מעשה אלוהינו

מַעֲשֵׂה אֱלֹהֵינוּ הוא פיוט "רהיט" בתוך הקדושתא "אֵמֶיךָ נָשָׂאתִי" מאת רבי משולם בר קלונימוס מלוקה, הנאמר בקהילות האשכנזים בחזרת הש"ץ של תפילת שחרית של יום הכיפורים. הפיוט (בנוסחו המלא) כולל שנים-עשר בתים, שישה עוסקים בגדלותו של האל, ושישה עוסקים בשפלות האדם לעומתו. ככל הנראה, כוונתו המקורית של הפייטן הייתה לסדר את הבתים לסירוגין: בית אחד עוסק בגדלות האל ולאחריו בית העוסק בשפלות האדם. הבתים העוסקים בגדלות האל פותחים במילים "מעשה אלהינו" ומתארים בארבעה טורים מחורזים את גדולת מעשיו של האל. בתים אלו חותמים במשפט הפותח במילים "לכן יתגאה" ולאחריהן תיאור של האל (בדרך כלל תיאור הלקוח מפסוק במקרא) המתחרז אף הוא עם טורי הבית. שבחי האל מסודרים בסדר אלפביתי, בכל בית ארבע אותיות. הבית האחרון כולל ארבעה טורים לשתי האותיות האחרונות, ש' ו-ת'. הבתים העוסקים בשפלות האדם פותחים במילים "מעשה אנוש" וחותמים במשפט הפותח במילים "ואיך יתגאה" ולאחריהן תיאור של האדם, גם הוא מבוסס על פסוק. בתים אלו בנויים לפי סדר אלפביתי הפוך (תשר"ק). במחזורים לפי מנהג אשכנז, מופיע הפיוט בחזרת הש"ץ של תפילת שחרית של יום הכיפורים. אף על פי שככל הנראה כוונתו המקורית של הפייטן הייתה שהבתים יסודרו לסירוגין "מעשה אלהינו" ו"מעשה אנוש", בפועל, בחלק מכתבי היד מופיעים כל בתי "מעשה אלהינו" ברצף, ולאחריהם ברצף כל בתי "מעשה אנוש". בדומה לתהליך מקביל שאירע לפיוטים מסוג מלך עליון, בכתבי יד אחרים נשמטו לחלוטין הבתים המתארים את שפלות האדם. במנהגי התפילה המאוחרים, במנהג אשכנז המערבי אומרים רק את בתי "מעשה אלהינו" ולא אומרים כלל את בתי "מעשה אנוש", ובמנהג אשכנז המזרחי נהוג לומר את בתי "מעשה אלהינו", ולשבץ רק את הבית הראשון מסדרת "מעשה אנוש" לפני הבית האחרון מסדרת "מעשה אלהינו". בהתאם לכך, נהוג להוסיף את המילה "אבל" לפני הבית האחרון, כדי להדגיש את ההנגדה בין הבתים. לפי מנהג זה, נוהגים לפתוח את ארון הקודש בעת אמירת הפיוט, לסוגרו כשאומרים "מעשה אנוש", ולפתחו מחדש כשאומרים "אבל מעשה אלהינו". הפיוט במהדורה מדעית עם ביאור, בתוך: דניאל גולדשמידט, מחזור לימים הנוראים לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם, כרך ב: יום כפור, ירושלים (ה'תש"ל), עמ' 135–137. הפיוט ובכן גדולים מעשי אלהינו, באתר הפיוט והתפילה מעשה אלהינו, בביצוע מדרשת עין פרת, סרטון באתר יוטיוב. קרובה לשחרית ליום הכיפורים באתר המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה ללשון העברית. לנוסח המלא ראו: דניאל גולדשמידט, מחזור לימים הנוראים לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם, כרך ב: יום כפור, ירושלים (ה'תש"ל), עמ' 135 - 137 על פי תהלים, פ"ט, ז': "כִּי מִי בַשַּׁחַק יַעֲרֹךְ לַה', יִדְמֶה לַה' בִּבְנֵי אֵלִים כינוי לארץ, ראו: שיר השירים רבה, פרשה ו', פסקה ד' וויקרא רבה, פרשה כ"ט, פסקה י"א. על פי ישעיהו, מ', כ"ב: "הַיֹּשֵׁב עַל חוּג הָאָרֶץ וְיֹשְׁבֶיהָ כַּחֲגָבִים" דברים, ל"ב, ד' איוב, כ"ה, ב': "הַמְשֵׁל וָפַחַד עִמּוֹ עֹשֶׂה שָׁלוֹם בִּמְרוֹמָיו". על פי תהלים, ק"ל, ז': "כִּי עִם ה' הַחֶסֶד וְהַרְבֵּה עִמּוֹ פְדוּת" ישעיהו, מ"ז, ד' תהלים, קי"א, ה' על פי: תהלים, ע"ו, י"ב: "כָּל סְבִיבָיו יוֹבִילוּ שַׁי לַמּוֹרָא" תהלים, ל"ג, י"ח על פי תהלים, ק"ד, ד': "עֹשֶׂה מַלְאָכָיו רוּחוֹת מְשָׁרְתָיו אֵשׁ לֹהֵט" על פי: מגילת אסתר, פרק ד', פסוק י"ד: "רֶוַח וְהַצָּלָה יַעֲמוֹד לַיְּהוּדִים מִמָּקוֹם אַחֵר" במדבר, ט"ז, כ"ב; במדבר, כ"ז, ט"ז על פי איוב, ל"ג, כ"ד: "וַיְחֻנֶּנּוּ וַיֹּאמֶר פְּדָעֵהוּ מֵרֶדֶת שָׁחַת מָצָאתִי כֹפֶר" על פי נחום, א', ז': "טוֹב ה' לְמָעוֹז בְּיוֹם צָרָה וְיֹדֵעַ חֹסֵי בוֹ" תהלים, קמ"ה, ט' תהלים, קמ"ד, ד' על פי תהלים, קי"ט, צ"ב: "לוּלֵי תוֹרָתְךָ שַׁעֲשֻׁעָי אָז אָבַדְתִּי בְעָנְיִי" על פי ישעיהו, נ"ט, י"ז: "וַיִּלְבַּשׁ צְדָקָה כַּשִּׁרְיָן וְכוֹבַע יְשׁוּעָה בְּרֹאשׁוֹ" תהלים, ס"ח, כ"א גולדשמידט, מחזור לימים הנוראים, יום כפור, מבוא עמ' לו. ובכתבי היד לעיתים שניים או שלשה בתים. ראו ברנהרד צימליך, "מחזור נירנברג: תרומה לחקר מנהג התפילה וספרות הפרשנות של המחזור הגרמני" (נירנברג, 1886), תרגמה אסתר גוגנהיים (ירושלים, 2009), עמ' 32. גולדשמידט, מחזור לימים הנוראים, יום כפור, עמ' 135.