laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קארל רוג'רס

קארל רוג'רס (באנגלית: Carl Rogers;‏ 8 בינואר 1902 – 4 בפברואר 1987) היה פסיכולוג אמריקאי, מאבות הזרם ההומניסטי בפסיכולוגיה, ואבי שיטת הטיפול הממוקד בלקוח (Client-Centered Therapy). רוג'רס סבר כי המניע האנושי העיקרי הוא השאיפה למימוש עצמי. לדעתו שורשן של בעיות נפשיות הוא באי הלימה בין "העצמי האידיאלי" וה"עצמי בפועל". חוסר התאמה זה בין הרצוי למצוי יכול להימנע באמצעות חינוך השם דגש על קבלה בלתי מותנית, היינו נכונות לקבל את תחושות האדם ורגשותיו כלגיטימיים. לדעת רוג'רס, הפער בין מה שמותר לבין תחושת העצמי עלול להוביל להדחקה. בדומה לאבי הפסיכואנליזה, זיגמונד פרויד, הדגיש רוג'רס את חסרונות ההדחקה. שלא כמוהו הוא סבר שהיא אינה בלתי נמנעת. בנוסף בולט הניגוד בין רוג'רס לפרויד בראייתו האופטימית של רוג'רס את הטבע האנושי. לטענת רוג'רס, המטפל הקליני לא אמור להוות דמות סמכותנית או "מספקת פתרונות" אלא כזו שתספק תמיכה, חום ואמפתיה לכיוונים אליהם יחליט המטופל עצמו לפנות. ההקשבה צריכה לעמוד במרכז התהליך הטיפולי. רוג'רס כיהן כראש אגודת הפסיכולוגים האמריקאית בשנת 1947. במקביל לעבודתו בפסיכולוגיה, לרוג'רס נודעה חשיבות בתחום המחשבה החינוכית. את עיקרי הדברים ניתן למצוא בספרו "חופש ללמוד", שמבוסס על מאמרים והרצאות שנשא המחבר לאורך שנות השישים, ומבטא שילוב של חשיבה חינוכית פילוסופית עם גישתו הפסיכולוגית, הממוקדת בפרט. רוג'רס, קארל. חופש ללמוד. עברית: יונה שטרנברג, ספרית פועלים, 1973 "חתירה אל העצמי (הפסיכותרפיה ההומניסטית של קרל רוג'רס)", ארנון לויתן, ד"ר, הוצאת אדוואנס 2016 אתר האינטרנט הרשמי של קארל רוג'רס מבוא לפסיכולוגיה של קארל רוג'רס באתר טקסטולוגיה. ביוגרפיה והתאוריה של קארל רוג'רס (באנגלית) biography/Carl-Rogers קארל רוג'רס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרל רנסום רוג'רס (1902-1987), דף שער בספרייה הלאומית נשיאי APA באתר APA ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאיר כץ

יאיר כץ (נולד ב-23 בספטמבר 1980) הוא מזכיר ארגון העובדים הארצי של עובדי התעשייה האווירית לישראל. כץ נולד ברמת גן ועד לגיוסו לצה"ל, התגורר בבני ברק. למד בבית הספר היסודי "הגבעה" בבני ברק (מה שכיום סמינר חרדי לבנות "תהילה"). הוא בנם הצעיר של רותי ושל חיים כץ, חבר הכנסת ומזכיר ארגון עובדי התעשייה האווירית הקודם, ולו שני אחים גדולים. הוא החל את שירותו הצבאי בשנת 1999 כלוחם ביחידת דוכיפת, משם יצא לקורס קצינים וסיים את שירותו כסגן מפקד בית הספר לקליעה במתקן אדם. כץ הוא בוגר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בהנדסת תעשייה וניהול ובעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה הפתוחה. בשנת 2009 החל לעבוד בתעשייה האווירית לישראל כמהנדס תכנון ובקרה. בשנת 2013 נבחר כץ לנציג המהנדסים במפעל מבת שביהוד. לאחר שנתיים וחצי התמודד לתפקיד יו"ר נציגות המהנדסים בארגון הארצי של עובדי תע"א (ייצוג של 6,000 מהנדסים בתע"א) ונבחר. בין הישגיו הבולטים ניתן למנות את הסכמי השכר של המהנדסים והסדרת הזכאות האקדמית למדורגי המחקר. במאי 2018 נבחר לתפקיד מזכיר הארגון הארצי של עובדי תע"א, המאגד תחתיו את חמשת ארגוני העובדים בחברה, לאחר שקיבל למעלה מ-90% מהקולות בבחירות. בתפקיד זה כץ מייצג את 15,000 העובדים של התע"א. בין הישגיו בוועד העובדים היו חתימה על הסכמים קיבוציים לטובת עובדי החברה, שיפור מערך ההסעדה בחברה, הקמת אתר אינטרנט ויצירת מיתוג ושפה חדשים לארגון העובדים. בסוף שנת 2020 הוביל החלטה לוועדת שרים לענייני הפרטה שאישרה את הנפקת מניות מיעוט בחברה אך ורק באישור ארגון העובדים. נשוי לאודליה ואב לשלוש בנות. מדיה וקבצים בנושא יאיר כץ בוויקישיתוף יאיר כץ, ברשת החברתית פייסבוק הילה ויסברג, חיים ביאור, יאיר כץ מונה למועצת ועד התעשייה האווירית, באתר TheMarker‏, 21 באוגוסט 2013 יובל אזולאי, ‏90% מעובדי תע"א בחרו ביאיר כץ ליו"ר ארגון העובדים, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2018
אתינג מו

