laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בואו לאכול איתי (תוכנית טלוויזיה בריטית)

בואו לאכול איתי (באנגלית: Come Dine with Me) היא תוכנית מציאות בריטית המשודרת החל מ-5 בינואר 2005 בערוץ 4 הבריטי. פרקי התוכנית מלווים בקריינות קומית של דייב לאמב (אנ'). זכויות ההפקה לגרסה הישראלית נרכשו על ידי רשות השידור בשנת 2011. התוכנית עלתה במאי 2012 בערוץ הראשון, שם שודרה במשך שתי עונות, והחל מאוקטובר 2018 התוכנית משודרת בכאן 11. בישראל, עונות 6 ו-10 של התוכנית שודרו בערוץ האוכל. בתוכנית מתחרים חמישה חובבי בישול המתגוררים באותה עיירה או אזור, שכל אחד מהם מארח בביתו ארוחת ערב הכוללת שלוש מנות: ראשונה, עיקרית וקינוח. בסיום הארוחה מעניקים המתמודדים המתארחים למארח ציון מ-1 עד 10 על כישורי הבישול והאירוח של המארח. המתמודד בעל הניקוד הגבוה ביותר זוכה ב-1,000 פאונד במזומן. ישנם שני סוגים לפורמט התוכנית: בחלק מהעונות משתתפים חמישה חובבי בישול בפרקים שאורכם כ-25 דקות, ובעונות אחרות ארבעה חובבי בישול בפרקים של כ-50 דקות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר מידע על כל הגרסאות הבינלאומיות. אתר האינטרנט הרשמי של בואו לאכול איתי בואו לאכול איתי, ברשת החברתית פייסבוק בואו לאכול איתי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בואו לאכול איתי, ברשת החברתית אינסטגרם בואו לאכול איתי, סרטונים בערוץ היוטיוב "בואו לאכול איתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בואו לאכול איתי", באתר Metacritic (באנגלית) עכבר העיר, ערוץ 1 מצטרף לגל הריאליטי: ישדר את הדוקו ריאליטי "בוא לאכול איתי", באתר הארץ, 3 באפריל 2011 רוני קורן-דינר, ענני תקשורת תשקיע 1.5 מ' ד' בהשקת ערוץ האוכל הישראלי, באתר TheMarker‏, 28 במאי 2007 עונות 1–3, 7-9, 13, 21-22, 25, 30-31, 35 עונות 4, 6, 10-11, 14, 20, 24, 26, 29, 32, 34 ו-37
קמראש

קמראש (ברומנית: Cămăraş) היה בויאר בתפקיד בכיר ("דרגטור") בחצר שליטי הנסיכויות הרומניות, האחראי על אוצר השליט ועל ניהול ההכנסות וההוצאות של החצר. תפקיד זה היה חלק מקטגורית הבויארים הממונים (boiernaşi) על ידי השליט מקרב בני כל המעמדות החברתיים. המילה "קמראש" מקורה במילה הרומנית ממקור לטיני - "קמראה" (cămară) - השאולה מיוונית מודרנית, שמובניה הישנים הם "חדר", "אוצר מלכותי" או בימי הפנרים - כספת אישית של השליט. (המובן הנוכחי של המילה הוא "מזווה"). הוא היה משרת אישית את השליט. ניהל את ההכנסות מהנכסים האישיים של השליט, מגביית מכסים, ממכרות המלח. כמו כן ניהל קנייתם ושמירתם של דברי הערך הנחוצים לשליט ולאנשי החצר. היה אחראי גם על קביעת יחידות המדידה ועל בדיקת כלי המדידה של הסוחרים. היו לו סמכויות מנהליות ומשפטיות בנוגע לסכסוכים בין הסוחרים. ה"קמראש הגדול" או "וֶל-קמראש" (Vel-cămăraş, Marele cămăraş) היה אחראי גם על ניהול חדר המעצר שבו היו מוחזקים הבויארים העצורים וגם על המלתחה של הבויארים בחצר המלוכה. "קרמשל" ( "קמראש קטן" = cămărăşel) היה פקיד זוטר באוצר המלך שהיה יכול לשרת את הדיוואן (cămăraş de divan), הקנצלריה (cămăraş de cancelarie) או את הספטאריה (cămăras de spătărie). ה"קמראש דין נאנאוטרו" (cămăraş din năuntru) - "חדרן" השליט - אחראי על הלבנים, הבגדים והתכשיטים של השליט. ה"קמראש דה דולצ'ץ" (cămăraş de dulceţi) - (מהמילה dulceaţă = קונפיטורה) האחראי על הריבות, השימורים והפירות של השליט, ועל כלי החרסינה שלו. ה"קמראש דה ראפטור" ( cămăraş de rafturi), האחראי על ה "rafturi" - רתמות סוסי השליט וכל ציוד האורוות המלכותיות וכל הקישוטים הנלווים שהיו מכסף או מוזהבים. קמראש דה קאטאסטיפה" (cămăraş de catastife) - האחראי על ניהול ספרי השליט (פנקס, ספר = catastif) ועל עדכון ההכנסות. קמראש דה לומין ( cămăraş de lumini) היה האחראי על הנרות, המנורות והנברשות של החצר, ועל אספקת הדונג הנדרש. "קמראש דה איזוואדה" (Cămăraş de izvoade) היה תפקיד אחר - זה של מזכיר של השליט ושל ה"דיוואן המלכותי". נקרא גם "לוגופט דה טאינה" logofăt de taină -, כלומר לוגופט סודי. בנסיכות מולדובה בימי הביניים. "קמראש" נקרא גם המנהל של מכרות המלח. מינהל מכרות המלח נקרא cămara de sare. בין הבויארים מדרגה שלישית מציינים גם את: ה"קמראש דה סולג'ריה" (cămăraş de sulgerie) דואג לחלוקת הבשר ה"קמראש דה ז'יטניצה" (cămăraş de jitniţă) מנהל את הפנקסים ודואג למאגרים במחסני החיטה של השליט. Mihai Ţipău Domnii fanarioţi in Ţările Române - mica enciclopedie, Editura Omonia,ed. a 2-a rev. Bucureşti 2008 (מיכאי ציפאו - השליטים הפנרים בארצות הרומניות - אנציקלופדיה קטנה אומוניה, מהדורה שנייה מתוקנת. בוקרשט 2008) 1998 Lazăr Şăineanu - Dicţionarul Universal al Limbii Române ,Litera, Chişinău, (לאזר שייניאנו - המילון האוניברסלי של השפה הרומנית - ליטרה, קישינאו,1998) (ברומנית) מילון משפטי ברשת - ברומנית תארים של בויארים, דרגאות ותפקידים בנסיכויות הרומניות באתר משפחת גיקה - בצרפתית Mona et Florian Budu-Ghyka -Titres, Rangs et Dignités dans les Principautés Roumaines 2003-2008 -le site de la Famille Ghyka Budu-Ghyka
Localhost

ברשתות מחשבים, localhost (כלומר "מחשב זה") הוא כתובת ה-hostname הניתנת לממשק הרשת הפונה אל תוך הציוד עצמו (loopback device). שם זה הוא גם סיומת אינטרנט שמורה שלא ניתן לרשום בה שם תחום נגיש באינטרנט. ברשתות מחשבים מודרניות, ב-IPv4 הכתובת localhost מתורגמת לבלוק כתובות 127.0.0.1/8, או 1:: ב-IPv6. Internet Protocol Suite IPv6 IPv4 מדיה וקבצים בנושא Localhost בוויקישיתוף Reserved Top Level DNS Names ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסידות סקאליה

חסידות סקאליה היא חסידות אוקראינית (גליציה המזרחית). אבי השושלת היה רבי אליעזר חיים רבינוביץ, צאצא של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. רבי אליעזר חיים היה בנו של רבי ברוך מיאסי בנו של רבי יצחק מקאליס בנו של רבי יוסף מיאמפולה בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. סבתו הייתה בתו של רבי ברוך ממז'יבוז'. היה חתנו של רבי אברהם דב אורטנברג רבה של לכוביץ' (חתנו של רבי יעקב יוסף השני מאוסטרהא). כיהן כאדמו"ר תחת השלטון הרוסי ובשנת תר"ל נמלט לגליציה המזרחית שם