laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיל קשר

חיל הקשר הוא חיל תומך לחימה מקצועי-טכנולוגי העוסק בתקשורת צבאית כולל תקשורת קווית (טלפוניה ובעבר גם טלגרפיה, מברקים) ואלחוטית (קשר רדיו, תקשורת לווינית וכדומה). וכן בתחומים משיקים כגון לוחמה אלקטרונית, מחשוב (בפרט מערכות שו"ב), הצפנה, הקצאת תדרים (תאלמ"ג: תיאום אלקטרומגנטי) והגנה על מערכות התקשורת (בפרט הגנה במרחב הסייבר). החיל עוסק באספקה ובתפעול של מערכות קשר ובהנחיה מקצועית של קציני ומש"קי קשר במסגרות השונות. תחומי השירות של החיל למפקד מאוגדים תחת המונח C4I (כלומר: ,Command, Control, Communications, Computers, Information), כלומר זרוע המאפשרת למפקד לקבל דיווחים (Information), לשלוט בנעשה (Control), לפקד (Command) ולאפשר תיאום ושיתוף פעולה בין היחידות (אם גורסים Collaboration), תוך שימוש במחשוב (Computers או Cyber). חיל הקשר הראשון שפעל כחיל מקצועי מודרני, בנפרד משירותי הלוגיסטיקה, היה חיל הקשר של צבא ארצות הברית (U.S. Army Signal Corps), שנוצר ערב מלחמת האזרחים האמריקנית, ב-1860 ועסק באיתות. ברוסיה חיל הקשר הוקם בשנת 1877 כחיל לאיתות שהופרד לכוח עצמאי בשנת 1919. בבריטניה הוקם ב-1870 כוח ייעודי לקשר טלגרפי (Telegraph troops) במסגרת חיל ההנדסה המלכותי (Corps of Royal Engineers) אולם רק לאחר מלחמת העולם הראשונה, בה פעל עדיין במסגרת חיל ההנדסה, הפך הכוח לחיל הקשר המלכותי (Royal Corps of Signals). עד מלחמת העולם השנייה היה לכל צבאות העולם חיל קשר. חיל הקשר והתקשוב של צה"ל החל כשירות הקשר של ההגנה ויחידת ה"גדעונים". מדיה וקבצים בנושא חיל קשר בוויקישיתוף סקירת מערכת, ‏תקשורת ביחידות סובייטיות ואמריקאיות, מערכות 163, נובמבר 1964 סא"ל שמואל, ‏התקשורת בצבא ארה"ב, מערכות 169, ספטמבר 1965 פירושים נוספים גורסים גם Collaboration, Cyber כ-"C" נוספת (C5I) או במקום Computers
זאוויר מרץ

זאוויר מרץ (בגרמנית: Xavier Mertz; ‏6 באוקטובר 1882 - 8 בינואר 1913) היה חוקר ארצות, מטפס הרים וגלשן סקי שווייצרי, יליד בזל. הוא השתתף במשלחת המזרח הרחוק, רכיב מן השנים 1912–1913 של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בהנהגת דאגלס מוסון, שבה קיפד את חייו. קרחון מרץ קרוי על שמו. מרץ, בנו של יצרו מכונות טקסטיל, למד משפטים ודיני פטנטים באוניברסיטת ברן, ומדעי הטבע באוניברסיטת לוזאן, שם התמחה בתצורות קרחונים והרים. בתקופת לימודיו, הרבה מרץ לעסוק בסקי, גם בתחרויות לאומיות, ובטיפוס אל רבות מן הפסגות הגבוהות ביותר של הרי האלפים. בראשית 1911 פנה מרץ אל הגאולוג וחוקר הארצות דאגלס מוסון בבקשה לצרפו למשלחתו. מוסון תכנן לצרף למשלחתו רק בריטים ואוסטרלים, אבל מיומנותו של השווייצרי על מגלשי סקי שכנעה אותו לשנות את דעתו ולשלב אותו במשלחת. תחילה עבד כמדריך סקי, אבל באנטארקטיקה עבד עם אדוארד ניניס בטיפול בכלבי ההאסקי הגרינלנדי של המשלחת. בקיץ 1912–1913 בחר מוסון במרץ ובניניס להילוות אליו בקבוצת המזרח הרחוק. הם השתמשו בכלבים למסע מהיר מבסיס המשלחת בארץ אדלי לעבר ארץ ויקטוריה. אחרי שניניס ומזחלת שנשאה עליה את רוב המזון נבלעו בתוך בתרון במרחק כ-500 ק"מ מן הצריף, החלו מרץ ומוסון לחזור מערבה. כיוון שחלק הארי של אספקת המזון אבד