laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תותח M-68

M-68 הוא תותח הוביצר 155 מילימטר נגרר תוצרת סולתם מערכות. התותח מבוסס על התותח הפיני 122 K60 ועל סדרת ה-155 K68 שפותח לראשונה באמצע שנות ה-60 על ידי חברה פינית בשם טמפלה. האב-טיפוס הראשון הושלם בשנת 1968 והועבר לצה"ל, שהיה מרוצה מיכולותיו. בשנת 1970 החל ייצור סדרתי שלו והוא הוכנס לשירות לפני מלחמת יום הכיפורים. התותח עבר שיפורים בהם קנה ארוך יותר, ראש צילינדר ובריח חדש והדגם החדש נקרא M-71. מלבד ישראל שירת התותח בצבאות צ'ילה, הפיליפינים, סינגפור ותאילנד. תותח סולתם M-68 מותקן על גבי תובת טנק שרמן בעל מנוע דיזל - קמינגס VT-8-460Bi. כ-200 יחידות כאלו יוצרו והם שירתו במלחמת יום הכיפורים ובמבצע שלום הגליל. התותח הוצא משירות. תותח M-71 ATMOS כלי ארטילריה של צבא סינגפור "בית התותחן" - האתר הרשמי אתר israeli-weapons
גיל בלוז

גיל בלוז (באנגלית: Gil Bellows; נולד ב-28 ביוני 1967) הוא שחקן ובמאי קולנוע קנדי. בלוז נולד בוונקובר שבפרובינציה קולומביה הבריטית שבקנדה. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר מגי סקונדרי. בלוז נהה אחר קריירת משחק, הוא למד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה שבמנהטן והופיע על במות העיר. בלוז עשה תפקידים קטנים על המסך הקטן; ב-1991 הופיע בפרק של סדרת הדרמה "חוק וסדר". ב-1994 הופיע לראשונה בקולנוע – בלוז גילם את דמותו של טומי ויליאמס בסרט הקולנוע "חומות של תקווה". באותה שנה ראה אור סרט הקולנוע "Love and a .45", דרמת פשע בה שיחק בלוז את התפקיד הראשי לצד רנה זלווגר. שנה לאחר מכן שיחק בקומדיה הרומנטית "נישואין נוסח מיאמי" בכיכובה של שרה ג'סיקה פרקר. ב-1997 שיחק בסרט האימה הטלוויזיוני של Showtime "שלגיה: סיפור אימה" מועמד 3 פרסי אמי, לצד השחקנים סם ניל וסיגורני ויבר. בשנים שלאחר מכן גילם דמויות נוספות על המסכים, עד שקיבל את אחד התפקידים הראשיים בדרמה הקומית של דייוויד אי קלי "אלי מקביל" שזכתה להצלחה רבה. בלוז גילם את דמותו של בילי תומאס, אהוב הנעורים של אלי (קליסטה פלוקהארט), ועם דמות זו הוא כנראה מזוהה יותר מכל (1997–2002). בשנים 2–2001 גילם את דמותו של הסוכן מאט קאלאן בסדרת הדרמה "סוכנות הביון" (אנ') של CBS. בלוז גילם את אחת הדמויות הראשיות במותחן הפסיכולוגי "Chasing Sleep" (ראה אור ב-2001). ב-2003 גילם את ד"ר תיאודור קונווי במותחן "אופק נסתר" לצד ואל קילמר. בשנת 2004 ביצע הופעת אורח בסדרה "קארן סיסקו" (אנ'). ב-2006 השתתף בסרט המדע הבדיוני "Final Days of Planet Earth" של הולמרק. בלוז גילם את דמותו של פרנק טראמל בסרט הטלוויזיה "24: גאולה", בשנת 2010 שיחק בסרט "לצוד על מנת להרוג", ובאותה שנה שיחק במותחן "לא ייאמן" בכיכובם של סמואל ל. ג'קסון וברנדון ראות'. בשנת 2011 החל לגלם את ניקולאי פוטין בסדרת הפעולה "צדק אמיתי" בכיכובו של סטיבן סיגל. בשנת 2012, שיחק בסרט "הבית בקצה הרחוב" בשנת 2013 שיחק בפארקלנד. בשנת 2015 שיחק בסרט הפעולה "מתח גבוה", לצד ג'ון טרבולטה ושרון סטון, ובסרט "דרך שמחה לעת עתה" לצד האחיות אמנדה מישלקה ואליסון מישלקה. בשנת 2016 כיכב בסדרת הדרמה "עדי ראייה" שיצר התסריטאי הישראלי עדי חזק לרשת USA Network. בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של אוונס בסדרת הפשע "ג'ט" בכיכובה של קארלה