laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טשנד

טשנד (רומנית: Tășnad; הונגרית: Tasnád; גרמנית: Trestenburg; יידיש: טאָשנאַד) היא עיירה במחוז סאטו מארה שבטרנסילבניה, מערב רומניה. שם העיירה הוא, כנראה, בהונגרית, ופירושו "אזור ביצות וסוף" (Tó-és-Nád). אגדה אחרת מספרת כי האזור ניתן על ידי המלך ארפאד לאחוזה לאחד מגיבוריו, "טש" (Tas), שקרא למקום על שמו. כ-2 קילומטר ממרכז העיירה נמצאים המרחצאות התרמיים של טשנד (Băile termale Tăşnad), הידועים ברומניה ומחוצה לה במעיינות החמים שלהם. על פי מפקד האוכלוסין של 2011, היו 8,411 תושבים בעיירה. מתוכם, 51.1% רומנים, 36.2% הונגרים, 11.4% צוענים ו-1,1% אחרים. ליד האתר הארכאולוגי של טשנד-סרה בספא באזור, נמצאו ממצאים מן התקופה הנאוליתית של תרבויות קורוס, פישקולט ובאדן, כמו גם שרידים מתקופת הברזל המאוחרת ונדידת העמים. מאז 2012, אולריקה זומר מן המכון לארכאולוגיה בלונדון מבצעת חפירות של האתר יחד עם מוזיאון סאטו מארה. האזכור הראשון של העיר בשמה נמצא במסמך שנכתב על ידי הכומר המקומי, בשנת 1021. העיר ניזוקה על ידי הטטרים בשנת 1566, אולם כבר ב-1570 ישנה עדות על מבצר אבן במקום. מגפות שתקפו את העיירה במחצית השנייה של המאה ה-17 ובמחצית הראשונה של המאה ה-18 הביאו להתיישבות גרמנים "שוואבים" באזור בשנים 1754–1760. יהודים ישבו בטרנסילבניה מאז גירוש ספרד, אך ידיעות על היישוב היהודי בטשנד קיימות רק מן המאה ה-18. הרב הראשון של טשנד היה הרב חיים בצלאל פנט, בנו של הרב יחזקאל פנט, שנתמנה בשנת 1833. בית הכנסת המרכזי נבנה בשנת 1867, ובית מדרש חסידי נוסד בראשית המאה ה-20. בשנת 1919 נתמנה הרב מרדכי בריסק לרבה של טשנד, והקים בה את ישיבת מהר"ם בריסק. הקהילה היהודית חוסלה בשואה באופן סופי בשנת 1944. פנקס הקהילות רומניה ב, יוסף שוויצר, עמוד 157–159 אברהם פוקס, טאשנד וישיבת מהר"ם בריסק, 1973 טאשנאד, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 168–169. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא טשנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טשנד אברהם פוקס, טאשנד וישיבת מהר"ם בריסק, באתר אוצר החכמה היסטוריה של טשנד טשנד (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית http://www.satumare.insse.ro/phpfiles/rezultateprovizorii.pdf
פלפלים (הדפס)

"פלפלים" הוא שמו של הדפס בטכניקה של חיתוך עץ מאת האמנית הדוויג גרוסמן. ההדפס "פלפלים" נוצר, כנראה, בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20, בטכניקה של חיתוך עץ והודפס על גבי נייר מסוג "קוזו" בגובה של 33 ס"מ, וברוחב של 41.5 ס"מ. העותק המצוי בעזבון האמנית נושא את התאריך 1963. בתקופה התגוררה גרוסמן בגבעתיים, שם הקימה עם בעלה, רודי להמן, בית ספר לאמנות. ההדפס מציג נושא מסורתי של טבע דומם - ארבעה פלפלים. גרוסמן בחרה להציג את הפלפלים על משטח ריק, המנתק אותם מן הממד הריאלי ומדגיש את האקספרסיביות של הצורות. בנוסף, השתמשה גרוסמן בטכניקת חיתוך-העץ לשם יצירת יחסים של פוזיטיב ונגטיב בתיאור הפלפלים השונים. היצירה הוצגה בתערוכה "חיתוך עץ בישראל 1928-1986" (1986) שהתקיימה בסדנת ההדפס ירושלים. תצלום היצירה הופיעה בספרו של גדעון עפרת "100 שנות אמנות הדפס בישראל" (סדנת ההדפס ירושלים, 2015). המספור, כמו גם תארוך העבודות ביצירתה של גרוסמן איננו ודאי, והאמנית לא הקפידה על רישום מדויק של יצירותיה. ייתכן שתאריך זה קרוב לזמן ההדפסה של העבודה מן הלוח. ראו: עפרת, גדעון, חיתוך העץ בישראל 1920-1986, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 1986
יהדות מולדובה

