laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאה סלמיס פמגוסטה

נאה סלמיס פמגוסטה (ביוונית: Νέα Σαλαμίνα Αμμοχώστου, "נאה סלמינה אמוכוסטו") הוא מועדון כדורגל קפריסאי המשחק בליגת העל הקפריסאית. המועדון הוא במקור מהעיר פמגוסטה, ומאז 1974 מארח את משחקיו בעיר לרנקה. בעקבות מלחמת האזרחים ביוון שפרצה ב-1946 בין אנשי השמאל ואנשי הימין, מועדוני הספורט בפמגוסטה שהיו ימניים פוליטית הגבילו את הספורטאים המזוהים עם מחנה השמאל. אלו הקימו עקב כך את מועדון הספורט נאה סלמיס פמגוסטה, שכלל קבוצת כדורגל, ב-1948. לאחר שבהמשך השנה שחקני הקבוצה סירבו לחתום על הודעת תמיכה בצד הימני במלחמת האזרחים ותמכו בשחקנים המזוהים עם השמאל מקבוצות אחרות שסירבו לעשות זאת, הקבוצה לא הורשתה לשחק באצטדיון ג.ס.א., אשר בו שיחקו הקבוצות בפמגוסטה, במשך מספר שנים. הקבוצה שיחקה תחילה בכר דשא קטן בעיר, ובהמשך הצליחה לגייס כספים מהעירייה להקמת אצטדיון עירוני. בנייתו הושלמה ב-1952. קבוצות נוספות שהוקמו באותה תקופה והזדהו עם השמאל הפוליטי סבלו מיחס דומה והן לא הורשו להירשם להתאחדות הכדורגל הקפריסאית. עקב כך הן הקימו בהמשך 1948 את פדרציית הכדורגל החובבנית של קפריסין, עם ליגה וגביע משלהם. המצב לא הואיל לכדורגל הקפריסאי ולאחר שכנועים רבים ההתאחדויות אוחדו ב-1953. עם זאת היחס הרע כלפי הקבוצות של הפדרציה נמשך, ורק חלק מהן הורשו לעבור ישירות לליגת העל הקפריסאית. בהסכם בין קבוצות הפדרציה נאה סלמיס פמגוסטה הייתה בין הקבוצות שהסכימו לשחק בליגה השנייה. כמו כן, הקבוצה חזרה לשחק באצטדיון ג.ס.א., והאצטדיון העירוני שימש אותם כמתחם אימונים. ב-1955, לאחר שתי עונות בליגה השנייה, הקבוצה עלתה לליגת העל הקפריסאית. במהלך פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974, הטורקים כבשו את פמגוסטה ותושביה היוונים של העיר ברחו לחלק שנותר בשליטה קפריסאית. המועדון עבר ביחד אתם ושיחק בערים ובאצטדיונים שונים עד שהתקבע באצטדיון אנטוניס פאפאדופולוס בלרנקה, ביחד עם אנורתוסיס פמגוסטה. ב-1979 הקבוצה ירדה למשך עונה אחת לליגה השנייה, ולאחריה חזרה לליגת העל. ב-1990 הקבוצה זכתה בגביע הקפריסאי, ובהמשך אותה שנה היא זכתה בסופר קאפ. הודות לזכייתה בגביע השתתפה הקבוצה בעונה לאחר מכן בגביע אירופה למחזיקות הגביע, אך היא הודחה בסיבוב הראשון. ב-1991 נבנה בלרנקה אצטדיון אמוכוסטוס בשביל נאה סלמיס פמגוסטה, בעוד אנורתוסיס נותרו במקומם. בהמשך העשור הקבוצה השתתפה בגביע האינטרטוטו מספר פעמים, ללא הישגים משמעותיים. הקבוצה ירדה ליגה ב-2001, 2003, 2008 ו-2010 וחזרה לליגת העל כעבור עונה בכל אחת מהפעמים. הגביע הקפריסאי (1): 1990 הסופר קאפ הקפריסאי (1): 1990 מדיה וקבצים בנושא נאה סלמיס פמגוסטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאה סלמיס פמגוסטה (ביוונית מודרנית) נאה סלמיס פמגוסטה, ברשת החברתית פייסבוק נאה סלמיס פמגוסטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאה סלמיס פמגוסטה, ברשת החברתית אינסטגרם נאה סלמיס פמגוסטה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net
הר הבנים

