laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שאבאתנוק

שאבאתנוק (באדיגית: Шэбтэнкъо) היה אחד מהמפורסמים שבנארתים הצ'רקסיים ובנם של הנארתים ואזרומודג' וסטניה. את ילדותו העביר תחת חסותה של סטניה ללא ידיעת אביו, אשר סבר שמת בעת לידתו. בעודם מחכים לילד נוסף אשר ייוולד לבני הזוג, סטניה ביימה את פטירתו של התינוק אחרי הלידה והסתירה אותו. היא פונה לאבי התינוק ומספרת כי הילד נפטר בעת הלידה ורצונה כעת היא לקבור אותו מתחת לעץ גדל. האב לא התנגד לרעיון, נתן את הסכמתו לקבור את הילד והתאבל עליו. בחלוף מספר ימים מנצלת סטניה את היעדרותו של האב מהבית כדי למצוא פתרון בדבר מקום גידולו וחינוכו של הילד הצעיר כדי שיתאימו לרצונותיה. היא יצאה אל הכרם כדי להרהר במחשבותיה למציאת הפתרון. זוג זקנים שעבד בכרם העניק לה את התשובה, והיא החליטה שהם אלו אשר יגדלו את בנה במרתף ביתם תחת הדרכתה. לא מעטים היו האויבים של "ואזרומודג'" וכולם רצו להחליף אותו כמנהיג הנארתים. סטניה אשר רצתה שבנה הוא זה שיחליף בבוא מן הימים את אביו, ביימה את פטירתו על מנת להסתירו מפני אויביו. לפני אחד מכינוסי מועצת הנארתים בבית הנארת אלידג', ערך השליט אספה חשאית עם מספר ממקורביו וסיפר להם על התוכנית להתנקש בחייו של ואזרומודג' ולנשל אותו מתפקיד מנהיג הנארתים. חרושת השמועות על תוכנית ההתנקשות הגיעו לאוזניה של סטניה. השמועה אמרה, כי בעת הרמת הכוסית לנעילת ישיבת הנארתים, יוכנס לכוסו של ואזרומודג' (הכוס של מנהיג הנארתים הייתה תמיד גדולה משאר הכוסות) נחש ארסי חבוי אשר יכיש אותו ויביא למותו. סטניה החליטה שזה היה הרגע לחשוף את זהותו של שאבאתנוק. סטניה סיפרה לבנה את הסיפור האמיתי וכי הגיע הרגע בו הוא יבצע את המשימה הראשונה בחייו. היא ביקשה ממנו להגיע אל הכנס, להסתנן בסתר אל האולם, ורגע לפני הרמת הכוסית לעצור את אביו מלנסות לשתות מהכוס, לשבור אותה ולחשוף את הנחש הארסי ואת המזימה לרצוח אותו. שאבאתנוק הצליח במשימתו להצלת את אביו מההתנקשות, חשף את זהות המתנקשים, אולם הוא נס מן המקום בחזרה אל המרתף בביתו בטרם הצליח ואזרומודג' לחשוף את זהותו. רק בחלוף כמה ימים מששב ואזרומודג' אל ביתו, סטניה סיפרה כי האמיץ אשר הציל את חיו הוא בנו שאבאתנוק, אשר את פטירתו היא ביימה מחשש לחייו. אף אויב לא רצה להיתקל בשני הלוחמים הללו, שאבאתנוק וסוואסרוקו. לפי הפולקלור הצ'רקסי נודעו לוחמים אילו כאמיצים ללא פחד, רוכבים מצוינים ולא היו סיכויים רבים לנצח אותם בקרבות. התכונות שלהם היו זהות לגמרי. אחד הדברים שאהבו לעשות היה לצאת לצייד ולערוך ביניהם תחרויות. באחד הימים יצאו לצוד שועלים, כשראו שועל סוואסרוקו נתן פקודה לכלבי הציד לרדוף אחרי השועל, אולם שאבאתנוק רטן עליו כי ההוראה לכלבים הבהילה את השועל שברח ליער ולא ניתן היה לתופסו עוד. ויכוח קל נוצר ביניהם והם שבו בסוף היום בידיים ריקות. למחרת בבוקר הקדים סוואסרוקו את השכמתו ויצא לצוד את השועל. שאבאתנוק ידע כי סוואסרוקו לא יוותר בנקל ולכן הוא יצא בעקבותיו, הגיע אליו ומצא אותו יושב ופושט את עורו של השועל שצד. בעוד סוואסרוקו אמר "כמה שלא תהייה מהיר, לא תוכל לברוח ממני", שאבאתנוק לגלגל בחזרה: "כי לא אפשרת לשועל לברוח". סוואסרוקו לא נשאר חייב וענה: "ואתה היכן היית? ומי צד את השועל?". תשובתו של שאבאתנוק הייתה: "שנינו יחד תכננו את הציד והסכמנו על הדרך היעילה ביותר והיא לצוד את השועל בשטח פתוח ולא ביער, הלא זה לא מה שהופך אותנו למיוחדים? מתכננים ומוציאים לפועל ביחד". למעשה זה מה שהפך את החברות ביניהם להצלחה בשדה הקרב. התחרות הפנימית מי חזק יותר ומי אמיץ יותר תמיד העניקה להם דחף להצליח יותר. רג'ב חתוקאי, שומאף אצ'מוז, עולם הצ'רקסים, 2000.