כיהן בעיירה סקאליה. בשנת תר"נ ביקר בארצות הברית. בשנת תרע"ד ביקר שם שוב מתוך כוונה לעלות בהמשך לארץ ישראל, אך נפטר שם בה' באייר תרע"ו. נודע כבעל מופת ופועל ישועות. חיבר את הספר "שיח אליעזר". בנו של רבי אליעזר חיים היה רבי ברוך פנחס. נולד בשנת תרל"ד. היה חתנו של רבי אשר ישעיהו מקולבוסוף. חיבר ספרים רבים וביניהם: "דברי ברוך", "אמרי ברוך", "מנחה חדשה" ו"אנעים זמירות". התגורר בסקאליה. נודע בגדולתו בתורה בקדושתו ובמופתיו ורוח קודשו. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר בווינה ונפטר בה בכ"ד באדר תר"פ. חתנו היה רבי אהרן משה מחוסט. בן נוסף של רבי אליעזר חיים היה רבי שמואל אברהם (תרמ"ג - ד' בתשרי תש"ב) מימפולה-ברנזוויל (כונה "הבראנזווילער" או האדמו"ר ממז'יבוז'). היה חתנו של רבי נפתלי צבי הורוביץ האדמו"ר מלינסק בקראקא-טורונטו. חיבר ספר בשם "אמרי אש". בנו של רבי ברוך פנחס היה רבי דוד יצחק אייזיק מסקאליא. נולד בשנת תרנ"ח. בצעירותו הוסמך על ידי מספר רבנים נודעים בהם רבי מאיר אריק. היה חתן (בנישואים שניים) של רבי משה דוד הלוי לנדא אב"ד בורשטין. לאחר פטירת אביו מילא את מקומו באדמו"רות ובשנת תרצ"ט נמלט לאנגליה. לאחר מכן היגר לארצות הברית והתיישב בלואר איסט סייד ובהמשך בוויליאמסבורג. בשנת תש"ל עבר לשכונת בורו פארק. חיבר מספר ספרים. נפטר בלונדון בו' בשבט תשל"ט ונקבר בהר הזיתים. בן נוסף של רבי ברוך פנחס היה רבי ישראל ממיאמי. היה מפורסם כאדמו"ר מקישינב. היה חתנו של רבי מרדכי זוסיא מטריסק-הוצלס-יאס. בשנת תרצ"ח היגר מווינה ללונדון והקים בית כנסת בשכונת הנדון בלונדון. בשנת תש"ז היגר למיאמי. כונה בווינה 'דער בלויער רבי' ('הרבי הכחול'), מפני שהלך בקפוטה כחולה. עלה לישראל ונפטר ערירי בכ"ט באלול תשל"א. חיבר ספר בשם 'ישמח ישראל'. לאחר פטירת רבי דוד יצחק אייזיק נתמנה נכדו, רבי אברהם משה רבינוביץ (בן בנו יוסף ברוך פינחס) לממלא מקומו בבית מדרשו. אף אביו התבטל אליו כחסיד לרבו. דברי תורתו יצאו במספר ספרים, בהם "כוננת מאז". נכד נוסף, רבי רפאל גולדשטיין (חתן בנו מאיר) החל לכהן כאדמו"ר בבית מדרש בשדרה ה-18. יש לו מכון בשם "באר יצחק", שהוציא ספרים של אדמו"רי השושלת וכן עלון שבועי בשם "ניצוצי אורות". יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 58–63. הספרים תוספות חיים ומשנה לחם לרבי ברוך פינחס מסקאליה. אתר היברובוקס. כתבה על רבי דוד יצחק לאחר פטירתו בעלון "אידישע וועלט" (ביידיש) באתר היברובוקס. ספר תולדות יצחק לרבי דוד יצחק מסקאליה, באתר היברובוקס. אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' ברוך פנחס רבינאוויץ זצ"ל האדמו"ר מסקאליע", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 120, באתר היברובוקס אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' דוד יצחק אייזיק רבינאוויץ שליט"א האדמו"ר מסקאליע", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 120, באתר היברובוקס בן רבי מאיר אב"ד בורשטין, חתן רבי יואל אשכנזי אב"ד זלוצ'וב בעל שו"ת מהר"י אשכנזי, בן רבי משה דוד אשכנזי אב"ד טאלטשווא מחבר הספרים תולדות אדם ובאר שבע. 'נחלתנו' תצד, במדבר תשפ"ג.
