laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מג'נטה (עיר)

מג'נטה (באיטלקית: Magenta) היא עיר הנמצאת בסמוך למילאנו במחוז לומברדיה שבצפון איטליה. מתגוררים בה 22,643 תושבים (2001). מג'נטה ידועה בעיקר בגלל קרב מג'נטה שהתחולל בסמוך לה. אחרי מלחמת העולם השנייה פעל במקום מחנה מעבר שאליו העבירו אנשי המוסד לעלייה ב' יהודים לקראת העלאתם ארצה. בנוסף, צבע היסוד מג'נטה קרוי על שם עיר זו. ב-4 ביוני 1859, במהלך מלחמת העצמאות השנייה של איטליה, התחולל קרב בין כוחות מצרפת ומסרדיניה בהנהגתו של נפוליון השלישי לבין כוחות של האימפריה האוסטרית ששלטה אז בצפון איטליה. הקרב לא היה גדול במיוחד, אך הוא הסתיים בתבוסה של הכוח האוסטרי והביא, בסופו של דבר, לשחרור צפון איטליה משליטת האימפריה האוסטרית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. על פעילות ההעפלה באיטליה היה אחראי יהודה ארזי. משרדי המוסד לעלייה ב' שכנו במילאנו במבנה שלפני המלחמה שימש את ארגון הנוער הפשיסטי. בקיץ 1945 הקימו אנשי החבורה תחנת מעבר למעפילים בווילה פֶזָנָה ליד מג'נטה, שפעלה במסווה של בית ספר חקלאי. הטירה הייתה שייכת לרוזן איטלקי שרצה לכפר על העובדה ששיתף פעולה עם הפשיסטים, והפך למגן היהודים. במהלך תקופת התארגנות הקצרה שוקמה הטירה על ידי היחידות הארץ ישראליות ולמקום הובא ציוד רב שנגנב ממחסני הצבא הבריטי (מיטות, מזרנים, שמיכות, חביות דלק, ציוד מטבח וכדומה). במקום הוקמו מקומות מסתור תת-קרקעיים שבהם הוסתר הציוד שנועד לספינות המעפילים וכן נשק לפני שנשלח ארצה (אברהם זכאי, שהיה המפקד השני של המחנה, מספר שעם הגעתו קיבל מפה שעליה היו מסומנים 24 מחסנים שהוסתרו באדמה). בתוך זמן קצר החלו להגיע למחנה מאות צעירים שחיכו להעלאתם ארצה. הדריכו אותם מדריכי תנועות הנוער השונות שפעלו הארץ באותם ימים (השומר הצעיר, המחנות העולים, דרור ועוד). על הצעירים ששהו במחנה הוטלו מטלות רבות ובכללן: הכנת ארגזי מזון ותרופות לספינות, לתפור ערסלים שישמשו כמיטות בימי ההפלגה ואף לתפור תרמילי גב, שיאפשרו למעפילים לארוז את ציודם האישי. בערבים אורגנה במחנה פעילות תרבותית ובין היתר הוקמה מקהלה ששרה משירי ארץ ישראל. העובדה שבמחנה שהו אנשים כה רבים (עד אלף איש בו זמנית) יצרה בעיות אספקה, שכן באיטליה של אחרי המלחמה שרר מחסור גדול. בעקבות פנייה לראש העיר מג'נטה זכה המחנה לעזרה. לפני הפלגתה של כל אחת מהאניות עברו המעפילים הכנה פסיכולוגית ואף עברו אימונים בנשק קר. הצעירים תודרכו כיצד להתנהג בזמן ההפלגה, מה לעשות אם הספינה תתקל באניות הצי הבריטי ואיך להגיב אם חיילים בריטים יעלו על הספינה. מדיה וקבצים בנושא מג'נטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מג'נטה (באיטלקית) מג'נטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בסיס א' במג'נטה, באתר ההעפלה והרכש
ממשלת צללים

ממשלת צללים (באנגלית: Shadow government) הוא מונח המקובל במספר דמוקרטיות פרלמנטריות, בפרט בבריטניה, לתיאור הרכב הממשלה המוצע על ידי האופוזיציה, אם וכאשר תזכה בבחירות. כשמדובר במשטרים לא-דמוקרטיים, מונח זה משמש לפעמים לתיאור ממשלה מחתרתית הפועלת בסתר נגד הממשלה המכהנת מתוך שאיפה להחליפה בהפיכה. במשטר דמוקרטי קיומה של אופוזיציה חיוני לא רק לשם ביקורת על פעילות הממשלה, אלא גם כדי להציג חלופה לממשלה המכהנת ולמדיניותה. הקמת ממשלת צללים היא ביטוי מעשי להיותה של האופוזיציה חלופה לממשלה. בבריטניה מקובל שהאופוזיציה מרכיבה ממשלת צללים מיד עם מינויה של ממשלה חדשה, כשמול כל שר בממשלה ניצב "שר" בממשלת הצללים של האופוזיציה. ה"שר" בממשלת הצללים אחראי לבקר את השר המכהן בממשלה, להגיב על הצהרותיו ולהציע חלופה למדיניותו. אף שאין זו התחייבות רשמית, ציבור הבוחרים