laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רנו טראפיק

רנו טראפיק (בצרפתית: Renault Trafic) היא מכונית מסחרית המיוצרת במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר מיוצרת משנת 1980 בצרפת. בספרד דגמי "רנו טראפיק" מיוצרים על ידי Renault España (אנ'), בארגנטינה על ידי Renault Argentina (אנ'), בצ'ילה על ידי Renault Chile ובסין על ידי Dongfeng Renault (אנ') חברה במיזם משותף בין "רנו" ו-"Dongfeng Motor Group" (אנ')). בשנת 2002 נבחרה "רנו טראפיק" בגרסה מסחרית ל"מכונית המסחרית הבינלאומית של השנה" ("Light commercial vehicle" (אנ')) על ידי פאנל של 20 עיתונאים באירופה. דגמי "רנו טראפיק" זהים לדגמי "Nissan Primastar" (אנ') אשר יוצרו על ידי ניסאן היפנית בין השנים 2001–2016. דגמי "Opel Vivaro" (אנ') (2000-1997) מתוצרת אופל זהים לדגמי "רנו טראפיק". בארצות הברית הדגם היה קרוי "Chevrolet Trafic". דגם "Fiat Talento (2016)" (אנ') מיוצר על בסיס "רנו טראפיק". בבריטניה, דגם "Vauxhall Vivaro" מתוצרת ווקסהול מוטורס יוצר על בסיס "רנו טראפיק". דגם "Mitsubishi Express" (אנ') מתוצרת מיצובישי מוטורס יוצר עד שנת 2018 על בסיס "רנו טראפיק". משנת 2007 יצרנית הרכב ההודית טאטא מוטורס מייצרת את דגם "Tata Winger" (אנ') על בסיס דגמי "רנו טראפיק", דגמים שיוצרו בין השנים 1995–2001. יוצר בין השנים 1980–2001, בסין יוצר בין השנים 1995–2004. ארצות ייצור: צרפת, ספרד, צ'ילה, ארגנטינה, הרפובליקה העממית של סין. תצורות: 4–5 דלתות - מסחרי, 2 דלתות - טנדר, 5 דלתות - מיניבוס. מנועים: מנועי בנזין, מנועי דיזל. סוגי הנעה: הנעה קדמית, הנעה כפולה 4x4. יוצר בין השנים 2001–2014 ארצות ייצור: בריטניה, ספרד. תצורות: 4 דלתות - מסחרית, 4 דלתות - מיניבוס, 2 דלתות - טנדר מנועים: מנועי בנזין, מנועי דיזל. סוג הנעה: הנעה קדמית 4x2. מיוצר משנת 2014–הווה. ארצות ייצור: צרפת, בריטניה. תצורות: 4 דלתות - מסחרית, 4 דלתות - מיניבוס. מנועי בנזין. סוג הנעה: הנעה קדמית. "רנו טראפיק", הנעה 4x4, שנת 1995 "רנו טראפיק", דור ראשון "רנו טראפיק", דור שני "רנו טראפיק", דור שני "רנו טראפיק", שנת 2017 "רנו טראפיק" - מיניבוס "רנו טראפיק" - מיניבוס "רנו טראפיק" - מיניבוס "רנו טראפיק" ממערך הכבאות של שדה התעופה "Toulouse–Blagnac Airport" (אנ') בטולוז "רנו טראפיק" - ניידת משטרה "רנו טראפיק" - ניידת משטרה בצרפת "רנו טראפיק" - אמבולנס "רנו טראפיק" - אמבולנס אתר האינטרנט הרשמי של רנו טראפיק (באיטלקית) מדיה וקבצים בנושא רנו טראפיק בוויקישיתוף ווקסהול ויווארו vauxhall.co.uk/vans/new-vivaro/model-overview רנו טראפיק בסין carnewschina.com/2016/12/01/spotted-in-china-sanjiang-renault-trafic-times-two רנו טראפיק web.archive.org/web/20080122201112 רנו טראפיק - המכונית המסחרית הבינלאומית של השנה 2002 web.archive.org/web/20111230081839 בשנת 2017 השותפות רנו-ניסאן-מיצובישי הייתה ליצרן המכוניות הפרטיות הגדול בעולם, כשהיא מדיחה את קבוצת פולקסווגן מראשות טבלת המכירות Renault-Nissan beats Volkswagen AG to become the world's top-selling automaker for 2017, Business Insider, 30 January 2018 אופל - היסטוריה web.archive.org/web/20070227141155 ווקסהול ויווארו just-auto.com/news/luton-immediate-future-secure-as-vauxhall-confirms-vivaro-build
אלברט פון קלר

