laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הוליווד

הוליווד (באנגלית: Hollywood) היא שכונה בעיר לוס אנג'לס במדינת קליפורניה שבארצות הברית. השכונה ידועה כמרכז תעשיית הקולנוע של ארצות הברית, ועל כן נהוג להשתמש במונח "הוליווד" לתיאור של כלל תעשיית הקולנוע האמריקאית. הרובע משתרע בין שדרות סנסט לבין דרך מלהולנד, ובין גבעות הוליווד והרי סנטה מוניקה לפארק גריפית'. ב-1870 היה המחוז אזור חקלאי. באותה תקופה קנה חוואי יהודי בשם הארווי הנדרסון וילקוקס מקנזס חווה במחוז והחליט לבנות במקום עיר. אשתו, דיידה וילקוקס, פגשה במהלך נסיעה ברכבת אישה מאוהיו, שלחוותה קראו "הוליווד". דיידה התלהבה מהשם וקראה לחווה שלה באותו שם. ב-1 בפברואר 1887 הגיש וילקוקס למשרדי המחוז תוכנית לבנות יישוב קטן במיקום החווה, בשם הוליווד. רחובו הראשי נקרא "שדרת פרוספקט", וכיום זוהי שדרת הוליווד. בשנת 1900 התגוררו ביישוב 500 איש, לעומת מעל 100,000 תושבים בכלל העיר לוס אנג'לס באותה עת. ב-1910 הצביעו תושבי היישוב בעד הצטרפות לעיר לוס אנג'לס על מנת להתחבר לרשת המים והביוב העירונית. ערך מורחב – עידן הזהב של הוליווד החל משנות ה-20 של המאה העשרים התמקמו בהוליווד חברות סרטים מניו יורק וניו ג'רזי בשל מזג האוויר הנוח באזור ושעות האור הרבות ביום (מנורות החשמל של אותה עת היו חלשות מכדי לאפשר צילום סרטים בשעות הערב, והסרטים צולמו באור יום בלבד). ב-1911 התמקם אולפן הסרטים הראשון בהוליווד - אולפן נסטור. ב-1913 חכר ססיל ב. דה-מיל, יחד עם ג'סי לסקי, אסם ברחובות סלמה ווין והקים שם אולפן הפקות. ב-1917 פתח צ'ארלי צ'פלין אולפנים בהוליווד. טקס חלוקת פרסי האוסקר נערך לראשונה ב-16 במאי 1929 במלון הוליווד רוזוולט, ונכחו בו 250 איש. שנות ה-30 ושנות ה-40 נחשבות לעידן הזהב של הוליווד, כמרכז תעשיית הסרטים. בשנת 1958 הוקמה שדרת הכוכבים של הוליווד, והוקם בה הכוכב הראשון. כיום מוצגים בשדרה שמותיהם של אמנים שונים שהטביעו את חותמם בתחום הקולנוע, התיאטרון, הרדיו, הטלוויזיה והמוזיקה. ביוני 1999 הוארך קו הרכבת התחתית האדום של לוס אנג'לס ונבנתה תחנה בשדרת הוליווד. ב-2001 נפתח תיאטרון קודאק במיקום שבו עמד מלון הוליווד ההיסטורי, ובו נערכים טקסי חלוקת פרסי אוסקר. מצפה גריפית' פארק גריפית' שלט הוליווד שדרת הכוכבים של הוליווד תיאטרון דולבי (לשעבר קודאק) ניל גבלר, אימפריה משל עצמם. כיצד המציאו היהודים את הוליווד, תל אביב, עם עובד, 1988. נתנאל וסט, יום הארבה, תרגם - אריה קרישק, הוצאת זמורה-ביתן-מודן, 1980. מדריך לתיירים בהוליווד בויקימסע האנגלי (באנגלית) שלט הוליווד הוליווד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הוליווד (לוס אנג'לס, קליפורניה), דף שער בספרייה הלאומית Hollywood, history.com
אחרי מות, קדושים אמור

אחרי מות, קדושים אמור הוא פתגם עממי המשקף נורמה שלפיה לאחר מותו של אדם אין לדבר בגנותו, ויש לעסוק רק במעלותיו. הביטוי נוצר מסמיכותן של שלוש פרשות רצופות בספר ויקרא: אחרי מות, קדושים, אמור. אפשר לפרש אמירה זו כנשענת על אותו טעם של מורא מפני המוות ומפני רוחות המתים. אפשרות אחרת לקריאת הפתגם היא בדרך אירונית: אחרי המוות, גם האדם הפשוט ביותר הופך לקדוש וצדיק ואין מדברים בו סרה. מנדלי מוכר ספרים כתב על מנהג זה: היהודי אצל קהל עדתו עפר ואפר הוא בחייו, ובמיתתו ישתבח ויתפאר במצבה יפה – וכל המתים תמימים וישרים, נדיבים וחכמים; אזובי-קיר נעשים ארזים, ודג-הרקק – לויתן בבית-הקברות. — מנדלי מוכר ספרים, בימים ההם, פתיחתא, פרק ה פתגם דומה בלטינית: ”De mortuis nil nisi bene” ("על המתים אל תשמיע אלא שבחים") ,או, ”De mortuis aut bene aut nihil” ("על אודות מתים – או בחסד או לא כלום"). לפתגם הלטיני קדם פתגם יווני דומה, המופיע בספרו של דיוגנס לארטיוס, "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים". היהדות רואה מצווה בהספד המת, ואמירת שבחים לאחר מותו, אך כתוב בהלכה ובספרי הקבלה שאין לשבח את המת יותר מדי, משום שהנשמה מתייסרת בשמיים, בשומעה שבחים שלא מגיעים לה. מצווה גדולה להספיד על המת כראוי, ומצותו שירים קולו לומר עליו דברים המשברים את הלב כדי להרבות בכיה ולהזכיר שבחו. ואסור להפליג בשבחו יותר מדאי אלא מזכירין מדות טובות שבו ומוסיפין בהם קצת, רק שלא יפליג. ואם לא היו בו מדות טובות כלל, לא יזכיר עליו. וחכם וחסיד מזכירין להם חכמתם וחסידותם. וכל המזכיר על מי שלא היה בו כלל, או שמוסיף להפליג יותר מדאי על מה שהיה בו - גורם רעה לעצמו ולמת — שולחן ערוך, יורה דעה שדמ, א' יש השוללים נורמה זו, ומציבים מולה את הדבקות באמת. גישה זו מופיעה בדברי וולטר: ”On doit des égards aux vivants; on ne doit aux morts que la vérité” ”יש להתחשב ברגשותיהם של בני אדם חיים; כלפי המתים מחייבת אותנו האמת לבדה.” דוגמה להתנגדות לנורמה מצויה גם בדברים של יוסי ביילין לאחר מותו של בנימין בן-אליעזר. ביילין אמר, בין היתר, "אני לא מוכן להצטרף לאחרי מות קדושים, בעיני הוא היה הפוליטיקאי הכוחני, הדורסני, הוא היה הפוליטיקאי שלא היה צריך להיות מועמד של מפלגה כמו מפלגת העבודה לנשיאות". גדליה אלקושי, אוצר פתגמים וניבים לאטיניים, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשנ"ט, עמ' 137. עוזי בנזימן, אחרי מות, באתר העין השביעית, 1 בנובמבר 2001 עליזה בלוך, "אחרי מות קדושים אמור? (יוטיוב) האקדמיה ללשון העברית, לשוננו לעם, כרכים 34–35, עמוד 207, המזכרות המדעית של האכדמיה ללשון העברית., 1982 שולחן ערוך, יורה דעה, שדמ, א. נורית רוט, ההספד שהדהים את הצופים: צפו ביוסי ביילין מדבר על פואד, באתר TheMarker‏, 29 באוגוסט 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פופוניה

פופוניה (שם מדעי: Bactris gasipaes) הוא מין דקל נפוץ באזורים הטרופיים ממרכז אמריקה עד יער האמזונאס. הוא מהווה חלק חשוב בתזונת העמים הילידים באזורי תפוצתו. עקב התפוצה הרחבה, לצמח שמות שונים באזורים שונים ובשפות שונות. בין השמות הנפוצים: באנגלית: peach-palm or pewa (טרינידד וטובגו), peyibay(e), ו-pejivalle. בספרדית: pejibaye (בקוסטה ריקה וניקרגואה), chontaduro or chantaduro (בקולומביה ואקוודור), pijuayo (בפרו), pijiguao (בוונצואלה), tembé (בבוליביה), pixbae (יש לבטא: pibá) (בפנמה), ו-cachipay (בקולומביה). בפורטוגזית: pupunheira (העץ), and pupunha (הפרי) (בברזיל). גובה העץ עד 20 מטר. לכול עץ ייתכנו מספר גזעים. קוטר הגזע 15 עד 30 ס"מ. בראש כל גזע 15 עד 25 כפות. אורך הכפות כמטר וחצי, על בסיס עלה באורך של כמטר אחד. לרוב, בסיס העלה מכוסה קוצים ארוכים וחדים, אך קיימים פנוטיפים ללא קוצים. הפופוניה פורחת ומניבה לאורך כל השנה, אבל עיקר הפריחה באוגוסט עד דצמבר, והפירות מבשילים מדצמבר עד יולי. בכל אשכול פרי, בין 50 ל-1,000 פירות. הפירות דמויי טיפה בקוטר של 3-5 ס"מ ובאורך של 4-6 ס"מ, הקליפה בגוונים של ירוק, צהוב, כתום או אדום על פי מידת הבשלות. הציפה בצבע כתום (גם כאשר הקליפה ירוקה). העץ צומח תחת שמש ישירה, בכל הקרקעות, החל מגובה פני הים ועד לגובה של 800 מטר מעל פני הים. הפופוניה צומחת באופן טבעי באזורים בהם יורדים 1,900 עד 6,000 מ"מ גשם בשנה. הפופוניה היא צמח שניתן לנצל את כל חלקיו, אבל רובם אינם מנוצלים בצורה מסחרית. בחקלאות האינדיאנית המסורתית, הפופוניה גודלה בעבור פריה, אבל היום, הפופוניה מגודלת בעיקר עבור הפקה של לבבות דקל. לפופניה יתרון בהפקה של לבבות דקל. ניתן לבצע קציר ראשון של לבבות הפופוניה כבר 18 עד 24 חודשים לאחר הנטיעה. אורך הלבבות כ-40 ס"מ והקוטר נע בין 1.5 ס"מ ל-4 ס"מ. כל עץ יכול להוציא עד 15 ייחורים, כך שתפוקת הלבבות לעץ גבוהה. מכל הקטר של פופוניה מפיקים בין 5,000 ל-12,000 לבבות דקל בשנה. התחזית לעליה עולמית בצריכת לבבות דקל הביאה לנטיעה מסיבית של מטעי פופוניה בברזיל מהצפון עד לסאו פאולו. הפרחים הזכריים, לאחר שהם נושרים, נטחנים ומשמשים לתיבול. לפירות טעם דומה לתירס טרי, ומרקם דומה לתפוח אדמה מבושל. את הפירות אוכלים לרוב מבושלים במים. מהפרי המבושל ניתן להכין קמח, גלידה, ריבות, מחית, לשלב בתבשילים שונים (כמו עוף בפופוניה ודבש), ומזון לבעלי חיים. העצה של הפופוניה בצבע חום כהה. היא קשה ודחוסה. ניתן להשתמש בעץ לבניה, יצור חכות, ולהכנת תכשיטים. השורש של הפופוניה משמש כורמיציד (קוטל תולעים). עלי הפופוניה משמשים לסכך, ולקליעה של סלים. מדיה וקבצים בנושא פופוניה בוויקישיתוף פופוניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פופוניה, באתר ITIS (באנגלית) פופוניה, באתר NCBI (באנגלית) פופוניה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פופוניה, באתר Tropicos (באנגלית) פופוניה, באתר GBIF (באנגלית) פופוניה, באתר The Plant List (באנגלית) פופוניה, באתר IPNI (באנגלית)
עקודים

עולם העקודים בתורת הקבלה הוא העולם הראשון מבין עולמות עקודים נקודים וברודים שיצאו מא"ק (אדם קדמון). בתורת הקבלה מתוארים עולמות רבים אשר נבראו לפני בריאת העולם הזה הגשמי, עולמות רוחניים אשר ניתנים למישוש ולהשגה על ידי מימוש עצות מקובלים. משמעות "לפני עולם הזה הגשמי" היא קדימת מעלה ולא בקדימה בזמן. הסיבה לבריאת העולמות מוסברת בהרחבה בתורת הקבלה. את הדרגות השונות בעולמות השונים שנתהוו מסבירים בתורת הקבלה על ידי שפת הענפים, שפה ארצית אשר יורה על השורשים העליונים. כמו כן מוסבר בתורת הקבלה שכל דבר שקיים בעולם הזה מקורו האמיתי הוא מהעולמות הרוחניים שנבראו לפני בריאת העולם הזה, ועל כן שמות המושגים השונים, הם המקורות לדברים, כמו שהם כאן בעולם הזה הגשמי. עולם העקודים הוא הבריאה הראשונה היוצאת מן האדם קדמון שהוא הבריאה הראשונה לאחר הצמצום, לפני צאת עולם הנקודים אשר הפך לעולם האצילות. השם "עקודים" ניתן לעולם זה לאור העובדה כי בעולם זה כל הדרגות השונות הנמצאות בתוך העולם הפרטי הם, באחדות גמורה אחד עם השני ונמצאים בכלי אחד לכל עשרת אורותיו של העולם, להבדיל משאר העולמות בהם כל ספירה כוללת את הכלי שלה ואת האור שלה. וכאן כל האורות קשורים יחדיו, כביכול, ומכאן שמו אשר הם 'עקודים' בתוך כלי אחד. אדם קדמון כולל בתוכו את כל דרגות העולמות שלאחריו כאשר בכל אבר מרומז ההשפעה הבאה ממנו לאחר מכן. דרגת העקודים נמשכת מתוך הפה של א"ק, כאשר סביבות הפה התקבצו כבר אורות האזן והחטם (כך שהם קיבלו מאורות אח"פ [אזן חטם פה]). מקום העקודים הוא מפה דא"ק עד טבורו. בעולם העקודים שייך הדרוש מטי ולא מטי שהוא דרוש מרכזי בעולם הקבלה. ספר עץ חיים. שער ו' בספר הוא שער העקודים. מאמר עסמ"ב, טנת"א והקדמת אח"פ(הקישור אינו פעיל) באתר ארגון מבוא שערים. הסבר קיצור היווצרות העקודים(הקישור אינו פעיל) באתר ארגון מבוא שערים.