מצפה לכך ש"שר הצללים" ימונה לתפקיד שר, אם האופוזיציה תזכה בבחירות הקרובות. שיטת ממשלת הצללים הפכה למעין מוסד בבריטניה כיוון שהיא מתאימה למבנה הפרלמנט הבריטי ולשיטת הבחירות בבריטניה. בבריטניה לא נהוגות ממשלות קואליציוניות, אלא מקובל שראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט מתמנה לראשות הממשלה וממנה שרים מבין חברי מפלגתו. לפיכך, יכול ראש המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט להניח כי מפלגתו היא החלופה העיקרית למפלגת השלטון, ולמנות ממשלת צללים מבין חברי מפלגתו. בנוסף, שיטת הבחירות באנגליה היא אישית-אזורית (המדינה מחולקת למחוזות-בחירה, ובכל אחד מהם נערכות בחירות אישיות למינוי נציג המחוז בפרלמנט), כך שיש דגש רב על אישיותם של המועמדים לחברות בפרלמנט ולכהונה כשרים. בישראל נהוגה שיטת בחירות יחסית, והממשלות הן ממשלות קואליציוניות, כלומר ממשלות המורכבות ממספר מפלגות שהגיעו להסכם לאחר משא ומתן. הרכב הקואליציה עשוי להשתנות במידה ניכרת במהלך כהונת הפרלמנט. לפיכך, קשה לדעת מה יהיה הרכב הקואליציה לאחר הבחירות הבאות, וקשה להרכיב ממשלה אלטרנטיבית לפני היוודע תוצאות הבחירות. לאור כל זאת, שיטת ממשלת הצללים אינה נהוגה בישראל, אם כי היו הצעות להשתמש בה בתקופה שבה הייתה מפלגת אופוזיציה דומיננטית, למשל בסוף שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90, כשמפלגת העבודה הייתה החלופה העיקרית למפלגת הליכוד שהייתה אז מפלגת השלטון. הרעיון נדחה, כיוון שלא היה ברור מי ייבחר לעמוד בראש מפלגת העבודה לקראת הבחירות ב-1992. בעיה זו הוכחה כמשמעותית, שכן יצחק רבין אכן החליף את שמעון פרס לקראת הבחירות, והתמנה כראש ממשלה לאחר הבחירות. אילו הייתה מורכבת ממשלת צללים בתקופה שבה שימשה מפלגת העבודה כאופוזיציה, היא לא הייתה משקפת את ההתפתחות הזו. דפנה סחייק, ‏מסמך רקע בנושא: ממשלות צללים, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, אדר ב' תשס"ה, מרץ 2005.
דגל ניז'ר

דגל ניז'ר אומץ בשנת 1959 קודם לקבלת עצמאות ממערב אפריקה הצרפתית. בדגל שלושה צבעים, על מנת להזכיר את דגל שלושת הצבעים הצרפתי. הפס הכתום בראש הסמל מסמל את חלקה הצפוני של המדינה, בו מצוי מדבר הסהרה. הפס הלבן במרכז הסמל מסמל טוהר, והפס הירוק מסמל את האזור הפורה בסמוך לנהר ניז'ר וכן מסמל תקווה. העיגול במרכז הדגל מסמל את השמש. הדגל דומה לדגל הודו - אך הדבר מקרי. דגל זה מכיל את הריכוז השני הגדול ביותר של הצבע הכתום (אחרי דגל בהוטן) – 38.5% ממנו צבועים בכתום. מדיה וקבצים בנושא דגל ניז'ר בוויקישיתוף דגל ניז'ר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניז'ר, באתר דגלי העולם (באנגלית)
Psychodalic academy

psychodalic academy הוא שמו של אלבום-אוסף שעשה אמן הטראנס אבי שמיילוב, הידוע גם כאסטריקס. האלבום יצא תחת לייבל הטראנס הישראלי hommega בשנת 2005 ועזר לקדם את הלייבל בכלל ואת האמנים בפרט. האלבום כלל שני דיסקים. הדיסק הראשון כלל רמיקסים שעשה אבי שמיילוב ליוצרים שונים מהלייבל בנוסף לטרק חדש שעשה בשביל האלבום (לטרק קוראים follow me והוא מושפע מסגנון הטראנס פסיכומלודי). הדיסק השני כולל טרקים שונים של יוצרים מהלייבל שנבחרו על ידי מנהל הלייבל אייל ינקוביץ', בנוסף לטרק חדש שעשה אבי שמיילוב לאלבום (הטרק נקרא chaos ונעשה בשיתוף התקליטן המוביל בארץ, גייא סלמה) דיסק ראשון טרק ראשון-follow me(מאת אבי שמיילוב). טרק שביעי-computech(מאת psycraft) טרק אחרון-colors band(מאת dali) דיסק שני טרק ראשון-chaos(מאת אבי שמיילוב וגיא סלמה) טרק שישי-coolio(מאת אבי שמיילוב) טרק שמיני-ra heya(מאת sub6)
דגל כווית

