laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בואינג בואינג

בואינג בואינג (באנגלית: Boeing Boeing) סרט קולנוע מסוגת קומדית פארסה משנת 1965 עם טוני קרטיס, ג'רי לואיס ותלמה ריטר בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הקומדיה הצרפתית "בואינג בואינג" משנת 1960 מאת המחזאי מארק קאמולטי. המחזה זכה להצלחה עצומה ונרשם בשנות ה-60 בספר השיאים של גינס כמחזה המוצג ביותר בעולם, והוא עלה מאז בהפקות שונות ברחבי העולם. זה היה סרטו האחרון של ג'רי לואיס עם אולפני פרמאונט שאיתם הופיע מאז סרטו הראשון ב-1949. ג'רי לואיס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. תלמה ריטר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע. ברנרד לורנס (טוני קרטיס) הוא עיתונאי אמריקאי המוצב בפריז. הוא רודף נשים מושבע ויוצא בו זמנית עם שלוש דיילות שאינן יודעות על קשריו הרומנטיים. כדי שלא ייתקלו אחת בשנייה בעת שהותן בדירתו השכורה בפריז, הוא מארגן לוח זמנים מדויק ונעזר בעוזרת הבית הנאמנה שלו ברטה (תלמה ריטר). שלוש הדיילות הן: ליזה הגרמניה העובדת בחברת לופטהנזה (כריסטיאנה שמידטמר), ויקי האנגליה העובדת בחברת "בריטיש יונייטד איירלינס" (סוזן ליי) וז'קלין הצרפתייה (דני סאבאל) העובדת בחברת אייר פרנס. ברטה הנאמנה חייבת להתאים את המאכלים לכל אחת: ויקי אוהבת כליות, ליזה אוהבת נקניקיות קנאקוורסט וז'קלין אוהבת סופלה. כן עליה להחליף את המצעים והבגדים של כל אחת ולהחליף בזמן את התמונות שלהן הנמצאות על השידה בסלון. המצב מסתבך בעידן הסילון, לאחר שחברות התעופה משדרגות את המטוסים שלהם למטוסי בואינג גדולים ומהירים יותר. זה משנה את זמן הגעתן של הדיילות ומאפשר להן לשהות יותר זמן בדירתו של ברנרד ומעלה את הסיכויים שלהן לפגוש זו את זו. עמיתו של ברנרד, העיתונאי רוברט ריד (ג'רי לואיס) מגלה את סודו של ברנרד וסוחט אותו כדי שיאפשר לו לגור בדירתו. מכאן מתחילה פארסה מטורפת ומהירה של כניסות ויציאות של הדיילות ושקרים על גבי שקרים של הגברים כדי למנוע הסתבכויות. ברטה העוזרת יוצאת מדעתה ומתפטרת. לבסוף נפגשות שלוש הדיילות והעסק מתפוצץ. שני הגברים נמלטים מהדירה. הם נכנסים למונית שרות נהוגה על ידי בחורה יפה. הם מחייכים ומתחילים לחזר אחריה. 1. תיאטרון הורוד, 1964 יוצרים: תרגום - ישעיהו בן-פורת, במאי - אלבר בוטבול (מנהל בית הספר לשחקנים של תאטר דה לה ויל), תפאורה - שאול אברהמי שחקנים: ברנרד לורנס - עזריה רפפורט, רוברט - רפי שחר, ז'קלין - שפרירה זכאי, ברכה נאמן, זמירה ייני, ברטה - ג'טה לוקה 2. תיאטרון הקאמרי, 2007. יוצרים: במאי - לזלי לוטון, תפאורה - לילי בן נחשון. שחקנים: ברנרד לורנס - מיכה סלקטר, גלוריה - שירי גדני, גבריאלה - שירי נדב, ברטה - תיקי דיין, רוברט ריד - דרור קרן, תמר קינן "בואינג בואינג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בואינג בואינג", באתר נטפליקס "בואינג בואינג", באתר AllMovie (באנגלית) "בואינג בואינג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בואינג בואינג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט בואינג בואינג, באתר יוטיוב בואינג בואינג, באתר TCM מיכאל הנדלזלץ, הצגה שלא ממריאה לשום מקום, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2007 "התיאטרון הוורוד" נפתח בבכורת "בואינג בואינג", קול העם, 10 בפברואר 1964 מי? מה? מתי, מעריב, 21 בפברואר 1964 יצחק בצלאל, "אזרח העולם" אלבר בוטבול, למרחב, 2 במרץ 1964 מי? מה? מתי?, מעריב, 28 בפברואר 1964 ביקורות: איתן בר-יוסף, עכבר העיר ת"א, מחלקת התיירים של התיאטרון, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2007 מיכאל הנדלזלץ, התרסקות, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2007 ירמי עמיר, ‏נא להדק חגורות, אנחנו מתרסקים, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2007
הווארד צ'ארלס