אלברט פון קלר (בגרמנית: Albert von Keller‏; 27 באפריל 1844 – 14 ביולי 1920) היה צייר גרמני ממוצא שווייצרי. הוא התמחה בפורטרטים ובסצינות בייתיות, בהן דמויות נשים הן מאפיין בולט. קלר נולד בגאיס, שווייץ. הוא היה אחד משמונה ילדים שנולדו לקרוליין קלר, שהתגרשה לאחר לידתו. כנהוג באותם ימים, היא חידשה את השימוש בשם הנעורים שלה. כשהיה בן שלוש, לאחר מספר מעברי דירה, התיישבה המשפחה בביירוית, שם למד בבית הספר היסודי ולקח שיעורי פסנתר. בשנת 1852, אמו קיבלה אזרחות בבוואריה. באמצע 1854 הם עברו להתגורר במינכן והוא נרשם לגמנסיה, וכשסיים את לימודיו בשנת 1863, עבר לאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן כדי ללמוד משפטים. לאחר 1865 החליט להמשיך בקריירה באמנות במקום משפטים, ולמד זמן קצר בלבד באקדמיה לאמנויות יפות. הוא ערך מספר נסיעות לימודים ברחבי גרמניה, צרפת, איטליה ומדינות השפלה. בשנת 1878 נישא לאירנה פון איכטאל (1858–1907), נכדתו של בנקאי החצר הבווארית. בסופו של דבר הוא יצייר למעלה מארבעים דיוקנאות שלה. בנם הראשון נפטר כתינוק. בנם השני, נולד בשנת 1884, אך נפטר בשנת 1906, זמן קצר לפני אמו. משנת 1867 עבד בכמה אולפני אמנים שונים ברחבי מינכן, כולל זה של ארתור פון רמברג, שם למד ציור עירום. בנוסף ללימודיו האקדמיים, קלר התמצא בעבודתם של ציירים איטלקים. לאחר קרבה מסוימת לציור סלוני אקדמי, הוא הגיע לסגנון אקספרסיבי באמצעות מגע עם אימפרסיוניזם, אך בעיקר עם ציורו של חברו לכל החיים הוגו פון הברמן. הוא צייר דיוקנאות ועירום בסגנון ובפורמט גדול. לאחר שנכנס להיות חבר בחברה הפסיכולוגית בשנת 1866, עסק גם בנושאים מיסטיים ודתיים. משנת 1869 היה קלר מציג שותף בארמון הזכוכית המלכותי ובאגודת האמנות במינכן, והחל מ־1873 חבר בעמותת האמנים "אלוטריה". את פריצתו האמנותית הוא השיג בשנת 1873 עם הציור "שופן" עליו קיבל מדליה בווינה. ייצוג הנשים שולט בכל היצירה של אלברט פון קלר. הספקטרום נע בין עירום לדיוקנאות קונבנציונליות, כולל הצארית אלכסנדרה פיודורובנה הרוסית. במיוחד בעבודתו המאוחרת, בולט אצלו הצגת נשים בסביבה מפוארת בתנוחות שונות. מקום מגוריו המפואר במינכן שימש מוטיב רקע בתמונות. בשנת 1892 הוא היה אחד ממייסדי הזצסיון במינכן ושימש כסגן נשיא בשנים 1904 עד 1920. הוא היה גם חבר הנהלה ב"דויטשר קונסטלרבונד ". בשנת 1898 הוא קיבל את צלב האבירים של מסדר הכבוד של הכתר הבווארי, שהעניק לו זכות שימוש בשמו בתואר האצילות. בפברואר 1905 הציג מוזיאון במינכן תערוכה של עבודותיו. בשנת 1914, כאשר אורגן מחדש ה- Neue Pinakothek במינכן, עשרים ציורים של האמן נכללו בתערוכת הקבע. תמונותיו פורסמו בפרסומים רבים במהלך חייו, כולל כתב העת Jugend. הוא נפטר ב־14 ביולי 1920 במינכן. הוא ואשתו איירין נקברו באלתר סודריפהוף. אשתו ובנו בלשצר אליזבת פון ויכמאן הפסנתרנית שופן טיול רגלי באור הירח עירום על עור אריה משפטו של פריס הדרך לגיהנום מדיה וקבצים בנושא אלברט פון קלר בוויקישיתוף אלברט פון קלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Keller, Albert Ritter von", daten.digitale-sammlungen.de Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Keller, Albert" . Encyclopædia Britannica. 15 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 718. Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds., Keller, Albert von, The New International Encyclopædia Keller, Albert von - SIKART Dictionary and database, www.sikart.ch
יונאקומיס

יונאקומיס (שם מדעי: Unnuakomys) הוא סוג של יונק נכחד שחי בקרטיקון עליון לפני 69 מיליון שנה באלסקה. הוא התגלה בתצורת ערוץ הנסיך (אנ') ונחקר ב-2019. סוג קדום זה השתייך לקבוצת המטאתריה, בה יונקי הכיס המודרניים וסוגים נכחדים כמו האלפדון והדידלפודון הקרובים. הוא הגיע לגודל של עכבר בלבד, שבהתבסס על מבנה שיניו היה אוכל חרקים קטן וזריז שחי באקלים הקר של אלסקה והיה בעל פרווה עבה מבודדת לגונן עליו מהקור. זהו הכיסאי הצפוני ביותר שנודע למדע. מדיה וקבצים בנושא יונאקומיס בוויקישיתוף יונאקומיס, באתר GBIF (באנגלית)
אהובי חזור אלי

