laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ריצ'רד מייבאום

ריצ'רד מייבאום (באנגלית: Richard Maibaum; ‏ 26 במאי 1909 – 4 בינואר 1991) היה מפיק סרטים, מחזאי ותסריטאי, שנודע במיוחד בשל עיבוד הרומנים על ג'יימס בונד של איאן פלמינג לקולנוע. מייבאום נולד בעיר ניו יורק, למד באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת איווה לפני שנהפך להיות שחקן ומחזאי בברודוויי. ב-1937 כתב לראשונה תסריט לסרט ואחרי שירות צבאי במלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לאולפני סרטי פרמאונט ככותב וכמפיק בסרטים כמו The Big Clock וגטסבי הגדול. מייבאום התחבר עם אלן לד, כתב עבורו מספר תסריטים וגם שימש כתסריטאי אחראי של לאד. בשנות החמישים הוא היה התסריטאי החביב על ארווין אלן ואלברט ברוקולי, שעשו סרטי פעולה בבריטניה תחת וורוויק פילמס שלהם. כברוקולי החתים את לאד על חוזה של שלושה סרטים עבור וורוויק, התעקש לאד שמייבאום, יהיה שותפו לכתיבת התסריטים. עבודתו של מייבאום בסדרת סרטי ג'יימס בונד הניבה את התסריטים של כל הסרטים פרט לשלושה החל מד"ר נו ב-1962 ועד לרישיון להרוג ב-1989. אולם, תרומתו לרישיון להרוג הופסקה באמצע בגלל שביתת התסריטאים של אמריקה ואת התסריט סיים לכתוב מייקל וילסון. We Went to College ‏ (1936) They Gave Him a Gun ‏ (1937) The Lady and the Mob ‏ (1939) Coast Guard ‏ (1939) The Amazing Mr. Williams ‏ (1939) I Wanted Wings ‏ (1941) Ten Gentlemen from West Point ‏ (1942) O.S.S. ‏ (1946) The Great Gatsby ‏ (1949) The Red Beret ‏ (1953) Hell Below Zero ‏ (1954) Cockleshell Heroes ‏ (1955) Bigger Than Life ‏ (1956) Zarak ‏ (1956) כופר (1956) - הספור ד"ר נו (1962) מרוסיה באהבה (1963) גולדפינגר (1964) כדור הרעם (1965) צ'יטי צ'יטי בנג בנג (1968) - דיאלוג נוסף בשירות הוד מלכותה (1969) יהלומים לנצח (1971) האיש בעל אקדח הזהב (1974) המרגלת שאהבה אותי (1977) לעינייך בלבד (1981) אוקטופוסי (1983) רצח בעיניים (1985) 007 באזור המסוכן (1987) רישיון להרוג (1989) כופר (1996) - הספור O.S.S. ‏ (1946) The Big Clock ‏ (1948) The Sainted Sisters ‏ (1948) Bride of Vengeance ‏ (1949) גטסבי הגדול (1949) Song of Surrender ‏ (1949) Dear Wife ‏ (1949) No Man of Her Own ‏ (1950) Captain Carey, U.S.A. ‏ (1950) Battle at Bloody Beach ‏ (1961) ריצ'רד מייבאום, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד מייבאום, באתר AllMovie (באנגלית) ריצ'רד מייבאום, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריצ'רד מייבאום, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פיטר דיאמנדיס

פיטר דיאמנדיס (באנגלית: Peter H. Diamandis; נולד ב-20 במאי 1960, ניו יורק, ארצות הברית) הוא דמות מרכזית בתחום יוזמות החלל הפרטיות - הוגה רעיון Google Lunar X PRIZE, פרס כספי בן עשרה מיליון דולר שהוצע לקבוצה פרטית שתבנה ותטיס בביטחה על פני הירח רובר רובוטי. דיאמנדיס עומד בראש קרן פרס האיקס, המעודדת יזמות ויצירת פתרונות טכנולוגיים בתחומי מחיה שונים ובהם רפואה, אנרגיה ירוקה וחינוך. על פעילותו זו זכה ב-2006 בפרס היינליין. פיטר ה. דיאמנדיס וסטיבן קוטלר, עולם של שפע, הוצאת מטר, מאנגלית: אסתי וכטל, 2014. מדיה וקבצים בנושא פיטר דיאמנדיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיטר דיאמנדיס פיטר דיאמנדיס, ברשת החברתית פייסבוק פיטר דיאמנדיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פיטר דיאמנדיס, ברשת החברתית אינסטגרם פיטר דיאמנדיס, ברשת החברתית LinkedIn פיטר דיאמנדיס, סרטונים בערוץ היוטיוב פיטר דיאמנדיס, ברשת החברתית Goodreads אתר קרן פרס האיקס איתן אבריאל, סינגולריות | "כיום כל אחד יכול לעשות משהו גדול", באתר TheMarker‏, 9 באוגוסט 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גי לרוש

