laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טכניקת החדירה הישרה

טכניקת החדירה הישרה (תרגום חופשי של הביטוי הנפוץ באנגלית: Coital alignment technique, ובראשי התיבות: CAT; ידוע גם בתור grinding the corn ובעברית: טחינת התירס) היא תנוחה מינית המשמשת בעיקר כגרסה לתנוחה המסיונרית ונועדה למקסם את גירוי הדגדגן במהלך קיום יחסי מין. במהלך ביצוע התנוחה המסיונרית בטכניקת החדירה הישרה, האישה שוכבת כשפניה כלפי מעלה, הגבר רוכן עליה, ומחדיר רק את קצה איבר מינו אל נרתיק האישה, בעוד בסיס הפין מתחכך בדגדגן. בניגוד לתנוחה המסיונרית הקלאסית, הגבר מחכך את איבר מינו בצורה אנכית על הדגדגן. התנוחה הוגדרה לראשונה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, במאמר מדעי שנכתב בידי הפסיכותרפיסט אדוארד אייכל (Edward Eichel), ופורסם על ידי Eichelי, De Simone Eichel, ו-Kule, בכתב העת המדעי הבריטי Journal of Sex & Marital Therapy (אנ') משנת 1988. אייכל טען כי נמצא התנוחה ממקסמת את גירוי הדגדגן בעת קיום יחסי המין, ומאז מאמרו פורסמו בכתב העת עוד מספר מאמרים בנושא. דו"ח משנת 1992, של הסקסולוגית האמריקאית יהודית, הלן זינגר קפלן וצוותה, מציין כי הם ניסו לשחזר את טענותיו של אדוארד וו, אך ללא הצלחה. עם זאת, בדו"ח מתוארת הסתייגות מסוימת מן הממצאים, צוין כי אפשרי שהתנוחה אפקטיבית במצבים מסוימים, והובעה קריאה לחוקרים אחרים לבדקור את הנושא בצורה קפדנית יותר. בשנת 2005, בתגובה שפרסם אייכל ב-The BMJ (אנ'), בהתייחסות למאמר הקודם של BMJ, שעסק בחוסר עוררות מינית בקרב נשים, כתב אייכל כי "מודל CAT מספק מטריצה בסיסית לניתוח של בעיות מין קלאסיות". דוגי סטייל 69 (תנוחה) סקס בעמידה תנוחת כפיות שירלי גל, המסע לאורגזמה הנשית, פרק שמיני: מגלות את נקודת ה-A, באתר הארץ, 25 ביולי 2018 Edward Eichel, The technique of coital alignment and its relation to female orgasmic response and simultaneous orgasm, Journal of Sex & Marital Therapy כרך 14, גיליון 2, Eichel‏, De Simone Eichel‏, Kule, 1988, עמ' 129–141 Rachel Varina, The Coital Alignment Technique Is the Secret to Missionary Orgasms, Cosmopolitan, ‏NaN בundefined NaN Aaron Paul Pierce, The Coital Alignment Technique (CAT): An Overview of Studies, Journal of Sex & Marital Therapy כרך 26, גיליון 3, 2011, עמ' Aaron Paul Pierce doi: 10.1080/00926230050084650 הלן זינגר קפלן, Does the CAT Technique Enhance Female Orgasm?, Journal of Sex & Marital Therapy כרך 18, גיליון 4, 2008, עמ' 285-291 doi: :10.1080/00926239208412853 אדוארד אייכל, The marketing of a disease: female sexual dysfunction, The BMJ, 20 בינואר 2005 doi: 10.1136/bmj.330.7484.192
לואיס ג'קובי

לואיס ג'קובי (בגרמנית: Louis Jacoby;‏ 7 ביוני 1828 – 11 בנובמבר 1918) היה חרט יהודי גרמני. יליד האוולברג, ברנדנבורג, גרמניה. הוא היה תלמידו של החרט מנדל מברלין שבה התיישב. את שנת 1855 בילה בפריז; 1856 בספרד; ובשנים 63–1860 שהה באיטליה בעיקר ברומא. ב-1863 מונה לפרופסור לתחריט באקדמיה של וינה, וב-1882 נקרא לברלין כיועץ לאמנות למשרד הקיסרי ויועץ לפרסומים האמנותיים של מוזיאוני ברלין, והיה אחראי על עבודת הגלריה. התחריט הראשון של ג'קובי, "ג'ון הקדוש" של אלסנדרו טיארני, הופיע בשנת 1850. תחריטיו החשובים ביותר הם: "האלגוריה ההיסטורית" "ליידי מקבת" על פי ויליאם קולבאך ו-"קרב ההונים" על פי רפאל, שהוא יצר עותק ממנו במהלך שהותו ברומא. ב-1863 הוא הפך לפרופסור לאמנות תחריט באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. הוא צייר את המסכים של בית האופרה החדש בווינה. בשנת 1871 קיבל את מסדר כתר הברזל מדרגה 3 