אתינג מו (באנגלית: Athing Mu; נולדה ב-8 ביוני 2002) היא אצנית אמריקאית, האלופה האולימפית (טוקיו 2020), אלופת העולם (יוג'ין 2022), מדליסטית הארד באליפות העולם בבודפשט 2023, אלופת ארצות הברית (2021) ושיאנית ארצות הברית בריצת 800 מטר. מו נולדה וגדלה בטרנטון, ניו ג'רזי, ילדה שנייה מבין שבעה אחים. משפחתה ממוצא דרום סודאן. באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) שנערכה ב-14 באוקטובר 2018 היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.23 דקות, אחרי קילי סמול מאוסטרליה (2:04.76 דקות) ולפני הירוט משישה מאתיופיה (2:06.25 דקות). באליפות ארצות הברית באולם שנערכה בניו יורק, ב-24 בפברואר 2019 בגיל 16 וחצי זכתה מו במדליית זהב בריצת 600 מטר בשיא ארצות הברית, שיא עולם לנשים עד גיל 20 ובתוצאת השנה בעולם של 1:23.57 דקות, 13 מאיות השנייה איטי משיא העולם בן 15 השנים של אולגה קוטליארובה מרוסיה (1:23.44 דקות). בתחרות שנערכה באולם בפאייטוויל, ארקנסו ב-27 בפברואר 2021 קבעה מו בריצת 800 מטר שיא עולם חדש לנשים עד גיל 20 של 1:58.40 דקות. חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בוייקו, טקסס ב-17 באפריל היא ניצחה בריצת 800 מטר בשיא אמריקה חדש לנשים עד גיל 20 של 1:57.73 דקות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריאן(אנ')-קולג' סטיישן, טקסס ב-15 במאי 2021 היא ניצחה בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 49.84 שניות וקבעה את התוצאה המהירה ביותר בארצות הברית לשנה זו. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 50.04 שניות. באליפות ארצות הברית שמהווה את המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו זכתה מו במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאת השנה בעולם ובתוצאה השנייה בטיבה בארצות הברית בכל הזמנים של 1:56.07 דקות, לפני רייבן רוג'רס (1:57.66 דקות) ואג'יי וילסון (1:58.39 דקות). באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה מו בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש של 1:55.21 דקות, לפני קילי הודג'קינסון מבריטניה שאף היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:55.88 דקות ובת ארצה רייבן רוג'רס (1:56.81 דקות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם סידני מק'לוכלין, אליסון פליקס ודלילה מוחמד בתוצאה של 3:16.85 דקות, לפני פולין (3:20.53 דקות) וג'מייקה (3:21.24 דקות). בתחרות שנערכה ביוג'ין ב-21 באוגוסט קבעה בריצת 800 מטר את תוצאת השנה בעולם ושיא לאומי חדש של 1:55.04 דקות. באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ב-24 ביולי 2022 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.30 דקות, לפני קילי הודג'קינסון (1:56.38 דקות) ומרי מורה מקניה (1:56.71 דקות). באליפות העולם שנערכה בבודפשט ב-27 באוגוסט 2023 זכתה מו במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.61 דקות, אחרי קילי הודג'קינסון ומרי מורה. בגמר ליגת היהלום שנערכה ביוג'ין ב-17 בספטמבר היא ניצחה בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש ובתוצאת השנה בעולם של 1:54.97 דקות ריצת 400 מטר: 49.57 שניות (2021) ריצת 600 מטר: 1:22.74 דקות (2022) ריצת 800 מטר: 1:54.97 דקות (2023), שיא ארצות הברית ריצת 400 מטר: 50.52 שניות (2021), שיא עולם לנשים עד גיל 20 ריצת 600 מטר: 1:23.57 דקות (2019), שיא עולם לנשים עד גיל 20 ריצת 800 מטר: 1:58.40 דקות (2021), שיא עולם לנשים עד גיל 20 מדיה וקבצים בנושא אתינג מו בוויקישיתוף אתינג מו, באתר olympedia.org אתינג מו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אתינג מו, באתר ליגת היהלום
בייקונור

