laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרנסואז ד'אלנסון

פרנסואז ד'אלנסון (בצרפתית: Françoise d'Alençon;‏ 1490 - 14 בספטמבר 1550), הייתה סבתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת. פרנסואז נולדה בשנת 1490, לרנה, דוכס אלנסון ולמרגריט מלורן, בתם של פרי השני, רוזן וודמון ויולנד, דוכסית אנז'ו. בשנת 1505 התחתנה פרנסואז עם פרנסואה השני, דוכס לונגוויל, ממנו נולדו לה שני ילדים, וב-18 במאי 1513 התחתנה פרנסואז עם שארל, דוכס ונדום, ממנו נולדו לה 13 ילדים. בשנת 1525 מת אחיה שארל הרביעי, דוכס אלנסון, ופרנסואז הייתה אמורה לרשת את נחלות אחיה, אולם פרנסואה הראשון, מלך צרפת הרשה לאחותו, מרגריט מאנגולם, אשת הדוכס המנוח, לשמור עליהם, אף שלא היו להם ילדים. בנה אנטואן התחתן עם ז'אן ד'אלברה, מלכת נאווארה, בתה של מרגריט מאנגולם, שירשה את דוכסות אלנסון, ובנם עלה לשלטון כאנרי הרביעי, מלך צרפת. בניה אנטואן ולואי, נסיך קונדה, הפכו למנהיגים צבאיים במהלך מלחמות הדת בצרפת. פרנסואז מתה באמיין ב-14 בספטמבר 1550, ובשנת 1589 הוכתר נכדה כאנרי הרביעי, מלך צרפת. בשנת 1505 התחתנה פרנסואז עם פרנסואה השני, דוכס לונגוויל, ממנו נולדו לה שני ילדים: רנה ד'אורליאן (1508–1515) ז'אק ד'אורליאן (1512–1515) ב-18 במאי 1513 התחתנה פרנסואז עם שארל, דוכס ונדום, ממנו נולדו לה 13 ילדים: לואי דה בורבון (1514–1516) מרי דה בורבון (1515–1538) מרגריט דה בורבון (1516–1589), התחתנה עם פרנסואה הראשון, דוכס נבר אנטואן דה בורבון, דוכס ונדום (1518–1562) פרנסואה דה בורבון, רוזן אנחיין (1519–1546) מדלן דה בורבון (1521–1561) לואי דה בורבון (1522–1525) שארל הראשון, קרדינל דה בורבון (1523–1590) קתרין דה בורבון (1525–1594) רנה דה בורבון (1527–1583) ז'אן דה בורבון, רוזן של סואסון ואנחיין (1528–1557) לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה (1530–1569) לאונור דה בורבון (1532–1611) פרנסואז ד'אלנסון
אירטיש אומסק

