laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיליפ האמונד

פיליפ אנתוני האמונד (באנגלית: Philip Anthony Hammond; נולד ב-4 בדצמבר 1955) הוא פוליטיקאי בריטי מהמפלגה השמרנית, אשר כיהן כשר האוצר, שר החוץ ושר ההגנה. האמונד הוא יליד אפינג שבאסקס ובנו של מהנדס אזרחי. סיים תואר בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת אוקספורד ועבד בחברה לייצור ציוד רפואי החל מ-1977. ב-1982 נעשה מנהל, וב-1983 עזב לתחום הנדל"ן. עבד כמנהל כמה עסקים בשוק הפרטי וכיועץ בבנק העולמי. הוא סייע לממשלת מלאווי מאז 1995, משרתו האחרונה לפני שפנה לפוליטיקה. מאז 1989 היה האמונד פעיל במפלגה השמרנית; ב-1994 רץ לפרלמנט בבחירות-משנה למחוז צפון-מזרח ניוהאם, והפסיד בפער עצום. הוא נכנס לבית לבסוף בבחירות הכלליות של 1997, מטעם מחוז ראנימיד ווויברידג' בסארי. כחבר האופוזיציה, שימש כדובר הסיעה לענייני בריאות, ומ-2001 למסחר ותעשייה. ב-2003 קידם אותו מייקל הווארד לתפקיד המקביל לסגן ראש הממשלה בממשלת הצללים של השמרנים. ב-2005 הועבר לתפקיד המקביל לסגן שר האוצר. לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה (2010) והקמת קואליציה בהובלת השמרנים בראשות דייוויד קמרון, מונה האמונד ב-12 במאי 2010 לשר התחבורה ולחבר במועצה המלכותית. ב-14 באוקטובר 2011 החליף את ליאם פוקס המתפטר כשר ההגנה. בתפקידו הוביל תוכנית קיצוצים נרחבת שנועדה לסגור את הגירעון התקציבי במשרד, היה אחראי על ההתערבות במלחמת האזרחים הראשונה בלוב ב-2011 וסיפק 5,000 אנשי צבא לאבטחת לאולימפיאדת לונדון (2012). באותה שנה השווה נישואים חד-מיניים לגילוי עריות והיה אחד מארבעת שרי הקבינט שנמנעו בהצבעה עליהם בנובמבר 2013; הוא התבטא כי הוא "מזועזע" מהמהירות בה הועבר הנושא. ב-15 ביולי 2014 מונה למזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים; האמונד נחשב לאירוסקפטי והצהיר כי הוא תובע רפורמה משמעותית ביחסי בריטניה והאיחוד האירופאי, והיה מצביע בעד פרישה ממנו במשאל עם אם התנאים לא היו משתנים. במהלך כהונתו הצהיר על סירובה של בריטניה להכיר בסיפוח חצי האי קרים לרוסיה, השתתף בשיחות על תוכנית הגרעין האיראנית. במרץ 2015 חזר והצהיר כי בריטניה תישאר באיחוד האירופאי רק בהינתן שינויים משמעותיים. בשנים 2019-2016 כיהן כשר אוצר בממשלה של תרזה מיי. בספטמבר 2019 הצביע נגד החלטה לקידום הברקזיט של ממשלת בוריס ג'ונסון. בתגובה הושעה מחברות במפלגה. בבחירות ב-2019 לא התמודד. בספטמבר 2019 הוביל האמונד קבוצת מחוקקים שמרנים שהצביעו נגד ראש הממשלה ממפלגתם, בוריס ג'ונסון, וגרמו להפסדו בניסיונו להוציא את בריטניה מן האיחוד האירופי גם ללא הסכם. כתוצאה מכך הרחיקה המפלגה את האמונד ושאר המחוקקים שהצביעו נגד עמדת ג'ונסון מייצוגה בפרלמנט, והם הפכו לחברי פרלמנט עצמאיים. האמונד הודיע שלא יתמודד בבחירות שנקבעו לדצמבר 2019. האמונד נשוי לסוזן קרוליין ויליאמס-ווקר מאז 1991 ואב לשתי בנות ובן. מדיה וקבצים בנושא פיליפ האמונד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיליפ האמונד (באנגלית) פיליפ האמונד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פיליפ האמונד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיליפ האמונד באתר הפרלמנט הבריטי Anahita Hossein-Pour, https://www.politicshome.com/news/uk/political-parties/conservative-party/news/106279/twenty-one-tory-rebels-loseTwenty-one Tory rebels lose party whip after backing bid to block no-deal Brexit, politicshome, ‏4 בספטמבר 2019 (באנגלית) General election 2019: Philip Hammond to stand down as MP, BBC, ‏5 בנובמבר 2019 (באנגלית)
רקס וורנר