הווארד צ'ארלס (באנגלית: Howard Charles; נולד ב-6 בספטמבר 1983) הוא שחקן בריטי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד פורתוס בסדרה "המוסקטרים", עיבוד לרומן "שלושת המוסקטרים" מאת אלכסנדר דיומא. צ'ארלס נולד בלונדון. בין שנת 2000 ל-2005 למד בקינגסטון קולג' וקיבל תעודה באמנויות הבמה. אחר כך למד לתואר BA במשחק ובמדיה. את הכשרתו המקצועית רכש בדרמה סנטר לונדון שם זכה בפרס הדרמה על שם ליידי רות'רמיר ובמלגת לימודים על שם לברהולם. בתיאטרון שיחק צ'ארלס במחזות "Blackta" (תיאטרון יאנג ויק), "מקבת'" ו"הסוחר מוונציה" (עם הלהקה השייקספירית המלכותית), "אנרון" (בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר, תיאטרון רויאל קורט בווסט אנד), "Painting A Wall" (תיאטרון פינבורו), "The Hounding of David Olwale" (תיאטראות שונים בהם התיאטרון הרפרטוארי בברמינגהם, אברימן בליברפול, והאקני אמפייר), "שלוש אחיות" (מנצ'סטר רויאל אקסצ'נג'), "The Local Stigmatic" (פסטיבל אדינבורו), "Les Jeudis" (מרכז פומפידו, פריז), "הלילה השנים עשר", "The Lunatic Queen", "טניקו", "מידה כנגד מידה", "Le Cid", "גן הדובדבנים", ו"הכבוד של וינסלו". מדיה וקבצים בנושא הווארד צ'ארלס בוויקישיתוף הווארד צ'ארלס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הווארד צ'ארלס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Interview with Howard Charles". BBC Media Centre. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) Florence Waters, ‏The Musketeers: on set with Peter Capaldi and Vinnie Jones, The Telegraph, 18 January 2014 "Sex & swordfights! BBC1's thrilling new take on The Three Musketeers". The Daily Mail. 17 בינואר 2014. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) Logan, Ross (14 בינואר 2014). "One for all: Kingston College student to star in BBC's The Musketeers". Your Local Guardian. נבדק ב-7 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Former Student Lands Lead Role in BBC's The Musketeers". Kingston College. 13 בינואר 2014. אורכב מ-המקור ב-2018-09-23. נבדק ב-7 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) Prebble, Lucy (2016). "Enron". Google Books. p. 2. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Blackta". Young Vic. אורכב מ-המקור ב-15 ביוני 2016. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) Alys Denby, ‏Macbeth: The cast and crew, The Telegraph, 26 April 2011 "Welcome". Royal Shakespeare Company. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Painting A Wall". Finborough Theatre. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Standing by Trailer". Vimeo. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Sound". Vimeo. נבדק ב-5 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה)
בוגאי (מחוז קולו)

בוגאי (בפולנית: Bugaj) הוא כפר בגמינה באביאק במחוז קולו בפרובינציית פולין גדול בפולין. הכפר נמצא במרחק של כ-5 קילומטרים מזרחית לבאביאק, בירת הגמינה, במרחק של כ-17 קילומטרים צפונית לקולו, בירת המחוז, ובמרחק של 123 קילומטרים מזרחית לפוזנן, בירת הפרובינציה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בסתיו 1940, בתקופה שפולין הייתה נתונה תחת כיבוש גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הכפרים בוגאי ונוביני ברדובסקיה, שלא הייתה בהם אוכלוסייה יהודית, הפכו לגטאות כפריים שאליהם הגרמנים גירשו בין 200 ל-300 משפחות (כ-800 איש) מגטאות קולו ובאביאק; כ-50 משפחות מקולו נשלחו לנוביני ברדובסקיה והיתר לבוגאי. הגטאות התפרשו על פני 300 הקטאר של אדמות ו-165 בתים שהיו קודם לכן בבעלות פולנית. הם תפקדו כמעין מושבות חקלאיות, כשהגרמנים אילצו את יושביהם לבצע עבודות חקלאיות בכל השדות באזור. החקלאים התפרנסו ממכירת מה שנותר מתבואתם לשכניהם הפולנים. ממכתב שנשלח מיושבי הגטו אל גטו ורשה באפריל 1941 עולה כי התנאים במבני הגטו היו קשים מאוד והמשק החי ברשות היהודים היה מצומצם מאוד: 7 סוסים וכ-20 עופות ועזים. בינואר 1942 הגטאות חוסלו כשיושביהם נשלחו למחנה ההשמדה חלמנו ונרצחו, כאשר ניצול היה ניצול בודד מבוגאי שהצליח להימלט מחלמנו. לאחר החיסול הגרמנים הורו להרוס את מבני הגטאות והוקם עליהם יער. עם הסיום המלחמה האזור חזר לשליטת פולין. החל מ-1975 הכפר היה חלק מפרובינציית קונין, עד להקמת פרובינציית פולין גדול ב-1999. מדיה וקבצים בנושא בוגאי בוויקישיתוף בוגאי (Bugaj), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אוולין צגנהאגן ומרטין דין (אנ'), בוגאי (ונוביני ברדובסקיה), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 47–48), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אוולין צגנהאגן ומרטין דין (אנ'), בוגאי (ונוביני ברדובסקיה), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 47–48), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) בוגאי (Bugaj), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם היסטוריה של הקהילה היהודית בבאביאק באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית) היסטוריה של הקהילה היהודית בקולו באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
פאלאצו פיזאני מורטה

