laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פדניה

פדניה (באיטלקית: Padania) הוא שם אלטרנטיבי לצפון איטליה, שקבוצות מסוימות רוצות להכיר בו כמדינה לכאורה. השם נמצא בשימוש משנות ה-90 בעיקר בפי מפלגת הליגה הצפונית. עד שנות התשעים נהגו להשתמש בשם "פדניה" במשמעותו הצרה ביותר, כשהוא מתייחס לעמק נהר הפו (לטינית: Padus), אך משמעות זו לא הייתה כמעט בשימוש. משנות התשעים, השם קיבל את משמעותו הרחבה יותר, והוא כולל את כל צפון איטליה. כאשר מפלגת הליגה הצפונית, המזוהה עם הימין באיטליה, החליטה לדחוף לפרישת צפון איטליה משאר המדינה, מנהיג המפלגה אומברטו בוסי נתן למחוז את השם פדניה. ל"מדינה" החדשה נבחרו דגל, המנון לאומי, "פרלמנט" במנטובה, ונערכו בחירות. "לה פדניה" (La Padania) הוא גם שם העיתון של הליגה הצפונית. גבולותיה של פדניה נתונים לוויכוח, אך המושג, לפי הליגה הצפונית, נוגע לכל המחוזות צפונית להרי האפנינים, בנוסף לליגוריה, טוסקנה, אומבריה ומארקה. איש אינו מטיל ספק בכך שאיטליה מחולקת למספר חלקים ייחודיים, אך השאלה האם לקרוא לאחד מהם פדניה ולהעניק לו אוטונומיה או עצמאות נותרה במחלוקת. רוב תומכי הליגה מצפים מפדניה להכיל את אמיליה-רומאניה ואולי גם את טוסקנה. לשני מחוזות אלה היסטוריה ארוכה של תמיכה במפלגות שמאליות. בסיס הבוחרים הגדול של הליגה נמצא בלומברדיה (שבה נולד מנהיג המפלגה, ועל שמה קרויה "הליגה הלומברדית" במאה ה-12, שהייתה איחוד של ערי מדינה בצפון איטליה נגד הקיסרות הרומית הקדושה) ובוונטו. סוציולוגים באוניברסיטת ניוקאסל באנגליה מצאו כי "הגבול" בין פדניה לשאר איטליה חופף לגבול בין עמדות האוכלוסייה ביחס לנושאים אזרחיים שונים. המושג "פדניה" היה בשימוש באיטליה כהגדרה גאוגרפית לאזור שמצפון להרים האפנינים כשהשם "אפניניה" מתייחס לאזור שמדרום להם. אך המושג היה נדיר כך שאנשים רבים (כולל תושבי צפון איטליה) מעולם לא שמעו עליו והניחו שהליגה הצפונית המציאה אותו. המונח "פדני" (padano – פדנו), שהיה בעבר תואר חסר מטען פוליטי המתאר דברים הקשורים לנהר הפו, מתייחס כיום בעיקר לאנשים או נושאים הקרובים לליגה הצפונית. השפה העיקרית באזור היא איטלקית. צרפתית, פרובנסלית, אוקסיטנית, גרמנית, פריולנית, רומנש וסלובנית מדוברות קרוב לגבולות איטליה ומוכרות בצורה רשמית כשפות מיעוטים. השפות המקומיות המגוונות, שמוגדרות לרוב כניבים על ידי דובריהן, לא נמצאות בשימוש רחב חוץ מבקהילות קטנות ובמשפחות. למרות זאת הן נחשבות כשפות מיעוט מחוזיות על ידי אונסק"ו. פדניה איננה מדינה עצמאית, אך הליגה הצפונית בחרה ב"מקהלת העבדים העבריים" מהאופרה "נבוקו" של ורדי להמנון המדינה, אף שמדובר בשיר למען איחוד איטליה, נושא שהליגה מתנגדת לו. נכון לשנת 2005, הליגה הצפונית שלטה ב-5 מתוך 100 מחוזות איטליה. בבחירות המחוזיות שנערכו ב-2005 הם קיבלו רק 10% מהקולות בצפון איטליה (15.8% בלומברדיה, 14.7% בונטו, 8.5% בפיימונטה, 4.8% באמיליה-רומאניה, 4.7% בליגוריה, 1.3% בטוסקנה ו-0.9% במארקה). כך שנראה שאם יהיה משאל עם לגבי עצמאות פדניה, איטליה תישאר מאוחדת. מדיה וקבצים בנושא פדניה בוויקישיתוף
יעקב בטאן

