laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עמוד ספרים

עמוד סַפָּרִים (באנגלית: Barber's Pole) הוא סמל שנהוג להציגו מחוץ למספרה והוא מצביע על קיומה, בתפקיד זהה לשלטים של חנויות אחרות. עמוד ספרים מורכב לרוב ממוט לבן, עליו מצויר פס אדום המסתלסל כלפי מטה מסביב להיקף המוט. בארצות הברית נהוג להוסיף לפס האדום גם פס כחול. ברוב המקרים העמוד תחום בשני קצוותיו בעיטור מתכתי הנראה כקערה או ככדור. חלק מהעמודים מסתובבים על צירם בעוד אחרים הם סטטיים. בחלק מעמודי הספרים תלויה קערה מתחת לעמוד. בתקופות קדומות, בשל היות הספר בעל מלאכה המתעסק יום-יום בתער וסכינים, הוא עסק לא רק בקיצוץ שיער, אלא גם בפרוצדורות כירורגיות שונות כהקזת דם, טיפול בעלוקות ואף עקירת שיניים וקטיעת איברים. לכן הלבוש המסורתי של ספרים זהה לזה של רופאים - חלוק לבן. מכיוון שאמצעי אלחוש לא היו קיימים, הכאב היה רב והייתה חשיבות מכרעת למהירות ולדיוק. לפני שהחיידקים והנגיפים זוהו כגורמי מחלות, קישר היפוקרטס, אבי הרפואה המערבית, בין מחלות לבין חוסר איזון בין ארבע הליחות. לשיטתו, מחלות רבות נגרמות עקב דם "רע" או עודף בדם (אחת מהליחות) ולכן אחת התרופות המקובלות שהומלצו על ידי רופאים הייתה הקזת דם או טיפול בעלוקות. טיפול זה היה נעשה על ידי ספרים, כך שהלקוח היה יושב כשידו פשוטה קדימה ואוחזת במוט בחוזקה; הן על מנת לקבע את היד וכן כדי להבליט את הוורידים. המוט עמד בתוך קערת מתכת שהייתה מונחת על הרצפה (הקערה גם שימשה כנראה להחזיק את העלוקות בזמן שלא היו בשימוש). הספר היה מבצע את החתך והדם היה זורם במורד היד והמוט לתוך קערת מתכת. בסיום הטיפול הספר היה מצמיד תחבושות לפצע עד לעצירת הדימום. מכיוון שמראה הדם מרתיע, נהגו לצבוע את המוט בצבע אדום, כדי שצבעו יתמזג עם צבע הדם הזורם. בין הטיפולים המוט היה מוצא מחוץ לחנות והקערה נשטפה והונחה הפוכה בראש המוט. כיוון שהמודעות לחשיבות ההגיינה והסטרליות התפתחה מאוחר יותר, נעשה שימוש חוזר בתחבושות. לשם כך התחבושות נקשרו לקצהו העליון של המוט כדי שייכלו להתייבש. משבי רוח גרמו להן להתלפף סביב המוט, וכך נוצר המראה של מוט בעל פסים אלכסוניים בצבע אדום ולבן, ובראשו קערת מתכת. בשלב מסוים חדלו הספרים לבצע פעולות כירורגיות והן נעשו על ידי רופאים מנתחים. כפועל יוצא, הוגדר שהספרים יסמנו את חנותם במוט לבן בעל פסים כחולים, בעוד שמנתחים יסמלו במוט לבן בעל פסים אדומים. בארצות הברית "עמוד ספרים" הוא בעל שלושה צבעים: אדום, כחול ולבן, כצבעי הלאום של ארצות הברית. בחלק מהמדינות באסיה, כמו למשל בקוריאה הדרומית, "עמוד ספרים" בתצורתו האמריקאית (לבן/אדום/כחול) יכול לסמל גם בית בושת. תולעת "עמוד הספרים" ("Barber pole worm; "Haemonchus contortus) היא תולעת טפילית הגורמת לאנמיה עד כדי מוות בעיזים וכבשים באזורי אקלים חמים ולחים. התולעת נצמדת לרירית הקיבה וניזונה מדם המאכסן. התולעת זכתה לשם זה בגלל המראה שלה - פסים לבנים ואדומים הנוצרים מהשחלות המלאות בביצים המתפתלות סביב המעי הגדוש בדם. ספר מדיה וקבצים בנושא עמוד ספרים בוויקישיתוף ההיסטוריה של "עמוד הספרים" בליווי תמונות (אורכב 08.04.2010 בארכיון Wayback Machine), באתר PingMag (באנגלית) סרטון על ההיסטוריה של מקצוע הספרות ומקור "עמוד הספרים", באתר יוטיוב (באנגלית) ההיסטוריה של מקצוע הספרות , באתר ה-BBC, 29 בנובמבר 2002 (באנגלית) מכון דוידסון לחינוך מדעי, שאל את המומחה: מהו אותו מוט לבן-אדום כחול ומסתובב המצוי בפתחם של מספרות?, באתר מכון ויצמן למדע מכון דוידסון לחינוך מדעי, שאל את המומחה: למה רופאים, ספרים וטבחים לובשים לבן?, מכון ויצמן למדע ההיסטוריה של מקצוע הספרות, באתר ה-BBC, 29 בנובמבר 2002 (באנגלית) מאמר מדעי על התולעת ונזקייה בדרום ארצות הברית