גי לרוש (בצרפתית: Guy Laroche; ‏ 16 ביולי 1921 – 17 בפברואר 1989) היה מעצב אופנה צרפתי ומייסד חברה הנושאת את שמו. גי לרוש נולד בלה רושל, צרפת, למשפחה יהודית-תוניסאית. הוא החל את קריירת האופנה שלו בכובענות ומ-1949 עבד עבור ז'אן דס עד שנעשה לעוזרו. ב-1955 הוא ביקר בארצות הברית ובדק שיטות חדשות לייצור בגדים המוניים. הוא ייסד את בית המלאכה שלו לאופנה הגבוהה ב-1956 או 1957 בשדרת פרנקלין רוזוולט ב-1956 או 1957, פריז. בקולקציה הראשונה שלו שהתקבלה באהדה, הוא הציג מחדש צבעים מלאי חיים כמו ורוד, תפוז, אלמוג, טופז, וטורקיז. בגדיו גם הציגו מחשוף בצוואר ובאזור הגב. הוא היה ידוע כצנוע ואדיב בחייו הפרטיים – בניגוד לטבעם היהיר של רוב המעצבים הפריזאיים – הוא עיצב אופנה עילית אבל גם כזו שנשים יוכלו ללובשה ביום יום, והשיק קו ביגוד נפרד לשוק האמריקאי. ב-1961 הוא עבר למגורים חדשים, לבניין בשדרות מונטיין 29, פריז, שם פתח בוטיק והציג את קולקציית הבגדים הראשונה שלו שיועדה לייצור המוני. ב-1966 השיק לרוש את פיג'י (Fidji), הבושם הראשון שלו לנשים, הוא עיצב קולקציה ביגוד לייצור המוני עבור גברים ופתח את בוטיק הגברים של גי לרוש. הוא יצר בשמים נוספים כמו: 1972 Drakkar 1977 J'ai Ôse 1982 Drakkar Noir 1986 Clandestine 1993 Horizon לרוש הלך לעולמו ב-17 בפברואר 1989 בפריז. Anne Rapin (March 1996). "Interview with Fashion Designer Michel Klein", Label France magazine, No. 23, Ministry of Foreign Affairs, France מדיה וקבצים בנושא גי לרוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גי לרוש גי לרוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דוגמאות לתלבושות של גי לרוש גי לרוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
1827

שנת 1827 היא השנה ה-27 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1827 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 27 בפברואר – המרדי גרא נחגג לראשונה בניו אורלינס 7 באפריל – רוקח אמריקאי בשם ג'ון ווקר ממציא את הגפרור 1 באוקטובר – הצבא הרוסי מסתער על ירוואן ומסיים אלף שנות שלטון מוסלמי על ארמניה 20 באוקטובר – קרב נאווארינו: צי משותף של בריטניה, צרפת ורוסיה מביס את הצי העות'מאני במהלך מלחמת העצמאות היוונית 2 באפריל – ויליאם הולמן האנט, צייר אנגלי (נפטר ב-1910) 5 באפריל – ג'וזף ליסטר, רופא אנגלי ואבי שיטת החיטוי (נפטר ב-1912) 16 במאי – פייר קויפרס, אדריכל הולנדי (נפטר ב-1921) 12 ביוני – יוהנה ספירי, סופרת שווייצרית, מחברת הספר היידי בת ההרים (נפטרה ב-1901) 24 ביולי – פרנסיסקו סולנו לופס, שליט פרגוואי (נהרג ב-1870) 2 בנובמבר – פאול דה לגארד, חוקר מקרא ומזרחן גרמני, אנטישמי (נפטר ב-1891) 5 במרץ – אלסנדרו וולטה, פיזיקאי איטלקי (נולד ב-1745) 5 במרץ – פייר-סימון לפלס, מתמטיקאי ואסטרונום צרפתי (נולד ב-1749) 26 במרץ – לודוויג ואן בטהובן, מלחין גרמני (נולד ב-1770) 8 באוגוסט – ג'ורג' קנינג, ראש ממשלת בריטניה (נולד ב-1770) 12 באוגוסט – ויליאם בלייק, משורר, מיסטיקן וצייר בריטי (נולד ב-1757) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1827 התחילה ביום י"ד בטבת ה'תקפ"ז (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-ב' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1827 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1827 במדע‎ ילידי 1827‎ נפטרים ב-1827‎ מדיה וקבצים בנושא 1827 בוויקישיתוף
שיי גיבן

