laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה אקשטיין

שלמה יששכר אקשטיין (1 בנובמבר 1929 – 12 בינואר 2020) היה פרופסור לכלכלה, שכיהן כנשיא אוניברסיטת בר-אילן בין השנים 1992–1996. נולד ב-1929 בויסבאדן שבגרמניה, למרקוס ואוגוסטה אקשטיין, לפני מלחמת העולם השנייה עלתה משפחתו לארץ, בשנת תש"ו היגרו הוריו למקסיקו, שם היה מדריך בתנועת בני עקיבא, ב-1957 קיבל רישיון בכלכלה, מהאוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו, מקסיקו סיטי. את תואר הד"ר עשה בהרווארד ב-1964. ב-1960 עלה ארצה וב-1961 הקים את המחלקה לכלכלה בבר-אילן, ועמד בראשה עד 1965. בשנת 1972 עמד בראש צוות של הבנק העולמי לבחינת רפורמות אגרריות באמריקה הלטינית. שימש כיו"ר הוועדה הציבורית שבחנה את פרויקט תעלת הימים בין הים התיכון לים המלח, היה חבר המועצה להשכלה גבוהה, בין השנים 1976–1978, וחבר המועצה הלאומית למחקר ופיתוח בין השנים 1984–1989. ב-1978 התמנה לרקטור האוניברסיטה והחזיק בתפקיד זה עד 1982. שימש כיו"ר ועדת ההוצאה לאור של האוניברסיטה, וב-1992 התמנה לנשיא האוניברסיטה. בהמשך היה חבר הנהלת קרן שניצר, ושימש כיו"ר המרכז הפסיכו-חינוכי "רטורנו", העוסק במניעה וטיפול בבעיות התמכרויות לסמים אלכוהול והימורים. ב-2007 זכה בתואר יקיר העיר רחובות. ב-2015 קיבל מהאוניברסיטה את "אות יקיר ברוקדייל". נפטר ב-12 בינואר 2020, ט"ו בטבת התש"ף. היה נשוי ללאה לבית צולמן, ולהם שלושה ילדים. בנו הוא הרב איתן אקשטיין, מנכ"ל עמותת רטורנו. דרוג פרויקטים תחת מגבלת הון, אוניברסיטת בר-אילן, 1986 הערכה כלכלית של פרויקט לאומי הנהנה מתנאי אשראי מיוחדים, רמת גן : הקתדרא לכלכלה ולמינהל עסקים ע"ש סיר אייזק וליידי אדית וולפסון, 1986 הפרטת חברות בישראל ובעולם, אוניברסיטת בר-אילן, 1998 מבחן השנה הראשונה ושערי ניכיון משתנים, אוניברסיטת בר-אילן, 1986 מודל לניתוח רגישות סימולטני של פרויקטים כלכליים, אוניברסיטת בר-אילן, 1985 מונופול דו צדדי - המקרה הכללי, רמת גן : המחלקה לכלכלה, אוניברסיטת בר-אילן, 1978 ניתוח כדאיות כלכלית של מפעל אנרגטי בתנאי אי ודאות, אוניברסיטת בר-אילן, 1985 ניתוח עלות תועלת בתנאי אינפלציה, אוניברסיטת בר-אילן, 1986 ניתוח עלות תועלת של תחנת כוח גרעינית בישראל, רמת גן : הקתדרא לכלכלה ולמינהל עסקים ע"ש סיר אייזק וליידי אדית וולפסון, 1986 שתוף בין כפרי במכון חקלאי, רחובות : המרכז לחקר ההתיישבות, 1969 תורת המחירים, רמת גן, בר-אורין, 1972 תהליך הפרטה של חברות ממשלתיות בישראל - סקירה והערכות לעתיד, הרבעון לכלכלה, אייר תשנ"ג / מאי 1993, עמודים 31–47 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) מדיה וקבצים בנושא שלמה אקשטיין בוויקישיתוף שלמה אקשטיין באתר אוניברסיטת בר-אילן הודעה לעיתונות על זכיתו באות יקיר העיר רחובות (אורכב 02.02.2017 בארכיון Wayback Machine) אתר רטורנו אודותיו באתר הוצאת אוניברסיטת בר-אילן אודותיו תיאור מפורט שלמה אקשטיין (1929-2020), דף שער בספרייה הלאומית שלמה אקשטיין, באתר ResearchGate עלון שיחת השבוע, פרשת ויגש, ח' בטבת תשס"ד (2 בינואר 2004) אתר הפקולטה לכלכלה, אוניברסיטת בר-אילן חדשות בר-אילן, 2015-02-03 נפטר פרופ' שלמה אקשטיין, נשיא האוניברסיטה בשנים 1992-1996, באתר אוניברסיטת בר אילן, ‏15 בינואר 2020
דיון לואיס