יוסף קולר

יוסף (יוסי) קולר (נולד ב-25 באוקטובר 1937) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, אשר כיהן כמפקד חטיבת ביסלמ"ח וכמפקד עוצבת הגליל. היה מראשוני לוחמי סיירת צנחנים. בשנת 1955 התגייס קולר לצה"ל, התנדב לצנחנים ושירת בפלוגה ב' בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, השתתף בפעולות התגמול מבצע הר געש ומבצע כנרת. עבר קורס מ"כים חי"ר ושירת בסיירת הצנחנים. במבצע שומרון בקלקיליה נפצע והוענק לו צל"ש אלוף. ב-1957 השתחרר מהשירות הסדיר אך חזר לאחר מספר חודשים. עבר קורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לסיירת צנחנים כמפקד מחלקה. בשנת 1960 שימש קולר כמדריך בבה"ד 1. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890. בשנת 1964 סיים קורס קומנדו והשתלם ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. במלחמת ששת הימים לחם כקצין בגדוד הנח"ל המוצנח. לאחר מכן השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ושימש כקצין אג"ם בחטיבת הבקעה. בשנים 1970-1969 היה קולר מפקד סיירת חרוב והוביל אותה בלחימה כנגד המחבלים בארץ המרדפים בעיצומה של מלחמת ההתשה. לאחר מכן פיקד על בית הספר לצניחה. בשנת 1972 היה סגן מפקד חטיבת הבקעה ובשנת 1973 כקצין אג"ם במפקדת קחצ"ר, ובכלל זה במלחמת יום הכיפורים. בשנים 1974–1976 פיקד על עוצבת חירם ולאחר מכן שימש כסגנו של קצין חי"ר וצנחנים ראשי, דן שומרון. לאחר מכן מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח. עם סיום תפקידו הועלה לדרגת תא"ל ונתמנה למפקד עוצבת הגליל, עליה פיקד בשנים 1979–1981. בתפקידו זה שימש, בין היתר, כמפקד הבכיר בשטח בשעות הראשונות של פיגוע המיקוח במשגב עם. כמה מהלוחמים שהשתתפו במבצע שומרון ב-1956 עוטרו בצל"שים, אולם משפחותיהם לא יודעו על כך. בתקופה ההיא לא ניתנו תעודות אלא פורסמו שלטים בבסיס, ומכיוון שחיים רוטקופף, חברו של קולר, נהרג ב-1956 והצל"ש אושר ב-1957, הבין קולר שמשפחתו של רוטקופף כלל לא מודעת לקבלתו. לאחר בקשה של קולר מראש אכ"א אלעזר שטרן לתיקון הטעות, העניק אלוף פיקוד המרכז יאיר נוה במאי 2006 את תעודות הצל"ש לקולר וליצחק זכרוביץ ולמשפחותיהם של צבי יזרעאלי וחיים רוטקופף. לאחר שחרורו, עסק קולר בנושאי ביטחון ביהודה ושומרון ובהדרכת טיולי ג'יפים.[דרוש מקור] טל זגרבה, אמרתי לחבר שלי: 'אם לא נצא מכאן, יהרגו אותנו', באתר הגבורה, כפי שהועלתה ב"אתר הגבורה", במחנה, ‏ 14.11.2008. לוחם סיירת הצנחנים - יוסי קולר, באתר "הצנחנים". יואב זיתון, צפו: שובה של סיירת חרוב לצה"ל, באתר ynet, 17 במאי 2017. רב"ט יוסף קולר, באתר הגבורה, מתוך "אתר הגבורה". יעקב ארז, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמוד 88. אמרתי לחבר שלי: 'אם לא נצא מכאן, יהרגו אותנו' - שבוז חיילים, באתר www.shavuz.co.il צל"ש מאוחר, באתר www.gvura.org ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוקס

האם התכוונתם ל... אגרוף (יד) – נקרא בסלנג בוקס ד'אלמברטיאן – אופרטור מתמטי המסומל באמצעות ◻ {\displaystyle \scriptstyle \Box } ("בוקס") ערכים המכילים בוקס בשמם: ביטבוקס – אמנות יצירת קצב ומוזיקה באמצעות חלל הפה אקס בוקס – קונסולת משחקי וידאו בלקן ביט בוקס – הרכב מוזיקת עולם ישראלי בוק בוגס
