודש ובישראל. הוא ייסד את כנסיית המלחים בחיפה ובשנת 1969 ייסד כנסיית מלחים באשדוד לאחר הקמת נמל אשדוד. הוא שירת מספר שנים בתור כומר עבור מלחים נורווגים בישראל ופרסם מספר ספרים על ישראל ועל נושאי דת. במהלך חייו היה מסור לפיתוח קשרי ישראל–נורווגיה. בין היתר ייסד את "מכון כרמל" (Karmel-Instituttet), שמטרתו "לציין את הגשמת הנבואות בישראל של היום ולהפיץ את הידע בנושא במדינות הנורדיות ובישראל." בשנת תשמ"ג זכה פייה-הנסן באות הנשיא למתנדב על פעילותו למען העם היהודי בארץ ובגולה. בשנת 2007 העניק יד ושם לפר פייה-הנסן את התואר חסיד אומות העולם. פועלו של הנסן להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית) תקציר פועלו של הנסן באתר יד ושם על פי מקורות אחרים (ראו למשל: כאן וכאן) נולד ב-1919. 30 שנה למותו של פייה-הנסן: - מאמינים בנבואות התנ"ך, באתר "מכון כרמל" (בנורווגית) אתר "מכון כרמל" (בנורווגית) ראו: אות הנשיא להתנדבות, רשימת זוכי אות הנשיא להתנדבות לפי שנים ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא נורווגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל

וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל, המכונה הלבן (בגרמנית: Wilhelm IV. von Hessen-Kassel; ‏24 ביוני 1532 קאסל - 25 באוגוסט 1592 קאסל) היה הרוזן הראשון של הסן-קאסל בין 1567 ל-1592. וילהלם הרביעי נולד ב-24 ביוני 1532 בקאסל. אביו היה פיליפ הראשון, רוזן הסן (1504–1567) ואמו הייתה כריסטינה מסקסוניה (1505–1549). לאחר מותו של אביו חולקה רוזנות הסן בינו לבין אחיו, ווילהלם נטל את האזור סביב הבירה קאסל, ומונה לרוזן הסן-קאסל. וילהלם נטל חלק בהגנה על הרפורמציה הפרוטסטנטית, ופעל ללא הרף במאמצים לאחד את החלקים השונים של הפרוטסטנטים נגד הקתולים. עם זאת, וילהלם השתדל מלהימנע משימוש בכוח צבאי בסכסוך. וילהלם היה שליט מאוד מוכשר, וחוקק חוקים רבים ומינה פקידים מוכשרים לניהול הרוזנות. בנוסף, וילהלם העביר חוק שרק הבן הבכור יירש את הנחלה, ובכך תשמור הרוזנות על כוחה, ולא תפוצל בין היורשים. וילהלם מאוד טיפח את האמנויות והמדעים, ואף נטל חלק בעצמו בתצפיות אסטרונומיות. בין השאר, הוא חישב כי מסלול כוכב השביט הגדול של 1577 היה מעבר לירח. ב-25 באוגוסט 1592 מת וילהלם בקאסל, ובמקומו עלה לשלטון בנו מוריץ. וילהלם התחתן עם סבינה מוירטמברג, בתו של כריסטוף, דוכס וירטמברג, ונולדו להם 11 ילדים: אנה מריה (1567–1626), התחתנה עם לדוויג השני, רוזן נסאו-זארבריקן הדוויג (1569–1644), התחתנה עם ארנסט, רוזן שאומבורג אגנס (1569–1569) סופיה (1571–1616) מוריץ (1572 -1632) סבינה (1573–1573) זידוניה (1574–1575) כריסטיאן (1575–1578) אליזבת (1577–1578) כריסטינה (1578–1658), התחתנה עם יוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנאך יוליאנה (1581) בנוסף היה לווילהלם כמה ילדים לא חוקיים. החשוב מהם היה פיליפ פון קורנברג (1553 - 1616), בנה של אליזבת ולנשטיין. פיליפ קיבל תואר אצולה מאביו, והוא אבי השושלת של משפחת פון קורנברג. מדיה וקבצים בנושא וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל בוויקישיתוף וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Tofigh Heidarzadeh (2011). A History of Physical Theories of Comets, From Aristotle to Whipple. Springer Science & Business Media. p. 47.