הרב שמואל יעקב בטאן (אבטאן, אביטן) (לפני ה'תקע"ב, 1812 - כ"ט ניסן ה'תרל"ב, 7 במאי 1872) היה דרשן, ראש ישיבה, דיין, ופוסק הלכה בעיר מרקש שבמרוקו במאה ה-19. נולד במרקש לרבי מרדכי מחכמי מרקש ומקובל. שמו היה 'יעקב' ובתקופה מסוימת הוסיפו לו את השם 'שמואל'. משפחת בטאן הייתה אחת מהמשפחות שהחזיקו בשררת השחיטה בעיר. למד עם רבי מרדכי הצרפתי בישיבתו של רבי משה רוזיליו והיה תלמיד חבר שלו. לא יאוחר משנת ה'תר"ט (1848/1849) התמנה לדיין בבית הדין במרקש בראשות הרב דוד צבאח עם הדיינים רבי אלעזר חזן, רבי רפאל מסעוד אבן מוחא ורבי משה פינטו. החל משנת ה'תרכ"ג (1862/1863) היה חתום שני בפסקי הדין, לאחר אב בית הדין הרב אבן מוחא. בית הדין התכתב בהלכה עם רבי ידידיה מונסונייגו אב בית הדין פאס, עם רבי שמואל עמאר אב בית דין מקנס ועם חכמי אסואירה. במקביל, עמד בראשות ישיבה במרקש, שבה למדו את סוגיות התלמוד בעיון מבין תלמידיו בישיבה נמנה רבי אלעזר הלוי. בין השנים ה'תרכ"ו - ה'תרכ"ט קיים קשרי מכתבים עם הרב יעקב אטלינגר מגרמניה, בעל "ערוך לנר", שהעביר כספים מתורמים באשכנז לישיבתו של רבי יעקב. רבי יעקב נמנה עם הרבנים האחראים על הסמכת שוחטים. רבי יעקב היה עשיר ונכסיו כללו בית מהודר בין שתי קומות המכיל שמונה דירות שהיה נקרא על שמו "בית ר' יעקב אביטן", כאשר הקומה הראשונה שימשה לבית כנסת בית מדרש ולחדרי שיעורים. הרחוב שבו נמצא הבית נקרא "ר' יעקב אביטן". המשורר רבי יעקב אלכאבאש כתב פיוט לכבודו של רבי יעקב בטאן בחייו. נפטר בכ"ט בניסן ה'תרל"ב. נשא את אסתר בת ר' יוסף בן מכלוף בוחיון.. אסתר אשתו נפטרה בכ"ה במרחשון ה'תר"ב. אחר פטירתה נשא אשה שנייה. לרבי יעקב היו שלשה בנים שנמנו עם חכמי מרקש, רבי חיים, רבי מאיר ורבי אברהם ובת אחת. נכדו היה הרב מרדכי אסבעוני (סיבוני), מחכמי מרקש מחבר ספר פרשת מרדכי. חידושים על התורה וביאורי מאמרים - נדפסו בספר חידושי רבי יעקב בטאן. שו"ת רבי יעקב בטאן ובית דינו - על ארבעת חלקי השולחן ערוך. יצא לאור על ידי מכון פי ישרים בשנת תש"ע. דרושים - טרם נדפס. חידושים על הש"ס - על מסכתות: פסחים שבועות ביצה, מנחות ועבודה זרה. מנהגים והלכות שחיטה וטריפות - נדפסו בשו"ת רבי יעקב בטאן (עמ' שמח). טעמי הלכות שחיטה וטריפות - נדפסו בספר "תפילה לדוד" מכת"י רבי דוד הכהן מבוז'עד. חידושים על השולחן ערוך - נדפסו חלקם בשו"ת רבי יעקב בטאן. רבי דוד צבאח רבי אלעזר חזן רבי רפאל מסעוד אבן מוחא תולדות רבי יעקב בטאן - מבוא לשו"ת רבי יעקב בטאן עמודים ש - דש, מכון פי ישרים פנמה, ה'תש"ע. הרב יוסף בן נאים, "מלכי רבנן" ע, ג. ראו שו"ת דבר אמת סימן ל"ט. שו"ת דבר שמואל חושן משפט סימן ב. ראו לדוגמה: שו"ת רבי דוד צבאח חושן משפט סימן לב. ראו: אברהם מוגרבי, מעשה ניסים, עמ' 79. ראו קבלה ששלח רבי יעקב בטאן לערוך לנר, בקובץ סיני קמד ב עמ' קפט. ראו: תפילה לדוד הכהן עמ' 9, 61, 133, 157. ספר הפיוטים לרבי יעקב אלכאבאש עמ' 100. ב"מלכי רבנן" כתב שנפטר בערב ראש חודש אייר תרל"ג פ"ק. כמו שכתב חמיו באגרת שנדפסה ב'ירושלים' כרך ג' עמ' קמח מבוא לקול מבשר עמ' 24 הערה 2. נולד לאשתו השנייה. מביאים מהם רבי יהודה הצרפתי ובס' עבודת הלוי (דף ב ע"ב ועוד). נדפס בספר קול מבשר.
