לאה גולדברג

לאה גולדברג (בגרמנית: Lea Goldberg;‏ 29 במאי 1911, ב' בסיון תרע"א, קניגסברג, פרוסיה המזרחית, גרמניה – 15 בינואר 1970, ח' בשבט תש"ל, ירושלים, ישראל) הייתה מהמשוררות העבריות הידועות והחשובות ביותר בעת החדשה, סופרת מבוגרים וילדים, מתרגמת, מחזאית, מבקרת, ציירת, חוקרת ספרות, עיתונאית ומבקרת תרבות, כלת פרס ישראל לספרות ושירה לשנת תש"ל (1970). פרופסור לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים. ארכיונה מופקד במכון גנזים - ארכיון הסופרות והסופרים בישראל, אשר בבית אריאלה בתל אביב. לאה גולדברג נולדה בשנת 1911 בעיר קניגסברג שבמחוז פרוסיה המזרחית של גרמניה. (כיום קלינינגרד, רוסיה), לציפה (צילה) לוין ואברהם, כלכלן בכיר, שעבד כמפקח בחברת ביטוח בליטא, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית. בשנות חייה הראשונות התגוררה המשפחה בקובנה .במהלך מלחמת העולם הראשונה נאלצו לברוח למחוז סראטוב, עמוק בתוך שטחה של רוסיה. כששבו לליטא בתום המלחמה הואשם אביה בקומוניזם, וחיילים ליטאים מהצבא הלבן עינו אותו במשך כעשרה ימים. כתוצאה מכך סבל האב מהפרעת דחק פוסט-טראומטית (תסמונת בתר חבלתית), שהפכה למחלת נפש. בשנת 1931 התגרשו הוריה. בנעוריה למדה גולדברג בגימנסיה העברית ע"ש שוובה בקובנה. גולדברג למדה פילוסופיה ושפות שמיות באוניברסיטאות קובנה, ברלין ובון. את הדוקטורט שלה, באוניברסיטת בון, כתבה על הארמית השומרונית והתרגום השומרוני, בהדרכת פאול קאלה. בתום לימודיה חזרה לליטא, שם עסקה בהוראת הספרות בגימנסיה העברית בעיר ראסיין, ונמנתה עם חברי קבוצת הסופרים "פֶּתח". מחזור שיריה "משירי ארץ אהבתי" מוקדש כנראה לליטא ולקובנה, העיר שבה גדלה. ייתכן גם שהשירים מבטאים תחושה אישית של כמיהה לאהבת איש ("יבוא עולה רגל"), ושבביטוי 'ארץ אהבתי' היא מתכוונת לנפשה שלה. מכורה שלי, ארץ נוי אביונה למלכה אין בית, למלך אין כתר. ושבעה ימים אביב בשנה וסגריר וגשמים כל היתר. — משירי ארץ אהבתי עם הגעתה לארץ ישראל ב-1935 חברה, בסיועו של אברהם שלונסקי, לחוג "יחדיו" של אלתרמן ושלונסקי. בשנה זו יצא לאור ספר שיריה הראשון, "טבעות עשן", ובו התפרסמו בין היתר השירים "לתמונת אמא" ו"ימים לבנים" (שלימים הלחין שלמה יידוב). בשנת 1938 פרסמה את "האומץ לחולין", ולראשונה חתמה בשמה ולא בשם עט. אמה עלתה לארץ שנה אחריה, והשתיים עברו להתגורר יחדיו בתל אביב ברחוב ארנון 15. ב-1940 יצא לאור ספר שיריה השני, "שיבולת ירוקת העין". בשיריה ביטאה גם את הקרע מהארץ שבה נולדה: אִתכם אני נשתלתי פעמיים אִתכם אני צמחתי, אורנים ושורשיי - בשני נופים שונים — אורן בתקופה זו כתבה גם ספרי ילדים רבים, בהם "ידידי מרחוב ארנון", "מה עושות האילות" ו"המפוזר מכפר אז"ר". גולדברג כתבה עבור העיתונים "במחנה", "דבר", "על המשמר" ו"משמר לילדים", ונמנתה עם עורכי "דבר לילדים". לעיתים כתבה תחת שם העט "עדה גראנט". היא ערכה את "אורות קטנים", עיתון לילדי יהדות התפוצות, ופרסמה שירים, כגון "האמנם" בעיתון "דבר". היא חיברה גם זמרירי פרסומת למחייתה, ועבדה כמורה בבית ספר,[דרושה הבהרה] וכעורכת ספרי ילדים בספרית פועלים. בשנת 1949 זכתה בפרס רופין. ב-1950, לאחר שהוצע לה ללמד באוניברסיטה העברית, עברו היא ואמה להתגורר בירושלים. שם כתבה את מחזור השירים אהבתה של תרזה די מון, המתאר אהבה נכזבת של אצילה צרפתייה למורה איטלקי צעיר. הספר מושפע מאהבתה לז'ק אדו. ב-1952 החלה גולדברג ללמד לימודי יסוד בספרות באוניברסיטה העברית, וב-1953 החליפה את אריה לודוויג שטראוס, לאחר שפרש מהוראה מחמת מחלה. אז היה באוניברסיטה רק חוג לספרות עברית, והיו קורסים כלליים בספרות כללית. בשנת 1960 היא ייסדה את החוג לספרות כללית והשוואתית, ועמדה בראשו עד מותה. תלמידיה מתארים אותה כדמות קצת מגושמת, תמיד עם סיגריה בפה, מרתקת ומעוררת הערצה, ונראית לא פעם קצת כועסת. בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים הותקפה שירתה של גולדברג בין היתר על ידי תלמידיה. בתקופה זו הייתה נהייה אחר השירה האנגלוסקסית שהייתה משוחררת יותר