רקס וורנר (באנגלית: Rex Warner; ‏9 במרץ 1905 - 24 ביוני 1986) היה סופר, מתרגם, היסטוריון, ומשורר, אנגלי. וורנר נולד בגלוסטרשייר שבבריטניה, אביו היה כומר אנגליקני. למד באוניברסיטת אוקספורד את תורת הלשון והספרות האנגלית ולימודים קלאסיים, והורה מקצועות אלו בבתי ספר באנגליה ובמצרים. ב-1937, הופיע קובץ השירים הראשון שלו "שירים וסתירות", במיוחד בלט השיר "ארמייה בספרד" הלועג להתערבות הגרמנים והאיטלקים במלחמת האזרחים הספרדית. הרומן הראשון שלו "צייד אווזי הבר" מבטא את דעותיו הליברליות האנטי-פשיסטיות. הרומן עוסק בממשלה רודנית בדיונית שמופלת במהפכה הרואית. הרומן השני שלו "הפרופסור" פורסם סמוך למועד האנשלוס ולועג למנהיגים האוסטרים קורט שושניג ואנגלברט דולפוס. בתחילה העריץ וורנר את הקומוניזם, אולם הסכם ריבנטרופ מולוטוב אכזב אותו. הרומן "על מה נהרגתי?" משקף את דעתו הפציפיסטית. רומנים נוספים שלו הם "שדה התעופה", ו-"אנשי אבן". משנת 1945 עד שנת 1947 שימש כמנהל המכון הבריטי באתונה, ותרגם יצירות יווניות עתיקות לאנגלית. בין היתר תרגם את "תולדות המלחמה הפלופונסית" של תוקידידס, את "הלינקה" של קסנופון, וחלק מיצירותיהם של אייסכילוס ואוריפידס. בשנת 1960 פרסם את הספר "יוליוס קיסר הצעיר", שהוא אוטוביוגרפיה בדיונית של יוליוס קיסר. הספר זכה להצלחה רבה, ותואר בקרב המבקרים כ-"מבריק אינטליגנטי מעניין". תורגם לעברית באותה שנה ויצא לאור בהוצאת עם עובד. וורנר גם היה בין המתנגדים למלחמת ווייטנאם. בשנת 1962 מונה לפרופסור באוניברסיטת קונטיקט ופרש לגמלאות לאחר 11 שנים. נישא בשנת 1929 לפרנסיס קאמיר, והתגרש ממנה בשנת 1949. ונישא לאשתו לשעבר של ויקטור רוטשילד, הוא התגרש גם ממנה ונישא בשנית בשנת 1966 לקאמיר. Rex Warner Papers רקס וורנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רקס וורנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
סמל אלברטה

סמל פרובינציית אלברטה, אחת מפרובינציות קנדה, הוענק לפרובינציה על פי צו מלכותי של מלך בריטניה אדוארד השביעי מה-30 במאי 1907. על פי צו מלכותי של המלכה אליזבת השנייה מה-30 ביולי 1980 הוענקו לפרובינציה שני התומכים בשלט האצולה משני צדדיו, הכתר בראשו, והמוטו שתחתיו. סמל האבירים מתאר את פני השטח המגוונים של אלברטה - הרי הרוקי, הגבעות של המדינה, וערבות העשב. הסמל מופיע במרכזו של דגל אלברטה. על שלט האצולה מופיע בשליש העליון של השלט צלב ג'ורג' הקדוש, בשליש האמצעי - הרים מושלגים על רקע שמים כחולים שתחתיהם גבעות ירוקות וערבות עשב, ובשליש התחתון שדות חיטה. מעל שלט האצולה מופיעה קסדה עם מעטה בצבעי כסף ואדום, ועטרה באותם צבעים שעליה יושב בונה קנדי ועליו כתר מלכותי. הלבן והאדום הם הצבעים הלאומיים של קנדה, והבונה היא החיה המסמלת רשמית את קנדה. בשלט האצולה תומכים אריה זהב מצדו השמאלי ואנטילופה לבנה מצדו הימני - האנטילופה מייצגת את אוצרות הטבע של אלברטה. יש לציין כי אין אלה החיות המסמלות רשמית את אלברטה (החיה המסמלת את אלברטה באופן רשמי היא כבש גדול-קרניים). מתחת לשני התומכים מצויה חלקה של ורדי בר - הפרח המסמל רשמית את אלברטה, ותחתיהם מוטו הפרובינציה: Fortis et Liber - "חזקה וחופשייה", ביטוי שמופיע בהמנון קנדה. אתר ממשלת אלברטה - סמלים ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוחסן לארי

