laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ואסילקיב

ואסילקיב (באוקראינית: Васильків, ברוסית: Васильков, ואסילקוב) היא עיר הממוקמת במחוז קייב שבמרכז אוקראינה. נכון לשנת 2022 אוכלוסייתה מונה 37,068 תושבים. ואסילקיב נוסדה ב-988 והפכה לעיר ב-1796. על פי הכרוניקה הרוסית הראשונה זה המקום שבו התגוררו נשותיו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב. לאחר תהליך ההתנצרות של קייב בנה שם ולדימיר מבצר וקרא לו על שם הקדוש המגן שלו, בסיליוס הגדול (ואסילי). בשנת 1240 נהרסה ואסילקיב בפלישה של האימפריה המונגולית, החלה להשתקם באיטיות והוכרזה כעיר ב-1796. ב-1825 חיילים רוסים שהיו בעיר לקחו חלק בניסיון מרד הדקבריסטים שנכשל. עד אמצע המאה ה-19 הפכה העיר למרכז מסחר וייצור, עם אוכלוסייה של כ-11,000 תושבים. כיום היא עיר תעשייה עם מפעל מקררים, מפעל למוצרי חשמל ומפעל לעיבוד עור וכן בסיס חיל האוויר ואסילקיב. האתרים בעיר כוללים את כנסיית אנתוני ותיאודוסיוס בסגנון אדריכלות הבארוק משנת 1756 וכנסיית ניקולס הקדוש משנת 1792. בשנת 1648 נכבשה ואסילקיב במסגרת מרד חמלניצקי ונטבחו מתיישבי העיירה הפולנים ויהודים כאחד. מאז סיפוחה לרוסיה ב-1686 לא התקיימה בה קהילה יהודית וזאת עד לחלוקת פולין השנייה ב-1792. ב-1861 היו בעיר בית כנסת אחד ושני חדרי תפילה, חייטות ומסחר היו העיסוקים הנפוצים ביותר בקרב יהודי ואסילקיב. באותה עת חיו בעיר ובכפרים סביבה כ-4,400 יהודים. בשנת 1881 חוותה העיר פוגרום בן מספר ימים במהלכו נרצחו מספר יהודים ובתים ורכוש יהודי נבזזו או נהרסו. במרוצת השנים גדל מספר היהודים והגיע בשנת 1897 ל-5,156 יהודים אשר היוו כ-40% מאוכלוסיית העיר. בשנת 1907 היו 4 בתי כנסת ו-34 חדרי תפילה עם 4 רבנים רשמיים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי העיר ממעשי אלימות, בתחילת שנת 1919 התרחש פוגרום במהלכו נרצחו 50 יהודים, נאנסו נשים יהודיות ורכוש יהודי נהרס. בנוסף נרצחו 60 רוסים שנחשדו כקומוניסטים. במהלך תקופה זו עזבו יהודים רבים לקייב. כאשר הוקם המשטר הסובייטי האיסור שהטילו הסובייטים על כל סוג של פעילות כלכלית פרטית, השפיע קשות על האוכלוסייה היהודית של וסילקוב. בשנת 1926 אוכלוסיית היהודים מנתה 3,061 בני אדם, כ-14.5% מכלל האוכלוסייה. בתוקפה זו יהודים רבים מצאו תעסוקה במפעל העור המקומי. בשנות ה-20 וה-30 היה בעיר בית ספר ליידיש. בשנת 1939 התגוררו בעיר 1,736 יהודים (כ-11.5% מכלל האוכלוסייה). העיר נכבשה באופן סופי על ידי הוורמאכט ב-31 באוגוסט 1941. קודם לכן, ב-22 באוגוסט ירו והרגו הכוחות שהגיעו ביותר מ-300 יהודים. הוקם בעיר מעין מחנה למעצר יהודים, ויהודים שנתפסו על ידי המשטרה האוקראינית נשלחו אליו, חלקם הצליחו להימלט. במהלך יולי-אוגוסט 1942 נהרגו כ-40 יהודים על ידי המשטרה. יהודים שנעצרו בכפרים וערים מסביב לוואסילקיב, הובאו לעיר ונרצחו בה. לאחר מלחמת העולם השנייה התאחדו משפחות יהודיות בחזרה בעיר. בשנות ה-50 נהרס בית הקברות היהודי בעיר ורק חלק מהקברים הועברו לבית הקברות החדש. בית הכנסת של העיר הפך לתחנת רכבת וכיום הוא סגור. נכון לשנת 2017 קיימת בעיר קהילה יהודית קטנה של 100 אנשים. מדיה וקבצים בנושא ואסילקיב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ואסילקיב ואסילקיב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ואסילקוב, אוקראינה, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" ואסילקיב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית State Statistics Service of Ukraine, Number of Present Population of Ukraine, as of January 1 2021 Vasylkiv | city, Ukraine | Britannica, www.britannica.com (באנגלית) Vasylkiv, www.encyclopediaofukraine.com Vasilkov, Ukraine Jewish Heritage: History of Jewish communities in Ukraine, ‏3 בדצמבר 2017 (באנגלית)