עורק החישור

עוֹרֵק הַחִשּׁוּר (TA: arteria radialis) הוא עורק באמה המספק דם לחלקה הצדי ולכף היד. ראשיתו של עורק החישור היא בפיצול עורק הזרוע בגומץ המרפק. העורק נע לאורך חלקה הקדמי של האמה, והוא משמש בה נקודת ייחוס לחלוקת מדורי האמה לקדמי ולאחורי. העורק מתעקל הצדה סביב שורש כף היד בעוברו דרך תיבת ההרחה ובין הראשים של השרירים הבין-גרמיים הגביים. לאחר מכן, העורק עובר קדימה בין ראשי השריר מתוויך האגודל והופך לקשת כף היד העמוקה עם חיבורו לענף העמוק של עורק הגומד. לאורך מסלולו העורק מלווה בווריד החישור. ניתן לחלק את הסעיפים של עורק החישור לפי מקום מוצאם. עורק החישור החוזר – מסתעף מיד לאחר הפיצול של עורק החישור מעורק הזרוע. הוא נע מעלה ויוצר השקה עם העורק העקיף החישורי סביב מפרק המרפק. ענף שורש היד הכפי – כלי דם קטן היוצא סמוך לגבולו התחתון של השריר הכפן המרובע. הענף הכפי השטחי – מסתעף מעורק החישור מיד בטרם התעקלותו סביב צדו של שורש כף היד. ענף שורש היד הגבי – כלי דם קטן היוצא מתחת לגידים הפושטים של האגודל. עורק מתוך היד הגבי הראשון – יוצא ממש בטרם עורק החישור עובר בין שני הראשים של השריר הבין-גרמי הגבי הראשון, ומתפצל לשני ענפים המספקים את הצדדים הסמוכים של האגודל והאצבע המורה. עורק האגודל הראשי – מסתעף מעורק החישור כאשר הוא נע תיכונית לעבר החלק העמוק של כף היד. עורק האצבע החישורי – מסתעף סמוך לעורק האגודל הראשי, ושניהם אף יכולים לצאת מגזע משותף אחד – עורק מתוך היד הכפי הראשון. קשת כף היד העמוקה – חלקו הסופי של עורק החישור. עורק החישור נמצא שטחית, מלפני הקצה המרוחק של החישור, בין הגידים של שריר הזרוע והחישור והשריר כופף שורש היד החישורי. זוהי הנקודה שבה נהוג לבדוק ולמדוד דופק חישורי. בעבר היה מקובל לחשוב שקיום דופק חישורי מעיד על לחץ דם סיסטולי של 70 מ"מ כספית, אלא שעניין זה נמצא כהערכת יתר של לחץ הדם. ניתן גם למשש את הדופק החישורי במעבר העורק בתיבת ההרחה, אולם שם הדופק נמוש פחות בחוזקה. עורק החישור משמש לעיתים נקודת גישה בצנתור לב. יש לו יתרון בכך על עורק הירך בשל נגישותו הגבוהה יותר, מהירות קרישת הדם בו ומשך אשפוז קצר יותר. כמו כן, הוא משמש לעיתים שתל בניתוח מעקפים, עם תוצאות ניתוחיות טובות יותר בהשוואה לווריד הצפון הגדול. מבחן אלן
NED

NED (ראשי תיבות של: North East Down), נקראת גם LTP (ראשי תיבות של: Local Tangent Plane, אולם NED היא למעשה מקרה פרטי של LTP) היא מערכת צירים גאוגרפית המייצגת את וקטורי המצב הנפוצים ביותר בתעשיית האוויוניקה: צפון-מזרח-מטה. ראשית הצירים נקבעת בנקודה מקומית קבועה כלשהי. ציר X - פונה לכיוון צפון, משיק למרידיאן המקומי ציר Z - למטה בכיוון הפוך לנורמל של האליפסואיד של כדור הארץ (ציר זה אינו עובר בדרך כלל דרך מרכז כדור הארץ) ציר Y - משלים ימני לכיוון מזרח (משיק לאליפסואיד), כלומר מוגדר על ידי המכפלה הווקטורית של וקטור יחידה בכיוון ציר Z בווקטור יחידה בכיוון ציר X נקודה על מערכת הצירים מורכבת משלושה פרמטרים, האחד מייצג את המיקום על הציר הצפוני, השני על הציר המזרחי והשלישי מייצג גובה. עבור הציר השלישי נבחר הכוון למטה כחיובי כדי לעמוד ב"כלל היד הימנית". בשימוש הנפוץ שלה, ראשית הצירים נבחרת בדרך כלל להיות מרכז המסה של המערכת כדגומת: טיל, מטוס או רחפן. ENU (east-north-up)- מערכת צירים מזרח-צפון-מעלה. NWU (north-west-up)- מערכת צירים צפון-מערב-מעלה. ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גליה ארקין

