laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרקור שפיל ארנה

מרקור שפיל ארנה (בגרמנית: Merkur Spiel-Arena) הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בדיסלדורף שבגרמניה, שנחנך בשנת 2004, ומשמש כמגרשה הביתי של פורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה. האצטדיון יכול להכיל במשחקי הכדורגל 54,600 צופים, ובהופעות מוזיקה ניתן לאכלס 66,500 צופים. האצטדיון אירח את אירוויזיון 2011. בניית האצטדיון החלה בשנת 2002. בשנת 2004 נחנך האצטדיון על גדות נהר הריין. האצטדיון הפך מיד למגרש הביתי של פורטונה דיסלדורף, במקום אצטדיון ריינשטדיון הישן שנהרס. בתחילה נקרא האצטדיון LTU ארנה, והכיל 51,500 מקומות ישיבה. בשנת 2010 הוחלפו חלק ממקומות הישיבה ביציעי עמידה, וכך גדלה קיבולת האצטדיון ל-54,600 צופים במשחקי הכדורגל. החל משנת 2009 ועד לשנת 2018 נקרא האצטדיון בשם אספרי ארנה. אצטדיון אספרי ארנה הוא כאמור האצטדיון הביתי של פורטונה דיסלדורף. האצטדיון אמנם לא אירח משחקים במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה על אף היותו אחד האצטדיונים הגדולים והחדישים בגרמניה, אך כן נערכו בו מספר משחקים בינלאומיים של נבחרת גרמניה. המשחק הבינלאומי הראשון שנערך באספרי ארנה היה משחק ידידות של נבחרת גרמניה מול נבחרת ארגנטינה, שהסתיים בתיקו 2-2. בשנת 2007 ערכה נבחרת גרמניה משחק ידידות מול נבחרת שווייץ באספרי ארנה. משחק זה הסתיים בניצחון 3-1 לגרמניה. בפברואר 2009 הפסידה הנבחרת הגרמנית 1-0 לנבחרת נורווגיה באספרי ארנה. נוסף על משחקי נבחרת גרמניה, אירח האספרי ארנה שני משחקי ידידות של נבחרת פורטוגל, מול נבחרות יוון וערב הסעודית. נוסף לכדורגל, האצטדיון שימש כמגרשה הביתי של קבוצת הפוטבול ריין פייר, המשחקת בליגת NFL אירופה. בשנת 2010 נערך באצטדיון מרוץ האלופים השנתי, שהוא מרוץ מכוניות בו התחרו נהגי מרוצים מפורסמים כמיכאל שומאכר, סבסטיאן פטל, אלן פרוסט וסבסטיאן לב. באצטדיון נערכו גם תחרויות איגרוף יוקרתיות. בשנת 2024, האצטדיון אירח כמה משחקים ביורו 2024. חנוכת האספרי ארנה כהיכל מוזיקה התבצעה בשנת 2005 עם שתי הופעות של הזמר הגרמני הרברט גרונמאייר. אמנים מקומיים ידועים אחרים שהופיעו בהמשך באספרי ארנה הם להקת המטאל הגרמנית די טוטן הוזן, הזמר הגרמני מריוס מולר, הזמר אודו לינדנברג ואחרים. אמנים בינלאומיים שהופיעו באספרי ארנה הם בון ג'ובי, הרולינג סטונז, ברוס ספרינגסטין, דפש מוד, מדונה, בלאק אייד פיז, רוג'ר ווטרס, קולדפליי, טייק ד'את, וואן דיירקשן, לינקין פארק, פול מקרטני, ביונסה, AC/DC, ואמנים נוספים. בנוסף, האספרי ארנה אירח פסטיבלים ואירועי מוזיקה שונים. הידוע ביותר מבין אירועים אלה הוא אירוויזיון 2011, שהתקיים בגרמניה, כתוצאה מזכייתה של לנה מאייר-לנדרוט שייצגה את גרמניה באירוויזיון 2010. עד לשנת 2009, נקרא האצטדיון LTU ארנה, על שם חברת התעופה LTU, שבסיסה היה בדיסלדורף. זמן קצר לאחר מיזוגה של חברת LTU לתוך חברת אייר ברלין, חדל המותג LTU להתקיים בשנת 2009, ועל כן, נרכשו הזכויות על שם האצטדיון על ידי חברת ההלבשה הבינלאומית אספרי. בשנת 2018 הסתיימו הזכויות של אספרי על שם האצטדיון, ושמו שונה למרקור שפיל ארנה. במהלך תחרות אירוויזיון 2011, שונה שם האצטדיון לזמן קצר לדיסלדורף ארנה, עקב חוקי התחרות שאסרו פרסומים מסחריים בשם האולם. מדיה וקבצים בנושא מרקור שפיל ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרקור שפיל ארנה (בגרמנית, באנגלית ובהולנדית) אספרי ארנה באתר הרשמי של פורטונה דיסלדורף