בייקונור (בקזחית: Байқоңыр, ברוסית: Байконур) היא עיר במחוז קזילאורדה שבדרום קזחסטן, המנוהלת על ידי רוסיה. בעבר הייתה עיר סגורה ונקראה לנינסק. היא נבנתה כדי לשרת את קוסמודרום בייקונור – בסיס שיגור של תוכנית החלל הסובייטית. נמצאת בשליטת רוסיה לאחר שהוחכרה מקזחסטן עד לשנת 2050. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, התגוררו בבייקונור 34,600 בני אדם. השם "בייקונור" ניתן לאתר השיגור כדי להסוותו ולהטעות לגבי מיקומו, שכן זהו שמה של עיירת כורים הנמצאת כמה מאות קילומטרים מצפון-מזרח לו. שמה של העיר שונה רשמית לבייקונור ב-20 בדצמבר 1995 על ידי בוריס ילצין, נשיא רוסיה. העיירה משרתת את תאגיד החלל הרוסי. אתר האינטרנט הרשמי של בייקונור (ברוסית) Kazakhstan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פליימוביל

פליימוביל (באנגלית: Playmobil) הוא מותג של צעצועים המיוצר על ידי החברה הגרמנית גאוברה ברנדשטטר (גר') (geobra Brandstätter) אשר ממוקמת בצירנדורף, גרמניה. החברה הייתה בבעלותו של הורסט בראנדשטטר (גר') עד מותו ב-3 ביוני 2015. יוצר דמויות הפליימוביל הוא הנס בֶק (Hans Beck). בק בנה תחילה דגמי מטוסים בחברת ברנדשטטר ובשנת 1971 הוטל עליו להמציא צעצוע שיתאים לילדים. לאחר שלוש שנות מחקר הצליח בק לייצר צעצוע לא מורכב אך גמיש למדי - בובת צעצוע בגודל 7.5 ס"מ עם ראש וגפיים שניתן לסובבם. רק לאחר משבר האנרגיה העולמי בשנת 1973 התחילה החברה בשיווק המוצר. זאת מאחר שעליית מחירי הנפט גרמה לכך שמוצרים אחרים הפסיקו להיות רווחיים. ב-1974 הוצגו "עולמות המשחקים" הראשונים: "המערב הפרוע", "האבירים" ו"עובדי בניין". בסוף 1974 הוצגו עולמות נוספים כגון "המשטרה". ב-1975 חברת גאוברה בראדדשטר החלה להפיץ רישיונות שיווק לחברות צעצועים במדינות שונות. בחלק מהמדינות משחק הפליימוביל נקרא בשמות אחרים, כך לדוגמה בממלכה המאוחדת עד שנת 1981 נקרא הצעצוע "playpeople" (תרגום חופשי: "אנשי משחק"). ב-1982 יוצרו בובות הפליימוביל הראשונות שכפות ידיהן יכלו לזוז. ב-2000 החל לפעול האתר הרשמי של המותג והיה לאחד אתרי מותגי הצעצועים הראשונים בעולם. ב-1988 הדמויות של פליימוביל עברו עיצוב מחודש, ורקע הקופסאות של פליימוביל עבר שינויים משמעותיים ב-1993 וב-2002. כיום פליימוביל נחשב לאחד המותגים המצליחים ביותר בתעשיית הצעצועים הגרמנית בפרט ובעולם בכלל. גם בישראל המותג זכה להצלחה ומשווק על ידי חברת "יצירה". כל פריט של פליימוביל מסומן על ידי ארבע ספרות, כאשר פעמים רבות פריטים השייכים לאותה סדרה נמצאים ברצף ספרתי (למשל 3887 ו-3888) פליימוביל השיקה שלושה ספרים המתעדים את מגוון פריטי הפליימוביל שיוצרו מאז 1974 ברחבי העולם: Playmobil Collector, 1. Edition, 2004 Playmobil Collector, 2. Edition, 2006 Playmobil Collector, 3. Edition, 2009 קהל היעד העיקרי של ספרים אלו הוא אספני פליימוביל. ספרים אלו מכילים בתוכם גם קטעי הסברים לאספנים וליד כל פריט מוצג מדד המתאר את רמת הקושי להשיג את אותו הפריט באריזתו המקורית ובשלמותו. ספרים אלו אינם כוללים את הסדרות המתחילות במספרים 6 (פליימוביל לגיל הרך) ו-7 (פריטי עזר שניתן לרכוש ישירות מפליימוביל בלבד) בנוסף לסדרות הפליימוביל הרגילות, קיימת גם סדרת "1-2-3" לילדים עד גיל 4. סדרה זו מכילה ערכות מופשטות של פליימוביל, שמורכבת מדמויות פשוטות יותר וללא חלקים קטנים. הסדרה מכילה פריטים מנושאים שונים. סימוני כל הפריטים מסדרה זו מתחילים בספרה 6. בנוסף, בשנים 2000–2002 הייתה קיימת סדרת פליימוביל לתינוקות בשם "First Smile". סדרה זו, המצויה בחוברת קטנה ונפרדת בתוך חוברת הפליימוביל המרכזית, מכילה פריטים שונים שמשלימים ומרחיבים פריטים מסטים קיימים. חלק גדול מהפריטים שבחוברת זו הם פריטים שהופסק ייצורם והושקה גרסה מצומצמת שלהם. סדרה זו משווקת על ידי פליימוביל באופן ישיר בלבד, ואינה מצויה בחנויות. בשנים האחרונות, בעמוד האחרון של חוברת זו, נמצאת "המהדורה הקלאסית" של פליימוביל, שמציגה אף היא גרסאות מצומצמות של פריטים משנות ה-1970 וה-1980. פליימוביל: הסרט פליימוביל: היידי בת ההרים פליימוביל: מכסחי השדים פליימוביל: סקובי דו פליימוביל: הדרקון הראשון שלי פליימוביל: ספיריט: לרכוב חופשי פליימוביל: שלדים :לאכול לב מדיה וקבצים בנושא פליימוביל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פליימוביל פליימוביל, ברשת החברתית פייסבוק פליימוביל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פליימוביל, ברשת החברתית אינסטגרם האתר הרשמי של פליימוביל בישראל
The Climb Back

