laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כוחות ופיקוד בקרב אוסטרליץ

שלושה צבאות נלחמו בקרב אוסטרליץ - הצבא הצרפתי מזה וצבאות אוסטריה ורוסיה מזה. מבנה הפיקוד שלהם היה שונה באופן מהותי זה מזה. הצבא הצרפתי נהנה ממטה מסודר עם שרשרת פיקוד יעילה וברורה. צבאות בעלות הברית היו שרויים בתוהו ובוהו ולעיתים הכוחות קיבלו פקודות ממפקדים של כוחות אחרים, הקיסרים התערבו בהחלטות הדרג המקצועי ועוד. בקרב אוסטרליץ הצבא הצרפתי, המוכר גם כגרנד ארמה, התחלק לכמה גופים עיקריים: המשמר, עתודת פרשים, דיוויזיית גרנדירים וחמישה קורפוסים. בדרך כלל מפקד הקורפוס נשא בתואר מרשל של צרפת. קורפוס היה מעין ארמייה בזעיר אנפין. הוא הורכב מדיוויזיות אחדות אשר בתורן התחלקו לחטיבות. גודלו של הקורפוס לא היה קבוע ויתרה מכך, דיוויזיות שלמות היו יכולות לעבור בין קורפוסים שונים (בדומה לצבאות מודרניים). רובו של הקורפוס הורכב מחי"ר, אך היה לו גם כוח פרשים גדול וכמות תותחים גדולה. המשמר כלל את החיילים האמיצים והמצטיינים מכל זרועות היבשה ובדרך כלל לא השתתף בקרבות. תפקידו העיקרי היה שמירת עתודת עלית להבקעה. אם המשמר כן יצא להתקפה, הצלחתו הייתה כמעט ודאית. דיוויזיית הגרנדירים הורכבה מפלוגות גרנדירים שהוצאו מיחידות עורפיות ומיחידות שהרכיבו את חילות המצב במבצרים השונים. בנוסף לגרנדירים שירתו בדיוויזיה זו גם חיילים קלים רבים שנקראים "קרביניירים", שהיוו מקבילה לגרנדירים אצל החי"ר הקל. בראש שרשרת הפיקוד עמד נפוליאון שהסתייע במטה (מפקדה) מסועף שחלקו הוקדש לעבודה ממשלתית שוטפת, עקב תפקידו הנוסף של נפוליאון כראש המדינה של צרפת. המרשלים היו כפופים לו באופן ישיר ובדרך כלל נפוליאון לא התערב בהחלטותיהם, תוך כדי שהוא משאיר להם חופש רב. הצבא הצרפתי נלחם בקורפוסים, כך הקורפוס הרביעי הבקיע את הדרך לרמת פראצן, הקורפוס החמישי עמד באגף הצפוני וכך הלאה. להלן פירוט היחידות הצרפתיות שהשתתפו בקרב: הצבא האוסטרי היה דומה במידה רבה לצבא הרוסי. שרשרת הפיקוד הייתה דומה והמגרעות היו דומות. למעשה, רוב הצבאות האירופאים סבלו ממגרעות אלו. הקצינים קנו בדרך כלל את דרגתם בכסף מלא. חלק ניכר מהפיקוד העליון הורכב מגנרלים זקנים שהתנגדו לרפורמות ושינויים וכתוצאה מכך הצבא היה לא יעיל ומסורבל. בניגוד לצבא הצרפתי, צבאות בעלות הברית הורכבו מרגימנטים. זאת יחידה בגודל של כ-1,000 עד 2,000 חיילים. הרגימנטים כונסו לחטיבות גדולות ומסורבלות, אך החטיבה הייתה יחידת אד הוק ולא שמרה על זהותה אחרי המלחמה. כתוצאה מכך, הצבא המאוחד היה חסר את הגמישות הרבה שאפיינה את הצבא הצרפתי. גם לצבא הרוסי היו כוחות משמר גדולים. הם הוכיחו את יכולתם בקרב כשכמעט ופרצו את החזית הצרפתית. בקרב עצמו החטיבות כונסו ליחידות אד הוק גדולות שכונו "שדרות". הפיקוד של בעלות הברית היה חסר סדר ביותר. בגלל האופי המשותף של הצבא, ההחלטות היו צריכות להתקבל ביחד. בנוסף לכך, שני הקיסרים החליטו להצטרף לכוחות הלוחמים. היות שהם היו ראשי המדינות ולהלכה גם המפקדים של צבאותיהם, הם התערבו בצורה גסה בהחלטות הדרג המקצועי. הדרג המקצועי קיבל רק את הפיקוד הטקטי בקרב, אך את ההחלטה האסטרטגית לצאת לקרב קיבל הדרג הפוליטי. בגלל התבוסה האוסטרית באולם, רוב הכוחות שנכחו בקרב אוסטרליץ היו ממוצא רוסי, לכן גנרל רוסי בשם קוטוזוב קיבל את הפיקוד הטקטי על הצבא המשותף. על מנת לרצות את השותפה הקואליציונית גנרל אוסטרי תכנן את תוכנית בעלות הברית. לא רק שקוטוזוב התנגד למועד הקרב, הוא התנגד גם לתוכנית וביצועיו בשדה הקרב היו עלובים למדי. להלן פירוט יחידות בעלות הברית שהשתתפו בקרב: רשימה מפורטת של כל היחידות עד רמת הרגימנט מפורטת בערך האנגלי המקביל (הקישור מצד ימין)
אנה בן מרדכי

