laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פייר ליטבארסקי

פייר ליטבארסקי (בגרמנית: Pierre Littbarski, נולד ב-16 באפריל 1960 בברלין המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בפ.צ. קלן בעמדת הקשר. ליטבארסקי העביר כמעט את כל הקריירה שלו כקשר התקפי בפ.צ. קלן, ונחשב לאחד מגדולי השחקנים של פ.צ. קלן בכל הזמנים. ליטבארסקי החל לשחק בקלן בשנת 1978, ושיחק בקבוצה עד לשנת 1993, למעט עונת 1986/87, אותה העביר במועדון הצרפתי ראסינג פאריס. ליטבארסקי זכה עם קלן בגביע מקומי אחד בשנת 1983, ושלוש פעמים סיים עם קלן במקום השני, בשנים 1982, 1989 ו-1990, אך מעולם לא זכה באליפות עם הקבוצה. בנוסף, ליטבארסקי הגיע עם קלן לגמר גביע אופ"א בשנת 1986, בו הפסידה קלן לריאל מדריד 5-3 בסיכום שני משחקים, אשר ליטבארסקי פתח בשניהם. ליטבארסקי שיחק בסך הכל 14 עונות במדי קלן, וצבר 406 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 116 שערים, ובשנת 1993 עזב את המועדון, ועבר לשחק בליגת העל היפנית, תחילה ביונייטד צ'יבה, ואחר כך בברומל סנדאיי, במדיה פרש בשנת 1997 ממשחק פעיל. לליטבארסקי הייתה קריירה בינלאומית עשירה בנבחרת גרמניה המערבית, אותה הוא ייצג בחמישה טורנירים גדולים. במונדיאל 1982 היה חלק מחוליית התקפה עם קרל היינץ רומניגה וקלאוס פישר, שהציגה כדורגל יעיל והתקפי באותו טורניר, ונעצרה רק במשחק הגמר על ידי נבחרת איטליה. ביורו 1984 ליטבארסקי היה חלק מהנבחרת שנכשלה והודחה כבר בשלב הבתים. במונדיאל 1986 גרמניה המערבית שוב הציגה כדורגל מצוין, ושוב הפסידה במשחק הגמר, הפעם לנבחרת ארגנטינה, אך הפעם ליטבארסקי סופסל בשלבי ההכרעה על ידי המאמן פרנץ בקנבאואר. ביורו 1988 ליטבארסקי היה חלק מהנבחרת שהודחה בחצי הגמר על ידי נבחרת הולנד. במונדיאל 1990 זכה ליטבארסקי לראשונה בתואר בינלאומי לאחר טורניר מצוין מבחינה אישית וקבוצתית, כאשר נבחרתו זכתה בטורניר לאחר שגמלה במשחק הגמר לנבחרת ארגנטינה על ההפסד בגמר המונדיאל הקודם. לאחר הזכייה של גרמניה המערבית במונדיאל 1990, פרש ליטבארסקי מהנבחרת, לאחר ששיחק בה תשע שנים, וכבש 18 שערים ב-73 הופעות. ליטבארסקי התנסה באימון לאחר הפרישה מהמשחק, והתחיל בליגת העל היפנית, בה סיים את הקריירה כשחקן, בפ.צ. יוקוהמה. לאחר מכן שימש כעוזר מאמן בבאייר לברקוזן ובדיסבורג, ובהמשך חזר ליוקוהמה, ואימן גם בפ.צ. סידני האוסטרלית, ובאביספה פוקואוקה וסאיפה היפניות. בין השנים 2010-2012 ביצע תפקידי עוזר מאמן בוולפסבורג. פ.צ. קלן הגביע הגרמני: 1982/83 נבחרת גרמניה המערבית גביע העולם: 1990; 1982, 1986 (סגנות) תארים אישיים שער השנה בגרמניה: 1985 מלך הבישולים של מונדיאל 1982 מלך השערים של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 1982 מדיה וקבצים בנושא פייר ליטבארסקי בוויקישיתוף פייר ליטבארסקי, באתר Transfermarkt פייר ליטבארסקי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) פייר ליטבארסקי, באתר Soccerway פייר ליטבארסקי, באתר WorldFootball.net פייר ליטבארסקי, באתר National Football Teams פייר ליטבארסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אנתוני קאלף