דגל כווית אומץ ב-7 בספטמבר 1961 והונף באופן רשמי בפעם הראשונה ב-24 בנובמבר 1961. מקורה של משמעות צבעי הדגל הוא בשיר של צאפי א-דין אל-האלי: לבן הוא העבודה שלנו שחור הם מאבקינו ירוק הוא בתי האביב שלנו אדום הוא עברנו כמו כן אלו גם צבעי הלאומיות הכלל-ערבית כללי הצגת הדגל: במאוזן: הפס הירוק צריך להיות עליון במאונך: הפס הירוק צריך להיות בצד ימין של הדגל סמל כווית המנון כווית מדיה וקבצים בנושא דגל כווית בוויקישיתוף דגל כווית, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל כווית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא כווית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורבניה

אורבניה היה כתב עת עצמאי לשירה שיצא לאור בתל אביב ממרץ 2005 ועד אוגוסט 2006. כתב העת בעריכת המשורר שלמה קראוס, חולק חינם בחנויות ספרים, מוזיקה, אוניברסיטאות ומרכזי תרבות ברחבי ישראל. בכתב העת מודפסת אך ורק שירה, על נייר כתמתם ובהיקף של שמונה עמודים. אורבניה שמה לה למטרה להחזיר את העיסוק בשירה כאקט אומנותי ולשמש כמדף אסתטי ונגיש לאומנות זו. בתחילה, כתב העת הודפס מדי חודשיים בכ-4000 עותקים, אך החל מהגיליון החמישי, פרקי הזמן בין הגיליונות הפסיקו להיות קבועים. הגיליון השישי והאחרון ראה אור בסוף חודש אוגוסט 2006 והעורך בפועל שלו היה המשורר מרחב ישורון. גיליון זה אופיין בקו שונה מן הגיליונות שקדמו לו. אורבניה ערכה מספר אירועים, ביניהם ערבי שירה ואמנות וכן נטלה חלק בפרויקטים גדולים יותר כדוגמת "שוק קולטורה" בשיתוף גופים נוספים. אתר כתב העת מור שני‏, יום הולדת לכתב העת אורבניה - וואלה תרבות, באתר וואלה, 13 ביוני 2006 דפנה שחורי, שגעת מכונות הדפוס, באתר nrg‏, 24 בפברואר 2006, שלמה קראוס על אורבניה בפרויקט כתבי עת ספרותיים
קוברה

קוברה (מפורטוגזית: Cobra; "נחש") הוא שם כללי למספר מינים של נחשים ארסיים המשתייכים למספר סוגים שונים במשפחת הפתניים (Elapidae). מיני הקוברות השונים נפוצים בדרך כלל באזורים טרופיים ומדבריים או מדבריים-למחצה ביבשות אסיה ואפריקה. על אף שבמשפחת הפתניים סוג מסוים נקרא קוברה (Naja), ישנם מיני נחשים שאינם משתייכים לסוג זה אך למרות זאת מסווגים לרוב כקוברות. המאפיין ההתנהגותי הבולט של רוב מיני הקוברה בעת סכנה הוא הרמת אזור הגוף העליון ומתיחת עור רפוי המצוי בשני צידי הצוואר (על ידי עצמות הצוואר), וזאת במטרה ליצור מראה מאיים ומרתיע. צבע מיני הקוברות השונים נע בין שחור או חום כהה לצהוב או קרם ולעיתים אף אדמדם. אורכם הממוצע של רוב המינים נע בין 1.5 ל-3 מטרים, אך הגדול ביותר, רב-פתן מלכותי, מגיע לאורך של יותר מחמישה מטרים. הקוברה ניזונה בעיקר ממכרסמים קטנים, זוחלים קטנים אחרים, עופות וביצים. באזורים בהם אזור המחיה של הקוברה חופף למגורי אדם לעיתים קורים מקרי הכשה, שחלקם מובילים למוות. אויביה הטבעיים של הקוברה, מלבד האדם, הם נחשים אחרים, גירית הדבש, הנמייתיים וכמה עופות דורסים. הקוברות מיטיבות לטפס על עצים. כמה ממיני הקוברות היורקות מסוגלים לירוק את ארסם למרחק של מספר מטרים, ומכוונים בדיוק[דרוש מקור] מפתיע יחסית לאזור העיניים. לקוברה יש חשיבות סמלית בהינדואיזם (ראו נאגה). קוברת המשקפיים נחשבת קדושה בהינדואיזם ומהווה את אחד מסמליו של שיווה, ואילו במצרים העתיקה לקוברה המצרית היה מעמד קדוש. באזור הודו או פקיסטן, מאלפי נחשים מיוחדים מציגים לעיתים קוברות "מאולפות" כביכול לקהל. המאלף חולב את ארסה של הקוברה או עוקר את שיני הארס שלה, ומנגן בסוג מיוחד של חליל. נחש הקוברה חירש לחלוטין או מסוגל לשמוע צלילים מסוימים בלבד, ולמעשה הוא אינו מכיש את מאלפו בגלל התנועה הבלתי פוסקת של החליל אחריה הוא עוקב, התנהגות שנראית לצופה מהצד כמעין ריקוד של הקוברה. קוברה דרום פיליפינית קוברה טבעתית קוברה יורקת זהובה קוברה מלכותית קוברה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