אנה בן מרדכי-רזיאל היא קצינת משטרה ישראלית בדרגת תת ניצב, שמשרתת בתפקיד סגן ראש אגף התנועה. בתפקידיה הקודמים ראש חטיבת שיטור, קהילה ומתנדבים באגף המבצעים, מזכירה הביטחונית של השר לביטחון הפנים. בן מרדכי-רזיאל ילידת ירושלים, שירתה כקצינה בצה"ל, שימשה כקצינת מבצעים בצאלים וסגן מפקד פלוגה בקורס קצינות אג"ם והשתחררה בדרגת סגן. ב-1994 התגייסה למשטרת ישראל. היא החלה את שירותה ביחידה המרכזית של מחוז ירושלים והייתה האישה הראשונה בתפקיד ראש צוות סמויה בימ"ר. שימשה כקצינת האזנות סתר ארצית וראש חוליית תשתיות סיגינטיות במחלקת איסוף וטכנולוגיה במטה הארצי. בשנים 2013–2016 שירתה כמפקדת תחנת הראל במחוז ירושלים, קודם לתפקיד זה שימשה ראש ענף מודיעין במחוז ירושלים. שירתה כראש תחום אג״מ וסגן מזכיר ביטחוני במשרד לביטחון הפנים וב-2020 קודמה לדרגת תת-ניצב ומונתה למזכיר ביטחוני לשר לביטחון הפנים. בשנת 2021 מונתה לתפקיד ראש חטיבת שיטור קהילה ומתנדבים באגף המבצעים. נכון לשנת 2024 משרתת בתפקיד סגן ראש אגף התנועה. בן מרדכי בעלת תואר ראשון בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני בקרימינולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. היא מתגוררת בירושלים ואם לשלושה. מדיה וקבצים בנושא אנה בן מרדכי בוויקישיתוף אנה בן מרדכי, ברשת החברתית פייסבוק האם זו תהיה האישה הראשונה במחוז ירושלים שתכהן בתפקיד הבכיר ביותר? סנ"צ אנה בן מרדכי-רזיאל, באתר סופרסונס אנה בן מרדכי-רזיאל, פייסבוק משטרת ישראל סבב מינויים לפיקוד הבכיר במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, אתר משטרת ישראל
עומר פרלמן

עומר פרלמן שטריקס (נולד ב-20 ביולי 1993) הוא שחקן ישראלי. פרלמן נולד וגדל בתל אביב. כשהיה בן 12 אמו התאבדה. למד בתיכון תלמה ילין במגמת תיאטרון. בצבא שירת ככתב צבאי והשתחרר מהצבא לאחר עשרה חודשי שירות, ובמקום זאת עשה שירות לאומי במשך שנה. לאחר הצבא למד משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. פרלמן שיחק תפקידים קטנים במספר סדרות נוער בהן "יומני החופש הגדול" ו"שוברי גלים". ב-2014 שיחק בסרט "פרחים של מרציפן". בשנת 2017 פרץ לראשונה לתודעה הציבורית, בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "שבאבניקים", שם גילם את דמותו של דב לייזר בראון, חרדי-אמריקאי מפונק ופסימי שאביו הוא נדבן עשיר, אחד מארבעת גיבורי הסדרה. בשנת 2020 החל לשחק בסדרה "מנאייכ". באותה שנה שיחק גם בסדרת הדרמה "שעת נעילה". בשנת 2022 השתתף בסדרה הבינלאומית שצולמה בגרמניה MUNICH GAMES, לצד יוסף סוויד ורומי אבולעפיה. בשנת 2024 השתתף בסדרה "שנות ה-90" בתפקיד גלעד צייר אתאיסט שותפו של שלום (דניאל אסייג) לדירה. בתחום התיאטרון שיחק פרלמן בהצגת הילדים "דודה לאה - מאת שומיש", ואף זכה עליה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2017. בשנת 2018 השתתף בהצגה "מיקה שלי" בתיאטרון הבימה. בשנת 2018 פרלמן יצא מהארון. הוא בזוגיות עם האדריכל רענן שטרן. בראיון למאקו ביולי 2021 כשנשאל על מפגש עם חרדים בעקבות השתתפותו בסדרה שבאבניקים הוא אמר: "אני מספר שיש לי בן זוג ולפעמים הם שואלים אותי שאלות. זה לגיטימי. הם בעיקר מתאכזבים שלא התחזקתי אפילו בקצת, ואני תמיד אומר להם שאין מה לעשות, אני לא מאמין באלוהים." מדיה וקבצים בנושא עומר פרלמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עומר פרלמן (באנגלית) עומר פרלמן, ברשת החברתית פייסבוק עומר פרלמן, ברשת החברתית אינסטגרם עומר פרלמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עומר פרלמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עומר פרלמן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי עומר פרלמן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) נבו זיו, חרדת קודש, באתר "ידיעות אחרונות", 12 בינואר 2018 "אימא שלי הייתה יפה וחכמה, ומנגנון ההסתרה שלה עבד מדהים", באתר וואלה, 16 בנובמבר 2020 הדס בשן, ‏תמיד הייתי עומר הלחוץ. חרדה זה מכרה זהב לשחקן, באתר ‏מאקו‏, 29 ביולי 2021 קיץ ברבנר, ‏עומר פרלמן: "אני חילוני, תל אביבי, הומו, אבל ה'שבאבניקים' היו מקבלים אותי", באתר מעריב אונליין, 13 בפברואר 2018 דודה לאה- מאת שומיש, פסטיבל חיפה קיץ ברבנר, ‏עומר פרלמן: "אני חילוני, תל אביבי, הומו, אבל ה'שבאבניקים' היו מקבלים אותי", באתר מעריב אונליין, 22 באפריל 2020 בר זגה, הכירו את בן הזוג החדש של כוכב "שבאבניקים", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 5 באפריל 2018 הדס בשן, ‏תמיד הייתי עומר הלחוץ. חרדה זה מכרה זהב לשחקן, באתר ‏מאקו‏, 29 ביולי 2021
בנג'מין ביילר

בנג'מין פרנקלין ביילר (באנגלית: Benjamin Franklin Bailar;‏ 21 באפריל 1934 – 20 בפברואר 2017) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית מפברואר 1975 ועד מרץ 1978. הוא החליף בתפקידו את א. ט. קלסן. קודם לכן הוא היה עוזר בכיר למנהל הכללי של הדואר, הפקיד הפיננסי הראשי וסגן המנהל הכללי של הדואר. בנג'מין ביילר נולד בשמפיין, אילינוי. הוא התחנך בבתי הספר המקומיים שבעירו ולמד באוניברסיטת קולורדו. לאחר סיום לימודיו ב-1955 הוא התגייס לצי ארצות הברית ושירת כקצין אספקה. לאחר שחרורו מהשירות הוא למד לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, שם הוא סיים את לימודיו ב-1959. ב-16 בפברואר 1975 מונה ביילר לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית. כמי שהיה בעל רקע בפיננסים ובניהול, הוא ניסה לחזק את הבסיס הכלכלי של שירות הדואר של ארצות הברית. תחום האחריות העיקרי שלו בתפקידו היה להבטיח שהארגון הממשלתי העצמאי למחצה יוכל לממן את פעילותו מהכנסותיו. ביילר דאג בעיקר לאיכות שירות הדואר ולתעריפי השירות. אחת מההוצאות המשמעותיות של השירות הוא שכר העבודה, וביילר נודע בעיקר בשל המשא ומתן שניהל עם העובדים על חוזה עבודה של 11 שעות, זאת כדי למנוע שביתה של עובדי הדואר המאוגדים ב-1975. הוא גם פעל להעלאת התעריפים לדברי דואר מדרגה ראשונה ל-13 סנט, ניהל דיונים עם ה-CIA בנוגעי למעקב אחר דברי דואר, וקיצץ בעלויות הדואר, תהליך שהוביל להורדת תעריפי הדואר באזורים הכפריים. בנוסף לכהונתו כמנהל הכללי של הדואר, עבד ביילר בחברת הנפט הקונטיננטלית, בחברה האמריקאית לפחיות ובחברת הגבס האמריקאית. הוא שימש כחבר במועצות המנהלים של כמה חברות, בנקים, מוסדות חינוכיים ומוסדות ללא כוונת רווח. ב-1987 הוא התמנה כדקאן וכפרופסור בבית הספר למנהל עסקים על שם ג'סי ה. ג'ונס באוניברסיטת רייס. ביילר הוביל את המוסד, שהיה אז בראשית דרכו, לצמיחה וליציבות עד לפרישתו ב-1997. בדצמבר 2006 מונה ביילר על ידי המנהל הכללי של הדואר ג'ון פוטר כחבר בוועד המייעצת האזרחית לבולי דואר (אנ') של שירות הדואר. ביולי 2014 הוא פרש מהוועדה במחאה על הנפקת יתר של בולים בעלי עיצוב מסחרי. בנג'מין ביילר נפטר בלייק פורסט אילינוי ב-20 בפברואר 2017, בגיל 82. הוא נטמן בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה של לייק פורסט, אילינוי. מסמכיו של בנג'מין ביילר באתר המוזיאון הנשיאותי על שם ג'רלד פורד (באנגלית) Hugh Davis (August 11, 1977). "Carriers' Wives Grill Mail Chief". Spokane Daily Chronicle. McAllister, Bill (August 25, 2014). "Former PMG quits CSAC; questions its value". Linn's Stamp News. Archived from the original on August 10, 2014. Benjamin Bailar, 1934 - 2017, Chicago Tribune.