מולא מוחסן לארי (בפרסית: ملا محسن لاری; שינה את שמו ממולא מרדכי קצב, ملا مردکی قصب) היה יהודי מהעיר לאר (אנ') שליד שיראז, שהמיר את דתו לאסלאם. מולא מוחסן לארי חי בתקופת השושלת הספווית ועסק בשחיטה וקצבות. לאחר סכסוך עם יהודי קהילתו לאור זאת שלא קנו ממנו בשר ליום כיפור, המיר לארי את דתו לאסלאם. אז ביקש מאחד ממנהיגי הדת המוסלמים פתווה שיחיל חוק שיחייב את כלל היהודים להניח כובע כחול לראשם. מוחסן לארי פעל ברחבי הממלכה ליישום הצו. הוא עבר מעיר לעיר ומכפר לכפר, גבה מיהודים דמי חסות כמס וחייב אותם להניח את הכובע. בסופו של דבר כשהגיע לארי למחוז גילאן - מאזנדראן שלצד הים הכספי, בו שכנו מספר גדול של תושבים יהודים, ראש הקהילה היהודית הוציא את מוחסן לארי לסיור בסירתו בלב הים והטביע אותו. והיהודים החלו אט אט להוריד את הכובע והפסיקו לעשות בו שימוש. חביב לוי, היסטוריית יהודי איראן, כרך שלישי, הוצאת ברוכים, 1960, עמ' 224. (בפרסית: حبيب لوي, تاريخ يهود ايران, بروخيم,کتب فروش بروکیم, جلد 3. 1960. 224.) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוחמד רזא ג'דיד אל-אסלאם

מוחמד רזא ג'דיד אל-אסלאם (בפרסית: محمد رضا جدید الاسلام, תעתיק מדויק: מחמד רצ'א ג'דיד אלאסלאם; 1771–1849) היה יהודי מהעיר שיראז שהמיר את דתו לאסלאם ושינה את שמו מן השם מולא אקא באבא טהראני (בפרסית: ملا آقا بابا طهرانی). מוחמד רזא ג'דיד אל-אסלאם חי בתקופתו של פתח עלי שאה קאג'אר מהשושלת הקאג'ארית, ושימש כרב הקהילה (חכם/מולא), כשוחט וכקצב. בתקופתו היו ליהודי העיר שני חכמים: מולא אקא באבא ומולא רחמים, שהיה רק קצב. רחמים העליל על אקא באבא שהוא מוכר בשר טרפה, עקב ניגוד העניינים בהיותו גם שוחט וגם קצב. זאת על רקע היריבות בין השניים והצלחתו של אקא באבא, שהיה הרבה יותר משכיל ומצליח מרחמים. בערב יום שישי, בעקבות דבריו של רחמים, יצאו יהודי העיר וזרקו לצדי הרחוב את מאכלי הבשר של השבת שקנו מאקא באבא, מתוך אמונה כי מדובר בבשר טרפה. מושפל, עזב אקא באבא את העיר והתאסלם. מאוחר יותר כתב את ספר הפולמוס "רד אל-יהוד" נגד היהדות (בפרסית נקרא הספר: رد الیهود או منقول الرضائى), ובו הוא מעלה טיעונים לשקר היהדות. כיוון שלא שלט באורתוגרפיה הפרסית היטב, כתב את הספר בשפה הפרסית אבל באותיות עבריות. הספר "תורגם" לפרסית כחמישים שנה מאוחר יותר בידי האייתוללה עלי בן חוסין חוסייני טהראני תחת הכותרת "אקאמת א-שהוד". מוחמד רזא נפטר ב-1849 בטהראן, ונקבר בבאע'-י פרדוס שבצפון העיר. מאוחר יותר, בהתאם להוראת האיתוללה חוסייני טהראני, קברו הועבר אל קרבת בית החולים שהיד אכבר-אבאדי. טאהרה עט'ים-זאדה, "מוחמד רזא ג'דיד אל-אסלאם וכתאב מנקול א-רזאאי", איינה-י מיראת' 41 (1387), עמ' 432-411 (פרסית). חביב לוי, היסטוריית יהודי איראן, כרך שלישי, הוצאת ברוכים, 1960, עמ' 224. (בפרסית: حبيب لوي, تاريخ يهود ايران, بروخيم,کتب فروش بروکیم, جلد 3. 1960. 224.) טאהרה עט'ים-זאדה, ""מוחמד רזא ג'דיד אל-אסלאם וכתאב מנקול א-רזאאי", עמ' 420. אקא בוזורג טהראני, א-ד'ריעה, כרך 23, מס' 8461 (בפרסית). עט'ים-זאדה, ""מוחמד רזא ג'דיד אל-אסלאם", עמ' 415. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וייט זומבי