The Climb Back הוא סינגל של הראפר האמריקאי ג'יי קול. השיר יצא לאור ב-22 ביולי 2020, לצד שיר נוסף, "Lion King on Ice", תחת המיני-אלבום Lewis Street. מאוחר יותר, היווה כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השישי של קול, The Off-Season. ג'יי קול הודיע על צאתם של "The Climb Back" ו-"Lion King on Ice" ב-21 ביולי 2020, יחד עם עטיפתם, וקבע כי הם שני השירים הראשונים מאלבומו, The Fall Off. הוא גילה גם כי הוא עדיין "מסיים" את העבודה על האלבום. בנובמבר 2019 קול רמז שהאלבום ייצא בשנת 2020. קודם לכן, רמז גם על פרויקט בשם The Off-Season, בו השיר נכלל. השיר, שנכתב והופק אך ורק על ידי ג'יי קול, רואה אותו מתייצב על נושאים שונים, כולל רגעים שמשנים את חייו, השפעותיו ואהבתו המחודשת למוזיקת ראפ. סרטון השיר "The Climb Back" באתר יוטיוב Mench, Chris (22 ביולי 2020). "J. Cole Announces A Pair Of New Singles From 'The Fall Off' Dropping This Week". Genius. נבדק ב-3 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) Polson, Brian (22 ביולי 2020). "J Cole drops 'The Climb Back' and 'Lion King On Ice', fans declare the tracks his 'best rapping to date'". Meaww. נבדק ב-3 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה)
אוכף פוינטר

אוכף פוינטר (באנגלית: Poynter Col) הוא אוכף מלא שלג, באזור חוף דייוויס, שבקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. האוכף ממוקם בין גבעת פוינטר לבין פסגות אייבורי. האוכף ממוקם 17 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מכף קיילמאן. גובהו של האוכף 700 מטרים מעל פני הים; והוא האתר ה-4,728 בגובהו באנטארקטיקה. האוכף מופה לראשונה על ידי משלחת סקר של סקר התלות של איי פוקלנד (FIDS), אשר יצאה ממפרץ התקווה בנובמבר 1948. שמו של אוכף פוינטר ניתן לו בשנת 1953 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. האוכף נקרא על שם גבעת פוינטר הסמוכה. שמה של הגבעה ניתן לה בשנת 1950 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. הגבעה נקראת על שם צ'אלרס ויליאם פוינטר (Charles William Poynter), מהצי המלכותי הבריטי, עוזר-רב חובלים (מאסטרז מייט (Master's Mate)) או עוזר חובל ראשי (מידשיפמן (Midshipman)), שליווה את אדוארד ברנספילד על הבריג "ויליאמס" (Williams) בינואר 1820 כאשר ברנספלד גילה וחקר את איי שטלנד הדרומיים ואת מצר ברנספילד. אוכף פוינטר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית אוכף פוינטר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה אוכף פוינטר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור אוכף פוינטר מזג אוויר נוכחי מעודכן באוכף פוינטר (לרבות מועדי שקיעת/זריחת שמש/ירח עדכניים) תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור אוכף פוינטר נתוני מזג אוויר היסטוריים עבור אוכף פוינטר סטטיסטיקות מזג אוויר עבור אוכף פוינטר מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה לפי מקור אחר גובהה של הפסגה 750 מטרים מעל פני הים הרי אנטארקטיקה לפי גובהם מידע היסטורי על מקור שמה של גבעת פוינטר
דייוויד גאריסון

דייוויד גאריסון (באנגלית: David Garrison; נולד ב-30 ביוני 1952) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי. ידוע בעיקר מתפקידו בתור סטיב רודס מנשואים פלוס בשנים 1987–1992. גאריסון נולד ב-1952 בלונג בראנץ' שבניו ג'רזי לארל ב. גאריסון, מנהל בית ספר ולמוד ב. גאריסון, מורה. למד בתיכון פרייהולד עד 1970 ולאחר מכן למד באוניברסיטת בוסטון שם סיים לימודי משחק בהצטיינות יתרה. לאחר לימודים עבר לוושינגטון. גאריסון החל לשחק ב-1974 בתיאטרון במחזות זמר ואחרים ובהמשך עבר גם לתוכניות טלוויזיה שונות. הוא הופיע בתיאטראות ברודוויי במנהטן במגוון הצגות כמו: מרשעת, טיטאניק, סיפור אהבה בשלושה פרקים, ללכת שבי אחריו, ברנשים וחתיכות, העטלף, קנדיד ועוד. בנוסף על משחקו בתיאטרון הוא הופיע במספר סדרות טלוויזיה. בין 1984 עד 1985 שיחק את נורמן לאב בסדרה "אני, אמי והשכן ממול" וב-1987 שיחק בתפקידו הידוע בנשואים פלוס בתור סטיב רודס, שכנם של משפחת באנדי. הוא שיחק בתפקיד זה עד 1992, כשהוא העדיף את התיאטרון החי על הופעת סיטקום. מאז הוא הופיע בהופעות אורח בעוד עונות כשאת מקומו החליף טד מק'גינלי בתור ג'פרסון דארסי. בנוסף על נשואים פלוס הוא הופיע בעוד סדרות ביניהם: קימי שמידט, מזכירת המדינה, הבית הלבן, רוק 30, חוק וסדר, הפרקליטים, ללא עקבות, כולם אוהבים את ריימונד, NYPD Blue, המשפט של איימי, מרפי בראון, פרקליטי אל איי, האשה הטובה וסדרת המוזיקה של רשת PBS "Great Performances". מדיה וקבצים בנושא דייוויד גאריסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דייוויד גאריסון (באנגלית) דייוויד גאריסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד גאריסון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דייוויד גאריסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייוויד גאריסון, באתר Discogs (באנגלית)
פרא (סרט ישראלי, 2018)

פרא הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2018 בבימוייהם של דנאל אל-פלג ואוריאל סיני, העוסק במציאות היומיומית איתה מתמודדים גיבורי הסרט אריאלה רוזנצוויג, וטרינרית בבית החולים לחיות הבר, ושמוליק לנדאו, מטפל ראשי בבית החולים. כמו כן, הסרט נעשה בתמיכת יס דוקו, קרן רבינוביץ' ומפעל הפיס. העבודות על הסרט נערכו במשך 3 שנים שבהן עקבו אוריאל סיני ודנאל אל-פלג אחר המתרחש בכותלי בית החולים ובמאבק של המטפלים להציל את חיות הבר הפצועות בתקווה להשיבן בחזרה לטבע. סמוך לסוף צילומי הסרט הלך לעולמו לנדאו, המטפל הראשי בבית החולים ואחד מגיבורי הסרט, והסרט הוקדש לזכרו. הסרט השתתף בפסטיבלים הבאים: פסטיבל דוקאביב 2018 פסטיבל הסרטים התיעודיים הבינלאומי של בודפשט 2019 פסטיבל הסרטים הבינלאומי מוסקבה 2019 פסטיבל סרטי הרפתקה 2019 פסטיבל הקולנוע החברתי לוד 2020 כמו כן, הסרט זכה בפרסים הבאים: סרט הביכורים הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2018 סרט הביכורים הטוב ביותר, פורום היוצרים הדוקומנטרי 2018 להציל את חיות הבר קדימון הסרט באתר יוטיוב אוריאל סיני ודנאל אל-פלג, הצצה לסרט "פרא": המלחמה למען חיות הבר, באתר ynet, 16 במאי 2018 פרא באתר קטלוג הקולנוע הדוקומנטרי בישראל פרא באתר eventbuzz נטע אחיטוב, הטוב והרע נפגשים בבית החולים לחיות בר ברמת גן, באתר הארץ, 10 במאי 2018
בגדים עושים את האישה

