laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דקים

דקים או תכולת דקים הוא פרמטר בהנדסה, במיוחד בהנדסת מבנים, הנדסת דרכים וגיאומכניקה המציין חלק יחסי של משקל של גרגרים קטנים מאוד מתוך כמות של חומר גרגרי. לתכולת הדקים ישנה השפעה ניכרת על איכותו של חומר גרגירי כגון אדמה, חול, מצעים וחצץ. את תכולת הדקים מודדים באמצעות נפה מיוחדת הנקראת בשם נפה 200 שגודל הנקבים בה הוא 0.075 מ"מ. כדי לבצע את המדידה שוקלים מנה מהחומר הנמדד ומניחים את המנה על נפה זו. באמצעות חלוקה של משקל החומר העובר את הנפה מהמשקל הראשוני מקבלים את היחס האחוזי בין משקל תכולת הדקים למשקל כל החומר. תכולת הדקים מכונה גם בפי אנשי המקצוע בכינוי "עובר נפה 200", עקב שיטת המדידה.
אונה

אוּנה היא חלק עצמאי מאיבר פנימי. תפקודה אינו תלוי בתפקודם של החלקים העצמאיים האחרים, אף כי לה ולהם תפקוד דומה. חדרי הלב למשל, הם חלקים של איבר פנימי, הלב, אך הם אינם "אונות". זאת משום שהפסקת פעילותו התקינה של חדר אחד תביא להפסקת זרימת מחזור הדם כולו, אף אם החדר השני עדיין תקין. כשאחד מחדרי הלב חווה כשל תפקודי, החדר השני אינו יכול למלא את תפקידו והגוף נמצא בסכנת חיים. אונות יש במספר איברים חשובים בגוף האדם. ביונקים, כל המיספרה במוח הגדול מחולקת לארבע אונות. לכל אונה במוח תפקיד שונה. הפסקת פעילות אחת מהן, באופן מלא או חלקי, גורמת ללקות קוגניטיבית, אך אינה מאיימת על פעילות האחרות ואינה מאיימת על חיי הגוף כולו. נהוג לחלק את קליפת המוח לארבע אונות: האונה המצחית (פרונטאלית) - בחלקה האחורי של אונה זו ממוקמת הקליפה המוטורית, אשר אחראית על הוצאה לפועל של תנועות ושולחת פקודות לשרירים בכל רחבי הגוף. חלקה הקדמי, האזור הקדם-מצחי, אחראי על תכנון והכוונת התנהגויות מורכבות, והוא זה שמעורב בקבלת החלטות מודעת. האונה העורפית (אוקסיפיטלית) - אחראית על עיבוד קלט חזותי ממערכת הראייה. האונה הרקתית (טמפורלית) - מכילה את קליפת השמיעה העיקרית. כמו כן, באונה זו מתבצע עיבוד מתקדם של מידע חזותי, המאפשר לזהות גירויים מורכבים, למשל פנים. האונה הקודקודית (פריאטלית) - חלקה הקדמי של אונה זו מקבל את המידע התחושתי ממערכת המגע. האונה הקודקודית מבצעת אינטגרציה של מידע מחושים שונים (בעיקר ראייה, שמיעה ומגע) ומשתמשת בו על מנת לגבש תפיסה מרחבית. באדם, הריאה הימנית מחולקת לשלוש אונות ואילו הריאה השמאלית מחולקת לשתי אונות. הפסקת תפקוד או כריתה של אחת האונות אינה מפריעה להמשך פעולת שאר האונות ואינה מסכנת את קיום הגוף כולו. הריאה השמאלית מעט קטנה יותר בנפח מהריאה הימנית כדי לפנות מקום ללב שנמצא בקרבתה. אדם יכול להמשיך לחיות ללא אונה אחת של ריאה, אך הדבר יבוא לידי ביטוי בקוצר נשימה לעיתים וקושי לבצע פעולות הדורשות מאמץ כגון הרמת משאות כבדים. באדם, הכבד מחולק לשתי אונות קדמיות ושתיים אחוריות. לכבד יש יכולת ריפוי גבוהה. אם הוא נפגע ממחלה כמו צהבת ובין אם מתרומת כבד, זמן ההחלמה הוא קצר יחסית לאיברים אחרים, כמו העור.
חלוקה מנהלית של פקיסטן