ובשנת 1872 הפך לחבר כבוד של האקדמיה לאמנויות יפות במינכן. התחריטים של ג'קובי כוללים: דיוקנאות הזוג הקיסרי האוסטרי וכן קרל פרייהר פון רוקיטנסקי, פיטר ריטר פון קורנליוס, ארנסט קארל גוהל, תיאודור מומזן, וילהלם הנזן, ולודוויג יורק פון ורטנבורג ואחרים. ג'קובי קבור בבית העלמין היהודי בהאוולברג. בנו מיינהרד ג'קובי (1873–1957) היה צייר, פסל, מדליסט, גרפיקאי ואומן בברלין ובמולן. הוא היגר לברזיל בלחץ הנאצים. מדיה וקבצים בנושא לואיס ג'קובי בוויקישיתוף "Louis Jacoby". Artnet. Retrieved 2009-01-12. Hirsch, Emil G.; Deutsch, Gotthard; Wolf, Albert (1906). "Engraving and Engravers". Jewish Encyclopedia. Wilhelm von Bode: Mein Leben. Band 2, Berlin 1930, S. 18–20 Historische allegorie, Louis Jacoby, after Wilhelm von Kaulbach, 1838 - 1918, Rijksmuseum (באנגלית) "British Museum - print". British Museum. Jacoby, Meinhard. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 18: Hubatsch–Ingouf. E. A. Seemann, Leipzig 1925, S. 260–261.
מיינהרד ג'קובי

מיינהרד ג'קובי (בגרמנית: Meinhard Jacoby;‏ 10 באוקטובר 1873 – 24 בספטמבר 1956) היה צייר, פסל, מדליסט, גרפיקאי ואומן גרמני שהיגר לברזיל. מיינהרד ג'קובי היה בנו של חרט הנחושת לואיס ג'קובי, שהגיע ממשפחה יהודית בהאוולברג. לאחר שלמד בבית הספר התיכון בברלין, הוא למד ציור ופיסול באקדמיות לאמנות בברלין ובמינכן ובאקדמיה ז'וליאן בפריז. במהלך מלחמת העולם הראשונה השתתף כסגן מילואים ביחידת ארטילריה בחזית המזרחית. ג'עקובי עבד מ-1912 עד שנות ה-20 של המאה ה-20 כמורה בשרלוטנבורג והתגורר בגרונוולד. בשנות ה-20 הוא חי בברזיל במשך שמונה שנים ליד ריו דה ז'ניירו. ב-1934/35 חזר לברזיל ולא חזר לגרמניה עקב עליית הנאציזם לשלטון. הוא התגורר בפראיבה דו סול שבמדינת ריו דה ז'ניירו בסביבות 1955. ג'קובי צייר פורטרטים, ציורי ז'אנר ונופים, וכפסל יצר פסלי דיוקנאות, מדליות ושלטים. הוא גם עבד כאמן מסחרי ומאייר ספרים, תוך שימוש בתחריט ובחיתוכי עץ משלו. הזמנות גדולות יותר שביצע כללו את הציור של בית הספר הממלכתי בברלין-וייסנזה, וכן את הליציאום ובית העירייה של קולברג. בתחום האנטומולוגיה עסק מיינהרד ג'קובי בנמלים גוזרות עלים ובהדברתן ופרסם מאמרים רבים בכתבי עת. בשנת 1931 קיבל פטנט על אמצעי להשמדת נמלים גוזרות עלים, ובשנת 1935, יחד עם הכימאי הנס שמאלפוס, הוציא פטנט נוסף על שיטה להשמדת חרקים בוני קנים. מדיה וקבצים בנושא מיינהרד ג'קובי בוויקישיתוף Gerald Christopeit: Aus der Geschichte der jüdischen Gemeinde in Havelberg. In: Stadt Havelberg (Hrsg.): Havelberg, kleine Stadt mit großer Vergangenheit. Mitteldeutscher Verlag, Halle 1998, Heinz Wegener: Das Joachimsthalsche Gymnasium - die Landesschule Templin. Ein Berlin-Brandenburgisches Gymnasium im Mahlstrom der deutschen Geschichte 1607–2007. Story Verlag, Berlin 2007, S. 510. Meinhard Jacoby: Etwas über Kunst und Kunstgewerbe in den besetzten russischen Gebieten. In: Kunstgewerbeblatt. NF 28, 1917, S. 88–89 Jacoby, Meinhard. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der bildenden Künstler des XX. Jahrhunderts. Band 2: E–J. E. A. Seemann, Leipzig 1955, S. 519 Martin Heidemann: Medaillenkunst in Deutschland von 1895 bis 1914 (= Die Kunstmedaille in Deutschland. Band 8). Berlin 1998, S. 500. Wilhelm Ostwald: Monumentales und dekoratives Pastell. Leipzig 1912, S. 2 Patent DE516595C: Mittel zur Vertilgung der Blattschneide-Ameisen. Angemeldet am 23. März 1929, veröffentlicht am 24. Januar 1931, Erfinder: Meinhard Jacoby.
