laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חסם צרור הולכה ימני

חסם צרור הולכה ימני (באנגלית: Right bundle branch block, בראשי תיבות RBBB), הוא פגם במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, המתרחשת בחדר הימני של הלב. מערכת ההולכה החשמלית שבחדרי הלב, מורכבת משני צרורות (bundles) - ימני ושמאלי, כאשר הצרור או הענף השמאלי מתפצל בנוסף לצרור שמאלי אנטריורי (קדמי), וצרור שמאלי פוסטריורי (אחורי). חסימה של הצרור הימני, אשר אחראי על ההולכה החשמלית של החדר הימני של הלב, יכולה להיות מולדת (עד 1% מהאוכלוסייה), או להתפתח עם השנים כתוצאה מתהליכים דלקתיים, היווצרות של אוטם ועוד. כתוצאה מהחסימה, עוברת ההולכה החשמלית לחדרים באמצעות הצרור השמאלי בלבד (left bundle branch), ופוטנציאל הפעולה מגיע לחדר ימין דרך סיבי שריר הלב (המיוקארד) ולא דרך מערכת הולכה כלשהי, ולמעשה לאחר הפעלת חדר שמאל. ישנם מספר קריטריונים באמצעותם ניתן לאבחן חסם בצרור ההולכה הימני: מאחר שכיוון פעולת המחיצה הבין חדרית (הספטום) נותר משמאל לימין, נקבל כי הגל הראשון הוא נורמלי. לאחר מכן יופעל חדר שמאל ללא חדר ימין (בא לידי ביטוי בגל גבוה יחסית מאחר שאין שקול כוחות המבטא את הפעלת חדר ימין, ולבסוף יופעל חדר ימין, בכיוון ההפוך לכיוון ההפעלה של חדר שמאל. כתוצאה מהתהליכים האמורים, נקבל את המאפיינים הבאים: משך ההפעלה הכוללת - QRS יגדל ויהיה ארוך יותר מ-100 מילישניות. (בחסימה מוחלטת- מעל 120 מילישניות, עד ל-120 מילישניות מדובר בחסימה שאינה מוחלטת- Incomplete Block). בחיבור V1 המבטא את ההסתכלות על הלב מצד ימין, ניתן יהיה לראות גל R חיובי גבוה כתוצאה מהתקדמות פוטנציאל הפעולה בחדר ימין לאחר הפעלת חדר שמאל בחיבור V6 המבטא את ההסתכלות על הלב מצד שמאל, ניתן יהיה לראות גל S שלילי בולט יחסית המבטא את הפעלת החדר הימני לאחר הפעלת חדר שמאל. התמונה המתקבלת בחיבור L1 (חיבור שמאלי) תהיה דומה לאות W. ישנן מספר סיבות המביאות לחסם בצרור ההולכה הימני, בהן: RBBB מולד מחלות וזיהומים הפוגעים בשריר הלב (מיוקרדיטיס) מחלה עורקית כלילית יתר לחץ דם ריאתי משנית להגדלת החדר הימני (במצבים אלו, בדרך כלל החסם הוא בלתי שלם) פגם במחיצה שבין העליות (ASD) (מום לב מולד) חסם בלתי שלם בצרור ההולכה הימני הוא ממצא שכיח למדי באנשים צעירים ללא מחלה, ואם הוא מופיע לבדו הוא אינו נחשב לרוב כממצא פתולוגי. לעיתים ישנו שילוב של חסימה בצרור ההולכה הימני יחד עם השמאלי או חלקים ממנו, ולעיתים ישנה חסימה זמנית בלבד של צרור ההולכה הימני (למשל, במקרים של עומס ריאתי זמני כגון בתסחיף ריאתי או בהחרפה זמנית של מחלה ריאתית כרונית). חסם צרור הולכה שמאלי חסם הולכה עלייתי-חדרי חסם צרור הולכה שמאלי אחורי חסם צרור הולכה שמאלי קדמי מדיה וקבצים בנושא חסם צרור הולכה ימני בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
משחק אפס-מונוטוני

בתורת המשחקים, משחק אפס-מונוטוני הוא משחק שיתופי מונוטוני שבו כל קואליציה המכילה שחקן בודד, מקבלת 0. כלומר משחק   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} כאשר   v ( i ) = 0 {\displaystyle \ v\left(i\right)=0} לכל   i ∈ N {\displaystyle \ i\in N} . משחק מונוטוני הוא משחק שבו שוויה של כל קואליציה עולה או נשאר ללא שינוי כאשר מתווספים אליה שחקנים נוספים, כלומר אם לכל שתי קואליציות   S , T ⊂ N {\displaystyle \ S,T\subset N} המקיימות   S ⊂ T {\displaystyle \ S\subset T} מתקיים   v ( S ) ≤ v ( T ) {\displaystyle \ v\left(S\right)\leq v\left(T\right)} . קיימות שתי הגדרות שקולות: (1) משחק נקרא אפס-מונוטוני אם נורמליזציית אפס שלו היא משחק מונוטוני. נורמליזציית-אפס של משחק   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} הוא משחק   ( N ; w ) {\displaystyle \ \left(N;w\right)} השקול אסטרטגית ל   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} ומתקיים   w ( i ) = 0 {\displaystyle \ w\left(i\right)=0} לכל שחקן   i ∈ N {\displaystyle \ i\in N} . (2) משחק נקרא אפס-מונוטוני אם   v ( S ∪ { i } ) ≥ v ( S ) + v ( i ) {\displaystyle \ v\left(S\cup \left\{i\right\}\right)\geq v\left(S\right)+v\left(i\right)} לכל קואליציה   S ⊂ N {\displaystyle \ S\subset N} ולכל שחקן   i {\displaystyle \ i} שלא נמצא בקואליציה   S {\displaystyle \ S} .   ( ∀ i ∉ S ) {\displaystyle \ \left(\forall i\notin S\right)} . במשחק אפס-מונוטוני הגרעינון והקדם גרעינון מתלכדים. במשחק מיקוח אפס-מונוטוני עם שלושה שחקנים, קבוצת המיקוח עבור המבנה הקואליציוני   { N } {\displaystyle \ \left\{N\right\}} מתלכדת עם הליבה כאשר הליבה אינה ריקה, והיא מכילה נקודה אחת כאשר הליבה ריקה. בכל בעיית פשיטת רגל   [ E ; d 1 , d 2 , . . . , d n ] {\displaystyle \ \left[E;d_{1},d_{2},...,d_{n}\right]} ניתן להגדיר משחק אפס-מונוטני   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} בצורה הבאה:   N {\displaystyle \ N} קבוצת הנושים.   v {\displaystyle \ v} הפונקציה הקואליציונית המוגדרת על ידי   v ( S ) = max { E − ∑ i ∈ S d i , 0 } {\displaystyle \ v\left(S\right)=\max \left\{E-\sum \limits _{i\in S}{d_{i}},0\right\}} . הגודל   v ( S ) {\displaystyle \ v\left(S\right)} מסמל את החלק של   E {\displaystyle \ E} שאינו שנוי במחלוקת. מונחים בתורת המשחקים שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
חסם צרור הולכה שמאלי

חסם צרור הולכה שמאלי (באנגלית: Left bundle branch block, בראשי תיבות-LBBB), הוא פגם במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, המתרחש בחדר השמאלי. מערכת ההולכה החשמלית שבחדרי הלב, מורכבת משני צרורות (bundles) - ימני ושמאלי, כאשר הצרור או הענף השמאלי מתפצל בנוסף לצרור שמאלי אנטריורי (קדמי), וצרור שמאלי פוסטריורי (אחורי). (ייתכנו גם חסמים של הצרורות המשניים, והם מכונים חסם צרור הולכה שמאלי קדמי או חסם צרור הולכה שמאלי אחורי). מצב זה מייצג מחלה של מערכת ההולכה או של שריר הלב עצמו. באופן נורמלי מערכת ההולכה פועלת משמאל לימין, במצב זה מאחר שמערכת ההולכה של הצרור השמאלי אינה מתפקדת, יתקבל גירוי חשמלי אשר מופעל מימין לשמאל: ראשית, המחיצה הבין חדרית (ספטום) תופעל מימין לשמאל (בניגוד למצב הנורמלי), ולאחר מכן פוטנציאל הפעולה יגיע מחדר ימני אל החדר השמאלי דרך המיוקארד (שריר הלב). הקומפלקס QRS רחב (מעל 120 מילישניות מדובר על חסימה מלאה, ובין 100 ל-120 מילישניות זוהי חסימה חלקית, בדומה לחסם צרור הולכה ימני). בחיבור V1 ניתן לראות כי מאחר שכיוון ההולכה במחיצה הבין חדרית הוא בכיוון הפוך, מתקבל גל q ולאחר מכן גל חיובי קטן המבטא את הפעלת חדר ימין, ולאחר מכן גל שלילי המבטא את הפעלת חדר שמאל, ומתקבלת צורת האות W. בחיבור V6 ניתן לראות בתחילה הופעת גל R חיובי המבטא את ההפעלה של הספטום, לאחריו הפעלת חדר ימני המבוטאת כשנץ שלילי, ולאחריה הפעלת חדר שמאל המבוטאת באופן חיובי (כיוון שהאלקטרודה מונחת מכיוון שמאל) לקבלת גל הדומה לאות M. בנוסף לכך, קיימת התהפכות של גל T, ולרוב ציר הלב סוטה שמאלה (סטיית ציר שמאלית). חסם צרור הולכה ימני חסם הולכה עלייתי-חדרי הקריטריונים על שם סגרבוסה מדיה וקבצים בנושא חסם צרור הולכה שמאלי בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