מבחינה מנהלית פקיסטן מחולקת לארבע פרובינציות (בלוצ'יסטן, ח'ייבר פח'טונח'ווה, סינד ופנג'אב), שתי טריטוריות אוטונומיות (אזאד קשמיר וגילגיט-בלטיסטן) וטריטוריה פדרלית (של עיר הבירה אסלאמאבאד). כמו כן, בתוך המחוזות קיימת חלוקה משנית לנפות, ובתוך הנפות חלוקה משנית לאזורים. מקורה של חלוקת המחוזות של פקיסטן בחלוקה שהייתה בהודו הבריטית בשעה שפקיסטן קיבלה את עצמאותה ב-14 באוגוסט 1947. באותה שעה, פקיסטן הייתה מחולקת לשני חלקים נפרדים, שביניהם נמצאת הודו: החלק המערבי (מערבית להודו) כלל את מחוז הסְפָר הצפוני-מערבי, את מערב פנג'אב, את סינד, את בלוצ'יסטן של הנציב הראשי, 13 שלטונות מקומיים וחלקים מקשמיר. החלק המזרחי (מזרחית להודו) כלל את מזרח בנגל ואת אזור סילהט, שהיו שייכות לפרובינציה הבריטית של אסאם. בשנת 1948 הופרדה העיר קראצ'י ממחוז סינד כדי ליצור את מחוז הבירה הפדרלי הראשון של פקיסטן. בשנת 1950 מחוז הסְפָר הצפוני-מערבי קלט לתוכן את השלטונות המקומיים אמב ופורלה, ומחוז מערב פנג'אב שינה את שמו לפנג'אב. בשנת 1952, ארבעת השלטונות המקומיים שבדרום-מערב יצרו ביחד את איחוד מדינות בלוצ'יסטן. בשנת 1955, בעקבות מדיניות ה-"One Unit Policy" שנועדה לחסוך בהוצאות ולהפחית את האפליה בין המחוזות, אוחדו כל המחוזות שמערבית להודו ל"מערב פקיסטן" שבירתה העיר לאהור, ואילו שמה של מזרח בנגל שונה ל"מזרח פקיסטן", והעיר דאקה נקבעה להיות בירתה. בשנת 1960, הבירה והאזור האוטונומי שסביבה הועבר מקראצ'י לרוואלפינדי, ובשנת 1961, האזור האוטונומי של עיר הבירה מוזג לתוך מערב פקיסטן. בשנת 1966 הבירה עברה לאסלאמאבאד. בשנת 1970, הנשיא הצבאי השני של פקיסטן, יאיה חאן, פירק את מערב פקיסטן ל-4 מחוזות: סינד, בלוצ'יסטן, מחוז הסְפָר הצפוני-מערבי ופנג'אב. באותה שנה, אזור סוכנות גילגיט ואזור בלטיסטן אוחדו ויצרו את "האזורים הצפוניים". בשנת 2009 שונה שמם לגילגיט-בלטיסטן, שבאותה עת קיבלה רשמית מעמד של מחוז. בשנת 1971, מזרח פקיסטן הופרדה מפקיסטן והפכה להיות מדינה עצמאית נפרדת: בנגלדש. בשנת 1975 הופרדו חלקים מהנפות פשאוור ודרה איסמאיל חאן ויצרו את האזורים השבטיים המנוהלים פדרלית, שמוזגו לתוך מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה בשנת 2018. בשנת 1981, האזור שסובב את העיר אסלאמאבאד הופרד ממחוז פנג'אב, והפך לאזור הבירה האוטונומי של אסלאמבאד. בשנת 2010 שונה שמו של מחוז הסְפָר הצפוני-מערבי לח'ייבר פח'טונח'ווה. מדיה וקבצים בנושא חלוקה מנהלית של פקיסטן בוויקישיתוף רשימת נפות בפקיסטן (באנגלית), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של פקיסטן Sohail Khattak, Iftikhar Firdous, New dawn for FATA as K-P approves merger, The Express Tribune, May 27, 2018 Arif Hayat, KP Assembly approves landmark bill merging Fata with province, Dawn.Com, May 27, 2018 Amir Wasim, President signs KP-Fata merger bill into law, Dawn.Com, May 31, 2018 Northern Areas renamed Gilgit-Baltistan, Dawn.Com, August 30, 2009 Kamal Siddiqi, Disputed Northern Areas renamed as Gilgit-Baltistan, Hindustan Times, August 30, 2009 From NWFP to Khyber Pakhtunkhwa, Dawn.Com, April 1, 2010
נעם ארנון

