laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
The Power of Five

The Power of Five (בעברית: הכוח של החמישה, בארצות הברית ידוע גם כ"שומרי הסף") היא סדרה של ספרי פנטזיה ומתח, שנכתבה על ידי הסופר הבריטי היהודי אנתוני הורוביץ. בשנת 2012, הושלמו כל הרומנים (למרות שהורוביץ ציין בטוויטר שהוא מתכנן לשכתב ולהוציא מחדש את הספר החמישי, Oblivion). הרומן החמישי, Oblivion, יצא ב-4 באוקטובר 2012. הסדרה מתפרסמת בבריטניה על ידי הוצאת "Walker books". הרומנים עוסקים במיוחד בתורת הנסתר ורעיונות פגניים מיסטיים כהקרבת קורבנות אדם וטקסי דם הם מרכיבי עלילה מרכזיים. לדוגמה: בספר הראשון הגיבור, מתיו פרימן, נרדף על ידי חברי כת שטנית שרוצים להשתמש בו בקורבן אדם ולהקריבו כדי לפתוח שער באמצעות שילוב של פיזיקה גרעינית ומאגיה שחורה, לממד נוסף אשר מחזיק קבוצה של שדים רעים עתיקים בשבי. ספרי הסדרה טרם תורגמו לעברית. הסדרה מספרת על חמישה ילדים אשר נקראים שומרי הסף (Gatekeepers), שלכל אחד מהם כוח על אחר והם אינם מכירים אחד את השני. הם צריכים להיפגש כדי לעצור קבוצה של שדים עתיקים, הנקראים "The Old Ones", אשר נכלאו כ-10,000 שנים לפני קו העלילה, מלהשתחרר ולהשתלט על העולם. בסדרת ספרים זו, כל ספר מספר על אחד משומרי הסף. מספר את סיפורו של מאתיו פרימן בן ה-14 (המכונה מאת'), מנהיג החבורה וגם פושע צעיר. הספר מתמקד בבריחתו מכת שטנית שרוצה להקריב אותו כדי לפתוח שער לממד מקביל וגילוי כוח העל שלו. בסוף הספר מאת' מגלה כי יש עוד 4 כמוהו. מספר על שער נוסף הממוקם בפרו שעומד להיפתח, ומאת' נשלח כדי למנוע זאת. שם מאת' פוגש ילד שפעם שדד אותו, אותו ילד נקרא פדרו ויש לו את הכוח לרפא. מספר על התאומים ג'ימי וסקוט, שלהם היכולת לשלוט במחשבות. מספר על סקרלט המסוגלת לשלוט במזג האוויר. הספר, שיצא ב-2012, מסיים את הסדרה ומספר על כך שהכוח של החמישה (כך מכונים שומרי הסף) התאחד ונלחם בקבוצת השדים אשר יצאה מן השער האחרון. הורוביץ הצהיר שהוא ביצע מחקר בנושא ההתחממות הגלובלית לצורך כתיבת ספר זה. אתר האינטרנט הרשמי של The Power of Five האתר הרשמי של הסדרה אתר ויקי המוקדש לסדרה (אורכב 07.01.2020 בארכיון Wayback Machine) Anthony Horowitz, News Center/Blog (באנגלית)
קומורית

קומורית (בקומורית: shimasiwa (השפה של האיים) או shikomori (השפה של קומורו) היא השפה המדוברת ביותר בקומורו ומדוברת גם במיוט. השפה שייכת לשפות הסוואהיליות אך עם השפעות גדולות יותר מהשפה הערבית מאשר הסוואהילי. קומורו מורכבת משלושה איים ולכל אי, יש ניב משלו. בגרנד קומור הניב נקרא shingazidja, באנג'ואן הניב נקרא shindzuani, במוהֶלי הניב נקרא shimwali ובמיוט הניב נקרא shimaore. את השפה נהוג לכתוב באותיות לטיניות או ערביות.
טירן (טנק)

טירן הוא השם הישראלי לטנקים מתוצרת סובייטית שנפלו שלל במלחמות ישראל והוכנסו לשימוש בצה"ל, רובם לאחר שעברו השבחה. במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים תפס צה"ל מעל לאלף טנקי שלל מדגמי T-54 ו-T-55 מצבאות סוריה ומצרים. טנקי ה-T-54 קיבלו את השם טירן 4 וטנקי ה-T-55 קיבלו את השם טירן 5. בעוד שבשתי הגרסאות המנוע הוחלף למנוע דיזל מתוצרת ג'נרל מוטורס, רק בטנקי הטירן 5 הוחלף תותח ה-D10 הסובייטי לתותח L68 היורה תחמושת נאט"ו 105 מ"מ סטנדרטית. לטנקים נוספו תאי זיווד בצדי הצריח כדי להבדילם מהטנקים של כוחות האויב. במערב נודעו טנקי הטירן כ-Ti-67. בין מובילי צוות ההסבה היה ארקדי תימור, מהנדס חשמל ואלוף-משנה חיל השריון של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. טירן לדגמיו השונים שרת בצה"ל עד 1990, בעיקר בחטיבות המילואים. בתחילה בחטיבה 274 שהוקמה לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר בשל משקלם הקל יחסית של טנקים אלו והתאמתם למשימות צליחה הם נטלו חלק במבצע רביב במלחמת ההתשה, במהלכו פשטו על יעדים במפרץ סואץ. החטיבה נטלה חלק בקרבות בחזית הדרום במלחמת יום הכיפורים. לאחריה הורחב מערך הטירן בצה"ל עם הסבתה של אוגדה 440 לאוגדת שריון המבוססת על טנקי טירן 4 ו-5. היא כללה שלוש חטיבות: חטיבה 274 הוותיקה שהייתה לחטיבה 691, חטיבה 265 וחטיבה 889. עם סיום שירותם בצה"ל נמכרו רוב הטנקים למדינות זרות, אך חלקם שימשו כבסיס לנושא הגייסות המשוריין (נגמ"ש) "אכזרית". ה-T-62 נכנס לשירות בצבאות ערב בראשית שנות ה-70. במלחמת יום כיפור נפלו לידי צה"ל טנקים מסוג זה, והוחלט להכניס חלק מהם לשירות בצה"ל. חטיבה 320 כללה כ-100 טנקים שהוכנסו לשירות, כמעט ללא שינויים, וקיבלו את השם טירן 6. בסוף שנות השבעים, הועלתה בחיל החימוש אפשרות ליצירת גרסה מחודשת של הטירן שכונתה "סמובר". הסמובר, שנחשף ב-1984, היה למעשה טירן שרוקן מתוכנו, נותר כקליפה ריקה של תובה וצריח ואובזר מחדש במערכות מערביות - מנוע, ממסרת מערכות אלקטרוניות ותותח טנק 105 מ"מ. הסמובר לא נכנס בסופו של דבר לשימוש כאשר הוחלט להתמקד בטנק המרכבה החדש, אך הקונספט של התקנת מנוע מערבי בתובת ה-T-55 יושם בנגמ"ש האכזרית ובטנק המצרי רעמסס השני. ישראל אורוגוואי רואנדה לבנון - מספר לא ידוע של טנקים הגיעו למספר ארגונים בזמן מלחמת לבנון. בין אם זה היה ארגון המשתף פעולה עם צה"ל או ארגון שנפל לידיו טנקים כשלל. טנקים בשירות צה"ל T-55/54 רעמסס השני (טנק) מדיה וקבצים בנושא טירן בוויקישיתוף טנקי טירן 5 במצעד צה"ל תמונות ושרטוטים של טנק הסמובר ברוך הראל, ‏לא לקחנו סיכון, השמדנו הכל, שריון 3, ינואר 1999, באתר "יד לשריון" - עדותו על מבצע רביב שאול נגר (מנחה), ‏הטירן עשה את שלו! - שיח מפקדים, שריון 8, מאי 2000, עמ' 26-20, באתר "יד לשריון" משה גבעתי, בידיהם חושלה הפלדה - סיפורו של מרכז שיקום ואחזקה 7100, פרק ט' - מש"א 681 במלחמת ששת הימים אורי דרומי, כולם קראו לו "אבי הטירן", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2005 טנק טירן 4 T54C | פארק לטרון, באתר פארק לטרון | יד לשריון, ‏2017-02-09
לואי השלישי, מלך צרפת

לואי השלישי (בצרפתית: Louis III;‏ 863 – 5 באוגוסט 882, סן-דני) היה מלך פרנקיה המערבית בין השנים 879-882. בנם של לואי השני ואנסגרד מבורגונדיה. לאחר מות אביו, נבחר לואי למלך יחד עם אחיו קרלומן מלך צרפת על ידי רבי הכנסייה והאצילים. הממלכה חולקה לאחר כמה חודשים בין האחים בעקבות הסכם אמיין שנחתם במרץ 880 ולואי קיבל את נויסטריה. זמן קצר לאחר תחילת מלכותו התמרד חלק מהאצילים ועבר לצידו של לודוויג הצעיר שפלש לנויסטריה במטרה לתפוס את השלטון. לואי השלישי ויתר לטובתו על לותארינגיה המזרחית ובכך שם קץ לסכסוך. בקיץ שנת 880 יצאו לואי וקרלומן למלחמה נגד הרוזן בוזו שהכריז על עצמו מלך פרובאנס. בדרך הם כבשו את מקון (Macon) ואת רוב נחלתו הצפונית של בוזו אך לא הצליחו לכבוש את ויין (Vienne) עליה צרו מאוגוסט עד נובמבר. הסכנה הגדולה ביותר עבור נויסטריה נשארו פלישות הנורמנים שבזזו והחריבו את כל אשר עמד בדרכם. ב-3 באוגוסט 881 לואי הכה אותם בקרב סוקור (Saucourt) והשיג בכך ניצחון מזהיר שהונצח בשירה הגרמנית בשם "שירת לואי" (Ludwigslied) ושימש גם רקע לאפוס הצרפתי גורמון ואיזמבר (Gormont et Isambart). המלך הצעיר אשר השיג את הניצחון החשוב ביותר של הפרנקים על הנורמנים נהרג שנה לאחר מכן בתאונה לפני שמלאו לו עשרים. הוא לא השאיר יורש ונויסטריה עברה תחת שלטון אחיו, קרלומן. מדיה וקבצים בנושא לואי השלישי, מלך צרפת בוויקישיתוף לואי השלישי, מלך צרפת, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לואי השלישי, מלך צרפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ביטצ'ה

ביטצ'ה (בסלובקית: Bytča, בהונגרית: Nagybiccse) היא עיר בצפון-מערב סלובקיה. העיר שוכנת על גדת נהר ואה סמוך לעיר ז'ילינה. ידועה כעיירת הולדתו של נשיא סלובקיה יוזף טיסו. העיר נוסדה בשנת 1946 כתוצאה מאיחודם של מספר יישובים, בהם מלה ביטצ'ה (Malá Bytča) וולקה ביטצ'ה (Veľká Bytča). רובה של העיר מורכב מן היישוב ולקה ביטצ'ה, עליו קיימות עדויות כתובות החל משנת 1234, אז כונה טרה ביצ'ה (terra Bycha). ולקה ביצ'ה קיבלה מעמד עירוני בשנת 1378. היישוב היה מקום מושבו של שליט פאודלי ובתקופות מאוחרות יותר היו בו בעלי מלאכה רבים. בעיר קיימת טירה מפורסמת אשר נבנתה במאה ה-13 כמבצר המוקף חפיר מוצף במים. המבנה נבנה מחדש במאה ה-16 בסגנון הרנסאנס. בעיר גם ארמון חתונה שנבנה בשנת 1601 ובו פועל מוזיאון, מבנה ייחודי מסוגו בסלובקיה, וכן בתים בסגנונות הרנסאנס, הבארוק, והקלאסי-בורגני. במפקד אוכלוסין משנת 2001 נמצא כי בעיר 11,150 תושבים. 98.27% מתוכם היו סלובקים ו-0.58% צ'כים. מתוך תושבי העיר 90.87% היו קתולים, 4.35% היו חסרי דת ו-1.51% לותרנים. במפקד משנת 2006 חיו בעיר 11,595 תושבים. עיקר כלכלת העיר מתבססת על תעשייה. המעסיקים הבולטים הם מפעל לייצור מסבים (Kinex), וכן מפעלי טקסטיל, עיבוד עץ למוצרי ספורט, וכן מבשלת בירה. בביטצ'ה פעלה קהילה יהודית החל מן המחצית הראשונה של המאה ה-18 עת הוקם בעיירה בית קברות יהודי. מוסדות קהילה נוספים, בהם מקווה, ובית מטבחיים נבנו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-18. בשנת 1774 החל לפעול בעיר בית ספר יהודי, אשר עבר לבניין גדול יותר בשנת 1868, אחד ממנהלי בית הספר היה אהרון קולק, סבו של טדי קולק. מבנה בית כנסת נחנך בשנת 1801. בין רבני ביטצ'ה בולט הרב יעקב וויילר גרוסמן (1786–1866), אשר חיבורו "בית יעקב", פירוש למסכת עירובין, זכה להסכמות גדולי דורו, בהם החתם סופר ומהר"ם בנט. בתחילת המאה ה-20, קודם לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגוררו סמוך לביטצ'ה יהודים רבים ורבניה של ביטצ'ה המשיכו לכהן בעיר עד לשנת 1918, אז נספחה לרבנות טרנצ'ין. בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 בלטו יהודי ביטצ'ה בין בעלי מקצועות הרפואה ועריכת דין במחוז. יהודי העיר אף החזיקו ברבים ממפעלי התעשייה בעיר. עד לשנת 1939 פעלו יהודים אף במועצת העיר. בתחילת שנות ה-30 פעל בעיר קן של תנועת השומר הצעיר ובו כ-40 חברים במטרה לעודד את הנוער לעלות לארץ ישראל. עם קום מדינת סלובקיה, כגרורה של גרמניה הנאצית, במרץ 1939, החל השלטון להצר באופן שיטתי את צעדי היהודים במדינה והפסיק את פעולת מוסדות הקהילה. רבים מיהודי ביטצ'ה נשלחו במחצית הראשונה של שנות ה-40 למחנות עבודה, וכן מחנות ריכוז והשמדה. בכך בא הקץ על קהילת יהודי ביטצ'ה. דב ברנאט הֶלֶר (1871 – 1943) היה יהודי-הונגרי, היסטוריון ספרות, מזרחן, רב, ומורה בבית המדרש לרבנים בבודפשט. פאבל קראל, יהודי ביטצ'ה. בתרגום חנה מאייר. הוצאת המחבר, 2012. מדיה וקבצים בנושא ביטצ'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביטצ'ה
CTC (ערוץ טלוויזיה)

CTC הוא ערוץ בידור בטלוויזיה הרוסית אשר הוקם בשנת 1996 ורוב תוכניותיו הן תוכניות בידור. הערוץ הוא חלק מחברת המדיה "CTC Media" הרשומה בארצות הברית ומשרדיה שוכנים במוסקבה. הערוץ הוקם בשנת 1996 בשם СТС-8, כאיחוד של 8 ערוצי טלוויזיה מקומיים. לאחר הוספת מספר תחנות אזוריות הוחלף השם לשם הנוכחי, ראשי תיבות של "רשת תחנות טלוויזיה - Сеть Телевизионных станций". הערוץ הפיק עשרות סדרות טלוויזיה וסרטים פופולריים, בהם הסרט "הפלוגה התשיעית" מ-2005 בבימויו של פיודור בונדרצ'וק; והגרסה הרוסית לסדרה "רמזור" שמשודרת ממרץ 2011 וזוכה להצלחה והייתה אף מועמדת לפרס TEFI של האקדמיה הרוסית לטלוויזיה ב-2011 בקטגוריית "הסדרה הקומית הטובה ביותר". הערוץ משתף פעולה באופן הדוק עם ספקי שירותי הזרמת המדיה more.tv ו-Start.ru. באפריל 2018 למנהל הערוץ מונה ויאצ'סלב מורוגוב. הערוץ הביתי (домашний) המיועד לנשים ערוץ "פלפל" (פירץ - перец) המשדר קומדיה ובידור לנוער ומבוגרים CTC INTERNATIONAL - ערוץ המשדר תוכניות וסדרות ששודרו בערוץ CTC במספר מדינות בעולם, בהן ישראל ערוץ 31 - משודר בקזחסטן TV DIXI - משודר במולדובה ВТВ - משודר בבלארוס CTC Love - משדר סדרות רומנטיות ודרמה, מהווה הרחבה לערוץ הראשי, הופיע בשנת 2014 קולנוע בפרוטרוט (Кино в деталях) - תוכנית חדשות קולנוע בהנחיית הבמאי פיודור בונדרצ'וק וורוניני (воронины) קומדיית מצבים על משפחה והוריו של הבעל שגרים בית ליד בית 6 קטעים (6 кадров) בנות של אבא (папины дочки) בית ספר סגור (закрытая школа) אחת בעד כולם (одна за всех) נסיך סיביר (Принц Сибири) צוות אוויר (Улётный экипаж) המטבח (Кухня) וסדרות הספין אוף וסרטי ההמשך שלה. חדשות לשרוד אחרי מדיה וקבצים בנושא CTC בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של CTC (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של CTC CTC, ברשת החברתית פייסבוק CTC, ברשת החברתית אקס (טוויטר) CTC, ביישום טלגרם CTC, ברשת החברתית אינסטגרם CTC, ברשת החברתית טיקטוק CTC, ברשת החברתית VK CTC, סרטונים בערוץ היוטיוב אופיר בר-זהר, הזכויות להפקת רמזור נמכרו לרוסיה; שווי העסקה - 50 אלף יורו לעונה הראשונה, באתר TheMarker‏, 17 בנובמבר 2010 СТС лишился директора // Дарья Легони-Фиалко покидает телеканал
כנסיית סן-פייר (קן)

כנסיית סן-פייר (בצרפתית: Église Saint-Pierre) היא כנסייה קתולית בקן, נורמנדי שבצרפת. היא ניצבת בכיכר סן-פייר שבמרכז העיר. הכנסייה נבנתה בין המאות ה-13 וה-16, כאשר האפסיס (במזרח) נבנה על ידי הקטור סוהייר (Hector Sohier) בשנים 1518-1545. הצריח הבודד של כנסייה נהרס ב-1944, אך נבנה מחדש אחרי המלחמה. עד המאה ה-19 החלק המזרחי של הכנסייה השקיף על תעלה, אך היא נסתמה והוחלפה בכביש. הכנסייה בנויה ברובה באדריכלות גותית כאשר הסגנונות השולטים הם הסגנון הגותי המאוחר, סגנון גותי לוהב וסגנון שמהווה מעבר בין הגותיקה לאדריכלות הרנסאנס. מגוון אמנים, ביניהם גלפים (עושי תגליפים) תיעדו את הכנסייה על רקע התעלה. האפסיס והתמיכות הדואות בחזית הצפונית האפסיס והתמיכות הדואות בחזית הדרומית חלון הרוזטה תגליף של הכנסייה והתעלה מדיה וקבצים בנושא כנסיית סן-פייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סן-פייר
חיים תבורי

חיים תבורי (1919 – 11 באוגוסט 1992) היה מפכ"ל המשטרה השישי של משטרת ישראל (1976–1979). תבורי נולד בשנת 1919 בעיר רובנו שברוסיה, בנם של שרה-לאה ומשה בלגולה (לימים תבורי), וב-5 באוגוסט 1925 עלה לארץ ישראל עם הוריו על סיפון האוניה "סיני". אביו היה ממקימי תחנת מכבי האש של פתח תקווה ומפקדה הראשון. שירת בש"י ובשנת 1939 התגייס לנוטרות ושירת בראש העין. ב-1 בינואר 1939 התנדב כחבר ההגנה, להיות נוטר במשטרת היישובים העבריים. ב-27 בספטמבר 1939 הוענקה לו אזרחות פלשתינאית (ארץ ישראלית), שם משפחתו העברי היה בעל-עגלה ומקצועו פקיד. בשנת 1940 התגייס לחיל הרוכבים של משטרת המנדט. ב-1947 מונה למדריך בבית הספר לשוטרים בבית לחם. במלחמת העצמאות נפצע בקרב בעיר העתיקה בירושלים, במאי 1948 התגייס למשטרת ישראל ושירת כסמל בעיר העתיקה בירושלים. בשנת 1949 הועלה לדרגת מפקח שני ושירת בפרברי ירושלים, במהלך שירותו עוטר בצל"ש המשטרתי הראשון על חלקו בפענוח פרשת היעלמותו של שייח' יוסף אבו גוש. ב-1950 מונה למפקד משטרת באר שבע, בשנת 1952 היה לראש ענף תנועה במחוז ירושלים, ממנו עבר ב-1954 לשמש מפקד נפת הנגב, ושימש בתפקיד במשך 16 שנה (החל ב-1961 בדרגת סגן-ניצב). ב-1970 קודם לדרגת ניצב-משנה ומונה לסגן מפקד מחוז הדרום. ב-1971 מונה למפקד מרחב ירושלים. בשנת 1973 מונה למפקד המחוז הדרומי בדרגת ניצב. בשנת 1975 מונה לראש אגף המבצעים והיה שותף להכנת המשטרה לקבלת האחריות על ביטחון הפנים. ב-1 בינואר 1977 מונה למפכ"ל המשטרה ושימש בתפקידו זה עד ל־31 בדצמבר 1979. אחר פרישתו כיהן כיו"ר ארגון יד לבנים בבאר שבע. זכה בשנת 1988 בתואר יקיר באר שבע. תבורי היה נשוי ליעל – לבית כספי (דור שישי בארץ), ואב ל-3. נפטר בשנת 1992, בגיל 73, ונקבר בחלקת המשטרה בהר הרצל בירושלים. אחיו דב תבורי היה ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978–1989. לימים, נכדו, אמנון אלקלעי, התגייס למשטרת ישראל ועבר מסלול כמעט זהה למסלול שעבר סבו רב ניצב חיים תבורי, כאשר אמנון שירת במחוז הדרומי כמפקד תחנת באר שבע, מפקד מרחב הנגב, עבר לשרת במחוז ירושלים כמפקד מרחב מוריה, מפקד מרחב ציון וחזר למחוז הדרומי כסגן מפקד מחוז דרום ובהמשך כממלא מקום מפקד המחוז וכראש אגף השיטור בדרגת ניצב, תפקיד שבעברו נקרא ראש אגף המבצעים עד שפוצל והמבצעים עברו תחת סמכותו של סגן המפכ"ל. מדיה וקבצים בנושא חיים תבורי בוויקישיתוף חיים תבורי באתר משטרת ישראל חיים תבורי באתר news1 משולם עד, מפקד משטרה שהפך למוסד, דבר, 15 בפברואר 1970 שלמה גבעון, הקצין שדאג לילדים עובר מהנפה למחוז, מעריב, 15 בפברואר 1970 יהושע תדמור, ציפיה ליציבות עם מינוי המפכ"ל החדש, דבר, 11 באוקטובר 1976 ברוך מאירי, ההצלחה באגף המיבצעים של המשטרה עמדה לזכותו של חיים תבורי, מעריב, 11 באוקטובר 1976 חיים תבורי באתר GRAVEZ ארכיון המדינה, Tavory Moshe (formerly Balagula Mojsze), ארכיון המדינה ארכיון המדינה, רשימות עולים 1925 - חיפה - עמ' 106, באתר ארכיון המדינה רחוב תבורי משה, באתר "ראשונים" טלילה בן זכאי, צעצועים מעץ, מעריב, 4 בינואר 1980 ארכיון המדינה, Balagula Chaim, ארכיון המדינה העלאות בדרגה במחוז הדרומי של המשטרה, מעריב, 16 באפריל 1970 תת-ניצב שלוש סגן מפקד המחוז הדרומי, דבר, 28 בדצמבר 1971
דוד קראוס

דוד קראוס (1929 - 16 בדצמבר 2000) היה המפכ"ל התשיעי של משטרת ישראל. נולד בצ'כוסלובקיה לגבריאל ובלימה (ברטה) (לבית כהן) והיה הבן הבכור מבין שמונת ילדיהם. במלחמת העולם השנייה נלקח למחנה אושוויץ שם עבר סלקציה ומויין לטור המיועדים לעבודה. באושוויץ איבד רבים מבני משפחתו לאחר השחרור איתר את אביו שהיה השורד היחיד ממשפחתו הגרעינית. קראוס עבר לאיטליה והצטרף לגרעין של ההגנה. בשנת 1948 עלה לישראל והתגייס לשורות הפלמ"ח ושובץ בחטיבת הנגב. עם קום המדינה שירת בצה"ל, ולאחר שחרורו התגייס למשטרת ישראל. בין השנים 1952–1957 מילא תפקידי שטח בתחום התנועה, הסיור והתביעות. קראוס שירת בבסיס האימונים הארצי של המשטרה ולאחר מכן בענף התנועה של מחוז חיפה. בשנת 1958 סיים קורס קצינים ומונה למפקד יחידת סיור. בתפקידיו הבאים שימש ראש לשכת סיור ומבצעים, מפקד מרחב דן, ובשנת 1971 מונה למפקד מרחב המרכז. בסוף 1974 הועלה לדרגת ניצב משנה. שירת כמפקד מרחב ירושלים ובשנת 1977 עבר לשמש ראש אגף מנהלה במטה הארצי. בשנת 1978 מונה לראש אגף שיטור וביטחון ובשנת 1981 מונה, במקביל, לסגן המפקח הכללי. בשנת 1982 מונה לאב בית הדין המשמעתי ובשנת 1984 למפקד מחוז תל אביב. בשנים 1982-1983 היה נשיא הסניף הישראלי של ארגון השוטרים הבינלאומי. ב-1 באפריל 1985 מונה למפכ"ל התשיעי של משטרת ישראל, ושירת עד פרישתו ב-31 במרץ 1990. שירת כשגריר ישראל בהונגריה. דוד קראוס באתר משטרת ישראל 7 קציני משטרה בכירים הועלו בדרגה, מעריב, 2 בדצמבר 1974 כנס שוטרים בין־לאומי ייערך בישראל, דבר, 18 באוקטובר 1983 דוד פידל, קח את הדגל והדרגות, עכשיו נראה אותך מפכ"ל, חדשות, 1 באפריל 1985
לינדנבאום

לינדנבאום (Lindenbaum) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו עץ תרזה. האם התכוונתם ל... אריה לינדנבאום – עיתונאי וסופר בולאי ישראלי שלום לינדנבאום – חוקר ספרות ישראל מדרשת לינדנבאום – מדרשה תורנית לנשים בירושלים
בורגזה

בּוֹרְגֶזֶה (באיטלקית: Borghese) האם התכוונתם ל... בית בורגזה – משפחת אצולה איטלקית: קמילו בורגזה – האפיפיור פאולוס החמישי שיפיונה בורגזה – קרדינל, מקים וילה בורגזה יוניו ולריו בורגזה – קצין ים, אבי הקומנדו הימי וילה בורגזה – גן בסגנון אנגלי המצוי ברומא גלריה בורגזה – אוסף של אמנות ופסלים המוצגים בווילה בורגזה פינצ'אנה שבווילה בורגזה כד בורגזה – כד מיוון העתיקה בורג'ה
מנהל ידע

מְנַהֵל יֶדַע הוא אדם שתפקידו לנהל ולקדם את תחום ניהול הידע בארגון, תוך שימוש במגוון ההגדרות, התהליכים, הכלים, הפתרונות והאמצעים למימוש ניהול ידע בארגון, ועל פי מטרות הארגון וצרכיו. הובלת מדיניות ניהול ידע בארגון. הבניה קידום ומימוש של תוכנית עבודה לניהול ידע בארגון. הבניה קידום ופיתוח חדשנות של מתודולוגיית ניהול הידע בארגון. שימור ופיתוח תרבות ארגונית של ניהול ידע. הדרכה הנחיה והובלה של פעילות מובילי הידע ועורכי התוכן בארגון. הטמעת השימוש בפתרונות לניהול ידע בארגון. הטמעת השימוש בכלים טכנולוגיים תומכים בניהול ידע בארגון. הפעלה ותחזוקה של מערכת ניהול הידע בארגון. בישראל ניתן ללמוד את תחום ניהול הידע במספר מוסדות אקדמיים, ביניהם אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת חיפה. בנוסף, קיימים קורסים לניהול ידע, המשלבים בתוכם את מהות התפקיד של מנהל ידע, בחברות פרטיות שונות העוסקות בתחום. מוריה לוי, יובל מרקוביץ', פרופיל מנהל ידע, אתר חברת ROM Knowledgeware, פורסם בירחון 2 Know יולי 2007 צביה חן, אודליה לוי, שרון פינצי, קרן פיכמן, תפקיד מנהל הידע, אתר חברת ROM Knowledgeware, פורסם בירחון 2Know ספטמבר 2008 הגדרת מנהל ידע(הקישור אינו פעיל) באתר WikiIT The role of the Knowledge Manager, www.knowledgeboard.com, courtesy of Steve Denning
AIS

האם התכוונתם ל... מערכת זיהוי אוטומטי – (באנגלית: Automatic Identification System; ר"ת AIS) מערכת למעקב אוטומטי הנמצאת בשימוש בכלי שיט. צבא הישועה האסלאמי – (בצרפתית: Armée islamique du salut; ר"ת AIS) כוח לוחם במלחמת האזרחים האלג'יראית האגודה הבינלאומית ללימודי ישראל – (באנגלית: Association for Israel Studies; ר"ת AIS) ארגון אקדמי לחקר ישראל המוסד האוסטרלי לספורט – (באנגלית: Australian Institute of Sport; ר"ת AIS)
גראן פרה

גראן פרה (בצרפתית: Grand-Pré) הוא יישוב כפרי במחוז קינגס בנובה סקוטיה שבקנדה. משמעות שם היישוב בצרפתית היא "הערבה הגדולה"). היישוב שוכן בקצה המזרחי של עמק אנפוליס, על חצי אי שבולט לתוך אגן מינאס שנוצר בצומת הנהרות גספרו וקורנווליס. היישוב זכה לעיקר פרסומו בעקבות הפואמה "אוונג'לין" של הנרי וודסוורת' לונגפלו, וכיום נמצא בו האתר ההיסטורי הלאומי גראן פרה. ב-30 ביוני 2012 הוכרז היישוב כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, תחת השם "הנוף התרבותי של גראן פרה". מדיה וקבצים בנושא גראן פרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גראן פרה האתר ההיסטורי הלאומי גראן פרה באתר Parks Canada האגודה לקידום גראן פרה
יערות הגשם של אטסינאנאנה

יערות הגשם של אטסינאנאנה הוא אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי אונסק"ו וכולל 13 אזורים בשישה פארקים לאומיים בחלק המזרחי של מדגסקר. ששת הפארקים הם: מרוג'ג'י, מאסואלה, זאהאמנה, ראנומאפאנה, אנדרינגיטרה, אנדוהאהלה. יערות הגשם הללו הם מרכיב חשוב בשמירה על המגוון הביולוגי של מדגסקר, המשקף את ההיסטוריה הגאולוגית של האי. האי נפרד סופית מאפריקה לפני למעלה מ-60 מיליון שנים, כך שהפאונה והפלורה שלו התפתחו בסביבה מבודדת יחסית. היערות הוכרזו על ידי אונסק"ו בזכות חשיבותם בתהליכים ביולוגיים ואקולוגיים, ובשל המגוון העשיר והמינים בסכנת הכחדה הגדלים בהם. מינים רבים הם נדירים ומאוימים, אך בין המינים היותר מוכרים ניתן למנות כאלו המשתייכים לפרימטים וללמוריים. אופי השטח המחוספס והגישה הגרועה לרוב האזורים המוגנים מעניקים להם מידה גבוהה של הגנה אינהרנטית, ולכן האיומים נוטים להיות מקומיים וברמה נמוכה יחסית. עם זאת, ישנם מספר רב של אנשים החיים בסמיכות לרבים מיערות הגשם התלויים במשאבי יער ולעיתים קרובות מנצלים אותם באופן בלתי חוקי ולא בר קיימא. קהילות תושבות מקומיות מחזיקות לעיתים קרובות באמונות מסורתיות וטאבו מקומי ששימשו להגנה על מיני יערות מסוימים כגון למורים באזורים מסוימים. מערכות אמונה מסורתיות כאלה ויתרונות השימור שהן מביאות יכולות להיות משובשות על ידי זרם של אנשים הנמשכים על ידי כריתת עצים בלתי חוקית והזדמנויות כרייה אומנותיות. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי מרוג'ג'י בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי מאסואלה בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי ראנומאפאנה בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי אנדרינגיטרה בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי אנדוהאהלה בוויקישיתוף דף מידע באתר WCMC (הקישור אינו פעיל, 21 במאי 2017) EXPLORE MADAGASCAR’S RAINFORESTS OF THE ATSINANANA, naturalworldheritagesites.org ערך זה הוא קצרמר בנושא אתרי מורשת עולמית ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צילום בטן

צילום בטן הוא צילום רנטגן של אזור הבטן. צילום זה מתבצע בקלות ובמהירות בחדר מיון, והוא כלי אבחנתי בעיקר עבור מצבים חריפים, שבהם יש צורך בבדיקות דחופות. צילום רנטגן מתבצע על פי רוב בשכיבה במצב פרקדן, אולם ניתן גם לערוך צילומי בטן בעמידה ובשכיבה על הצד ועל הבטן. הצילום צריך לכלול את אזור הבטן מהגבול העליון של הכבד ועד למאחה עצמות החיק. האיברים הנבדקים בתצלום זה הם צינור העיכול, הכבד, הטחול, הלבלב, הכליות ודרכי השתן וחוליות עמוד השדרה הבטני. הצבעים המשתקפים מן הצילום מעידים על סוג הרקמה שבה פגעה קרן הרנטגן. אזורים שחורים מעידים על אוויר, אזורים אפורים על רקמות רכות ואזורים לבנים על עצמות והסתיידויות, כאשר אזורים לבנים מאוד עשויים להעיד על חומרי ניגוד ומתכות. כאשר יש צורך בצילום של חלל צינור העיכול המלא באוויר, ועל כן קרני הרנטגן עוברות דרכו ולא מוחזרות, מכניסים לגוף חומר ניגוד, דרך הפה, בזריקה או בחוקן, אשר נראה בלבן על גבי הצילום. חומר הניגוד יכול להיות משולב בגרנולות המפיצות אוויר, אשר דוחק את חומר הניגוד אל דפנות צינור העיכול ויוצר כך ניגוד כפול. חומרי הניגוד הנפוצים הם בריום ויוד, אשר אינם נספגים במעיים. כאשר יש חשד לנקבים בצינור העיכול, לא משתמשים בבריום, מאחר שהוא עלול לגרום להידבקויות המעיים. כמו כן, מתן חומר הניגוד מחייב תפקוד כליות תקין והיעדר אסתמה. צילום בטן משמש, בין היתר, לאבחנת חסימת מעיים, נקב במעיים, אבנים בכליות ואבני כיס מרה. יש לו ערך אבחנתי נמוך מאשר לצילום חזה והחשיפה בו לקרינה גבוהה יותר. טומוגרפיה ממוחשבת בדיקת אולטרה סאונד רפואית דימות תהודה מגנטית בטן חריפה מדיה וקבצים בנושא צילום בטן בוויקישיתוף
פורים שפילער

פּורים שפּילער (פולנית: Błazen purymowy) הוא סרט קולנוע ביידיש תוצרת פולין משנת 1937. זה היה סרטו השני של ג'וזף גרין מתוך הארבעה שהוא יצר בתקופה בין 1936–1938. רוב העלילה של הסרט מתרחשת בעיירה בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה. לשחקן הראשי של הסרט נבחר יוסף בולוף, שחקן יהודי מפורסם מארצות הברית. ברגע האחרון בולוף קיבל הצעה יותר מפתה בברודוויי וויתר על תפקיד בפורים שפילער, במקומו לתפקיד נבחר זיגמונט טורקוב. הנושא המרכזי של הסרט הוא משולש אהבה, מוקד רוב ההתרחשויות בסרט נמצא בקרקס נודד. גצל הליצן מתאהב באסתר, בתו של הסנדלר נחום. אסתר מצדה מתאהבת בדיק. לנחום שהתעשר בפתאומיות יש תוכניות לגבי בתו, הוא רוצה לשדך אותה לבן משפחה אמידה מהעיירה. שיא הסרט כאשר יוצאים שחקני הפורים לעזרת אסתר ודיק ולועגים למשפחה האמידה שלה רצה לשדך נחום את בתו. גצל יוצא לדרכו עם הקרקס. פורים שפיל א בריוועלע דער מאמען נתן גרוס, תולדות הקולנוע היהודי בפולין, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990, עמ' 68–70, 129. "פורים שפילער", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פורים שפילער", באתר AllMovie (באנגלית) "פורים שפילער", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פורים שפילער", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סרט באתר היוטיוב עם דיבוב לפולנית וכתוביות באנגלית. גרוס, עמ' 69.