פאלאצו פיזאני מורטה (באיטלקית: Palazzo Pisani Moretta) הוא ארמון הממוקם לאורך התעלה הגדולה ברובע סן פולו של העיר ונציה שבאיטליה. הארמון ממוקם בין פאלאצו טייפולו ופאלאצו בארבאריג'ו דלה טראצה.  הארמון נבנה במחצית השנייה של המאה ה-15 על ידי משפחת במבו, ולאחר זמן קצר הפך למקום מגוריו של ענף מורטה של משפחת פיזאני (למשפחת פיזאני היו מספר ענפים). הארמון הורחב במהלך השנים, והגיע לצורתו הנוכחית במאה ה-18. בארמון התגוררו אישים ידועים ובהם פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ז'וזפין דה בוארנה, ויוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.  הארמון נשאר בבעלות משפחת פיזאני מורטה עד שנת 1880 (אז נפטר אחרון בני המשפחה). בשנת 2018 נרכש המבנה על ידי אנשי עסקים הונג קונגים, אשר התחייבו לא להפוך את המבנה לבית מלון, ולהשאירו בית מגורים.  פנים המבנה וחדרי המבנה עוטרו בסגנון הבארוק על ידי האמנים ג'ובאני בטיסטה טייפולו, יאקופו גוארנה וז'וזפה אנג'לי. בארמון הוצג הציור המונומנטלי "משפחתו של דריווש לפני אלכסנדר", אשר תואר על ידי גתה ביומנו, כאשר זה ראה אותו בארמון ב-8 באוקטובר בשנת 1786; לימים נרכש הציור על ידי הגלריה הלאומית שבלונדון, בשנת 1857, ושם הוא מוצג כיום. בארמון היה בעבר ציור תקרה בשם "המרכבות של אורורה" מעשה ידי ג'ובאני אנטוניו פלגריני. הציור הועתק ממקומו והותקן בספרייתו של ג'ורג' ו. ואנדרבילט השני, באחוזת בילטמור שבבעלותו, הממוקמת ליד אשוויל שבקרוליינה הצפונית. חזית המבנה היא דוגמה לסגנון הוונציאני הגותי הפרחוני. בחזית, בקומה השנייה והשלישית חלון ביפורי בו שישה חלונות צמודים, שמשני צדיהם מרפסות (בדומה לסגנון חלונות מרפסת ארמון הדוג'ים). בקומת הקרקע יש שתי שלהן קשתות, הפונות אל התעלה. מדיה וקבצים בנושא פאלאצו פיזאני מורטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאלאצו פיזאני מורטה תיאור המבנה, תרשימי המבנה וההיסטוריה של המבנה כתבה על מכירת המבנה (באיטלקית) אתר אחוזת בילטמור
בוגאי