סין במשחקים הפאראלימפיים

הרפובליקה העממית של סין השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), ומאז שלחה משלחת ספורטאים לכל אחד מאירועי הקיץ של אולימפיאדות הנכים ואף ארחה את הטורניר במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008). במשחקי החורף נטלה סין חלק לראשונה במשחקים הפאראלימפיים סולט לייק סיטי (2002) וארחה את המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022). בשנת 1984 שלחה סין משלחת ראשונה למשחקים הפאראלימפיים. המשלחת כללה 23 ספורטאים שהתחרו באתלטיקה, שחייה וטניס שולחן. במשחקי האתלטיקה הייתה פִּינְג יָאלִי לסינית הראשונה שזוכה במדליית זהב פאראלימפית. היא זכתה בתחרות הקפיצה לרוחק (קטגוריה B2) תוך שהיא קובעת שיא פאראלימפי חדש של 4.28 מטרים, וזכתה בנוסף גם במדליית ארד במרוץ ל-100 מטר. עוד בלטה במשלחת האתלטית גִ'יחונְג גָ'או שכתה אף היא במדליית זהב בקפיצה לרוחק (קטגוריה B3) תוך שהיא שוברת את שיא העולם בקטגוריית הנכות שלה עם תוצאה של 4.90 מטרים, בשתי מדליות כסף ובמדליית ארד אחת, והשחיין שְׂייֵן גָ'אנְג שקטף ארבע מדליות כסף. למשחקים הפאראלימפיים בשנת 1988 שלחה סין משלחת של 43 ספורטאים שהתחרו, בנוסף למקצועות הקודמים, גם בקליעה. בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו הספורטאים הסינים להיות גורם מרכזי ביותר במשחקים. במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) התחרו 200 ספורטאים סינים אשר זכו ב-141 מדליות בהם 63 מדליות זהב, 46 כסף ו-32 מדליות ארד והייתה לראשונה למשלחת שזוכה בכמות המדליות הרבה ביותר. במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) אותה ארחה הייתה שוב המשלחת הסינית לזוכה בכמות המדליות הגדולה ביותר. היא זכתה ב-211 מדליות בהם 89 מזהב, 70 מדליות כסף ו-52 ארד. במשלחת בלטו האתלט גְווֹ וֵיי שזכה בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות תוך שבירת שלושה שיאי עולם, האתלטית חְוָאנְג לִישָׁה שזכתה אף היא בשלוש מדליות זהב, תוך שבירת שיא פאראלימפי בשלב המוקדמות של המירוץ ל-100 מטר עם תוצאה של 16.29 שניות, ושיא עולם במקצה הגמר עם 16.22 שניות. (קטגוריה T53) והשחיין וָאנְג שְׂיָאופֿוּ שזכה בשש מדליות פאראלימפיות (שתי מדליות זהב, שתיים מכסף ושתי מדליות ארד) המשלחת הסינית הראשונה למשחקי החורף הייתה במשחקים הפאראלימפיים סולט לייק סיטי (2002) ומאז השתתפה סין בכל אולימפיאדות החורף לנכים. המשלחת הסינית זכתה במדליה פאראלימפית אחת במשחקי החורף, כאשר נבחרת הקרלינג בכיסאות גלגלים זכתה במדליית הזהב במשחקים הפאראלימפיים פיונגצ'אנג (2018). סין במשחקים האולימפיים סין במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא סין במשחקים הפאראלימפיים בוויקישיתוף Ping Yali, China's First Paralympic Champion New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Women's Long Jump B2 New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Women's Long Jump B3 שיין ג'אנג באתר הוועד הפאראלימפי FACTBOX: China's Paralympic history Beijing 2008 Paralympic Games Men's Discus F35/36 Beijing 2008 Paralympic Games Men's Javelin F35/36 Beijing 2008 Paralympic Games Men's Shot Put F35/36 Beijing 2008 Paralympic Games Women's 100 m T53 ואנג שיאופו באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
אגדות אנדרסן (סדרה, 2005)

