laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הפורום העירוני העולמי

הפורום העירוני העולמי (באנגלית: The World Urban Forum, בראשי תיבות: WUF) הוא אירוע בינלאומי בנושא אורבניזם הנערך כל שנתיים, מאורגן ומנוהל על ידי תוכנית ההתיישבות האנושית של האו"ם (אנ') ומתקיים באחת מערי העולם. הפורום נוסד בשנת 2001, על ידי סוכנות האו"ם ליישובים עירוניים והתיישבות עירונית, כדי לבחון את אחד הנושאים הדוחקים ביותר העומדים בפני העולם כיום: עיור מהיר והשפעתו על קהילות, ערים, כלכלות, שינויי אקלים ומדיניות. הקהילה הבינלאומית נאלצת להתמודד עם האתגר של צמצום העוני הגובר ושיפור הנגשת העניים לשירותים בסיסיים, כגון מים, מחסה ותברואה. הפורום הראשון נערך בקניה בעיר ניירובי בשנת 2002. נושא הכנס השלישי של הפורום העירוני העולמי (אנ') היה: "ערים בנות קיימא - הפיכת רעיונות לפרקטיים". פורום מספר 10 התקיים באיחוד האמירויות הערביות, אבו דאבי, בפברואר 13-8, 2020, בנושא - "ערי הזדמנויות - חיבור בין תרבות וחדשנות" והשתתפו בו נציגים מ-168 מדינות. בימי הכנס של הפורום התקיימו מספר אירועים, הכוללים: מושבים מיוחדים, אסיפות, ישיבות בעלי עניין, אירועי רשת והדרכה, דיונים ביוזמות משולבות, תערוכות ודיאלוגים סביב שישה נושאים להשגת יעדי הפורום העשירי. החל משנת 2014, במהלך ימי הכנס מתקיים, "פסטיבל הסרטים לערים טובות יותר".שמוצגים בו סרטים המיועדים לעורר לאור סדר היום העולמי, את תחום ההתפתחות העירוני. כל הסרטים מתמקדים בנושא הפיכת ערים והתיישבויות אנושיות לכלולות, בטוחות, עמידות וברי קיימא. פורום מספר 11 יתקיים בקטוביץ, פולין, בשנת 2022. יעדי הפורום העירוני העולמי: העלאת המודעות לעיור בר-קיימא בקרב בעלי העניין, כולל הקהל הרחב. שיפור הידע הקולקטיבי של פיתוח עירוני בר-קיימא באמצעות דיונים פתוחים כוללים, שיתוף הלקחים שנלמדו והחלפת מדיניות ושיטות עבודה מומלצות. הגדלת התיאום ושיתוף הפעולה בין בעלי עניין שונים לקידום ויישום של עיור בר-קיימא. הפורום הישראלי לעירוניות הפורום העירוני של מוסקבה ועידת ערי העולם מדיה וקבצים בנושא הפורום העירוני העולמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפורום העירוני העולמי אתר רשמי של UN-Habitat אתר "פסטיבל הסרטים לערים טובות יותר". אתר הפורום העירוני העולמי ברשת החברתית פייסבוק אתר הפורום העירוני העולמי ברשת החברתית טוויטר אתר הפורום העירוני העולמי ברשת החברתית אינסטגרם אתר הפורום העירוני העולמי ביוטיוב אתר הפורום העירוני העולמי בפליקר Wuf.Unhabitat.org, About WUF, Wof10. ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלון מים

