laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנטוניו פאסקולי

אנטוניו פאסקולי (באיטלקית: Antonio Pasculli;‏ 13 באוקטובר 1842 - 23 בפברואר 1924) היה אבובן ומלחין איטלקי, שנודע בכינוי "פגניני של האבוב". פאסקוליני נולד וחי כל ימיו בפלרמו שבסיציליה, אבל הרבה בסיורי קונצרטים באיטליה, גרמניה ואוסטריה. הוא ניהל קונצרטים עם תזמורות סימפוניות ותזמורות כלי נשיפה מעץ, שהיו פופולריים באיטליה בשנים ההן. כמו כן עיבד מספר רב של קטעי אופרה לאבוב ופסנתר/נבל, בהם יצירות של בליני, דוניצטי, ורדי ורוסיני. אחת מיצירותיו המוכרות ביותר היא "אטיודים אופייניים לאבוב ופסנתר: הדבורים" (Etude Caractéristique "Le Api"'), שנכתבה בשנת 1874 ודומה למעוף הדבורה של רימסקי-קורסקוב, שנכתבה אחריה. יצירותיו של פאסקולי דורשות וירטואוזיות יוצאת דופן בנגינת אבוב. נעשה בהן שימוש מתמיד בנגינת ארפג'ים, טרילים וסולמות, וכופות על האבובן נשימה מחזורית. תפוקתו נשכחה ברובה עוד בראשית המאה ה-20 והוא נדון לנשייה עד שהאבובנים היינץ הוליגר ועומאר זובולי החלו להשיב את המוזיקה שלו לחיים. כתוצאה מכך, הוקלטו חלק מיצירותיו והן זמינות על גבי תקליטורים. מדיה וקבצים בנושא אנטוניו פאסקולי בוויקישיתוף אנטוניו פאסקולי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטוניו פאסקולי, באתר Discogs (באנגלית)
למפל

למפל הוא שם משפחה אשכנזי. האם התכוונתם ל... אברהם לֶמְפֶּל – מדען מחשב ישראלי, פרופסור אמריטוס בטכניון שבחיפה אלגוריתם למפל-זיו – אלגוריתם לדחיסת נתונים דוריה למפל – עיתונאית ישראלית הדסה (הלנה) לֶמְפֶּל – ציירת ולוחמת פלמ"ח ילידת פולין, שנפלה בקרב על משטרת לטרון במלחמת העצמאות טומיסלב למפל - שמו המקורי של יוסף לפיד, סופר, עיתונאי, מחזאי ופוליטיקאי ישראלי מקס לַמְפֶּל – מנצח, נגן עוגב ומלחין ישראלי ממוצא אוסטרי פטר מרטין לַמְפֶּל – מחזאי, מספר וצייר גרמני
פונקציה קעורה

במתמטיקה, פונקציה קעורה בקטע מסוים היא פונקציה אשר עבור כל שתי נקודות באותו הקטע, הישר המחבר בין שתי הנקודות נמצא מתחת לגרף הפונקציה. אף על פי שעל פי ההגדרה הלשונית של המילים "קמור" ו"קעור", העקום המתקבל הוא קמור מלמעלה, בהגדרה המתמטית העקום נבחן מלמטה ולכן הוא מכונה פונקציה קעורה. הגדרה: תהא   f ( x ) {\displaystyle \ f(x)} פונקציה המוגדרת בקטע [ a , b ] {\displaystyle \left[a,b\right]} . הפונקציה תקרא קעורה בקטע אם עבור כל x , y ∈ [ a , b ] {\displaystyle \!\,x,y\in [a,b]} וכל 0 ≤ λ ≤ 1 {\displaystyle \!\,0\leq \lambda \leq 1} מתקיים אי השוויון λ f ( x ) + ( 1 − λ ) f ( y ) ≤ f ( λ x + ( 1 − λ ) y ) {\displaystyle \lambda f(x)+(1-\lambda )f(y)\leq f(\lambda x+(1-\lambda )y)} . בפשטות, הגדרה זו מציינת כי לכל פונקציה f ( x ) , { x | x ∈ R } {\displaystyle f(x),\{\;x\;|\;x\in R\;\}} , כל נקודה על הקטע שבה x ∈ [ a , b ] {\displaystyle x\in [a,b]} תהיה מעל או על הישר המחבר את הנקודות ( a , f ( a ) ) {\displaystyle (a,f(a))} ו- ( b , f ( b ) ) {\displaystyle (b,f(b))} . אם הפונקציה היא עקומה, אז הנקודה תהיה מעל הישר במקרה ש- x ∈ ( a , b ) {\displaystyle x\in (a,b)} ותהיה על הישר במקרה ש- x = a , b {\displaystyle x=a,b} . אם הפונקציה היא קו ישר, אז הנקודה תמיד תהיה על הישר. הגדרה שקולה:   f ( x ) {\displaystyle \ f(x)} היא קעורה אם   − f ( x ) {\displaystyle \ -f(x)} היא קמורה. אם f {\displaystyle \,f} גזירה בקטע פתוח, אזי