ארנסט רידיגר פון שטארהמברג

הרוזן ארנסט רידיגר פון שטארהמברג (בגרמנית: Ernst Rüdiger von Starhemberg;‏ 12 בינואר 1638 – 4 בינואר 1701) היה המושל הצבאי של וינה משנת 1680, מגן העיר במהלך קרב וינה ב-1683, גנרל קיסרי במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה, ונשיא הופקריגסראט. הוא היה חבר בבית שטארהמברג. הוא נולד בגראץ, שטיריה, כבנו של הרוזן קונרד בלתזאר פון שטארהמברג ואשתו הראשונה הרוזנת אנה אליזבת פון צינצנדורף ופוטנדורף. גם בן דודו הרוזן גווידו פון שטארהמברג הפך לחייל מפורסם ולחם כשליש לצדו. ארנסט רידיגר פון שטארהמברג לחם בשנות ה-60 של המאה ה-17 תחת הלוטננט גנרל הקיסרי ריימונדו מונטקוקולי נגד הכוחות הצרפתיים והעות'מאניים. ב-1683 הוא היה המפקד הצבאי של העיר וינה, עם פחות מ-20,000 איש שהתנגדו לכ-120,000 עות'מאנים שצרו על העיר. ב-15 ביולי 1683 סירב שטארהמברג להצעת המפקד הטורקי קארה מוסטפא פאשה להיכנע, בהסתמך על הגעתו המהירה של צבא קיסרי, שנשלח על ידי הקיסר ההבסבורגי לאופולד הראשון שברח ממעונו, ועל עוצמת חומות העיר שבוצרו לאחר המצור העות'מאני הראשון על וינה ב-1529. כאשר לאחר חודשיים הגיע צבא הסיוע בפיקודו של המלך הפולני יאן סובייסקי במחצית הראשונה של ספטמבר, וינה הייתה על סף קריסה. חומותיה נפרצו על ידי חבלנים טורקים שחדרו מתחת לחומות, מילאו את המנהרות באבק שריפה ופוצצו את מטעני הנפץ. לבסוף, ב-12 בספטמבר, 80,000 חיילים פולנים, ונציאנים, בווארים וסקסונים תקפו את הטורקים והצליחו להביס אותם בקרב על הקהלנברג. ארנסט רידיגר פון שטארהמברג הועלה לדרגת פילדמרשל על ידי הקיסר, מתוך הכרה בפעולתו של שטארהמברג בהצלת הבירה הקיסרית. הוא גם מונה לשר המדינה. במרדף בעקבות הכוחות העות'מאניים הנסוגים, נפצע שטארהמברג באורח קשה בשנת 1686 במהלך המצור על בודה מירי בידו השמאלית ונאלץ לנטוש את פיקודו. בשנת 1691 התמנה לנשיא ה-Hofkriegsrat והיה אחראי על ארגון הצבא ההבסבורגי. שטארהמברג מת בווזנדורף ב-4 בינואר 1701, בגיל 62. קברו (מאת יוזף עמנואל פישר פון ארלך) ממוקם ב-Schottenkirche של וינה. הוא התחתן תחילה עם בת דודתו השלישית, הרוזנת הלנה דורותיאה פון שטארהמברג. לאחר מות אשתו הראשונה, הוא נישא בשנית ב-1689 לרוזנת מריה יוזפה יורגר פון טולט (1668–1746), בת דודתו הרביעית. היו לו ילדים משני הנישואים. הפוליטיקאי האוסטרי מאוחר יותר ארנסט רידיגר, פירסט צו שטארהמברג היה צאצא שלו. דורות מאוחרים יותר עשו אידיאליזציה של שטארהמברג כמושיע העולם והתרבות המערבית. בהוראת פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, פסל הוקם לכבודו בשנת 1872 במוזיאון Heeresgeschichtliches בווינה, שם מתועד ביסודיות הקרב על וינה, עם דמותו של שטארהמברג והשריון. שמו מונצח במקומות רבים באוסטריה, בין היתר שני רחובות בווינה קרויים על שמו. מדיה וקבצים בנושא ארנסט רידיגר פון שטארהמברג בוויקישיתוף
ארווין בלומנפלד