דיון לואיס (באנגלית: Dion Lewis; נולד ב-27 בספטמבר 1990) הוא שחקן פוטבול אמריקאי ששיחק בעמדת הרץ אחורי בליגת ה-NFL. לואיס נולד באולבני שבניו יורק בנם של לירוי ולינדה. לאחר לימודי התיכון למד במשך שנתיים באקדמיית בלייר שבניו ג'רזי והצטיין בנבחרת הפוטבול שלה ובנבחרת האתלטיקה. ב-2009 החל ללמוד תקשורת באוניברסיטת פיטסבורג. בעונתו הראשונה בנבחרת הפוטבול של פיטסבורג השיג 1,799 יארדים ו-17 טאצ'דאונים בריצה, הוא זכה בתואר שחקן ההתקפה של העונה ושחקן השנה הראשונה של העונה בליגת ביג איסט, והיה הראשון להשיג תואר כפול זה מאז מייקל ויק. בעונתו השנייה השיג 1,061 יארד ו-13 טאצ'דאונים בריצה. לאחר שתי עונות החליט לפרוש מהלימודים ולהעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NFL. לואיס נבחר בסיבוב החמישי של דראפט ה-NFL על ידי פילדלפיה איגלס. הוא שימש רץ מחליף בשתי עונותיו הראשונות בליגה ולא בלט. באפריל 2013 עבר לקליבלנד בראונס אך החמיץ את כל העונה עקב שבר בעצם השוקית. באוגוסט 2014 שוחרר מקליבלנד. הוא צורף לאינדיאנפוליס קולטס אך לא נכלל בהרכב הקבוצה ושוחרר לאחר שבוע. בדצמבר 2014 חתם בניו אינגלנד פטריוטס על חוזה עתידי לקראת העונה הבאה. הוא נכלל בהרכב הקבוצה לעונת 2015, ושימש הרץ הפותח במחזור הראשון לאור השעייתו של לגארט בלאנט. לואיס הצטיין במשחק עם 69 יארד בריצה ו-51 יארד בתפיסה. הוא המשיך ביכולת טובה גם במחזורים הבאים, והיה אופציית מסירה מועדפת לקוורטרבק טום בריידי. הצטיינותו הביאה להארכת חוזהו בפטריוטס לשנתיים נוספות. במחזור השמיני נפצע וקרע את רצועת ה-ACL בברכו והושבת למשך שאר העונה. בעונת 2016 שב לשחק רק במחזור העשירי לאחר התאוששות מניתוח ושיקום של מספר חודשים. במשחק הפלייאוף הראשון של הקבוצה מול יוסטון טקסאנס היה לשחקן הראשון בתולדות הליגה שהשיג באותו משחק טאצ'דאונים בריצה, תפיסה ובהחזרת בעיטה. יחד עם הקבוצה זכה בסופרבול LI. בכל 17 המשחקים (עונה סדירה ופלייאוף) בהם שותף לואיס בעונות 2015 ו-2016 ניצחה הקבוצה. בעונת 2017 היה לרץ הבולט של הקבוצה וסיים את העונה עם 896 יארד בריצה, 214 בתפיסה ותשעה טאצ'דאונים סך הכל. הוא סייע לניו אינגלנד לסיים עם המאזן הטוב בליגה, ולהעפיל לסופרבול LII בו הפסידה לפילדלפיה איגלס. לקראת עונת 2018 חתם בקבוצת טנסי טייטאנס. בעונת 2020 הצטרף לניו יורק ג'איינטס. באוגוסט 2021 הודיע על פרישה. עונה סדירה: ללואיס עוד טאצ'דאון אחד בהחזרת בעיטה בעונת 2017. פלייאוף: ללואיס עוד טאצ'דאון אחד בהחזרת בעיטה בפלייאוף של עונת 2016. מדיה וקבצים בנושא דיון לואיס בוויקישיתוף דיון לואיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיון לואיס באתר ניו אינגלנד פטריוטס דיון לואיס באתר pro-football-reference.com דיון לואיס באתר אוניברסיטת פיטסבורג
קווזימודו

האם התכוונתם ל... קווזימודו – שם דמותו של הגיבן מנוטרדאם בספרו של ויקטור הוגו. סלווטורה קווזימודו – משורר איטלקי, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1959. שמיני של פסחא – חג נוצרי החל ביום ראשון שלאחר פסחא, נקרא גם "יום ראשון קווזימודו"
עונת 1975/1976 בבונדסליגה

עונת 1975/1976 הייתה העונה ה-13 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-9 באוגוסט 1975 והסתיימה ב-12 ביוני 1976. קרלסרוהה, הנובר 96 ובאייר אורדינגן (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) עלו מהבונדסליגה השנייה. בורוסיה מנשנגלדבך זכתה בתואר האליפות עונה שנייה ברציפות, ובפעם הרביעית בתולדות המועדון. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושלוש קבוצות עלו במקומן. הנובר 96, קיקרז אופנבך ובאייר אורדינגן ירדו לליגות אזוריות. קלאוס פישר (שאלקה 04) כבש 29 שערים, והיה מלך השערים של הליגה. מדיה וקבצים בנושא עונת 1975/1976 בבונדסליגה בוויקישיתוף נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
מאוריסיו קורדיירו