גליה ארקין (נולדה ב-1938) הייתה מועמדת לתואר מלכת היופי של ישראל לשנת 1955. באותה העת הייתה נשואה, דבר שהתגלה לפני סיום התחרות. היא הודחה ולא זכתה. גליה ארקין נולדה בנווה צדק למרגלית לבית מויאל ולמשה ארקין, במשפחה בת ארבעה ילדים וגדלה בתל אביב. אמה היא נכדתו של אהרון מויאל, ממייסדי נווה־צדק ואביה שימש כשוטר במשטרת המנדט. אביה נרצח ב-1938 על ידי ערבי כשיצא מישיבה במטה משטרת יפו. אחיה היה הפנטומימאי והשחקן ג'וקי ארקין. בשנת 1956 נישאה למוריס כרמל, מהנדס נפט יליד צרפת, אך התגרשה ממנו לאחר מספר חודשים. בשנת 1958 נסעה לאלג'יר לאחותה שהייתה שם בשליחות מטעם המדינה והמשיכה עימה לצרפת, שם הכירה את איש העסקים אלברט כהן, נישאה לו והתגוררה עמו בצרפת. בתקופה זו נולדו לה שני ילדים: בתה דניאל-אסתר (דני), שנפטרה בשנת 1988, בגיל 27 מאיידס; ובנה סמי-דוד, המכונה סמי די, פסל קרמיקה, שנולד מרומן שניהלה עם ג'ורג'-אדוארד דה קזאלה, נהג מרוצים ממשפחת בנקאים צרפתית. בשנות השבעים התגרשה ארקין מבעלה וחזרה לישראל עם בנה, בתה נותרה אצל אביה. עם חזרתה ארצה השתלבה בחיי הבוהמה התל אביבית (בילתה בכסית, פינתי, המועדון, רפי שאולי, פרדריקה, מנדי ועוד), ועבדה כמלבישה ומעצבת תלבושות אצל אברהם דשא (פשנל) (אירמה לה דוס מיפו, ג'מבו ועוד). לאחר שעברה תאונת דרכים קשה בדרכה מהופעה בירושלים, ממנה ניצלו כל נוסעי המכונית ובהם בנה בן השש, פרשה מחיי הזוהר, עברה לגור בהרצליה, ועבדה כמזכירה בבנק לאומי. ביולי 2017 בכתבה במגזין "לאשה" נכתב כי בשנת 1955 זכתה בתחרות מלכת היופי, אך מפני שחודשיים לפני התחרות נישאה, היא הודחה מהזכייה לפי התקנון שאסר על אישה נשואה להשתתף בתחרות. לימים גליה סיפרה כי לא ידעה שהשתתפות כנשואה אסורה וכן חשה עצמה כלא נשואה שכן הייתה פרודה אז. בתחרות נבחרה אילנה כרמל כמלכת היופי. אך לפי הרישום ברבנות היא התחתנה רק ב-1956 וגם בדיווח על זכייתה של אילנה כרמל הסיפור לא מוזכר. המלחמה על גליה, "העולם הזה", גיליון 1611 מ-17 ביולי 1968, עמוד 26 פרסום נשואין, הצופה, 1 במאי 1956 ישראלית בפאריס, "העולם הזה", גיליון 1147 מ-23 בספטמבר 1959, עמוד 12 ולא יהיה עוד כאב, "העולם הזה", גיליון 2673 מ-23 בנובמבר 1988, עמוד 40 צפורה רומן, החיים הלא זוהרים של נערת הזוהר גליה ארקין לא שברו אותה, באתר Xnet‏, 23 ביולי 2017 אבא והבנות, "העולם הזה", גיליון 924 מ-30 ביוני 1955, עמוד 14
עורק הגומד

עוֹרֵק הַגֹּמֶד (TA: arteria ulnaris) הוא עורק באמה המספק דם לחלקה התיכון. ראשיתו של העורק בפיצול עורק הזרוע בגומץ המרפק, והוא מסתיים בקשת כף היד השטחית, אשר מתחברת לענף השטחי של עורק החישור. העורק נמוש בהיבט הקדמי התיכון של שורש כף היד. עורק הגומד, הגדול מבין שני עורקי האמה העיקריים, מתפצל מעורק הזרוע בגומץ המרפק, ובעוברו באלכסון מטה, הוא מגיע לצדה הגומדי של האמה בנקודת האמצע בין המרפק לשורש כף היד. הוא אז מתקדם לאורך גבול עצם הגומד לעבר שורש כף היד, חוצה את רצועת שורש היד הרוחבית בצדה החישורי של עצם העדשה, ומיד מתחת לעצם זו הוא מתפצל לשני ענפים היוצרים את קשת כף היד השטחית וקשת כף היד העמוקה. בחציו העליון העורק ממוקם בעומק באמה ומכוסה