אהובי חזור אלי (באנגלית: Lover Come Back) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1961, בבימויו של דלברט מאן עם דוריס דיי, רוק הדסון וטוני רנדל בתפקידים הראשיים. זה השני בסדרת שלושת סרטי קומדיה רומנטית בהם משתתפים דיי, הדסון ורנדל, לאחר דו-שיח בחדר המיטות (1959) ולפני "אל תשלח לי פרחים" (1964). קרול טמפלטון (דוריס דיי) וג'רי ובסטר (רוק הדסון) הם עובדים בכירים בשני משרדי פרסום בשדרת מדיסון בניו יורק. הם מתחרים על הלקוח העשיר פקסטון מילר (ג'ק אוקי) וג'רי מצליח להחתים אותו לאחר שהוא מארגן לו מסיבה עם רקדניות חשופות והרבה אלכוהול. קרול תובעת את ג'רי בוועדת האתיקה של משרדי הפרסום ומבקשת להזמין את הרקדנית הראשית במסיבה, רבל דייוויס (אדי אדמס), לעדות. ג'רי משחד את רבל בכך שיצלם אותה למסע פרסומת למוצר "ויפ". היא מסכימה והוועדה דוחה לבסוף את תלונתה של קרול. פיטר רמזי (טוני רנדל) הוא הבוס של ג'רי אבל חסר ביטחון, נזקק לפסיכיאטר ומתקשה להיכנס לנעליו של אביו שהקים את חברת רמזי. כדי להראות שהוא בעל יכולת החלטה, הוא מאשר את הפרסום ל"ויפ" אף על פי שעדיין לא ידוע מה זה בכלל. ג'רי ופיטר בצרות וחייבים למצוא משהו בתור "ויפ". ג'רי פונה לידידו הכימאי ד"ר לינוס טיילר (ג'ק קרושן) וזה מתחיל לעבוד על נוסחאות שונות לחומר חדש ומדי פעם מתרחשות התפוצצויות במעבדתו. קרול מנהלת חקירה בעניין, מגיעה למעבדתו של טיילר ופוגשת שם את ג'רי. היא בטוחה שזה טיילר והוא מתפעל מיופייה. בין השניים מתחיל רומן אהבה שמתחמם עד שג'רי נשאר לישון בביתה והיא מתכוננת לשכב לצידו. בינתיים מתקשר אליה הבוס שלה, ג'ון ברקט (הוווארד סט. ג'ון) שמגלה לה שהאיש בביתה אינו טיילר. קרול הנדהמת מחפשת במכנסיו של ג'רי ומגלה כרטיס ביקור על שמו. היא מעירה אותו ומבקשת לנסוע לחוף הים ולהתרחץ בעירום. הוא מתפתה ומתפשט והיא נוסעת משם עם בגדיו. ג'רי ופיטר מוזמנים לשימוע אבל לפני כן מגיע טיילר עם ההמצאה שלו "ויפ" שזה ממתק שמכיל כמויות גדולות של אלכוהול. חברי הוועדה וכן קרול ג'רי ופיטר טועמים מהממתק הטעים וכולם משתכרים. למחרת מוצא עצמו ג'רי במוטל במרילנד כשבמיטה לידו נמצאת קרול ולידם תעודת נישואין. קרול הנדהמת פותחת בצעקות, בורחת ומבטלת את הנישואין. כעבור זמן מגיעים לג'רי נציגים של תעשיית האלכוהול ומציעים לו חוזה פרסום נדיב תמורה שריפת הנוסחה של ה"ויפ". ג'רי מסכים אך מבקש להעביר את החוזה לקרול. הוא עצמו עובר לסניף החברה בסן פרנסיסקו. כעבור תשעה חודשים מתקשרת אליו מזכירתה של קרול, מילי (אן ב. דייוויס), ומודיעה לו כי קרול עומדת להיכנס לחדר לידה כדי ללדת את בתו. הוא ממהר להגיע לבית חולים ביחד עם שופט וקרול מסכימה להתחתן שוב ממש לפני שמכניסים אותה לחדר הלידה. מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר – סטנלי שפירו ופול הנינג. מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע – טוני רנדל. פרסי Laurel Awards: הקומדיה הטובה ביותר. השחקנית הטובה ביותר – דוריס דיי. מועמדות לשחקנים הטובים ביותר – רוק הדסון וטוני רנדל. מועמדות לשחקנית הטובה ביותר – אדי אדמס. מדיה וקבצים בנושא אהובי חזור אלי בוויקישיתוף "אהובי חזור אלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אהובי חזור אלי", באתר נטפליקס "אהובי חזור אלי", באתר AllMovie (באנגלית) "אהובי חזור אלי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אהובי חזור אלי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אהובי חזור אלי", באתר Metacritic (באנגלית) "אהובי חזור אלי", באתר אידיבי "אהובי חזור אלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אהובי חזור אלי, באתר TCM קדימון לאהובי חזור אלי, באתר יוטיוב ביקורת על הסרט, באתר יוטיוב שיר הנושא בפי דוריס דיי, באתר יוטיוב