אגדות אנדרסן (בדנית: ...Der var engang) היא סדרת טלוויזיה מונפשת דנית לילדים, שמתארת בכל פרק אגדה שונה מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. הסדרה שודרה במקור בין השנים 1998 עד 2003, ובישראל היא שודרה בשנת 2005 בערוץ 23 ומאוחר יותר בערוץ ג'וניור. בגדי המלך החדשים בת הים הקטנה הזמיר החייל והנסיכה (אנ') הפרופסור והפרעוש הפרחים של איידה הקטנה / הנסיכה והאפון הברווזון המכוער ברבורי הפרא (אנ') הגנן והמשפחה / מרק הקיסמים אצבעונית שותף למסע חייל הבדיל עץ האשוח (אנ') הנאהבים / פנס הרחוב הישן הנסיך ובת הקיסר המזוודה המעופפת צוואר הבקבוק (אנ') איש השלג (אנ') / תחרות קפיצה שאלה של כבוד אישי היקר גלגולו של סיפור / אלי לילה ג'ק השוטה (אנ') מגפי הקסם אוצר הזהב מלכת השלג - חלק 1 מלכת השלג - חלק 2 פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. הסיבה היא: שיוך דמויות למדבבים. אלה הם שמות מדבבי הסדרה לעברית: ניקו בר, אביטל אברג'יל, אברהם מור, אורי בנאי, אורית מזור טוויג, איציק סיידוף, אלברט כהן, אסתי כץ, אריק לבנת, גבי קרן, גיא פרידמן, דורון אורן, יובל דור, יעקב בוך, מיכל לוי, סיון ניר, עידו מוסרי, רוית יעקב, שירי נדב, שמוליק טנא, שמעון כהן, שרון שחל, ששי קשת "אגדות אנדרסן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אגדות אנדרסן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אגדות אנדרסן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איטוקו, קיסר יפן

אִי-טוֹקוֹ (ביפנית: 懿徳天皇 - "אי-טוקו טנו" - "אי-טוקו הקיסר", 553 לפנה"ס - 477 לפנה"ס), היה הרביעי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. איטוקו נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו. על פי המסורת היפנית, איטוקו מלך בין שנת 510 לפנה"ס ועד שנת 476 לפנה"ס. ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה. ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם איטוקו. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של איטוקו ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן. הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. איטוקו היה בנו השני או השלישי של הקיסר אני, ואימו הייתה, ככל הנראה נונאסוקו-נאקאצו-הימה. לא ידוע מדוע איטוקו עלה לשלטון במקום אחיו הבחורים. איטוקו נשא לאישה את הנסיכה פוטו-מה-ואקה (שנקראה גם הנסיכה איהיבי) ולזוג נולדו שני ילדים: מי-מא-צו-היקו-קאווה-שין (לימים קושו, קיסר יפן) וטאגישי היקו. המשורר ג'י-ין מציין כי איטוקו מלך מארמון סאקאהיוו שבקארוּ (בפרובינציית יאמטו של ימינו). מקום קברו של איטוקו אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר איטוקו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו. מדיה וקבצים בנושא איטוקו, קיסר יפן בוויקישיתוף קורות חיים
קושו, קיסר יפן

קוֹשוֹ (ביפנית: 孝昭天皇 - "קושו טנו" - "קושו הקיסר"), היה החמישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. קושו נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו. על פי המסורת היפנית, קושו מלך בין שנת 475 לפנה"ס ועד שנת 393 לפנה"ס. ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה. ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קושו. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קושו ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן. הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. על פי המסורת, קושו היה בנו הבכור של הקיסר איטוקו. קושו נשא לאישה את הנסיכה יוסו-טאהו, ונולדו להם שני בנים: אמה-אושי-טאראשי-היקו ואהו-יאמטו-טראשי-היקו-קוני-אושי-ביטו (לימים הקיסר קואן). המשורר ג'י-ין מציין כי קושו מלך מארמון איקקורו-נו-מיה שבוואקי-מו-קאמי (בפרובינציית יאמטו של ימינו). מקום קברו של קושו אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו. מדיה וקבצים בנושא קושו, קיסר יפן בוויקישיתוף קורות חיים
קישוט ביצים

