laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מולדן (אי)

מולדן (באנגלית: Malden Island; במפות בעברית גם "מאלדן" ו"מלדן") הוא אי צחיח בלתי מיושב הנמצא במרכז האוקיינוס השקט. שטחו של האי 39 קמ"ר והוא אחד מאיי ליין הנמצאים בשליטת קיריבטי. האי ידוע בשרידים הפרהיסטוריים שהתגלו בו (שמקורם במתיישבים פולינזים), במרבצי הגואנו שהיו בו בעבר, ובשימוש שנעשה בו כאתר ניסויים בנשק גרעיני. כיום מהווה האי שמורת טבע מוגנת בשל מיני ציפורי הים הרבים המקננים בו. האי מולדן ממוקם 447 ק"מ (242 מילים ימיים) דרומית לקו המשווה, 2,840 ק"מ (1,530 מילים ימיים) דרומית להונולולו. האי הסמוך ביותר הוא האי סטרבק הבלתי מיושב, 204 ק"מ (110 מילים ימיים) דרומית מערבית מהאי. האי המיושב הקרוב ביותר הוא האי טונגרבה, 450 ק"מ (243 מילים ימיים) דרומית מערבית לאי. צורתו של האי משולש שווה-שוקיים שכל אחת מצלעותיו כ-8 ק"מ. האי נוטה לכיוון צפון מערב. במרכז האי מצויה לגונה רדודה ובה מספר איונים. הלגונה מוקפת כולה על ידי האטול, למעט מעברי מים רדודים וצרים בצד הצפוני והמזרחי. רוב שטח האי מצוי דרומית ומערבית ללגונה. שטח האטול 39.3 קמ"ר. פני האטול נמוכים. גובהו המרבי של האטול - 10 מטרים מעל פני הים. בקרבת חופי האטול החיצוניים האטול גבוה יותר מאשר במרכזו, ופני האטול משתפלים מטה מחופי האוקיינוס לעבר הלגונה שבמרכזו, כך שבאמצע האטול לא ניתן לראות את האוקיינוס. האי מולדן התגלה ב-30 ביולי 1825 על ידי רב החובל לורד ג'ורג' אנסון ביירון, מפקד הספינה הבריטית: "אוניית הוד מלכותה בלונד" בשובה לבריטניה מהונולולו. האי נקרא על שם צ'ארלס רוברט מולדן (Charles Robert Malden), נווט הספינה, שמיפה את האטול. בעת גילויו, היה האטול בלתי מיושב, אולם התגלו בו שרידים של מקדשים ושרידי מבנים המעידים על כך שהיה מיושב. סברות רבות הועלו באשר למקימי מבנים אלה - החל משודדי ים, וכלה בנווטי אינקה או נווטים סיניים. בשנת 1924 חקר את השרידים הארכאולוג ק. פ. אמורי (K.P. Emory) ממוזיאון בישופ (אנ') שבהונולולו והסיק כי הם נבנו על ידי תושבים פולינזים שהתגוררו באי. במחצית הראשונה של המאה ה-19 עצרו באטול, מספר פעמים, ספינות ציד לווייתנים אמריקאיות. בשל מרבצי הגואנו באטול, הוכרז האטול על ידי ארצות הברית כשטח אמריקאי מכוח חוק איי הגואנו משנת 1856, אולם בטרם החלה חברת הגואנו האמריקאית לכרות באטול, השתלטה על האי חברה אוסטרלית על פי רישיון בריטי, שכרתה גואנו באטול החל משנות ה-60 של המאה ה-19 ועד 1927. בשנת 1957 ערכה בריטניה באי ניסויים בנשק גרעיני. ארצות הברית התנגדה לטענת בריטניה לשליטה באי, וטענה לריבונות באי עד שקיריבטי קיבלה עצמאות ביולי 1979. ב-20 בספטמבר 1979 נפגשו נציגי ארצות הברית וקיריבטי באטול טאראווה שבאיי גילברט וחתמו על חוזה טאראווה 1979 לפיו ארצות הברית הכירה בשלטון קיריבטי על האי מולדן (ו-13 איים נוספים). החוזה נכנס לתוקפו ב-23 בספטמבר 1983. חשיבותו הכלכלית של האי בכך שבהתאם לחוק הבינלאומי, מי האוקיינוס ברדיוס של 200 מילים ימיים סביב האי נחשבים שטח כלכלי של קיריבטי. שטח זה עשיר בדגי הטונה שבו. כמו כן על האי התגלו מרבצי גבס, אולם אלה אינם נכרים בשל עלויות התחבורה הגבוהות (בשל מרחקו של האי מכל מקום מיושב אחר). האי הוכרז שמורת טבע ב-29 במאי 1975 במטרה להגן על ציפורי הים המקננות באי. מדיה וקבצים בנושא מולדן בוויקישיתוף אטול מולדן מהחלל מולדן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מאלדן

האם התכוונתם ל... ערים באנגליה: ניו מאלדן מאלדן רושט ערים ועיירות בארצות הברית: מאלדן שבאילינוי מאלדן שבמסצ'וסטס מאלדן שבמיזורי מאלדן שבניו יורק מאלדן שבוושינגטון מאלדן שבוירג'יניה המערבית מאלדן שבהולנד אישים: קארל מולדן
טאבו פלוס

יוסי שמריך (נולד ב-23 בדצמבר 1980), ידוע בשם הבמה טאבו פלוס הוא ראפר ומוזיקאי ישראלי. בשנת 2004 השיק אלבום בכורה בשם "החיים עושים אנשים קשים, רוצה להרגיש?" בלייבל (שאינו קיים עוד) "אודיו קולאז'", חברת בת של NMC. האלבום, שאת עטיפתו עיצב שמריך עצמו, הכיל שירי היפ הופ בעלי אופי אלטרנטיבי, עם עיבודים שחלשו על מגוון סגנונות ביניהם ג'אז, פאנק ורוק, וטקסטים שעסקו בין השאר בנושאים בעלי משמעות פילוסופית וקיומית.[דרוש מקור] בהפקת האלבום השתתפו מספר מפיקים, ביניהם די.ג'י קארס, נועם וואהל ושמריך עצמו. בשנת 2007 לאחר שנה של עבודה משותפת עם ההרכב 51% (שמריך, צ'ה, אבי אשכנזי, אבי גולצמן, ג'וזף ושי פישמן) הוציאו 51% את אלבום הבכורה שלהם שנקרא "עוברים לגור לכם באוזן". בשנת 2008 הוציא טאבו פלוס את אלבום הסולו השני שלו "מיתרים", אלבום קונספט שהופק מוזיקלית על ידי יוסי "ג'וזף" כהן (באלבום התארחו האמנים נועה פארן, אבי אשכנזי ואבי גולצמן). האלבום יצא כחלק מפרויקט הגמר של טאבו בלימודי עיצוב תקשורת חזותית ב-HIT מכון טכנולוגי חולון, הפרויקט כלל גם את עטיפת האלבום ואת הקליפ לשיר הנושא, קליפ המשלב כמה טכניקות אנימציה (רוטוסקופ ואנימציית סריגה). הקליפ הוצג בתערוכות עיצוב ואנימציה ובלוגים ברחבי העולם. בשנת 2009 הוציא טאבו פלוס את הפרויקט "מילה מדוברת", אלבום שעסק בז'אנר הספוקן וורד, בו אירח אמנים שונים על ההפקות שלו (נועה פארן, נועם וואהל, אבי אשכנזי ואבי גולצמן). באותה שנה הוציא עם הרכב 51% את אלבומם השני "שירים מהבוידעם". ב-2011 המשיך הפרויקט בשם "מילה מדוברת 2.0". ב-2010 הוציא עם ההרכב 51% את אלבומם השלישי "זהו". ב-2011 התארח באלבום "סנדוויץ' פועלים" של אורטגה בשיר "דף ריק". בין השנים 2010-2014 היה שותף בהרכבי המוזיקה האלקטרונית MASSS ו- HTTP Beats ביחד עם המפיק יוסי ״ג׳וזף״ כהן. ב-2013 התארח באלבום "חלומות״ של המפיק עידו מימון בשיר ״אבוד״ בין השנים 2014-2019 יצר בעיקר למגירה אשר בענן, מלבד שירים בודדים שיצאו דרך ערוץ היוטיוב שלו. בסוף 2019 חזר להוציא שירים באופן רשמי ועקבי. סינגלים ששוחררו בין 2019 ל-2023 הפכו לאלבום הסולו השלישי שלו ״עיצות מאיש זקן״ (2023). החיים עושים אנשים קשים, רוצה להרגיש? (2004) מיתרים (2008) עיצות מאיש זקן (2023) עוברים לגור לכם באוזן (2007) שירים מהבוידעם (2009) זהו (2010) מילה מדוברת (2009) מילה מדוברת 2.0 (2011) טאבו פלוס, ברשת החברתית פייסבוק טאבו פלוס, ברשת החברתית אינסטגרם טאבו פלוס, סרטונים בערוץ יוטיוב טאבו פלוס, באתר iTunes טאבו פלוס, באתר Spotify טאבו פלוס, באתר בנדקמפ טאבו פלוס, באתר בנדקמפ האתר הרשמי: tabooplus.com רפי ברבירו, לילה, על המדף: 5 אלבומי היפ-הופ חדשים, באתר ynet, 10 ביוני 2004 מבוטא "חמישים ואחד אחוז" 51 אחוז - מביט גבוה, באתר וואלה, 31 ביולי 2007
שימקנט

שימקנט (בקזחית: ‏Şymkent/Шымкент‏Ⓘ‏; באוזבקית: Чимкент/Chimkent - צ'ימקנט) היא העיר השלישית בגודלה ובחשיבותה בקזחסטן (אחרי אלמטי ואסטנה) ושוכנת בדרומה, כ-610 ק"מ דרום-מערבית לאלמטי וכ-120 ק"מ צפון-מזרחית לטשקנט בירת אוזבקיסטן. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מונה כ-1.19 מיליון בני אדם, רובם אוזבקים (המהווים 65% מהאוכלוסייה), קזחים ורוסים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. העיר נוסדה במאה ה-12 כתחנה בדרך המשי מאירופה לסין. עם הזמן העיר ידעה תקופות של פריחה ולעומתן פעמים בהן נחרבה על ידי הכובשים השונים. עד 1810 נשלטה על ידי ח'אנות קוקנד, ואחר כך עברה לאמירות בוכרה. ב־1864 הגיעו הרוסים לאזור וכבשו את העיר בצרפם אותה לחבל טורקסטן. ב־1814 שם העיר שונה לצ'רנייב, וב־1924 שמה הישן הוחזר. ב־1993 שונה שם העיר בתעודות רשמיות ל"שימקנט", על־פי הכתיב הקזחי. בינואר 2015, פקידי שימקנט שלחו בקשה לאונסק"ו לקבל הכרה כעיר עתיקה. עד 2018, שימקנט הייתה המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז דרום קזחסטן. ב־19 ביוני 2018 היא הוצאה ממחוז דרום קזחסטן והוכפפה ישירות לממשלת קזחסטן. כתוצאה מכך, המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז הועבר לטורקיסטן, ושם המחוז שונה למחוז טורקיסטן. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בענף הכדורגל מייצגת את העיר קבוצת אורדבסי שימקנט המשתתפת בליגת העל הקזחית. בתחילת עונת 2015/16 נפגשה קבוצה זו מול קבוצת בית"ר ירושלים בשלב הראשון במסגרת הליגה האירופית והפסידה 2-1 בסיכום שני מפגשים. בלארוס מוהילב, מוהילב, בלארוס אנגליה סטיבנייג' (אנ'), הרטפורדשייר, אנגליה (מ־1990) תאילנד פאטאיה, תאילנד (מ־2017) איטליה גרוסטו, טוסקנה, איטליה טג'יקיסטן ח'וג'נד, טג'יקיסטן טורקיה איזמיר, טורקיה (מ־2004) טורקיה אסקישהיר, טורקיה הרפובליקה העממית של סין באי-יין (אנ'), גאנסו, הרפובליקה העממית של סין מדיה וקבצים בנושא שימקנט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שימקנט שימקנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Kazakhstan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de Shymkent Seeks UNESCO Recognition As 2,200-Year-Old City, www.astanatimes.com Публичное подписание Указа «О некоторых вопросах административно-территориального устройства Республики Казахстан» דוד בן-שימול, בית"ר ירושלים עלתה לסיבוב השני במוקדמות הליגה האירופית עם 1:2 על אורדבאסי, באתר ynet, 9 ביולי 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטארבק (אי)

האי סטארבק (באנגלית: Starbuck Island) המכונה גם האי וולנטיר (באנגלית: Volunteer Island - אי המתנדב) הוא אטול בלתי מיושב במרכז האוקיינוס השקט המהווה חלק מאיי ליין הדרומיים. האטול מצוי בשליטת קיריבטי. רוחבו של האטול 8.9 ק"מ ממזרח למערב ו-3.5 ק"מ מצפון לדרום. האטול התגלה לראשונה בשנת 1823 על ידי ולנטין סטארבק, רב חובל של ספינת צייד לווייתנים בריטית, ונקרא על שמו. האי הוכרז בשנת 1866 על ידי ארצות הברית כשטח בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו משנת 1856 אולם בפועל השתלטו הבריטים על האי וכרו בו את מרבצי הגואנו בין השנים 1870–1893. בשל גובהו הנמוך (בשיאו גובה האי הוא 5 מטרים) ובשל השוניות הרבות המקיפות אותו, אזור האי מסוכן בניווט, וספינות רבות טבעו לחופיו. האי הוכרז על ידי ארגון האומות המאוחדות כשמורת טבע בשל מושבת השחפית הכהה המצוייה עליו. מדיה וקבצים בנושא סטארבק בוויקישיתוף האי סטארבק סטארבק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דגל גואטמלה

דגל גואטמלה מכיל שני צבעים: כחול שמים ולבן. הכחול מסמל את מיקומה של המדינה בין האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי, בעוד הלבן מסמל את הטוהר של ערכי המדינה. מקורו של הפס הלבן בין שני הפסים הכחולים בדגל הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, אולם הגרסה הגואטמלית הפכה את הפסים לאנכיים במקום אופקיים. במרכז הדגל ישנו סמל המשלב כמה מרכיבים: איור של הציפור הלאומית, קורוקו הדור (קצאל), המסמלת את החירות; מגילת קלף ובה תאריך העצמאות של מרכז אמריקה מספרד, 15 בספטמבר 1821; רובים מוצלבים, המציינים את נכונותה של גואטמלה להגן על עצמה בכוח אם יהיה בכך צורך; כתר של עלי דפנה כסמל לניצחון; ושתי חרבות מוצלבות המייצגות את הכבוד. סמל גואטמלה המנון גואטמלה מדיה וקבצים בנושא דגל גואטמלה בוויקישיתוף דגל גואטמלה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל גואטמלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרן סורסקי

אהרן סורסקי (נולד בכ' בניסן ה'ת"ש, 28 באפריל 1940) הוא סופר חרדי בולט, בעיקר בתחום הספרות ההגיוגרפית-היסטורית. החל משנות השישים פרסם עשרות רבות של ספרי ביוגרפיה ומבואות על רבנים מהדורות האחרונים. את קריירת הכתיבה החל כעיתונאי בעיתון "המודיע" בשנות העשרים לחייו. את התנסותו העיקרית קיבל בעבודתו בהוצאת הספרים החרדית נצח. באותה הוצאה עבד גם חמיו הראשון משה שנפלד. באותה תקופה היה שותף פעיל בעריכתה של סדרת הספרים "פאר הדור", על תולדות החזון איש. עם השנים קנה סורסקי את ידענותו בהיסטוריה של יהדות מזרח אירופה, בעיקר בזרם החסידי שלה. את רוב המבואות לספרים שיצאו במסגרת הוצאת "נצח" כתב סורסקי. רבים מאותם מבואות שימשוהו בעתיד ונכללו כפרקים בתוך סדרת ספריו הפופולרית "מרביצי תורה ומוסר" ו"מרביצי תורה מעולם החסידות". סורסקי הוא חסיד סלונים. חצרות חסידיות רבות שוכרות את שירותיו לכתיבת ביוגרפיה על האדמו"רים שלהן. סגנון כתיבתו משלב בין הסגנון הספרותי-מליצי הישן לבין הכתיבה העכשווית. רבים ממטבעות הלשון שאובים מן המקורות המקראיים, התלמודיים והמדרשיים. בחלק מכתביו עשה סורסקי שימוש בפסבדונים א. ספרן. אורות ממזרח - תולדות רועים רוחניים ליהדות הספרדית, מהדורה רביעית מורחבת יצאה לאור בתשע"ה ממעיינות הנצח - ליקוטי פירושים על פרקי אבות מאת גדולי ישראל בדורות האחרונים יסוד המעלה, הוצאת זיותנים, בני ברק, תשנ"א (תולדות היישוב החסידי בארץ ישראל) דמויות הוד - סדרת ספרים על גדולי ישראל תולדות החינוך התורתי - תולדות החינוך החרדי בארץ ישראל ובמדינת ישראל במאה העשרים מרביצי תורה ומוסר (4 כרכים) - על גדולי ישראל מהעולם הליטאי מרביצי תורה בעולם החסידות - סדרת המשך ל'מרביצי תורה ומוסר' על גדולי ישראל מהעולם החסידי רבי שמעון ותורתו - תולדות חייו של הרב שמעון שקופ, ראש ישיבת 'שער התורה' בגרודנא אור אלחנן - תולדות חייו של הרב אלחנן וסרמן, ראש ישיבת ברנוביץ וזאת ליהודה - תולדות חייו של הרב יהודה צדקה ראש ישיבת פורת יוסף לפיד האש - על האדמו"ר מצאנז קלויזנבורג רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם רבי שמעון חסידא - תולדות ופרקי חיים של רבי שמעון סופר מערלוי - בעל התעוררות תשובה מסוד שיח חסידים - מתאר את האמונה אצל החסידים של פעם. חלק ב': "ואהבת לרעך כמוך", הוצאת זיותנים, בני ברק תשע"ו. ראש גולת אריאל - על האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר פאר ישראל - על האדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר ויחי יוסף - על רבי יוסף גרינוולד מפאפה מלך ביופיו - תולדות חייו של הרב יחזקאל אברמסקי חבלי יוצר - סיפור חייו של ר' יצחק גרשטנקורן