וייט זומבי (White Zombie) הייתה להקת הבי מטאל אמריקאית שנוסדה בשנת 1985 בעיר ניו יורק סיטי. הלהקה התפרקה באופן רשמי בשנת 1998. אתר האינטרנט הרשמי של וייט זומבי (באנגלית) וייט זומבי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) וייט זומבי, באתר ספוטיפיי וייט זומבי, באתר Last.fm (באנגלית) וייט זומבי, באתר AllMusic (באנגלית) וייט זומבי, באתר MusicBrainz (באנגלית) וייט זומבי, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) וייט זומבי, באתר דיזר וייט זומבי, באתר Discogs (באנגלית) וייט זומבי, באתר Songkick (באנגלית) וייט זומבי, באתר בילבורד (באנגלית) Gods on Voodoo Moon - האלבום באתר הרשמי של רוב זומבי Pig Heaven - האלבום באתר הרשמי של רוב זומבי Psycho-Head Blowout - האלבום באתר הרשמי של רוב זומבי ביקורות על האלבום
גנצ'לרבירלי

גנצ'לרבירלי ספור קולובו (בטורקית: Gençlerbirliği Spor Kulübü) הוא מועדון כדורגל טורקי מהעיר אנקרה. המועדון משחק בליגת המשנה הטורקית. גנצ'לרבירלי הוקמה ב-14 במרץ 1923, ולזכותו שתי אליפויות (1941, 1946) ושני גביעים (1987, 2001). אליפות טורקיה (2): 1941, 1946 הגביע הטורקי (2): 1987, 2001 סרביהרדוסלב פטרוביץ' בלארוס אלכסנדר חלב קמרון ז'רמי רומניה בוגדן סטאנקו גינאה סולימאן יולה חוף השנהב ז'אן ז'אק גוסו גוסו שוודיה ג'ימי דורמאז ארדה גולר (נוער) מדיה וקבצים בנושא גנצ'לרבירלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גנצ'לרבירלי (בטורקית) גנצ'לרבירלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צלב גאורגיוס הקדוש

