laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הקרן לאדמות ישראל

הקרן לאדמות ישראל ILF היא עמותה ישראלית יהודית, הפועלת לקניית קרקעות בבעלות ערבית בארץ ישראל. בנוסף עורכת הקרן פעילות הסברה בקרב הציבור היהודי בישראלי על הקשר בין העם היהודי לארץ ישראל. הקרן הוקמה במהלך שנת 2008 על ידי אריה קינג. היא פועלת לקניית אדמות מערבים או מיהודים העשויים למוכרם לערבים. הקרן פעילה במיוחד באזורי מזרח ירושלים, גליל והנגב. הקרן מרכזת אפשרויות רכישה של אדמות חקלאיות או בתים בערים מעורבות, ומציעה לרוכשים הפוטנציאליים ליווי מלא, הכולל עורכי דין וייעוץ. מפרסומים בעיתונים שונים בישראל[דרוש מקור] עולה כי בשנים 2008–2009 הקרן לאדמות ישראל השיבה לידי יהודים את נכסיהם לאחר שלעיתים עשרות שנים התגוררו בהם אחרים. אזורים בהם הייתה הקרן מעורבת בשנים 2008–2009: בית צפאפא, "שער המזרח", הר הזיתים, נחלת שמעון ועוד. לדברי קינג, הקרן קמה בתגובה למהפך שחל במדיניות קרן קיימת לישראל והסיוע של קק"ל להקמת רוואבי. הקרן לאדמות ישראל מוצגת כחלופה לקק"ל עבור התורמים הפוטנציאליים. הקרן לאדמות ישראל קיימה מספר הפגנות על אדמות הנמצאות בבעלות יהודית לטענתה, באזור עטרות וענתא. כן נתנה הקרן חסות לכנס רבנים שקרא שלא למכור ולהשכיר נכסים לערבים. במרץ 2010 טען אריה קינג, כי בירושלים ובסביבתה ישנן עתודות קרקע, של קרקעות בבעלות פרטית יהודית או של אדמות קק"ל ומדינה היכולות, אחרי שינוי יעוד הקרקע, לענות על צורכי מגורים של האוכלוסייה היהודית בירושלים למשך עשרות שנים. לדבריו, בשטח העתודות הללו ניתן לבנות קרוב ל-200,000 יחידות דיור. קרקעות אלו מצויות בין גבעת זאב לירושלים, בסמוך לעטרות, במבשרת אדומים (E-1) ובאזור גוש עציון. ב-2010 החל הארגון לתמוך בסיבוב שערים סביב הר הבית. בשנת 2017 סייעה הקרן לאדמות ישראל לפנות את משפחת שמאסנה מביתה בשייח ג'ראח, בו התגוררה משנת 1972, בהתאם להחלטת בית המשפט העליון. אתר האינטרנט הרשמי של הקרן לאדמות ישראל הקרן לאדמות ישראל, ברשת החברתית פייסבוק יובל הימן, האריה השואג: אריה קינג ומלחמתו להשבת הקרקעות, באתר nrg‏, 20 במאי 2009 גאולת קרקעות 2008 - מעריב הקרן לאדמות ישראל - ערוץ 7 http://www.jpost.com/Israel/Article.aspx?id=174541 הקרן לאדמות ישראל, באתר "גיידסטאר ישראל" הקרן לאדמות ישראל (ע"ר), מספר עמותה: 580488088 התשובה לקרן הקיימת לישראל – הקרן לאדמות ישראל, 30 במאי 2008, ארץ ישראל שלנו עוזי ברוך, 50 דונמים הוצלו מידי קרן החמאס , ערוץ 7 http://www.eudi.022.co.il/BRPortalStorage/a/28/13-hQ1hVfEu0h.pdf עיתון "ארץ ישראל שלנו", כ"ה באלול תשס"ח Jewish National Fund/KKL Assisting in Forestation and Planning of new Palestinian City השבוע: עליה מחודשת ל'שער המזרח', באתר ערוץ 7, 10 באוגוסט 2008 נדב שרגאי, גוף ימני מתכנן "עלייה מחדש לקרקע" למקום בו שכן מושב עטרות עד 48', באתר הארץ, 22 באפריל 2008 רועי שרון, רבנים: יהודי שמוכר קרקע לערבי - בוגד, באתר nrg‏, 31 באוגוסט 2009 יעל פרידסון וישי פורת, לראשונה מ-2009: משפחה ערבית פונתה מביתה בשייח ג'ראח, באתר ynet, 5 בספטמבר 2017
טראכיס