הר הבנים הוא אתר הטבע המרכזי שנותר ברמת גן הוותיקה. זאת גם הגבעה הגבוהה ביותר בעיר (רום 79 מ' מעל פני הים) והשנייה בגובהה בכל המרחב. באתר נמצא שטח הכורכר הגדול בעיר (7 דונם) ובו צמחיית כורכר אופיינית ומיוחדת ומגוון פרחי בר עונתיים. בסקר שנערך בשנת 2008 תועדו באתר כ־90 מיני צומח. מורדו הצפוני של ההר הוכרז בשנת 1978 שמורת טבע עירונית. ערך מורחב – גן הר הבנים גן הבנים לא נכלל בתוכנית "עיר גנים" המקורית של ריכרד קאופמן (שכללה את גן שאול וגן אברהם). עם סיפוח שכונת רמת יצחק לרמת גן ב-1943 הוחלט על הקמת הגן על הגבעה (שכונתה אז הר הלוויתן או el Mu'allaqa כלומר "התלוי"), בהתאם לעקרונותיה. הגן היה אמור לכלול בריכת נוי גדולה שבמקומה נבנה בית יד לבנים. הגן תוכנן על ידי מתכנן הנוף שלמה אורן ויינברג. בהמשך נוספה רחבת שבטי ישראל, כיכר עגולה ובה 12 עצי דקל ו-12 פסיפסים של שבטי ישראל. הכיכר כללה בעבר בריכת נוי, אך זו הוחלפה ב-1988 באנדרטה לציון נספי השואה. מדרונו הצפוני של הגן נותר כמעט כולו שטח בר פתוח, כאשר מדרום וממזרח נבנו שבילים וטראסות, המחברים את הגן לרחובות סביבו. ערך מורחב – רובע תרבות ורוח ברמת גן על צידו הצפוני של ההר הוקם רובע תרבות ורוח ברמת גן, הכולל את הספרייה העירונית, התיאטרון העירוני, את המוזיאון העירני ואת בית צבי. בית יד לבנים רמת גן תוכנן על ידי האדריכל משה ספיר, ונחנך במקום ב-1965, כשלצידו נבנה מגדל תצפית. בית יד לבנים מכיל בתוכו את המשכן לאמנות יהודית המציג תערוכה קבועה של יצירות דוד לבקובסקי וכן תצוגות מתחלפות של אגודת הציירים והפסלים בגבעתיים-ר"ג. על הר הבנים נערכים טקסים ממלכתיים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. את האנדרטה "כח התקווה" לציון נספי השואה יצרה רות שטייף רוז'ר (1986), ניצולת אושוויץ שגם תרמה את הפסל. באנדרטה מתוארת דמות התוקעת בשופר ולצדה הריסות אבנים ושש ארובות לזכר ששת מיליון היהודים שנספו בשואה. ברחבת האנדרטה נערך הטקס הראשי ברמת גן לציון יום השואה. ב-2008 נוספה אנדרטה להנצחת תושבי העיר נפגעי פעולות האיבה, בעיצוב האדריכלית רחל אסף. סמוך להר נבנו שני בניינים ייחודיים שהקים האדריכל צבי הקר, בית דובינר ובית הספירלה וכן בית צופי רמת גן. מדיה וקבצים בנושא הר הבנים בוויקישיתוף לב רמת גן - טיול מכיכר רמב"ם אל "הר הבנים", באתר הטיולים "טבע ונופים בישראל". גני הפסגות ברמת גן מאמר מאת צעירה מרואני מנדלסון עמית, טבע עירוני - מקרה בוחן עיר הגנים רמת גן עמית מנדלסון, לרה פארן, חמוטל בירן, ענת ברקאי-נבו, טבע עירוני ברמת גן תוכניות נוף - גנים ציבוריים בר"ג, ארכיון שלמה אורן ויינברג, הספרייה הלאומית על הר הבנים ברמת גן הופעל "בית יד לבנים", מעריב, 20 באוקטובר 1965 המוזיאונים העירוניים לאמנות באתר עיריית רמת גן אתרי הנצחה וזיכרון בית אברהם קריניצי
סטארטאפ (אלבום)

"סטארטאפ" הוא שם אלבום הבכורה של להקת סטארטאפ, שנוצרה בתוכנית המציאות פרויקט הלהקה. האלבום שוחרר ב-21 ביולי 2013 והוא מכיל 11 שירים, רובם בוצעו ב"פרויקט הלהקה". המפיק המוזיקלי של האלבום הוא הנרי, שהיה גם המפיק המוזיקלי של העונה הראשונה של פרויקט הלהקה. הנרי כתב יחד עם אמיר פרישר גוטמן (מנחה העונה הראשונה של פרויקט הלהקה) את השיר "זה הזמן שלי עכשיו", השיר הראשון באלבום. "זה הזמן שלי עכשיו" היה גם שיר הפתיחה של פרויקט הלהקה בעונה הראשונה. השיר "יאללה בלאגן" יצא בתור סינגל ב-25 ביוני 2013. הלהקה צילמה קליפ לשיר זה בחיריה שהופיע בפרק 32, פרק הגמר, של העונה הראשונה של הפרויקט. הסינגל השני, "חוקים חדשים למשחק" יצא כסינגל בתאריך 18 ביולי 2013. להקת סטארטאפ הופיעה עם שיר זה בעונה הראשונה של התוכנית "הבנים והבנות" בערוץ הילדים. הקליפ לשיר שוחרר ב-24 באוגוסט 2013. הסינגל השלישי, "תאמיני", שאותו ביצע ישראל מרמרוש, שוחרר ב-22 ביולי 2013 יחד עם השיר "בעיניים שלך" של שירה מרגלית.
המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו

המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו (ביפנית: 国立新美術館) הוא מוזיאון גדול ברובע מינאטו שבטוקיו, בירת יפן. המוזיאון, המשתרע על פני 47,96 מ"ר, מציג מבחר אמנותי של יצירות אמנות מתרבות יפן מתקופות שונות. האדריכל של מבנה המוזיאון היה קישו קורוקאווה (Kisho Kurokawa). למוזיאון אין אוסף קבוע ולמעשה הוא מתפקד כגלריה בה מוצגות תערוכות חיצוניות. מדיה וקבצים בנושא המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו (ביפנית, בגרמנית, באנגלית, בספרדית, בצרפתית, בקוריאנית ובסינית) המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו, ברשת החברתית פייסבוק המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו, ברשת החברתית אינסטגרם המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו, סרטונים בערוץ היוטיוב תמונות בוויקישיתוף אתר המוזיאון באנגלית כתבה על המוזיאון באנגלית 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Ice Peaks

היכל הקרח Ice Peaks, במתחם פארק פרס שבחולון, הוא מרכז ספורט שהוקם בשנת 2013 בסיוע קבוצת תורמים יהודים ממדינות שונות. זירת הקרח בגודל 900 מ"ר של ההיכל נבנתה בטכנולוגיה גרמנית, סביבה הוקם אוהל בגודל 1800 מ"ר המצויד בטכנולוגיות בידוד תרמיות המקדמות אנרגיה ירוקה וטריבונות ישיבה ל-240 צופים לצד מספר דומה של מקומות עמידה. בהיכל מתקיימים משחקי הוקי קרח בבית המרכז של ליגת ההוקי קרח הישראלית (הבית השני בצפון מארח משחקים במרכז קנדה שבמטולה), תחרויות החלקה אמנותית והחלקה חופשית לציבור. עוד לפני שנפתח ולמרות היות משטח הקרח קטן מהתקן של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF), אישרה התאחדות ההוקי קרח הישראלית את השימוש בהיכל לצורכי הליגה, אך קבעה כי הרכב הקבוצות יוקטן לארבעה שחקני שדה ושוער (במקום חמישה ושוער). מאז שנפתח, הפך ההיכל למרכז ההוקי קרח במרכז הארץ והביא להקמת קבוצות הוקי קרח רבות נוספות במרכז הארץ ולהקמת הליגה הלאומית (הליגה השנייה). בחודש יולי 2013 הגיעה נבחרת ארצות הברית להתאמן בהיכל לקראת המכביה ה-19. לקראת עונת 2013/14 הוחלט בהתאחדות ההוקי קרח הישראלית על פיצול ליגת העל ל-2 בתים על מנת לאפשר לקבוצות המרכז להפחית נסיעות למרכז קנדה, שעד הקמת ההיכל היה המקום היחיד בישראל בו ניתן היה לשחק הוקי קרח. בסוף עונת 2013/14 התקיים בהיכל גמר אליפות ישראל, הראשון מחוץ למרכז קנדה, ואף שודר בשידור ישיר בערוץ 9 והפך להיות משחק ההוקי קרח הישראלי הראשון ששודר בזמן אמת בטלוויזיה. בחודש יוני 2014, קיים ההיכל, בשיתוף התאחדות ההוקי קרח הישראלית, טורניר בינלאומי לילדים עד גיל 14 בהשתתפות מספר קבוצות מקומיות וקבוצה אחת מאוקראינה ואף משחק ידידות בין נבחרת ישראל הבוגרת לבין קבוצה אוקראינית. עם פתיחת ההיכל, נפתחו מספר חוגי החלקה על הקרח למתחילים, למתקדמים ואף למבוגרים ונוספו הזדמנויות אימון למחליקים אומנותיים המשתתפים בתחרויות בישראל ובעולם. בשנת 2014 התקיימה בהיכל אליפות ישראל בהחלקה אומנותית בה השתתפו אלכסיי ביצ'נקו - בקטגוריית הגברים והצמד יבגני קרסנופולסקי ואנדריאה דוידוביץ' בקטגוריית ההחלקה האומנותית לזוגות. זו הייתה הופעתם האחרונה של השלושה לקראת אולימפיאדת סוצ'י (2014) בדצמבר 2014 אישרה עיריית חולון להקים סמוך להיכל הקרח אולם נוסף עם משטח החלקה אולימפי (1,800 מ"ר) ו-1,200 מושבים ביציעים כדי לשמש לאימונים ולארח תחרויות החלקה על קרח והוקי קרח על משטח תקני. האולם החדש אמור היה להיפתח בתחילת 2017. עלות המבנה המתוכנן כ-25 מיליון ש"ח. אך למרות הכנת התוכנית, נכון