נמל התעופה חורחה ניוברי

נמל התעופה חוֹרְחֶה נְיוּבֵּרִי (בספרדית: Aeroparque Jorge Newbery) הוא נמל תעופה המשמש לטיסות ליעדים פנימיים ואזוריים של אזור המטרופולין של בואנוס איירס בארגנטינה. נמל התעופה נפתח בשנת 1947 על קרקע שיובשה מהריו דה לה פלאטה. הוא נמצא כ-2 ק"מ ממרכז העיר בואנוס איירס בשכונת פלרמו, משתרע על שטח של 1,380 דונם ויש בו מסלול טיסה באורך של 2,100 מטרים וברוחב של 40 מטרים. הוא נמצא בבעלות ממשלת העיר בואנוס איירס ומתופעל בידי חברת "אארופוארטוס ארחנטינה 2000". בנמל התעופה ממריאות ונוחתות מעל 350 טיסות יומיות לערים שונות בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, פרגוואי ואורוגוואי, וכן טיסות פרטיות, מוניות אוויר וטיסות שכר ליעדים מקומיים ובינלאומיים שונים. טיסות בינלאומיות ואזוריות אחרות ממריאות ונוחתות בנמל התעופה הבינלאומי מיניסטרו פיסטריני בעיר אסייסה (Ezeiza), הנמצא 38 ק"מ מנמל התעופה ניוברי. בשנת 2008 עברו בנמל 5.68 מיליון נוסעים. הנמל קרוי על שם חלוץ התעופה הארגנטינאית, חורחה ניוברי. מדיה וקבצים בנושא אארופארקה חורחה ניוברי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה חורחה ניוברי (בספרדית)
דובר הייטס

דובר הייטס (באנגלית: Dover Heights) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וייברלי (Waverley Council). דובר הייטס ממוקם כ-9 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הוא גובל ממזרח באוקיינוס השקט, מצפון בווקלוז, ממערב ברוז ביי ומדרום בנורת' בונדיי. הרחובות העיקריים בפרוור הם דרך מוריברה ודרך דובר ממזרח למערב, ודרך מיליטרי מצפון לדרום. דובר הייטס מחזיק בשיא ערך הנדל"ן מבין פרוורי מועצת וייברלי, עם ערך חציוני לבתים מעל 2 מיליון דולר אוסטרלי. דובר הייטס נקרא על שם דמיון קו המצוקים שממזרחו לזה של צוקי דובר בקנט, אנגליה. הפרוור היה חלק משטח נחלת קופר (שכללה גם את רוז ביי ופוינט פייפר ממערב) בתחילת המאה ה-19, ונרשם תחת השם דובר הייטס לראשונה ב-1886. במהלך מלחמת העולם השנייה, מחנה חיל האוויר האוסטרלי הפעיל בדובר הייטס תחנת מכ"ם ימי ואווירי, כחלק מקו הגילוי של החוף המזרחי. דובר הייטס הוא פרוור מגורים, ואינו כולל בתי תרבות בולטים. מועצת וייברלי הכשירה מספר שבילי טבע העוקבים אחר קו המצוקים, מדובר הייטס ועד וקלוז בצפון. לקהילות הדתיות במקום מספר בתי תפילה, בין השאר בית הכנסת דובר הייטס, המשרת את צורכי הקהילה היהודית במקום. מדיה וקבצים בנושא דובר הייטס בוויקישיתוף דובר הייטס באתר "Dictionary of Sydney" דובר הייטס באתר "Sydney Suburbs"(הקישור אינו פעיל) www.innersydney.org.au/uploads/documents/ProfileWaverley.doc http://www.waverley.nsw.gov.au/things_to_do/beaches_and_the_coast/dover_heights_to_vaucluse_federation_cliff_walk Home - The Shalom Institute
ילדי המים