עם המזחלת, נאלצו להמית בהדרגה את הכלבים כדי להזין בבשרם את הכלבים הנותרים ולהשלים את מכסות המזון הזעומות שנשארו להם. מרץ חלה אנושות ומת במרחק 160 ק"מ מן הבסיס, מוסון, שהיה גם הוא חולה אם כי לא במצב אנוש כמו מרץ, המשיך בדרך לבדו. סיבת מותו של מרץ לא נקבעה מעולם בבירור; התאוריה המקובלת היא ששני האנשים חלו בהיפרוויטמינוזיס A (צריכת יתר של ויטמין A) כתוצאה מאכילת כבדי ההאסקי, המכילים כמות גדולה מאוד של ויטמין זה. הבעיה הייתה מוכרת אז למספר קטן מאוד של אנשים בעולם, בהם בני האינואיטים, שאינם אוכלים לעולם כבד של כלב האסקי, ומוסון ומרץ לא היו מודעים לסכנה. תאוריות אחרות גורסות, שייתכן ומרץ מת משילוב של תת-תזונה, שינוי בדיאטה (בהיותו צמחוני במקור), חשיפה לקור ומתח נפשי. מדיה וקבצים בנושא זאוויר מרץ בוויקישיתוף Xavier Mertz images at the State Library of New South Wales Australian Antarctic Division: Australasian Antarctic Expedition Mawson’s Huts Foundation Hypervitaminosis A: Causes, Symptoms, and Diagnosis, Healthline, ‏2012-09-10 (באנגלית)
מצר קרץ'

מצר קֵרְץ' (ברוסית: Керченский пролив; באוקראינית: Керченська протока; בטטרית של קרים: Keriç boğazı) הוא מצר ים בין חצי האי טאמאן (במחוז קרסנודאר שברוסיה) ממזרח, לחצי האי קרים (דה יורה בדרום אוקראינה; דה פקטו שייך לרוסיה) ממערב. המצר מקשר בין הים השחור שמדרום לו לבין ים אזוב שמצפונו. רוחבו של המצר נע בין 4.5 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 15 ק"מ. עומקו המרבי מגיע ל-18 מטרים. אורכו – כ-40 ק"מ. המצר קרוי על שמה של העיר קרץ' (פנטיקפיאום העתיקה) שאוכלוסייתה מונה כ-145,000 נפש השוכנת בחצי האי קרץ' (שבמזרח קרים), לחופו של מצר קרץ'. אורכם של המיצרים כ-35 ק"מ ורוחבם הוא 3.1 ק"מ בחלקם הצר ביותר ומפריד בין שלוחה מזרחית של קרים לטאמאן, השלוחה המערבית ביותר של הרי הקווקז. בימי קדם, נראה שהייתה קבוצת איים שנחצו על ידי זרועותיו של נהר הקובאן (Hypanis) וקולות שונים אשר נסחפו מאז. הרומאים הכירו את המצר בתור הבוספורוס הקימרי (Cimmerianus Bosporus) משמו היווני, המיצר הקימרי (Κιμμέριος Βόσπορος, Kimmérios Bosporos), על שמם של הקימרים, נוודי הערבות הסמוכים. בימי קדם הייתה הארץ הנמוכה ליד המיצר ידועה בשם הביצה המאוטית (אנ'). היוונים הקדומים כינו את המצר "בוספורוס של קימריוס" ואת הבוספורוס כינו "בוספורוס של תראקיה". הם תרמו לבלבול גם בכך שכינו את האזורים שליד שני המצרים באותו שם: החרסונסוס של תראקיה, (גליפולי), והחרסונסוס של שומר, (קרים). מקור השם "בוספורוס" בצירוף המילים מיוונית "בוספּורוס". βοῦς, המתורגם לפרה, בקר או שור, πόρος מעבר. כלומר "מעבר הפרה", "מעבר הבקר" או "מעבר השור". השם מגיע מסיפור המיתולוגיה היוונית על מסעותיה של איו לאחר שזאוס הפך אותה להגנתה לפרה. במהלך מלחמת העולם השנייה הפך חצי האי קרץ' לזירת קרב נואשת בין כוחות הצבא האדום הסובייטי וגרמניה הנאצית. תדירות הלחימה התגברה בחודשים הקרים ביותר של השנה כשהמיצר קפא, ואיפשר תנועת חיילים מעל הקרח. לאחר שהחזית המזרחית התייצבה בתחילת 1943, הורה היטלר לבנות גשר כביש ומסילה באורך 4.8 ק"מ על פני מיצר קרץ' באביב 1943 כדי לתמוך ברצונו למתקפה מחודשת