המשחקים הגאים (2026)

המשחקים הגאים (2026), יהיה האירוע העולמי השנים-עשר של תחרויות ספורט רב-ענפיות ואירועי תרבות מגוונים עבור אנשים המזהים עצמם כלהט"ב, אך פתוחה לכל מי שמעוניין להשתתף, שעירו המארחת ותאריכיו טרם נקבעו. לאירוח המשחקים הגאים ה-12 הוגשו 8 הצעות מערים שונות ברחבי העולם, כולן העריכו הגעה של למעלה מ-10,000 משתתפים: מבין הערים המציעות הגישו 3 ערים מצפון אמריקה, 2 ערים מאוקיאניה, 2 ערים מאירופה ועיר אחת מאסיה. כוונתה המוצהרת של הפדרציה להרחיב את מעגל המשתתפים במשחקים הגאים על ידי יציאה מאירוח המשחקים על ידי "קבוצת אירופה-אמריקה-אוסטרליה" צפוי להעניק יתרון בבחירה לגוודלחרה, שתהיה העיר הראשונה באמריקה הלטינית שתארח את המשחקים, וטאיפיי, שתהיה העיר האסייתית השנייה לארח את המשחקים, אחרי הונג קונג ב-2022. ב-1 בפברואר 2021 צומצמו המועמדות ל-3, גוודלחרה, ולנסיה ומינכן. פדרציית המשחקים הגאים צפויה להכריז על העיר המנצחת בוועידה השנתית שצפויה להתקיים בהונג קונג ב-10 בנובמבר 2021. רוג'ר בריגהם, Jock Talk: Selection race is on for Gay Games 2026, מגזין The Bay Area Reporter,‏ 9 בנובמבר 2020 (באנגלית) רוג'ר בריגם, Gay Games 2026 bidding finalists named,‏ Bay Area Reporter,‏ 1 בפברואר 2021 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ועדת המודיעין של ברית המועצות

ועדת המודיעין של ברית המועצות (ברוסית: Комитет информации) הייתה שמו של גוף ביון החוץ הסובייטי בשנים 1947–1951, שהייתה אחראית על כל תחום הביון, אזרחי וצבאי כאחד. הוועדה נוצרה על פי צו של מועצת השרים של ברית המועצות מספר 1789-470ss מיום 30 במאי 1947. בתחילה איגדה הן את המודיעין הפוליטי (שהיה בעבר בסמכות המ.ג.ב.) והן את הצבאי. מאז 1949 המודיעין הצבאי חזר לצבא הוועדה המשיכה לפעול כסוכנות ביון אזרחית הכפופה למשרד החוץ. ב־2 בנובמבר 1951 הועברה כל עבודת המודיעין לידי המשרד לביטחון המדינה, בו שוחזרה פעילות המנהלת הראשי הראשון. רק שירות דיסאינפורמציה נותר בתחום השיפוט של הוועדה שהתקיימה עד 19 בפברואר 1958 כשבוטלה סופית. מטה מנגנון הוועדה היה ממוקם ברוסטוקינו בשני בניינים לשעבר של הוועד הפועל של הקומינטרן, בה ישבה המחלקה ליחסים בינלאומיים של הקומינטרן עד לביטולה. ויאצ'סלב מולוטוב (30 במאי 1947—4 במרץ 1949) אנדריי וישינסקי (4 במרץ—יוני 1949) ולריאן זורין (יוני 1949—6 בפברואר 1952) לאחר נטילת סמכויות המודיעין, עמדו בראש הוועדה יעקב מאליק ואנדריי גרומיקו. ועדת המודיעין, באתר shieldandsword.mozohin.ru
פרנץ פון שטוק

פרנץ פון שטוק (בגרמנית: Franz Stuck‏; 23 בפברואר 1863 – 30 באוגוסט 1928) היה צייר, פסל, ואדריכל גרמני, שהיה ידוע בעיקר בזכות ציוריו של המיתולוגיה המצרית העתיקה שזכו לשבחים. בשנת 1906 הוענק לשטוק מסדר הכבוד של כתר בוואריה ונודע מעתה בשם פרנץ ריטר פון שטוק. יליד טטנווייס ליד פסאו. שטוק הפגין זיקה לרישום וציור מגיל צעיר. כדי להתחיל בהשכלתו האמנותית עבר בשנת 1878 למינכן, שם יגור רוב חייו. בין השנים 1881–1885 למד שטוק באקדמיה במינכן. בשנת 1889 הציג את ציוריו הראשונים בארמון הזכוכית של מינכן, וזכה במדליית זהב עבור "שומר גן העדן". בשנת 1892 היה שטוק בין מייסדי הזצסיון במינכן, וגם ביצע את הפסל הראשון שלו, "אתלט". בשנה שלאחר מכן זכה לשבחים נוספים מהביקורת והציבור על מה שנחשב יצירתו הידועה ביותר, "החטא". כמו כן, במהלך 1893 הוענקה לשטוק מדליית זהב לציור בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו, והוא מונה לפרופסור מלכותי. בשנת 1895 החל ללמד ציור באקדמיה במינכן. בשנת 1897 התחתן שטוק עם אלמנה אמריקאית, מרי לינדפיינטר, והחל לעבוד בתכנון מעונו ובסטודיו משלו, ווילה שטוק. העיצוב שלו לווילה כלל כל דבר, החל מתוכנית הבניה ועד קישוטי