צ'ארלס אליוט

צְ'אַרְלְס אֵלִיּוֹט (באנגלית: Charles Elliot;‏ 15 באוגוסט 1801 – 9 בספטמבר 1875) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי, אשר שירת כמנהל האדמיניסטרטיבי הראשון של מושבת הונג קונג הבריטית וכמושל מספר מושבות אי של האימפריה הבריטית. נודע במיוחד על פועלו בניסיון להביא להסדר במלחמת האופיום הראשונה. בנם של יו ומרגרט אליוט, נולד בשנת 1801, בעיר דרזדן, נסיכות הבוחר מסקסוניה, האימפריה הרומית הקדושה, שם כיהן אביו כשגריר הבריטי. בשנת 1815 הוא נכנס לצי המלכותי לשירות באיים המלדיביים ובחופי מזרח אפריקה. הוא פרש מהצי בשנת 1828 כדי להיכנס לשירות הקולוניאלי. בשנת 1830 מונה למגן עבדים בגיאנה, שם הפך למובטל. בשנת 1834 הוא הפך למזכיר נציבי הסחר בסין, דאז שושלת צ'ינג, ואחרי 1835 התמנה למפקח על הסחר וממלא מקום בגואנגג'ואו. לפיכך הוא היה אחראי על קשרי הסחר האנגלים בתקופה בה הרשויות הסיניות החלו במאמצים לעצור את תנועת האופיום הבלתי חוקית שניהלו סוחרים בריטים והיה אחראי במידה רבה לפרוץ מלחמת האופיום בשנת 1840. לאחר שתקף מבצרים סיניים בנמל גואנגג'ואו, בינואר 1841 הוא ובעל הסמכות הסיני חתמו על הסכם, אמנת צ'ואנפי לפיו הסינים ישלמו 6 מיליון לירה שטרלינג על השמדת האופיום הבריטי ויפסיקו לכנות את הבריטים "ברברים" בעוד מצדם הבריטים ישלמו 6 מיליון שטרלינג למען האי המבודד של הונג קונג, סחר האופיום יופסק ושגרירים יוחלפו בין המדינות. הסכם זה שהתגלה כבלתי מקובל על שתי הממשלות הביא לפיטורו הסופי של אליוט בהוראת השר לענייני חוץ הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון (לעתיד ראש ממשלת בריטניה). אליוט הוקצה מחדש וב-6 באוגוסט 1842, הגיע למפרץ גלווסטון, טקסס, כשגריר הבריטי בתוך הרפובליקה של טקסס. בתפקיד זה אליוט דגל בביטול העבדות בטקסס, פעל למען הקמת סחר חופשי והדגיש את החשיבות של הבטחת שלום עם מקסיקו. הוא הפך לחבר אישי ואמין של הנשיאים סם יוסטון והנסון ג'ונס. כביכול בהוראת יוסטון, הוא עבד עם השגריר הבריטי במקסיקו סיטי למען שביתת נשק בין טקסס למקסיקו בשנת 1843 והיה מרכיב בהבטחת שחרורם של כמה שבויים. בגלל היתרון של התמיכה הבריטית לטקסס חופשית ועצמאית, אליוט פעל באופן אקטיבי נגד סיפוח טקסס לתוך ארצות הברית. בשנת 1845, באישור הנשיא ג'ונס, נסע למקסיקו כדי להשיג אמנה המבטיחה את הכרת הממשלה של אנטוניו לופס דה סנטה אנה בעצמאות טקסס בתנאי שטקסס לא תסופח. הוא החזיר את האמנה לטקסס, אך טקסנים הצביעו לסיפוח בהעדפה לעצמאות שהוכרה על ידי מקסיקו ומובטחת על ידי אנגליה. אליוט, שכונה בעיתונות "האיש בכובע הלבן", היה נושא להערות רבות בעיתונים במהלך מחלוקת הסיפוח של טקסס. הוא קיבל הוראה לחזור לבריטניה לאחר סיום הסיפוח מבחינה רשמית. הוא שירת בתור מושל ברמודה בין השנים 1846 ל-1854, טרינידד בין השנים 1854 ל-1856, וסנט הלנה בין השנים 1863 ל-1869. ב-1856 הוא היה מועמד לתפקיד אזרחי, ועיטורי הכבוד שלו בצי הבריטי הביאו אותו לדרגת אדמירל בספטמבר 1865. אליוט היה נשוי ונולד לו לפחות ילד אחד. הוא נפטר בווייטקומב, דבון, אנגליה, האימפריה הבריטית ב-9 בספטמבר 1875. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס אליוט בוויקישיתוף החברה ההיסטורית למדינה הטקסנית מלחמת האופיום הראשונה - פרק 3
New God Flow