לקווקז. רכבת הכבלים (חשמלית אווירית), שנכנסה לפעולה ב -14 ביוני 1943 עם נפח יומי של אלף טון, התאימה רק לצורכי ההגנה של הצבא השבע עשרה בראש הגשר של קובאן. בגלל רעידות אדמה תכופות, גשר זה היה דורש כמויות עצומות של קורות פלדה בעלות חוזק במיוחד, והובלתן הייתה מפחיתה משלוחים של חומר צבאי לחצי האי קרים. הגשר מעולם לא הושלם, והוורמאכט סיימה את פינוי ראש הגשר של קובאן בספטמבר 1943. ב-1944 בנו הסובייטים גשר רכבת "זמני" (גשר הרכבת קרץ') על פני המיצר. הבנייה עשתה שימוש באספקה שנתפסה מהגרמנים. הגשר נכנס לפעול בנובמבר 1944, אך להבי קרח נעים הרסו אותו בפברואר 1945, ומאז לא נבנה שוב. רוסיה ואוקראינה הסכימו להבטיח זו לזו חופש ניווט לספינות של שתי המדינות בהסכם ימי משנת 2003. עם זאת, מאז תחילת מלחמת רוסיה-אוקראינה וסיפוח קרים ב-2014, הכוחות הרוסים קבעו בכוח סטטוס קוו חדש, שכעת הם כוח השליטה הבלעדי של המיצרים. מדיה וקבצים בנושא מצר קרץ' בוויקישיתוף טאמאן הוא יישוב כפרי או "סטניצה" (станица), המונה כ-10,000 תושבים (נכון לשנת 2010), השוכן במערב חצי האי טאמאן, לחופי מפרץ טאמאן, במצר קרץ'. הסכסוך בים השחור וההשלכות על הים התיכון, IsraelDefense, 2/12/2018
גלווסטון

האם התכוונתם ל... גלווסטון (טקסס) (אנ') – עיר בדרום מזרח מדינת טקסס השוכנת לחופו של מפרץ מקסיקו על האי גלווסטון, כ-80 ק"מ דרום-מזרחית ליוסטון. משמשת כעיר המחוז (county seat) של מחוז גלווסטון (לחצו לצפייה במפה ) מחוז גלווסטון – אחד מ-254 המחוזות של מדינת טקסס שבארצות הברית גלווסטון (אי) – אי מחסום (barrier island) לחופה של טקסס, כ-80 ק"מ דרום-מזרחית ליוסטון מפרץ גלווסטון – מפרץ הממוקם לחופו של מפרץ מקסיקו במדינת טקסס סופת ההוריקן בגלווסטון (1900) תוכנית גלווסטון – הייתה תוכנית סיוע למהגרים יהודים בין 1907 ל-1914 במערב ארצות הברית.
בכל שנה בסתיו גיורא

"בכל שנה בסתיו גיורא" הוא שיר אבל וזיכרון שכתבה והלחינה נעמי שמר. השיר נכתב לזכרו של גיורא שוהם, בנם של רות ושלמה גיורא שוהם שהיו ידידים קרובים של שמר ובעלה מרדכי הורוביץ שהכירו אותו עוד מנעוריו, ועליו סיפרה שמר כי "הוא היה הבטחה, בשורה, תחילתם של דברים. כרבים אחרים ניגן בגיטרה ותכנן את עתידו". שוהם נמנה עם הכוח שחצה את תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים ונהרג במבואות פאיד ב-20 באוקטובר 1973, בהיותו בן 21. נפילתו הייתה מכה קשה לשמר ולמשפחתה, ובעקבותיה החליטה לכתוב עליו את השיר. היא מאזכרת בשיר זה עוד שני בחורים שנפלו על הגנת המדינה, אותם תיארה כשוכנים עמו בשמיים ("במקום שבו אתה שוכן שוכנים החסד והחן"): יחיעם ויץ שהיה גם חובב מוזיקה ונפל בליל הגשרים ב-1946 ("ושם יחיעם עוד שר לו ומריע"), והבוטנאי חוקר הצמחים טוביה קושניר, שנפל עם מחלקת הל"ה ב-1948 ("טוביה מגדל עדיין איריסים שחורים ונדירים"). שמר מצטטת בשיר פסוק משיר המעלות: "אֶשָּׂא עֵינַי אֶל הֶהָרִים, מֵאַיִן יָבֹא עֶזְרִי", שנחשב כמזמור של זעקה ותחינה, ואומרים אותו בעת צרה. המוזיקאי עודד זהבי רואה בשילוב הפסוק זעקה של שמר על מות חיילים ושאלת 'מה קרה פה?' שלא נשמעה עד אז בשיריה, ובאה בניגוד לאתוס הגבורה שביטאה עד מלחמת יום כיפור. השורה "הרוח המטורפת בגני עורפת את מיטב השושנים" הוא דימוי שגם הטבע משתתף