בלון מים או פצצת מים הוא בלון עשוי גומי המכיל מים. בלוני מים משמשים בדרך כלל בקרבות מים, או כאמצעי למתיחות ותעלולים. בלוני המים שווקו לראשונה בצורה מסחרית על ידי אדגר אלינגטון בשנת 1950. הוא ניסה להמציא גרב עמיד במים, שהיה גרב רגיל מצופה גומי. הוא גילה שהגומי נקרע בקלות כאשר לובשים את הגרב. לאחר כמה ניסיונות זרק את הגרב לרצפה. בעקבות המקרה עלה בו הרעין לשווק את המוצר לילדים. בתחילה שווק המוצר כרימון מים, אך מאוחר יותר שינה את שמו על מנת להפוך את הפעילות לידידותית יותר. בלוני מים הפכו לפופולרים בקרב ילדים, הן למתיחות והן למשחקים. הם משמשים בדומה לרימונים בשדה קרב בקרבות בין משתתפים או קבוצות, בדרך כלל ילדים ונערים. ניתן להטיל את בלון המים הן ממקומות גבוהים, כגון גבעות, מרפסות וחלונות, והן פנים אל פנים. פסטיבלים הכוללים אירועי מים גדולים צברו תאוצה במיוחד בחודשי הקיץ במדינות שונות. בלוני המים מאוד פופולרים בחגיגות ההולי בהודו, נפאל, ומדינות נוספות. באיטליה, בלוני מים יחד עם אמצעים אחרים משמשים באופן מסורתי כדי לחגוג את סופו של בית הספר במהלך היום האחרון לשנת הלימודים. בישראל נהוג לערוך קרבות מים ולעשות שימוש בבלוני מים במהלך חג השבועות. בלונים רגילים, המשמשים בדרך כלל לאוויר או להליום, יכולים לשמש גם כבלוני מים. בדרך כלל, עדיפות זו נחשבת כפחות טובה בגלל עובי דפנות הבלון. בלון המים קטן יותר ומעוצב בצורה אגס, המאפשר לו להזרק בקלות רבה יותר ביד אחת. דפנות בלון המים נועדו להיות עבות מספיק על מנת שיהיה יציב, ודקות מספיק על מנת ליצור פיצוץ בעת הפגיעה. לרוב בלוני מים נמכרים בכמויות גדולות באיכות נמוכה ובעלות קטנה יחסית. ניתן לייצר בלוני מים גם מקיפול דף נייר, אוריגמי. פצצת המים המסורתית העשויה נייר היא מכל כדורי למחצה המסוגל להחזיק מים. מדיה וקבצים בנושא בלון מים בוויקישיתוף All-TIME 100 Greatest Toys - Water Balloon, באתר המגזין טיים, מיוחד, 16.2.2011. Happy Holi week באתר Nepali Times, מרץ 2005. מה קרה ל"יום המים"? באתר גלי צה"ל אונליין, יעל עבאדי, 08/06/2011. חניאל פרבר, התזת מים בחג השבועות - מנהג או דין?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 במאי 2012 How to Make an Origami Balloon באתר WikiHow,‏ 30.7.2012.
ועידת ערי העולם

ועידת ערי העולם (באנגלית: The World Cities Summit) הוא אירוע מוביל המפגיש מתרגלים וקובעי מדיניות עם מומחים מובילים בתחומם כדי לזהות פתרונות חדשניים לאתגרים הדחופים ביותר העומדים בפני ערים היום. זוהי סדרה של כנסים בינלאומיים המהווים פלטפורמה בלעדית עבור מנהיגי הממשלה ומומחי התעשייה כדי להתמודד עם אתגרי עיר בר-קיימא, לשתף פתרונות עירוניים משולבים ולגבש שותפויות חדשות. הכנס הבינלאומי נערך בחסות האומות המאוחדות ומאורגן על ידי מרכז סינגפור לערים חיות (CLC) והרשות לפיתוח עירוני (אנ') בסינגפור. עיקרי הנושאים בוועידה: פורום ראשי הערים של ועידת ערי העולם, הענקת פרס העיר העולמית על שם לי קואן יו וסימפוזיון מנהיגים צעירים. הוועידה הראשונה נערכה בסינגפור, בין ה-23 ל-25 ביוני 2008. הוועידה הבאה עתידה להתקיים בסינגפור, בין ה-20 ל-24 ביוני 2021. ועידת ערי העולם הראשונה, שהתקיימה בסינגפור בין התאריכים 23 ל-25 ביוני 2008, התמקדה בנושא "ערים תוססות ומלאות חיים" ("Liveable and Vibrant Cities"). בוועידת הכניסה ביוני 2008 התכנסו 800 נציגים בכירים. אלה כוללים מנהיגים, שרי ממשלה, ראשי ערים, בכירי ממשל, פקידי ארגונים בינלאומיים, מנהיגים עסקיים, אנשי אקדמיה מאזור אסיה-האוקיינוס השקט והמזרח התיכון, קובעי מדיניות והחברה האזרחית. בין הנושאים שנבדקו שם היו ממשל אפקטיבי, תכנון עירוני, פיתוח תשתיות, קיימות סביבתית, שינויי אקלים, איכות חיים ותחרות כלכלית. בין הדוברים שהשתתפו נמנים הרוהיקו קורודה, נשיא בנק הפיתוח האסייתי (אנ'); אנה טיבאיג'וקה, מנכ"לית תוכנית האו"ם להתיישבות האדם (UN-HABITAT); לי הסיין לונג, ראש ממשלת סינגפור; פיטר רו, פרופסור לאדריכלות ועיצוב אורבני באוניברסיטת הרווארד; וראשי ערים של ערים כדוגמת מלבורן, יוקוהמה, בוגוטה וולינגטון, בין היתר. הייתה גם תערוכה לקידום קשרים עסקיים בין המגזר הציבורי והפרטי. הפורום העירוני העולמי אתר האינטרנט הרשמי של ועידת ערי העולם (באנגלית) * אתר האינטרנט הרשמי של ועידת ערי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נילגאי

