laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קסדת צלילה

קסדת צלילה משמשת בעיקר צוללים מקצועיים העוסקים בצלילה באספקת אוויר על מימית, אם כי קיימים דגמים אחדים המותאמים לשימוש בצלילת סקובה. הקסדה אוטמת את מגע ראשו של הצולל עם המים, מאפשרת לו לראות היטב מתחת למים ומספקת לו גז לנשימה. כמו כן מגינה הקסדה על ראשו של הצולל כאשר הוא עוסק בעבודה כבדה או מסוכנת, ובדרך כלל מספקת לו תקשורת קולית עם השטח (ואם הדבר אפשרי – גם עם צוללים אחרים). אם צולל חבוש קסדת צלילה מאבד את הכרתו אך עדיין נושם, תישאר הקסדה במקומה ותוסיף לספק לו אוויר לנשימה עד חילוצו. לעומת זאת, את וסת הצלילה הטיפוסי המשמש צוללים ספורטיביים יש להחזיק בפה, ואם יישמט מפיו של צולל שאיבד את הכרתו – הצולל יטבע (לא כך הדבר עם מסיכת פנים שלמה, הממשיכה לספק אוויר לצולל גם כשהכרתו התערפלה.) לפני המצאת וסת צריכת האוויר (demanding valve), המספק אוויר לפי דרישת הצולל, קיבלה הקסדה אספקת אוויר רצופה. גז הנשימה הוזרם לתוכה בספיקה קבועה, בלא התייחסות לצורכי הנשימה של הצולל, והתנקז החוצה דרך שסתום סניקה. רוב הקסדות המודרניות כוללות שסתום צריכה, כך שהקסדה מספקת את גז הנשימה רק כאשר הצולל נושם. קסדות באספקה רצופה צורכות כמויות גז נשימה גדולות הרבה יותר מאשר אלו המצוידות בווסת; שיטה זו עשויה לעורר בעיות לוגיסטיות, והיא מאוד יקרה כאשר משתמשים בתערובות גזי נשימה מיוחדות. כמו כן יוצרת זרימת האוויר הרצופה רעש בלתי פוסק בתוך הקסדה, המפריע לקיום תקשורת תקינה. עדיין משתמשים בקסדות בעלות אספקה רצופה בצלילה בחומרים מסוכנים (HAZMAT), משום שעל־הלחץ השורר בתוכה מונע את חדירת החומר המסוכן כשקיימת סכנה לפגיעה באטימות חליפת הצלילה או הקסדה. קסדות מסוג זה עדיין נפוצות יחסית בצלילה במים רדודים, בה תצרוכת גז היא עניין משני, ובצלילה בסביבה רדיו־אקטיבית, משום שיש להיפטר מהן לאחר זמן מה בשל חשיפתן לקרינה. אטימת הצוואר ברוב הקסדות המודרניות נעשה באמצעות "צווארון אוטם" ("neck dam") מנאופרן הנפרד מן הקסדה, ועל כן מאפשר לצולל לבחור את חליפת הצלילה בהתאם לסביבת הצלילה. כאשר מרכיבים את הצווארון האוטם על חליפה יבשה (dry suit), מבודד הגוף כולו מסביבת הצלילה, והקסדה מעניקה תוספת מסוימת של הגנה וחום. כאשר הצלילה נעשית בסביבה מסוכנת, כמו מי שפכים או כימיקלים מסוכנים, מחוברת הקסדה ונאטמת אל חליפה יבשה מיוחדת, המבודדת ומגינה על הצולל. ציוד צלילה זה הוא המקבילה המודרנית של חליפת הצלילה הסטנדרטית ההיסטורית מ"דגם 5". מדיה וקבצים בנושא קסדת צלילה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בניין עיריית טאלין

בניין עיריית טאלין הוא בניין היסטורי הממוקם במרכז ההיסטורי של טאלין בירת אסטוניה. בניין העירייה בנוי בסגנון גותי והוא בניין העירייה העתיק ביותר במדינות הבלטיות ובסקנדינביה. המבנה ממוקם בכיכר העירייה (ראקויה פלאץ - Raekoja plats) שבעיר. האזכור הראשון של מבנה עירייה בעיר טאלין הוא משנת 1322. מבנה העירייה שופץ והורחב בין השנים 1371–1374. המבנה הנוכחי נבנה בין השנים 1402–1404. קצהו של צריח המבנה נבנה מחדש במאה ה-17, בשנת 1627, בסגנון רנסאנס. במסגרת שיפוץ שנערך במבנה בשנים 1650–1652 הועברה הכניסה של המבנה מצדו למרכז המבנה, ושער המבנה הקודם נאטם. במסגרת שיפוץ זה שונה אופיו הביניימי של המבנה. הצריח נהרס במהלך הפצצה אווירית ב-9 במרץ 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש לאחר המלחמה בשנת 1952. המבנה שימש כמבנה העיקרי של העירייה עד שנת 1970 ומאז משמש את העירייה כאתר לטקסים ואירועים עירוניים. בראש הצריח מצויה שבשבת המכונה תומאס הזקן (Vana Toomas) והמהווה אחד מסמליה של העיר טאלין. מדיה וקבצים בנושא בניין עיריית טאלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בניין עיריית טאלין
BA-20