צלב גאורגיוס הקדוש (באנגלית: St. George's cross) הוא צלב אדום על רקע לבן. גאורגיוס הקדוש הוא הפטרון של אנגליה וגאורגיה וכיום משמש כדגלם הלאומי. במקורו הוא שימש כדגל הרפובליקה של ג'נובה וכיום הוא דגלם וסמלם של מספר ערים כגון מונטריאול, ברצלונה, אלמריה, מילאנו, ג'נובה, פדובה ופרייבורג. למושבת הכתר גרנזי ניתן רשות להניף את דגל ג'ורג' הקדוש כדגל הלאומי בין השנים 1936–1985. ערך מורחב – דגל אנגליה צלב ג'ורג' הקדוש היה במקור דגלה של ג'נובה אשר אומץ בשנת 1190 על ידי אנגליה והעיר לונדון כדגל אשר הונף על ספינות אנגליות אשר שטו במימי הים התיכון וזאת על מנת ליהנות ממטרית ההגנה של הצי הג'נובי האדיר. הרפובליקה הימית של ג'נובה הייתה כוח עולה ויחד עם יריבתה ונציה הפכה להיות אחד ממוקדי הכוח בעולם. המלך האנגלי העלה מס שנתי ל"דוג'ה" הג'נובי בעבור הזכות להשתמש בדגל ג'נובה. נעשה בו שימוש לראשונה במהלך הקרבות של הצלבנים שהגיעו מבריטניה כנגד המוסלמים, במאות ה-11, ה-12 וה-13 בייחוד על ידי אבירי מסדר הטמפלרים. בשנת 1277 הפך הדגל לדגל הרשמי של אנגליה וויילס. לאחר איחוד הכתרים בין אנגליה וסקוטלנד בשנת 1606, הופיע הדגל הבריטי המשולב, אשר הציג את צלב ג'ורג' הקדוש יחד עם צלב אנדרו הקדוש, דגלה של סקוטלנד. בתחילה שימש הדגל כנס ימי בריטי כללי, ולאחר מכן הוגבל לשימוש ספינותיו של המלך. דגל צלב ג'ורג' הקדוש נותר דגלה של אנגליה ווילס עד חוקי האיחוד של 1707, אז נקבע דגל האיחוד לדגל הרשמי לכל המטרות בממלכת בריטניה הגדולה. למרות האמור לעיל, דגל ג'ורג' הקדוש הוסיף לשמש כסמל הרלדי ברחבי אנגליה וויילס עד המאה ה-19 לייצוג אנגליה וכביטוי לגאווה האנגלית. בשנת 1959 אומץ דגל נפרד לוויילס, ואילו דגל ג'ורג' הקדוש נותר מייצג את אנגליה בלבד. בימינו נעשה שימוש בדגל ג'ורג' הקדוש לייצוג אנגליה בעיקר בתחרויות כדורגל ורוגבי בינלאומיות, וכן הוא מונף כל כלי שיט של הצי המלכותי הבריטי, כסימן להמצאות אדמירל על הסיפון. ספינות צי אחרות ואזרחיות אינן רשאיות להניף את הדגל, פרט לספינות אשר עזרו בפינוי חיילים מדנקרק במהלך מבצע דינמו במלחמת העולם השנייה. אין להתבלבל בין צלב ג'ורג' הקדוש, בו קצוות הצלב מגיעים לקצוות הדגל, לבין דגלים וסמלים אחרים, כמו דגל הצלב האדום ודגל שווייץ, בהם אין הצלב מגיע לקצוות. ערך מורחב – דגל גאורגיה דגל ג'ורג' הקדוש (אשר הוא פטרונה גאורגיה גם כן) היה בשימוש החל מהמאה ה-5 בידי המלך הגאורגי וחטנג גורגסלי, כסמל מדינתו ועמו. במאה ה-13 הניפה תמר, מלכת גאורגיה את דגל הצלב במהלך מלחמתה בסלג'וקים. ארבע צלבי ירושלים נוספו על ידי גאורגי החמישי המזהיר (אנ'), מלך ממלכת גאורגיה, אשר הניס את המונגולים מגאורגיה בשנת 1334. השימוש בדגל נזנח בתקופת הסיפוח הרוסי יחד עם ביטול המלוכה הגאורגית. אך הדגל הוחיה בידי פטריוטים גאורגים בשנת 1990. מרביתם של הגאורגים תמכו בהחזרתו של הדגל כדגלה הלאומי ואומץ על ידי הפרלמנט הגאורגי ב-14 בינואר 2004 ואושר על ידי צו נשיאותי אשר נחתם על ידי מיכאיל סאקשווילי, נשיא גאורגיה ב-25 בינואר לאחר בחירתו לנשיאות. סמל ברצלונה, ספרד סמל בטליה פורטוגל סמל ג'נובה, איטליה סמל אונטריו, קנדה סמל מניטובה, קנדה סמל ניו סאות' ויילס, אוסטרליה סמל מילאנו, איטליה סמל אלברטה, קנדה על פי מסורת נוצרית, סייע גאורגיוס הקדוש לניצחון הנוצרים על המורים בקרב אלקורס (Alcoraz) שהתרחש במהלך הרקונקיסטה ליד וסקה. לזכר כך, אימץ המלך פטר השלישי מאראגון סמל חדש ובו ארבעה ראשי מורים כרותים על הצלב. סמל זה נקרא צלב אלקורס והוא מופיע עדיין בסמל אראגון, בסמל מחוז סראגוסה ובסמל סרדיניה. מדיה וקבצים בנושא צלב גאורגיוס הקדוש בוויקישיתוף
חנה אדוני

חנה (ג'אנה) אדוני (נולדה ב-11 במאי 1937) היא חוקרת תקשורת, פרופסור אמריטה בבית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטה העברית. מכהנת גם כראש ועדת ההוראה ומשנה לדיקן לעניינים אקדמיים בבית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי. אדוני, ילידת בלגרד, עלתה לישראל מיוגוסלביה ב-1948. ב-1955 התגייסה לצה"ל ושירתה בנח"ל במשך שנתיים. סיימה תואר ראשון בסוציולוגיה וספרות אנגלית ב-1961 באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1972 סיימה תואר שני בסוציולוגיה. סיימה תואר דוקטור בתקשורת בשנת 1976. שהתה בפוסט-דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. החל מ–1978 הרצתה וחקרה במסגרת המחלקה לתקשורת ועיתונאות ב"בית הספר לספרנות, ארכיונאות ומידע" באוניברסיטה העברית. תפקידים נוספים שמילאה במחלקה זו היו מנהלת מכון סמארט לקומוניקציה, עורכת כתב העת לתקשורת "דברים אחדים", ובשנים 1998–2001 כיהנה כראש המחלקה לתקשורת ועיתונאות. משנת 2000 היא מחזיקה בקתדרה על שם דני ארנולד מטעם האוניברסיטה העברית. בין השנים 2005–2008 הייתה ראש המחלקה לתקשורת במכללת עמק יזרעאל. תחומי המחקר בהם עוסקת אדוני הם תהליכי שינוי בדפוסי צריכה ושימוש במדיה בעידן הטכנולוגיות החדשות של תקשורת; קהל קוראי ספרים בישראל; מדיה ומיעוטים. הייתה נשואה לגינקולוג פרופ' עמירם-עמי אדוני עד לפטירתו בספטמבר 2015, ולהם בן ובת, השופטת מיכל אגמון-גונן. חנה אדוני, ענת פירסט, מחקר התקשורת והוראתה: דילמות מובנות ופתרונות משתנים, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2006. חנה אדוני, הלל נוסק, קולות הקוראים: מעשה הקריאה בסביבת התקשורת הרב ערוצית, ירושלים, הוצאת מאגנס, 2007. יחיאל לימור, חנה אדוני, רפי מן, לקסיקון לתקשורת, תל אביב, הוצאת ידיעות אחרונות, 2007. חנה אדוני, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה חנה אדוני, באתר האוניברסיטה העברית חנה אדוני, באתר ResearchGate פרופ' עמירם-עמי אדוני ז"ל, באתר "אבלים"
הוז