לעכשיו בנייתו טרם החלה. רק בסוף דצמבר 2017 פורסם המכרז להקמתו ותאריך היעד להקמתו היה סוף 2018. באפריל 2018 נחתם הסכם עם חברת פסגות הקרח המפעילה את המתחם להקמת משטח הקרח האולימפי. שטח מתחם ההוקי קרח יגדל מכ-1,800 מ"ר כיום, לכ-6,600 מ"ר עם זירת ההוקי קרח האולימפית שתושלם בסוף 2020 וצפויה להכיל כ-1,500 צופים. היכל הקרח האולימפי מיועד לארח את משחקי ההוקי קרח במכביה ה-21. אך הבנייה נדחתה וכעת העבודות להקמתו צפויות להסתיים רק בסוף 2024. מדיה וקבצים בנושא Ice Peaks בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Ice Peaks כ-300 מקומות ישיבה, השאר בעמידה כיום שטחי מקוה ישראל הם חלק מפארק אריאל שרון גמר אליפות ישראל הוקי קרח - #בחולון אורן אהרוני, אולם חדש להחלקה על הקרח יוקם בחולון, באתר ynet, 10 בדצמבר 2014
ויינהיים

ויינהיים (בגרמנית: Weinheim) היא עיר בצפון מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, כ-10 ק"מ צפונית להיידלברג ו-15 ק"מ צפונית מזרחית למנהיים. בעיר מתגוררים כ-44,000 תושבים (נכון לסוף 2007). העיר ויינהיים היא עיר תאומה של העיר רמת גן שבישראל. בין שתי הערים מתקיימים חילופי נוער וסטודנטים בכל שנה והקשר בין הערים הדוק וחם[דרוש מקור]. איטליה אימולה, אמיליה-רומאניה, איטליה ישראל רמת גן, ישראל גרמניה אייסלבן, סקסוניה-אנהלט, גרמניה צרפת Varces-Allières-et-Risset (אנ'), אוברן-רון-אלפ, צרפת צרפת אנט (אנ'), סאנטר-עמק הלואר, צרפת צרפת קוואילון (אנ'), פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, צרפת אתר האינטרנט הרשמי של ויינהיים (בגרמנית) (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איש המאתיים

איש המאתיים (באנגלית: Bicentennial Man) הוא סרט מדע בדיוני-קומי משנת 1999 המבוסס על הספר "האדם הפוזיטרוני" מאת אייזק אסימוב ורוברט סילברברג (שאף הוא מבוסס על ספרו המקורי של אסימוב בשם "איש המאתיים"). בסרט מככבים רובין ויליאמס, סם ניל, אמבת' דייוויץ, וונדי קרוסון ואוליבר פלאט. הסרט מגולל את סיפורו של רובוט בעל בינה מלאכותית בשם אנדרו ועוסק בנושאים כגון אנושיות, עבדות, דעות קדומות, קונפורמיות, סקס, אהבה ומוות. הסרט נעשה בהפקה משותפת של סרטי טאצ'סטון וסרטי קולומביה ובוים על ידי כריס קולומבוס. שם הסרט מגיע מהדמות הראשית אשר מגיעה לגיל של 200 שנים. למרות כישלון בקופות, הסרט קיבל מועמדות לפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר. ג'יימס הורנר ווויל ג'נינגס כתבו את שיר הנושא של הסרט "Then You Look at Me" אשר בוצע על ידי סלין דיון. בעתיד המאוד קרוב אלינו, משפחת מרטין רוכשת את הרובוט המתקדם ביותר, ה-NDR 114 (רובין ויליאמס). הרובוט הופך לבן בית, מנקה ומסדר, עושה שליחויות, ואפילו משכיב את הילדות לישון ומספר להן סיפור. לאורך כל חיי המשפחה ושלושת דורותיה, ה-NDR 114, המכונה אנדרו, מלווה את המשפחה, ולומד להיות יותר מרובוט - לאהוב ולהתגעגע, עד כאב כזה שאפילו ממציאיו לא תכנתו אותו אליו. רובין ויליאמס - אנדרו מרטין, רובוט אנדרואיד מסוג NDR 114, משרת את משפחת מרטין ושואף להפוך לאנושי. סם ניל - ריצ'רד מרטין, אב משפחת מרטין. אמבת' דייווידץ - מגלמת את אמנדה מרטין ופורשיה צ'ארני, נכדתה של אמנדה. האלי קייט אייזנברג - אמנדה מרטין הצעירה (גיל 7) וונדי קרוסון - רייצ'ל מרטין, אם משפחת מרטין. אוליבר פלאט - רופרט בורנס, בנו של יוצר רובוטי ה-NDR אשר עוזר להם להפוך ליותר דמויי-אנוש. קירסטן וורן - גלתיאה, רובוט NDR והמשרתת של רופרט. מאוחר יותר היא הופכת למשרתת משפחת מרטין. סטיבן רוט - דניס מאנסקי אנג'לה לאנדיס - גרייס מרטין לינזדה לת'רמן - גרייס מרטין הצעירה (גיל 9) בראדלי ויטפורד - לויד צ'ארני איגור הילר - לויד צ'ארני הצעיר (גיל 10) ג'ון מייקל היגינס - ביל פיינגולד ג'ורג ד. וואלאס - הנואם הראשון בקונגרס העולמי לין ת'יגפן - מרג'ורי בוטה, הנואמת השנייה בקונגרס העולמי אתר האינטרנט הרשמי של איש המאתיים "איש המאתיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש המאתיים", באתר נטפליקס "איש המאתיים", באתר AllMovie (באנגלית) "איש המאתיים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש המאתיים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "איש המאתיים", באתר Metacritic (באנגלית) "איש המאתיים", באתר אידיבי "איש המאתיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וואלה סרטים - איש המאתיים איש המאתיים באתר סרט "איש יובל המאתיים" במגזין "יקום תרבות" "איש המאתיים", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
ז'רנוב

ז'רנוב (בפולנית: Żarnów) הוא כפר במחוז אופוצ'נו, בפרובינציית לודז' שבמרכז פולין, לשעבר באזור ההיסטורי של פולין קטן. מקור השם הוא ככל הנראה בביטוי "miejsce żarne" שמתאר את הנוהג הסלאבי הקדום לשרוף עצים כדי להכשיר את הקרקע לעיבוד חקלאי. בכפר ניצבת כנסיית ניקולאוס הקדוש שנבנתה במאה ה-12 ושרידים מהמבנה המקורי שלה עדיין קיימים. האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1065. בשנת 1111 נוסדה ביישוב כנסייה על ידי נסיך מקומי שביקש להביע בכך הכרת תודה על ניצחונו על שבטים פומרניים. כמו כן בתקופה זו היה היישוב מוקף חומה, מעין ביצורים סלאביים (אנ') שהיו אופייניים ליישובים סלאביים. בשנת 1136 הכריז האפיפיור אינוקנטיוס השני על היישוב, בשמו הקודם "סארנוב" (Sarnov), כעל מרכז מנהל כנסייתי. בשנת 1191 הוזכרה הכנסייה המקומית במסמכים בני התקופה ככנסייה מרכזית באזור. במאה ה-12 הייתה ז'רנוב מרכז עירוני חשוב באזור פולין קטן. הכפר שכן על ציר מסחר מרכזי בין סנדומייז' למרכז פולין, אך בהדרגה איבד את חשיבותו לטובת העיר הסמוכה אופוצ'נו. למרות זאת קיבל הכפר זכויות עיר במאה ה-15. במאה ה-16 נבנו בכפר מנזר בסגנון גותי וכן מגדל פעמונים מעץ. הפעמונים העתיקים ביותר במגדל, שהושמו בו בשנת 1533, נלקחו על ידי הגרמנים הפולשים במלחמת העולם השנייה בשנת 1655 היה הכפר אתר קרב מרכזי בין השוודים לפולנים עם פלישת השוודים לפולין, שבתקופה זו הייתה מאוחדת עם ליטא. על "ההר השוודי" באזור ניצבת אנדרטה של הנשר הפולני, לזכר הקרב, אנדרטה שהוקמה ב-1923. עם חלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל הכפר בשטח האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1815 נכללה ז'רנוב בשטח פולין הקונגרסאית שתחת שלטון האימפריה הרוסית. בשנת 1876 נשללו מהכפר זכויות העיר כתגמול על השתתפות תושביו במרד ינואר 1863. לפני מלחמת העולם השנייה גרו בז'רנוב כ-1,500 יהודים. לאחר כיבוש פולין בידי גרמניה הוקמו בעיר יודנרט וגטו. באוקטובר 1942 הועברו לגטו כ-2,500 יהודים מיישובי הסביבה. לאחר ימים מעטים נורו חלק מהיהודים בגטו והיתר, רוב היהודים בגטו, הועברו לאופוצ'נו ומשם גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בגטו הושארו כ-50 יהודים לאיסוף חפצי הנרצחים לשם שימוש בחפצים אלה על ידי גרמניה, ולאחר כחודשיים הועברו יהודים אלה לאויאזד. באזור זה נולד וגדל עד מהלך מלחמת העולם השנייה, שורד השואה והאדם היהודי המבוגר אי פעם שתועד- ישראל קרישטל, שבהמשך חייו התגורר בישראל, עד יום מותו ב-2017 בגיל 113. מדיה וקבצים בנושא ז'רנוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'רנוב ז'רנוב (Żarnów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ז'ארנוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "ז'רנוב", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, ז'רנוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 350–352), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קובוס שחור