ילדי המים (באנגלית: The Water-Babies, A Fairy Tale for a Land Baby) הוא רומן לנוער מאת הסופר והכומר צ'ארלס קינגסלי, שנכתב בין השנים 1863-1862 בכתב העת מקמילנ'ס, ויצא לאור כספר ב-1863. הספר כתוב כאגדה בסגנון איגיון, שזור בשירים ובסיפורי משנה הלקוחים מאגדות ומיתולוגיות שונות. לאורך הספר מוזכרים בעלי חיים וצמחים רבים, האופייניים לאזורים שאותם עובר הגיבור במסעותיו. בספר קריצות פארודיות רבות כלפי נושאים שהיו ברומו של עולם בזמן הכתיבה, כמו תורת האבולוציה, המהפכה התעשייתית, עבדות ילדים, עוני ועוד. ב-1978 עובד הספר לסרט באותו שם, שחלקו מצויר וחלקו מצולם. תום הוא ילד מנקה ארובות המגיע עם מעבידו האכזרי, מר גריימס, לבית אחוזה מפואר. הוא נכנס דרך הארובה לחדרה של ילדה בשם אלי. הוא נחשד בגנבה, ונרדף על ידי בעלי האחוזה. הוא בורח, יורד מצוקים וזקנה פוגשת אותו ומטפלת בו כי מרוב שהוא ברח ורץ בשמש היוקדת הוא קיבל חום. הזקנה נתנה לו כוס חלב ונתנה לו לישון אך מתוך שינה הוא הולך ונכנס לנהר, שם הוא הופך ל"ילד מים" - גודלו 10 סנטימטרים וצומחים לו זימים. תום עובר במים הרפתקאות שונות. הוא מתחיל את דרכו בנחל קטן, ומשם עובר לים הפתוח. בדרך הוא רואה כיצד מר גריימס נופל למים וטובע. בים הוא פוגש ילדי מים אחרים וגם את הילדה אלי, וכן פיות המלמדות אותו שיעורי חיים שונים. כחלק מהתבגרותו, תום מבין שעליו לסלוח למר גריימס ולעזור לו, למרות שהלה התאכזר אליו. תום יוצא למסע לאזור הקוטב הצפוני כדי להגיע למקום שבו נמצא גריימס. הוא עוזר למר גריימס להבין שהוא היה אדם רע, ומציל אותו. כעת גם תום יכול לחזור לעולם היבשה, והוא חוזר לזרועותיה של אלי. תרגם ג. גלברט, הוצאת פ' גינזברג תל אביב, 1928 תרגם מ. בן אליעזר, הוצאת שטיבל תל אביב, 158 עמודים, 1934 תרגמה דליה למדני, ציירה שרלי הירש, הוצאת עדי תל אביב, 117 עמודים, 1972. יצא בשנת 1988 בהוצאת כתר. תרגם אוריאל אופק, הוצאת ענבל תל אביב, 112 עמודים, 1987. יצא בשנת 1999 בהוצאת עופרים. תרגם יואב אבני, איירה בתיה קולטון, הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 220 עמודים, 2011 מדיה וקבצים בנושא ילדי המים בוויקישיתוף צ'ארלס קינגסלי, ‏ילדי המים, בפרויקט גוטנברג (באנגלית) בר חיון, "ילדי המים" מאת צ'ארלס קינגסלי, מים קדושים, באתר הארץ, 9 במרץ 2011 ילדי המים במדריך הרפתקה לספרי נוער ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רופא להשכיר

רופא להשכיר (באנגלית: Royal Pains) היא סדרת דרמה המשכית של רשת USA האמריקאית ששודרה בין השנים 2009–2016 למשך 8 עונות. הסדרה בכיכובו של מארק פויארסטין מספרת על רופא צעיר בשם האנק לוסון המואשם בגרימת מותו של חולה חשוב. האנק מחליט לעבור לגור עם אחיו הצעיר, אוון בהמפטונס. שם הופך האנק ל"רופא להשכיר" של העשירים המקומיים. הסדרה עלתה לראשונה ב-4 ביוני 2009 וכללה 12 פרקים עד שהגיעו לסיומם ב-27 באוגוסט 2009. העונה השמינית והאחרונה עלתה ב-18 במאי 2016, כללה 8 פרקים שלא צלחו כמו העונות הראשונות, והסתיימה ב-6 ביולי 2016. בישראל הסדרה שודרה בערוץ yes Drama. הנרי "האנק" לוסון (מארק פויארסטין): השחקן הראשי. בעבר היה רופא מצליח בחדר המיון של ניו יורק. הוא עובר לגור יחד עם אחיו הצעיר בהמפטונס בלונג איילנד ופותחים שם עסק של רפואה פרטית בעיר, הוא ואחיו יהודים. אוון ר. לוסון (פאולו קוסטנזו): אחיו הצעיר של האנק. הוא רואה חשבון וסמנכ"ל הכספים של אחיו. הוא בדרך כלל עושה משהו טיפשי או מביך בניסיון לקדם את העסק שהקימו יחדיו. ג'יל קייסי (ג'יל פלינט): מנהלת בית חולים מקומי. במערכת יחסים עם האנק, אך עם הזמן מערכת היחסים ביניהם הופכת להיות מביכה, במיוחד אחרי שבעלה לשעבר, צ'ארלי, חוזר לזמן קצר. (עונות 