laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיני מיסים

דיני מיסים או דיני מס הם מערכת החוקים שמכוחם מוטלים מסים על הפעילות הכלכלית על ידי השלטונות. חוק המטיל מס קובע את האוכלוסייה והפעילות שעליהם מוטל המס ואת כללי חישוב המס. כללים אלה בדרך כלל מורכבים למדי, וסכסוכים בין גובי המס לבין משלמי המס מובאים לעיתים קרובות לדיון בבית המשפט. משלמי המיסים עוסקים לעיתים בפעולות של תכנון מס, שהן אמצעים חוקיים להפחתת חבות המס, ואף בפעולות של השתמטות ממס, שהן צעדים בלתי חוקיים שמטרתם הקטנת גובה המס. על מורכבותו של חוק מס הכנסה, האופיינית גם לחוקי מיסים אחרים, כתב ד"ר אלפרד ויתקון: "על חוק מס הכנסה – וכיוצא בו שאר דיני המיסים – נאמר שהוא 'מסובך ומסורבל ומעורפל'. ועדות שנתמנו, בארצות רבות, על מנת לתת לחוק זה צורה פשוטה ומובנת לכל אדם, הגיעו לכלל דעה שאין זה אלא משאלת הדיוטות, ושאך בור גמור בעניין הנדון יכול לצפות שיינתן לו חוק מס הכנסה פשוט. שכן הנושא עצמו מסובך ומסורבל מטבעו ומעיקרו". המטרות המקובלות של מערכת המס הן: העברת משאבים מן הציבור למדינה – כדי לקיים את המדינה היא צריכה משאבים, אם חושבים שהארגון החברתי המכונה מדינה הוא חשוב, אנו רוצים להיות חברים בו, עלינו לממן אותו כדי שתאגיד גדול זה יוכל לפעול. אנו חושבים שזה חשוב כי יש דברים שאנו לא יכולים לספק לעצמנו ללא מדינה – אלו מוצרים ציבוריים, כמו – צבא, תשתיות, מערכת משפט, משטרה, כיבוי אש וכדומה. מערכת המס היא הכלי המרכזי המאפשר זאת. חלוקה מחדש של העושר – במדינות רבות בעידן המודרני למערכת המס יש תפקיד חלוקתי של חלוקה מחדש של הכנסות כדי לצמצם פערים. רגולציה (הכוונת התנהגות) – אנו כחברה שולטים על ההתנהגות של פרטים בחברה בעיקר במצבים שאנו מטילים סיכון על אחרים. כל המדינות משתמשות בדיני המס על מנת לשלוט על התנהגות בצורה מסוימת. ניתן לעשות זאת מחוץ למערכת המס למשל על ידי נתינת כסף. בישראל, חוק יסוד: משק המדינה קובע: "מיסים, מילוות חובה ותשלומי חובה אחרים לא יוטלו, ושיעוריהם לא ישונו, אלא בחוק או על פיו." החוקים העיקריים שמכוחם מוטלים מיסים בישראל הם: פקודת מס הכנסה חוק מס ערך מוסף חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) פקודת המכס חוק ביטוח בריאות ממלכתי תקנות מס הכנסה דיני מיסים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיסוי – חוק וחקיקה, דף שער בספרייה הלאומית רפעאת עזאם "פרשנות דיני המיסים: מס-אמת וזכויות האדם בפסיקת בית-המשפט העליון" משפט ועסקים כרך יח' (2014). עו"ד אליעזר שופט "ההיבטים החוקתיים בדיני מיסים (הרצאה)" הקריה האקדמית אונו 1 בנובמבר 2018. א. ויתקון וי. נאמן, דיני מיסים, הוצאת שוקן, מהדורה רביעית, 1969, עמ' א ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
אלכסנדר הרביעי, מלך מוקדון

המונח "אלכסנדר הרביעי" מפנה לכאן. לערך העוסק באפיפיור, ראו אלכסנדר הרביעי (אפיפיור). אלכסנדר הרביעי (ביוונית: Ἀλέξανδρος Δ΄; ‏323 לפנה"ס - 309 לפנה"ס) היה בנו של אלכסנדר הגדול ורוקסנה. הוא נרצח בילדותו על ידי קסנדרוס במאבקי הכוח שהתנהלו בעת מלחמות הדיאדוכים על חלוקת האימפריה שייסד אביו. אלכסנדר הגדול נפטר לפני שהספיקה אשתו ההרה, רוקסנה, ללדת את בנם, וחלק ממפקדי הצבא המוקדוני קראו להכתיר את פיליפוס השלישי, אחיו החורג והלוקה בנפשו של