בצער המשוררת. כל הבנים שנפלו (ובהם שוהם, ויץ וקושניר) מדומים בשיר למיטב השושנים בגן, ובניגוד לפרחים המסמלים פריחה ולבלוב, מתוארות השושנים כנערפות בידי רוח מטורפת, במשמעות אכזרית של הוצאה להורג. אביו של טוביה, שמעון קושניר, כתב לשמר על כך: "בצלילי מנגינתך שלבת בין היקרים שוכני החסד והחן... עליהם ועל מיטב השושנים הנערפים בכל שנה בגינתך, עלו וירדו דמעותיי". השיר הופיע בספר השירים השני של שמר מ-1975, הולחן כבלדה שקטה ובוצע על ידי אסתר שמיר, רוחמה רז, יהודית רביץ, נחמה הנדל ונעמי שמר. "בכל שנה בסתיו גיורא" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "בכל שנה בסתיו גיורא" באתר שירונט "בכל שנה בסתיו גיורא" - מידע על השיר וביצועים שונים באתר הספרייה הלאומית על אודות השיר ושירי זיכרון נוספים שכתבה נעמי שמר באתר הספרייה הלאומית גיורא שוהם באתר יזכור ספר תהלים, פרק קכ"א, פסוק א' יוסי חרסונסקי, נעמי שמר, כל שנה בסתיו גיורא באתר "חרסונסקי מיוסיק" יוסי חרסונסקי, שם בכל שנה בסתיו גיורא באתר הספרייה הלאומית
תעשה לי ילד

"תעשה לי ילד" הוא ביטוי סלנג ישראלי מודרני, שבא להביע התלהבות מאדם והערצה לו, על מעשה מסוים שעשה או על מכלול הישגיו. ההערצה מתבטאת במשמעותו המילולית של הביטוי, המביעה רצון (לעיתים רבות הומוריסטי בלבד) שמושא הביטוי יהיה אבי הילד של אומרת הביטוי. ניתן למצוא גם שימוש אירוני באותו הביטוי כאשר הוא מופנה על ידי גבר אל גבר אחר, ולא רק בפנייה של אישה אל גבר. הביטוי עם משמעות זהה קיים גם בפנייה אל אישה: "תעשי לי ילד". כביטוי סלנג, הביטוי כולל את הצורה הלא תקנית של ציווי - "תעשה", ולא את הצורה התקנית, "עשה". בנוסף מהווה הביטוי דוגמה נוספת לכך שבעברית ישראלית תפס הפועל "עשה" את מקומם של פעלים רבים, ממוקדים יותר - הביטוי הוא "תעשה לי ילד" ולא "תוליד לי ילד". גרסה מוגברת של הביטוי היא הצורה "תעשה לי תאומים" ואף "תעשה לי שלישייה" ו"תעשה לי רביעייה", ובהכללה "תעשה לי ילדים". הביטוי משמש כשמן של שתי סדרות טלוויזיה ישראליות: "תעשה לי ילד" - שודרה בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה בכבלים HOT בשנת 2008 ובמרכזה הלהקה הבדיונית "ההסתדרות". "ליהיא גרינר תעשי לי ילד" - שודרה בשנת 2013 ועקבה אחר הריונה של הידוענית ליהיא גרינר. הביטוי אף מופיע כשם השיר של מאור גולדשטיין ועידו פרנקל "אני הולך לי ברחוב, היא ניגשת די קרוב הכל נהיה לחוץ אני פשוט מתחיל לרוץ נאור תעשה לי ילד", בשירו של שלמה ארצי "נצמדנו" "ולפעמים היית לוחשת לי, בין אנשים / בוא נתחתן, תעשה לי ילד, ותכתוב לי שיר", בשיר "רק אני" של יפתי ומירית שם אור "כל הבנות רצות לקנות רוצות לראות סמל מין 'יפתי תעשה לי ילד'" ובשיר "יונתן שפירא" של הזמרת איה כורם "יונתן שפירא", תעשה לי ילדים". הביטוי מופיע ב"מילון הצירופים", שיצא לאור ב-2009, אך לא במילונים שקדמו לו כפשוטו מופיע הביטוי בשירו של שלמה ארצי, "נצמדנו", בשורות "ולפעמים היית לוחשת לי, בין אנשים / בוא נתחתן, תעשה לי ילד, ותכתוב לי שיר" מילות השיר "תעשה לי ילד", באתר שירונט מילות השיר "נצמדנו", באתר שירונט מילות השיר "רק אני", באתר שירונט מילות השיר "יונתן שפירא", באתר שירונט ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תעשה לי ילד".