הוז הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... דב הוז – מראשי תנועת העבודה, ממייסדי ארגון "ההגנה" ומחלוצי הטיס העברי בארץ ישראל קילי הוז (Hawes) - שחקנית ודוגמנית אנגלייה שניאור זלמן הוז – ראש המועצה הראשון של עפולה אוז עוז
מצר הנסיך מוויילס

מצר הנסיך מוויילס (באנגלית: Prince of Wales Strait) הוא מצר ים באוקיינוס הקרח הצפוני בתחומי הטריטוריות הצפון-מערביות הקנדיות, המפריד בין האי בנקס מצפון-מערב, לבין האי ויקטוריה מדרום-מזרח, ומקשר בין ויקונט מלוויל סאונד (Viscount Melville Sound) מצפון-מזרח לבין מפרץ אמונדסן (Amundsen Gulf) מדרום-מערב. רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 12 ק"מ, עומקו המרבי מגיע ל-160 מטרים (במעבר הדרומי), ואורכו – כ-275 ק"מ. מצר הנסיך מוויילס מהווה נתיב ימי חלופי למצר מקקלור הקופא במעבר הצפון-מערבי. רוברט מקקלור (Robert McClure, ‏1873-1807), חוקר אירי של האזור הארקטי בצי המלכותי הבריטי, היה הראשון לגלות את המצר בשנת 1850. המצר נקרא על שמו של הנסיך מוויילס דאז, אלברט אדוארד, בנה של המלכה ויקטוריה ולימים המלך אדוארד השביעי. מצר הנסיך מוויילס, באתר האנציקלופדיה הקנדית (באנגלית) קרח-ים במצר הנסיך מוויילס, באתר גטי אימג'ס (באנגלית) מפה טופוגרפית של מצר הנסיך מוויילס, באתר topographic-map.com (באנגלית) בשנת 1969 נאלצה מכלית נפט אמריקאית "מנהטן" להשתמש במצר הנסיך מוויילס משום שקרח ים (Sea ice) חסם את המעבר דרך מצר מקקלור. מצר הנסיך מוויילס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קנדה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הייסטינגס

הייסטינגס (אנגלית: Hastings) היא עיר בבריטניה השוכנת במחוז מזרח סאסקס באנגליה. העיר ידועה עוד מהמאה ה-8. במאה ה-11 הייסטינגס הייתה עיירה קטנה; ב-1066 הביס ויליאם הראשון ביישוב זה את צבאו של הרולד השני. לאחר ניצחונו בקרב הפך ויליאם למלך אנגליה והקים שושלת מלכי אנגליה חדשה. בימי הביניים הייתה הייסטינגס אחת מחמשת נמלי אנגליה, אבל עם הזמן היא איבדה את מעמדה. החל מ-1920 מתקיימת בעיר מדי שנה תחרות הייסטינגס לשחמט. הולנד דורדרכט, הולנד מדיה וקבצים בנושא הייסטינגס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הייסטינגס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב שטארק