13 (פירושונים)

האם התכוונתם ל... 13 – שנת 13 לספירה 13 (מספר) – המספר הטבעי הבא אחרי 12 ולפני 14 13 (אלבום) – אלבום מאת להקת בלאק סבאת' 13 (סרט) – סרט קולנוע אמריקני (2010) בכיכובו של ג'ייסון סטיית'ם שלוש עשרה – סרט קולנוע אמריקני (2003) בכיכובה של אוון רייצ'ל ווד שלוש עשרה (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה בריטית בכיכובה של ג'ודי קומר שלושה עשר עיקרים – עיקרי האמונה היהודית לפי הרמב"ם שלוש עשרה מידות שהתורה נדרשת בהן שלוש עשרה מידות הרחמים
גלקסיית העין השחורה

גלקסיית העין השחורה (Black Eye Galaxy, נקראת גם M64 מ-Messier 64 וכן NGC 4826) היא גלקסיה ספירלית בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי, שהתגלתה בכמה מקרים, על ידי שלושה אנשים שונים בנפרד. אדוארד פייגוט גילה אותה ב-23 במרץ 1779, יוהאן אלרט בודה גילה אותה ב-4 באפריל באותה שנה, מבלי שידע על גילויה חודש אחד קודם לכן, ושארל מסיה גילה אותה אחרי שנה ב-1 במרץ 1780 והוסיף אותה לקטלוג מסיה כמספר 64. הגילוי הראשון לא זכה לתשומת לב רבה ורק באפריל 2002 גילה ביירן ג'ונס מחדש את ממצאיו של פייגוט. המאפיין של האבק בצידה החיצוני התגלה כבר במאה ה-18, כש-M64 נצפתה פעמיים, ב-1785 וב-1789 על ידי ויליאם הרשל, שהשווה אותה כבר אז ל"עין שחורה". M64 מוכרת בעיקר לאסטרונומים חובבים מכוון שניתן לראות אותה גם בטלסקופים קטנים. הגלקסיה נמצאת מעט יותר מ-5 מעלות מצפון-מערב לכוכב α בשערות ברניקי וכ-7 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב β בשערות ברניקי. כ-5 מעלות מדרום-מערב לה (מעט צפונית-מזרחית ל-α בשערות ברניקי) נמצא הצביר הכדורי M53. גלקסיית העין השחורה מרוחקת כ-19 מיליון שנות אור (5.8 מיליון פארסק) מכדור הארץ. גודלה הזוויתי כ-10 דקות קשת שממרחק זה שקולות לקוטר של כ-55,000 שנות אור. סביב הגרעין הבהיר של הגלקסיה ישנו אזור עשיר באבק אשר בולע את האור המגיע אליו. מראה זה העניק לה את שמה גם בעברית וגם באנגלית - "גלקסיית העין השחורה" (Black eye) המכונה באנגלית לעיתים גם "עין רשעה" (Evil Eye). במקומות אחרים הוזכר גם כינוי פיוטי יותר, "גלקסיית היפהפייה הנרדמת" (Sleeping Beauty Galaxy). במבט ראשון נראית M64 כמו גלקסיה ספירלית רגילה למדי. כמו ברוב הגלקסיות, הכוכבים ב-M64 מסתובבים באותו כיוון, אולם, מחקר תמונות מטלסקופ החלל האבל מראות שהגז הבין-כוכבי בחלקה החיצוני של M64 מסתובב בכיוון הפוך לזה שבו נעים הכוכבים והגז בחלק הפנימי. החלק הפנימי (אותו ניתן לראות בתמונה) בעל רדיוס של כ-3,000 שנות אור והחלק החיצוני משתרע עד לגבולותיה החיצוניים של הגלקסיה במרחק של 40,000 שנות אור ממרכזה. תנועה הפוכה זו היא ככל הנראה המקור ליצירת הכוכבים הצעירים הנראים באזור שבין החלקים השונים. ההשערה המקובלת כיום היא שהסיבוב הנגדי של הגז בחלקה החיצוני של הגלקסיה נוצר כאשר M64 סיפחה גלקסיית לוויין, כנראה לפני יותר ממיליארד שנים. בתמונה של הגלקסיה ניתן להבחין בכוכבים צעירים, חמים, בצבע כחול שרק נוצרו, וכן בעננים ורודים של גז מימן - אזורי H II המאירים כערפיליות פליטה עקב קרינה על סגולה מכוכבים צעירים אלו. הגלקסיה הלווינית כבר הושמדה כמעט כולה, וחלק מכוכביה התמזגו בגלקסיה הראשית או התפזרו אל החלל, אך עדויות להתנגשות נותרים ברקע, בגלל התנועה השונה, ההפוכה למעשה, של הגזים בחלקה החיצוני של M64. גלקסיית העין השחורה היא אחת מ-12 גלקסיות גדולות אשר מקיפות את הקבוצה המקומית ומכונות "מועצת הענקים", האחרות הן מאפיי 1, מאפיי 2‏, IC 342, גלקסיית המחוגה, גלקסיית הפסל, M81‏, M82‏, M83‏, M94‏, NGC 4945 וקנטאור A. מדיה וקבצים בנושא גלקסיית העין השחורה בוויקישיתוף הסבר על התנועות