laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המצעד למען חיי נשים

המצעד למען חיי נשים (March for Women's Lives) הייתה הפגנה למען הזכות לבצע הפלות, נגישות לאמצעי מניעה וחינוך מיני לכל, שנערכה ב-25 באפריל 2004 בשדרה המרכזית של וושינגטון, המול, ארצות הברית. מארגנות המצעד העריכו שהשתתפו כ-1.15 מיליון מפגינים והכתירו אותו כ"המחאה הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. מקורות אחרים, העריכו שמספר המשתתפים בהפגנה היה נמוך יותר ונע בין 500,000 ל-800,000. במצעד נאמו כ-120 דוברות החל מהשעה 10:00 בבוקר ועד 14:00. בין הדוברות היו סוזן סרנדון, וופי גולדברג, קת'לין טרנר, הילרי קלינטון ומובילות דעה וידועניות נוספות. ההפגנה אורגנה על ידי שבעה ארגוני זכויות אדם וארגונים פמיניסטיים בהם: האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, ארגון נשים לאומי (NOW) ואחרים. קואליציית הארגונים שארגנה את ההפגנה כללה גם ארגוני נשים אפרו-אמריקאיות, ולטיניות דבר שהוביל להרחבת התפיסה של זכות נשים על גופן - הזכות ללדת, הזכות למעקב רפואי לפני ואחרי לידה וחינוך מיני לכל (חינוך מיני לא היה נגיש למיעוטים בארצות הברית). המצעד למען חיי נשים סימל תפיסה חדשה בשיח על זכות האישה על גופה שכלל גם את הזכות לפריון, שלכאורה הייתה שמורה רק לארגונים שמרנים שהתנגדו להפלות. תכנון המצעד החל ב-2003 כחלק מקמפיין למינוי שופטים לבית המשפט העליון, התומכים בזכות האישה על גופה (pro-choice). המצעד לא רק ביקש לשים על סדר היום הציבורי את נושא הגישה להפלות ותכנון משפחה אלא גם לאותת לקונגרס שיש לנושא תמיכה ציבורית רחבה. המצעד למען חיי נשים היה ההפגנה הגדולה שנערכה בנושאים אלו מאז 1992 בוושינגטון. ההכנות למצעד כללו הקמת אתר אינטרנט למצעד, בניית רשת של קשרים עם ארגונים מקומיים, ארגוני סטודנטים ואחרים. מפגשים אורגנו ברחבי ארצות הברית בהם דנו המשתתפים במטרות המצעד וכן גויסו משאבים לתחבורה להפגנה. במקביל התקיימה הפגנה קטנה של קבוצות שמרניות המתנגדות להפלות. מדיה וקבצים בנושא המצעד למען חיי נשים בוויקישיתוף Flashback: Over One Million March for Women's Lives | National Organization for Women, now.org (באנגלית) BBC NEWS | Americas | Abortion activists on the march, news.bbc.co.uk The March for Women's Lives, April 2004, www.jofreeman.com Gibson, Megan (2011-08-12). "A Brief History of Women's Protests". Time. ISSN 0040-781X. נבדק ב-2017-02-20. March for Women's Lives (Association). Records of the March for Women's Lives, 1988-2004 (inclusive), 2003-2004 (bulk): A Finding Aid, oasis.lib.harvard.edu (ארכיון)
בית יעקב (כתב עת)

בית יעקב: ירחון לענייני חנוך ספרות ומחשבה היה כתב העת של תנועת בית יעקב בישראל. הירחון ראה אור מאז סוף שנות ה-50 ועד ראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. עורך העיתון היה משה פראגר, ובין הכותבים היו דוד זריצקי, פנינה ליכטשיין ("א. מרגלית"), אהרן סורסקי וסופרים חרדים נוספים. בין כותבי הטורים בירחון במשך השנים נמנו גם רבנים וראשי ישיבות, כמו: הרב שלמה וולבה, הרב מרדכי גיפטר ואחרים. תנועת בית יעקב בפולין הדפיסה במשך חמש עשרה שנה עד השואה את הירחון "בית יעקב ז'ורנאל" בעריכת אליעזר גרשון פרידנזון, שהיה במה ספרותית חרדית מרכזית ורבים מן הסופרים והוגי הדעות החרדים