אלכסנדר הגדול, למלך. פרדיקס, שהיה קצין בכיר בחיל הפרשים, שכנע את הצבא להמתין ולראות את תוצאות ההריון של רוקסנה ומינו של התינוק. כשנולד התינוק, התמנה פרדיקס לעוצר כדי להעביר את השלטון בצורה חלקה כשיגיע הילד לבגרות. למרות כוונותיו, כשל פרדיקס בשמירה על אחדות האימפריה. במהלך העימותים שפרצו בין המושלים השונים של האימפריה נרצח פרדיקס על ידי מתנקש, והאימפריה נקרעה בין שלל יורשים, שפתחו בסדרת מלחמות עקובות מדם הידועות בשם מלחמת הדיאדוכים. אנטיפטרוס מונה לעוצר החדש והביא את רוקסנה יחד עם התינוק למוקדון. כשהיה אלכסנדר בן חמש נודע שלאביו יש עוד בן נסתר מנסיכה יוונית בשם ארטמיסיה. אלכסנדר נותר במוקדון יחד עם אמו, וצפה מהצד בהשתלטות הדיאדוכים על האימפריה של אביו. למרות האיום שהיה בכך שהוא עשוי לתבוע את ירושתו, הדיאדוכים לא נגעו בו לרעה בשל ההילה שהייתה לאביו. בסופו של דבר שלח אחד מהם, קסנדרוס שמו, מתנקשים לרצוח אותו. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר הרביעי, מלך מוקדון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלוס פררו קוסטה

קרלוס פררו קוסטה (בספרדית: Carlos Ferrero Costa; נולד ב-7 בפברואר 1941) הוא עורך דין ופוליטיקאי פרואני, נשוי ואב לארבעה ילדים, שכיהן כראש ממשלת פרו בשנים 2003–2005, תחת הנשיא אלחנדרו טולדו. הוא הצטרף לפקולטה לאותיות של האוניברסיטה הקתולית ולאחר מכן עבר לפקולטה למשפטים, סיים את לימודיו בשנת 1965. הוא למד קורסים ב"ניתוח ומדיניות פיננסית "במכון קרן המטבע הבינלאומית, בשנת 1967. גם בקורס" לאומי ". מציאות "במרכז ללימודי צבא גבוה בשנת 1972. קוסטה היה מנהל הבנק המרכזי בעת שמנואל מוריירה היה נשיא. הוא גם היה מנהל מכון הסולידריות לקידום והכשרה, גוף חינוכי. קוסטה עבד עבור נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי, ונבחר מספר פעמים לקונגרס מטעם מפלגתו של הנשיא. עבר למפלגת האופוזיציה "פרו פוסיבלה", ונעשה לאופוזיציונר חריף לפוג'ימורי. לאחר התפטרות פוג'ימורי התמודד מול ולנטין פנגואה על תפקיד נשיא הקונגרס הפרואני, אך הפסיד. הוא נבחר לתפקיד נשיא הקונגרס ב-2001 והחזיק בו עד מינויו לראש הממשלה. החליף בתפקיד ראש ממשלת פרו את ביאטריס מרינו, שהתפטרה מתפקידה ב-15 בדצמבר 2003 לפי בקשת נשיא פרו, אלחנדרו טולדו. ב-11 באוגוסט 2005, אחרי פחות משנתיים בתפקיד, התפטר מתפקידו, בתגובה על כך שטולדו מינה את פרננדו אוליברה לתפקיד שר החוץ. אחיו אדוארדו כיהן בתפקיד שר החוץ תחת שלטונו של פוג'ימורי וכן כשגריר פרו בארצות הברית. האתר הרשמי של פררו Carlos Ferrero Costa, www.congreso.gob.pe
קא' ד'אורו

קא' ד'אורו (בוונטית: Ca' d'Oro - קיצור של "קאזה ד'אורו" - בית הזהב) או, בשמו הרשמי פאלאצו סנטה סופיה (Palazzo Santa Sofia) הוא ארמון (פאלאצו) הניצב על גדתה הצפונית של התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה. הארמון, הניצב מערבית לריאלטו, נחשב לאחד הארמונות היפים בוונציה, והוא אחד העתיקים שבהם. הארמון כונה בשם "בית הזהב" בשל ציפוי הזהב של חזית השיש של המבנה (ציפוי שלא קיים כיום). הארמון נבנה בין השנים 1428 ו-1430 עבור משפחת קונטאריני (משפחת אצולה ששמונה מבניה היו דוג'ים בין השנים 1043 ו-1676). המבנה תוכנן על ידי האדריכלים ג'ובאני בון ובנו ברתולומאו (אשר תכננו את חזית ארמון הדוג'ים). המבנה