משחק מנורמל

משחק מנורמל הוא סוג של משחק שיתופי. בתורת המשחקים, משחק שיתופי הוא משחק שבו השחקנים יכולים להגיע להסכמים מחייבים ולהחלטות משותפות. במשחקים שיתופיים עם תשלומי צד משתתפים מספר סופי של שחקנים ולכל קואליציה סכום אותו היא יכולה להבטיח. בנוסף למשחק מנורמל, יש עוד סוגים של משחקים שיתופיים עם תשלומי צד, למשל: משחק רווח, משחק הוצאות, משחק שוק ומשחק רוב משוקלל. המשחק   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} "מנורמל   0 − 1 {\displaystyle \ 0-1} " אם:   v ( i ) = 0 {\displaystyle \ v\left(i\right)=0} לכל שחקן   i ∈ N {\displaystyle \ i\in N} וגם   v ( N ) = 1 {\displaystyle \ v\left(N\right)=1} . המשחק   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} "מנורמל   0 − 0 {\displaystyle \ 0-0} " אם:   v ( i ) = 0 {\displaystyle \ v\left(i\right)=0} לכל שחקן   i ∈ N {\displaystyle \ i\in N} וגם   v ( N ) = 0 {\displaystyle \ v\left(N\right)=0} . המשחק   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} "מנורמל   0 − ( − 1 ) {\displaystyle \ 0-\left(-1\right)} " אם:   v ( i ) = 0 {\displaystyle \ v\left(i\right)=0} לכל שחקן   i ∈ N {\displaystyle \ i\in N} וגם   v ( N ) = − 1 {\displaystyle \ v\left(N\right)=-1} . כל משחק בצורה קואליציונית שקול אסטרטגית למשחק מנורמל מסוג אחד בלבד. ניתן להציב תנאים על משחק בצורה קואליציונית כדי לקבוע לאיזה משחק מנורמל הוא שקול אסטרטגית: יהי משחק   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} משחק בצורה קואליציונית: 1. המשחק   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} שקול אסטרטגית למשחק מנורמל   0 − 1 {\displaystyle \ 0-1}   ⇔ {\displaystyle \ \Leftrightarrow }   v ( N ) > ∑ i ∈ N v ( i ) {\displaystyle \ v\left(N\right)>\sum \limits _{i\in N}{v\left(i\right)}} . 2. המשחק   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} שקול אסטרטגית למשחק מנורמל   0 − 0 {\displaystyle \ 0-0}   ⇔ {\displaystyle \ \Leftrightarrow }   v ( N ) = ∑ i ∈ N v ( i ) {\displaystyle \ v\left(N\right)=\sum \limits _{i\in N}{v\left(i\right)}} . 3. המשחק   ( N ; v ) {\displaystyle \ \left(N;v\right)} שקול אסטרטגית למשחק מנורמל   0 − ( − 1 ) {\displaystyle \ 0-\left(-1\right)}   ⇔ {\displaystyle \ \Leftrightarrow }   v ( N ) < ∑ i ∈ N v ( i ) {\displaystyle \ v\left(N\right)<\sum \limits _{i\in N}{v\left(i\right)}} . למשחקים מנורמלים השפעה משמעותית בהוכחת משפט בונדרבה-שפלי. בהוכחת המשפט משתמשים במשפט שכל משחק שקול אסטרטגית למשחק מנורמל. משחק שיתופי שקילות אסטרטגית שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
Music OCR