פרסמו בו את מאמריהם. עם התבססות בתי הספר של בית יעקב בישראל, לאחר עשרים וחמש שנות פעילות (מסוף שנות ה-30), נוצר מקום לחידוש הבמה הספרותית שהיווה הירחון היידי, והוא הודפס בעברית. עורכי כתב העת קיוו לעשות בו שימוש כדי לשמור קשר עם בוגרות מוסדות הלימוד של התנועה, עדכון על הנעשה במוסדות ובחיי הבוגרות, והעברת מסרים חינוכיים ברוח התנועה. בהתאם לכך פורסמו בו מאמרי זיכרון וסקירות על חיי גדולי תורה, מייסדי בית יעקב ומנהיגי "אגודת ישראל", שנספו בשואה. לצד דפי עדכון וחדשות מהנעשה בחיים הציבוריים החרדיים בישראל ובעולם, בתנועת אגודת ישראל ונשי אגודת ישראל. בין המדורים הקבועים נקבעו מדורים למחשבת ישראל, חינוך, מוסר יהודי, פרשת השבוע, אמרות חסידיות, ספרות חרדית ובקורת ספרים של ספרות זו. כן פורסמו בגליונות כתב העת מאמרי תעמולה שקראו להורים לשלוח את בנותיהם ללמוד במוסדות התנועה. בית יעקב: ירחון לענייני חנוך ספרות ומחשבה, כל הגליונות, באתר אוצר החכמה בית יעקב: ירחון לעניני חנוך ספרות ומחשבה - גליון ראשון, ירושלים, סיון תשי"ט, באתר אוצר החכמה בית יעקב בית יעקב: ירחון לענייני חנוך ספרות ומחשבה - גיליון המאה, ירושלים תשכ"ז, באתר היברובוקס בית יעקב: ירחון לענייני חנוך ספרות ומחשבה - גיליון 200 (חוברת א' - מפתח לגליונות 100–199), ירושלים, תשל"ז, באתר היברובוקס
הכנסייה הקתולית הארמנית

הכנסייה הקתולית הארמנית (בארמנית: Հայ Կաթողիկէ Եկեղեցի, במקורב: הַאי קָתּוֹר'יקֶה יֵקֶרֶצִי) היא כנסייה אוניאטית אוטונומית, "סואי יוריס", הפועלת במסגרת הכנסייה הקתולית, בארמניה ובתפוצה הארמנית ברחבי תבל. היא משמרת את הנוסח וסדרי הטקס (ריטוּס) הנהוגים גם בכנסייה האפוסטולית הארמנית, אך בניגוד לה כפופה לאפיפיור ומצויה באחדות מלאה עם יתר הכנסייה הקתולית. היא מונהגת על ידי הסינוד הקדוש, המורכב מהארכיבישופים שלה וכמה בישופים, שבראשו עומד הפטריארך-קתוליקוס של קיליקיה. הנוכחי המכהן למניין הוא הפטריארך-קתוליקוס קריקור בדרוס (גרגוריוס פטרוס) העשרים. הקתולים הארמנים נוהגים לפי מסורת הכנסייה הארמנית כמעט במלואה. התפילות מתנהלות בארמנית קלאסית גבוהה ומתוך סידורי התפילה הישנים. בכנסיות יש מעט צלמיות ווילון המפריד בין המזבח לקהל במקום איקונוסטאזיס, ואף מדי הכמורה דומים. אך הדמיון עם האפוסטוליים האוריינטלים הוא חיצוני בלבד, שכן הכנסייה קיבלה את הדוגמה והדוקטרינה הקתוליות עם הסתפחותה לרומא: האמונות המונופיזיטיות אודות טבעו היחיד של ישו נשללו, ואומצה הכריסטולוגיה שהוגדרה בוועידת כלקדון ושקבעה כי היו לו שני טבעים שלמים במלואם, אנושי ואלוהי. במסגרת השינוי תוקנו סידורי התפילה במקצת מקומות וטוהרו מהתייחסויות לא-כלקדוניות, בייחוד הנוסחה "אלוהים הכל-יכול אשר נצלב למעננו" (ממנה משתמע במתכוון שהאל האב ורוח הקודש סבלו יחד עם ישו על הצלב) שתוקנה על ידי פטריארך אנטיוכיה, המונופיזיטי הקנאי פטרוס, במאה החמישית. לכנסייה הקתולית הארמנית יש אפארכיות בארמניה ובמוקדי התפוצה הארמנית במזרח התיכון ובמזרח אירופה, וגם בארצות הברית, צרפת, אוסטרליה ודרום אמריקה. מושבם הטקסי של הפטריארכיה והקתוליקוס הם בקיליקיה, אך המטה שוכן בפועל בביירות שבלבנון. מספר מאמיניה נאמד ב-2015 ב-736,956 נפש. שורשי הכנסייה נעוצים כבר במאה ה-12, כשבממלכת קיליקיה הארמנית החלו מעטים לעבור לקתוליות. הקשרים עם הצלבנים חיזקו את הזיקה לרומא בקרב התפוצה בקיליקיה אך היו