קובוס שחור (שם מדעי: Kobus leche smithemani; קרוי גם לצ'ווה שחורה), הוא אחד מחמשת תת-המינים של קובוס המשקפיים, החי באזורי ביצות שבזמביה. פרוותו כהה יותר משאר תת-המינים וצבעה נע בין חום כהה לשחור. פס לבן צר מתוח מהחוטם לאורך הצוואר, מתרחב באזור הבטן, מתפשט מעט לרגליים ומסתיים בתחתית הזנב. שפתיו וצדדי עיניו לבנים. פניו, עורפו וחלקו האחורי בהירים בדרך כלל, ורגליו, לחייו וקצה זנבו שחורים. הגוף גבוה יותר בחלק האחורי, והפרסות רחבות וארוכות, ומונעות מהקובוס לשקוע באדמת ביצות, שהיא בית הגידול העיקרי שלו. הנקבות בהירות יותר, ולעיתים אין אף הבדל ביניהם לבין תת-מינים אחרים. הזכרים בעלי זוג קרניים ארוכות ודקות בצורת נבל, וגדולים יותר מהנקבות. גובה הכתפיים הוא 110-85 ס"מ, אורך הראש והגוף: 180-130 ס"מ, והמשקל נע בין 60 ל-130 ק"ג. הקובוסים השחורים חיים בעדרים גדולים ורופפים, ללא מערכת חברתית נוקשה. הזכרים נוטים להיות על אדמה יבשה יותר מהנקבות. לקובוסים יש העדפה לאזורים מוצפים, ולעיתים קרובות הם נכנסים למים שמגיעים עד צווארם, כדי להגיע לצמחים מזינים יותר. עונת הרבייה מתרחשת בעונת הגשמים שבין נובמבר לפברואר והזכרים מקיימים ביניהם קרבות, ומחזיקים טריטוריות קטנות. תקופת ההיריון היא 7-8 חודשים, לאחריהם נולד ולד אחד, השוהה באזורים מוסתרים על היבשה בזמן שאמו אוכלת. האם מגיעה מעת לעת כדי להניק את העופר. העדרים נודדים בעקבות השיטפונות העונתיים, שמביאים בעקבותיהם אדמה פורייה וצמחים מזינים לרוב. כאשר יש הצפה קיצונית הם מוצאים מקלט באזורים מיוערים. ביבשה, הקובוסים די איטיים בגלל פרסותיהם, אך במים כאשר הם נמלטים מטורפים הם מסוגלים לרוץ במהירות, הודות לרגליהם הגדולות והחזקות שמניעות אותם בזינוקים ארוכים, וכן בגלל פרסותיהם המונעות מהם לשקוע - מה שנותן להם יתרון. בעבר הקובוס השחור היה מצוי בשתי אוכלוסיות בזמביה: אחת בקרבת הגבול עם מלאווי, והשנייה, הגדולה יותר, בצפון זמביה עם גלישה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. כיום האוכלוסייה המזרחית נכחדה והאוכלוסייה הצפונית התמעטה ומתרכזת בעיקר סביב ביצת בנגוואולו. גם כיום הקובוס השחור מאוים על ידי ציד לא חוקי ובניית סכרים, ומצבו מוגדר על פי IUCN כפגיע (VU). האוכלוסייה העולמית שלו נאמדת בכ-36,000 פרטים. מדיה וקבצים בנושא קובוס שחור בוויקישיתוף קובוס שחור, באתר ITIS (באנגלית) קובוס שחור, באתר NCBI (באנגלית) קובוס שחור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קובוס שחור, באתר GBIF (באנגלית) קובוס שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
פיוטר קוזלוב

פיוטר קוזמיץ' קוזלוב (רוסית: Пётр Кузьми́ч Козло́в; ‏15 באוקטובר 1863 – 26 בספטמבר 1935) היה מגלה ארצות רוסי וסובייטי. הוא ידוע כתלמידו וממשיך דרכו של חוקר הארצות ניקולאי פרז'וואלסקי במסעותיו למרכז אסיה ובעיקר למונגוליה וטיבט. בתקופת ברית המועצות היה חבר באקדמיה האוקראינית למדעים (1928) וכמו כן היה חבר של כבוד באגודה הגאוגרפית הרוסית. נולד למשפחה של סוחרי בקר. בילדותו נהג להצטרף לאביו במסעותיו לאוקראינה לצורך יבוא בקר, מה שאולי הצית את חיבתו למסעות. למד בבי"ס הריאלי ע"ש אלכסנדרוב בסמולנסק. לאחר פגישה מקרית עם פרז'וואלסקי בשנת 1882, קיבל פיוטר הזמנה להשתתף עמו במשלחתו