קישוט ביצים הוא עיסוק אמנותי שבו מעטרים ביצים. צורת הביצה החלקה והעגולה הופכת אותה לחומר גלם פופולרי לקישוט. כל ביצת ציפור יכולה להתאים לעיטור, אבל לרוב יעדיפו האמנים להשתמש בקליפה גדולה וקשיחה. ביצי אווז, ברווז ותרנגול לרוב מרוקנים מתכולתם על ידי יצירת חור בתחתיתן. לאחר מכן מקשטים את הביצה, צובעים ומעצבים אותה בצורות שונות באמצעות טכניקות מיוחדות. בדרך כלל מורחים את הביצה המקושטת בלכה או בחלמון עם סיום העבודה. קישוט ביצים נפוץ במיוחד במדינות מזרח אירופה ומאפיין את חג הפסחא. סוגים מסוימים של ביצים, כמו ביצי יען או אמו, הן גדולות וקשיחות מספיק, כך שניתן לגלף אותן בלי שהן ישברו. עיצובים בביצי אמו מנצלים את הניגודיות בין הירוק הכהה המנומר שבחוץ לבין הלבן שבתוכה. האמן והתכשיטן הרוסי הנודע פטר קארל פברז'ה יצר ביצים העשויות מאבני חן ומתכות יקרות עבור הצארים של רוסיה, אלכסנדר השלישי וניקולאי השני ועוד אישים שונים ברוסיה. ביצי פברז'ה הללו מדמים סגנון של קישוט ביצים, אך למעשה הן עשויות מזהב ואבנים יקרות. גם בתרבות הפרסית יש מסורת של קישוט ביצים אשר מתקיימת בזמן נקודת השוויון באביב. זמן זה מציין את ראש השנה הפרסי. בני המשפחה מקשטים יחד ביצים ומניחים אותן בקערה. יש האומרים כי מקור המסורת התרבותית הזו הוא בנצרות. אמנים מודרניים רבים מעצבים ביצים באמצעות גילף או חריטה. יש כאלה המעצבים את הביצים בעזרת קישוט וצבעים או כיסוי הביצים באמצעות חומרים שונים החל מדף או בד וכלה בחומר פולימרי. אמני הביצים מאוגדים בגילדה משלהם, "גילדת אמני הביצים הבינלאומית" אשר מקדמת מדיום אמנותי זה. בארצות הברית ישנן תצוגות רבות בהן אמנים שונים מציגים את הביצים שלהם. בכל שנה בוחר הבית הלבן, בחג הפסחא, ביצה אחת מכל מדינה בארצות הברית. ביצת פסחא ביצת פברז'ה מדיה וקבצים בנושא קישוט ביצים בוויקישיתוף
נילוס איש החלומות

נילוס איש החלומות (באנגלית: Nilus the Sandman) היא סדרת אנימציה קנדית לילדים המשלבת לייב-אקשן משנת 1996 העוסקת בחלומות. את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעו שמוליק טנא ואלברט כהן. הסדרה שודרה בחינוכית בשנת 2001 בדיבוב לעברית. נילוס (אברהם מור) הוא קוסם שעוזר לילדים עם בעיות יומיות, ובעזרת "הצדפה" (איריס זינגר), "איש הבוגי" (שמוליק טנא), ו"הגמל הכחול" (ניקו בר) עוזר להם לחלום חלומות טובים. לחלומות מפריע "פזיז" (יעקב בוך), מפלץ אדום ומשוגע שהופך אותם לחלומות רעים. בעונה השנייה מתברר שפזיז נעלם. "נילוס איש החלומות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נילוס איש החלומות, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
חוסה קאייחון

חוסה מריה קאייחון בואנו (בספרדית: José María Callejón Bueno; נולד ב-11 בפברואר 1987) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני בגרנדה. קאייחון נולד במוטריל שבספרד. גדל בקבוצת הנערים של ריאל מדריד ובשנת 2008 עבר לשחק בקבוצת אספניול. לאחר שלוש שנים נוספות הגישה קבוצת הכדורגל של ריאל מדריד הצעה של 5 מיליון אירו תמורת רכישת כרטיס השחקן שלו. קאייחון חתם בריאל מדריד למשך 5 שנים. בתאריך 9 ביולי 2013, המועדון האיטלקי, נאפולי הודיע באופן רשמי באתר המועדון על הצטרפותו של קאייחון לקבוצה. נאפולי שילמה לקבוצה הקודמת של השחקן, ריאל מדריד 10 מיליון יורו, וקאייחון חתם לחמש השנים הבאות במועדון האיטלקי. בסיום עונת 2019/2020, עזב את נאפולי לאחר שבע שנים במועדון. ב-5 באוקטובר 2020, קאייחון הצטרף לפיורנטינה. ב-10 באפריל 2022 כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 2–3 על קבוצתו לשעבר, נאפולי. ב-25 ביולי 2022 חזר לאחר תשע שנים לספרד וחתם לעונה אחת בגרנדה. ריאל מדריד אליפות ספרד: 2011/2012 הסופר קאפ הספרדי: 2012 נאפולי הגביע האיטלקי: 2013/2014, 2019/2020 הסופר קאפ האיטלקי: 2014 ליגה ספרדית שלישית: מלך השערים 08–2007 לחוסה יש