שריונית BA-20 (ברוסית: БА-20) היא רכב קרבי משוריין שפותח בברית המועצות ב-1934 והיה בשימוש הצבא האדום עד לשנת 1945. לפי הסיווג לשריוניות שהונהג בצבא האדום, הוגדרה BA-20 כשריונית קלה. BA-20 פותחה בשנת 1934 במשרד תכנון של חברת גא"ז. היא נבנתה על בסיס מרכב של מכונית GAZ-M1 שהייתה בעלת הנעה 2X4. היא מוגנה בלוחות שריון משופע. עובי לוחות השריון הקדמי 9 מ"מ, ועובי לוחות שריון הצד 6 מ"מ. עובי שריון צריח הרכב – 9 מ"מ. חימוש השריונית כלל מקלע 7.62 מדגם DT, שהותקן בצריח המסתובב. צוות השריונית הורכב משני אנשים – מפקד (שתפקד גם כמקלען) ונהג. בדגם המשופר (BA-20M) התווסף איש צוות שלישי – קשר. השריונית יוצרה בשנים 1936 – 1942 במפעלי חברת גאז בשלושה דגמים עיקריים: BA-20 – הדגם הראשון. הוחלף בדגם BA-20M בשנת 1938. BA-20M – הדגם המשופר. השיפורים התבטאו בהתקנת מכלי דלק בנפח גדול יותר לעומת הדגם הראשון ובהתקנת מכשיר קשר מתקדם יותר. בעקבות השינוי במכשיר הקשר הוגדל צוות השריונית ל-3 אנשים. בעקבות השינויים משקל הרכב עלה ל-2.62 טון. דגם זה יוצר משנת 1938 עד ל-1942. BA-20ZhD – בדגם זה הותאמו גלגלי הרכב לנסיעה על פסי הרכבת. בסך הכול יוצרו 2,114 רכבים מכל הדגמים. השימוש הקרבי הראשון בשריוניות BA-20 היה בקרב חלקין גול בשנת 1939. השריוניות השתתפו בכל הקרבות והמבצעים של הצבא האדום בשנים 1939–1941 כרכבי סיור או רכבי פיקוד. רוב השריוניות אבדו בקרבות עם הגרמנים כבר בשנת 1941. ביחידות הצבא האדום שהיו מוצבות במזרח הרחוק של ברית המועצות (ולכן לא השתתפו במלחמה עם הגרמנים) שריוניות BA-20 המשיכו לשרת עד לסוף שנת 1945 ואף נעשה בהן שימוש במהלך הקרבות עם הכוחות היפנים בסין ובקוריאה. הצבא הגרמני והצבא הרומני השתמשו בשריוניות BA-20, שנפלו שלל לידיהם, כרכבי שיטור ואבטחה בשטחים הכבושים. הצבא הפיני השתמש בכ-20 שריוניות BA-20 (גם הן רכבי שלל שנלקחו מהצבא האדום) כרכבי פיקוד עד לשנת 1957. אחד מן הרכבים הללו מוצג כיום במוזיאון השריון בעיר פרולה, פינלנד. מדיה וקבצים בנושא BA-20 בוויקישיתוף
חזית ההצלה הלאומית (מצרים)

חזית ההצלה הלאומית (או החזית הלאומית להצלת המהפכה; ערבית: جبهة الإنقاذ الوطني) היא ברית של מפלגות פוליטיות מצריות, שנוסדה כדי להביס את ההצהרה החוקתית של ה-22 בנובמבר 2012 של הנשיא מוחמד מורסי. לחזית הלאומית להצלת המהפכה יש סך הכל יותר מ-35 קבוצות שמעורבות בפעילות. עם זאת, פרשנים חוששים כי החזית לא תוכל להפוך לכוח פוליטי מגובש. הקבוצות השונות מסכימות בעיקר על ההתנגדות לנשיא מורסי, אך רק על מעט נושאים מעבר לכך. תמרוד Egypt's Baradei to address Tahrir rally, list demands of new 'National Front' אמיר בוחבוט‏, חשש בצה"ל: פיגוע מסיני בזמן ההפגנות נגד מורסי - וואלה חדשות, באתר וואלה, 28 ביוני 2013 Sabbahi, ElBaradei launch National Front to fight Morsi's decrees Strong Egypt takes a separate stand - Dailynewsegypt, Dailynewsegypt, ‏27 בנובמבר 2012 “Jobs are hard to find” ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יואנסו

