laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוד בקרמן

דוד (דייב) בקרמן (28 ביולי 1912 - 17 בדצמבר 1976) היה מדריך ירי בשב"כ, ממכונני מערך האבטחה הממלכתי[דרוש מקור]. בקרמן נולד בפילדלפיה, למשפחת יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית בסוף המאה ה-19. גדל והתחנך באטלנטיק סיטי ולאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון בשנת 1930 עבר לקליפורניה ועסק במכירת פרחים. בשנת 1937 עבר לטקסס ועסק בניהול מועדוני לילה ובהשכרת תיבות נגינה. בשנת 1940 התגייס לצבא ארצות הברית, עבר קורס קציני חי"ר בפורט בנינג, ג'ורג'יה ובהמשך עבר למודיעין הצבאי. לחם במלחמת העולם השנייה, בקרבות באירופה כנגד גרמניה הנאצית והיה בין חיילי צבא ארצות הברית הראשונים שנכנסו למחנה הריכוז דכאו. השתחרר מהצבא בדרגת קפטן. בשנת 1946 שהה בפלורידה וניהל בית מלון שהיה בבעלות אביו ובמקביל למד באוניברסיטה מינהל עסקים. בשנת 1948 עלה לישראל במסגרת מח"ל, הצטרף לחטיבה 7 ולחם במלחמת העצמאות. פעל תחת פיקודו של חיים לסקוב, וכן עסק בתחום המודיעין ועסק בפיענוח תצ"א ונחשב לבר-סמכא בתחום. בשנת 1950, לאחר תום המלחמה ונישואיו לאסתר, נסע לדנוור ולמד את תחום הלוחמה הזעירה. עם סיום לימודיו שב לישראל ושימש בתפקיד בענף אמצעי לחימה במטכ"ל. בשנת 1952 הצטרף לנבחרת ישראל בקליעה ובהכנות לתחרויות הלסינקי, בירי חופשי באקדח. בשנת 1953 השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. לאחר שחרורו עבד בתיאטרון הקאמרי ובעבודות עפר. במקביל אימן את אנשי יחידת הליווי של ראש הממשלה. בשנת 1968, בעקבות חטיפת מטוס אל על לאלג'יריה, נתבקש להצטרף לשירות הביטחון הכללי כמדריך ירי באקדח. בקרמן אימן את מאבטחי השירות בירי באקדח ובתרגולות לוחמה בטרור. בקרמן שאף לכך שמשימת חילוץ בני ערובה ממטוסים תוטל על מאבטחי השב"כ, אולם צה"ל התנגד. לבסוף כפשרה הוחלט שהמאבטחים יצורפו לכוח צה"ל במקרים אלו, כלוחמים בכוח הפורץ. בשנת 1972 מיסד וכונן את תחום הדרכת והכשרת המאבטחים. בין היתר פעלו חניכיו בסיכול מתקפת הטרור ב-18 בפברואר 1969 נגד מטוס "אל על", שהתכונן להמראה בנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן ופעולת החילוץ של מטוס סבנה. בהמשך פיתח שיטת ירי אינסטינקטיבי באקדח, ואף כתב ספר בנושא עם אלכס אלירז, אבי תורת הקליעה בישראל. ב-17 בדצמבר 1976 נפטר מהתקף לב, בו לקה במשרדו, לאחר יום אימונים. בקרמן היה נשוי לאסתר ואב לשניים. דייב בקרמן ואלכס אלירז, "האקדח בהגנה עצמית", הוצאת מלוא, 1976. דייב בקרמן ז"ל, דף זיכרון מתוך אתר השב"כ יואב קווה, הבחורים המצוינים ליד הקוקפיט, הארץ, 19 בפברואר 1999, כפי שהועלה באתר פרש אפי מלצר וחיים בן עמי, דייב בקרמן - "הצלף מטקסס, מבט מל"מ, גיליון 36, מרץ 2004, עמוד 37, כפי שהועלה באתר פרש האקדח בהגנה עצמית דרור מורה, "שומרי הסף", הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2014, עמודים 125 - 126 שלום ירושלמי, הייתי גיבור לאומי, נשארתי בלי כלום, באתר nrg‏, 2 ביולי 2011 אמיר אורן, מי נותן את ההוראה, באתר הארץ, 8 באפריל 2012
בצרה (ישראל)