מצפור אסף סיבוני

מצפור אסף סיבוני הוא אתר הנצחה ונקודת תצפית לזכרו של סמ"ר אסף סיבוני, לוחם בחטיבת הנח"ל, אשר נהרג באסון המסוקים ב-4 בפברואר 1997. אתר ההנצחה הוא מצפור הממוקם ממערב למאגר ניר-עם, סמוך לקיבוץ ניר-עם, הקיבוץ בו אסף גדל. האתר הוקם על ידי משפחת סיבוני בעזרת קרן קיימת לישראל ומיקומו משקף את נוף ילדותו של אסף. הכניסה לאתר היא דרך שביל גישה שבתחילתו ממוקמת אבן זיכרון המובילה לפסל פוני סביבתי של כעשרים פעמוני רוח (כמספר שנות חייו של אסף), אשר משמיעים צלילים כשהרוח נושבת ומנגינתם מתפשטת בראש הגבעה. באתר ישנה סככה עם ספסלים מעץ המשקיפה על רצועת עזה ומאגר המים ומיועדת למנוחת מטיילים. מרחב האנדרטה אשר חשוף לתצפית של 360 מעלות, מעניק את אחת התצפיות הברורות ביותר על רצועת עזה, במיוחד על ג'באליה שנמצאת ממול ועל העיר עזה שממערב לה. בנוסף, ניתן לראות מהתצפית את הערים: אשקלון, שדרות וקיבוצי העוטף של המועצה האזורית שער הנגב, כאשר האנדרטה ממוקמת במרכז ובדיוק על קו התפר בין ישראל לעזה. באתר ניצבים שני לוחות זיכרון משיש שחור: האחד בתחילת השביל הקצר היוצא מהכניסה לאנדרטה, שהיא שער צר בין עמודים. השני ליד פסל פעמוני הרוח. על הלוחות חרותים בלבן כיתובי הנצחה. בראיונות לתקשורת ציינה אמו של אסף כי לקח לה שלוש שנים לנסח את הכיתובים באנדרטה המאפשרים להכיר את אסף. לדבריה, התצפית על רצועה עזה למול יישובי העוטף, הספסלים שמשקיפים על שטח המרעה של אסף מילדות ועד החופשה האחרונה מלבנון והשקט מסביב, כל אלה נושאים את מותו של אסף. בשנת 2019, נפגע המצפור עקב שריפה שפרצה בעקבות בלון תבערה שנשלח מרצועת עזה. באוגוסט של אותה השנה, שוקם המצפור על ידי קבוצת מתנדבים, משפחה, חברים וחיילי היחידה לאורך השנים. פסל פעמוני הרוח נוצר כפרויקט של בית היצירה "פעמוני ירושלים" שנוסד על ידי האמן עופר רובין, שאף בנה את הפסל הסביבתי בשנת 2006. היצירה נבנתה כפסל סביבתי המהווה מיצג של כעשרים פעמוני רוח העשויים מעץ, אלומיניום וכבלי פלדה. כל פעמון מייצג שנה בחייו של אסף. מדיה וקבצים בנושא מצפור אסף סיבוני בוויקישיתוף אתר יזכור אתר קק"ל חדר החדשות- דרום: מצפור לזכרו של אסף ז"ל, סרטון בערוץ "חדר החדשות", באתר יוטיוב (אורך: 03:53) מצפור אסף סיבוני עולה באש ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מצפור אסף סיבוני".