על ידי השריר הכפן העגול, השריר כופף שורש היד החישורי, שריר הכף הארוך והשריר כופף האצבעות השטחי. באזור זה הוא נמצא על פני שריר הזרוע והשריר כופף האצבעות העמוק. עצב התווך נמצא במרחק של 2.5 סנטימטרים תיכונית לעורק, ולאחר מכן הוא חוצה את העורק, כאשר הוא מופרד ממנו על ידי ראשו הגומדי של השריר הכפן העגול. בחצי התחתון של האמה העורק נמצא על פני השריר כופף האצבעות העמוק, בין השריר כופף שורש היד הגומדי לשריר כופף האצבעות השטחי. עורק הגומד מלווה בשני ורידי הגומד, ובשלישו האמצעי חופף לו השריר כופף שורש היד הגומדי. עצב הגומד נמצא בהיבט הצדי של שני השלישים התחתונים של העורק, והענף הכפי השטחי של העצב יורד על פני חלקו התחתון של העורק לעבר כף היד. בשורש כף היד מכוסה עורק הגומד על ידי רצועת שורש היד הכפית, והוא עובר על פני חבק השרירים הכופפים של היד. בצדו התיכון נמצאת עצם העדשה, ומאחוריו עצב הגומד. עורק הגומד החוזר, על שני ענפיו, הקדמי והאחורי, יוצר השקה עם העורק העקיף הגומדי התחתון והעורק העקיף הגומדי העליון (בהתאמה), והם כולם יחדיו מספקים דם למפרק המרפק. לעיתים העורק יוצא מראשיתו כשני עורקים נפרדים ולא מתפצל לסעיפים. העורק הבין-גרמי המשותף הוא ענף קצר היוצא מעורק הגומד, בחלקו המרוחק של גומץ המרפק, ועד מהרה מתפצל לעורק הבין-גרמי הקדמי ולעורק הבין-גרמי האחורי. בעוד שהעורק הקדמי נע לאורך ההיבט הקדמי של קרום האמה הבין-גרמי, מלווה בעצב הבין-גרמי הקדמי, העורק האחורי נע בין שכבות השרירים הפושטים בלוויית העצב הבין-גרמי האחורי. סעיפים נוספים חסרי שם נותנים דם לשרירים בצדה התיכון של האמה, במיוחד לשרירים הכופפים והכפנים. מבחן אלן
שלמה לאופר

שלמה לאופר (נולד ב-13 במרץ 1940 בלבוב, ברית המועצות) הוא משורר, סופר ועורך שירה ישראלי. עלה ארצה בהיותו כבן שמונה. שיריו התפרסמו לראשונה בהיותו כבן 17 במוסף הספרות "משא" של העיתון "על המשמר" בעריכתו של אהרן מגד, בהמלצתו של נתן אלתרמן. בשנת 1964 פרסם לאופר את ספר שיריו הראשון, "הערב יבוא אורח". מאז פרסם לאופר משיריו בכמעט כל מוספי הספרות של העיתונים והביטאונים הספרותיים באותם ימים, אך רוב שיריו התפרסמו באותה עת בכתב-העת "קשת" בעריכתו של אהרן אמיר. בשנת 1992, לאחר שהוציא לאור מספר ספרי שירה, חל משבר בכתיבתו של לאופר והוא חדל לכתוב שירה. בשנה זו פרסם ספר פרוזה ראשון: "הראשידה - אגדה מודרנית" בהוצאת ירון גולן. כעבור מספר שנים חזר לאופר לכתוב שירה, שכינס בספרו "יופיו של קוזימודו" (הוצאת כרמל, 2000). בעקבות הוצאת הספר הוזמן לאופר להשתתף ב"פסטיבל מטולה לשירה". הספר "יופיו של קוזימודו" נתפס כנקודת מפנה בפואטיקה של לאופר, כפי שכתב פרופ' יואב רינון ברשימה שפורסמה במוסף "הארץ". בשנת 2000 החל לאופר בעריכת כתב העת לשירה "כרמל", הממשיך להתפרסם עד היום ושכבש לו מקום מרכזי ברשימת כתבי העת לשירה בארץ. בשנת 2011 פורסם מבחר גדול משיריו של לאופר בהוצאת "קשב" של רפי וייכרט בשם "חלומות סגורים" שזכה לסיקור נרחב. בשנת 2013 יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספר פרוזה בשם "כפר הטווסים" הכולל שתי נובלות. הספר יצא בסדרת "הכבשה השחורה" בעריכת פרופ' חנן חבר, ועליו כתב דרור בורשטיין רשימה במוסף לספרות של "הארץ". שלמה לאופר עבד במשך למעלה מ-30 שנה במדור הספרות של קול ישראל, שניהל הסופר והעורך