רפובליקת מולדובה הנוכחית הייתה בעבר חלק מנסיכות מולדובה ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית סופחה לאימפריה הרוסית ונקראה בשם בסרביה. לאחר המהפכה הבולשביקית סופח החבל לרומניה ובעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב עבר לשליטת ברית המועצות, שהפכה אותו לאחת מ-16 הרפובליקות שלה. במשך הדורות הושפעה הקהילה היהודית של החבל מהעם ששלט בו, לעיתים הרומנים ולעיתים הרוסים. רבים מיהודי בסרביה חיו בעיר הבירה, קישינב. יהדות קישינב הוקמה כבר במאה ה-18 ובסוף המאה ה-19 כללה כ-50,000 יהודים, שהיו כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר. יהודים חיו גם בעיירות בסרביה וביישובים חקלאיים, בהם עסקו בעבודת האדמה, כפי שתיאר אותם ביצירותיו הסופר שמואל-לייב בלנק. בשנת 1897 התגוררו בבסרביה כ-226 אלף יהודים, מסך אוכלוסייה של כ-2 מיליון. בתחילת המאה ה-20 נערכו בקישינב שני פוגרומים שהשפיעו רבות על יהדות מזרח אירופה בכלל ויהדות מולדובה בפרט. הפוגרום הראשון התרחש ב-6 באפריל 1903 ובו נרצחו 49 יהודים ועוד מאות יהודים אחרים נפצעו. הפוגרום השני התרחש ב-19 באוקטובר 1905 ובו נרצחו 19 יהודים. פרעות אלו מכונות פרעות קישינב. שני הפוגרומים גרמו לבריחה גדולה של יהודים ממולדובה, חלקם למערב אירופה ולארצות הברית וחלקם לארץ ישראל במהלך העלייה השנייה. בעקבות הפוגרומים כתב חיים נחמן ביאליק את הפואמות על השחיטה ובעיר ההרגה. אחרי מלחמת העולם הראשונה צורפה מולדובה לרומניה, ומספר היהודים בה גדל מאוד, למורת רוחם של הרומנים. לפני מלחמת העולם השנייה אולצו הרומנים לוותר על חבל ארץ זה לברית המועצות. הוויתור היה טראומתי עבור הרומנים והם האשימו את היהודים באהדה לקומוניזם ובתככים שגרמו לאובדן מולדובה. כאשר פלשו הגרמנים יחד עם הרומנים למולדובה במלחמת העולם השנייה הועבר השלטון למשטר הרומני הפשיסטי. בימים הראשונים של המלחמה נרצחו יהודים רבים מאוד בידי הצבא הרומני ולאחר מכן הגלו הרומנים את היהודים ששרדו לטרנסניסטריה, שם מתו רבים מרעב וממחלות, חלקם נלקחו לעבודות כפייה וכשכבר לא היו צריכים אותם, הרגו אותם. תחת השלטון הסובייטי סבלו היהודים הדתיים מדיכוי על רקע אמונתם, כמו המאמינים של הדתות האחרות בברית המועצות הקומוניסטית. בשנת 1992, נעשו מאמצים להעלאת יהודים שישבו במולדובה ומתחילת שנות ה-90 עלו ממולדובה לישראל כ-42,000 יהודים. כיום[דרושה הבהרה] יש במולדובה כ-31,000 יהודים אך המספר אינו מדויק בשל ההגירה ממולדובה לרוסיה, ארצות הברית, רומניה וישראל וכן בשל השאלה מיהו יהודי בהתייחס לצאצאי נישואי תערובת. לרב הראשי של מולדובה מונה בשנת 1989 שליח חב"ד הרב זלמן טוביה הכהן אבלסקי. לאחר פטירתו של הרב אבלסקי, התמנה בנו הרב יוסף יצחק אבלסקי מטעם כלל הקהילות לרב הראשי למדינה. אתר חב"ד של הקהילה היהודית במולדובה קהילת יהודי מולדובה בפייסבוק קהילת יהודי מולדובה (ברוסית) עופר אדרת, התגלה במולדובה קבר אחים מראשית ימי ברית המועצות, ובו גופות של אלפי יהודים, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2022
ה. ג. עם בקבוק בידה ואובניים