בנוי בסגנון גותי ונחשב לדוגמה היפה ביותר של סגנון זה בוונציה. החזית העיקרית של המבנה, הצופה אל התעלה הגדולה, מצופה שיש לבן. בקומה הראשונה של המבנה אכסדרת עמודים (לוג'ה) שבראשה קשתות ביזנטיניות, וממנה ניתן להיכנס אל אולם הכניסה של המבנה (ה-portego de mezo). מעל אכסדרת העמודים, בקומת המגורים העיקרית של המבנה (ה"פיאנו נובילה"), מרפסת בעלת קשתות בסגנון גותי אופייני. עמודי המרפסת התומכים בקשתות הם מהסדר הקורינתי. מעל הקשתות, חלונות קואטרופוליו (ארבעה עלים). מרפסת הקומה השלישית מהווה הד של מרפסת הקומה השנייה, אולם קשתותיה וחלונותיה עדינים ודקים יותר. בדומה ליתר ארמונות ונציה, במרכז המבנה חצר פנימית, והמבנה עצמו (למעט החזית) עשוי לבנים. לאחר נפילתה של הרפובליקה של ונציה, בשנת 1797, נמכר המבנה מספר פעמים. במהלך המאה ה-19 היה המבנה בבעלות רקדנית הבלט מריה טאליוני (Marie Taglioni), וזו הרסה את חדר המדרגות הגותי של המבנה ואת המרפסות הפנימיות שפנו לחצר. בשנת 1894 רכש הברון ג'ורג'ו פרנקטי את המבנה, ובשנת 1922 תרם אותו על מנת שישמש כמוזיאון. המבנה שוקם (וחדר המדרגות נבנה מחדש), וכיום המבנה משמש כמוזיאון לאמנות. מדיה וקבצים בנושא קא' ד'אורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קא' ד'אורו תיאור המבנה ותצלומי המבנה
המונורייל של ונציה

המונורייל של ונציה (איטלקית People Mover di Venezia) הוא מונורייל שמקשר את פיאצלה רומא במזרח דרך טרמינל הנוסעים הימי (Stazione Marittima) עם האי טרונקטו (Tronchetto) בקצה המערבי של העיר ונציה. אורכו הכולל של הקו הוא 857 מטר ולו שלוש תחנות. מטרתו של המטרורייל היא לארגן מחדש את ההסדרים התחבורתיים באזור הנגיש לכלי רכב בוונציה, ולקצר את משך הנסיעה בין אזורי החניונים בטרונקטו והטרמינל הימי, לבין פיצאלה רומא המשמשת כמרכז התחבורה הציבורית בעיר (כל שירותי האוטובוס והרכבת בעיר, ועיקר שירותי הוואפורטו). משך ההגעה מטרונקטו לפיצאלה רומא התקצר מכעשרים דקות כיום לכשלוש דקות בלבד עם חנוכת המערכת. המונרייל הוא למעשה פוניקולר והוא כולל שני מערכים להסעת נוסעים שבכל אחד מהם ארבעה קרונות. שני המערכים מונעים בעזרת כבל אחד המופעל על ידי מנוע בתחנת טרונקטו. המערכת הוקמה כקו עילי בגובה של 5 עד 7 מטרים מעל האדמה, והיא כוללת מסילה בודדת אשר מתרחבת לשתי מסילות בתחנה האמצעית, מקום בו המערכים הנעים בכיוונים מנוגדים חולפים זה על פני זה. מערכי הנוסעים נעים במהירות של עד 26 קמ"ש, וכל אחד מהם מסוגל להוביל עד 200 נוסעים. המערכת כולה מסוגלת להוביל עד 3,000 נוסעים בשעה. אף על פי שהבדלי הגבהים בין תחנות הקצה הוא 58 ס"מ בלבד, השיפוע המרבי של הקו עומד על 6.2% בסמוך לגשר באורך של 180 מטר, אשר חולף מעל תעלת טרונקטו. התחנות נבנו בסגנון מודרני ומשלבות פלדה וזכוכית. עבודות ההקמה החלו בשנת 2007 והסתיימו באיחור של שנה, בחודש דצמבר 2009. הקו החל לפעול ב-19 באפריל 2010 והוא מופעל על ידי החברה העירונית לשירותי ניוד A.S.M בע"מ (Azienda Servizi Mobilità A.S.M. S.p.A). מדיה וקבצים בנושא המונורייל של ונציה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המונורייל של ונציה אודות הפרויקט
1839

