הקבר

הקבר (באנגלית: The Tomb) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט אשר נכתב ביוני 1917 ופורסם לראשונה במרץ 1922 במגזין המשוטט. עלילת הסיפור מגוללת את תולדותיו של הרפתקן צעיר בשם ג'רבאס דאדלי, המפתח אובססיה כלפי אולם קבורה מסתורי בו הוא נתקל ביערות הסמוכים לביתו. בחלוף הזמן מתחילים ביקוריו התכופים במקום לעורר אצלו התנהגות משונה של אדם זר, ואף מובילים אותו להאמין כי הוא נתון תחת חסותו של כוח על-טבעי כלשהו, כל זאת למרות הפצרותיו של בני משפחתו וחבריו, הדוחקים בו להשלים עם הדעה הרווחת כי השתגע. העלילה מסופרת מפיו של ג'רבאס דאדלי, הרפתקן צעיר בעל נטייה לחלום בהקיץ, המבקש לגולל בפני הקוראים את האירועים אשר הובילו לאשפוזו הכפוי בבית חולים פסיכיאטרי. בצעירותו לא נמצא מתאים לקבל חינוך רשמי או להשתתף באירועים חברתיים בדומה לשאר בני גילו, וזאת מפאת סיבות בריאותיות. בלית ברירה, מצא מפלט בעולם הספרים הדמיוני שלתוכו שקע, ונטה לשוטט מעת לעת בשדות וביערות הסמוכים לבית משפחתו. כל האמור לעיל לא גרם לו לחוש בודד כמצופה, מאחר שלדבריו ”אף אדם אינו רשאי להיות לבדו, מפני שכאשר הוא חסר את חברת החיים, הוא מושך באופן בלתי נמנע את חברתם של הדברים שאינם, או לכל הפחות את אלו שכבר לא נמצאים בין החיים”. ברוח זו העביר את מרבית ימי ילדותו, והמשיך לקרוא, לחשוב ולחלום, במהלך טיוליו הארוכים ביערות. בצהרי קיץ אחד, כאשר היה בן עשר, נתקל הלה לראשונה במאוזוליאום עתיק ומכוסה צמחייה אשר עתיד היה לשנות את חייו לעד. בין עצי היער מצא מבנה עתיק עשוי אבן גרניט שדלתותיו ננעלו בחוזקה ונחתמו היטב לבל יחולל בידי זרים. דאדלי חש זיקה עזה ופתאומית למקום, ומהשמועות שהגיעו לאוזניו בימים הבאים למד כי באולם נקברו בני שושלת הייד, משפחה אמידה שאחוזתה נפגעה ממכת ברק והוצתה באש שנים רבות קודם לכן. בחודשים הבאים שב דאדלי לבקר במקום מדי יום, אך חרף מאמציו העיקשים אינו מצליח למצוא כל דרך להיכנס פנימה. בחלוף הזמן מאבחן רופאו הפרטי את משיכתו המשונה והבלתי מוסברת למבנה הקודר בתור מונומניה. כעבור שנה של ניסיונות עקרים להיכנס פנימה נתקל הצעיר בעותק ישן של ספרו של פלוטרכוס, חיי אישים, בעליית הגג של ביתו, בו הוא קורא את סיפורו של תסאוס, אשר נאלץ להרים סלע ענק כדי למצוא את כלי הנשק לו היה זקוק על מנת לטעון לזכותו לכתר. באותה צורה בה המתין הגיבור האגדי עד שצבר מספיק כוח והפך לחזק דיו כדי לעמוד במבחן המיועד לו, כך מחליט גם דאדלי לחכות בסבלנות עד שיהיה בשל ומוכן להיכנס מבעד לשערי המאוזוליאום. בחיפוש אחר דבר-מה שימלא את זמנו הפנוי, עושה הלה מנהג לעצמו להשכים כל לילה בחצות, ויוצא לשוטט בבתי