"ה. ג. עם בקבוק בידה ואובניים" הוא שמו של הדפס מאת האמנית הדוויג גרוסמן. הדפסה של הדוויג גרוסמן - "ה. ג. עם בקבוק בידה ואובניים" היינו דיוקן עצמי של האמנית משנת 1953. העותק הנמצא בעזבון האמנית מודפס על גיליון בגובה 36 ס"מ, וברוחב 27.8 ס"מ. גרוסמן בחרה להציג את עצמה כקדרת ודמותה ניצבת במישור קדמי של הקומפוזיציה. היא אוחזת בידה בקבוק בעל צוואר ארוך וידית. ברקע מופיע הסטודיו של האמנית שבמרכזו אובניים שעליהם צנצנת חרס או כד. שלושה כדים גבוהים ניצבים אף הם ברקע, והם מונחים על מדף או שולחן. הפער בין המישורים, כמו גם החיתוך החד של פני הדמות, מעניקים ליצירה אקספרסיביות המתבטאת גם בעיצוב הפנים והידיים. מקור השם הוא במחברת רישום ההדפסים של האמנית. המספור, כמו גם תארוך העבודות ביצירתה של גרוסמן איננו ודאי, והאמנית לא הקפידה על רישום מדויק של יצירותיה. ייתכן שתאריך זה קרוב לזמן ההדפסה של העבודה מן הלוח.
תמסורת (מכניקה)

תמסורת (באנגלית: Transmission) היא מנגנון להמרת אנרגיה או העברת אנרגיה מנקודה אחת לאחרת, כאשר לרוב מדובר באנרגיה מכנית סיבובית. השימוש הנפוץ בתמסורת הוא הפחתת מהירות סיבובית והגדלת מומנט במוצא ביחס למבוא. לעיתים תמסורת משמשת ליצירת תנועה מתואמת, כמו במקרה של רצועת תזמון. התמסורות הנפוצות יותר הן תמסורת גלגלי שיניים ותמסורת גלגלי רצועה, אך יש המתייחסים גם למתקני לחץ כמו בוכנות או מתקנים חשמליים כאמצעים להעברת או המרת אנרגיה מכנית. לדוגמה, בחיבור בוכנה עם קוטר קטן לבוכנה עם קוטר גדול, תנועה קטנה בבוכנה הרחבה תביא לתנועה גדולה יותר בבוכנה הצרה (הספיקה זהה, הנפח שונה). יחס תמסורת (ובשמו האחר יתרון מכני) מבטא את יחס ההמרה בין המומנט או המהירות בין המבוא למוצא (או ההנעה והעומס). תמסורת פשוטה יכולה לכלול שלב אחד ותמסורות מורכבות יותר יכולות לכלול מספר שלבים. במקרה של תמסורת מורכבת יש יחס תמסורת כללי לכל המנגנון והוא שילוב של יחסי התמסורת בכל השלבים-לרוב קל למצוא את יחס התמסורת אך לעיתים החישוב פחות פשוט, כמו במקרה של תמסורת פלנטרית. לרוב, לתמסורת יש יחס תמסורת קבוע. תמסורת בעלת יחס תמסורת משתנה נהוג לכנות בשם תיבת הילוכים והן נפוצות בעיקר בכלי רכב. המונח האנגלי לתיבת הילוכים, Gearbox, לעיתים משמש כדי לתאר בפשטות את הקופסה בה נתון מנגנון גלגל שיניים.
יחסי טג'יקיסטן–ישראל

היחסים שבין מדינת ישראל לבין רפובליקת טג'יקיסטן החלו בשנת 1992 עם עצמאותה של טג'יקיסטן, על אף התנגדות העם, שתמך בפלסטינים ובאיראנים. טג'יקיסטן היא מדינה מוסלמית שנמצאת ביחסים הדוקים - כלכליים, חברתיים ותרבותיים עם איראן; המדינה תמכה בתוכנית הגרעין האיראנית, התנגדה לסנקציות הבינלאומיות על איראן, ועמדה לצד הפלסטינים במאבקיהם נגד ישראל באו"ם. למרות זאת, ישראל מנסה לפתח את יחסיה עם טג'יקיסטן, כדי למנוע בריתות נגדה באזור מרכז אסיה. היחסים הפוליטיים שבין שתי המדינות הם יחסים קרים, עקב תמיכתה של טג'יקיסטן באיראן וברשות הפלסטינית. טג'יקיסטן מטיפה לישראל שהיא צריכה לקבל את תמיכתה באיראן וברשות הפלסטינית באו"ם ובארגון הוועידה האסלאמית. היחסים של ישראל עם שתי מדינות אלו גורמים להתרסה בישראל מצד טג'יקיסטן ואי-השקעה ביחסים עם ישראל. שיתופי הפעולה בין ישראל לבין טג'יקיסטן הם בעיקר בתחומי החקלאות ופיתוח הכפר - 70 אחוזים מהטג'יקים מתגוררים באזורים כפריים. בטג'יקיסטן, החקלאות מהווה כ-23 אחוזים מסך התוצר המקומי הגולמי, ו-75 אחוזים מכלל התעסוקה. עם זאת, מעט מאוד קרקע בטג'יקיסטן היא קרקע חקלאית, עקב כך שהמדינה הררית. בין 2009 ל-2013 שווי הייצוא הישראלי הממוצע לטג'יקיסטן היה 400,000 דולר אמריקאי לשנה, והייבוא הישראלי הממוצע מטג'יקיסטן היה כ-5,000 דולר אמריקאי. ישראל מיוצגת בטג'יקיסטן על ידי שגרירות ישראל בטשקנט (אוזבקיסטן). Elections in Tajikistan – Why Do We Care? חזקי ברוך, ביקור מדיני ישראלי ראשון בטג'יקיסטן, באתר ערוץ 7, 5 ביוני 2016
צפון קילינג