גוג'ינו. באותה שנה שיחק בסרט האימה "סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה", ובסרט "אתיקה בעסקים" לצדו של לרנז טייט. בשנת 2020 שיחק במיני-סדרה של רשת Freeform "אהבה בימי קורונה" בדמותו של פול. בשנת 2022 שיחק במיני-סדרה "Women of the Movement"‏; דרמה היסטורית מבית רשת ABC בדמותו של עורך הדין האמריקאי ג'רלד צ'אתאם. בשנת 1994 נישא בלוז לשחקנית האמריקאית ריה קילסטדט ולהם בת ובן. מדיה וקבצים בנושא גיל בלוז בוויקישיתוף גיל בלוז, ברשת החברתית אינסטגרם גיל בלוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גיל בלוז, באתר AllMovie (באנגלית) גיל בלוז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Magee Secondary School
מלכה בינה

מלכה בינה (Malke Bina; נולדה ב-1950) היא מייסדת מדרשת מת"ן, ומחלוצות מהפכת לימוד התורה לנשים. בינה נולדה בבולטימור. שני הוריה היו ניצולי שואה ועסקו בחינוך. אביה היה מתלמידי ישיבת מיר ובזמן השואה שהה בשאנגחאי יחד עם שאר תלמידי הישיבה. ב-1967 הגיעה לישראל לצורך לימודי תואר ראשון במכללת ירושלים לבנות. במהלך שנות לימודיה, הכירה את בעלה. לאחר השלמת התואר השני בישיבה יוניברסיטי בניו יורק חזרה לישראל ולימדה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד בירושלים. עם הקמת מדרשת ברוריה, חלוצת המדרשות התורניות לנשים, החלה ללמד שם ובמקומות נוספים תלמוד. בשנת 1982 שהתה בברית המועצות בשליחות חינוכית וציונית מטעם משרד ראש הממשלה. בשנת 1988 הקימה את בית המדרש "מת"ן - מכון תורני לנשים", העוסק בלימוד תורה במסגרות שונות לנשים. במשך השנים נוספו תוכניות לימוד מגוונות, בהן תוכנית בת מצווה ותוכניות לימוד לעולים חדשים מברית המועצות ומאתיופיה. הסניף הראשי נמצא בירושלים ומלבדו קיימים סניפים נוספים בישראל ומחוצה לה. בעשור השני של המאה ה-21, בית המדרש מת"ן הוא אחד מבתי המדרש המרכזיים לנשים בישראל. בשנת 2002 קיבלה בינה את פרס נשות הדסה העולמית. בשנת 2006 קיבלה תואר ד"ר לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי על פועלה בתחום לימוד תורה לנשים ותרומתה בקידום העלייה, החינוך והרווחה. בשנת 2009 נבחרה לאשת השנה של תנועת אמונה. בראיון עמה בשנת 2009 אמרה כי מאז החל מהלך לימוד התורה לנשים, חלה התפתחות רבה בתחום זה והנשים "נכנסות לכל עולם התורה של בית המדרש אשר במשך שנים היה נחלתם של גברים בלבד". לדבריה, "התורה של הנשים יותר שלמה, יותר עמוקה, יותר תופסת את כל חלקי העולם התורני ולא רק חלקים בודדים". נשואה לרב אהרון בינה, ראש ישיבת "נתיב אריה" בעיר העתיקה, בנו של הרב אריה בינה. לזוג חמישה ילדים. בשנת 2014 קיבלה את פרס בוני ציון בתחום החינוך. ב-2021 פרשה מניהול מכון מתן, ובמקומה מונו ד"ר יעל ציגלר לראש בית המדרש והמנהלת החינוכית, ובתה חיה בינה-כץ כמנכ"לית המכון. באותה שנה קיבלה את פרס יקיר ירושלים. בשנת 2022 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן . מלכה בינה - אבני דרך בחייה, באתר מת"ן חגית רוטנברג, סדר נשים, באתר ערוץ 7, 31 באוגוסט 2006 הרבנית מלכה בינה: זוכת פרס בוני ציון של ´נפש בנפש´ בתחום החינוך, באתר כיפה, 14 בינואר 2014 ריקי רט, ‏הרבנית מלכה בינה: "רק שאלתי, למה בעצם אנחנו לא לומדות גמרא?", בעיתון מקור ראשון, 2 במרץ 2021 מלכה בינה - יקירת ירושלים באתר עיריית ירושלים THE FLOURISHING