ליגת העל הוונצואלית

ליגת העל הוונצואלית (בספרדית: Primera División או Liga Venezolana נקראת גם LIGA FUTVE) היא ליגת הכדורגל הבכירה בוונצואלה, הליגה נוסדה ב-1921, והפכה למקצוענית בשנת 1957 והיא מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ונצואלה. בליגה משחקות 16 קבוצות כיום. ב-16 ביולי 1876, תועד משחק הכדורגל הראשון במדינה, שאורגן על ידי מורה ולשי, איי. דאבליו סימפסון, ובו השתתפו שחקנים בריטים, קורסקים וטירנידדים. המשחק נערך באל קארטל, בסמוך לעיירה אל קאיו שבבוליבאר. בתחילת המאה ה-20 נוסדו מספר מועדוני ספורט במדינה על ידי הקריאולים ואירופאים שהתגוררו בקרקאס. המועדון הראשון היה מועדון הספורט של סאן ברנדינו שנוסד ב-1902, והקים מספר קבוצות ארעיות כמו אריזונה, נשיונל סיטי, ניו אורלינס, אולימפיק ואמריקה. ב-1923 המועדונים הקימו את "בית המשפט הגבוהה לכדורגל" שהיה גוף הכדורגל הראשון במדינה. ב-31 בינואר 1926 נערכה פגישה בה נוסדה פדרציית הכדורגל הארצית של ונצואלה, כשהקבוצות המקימות היו: ונצואליאו, סנטרו אתלטיקו, קרקאס ספורט, ברצלונה, קמפידור, ונצואלה, נובאה אספרטה, אליאנס, מועדון ספורט לויולה, יוניון ספורט קלוב, ומועדון ספורט דוס קאמינוס. פדרציה זו התפרקה בשנת 1932 והוחלפה ב"ליגת הכדורגל הוונצואלית" עד 1938, בו נוסדה "התאחדות הכדורגל הוונצואלית". גם התאחדות זו הוחלפה ב-1951, ב"פדרציית הכדורגל של ונצואלה" שקיימת עד היום. בשנים הראשונות של הליגה מ-1921 ועד 1956 הכדורגל בוונצואלה התקיים באופן חובבני, לאחר מכן בתקופה הקולוניאלית בין 1957 ועד 1972 הכדורגל הפך למקצועני עם חוזים וכסף שהתחיל לזרום לתחום זה במדינה. בהמשך חוותה הליגה ירידות ועליות עקב המצב המעורער מבחינה כלכלית וגאופוליטית במדינת ונצואלה, עד לשנת 1996 בה החל עידן מודל האפרטורה וקלאוסורה בכדורגל הונצואלני, שמקובל במדינות אמריקה הלטינית, וממשיך עד היום. כל עונה בליגה מחולקת לשני טורנירים עצמאיים, שבסוף כל אחד מהם מוכתרת אלופה. בכל טורניר מתמודדות ביניהן 16 הקבוצות המשתתפות בשני סיבובים, ובסך הכול 22 מחזורים לכל טורניר. טורניר האפרטורה, הפותח את העונה, משוחק בין החודשים פברואר ליולי, וטורניר הקלאוסורה משוחק בין יולי לדצמבר. ירידת הליגה מתבצעת באמצעות שיטת הממוצעים. בסיום כל שנה, לאחר שמסתיימים שני הטורנירים, יורדות שתי הקבוצות בעלות ממוצע הנקודות הנמוך ביותר בשלוש השנים האחרונות, ובמקומן עולות שתי הקבוצות עם ממוצע הנקודות הגבוה ביותר בליגת המשנה. ב-6 באוקטובר 2021, הליגה FUTVE הודיעה תחילה על החזרה של פורמט האפרטורה וקלאוסורה לעונת 2022, כאשר שמונת המועדונים המובילים יתקדמו לשלב הפלייאוף בו יוכרעו מקומות הדירוג הבינלאומיים. כמו כן, הוכרז כי המועדונים יידרשו לעמוד בדרישות רישוי המועדונים במלואם על מנת שיורשו להשתתף בתחרות. מתכונת התחרות אושרה בסופו של דבר על ידי מנהלת הליגה ב-12 בינואר 2022 לאחר פגישה עם נציגים מ-16 המועדונים המשתתפים. במקום טורנירי אפרטורה וקלאוסורה שהוכרזו במקור, 16 המועדונים ישתתפו בשלב ראשון בסיבוב סיבובים בו הם ישחקו זה מול זה פעמיים (פעם בבית ופעם בחוץ) בסך הכל 30 משחקים, כאשר 12 הקבוצות הראשונות יעלו לסיבוב הבא של התחרות. ארבעת המועדונים המובילים, שיעפילו לגביע ליברטדורס 2023, יגיעו לשלב אחרון ("Fase Final Libertadores") שבו הם ישחקו זה מול זה פעמיים כששתי הקבוצות המובילות ישחקו בגמר חד רגלי כדי להכריע את אלופת הליגה. הקבוצות הממוקמות 5 עד 12 יעלו לגמר "Fase Sudamericana" שם יחולקו לשתי קבוצות של ארבע, שבהן 2 הראשונות בכל קבוצה יעפילו לגביע סודאמריקנה 2023. הקבוצה במקום האחרון בשלב הראשון תרד ליגה לליגה השנייה. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הוונצואלית (בספרדית) (בספרדית)
אלברכט השביעי, דוכס מקלנבורג

אלברכט השביעי, החתיך, דוכס מקלנבורג בגיסטרו (בגרמנית: Albrecht VII. von Mecklenburg;‏ 25 ביולי 1486 – 5 בינואר 1547), היה שליט קטן בצפון גרמניה של המאה ה-16. הוא גם טען תביעות לכיסאות סקנדינביה בהתבסס על השושלת המלכותית של בית מקלנבורג. אלברכט נולד ב-25 ביולי 1486, והיה בנם של מגנוס השני, דוכס מקלנבורג וסופיה מפומרניה-וולגשט. לאחר מות אביו בשנת 1503 ירש אלברכט את הנחלות עם דודו בלטזאר ואחיו היינריך החמישי ואריך השני במשותף. בחלוקת המדינה ב-7 במאי 1520, הוא קיבל את החלק של דוכסות מקלנבורג-גיסטרו. בעוד היינריך החמישי קידם את הרפורמציה מלכתחילה, אלברכט התנגד לה - בסופו של דבר לשווא. במהלך מה שנקרא ריב הרוזן, העיר החופשית ליבק עירבה את הדוכס אלברכט בברית שלה עם מפלגות שונות והציעה לו את הכתר הדני. כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק, לעומת זאת, הצליח לשמור על ממלכתו: כריסטופר, רוזן אולדנבורג והדוכס אלברט היו נצורים בקופנהגן בשנים 1535–1536 עד שנכנעו. בשנים 1542–1543 הוא השתדל לשווא בעזרת מפלגה מפוארת למען הכתר השוודי על ידי תמיכה במורדים סביב נילס דאקה בסמלנד ובדרום אוסטרגטלנד. גם תמיכתו במרד דאקה נכשלה. אלברכט מת ב-5 בינואר 1547, ובנו יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרו ירש את נחלותיו. ב-17 בינואר 1524 התחתן אלברכט עם אנה מברנדנבורג, בתו של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ממנה נולדו לו הילדים הבאים: מגנוס ממקלנבורג (1524) יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרו (1525–1576) אולריך השלישי, דוכס מקלנבורג-גיסטרו ושוורין (1528–1603) גאורג ממקלנבורג (1529–1552) אנה ממקלנבורג (1533–1602); התחתנה עם גוטהרד קטלר, דוכס קורלנד לודוויג ממקלנבורג (1535–1535) יוהאן ממקלנבורג (1536–1536) כריסטופר, דוכס מקלנבורג-גדבוש (1537–1592); התחתן עם דורתיאה מדנמרק, בתו של פרדריק הראשון, מלך דנמרק, ולאחריה התחתן עם אליזבת, נסיכת שוודיה סופיה ממקלנבורג (1538) קרל הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרו ושוורין (1540–1610) מדיה וקבצים בנושא אלברכט השביעי, דוכס מקלנבורג בוויקישיתוף אלברכט השביעי, דוכס מקלנבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
וורד הורטון

וורד קירבי הורטון (באנגלית: Ward Kirby Horton; נולד ב-14 בינואר 1976) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ופעלולן אמריקאי. וורד נולד במוריסטאון, ניו ג'רזי, אך עבר לחווה בקרוליינה הצפונית עם משפחתו בגיל צעיר. הוא למד באוניברסיטת ווייק פורסט שם סיים תואר ראשון במנהל עסקים. לאחר כמה שנים בעבודה כבנקאי השקעות בקרוליינה הצפונית, עבר וורד לניו יורק כדי להתמקד בקריירת המשחק. הורטון שיחק בכמה סדרות טלוויזיה בתפקידי אורח ובסרטי קולנוע בתפקידים קטנים. תפקיד הפריצה של הורטון היה בשנת 2014 כששיחק