הרביעית למרכז אסיה. לשם כך היה עליו להתנדב לצבא מאחר שפרז'וואלסקי הרכיב את צוות המסע שלו בלעדית מאנשי צבא. מ-1883 ועד 1926 השתתף קוזלוב בשש משלחות גדולות למונגוליה, לצפון ולמערב סין וכן למזרח טיבט, שלוש מהן בראשותו. בשנת 1905 נפגש עם טובטן גיאטסו הדלאי לאמה ה-13 בעיר אורגה (כיום אולן בטור). במהלך מסעו המונגולו-סצ'ואני (1907—1909) גילה קוזלוב את שרידיה של העיר הטַנגוּטית חרה-חוטו (Khara-Khoto). במהלך חפירות ארכאולוגיות שנערכו באתר זה בשנים 1908 ו-1909 התגלה מבנה של ספרייה עתיקה בה נמצאו שרידים בהיקף גדול של כ-6,000 מגילות הכתובות בשפה הטנגוטית (אנ'), בהן יצירות מן הספרות הבודהיסטית, שלא היו ידועות קודם לכן ואין דומה להן בשפות אחרות. בשנת 1910 פגש קוזלוב את פיוטר קרופוטקין, שמסעות המחקר שלו הניחו את היסוד לחקר המדעי של המזרח הרחוק הרוסי בתחומי האנתרופולוגיה, הגאולוגיה והגאוגרפיה, ושניהם קיימו חליפת מכתבים. קוזלוב מונה על ידי ממשלת המעבר הרוסית כמושל שמורת הטבע אַסקניָה-נוֹבָה (Askania-Nova) שבאוקראינה, זאת כנראה בעקבות היכרותו עם פרידריך אדוארדוביץ' פליץ'-פיין מיוזמי הקמת שמורת הטבע. עם זאת, לשמורה הגיע קוזלוב רק לאחר 'מהפכת אוקטובר' בדצמבר 1917. במשלחתו האחרונה (המשלחת המונגלו-טיבטית בשנת 1923–1926) תכנן קוזלוב להגיע ללהסה בירת טיבט. בגלל תככים פוליטיים (בעיקר מהמשרד לענייני חוץ והמינהל לעניינים פוליטיים של ברית המועצות) נאלץ קוזלוב לשנות את תוכניתו ולהתמקד בחקר מונגוליה (ללא טיבט). ב-1925 החל קוזלוב בחפירות ארכאולוגיות בקברי האצולה ההונים (של סוף המאה הראשונה לפנה"ס – תחילת המאה הראשונה לספירה) באתר נוֹין-אוּלה (Noin-Ula) (אנ') שבמונגוליה, ובמהלכן העלה תגליות מדעיות חדשות. לאחר שהתרחק מעיסוקיו כחוקר, התגורר קוזלוב לסירוגין בכפר ליד נובגורוד, ובדירתו בסנט פטרסבורג. ב-26 בספטמבר 1935 (בגיל 71) נפטר קוזלוב ממחלת לב במהלך שהותו בסַנַטוֹרְיוּם בעיר פטרגוף (אנ'). הוא נקבר בבית הקברות הלותרני 'סמולנסק' בסנט פטרסבורג. אלמנתו, אליזבטה וולודימירובנה קוזלובה (אנ'), זכתה להכרה בינלאומית כצפרית. היא נפטרה כ-40 שנה לאחר מות בעלה. מדיה וקבצים בנושא פיוטר קוזלוב בוויקישיתוף פיוטר קוזלוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) המוזאון ע"ש פ.ק. קוזלוב חלק הארי של הכתבים שהביא קוזלוב לרוסיה מאוחסנים במכון לכתבי היד מזרחית של האקדמיה הרוסית למדעים בעיר סנט פטרסבורג
תחנת הרכבת התחתית צ'רינג קרוס

תחנת הרכבת התחתית צ'רינג קרוס (באנגלית: Charing Cross tube station) היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון. התחנה נמצאת בכיכר טרפלגר שברובע הסיטי של וסטמינסטר, בסמוך לתחנת צ'רינג קרוס המשמשת חיבור לרשת הרכבת. לתחנה אין מבנה מעל לאדמה וניתן להגיע עליה על ידי שתי כניסות; ברחבת כיכר טרפלגר ובכניסה לרחוב הסטרנד (ה-A4). בשנת 1906 נפתחה תחנת 'כיכר טרפלגר' שהוקמה על ידי חברת הרכבת 'בייקר סטריט וווטרלו' (כיום קו בייקרלו). שנה מאוחר יותר הוקמה בצמוד לתחנה 'תחנת צ'רינג קרוס' במטרה לשרת את הנוסעים המגיעים לתחנת הרכבת. בשנת 1914 הרציפים של שתי התחנות חוברו כדי להקל על הנוסעים העוברים בין קווי הרכבת התחתית השונים. באותה התקופה צ'ראינג קרוס חוברה בקו רכבת תחתית גם לתחנת אמבנקמנט (מדרום לתחנת הרכבת צ'רינג קרוס), בשנת 1915 שונו שמות התחנות והמתחם בכיכר טרפלגר קיבל את השם 'סטרנד' (על שם רחוב הסטרנד) ואילו התחנה מדרום קיבלה את השם 'צ'רינג קרוס'. בשנת 1973 רציפי קו נורת'רן בתחנת הסטרנד נסגרו כדי לאפשר הקמה של קו הג'ובילי החדש, כתוצאה מהרחבת התחנות והקמת הקו החדש, שונות