laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאום מצב האומה (רוסיה)

נאום מצב האומה הוא הכינוי לנאומו של נשיא רוסיה אל האספה הפדרלית (ברוסית: Послание Президента России Федеральному собранию) שהוא נאום שנתי שנושא נשיא הפדרציה הרוסית מול ההרכב המלא של האספה הפדרלית של רוסיה (הדומה הממלכתית ומועצת הפדרציה של רוסיה), במטרה לדווח על מצב המדינה ועל כוונות החקיקה. הנאום נערך בדרך כלל בחודש נובמבר, אך ב-2011 נערך באופן חד-פעמי בדצמבר, בשל הבחירות לבית התחתון בפרלמנט, כאשר הנשיא ביקש לשאת את הנאום בפני פרלמנט הנבחר. הדרישה לעריכת הנאום נקבעה בחוקה הרוסית, ומקורה בנאום מן הכס (נאום הצאר מול הסנאט הרוסי ומועצת המדינה של רוסיה). הנשיא הראשון של הפדרציה הרוסית, בוריס ילצין, נשא את נאום מצב האומה הראשון ב-24 בפברואר 1994, שהיה נאום מצב האומה הראשון מאז כניסת החוקה לתוקף ואשרורה שנה קודם, ב-1993. הנשיא השני, ולדימיר פוטין, הנהיג נוהל לערוך את נאום מצב האומה באולם גאורגי הקדוש בקרמלין, המקום שנערכת בו ההשבעה לנשיאות רוסיה. הנאום הראשון ששודר באינטרנט היה נאום מצב האומה בנובמבר 2009, כאשר הנשיא דמיטרי מדבדב נאם בפני שני בתי הפרלמנט הרוסי. פעמים רבות נאום מצב האומה משמש כבימה להשמעת מסרים פוליטיים מטעם הנשיא המכהן, המכריז על תוכניותיו לקראת השנה החדשה, מאחר שנאום מצב האומה מתקיים תמיד בחודשיים האחרונים של השנה האזרחית, בנובמבר או דצמבר. בשנת 2017 כלל לא נערך נאום והחל משנת 2018 נערך נאום מצב האומה בחודש פברואר ומחוץ לכותלי הקרמלין: ב-2018 הוא נערך בארמון המאנז' וב-2019 התקיים בגוסטיני דבור שבמוסקבה, בה נערך גם הנאום מינואר 2020. נאום מצב האומה מדיה וקבצים בנושא נאום מצב האומה בוויקישיתוף נאום מצב האומה באתר Kremlin.ru הליך נשיאת הנאום לפרלמנט הרוסי (ברוסית) מדבדב: להקים טלוויזיה עצמאית, להגביר שקיפות, באתר ynet, 22 בדצמבר 2011 אובאמה ניצח, אך נשיא רוסיה מאיים להציב טילים, באתר ynet, 5 בנובמבר 2008 מדבדב: הכלכלה הרוסית צריכה לעבור מודרניזציה, באתר ynet, 12 בנובמבר 2009 נאום מצב האומה: פוטין במסר של שלום לטראמפ, באתר ynet, 1 בדצמבר 2016 פוטין בנאום לאומה הרוסית: "מפתחים טילים שיגיעו לכל נקודה בעולם" פוטין מאיים על טראמפ: נכוון טילים חדשים לארה"ב, באתר ynet, 20 בפברואר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בובת דאגה

בובת דאגה (בספרדית: muñeca quitapena) היא בובה קטנה וצבעונית המקובלת בגואטמלה. לפי המסורת, שמקורה עוד בימי המאיה, יכול אדם (בדרך כלל ילד) שמתקשה להירדם בשל מחשבות על קשיי היום ודאגותיו, לספר לבובה על בעיותיו, ולהניח אותה מתחת לכרית. כך, יעסיקו הדאגות את הבובה במקומו, שנתו לא תופרע, ובבוקר לא תטריד עוד הבעיה את אותו אדם. לעיתים, מוציא ההורה את הבובה מתחת לכרית של הילד בעודו ישן, כדי לספק לילד בבוקר שלמחרת ראיה מוחשית להיעלמותה של הבעיה. קיימות בובות בגדלים שונים ובאריזות שונות. לפי המסורת, נהוג להיעזר בשש בובות, אחת לכל לילה במהלך השבוע. לאן הולכות הדאגות בלילות - אנתוני בראון, תרגום: אירית ארב, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2008 מדיה וקבצים בנושא בובת דאגה בוויקישיתוף על בובות דאגה, באתר ה-BBC על בובות דאגה, באתר wisegeek
פראנס (אונייה)