מאוריסיו פלנקאוסקאס קורדיירו (בפורטוגזית: Mauricio Plenckauskas Cordeiro; נולד ב-31 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ. קורדיירו התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מהליגות המשניות בברזיל הוא התחיל לשחק בגרמיו ברוארי ומשם עבר לאבאי ולאחר מכן חתם במיראסול. ב-7 בינואר 2016 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל. הושאל ב-21 בינואר למ.ס. אשדוד, הבקיע שבעה שערים ב-14 משחקים וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל. קורדיירו חזר לעירוני קריית שמונה ב-30 ביוני 2016. ב-24 בדצמבר 2016 כבש את שערו הראשון בליגת העל, במשחק בו ניצחה קריית שמונה את בית"ר ירושלים בתוצאה 0–2. ב-20 ביוני 2017 חזר לקנדציה שנייה במ.ס אשדוד וחתם במדיה לשלוש עונות. ב-24 באוגוסט 2018 חזר לברזיל וחתם בוויטוריה מהליגה הראשונה. ב-4 באוגוסט 2019 חתם בנאה סלמיס פמגוסטה הקפריסאית. ב-11 באוגוסט 2020 חזר לישראל וחתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית. ב-19 בינואר 2021 חתם בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. ב-30 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1-1 מול הפועל רמת גן. מאוריסיו קורדיירו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מאוריסיו קורדיירו, באתר Transfermarkt מאוריסיו קורדיירו, באתר Soccerway מאוריסיו קורדיירו, באתר FootballDatabase.eu מתחזקת: מאוריסיו מצטרף להפועל ירושלים, באתר ONE‏, 19 בינואר 2021
עונת 1976/1977 בבונדסליגה

עונת 1976/1977 הייתה העונה ה-14 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-14 באוגוסט 1976 והסתיימה ב-21 במאי 1977. טניס בורוסיה ברלין, בורוסיה דורטמונד וזארבריקן (ירדה לאחר השתתפות בעונה הראשונה של הבונדסליגה) עלו מליגת המשנה. בורוסיה מנשנגלדבך זכתה בתואר האליפות עונה השלישית ברציפות, ובפעם החמישית בתולדות המועדון. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושלוש קבוצות עלו במקומן. טניס בורוסיה ברלין, רוט-וייס אסן וקרלסרוהה ירדו לליגות אזוריות. דיטר מילר (פ.צ. קלן) כבש 34 שערים, והיה מלך השערים של הליגה. נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
המשלחת השוודית לאנטארקטיקה