Music OCR הוא יישום של טכנולוגית זיהוי תווים אופטי לצורך המרת תווי מוזיקה מודפסים לפורמט דיגיטלי בר-עריכה (כגון MusicXML ו-LilyPond) ובר-נגינה (כגון MIDI). מחקר ראשוני בזיהוי של תווי מוזיקה מודפסים נעשה בשנות ה-60 המאוחרות של המאה ה-20 ב-MIT ומכונים נוספים. המוצר המסחרי הראשון בתחום, MIDISCAN, שוחרר ב-1991 על ידי חברת Musitek. בניגוד לזיהוי אופטי של טקסט, שבו המילים מעובדות בטור, זיהוי אופטי של מוזיקה מחייב עיבוד של אלמנטים מקבילים. לכן, המיקום היחסי של סימני הדינמיקה והוראות ביצוע מוזיקליות נוספות מהווים חלק חשוב מאלגוריתם הזיהוי. לתוכנות זיהוי מודרניות יכולת דיוק של מעל ל-99% עבור סריקה איכותית וסימון סטנדרטי.[דרוש מקור] מכיוון שנקודה מסמלת סטקטו או הארכת תו, כל "הפרעה" בסריקה עלולה לגרום לשגיאות בפענוח. Audiveris - מבוסס ג'אווה (רישיון: GPL) shazam (גרסה לפלאפונים) capella-scan PhotoScore (נמצא בשימוש ב-Sibelius) ScoreMaker SharpEye SmartScore (נמצא בשימוש ב-Finale) PDFtoMusic (רק לקובצי PDF שנוצרו על ידי תוכנות לעריכת מוזיקה) VivaldiScan מדיה וקבצים בנושא Music OCR בוויקישיתוף זיהוי אופטי של מוזיקה (OMR) - תוכנות ומאמרים Aruspix - זיהוי אופטי של מוזיקה עתיקה. Pruslin, Dennis Howard, Automatic Recognition of Sheet Music, 1966 (גישה לקובץ בתאריך 2007-01-24)
שליו יפני

שליו יפני (שם מדעי: Coturnix japonica), הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים, (סוג: Coturnix), החי במזרח אסיה. השליו היפני בוית ביפן ומשמש לייצור בשר וביצי שליו. גובה 15-16 ס"מ. משקל כ-45 גרם. אורך כנף 92-101 מ"מ. אורך הזנב 49-35 מ"מ. צבעים - השליו היפני דומה מעט במראהו לשליו הנודד. חלקו העליון של הגוף חום כהה והתחתון נוטה לצהוב בהיר מנומר. בצד הראש מול העין, יש לשליו היפני פס לבן. המקור אפור ורדרד, והרגליים אפורות ורודות כמו המקור. הזכר מהודר יותר מן הנקבה, כך שקשה להבדיל בינה לבין נקבות של שליו נודד או שליו יפני. ההבדל היחיד בינה לבין נקבות אלו, הוא בכך שהכתם הכהה על החזה שלה, הוא עדין יותר או שאינו קיים כלל. בית הגידול של השליו היפני מתחיל באזורים מדרום מזרח רוסיה וממשיך לארצות מזרח אסיה כגון: מנצ'וריה, יפן, קוריאה סין הודו. השליו היפני נצפה גם בחוף הצפוני ביותר של אפריקה, בצפון קונגו, בעמק הנילוס במצרים וקניה. אוכלוסייה קטנה של השליו היפני חיה באנגולה, טנזניה, מלאווי דרומה עד דרום אפריקה, מוזמביק, נמיביה וחלקים של מדגסקר. השליו היפני חי על הקרקע בכרי דשא, שדות עשב או אורז ועל גדות נהרות. השליו היפני ניזון מסוגים שונים של זרעי דשא, כולל דוחן אדום, ודוחן לבן. התפריט שלהם מורכב ממזון עתיר חלבון ועל כן בנוסף לזרעים הם אוכלים תולעים קטנות וזחלי חרקים. בקיץ, השליו היפני מוסיף לתפריטו מגוון של חרקים וחסרי חוליות קטנים. השליו היפני (ובמיוחד הנקבות) אוכל חצץ, המסייע לטחינת המזון בזפק ולתוספת סידן לקליפת הביצים. עונת הקינון משתנה ממקום למקום, ברוסיה העונה מתחילה לקראת סוף אפריל ומסתיימת בתחילת אוגוסט וביפן מתחילה העונה בסוף מאי ומסתיימת באוגוסט. לעיתים נדירות ניתן לראות קינים עם ביצים אף בספטמבר. הנקבה מטילה בקצב של אחת ליום, 5-9 ביצים במשקל כ- 7.6 גרם, בתוך קפל קרקע, או מתחת לשיח נמוך. האפרוחים בוקעים לאחר 19-21 יום. הזכר אינו מסייע בדגירה או בגידול האפרוחים, אך ניצב במרחק מה מהקן כדי לשמור על הצאצאים. האפרוחים מגיעים לגיל פוריות, לאחר 52 יום. השליו היפני כמעט שאינו דוגר כלל בתנאי שבי, למעט מקרים נדרים, ותהליך ההדגרה נעשה במדגרות. זמן ההדגרה במדגרות