אדם קדמון (קבלה)

אדם קדמון, או בקיצור המקובל: א"ק (הוגים: aq), הוא מושג בקבלה, המתאר את הדרגה הראשונה שהשם ברא (ובלשון הקבלה - "האציל", מכיוון שעד סוף עולם האצילות נחשבו העולמות לאלקות ולא לבריאה נפרדת) לאחר הצמצום. אך אין בדרגה זו דרגה של ממש מאחר שאינה גשמית, שהיא הבריאה הראשונה שהשם ברא, וממילא היא הכי פחות גשמית מכולן. כמו כל העולמות - שכל אחד מהם מכיל את העולמות הבאים אחריו, גם העולם הזה מכיל את כל הבאים אחריו, וכיון שהוא הראשון, הרי שכולם באים אחריו ובעצם - הוא מכיל את כולם. הוא נקרא "אדם קדמון" משום שהוא בצורת אדם, כביכול, ו"קדמון" - כי הוא הראשון לכל הברואים. על פי קבלת האר"י, אדם קדמון מקבל את חיותו ישירות מהקו הנמשך אל תוך החלל הפנוי, שנוצר לאחר הצמצום. ישנם מקובלים, ביניהם הרב שלמה אלישיב בעל הספר לשם שבו ואחלמה, וכן רבי ישראל סרוג בתורת המלבוש שלו, המדברים על בחינות המקשרות בין אדם קדמון לבין האין-סוף. מתוך חמשת העולמות א"ק, אצילות, בריאה, יצירה ועשיה, א"ק מקביל לפרצוף אריך אנפין. הא"ק כולל בתוכו עסמ"ב (ע"ב ס"ג מ"ה ב"ן), וכל אחד כלול מטנת"א (טעמים נקודות תגין אותיות), המאירים מגופו החוצה דרך נקביו. עולם העקודים יצא מטעמים דס"ג (דרך אח"פ), ועולם הנקודים - מנקודות דס"ג (דרך העיניים של אדם קדמון ואחר כך תשלום שם מ"ה מן המצח). מכיוון שא"ק הוא הנברא הראשון, וממילא גם - הנשגב ביותר - ממעטים ללמוד וללמד עליו, עד כדי כך שכמעט שלא נכתב בספרים דבר על אורותיו הפנימיים, אלא רק על הארות היוצאים ממנו דרך נקביו. הסבר אחר הביא פרופ' גרשם שלום, המתאר את אדם קדמון כחיץ בין החלל הפנוי לבין אור אינסוף. גרשם שלום, פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה, (תרגום מגרמנית: יוסף בן שלמה), ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1980 גרשם שלום, שבתאי צבי והתנועה השבתאית בימי חייו, הוצאת עם עובד 1967, עמ'
אבי"ע

אבי"ע הוא מושג בקבלה, המורכב מראשי התיבות של ארבעת העולמות המרכזיים בקבלה: "אצילות", "בריאה", "יצירה" ו"עשיה", בסדר יורד. השמות מבוססים על הפסוק בישעיהו, "כל הנקרא בשמי ולכבודי בראתיו, יצרתיו ואף עשיתיו" ("הנקרא בשמי" רומז לעולם האצילות), שם הויה שמורכב מארבע אותיות, רומז על סדרתם וצורתם של עולמות אלו. השוני המהותי בין העולמות הוא שככל שהעולם גבוה יותר כך הוא אלוהי יותר. ההארה שבו היא גדולה יותר מהעולם שמתחתיו, והלבושים או המסכים שמסתירים את האור האלוהי פחותים. ככל שיורדים בהשתלשלות העולמות, לישויות שבו יש פחות התבטלות כלפי האלוהות, ותחושה חזקה יותר של קיום עצמאי, ולכן מתמעט הטוב ומתגבר הרע. כל עולם (או יותר נכון החלק התחתון שבו) הוא בחינת הנשמה ומקור החיים לעולם שמתחתיו, ולכן העולמות אחוזים אחד בשני, וכך למעשה יש קשר בין אור אינסוף שהוא ההתגלות הראשונה והעילאית של האלוהות לבין העולם הממשי. החלוקה של ארבעת העולמות היא כזו: עולם האצילות – עולם האלוהות – עולם הספירות. עולם זה קרוי בשם הזה מפני שהוא נאצל מהבורא "ויאצל מן הרוח", או שהוא אצלו, והוא היחיד שמקבל מאור אינסוף. בעולם זה ניכר יחודו של הבורא באופן מוחלט, ולכן עולם זה הוא אלוהות גמורה. עולם זה הוא כולו טוב ואין בו ישות נפרדת לנבראים. עולם הבריאה – נקרא גם 'עולם הכסא' – כיסא הכבוד – עולם מחצב הנשמות שורש נשמת האדם – כנגד המחשבה. קליפת נוגה שבעולם זה הוא רובו טוב ומיעוטו רע. זהו העולם הראשון שנברא יש מאין ושיש בו נבראים-שרפים. נברא יש מאין. עולם היצירה – עולם המלאכים – כוחות שמופקדים על ביצוע תפקידים ללא כל בחירה – כנגד הרגש והמלאכים שבזה העולם נקראים חיות הקודש. קליפת נוגה שבעולם זה חציו טוב וחציו רע. עולם העשיה – העולם הממשי העולם הזה – כנגד המעשה. עולם זה מרוחק מהבורא באופן כזה שלנבראים בו יש תחושה עצמית חזקה. קליפת נוגה שבעולם זה רובו רע ומיעוטו טוב. ונחלק לשני תת-עולמות עולם העשייה הרוחני שבו נמצאים י"ס דעשייה והאופנים ועוה"ע הגשמי שהוא העולם הזה. מקובל לחלק בין "עולמות אבי"ע הכלליים" – המייצגים את מכלול הבריאה השלם, ובין "עולמות אבי"ע הפרטיים" המייצגים את העולמות מכתר ומטה – כלומר את מערך הספירות הפנימי. עולמות אבי"ע מקבילים לכמה בחינות נוספות, והן: ישנן ישויות רוחניות רבות הנקראות אבי"ע. יתרה מזו, אין שום בחינה בעליונים ובתחתונים שאינה מתחלקת לא"ק ואבי"ע. אלא שיש כמה סוגי חילוקים, כגון אבי"ע באורך או ברוחב, בכללות או בפרטות ועוד רבים. על כן, בכל דרוש (וכן בטבלה לעיל), יש לדעת בדיוק על איזה א"ק ואבי"ע מדובר. עשר הספירות גרשם שלום, פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1980
שלמה דיקמן

שלמה דִיקמַן (Dykman;‏ 10 בפברואר 1917 – 17 במרץ 1965) היה מתרגם עברי ישראלי שהתחיל את פעילותו בפולין. חתן פרס ישראל לספרות ושירה לשנת תשכ"ה (1965). דיקמן נולד בשנת תרע"ז-1917 בוורשה בירת פולין. למד בגימנסיה העברית "חינוך", ולאחר מכן למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת ורשה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין נמלט לבוכרה. שם הוא עסק בהוראת עברית, עד שב-1944 נאסר ונאשם בפעילות ציונית ו"קונטרה-רבולוציונרית". תחילה נידון למוות, אך גזר הדין הומתק לחמש-עשרה שנות עבודות פרך. ב-1957 חזר לוורשה, וב-1960 עלה לישראל והתיישב בירושלים. דיקמן החל לפרסם תרגומים לעברית ומאמרי ביקורת עוד לפני מלחמת העולם. כמו כן תרגם מעברית לפולנית, וב-1939 הוציא את כל שירי ביאליק בתרגום לפולנית. דיקמן פרסם תרגומים רבים מהספרות היוונית, הרומית והלטינית הקלאסיות. מבין תרגומיו: הטרגדיות של אייסכילוס וסופוקלס, הפואמה "איניאיס" מאת ורגיליוס (שנחשבת לאפוס הלאומי הרומאי), היצירה הדידקטית ״De Rerum Natura״ (״על טבע הדברים״) מאת לוקרטיוס, ו"מטמורפוזות" מאת אובידיוס. ב-1962 זכה דיקמן בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, ובשנת 1965 (י"ג באדר ב' ה'תשכ"ה) נפטר בירושלים. פרס ישראל הוענק לו כחודשיים לאחר מותו. בנו היה המתרגם וחוקר הספרות עמינדב דיקמן. ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית וכולל טיוטות לתרגומים, מאמרים, רשימות ביבליוגרפיות ועוד. איסכילוס. שבע טרגדיות. תרגם מיוונית והוסיף מבואות, הערות ונספחים שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ה. 2 כרכים. סופוקלס. שבע הטרגדיות. תרגם מיוונית והוסיף מבואות, הערות ונספרים שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ג. 2 כרכים. אובידיוס. מטמורפוזות בחמשה עשר ספרים. תרגם מרומית והוסיף מבוא, הערות ומילון שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ה (1965). 2 כרכים. פובליוס ורגיליוס מרו. אַינֶאִיס. תרגם מרומית והוסיף מבוא, הערות ומפתח שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ב (1962). טיטוס לוקרציוס קָרוּס. על טבע היקום. תרגם מרומית והוסיף מבוא, הערות ומילון שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ב (1962). משירת יוון ורומי. דברי תרגום מעזבונו של שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ו. מאיר הלל בן-שמאי, 'דרכו של שלמה דיקמן בתירגום', מאזנים כא (תשכ"ו), 415–425. שלמה דיקמן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" הספרים של שלמה דיקמן, באתר "סימניה" שלמה דיקמן ז"ל – אמן התרגום, דבר, 7 במאי 1965 (נקרולוג) דוד לזאר, "כל כולי לא אמות!": עם שלמה דיקמן בוארשה ובישראל: (3 שנים למותו), דבר, 15 במרץ 1968, המשך א. ח. אלחנני, שלושים אלף חרוזי תרגום, דבר, 18 בספטמבר 1963 חיים הזז, על שלמה דיקמן ז"ל: (במלאות שנה לפטירתו), דבר, 18 במרץ 1966 הלל זיידמן, לדמותו של מתרגם דגול, מעריב, 3 באפריל 1970, המשך, 10 באפריל 1970 סאלוסטיוס, מלחמת קאטלינה, י'-יג' בתרגום לעברית מאת שלמה דיקמן ארכילוכוס, קטע משירת ארכילוכוס, דבר, 23 באוקטובר 1936 סאפפו, אל אפרודיטי, דבר, 16 באפריל 1937 משירת יון ורומי: תרגומים מעזבונו של שלמה דיקמן (במלאות שנה לפטירתו), דבר, 4 באפריל 1966 אובידיוס, עמוד מתוך "מטמורפוזות" לאובידיוּס בתרגומו של שלמה דיקמן (בהוצאת מוסד ביאליק), דבר, 15 בינואר 1965 ישראל כהן. שלמה דיקמן. בתוך: 'כתבים', כרך ב': סופרים, הוצאת עקד, תשל"ו 1976, עמ' 223 - 228. לראשונה: 'הפועל הצעיר', 23 במרץ 1965. שלמה דיקמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) שלמה דיקמן, דף שער בספרייה הלאומית שלמה דיקמן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ש. שבא, בין השורות: שלמה דיקמן ו"דבר", דבר, 18 בנובמבר 1962; א. ח. אלחנני, עם חתני פרס טשרניחובסקי לתרגומים, דבר, 26 באוקטובר 1962. ארכיון שלמה דיקמן, בספרייה הלאומית
דרג

האם התכוונתם ל... דרג – החונטה הצבאית האתיופית, שלטה באתיופיה מספטמבר 1974 עד ספטמבר 1987 דרג דיפלומטי – מערכת היררכית המבטאת את מעמדו המקצועי והחברתי של דיפלומט בשירות החוץ דרג מערכתי – רמת התכנון האסטרטגית המתאמת בין היעדים והמטרות של האסטרטגיה לבין סדרה של מהלכים טקטיים דרגה – מבטאת את מעמדו של אדם בארגון היררכי
עמנואל אלנקוה

עמנואל אלנקוה (1935 – 22 באפריל 2023) היה עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי. אלנקוה נולד בטבריה. שירת בצה"ל כמפקד טנק ומדריך בחיל השריון. עם סיום שירותו הצבאי החל לעבוד ככתב הספורט של העיתון "ידיעות אחרונות" ולימים הפך לכתב החדשות הצפוני של העיתון. במסגרת עבודתו סיקר את מלחמות ישראל בגבול הצפוני של המדינה, בהן מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. עם הקמת מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ הראשון, מבט לחדשות, שימש אלנקוה ככתב החדשות הצפוני הראשון של הערוץ, שם דבק בו הכינוי: "כתבנו בצפון". בעבודתו זכה לראיין מנהיגים, נשיאים ומפקדים ישראלים במהלך המלחמה, ונשיאים שונים בעת ביקורם בצפון הארץ. מתוקף עבודתו ב"מבט לחדשות" וב"ידיעות אחרונות" סיקר אירועים רבים ובהם מרדפים אחר מחבלים בבקעת הירדן, החלפות שבויים ומלחמות עבריינים בצפון. כמו כן סיקר את חטיפת מטוס סבנה כאשר שהה עם מפקד משמר הגבול בקרבת המטוס בעת השתלטות כוחות צה"ל, כתבה שהולידה מהדורה שנייה באותו הערב. עם עזיבתו את מערכת "מבט לחדשות" המשיך לעסוק בעיתונות הכתובה, ובשנת 1990 נשלח לארצות הברית לתקופה של שנה לסקר אירועים מקומיים עבור "ידיעות אחרונות". אלנקוה ייצג גם אמצעי תקשורת זרים ככתב שלהם בארץ, בהם ה-BBC וסוכנות הידיעות רויטרס. אלנקוה נפטר ב-22 באפריל 2023. הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים. נינה פוקס, עמנואל אלנקווה, כתב "ידיעות אחרונות" לשעבר, הלך לעולמו בגיל 88, באתר ynet, 22 באפריל 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית קופלי

מדליית קופלי (באנגלית: Copley Medal) היא מדליית כסף, אשר מוענקת מדי שנה על ידי החברה המלכותית בלונדון מאז שנת 1731. המדליה מוענקת עבור הישגים בתחום מדעי הטבע או מדעי החיים. המדליה קרויה על שם גודפרי קופלי, שהוריש בשנת 1709, 100 ליש"ט לחברה המלכותית. בנוסף למדליה, הפרס כולל 25,000 ליש"ט. דורותי קרופוט הודג'קין, זוכת מדליית קופלי לשנת 1976, היא האשה הראשונה שזכתה במדליה וג'וסלין בל ברנל, זוכת מדליית קופלי לשנת 2021, היא האשה השנייה שזכתה במדליה. מדיה וקבצים בנושא מדליית קופלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מדליית קופלי (באנגלית) מדליית קופלי ושמות כל הזוכים באתר החברה המלכותית מדליית קופלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הורה רעים - חולון

להקות המחול "הורה רעים - חולון" מייצגות את העיר חולון במופעים, אירועים ופסטיבלים בישראל ובעולם ברפרטואר של ריקודים פולקלוריסטים ישראליים. הלהקות פועלות במסגרת מחלקת הנוער העירונית. בשנים האחרונות התפתחו הלהקות והיום הן כוללות כ-210 רקדנים הפועלים בשבע קבוצות גיל שונות: עתודה, קטקטים, ניצנים, עלומים, נעורים בוגרת ומחולות בגילאים 6–70. כל להקה עובדת כקבוצה ייחודית עצמאית ועם זאת לכל הלהקות יחד תפיסה מקצועית ואומנותית משותפת שבאה לידי ביטוי מרכזי בעיקר במופעי הלהקות. הלהקות הייצוגיות לוקחות חלק בפסטיבלים ידועים בארץ, באירופה, בארצות הברית, ברוסיה ובסין. פעילות הלהקות מתקיימת במרכז למחול רעים. במרכז מתקיימות פעילויות מחול בסגנונות שונים ומגוונים החל מחוגי מחול ועד לבית הספר המקצועי למחול אומנותי. בשנת 2008 יצאו שתי קבוצות (נעורים, עלומים) למשלחות מכובדות בבולגריה שם יצגו את חולון בפרט וישראל בכלל בפסטיבלים. מופע "ילדות יפה"- מופע ריקודי ילדים לשירי הילדים של כלת פרס ישראל - הזמרת יפה ירקוני ובהשתתפותה. מופע "ללכת שבי אחריה" - ערב הצדעה למלחינה נורית הירש ובהשתתפותה. ריקודים, שירים, ושירה בציבור עם הקהל למי שהפכה לאחת המלחינות הבולטות ולאבן דרך מרכזית בשירה העברית. מופע "משה - הסיפור האמיתי!!!" - ריקודים, שירים ולחנים מקוריים, המציגים את סיפורו של משה רבנו. המופע בעל מסרים עמוקים לשאלה מיהו מנהיג אמיתי ומהן תכונותיו. המופע עלה במשך שבוע בתיאטרון חולון ופעם אחת בהיכל התרבות בתל אביב וזכה לתגובות וביקורות אוהדות. ביוני 2012 נערך מופע בתיאטרון חולון שנקרא "באלה הידיים" שבו השתתפו כל הלהקות. בשנת 2013 התקיים מופע בתיאטרון חולון בשם "בין מזרח למערב", בו השתתפו כל הלהקות קטקטים, ניצנים, עלומים, נעורים, בוגרת ומחולות. בשנת 2014, הלהקות קיימו מופע בשם "אור גדול", לזכר בנייה רובל שרקד בלהקות במשך 8 שנים ונהרג במבצע "צוק איתן". בהלך המופע, הלהקה הבוגרת ביצעה ריקוד לשיר "בניה" שיר שנכתב על ידי אורי שכיב שהוא בן הדוד של בניה. הכוריאוגרף והמנהל האומנותי: ליאור תבורי. תבורי הוא הכוריאוגרף של הלהקות "עתודה", "ניצנים", "עלומים", "נעורים", "בוגרת" ו"מחולות". מנהלת הלהקות: שנית יפת-שורקנד. החלה את דרכה כרקדנית בלהקת "הורה רעים" הראשונה בין השנים 1986–1990. אורן הללי: יוזם ומייסד הלהקות בכפר סבא, תל מונד, הרצליה, לוד, ורעננה וכן בלהקות המחול של הטכניון, נתניה, תל אביב וחולון. הללי זכה בפרסים על עבודותיו בארץ ובעולם על כוריאוגרפיות ייחודיות לבמה ובהן: בפסטיבל הלאומי לילדים במוסקבה ובפסטיבל כרמיאל. הללי נבחר מטעם ההסתדרות הציונית העולמית ומכבי עולמי לשמש כשליח ריקודים לקהילות היהודיות בדרום אמריקה שם הקים וניהל פסטיבלים, ערך סמינרים לכוריאוגרפים ובנוסף ניהל אמנותית את להקת המחול הייצוגית של הקהילות היהודיות בגרמניה. באנגולה, הפיק הללי מטעם משרד החוץ את המיצג הישראלי לקרנבל במשך שנתיים, בשתי הפעמים זכו המייצגים במקום הראשון. אתר האינטרנט הרשמי של הורה רעים - חולון
דגל איי קוקוס

דגל איי קוקוס הוא דגל בלתי רשמי המשמש את איי קוקוס מאז 6 באפריל 2004. הדגל הרשמי המשמש את הטריטוריה הוא דגל אוסטרליה. הדגל ירוק, ועליו שלושה אלמנטים: בצד שמאל עץ דקל מוקף עיגול צהוב, במרכזו סהר צהוב, ובצד ימין חמשת כוכבי הצלב הדרומי, אף הם צהובים. כוכבי הצלב הדרומי מופיעים על דגליהן של רבות ממדינות אוקיאניה, ובהן מדינת האם אוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא דגל איי קוקוס בוויקישיתוף דגל איי קוקוס, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טאניה לובינסקו

טאניה לובינסקו (ברומנית: Tania Lovinescu‏ 1924 – 2014) הייתה סופרת ומשוררת יהודיה רומניה-ישראלית, שכתבה בשפה הרומנית. עלתה לישראל ב-1989 וכעבור 12 שנים שבה לרומניה. טאניה נולדה בפלוישט, ברומניה, כבתם של הרמן ורבקה גולדנברג. הייתה בוגרת בית הספר התיכון "קולטורה" והפקולטה לפיזיקה וכימיה של אוניברסיטת בוקרשט אותה סיימה ב-1949. בשנים 1949 - 1983 עבדה כעורכת ברדיו הרומני. במקור שם המשפחה היה לאופר, כשמו של הנכד, אילן לאופר, שהיה שר בממשלת רומניה. נפטרה ב-2014. 1968 "Oamenii - visele" (האנשים - החלומות) 1973 "Arpegii de toamnă" (ארפג'ים של סתיו). 1979 "Aproapele meu" (הקרוב שלי). 1984 "Pescăruși" (השחפים) 1988 "Exerciţii de lucidate" (תרגילי צלילות). 1990 "Femeia lui Loth" (אשת לוט) 1993 "Reversul unui zbor" (המהלך האחורי של מעוף) 1996 "Mă numesc Alzheimer" (קוראים לי אלצהיימר). 2001 "Abel" (הבל) 2004 "Crochiuri in peisaj israelian" (רישומים של נוף ישראלי). טאניה לובינסקו באתר קריספדיה (אורכב 20.11.2018 בארכיון Wayback Machine) (ברומנית) טאניה לובינסקו (ברומנית) https://www.israelhayom.co.il/article/502569 משכונת פואבלו בראשון לציון לכיסא השר בממשלת רומניה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סבוי

סָבוֹי (באנגלית Savoy; באיטלקית Savoia – סבויה; בצרפתית Savoie – סבואה) הוא שמו של אזור וחבל ארץ ריבוני היסטורי במערב אירופה, כיום אזור במזרח צרפת הגובל בצפון–מערב איטליה ובדרום-מערב שווייץ. להלן יוצגו ערכים הנקראים בעברית סָבוֹי או סָאבוֹי (על סמך התעתיק באנגלית). לערכים הנקראים סַבוֹיָה (מאיטלקית) ראו סבויה (פירושונים), לערכים הנקראים סבואה (מצרפתית) ראו סבואה (פירושונים). האם התכוונתם ל... מקומות יישוב סאבוי (אילינוי) – כפר בארצות הברית, נקרא על שם מריה קלוטילדה, נסיכת סבויה בתי מלון מלון סבוי (לונדון) – בית מלון בממלכה המאוחדת והראשון בקבוצת המסעדות והמלונות סבוי (נפתח ב-1889) בית מלון סבוי פלאזה – היה בית מלון בניו יורק (נבנה בשנים 1927–1930 ונהרס ב-1964) מלון סבוי (תל אביב) – בית מלון בתל אביב, נהרס עקב פיגוע בשנת 1975 (ראו להלן) והוקם מחדש מלון סבוי (חיפה) – היה מלון בעיר התחתית של חיפה, ראו המרכז המסחרי החדש בחיפה (משנות ה-30) מבנים אחרים בלונדון ארמון סבוי – ארמון מלכותי שעמד בלונדון בימי הביניים קפלת סבוי – קפלה בסטרנד שבלונדון תיאטרון סבוי – בית תיאטרון ואופרה בסטרנד שבלונדון הפיגוע במלון סבוי בתל אביב הפיגוע במלון סבוי – פעולת טרור שביצע הפת"ח במלון סבוי בתל אביב בשנת 1975 סבוי (סרט, 2022) – סרט דוקו–דרמה ישראלי המתאר את הפיגוע אחר אגרטל סבוי – שם נוסף לאגרטל אלטו, יצירת זכוכית של אלוור אלטו פלימות' סבוי – מכונית סלון שיוצרה בחטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר בשנים 1954–1964 סבוי טראפל (שיר) - Savoy Truffle, שיר של הביטלס משנת 1968, המתייחס לדברי מתיקה מתוצרת מאקינטוש'ז, בהם טראפל סבוי וילה סבואה (לעיתים נהגה בטעות "וילה סבוי") - עבודה אדריכלית של לה קורבוזיה סבויה (פירושונים) סבואה (פירושונים) סאבווי (פירושונים) סאבו (פירושונים)