בָּצְרָה (הגייה: בוצרה) הוא מושב שיתופי באזור השרון מצפון לעיר רעננה השייך למועצה אזורית חוף השרון. היישוב הוקם בשנת 1946, על האדמת הקרן הקיימת בכספי קרן היסוד. המייסדים היו קודם לכן חיילים ישראליים, בחיל ההנדסה הקרבית של הצבא הבריטי, ששרתו בסמוך לעיר בצרה בעיראק, ומכאן נגזר שמו של המושב. בשנותיו הראשונות היה יישוב חקלאי שיתופי. עם הקמת המדינה בשנת 1948 הפך למושב עובדים במתכונת של אגודה שיתופית. בשנת 1974 בוצעה הרחבה ביישוב על ידי בנים ממשיכים. בשנות ה-90 הורחב היישוב בשנית על ידי חברי האגודה השיתופית. במרכז המושב מצויים מספר מוסדות ציבור ובהם בית כנסת שאותו תכננו בני הזוג האדריכלים ארתור ובלהה שרגנהיים. ובית כנסת ספרדי בהנהגת רב היישוב הרב עזרזר. חגיגת העלייה לבצרה -ארגון שתופי לחיילים משוחררים - חריש ראשון שדות באזור היישוב בצרה בצרה, רחוב בשכונת ההרחבה מדיה וקבצים בנושא בצרה בוויקישיתוף אתר ועד מקומי מושב בצרה בארכיון האינטרנט בצרה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 פוסט של האקדמיה ללשון העברית, 5 באוגוסט 2024 זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת א"י, תל אביב: עם עובד, 1976, עמ' 1010 אודות מושב בצרה, באתר "אתר הבית" נקודה חדשה בשרון, הצופה, 7 באוגוסט 1946 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גל החום בשיקגו (1995)

גל החום של שיקגו 1995 מציין גל חום שנמשך כחמישה ימים בחודש יולי 1995 באזור המערב התיכון של ארצות הברית. טמפרטורת השיא הגיעה ל-41 מעלות צלזיוס. גל החום גרם למותם של 739 בני אדם לפחות בעיר שיקגו בלבד. זהו אחד האסונות הגדולים והקטלניים ביותר של התקופה המודרנית בארצות הברית. מזג האוויר בחודש זה כלל טמפרטורות גבוהות במיוחד ואובך סמיך. בעקבות מזג אוויר זה, אלפי מכוניות נתקעו בדרכים, גשרי ברזל נחסמו, כבאים הזליפו מים על הגשרים כדי לקרר אותם ואירעו תקלות בפסי רכבת. באמצעי התקשורת המליצו להרבות בשתייה, להשתמש במיזוג אוויר ולא לערוך פעילות גופנית. אף גורם רשמי לא נתן הוראות ולא היה גוף שלקח אחריות על האירוע. ביום השני התמוטטה מערכת החשמל, אלפי אנשים נתקעו במעליות, אמבולנסים התעכבו במתן טיפול, מכבי האש התיזו מים על אוטובוסים של בתי ספר, כ-100,000 אנשים הצטופפו ברצועת החוף הקטנה של שיקגו. בפרברים רבים פתחו את ברזי השריפה והתחילו להשפריץ וכתוצאה מזה ירד לחץ המים בעיר, המשטרה עצרה את האנשים שפתחו את הברזים, אך השוטרים הותקפו על ידי האזרחים. ביומיים הראשונים הטמפרטורות ירדו בלילה, אך בלילה השלישי הטמפרטורה בלילה הייתה למעלה מ-27 מעלות והחלה תמותה בקרב התושבים. הפניות לחדרי המיון עלו ביחס לפניות היומיות ב-4000 פניות, רבות מהן בשל מכת חום. מפילוח הנתונים ניתן לראות כי רוב הקורבנות היו קשישים ממרכז העיר, העניים שלא היו להם מערכות קירור בבית, הקשישים מהאזורים העניים שלא פתחו את החלונות בלילה מפחד מפני פשיעה. אי חום עירוני - בשל ריכוז של בניינים גבוהים באזורים עניים, אין פיזור של חום בלילה ולכן הבניינים לא מתקררים. מספר ימים לאחר גל החום ראש עיריית שיקגו מינה ועדת חקירה כדי ללמוד את ההיבטים האפידמיולוגים, הסוציולוגיים והמטאורולוגיים של התופעה. מדיה וקבצים בנושא גל החום בשיקגו בוויקישיתוף צח יוקד, 739 איש מתו באותו קיץ, רק כי לא היה להם כסף למזגן, באתר הארץ, 8 ביולי 2019 The 1995 Heat Wave in Chicago Illinois (באנגלית)
אודים