טְרָאכִיס (ביוונית: Τραχίς, בלטינית: Trachis) הוא שמה של עיר יוונית עתיקה בחבל מאליס שבמזרח יוון, דרומית לנהר ספרכיוס וממערב לתרמופילאי. לדברי ההיסטוריון הרודוטוס, הייתה טראכיס עירם הראשית של המאלים. בסביבותיה הקים קסרקסס מלך פרס את מחנהו קודם שהצעיד את צבאו אל מעבר תרמופילאי ב-480 לפנה"ס. היוונים הציבו בטראכיס צופה, שתפקידו היה להודיע לאוניות הצי הנלחמות באותו זמן בארטמיסיון אם הצליח חיל הרגלים להדוף את צבא פרס אם לאו, והוא שבישר ראשון למחנה היוונים על מפלת לאונידאס מלך ספרטה ואנשיו. טראכיס הוא גם שם חבל הארץ המקיף את העיר. ב-426 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, הקימו הספרטנים באזור זה קולוניה בשם הראקליאה טראכיניה (Herakleia Trachinia), כי המקום נראה להם מתאים לניהול פעולות מלחמתיות נגד אתונה ובעלות בריתה. בטראכיס, על פי המיתולוגיה היוונית, התגורר קֵאִיקְס, קרובו של הראקלס. כאן קבע הגיבור היווני את ביתו לאחר שהשלים את מילויין של שתים עשרה המטלות, ופה אף נולדו בניו מאשתו דִיאַנֵירָה. הרודוטוס, ספר ז', 199, 201. הרודוטוס, ספר ח', 21. תוקידידס, ספר שלישי, 92 ואילך. אהרון שבתאי, המיתולוגיה היוונית. תל אביב, ספרי תל אביב, תשס"ה-2000. ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חטופי דמשק

חטופי דמשק הוא השם בו כונו צלח מועלם ושלמה סמואלוב - נוסעים ישראלים במטוס שנחטף לדמשק, אשר שוחררו לאחר יותר משלושה חודשים בכלא הסורי. ב-29 באוגוסט 1969 חטפו שני מחבלים, ליילה ח'אלד וסלים עיסאווי, חברים בחזית העממית לשחרור פלסטין מטוס נוסעים מדגם בואינג 707 של חברת התעופה האמריקנית TWA בטיסה 840, שהיה בדרכו מלוס אנג'לס, דרך רומא, לאתונה. במטוס היו 7 אנשי צוות ומאה ועשרים נוסעים, בהם שישה ישראלים. על פי מספר דיווחים תקשורתיים שלא אומתו, האמינו מתכנני החטיפה כי על המטוס נמצא רמטכ"ל צה"ל במלחמת ששת הימים יצחק רבין שהיה אז שגריר ישראל בארצות הברית. המטוס חלף מעל ישראל ואולץ לנחות בדמשק. בפעולת החטיפה נפגעו קל כמה נוסעים כאשר נדחפו להחלץ מן המטוס לפני שחרטומו פוצץ. כל הנוסעים שוחררו לאחר יממה למעט ששת הנוסעים הישראלים. ארבע נשים ישראליות שוחררו במהרה אך שני גברים נותרו בשבי. השניים היו צלח מועלם ושלמה סמואלוב - פרופסור לרפואה בבית החולים הדסה בירושלים. השניים, שנודעו בשם "חטופי דמשק", נותרו בסוריה ושהו בכלא אל-מאזה במשך 98 ימים. תחילה סירבה ישראל לכל עסקה עם הסורים ודרשה את שחרור הכלואים ללא תנאי. אולם בלחץ מצרים שהחזיקה שני טייסים ישראליים, והתנתה את שחרורם בכך שישראל תשחרר שני טייסים סורים, הסכימה ישראל להסכם עם סוריה ושחרור שבויים תמורת החטופים. בעסקת חילופי השבויים שנערכה ב-5 בדצמבר 1969 הוחלפו חטופי דמשק תמורת 2 טייסים סוריים ו-11 מחבלים סוריים ובמקביל שוחררו שני טייסים ישראלים, גיורא רום ונסים אשכנזי, שהיו במצרים תמורת 6 חיילים ו-52 אזרחים מצריים. המטוס שנחטף שופץ וחזר לשירות. מדיה וקבצים בנושא חטופי דמשק בוויקישיתוף אמיר אורן, אנטומיה של עסקת שבויים, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2008 צ'ארלס בטלר, מברק של משרד החוץ האמריקאי בנוגע לחטיפה, אתר משרד החוץ האמריקאי הישראלים לא שוחררו, - יתר הנוסעים המריאו לאתונה, דבר, 31 באוגוסט 1969 דוד מושיוב, שוחררו