f {\displaystyle \,f} קעורה בו אם ורק אם הנגזרת f ′ {\displaystyle \,f'} היא פונקציה מונוטונית יורדת. אם הפונקציה גזירה פעמיים בקטע, ניתן לזהות קעירות באמצעות הנגזרת השנייה שלה: אם הנגזרת השנייה שלילית בכל הקטע, הפונקציה קעורה בו. תנאי מספיק נוסף לקעירות פונקציה מבוטא בעזרת ההיפוגרף שלה: פונקציה היא קעורה אם ההיפוגרף שלה הוא קבוצה קמורה. פונקציה ליניארית נחשבת קעורה וקמורה בעת ובעונה אחת, בגלל אי־השוויון החלש ( ≤ {\displaystyle \leq } ו־ ≥ {\displaystyle \geq } ). פיתוח של הגדרת הקמירות או הקעירות, כאשר הפונקציה המדוברת היא ליניארית, מוביל לשוויון ממש בין שני האגפים. פונקציה קמורה פונקציה קעורה, באתר MathWorld (באנגלית)
Top Shot

Top Shot (בעברית: הצלף) היא סדרת ראליטי אמריקנית שהמשימות בה הן משימות צליפה בכלי נשק מגוונים. לסדרה היו ארבע עונות והיא הופקה על ידי ערוץ ההיסטוריה והונחתה בידי קולבי דונלדסון. בתחילת כל עונה יש שישה עשר מתחרים (מלבד העונה הרביעית שבא הגיעו 18 מתחרים ושניים הלכו הביתה 5 דקות לאחר שהגיעו) המתחלקים לשתי קבוצות המתחרות זו בזו. קבוצה עם חולצות אדומות וקבוצה עם חולצות כחולות. כל קבוצה שמפסידה, מחליטה אילו שני צלפים מתוכה יתחרו זה בזה במשימת הדחה. ההצבעה עבור שני הצלפים שהולכים למשימת ההדחה מתבצעת בעזרת יריות אקדח אל מטרות הנושאות את שמות היריבים. המפסיד משני המתחרים הולך הביתה והמנצח חוזר לקבוצה. כשנשארים רק שמונה מתחרים, בשתי הקבוצות גם יחד, מתבטלות הקבוצות וכולם מתחרים נגד כולם. כולם עוברים לחולצות ירוקות. המנצח בכל עונה מקבל מאה אלף דולר. בכל עונה מתחרים בכמה סוגי רובים מתקופות מגוונות, כמה סוגי אקדחים מתקופות מגוונות, סוג אחד של חץ וקשת (כל עונה יש סוג אחר), סוג אחד של נשק חם אחר (פעם מקלעים, פעם תותח...), סוג אחד של נשק קר חד (פעם סכין הטלה, פעם גרזן הטלה, פעם גרזן טומהוק) סוג אחד של נשק פרימיטיבי (פעם רוגטקה, פעם יידוי אבנים...) וכלי נשק נוספים (למשל, רובי כדורי צבע). הסדרה מארחת גם מאמני ירי ומומחי ירי רבים המדריכים את המתחרים לקראת המשימות השונות, כגון שיאן גינס בירי ברוגטקה או מומחה מהקומנדו הימי לירי סלקטיבי. המתחרים באים מרקע מגוון. חלקם מרקע צבאי או משטרתי, חלקם מירי ספורטיבי, חלקם מירי תצוגתי וחלקם חובבנים. גיל המתחרים נע בין 20 לבין 50. מרבית המתחרים הם מארצות הברית. בכל עונה יש אישה אחת או שתיים. ברוב העונה היה גם מישהו שהפסיד הפסד טכני. מתחרה מהעונה הראשונה עזבה את התחרות כדי לשהות עם אביה על ערש מותו. בעונה השנייה עזב מתחרה שנפצע. בעונה השלישית עזב מתחרה שאשתו נכנסה לסיבוכים בהריונה ומתחרה אחר שסירב להשתתף באתגר ההדחה, מה שהוביל לראשונה בתוכנית להחזרת מתחרה אחר שהודח להשתתף במקומו. בעונה הרביעית לא היו מתחרים שפרשו מהתחרות מרצונם. אתר האינטרנט הרשמי של Top Shot "Top Shot", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Top Shot", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Top Shot", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר הבית של הסדרה בערוץ ההיסטוריה
לופוטרוכוזואה