New God Flow הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרים האמריקאים קניה וסט, פושה טי וגוסטפייס קילה, מתוך אלבום האוסף של חברת התקליטים GOOD Music,‏ Cruel Summer. השיר יצא לאור ב-21 ביולי 2012, על ידי חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם, כסינגל השלישי מתוך האלבום. הראפר האמריקאי גוסטפייס קילה, ששירו "Mighty Healthy" מסומפל בשיר, משתתף בגרסת האלבום של השיר, הנקראת "New God Flow.1". ההוק של השיר מכיל דגימה מהשיר "Mighty Healthy" של הראפר האמריקאי גוסטפייס קילה, שנדגם מאוחר יותר גם בשיר "No More Parties in LA" של וסט וקנדריק לאמאר, מתוך האלבום The Life of Pablo. המקצב העיקרי המלווה את השיר נדגם מהשיר "Bodas De Sangue" של מרקוס ואלה (אנ'), מתוך אלבומו Vento Sul, שיצא בשנת 1971. ברייק התופים בשיר נדגם מהשיר "Synthetic Substitution" של מלווין בליס (אנ'). בגרסת האלבום, מופיע בית נוסף בביצוע גוסטפייס קילה, ששירו מסומפל בשיר. בהשוואה להופעה החיה שלו בטקס פרסי ה-BET לשנת 2012, נתן ריז מ-Refinery29 ראה את השיר כ"מה שמנהל אפקט עז באותה המידה, ומאפשר לפושה טי וקניה וסט לשמור על כל הכעס והפגיעות שהפגינו באותה הופעה". מגזין Complex כלל את השיר במקום ה-34 ברשימת 50 השירים הטובים ביותר לשנת 2012. בטקס פרסי ה-XXL בשנת 2013, השיר זכה בפרס הביט הטוב ביותר. השיר הגיע בשיאו למקומות ה-66 במצעד הקנדה הוט 100 וה-89 במצעד הבילבורד הוט 100. נכון לאוקטובר 2020, לשיר כ-13 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. מידע על הסינגל "New God Flow" באתר מיוזיק בריינז קניה וסט, פושה טי, גוסטפייס קילה, הרב רוני, מתמטיקס, היילי קריזו, ג'י. איי. טאוסנד, מרקוס ואלה קניה וסט, בוגז & טייפז, אנתוני קיל הופר Cruel Summer (חוברת דיגיטלית). GOOD Music. דאף ג'אם. 2012. Ghostface Killah joins Kanye West and Pusha T on the newly updated 'New God Flow', FACT Magazine, ‏2012-09-14 (באנגלית) Nathan Reese, Kanye West New God Flow - Music Reviews On Refinery29, www.refinery29.com (באנגלית) The 50 Best Songs of 2012, Complex (באנגלית) First Annual XXL Awards Winners - XXL, web.archive.org, ‏2017-06-25 Kanye West, Billboard Kanye West, Billboard New God Flow.1, נבדק ב-2020-10-22
ויליאם בולגר

ויליאם פ. בולגר (באנגלית: William F. Bolger;‏ 13 במרץ 1923 – 21 באוגוסט 1989) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית ממרץ 1978 ועד ינואר 1985. ויליאם בולגר נולד בווטרברי, קונטיקט. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית. הוא למד חשבונאות באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא היה המנהל הכללי של הדואר השני שהגיע מתוך שורות הארגון. לאחר סיום כהונתו הוא שימש כנשיא איגוד התחבורה של אמריקה. ויליאם בולגר נפטר במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה ב-21 באוגוסט 1989. הוא נטמן בבית הקברות סנט מרי שבטיוקסברי, מסצ'וסטס. על שמו קרוי מרכז הוועידות בולגר בפוטומק, מרילנד. Bart Barnes, EX-POSTMASTER GENERAL WILLIAM F. BOLGER DIES, The Washington Post, August 22, 1989. ויליאם בולגר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פאולה היימן

פאולה אלן היימן (באנגלית: Paula Ellen Hyman;‏ 30 בספטמבר 1946, בוסטון מסצ'וסטס – 15 בדצמבר 2011, ניו הייבן, קונטיקט). הייתה פעילה פמיניסטית והיסטוריונית יהודייה-אמריקאית, מופקדת הקתדרה להיסטוריה יהודית ע"ש לוסי מוזס באוניברסיטת ייל. היימן הייתה הבכורה מבין שלוש הבנות של הוריה אידה לבית טלמן שהייתה ילידת רוסיה וסידני יליד ליטא. הייתה נשואה לד"ר סטנלי רוזנבאום לזוג שתי בנות יהודית ועדינה. היימן נפטרה, לאחר מאבק ארוך בסרטן השד, ב-15 בדצמבר 2011. תואר ראשון בחינוך יהודי מ"היברו קולג'" של בוסטון (אנ') - 1966. תואר ראשון נוסף, בהצטיינות יתרה, ממכללת