בוסתן הגליל

בֻּסְתַּן הַגָּלִיל הוא מושב שנוסד ב-1948 במחוז הצפון שבישראל, השוכן בסמוך לחוף הים התיכון, ושייך למועצה אזורית מטה אשר. בשנת 1948, הקימה קבוצת ניצולי שואה מרומניה והונגריה, גרעין בשם "פדויים" והתיישבה ב"בית ארמן", מבנה טמפלרי נטוש של "חוות שטול" על ראש גבעה (בשטח קיבוץ שמרת). בשנת 1950 עבר גרעין ההתיישבות של קיבוץ שמרת מרמת יוחנן לשטח שהוקצה לו. עבור אנשי פדויים שהתבקשו לפנות את המבנה הטמפלרי וסביבתו נבנו בתים בשטח הבוסתן. היישוב שהתהווה קיבל את השם בוסתן הגליל, על-שם הבוסתן בו נבנה. אחרי מלחמת העצמאות, הגיעו למקום שש משפחות פליטים ממושב בית יוסף שבעמק הירדן, אחרי שהמושב שלהם נעזב עקב הקרבות שהיו במקום. שש המשפחות התיישבו במבנים נטושים שהיו לצד כביש עכו-נהריה, באותה תקופה ומיד לאחריה הגיעו למקום משפחות נוספות, בהן עולים מהונגריה, והתיישבו בתוך שטח בוסתן קיים, בהן היו מספר משפחות של ייקים מנהריה שרצו לעסוק בחקלאות והיו מחוסרי קרקע. עם ההכרזה על הקמת היישוב צורפו כל המשפחות האלו למושב. כאשר פונה היישוב דוגית במסגרת תוכנית ההתנתקות ב-2005, מרבית תושביו, שהחליטו לא לגלות התנגדות אקטיבית לפינוי משפחותיהם מבתיהם, התמקמו במושב בוסתן הגליל. שדרת האקליפטוסים בבוסתן הגליל הובילה בימי המנדט הבריטי למחנה בריטי שנקרא מחנה "סידני סמית" (Sidney Smith Barracks), על שמו של האדמירל ויליאם סידני סמית שמילא תפקיד חשוב בכישלון המצור של נפוליאון על עכו. המחנה שימש כמתחם מגורים של הקצונה הבכירה ומחנה מנהלתי בו עבדה הפקידות הבכירה (אזרחית וצבאית) של שלטונות המנדט בצפון הארץ. ב-14 ביולי 1941, בתום לחימה קשה במערכה בסוריה ובלבנון נחתם במחנה הסכם כניעת כוחות וישי הצרפתיים שישבו בסוריה ובלבנון לכוחות הבריטים ובעלי בריתם, הסכם הידוע בשם "הסכם שביתת הנשק של סאנט-ג'יין (עכו)" (Armistice of Saint Jean d`Acre). על שטח המחנה הצבאי הבריטי הוקם היישוב בוסתן הגליל ומוסד חינוכי של עליית הנוער – "כפר הנוער פילדלפיה", על שם תורמיו – נשות העיר פילדלפיה שבארצות הברית. כפר הנוער פעל בצמוד לבוסתן הגליל וכיום פועל במקום "כפר הנוער נירים". המטווח של מחנה סידני סמית ("מטווח סנג'ין", שיבוש של St. Jean) שימש במשך שנים רבות הן את חיילי גולני והן את טירוני בית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה. בסמוך אליו, נבנה בשנות ה-80 אתר הקראוונים חצרות יסף. בוסתן הגליל, 2008 שדירת עצי האקליפטוס ברחוב הראשי בבוסתן הגליל, 2012 מדיה וקבצים בנושא בוסתן הגליל בוויקישיתוף בוסתן הגליל, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור בוסתן הגליל (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סילשי סיהינה