בוגאי (בפולנית: Bugaj) הוא שמם של מספר רב של יישובים ברחבי פולין: האם התכוונתם ל... בוגאי (פרובינציית אופולה) – כפר בפרובינציית אופולה בוגאי (מחוז בלחטוב) – כפר במחוז בלחטוב בפרובינציית לודז' בוגאי (מחוז לנצ'יצה) – כפר במחוז לנצ'יצה בפרובינציית לודז' בוגאי (מחוז ראדומסק) – כפר במחוז ראדומסק בפרובינציית לודז' בוגאי (מחוז שייראדז) – כפר במחוז שייראדז בפרובינציית לודז' בוגאי (מחוז אוסטרוב ויילקופולסקי) – כפר במחוז אוסטרוב ויילקופולסקי בפרובינציית פולין גדול בוגאי (מחוז וז'שנייה) – כפר במחוז וז'שנייה בפרובינציית פולין גדול בוגאי (מחוז חודז'ז') – כפר במחוז חודז'ז' בפרובינציית פולין גדול בוגאי (גמינה פוביידז'יסקה) – כפר בגמינה פוביידז'יסקה במחוז פוזנן בפרובינציית פולין גדול בוגאי (גמינה קלשצ'בו) – כפר בגמינה קלשצ'בו במחוז פוזנן בפרובינציית פולין גדול בוגאי (מחוז קאליש) – כפר במחוז קאליש בפרובינציית פולין גדול בוגאי (מחוז קולו) – כפר במחוז קולו בפרובינציית פולין גדול בוגאי (מחוז שמוטולי) – כפר במחוז שמוטולי בפרובינציית פולין גדול בוגאי (מחוז גורליצה) – כפר במחוז גורליצה בפרובינציית פולין קטן בוגאי (מחוז ודוביצה) – כפר במחוז ודוביצה בפרובינציית פולין קטן בוגאי (מחוז בוסקו) – כפר במחוז בוסקו בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בוגאי (מחוז ינדז'יוב) – כפר במחוז ינדז'יוב בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בוגאי (מחוז סנדומייז') – כפר במחוז סנדומייז' בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בוגאי (מחוז סקרז'יסקו) – כפר במחוז סקרז'יסקו בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בוגאי (מחוז פינצ'וב) – כפר במחוז פינצ'וב בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בוגאי (מחוז קיילצה) – כפר במחוז קיילצה בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה
פסל המורד הקטן

פסל המורד הקטן, או "הצופה הקטן" (בפולנית: Mały Powstaniec) הוא פסל המנציח את הילדים-חיילים שלחמו ומתו במהלך מרד ורשה 1944. הוא ממוקם בסמוך לחומות העיר העתיקה של ורשה.  הפסל הוצב בשנת 1983. הוא מתאר נער צעיר לובש קסדה גדולה מדי לראשו, ומחזיק תת-מקלע, שלפי גודלו עשוי להיות לכאורה גם צעצוע. הדמות עוצבה בדמותו של  "אנטק" ("antek"), נער לוחם, בנו של רופא קרדיולוג שהיה בין המורדים, שכינויו בפי הלוחמים היה "קרלי", שנהרג במקום זה ב-8 באוגוסט 1944 בגיל 13. הקסדה ותת-מקלע מפוסלים בדמות הציוד שהיה בשימוש לוחמי תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה נגד גרמניה הנאצית.   הפסל מייצג את הילדים, הנערים והנערות, רבים מהם חניכי תנועת הצופים בפולין (ולכן מכונה גם "פסל הצופה הקטן"),  שנהרגו בעת ששימשו כשליחים, כמובילי נשק ותחמושת, כתצפיתנים וכשדרים, בעת המרד של המחתרת הפולנית בוורשה כנגד הגרמנים הנאצים הכובשים, לקראת סיום מלחמת העולם השנייה. הפסל יז'י יארנוצקייביץ' (Jerzy Jarnuszkiewicz) עיצב את האנדרטה כבר בשנת 1946, אולם המשטר הקומוניסטי שראה בלוחמי המחתרת הפולנית תנועה לאומנית, לא איפשר את הצבתו בפומבי. עותקים מוקטנים של האנדרטה נפוצו ברחבי המדינה כבר בסוף שנות ה-40, והפכו במהרה לסמל למאבקה של פולין לחירות. מאחורי הפסל חרוטות בפולנית מילות שיר פופולרי מאותה תקופה, המתאר נאמנות למולדת. מבט כללי על הפסל הפסל בשעת לילה לוחית המידע מאחורי הפסל העתק של הפסל במוזיאון מרד ורשה חניכי תנועת הצופים בטקס זיכרון מרד ורשה תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה ארמייה קריובה שימוש צבאי בילדים ובנערים מדיה וקבצים בנושא פסל המורד הקטן בוויקישיתוף
הימליה (קבוצת ירחים)