שיימוס (שיי) ג'ון ג'יימס גיבן (אירית: Séamus John James "Shay" Given; נולד ב-20 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת השוער. משך שנים ארוכות היה שוערה של נבחרת אירלנד והוא השחקן בעל מספר ההופעות השני הגדול ביותר בה והשוער עם מירב ההופעות בה. כיום משמש כמאמן שוערים בקבוצת דרבי קאונטי. לאחר שגדל בנוער של סלטיק עבר גיבן לבלקברן. בתקופתו שם זוהה על ידי המנג'ר פיטר ריד שהשאיל אותו לקבוצתו סנדרלנד. בסנדרלנד גילה גיבן יכולת טובה ולאחר שעזב חתם בשורות היריבה המקומית ניוקאסל יונייטד. במדי ה'מגפייז' הפך גיבן לשוער מפורסם בכל העולם ולאחד השוערים הטובים והיציבים בפרמייר ליג. בתחילת פברואר 2009 עבר גיבן לקבוצת מנצ'סטר סיטי, תמורת כ-8 מיליון ליש"ט ולאחר שנתיים במועדון עבר גיבן לאסטון וילה בסכום רכישה מוערך של 3.5 מיליון ליש"ט. ב-28 בנובמבר 2013 הושאל למידלסברג למשך שלושה חודשים עד סוף פברואר 2014. ביולי 2015 חתם בסטוק סיטי לשנתיים. באפריל 2018 הודיע על פרישה מכדורגל. גיבן השתתף ב-124 משחקים במדי נבחרת אירלנד, והיה השוער הראשון שלה במונדיאל 2002 וביורו 2012. אחרי היורו פרש גיבן מנבחרת אירלנד, אך בינואר 2013 חזר בו. ב-29 ביולי 2016 הודיע על פרישה מהנבחרת. מדיה וקבצים בנושא שיי גיבן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שיי גיבן שיי גיבן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שיי גיבן, באתר Transfermarkt שיי גיבן, באתר Soccerway שיי גיבן, באתר BDFutbol שיי גיבן, באתר WorldFootball.net שיי גיבן, באתר National Football Teams שיי גיבן, באתר FootballDatabase.eu שיי גיבן, באתר ESPN פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משחק אדטיבי

בתורת המשחקים משחק אדטיבי הוא משחק בצורה קואליציונית. משחק ( N , v ) {\displaystyle \;\left(N,v\right)\;} נקרא משחק אדטיבי אם לכל קואליציה לא ריקה S {\displaystyle \;S\;} מתקיים v ( S ) = ∑ i ∈ S v ( i ) {\displaystyle \;v\left(S\right)=\sum \limits _{i\in S}{v\left(i\right)}\;} . הליבה של משחק אדטיבי אינה ריקה, למעשה הליבה מכילה רק את וקטור התשלומים היחיד במשחק: לכל קואליציה S {\displaystyle \;S\;} , הווקטור   x = ( x i ) i ∈ S {\displaystyle \ x=\left(x_{i}\right)_{i\in S}\;} המוגדר ע"י:   x i   = v ( i ) {\displaystyle \ x_{i}\ =v(i)\;} . זהו וקטור התשלומים היחיד במשחק העומד בתנאים הדרושים להיותו בליבה, ולכן וקטור התשלומים היחיד בה. תכונה חשובה של הגרעינון והקדם גרעינון היא שאם הליבה אינה ריקה, שניהם נמצאים בליבה. במקרה של משחק אדטיבי, מכיוון שהליבה מכילה וקטור תשלומים יחיד, הם מתלכדים. משחק אדטיבי הוא משחק מאוזן לחלוטין. משחק ( N , v ) {\displaystyle \;\left(N,v\right)\;} הוא משחק מאוזן לחלוטין אם ורק אם הוא מינימום של מספר סופי של משחקים אדטיביים. משחק ( N , v ) {\displaystyle \;\left(N,v\right)\;} הוא משחק שוק אם ורק אם הוא מינימום של מספר סופי של משחקים אדטיביים. שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
עיזבת א-טביב