אירטיש אומסק (ברוסית: Футбольный клуб „Иртыш“ Омск) הוא מועדון כדורגל מהעיר אומסק. נוסד ב-9 ביוני 1946 ומתמודד בליגה המקצוענית. הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון גאולוג הממוקם בעיר טיומן. הקבוצה הוקמה בשנת 1946 בשם קריליה סובייטוב אומסק. שנה לאחר מכן קיבלה את חסות מפעל בראנוב המקומי ונקראה בשם "בולשביק". ב-1957 כונתה "הכוכב האדום" (ברוסית: Красная Звезда) וב-1958 קיבלה את שמה הנוכחי: אירטיש. בשנים 2006–2008 נקראה "אירטיש-1946", אך משנת 2009 שוב חזרה להיקרא אירטיש אומסק וזהו שם הקבוצה כיום. הקבוצה התמודדה בליגה הסובייטית השנייה ובאליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל והישג השיא שלה בתקופת ברית המועצות הוא הזכייה בגביע רוסיה הסובייטית בכדורגל בעונת 1981. לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה העפילה לליגת המשנה הרוסית והישג השיא שלה היה ההגעה למקום השני בשנים 1992 ו-1993. מאז עונת 1999 (למעט עונת 2010) הקבוצה מתמודדת בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, השלישית בחשיבותה במערך הליגות ברוסיה. את עונת 2018/2019 הקבוצה סיימה במקום השני, אך בעקבות כשלים בהתנהלותה של סחלין, התאחדות הכדורגל הרוסית החליטה להוריד 3 נקודות מסחלין שבמקום הראשון, מה שאפשר לאירטיש לעקוף אותם ולהתייצב בראשות טבלת אליפות המזרח של ליגת הכדורגל המקצוענית ועשתה זאת שוב גם בעונה לאחר מכן והבטיחה העפלתה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה בתום עונת 2019/2020. עם זאת עונה לאחר מכן ירדה שוב לליגה המקצוענית. בתחילה אצטדיון דינמו בעיר אומסק היה לאצטדיון המרכזי, לימים נקרא אצטדיון קרסניה זבזדה עם קיבולת של 4,655 איש, שנפתח ב־12 במאי 1966 ושימש כאצטדיון הבית של אירטיש. בתחילה, היציעים תוכננו להכיל 18 אלף צופים. בתחילת שנות ה-90 הפך האצטדיון לחלק מ"מתחם הספורט קרסניה זבזדה" ובשנת 2002 החל שיפוץ ארוך באצטדיון. בשנים 2003–2004 הותקנו מושבי פלסטיק ביציע המערבי והמזרחי, ב־2006 פורק היציע הצפוני (שהכיל 8 אלף מושבים). מגרש האצטדיון שופץ בשנת 2008. בשנת 2021 החלו עבודות הכנה לקראת בניית אצטדיון כדורגל חדש, במקום האצטדיון הישן שיכיל 15,000 מושבים. מתקן האימונים של המועדון הוא אולם "קרסניה זבזדה", בה משחק המועדון בחורף ובמזג אוויר סגרירי. נבנה בשנים 2006-2007 כחלק משיפוץ רחב היקף של מתקני הספורט בעיר. מיועד גם לארח משחקי קטרגל, כדוריד ובדמינטון; בשטח במתחם יש גם מספר מגרשי דשא טבעיים ומלאכותי, שבהם מתאמנים לא רק שחקני המועדון, אלא גם תלמידי בית הספר לספורט. הליגה הראשונה סגנות (2): 1992, 1993 הליגה השנייה, אזור מזרח זכייה (4): 1996, 2009, 2018/2019, 2019/2020 סגנות (1): 2014/15 גביע רוסיה הסובייטית זכייה (1): 1981 מדיה וקבצים בנושא אירטיש אומסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אירטיש אומסק אירטיש אומסק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אירטיש אומסק, ברשת החברתית אינסטגרם אירטיש אומסק, ברשת החברתית VK אירטיש אומסק, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net "Иртышу" 70 лет! ОМИЧИ УВИДЕЛИ, КАК БУДЕТ ВЫГЛЯДЕТЬ НОВЫЙ ФУТБОЛЬНЫЙ СТАДИОН
קינות

האם התכוונתם ל... קינה – שיר אבל קינות לתשעה באב ספר הקינות - שם נוסף למגילת איכה מקונן – סוג של קינה ווקאלית, הקשורה למנהגי האבל המסורתי בסקוטלנד ואירלנד.
ותודיענו

"ותודיענו" היא תפילת הבדלה המיועדת לתפילת ערבית למוצאי שבת שהיא גם ערבית של יום טוב, במקום תפילת "אתה חוננתנו" שנאמרת במוצאי שבת רגילים. בדומה ל"אתה חוננתנו", גם "ותודיענו" נאמר בברכה הרביעית בתפילת שמונה עשרה, שהיא במקרה זה קדושת היום ("אתה בחרתנו"). נוסח זה תוקן על ידי רב ושמואל בבבל ונוסחו המקורי הוא: "ותודיענו ה' אלהינו את משפטי צדקך ותלמדנו לעשות חקי רצונך ותנחילנו זמני ששון וחגי נדבה ותורישנו קדושת שבת וכבוד מועד וחגיגת הרגל בין קדושת שבת לקדושת יום טוב הבדלת ואת יום השביעי מששת ימי המעשה קדשת". במהלך הדורות נעשו שינויים בנוסח. יש משערים שאחד השינויים, התוספת "הבדלת וקדשת את עמך ישראל בקדושתך", השתרבב לגמרא מתוך הסידור, שכן התוספות ציינו נוסח זה כתוספת נהוגה, שאיינה נמצאת אצלם בנוסח שבגמרא. בנוסח אשכנז ונוסח ספרד נוסף לנוסח ותודיענו גם: "ותבדל ה' אלוקינו בין קדש לחול בין אור לחושך בין ישראל לעמים בין יום השביעי לששת ימי המעשה". מדובר בתוספת מאוחרת שכן נוסח זה לא נמצא בגמרא, במשנה תורה, בסדר רב עמרם גאון, בסידורים כתבי יד ובנוסחי התפילה של שאר עדות ישראל. התוספת נעשתה על מנת שנוסח "ותודיענו" יכיל את כל ה"הבדלות" המצויות בנוסח הרגיל למוצאי שבת (בין קודש לחול, בין אור לחושך וכו'). תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ג, עמוד ב'. תוספות, מסכת פסחים, דף ק"ד, עמוד א', ד"ה בעי.
אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי

אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי (בהונגרית: Bajcsy-Zsilinszky Endre; ‏6 ביוני 1886 – 24 בדצמבר 1944) היה פוליטיקאי וחבר פרלמנט הונגרי רב-השפעה, חבר מפלגת החוואים ועובדי האדמה של הונגריה, אשר נודע בהתנגדותו לגרמניה הנאצית ובפעילותו הציבורית להפסקת הטבח בדרום באצ'קה. בדצמבר 1944 הוצא להורג על ידי הגסטפו. אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי נולד בעיירה סרווש שבמחוז בקש במשפחה לותרנית ממוצא סלובקי שהיגרה מהעיר בקשצ'בה. ב-1904 החל בלימודי משפטים באוניברסיטה על שם "פרנץ יוזף" בקלוז'-נאפוקה. בהמשך, ב-1908 רכש דוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת היידלברג. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בצבא האוסטרו-הונגרי בקרבות החזית האיטלקית ובהמשך בקרבות החזית המזרחית. לאחר מלחמת העולם הראשונה התיישב בסגד והצטרף למפלגת האחדות בהנהגת גיולה גמבש וב-1922 נבחר מטעמה לפרלמנט. ב-1923 הקים ביחד עם גיולה גמבש את מפלגת העצמאות הלאומית של הונגריה. ב-1930 ייסד את המפלגה הלאומית-רדיקלית של הונגריה וב-1935 נבחר מטעמה לפרלמנט. ב-1938 התאחדה המפלגה הלאומית-רדיקלית עם מפלגת החוואים ועובדי האדמה של הונגריה. הוא נודע בהתנגדותו לתפישת מרחב המחיה של הנאציזם. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התנגד בייצ'י-ז'ילינסקי להצטרפות כוחות צבא הונגריים לקרבות החזית המזרחית. בינואר 1942 ביצע הצבא ההונגרי את הטבח בדרום באצ'קה. משנודעו האירועים לבייצ'י-ז'ילינסקי, הוא הוביל גל מחאות מול הממשל ותבע להעמיד לדין את הקצינים האחראים לטבח. בעקבות המחאות הורה הממשל ההונגרי להפסיק את הפעילות בבאצ'קה. במרץ 1944, לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית במסגרת מבצע מרגרטה, נעצר בייצ'י-ז'ילינסקי על ידי הגסטפו. ב-11 באוקטובר 1944 שוחרר ממעצרו, ולאחר הפיכת צלב החץ בהונגריה ירד למחתרת. בראשית נובמבר 1944 הוא נלכד ונעצר. ב-24 בדצמבר 1944 הוא הוצא להורג בתלייה על ידי הגסטפו במתקן כליאה בכפר שופרונקהידה. ב-27 במאי 1945 הובא לקבורה בהלוויה ממלכתית בכפר טרפה שבמחוז סבולץ'-סטמאר-ברג. מדיה וקבצים בנושא אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי בוויקישיתוף אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אודות השואה - באצ'קה, באתר יד ושם. אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי, באתר mek.oszk.hu (בהונגרית).
שארל הרביעי, דוכס אלנסון

שארל הרביעי, דוכס אלנסון (בצרפתית: Charles IV d'Alençon;‏ 2 בספטמבר 1490 - 11 באפריל 1525), הייתה דוכס אלנסון בין השנים 1492–1525, וגיסו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. שארל נולד ב-2 בספטמבר 1489 באלנסון, לרנה, דוכס אלנסון ולמרגריט מלורן, בתם של פרי השני, רוזן וודמון ויולנד, דוכסית אנז'ו. בשנת 1492 מת אביו, ושארל קיבל את התארים דוכס אלנסון, רוזן פרש, ארמניאק, פזנסאק, רודז, פזנסגו, איל'ס ז'ורדן, ופרדיאק. בשנת 1509 התחתן שארל עם מרגריט מאנגולם, אחותו של פרנסואה, דוכס ולואה, אשר בשנת 1515 הפך למלך צרפת, אולם לא היו להם ילדים. לאחר שגיסו עלה לשלטון מונה שארל כמושל נורמנדי, ותחת פיקודו של גיסו הוא לחם בקרב מריניאנו, ובשנת 1521 בשמפאן בבלימת צבאות האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1525 הוא לחם יחד עם פרנסואה המסע לאיטליה, ולאחר התבוסה בקרב פאביה נסוג עם שרידי הצבא לצרפת. שארל נתפס כשעיר לעזאזל על התבוסה, וב-11 באפריל אותה שנה הוא מת בליון. לאחר מותו הייתה אמורה אחותו פרנסואז ד'אלנסון לרשת את נחלותיו, אולם פרנסואה הראשון, מלך צרפת הרשה לאחותו, מרגריט מאנגולם, אלמנתו של שארל, לשמור עליהם, אף שלא היו להם ילדים. שארל הרביעי, דוכס אלנסון
משל הזרע הגדל

משל הזרע הגדל  (נקרא גם הזרע גדל בסתר) הוא אחד ממשלי ישו המופיע רק בבשורת מרקוס ד' 26-27. זה הוא משל על גידולה של מלכות אלוהים. משל זה מלווה את משל הזורע ואת משל המנורה מתחת לאיפה, ומקדים את משל גרגרי חרדל. 26. וַיּאֹמַר מַלְכוּת הָאֱלֹהִים הִיא כְאָדָם מַשְׁלִיךְ זֶרַע בָּאֲדָמָה: 27. וְשָׁכַב וְקָם לַיְלָה וָיוֹם וְהַזֶּרַע יִצְמַח וְגָדֵל וְהוּא לֹא יָדָע׃ 28. כִּי הָאָרֶץ מֵאֵלֶיהָ מוֹצִיאָה פִרְיָהּ אֶת־הַדֶּשֶׁא רִאשׂוֹנָה וְאַחֲרָיו אֶת־הַשִּׁבֹּלֶת וְאַחֲרֵי־כֵן אֶת־הַחִטָּה הַמְּלֵאָה בַּשִּׁבֹּלֶת: 29. וְכַאֲשֶׁר גָּמַל הַפְּרִי יְמַהֵר לִשְׁלֹחַ מַגָּל כִּי בָשַׁל קָצִיר. — (מרקוס ד' 26-29) ישו דימה את מלכות האלוהים כמו זרע שנזרע באדמה, הוא הולך לישון ולאחר יום ולילה מגלה את נביטת הזרע, כל זאת מבלי שהוא מעורב בכך אישית. כל הגידולים שמגדל איכר הם כך, אינם תלויים בזורע, האדמה (הנמשל הוא אלוהים) מצמיחה את הגידולים, ותפקידו של האיכר לקצור או לאסוף את היבולים בזמן המתאים, לאחר שהיבולים גדלו והם בשלים. ניתן לראות משל זה כקשור למשל הזורע, אם כי הוא לא מופיע מיד אחריו. הסופר ג'ורג' נייט האדוונטיסטי מעלה כי הוא משמש כמעין "תיקון הניתן לכל תלמיד מאמין בעת העתיקה או החדשה, שעלול לחוש מתוסכל ממידת המאמץ העקר שיש להשקיע באותם שומעי הבשורה שלא נענים למסר שעליו מדבר "משל הזורע". גם כאשר האיכר ישן, מלכות אלוהים עדיין צומחת. מקור הצמיחה באלוהים, לא באדם, והיא עוקבת אחר לוח זמנים משלה. שאול השליח מתאר את התפתחותה של הכנסייה בקורינתוס באופן דומה: אֲנִי נָטַעְתִּי וְאַפּוֹלוֹס הִשְׁקָה וְהָאֱלֹהִים הוּא הִצְמִיחַ׃ (1 קורינתיים ג' 6) מדיה וקבצים בנושא משל הזרע הגדל בוויקישיתוף הברית החדשה הבשורה על פי מרקוס George R. Knight, Exploring Mark: A Devotional Commentary, Review and Herald Pub Assoc, 2004, ISBN 0-8280-1837-5, pp. 107-108. Richard N. Longenecker, The Challenge of Jesus' Parables, Eerdmans, 2000, ISBN 0-8028-4638-6, p. 97. James R. Edwards, The Gospel According to Mark, Eerdmans, 2002, ISBN 0-85111-778-3, pp. 142-144.
שמעון גרינהויז

שמעון (סיומה) גרינהויז (3 במאי 1930 – 19 בינואר 2024) היה ניצול השואה ששימש כמנהל בית הספר עמל ב' בפתח תקווה. עד פטירתו שימש כמורה לפיזיקה ומתמטיקה במספר תיכונים בעיר. בשנת 2017 הוענק לו על ידי שר החינוך נפתלי בנט פרס מפעל חיים, שהוענק לראשונה בטקס השנתי "המורה של המדינה". גרינהויז הדליק משואה בעצרת הממלכתית ביד ושם לציון יום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 2009. גרינהויז נולד ב-1930 בקראסנה, בלארוס. בשלהי 1941, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות (מבצע ברברוסה), נכלאה משפחתו של גרינהויז בגטו קראסנה. גרינהויז ואמו התגנבו מהגטו אל מכרה פולנייה, וזאת סיפקה להם מים ומזון. הם נתפסו, וקצין אס אס עמד להרוג אותם בנשקו. הפולנייה התחננה, בכתה והציעה לגרמני כסף ומזון וסיגריות כדי שיניח להם. לבסוף, הגרמני השתכנע והותיר אותם בחיים. אחיו ואחותו של גרינהויז יצרו קשר עם הפרטיזנים שהסתתרו ופעלו באזורי הביצות סביב קראסנה. לראשי הגטו נודע על הקשר עם הפרטיזנים, והם עצרו את האח מנדל ואיימו עליו לבל יברחו הוא ואחותו מן הגטו. במרס 1943, בחג הפורים, חיסלו הגרמנים את הגטו, רצחו את יושביו ושרפו את גופותיהם. בין הקורבנות היו אחיו מנדל ואחותו הניה. גרינהויז ואמו, עם עוד כ-20 מתושבי הגטו, הסתתרו במסתור שהוכן מבעוד מועד ושרדו שם במשך חמישה ימים. לאחר מכן הגיעו לפרטיזנים. גרינהויז חטב עצים עבור הפרטיזנים, ובמהלך העבודה נקטעו אצבעות ידו. באין טיפול רפואי, סבל מנמק. לאחר מלחמת העולם השנייה שב גרינהויז עם אמו לקראסנה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, למד משפטים ומתמטיקה באוניברסיטה ובשנת 1960 עלה עם אמו לישראל. הוא הקים משפחה, ונולדו לו ארבעה ילדים. בנו גיל נפטר מסרטן בשנת 2000, בגיל 34. גרינהויז הקדיש את חייו להוראה והיה מחנך ומנהל בית ספר תיכון עמל ב' בפתח תקווה ובנוסף לימד בתיכון גולדה בפ"ת מתמטיקה. גרינהויז שימש כאיש עדות ביד ושם, והעביר באופן קבוע שיחות והרצאות על סיפור חייו לתלמידי תיכון המגיעים למוזיאון. גרינהויז נפטר ב-19 בינואר 2024, בגיל 93. מדיה וקבצים בנושא שמעון גרינהויז בוויקישיתוף שמעון גרינהויז מדליק משואה בטקס המרכזי לשואה ולגבורה ב"יד ושם", באתר יוטיוב, 20 באפריל 2009 בגיל 87 ניצול השואה שמעון גרינהויז ממשיך ללמד מתמטיקה בתיכון עמל ב', באתר mynet,‏ 24 באפריל 2017 זה לא הגיל זה התרגיל, באתר ynet, 16 במאי 2017 המורים של המדינה, באתר ynet, 6 ביוני 2017 התלמידים הם סם החיים שלי, באתר ‏מאקו‏, 12 באפריל 2018 זיכרון בסלון בהנחיית אופירה אסייג ויאיר שרקי, באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2022 שמעון גרינהויז, באתר יד ושם
הספרייה הלאומית של הולנד

הספרייה הלאומית של הולנד היא ספרייה לאומית שנוסדה בהאג שבהולנד בשנת 1798. המשימה של הספרייה הלאומית של הולנד, כפי שמוצג באתר האינטרנט של הספרייה, היא לספק "גישה אל הידע והתרבות של העבר וההווה על ידי מתן שירותים איכותיים למחקר, לימוד וניסיון תרבותי". המלך לואי בונפרטה העניק לספרייה את התואר "הספרייה המלכותית" בשנת 1806. הספרייה התחילה להיות מוכרת בשם "הספרייה הלאומית" משנת 1982, כאשר הספרייה פתחה אגפים חדשים. המוסד הפך להיות מנוהל באופן עצמאי ולא על ידי המדינה בשנת 1996, אם כי הוא ממומן על ידי המחלקה לחינוך, תרבות ומדע. בשנת 2004, הכילה הספרייה הלאומית של הולנד כ-3,300,000 פריטים, זה שווה ערך ל-67 קילומטרים של מדפי ספרים. רוב הפריטים (2,500,000 ספרים או 48 קילומטרים) באוסף הם ספרים. יש גם חלקים בספרייה של "ספרות אפורה", המחבר, המוציא או התאריך אינם מופיעים על המסמך אבל למסמך יש משמעות תרבותית או אינטלקטואלית. האוסף מכיל כמעט את כל הספרות של הולנד, מכתבי יד מימי הביניים ועד פרסומים מדעיים מודרניים. כדי שהפרסום יתקבל, הוא חייב להיות ממפרסם הולנדי רשום. האוסף נגיש למנויים בלבד. כל אדם מגיל 16 ומעלה יכול להפוך למנוי. ישנה גם אפשרות לקבל גישה לאוסף ליום אחד בלבד בלי להפוך למנוי. טיפול בבקשה ללקיחת חומר מן הספרייה יכול להימשך קרוב ל-30 דקות.[דרוש מקור] הספרייה הלאומית מפעילה מספר אתרים שאליהם הגישה פתוחה. ביניהם, האתר "הזיכרון של הולנד". מדיה וקבצים בנושא הספרייה הלאומית של הולנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הלאומית של הולנד (בהולנדית) הספרייה הלאומית של הולנד, ברשת החברתית פייסבוק הספרייה הלאומית של הולנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הספרייה הלאומית של הולנד, ברשת החברתית אינסטגרם הספרייה הלאומית של הולנד, ברשת החברתית LinkedIn הספרייה הלאומית של הולנד, סרטונים בערוץ היוטיוב
יחסי איסלנד – סן מרינו

יחסי איסלנד–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של איסלנד לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו. איסלנד אינה מיוצגת בסן מרינו כלל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת שלה באיסלנד היא זו המצויה בבריסל, בירת בלגיה. דה פקטו, האזרחים מקבלים שירותים קונסולריים בשגרירות המצויה ברומא, בירת איטליה. סן מרינו אינה מיוצגת באיסלנד כלל, לסן מרינו אין שגרירות האמונה על איסלנד. בין שתי המדינות נחתמו שני הסכמים בילטרליים: הסכם כינון יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה של איסלנד - 28 באוקטובר 1978. הסכם חילופי מידע בתחום המס הכולל בתוכו אמנה למניעת כפל מס בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה של איסלנד - 12 בינואר 2010. Diplomatic Representations accredited to San Marino - Iceland, משרד החוץ הסן מרינזי Trattati Internazionali - Accordi Bilaterali con altri Stati, משרד החוץ הסן מרינזי
הליגה הסובייטית השנייה

הליגה הסובייטית השנייה הייתה ליגת הכדורגל השלישית בחשיבותה בברית המועצות. אלופת הליגה הייתה מעפילה לליגת המשנה הסובייטית. הליגה כחלק מאליפות ברית המועצות בכדורגל הוקמה בשנת 1936 והתפרקה ב-1991 לאחר קריסתה של ברית המועצות. בעבר נקראה "בית ב'.", "בית 3", "קלאס ב'", "קלאס א'". אלופת הליגה הייתה מעפילה לליגת המשנה הסובייטית, המאפשרת העפלה לליגת העל, אם הקבוצה הייתה מצליחה גם בליגה ההיא. הליגה נוהלה על ידי פדרציית הכדורגל הסובייטית.
פרנסואה, רוזן ונדום

פרנסואה דה בורבון, רוזן ונדום (בצרפתית: François I de Bourbon;‏ 1470 - 30 באוקטובר 1495), היה נסיך צרפתי ורוזן ונדום בין השנים 1477–1495. פרנסואה נולד בשנת 1470 בוונדום, לז'אן השמיני, רוזן ונדום ולאיזבל דה בובאו, בתם של לואי דה בובאו ומרגריט דה שאמבלי. בשנת 1477 מת אביו ופרנסואה ירש את תאריו, תוך שדודו לואי לה ז'ואיוז משמש כעוצר עד לבגרותו. פרנסואה היה תומך נאמן של שארל השמיני, מלך צרפת ואחותו אן מצרפת. בשנת 1487 התחתן פרנסואה עם מארי מלוקסמבורג, רוזנת ונדום, בתם של פייר השני, רוזן סן-פול ומרגריטה מסבויה, רוזנת סן-פול, וכן אלמנתו של ג'אקומו מסבויה, רוזן רומונט. מארי הביאה עמה אחוזות גדולות כנדוניה, כולל הטירות סן-פול-סור-טרנואז וסואסון בפיקרדי, כמו גם את שאטו דה קונדה, אשר הפך מאוחר יותר למעון נסיכי קונדה, שהיו צאצאי נכדה, לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה. ב-30 באוקטובר 1495 מת פרנסואה בוורצ'לי, ובנו שארל ירש את תאריו, תוך שאשתו מארי שימשה כעוצרת עד לבגרותו. בשנת 1487 התחתן פרנסואה עם מארי מלוקסמבורג, רוזנת ונדום, בתם של פייר השני, רוזן סן-פול ומרגריטה מסבויה, רוזנת סן-פול, ממנה נולדו לו 6 ילדים: שארל דה בורבון, דוכס ונדום (1489–1537) ז'אק דה בורבון (1490–1491) פרנסואה דה בורבון, רוזן סן-פול (1491–1545) שארל הראשון, קרדינל דה בורבון (1493–1557) אנטואנט דה בורבון (1494–1583), התחתנה עם קלוד, דוכס גיז לואיז דה בורבון (1495–1575) פרנסואה, רוזן ונדום
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר

פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Production Design) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע לסרט המצטיין בעיצוב וניהול אמנותי. הפרס מוענק באופן אישי הן ל"ארט דיירקטור", האחראי על בחירה וסידור של האביזרים והאלמנטים המצולמים, והם למעצב האמנותי, האחראי למראהו הכולל של הסרט. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר. במקור, ועד שנת 2012, נקרא פרס אוסקר לניהול האמנותי הטוב ביותר (Academy Award for Best Art Direction). בין השנים 1940–1966 הוענקו שני פרסים לעיצוב הפקה; אחד לסרט בשחור-לבן ואחד לסרט שצולם בצבע (מלבד השנים 1957 ו-1958 בהן אוחד הפרס). סדריק גיבונס, שהיה מעצב אמנותי בחברת מטרו גולדווין מאייר, מחזיק בשיא הזכיות ושיא המועמדויות לפרס, עם 11 זכיות ו-39 מועמדויות בסך הכול. בין השנים 1928–1939: בין השנים 1940–1966, בהן חולק הפרס לשני סרטים (בשחור לבן ובצבע): מאז שנת 1967: האקדמיה האמריקאית לקולנוע, האתר הרשמי אתר טקס האוסקר פרס אוסקר במסד הנתונים IMDb פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר, באתר awardsandshows.com
גלה לי

גלה לי הוא אלבום האולפן האחד-עשר של הזמרת הישראלית מרגלית צנעני. האלבום יצא לאור באמצע 2005, בהוצאה עצמית של צנעני וביג בוס רקורדס. באלבום נכללו שלושת הלהיטים "אז מה?!", "אל תגיד לי ביי", ו"אין לי כוח למשחקים". בנוסף לכך, לשלושתם יצאו וידאו קליפים, נלווים שהועלו לערוץ היוטיוב הרשמי שלה בשנת 2011. את מרבית שירי האלבום כתב הלחין עיבד והפיק מוזיקלית אסף לביא צנעני, בנה של מרגלית. מתוך האלבום יצאו שלושה להיטים, הראשון "אין לי כוח למשחקים", הצליח להגיע בשיאו למקום השני במצעד של רשת ג', ואף התברג במקום ה-52 במצעד סוף השנה של ישראל. השני, "אז מה?!" זכה למאות השמעות ברדיו ובטלוויזיה. השלישי "אל תגיד לי ביי", הפך לוויראלי במרוצת השנים, והושמע פעמים רבות ברדיו גם כן. האלבום באפל מיוזיק מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי (2011-01-20), מרגלית צנעני - אז מה, נבדק ב-2018-04-15 מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי (2011-01-20), מרגלית צנעני - אל תגיד לי ביי, נבדק ב-2018-04-15 מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי (2011-01-20), מרגלית צנעני - אין לי כוח למשחקים, נבדק ב-2018-04-15 מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי, באתר YouTube אין לי כוח למשחקים – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
אנדריי פאניוקוב

אנדריי ולדימירוביץ' פאניוקוב (ברוסית: Андрей Владимирович Панюков; נולד ב-25 בספטמבר 1994, מוסקבה, רוסיה) הוא שחקן כדורגל, המשחק כחלוץ במועדון קיז'ילזאר. פאניוקוב נולד במוסקבה, שם הוא החל לשחק כדורגל בבית הספר של "ספרטק מוסקבה". לאחר מכן עבר ל"לוקומוטיב", שיחק גם ב"מגהספירה" וב"מועדון הכדורגל מוסקבה", לאחר מכן הוא נרשם ללימודים בבית הספר של "דינמו". במרץ 2011 נרשם כחלק מההרכב של "דינמו" לליגת העל הרוסית בכדורגל ועשה את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הנוער של דינמו ב-23 ביולי במשחק נגד רוסטוב (5:1), כשעלה כמחליף בדקה ה-78 ובדקה ה-82 כבר כבש את שער הבכורה שלו. בעונה 2010/11 שיחק 10 משחקים והבקיע שלושה שערים. בעונת 2011/12 שיחק 12 משחקים והבקיע 13 שערים, מה שהפך אותו למלך השערים של אליפות הנוער בעונה שבה קבוצת הנוער של "דינמו" גם זכתה באליפות הנוער. בקיץ 2012 התקיים מחנה האימונים לפני פתיחת העונה והוא התאמן עם הקבוצה הבוגרת של "דינמו". ב-14 ביולי, במשחק ידידות נגד "יונגשילה" (7:2), הבקיע שלושער. ב-19 ביולי חתם על חוזה חדש עם המועדון למשך 3 שנים. ב-21 ביולי, במשחק נגד "וולגה ניז'ני נובגורוד" (0:1), עשה את הופעת הבכורה בליגת העל הרוסית בכדורגל. פאניוקוב עלה למגרש בדקה ה-78, כשהחליף את לאנדרו פרננדז. ב-31 באוקטובר, הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של "דינמו", במה שהיה בעצם לשער הניצחון במשחק הגביע נגד "חימקי" (2:1). ב-20 פברואר 2013 עבר לחימקי. ב-4 בפברואר 2014 הושאל ל"ספרטק נלצ'יק". ב-25 ביולי 2014 הושאל לבלטיקה קלינינגרד. ההסכם נחתם לתקופה של שנה עם אופציה לסיום ההשאלה בחורף 2015. בנובמבר 2014, המועדון והשחקן משכו ידם מהחוזה בהסכמה הדדית. ב-19 בינואר 2015 פאניוקוב הושאל לקבוצת אטלנטאס הליטאית בשורותיה שיחק עד סוף עונת 2014/15. במשחק הבכורה שלו, ב-28 בפברואר 2015, הבקיע 4 שערים נגד. מועדון "טרקאי". ב-17 במרץ 2015 הבקיע 4 שערים גם במשחק המחזור הרביעי בליגת העל הליטאית נגד "שיאוליאי" (שהסתיים בתוצאה 5:0). לאחר סיום החוזה עם "דינמו" ביוני 2015, נשאר ב"אטלנטאס". ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לקבוצת "אז'אקסיו" מהליגה הצרפתית לעונה אחת וב-16 ביולי 2016 חזר לאטלנטאס. בקיץ 2016 הושאל לקבוצת "ספורטינג בראגה" הפורטוגזית למשך שנה, עם אופציה לרכישה על ידי הקבוצה. במהלך העונה הוא הועבר לקבוצה השנייה ושיחק רק 6 משחקים. ב-30 בינואר 2017 החוזה הסתיים בהסכמה הדדית. בפברואר 2017 חזר ל"אטלנטאס". ב-10 באוגוסט 2017 חתם על חוזה לשלוש שנים עם זניט סנקט פטרבורג. הופעת הבכורה שלו במדי זניט היה ב-20 באוגוסט במשחק נגד אמקר (1:0), כשעלה כמחליף בדקה ה-80. לאחר מכן הושאל לקבוצת זניט-2, בה הפך לחלוץ מרכזי. באוגוסט 2018 הושאל לקבוצת אורל. את שער הבכורה הבקיע במשחק נגד ארסנל טולה, במסגרת המחזור התשיעי, כשהבקיע דאבל וסייע לקבוצתו לנצח. בתום עונת 2018/2019 נרכש על ידי אורל תמורת 300 אלף יורו. ב-2011, הוא שיחק עבור נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17, שותף בשלושה משחקים. נבחרת רוסיה לנוער גביע חבר המדינות 2013 דינמו מוסקבה אליפות רוסיה בכדורגל לנוער: 2011/2012 מלך השערים של ליגת הכדורגל הלאומית לעונת 2011/2012 (13 שערים) מדיה וקבצים בנושא אנדריי פאניוקוב בוויקישיתוף אנדריי פאניוקוב, באתר Transfermarkt אנדריי פאניוקוב, באתר Soccerway אנדריי פאניוקוב, באתר WorldFootball.net אנדריי פאניוקוב, באתר FootballDatabase.eu גביע רוסיה, הגביע הליטאי, גביע צרפת ליגת האלופות, הליגה האירופית
פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה

פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה הוא פרס שנתי המוענק על ידי אגודת התיאטרון בלונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.   הפרס הוענק לראשונה ב-1977, אך בשנים לאחר מכן הוענק פרס יחיד להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה. פרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזה פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזה אתר האינטרנט הרשמי של פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (באנגלית) אתר פרסי לורנס אוליבייה
לעולם (אלבום)

לעולם הוא אלבום האולפן העשירי של הזמרת הישראלית מרגלית צנעני. האלבום יצא בפברואר 2003, בהוצאה עצמית בחברת התקליטים של צנעני. באלבום נכלל הלהיט "אתה אמרת לי", שהועלה לערוץ היוטיוב של צנעני בשנת 2012. את האלבום הפיקה וכתבה צנעני ביחד עם עוד פזמונאים ומוזיקאים אחרים. האלבום מכיל שלושה-עשר שירים שנכתבו על ידה ביחד עם אילנה קליין, יוסי גיספן, דורית מוגרבי, חוה יעקובר ורחל שפירא. בעת מותה של הזמרת עפרה חזה, נוצר סרטון בו השיר "באמצע החיים" מתנגן במצגת אשר הוקדשה לה. השיר "שמעתי בכי", נכתב בצל פיגועי הטרור באינתיפאדה השנייה, אשר התרחשו במדינה בתקופת הקלטת האלבום. השיר "בדיית באללה", הוא חידוש לשיר העממי והמוכר בערבית תימנית בעל אותו השם. בנוסף לכך, לשיר חיברה צנעני קליפ עם תמונות מתימן. תופים: אשר פדי בס גיטרה: אבי יפרח גיטרות: אבי סינגולדה, שמוליק בודגוב גיטרה סולו: יהודה קיסר אקורדיון: בוריס אלייב דרבוקה: רוני דדון כלי הקשה: אורן בלבן בוזוקי: אריס נחום כינור: ילמז סקסופון וחליל: ירוסלב יעקובוביץ' האלבום לעולם באתר ספוטיפיי האלבום לעולם באתר אפל מיוזיק האלבום באפל מיוזיק מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי (2012-02-11), מרגלית צנעני - אתה אמרת לי, נבדק ב-2018-04-15 מילים לשירים – לעולם - מרגלית צנעני, באתר שירונט Natali Pecht (2017-03-22), לזכרה של עפרה חזה באמצע החיים, נבדק ב-2018-04-15 מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי (2011-02-15), מרגלית צנעני - שמעתי בכי, נבדק ב-2018-04-15 מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי (2011-04-12), מרגלית צנעני - בדיית ב'אללה, נבדק ב-2018-04-15