לכך פירות מעטים; ב-1698 קמה כנסייה ארמנית אוניאטית בתפוצה בטרנסילבניה, אך היא לא שרדה עד לתקופה המודרנית בגלל התבוללות מאמיניה בחברה הסובבת. ב-1710 מונה הכומר הצעיר אברהם בדרוס ארדזיביאן לבישוף הארמני-אפוסטולי בחאלב על ידי הקתוליקוס המקומי בדרוס, שישב בסיס (כיום בדרום טורקיה); ארדזיביאן התחנך אצל מורה שתמך בסתר באיחוד עם רומא, ועם הפיכתו לבישוף החל לקרוא לכך בגלוי. הוא נרדף ואולץ לצאת לגלות, אבל היו לו די אוהדים בחאלב כדי לגבש קהילה בעלת-משקל וב-1738 הוחזר למשרתו ומשח עוד כמה מאנשיו לבישופים. בשלב זה החליט להכריז על עצמו כפטריארך הארמני של קיליקיה, מול הקתוליקוס האפוסטולי המכהן שהחזיק בכס. ב-1742 יצא לפגוש את האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר שהכיר בו כפטריארך ואשרר את הקמתה של כנסייה ארמנית קתולית. ארדזיביאן סבל רדיפות קשות מהאפוסטוליים והשלטונות הטורקיים, אך כנסייתו הקטנה שרדה וגדלה. מדיה וקבצים בנושא הכנסייה הקתולית הארמנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הכנסייה הקתולית הארמנית (באנגלית ובארמנית) הכנסייה הקתולית הארמנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר הבית של הכנסייה הארמנית הקתולית Leslie Houlden, Antone Minard, Jesus in History, Legend, Scripture, and Tradition: A World Encyclopedia, ABC-CLIO, 2015. עמ' 28. The Eastern Catholic Churches 2015, פילוח דמוגרפי באתר סוכנות הסיוע של הוותיקן למזרח הקרוב.
איתן פרויד

איתן פרויד (15 במרץ 1931 - 9 בנובמבר 1962) היה שחיין ישראלי. אלוף ישראל בשחייה. בעל מדליית זהב מהמכביה השלישית. פרויד בנם של יצחק, רופא מיילד ומנהל בית החולים ליולדות פרויד ופאולינה. הוא בוגר הגימנסיה הרצליה. התאמן בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד. התגייס לפלמ"ח, ושרת בחטיבת יפתח בגדוד השלישי ביחידת החבלנים. במלחמת העצמאות לחם בקרבות בדגניה, צמח, עין גב, בקרבות לטרון ושער הגיא. הוא השתתף בקרבות בצפת וכן בקרבות הקסטל. בצה"ל שימש כמדריך ספורט בחיל האוויר. בוגר הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. עבד בחברת "חמת" ובתה"ל. שימש כיו"ר ועד העובדים של תה"ל. בשנת 1947 קבע פרויד במשחה ל-100 מטר חופשי את התוצאה המהירה בארץ בשיא נוער חדש של 1:06.2 דקות, לאחר ניצחון על שלמה תנשמת ממכבי חיפה. בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה פרויד במדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ארנון טורין, ישעיהו אלבאום ונחום בוך בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו. נוסף על כך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.6 דקות, שלישי מבין השחיינים הישראלים. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר 1952, זכה פרויד במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.7 דקות, אחרי נחום בוך (1:04.5 דקות) וארנון טורין (1:05.5 דקות). במכביה החמישית שנערכה בשנת 1957 סיים פרויד במקום חמישי במוקדמות במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 3:08.0 דקות ולא עלה למשחה הגמר. פרויד נישא בשנת 1956 לאביבה ולהם נולדו שתי בנות, רחל ואפרת. המשפחה התגוררה בגבעתיים. הוא נפטר ב-10 בנובמבר 1962 לאחר מחלה ממושכת. משנת 1963 נערכת אליפות תל אביב לזכרו במשך שנים רבות. ארבעת נכדיו היו לשחיינים מצטיינים. שלושה מצד