OF HIGHER JEWISH LEARNING FOR WOMEN, מאי 2000, אתר המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה (באנגלית) אמנון שומרון, ישיבה-אוניברסיטי מעניקה לראשונה פרס בישראל Yeshiva University to Honor Four Educators Who Have Furthered the Goals of Torah Umadda in Israel, Yeshiva University News, ‏13 במרץ 2006 (באנגלית) עמיעד טאוב, הרבנית מלכה בינה נבחרה לאשת השנה של אמונה, באתר "דתילי", 19 בפברואר 2009 אדם צחי, ‏מלכה בינה - אשת השנה, באתר כיפה, 1 במרץ 2009 הרבנית בינה: תורת הנשים יותר שלמה היום, באתר ערוץ 7, 2 במרץ 2009 חזקי ברוך, צפו: פרס "בוני ציון" הוענק לשישה עולים, באתר ערוץ 7, 15 במאי 2014, אוחזר 8 במאי 2018 אחרי 33 שנה: הרבנית מלכה בינה פורשת ממכון "מתן", באתר כיפה, ‏2021-06-28 בסימן הוקרה לאנשי הרפואה: נבחרו יקירי ירושלים לשנת תשפ"א, כל העיר קשת ברגסון, ‏רבנית, לוחמת וזמרת: הזוכות בד"ר לשם כבוד, באתר "סרוגים", 7 במרץ 2022
ערב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ערב – הזמן שלאחר שקיעת השמש ושלפני תחילת הלילה. ארצות ערב – מדינות החברות בליגה הערבית ששפתן הרשמית היא ערבית חצי האי ערב – חצי אי בדרום מערב אסיה בצומת בין אפריקה לאסיה ערב הסעודית – מדינה בחצי האי ערב ארוחת ערב – הארוחה הנאכלת בשעות הערב ערב (יישוב עתיק) – עיר יהודית בגליל בימי הבית השני המשנה והתלמוד. ערבים – עם שמי שמוצאו בחצי האי ערב ערבית – שפה שמית המדוברת בארצות ערב ערבות – התחייבות אדם לפרוע את חוב רעהו ערבות (משפט עברי) – סוגי הערבות למיניהם, ובהם "ערב" רגיל ו"ערב קבלן" ערוב – אחת מעשר מכות מצרים שתי וערב – תוצר מלאכת האריגה. ערב רב – קבוצה הכוללת מצרים ובני עמים נוספים שהתלוותה לבני ישראל ביציאת מצרים. גאי ערב – (באנגלית: Guy Arab) היא סדרת אוטובוסים דו-קומתיים מתוצרת יצרנית האוטובוסים והמשאיות האנגלית Guy Motors (אנ') אשר יוצר בין השנים 1933–1970 בבריטניה ערב־ כנספח ערב שבת – הכינוי בשיח הדתי־הלכתי ליום שישי. לערך זה מפנה גם המונח ערב יום טוב הזהה בתוכנו בהתאמה ערב ראש השנה – יום שלו דינים ומנהגים משלו ערב יום הכיפורים – בהלכה היהודית, יש לערבו של יום הכיפורים מעמד משל עצמו ודינים מסוימים. ערב פסח – יום שלו דינים ומנהגים משלו ארב
סנטי סנטמריה

סנטי סנטמריה (בספרדית: Santi Santamaria; ‏ (26 ביולי 1957 - 16 בפברואר 2011) היה שף ספרדי. סנטי סנטמריה נולד בכפר סנט סלוני ולמד לבשל מאימו, למד הנדסה ועסק בכך לפרנסתו, ב-1981, אחרי שהתחתן פתח בסנט סלוני את מסעדת "אל ראקו דה קאן פאבס" (El Raco de Can Fabes), כביסטרו בלתי פורמלי המגיש ארוחות לאיכרים שבאו לשוק המקומי. הוא קיבל כוכב ראשון במדריך מישלן האדום ב-1988, כוכב שני ב-1990 וכוכב שלישי ב-1994, ניקוד בו היא מחזיקה מאז, סנטמריה הוא השף הקטלני הראשון שזכה בניקוד זה. המסעדה גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. מסעדתו השנייה, "סנט סלוני" (Sant Celoni), השוכנת במדריד, קרויה על שם כפר הולדתו והיא מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן. גם מסעדה זו כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם. ב-1993 נבחר לשף השנה של ספרד. המסעדה נבחרה במקום ה-26 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2004, היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2005, היא