נעם ארנון (נולד ב-25 בנובמבר 1954, ה'תשט"ו) הוא דובר היישוב היהודי בחברון, דוקטור להיסטוריה. ארנון גדל במושב שדה ורבורג ולמד בישיבת נחלים, בישיבת ניר קריית ארבע ובמרכז הרב. בהמשך, שירת בחיל השריון ולחם במלחמת יום הכיפורים בחזית המצרית ובחזית הסורית. לאחר השחרור מצה"ל למד באוניברסיטה העברית והוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל. כמו כן, למד הוראה במכללת הרצוג. ארנון סיים את עבודת דוקטור באוניברסיטת בר-אילן בשנת 2021, בהנחיית פרופ' בועז זיסו מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. נושא העבודה "מערת המכפלה – האתר ותולדותיו מראשיתו ועד שלהי העת העתיקה". מחקרו על אודות המערה נמשך כשמונה שנים וכולל פרקים בגאוגרפיה, גאולוגיה, היסטוריה, ארכאולוגיה, ספרות תנאית, ספרות נוצרית ומקורות היסטוריים רבים ושונים. המחקר מקיף את תולדות המערה במשך 2500 שנה, מתקופת הברונזה התיכונה – תקופת האבות ממנה נותרה מערת קבורה כפולה, ועד תום התקופה הביזנטית בה התקיימו לצד המערה בית כנסת וכנסייה. ארנון היה בקבוצת הצעירים שהצליחו להיכנס בחשאי למעמקי המערה הקדומה שמתחת למבנה מערת המכפלה, באחד מלילות הסליחות בחודש אלול ה'תש"מ (1980). ארנון ניהל את שיקום בית הכנסת אברהם אבינו בחברון, הקים את מדרשת חברון ואת מוזיאון היישוב היהודי בחברון. כתב את הספר "חברון – 4000 שנה ועוד 40" לרגל 40 שנה לחידוש ההתיישבות היהודית בעיר. כן ערך והוציא לאור את הספר המחקרי "המערה" על מערת המכפלה. ביום ירושלים תשס"ט הוענק לו פרס מוסקוביץ' לציונות. בנימוקי ועדת הפרס נאמר כי הפרס הוענק "על חלקו המרכזי בהפיכת חברון לאבן שואבת ליהודים מכל רחבי הארץ והעולם ולאחד מאתרי המורשת המרכזיים בארץ; על חלקו בתיעוד קורות קהילת יהודי חברון וחשיפת עברה המפואר ועל מנהיגותו כאחד מראשי מחדשי היישוב היהודי בעיר". חבר ההנהלה הארצית של תנועת בני עקיבא. ארנון גר בבית הדסה בחברון. נשוי ואב לשמונה. בתו נריה נשואה לאשר בן אבו. רשימת הפרסומים של נעם ארנון, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של נעם ארנון באתר רמב"י נעם ארנון (1954-), דף שער בספרייה הלאומית שליפות עם נעם ארנון, באתר nrg‏, 6 ביוני 2006 מערת המכפלה: תולדות האתר מראשיתו עד שלהי העת העתיקה – כרך א – ספריית אסיף מערת המכפלה: תולדות האתר מראשיתו עד שלהי העת העתיקה – כרך ב(1) – ספריית אסיף מערת המכפלה: תולדות האתר מראשיתו עד שלהי העת העתיקה – כרך ב(2) – ספריית אסיף נעם ארנון, באתר פרס מוסקוביץ' עניין אישי והפעם עם נעם ארנון, באתר ערוץ 7, 4 בנובמבר 2015
טרובדור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טרובדור – מוזיקאי נודד בימי הביניים. טרובדור (מבוכים ודרקונים) – דמות במשחק מבוכים ודרקונים. הטרובדור (מועדון) – מועדון לילה במערב הוליווד, קליפורניה. הטרובדור – אופרה מאת ג'וזפה ורדי. De troubadour – שיר שייצג את הולנד באירוויזיון 1969
מאו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אישים: מאו דזה-דונג – שליט סין בין השנים 1949 ו-1976 בא מאו – פוליטיקאי בורמזי ג'נט מאו – שחקנית אנגלייה חימיד מאו – כדורגלן טנזני הרברט מאו – פוליטיקאי אמריקאי אחר" מאו מאו – מחתרת שפעלה בקניה והנהיגה מרד בשנים 1952–1956 נגד הממשל הבריטי מאו מאו - היה כינוי גנאי למתגייסי מחזור חודש מאי לצה"ל שרבים מהם נמנו על שכבות המצוקה אשר לא למדו בתיכון, בניגוד למתגייסי אוגוסט (התיכוניסטים) ונובמבר (הקיבוצניקים). בניין ג'ין מאו – גורד שחקים בשאנגחאי מאו מצרי – גזע של חתול הבית מאו II – ספר של הסופר דון דלילו מאו (משחק קלפים) מאו (עיר) – העיר הראשית של האי מנורקה סנטה קרוז דה מאו – עיר ברפובליקה הדומיניקנית
דליה פלח