מתקצר ל 13-16 יום. מחקרים שנעשו אודות תקשורת בין פרטים של שליו יפני, מצביעים על כך כי לזכר ישנם 7 שילובים שונים של קולות ולנקבה 3, באמצעותם הם מתקשרים זה עם זה. השימושים בקולות הם לצורך הזדווגות, חיזור, אזהרה והאכלה. השינויים בין השילובים השונים, הם בעומק הקול, במספר הקריאות ובמהירות הרצף בה הם מושמעים. השליו היפני בוית, והוא משמש כאמצעי ייצור לבשר וביצים. בשר השליו והביצים שלו נחשבים למעדן. ביצי השליו נמכרות כביצים טריות, או כביצים קשות מבושלות ומשומרות בחומץ. לבשר משתמשים בזכרים, אשר מגיעים לגודלם המרבי בגיל 60 יום. לצורך גידול השליו בשבי, נחוץ כלוב לא גדול, ובו מספר שיחים. יש צורך להפריד בין זכרים לנקבות כדי למנוע מריבות. לשם הפריה די בזכר אחד, בכלוב הנקבות. שליו שליו נודד מדיה וקבצים בנושא שליו יפני בוויקישיתוף שליו יפני, באתר ITIS (באנגלית) שליו יפני, באתר NCBI (באנגלית) שליו יפני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שליו יפני, באתר GBIF (באנגלית) שליו יפני באתר הרשימה האדומה של IUCN שליו יפני באתר BirdLife International Janice Pappas, japonica Coturnix - Japanese quail, University of Mishigan Museum of Zoology Katie Thear, KEEPING QUAIL, Broad Leys Publishing שליו יפני באתר הרשימה האדומה של IUCN
קימריק

קימריק (באנגלית: Cymric) הוא גזע של חתול הבית שמוצאו בחתול המנקס. הקימריק הוא הגרסה ארוכת השיער של המנקס - גזע טבעי שהתפתח באי מאן. מוטציה גנטית טבעית גרמה לחתולים במאן לאבד את זנבם, ובגלל בידודו הגאוגרפי של האי, הונצח חוסר הזנב בדורות הבאים. הסבר אפשרי להופעת החתולים ארוכי השיער בין חתולי המנקס קצרי השיער הוא זיווג של חתולי המנקס עם חתול יערות נורווגי שהובא לאי על ידי המלך הנורווגי מגנוס. למרות שחתולי מנקס ארוכי שיער הופיעו מאז ומעולם בשגרים של מנקס קצר שיער, רק בשנות השישים נקבע שהמנקס ארוך השיער הוא גזע נפרד. משמעות השם קימריק זה "וולשי", והוא ניתן לחתול בגלל הכמות הרבה של חתולי מנקס ארוכי שער שחיו בזמנו בווילס. בהתחלה השתמשו כל האגודות בשם זה, אך כיום חלק פשוט מכנים אותו מנקס ארוך שיער. משקלו נע בין 4 - 5.5 ק"ג. הפרווה צפופה ועבה, ועשויה להיות בצבעים ובתבניות רבות, למעט שוקולד, לבנדר, וחודים כהים. גורי הקימריק דומים לאלו של המנקס, אך כעבור מספר שבועות ניתן להבחין בפרווה הצפופה והמפוארת שהם מפתחים. הקימריק הוא חתול שופע חיבה, אנרגטי, וחברותי. חתולים שחיים גם מחוץ לבית הם ציידים טובים. רבים מכנים את הקימריק כ"חתול כלב" בגלל תשוקתו העזה להיות עם בעליו, ולעקוב אחריו מחדר לחדר. קולו של הקימריק בדרך כלל שקט מאוד ביחס לממדי גופו (בפרט נקבות בתקופת הייחום). הקימריק משמיע סלסול קול ייחודי (בעיקר נקבות ה"מדברות" עם הגורים), אבל גם כתגובה לדיבור של בעליהם. חתולי קימריק רבים יגוננו על בתיהם במיוחד מפני כלבים זרים. מסתדרים טוב עם ילדים אם הם גדלו איתם ביחד. לקימריק בוגר יהיו קשיים להסתגל לבית רועש על ילדים, אם לא היה מורגל לכך, ויעדיף סביבה שקטה. מדיה וקבצים בנושא קימריק בוויקישיתוף
שלפוחן מצוי

