laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוקלידס אנדרדה

אוקלידס טבארש אנדרדה (בפורטוגזית: Euclides Tavares Andrade; נולד ב-12 בדצמבר 1997) הוא כדורגלן מכף ורדה המשחק בעמדת הקיצוני בהפועל כפר שלם. ידוע גם בכינויו קלה (בפורטוגזית: Clé). קלה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בכף ורדה בה שיחק בקבוצות ביירה מאר ובואבישטה כף ורדה. בקיץ 2019 חתם באוליביירה דו הוספיטל מהליגה השלישית בפורטוגל. כעבור שנה חתם בבלננסש עמה היה שותף לשני עליות ליגה עד לליגה השנייה בפורטוגל. בינואר 2024 חתם בא.א.ז. זאקיקו מליגת העל הקפריסאית. הוא הבקיע שלושה שערים ב-16 משחקים, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להישאר בליגה. ב-19 ביולי 2024 חתם בהפועל כפר שלם מהליגה הלאומית. ב-27 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כף ורדה בתיקו 0-0 נגד מאוריטניה. כמעט ארבע שנים חלפו עד שרשם את הופעתו השנייה. ב-18 ביוני 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד בורקינה פאסו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023. אוקלידס אנדרדה, באתר Transfermarkt אוקלידס אנדרדה, באתר Soccerway אוקלידס אנדרדה, באתר National Football Teams תומר חבז, ‏הפועל כפר שלם החתימה את טבארס אנדרדה, באתר ONE‏, 19 ביולי 2024 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אוקלידס אנדרדה".
הספרייה הלאומית של אוקראינה

הספרייה הלאומית של אוקראינה על שם ולדימיר ורנדסקי (באוקראינית: Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського, או בקיצור, VNLU) היא הספרייה האקדמית הראשית ומרכז המידע המדעי הראשי באוקראינה, ואחת מהספריות הלאומיות הגדולות בעולם. הבניין הראשי שלה ממוקם בשכונת דמייבקה שבבירת המדינה - קייב. הספרייה מכילה כ-15 מיליון פריטים. בספרייה יש את האוסף השלם ביותר של כתבים בסלאבית כנסייתית עתיקה. בנוסף על כך, בספרייה יש ארכיונים של מדענים ואנשי תרבות מצטיינים מהעולם ומאוקראינה בפרט. ישנם גם אוספים של נשיאי אוקראינה ואת הארכיון של האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה. הספרייה הלאומית היא המאגר המוביל בעולם של מוזיקת עם יהודית שהוקלטה על גלילי שעווה של אדיסון. רבות מההקלטות הן הקלטות שטח שנעשו במהלך התקופה הסובייטית או הטרום-סובייטית על ידי אתנולוגים כמו זוסמן קיסלגוף, משה ברגובסקי וסופיה מגיד. אוסף הפולקלור המוזיקלי היהודי נרשם בתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו ב-2005. הספרייה הלאומית הוקמה ב-2 באוגוסט 1918 על ידי הטמאן פבלו סקורופדסקי כ"הספרייה הלאומית של המדינה האוקראינית" ( Natsionalna biblioteka Ukrayinskoyi Derzhavy). ב-23 באוגוסט 1918 הוקמה הוועדה הזמנית להקמת הספרייה הלאומית שבראשה עמד ולדימיר ורנדסקי. באוגוסט 1941 פונתה הספרייה לאופה, בירת בשקורטוסטן. במאי 1944 חזרה הספרייה לקייב. הבניין הנוכחי נבנה בשנים 1975-1989. יש בבניין זה כ-27 קומות ושטח של 35,700 מטרים רבועים. גובה הבניין הוא כ-78.6 מטרים, ביחד עם האנטנה. שמה הנוכחי של הספרייה הוכרז ב-1996. אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הלאומית של אוקראינה (באוקראינית) מדיה וקבצים בנושא הספרייה הלאומית של אוקראינה בוויקישיתוף "Collection of Jewish Musical Folklore (1912-1947)". UNESCO Memory of the World Programme. 2008-05-16. אורכב מ-המקור ב-2008-06-23. נבדק ב-2009-12-14. "Vernadsky National Library, Kyiv". SkyscraperPage.com. נבדק ב-2022-03-07.
ספריית אוניברסיטת ייל

ספריית אוניברסיטת ייל (באנגלית: Yale University Library) היא מערכת הספריות של אוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט שבארצות הברית. הספרייה הוקמה ב-1701 עם מתנה של כמה עשרות ספרים לאוניברסיטה החדשה. האוסף של הספרייה מכיל כעת כ-14.9 מיליון כרכים השוכנים בחמישה עשר בנייני אוניברסיטה והוא מערכת הספרייה האקדמית השלישית בגודלה בצפון אמריקה והשנייה בגודלה, בקמפוס יחיד . בשנת 2016 עמד התקציב על כ-118.8 מיליון דולרים והועסקו בו כ-550 עובדים. נכון ליולי 2024, מנהלת הספרייה היא ברברה רוקנבך. החלק המרכזי של מערכת הספרייה הוא ספריית הזיכרון של סטרלינג, בניין גותי שנבנה ב-1931 ומכיל את משרדי הספרייה הראשיים, ארכיון האוניברסיטה, ספריית מוזיקה ו-3.5 מיליון כרכים. הספרייה אחראית על מאות מאגרי מידע מחקריים. יחד עם ספריית הרווארד וספריות קולומביה, היא הייתה חברה מייסדת בקונסורציום של ספריות המחקר. מדיה וקבצים בנושא ספריית אוניברסיטת ייל בוויקישיתוף ספריית אוניברסיטת ייל, ברשת החברתית פייסבוק ספריית אוניברסיטת ייל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספריית אוניברסיטת ייל, ברשת החברתית אינסטגרם אתר האינטרנט הרשמי של ספריית אוניברסיטת ייל Richards, David Alan. Mian, Anam; Roebuck, Gary (2020). ARL Statistics 2020. Washington, DC: Association of Research Libraries.
פרנסיס ג'וזף אופנהיימר

פְרַנְסִיס ג'וֹזֶף אוֹפֶּנְהַיְמֶר (באנגלית: Francis Joseph Oppenheimer;‏ נולד ב-1881) היה סופר ועיתונאי אמריקאי–יהודי. אופנהיימר נולד בניו יורק. בסוף העשור הראשון של המאה ה-20 פרסם מאמרים על אודות הפשיעה היהודית בניו יורק. ב-1910 פרסם ספר על תולדות הגבלת ההגירה לארצות הברית, ובכלל זה הגירת יהודים. הוא פרסם בעיתון הניו יורק הראלד סקירה מקיפה על חיי היהודים בניו יורק, ובכלל זה מוסדות הצדקה וחיי החברה והדת. עוד פרסם ב-1927 ספר בשם "The New Tyranny: mysticism, scepticism", וכן ב-1940 ספר בשם "Ezekiel to Einstein: Israel's Gifts to Science and Invention" (מיחזקאל עד איינשטיין: מתנותיו של ישראל למדע ולהמצאה) הסוקר את תרומת היהודים למדע. "אופנהימר, פרנסיס יוסף", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 83), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א. “A LIST OF ARTICLES OF JEWISH INTEREST IN THE JEWISH AND IN THE GENERAL PRESS: August, 1908, to July, 1909.” The American Jewish Year Book, vol. 11, 1909, pp. 194–203. JSTOR, http://www.jstor.org/stable/23600595. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילונגה פאטה

אילונגה פאטה (בהולנדית: Ilounga Pata; נולד ב-12 בנובמבר 2000) הוא כדורגלן מסנט מארטן המשחק בעמדת המגן הימני בשריף טירספול. פאטה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של אלפנסה בויס, דן האג עד שהגיע לזו של האדרספילד טאון האנגלית. באוגוסט 2021 חתם בטופ אוס מהליגה ההולנדית השנייה. עד מהרה הפך לשחק הרכב בקבוצה בה שיחק שלוש שנים בהן רשם 92 הופעות וכבש 2 שערים. ב-4 ביולי 2024 חתם בשריף טירספול מליגת העל המולדובית. ב-3 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנט מארטן בתיקו 1-1 נגד איי הבתולה של ארצות הברית. ב-15 באוקטובר 223 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד סנט קיטס ונוויס. אילונגה פאטה, באתר Transfermarkt אילונגה פאטה, באתר Soccerway אילונגה פאטה, באתר WorldFootball.net אילונגה פאטה, באתר National Football Teams אילונגה פאטה, באתר FootballDatabase.eu
מתאוס קנטקוזנוס

מתאוס אסאנס קַנְטַקוּזֶנוֹס (ביוונית: Ματθαῖος Ἀσάνης Καντακουζηνός; בערך 1325 – יוני 1383) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 1353 – 1357 ומאוחר יותר דספוטט מוראה מ-1380 עד 1381. מתאוס אסאנס קנטקוזנוס היה בנם של הקיסר יוחנן השישי קנטקוזנוס ואירנה אסנינה. בתמורה לתמיכה שנתן לאביו במהלך מאבקו עם יוחנן החמישי פלאיולוגוס, הוא קיבל חלק מתראקיה כנחלה ב-1347, והוכרז כקיסר שותף ב-1353, כאשר שוב פרצה מלחמת אזרחים גלויה עם יוחנן החמישי. מהנחלה התראקית שלו, שבמרכזה גרציאנוס, הוא הוביל מספר מלחמות נגד הסרבים. התקפה, שאותה הכין ב-1350, נכשלה בשל עריקתם של אנשי העזר הטורקים שלו. עם חמשת אלפים טורקים, מתאוס ניסה להקים מחדש את הנחלה הקודמת שלו לאורך הגבול הסרבי-ביזנטי על ידי תקיפת אזור זה, אך לא הצליח לכבוש את סרס. עד מהרה הוא הובס בקרב בסוף 1356 או בתחילת 1357 על ידי צבא סרבי בפיקודו של וויבודה וויהנה, שהיה שליט דרמה (מבצר מרכזי בסביבה). הסרבים תפסו את מתאוס מתוך כוונה לשחררו כשהוא גייס את הכופר הגדול שדרשו. אולם יוחנן החמישי, שעבר במהירות לכבוש את אדמותיו של מתאוס, הציע לוויהנה סכום גדול עוד יותר כדי להסגיר את מתאוס אליו. לאחר שכלא את מתאוס תחילה בטנדוס, אחר כך בלסבוס תחת עינו הפקוחה של פרנצ'סקו הראשון גאטילוסיו, יוחנן אילץ אותו לוותר על התואר הקיסרי. לאחר מכן שחרר אותו יוחנן ללכת למוראה, שם הצטרף לאחיו מנואל, ששלט שם (1361). לאחר מות אחיו ב-1380, שלט מתאוס אסאנס קנטקוזנוס על מוראה עד למינוי המושל החדש תאודורוס הראשון פלאיולוגוס, ב-1381, והגעתו ב-1382. לפני המעבר המלא של השלטון במוראה, ממשפחת קנטקוזנוס לזו של פלאיולוגוס, התפטר מתאוס משלטונו במוראה ומסר אותו לבנו דמטריוס הראשון קנטקוזנוס. מאת אשתו אירנה פלאיולוגינה, עימה התחתן בסלוניקי בתחילת 1341, היו למתאוס אסאנס קנטקוזנוס חמישה ילדים ידועים: יוחנן קנטקוזנוס, דספוט דמטריוס קנטקוזנוס, sebastokratōr תאודורה קנטקוזנה הלנה קנטקוזנה, שנישאה ללואי פאדריקה, רוזן סלונה מריה קנטקוזנה, שנישאה ליוחנן לסקריס קאלופרוס (ייתכן) תאודורוס קנטקוזנוס, שגריר בצרפת ובוונציה מדיה וקבצים בנושא מתאוס קנטקוזנוס בוויקישיתוף Donald M. Nicol, The Byzantine Family of Kantakouzenos (Cantacuzenus) ca. 1100-1460: a Genealogical and Prosopographical Study (Washington, DC: Dumbarton Oaks, 1968), pp. 121f, 156-164 Donald M. Nicol, The Byzantine Family of Kantakouzenos: Some Addenda and Corrigenda, Dumbarton Oaks Papers, Vol. 27 (1973), p. 312-3
פקק ביטחון

פקק ביטחון הוא פקק המשמש להפחתת הסיכון של בליעת חומרים מסוכנים לילדים. פקק זה מחויב על פי החוק במגוון מדינות עבור חומרים מסוכנים לבליעה כגון: תרופות, כימיקלים ביתיים, חומרי הדברה. גרסה של הפקק הומצאה כבר בשנת 1967 על ידי ד"ר אנרי ברו. היסטוריה של תאונות שבהן היו מעורבים ילדים שפתחו אריזות ביתיות ובלעו את התכולה הביא את הקונגרס של ארצות הברית להעביר את "חוק האריזה למניעת רעל משנת 1970", שחיבר הסנאטור האמריקני פרנק א. מוס מיוטה. חוק זה העניק סמכות ל"וועדה האמריקאית לבטיחות מוצרי צריכה" להסדיר תחום זה. תוספות לאורך העשורים הרחיבו את החוק כדי לכלול פריטים מסוכנים אחרים, כולל כימיקלים המוסדרים על ידי הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית. אף על פי שפקקים עמידים בפני ילדים אינם מושלמים, יש ראיות חזקות לכך שהשימוש בהם הפחית באופן משמעותי את שיעורי הרעלת ילדים. קיים תיאום לשיפור הסטנדרטים הבינלאומיים לגבי דרישות ופרוטוקולים. Sanbar, Shafeek S. (2007). Legal medicine. Elsevier Health Sciences. p. 393. ISBN 978-0-323-03753-2. ארכיון מ-31 במרץ 2017. נבדק ב-6 בנובמבר 2010. {{cite book}}: (עזרה) Winter, Harold (2005-05-01). Trade-offs: an introduction to economic reasoning and social issues. University of Chicago Press. p. 98. ISBN 978-0-226-90225-8. ארכיון מ-2017-03-31. נבדק ב-6 בנובמבר 2010. {{cite book}}: (עזרה) "Dr. Henri Breault". Canadian Medical Hall of Fame. אורכב מ-המקור ב-7 במרץ 2012. נבדק ב-28 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) CPSC (9 בפברואר 2007). "Poison Prevention Packaging Information". U.S. Consumer Product Safety Commission. אורכב מ-המקור ב-19 בדצמבר 2008. נבדק ב-19 בדצמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה) Viscusi, W. Kip (1995). Fatal tradeoffs: public and private responsibilities for risk. Oxford University Press US. p. 235. ISBN 978-0-19-510293-2. נבדק ב-6 בנובמבר 2010. {{cite book}}: (עזרה) Schwebel, D C (2017). "Unintentional child poisoning risk: A review of causal factors and prevention studies" (PDF). Children's Health Care. 46 (2): 109–130. doi:10.1080/02739615.2015.1124775. ארכיון (PDF) מ-21 באוקטובר 2018. נבדק ב-21 באוקטובר 2018. {{cite journal}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרוניקוס אסן

אנדרוניקוס אסן (ביוונית: Ανδρόνικος Ασάν; מת בערך 1322) היה האפיטרופוס ("עוצר", "משגיח") של המחוז הביזנטי של מוראה בין השנים 1316 ל-1322. אנדרוניקוס אסן היה בנם של הצאר הבולגרי איוואן אסן השלישי ואירנה, שהייתה אחותו של הקיסר הביזנטי אנדרוניקוס השני פלאיולוגוס. אביו ואמו ברחו לשטח ביזנטי במהלך המרד של איוואילו ב-1280. לאחר מותו של מיכאל קנטקוזנוס ב-1316, אנדרוניקוס השני העניק לאנדרוניקוס אסן את עמדת האפיטרופוס של המחוז הביזנטי הקטן בחלק הדרום-מזרחי של מוראה. קנטקוזנוס כבר הצליח לגבש את הפרובינציה, וזכה להצלחה מסוימת מול הנסיכות הפרנקית אכאיה בצפון. אסן המשיך באותו קו, ובניצול סכסוכים פנימיים באכאיה, הוא כבש שטחים רבים במרכז מוראה. בשנת 1320, הוא כבש את הטירות של אקובה, פוליפנגוס, קאריטיינה וסנט גאורג בסקורטה, והביס צבא פרנקי ליד המבצר האחרון בספטמבר. הוא היה אב קדמון של קיסרים ביזנטיים מאוחרים יותר, שכן נכדתו, הלנה, נישאה ליוחנן החמישי פלאיולוגוס, שצאצאיו הפכו מאוחר יותר לקיסרים ביזנטיים. אנדרוניקוס התחתן עם טארכניאוטיסה מסוימת, ששמה הפרטי אינו ידוע. היא הייתה בתם של פרוטוסטרטור מיכאל דוקאס גלבאס טארכניוטס ואשתו מריה דוקאינה קומנה פלאיולוגינה ברנאינה. שמות המשפחה של אמה מצביעים על מוצא מהמשפחות דוקס, קומננוס ופלאיולוגוס שמכל אחת מהן יצאו כמה קיסרים ביזנטיים. עם זאת, שם משפחתה מעיד על היותה בת למשפחת ברנאס שהוציאה מנהיגים צבאיים כמו אלכסיוס ברנאס ותאודורוס ברנאס, אך השושלת שלהם מתועדת בצורה גרועה. היו להם לפחות ארבעה ילדים: מנואל קומננוס ראול אסן. מפקד צבאי. מאוחר יותר סטרטגוס בדידימוטיכו (1342) ומושל ביזייה (1344). התחתן עם אנה קומנה דוקאינה פאליאולוגינה סינדנה. היא הייתה בתם של תאודורוס קומננוס דוקאס סינדנוס פלאיולוגוס ויודוקיה מוזאקיינה. יוחנן אסן. מפקד צבאי, מושל מלניקון (1342) ומוראה (1343). התחתן עם בתו של אלכסיוס אפוקוקוס ובתו של דיסיפטוס. אירנה אסנינה. התחתנה עם יוחנן השישי קנטקוזנוס. בת נוספת. התחתנה עם קנטוריונה הראשון סקריאס, ברון דמאלה, כלאנדריצה, אסטמירה ונסיכות אכאיה.
ביסמוט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ביסמוט – יסוד כימי אישים: בועז ביסמוט – עיתומאי ופולטיקאי ישראלי רוג'ר ביסמוט – איש עסקים וסנאטור יהודי-תוניסאי
איסאק קזרנובסקי

איסאק קזרנובסקי (ברוסית: Исаак Абрамович Казарновский‏; 29 בספטמבר 1890 - 12 בינואר 1981) היה סובייטי ממוצא יהודי. איסקא קזרנובסקי נולד בשנת 1890 במיקולייב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה למשפחה יהודית. אביו היה פקיד ואמו עבדה בעיסוי. בשנת 1891 אביו נפטר ומשפחה עברה לאודסה ובשנת 1900 לשווייץ. בצעירותו הוא שיחק בקבוצת כדורגל "יאנג בויז ברן". בשנת 1908 קזרנובסקי סיים לימודי בית ספר בציריך ובשנת 1914 סיים לימודי כימיה באוניברסיטת ציריך. בשנת 1917, לאחר מהפכת פברואר, קזרנובסקי חזר לרוסיה ובשנת 1922 הגיע למוסקבה. בהזמנת אלכסיי באך הוא התחיל לעבוד במכון לכימיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1930 הוא התחיל ללמד באוניברסיטת מוסקבה בה כיהן בדרגת פרופסור. בשנת 1936 הוא קיבל תואר "דוקטור למדעים" ובשנת 1939 התקבל כחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות. קזרנובסקי התמחה בכימיה אי-אורגנית וייצור חומרים שונים. הוא פיתח שיטה לטיהור אוויר שמכשירים שנבנו על בסיסה הותקנו בצוללות הצי הסובייטי. על פעילות לקידום המדע לקזרנובסקי הוענק פרס ברית המועצות (1941) ומספר עיטורים. קזרנובסקי נפטר בשנת 1981 ונטמן בבית העלמין קונצבסקויה. ביוגרפיה (ברוסית)
Any Road

"Any Road" הוא הסינגל האחרון של ג'ורג' האריסון והוא הרצועה הפותחת את אלבומו Brainwashed לאחר מותו. האריסון החל לכתוב את השיר בשנת 1988, במהלך הכנת וידאו קליפ לאלבומו Cloud Nine משנת 1987. זהו התקליט האחרון ששוחרר של חומר חדש המיוחס לג'ורג' האריסון. האריסון החל לכתוב את השיר בשנת 1988 במאווי. הוא צילם קליפ לשיר This is Love. הביצוע הפומבי היחיד הידוע של האריסון לשיר "Any Road" היה ביצוע סולו אקוסטי בשנת 1997, במהלך ריאיון עם ראווי שנקר שנערך על ידי VH1. זו הייתה הופעתו הטלוויזיונית האחרונה של האריסון לפני מותו. "Any Road" היה השיר האחרון של האריסון שיצא כסינגל. השיר יצא לאור ב-12 במאי 2003 כסינגל בבריטניה והגיע למקום ה-37 במצעד הסינגלים הבריטי. השיר היה מועמד בטקס פרסי גראמי לשנת 2004 בקטגוריית ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר, והופיע גם באלבום האוסף של מועמדי גראמי לשנת 2004. למרות שהשיר הפסיד את הפרס ל-"Cry Me a River" של ג'סטין טימברלייק, "Marwa Blues" של האריסון (הבי-סייד האינסטרומנטלי ל-"Any Road") זכה בקטגוריית ביצוע הפופ האינסטרומנטלי הטוב ביותר. וידאו קליפ הופק כמצגת שקפים של חייו של האריסון לאורך עשרות שנים, כולל קטעים מחייו המוקדמים, קליפים של הביטלס וקטעים כלליים של האריסון. הקליפ כולל גם קליפים מקריירת הסולו שלו, כולל מספר קליפים לאורך הקריירה שלו. יש בו גם קליפים של קולנוע וטלוויזיה שהאריסון השתתף בהם, כולל צוללת צהובה, בריאן כוכב עליון, שם האריסון הופיע בהופעת אורח בתור מר פאפאדופוליס, והפרק "Homer's Barbershop Quartet" של משפחת סימפסון, שבו האריסון מככב בתפקיד אורח. ג'ורג' האריסון - שירה, גיטרה אקוסטית, גיטרת סלייד ג'ף לין - גיטרה בס, פסנתר, קולות רקע דהני האריסון - גיטרה חשמלית, קולות רקע ג'ים קלטנר - תופים מידע על היצירה "Any Road" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Any Road" באתר יוטיוב Sharpio, Marc, Behind Sad Eyes, 2003, עמ' 180, ISBN 978-0312309930 Official Singles Chart on 18/5/2003, Official Charts, ‏2023-12-28 (באנגלית)
גיגלבאג

גיגלבאג (באנגלית: Gigglebug; בפינית: Kikattava Kakkiainen) היא סדרת טלוויזיה מונפשת פינית לילדים, שנוצרה על ידי אנטטו הארלין וג'ונאס אוטי. בפינלנד הסדרה שודרה ב-Kidoodle.TV ובישראל בערוץ לולי. הסדרה בת 2 עונות ו-39 פרקים. העלילה עוקבת אחרי חרגול בשם גיגלבאג וחבריו הגרים ביער ''הגלימה הירוקה'', בכל פרק הם יבלו יחד, יחוו הרפתקאות וכמובן יפתרו בעיות. גיגלבאג: חרגול חום, הדמות הראשית בתוכנית. צביקה הצבי: צבי אדום, קרניו משתנות למה שהפרק עוסק בנושא. דובי הדובון: דוב חום, בעל פחד ממים. ארנבת עיר: ארנבת ורודה, מתגעגעת לעיר הגדולה. פרג: קיפודה בעלת קוצים חדים וסגולים. אתר האינטרנט הרשמי של גיגלבאג גיגלבאג, ברשת החברתית פייסבוק "גיגלבאג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
רוברט קינג מרטון

רוברט קינג מרטון (באנגלית: Robert King Merton; ‏4 ביולי 1910 – 23 בפברואר 2003) היה סוציולוג יהודי-אמריקאי, אחד החוקרים הנודעים בסוציולוגיה. מוכר בין היתר כמי שטבע את הביטויים: "נבואה המגשימה את עצמה", "מודל לחיקוי" ו"אפקט מתי". מרטון נולד בפילדלפיה, בן למשפחת שקולניק היהודית שהיגרה ממזרח אירופה. לאחר לימודיו שינה את שם משפחתו למרטון, אך מעולם לא הסביר מדוע. הוא למד ולימד באוניברסיטת הרווארד עד 1941, אז עבר לאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1957 כיהן כנשיא האגודה האמריקאית לסוציולוגיה. מרטון יצא מהמסורת הפונקציונלית בסוציולוגיה, שטענה כי לכל אירוע או תפקיד יש מטרה או תרומה לחברה. למרות שכיום קמו מתנגדים רבים לתאוריה זו, ובייחוד הזרם הסוציולוגי הביקורתי, תרומתו של מרטון לחקר הסוציולוגיה אינה מוטלת בספק. בין השאר, הוא חקר את התנהגותם של ארגונים בירוקרטיים, וניתח את כשליהם. מרטון כינה בשם "דיספונקציות" תופעות לא צפויות, לא מכוונות ולא רצויות של מערכות ביורוקרטיות. על-פי מרטון, קיימת דרישה של הנהלתו של כל ארגון להגדלת המהימנות של הארגון בייצור ובמגע עם הלקוחות. על כן מגבירה ההנהלה את הפיקוח על עובדי הארגון והתהליכים המתרחשים בו, פיקוח הנעשה באמצעות הדגשה ופיתוח של תהליכי פורמליזציה (תקנון, כללים, קביעת סטנדרטים וכו'). לתהליך זה שלוש תוצאות דיספונקציונליות: מעבר מיחסים בינאישיים ישירים ליחסים בינאישיים פורמליים, כלומר- מבוססים על כללי העבודה הפורמליים ועל יחסי התפקידים אותם ממלאים האנשים. הפיכת הכללים שנקבעו כדי לסייע לפיקוח למטרה בזכות עצמם, ולא כאמצעי (לדוגמה: היצמדות למכסת ייצור מסוימת שנקבעה על ידי ההנהלה, למרות שיעיל יותר לשנותה). סיווג (קטגוריזציה) - מיון המשימות השונות העומדות בפני הארגון והתגובות הניתנות להן למספר מצומצם של מודלים קבועים בלא התייחסות לייחודה של כל משימה (לדוגמה: נוהלי פתיחה באש בצה"ל). על-פי מרטון, דיספונקציות אלו מגבירות את עצמן, שכן הן מקבעות את הצורך לבצע פיקוח באמצעות פורמליזציה, ולא באמצעים אחרים. מלבד זאת, שימוש בפורמליזציה מצמצם את התחרות בין העובדים, ומאפשר התפתחותה של 'רוח צוות'. רוח צוות זו מחדדת את הדיספונקציות שכן היא מתגבשת סביב הכללים הפורמליים, וכמו כן שואפת לספק הגנה לפרט כנגד גורמים חיצוניים. הגנה זו פוגעת ביעילות הארגון, שכן לרוב גורמים חיצוניים אלו הם דרישות ההנהלה והלקוחות. הטיה זו להגנה על העובדים מפני דרישות המערכת יוצרת צורך של ההנהלה בהעמקת הפורמליזציה. בנו של מרטון, רוברט קרהרט מרטון, הוא זוכה פרס נובל לכלכלה. מונחים במבנה ארגוני מדיה וקבצים בנושא רוברט קינג מרטון בוויקישיתוף רוברט קינג מרטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רוברט קינג מרטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוברט קינג מרטון, ברשת החברתית Goodreads רוברט קינג מרטון, באתר גוגל סקולר ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ייקובי ג'ונס

ג'ייקובי ג'ונס (באנגלית: Jacoby Rashi'd Jones‏; ‏11 ביולי 1984 – 14 ביולי 2024) היה שחקן פוטבול אמריקאי מקצועי ששיחק ב-NFL בתפקיד רסיבר וקיקר ריטרנר. ג'ונס גדל ולמד במזרח ניו אורלינס. בית ילדותו ובית הספר התיכון בו למד נהרסו על ידי הוריקן קתרינה. ג'ונס למד במכללת ליין (Lane College), מוסד היסטורי לאפרו-אמריקאים, שם פיתח את כישורי הפוטבול שלו. הוא התבלט במכללה בזכות המהירות והכישורים שלו כמחזיר בעיטות ורסיבר, מה שהוביל לבחירתו בדראפט ה-NFL. ג'ונס נבחר בסיבוב השלישי של דראפט ה-NFL לשנת 2007 על ידי קבוצת יוסטון טקסנס. הוא שיחק ביוסטון בין השנים 2007–2011, שם הפגין יכולת מרשימה כמחזיר בעיטות ורסיבר נוסף. בשנת 2012 עבר ג'ונס לבולטימור רייבנס, ושם חווה את הרגע הגדול ביותר בקריירה שלו. בסופרבול XLVII (אנ'), שהתקיים ב-2013 בעיר הולדתו ניו אורלינס, קבע ג'ונס שיא סופרבול עם ריצת החזרה של 108 יארד לטאצ'דאון, אשר סייעה לרייבנס לזכות באליפות. ג'ונס היה גורם מכריע בזכייה זו, ונחשב לגיבור הסופרבול של אותה שנה. לאחר פרישתו מה-NFL המשיך ג'ונס לתרום לקהילה דרך אימון קבוצות פוטבול במכללות ובתיכונים. הוא היה מאמן אהוב ומוערך ואף מונה למאמן ראשי של קבוצת פוטבול מקומית. תרומתו לקהילה ולדור הבא של שחקני הפוטבול הייתה רבה ומשמעותית. ג'ונס נפטר בשנתו בביתו שבניו אורלינס ב-14 ביולי 2024, בגיל 40. השאיר אחריו את אמו, אמילי, ובנו הקטן, ג'ייקובי. מדיה וקבצים בנושא ג'ייקובי ג'ונס בוויקישיתוף ג'ייקובי ג'ונס, באתר הליגה NFL.com אבל בעולם הספורט: כוכב העבר הלך לעולמו בגיל 40 בלבד, באתר Ice, ‏2024-07-15 ג'ייקובי ג'ונס, גיבור הסופרבול של בולטימור, מת בגיל 40 - וואלה ספורט, באתר וואלה, ‏2024-07-14 Borden, Sam (4 בפברואר 2013). "For the Ravens' Jones, a Trip Home and 2 Trips Into the End Zone". The New York Times. ארכיון מ-3 באוגוסט 2017. נבדק ב-15 ביולי 2024. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ייקובי ג'ונס".
המלחמה הביזנטית-ונציאנית (1296–1302)

המלחמה הביזנטית-ונציאנית בשנים 1296–1302 הייתה שלוחה של המלחמה הוונציאנית-גנואית השנייה בשנים 1294–1299. בשנת 1293 פרצה מלחמה בין ג'נובה לוונציה על פעילות הסחר שלהן במזרח הים התיכון. לאחר התקפה ונציאנית על גלאטה הגנואזית בשנת 1296, החליט אנדרוניקוס השני לבוא לעזרת בעלי בריתו הגנואזים. בשנת 1296 הרסו התושבים הגנואזים המקומיים של קונסטנטינופול את הרובע הוונציאני והרגו אזרחים ונציאנים רבים. למרות האמנה הביזנטית-ונציאנית משנת 1285, הקיסר הביזנטי אנדרוניקוס השני פלאיולוגוס הראה מיד תמיכה בבעלי בריתו הגנואזים על ידי מעצר הניצולים הוונציאנים מהטבח, כולל הביילו הוונציאני, מרקו במבו. ונציה איימה במלחמה עם האימפריה הביזנטית, ודרשה פיצויים על העלבון שספגו. ביולי 1296, הצי הוונציאני, בפיקודו של רוג'יירו מורוסיני מאלאבראנקה, הסתער על הבוספורוס. במהלך המערכה, נתפסו נכסים גנואים שונים בים התיכון ובים השחור, כולל העיר פוקאה. גם המושבה הגנואזית של גלאטה, מעבר לקרן הזהב מהבירה הביזנטית, נשרפה. הקיסר, לעומת זאת, העדיף באותה נקודה להימנע ממלחמה. מלחמה גלויה בין ונציה לביזנטים החלה רק לאחר קרב קורזולה וסיום המלחמה עם ג'נובה בהסכם מילאנו משנת 1299, מה שהותיר את ונציה חופשית להמשיך במלחמתה נגד היוונים. הצי הוונציאני, מתוגבר על ידי פריבטירים, החל לכבוש איים ביזנטיים שונים בים האגאי, שרבים מהם נכבשו רק על ידי הביזנטים מלורדים לטיניים כעשרים שנה קודם לכן. מאפריל 1301 נשלחו שגרירים ביזנטיים לוונציה כדי לנהל משא ומתן על שלום, אך ללא הצלחה. ביולי 1302, צי ונציאני עם עשרים ושמונה גליאות הגיע לפני קונסטנטינופול עצמה, וערך מפגן כוח: לנגד עיניהם של תושבי הבירה הביזנטית, האדמירל בלטו ג'וסטיניאן הלקה את אוכלוסיית האי פרינקיפוס, כולל פליטים מאסיה הקטנה שברחו מההתקדמות הטורקית לשם, שהוונציאנים שבו בשבי. זה גרם לממשלה הביזנטית להציע הסכם שלום, שנחתם ב-4 באוקטובר 1302. על פי תנאיו, הוונציאנים החזירו את רוב כיבושיהם, אך שמרו על האיים קיאה, סנטוריני, סריפוס ואמורגוס, שנשמרו על ידי הפריבטירים שכבשו אותם. הביזנטים הסכימו גם לשלם לוונציאנים על ההפסדים שנגרמו להם במהלך הטבח של תושבים ונציאנים ב-1296. כישלונם של הביזנטים להילחם באיום הוונציאני הדגים את הבעיה בפירוק הצי של אנדרוניקוס. האיים בים האגאי הפכו במהרה למטרות קלות עבור פריבטירים שאפתניים. אנדרוניקוס ינסה מאוחר יותר להקים מחדש את הצי, אך ללא הועיל. הפרק האחרון של עליונות הצי הביזנטי הגיע לסיומו. Bartusis, Mark C. (1992). The late Byzantine army : arms and society, 1204-1453. Philadelphia: University of Pennsylvania Press. ISBN 0-8122-3179-1. OCLC 25872397. Angelov, Dimiter (2007). Imperial ideology and political thought in Byzantium (1204-1330). Cambridge, UK: Cambridge University Press. ISBN 0-521-85703-1. OCLC 65207063.