המשונות בM64 ובו תמונות נוספות M64 באתר SEDS (באנגלית) הסבר בסיסי ושאלות נפוצות באתר של טלסקופ החלל האבל 1 (באנגלית) תמונות של הגלקסיה באדיבות האבל\ESA גלקסיית העין השחורה, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים SIMBAD: M64 Hubblesite: Hubble's Infrared Galaxy Gallery V. C. Rubin, E. M. Burbidge, G. R. Burbidge & K. H.Prendergast: The Rotation and Mass of the Inner Parts of NGC 4826, Astrophysical Journal, vol. 141, p.885 M. L. McCall: A Council of Giants, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 440, Iss. 1, p. 8 (2014)
זיכרונות מאפריקה

זיכרונות מאפריקה (באנגלית: Out of Africa) הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1985 בבימוי סידני פולאק, ובכיכובם של מריל סטריפ ורוברט רדפורד. הסרט זכה בשבעה פרסי אוסקר, כולל לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, ובשלושה פרסי גלובוס הזהב. הסרט מבוסס על ספר זיכרונותיה של הסופרת הדנית קארן בליקסן משנת 1937. העלילה מתארת את השנים בהן חיה הסופרת הדנית קארן בליקסן (מריל סטריפ), בקניה שבאפריקה. היא מגיעה לקניה (באותה תקופה מושבה בריטית) בשנת 1914 עם בעלה, הברון השוודי ברור בליקסן (קלאוס מריה ברנדאואר), במטרה להקים חווה חקלאית, ומתחברת עם הצייד הבריטי דניס פינץ' האטון (רוברט רדפורד). הברון בליקסן מחליט לרכוש מטע קפה במקום חווה והוא מרבה לצוד להנאתו וממעט לעבוד. הוא מרבה לבגוד באשתו קארן, ובעקבות כך היא חולה בעגבת ונאלצת לחזור לדנמרק לקבלת טיפול רפואי. עם החלמתה ושובה לקניה היא מתחילה לנהל רומן עם דניס. בעקבות שרפה שמשמידה את מטע הקפה שלה, ומותו של דניס שנהרג בהתרסקות מטוס קארן נאלצת לחזור לדנמרק בשנת 1931. הסרט הופק על ידי סידני פולאק, וצולם בקניה בתקציב של 31 מיליון דולר. פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר פרס אוסקר לצילום פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר פרס אוסקר לפסקול מקורי פרס אוסקר לעיצוב תפאורה פרס גלובוס הזהב לסרט הדרמה הטוב ביותר פרס גלובוס הזהב לשחקן משנה פרס גלובוס הזהב לפסקול מקורי "זיכרונות מאפריקה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זיכרונות מאפריקה", באתר נטפליקס "זיכרונות מאפריקה", באתר AllMovie (באנגלית) "זיכרונות מאפריקה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זיכרונות מאפריקה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "זיכרונות מאפריקה", באתר אידיבי "זיכרונות מאפריקה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זיכרונות מאפריקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרטן עכביש יפני

סרטן עכביש יפני (שם מדעי: Macrocheira kaempferi) הוא פרוק הרגליים הגדול ביותר בעולם כשהפרט הגדול ביותר בעל רגליים המתפרסות לרוחב של כארבעה מטרים (כל רגל באורך 1.815 מטר), גוף באורך של כ-37 סנטימטרים ומשקל של 16 עד 19 קילוגרם. עם זאת במשקלו הוא קטן יותר מהלובסטר האמריקאי. בית הגידול הטבעי של הסרטן בקרקעית האוקיינוס השקט בעומק של 50 עד 300 מטרים בסביבות יפן, שם הוא ניזון מפגרים ומחסרי חוליות ימיים. מעריכים שתוחלת חייו מגיעה למאה שנים. הסרטן נחשב מאובן חי. כיום ידוע רק מין אחד מסוג זה, אולם ישנם דיווחים על פרטים מאובנים ממינים נוספים השייכים לסוג. צבעו של הסרטן כתום עם כתמים לבנים על רגליו הדקות. בזכרים, זוג הגפיים הכוללים צבתות ארוכים יותר מהגפיים האחרות. זכר גדול יכול לפרוש את גפיו הארוכות לרוחב של כארבעה מטרים. דיווחים לא מאושרים טוענים לפרישת גפיים לרוחב של קרוב לשבעה מטרים. רוחבו של הגוף האובלי של הסרטן יכול להגיע לשלושים סנטימטרים ואורכו עד לארבעים