השלפוחן המצוי (שם מדעי: Physalia physalis) הוא מין חסר-חוליות ימי והמין היחיד מהמשפחה Physaliidae. השלפוחן ידוע בכינוי "ספינת הקרב הפורטוגזית" שמקורו בספינות הקרב הפורטוגזיות של המאה ה-15 וה-16 שנקראו קרוולה, ומפרשיהן המשולשים דמו למצוף של השלפוחן המצוי. למרות דמיונו למדוזה, השלפוחן המצוי הוא סיפונופורה (Siphonophorae), מושבה של ארבעה יצורים זעירים המורכבת ממדוזה ומפוליפים שעברו התאמה ושינויים, ולמעשה מתפקדים כאיברים לכל דבר. הפנאומטופור, או המצוף, הוא מדוזה שעברה שינוי ניכר, ו'זרועות הציד' הם פוליפים שלכל אחד התמחות משלו, לכידת מזון, עיכול או רבייה. השלפוחן הוא טורף וניזון מפלנקטון ודגים, שאותם הוא צד בזרועותיו הצורבות. למרות ארסו, השלפוחן נטרף על ידי כמה יצורים כמו צב ים חום, דג שמש מגובשש, חשופית הדרקון הכחול וכמה חלזונות ימיים ותמנונים. ישנו גם דג מיוחד - דג השלפוחן, הניזון דרך קבע מזרועותיו. השלפוחן המצוי חי על פני השטח של האוקיינוס, כשהמצוף שלו מעל המים ושאר חלקי גופו מתחתיהם. אין לו יכולת תנועה משל עצמו והוא תלוי ברוחות ובזרמים. השלפוחן נפוץ בכל האוקיינוסים והימים החמים בעולם אך בעיקר באזורים הטרופים והסובטרופים של האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי, ובזרם הגולף הצפון אטלנטי. לעיתים קרובות סוחפת אותם הרוח למפרצים ולחופי הים. לשלפוחן המצוי יש פנאומטופור שקוף המאפשר לו לצוף על פני המים ומשמש כמפרש. צבעו כחול עד סגול. אורך המפרש 9–30 סנטימטרים והוא בולט עד 15 סנטימטרים מעל פני המים. השלפוחן מפריש גזים שהרכבם דומה פחות או יותר להרכב האוויר אך עשוי להיבנות בו ריכוז גבוה (עד 90%) של פחמן דו-חמצני לתוך המפרש. המפרש חייב להישאר רטוב ומדי פעם השלפוחן יטה אותו קלות לתוך המים. בעת סכנה יכול השלפוחן לשחרר מתוכו את האוויר ולשקוע לתוך המים. הזרועות הארוכות מתחת למצוף עשויות להגיע לאורך של 15 מטרים (49 רגל) ואפילו 50 מטרים (160 רגל) לעיתים[דרוש מקור]. הן מורכבות ממאות נמאטוציסטים (תא צורב) היוצרים רשת ציד שקופה. הזרועות משתקות את הטרף ומושכות אותו לעבר פוליפ העיכול שמפריש אנזימים ומפרק את הטרף. ארס זה משפיע על דגים ויצורי ים קטנים אחרים המומתים במהירות אך פחות קטלני לאדם. ואולם בכמה מקרים נדירים ארס השלפוחן יכול להרוג. מדיה וקבצים בנושא שלפוחן מצוי בוויקישיתוף שלפוחן מצוי, באתר ITIS (באנגלית) שלפוחן מצוי, באתר NCBI (באנגלית) שלפוחן מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שלפוחן מצוי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שלפוחן מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שלפוחן מצוי, באתר GBIF (באנגלית)
בקתה אלפינית

בקתה אלפינית או שַאלֶה (צרפתית: Chalet) היא שם כולל למבנה בעל מאפיינים ייחודיים אשר מקובל למוצאו באזורי ההרים הגבוהים. הבקתה בנויה מעץ, או מחופה עץ על בסיס של אבן ובטון. גג הבקתה משופע בזווית חדה יחסית, והקו שלו בולט מעבר לקיר האנכי של המבנה, קצה הגג מוקף במרזב המשוך לכל אורכו. המרפסות נמצאות בקומה הראשונה והשנייה והחלונות גדולים וממוסגרים. בדרך כלל הבקתות מעוטרות צמחייה צבעונית וציורי קיר ססגוניים. במקורו שימש המבנה האופייני כבקתת רועים הררית בהרי האלפים במערב שווייץ, אשר שימשה להגנה על הרועים ועדריהם בעת שהותם בהרים בתקופות המרעה בחודשי האביב, הקיץ והסתיו, מפני פגעי מזג האוויר. בחודשי הקיץ שימשו המבנים גם כמחלבות זמניות, שבהן יוצרו חמאה וגבינות שונות ואלו הועברו לכפרים שבעמקים עם בוא החורף והירידה מן ההרים. בתקופה זו ננטשו הבקתות וננעלו עם כל הציוד שבתוכן עד לעונת המרעה הבאה. בקתת ההרים בצורתה האופיינית החלה לשמש גם למגורי קבע במהלך המאה ה-19. התפישה הרומנטית השפיעה על המעמדות הבורגני והאריסטוקרטי באירופה אשר ראו במגורים