המשלחת השוודית לאנטארקטיקה (1901–1904) הייתה משלחת מדעית אל חצי האי האנטארקטי בפיקודם של אוטו נורדנשלד וקארל אנטון לרסן. אוטו נורדנשלד, גאולוג וגאוגרף שוודי, ארגן משלחת מדעית אל חצי האי האנטארקטי ועמד בראשה. הפיקוד נמסר לחוקר אנטארקטיקה מנוסה, קארל אנטון לרסן, שמילא את תפקיד רב החובל של האונייה אנטארקטיק. בעברו פיקד על משימת איתור לווייתנים בשנים 1893-1892. למסע יצאו גם שבעה מדענים נוספים ו-16 קצינים ומלחים. ב-16 באוקטובר 1901, הפליגה "אנטארקטיק" בפיקודו של קארל אנטון לרסן מנמל גטבורג ועליה משלחתו של נורדנשלד ליבשת אנטארקטיקה. על אף סופה והתלאות הקשות שהתנסתה בהן, תוכר המשלחת כהצלחה מדעית, שאנשיה חקרו חלק גדול מן החוף המזרחי של ארץ גרהאם, לרבות כף הגעגועים, האי רוס, קבוצת איי ג'וינוויל וארכיפלג פאלמר. המשלחת, שגילתה והביאה עמה ממצאים גאולוגיים ודגימות של בעלי חיים ימיים, הקנתה לנורדנשלד תהילה רבת-שנים בארצו, אבל עלותה העצומה הותירה אותו שקוע בחוב כבד. שני איים אנטארקטיים חשובים קשורים במשלחת זו. הראשון הוא סנואו היל, שם עשו אוטו נורדנשלד וחמישה מעמיתיו שני חורפים (האחד מתוכנן והשני כפוי, עקב טביעתה של אוניית החילוץ "אנטארקטיק"). האי השני הוא האי פולט, שם נתקע צוות ה"אנטארקטיק" מפברואר 1903 עד נובמבר 1903. בדרכו אל האי סנואו היל בשנת 1901, עבר נורדנשלד דרך בואנוס איירס, שם סיפקה לו ממשלת ארגנטינה צידה וסיוע אחר בתנאי, שיצרף לקבוצה החורפת שלו קצין צי ארגנטינאי צעיר, סגן חוסה סובראל. גם הצייר האמריקאי פרנק וילברט סטוקס הצטרף למשלחת ועשה שנתיים עם נורדנשלד באי סנואו היל. ב-1903 ארגנה ממשלת ארגנטינה שליחות הצלה עם הקורבטה "ארא אורוגוואי", שהחזירה בהצלחה את כל חברי משלחת נורדנשלד ששרדו בחיים. אחרי טביעת אונייתם, שנמחצה בקרח במרחק כ-40 ק"מ מן האי, הגיעו עשרים האנשים שהיו על ה"אנטארקטיק" אל האי בסירת הצלה ובנו שם מבנה אבן איתן, כפול-קירות, ששרידיו עודם נראים לעין גם היום. מלבד הצידה הזעומה שהביאו עמם מן האונייה, התקיימו האנשים על כאלף הפינגווינים שקטלו, כמו גם על ביציהם. Antarctica. Sydney: Reader's Digest, 1985, pp. 152–159. Child, Jack. Antarctica and South American Geopolitics: Frozen Lebensraum. New York: Praeger Publishers, 1988, pp. 69, 72. Lonely Planet, Antarctica: a Lonely Planet Travel Survival Kit, Oakland, CA: Lonely Planet Publications, 1996, p. 302. Stewart, Andrew, Antarctica: An Encyclopedia. London: McFarland and Co., 1990 (2 volumes). U.S. National Science Foundation, Geographic Names of the Antarctic, Fred G. Alberts, ed. Washington: NSF, 1980. Nordenskiöld, Otto Antarctica: or, Two years amongst the ice of the South Pole (Macmillan. 1905) מדיה וקבצים בנושא המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בוויקישיתוף Antarctic Swedish Antarctic Expedition 1901 - 1904 Nordenskjöld's Antarctic Expedition Map of the area explored by the expedition 2002 revisit the sites of the 1902 Expedition
קליסתנס (היסטוריון)

קליסתנס איש אולינתוס (ביוונית: Καλλισθένης;‏ 360 – 328 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני שכתב על אלכסנדר הגדול. קליסתנס היה בן-דודנית של הפילוסוף המפורסם אריסטו, שבביתו גדל. הוא התלווה לאריסטו באסוס (אנ'), במוקדון, ואולי גם באתונה. יחד עם אריסטו ערך רשימה של המנצחים והמנהלים של המשחקים הפיתיים. כאות תודה זכו השניים לכתובת הקדשה בדלפי. במקדוניה כתב קליסתנס את ההיסטוריה של יוון בעשׂרה ספרים, שכסתה את השנים 387–356 לפני הספירה, וחיבור נוסף על "מלחמת הקודש" השלישית (356–346). בהמלצתו של אריסטו, שהיה מחנכו של אלכסנדר, זימן מלך מוקדון הצעיר את קליסתנס להתלוות אליו למסעו נגד ממלכת פרס, ולתעד את המערכה בהיסטוריה ייעודית. חיבור זה, שנקרא כנראה "מעשׂי אלכסנדר" (Ἀλεξάνδρου πράξεις), הגיע לכל הפחות עד שנת 330, והיה המקור היחיד בן-הזמן הידוע לנו עבור השנים הראשונות של המסע. קליסתנס תיאר את המסעות והניצחונות של מלך מוקדון הצעיר בנימה שהזכירה את שירת הומרוס, ולאחר הביקור במנבאה של האל המצרי אָמוֹן בסיווא אף תיאר אותו כבנו של זאוס-אמון. את בכיר קציניו של אלכסנדר, פָּרמֵניוֹן, תיאר קליסתנס באופן בלתי-מחמיא. לצד ההיסטוריה הצבאית התעניין קליסתנס גם בעולם החדש שנגלה לפניו, וכתב, בין השאר, על מקורות הנילוס ועל הפלגה סביב הים השחור. ביטחונו העצמי ודעתנוּתוֹ הרחיקו אותו בהדרגה מאלכסנדר. יחסי השניים נקלעו למשבר לאחר ניסיונו של אלכסנדר להכניס בשנת 330 את מנהג ההשתחוות כחלק מפרוטוקול החצר. עבור המקדונים והיוונים סימלה ההשתחוות הכרה באלכסנדר כאלוֹהוּת, וחלקם ראו מנהג זה באופן שלילי ביותר. קליסתנס הפך לדמות מרכזית בהתנגדות למנהג, ועמדתו זו הרעה מאוד את היחסים. זמן קצר לאחר מכן קשרו מספר נערים מחוגי האצולה, ששרתו את אלכסנדר באופן אישי, קשר לרצחוֹ. משתנגלה הקשר, והצעירים נחקרו בעינויים, הצביעו על קליסתנס כעל מקור השראתם. המלך ציווה לעצור את קליסתנס ולשׂימוֹ בכבלים. קליסתנס מצא את מותו זמן קצר לאחר מכן, בין אם בהוצאה להורג, בין אם בשל מחלה. השביט הגדול של 371 לפני הספירה Badian, Ernst, “Callisthenes”, in: Brill’s New Pauly, Antiquity volumes edited by: Hubert Cancik and, Helmuth Schneider. קליסתנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פלוטרכוס, אלכסנדר 55. אריאנוס, אנבסיס 4.14.1.
דואופול