דליה פלח הוא שם עט של משורר או משוררת החפצים בעילום שמם. שיריה של דליה פלח עוררו תשומת לב רבה עם הופעתם במוסף תרבות וספרות של הארץ. לימים פרסמה גם במקומות אחרים, אבל לא נחשפה. אף שניתנו רמזים רבים לדמות שמאחוריה היא עומדת. בתחילה רווחו שמועות בקהילה הספרותית שמאחורי שם העט הזה מסתתר/ת משורר/ת ידוע/ה, אך נראה כי אין זה כך. שיריה של פלח מצטיינים בלשון גמישה ופשוטה, ובמגוון נושאים הלקוחים מהחיים בישראל: העוני והמצוקה, יחסי יהודים-ערבים, והמתח הקשה של החיים המודרניים. דליה פלח פרסמה את ספר שיריה הראשון, "דודי השופט המחוזי דורבן", בשנת 1997, על הספר זכתה בפרס ברנשטיין. שש שנים לאחר מכן יצא ספרה השני, "דליה פלח 2003". רשימת הפרסומים של דליה פלח, בקטלוג הספרייה הלאומית דליה פלח, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" דליה פלח, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" יצחק לאור, התע"ש וכל המשי של סין, באתר הארץ, 7 בינואר 2004 טל עזרד, לא ידעתי שיש הרס שכזה, באתר הארץ, 9 במאי 2011 תבנית:מי את דליה פלח? מי את דליה פלח? סרט על המשוררת בבימוי אלון לוי ושלומית כהן, סרטון בערוץ "מעשה בחמישה משוררים", באתר יוטיוב אלפרד כהן, מיהי דליה פלח? במלאות עשרים שנה לצאת ספרה הראשון, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2017 עופרה עופר אורן, סיפורו של שיר: מי הייתה דליה פלח ומדוע נעלמה?, בבלוג "סופרת ספרים", 2 בפברואר 2020 דליה פלח, דף שער בספרייה הלאומית דליה פלח, בלקסיקון הספרות העברית החדשה משיריה: שבעה שירים, מטעם 1, ינואר 2005, עמ' 75–78 פעם לא היו אלונקות, שיר, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2009 תינוק בוכה, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2009 ספרי לי עוד בסקייפ, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית כנסת הכוראלי

האם התכוונתם ל... בתי כנסת ברוסיה בית הכנסת הכוראלי (מוסקבה) – בית כנסת במוסקבה בית הכנסת הכוראלי הגדול (סנקט פטרבורג) – בית כנסת בסנקט פטרבורג בתי כנסת ברומניה בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט – בית כנסת בבוקרשט בית הכנסת הכוראלי של קראיובה – בית כנסת בקראיובה בית הכנסת הכוראלי של בראילה – בית כנסת בבראילה בתי כנסת באוקראינה בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ – בית כנסת מודרני בעיר צ'רנוביץ בית הכנסת הכוראלי של ברודסקי – בית כנסת היסטורי בקייב בתי כנסת בלטביה בית הכנסת הכוראלי של ריגה – בית הכנסת בריגה, שנשרף כליל במהלך הכיבוש הנאצי ביולי 1941
בתי הכנסת האיטלקיים (סלוניקי)