אנתוני קאלף (באנגלית: Anthony Calf; נולד ב-4 במאי 1959) הוא שחקן אנגלי. קאלף נולד בהמרסמית' שבלונדון. הוא למד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA). בטלוויזיה הוא גילם דמות קבועה בסדרת הדרמה הרפואית "הולבי סיטי" כמייקל בוצ'אמפ ובסדרה "תחבולות חדשות" שיחק בתפקיד סטריקלנד. בנוסף מופיע קאלף בתיאטרון. בין ההצגות בהם השתתף היו המחזה "טירופו של המלך ג'ורג'" בתיאטרון המלכותי הלאומי, במחזה "חלום ליל קיץ" בתיאטרון המלכותי הלאומי וב"רוק נ' רול" בתיאטרון הדוכס מיורק. ב-2008 היה מועמד לפרס התיאטרון של "אייריש טיימס" על הופעתו במחזה "הדוד וניה" בתיאטרון גייט (אנ'). ב-2015 שיחק במחזה "המלך צ'ארלס השלישי" בברודוויי. הופעת הבכורה של קאלף בטלוויזיה הייתה בשנת 1982 בפרק "The Visitation" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". באותה שנה שיחק בתפקיד דיגבי ג'סט בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "בו ג'סט" (אנ'). עוד בטלוויזיה הופיע בתפקיד לורנס דארל בסדרה "משפחתי וחיות אחרות", פיפ במיני-סדרה "תקוות גדולות" וקולונל פיצוויליאם במיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה" העיבוד של ה-BBC מ-1995 לרומן מאת ג'יין אוסטן. הוא שיחק בתפקידי אורח בסדרות "דוק מרטין", "המלחמה של פויל", "רציחות במידסומר" ו"פוארו" על פי ספריה של אגאתה כריסטי. ב-2010 גילם קאלף את דמותו של שר החוץ הבריטי אנתוני אידן בגרסה המחודשת לסדרה "על אדונים ומשרתים". עוד קודם, ב-2008 גילם על הבמה את דמותו של אידן, כשהיה ראש ממשלה כשהוא מבוגר בעשרים שנה, במחזה "Never So Good" מאת הווארד ברנטון (אנ'). קאלף נשוי לשחקנית קרוליין הרקר. לבני הזוג יש שלוש בנות לואיז אמה קאלף (נולדה בדצמבר 1983), ססיליה אן קאלף (נולדה בספטמבר 1995) ואנמון ג'ורג'ינה קאלף (נולדה ב-2000). (2013–2014) Stephen Ward the Musical חיים פרטיים (2013) Private Lives גבירתי הנאווה (2012-2013) My Fair Lady חיים פרטיים (2012) Private Lives העלמה והמוות (2011) Death and the Maiden (2011) The Deep Blue Sea (2011) Les Parents terribles (2010) The White Guard (2009-2010) The Power of Yes (2009) Wallenstein (2008-2009) Gethsemane מאת דייוויד הר (2008) Never So Good הדוד וניה (2007) Uncle Vanya רוק נ' רול (2006) Rock’n Roll (2005) The False Servant (2003) The Hotel in Amsterdam (2002) A Buyer’s Market (2000) Cressida (2000) Dolly West’s Kitchen בגידה (1998) Betrayal ארץ לעולם לא - Neverland Cracked רבקה - Rebecca My Night with Reg טירופו של המלך ג'ורג' - The Madness of George III Green Fingers Another Country פילומנה - Filumena She Stoops to Conquer The Boy Friend חלום ליל קיץ אנתוני קאלף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנתוני קאלף, באתר AllMovie (באנגלית) אנתוני קאלף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנתוני קאלף, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנתוני קאלף באתר ה-BBC Anthony Calf, Internet Movie Database
לאנאי (עיר)

לאנאי (באנגלית: Lanai, בהוואית: Lāna'i) הוא יישוב באי לאנאי, בהוואי, שבארצות הברית. לאנאי היא היישוב היחיד באי. באפריל 2009, לאנאי הוכרזה כאחד האתרים ההיסטוריים המצויים בסכנת ההכחדה הכי גבוהה בארצות הברית, משום שבתחומיה נמצאים שרידים של עיירת מטעים ששכנה במקום, דבר שלא נמצא באף אחד מאיי הוואי. לפי שיטת קפן, לאנאי מסווגת כסוואנה טרופית (Aw). בשנות ה-70 של המאה ה-19, רכש וולטר אם גיבסון את אדמות האי לאנאי לטובת חקלאות ועבודות חווה. בשנת 1922, היזם ג'יימס דול רכש את אדמות האי והקים בכולו מטעי אננס, עד שבשלב מסוים באי לאנאי יוצרו כ-75% מסך יבול האננס העולמי. בשל התפתחות זו, נבנתה על הרמה הגאוגרפית הגבוהה שבמרכז האי, העיר לאנאי. ג'יימס דול מונצח בפארק דול, שנקרא על שמו, שנמצא במרכז העיר. מדיה וקבצים בנושא לאנאי בוויקישיתוף המדריך השלם למטייל באי לאנאי, הוואי אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. ליאור קן-לי, המדריך השלם למטייל באי לאנאי, הוואי (ארכיון)