במבנה בסגנון כזה חלק מתהליך של חזרה לטבע ולחיי הכפר הפשוטים. בתים פרטיים בסגנון הבקתה האלפינית החלו להיבנות בתוך שטחים פרטיים וגם כשכונות בפרברי הערים. במוזיאון בלנברג לדיור כפרי, מוזיאון באוויר הפתוח הממוקם בעיירה בריינצוויילר (Brienzwiler) שבקנטון ברן, שווייץ, מוצגות כמאה בקתות אלפיניות מסוגים וסגנונות שונים מן המאות ה-16 וה-17, אשר פורקו ממקומן המקורי, הועברו למקום ונבנו בו מחדש. בנוסף, מוצגים במוזיאון רהיטים וכלי עבודה שונים אופייניים, אשר נמצאו בשימוש התושבים באזורים הללו. בקתה הררית מדיה וקבצים בנושא בקתה אלפינית בוויקישיתוף בקתה אלפינית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האתר הרשמי של המוזיאון תמונות של בתים המוצגים במוזיאון
מילודון

מילודון (שם מדעי: Mylodon) הוא סוג של עצלן קרקע נכחד שחי לפני 2 מיליון שנה עד לפני כעשרת אלפים שנה. אורכו היה כשלושה מטרים ומשקלו כאלף קילוגרם. המילודון ניזון מעלי עצים אליהם הגיע כשהזדקף על רגליו האחוריות. מאובני המילודון נמצאו בצ'ילה ובארגנטינה וקיבלו שם ב-1840 בידי החוקר ריצ'רד אוון, שגם קבע את שמם של הדינוזאורים. מאובניו נמצאו ברחבי ארגנטינה וצ'ילה וצ'ארלס דרווין גם מצא כמה עצמות במסעותיו, מה שנתן למין את שמו. משמעות שם הסוג היא: "שן טוחנת". חלק ממאובני העצלן עברו לסוג פרמילודון הקרוב אליו אך היה בעל מספר שונה של שיניים. כמה מאובנים של תוארכו ללפני 5,000 שנה, כך שזה העצלן הקרקעי האחרון שהיה. לסת תחתונה איור שחזור של מילודון מדיה וקבצים בנושא מילודון בוויקישיתוף מילודון, באתר NCBI (באנגלית) מילודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מילודון, באתר GBIF (באנגלית) מילודון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רגמפין

רָגָמָפִין (באנגלית: Ragamuffin) הוא גזע של חתול הבית. ראשיתו של הגזע בשנות 1960, כאשר אן בייקר מקליפורניה עסקה בפיתוח מספר גזעי חתולים חדשים. בתחילת 1994 החליטה אחת הקבוצות שעבדה עם בייקר להפסיק את השותפות. על פי החוזה המחייב בין הקבוצה לבייקר, במקרה שהקבוצה קוטעים את השותפות, עליהם לעקר או לסרס את החתולים שברשותם או לשנות את שם הגזע עליו עבדו. חברי הקבוצה העדיפו את האפשרות השנייה. הם ערבבו את גזעי ה-"Cherubims" וקראו לגזע החדש בשם "רגמפין". השם נבחר בגלל מוצאם של החתולים - כולם התפתחו מחתולי רחוב (Ragamuffin באנגלית: פרחחי רחוב חביבים). בפברואר 1994 רשמה ה-ACFA, אגודת חובבי החתולים בארצות הברית, את הרגמפין בתור גזע נסיוני וכיום (מרץ 2007) מוכר הגזע על ידי מספר אגודות חתולים (כולל ה-ACFA) כגזע לכל דבר. הזכרים מסוגלים להגיע למשקל של כ-13 ק"ג. פרוותם באורך בינוני וצבעה מורכב ממגוון רחב של צבעים ודוגמאות, כגון לילך, לינקס, מינק, שחור, אפור ולהבה. החתול מגיע לבגרות בגיל 3–4. מדיה וקבצים בנושא רגמפין בוויקישיתוף
אוברון (שפת תכנות)

אוברון (באנגלית: Oberon) היא שפת תכנות עילית, שפותחה בשנת 1986 על ידי ניקלאוס וירת ועמיתיו במכון הטכנולוגי של ציריך בשווייץ, וקרויה על שמו של אוברון, ירח של כוכב הלכת אורנוס. אוברון דומה למודולה-2 אך מצומצמת יותר. בזכות תכונותיה הפשטות היא יעילה מבחינת מקום וקידוד למהדרים שלה. השפה יכולה להיות מתוארת כולה רק בדף EBNF. פסקל אתר האינטרנט הרשמי של אוברון (באנגלית) ETH: Oberon, דף הבית של אוברון במכון הטכנולוגי של ציריך. ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת גמילות חסדים בסוצ'אבה