שנת 1839 היא השנה ה-39 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1839 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 6 בינואר – סערה עזה פקדה את אירלנד ובריטניה והפילה כ-300 קורבנות 9 בינואר – לואי ז'אק מנדה דאגר מציג בפני האקדמיה למדעים ואמנויות בפריז את הדאגרוטיפ, טכניקת הצילום המסחרי הראשונה 17 באפריל – גואטמלה הופכת לרפובליקה 19 באפריל – נחתמת אמנת לונדון בה מכירה הולנד בעצמאות בלגיה, ונקבעת הנייטרליות של בלגיה 2 ביולי – עשרים מייל מחוף קובה, 53 עבדים אפריקאים מורדים מובלים על ידי ג'וזף סינקה משתלטים על ספינת-העבדים לה אמיסטאד 19 באוגוסט – האקדמיה הצרפתית למדעים מכריזה רשמית על המצאת הדאגרוטיפ, טכניקת הצילום המסחרי הראשונה 23 באוגוסט – בריטניה משתלטת על הונג קונג 26 באוגוסט – ספינת העבדים "לה אמיסטאד" נלכדת מול חופי לונג איילנד בארצות הברית 25 בנובמבר – ציקלון אדיר מכה בחופי הודו; נהרגים כ-300,000 בני אדם, ונסחפים לים או נהרסים למעלה מ-20,000 כלי שיט.; עיר הנמל קורינגה נהרסת לחלוטין ונעלמת 19 בינואר – פול סזאן, צייר צרפתי (נפטר ב-1905) 26 בינואר – הרב ישראל מאיר הכהן, "החפץ חיים" (נפטר ב-1933) 11 בפברואר – אלמון סטראוג'ר, ממציא אמריקני אשר המציא את מתגי הטלפוניה האוטומטיים הראשונים (נפטר ב-1902) 16 במרץ – סילי פרידום, משורר צרפתי, הזוכה הראשון בפרס נובל לספרות (נפטר ב-1907) 21 במרץ – מודסט מוסורגסקי, מלחין רוסי (נפטר ב-1881) 20 באפריל – קרול הראשון, מלך רומניה (נפטר ב-1914) 16 במאי – מקס עמנואל מנדלשטם, פעיל פוליטי רוסי-יהודי (נפטר ב-1912) 8 ביולי – ג'ון רוקפלר, קפיטליסט, מייסד חברת סטנדרד אויל (נפטר ב-1937) 30 באוקטובר – אלפרד סיסלי, צייר צרפתי (נפטר ב-1899) 7 בנובמבר – הרמן לוי, מנצח יהודי גרמני (נפטר ב-1900) 18 בנובמבר – אוגוסט קונדט, פיזיקאי גרמני, אשר התפרסם במחקריו בתנאי היווצרותם של גלים עומדים בגזים (נפטר ב-1894) 5 בדצמבר – ג'ורג' ארמסטרונג קסטר, מפקד בחיל הפרשים של צבא ארצות הברית (נהרג ב-1876) 18 בדצמבר – תאודול ריבו, פסיכולוג צרפתי (נפטר ב-1916) 26 במרץ – שלמה זלמן ליפשיץ, בעל "חמדת שלמה", הרב הראשי הראשון של ורשה (נולד ב-1765) 8 ביולי – מילאן אוברנוביץ', נסיך סרביה (נולד ב-1819) 29 בספטמבר – פרידריך מוס, גאולוג ומינרלוג גרמני שהתפרסם בשל סולם קשיות המינרלים שהמציא, הקרויה על שמו (נולד ב-1773) החת"ם סופר (ר' משה סופר) - ראש ישיבה ומגדולי ה והפוסקים בדורו. להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1839 התחילה ביום כ"ז בטבת ה'תקצ"ט (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-ט"ו בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1839 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1839 במדע‎ ילידי 1839‎ נפטרים ב-1839‎ מדיה וקבצים בנושא 1839 בוויקישיתוף
חוק פסקל

חוק פסקל הוא חוק בסיסי בהידרוסטטיקה, הקרוי על שם מגלהו, הפיזיקאי הצרפתי בלז פסקל. החוק מתאר את הלחץ בנוזל במצב של שיווי משקל מכני. כאשר אין שדה כבידה חוק פסקל קובע כי לכל נקודה של גוף או נוזל אי-דחיס יש לחץ השווה ללחץ בו נמצא הנוזל. לחץ זה מופעל בצורה שווה לכל הכיוונים. חוק זה בעצם מאפיין נוזל אי-דחיס כתווך שמעביר את הלחץ בשלמותו, ללא תלות בצורת הנוזל. חוק זה מבהיר את הסיבה לכך שרקמות פנימיות בגוף הנמצאות בלחץ מגיבות לשינויי לחץ חיצוניים הקיימים על הגוף כולו. בנוסף, חוק זה מהווה את היסוד לפעולתה של בוכנה