בתי הכנסת האיטלקיים בסלוניקי היו שלושה בתי כנסת (קהלים) בעיר סלוניקי שבהם התפללו לפי נוסח איטליה. הקהילה האיטלקית הייתה אחת משלוש הקהילות הוותיקות בסלוניקי שנוסדו עוד קודם גירוש ספרד (יחד עם הקהילה הרומניוטית הוותיקה, והאשכנזית מהמאה ה-14), ככל הנראה לקראת סוף המאה ה-14. בסוף המאה ה-16 התפצלה הקהילה האיטלקית לשני קהלים, "קהל קדוש איטליה ישן" ו"קהל קדוש איטליה חדש". כעבור מספר שנים חל פיצול נוסף והוקם "קהל קדוש איטליה שלום". הקהילות האיטלקיות המשיכו את מסורת התפילה בנוסח היהודי האיטלקי במשך הדורות, והשתמשו במחזורים שהודפסו באיטליה. ברבות השנים נקלטו במנהגן שינויים שונים מהמנהג האיטלקי המקורי שנהג באיטליה גופא, בעיקר בשל השפעה ספרדית. בשל כך, החל משנת תרל"א הודפסו מחזורים עבור מנהג ק"ק איטליה בסלוניקי. בשנת 1926 כאשר באיטליה גופה לא היה ביקוש למחזורים בנוסח האיטלקי, ובשל כך הם לא הודפסו ואזלו מן השוק[דרוש מקור] נאלצו יחידי הקהלים האיטלקיים בסלוניקי להדפיס בעצמם מחזורים בנוסח איטליה שישמשו את הקהילות. הקהילות התקיימו עד השואה שפקדה את יהדות סלוניקי ומאז חדלו מלהתקיים. מינה רוזן, "ארגון הקהילה היהודית בסלוניקי 1912–1943: בין תומכים בהיטמעות, סוציאליסטים וציונים", בתוך: אייל ג'יניאו (עורך), יוון, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח תשע"ד, עמ' 156. שלמה יצחקי, ימים־נוראים אצל הספרדים בארצות הבלקן, הארץ, 4 באוקטובר 1932. דניאל גולדשמידט, "מחזורים כמנהג קהילת יוון", ספונות יג (תשל"ח), עמ' קי–קי"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) [הדפסה נוספת בתוך: הנ"ל, מחקרי תפילה ופיוט, הוצאת מאגנס תשל"ח, עמ' 220–222]. ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא יוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולנוע גת

קולנוע גת היה בית קולנוע בעל אולם אחד גדול תת-קרקעי במרכז תל אביב, בפינת הרחובות אבן גבירול וציטלין. בית הקולנוע הוקם בשנת 1957, ומאז עבד באותה מתכונת - סרט אחד או שניים, המוצגים על פני מספר שבועות או חודשים בהתאם להצלחתם. כמו כן בבית הקולנוע התקיימו אירועים מיוחדים: פרמיירות לסרטים חדשים ולסדרות שונות, "גאלות" (הקרנות מיוחדות לעיתונאים) וכו'. גת נחשב לבית קולנוע איכותי ברמת ההקרנה והסאונד וגם באיכות הסרטים המוצגים בו. קולנוע גת מוזכר בשירו של מתי כספי "יום שישי חזר" שאת מילותיו כתב אהוד מנור, שפקד את הקולנוע בימי שישי דרך קבע. שם הקולנוע שונה בהמשך ל"רב חן גת" ושויך לרשת רב חן. עקב שיקולים כלכליים במאי 2015 נסגר בית הקולנוע, וההקרנה האחרונה התקיימה ב-25 במאי 2015. כיום פועל במיקומו סניף של "סופר פארם". מדיה וקבצים בנושא קולנוע גת בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי

הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי (בערבית: جائزة القذافي الدولية لحقوق الإنسان) היה פרס שנתי שמומן על ידי שליט לוב מועמר קדאפי. הפרס נוסד על שמו של קדאפי בצוותא עם השווייצרי ז'אן זיגלר, שזכה בפרס זה בעצמו (אך סירב לקבלו). חלוקת הפרס נפסקה בשנת 2011 עקב ההפיכה בלוב והדחתו של קדאפי. עמותת הפרס נוסדה בשנת 1988, כאשר מועמר קדאפי תרם 10 מיליון דולר לקרן הממוקמת בשווייץ, הנקראת "צפון-דרום", ואשר הייתה המעניקה הרשמית של הפרס. סכום הפרס הכספי נקבע ל-250,000 דולר שהוענקו לזוכה בודד, חוץ ממקרים בהם הפרס חולק בין זוכים אחדים או בין בני עם שלם. בחירת הזוכים בפרס ספגה ביקורת פעמים רבות. כך למשל, ניתן למצוא בין הזוכים את רוז'ה גארודי, מכחיש שואה אנטי-ציוני שזכה לפרסום עקב ספר אנטי-ישראלי שכתב ומספר הצהרות שנויות במחלוקת. חלוקת הפרס נפסקה בשנת 2011 עקב המהפכה בלוב ומותו של קדאפי. 1989: נלסון מנדלה 1990: "הילדים של פלסטין" 1991: האינדיאנים 1992: המרכז האפריקני למלחמה באיידס 1993: "הילדים של בוסניה והרצגובינה" 1994: איחוד הקהילות לזכויות האדם ואנשים באפריקה 1995: אחמד בן בלה, פרנסישקו דה קושטה גומש 1996: לואיס פרחאן 1997: גראסלין סמולווד, מלכיור נדאדיה, מלבה הרננדז, מנאל יונס אבדול-ראזאק, דורין מקנאלי 1998: פידל קסטרו 1999: "הילדים של עיראק" 2000: סוהא בשארה, ז'וזף קי-זרבו, אוו מוראלס, תנועת ספטמבר, המרכז לעולם השלישי 2002: ממאדו דייאה, רוז'ה גארודי, איברהים אלקוניה, ז'אן זיגלר (שסירב לקבל את הפרס), נאדים אלבאטר, עלי מ. אלמוסרטי, קאיפה מ. אטליסיי, מוחמד אלשריף, עלי פחמי חשיים, רג'אב מופתאח אבודאבוס, מוחמד מופתאח אלפיטורי, עלי סודגי עבדולגאדר, אחמד איברהים אלפגייח 2003: שנודה השלישי, האפיפיור והפטריארך הקופטי מאלכסנדריה 2004: הוגו צ'אווס 2005: מחאת'יר בן מוחמד 2006: אוו מוראלס 2007: הספריות מטימבוקטו 2008: דום מינטוף 2009: דניאל אורטגה 2010: רג'פ טאיפ ארדואן
שחקן גולם