ופחות מובנית, ושירתה של גולדברג נתפסה לפתע כמיושנת. גולדברג נפגעה מכך וחשה שמפעל חייה יורד לטמיון. בתקופה זו מצאה מפלט בציור. גולדברג כתבה את ספר הילדים "דירה להשכיר", ומחזורי שירים נוספים. האחרון בהם, "עם הלילה הזה", יצא לאור ב-1964. כמו כן תרגמה ממיטב יצירות הקלאסיקה העולמית, ובהן: "מלחמה ושלום" מאת טולסטוי, "סיפורים" מאת צ'כוב, "ילדות" מאת גורקי, ומחזות ושירים מאת איבסן, שייקספיר, ופטררקה. כמו כן כתבה ביקורת ספרים וביקורת תיאטרון, ושלחה ידה גם בציור. לאחר שניתן גזר הדין במשפט אייכמן ב-1961, חתמה גולדברג על מכתב לנשיא המדינה יצחק בן-צבי, שאת שליחתו יזמו מרטין בובר ושמואל הוגו ברגמן, הקורא לנשיא למנוע את הוצאתו להורג של אדולף אייכמן. לאה גולדברג, שעישנה באופן קבוע, חלתה בסרטן הריאות. בתקופת מחלתה הפסיקה לעשן, עברה טיפולים כואבים, וציירה באינטנסיביות ממיטת חוליה על קירות חדרה. היא נפטרה ב-15 בינואר 1970 ונקברה בהר המנוחות בירושלים, בחלקת הפרופסורים. גולדברג לא נישאה ולא הקימה משפחה. את פרס ישראל לספרות יפה שבו זכתה באותה שנה, קיבלה בשמה אמה צילה. לפי המתואר, היחסים בין לאה ואימה צילה היו קרובים וחמים, תוך שתמכו ונעזרו זו בזו במידה רבה. ללאה היו לא מעט מצבי נפש קשים, והאם תמכה בה. עם זאת התלות של גולדברג באימה הייתה לא פשוטה עבורה. גולדברג תפסה את אמה צילה בתור אישיות מוארת מבפנים ומבחוץ, וחשה רגשי נחיתות לעומתה. צילה הוסיפה לחיות עוד 11 שנים אחריה, וביקשה שעל מצבתה ייחרטו המילים: "אם המשוררת לאה גולדברג". בראש יצירתה הספרותית של גולדברג עומדת שירתה. שירתה של גולדברג, כאופייני לזמנה, נמלצת פחות מזו של בני הדור הקודם, כגון ביאליק וטשרניחובסקי, ומודרניסטית במובהק. גולדברג הושפעה כאלתרמן מהסימבוליזם הרוסי, אבל בניגוד לשירתו של אלתרמן העמוסה במטפורות, שאינן תמיד קלות לפענוח, ובמצלולים רבים, גולדברג התרחקה מהקוטב הצורני-חושני לעבר שירה הגותית יותר שאופיינה בבהירות התכנים. גולדברג לא כתבה שירה לאומית או "מגויסת" לצורכי מפעל הציונות, אלא עסקה בנושאים אישיים ואוניברסליים. ייחודה כמשוררת והמעמד הנכבד שלו זכתה יצירתה נזקפו בעיקר לזכות יכולתה המלוטשת להסביר נושאים אישיים, אינטימיים ואינדיבידואליים, ולהעבירם כתחושת הכלל, ללא מעורבות של מטענים פוליטיים וחברתיים. נתח נכבד משיריה של גולדברג עוסק בתיאורי הנוף והטבע. מאות משיריה עוסקים בנוף הישראלי, וכן בנוף האירופי אותו השאירה מאחוריה, דרך תיאורים חד-פעמיים של מראות שנקלעו בדרכה, בין אם מדובר בשירים בודדים, כגון "הזר שר לנחל", "פריחת התמוז" ו"אחרונים בשדה", או במחרוזות שלמות כגון "אילנות", "שיבולת ירוקת העין", ו"משירי הנחל". להלן מתוך מחזור שירי "העץ": ראיתי עץ כורע על נהר, איתן ושבע ימים וידוע- סער אדיר מרגוע ושכול מיער איכה סגד לזרם הנמהר! — העץ, א' גולדברג לא נישאה ולא הייתה לאם. בשירתה מוצגת בדידות גדולה לצד ניסיונות נואשים להשיג אהבה. בנעוריה התאהבה בגברים מבוגרים ממנה, אך אהבותיה היו נכזבות כולן. המשורר אברהם בן יצחק (סונה) היה אהבת חייה – ועליו כתבה: "אהבה גדולה, אחת ויחידה, שלא הייתה כלל אהבה". להלן ציטוט מהשיר "אחרי עשרים שנה" המוקדש ספק לאב ספק לאהוב: שני אנשים, אכן, שני אנשים זרים משני עברי התהום של הרס ואימה אפילו על קברי מתינו היקרים לא עוד נאמר היום אותה תפילה עצמה — אחרי עשרים שנה מהדהדות כאן גם השורות: השפלתי המבט ובידי עודה מוטלת יד שבדברים שבירים השכילה געת והיא כבדה ונוכריה לעד — שירי אהבה מספר עתיק, ה' גם בשיר "אהבה ראשונה" בולט הפער בין אהבות שחוותה בנעוריה לבין בדידותה כיום: עיי מפולת, דם ואפר, שנים, שנים רובצות כתהום, בין חלומות של בית הספר ובגרותי כבדת היום. — אהבה ראשונה נושא נוסף המלווה את שיריה של גולדברג הוא מורשת חייה באירופה, אותה הותירה מאחור בעלייתה ארצה. דוגמאות לכך קיימות בספריה, כמו "שיר בכפרים", המכיל שירי עם ממולדתה אותם תרגמה לעברית, יצירתה "משירי ארץ אהבתי" וכן גם ספרה "מביתי הישן". שירים אלו כוללים עולם ציורי כפרי ואירופי, השזור באינספור תיאורים לעולם אשר על אף געגועיה של המשוררת, אינו יכול להתקיים במציאות הארץ-ישראלית. שיריה מבטאים געגועים לנוף האירופי ואת קשיי ההיקלטות במולדת חדשה. הזיקה לתרבות הכללית הייתה חלק בלתי נפרד מחייה. היא עסקה בתרגומים של יצירות מופת מהספרות העולמית לשפה העברית ולימדה ספרות כללית במסגרת האוניברסיטה העברית. כמו אחרים בני דורה הושפעה גולדברג ממאורעות מלחמת העולם הראשונה וגם מכך שאיבדה חברים ומכרים רבים שנספו בשואה בימי מלחמת העולם השנייה. היא ביטאה את קולו של דור שלם אשר נותר מצולק בחייו עקב מאורעות הזמן. רבים משיריה מבטאים תחושת אשם כבדה, שייתכן וקשורה גם לנסיבות חייה האישיות-משפחתיות בימי ילדותה בזמן התלאות שעברה משפחתה בזמן מלחמת העולם הראשונה ולאחריה. בחלק מהשירים עולה תחושת רדיפה של חבריה המתים בהזיותיה ובחלומותיה (מחזור השירים "בלהות" מתוך "ברק בבוקר"). משירים אלו עולה תחושה אישית-קולקטיבית של רצון עז להגאל מאותן תחושות האשם, אך ללא כל יכולת לממש זאת. מוטיב האמונה חוזר הרבה בשירים אלה והרצון להאחז בה על מנת להיגאל מהאשם. מתוך השיר "למי שאינו מאמין", המופיע בספר "עם הלילה הזה": לבי ישן את שנתו ואני ישנה. חלומי כבד- שתיקה ומתי מהלכים בשנתי כבתוך מצודה עתיקה. איך אתעורר משנתי ואין בלבי אמונה ואתה אינך מבקש דבר? — למי שאינו מאמין, א' ערך מורחב – ספרות הילדים של לאה גולדברג לאה גולדברג חיברה יצירות רבות לילדים: היא כתבה ספרי ילדים, שבין המפורסמים שבהם ניתן למנות את דירה להשכיר, המפוזר מכפר אז"ר, איה פלוטו, מה עושות האיילות, מעשה בצייר, דב-דבוני בן דבים מצחצח נעלים, ידידי מרחוב ארנון, הילד הרע ונסים ונפלאות. בנוסף כתבה שירי ילדים, אשר רבים מהם התפרסמו ואף זכו ללחן. דורות של ילדים התחנכו על שיריה ופזמוניה, ובהם "הדוב הצהוב", "שיר ההפלגה", "ברווזים", "מה עושות האיילות", "מדוע הילד צחק בחלום" ו"פזמון ליקינטון". דרכה של לאה גולדברג אל ספרות הילדים נסללה בפועל החל מיומה השני בארץ, וכמעט במקרה. מכריה השיגו עבורה משרה בעיתון "דבר", וכשנכנסה למערכת העיתון הציגוה בפני יצחק יציב. על יציב, עורכו הראשון של "דבר לילדים", מספרים שהיה מטה כל שיחה בענייני ספרות וסופרים לשאלה אם ניתן לבקש מן הסופר או המשורר שדובר בו זה עתה לתרום מפרי עטו למוסף, וכך נהג גם עם העולה החדשה. "אולי יש לך חומר לילדים", שאל אותה, "הכתבת שירי ילדים?" – והיא ענתה: "לא ניסיתי". "ובכן נסי" הייתה תשובתו. הגיליון הקרוב של המוסף עמד בדפוס אך בזה הבא כבר הופיע שירה הראשון לילדים, "פילי הקטן". עד מהרה התמנתה גולדברג לסגניתו של יציב, במקום הסופרת והעיתונאית ברכה חבס, ופרסמה בקביעות שירים וסיפורים לילדים. בשנת 1936 החלה בשיתוף פעולה עם אריה נבון, עמו יצרה את הקומיקס "אורי מורי", ואחר כך גם יצירות אחרות. גולדברג כתבה ספרים רבים לילדים, אבל לא היו לה ילדים משלה. גולדברג אהבה מאוד ילדים והקשר שלה איתם היה עמוק בלתי אמצעי וחופשי. העצבות העמוקה של חייה הייתה על כך שלא היו לה ילדים. היא התגוררה ברחוב ארנון 15 בתל אביב, עם אמהּ. "ידידי מרחוב ארנון" הוא ספר הילדים הראשון של לאה גולדברג בפרוזה. הוא מכיל ארבעה סיפורים, הנקשרים כולם בהווי רחוב ארנון. "והוא האור" הוא רומן בעל יסודות אוטוביוגרפיים שיצא לאור ב-1946. גולדברג מתארת בו את מחלת הנפש של אביה. יצירה זו מונחת בתשתית יצירתה והיא שופכת אור רב על יסודות נפשה ועל אישיותה. הספר פותח ברצח אב סמלי. הגיבורה נורה פוגשת יהודי החוזר ושואל אותה במפגיע על אודות הייחוס המשפחתי שלה. נורה, שאינה מעוניינת להסגיר את העובדה כי אביה מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי, מנסה להתחמק משאלותיו של היהודי הסקרן, אך הדבר אינו עולה בידה, ולבסוף היא פולטת בזעם: ”אין לי אב! אבי מת! השמעת, מת!...” נורה "הורגת" את אביה ומנסה להתנתק מעברהּ. לאור אי-הצלחתה בכך, פניו של החולי הנפשי ממשיכות להציץ אליה ולהתגלות לה בדרכים שונות. נורה אומרת לבסוף: ”כל העולם כולו חולה רוח” (עמ' 211), וב"משירי הבן האובד": ”לעולם לא יסלח אביך/ לא סליחות הוא אגר בלב”. לאה גולדברג הייתה חובבת אמנות והעמידה יצירה פלסטית לצד זו הפואטית. בשנותיה האחרונות עסקה בציור, ברישום ובמלאכת הקולאז', אולם כבר בילדותה גילתה נטייה מובהקת אל התחום, אף יותר מאשר אל אמנות המילה. ביומניה מנערותה ביטאה גם את הרצון להיות ציירת. היא אהבה לצייר לא פחות משאהבה לכתוב. במסמך תולדות חייה אשר נמצא בעיזבונה וחובר בשנת 1968, כתבה גולדברג שהמורה לציור בבית ספרה ייעץ להוריה לשלוח אותה לשיעורי ציור פרטיים. משום שהמשפחה הייתה שרויה במצוקה כלכלית, שילמה גולדברג על שיעורי הציור הפרטיים בעצמה, מכסף שהרוויחה בשיעורים פרטיים שהעניקה. גולדברג החלה ללמוד באקדמיה לציור בקובנה אולם עקב לחץ מן הסובבים אותה וציפיות משפחתה שתבחר בספרות כמקצוע, היא שוכנעה לעזוב את האקדמיה כעבור חודש. על החלטה זו השפיע גם פרסום שירה הראשון בעיתון. בסיום לימודיה באוניברסיטת קובנה בשנת 1930, קיבלה גולדברג מלגה ונסעה ללמוד בגרמניה. בעקבות מעבר זה נפתחו בפניה אופקים תרבותיים חדשים אשר לא היו נגישים עבורה בליטא, והיא נחשפה אל יצירות אמנות מערביות רבות, מן העולם הנאו-קלאסי, הרנסאנסי והמודרני. ייתכן שאותה חשיפה מקבילה לאסכולות אמנותיות מסורתיות ומודרניות הביאה למתח המתקיים בין הקלאסי למודרני ביצירתה הספרותית. ברשימתה "תולדות חיים" ציינה גולדברג אמנים שאהבה במיוחד, בהם ציירי הרנסאנס קרלו קריולי, אניולו ברונזינו וחוספה דה ריברה, וכן המודרניסטים ארנסט בארלאך (אנ'), פאול קלה ופבלו פיקאסו. אמנים אלו השפיעו על מכלול יצירתה, כאשר בין השאר שירה "חלום נערה" הושפע מתמונת מגדלנה של קריולי, ואילו התמונה "הקדוש סבסטיאן" של ריברה נזכרת בסונטה גנוזה שלה ששמה "ברלין". כאשר נשאלה גולדברג מדוע לא נמשכה ללימודי ציור, ענתה שאם העובדה שלא ציירה לא הפריעה לה זמן כה רב, סימן שלא הייתה אמורה לצייר. גולדברג ראתה את הספרות כיעודה, אולם ב-1968 כתבה כי ארבע שנים קודם לכן ”החלה פורצת מתוכי התשוקה הישנה”. גולדברג הראתה את רישומיה לידידה האמן אריה נבון, אשר ייעץ לה להמשיך ביצירה. היא החלה לצייר עד אשר ציירה באופן יומיומי, והרחיבה את יצירתה גם למדיום הקולאז' ביולי 1968. הציור היה עבורה תרפיה. בתקופות קשות עבורה כמו בתקופה בה חוותה ביקורת מתלמידיה וכמו בתקופת מחלת הסרטן, פנתה לעסוק בציור. חברתה של גולדברג, תמרה ריקמן תארה כיצד בימיה האחרונים הפכו קירות ביתה למעין כן ציור. היא רשמה על הקירות ציור שהלך והתארך עד קצה החדר. גולדברג איירה בעצמה את ספר הילדים פרי עטה, מעשה בצייר, את השיר הסיפורי אוקסן וניקולט שתרגמה מצרפתית, את המפוזר מכפר אז"ר שחיברה בהשראת סמואיל מרשק ואת תרגומה לספר הגרמני עץ היהודים (אנ') מאת אנטה פון דרוסטה הילסהוף. בנוסף, יצרה גולדברג איורים עבור המחזה בית ספר לנשים למולייר, אותו תרגמה לעברית, אולם אלה לא התפרסמו משום שחששה לפגוע במאיירת שנבחרה על ידי הוצאת הספרים, ולכן לא הציעה את איוריה. בריאיון עם תלמה אליגון משנת 1969 התייחסה גולדברג לקשר של כתיבתה עם ציוריה: "הדחף ליצירה הוא אותו הדחף הן בשירה והן בציור, אך אינני עושה אילוסטרציה של מחשבתי השירית. האסוציאציה בזמן הציור היא בהחלט לא ספרותית. [...] להיפך, הציור נחוץ לי כדי לברוח מן הספרות אל עולם אחר, ממשי יותר. סופרים נמשכים לציור כי הם מחפשים את הקיום הממשי שתפיסתו בלתי-אמצעית. כנראה מתוך זה ברחתי לציור, כי כמעט אינני כותבת. [...] אמנם נכון שהחוויה המעוררת את היצירה היא אותה חוויה והאישיות שלי היא אותה אישיות בשני המקרים, אך כאן נגמרת ההשוואה. בכל אמנות חושבים בחומר בו עובדים, ומסוכן, ואף אין זה מדייק להשוות ולשאול מונחים מאמנות אחת לרעותה. בציור, מה שחשוב לי, בדיוק כמו בקולאז', הוא צורה וכתם. אני מנסה להשיג בגבולות היכולת שלי את הטוב ביותר בצורות ובצבעים. כך גם אני רואה תמונות של ציירים, אפילו מן התקופה הקלאסית. אחד הציירים האהובים עלי הוא פרא-אנג'ליקו, שאני רואה אותו בכל ביקורי באיטליה או בפאריס, בלובר. אמנם נשאר בזיכרון גם הלך הנפש של אמונה תמימה, אך אני זוכרת את התכלת והזהב שלו, ואינני זוכרת דמויות בודדות. הדמויות המסוימות חשובות רק אם מרגישים שהן חשובות לצייר. למשל גויא, כיוון שזה חשוב לו למסור את אופייה של הדמות, זה חשוב גם לי. בשבילי הבדל בין תמונה אבסטרקטית טובה לבין תמונה פיגורטיבית טובה, שבה הצד הפיגורטיבי לא כל כך חשוב, הוא מאוד קטן." — לאה גולדברג, 1969 דרך השירה נגלה לעינינו צד מלנכולי ונוגה בעוד דרך ציוריה של גולדברג מתגלה צד חי חיוני ומעורב בחיים. ייתכן והדבר קשור לכך שעל פי עדותה הייתה כותבת כאשר הייתה במצב רוח מלנכולי. אם כך, ציוריה מאפשרים לנו צוהר להיבטים אחרים באישיותה. הדמויות המופיעות בציוריה של גולדברג הן פעמים רבות דמויות ספרותיות – מיצירותיה או מיצירות שתרגמה וערכה – המתבטאות באופן מוחשי במדיום הוויזואלי. לעיתים אף ניתן לזהות ביצירות מסוימות את דיוקנה של גולדברג באופן גלוי או סמוי. הנושאים בציוריה מגוונים ומציגים זכרונות, מסעות, ערים, טבע, נוף ודמיון. הם מתאפיינים בתיאורי אווירה יותר מאשר תיאורים ריאליסטיים. גולדברג ציירה בעיפרון, פחם, גואש, עפרונות צבעוניים, צבעי מים ושמן, ונהגה להתחיל ברישום גרסאות רבות עבור אותה יצירה: רישום שככל הנראה היה אימפולסיבי ואינטואיטיבי. בחלק מן הציורים מופיעים עומק ופרספקטיבה ובחלקם השטחה קווית מרומזת, ורובם נתחמו על ידי מסגרת. ציוריה העוסקים בנוף עירוני מורכבים מגוונים מונוכרומטיים כשחור, לבן, חום ואפור, היוצרים אווירת עצבות וניכור המתכתבת עם שיריה של גולדברג על תחושותיה בערים זרות. בשנים האחרונות לחייה יצרה גולדברג קולאז'ים בהשפעת יצירותיה של האמנית שושנה היימן. אלו הורכבו בקפידה מגזרי נייר ומפות ששולבו עם כיתובים וציורי דיו, עפרונות, גואש וצבעי מים באופן צפוף, סמלי ועשיר בדימויים. בשנים 1968–1969 יצרה קולאז'ים בנושאי ירושלים והתנ"ך. גם על בחירתה ליצור במדיום זה התבטאה בריאיון עם תלמה אליגון: "בקולאז' יש לי אמביציה לקחת חומר ולהשתמש בו בצורה אחרת. יש ליטול מהחומר את משמעותו הפונקציונלית הקודמת, לרוקן אותו מכל משמעות קודמת ולתת לו משמעות חדשה ככתם צבע במסגרת שאני יצרתי אותה. נכון, יש כאן משחק, אך יסוד זה של משחק קיים בכל אמנות. אני נהנית גם מגזירת הנייר, גם מהדבקתו וגם מן העובדה שאני משנה את משמעותו. בקולאז' יותר קל לי להגיע לאבסטרקט, אני אוהבת מאוד אבסטרקט טוב אך איני יכולה להגיע לאבסטרקט גמור. גם בשירים הפחות מטריאליים שלי יש משהו שהוא שייך לאמנות פיגורטיבית. אף הייתי אומרת, קיים קשר סינטקטי [תחבירי] גם בשיר וגם ברישום ובציור." — לאה גולדברג, 1969 יצירותיה הפלסטיות של גולדברג הוצגו בימי חייה בשתי תערוכות: הראשונה בבית האמנים בירושלים בשנת 1968, והשנייה בשנת חייה האחרונה, בגלריה בכפר מנחם, ב-1969. על תערוכתה האחרונה התפרסמה ביקורת אוהדת בעיתון "על המשמר": "לתערוכת הקולאז'ים של לאה גולדברג בכפר מנחם היתה הצלחה בלתי רגילה: ביקרו בה קבוצות רבות של אנשי ההתיישבות העובדת, מן היישובים בסביבה ובמקרים יחידים לרוב. לתערוכה זו היה קהל טוב מאוד. רוב המבקרים בילו שעה ארוכה בהתבוננותם. תופעה בולטת זו, מקורה בטיבן המיוחד של התמונות, אשר להן מעבר לסגולותיהן האסתטיות הטהורות צד הגותי, שעוצב בדרך האסוציאציה היוצרת, מתוך מעין שופע של עולם פנימי ותרבות עשירה." גולדברג הותירה בעיזבונה כארבעת אלפים ציורים, רישומים וקולאז'ים פרי יצירתה, בנוסף למפעלה הספרותי הענף. יומניה האישיים של גולדברג התפרסמו בשנת 2005. היא החלה בכתיבתם, בעברית, באוקטובר 1921 בקובנה בהיותה בת עשר בלבד. הפרסום עמד בסתירה לקנאות שבה התייחסה לפרטיותה, והעניין עורר ויכוח ציבורי. על זהותה התרבותית: "למרות כל חיבתי שיש לי לגיבורי הספרות הרוסית, אני אינני הם. אותה האטמוספרה המיוחדת שיצרה סביבה היהדות, היא מעגל קסמים שממנו אי־אפשר לי לצאת, ושגם איני רוצה, בשום אופן איני רוצה לצאת ממנה. היא משפיעה על כל מחשבותי ורגשותי ועושה אותי ואת בנות עמי האחרות שונות לגמרי מהנשים הנולדות והחיות בסביבה אחרת... ה"אני" שלי, השלם, הגמור, כמו שהוא, אני אוכל למצוא רק ביצירה עברית. ולוּ את השפה העברית ידעתי יותר, לוּ יכולתי להרגיש את הניואנסים הכי קלים שבה, הייתי מרגישה את כל הספרות העברית עוד הרבה יותר ברור, והיא הייתה פועלת עלי הרבה יותר מאשר הרוסית...ואולם אני עוד אדע את העברית. אלמד ואדע. בזאת אני בטוחה." — לאה גולדברג, קובנה, 1927 שורות אחדות המסכמות את כמיהתה העצומה לאהבה, את הייאוש מהסיכוי להשיגהּ ואת ההשלמה שהיא מחוץ לטווח השגתה: "הכול התרכז מסביב לשם אחד, אחד ומיוחד. כל התקוות, כל המאוויים, כל הכספונות והרצונות מכוּונים לנקודה אחת, לנקודה אשר מזהרת מרחוק, קוראת, רומזת, ואשר אי-אפשר לגשת אליה. זה אתה. אתה האהוב שלי. שלוש שנים ארוכות, שנות ייסורים, שנות שממה וייאוש, שנות אהבה, ודבר לא נשתנה. שום דבר. רק החומה הגבוהה, הבצורה והחזקה, איך לגשת? מה לעשות? לאה, אל תדברי שטויות. הלא את יודעת כי איש עוד לא עלה על כותלי זכוכית חלקים. את לא גיבורה. כבר מזמן צריך היה לחדול מרעיון זה ולדעת שמלפניך אין דבר. הוא חלום נפלא, אשר תמיד אתך. אפשר לאהוב ולכתוב ולהיות בודדה. לא יותר." — לאה גולדברג, קובנה, 1929 טבעות עשן (1935) מכתבים מנסיעה מדומה (1937) - רומן אוטוביוגרפי. האורחת מכנרת (1939) – שיר בשבח הבננה העברית. העיר והכפר (1939) – חרוזים למען תוצרת הארץ שיבולת ירוקת העין (1940) דן ודינה מטיילים בתל אביב (1940) – חרוזי תברואה. שיר בכפרים (1942) מביתי הישן (1942) ידידי מרחוב ארנון (1943) – סיפורי יום-יום על תאומים שזרעו סוכריות, על חתול צמחוני, על כלבה שנגנבה ועוד. והוא האור (1946) בבקשה (1946) הביבר העליז (1947) – חרוזים על גן-החיות ופלאיו. על הפריחה (1948) תריסר צברים (1949) מה עושות האילות (1949) – ארבעים שירים על משחקי אור וצל, חלום ושעשוע, על כובע-קסמים ומפוחית-פלאים ועוד. כך ישיר עולם צעיר (1950) – שירי זמר. גן-החיות (1951) – שירי ביבר. פגישה עם משורר (1952) – על אברהם בן יצחק ועל אהבתה לו. אהבת שמשון (1952) נסים ונפלאות (1954) – ידידות מופלאה נרקמת בין הילד נסים, הקוף נפלאות וה"דודה של שום איש", היא המספרת. ברק בבוקר (1955) מלכת שבא הקטנה (1956. תורגם לאנגלית) – חבלי קליטתה של נערה עולה בחברת ילדים. בעלת הארמון (1956) (הספר בקטלוג ULI) איה פלוטו (1957) – הרפתקאותיו הליליות של כלב בקיבוץ. מוקדם ומאוחר (1959) מסעות מור החמור (1959) – עַיִר יוצא לטיול ומגלה את העולם. דירה להשכיר (1959) – משל מחורז. צריף קטן (1959) – 36 שירים של דמיון ומציאות. עם הלילה הזה (1964) מעשה בצייר (1965) – שיר סיפורי על צייר ירושלמי.(הספר בקטלוג ULI) הרפתקה במדבר (1966) – סיפור מצולם על ילדי קיבוץ היוצאים לחשוף עתיקות בחורבות עיר קדומה. בנים, בנות, בובות (1968) – חרוזים לתצלומים של בובות "חיות" ופועלות. ילקוט שירים (1970) שלושה סיפורים (1971) שארית החיים (1971) לאה גולדברג - שירים (1973) - שלושה כרכים של כל שיריה, הוצאת ספרית פועלים מר גוזמאי הבדאי (1977. נדפס בהמשכים בדבר לילדים והופיע כספר אחרי מותה) – הרפתקאותיו המופלאות של גוזמאי עתיר-דמיון. לפילה יש נזלת (1977) מכתבים ויומן (1978) וכולם חברים (1978) – חמישה סיפורים מחורזים. מחזות (1979) שמגר הנגר (1979) – מסע חלומי של ילד אל העיר שמעבר ענן ופגישתו עם נגר המכין צעצועים. כתבים (1979) זוטא (1981) בואו, עננים (1982) אורי כדורי (1984) – חרוזים וציורים מתוך דבר לילדים. בארץ סין (1986) שירים (1986) מסיפורי מר קשקש (1987) את תלכי בשדה (1989) סיפורים (1996) האומץ לחולין: בחינות וטעמים בספרותנו החדשה (1996), הוצאת ספריית הפועלים בארץ אהבתי (1997) יומני לאה גולדברג (2005) כובע קסמים (2006), הוצאת ספרית פועלים לאה גולדברג: כל הסיפורים (2009), בעריכת חמוטל בר-יוסף וגדעון טיקוצקי, ספרית פועלים אבידות (2010), הוצאת ספרית פועלים מחזות גנוזים וידועים (2011) שיר/עיר: צרור שירים גנוזים - לאה גולדברג, עם חיתוכי עץ מאת פרנץ מזרל (2012), הוצאת אבן חושן שר הילדים (2016), הוצאת ספרית פועלים הצרצר התייר(2016), הוצאת ספרית פועלים. יומן ספרותי: מבחר רשימות עיתונות 1928 - 1941 (2017), בעריכת גדעון טיקוצקי וחמוטל בר יוסף, הוצאת הקיבוץ המאוחד השירים הגנוזים, עורך גדעון טיקוצקי, ספריית הפועלים, 2019 כל שירי הילדים, עורך גדעון טיקוצקי. ספרית פועלים, 2023 סדרת נדי מאת איניד בלייטון, בתרגום יפה קרינקין ובעריכתה של לאה גולדברג, בהוצאת ש. זימזון, תל אביב: נדי אין כמוך, 1964. נדי נוסע לארץ הצעצועים, 1964. הידד נדי קט, נדי, 1968. נדי והמכונית, 1968. נדי שוב כאן, 1971. נדי על שפת הים, 1971. נדי וטסי, 1972. נדי בצרה גדולה, 1972. נדי ותעלוליו, 1974. נדי ומחק הפלאים, 1974. סמואיל מרשק, דואר,(יצא לאור 1927), (עיבוד ותרגום מגרמנית), מוציא לאור: ח. מרגולין את אלכסנדר כהן, תל אביב, ספריית פז, (1940).(הספר בקטלוג ULI) היינריך מאן, מסטננדאל עד פרנס, (תרגום מגרמנית). מרחביה, הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, 1941. רוזה לוקסמבורג, מכתבים מבית הסוהר (תרגום מגרמנית), ספרית פועלים - הקיבוץ המאוחד, הוצאה ראשונה 1942 ומהדורה מחודשת 2009 אלי ינס, תמונות: חנה ריבקין-בריק, אלה קרי הילדה מלפלנד, ספריית פועלים 1954 אלדין ומנורת הקסמים שלו, 1950 חנה וולקוב, פרג, ואבא קובנר, ישראל (עורכים), מ' מ' (ליקוט ועיצוב), אין פרפרים פה, לקט שירים וציורים של ילדי גטו טרזיינשטט 1942-1944, ירושלים 1977 ויליאם שייקספיר, כטוב בעיניכם לב טולסטוי, האחיות, 1946. סמואיל מרשק, ספר על ספרים (יצא לאור 1947), תורגם: 1957. לב טולסטוי, מלחמה ושלום, 1956. היינריך מאן, נעורי המלך הנרי הרביעי, שתי מהדורות שונות: ספרית הפועלים והוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, סדרה בעריכת עזריאל אוכמני, 1960. הנריק איבסן, פר גינט 1953 לואיג'י פיראנדלו, אנריקו הרביעי, הועלה ב'הבימה' באוקטובר 1955, פורסם בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017 לואיג'י פיראנדלו, כל אדם והאמת שלו סמואיל מרשק, המפוזר מכפר אז"ר מולייר, בית ספר לנשים רנטה ויגנו, אנייזה הולכת למות, תרגמה מאיטלקית לאה גולדברג, 1951. טוביה ריבנר (עורך), קולות רחוקים וקרובים - תרגומיה למשוררים שונים, כרך ו ב"כל כתביה", 1975 אנטה פון דרוסטה-הילסהוף, עץ היהודים, איורים: לאה גולדברג, תל אביב, תש"ל ז'אן-פול סארטר – הנערה והכושי, הועלה ב'אהל' באוגוסט 1952, פורסם ב'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך ט (2018). לב טולסטוי, המת החי, הועלה ב'הבימה' בינואר 1954, תרגום: לאה גולדברג, פורסם ב'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך יא, עמ' 401–451 (2019). ריינר מריה רילקה, שיר האהבה והמות של הקורנט כריסטוף רילקה – תרגום חלקי (הביאה לדפוס והקדימה מבוא: יהושבע סמט שינברג), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יא', 2019. פדריקו גארסיה לורקה, חתונת הדמים, תורגם עבור הפקה של הקאמרי ב-1946, פורסם בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יב', 2020. מיכאיל פרישווין, חברבור חית-היער, אנקורים- ספרית פועלים, 1943. על אף המעמד אליו הגיעה יצירתה, והמוניטין שזכתה לו עם השנים כאחת מגדולות המשוררים העבריים, ידעה גולדברג בחייה אך מעט הוקרה ליצירתה. בשנת 1970, השנה בה הלכו לעולמם היא ושותפה לחבורת "יחדיו", נתן אלתרמן, הוספד אלתרמן בעיתונות כ"מצפון האומה" וכמוביל השירה העברית בעתו. גולדברג, מאידך, הוזכרה במילים מעטות כ"פרופסורית מוערכת אשר פרסמה מספר ספרי שירה לילדים ולמבוגרים, וכן הייתה למתרגמת וחוקרת מעולה". זמן קצר לאחר מותה החלה התעניינות גוברת ביצירתה, הן במחקר והן כמשוררת שרבים משיריה שהולחנו הפכו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי. באותה השנה התפרסם לחנה של דפנה אילת לשירה "משירי ארץ אהבתי" ביוזמתה ובביצועה של חוה אלברשטיין וזכה להצלחה גדולה. כעבור מספר שנים התפרסם לחנו של מוני אמריליו לחלק השני של הטרילוגיה, "בארץ אהבתי השקד פורח" בביצוע צוות הווי חטיבת הצנחנים עם הסולנית רוחמה רז שזכה גם הוא להצלחה גדולה. אלבום