קבוצת הימליה היא קבוצה של ירחי צדק. ירחים אלה הם ירחים לא שגרתיים שנעים במסלול זהה לירח הימליה, ונעים בכיוון ההפוך לכיוון התנועה של צדק. ירחי קבוצת הימליה הם: לדה הימליה (הגדול ביותר בקבוצה שגם נותן לה את שמו) ארסה פאנדיה ליסיתאה אלרה דיה הירחים בקבוצה הם בעלי מסלול עם חצי ציר גדול בטווח של 11.15 ו-11.75 מיליון ק"מ במרחק מצדק, נטיית המסלול בין 26.6° ל-28.3°, ואקצנטריות מסלול של בין 0.11 ל-0.25. מבחינת מראה חיצוני, הירחים בקבוצה נראים אותו הדבר ודומים לאסטרואידים מסוג C. מכיוון שמסלולם דומה ומראם דומה, משערים שירחי הקבוצה היו פעם אסטרואיד אחד שהתפרק. האסטרואיד ככל הנראה הגיע מחגורת האסטרואידים והיה בעל רדיוס של בערך 89 ק"מ, וקצת גדול יותר מקוטרו של הירח הימליה. הירח הימליה מכיל 87% ממסת אסטרואיד המקור המשוער. מדיה וקבצים בנושא קבוצת הירחים הימליה בוויקישיתוף סקוט שפרד,ירחי צדק, האתר של סקוט שפרד Grav, Tommy; Holman, Matthew J.; Gladman, Brett J.; Aksnes, Kaare Photometric survey of the irregular satellites, Icarus, 166,(2003), pp. 33-45. Preprint
פרדריק פלמר

פרדריק פלמר (באנגלית: Frederick Palmer;‏ 31 בינואר 1862 – 7 באפריל 1934) היה מהנדס בריטי שתכנן את נמל חיפה. פרדריק פלמר נולד בעיירה בויילס בשנת 1862. בשנים 1877 עד 1879 היה שוליה בחברת רכבות. משנת 1883 היה לעוזר מהנדס באותה חברה, בהמשך נתמנה לעוזר מהנדס בחברת הרכבות של מזרח הודו (East Indian Railway Company). בשנת 1889 קודם לתפקיד מהנדס בחברה זו. לאחר מכן התמנה למהנדס הראשי של נמל כלכותה. בין השנים 1917 ל-1930 תכנן מספר מעגנות לאניות ב-Isle of Dogs, על גדות נהר התמזה בלונדון. בזמן מלחמת העולם הראשונה פעל פלמר במסגרת מיניסטריון החימוש הבריטי וכן שימש כמהנדס יועץ של מיניסטריון התעופה, והחברה שבניהולו, שנקראה "המכון של המהנדסים האזרחיים" (the Institution of Civil Engineers), קיבלה מעמד של חברת ייעוץ למיניסטריון המלחמה. לאחר המלחמה פעלה החברה בהקמת גשרים בלונדון ובקנדה. בשנת 1919 כתב הגנרל אדמונד אלנבי לממשלת בריטניה שאם בריטניה תקבל מנדט על ארץ ישראל כי אז תהיה הקמת נמל עמוק מים בחיפה כה חשובה שכדאי כבר עתה לבצע סקר מקדים. בהתאם לכך הוחל בעבודה מקדימה ובשנת 1922 פרדריק פלמר מטעם חברת בניית הנמלים "רנדל, פלמר וטריטון" (RENDEL PALMER & TRITTON) סקר את חופי הארץ לפי בקשת שלטונות המנדט הבריטי ואישר כי חיפה היא המקום המתאים ביותר לנמל עמוק מים. תוכניות הנמל אושרו בשנת 1925 ושנה לאחר מכן אישר הפרלמנט הבריטי מלווה, שמתוכו הוקצו מיליון ורבע לירות שטרלינג לבניית הנמל. הליכי מימוש המלווה וסיבות פוליטיות בארץ ישראל ובבריטניה גרמו לדחיית תחילת העבודה על הנמל עד לשנת 1927. עד אז היה במקום רק מעגן החוף, שנבנה על ידי העות'מאנים בשנת 1905 ליד אזור תחנת הרכבת. ב-31 באוקטובר 1933 הוכרז רשמית על פתיחת הנמל. הפתיחה תוכננה כטקס רשמי בנוכחות מוזמנים רבים מנכבדי הארץ יהודים וערבים, אך בגלל מאורעות אוקטובר 1933 שפרצו ביפו ב-27 באוקטובר והסתיימו בחללים משני הצדדים, החליטו מתכנני הטקס לבטל את החגיגות ולהסתפק בטקס רשמי ומצומצם. פרדריק פלמר לא האריך ימים לאחר מכן ונפטר בשנת 1934. על שמו נקראה הכניסההראשית לנמל (בשעתו) והרחוב המוליך אליה: "שער פלמר". מרדכי נאור ויוסי בן-ארצי, חיפה בהתפתחותה 1918–1948, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1989. צבי הרמן, הכובשים בים נתיבה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978. דו"ח שחיבר פלמר בנושא נמלים בארץ ישראל,ובו מספר מפות, 1923 נדב מן, ביתמונה, בחיפה בונים נמל, באתר ynet, 13 ביולי 2007 הבול "שער פלמר" הושק על ידי ראש העיר חיפה ומנהל השירות הבולאי, באתר חיפה כל מה שקורה בעיר. על מפעלי נמל חיפה, דואר היום, 17 באפריל 1932 הודעה רשמית על פתיחת נמל חיפה ב-31 באוקטובר, דואר היום, 24 באוקטובר 1933 Report on the provision of harbour facilities for Palestine, הספרייה הלאומית
עפרורוניים