שחקן גולם (אנגלית: Dummy player) במשחקים שיתופיים הוא שחקן שתרומתו השולית זהה לכל הקואליציות שאינן מכילות אותו. שחקן i ∈ N {\displaystyle i\in N} הוא שחקן גולם במשחק הקואליציוני ( N ; v ) {\displaystyle (N;v)\!} אם: ∀ S ⊆ N ∖ { i } : v ( { i } ) + v ( S ) = v ( S ∪ { i } ) {\displaystyle \forall S\subseteq N\setminus \{i\}:v(\{i\})+v(S)=v(S\cup \{i\})} כלומר, נסתכל על כל הקואליציות שאינן מכילות את השחקן. לכולן ההפרש בין הערכים של הקואליציה יחד עם השחקן וללא השחקן יהיה הערך של השחקן לבדו. אם נקבל את עקרונות ערך שפלי, הערך של השחקן בפתרון זה יהיה S h i ( N ; v ) = v ( { i } ) {\displaystyle Sh_{i}(N;v)=v(\{i\})\!} . שחקן אפס הוא מקרה פרטי של שחקן גולם שערכו הוא 0. נסתכל על המשחק הבא: v ( { 1 } ) = v ( { 2 } ) = 1 , v ( { 3 } ) = 2 v ( { 1 , 2 } ) = 2 , v ( { 1 , 3 } ) = 3 , v ( { 2 , 3 } ) = 5 v ( { 1 , 2 , 3 } ) = 6 {\displaystyle {\begin{aligned}v(\{1\})=v(\{2\})=1,v(\{3\})=2\\v(\{1,2\})=2,v(\{1,3\})=3,v(\{2,3\})=5\\v(\{1,2,3\})=6\end{aligned}}} קל לראות ששחקן 1 הוא שחקן גולם מכיוון שלכל קואליציה שהוא מצטרף הוא מוסיף את ערכו שלו - 1. מונחים בתורת המשחקים ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסיקתא

פסיקתא היא סוג מסוים של מדרשי אגדה, המורכבים מקבוצות דרשות המסודרות בפיסקאות על סדר קריאת התורה וההפטרה למועדים ושבתות מצוינות. הפסיקתות נקראות גם "מדרשי הפטרות" והן כתובות בעברית. הפסיקתא הקדומה ביותר שבידינו היא "פסיקתא דרב כהנא" אשר סבורים שהיא מהמאה ה-5. חלק מן החומר המצוי בה נמצא גם ב"פסיקתא רבתי" (=הגדולה) שהיא מאוחרת יותר. הדרשה הראשונה ב"פסיקתא רבתי" מתייחסת לשנת 846, וכן כלולות בה גם דרשות מסוג חדש המובאות כתשובה לשאלה בענייני הלכה או אגדה ופותחות במילים "ילמדנו רבינו" (בדומה למדרש תנחומא). התשובות בענייני הלכה כוללות בה תמיד חומר רב מן האגדה. "פסיקתא זוטרתא" (=הקטנה) הוא כינוי למדרש לקח טוב על התורה ועל חמש מגילות, שלפי אופיו אינו פסיקתא. פסיקתא, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" יעל וינפלד-בן-שלום, גלגל הוא והוא עובר על הכל (בפרק "פסיקתא דרב כהנא"), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארה קרפניה