שני חטופי דמשק ושני הטייסים שהיו בשבי המצרי, דבר, 7 בדצמבר 1969, המשך מידע על חטופי דמשק בקטלוג הספרייה הלאומית תיקיית מסמכים של משרד החוץ האמריקאי בנוגע לחטיפה אורי אורן, על שלושה פשעי דמשק: סיפורו של פרופ׳ שלמה סמואלוב משבי דמשק, הוצאת ויידנפלד וניקולסון, 1970 אורי דן, מלכודת מצרית סורית אילצה את ממשלת ישראל להסכים לעיסקת החבילה, מעריב, 7 בדצמבר 1969 שוחררו שני חטופי דמשק ושני הטייסים, דבר, 7 בדצמבר 1969
קמחית האורז

קמחית האורז (שם מדעי: Brevennia rehi) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן. שמה העממי קמחית האורז, באנגלית rice mealybug, נגזר מעובדת היותה מזיק קשה לאורז בהודו, פקיסטן ודרום מזרח אסיה. הכנימה מתפתחת בעיקר על צמחים ממשפחת הדגניים (48 צמחים פונדקאים), אך נמצאה גם על 3 פונדקאים בני משפחת הגמאיים, ופונדקאי אחד של הסמריים. כנימה זאת נפוצה באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים של אסיה, אמריקה ואוסטרליה. באזור הים התיכון היא נרשמה עד כה מישראל, מצרים ועיראק. הכנימה מאלחת את צמחי הדשא מתחת לנדן של העלים. נקבה בוגרת צבעה חום צהבהב עד סגול בהיר, והיא מכוסה בפתיתים של שעווה לבנה. בישראל נמצאה הכנימה מאלחת ומזיקה (ראו תמונה) לדשא דרבן (Dactyloctenium australe), בדשאים בניר דוד, תל אביב, רחובות וגדרה. הנזק מתבטא תחילה בהצהבה של העלים ולאחר מכן בהתייבשותם. Ben-Dov, Y. 2008. The rice mealybug, Brevennia rehi (Lindinger, 1943): new synonyms, and new distribution records (Hemiptera. Coccoidea, Pseudococcidae). Bulletin de la Société Entomologique de France 113 (1): 85-88. קמחית האורז, באתר ITIS (באנגלית) קמחית האורז, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קמחית האורז, באתר GBIF (באנגלית)
שתיקה כהודאה

שתיקה כהודאה הוא כלל משפטי החל בדיון אזרחי לפיה כל טענה עובדתית שנטענה בכתב התביעה ולא הוכחשה, רואים אותה כאילו הנתבע הודה בה, והתובע אינו חייב להוכיח אותה. הרציונל שעומד מאחורי הכלל מתבטא גם במתן פסק דין לטובת התובע בהיעדר הגנה או באי התייצבות הנתבע לדיון, בנסיבות מסוימות. הסנקציה העיקרית על הכחשת עובדות שראוי היה להודות בהן היא חיוב בהוצאות שנדרשו לשם הוכחת העובדות. במשפט פלילי, יכולה הימנעות נאשם מלהעיד במשפטו או להשיב לאשמה לשמש כתוספת ראייתית לצורך הרשעה על סמך עדות יחידה, אולם לא רואים את שתיקתו כהודאה. תקנה 83 לתקנות סדר הדין האזרחי קובעת: כל טענת עובדה שלא הוכחשה בכתב הגנה או בכתב תשובה שכנגד במפורש או מכללא, או שלא נאמר עליה כי אין מודים בה, רואים אותה כטענה שמודים בה, זולת אם היא נטענת נגד פסול-דין, אך בית המשפט רשאי, לפי שיקול דעתו, לדרוש שעובדות כאמור יוכחו שלא על דרך ההודיה [צ"ל הודאה] האמורה. המקור לביטוי "שתיקה כהודאה" הוא בתלמוד בבלי (יבמות פז) "שתיקה כהודאה דמיא". בתלמוד ובספרות הראשונים והאחרונים נידונו מקרים שונים ביחס לכלל זה: האם מי שחוטף מחברו חפץ שיש ויכוח על בעלותו והשני שותק נחשב כמודה לו. האם בדבר שיש בו עדות מוכחשת ושתק יוכל לומר ששתק כיון שסמך על העדים. בדיני ערבות דנו האם מי שהיה רגיל להיות ערב בעסקים שונים שבין שני צדדים ובאחד העסקים