נבחרה במקום ה-11 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2006, היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2007, היא נבחרה במקום ה-31 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2008. סנטמריה כיהן כנשיא רשת וכסגן נשיא רשת רלה א שאטו (2006-2003). קאן פאבס שייכת לרשת רלה א שאטו מאז שנת 1989. המבנה שייך למשפחתו של סנטמריה במשך 200 שנה והוא עצמו נולד במקום. סגנון הבישול שלו הוא פרשנות למטבח הקטלני ולתנועת סלואו פוד ומתמקד במרכיבים המזרח-תיכוניים הטריים ביותר מהשוק ועיבוד מתוחכם של תבשילים קטלניים מסורתיים. סנטמריה היה בחדשות בשל התנגדותו הנחרצת להמצאות הגסטרונומיה המולקולרית של השפים הספרדים האחרים, ובייחוד של המנהיג של תנועת הבישול הספרדית האוונגרדית, עמיתו הקטלני, פראן אדריה. שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 87. אביטל ענבר, "הידיים ידי ולאסקו, אבל של מי הקול?", אספרסו טיים. האתר הרשמי של מסעדת קאן פאבס ליסה אבנד, "מותו של שומר המסורת: שף סנטי סנטמריה (2011-1957)", טיים מגזין, 16 בפברואר 2011 סנטי סנטמריה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מסעדת אל ראקו דה קאן פאבס במדריך השולחנות הגדולים בעולם מסעדת סנט סלוני במדריך השולחנות הגדולים בעולם אל ראקו דה קאן פאבס במקום ה-26 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2004 אל ראקו דה קאן פאבס במקום ה-22 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2005 אל ראקו דה קאן פאבס במקום ה-11 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2006 אל ראקו דה קאן פאבס במקום ה-22 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2007 אל ראקו דה קאן פאבס במקום ה-31 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2008 ויקטוריה ברנט, "השפים המובילים בספרד חלוקים בדעתם בנוגע לחומרי גלם ולחידושים במטבח", הניו יורק טיימס, 1 ביוני 2008 ליסה אבנד, דו-קרב בין השפים הספרדים, מגזין גורמה, 25 בנובמבר 2008.
שמן תעשייתי

שמן הוא תרכובת פחמימנית בעלת שרשרת פחממנים ארוכה. כמעט כל השמנים המשמשים לסיכה, הגנה ושיכוך זעזועים בתעשייה הם תזקיקי נפט. שמנים אלו מיוצרים בצמיגויות שונות: החל מהגריז הסמיך ועד לשמנים דקים המשמשים לסיכוך חלקים עדינים. לעיתים מוספים לשמן תוספים שונים, כגון גרפיט והמתכת מוליבדן, לשיפור תכונות הסיכוך ועמידותו בטמפרטורות גבוהות. בשל תכונותיו דוחות המים של השמן, רווח השימוש בו להגנת חלקי מתכת מפני חלודה, למשל בכלי נשק. שמן תעשייתי הוא אחד המרכיבים העיקריים בתרסיס השימון הנפוץ WD-40. ערך מורחב – שמן מנוע בכלי רכב כמכוניות, משאיות, סירות ומטוסים יש לשמן תפקיד חשוב בפעולת המנוע. השמן מסכך את החלקים הנעים ומונע את שחיקתם, תוך שהוא תורם לקירור ופיזור אחיד של חום המנוע. מחסור בשמן יכול להביא להרס מהיר של המנוע. שמן מנוע יכול להיות מינרלי (כלומר - ללא תוספים ושמנים סינתטיים), חצי-סינתטי או סינתטי לגמרי. השמן הסינתטי המלא נחשב לטוב ביותר והוא היקר ביותר, שכן אורך חייו ואיכותו גבוהים יותר. צמיגות השמן מצוינת בהתאם לסיווג של ה-SAE, אגודת מהנדסי הרכב בארצות הברית, על ידי צמד מספרים, לדוגמה 10W40 או 20W50. בדוגמה זו המספר מציין שמן רב-דרגתי שצמיגותו משתנה עם הטמפרטורה (20 בטמפ' נמוכה, 50 