דוּאוֹפּוֹל (מיוונית: μόνος, "דוּאוֹ" – שתיים ו־πωλεῖν "פּוֹלָיֶן" – למכור) הוא סוג של אוליגופול בו קיימים בשוק שני (2) יצרנים בלבד. בפועל גם שתי חברות השולטות ברוב גדול של שוק מסוים תתוארנה כדואופול, אף שקיימים בו מתחרים נוספים מלבדן. חוקרים בתחום המיקרו-כלכלה מתמקדים על פי רוב בדואופול משום שהוא פשוט יותר לתיאור מאוליגופול הכולל מספר רב יותר של יצרנים. המודל הידוע ביותר של דואופול הוא דואופול קורנו של אנטואן אוגוסטין קורנו: בגרסתו המודרנית מגיעות שתי הפירמות, על ידי התאמות הדדיות כל אחת לכמות המוצעת של רעותה, לשיווי משקל נאש. התוצאה בשווי המשקל, בדומה למקרה של מונופול היא כמות קטנה יותר ומחיר גבוה יותר של המוצר מאלה שהיו מתקבלים בשוק תחרותי. מודל נוסף לדואופול הוא דואופול סטקלברג, שבו יש פירמה מובילה ופירמה מובלת: המובילה פועלת ראשונה והמובלת פועלת לאור פעולתה. חוקים להגבלה עסקית קיימים ברבים ממדינות העולם ובמפורש אוסרות "התנהגות אוליגפוליסטית" כעניין של מדיניות ציבורית. בישראל האיסור נאכף בצורה חלקית בלבד, עקב הלוביסטים הרבים שנמצאים בכנסת ודואגים לאינטרס הכלכלי של הדואופולים. ערוצים 12 ו-13 בתחום הטלוויזיה בישראל. בזק ו-HOT בתחום תשתיות האינטרנט והסלולר בישראל. סטימצקי וצומת ספרים בתחום קמעונאות הספרים. שתי המפלגות הגדולות בארצות הברית, המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית, מכונות לעיתים דואופול בהשאלה, בשל הקשיים הרבים שנערמים בדרכם של מועמדי צד שלישי המנסים להתחרות עם מועמדיהן במה שניתן לכנות השוק הפוליטי. במובן זה גם חוק בדר-עופר היה פעולה של דואופול - מפא"י וגח"ל של אז. רשתות שיווק המזון מגה קמעונאות ושופרסל היו במשך מספר שנים דואפול, לפני כניסת מתחרים נוספים לשוק. בואינג ואיירבוס בתחום עולם התעופה המסחרי. בנק הפועלים ובנק לאומי, בתחום הבנקאות בישראל. (את המצב ניסתה לשפר ועדת שטרום בשנת 2015, על ידי הנפקת חברות האשראי של פועלים ולאומי, ישרכארט ולאומי קארד- כיום max.) קוקה-קולה ופפסי בתחום משקאות הקולה. אוליגופול דואופול סטקלברג מודל ברטראן מודל קורנו אלי ציפורי, ‏האם איש העסקים הכי חזק בישראל עומד להיות עוד יותר חזק, באתר גלובס, 6 ביולי 2018 גד פרץ, ‏ניתוח: בזק והוט - דואופול דורסני שמנסה לפגוע בתחרות, באתר גלובס, 19 בפברואר 2015 ערוץ 20, הכוונות הטובות של המחוקק, הגיהינום של שוק הספרים, באתר ynet, 13 באפריל 2015 גיא רולניק, לאן לקחה אותנו התחרות הפוליטית בין השמאל לימין?, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2018 אורנה יפת, "רשתות המזון הגדולות מתחזקות על חשבון הקטנות", באתר ynet, 31 באוקטובר 2006 ויקי אוסלנדר, ‏המטוסים מקורקעים, השווי נחתך והתדמית בשפל, אז למה האנליסטים בטוחים שבואינג תתאושש בקלות, באתר גלובס, 24 במרץ 2019
בנים לגבולם