עיזבת א-טביב (בערבית: عِزبة الطَبِيب) הוא כפר פלסטיני בשומרון השייך לנפת קלקיליה. הכפר שוכן כ-6 ק"מ מזרחית לקלקיליה, צפונית-מזרחית לאלפי מנשה, מערבית לעזון וצמוד לכביש 55 המוביל לשכם. נכון לשנת 2010 חיים בכפר כ-250 תושבים. בשנת 2012 הרשות הפלסטינית החליטה על איחוד מוניציפלי של עיזבת א-טביב ו-ח'ירבת עסלה (ער') עם עזון. מרבית תושבי הכפר הם צאצאי פליטים פלסטינים. בשנת 1948 נאלץ רופא פלסטיני ערבי להימלט מהכפר טאבסור שעל אדמותיו שוכנות היום רעננה ובצרה. בבעלות הרופא (רופא - "טביב", בערבית) היו 125 דונם אדמה עליהם התיישבו הוא ומשפחתו והמקום נקרא עיזבת א-טביב. [דרוש מקור]תושבי המקום רכשו אדמות נוספות בסביבתו ובמרוצת השנים והצטרפו אליהם משפחות נוספות, בהם גם מיעוט ממוצא בדואי. בתקופת השלטון הירדני סווג הכפר כשטח חקלאי, ורק שישה בתים בו היו בעלי היתר מהרשויות הירדניות.[דרוש מקור] מאז החלת הממשל הצבאי הישראלי בשטחים בשנת 1967, הכפר אינו מוכר רשמית, ולא ניתנו בו אישורי בנייה, אף לא למבנים ציבוריים כגון גן ילדים, כך שכ-90% מ-50 מהמבנים בכפר נחשבים כלא-חוקיים, ולרבים קיימים צווי הריסה. בעקבות מצב זה הכפר גם לא מחובר למערכות חשמל וביוב, אך בשנת 2004 ניתן אישור ישראלי לחברו למערכת המים של מקורות, במימון תוכנית הפיתוח של האו"ם. בשנת 2004 בעקבות בניית גדר ההפרדה באזור ג'יוס, שהתוואי שלה חדר אל שטח יהודה ושומרון, הופרד הכפר מכ-40% מאדמותיו, עליהם גדלו בעיקר עצי זית וחיטה. ביום האדמה בשנת 2010 התקיימה בכפר עצרת בהשתתפות ראש ממשלת הרשות הפלסטינית הד"ר סלאם פיאד, מזכ"ל היוזמה הלאומית הפלסטינית ד"ר מוסטפא ברגותי, חבר הכנסת וראש מפלגת חד"ש מוחמד ברכה, ראש תנועת גוש שלום אורי אבנרי, תושבי הכפר, מאות פלסטינים ועשרות פעילי שמאל ישראלים. ראש הממשלה הפלסטיני נטע עץ בכפר. The Applied Research Institute – Jerusalem, [https://web.archive.org/web/20170818221044/http://vprofile.arij.org/qalqiliya/pdfs/vprofile/azzun_vp_en.pdf ‘Azzun Town Profile (including ‘Isla & ‘Izbat at Tabib Localities)], Jerusalem, 2013 UNRWA Case Study: Reports on the West Bank Barrier July 2004 - Qalqilya: the villages of Izbat al-Tabib, Nabi Elyas and Isla. עלי ואקד, פיאד ביום האדמה: לא מבינים מהי אינתיפאדה, באתר ynet, 27 במרץ 2010
סופוט

סופוט היא מילה בסלאבית עתיקה שפירושה מעיין. האם התכוונתם ל... סופוט (סרביה) – עיר בסרביה. סופוט (בולגריה) – עיר במחוז פלובדיב שבבולגריה. סופוט (פולין) – עיר בפולין. סופוט (נהר) – נהר בפולין. סופוט (מקדוניה) – עיר במקדוניה. סופוט (אלבניה) – מחוז מנהלי באלבניה. סופוט (רומניה) – עיירה ברומניה.
מוזיאון הדואומו