לופוטרוכוזואה (שם מדעי: Lophotrochozoa) היא קבוצה גדולה של בעלי חיים השייכים לעל-המערכה קדמוני הפה (Protostomia). הטקסון התגלה על סמך מידע מולקולרי. ראיות מולקולריות כגון ניתוח תת-יחידות ב-rRNA תמכו בהיותם ענף בתוך קבוצת הבילטריה (שתחת הקבוצה של רב-תאיים אמיתיים). שמה של הקבוצה הגיע לאחר גילוי של דמיון מולקולרי בין שתי קבוצות שנחשבו בעבר כקבוצות שונות, הטרוכוזואה (Trochozoa) והלופופורטה (Lophophorata). שם הקבוצה החדשה נגזר מחיבור שמותיהן של שתי הקבוצות יחדיו. הלופוטרוכוזואה מכילים שתי קבוצות; הטרוכוזואה והלופופורטה. היחס בין שתי הקבוצות אינו ברור לחלוטין, אולם נראה ששתי הקבוצות אינן מונופילטיות אלא נמצאות בערבוביה בתוך הלופוטרוכוזואה. מאפיינם העיקרי של הטרוכוזואה הוא הטרוכופור, פגית שמסוגלת לשחות במים באמצעות הנעה של מספר קבוצות ריסונים (Cilium). בעבר התייחסו לקבוצה זו יחד עם פרוקי-הרגליים, להם אין פגית בצורת טרוכופור, אך הם נחשבו קרובים לתולעים הטבעתיות (Annelid) בגלל הסגמנטציה של שניהם. עם זאת, לפרוקי הרגליים יש מספר שונויות מהותיות, ועל כן הם מוקמו בהמשך תחת האקדיסוזואה (Ecdysozoa). מאפיינם העיקרי של הלופופורטה הוא הלופופור, שדומה בצורתו למניפה ומאופיין בריסונים רבים ובאמצעותו מושך בעל חיים ישיב מזון אל פיו. תולעת מהסוג Nemertea ברכיופוד מהסוג Lingula שבלול מהמין Euhadra peliomphala סלילונית ענק לופוטרוכוזואה, באתר NCBI (באנגלית) מבוא ללופוטרוכוזואה באתר של מוזיאון הפלאונטולוגיה של אוניברסיטת קליפורניה (באנגלית)
כיכר ואצלב

כיכר ואצלב (בצ'כית: Václavské náměstí) היא כיכר עירונית מרכזית בעיר פראג, בירת הרפובליקה הצ'כית המהווה את המרכז העסקי והתרבותי של העיר החדשה. בכיכר התרחשו מספר אירועים חשובים לאורך ההיסטוריה, אשר התקיימו בה הפגנות, חגיגות ומפגשים חברתיים אחרים. הכיכר קרויה על שמו של וצלב הראשון, דוכס בוהמיה, שהיה הקדוש המגן של בוהמיה. הכיכר ממוקמת במרכז ההיסטורי של פראג שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. לכיכר צורה מלבנית באורך 750 מטרים. במעלה הכיכר מצויים המוזיאון הלאומי הצ'כי ואנדרטת ואצלב ובתחתיתה הגבול בין העיר החדשה והעיר העתיקה, המוביל אל אתרים היסטוריים נוספים כגון כיכר העיר העתיקה, גשר קארל ומצודת פראג. ב-1348 ייסד קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את העיר החדשה ואת הכיכר. תוכניתו כללה בין היתר בנייה של מספר שטחים פתוחים בהם יפעלו שווקים. הנאצים ניצלו את הכיכר לקיום הפגנות המוניות במהלך המרד בפראג בשנת 1945 ומספר מבנים בסמוך למוזיאון נהרסו והוחלפו בחנויות כלבו. ב-16 בינואר 1969 הצית עצמו הסטודנט הצעיר יאן פאלאך במרכז הכיכר במחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה; בעקבות התאבדותו החל גל של מעשי התאבדות בהצתה של סטודנטים נוספים כצעד מחאה נגד הפלישה הסובייטית. בכיכר אנדרטה לזכרו ולזכר מתאבדים אחרים. כיום מהווה הכיכר מוקד תיירות ראשי בפראג, המושכת אליה כ-12 מיליון תיירים מדי שנה. החל ב-1 באפריל 2012 נאסרה כניסת מכוניות לחלקה התחתון (הצפוני) של הכיכר. מדיה וקבצים בנושא כיכר ואצלב בוויקישיתוף Wenceslas Square goes car-free
אגואה

אגואה (בספרדית: Volcán de Agua) הוא הר געש שכבתי כבוי השוכן במחוז סַקָאטֶפּקֶס (Sacatepéquez) בגואטמלה. גובהו של אגואה הוא 3,760 מטרים, וההר מתנשא מעל ל-3,500 מטרים מעל לשפלת החוף הפסיפי, וכ-2,000 מטרים מעל לרמות של גואטמלה מצפון. ההר הוא תוואי הנוף הבולט ביותר באזור (למעט כשהוא מכוסה עננים). הוא שוכן במרחק שבין 5 ל-10 קילומטרים מאנטיגואה, בירתה לשעבר של גואטמלה, ובקרבה לכמה עיירות גדולות השוכנות על מורדותיו הצפוניים, שבהן מתגוררים ביחד קרוב ל-100,000 תושבים. כ-20 קילומטרים דרומית להר שוכנת העיר אסקואינטלה. ההר הוא חלק מהקשת הגעשית של