שמואל הופרט. לאופר ממשיך כיום לכתוב ספרי פרוזה ושירה כאחד, וכן ממשיך בעריכת כתב העת "כרמל". שלמה לאופר מתגורר בירושלים ולו בן מאומץ אחד, אשר אומץ טרום לידתו (אביו הביולוגי של בנו התכחש לו לאורך השנים). הערב יבוא אורח - שירים (תל אביב: שלמה לאופר, 1964) קולות בצבעי מים - שירים (תל אביב: עקד, 1967) הצהוב חודר לירוק - שירים (ירושלים: שי, 1973) עלווה ואפר - שירים (ירושלים: נתנאל, 1984) הראשידה: אגדה מודרנית (תל אביב: ירון גולן, 1992) יופיו של קוזימודו - שירים (ירושלים: כרמל, 2000) מדגסקר - שירים (ירושלים: כרמל, 2008) חלומות סגורים - מבחר שירים 1961–2011 (תל אביב: קשב לשירה, 2011) כפר הטווסים - פרוזה (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2013) צ'כוב; שירים - שירה (ירושלים: כרמל, 2018) מידע על שלמה לאופר בקטלוג הספרייה הלאומית שלמה לאופר, דף שער בספרייה הלאומית שלמה לאופר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה שלמה לאופר, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" ירון גולן: כולם היו ילדיו, באתר אימגו השאלון עם דוד אדלר, באתר "קורא בספרים" שלמה לאופר בלקסיקון הספרות העברית החדשה יואב רינון, "המשורר והמיאוס", הארץ, תרבות וספרות, 8 בספטמבר 2000, עמ' 14 "הנה הוא כאן – המשורר הגדול הבא": דוד אדלר על שלמה לאופר דרור בורשטיין, וירטואוזיות החידלון של הגיבור, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2013
ניקולאוס פון פורמן

גנרל ניקולאוס פון פורמן (בגרמנית: Nikolaus von Vormann;‏ 24 בדצמבר 1895 – 26 באוקטובר 1959) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון פורמן נולד ב-24 בדצמבר 1895 בנוימארק, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פון פורמן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-26 (מגדבורג ה-2 - לאופולד, נסיך אנהלט-דסאו), ולחם עמו במהלך המלחמה. פון פורמן נפצע כמה פעמים במהלך המלחמה, וב-29 בינואר 1915 הועלה לדרגת לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בזהב, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון פורמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-15 באוקטובר 1935 מונה פון פורמן לקצין אג"ם הדיוויזיה ה-20, וב-1 ביוני 1938 מונה לקצין אג"ם הקורפוס ה-10. ב-1 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ובקיץ 1939 מונה לקצין הקישור של הצבא במפקדתו של היטלר. ב-1 באוקטובר 1939 מונה פון פורמן לראש מטה הקורפוס ה-3, וכיהן בתפקידו עד ה-7 במאי 1940. ב-1 ביוני 1940 מונה פון פורמן לראש מטה הקורפוס ה-28, וב-1 בספטמבר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה השתתף פון פורמן בלחימה עם הקורפוס ה-28 כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-26 בפברואר 1942 פרש פון פורמן מתפקידו. ב-12 במרץ 1942 קיבל פון פורמן את עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובאמצע נובמבר מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7, וב-26 בדצמבר 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-23, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחם עימה במהלך מבצע סופת חורף. ב-1 בינואר 1943 הועלה פון פורמן לדרגת גנרל מיור, ובמרץ הוכפפה הדיוויזיה לארמייה השישית. ב-1 