רדקליף, בהנחיית הפרופסורים יוסף חיים ירושלמי ויצחק אשר טברסקי - 1968. דוקטורט בהיסטוריה מאוניברסיטת קולומביה - 1975. נושא התיזה היה "מדרייפוס עד וישי - יהדות צרפת מ-1906 עד 1939". פרופסור חבר להיסטוריה באוניברסיטת קולומביה 1974 עד 1981. פרופסור בבית המדרש לרבנים באמריקה מ???? עד 1986. ב-1986 עברה לאוניברסיטת ייל שם הייתהמופקדת הקתדרה להיסטוריה יהודית ע"ש לוסי מוזס, שהייתה קתדרה משותפת למחלקות למקרי דתות ולהיסטוריה. בתפקיד זה שרתה עד מותה ב-2011. במשך 10 שנים הייתה ראש התכנית ללימודים יהודיים באוניברסיטת ייל. נשיאת האקדמיה האמריקנית למחקר יהודי AAJR (American Academy for Jewish Research) - מ-2004 עד 2008. היימן הייתה האישה הראשונה ששימשה כדקאן של בית המדרש לרבנים באמריקה 1981 עד 1986. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. היימן החלה את פעילותה המדעית בחקר ההיסטוריה המודרנית של יהדות צרפת תיזת הדוקטורט שלה הייתה "מדרייפוס עד וישי: התחדשותה של יהדות צרפת 1906 – 1939". ניתן לסכם את מלוא רוחב היריעה של עבודתה המדעית כמפגש של מחקר ההיסטוריה היהודית בארצות הברית וצרפת עם המחקר הפמיניסטי היהודי. היימן הייתה בין חלוצות המאמץ הממושך לאפשר לנשים להיות רבות וחזניות ביהדות הקונסרבטיבית. והייתה כל חייה מהמנהיגות הבולטות של המאבק לשוויון מיגדרי בחיים הדתיים היהודיים. כבר ב-1971 הייתה ממקימות "עזרת נשים" (Ezrat Nashim) קבוצה אקטיביסטית שפעלה בנושא הזה. היימן הייתה שותפה לכתיבת מנשר בשם "נשים יהודיות דורשות שינוי" (Jewish Women Call for Change) שקרא להסמכת נשים לרבנות וחזנות והופץ למאות רבנים קונסרבטיביים. היימן פרסמה 10 ספרים ו-60 מאמרים. היא ערכה את ה-Modern Jewish Experience של הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה. הפרס הלאומי לספרים יהודיים - 1998 דוקטור לשם כבוד של בית המדרש לרבנים באמריקה - 2000 דוקטור לשם כבוד של ההיברו יוניון קולג' - 2002 נשיאת ה"איגוד האמריקאי למחקר יהודי" (the American Association for Jewish Research) 2004 עד 2008. נשיאה משותפת של הקרן הלאומית לתרבות יהודית (the National Foundation for Jewish Culture ) (אנ') 1995 עד 2002. היימן, באתר ארכיון הנשים היהודיות (באנגלית) הספד להיימן ביומון של אוניברסיטת ייל 15.12.2011 (באנגלית) הספד להיימן בניו יורק טיימס (באנגלית) מאמר על היימן בג'ורנל של האגודה ההיסטורית האמריקאית (באנגלית) פאולה אי. היימן, דף שער בספרייה הלאומית From Dreyfus to Vichy: The Remaking of French Jewry, 1906–1939
גיולקסי

גיולקסי (בהונגרית: Gyulakeszi) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. בגיולקסי חיו יהודים בתקופות זמן שונות. מדיה וקבצים בנושא גיולקסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גיולקסי נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הגיישד

הגיישד (בהונגרית: Hegyesd) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בהגיישד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 179 תושבים, ובשנת 2020 רק 150 תושבים. בהגיישד חיו יהודים בתקופות זמן שונות. מדיה וקבצים בנושא הגיישד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגיישד נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית

האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית (בפשטו: فدرالي قبايلي سيمې; באורדו: وفاق کے زیر انتظام قبائلی علاقہ جات) היה שטח שבטי אוטונומי בתוך פקיסטן מאז הקמתה ועד 2018 כאשר במסגרת המלחמה בצפון-מערב פקיסטן אוחד עם המחוז הפקיסטני של ח'ייבר פח'טונח'ווה. כיום האזור נשלט בידי הטליבאן ואל-קאעדה אשר נתמכים בידי הרוב האתני פשטוני במקום. מאז המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה והמלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, קו דוראני קבע את גבולה של אפגניסטן עם מערב הראג' הבריטי אשר הפך לימים למדינת פקיסטן. קו זה חתך את מרכזי האוכלוסין של הפשטונים, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר באפגניסטן, דבר אשר גרם לאי הכרה של הממשלה האפגנית בקאבול בגבול הבינלאומי של קו דוראני והריע את יחסי אפגניסטן–פקיסטן. על צדו הפקיסטני של קו דוראני היו אזורים עם רוב פשטוני כה רב שהממשלה הפקיסטנית העניקה להם אוטונומיה בתור האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית. היו אלו שבעה אזורים אשר נוהלו בידי מועצות עצמאיות המבוססות על ההיררכיה השבטית. עם התפתחות מלחמת אפגניסטן הטליבאן ואל-קאעדה דרשו את השטחים הללו מידי פקיסטן. תושבי האזורים עצמם תמכו בפעולות הטרור של הטליבאן והחלו במרד כוחות גרילה אשר הכריחו התערבות של ארצות הברית והביאו אל המלחמה בצפון-מערב פקיסטן אשר במסגרתה אוחדו האזורים עם מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה נגד רצון הרוב האזרחי בתוכם. מדיה וקבצים בנושא האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית בוויקישיתוף כתבה, באתר אל-ג'זירה
המכון לחקר אנטישמיות גלובלית ומדיניות

המכון לחקר אנטישמיות ומדיניות גלובלית (ISGAP) (באנגלית: Institute for the Study of Global Antisemitism and Policy) הוא מרכז צפון אמריקאי לחקר האנטישמיות, שנוסד בשנת 2004 על ידי צ'ארלס א. סמול (אנ') ושוכן בניו יורק. המכון עוסק בחקר של אנטישמיות בצד דעות גזעניות קדומות אחרות, תוך התייחסות לפוליטיקה ומחקר בינתחומי המפתח שיח בין אקדמאים, פוליטיקאים והציבור הרחב. בשנת 2006 יצר המכון את יוזמת ייל לחקר הבינתחומי באנטישמיות (אנ') (YIISA), הממוקמת בתוך המוסד ללימודי חברה ומדיניות באוניברסיטת ייל שהייתה מרכז המחקר האוניברסיטאי הראשון שהתמקד באנטישמיות בצפון אמריקה, לצד המרכזים לחקר האנטישמיות שבאוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטה הטכנית של ברלין. מלבד זאת, המכון מקיים סמינרי לימודים באוניברסיטאות שונות בצפון אמריקה, ומפרסם ספרים ומאמרים רבים. פרופסור אלי ויזל, ניצול השואה וזוכה פרס נובל לספרות, היה נשיא הכבוד של המכון. בראש הוועדה האקדמית המייעצת של המכון עומדים פרופסור אלן דרשוביץ ופרופסור ארוין קוטלר. אתר האינטרנט הרשמי של המכון לחקר אנטישמיות גלובלית ומדיניות (באנגלית) מאמרים שפורסמו על ידי ISGAP
Just Another Day

"Just Another Day" הוא שיר שביצע הזמר האמריקאי-קובני ג'ון סקאדה ויצא לאור בשנת 1992. השיר יצא לאור כסינגל מתוך אלבום הבכורה של סקאדה הנושא את שמו, שממנו נמכרו מעל ל-7 מיליון עותקים. הוא נכתב על ידי סקאדה ומיגל מוריחון. השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. במצעד השירים העכשוויים למבוגרים דורג השיר במקום השני. השיר זכה גם להצלחה במצעדים בבריטניה (מקום חמישי במצעד הסינגלים הבריטי), קנדה ושוודיה. הוא הוקלט על ידי סקאדה בספרדית בשם Otro Día Más Sin Verte, במועד יציאת השיר באנגלית, ודורג במקום הראשון במצעד Hot Latin Tracks של הבילבורד. בגרסה זו השתתפה גלוריה אסטפן בביצוע קולות הרקע. לשיר צולמו שתי גרסאות של וידאו קליפ. באחת מהן שצולמה בשחור-לבן השתתפה אסטפן. בשנת 2009 ביצע הזמר ברני ויליאמס גרסת כיסוי לשיר שנכללה באלבומו. סקאדה השתתף בהקלטת השיר. בשנת 2017 הוציא סקאדה גרסה מחודשת לשיר בשיתוף הזמר ג'יפשן, וכן גאסה נוספת בסגנון רגאיי. שנה מאוחר יותר הוציא סקאדה גרסה מחודשת לשיר בספרדית. מידע על היצירה "Just Another Day" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Just Another Day" באתר SecondHandSongs A little of everything: Since days with Sound Machine, Jon Secada has built a diverse career, באתר לאס וגאס סאן, 16 בספטמבר 2005