יעקב שטארק (1881 – 11 באוקטובר 1915) היה צייר וטיפוגרף עברי יליד פולין. יעקב שטארק נולד בקרקוב, פולין, בשנת 1881. בשנת 1906 עלה לארץ ישראל מגליציה והצטרף כתלמיד ל"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות". בשנת 1911 נשא לאשה את חנה (הניה) בן יעקב. בשנת 1912 נולדה בתם יהודית. עיקר יצירתו היה בתחום הטיפוגרפיה. העבודות שיצר שטארק הושפעו מזרם ה-"אר נובו" וה"יוגנדסטיל" האירופי, כמו גם מעיצוב הערבסקות האיסלמיות. ב-1908 לערך, יצר את העבודה סמל בצלאל, הדפס אשר פורסם כגלויה ומתאר את דיוקנו של מייסד בצלאל פרופ' בוריס שץ לצד דימוי בתי בצלאל (בניין בצלאל ההיסטורי ובניין בית הנכות), מנורות בית המקדש, ארון הברית וסמלים נוספים. הגלויה פורסמה על ידי יעקב בן דב כגלויה בטכניקה של הדפס אבן, כנראה לאחר מותו של שטארק, בשנת 1915. בשנים 1913-1912 יצר שטארק את ציור-הקיר בנושא "עשרת השבטים" בבית הכנסת עדס בשכונת נחלאות בירושלים. ב-1915 בעת מלחמת העולם הראשונה נפטר שטארק מדלקת ריאות. נחום גוטמן שיער כי דמותו של שטארק שימשה את שמואל יוסף עגנון בתיאור דמותו של יעקב בלויקוף בספרו תמול שלשום. יעקב שטארק, סמל בצלאל, 1908, אוסף מוזיאון ישראל יעקב, שטארק, ציורי קיר בבית הכנסת עדס, 1912-1913 יעקב שטארק, ציורי קיר בבית הכנסת עדס, 1912-1913 יעקב שטרק, איגרת חוב בנק אנגלא פלשתינה, 1908, אוסף "קדם" בית מכירות פומביות יעקב שטארק, עטיפת הספר "ארץ אבותינו" של יהודה גרזובסקי, 1908, אוסף מוזיאון ישראל יעקב שטארק, עיטורים, 1910, אוסף מוזיאון ישראל יעקב שטארק, כריכה אחורית מתוך 'בצלאל: זיין פארגאנגאנהייט געגענווארט און צוקונפט' [בצלאל: תולדותיו, מהותו, עתידו], בהוצאת ציוניסטישע קאפיקע-ביבליאטעק [מס' 22], אודיסה, תר"ע [1910], אוסף מוזיאון ישראל יעקב שטארק, השם ירחם, 1906, אוסף מוזיאון ישראל יעקב שטארק, בעל החלומות, 1906, אוסף מוזיאון ישראל יעקב שטארק, אקס ליבריס - יהודה גרזובסקי, 1906 מדיה וקבצים בנושא יעקב שטארק בוויקישיתוף הצעיר יעקב שטרק איננו, החרות, 14 באוקטובר 1915 יעקב שטארק געשטארבען, דער אידישער קונסט פריינד, 25 בפברואר 1916 ניר חסון, ציור הקיר שמתעד את הולדת הציונות, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2012 יעקב שטארק, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל יעקב שטארק באתר ארכיון בצלאל ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמי סגול

סמי סגול (נולד ב-1943) הוא תעשיין ישראלי, בעל השליטה בחברת כתר פלסטיק. סגול נולד בטורקיה, בגיל 15 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. אביו יוסף היה ממקימי חברת כתר פלסטיק ב-1949 וב-1971 רכש את מניות שותפיו בחברה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר ניהול החברה לידיו של סמי סגול. הוא הוביל את החברה שהתפתחה ממפעל קטן ביפו לקונצרן בינלאומי הכולל 4,000 עובדים, 30 מפעלים ברחבי העולם והכנסות המוערכות בכמיליארד דולר. התפתחות זו עשה באמצעות הכנסת ציוד תעשייתי, בין השאר שימוש בהזרקת פלסטיק לייצור מוצר הדגל של החברה, כיסא פלסטיק העשוי מקשה אחת, מיזוג ורכישה של חברות בישראל ובעולם ופנייה לשוק הבינלאומי, המהווה נכון ל-2015 את רוב הכנסות החברה. סגול מכהן כנשיא כבוד של הנהלת לשכת המסחר ישראל–צרפת וזכה באות לגיון הכבוד הצרפתי ב-2011. ב-2008 זכה בפרס הכלכלה על שם רמניסיאנו מטעם אוניברסיטת תל אביב. ב-2011 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה וב-2012 בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב ובפרס מנשיא מדינת ישראל על פועלו קידום חקר המוח. בשנת 1997 הקים יחד עם משה תאומים ומוטי אורנשטיין את עמותת מפעלות חינוך וחברה שמטרתה לפעול באמצעות הספורט למען החברה והקהילה. במקביל רכשו את השליטה באגודת הכדורגל הפועל תל אביב אותה החזיק עד 2008. סגול תרם להקמת חמישה מרכזי מחקר למדעי המוח בבתי חולים ובאוניברסיטאות: המרכז למדעי המוח ע"ש יוסף סגול במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, מרכז סגול לחקר מוח ותודעה במרכז הבינתחומי הרצליה, בית ספר סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב, מרכז סמי סגול לרפואה היפרברית ומחקר במרכז הרפואי אסף הרופא ומרכז המחקר ע"ש סמי סגול של בית הספר לטיפול באמנויות באוניברסיטת חיפה. הוא סייע במימון מחקריהם ולימודיהם של תלמידי דוקטורט ישראליים בתחום המוח ותמך בפרויקטים וחברות שעניינם קידום חקר המוח בישראל. תרומות נוספות שלו היו לשיפוץ היכל התרבות ולמורשת יהודי טורקיה. כתר פלסטיק שוקי שדה, מפת הקשרים של סמי סגול, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2013 שוקי שדה, סמי סגול קם מהכיסא, באתר TheMarker‏, 13 ביוני 2016 שחר פוקס, ‏סמי סגול: "אחרי 50 שנה, מגיע היום שבו פתאום הכול נהפך לכסף, למספר", באתר גלובס, 11 בדצמבר 2016 גולן חזני, סמי סגול בוחן את מכירת כתר פלסטיק או מיזוגה, באתר כלכליסט, 27 באפריל 2014 סמי סגול, דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה שירות הידען, ‏אוני' ת"א חונכת בשבוע הבא את ביה"ס סגול למדעי המוח; באוני' חיפה יתקיים כנס בנושא הזיכרון, באתר "הידען", 1 בפברואר 2012 הושק מרכז סגול לרפואה היפרברית ומחקר, אתר המרכז הרפואי אסף הרופא השקת מרכז המחקר ע"ש סמי סגול, אתר אוניברסיטת חיפה
ויז'ה גוברנדור גאלבס