בגדים עושים את האישה (באנגלית: Clothes Make the Woman) הוא סרט אמריקאי אילם משנת 1928. הנסיכה אנסטסיה ניצלה מהתנקשות משפחתה על ידי ויקטור טרנט, מהפכן רוסי. ויקטור סיכן את חייו על מנת לסייע להימלט ומאז נפרדו דרכם והשניים לא התראו. ויקטור היגר היגר לארצות הברית, הוא מתגורר בהוליווד ולא מודע לכך שגם אנסטסיה גרה במקום, היא מנסה את מזלה כשחקנית, באותו זמן ויקטור הוא במאי ומפיק קולנוע מצליח. הוא רואה את אנסטסיה כשהיא אחת מצוות של ניצבים בהפקה קולנועית ומזהה אותה כנסיכה אותה הוא הציל. מיד לאחר מכן הוא מלהק אותה לסרט על חייה ומלהק את עצמו לתפקיד הגברי הראשי בסרט. במהלך צילומי הסצנה בו משוחזרת ההתנקשות במשפחתה הוא יורה בטעות באנסטסיה. הסרט מסתיים בנישואים של אנסטסיה וויקטור. מדיה וקבצים בנושא בגדים עושים את האישה בוויקישיתוף "בגדים עושים את האישה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בגדים עושים את האישה", באתר AllMovie (באנגלית) "בגדים עושים את האישה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Soccer Aid

Soccer Aid הוא אירוע צדקה שנתי (בעבר, דו-שנתי) בריטי, שבו גויסו למעלה מ-38 מיליון ליש"ט לסיוע ליוניסף-בריטניה, באמצעות מכירת כרטיסים ותרומות מהציבור. האירוע, המשודר בטלוויזיה, הוא משחק כדורגל ידידותי בין שתי קבוצות, מאנגליה ו"קבוצת העולם" (לשעבר "שאר העולם" (ROW) עד 2018), המורכבת ממפורסמים ושחקנים-מקצועיים לשעבר המייצגים את מדינותיהם. "Soccer Aid" הוקם בשנת 2006 על ידי רובי ויליאמס ופרדי שפרד. בתחילה האירוע נערך אחת לשנתיים, אולם, משנת 2018, הוא מתקיים כעת מדי שנה. הוא מיוצר על ידי Initial ומופץ על ידי Endemol Shine Sport, חברה הולנדית המפיצה את הליגה ההולנדית. סיקור הטלוויזיה החל ב-ITV ב־22 במאי 2006 בתוכנית שהוצגה על ידי Ant & Dec. דרמוט אולירי נכנס לתפקיד המגיש הראשי בשנת 2010. בסיכום ההיסטוריה עד 2021, נבחרת אנגליה מובילה לאחר שנרשמו לזכותה חמישה ניצחונות מול ארבעה ניצחונות של "קבוצת העולם". בשנת 2020 המשחק נערך בדלתיים סגורות עקב מגפת הקורונה. מדיה וקבצים בנושא Soccer Aid בוויקישיתוף Soccer Aid, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
למען חיות הבר