ארווין בלומנפלד (באנגלית: Erwin Blumenfeld; ‏ 26 בינואר 1897 – 4 ביולי 1969) היה צלם יהודי אמריקאי ממוצא גרמני. בלומנפלד נולד בברלין ב-26 בינואר 1897, להורים יהודים אתאיסטים. בצעירותו עבד במסחר בבגדים וכתב שירה. בשנת 1918 נסע לאמסטרדם, שם בא במגע עם פול סיטרואן וג'ורג' גרוס. בשנת 1933 הוא ערך פוטומונטאז' המראה את היטלר כגולגולת עם צלב קרס על מצחו ודם מטפטף מתוך עיניו ופיו. תמונה זו שימשה מאוחר יותר באת התעמולה של בעלות הברית בשנת 1943. הוא התחתן עם לנה סיטרואן, איתה נולדו לו שלושה ילדים, בשנת 1921. ב-1922 הוא הקים חנות למוצרי עור. בשנת 1935 החנות נסגרה עקב פשיטת רגל. הוא עבר לפאריס, שם בשנת 1936 עסק בצילום ווצילם עבור מגזין ווג הצרפתי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא נעצר כי נחשב כ-"אזרח זר" ושהה במספר מחנות מעצר צרפתיים, אך ב-1941 הצליח להגר לארצות הברית. שם הוא הפך עד מהרה לצלם אופנה מצליח, ועבד כעצמאי עבור מגזיני אופנה רבים בהם הרפרס בזאר, לייף והווג האמריקאי. בשנת 1941 היגר לארצות הברית, שם הפך עד מהרה לצלם אופנה. צילומי האופנה אותם צילם הופיעו דרך קבע במגזיני אופנה רבים בהם הרפרס בזאר, לייף וווג האמריקאי. הוא הושפע מזרמי האמנות הדאדאיזם והסוריאליזם. שני תחומי העניין העיקריים שלו היו מוות ונשים. התנסה בטכניקות צילום בהן עיוות, חשיפה מרובה, פוטומונט'ז וסולריזציה. 1979: מוזיאון ראת', ז'נבה, שווייץ 1981: מרכז ז'ורז' פומפידו, פריז 1996: מרכז האמנויות ברביקן, לונדון, תערוכה נודדת, מוצגת גם בציריך, לוזאן, ברלין, פריז ואמסטרדם 2006: ארווין בלומנפלד, שנותיו ההולנדיות, Fotomuseum Den Haag, האג, הולנד 2009: Erwin Blumenfeld Dada Montagen 1916-1933, Berlinische Galerie, ברלין 2012: "סטודיו בלומנפלד, ניו יורק, 1941-1960", מוזיאון "Nicéphore-Niépce", שאלון-סור-סון, צרפת 2013: "ארווין בלומנפלד", גלריית ז'ו דה פאום, פריז, אוקטובר 2013 עד ינואר 2014. 2022: "ארווין בלומנפלד: אופנה היא משחק", חנות הכלבו La Samaritaine, פריז, פברואר עד מאי, 2022 2022: "Les Tribulations d'Erwin Blumenfeld, 1930-1950", musée d'Art et d'Histoire du judaïsme, פריז, אוקטובר 2022 עד מרץ 2023 בין ה-13 באוקטובר 2022 ל-5 במרץ 2023, הכריז המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות בפריז על תערוכה שכותרתה "הניסויים והתלאות של ארווין בלומנפלד, 1930-1950". התערוכה הציגה 180 תצלומים וקטלוג נלווה, תערוכה זו משתרעת על התקופה המפורסמת והנסיונית ביותר של בלומנפלד בעיני האוצרים. בנוסף, הוא מציג מידע על חזונו האמנותי ועל חייו במהלך מלחמת העולם השנייה. מלבד צילומי האופנה הידועים שלו, נכללו סיפורים על תצלומיו שטרם פורסמו: האחד על משפחת צוענים בסנט-מארי-דה-לה-מר בפרובאנס, צרפת, והשני על ריקודים טקסיים של עמים ילידים בארצות הברית בניו מקסיקו. איתי יעקב, צלם האופנה היהודי ארווין בלומנפלד מצא יופי גם בזמנים הקודרים של המאה ה-20, באתר ynet, 17 באפריל 2023 ארווין בלומנפלד, באתר Discogs (באנגלית) "Erwin blumenfeld, Fashion is a game Samaritaine | DFS Paris". www.dfs.com. נבדק ב-2022-11-27. "The Trials and Tribulations of Erwin Blumenfeld, 1930-1950". Musée d'Art et d'Histoire du Judaïsme (באנגלית). 2022-07-21. נבדק ב-2022-11-27. "Erwin Blumenfeld de Paris à New York - 16 novembre 2022 - Le Journal des Arts - n° 599". Le Journal Des Arts (בצרפתית). נבדק ב-2022-11-27.