פליקס אוארבך

פליקס אוארבך (בגרמנית: Felix Auerbach;‏ 12 בנובמבר 1856 – 26 בפברואר 1933) היה מדען רב-תחומי יהודי גרמני, שהתמחה בפיזיקה. אוארבך נולד בברסלאו ב-12 בנובמבר 1856. אביו, לאופולד אוארבך, היה פיזיקאי ופרופ' לרפואה באוניברסיטת ברסלאו. בגיל 16 הוא החל את לימודי הפיזיקה באוניברסיטאות של ורוצלב והיידלברג, תחת הנחייתו של גוסטב קירכהוף, ובהמשך בברלין תחת הנחייתו של הרמן פון הלמהולץ. ב-1875 השלים את עבודת הדוקטורט שלו שעסקה ב"טבעם של צלילים ווקליים" ושילבה בין פיזיקה מוזיקה ואקוסטיקה. עבודת ההביליטציה (פוסט-דוקטורט) שלו עסקה בחקר ניסויי של מגנטיות, נושא בו הוא הרבה לעסוק גם בשנים הבאות. ב-1880 קיבל אוארבך משרה כמרצה לפיזיקה באוניברסיטת ברסלאו והחל לעסוק גם בשאלות של הידרודינמיקה וחקר את תכונת הקושי של חומרים. הוא אף פיתח מכשיר מדידה ייעודי למדידת קושי אבסולוטי. ב-1889 מונה לפרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת ינה בגרמניה. הוא הופלה בשל היותו יהודי ועל אף הישגיו המדעיים הוענקה לו דרגת פרופסור מלא רק ב-1924 אחרי מספר דחיות. ב-1926, בגיל 70, החלו אוארבך ושותפו וילהלם הורט (Wilhelm Hort) לכתוב "מדריך למכניקה פיזיקלית וטכנית" (des Handbuchs der physikalischen und technischen Mechanik) שהתפרסם בשבעה כרכים בין השנים 1927–1931. אוארבך עסק גם במתמטיקה ואף פרסם מספר ספרים, ביניהם הספר "הפחד ממתמטיקה ואיך להתגבר עליו" (Die Furcht vor der Mathematik und ihre Überwindung). אוארבך היה ידוע בקשריו הענפים עם קהילת האמנים באזור תורינגיה, ונודע בתור "המתווך בין איינשטיין ותנועת הבאוהאוס" (שמרכזה באותן השנים היה בעיר ויימאר הסמוכה למקום מגוריו). זאת הן בשל כתיבתו המדעית הפופולרית על תורת היחסות ועל נושאים אחרים והן בשל עיסוקו בפיזיקה של האמנות. ביתו של אוארבך עוצב בסגנון הבאוהאוס והוא נהג לארח בו אמנים ומדענים למפגשים חברתיים מגוונים. גם כיום מהווה ביתו (הידוע בכינוי "בית אוארבך") נקודת עניין לחובבי הבאוהאוס ורבים מבקרים בו בכל שנה. ב-1883 הוא נישא לאנה סילברגלייט, שהפכה בהמשך למובילת המאבק לשחרור נשים בגרמניה. לזוג לא נולדו ילדים. בעקבות עלייתו של היטלר, והאווירה האנטישמית ששררה בגרמניה בכלל ובינה בפרט באותן השנים, סבלו פליקס ואנה אוארבך מרדיפות ומהשפלה. כמו יהודים רבים שראו בעצמם בשר מבשרה של החברה הגרמנית הם התקשו לעכל את השינוי החד שחל במעמדם וב-26 בפברואר 1933 התאבדו. במכתב ההתאבדות כתב אוארבך: לאחר כמעט 50 שנים של אושר משותף... אני עוזב את המציאות הארצית מאחוריי בשמחה מלאה. — Felix Auerbach – Physik-Schule בעיר ינה נקרא רחוב על שמו בשכונת Lobeda West. מדיה וקבצים בנושא פליקס אוארבך בוויקישיתוף פליקס אוארבך, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פליקס אוירבך (1856-1933), דף שער בספרייה הלאומית Felix Auerbach – Physik-Schule, physik.cosmos-indirekt.de (בגרמנית) Katalog der Deutschen Nationalbibliothek, portal.dnb.de (בגרמנית) ZEIT ONLINE | Lesen Sie zeit.de mit Werbung oder im PUR-Abo. Sie haben die Wahl., www.zeit.de Haus Auerbach in Jena - Unangemeldeter Besuch im Schlafzimmer, Deutschlandfunk Kultur (ב־)