חברת בנים לגבולם הייתה חברה שהוקמה בשנת 1944 במטרה לעודד ולסייע להתיישבותם של הספרדים ובני עדות המזרח במושבים ברחבי ארץ ישראל. חברת "בנים לגבולם" הוקמה במאי 1944 מאיחוד של הגורמים הבאים: ארגון "לשדה" של עולי יוון שהקימה את צור משה, "החברה ליישוב עולים מבולגריה" שנוסד בידי מרדכי רומנו ועסקה בביסוס כפר חיטים ובית חנן ו"ועדת ארגנטינה", ונציגי יהדות מצרים. בראש החברה עמד ליאון רקנאטי ונשיאה היה הראשון לציון, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. הנהלת החברה מנתה את ליאון רקנאטי, משה קרסו, יצחק ארדיטי, ה. פרץ, חיים קרישפין, עו"ד ב. פרדו, אברהם אסא, יצחק לוי, י. תג'ר, אברהם אלמליח, אבולעפיה ואליהו אלישר. לאחר מותו של רקנאטי החליף אותו משה קרסו בתפקיד יו"ר החברה ויצחק ארדיטי היה לסגנו. מטרת החברה הייתה לעזור לעולי הבלקן, טורקיה וארצות המזרח להתיישב על הקרקע וכן למשוך את האוכלוסייה הספרדית העירונית אל המשק החקלאי במושבים. שם החברה ניתן לה על פי הצעת הרב עוזיאל. לאחר הקמתה, החברה לקחה מהסוכנות היהודית הלוואות לצורך ביסוס צור משה, כפר חיטים ובית חנן. לקראת סוף 1944 פעלה החברה להקמת מושב בית הלוי וליישוב ספרדים בהר-טוב. כן סייעה החברה לעולי כורדיסטן שהקימו מחדש את כפר אוריה. בהמשך סייעה החברה לקיבוץ מעברות שכלל גרעין של יוצאי בולגריה, להגושרים, לנחשונים, לחסנה, לאייל, לגזית, לחצור, לאלמגור, לאיתנים, ליקום, למסילות, לארגון ריקנטי ולאורים. הפעילות של סיוע לספרדים להתיישב בקיבוצים קיימים הייתה למורת רוח לחלק מחברי החברה שבקשו שהחברה תקים יישובים עצמאיים לספרדים והביאה להתרחקותם של אלו מפעילות בחברה. הנקודות החקלאיות של הספרדים בארץ, הד-המזרח, 4 באוגוסט 1944 בנים לגבולם, הד-המזרח, 5 במאי 1944 בנים לגבולם - חברה להתיישבות ספרדים על הקרקע, הד-המזרח, 5 במאי 1944 בנים לגבולם, הד-המזרח, 12 במאי 1944 מפעולות החברה בנים לגבולם, הד-המזרח, 24 ביוני 1949 בנים לגבולם, הד-המזרח, 12 במאי 1944 צעדים ראשונים, הד-המזרח, 17 בנובמבר 1944 בכפר אוריה, הצופה, 21 בנובמבר 1945 עדות המזרח וההתישבות החקלאית, הד-המזרח, 24 ביוני 1949 חיים דרומי, על החברה "בנים לגבולם", הד-המזרח, 8 ביולי 1949
שארל מינש

שארל מינש (בצרפתית: Charles Münch; ‏26 בספטמבר 1891 – 6 בנובמבר 1968) היה מנצח וכנר צרפתי. מינש נולד בשטרסבורג. בראשית הקריירה שלו היה כנר ראשי בתזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, תחת שרביטם של וילהלם פורטוונגלר וברונו ולטר, משנת 1926 עד 1933, לפני שניצח בהופעת בכורה בפריז. הוא כיהן כמנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של בוסטון משנת 1949 עד 1962, והיה הראשון שלקח את התזמורת לסיור קונצרטים מעבר לים. בשנת 1967 ייסד את תזמורת פריז. מינש הצטיין במוזיקה צרפתית מודרנית ונחשב לסמכות בביצועי ברליוז. רשימת הקלטותיו מקיפה ורחבת-ממדים גם בבוסטון וגם באירופה, הן עם התזמורות שהיה מנצחן הראשי והן בהופעות אורח. מינש מת בריצ'מונד, וירג'יניה, בסיור אמריקאי עם תזמורת פריז. קודמו כמנצח ראשי בסימפונית של בוסטון היה סרגיי קוסביצקי. ממשיכו שם היה אריך ליינסדורף, ממשיכו בתזמורת פריז היה הרברט פון קאראיין. מדיה וקבצים בנושא שארל מינש בוויקישיתוף שארל מינש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שארל מינש, באתר AllMusic (באנגלית) שארל מינש, באתר MusicBrainz (באנגלית) שארל מינש, באתר Discogs (באנגלית) שארל מינש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שארל מינש, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
בית הקיסרית טאיתו