אח תאום בשם חואנמי, אשר כדורגלן אף הוא. מדיה וקבצים בנושא חוסה קאייחון בוויקישיתוף חוסה קאייחון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חוסה קאייחון, באתר Transfermarkt חוסה קאייחון, באתר Soccerway חוסה קאייחון, באתר BDFutbol חוסה קאייחון, באתר WorldFootball.net חוסה קאייחון, באתר National Football Teams חוסה קאייחון, באתר FootballDatabase.eu קאייחון משלים את מעברו לפיורנטינה ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ספרדי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרי פינגווין

ספרי פינגווין (באנגלית: Penguin Books) היא הוצאת ספרים המתמקדת בהוצאה לאור של ספרי כיס וספרים נוספים בכריכה רכה. ההוצאה פועלת בבריטניה, בארצות הברית, קנדה, אירלנד, דרום אפריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, הודו וסין. ההוצאה נוסדה ב-1936 בלונדון על ידי אלן ליין (Allen Lane; ‏1902–1970) וונגליל קרישנן קרישנה מנון (Vengalil Krishnan Krishna Menon;‏ 1896–1974). ליין וקרישנה מנון הגדירו שתי מטרות, בהן דבקה ההוצאה עד ימינו: מחיר שווה לכל נפש (הוא קבע את המחיר של שישה פני לספר) ומחויבות למודרניזם. ליין השתדל שהצורך להוזיל את המחיר לא יפגום באיכות המוצר, כך הנייר שנבחר היה זול ודק יחסית אך עמיד. המחויבות למודרניזם התבטאה בעיצוב עטיפות הספרים, בלוגו ובגופן (font) הקריא והמודרני בו הודפסו הספרים (גופן Gill Sans הבריטי המוכר משילוט הרכבת התחתית של לונדון) כמו גם בבחירת הסופרים הראשונים שהוציאו בהוצאה את ספריהם בהם אנדרה מורואה, ארנסט המינגוויי (הקץ לנשק היה הספר השני שיצא בהוצאה), דשיל האמט, ריימונד צ'נדלר ועוד. לאחר מותו של אלן ליין בשנת 1970 רכש התאגיד הבריטי פירסון (Pearson) את ההוצאה. ביולי 2013 השלימו פירסון והתאגיד הגרמני ברטלסמן שהחזיק בבעלות בהוצאת רנדום האוס האמריקאית, את מיזוגם של פינגווין ורנדום האוס, שניים מבתי ההוצאה לאור הגדולים בעולם. לאחר המיזוג 53% מהשליטה בבית ההוצאה לאור החדש נתונים בידי החברה הגרמנית ואילו 47% יהיו בשליטתה של החברה הבריטית. השלמת המיזוג יצרה בית הוצאה לאור בין-לאומי שפועל בבריטניה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה, הודו, ספרד ומדינות אמריקה הלטינית, השולט בכ-30% משוק הספרים העולמי. במקביל לספרות מודרנית הוציאה ההוצאה, החל מ-1945, תחת המותג Penguin Classics גם ספרות קלאסית שזכויות היוצרים עליה פגו כגון כל יצירות הומרוס, ג'פרי צ'וסר, ויליאם שייקספיר, צ'ארלס דיקנס ורבים אחרים. כן גאלה ההוצאה אפוסים ומיתוסים עתיקים כגון ביאוולף, גיז'מאר, סאגות איסלנדיות, הוצאות מלאות של כל אגדות האחים גרים ועוד. עם השנים הצטרפו לספרות הקלאסית עם יצירות מאוחרות יותר כגון ספרי ג'יין אוסטן, אדגר אלן פו, תומאס הרדי, ג'ורג' אליוט ועוד. בניגוד להוצאות אקדמיות של ספרות זו מצטיינים ספרי פינגווין הקלאסיים בעיצוב מודרני ומזמין ובציורים צבעוניים על הכריכה, ממיטב האמנות העולמית. בשנות ה-2000 החלו לצאת בהוצאה הקלאסית "מיטב הספרים מן המאה ה-20" בהם ספרי סקוט פיצג'רלד, וירג'יניה וולף, פרימו לוי, ג'ון סטיינבק ורבים אחרים. בנוסף לספרות יפה מתמחה ההוצאה גם בהוצאת מדריכים בהם מדריך פינגווין לג'אז, מדריך הקלטות המוזיקה הקלאסית השנתי של פינגווין הנחשב למוביל ולמקיף ביותר בתחום ונקרא "התנ"ך של עולם ההקלטות הקלאסיות", מילוני פינגווין למיתולוגיה הנורדית ולמיתולוגיה היוונית, ספרי בישול וסדרת "Rough Guide", מדריכים מעשיים לשלל תחומי עניין מטיולים בעולם ועד "עשה זאת בעצמך". מדיה וקבצים בנושא ספרי פינגווין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספרי פינגווין (באנגלית אמריקאית) אתר האינטרנט הרשמי של ספרי פינגווין (באנגלית בריטית) ספרי פינגווין, ברשת החברתית פייסבוק ספרי פינגווין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספרי פינגווין, ברשת החברתית אינסטגרם ספרי פינגווין, באתר פינטרסט אתר אספני ספרי פינגווין סוכנויות הידיעות, עסקת ענק בענף הוצאות הספרים: מגעים למיזוג רנדום האוס ופינגווין, באתר TheMarker‏, 25 באוקטובר 2012 ריאיון עם העורכים