צפון קילינג (באנגלית: North Keeling) היא שונית אלמוגים לא מיושבת בצפון הטריטוריה האוסטרלית איי קוקוס. האטול שוכן כ-25 ק"מ צפונית לאי הורסבורו (Horsburgh), ושטחו כ-1.2 קמ"ר. צורת האי כשל האות C, במזרחו פתח ברוחב של 50 מ', שטח הלגונה הפנימית 0.5 קמ"ר. האי הוא ביתם של אוכלוסיית רליתיים מתת המין האנדמי Cocos buff-banded rail, המצוי בסכנת הכחדה. באי מושבות קינון גדולות של עופות ים. מאז שנת 1995 האי יחד עם הים שסביב החופים עד מרחק של 1.5 ק"מ מהחוף, מהווים את הפארק הלאומי פולו-קילינג, והכניסה אליו מותנית באישור רשות הגנים הלאומית. ערך מורחב – היסטוריה של איי קוקוס רב החובל וליאם קילינג היה האירופאי הראשון אשר גילה את האיים בשנת 1609, והם נקראים על שמו. בשנת 1749 צויר האי על ידי רב החובל השוודי אקברג שעבר סמוך לאי. האי נראה בתרשים שהופק על ידי ההידרוגרף הסקוטי אלכסנדר דאלרימפל בשנת 1789. בשנת 1836 ביקרו באי קפטן רוברט פיצרוי וחברו צ'ארלס דרווין בספינתם אה"מ ביגל. במהלך המאה ה-19 נוסעים בהפלגות שעברו סמוך לאי וחלו בבריברי הועלו לחוף, קבריהם יחד עם קברי חלק מהרוגי הסיירת הקלה הגרמנית אמדן, נמצאים על האי. ב-9 בנובמבר 1914 פשטה הסיירת הגרמנית אמדן על האי דיירקשן (Direction) שבאיי קוקוס, בו עברו מספר קווי תקשורת חשובים. צוות שהורד מן הספינה חיבל בקווי התקשורת ובתחנת האלחוט. בזמן שהות הצוות באי, נוצר מגע בין "אמדן" לסיירת הקלה האוסטרלית "סידני", בעלת תותחי 6 אינצ'ים. זו האחרונה, אשר שהתה באותו אזור לצורך אבטחת שיירות החיילים האוסטרלים והניו זילנדים שעשו דרכם באוקיינוס ההודי לעזרת בריטניה, קיבלה התרעה מן הבריטים שעל האי קודם להגעת ה"אמדן". בקרב באה לידי ביטוי עליונותה של "סידני" בחימוש ובמהירות, ולאחר מספר שעות נאלצה "אמדן", שנפגעה קשות, לעלות על שרטון באי קילינג הצפוני, כדי שלא לטבוע. כיוון ש"סידני" המשיכה לירות, הניפה "אמדן" דגל לבן. "אמדן" ספגה 131 הרוגים ו-65 פצועים. יתר אנשי הצוות נפלו בשבי. כן נפלו בסופו של דבר בשבי צוותי ההשתלטות שיצאו מ"אמדן" לצורך תפיסת אוניות סוחר שיורטו אך לא טובעו. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי פולו-קילינג בוויקישיתוף pulu-keeling-national-park
גאורג קפלר