אמריקה המרכזית, שנוצרה כתוצאה מהפחתה של לוח קוקוס מתחת ללוח הקריבי בקצב של 9 ס"מ בשנה. הרכב הסלעים מהם בנוי ההר הוא אנדזיט בזלתי עד אנדזיטי. צורת ההר היא חרוט מושלם המעידה על גילו הצעיר, ולכן הוא מתוארך לתקופת ההולוקן, על אף שאין עדויות מוצקות לכך, ואין גם כל עדויות היסטוריות על התפרצויות בהר. בפסגת ההר יש לוע עגול קטן בקוטר של 280 מטרים שגובה קירותיו 100 מטרים למעט הפינה הצפון צפון מזרחית שם גובה הקיר הוא 12 מטרים בלבד. בנקודה זה נפרץ הלוע ב-1541 כתוצאה מרעידת אדמה ולחץ המים שנקוו בו (ראו להלן בפרק מקור השם). שישה מכתשי שקיעה קטנים שוכנים במדרון הצפון מערבי, ושני חרוטים קטנים שוכנים על המדרון הדרומי. הילידים המקומיים מבני הקאקצ'יקל, אחד מהעממים צאצאי המאיה, כינו את ההר ואנאהפו (Hunapú) – "מקום הפרחים" או ז'ון אז'פו (Jun Ajpu) – "צייד אחד". הכובשים הספרדים כינו גם הם את ההר ואנאהפו עד שב-11 בספטמבר 1541 קרס האגם שבלוע ההר עקב גשמים עזים בשילוב עם רעידת אדמה שנגרמה מפעילות געשית בהר הגעש הפעיל הסמוך פואגו. בלהאר שנוצר נמחתה סנטיאגו דה לוס קבלרוס (Santiago de los Caballeros), עיר הבירה דאז של המושבה הספרדית גואטמלה (המכונה כיום "סיודד וייחה" (Ciudad Vieja) - "העיר העתיקה"), וכ-600 איש נהרגו. בעקבות האסון העבירו הספרדים את עיר הבירה לאנטיגואה. לזכר השיטפון שהחריב את העיר החלו הספרדים לקרוא להר "וולקן דה אגואה" (Volcán de Agua) שפירושו "הר געש של מים" כניגוד להר הגעש הפעיל פואגו (Volcán de Fuego) שפירוש שמו בספרדית "הר געש של אש". שם זה דומה לשם שנתנו בני הקאקצ'יקל לפואגו: "צ'י גאג" (Chi Gag או "Chi Q'aq'" באורתוגרפיה הנוכחית של הקאקצ'יקל) שפירושו "היכן שיש אש". אף שהר הגעש לא היה פעיל בתקופה המודרנית, הוכיחה ההיסטוריה שלו כי הוא יכול להוות מקור לסכנה משיטפונות ולהארים ליישובים הרבים שבסביבה. על אף גובהו, הפעם האחרונה שפסגת ההר כוסתה בשלג הייתה בינואר 1967. הר אגואה הוכרז ב-1956 אזור מוגן בשטח של 120,000 דונם. ההר הוא אתר תיירות פופולרי, אם כי אירעו בדרך לפסגה לא מעט מקרי שוד. אדמתו הגעשית של ההר פורייה ועל מורדות ההר נטועים מטעי קפה, קנה סוכר ותירס, כשקרוב יותר לפסגה מכוסה ההר בחלקות של יער גשם טרופי. מדיה וקבצים בנושא אגואה בוויקישיתוף תמונות והסברים על הר הגעש אגואה מתוך אתר Global Volcanism Program אתר Global Volcanism Program S.P. Schilling, J.W. Vallance, O. Matías, and M.M. Howell, 2001, Lahar Hazards at Agua Volcano, Guatemala: USGS Open-File Report 01-432 דו"ח של סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) אתר GVP Where is the Agua Volcano? כך על פי העדות המובאת בסקר של USGS Volcan de Agua Listado de Áreas Protegidas (enero, 2011) (בספרדית) DO NOT climb Volcan Agua
נח זבולוני

נח זבולוני (זבילביץ') (1910 - י"ג באדר ה'תשס"ד, 5 במרץ 2004) היה עיתונאי ישראלי. נודע בשם העט רנ"ז. זבולוני נולד ב-1910 בקאמינקע שברוסיה הלבנה. בגיל 13 הבריח את הגבול לפולין, שם למד עד שנת 1934 בישיבות ובין השאר למד אצל הרבנים אהרן קוטלר, ברוך בר ליבוביץ, יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלר) ויוסף רוזין (רוגצ'ובר). בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ושינה את שמו לזבולוני. בירושלים למד בישיבת מרכז הרב, ובמקביל ניהל את העיתון המקומי "המשקיף". היה פעיל באצ"ל למען אסירי המחתרת, ואף נעצר על ידי המשטרה הבריטית, יחד