למען חיות הבר היא עמותה ללא מטרות רווח שהוקמה על ידי אביהוא שרווד במטרה להציל, לטפל ולשקם חיות בר במצוקה ופועלת להסברה וחינוך לכיבוד ושמירה על הטבע ובעלי החיים. העמותה מטפלת כל שנה באלפי בעלי חיים ביניהם: יונקים, עופות, זוחלים ועוד. כמו כן, פארק ארץ הצבי מתנהל ביחד עם העמותה, ומהווה מקום שיקום לבעלי חיים שעתידים לשוב לטבע, ומקום שיכון עבור בעלי חיים שאינם יכולים לשוב אל הטבע. העמותה פועלת לחילוץ ולהצלה של בעלי חיים בכל רחבי הארץ. היא מעניקה טיפול ושיקום רפואי לבעלי חיים פצועים, שבסופם הם משוחררים לטבע. במקרים בהם סוג הפציעה לא מאפשר לשחרר חזרה לטבע את בעל החיים, הוא משתכן בשטח העמותה או במקומות אחרים המותאמים עבורם. את מרפאת העמותה מנהלת מאי ליטני. העמותה פועלת להעמקת הידע הציבורי בנושא שמירת הטבע ובעלי החיים, משתפת פעולה עם רשות הטבע והגנים ועם בית החולים לחיות בר, ומקבלת גם עזרה מווטרינרים שונים. בית החולים לחיות בר חוות בולוטין המרכז הארצי להצלת צבי ים אתר האינטרנט הרשמי של למען חיות הבר (בעברית ובאנגלית) למען חיות הבר, ברשת החברתית פייסבוק למען חיות הבר, ברשת החברתית אינסטגרם למען חיות הבר, באתר "גיידסטאר ישראל" רקפת פרא, ‏רובין הוד של חיות הבר בישראל, באתר ‏מאקו‏, 4 במרץ 2018 איל שפירא‏, הלוחש לחיות: המלאך שמציל את בעלי החיים אחרי שכולם כבר התייאשו, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2017 אביהוא שרווד למען חיות הבר, באתר "מן השדה" אריאל ימיני, 'תיבת נח המודרנית' באלישמע בסכנת סגירה, באתר mynet‏ הוד השרון, 15 במרץ 2019 מסייעים לחיות הבר, פודקאסט באתר 103FM "הוא כמו הילד שלי": האיש שמציל מאות חיות בר במקלט שהקים - אצלו בבית, סרטון באתר יוטיוב, 27 באפריל 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיר (ארם)

קיר מופיע בתנ"ך, כמקום מוצא הארמים, אליו הוגלו חזרה על ידי אשור. הנביא עמוס מציין שהארמים היו במקור מקיר, באומרו: ”הלוא את ישראל העליתי מארץ מצרים ופלשתיים מכפתור וארם מקיר” (ספר עמוס, פרק ט', פסוק ז') הנביא עמוס גם מנבא על חורבן דמשק והגליית הארמים לקיר: ”ושברתי בריח דמשק והכרתי יושב מבקעת און ותומך שבט מבית עדן וגלו עם ארם קירה” (ספר עמוס, פרק א', פסוק ה') בספר מלכים מסופר על חורבן דמשק על ידי תגלת-פלאסר השלישי: ”ויעל מלך אשור אל דמשק ויתפשה ויגלה קירה ואת רצין המית” (ספר מלכים ב', פרק ט"ז, פסוק ט'). בספר ישעיהו, פרק כב, מופיעים הפסוקים ”כי יום מהומה ומבוסה ומבוכה לה' אלוהים צבאות בגיא חזיון מקרקר קר ושוע אל ההר. ועילם נשא אשפה ברכב אדם פרשים וקיר ערה מגן” (ספר ישעיהו, פרק כ"ב, פסוק ה'). יש המזהים את קיר אשר "ערה מגן" עם קיר מוצא הארמים. במיוחד, ישנם המתקנים את "אדם" ל"ארם" באופן המחזק את הקשר של "קיר" עם קיר מוצא הארמים. יש המייחסים גם את "קר" בפסוק הקודם אל קיר מוצא הארמים, ואחרים דוחים זיהוי זה. רוב תרגומי התנ"ך העתיקים תרגמו את קיר כקיריני, אך תרגום זה אינו מתאים למקום שהיה מוצא הארמים או שאליו הם הוגלו על ידי מלך אשור. לא נמצאו מקורות חיצוניים למקרא המזכירים את קיר, והקטעים מהכתובות האשוריות על כיבוש דמשק בידי תגלת פלאסר השלישי לא שרדו. בהתאם לכך כתוב באנציקלופדיה המקראית שאין זיהוי למקומה של "קיר". היו שטענו על סמך הפסוק בישעיהו שיש לחפש את קיר ליד עילם, אך אחרים שללו זאת וטענו שמדובר על עמים שונים שלחמו בצבא האשורי. אחרים טענו שקיר היא השם הארמי של אור. אדוארד ליפינסקי זיהה את קיר מוצא הארמים עם קיר המוזכרת באחד מכתבי אמר, בה מכונה מלך אמר גם כמלך אנשי ארץ קיר. עדיה חורון זיהה את "קיר" כטעות העתקה של "קיד", היא כיזוואתנה, בעקבות הדמיון בין האותיות העבריות העתיקות ד' ור'. יואל אליצור מזהה את קיר באזור של הית (אותו הוא מזהה כ"איהי דקירא") ודורמסקנין המוזכרות בתלמוד. לטענתו, דורמסקנין מאזכרת את דמשק ממנה הגיעו תושבי דורמסקנין. אנציקלופדיה מקראית, כרך ז', עמ' 177, ערך "קיר" יואל אליצור, מקום בפרשה, ידיעות ספרים, תשע"ד, עמוד 234 Edward Lipiński, The Aramaeans: Their Ancient History, Culture, Religion, 2000, Leuven, Peeters Publishers, pages 40-45 ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 301. חורון נותן כדוגמה גם חילופי ז־ד־ת בשם העיר חדרך, הנקראת "חזרך" בכתובת זכור וחֿתריכַּ במקורות אשוריים. יואל אליצור, מקום בפרשה, ידיעות ספרים, תשע"ד, עמוד 240 יואל אליצור, קיר מולדת הארמים: מבט חדש, שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום, כרך כא (תשע"ב), עמ' 141-152
Texarkana (שיר)