בית הכנסת גמילות חסדים (ג"ח) הוקם בסוצ'אבה (Suceava) בשנת 1870, במימון המוסד לגמילות חסדים המקומי ומשום כך נקרא על שמו. בית הכנסת שוכן ברחוב דימיטריה אונצ'יול (ברומנית: Dimitrie Onciul) מס' 7, במרכז העיר סוצ'אבה. הוא בית הכנסת השני שהוקם בעיר לאחר בית הכנסת הגדול שהוקם במאה ה-18 ונשרף ב-1771, ואת אבן הפינה למבנה החדש שהוקם ב-1799 הניח ר' חיים טירר מצ'רנוביץ. לבית הכנסת יש מבנה אסימטרי משום היותו מורכב משני מבנים מחוברים וסגנון הבנייה מעורב. הוא שופץ כמה פעמים, בשנים 1910, 1975, 1983 ו-2003. עזרת הנשים נתמכת על ידי 12 עמודים מעוטרים המסמלים את שבטי ישראל. לאחר השיפוץ האחרון נכלל בית הכנסת ברשימת אתרי המורשת המוצגים בפני המבקרים באזור. הוא בית הכנסת היחיד שנותר מעשרת בתי הכנסת שפעלו בסוצ'אבה, כשאת השאר הרסו הקומוניסטים. בבית כנסת זה כיהנו, בין היתר, ר' משה הגר, הרבי משאץ-ויז'ניץ הראשון ובנו, ר' חיים הגר שירש אותו גם כאדמו"ר משאץ-ויז'ניץ. "הלילך של בית הכנסת יפרח שוב", מאמר על בית הכנסת "גמילות חסדים" בכתב העת של סוצ'אבה, "מוניטורול". (ברומנית) פרטים על בית הכנסת "גמילות חסדים" באתר הכנסייה (ברומנית) בית הכנסת "חברת גמילות חסדים" בסוצ'בה באתר של מיזם "מסע אל המורשת היהודית" שהקים "מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל" במימון "קרן אבי חי". עשרת בתי הכנסת שפעלו בסוצ'אבה נכד ר' מנחם מנדל הגר שייסד את החצר החסידית בויז'ניץ והיה נכד ר' מנחם מנדל מקוסוב, מייסד השושלת.
רועה אוסטרלי

רועה אוסטרלי הוא גזע של כלב רועים. המקור של כלב הרועים האוסטרלי לא ידוע באופן ודאי. על אף שמם, מוצאם של הכלבים האוסטרליים אינו מאוסטרליה. לדעת הבעלים הראשונים של הכלבים מגזע זה, מקור הגזע הוא מארץ הבסקים השוכן בהרי הפירינאים שבין ספרד לצרפת. הבסקים שהיגרו ממקום מגוריהם בשל האבטלה הקשה, הגיעו עם כלביהם לארצות אחרות. הכלבים הקטנים והוורסטיליים האלה קיבלו את שמם עם הגיעם לארצות הברית ביחד עם עדרי הכבשים והרועים מאוסטרליה. זה אירע בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כאשר פרח שוק הצמר האמריקאי. הבוקרים התרשמו מהיכולות של כלבים מוכשרים אלו שמשו גם לרעיית כבשים וגם לרעיית בקר. בשנת 1991 גזע הרועים האוסטרליים הוכר רשמית על ידי התאחדות הכלבים הקנדית והתאחדות הכלבים של ארצות הברית. בשל יכולת ההסתגלות הגדולה שלהם ורצונם לרצות הם מגיעים לתוצאות טובות בתחומים רבים: מבחני משמעת, מבחני אג'יליטי, תחרויות של צלחת מעופפת ועוד. הם מצטיינים גם בעבודה בחווה, בגילוי חומרי נפץ וסמים או בחיפוש והצלה. גובה - זכרים: 51-58 ס"מ נקבות: 46-53 ס"מ. משקל - נקבות: סביב ה-20 ק"ג, זכרים: סביב ה-30 ק"ג. פרוותם קצרה ויכולה להופיע בארבע וריאציות: אדום שיש - "מנומר" Red Merle אפור שיש - "מנומר" Blue Merle אדום - Red Tri שחור - Black Tri גזע זה יכול לבוא עם סימונים חומים ולבנים: בפנים, ברגליים, בעורף, בצוואר ובבטן. כתמים לבנים אסורים בחלק מהאזורים בגוף (לפי התקן), וכלב בעל כתמים לבנים באזורים אלה נחשב כ'פסול' מבחינת תקן הגזע. פרט יחסית ייחודי לרועה האוסטרלי הוא שחלק מהכלבים נולדים ללא זנב. כלבי הרועים האוסטרליים הם כלבים חכמים מאוד, חברותיים, ורסטילים, פעילים, קלים לאילוף ובעלי אינסטינקטים לרעיה ולשמירה. הם מהירי תפיסה וצמאים לרצות את בעליהם . חברותים ,יודעים לגלות אפילפסיה. מדיה וקבצים בנושא רועה אוסטרלי בוויקישיתוף