פאלקור

פָּאלקוֹר (לעיתים נכתב פלקור; מאנגלית: Palcor, ראשי תיבות של Palestine Correspondence או Palestine Correspondence Agency, סוכנות הידיעות של פלשתינה/ארץ ישראל) הייתה סוכנות ידיעות של הסוכנות היהודית שפעלה בירושלים בתקופת המנדט הבריטי, מדצמבר 1934 ועד אוקטובר 1948 (מעט אחרי קום מדינת ישראל), במטרה לספק ידיעות לעיתונות היהודית בעולם ובארץ בהתאם להשקפת הסוכנות היהודית ומפא"י. הרקע להקמת הסוכנות היה משפט רצח ארלוזורוב שהתנהל בארץ באותה שנה והביא לשיא את המאבק בין הציונות הסוציאליסטית והרוויזיוניסטית. סוכנות הידיעות המקומית היחידה שסיקרה את המשפט עבור העיתונות היהודית העולמית הייתה הסוכנות הטלגרפית הארץ-ישראלית (סט"א; באנגלית: Palestine Telegraphic Agency,‏ PTA), חברה-בת של סוכנות הידיעות היהודית (באנגלית: Jewish Telegraphic Agency,‏ JTA). זו סיקרה את המשפט מנקודת מבט רוויזיוניסטית, ובעקבות זאת ביקש דוד בן-גוריון להקים סוכנות ידיעות חלופית, שתשרת את ההנהגה הציונית שבשליטת מפא"י. הסוכנות נוסדה ב-10 בדצמבר 1934. ליו"ר הסוכנות מונה העיתונאי יוסף גרביצקי ולסגנו העיתונאי יהושע יוסטמן, והיא פעלה תחילה כחלק ממחלקת העיתונות של הסוכנות היהודית. מאוחר יותר הופרדה הסוכנות ממחלקת העיתונות והייתה למחלקה עצמאית, מחלקת הידיעות, שבראשה הועמד העיתונאי ישעיהו קלינוב (שכמו מחלקת העיתונות, הייתה כפופה למשה שרתוק (שרת)). "פאלקור" סיפקה ידיעות לעיתונים יהודיים ברחבי עולם, בהם "היינט" הוורשאי (פולין) ו"יידישה רונדשאו" הברלינאי (גרמניה), וגם לכמה עיתונים בארץ – "דבר", "הארץ" וה"פלסטיין פוסט". מקבצי הידיעות שסיפקה (bulletins, בולטינים) נכתבו בעיקר ביידיש ובאנגלית, ולצדן גם בגרמנית ובשפות נוספות. סוכנות הידיעות שימשה כלי של הסוכנות היהודית. דיווחיה נשלחו ליותר מ-200 עיתונים יהודיים, אך לא לעיתונים רוויזיוניסטים או אנטי-ציוניים. בנוסף, היא נטתה להבליט כשלים של מנהיגי הרוויזיוניסטים ובמקביל להצניע חילוקי דעות בתוך הסוכנות היהודית, וכן שימשה אמצעי הדלפה של הסוכנות היהודית (בן-גוריון הדליף דרכה את דו"ח ועדת פיל במלואו ימים אחדים לפני פרסומו הרשמי). ככלי תעמולה, עיקר פועלה היה מכוון כלפי יהדות התפוצות. בראשית אוקטובר 1948 הוכנסה תחת משרד החוץ ולמעשה חדלה לפעול. פלקור, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות אלישבע איילון, "'פלקור': סיפורה של סוכנות הידיעות של הסוכנות היהודית", קשר, 4 (נובמבר 1988), עמ' 71–76 (המאמר באתר JSTOR) סוכנות טלגרפית חדשה, דבר, 12 בדצמבר 1934; הסוכנות הטלגרפית החדשה, דואר היום, 12 בדצמבר 1934. ראו גם "פאלקור" מבקשת לדחוק את מקומה של סט"א, הירדן, 28 בנובמבר 1934; שתי סוכנויות טלגרפיות בארץ, דואר היום, 11 בדצמבר 1934; א. אברהמס, סט"א נגד פאלקור: הסוכנות מבקשת להשתרר על שרות הידיעות הבלתי מפלגתית, הירדן, 17 בדצמבר 1934. צמצום בשרות פאלקור, המשקיף, 1 באוקטובר 1948; "פאלקור" לפיקוח משרד החוץ, קול העם, 1 באוקטובר 1948.
