בית דרקולשט

בית דרקולשט (ברומנית: Drăculeşti) היה אחד משני הענפים היריבים של שושלת בסאראב שבניו היו שליטי נסיכות ולאכיה ולפעמים גם של נסיכות מולדובה. הענף השני היה בית דנשט (Dăneşti). שני ענפי משפחה אלה נמצאו בתחרות מתמדת על כתר ולאכיה, החל משלהי המאה ה-14 ועד סוף המאה ה-15, כשמשפחת 'דנשט' נותרה ללא צאצאים ישירים ממין זכר. מקומם של ה'דנשט' נתפס על ידי משפחה אחרת מאולטניה - ה'קראיובשט'. על יריבותם של המשפחות 'דנשט' ו'דרקולשט' מספרים, בין השאר, המלומדים בני התקופה אנאה סילביו פיקולומיני, לימים האפיפיור פיוס השני, וניקולאוס אולאכוס (1568-1493) הוא עצמו רומניוולאכי, צאצא של בית בסראב ודרקולשט , שהפך לימים לקרדינל פרימאטוס של הונגריה. חשיבות רבה מייחס בעת החדשה ליריבות בין שני ענפי שושלת בסראב ההיסטוריון הרומני אלכסנדרו ד. קסנופול. היסטוריונים רומנים אחרים -כמו י. פיליטי, ק.ג'ורסקו ואחרים העריכו כי הסכסוך בין ה'דרקולשט' ובין ה'דנשט' היה אחד מני רבים שהסעירו את קורות הנסיכויות הרומניות בימי הביניים. בסופו של דבר בית דרקולשט היה זה שעמד במרבית השנים שלאחר 1436, שנת מותו של השליט אלכסנדרו אלדיה, בראש הנסיכות עד שנת 1600, שנת האיחוד קצר המועד של נסיכויות ולאכיה, מולדובה וטרנסילבניה תחת שרביטו של מיכאי האמיץ. למיכאי האמיץ נולד בן, ניקולאיה פטראשקו, אשר טען לכתר ולאכיה, ושהוליד בן בשם מיכאי. נציגים נוספים של משפחת דרקולשט שלא נהיו לשליטים, היו הנסיך המולדבי ראדו ג'ואן ביי (1613–1660), בנו של אלכסנדרו העלם, ובנו, מרטין, שהיה מפקד בצבא של גאורגא דוקה, והמלומד ההונגרי ממוצא רומני ניקולאוס אולאכוס. השליט האחרון ממשפחת דרקולשט היה מיכניה השלישי, שמלך בוולאכיה בשנים 1658–1659. כוחם של נציגי בית קראיובשט עלה במאות ה16–17 כאשר הם התמזגו עם בית ברנקוביאנו (ברנקובנשט). בשנת 1386 עלה לשלטון בוולאכיה מירצ'ה הזקן, אחד מחשובי המנהיגים של ולאכיה לדורותיה. הענף המשפחתי דרקולשט של הבסראבים נוסד על ידי ולאד דראקול (ולאד השני) כשהמילה "דראקול" (ברומנית - השד, הדרקון) נובעת ככל הנראה מהשתייכותו של נסיך זה למסדר הדרקון שהוקם על ידי הקיסר זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1408. בנו של ולאד דראקול, ולאד המשפד, (במניין ההיסטוריונים - ולאד השלישי), שנודע באכזריותו הן כלפי יריביו המקומיים אך במיוחד כלפי הטורקים, נודע גם בשם "דרקוליה" Drăculea (בתרגום מקורב:"בנו של דראקול", "השד הקטן", או "הדרקון הקטן" - כדי להבדילו מאביו) הוא שנתן כפי הנראה את ההשראה לדמות האגדית של "הרוזן דרקולה" הערפד, גבור ספרו של ברם סטוקר, דרקולשט היא ברומנית צורת רבים, המציינת את "בני דראקול". א. בני בית דרקולשט שעלו על כס המלכות בוולאכיה היו: ב. בני בית דרקולשט שעלו על כס נסיכות מולדובה: שליטי ולאכיה שליטי נסיכות מולדובה בית בסאראב בית דנשט Constantin C.Giurescu,Dinu C.Giurescu - Istoria românilor vol. II, Editura ştiinţifică şi enciclopedică, Bucureşti, 1976, (קונסטנטין ק. ג'ורסקו, דינו ק. ג'ורסקו- תולדות הרומנים כרך ב, בוקרשט 1976) (ברומנית) 2008 Neagu Djuvara O scurtă istorie a românilor povestită celor tineri, Editura Humanitas, Bucureşti, (ניאגו ג'ובארה) - קיצור ההיסטוריה של הרומנים מסופר לצעירים, 2008 -A.D.Xenopol- Lupta între Drăculeşti şi Dăneşti,în Analele Academiei Române, Memoriile Secţiunii istorice, Seria II, tom XXX, Bucureşti 1907 (א.ד. קסנופול - המאבק בין בית דרקולשט ובין בית דנשט) I. C. Filitti ,Craioveştii. Pretinsa luptă între Dăneşti şi Drăculeşti, în Convorbiri literare, an.LIV (1922), nr. 5, p. 398 (י.ק. פיליטי - בית קראיובשט. המאבק כביכול בין בית דנשט ובין בית דרקולשט) שטפאן אנדרייסקו - "ולאד צפש (דרקולה) - בין האגדה ובין האמת ההיסטורית", ההוצאה האנציקלופדית, מהדורה שנייה, בוקרשט 1998 Ştefan Andreescu - Vlad Ţepeş:Dracula, Editura enciclopedică,ediţia a II-a Bucureşti 1998 ניקולאוס אולאכוס והרנסאנס באירופה Sorin Bublboacă - Nicolaus Olachus şi Renaşterea europeană, Studii de ştiinţă şi cultură Anul IV, Nr.I (12), martie 2008 Universitatea de Vest "Vasile Goldiş", Arad בית דרקולשט באנציקלופדיה של רומניה ברשת 2009 ק.ק.ג'ורסקו ע' 112. :Ş.Andreescu ע' 5–8 S.Bulboacă נ.ג'ובארה ע' 119–120 מחוץ להקשר זה המילה "דראק", עם תווית הידוע - "דראקול" - היא המילה העיקרית ברומנית המשמשת למושג "שֶד"/עזאזל/שטן/אופל, ולכן היא חלק מקללות רבות.