הידראולית, הנפוצה בציוד מכני הנדסי ומכונות גדולות שונות. להמחשה, נוכל לקחת דוגמה מחיי היום יום, כאשר אנו מנפחים בלון (בין אם במים או באוויר), הנוזל מפעיל לחץ שווה בכל נקודה על פני השטח של הבלון. לעומת זאת, בנוכחות שדה כבידה, חוק פסקל טוען, שנוזל מפעיל לחץ שפועל כלפי מטה ואשר תלוי בגובה עמוד הנוזל ואינו תלוי בנפחו. נוסח החוק הוא כדלקמן:   P = P 0 + ρ g h {\displaystyle \ P=P_{0}+\rho gh} כאשר:   P {\displaystyle \ P} הוא הלחץ   P 0 {\displaystyle \ P_{0}} הוא הלחץ בגובה   h = 0 {\displaystyle \ h=0}   ρ {\displaystyle \ \rho } היא צפיפות הנוזל   g {\displaystyle \ g} היא תאוצת הכובד   h {\displaystyle \ h} הוא גובה עמוד הנוזל. חוק פסקל מתקבל מן המשוואה ההידרוסטטית: ∇ p + ρ ∇ ϕ N = 0 {\displaystyle \nabla p+\rho \nabla \phi _{N}=0} עבור מקרה של נוזל בלתי דחיס ( ρ = c o n s t {\displaystyle \rho =const} ), ועבור פוטנציאל גרביטציוני מן הצורה ϕ N = g h {\displaystyle \phi _{N}=gh} . נוזל הידרוסטטיקה הידרודינמיקה מדיה וקבצים בנושא חוק פסקל בוויקישיתוף חוק פסקל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צינור הזנה (גאולוגיה)

צינור הזנה הוא מבנה גאולוגי, תעלה אנכית במרכזו של הר געש חרוטי, דרכו זורמת מאגמה מתוך תא מאגמה אל פני השטח במהלך התפרצות געשית. צינור הזנה עשוי להיות צר (מטרים ספורים) או רחב מאוד (800 מטרים), ובראשו נמצא לועו של הר הגעש. עומקו של צינור ההזנה תלוי במיקום תא המאגמה המצוי בתחתיתו. צינורות הזנה נוצרים כתוצאה מהתפרצות אלימה הנובעת מלחץ רב בתא המאגמה. בתוך המאגמה כלואים חומרים נדיפים (מים ובועות גז), וכאשר חומרים אלה אינם מצליחים להשתחרר מן המאגמה – גובר הלחץ בתא. חומרים אלה גורמים להגדלת נפח המאגמה, וכתוצאה מכך נוצר לחץ עז על סלעי הסביבה. הלחץ גורם לביקוע הסלעים, לחדירת המאגמה לתוכם ולהיווצרות דיְיקים. התארכותו של דייק והגעתו לפני השטח יוצרת צינור הזנה. סלעי הקרום בשולי צינור ההזנה מתפרקים בשל הלחץ, נופלים לתוך המאגמה ומותכים בה, או שחלה בהם התמרת מגע המשנה אותם. שברי סלעים שאינם מותכים במגע עם המאגמה נסחפים עמה ונפלטים כקסנוליתים. הלחץ דוחק את הסלעים בעוצמה רבה, עד שנפער פתח בקרום – דרכו יכולה המאגמה להיפלט. בין התפרצות אחת לשנייה עשויים הצינורות להיסתם במאגמה קרושה היוצרת פקק געשי. סתימה כזו עשויה להשתחרר במהלך ההתפרצות הבאה, בתנאי שעוצמתה מספיקה לדחוק את הפקק. במקרה של התפרצות שעוצמתה אינה עזה דיה, ייווצרו בהר הגעש צינורות הזנה משניים או מערכת סדקים שיאפשרו את פליטת המאגמה. בנוסף לצינור ההזנה המוליך מאגמה מתא המאגמה אל פני השטח, קיימים סוגים נוספים של מוליכים געשיים: דיאטרם הוא צינור דמוי משפך שנוצר בהתפוצצות גזים והתמלא אחר-כך בסלעי ברקציה. דיאטרמים פורצים אל פני השטח ומייצרים חרוט טוף ומארים. דיאטרמים אינם פולטים לבה באופן משמעותי. חלק מהתפוצצויות הדיאטרם יכולות לנבוע מתגובה למגע של מאגמה לוהטת במי תהום וכתוצאה מכך נוצרת התפרצות פריאטית. צינור קימברליט נוצר כמבנה אנכי בתא מאגמה בעומק שבין 150 ל-450 ק"מ במעטפת. צורת הגזר האופיינית לו מקורה ביחסים הגבוהים של פחמן דו-חמצני ומים היוצרים התפרצויות אנכיות עזות. התפרצויות אלה יוצרות עמודים אנכיים של סלע קימברליט הנושאים מתחתית המעטפת התחתונה