Come as You Are

Come as You Are (בוא כמו שאתה) הוא שיר של להקת הגראנג' האמריקאית נירוונה, והוא הסינגל השני שלהם מתוך האלבום Nevermind. הסינגל הוא השני המצליח ביותר מבחינה מסחרית שיצא מהאלבום, מלבד ההצלחה הגדולה של הסינגל Smells Like Teen Spirit. שני השירים מאוזכרים בדרך-כלל כגורמים לפריצתה של נירוונה ומוזיקת הגראנג' אל המיינסטרים. באופן שנוי במחלוקת, המנגינה של השיר "הושאלה" מלהיט בשם "Eighties" של הלהקה הבריטית Killing Joke. הלהקה לא הגישה תביעה בגין זכויות יוצרים, ודייב גרוהל אף ניגן תופים באלבום שלה בשנת 2001 בחינם. השיר נחשב לאחד השירים האופטימיים יותר של נירוונה, ובאופן כללי מדבר על קבלת האחר (כפי שמרמזת כותרת השיר). עם זאת, בפזמון שר קוביין "And I Swear that I don't have a Gun", וחוזר על השורה כמה פעמים. בבתים מנגן קריסט נובוסליץ' הבסיסט קטע בס שהפך לאחד מהידועים בהיסטוריה, ובפזמון משתנה המוזיקה לכבדה, אגרסיבית ומלאת דיסטורשן. השיר דורג במקום 32 במצעד בילבורד הוט 100. במצעד הסינגלים הבריטי דורג השיר במקום התשיעי. הקליפ נפתח בשוט שכאילו נלקח מעטיפת האלבום Nevermind: שטר של דולר שמשמש פתיון לתינוק. הקליפ ממשיך בצילומים מעט שונים משאר הקליפים של נירוונה (שתיארו בעיקר הופעות של הלהקה - בין אם אמיתיות או מבוימות) - בעיקר מצלמות בתנועה ומסתובבות, וכולל גם צילום של אקדח תופי ("I don't have a gun"). ב-2005 הוצב בכניסה לאברדין, עיירת הולדתו של סולן נירוונה קורט קוביין, שלט שעליו נכתב "Welcome to Aberdeen - Come As You Are" כמחווה לקוביין. להקת הפאנק The Vibrators והזמרת לורה לאב הפיקו גרסאות כיסוי לשיר. להקת הפאנק הבריטית Killing Joke האשימה את קוביין בגנבה ספרותית משירם "Eighties". עם זאת, לא הוגשה תביעה. מידע על היצירה "Come as You Are" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Come as You Are" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Come as You Are" באתר Discogs סרטון השיר "Come as You Are" באתר יוטיוב Nirvana באתר official charts
אלו גובי

אלו גובי (באנגלית: Aloo Gobi) הוא מאכל צמחוני מתת היבשת ההודית העשוי מתפוחי אדמה (אלו), כרובית (גובי), ותבלינים הודיים. הוא פופולרי במטבחים הודיים ופקיסטניים. צבעו צהבהב עקב השימוש בכורכום, ומדי פעם מכיל עלי קארי וקצח. מרכיבים נפוצים אחרים כוללים שום, ג'ינג'ר, בצל, גבעולי כוסברה, עגבנייה, אפונה וכמון. ישנן מספר וריאציות ומנות דומות. Aloo Gobi הוא שם של שיר והרצועה השנייה באלבומם של ויזר מ-2021, OK Human. מדיה וקבצים בנושא אלו גובי בוויקישיתוף Dalal, T. (2007). Punjabi Khana. Sanjay & Company. p. 90. ISBN 978-81-89491-54-3. נבדק ב-3 בדצמבר 2018. {{cite book}}: (עזרה) Campbell, L.A.; Campbell, T.C. (2014). The China Study All-Star Collection: Whole Food, Plant-Based Recipes from Your Favorite Vegan Chefs. BenBella Books. p. 141. ISBN 978-1-939529-97-8. נבדק ב-3 בדצמבר 2018. {{cite book}}: (עזרה)
הבחירות לאספת הנבחרים השלישית

הבחירות לאספת הנבחרים השלישית התקיימו ב-5 בינואר 1931. תוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות באספת הנבחרים השלישית. מפא"י בראשות דוד בן-גוריון התייצבה כמפלגה הגדולה ביותר וזכתה ב-27 מתוך 71 המושבים. בסביבות 49,475 מתוך 75,046 המצביעים הרשומים השתתפו בבחירות לאספת הנבחרים השלישית. גיל ההצבעה הועמד על 20, כאשר גיל הנבחרים הועמד על 25. מספר המושבים של האספה צומצם מ-221 ל-71 מושבים. מתוך 71 המושבים הוקצו 15 לספרדים ו־3 לתימנים. בבחירות השתתפו 18 רשימות, הבחירות הוחרמו על ידי מפלגת אגודת ישראל במחאה על מתן רשות נשים להצביע ועל גישתו של היישוב לחינוך דתי ולשחיטה. הבחירות לאספת הנבחרים השלישית 50,436 הצביעו, 49,475 מתוכם היו הצבעות כשרות Ancient Sanhedrin Paralleled by Palestine Jewish Assembly, Jewish Telegraphic Agency, ‏30 בדצמבר 1930 דוח של ממשלת הוד מלכותו לפלסטין ועבר הירדן תוצאות הבחין לאספת הנבחרים: הודעה מאת ועדת הבחירות המרכזית, דבר, 15 בינואר 1931 ברגע האחרון נתקבלו הידיעות הללו על תוצאות הבחירות לאספת הנבחרים:, העתיד (ורשה), 15 בינואר 1931
