אריה כלב

אריה כָלֶב (1918–2011) היה רקדן, כוריאוגרף ומורה לתנועה ישראלי ממוצא צ'כי. כלב נחשב לחלוץ מורי התנועה בישראל, והקים בשנת 1966 את המרכז לאומנות התנועה בהרצליה, אליו הגיעו אלפי תלמידים מכל הארץ. אריה כלב נולד בעיר טפליצה בצ'כיה בשנת 1918, למשפחה דתית, וקיבל חינוך מסורתי. בנעוריו, היה כלב רכז תנועת "המכבי הצעיר" בטפליצה ואחראי על מחנות הקיץ של התנועה. כמו כן היה כלב אלוף צ'כיה בקרב עשר לנוער. בשנת 1937 הגיע כלב לציריך, כאשר תכנונו היה לנסוע משם לארצות הברית בשביל לימודים. בציריך התארח כלב אצל משפחה יהודית, ושם פגש את אשתו העתידית רחל, והשתכנע על ידם להישאר בשווייץ וללמוד חינוך גופני באוניברסיטת בזל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סיים כלב את חוק לימודיו, עלה ארצה יחד עם קבוצת "בנתיב", תחילה בחיפה ומאוחר יותר בכפר רופין. שם החל כלב ללמד חינוך גופני, כשהוא אחד המורים הראשונים לתחום זה בארץ ישראל. כלב לימד במספר מוסדות, ביניהם היה כפר הנוער מאיר שפיה, שם הוא החל לפתח את תחום המחול במקום. במסגרת זו, יצא כלב להשתלם בתל אביב בסטודיו של גרטרוד קראוס. בהמשך, השתתף כלב בתיאטרון המחול הישראלי שהקימה קראוס, שפעל בין השנים 1950-1952, וכן הצטרף ללהקת המחול של נעמי אליסקובסקי, בה ביצע בין היתר את ריקוד היחיד "קין", שזכה לשבחי הביקורות. בשנת 1950 עבר כלב תאונת אופנוע אשר דרבנה אותו לפתח את גישתו בדבר סגולותיה הרפואיות של התנועה. בשנות החמישים, המשיך כלב לרקוד בלהקתה של קראוס, השתתף בלהקתה של תילה רוסלר וכן עבד כרקדן ומנהל במה בלהקת ענבל. בשנת 1957 יצא כלב להשתלם בארצות הברית במחול מודרני, ושם למד אצל מרתה גרהם, חוזה לימון ומרס קנינגהם, וכן למד כוראוגרפיה בבית הספר ג'וליארד. עם חזרתו לישראל צורף כלב כרקדן אורח ללהקתה של מרתה גרהם, וכן לימד במכון ווינגייט, סמינר הקיבוצים ובית ברל. באותו זמן, כלב החל להיות מושפע מגישתו של משה פלדנקרייז, והתנגד להוראת החינוך הגופני הקונבנציונליות, ששמה במרכז את הטכניקה והכושר הגופני, במקום בסיגול ותחזוק יכולת תנועה טבעית ואנושית. בשנת 1962 היה מעורב בתאונת דרכים עם משפחתו. מכספי הפיצויים בעקבות התאונה הקים כלב ב 1966 את המרכז לאומנות התנועה בהרצליה, והפסיק את עבודתו במכון ווינגייט ובית ברל על מנת להתמקד בפיתוח מרכז זה. בשנות השבעים, פקדו את המרכז אלפי אנשים, מכל קבוצות הגיל ומצבי הבריאות. כמו כן, טיפל כלב במרכז באנשים עם בעיות מוטוריות שונות, וסייע לאנשים רבים שעמדו לפני ניתוחים אורתופדיים להשתקם ללא ניתוח. לפי אריה כלב, התקדמותו הגופנית, האישית והרוחנית של האדם הן מרכיבים שונים של אותו מכלול. לכן, סיגול של תנועה רכה וטבעית יכול להשפיע לטובה על כלל התפתחות חייו ובריאותו של האדם. זאת בניגוד להוראת החינוך הגופני הרגילה, שמקדישה לטענתו זמן רב מדי לתרגילים סתמיים שנמאסים על התלמידים. בין היתר, השווה כלב את האדם לעץ, וייחס חשיבות רבה לייצוב נכון של הגוף על כפות הרגליים, המקבילות לשורשים, כאשר האנרגיה המתבססת בכפות רגלי האדם מזינה את עמידתו הזקופה. כמו כן, השווה כלב את גוף האדם למכונית הדורשת תחזוקה תמידית - כאשר בניגוד למכונית, מרבית האנשים לא מפתחים את גופם לשכלולו המרבי, ו־"מריצים" אותו אף כשהוא נמצא בצורה משובשת. לדידו, חינוך לתנועה נכונה יכול למנוע מחלות ובעיות בריאות רבות, וכך לחסוך משאבי מדינה. כלב טען כי על שכלול התנועה להתחיל מגיל כמה שיותר צעיר, ופרסם מספר תרגילי תנועה לתינוקות אותם איגד בספרו "תנוק גדל באהבה : הדרכה והכוונה לתנועת התנוק". ארכיון אריה כלב, בספרייה הלאומית מידע על אריה כלב בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של אריה כלב, באתר "סימניה" 35. A Panel about Arie Calev · פאנל על אריה כלב, סרטון בערוץ "שיחות על המחול בישראל", באתר יוטיוב (אורך: 47:32), צולם בתאריך 30 אפריל 2013, עלה ב 15 בדצמבר 2019 אריה כלב, דף שער בספרייה הלאומית לקום בבוקר כמו חדש, באתר News1 מחלקה ראשונה ואף על פי כן ינוע, דבר, 18 באוגוסט 1980 רחל כלב, תרגום: רינה כלב, יומן מסע של מיימי, הרצליה, אחרי 1993, עמ' 1 רחל כלב, תרגום: רינה כלב, יומן מסע של מיימי, הרצליה, אחרי 1993, עמ' 71 אורי דרומי, האדם כעץ השדה, באתר הארץ, 15 ביולי 2011 המרכז, התנועה, ו"המשוגע לדבר", מעריב, 2 ביולי 1974 רשימות מוזיקליות, על המשמר, 26 באוקטובר 1951 להקת מחול קאמרית, למרחב, 14 ביוני 1957 לא על הנפש לבדה, כתבות מאת ואודות אריה כלב ארכיון אריה כלב, הספרייה הלאומית נתן דובניץ, על מחולות ועל קולות, הארץ, 4 בספטמבר 1958 תנועה ומחול לפיתוח האישיות, למרחב, 27 ביוני 1968 להוציא אותן מהכלא, חדשות, 9 ביוני 1991 גמישות חתולית לתינוקות בני־יום, מעריב, 7 בדצמבר 1980 לקראת שבוע הספר העברי, מעריב, 7 בדצמבר 1980