פנים. על עיצוב רהיטיו קיבל שטוק מדליית זהב נוספת בתערוכת העולם בפריז בשנת 1900. לאחר שזכה לאהדה גבוהה, זכה שטוק בהוקרה ציבורית נוספת ברחבי אירופה במהלך שארית חייו. הוא המשיך להיות מכובד היטב בקרב אמנים צעירים כפרופסור באקדמיה במינכן, גם לאחר שסגנונותיו האמנותיים הפכו ללא אופנתיים. תלמידיו לאורך השנים כללו את פאול קליי, הנס פורמן, וסילי קנדינסקי רנה בה ואחרים. הוא היה חבר באגודה הבינלאומית לפסלים וציירים. עבודותיו היו גם חלק מאירוע הפיסול בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928. פרנץ פון שטוק נפטר ב־30 באוגוסט 1928 במינכן. בדיווחים על ההלוויה שלו נאמר שהוא "נסיך האמנות האחרון של ימיה הגדולים של מינכן". הוא נקבר בוולדפרידהוף במינכן ליד אשתו מרי. הנושאים בהם עסק קשורים בעיקר למיתולוגיה, בהשראת יצירתו של האמן השווצרי ארנולד בוקלין. צורות גדולות שולטות ברוב ציוריו ומצביעות על נטיותיו לפיסול. עירומי הנשים המפתות שלו הם דוגמה מצוינת לתוכן סימבוליסטי פופולרי. שטוק הקדיש תשומת לב רבה למסגרות לציוריו ובדרך כלל עיצב אותם בעצמו תוך שימוש קפדני בפנלים, גילוף מוזהב וכתובות, עד כי יש לראות במסגרות חלק בלתי נפרד מהיצירה הכוללת. אחרי מותו כמעט ונשכחה חשיבותו של שטוק כאמן בפני עצמו - הסגנון האמנותי נראה מיושן ולא רלוונטי לדור שחווה את מלחמת העולם הראשונה. סגנון האר נובו הביא אותו שוב לתשומת לב עולם האמנות. בשנת 1968 הווילה שלו נפתחה לציבור ומשמשת כמוזיאון. בספרו של רוברט וייט (אנ') 1977 "הפסיכופת האלוהי: אדולף היטלר" (אנ') ומקורות רבים אחרים מצוין כי פרנץ שטוק היה הצייר האהוב של היטלר מילדות. ציוריו של שטוק הוזכרו על ידי קרל יונג, שכתב: ... פרנץ שטוק, שתמונת הנחש שלו נושאת כותרת משמעותית כמו "חטא" או "תאווה", מציגה תערובת של חרדה ותאווה המתבטאים בצורה מושלמת באווירה המחניקה של תמונות אלה, ... החטא שומר גן עדן רקדניות אמזונה פצועה מאבק על אשה סלומה סיזיפוס אדם וחווה מדיה וקבצים בנושא פרנץ פון שטוק בוויקישיתוף פרנץ פון שטוק, באתר Discogs (באנגלית) Stuck, The Sin (video) | Germany | Khan Academy, smarthistory.khanacademy.org (באנגלית) Bracamonte, Miceala (August 8, 1997). "Franz von Stuck:The Burgher-God of Jugendstil". The Wall Street Journal, European Edition. p. 7. Olympedia – Franz von Stuck, www.olympedia.org Jung, C.G. (1967). Symbols of Transformation (2nd ed.). Princeton University Press. p. 8
בוילו

בוילו הוא משקה מסורתי לחג המולד. בוילו הוא וריאציה של ליקר ליטאי מסורתי הנקרא "קרופניק (אנ')". מתכון הבוילו כולל פירות הדר (כגון תפוזים ולימונים), עשבי תיבול ותבלינים (כגון אגוז מוסקט, ציפורן, זרעי כרוויה וזרעי אניס), ומרכיבים אחרים כגון דבש וג'ינג'ר אייל. המרכיב הבסיסי המסורתי בבוילו הוא מונשיין (אנ'). הבישול מתבצע על כיריים או בסיר לבישול איטי. כמו אצל קרופניק, יש הסבורים שיש לו תכונות מרפא להתפרצות מחלות הקשורות לסתיו/חורף כגון הצטננות או שפעת. ישנן תחרויות רבות של מבחן טעם המתקיימות מדי שנה במדינת פנסילבניה, שם מתחרות מבשלות ביתיות על תואר המתכון האותנטי ביותר. תחרות הבוילו השנתית של פייפנברגר היא בין התחרויות היוקרתיות והאינטנסיביות ביותר. עשרות מתכוני בוילו משפחתיים נשפטים וסדרה של פרמטרים מכריעים מי הזוכה. בשנת 2016 הוציאו נרות ג'ברוואקי מפראוויל, פנסילבניה, נר מבושם מבוילו. "CoalSpeak: Dictionary of the Coal Region". אורכב מ-המקור ב-26 בינואר 2012. נבדק ב-31 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Coal Region Recipes - Boilo". www.coalregion.com. Usalis, By John E. "Frackville native develops candle with the aroma of boilo". www.republicanherald.com.