"Texarkana" הוא שיר של אר. אי. אם. מאלבומם Out of Time. אף על פי שלא יצא כסינגל רשמי, הוא דורג במקום ה-4 במצעד שירי הרוק המודרניים ובמקום 7 במצעד שירי הרוק של המיינסטרים. הכותרת היא התייחסות לעיר טקסרקנה (אנ') (הממוקמת על גבול טקסס וארקנסו), שהוזכרה במקור בפזמון. .R.E.M ביל ברי - תופים פיטר באק - גיטרה מייק מילס - גיטרה בס, קלידים, שירה מייקל סטייפ - זמר ליווי מוזיקאים נוספים פיטר הולסאפל - גיטרה אקוסטית דייוויד ארנץ - כינור אלי ארנץ - כינור מארק בינגהאם - עיבוד כלי מיתר דייוויד בריטברג - כינור אנדרו קוקס - צ'לו ריד האריס - ויולה ראלף ג'ונס - קונטרבס ג'ון קין - גיטרת פדל דייב קמפרס - כינור אליזבת מרפי - צ'לו פול מרפי - ויולה מידע על הסינגל "Texarkana" באתר מיוזיק בריינז
דר מורגן

דר מורגן (הבוקר) היה עיתון יומי, שהתפרסם ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. דר מורגן היה ביטאונה המרכזי של המפלגה הליברל-דמוקרטית בגרמניה המזרחית. הוא החל להתפרסם ב-3 באוגוסט 1945, שש פעמים בשבוע. הנחת היסוד שיצאה בעותק הראשון של העיתון הצהירה שמטרת העיתון להיות "שופר הבורגנות הליברל-דמוקרטית". בזמן ההפגנות נגד חומת ברלין באוקטובר 1990, העיתון היה העיתון הראשון בגרמניה המזרחית אשר דחה את עליונותה של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה והתיר שליחת תרומות ומכתבים מקוראים, אשר התייחסו באופן ביקורתי אל הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית באותו זמן. בפברואר 1990, דר מורגן נהיה העיתון הראשון בגרמניה המזרחית אשר דיווח על הטיהורים הסטליניסטים בגרמניה. ביולי 1990, אקסל-ספרינגר-וורלאג השתלט על העיתון. מאז, צוות העורכים כלל כתבים ממזרח גרמניה ומהמערב, רובם הגיעו מ"דר שפיגל" או "טאגסצייטונג". תחת העורך הראשי החדש שלו, דר מורגן אימץ לעצמו פרופיל חדש, ונכתבו בשורותיו סדרת כתבות העוסקות בעניינים הפיננסיים של מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי והקשרים של חלק מהפוליטיקאים במזרח עם השטאזי. העורכים יאן וון פלוקן, ארווין יורטשיטש, ומיכאל קלונובסקי קיבלו את פרס עבור אומץ הלב שלהם ב"חשיפה וטיפול בהפרות זכויות אדם על ידי שופטי הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית." בסתיו 1990, דר מורגן התאחד עם העיתון של המפלגה הלאומית-דמוקרטית של גרמניה, (חברת קואליציה נוספת בפולקסקאמר), "ברלינר אלגמיינה". אף על פי שדר מורגן היה מוערך על ידי מבקרים עבור הסגנון העיתונאי שלו וניתנו לו ערבונות על ידי הבעלים החדשים שלו, כבר פחות משנה אחר כך, ה"ספרינגר סנדיקט" סגר אותו ב-11 ביוני 1991. החלטה זו עודדה על ידי מנהל הסינדיקט, ארהרד ון סטראטן, אשר הביע מורת רוח על הדעות הליברליות של צוות העורכים של העיתון. דר מורגן היה גם המתחרה של העיתון הנוטה לשמרנות "די וולט" של אותו סינדיקט. Flocken, Jan von, Klonovsky, Michael, Münter, Christian: Die Toten vom ‚Platz der Freiheit‘: Lager Ketschendorf und Friedhof Halbe. Zwei Stätten stalinistischer Verbrechen in Deutschland. In: Der Morgen. 24–25 February 1990