לודוויג שוורין

יהודה לודוויג שְוֶורין (בגרמנית: Ludwig Schwerin;‏ 10 ביולי 1897, בּוּכֶן, גרמניה – 2 ביולי 1983, רמת גן) היה צייר ישראלי יליד גרמניה. לודוויג שוורין נולד בשנת 1897 בעיירה בּוּכֶן (אנ') שליד היידלברג, גרמניה, במשפחה יהודית מסורתית. אביו היה חזן, מורה ומעטר של ספרי תורה. בנעוריו התקרב לקדר מקומי ועזר לו בעיטור הכלים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בשנים 1916–1918, שירת בצבא הגרמני. בשנת 1919 החל ללמוד באקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בקרלסרוהה (אנ') אצל הצייר היהודי-גרמני גוסטב וולף (גר') וב-1921 המשיך ללמוד באקדמיה לאמנות במינכן אצל מקס דֶרנֶר (Doerner (אנ')) ופטר האלם (Halm (גר')). בתקופה זו אייר כתבי עת וספרים שונים. בשנת 1928 הופיעו כמה מעבודותיו בכתב העת "מנורה". בשנת 1932 עבר להתגורר בבירה ברלין. לאחר ליל הבדולח, שבמהלכו נשרף הסטודיו שלו, ברח לשווייץ, ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. יצירתו המוקדמת של שוורין, מתקופת שהותו במינכן, הושפעה מן האקספרסיוניזם הגרמני בן התקופה. נושאיו כללו דימויים מן התנ"ך והמסורת היהודית. בנוסף, הרבה ליצור דיוקנאות של אנשים מחוגו החברתי. לאחר עלייתו לארץ ישראל התמקדה יצירתו בעיקר בתיאור הנוף המקומי. עבודות אלו מאופיינות בגישה נטורליסטית. בשנות ה-50 חזר לציור בצבעי שמן, שהכיל מאפיינים סוריאליסטיים. 1919–1921 – המחלקה לגרפיקה, האקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות, קרלסרוהה, גרמניה 1922–1923 – האקדמיה לאמנות היפות, מינכן, גרמניה 1943–1945 – המחלקה לגרפיקה חופשית, בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים 1973 – אות הוקרה מאת ממשלת גרמניה המערבית 1982 – אות יקיר רמת גן ל' שוורין, ימות חמה בורמלנד; עברית: דב שטוק [=סדן], מרחביה: ספרית פועלים ('דורון'), 1943. ("במכורתה של סלמה לאגרלף") י' שורין, שחוק הגורל: ספורים וציורים; תרגם מכתב היד: דב סדן, מרחביה, הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, ספרית פועלים ('לכל'), 1951. י"ל שוורין, ציורי נוף ישראל; בצירוף הקדמה מאת ד"א פרידמן, תל אביב: דביר, תשט"ו. (דברי הסבר ל-8 הציורים מפי האמן, תורגמו לעברית בידי יוחנן טברסקי) (בתרגום לאנגלית מאת ישראל מאיר כהן-לסק: 1961) י"ל שוורין, ציורי נוף בישראל; בצירוף הקדמה מאת א[ויגן] קולב, תל אביב: דביר, תשי"ח. (בתרגום לאנגלית מאת י"מ כהן-לסק: 1958) כל כתבי מנדלי מוכר ספרים, שמונה רישומי עט מעשה ידי יהודה ל' שורין, הוצאת דביר, תל אביב, תשכ"ו, 1965, 0הדפסה י"ב, דפוס סטראוטיפי). בדרך לצפת מדיה וקבצים בנושא לודוויג שוורין בוויקישיתוף רשימת מאמרים על לודוויג שוורין באתר רמב"י רשימת הפרסומים של לודוויג שוורין, בקטלוג הספרייה הלאומית לודוויג שוורין, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל נורית כנען-קדר, הצייר שהתאהב בנופי הארץ, MB יקינתון 235 (ספטמבר 2009, ראש השנה תש"ע) לודוויג שוורין, דבר, 21 במאי 1971 לודויג שורין (1897-1983), דף שער בספרייה הלאומית ביקורת: ב. ד., תיק ציורי נוף לי. ל. שוורין, מעריב, 5 בנובמבר 1954; ד"ר ק. לכמן, ציורי נוף בישראל, דבר, 24 בדצמבר 1954.