חיל הים של צבא השחרור העממי

חיל הים של צבא השחרור העממי (בסינית: 中国人民解放军海军; באנגלית: People's Liberation Army Navy או PLA Navy ובקיצור נפוץ PLAN) הוא הענף האחראי על לוחמה ימית של צבא השחרור העממי. שורשיו של PLAN מגיעים עד מלחמת האזרחים הסינית והוא נוסד בשנת 1950. בעשר השנים הראשונות שלו הוא קיבל סיוע מברית המועצות בהדרכה, ייעוץ, טכנולוגיה וציוד. עד שנות ה-80 היה PLAN נחשב לחיל ים דל אמצעים, של מים רדודים בלבד, אולם בשנות ה-90, לאחר נפילתה של ברית המועצות פח תה ההתמקדות של צמרת השלטון הסיני בחששות טריטוריאליים יבשתיים ועברה במידה לא מבוטלת אל עבר הגבולות הימיים. לאור זאת התקבלה החלטה אסטרטגית לחזק משמעותית את חיל הים הסיני ולהביאו לידי כח משמעותי הרתעתי באזור ובעולם בכלל, עד 2009. עד שנות ה-90 היה חיל הים תחת חיל הרגלים של צבא השחרור העממי ומעמדו עלה להשתוות לזה האחרון עם השינוי בגישה כלפיו. כיום הצי הסיני הוא הגדול בעולם עם 350 ספינות לקראת המאה ה-21, עבר PLAN תהליך מעבר לחיל ים של "מים-ירוקים" עם תחומי פעילות שמשתרעים הרחק מהמים הטריטוריאליים המסורתיים של סין. ניצנים למגמה נראו כבר בשנים 1989–1993 בהן ערכה ספינתך זנגה ביקורים בהוואיי, תאילנד, בנגלדש, פקיסטן והודו. ובשנים שלאחר מכן ספינות סיניות רבות ביקרו בוולדיווסטוק, וכן בצפון קוריאה, אינדונזיה, ניו זילנד, אוסטרליה והפיליפינים. לקראת שנת 2000 כבר ערכו מסעות למלזיה, דרום אפריקה ואפילו ארצות הברית, קנדה, צרפת, איטליה ואנגליה. במרץ 1997 החלו לראשונה משחתות מסוג LUDA ו-LUHU, יחד עם מכלית תדלוק מסוג Type 908, לערוך מסע ניווט (של 98 יום) הכולל את כל האוקיינוס הפסיפי. בספטמבר 2012 נכנסה לשירות מבצעי נושאת המטוסים הראשונה של חיל הים - הליאונינג. בשנת 2017 הסתיימה בניית נושאת מטוסים נוספת - נושאת מטוסים 001A. לחיל הים שלושה ציים: צי הים הצפוני - תחום עיקרי: הים הצהוב, מפקדה ראשית בצ'ינגדאו צי הים המזרחי - תחום עיקרי: ים סין המזרחי, מפקדה ראשית בנינגבו (אנ') צי הים הדרומי - תחום עיקרי - ים סין הדרומי, מפקדה ראשית בזאנגג'יאנג (אנ') פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לחיל הים מספר ענפים מרכזיים: כח הצוללות של PLAN כח היבשה של PLAN משמר החופים של PLAN (להבדיל ממשמר החופים של סין) כח הנחתים של PLAN חיל האוויר של PLAN מלחים מהצי האמריקני משוחחים עם מלחים של הצי הסיני מהמשחתת שיאן לאחר תרגיל באוקיינוס השקט 2016 לוחמי הקומנדו הימי נושאת המטוסים Liaoning (CV-16) המשחתת Nanchang (DDG-101) קורבטה מסוג Linyi (FFG-547) המשחתת Jinggangshan (LSD-999) נושאת המסוקים PLANS Guangxi (LHD-32) צוללת גרעינית מסדרת Type 094 צוללת Type 093 מטוס קרב מסוג Shenyang J-15 מסוק של חיל הים הסיני מדיה וקבצים בנושא חיל הים של צבא השחרור העממי בוויקישיתוף כינוי לפעילות הגנתית שמתרכזת לרוחב החופים וגם במימי האוקיינוס במרחק ניכר מהחוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לבל