בית הקיסרית טאיתו הוא בניין ברחוב שאול אדלר בירושלים, בצמוד לחצר קִידָאנֵה מִהְרַת - הכנסייה האתיופית. הבניין תוכנן מתחילתו כאכסניה לצלינים מאתיופיה, אך הושכר מעת הקמתו ובין היתר היווה את משכנו הראשון של בית הספר לאמנות "בצלאל". בראשית המאה ה-20, בעקבות מצבה הקשה של העדה האתיופית בירושלים, בנו קיסרי אתיופיה מנליק השני וטאיתו בטול בתי דירות בסביבת הכנסייה האתיופית (היום ברחוב אתיופיה). הדירות נועדו לשמש הן לצליינים אתיופים, והן להשכרה לטובת קופת הקהילה. כך נבנו בשנים 1904–1906 בית הקיסרית טאיתו יחד עם בית מנליק השני (שגם דומה לו בעיצובו ובגודלו) משני צידיה של חצר הכנסייה. הבניין כולל שלוש קומות ובראש חזיתו הראשית (מצד מערב) קבוע סמלה של הקיסרית, פנים בתוך שמש זורחת וסביבם כתובת באמהרית: "מנליק השני, מלך המלכים, בנה את הבית הזה לכבודה של אשתו, הקיסרית טאיתו.". עם השנים, בעקבות השכרתו של הבניין לגורמים שונים שהעדיפו לא להיכנס אליו דרך חצר הכנסייה אלא ישירות מצדו השני, הוסבה הכניסה אליו לכיוון ממערב למזרח (רחוב שאול אדלר). כשהושלם הבניין בשנת 1906, בשל המיעוט בצליינים, הושכר הבניין לבוריס שץ לצורך הקמת בית המדרש לאמנות ולמלאכות אמנות בצלאל. בית הספר שכן בבניין לתקופה קצרה, אך נוכח הגידול במספר התלמידים ועלויות שכר הדירה עבר ב-1908 לבית הקבע שרכש (היום ברחוב שמואל הנגיד). לאחר שפינה המוסד את הבניין, ולפני תום מועד השכירות שלו, התגוררו בבית רחל ינאית ויצחק בן-צבי. בתחילת 1910 עבר לבניין בית היתומות הכללי ע"ש דוד וינגרטן. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגע הבניין מהפגזות וכמה מהבנות בו נפצעו. המוסד שכן במבנה עד שנת 1929 וממנו עבר למבנה בית הספר כי"ח ברחוב יפו. לימים, ובמשך עשרות שנים, הושכר הבניין לשירותי בריאות הציבור של עיריית ירושלים, ושכנה בו המחלקה לטיפול האם והילד. בשנת 1998 שופץ הבניין באופן יסודי, ומאז הוא משמש כמרכזו של ארגון הנוצרי "גשרים של שלום". ארמון המלכה החבשית ברח' הלני המלכה שבתי זכריה, מרכז ההשכלה הירושלמי - שכונת החבשים וסביבתה בעבר, הוצאת ששר, ירושלים 1996. עמ' 68–79 דוד קרויאנקר, רחוב הנביאים שכונת החבשים ושכונת מוסררה, כתר הוצאה לאור והוצאת יד יצחק בן צבי, 2000. עמ' 100–102 מדיה וקבצים בנושא בית הקיסרית טאיתו בוויקישיתוף יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר" עמ' 427 הגלגולים של הארמון בלב ירושלים: מתחנת שידור - למלון יוקרה, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 12:08) בן-אריה, עיר בראי תקופה (ראו בקישורים החיצוניים), עמ' 427 קרויאנקר, רחוב הנביאים (ראו ב"לקריאה נוספת") זכריה, מרכז ההשכלה (ראו ב"לקריאה נוספת"), עמ' 68 בית היתומות הכללי, החרות, 25 בפברואר 1910 זכריה, מרכז ההשכלה (ראו ב"לקריאה נוספת"), עמ' 78
1930 בקולנוע