סוכנות החלל הברזילאית

סוכנות החלל הברזילאית (בפורטוגזית: Agência Espacial Brasileira; בראשי תיבות: AEB) היא הרשות האזרחית בברזיל שאחראית לפיתוח תוכנית החלל במדינה. היא מפעילה אתר לשיגור טילים במרכז החלל אלקנטרה, מיקומו של האתר קרוב לקו המשווה גורם לכך שנדרשת פחות אנרגיה כדי לשגר לחלל. בשנת 1960 בהחלטת נשיא ברזיל הוקמה ועדה ליצירת תוכנית החלל הברזילאית. יישום התוכנית הוטל על ארגון שניהולו היה באחריות הצבא. בשנת 1982 החל בניית מרכז החלל אלקנטרה ובנייתו הסתיימה בשנת 1990. סוכנות החלל הברזילאית הוקמה ב-10 בפברואר 1994. היא קיבלה לאחריותה כל פעילויות של המדינה בתחום החלל לרבות הפעלת מרכז השיגורים. באחריות הסוכנות נמצא פיתוח משגר לוויינים וחלליות מדגם VLS. פיתוח הסתיים אך עד היום כל הניסיונות לשגר לווין לחלל נכשלו. התוכנית סבלה עיכוב גדול ב-2003, כשטיל שהתפוצץ הרג 21 טכנאים. השיגור המוצלח הראשון היה ב-23 באוקטובר 2004. כשרכב הגישוש הברזילאי VSV-30, שוגר לטיסה תת-מסלולית בחלל. לוויין ברזילאי הראשן שוגר בשנת 1993 ממרכז החלל קנדי. מאז שוגרו לוויינים נוספים תוך שימוש משגרים מדינות שונות. בשנת 2006 מרקוס פונטס, טייס חלל ברזילאי ראשון הגיע לתחנת החלל הבין-לאומית. לאחר חתימה על הסכם SBERS בשנת 1999 שוגר לוויין מסדרה Ziyuan מטיפוס חישה מרחוק שהיה מעברי לברזיל את המידע הרלוונטי. במסגרת הסכם זה שוגרו מספר לוויינים. סוכנות החלל הברזילאית שואפת למדיניות של פיתוח טכנולוגי משותף עם עוד תוכניות חלל מתקדמות של מדינות אחרות. בתחילה היא הסתמכה בכבדות על ארצות הברית, אבל אחרי שנתקלה בקשיי העברת טכנולוגיות איתם, היא הרחיבה פעילות וכעת עובדת גם עם מדינות אחרות, ובכלל זה אוקראינה, ישראל, ארגנטינה וסין. מדיה וקבצים בנושא סוכנות החלל הברזילאית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות החלל הברזילאית (בפורטוגזית ברזילאית) סוכנות החלל הברזילאית, ברשת החברתית פייסבוק סוכנות החלל הברזילאית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוכנות החלל הברזילאית, ברשת החברתית אינסטגרם סוכנות החלל הברזילאית, ברשת החברתית LinkedIn מאמר על הסוכנות באנגלית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפדיברס

פדיברס (מאנגלית: Fedivese, הלחם בסיסים של 'פדרציה' ו'יוניברס') הוא אסופת שרתי רשתות חברתיות ורשתות לפרסום תוכן (תמונות, וידאו, בלוגים) המחוברים זה לזה ומקיימים ביניהם קשרי גומלין. כל שרת מהווה רשת חברתית כשלעצמו, אולם המשתמשים בשרתים השונים יכולים לתקשר האחד עם השני גם במידה ואינם יושבים על אותו השרת שכן השרתים חולקים פרוטוקולי תקשורת המתבססים על קוד פתוח משותף. כך, נוצרת למעשה מעין רשת חברתית מבוזרת ופדרטיבית. בשנת 2008 הקים איוון פרודרומו את הרשת החברתית identi.ca ופרסם את התוכנה GNU social ברישיון חופשי תוך שהוא מעצב את פרוטוקול התקשורת המכונה OStatus. על בסיס פרוטוקול זה הוקמו בהמשך הפלטפורמות פרנדיקה, הובזילה, מסטודון ופלרומה והרחיבו את הפדיברס. בהמשך התפתחו מספר פרוטוקולי תקשורת נוספים אשר אפשרו מידות משתנות של השתלבות בפדיברס. בינואר 2018 הציגו World Wide Web Consortium את פרוטוקול ActivityPub המשפר את יכולות הפעולה ההדדית והשיתוף בין הפלטפורמות השונות. עד אוגוסט 2018 נתמך פרוטוקול זה על ידי כ-13 פלטפורמות, והוא הפך לפרוטוקול הדומיננטי המשמש את הפדיברס, כשמלבדו פועלים גם הפרוטוקולים: OStatus, Diaspora Network, ו-ZOT. התוכנות הפועלות בפדיברס כולן הן תוכנות חופשיות וכאלו התומכות בקוד חופשי. חלקן מאופיינות בחוויית משתמש של מיקרו בלוגינג הדומה לזו של הרשת החברתית טוויטר (כמו מסטודון, מיסקי, GNU social, פלרומה וכו'). אחרות מזכירות יותר את הרשתות Google+ או פייסבוק (כמו פרנדיקה או הובזילה). ישנן גם כאלו המתמקדות בפרסום מדיה ותמונות ומזכירות את אינסטגרם או את youtube (כמו PIXELFED או Peertube) התוכנות השונות בפדיברס נבדלות ביניהן בפרוטוקולי התקשורת בהן הן משתמשות ולפיכך גם ביכולת של המשתמשים בהן לתקשר זה עם זה. מסטודון (רשת חברתית) דיאספורה (רשת חברתית) מדיה וקבצים בנושא הפדיברס בוויקישיתוף אתר המציג מפה של שרתי הפדיברס והקישוריות ביניהם
תקיפות מתקני נשק כימי בסוריה

תקיפת מתקני הנשק הכימי בסוריה היו שתי תקיפות ישראליות של אתרי נשק כימי בסמוך לדמשק וחומס בסוריה, שבוצעו ב-5 במרץ 2020 וב-8 ביוני 2021. התקיפות נועדו לבלום מאמץ סורי לחידוש הייצור של גז עצבים מסוג סארין. שמונה בני אדם נהרגו בתקיפה ב-2021. מאז פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, עשה משטרו של אסד שימוש בנשק כימי במספר אירועים. נשיא ארצות הברית ברק אובמה, הגדיר את השימוש בנשק נגד אזרחים כ"קו אדום", ב-2013 איים לתקוף בסוריה בעקבות סדרת תקיפות כימיות בדרום המדינה, בהן נהרגו מאות. כחלופה לתקיפה, סיכמו ארצות הברית ורוסיה כי סוריה תפורק מהנשק הכימי שברשותה, כולל גז העצבים. משטר אסד העביר חלק ממאגרי הנשק הכימי לכוחות בינלאומיים. במערב העריכו כי שמר חלק ממנו וכן את היכולת לייצרו. ב-2014, דווח על שימוש נוסף בנשק כימי נגד אזרחים בסוריה. ישראל הורתה על המתקפות בהתבסס על מידע מודיעיני שהראה שממשלת סוריה רוכשת חומרים כימיים הדרושים ליצור מחדש של הנשק הכימי, עליו ויתרה לכאורה שמונה שנים לפני כן. ב-5 במרץ 2020 תקפה ישראל בסוריה במסגרת הניסיון למנוע מאסד לבנות מחדש מאגר של נשק כימי. אותה תקיפה, כך דווח, כוונה נגד וילה ומתחם נוסף בפרבר סמוך לחומס, העיר השלישית בגודלה במדינה שבעבר היוותה מוקד לפעילות של המשטר בכל הנוגע לפיתוח נשק כימי. ב-8 ביוני 2021, לפי פרסומים זרים תקפה ישראל בחומס ובדמשק ופגעה ביכולת זו. כלי התקשורת בסוריה דיווחו על תקיפות אוויריות ישראליות, והמרכז הסורי לזכויות אדם דיווח על שמונה הרוגים מתוכם שבעה חיילים, בהם קצין בכיר ומהנדס שעבד במעבדה צבאית חשאית. לפי פרשנים ישראליים לענייני צבא וביטחון, אחד מיעדי התקיפות והדלפתן לתקשורת היה העברת מסר לסוריה ולאיראן כי ישראל לא תאפשר לאויביה לפתח נשק להשמדה המונית - הרחבה של דוקטרינת בגין. ישראל במלחמת האזרחים בסוריה הסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה תקיפת הכור הגרעיני בסוריה Israeli airstrikes in Syria targeted chemical weapons facilities, officials say, וושינגטון פוסט, 13 בדצמבר 2021 (תרגום לעברית) יוסי יהושוע, מלחמת עצבים: כך עצרה ישראל "ניסיון החייאה" של נשק בלתי קונבנציונלי בסוריה, באתר ynet, 14 בדצמבר 2021 ניר דבורי, ‏נשק יום הדין ששמר אסד ואיתות האזהרה - ישראל לא תשלים עם איום קיומי, באתר ‏מאקו‏, 14 בדצמבר 2021 דיווח: שתי תקיפות ישראליות בשנתיים האחרונות נגד מתקני נשק כימי בסוריה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2021 הוושינגטון פוסט: ישראל תקפה ביוני אתרים לייצור נשק כימי בסוריה, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2021 דיווח בוושינגטון פוסט: ישראל תקפה בחודש יוני מתקנים לייצור נשק כימי בסוריה, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי דיווח: שתי תקיפות ישראליות בשנתיים האחרונות נגד מתקני נשק כימי בסוריה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2021 רון בן ישי, הנשק הכימי שאסד מנסה להסתיר, והקו האדום של ישראל, באתר ynet, 13 בדצמבר 2021 יואב לימור, התקיפות בסוריה: בארה"ב הבטיחו, ובישראל קיימו, באתר ישראל היום, 13 בדצמבר 2021