נילגאי או נילגאו (שם מדעי: Boselaphus tragocamelus) הוא מין של אנטילופה יחידה בסוגה ממשפחת הפריים הנפוצה בדרום אסיה. לנילגאי גוף בצבע שחור כחלחל עם רעמה קצרה על הכתף, ציצית שער בולטת בתחתית הצוואר, כתם לבן על הגרון, וכתמים לבנים ליד הפרסות ועל הלחי, שתי קרניים קצרות, וזנב ארוך המסתיים בציצת שער. הנקבות בצבע חום-בז' ונטולות קרניים, ומבחינה זאת הם מזכירים במקצת את הקודו. גובהו של הנילגאי 150-120 ס"מ. משקלם של הזכרים מגיע עד 328 קילוגרם, הנקבות קטנות יותר ומגיעות למשקל של 232 ק"ג. הנילגאי נפוץ ברוב חלקי הודו ומעטים נמצאים בפקיסטן ונפאל בקרבת הגבול ההודי, בעבר היה מצוי בבנגלדש אך נכחד משם. כמו אנטילופות רבות גם הנילגאי הובאה לאמריקה למטרת שעשועים, ופרטים שברחו יצרו אוכלוסיית בר. הנילגאי חי בעיקר באזורים עם שיחים, ויערות דלילים, הם נמנעים מיערות צפופים ואזורי ביצות. הנילגאי פעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הצהריים, אף על פי שהוא יכול לחיות מספר ימים ללא מים, הוא יעדיף אזורים עם מקווה מים. הנילגאי צמחוני וניזון מעשבים עלים ופרות. הטורפים העיקרים של הנילגאי הם הטיגריס, הנמר והזאב; אולם בשל גודלו הטורפים מעדיפים לצוד את העגלים. כמו כן האריה האסיאתי הוא אחד מהטורפים, אולם על פי מחקר שנערך התברר שהנילגאי מהווה פחות מ-3% מהתזונה שלו. למרות הנזקים שהוא עושה לחקלאות, לא מרבים לצוד את הנילגאי כיון שהוא נחשב אצל ההודים כ"חיה קדושה". מצב שימורו של הנילגאי מוגדר כ"ללא חשש" והאוכלוסייה העולמית מוערכת ב-100,000 פרטים בהודו, וכ-30,000 בארצות הברית לאחר שהמין הובא לטקסס בשנות העשרים של המאה ה-20 בידי חוואים. נילגאי בדהירה זכרים במאבק מדיה וקבצים בנושא נילגאי בוויקישיתוף נילגאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נילגאי, באתר ITIS (באנגלית) נילגאי, באתר NCBI (באנגלית) נילגאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נילגאי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נילגאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נילגאי, באתר GBIF (באנגלית) נילגאי באתר הרשימה האדומה של IUCN William J. Sheffield, NILGAI ANTELOPE Neil LaRubbio, Hunting Hooved Devils in South Texas, ‏5 ביולי 2012 (באנגלית)
אלכסנדר חיין

אלכסנדר חיין (נולד ב-6 בינואר 1946) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. מחקריו עוסקים בפיזיקת העננים והוריקנים. פרופסור אלכסנדר חיין, נולד במוסקבה, עובד במחלקה למדעי האטמוספירה במכון לחקר מדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. חיין סיים במוסקבה תואר שני באלקטרוניקה ופיזיקה תאורטית, ותואר שלישי במטאורולוגיה ניסויית בתחום הגיאופיזיקה. חיין עבד במרכז ההידרו-מטאורולוגי כחוקר בכיר ובשנת 1980 מונה לראש צוות מחקר בתחום הדמיית ציקלונים טרופיים, זרימת תאים, עיצוב פרמטרים של זרימה, זרימה בשכבה אטמוספירית גבולית ופיזיקה של עננים. עלה לישראל בשנת 1991. חיין פיתח תבניות חדשות של עננים, המאפשרות להעריך השפעות אנתרופוגניות על ממטרים. השימוש בתבניות אלו, סייעו לו בחקר עיצוב תופעות כגון סערה, ברק וברד ומיועדות להגברת ממטרים בארץ. כן חקר גורמים המשפיעים על פיזור הממטרים בארץ, עם דגש על תפקידו של מחזור הבריזה החורפית. בעקבות המחקרים, הוצעה שיטה חדשנית להגברת הגשם על ידי עיכוב יצירת הגשם בים עד הגיעו ליבשה באמצעות הוספת ריכוז אירוסולים גבוה במיוחד. הוא פיתח שיטות רבות אשר יושמו בהצלחה בארץ, בארצות הברית, בגרמניה, ביפן ועוד. בשנת 2008 קיבל את אות המגן לעולים בירושלים. חיין הוא אחיינו של חתן פרס נובל פרופ' ארנסט בוריס צ'יין, והוא בן למשפחת חן. Khain, A., & Pinsky, M. (2018). Physical Processes in Clouds and Cloud Modeling. In Physical Processes in Clouds and Cloud Modeling (pp. I-Ii). Cambridge: Cambridge University Press. אלכסנדר חיין באתר האוניברסיטה העברית שיטה להגברת מטר על ידי חשמול עננים http://tour.jerusalem.muni.il/jer_sys/muni/messages/item_news.asp?msg_id=6454&cat=46&sec_id=86
חיים אידיסיס