מוזיאון הדואומו (באיטלקית: Museo dell'Opera del Duomo; מילולית: מוזיאון יצירות האמנות של הדואומו) הוא מוזיאון בפירנצה המציג יצירות אמנות מקוריות מהקתדרלה סנטה מריה דל פיורה, הבפטיסטריום של פירנצה ויצירות שהוצמדו אל מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו. המוזיאון, שנפתח ב-1891, צמוד לקתדרלה ממזרח. במוזיאון נמצאים התבליטים המקוריים של שער גן העדן מעשי ידי לורנצו גיברטי, גלריית המוזיקה (ה"קנטוריה") ובה תבליטי שיש של נערים שרים ומנגנים מעשי ידי לוקה דלה רוביה, התבליטים המשושים ובהם תיאור האמנויות שעיטרו את הקמפנילה די ג'וטו, מעשה ידי אנדראה פיזאנו וחברי סדנתו והפסלים שניצבו בגומחותיו מעשי ידי טובי פסלי הרנסאנס, בהם חבקוק ועקדת יצחק של דונטלו. כמו כן מוצג במוזיאון פסל הפייטה הפלורנטינית של מיכלאנג'לו ופסל מרים המגדלית בעלת התשובה של דונטלו. בשנת 1966 עלה נהר הארנו על גדותיו והציף חלקים מהכנסייה וסביבותיה. עקב כך נפגעו יצירות אמנות מקוריות רבות שניצבו במקומן המקורי בכנסייה. לאחר שיחזור הוחזרו היצירות הפגועות למוזיאון ובמקומן הוצבו העתקים, גם יצירות מקוריות יקרות ערך שלא נפגעו הוכנסו למוזיאון ובמקומן הוצבו העתקים (למשל התבליטים המשושים בקומת המסד של מגדל הפעמונים). מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הדואומו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הדואומו (באיטלקית) אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הדואומו
ארנולפו די קמביו

ארנולפו די קמביו (באיטלקית: Arnolfo di Cambio;‏ סביבות 1240 – 1300 עד 1310), היה אדריכל ופסל איטלקי. די קמביו נולד בעיירה קולה די ואל ד'אלזה (Colle di Val d'Elsa) שבטוסקנה. הוא היה בין עוזריו ותלמידיו של ניקולא פיזאנו בהקמת דוכן ההטפה בדואומו (קתדרלת סיינה ב-1265. בין השנים 1266–1267 עבד ברומא עבור שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, ויצר פסל שלו בדמות סנטור רומי הנמצא במוזיאון הקפיטוליני בקמפידוליו. בשנת 1282 יצר בכנסיית סן דומניקו באורבייטו מונומנט עבור הקרדינל דה בריי, הכולל מדונה המפוסלת לפי תבנית של פסל רומאי של אלת המזל הטוב (אבונדנטיה, Abundantia). הוא הושפע מאמנות הקוסמטסקו (באיטלקית: Stile cosmatesco), פסיפס גאומטרי עדין שהיה נפוץ ברומא בימי הביניים. הוא שיבץ אמנות זו בעבודותיו בסנטה מריה מג'ורה ברומא, בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות (1285) ובסנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה (1293). באותה תקופה גם סיים את פסלו של פטרוס הקדוש בבזיליקת פטרוס הקדוש. בין השנים 1294–1295 עבד די קמביו בפירנצה, בעיקר כאדריכל. הוא הכין את תוכניות הבסיס לדואומו של פירנצה, סנטה מריה דל פיורה, לבזיליקת סנטה קרוצ'ה ולארמון מועצת העיר, פאלאצו וקיו. פסלים שלו גם שובצו בחזית הכנסייה עד 1589. ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על די קמביו בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori), וציין אותו כאחד ממניחי היסודות לאמנות הרנסאנס האיטלקי. אמנות אופיינית, קבוצת פסלים לשעבר בקתדרלה של פירנצה, כיום במוזיאון הדואומו בעיר מות מרים, אם ישו מתוך החזית הראשונה של סנטה מריה דל פיורה במוזיאון בודה מדונה במוזיאון בודה פסל של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה בדמות סנטור רומי במוזיאון הקפיטוליני מדיה וקבצים בנושא ארנולפו די קמביו בוויקישיתוף ארנולפו די קמביו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לפי Tomasi, Michele (February 2007). "Lo stil novo del Gotico italiano". Medioevo (121): pp. 32–46 המבקר את התיארוך המסורתי של ג'ורג'ו וזארי
סופוט (בולגריה)