סרפים סארובסקי

סרפים סארובסקי (ברוסית: Серафим Саровский‏; 30 ביולי 1754 – 14 בינואר 1833) הוא אחד הקדושים הרוסים הנודעים והמוערכים ביותר בכנסייה האורתודוקסית המזרחית. הוא נחשב בדרך כלל לגדול הסטרצים (אנ') (זקנים) של המאה ה-18. סרפים הרחיב את תורת הנזירות של התבוננות, תיאוריה והכחשה עצמית להדיוט. הוא לימד שמטרת החיים הנוצריים היא לקבל את רוח הקודש. אולי הציטוט הפופולרי ביותר שלו בקרב חסידיו הוא "תרכוש רוח שלווה, ואלפים סביבך יינצלו". סרפים הוכר על ידי הכנסייה הרוסית בשנת 1903 כקדוש ביוזמת הקיסר ניקולאי השני. בשנת 1990 שרידים של סארובסקי התגלו מחדש והועברו לכנסייה במוסקבה. מדיה וקבצים בנושא סרפים סארובסקי בוויקישיתוף סרפים סארובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סרפים סארובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Hieromonk Seraphim (Rose), "The Life of Saint Seraphim", pravoslavie.ru
יוז'ף פאן

יוז'ף פאן (במקור רוזנוולד, בהונגרית: Pán József; בודפשט, 31 במאי 1901 – בודפשט, 18 במרץ 1956) היה מעצב תפאורה יהודי-הונגרי, זוכה פרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל). יוז'ף רוזנוולד נולד במשפחה יהודית כבנם של דוד רוזנוולד ומגדולנה שפיצר (1860–1944) הוא למד במכללה לאמנויות שימושיות בברלין. בשנים 1917 עד 1928 עבד ב: מפעל הסרטים אוהר (Edmund Uher) Josephstädter Theater Deutsches Volkstheater מפעל הסרטים ויטה בווינה. הוא חזר להונגריה ב-1928 והיה חבר בתיאטרון מרכז העיר. הוא עיצב תפאורות גם לתיאטראות אחרים ועבור "מפעל הסרטים של הוניה" יצר תפאורות לסרטים אילמים ומ-1931 לסרטים מדברים. משנת 1934 היה המעצב הדקורטיבי של "משרד הקולנוע ההונגרי". הוא עיבד את עבודתו ונאסר עליו לעבוד בין 1939 לבין 1945, בעיקר בשל יהדותו והחוקים האנטי יהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), אך גם כי באותה תקופה עבודת מעצב התפאורות נקשרה לתואר באדריכלות. בתום מלחמת העולם השנייה משנת 1945 הוא היה שוב המעצב של מפעל הסרטים הוניה ומ-1949 של "חברת הפקת הסרטים ההונגרית". עד 1954 לימד בניית סצינות באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. אשתו הייתה קלרה קראוס, אותה נשאה בבודפשט ב-1949. ינה פראגו : שופן (אופרה) ג'ורג' ברנרד שו : פיגמליון מקסים גורקי : אויבים גורקי: בורגנים לופה דה וגה : הכלב של הגנן אנטון פבלוביץ' צ'כוב : הדוד וניה סילארד דרווש - בלה גאדור : חסוי לחלוטין קובניר: העלמה בתחפושת רסקין-סלובודסקי: כוכב קולנוע פלנקט: Rip van Winkle מיקלוש ג'ארפאש - אישטוואן ארקין : ארמון זיצ'י פול שנטן - פרנץ שנטן: חטיפתן של נשות סבין דיולה האי : ליל הדין בלה באלאז' : לולו וביאטה או קרב הרעיונות אלזה שלי: טרף קל ז'אק דבאל: חדר לבן אנדרה אילש: האם החורגת אישטוואן בקפי – אנדרה שולט: אין צירופי מקרים Pagnol-Nivoix: Fair of Glory אישטוואן בקפי: כיתה ח' Magyar színházművészeti lexikon. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה) Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (AZ). (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967) Színházi adattár. המוזיאון הלאומי והמכון לתולדות התיאטרון המוזיאון הספרותי פטפי ביוגרפיה של יוז'ף פאן (hangosfilm.hu) יוז'ף פאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Filmkultura.hu HMDB "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 449/1956. folyószáma alatt". "Rosenwald Dávidné Spitzer Magdolna halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 1557/1944. folyószáma alatt".