בתפקיד ראשי בסרט האימה "אנאבל", ובשנת 2017 בסרט ההמשך "אנאבל 2". בשנת 2016 שיחק בתפקיד הראשי לצד דרמוט מלרוני בסדרת הטלוויזיה "Pure Genius" של NBC. בשנת 2022 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלווייזה "העידן המוזהב". בפברואר אותה שנה פורסם כי ימשיך לשחק בסדרה בעונה השנייה. וורד נישא לאלכסה משנת 2000. וורד הורטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וורד הורטון, באתר AllMovie (באנגלית) וורד הורטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Laura Weiss, Fairfield man stars in new CBS medical drama, Fairfield Citizen-News, ‏ספטמבר 2016 Several Reasons Why Annabelle Is The Worst Horror Movie In The Conjuring Universe, TVOvermind, ‏באוגוסט 2021 'Annabelle' poorly done – but scary anyway, McClatchy/Tribune - MCT Informat, ‏4 בספטמבר 2014 THE GILDED AGE Gets a Season 2 Renewal at HBO — GeekTyrant, GeekTyrant, ‏3 בינואר 2022 Who is Ward Horton Dating – Ward Horton's Wife & Exes, CelebsInsights, ‏5 במרץ 2021
סלטארטינטור

סלטארטינטור (בפארואזית: Slættaratindur; פסגה שטוחה) הוא ההר הגבוה ביותר באיי פארו, המתנשא לרום של 880 מטר. הוא ממוקם בחלק הצפוני של האי אסטורוי, בין הכפרים איי, צ'קוו ופונינקור. הכפר פונינקור שוכן למרגלות ההר, אולם הפסגה אינה נראית מהכפר. פירוש שמו הוא "פסגה שטוחה". ניתן לעלות עליו תוך כארבע שעות, ואף על פי שהמסלולים תלולים, אין צורך בכישורי טיפוס טכניים כדי להגיע לפסגה. במזג אוויר בהיר, הפסגה נותנת תצפיות על כל הארכיפלג. סלטארטינטור הוא אחד מעשרת ההרים באיי פארו המתנשאים לגובה של למעלה מ-800 מ' מעל פני הים. קרופטלי, הפסגה השנייה בגובהה בגובה 856 מ', שוכנת ממש מצפון-מזרח לסלטארטינטור. מדיה וקבצים בנושא סלטארטינטור בוויקישיתוף Granskingarstuðul til frama fyri kortlegging av havhestastovninum.
1996 בספרות

ערך מורחב – 1996 דספריישן (עיר ושמה ייאוש) מאת סטיבן קינג גרין מייל מאת סטיבן קינג משחקי הכס מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין פרס נובל לספרות מוענק לויסלבה שימבורסקה פרס קמואש מוענק לאדוארדו לורנסו (אנ') פרס בוקר מוענק לגראהם סוויפט (אנ') על ספרו Last Orders מדליית קרנגי מוענקת למלווין ברג'ס על ספרו Junk פרס לסיפורת מאת נשים מוענק להלן דנמור על ספרה A Spell of Winter פרס ויטברד מוענק לשיימוס היני על ספרו The Spirit Level 1995 בספרות 1996 1997 בספרות שנים בספרות ספרות מדיה וקבצים בנושא 1996 בספרות בוויקישיתוף
מכינת אבנר עכו

המכינה התורנית קדם-צבאית אבנר עכו היא מכינה קדם-צבאית דתית השוכנת בעיר עכו שבצפון ישראל. המכינה מיועדת לבוגרי כיתה י"ב ל-12 עד 18 חודשי לימוד, לאחר מכן מתגייסים בוגרי המכינה לשירות צבאי. המכינה הוקמה בשנת ה'תשע"ד והיא נקראת על שמו של החייל אבנר שמעון גץ, בנו של רב הכותל והמקומות הקדושים הרב מאיר יהודה גץ, שנהרג במהלך הקרב לשחרור הכותל במלחמת ששת הימים. המכינה יוסדה על ידי ראש המכינה הרב אחיקם גץ שהוא אחיינו של אבנר גץ. נכון לשנת ה'תשפ"ב ישנם כ-55 חניכים במכינה. עיקרי הלימוד במכינה הם: גמרא, אמונה, הלכה ומוסר. אופן הלימוד במכינה מגוון: שיעורים, חברותות וחבורות לימוד. בנוסף לכך ישנן סדנאות שטח, טיולים והרצאות חוץ בנושאים שונים. המכינה דוגלת בדרך מאירת פנים ואהבת ישראל של הרב קוק והרב מאיר יהודה גץ בשמחה ודיבוק חברים. הצוות החינוכי רחב ומגוון וחבורות הלימוד קטנות. התנדבויות