laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'וז'ה קרמצי

ז'וז'ה קרמצי (בהונגרית: Körmöczy Zsuzsa; בודפשט, 25 באוגוסט 1924 – בודפשט, 16 בספטמבר 2006) הייתה טניסאית יהודייה-הונגרייה, בשיאה דורגה במקום שני בעולם (1958) והיא הייתה הטניסאית ההונגרייה המצליחה ביותר בכל הזמנים. הישג השיא שלה הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת (1958). בעלה היה (מ-1958) פרופסור ד"ר שאנדור גרה. קרמצי נולדה משפחה יהודית. היא תחילה לשחק טניס כשהייתה בת תשע ובעשורים הבאים הייתה משחקנית של כמה מועדונים הונגריים (ÚTE, BBTE, BEAC, Vasas). בין השנים 1934-1942, היא הייתה תלמידת בית הספר לבנות בבודפשט ארז'בט (הקודמת המשפטית של בית הספר התיכון טלקי בלנקה של היום) תחת השם ז'וז'אנה סקיי-קרמצי. כבר בשנת 1936 היא זכתה (כתלמידה של בית הספר) באליפות הראשונה שלה אליפות הונגריה הדרגה השלישית. באליפות צרפת שנערכה בשנת 1956 הגיעה קרמצי לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לאנג'לה מורטימר מבריטניה ב-2 מערכות (6-0, 6-1). באליפות צרפת שנערכה בשנת 1957 הגיעה קרמצי לשלב רבע הגמר שבו הפסידה למנצחת הטורניר שירלי בלומר מבריטניה ב-2 מערכות (1–6, 1–6). באליפות צרפת שנערכה בשנת 1958 זכתה קרמצי בתואר לאחר שניצחה במשחק הגמר את האלופה היוצאת שירלי בלומר ב-3 מערכות (6–4, 1–6, 6–2). חודש לאחר מכן, היא הגיעה לשלב חצי הגמר באליפות וימבלדון שבו הפסידה לאנג'לה מורטימר מבריטניה ב-2 מערכות (6-0, 6-1). באותה שנה היא ניצחה ב-8 טורנירים בהם השתתפה, מתוך תשעה (הטורניר התשיעי הוא אליפות וימבלדון שבו היא הגדיעה לשלב חצי הגמר בווימבלדון. באליפות צרפת שנערכה בשנת 1959 הפסידה קרמצי את התואר שלה לאחר שנוצחה במשחק הגמר על ידי כריסטין טרומן מבריטניה ב-2 מערכות (4–6, 5–7). באליפות צרפת שנערכה בשנת 1961 הגיעה קרמצי לשלב חצי הגמר שבו הפסידה ללמנצחת הטורניר אן היידון מבריטניה ב-3 מערכות (3–6, 6-1, 6-3). ב-2007 הונצחה קרמצי ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. מדיה וקבצים בנושא ז'וז'ה קרמצי בוויקישיתוף ז'וז'ה קרמצי, באתר ה-ITF ז'וז'ה קרמצי, באתר גביע הפדרציה
TerraVino

Terravino היא תחרות יין בינלאומית הנערכת בישראל מדי שנה. התחרות מתקיימת בפיקוח הארגון הבינלאומי של הגפן והיין (OIV) ובהשתתפות שופטים מומחי יין מכל העולם. את התחרות מארגנת חברת איש הענבים ומנהלה המקצועי חיים גן. התחרות נחשבת לאירוע היין הבינלאומי החשוב בישראל ומאפשרת חשיפה שיווקית ותדמיתית ליין הישראלי ברחבי העולם. כן נותנת התחרות במה ליקבים קטנים אשר אין באפשרותם להשקיע משאבים בשיווק. התחרות הראשונה נפתחה ב-8 ביוני 2006 במרכז הירידים בתל אביב. בתחרות זו השתתפו 402 יינות ויקבים מ-17 מדינות, ביניהן צרפת, איטליה, ספרד וצ'ילה - יצרניות היין החשובות בעולם. מישראל השתתפו בתחרות זו 60 יקבים. מאז מתקיימת התחרות מדי שנה ברציפות, במיקומים שונים ברחבי ישראל. בשנת 2010 התקיימה התחרות במלון דניאל על שפת ים המלח במטרה להשפיע על חברי תעשיית היין העולמית להצביע בעד ים המלח בתחרות הבינלאומית לבחירת שבעת פלאי עולם הטבע. בשנת 2017 השתתפו בתחרות 628 יינות מ-30 מדינות שונות. צוות השופטים מנה כ-40 טועמי יין מומחים מהברנז'ה. היינות המתחרים מחולקים לקטגוריות על פי: טווח המחירים: מיינות שעלותם בטווח ‎7–11$, ועד יינות שעלותם גבוהה מ-120$. גודל היקב: יקבי בוטיק עד 10,000 בקבוקים, יקבי בוטיק עד 100,000 בקבוקים, יקבים מסחריים. מדינת הייצור. משקאות חריפים. השיפוט מתבצע על ידי טעימות עיוורות של היינות, כלומר טועמי היין מעניקים את הציונים מבלי לדעת מאיזה יין טעמו. הפרסים הניתנים ליינות הם מדליית כסף, זהב וזהב כפול. http://kanisrael.co.il/8683/ http://israel.agrisupportonline.com/news/csv/csvread.pl?show=1154&mytemplate=tp2 https://grape-man.com/assets/files/terravino/final-result-terravino-2017-new.pdf
קסמה

האם התכוונתם ל... קִסְמָה – תכונה המתארת אדם בעל קסם אישי, בלעז כריזמה קְסֵמָה – מין עוף ממשפחת השחפיים הנקרא גם שחף ממוזלג-זנב
What More Can I Give

"What More Can I Give" (בספרדית: "Todo Para Ti"; בעברית: "מה עוד אני יכול לתת") הוא שיר שנכתב על ידי מייקל ג'קסון ורובן בליידס, בעקבות אירועי ה-11 בספטמבר 2001. ההשראה הנוספת לכתיבת השיר הייתה פגישה של מייקל ג'קסון עם נלסון מנדלה בשלהי שנות ה-90. השיר יצא כסינגל רשמי שלא מתוך אלבום, ב-23 באוקטובר 2003, תחת חסותן של חברות התקליטים אפיק רקורדס, וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט. השיר יצא באופן דיגיטלי בלבד באותו התאריך בו יצא כסינגל. את השיר תימחרו בכ-2 דולרים, וכל ההכנסות ממנו הלכו למען עמותות, קרנות וכדומה. במקור, שם השיר היה צריך להיות "Heal LA", בעקבות המהומות בשנת 1992, אשר היו מהומות חסרות תקדים, על רקע גזעי, שהחלו ב-29 באפריל 1992 ונמשכו שישה ימים, בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. הרקע למהומות היה מעצרו והכאתו של רודני קינג, אדם ממוצא אפרו אמריקאי, על ידי ארבעה שוטרים לבנים ממשטרת לוס אנג'לס, וזיכויים במשפט אליו הועמדו. לסיום, יצא השיר בשם, "What More Can I Give", ומשנת 1999, ועד היום מבצעים אמנים רבים מכל העולם גרסאות נוספות לשיר. את השיר לא ביצע ג'קסון בעצמו כאשר יצא, אך במרוצת השנים בוצע השיר על ידי עשרות אמנים שונים בגרסה בשתי שפות; אנגלית וספרדית, ולבסוף בוצע גם על ידי ג'קסון בעצמו בשנת 2001. הווידאו קליפ המלא שיצא לשיר מציג בתוכו כמחצית מתוך האמנים אשר ביצעו את השיר. ביניהם ניתן למנות את שאקירה, מריה קארי, אן סינק, מייקל ג'קסון, גלוריה אסטפן, טליה, סלין דיון, ג'סטין טימברלייק וכדומה. הקליפ צולם באולפן הקלטות, ובו ניתן לראות את האמנים שרים את השיר בתור שלהם, בתוך אולפן ההקלטות. סרטון השיר "What More Can I Give" באתר יוטיוב Nelson Mandela: 'Michael Jackson Was Part Of Our Family', www.gigwise.com "Michael Jackson's Troubled 9/11 Single Now A Charity Download". MTV News (באנגלית). נבדק ב-2018-06-14. "McEntire, Gilman Join Michael Jackson Recording". CMT News. נבדק ב-2018-06-14. "COUNTRY BEAT: Alan Jackson, Lonestar, Hal Ketchum ..." MTV News (באנגלית). נבדק ב-2018-06-14. "Jackson completes charity single" (באנגלית בריטית). 2001-10-28. נבדק ב-2018-06-14. "Jackson plans record for attack victims" (באנגלית בריטית). 2001-09-17. נבדק ב-2018-06-14. Todo Para Ti (What More Can I Give) - Michael Jackson - LETRAS.MUS.BR, www.letras.mus.br (בפורטוגזית) Calerami (2011-09-11), Michael Jackson Premieres "What More Can I Give" Video at the RMA's in 2003, נבדק ב-2018-06-14 KingofPopTV (2009-08-06), Michael Jackson & Friends - What More Can I Give, נבדק ב-2018-06-14
צלמונה

צלמונה הוא אתר מקראי, אחד מתחנות בני ישראל בעת מסעם במדבר לאחר יציאת מצרים עד שנכנסו לארץ ישראל. בני ישראל הגיעו לצלמונה לאחר שהיו בהור ההר שם מת אהרן, ומצלמונה נסעו לפונון. לדעת תרגום יונתן בן עוזיאל, צלמונה הוא המקום בו קצרה נפש העם בדרך, ובו התלוננו על הלחם והמים שנחסרו מהם כפי המתואר בחומש במדברמיד לאחר שיצאו מהור ההר: ”וַיִּסְעוּ מֵהֹר הָהָר דֶּרֶךְ יַם סוּף לִסְבֹב אֶת אֶרֶץ אֱדוֹם וַתִּקְצַר נֶפֶשׁ הָעָם בַּדָּרֶךְ, וַיְדַבֵּר הָעָם בֵּאלֹהִים וּבְמֹשֶׁה לָמָה הֶעֱלִיתֻנוּ מִמִּצְרַיִם לָמוּת בַּמִּדְבָּר כִּי אֵין לֶחֶם וְאֵין מַיִם וְנַפְשֵׁנוּ קָצָה בַּלֶּחֶם הַקְּלֹקֵל”. בתחנה שלאחר מכן ב'פונון' נענשו מחמת כן על ידי הנחשים, ושם נעשה נחש הנחושת. בפירוש המלבי"ם ביאר על פי חז"ל, שאחר מיתת אהרן בהר ההר, הסתלקו מהם ענני הכבוד שהיו מיישרים לפניהם הדרך, ולכך הדרך לצלמונה נעשתה קשה ומייגעת (צל-מוות), ולכך מיד כאשר עזבו את 'הור ההר' ששם מת אהרן - 'קצרה נפש העם בדרך', והתלוננו. במדרש אמרו ששמו של המקום 'צלמונה' הוא על שם שהיה אותו מקום 'צל-מוות'. ספר במדבר, פרק כ"א, פסוק ד'. מדרש שכל טוב, וישלח, לו, מא.
מחוץ לבועה

מחוץ לבועה היא תוכנית טלוויזיה המשודרת בערוץ עשר ועוסקת בנושאי הפריפריה במדינת ישראל. "מחוץ לבועה" היא תוכנית טלוויזיה יומית המשודרת בשעות הצהריים החל משנת 2016. התוכנית החליפה את התוכנית "זמן מיסטיקה", ששודרה אף היא במסגרת של רצועה יומית. "מחוץ לבועה" היא תוכנית אולפן המצולמת באולפני "טופ ליין" בקריית שמונה. מגישתה הראשונה של התוכנית הייתה אמירה בוזגלו. החל מ-2017 היא מוגשת על ידי אושרה פרידמן, שעלתה לישראל מאתיופיה בילדותה, ומתגוררת בקריית מוצקין. בתוכנית מתארח פאנל אורחים הדן בנושאים שונים הקשורים לפריפריה הגאוגרפית של ישראל (הגליל והנגב) בתחומים כגון תעסוקה, בריאות, רווחה ותרבות. בין האורחים, ראשי רשויות, אנשי אקדמיה, פעילים חברתיים ועוד. מחוץ לבועה, ברשת החברתית פייסבוק "מחוץ לבועה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אביעד קדרון‏, "מחוץ לבועה": חלטורה משמימה במסווה של דאגה לפריפריה, באתר וואלה, 23 במאי 2016 אריאנה מלמד, לאף אחד לא אכפת מהפריפריה, כנראה שגם לא ליוצרי התוכנית עליה, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2016 בן שיף, מחוץ לבועה הפכה מגרש ביתי למצויני באר שבע והנגב, באתר באר שבע נט, 15 באוגוסט 2016 "אני רוצה להיות שרת הרווחה", באתר blinker‏, 16 ביולי 2017
חואן מיגל אצ'באריה

חואן מיגל אצ'באריה (בספרדית: Juan Miguel Echevarría; נולד ב-11 באוגוסט 1998) הוא אתלט קובני, סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) ואלוף העולם באולם (ברמינגהאם 2018) בקפיצה לרוחק. אצ'באריה נולד בקמגואיי שבקובה. הוא החל להתאמן באתלטיקה בתקופת לימודיו בבית הספר היסודי. במאי 2015, קפץ לראשונה למרחק של מעל 8 מטרים כשקבע תוצאה של 8.05 מטר. באותו החודש זכה באליפות קובה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.96 מטר. ביולי 2015 סיים רביעי באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 18 בתוצאה של 7.69 מטר. בהמשך החודש זכה במדליית זהב במשחקים הפן-אמריקאיים עד גיל 20 בתוצאה של 7.76 מטר. ב-2016 נפצע והושבת מהכנותיו להתמודדות על מקום במשלחת הקובנית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. ביולי 2017 קבע שיא אישי של 8.28 מטר בתחרות במדריד. באוגוסט אותה שנה השתתף באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בלונדון, אך לא העפיל משלב המוקדמות לאחר שקבע תוצאה של 7.86 מטר. במרץ 2018 זכה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם בתוצאה של 8.46 מטר. ביוני 2018 זכה בתחרות ליגת היהלום שנערכה בסטוקהולם בתוצאה של 8.83 מטר, עם רוח גבית מעל המותר של 2.1+ מטר לשנייה. שלושה ימים אחר כך קבע שיא אישי של 8.66 מטר במהלך תחרות באוסטרבה, בהמשך החודש שיפר את שיאו ל-8.68 מטר במהלך תחרות בבד לאנגנזאלצה שבגרמניה, תוצאה המדרגת אותו עשירי בכל הזמנים. במרץ 2019 קפץ למרחק של 8.92 מטר, עם רוח גבית מעל המותר של 3.3+ מטר לשנייה. באליפות העולם ב-2019 זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.34 מטר. באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף בתוצאה של 8.41 מטר, זהה לזו של המנצח מילטיאדיס טנטוגלו, אך הפסיד בשובר השוויון עקב מקבץ פחות טוב. מדיה וקבצים בנושא חואן מיגל אצ'באריה בוויקישיתוף חואן מיגל אצ'באריה, באתר olympedia.org חואן מיגל אצ'באריה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית חואן מיגל אצ'באריה, באתר ליגת היהלום Who Is Long Jump Sensation Juan Miguel Echevarria?, ‏13 ביוני 2018
איוואן האיום הורג את בנו

איוואן האיום הורג את בנו (ברוסית: Иван Грозный убивает своего сына) הוא כינויו של ציור מאת איליה רפין מאמצע המאה ה-19, הנושא את השם "איוואן האיום ובנו ב-16 בנובמבר 1581" (ברוסית: «Иван Грозный и сын его Иван 16 ноября 1581 года»). מזיכרונותיו של איליה רפין הוא סיפר כי ההשראה לתמונה באה ממקרה ההתנקשות בחייו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, במרץ 1881. רפין התחיל לצייר את התמונה בשנת 1883 אחרי שחזר מסיור באירופה וסיים בשנת 1885. הצייר גרגורי מיאסויידוב היה מודל לדמות של הצאר. התמונה ספגה ביקורת רבה כאשר הוצגה לראשונה בציבור ואלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה אף אסר על הצגתה, אך מאוחר יותר הוצגה לציבור. התמונה הושחתה פעמיים, ב-1913 על ידי צייר מתוסכל ושוחזרה על ידי איליה רפין עצמו שהיה חי באותה התקופה שבה הושחת הציור. ב-2013 פעילים של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית דרשו ממשרד התרבות של רוסיה להוריד את התמונה מתצוגה, אך בקשתם נדחתה. ב-25 במאי 2018 התמונה הושחתה שוב והוסרה מתצוגה לציבור עד להשלמת שחזור התמונה. מדיה וקבצים בנושא איוואן האיום הורג את בנו בוויקישיתוף התמונה באתר גלריית טרטיאקוב Илья Репин. Галерея картин и рисунков художника — Иван Грозный и сын его Иван 16 ноября 1581 года, 1885 Ионина Н. A. Репин И. «Иван Грозный убивает своего сына» // Сто великих картин. — М.: Вече, 2002. Герои и злодеи русской истории в искусстве XVIII—XX веков. — СПб.: Государственный Русский музей, 2010. — С. 95. — 256 с. — ISBN 978-5-93332-355-6. מיה אשרי, שיכור השחית את הציור של איוואן האיום במוט ברזל, באתר הארץ, 27 במאי 2018 Эхо Москвы: Православные активисты требовали убрать из Третьяковки картину Репина 'Иван Грозный и сын его Иван 16-го ноября 1581-го года', также известную как 'Иван Грозный убивает своего сына' ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מומנטום למשתחררים

מומנטום למשתחררים היא עמותה ללא כוונת רווח (מלכ"ר) המסייעת למשתחררים משירות בצה"ל בהכנה לחיי האזרחות. מומנטום למשתחררים הוקמה בשנת 2008 על ידי אבא ופמלה קליימן, זוג אנשי עסקים ופילנתרופים ישראליים, על מנת לסייע לחיילים לקראת שחרורם מצה"ל, ולצעירים לאחר השחרור בצומת של המעבר לאזרחות. מומנטום למשתחררים פועלת באמצעות מערך סדנאות הכנה לקראת השחרור מצה"ל, סדנאות להכוונת קריירה למשוחררים מעל שנה, ייעוץ ומנטורינג. כמו כן העמותה מספקת מידע והכוונה למשוחררים בנושאי תעסוקה, לימודים גבוהים, זכויות משוחררים והתנהלות כלכלית, באמצעות אגף המדיה. בנוסף, מומנטום למשתחררים פועלת לקדם את חזונה ולהעלותו על סדר היום במגזר הפרטי, העסקי והציבורי. מומנטום למשתחררים מפעילה מערך סדנאות למשתחררים טרם השחרור ולאחר היציאה לאזרחות. טרם השחרור הצבאי מפעילה מומנטום למשתחררים, באישור ובשיתוף עם צה"ל, סדנאות ההכנה לאזרחות לחיילים בתוך הבסיסים. בסדנאות מומנטום משתתפים למעלה מ-10,000 משוחררים בשנה. רציונל הפעילות של מומנטום מתבסס על 3 נדבכים מרכזיים אשר פותחו על ידי גורמי מקצוע: הכנה מנטלית למעבר – הכנה מנטלית להתמודדות עם המעבר מהשירות הצבאי לחיי האזרחות. התאמת כישורים שנרכשו בצבא ותרגומם לחיי האזרחות, הקניית נקודת מבט אפקטיבית על חוויית השירות באמצעות כלי פסיכולוגיה חיובית. חיזוק כישורים ומתן כלים – הקניית כלים ושיפור מיומנויות להתמודדות עם אתגרים בחיים, כלים עבור תכנון העתיד וקבלת החלטות, ייעוץ תעסוקתי ראשוני, כתיבת קורות חיים והכנה לראיון עבודה. העברת ידע – הקניית ידע בתחומים הרלוונטיים לחייל המשתחרר. זכויות החייל המשתחרר, בירוקרטיה במדינת ישראל, התנהלות כלכלית, לימודים גבוהים ומידע על מלגות. בנוסף, מומנטום למשתחררים פיתחה את סדנת 'מומנטום לדרך', המיועדת למשוחררים בטווח של חצי שנה עד שנתיים ממועד השחרור, של סדרת מפגשים לייעוץ והכוונה ממוקדים בתחומי קריירה, לימודים וקבלת החלטות. כחלק משיתופי פעולה הסדנה נערכת אף בתוך מרכזי צעירים במועצות ובערים ברחבי הארץ. אתר האינטרנט הרשמי של מומנטום למשתחררים (בעברית ובאנגלית) מומנטום למשתחררים, ברשת החברתית פייסבוק מומנטום למשתחררים, ברשת החברתית אינסטגרם מומנטום למשתחררים, ברשת החברתית טיקטוק מומנטום למשתחררים, סרטונים בערוץ היוטיוב מומנטום למשתחררים, באתר "גיידסטאר ישראל" מאור זגורי, צבא העם, באתר ynet, 25 בנובמבר 2015 אביעד כהן, השתחררת? ברוך הבא לטירונות האמיתית, באתר ynet, 29 במרץ 2016 ריאיון עם אבי צירט מנכ"ל "מומנטום למשתחררים", ראיון באתר יוטיוב (אורך: 43:33), 13 במאי 2019
משה לוסטיג

משה לוּסְטיג (1922 – 19 בספטמבר 1958) היה מלחין, פסנתרן, נגן קרן יער, מנצח ומעבד מוזיקלי ישראלי. נולד בעיר ליגניץ שבגרמניה (כיום לגניצה, בפולין). כבר בהיותו ילד הראה כישרון בנגינה בפסנתר ונשלח ללמוד פסנתר ותאוריה בקונסרבטוריון שטרן בברלין. ב-1932, בהיותו בן עשר, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. כאן המשיך ללמוד פסנתר אצל הפסנתרן אלכסנדר בוך, ניצוח אצל מיכאל טאובה וקומפוזיציה אצל פאול בן-חיים ואריך ולטר שטרנברג. בגיל 17 החל ללמוד נגינה בקרן יער, וכעבור שנתיים הצטרף לתזמורת שירות השידור הארצישראלי בירושלים. לוסטיג התפרסם כפסנתרן מוכשר, מנצח, מלחין ומעבד. הוא ליווה אמנים רבים, ניצח על המקהלה של שירות השידור הארץ-ישראלי והקים את האנסמבל לכלי נשיפה שלו. ב-1947 נוסדה חמישיית כלי נשיפה שכללה את אורי טפליץ, אליהו טורנר, יונה אטלינגר, וולפנג לוי ומרדכי רכטמן. הפסנתרן של החמישייה היה משה לוסטיג, שעזר למרדכי לפתח את אמנות החמישייה. בשנת 1958 זכה בפרס מילוא. לוסטיג נפטר באופן פתאומי בספטמבר 1958 בביתו שברחוב הפלמ"ח 12 בגבעתיים, בגיל 35. נטמן בנוכחות קהל רב בבית הקברות קריית שאול. הניח אישה, הנבלנית אביבה לוסטיג (בתה של הפסנתרנית עליזה שמוקלר-הס), ובן. אלמנתו נישאה לצ'לן עוזי ויזל. ארכיונו שמור בספרייה הלאומית. סונטה לנבל (1941) כנרת - פנטסיה לתזמורת (1945) סונטה לצ'לו ולפסנתר (1945) סקרצו לכלי נשיפה ולכלי נקישה (1950) סונטה לפסנתר בפרק אחד (1953) תהילים לצ'לו ולנבל (1954). משה לוסטיג, באתר זמרשת משה לוסטיג, באתר AllMusic (באנגלית) משה לוסטיג, דף שער בספרייה הלאומית משה לוסטיג, בארכיון הבימה משה לוסטיג, באתר בית התפוצות משה לוסטיג, דבר, 19 בספטמבר 1958 (נקרולוג, והספד מאת מנשה רבינא) משה לוסטיג, על המשמר, 19 בספטמבר 1958 (נקרולוג) צבי סנונית, משה לוסטיג ז"ל, למרחב, "משא", 24 באוקטובר 1958, המשך יוסף לפיד, את אשר אהב משה לוסטיג, מעריב, 24 בנובמבר 1958 דודי פטימר, הכל אודות מרדכי רכטמן, באתר "דודיפדיה". ארבעה שזכו בפרס, דבר, 10 בינואר 1958. משה לוסטיג, למרחב, 19 בספטמבר 1958. משה לוסטיג, דבר, 19 בספטמבר 1958 (נקרולוג, והספד מאת מנשה רבינא); יוסף לפיד, את אשר אהב משה לוסטיג, מעריב, 24 בנובמבר 1958. מ. לוסטיג למנוחות, דבר, 21 בספטמבר 1958; משה לוסטיג למנוחות, קול העם, 21 בספטמבר 1958.
פרס רייצ'ל קרסון

פרס רייצ'ל קרסון (בנורווגית: Rachel Carson-prisen) הוא פרס בינלאומי סביבתני, שנוסד בסטוונגר, שבנורווגיה, ב-1991, כדי להנציח את תרומתה לאיכות הסביבה של רייצ'ל קרסון ולהכיר באלו המאמצים את אותה רוח הפעולה. הפרס מוענק לאישה אשר עבודתה היא יוצאת דופן למען הסביבה, בנורווגיה או בזירה הבינלאומית. הפרס קם באופן ספונטני במהלך מפגש בסטוונגר ב-1989 ביוזמתה של הפוליטיקאית הפמיניסטית בריט אס. הפרס, אשר מוענק אחת לשנתיים, כולל מרכיב כספי, וכן כל זוכה מקבלת את פסלון "הקורמורן" של האמנית אירמה ברון הודנה. 1991: סידסל מורק, פעילה וסופרת נורווגית 1993: ברגליוט בורנסן, וטרינרית נורווגית וטרינר 1995: אן גריג, פסיכיאטרית נורווגית 1997: בריט אס, פמיניסטית, פוליטיקאית ופרופסור בפסיכולוגיה חברתית נורווגית 1999: תיאו קולבורן, זואולוגית אמריקאית 2001: רנאט קונסט, השרה להגנת הצרכן, מזון וחקלאות בגרמניה 2003: אשילד דייל, חקלאית נורווגית  2005: מלין פלקנמרק, פרופסור להידרולוגיה שוודית 2007: שילה וואט-קלוטייה, פעילה בנושא שינוי אקלים אינואיט-קנדית 2009: מארי-מוניק רובין, עיתונאית צרפתייה 2011: מרילין מלמן, פעילה סביבתנית שוודית 2013: סאם פאנשווה, פעילה למען שימור ימי בריטית 2015: מוז'גן סבביאפהאני, סביבתית ומומחית לרעלים איראנית  2016: גבריאל הכט 2017: סילביה ארל 2019: גרטה טונברי מדיה וקבצים בנושא פרס רייצ'ל קרסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס רייצ'ל קרסון Hilmo, Inger (בינואר 2012). "Rachel Carson – den første miljøverner?". Naturfag: 10–11. {{cite journal}}: (עזרה) "What is the Rachel Carson Prize?". Rachel Carson-prisen. אורכב מ-המקור ב-2019-04-20. נבדק ב-2018-06-14. "Mother of the Cormorant is dead". Rachel Carson-prisen. 2 במרץ 2011. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל) "Norsk miljøpris til canadisk inuitt". VG Nett. 5 ביוני 2007. {{cite news}}: (עזרה) Haneberg, Brita (8 במרץ 2011). "Miljøpris til forkjemper for bærekraftig livsstil". Grønn Hverdag. אורכב מ-המקור ב-20 באוקטובר 2011. {{cite news}}: (עזרה) "Mozhgan Savabieasfahani: Award winner 2015". Rachel Carson-prisen. נבדק ב-23 ביוני 2015. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל) http://www.rachelcarsonprisen.no/layout/set/print/Prize-Winners/Sylvia-Earle-is-the-winner-of-The-Rachel-Carson-Prize-20173 Torgersen, Hilde (22 במרץ 2019). "Greta Thunberg is honored with an environmental award". NRK (TV/Radio/Internet) News Agency. נבדק ב-9 בינואר 2020. {{cite news}}: (עזרה)
הינו 600

הינו 600 (ביפנית: 日野・600, באנגלית: Hino 600) היא סדרת משאיות בגודל בינוני (קבוצת דירוג 6), ומשאיות כבדות (קבוצת דירוג 7) מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הינו מוטורס אשר מיוצרת משנת 2004 ועד היום. דגם חדש נבנה בשנת 2007 ויוצא לקנדה ולארצות הברית. בסדרת "הינו 600" בין השנים 2004-2006 יוצרו גם משאיות קלות ובינוניות (קבוצות דירוג 4-5) ויצורם הופסק. "הינו 145" - משאית קלה, הייצור הופסק, קבוצת דירוג 4 "הינו 165" - משאית בינונית, הייצור הופסק, קבוצת דירוג 4 "הינו 185" - משאית בינונית, הייצור הופסק, קבוצת דירוג 5 "הינו 238" - משאית בינונית, קבוצת דירוג 6 "הינו 258" - משאית בינונית, קבוצת דירוג 6 "הינו 268" - משאית בינונית, קבוצת דירוג 6 "הינו 338" - משאית כבדה, קבוצת דירוג 7 "הינו 358" - משאית כבדה, קבוצת דירוג 7 "הינו 600" דגם "Hino 338" "הינו 600" דגם "Hino 338" "הינו 600" "הינו 600" דגם "Hino 268" - מבט לתא הנהג "הינו 600" דגם "Hino 338" "הינו 600" דגם "Hino 258" "הינו 600" הינו מוטורס הינו סדרת TH "הינו 600" - תמונות מדיה וקבצים בנושא הינו 600 בוויקישיתוף הינו 600, סרטון באתר יוטיוב הינו 600, סרטון באתר יוטיוב מנועים 4.7 ליטר, 7.7 ליטר - הינו 600 dimsport.it/en/tuning-line/race/truck/hino/600-series הינו 600 לצפון אמריקה hino-global.com/news_release משאיות הינו hino.com/hino-trucks הינו 600 revolvy.com/main/index
נבחרת סרביה בכדורגל חופים

הנבחרת הלאומית של סרביה בכדורגל חופים מייצגת את סרביה בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל הסרבית. סגל נכון לאליפות אירופה בכדורגל חופים 2017 מאמן: סרביה דיאן קנזביץ' דף הנבחרת באתר הרשמי של כדורגל החופים דף הנבחרת באתר הרשמי של כדורגל החופים (ברוסית)
יעקב צבי צימלס

הרב ד"ר יעקב צבי (הירש) צימלס (כ"ח בכסלו ה'תרס"א, 20 בדצמבר 1900 – כ"ד בחשוון ה'תשל"ד, 9 בנובמבר 1974) היה היסטוריון, וכיהן כמנהל בבית הספר ללימודי יהדות של לונדון (Jews' College). נולד ביבוריב שבמערב אוקראינה (אז בתחום האימפריה האוסטרו-הונגרית). ב-1926 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה, ושנה לאחר מכן הוסמך לרבנות. ב-1939 נמלט ללונדון טרם סיפוח אוסטריה לשלטון הנאצי. בשנים 1940–1942 הוחזק באוסטריה במחנה עקורים תחת שלטון בריטי. לאחר שחרורו התיישב בלונדון והתמנה כמרצה לתנ"ך, תלמוד והיסטוריה יהודית בבית הספר ללימודי יהדות בלונדון. בשנת 1964 התמנה למנהל המוסד, וכיהן בתפקיד עד שנת 1969. כתב מאמרים וספרים, ובעיקר כתב על ההיסטוריה והתרבות של יהדות אשכנז. נפטר בלונדון. ספריו: Magicians, Theologians, and Doctors: Studies in Folk Medicine and Folklore as Reflected in the Rabbinical Responsa The Echo of the Nazi Holocaust in Rabbinic Literature Ashkenazim and Sephardim: Their Relations, Differences, and Problems As Reflected in the Rabbinical Responsa [1] צבי יעקב צימלס, דף שער בספרייה הלאומית למשל: "ר' יוסף קארו והתשובות האשכנזיות", סיני נח, עמ' רכה-רל"ח. "פסקים ותשובות מבית דינו של ר' שלמה ב"ר צבי הנקרא rabbi sholomon hirschell", בתוך: ספר היובל תפארת ישראל, עמ' 219-242. "עופות הגדלים באילן", בתוך: מנחת בכורים (לכבוד) רבי אריה שווארץ, וינה תרפ"ו, עמ' 1–9.
אניה (אלה)

אניה (באירית: Áine) היא אלת אהבה ופריון, וכן עושר וריבונות אירית. היא מזוהה עם הקיץ ועם השמש,, ולעיתים היא מיוצגת על ידי סוסה אדומה. בתור אלת אהבה ופריון, היא נחשבת לאחראית על יבולים וחיות, ומקושרת לתחום החקלאות. על פי המיתולוגיה האירית, היא בתו של אן דגדה (An Dagda) ראש שבט ודמות עצמתית מגזע האלים (Tuatha Dé Danann), ואחותה של איילין (Aillen). משפחות איריות רבות טוענות שהן צאצאיות של אניה. אניה מקושרת מאוד עם מחוז לימריק. גבעת נוקייני (Cnoc Áine) קרוי על שמה, והיה בעבר אתר פולחני לכבודה, בו התקיימו טקסי אש וברכות לאדמה, המתועדים לפחות עד לשנת 1879. היא מקושרת גם לאתרים נוספים כגון טובראנה (Tobar Áine) אשר במחוז טיירון; דונאני (Dun Áine), אר במחוז לאות', ליסאן (באירית: Lios Áine), במחוז דרי; ונוקייני שבמחוז דניגול. בסיפורים מוקדמים, מזוהה אניה עם מלך מנסטר המיתולוגי למחצה, אייליל אולום, אשר על פי הסיפור אנס אותה, תקיפה שהסתיימה כשאניה נשכה את אוזנו מראשו, ומכאן השם אולום "חד-אוזן". על פי החוק האירי העתיק, רק אדם "ללא פגם" יכול לשלוט; ובכך אניה מנעה ממנו את היכולת להיות מלך. בתור התגלמות הריבונות, היא יכולה להעניק ולקחת מאדם את זכות השלטון. צאצאיו של אולום, בני היוגנכטה (שושלת מנסטר של דרום האי אירלנד), מייחסים לעצמם את אניה כאם קדמונית. בסיפורים אחרים, אניה היא אשתו של ג'רלד פיצג'רלד, דוכס דזמונד השלישי. גם בסיפור זה אין הנישואים בהסכמה, אלא פיצג'רלד אונס את אניה (כפי הנראה מבוסס על סיפורו של אייליל אולום), והיא מתנקמת על ידי הפיכתו לאווז, או הריגתו, או שניהם. כך גם בני משפחת פיצג'רלד טוענים ליחס משפחתי לאניה; למרות המוצא הנורמני של השבט, בני פיצג'רלד נהיו ידועים כמי ש"יותר אירים מאשר האירים עצמם". בגרסאות אחרות של המיתוס, אניה היא אשתו או בתו של אל הים, מננן מק ליר. סעודת ליל אמצע הקיץ נערכה לכבודה. במחוז לימריק, היא ידועה מזמנים פחות עתיקים כמלכת הפיות. Byrne, Francis John, Irish Kings and High-Kings. Four Courts Press. 2nd revised edition, 2001. Ellis, Peter Berresford, Dictionary of Celtic Mythology(Oxford Paperback Reference), Oxford University Press, (1994): ISBN 0-19-508961-8 ISBN 1 0-19-508961-8 MacKillop, James. Dictionary of Celtic Mythology. Oxford: Oxford University Press, 1998. ISBN 0-19-280120-1. ISBN 1 0-19-280120-1 O hOgain, Daithi "Myth, Legend and Romance: An Encyclopedia of the Irish Folk Tradition" Prentice Hall Press, (1991) : ISBN 0-13-275959-4 (the only dictionary/encyclopedia with source references for every entry) ISBN 1 0-13-275959-4 Wood, Juliette, The Celts: Life, Myth, and Art, Thorsons Publishers (2002): ISBN 0-00-764059-5 ISBN 1 0-00-764059-5 מדיה וקבצים בנושא אניה בוויקישיתוף תמונות של Cnoc Áine MacKillop, James (1998) Dictionary of Celtic Mythology Oxford: Oxford University Press ISBN 0-19-280120-1 pp.10, 16, 128 Cotterell, Arthur: The Encyclopedia of Mythology, page 96. Hermes House, 2007. ISBN 1-84038-894-3 Meehan, Cary, Sacred Ireland )"Ainm Index - Water Names: "T"". אורכב מ-המקור ב-2016-03-09. נבדק ב-2018-06-14. Byrne, Francis John (2001) Irish Kings and High-Kings. Four Courts Press. 2nd revised edition