שמות התחנות פעם נוספת; תחנת 'סטרנד' קיבלה חזרה את שמה המקורי תחנת 'כיכר טרפלגר' ואילו תחנת 'צ'רינג קרוס' קיבלה את השם 'צ'רינג קרוס אמבנקמנט'. בשנת 1979, עם פתיחת קו ג'ובילי החדש, תחנת כיכר טרפלגר קיבלה את שמה הנוכחי 'תחנת צ'רינג קרוס', מצד שני תחנת 'צ'רינג קרוס אמבנקמנט' קיבלה את השם 'אמבנקמנט'. בשנת 1999 נסגרו הרציפים המחברים את התחנה לקו ג'ובילי והתוכניות להרחיב את הקו לכיוון מזרח לאורך רחוב הסטרנד נזנחו וההסתעפות המובילה לתחנת צ'רינג קרוס אינה בשימוש עוד. עם זאת, מספר סרטים וסדרות צולמו ברציפים אלו כמו גם במנהרות שאינן עוד בשימוש, בהם הסרט קרייפ (2004) והסרט סקייפול (2012). אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרכבת התחתית צ'רינג קרוס אודות התחנה באתר התחבורה של העיר לונדון. הסבר על שינויי השמות של ארבע התחנות באזור באתר 'Square Wheels'. אודות החלק הנטוש של התחנה באתר 'Abandoned Stations'.
גרבר (פירושונים)

גרבר (Gerber) הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו בורסקאי. האם התכוונתם ל... גרבר – חברה בינלאומית לייצור מזון תינוקות ומוצרי תינוקות אישים ששמם גרבר: אולג גרבר – היסטוריון וארכאולוג, שהתמחה באדריכלות ובאמנות אסלאמית אפרים גרבר – רב ליטאי וארצישראלי בני גרבר – כימאי תאורטי ישראלי ויקטור גרבר – שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון קנדי יהודי מועמד לפרס אמי יוסי גרבר – שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ומדבב ישראלי קולינדה גרבר-קיטרוביץ' – דיפלומטית ופוליטיקאית קרואטית גרובר
דניאל בוטייל

דניאל בוטייל (נולד ב-4 ביוני 1994) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל בקפיצה לרוחק (2014). בוטייל מתאמן בהדרכת רוגל נחום. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2011 סיים בוטייל במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.67 מטר ובמקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.85 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 2012 זכה בוטייל במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.87 מטר, אחרי יוחאי הלוי חבור לאגודה (16.86 מטר) ולפני תום יעקובוב ממכבי חיפה כרמל (11.55 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.10 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה לנוער שנערכה ביוני 2013 זכה בוטייל במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש לנוער של 15.61 מטר, שיפור של 19 ס"מ לשיא הנוער בן ה-21 של אבי טיירי, ו-58 ס"מ לשיאו האישי. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה הוא זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.52 מטר, אחרי יוחאי הלוי חברו לאגודה (16.45 מטר) ולפני תום יעקובוב ממכבי חיפה כרמל (15.31 מטר). שלושה שבועות לאחר מכן, במסגרת תחרויות האתלטיקה של המכביה התשע-עשרה, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.49 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה יולי 2014 זכה בוטייל במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 7.34 מטר, לפני תום יעקובוב (7.32 מטר) וגדי אוחיון מעמק חפר (7.26 מטר). קפיצה לרוחק: 7.34 מטר (2014) קפיצה משולשת: 15.61 מטר (2013) דניאל בוטייל(הקישור אינו פעיל), באתר איגוד האתלטיקה בישראל דני בורשבסקי‏, אתלטיקה: בוטייל שבר את שיא הנוער בקפיצה משולשת, באתר וואלה, 5 ביוני 2013 50 הטובים בכל הזמנים - קפיצה לרוחק, באתר איגוד האתלטיקה בישראל 50 הטובים בכל הזמנים - קפיצה משולשת, באתר איגוד האתלטיקה בישראל