ערך מורחב – 1930 הסרט הטוב ביותר: "במערב אין כל חדש" - סרטי יוניברסל השחקנית הטובה ביותר: נורמה שירר - "The Divorcee" השחקן הטוב ביותר: ג'ורג' ארליס - "דיזראלי" הבמאי הטוב ביותר: לואיס מיילסטון - "במערב אין כל חדש" "במערב אין כל חדש", בבימויו של לואיס מיילסטון, בכיכובו של לו איירס, 21 באפריל 1930 "אנה כריסטי", בכיכובה של גרטה גרבו, 21 בפברואר 1930 "מרוקו", בכיכובם של גרי קופר ומרלן דיטריך "המלאך הכחול", בבימויו של יוזף פון שטרנברג 3 בינואר - רוברט לוג'יה, שחקן (נפטר ב-2015) 19 בינואר- טיפי הדרן, שחקנית אמריקאית 30 בינואר - ג'ין הקמן, שחקן 10 בפברואר - רוברט וגנר, שחקן 27 בפברואר - ג'ואן וודוורד, שחקנית 24 במרץ - סטיב מקווין, שחקן (נפטר ב-1980) 24 באפריל - ריצ'רד דונר, במאי ומפיק 25 באפריל - פול מזורסקי, במאי ושחקן (נפטר ב-2014) 28 באפריל - קרולין ג'ונס, שחקנית (נפטרה ב-1983) 9 במאי- ג'ואן סימס, שחקנית (נפטרה ב-2001) 31 במאי – קלינט איסטווד, שחקן, במאי ומפיק 1 ביוני - אדוארד וודוורד, שחקן וזמר (נפטר ב-2009) 19 ביוני - ג'ינה רולנדס, שחקנית 25 באוגוסט - שון קונרי, שחקן 1 באוקטובר - ריצ'רד האריס, שחקן (נפטר ב-2001) 3 בדצמבר - ז'אן-לוק גודאר, במאי 11 בדצמבר - ז'אן-לואי טרנטיניאן, שחקן 17 בדצמבר - ארמין מילר-שטאל, שחקן 26 באוגוסט - לון צ'ייני, שחקן אמריקאי (נולד ב-1883) 1929 בקולנוע 1930 1931 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1930 בקולנוע בוויקישיתוף
בניין פלאסקו

בניין פלאסקו (בפרסית: ساختمان پلاسکو) היה גורד שחקים בן 17 קומות שנבנה בשנת 1960 בעיר טהראן, בירת איראן. הבניין קרס ב-19 בינואר 2017 בגלל שרפה. שיקומו הושלם ב-2021. בנייתו של בניין פלאסקו נסתיימה בשנת 1962, במהלך עשור של צמיחה כלכלית באיראן, על ידי איש העסקים חביב אלקאניאן, ונקרא על שם חברת הפלסטיק שלו. בעת בנייתו היה זה הבניין הגבוה ביותר באיראן. לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979 הוצא אלקאניאן להורג בידי המשטר החדש. הממשלה השתלטה על המבנה והעבירה את הבעלות עליו לקרן מוסטאזפאן של המהפכה האיסלאמית. הקרן פעלה בבניין עד לקריסתו. בזמן השרפה, שימש בניין פלאסקו כבניין מגורים ומסחר, והיו בו מרכז קניות גדול, מסעדה וחנויות שונות. ב-19 בינואר 2017, פרצה שרפה בקומתו התשיעית של הבניין, בו היו באותו זמן עובדים ותיירים. עשרות עובדי כוחות הכיבוי וההצלה מיהרו להגיע אל הבניין ובמשך שעות נאבקו באש, עד שהקיר הצפוני של הבניין התמוטט ולאחריו קרס כל המבנה. כעשרים כבאים נהרגו, ועוד כשבעים אזרחים נפצעו במהלך הקריסה. לבניינים סמוכים נגרם נזק מינימלי. הממשלה האיראנית הכריזה על יום אבל בעקבות האסון ודגליה הורדו לחצי התורן. מדיה וקבצים בנושא בניין פלאסקו בוויקישיתוף הבניין שקרס בטהראן נבנה על ידי נדבן יהודי שהוצא להורג באשמת ריגול, באתר הארץ, 19 בינואר 2017 רועי קייס, איראן: מגדל בטהרן עלה באש וקרס. "יותר מ-50 נהרגו", באתר ynet, 19 בינואר 2017 הממשלה הכריזה על יום אבל בעקבות אסון פלסקו.
אנה קלדר-מרשל

אנה קלדר-מרשל (באנגלית: Anna Calder-Marshall; נולדה ב-11 בינואר 1947) היא שחקנית אנגלייה. קלדר-מרשל נולדה בשכונת קנזינגטון שבמערב לונדון. אביה היה הסופר והמסאי ארתור קלדר-מרשל. ב-1970 שיחקה קלדר-מרשל בסרט "Pussycat, Pussycat, I Love You" בתפקיד מילי דובס. עוד באותה שנה כיכבה בסרט הקולנוע "אנקת גבהים" המבוסס על הרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה בתפקיד קאתי לצדו של טימותי דלטון שגילם את היתקליף. ב-1983 שיחקה בתפקיד קורדיליה בעיבוד טלוויזיוני של המחזה "המלך ליר" בכיכובו של לורנס אוליבייה. קלדר-מרשל נשואה לשחקן דייוויד ברק, ובנם הוא השחקן טום ברק. אנה קלדר-מרשל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Cotter, Robert Michael (2013). The Women of Hammer Horror: A Biographical Dictionary and Filmography. McFarland & Company. ISBN 9780786472086. The changing face of Sherlock Holmes and Dr Watson, Nick Ames, 18 June 2012 Amer, Matthew (26 ביולי 2012). "My Place: Tom Burke". Official London Theatre. נבדק ב-22 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה)