laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טוביה גפן

הרב טוביה גפן (1970-1870 ה'תר"ל-ה'תש"ל) היה רב אורתודוקסי אמריקאי שכיהן בניו יורק, בקנטון שבאוהיו, ובאטלנטה בארצות הברית. חבר אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה משנת 1904 ומחבר ספרי פלפול ודרוש. התפרסם בין היתר בכך שהיה הרב שנתן הכשר לקוקה-קולה. נולד ב-1870 בעיר קובנה שבליטא לסוחר העצים יוסף גפן. אביו נפטר בבוקר שלאחר יום כיפור ה'תר"ן; ברוב הספרים שפרסם גפן הוא הזכיר את אביו. נשא לאישה את אחותו של הרב חיים רבינוביץ מטלז. גפן למד בישיבה בגרודנו אצל הרב אליקים שפירא בתור נער צעיר וגם למד בישיבות בסלובודקה. בנוסף על כך למד מתמטיקה, גאוגרפיה, פילוסופיה ואסטרונומיה. הוא הוסמך לרבנות בידי הרב צבי הירש רבינוביץ, בנו של רבי יצחק אלחנן ספקטור שהיה סנדקו, ובידי רבי משה דנישבסקי ורידב"ז, בשנת 1903, לפני שהיגר לניו יורק. בהמשך התמנה גפן לרב של שני בתי כנסת בקנטון שבאוהיו, ולאחר מכן היה רב הקהילה האורתודוקסית בעיר. בשנת 1910 קיבל הרב אזרחות אמריקאית ובאותה שנה עבר עם משפחתו לאטלנטה שבג'ורג'יה, שם נעשה רב בעיר. בתקופת כהונתו של גפן כרב של בית הכנסת שארית ישראל בעיר אטלנטה, האוכלוסייה היהודית שם מנתה כ-5,000 איש. במהלך כהונתו הרבה לעסוק בענייני כשרות וכשרות הבשר בעיר. גפן ייסד את חברת ש"ס עבור קהילתו והעביר את השיעור בגמרא. כאשר גמר את הש"ס – התחיל שוב. הרב גם בנה בית ספר עבור ילדי העיר היהודים. בשנת 1936 העניק הרב הכשר למשקה קוקה-קולה. בזמן מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה הוקמו בעיר מחנות צבאיים ובהם חיילים רבים, והרב פתח את ביתו לכל החיילים היהודיים. לרב שמונה ילדים. בתו, הלן, ושישה מנכדיו עלו לארץ. ספרים שכתב: פרי הגפן לב יוסף (1924) קרני ההוד (1935) זיכרון בכתב - שבח להרולד הירש (1940) הדרת יוסף (1942) נחלת יוסף (1946) אוטוביוגרפיה, "חמישים שנה ברבנות" (1951) נזר יוסף - חלק ראשון - חלק שני (1963) שמואל נח גוטליב, אהלי שם, פינסק תרע"ב, עמ' 314, באתר היברובוקס אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' טוביה גפן שליט"א", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 21, באתר היברובוקס 'גפן, ר' טוביה ב"ר יוסף', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 39 טור 1 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1237). טוביה גפן (1870-1970), דף שער בספרייה הלאומית שו"ת בנושא כשרות הקוקה קולה, מתורגם ומעובד מתוך ספרו "קרני ההוד" (באנגלית) מידע על הרב גפן (באנגלית) הכשרת קוקה קולה (באנגלית) מידע על הרב באתר של יהודי אטלנטה (באנגלית) באתר The Jewish Federations of North America (באנגלית)
קרניפקס

קרניפקס (בלטינית: Carnifex) היה המוציא להורג ברומא העתיקה, ותפקידו היה להוציא להורג עבדים וזרים. הוא לא היה מוסמך להוציא להורג אזרחים רומים. תפקיד נוסף של הקרניפקס היה לנהל את העינויים (המילה carnifex היא צירוף של caro, carnis - בשר ו-facio - לעשות, לבצע; מכאן גם הפועל carnifico - לחתוך לחתיכות, לכרות). משרת הקרניפקס נחשבה בזויה, המחזיק בה לא הורשה לגור בתוך תחומי העיר ונדרש לגור בפורטה מטיה או אסקווילינה, ליד המקום שבו הוענשו העבדים (ססוריום, בתקופת הקיסרים).
סובורובו

סוּבוֹרוֹבוֹ (בבולגרית: Суворово) היא עיר בצפון מזרח בולגריה בשטח מחוז וארנה השוכנת 356 ק"מ צפונית מזרחית לבירה סופיה ו-34 ק"מ צפונית מערבית לבירת המחוז וארנה. אזור העיר מאופיין באקלים ממוזג העיר ממוקמת על מישור בחלק הדרום מערבי של רמת דוברוג'ה. 61% משטח הרשות המקומית מיושב או מעובד, 15% משטחיה מיוערים ו-4.3% מהשטח הן דרכים סלולות. הקרקע משופעת באבני גיר באזורים מסוימים ובחלקם קיימת קרקע פורייה עשירה בהומוס ומתאימה לגידולים חקלאיים. במהלך המאה ה-16 בעת שלטון האימפריה העות'מאנית בבולגריה נוסד במקום כפר חקלאים קטן בשם קוזלודז'ה. העיר המודרנית נקראת על שמו של הגנרל הרוסי אלכסנדר סובורוב אשר ב-9 ביוני 1774 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) הביס את העות'מאנים בקרב קוֹלוּדְזָ'ה שנערך בסמוך למקום. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש שוב המקום על ידי צבא האימפריה הרוסית והפך מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה. אזור סובורובו הוא חקלאי ברובו ומהווה מרכז אזורי לחקלאות אורגנית בתחום הפירות והירקות. בעיר תחנת רכבת ודרכה עוברים קווים ישירים לווארנה ודובריץ'. כמו כן קיימת רשת כבישים בין עירוניים לאותם היעדים. במהלך העשור השני של המאה ה-21 מתוכננת הקמתה של תחנת כוח בסמוך לעיר, שתפעל באמצעות אנרגיית רוח ותספק חשמל בהספק של 60 מגה וולט אמפר. בעיר קיימות 2 ספריות, 2 בתי ספר יסודיים, בית ספר תיכון ומרכז קהילתי אחד. בעיר פועלת להקת תיאטרון שנוסדה ב-1905 וכן קיים בה מוזיאון היסטורי. מדיה וקבצים בנושא העיר סובורובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סובורובו
שלמה רייכנשטיין

שלמה רייכנשטיין (1902–1942) היה סופר עברי. רייכנשטיין נולד בשצ'בז'שין וגדל בזמושץ' שבפולין בשנת תרס"ב (1902). בגיל 17 עלה לארץ ישראל והיה בין מייסדי ביתניה עילית שבגליל התחתון. מאוחר יותר היה בין מקימי קיבוץ תל יוסף שבעמק יזרעאל ועבר לקיבוץ עין חרוד הסמוך. שלמה רייכנשטיין היה מהסופרים העבריים הראשונים של התנועה הקיבוצית. חרף הקשיים הגדולים של חיי חלוץ בארץ באותן שנים, מצא את הכוח והזמן לכתוב סיפורים מראשית ההתיישבות הקיבוצית בעמק. היה בעל לשון ייחודית, רומנטית אך לא מליצית, והיה בין המתארים הראשונים של הנוף הארץ ישראלי מתוך מגע ישיר, ולא מתוך אוצר מליצות מקובל. ספרו הראשון, "ראשית", סיפור, יצא כבר לאחר מותו, בשנת 1943. בשנת 1948 יצא לאור קובץ סיפוריו "בשבילי שדות". שלמה רייכנשטיין נזכר גם בספרי הזיכרון לקהילה היהודית של זאמושץ'. רייכנשטיין חלה, נותח, ונפטר בקיבוץ עין חרוד בשנת תש"ב 1942. היה בן ארבעים במותו. שלמה רייכנשטיין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" כתבי שלמה רייכנשטיין בפרויקט בן-יהודה שלמה רייכנשטיין, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשר על גבי גחלים

בשר על גבי גחלים הוא חיבור אבוד בנושא הלכה, מאת מחבר לא ידוע. נשארו ממנו שרידים - עשרות תשובות ופסקים - במקורות שונים, בדפוס ובכתבי יד. נזכר לראשונה בחיבוריהם של חכמי אשכנז של המאה ה-11. מקורו של שם הספר הוא בפסיקה המובאת בתלמוד הבבלי, בקשר לשאלת בישולי גויים: ”אמר רב יהודה אמר שמואל: הניח ישראל בשר על גבי גחלים, ובא גוי והפך בו - מותר” (עבודה זרה לח, א). מהרי"ל כתב "נקרא ספר בשר על גבי גחלים מפני שמה שכתוב בו יש סברא וטעם כבשר הנצלה על גבי גחלים" וכן כתב החיד"א. זהותו של מחבר הספר אינה ידועה. באחד מכתבי היד ("הגהות מרדכי הגדול") יוחס הספר לחכם בשם "רב ביבי גאון". חכם בשם דומה, רב ביבוי הלוי היה גאון סורא בין 777 ל-788, אך בספר מובאת גם תורתם של גאוני בבל שלאחריו, כגון רב נטרונאי גאון ורב נחשון גאון. מכל מקום, לדעת רוב החוקרים מקורו של הספר הוא בבבל. כנגד דעה זו יצא אברהם גרוסמן, ולדעתו הוא חובר באשכנז באמצע המאה ה-11, ואפשר שמחברו (מלקטו) היה רבי יעקב בן יקר. את דעתו זו הוא תומך בכמה סיבות: החיבור נזכר רק על ידי חכמי אשכנז וצרפת; ספר שלשלת הקבלה כותב שקבלה בידו שחיברו רבנו תם, ומכיוון שספר זה הוזכר עוד לפני תקופת רבינו תם, וגם רבי יעקב בר יקר כונה בשם רבינו תם, הרי שלכך כוונתו. חלק מדברי התורה המובאים בו בסתם הם של חכמי אשכנז הראשונים, כגון תשובות של רבי משולם בן קלונימוס ורבי משולם ברבי משה; חלק מהמקורות המובאים בו אינו הולם את שיטתם של גאוני בבל; סגנונו שונה בהרבה מקומות מסגנונם של חכמי בבל, ובפרט הכתיבה בגוף ראשון יחיד, שלא הייתה מקובלת על הגאונים (שאת תשובותיהם היו כותבים בגוף ראשון רבים). גרוסמן משער שהכינוי "רב ביבי" הוא שיבוש של ראשי התיבות "רב' יב"י" - רבנו יעקב בן יקר. תשובות הגאונים החדשות, מהדורת שמחה עמנואל, ירושלים תשנ"ה, עמ' 109–116, סי' קד-קיג יעקב נחום אפשטיין, 'על הספר "בשר על גבי גחלים"', בספרו: מחקרים בספרות התלמוד ובלשונות שמיות, א, ירושלים תשמ"ד, עמ' 277-274* אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, מהדורה שלישית, ירושלים תשס"א, עמ' 255–257, 444 ישראל מ' תא-שמע, מנהג אשכנז הקדמון, ירושלים תשנ"ב, עמ' 120, 238-237 בשר על גבי גחלים, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת", מתוך ספרו של אברהם גרוסמן, "חכמי אשכנז הראשונים", ירושלים תשמ"א בשר על גבי גחלים, מהדורת אברהם זולצבך, פפד"מ, תרס"ח, באתר אוצר החכמה פרופ' שמחה עמנואל, ספר 'בשר על גבי גחלים' ותרומתו לחקר עולמם של חכמי אשכנז הראשונים, הרצאה מצולמת באתר יוטיוב, 7 באפריל 2016 פירוש מהרי"ל סימן פה החיד"א כתב: "ונקרא כך הספר הנזכר, שישנו בנותן טעם כבשרא אגומרי (=שיש בספר טעם וחשיבות כבשר על גבי גחלים), וכן כתב מהרי"ל בליקוטיו" (שם הגדולים, בערכו). בשר על גבי גחלים, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
פרד הולנד דיי

פרד הולנד דיי (באנגלית: Fred Holland Day; ‏8 ביולי 1864 – 12 בנובמבר 1933) היה צלם ומו"ל אמריקאי. הוא היה הצלם הראשון בארצות הברית שתמך בהכרה בצילום כאמנות[דרוש מקור]. דיי נולד בבוסטון לאב סוחר, ולאורך כל חייו היה בעל אמצעים כלכלים. קשרו הראשון לאמנות היה כשהתחיל להתאמן בציור. אורח חייו של דיי היה שנוי במחלוקת. מרבית נושאי הצילום שלו היו נערים עירומים. פאם רוברטס כתבה: "דיי מעולם לא נישא, ונטייתו המינית, שההנחה היא שהיה הומוסקסואל, כמו האינטרסים, נושאי הצילום שלו, התנהגותו הכללית היו נושאים מאוד פרטיים שלו." דיי הקדיש זמן רב לילדי מהגרים עניים בבוסטון, חנך אותם ולימד אותם קריאה. בין אותם נערים היה גם בן מהגרים לבנונים, בשם ח'ליל ג'ובראן, אשר גדל להיות אחד מגדולי משוררי לבנון. דיי ייסד ותמך כלכלית בחברה בשם "קופלנד ודיי", אשר עסקה בהוצאה לאור. משנת 1893 עד 1899 החברה הוציאה כמאה ספרים. החברה הושפעה מתנועת האמנויות והאומנויות. החברה הייתה המו"ל האמריקאי של המחזה "שלומית" של אוסקר ויילד, שאויר על ידי אוברי בירדסלי. בתחילת המאה ה-20, הפופולריות וההשפעה של דיי היו גדולים אף יותר מאשר אלפרד סטיגליץ, והוא היה בשיא הקריירה שלו. הוא היה אחראי לארגון תערוכת הצילומים באגודה הממלכתית לצילום בשנת 1900. "בית הספר החדש של צילום אמריקאי" הציג באותה תקופה תערוכה של 375 צילומים שצולמו על ידי 42 צלמים, ו-103 מתוך כל הצילומים היו של דיי, ומשכו תגובות טובות מאוד, אך גם ביקורת מלגלגת רבה מצד המבקרים. המגזין הפופולרי "חדשות הצילום" הכריז כי התמונות נובעות מ"דמיון חולה, שטופח על ידי חבורה של מטורפים... לא אקדמי... אקסצנטרי". דיי השתייך לקבוצת הפיקטוריאליזם, אשר חבריה ראו בצילום אמנות ואשר לעיתים קרובות כללו דימויים רבים בתמונותיהם. קבוצה בשם "פרושי הצילום" אשר דגלו בקידום הפיקטוריאליזם כזרם המרכזי בצילום הזמינו אותו להצטרף אליהם, אך הוא דחה את ההצעה. כפי שהיה מקובל באותה עת, התצלומים שלו מתייחסים אל האמנות הקלאסית העתיקה, הן בקומפוזיציה והן בנושאי הצילום. בשנים 1896–1898 הוא התנסה בצילום נושאים נוצריים, כשהוא משתמש בעצמו כמודל לישו. שכניו בנורווד, מסצ'וסטס, עזרו לו לביים ולצלם סצנה של צליבת ישו. השיא היה סדרה של פורטרטים עצמיים בשם "שבע מילים", כשבכל אחת מהתמונות מופיעה אחת משבע המילים האחרונות של ישו. לעיתים קרובות הדפיס דיי רק עותק אחד מן התשליל. הוא השתמש רק בהדפס פלטינום, ולא היה מרוצה מאף שיטה אחרת. כאשר הפלטינה נעשתה בלתי מושגת בעקבות המהפכה הרוסית, הוא איבד עניין בצילום. דיי תרם רבות לצילום, אך ממספר סיבות הוא כמעט ונשכח. הוא הואפל על ידי אלפרד סטיגליץ, שצילם בסגנון דומה. כמו כן, הסגנון בו צילם יצא מהאופנה לחלוטין עם התקדמותה של האמנות לעבר המודרניזם. 2,000 מההדפסים והתשלילים שלו נהרסו לחלוטין בשריפה בשנת 1904. המאות שנשארו נשלחו אל האגודה הממלכתית לצילום בשנות ה-30 ושם שומרו. מאז 1990 יצירתו של דיי זוכה לפופולריות מחודשת, עבודותיו נכללות בתערוכות גדולות במוזיאונים ורטרוספקטיבה שלו הוצגה במוזיאון בוסטון לאמנויות בשנים 2000/2001. כן הוצגו תערוכות יחיד שלו באגודת הממלכתית לצילום באנגליה ובמוזיאון פלור לאמנות. מאמרים רבים נכתבו על הדיוקנאות ההומו-אירוטיים שלו ועל הדמיון בינו לבין תומאס אייקינס ו-וולטר פיטר. ביתו במסצ'וסטס משמש גם הוא כמוזיאון לעבודותיו. פיקטוריאליזם פרד הולנד דיי, באתר Discogs (באנגלית)
נחל חבר

נַחַל חֶבֶר הוא נחל אכזב ארוך ותלול בדרום מדבר יהודה. ראשיתו של הנחל בתל זיף ובחורבת אריסטובוליה שבדרום מזרח הר חברון, וסופו בחיבור לים המלח, מדרום לנחל ערוגות ומצפון לנחל משמר. אורכו של הנחל כ-17 ק"מ, ושטח אגן ההיקוות שלו כ-180 קמ"ר. עם התחתרותו של הנחל בגיר הקשה של במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, משתנה הנחל מערוץ רדוד לנקיק צר ועמוק. בנקיק מספר מפלים קטנים, שביניהם גבים ענקיים, האוגרים מים רבים. נקיק זה מביא את הנחל למפל הגדול שלו - גובהו למעלה מ-100 מטרים. בתחתית המפל גומחה גדולה, שנוצרה על ידי המים ששחקו את השכבה התחתונה בקיר המפל הבנויה מסלע רך יותר. סמוך לתחתית המפל, נובע מעין עונתי. בהמשך הנחל עוד שני מפלים, גובה הגדול שבהם כ-50 מטרים. אורך הקניון כולו, עד ליציאתו מתחומי מצוק ההעתקים - כ-5 ק"מ. יובלו החשוב של נחל חבר הוא נחל חולד. שמו של הנחל נגזר משמה של העיר חברון שהשתמר בשם הערבי "ואדי חברה". שם נוסף של הנחל הוא "ואדי אלחייאת" - נחל הנחשים. במצוקי נחל חבר נמצאו ממצאים ארכאלוגיים חשובים, בשתי מערות: מערת האימה הנמצאת במצוק הדרומי של הנחל, ומערת האיגרות הנמצאת במצוק הצפוני. מעל שתי המערות נתגלו מחנות מצור רומיים. במערות עצמן נמצאו מסמכים וחפצים מתקופת מרד בר כוכבא, ושלדי אדם רבים - מאנשי בר כוכבא ומשפחותיהם. במערת האיגרות נמצא ארכיון מכתבים מסודר של אשה בשם בבתא בת שמעון, וכן נמצאו אגרות רבות שכתב שמעון בר כוסבא (בר כוכבא) לפרנסי עין גדי מטעמו - יהונתן בן בעיה ומסבלה בן שמעון. עצמות האנשים שנמצאו במערות נקברו בשנת 1982 על שפתו הצפונית של אפיק הנחל בטקס צבאי מלא ביוזמתו של הרב גורן. חפירה ארכאולגיות בנחל חבר, מאי 1955 חפירה ארכאולגיות בנחל חבר, 1955 חפירה ארכאולגיות בנחל חבר, 1955 חפירה ארכאולגיות בנחל חבר, מאי 1957 חפירה ארכאולגיות בנחל חבר, מאי 1955 מערת האימה מערת האיגרות קברות המורדים מעל נחל חבר מדיה וקבצים בנושא נחל חבר בוויקישיתוף נחל חבר (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית
בעיית הבקר של ארכימדס

בעיית הבקר של ארכימדס היא בעיה באנליזה דיופנטית העוסקת במספר ראשי הבקר של אל השמש הרועים, כביכול, בסיציליה. הבעיה מיוחסת לארכימדס, אף כי יש על-כך עוררין. הבעיה מבקשת למנות את בני הבקר, פרות ושוורים בארבעה צבעים, כשהיא משווה בין מספר בעלי החיים מכל מין וצבע. מכיוון שמספר בני הבקר מכל סוג הוא שלם, יוצרים התנאים מערכת של משוואות דיופנטיות בשמונה נעלמים. פתרון הבעיה מעלה שגודל העדר הוא מספר בן 206544 ספרות לפחות. אפילו בגרסה מצומצמת, שבה יש תנאים ליניאריים בלבד, כולל הפתרון הקטן ביותר כ-50 מיליון בני בקר. בעייתו של ארכימדס, שפרטיה נשכחו והתגלו רק במאה ה-18, הפכה לשם דבר: בעיה חישובית קשה במיוחד הייתה זוכה בספרות העתיקה לכינוי Problema Bovinum, "בעיית שוורים". ב-1769 מונה המחזאי גוטהולד אפרים לסינג לספרן בספרייתו של ההרצוג אוגוסט שבעיירה וולפנביטל, גרמניה, שבה היו כתבי יד יווניים ורומיים רבים. ב-1773 פרסם לסינג תרגום של כמה מכתבי היד האלה, עם הערות. ביניהם נמצא שיר בן 22 בתים ביוונית עתיקה, המבקש למצוא את גודל עדר הבקר של אל השמש. בכותרת לשיר נאמר שהוא נשלח על ידי ארכימדס לאסטרונום הגדול ארטוסתנס, על מנת שהמתמטיקאים של אלכסנדריה ילמדו אותו. הבעיה לא נזכרה בכתבי המתמטיקאים היווניים, ולכן היו חוקרים, ולסינג ביניהם, שהטילו ספק בייחוסה לארכימדס. גרסה מקוצרת של הבעיה פרסם נֶסֶלמן (Nesselmann) ב-1842, בגרמנית. גרסה זו מבקשת מן הקורא "... מנה את מספר בני-הבקר אשר לשמש, הרועים בסיציליה, וצבעים להם ארבעה: לבנים כחלב, שחורים, נקודים וחומים ...", ומספקת אילוצים כגון "מספר השוורים הלבנים יגדל במחצה ושליש [היינו ב-5 שישיות של] מספר השחורים ממספר החומים", וכן הלאה. המשוואות האלה מהוות מערכת משוואות ליניארית שאפשר לפתור בקלות יחסית; מספרם הכולל של בני הבקר, לפיה, הוא כפולה של 50,389,082. הבעיה ממשיכה: "אם תוכל, רעי, למנות את העדרים בזכר ובנקבה; באשר אף אם רב כחך במספר, לא יגיע עד הנה:", ומוסיפה עוד שני תנאים - מספר השוורים השחורים והלבנים, יחד, הוא ריבועי; ומספר הנקודים והחומים הוא משולשי. תנאים אלו מוסיפים זוג אילוצים ריבועיים, שאותם אפשר לתרגם למשוואת פל   x 2 − D y 2 = 1 {\displaystyle \ x^{2}-Dy^{2}=1} , כאשר   D = 4729494 = 2 ⋅ 3 ⋅ 7 ⋅ 11 ⋅ 29 ⋅ 353 {\displaystyle \ D=4729494=2\cdot 3\cdot 7\cdot 11\cdot 29\cdot 353} . הופעה זו של משוואת פל, שלא הייתה ידועה במערב עד המאה ה-18, היא סיבה נוספת לחשוד שלא מדובר במתמטיקה בת דורו של ארכימדס. כיוון שהבעיה דורשת חישוב במספרים מרובי ספרות, היא נותרה בלתי פתורה עד ש-A. Amthor תיאר ב-1880 דרך למצוא את הפתרון הכללי, העולה לכ-   7.76 ⋅ 10 206544 {\displaystyle \ 7.76\cdot 10^{206544}} פרות ושוורים, והתוצאה המדויקת חושבה בעזרת מחשב ב-1965. חבילות-תוכנה מודרניות המסוגלות לאריתמטיקה במספרים גדולים, יכולות להציג את מאות אלפי הספרות של הפתרון, ללא קשיים מיוחדים. Heinrich Dorrie, 100 Great Problems of Elementary Mathematics: Their history and solution; Dover ed. 1965, pp. 3-7 H. W. Lenstra, Solving the Pell Equation. Notices of the American Mathematical Society 29 (2): 182–192, 2002 . בעיית הבקר של ארכימדס, באתר MathWorld (באנגלית)
נמל התעופה הבין-לאומי טניאנטה לואיס קנדלריה

נמל התעופה הבין-לאומי טניאנטה לואיס קנדלריה (בספרדית: Aeropuerto Internacional Teniente Luis Candelaria), המוכר גם כנמל התעופה של בארילוצ'ה, הוא נמל התעופה העיקרי של העיר בארילוצ'ה שבפרובינציית ריו נגרו בארגנטינה. הוא ממוקם כ-13 ק"מ ממזרח לעיר, ליד אגם נאוול ואפי, סמוך לגבול ארגנטינה - צ'ילה. בשנת 2007 עברו בנמל התעופה 724,010 נוסעים, ובכך הוא מהווה נמל התעופה הרביעי בארגנטינה מבחינת עומס תנועת נוסעים. נמל התעופה נקרא על שם הלוטננט לואיס קנדלריה ששירת בצבא ארגנטינה, וב-13 באפריל 1918 היה האדם הראשון שחצה את הרי האנדים דרך האוויר. מנמל התעופה יוצאות טיסות ל-13 יעדים בארגנטינה ולשמונה יעדים במדינות השכנות: ברזיל, צ'ילה ואורוגוואי. רוב הטיסות הבינלאומיות מתבצעות בעיקר בחורף, בשל אתרי הסקי הנמצאים בעיר שמושכים את התיירים. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי טניאנטה לואיס קנדלריה בוויקישיתוף אתר נמל התעופה
9K115 מטיס

9K115 מֵטיס הוא טיל נ"ט דור ב' לטווח קצר/בינוני מתוצרת רוסיה. כינויו של הטיל בקוד דיווח נאט"ו הוא AT-7 סקסהורן. הטיל בצורתו החיצונית דומה מאוד לפאגוט, אך הוא קל הרבה יותר בעיקר בגלל העובדה שהוא מכיל פחות דלק. צמצום כמות הדלק הקטין את הטווח של הטיל ל-1,000 מטר. במהלך שנות ה-80 פותח דגם מתקדם לטיל, 9M131M (הנקרא לפעמים מטיס-2). הטיל החדש נורה מאותו המשגר, אך הוא גדול יותר וכבד יותר, דבר המאפשר לו להיות בעל טווח ארוך יותר וראש קרב גדול יותר. הטיל מטיס-M קיבל את קוד דיווח נאט"ו AT-13 סקסהורן-2. ההנחיה של הטיל, דור ב' (הנחיה חצי-עצמאית), מבוססת על הנחיית תיל בשילוב תת-אדום. ההנעה היא הנעה דו-שלבית: התנעה ראשונית משגרת את הטיל, ואז מוצת המנוע העיקרי. בצורה כזו ניתן לשגר גם ממקומות סגורים, מבלי שמפעיל הטיל ייפגע מבעירת המנוע (הנעה כזו קיימת, למשל, גם בטיל הג'אוולין האמריקאי). הודות למשקלה הקל ולממדיה הקטנים של המערכת, צוות של שני חיילים יכול להפעיל את המערכת, כאשר חייל אחד נושא את המשגר עם טיל, וחייל נוסף סוחב איתו שלושה טילים. מערכת המטיס כוללת: טיל נ"ט - 9M131 משגר - 9P151 מערכת הנחיה - 9S816. הטיל נמצא בצבא רוסיה ובצבאות נוספים כגון צבא סוריה, פולין, קרואטיה ואיראן. 9K115-2 מטיס-M מדיה וקבצים בנושא 9K115 Metis בוויקישיתוף
האגודה האמריקאית לייעוץ

האגודה האמריקנית לייעוץ (באנגלית: American Counseling Association, בראשי תיבות: ACA) היא אגודה מקצועית המייצגת את היועצים בארצות הברית. באגודה חברים כ-45 אלף יועצים ממגוון תחומי ייעוץ, ובכך היא מהווה את האגודה הגדולה בעולם ליועצים מקצועיים. מטרתה המוצהרת של האגודה היא "להגביר את איכות החיים בחברה באמצעות קידום התפתחותם של יועצים מקצועיים, קידום מקצוע הייעוץ, ושימוש במקצוע ובפרקטיקות של הייעוץ כדי לקדם כבוד כלפי יושרה וגיוון אנושי". האגודה נוסדה בשנת 1952 בשם "American Personnel and Guidance Association" ‏(APGA), כמיזוג של ארבע אגודות מקצועיות, שעסקו בהדרכה מקצועית, הדרכה וייעוץ, הדרכת מורים וסגל קולג'ים. ארבע אגודות עצמאיות כינסו ועידה משותפת בלוס אנג'לס, קליפורניה: האיגוד הלאומי להדרכה תעסוקתית (NVGA), האיגוד הלאומי למאמני הדרכה ומדריכים (NAGCT), איגוד כוח האדם לתלמידים לחינוך מורים (SPATE) ואגודת כוח האדם במכללה. הם הקימו את איגוד כוח האדם וההדרכה האמריקני (APGA), לימים החליפו שמות בשנת 1983 לאיגוד האמריקני לייעוץ ופיתוח. ב -1 ביולי 1992, האגודה שינתה את שמה לאיגוד הייעוץ האמריקני (ACA) כדי לשקף את הקשר המשותף בין חברי האגודה וכדי לחזק את אחדות המטרה שלהם. ב-1983 שונה שמה של האגודה ל-"American Association of Counseling and Development" ‏(AACD), וב-1992 שונה שמה שוב, לשם הנוכחי. הנהלת האגודה ממוקמת בעיר אלכסנדריה בווירג'יניה. בנוסף לאגודה קיימים 56 סניפים ברחבי ארצות הברית ומדינות נוספות בעולם. האגודה כוללת 19 מחלקות המתמחות בתחומי ייעוץ ספציפיים, כגון ייעוץ חינוכי, יצירתיות בייעוץ, ייעוץ בסוגיות להט"ב, סוגיות אתיות ודתיות בייעוץ, וכן ייעוץ בתחומי ממשל, בריאות הנפש, שיקום, עבריינות והתמכרות, עבודה קבוצתית, טיפול משפחתי וזוגי, התפתחות קריירה והכוונה לבחירת מקצוע, ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של האגודה האמריקאית לייעוץ האגודה האמריקאית לייעוץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מטרות האגודה, באתר ACA American Counseling Association (ACA), UTRGV
ACA

האם התכוונתם ל... האגודה האמריקנית לייעוץ – American Counseling Association חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה – Affordable Care Act הידוע גם בשם... – As Knowledge As
בעיית יוספוס

בעיית יוספוס היא חידה בקומבינטוריקה שלה גרסאות אחדות. החידה קרויה על שמו של יוספוס פלביוס (יוסף בן מתתיהו), שעל-פי המסופר בגרסת פסאודו-הגסיפוס, עיבוד לטיני לספרו "תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים", בזכות פתרון חידה זו, הוא היה אחד משני הניצולים היחידים מבין 41 לוחמים יהודים שנלכדו במערה על ידי הרומאים. חבריו בחרו להתאבד ולא ליפול בשבי, ולכן הסתדרו במעגל, כך שכל לוחם שני במעגל יתאבד, עד למות כולם. יוספוס לא התלהב מהרעיון שנגזר עליו למות, ולכן חישב היכן במעגל עליו לעמוד כך שיהיה האחרון ברשימה (19). בימי הביניים עלתה גרסה אחרת של החידה, שמופיעה בספר החידות של קלוד באשה, והוצגה קודם לכן על ידי ניקולו טרטליה: בספינה נמצאים 15 "טובים" ו-15 "רעים", ועקב סופה יש להשליך 15 נוסעים לים. יש לסדר את 30 הנוסעים במעגל, כך שאם שולפים כל אדם תשיעי מהמעגל ומשליכים אותו לים, יינצלו חייהם של כל הנוסעים ה"טובים". על-פי האגדה פתר רבי אברהם אבן עזרא חידה זו, ובכך הציל את חייו וחיי תלמידיו. גרסה נוספת: לאיכר עשיר היו 30 ילדים, 15 מתוכם מאשתו הראשונה, שנפטרה, ו-15 מאשתו השנייה. האשה השנייה רצתה שבנה הבכור יירש את הנחלה, ולכן פנתה לבעלה בהצעה לסדר את 30 הילדים במעגל, להתחיל בספירה מאחד מהם, ולהוציא מהמעגל כל ילד תשיעי, עד שיישאר רק ילד אחד, והוא יהיה היורש. זמן מה לאחר התחלת התהליך האיכר שם לב שכל 14 הילדים שהוצאו עד לאותו שלב הם ילדיה של אשתו הראשונה. הוא שם לב שהבא בתור לצאת הוא הילד האחרון מאשתו הראשונה, ולכן עצר את התהליך והציע שיהפכו את כיוון הספירה, החל מאותו ילד. האשה, שנדרשה להחלטה מהירה, העריכה שההסתברות לבחירת יורש שהוא פרי בטנה הוא 15 ל-16, ולכן קיבלה את ההצעה. מי נבחר להיות היורש? הנוסח הכללי של בעיה זו הוא: n אנשים עומדים במעגל, ונתון מספר טבעי m, כך ש: 1 < m < n. מתחילים עם אדם כלשהו במעגל, ומוציאים מהמעגל כל אדם m. תהליך זה נמשך עד שנותר אדם אחד בלבד. סדר ההוצאות של האנשים נותן את תמורת יוספוס (Josephus permutation), ויש לחשב תמורה זו. דוגמה: במעגל שבעה אנשים, ומוציאים כל אדם שלישי. סדר ההוצאה הוא, משמאל לימין: {3,6,2,7,5,1,4}. הבעיה התגלגלה גם לפתחם של העוסקים במדעי המחשב, כדוגמה לאלגוריתם, לפתרון הנאיבי יש סיבוכיות זמן ריצה ליניארית, אך ישנם אלגוריתמים הפותרים זאת בזמני ריצה נמוכים יותר. פתרון ב #c static int Josephusproblem(int n, int m) { if (n ==1){ return 1; } return (Josephusproblem( n-1, m)+m-1) % (n)+1; } W.W. Rouse Ball and H.S.M Coxeter, Mathematical Recreations and Essays בעיית יוספוס, באתר MathWorld (באנגלית) בעיית יוספוס: כך תהיה השורד האחרון, באתר ynet, 17 בנובמבר 2016 בעיית יוספוס, סרטון באתר יוטיוב Alexander Bogomolny, Josephus Flavius game, in Cut-the-Knot site. Josephus' Problem
דווניה

דווניה (בבולגרית: Девня) היא עיר בצפון מזרח בולגריה בשטח מחוז וארנה השוכנת 354 ק"מ צפונית מזרחית לבירה סופיה ו-25 ק"מ מערבית לבירת המחוז וארנה. ב-106 הוקמה בסמיכות למיקום העיר המודרנית מצודה רומית בשם מרטיאנופוליס על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס ונקראה על שם אחותו של הקיסר. במהלך המאה ה-5 הוחרבה המצודה. במהלך המאה ה-9 הקים אומורטאג חאן האימפריה הבולגרית הראשונה מצודת דרכים במקום. במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית ובתעודות עות'מאניות מהמאה ה-17 מצוי תיעוד ל-3 כפרים באזור: דווניה, כפר הנהר דווניה ופובליאנובו. ב-1652 ציין נוסע עות'מאני בשם אווליה צ'לבי שבמקום יש 40 עד 50 טחנות רוח המשמשות מרכז טחינה אזורי של תבואה, גם לחקלאים מאזור דוברוג'ה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) נהרסו מרבית הטחנות באזור. החל מראשית המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית החלו לגלות עניין בממצאים הארכאולוגיים שבמקום ונערכו מספר חפירות שקשרו את השרידים לעיר העתיקה מרטיאנופוליס. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) עבר האזור מתוקף סיכומי קונגרס ברלין לחזקת נסיכות בולגריה. ב-27 באוגוסט 1969 החליטה הממשלה הבולגרית לאחד את שלושת הכפרים לעיר אחת שכונתה דווניה. באזור העיר קיימים מפעלים לעיבוד סוכר, יצור דשנים, כימיקלים וחומרי בניין. העיר ממוקמת בסמיכות לעורקי התחבורה מספר 7 ו-8, של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. חלק נכבד מתעסוקת העיר נסמכת על קומפלקס הנמלים בעיר וארנה. דווניה ממוקמת בעמק ובסמוך אליו עובר תוואי הנהר דווניה. בעיר שורר אקלים ממוזג והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11oc. דווניה נודעת במעיינות הרבים הנובעים בסביבתה ומשמשים כמקור מי שתייה והשקייה חקלאית. הקרקע פורייה ועשירה ברקבובית. מדיה וקבצים בנושא העיר דווניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דווניה "תקציר ההיסטוריה של דווניה", באתר הרשות המקומית דווניה (בבולגרית).