אוברון (ירח)

אוברון (אנגלית: Oberon) הוא הירח הקיצוני ביותר מבין ירחיו הגדולים של אורנוס. הוא נתגלה ב-11 בינואר 1787 על ידי ויליאם הרשל. השם "אוברון", ושמות ארבעת ירחי אורנוס האחרים שהיו ידועים בזמנו של הרשל, הוצע על ידי בנו של הרשל, ג'ון הרשל, לפי בקשתו של ויליאם לאסל שגילה שנה קודם לכן את הירחים אריאל ואומבריאל. לאסל נהג להמשיך את שיטתו של הרשל מ-1847 במתן שמות שנתן לירחים שגילה, ולפיה ניתנו השמות לשבעת ירחי שבתאי שהיו ידועים אז, וגם השם "היפריון" לירח השמיני של שבתאי, אותו גילה. כל ירחי אורנוס קרויים על שם דמויות ספרותיות של ויליאם שייקספיר או אלכסנדר פופ. אוברון קרוי על שמו של מלך הפיות במחזה "חלום ליל קיץ". אוברון מורכב מכ-50% מים קפואים, 30% סלע צורני, וכ-20% תרכובות של פחמן עם מימן דוגמת מתאן ועם חנקן. פני השטח שלו עטויים קרח ונושאים צלקות ומכתשים רבים, אך ללא עדויות לפעילות פנימית ניכרת, פרט לחומר כהה המכסה את תחתיתם של מכתשים רבים. אוברון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Kuiper, G. P. (1949). "The Fifth Satellite of Uranus". Publications of the Astronomical Society of the Pacific. 61 (360): 129. Bibcode:1949PASP...61..129K. doi:10.1086/126146. באנגלית Chasm, צורת נוף שניתן להקבילה גם ל"קניון" או ל"שקע" מוארך בקרקע. מן הפולקלור הצרפתי, שמו של בית היער של מלך הפיות אוברון, ובמקרה זה מדובר במומיור הנזכר בחלום ליל קיץ מאת שייקספיר.
אליס סליגסברג

אליס לילי סליגסברג (באנגלית: Alice Lillie Seligsberg‏ 8 באוגוסט 1873 - 27 באוגוסט 1940) הייתה פעילה ציונית אמריקאית, עובדת סוציאלית ונשיאת ארגון ההסתדרות הציונית הדסה בין השנים 1921–1923. סליגסברג נולדה בניו יורק ללואי ולילי (וולף) סליגברג. הוריה היו מזוהים עם התנועה האתית, וערכי תנועה זו הנחו את סליגסברג לאורך כל חייה ובמהלך הקריירה שלה. היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון במכללת ברנרד (אנ') בשנת 1895 וסיימה תואר שני באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. היא עסקה בעבודה סוציאלית בניו-יורק, תחום שבו הביאה לחידושים רבים. בשנים 1913–1916 ניהלה מוסד שטיפל בילדים יתומים ודאג למצוא להם בית מאמץ. עם סיום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918 הקימה ההסתדרות הציונית הדסה את קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית, וסליגסברג מונתה לעמוד בראשה באופן זמני עד בוא מנהלהּ יצחק מקס רובינוב. בשנים 1921–1923 כיהנה כנשיאה הלאומית של הדסה. מאוחר יותר היא הייתה עמיתת כבוד של הוועד המנהל של הארגון. ב-1920 הייתה סליגסברג גורם מרכזי בהקמת ארגון צעירי הדסה; היא שימשה כיועצת לצעירי הדסה משנת 1924 ועד מותה. סליגסברג הייתה החברה קרובה של הנרייטה סאלד, מייסדת הדסה, ותמכה בהקמת מרכז רפואי הדסה בירושלים. ב-14 באוקטובר 1942 נפתח בירושלים בית ספר לבנות על שמה, שלימים יהפוך לבית הספר התיכון ע"ש סליגסברג, בדיווח של עיתון "הארץ" על האירוע נכתב:” בית הספר המקצועי מיסודה של "הדסה" על שם אליס זליגסברג, נפתח אתמול אחרי־הצהריים בטכס חגיגי בבנין הישן של בית החולים "הדסה", ברחוב הנביאים בירושלים. בבית־הספר שתי כתות מקבילות ובהן 54 ילדות מכל העדות היהודיות בירושלים, ומכל העליות. תכנית הלימודים בבית הספר היא בת 4 שנים ומלבד מקצועות המלאכה הכוללים תפירה, מכונאות, עבודה משרדית, הנהלת משק־בית ובישול תנתן לתלמידות השכלה כללית בתכנית של בית־ספר תיכוני”. אזכרה לעליזה זליגסברג, דבר, 29 בספטמבר 1940 ALICE SELIGSBERG OF HADASSAH DIES; National President, 1921-22, Noted Welfare Worker, Led Medical Unit to Palestine A JUNIOR GROUP FOUNDER Executive Director of Orphan Committee in Near East Had Created Children's Bureau, ניו יורק טיימס, ‏4 ביולי 1940 מרגלית שילה, ‏בזכות אישה אחת, השילוח, 5 באפריל 2020 דליה קרפל, ההיסטוריה המסריחה של ההיגיינה בארץ ישראל, באתר הארץ, 11 במרץ 2015 נפתח המכון לפארמאקולוגיה על הר הצופים, הארץ, 15 באוקטובר 1942