סילשי מקוריה סיהינה (באנגלית: Sileshi Mekuria Sihine; נולד ב-29 בינואר 1983) הוא אתלט אתיופי. הוא סגן אלוף אולימפי פעמיים ברציפות וסגן אלוף עולם פעמיים ברציפות בריצת 10,000 מטר. את הקריירה שלו כספורטאי החל סיהינה כשהיה תלמיד בבית ספר. באותם ימים, ראה בבן ארצו, היילה גברסילאסי מודל לחיקוי, ועם הזמן הפך סיהינה לשותפו בתחרויות כנציג אתיופיה. באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה סיהינה במדליית ארד בריצת 10000 מטר, ובכך היה שותף עם עוד שני רצים אתיופים שזכו בכל שלוש המדליות באותה תחרות יחד קנניסה בקלה והיילה גברסילאסי. באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 10000 מטר במשחקי אפריקה שנערכו באבוג'ה, ניגריה. באולימפיאדת אתונה (2004) זכה סיהינה במדליית כסף בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:09.39 דקות, אחרי בן ארצו, קנניסה בקלה שקבע שיא אולימפי חדש של 27:05.10 דקות ולפני זרסנאי טדסה מאריתריאה (27:22.57 דקות). באותה שנה זכה סיהינה במדליית ארד באליפות העולם בריצת קרוס קאנטרי. אליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכה סיהינה בשתי מדליות כסף בריצת 10,000 מטר, שוב אחרי בקלה ובריצת 5,000 מטר. בשנת 2006 זכה סיהינה במדליית כסף נוספת, הפעם במסגרת אליפות העולם בריצת קרוס קאנטרי, כשפעם נוספת מקדים אותו קנניסה בקלה. באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה סיהינה במדליית כסף בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:09.03 דקות, אחרי בקלה (27:05.90 דקות) ולפני מרתין מת'אטי מקניה (27:12.17 דקות). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סיהינה במדליית כסף בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:02.77 דקות, אחרי בקלה ששיפר את שיאו האולימפי והעמיד אותו על 27:01.17 דקות ולפני מיכה קוגו מקניה (27:04.11 דקות). סילשי סיהינה נשוי לטירונש דיבאבה, האלופה האולימפית בריצות ל-5000 מטר ול-10000 מטר, אלופת עולם ושיאנית העולם הנוכחית בריצת 5000 מטר. ריצת 3000 מטר: 7:29.92 דקות (2005) ריצת 5000 מטר: 12:47.04 דקות (2004) ריצת 10000 מטר: 26:39.69 דקות (2004) ריצת 10 ק"מ: 27:56 דקות (2004) ריצת 15 ק"מ: 41:38 דקות (2004) ריצת 20 ק"מ: 58:09 דקות (2005) ריצת חצי מרתון: 1:01:14 שעות (2005) מדיה וקבצים בנושא סילשי סיהינה בוויקישיתוף סילשי סיהינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי סילשי סיהינה, באתר olympedia.org סילשי סיהינה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית סילשי סיהינה, באתר ליגת היהלום סילשי סיהינה, באתר Track and Field (גברים)
נייר בריסטול

נייר בריסטול הוא נייר ללא ציפוי עם גימור מכונה. בניגוד לסבור, הוא לא קרוי על שם העיר בריסטול בדרום-מערב אנגליה, אלא על שם פרדריק הרווי, הרוזן הרביעי מבריסטול (אנ'). גדלים נפוצים כוללים: 22.5 × 28.5 אינץ' (572 × 724 מ"מ) וכן A4, ‏A1, ‏A2, ‏ו-A3. עובי בתפזורת של הבריסטול הוא 0.006 אינץ' (0.15 מ"מ). ניירות בריסטול עשויים להיות מדורגים לפי מספר השכבות שהם מכילים, או על ידי הצפיפות שלהם. נייר הבריסטול הנפוץ הוא בדרך כלל לבן, אם כי קיימים גם בצבעים שונים רבים. נייר בריסטול משמש להדפסת מסמכים, חוברות ועלוני קידום מכירות. הוא משמש גם עבור כריכה רכה של ספר או קטלוג, תיקיות קבצים, תגים וכן כרטיסים. שימוש נוסף הוא עבור דגמים מוקטנים. חלק מהתלמידים משתמשים בסוג זה של נייר, על מנת לבנות מודלים בקנה מידה שלהם. רובד בריסטול דק מספיק כדי להיות שקוף, ועובי של שניים עד שלושה רובדי בריסטול הם הפופולריים ביותר. נייר בריסטול משמש לשרטוט טכני, איור ושאר אמנות דו-ממדית. הוא מספק שני משטחי עבודה – מלפנים ומאחור. איכות זו מבדילה אותו מלוח המחשה, שבו יש רק משטח עבודה בחזית. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הטוסטר הקטן והאמיץ

הטוסטר הקטן והאמיץ (באנגלית: The Brave Little Toaster) הוא סרט הנפשה מ-1987, עיבוד לספר של תומאס דיש מ-1980 באותו השם. הסרט מתאר את הרפתקאותיהם של מכשירי חשמל מואנשים, והסיפור מתמקד בחמישה מכשירים מדברים, טוסטר, מנורת שולחן, שמיכה חשמלית, רדיו ושואב אבק, היוצאים למסע בחיפוש הבעלים המקוריים שלהם. הסרט לא נחל הצלחה קולנועית רבה, אך היה פופולרי בהפצות וידאו[דרוש מקור] וזכה לשני המשכים כעבור עשור: הטוסטר הקטן והאמיץ במאדים והטוסטר הקטן והאמיץ להצלה. הסרט שודר בערוץ הילדים בשנות ה-90 בדיבוב עברי. חבורת חפצים (טוסטר, שמיכה חשמלית, מנורת שולחן, רדיו, ושואב אבק) נוסעים לחפש את "האדון" שלהם, רוֹבּ, שהם מכירים מאז היותו ילד והוא גדל והגיע זמנו לנסוע למכללה. טרם החל מסעם הם היו צריכים למצוא דרך לנוע. היו להם חמישה ניסיונות כושלים כאשר האחרון היה המוצלח ביותר שכן הוא היה קרוב מאוד להיות הצלחה אולם חוט-החשמל היה קצר מדי. בעזרת מוחם הצליחו המכשירים לגלות שמוטב להם להשתמש בסוללה וכך יכלו לצאת למסעם. במסעם קורות בעיות שונות: הסוללה התרוקנה, הנורה של המנורה נשרפה, השמיכה נתקעה על ענף, החבורה נפלה למפל מים בניסיון כושל לחצותו והחבורה כמעט שקעה בבוץ, אולם ניצלה על ידי איש שמן. בבית האיש השמן נותנת מנורה אחרת, כמתנה, את נורתה למנורה במקום זו שנשרפה. החבורה הרגישה פחד במקום הזה ולא רצתה להיות בו. היא הצליחה, יחדיו, להפחיד את האיש השמן ולבסוף היא ברחה מן המקום. החבורה הגיעה לבית בו היו מכשירי-חשמל מודרניים שטענו כי "אין לכם מקום איתנו כלל" כפי שאמר השיר ששרו יחדיו. מסתבר שהמנורה שפתחה להם את הדלת היא לא כל-כך חביבה שכן היא דחפה את החבורה לאשפה וזו הגיעה למגרש-גרוטאות רחב-ממדים לגריסת מכוניות. במגרש הגרוטאות נכח מגנט ענקי. למקום הגיעו רוב וחברתו כריס. רוב מצא תמונה ישנה שלו שהחבורה לקחה עמה, תמונה שנשברה אבל התמונה עצמה לא ניזוקה. התמונה עפה מהם בטעות. בעת שנעו על המסוע מצא רוב אותם והתלהב למצוא את חפציו הישנים. המגנט מיגנט אותם ורוב ניסה להיאבק עמו אך לא עמד בעוצמת המיגנוט החזקה שלו. רוב לא נהרג על ידי מכונת הגריסה בזכות הטוסטר שעצר את גלגלי-השיניים שלו בגופו. לאחר מכן רוב תיקן את הטוסטר ולקח את המכשירים אתו, במכונית שלו. הסרט הסתיים בכך ששואב-האבק אמר לרדיו "אתה כזאת גרוטאה"! והדבר תאם את נוכחותם במגרש-הגרוטאות לפני כן. לאור ההקשר הזה צחקה החבורה. מדיה וקבצים בנושא הטוסטר הקטן והאמיץ בוויקישיתוף "הטוסטר הקטן והאמיץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הטוסטר הקטן והאמיץ", באתר נטפליקס "הטוסטר הקטן והאמיץ", באתר AllMovie (באנגלית) "הטוסטר הקטן והאמיץ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הטוסטר הקטן והאמיץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) http://www.sf-f.org.il/story_1041 הספד לתומאס דיש ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום הסוכרת הבין-לאומי

יום הסוכרת הבין-לאומי (באנגלית: World Diabetes Day) הוא יום המצוין ברחבי העולם מדי שנה ב-14 בנובמבר להעלאת המודעות למחלת הסוכרת. יום הסוכרת הבין-לאומי הראשון התקיים ב-14 בנובמבר 1991. הוא נקבע על ידי האגודה הבין-לאומית לסוכרת וארגון הבריאות העולמי בעקבות העלייה באבחון סוכרת ברחבי העולם. התאריך נקבע על פי יום הולדתו של פרדריק בנטינג, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1923) לאחר גילוי האינסולין ב-1922 (יחד עם צ'ארלס בסט). קמפיין המודעות הבין-לאומי לסוכרת נערך מדי שנה סביב נושא אחר המעסיק את הקהילה, כפי שנבחר על ידי האגודה הבין-לאומית לסוכרת. נושאים בהם עסקו ימי הסוכרת לאורך השנים היו לדוגמה סוכרת וזכויות אדם, סוכרת וסגנון חיים, סוכרת והשמנת יתר חולנית, סוכרת בקרב ילדים ובני נוער, ועוד. בשנים 2009-2013 הנושא המרכזי שנבחר הוא חינוך ומניעת סוכרת. ביום הסוכרת הבין-לאומי נערכים ברחבי העולם אירועים שונים הנוגעים לנושא השנתי, הרצאות, מפגשים, תוכניות רדיו וטלוויזיה, תערוכות, מסיבות עיתונאים, אירועי ספורט ועוד, במטרה להעלות את המודעות לנושא. האירועים נערכים על ידי כ-200 ארגונים העוסקים בסוכרת בכ-160 מדינות ברחבי העולם, בנוסף לפעילויות שעורכים ארגונים נוספים, אנשי מקצוע, אנשים חולי סוכרת ובני משפחותיהם. לוגו יום הסוכרת הבין-לאומי נקבע ב-2007 כסמל של מעגל כחול, המהווה את סמל הסוכרת בעולם. הלוגו נקבע לאחר החלטת האומות המאוחדות על קביעת יום הסוכרת הבין-לאומי כאחד מהמועדים הבין-לאומיים שלהן. מעגל הוא סמל לחיים ובריאות בתרבויות רבות בעולם; כחול הוא צבע דגל האומות המאוחדות וכן צבע השמיים המאחד את כל אומות העולם. הלוגו נועד לסמל את התאחדות כלל קהילות הסוכרת ברחבי העולם לפעולה משותפת לשליטה במחלה ולמניעתה. מדיה וקבצים בנושא יום הסוכרת הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום הסוכרת הבין-לאומי (באנגלית, בצרפתית ובספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של יום הסוכרת הבין-לאומי (בגרמנית) יום הסוכרת הבין-לאומי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יום הסוכרת הבינלאומי, בפורטל עובדי ההוראה World Diabetes Day, באתר האגודה הבין-לאומית לסוכרת World Diabetes Day, באתר קהילת הסוכרת בבריטניה Diabetes Education and Prevention, באתר יום הסוכרת הבין-לאומי About World Diabetes Day, באתר האגודה הבין-לאומית לסוכרת The World Diabetes Day logo, באתר האגודה הבין-לאומית לסוכרת
יעבץ (אתר מקראי)

יַעְבֵּץ היה יישוב בדרום ארץ ישראל בתקופת המקרא. החוקר לוי יצחק נחמני סבר שהיישוב שכן באזור נגב יהודה, בסמוך לערד. על פי המסופר בספר דברי הימים, ביעבץ ישבו סופרים שהשתייכו למספר קבוצות אתניות, ששמן נגזר מעיסוקיהם ומקצועותיהם או משמות ארצות מוצאן. אחת מהן שקראה "קינים", אולם אין ידיעה וודאית אם היו משבט הקיני שבניו שכנו באתרים שונים בארץ: ”וּמִשְׁפְּחוֹת סֹפְרִים ישבו [יֹשְׁבֵי] יַעְבֵּץ תִּרְעָתִים שִׁמְעָתִים שׂוּכָתִים הֵמָּה הַקִּינִים הַבָּאִים מֵחַמַּת אֲבִי בֵית רֵכָב:” ייתכן גם כי היישוב נקרא על שם אחד מנכבדיו יעבץ, ששמו נקבע על ידי אמו בשל עצב שהיה מנת חלקה של אמו כאשר ילדה אותו: ”וַיְהִי יַעְבֵּץ נִכְבָּד מֵאֶחָיו וְאִמּוֹ קָרְאָה שְׁמוֹ יַעְבֵּץ לֵאמֹר כִּי יָלַדְתִּי בְּעֹצֶב:” הערך: יעבץ, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 356. ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק נ"ה. ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק ט'. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אביטל רונאל

אביטל רונאל (Avital Ronell; נולדה ב-15 באפריל 1952) היא פילוסופית והוגת דעות יהודייה-אמריקאית. מכהנת כפרופסור לספרות גרמנית, אנגלית והשוואתית וכראש המחלקה לספרות גרמנית באוניברסיטת ניו יורק. נולדה בפראג להורים ישראלים שהיו בשליחות דיפלומטית בעיר. סיימה לימודים ב-Rutgers Preparatory School שבניו ג'רזי בשנת 1970, וקיבלה תואר ראשון ב-Middlebury College שבורמונט. אחר כך למדה באוניברסיטה החופשית של ברלין. היא קיבלה דוקטורט בגרמנית מאוניברסיטת פרינסטון תחת הדרכתו של סטנלי קורנגולד בשנת 1979. אחר כך נסעה לפריז, שם למדה פילוסופיה בת זמננו. באותה העת התחברה עם הסופרת קתי אקר. רונאל החלה ללמד באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, וב-1995 עברה לאוניברסיטת ניו יורק, שם היא מרצה וחוקרת עד היום. בעבודתה הושפעה רבות מרעיונות הדקונסטרוקציה של ז'אק דרידה. במאי 2018 אוניברסיטת ניו יורק מצאה את רונאל אשמה בהטרדה מינית של הסטודנט נמרוד רייטמן שאותו הנחתה בעבודת הדוקטורט. היא הושעתה לשנה, ונאסר עליה לקיים בעתיד פגישות עם סטודנטים ללא נוכחות אדם נוסף. לצדה של רונאל התייצבו אנשי אקדמיה בולטים, ובהם ג'ודית באטלר, סלבוי ז'יז'ק וג'ואן וולך סקוט. Fighting Theory, forthcoming The Test Drive ‏(2005) Stupidity ‏ (2001) - יצא בעברית בשם "טפשות" (2002), הוצאת רסלינג (מידע על הספר באתר ההוצאה) The Telephone Book: Technology, Schizophrenia, Electric Speech ‏(1989) Crack Wars: Literature, Addiction, Mania ‏(1992) Dictations: On Haunted Writing ‏(1986/1993) Finitude's Score: Essays for the End of the Millenium ‏(1994) מדיה וקבצים בנושא אביטל רונאל בוויקישיתוף דף אישי, באתר European Graduate School על המחברת ועל ספרה "טפשות", בעברית ובאנגלית, באתר "טקסט" דן לחמן, ביקורת על ספרה "טפשות", באתר אימגו, 31 בינואר 2007 עמרי הרצוג, חוכמת הטיפשות ועצלות חכמה, באתר הארץ, 11 באפריל 2007 הילו גלזר, שני ישראלים לשעבר מעורבים בתלונה על הטרדה מינית שמסעירה את עולם מדעי הרוח, באתר הארץ, 20 ביוני 2018 Zoe Greenberg, What Happens to #MeToo When a Feminist Is the Accused?, New York Times, August 13, 2018 Gessen, Masha (25 באוגוסט 2018). "An N.Y.U. Sexual-Harassment Case Has Spurred a Necessary Conversation About #MeToo". The New Yorker. {{cite news}}: (עזרה) Goldhill, Olivia (12 ביוני 2018). "Feminist scholars argue a Title IX case is unfair—when a woman is under investigation". Quartz. {{cite news}}: (עזרה) Gluckman, Nell (12 ביוני 2018). "How a Letter Defending Avital Ronell Sparked Confusion and Condemnation". Chronicle of Higher Education. נבדק ב-17 באוגוסט 2018. {{cite news}}: (עזרה)
אורי אייזנצוויג

אורי אייזנצוויג (נולד ב-28 בספטמבר 1946) הוא פרופסור לספרות צרפתית והשוואתית באוניברסיטת ראטגרס בארצות הברית. נולד בהוואנה שבקובה. בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ובצרפתית מאוניברסיטת תל אביב (1969), תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת פריז VIII ואחר כך המשיך לכתוב עבודת הביליטציה באוניברסיטה. בהמשך הוא עבר לארצות הברית ומכהן עתה כפרופסור באוניברסיטת ראטגרס. בשנת 1996 הוא זכה במלגת גוגנהיים. Le duel introuvable, 2017. ISBN 2842925807 Fictions de l'anarchisme (Christian Bourgois, 2001) Le Récit impossible (Christian Bourgois, 1986) Les jeux de l’écriture dans L’Étranger de Camus (Minard, 1983) Autopsies du roman policier (ed.) (10-18, 1983) “Le Roman policier” (ed.), Littérature, nº 49, 1983. Territoires occupés de l'imaginaire juif. (Christian Bourgois, 1980) L’Espace imaginaire d’un récit. Sylvie de Gérard de Nerval (La Baconnière, 1976) דף אישי ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האגודה הבין-לאומית לסוכרת

האגודה הבין-לאומית לסוכרת (באנגלית: International Diabetes Federation) היא ארגון-גג המאגד כ-200 ארגונים בכ-160 מדינות ברחבי העולם, הפועלים לשיפור איכול חייהם של חולי סוכרת. האגודה פועלת להגברת המודעות למחלת הסוכרת, לקידום טיפול מתאים במחלה ומניעתה, ולעידוד מחקר למציאת תרופות לסוגים השונים של המחלה. הארגון נוסד ב-1950. הוא משויך כיום למחלקה למידע לציבור של האומות המאוחדות, ומצוי בקשר רשמי עם ארגון הבריאות העולמי וארגון הבריאות הפאן-אמריקני. הארגון מקיים מדי שנה את יום הסוכרת הבין-לאומי, בו מתקיימים אירועים שונים ברחבי העולם להעלאת המודעות למחלה. יום זה מתקיים מ-1991 מדי שנה ב-14 בנובמבר, יום הולדתו של מגלה האינסולין פרדריק בנטינג. היום נחשב לאחד מהמועדים הבין-לאומיים של האומות המאוחדות. בנוסף מקיים הארגון קונגרס בין-לאומי לסוכרת, מפעיל מגזין בנושא הסוכרת ("Diabetes Voice"), מוציא לאור ומעדכן את "אטלס הסוכרת", מפעיל תוכנית לסיוע לילדים הלוקים בסוכרת במדינות מתפתחות, ועוד. הארגון קבע גם את לוגו הסוכרת ב-2006, כסמל של מעגל כחול. הסמל נקבע לאחר החלטת האו"ם לקבוע את יום הסוכרת הבין-לאומי כאחד מהמועדים הבין-לאומיים שלו, ב-20 בדצמבר 2006. מעגל הוא סמל לחיים ובריאות בתרבויות רבות בעולם; כחול הוא צבע דגל האומות המאוחדות וכן צבע השמיים המאחד את כל אומות העולם. הלוגו נועד לסמל את התאחדות כלל קהילות הסוכרת ברחבי העולם לפעולה משותפת לשליטה במחלה ולמניעתה, ולתת לסוכרת מעין זהות משותפת משלה. "האגודה הישראלית לסוכרת", ארגון הפועל בנושא הסוכרת בישראל, חבר באגודה בין-לאומית זו. אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הבין-לאומית לסוכרת האגודה הבין-לאומית לסוכרת, ברשת החברתית פייסבוק האגודה הבין-לאומית לסוכרת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האגודה הבין-לאומית לסוכרת, ברשת החברתית אינסטגרם האגודה הבין-לאומית לסוכרת, ברשת החברתית LinkedIn האגודה הבין-לאומית לסוכרת, סרטונים בערוץ היוטיוב האגודה הבין-לאומית לסוכרת, באתר פליקר אתר האגודה הבין-לאומית לסוכרת אתר המגזין "Diabetes Voice" blue circle, באתר האגודה הבין-לאומית לסוכרת