בריחת יעקב מלבן

בריחת יעקב מלבן היא סיפור מקראי המופיע בפרשת ויצא בספר בראשית, ומתואר בספר בראשית, פרק ל"א, פסוקים א'–נ"ד. לאחר גנבת הברכות, יעקב ברח מפני עשו לבית דודו - לבן הארמי. הוא רעה את צאנו, נשא את שתי בנותיו רחל ולאה, ונולדו לו אחד עשר בנים ובת. לאחר שרחל ילדה את יוסף, יעקב פונה ללבן ומבקש ממנו רשות לקחת את נשיו ואת ילדיו ולשוב לארצו. לבן מתקשה לוותר על יעקב שבגללו הוא זכה לברכה מאת ה'. הוא מציע לו לקבל שכר על עבודתו, והם מסכמים על שכר שיקבל יעקב לפי סוגי הצאן. למרות שלבן ניסה לרמות את יעקב, יעקב הצליח לגרום לצאן להתרבות כך שרכושו גדל מאוד. שתי סיבות היו לבריחה: ראשית, יעקב הרגיש שהוא אינו אהוד בבית לבן – הוא שמע שבני לבן מדברים על כך שהוא לקח את כל עושרו של לבן, וראה שלבן כבר "איננו איתו כתמול שלשום". שנית, ה' אמר ליעקב לשוב לארצו ולמולדתו. יעקב זימן את רחל ולאה אל השדה, וסיפר להן שהוא מרגיש שהוא חש ביחסן עוין מצד לבן, שלבן לאורך השנים ניסה לרמות אותו אך אלוהי אביו מנע זאת ממנו ועמד לצד יעקב, ושנגלה אליו מלאך בחלום ואמר לו לשוב לארצו ולמולדתו. שתי נשיו גיבו אותו, ואמרו שאין להן חלק ונחלה בבית אביהן, ושיעשה ככל אשר אמר לו ה'. לפי עדותו של יעקב (מאוחר יותר, בזמן העימות עם לבן), הוא לא יכול היה לקום ולשוב לארץ כנען, כי חשש שלבן לא ייתן לו לקחת את בנותיו. ולכן המתין לשעת כושר. כאשר לבן הלך לגזוז את צאנו, במרחק שלושה ימי הליכה, קם יעקב והעלה את נשיו, בניו ורכושו על גמלים, וברח לכיוון ארץ כנען. במהלך הבריחה רחל הלכה וגנבה את התרפים (האלילים) של לבן אביה. ביום השלישי לבריחה נודע ללבן שיעקב ברח, והוא אסף את אחיו ובניו ויצא למרדף. ביום השביעי לבריחת יעקב הוא השיג אותו בהר הגלעד והתכוון לפגוע בו, אך בלילה שלפני המפגש נגלה אליו אלוהים בחלום ואסר עליו לדבר עם יעקב מטוב ועד רע. למחרת הגיע לבן למחנהו של יעקב, התעמת עם יעקב על בריחתו, טען שאם יעקב היה אומר לו שברצונו ללכת היה משלח אותו בשמחה, ודרש לדעת איפה התרפים שלו. יעקב הסביר שברח כיוון שחשש שלבן יגזול ממנו את בנותיו, ושהוא אינו יודע היכן התרפים. לבן חיפש אותם בכל האוהלים, אך לא מצא אותם כיוון שרחל החביאה אותם בכר שישבה עליו. לאחר מכן כרתו לבן ויעקב ברית. כסמל לברית הם מקימים גלעד, יעקב מכין זבח והם אוכלים ביחד. לבן שב לארצו ויעקב המשיך במסע לעבר בית אביו. לפי ספר היובלים התרחשו אירועים אלה בשנת 2,135 לבריאת העולם: יעקב ברח ב-21 בחודש הראשון, שהוא היום האחרון של חג המצות. ב-13 בחודש השלישי הגיע לבן להר הגלעד, למחרת דיברו ביניהם, ולמחרתו כרתו ברית ב-15 בחודש השלישי, שהוא תאריך חג השבועות בלוח השנה במגילות קומראן. פרק כ"ט ספר שמות, פרק י"ב, פסוק י"ח.