יואנסו (בפינית: Joensuu, "שפך הנהר" על שם נהר פייליסיוקי, שהעיר שוכנת בשפכו) היא עיר במזרח פינלנד, בירת אזור צפון קרליה, והעיר הגדולה בו. העיר שוכנת לחופי אגם סאימה. יואנסו מדורגת במקום ה-12 ברשימת הערים הגדולות בפינלנד, בעיר שנוסדה בשנת 1848, התגוררו ב-2013 74,187 תושבים. יואנסו היא עיר צעירה ותוססת, הודות ליותר מ-15,000 הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת מזרח פינלנד, ו-4,000 הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת צפון קרליה למדעים. יואנסו הוקמה בשנת 1848 על ידי הצאר ניקולאי הראשון. בשנת 1860 הוסרו הגבלות שהיו על התעשייה, והמנסרות המקומיות החלו לשגשג. בשנת 1856 נפתחה תעלת סאימה, המחברת את אגם סאימה למפרץ הפיני. כתוצאה מכך, החל מסחר ער בין אזור צפון קרליה לסנקט פטרבורג ולמרכז אירופה. בסוף המאה ה-19, הייתה יואנסו אחת מערי הנמל הגדולות בפינלנד. בעשורים האחרונים התפתחה יואנסו מעיירה חקלאית קטנה, למרכז מחוזי חיוני. הגורמים להתפתחותה של העיר היו השקעה ניכרת בחינוך, וסיפוח עיירות סמוכות. באוניברסיטת מזרח פינלנד השוכנת בעיר, שמונה פקולטות. האוניברסיטה נחשבת לאחד מעמודי התווך של העיר ושל האזור. קרבתה לגבול עם רוסיה, הייתה גורם חשוב להתפתחותה של העיר. בעיר שוכן מכון היעור האירופי. ביואנסו תחנת רכבת ממנה יוצאות רכבות להלסינקי, נורמס, לאפנראנטה, פייקסמקי, וקואובולה. הקו להלסינקי הוא הקו המחושמל היחיד. אוטובוסים פנימיים מובלים לכל חלקי העיר, ולכמה ערים ועיירות באזור. מנמל התעופה של יואנסו פועלות טיסות סדירות לנמל התעופה הלסינקי-ונטה, המופעלות על ידי חברות התעופה פינאייר ו-Flybe נורדיק. מועדון הכדורסל של העיר קטאיה יואנסו, משחקת בליגה הפינית וביורוצ'לנג'. ליואנסו שש ערים תאומות: שוודיה לינשפינג, שוודיה איסלנד איסאפיירד'ור, איסלנד נורווגיה טונסברג, נורווגיה רוסיה פטרוזבודסק, רוסיה גרמניה הוף, בוואריה, גרמניה ליטא וילנה, ליטא מדיה וקבצים בנושא יואנסו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יואנסו (בפינית, באנגלית וברוסית) יואנסו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יואנסו הבינלאומית, באתר עיריית יואנסו (בפינית)
טוליארה

טוליארה (במלגשית: Toliara) היא עיר נמל הממוקמת בדרום מערב האי מדגסקר כ-936 ק"מ דרומית-מערבית לבירה אנטננריבו. העיר היא בירת מחוז אצימו-אנדרפנה. העיר שוכנת על חוף מצר מוזמביק ועל פי הערכה משנת 2007 יש בה 114,400 תושבים. העיר נקראה על ידי הצרפתים טוליאר (Tuléar) אך שמה שונה לטוליארה ב-1970, במסגרת החלפת כל שמות הערים מהשפה הצרפתית לשפה המלגשית לאחר תום השלטון הצרפתי ב-1960. מדיה וקבצים בנושא טוליארה בוויקישיתוף טוליארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רגשות ויצרים ארוס – אל האהבה במיתולוגיה היוונית ארוס (יוון) (אנ') – רגש המשלב אהבה ויצר; המונח התפתח ביוון הקלאסית ארוס (יצר) (אנ') – יצר במודל הנפש הפרוידיאני המסתמך על רעיון הארוס היווני, ראו המודל הסטרוקטורלי#"האיד" (הסתמי) החלל החיצון ארוס (אסטרואיד) – האסטרואיד "433 Eros" ארוס (לוויין) – סדרת לווייני צילום מסחריים מתוצרת ישראל (EROS כראשי תיבות של Earth Resources Observation Satellite) אישים ארוס – אחד ממזכיריו של הקיסר הרומאי אורליאנוס, אשר הוביל לרציחתו בשנת 275 מאוריסיו ארוס – כדורגלן צ'יליאני דמויות ארוס (Eros) – דמות בסרט המתח והמד"ב תוכנית 9 מהחלל החיצון (שודר ב-1957 בטלוויזיה וב-1959 בקולנוע) "ארוס מטיטאן" – כינויו של סטארפוקס (קומיקס) (אנ'), דמות של מארוול קומיקס אָרוּס – אדם שמתכוון להתחתן, ראו אירוסים ארוס (כפר נופש) (Arous) – כפר נופש בסודאן, על חוף ים סוף, שהוקם בידי המוסד ושימש להעלאת יהודי אתיופיה במבצע נמל בית אֵרֵש (שם משפחה) (אנ') (Erős; שם משפחה הונגרי) פטר ארש (Erős‏; 1932–2014) – היה מנצח הונגרי–אמריקאי ארס (פירושונים) להרחבה ראו Eros (given name)‎ בוויקיפדיה באנגלית.
תומאס הזקן