1–4) דיביה קאדרה (רשמה שטי): עוזרת רופא של האנק. היא שומרת את הקריירה שלה בסוד מהוריה. נגד רצונה, הוריה הכריחו אותה להתארס לחבר הילדות שלה. פייג' לוסון (ברוק ד'אורסיי): אשתו של אוון וגיסתו של הנרי. היא ביתו של קצין צבא לשעבר, עשיר ושמרן בעל שאיפות פוליטיות שחושב שאוון לא מספיק טוב לבתו. (עונות 2–8) בוריס קוסטר פון יורגנס רטניץ' (קמפבל סקוט): איש עסקים גרמני, בעל התנהגות נוקשה, שרגיל לקבל את כל מה שהוא רוצה. מציע להאנק ואוון להתגורר בבית ההארחה שלו, והוא הלקוח הראשון של האנק. בעל מחלה גנטית נדירה. ד"ר ג'רמיה סאקאני (בן שנקמן): הועסק על ידי אוון כדי להיות המחליף של האנק במהלך ההפסקה הזמנית של השותפות העסקית שלהם, ולאחר שאוון והאנק השלימו, סאקאני נשאר. (עונות 4–8) אדי ר. לוסון (הנרי וינקלר): האב האוהב של האנק ואוון, שעזב אותם כשהיו צעירים. נאשם במעילה. אדי ישב תקופה קצרה בכלא ועכשיו הוא על תנאי, ועובד כסופר רבי-מכר, ומגיע לחדש את הקשר שלו עם בניו ועם בתו החדשה אמה. ד"ר אמילי פק (אנסטסיה גריפית'): רופאה מתחרה, שעובדת עם (ומעורבת במקצת) האנק. היא הועסקה על ידי בוריס כדי להחליף את האנק בזמן שעשה ביקור ממושך בקובה עם בוריס. ג'ק אומאלי (טום קוואנו): שחקן גולף מקצועי, הפך להיות חבר טוב ועמוק של האנק מה שהפך לבולט. ג'ק מת בפרק 15 של עונה 3, מה שגרם להאנק לפתח טראומה נפשית. ד"ר פול ואן דייק (המכונה "דוקטור") (קייל הווארד): רופא במורשת של המפטונס, דיביה הראשונה שפוגשת אותו בעת ליקוי ירח בבית החולים. אחרי פלרטוט קצר בינו לבין דיביה, אוון מעסיק אותו כאחד ממחליפיו של האנק במהלך הפסקה זמנית של השותפות ביניהם. אתר האינטרנט הרשמי של רופא להשכיר (באנגלית) "רופא להשכיר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רופא להשכיר", באתר נטפליקס "רופא להשכיר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רופא להשכיר", באתר Metacritic (באנגלית) "רופא להשכיר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פסוטה

פַסוּטָה (בערבית: فسّوطه) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. הכפר שוכן בגליל העליון, בגובה של 600 מטר מעל פני הים. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1965. פסוטה מזוהה עם "מפשטה" היישוב העברי הקדום מימי המשנה והתלמוד. לאחר המרד הגדול ברומאים וחורבן הבית השני שימשה "מפשטה" מושב למשפחת הכהנים חרים מכ"ד משמרות הכהונה הנזכרת בקינה של רבי אלעזר הקליר. בחצר הכנסייה נתגלו שרידים של בית כנסת. פסוטה ומעיליא הם שני הכפרים הערביים היחידים בישראל שרוב מוחלט של תושביהם (למעלה מ-99%) הם ערבים-נוצרים. חוקר ארץ ישראל הצרפתי-קתולי ויקטור גרן ביקר בפסוטה בשנת 1870, וכתב כי בכפר מתגוררות כ-20 משפחות נוצריות מהזרם היווני אוניאטי. הוא מצא בכפר שרידים עתיקים ובהם כתריסר גתות כמעט שלמות, שעתה היו נטושות, כך שהתושבים מסתפקים באכילת הענבים הבשלים. בנוסף, בכנסייה של הכפר, הוא הבחין בכותרת עמוד אותה תיארך לתקופה הביזנטית, ומשקוף עם תבליט מעוטר. הוא הציע כי זהו הכפר Fascoe מתקופת מסעי הצלב, ועל בסיס הממצאים שגילה במקום, גרס כי הוא נבנה על שרידיה של עיירה קדומה. בשנת 1948 היה אמור הכפר להיות מפונה ביחד עם הכפרים איקרית ובירעם אולם מפקד הפלמ"ח שהיה אמור לבצע את הפינוי סירב. בדצמבר 1949 הוכנה תוכנית לגירוש אנשי הכפר, יחד עם יישובים ערביים נוספים, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים בפסוטה 3,284 תושבים (מקום 244 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎0.3%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 68.1%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 10,147 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). נכון לסוף שנת 2021, כ-99% מכלל תושבי הכפר הם ערבים-נוצרים מהזרם המלכיתי-יווני-קתולי. הסופר אנטון שמאס נולד בכפר וגדל בו עד גיל 12 כשעבר עם משפחתו לחיפה. עורך הדין ואיש אש"ף, סברי ג'ריס, נולד בכפר וגדל בו. המשוררת נידאא ח'ורי נולדה בכפר בשנת 1959. הצייר-אמן מיכאל חלאק נולד בכפר בשנת 1975. עורך הדין מטאנס שאער נולד בכפר בשנת 1954. בשנת 1960, במסגרת הכשרתו כמרגל, נשלח אלי כהן לתקופה של מספר שבועות לכפר, ולן אצל בעלת בית ממוצא סורי. שם למד אורחות חיים ופולקלור, תרבות ובישול. הוא הופיע בכפר בסיפור כיסוי של פליט ממצרים בשם הבדוי פתחי נאסר וכונה על ידי אנשי הכפר שבאו במגע איתו בשם פתחי אל מאסרי (פתחי המצרי). רבקה שפק ליסק, הכפר הערבי פסוטה היה בעבר כפר יהודי, אתר e-mago אתר האינטרנט הרשמי של פסוטה מדיה וקבצים בנושא פסוטה בוויקישיתוף פרופיל פסוטה נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס אמנון גופר, פסוטה: מקום בקצה הדרך ובלב הגליל, באתר ynet, 21 באפריל 2013 מידע על אתר פסוטה, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות מידע על פסוטה בקטלוג הספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. לטבלת הדירוג המלא. הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 36 חורפיש הייתה בתכנית המגורשים מישראל, באתר "פורטל הכרמל והצפון", ‏9 באוקטובר 2017 פרופיל פסוטה באתר הלמ"ס
טקסי דרייבר

טקסי דרייבר ("נהג מונית") היא סדרת דרמה קומית ישראלית המשודרת מאז מרץ 2010 בערוץ הדרמה של yes. יוצר הסדרה הוא השחקן יובל סגל, שאף מככב בסדרה. הסדרה הייתה פרויקט משותף של yes ורשת, ומנובמבר 2010 שודרה גם בערוץ 2. במוקד "טקסי דרייבר" סיפורם של חמישה שותפים בתחנת המוניות "מוניות השכונה", הנאבקים לשמר את עצמאותה של התחנה הקטנה, להתמודד עם קשיי החברים, עם חולשותיהם ועם בעיותיהם, ולשמר את הידידות ביניהם. ב-8 באוגוסט 2012 עלתה העונה השנייה בערוץ "yes comedy HD", עונה המאופיינת במאבק בין חברות למשפחה. יגאל לוי (יובל סגל) - סדרן התחנה, הרואה בתחנת המוניות את פרויקט חייו. אביהו קובלנץ (יורם טולדנו) - נהג בתחנה הסובל מבעיית הימורים. מאומץ. הרצל (דני שטג) - נהג בתחנה, האחוז קנאה לאשתו ענת, המכונה "הגרושה". אלישע אוטמזגין (דביר בנדק) - נהג בתחנה אשר שואף להיות כוכב. מיכה (חרא) לילך (קובי מאור) - נהג מפוכח וחרדתי בתחנה. ענת (דורית לב ארי) - אשתו של הרצל. פאני צ'למרו (ריימונד אמסלם) - אהבת נעוריו של יגאל. ויקטור צ'למרו (מנשה נוי) - אחיהם של פאני וברוך. ברוך צ'למרו (יונתן צ'רצ'י) - אחיהם של פאני וויקטור. דוידי קובלנץ (יהב פרידמן) - בנו של אביהו. "טקסי דרייבר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טקסי דרייבר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "טקסי דרייבר", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "טקסי דרייבר" באתר רשת 13 ביקורות: דאה הדר, טקסי דרייבר: דרמת מקור שהפכה לתאונת שרשרת, באתר הארץ, 31 במרץ 2010 סמדר שילוני, "טקסי דרייבר 2": תורידו אותי כאן בבקשה, באתר ynet, 9 באוגוסט 2012 ניר קיפניס, ‏נהיגת