אובר-גרופנפיהרר גאורג קפלר (בגרמנית: Georg Keppler;‏ 1 בספטמבר 1899 – 16 ביוני 1966) היה מפקד בכיר בוואפן אס אס שפיקד על קורפוסים במלחמת העולם השנייה. קפלר נולד ב-1 בספטמבר 1899 בעיר מיינץ, שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. אביו אוטו קפלר, היה אוברסט בצבא הפרוסי. אמו הייתה אמליה אליזבת הייק. ב-28 בפברואר 1913 התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא החל את דרכו במסגרת הרגימנט ה-73 (הנובר - פלדמרשל אלברכט, נסיך פרוסיה). ב-18 ביוני 1914 הועלה לדרגת לויטננט. הוא לחם בשורות הרגימנט בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, וב-29 באוגוסט 1914 נפצע קשה. ב-16 באוקטובר 1917 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. חוץ משתי המחלקות של צלב הברזל, קיבל קפלר גם את אות הפציעה בכסף, ועיטורים נוספים. לאחר המלחמה עבר לשרת ברייכסווהר, ושובץ ברגימנט ה-19. בתחילת אוגוסט 1919 פרש מהצבא ועבר לשרת במשטרת פרוסיה. ב-1 ביולי 1926 התפטר מתפקידו במשטרת פרוסיה עקב חילוקי דעות אישיים, ועבר למשטרת תורינגיה. הוא מילא תפקידים בכירים במשטרה, ובין היתר היה הדובר לענייני משטרה ומפקד משטרת העיר יינה. ב-1 באוקטובר 1930 הצטרף למפלגה הנאצית, ולאחר תקופה קצרה בה חזר לשרת ברייכסווהר בדרת מיור, עבר ב-10 באוקטובר 1935 לאס אס. הוא קיבל דרגת שטורמבאנפיהרר, ומונה למפקד גדוד. לאחר מכן קיבל פיקוד רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-4 "הפיהרר". ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה קפלר פיקד על הרגימנט שלו במהלך המערכה בבלקנים ומבצע ברברוסה, ובאוגוסט 1940 הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1941 קיבל את הפיקוד על דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף", ופיקד עליה במהלך הקרבות בפסקוב ודמיאנסק. ב-19 בנובמבר מסר את הפיקוד על הדיוויזיה לתאודור אייקה. לקראת סוף השנה אבחן אצלו גידול במוח, והוא נאלץ לעבור שלושה חודשים תחת השגחה רפואית. בינואר 1942 הועלה לדרגת גרופנפיהרר וקיבל פיקוד על דיוויזיית אס אס "דאס רייך". בעצת רופאיו, בפברואר 1943 העביר את הפיקוד על הדיוויזיה לוולטר קריגר, והוא קיבל תפקידי מטה שונים שלא הפריעו לבריאותו. כאשר הורגש שיפור במצבו, הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר, וב-9 באוגוסט 1944 קיבל את הפיקוד על קורפוס הפאנצר אס אס הראשון מידי יוזף דיטריך. הוא פיקד על הקורפוס במהלך הניסיונות לעצירת הבקעת הכוחות האמריקניים לאחר הפלישה לנורמנדי, ולאחר מכן לקח חלק בקרב פאלז. באוקטובר נשלח הקורפוס למנוחה, וב-30 באוקטובר קיבל קפלר את הפיקוד על קורפוס הפאנצר אס אס השלישי מידיו של פליקס שטיינר. הקורפוס שלו לחם בחזית המזרחית כחלק מהארמייה ה-18 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון. לאחר מבצע בגרטיון נסוגה הקבוצה כולה אל חצי האי קורלנד בלטביה, והיטלר שינה את שם הקבוצה לקבוצת ארמיות קורלנד. היטלר לא הסכים בשום אופן שהקבוצה תתפנה, אם כי את הקורפוס של קפלר כן נאלץ לפנות לגרמניה כדי שיעזור בהגנת ברלין. ב-4 בפברואר העביר קפלר את הפיקוד על הקורפוס למתיאס קליינהייסטרקאמפ, וב-12 בפברואר הועבר לפקד על קורפוס האס אס ה-18, שבמקור היה חלק מהארמייה ה-19 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות אוברריין של היינריך הימלר. עוד באותו החודש פורקה קבוצת ארמיות אוברריין, והקורפוס נכלל במסגרת קבוצת ארמיות G. מפקד הארמייה ה-19 אריך ברנדנברגר נכנע לכוחות צבא ארצות הברית ב-21 באפריל 1945, אולם קפלר סירב להיכנע והמשיך להילחם באזור גבול שווייץ עד שנכנע ב-8 במאי עם כניעת גרמניה. קפלר שוחרר מהשבי האמריקני ב-26 באפריל 1948, ונפטר בהמבורג ב-16 ביוני 1966 בגיל 72. מדיה וקבצים בנושא גאורג קפלר בוויקישיתוף גאורג קפלר
הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן

הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן (בטורקמנית: Oguz han köşk, Огуз хан көшк) הוא מעונו הרשמי של נשיא טורקמניסטן הממוקם בבירת טורקמניסטן, אשגבאט. מבנה זה משמש ביתו של נשיא טורקמניסטן החל מיום הקמתו ועד היום. הארמון הנשיאותי הראשון של טורקמניסטן נבנה כבר בשנת 1997, אך הוא הוצא משימוש לאחר שנחשב למבנה ראוותני. בשנת 2008 בנתה חברת הבנייה הצרפתית Bouygues את הארמון הנשיאותי וסיימה לבנות אותו בשנת 2011. ב-18 במאי 2011 נחנך הארמון, ועבר להתגורר בו נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב. עלות הוצאות הארמון נאמדות על 250 מיליון דולר בשנה. האולם המרכזי – החלק המרכזי בארמון. באולם המרכזי מתקיימות קבלות הפנים למנהיגים ואנשים חשובים המגיעים לביקורים רשמיים בטורקמניסטן. האולם המוזהב – האולם המוזהב הוא אולם גדול שקירותיו עשויים זהב. באולם זה מתקיימות שיחות דיפלומטיות. אולם "גורגוט אתא" – באולם זה מתקיימות שיחות העוסקות בסוגיות ביטחוניות בין טורקמניסטן למדינות אחרות. אולם "סג'וק ח'אן" – באולם זה נחתמים הסכמים מדיניים והסכמי כלכלה, מסחר ומס בין טורקמניסטן למדינות אחרות. אולם "בַּיירם ח'אן" – באולם זה מתקיימות מסיבות עיתונאים, תדרוכים לתקשורת והצהרות רשמיות של נשיא טורקמניסטן. אולם "מאגתים-גולי" – אולם זה מיועד לאירועים תרבותיים והצגות במימון ממשלת טורקמניסטן. מדיה וקבצים בנושא הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן בוויקישיתוף מידע על הארמון הנשיאותי הטורקמני (ארכיון) Top 10 Most Beautiful Presidential Palaces In The World, באתר "theestle"
טרומן הנרי ספורד

טרומן הנרי ספורד (6 בינואר 1836 – 13 ביוני 1901) היה ילד פלא וגאון חישוב. בבגרותו ניהל מצפה כוכבים. ספורד נולד ברויאלטון ורמונט. כבר מגיל צעיר משך את תשובת לבם של הסובבים אותו ביכולות החישוב שלו. בהיותו בן תשע, כומר מקומי ביקש ממנו להעלות את המספר 365,365,365,365,365,365 בריבוע. בתוך פחות מדקה טרומן הציג את התשובה הנכונה, 133,491,850,208,566,925,016,658,299,941,583,225, מבלי שנעזר כלל בנייר. בערך בגיל זה פיתח שיטה חדשה לחישוב מחזורי הירח, כאשר הפועל על פיה משתמש רק ברבע מהזמן הדרוש לשיטה אחרת ידועה. שלא כמו גאוני חישוב אחרים, ספורד לא הופיע בפני קהל. הוא למד אסטרונומיה במכללה. כיהן בתפקיד מנהל מצפה הכוכבים הופקינס בויליאמס קולג', מצפה הכוכבים העתיק ביותר בארצות הברית. כיהן בתפקיד זה עד ליום מותו. בשנת 1894, ספורד לקה בשבץ. הוא נפטר ב-13 ביוני 1901 בניוארק, ניו ג'רזי, בדירה שחלק עם בנו. על שמו הוקמה מלגת לימודים לאסטרונומיה בויליאמס קולג'. מדיה וקבצים בנושא טרומן הנרי ספורד בוויקישיתוף ביוגרפיה
סריוון

סריוון (בקוריאנית: 사리원시) היא עיר בדרום קוריאה הצפונית ובירת מחוז צפון הואנג-הה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של קוריאה הצפונית משנת 2008 התגוררו בסריוון 307,764 איש. העיר שוכנת כ-60 ק"מ מדרום לפיונגיאנג. סריוון מחולקת ל-31 שכונות ו-9 כפרים. בסריוון בית החולים לילדים היחיד באזור, הוא משרת 16 מחוזות וכ-500,000 ילדים ובני נוער בשנה. בסריוון מפעל אשלג ומפעל טרקטורים. מוסדות החינוך כוללים את האוניברסיטה לחקלאות, האוניברסיטה לגאולוגיה, אוניברסיטה לרפואה, אוניברסיטת החינוך ומכללה לרוקחות. "רחוב פולקלור סריוון" נבנה במהלך תקופת שלטונו של קים ג'ונג-איל. הרחוב נבנה במטרה להעניק תמונה אידיאלית של קוריאה העתיקה, והוא כולל מבנים "בסגנון היסטורי" ואוסף של תותחים קוריאנים עתיקים.. הרחוב משמש לעיתים קרובות כיעד  לסיור של זרים בסיור ממשלתי רשמי. מבנים רבים בסגנון ישן קיימים בעיר. סריוון נגישה באמצעות אוטובוסים ורכבת. פקיסטן לאהור, פקיסטן הונגריה סקשפהרוואר, הונגריה מדיה וקבצים בנושא סריוון בוויקישיתוף סריוון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קוריאה הצפונית ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה טנזינג-הילרי