מריה רוזאריה "מארה" קרפניה (באיטלקית: Maria Rosaria "Mara" Carfagna; נולדה ב-18 בדצמבר 1975) דוגמנית, מנחת טלוויזיה והשרה לענייני שוויון הזדמנויות בממשלת איטליה. קרפניה נולדה בסלרנו. ב-1997 השתתפה בתחרות מיס איטליה, והגיעה למקום השישי. היא למדה משפטים באוניברסיטת סלרנו, וב-2001 קיבלה תואר ראשון. במקביל ללימודי המשפטים, הצטרפה בשנת 2000 לדווידה מנגאצ'י בהנחיית תוכנית הטלוויזיה "La Domenica del Villaggio" ("יום ראשון בכפר"), שעסקה בכפרים באיטליה, ושודרה בערוץ 4 של רשת מדיאסט בבעלותו של סילביו ברלוסקוני עד 2006. בשנה זו החלה להנחות את התוכנית "Piazza Grande", לצדו של ג'אנקרלו מגאלי. במקביל להופעותיה בטלוויזיה, עסקה קרפניה גם בדוגמנות, ואף הצטלמה בעירום למגזין "מקסים". בשנת 2004 הצטרפה קרפניה למפלגתו של ברלוסקוני, פורצה איטליה. בשנת 2006 נבחרה לבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי, ושמרה על מקומה גם ב-2008. במהלך עבודתה בפרלמנט הייתה פעילה בוועדה לעניינים חוקתיים. מראהּ המצודד חילץ מברלוסקוני מספר התבטאויות סקסיסטיות ושנויות במחלוקת. לאחר בחירתה לפרלמנט אמר כי יציע לעגן בחוק את זכות הלילה הראשון. בינואר 2007 אמר עליה כי אלמלא היה נשוי, היה נישא לה מיד. רעייתו של ברלוסקוני, ורוניקה לריו, דרשה ממנו להתנצל מעל דפי העיתונות. ב-8 במאי 2008 מינה אותה ברלוסקוני לשרה לענייני שוויון הזדמנויות. קרפניה מגדירה את עצמה כ"אנטי-פמיניסטית", וסבורה שחירות אינה תוצר של עצמאות, כי אם של חוק ומשמעת. היא עוררה את חמתם של פעילים לזכויות הומוסקסואלים, כאשר טענה כי זכויות לבני זוג צריכות להתבסס על יכולתם להביא ילדים לעולם, וכן כי אין צורך במצעד גאווה, מאחר שאין עוד אפליה נגד הומוסקסואלים באיטליה. בספטמבר 2008 יזמה את הצעת החוק הראשונה שלה כשרה, הצעה שנועדה להוציא את הזנות מחוץ לחוק, באמצעות הטלת קנסות הן על הזונות והן על הלקוחות. מדיה וקבצים בנושא מארה קרפניה בוויקישיתוף מארה קרפניה, ברשת החברתית פייסבוק מארה קרפניה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מארה קרפניה, ברשת החברתית אינסטגרם מארה קרפניה, הבלוג הרשמי מארה קרפניה באתר ממשלת איטליה (באיטלקית) הבלוג של מארה קרפניה (באיטלקית)
מיכאליס פלקאנוס

מיכאליס פלקאנוס (ביוונית: Μιχάλης Πελεκάνος; נולד ב-25 במאי 1981) הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדת הקלע/סמול פורוורד בקבוצת אויקס נפליו מליגת העל היוונית. גובהו 1.99 מטר. פלקאנוס, יליד קורידלוס, שיחק במשך חמש שנים בפריסטרי מהליגה היוונית, ולאחר מכן עבר לאא"ק אתונה, בה שיחק שנתיים ועבר לפאניוניוס. בעונת 2007/08 שיחק בריאל מדריד, בה נודע במשחק ההגנה שלו. לקראת עונת 2008/09 חתם בקבוצת אולימפיאקוס פיראוס. באוגוסט 2009 למארוסי לעונה אחת. כאשר חזר לאולימפיאקוס זכה עם הקבוצה ביורוליג ואליפות יוון. בקיץ 2012 חתם באריס סלוניקי, לאחר שנתיים בקבוצה פלקאנוס חתם באססופט פלוישט הרומנית. ביולי 2015 חתם באריס סלוניקי. בקיץ 2016 חתם בפאניוניוס. פלקאנוס היה חלק מנבחרת יוון ביורובאסקט 2007 ובמשחקים האולימפיים. פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל באתר היורוליג ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כשל צבר עבודה