אוּדִים הוא מושב הנמצא מדרום לנתניה ומשתייך למועצה אזורית חוף השרון. זהו מהיישובים היהודים הראשונים שהוקמו בישראל לאחר קום המדינה. כיום מתגוררים במושב כ-1,400 תושבים. המושב הוקם באוגוסט 1948 על ידי ניצולי השואה, בסיוע חברת רסקו. שם היישוב נסמך על ספר זכריה (ג, ב): "אוּד מֻצָּל מֵאֵשׁ" כסמל לניצולי השואה. ב-1950 עבר המושב למיקומו הנוכחי, על גבעה ממזרח למיקום המושב הראשוני. המיקום הראשוני נמצא בשמורת שער פולג, סמוך לאגם יקום, ונותרו ממנו מספר מבנים ישנים. ענפי המשק העיקריים במושב הם הדרים ופקאן, ובתחומי המושב מצוי אתר ארכאולוגי ובו מצודה ישראלית עתיקה. ילדי המקום לומדים בבית הספר היסודי על שם ויצמן בבית יהושע, ובבית החינוך המשותף בשפיים. מדיה וקבצים בנושא אודים בוויקישיתוף אודים באתר המועצה האזורית חוף השרון אודים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אודים יישוב חדש בשרון הצפוני, הצופה, 30 באוגוסט 1948 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דום פריניון

דוֹם פֶּרִינְיוֹן (בצרפתית: Dom Pérignon) הוא מותג איכות של שמפניה המיוצר על ידי בית השמפניה Moët & Chandon (מואט & שנדון), ומשמש גם כמוצר הדגל של אותו בית השמפניה. המשקה מכונה על שמו של נזיר בנדיקטיני בעל אותו השם, אשר תרם רבות לפיתוחו של משקה השמפניה, אך בניגוד למיתוסים הרווחים, לא הגה באופן אישי את שיטת ההכנה הייחודית של המשקה. הדעה הרווחת היא ששמפניית דום פריניון היא מאיכות גבוהה, הואיל והמשקה אינו מופק בשנות בציר חלשות, והואיל והענבים המשמשים להכנת המשקה נבצרו בשנה ספציפית אחת. דום פריניון (1638–1715) היה נזיר שחי במנזר במחוז מארן הנמצא בצפון-מזרח צרפת. הוא היה הראשון להשתמש בענבים באופן ששיפר את איכות היין המופק מהם, והתגבר על המגבלות השונות בתהליך הייצור, וזאת בשנת 1670. דום פריניון הכניס לשימוש פקקי שעם אשר הוצמדו לבקבוקי המשקה באמצעות חוטי קנבוס הספוגים בשמן, כדי לשמור על המשקה טרי ומבעבע, וכמו כן השתמש בבקבוקים מזכוכית עבה יותר מאשר היה נהוג עד אז, ובכך התגבר על הבעיה של נטיית הבקבוקים להתפוצץ. משקה השמפניה בגרסתו כיין מבעבע החל לתפוס תאוצה רק במאה ה-19, מעל 100 שנה לאחר מותו של דום פריניון. שמפניית דום פריניון נסחרת פעמים רבות במכירות פומביות של יינות. החל משנת 2004 הורגש גל מכירות במחירי שיא של יינות דום פריניון, שראשיתו במכירת אוסף פרטי של השמפניה בבית המכירות כריסטי'ס בניו יורק. אז נמכרו שלושה בקבוקים מבציר 1921 (הבציר הראשון של ייצור השמפניה) במחיר של 24,675 דולר. בשנת 2008, נרשמה גם כן מכירה היסטורית, כאשר שלושה יינות דום פריניון מבצירים 1966, 1973 ו- 1976 נמכרו עבור 93,260 דולר בהונג קונג, ושני בקבוקים נוספים של דום פריניון רוזה מבציר 1959 נמכרו עבור 84,700 דולר בניו יורק. עד אז, יוצרו 306 בקבוקים בלבד של דום פריניון רוזה בציר 1959, ואף אחד מהם מעולם לא נמכר. ב-17 באפריל 2010 נקבע על-פי הדיילי טלגרף שיא חדש למכירת יין בבריטניה, כאשר קונה שילם 35,000 לירות שטרלינג עבור בקבוק 'מתושלח' (6 ליטר) של שמפניית דום פריניון רוזה גולד מבציר 1996. שמפניה מדיה וקבצים בנושא דום פריניון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דום פריניון דום פריניון
מחלף אבן העזר

מחלף אבן העזר, הוא מחלף בכביש 5 עם כביש 5050. המחלף, שנחנך בשנת 2002, החליף את השימוש בשני צמתים לאורך כביש 5 (צומת קסם-פארק אפק וצומת ראש העין). המחלף נמצא כשני קילומטר מזרחית למחלף קסם, ומאפשר גישה לראש העין מצפון. מזרחה מהמחלף נמצא מחלף ראש העין מזרח ואחריו נמצא מחלף שער שומרון, אשר מוביל אל יישובי השומרון המרכזי (כגון אלקנה). המחלף נבנה על ידיד חברת חופרי השרון בעלות של 32 מיליון שקלים, במסגרת הפרויקט בוצעה גם הרחבה של כביש 5 ל-2 מסלולים בני 2 נתיבים בכל כיוון ממחלף קסם ועד מחצבת פיוניר בנחל רבה. המחלף נקרא על שמו של האתר המקראי "אבן העזר", אשר מזוהה בחורבת עִזְבְּת צַרְטַה הסמוכה. חופרי השרון תקים את מחלף אבן העזר בראש העין, גלובס, 12 ביולי 1999