חיים אידיסיס (נולד ב-24 בפברואר 1959) הוא תסריטאי, מחזאי ובמאי ישראלי. אידיסיס נולד בתל אביב וגדל בחולון. בין השנים 1984–1988 למד במגמת בימוי והפקה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1993–1999 לימד בקמרה אובסקורה ובין השנים 1995–2008 הרצה בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב. כמו כן הרצה בבית הספר לקולנוע ולטלוויזיה על שם סם שפיגל בירושלים בין השנים 2001–2006, וכיום מלמד בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי ובבית הספר "במעלה". אידיסיס כתב, יצר וערך תסריטים למספר רב של יצירות טלוויזיוניות. בהן: "זהו זה!" (בין השנים 1989–1996), "מוצ"ש", "עניין של זמן", "בקצה המכחול", "פלאי קלעים", קריאת כיוון, "אחי אחי", "סיפורי גן-חיות", "שוקו טלעד", "הביגבגים", "החברה הטובים", "סיפורי סומסום", "רחוב סומסום", "המופע של אבי קושניר", "כאן ועכשיו", "שערורייה", "החיים זה לא הכל", "לילה גוב", "יצפאן", "הערב עם אלי יצפאן", "חלומות מתוקים", "כל העולם במה", "הכבש ה-16", "פיץ העכבר", "הצלצול הוא בשבילי" ו"הניצוצות של מאור". אידיסיס היה בעל הרעיון לתסריט המסגרת בסרט "כבלים" בכיכובם של אריק איינשטיין ומוני מושונוב, וכתב את התסריט ל"להיות כוכב" בבימויו של ארנון צדוק. אידיסיס כתב מחזות שהוצגו על הבמות, בהם: "שבועת האדרה"( תיאטרון אורנה פורת, 1993), "צבע הפנינה" (תיאטרון אורנה פורת, 1994), "שבי אמא" (תיאטרונטו, 1996), היה אחד מהכותבים הראשיים באירוע "פעמוני היובל" ליובל שנים למדינת ישראל. כתב את "יש לי כנרת" (תיאטרון באר שבע), וטרילוגיית מחזות זמר "שלמה המלך ומלכת שבא", "יעקב ועשיו" ו"דוד וגולית" עבור תאטרון מחול ענבל. כתב את "הם יורים גם ביונים" עבור יום הזיכרון ליצחק רבין (תיאטרון הבימה, 2001), "גולגתא" (עיבוד למחזה שכתב שמואל רפאל) (צוותא), "מעשה בקערה ומצקת" (תיאטרון אורנה פורת, 2004), ו"הנער מסיביליה" (תיאטרון המדיטק, 2010). אידיסיס כתב את השיר "המסע לארץ ישראל" שהלחין שלמה גרוניך. השיר נכתב עבור תוכנית לציון 'יום יהדות אתיופיה' בטלוויזיה החינוכית. הוא נכתב על בסיס תיעודים של החוויות של ילדים במסע קהילת ביתא ישראל לישראל, אותן קרא אידיסיס במסגרת התחקיר להכנת התוכנית. השיר הפך מזוהה עם המסע בביצוע של שלמה גרוניך ומקהלת שבא, ונכלל באלבום המשותף "שלמה גרוניך ומקהלת שבא" מ־1993. באלבום זה נכללו שני שירים נוספים שכתב אידיסיס: "חסידה" ו"בקרוואן". אידיסיס הוא אביה של השחקנית והתסריטאית סתיו אידיסיס ואחיו הצעיר של התסריטאי בנצי אידיסיס (שחיבר את המונודרמה "נבלות", ע"פי יורם קניוק, בכיכובו של אלכס אנסקי) אז מה עושים עכשו? : שלושה ספורים של חופש (גדול), רמת גן : רימונים, תשע"ב 2012. חיים אידיסיס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית חיים אידיסיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חיים אידיסיס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי חיים אידיסיס, באתר ספר הקולנוע הישראלי חיים אידיסיס, באתר MusicBrainz (באנגלית) חיים אידיסיס, באתר Discogs (באנגלית) חיים אידיסיס, דף שער בספרייה הלאומית רשימת הפרסומים של חיים אידיסיס, בקטלוג הספרייה הלאומית חיים אידיסיס, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל חיים אידיסיס, באתר "הבמה" חיים אידיסיס, באתר ייצוג 1 ניצן צבי כהן, ‏הנכס הוא אנחנו, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 ביוני 2018 השיר "המסע לארץ ישראל, באתר מדרשת האלבום "שלמה גרוניך ומקהלת שבא" באתר Discogs.
יעקב חיים סופר (הנין)

הרב יעקב חיים סופר (נולד ב-1949, תש"י) הוא ראש ישיבת כף החיים ומחבר פורה. נולד בירושלים ליצחק שלום סופר ולשולמית בת המקובל הרב יעקב מונסא. אביו הוא נכדו של הרב יעקב חיים סופר, מחבר הספר כף החיים, ועל שמו נקרא. למד ברשת חורב בירושלים, וכשבע שנים בישיבת תושיה בתפרח, אצל הרב נחום לסמן והרב יעקב פרידמן. בזיווג ראשון נשא לתקופה קצרה מאוד אשה מבני ברק בשם שרה ממנה לא היו לו ילדים, לאחר שהתגרש ממנה בשנת ה'תשל"ב נשא אשה מירושלים את חנה אירן (לבית אמזלג) ממנה שמונת ילדיו. בשנת ה'תשל"ט הקים את הישיבה הגבוהה לבעלי תשובה "ישיבת כף החיים" יחד עם עמיתו מישיבת תפרח הרב שלמה רוזנר, הישיבה הוקמה על שם ספרו של אבי סבו. בישיבה קיים גם כולל, ובנוסף הוקמה מדרשיה לבנות בשם עטרת בנות ברמת שלמה. הרב סופר חיבר כ-78 ספרים במגוון נושאים תורניים. בספריו כותב רבות על כללי הפסיקה הספרדית, היקף קבלת הוראת מרן, תוקפו של מנהג ועוד. אחיו, הרב רפאל אליהו ציון סופר, היה ראש ישיבת רכסים (קול אליהו). לרב סופר ולאשתו חנה שמונה בנים, בהם הרב אברהם אליעזר סופר, סופר ומחבר אנציקלופדיה בשם מליצי יושר; הרב דוד אהרן סופר, סופר והמוציא לאור של לוח השנה עיתים לבינה; וחזקיה סופר, מהדיר ספרים תורני וזמר בסגנון קרליבך. אוצר ישעך אור משה אור שלום אות יעקב אמרי יעקב אמרי חיים ברית יעקב ברית יצחק ברכי נפשי (2 חלקים) ברכת יעקב גדולה תשובה דברי יעקב חיים (2 חלקים) דרופתקי דאורייתא (3 חלקים) הדר יעקב (6 חלקים) וזאת ליהודה - טל חיים ויחי יעקב זכות יצחק (2 חלקים) זיכרון משה זרע חיים חוקי רצונך (3 חלקים) טוב להודות (3 חלקים) טל חיים יד סופר יחי יוסף ישועות חיים כנסת חיים כנסת יעקב כרם יעקב לך נאה להודות מאמר חיים מנוחת שלום (12 חלקים) נר יהודה נר חיים עיונים וביאורים בתורת הרב חיים בן עטר עדות ביעקב (2 חלקים) עוז יעקב פרי טוב - יגדיל תורה א פרי חיים ציון יעקב שובי השולמית (8 חלקים) שלום יעקב שם בצלאל תוספת חיים תורת יעקב (על התנ"ך) תורת יעקב (בראשית, ויקרא במדבר) תפארת יצחק תפארת חיים תרנן לשוני מגיד דבריו ליעקב - דרשות לשבועות, לפורים, לפסח לסוכות ולחנוכה (5 חלקים) שיעוריו, באתר JDN שיעורי הרב יעקב חיים סופר באתר "קול הלשון" יעקב חיים בן יצחק שלום סופר (1949-), דף שער בספרייה הלאומית ילידת ישראל בתו של הרב רפאל הלל מנהל סמינר אור החיים מליצי יושר, באתר אוצר החכמה
עמנואל לוצאטי

עמנואל לוצאטי (באיטלקית: Emanuele Luzzati, עמנואלֶה לוצאטי; ‏ 3 ביוני 1921 – 26 בינואר 2007) היה אמן רב-תחומי איטלקי ממוצא יהודי, אנימטור, מעצב תפאורה, צייר, בובנאי ומאייר ספרי ילדים. עבודותיו מצטיינות בצבעוניות רבה ונופך של אגדה. לוצאטי נולד בג'נובה, אביו היה יהודי. עם עליית מוסוליני לשלטון עברה משפחתו לשווייץ, שם למד לוצאטי בבית הספר לאמנות (École des Beaux Arts) בלוצרן. בשנת 1947 שב לג'נובה וחבר לבמאי ולכותב אלסנדרו פרסן (Alessandro Fersen) ולשחקני תיאטרון יהודים, ליצירת תיאטרון, שהפך לימים לתיאטרון העירוני. התפאורות שעיצב היו צבעוניות ושאבו השראה מעולם הפנטזיה. במהלך שנות החמישים היה למעצב מוכר וביצע עבודות לתיאטרונים רבים באיטליה. ב-1960 ייסד עם אלדו טריונפו (Aldo Trionfo) קבוצת תיאטרון אוונגרדית, שתמכה במחזאות מקורית בתחומי תיאטרון האבסורד והגרוטסק, להם התאימו במיוחד עיצובי הבמה שלו. יחד עם הבמאי פרנקו אנריקז (Franco Enriquez), השחקנית ולריה מוריקוני (Valeria Moriconi) והשחקן גלאוקו מורי (Glauco Mauri) ייסד את "קבוצת הארבעה" (La Compagnia dei Quattro). הפקתה הראשונה של הקבוצה, "קרנפים" מאת אז'ן יונסקו עלתה ב-1961 וכן העלתה לראשונה באיטליה את המחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים". באותה עת החל לשתף פעולה עם הצלם ובמאי הקולנוע ג'וליו ג'יאניני (Giulio Gianini) ליצירת סרטי אנימציה מבוססי ציורים ובובות. לאורך כשלושים שנה יצרו השנים עשרות סרטי אנימציה ייחודיים בהשראת אופרות ומעשיות. בין סרטיהם: "העורב הלקחן" לפי רוסיני (La Gazza Ladra; 1965), שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, "האיטלקייה מאלג'יר" (1968), "פולצ'ינלה" (1973), שהיה מועמד אף הוא לפרס אוסקר, ו"חליל הקסם" לפי מוצארט (1978). כן יצרו השניים את הסרט "ירושלים", המגולל את סיפורה של העיר, לפי תסריט מאת מאיר שלו עם קריינות מאת יוסי בנאי ומוזיקה מאת יוני רכטר. הסרט מוצג מאז 1990 במוזיאון מגדל דוד. לוצאטי הגיע לראשונה לפסטיבל האופרה של גלייבורן ב-1963 כאשר עיצב את התפאורה עובר הפקת האופרה "חליל הקסם" בבימויו של פרנקו אנריקז. בהמשך העלו השניים במסגרת הפסטיבל את הפקותיהם ל"מקבת'" של ג'וזפה ורדי (1965), "דון ג'ובאני" (1967), "החטיפה מן ההרמון", (1968) ו"כך עושות כולן" (1969) למוצרט. כן עיצב לוצאטי תפאורות עבור "חלום ליל קיץ" בהזמנת בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ועבור האופרה של וינה, בית האופרה של שיקגו, פסטיבל הבלט של לונדון ובתי אופרה במולדותו איטליה. לוצאטי אייר ספרי ילדים רבים באיטלקית וכן את ספרו של מאיר שלו "מבול, נחש ושתי תיבות". ב-1963 יצר שני קירות אמנות מקרמיקה במיוחד לחזיתות בניין חדר האוכל בקיבוץ רוחמה, שם אחותו, גבריאלה הדר, חברה. שתי העבודות מתייחסות לתורה, אחת מתארת את 12 שבטי ישראל והשנייה את יציאת מצרים. מוזיאון על שמו נמצא בנמל העתיק של ג'נובה. מדיה וקבצים בנושא עמנואל לוצאטי בוויקישיתוף עמנואל לוצאטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נקרולוג בהגרדיאן, 6 באפריל 2007 עכבר העיר אונליין, עמנואל לוצאטי וג'וליו ג'יאניני - ירושלים בארבע ידיים, באתר הארץ חוה נובק, אורח בא לצייר, דבר, 6 באוגוסט 1970 (עם ביקורו בישראל) ערך מוזיאון לוצאטי בוויקיפדיה האיטלקית אתר מוזיאון לוצאטי באיטלקית עמנואל לוצאטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) עמנואל לוצטי (1921-2007), דף שער בספרייה הלאומית מיה סלע, עכבר העיר אונליין, ספר הילדים האחרון של מאיר שלו זכה בפרס איטלקי, באתר הארץ, 29 בינואר 2009
ישיבת כף החיים

ישיבת כף החיים היא ישיבה גבוהה לבעלי תשובה בירושלים, בראשות הרב יעקב חיים סופר. הישיבה הוקמה על ידי הרב שלמה רוזנר והרב סופר בה'תשל"ט, ונקראת על שם הספר "כף החיים", שחיבר אבי סבו של סופר, הרב יעקב חיים סופר. תחילה שכנה הישיבה בבית כנסת "חוג שבע" שברחוב דוד בירושלים. בשנת ה'תשנ"ב עברה הישיבה לרחוב 'אהלי יוסף' בשכונת "גבעת משה" בעיר. בישיבה לומדים כשישים בחורים מגילאי 18, וקיים בה גם כולל אברכים. המשגיח הוא הרב שלמה דסקל, מתלמידי הרב שלמה וולבה. אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת כף החיים ישיבת כף החיים באתר ויקישיבה ישיבת כף החיים (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית
קים אונג-יונג

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא קים. קים אונג-יונג (בקוריאנית: 김웅용; נולד ב-8 במרץ 1962) הוא ילד פלא לשעבר ממוצא קוריאני. קים החזיק בתואר בעל ה-IQ הגבוה ביותר בספר השיאים של גינס, אשר העריך אותו בכ-210. כבר בגיל שנתיים הציג קים שליטה יוצאת דופן בקוריאנית, יפנית, פורטוגזית, גרמנית, ואנגלית. הוא למד אלגברה, ובגיל 5 החל להופיע בטלוויזיה היפנית ולפתור בעיות דיפרנציליות ואינטגרליות מסובכות. הוא היה תלמיד אורח לפיזיקה באוניברסיטה בגילאי 7-4. בגיל 8 הוזמן על ידי נאס"א ללמוד בארצות הברית, שם סיים את לימודיו. בשנת 1974 החל לעבוד במחקר בנאס"א עד שחזר לקוריאה בשנת 1978. הוא החליט לעבור מפיזיקה להנדסה אזרחית, וקיבל דוקטורט בתחום זה. בסך הכול פרסם קים כ-90 מאמרים בנושא הידראוליקה בכתבי עת מדעיים. כיום הוא משמש כפרופסור מן החוץ באוניברסיטת צ'ונבוק שבקוריאה. World's Highest Iq באתר Reference.com Top 10 Child Prodigies: Kim Ung-Yong באתר דיסקברי 16 Of The Smartest Children In History: Kim Ung-Yong באתר Buisness Insider,‏ 15 ביוני 2011
דוד (דונטלו)

דוד (באיטלקית: David) הוא פסל ברונזה של הפסל דונטלו מסביבות שנת 1440. פסל זה ייחודי בכך שהוא פסל הברונזה הראשון שאינו נתמך, שניצוק בעת החדשה (תקופת הרנסאנס), לראשונה מאז התקופה הרומית. הפסל עורר שערורייה גדולה בעת שהוצג לראשונה כיוון שהוא מציג גבר צעיר בעירום מלא. בפסל מתואר המלך דוד עומד לאחר כריתת ראשו של גוליית והראש הכרות למרגלותיו. הפסל עירום למעט מגפיים וכובע. דונטלו יצר פסל של המלך דוד בשיש - אולם פסל זה מתאר את דוד כמלך בוגר, הפסל לבוש, ודוד מחזיק את הקלע שלו, בתום הקרב עם גוליית. גרסת הברונזה מתארת עלם צעיר ועירום. ג'ורג'ו וזארי בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר כתב שאת בסיס הפסל פיסל דזידריו דה סטיניאנו. הפסל נוצר עבור קוזימו דה מדיצ'י והוצג בחצר הפאלאצו מדיצ'י בפירנצה. לאחר שמהפכנים שלחו את בני מדיצ'י לגלות מפירנצה בשנת 1494 הפסל הוחרם והוצג בפאלאצו דה לה סיניוריה. כיום הפסל נמצא במוזיאון הלאומי ברג'לו. העתק של הפסל עשוי גבס (עם חרב שבורה) מוצג במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון. מדיה וקבצים בנושא דוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דוד פרטי הפנים מידע נוסף על הפסל
שלושת המשיחים מאיפסילנטי

שלושת המשיחים מאיפסילנטי (מאנגלית: The Three Christs of Ypsilanti) הוא ספר מאת הפסיכולוג מילטון רוקיץ', המגולל את סיפורו של ניסוי שערך בשלושה חולים בסכיזופרניה פרנואידית שטענו שהם ישו, בבית החולים בעיר איפסילנטי שבמישיגן, ארצות הברית. נושאי המחקר היו ג'וזף (58), שנמצא באשפוז פסיכיאטרי במשך שני עשורים; קלייד (70), חקלאי לשעבר שסבל מבעיית שתייה ודמנציה; ולאון (38), שמגיל צעיר האמין שהוא ישו. הניסוי החל ביולי 1959 ונמשך כשנתיים. על מנת לחקור את הניתוק מהמציאות שבו היו המטופלים שבויים דאג החוקר לכך שיהיו בחדרים סמוכים, וכן הניע אותם להיפגש בין היתר בחדר האוכל ובמהלך מטלות בבית החולים. במהלך הניסוי, רקח הודעות ומסרים מדמויות שאינן קיימות במטרה לבצע מניפולציות במטופלים (כגון שליחת מכתבים ממענים מפוברקים), על מנת לבדוק האם דעתם תשתנה, אך זה לא קרה. בתקופה זו, שלושת הגברים התווכחו רבות, וכל אחד מעם טען שהוא ישו האמיתי והקדוש מכולם, וכן שהאחרים לוקים במחלת נפש או שהם רובוטים. בחלוף הזמן, החיכוכים ביניהם פסקו והם התיידדו והחלו לדבר על נושאים אחרים. בסופו של הניסוי לא חל שיפור בניתוק מן המציאות בו לקו שלושת הגברים והם המשיכו להאמין שהם ישו. תלמידיו של רוקיץ' באותה העת העידו שהיה מניפולטיבי ושאף ליצירת עימותים בין הגברים בניסוי. עם השנים הגיע הסופר למסקנה שהתנהלות מחקרו הייתה פסולה אתית, ולמהדורת 1984 הוסיף את ההתנצלות "לא הייתה לי זכות, אף לא בשם המדע, לשחק בתפקיד אלוהים, להתערב בחייהם הפרטיים ולשפוט אותם". בהמשך אף אמר שהם אלו שהפריכו את אמונתו שיצליח לשנותם, ולמעשה הדבר גרם לו להכיר בכך שהוא עצמו החזיק באמונה שיש ברשותו כוח אומניפוטנטי. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1964. ב-2011, יצא במהדורה מחודשת על ידי ה-The New York Review of Books. בשנת 2017 יצא סרט הדרמה "שלושה משיחים" (אנ') שביים ג'ון אבנט, ומבוסס על מחקרו של רוקיץ', שגם השתתף בכתיבת התסריט. The True Story Behind The Failed Psychological Experiment Of The Three Christs of Ypsilanti, באתר All That's Interesting, נובמבר 2018 The Three Christs of Ypsilanti (Movie Tie-In Edition), ב-The New York Review of Books
דווקא

האם התכוונתם ל... דווקא (כתב עת ארגנטינאי) – כתב עת ספרותי-הגותי ביידיש שהופיע בארגנטינה דווקא (כתב עת ישראלי) – כתב עת ישראלי בעברית על תרבות יידיש תאגיד דווקא דבקה (פירושונים)
דרום (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דרום – אחת מרוחות השמים מחוז הדרום – מחוז אדמיניסטרטיבי בישראל הכולל את הנגב והערבה דרום (מחוז) – מחוז בצרפת הוצאת "דרום" - בית מסחר והוצאת הספרים של מיכל יצחק רבינוביץ' ראו גם הדרום דרומי (פירושונים) צפון (פירושונים) מערב (פירושונים)
הדרום

האם התכוונתם ל... הדרום (כתב עת) – קובץ תורני היוצא לאור על ידי הסתדרות הרבנים באמריקה בית העלמין הדרום – בית עלמין בדרום-מזרח העיר בת ים, בגבול עם חולון וראשון לציון כיוון דרום דרום הארץ מדינות דרום ארצות הברית דרום וייטנאם קוריאה הדרומית דרום לבנון דרום (פירושונים)
עין במבה

עין במבה או "עין כמו במבה" הוא מעיין שכבה בהרי ירושלים הממוקם כקילומטר אחד דרומית למושב עמינדב. המעיין נובע ברכס לבן מעל הגדה הצפונית של נחל רפאים. הקרקע באזור מורכבת ברובה מקירטון, סלע משקע שמי הגשמים מחלחלים דרכו ויוצאים בתוך המערה שם הם יוצרים בריכה שמגיעה לגובה של עד כ-60 ס"מ, הבריכה היא בצורה של האות ר' וקרקעיתה מלאה בבוץ. המעיין הוא העליון שבשרשרת מעיינות באפיק נחל יבש. והוא סמוך גם למעיינות עין לבן ועין חניה. המעיין נקרא גם עין המערה, עין סיף ועין אל בלאד (מעיין הכפר, כמו מעיינות רבים באזור) היות ששימש בעבר את תושבי הכפר וולג'ה. מדיה וקבצים בנושא עין במבה בוויקישיתוף גלריית תמונות באתר מאחורי ההר החברה להגנת הטבע - מסלולים מומלצים - רכס לבן דרומי ועין לבן, באתר www.teva.org.il