שתק נחשב כמתחייב, ועוד מקרים רבים. ישנם מספר חריגים לכלל של שתיקה כהודאה, כגון טענה כנגד קטין או פסול דין אחר, אשר טעונה הוכחה גם בהיעדר הכחשה מצידו. כמו כן, ככלל, שיעור הנזק הנתבע נחשב לשנוי במחלוקת, אלא אם הנתבע הודה בו במפורש. הכלל אינו מפקיע את שיקול דעתו של בית המשפט, אשר רשאי לדרוש מן התובע הוכחה של העובדות. רינת קיטאי-סנג'רו, ‏שתיקה כהודאה: על התפישה המוטעית של שתיקה בבית משפט כדבר-מה נוסף להודאה בחקירה, משפט וצבא 18, התשס"ו שתיקה כהודאה יבמות פז ב – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org ראו תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ו', עמוד א'. ראו ים של שלמה יבמות פרק י סימן ד ואחרים. ראו בשו"ת בעי חיי לרבי חיים בנבנישתי חלק א סימן קסא. ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
כתובת אינטרנט

האם התכוונתם ל... URL – רצף של תווים בפורמט אחיד המשמש לייצוג המיקום של מסמכים ושאר דפי אינטרנט ברשת האינטרנט כתובת IP – מספר המשמש לזיהוי מחשבים (וכן מכשירים נוספים כגון נתבים) ברשתות תקשורת שבהן משתמשים בפרוטוקול התקשורת IP, למשל רשת האינטרנט כתובת דואר אלקטרוני – משמשת לזיהוי הנמען/שולח בתעבורת דואר אלקטרוני שם תחום – שם ייחודי של אתר ברשת האינטרנט, שמבדיל אותו משאר האתרים הנמצאים ברשת.
אפיוס קלאודיוס

אפיוס קלאודיוס סבינוס רגילנסיס, פוליטיקאי פטריקי קיצוני ברפובליקה הרומית המוקדמת. קלאודיוס נחשב לאבי משפחת הקלאודיים רבת ההשפעה. קלאודיוס נולד בשם אטיוס קלאוסוס למשפחה סבינית בעיר רגילום, לפי טיטוס ליוויוס הוא היגר לרומא בשנת 504 לפנה"ס בעקבות סכסוך עם בני עירו מכיוון שהתנגד לפתיחת מלחמה עם רומא, מנגד סווטוניוס מוסר גרסה אלטרנטיבית שמתארכת את הגירתו לתקופתה שאחרי ייסוד העיר על ידי רומולוס ומייחסת אותה להשפעתו של טיטוס טאטיוס ששימש כמלך-שותף לצדו של רומולוס. קלאודיוס היגר לעיר עם קבוצה גדולה של קליינטים, הוא קיבל אזרחות, חלקת אדמה באזור שמעבר לאניו וחלקת קבורה לבני משפחתו למרגלות גבעת הקפיטולין. בנוסף קלאודיוס הפך לחלק מהאורדו של הפטריקים והפך לחבר הסנאט ועם הזמן צבר בו השפעה ניכרת. קלאודיוס נבחר לכהן כקונסול של שנת 495 לפנה"ס, באותה שנה מת המלך המודח לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס בגולה ובעקבות זה הסנאט החל לנקוט גישה מחמירה יותר בהתמודדות עם הפלבס. כאשר הסנאט התכנס בעקבות מחאותיו של הפלבס על מצבם של בעלי החוב ששועבדו למלווים בריבית קלאודיוס סבר שיש לנקוט גישה מחמירה כדי להשקיט את הפלבס בעוד שעמיתו לקונסולאט פובליוס סרוויליוס סבר שגישה קיצונית תחמיר את האי השקט במקום להרגיעו. בעוד הסנאט מתדיין בקשר לנתיב הפעולה הנכון קמה מלחמה על הרומאים מצד הוולסקים, הסאבינים והאברונקים. הסנאט שלח את סרוויליוס לפייס את הפלבס שסירב להתגייס למלחמה והוא הצליח במשימתו לאחר שהוציא צווים המגבילים את הפגיע בבעלי החובות. אולם לאחר הניצחון במלחמה קלאודיוס סירב למלא את צווי הקונסול ובתמיכת הסנאט החל מכביד את העול על כתפיהם של בעלי החובות, בתגובה אספת העם מנעה ממנו להקדיש מקדש למרקוריוס. כאשר נפתחה מלחמה חדשה כנגד רומא מצד הסאבינים שוב הפלבס סירבו להתגייס בגלל מצב בעליו החובות, בתגובה קלאודיוס גינה את התנהגות העם ואת התנהגותו של בן זוגו לקונסולאט שאותה תפס כנרפית. הוא ניסה לשבור את ההתנגדות הפלבאית על ידי מאסר אחד ממנהיגיהם, דבר זה הגביר את השנאה אליו מצד הפלבס אולם הפך אותו לגיבור בעיני הפטריקים. המשבר המשיך גם בשנת 494 לפנה"ס והתחוללו מהומות בין הפלבס לסנאט, קלאודיוס שוב נקט גישה קיצונית בדיונים בסנאט בקשר לנתיב הפעולה הנכון וסבר שהבעיות נובעות מפריצות הפלבס ושרק מינוי דיקטטור יכול לשמש פתרון לבעיה שאליה נקלעה המדינה. הסנאט קיבל את דעתו וכמעט שמינה אותו לדיקטטור אולם בסופו של דבר החליט כנגד זה מכיוון שקלאודיוס היה שנוא הפלבס. עם הפרישה של הפלבס להר הקדוש הוא התנגד לכל פשרה איתם. הרעב שממנו רומא סבלה בשנת 493 לפנה"ס חידש את המתיחות בין הפלבס ולסנאט כאשר הראשונים הטיחו באחרונים שהמשבר נגרם כתוצאה מחוסר יעילותם. קלאודיוס טען שעל הסנאט לא לוותר לפלבס אלא להבטיח שיתקנו את המעוות ובאותו זמן לטפל ביד קשה בפלבאים שהסיתו את ההמון כנגדם, כאשר המצביא קוריאולנוס התנגד לחלוקת דגן לפלבס הוא זכה לתמיכתו של קלאודיוס. בשנת 480 לפנה"ס כאשר טריבון הפלבס טיבריוס פונטיפיקיוס שיבש את הגיוס למלחמה כדרך ללחוץ על הסנאט לאשר חוק רפורמה אגררית הציע קלאודיוס שהסנאטורים יחפשו להם בעלי ברית בקרב חבריו הטריבונים ואלו, כאשר יהפכו לאנשי סיעתם, יטילו וטו על כל פעולה של טריבון סורר, דרך זאת הצליחה ואכן הסנאטורים העבירו לצדם מספר טריבונים שאפשרו את הגיוס למלחמה. אפיוס קלאודיוס במילון לביוגרפיה ומיתולוגיה יוונית ורומאית (באנגלית) אפיוס קלאודיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חוק אכיפת פסקי חוץ

חוק אכיפת פסקי חוץ, התשי"ח-1958 עוסק באכיפה בישראל של פסקי דין שניתנו על ידי בתי משפט במדינה זרה. החוק חל על פסקי דין אזרחיים או פסקי דין לתשלום פיצויים או נזקים לצד שנפגע. לפסק דין זר אין תוקף בישראל כל עוד לא נקלט במשפט הישראלי. חוק אכיפת פסקי חוץ הוא המסלול העיקרי לקליטה זו. בית המשפט רשאי להכריז על פסק חוץ כפסק אכיף, אם התקיימו מספר תנאים: סמכות – בית המשפט הזר שנתן את פסק החוץ היה מוסמך לתיתו על פי דיני אותה מדינה. כמו כן, הפסק צריך להיות בר ביצוע במדינה בה ניתן. פסק דין חלוט – פסק החוץ אינו ניתן עוד לערעור. דרישה זו נועדה למנוע מצב שבו פסק החוץ ייהפך בערעור במדינה הזרה, לאחר שנאכף בישראל. בית המשפט רשאי לחרוג מכלל זה אם קיימת הצדקה לכך ולאכוף פסק חוץ זמני או צו ביניים בענייני מזונות, גם כשהוא ניתן עוד לערעור. ניתן לאכוף את הפסק בישראל – החיוב שבפסק הדין ניתן לאכיפה על פי דיני מדינת ישראל, ותכנו של הפסק אינו סותר את תקנת הציבור. לדוגמה, בית המשפט בישראל לא ייתן סעד של מלקות, בניגוד לחוק, גם אם ניתן היה לאכוף אותו על פי הדין הזר. הדדיות – במדינה הזרה אוכפים פסקי דין של בתי משפט ישראליים, או שהיועץ המשפטי לממשלה ביקש לאכוף את פסק החוץ למרות שלא מתקיימת הדדיות. גם בהתקיים התנאים לעיל, אכיפת הפסק עלולה להימנע בשל קיומן של הגנות שונות המפורטות בחוק. כמו כן, ככלל, לא ניתן לאכוף פסק חוץ שחלפו למעלה מ-5 שנים מאז ניתן, אלא בנסיבות מיוחדות. ברירת דין חוק אכיפת פסקי-חוץ, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק אכיפת פסקי חוץ, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת סעיף 3(1) לחוק אכיפת פסקי-חוץ, תשי"ח-1958 (להלן: החוק). סעיף 3(4) לחוק. סעיף 3(2) לחוק. סעיף 3(3) לחוק. חוק ביטול עונש מלקות, תש"י-1950. סעיף 4 לחוק. סעיף 6 לחוק. סעיף 5 לחוק. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
בית הכנסת הגדול של ולודבה

בית הכנסת הגדול של ולודבה (בפולנית: Wielka Synagoga we Włodawie) הוא בית כנסת הממוקם ברחוב הצלב האדום 7 בעיירה ולודבה שבפולין. בית הכנסת הגדול נבנה בין השנים 1764–1774 לפי תוכנית מתאר של האדריכל האיטלקי פולוס אנטוני פונטנה. בית כנסת זה הוא אחד משלושת בנייני קהילת ולודבה אשר שרדו את השואה. הבניין, אשר תוכו נשרף בתקופת מלחמת העולם הראשונה, שופץ לאחר המלחמה. בשנת 1936 הושלמה בנייתו והתקנתו של ארון הקודש החדש. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש הבניין כמחסן צבאי של הנאצים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא עבר שיפוץ נוסף, ומאז שנת 1983 הוא מהווה חלק מ"מוזיאון – קומפלקס בתי הכנסת בוולודבה". ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת חטיבת יפתח בנגב

אנדרטת חטיבת יפתח בנגב היא אנדרטה הנמצאת בצפון הנגב, ליד צומת קמה בתוך חניון על שם יגאל אלון. האנדרטה מוקדשת ללוחמי חטיבת יפתח שנפלו בקרבות בנגב במלחמת העצמאות. חטיבת יפתח היא החטיבה היחידה שלחמה בכל החזיתות במלחמת העצמאות. בתחילת המלחמה לחמה בגליל המזרחי בקרבות מצודת ישע, מלכייה וכיבוש צפת. לאחר מכן הועברה לחזית המרכז והשתתפה במבצע דני לכיבוש לוד ורמלה ובמבצע יורם בניסיון לכיבוש לטרון. 45 מלוחמי החטיבה נהרגו בקרב חירבת כוריכור. לאחר מכן הועברה החטיבה לנגב. ציודה הוטס לשדה תעופה ליד קיבוץ רוחמה במסגרת מבצע אבק והלוחמים הסתננו לנגב בדרך יבשתית דרך קווי המצרים. לפני מבצע יואב לחמה החטיבה לגירוש כוחות של האחים המוסלמים שהשתלטו על מכרות הגופרית ליד בארי ובתפיסת תלים ומשלטים להגנת שדה התעופה אבק 1 ליד רוחמה שהיה נחוץ להובלת ציוד ותחמושת לפני המבצע. בחרבת מחאז התחוללו קרבות כבדים והמקום עבר מיד ליד שלוש פעמים עד שנשאר בידי החטיבה. במבצע יואב תקעו לוחמי החטיבה טריז בעורף הצבא המצרי וכבשו את בית חאנון. המצרים הגיבו בהפגזה כבדה וגרמו לחטיבה אבדות כבדות אך הלוחמים לא נסוגו. מהלך זה גרם לנסיגת הצבא המצרי ללא קרב מכל מישור החוף הדרומי מגשר עד הלום עד עזה. ראשיתה של האנדרטה היה בגלעד צנוע שהוקם ב-1950 ביוזמת מפקד החטיבה ולוחמיה. האנדרטה תוכננה על ידי יחיאל (חיליק) ערד, חבר קיבוץ סער, ונחנכה בערב יום הזיכרון ג' באייר תשכ"ט (21 באפריל 1969). היא בנויה מבטון חשוף בצורת מגן הניצב על בונקר. המגן נישא לגובה שבעה מטרים, כשהוא הולך וצר כלפי מעלה ויוצר חוד המזדקר לשמיים כאילו רוצה לפרוץ לעברם. על הקיר לוח ועליו מבצעי חטיבת יפתח במלחמת העצמאות ולוח עליו שמות 44 לוחמי החטיבה שנפלו בקרבות בנגב. על הקיר כתובות המילים מהמנון הפלמ"ח: ממטולה עד הנגב מן הים עד המדבר. על האנדרטה למעלה כתובות המילים: פלמ"ח יפתח, על במתי הנגב חלל. אריה יצחקי, בעקבות לוחמים כרך ד' דרום, הוצאת מודן, תל אביב, 1991, הפרק צומת קמה אנדרטת יפתח-פלמ"ח עמ' 101-104. אנדרטאות תש"ח, תל אביב: משרד הביטחון – אגף משפחות והנצחה – היחידה להנצחת החייל, תשס"ט 2009, עמ' 146. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת חטיבת יפתח בנגב בוויקישיתוף אנדרטה לחללי חטיבת "יפתח" תחנך בשבוע הבא, דבר, 15 באפריל 1969 מיכאל יעקובסון: על תכנון אנדרטת חטיבת יפתח באתר 'חלון אחורי', 7.6.13 אנדרטה לזכר נופלי חטיבת יפתח בנגב במלחמת העצמאות, צומת קמה, באתר "יזכור"
מגרון (מבנה)

מגרון (יוונית עתיקה Μέγαρον) היה מבנה בתרבות המינואית ובערים מיקניות ביוון העתיקה. המגרון היה אולם מלבני שבכניסה אליו ניצבה מבואה פתוחה בצידה האחד, ואשר נתמכה לעיתים על ידי שני עמודים. באולם עצמו היה תנור חימום שניצב בערך במרכזו. המגרון נחשב למקור השראתו של המקדש היווני, והוא שימש כאולם מלוכה, כמקום פולחן, לשם עריכת חגיגות ומשתים, לשירה וכמקום כינוס לגברים בלבד. המגרון היה צבעוני בהתאם למקובל באדריכלות המינואית. פנים המבנה עוצב בלבנים שרופות, והוא נתמך על ידי קורות עץ. הגג כוסה באריחי קרמיקה וטרקוטה. מגרונים ידועים ניצבו בטירינס ובמיקנה. מדיה וקבצים בנושא מגרון בוויקישיתוף מגרו מוסיקיס שרידי המגרון במיקנה שחזור המגרון במיקנה מגרון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגרו מוסיקיס

מגרו מוסיקיס אתינון (ביוונית Μέγαρο Μουσικής Αθηνών; "אולם המוזיקה של אתונה") הוא אולם הקונצרטים החשוב באתונה, בירת יוון. המבנה שוכן בשדרות וסיליסיס סופיאס (Λεωφόρου Βασιλίσσης Σοφίας), סמוך ממזרח למרכזה של העיר. האולם הוקם על ידי "אגודת חברי המוזיקה" (Eταιρία των Φίλων της Mουσικής) החל בשנת 1976, אך בשל בעיות תקציב נטלה המדינה לידיה את המשך הבנייה בשנת 1987 והמבנה נחנך ב-1991. הוא קרוי על שם המגרון, אולם אופייני בתרבות המינואית והמיקנית. במבנה שני אולמות שנפתחו עם הקמתו: "אולם חברי המוזיקה" (Άθουσα Φίλων της Μουσικής) ובו 1,961 מקומות ישיבה. האולם משמש לעריכת קונצרטים ובו ניצב העוגב הגדול ביוון שבו 6,080 צינורות. "אולם דימיטרי מיטרופולוס" (αίθουσα Δημήτρης Μητρόπουλος) ובו 494 מקומות ישיבה, משמש בדרך כלל למוזיקה קמרית ולמופעי מחול. בשנת 2004 הוקם מרכז הכנסים הבינלאומי של אתונה (Διεθνές Συνεδριακό Κέντρο), ולמגרו מוסיקיס נוספו שני אולמות נוספים וספרייה: "אולם אלכסנדרה טריאנטי" (αίθουσα Αλεξάνδρα Τριάντη) ובו 1,750 מקומות ישיבה. הוא משמש למופעי אופרה ובלט, וכן לאירועים מוזיקליים אחרים. "אולם ניקוס סקלקוטס" (αίθουσα Νίκος Σκαλκώτας) ובו כ-400 מקומות ישיבה משמש לקונצרטים ולכנסים. הספרייה על שם "ליליאן וודורי" (βιβλιοθήκη Λίλιαν Βουδούρη) הוקמה בשנת 1995 ובה למעלה מ-95,000 ספרים, כתבי עת, תווים ופריטי מולטימדיה. בשנת 2003 נחנכה בסמוך למבנה תחנת הרכבת התחתית של אתונה הנושאת את שמו. מדיה וקבצים בנושא מגרו מוסיקיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגרו מוסיקיס (ביוונית ובאנגלית) מגרו מוסיקיס, ברשת החברתית פייסבוק מגרו מוסיקיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מגרו מוסיקיס, ברשת החברתית אינסטגרם מגרו מוסיקיס, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר ספריית ליליאן וודורי The Music Library of Greece Lilian Voudouri ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברטראן דה ז'ובנל

ברטראן דה ז'ובנל (בצרפתית: Bertrand de Jouvenel;‏ 31 באוקטובר 1903 – 1 במרץ 1987) היה פילוסוף, כלכלן מדיני ועתידן צרפתי. ברטראן דה זובנל היה בנם של אנרי דה ז'ובנל ושרה בועז, בתו של תעשיין יהודי. אביו התגרש ב-1912 ונישא לסופרת קולט. בשנת 1919, בהיותו בן 16, ניהל ברטראן רומן עם אמו החורגת, שהייתה אז בשנות הארבעים לחייה. השערורייה קטעה את נישואיה של קולט, אך הרומן נמשך עד 1924. על פי דמותו של דה ז'ובנל נבנתה הדמות הראשית ברומן של קולט, Chéri (צרפתית: "ידיד"). בשנות ה-30 של המאה ה-20 השתתף בכתב העת Cahiers Bleus, ביטאונה של מפלגתו של ז'ורז' ולואה – המפלגה הרפובליקנית הסינדיקליסטית שתמכה בפשיזם. בין 1930 ל-1934 ניהל דה ז'ובנל רומן עם הכתבת הצבאית האמריקאית מרתה גלהורן, אך לא נישא לה משום שאשתו סירבה להתגרש. בשנת 1936 ראיין דה ז'ובנל את היטלר, וכתב: עלי לשנות את כל תפיסותי לגבי הדיקטטור... האם האיש הפשוט הזה, המדבר בשקט, בהגיון, בנעימות ובהומור, האם זהו האוראטור של ההמונים, שהטריף את העם הגרמני? האם הוא זה אשר כל העולם רואה בו איום למלחמה?... הוא צוחק גלויות; פניו קרובים אל פני. אינני מרגיש מאוים כלל. גם אני צוחק. אני רואה הבעת פניו. את השפתיים היוצרות חיוך עליז ומשועשע. בשנת 1941, לאחר כיבוש צרפת בידי הנאצים, פרסם דה ז'ובנל ספר בשם Après la défaite ("לאחר התבוסה"), ובו נימק את ניצחונה של גרמניה בעליונותה של התרבות הפוליטית הנאצית. הספר שימש את התעמולה הנאצית. אמו של דה ז'ובנל תמכה בלהט בעצמאות צ'כוסלובקיה, וכך החלה הקריירה שלו כמזכיר אישי לאדווארד בנש, ראש הממשלה הראשון של צ'כוסלובקיה. יחד עם פרידריך האייק, ז'אק ריאף ומילטון פרידמן, הוא ייסד את אגודת מון פלרן ב-1947. בשלב מאוחר יותר בחייו ייסד דה ז'ובנל בפריז את פוטוריבל אנטרנסיונל, אגודה שעסקה בעתידנות. דה ז'ובנל נמנה עם האינטלקטואלים הצרפתים המעטים שהתייחסו לכלכלה התאורטית ולכלכלת רווחה שהחלו להתפתח במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 באוסטריה, באיטליה, בבריטניה ובארצות הברית. הבנה זו בכלכלה באה לידי ביטוי בספרו The Ethics of Redistribution (מאנגלית: "האתיקה של חלוקה מחדש"). זאב שטרנהל פרסם ספר בשם Ni droite, ni gauche ("לא ימין ולא שמאל") המאשים את דה ז'ובנל באהדה לפשיזם בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. בעקבות זאת הגיש דה ז'ובנל בשנת 1983 תביעת דיבה כנגד שטרנהל. בית המשפט קיבל במידת מה שניים מתוך תשעת סעיפי התביעה, ואולם שטרנהל לא נדרש לפרסם התנצלות או להסיר פסקאות ממהדורות עתידיות של ספרו. הפורום המשפטי למען ארץ ישראל הביא גם עניין זה בעתירתו לשלילת פרס ישראל משטרנהל. על כך הגיב בא כוחו של שטרנהל: "אם לא רשעות לשמה, הרי בורות בוודאי יש כאן; לו היו העותרים טורחים לברר מעט אודות פרשיה זו, ספק אם היו נזקקים לה." On Power: The Natural History of Its Growth The Ethics of Redistribution Sovereignty: An Inquiry into the Political Good The Pure Theory of Politics The Art of Conjecture ברטראן דה ז'ובנל, ברשת החברתית Goodreads