בטמפ' גבוהה. מספר קטן מציין שמן דליל יותר). איכות השמן מצוינת בהתאם לסיווג של ה-API, מכון הנפט האמריקאי, בצמד אותיות, כגון SJ ,SH ,CD ,SL. ככל שהאות האחרונה "גבוהה" יותר, השמן איכותי יותר. סיווגים אפשריים אחרים הם לפי ACEA, איגוד יצרני הרכב האירופאי, או לפי מפרט של יצרן המנוע עצמו. שמנים מינרליים מבוססים על נפט גולמי. בבסיסם הם מורכבים ממולקולות הבנויות משרשראות פחמן ארוכות הרגישות ללחץ וחום. בשמן מינרלי יש חומרים הגורמים להעלאת צמיגות השמן עד לרמה הדומה לסירופ בטמפרטורות נמוכות יחסית (מקורם בחומרים שלא ניתן לסנן מהנפט הגולמי). בטמפרטורות גבוהות ובמצבים מסוימים (מנועי רכב במקרי מאמץ וכו') נשברות שרשראות הפחמן. במקרים אלו בסיס השמן רותח ומשנה את רמת הצמיגות שלו. שמן פרפין - שמן חסר טעם וריח. השימוש בו נפוץ במקרה של בעיות עיכול. מדיה וקבצים בנושא שמן תעשייתי בוויקישיתוף שמן תעשייתי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מגיסטר אקוויטום

מגיסטר אקוויטום (בלטינית, magister equitum, אדון הסוסים) הוא תואר שמקורו בתקופת הרפובליקה הרומית ומציין את סגנו ומחליפו הנבחר של הדיקטטור. המונח שימש ולעיתים משמש עד היום לציון עמדה גם במדינות אירופאיות שונות. ברומא העתיקה, כל דיקטטור היה חייב למנות מגיסטר אקוויטום, ולהחליף אחד כזה אם מת בעת כהונתו. לרוב ניתנה לו גם הסמכות לבוחרו, לבד ממקרים בהם היה ייעוץ סנאטוריאלי (senatus consultum) שקבע מינוי אחר. שמו שאוב מהיותו אחראי לסוסים, כמו גם מהעובדה שהתואר הרשמי של הדיקטטור היה "אדון העם" (magister populi). למגיסטר אקוויטום היה אימפריום פראיטוריאני והוא לווה בשישה ליקטורים. תפקידו של המגיסטר אקוויטום היה לסייע לדיקטטור במילוי משימתו ולהחליפו כאשר יצא את העיר רומא. במקרים כאלו, הוא זכה לעיתים לאימפריום שווה לזה של הדיקטטור. המגיסטר אקוויטום הנודע ביותר הוא קרוב לוודאי מרקוס אנטוניוס, ששרת בתפקיד זה בזמן הדיקטטורה הראשונה של יוליוס קיסר. משרת "מגיסטר אקוויטום" התקיימה במדינות שונות באירופה במהלך השנים. בצרפת, בשם "גראנד אקוּייה" (Grand Ecuyer), או בשם הנפוץ יותר Monsieur le grand, היה אחד משבעת הפקידים החשובים ביותר של הכתר, החל בשנת 1617. תפקידו היה לפקח על האורוות המלכותיות ולשמש אחראי גם על קרנות שנועדו למטרות דתיות של החצר, הכתרות, וכדומה. במותו של הריבון הייתה לו זכות לכל הסוסים והציוד שבאורוות המלכותיות. משרה זו הייתה נפרדת ממשרת הפרש הראשי (Premier Ecuyer), שהיה אחראי על הסוסים בהם השתמש הריבון אישית (La petite curie) ואשר רכב לצד הריבון. משרת הגראנד אקויה התקיימה, בהפסקות, עד תקופת נפוליאון השלישי. באנגליה, תחת השם Master of the Horse, "אדון הסוסים", היה לו תפקיד חשוב במערכת המלוכה האנגלית, ודרגתו הייתה השלישית בחשיבותה בחצר. הוא היה חבר במיניסטריון המלוכה (לפני 1782 הייתה זו משרה בדרג קבינטי) וחבר במועצה המלכותית. תפקידו היה לנהל את כל העניינים הקשורים בסוסים וכלבי הציד של המלך, כמו גם האורוות, ההרבעה, והכלבייה. משרה זו קיימת באנגליה עד היום, ואדון הסוסים הנוכחי הוא הברון השלישי של וסטי, סמואל וסטי. בגרמניה היה אדון האורוות (Oberststallmeister) אחד מבכירי החצר, אך משרתו הייתה טיטולרית בעיקרה, ואילו הטיפול באורוות הקייזר בוצע בפועל על–ידי האחראי על האורוות, ה-Oberstallmeister.
ארזה רון

ארזה רון (נולדה בשנת 1934) היא פרופסור אמריטה בפקולטה לכימיה בטכניון שם שימשה כראש המכון למצב מוצק. מחקריה עוסקים בתחומי הכימיה הפיזיקלית ומוליכים למחצה. רון עשתה את לימודיה היסודיים ברעננה ואת לימודיה התיכוניים בתיכון חדש בתל אביב. רון סיימה את לימודיה בכימיה בטכניון, שם עשתה את התואר הראשון (1957), השני (1959) ואת הדוקטורט (1961). בין השנים 1961 ל-1963 עשתה לימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1965 הצטרפה כחברת סגל לפקולטה לכימיה בטכניון. רון שימשה כחברה במועצה להשכלה גבוהה ובאוגוסט 1998 נתמנתה לחברה בוועדה למינוי פרופסורים למדעים מדויקים במוסדות לא אוניברסיטאיים. בשנים 2003–2007 שימשה נשיאת המכללה האקדמית גליל מערבי. רון חתמה על עצומה הקוראת לשמירה על סביבת מורד נחל הקישון כשטח פתוח. בשנת 2007 קראה להגביל את האפשרות להקים מכללות פרטיות בישראל מחשש שהן תפגענה במכללות הציבוריות, ומתפקדת למפלגת העבודה נשואה לפרופסור עמירם רון ואם לשלושה. בתה היא פרופסור דנה רון. דף אישי, באתר הטכניון נספח א', חוק המועצה להשכלה גבוהה תשי"ח, אתר המועצה להשכלה גבוהה אל תפקיעו את קרקעות נחל הקישון, עצומה באתר רשות נחל הקישון תמרה טראובמן, המועצה להכנסה גבוהה, באתר הארץ, 10 בינואר 2007 https://www.youtube.com/watch?v=ilEOVI2JOdw ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנב הקטיפה

ארנב הקטיפה (אנגלית: The Velveteen Rabbit) הוא ספר ילדים אשר נכתב על ידי הסופרת האנגליה מרגרי וילאמס ואויר על ידי ויליאם ניקולסון. הספר יצא לאור בשנת 1922 ומאז עובד לסרטים, הצגות וסרטי אנימציה. הספר מגולל את סיפורו של ארנב צעצוע מקטיפה המוענק במתנה לילד בחג המולד. ארנב הקטיפה רוצה להפוך לארנב אמיתי, ולומד כי יוכל להגשים זאת רק אם יזכה באהבתו של הילד. בשנת 1985 גרסת הווידאו של היצירה, בהשתתפות מריל סטריפ ועם מוזיקה של ג'ורג' וינסטון, הייתה מועמדת לפרס גראמי. ארנב הקטיפה, או, איך צעצועים נעשים אמתיים, תרגום: מאירה פירון, איורים: דון דיילי, משכל, 2014. ארנב הקטיפה : או איך צעצועים הופכים לאמתיים, תרגום: יהודה אטלס, איורים: שרה מסיני, אגם, 2019. מזל קאופמן, "אמִתי זה לא ממה אתה עשוי: על "ארנב הקטיפה או איך צעצועים נעשים אמִתיים?" מאת מרג'רי ויליאמס", עיונים בספרות ילדים, 28, 2018, עמ' 29–55. מדיה וקבצים בנושא ארנב הקטיפה בוויקישיתוף ארנב הקטיפה, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר גולדשטיין (סופר)

אלכסנדר גולדשטיין (ברוסית: Александр Гольдштейн; 15 בדצמבר 1957 – 16 ביולי 2006) היה סופר, מסאי, חוקר ספרות ועיתונאי יהודי יליד ברית המועצות. בשנת 1990 עלה לישראל, אולם המשיך לכתוב ברוסית. גולדשטיין נולד בטאלין, אסטוניה. אביו היה עיתונאי, אמו מתרגמת מצרפתית ומספרדית. בילדותו עברה המשפחה לעיר מגוריהם של הוריו אביו, באקו שבאזרבייג'ן. לאחר שסיים את בית הספר התיכון למד ספרות באוניברסיטת באקו ובשנת 1988 סיים את עבודת הדוקטור שלו על היחסים בין הספרות האירופית לספרות המוסלמית במאה ה-18. בשנת 1990 עלה לישראל עם הוריו. גולדשטיין לא התאקלם בסביבה התרבותית של ישראל ונשאר מוכר רק בחוגי האינטליגנציה הרוסית בישראל. הוא התגורר בתל אביב ועבד בשבועון "ספוטניק". בשנת 1998 זכה ספרו הראשון, "פרידה מנרקיסוס", בפרס "בוקר" של מוסקבה למסות ספרותיות וכך היה למחבר הראשון שאינו גר ברוסיה וזוכה בפרס. שימש כעורך כתב העת הישראלי ברוסית זרקאלו. גולדשטיין נפטר ב-2006 בתל אביב. לאחר מות הוענק לו הפרס ע"ש אנדריי ביילי. פרידה מנרקיסוס היבטים של הזיווג הרוחני זכור את פמגוסטה שדות רוגעים לזכר הפאתוס. רשימת הפרסומים של אלכסנדר גולדשטיין, בקטלוג הספרייה הלאומית אוריה שביט, זאת תרבות, זאת?, באתר הארץ, 26 בפברואר 2002 אלכסנדר גולדשטיין, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נובוטאקה טאגוצ'י