מבחן, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2012 מורן שריר, חריץ בזמן של התפתחות הגבר הישראלי, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2012 ניר קיפניס, ‏5 דברים שכדאי לראות הערב, באתר גלובס, 9 במרץ 2010 גילי איזיקוביץ, טקסי דרייבר: יובל סגל במושב הנהג, באתר הארץ, 5 במרץ 2010 גילי איזיקוביץ, הסדרות שלא תראו בשום ערוץ אחר, באתר הארץ, 9 ביוני 2010 לי-אור אברבך, ‏רשת השקיעה כ-250 מיליון שקל בלוח השידורים החדש, באתר גלובס, 22 בדצמבר 2009
מינאמוטו נו טמיושי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא מינאמוטו. מינאמוטו נו טָמֵיוֹשי (יפנית: 源為義 ‏; 1096–1156) היה ראש שבט מינאמוטו בזמן תקופת הייאן, נכדו של מינאמוטו נו יוֹשיאִיֶה, וסבו של מינאמוטו נו יוריטומו, השוגון הראשון. הוא הוביל את כוחות הקיסר סוטוקו במהלך מרד הוגֶן. טמיושי היה ידוע גם בשם מוּטְסוּ שׁירוֹ. על אף שטמיושי ידוע בעיקר בשל מעורבותו במרד הוגן, הוא השתתף במספר עימותים אחרים במהלך חייו. בשנת 1113 לערך, היריבות המתמשכת בין הנזירים הלוחמים של מקדש מי (Mii-dera) ואלה של מנזר אֵנְרָיאקוֹ (Enryaku-ji) הסלימה לאלימות שהתפרצה ברחובות קיוטו. על אף שמשמר הארמון התארגן להגנת הקיסר, טמיושי, בעזרת קומץ סמוראים רכובים על סוסים, הצליח לדחוק את המתפרעים אל מחוץ לעיר. עם תבוסתו במרד הוגן, נשפט טמיושי למוות, ובנו מינאמוטו נו יושיטומו הצטווה להורגו. יושיטומו סרב, וקצין אחר משבט מינאמוטו, אשר סירב לתת לטמיושי להרג בידי אדם משבט טאירה, הוציא אותו להורג ואחר כך התאבד בעצמו. Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press. מדיה וקבצים בנושא מינאמוטו נו טמיושי בוויקישיתוף מינאמוטו נו טמיושי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מינאמוטו נו יושיטומו

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא מינאמוטו. מינאמוטו נו יושיטומו (ביפנית: 源 義朝; ‏1123 - 11 בפברואר 1160) היה ראש שבט מינאמוטו וגנרל בשלהי תקופת הייאן. בנו, מינאמוטו נו יוריטומו הפך לשוגון הראשון בהיסטוריה של יפן. עם פרוץ מרד הוגן בשנת 1156 בני שבט מינאמוטו ובני שבט טאירה תפסו עמדות מפתח בעימות. יושיטומו, יחד עם טאירה נו קיומורי, צידד בקיסר גו-שירקאווה, בעוד אביו, מינאמוטו נו טמיושי, אז ראש שבט מינאמוטו, אחיו הצעיר מינאמוטו נו טָמֵטוֹמו וטאירה נו טָדַמאסָה צידדו בקיסר לשעבר סוטוקו. יושיטומו הביס את אביו ואת כוחותיו של סוטוקו, ובכך הפך לראש שבט מינאמוטו, בעודו מבסס את מעמדו כגורם פוליטי בעל השפעה בבירה קיוטו. אולם, על אף נסיונותיו לחנון את אביו, טמיושי הוצא להורג. בנוסף, תוצאות מרד הוגן ביססו את מעמדם של שבט מינאמוטו ושבט טאירה כיריבים הפוליטיים החזקים ביותר במדינה. שלוש שנים מאוחר, בשנת 1159, יושיטומו ופוֹג'יוַוארה נו נוֹבּוּיוֹרי שמו את גו-שירקאווה במעצר בית והרגו את נושא כליו, המלומד פוג'יווארה נו מיצ'ינורי, במה שנודע כמרד הייג'י. לאחר המרד עלתה קרנו של שבט טאירה בחצר הקיסר, זאת למרות ההקרבה של שבט מינאמוטו במהלך המרד, והדבר העלה את חמתו של יושיטומו. לבסוף, קיומורי שחרר את גו-שירקאווה, ובסיועו הכניע את יושיטומו והרג את שני בניו הבוגרים ואת נובויורי. בעת מנוסתו מהבירה, יושיטומו נבגד ונרצח בידי נושא כליו באוֹוַוארי. בניו הנותרים יוריטומו, מינאמוטו נו יושיצוּנֵה ומינאמוטו נו נוריורי נותרו בחיים והוגלו למזרח יפן. לפי המסורת היפנית, יושיטומו נרצח כשהיה לא חמוש, בעודו טובל במעיין חם. מילותיו האחרונות היו "לו אך היה לי בוקן (חרב עץ המשמשת לאימונים)." קברו ממוקם במחוז אַאִיצ'י, והוא מוקף בחרבות עץ. Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press. pp256-258. Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. p60. מדיה וקבצים בנושא מינאמוטו נו יושיטומו בוויקישיתוף מינאמוטו נו יושיטומו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עזיז חידר

עזיז חידר (בערבית: عزيز حيدر) הוא סוציולוג ערבי-ישראלי. חידר הוא פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ועמית מחקר במכון ון ליר בירושלים, שבמסגרתו הוא ניהל את הפרויקט של השנתון הסטטיסטי לאוכלוסייה הערבית בישראל. חיידר סיים את עבודת הדוקטורט שלו בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים ופוסט דוקטורט באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. לאחר מכן שימש ראש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת ביר זית במשך ארבע שנים והרצה בה עד שנת 1997. חידר מלמד במכללת דוד ילין ומשמש כעמית מחקר במכון טרומן באוניברסיטה העברית. בשנת 1997 הקים את המכון ללימודים ערבים באוניברסיטת אל-קודס. ביוגרפיה באתר מכון ון ליר לילי גלילי, בעצם אנחנו הרבה יותר נורמלים מכפי שאתם חושבים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2006 מידע על עזיז חידר בקטלוג הספרייה הלאומית עזיז חידר, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שבט מינאמוטו

שבט מינאמוטו (ביפנית: 源) היה שבט הקרוב למשפחת הקיסר ביפן של תקופת הייאן. מינאמוטו היה שם משפחה אשר הוענק כתואר כבוד מהקיסר לבניו ונכדיו אשר לא עמדו בתור לרשת את תוארו. שבט טאירה היה שם נוסף שייצג ענף אחר במשפחה הקיסרית. שבט מינאמוטו נקרא גם שבט גנג'י (源氏), תוך שימוש בקריאה הסינית של הסימניות של מינאמוטו ("גן") ושבט ("ג'י"). שבט מינאמוטו היה אחד מארבעת השבטים אשר שלטו בפוליטיקה היפנית במהלך תקופת הייאן - האחרים היו פוג'יווארה, טאירה וטָצִ'יבָּאנַה. הקיסר הראשון שהעניק את השם מינאמוטו היה הקיסר סאגה. לאחר מכן, הקיסרים סיֵיוַוה, מורקאמי, אוּדָה ודַאיגוֹ החלו להעניק לבניהם את השם מינאמוטו. הראשון להקרא מינאמוטו היה מינאמוטו נו מָקוֹטוֹ, בנו השביעי של הקיסר סאגה. בשנת 814 הקיסר סאגה העניק את הקאבאנה מינאמוטו נו אַסוֹן לבניו שלא עמדו לרשת אותו, ובכך הם וצאצאיהם חדלו להיות חלק מהמשפחה הקיסרית. מענפים תורשתיים אלה, אשר יצאו מקיסרים שונים, התהוו משפחות שונות אשר שמן יוחס לשמו של הקיסר בתוספת התואר גנג'י, למשל סיווה גנג'י. המשפחה הבולטת ביותר בשבט מינאמוטו, סיווה גנג'י, היוותה נצר למינאמוטו נו צוּנֵמוֹנוֹ, שהיה נכדו של הקיסר ה-56 סיווה. צונמונו פרש מהארמון לפרובניציה והקים משפחת לוחמים. בנו, מינאמוטו נו מיטצוּנָאקַה, כרת ברית עם בית פוג'יווארה, ולכן בני מינאמוטו נקראו תכופות לבירה על מנת להשליט בה סדר. בנו הבכור של מיצונאקה, מינאמוטו נו יורימיצו, הפך לבן חסותו של פוג'יווארה נו מיצ'ינאגה, העוצר בעל ההשפעה הרבה ביותר מבית פוג'יווארה; בן נוסף, מינאמוטו נו יוֹרינוֹבּוּ דיכא מרד של טאירה נו טָדַצוּנֶה בשנת 1032. בנו של יורינובו, מינאמוטו נו יוריושי, ונכדו, מינאמוטו נו יושִיאִיֶה, הביאו שקט לצפון מזרח יפן בשנים 1051–1087. תפארתה של משפחת סיווה גנג'י ירדה בעקבות מרד הוגן, כאשר צבא טאירה הוציא להורג את מרבית בני המשפחה. במהלך מרד הייג'י, נהרג מנהיג סיווה גנג'י, מינאמוטו נו יושיטומו. טאירה נו קיומורי נטל את השליטה על הבירה קיוטו, והגלה את מינאמוטו נו יוריטומו, בנו השלישי של יושיטומו. בשנת 1180 פתח יוריטומו במרד גלוי כנגד טאירה, ובסופו הושמד שבט טאירה והשליטה על מזרח יפן עבר לשבט מינאמוטו. בשנת 1192 קיבל יוריטומו את תואר השוגון וקבע את ממשלתו בעיר קמאקורה. כך הוכיח שבט מינאמוטו את עליונותו בסוף תקופת הייאן, ושמר על מעמדו במשך תקופת קמקורה. בנוסף, נקבע כי השוגון חייב להוכיח קשר משפחתי לשבט מינאמוטו על מנת לזכות בתואר. וכך, משבט מינאמוטו יצאו בהמשך מספר ענפים נוספים, בהם אשיקאגה מייסד שוגונות אשיקאגה והשבטים נִיטָה וטָקֵדָה. שבט טאירה תקופת הייאן היסטוריה של יפן שוגון Sansom, George (1958). A History of Japan to 1334. Stanford, California: Stanford University Press. Frederic, Louis (2002). Japan Encyclopedia. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. מדיה וקבצים בנושא שבט מינאמוטו בוויקישיתוף שבט מינאמוטו, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
צפחת בתקופת הברונזה המאוחרת

צפחת – (באנגלית Pilgrim Flask) כלי עשוי מחרס שתחילת הופעתו הייתה בתקופת הברונזה המאוחרת. זוהי קנקנית קטנה בעל מתאר שטוח ועיגולים עדשתיים. בפרופיל נראה כמו שתי עדשות שחוברו יחדיו. זהו אחד הכלים הנפוצים והאופייניים לתקופה. תחילתו בסוף תקופת הברונזה המאוחרת א – LBI, הכלי לא היה קיים לפני כן. הכלי נפוץ מאוד במאות ה-14 וה-13 לפנה"ס. אין מידע האם הכלי מקורו בכנען, או שהוא נוצר בהשפעה חיצונית הכלי מיוחד לא רק בצורתו אלא גם בשיטת הייצור שלו. בגלל המבנה המיוחד שלו היה צורך להכינו בשלבים. בשלב ראשון הוכנו שתי צלחות על אובניים שחוברו זו לזו. בשלב השני הוכן צוואר הכלי גם הוא באובניים. לאחר הכנתו הוא חובר אל גוף הכלי. בשלב שלישי חוברו שתי ידיות מצוואר הכלי לגוף הכלי. לרוב הכלים הם סימטריים במתארם אבל מצאו גם צפחות אסימטריות כאשר צד אחד בצורת עדשה והשני יותר מנופח. רוב הצפחות הן קטנות, קוטר העדשה כ-15 ס"מ. נמצאו גם צפחות בגדלים שונים. צפחות גדולות הן בעיקר תופעה של סוף תקופת הברונזה המאוחרת. בלכיש נמצאה במקדש III צפחת גדולה שקוטר העדשה הוא 27 ס"מ בתקופת הברונזה המאוחרת ב נעשה איחוי הידיות אל הגוף והצוואר בצורה היוצרת רושם כעין עלי גביע של פרח. בתקופה זו הצוואר קצר, נראה כשתול בתוך העלים והשפה הנראית כנשענת על הידיות היא לרוב בעלת חתך משולש. זו תופעה שמאפיינת תקופה זו, נעלמת בתקופת הברונזה המאוחרת ג, ואינה נמשכת לתקופת הברזל. העיטור הנפוץ ביותר הוא מעגלים בצבע אחד או שניים בעיקר אדום ושחור. יש גם עיטורים בצורת סליל. צפחות מתקופה זו נמצאו באתרים ארכאולוגים שונים כגון: תל חצור, תל אל-עג'ול, תל מגידו תל אבו הואם תל לכיש ועוד. הצפחת ממשיכה ככלי לתקופת הברזל תוך שינויי בעיצוב הכלי, הכלי פחות עדשתי ויותר מנופח, רוב הכלים עם ידית אחת. ניתן למצוא אותו בעיקר באזורי החוף, השפלה ועמקי הצפון. רות עמירן הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1971, עמודים 202–205 רות עמירן הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1971, עמוד 202 רות עמירן הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1971, עמוד 204
שפך

האם התכוונתם ל... שפך נהר – מקום המפגש של מי הנהר עם קו הסיום בים או באגם שפכים – נוזל מימי הכולל תוצרי פסולת