גבישי מינרלים כיהלום, גארנט, ספינל ופרידוט. צינורות קימברליט מהווים פוטנציאל מידע חשוב בנוגע לתרכובות הקיימות במעטפת התחתונה ולתהליכים המתרחשים בה. קוטרו של צינור קימברליט עשוי להגיע לקילומטר אחד. צינורות למפרואיט דומים לצינורות קימברליט באופן היווצרותם ופעולתם, בהבדל אחד: המים והחומרים הנדיפים הנישאים בצינורות גורמים לשיתוך של הסלעים המצויים מעליהם, וכך הם יוצרים מעבר רחב אל פני השטח. גאולוגיה - מונחים התפרצות געשית הר געש שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, עמ' 305-307, מסת"ב 965-06-0872-9 עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0 מדיה וקבצים בנושא צינור הזנה בוויקישיתוף
הר גילון

הר גילון הוא הר בגליל התחתון המערבי, ברכס שגור. שיאו של ההר בגובה 367 מטר מעל פני הים. צידו הדרומי של ההר מצוקי, ובתחתיתו זורם נחל חילזון. צידו הצפוני של ההר מתון, והוא גולש אל בקעת בית הכרם. ממזרח תחום ההר בידי בקעת מגד. ממערב להר ועד חוף הים התיכון אין הרים נוספים, ולכן מנשבת בו רוח מערבית חזקה בכל ימות השנה. חלקים מההר מכוסים חורש טבעי; חלקים אחרים מעובדים בטרסות ומשמשים בעיקר לגידול עצי זית. במורד הצפוני של ההר מצויים כמה מעצי הזית העתיקים ביותר בגליל. על רכס ההר מצויים שני יישובים קהילתיים: גילון וצורית. על מורדותיו הצפוניים נמצאים כמה בתים המהווים את חלקו הדרומי של הכפר הערבי מג'ד אל-כרום. על גבעה במורדותיו הדרומיים נמצא היישוב שורשים. על ההר נמצא בית הספר היסודי הר גילון על שם ד"ר יעל פוזנר, המשרת את יישובי משגב הקרובים להר. מרבית ההר שייך מבחינה מוניציפלית למועצה האזורית משגב. בתחתית ההר נכרו מנהרות גילון לצורך מעבר רכבות בקו מסילת עכו - כרמיאל. אודות גילון סובב הר גילון שביל סובב הר גילון
פוליפרכון

פוליפרכון (ביוונית: Πολυπέρχων;‏ תאריך הלידה לא ידוע במדויק סביר להניח שנולד בין 390 לפנה"ס ל-380 לפנה"ס‏ - 303 לפנה"ס) היה מצביא מוקדוני נודע, יליד אפירוס. דיאדוך בעצמו, היה דמות משנית במלחמות הדיאדוכים. פוליפרכון החל את שירותו הצבאי תחת שלטונו של פיליפוס השני, מלך מוקדון במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס והמשיך לשרת את בנו, אלכסנדר הגדול שאליו נלווה במסעותיו לכיבוש האימפריה הפרסית. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול בבבל בשנת 323 לפנה"ס עבר ליוון ועזר בדיכוי המרד היווני נגד השלטון המוקדוני. לאחר רציחתו של פרדיקס, העוצר של יורש העצר, אלכסנדר הרביעי, עבר תואר העוצרות לאנטיפטרוס השישי, אך הוא נפטר בשנת 319 לפנה"ס וכך פוליפרכון התמנה לעוצר הממלכה. עד מהרה הסתכסך עם בנו של אנטיפטרוס, קסנדר, שהיה אחד מסגניו הבכירים של פוליפרכון. מלחמתם הפנימית התפשטה חיש מהר ויתר הדיאדוכים הצטרפו למהומה. פוליפרכון מצא עצמו בברית עם אאומנס נגד קואליציה של קסנדר, אנטיגונוס מונופתלמוס ותלמי הראשון. למרות ההצלחות הראשוניות, ציו הושמד על ידי אנטיגונוס בשנת 318 וקסנדר השתלט על אתונה. פרק זמן קצר לאחר מכן נהדף פוליפרכון ממוקדון בידי קסנדר, וברח למולדתו, אפירוס, שם הצטרף לאמו של אלכסנדר הגדול אולימפיאס, אשתו רוקסנה ובנו הצעיר אלכסנדר הרביעי. החבורה כרתה ברית ואולימפיאס יצאה להחזיר לעצמה את השליטה במוקדון. אך קסנדר הביסה ורצח אותה בשנת 316 לפנה"ס. כתוצאה מהתבוסה נפלו רוקסנה ויורש העצר הצעיר בשבי קסנדרוס. פוליפרכון נמלט לפלופונסוס, שם עדיין שלט בכמה נקודות אסטרטגיות וכרת ברית חדשה, הפעם עם אנטיגונוס שסר חינו בעיני בעלי בריתו הקודמים. פוליפרכון הצליח להשתלט על רובו של חצי האי הפלופונסי. שטחים אלה נותרו בחזקתו גם אחרי הסכם הפסקת האש משנת 311 ורציחתו של יורש העצר, אלכסנדר הרביעי בידי קסנדר. למרות הברית שהייתה לו עם אנטיגונוס החליט להפנות לו עורף ונטש אותו בשנת 309. פוליפרכון נותר דמות משנית במלחמות הדיאדוכים עד מותו כמה שנים מאוחר יותר. פוליפרכון באתר ליוויוס (באנגלית) Waldemar Heckel, The Marshals of Alexander's Empire, Routledge, 1992. Waldemar Heckel, The Marshals of Alexander's Empire, p. 174
נבחרת יפן בכדורסל

נבחרת הגברים של יפן בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של יפן. מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל היפנית. הדירוג הנוכחי של נבחרת יפן ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-21 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, עלייה של 5 מקומות לעומת דירוג קודם. נבחרת יפן הייתה אחת הנבחרות החזקות באסיה בין השנים 1965-1997, כאשר היא זוכה פעמיים במדליית הזהב, 5 פעמים במדליית הכסף ו-7 פעמים במדליית הארד. הישג השיא שלה במשחקים האולימפיים הוא המקום התשיעי אליו הגיעה ב-1936. הנבחרת הופיעה שש פעמים באליפות העולם בכדורסל, כשהישג השיא שלה הוא המקום ה-11 ב1967. סגל הנבחרת בטורניר אולימפיאדת טוקיו (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר): מדיה וקבצים בנושא נבחרת יפן בכדורסל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת יפן בכדורסל דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
לאונרד לכנר

לאונרד לכנר (בגרמנית: Leonhard Lechner;‏ נולד ב-1553 בקירוב – נפטר ב-1606) היה מלחין גרמני משלהי תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק, שעסק בעריכת יצירות מוזיקליות ועבד עם אורלנדו לאסוס, שאותו הכיר כששר בקאפלת החצר במינכן. לכנר נולד בטירול, אך מקום הולדתו המדויק אינו ידוע. הכינוי שאימץ לו לעיתים, "אתיסינוס", מרמז למוצא מעמק אדיג'ה בדרום טירול. עד שנת 1570 כשהיה בן 14 לערך שימש כנער מקהלה בעיר לנדשט ( landshut ) בדרום מדינת בוואריה. לאחר מכן עבר ככל הנראה לתזמורת המלכותית במינכן, שם הפך לאחד מחסידיו של אורלנדו לאסוס שהיה מגדולי המלחינים בתקופת הרנסאנס. ההשפעה על יצירתו התבטאה בעיקר בהיבט הטכני של הביצוע בשירת החיים והמוות הגרמנית. בשנת 1575 עבר ככל הנראה לנירנברג ופרסם את האוסף הראשון של יצירותיו בשם: Motectae sacrae. בשנים 1576–1579 עבד על אוסף השירה המודפס של בן תקופתו יקוב רגנארט ובבית הספר סנט לורנס בעיר. בתקופה זו נישא לדורותיאה קאסט, אלמנתו של החלילן העירוני. בשנת 1584 מונה למנצח הראשי של הדוכס אייטל פרידריך הרביעי בהכינגן. חילוקי דעות עם הדוכס הביאו לפיטוריו. תחנתו הבאה הייתה בעיר טובינגן, ואחריה בקנאנג Backnang) ) שם זכה להגנתו של הדוכס מוירטמברג. משרתו הבאה הייתה כטנור בתזמורת הארמון של שטוטגרט, ובהמשך מונה למלחין הראשי של הארמון לאחר פטירת בלדווין הויול. בשנת 1594 מת פטרונו והוא עצמו נפל למשכב. למרות זאת בתקופה זו זכה להכרה ופרסום, ותזמורתו לפופולריות רבה. במותו זכה להלוויה מכובדת