עם דניאל ינובסקי, ושוחרר לאחר מספר ימים. במסגרת פעילותו באצ"ל היה מבאי ביתו של הרב אריה לוין ("אבי האסירים"), קשר שנשמר גם לאחר הקמת המדינה. בין השנים 1948–1965 ניהל בירושלים את העיתון "חרות" וכן כתב לעיתון. בשנת 1948 נשא לאשה את אסתר זקס. לבני הזוג נולדו שני ילדים, עו"ד יהודית שפר צור ואלי זבולוני. בשנת 1958 הוסמך לרבנות על ידי הרב יהודה גרשוני, אך למעט מקרים בודדים לא השתמש בתואר זה. זבולוני היה חבר הוועידות הארציות של מפלגת "חרות" וחבר בית הדין העליון של "הסתדרות העובדים הלאומית". לאחר איחוד "חרות" עם "הליברלים" פרש עם שמואל תמיר למפלגת המרכז החופשי, לאחר מכן לד"ש, וסיים את דרכו במפלגת "העבודה". בין השנים 1966–1976 היה דובר המועצה הדתית של ירושלים. זבולוני נהג לשהות שעות רבות בספריית ישיבת מרכז הרב וללמוד עם תלמידיה. מספר מאמרים תורניים פרי עטו פורסמו בכתב העת "טורי ישורון". רוב חייו התגורר בשכונת קריית משה בירושלים. נפטר בשנת 2004 ונקבר בהר המנוחות בירושלים. במשך כ-45 שנות קריירה עיתונאית כתב למעלה מ-4,500 כתבות ומאמרים בעיתונים "חרות", "מעריב" ו"דבר". כתיבתו עסקה בנושאים מגוונים, תוך התמקדות בידיעות מחוגי "נטורי קרתא", שאותם השיג גם מהרב עמרם בלוי ומ"שר החוץ" שלה, הרב משה הירש, ובידיעות מסביבתו של מנהיג הליטאים הרב אלעזר מנחם מן שך, שאיתו למד בפולין. תחילת כתיבתו העיתונאית הייתה במאמרי ביקורת וסאטירה בעיתון "חרות", ומאוחר יותר עסק גם בדיווחים חדשותיים. בעיתון דבר שימש ככתב לענייני דת וסיפק כתבות רקע בנושאים דתיים, חגים, אנקדוטות וסיפורי הווי מהעולם החרדי. הוא כתב בעיתון "חרות" משנת 1948 עד לסגירתו בשנת 1965, ובעיתון "דבר", משנת 1980 עד סגירתו בשנת 1995. אתר נח זבולוני - רנ"ז - חצי מאה של עיתונות ירושלמית אתר ההנצחה הראשי לאסתר ונח זבולוני אתר הנצחה תואם פייסבוק לאסתר ונח זבולוני מידע על נח זבולוני בקטלוג הספרייה הלאומית נעצר נח זבולוני מהנהלת "המשקיף", המשקיף, 7 בספטמבר 1947 שוחררו נ. זבולוני וד. ינובסקי "המשקיף", המשקיף, 9 בספטמבר 1947 מאמריו התורניים של נח זבולוני בכתב העת טורי ישורון מאמריו של נח זבולוני באתר המוקדש לכתיבתו העיתונאית
בית בסאראב

בית בסאראב (ברומנית: Basarab) הייתה משפחה שהיה לה תפקיד מרכזי בהקמת נסיכות ולאכיה. מעמדה כשושלת מוגדר כבעייתי עקב מערכת הבחירה הרשמית, אשר אפשרה כי גברים בני אותה משפחה, כולל צאצאים לא לגיטימיים, יבחרו לשלטון על ידי מועצה של בויארים. בין השליטים המוזכרים כחברי הבית (וענפיו) כלולים (בסדר כרונולוגי): מירצ'ה הזקן, דן השני, ולאד דראקול, ולאד המשפד, ולאד הנזיר, ראדו הגדול, וראדו מאפומאץ. השושלת נקראת על שמו של בסאראב הראשון, שזכה בעצמאותה של ולאכיה מתוך ממלכת הונגריה. שמו המקורי של בסאראב הראשון היה בסאראבי (Basarabai),אך התקצר כשהושאל לרומנית. מקור השם הוא קומני או פצ'נגי וכוונתו ככל הנראה "אב כובש" או "אב שולט". אמנם שמו העיד על מוצאו הקומני או הפצ'נגי, אך בני דורו של בסאראב הראשון החשיבו אותו לוולאכי מאז ומתמיד. שמו של בסאראב הראשון הוא המקור לשמות של מקומות שונים, כולל האזור של בסרביה (חלק מהרפובליקה של מולדובה ואוקראינה) וכן כמה עיירות, כגון בסאראב (Basarabi) ברומניה. בית דרקולשט בית דנשט שליטי ולאכיה ולאד המשפד מדיה וקבצים בנושא בית בסאראב בוויקישיתוף גנאלוגיה של בית בסאראב (באנגלית) S. Brezeanu, Identităţi şi solidarităţi medievale. Controverse istorice, pp. 135–138; 371–386.
שרית דנה

שרית דנה (נולדה ב-1962) הייתה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (אזרחי) ויו"ר מועצת שמאי המקרקעין בין השנים 2006–2013. דנה נולדה ברומניה ועלתה לישראל בשנת 1970, בהיותה בת שמונה ועברה להתגורר עם הוריה בשכונת אפרידר באשקלון. את שירותה הצבאי עשתה בנח"ל בגרעין בקיבוץ נטור. לאחר שירותה הצבאי פנתה ללימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחתה בבית המשפט העליון אצל השופטת מרים בן-פורת לאחר שהתמנתה בן פורת לתפקיד מבקר המדינה נענתה דנה להצעתה והחלה את דרכה בשירות הציבורי כעוזרת ליועץ המשפטי למבקר המדינה. לאחר מכן שימשה כיועצת משפטית לוועדות התכנון המחוזיות תל אביב והמרכז. בשנת 1999 מונתה לתפקיד היועץ המשפטי למשרד הפנים. בשנת 2005 מונתה למשנה ליועץ המשפטי לממשלה (אזרחי). ב-10 בינואר 2006 מונתה על ידי שרת המשפטים ציפי לבני לכהונה בת שלוש שנים בתפקיד יו"ר מועצת שמאי המקרקעין. עם כניסתה לתפקיד נטלה חלק פעיל בגיבוש התקינה השמאית שאושרה בקצב מזורז בוועדה לתקינה שמאית ובמועצת השמאים. בשנת 2008 הובילה את השינוי בהכרעה בסכסוכים שומתיים והקימה את מאגר השמאים המכריעים חרף התנגדות נמרצת של שחקנים בשוק הנדל"ן. נטען כי השינוי שיזמה הביא לשיפור בשקיפות ובמקצועיות של ההכרעות. בשנת 2010 מונתה על ידי ראש הממשלה כראש הצוות לגיבוש רפורמה בתחום התכנון והבניה. מנכ"ל משרד המשפטים, גיא רוטקופף תיאר את תקופת כהונתה כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה וכיו"ר מועצת שמאי המקרקעין כמוצלחת ביותר, שבה הובילה רפורמות ותהליכי שינוי מגוונים, וביניהם חקיקה והשקה מוצלחת של מערך השמאים המכריעים. בתאריך 10 בינואר 2009 פגה תקופת כהונתה כיו"ר מועצת שמאי המקרקעין, אך היא המשיכה לשמש בו מבלי שחודש כתב המינוי בשנים 2009–2012, עקב טעות משרדית במשרד המשפטים. בסוף שנת 2012 החלטה ועדת חריגים לא להאריך את כהונתם של בכירים שתקופת כהונתם קצובה ובהם דנה, אך בפברואר 2013 אושרה כהונתה הזמנית לחודשיים נוספים ולאחריהם הוחלפה על ידי עו"ד ארז קמיניץ ופרשה משירות המדינה. דנה נשואה ואם לשלוש בנות. משפחתה מתגוררת ברעננה. שוקי שדה, רנית נחום-הלוי, הכירו את האשה מאחורי הרפורמה הכי מושמצת בישראל, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2012 עו"ד שרית דנה נבחרה הערב לתפקיד המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, באתר גלובס, 30 בנובמבר 2004 שנה לעבודת השמאי המכריע מסתיימת יפה, באתר גלובס, 24 במאי 2010 רק שרית דנה מסוגלת, באתר גלובס, 1 במרץ 2010 חיים לוינסון, משרד המשפטים נגד משרד רה"מ בגלל אי הארכת כהונת המשנה ליועמ"ש, באתר הארץ, 10 בינואר 2013 שי פאוזנר, מסתמן: עליזה קן תמלא את מקומה של שרית דנה, באתר כלכליסט, 13 בינואר 2013 משה גורלי, פשרה: כהונתה של המשנה ליועמ"ש שרית דנה תוארך בחודשיים, באתר כלכליסט, 7 בפברואר 2013
זוהר

האם התכוונתם ל... ספר הזוהר – ספר קבלי זהר (שיר) – שיר של חיים נחמן ביאליק זהר (סרט) – סרט על זוהר ארגוב זוהר (אלבום) – אלבום הסולו השני של קרולינה זהר חברה להנדסה תופעות טבע זוהר הקוטב – הופעת אורות בשמי הלילה ליד הקטבים זוהר עננים – תופעה אופטית אטמוספירית שבה עננים נראים צבעוניים מקומות ואתרים גשר זוהר – הגשר הנמוך בעולם ביחס לגובה פני הים זוהר (מושב) – יישוב חקלאי בנגב המערבי נחל זוהר – נחל אכזב בדרום מדבר יהודה נווה זוהר – יישוב קהילתי חילוני סמוך לים המלח חמי זוהר – מתחם תיירותי מצפון לשפך נחל זוהר מצד זוהר – אתר ארכאולוגי במדבר יהודה זוהר (שדה גז) – שדה גז מצרי בים התיכון ראש זוהר (שדה גז) – שדה גז ישראלי סמוך לערד אנשים ששם משפחתם זוהר או זהר אבי זהר – קצין חינוך ראשי ומנכ"ל מגן דוד אדום אביבי זוהר – כדורגלן (אחיו של איציק זוהר) אורי זוהר – בדרן, שחקן, במאי קולנוע אורי זוהר (ספורטאי) – הודף כדור ברזל אוריאל זוהר – במאי תיאטרון, מחזאי, פרופסור בטכניון ובאוניברסיטאות בפריז אילן זייגר-זוהר – כדורסלן עבר ישראלי איציק זוהר – כדורגלן עבר ישראלי אלעד זוהר – מנחה טלוויזיה ישראלי צ'יקו ודיקו (איציק ודיקו זוהר) - קוסמים שהיו פעילים מאוד בישראל בשנות השמונים איקה זהר – שחקן, במאי תיאטרון, מחזאי, מחנך (בן של אורי זוהר (ספורטאי)) אלי זהר – עורך דין ישראלי אליאב זוהר – זמר ישראלי, בנו של מיקי זוהר וזוכה העונה התשיעית של "הכוכב הבא" אסף זוהר – פסנתרן גיא זהר – איש טלוויזיה ורדיו, בנו של אלי זהר דדי זהר – שחקן, במאי תיאטרון, זמר, מדבב (בן של אורי זוהר (ספורטאי)) חנה זהר – מייסדת ומנהלת עמותת קו לעובד מאיר זוהר – הפרקליט הצבאי הראשי בשנים 1953-1961 מיקי זוהר – שר וחבר הכנסת מטעם הליכוד, אביו של אליאב זוהר מרים זוהר – שחקנית תיאטרון ישראלית, כלת פרס ישראל נסים זוהר – שחקן תיאטרון וקולנוע; סופר, מחזאי, תסריטאי ומפיק ישראלי עזרה זהר – רופא ישראלי עלמה זהר – זמרת ומוזיקאית ישראלית צבי זהר – מחנך ואיש תרבות ישראלי רבקה זהר – זמרת ישראלית אישים ששמם הפרטי הוא זוהר אישים ששמם הפרטי הוא זהר
ידוע הבבלי

ידוע הבבלי (המאה ה-2) היה תנא בן הדור החמישי, תלמידו של רבי מאיר, המוזכר פעם אחת במשנה. ידוע הבבלי נזכר במשנה לגבי פסק המתייחס לחיוביו של שומר במשפט העברי: "שני כלבים - אינו אונס (לגבי פטור מתשלום). ידוע הבבלי אומר משום ר' מאיר: מרוח אחת - אינו אונס, משתי רוחות - אונס". שמו מעיד עליו שהוא מבבל. מכך שהוא מביא שמועה בשם רבי מאיר שחי בארץ ישראל מניחים שהוא נולד בבבל, עלה לארץ ישראל והפך לתלמידו של רבי מאיר. אמנם, ישנה השערה כי אין לשלול את האפשרות שלמד מרבי מאיר בסוף ימיו כשברח לבבל. יחיאל הלפרין, סדר הדורות, עמ' 163, באתר היברובוקס משנה, מסכת בבא מציעא, פרק ז', משנה ט'. ברוך הלוי אפשטיין, מקור ברוך, וילנא, תרפ"ח, עמ' 688–689, באתר היברובוקס הרב רפאל הלפרין (1985), אטלס עץ חיים, הקדש רוח יעקב, עמוד 203 נחמן צבי גצוב (1878), על נהרות בבל, בדפוס מ. לוינסקי, עמוד 105 מאת החוקר דייוויד שפירו ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיר אלבמה

שיר אלבמה או ירח אלבמה או ויסקי באר (Alabama Song or Whisky Bar or Moon of Alabama) הוא שיר מאת ברטולט ברכט וקורט וייל. השיר נכתב על ידי ברכט ב-1927 ומופיע בספרו Hauspostille. קורט וייל הלחין את השיר עבור האופרה "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני", שם הוא מופיע במערכה הראשונה מפי הזונה ג'ני סמית וחברותיה. השיר בנוי משתי חטיבות בסגנון פוקסטרוט ובסגנון בלוז. הופעת הבכורה של השיר הייתה על ידי הזמרת לוטה לניה במרץ 1930. השיר מושר באנגלית בכל הפקות האופרה, גם כאשר יתר האופרה מושרת בגרמנית. בשנת 1967 ביצעה את השיר להקת "הדלתות" באלבום "The Doors" תחת השם "Alabama Song (Whiskey Bar)". הסולן ג'ים מוריסון שינה מעט את המילים, ובמקום "Show us the way to the next pretty boy" (הראו לנו את הדרך לבחור היפה הבא) הוא שר: "Show me the way to the next little girl" (הראו לי את הדרך לילדה הקטנה הבאה). בתחנת הרדיו הישראלית גלגלצ, מושמעת גרסה זו בכל ליל שבת לפני חצות (עד 2017). ב-15 בפברואר 1980 הוציא דייוויד בואי תקליטון ובו בצד אחד השיר "שיר אלבמה" ובצידו השני גרסה אינסטרומנטלית לשיר "Space Oddity". התקליטון זכה להצלחה והגיע למקום ה-23 במצעד הסינגלים הבריטי. בואי שר את השיר מאז גם בהופעותיו, לרוב יחד עם "בנמל באמסטרדם" של ז'אק ברל. השיר הוקלט גם על ידי נינה סימון, בט מידלר, אוטה למפר, מוני עובדיה, מקס ראבה ומריאן פיית'פול. מידע על היצירה "שיר אלבמה" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "שיר אלבמה" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"שיר אלבמה" באתר SecondHandSongs מילות השיר המקורי ביצוע של השיר על ידי דייוויד בואי, באתר יוטיוב מילות השיר של הדלתות
Mutations

Mutations הוא אלבומו השישי של האמן האמריקאי בק, שיצא ב-1998 בGeffen Records. למרות שהוא פחות מצליח מסחרית מאלבומו הקודם Odelay, האלבום Mutations ביסס את בק כאמן אקלקטי וחדשני בזכות ערבוב חסר סימפולים של ז'אנרים מוזיקליים שונים, שכוללים טרופיקליה, בוסה נובה, קאנטרי, ובלוז. האלבום זכה בגראמי בקטגוריית "האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר". Mutations הופק על ידי נייג'ל גודריץ', שהיה מוכר באותה תקופה בזכות עבודתו עם רדיוהד. סגנון ההפקה היה מאוד שונה מזה של אלבומו הקודם Odelay, שהיה מאוד מושפע מהיפ הופ ומכיל הרבה סימפולים. גם התוכן המילולי של Mutations הוא יותר קודר ורציני מאשר זה שב Odelay, כדוגמה בשירים "Nobody's Fault But My Own" ו"Dead Melodies". שם האלבום Mutations הוא כנראה מחווה ללהקת הטרופיקליה הברזילאית המשפיעה משנות השישים המאוחרות, אוס מוטנטס באלבום ישנו שיר בשם "Tropicalia" (טרופיקליה), אשר מחקה את סגנון המוזיקה הברזילאי. לפני שהתחיל להקליט את האלבום, בק קיבל אישור מחברת התקליטים שהיה חתום איתה, גפן רקורדס, לשחרר את Mutations בחברת התקליטים העצמאית Bong Load Records. אולם, כשהמנהלים בגפן שמעו את האלבום, הם הפרו את ההסכם ושחררו את האלבום בעצמם. זה הוביל לתביעה שהוגשה על ידי בק נגד גפן. בדומה לכך שהתקליט היה בסגנון שונה במידה ניכרת מזה של Odelay, מאמצי השיווק של גפן רמזו כי האלבום לא היה אלבום המשך "רשמי", אבל זה לא זכה לאמון רב מצד עיתונות המוזיקה. לסינגלים ששוחררו, "Tropicalia", "Cold Brains", ו"Nobody's Fault But My Own", לא נעשו וידאו קליפים שקידמו את האלבום. Mutations הגיע למקום ה13 באמריקה, ונכון ליולי 2008 האלבום מכר 586,000 עותקים בארצות הברית. Cold Brains Nobody's Fault but My Own Lazy Flies Canceled Check We Live Again Tropicalia Dead Melodies Bottle of Blues O Maria Sing It Again Static כולל קטע נסתר בשם "Diamond Bollocks" (שמתחיל ב–5:18). בגרסה הבריטית לשיר ניתן מספר רצועה משלו. יש מגוון של קטעי בונוס להדפסות הלא אמריקאיות של האלבום."Runners Dial Zero", "Halo of Gold", "Black Balloon", ו"Electric Music and the Summer People"(הקלטה מחדש של בי-סייד מתקופת Odelay) הם מבין השירים המופיעים, כל אחד בנפרד, בגרסאות הבינלאומיות של האלבום. מידע על האלבום Mutations באתר MusicBrainz מידע על האלבום Mutations באתר AllMusic האלבום Mutations באתר Discogs האלבום Mutations באתר יוטיוב Grammy Awards: Best Alternative Music Performance, באתר Rock on the Net Jesse Jarnow,‏ Tropicalia Legends Os Mutantes Reunite for U.S. Shows, באתר עיתון הרולינג סטון, 20 ביולי 2006 Ask Billboard, באתר מגזין בילבורד