תומאס הזקן (באסטונית: Vana Toomas) הוא פסל המהווה חלק מהשבשבת שבראש הצריח של בניין עיריית טאלין ההיסטורי, המצוי בכיכר העירייה בעיר טאלין שבאסטוניה. הצריח מהווה אחד מסמליה של העיר טאלין, ונחשב ל"מגן העיר". השבשבת והפסל הוצבו בראש הצריח בשנת 1530. הפסל מתאר את דמותו של אחד ממגיני העיר. לפי המסורת המקומית תומאס היה נער מתושבי העיר אשר זכה בתחרות חץ וקשת אולם בשל מעמדו הנמוך לא יכול היה לקבל את הפרס, ולכן הוענק לו תפקיד שומר בניין העירייה לכל ימי חייו. הפסל ההיסטורי ניצב בראש הצריח עד שנת 1944 עת שנפגע הצריך במהלך הפצצה אווירית ב-9 במרץ 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה. הצריח נבנה מחדש בשנת 1952 ובראשו הוצב העתק של הפסל המקורי. העתק זה הוחלף בעת שיפוץ נוסף שנערך בשנת 1996. הפסל המקורי מוצג כיום בתוך בניין העירייה, וגרסת הפסל משנת 1952 מוצג במוזיאון העירוני של טאלין. מדיה וקבצים בנושא תומאס הזקן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תומאס הזקן Jonathan Bousfield, Baltic States, Rough Guides, 2004-01-01, עמ' 309
דינותריום

דינוֹתַרְיוּם (שם מדעי: Deinotherium; מילולית: "Deinos" - נורא, "Therion" - בהמה, כלומר: "בהמה נוראה") הוא סוג של פילאי קדום ממשפחת הדינותריומיים, שחי בתקופת המיוקן עד תחילת הפליסטוקן באזור אסיה (כולל בטורקיה וחצי האי ערב), אירופה (כולל בצרפת ופורטוגל) ואפריקה (כולל באתיופיה ואוגנדה). יונק זה היה גדול יותר מפיל אפריקני והגיע לגובה 3.6–4 מטרים (12–13 רגל) ולמשקל 8,800–12,000 קילוגרם (8.8–12.0 טונות). הוא הוגדר לראשונה ב-1829 בידי החוקר יוהאן יקוב קאופ ובסוג נכללו 5 מינים. הדינותריום היה פילאי בעל חדק קצר וזוג חטים המחוברים ללסת התחתונה. תפקידם אינו ברור, וככל הנראה סייעו בחפירת שורשים מתוך האדמה או בתלישת ענפים מעצים עבים. מכמה מאובנים שנתגלו באפריקה ניתן להסיק שהדינותריום חי לצד כמה הומינידים שאולי צדו אותו. ככל הנראה נכחד הדינותריום במהלך עידן הקרח. יונק ענקי זה הופיע בסדרה ללכת עם חיות ובמשחק עולם היורה: המשחק. סטגודון מסטודון שלד הדינותריום דינותריום על בול מדיה וקבצים בנושא דינותריום בוויקישיתוף דינותריום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דינותריום, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שכר בטלה

שכר בטלה הוא מונח המתאר תשלום הניתן לאדם עבור ביטול זמנו הפרטי למען עניין ציבורי. המונח מקובל במשפט העברי ובמשפט הפרוצדורלי של מדינת ישראל. במשפט העברי תשלום שכר בטלה לדיינים ועדים מותנה בכך שהתשלום אינו עולה על השכר שמקבל התשלום יכול היה להשתכר בזמן שהתבטל לו. אם מתברר שהתשלום חורג מכך, עדותו או דינו בטלים מאחר שאסור לדרוש שכר על קיום מצווה (ולא בגלל חשש להטיית משפט). גם עבור לימוד תורה שבעל פה מותר ליטול שכר בטלה, אולם כאשר אין למלמד מקור פרנסה אחר, מותר לו ליטול שכר על עבודתו. מונח דומה הוא "פועל בטל", המחייב אדם שמנע מחברו עבודה, לשלם לו משכורת של זמן בטלתו, אך בשכר נמוך המשולם עבור הימנעות מעבודה. פרנסה מלימוד תורה#לימוד תורה בשכר הוצאות משפט#משפט אזרחי ומנהלי אגרות ושכר טרחה - תקנות סדר הדין האזרחי הערך "שכר בטלה", באתר ויקישיבה תשלום שכר בטלה לעד המופיע בפני בית הדין למשמעת או דן יחיד באתר של משטרת ישראל תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף כ"ט, עמוד א' תוספות ד"ה מה אני בחנם, על תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף כ"ט, עמוד א' שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רמ"ו, סעיף ה' מנחת שלמה קמא כרך ב סימן פז: ”נראה דאפילו מלמדי תורה שבעל פה, שמקבלים שכר מפני שאין להם ממה להתפרנס או משום שכר בטלה, גם כן אפשר להשוותם למורים אחרים שנוטלים שכר עבור עבודתם, כיון דשכר פיסוק טעמים [לימוד קריאה בתורה] מיהא שרי [מותר] ואין זה חשיב רק שכר בטלה.” ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסטיבל הלילות הלבנים

פסטיבל הלילות הלבנים הוא פסטיבל תרבות ואמנות המתרחש מדי קיץ בסנקט פטרבורג שברוסיה. שמו של הפסטיבל נובע מתופעת טבע בשם "לילות לבנים" המתרחשת באותה העת. כחלק מהפסטיבל נערכים מופעי אמנות רבים ובהם מופעי אופרה, בלט, קונצרטים, מופעי חוצות, וכן נערך משט מפרשי הארגמן. אירועים וקרנבלים נערכים בארמונות המקיפים את העיר (פטרהוף, ארמון יקטרינה ופבלובסק), וקונצרטי להקות רוק נערכים בכיכר הארמון בחזית הארמיטאז'. בין היתר הופיעו בקונצרטים אלה פול מקרטני, האבנים המתגלגלות והסקורפיונז. חגיגות הפסטיבל החלו ביוזמת ראש עיריית סנקט פטרבוג אנטולי סובצ'ק, והוא נערך החל משנת 1993. שמש חצות לילות לבנים מדיה וקבצים בנושא פסטיבל הלילות הלבנים בוויקישיתוף מידע על הפסטיבל
שילדס

האם התכוונתם ל... ברוק שילדס – שחקנית ודוגמנית אמריקאית וילו שילדס – שחקנית אמריקאית קרול שילדס – סופרת קנדית שילד
Hybris (אלבום)

Hybris (משוודית: היבריס) הוא אלבום האולפן הראשון של להקת הרוק המתקדם השוודית, אנגלגארד. האלבום יצא ב-1992, והפך לאחד מהאלבום המשפיעים ביותר של הז'אנר בשנות ה-90. האלבום מתחיל עם הקטע "Jordrök" (שמשמעותו ארץ-עשן), היצירה האינסטרומנטלית היחידה במלואה באלבום. המוזיקה של האלבום דומה לרוק המתקדם של שנות ה-70 עם השפעות כמו של יס, קתדרלה וקינג קרימזון, אך הלהקה גם הצליחה לבנות גם סגנון מוזיקלי משלה והצליחה מכך, רוב הסיבות לכך הן נגינת החליל של חברת הלהקה אנה הולמגרן בסגנון די פולקלורי ונגינתו הווירטואוזית של המתופף מטיאס אולסון (שהיה רק בן 17 ב-1992). יש האומרים כי נוצר דמיון בין המוזיקה של האלבום הזה לאלבום של קתדרלה Stained Glass Stories. ," השגת האלבום הייתה קשה באותה תקופה, והוא היה נדיר מאוד ברוק המתקדם, עד שהאלבום עבר רימסטר ויצא על גבי דיסק ב-2010 על ידי Alvarsdotter Music & Production. בגרסת הרימסטר של הדיסק נכללת רצועת בונוס בשם "Gånglåt från Knapptibble" שהיא בעצם דמו (גרסה ראשונית) לקטע "Skogsranden" מהאלבום השני של הלהקה, Epilog. כל המוזיקה נכתבה ועובדה על ידי אנגלגארד. כל המילים נכתבו על ידי טורד לינדמן: "Jordrök (ארץ עשן)" – 11:10 "Vandringar i vilsenhet (נדודים בבלבול)" – 11:56 "Ifrån klarhet till klarhet (מבהירות לבהירות)" – 8:08 "Kung Bore (מלך החורף)" – 13:04 "Gånglåt från Knapptibble (מצעד הלחן מקנאפטיבל)" (רצועת בונוס) – 7:19 טורד לינמן: זמר, גיטרה אקוסטית, גיטרה קלאסית יונאס אנדגארד: גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, גיטרה קלאסית תומאס ג'ונסון: מלוטרון, אורגן האמונד, סולינה, קלבינט, פיאנט, קלידי קורג, פסנתר ואורגן כנסייה אנה הולמגרן: חליל צד יוהאן הוגברג: גיטרת בס, דוושות בס, אפקטי מלוטרון מטיאס אולסון: תופים, מצילות, תוף בס, משולש, תוף מרים, ויברסלאפ, פו-צ'אנג, גונג, קסטנייטות, פעמונים, גלוקנשפיל, צלילי מפל, קאבאסה, קלאווה, תופים אפריקניים, ואפקטי חליל צד הופק על ידי אנגלגארד ורוג'ר שקווק הנדסת קול על ידי רוג'ר שקווק מידע על האלבום Hybris באתר MusicBrainz האלבום Hybris באתר Discogs
מפרשי הארגמן

מפרשי הארגמן (ברוסית: Алые паруса) הוא משט של פריגטה הנושאת מפרשים בצבע ארגמן-שני. משט זה, הנערך מדי שנה, מהווה את שיאו של פסטיבל הלילות הלבנים בסנקט פטרבורג שברוסיה. המונים רבים צופים במשט ובמופעים הנלווים לו מגדת הארמון, גדת האדמירליות והגדה האנגלית של נהר הנייבה החוצה את העיר. במהלך השנים כלל המשט מופעי זיקוקים, ומופעי תרבות כגון קרקס השמש ובלט מריאינסקי. בשנת 2007 צפו במשט למעלה ממיליון צופים, ובשנת 2010 צפו במשט למעלה מ-3 מיליון צופים. ראשיתו של המשט בחגיגות שנערכו בעיר לנינגרד בתום מלחמת העולם השנייה. בתי הספר בעיר החליטו לחוג את תום שנת הלימודים תוך שהם מקבלים השראה מספר הילדים משנת 1922 מאת אלכסנדר גרין הנושא שם זה (הרומן "מפרשי הארגמן"). בשנה הראשונה הפליגה סירת מפרש עם מפרשים בצבע ארגמן לאורך הגדה האנגלית, גדת האדמירליות וגדת הארמון שבחזית ארמון החורף (הארמיטאז'). אירוע זה היווה למעשה תעמולה של המפלגה הקומוניסטית לציון תום המלחמה, אולם עם השנים הפך האירוע לאירוע תרבותי המציין את תום שנת הלימודים ואת אירועי התרבות הרבים שבעיר. פופולריות המשט גברה בשנת 1961 לאחר שיצא לאקרנים הסרט "מפרשי ארגמן". המשט נערך משנת 1968 ועד 1979 כשהופסק. הוא חודש לאחר מכן רק לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 2005. מדיה וקבצים בנושא מפרשי הארגמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפרשי הארגמן מפרשי הארגמן, ברשת החברתית פייסבוק מפרשי הארגמן, ברשת החברתית אינסטגרם מפרשי הארגמן, ברשת החברתית VK
אורנה קופרמן

אורנה קופרמן היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים. קופרמן נולדה בחולון ליוסף ברנהולץ המנהל הראשון של תיכון אילון ולאם מנהלת חשבונות. שירתה בצה"ל בין השנים 1986–1988. בשנת 1995 קיבלה דוקטורט מהטכניון. בשנת 1996 הייתה חברת הסגל הטכני במעבדות בל ובין השנים 1997–1998 עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברקלי. לאחר מכן מונתה למרצה בבית הספר למדעי המחשב ולהנדסה באוניברסיטה העברית בירושלים. כהנה כראש בית הספר. תחומי מחקרה הם שיטות פורמליות לתכנון וייצור מערכות ממוחשבות ובפרט אוטומטים אינסופיים, אימות פורמלי ולוגיקה טמפורלית. הייתה יועצת נשיא האוניברסיטה לענייני מגדר. במסגרת זו יזמה את "נוהל 15:30", לפיו מועדי ההרצאות והסמינרים המחלקתיים במרבית היחידות באוניברסיטה העברית יסתיימו עד השעה 15:30. מטרת הנוהל היא לאפשר לחוקרות וחוקרים צעירים המגדלים ילדים להשתתף בהרצאות ובסמינרים מחלקתיים מבלי שהדבר יבוא על חשבון בילוי הזמן שלהם עם ילדיהם. הייתה סגנית רקטור האוניברסיטה העברית. אחותה התאומה, תמי תמיר, היא פרופ' למדעי המחשב ודיקנית בית הספר למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה. בעלה, רז קופרמן, הוא פרופ' למתמטיקה באוניברסיטה העברית. לזוג ארבעה ילדים.[דרוש מקור] אתר האינטרנט הרשמי של אורנה קופרמן אורנה קופרמן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אורנה קופרמן, באתר dblp אורנה קופרמן, באתר גוגל סקולר נוהל 15:30 – תגובתה של אורנה קופרמן, יועצת הנשיא לענייני מגדר (אורכב 18.04.2012 בארכיון Wayback Machine), בבלוג של פרופ' גד יאיר "אני מאמינה שההיסטוריה הייתה נראית הרבה יותר טוב אם השיקול של 'אם לא נעשה את זה אנחנו, יעשו את זה אחרים' היה מופעל יותר בזהירות" – נאומה של פרופ' קופרמן בפני סנאט האוניברסיטה העברית בדיון בנושא הקמת קמפוס חרדי, בבלוג "סרטן בגב האומה" לראשונה במוסד אקדמי בארץ: האוניברסיטה העברית תתאים את יום העבודה לצורכי חוקריה המגדלים ילדים באתר האוניברסיטה העברית בירושלים, 1 בנובמבר 2012
דנטה ספינוטי

דַנְטֶה סְפִּינוֹטִי (נולד ב-22 באוגוסט 1943) הוא צלם קולנוע אמריקאי ממוצא איטלקי. ספינוטי עבד רבות עם במאים כמו מייקל מאן, לו צילם, בין היתר, את "המוהיקני האחרון", "אויבי הציבור" ו"צייד אדם". כמו כן, היה הצלם הקבוע של במאי הסרטים היהודי ברט ראטנר בכל סרטיו מ-2002 עד 2006, לרבות בסרט "דרקון אדום", שהיה הרימייק ל"צייד אדם" מ־1986. ב-1991 צילם את הסרט "פרנקי וג'וני". ב-1994 צילם את הסרט נל בהשתתפות ג'ודי פוסטר וליאם ניסן. בשנת 2006 צילם את סרטו הניסיוני של אנתוני הופקינס, "בין דמיון למציאות". בשנת 2011 זכה בפרס מצלמת הזהב על מפעל חיים, על צילום סרטם הקומי של ברט ראטנר ואדי מרפי, "מיליארד סיבות לשוד". דנטה ספינוטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דנטה ספינוטי, באתר AllMovie (באנגלית) דנטה ספינוטי, באתר Box Office Mojo (באנגלית) דנטה ספינוטי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מויקה

מויקה (ברוסית: Мо́йка) הוא נהר העובר במרכז העיר סנקט פטרבורג שברוסיה. הנהר מכונה גם מיא וקרוי על שם הביצה (זו משמעות השם) שהייתה באזור בטרם נבנתה העיר. אורכו של הנהר כ-5 ק"מ ורוחבו 40 מטרים. הנהר בנוי בשתי גדותיו ברציפים, ומהווה למעשה תעלה החוצה את העיר. ראשיתו של הנהר בנהר פונטנקה, בסמוך לגן הקיץ. הנהר עובר ליד שדה מרס, חוצה את נבסקי פרוספקט (שדרת נבסקי) ואת תעלת קריוקוב ונשפך לנהר הנייבה. תעלת הברבור ותעלת החורף מקשרות בין נהר המויקה לנהר הנבה. בשנת 1711 הורה הצאר פיוטר הגדול לדפן את גדות הנהר ולהפכו לתעלה. בשנת 1736 נבנו רציפי עץ משתי גדות הנהר, וארבעה גשרים נבנו לאורכו: הכחול, הירוק, הצהוב והאדום. הגשר הכחול, שרוחבו 99 מטרים מצוי למעשה מתחת כיכר סנקט איזק והוא הגשר הרחב ביותר בעיר סנקט פטרבורג. בשנת 1798 נבנו רציפים העשויים גרניט אדומה. בניית הרציפים הושלמה בשנת 1811. על גדת הנהר נבנו מבני מגורים עבור משפחות האצולה ובהם: ארמון סטרוגנוב, ארמון רזומובסקי, ארמון יוספוב, טירת מיכאיל הקדוש (טירת המהנדסים) וכן מצוי על גדת הנהר מוזיאון אלכסנדר פושקין. כיום חוצים את הנהר חמישה עשר גשרים: הגשר הירוק (זליוני מוסט) (נבנה בין השנים 1806–1808 בתכנון ויליאם הסט) הגשר האדום (קרסני מוסט) (נבנה בין השנים 1808–1814 בתכנון ויליאם הסט) גשר פוצלוייב (פוצלוייב מוסט) (נבנה בין השנים 1808–1816 בתכנון ויליאם הסט) הגשר הכחול (סיני מוסט) (נבנה בין השנים 1842–1843 בתכנון ויליאם הסט וג'ורג' אדם) גשר בית הדואר (פוכטמצקי מוסט) (נבנה בין השנים 1823–1824 בתכנון וילם פון טריטור) גשר האורוות הגדולות (בולשוי קוניושני מוסט) (נבנה בשנת 1828 בתכנון ג'ורג' אדם) גשר האורוות הקטנות (מאלו-קוניושני מוסט) (נבנה בין השנים 1929–1931 בתכנון ג'ורג' אדם ווילם פון טריטור) גשר המהנדסים הראשון (פרווי אינז'נרני מוסט) (נבנה בין השנים 1824–1825 בתכנון ג'ורג' אדם) גשר הגנים הראשון (פרבי סאדובי מוסט) (נבנה בין השנים 1835–1836 בתכנון פייר דומיניק באזיין) גשר המקהלה (פרבצ'סקי מוסט) (נבנה בין השנים 1839–1840 בתכנון ג'ורג' אדם)
ריצוף אילומינה

ריצוף צבעני אילומינה (באנגלית: Illumina dye sequencing), היא שיטת ריצוף וצביעה של חברת אילומינה, המשמשת לריצוף דנ"א כלומר לקביעת הרצף של זוגות בסיסים ב-DNA. השיטה פותחה על ידי חוקרים בחברת Manteia Predictive Medicine, שנרכשה על ידי חברת סולקסה (Solexa) ב-2004. הפיתוח המשיך בחברת סולקסה, ובהמשך סולקסה נרכשה על ידי חברת אילומינה. שיטה זו מבוססת על חוסמי שעתוק מסומנים בצבע, וניתנים להסרה, שמאפשרים לזהות בסיסים בודדים בעת שהם מצורפים לרצף ה-DNA. שיטה זו מיושמת לרוב לריצוף אזורים מסובכים, כגון הומו-פולימרים ורצפים חוזרים. היא יכולה לשמש לריצוף של גנום שלם או אזור מסוים בתוכו, לניתוח של כלל ה-RNA בתא או קבוצת תאים, למטא-גנומיקה, לגילוי רצפי RNA קצרים, להכנת פרופיל מתילציה, ולניתוח אינטראקציות בין חלבונים לחומצות גרעין בכל הגנום. השיטה כוללת שלושה שלבים בסיסיים: הגברה, ריצוף וניתוח. בתחילה, מחלקים את ה-DNA שמעוניינים לרצף למקטעים, מחברים אותם לפריימרים על משטח, במרחק מסוים זה מזה, ומגבירים אותם כך שנוצרים אגדים; כל אגד מכיל כ-1,000 עותקים של אותו מקטע DNA. טכניקה זו של יצירת אגדים יוצרה ופותחה בסוף שנת 96 ב-Glaxo-Welcome's Geneva Biomedical Research Institute ‏ (GBRI), על ידי ד"ר פסקל מאייר וד"ר לורנט פארינלי והוצגה לציבור לראשונה בשנת 98'. לאחר מכן, מוסיפים למבחנה ארבעה סוגים של בסיסים (אדנין, תימין, ציטוזין וגואנין), שכל אחד מהם מחובר לחוסם-שעתוק שמסומן פלואורסצנטית בצבע אחר. ארבעת סוגי הבסיסים מתחרים על אתרי הקישור בגדילי ה-DNA המשלימים ההולכים ונבנים על גבי גדילי המקור. חוסמי השעתוק המחוברים לבסיסים מבטיחים שלא יתווספו לאותו גדיל בבת אחת מספר בסיסים שונים וגם לא חזרות של אותו בסיס אלא רק בסיס אחד בכל פעם. מולקולות שלא נקשרו נשטפות. הצבע של חוסם השעתוק מאפשר לזהות את סוג הבסיס שהתווסף לכל אגד של גדילים, באמצעות מצלמה, לצורך ריצוף. לאחר זיהוי סוג הבסיס שהתווסף, מסירים את חוסם השעתוק בתהליך כימי (ואיתו את הצבע), ומתאפשרת הוספת הבסיס הבא. התהליך חוזר על עצמו עד שמקטעי ה-DNA מרוצפים בשלמותם. מדובר בתהליך ארוך שיכול להימשך שבועיים. לטכניקה זו מספר יתרונות על פני שיטות ריצוף מסורתיות כגון ריצוף סנגר. בזכות אוטומטיות התהליך, ניתן לרצף מספר גדילים במקביל בתוך אותה מבחנה ולקבל את המידע במהירות. בנוסף, שיטה זו זקוקה רק לדנ"א פולימראז בניגוד לשיטות אחרות (כגון פירוסיקוונסינג) שזקוקות למספר אנזימים יקרים. שיטה זו שימשה לריצוף ה-RNA של בטטות ולניתוח הסיווג הטקסונומי של עצי הטקסוס. ריצוף סנגר גנומיקה ריצוף DNA