הבת רחל, גיא ברנע, שחייין אולימפי, אלוף ושיאן ישראל, מקום שישי בעולם (שנגחאי 2011), ניר ברנע אלוף ישראל ואור ברנע ואחד מצד הבת אפרת, אייל פרויד. תמונה מימין לשמאל: איתן פרויד, אברהם צוריאנו, המורה דר' א. ויזר עם הגביע, יהודה קנטור, יעקב רודיט בתום מרוץ שליחים בגימנסיה "הרצליה", באתר "ישראל נגלית לעין - תל אביב" פ. פריד, לסיום עונת השחיה, המשקיף, 3 בנובמבר 1946 בן-ציון פט, מחיפה יצאה תורת השחיה ועברה לתל אביב, באתר הארץ, 22 באוגוסט 1947 כיצד גברה תל אביב על חיפה בשחיה, המשקיף, 24 באוגוסט 1947 אספורט - שחייה - התקדמות נוספת של שחייני "הפועל". 7 שיאים חדשים, משמר, 21 בספטמבר 1947 דבר הספורט, דבר, 19 באוקטובר 1947 סקירה שבועית, דבר, 27 באוגוסט 1948 אליעזר רואי, בספורט - השחיה הספורטיבית בישראל בשנת 1949, דבר, 21 באוקטובר 1949 בספורט, דבר, 10 בספטמבר 1950 שחייה, דבר, 14 באוקטובר 1951 צבי כתבי, טבלת השגי השחיה בישראל לשנת 1950, דבר, 17 בנובמבר 1950 צבי כתבי, טבלת הישגי השחיה בישראל לשנת 1951, דבר, 9 בנובמבר 1951 צבי כתבי, הישגי השחיה הישראלית בשנת 1952, דבר, 31 באוקטובר 1952 בית המשפט המחוזי תל אביב-יפו, הזמנה, חרות, 15 בינואר 1963 תקוה וינשטוק, כאן נולדה תל אביב, מעריב, 31 בינואר 1955 איתן פרויד, באתר הפלמ"ח לזכר נעדרים - איתן פרויד, דבר, 7 בינואר 1963 אספורט - שחייה - נבחרת ת"א מנצחת את נבחרת חיפה בשחיה 19:41, הַבֹּקֶר, 10 באוגוסט 1947 אספורט - שחייה - התקדמות נוספת של שחייני "הפועל". 7 שיאים חדשים, משמר, 21 בספטמבר 1947 דבר הספורט, דבר, 6 באוקטובר 1950 תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950 דבר הספורט - השחיינים עוד לא הספיקו לנוח, דבר, 15 באוקטובר 1952 ידיעות המכביה - וואכנר, ריבנר ומייק וולק מצטיינים בשחייה, חרות, 22 בספטמבר 1957 נפטר השחיין איתן פרויד, מעריב, 11 בנובמבר 1962
חסידות גורליץ

חסידות גורליץ (ביידיש: הויף גארליץ) היא חסידות גליציאנית, ענף של חסידות צאנז. מחסידות גורליץ יצאו חסידות ברדיוב, חסידות רודניק, חסידות ז'מיגראד, חסידות טשאקאווא וחסידות קלויזנבורג. מייסד החסידות היה רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ (1826-1906), בנו החמישי של האדמו"ר מצאנז רבי חיים הלברשטאם. רבי ברוך נפטר בתרס"ו. כל בניו שימשו באדמו"רות וברבנות. בנו הרביעי, רבי אלישע הלברשטאם מגורליץ (1860-1941) כיהן אחריו כרב בגורליץ. רבי אלישע סירב לנהוג באופן רשמי כאדמו"ר, והסתייג מכך שהחסידים מביאים לו "פתקאות". נישא לבת דודו רבי מרדכי דב מהורניסטייפול. במלחמת העולם השנייה הוגלה רבי אלישע לסיביר, בה נפטר בט"ו בניסן תש"א. ילדיו היו: רבי צבי מנחם מנדל (-תשכ"ז) האדמו"ר מגורליץ-רופשיץ בניו יורק חתנו של רבי מנשה מרילוס מדובצק-רופשיץ. הרב נפתלי חיים מגורליץ. רב בגורליץ וגבאי של כולל חיבת ירושלים-גאליציה. חתנו של רבי אלתר זאב הורוביץ מסטריזוב, נפטר בעיר יקוצק ונטמן בה, לאחרנה שופצה מצבתו בביה"ח בעיר יקוצק על ידי אגודת 'אהלי צדיקים'. רבי דוד משה (תר"נ - תשל"א), האדמו"ר מדינוב בארצות הברית. חתנו של רבי יוסף מדינוב. חיבר את הספר "הנותן אמרי שפר". נפטר ללא ילדים. רבי אהרן (תרנ"ה-?) האדמו"ר מגורליץ-וויליטשקה בארצות הברית. חתנו של רבי שמואל שמעלקה פרנקל-תאומים, רבה של קלוסני-וויליטשק. רבי יחזקאל שרגא האדמו"ר מגורליץ בארצות הברית. חתנו של הרב שמואל שפירא