כשל צבר עבודה הוא כשל לוגי המתרחש כאשר מניחים שמשתנה כמו עבודה הוא משתנה בלתי תלוי, כאשר למעשה הוא כפוף לשינוי. הצבעה על כשל צבר עבודה משמשת לעיתים קרובות כנגד טענות כי ניתן להקל על אבטלה באמצעות הגבלת מספר שעות העבודה. כשל זה בא לידי ביטוי לא רק בתחומי הכלכלה. לדוגמה, התייחסות לכשל זה נפוצה כאשר באים להצביע על שגיאות בטענות מסוג קטריס פריבוס ("אם כל השאר זהה"). הכשל נקרא לעיתים גם "Fixed Pie Fallacy" ("כשל העוגה הקבועה"). המונח בא במקורו מתוך טיעון כנגד הרעיון שהפחתת מספר שעות העבודה המוּתרות מפחית את האבטלה. חסידי הגבלת מספר שעות העבודה טענו כי מתכונת של "שיתוף עבודה" או הגבלת מספר שעות העבודה בשבוע תביא לחלוקת העבודה על פני מספר רב יותר של עובדים. ההנחה שביסוד טענתם זו היא שישנה כמות קבועה של עבודה לביצוע, ועל כן הפחתת כמות העבודה המותרת תביא להעברת השארית לעובדים נוספים, המובטלים. טיעון זה יוצא מתוך נקודת הנחה שהעבודה היא משתנה בלתי תלוי בגורמים אחרים. מדיניות זו אומצה על ידי הרברט הובר במסגרת ה"ניו דיל" בארצות הברית ובזמן ממשלת ליונל ז'וספן בצרפת. בפועל, רוב הכלכלנים סבורים כי הנחה זו שגויה. טענתם היא שהעסקת עובדים נוספים כרוכה בעלויות "הקפיות" גדולות בגיוס, הכשרה וניהול, וכי העלות הממוצעת ליחידת תפוקה תגדל עד כדי כך שכמות העבודה תפחת, ובעקבותיה גם התעסוקה. כלומר, כמות העבודה אינה משתנה בלתי תלוי, אלא היא תלויה בגורמים שונים ועשויה להשתנות. אולם לאחרונה[דרושה הבהרה] יצא הכלכלן טום ווקר נגד מוסכמה זו. לטענתו, מבקרי הרעיון התעלמו מההשפעה של הגבלת שעות העבודה על פוריות העובדים. לשיטתו, הגבלת שעות העבודה יכולה להשתלב עם המגמה הנוכחית למחשב ולמכן את תהליך הייצור ככלי להוזלת עלות הייצור. Tom Walker, The 'lump-of-labor' case against work-sharing: Populist fallacy or marginalist throwback in (editors Lonnie Golden & Deborah Figart)‎ Working Time: International Trends, Theory and Policy Perspectives (London: Routledge, 2000)‎
חובב

האם התכוונתם ל... חובב חותן משה – דמות מקראית ממשפחת רעואל המדיני אישים: גיל חובב – שף, מבקר מסעדות, עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי; בנו של משה חובב לאה חובב – חוקרת ספרות וספרות ילדים ומחנכת ישראלית; אשתו של מאיר חובב מאיר חובב (סופר) – סופר ועורך ישראלי; בן-זוגה של לאה חובב מאיר חובב (חוקר) – חוקר, עורך, יוזם ומקים המדור לעבריינות נוער במשטרת ישראל מלכה רפופורט חובב – בלשנית ישראלית משה חובב – מקרייני החדשות הראשונים של קול ישראל; אביו של גיל חובב עמנואל (עמי) חובב – חוקר פרטי שחקר את פרשת ילדי תימן מטעם הוועדה הציבורית לגילוי ילדי תימן הנעדרים, אחיו של משה חובב פ. חובב – שם העט של העיתונאי והעורך החרדי ישראל וורצל תם חובב – לוחם טאקוונדו ישראלי אחר: תחביב – עיסוק לשעות הפנאי חובבות רדיו – תחביב מדעי וחברתי שהתפתח במאה ה-20 נאות חובב – מועצה מקומית-תעשייתית הממוקמת בצפון הנגב נחל חובב – נחל אכזב בצפון הנגב