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא Taguchi. נובוטאקה טאגוצ'י (ביפנית: 田口信教;‏ 18 ביוני 1951) הוא שחיין עבר יפני. אלוף אולימפי, שיאן עולם ובעל 3 מדליות מאליפויות עולם בשחייה. התמחה בסגנון חזה. טאגוצ'י נולד בסייג'ו-היים שביפן. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים טאגוצ'י במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.8 דקות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה לאחר שפסל בשלב חצי הגמר, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:09.8 דקות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:35.5 דקות. במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 1970 זכה טאגוצ'י ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה, במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.5 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:29.4 דקות. באולימפיאדת מינכן (1972) זכה טאגוצ'י במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 1:04.94 דקות, לפני טום ברוס מארצות הברית (1:05.43 דקות) וג'ון הנקן אף הוא מארצות הברית (1:05.61 דקות), בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 1:05.13 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.88 דקות, אחרי הנקן שקבע שיא עולם חדש של 2:21.55 דקות ודייוויד וילקי מבריטניה (2:23.67 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:23.45 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.23 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1973 זכה טאגוצ'י בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.61 דקות, אחרי הנקן שקבע שיא עולם חדש של 1:04.02 דקות ומיכאיל קריוקין מברית המועצות (1:04.61 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.11 דקות, אחרי וילקי שקבע שיא עולם חדש של 2:19.28 דקות והנקן (2:19.95 דקות). במשחקי אסיה שנערכו בטהראן, איראן בשנת 1974 זכה טאגוצ'י ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה, במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ובכך הגן על תואריו. באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה טאגוצ'י במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.04 דקות, אחרי וילקי 1:04.26 דקות, ולפני דייוויד ליי מבריטניה (1:05.32 דקות). הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.08 דקות. באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים טאגוצ'י במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:54.74 דקות, במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.69 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:04.65 דקות, ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.12 דקות. בשנת 1987 זכה טאגוצ'י להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה מדיה וקבצים בנושא נובוטאקה טאגוצ'י בוויקישיתוף נובוטאקה טאגוצ'י, באתר olympedia.org sports123.com(הקישור אינו פעיל) WORLD STUDENT GAMES (UNIVERSIADE) - SWIMMING AND DIVING (MEN)‎, באתר gbrathletics NOBUTAKA TAGUCHI (JPN) - 1987 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
מרטין בראסאטגי

מרטין בראסאטגי אולאסאבל (בספרדית: Martin Berasategui Olazabal; נולד ב-27 באפריל 1960) הוא שף בסקי. מרטין בראסאטגי נולד בדנוסטיה, סן סבסטיאן. הוא למד בקולג' לקרוס אבות קפוצ'ין (colegio de los Padres Capuchinos de Lekaroz) בעמק בצן (Baztan) בנווארה, הוא עוסק בבישול מאז היותו בן שלוש עשרה, ביחד עם אמו ודודתו. הוא החל לעבוד בעסק המשפחתי, Bodegón Alejandro, עליו נטל את הפיקוד בגיל 21. חמש שנים אחרי כן, קיבל כוכב ראשון במדריך מישלן האדום. בנוסף לכך, מאז שהיה צעיר מאוד נסע בקביעות לצרפת כדי להשתלם. ב-20 בינואר 2005 זכה ב- Tambor de Oro de San Sebastian, ביום חגה של העיר, זהו התואר הגבוה ביותר שמעניקה מועצת העיר סן סבסטיאן, והוא אמר שהתואר מרגש אותו יותר מאשר קבלת שלושה כוכבים במישלן. מסעדת הדגל שלו, השוכנת בעיר לאסארטה, היא מחזיקה ברציפות בשלושה כוכבים במדריך מישלן מאז שנת 2002 (נכון לשנת 2011). המסעדה דורגה במקום ה-37 