משפטי נירנברג הנוספים

משפטי נירנברג הנוספים (באנגלית: Subsequent Nuremberg Trials) ובשמם הרשמי משפטי פושעי המלחמה בפני בתי הדין הצבאיים בנירנברג (Trials of War Criminals before the Nuremberg Military Tribunals) הייתה סדרה של שנים-עשר משפטים שהתנהלו בפני בתי דין של צבא ארצות הברית ובהם נשפטו אנשי צבא, מדינאים, תעשיינים ואנשי מקצוע של גרמניה הנאצית על פשעי מלחמה. המשפטים נערכו עם תום מלחמת העולם השנייה, החל משנת 1946 ועד 1949, בהיכל הצדק בנירנברג, לאחר תום משפט פושעי המלחמה הראשיים בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי. על פי התכנון המקורי, בנירנברג היו אמורים להתקיים מספר משפטים בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי, אולם חילוקי דעות גוברים בין בעלות הברית אשר שלטו בחלקים מגרמניה (ארצות הברית, בריטניה, צרפת וברית המועצות), לא איפשרו את המשך פעילותו של בית הדין הבינלאומי. על פי החלטה של מועצת השלטון של בנות הברית (Allied Control Council), אשר פורסמה ב-20 בדצמבר 1945, כל אחת מבנות הברית אשר שלטה בשטחי גרמניה הוסמכה להעמיד לדין פושעי מלחמה בתחום שליטתה. על יסוד החלטה זו, עם תום משפט נירנברג לפושעי המלחמה הראשיים, קיימה ארצות הברית שנים-עשר משפטים נוספים נגד פושעי מלחמה, אשר נערכו בנירנברג. השופטים במשפטים אלה היו כולם אמריקאים, וכך גם התובעים. התובע הראשי במשפטים אלה היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. באזורי שליטה של בנות הברית האחרות נערכו משפטים דומים נגד פושעי מלחמה נאצים. שנים-עשר המשפטים שנערכו בפני בתי הדין הצבאיים של צבא ארצות הברית בנירנברג החלו ב-9 בדצמבר 1946 והסתיימו ב-13 באפריל 1949. המשפטים שנערכו לפי מספר ההליך: בכל משפטי נירנברג הנוספים הועמדו לדין 185 איש בעוון פשעי מלחמה, 142 מתוכם הורשעו לפחות בעבירה אחת. 24 מן הנאשמים נידונו למוות, 11 מגזרי דין אלה הומרו למאסר עולם. 20 נאשמים נידונו למאסר עולם, 98 נידונו לתקופות מאסר שנות, קצרות יותר. 35 נאשמים זוכו בדין, בעניין 4 נאשמים הופסק משפטם מסיבות בריאות ו-4 נוספים התאבדו במהלך המשפט. רבים מעונשי המאסר הארוכים יותר שנגזרו על הנאשמים במשפטי נירנברג הנוספים, הופחתו בשנת 1951 על ידי הנציב העליון בשטח הכיבוש האמריקאי בגרמניה, ג'ון מק'קלוי. עונשם של עשרה מן הנידונים למוות במשפט האיינזצגרופן הומר לעונש מאסר. באותה שנה ניתנה חנינה לרבים מאלה שנידונו למאסר במשפטי נירנברג. משפטי דכאו צדק של מנצחים Nuremberg Military Tribunal: The "Green" Series‏, Mazal Library. (באנגלית) נירנברג, משפטי פשעי מלחמה, נירנברג, גרמניה, 1946-1949, דף שער בספרייה הלאומית
מלבדאתה

מִלְּבַדְאַתָּה, מבחר (1991-1934) הוא כותר אוסף שיריו המהודר והמוער של המשורר אבות ישורון, מהשנים 1934 עד 1991. אוסף השירים נערך על ידי הלית ישורון ולילך לחמן. ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד - סימן קריאה / הספריה החדשה לשירה. לדברי חוקר הספרות מנחם פרי, היה ישורון: "אחד מגדולי המשוררים הישראלים. שנים ארוכות רק מעטים - אף כי נאמנים - ידעו להעריך את עוצמתו השירית כערכהּ". ישורון מערבב בשירתו את "הנושאים הגדולים של הקיום היהודי-ישראלי עם חומרים קומיים וזוטות של חצר אחורית תל אביבית. המרכיבים המגוונים, החורקים אלה באלה, מותכים באסוציאציה היוצרת של המשורר". המילים הפורצות, קיטוען והלחמתן היו התצורות המילוליות לאמירות הגלות והשבר, האובדן והתחיה, החיפוש וההמצאה ממעבה הקיום האנושי והיהודי אשר ביצירתו. ישורון אמר על שירתו: "אינני הולך לכתוב דברים שהתכוונתי. אני הולך לכתוב דברים המגששים באפילה... אני לא מגיע לשיר אף פעם. לרחשושים ולזעזועים אני מגיע, ולמלים סדוקות ומרוסקות... השיר הוא דרך חיים. כל מה שנדבק לך בדרך מן החימר, מהבוץ, מהאדמה - זה השיר. התהליך של הקמת שיר הוא השיר. השיר זה לא מה שנדפס בעיתון, הוא תמיד נשאר איפה שהמערבל הזה שאוסף את הביצים והקליפות והבצל והמלח". בפתח דבר של הספר מסבירה העורכת הלית ישורון את מורכבות תהליך העריכה של הספר: "לשירים יש מסלול מקובל. מעיתונים וכתבי-עת הם עוברים לספרים, משם ל"כל כתבי", משם ל"מבחר". בחירה גוררת שאלות. האם לנתק שירים מתוך מחזור?". בראשית הספר מובאים דבריו של ישורון על התהוותו המחודשת בארץ ישראל שהתגלמה בשינוי שמותיו "השם ושם המשפחה". ולאחריהם חלק מיצירתו: "בלדה של מרים המגדלית ובנה הלבן [קטע]". בספר הובאו בשלמותן או בחלקן יצירות מקובצי השירה של אבות ישורון: "על חכמות דרכים" (תש"ב 1942) "רעם" (תשכ"א 1961) "שלושים עמוד" (תשכ"ד 1964) "זה שם הספר" (תש"ל 1970) "השבר הסורי אפריקני" (תשל"ה 1974) "קפלה קולות" (תשל"ז 1977) "שער כניסה שער יציאה" (תשמ"א 1981) "הומוגרף" (תשמ"ה 1985) "אדון מנוחה" (תש"ן 1990) "אין לי עכשו" (תשנ"ב 1992) השירים בוארו כולם בהערות שהובאו באחרית הספר. בדפיו האחרונים של הספר חיבורה של לילך לחמן: "אבות", על יצירתו ומקומה בהקשר המקום והזמן שבהם נכתבה. אל הספר צורף דיסק ובו הקלטות של אבות ישורון קורא משיריו. לילך לחמן (עורכת), איך נקרא אבות ישורון, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת סימן קריאה / הספריה החדשה לשירה, 2009. שמעון זנדבנק, דברים שבשירה ושירה שבדברים | שירת אבות ישורון, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2009 על מלבדאתה, באתר text מנחם פרי, סע סע, ההפך ההגה, שלושה פרקים על אבות ישורון, בתוך: איך נקרא אבות ישורון, עמ' 39. מנחם פרי, מלבדאתה, באתר הספריה החדשה. אבות ישורון, באתר מטח. ציטטה שהובאה בפתח דבר מאת הלית ישורון, מלבדאתה, עמ' 7. הלית ישורון, פתח דבר, מלבדאתה, עמ' 7. עמ' 9, והערה בעמ' 384.
פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה

פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה הוא פסטיבל למוזיקה קלאסית המתקיים במוזיאון תל אביב לאמנות. הפסטיבל נוסד על ידי מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בשנת 1999 והוא מתקיים מדי שנה בחודש מאי במשך שבוע. הפסטיבל קרוי על שמה של הפסנתרנית פליציה בלומנטל. תחומי הפסטיבל הם רחבים ומגוונים. הפסטיבל כולל קונצרטי מוזיקה קאמרית, מוזיקה תזמורתית, הרכבים קוליים, אנסמבלים המתמחים במוזיקה מוקדמת, רסיטלים לפסנתר ורסיטלים וואקליים ומוזיקה עממית. בפסטיבל תוכניות העוסקות במחול, בתיאטרון, בקולנוע ובספרות. בשנים האחרונות נוסף לפסטיבל גם שבוע הגיטרה. המייסדת והמנהלת האמנותית של הפסטיבל הייתה אנט סלין, בתה של פסטיבל פליציה. המנהלת הכללית היא אביגיל ארנהיים ועורך תוכניות הגיטרה הוא יהודה שרייר. אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה פסטיבל פליציה בלומנטל ייפתח ביום שני בתל אביב, באתר הארץ, 1 במאי 2002 יוסי שיפמן, ריאיון: מי מפחד מפליציה בלומנטל?, באתר הבמה, 22 באפריל 2013 גל אפלרויט, בין מוזיקה נועזת למוזיקת מעליות, באתר הארץ, 5 באפריל 2016 חגי חיטרון, פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה הוא מתנה לטווח ארוך, באתר הארץ, 7 במאי 2018 אמיר מנדל, מתה הזמרת אנט סלין, מייסדת ומנהלת פסטיבל פליציה בלומנטל, באתר הארץ, 3 ביוני 2017
טרנר והוץ'

טרנר והוץ' (או טרנר והוטש; באנגלית: Turner & Hooch) הוא סרט קולנוע משנת 1989 מז'אנר קומדיית הפשע בכיכובו של טום הנקס וביסלי הכלב כצמד שוטרים המנסים לפענח מקרה רצח. בסרט מככבים גם מייר וינינגהם, קרייג טי נלסון ורג'ינלד (רג'יי) ולג'ונסון. במקור היה אמור הסרט להיות בבימויו של הנרי וינקלר, אבל הוא הופסק במהלך הצילומים על רקע חילוקי דעות אומנותיים והוחלף ברוג'ר ספוטיסווד. למרות העלילה הדומה של הסרט K-9 עם ג'יימס בלושי, שיצא כארבעה חודשים לפני הסרט הזה, זכה טרנר והוץ' להצלחה גדולה יותר ואף נוסה לאחר מכן גם כתוכנית טלוויזיה באולפני דיסני אך התוכנית לא עלתה לאוויר בסופו של דבר. סקוט טרנר (טום הנקס) הוא חוקר המשטרה מסודר באופן אובססיבי שאמור לעבור מתחנת המשטרה בעיירה הבדיונית "ברוש ביץ'" לסקרמנטו, אך רגע לפני המעבר נרצח חברו עמוס ריד והעד היחיד לרצח הוא כלבו האהוב של ריד, הוץ'. טרנר מתחנן ממפקד המשטרה הווארד הייד (קרייג טי נלסון) לקבל את תיק הרצח של חברו וכחלק מתפקידו הוא מביא הביתה את הוץ' כדי לנסות להתחבב עליו. הוץ', כלב גדול המזיל ריר ללא הפסקה הופך את חייו של טרנר לגיהנום. הכלב האנרגטי הורס את ביתו, מכוניתו ולמעשה את חייו של טרנר, אך עם זאת מעורר את הרומן בינו לבין הווטרינרית החדשה בעיר אמילי קרסון (מייר וינינגהם). שמו האמיתי של הוץ' היה ביסלי, כלב צרפתי מזן דוג דה בורדו. ביסלי אומן לקראת הסרט על ידי מאמן ומאלף הכלבים קלניט רואו ועד שמת בשנת 1992 עוד הספיק לערוך הופעות אורח במספר סדרות. הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 62% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 21 ביקורות. ב-10 בפברואר 2020 פורסם כי דיסני+ הזמינה סדרה בת 12 פרקים שתהווה חידוש לסרט המקורי, את תפקידו של טום הנקס ימלא השחקן ג'וש פק המוכר מסדרת הנוער דרייק וג'וש. "טרנר והוץ'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טרנר והוץ'", באתר נטפליקס "טרנר והוץ'", באתר AllMovie (באנגלית) "טרנר והוץ'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טרנר והוץ'", באתר Metacritic (באנגלית) "טרנר והוץ'", באתר אידיבי "טרנר והוץ'", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "טרנר והוץ'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Turner & Hootch" קדימון לסרט באתר YouTube
קריית אונסדורף

קריית אוּנְסְדוֹרף היא שכונה חרדית בצפון ירושלים הממוקמת על יד קריית מטרסדורף. השכונה הוקמה באמצע שנות ה-60 במסגרת פעילות משותפת של הסוכנות היהודית וקבוצות דתיות בארצות הברית להקמת קריות דתיות עבור עולים חרדיים מארצות הברית. השכונה הוקמה ביוזמת הרב משה הורוביץ רבה של קהילת אונסדורף בניו יורק (ויליד העיירה אונסדורף) שקרא לה על שם העיירה אונסדורף (בגרמנית: Hunsdorf, כיום הוּנְצוֹבְצֶה (אנ')) שבסלובקיה. השכונה הוקמה בסמוך לקריית מטרסדורף שהוקמה לפניה. בשכונה מתגוררות כ-400 משפחות. רוב תושבי השכונה הם בני עדות אשכנז ומיעוטם ספרדים. רחובה הראשי של השכונה נקרא על שמו של הרב זלמן סורוצקין. הרחוב ממשיך לתוך שכונת מטרסדורף. לאורך רחוב הרב זלמן סורוצקין נמצאים מבני ישיבות ובתי מדרש, בתי חינוך ותלמודי תורה רבים, ובמרכזם בית הכנסת "באר שמואל" שהוקם על ידי רב השכונה הרב משה הורוביץ. לאחר פטירתו ממלא את מקומו בנו הרב פנחס הורוביץ. השכונה גובלת בשכונות קריית בעלז וקריית צאנז מצידה המזרחי ובשכונת מטרסדורף מצידה המערבי. מדיה וקבצים בנושא קריית אונסדורף בוויקישיתוף שלמה זלמן שרגאי, נימוקי אי קבלת ראשות המחלקה בסוכנות, מעריב, 12 בדצמבר 1966 רפאל אלדור, אלפי עולים דתיים מארה"ב יבואו להתיישב בקריות הדתיות, מעריב, 7 בספטמבר 1969