לישאנא דני

לִישָּׁאנָא דֶּנִי המכונה גם לישנן (שני ביטויים שפירושם "הלשון שלנו", "לשוננו") ולעיתים גם לישאן הוזייה ("לשון היהודים") היא ניב של ארמית חדשה צפון-מזרחית שדובר במקור על ידי יהודי כורדיסטן בזאכו, עיראק. בעקבות עזיבת היהודים את הארצות המוסלמיות, מרבית הדוברים חיים במאה ה-21 בישראל. בשנת 1951 היגרה הקהילה היהודית המבודדת, דוברת הלישאנא דני, לישראל, מרביתם התיישבו באזור ירושלים. היא נשאה עימה את שפתה, תרבותה ומנהגיה הייחודיים, וטקסטים שרבים מהם דומים לאלה המצויים בספרות התורנית הקלאסית. השפה עשירה בפתגמים, בנרטיב מקראי ובסיפורי עמים. טקסט לדוגמה: ”אֱסְוָא וּלַסְוָא בֱּשְטוֹב מֱן אִילָאהָא לַסְוָא.” הפירוש בעברית: ”היה ולא היה, טוב יותר מאלוהים לא היה.” ורדה שילה, לישאנא דני: לקט אגדות וסיפור עם ממסורת יהודי כורדיסטן מסופרים בארמית בלהג יהודי זאכו, ירושלים: מינרוה - בית הוצאה לאור, תשע"ה 2014 אבינרי עידו, הניב הארמי של יהודי זאכו, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ט, 1988 יונה מרדכי, מילון עברי - ארמי-כורדי, תשנ"ט 1999 לישאנה דני באתר e-vrit הפינה ההיסטורית: חשיבותה של השפה הארמית והניסיון להחיותה בתיה מזור הופמן, שירה של שיר ערש בשפת לישאנא דני, באתר "לשון הבית" שפות יהודיות ארמית יהודית יונה צבר, מדרשים בארמית יהודי כורדיסטן, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשמ"ה. שמות לדגים של נהר החידקל ערבית־יהודית בבגדאדית ובארמית חדשה יהודית מכפר זאקו (באנגלית) מורשת השפה הארמית החדשה של יהודי זאכו (באנגלית) לישאנה דני באתר e-vrit
מוזיאון השואה באודסה

מוזיאון השואה - קורבנות הפשיזם באודסה - הוא המוזיאון היחיד באוקראינה המוקדש לתקופת הכיבוש של מאוקראינה, טרנסניסטריה (מחוזות אודסה, מיקולאייב וחלק מויניצה) על ידי הרומניה של יון אנטונסקו בתקופת מלחמת העולם השנייה. המוזיאון ממוקם ברחוב מאלה ארנאוטסקה 111. המוזיאון הוקם בהחלטת מועצת האגודה האזורית של יהודי אודסה - אסירים לשעבר של גטאות ומחנות הריכוז ונפתח ב-22 ביוני 2009. הרעיון להקים מוזיאון נהגה ב-1995. יוזם ההקמה היה נשיא האגודה "אוקראינה-ישראל", אסיר לשעבר במחנה הריכוז בדומנובקה דמיטרו גוטכוב, יוזם נוסף יחד אתו היה יפים נילבה. המנהל של הארגון הבינלאומי של האסירים לשעבר בגטאות ומחנות הריכוז, אסיר לשעבר במחנה הריכוז בדומנובקה ליאוניד סושון תמך ברעיון. עם פתיחת המוזיאון, בשני אולמותיו התצוגה כללה כ-1,500 פריטים. פריטים אלו לרוב נתרמו על ידי יהודי אודסה. רוב המוצגים נתרמו על ידי אסיר גטו לשעבר לב דומר אשר הקים בסן פרנסיסקו מיזאון ביתי בנושא השואה באודסה. לאחר מספר שנים המוזיאון עברלמבנהו החדש בן 2 קומות. בקומה הראשונה נמצאים אולם כנסים וספרייה, ואילו בקומה השנייה ישנם 5 אולמות תצוגה: מלחמת העולם השנייה. השואה באוקראינה. הקמת טרנסניסטריה. הגנה וכיבוש אודסה. השטעטל היהודי. חיים ומוות בתקופת השואה. חסידי אומות העולם. ניצחון. שחרור אודסה וסיומה של מלחמת העולם השנייה. בנוסף לתערוכת הקבע המוזיאון מציע גם ראיונות מוקלטים ומצולמים, וגם חדר זיכרון. מייסדי המוזיאון הגדירו את מטרות עבודתו: איסוף, שימור והעברה לדורות הבאים של ההיסטוריה והלקחים של השואה. שימור זכרם של אלו אשר סבלו בתקופת השואה ולחנך דור חדש של צעירים שיוכלו להמשיך להתנגד ולמנוע את הופעת הנאציזם. אדוארד דולינסקי, מנכ"ל הוועד היהודי האוקראיני פנה לכולם במילים הבאות: "המשימה העיקרית של המוזיאון היא לקדם את הידע על השואה, לשמר את זכר הקורבנות ולעודד הרהור בשאלות המוסריות והרוחניות אשר הציבה השואה". מדיה וקבצים בנושא מוזיאון השואה באודסה בוויקישיתוף Одесские достопримечательности — музей холокоста Завещание Льва Думера | Мигдаль, web.archive.org, ‏2018-03-01 [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Todo és la musica