מייסד וראש העיר בני ברק בלבת אש - תולדות חייו של האדמו"ר מאוז'ורוב רבי משה יחיאל הלוי אפשטיין הרב מפוניבז' - תולדות חייו של הרב יוסף שלמה כהנמן ראש ישיבת פוניבז' החזון אי"ש בדורותיו - על הרב אברהם ישעיהו קרליץ. בספר זה כותב סורסקי שהוא חיבר גם את הסדרה בת חמשת הכרכים פאר הדור, שעוסקת גם היא בחזון איש. שלוחא דרחמנא - חייו ופועלו של הרב שרגא פייבל מנדלוביץ', מייסד ישיבת תורה ודעת בארצות הברית זוטו של נהר - אוסף סיפורי צדיקים, הוצאת משאבים, ירושלים תשמ"ג אש התורה - על הרב אהרן קוטלר, שני חלקים. בני ברק תשע"ג זכר קדושים - על קהילת סלונים בלודז' תולדות יהושע - על רבי יהושע שפירא מריבטיטש. אהרן סורסקי, דף שער בספרייה הלאומית דוד אסף, ‏'כבוד אלקים הסתר דבר': פרק נוסף בהיסטוריוגרפיה האורתודוקסית של החסידות בארץ-ישראל, קתדרה 68, יוני 1993, עמ' 66-57
ליידן

לַיידֶן (בהולנדית: Leiden, ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא עיר הולנדית, בת כ-120,000 תושבים. ליידן שוכנת מצפון להאג, במרכז הפוליטי והתרבותי של הולנד ההיסטורית. העיר נוסדה ככל הידוע במאה ה-12, ובמרכזה מספר מבנים, ששימשו בסיס להתרחבותה (המפורסמים בהם: מבנה המצודה העגולה, המצוי על תל מלאכותי וכנסיית פיטר). העיר בנויה על מספר רב של תעלות ועליהן מאות גשרים. אמצעי התחבורה המרכזי בתוככי העיר הוא אופניים ולעיר כביש טבעתי מרכזי, שנתיבו חופף ברובו את התעלה המקיפה אותה. בשנת 1574 הטילו הספרדים על העיר מצור ממושך (כשנה), שאיים על שלומה. המצור הוטל במסגרת מלחמת הכיבוש הספרדי של דרום הולנד. לבסוף, הצליחו תושבי העיר להניס את הספרדים. הניצחון הושג על ידי צבא של אנשי המקום, בראשות וילם השתקן, אשר פרץ את תעלות העיר וגרם להצפת הכוח הצר על העיר. עד היום חוגגים מדי שנה ב-3 באוקטובר את הניצחון, בפסטיבל מרהיב הנמשך יומיים. בעקבות הניצחון וכאות הערכה לעמידת תושבי העיר במלחמה, הוקמה בעיר בשנת 1575 אוניברסיטת ליידן, האוניברסיטה הראשונה בהולנד (8 בפברואר 1575). עד היום האוניברסיטה היא המרכז התרבותי החשוב ביותר של האזור. היא נודעת בעיקר בלימודי הרפואה והמשפטים. חלק ממבניה המקוריים נשתמרו עד היום, ובכללם "מבנה האקדמיה" הבנוי על תעלה רחבה באחד הרחובות היפים במדינה כולה (ראפנבורך סטראאט). כמו כן מצוי בה בית החולים האוניברסיטאי הנודע. בעיר ליידן נולד וגדל הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין (ביתו היה סמוך למעגן המרכזי שבכיכר העיר). בעיר מבנים מרשימים, מספר רב של מוזיאונים, גנים בוטניים ואוכלוסייה מסבירת פנים. לעיר שני מעגני שיט קטנים וציוריים, מרכז מסחרי המצוי בעיקרו בשני רחובות / תעלות. ניתן לראות בה גם מהגרים מארצות רבות, בהן מדינות צפון אפריקה, המזרח התיכון, אינדונזיה ועוד. מוזיאונים בולטים: מוזיאון אתני - מקיף את רוב תרבויות העולם, כולל הקולוניות ההולנדיות באינדונזיה. מוזיאון הטבע "נאטורליס" - מציג תערוכות פוחלצים מרשימות של בעלי חיים מכל הסוגים וכן שלדי דינוזאורים ומצגות טבע ומדע אינטראקטיביות לילדים. המוזיאון העירוני "לאקנהל" - מציג עבודות של רמברנדט וציירים הולנדים בני האזור. מוזיאון ארכאולוגי. בעיר ובסביבתה מספר רב של פארקים ואזורים ירוקים, ובראשם - "ליידס האוט" (פארק ליידן) ובו פינת חי גדולה ומרשימה עם עדרי איילים, עופות, בריכות מים ומתקני שעשוע לילדים. לעיר היסטוריה יהודית ארוכה, עליה מעיד בית הכנסת רב המידות. רוב האוכלוסייה היהודית הושמדה בשואה, כפי שקרה לרובה המכריע של קהילת הולנד. כיום משרת בית הכנסת מספר מצומצם של מתפללים ואת פעילות הקהילה באזור, בעיקר בחגים. כמו כן הוא מהווה מרכז יהודי לסטודנטים ישראלים. בספריית אוניברסיטת ליידן מצוי, בין השאר, "כתב יד ליידן", כתב היד החשוב ביותר של התלמוד הירושלמי, משום היותו היחיד ששרד במלואו, שהיה הבסיס להדפסה הראשונה של הירושלמי (ונציה ה'רפ"ג). אתר האינטרנט הרשמי של ליידן (בהולנדית) ליידן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ליידן (הולנד), דף שער בספרייה הלאומית ליידן, ברשת החברתית פייסבוק ליידן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליידן, ברשת החברתית אינסטגרם ליידן, ברשת החברתית LinkedIn ליידן, סרטונים בערוץ היוטיוב
סטארבק

האם התכוונתם ל... אתרים: סטארבק – אי באיי ליין שבקיריבטי. דמויות ואישים: ג'ורג' סטארבק – משורר אמריקאי. סטארבק – דמות בספרו של הרמן מלוויל "מובי דיק". סגן סטארבק – דמות בסדרה של רשת ABC משנת 1978: "ספינת הקרב גלקטיקה. סטארבקס – רשת בתי קפה. ספרות: דברי ימי סטארבק – סדרת רומנים היסטוריים מאת ברנרד קורנוול. מוזיקה: סטארבק – להקה שפעלה בשנות ה-70 של המאה ה-20. קולנוע: סטארבק - תורם סדרתי – סרט קולנוע קנדי.
מעאן

מַעָאן (בערבית: معان) היא עיר בדרום ירדן, המשמשת בירת מחוז מעאן. אוכלוסיית העיר מונה כ-50,000 תושבים.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] בעיר עובר הכביש מעמאן לעקבה וכן מסילת הרכבת החיג'אזית. מעאן מזוהה עם מעון המקראית, מרכזם של שבט המעונים שלחץ את ישראל בתקופת השופטים (ספר שופטים, פרק י', פסוק י"ב). מלך יהודה עוזיהו ניצחם (ספר דברי הימים ב', פרק כ"ו, פסוק ז'). בתקופת בית שני נכבשה על ידי הנבטים. הרומאים בנו במקום את מצודות הלימֶס. בתקופת בני אומיה העיר השתקמה והתחילה לפרוח, שכן הח'ליף מועאויה נולד בה. בתקופה מאוחרת יותר שקעה, אך הוסיפה להיות תחנה חשובה בדרך למכה. בתקופה העות'מאנית הייתה חלק מן הפרובינציה של חג'אז. ב-1904 נחנכה בעיר מסילת הרכבת החיג'אזית המקשרת בין דמשק ואזור החג'אז. בשנת 1925, זמן קצר לפני שהסעודים כבשו את החג'אז מידי המשפחה ההאשמית, צירפה בריטניה את מעאן לאמירות עבר הירדן. סעודיה סירבה להכיר דה-יורה בסיפוח זה במשך 40 שנה. בשנת 1965 חתמו ירדן וסעודיה על הסכם חילופי שטחים, שבו הכירה לראשונה סעודיה בשליטת ירדן על מעאן. האנציקלופדיה העברית[דרושה הבהרה] מדיה וקבצים בנושא מעאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מעאן מעאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוסף נבו, ירדן – החיפוש אחר זהות (ספר 3 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 120. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ירדן ובנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה

גירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה (באמהרית: ግርማ ወልደ ጊዮርጊስ;‏ 8 בדצמבר 1924 - 15 בדצמבר 2018) היה פוליטיקאי אתיופי, שכיהן כנשיא אתיופיה בשנים 2001–2013, טייס בהכשרתו. בימי השלטון הקיסרי עמד למשך שלוש שנים בראש בית הנבחרים. בחירתו הראשונה לתפקיד הנשיא על ידי הפרלמנט האתיופי, ב-8 באוקטובר 2001 הייתה מפתיעה, שכן הוא היה לא מוכר יחסית. ב-9 באוקטובר 2007 נבחר בשנית לתפקיד הנשיא. גירמה נולד בדצמבר 1924 בעיר אדיס אבבה, למשפחה מהקבוצה האתנית אורומו. גירמה חונך בתחילה בבית הספר של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית ואחר כך הצטרף לבית הספר טפרי מקונן שבאדיס אבבה, שם למד עד לפלישה האיטלקית, אז למד בבה"ס האיטלקי "פרינצ'יפה די פיימונטה" שבעיר הבירה. בשנים 1950–1952 קיבל אישורי טיסה מטעם הולנד, שוודיה וקנדה במסגרת תוכנית אימונים מטעם הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית. ב-1941 שירת כשדר ברדיו התקשורת של צבא אתיופיה. ב-1944 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי. ב-1946 הצטרף לחיל האוויר ולקח חלק בפעילויות. ב-1951 היה ראש שדות התעופה האזרחיים שבאריתריאה. בהמשך מונה למנכ"ל משרד התעשייה, המסחר והתכנון. ב-1961 היה חבר הפרלמנט, הפך ליו"ר הפרלמנט של אתיופיה, עזר לאתיופיה לקחת חלק בארגון הפרלמנטרי הבינ"ל והשתתף בוועידות הארגון בשווייץ, בדנמרק וביוגוסלביה וכן היה יו"ר הכנס ה-52 של הארגון. היה יו"ר לשכת היצוא והיבוא, וסגן מפקח בשיחות השלום מול אריתריאה ב-1977. כמו כן היה חבר בלשכת המסחר, חבר במשלחת אוסטרליה לאתיופיה, מייסד ונשיא של אגודת החקלאות. בעת שהותו באריתריאה לפני שנות ה-90, היה יו"ר אגודת הצלב האדום אתיופית ונשיא חברת לפרוסי. הוא שלט בשפות רבות: אפן-אורומו, אמהרית, תיגרינית, איטלקית, צרפתית ואנגלית. במרץ 2012 התאשפז בערב הסעודית בגלל מחלה. בשנת 2013 סיים כהונתו כנשיא. בשנת 2014 הודיע בתקשורת על יוזמה להשכנת שלום בין אתיופיה לאריטריאה, שראה בה כמשימה מדרגה ראשונה אחרונה בחייו. נפטר ב-15 בדצמבר 2018. הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים. מדיה וקבצים בנושא גירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה בוויקישיתוף גירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ערן מיטלמן

ערן מיטלמן (נולד ב-3 בספטמבר 1970) הוא מוזיקאי ישראלי וקלידן. חבר בלהקת היהודים והתעויוט. מיטלמן למד בתיכון תלמה ילין במגמת מוזיקה, והיה חבר במקהלת קונסרבטוריון תל אביב כזמר בס. מיטלמן היה הקלידן של להקת היהודים משנת 1993 עד 2006. בנוסף, היה קלידן בלהקת התעויוט שהקים הזמר אביב גפן בשנים 1993 עד 1998. התפרסם גם עקב היותו נגן הקלידים בתוכניות "לא נפסיק לשיר", "כוכב נולד", "בית ספר למוסיקה", "ארץ נהדרת", "הכוכב הבא", "אני גיטרה" ו"הכל הולך". ב-2006 חזר להופיע עם אביב גפן והתעויוט. בפברואר 2013 שב מיטלמן ללהקת "היהודים". באוקטובר 2009 מיטלמן נישא לטל סיגלר, ולהם בת ובן. מתגורר בהוד השרון. מדיה וקבצים בנושא ערן מיטלמן בוויקישיתוף ערן מיטלמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערן מיטלמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ערן מיטלמן, באתר Discogs (באנגלית) ערן מיטלמן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ערן סויסה, המגזין, מיטלמן והיהודים, הסוף, באתר nrg‏, 10 במאי 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גונאר נורדאהל

גוּנָאר נוּרדָאהל (19 באוקטובר 1921 – 15 בספטמבר 1995) היה כדורגלן שוודי, שהתפרסם בעיקר הודות לתקופה בה שיחק במדי מילאן בשנים 1949–1956. נורדאהל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת העיר דיירפורש שבשוודיה, בטרם עבר לנורשפין. בנורשפין הוא זכה ב-4 אליפויות לאומיות, והבקיע 7 שערים במשחק אחד במדיה. נורדאהל נקרא לראשונה לשחק במדי נבחרת שוודיה בכדורגל בשנת 1945. ב-1948, הוא סייע לשוודיה לזכות במדליית הזהב בטורניר האולימפי, וגם זכה בתואר "מלך השערים" של אותו הטורניר. במהלך התקופה בה שיחק במועדונים בשוודיה, כבש נורדאהל 149 