האם התכוונתם ל... ג'ני לבל – עיתונאית והיסטוריונית ישראלית ז'וזף לה בל – כימאי צרפתי יעקב לבל – בנקאי, איש עסקים ועסקן יהודי-ולאכי מיריי הדס-לבל – היסטוריונית יהודיה-צרפתייה לבל 1886 – רובה תוצרת צרפתי Level – חברת תעופה לאוואל לייבל לובל
גד (צמח)

גד (שם מדעי: Coriandrum) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים ממשפחת הסוככיים המונה מספר מינים מצומצם. המין הבולט בסוג זה הוא גד השדה, הידוע ככוסברה. מינים אחרים כוללים את גד ההרים (Coriandrum tordyloides). מדיה וקבצים בנושא גד בוויקישיתוף גד, באתר ITIS (באנגלית) גד, באתר NCBI (באנגלית) גד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גד, באתר Tropicos (באנגלית) גד, באתר GBIF (באנגלית) גד, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דראפט ההרחבה של שנת 1970 ב-NBA

דראפט ההרחבה של שנת 1970 בליגת ה-NBA היה דראפט ההרחבה החמישי בתולדות הליגה. הדראפט התקיים ב-11 במאי 1970 בעקבות הצטרפותן הצפויה של 3 קבוצות לליגה: קליבלנד קאבלירס, פורטלנד טרייל בלייזרס ובאפלו ברייבס. בדראפט הרחבה לכל קבוצה יש אפשרות "להגן" על חלק משחקני הסגל שלה, בחירת השחקנים מתבצעת מתוך רשימת השחקנים הלא-מוגנים. לפני תחילת הדראפט יכלה כל קבוצה להגן על 7 שחקנים. במהלך הדראפט נערכו 3 סבבים של בחירה, כאשר בכל סבב בחרה כל קבוצה שחקן אחד. לאחר סיום כל סבב יכלה כל אחת מהקבוצות הוותיקות להוסיף שחקן נוסף לרשימת השחקנים המוגנים שלה. בסיבוב הראשון באפלו קיבלה את זכות הבחירה הראשונה, הפורטלנד את הבחירה השנייה וקליבלנד את השלישית. בסבבים הבאים באפלו וקליבלנד החליפו ביניהם מקומות ופורטלנד שמרה על זכות הבחירה השנייה. הדראפט נמשך עד שכל קבוצה בחרה 11 שחקנים, כך שכל אחת מהקבוצות הוותיקות איבדו במהלכו 2 או 3 שחקנים. באפלו בחרה בדראפט את ביילי האוול, שברזומה שלו נרשמו 6 הופעות במשחק האולסטאר, אך הוא הועבר מיידית בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לבוב קאופמן ובחירת סיבוב שני עתידית בדראפט. 9 שחקנים מתוך ה-11 שנבחרו בדראפט הצטרפו לקבוצה בעונת הבכורה שלה, אך רק 3 שיחקו בה יותר מעונה אחת. קליבלנד בחרה בדראפט את דון אול, שהופיע 5 פעמים באולסטאר ואת לן צ'אפל, שהופיע באולסטאר פעם אחת. אול, הודיע על פרישה ממשחק לפני פתיחת העונה וצ'אפל שיחק מספר משחקים בלבד, בטרם נופה מסגל הקבוצה. 8 שחקנים שנבחרו בדראפט שיחקו בעונת הבחורה של הקבוצה, רק מחציתם שיחקו בקבוצה יותר מעונה אחת. בוץ' בירד, שנבחר בדראפט, הצטרף לקבוצה רק בעונת 1971/72 לאחר שהשלים שירות צבאי של שנה. פורטלנד בחרה בדראפט את פרד הטזל, לשעבר בחירה ראשונה בדראפט ואת לארי זיגפריד, לשעבר בחירה שלישית. זיגפריד נשלח מיידית בטרייד לסן דייגו רוקטס תמורת ג'ים בארנט, ונופה מסגל הקבוצה בלא ששיחק אפילו משחק אחד. 6 שחקנים שנבחרו בדראפט שיחקו בעונת הבחורה של הקבוצה, רק מחציתם שיחקו בקבוצה יותר מעונה אחת. ותק בליגה לפני ביצוע הדראפט עונות בהם שיחק השחקן עם הקבוצה בה נבחר בדראפט ההרחבה הודיע על פרישה ממשחק לפני תחילת העונה Clippers All-time transactions, NBA.com רשימת השחקנים לא מסודרת על פי סדר בחירת השחקנים בדאפט
ארמאן תיירי

ארמאן תיירי (בפלמית: Armand Auguste Ferdinand Thiéry‏, 1868, גנט – 1955, לוון) היה כומר קתולי, תאולוג, פסיכולוג, ממציא ומורה בלגי, שהיה חסיד אומות העולם. משנת 1886 למד תיירי מתמטיקה ופיזיקה וכן משפטים באוניברסיטת לוון וקיבל תוארי דוקטור בתחומים אלה. בעצת מורהו, הכומר דזירה-ז'וזף מרסייה (Désiré-Joseph Mercier), החל תיירי ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת בון בשנת 1892, ובשנת 1893 החל ללמוד תחת וילהלם וונדט באוניברסיטת לייפציג. בבון היה תיירי חבר באחוות סטודנטים קתוליים ואף ייסד שתי אחוות, אחת בלוון ואחת בבון. בשנת 1895 חזר תיירי ללוון ומונה למשרת פרופסור במכון לפילוסופיה באוניברסיטת לוון, מכון שנוסד באותה שנה על ידי מורהו, הכומר (באותה עת קרדינל) מרסייה. הוא זכה להכרה כמומחה למשנתו של תומאס אקווינס ובמקביל לימד פסיכולוגיה ניסויית. על עבודתו המדעית זכה בתואר דוקטור של כבוד והיה חבר האגודה הפילוסופית של לוון. בשנת 1896 הוסמך לכמורה ובתקופה זו אף זכה להיפגש פעמיים עם האפיפיור לאו השלושה-עשר. משנת 1898 חי בבריסל תקופה ממושכת. בשנות הארבעים, לאחר כיבוש בלגיה בידי הגרמנים, כשהיה תיירי בשנות השבעים לחייו, יצר עמו קשר פעיל במחתרת הבלגית שביקש ממנו למצוא מחסה עבור גרוניה שיקארביץ' (Schicharewitsch), יהודייה מטינן (Tienen) שאותה הכיר, מהנדסת באוניברסיטת לוון. תיירי פעל למציאת מסתור עבור שיקארביץ' במנזר בלוון. שיקארביץ' המשיכה לעבוד באוניברסיטה, בחסות מסמכים מזויפים, אך במאי 1943 קיבלה זימון לשילוח למזרח, לכאורה למחנות עבודה. כשהוזהר מפני פשיטה צפויה של הגרמנים במנזר, לקח תיירי עמו את שיקארביץ' לפרבר של לוון, למעון ששימש את הכנסייה לאכסון שליחי דת שהגיעו לאזור. בהמשך המלחמה החל המעון בו הסתתרה שיקארביץ' לשמש גם את המחתרת הבלגית לפעולותיה. בעת זו נוצר צורך לפנות את שיקארביץ' מחשש לביטחונה, והיא הועברה למקומות מסתור שונים בלוון. ביוני 1944 נעצרה שיקארביץ' ונכלאה במחנה מכלן. היא כתבה גלויה לתיירי והוא הגיע לבקרה ומסר לה מזון, חפצים וכן פרטי איש קשר למקרה שתשוחרר. הודות להתערבותו, וכן למסמכי הזהות המזויפים של שיקארביץ', לא יכלו הנאצים להוכיח את יהדותה והיא שוחררה. בנוסף לכך היה תיירי מעורב במציאת מקומות מסתור ליהודים נוספים בכל רחבי בלגיה. ב-1980 העניק יד ושם את אות חסידי אומות העולם לתיירי. Mikhman, Dan, Gutman, Israel & Bender, Sarah, The encyclopedia of the righteous among the nations: Rescuers of Jews during the Holocaust: Belgium, volume 2, Yad Vashem, Jerusalem, 2005. מדיה וקבצים בנושא ארמאן תיירי בוויקישיתוף מידע על תיירי, באתר יד ושם (באנגלית)
המשחתות מסדרת זומוואלט

המשחתות מסדרת זומוואלט (באנגלית: Zumwalt-class Destroyer) היא סדרת משחתות של צי ארצות הברית החמושות בטילים מונחים (סימול נאט"ו למשחתות: DDG). המשחתות מסדרת זומוואלט מתוכננות כספינות רב-משימתיות עם מבנה בטכנולוגיה חמקנית. הן מיועדות ללוחמה קרקעית, לוחמת נ"מ ולוחמה ימית. למשחתות מסדרת זומוואלט חתימת מכ"ם נמוכה במיוחד. מותקנת עליהן מערכת חשמל אינטגרלית המספקת חשמל למנועים החשמליים ולמערכות הנשק, ומערכות אלה עשויות לכלול בעתיד תותחי לייזר, תותחי מסילה, או חימוש חשמלי אחר. המשחתת הראשונה שיוצרה נקראת "USS Zumwalt" (מכונה בנאט"ו: DDG-1000) על שם האדמירל אלמו זומוואלט. היא נכנסה לשירות באוקטובר 2016. המשחתת השנייה הושקה ונכנסה לשירות ב-26 בינואר 2019, היא נקראת "Michael Monsoor" על שם מעוטר מדליית הכבוד. המשחתת השלישית "Lyndon B. Johnson" הנקראת על שם הנשיא לינדון ג'ונסון הושקה בדצמבר 2018 וצפויה להיכנס לשירות במהלך 2024. עלות הייצור חסרת תקדים ועומדת על 4.24 מיליארד דולר למשחתת בודדת. בתחילה תוכננו 32 משחתות, אולם בשל קיצוצים תקציביים נבנו שתיים ואחת נוספת נמצאת