"Todo és la musica" (בעברית: "הכול זה מוזיקה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם בהשתתפות המוזיקאי הספרדי צ'יקו קסטילו. הוא יצא לאור ב-31 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב על ידי אדם, משה בן אברהם, אופק יקותיאל ואופיר עטר, והופק על ידי השלושה הראשונים. הוא מבוצע בשפה הספרדית – שירו הראשון של הזמר בשפה זו (ב-2021 יצא "Dale Mami" עם ניקי ג'אם) – ומאדיר את אהבתו של אמן למוזיקה. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-1.8 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הרשמי פורסם ביום צאת השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של אדם. נכון לאפריל 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-7.1 מיליון צפיות. וואלה! תרבות‏, והפעם בספרדית: הדואט החדש של עומר אדם ושל צ'יקו קסטילו, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2020 Todo és la musica, בביצוע עומר אדם, סרטון באתר יוטיוב Todo És la Música - Single, אפל מיוזיק
רנה שאנדור

רנה שאנדור (במקור שטרן עד 1948, בהונגרית: Sándor Renée;‏ בודפשט, 8 ביולי 1899 – בודפשט, 29 באוגוסט 1977) הייתה פסנתרנית ומורה לנגינה, זוכת פרס האמן המצטיין, אחותם של הפסנתרן ארפאד שאנדור ושל ההכנר והמנצח פרידייש שאנדור. רנה שטרן נולדה במשפחה יהודית כבתם של וילמוש שטרן (1864–1915), בעל מפעל, יצרן נברשות, ושל סידוניה זיידנר (1876–1971). היא למדה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, הייתה תחילה תלמידתו של שאנדור קובאץ' ולאחר מכן של ארנסט פון דוהנאני. ב-1921 קיבלה תואר ותעודת אמן. משנת 1922 סיירה בגרמניה במשך תקופה ארוכה עם אחיה ארפאד שאנדור. היא פירשה במיוחד את המוזיקה של מאסטרי הבארוק ושל וינה, פליקס מנדלסון ובלה בארטוק, בחוש צורה יוצא דופן ובמוזיקליות טהורה. במקביל הופיעה בקביעות עם הכנר וילמוש טאטראי ועם רביעיית המיתרים שלו, איתם ניגנה מוזיקה קאמרית. בתקופת מלחמת העולם השנייה לא הייתה יכולה להופיע בשל יהדותה, אלא רק בפני קהל יהודי, על כן בין 1940 לבין 1942 הייתה מבצעת של תיאטרון גולדמארק במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. לפני 1945 גם לימדה פסנתר כמקצוע חובה בבית הספר למוזיקה גולדמרק, אחרי המלחמה מ-1949 לימדה באקדמיה למוזיקה בלה ברטוק, ובין 1951 לבין 1954 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בעלה היה פאל ברטה (ברגר) (1896–1945), מהנדס מכונות, לו נישאה ב-20 באוקטובר 1926 בבודפשט. בעלה ניספה בשואת יהודי הונגריה. פרס האמן המצטיין (1964) Sándor Renée – Nagy Magyar Előadóművészek / Great Hungarian Performers Harsányi János. "Zsidó művészek a viharban (63. rész) – Sándor Renée". mazsihisz.hu. (יאנוש הרשאני: אמנים יהודים בסערה - רנה שאנדור) Magyar asszonyok lexikona. Összeállított, előszóval és történelmi résszel ellátta Bozzay Margit. Budapest, 1931. elektronikus elérhetőség: Magyar Elektronikus Könyvtár (לקסיקון נשים הונגריות. 1931) Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש) אישטוואן קצ'קמטי: רנה שאנדור (1899–1977) (1977. november 1.) Muzsika, 20. évfolyam, 11. szám, גישה מקוונת Renée Sándor performs Haydn, Mozart (1972) אלדאר טוט: רנה שאנדור רנה שאנדור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Stern Vilmos halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1956/1915. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-27. Stern Vilmos gyászjelentése (1915. november 3.) Pesti Hírlap, 37. évfolyam, 306. szám "Stern Vilmos és Seidner Szidónia házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 340/1895. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-27. "Barta Pál halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 475/1949. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-27. "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 632/1926. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-27.
חורף באוטו

"חורף באוטו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. הוא יצא לאור ב-31 באוקטובר 2021, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב על ידי יונתן קלימי ותמר יהלומי, שעבדו עם אדם גם בהוצאת השיר "הנשיקות שלי". בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-4.7 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הרשמי פורסם ביום צאת השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של אדם. הוא מציג אומן המצייר על גבי קנבס תמונה סוריאליסטית בצבעים רבים, דוגמת אדום, כחול, צהוב וירוק. מתחת לסרטון מופיעות מילות השיר. נכון לאפריל 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-19.3 מיליון צפיות. הדס סיון, ‏עומר אדם מזיז את השעון בשיר חדש: חורף באוטו, באתר "סרוגים", 31 באוקטובר 2021 חורף באוטו, בביצוע עומר אדם, סרטון באתר יוטיוב חורף באוטו - Single, אפל מיוזיק
תמיד שלך

"תמיד שלך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. הוא יצא לאור ב-23 ביוני 2022, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב על ידי יונתן קלימי ותמר יהלומי, שעבוד עם אדם בעבר בהוצאת השירים "הנשיקות שלי" ו"חורף באוטו". בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-3.4 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הרשמי פורסם ביום צאת השיר בערוץ היוטיוב של אדם. הוא מציג את הזמר בבילוי משותף עם יעל שלביה, בת-זוגו לה השיר מוקדש, בברצלונה שבספרד. נכון לאפריל 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-10.5 מיליון צפיות. הקליפ של השיר צולם בפריז, צרפת וניתן לראות בו את עומר אדם ויעל שלביה נוסעים ברחבי העיר כאשר הם שרים את השיר. הקליפ צולם במקרה וללא כוונה להפוך לקליפ עבור השיר, בעקבות כך זכה לאהדה רבה מצד הקהל בתור קליפ אותנטי, אמיתי ומרגש. הקליפ צולם ונערך על ידי הבמאי והצלם גל איסייב. תמיד שלך: עומר אדם בשיר אהבה ליעל שלביה, באתר חדשות 13, 23 ביוני 2022 תמיד שלך, בביצוע עומר אדם, סרטון באתר יוטיוב תמיד שלך - Single, אפל מיוזיק
אונזער שטימע