ביולי 1943 הועלה פון פורמן לדרגת גנרל לוטננט, והדיוויזיה שבפיקודו הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה. באוגוסט הועברה הדיוויזיה שוב תחת פיקוד הארמייה השישית כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24, ובספטמבר הועברה הדיוויזיה שוב לארמיית הפאנצר הראשונה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-40. ב-22 באוגוסט 1943 קיבל פון פורמן על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1943 פרש פון פורמן מתפקידו. ב-31 בדצמבר 1943 מונה פון פורמן למפקד קורפוס הפאנצר ה-47, שהיה חלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-20 בפברואר 1944 נשלח לסייע עם הקורפוס שבפיקודו בקרב קורסון-צ'רקאסי. ב-4 במרץ 1944 פרש פון פורמן מתפקידו, וביוני 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-27 ביוני 1944 מונה פון פורמן למפקד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, במקום הנס יורדן שהודח עקב כישלונו בבלימת המתקפה הרוסית. ב-21 בספטמבר 1944 פרש פון פורמן מתפקידו, ובתחילת אוקטובר 1944 מונה למפקד האזור המבוצר הדרום-המזרחי. ב-4 במאי 1945 מונה פון פורמן למפקד האזור המבוצר בהרי האלפים, ובסוף המלחמה נפל בשבי בעלות הברית. פון פורמן שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו כתב פון פורמן ספר על המערכה בפולין ("Der Feldzug 1939 in Polen"), וספר על קרב קורסון-צ'רקאסי ("Tscherkassy"). פון פורמן התגורר בברכטסגאדן עד למותו ב-26 באוקטובר 1959. ניקולאוס פון פורמן באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
טיסת האינטרודר

טיסת האינטרודר (באנגלית: Flight of the Intruder) הוא רומן מתח ומלחמה מאת סטיבן קונץ, יליד 1946, טייס קרב לשעבר בצי האמריקני אשר לחם במלחמת וייטנאם כטייס A-6 אינטרודר. על גבורתו עוטר קונץ בצלב התעופה המצוינת. הספר תורגם לעברית בידי איתמר רוז בשנת 1987. הרומן מספר את סיפורו של סרן ג'ייק "יד-שקטה" גראפטון, טייס-צי המטיס מטוס A-6 אינטרודר, מטוס תקיפה-הפצצה המבצע בעיקר משימות השמדת מטרות נ"מ. גראפטון, בן דמותו של המחבר, הוא יליד וירג'יניה כמותו אשר זכה לכינויו בצי בשל קור-רוחו תחת אש. גראפטון נדרש להתמודד עם מות חבריו לטייסת ועם חוסר התוחלת שבלחימה נוכח המגבלות הפוליטיות המוטלות על הכוחות הלוחמים בשל המגעים להפסקת אש המתנהלים באותה עת. בספר מתוארת הלחימה האווירית בווייטנאם כמו גם את הווי השירות בטייסת לוחמת. בין שמדובר ביחסי הרעות בין הטייסים, בהומור הפנימי ובאופן הבוטח בו מנהיג אותה סא"ל פרנק קאמפארלי. בשיאו של הספר מופלים גראפטון והנווט שלו מעל לאוס לאחר משימת הפצצה בצפון וייטנאם. המצב מחייב את גראפטון להפגין את אותן תכונות ויכולות אשר גילה באוויר גם על הקרקע. הספר עובד לסרט בשנת 1991 בבימויו של ג'ון מיליוס ובכיכובם של בראד ג'ונסון (בתפקיד ג'ייק), רוזנה ארקט, דני גלובר ווילם דפו. הספר "טיסת האינטרודר", באתר "סימניה". סטיבן קונץ, "טיסת האינטרודר", הוצאת כרם, 1987, עמוד 307. סטיבן קונץ, "טיסת האינטרודר", הוצאת כרם, 1987, עמוד 216. סטיבן קונץ, "טיסת האינטרודר", הוצאת כרם, 1987, עמוד 32. סטיבן קונץ, "טיסת האינטרודר", הוצאת כרם, 1987, עמודים 363–364. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיידר

האם התכוונתם ל... אולפת חיידר – שחקנית כדורעף ערבית-ישראלית עזיז חידר – סוציולוג ערבי-ישראלי עלי חיידר – איש צבא סורי תלמוד תורה – או 'חדר', שבהגייה אשכנזית נשמע כמו חיידר בזו הספרדית חדר (פירושונים)
רשת 18

רשת 18 (Network18 Media & Investments Limited, בבורסה BSE: 532798, NSE: Network18) היא חברת תקשורת המונים הודית בבעלות "Reliance Industries" או RIL‏. משרדיה הראשיים בנוידה שבצפון מערב הודו. החברה עוסקת בתחומי הטלוויזיה, הדפוס, אינטרנט, סרטים, שירותי תוכן. במאי 2014 הודיעה Reliance Industries כי היא תרכוש שליטה ברשת 18 כולל חברות הבת שלה. דירקטוריון RIL אישר מימון של עד 40 מיליארד רופי עבור ההשתלטות וביולי 2014 הודיעה RIL כי השלימה את ההשתלטות על רשת 18. אתר האינטרנט הרשמי של רשת 18 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הווארד וולטר פלורי

הווארד וולטר פלורי (באנגלית: Howard Walter Florey;‏ 24 בספטמבר 1898 – 21 בפברואר 1968) היה מדען חוקר אוסטרלי בתחומי פיזיולוגיה, פתולוגיה וחקר חומרים אנטי בקטריאליים. בשנת 1945 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על עבודתו בפיתוח הפניצילין ביחד עם אלכסנדר פלמינג וארנסט צ'יין. פלורי נולד באדלייד שבאוסטרליה, לג'וזף וברטה מארי פלורי. למד בבית הספר הקולגיאלי של סנט. פטר ולאחר מכן באוניברסיטת אדלייד, שאותה סיים כ M.B. וכ S.B.; בשנת 1921 זכה למלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד וסיים בה לימודים לתוארי B.A., B.Sc. ו M.A., בבית הספר לפיזיולוגיה הכיר את צ'ארלס שרינגטון, שהפך מדריך רב השפעה בעבורו, וחבר קרוב. בשנת 1924 עבר פלורי ללמוד באוניברסיטת קיימברידג' (Ph.D., M.A.), לאחר מכן נסע ל-10 חודשים לארצות הברית, וחזר לעבוד בלונדון. עוד כשהיה סטודנט באדלייד, פלורי פגש את מרי אתל הייטר, ולאחר התכתבות ממושכת היא הצטרפה אליו בלונדון, שם נישאו ב-19 באוקטובר 1926. החל מ-1927 הרצה פלורי במחלקה לפתולוגיה בקיימברידג' שם עבד על הדוקטורט שלו בנושא זרימת הדם והלימפה. בשנת 1931 התמנה לפרופסור לפתולוגיה באוניברסיטת שפילד. ארבע שנים מאוחר יותר עבר לתפקיד דומה בבית הספר סר ויליאם לפתולוגיה באוקספורד, ושם הוא נשאר עד 1962, אז התפטר לטובת משרת מנהל קווין קולג'. מתוך הכרה בצורך במומחיות ביוכימית על מנת לטהר את האנזימים, פלורי גייס את ארנסט צ'יין לצוות המחקר שלו. בשנים 1938–1939 פלורי וצ'יין יזמו חקירה שיטתית של המאפיינים הביולוגיים והביוכימיים של חומרים אנטי בקטריאליים, ובסופו של דבר החליטו לחקור את הפניצילין, שהתגלה על ידי אלכסנדר פלמינג בשנת 1928. על תרומתו לפיתוח הפניצילין לתרופה קיימת, זכה פלורי לפרסים רבים. בשנת 1944 קיבל תואר אבירות, בשנת 1945 זכה ביחד עם פלמינג וצ'יין בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה. כמו כן זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי ב-1946. הפניצילין הוא התרופה האנטיביוטית הראשונה. הפניצילין פועל על דופן התא של החיידק, הוא מתקשר לאנזימים היוצרים את דפנות התאים, ומעכב את גידולו ואת ההתרבות של החיידק בדרך החלוקה. יתר על כן, הוא מעורר לפעולה אנזימים אחרים, שמפוררים את דופן התא. משום כך, הוא יעיל רק נגד אותם חיידקים שיש להם דפנות תא. הוא התגלה על ידי פלמינג 1928 כתוצאה מתצפיות על תבנית שהתפתחה