סנטימטר. עיניו המורכבות של הסרטן ממוקמות בחזיתו ושתי קרניים בולטות ביניהן. לפרטים צעירים של הסרטן שיער וקוצים על קליפת גופם וקרניים קדמיות ארוכות יותר. עם גדילתם של הסרטנים הצעירים קטנות הקרניים הקדמיות. תפוצתו של סרטן העכביש היפני מוגבלת לצד האוקיינוס השקט של הארכיפלג היפני. לרוב חי הסרטן על קרקעית הים בעומקים של 50 עד 300 מטרים, עם ריכוזים גדולים יותר בעומקים של 200 עד 300 מטרים, בסמוך לפתחים תת-ימיים או חורים אחרים בקרקעית. באביב ניתן למצוא את הסרטנים מטילים ביצים בעומקים רדודים כדי 50 מטרים. הסרטנים נוהגים לנוע באיטיות רבה על קרקעית האוקיינוס תוך שהם מלקטים מזון. הם אוכלי כל שבתזונתם נכללים צמחים, בעלי חיים ונבלות. לגופם הם מצמידים ספוגיים וחיות דומות כדי להרחיק מעליהם טורפים כגון תמנונים. אזורי הדיג של הסרטנים נמצאים במפרצי סאגאמי, סורוגה וטוסה ובאזור איי איצו. הסרטנים הנחשבים למעדן נלכדים בעזרת רשתות נגררות קטנות ונאכלים מומלחים או מאודים. באביב אסורה לכידת הסרטנים הנמצאים בעונת ההטלה שלהם. באזור מפרץ סורוגה הצטמצם בשנים האחרונות מספרם של הסרטנים וכתוצאה מכך החלו מאמצי שימורם, אך עדיין ישנם אזורים בהם לוכדים את הסרטנים באביב, בעת נדידתם למים רדודים. סרטן העכביש היפני משמש גם למחקר וקליפתו משמשת כקישוט, מבנהו העדין וגודלו הפכוהו למוצג מועדף באקווריומים. מדיה וקבצים בנושא סרטן עכביש יפני בוויקישיתוף סרטן עכביש יפני, באתר NCBI (באנגלית) סרטן עכביש יפני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סרטן עכביש יפני, באתר GBIF (באנגלית) סרטן עכביש יפני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Giant Japanese spider crab, lahinchseaworld Wood, Gerald L. (1982). The Guinness Book of Animal Facts & Feats. Enfield, Middlesex. Guiness Superlatives Ltd. ISBN 0-85112-235-3
נייטרינו מיואוני

נייטרינו מיואוני (Muon neutrino, סימול: νμ) הוא חלקיק יסודי, חלק מאבני הבסיס המרכיבות את החומר. הוא חלק מהדור השני במודל הסטנדרטי (מודל המתאר את אבני הבניין הקטנות ביותר לחומר הידועים לנו היום). הוא פרמיון ממשפחת הלפטונים (leptons). כמו שאר חלקיקי הנייטרינו גם לנייטרינו המיואוני אין מטען חשמלי, אין מטען צבע, בעל ספין ½ ובעל מסה קטנה מאוד. כמו כן הוא אינו מגיב עם הכוח האלקטרו-מגנטי וגם לא עם הכוח החזק, אך כן מושפע מן הכוח החלש באינטראקציה חלשה מאוד. הנייטרינו המיואוני, כמו שאר חלקיקי הנייטרינו, בעל חתך פעולה נמוך מאוד. הנייטרינו המיואוני התגלה על ידי לאון לדרמן (Leon Lederman), מלווין שוורץ (Melvin Schwartz) וג'ק שטיינברגר (Jack Steinberge) מ-CERN. הם עשו זאת ב-1962 באמצעות ירי אלומת פרוטונים GeV אל מטרה קבועה אשר הייתה במרחק של 70 מטר ממקור הירי. המטרה הוצבה על קיר פלדה העשוי מלוחות ישנים של ספינת קרב במשקל 5000 טון. כתוצאה מכך הם ייצרו פיונים (חלקיקים ממשפחת הבוזונים הנושאים את הכוח הגרעיני), מיואונים (חלקיק יסוד ממשפחת הלפטונים, מהדור השני) וחלקיקי נייטרינו מיואוני. הם קיבלו על כך פרס נובל לפיזיקה בשנת 1988. לאחר שגילו את חלקיקי הנייטרינו המיואוני החלו לחקור את תגובותיהם עם חומר. למרות שחלקיקי הנייטרינו המיואוני לא מגיבים כמו שאר הנייטרינים, התגלה שחלקיקי הנייטרינו המיואוני מגיבים במקרים נדירים עם פרוטונים או נייטרונים ומייצרים במקרים אלה חלקיקי מיואון בלבד. נייטרינו נייטרינו אלקטרוני נייטרינו טאואוני גלאי נייטרינו המודל הסטנדרטי מיואון אסטרונומיית נייטרינו מה זה, מי זה ומה הפירוש של – מידע מהיר על נֵייטְרִינוֹ, באתר "clue" BNL | 1988 Nobel Prize, www.bnl.gov "neutrino | physics". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2017-06-01.