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2006, במקום ה-27 בשנת 2007, במקום ה-29 בשנת 2008, במקום ה-33 בשנת 2010, ובמקום ה-29 בשנת 2011. היא שייכת לרשת רלה א שאטו. כמו פראן אדריה, כך גם בראסאטגי שוקד על יצירתם של מוצרים וטעמים חדשים בזרם הגסטרונומיה המולקולרית. בראסאטגי נחשב לאחד הנציגים הידועים ביותר של המטבח הבסקי. בבעלותו מסעדות נוספות כמו בקורסאל, מסעדה בסן סבסטיאן לה כוכב במישלן, מסעדה במוזיאון גוגנהיים בילבאו בבילבאו ועוד כמה. בראסאטגי נשוי ולו בת אחת. El Mercado En El Plato (Spanish Edition), (with Andoni Luis Aduriz and David de Jorge), Lur, 1999. Calendario De Cocina Tradicional, Aurrera, 2001. La Joven Cocina Vasca, Hiria Liburuak, 2001. La dieta de Martin Berasategui, Booket, 2007. Cocina en casa con Martin Berasategui. 1100 recetas basicas, AGUILAR, S.A. DE EDICIONES, 2009. אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת, הוצאת כתר, ירושלים, 2005, עמ' 265, 271-267, 278, 282-281. אביטל ענבר, אווז בנוסח אשכנז - זכרונות מאלזאס, הוצאת המחבר, 2011, עמ' 186, 188. שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תל אביב, תשס"ג 2003, עמ' 85. מירה איתן, יין וגורמה 127, דצמבר 2008, עמ' 40-38. מדיה וקבצים בנושא מרטין בראסאטגי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרטין בראסאטגי ביוגרפיה של מרטין בראסאטגי, באתר restaurant-ranking.com מסעדת מרטין בראסאטגי במקום ה-37 במשאל המסעדות הטובות בעולם לשנת 2006 מסעדת מרטין בראסאטגי במקום ה-27 במשאל המסעדות הטובות בעולם לשנת 2007 מסעדת מרטין בראסאטגי במקום ה-29 במשאל המסעדות הטובות בעולם לשנת 2008 מסעדת מרטין בראסאטגי במקום ה-33 במשאל המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010 מסעדת מרטין בראסאטגי במקום ה-29 במשאל המסעדות הטובות בעולם לשנת 2011
Heeb

Heeb הוא מגזין תרבות, חברה ואמנות יהודי-אמריקאי המיועד לקהל הצעיר, אשר נוסד בשנת 2002. בשנת 2010 יצא הגיליון האחרון של המגזין לדפוס, ומאז הוא פועל כמגזין אינטרנט. המגזין נוסד על ידי ג'ניפר בלייר (Bleyer) בשנת 2002 אשר שימשה כעורכת הראשונה. משנת 2003 עורך את העיתון ג'ושוע ניומן, מרצה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת ניו יורק. שמו של המגזין הוא וריאציה על כינוי הגנאי כנגד יהודים באנגלית "Hebe" (קיצור של המילה "Hebrew"). המגזין מתאפיין בגישה צעירה ולא ממוסדת כלפי נושאים שונים הקשורים לתרבות היהודית בארצות הברית ובהומור פרוע ולעיתים גס. הקו המערכתי הדומיננטי במגזין הוא לרוב שמאלי עד שמאלי-רדיקלי, הן כלפי הפוליטיקה האמריקאית והן כלפי נושאים במדיניות ישראל. המגזין Heeb מקנה לקוראיו ערכים תרבותיים ופרקטיקות לחיים. הערכים והפרקטיקות הם בעלי קשר תרבותי, עדכני, והומוריסטי לצעירי הקהילה בגילאים 18-35. מגזין Heeb הוא אמצעי תקשורת שאינו פונה לקהל המונים אלא מתמקד בקהל יעד ספציפי (קהילת יהודי ארצות הברית). כמו כן, המגזין מקנה אלטרנטיבה תקשורתית לאותם יהודי ארצות הברית שמצד אחד, רוצים לשמור על זיקתם על ידי שימוש בשפה ובשיח של הקהילה. המגזין עושה זאת על ידי שימוש במושגים הקשורים לדת היהודית, עידוד פעילות פוליטית ואף ארגון הזדמנויות להכיר בן/בת זוג מהקהילה דרך בלוג שנגיש למשתמשים באתר. מצד שני, המגזין מאפשר להם להיות מעודכנים ומקושרים לשינויים שהחברה האמריקאית עוברת. מאחר שמדובר במגזין שמפורסם באופן מקוון, העלויות שלו אינן גבוהות, בניגוד למגזינים מודפסים. עם זאת, המגזין Heeb הוא מגזין ללא מטרות רווח. נכון ל-2007, המגזין זכה למימון ותמיכה כלכלית רחבה ממספר תורמים כגון העמותה של סטיבן שפילברג (Steven Spielberg’s Righteous Person’s Foundation). אתר האינטרנט הרשמי של Heeb (באנגלית) Laurence Roth, Oppositional Culture and the "New Jew" Brand: From Plotz to Heeb to Lost Tribe, Shofar: An Interdisciplinary Journal of Jewish Studies 25, 2007, עמ' 99–123 doi: 10.1353/sho.2007.0120 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.