עפרורוניים או לביאסיניים (שם מדעי: Lebiasinidae) היא משפחת דגי גרם שוכני מים מתוקים מסדרת החריתאים. הם שוכנים באמריקה הדרומית ובכמה אגמים בקוסטה ריקה ופנמה. רבים מהם הם דגי נוי נפוצים באקווריום. חלקם מכונים בשם טטרות. אלו דגים קטנים באורך 2–18 סנטימטרים, והם בעלי גוף מוארך בעל פסים, באופן המזכיר מראה עיפרון ומכאן שמם. הם משייטים במים רדודים וצדים זחלי חרקים כמו יתושים וחסרי חוליות נוספים בחרטומם המוארך. חלק מהמינים (בעיקר מהסוגים Lebiasina ו-Piabucina) שוכנים במורדות הרי האנדים באגמים קרים, אך רוב המינים מעדיפים אזורים טרופיים וסובטרופיים. תת-משפחה Lebiasininae סוג ומין יחיד Derhamia hoffmannorum סוג Lebiasina - בו 12 מינים סוג Piabucina - בו 9 מינים תת-משפחה Pyrrhulininae שבט Pyrrhulinini סוג Copeina - בו 2 מינים סוג קוֹפְזָנִית (Copella) - בו 9 מינים, ביניהם קופזנית מתזת סוג Pyrrhulina - בו 17 מינים תת-משפחה Pyrrhulininae שבט Nannostomini סוג Nannostomus - בו 17 מינים מדיה וקבצים בנושא עפרורוניים בוויקישיתוף עפרורוניים, באתר ITIS (באנגלית) עפרורוניים, באתר NCBI (באנגלית) עפרורוניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עפרורוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עפרורוניים, באתר GBIF (באנגלית)
גביע דייוויס 2018

גביע דייוויס 2018 היא התחרות ה-107 במניין מאז ייסוד התחרות. בתחרות השתתפו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. בעקבות פלייאוף הבית העליון – המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב הראשון של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים – ובעקבות שינוי פורמט הבית העליון של גביע דייוויס לטורניר גמר מרוכז בן 18 נבחרות ב-2019, עלו אוטומטית לטורניר הבית העליון של 2019 ארבע הנבחרות שעלו לחצי הגמר ב-2018: צרפת, קרואטיה, ספרד, ארצות הברית. שתי נבחרות נוספות קיבלו כרטיס חופשי ("ויילד קארד") על פי בחירת המארגנים: ארגנטינה, בריטניה. עוד 12 משתתפות בטורניר הבית העליון תקבענה בסיבוב אחד של משחקים מוקדמים בין 12 נבחרות מדורגות ל-12 שאינן מדורגות. 8 מנצחות פלייאוף הבית העליון ו-4 המפסידות ברבע גמר הבית עליון של 2018 נקבעו בתחילה כמדורגות, אך כיוון שארגנטינה ובריטניה זכו לכרטיס חופשי, קודמו נבחרות רוסיה ואוסטרליה אל 12 המדורגות במקומן. 12 המדורגות למשחקי המוקדמות הן: רוסיה, בלגיה, אוסטרליה, סרביה, איטליה, גרמניה, קזחסטן, צ'כיה, שוודיה, אוסטריה, קנדה, יפן. 12 הנבחרות שאינן מדורגות למשחקי המוקדמות הן: סין, הודו, אוזבקיסטן, קולומביה, צ'ילה, ברזיל, שווייץ, הונגריה, הולנד, בוסניה והרצגובינה, פורטוגל, ו סלובקיה. בתחרות שנת 2018, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד פורטוגל והפסידה. בעקבות ניצחון זה הנבחרת נפגשה עם נבחרת צ'כיה על הזכות להתמודד על העלייה לבית העליון. בעקבות הפסד זה הנבחרת נותרה בבית אירופה-1. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 2018 בוויקישיתוף אתר התחרות
אנדרטת הכבאים הלאומית