היינריך פון ציגל

היינריך יוהאן פון ציגל (בגרמנית: Heinrich Johann von Zügel‏; 22 באוקטובר 1850 – 30 בינואר 1941) היה צייר גרמני שהתמחה בתמונות של חיות משק וחיות בית. החל משנת 1867, ציגל היה סטודנט בבית הספר לאמנות בשטוטגרט אצל ברנהרד פון נהר והיינריך פון רוסטיג, שם למד ציור בעלי חיים וז'אנר. שנתיים לאחר מכן עבר לאקדמיה לאמנות יפה במינכן, אך לא קיבל השראה משיטות ההוראה של קרל פון פילוטי והחליט לעבוד באופן עצמאי. לאחר מכן בילה זמן מה בווינה ולבסוף התיישב במינכן. בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 הוא נמשך אל הנוף הכפרי במחוז דכאו והחל לצייר בחיק הטבע והציב את דמויותיו בסביבה נוף רחבה יותר. נסיעות שערך לאורך קו החוף ההולנדי והבלגי בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 הגבירו את משיכתו לאימפרסיוניזם, בו נתקל בתערוכות בפריז. מאותה נקודה ואילך, השתקפויות אטמוספיריות ומשחק האור והצל היו הדאגות העיקריים שלו, בעוד הפרטים היו זניחים. הסגנון הביא אותו להיות אחד החברים המייסדים של הזצסיון במינכן. הוא השקיע למעלה מארבעים שנה בנושא שכינה "עבודה כבדה" (בעיקר ציורי סוסים וחריש שוורים) והפיק מעל 24 בדים, שנותנים תמונה מפורטת על התפתחותו האמנותית. הוא המשיך לצייר בסגנון קליל ואימפרסיוניסטי עד גיל שמונים. בשנת 1895 הוא הפך לפרופסור באקדמיה לאמנות יפה במינכן, תפקיד אותו החזיק עד פרישתו בשנת 1922. בוורט אם ריין ישנה גלריית זיכרון המוקדשת ליצירותיו בבית העירייה הישן. הוא בילה שם הרבה בקיץ, בחופשה או עם תלמידיו. העיר נהנתה מאוד משכר הדוגמנים ומהשכירות ששילם כדי להשתמש בבעלי החיים שלהם, וכן מהכסף שתלמידיו הוציאו על אוכל ולינה. עבודותיו מוצגות גם בגלריה הלאומית בברלין. דרך היער כבשים רועה פרות בשדה כריית כבול מדיה וקבצים בנושא היינריך פון ציגל בוויקישיתוף Heinrich von Zügel | Stadt Murrhardt, www.murrhardt.de Heinrich von Zügel - Biography and Offers - Buy and Sell, www.kettererkunst.com
קופי פסטה

קופי פסטה (מאנגלית: Copypasta, הלחם בסיסים של המילים "copy"+"paste") הוא טקסט המועתק ומודבק ברחבי האינטרנט על ידי אנשים דרך פורומים מקוונים ואתרי רשת חברתית, אשר מהווה מקרה פרטי של שיטפוסטינג. המילה "Copypasta" שימשה לראשונה בקבוצות דיון בשנת 2006, נוספה למילון Urban ב־20 באפריל 2006, ולאנציקלופדיה Dramatica, ויקי תרבות אינטרנט סאטירית, בספטמבר 2006. לפי Google Trends, המילה "Copypasta" שימשה לראשונה בסביבות אפריל 2006. קריפיפסטה "What is Copypasta? - Definition from Techopedia". Techopedia.com (באנגלית). נבדק ב-30 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Words We're Watching: 'Copypasta'". Merriam-Webster (באנגלית). נבדק ב-30 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) ""copypasta" - Explore". Google Trends. Google. נבדק ב-30 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
יחסי אקוודור–גרמניה