מראדום. הרב מרדכי דוב (-כ' בתשרי תשל"ט). התגורר בירושלים ונפטר בניו יורק. רבי ברוך הלברשטאם (- ט"ו באב תשמ"ב). חתנו של הרב ישכר שלמה טייכטל. חתנו רבי יצחק שפירא-קטן מטיסמניץ - בורו פארק, בנו של רבי צבי אלימלך מלנצהוט. חתנו הרב ברוך משה פרנס. חתנו הרב זלמן הלברשטאם מארצות הברית. בתו נחמה. בנו של רבי אלישע, רבי ברוך, נישא לגיטל, בתו של הרב יששכר שלמה טייכטל, עלה לישראל ובהתחלה סירב לכהן באדמו"רות, אך חסידי גורליץ בנו בית כנסת ומינוהו בראשם ולימים החל להתנהג באדמו"רות. כיום שני בניו של רבי ברוך, רבי אלישע הלברשטאם (חתנו של הרב יהודה אריה דייטש) ורבי חיים מנחם הלברשטאם (חתנו של הרב מנחם מנדל מנדלזון רבה של קוממיות), מכהנים כאדמו"רי גורליץ. בן נוסף הוא רבי ישכר שלמה הלברשטאם המשמש כאדמו"ר מקאלשיץ. בארצות הברית מכהן חתנו של רבי ברוך, רבי יצחק דב יונגרייז (נכדו של רבי אשר אנשיל יונגרייז מטשנגר (אנ')). חתנים נוספים הם הרב יחיאל מאיר פנט, חסיד בעלז, ר"מ בישיבת נדבורנה בבני ברק, הרב אליהו זלמנוביץ (בנו של הרב ישראל אריה זלמנוביץ אב"ד עכו, ששימש כראש הכולל בבית הכנסת גורליץ), והרב יעקב שמשון יעקבוביץ. על צאצאי ר' ברוך מגורליץ בפורום היידי "אידישע וועלט" [בית הכנסת בעיירה גורליץ] נכדו של הרב יהודה טירנואר רב בית הכנסת שומרי שבת וחתנו של רבי חיים שלמה מחוסט-טאש. נפטר בב' כסלו תשע"ה, ונטמן בבית העלמין סגולה בפ"ת סמוך לציון אביו.
שרה קנהאוס

שרה דה-רמר קנהאוס (באנגלית: Sarah DeRemer Knauss;‏ 24 בספטמבר 1880 – 30 בדצמבר 1999) הייתה אזרחית אמריקאית שהגיעה לגיל 119 שנים בוודאות. קנהאוס היא האדם הזקן אי-פעם המוכחת מיבשת אמריקה בכלל, והאדם השלישי בזקנותה לאחר ז'אן לואיז קלמן וקנה טנקה. הוכרה על ידי ספר השיאים של גינס כאדם המבוגר ביותר בעולם החי, בין ה-16 באפריל 1998 ועד למותה ב-30 בדצמבר 1999, כ-33 שעות בלבד לפני כניסה למאה חדשה ואלף חדש. היא הייתה בין האנשים החיים האחרונים שהשתייכו ל"דור המיסיונרים". נכון לאפריל 2022, רק קנהאוס, קנה טנקה היפנית וז'אן לואיז קלמן הצרפתייה, הגיעו בוודאות לגיל 119. קנהאוס החזיקה בתואר האישה השנייה הכי מבוגרת שתועדה בהיסטוריה עד ל-9 באפריל 2022, עת קנה טנקה הגיעה לגיל בו קנהאוס נפטרה. היא נולדה ב-24 בספטמבר 1880 בהוליווד, פנסילבניה, שהיה אז מושב כורים קטן, ושם נעוריה היה שרה דה-רמר קלארק. ב-1901 נישאה לאברהם לינקולן קנהאוס, שהיה מנהיג רפובליקני מקומי. בגיל 116, הוכתרה כאישה המבוגרת ביותר בארצות הברית. בשנת 1998, לאחר מותה של מארי-לואיז מילי מקוויבק בגיל 117, הפכה לאדם החי המבוגר ביותר. כאשר בני משפחתה סיפרו לה על זכייתה בתואר אמרה בחיוך "אז מה?". היא נפטרה 33 שעות בלבד לפני הכניסה למאה החדשה ולמילניום החדש, ולו הייתה חיה עד אז, חייה היו יכולים להשתרע על פני שלוש מאות ושני אלפים. קנהאוס חזתה בשבע מלחמות בחייה ובכהונתם של 23 נשיאים אמריקאים. במותה, הותירה אחריה 6 דורות של בני משפחה. היא מתה בבית אבות בעיר אלנטאון ב-30 בדצמבר 1999, בו התגוררה בתשע השנים האחרונות לחייה. את "סודה" לאריכות ימים תיארה בכך שלא נתנה לדבר להשפיע על מצב רוחה. ביום פטירתה, הספיד אותה חבר הסנאט של פנסילבניה, צ'ארלי דנט (אנ'), באומרו ”גברת קנהאוס הייתה אישה יוצאת דופן שמתחה את קצה גבולות אריכות הימים. זהו מאורע עצוב, אך לבטח חייה היו מלאי אירועים”. אמה מורנו ג'ירואמון קימורה כריסטיאן מורטנסן שרה קנהאוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Anonym, Kane Tanaka (119) has become the second-oldest person ever since today: where is the limit? | tellerreport.com, www.tellerreport.com (באנגלית)
תהום מילווקי

תהום מילווקי, או בשמו הנוסף שקע מילווקי, היא הנקודה העמוקה ביותר באוקיינוס האטלנטי ובשקע פוארטו ריקו. לתהום זו עומק מקסימלי של 8,380 מטרים. התהום ממוקמת 122.3 קילומטרים צפונית לאי פוארטו ריקו. שמה של התהום ניתן לה על שם הסיירת הקלה "מילווקי" של חיל הים האמריקאי שגילתה אותה ב-14 בפברואר 1939, ומדדה לה עומק מרבי של 8,740 מטרים. עובדת קיום שקע עמוק בצד האוקיינוס האטלנטי של האיים הקריביים הייתה ידועה כמאה שנים לפני גילוי התהום. הבריג "דולפין" עברה מעל שקע פוארטו ריקו ב-12 ביוני 1852 והעריכה שעומקו 7,000 מטרים. תהום מילווקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כנף קרב 27 (לופטוואפה)

כנף קרב 27 (בגרמנית: Jagdgeschwader 27) הייתה כנף מטוסי קרב של הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה, אשר מוכרת במיוחד עבור שירותה בסיוע אווירי לקורפוס אפריקה לאורך המערכה בצפון אפריקה. מלבד תקופת השירות בצפון אפריקה, הוצבו יחידות הכנף בעיקר בחזית המערבית כשהם נלחמים במטוסי חיל האוויר המלכותי ובהמשך חיל האוויר של ארצות הברית. 24 מבין טייסי הכנף עוטרו לאורך המלחמה בצלב האבירים של צלב הברזל, שני טייסים מוכרים במיוחד שירתו בכנף - שניהם עוטרו בעיטור הגבוה ביותר צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים - היו; אדולף גאלאנד (ששירת עם הכנף מספר חודשים ב-1940) והנס יואכים מרסיי ששירת עם הכנף באפריקה והופל לאחר שנזקפו לזכותו 158 הפלות. לאורך המלחמה מוערך כי טייסי הכנף הפילו מעל 3,100 מטוסי אויב במחיר 1,400 מטוסים שנפגעו ו-827 טייסים אבדו, נהרגו או נשבו במהלך הלחימה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הכנף הוקמה ב-1 באוקטובר 1939 חודש לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה. בינואר 1940 נוסף למפקדה וללהק I הלהק השני וביולי הוקם להק III מתוך להק I של כנף קרב 1. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה יחידות הכנף נלחמו תחת פיקוד קורפוס האוויר VIII במאות המפציצים ומטוסי הקרב של בעלות הברית עם 285 הפלות סך הכל. במהלך הקרב על בריטניה הוצבו טייסות הכנף באזור שרבור, עד לדצמבר 1940 טייסי הכנף הפילו 146 מטוסי בעלות הברית במחיר 83 מטוסי הכנף עם 58 טייסים שנפלו, נשבו או נעלמו. לאחר תקופת מנוחה והתאוששות בגרמניה בנובמבר 1940, באפריל 1941 יחידות הכנף למעט להק I נשלחו לסייע ללחימה בגזרה המרכזית של החזית המזרחית, כאשר עד סוף אוקטובר טסו טייסי הכנף בחזית המזרחית סך הכל 460 טיסות מבצעיות עם 10 הפלות של מטוסי אויב. באפריל 1941 להק I נשלח לצפון אפריקה בסיוע לכוחות קורפוס אפריקה, בספטמבר להק II הצטרף למערכה ולהק I חזר לגרמניה לפרק מנוחה בו הוחלפו מטוסי ה-BF 109E המיושנים בדגם F החדיש. בסוף אוקטובר הגיע להק III אף הוא לאפריקה ועד לחודש דצמבר כל יחידות הכנף היו בצפון אפריקה. טייסות הכנף לקחו חלק חשוב בסיוע ללחימת הכוחות הגרמניים בצפון אפריקה והצליחו לבלום את הצלחות חיל האוויר המדברי, שעד הגעת הכנף נהנה מעליונות אווירית כמעט מוחלטת. הכנף חולקה על פי המבנה הבא: להק I‏ (I./JG27) - טייסת 1, 2, 3 ו-4. להק II‏ (II./JG27) - טייסת 5, 6, 7 ו-8. להק III‏ (III./JG27) - טייסת 9, 10, 11 ו-12. להק IV‏ (IV./JG27) - טייסת 13, 14, 15 ו-16. הנס יואכים מרסיי - אלוף הפלות המוכר ביותר בכנף. המערכה בצפון אפריקה - מערכה בה הייתה הכנף מרכיב משמעותי ואיתה היא מזוהה במיוחד. כנף קרב 27 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) כנף קרב 27 באתר feldgrau.com (באנגלית) כנף קרב 27 באתר The Luftwaffe, 1933-45 (באנגלית) מבנה הכנף בינואר 1945, מתוך לקסיקון הוורמאכט
ואגיט אלקפרוב

ואגיט יוסופוביץ' אלקפרוב (נולד ב-1 בספטמבר 1950) הוא איש עסקים רוסי ממוצא אזרי, עמד בעבר בראש חברת הנפט הגדולה ביותר ברוסיה לוקאויל בשנים 1993—2022. נכון לאפריל 2021, דורג כאיש החמישי בעושרו ברוסיה עם שווי הון הנאמד ב-19.6 מיליארד דולר וכאיש ה-94 בעולם בעושרו. אלקפרוב נולד בבאקו, אזרבייג'ן, ממרכזי זיקוק הנפט הראשונים בעולם. אביו, שמת כאשר אלקפרוב עוד היה ילד, עבד בשדות הנפט כל חייו ודחף אותו ללכת בדרכו. האב היה מוסלמי ואימו הייתה נוצרייה שהשתייכה לזרם הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. אלקפרוב מתאר את עצמו כאדם דתי, אך אינו מגדיר את עצמו כמוסלמי או כנוצרי. בגיל 18 החל לעבוד לראשונה בתעשיית הנפט והדלקים. בשנת 1974 סיים לימודים אקדמיים באזרבייג'ן. בתור סטודנט, עבד בתור עובד זיקוק באתר קידוח לרגלי הים הכספי. לאחר סיום הלימודים, המשיך לעבוד באתר ובשנת 1979 קודם מתפקיד של מהנדס לאחראי על מספר עובדים. באתר שררו תנאים קשים והוא עבד על אסדת קידוח. יום אחד, אירע פיצוץ באסדה, אלקפרוב נזרק אל מימי הים הכספי ונאלץ לשחות כדי לשרוד. בשנת 1979 עבר למערב סיביר ועבד עבור חברת סורגוטנפטגז עד לשנת 1985, בשנים אלה צבר מוניטין של מומחה בתעשייה לעניין קידוח וזיקוק. הוא עלה בדרגות ובסוף שנת 1985 כיהן כסגן יושב ראש חברת בשנפט. בשנת 1990, אלקפרוב מונה לסגן שר תעשיית הגז והנפט בברית המועצות, וכך היה לסגן שר האנרגיה הצעיר ביותר במרחב הסובייטי. בתקופה זו, הוא איחד ואיגד מספר חברות זיקוק וקידוח נפט וגז כדי שיפעלו יחד ויגבירו תפוקתן. באפריל 1993 עמד בראש חברת הנפט הגדולה ביותר ברוסיה, שמה דאז היה Langepas-Uray-Kogalymneft והיום - לוקאויל. מאז ועד היום הוא עומד בראש החברה. החברה מעסיקה מעל 100,000 עובדים והיא מחברות הנפט החזקות בעולם, עתודות הנפט שלה שניים רק לחברת אקסון האמריקאית. לוקויל היא החברה הרוסית הראשונה שרכשה חברה אמריקאית. בנובמבר 2000 החברה השתלטה על חברת גטי ועל 1,300 תחנות הדלק שלה בארצות הברית. כמו אוליגרכים רוסים אחרים, אלקפרוב נכנס גם לעסקי הבנקאות והתקשורת. אלקפרוב נשוי ללריסה ויקטורובנה אלקפרובה, בנם יוסוף נולד בשנת 1990. מדיה וקבצים בנושא ואגיט אלקפרוב בוויקישיתוף
בריוני האנה

בריוני האנה (באנגלית: Bryony Hannah; נולדה ב-1984) היא שחקנית אנגלייה שהייתה מועמדת לפרס אוליבייה. האנה נולדה בפורטסמות', בתם של מורה ושל מפקד בדימוס בצי המלכותי הבריטי. אחרי שסיימה את הלימודים עבדה בפאב בסאות'המפטון. היא התקבלה ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וקיבלה מענק לימודים מקרן על שם לורנס אוליבייה (Laurence Olivier Bursary). האנה כיכבה בסדרה הקומית "מי רצח את הבוס?" בתפקיד כריסטין. היא מוכרת בעיקר מהופעתה בסדרת הטלוויזיה "מיילדת". בעונות הראשונות הדמות שגילמה הייתה אחות מיילדת ונקראה סינתיה מילר. בהמשך הסדרה מחליטה סינתיה לפנות לחיים דתיים ולהיות נזירה, אז משנה את שמה לאחות מרי סינתיה. היא חיה בבית נונאטוס יחד עם שאר הנזירות וממשיכה לעבוד כאחות. היא הייתה מועמדת לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה על תפקידה בדמות מרי טילפורד במחזה "שעת הילדים". עוד בתיאטרון הופיעה האנה במחזות "Earthquakes in London",‏ "Every Good Boy Deserves Favour", "איש הכריות", ו"סוס מלחמה". ב-2014 ילדה האנה את הילד הראשון שלה. בריוני האנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בריוני האנה באתר RADA "A new star turn". נבדק ב-11 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Dead Boss - BBC3 Sitcom". comedy.co.uk. נבדק ב-14 ביוני 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Call the Midwife". bbc.co.uk. נבדק ב-21 ביולי 2012. {{cite web}}: (עזרה) Sister Mary Cynthia "OLIVIER WINNERS 2012". olivierawards.com. Tim Walker, ‏Call the Midwife star Bryony Hannah gives birth, The Telegraph, 4 June 2014 Adam Lusher, ‏Virtual unknown set to shine alongside Keira Knightley and Mad Men's Elisabeth Moss, The Telegraph, 6 February 2011 Westbrook, Caroline (25 בפברואר 2011). "She's the co-star who's giving Keira Knightley a run for her money in The Children's Hour - but just who is Bryony Hannah?". Daily Mail. נבדק ב-21 ביולי 2012. {{cite news}}: (עזרה)
אליפות גרמניה בכדורגל 1920

אליפות גרמניה בכדורגל 1920 הייתה העונה ה-13 של התחרות. זו הייתה התחרות הראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה. מנצחות תחרויות אזוריות היו זכאיות להשתתף בתחרות. נירנברג זכתה באליפות. הייתה זו זכייתה הראשונה בתואר בתולדות המועדון. אלוף של העונה הקודמת קיבל זכות להשתתף בתחרות. בנוסף לכך, לתחרות העפילו מנצחי תחרויות אזוריות: המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות). בהארכה מספר כדורגלנים כבשו 4 שערים וזכו בתואר מלך השערים של התחרות: היינריך טראג, נירנברג לוני זיידרר, אגודת ספורט פירט ויקטור הירלנדר (אוסטריה אוסטריה), אגודת ספורט פירט נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מאתר weltfussball
סיפורי הבעש"ט

סיפורי הבעש"ט הוא קובץ של סיפורים מאת ש"י עגנון, שיצא לאור בהוצאת שוקן בשנת 1987, הספר עוסק בסיפורי הבעש"ט בשלושה שערים: תולדותיו, מעשיו ומשנתו תלמידיו ומתנגדיו; וסיפורי נפלאותיו. עגנון כינס סיפורים חסידים מאז ימי ישיבתו בבאד הומבורג בגרמניה. הסיפורים נאספו על ידו ועל ידי מרטין בובר.. ותוכניתם הייתה להוציא לאור ספר משותף. אך רובו של כתב היד עלה באש, בשריפה שהתחוללה בביתו של עגנון ב-1924, והשנים לא שבו לעסוק בתוכנית זו במשותף. לימים, בובר פרסם את ספר הסיפורים החסידיים הקלסי "אור הגנוז" (שוקן) ועגנון פרסם סיפורים חסידיים מעת לעת. לאחר מותו נאספו מעיזבונו סיפורים העוסקים בבעש"ט, והוצא לאור קובץ הסיפורים סיפורי הבעש"ט. גדליה נגאל, השימוש במקורות חסידיים בכתבי עגנון, חקרי עגנון : עיונים ומחקרים ביצירת ש"י עגנון, רמת-גן, אוניברסיטת בר-אילן 1994 סיפורי הבעש"ט, באתר הוצאת שוקן מתוך הביוגרפיה על עגנון באתר הסוכנות היהודית מתוך נאומו של עגנון לרגל זכייתו בפרס נובל ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.