הקברות המקומיים. להפתעתם הרבה של חבריו ובני משפחתו, לאחר כל אחד מטיוליו הליליים משתנה אישיותו באופן תמוה, והוא אף מתחיל להפגין ידע נרחב בנושאים שמעולם לא למד, ושכמעט ונשכח לחלוטין לאורך הדורות שחלפו במרוצת השנים. הרפתקאותיו החדשות, עם זאת, אינן עוזרות לו להוציא מראשו את אולם הקבורה הנכסף, עד שהוא נכנע וחוזר אליו שוב בניסיון להאזין למתרחש בתוכו מבעד לפתח הצר שבין דלתותיו הנעולות. לילה אחד, לאחר שנרדם מחוץ למקום מרוב תשישות, מתעורר דאדלי ושומע קולות חלושים בעלי ניב ומבטא המזכירים את לשונם של תושבי ניו אינגלנד. כאשר הוא קם לבסוף על רגליו, מבחין הלה באור עמום הבוקע מתוך חדר הכניסה, אשר נכבה במהרה. אף על פי שהוא עוזב את המקום בידיים ריקות חש דאדלי כי עבר שינוי כלשהו, ועם שובו הביתה מוליכות אותו רגליו בצורה כמעט אוטומטית לאחת מתיבות העץ שבעליית הגג, בתוכה הוא מוצא מפתח ישן אותו הוא מזהה באופן אינטואיטיבי כבעל חשיבות רבה למטרותיו. למחרת היום מגיע דאדלי למאוזוליאום ומצליח סוף כל סוף לפתוח את שעריו בעזרת המפתח החלוד. עם כניסתו פנימה הוא נתקף בתחושה של היכרות מוקדמת, ויורד בבטחה במורד גרם מדרגות ארוך המוביל לחלל תת-קרקעי מלא בתאים של ארונות קבורה. למרבה הפתעתו, הוא מגלה כי אחד הארונות נושא את שמו האישי, ונרדם בתוכו. עם עלות השחר עוזב דאדלי את הקבר ומדשדש חזרה לביתו לנגד מבטיהם החשדניים של אנשי הכפר החולפים על פניו. הוא מתחיל לפקוד את המאוזוליאום מדי לילה, בתוכו מתגלים לעיניו מחזות מוזרים אשר לדבריו, אין להעלות על הכתב. התנהגותו הופכת ליותר ויותר משונה, והוא רוכש מבטא זר, בקיאות יוצאת דופן בתחומי ידע נשכחים, ופחד בלתי מוסבר מסופות רעמים ואש. הוריו המודאגים מחליטים לרדת לעומקם של פעיליויותיו הליליות, ושולחים את אחד המקומיים כדי שיעקוב אחריו מטעמם. בוקר אחד, כאשר הוא עוזב את הקבר, מזהה דאדלי דמות חבויה בשיחים הנמלטת במהירות. עם הגעתו לביתו הוא מאזין לאדם זר המשוחח עם הוריו, ומספר להם כי ראה אותו ישן באחת הסוכות הסמוכות למאוזוליאום, אם כי לא בתוכו. באנחת רווחה, מסיק הלה כי כוח על-טבעי כלשהו מגן עליו מפני עיניהם החטטניות של אנשי הכפר. בימים הבאים יוצא דאדלי להרפתקה אחת אחרונה, אך במקום לשוב למקום משכנו הקבוע במאוזוליאום, הוא יוצא עם רדת הלילה לבקר בחורבה השרופה של בית משפחת הייד, אלא שעם הגעתו הוא חוזה, להפתעתו, באחוזה השלמה מתנשאת השמימה במלוא הדרה, מוארת כולה במאות נרות ששלהבתם בוהקת מעבר לחלונות הראווה הארוכים. במעלה הגבעה המובילה לשערי הכניסה נבלע דאדלי בקהל רפאים של מכובדים אשר הגיעו מבוסטון ושאר האחוזות הסמוכות כדי להשתתף במאורע, ועם כניסתו הוא נקלע לחגיגה מרהיבה ומלאה באורחים הסועדים בשר ויין כיד המלך לצלילי המוזיקה והשמחה. המשתה נפסק בפתאומיות כעבור זמן-מה למשמע רעש אדיר, כאשר מכת ברק עוצמתית פוגעת בגג האחוזה ומשלחת לשונות אש לכל עבר. האורחים המבוהלים נמלטים באימה מהאש הקטלנית, אך דאדלי הופך משותק ונעצר במקומו בזמן שגופו מתכלה ונשרף לאפר. ברגעיו האחרונים הוא נתקף בפחד משתק, וחרד שמא לא יספיק לשוב חזרה אל ארון הקבורה שיועד עבורו במאוזוליאום, כך שבלית ברירה תיאלץ נשמתו להמשיך להסתובב בעולם עד שתיתקל בגוף מתאים עמו תוכל לשוב למקום מנוחתה הנצחי. עם שריפתה של האחוזה עד היסוד מתפוגג המחזה כולו לנגד עיניו, והוא מוצא את עצמו עומד במרתף החורבה, אחוז בידיהם של שני גברים חסונים בעודו צורח באימה כי יחזירו אותו לקבר. אביו עומד לצדם ומביט בו בעצב, וכמה מהמקומיים מוציאים תיבה מתוך האדמה המושחרת בה פגעה מכת הברק לפני עידנים. בין המכתבים והחפצים הנשלפים מתוכה נמצאת מיניאטורה של אדם צעיר הנושאת את ראשי התיבות ג'יי. ה. ודומה באופן מפליא לדאדלי. למחרת הוא נלקח ל”חדר בעל חלונות מסורגים”, משמע בית המשוגעים, ולומד מאביו כי כל אנשי הכפר ידעו מזה שנים רבות על מנהגו להירדם לצד המאוזוליאום. על אף כן, נשבע בפניו אביו כי מעולם לא נכנס לתוכו, שכן המנעול הכובל את שעריו לא נפתח בחמישים השנים האחרונות. מתוך כותלי חדרו שולח דאדלי את משרתה הוותיק של משפחתו, היראם, לבדוק האם דבריו של אביו נכונים. הלה פורץ את דלתות של המאוזוליאום לבקשתו ושב לדווח כי נתקל בארון קבורה ריק עליו נכתב שם יחיד: ג'רבאס. ג'רבאס דאדלי \ הייד: צעיר תמהוני המשמש בתור הפרוטגוניסט של הסיפור. בילדותו גילה סממנים חולניים ובשל כך נאלץ להימנע מלימודים מסורתיים ומפגשים חברתיים עם ילדים אחרים בני גילו. בלית ברירה מצא מפלט בספרים ובטיולים ארוכים בחיק הטבע, עד שנתקל במאוזוליאום עתיק אשר עורר אצלו אובססיה ארוכת שנים. סר ג'ופרי הייד: אביר אנגלי אשר הגיע לאמריקה מסאסקס ב-1640 והקים את שושלת הייד. לאור חווייותיו במאוזוליאום משפחתי, מאמין ג'רבאס כי הוא עשוי להיות אחד מצאצאיו. היראם: משרתה הוותיק של משפחת דאדלי. לאחר אשפוזו של ג'רבאס בבית המשוגעים שולח אותו הלה למאוזוליאום במשימה שנועדה להכריע את הכף בדבר שפיותו. הסיפור נולד כתוצאה מביקור שערך לאבקרפט בבית הקברות סוואן פוינט (אנ') בפרובידנס, רוד איילנד, יחד עם דודתו ליליאן קלארק, ביוני 1917. השניים נתקלו במצבה המתוארכת ל-1711, ככל הנראה בחלקת הקבורה של בית משפחת קלארק, כך שהמנוח היה למעשה אחד מאבותיה של ליליאן, דבר שהשפיע על לאבקרפט עמוקות. במכתב ששלח לאלפרד גלפין (אנ') ולמוריס וו. מו, הרהר הלה בנושאים המתוארים לעיל: ”מדוע איני יכול לשוחח עמו, ולהיכנס בצורה אינטימית יותר לתוך העידן בו חי? מה עזב את גופתו, שהוא אינו מסוגל לדבר איתי יותר? הבטתי במשך זמן רב בקבר, ובאותו הלילה לאחר שחזרתי לביתי פתחתי במלאכת הכתיבה של הסיפור הראשון של הסדרה החדשה – הקבר”. המוטיב הבולט ביותר בסיפור הוא הדרך לפיה מכתיב אותו לאבקרפט לקוראים, כלומר דרך מתן עדות של אדם מטורף או לכל הפחות כזה אשר נתפש בידי החברה כאחד. אף על פי שמרבית סיפוריו של לאבקרפט המשתמשים במוטיב המתואר מציגים דמויות שנטרפה עליהן דעתן כתוצאה מהניסיונות הטראומתיים שחוו, במקרה הנוכחי מביע הפרוטגוניסט ביטחון רב בשלמותה של בריאותו הנפשית ואף מנסה להביא הוכחות לכך, ואילו בני משפחתו וחבריו הם אלו שמטילים בכך ספק. לאבקרפט הרבה לעסוק בספרותו בנושאים הקשורים למוות, עם דגש על בתי קברות, שוד קברים, וכיוצא בזאת. הסיפור הנוכחי סובב את האובססיה של הדמות הראשית כלפי מאוזוליאום עתיק, מעין אולם קבורה תת-קרקעי, אליו היא מנסה להיכנס ללא הצלחה במשך שנים רבות. השוואות אפשריות לכך עשויות להיות עם הסיפור כלב השמירה, העוסק בשני שודדי קברים הנרדפים בידי רוח מרושעת לאחר שחיללו את קברה. סיפור נוסף, הרברט וסט – מחיה המתים, מגולל את תולדותיו של ממציא מטורף המשיב את המתים לחיים. הסופר ויליאם פולווילר טען כי השימוש בשם ”הייד” עבור השושלת המשפחתית הקבורה במאוזוליאום עשוי להיות רמיזה ליצירתו המפורסמת של רוברט לואיס סטיבנסון, המקרה המוזר של דוקטור ג'קיל ומר הייד. כמו כן, מספר השוואות נעשו בין הסיפור לבין סיפורו של אדגר אלן פו, ליג'יה (אנ'). הסיפור עובד לרומן גרפי שנכתב בידי סטיבן פיליפ ג'ונס ואויר בידי אוקטביו קריאלו בפרסום מאת חברת מאליבו קומיקס אנטרטיינמנט (אנ') (לשעבר מאליבו גרפיקס); הרומן הודפס בשנית ב-2016 בידי חברת קליבר קומיקס (אנ') ונחשב לחלק מסדרת האנתולוגיה "עולמותיו של ה.פ. לאבקרפט". ערוץ הרדיו בי. בי. סי. רדיו 4 אקסטרה (אנ') של תאגיד השידור הבריטי הפיק ספר מוקלט עבור הסיפור ב-2005. הסרט "הקבר" מ-2007 בבימויו של אולי לומל (אנ') נקרא על שמו של הסיפור ואף מכונה בשם "הקבר של ה.פ. לאבקרפט" אף על פי שאינו מזכיר בשום צורה את הסיפור, והלכה למעשה עלילתו דומה יותר לסדרת סרטי המסור. הלהקה דה דרקסט אוף דה הילסייד ת'יקטס (אנ') לקחה את שמה מאחד המשפטים שהופיעו בסיפור, ”אספר רק על הקבר הבודד בחורשות האפלות ביותר שבמורד הגבעה”, או באנגלית, ”I will tell only of the lone tomb in the darkest of the hillside thickets”. הפודקאסט דברים שכדאי לדעת (אנ') שידר קריאה של הסיפור בספיישל ליל כל הקדושים ב-2010. אלבומה של הכת המסדר של מקדש השמש (אנ') בעל אותו השם מכיל שיר הקרוי "ג'רבאס דאדלי" על שם גיבור הסיפור. הסיפור פורסם לראשונה במגזין המשוטט במרץ 1922, ופעם נוספת במגזין סיפורים מוזרים (אנ') בינואר 1926. לאחר מכן הודפס בשנית ופורסם בעשרות מהדורות שונות, וכמו כן תורגם לחמש שפות: גרמנית, צרפתית, איטלקית, פורטוגזית ורוסית. מדיה וקבצים בנושא הקבר בוויקישיתוף אולם קבורה. אובססיה, שיגעון לדבר אחד. ג'ושי ושולץ, האות טי, הקבר, עמוד 270, "הקבר, סיפור קצר (4,190 מילים); נכתב ביוני 1917. פורסם לראשונה במגזין המשוטט (מרץ 1922)". "דף מידע עבור הקבר", אתר הארכיון של ה.פ. לאבקרפט, אורכב מהמקור ב-22 באפריל 2022. ג'ושי ושולץ, האות טי, הקבר, עמוד 271, "ה.פ. לאבקרפט ציין כי בריאתו של הסיפור התרחשה ביוני 1917, בזמן שטייל יחד עם דודתו ליליאן קלארק דרך בית הקברות סוואן פוינט ונתקל במצבה המתוארכת ל-1711. ”מדוע איני יכול לשוחח עמו, ולהיכנס בצורה אינטימית יותר לתוך העידן בו חי? מה עזב את גופתו, שהוא אינו מסוגל לדבר איתי יותר? הבטתי במשך זמן רב בקבר, ובאותו הלילה לאחר שחזרתי לביתי פתחתי במלאכת הכתיבה של הסיפור הראשון של הסדרה החדשה – הקבר” (ה.פ. לאבקרפט לגלומו, ינואר 1920); המצבה שייכת לחלקת משפחת קלארק – מנוח העונה לשם סיימון סמית' (נפטר ב-4 במרץ 1711), ככל הנראה אחד מאבותיה של גברת קלארק". פולווילר, הקבר ודגון, עמוד 8; "השימוש בשם ”הייד” עבור האלטר-אגו של המספר הוא רמיזה למקרה המוזר של דוקטור ג'קיל ומר. הייד של סטיבנסון". ג'ושי ושולץ, האות טי, הקבר, עמוד 271, "ויליאם פולווילר הצביע על כך שהשימוש בשם הייד הוא רמיזה למקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר. הייד של סטיבנסון, דבר המציע כי שתי היצירות שילבו בתוכן כפיל כלשהו. כמו כן עשויה להיות השפעה מסוימת על הסיפור מליג'יה של פו". "ה.פ. לאבקרפט 4: הקבר", דרייבת'רו, אורכב מהמקור ב-11 בנובמבר 2022. "הקבר מאת ה.פ. לאבקרפט", תאגיד השידור הבריטי, אורכב מהמקור ב-11 בנובמבר 2022. "הקבר", בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים, אורכב מהמקור ב-11 בנובמבר 2022. "אל תספרו לספורטאים: גיקדאד מראיין את טורן אטיקנסון", ויירד, 18 בספטמבר 2008, אורכב מהמקור ב-11 בנובמבר 2022. "הקבר", אי הארט רדיו, ג'וש קלארק, צ'אק בריאנט, 28 באוקטובר 2010, אורכב מהמקור ב-11 בנובמבר 2022. "המסדר של מקדש השמש", דיסקוגס, אורכב מהמקור ב-11 בנובמבר 2022. "הקבר", מרכז המידע האינטרנטי עבור ספרות ספקולטיבית, אורכב מהמקור ב-11 בנובמבר 2022. לאבקרפט, פרנסוורת', סיפורים מוזרים, ינואר 1926. פרייס, פולווילר, הכוך של קת'ולהו, אפריל 1986.