ויז'ה גוברנדור גאלבס (בספרדית: Villa Gobernador Gálvez) היא אחת מ-19 הערים בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה השוכנת בצדו המערבי של נהר פרנה. העיר נמצאת במרחק 294 קילומטרים מעיר הבירה של ארגנטינה בואנוס איירס, ובמרחק 14 קילומטרים בלבד מהעיר רוסאריו, העיר הגדולה ביותר בסנטה פה, שאזור המטרופולין שלה גובל בוויז'ה גוברנדור גאלבס בצפון על ידי יובל שיוצא מנהר הפרנה ונקרא סאלאדיז'ו. לפי מפקד אוכלוסין של המכון הלאומי לסטטיסטיקה של ארגנטינה, התגוררו בעיר כ-80,769 תושבים בשנת 2010, והיא העיר הרביעית המאוכלסת ביותר בפרובינציה של סנטה פה. העיר נוסדה ב-25 בפברואר 1888 על ידי מהגר איטלקי, המהנדס אנריקו מוסקוני, שהיה אביו של המהנדס הצבאי הגנרל אנריקה מוסקוני, שידוע בארגנטינה כמנהל הראשון של חברת הנפט הממשלתית YPF. ד"ר חוסה גאלבס, מושל הפרובינציה של סנטה פה משנת 1886, שכר את שירותיו של מוסקוני על מנת לאתר את מערכת הרכבת שתחבר את סנטה פה לפרובינציית מנדוסה. כדי לעשות כן רכש מוסקוני קרקע, ואישור שקיבל מידי המושל הפך אותה לעיירה, שאוכלסה בעיקר על ידי מהגרים שבאו מאיטליה וספרד. העיירה הוכרזה כעיר ב-12 באפריל 1962 על ידי המושל קרלוס סילבסטר בגניס ובאותה העת התגוררו בה כ-18,000 תושבים. העיר שמוכרת כיום כוויז'ה גוברנדור גאלבס היא למעשה התאחדותן של שלוש עיירות: ויז'ה גוברנדור, ויז'ה דייגו ופואבלו נואבו. ההיסטוריה של העיר מונצחת ומשתמרת במוזיאון הציבורי המוזיאון העירוני ד"ר ראול מאלאטסטה שהוקם בשנת 1986 ומנוהל על ידי עמותת אזרחים. ויז'ה גוברנדור גאלבס מחולקת ל-20 באריוס (שכונות) וקיימים בה בית חולים ציבורי, מספר מרכזי בריאות ציבוריים קטנים, מספר מועדוני ספורט, חמישה בנקים ושתי תחנות רדיו. ביישוב זה מרבית השירותים ניתנים לתושבים בצורה קואפרטיבית על ידי הקואפרטיב גומרה שמחזיק בבית החולים המרכזי, חברת החשמל היישובית, בתי הספר הטכנים, מרכז הספורט הקהילתי ומספק גם שירותי אינטרנט וטלפון לתושבי גאלבס. סנטה פה (פרובינציה) מדיה וקבצים בנושא ויז'ה גוברנדור גאלבס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויז'ה גוברנדור גאלבס (בספרדית) עניינים מוניציפליים, משרד הפנים, ארגנטינה, באתר Instituto Federal de Asuntos Municipales, IFAM, האתר הרשמי (בספרדית) Resultados generales - Santa Fe, באתר Instituto Nacional De Estadistica y Censos De La Republica Argentina, INDEC, האתר הרשמי (בספרדית) Museo Municipal DR. Raul Malatesta, באתר, (בספרדית)