יחסי אקוודור–גרמניה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אקוודור לגרמניה. היחסים המדיניים בין אקוודור וגרמניה כוננו ב-4 ביולי 1952. הנושאים החשובים ביותר ביחסים הדו-צדדיים הם סחר והשקעות, שיתוף פעולה בפיתוח, מדיניות סביבתית והמערכת הכפולה של הכשרה מקצועית. ביקורו של נשיא גרמניה פרנק ולטר שטיינמאייר בפברואר 2019 הצליח לבנות מחדש את שיתוף הפעולה לפיתוח, אשר בוטל זמנית, בספטמבר 2017, ושימש להעצמת היחסים הדו-צדדיים. הקרנות הפוליטיות הגרמניות, פרידריך-אברט-סטיפטונג, קרן הנס זיידל וקרן רוזה לוקסמבורג מחזיקות כיום משרדים באקוודור. בתוך האיחוד האירופי, גרמניה היא אחת השותפות החשובות ביותר באקוודור. היצוא הגרמני לאקוודור בשנת 2019 הסתכם ב-494 מיליון דולר, והייבוא מאקוודור הסתכם ב-598 מיליון דולר. מאז 1977, בקיטו קיימת לשכת התעשייה והמסחר הגרמנית-אקוודורית. בנוסף לשגרירותה, אקוודור מחזיקה מכון לקידום יצוא והשקעות (PRO ECUADOR) בגרמניה וכן קונסוליה כללית בהמבורג מאז 1993. הסכם הסחר הרב-צדדי בין אקוודור לאיחוד האירופי, שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 2017, נתן ליחסים הכלכליים תאוצה ניכרת. גרמניה היא אחת התורמות הגדולות של אקוודור לשיתופי פעולה בפיתוח. המשא ומתן הבין-ממשלתי האחרון על שיתוף פעולה בפיתוח נערך כמעט ביולי 2020. תחומי העדיפות של שיתוף הפעולה הגרמני-אקוודורי הם הגנה על איכות הסביבה / משאבי טבע, שלום ולכידות חברתית, אקלים ואנרגיה ופיתוח עירוני בר קיימא. המתווכים העיקריים בחילופי תרבות בין גרמניה לאקוודור הם הומבולדט-Gesellschaft / גתה-צנטרום בקיטו, מרכז התרבות הגרמני-אקוודורי בגואיאקיל ובתי הספר הגרמניים בקיטו, גואיאקיל וקואנקה. שיתוף פעולה ברמת האוניברסיטה מקודם בעיקר באמצעות מלגות מחקר לטווח קצר, שירות חילופי האקדמיה הגרמני מלגות ותוכניות חילופי מרצים. דויטשה פורשונגסגמיינשאפט (קרן המחקר הגרמנית, DFG) עורכת פרויקט מחקר של יערות הגשם ההרריים במחוזות זמורה, צ'ינצ'יפה ולויה; שלוש אוניברסיטאות אקוודוריות ושמונה אוניברסיטאות גרמניות מעורבות כעת בפרויקט. אקוודור מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליית כבוד בהמבורג. גרמניה מחזיקה באקוודור שגרירות בקיטו וקונסוליה בגואיאקיל. מדיה וקבצים בנושא יחסי אקוודור–גרמניה בוויקישיתוף יחסי אקוודור–גרמניה, באתר משרד החוץ הגרמני יחסי אקוודור–גרמניה, באתר משרד החוץ הגרמני אתר על יחסי מדינות
ולדיקה קובצ'ביץ'

ולדיקה קובצ'ביץ' (בסרבית: Vladica Kovačević;‏ 7 בינואר 1940 – 28 ביולי 2016) היה כדורגלן ומאמן יוגוסלבי, ששיחק בעמדת החלוץ. קובצ'ביץ' נולד ב-7 בינואר 1940 בממלכת יוגוסלביה. בגיל 15 עבר לגור בבירה בלגרד והצטרף למחלקת הנוער של פרטיזן. מאוחר יותר ב-1958 עבר לקבוצת הבוגרים ועשה את הופעת הבכורה שלו בניצחון הביתי 1–2 על רייקה בליגה. במשך ה-8 עונות הבאות קובצ'ביץ' עזר לפרטיזן לזכות בארבעה תוארי ליגה והיה חלק מהקבוצה שהגיעה עד לגמר גביע אירופה לאלופות בעונת 1965/66, שבו היא הפסידה לריאל מדריד. שנתיים קודם לכן היה למלך שערי המפעל עם 7 שערים בצוותא לסנדרו מאצולה ופרנץ פושקש. בשנת 1966 עבר קובצ'ביץ' לשחק בנאנט שמצרפת למשך עונה אחת ואז חזר שוב לקדנציה שנייה בפרטיזן. בסוף 1969 חזר לצרפת לשחק באנז'ה ופרש מכדורגל ב-1972. במדי נבחרת יוגוסלביה קובצ'ביץ' היה שותף בהגעתה למקום הרביעי במונדיאל 1962. שערו הראשון הגיעה בניצחון 1–3 נגד לוקסמבורג במוקדמות מונדיאל 1966. בסך הכל ערך 13 הופעות וכבש 2 שערים בין השנים 1960–1965. פרטיזן בלגרד אליפות יוגוסלביה (4): 1960/61, 1961/62, 1962/63, 1964/65 סגנית גביע אירופה לאלופות: 1965/66 אישיים מלך השערים בגביע אירופה לאלופות: 1963/64 מדיה וקבצים בנושא ולדיקה קובצ'ביץ' בוויקישיתוף ולדיקה קובצ'ביץ', באתר Transfermarkt ולדיקה קובצ'ביץ', באתר WorldFootball.net ולדיקה קובצ'ביץ', באתר National Football Teams ולדיקה קובצ'ביץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt