גוני הרניק

גוּני הַרְניק (25 ביולי 1956 - 6 ביוני 1982) היה מפקד סיירת גולני ובעל צל"ש מפקד אוגדה. הרניק נהרג במהלך הקרב על הבופור במבצע שלום הגליל. גוני (גיורא) הרניק, בנם של רעיה ומאיר הרניק, נולד למשפחה בת ארבעה ילדים וגדל בשכונת רסקו בירושלים. בשנת 1967, נסעה המשפחה לשליחות בשוודיה. עם שובו לארץ למד הרניק בתיכון ליד האוניברסיטה וסיים לימודיו ב-1974). בשנת 1972 נהרג אביו בתאונת דרכים. במהלך מלחמת יום הכיפורים התנדב הרניק כאלונקאי בבית החולים הדסה. בעקבות המלחמה החליט לעזוב את גרעין הנח"ל בו היה חבר ולשרת בצבא ביחידה מובחרת. בשנת 1974 התגייס לצה"ל ובחר לשרת בחטיבת גולני. הרניק עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס קצינים שירת הרניק כמפקד צוות בסיירת. ב-1978, במהלך מבצע ליטני, במהלך פשיטה גדודית על יעדי אש"ף צפונית למארג' עיון שבדרום לבנון, נהרג אחד הלוחמים ונפצע מפקד הכוח, גבי אשכנזי, מאש מחבלי אש"ף בהם נתקל הכוח מטווח קרוב. אשכנזי הטיל על הרניק, אשר שימש כמפקד פלוגה בגדוד, לקחת פיקוד על הכוח ולהשלים את טיהור היעד. בתפקידו הבא שימש כמפקד סיירת גולני ושימש בתפקידו עד שבוע לפני פרוץ מבצע שלום הגליל. בין היתר פיקד הרניק על הסיירת במבצע סיגל ובמבצע ערבית. סגנו בסיירת גולני היה נדב פלטי, שהיה גם חברו הטוב, איתו תכנן לצאת למסע בחוץ לארץ לאחר השחרור. שניהם היו אמורים להשתחרר באותו יום, אך כדי לא לייצור בעיה ביחידה, החליטו שפלטי ייצא ראשון לחופשת שחרור (הוא עמד להתחתן) וגוני ייצא אחריו. הרניק היה אמור להשתחרר מצה"ל ביום שבו פרצה המלחמה. אף על פי כן, הצטרף לכוח שבפיקוד סגן מפקד חטיבת גולני, סא"ל גבי אשכנזי, אשר כלל בתוכו גם את סיירת גולני. על כוח זה הוטל לכבוש את מבצר הבופור ואת אזור אל-נבטיה, ולאחר-מכן לטהר אותו מהמחבלים הרבים ששהו בו. עקב ההתקדמות האיטית, חרג הכוח מלוח הזמנים, והתקיפה שתוכננה להיות לאור יום הפכה לתקיפה לילית. הכוח נע במספר נגמ"שים אל המבצר, כשבדרך נתקל באש מכיוון הכפר ארנון, כפר למרגלות הבופור שהיווה בסיס נוסף לאש"ף. מהאש נפגע הנגמ"ש של מפקד הסיירת משה קפלינסקי, והוא נפצע קשה. משנודע על כך לסמח"ט, אשכנזי, הוא הטיל על הרניק לחבור לכוח הסיירת, לקחת את הפיקוד ולהשלים את המשימה. בדרכו לעבר הכוח התהפך הנגמ"ש שבו נסע, והרניק, שנפצע קל, המשיך לנוע רגלית עד שחבר לכוח. הוא ארגן שוב את הכוח, ותכנן את התקיפה מחדש, כך שפלוגת ההנדסה תפוצל לכוחות קטנים, שהיו אמורים למקם חסימות במבצר ולכבוש עמדות בחלקו הדרומי, בזמן שהסיירת הייתה אמורה לכבוש את חלקו הצפוני. בטרם יצאו למשימה תידרך הרניק את הכוחות: שלום לכולם, אנחנו עולים לקחת את הבופור. חיכינו לרגע הזה הרבה שנים, אנחנו הולכים לבצע אותו על הצד הטוב ביותר. ארז מימין, אביקם משמאל, יובל מקדימה, צביקה מאחור. — מתוך הספר אם יש גן עדן מאת רון לשם, הוצאת זמורה ביתן, 2005, עמוד 270. כוח סיירת גולני, בראשו עמד הרניק, עשה את דרכו אל חלקו הצפוני של המבצר על דרך אספלט. הכוח נתקל בהתנגדות אש מקלעים כבדה, המשיך בהסתערות והחל בטיהור התעלות, בירי והשלכת רימונים. גולדמן והרניק הגיעו לעמדה מבוצרת במיוחד שבה התבצר איש אש"ף, שפגע והרג את הרניק מטווח קצר. גולדמן זרק מטען אל תוך העמדה המבוצרת והשמיד אותה יחד עם הלוחם ששהה בה. בסיום הקרב עלה אחד הלוחמים אל הקומה הגבוהה ביותר במבצר והניף בה את דגל ישראל. בנוסף למותו של גוני הרניק נפצע גם משה קפלינסקי, שהחליף את הרניק בפיקוד על סיירת גולני. נדב פלטי, שבדיוק חזר מירח הדבש שלו, גויס ומונה לתפקיד. הרניק נטמן בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. לאחר מותו הוענק לגוני הרניק ציון לשבח ממפקד האוגדה, בעבור הדרך שבה פיקד ולחם במהלך הקרב על כיבוש מבצר הבופור. במהלך השנים הפך שמו של הרניק לסמל למלחמה בלבנון, לקרב הבופור ולשהיית צה"ל בלבנון בשנים שלאחר מכן. מותו, יחד עם חמישה מחבריו על ההר, עמד בניגוד מוחלט לדבריהם של מנחם בגין ואריאל שרון למחרת הקרב בטלוויזיה לפיהם ההר נכבש "ללא אבדות לכוחותינו". האמירה עמדה בניגוד גמור למציאות, והבהירה, לדברי משפחות הנופלים ותנועות המחאה, את שקר המלחמה כולה ואת ניתוקו של ראש הממשלה מן המציאות. אמו דרשה שייכתב על מצבתו "נפל במלחמת לבנון" ולא "נפל במבצע שלום הגליל". היא הייתה מראשוני הדורשים לערוך שינוי בטקסט הקבוע והסטנדרטי בכיתוב על מצבות חללי צה"ל. הספר "משפחת הבופור" שחיבר רוביק רוזנטל ב-1989 על אודות משפחות הרוגי הקרב, ובראשן יעקב גוטרמן אביו של רז, ורעיה הרניק, אמו של גוני, היה ספר פורץ דרך בשבירת האתוס הישראלי של "שתיקת השכולים". המשפחות הטיחו באמצעות הספר ביקורת בדרג המדיני ותבעו שינוי בגישה למלחמה. לדברי רוזנטל: "משפחת הבופור" שברה את הטאבו: לא רק שמותר לנפגעים הכבדים של המלחמה, ההורים השכולים, לדבר, למחות, לצעוק ולבקש שינוי - חובתם לעשות זאת. לזכרו של רס"ן הרניק נכתב השיר "במעלה ההר" (מילים: רחל שפירא, לחן: נחום היימן) בביצועה של להקת הזמר של קיבוץ העוגן. החל מלידתו ובמהלך שנות ילדותו המוקדמות חיברה אימו, רעיה, שירים שכונסו לאחר מותו של גוני בספר "שירים לגוני" שראה אור ב-1982. כבר במהלך מלחמת ההתשה, כאשר גוני היה נער בן ארבע עשרה, כתבה רעיה שירים המבטאים חרדה לגורלו כחייל: אני לא אקריב בכורי לעולה. לא אני. — רעיה הרניק, קטע מתוך "שירי התשה" מתוך "שירים לגוני" בהיותו בן שש, בעת שהות המשפחה בפריז כתבה: באותו היום אעמוד פעורת עיניים מול האסון כל חיי קופאים מול המחר הזה אבן שואבת אני הברזל אינני בוכה כבר עכשיו מרגישה את הלהט את היובש בגרון את המבטים את החרון ולילה לילה בוכים חיי את בכי אותו היום. — רעיה