חרב גדעון

חרב גדעון (באנגלית: Sword Of Gideon) הוא סרט טלוויזיה מ-1986, ששודר כמיני סדרה ב-4 חלקים, לראשונה בטלוויזיה הקנדית ולאחר מכן ברשת HBO האמריקנית. הסרט בוים על ידי מייקל אנדרסון ובו מככבים סטיבן באואר, מייקל יורק, רוברט ג'וי ולורן מאלה. הסרט מציג את סיפורם של סוכני "המוסד" הישראליים, שבמסגרת מבצע זעם האל, חיסלו את המחבלים המעורבים בתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בשנת 1972. הסרט מבוסס על הספר "נקמה" של הסופר היהודי קנדי ג'ורג' ג'ונס, שעל פי אנשי מודיעין בכירים נחשב לבדיוני, אם כי קשה לאמת זאת בשל האופי הסודי של האירועים. הסרט מינכן אשר הופק בשנת 2005 על ידי הבמאי סטיבן ספילברג, אף תסריטו מבוסס על הספר "נקמה", ונראה כמו העתק של סרט זה. הסרט פותח בגיוסו של אבנר (סטיבן באואר) סרן בסיירת מובחרת בצה"ל, למוסד. לאחר לבטים והכשרה קצרה אבנר ממונה לעמוד בראש צוות קטן של סוכנים שכל אחד מתמחה בתחום אחר, מטיפול בחומרי נפץ והכנת פצצות, ועד נהיגה במכוניות מרוץ. לאחר תדרוך בידי בכיר המוסד מייק הררי, ופגישה של אבנר עם לא פחות מאשר הרמטכ"ל וראשת הממשלה גולדה מאיר, הצוות נשלח לאירופה במטרה לחסל את ראשי ספטמבר השחור. תוך הנחיות מפורטות לא לפגוע בחפים מפשע ולא לפגוע בבני משפחתם של המחבלים. המפעילים מודיעים להם שהם יפעלו באופן עצמאי, תוך הסרת אחריות של ממשלת ישראל למעשיהם. לאחר התאקלמות קצרה באירופה אבנר נפגש עם פיליפ, בוגר תנועת המחתרת הצרפתית וחברו של אביו, שמעביר לו מידע על הטרוריסטים. לאחר ביצוע מעקב הצוות מתחיל לחסל את ראשי ספטמבר השחור. בזועייתר הם מתנקשים בכניסה לבית דירות ליד המעלית בירי באקדח. בהמשארי הם מתנקשים באמצעות הטמנת חומר נפץ בטלפון שלו ופיצוצו מרחוק. באל חיר הם מתנקשים באמצעות הטמנת חומר נפץ במיטתו, ובבודייה באמצעות פיצוץ מכוניתו בשלט רחוק. במהלך המצוד אחר הטרוריסטים הסוכנים הישראליים הופכים להיות ניצודים. סוכנת הולנדית עצמאית מצודדת נשכרת על ידי הטרוריסטים לנקום, והיא מצליחה לפתות את קרל ולהרוג אותו בבית מלון. החבורה מצליחה לאתר אותה ומחסלת אותה בביתה באמצעות כלי ירייה שהוסלקו במשאבות אופניים. והם חוטפים על הראש מהממונים על הנקמה הפרטית הזאת. כך מעגלי חיסול ונקמה רודפים זה את זה. סוכן ישראלי נוסף נהרג בפיצוץ, וסוכן אחר שיצא להליכת לילה נמצא יושב הרוג על ספסל בגן ציבורי. בסוף המבצע רק אבנר וז'אן הנהג נותרים בחיים. לאחר תום המבצע, אבנר מואס בקשר שלו עם המוסד וחוזר לאשתו בארצות הברית, למרות הלחצים הכבדים שמפעילים עליו מפקדיו במוסד. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי ג'מיני של הטלוויזיה הקנדית וזכה בשלושה, ביניהם פרס על עריכת התמונה הטובה ביותר ופרס על עריכת הקול הטובה ביותר. פרופ' מיכאל בר-זוהר ואיתן הבר, המרדף אחרי הנסיך האדום, "זמורה, ביתן - מוציאים לאור" בשנת 1984. אהרון קליין, חשבון פתוח - מדיניות החיסולים של ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, 2006. "חרב גדעון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חרב גדעון", באתר נטפליקס "חרב גדעון", באתר AllMovie (באנגלית) "חרב גדעון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חרב גדעון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הוגו באל