סופוט (בבולגרית: Сопот) היא עיר במרכז בולגריה, בשטח מחוז פלובדיב, השוכנת לרגלי המורדות המרכזיים של הרי הבלקן, בשטח עמק קרלובו, 5 ק"מ מערבית לקרלובו, 63 ק"מ צפונית לפלובדיב ו-136 ק"מ מזרחית לסופיה. היישוב נוסד במאה ה-12, תקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובחפירות ארכאולוגיות שבוצעו, נמצאו שרידי כנסייה שנהרסה ונשרפה בעת הכיבוש העות'מאני. סביר להניח שהיישוב היה חלק, או שלוחה של עיר המבצר המרכזית באזור, קופסיס אשר על חורבותיה צמחה העיר המודרנית קרלובו. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ושוחרר רק בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית. לאחר המלחמה, מתוקף חוזה סן סטפנו הפך היישוב חלק מנסיכות בולגריה אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה. אחד מסמליה של העיר סופוט היא משפחת ואזוב, אשר בניה מסמלים את עידן התחיה הלאומית הבולגרית וכינון המדינה העצמאית ומהם ניתן למנות את המשורר והסופר איוון ואזוב ואחיו, הגנרלים ולדימיר ואזוב גיבור שלושת הקרבות ליד אגם דויראן במלחמת העולם הראשונה וגאורגי ואזוב. בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת בשל מיקומה של העיר בתוך עמק. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.4oc, כשערכי הקיצון נעים מ-0oc בינואר ועד 22oc ביולי. כמות המשקעים השנתית עומדת על 655 מילימטרים. 51.3% מאוכלוסיית העיר הן נשים ו-48.7% הם גברים. באזור הרשות המקומית מגדלים חיטה, שעורה, שיפון, ענבים, ורדים מהם מייצרים שמן ורדים לתעשיית התמרוקים. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיית מוצרי חלב ובשר. סופוט נמצאת בנתיבו של הכביש המהיר E1-6 שמסלולו סופיה – קרלובו – בורגס וכן על תוואי מסילת הרכבת המקבילה. מדיה וקבצים בנושא העיר סופוט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סופוט " העיר סופוט", באתר guide-bulgaria (באנגלית).
ארקולה דל ריו

ארקולה דל ריו (באיטלקית: Ercole del Rio; ‏1718 – 1802) היה סופר ועורך דין איטלקי. הוא פרסם ספר שחמט בן 110 עמודים בשנת 1750 שעמד בבסיס עבודתו של גיאמבטיסטה לולי שלוש עשרה שנים מאוחר יותר. בנוסף, הוא חיבר בעיות שחמט רבות. בעיית שחמט מדיה וקבצים בנושא ארקולה דל ריו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנדריק פלוריס כהן

הנדריק פלוריס כהן (בהולנדית: Hendrik Floris Cohen; ‏נולד ב־1 ביולי 1946) הוא היסטוריון של המדע ממוצא יהודי-הולנדי. נולד בהארלם למשפחה יהודית ליברלית בהולנד. אביו אדולף היה פרופסור להיסטוריה. למד בתיכון העירוני בהארלם ואחר כך למד היסטוריה באוניברסיטת ליידן. סיים תואר שני ב-1970 בהתמחות בהיסטוריה סוציו-אקונומית ובהיסטוריה של המדע. בשנת 1974 סיים דוקטורט בהנחיית פרופ' דיק ואן ארקל (Dick van Arkel) במחלקה להיסטוריה חברתית באוניברסיטת ליידן. עבודתו הייתה בנושא "מאמצי חידוש הסוציאל-דמוקרטיה בהולנד במהלך העשור הראשון אחרי מלחמת העולם הראשונה". בין השנים 1975 ל-1982 היה אוצר מוזיאון המדע בוהרהייב. בשנת 1982 מונה לפרופסור מן המניין בהיסטוריה של המדע באוניברסיטת טוונטה באנסחדה שבהולנד. בשנת 2001 יצא לגמלאות מוקדמות. החל משנת 2006 הוא משמש כפרופסור של כבוד במחלקה למדעי הרוח באוניברסיטת אוטרכט. בספרו "המהפכה המדעית: חקירה היסטוריוגרפית" דן כהן בתגליות של גלילאו, קפלר וניוטון ובשאלה מדוע המהפכה המדעית התרחשה במערב אירופה במאה ה-17 ולא ביוון העתיקה, בסין או בעולם המוסלמי. בשנת 2007 יצא ספרו "איך המדע המודרני הגיע לעולם: היסטוריה השוואתית", שזכה בפרס יורקה (Eureka Book Prize) לשנת 2008. הספר מסביר מדוע המדע המודרני הצליח להתפתח במאה ה-17. נשוי למרתה ואב לאסתר. הוא אחיו של יוב כהן, ראש עיריית אמסטרדם לשעבר ומועמד לראשות ממשלת הולנד. De herschepping van de wereld. Het ontstaan van de moderne natuurwetenschap verklaard, (Egnlish: The Recreation of the World : The origins of modern science explained), Bert Bakker, 2007 The Scientific Revolution: A Historiographical Inquiry, University of Chicago Press, 1994 Quantifying Music: The Science of Music at the First Stage of Scientific Revolution 1580-1650, Springer, 1984 מדיה וקבצים בנושא הנדריק פלוריס כהן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנדריק פלוריס כהן
לוקה דלה רוביה

לוקה דלה רוביה (באיטלקית: Luca della Robbia;‏ 1400 לערך – 10 בפברואר 1482) היה פסל איטלקי, ידוע בשל עבודותיו בקרמיקה. המציא זיגוג (גלזורה) לציפוי אריחים, כך שיוכלו לשרוד בתנאי מזג האוויר ולפיכך יתאימו לציפוי חיצוני של מבנים. התמות ביצירותיו רוגעות בדרך כלל ולא דרמטיות. הוא נולד בפירנצה, אין ידיעות ברורות בקשר לימי נעוריו והכשרתו. היצירה הראשונה המשויכת לו בוודאות היא ה"קנטוריה" או "גלריית הזמרה" (Cantoria ‏; 1431–1438), שהייתה מוצבת בגלריית המקהלה שב"דואומו" (כנסיית סנטה מריה דל פיורה, הקתדרלה של פירנצה), וכיום מוצבת במוזיאון הדואומו. היצירה מתארת נערים שרים ומנגנים לתהילת האל בהשראת תהילים, מזמור ק"נ (הַלְלוּהוּ, בְּתֵקַע שׁוֹפָר; הַלְלוּהוּ, בְּנֵבֶל וְכִנּוֹר./ הַלְלוּהוּ, בְּתֹף וּמָחוֹל; הַלְלוּהוּ, בְּמִנִּים וְעֻגָב./ הַלְלוּהוּ בְצִלְצְלֵי-שָׁמַע; הַלְלוּהוּ, בְּצִלְצְלֵי תְרוּעָה./ כֹּל הַנְּשָׁמָה, תְּהַלֵּל יָהּ: הַלְלוּ-יָהּ.). דלה רוביה התקבל ב-1432 לגילדת הפסלים ובמשך שני העשורים הבאים פיסל בברונזה ובשיש. ב-1437 הוזמנו אצלו תבליטים להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו, מגדל הפעמונים של פירנצה. הוא הוסיף מלאכים מברונזה לגלריית השירה והקים דלתות ברונזה לדואומו, יחד עם מיכאלוזו. יצירות הטרה קוטה שלו בכנסיית סנטה מריה דל פיורה, "הקימה לתחיה" (1445) ו"העלייה של ישו" (1446) מציגות יכולת שימוש בזיגוג, בשימוש באור ובצבע. כך גם יצירתו "שנים עשר השליחים" בקפלת פאצי הקטנה (בקלויסטר של בזיליקת סנטה קרוצ'ה) בפירנצה (1443–1450). דלה רוביה יצר סדנה בה לימד ועבד גם אחיינו, אנדראה דלה רוביה שהיה לאמן מפורסם בפני עצמו ושכלל את אמנות הקרמיקה עם זיגוג ובנו, ג'ובאני דלה רוביה (בן אחיינו של לוקה דלה רוביה), שניהל את הסדנה עם מות אביו. ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על דלה רוביה בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori). "גלריית הזמרה" מראה כללי במוזיאון הדואומו פרט מ"גלריית הזמרה" פרט מ"גלריית הזמרה" תבליט דיאלוג בין אפלטון ואריסטו להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו תבליט לייצוג אורפיאוס ואמנות המוזיקה להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו מדיה וקבצים בנושא לוקה דלה רוביה בוויקישיתוף אתר המוקדש ליצירתו (באנגלית) ביוגרפיה מאוירת לפי וזארי (באנגלית) לוקה דלה רוביה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פאדיה נאסר אבו אלהיג'א