בכמה צלחות פטרי, אך הוא לא הצליח לבודד את החומר הפעיל, ולכן הנושא ננטש. בשנת 1939, פלורי וצ'יין עמדו בראש צוות של מדענים בריטיים, אשר הצליחו לבודד את התרופה, אך לא לייצר ממנה כמות מספיקה. לאחר שהצליחו לשכנע את הממשל הבריטית בחשיבותה של התרופה להציל חיי אנוש, והממשלה העבירה משאבים לטובת פיתוח התרופה, הם הצליחו לפתח תרופה בכמויות מספיקות, והצילו חיי אדם רבים ממלחמת העולם השנייה ואילך. מדיה וקבצים בנושא הווארד וולטר פלורי בוויקישיתוף הווארד וולטר פלורי, באתר פרס נובל (באנגלית) הווארד וולטר פלורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הווארד וולטר פלורי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) [adb.anu.edu.au/biography/florey-howard-walter-10206 The Australian dictionary of biography] [www.nobelprize.org/nobel_prizes/medicine/laureates/1945/florey-bio.html The Nobel prize] [www.ynet.co.il/yaan/0,7340,L-19019-MTkwMTlfNDY0MzU0NDZfMTQ4NjgzNjAw-FreeYaan,00.html אנציקלופדיית ynet: פניצילין]
פרס גראמי הלטיני

פרס גראמי הלטיני (בספרדית: Premios Grammy Latinos, באנגלית: Latin Grammy Awards) הוא פרס הניתן על ידי האקדמיה הלטינית הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית עבור הישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה. גראמי הלטיני מכבד יצירות שהופקו בכל מקום ברחבי העולם שהוקלטו בספרדית או בפורטוגזית. הגשת מוצרים שתועדו בשפות, ניבים או ביטויים אידיומטיים המוכרים באיברו-אמריקה ובחצי האי האיברי, כמו קטאלנית, בסקית, גליסית, ולנסית, נוואוטל, גוארני, קצ'ואה או מאיה עשויים להתקבל ברוב קולות. גם לפרס גראמי וגם לפרס גראמי הלטיני ישנם תהליכי הצבעה דומים, כאשר הבוחרים הם שופטים הקשורים לתעשיית המוזיקה. הפרסים מוענקים ב-4 תחומים: תקליט השנה למבצע וצוות הפקה של השיר, אלבום השנה למבצע וצוות הפקה של האלבום, שיר השנה ליוצר השיר ואמן חדש של השנה. בכל תחום יש תת-תחומים שונים כך שסך הפרסים המוענקים כל שנה הוא כ-40. טרס פרס גראמי הלטיני הראשון נערך בסטייפלס סנטר שבלוס אנג'לס ב-13 בספטמבר 2000. טקס פרס גראמי הלטיני האחרון, ה-21 במספר, נערך ב-19 בנובמבר 2020 במיאמי, פלורידה, ארצות הברית. הטקס משודר בארצות הברית על ידי רשת "Univision". בשנת 2013, 9.8 מיליון איש צפו בטקס פרס גראמי הלטיני ברשת "Univision". מכונה "הלילה הגדול ביותר במוזיקה הלטינית". מדיה וקבצים בנושא פרס גראמי הלטיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס גראמי הלטיני (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של פרס גראמי הלטיני (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של פרס גראמי הלטיני (בפורטוגזית) פרס גראמי הלטיני, ברשת החברתית פייסבוק פרס גראמי הלטיני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרס גראמי הלטיני, ברשת החברתית אינסטגרם פרס גראמי הלטיני, ברשת החברתית טיקטוק פרס גראמי הלטיני, סרטונים בערוץ היוטיוב FAQ | LatinGRAMMY.com, web.archive.org, ‏2020-04-04 The Cathedral of Latin Music, Hispanic Executive, ‏2012-09-26 (באנגלית) Jennifer McClellan, Latin Grammys 2020: Everything you need to know about the biggest night in Latin music, USA TODAY (באנגלית אמריקאית)