א/ק "פראנס" (בצרפתית: France) הייתה אוניית נוסעים צרפתית. האונייה שנבנתה במספנת סן-נזר בשפך הלואר בצרפת והושקה בשנת 1962. היא סימלה את תחילתו של עידן חדש באוניות הנוסעים הטרנס-אטלנטיות, והיוותה את הסמל של הצי הצרפתי באותם הימים, בהצליחה לחצות את האוקיינוס האטלנטי בארבעה ימים וחצי בלבד, עת שימשה בקו לניו יורק. ממדי האונייה והמפרט שלה עלו על כל מה שהיה מקובל באוניות נוסעים באותם הימים. אורכה של האונייה היה 313 מ', היו לה 12 סיפונים והיא יכלה להוביל מעל 2,000 נוסעים עם צוות של למעלה מ-1,000 איש. היא הונעה על ידי ארבע טורבינות קיטור מסוג "פרסונס" בהספק כולל של 63,000 קילוואט, ארבעה מדחפים, שהביאו אותה למהירות שיוט מקסימלית של 30 קשרים ימיים (כ-55 קמ"ש), שיא של כל הזמנים לאוניות נוסעים. לאונייה היו שתי מחלקות, מסעדות מפוארות, אולם תיאטרון הגדול ביותר מכל האוניות, שתי בריכות שחייה (חיצונית ופנימית), חדר כושר, מגרש סקווש, המתקת מי ים ועוד. בקצות שתי הארובות נבנו כנפונים מיוחדים שתפקידם היה לפזר את העשן לצדי האונייה, כדי שלא ירד על הסיפונים. עם תחילתו של עידן מטוסי הסילון ומעברם של נוסעים רבים מההובלה הימית להטסה באוויר, ירדה קרנה של האונייה כמוביל טרנס אטלנטי. עליית מחירי הדלק והוצאות התפעול הגבוהות, כמו גם ירידה דרסטית בכמות הנוסעים בקו הטרנס-אטלנטי לניו יורק ומציאת גאווה לאומית חדשה לעם הצרפתי – מטוס הקונקורד העל קולי שעשה את הדרך מפריז לניו יורק בפחות מ-3 שעות טיסה – הובילו את ממשלת צרפת למכור את האונייה. האונייה נמכרה לחברת "נורוויג'יאן קרוז ליינס", תוך ששמה שונה ל"נורוויי" (Norway), והיא עברה שיפוץ מסיבי לצורך הסבתה לאוניית נופש בים הקריבי. האוניה שימשה כאוניית נופש עד שנת 2008, אז נגרטה. מדיה וקבצים בנושא פראנס בוויקישיתוף
מפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית

מפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית (שם התפקיד באנגלית: Superintendent of the United States Military Academy) הוא הראש הצבאי והאקדמי של מוסד זה (USMA), הידוע יותר בשם "וסט פוינט". תפקידו של מפקד האקדמיה שקול בקירוב לזה של נשיא אוניברסיטה אזרחית, אם כי בזכות מעמדו הפיקודי יש לו השפעה גדולה יותר על חיי היומיום של הצוערים משיש לנשיא מוסד אקדמי אזרחי על הסטודנטים בו. על פי המסורת מתמנה לתפקיד קצין שהוא בוגר האקדמיה. תקן הדרגה של מפקד האקדמיה כיום הוא של לוטננט גנרל, והוא כפוף ישירות לראש מטה צבא ארצות הברית (CSA). המפקד הראשון של האקדמיה (1801–1803, שירת שוב ב-1805–1812) היה הקולונל ג'ונתן ויליאמס (אנ'). המינוי לפיקוד על האקדמיה היווה בעבר לא פעם כעין מקפצה לתפקיד פיקודי בכיר יותר בצבא ארצות הברית (USA). אחדים ממפקדי האקדמיה שירתו בהמשך כגנרלים המפקדים של הצבא (תפקיד שהוחלף בהמשך בתפקיד ראש מטה הצבא), ושלושה מהם התמנו בהמשך שירותם לרמ"טים. חמישה ממפקדי האקדמיה היו קצינים שעוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס (MOH). כיום התפקיד הוא תפקידו האחרון בצבא של מפקד האקדמיה: כתנאי למינויו על המועמד לתפקיד להצהיר כי יפרוש מן השירות הצבאי עם סיום תפקידו זה. הכלל נועד לאפשר למפקד האקדמיה להיות חופשי מכל השפעה בלתי ראויה של פיקוד הצבא. מאידך, מצב זה פוגע בכוחם ובהשפעתם של מפקדי האקדמיה מול הצבא, ובעבר התקיים דיון בדבר האפשרות לשנות את כלל הפרישה. מפקד האקדמיה מ-2022, ה-61 במספר, הוא לוטננט גנרל סטיבן גילנד (אנ'). סילבנוס ת'אייר (אנ') (מפקד בשנים 1817–1833) – מייסד לימודי ההנדסה באקדמיה. כונה "אבי וסט פוינט" ופרס נוסד בה על שמו; רוברט לי (1852–1855) – גנרל בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית ומפקד צבא זה בשלהי המלחמה; פ.ג.ט. בורגארד (1861) – מראשוני הגנרלים של צבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית. דאגלס מקארתור (1919–1922) – ראש מטה צבא ארצות הברית (1930–1935), מפקד כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה ומפקד כוחות האו"ם (1950–1951) במלחמת קוריאה; מקסוול טיילור (1945–1949) – מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101 במלחמת העולם השנייה וראש מטה הצבא (1955–1959); ויליאם וסטמורלנד (1960–1963) – מפקד כוחות ארצות הברית במלחמת וייטנאם (1964–1968) וראש מטה הצבא (1968–1972). מדיה וקבצים בנושא מפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בוויקישיתוף עמוד מפקד האקדמיה באתר האקדמיה הצבאית הלאומית. המפקד הרביעי של האקדמיה, בריגדיר גנרל ג'וזף סוויפט (1812–1814), היה הבוגר הראשון שלה.
נילוטים

הנילוטים הם שבטים שמקורם באזורים הקרובים לנהר הנילוס במזרח אפריקה (ומכאן שמם). חלק מהקבוצות הללו הן לו (אנ'), סארה (אנ'), מסאי, תיגרים, קלנג'ין, דינקה, נואר, שילוקים, אטקר (אנ') ודוברי שפות מאא (אנ'). כל אחת מן הקבוצות האתניות הללו התפצלה מספר פעמים, וישנם שבטי-בת שלא הוזכרו כאן. ישנן טענות שמספר קבוצות אתניות במערב אפריקה, כמו סרר (אנ') מסנגל, מגמביה וממאוריטניה הן חלק מהעמים הנילוטיים. רוב אוכלוסיית דרום סודאן מורכבת מבני שבטים נילוטיים; גם במצרים חיים בני הקבוצה האתנית. כמו כן, זוהי הקבוצה האתנית השנייה בגודלה באזורים שסביב האגמים הגדולים של אפריקה (במדינות בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, רואנדה, טנזניה ואוגנדה), ואנשיה חיים גם בדרום-מערב אתיופיה. הנילוטים מאמינים בנצרות ובמספר דתות מסורתיות. נילוטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Okoth, Assa; Ndaloh, Agumba (2006). Peak Revision K.C.P.E. Social Studies. Nairobi, Kenya: East African Educational Publishers. pp. 60–62. ISBN 978-9966-25-450-4. Diop, Cheikh Anta, « The African origin of civilization: myth or reality», (Ed. & tra. Mercer Cook), Lawrence Hill Book (1974), p. 198, ISBN 978-1-55652-072-3 ערך זה הוא קצרמר בנושא אפריקה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טייסת 166

טייסת 166, המכונה גם "טייסת ציפורי האש" (כונתה בעבר "טייסת הזיק הראשונה"), היא טייסת בחיל האוויר הישראלי המפעילה את הכטמ"ם (כלי טיס מאויש מרחוק) הרמס 900 ("כוכב"). הטייסת מוצבת בבסיס פלמחים. הטייסת הפעילה בעבר גם את הכטמ"ם הרמס 450 ("זיק"), אך מאז ינואר 2021 הועברה האחריות על ה"זיק" לטייסת 161 והטייסת החלה להתמקד במטוסי ה"כוכב". טייסת 166 הוקמה בפברואר 1999, כפרויקט מסווג שייעודו היה לפעילות במצבי חירום בלבד. שנים אחדות אחר כך, הובן בחיל האוויר כי יעילותו ותכונותיו המתקדמות של הכטמ"ם יכולות להועיל רבות בביטחון השוטף ובשגרת הלחימה. ב-2003, יוסד הפרויקט כטייסת 166 ומאז הטייסת לקחה חלק בכל פעילות מבצעית או מלחמה כאשר ייעודה הוא לאסוף מודיעין אותות, מודיעין חזותי ותצלומי אוויר. מראשית שנות פעילותה הפעילה הטייסת את כטמ"ם ההרמס 450 ("זיק") והייתה לטייסת הראשונה שהפעילה אותו בחיל האוויר, לכן קיבלה הטייסת את הכינוי "טייסת הזיק הראשונה". בשנת 2013, התפצלה הטייסת וממנה הוקמה טייסת 161 ("הנחש השחור"), המפעילה כיום את כטמ"ם ה"זיק". בשנת 2018 נכנס לתפקוד מבצעי כטמ"ם ההרמס 900 (ה"כוכב"), ומאז ועד ינואר 2021 הפעילה הטייסת את שתי הפלטפורמות במקביל. עד לאיחוד של טייסות התובלה הקלה מבסיס שדה דוב בינואר 2019, נחשבה טייסת 166 לגדולה ביותר בחיל האוויר הישראלי. נכון לפברואר באותה שנה היא הטייסת הגדולה ביותר במערך הכטמ"ם. בינואר 2021 החל בחיל האוויר הליך שינוי ארגוני (שִׁרְגּוּן), שמטרתו לארגן מחדש ולייעל את פעילות מערך הכטמ"ם. השינוי במסגרת השרגון התבטא בשלושה צעדים עיקריים: הועברה האחריות הבלעדית על כטמ"ם ה"זיק" לטייסת 161, שכעת נחשבת לטייסת ה"זיק" היחידה בצה"ל. בפברואר 2021 נפתחה מחדש טייסת 166 כטייסת "כוכב"- מאז הטייסת מתמקדת בהטסת ה"כוכב" בלבד. הקמת גף מערך קרקעי לכטמ"ם בטייסת התחזוקה על מנת לייעל את המענה האחזקתי לכלי. בנוסף, במסגרת השירגון שונה סמל הטייסת. סמלה המקורי של הטייסת עוצב על ידי אבישי שחר[דרוש מקור], איש צוות אוויר ממערך הקרב שעסק גם בעיצוב גרפי ותעשייתי והתבקש על ידי צוות ההקמה של הטייסת לעצב לה סמל. לקראת שנת ה-20 לטייסת, עסק צוות של מפעילי הטייסת בבחינת רעיונות לחידוש ושינוי הסמל. אבישי צורף אל הצוות ויחדיו יצרו מספר רעיונות. בסופו של דבר כמחצית מאנשי הטייסת תמכו בעיצוב חדש והמחצית השנייה תמכה בהשארת הסמל המקורי. כשנה לאחר מכן הוחלט לבצע בכל זאת רענון עיצובי, אך נעשה שינוי שמרני יותר. סמל הטייסת המחודש עוצב במקור על ידי מפעילי הטייסת, סרן י' ורס"ן י' ועבר לדיוק של מעצב גרפי. הרעיון מאחורי הסמל היה להוציא את השמש, שסימלה בעבר את אלמנט ההפתעה ולהוסיף את להבות האש שמסמלות את שם הטייסת ואת שני המטוסים בהיסטוריית הטייסת – הזיק והכוכב. כמו כן, נוספה עין לציפור בכדי להפוך אותה לאמיתית יותר. זיק (הרמס 450) בשירות טייסת 166 כוכב (הרמס 900) ״זיק״ במטס העברת המטוסים לטייסת 161 מדיה וקבצים בנושא טייסת 166 בוויקישיתוף יעל פוקס, ‏20 שנים לטייסת "הזיק הראשונה", באתר חיל האוויר הישראלי, 13/2/2019. www.israeli-weapons.com – מידע על טייסות 166, 200 וכלי הטיס שבהן. יואב זיתון, "ציפורי האש" בפעולה, הרחק מישראל: המל"טים במגמת זינוק, באתר ynet, 7 בינואר 2020. אתר חיל-האוויר: ינואר: מהיום: כל מטוסי ה"זיק" תחת טייסת 161, באתר www.iaf.org.il אתר חיל-האוויר: 20 שנים לטייסת "הזיק הראשונה", באתר www.iaf.org.il Hermes 450, www.israeli-weapons.com
לוז'באן

לוז'באן (Lojban, לוז' מ-logji - לוגיקה. באן מ- bangu -שפה) היא שפה מתוכננת, המובנית על עקרונות של הגיון וחד-משמעיות. השפה פותחה על ידי בלשנים וחוקרי אינטליגנציה טבעית מהשפה המובנית לוגלאן שיצר ד"ר ג'יימס קוק בראון ב-1955. שפה זו פותחה על מנת ליצור שפה בעלת חוקיות לוגית ברורה, בה ניתן להבין כל משפט, בלא כל צורך להבין את הקשרו, וללא עמימות או דו-משמעותיות. שימושים נוספים בשפה זו הם תקשורת עם מחשבים וכשפה בינלאומית. מדיה וקבצים בנושא לוז'באן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (במנדרינית תקנית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (בלוז'באן) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (בלטבית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (בהונגרית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (בפולנית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (בפורטוגזית ברזילאית) אתר האינטרנט הרשמי של לוז'באן (בשוודית) לוז'באן: השפה הלוגית ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל שמעון רבינוביץ' תאומים

ישראל שמעון רבינוביץ'-תאומים (ה'תרמ"ג, 1883 – כ"ב באלול ה'תשכ"ח, ספטמבר 1968) היה ממייסדי בת ים וראש המועצה שלה בשנותיה הראשונות. נולד בלטביה לרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, האדר"ת. נקרא על שם רבי ישראל סלנטר והרב שמעון סופר שנפטרו זמן קצר לפני הולדתו. בשנת תרס"א (1901) עלה לארץ ישראל. בט"ו תמוז תרס"ז (1907) נשא לאשה את אחייניתו פרידה חנה – בת אחותו אלטה בת שבע וגיסו הרב אברהם יצחק הכהן קוק. הוא שימש בתקופה מסוימת בתפקיד בהנהלת ישיבת מרכז הרב בתקופת חמיו - הרב קוק. היה ממייסדי בת ים, ועמד בראשות המועצה שלה בשנים 1939–1943. ברשותו היו כתבי אביו האדר"ת, והוא טיפל בהדפסתם. בספר "גנזי ראי"ה" מופיעה חליפת מכתבים בינו לבין חותנו וגיסו, הרב קוק. סייע להקמת הישיבה התיכונית אדר"ת בבת ים (על שם אביו). לא הותיר אחריו צאצאים. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנימין רבינוביץ'

המונח "בנימין רבינוביץ'" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו בנימין רבינוביץ' (פירושונים). הרב בנימין רבינוביץ' (תקע"ד, 1814 – ט"ז בחשוון תר"ל, 1869) היה רב ליטאי, רבן של פיקלין, שילעל, רוגולי ווילקומיר. נולד בשקוד לרב יחיאל רבינוביץ', תלמיד הרב צבי הירש ברוידא מסלנט, ולרבקה, שהייתה צאצאית של הרב מרדכי יפה, בעל הלבוש. בשנת תקצ"ב, בהיותו בן שמונה עשרה, התמנה לרב בפיקלין וכיהן בה במשך עשרים שנה. בשנת תרי"ב התמנה לרב בעיר שילעל, וכעבור שבע שנים, בשנת תרי"ט, התמנה לרבנות בעיר רוגולי. את מקומו ברבנות שילעל מילא חתנו הרב דובער רבינוביץ'. בשנת תרכ"א עזב את רוגולי והתמנה לרב בווילקומיר, שם כיהן ברבנות עד פטירתו. ערך מורחב – משפחת רבינוביץ' תאומים בגיל צעיר נישא לטויבה, בתו של ר' שלמה ש"ץ (קנטור), בהיותה בת אחת עשרה. בתו הגדולה, רבקה, נישאה לרב דובער רבינוביץ', רבה של שילעל ופיאטניצה (בנם הוא הרב אליהו עקיבא רבינוביץ' מפולטבה). בחג השבועות תר"ג (1843) נולדו שני בניו התאומים אליהו דוד (האדר"ת) וצבי יהודה. בשנת תר"ח נפטרה אשתו והוא נישא בשנית לאלמנה קרובת משפחתו. מנישואיו השניים נולדה בתו שרה-חנה, שנישאה לראובן זילבר, מאמידי וילקומיר. משנת ר' בנימין – פירוש על המשנה, החלק על סדר זרעים, ירושלים, תרס"ה משנת ר' בנימין על סדר מועד, פולטווה, תרע"ב סדר אליהו - יומנו האישי של בנו האדר"ת, ירושלים תשמ"ד וירושלים תש"ע (מהדורה מצונזרת) 'רבינוביץ, ר' בנימין ב"ר יחיאל („ר' בנימין מווילקומיר”)', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 89-90 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1287-1288). בנימין רבינוביץ-תאומים (1814-1869), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'אמפ קאט

ג'אמפ קאט (באנגלית: Jump cut, מילולי: "חיתוך בקפיצה") היא טכניקה בעריכת סרטים, בה עוברים בין שני קטעי סרט של אותו הנושא, הלקוחים ממיקומי מצלמה שונים במעט, או בחיתוך בעריכה לשוט אחר של אותה הדמות. טכניקה זו גורמת למעבר בין הקטעים לעבור בצורה לא המשכית ולא נקייה, דבר הנראה בעין כקפיצה (לכן "קפיצה בחיתוך"). מסיבה זו סוג זה של עריכה נחשב הפרה של עריכת המשכיות הקלאסית, אשר נועדה לתת מראה של רצף במרחב ובזמן ולעבור בין שני הקטעים בצורה שאינה מורגשת. לעומת זאת, הג'אמפ קאט מושך את תשומת הלב. אם רוצים להימנע מג'אמפ קאט משתמשים בכלל 30 המעלות. ז'ורז' מלייס נחשב כאבי הג'אמפ קאט לאחר שגילה אותו במקרה ולאחר מכן השתמש בו כדי לדמות אשליות. בימינו נהוג להשתמש בסגנון עריכה זה בקליפים קצביים או לסמל מעברי זמן חדים בסרטים, כגון טיימר של פצצה הסופר אחורנית ובמקום להתקרב ממרחק באמצעות זום עד הפצצה, חותכים ויוצרים קפיצות מצילום רחוק לבינוני ואז לקרוב, דבר הגורם לאי-נוחות ולמתח. דוגמה לשימוש נרחב בטכניקת הג'אמפ קאט הוא הסרט "עד כלות הנשימה" של הבמאי הצרפתי ז'אן לוק גודאר. הג'אמפ קאט משמש בסרט הזה, לא רק לטכניקת עריכה, אלא גם כמבע קולנועי ליצירת משמעות של ביקורתיות על הסדר החברתי הקיים. מערכת איי סי ספוט, חוק 30 המעלות, ג'אמפ קאט, קאטאויי, אינסרט, באתר ICinemaSpot, ‏13 באפריל 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דובער רבינוביץ'

הרב דובער רבינוביץ' (תקפ"ט, 1829 - ז' בסיוון תרמ"ח, 1888) היה רב בליטא. נולד בווקשנה, פלך קובנה, לרב יחיאל-מיכל ופייגה יָפֶה. בגיל צעיר מתו הוריו והוא גדל עם שני אחיו היתומים אצל קרובי משפחה. בשנת תר"ו נישא לרבקה, בתו של הרב בנימין רבינוביץ' (אביו של האדר"ת), שהיה אז רבה של פיקלין. לאחר נישואיו התגורר בווילנה במשך חמש שנים ולמד בחברותא עם הרב שמואל שטראשון, הרש"ש. בשנת תרי"ט, לאחר שחותנו עבר מן העיר שילעל כדי לכהן ברבנות העיירה רוגולי, התמנה הרב דובער רבינוביץ' כממלא מקומו ברבנות שילעל. בשנת תרכ"ה, לאחר שש שנות רבנות, עזב את שילעל והתמנה לרבה של פיונטניצה שליד לומז'ה. הרב יחיאל מיכל רבינוביץ', היה חתנו של הרב שרגא פייבל סרנא, תלמיד רבי חיים מוולוז'ין (זקנו של הרב יחזקאל סרנא). נפטר בגיל עשרים וחמש, בשנת תרל"ב. הרב אליהו עקיבא רבינוביץ', רבה של פולטבה. הרב אברהם בנימין אשכנזי-טייץ, היה רב בליטא, היגר לארצות הברית. בניו הם: הרב אלחנן זאב טייץ, רב בליטא ובארצות הברית. והרב מרדכי פינחס טייץ, רבה של אליזבת, ניו ג'רזי. בתו מרת שרה-מלכה, נישאה לרב יעקב רבינוביץ, רבה של רוגולי, בן דודה הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים. דבר אמת – יצא לאור על ידי בנו הרב אליהו עקיבא, פולטבה תרע"ג (1913) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליהו עקיבא רבינוביץ'