בקהילה התנדבויות במועדוניות גמ"ח אריזות מזון לנזקקים פרויקט בר מצווה לילדים לאימהות חד הוריות לימודי יהדות וחיבור לסטודנטים חונכות בבתי ספר קבלת שבת ישראלית לקהילה ישנה תוכנית לבוגרי צבא עם אפשרות לשילוב לימודים בבית מדרש עם לימודים אקדמאים. חזון המכינה הוא לחנך את חניכיה לנאמנות למדינת ישראל כיהודית, ציונית ודמוקרטית, אהבת ישראל והארץ. לחנך לגיוס לשירות צבאי משמעותי בצה"ל, בהתאם לכישוריהם. להכשיר את חניכי המכינה באופן רוחני וגופני להשתלבות בצבא. טיפוח את מנהיגותם ומעורבותם של החניכים במהלך השירות הצבאי וגם לאחר מכן. הרב אחיקם גץ - ראש המכינה מדיה וקבצים בנושא מכינת אבנר עכו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מכינת אבנר מכינת אבנר עכו, ברשת החברתית פייסבוק מכינת אבנר עכו, באתר מועצת המכינות הקדם צבאיות מכינת אבנר עכו, באתר עמוד ענן גיל קלנר, ‏מכינה קדם צבאית דתית חדשה בעכו, באתר "סרוגים", 3 ביולי 2014 דף הנצחה לאבנר גץ הי"ד, באתר בית הרב גץ לילי הורביץ גץ, הצנחן שלא זכה לגעת באבני הכותל, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏ה'תשע"ז עמוד הנצחה ליאיר גץ ז"ל, באתר בית הרב גץ מכינת אבנר עכו, מכינת אבנר עכו - אודות, באתר מכינת אבנר עכו אבנר עכו (ע"ר) מידע כללי, באתר גיידסטאר, אתר העמותות של ישראל
וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג

וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בערך 1300–1369) היה נסיך לינבורג בין השנים 1330 ל-1369. וילהלם נולד בסביבות שנת 1300 כילדם הרביעי של אוטו השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואשתו, מטילדה מבוואריה.עם מות אביו, וילהלם השתלט על מושכות המדינה יחד עם אחיו אוטו השלישי. זה היה בניגוד לרצונו של אביו מכיוון שאוטו השני רצה שהמדינה תחולק לאחר מותו. מוקד שלטונם של האחים בשנים הראשונות היה הגיבוש הטריטוריאלי של הנסיכות. לדוגמה, הם הצליחו להרחיב את אחוזתם באזור גיפהורן במידה ניכרת באמצעות רכישת הכפר פאלרסלבן והמחוזות פאפנהיים ו-ווטמרשהגן. מוקד תשומת לב נוסף היה תמיכתם הפוליטית בעיירות צומחות כלכלית. לדוגמה, הסחר של לינבורג שגשג כתוצאה מהעבודה להפיכת נהר אילמנאו כראוי לשיט בין לינבורג לאולזן וכן הסכמי סחר בין נסיכי לינבורג לבין דוכסי סקסוניה-לאוונבורג . לאחר מותו של אחיו, אוטו השלישי, וילהלם הפנה יותר ויותר את תשומת לבו לשאלת הירושה במדינת לינבורג. מכיוון שאחיו איבד את בנו היחיד בילדותו ולווילהלם עצמו היו רק בנות, הוא בחר את נכדו, אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, בנה של בתו אליזבת, כיורשו. למעשה, הוא ביקש בעבר מהקיסר קרל הרביעי את החזקה בסופו של דבר של המדינה לנכדו, אך נסוג שוב בשנים שלאחר מכן, משום שחשש מהשפעתם של דודיו של אלברכט, ואצלב ורודולף. סיבה נוספת אפשר למצוא בתנאי הסכם ההסמכה של בראונשווייג-לינבורג משנת 1235 וכן הסכמי הירושה שהתקבלו על ידי אביו של וילהלם עם ענף בראונשווייג של בית ולף, לפיהם היה צריך להעביר את הנסיכות לכל זכר יורש בתוך כל בית ולף אם היה כזה. על מנת לספק את רצונו שאחד מצאצאיו יירש את המדינה, הוא חיתן את בתו הצעירה, מתילדה, עם לודוויג מבראונשווייג-לינבורג. מכיוון שהאחרון היה יורש של דוכסות בראונשווייג, הנחלה המחולקת של הבית הדוכסי התאחדה שוב תחת שליט אחד. מבלי שהיה מודע לכך, אישר הקיסר קרל הרביעי את חזקתם של אלברכט מסקסוניה-ויטנברג ושני דודיו, ובכך הניח את אבן היסוד למלחמת הירושה של לינבורג שהחלה עם מותו של וילהלם. בעיות נוספות נוספו על ידי אחייניתו של וילהלם, מתילדה, בתו של אחיו, אוטו השלישי. בעלה, אוטו השני, רוזן ולדק, הגיש טענות נגד וילהלם. החצר הקיסרית העניקה לאוטו 100,000 מארק שהסתכמו בכמחצית הנסיכות. בתגובה לסירובו של וילהלם לשלם זאת, הוטל תחילה חרם קיסרי, ולאחר ניסיון תיווך שווא נוסף, הקיסר הכריז כי יש להפוך אותו לפורע חוק והטיל על הבישוף ממינדן לבצע זאת באופן אישי. לא ידוע אם זה באמת קרה. לפני מותו מסר וילהלם לבסוף את שלטון הנסיכות למגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אשר לאחר מות אחיו, לודוויג, הוגדר כיורש הנסיכות. וילהלם נפטר ב-23 בנובמבר 1369 בלינבורג. לווילהלם נולדה בת מכל אחת מארבע נשותיו. מנישואיו הראשונים להדוויג מראוונסברג, בתו של אוטו הרביעי, רוזן רוונסברג: אליזבת (מתה ב-1384) התחתנה עם אוטו, דוכס סקסוניה-ויטנברג, בנו של רודולף הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג; בנם היה אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, דוכס לינבורג מנישואיו השניים למרי: מתילדה התחתנה עם לודוויג הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, בנו של מגנוס הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג בשנת 1346 התחתן וילהלם עם אשתו השלישית, סופיה מאנהלט-ברנבורג, בתו של ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג. בשנת 1363 הוא התחתן עם אשתו הרביעית, אגנס מסקסוניה-לאוונבורג, בתו של אריק השני, דוכס סקסוניה-לאונבורג. מדיה וקבצים בנושא וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג בוויקישיתוף
גיפסוניקטופס

גיפסוניקטופס (שם מדעי: Gypsonictops) הוא סוג של יונק קדום מסדרה לפטידקטידה אשר השתייך למשפחה גיפסוניקטופיים (Gypsonictopidae), והתקיים בקמפן והמאסטריכט שבקרטיקון העליון וככל הנראה שרד עד הפלאוקן (אף שבעבר סברו שנכחד בהכחדת הקרטיקון). היה זה אחד הנציגים המוקדמים ביותר בסדרה ואולי מראשוני האאותרים שהתחרו על סביבתם נגד המטאתרים והמולטיטוברקולטים או הכימולסטיס. הסוג תואר ב-1927 בידי ג'ורג' גיילורד סימפסון והכיל שישה עד שבעה מינים. מאובניהם נתגלו לאורך ארצות הברית (בין השאר בתצורת הל קריק), בלגיה ואוזבקיסטן. יונק זה היה קטן יחסית ומשקלו לא עלה על 2 ק"ג. הוא דמה ללפטיקטידיום והיה בעל נוסחת שיניים בעלת חמש קדם-טוחנות בלסת התחתונה, לעומת ארבע למרבית האאותרים של זמנו. מבנה זה עזר לו לתפוס בהצלחה טרף קטן כמו חרקים וזוחלים קטנים ביער. עם זאת, הוא לא הותאם לאכילת בשר או צמחייה. ככל הנראה דמה אורח חייו לזה של חדף פיל מודרני והיה פעלתני ביותר, בהתבסס על תזונתו. מבנה גופו של הגיפסוניקטופס דמה, בדומה לשאר הלפטידקטידים, לזה של שלייניים וישנם רק הבדלים קטנים במבנה השלד המפריד בינו לבין השלייתנים האמיתיים. מדיה וקבצים בנושא גיפסוניקטופס בוויקישיתוף גיפסוניקטופס, באתר GBIF (באנגלית) יוגב ישראלי, התגלו שרידים של "עכבר הקרח הקטן" שחי לפני 73 מיליון שנה, באתר ynet, 15 באוגוסט 2023
בנימין פטרסן