יאן ואנטונינה ז'בינסקי

יאן זָ'בִּינסקי (בפולנית: Jan Żabiński;‏ 8 באפריל 1897 – 26 ביולי 1974) ואשתו אנטונינה ז'בינסקי לבית ארדמן (בפולנית: Antonina Maria Żabińska, z d. Erdman;‏ 18 ביולי 1908 – 19 במרץ 1971) היו חסידי אומות העולם מהעיר ורשה שבפולין. ז'בינסקי היה מנהל גן החיות של ורשה ומחבר עשרות ספרי מדע פופולרי. עם הכיבוש הגרמני מונה על ידי הגרמנים למפקח על הגנים בעיר. הוא הסתייע בכך כדי להיכנס לגטו ורשה וכך הציל עשרות יהודים מהגטו, בהם יהודים עמם היה בקשר לפני המלחמה, וסייע להם להסתתר מחוץ לו. בין מקומות המסתור שהכין היו כלובי גן החיות וביתו הפרטי בתחומי גן החיות. הוא השקיע בכך את כספו ובהמשך קיבל סיוע מהוועד היהודי בראשות אדולף ברמן. ז'בינסקי היה פעיל בארמייה קריובה, ולאחר דיכוי מרד ורשה היה שבוי בגרמניה. לאחר מכן, עד שחרור ורשה, המשיכה אשתו אנטונינה (Antonina), סופרת ידועה, להסתיר יהודים. בנם של בני הזוג, רישארד, עזר בטיפול ביהודים שהסתתרו בבית המשפחה.ז'בינסקי הלך לעולמו בגיל שבעים ושבע. אנטונינה הלכה לעולמה בגיל שישים ושתיים. לאורך שנות המלחמה הצילו בני הזוג קרוב ל-300 יהודים. מרביתם הסתתרו בבית לזמן קצר, אולם כמה מהם שהו עם המשפחה עד לסיום המלחמה. יאן ז'בינסקי קיבל את אות חסיד אומות העולם מיד ושם. הוא ביקר בישראל והשתתף בנטיעת עץ בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם. אשתו, אנטונינה ז'בינסקי, קיבלה גם כן את אות חסיד אומות העולם. בשנת 2007 פרסמה הסופרת דיאנה אקרמן את הספר "אשתו של שומר גן החיות" (באנגלית: The Zookeeper's Wife), ספר תיעודי המנציח את מעשי ההצלה שביצעו בני הזוג ז'בינסקי. הספר עובד לסרט קולנוע באותו השם (עשר שנים לאחר שפורסם) בכיכובם של ג'סיקה צ'סטיין (בתפקיד אנטונינה), יוהאן הלדנברג (בתפקיד יאן), דניאל בריהל ואחרים. בשנת 2008 נפגש ישראל גל (פינצ'בסקי) עם ילדיהם של בני הזוג, ריש וטרזה, וביקש את רשותם להוציא לאור את הספר בעברית. הוא רכש מהם את הזכויות על היומן המקורי, הביאו לישראל ובשנת 2011 הפיק את הוצאתו לאור תחת השם "גן החיים – על אנשים וחיות", בתרגום של העיתונאית אביבה לורי ובהוצאת "עם עובד". בנוסף, יצר קשר עם משרד התרבות הפולני והנהלת גן החיות בוורשה, והצליח להביא לשילוב גן החיות בוורשה במסלולן של מספר משלחות בני נוער לפולין. על פועלו זה זכה בשנת 2012 בתואר "אביר השירות המופתי" מטעם נשיא פולין דאז, ברוניסלב קומורובסקי. מדיה וקבצים בנושא יאן ואנטונינה ז'בינסקי בוויקישיתוף סיפורם של יאן ואנטונינה ז'בינסקי באתר יד ושם דנקה הרניש, בכלובי חיות, דבר, 1 בנובמבר 1965 דנקה הרניש, האורח מפולין שטעה, דבר, 18 ביוני 1967 אביבה לורי, גן החיים, באתר הארץ, 19 בפברואר 2008 מערכת "דוקו 10", מקום מפלט: גן החיות של ורשה(הקישור אינו פעיל), סרטון באתר נענע 10 הצלה בכלובי חיות בגן החיות: עדותו של משה תירוש, סרטון בערוץ "יד ושם", באתר יוטיוב (על משה תירוש) אושי דרמן, ההילר של הימלר: הרופא בעל ידי הזהב שהציל אלפי יהודים, באתר בית התפוצות, ינואר 2018 מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית שומר גן החיות בורשה, באתר 'חלון אחורי', 9 בפברואר 2019 מיכאל יעקובסון, בווילה הזו הסתיר מנהל גן החיות של ורשה 300 יהודים בזמן השואה, באתר Xnet‏, 30 באפריל 2019 אביבה לורי, מעקב מוסף הארץ | החומרים שמהם עשויים גיבורים, באתר הארץ, 22 באפריל 2011 אות כבוד מפולין לישראל גל ולרוני סומק. באתר המכון הפולני 3 ביולי 2012.