הרניק, קטע מתוך "כשיבואו הדברים" מתוך "שירים לגוני" רעיה הרניק, שירים לגוני, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ג 1983. זאב שיף, אהוד יערי, מלחמת שולל, ירושלים שוקן, תשמ"ד 1984, עמ' 159–162. רוביק רוזנטל, משפחת הבופור, מהדורה ג, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ט 1989. רעיה הרניק, גוני, ירושלים: כרמל, תש"ן 1990. רעיה הרניק, חשבון עובר ולא שב, מבחר שירים 1960–2010, הקיבוץ המאוחד, 2011. מדיה וקבצים בנושא גוני הרניק בוויקישיתוף אחיקם משה דוד, אחיי גיבורי התהילה: פרויקט זיכרון מיוחד, באתר nrg‏, 21 באפריל 2012 קורות החיים של גוני הרניק, באתר "יזכור" של משרד הביטחון רס"ן גוני הרניק, באתר "גלעד לזכרם - בני ירושלים" מיכל פלטי, כאב שקשה לתאר במלים, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2001 רחלי ריף, צריך לעזור לזכרון, מקור ראשון, מוסף "שבת", 23 בפברואר 2012, ריאיון עם רעיה הרניק לרגל צאת מבחר משיריה כתבי מעריב, פרויקט מיוחד: נזכרים בחללי מוצב הבופור, באתר nrg‏, 24 באפריל 2012 כתבי nrg מעריב, עץ השכול: הפנים והשמות של נופלי גולני, באתר nrg‏, 18 באפריל 2010. מרב בטיטו, הרגשתי שאני הולך ונקבר תחת ההר הזה, באתר nrg‏, 10 במרץ 2007 חן קוטס בר, ההר זוכר הכל: הפצע מהבופור עדיין מדמם, באתר nrg‏, 10 ביוני 2012. גוני הרניק (1956-1982), דף שער בספרייה הלאומית השיר "במעלה ההר", לזכר גוני הרניק, בביצועה של להקת הזמר של קיבוץ העוגן, באתר יוטיוב מילות השיר "במעלה ההר", לזכר גוני הרניק, באתר שירונט גוני (גיורא) הרניק (1980-1982), באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני. אבי צור, "לא אתן לפגוע בזכויות נכי צה"ל" ראיון שנערך עם אשכנזי בעת שהיה מנכ"ל משרד הביטחון, ביטאון נכי צה"ל "הלוחם", גיליון 203, ‏ דצמבר 2006, כפי שהועלה באתר "פרש". ראיון עם יצחק גרשון, גלי צה"ל, 20.01.2018. כפיר אדם, "סוגר מעגל", הוצאת "ליאור שרף - הפצות", 2009, עמ' 153-151. רא"ל גבי אשכנזי, ההר האדום: הקרב ששינה את חיי הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, באתר nrg‏, 27 בספטמבר 2009. מרדכי חיימוביץ, גולנצ'יק בקריה, באתר nrg‏, 3 באוקטובר 2005 שי פוגלמן, 30 שנה למלחמת לבנון כיבוש הבופור: הפקודה שלא הגיעה, באתר הארץ, 31 במאי 2012. אחיה ראב"ד, מושגי לבנון, באתר ynet, 24 במאי 2005. טל זגרבה, התחלתי להתקדם, וחטפתי פחד. חושך, לילה, צלליות זזות, מתוך אתר "שבו"ז חיילים", במחנה, ‏ 11.01.2008. בני גנץ, הרמטכ"ל: "אלו שאיבדנו נותרו נוכחים ברוחו של צה"ל", אתר דובר צה"ל, ‏ 08.05.2011. צל"ש מפקד האוגדה שהוענק לרס"ן גיורא (גוני) הרניק, באתר הגבורה, מתוך אתר הגבורה. יובל עופר, אבן המחלוקת, במחנה, ‏ 23.03.2011. עוז אלמוג, מהורות סמכותנית לשלטון הילד, אתר "אנשים - ישראל"