הרב אליהו עקיבא רבינוביץ' (י"ג באייר תרכ"ב, 1862 – כ"ד בניסן תרע"ז, 1917) היה רב בפולטבה, הוגה דעות, מייסד ומוציא לאור של עיתונים אורתודוקסיים במזרח אירופה, ממייסדי תנועת אגודת ישראל. נולד לרב דובער רבינוביץ' ולרבקה, בתו של הרב בנימין רבינוביץ' (אחותו של האדר"ת). נישא למרים-רחל, בת בתו של הרב בנימין דיסקין, רבה של לומז'ה (אחותו של מהרי"ל דיסקין). לאחר פטירת אביו מילא את מקומו כרב בפיונטיצה, לאחר מכן היה רב בקנישין ולבסוף בפולטבה. תחילה תמך ברעיון שיבת ציון, אך לאחר זמן הפך למתנגד חריף לציונות בשל יחסו השלילי ללאומיות החילונית. ייסד והוציא לאור את העיתונים הפלס והמודיע, והיה בעל בית דפוס. היה ממייסדי אגודת ישראל ומהוגי הדעות המרכזיים שלה. בתו חיה-פייגה נישאה לקרוב משפחתה הרב בנימין אברהם משה רבינוביץ' תאומים, בנו של האדר"ת, שכיהן כרב בשילעל ולימים הוציא בארץ ישראל את ספרו של סבו הרב בנימין רבינוביץ' "משנת ר' בנימין". חסד למשיחו - על מגילת רות ציון במשפט – נגד התנועה הציונית הפלס - ירחון רבני (א, ב, ג, ד, ה) יעקב ברנאי, התמורה בעמדת הרב רבינוביץ' מפולטבה לציונות, סיני, 36, (תשל"ג) עמ' רפ"ב – רפ"ח יוסף שלמון, ‏"אליהו עקיבא רבינוביץ : דוברה של האורתודוקסיה היהודית ברוסיה הצארית", בתוך: על דעת הקהל : דת ופוליטיקה בהגות היהודית, ספר היובל לכבוד אביעזר רביצקי, המכון הישראלי לדמוקרטיה, מרכז זלמן שזר, תשע"ב, חלק שני, עמ' 721–757, באתר Academia.edu כתבי אליהו עקיבא רבינוביץ' בפרויקט בן-יהודה א.ע.ר., ‏"ראבינאוויץ, אליהו עקיבא", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ט, עמוד 242–243, באתר היברובוקס 'רבינוביץ, ר' אליהו־עקיבא ב"ר דב־בער', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 89 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1287). הרב אליהו עקיבא רבינוביץ, בבלוג תולדות ושורשים בעם ישראל Rabinowich (Rabinowitsch), Eliyahu Akiva in the online encyclopedia. אליהו עקיבא בן דב בר רבינוביץ (1862-1917), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1912 ברוסיה

1912 ברוסיה הייתה שנה ה-299 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה. הצאר: ניקולאי השני ראש הממשלה ולדימיר קוקובצוב 18 בינואר – בכנס בפראג התרחש פילוג מעשי של המפלגה לבולשביקים ומנשביקים. ינואר - מהומות סטודנטים. הגבלת אוטונומיה אוניברסיטאית. ינואר - בירוואן התנהל משפט נגד 139 פעילים לאומנים. במהלך המשפט התברר שרוב הראיות בדויות ואין בסיס מעשי להמשך המשפט. ינואר - גידול בסלידת הציבור נגד השפעת גריגורי רספוטין על הנעשה בחצר הצאר ומדיניות ממשלתית. בלחץ הציבור רספוטין עזב את העיר. הממשלה אוסרת על העיתונות להזכיר את שמו של רספוטין. 13 במרץ תחילת השביתות במכרה זהב באזור נהר לנה. 22 במרץ – דיונים בדומה על גריגורי רספוטין. 26 במרץ – לפי בקשות חוזרות ונשנות של צארינה, רספוטין חזר לסנקט פטרבורג. אפריל - ראש מפלגת האוקטבריסטים מזהיר את הצאר מפני השפעת רספוטין על הנעשה במדינה. 17 באפריל – ירי על הפועלים השובתים במכרה זהב באזור נהר לנה. 270 איש נהרגו. 22 באפריל – העיתון פראבדה יוצא לאור. 5 במאי – עיתון פראבדה עבר לשליטה של הבולשביקים. 17 ביוני – ולדימיר לנין עבר מפריז לסביבות קרקוב, קרוב לגבול עם רוסיה. 13 ביוני – פתיחת מוזיאון פושקין במוסקבה. 22 ביוני – סיום פעילות של הדומה השלישית. 28 ביוני – לפי החוק החדש חודשה משרה של "שופט שלום". על יהודים נאסר לקבל משרה זו. 8 ביולי – חתימת הסכם בין רוסיה לבין יפן. 13 ביולי – ראשי הצבא הרוסי מבטיחים לצרפת שבמקרה ותפרוץ מלחמה הם יהיו מסוגלים לתקוף את גרמניה תוך 15 ימים מתחילת הגיוס. 15 באוגוסט – חתימת הסכם עם צרפת על שיתוף פעולה בפעילויות הצי. 28 באוגוסט – תחילת מסע משלחת ארקטית בראשות גאורגי סדוב. 21 בספטמבר – חגיגות נרחבות לאור מאה שנים לקרב בורודינו. 23 באוקטובר – יורש העצר מבריא מהתקף מחלה. לדעת הצארינה הדבר התרחש הודות לגריגורי רספוטין. 3 בנובמבר – חתימת הסכם עם מונגוליה. 17 בנובמבר – צרפת הבטיחה לרוסיה שבמידה ותפרוץ מלחמה עם גרמניה, צרפת תצטרף. 28 בנובמבר – תחילת ישיבות של הדומה הרביעית. 25 בדצמבר – חגיגות לציון 100 שנים לניצחון על נפוליאון. יוסף דז'וגשבילי לוקח לעצמו פסבדונים-יוסיף סטלין. 7 בינואר – איוואן יאקובובסקי, מרשל סובייטי, (נפטר ב-1976) 12 בינואר – דינמוחמד קונאייב, מדינאי סובייטי, מראשי הקזחסטן 3 פעמים גיבור עמל סוציאליסטי (נפטר ב-1993) 19 בינואר – לאוניד קנטורוביץ', כלכלן סובייטי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1986) 1 במרץ – בוריס צ'רטוק, מדען סובייטי ממוצא יהודי, מחלוצי תוכנית החלל הרוסית (נפטר ב-2011) 16 באפריל – יבגני סמוילוב, שחקן סובייטי, (נפטר ב-2006) 1 במאי – פיוטר לבדב, פיזיקאי רוסי (נולד ב-1866)
מלבר (סידני)