נמל התעופה טנזינג-הילרי (בנפאלית: तेन्जिङ हिलारी विमानस्थल, ידוע גם בשם נמל התעופה לוקלה) הוא שדה תעופה קטן, הממוקם בעיירה לוקלה שבנפאל.  שדה התעופה קרוי על שם טנזינג נורגיי ואדמונד הילרי, שני מטפסי ההרים שהעפילו לראשונה אל פסגת האוורסט ב־1953, כאות הוקרה על מאמציהם להקמת השדה באזור. השדה מיועד למטוסי STOL ‏(short take off - landing) - מטוסים שמסוגלים להמריא ולנחות עם מסלול קצר כיוון שאורכו של המסלול היחיד בשדה הוא 527 מטרים בלבד, ובקצהו יש מצוק שגובהו מאות מטרים. השדה אינו מישורי, והוא אחד התלולים בעולם, כיוון ששיפוע מסלול הטיסה שלו מגיע ל־12%. לכן, ההמראה מתבצעת במדרון, והנחיתה במעלה. עד שנת 2002 היה השדה כבוש בלבד וכיום הוא סלול. מספר תאונות התרחשו בו, ונהרגו בהן כ־30 איש. שדה התעופה מקיים טיסות באור יום בלבד, בעיקר לבירה קטמנדו, אך הוא נסגר לעיתים קרובות עקב מזג האוויר. במקום קיים גם מנחת מסוקים קטן. בעת מהומות או ניסיונות הפיכה נסגר השדה, וצבא נפאל מטיל איסורים לגבי תנועה בעיירה. הנמל דורג ב-2010 בערוץ ההיסטוריה במקום הראשון ברשימת נמלי התעופה המסוכנים בעולם. אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה טנזינג-הילרי (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה טנזינג-הילרי בוויקישיתוף LANDING & TAKE-OFF @ WORLD MOST DANGEROUS AIRPORT, LUKLA, NEPAL, סרטון באתר יוטיוב, 23 בנובמבר 2021 - סרטון נחיתות והמראות מנמל התעופה. "Most Extreme Airports". History Specials. Season 1. Episode 104. The History Channel. 26 August 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא נפאל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט פיו

רוברט פיו (באנגלית: Robert Pugh; נולד ב-11 באוקטובר 1950) הוא שחקן ולשי. אחד מתפקידיו הידועים ביותר הוא בדמות קרסטר בסדרת הפנטסיה של HBO "משחקי הכס". פיו נולד במחוז רונד'ה קינון טף שבויילס. אחרי שהחליט להיות שחקן הוא נרשם לקורסי ערב בבית הספר למשחק "Mountview Academy of Theatre Arts" שבצפון לונדון. אחר כך התקבל לרוז ברופורד קולג' (אנ') וסיים לימודי תואר ב-1976. ב-2005 גילם פיו את דמותו של הרולד וילסון בדרמה של ערוץ 4 הבריטי "לונגפורד". ב-2006 שיחק בתפקיד הרמן גרינג בדרמה התיעודית "Nuremberg: Nazis on Trial" של ה-BBC. ב-2007 כיכב לצדן של ג'נבייב או'ריילי וג'רלדין ג'יימס בדרמה "The Time of Your Life" בערוץ ITV1. בסדרה הוא גילם את אביה של אשה שהתאוששה אחרי שהייתה בתרדמת 18 שנה. ב-2010 הופיע פיו בתפקיד טוני בשני פרקים בסדרה "דוקטור הו" (הפרק "The Hungry Earth" והפרק "Cold Blood"). ב-2011 שיחק בדמות השופט פטריק קוברן בסדרה המשפטית "Justice". ב-2012 גילם את המנהיג הוולשי אוון גלנדאוור בעיבוד של ה-BBC למחזה "הנרי הרביעי". ב-2012 הצטרף פיו לצוות השחקנים של סדרת הפנטסיה "משחקי הכס" של HBO ושיחק בדמות קרסטר. ב-2013 שיחק בתפקיד ברון ריברס בסדרת הדרמה "המלכה הלבנה". בסדרה "דוקטור פוסטר" הופיע בתפקיד ג'ק ריינולדס. ב-2016 הצטרף פיו לצוות השחקנים של הסדרה "מר סלפרידג'" וגילם את לורד וינסטיי. רוברט פיו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוברט פיו, באתר AllMovie (באנגלית) רוברט פיו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "'Game of Thrones' actor falls for Bermuda | The Royal Gazette:Bermuda Arts & Entertainment". royalgazette.com. נבדק ב-29 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Mr Nice v Mr Nazi; Robert Pugh reveals why he'd rather play Goering than an affable cop NUREMBERG - NAZIS ON TRIAL Monday BBC 2, 9pm. - Free Online Library". www.thefreelibrary.com. נבדק ב-29 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Bond, Christian (28 באוגוסט 2015). "19 Game of Thrones Actors Who Appeared on Doctor Who". hollywood.com. נבדק ב-29 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Robert Pugh in TV drama Justice". walesonline.co.uk. 1 באפריל 2011. נבדק ב-29 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Cast confirmed for BBC Two's cycle of Shakespeare films" (הודעה לעיתונות). BBC Drama Publicity. 24 בנובמבר 2011. ארכיון מ-2011-12-30. נבדק ב-20 ביולי 2012. {{cite press release}}: (עזרה) "Creative casting: Shakespeare featuring Game of Thrones actors". The Bardolator. 24 באוקטובר 2014. אורכב מ-המקור ב-2016-10-01. נבדק ב-29 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "'Game of Thrones': Meet Craster (Exclusive)". hollywoodreporter.com. נבדק ב-29 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Chris Harvey, ‏Robert Pugh: 'The White Queen is more interesting than Game of Thrones because it's real', The Telegraph, 21 June 2013 "Meet the cast of Doctor Foster". radiotimes.com. נבדק ב-29 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Meet the cast of Mr Selfridge series four". radiotimes.com. נבדק ב-29 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
העצני

האם התכוונתם ל... תחכמוני (דמות מקראית) – המכונה גם "עדינו העצני" בספר שמואל אליקים העצני – עורך דין ופובליציסט ישראלי נדב העצני – עורך דין, פובליציסט ישראלי, בנו של אליקים העצני שרה העצני-כהן – פעילה חברתית ישראלית, נכדתו של אליקים העצני
פרוקלוס

פרוקלוס (ביוונית: Πρόκλος Διάδοχος - Próklos ho Diádokhos, ‏Proclus Lycaeus; קונסטנטינופול, 412 - אתונה, 485) היה פילוסוף ניאופלאטוני ומתמטיקאי. היה בין אחרוני הפילוסופים של התקופה הקלאסית. בכתביו ניסח ופיתח באופן מלא ומפורט משנה ניאופלאטונית שיטתית. גדולה השפעתו על הפילוסופיה המערבית של ימי הביניים ביוונית ובלטינית. רוב כתביו של פרוקלוס הם פירושים לדיאלוגים של אפלטון (הדיאלוגים: אלקיביאדס, קריטילוס, פרמנידס, הרפובליקה, טימאוס). בפירושיו מציג פרוקלוס את שיטתו הפילוסופית שלו עצמו כאילו הייתה פרשנות נאמנה לכוונתו של אפלטון. בכך הוא אינו שונה מניאופלאטונים אחרים, כי גם הוא רואה את הדיאלוגים הללו ככתובים בהשראה אלוהית. יחד עם זאת פרוקלוס היה קורא זהיר של הטקסט האפלטוני. כמה מפירושיו הללו אבדו. בנוסף לפירושיו, פרוקלוס כתב שתי יצירות עיקריות שיטתיות: החיבור יסודות התאולוגיה (Στοιχείωσις θεολογική) כולל 211 הנחות, כל אחת עם הוכחה. ההנחה הראשונה היא על מציאות "האחד" (אחדות אלוהית), וההנחה האחרונה היא ירידתה של הנשמה האינדיבידואלית אל העולם החומרי. החיבור התאולוגיה האפלטונית (Περὶ τῆς κατὰ Πλάτωνα θεολογίας) מציג תיאור שיטתי של עמדות אפלטוניות מהדיאלוגים השונים שלו, מאפייני הסדר האלוהי, היקום הקרוב ביותר אל 'האחד'. שרדו והגיעו לידינו עוד שלש מסות של פרוקלוס, כיום רק בתרגום ללטינית: ספקות בנוגע להשגחה (De decem dubitationibus circa providentiam) על ההשגחה והגורל (De providentia et fato) על מציאותו של הרוע (De malorum subsistentia) לדברי לידוס, האסכולות של פרוקלוס, יאמבליכוס וסיריאנוס, סבורות כי אלוהי היהודים הוא "הדמיאורג של העולם המוחש, ומכנות אותו האל של ארבעת היסודות". מדיה וקבצים בנושא פרוקלוס בוויקישיתוף פרוקלוס, באתר MacTutor (באנגלית) פרוקלוס, באתר Semantic Scholar פרוקלוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתיב, הסבות, מוסקבה, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית פרוקלוס, דף שער בספרייה הלאומית פרוקלוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) כתבי פרוקלוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Lydus, De Mensibus, IV, 53; תרגום בתוך: פטר שפר, יודופוביה, פרק 2: האל היהודי, עמ' 72.