אלברט נובס

אלברט נובס (באנגלית: Albert Nobbs) הוא סרט דרמה בריטי-אירי משנת 2011 שבויים על ידי רודריגו גרסיה ובכיכובה של השחקנית גלן קלוז כגבר. התסריט לסרט מבוסס על נובלה בשם חייו המשונים של אלברט נובס מאת ג'ורג' מור. הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך הופעתן של גלן קלוז וג'נט מק'תיר זכו לשבחים. השניים זכו למועמדויות לפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך. גלן קלוז – אלברט נובס מיה וסיקובסקה – הלן דוז אהרון ג'ונסון – ג'ק מקינס ג'נט מק'תיר – יוברט פייג' פולין קולינס – גברת בייקר ברנדה פריקר – פולי ג'ונתן ריס מאיירס – ויקונט יארל ברנדן גליסון – ד"ר הולורן מריה דויל קנדי – מרי מארק ויליאמס – שון קנת' קולרד – מר פיגוט ברונה גלאגר – קתלין פייג' אנטוניה קמפבל-יוז – אמי פילידה לאו - גברת קבנדיש אמרלד פנל - גברת סמיית'-וילארד ג'ון לייט - מר סמיית' וילארד אתר האינטרנט הרשמי של אלברט נובס "אלברט נובס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אלברט נובס", באתר נטפליקס "אלברט נובס", באתר AllMovie (באנגלית) "אלברט נובס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אלברט נובס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אלברט נובס", באתר Metacritic (באנגלית) "אלברט נובס", באתר אידיבי "אלברט נובס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גלן קלוז הופכת בת-בן בסרט חדש שכתבה, באתר וואלה, 10 בדצמבר 2010 שמוליק דובדבני, "אלברט נובס": לא קל להתחפש לגבר, באתר ynet, 27 באפריל 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קצין מודיעין

קצין מודיעין (בראשי תיבות: קמ"ן) הוא קצין במטה של יחידה צבאית או משטרתית מסוימת העומד בראש מערך המודיעין של אותה מסגרת. קצין המודיעין אחראי על תכנון, תיאום, איסוף ומחקר מודיעין על היעד: מל"מ, כוונותיו, יכולותיו, מיקומו, ומצבו הכללי. כמו כן, הוא אחראי על עיבוד המידע והצגתו למפקד המסגרת. בתחום המודיעין הצבאי, אספקת מידע אודות מטרות אויב מסייע לרוב במאמץ האש. קצין המודיעין מתואם מבצעית עם קצין האג"ם ומונחה מקצועית לרוב על ידי חיל המודיעין. בצבאות נאט"ו סימולו הוא G2 ממטה האוגדה ומעלה ו-S2 ממטה החטיבה ומטה. בחיל המודיעין הישראלי, הכשרת קצין מודיעין מתבצעת בבית הספר למודיעין, בה"ד 15, כאשר מתקיימת הכשרה בנפרד לקמ"ני גדוד ולשאר קמ"ני היחידות (באמ"ן, בחטיבות ובפיקודים). קציני המודיעין עוברים חפיפות ייעודיות ביחידות אליהן הם מגיעים, אשר מתאימות לאופי עבודתן. בכוחות היבשה של צה"ל משרתים קציני מודיעין מרמת הגדוד ועד לרמת הפיקוד. המילון למונחי צה"ל, אג"ם/תוה"ד 2003. יותם קניספל, קמ"ני כמוך, אתר זרוע היבשה, ספטמבר 2009 מילון מונחי המוסד סא"ל א. פלד, ‏המודיעין וקצין המודיעין, מערכות 80, אוקטובר 1953 רס"ן י. נסיהו, ‏הקמ"ן והערכת המודיעין, מערכות 95, ספטמבר 1955 ותגובות: סא"ל ז. בורובסקי, ‏תשובה לקמ"ן הגדודי, מערכות 97, דצמבר 1955 רס"ן רומי, ‏הקמ"ן והערכת המצב (ב), מערכות 97, דצמבר 1955 אל"מ יהושע, ‏הפרדת רשויות במודיעין הקרבי, מערכות 267, ינואר 1979 סא"ל א', ‏"שדה המוקשים" של המודיעין: החובות המוטלות על קציני המודיעין על-פי ועדות החקירה, מערכות 370, אפריל 2000
14 מילים

"14 מילים" הקרוי גם "14/88" (באנגלית: Fourteen Words) הוא שמו של המשפט "We must secure the existence of our people and a future for White Children" (תרגום לעברית: "אנו מחויבים להבטיח את המשך קיומו של עמנו, ועתיד עבור ילדים לבנים"), שזוכה לשימוש תדיר על ידי קבוצות גזעניות שונות הדוגלות בעליונות לבנה. השם ניתן למשפט משום שהוא מכיל 14 מילים. המונח עשוי להצביע גם על המשפט: "Because the beauty of the White Aryan woman must not perish from the earth" (תרגום לעברית: "כי אסור שהיופי של האישה הארית הלבנה ייעלם מהעולם") שאף הוא כולל 14 מילים. שני המונחים נטבעו לראשונה על ידי דייוויד ליין, טרוריסט מורשע ופעיל מרכזי בארגון העליונות הלבנה המכונה "המסדר" (The Order) שפעל בארצות הברית. המונח הראשון מבין השניים, שהוא המוכר יותר, מתבסס על הצהרה הכוללת 88 מילים, שנטבעה במקור על ידי אדולף היטלר בכרך הראשון, פרק השמיני, בחיבורו מיין קאמפף: "What we must fight for is to safeguard the existence and reproduction of our race and our people, the sustenance of our children and the purity of our blood, the freedom and independence of the fatherland, so that our people may mature for the fulfillment of the mission allotted it by the creator of the universe. Every thought and every idea, every doctrine and all knowledge, must serve this purpose. And everything must be examined from this point of view and used or rejected according to its utility" "הדבר שעלינו להילחם עבורו הוא ההגנה על הקיום ועל ההִתְרבות של הגזע שלנו ושל עמנו, על מזון לילדינו ועל טוהר דמנו, על החופש והעצמאות של מולדתנו, כך שעמנו יוכל להבשיל לצורך מילוי המשימה שהוקצתה לו על ידי בורא היקום. כל מחשבה וכל רעיון, כל תורה וכל ידע, חייבים לשרת מטרה זו. וכל דבר חייב להיבחן מנקודת מבט זו ולהתקבל או להידחות לפי התועלת שהוא מביא" קבוצות נאו-נאציות שונות מרבות להשתמש בשילוב המספר 14 יחד עם המספר 88, וזאת בין היתר כ-14/88, או כ-1488. כמו כן, הספרה 8 מתייחסת גם לאות השמינית במסגרת האלפבית האנגלי (האות H), ומשכך השילוב 88 (HH) מתייחס גם למונח "Heil Hitler" (הייל היטלר). המונח זוכה לתפוצה רחבה ברשת האינטרנט, ובדגש על אתרי גזענות ועליונות לבנה למיניהם. המסדר (נאו-נאציזם) דייוויד ליין נאו-נאציזם גזענות גאווה לבנה תאורית הקשר על רצח עם של האדם הלבן הייל היטלר מדיה וקבצים בנושא 14 מילים בוויקישיתוף תיאור המונח, באתר הליגה נגד השמצה
מריה והיינריך ליסט

מריה והיינריך ליסט (בגרמנית: Maria und Heinrich List; 15 בפברואר 1882 – 5 באוקטובר 1942) היו זוג גרמנים שהסתירו יהודי בזמן מלחמת העולם השנייה. היינריך נתפס ונכלא במחנה הריכוז דכאו, שם נספה. הוכרזו כחסידי אומות העולם. מריה והיינריך ליסט היו זוג איכרים קתולי מארנסבאך (Ernsbach) שבמדינת הסן בגרמניה. בנם יעקב לחם בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. בנובמבר 1941, עם תחילת הגירוש של יהודי גרמניה למזרח, העניקו בני הזוג ליסט מקלט ליהודי בשם פרדיננד שטראוס, אותו הכירו לפני המלחמה על רקע עסקי. בני הזוג הסתירו את שטראוס עד מרץ 1942. פועל שעבד בחוותם של הזוג ליסט הלשין עליהם. שטראוס עצמו נמלט לשווייץ וכך שרד בשואה. הזוג נחקר והיינריך נאסר ונשלח למחנה הריכוז דכאו. באוקטובר 1942 קיבלה מריה מכתב שמספר כי הוא מת - כביכול עקב זיהום ברגלו, אולם מכיוון שזו הייתה פרקטיקה ידועה של הסתרת סיבת המוות האמיתית יש חשד ממשי כי נרצח. בנם יעקב הוכרז כנעדר בחזית המזרחית באוגוסט 1944. לבני הזוג היינריך ומריה ליסט הייתה בת נוספת, מרגרט. מורים ותלמידים בתיכון במיכלשטאדט תיעדו את הסיפור, והדבר הגיע לידיעת יד ושם. בשנת 1992 הכיר יד ושם בהיינריך ומריה ליסט בתור חסידי אומות העולם. בעיר הסמוכה ארבך אים אודנוולד נקרא רחוב על שם היינריך ליסט. מדיה וקבצים בנושא מריה והיינריך ליסט בוויקישיתוף סיפורו של היינריך ליסט באתר יד ושם. ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.