אנדרטת הכבאים הלאומית בלונדון בירת בריטניה מוקדשת לזכרם של כבאי המדינה שנספו בעת מילוי תפקידם. היא ניצבת מדרום לקתדרלת סנט פול, בצד ציר הולכי הרגל המוביל ממנה אל גשר המילניום. מיקומה של האנדרטה נקבע לזכר המאמצים המיוחדים שנעשו כדי להציל את קתדרלת סנט פול מהרס במהלך הבליץ והסמל שהפכה להיות לעמידת בריטניה בהפצצות, כפי שהונצח בתצלום הידוע סנט פול שורדת. האנדרטה הוקמה בלונדון כאנדרטה לכבאי בריטניה במלחמת העולם השנייה ובפרט לכבאים בלונדון במהלך הבליץ. נראים בה ביציקת ארד שלושה כבאים חבושי קסדות וניצבים על עיי הריסות כשהם בפעולה - שניים אוחזים בזרנוק כיבוי ושלישי המזעיק עזרה נוספת למקומם. על גבי בסיס האנדרטה נקבעו ביציקה שמות הכבאים שנספו במהלך המלחמה - 997 במספר. האנדרטה הוקמה לפי רעיון של הכבאי סיריל דמארן (Cyril Demarne) ששירת בלונדון במהלך הבליץ. היא נוצרה על ידי הפסל ג'ון מילס (John Mills) בהזמנת קרן הצדקה לכבאי בריטניה. אליזבת, המלכה האם, שהייתה המלכה במהלך המלחמה, חנכה את האנדרטה ב-4 במאי 1991. בשנת 1998 הוחלט להפוך את האנדרטה לאנדרטה הלאומית לכבאים שנספו בפעולה. היא הועתקה אל מקומה הנוכחי - מרחק קצר מהקודם - ובסיסה הוגבה על מנת שניתן יהיה להוסיף אליו את שמות כל הנספים. כיום מונצחים עליה כ-2,200 שמות. אן, הנסיכה המלכותית, פטרונית קרן הצדקה לכבאים, חנכה מחדש את האנדרטה ב-16 בספטמבר 2003. טקס זיכרון נערך ליד האנדרטה מדי שנה ביום ראשון הסמוך ל-7 בספטמבר, יום השנה לתחילת הבליץ על לונדון. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הכבאים הלאומית בוויקישיתוף תמונת האנדרטה בעיצובה המקורי על האנדרטה, באתר c20society
עין נזם

עין נזם הוא מעיין הנמצא בעמק המעיינות, בסמוך לקיבוץ שדה אליהו. שמו המקורי היה עין חנזיר (חזיר בערבית) ושמו הוסב לעין נזם על בסיס הפסוק בספר משלי "נזם זהב באף חזיר". המעיין יוצר בריכה טבעית גדולה בין צמחיית גדות. מי המעיין מליחים, אינם ראויים לשתייה, ומשמשים לצרכים חקלאיים. הגישה למעיין היא דרך כביש היקפי מסביב לגדר קיבוץ שדה אליהו, והיא חופשית. בכניסה למעיין מנגש וסולמות מתכת, וליד הכניסה מותקנות מצללות המעניקות צל חלקי. עומק המים בבריכה כשני מטר. סביב הבריכה שולחנות פיקניק. אורי מאור, ארץ המעיינות – המדריך השלם לנקודות המים הקסומות בישראל, הוצאת ספריית בית אל, 2011, עמ' 26–27 מדיה וקבצים בנושא עין נזם בוויקישיתוף שמורת עין נזם – iNature, באתר www.inature.info עין נזם, באתר טיולי ראו בספרו של אורי מאור, ארץ המעיינות – המדריך השלם לנקודות המים הקסומות בישראל, המפורט להלן ב"קריאה נוספת", בעמוד 26–27 ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגור קונשנקוב

לוטננט גנרל איגור יבגנייביץ' קונשנקוב (ברוסית: Игорь Евгеньевич Конашенков; נולד ב-15 במאי 1966) הוא איש צבא רוסי, דובר משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית מאז אוגוסט 2011. איגור קונשנקוב נולד ב-15 במאי 1966 בקישינב, מולדובה. ב-1988 סיים את לימודיו בהצטיינות באגף ההנדסה של בית הספר הצבאי הגבוה בז'יטומיר בתחום רדיו-אלקטרוניקה של כוחות ההגנה האווירית. ב-1998 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של כוחות ההגנה האווירית. ב-2006 השלים את השכלתו באקדמיה של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. הוא שירת בחיל החלל במינהל הראשי של כוחות ההגנה האווירית הטריטוריאליים. מ-1998 היה קונשנקוב קצין בכיר וסגן ראש המחלקה לשיתוף פעולה עם התקשורת הרוסית והזרה במשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית. ב-2003 הוא מונה לראש שירות העיתונות ועוזרו של מפקד המחוז הצבאי של צפון הקווקז, והיה אחראי לענייני יחסי ציבור והסברה. ב-2005 מונה לראש שירות העיתונות של צבא היבשה, וכיהן כעוזרו של המפקד העליון של הצבא לענייני יחסי ציבור והסברה. ב-2009 הוא מונה לתפקיד סגן מנהל מחלקת ההסברה והמידע של משרד ההגנה, ובאוגוסט 2011 התמנה לראש מחלקת ההסברה והמידע של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית בצו של נשיא הפדרציה הרוסית. בכך הפך לדובר הצבאי הראשי של רוסיה. במרץ 2017 מונה לראש מחלקת המידע והתקשורת של משרד ההגנה, במקביל למילוי תפקידו כדובר משרד ההגנה. עד 2011, תפקיד דובר הצבא הרוסי לא היה משמעותי ומשרד ההגנה מיעט בקיום מסיבות עיתונאים - עד מינויו של קונשנקוב לתפקיד. מדיה וקבצים בנושא איגור קונשנקוב בוויקישיתוף דף דובר משרד ההגנה הרוסי באתר משרד ההגנה הרוסי Igor Konashenkov. Ministry of Defence of the Russian Federation. Retrieved 30 June 2017. Roland Oliphant, ‏Russia warns it will shoot down alliance jets over Syria if US launches air strikes against Assad, The Telegraph, 6 October 2016
פסטיבל הזמר והפזמון 1971

פסטיבל הזמר והפזמון 1971 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון. התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות בבנייני האומה בירושלים בהנחיית יצחק שמעוני. המנצח על התזמורת היה לסלו רוט והמפיק היה חנוך חסון. שלושה הרכבים השתתפו בפסטיבל: שלישיית לא אכפת להם ששמה הנוסף היה "שלושת השמנים" (מתי כספי, גדי אורון ויעקב נוי), צמד הדודאים (ישראל גוריון ובני אמדורסקי) ושלישיית שובבי ציון (חנן יובל, קובי רכט וקובי אשרת). חלק מהשירים הוקלטו על ידי זמרים אחרים בתקליט שיצא לאור: השיר "חלומות של חושך ואור" בביצוע של טמירה ירדני, השיר "רגע שקט" בביצוע של גבי ברלין והשיר "כשאהיה זקן" בביצוע של רבקה מיכאלי ובני אמדורסקי. השיר שזכה בתחרות הוא "רק הירח" בביצוע של אילנית. בזמן ההכתרה שכחה אילנית את מילות השיר ופלטה "אוי-ווי". פסטיבל הזמר והפזמון, באתר הפסטיבלים פסטיבל הזמר והפזמון 1971 באתר סטריאו ומונו פסטיבל הזמר והפזמון 1971, סרטון באתר יוטיוב
התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה

התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה היא תזמורת סימפונית שפעלה בין השנים 2013–2014, התזמורת נוסדה ביוזמת עיריית הרצליה ובניהולו המוזיקלי של גיל שוחט. התזמורת הוקמה כשנה לאחר סגירת התזמורת הקאמרית הרצליה, שפעלה מאז 1981 (ומאז 2003 - כתזמורת סימפונית) בניצוחו של הרווי בורדוביץ, ולמעשה החליפה אותה. התזמורת הוקמה לכבוד פסטיבל בטהובן בפארק הרצליה, אשר הוקדש כולו לסימפוניות של בטהובן וליצירותיו. בדומה לתזמורת הקאמרית הרצליה, נגני התזמורת החדשה הם נגנים שעובדים בכל ימות השנה בתזמורות אחרות, כגון התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית ירושלים. התזמורת מונה יותר מ-35 נגנים. הכנרת הראשונה של התזמורת היא ז'אנה גנדלמן, והצ'לן הראשון הוא עדיאל שמיט. חגי חיטרון, תזמורת חדשה בהרצליה בניהול גיל שוחט, באתר הארץ, 21 באפריל 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.