הוגו באל (גרמנית: Hugo Ball;‏ 22 בפברואר 1886 - 14 בספטמבר 1927) היה אמן ומשורר גרמני, מחברי תנועת הדאדא. באל נולד בעיר פירמזנס (Pirmasens) שבגרמניה למשפחה קתולית. בנעוריו עבד כמתמחה במפעל לעיבוד עורות, אולם לאחר שלקה בהתמוטטות עצבים, הפסיק את עבודתו ועבר ללימודי סוציולוגיה, ספרות, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת היידלברג. בשנת 1910 עבר לברלין במטרה להפוך לשחקן אצל מקס ריינהרדט, מורה ובמאי תיאטרון יהודי-גרמני. שם פיתח שאיפה ליצור "תיאטרון כולל", ברוחם של ניטשה וואגנר. בשנת 1914 ניסה להתגייס לשירות צבאי שלוש פעמים, אולם נדחה עקב בעיות רפואיות. את יצר הסקרנות הצבאית שלו מימש בטיול לקו החזית הבלגית, חוויה אשר הייתה בעלת השפעה משמעותית עליו. הוא עזב את מינכן ועקר לברלין, שם התקרב אל תאוריות פוליטיות אנרכיסטיות, בייחוד לזו של פיוטר קרופוטקין, עליו גם החל לחבר ספר. בשנת 1916 היה לשותף מרכזי בתנועת הדאדא בציריך. הוא היה בין כותבי המניפסטים של הקבוצה, בהם הדגיש את המימד החברתי-פוליטי שבו שרויה החברה האירופית. באחד המופעים הידועים ביותר של הקבוצה, אשר התקיים ב-23 ביוני שנת 1916 ב"קברט וולטר", הופיע הוגו באל על הבימה, כשהוא לבוש תלבושת וצילינדר עשויים מקרטון, כמעין שריון, והקריא את שירו "Karawane" (קרי קָרָוַו֫אנֵה, כלומר "קרוואן" או "שיירה"), שיר פונטי וחסר משמעות, שנכתב גם בהשפעתה של האמנות הפרימיטיבית, אשר הייתה פופולרית בסופה של המאה ה-19 ותחילתה של המאה ה-20. את מופע זה תיאר באל: לבשתי תלבושת מיוחדת שתוכננה ביד ינקו ובידי. רגלי היו נתונות בגליל הדוק של קרטון כחול ונוצץ שהגיע עד למותני, ועד אותו מקום נראיתי כאובליסק. למעלה לבשתי צווארון ענקי גזור מבריסטול, מצופה אדום מבפנים וזהוב מבחוץ. הוא הודק לצווארי בצורה כזאת שהרמת מרפקי והורדתם הניעה אותו ככנפיים. על כל זאת נוספה מגבעת גבוהה וגלילית של רופא אליל בפסי לבן-וכחול. ...העלו אותי לבמה בחשכה, ואני פתחתי בקצב איטי ובחגיגיות: gadji beri bimba glandridi laula lonni cadori ... תגובת הקהל הנזעם מן הזעזוע ומן האבסורד שבמופע היוותה על פי האנס ריכטר חלק אינטגרלי מן המופע. ריכטר תיאר את באל כ"עומד אין-נוע כסבונרולה קנאי ואדיש." בשנת 1917 שימש באל כעיתונאי ב"פראייה צייטונג" (בגרמנית: Freie Zeitung – "העיתון החופשי"), עיתון בעל מגמות דמוקרטיות בעיר ברן. בשנת 1920 עבר, ביחד עם אמי הנינגס (Hennings), רקדנית וזמרת-קברטים אותה נשא לאישה, לכפר שווייצרי בשם אניוצו (Agnuzzo), שם החל להתרחק מפוליטיקה. הוא הפך אדוק יותר בדתו ואף החל לחקור את הנצרות הקדומה. בשנים 1920–1921 פרסם את יומניו תחת הכותרת "טיסה מחוץ לזמן" (Die Flucht aus der Zeit). מדיה וקבצים בנושא הוגו באל בוויקישיתוף הוגו באל, ברשת החברתית Goodreads יובל מלחי, פרק 57: המלחמה הגדולה - גיוס ושירה, באתר "קטעים בהיסטוריה", 7 באוגוסט 2012 הוגו באל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי הוגו באל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הוגו באל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) את ה-w / צמד ה"וו" מבטאים כ-V. ניתן להאזין להגייה בוויקימילון באנגלית. ראו: ריכטר האנס, "על מופעו של באל בקברט וולטר", בתוך: דאדא וסוריאליזם בצרפת, הוצאת הקיבוץ המאוחד, עמ' 122-123.