אריך אקמן

אריך (אריה) אקמן (בלועזית: Erich Eckmann‏; 1905–1984[דרוש מקור]) היה סוחר יהודי, מקים חנות הכלבו "אקמן", חנות כלבו גדולה בתל אביב. אריך אקמן נולד בשנת 1905 במילהאוזן (Mühlhausen) שבפרובינציית סקסוניה, בממלכת פרוסיה של הקיסרות הגרמנית, למשפחה ידועה בתחום הקמעונאות והמסחר בגרמניה, שבבעלותה היה כלבו במילהאוזן, מהוותיקים בעיר. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עלה לארץ ישראל והקים את חנות כלבו "אקמן", מהראשונות ביישוב, בארץ ישראל המנדטורית. אקמן נפטר בשנת 1984 ממחלת הסרטן והותיר אחריו את אשתו אנליזה ושתי בנות. אקמן הקים את חנות הכלבו בכיכר דיזנגוף, ברחוב ריינס בתל אביב, בפינת הבניין של קולנוע אסתר. היא נחשבה לחנות המסחר והכלבו מהחשובות והמרשימות בארץ ישראל באותה תקופה. גודל החנות היה חריג באותן שנים, בהן היו החנויות בגודל ממוצע של 16 מ"ר לערך. כעבור זמן קצר נפתחו סניפים נוספים של החנות גם ברחוב אלנבי 85, ברחוב בן-יהודה 27 וברחוב פרישמן 90 בתל אביב. הסניף ברחוב אלנבי היה הסניף הגדול ביותר ומעליו נמצאו משרדי הנהלת הרשת. בשנת 1966 פרצה דליקה בבניין בו שכנו החנות והמשרדים, ולחנות נגרם נזק רב. בספרם "איפה היינו ומה עשינו", מעין לקסיקון למושגי התרבות בארץ ישראל בשנות החמישים והשישים, תיארו אמנון דנקנר ודוד טרטקובר ממרחק שנים, את החנות, ואת הסלוגן שלה, בהיותה נחשבת ל"אב טיפוס לסוג חנויות הכלבו ... חנויות גדושות, דחוסות וצפופות שהצליחו להכניס לקומה אחת מה שהיום מכניסים בשלוש. באקמן חיפשת - הכול מצאת. מה שנכון". בהיותו בן למשפחת סוחרים מצליחה, הצליח אקמן להמציא מושגי שיווק ופרסום חדשים בענף המסחר בתל אביב ובארץ בכלל, שלא היו ידועים לפני בואו. בין היתר, הוא הגיע להסכם עם לשכת המסחר, לקיום "מכירות סוף עונה" במועדים קבועים (לפני כן היה כל בעל חנות קובע על דעת עצמו מתי יתקיימו מכירות סוף העונה בחנותו); הוא הנהיג את המושג "שבוע בלבן", במהלכו נמכרו בחנותו כלי מיטה ומגבות בהנחות; והכניס לארץ את תצוגות האופנה הראשונות. תצוגת האופנה הראשונה הייתה במלון קטה דן שברחוב הירקון, והשנייה בקפה רוול ברחוב דיזנגוף. שאר התצוגות התקיימו בחנות באלנבי בגלריה של החנות. באחת מהתצוגות שקיים בשנות החמישים, הוא הנהיג את התחרות "נערת אקמן", במהלכה "נתגלתה" השחקנית דליה לביא. Presseschau: Ausstellung "Ausgegrenzt. Ausgeplündert. Ausgelöscht." eröffnet: Jüdische Schicksale aus Mühlhausen dokumentiert, באתר העיר מילהאוזן. (בגרמנית) יואב גלבר, תרומת העלייה ממרכז אירופה להתפתחות המשק החברה והתרבות : השפעת התמורות בהתפתחות המשק על מעמדם של יוצאי מרכז אירופה, באתר מט"ח. נעם דביר, יפה נוף, עכבר העיר, 17 בדצמבר 2009. מודעה, רות ויהודה נויפלד מודיעים על הולדת בנם (נכדו של אקמן), מעריב, 5 בינואר 1961. פרסום, במסגרת פרס העשור, מעריב, 9 במאי 1958. משה ויניצקי, רק כרטיסי ברכה לשנה החדשה לא נשרפו בדליקה בכל בו אקמן, מעריב, 7 בספטמבר 1966. אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, איפה היינו ומה עשינו, אוצר שנות החמישים והשישים, ירושלים: כתר הוצאה לאור, 1996, עמ' 22, אתר גוגל ספרים (צפייה מוגבלת). מודעה, שבוע בלבן, דבר, 13 ביולי 1956. מעריב, תצוגת האפנה המסורתית של אקמן, מעריב, 31 באוקטובר 1958. מודעה, 25 שנות אקמן, מעריב, 22 במאי 1959. חנות אקמן - אתר הנוסטלגיה תל אביב.