מלבר (באנגלית: Malabar) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick). מלבר מצוי כ-12 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחוף ים טסמן. ממזרח הוא גובל בים, מצפון במארוברה, מדרום בליטל ביי, וממערב במטרוויל וצ'יפלי. חלק גדול מהפרוור מוקצה לטובת מסלול הגולף של רנדוויק, מטווח הרובים אנזאק ובית הסוהר לונג ביי. את הפרוור חותך מפרץ לונג ביי, מפרצון ארוך מצפון מערב לדרום מזרח. מרבית בתי הפרוור מצויים בצידו המערבי-דרומי של המפרצון. מלבר קיבל את שמו מאוניית הנוסעים מלבר, שהתרסקה וטבעה במפרצון לונג ביי בשטחו בשנת 1931. הספינה נקראה על שם אזור מלבר בדרום מערב הודו. השם החדש נקבע ב-1933, וקודם לו היה האזור קרוי לונג ביי, על שם המפרץ. בתחילת ההתיישבות האירופאית בפרוור, היה האזור מיועד לכנסיות ובתי ספר, עם תקציבים בהתאם. לאחר מספר שנים, חזרה האדמה לידי הכתר ובמקום נבנה כפר דייגים. בתחילת המאה ה-20, נבנו בפרוור שני בתי סוהר - לנשים ולגברים - שהפכו במרוצת השנים לבית הסוהר לונג ביי. מטווח הרובים אנזאק הוא המטווח הגדול ביותר מסוגו בחצי הכדור הדרומי. האזור שימש למטווח החל מ-1850, ובשנת 1970 נקרא על שם הלוחמים במלחמות העולם ובמלחמת קוריאה (אנזא"ק). במלבר מגרש גולף גדול ממדים, וסביבו בית ספר לרכיבת סוסים. לונג ביי מהווה מוקד משיכה מזה מאה שנה למטיילים, שייטים וחובבי פיקניק. מדיה וקבצים בנושא מלבר בוויקישיתוף מלבר באתר "Dictionary of Sydney" מלבר באתר "Sydney Suburbs"(הקישור אינו פעיל)
מאוואשי

מאוואשי (ביפנית: 回し או 廻し) הוא הבגד אותו לובשים מתאבקי הסומו (הנקראים ריקישי). בגד מינימליסטי זה הוא בעל חשיבות רבה מאוד בקרבות, משום שאסור לו ליפול מגופו של המתאבק, דבר הגורם לפסילתו. אך הדבר נדיר מאוד, שכן כורכים את המאוואשי היטב סביב גופם של מתאבקי הסומו בהיעדר כל ספק שיישאר צמוד לגופם. מדיה וקבצים בנושא מאוואשי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.