ונקבר בחצר כנסית בית החולים בשטוטגרט. לכנר השאיר את חותמו העיקרי בפיתוח השיר הגרמני. בניגוד לרבו, אורלנדו לאסוס, הושפע בעיקר מסגנון השיר האיטלקי הכפרי. כפסגת יצירתו מוכרים שירי החיים והמוות הגרמניים. תרומתו הבולטת הנוספת התבטאה בפיתוח הראשוני של פיוטי התפילה הפרוטסטנטיים, אשר הוו בסיס לאחר מכן למלחינים אחרים. לאונרד לכנר, באתר AllMusic (באנגלית) לאונרד לכנר, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאונרד לכנר, באתר Discogs (באנגלית) לאונרד לכנר (1553-1606), דף שער בספרייה הלאומית
קסנדרוס

קסנדרוס (יוונית: Κάσσανδρος) ‏ (בערך 350 לפנה"ס - 297 לפנה"ס) שלט במוקדון, תחילה כעוצר משנת 317 לפנה"ס ובשנת 305 לפנה"ס הכריז על עצמו למלך מוקדון. הוא שלט בארץ זו עד מותו. קסנדרוס היה בנו של אנטיפטרוס, גנרל ותיק ורב מוניטין בצבאותיהם של פיליפוס השני ובנו, אלכסנדר הגדול. עם מותו של אלכסנדר הגדול בבבל, היה אנטיפטרוס בין הדיאדוכים שחילקו בינם לבין עצמם את האימפריה של אלכסנדר. אנטיפטרוס השתלט על יוון ועל מוקדון, אך ציווה עם מותו בשנת 319 לפנה"ס להעביר את תפקיד העוצרות שבו החזיק לפוליפרכון, אדם זר, ולא לבנו קסנדרוס. קסנדרוס לא כיבד את החלטתו של אביו וכרת ברית עם דיאדוכים אחרים כדי להשתלט על מוקדון. הוא תקף את פוליפרכון והצליח להשתלט על אתונה בשנת 317 לפנה"ס. שנתיים לאחר מכן צר על אולימפיאס, אמו של אלכסנדר הגדול, בפידנה ולאחר מותה אסר את רוקסנה, אשתו של אלכסנדר הגדול ואת בנו הצעיר של אלכסנדר הגדול, אלכסנדר הרביעי במעצר בית. כדי להעלות את קרנו בעיני המוקדונים, התחתן קסנדרוס עם בת לשושלת הארגיידים, תסלוניקי ממוקדון, אחותו למחצה של אלכסנדר. בשל חששו מהרגע שבו יורש העצר החוקי, אלכסנדר הרביעי, יגיע לבגרות, קסנדר הוציא את הנער להורג יחד עם אמו בשנת 310 לפנה"ס. בשנת 309 לפנה"ס התחיל פוליפרכון לקדם את הרקולס בנה של ברסינה פילגשו של אלכסנדר כיורש החוקי לכתר המקדוני, אך קסנדרוס שיחד את פוליפרכון לרצוח את הנער הזה. לאחר ביצוע הרצח חש קסנדרוס שמעמדו איתן די הצורך והחליט למסד את אחיזתו במוקדון באופן פורמלי. הוא הכריז על עצמו בשנת 305 לפנה"ס כמלך מוקדון. התנגשות הענק של כל הדיאדוכים העיקריים בקרב איפסוס טרפה את קלפיו. בן בריתו החזק ביותר, אנטיגונוס מונופתלמוס הפסיד בקרב ומעמדו של קסנדרוס התערער. למרות זאת שלט במוקדון עד מותו בשנת 297 לפנה"ס. בשנת 316 לפנה"ס ייסד את העיר קסנדריה (Cassandreia) (אנ'). היא נקראה על שמו. העיר הפכה לאחת הערים החשובות במוקדון. אחותו הייתה אורידיקה שנישאה לתלמי הראשון. Waldemar Heckel, The Marshals of Alexander's Empire, Routledge, 1992. מדיה וקבצים בנושא קסנדרוס בוויקישיתוף קסנדרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קסנדרוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
וורנר

האם התכוונתם ל... האחים וורנר – חברה להפקת סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה שהוקמה בידי ארבעה אחים: אלברט וורנר הארי וורנר ג'ק וורנר סם וורנר וורנר מיוזיק גרופ – חברת תקליטים מהגדולות בעולם טיים וורנר – תאגיד תקשורת אמריקני מארק וורנר – סנאטור אמריקאי, לשעבר מושל וירג'יניה מלקולם-ג'מאל וורנר – שחקן אמריקאי רקס וורנר – סופר, מתרגם, היסטוריון, ומשורר, אנגלי תומאס וורנר – מגלה ארצות בריטי