בנימין פטרסן (בשוודית: Benjamin Patersen;‏ 2 בספטמבר 1748/1750 – 1815) היה צייר וחרט יליד שוודיה הידוע בעיקר בשל נופי העיר סנקט פטרבורג. בנימין פטרסן נולד בוורברג למשפחה של פקידי מכס. הרבה לא ידוע על שנותיו הראשונות וילדותו. הוא למד אמנות בגטבורג אצל סיימון פיק ועד מהרה הפך לחבר באגודת האמנות המקומית. בסוף שנות ה-70 נסע לפולין, לטביה וליטא. מ-1774 עד 1786 הוא התגורר ועבד בריגה. בשנת 1787 הגיע פטרסן לסנט פטרסבורג. על פי פרסום בעיתון 'סנקט-פטרבורגסקיה ודומוסטי' ב-22 בינואר 1787 הוא שהה בבית מס' 154 ליד הגשר הכחול. פטרסן התחתן ב-1791 והטביל את בתו ב-1795 בכנסיית קתרין הקדושה. הוא מעולם לא איבד את הקשר עם שוודיה, ידוע שהוא ביקר במולדתו בשנת 1806. מאז 1790 הוא שלח את יצירותיו לתערוכות השנתיות באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות, בשנת 1798, הוא היה חבר באקדמיה השוודית. באמצע שנות ה-90 קיבל פטרסן את החוזה הראשון בחצר המלכותית הרוסית. עד מהרה מונה לצייר החצר. אף שהחל כאמן דיוקנאות, בגיל 38 התרכז פטרסן בנופים עירוניים ולאחר המעבר לסנט פטרסבורג הקדיש את אמנותו לעיר זו. בסביבות שנת 1800, בהזמנת הצאר פאבל הראשון, יצר פטרסן סדרה של יצירות המתארות את גדות נהר נווה, מה שזיכה אותו במינוי כצייר החצר. רוב הנופים העירוניים שלו מציגים את קו האופק המוגדר ואת הגוונים הזהובים הכחלחלים של העיר. השמיים והמים בנהר ממלאים לעיתים קרובות תפקידים משמעותיים בקומפוזיציה. פטרסן צייר את רוב המבנים הבולטים של סוף המאה ה-18 בסנט פטרסבורג, כולל טירת סנט מייקל, האקדמיה האימפריאלית לאמנויות, ארמון טאוריד וכו'. פטרסן יצר למעלה מ-100 מהנופים העירוניים של פטרסבורג - 33 מתוכם בשמן, השאר בצבעי מים או תחריטים כהים. כאוסף הם מצגים תיעוד היסטורי שאין לו תחליף של העיר כפי שהייתה באותה תקופה. רוב יצירותיו מוחזקות על ידי הארמיטאז'. מדיה וקבצים בנושא בנימין פטרסן בוויקישיתוף Петербург конца XVIII – начала XIX века в акварелях и гравюрах Бенжамена Патерсена. Комелова Г.Н. 1984 | Библиотека: книги по архитектуре и строительству | Totalarch, books.totalarch.com От варягов до Нобеля, www.universalinternetlibrary.ru Эдуард Коновалов, Новый полный биографический словарь русских художников, Litres, 2022-01-29, ISBN 978-5-457-36857-6. (ברוסית)
The Nights

"The Nights" (בעברית: "הלילות") הוא סינגל מאת ה-DJ והמפיק המוזיקלי השוודי אביצ'י, שהופק על ידי אביצ'י והמפיק האיראני-שוודי אראש פורנורי. הסינגל יצא לאור ב-1 בדצמבר 2014 כסינגל המוביל ממיני-האלבום השני של אביצ'י, The Days / Nights. את המילים כתבו אביצ'י וכותבים שונים. השיר הגיע למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי. ב-23 בינואר 2015, אביצ'י הוציא את "The Nights (Avicii by Avicii)", הרמיקס לשיר. השיר מופיע בגרסה הבריטית של אלבום האולפן השני של אביצ'י "Stories". השיר הושמע במשחק הווידאו "FIFA 15" של EA Sports. בשנת 2014, תוכנית הטלוויזיה "SportsCenter" ב-ESPN השתמשה ב-"The Nights" כשיר סיום השנה בספורט. הוא שימש גם כשיר הגול של קרוליינה הוריקנס מ-2015 עד 2018. ב-15 בדצמבר 2014, הקליפ הרשמי לסינגל "The Nights" פורסם ביוטיוב. נכון מאי 2023, הקליפ הגיע לכ-906 מיליון צפיות. הסינגל הוקלט באולפני Foxy, לוס אנג'לס, קליפורניה. כתיבה – ניקולס פורלונג, גבריאל בנימין, ג'ורדן סוקוף, ג'ון פלדמן, אביצ'י הפקה – אביצ'י קופרודוקציה – אראש פורנורי שירה – ניקולס פורלונג הנדסה והפקה ווקאלית – זאק סרוויני גיטרה אקוסטית – קולין בריטיין גיטרה לאפ סטיל – וויל קרטר תופים – ג'ורדן סוקוף שירה נוספת – "The Mighty Riot" מידע על היצירה "The Nights" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "The Nights" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "The Nights" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "The Nights" באתר ספוטיפיי ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הקברות היהודי בביירות