אונזער שטימע (הקול שלנו) היה ביטאון של הבונד ביידיש שיצא לאור לראשונה בוורשה בשנת 1937. על פי דיווח שהוגש על ידי ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית לקונגרס הציוני ה-20 שהתקיים בציריך באוגוסט 1937, "אונזער שטימע" נמנה בין 243 העיתונים הציוניים שיצאו לאור באותה שנה בשלושים ושש ארצות. פעילותו חודשה לאחר מלחמת העולם השנייה בפריז, שם הופיע במתכונת שונה, תחילה פעמיים בשבוע כדף מודפס על צד אחד או משני צדדיו ולאחר מכן כיומון ולעיתים כשבועון או כדו-שבועון. לעיתון היו מנויים רבים מקרב חברי ואוהדי הבונד בכל רחבי העולם. עורך העיתון בין השנים 1950–1960 היה אברהם שולמן העיתון סקר נושאים מדיניים וחברתיים הקשורים לחיי היהודים בצרפת ובאירופה. בכל שנות הופעתו, ענייניה של מדינת ישראל תפסו בו מקום מרכזי. בנובמבר 1947, נשלח פרופסור הירש ליבמן מאוניברסיטת ז'נבה על ידי הוועידה הבינלאומית השנייה של הבונד לסיור בארץ ישראל כדי לסקור את המצב המדיני השורר בה. עם שובו, העיתון פרסם שורה של מאמרים בהם דנו במצבו של היישוב היהודי. ביוני 1967, בעיצומה של מלחמת ששת הימים, העיתון פרסם בעמוד השער הצהרה מטעם מפלגת הבונד בצרפת בה הובעה ההזדהות מלאה עם מדינת ישראל. בשנת 1974 פרסם העיתון "אונזער שטימע" מאמר אשר סיכם את מערכת היחסים הרעיונית והפוליטית בין הבונד לבין התנועה הציונית. העיתון הפסיק להופיע בשנת 1995. עורך העיתון בין השנים 1990–1995 היה דוד שטטנר. אונזער שטימע, צרפת, 1944 הבונד Chronologie du Bund, Centre Medem, ‏2013-01-01 (בצרפתית) Josef Fraenkel, The Jewish Press of the Diaspora, Jewish Social Studies 26, 1964, עמ' 215–226 Avidov Lipsker, לייב רוכמן בדמייך חיי אחרית דבר, Interpretation and Culture Series, 2020-01-01 Håkan Blomqvist, Lost Worlds of Labour : Paul Olberg, the Jewish Labour Bund and Menshevik Socialism נסים-ונפֿלאָות אויף די אַלטע זײַטלעך פֿון דער צײַטונג | פֿאָרווערטס, באתר yiddish2.forward.com יוסף גורני - בין עם עולם למדינתו הלאומית - Flip eBook Pages 1-13 | AnyFlip, באתר anyflip.com Rolf Dupuy, STETTNER David [Derso], Dictionnaire des anarchistes, Maitron/Editions de l'Atelier, 2019-01-26 ערך זה הוא קצרמר בנושא יידיש ובנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל קמבודיה

דגל קמבודיה אומץ מחדש בשנת 1993, לאחר שבבחירות חזרה המלוכה לשלטון. עיצוב הדגל קיים מאז 1850 בערך, ונשאר בבסיסו ללא שינוי עם צדדים בצבע כחול ומרכז בצבע אדום וציור של אנגקור ואט במרכז. הדגל שונה למשך כמה שנים בעת עליית הקמר רוז' לשלטון, שהשתמשו בדגל אדום שכלל גם את האנגקור ואט. מאז שנות ה-50 של המאה ה-19 הדגל הקמבודי מציג בגאווה את תמונה הארמון המפואר באנגקור. הדגל הנוכחי עם הפסים הכחולים בחלקו העליון והתחתון של הדגל והרקע האדום במרכזו (ביחס 1:2:1) נבחר עם עצמאותה של קמבודיה ב-1953. דגל זה היה בשימוש עד שנת 1970 כאשר נבחר דגל חדש מטעם ראש הממשלה לון נול והיה בשימוש עד עליית פול פוט והקמר רוז' לשלטון במדינה בין השנים 1975 ל-1979 אז השתמשו בדגל אדום (כסמל לקומוניזם ששלט במדינה) עם תמונת הארמון בצבע צהוב. עם שחרור העם הקמבודי מפני שלטון האימים של פול פוט, שונה הדגל במקצת עד לשנת 1989. בשנה זו הוחלט על שינוי צבעי הרקע של הדגל וחלקו התחתון הפך כחול. בשנת 1993 אומץ שוב הדגל משנת 1948, כאשר אדום וכחול מהווים את הצבעים הלאומיים של המדינה. סמל קמבודיה המנון קמבודיה מדיה וקבצים בנושא דגל קמבודיה בוויקישיתוף דגל קמבודיה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל קמבודיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... וולו - מחוז באתיופיה וולוס או וולו - עיר ביוון וולו - סרט סנגלי-צרפתי וולוו