בבנייה, ובוטלה ההזמנה עבור 29 הנותרות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. במקור תוכננה המשחתת להצטייד במכ"ם מסוג SPY-4 אולם ביוני 2010 הודיע הפנטגון כי הוא לא ישולב במשחתת הראשונה, DDG-1000 כדי להפחית עלויות. לאור זאת נעשו שינויים במכ"ם SPY-3 כדי להתאימו כדי שיוכל לבצע חיפוש נפח. במכ"ם החיפוש הרוחבי מוגבל, אולם הוא עדיין נותן מענה לצורכי הגנה אווירית מקומית. מערכת כזו אמורה לתת ביצועים מעולים לגילוי ולנטירול חסימות במיוחד בשימוש עם CEC ‏(Cooperative Engagement Capability). דיאגרמה של תצורת אלומות מכ"ם AN/SPY-3 רכיבים מתוכננים ל DDG-1000 המשחתות מסדרה 55 סרטון של DDG-1000 במשט ראשון שפורסם על ידי חיל הים, באתר Popular Science, דצמבר 2015
שארל ון דן בורן

שארל ון דן בורן (בצרפתית: Charles Jean Eugene Van den Borren,‏ 17 בנובמבר 1874 – 14 בינואר 1966) היה מוזיקולוג, מומחה למוזיקת בארוק וחסיד אומות העולם מבלגיה. ון דן בורן היה דוקטור למשפטים, פסנתרן חובב ותלמידו של המוזיקאי ארנולד דולמטש. לאחר קריירה משפטית שנמשכה מספר שנים פנה לעסוק במוזיקה באופן מקצועי. הוא היה פרופסור למוזיקה, לימד באוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB) ובאוניברסיטת ליאז' והיה ספרן בסניף הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בבריסל. בתו של ון דן בורן, מריאן, נישאה לסאפורד קייפ (Safford Cape), מוזיקולוג אמריקאי ומנצח תזמורת בבריסל. ון דן בורן ואשתו חיו בבית אחד עם מריאן, בעלה ושלוש בנותיה של מריאן בבית בפרברי בריסל. שם חיו גם בתקופת כיבוש בלגיה על ידי הגרמנים, בין השנים 1940–1944. עם כיבוש בלגיה בידי הגרמנים התפטר ון דן בורן ממשרותיו באוניברסיטה ומתפקידו כספרן בקונסרבטוריום. בקיץ 1942, כשהחל ריכוז היהודים לשם גירושם למזרח, יצר פעיל המחתרת הבלגית קשר עם ון דן בורן וביקש ממנו לסייע בהסתרת יהודים. מנובמבר 1942 עד ינואר 1943 הסתיר ון דן בורן בביתו את הילדה היהודיה בת השמונה פלוריס גריפנברג (Gryfenberg), בתם של יהודים יוצאי פולין שחיו בבלגיה. סאפורד קייפ היה בסכנת מעצר עקב אזרחותו האמריקאית, מכיוון שארצות הברית וגרמניה היו במצב מלחמה מסוף 1941. כשהגיעה המשטרה הגרמנית לעוצרו בביתה של משפחת ון דן בורן, נמלט קייפ אך פלוריס עוררה את חשדם של השוטרים עקב שערה הכהה, בניגוד לשערם הבהיר של בני המשפחה, והיה צורך להעבירה למסתור אחר. למרות התעוררותו של חשד כלפיהם, הסתירו בהמשך בני הזוג ון דן בורן את אחותה של פלוריס, דניאל בת השלוש. הם התייחסו אליה כאל בת משפחה, בלא הבדל בינה לבין יתר ילדיה של מריאן. בשנת 1946 מונה ון דן בורן לתפקיד יושב ראש האגודה המוזיקולוגית של בלגיה. כמו כן היה חבר באגודות מוזיקליות מחוץ לבלגיה. ון דן בורן זכה לאותות הוקרה, בהם אות מסדר לאופולד ואות הכתר הבלגי (אנ'). ב-2001 העניק יד ושם לשארל ון דן בורן ולאשתו מדלן את אות חסידי אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא שארל ון דן בורן בוויקישיתוף על פועלו של ון דן בורן להצלת יהודים, באתר יד ושם (באנגלית) קורות חיים שארל ון דן בורן, באתר MusicBrainz (באנגלית) שארל ון דן בורן, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן

ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Bernhard I, von Sachsen-Meiningen;‏ 10 בספטמבר 1649 – 27 באפריל 1706) היה הדוכס הראשון של סקסוניה-מיינינגן בין השנים 1675–1706. ברנהרד נולד ב-10 בספטמבר 1649 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה, לארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, ולאליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מותו של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה בשנת 1675 שלטו ברנהרד ואחיו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת האחים; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד. ברנהרד בחר את מקום מגוריו במיינינגן, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן. בשנת 1681 החל ברנהרד בבניית ארמון אליזבתנבורג, לכבוד אשתו השנייה. הבנייה הסתיימה בשנת 1692, והארמון הפך למקום מושבם של דוכסי סקסוניה-מיינינגן. ברנהרד מת ב-27 באפריל 1706, ובמקומו עלה לשלטון בנו ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן. ב-20 בנובמבר 1671 התחתן ברנהרד עם מריה הדוויג מהסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה. ממנה היו לו 7 ילדים: ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן (7 באוקטובר 1672 - 24 בנובמבר 1754). ברנהרד (28 באוקטובר 1673 - 25 באוקטובר 1694). יוהאן ארנסט (29 בדצמבר 1674 - 8 בפברואר 1675). מריה אליזבת (11 באוגוסט 1676 - 22 בדצמבר 1676). יוהאן גאורג (3 באוקטובר 1677 - 10 באוקטובר 1678). פרידריך וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן (16 בפברואר 1679 - 10 במרץ 1746). גאורג ארנסט (26 במרץ 1680 - 1 בינואר 1699). לאחר מותה של אשתו ב-19 באפריל 1680, התחתן ברנהרד ב-25 בינואר 1681 עם אליזבת אלאונורה, רוזנת בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ויוליאנה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-נורדבורג. ממנה היו לו 5 ילדים: אליזבת ארנסטינה (3 בדצמבר 1681 - 24 בדצמבר 1766). אלאונורה פרדריקה (2 במרץ 1683 - 13 במאי 1739). אנטון אוגוסט (20 ביוני 1684 - 7 בדצמבר 1684). וילהלמינה לואיזה (19 בינואר 1686 - 5 באוקטובר 1753). אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן (22 באוקטובר 1687 - 27 בינואר 1763). מדיה וקבצים בנושא ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן בוויקישיתוף
דוד אופנהיים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דוד אופנהיים – רב הקהילות היהודיות בניקלשבורג ופראג, במאה ה-17 וה-18, מגדולי דורו דוד אופנהיים (רב וחוקר) [1] - רב ומחבר פורה במורביה דוד אופנהיים (פסיכולוג) – פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה דייוויד אופנהיים (שחקן פוקר) (אנ') – שחקן פוקר מקצועי אמריקאי דייוויד אופנהיים (נגן קלרינט) (אנ') – נגן קלרינט אמריקאי
בני דגן

בנימין (בני) דגן (נולד ב-1957) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בדנמרק, כראש המרכז למחקר מדיני וסמנכ"ל משרד החוץ וכשגריר ישראל בשוודיה. דגן נולד לרינה ויהודה דגן. אביו נולד בישראל ואמו עלתה לישראל מבגדאד שבעיראק. הוא למד בגימנסיה רחביה בירושלים, שירת כקצין בצה"ל והשתחרר ב-1979. ב-1984 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1985 החל לעבוד במשרד החוץ. ב-1986 מונה לנספח פוליטי בשגרירות ישראל בקהיר. ב-1988 מונה לקונסול לענייני אזור המערב התיכון של ארצות הברית בקונסוליה הכללית של ישראל בשיקגו. מילא תפקידים שונים באגף תקשורת והסברה, באגף אירופה המערבית ושימש ראש תחום סוריה ולבנון במרכז למחקר מדיני. ב-1998 מונה ליועץ לענייני המזרח התיכון בשגרירות ישראל בוושינגטון. ב-2003 מונה לראש החטיבה למזרח תיכון במרכז למחקר מדיני. ב-2008 מונה לשגריר ישראל בשוודיה. במהלך כהונתו הותקף בעת נאום שנשא באוניברסיטת סטוקהולם על ידי סטודנטים שזרקו לעברו נעליים וספרים. ב-2012 מונה לראש המרכז למחקר מדיני וסמנכ"ל משרד החוץ. ב-2017 מונה לשגריר ישראל בדנמרק, כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2021. דגן נשוי לאירית, להם שני בנים ובת אחת. מדיה וקבצים בנושא בני דגן בוויקישיתוף שיח מודיעין, באתר ישראל דיפנס, 26 בספטמבר 2014 קורות חיים של בני דגן Benny Dagan, Ambassador of Israel to Denmark עמית ולדמן, ‏שוודיה: תוקפי שגריר ישראל במעצר, באתר ‏מאקו‏, 5 בפברואר 2009
דראפט ההרחבה של שנת 2011 בליגת ה-MLS

דראפט ההרחבה של שנת 2011 בליגת ה-MLS היה דראפט ההרחבה השמיני בתולדות ליגת ה-MLS. הדראפט התקיים ב-23 בנובמבר 2011 לרגל הצטרפותה הצפויה של קבוצת מונטריאול אימפקט לליגה. הבחירה בדראפט נעשתה על פי הכללים הבאים: כל קבוצה קיימת קבלה את האפשרות לבחור 11 שחקנים ולהגן עליהם מפני הבחירה. שחקנים השותפים לפרויקט "אדידס ג'נריישן" קיבלו הגנה באופן אוטומטי, למעט שחקנים שסיימו את התוכנית ועברו לסגל הקבוצה הבוגר עד סוף שנת 2011. שחקן הפורש ממשחק לא צריך להכלל ברשימת השחקנים המוגנים. במידה ובסופו של דבר השחקן מחליט להמשיך לשחק, הקבוצה תאבד את זכות הסירוב לשחרורו. מספר השחקנים הזרים שכל קבוצה יכולה להעמיד לבחירה הוגבל למספר הזרים שבסגל הקבוצה פחות 3. במידה ולקבוצה היו פחות משלושה זרים הוגבל מספר הזרים האפשרי לבחירה לאחד. ברגע שנבחר שחקן לא-מוגן מקבוצה מסוימת לא ניתן לבחור שחקנים נוספים מאותה הקבוצה. כללי הדראפט המלאים באתר ליגת ה-MLS
ז'יל בושרי

ז'יל בושרי (בצרפתית: Jules Boucherit; ‏29 במרץ 1877, מורלה (Morlaix)‏ – 1 באפריל 1962, פריז) היה כנר צרפתי, מורה לכינור וחסיד אומות העולם. בושרי למד בקונסרבטואר של פריז, בין היתר תחת המורה ז'יל גארסה (אנ'). בגיל 27 זכה בפרס הקונסרבטואר. הוא ניגן בתזמורת עם הכנר ז'אק טיבו ופעל עם הכנר מרסל שאיי (Marcel Chailley). בין תלמידיו היו ז'ינט נבה, כריסטיאן פרה (Christian Ferras), מנואל רוזנטל, מישל ורלופ (Michel Warlop), עברי גיטליס ואחרים. באוקטובר 1940, מספר חודשים לאחר תחילת הכיבוש הגרמני בבלגיה, בעת מלחמת העולם השנייה, החלה שנת הלימודים בקונסרבטואר, ולבושרי היו לפחות שבעה תלמידים יהודים. הוא המשיך ללמד אותם למרות האיסורים הגרמניים. בתירוץ שבריאותו מעורערת (הוא היה בשנות השישים לחייו) הצליח בושרי לקבל אישור להעביר את כל כיתת הלימוד שלו אל מחוץ לפריז, אל בורון-מארלוט (Bourron-Marlotte), אל מגוריה של הפסנתרנית מגדה טאליאפרו (Tagliaferro) שנאלצה לברוח לדרום אמריקה ונתנה לו רשות להתגורר שם. בקיץ 1942, עם תחילת גירוש היהודים מפריז, ברחו תלמידים יהודים רבים של בושרי מפריז אל הבית בו התגורר בבורון-מארלוט. הוא המשיך ללמד אותם, נתן להם מחסה וסיפק את צורכיהם. תושבי האזור נמנעו מלדווח לגסטפו וכך הצליח בושרי להציל את תלמידיו. בשנת 1956 נשא בושרי את תלמידתו היהודיה דניז סוריאנו (Denise Soriano,‏ 2006-1906), שהפכה עם הזמן לכנרת ידועה ולמורה לכינור בזכות עצמה. בשנת 1994 הוכר ז'יל בושרי על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא ז'יל בושרי בוויקישיתוף ז'יל בושרי, באתר MusicBrainz (באנגלית) על ז'יל בושרי באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.