ידיעות

האם התכוונתם ל... חדשות (תקשורת) – רכיב ענייני השעה של מערכת התקשורת סוכנות ידיעות – ארגון שמספק תוכן חדשותי לאמצעי תקשורת ידיעה – ההכרה הוודאית של אדם בכך שטענה מסוימת היא אמיתית ידע – התוכן של ידיעת מספר רב של טענות קיצור מקובל לעיתון "ידיעות אחרונות" (ראו גם: ידיעות תקשורת, ידיעות ספרים) חדשות (פירושונים)
ויל קין (שחקן)

ויליאם וולטר מוריס קין (באנגלית: William Walter Maurice Keen; נולד ב-4 במרץ 1970) הוא שחקן אנגלי. הוא הופיע בתיאטרון ובטלוויזיה הן בבריטניה והן בספרד. קין היה נאמן של פרס ג'יימס מנזיס קיצ'ן - פרס שמוענק לבמאי תיאטרון צעירים לזכרו של הבמאי איתו עבד קין בתחילת הקריירה שלו. קין נולד בעיר אוקספורד שבאוקספורדשייר לצ'ארלס ויליאם לייל קין ולליידי פריסילה מרי רוז קורזון, בתו של אדוארד קורזון רוזן האו השישי. הוא למד באיטון קולג' וסיים בהצטיינות תואר בספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד. תפקידים של קין בתיאטרון הבריטי כוללים את המחזות "רוחות", "Waste", "חמש טבעות זהב" (תיאטרון אלמיידה), "Huis Clos" (טרפלגאר סטודיוס), "מקבת'", "The Changeling" (תיאטרון Cheek By Jowl, ברביקן, וסיבוב הופעות בינלאומי), "The Arsonists" (תיאטרון רויאל קורט), "נשיקת אשת העכביש" (דונמאר ורהאוס), "The Rubenstein Kiss" (תיאטרון המפסטד), "היסטריה", "דון חואן", "אדם ועל-אדם" (התיאטרון המלכותי בבאת'), "פריקלס", "הנסיך מהומבורג" (ליריק המרסמית'), "הדוכסית ממאלפי", "The Coast of Utopia", "מרי סטיוארט", "Hove" (התיאטרון המלכותי הלאומי), "שני שארים אצילים", "הסערה", "דידו מלכת קרתגו" (שייקספיר גלוב), "השחף" "Present Laughter", "הסערה" (וסט יורקשייר פלייהאוס), "Quartermaine's Terms", "חלום ליל קיץ" ו-"Elton John's Glasses" (וסט אנד). בטלוויזיה שיחק קין בסדרות "וולף הול", "המוסקטרים", "רציחות במידסומר", "הגלימה", "שרלוק", "האימפרסיוניסטים", "Casualty 1907", "אליזבת הראשונה", "תחבולות חדשות", "הטיטניק", "המלחמה של פויל", "צבע הכשף והדרמה "הפליטים". בקולנוע הופיע בסרטים "Nine Lives of Tomas Katz" ו"אהבה וצרות אחרות". ב-2016 גילם את דמותו של מייקל אדין המזכיר הפרטי של הריבון המזכיר הפרטי של המלכה אליזבת בסדרת הטלוויזיה "הכתר" של נטפליקס. בספרד שיחק קין במחזות בספרדית "Traición" (בגידה), ו-"Cuento de Invierno" (אגדת חורף). הוא גם ביים את "המלט" ואת "רומיאו ויוליה". קין הקליט את היצירה "Seven Scenes from Hamlet" מאת המלחין הספרדי בנט קסבלנקס יחד עם תזמורת Orquesta de la Comunidad de Madrid בניצוחו של חוסה רמון אנסינר (סטרדיווריוס, 2010). קין נשוי לשחקנית, במאית התיאטרון והסופרת הספרדייה מריה פרננדז אצ'ה. בתם של בני הזוג היא השחקנית דפני קין. ויל קין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Person Page - 32097". The Peerage. Lundy Consulting Ltd. 5 במאי 2010. נבדק ב-5 בפברואר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
מוש (נפה)

נפת מוש (בטורקית: Muş ili) היא נפה (פרובינציה) הנמצאת במזרח טורקיה. שטח הנפה הוא 8,196 קמ"ר (להשוואה: כמעט חצי משטח ישראל) ובירתה היא העיר מוש, עיר חשובה נוספת היא מנזיקרט, בה התקיים בשנת 1071 קרב מנזיקרט. הנפה המודרנית מבוססת על גבולות סנג'ק מוש של האימפריה העות'מאנית. כלכלת הנפה מבוססת על גידול חיטה ומכרות מלח. מבחינה היסטורית היה הסנג'ק אזור-גבול בין האימפריה העות'מאנית לבין אזור ההשפעה של רוסיה בפרס. השלטון המרכזי חשד בנאמנות האוכלוסייה המקומית שהורכבה ברובה מארמנים נוצרים (עם מיעוט כורדי) ועודד הגירת מוסלמים-טורקים לאזור. בשנת 1915, במסגרת שואת העם הארמני, הפכה העיר מוש למחנה ריכוז אליו הובלה כל האוכלוסייה הארמנית של הסנג'ק, שמנתה 140,000 איש. חלקם נטבחו בכפריהם ואחרים גורשו מהעיר להשמדה איטית במסגרת צעדות המוות. כן נהרסו מנזרים ארמניים עתיקים. נפת מוש מונה נכון לשנת 2020 כ-411,117 תושבים ונמצאת באזור בעל רוב כורדי המכונה "כורדיסטן הטורקית", אף שאין למונח משמעות מדינית או הכרה רשמית. לפי הערכותיהם של הארמנים חיים באזור אלפי ארמנים שחלקם ארמנים סמויים. מדיה וקבצים בנושא מוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוש Massacres in the Sancak of Mush; The Armenian Genocide – 1915 2.5 Million Islamized Armenians Estimated in Turkey
שער הניצחון (סרט, 1948)

שער הניצחון (באנגלית: Arch of Triumph ) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 1948 בבימוי של לואיס מיילסטון עם אינגריד ברגמן ושארל בואייה בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן שער הניצחון של אריך מריה רמרק שיצא לאור בשנת 1945. הספר נכתב בשנות שבתו כגולה פוליטי בארצות הברית. ב-1984 הופק רימייק של שער הניצחון בצורת סרט טלוויזיה עם אנתוני הופקינס ולזלי אן דאון בתפקידים הראשיים. בפריז בחורף 1938 מסתובבים הרבה פליטים מגרמניה ללא דרכון כשהם מועמדים כל רגע למעצר ולגירוש לגרמניה. בין הפליטים נמצא ד"ר רביק (שארל בואייה), כירורג שנאלץ לברוח מגרמניה לאחר שנעצר שם ועוונה על ידי החוקר פון האקה (צ'ארלס לוטון). לפרנסתו הוא עוזר לכירוגים צרפתיים לנתח באופן בלתי חוקי. הוא מתגורר במלון אינטרנציונל שם גרים פליטים נוספים וביניהם ידודו הקרוב בוריב מוזורוב (לואיס קלהרן), פליט מרוסי המשמש כשוער במועדון לילה. בלילה גשום הוא נתקל באישה הולכת על גשר מעל הסן ומתעלפת. הוא אוחז בה והיא אומרת שאין לה מקום ללכת. שמה הוא ג'ואן מאדו (אינגריד ברגמן), זמרת ממוצא איטלקי שבן זוגה מת בחדרם במלון. רביק תומך בה, מביא אותה לחדרו ומאושש אותה. עם הזמן מתפתח בין שניהם רומן אהבה עם מעלות ומורדות. רביק מוצא לה עבודה במועדון הלילה בו עובד חברו מוזורוב והם נוסעים לחופשה באנטיב לחוף הים התיכון. באנטיב מתאהב בה אדם עשיר בשם אלכס (סטפן בקשי) אך היא לא נענית לו. בשובם לפריז נתקל רביק בתאונת דרכים הוא מגש סיוע אבל אז מגיעים שוטרים ומבקשים ממנו תעודת זהות. כאשר מתברר שהוא פליט, הוא נעצר ומגורש לגרמניה. לאחר חדשים רבים מצליח רביק לחזור לפריז, שם הוא פוגש בג'ואן ומסתבר לו שבתקופת היעדרותו היא הייתה בודדה ונענתה לחיזוריו של אלכס העשיר אבל היא עדיין אוהבת רק אותו. בינתיים מחפש רביק כל הזמן את האקה במטרה להורגו. באחד הפעמים הוא נפגש איתו בבית קפה אך האקה לא מזהה אותו ומבקש לגייס אותו כמרגל לטובת גרמניה בתוך קבוצות הפליטים בפריז. רביק מסכים ובפגישה הבאה הם נוסעים בלילה בתוך יער והוא הורג אותו. כאשר ג'ואן מודיעה לאלקס כי היא רוצה לעזוב אותו, הוא יורה בה. רביק ממהר לחדרה ומעביר אותה לבית החולים. היא לא מתאוששת מהניתוח וברגעיה האחרונים היא לוחשת לרביק כמה אהבה אותו. לבסוף עומד רביק עם עוד פליטים בתור להיות מגורש למחנה רכוז בצרפת. מדיה וקבצים בנושא שער הניצחון בוויקישיתוף "שער הניצחון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שער הניצחון", באתר נטפליקס "שער הניצחון", באתר AllMovie (באנגלית) "שער הניצחון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שער הניצחון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט שער הניצחון, באתר יוטיוב שער הניצחון, באתר TCM
פורד קרסטלין סקילין

פורד קרסטלין סקילין (באנגלית: Ford Crestline Skyliner) היא מכונית קופה, בתצורת הרדטופ 2 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב פורד אשר יוצר בארצות הברית בשנת 1954. דגם ה"פורד קרסטלין סקילין" אופיין בזכוכית אקרילית שקופה, בגג הרכב מעל למושבים הקדמיים. סך הכול יוצרו 13,144 יחידות. 2 דלתות 6 נוסעים פורד פורד קראון ויקטוריה פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר "פורד קרסטלין סקילין" - תמונות מדיה וקבצים בנושא פורד קרסטלין סקילין בוויקישיתוף פורד קרסטלין סקילין, סרטון באתר יוטיוב "פורד קרסטלין סקילין" classicdriver.com/en/car/ford/crestline/1954 "פורד קרסטלין סקילין" autocollectorsgarage.com/listing/1954-ford-crestline-skyliner-glass-top "פורד קרסטלין סקילין" 2 דלתות gaaclassiccars.com/vehicles/25115/1954-ford-crestline-skyliner-hardtop
פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר

פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר(באנגלית: Ford Fairlane Crown Victoria Skyliner) היא מכונית קופה, בתצורת הרדטופ 2 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב פורד אשר יוצר בארצות הברית בין השנים 1955–1956. דגם ה"פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" אופיין בזכוכית אקרילית שקופה, בגג הרכב מעל למושבים הקדמיים. סך הכול יוצרו 2,602 יחידות: בשנת 1955 יוצרו 1,999 יחידות, ובשנת 1956 יוצרו 603 יחידות. 2 דלתות 6 נוסעים הגה כוח מעצורי כוח חלונות חשמל מיזוג אוויר רדיו AM + רמקול אחורי שעון אנלוגי מנועים: 6 צילינדרים, 8 צילינדרים הנעה: 4x2 תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 18.8 שניות (דגם מנוע 6 צילינדרים, 3.7 ליטר המפיק 122 כ"ס) תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 13.7 שניות (דגם מנוע V8 צילינדרים, 4,453 סמ"ק המפיק 165 כ"ס) "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" שנת 1955 "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" שנת 1955 "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" שנת 1955 "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" שנת 1956 "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" שנת 1956 "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" שנת 1956 - מבט לתא הנהג פורד פורד קראון ויקטוריה פורד קרסטלין סקילין "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" - תמונות "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" שנת 1955 (americancarcollector.com/profile/1955-ford-fairlane-crown-victoria ) David L. Lewis (2005) "100 Years of Ford". Publications International. ISBN 0-7853-7988-6. מדיה וקבצים בנושא פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר בוויקישיתוף פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר, סרטון באתר יוטיוב פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר, סרטון באתר יוטיוב פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר, סרטון באתר יוטיוב "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" auto.howstuffworks.com/1955-1956-ford-fairlane-crown-victoria2 "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" מפרט טכני ומידות automobile-catalog "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" rmsothebys.com/en/auctions/HF14/Hershey/lots/r205-1956-ford-fairlane-crown-victoria-skyliner-glass-top "פורד פירלן קראון ויקטוריה סקילינר" - מנועים car.info/en-se/ford/fairlane/fairlane-crown-victoria-skyliner
מבקר צה"ל

יחידת מבקר צה"ל היא יחידת הביקורת הפנימית של צה"ל. היחידה הוקמה ב-2011, בראשה עומד אזרח עובד צה"ל בדרגת תת-אלוף שחבר בפורום מטכ"ל. ממאי 2019 מכהן כמבקר צה"ל תת-אלוף במיל' עופר שריג. עם הקמת צה"ל הוקם אגף הפיקוח ולמפקח הכללי הראשון מונה אלוף דוד שאלתיאל. האגף התבטל ב-1955. לאחר מלחמת יום הכיפורים המליצה ועדת אגרנט על יצירה מחדש של תפקיד המפקח הכללי שתפקידו יהיה לקיים ביקורת על פעילות צה"ל. ההמלצה הייתה למנות לתפקיד קצין בדרגת אלוף לתקופה של חמש שנים. ב-1976 הוחלט על הקמת מחלקת הבקרה והמעקב (בו"ם) שפעלה תחת ראש אג"ם ולאחר מכן תחת סגן הרמטכ"ל. בסוף שנת 2011 הוקמה יחידת מבקר צה"ל, שייעודה להיות גוף ביקורת פנימי בצה"ל, על-פי הנדרש בחוק הביקורת הפנימית תשנ"ב 1992, על-מנת לסייע לצה"ל בהשגת מטרותיו ועמידתו בייעודו. היחידה אמונה על קיום בקרה מטכ"לית והנחיה מקצועית של גופי הבקרה והבקרות באגפים, בזרועות ובפיקודים. פעילות היחידה מתבססת על תקני ביקורת בינלאומיים של לשכת מבקרי הפנים (IIA). ביחידה משרתים מבקרים בשירות קבע, אזרחים עובדי צה"ל וחיילי מילואים. ראשי אגף הפיקוח: אלוף דוד שאלתיאל 1948–1949 אלוף משה צדוק 1949–1950 אל"ם יוסף טרמר 1953–1955 ראשי מחלקת הבקרה והמעקב: אל"ם שמואל רוביצ'ק 1976–1979 אל"ם יעקב בר לב 1979–1980 אל"ם ארנון גולן 1980–1983 אל"ם אליק חרמץ 1983–1985 אל"ם נחום בן יעקב 1986–1988 אל"ם חגי טננבאום-ארז 1989–1992 אל"ם יעקב עמר 1993–1996 אל"ם אריק דוידי 1996–2000 אל"ם מיכל יצחק שושני 2000–2002 אל"ם משה דניאל 2002–2004 אל"ם רוני מרום 2004–2005 תא"ל אלי שרמייסטר 2005–2007 אל"ם ארז לזובר 2007–2009 אל"ם שלומי פייער 2009–2012 אל"ם ישי וקנין 2012–2016 מבקר צה"ל: תא"ל במיל. אילן הררי 2011–2019 תא"ל במיל. עופר שריג 2019–מכהן תפקידי מבקר צה"ל כפי שהוגדרו בפקודות מטכ"ל: לבדוק האם פעולותיו של צה"ל ופעולות בעלי התפקידים בו, לרבות תהליכי קבלת ההחלטות, תקינות מבחינת שמירה על החוק, על המנהל התקין ועל טוהר המידות, והאם הן יעילות ומועילות להשגת היעדים שנקבעו להן. לבדוק האם פקודות הצבא, כהגדרתן בהפ"ע 1.0105 – "פקודות הצבא, פקודות כלליות אחרות, פקודות קבע ופקודות שגרה", מקוימות בצה"ל. להצביע על ממצאים ולקחים העולים מדוחות המבקר הפנימי לצה"ל ולהציגם בפני הרמטכ"ל. לבדוק האם תוקנו הליקויים עליהם הצביעו מבקר המדינה, מבקר מערכת הביטחון והמבקר הפנימי לצה"ל בדוחות שלצה"ל יש בהם חלק. לגבש ולפרסם, בהתאם לאמור בחוק, בהוראה זו, בהנחיות המקצועיות של מבקר מערכת הביטחון ובתקנים המקצועיים המקובלים, את התפיסה, את המדיניות ואת תורת הביקורת בצה"ל ולהטמעה. להכשיר את בעלי התפקידים העוסקים בביקורת ובבקרה בצה"ל ולהנחותם מקצועית. לתאם את גרף הביקורת השנתי ברמת המטה הכללי, בזרועות, באגפים ובפיקודים. מבקר מערכת הביטחון אודות יחידת מבקר צה"ל, באתר צה"ל, 4 במאי 2023
ג'ואל בנג'מין

ג'ואל בנג'מין (באנגלית: Joel Benjamin; נולד ב-11 במרץ 1964 בניו יורק) הוא שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב אמן. ג'ואל בנג'מין נולד בברוקלין. בשנת 1980 הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לצעירים. באותה שנה הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי. הוא חזר על הישג זה בשנת 1982. בשנת 1985 בנג'מין ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה. הוא ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה בשחמט שש פעמים בין השאר בשנים 1987, 1997 ו-2000. בשנת 1986 הוענדה לו דרגת רב אמן. הוא ידוע כמי שהפתיע את יריביו בפתיחות לא שגרתיות ואף פרסם שני ספרים בנושא הפתיחה בשחמט. בשנת 1985 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל. בשנת 1987 הוא פרסם את הספרו הראשון בנושא שחמט. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוא היה יועץ של חברת IBM בפיתוח תוכנת כחול עמוק' ,תוכנת משחק שהייתה הראשונה שניצחה אלוף עולם מכהן (גארי קספרוב). בשנת 1993 הוא סיים שני באליפות ארצות הברית הפתוחה (בן פיינגולד סיים במקום השלישי עם אותו מספר נקודות, ניצח גרגורי קיידנוב). בנג'מין היה חבר נבחרת ארצות הברית בשחמט שהשתתפה באליפות העולם בשחמט לנבחרות, וזכה במקום ראשון קבוצתי ואישי בשנת 1993 ובמקום שני קבוצתי בשנת 1997. בין השנים 1988 ל-2002 השתתף בנג'מין ב-6 אולימפיאדות שחמט: מדיה וקבצים בנושא ג'ואל בנג'מין בוויקישיתוף ג'ואל בנג'מין, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ג'ואל בנג'מין, באתר פיד"ה (באנגלית) יואל בנימין Joel Benjamin, באתר world chess Hall of Fame Benjamin, Joel - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עקרון היהלום

בתורת הקבוצות, עקרון היהלום הוא אקסיומה קומבינטורית בתורת הקבוצות האקסיומטית, שאינה תלויה באקסיומות צרמלו-פרנקל (אפילו עם אקסיומת הבחירה). האקסיומה חזקה מספיק על מנת להוכיח את השערת הרצף המוכללת. יהי κ > ℵ 0 {\displaystyle \kappa >\aleph _{0}} מונה, קבוע מכאן ולהבא. תת-קבוצה   C ⊆ κ {\displaystyle \ C\subseteq \kappa } היא סגורה אם לכל סודר δ < κ {\displaystyle \delta <\kappa } שעבורו   sup ( C ∩ δ ) = δ {\displaystyle \ \sup(C\cap \delta )=\delta } מתקיים   δ ∈ C {\displaystyle \ \delta \in C} . קבוצה היא סל"ח אם היא סגורה ולא חסומה ב- κ {\displaystyle \kappa } . חיתוך של משפחה של פחות מ- cf ( κ ) {\displaystyle {\mbox{cf}}(\kappa )} של סל"חים הוא סל"ח. קבוצת שבת של הסודר κ {\displaystyle \kappa } היא קבוצה S החותכת כל סל"ח באופן לא ריק (לכן אפשר לחשוב על קבוצת שבת כעל קבוצה ממידה חיובית). קבוצה מהווה קבוצת שבת אם ורק אם יש "פונקציה דוחסת" (היינו פונקציה   f : κ → κ {\displaystyle \ f{\,:\,}\kappa \rightarrow \kappa } כך שתמיד f ( x ) < x {\displaystyle f(x)<x} ) ש-S היא קבוצת נקודות השבת שלה. עבור קבוצת שבת S, העיקרון ◊ S {\displaystyle \Diamond _{S}} קובע שקיימת משפחה של קבוצות { A δ : δ ∈ S } {\displaystyle \{A_{\delta }:\delta \in S\}} כך שלכל קבוצה A ⊆ κ {\displaystyle A\subseteq \kappa } קיים   δ ∈ S {\displaystyle \ \delta \in S} כך ש-   A ∩ δ = A δ {\displaystyle \ A\cap \delta =A_{\delta }} . העיקרון נעשה חזק יותר ככל ש-S קטנה יותר: אם   T ⊆ S {\displaystyle \ T\subseteq S} שתיהן קבוצות שבת, אז   ◊ T ⟹ ◊ S {\displaystyle \ \Diamond _{T}\implies \Diamond _{S}} . עם זאת, אפילו העיקרון החלש ביותר,   ◊ κ {\displaystyle \ \Diamond _{\kappa }} , אינו נובע מאקסיומות ZFC (אקסיומות צרמלו-פרנקל עם אקסיומת הבחירה). לכל מונה   λ {\displaystyle \ \lambda } , אם מתקיים   ◊ S {\displaystyle \ \Diamond _{S}} לאיזושהי קבוצת שבת   S ⊆ λ + {\displaystyle \ S\subseteq \lambda ^{+}} , אז   2 λ = λ + {\displaystyle \ 2^{\lambda }=\lambda ^{+}} . שהרן שלח הוכיח את הטענה ההפוכה: אם   2 λ = λ + {\displaystyle \ 2^{\lambda }=\lambda ^{+}} , אז   ◊ S {\displaystyle \ \Diamond _{S}} מתקיים לכל קבוצת שבת   S ⊆ { x < κ : cof ⁡ ( x ) < cof ⁡ ( κ ) } {\displaystyle \ S\subseteq \{x<\kappa :\operatorname {cof} (x)<\operatorname {cof} (\kappa )\}} , כאשר cof ⁡ ( x ) {\displaystyle \operatorname {cof} (x)} היא הקופינליות של x.
אלכסנדר גולדין

אלכסנדר גולדין (ברוסית: Александр Гольдин; נולד ב-27 בפברואר 1965 בנובוסיבירסק) הוא שחמטאי סובייטי-יהודי-אמריקאי בדרגת רב-אמן. אלכסנדר גולדין נולד בנובוסיבירסק, בשנת 1988 הוא ניצח בתחרות לאמנים צעירים של ברית המועצות. בשנת 1987 גולדין לראשונה השתתף בתחרויות בינלאומיות. לאחר מספר ניצחונות בשנת 1988 הוענקה לו דרגת רב-אמן. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא השתתף בתחרויות רבות מחוץ לגבולות רוסיה. בסופו של דבר הוא החליט לעבור לארצות הברית. הוא היה חבר נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת השחמט ובאליפות העולם בשחמט לנבחרות. באליפות ארצות הברית בשחמט 2004 הוא זכה במקום השלישי. בתחילת המאה ה-21 הוא עזב את התחרויות והשתתף בתחרויות פוקר. גולדין פתח בית הספר לשחמט ומתפרנס כמאמן. בשנת 2004 השתתף גולדין באולימפיאדת שחמט: אלכסנדר גולדין, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אלכסנדר גולדין, באתר פיד"ה (באנגלית) Goldin, Alexander - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראובן ליף

ראובן ליף (ליפשיץ) (באנגלית: Reuben Leaf (Lipschitz);‏ 27 באוגוסט‏ 1889 רוסיה (אוקראינה) – ?) היה צייר, מאייר, גרפיקאי וטיפוגרף עברי שחי בניו יורק. ראובן ליף נולד בשנת 1889 בקרמנצ'וג שבפלך פולטבה ברוסיה (כיום אוקראינה), בנם של טריינה (לבית קוֹבּרינֶץ) וברוך-ליב ליפשיץ. גדל בעיירה פינסק (רוסיה הלבנה). למד באקדמיה הקיסרית לאמנות (אנ') בווילנה. עלה לארץ ישראל והיה אחד התלמידים הראשונים של האקדמיה בצלאל בירושלים, מורה במוסד וראש מחלקת מחלקת הצריבה (באטיק) על עץ מתכת שנפתחה ב"בצלאל" ב-1912 ועמד בראשה עד שנת 1916. בין היתר יצר מדליוני-תצריב של מגדל דוד, יד אבשלום ודיוקן הרצל. לאחר מכן, ככל הנראה על מנת לחמוק מגיוס לצבא האימפריה העות'מאנית בעת מלחמת העולם הראשונה, היגר לארצות הברית ועבד שם כמאייר וגרפיקאי. במגרת זו עסק באיור ספרי ילדים ובתי כנסת. ראובן ליף עסק באיסוף גופנים עבריים וחיבר קטלוג מקיף, ראשון מסוגו בשם אוצר אלף-ביתים: מימי קדם עד זמננו, שכלל שבעים גופנים עבריים, חלקם עתיקים וחלקם מודרניים. בשנת 1950 ראתה אור מהדורה של הקטלוג בהוצאה עצמית ("הסטודיה של ראובן ליף, 324 מזרח רחוב 18, ניו־יורק, נ.י.") עם טקסט הסברי בעברית ובאנגלית. בשנת 1965 היה יועץ לתערוכת ז'בוטינסקי שנערכה בניו יורק. בתו, נעמי ליף הלפרן (Noami Leaf Halpern; נולדה ב-1914), הייתה רקדנית. ב-1934 הופיעה ב"שגיונות זיגפלד" בניו יורק, וב-1935 הגיעה לשהות בארץ ישראל ושיתפה פעולה עם יוסף גולנד בתיאטרון "המטאטא". האוצר של ליף – ״אוצר אלף ביתים״, הלשכה לטיפוגרפיה עברית אוצר אלף-ביתים: מימי קדם עד זמננו "ראובן ליף", בתוך: ב. האָפמאַן (צביון) (עורך), טויזנט יאָר פּינסק, ניו יורק 1941, עמ' 326–327 (ספר יזכור לקהילת פינסק, בספריית העיר ניו יורק, תמונות 350–351) ראובן ליף, דף שער בספרייה הלאומית Who's who in American Jewry, 3, 1933, p. 598. Dalia Manor, Art in Zion: The Genesis of Modern National Art in Jewish Palestine p. 203-204 note 38 קופסה תוצרת "בצלאל", 1912 – עבודת צריבה, קדם (בית מכירות פומביות) יצירותיו באוסף מוזיאון ישראל ברשימת "הקרואים אל הצבא" שהתפרסמה בעיתון החרות שראה אור בירושלים ב-2 במרץ 1916 מופיע תושב ירושלים בשם ראובן ליפשיץ (שורה 7 שם שלישי). בהודעה נרשם שהמופיעים בה "צריכים לבוא תיכף ומיד אל הז'נדרמריה... ומי שלא יבוא יסבל את תוצאות המאון" בין הבאים, דואר היום, 14 במרץ 1935 למשל "בת מלך ארם", עיבוד של אברהם יצחק איגוס ודניאל פרסקי לסיפורו של חיים נחמן ביאליק, "אגדת שלושה וארבעה" Communings of the Spirit: The Journals of Mordecai M. Kaplan, 1913–1934, ed. Mel Scult, 1, Detroit, Mich.: Wayne State University Press and The Reconstuctionist Press, 2001, p. 315 note 1. כך קמה תערוכת ז'בוטינסקי, חרות, 16 ביוני 1965 דברי הסבר לשיר "תל אביב", זמרשת באתר הספרייה הלאומית עליה ראו עוד: Lifetime Achievement Award, Kolenu – Our Voice, Bulletin of the Jewish Federation of Ulster County, June 2014, p. 3; Violet Snow, A good life centenarian, Hudson Valley One, July 6, 2014; Noami Leaf Halpern's Oral History, interviewer: Christa Whitney, the Yiddish Book Center’s Wexler Oral History Project, January 27, 2017; ותמונותיה באתר של פרנקו ווגט.