שערים ב-172 משחקים. הוא הועבר למילאן ב-22 בינואר 1949. מאוחר יותר, הצטרפו אליו באיטליה שני חבריו לחוד-ההתקפה של הנבחרת, גונאר גרן ונילס לידהולם וכך נוצרה שלישיית גרה-נו-לי במילאן. העברתו של נורדאהל למילאן אילצה אותו לפרוש מהנבחרת הלאומית, עקב החוקים של התקופה, שמנעו משחקנים מקצוענים לשחק במדי נבחרת שוודיה. במהלך 30 המשחקים שהספיק עד אז לשחק עבור נבחרת שוודיה, הוא כבש 44 שערים, שהם בערך ממוצע של 1.5 שערים למשחק, נתון נדיר לתקופה ההיא ואף להיום. בשמונה העונות בהן שיחק במדי מילאן, הוא היה מלך השערים של סרייה א' חמש פעמים. אחרי שעזב את מילאן, עבר נורדאהל לשחק עבור רומא למשך שתי עונות. נורדאהל עדיין מחזיק בתואר מלך השערים של כל הזמנים במילאן, עם 210 כיבושים בליגה. הוא עדיין ממוקם במקום השני בטבלת מלך השערים בכל הזמנים של סרייה א', עם 225 כיבושים ב-291 משחקים. רק סילביו פיולה כבש יותר שערים ממנו, עובדה שהופכת את נורדאהל לכובש הלא-איטלקי המוביל בכל הזמנים באיטליה. נורדאהל החזיק בשיא הכיבושים לעונה אחת בסרייה א', עם 35 שערים בעונת 1949/1950, במשך 66 שנים, עד שגונסאלו היגוואין שבר את שיאו. תומאס נורדאהל, בנו של גונאר, היה חבר בסגל של נבחרת שוודיה במהלך מונדיאל 1970. נורדאהל נפטר בגיל 73 באלגרו שבאיטליה. אליפות סרייה א': פעמיים אליפות אלסוונסקאן (שוודיה): 4 פעמים הגביע השוודי: פעם אחת קופה לטינה: פעמיים אולימפיאדה (מדליית זהב): פעם אחת מלך השערים בטורניר האולימפי: פעם אחת מלך השערים באיטליה: 5 פעמים מלך השערים בשוודיה: 4 פעמים מדיה וקבצים בנושא גונאר נורדאהל בוויקישיתוף גונאר נורדאהל, באתר Transfermarkt גונאר נורדאהל, באתר Soccerway גונאר נורדאהל, באתר WorldFootball.net גונאר נורדאהל, באתר National Football Teams גונאר נורדאהל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
גונאר גרן

גונאר גרן (בשוודית: Gunnar Gren‏; 31 באוקטובר 1920 – 10 בנובמבר 1991) היה כדורגלן שוודי מפורסם, וחלק משלישיית גרה-נו-לי. גרן נחשב לאחד מן הכדורגלנים הגדולים בתולדות הכדורגל השוודי. הוא זכה במספר פרסים במהלך הקריירה שלו, בהם אליפות שוודיה עם גטבורג. הוא זכה בגולדבולן (Guldbollen), תואר שחקן השנה בשוודיה, ב-1946. ב-1949, הוא הצטרף למילאן האיטלקית והפך להיות הצלע 'גרה' שבגרה-נו-לי, יחד עם עמיתיו מנבחרת שוודיה, גונאר נורדאהל ('נו') ונילס לידהולם ('לי'), ולתקופה קצרה אף אימן את הקבוצה. גרן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שוודיה ב-29 באוגוסט 1940, בניצחון הנבחרת על פינלנד בתוצאה 2–3. משחקו האחרון עבור הנבחרת היה ב-26 באוקטובר 1958, מול נבחרת דנמרק, שהסתיים בתוצאה 4-4. גרן היה אז בגיל בלתי שגרתי עבור כדורגלן, 37 שנים ו-360 ימים. הוא היה חבר בסגל הנבחרת שזכתה במקום השני במונדיאל 1958. בסך הכל, גרן הופיע 57 פעמים במסגרת הנבחרת הלאומית, וכבש 32 שערים. אחרי שפרש כשחקן, גרן הפך למאמנן של אי-קו אודוולד, גאיס וקבוצות נוספות, ובשנת 1961 אימן את יובנטוס. גרן נפטר עשרה ימים לאחר יום הולדתו ה-71, ונקבר בבית הקברות וסטרה שירקוגורדן (Västra Kyrkogården - בית הקברות המערבי) בגטבורג, מחוז יטאלנד המערבית, שוודיה. מדיה וקבצים בנושא גונאר גרן בוויקישיתוף גונאר גרן, באתר Transfermarkt גונאר גרן, באתר WorldFootball.net גונאר גרן, באתר National Football Teams גונאר גרן, באתר FootballDatabase.eu גונאר גרן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)