פאדיה נאסר אבו אלהיג'א (מערבית: فادية ناصر أبو الهيجا; נולדה ב-1955) היא חוקרת ערביה-ישראלית של שיטות מחקר, הערכה ומדידה בחינוך. היא פרופסור מן המניין לחינוך באוניברסיטת תל אביב, ומשמשת כראש בית-הספר לחינוך. אבו אלהיג'א היא הערביה-ישראלית הראשונה שקיבלה פרופסורה באוניברסיטה בישראל והאישה הערביה הראשונה שמונתה כחברה במועצה להשכלה גבוהה בישראל. בפברואר 2016 הייתה אחת משישה מתוך 19 חברי המועצה, שהתפטרו במחאה על כך ששר החינוך נפתלי בנט הדיח את פרופסור חגית מסר ירון מתפקידה כסגן יושב ראש המועצה. עבדה כמורה בתיכון בטירה. בשנת 1977 סיימה תואר ראשון במדעים באוניברסיטת תל אביב (במתמטיקה, ביולוגיה וכימיה). בשנת 1980 קיבלה תעודת הוראה במתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1989 סיימה תואר שני בשיטות מחקר בחינוך באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1997 סיימה דוקטורט בשיטות מחקר, הערכה וסטטיסטיקה בחינוך מאוניברסיטת ג'ורג'יה בארצות הברית במלגת השגרירות האמריקאית בתל אביב לסטודנטים ערביים. בשנת 2010 מונתה לדרגת פרופסור באוניברסיטה, בכך הייתה לאישה הערבייה הראשונה שקיבלה דרגת פרופסור באוניברסיטה בישראל. בשנת 2012 מונתה בהמלצת שר החינוך כחברה במועצה להשכלה גבוהה, אך בפברואר 2016 הייתה אחת משישה מתוך 19 חברי המועצה, שהתפטרו במחאה על כך ששר החינוך נפתלי בנט הדיח את פרופסור חגית מסר ירון מתפקידה כסגן יושב ראש המועצה. בשנת 2016, לרגל יום האישה הבינלאומי, נבחרה כאחת מ-11 חוקרות מעוררות השראה באוניברסיטת תל אביב, ובשנה זו נבחרה גם כמצטיינת הוראה בפקולטה לחינוך. תחומי המחקר שלה הם: במתמטיקה, במדעים ובסטטיסטיקה - גורמים המשפיעים על הישגים, אבחון תפישות מוטעות ומדידה. תחומי ההוראה שלה הם: מדידה, מתודולוגיה מחקרית, שיטות מחקר וסטטיסטיקה. מדיה וקבצים בנושא פאדיה נאסר אבו אלהיג'א בוויקישיתוף דף אישי, באתר אוניברסיטת תל אביב הפרופיל של פאדיה נאסר אבו אלהיג'א, באתר A-LIST לראשונה בתולדות האוניברסיטאות בישראל מונתה פרופסורית ערבייה, אור קשתי, הארץ מדוע השימוש בתוצאות המבחנים הבינלאומיים שנוי במחלוקת?, מאת פאדיה נאסר-אבו אלהיג'א ד"ר פאדיה נאסר, "טיפול נמרץ" לחינוך הערבי, באתר ynet, 24 באוגוסט 2003 לעומת ח'אולה אבו בכר, שקיבלה דרגת פרופסור כחברת סגל במכללה האקדמית עמק יזרעאל יונתן אסתרקין, אמרתי לעצמי: "אותי לא ישברו", באתר nrg, ‏13 באפריל 2010 אושרה הצעת שר החינוך להרכב המועצה להשכלה גבוהה אודות פאדיה נאסר אבו אלהיג'א, שנבחרה לחוקרת מעוררת השראה באוניברסיטת תל אביב בשנת 2016, באתר אוניברסיטת תל אביב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.