משפט השופטים בגרמניה

משפט השופטים בגרמניה ובשמו הרשמי ארצות הברית נגד יוזף אלטסטוטר ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Josef Altstötter, et al.) היה השלישי בסדרת משפטי נירנברג הנוספים, בהם הועמדו לדין נאשמים בפשעי מלחמה בפני בתי דין של צבא ארצות הברית בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. המשפט התנהל בשנת 1947. במשפט השופטים הועמדו לדין 16 שופטים ועורכי דין גרמנים. תשעה מן הנאשמים היו בעלי משרות במשרד המשפטים של גרמניה הנאצית, אחרים היו תובעים ושופטים בבתי משפט מיוחדים (בגרמנית: Sondergericht) ובבתי דין עממיים (Volksgerichtshof) בגרמניה הנאצית. בין היתר הואשמו הנידונים במשפט בכך שקידמו את תוכנית טוהר הגזע בחקיקת חוקי גזע ובאאוגניקה. אב בית הדין במשפט היה קרינגטון מרשל, נשיא בדימוס של בית המשפט העליון של אוהיו. היושבים בדין היו ג'יימס ברנד, שופט בית המשפט העליון של אורגון, ומלורי בלייר, שופט בית המשפט לערעורים בטקסס. עורך הדין ג'סטין הרדינג שימש כשופט מחליף. ב-19 ביוני 1947, עוד במהלך המשפט, נאלץ אב בית הדין לפרוש עקב מחלה. השופט ברנד היה מאותה עת לאב בית הדין ואילו השופט המחליף הרדינג הפך לשופט הרכב. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוקרא ב-4 בינואר 1947 וההליכים התקיימו מ-5 במרץ ועד 4 בדצמבר 1947. עשרה מתוך הנאשמים נמצאו אשמים, ארבעה מתוכם נידונו למאסר עולם ויתרתם לתקופות מאסר שונות. ארבעה מן הנאשמים זוכו מכל אשמה. השתתפות בתוכנית משותפת או קשירת קשר לביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. פשעי מלחמה באמצעות ניצול לרעה של ההליך השיפוטי והפלילי אשר תוצאתו הייתה רצח המוני, עינוי, ובזיזת רכוש פרטי. פשעים נגד האנושות מסיבות דומות, כולל האשמה בעבדות. חברות ארגון פשע, המפלגה הנאצית או האס אס. בכירי מערכת המשפט בגרמניה הנאצית נכללו בין הנאשמים במשפט זה ולא הועמדו לדין כלל. פרנץ גרטנר (Franz Gürtner) שהיה שר המשפטים, מת בשנת 1941. אוטו גאורג טירק, אשר היה שר המשפטים החל משנת 1942, התאבד בשנת 1946. רולנד פרייזלר, נשיא בית הדין העממי, אשר כונה "השופט התליין", נהרג בעת הפצצה על ברלין בשנת 1945. איש מאלה אשר הועמדו לדין ונמצאו אשמים בפשעי מלחמה, לא ריצה את מלוא עונשו והם שוחררו אחרי תקופת מאסר קצרה. משפט השופטים שימש השראה לסרט משפטי נירנברג (1961). צדק של מנצחים "The Justice Case",‏ Mazal Library. (באנגלית)
לחיות עם בנים

לחיות עם בנים (באנגלית: Life with Boys) היא קומדיית מצבים קנדית על הילדה היחידה בבית מלא בנים. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים טס היא תלמידה מתבגרת בת 14, שמתקשה להתמודד עם כל אחיה - סאם, אחיה התאום, גייב, אחיה הגדול, וספנסר, אחיה הצעיר. לעזרתה מגיעה חברתה, אלי. אך גם איתה היא רבה לפעמים. רוב הפעמים, כשטס באה לשאול את אביה משהו תמיד הוא מדבר עם אחיה על כמה שהיא טובה . טס פוסטר (טורי ובסטר) - ילדה מתבגרת בת 14 שקשה לה להסתדר כשבביתה מסתובבים רק בנים: שלושת אחיה ואבא שלה, היא הבת היחידה בבית כי אמה מתה. חברתה הטובה אלי תמיד מעודדת אותה במצבים שהיא משתגעת. טס פוסטר מופיעה בנבחרת ההיאבקות לכמה ימים. תלמידה טובה. "מתליט". טס פוסטר מנסה להתמודד עם כל האנשים שמסביבה שבדרך כלל מעצבנים אותה. אלי ברוקס (מדיסון פטיס) - ילדה מתבגרת. החברה של טס. היא מאוד מקובלת במיוחד מכך שהיא מעודדת. סם האח התאום של טס מאוהב בה. גייב פוסטר (נתן מקלאוד) - הילד הגדול במשפחה. נחשב למאוד "מקובל". סם פוסטר (מייקל מרפי) - האח התאום של טס שמאוהב באלי. חנון. תמיד כן. ספנסר פוסטר (ג'ייק גוטמן) - הוא הכי צעיר במשפחת פוסטר: הוא בן 8. מכל המשפחה הוא הכי מעדיף את אחיו גייב ותמיד שומע בעצתו. ג'ק דייוויד פוסטר (סנדי ג'וובין פוונס) - האבא במשפחת פוסטר. בובי פראלי - מתאבק. היה חבר של אלי ואז אלי, טס, ובוב הלכו לסרט ביחד ובוב התאהב בטס וזרק את אלי בשביל טס. בסוף הוא וטס נהיו חברים ובכך שהוא שיקר לטס היא נפרדה ממנו ומתי שהיא אמרה שהיא יכולה לסלוח לו על כך ששיקר הוא כבר התחיל עם מישהי. קיילי - אויבת של טס. היא מקובלת והיא גם מעודדת. היא מסתדרת טוב יחד עם אלי. הלן- סבתא של טס מצד אימה. פמיניסטית. מנסה ללמד את הבנים להיות ג'נטלמנים ואת טס להיות גבירה. תמיד לטובתה של טס. המורה - רוצה לקדם את טס וסם ולנצח בתחרות ה"מתלטים" שבין בתי הספר. קלואי - חברתן של טס ושל זואי. "לחיות עם בנים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לחיות עם בנים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
חוות החרקים והפרפרים הישראלית

חוות החרקים והפרפרים הישראלית היא חוות גידול חרקים, בעיקר פרפרים, הממוקמת בין היישובים קדרון ובית אלעזרי ליד נחל שורק. החווה הוקמה בשנת 2004 על שטח חקלאי פרטי של כ-5 דונם, מתוך רצון שגם בישראל תהיה גינת פרפרים, בדומה לחממות הקיימות בעולם, המציגות פרפרים טרופיים. אישור להקמת חווה טרופית לא הושג, אך ייחודה של חווה זו הוא בכך שיש בה פרפרים ארץ-ישראליים, ובכך שזוהי החווה הראשונה בארץ המגדלת פרפרים. ניתן למצוא בה בעיקר את הפרפרים: דנאית הדורה ולבנין הכרוב, וגם חרקים למיניהם, כגון: מקלונאים, תיקנים וכן פרוקי-רגליים אחרים כגון עכבישים ועוד. עד שנת 2009 היה בחווה מרכז מבקרים. כיום מקיים צוות החווה חוגי בית למבוגרים וחוגים בגני ילדים וכיתות נמוכות, משכיר אוהל פרפרים ומוכר ערכות הפרחת פרפרים לאירועים. פרפרים הם חרקים בעלי גלגול מלא. כלומר, הם מאופיינים במחזור החיים הייחודי של: ביצה, זחל, גולם, בוגר. נקבת הפרפר מטילה בעונה כ-200 ביצים. כיום, רק כ-2% מהביצים שהוטלו משלימות את מחזור החיים והופכות, בסופו של דבר, לפרפרים. כל השאר אינן שורדות את השלבים המוקדמים של מחזור החיים. בין אם בשל פגיעה בשלב הביצה או הגולם, כאשר צרעות או מזיקים שונים מטילים לתוכם; ובין אם בשלב הזחל, כתוצאה ממחסור במזון, כתוצאה מאכילת מזון מורעל, או כתוצאה מכך שנטרפו על ידי טורפים למיניהם. המטרה העיקרית של העמותה ושל החווה היא להעלות ל-40% את שיעור הפרפרים שישלימו את הגלגול המלא, ולאפשר לפרפרים לשוב אל מקומם בטבע הישראלי. החווה היא חלק מעמותת "החזרת הפרפר אל הטבע" הדוגלת בשמירה על אוכלוסיית הפרפרים הארץ-ישראליים ועוסקת בפיתוח אוכלוסייה זו. העמותה הוקמה בשנת 2004 על ידי נילי שחר מתוך רצון להגן על הפרפרים בארץ ישראל, אשר נמצאים בסכנת הכחדה. הגורמים להכחדה הם: הבנייה הענפה, הנוגסת בשטחים הפתוחים, בהם חיים הפרפרים; שרשרת המזון הטבעית; מחלות. העמותה נסגרה בשנת 2019. דנאית הדורה - ביצה דנאית הדורה - גולם דנאית הדורה - זחל אתר האינטרנט הרשמי של חוות החרקים והפרפרים הישראלית פרפרי ארץ ישראל עמותה מחוקה | החזרת הפרפר אל הטבע (ע"ר) | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il