בית הקברות היהודי בביירות הוא בית הקברות היהודי היחיד בביירות, לבנון. בית הקברות ממוקם קרוב לשכונת אשרפייה. בית הקברות נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-19 כאשר נקבר בו ב-1829 הרב משה ידיד לוי. הוא מכיל 3,407 קברים ומתוחזק על ידי תושב מקומי. בשנת 1857 החליט העות'מאן על הרחבת הדרך בין ביירות לדמשק. כתוצאה מכך חלק מבית הקברות והכניסה עליו נפגעו והוקמה כניסה חדשה. בתחילה שטח בין הקברות היה קטן שכן הקהילה היהודית באותה תקופה עמדה על כ-150 נפשות. עם התרחבות הקהילה היהודית בביירות, נקנו עוד שטחים מסביב לבית הקברות. במהלך מלחמת האזרחים בלבנון חצה הקו הירוק את בית הקברות והוא מוקש חלקית. בסוף המלחמה פונה בית הקברות מכל המוקשים על ידי צבא לבנון. בשנת 2019 נגרם נזק למספר קברים בעקבות סופה. מדיה וקבצים בנושא בית הקברות היהודי בביירות בוויקישיתוף The Jewish cemetery of Beirut, Lebanon, Philipp Breu Beirut Jewish Cemetery, www.sephardicgen.com צביקה קליין, עבר ללא עתיד: יהודי לבנון מתגעגעים למולדת, באתר מקור ראשון, ‏11 באוקטובר 2020 AFP, Beirut floodwaters sweep away Jewish graves חנן גרינווד, בשל הסערה: נזק כבד לבית העלמין היהודי בביירות, באתר ישראל היום, ‏26 בדצמבר 2019
וסיל קראבץ

וסיל רוסלנוביץ' קראבץ (באוקראינית: Василь Русланович Кравець; נולד ב-20 באוגוסט 1997 בלבוב שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מטאליסט 1925 מליגת העל האוקראינית. קראבץ נולד בלבוב שבאוקראינה, וגדל במחלקת הנוער של קרפטי לבוב המקומית. ב-10 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק נגד צ'רנומורץ אודסה במסגרת ליגת העל האוקראינית. ב-24 בינואר 2017 הושאל קראבץ למשך חצי עונה לדפורטיבו לוגו מהליגה הספרדית השנייה, עם סעיף רכישה. ב-12 ביוני הודיעה דפורטיבו לוגו כי סעיף הרכישה הופעל. ב-13 בינואר 2019 חתם קראבץ על חוזה לארבע עונות וחצי בלגנס מהלה ליגה. ב-24 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשפתח בהרכב בתיקו 1-1 נגד ולנסיה. ב-15 בינואר 2020 הושאל קראבץ למשך חצי עונה לדפורטיבו לוגו. ב-11 בספטמבר 2020 הושאל קראבץ למשך עונה אחת ללך פוזנן מליגת העל הפולנית. ב-13 ביולי 2021 הושאל למשך עונה אחת לספורטינג חיחון מהליגה הספרדית השנייה. וסיל קראבץ, ברשת החברתית אינסטגרם וסיל קראבץ, באתר Transfermarkt וסיל קראבץ, באתר Soccerway וסיל קראבץ, באתר BDFutbol וסיל קראבץ, באתר WorldFootball.net וסיל קראבץ, באתר FootballDatabase.eu Чемпіонат Прем'єр-ліги. 23 тур. Матч № 158 10 May 2015 באתר הרשמי של ליגת העל האוקראינית, 12 במאי 2015 (באוקראינית) Vasyl Kravets, nuevo jugador del CD Lugo באתר הרשמי של דפורטיבו לוגו, 24 בינואר 2017 (בספרדית) Comunicado Oficial. Situación Plantilla CD Lugo באתר הרשמי של דפורטיבו לוגו, 12 ביוני 2017 (בספרדית) Left back Vasyl Kravets joins C.D. Leganés until 2023 באתר הרשמי של לגנס, 13 בינואר 2019 (בספרדית) Vasyl Kravets, cedido al C.D. Lugo hasta final de temporada באתר הרשמי של לגנס, 15 בינואר 2020 (בספרדית) Testy medyczne Vasyla Kravetsa באתר הרשמי של ליגת העל הפולנית, 11 בספטמבר 2020 (בפולנית) Vasyl Kravets, cedido por una temporada al Sporting de Gijón באתר הרשמי של לגנס, 13 ביולי 2021 (בספרדית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וסיל קראבץ".