הבכורה של צילה דגן אשר כלל ארבעה שירים של גולדברג אותם הלחין דני ליטני, בהם "ולא היה בינינו אלא זוהר" ו"נחל שלי". ליטני עצמו הוציא באותה השנה תקליט שדרים בו כלל הלחנה שלו לשירה של גולדברג "דלילה". בהמשך שנות השבעים זכו שירים רבים של גולדברג להלחנה, והפכו לאהובים ביותר בעולם המוזיקה הישראלי, בהם השירים : "זה מכבר" (לחן: מתי כספי/ ביצוע: אושיק לוי), "את תלכי בשדה", (חיים ברקני/חוה אלברשטיין), "מה יהיה בסופנו" (אשר ביטנסקי/נורית גלרון), וכן השיר "סליחות" (לחן: עודד לרר), אותו שרה יהודית רביץ הצעירה בשנת 1977 בפסטיבל הזמר ובעקבותיו זכתה לחשיפה רחבה. אלברשטיין הוציאה בשנת 1980 את אלבומה אני הולכת אלי שנקרא בעקבות שירה של גולדברג אותו הלחין נחום היימן. בשנים שלאחר מכן, זכו שיריה של גולדברג ללחנים נוספים. בין השאר, להקת "בלאגן" (שעם חבריה נמנו דן תורן, יובל מסנר ודנה ברגר שכללו באלבומם את השיר "שלושה ימים", וכן הזמרת אחינועם ניני, שאלבומה השני כולל כמעט כולו שירים של גולדברג (ביניהם השיר "הוא", הידוע יותר כ"בואי כלה"). בשנת 2003 הוציאה חברת "נענע דיסק" את הפרויקט "שרות לאה גולדברג", ובו אמניות עכשוויות מלחינות ומבצעות משיריה. בין המוזיקאיות שהשתתפו באלבום היו אהובה עוזרי, רונה קינן, הדרה לוין ארדי, יסמין אבן, קרני פוסטל, שרון רוטר ואפרת בן צור. בשנת 2006 התיאטרון הקאמרי ערך, הפיק וביצע מחווה לגולדברג. בשנת 2010 הועלתה הצגת היחיד "אולי מחר אני אהיה", אותה יצרה ומבצעת השחקנית שירה פרבר על פי יומניה של גולדברג, שיריה וכתבים נוספים. ההצגה מתארת את מהלך חייה של לאה גולדברג עד גיל 40, את בדידותה וחוסר יכולתה ליצור קשר אינטימי. בשנת 2011, במלאת מאה שנה להולדתה, הוקרן בבכורה במסגרת פסטיבל דוק-אביב סרטו של יאיר קדר "לאה גולדברג בחמישה בתים" על חייה ויצירתה של גולדברג. הסרט הופק במסגרת פרויקט "העברים", וזכה לתמיכת שירות הסרטים הישראלי, הקרן החדשה לקולנוע ולטלוויזיה והרשות השנייה. הסרט הוקרן בעשרות הקרנות ברחבי הארץ ובעולם, ושודר בערוץ 10 ובערוץ 2 פעמים אחדות. פסטיבל חיפה להצגות ילדים, המתקיים מדי שנה בתיאטרון חיפה, הוקדש באותה שנה ליצירתה, וחוקר הספרות גדעון טיקוצקי והקולנוען יאיר קדר יזמו את חגיגות מאה השנה להולדתה. במסגרתן ערכו ערבי לאה גולדברג ברחבי הארץ בשיתוף מרכז הספר והספריות, הוציאו לאור מארז מיוחד, שכלל את ספרו של טיקוצקי "האור בשולי הענן", ואת סרטו של קדר "לאה גולדברג בחמישה בתים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, יזמו ערב הוקרה שנערך בשיתוף התיאטרון הקאמרי, התזמורת הפילהרמונית, גלי צה"ל והטלוויזיה החינוכית, את הכנס האקדמי הבין אוניברסיטאי שהוקדש ליצירתה והקמת אתר אינטרנט על יצירתה עם הספרייה הלאומית. בקמפוס הר הצופים, ליד הספרייה המרכזית הוקמה לרגל 100 שנה להולדתה במימונה של קרן צביה ברלינסקי-פינת זיכרון המשמשת גם כפינת הסבה ולימוד. בפינה זו מוצגים רהיטים ופרטים מקוריים אחרים מחדרה באוניברסיטה העברית, מכתבים מתיקה האישי באוניברסיטה ועוד. ב-19 בפברואר 1991, הנפיק השירות הבולאי סדרה של שלושה בולי דאר שעליהם דיוקנאות של רחל המשוררת (בלובשטיין), לאה גולדברג ושרה אהרונסון. כל בול בסדרה שויך לאחת מהן. האמנית רות (בקמן) מלכא עיצבה את הבולים. על השובל של הבול שהוקדש ללאה גולדברג הופיע כיתוב של שורה אחת משיר שכתבה, לאמור: "בארץ אהבתי השקד פורח" בשנת 2010 הוצב בקובנה שלט לכבודה בבניין שבו שכנה הגימנסיה שבה למדה. בשנת 2013 נחנך בית ספר ממלכתי בנתניה על שמה בשנת 2014 החליטה עיריית יבנה לקרוא את שם בית הספר לאמנויות בעיר לזכרה בשנת 2016 נפתח בית ספר חדש בכפר סבא בשכונה הירוקה שנקרא על שמה ב-10 באפריל 2011 נבחר דיוקנה של לאה גולדברג, ביחד עם שאול טשרניחובסקי, נתן אלתרמן ורחל המשוררת, להתנוסס על גבי השטרות החדשים של מדינת ישראל. בשנת 2017 הנפיק בנק ישראל שטר של 100 שקלים עם דמותה של לאה גולדברג בערים הבאות נקראו רחובות על שמה: בשכונת נווה יעקב בירושלים, תל אביב, לוד, באר יעקב, פתח תקווה, גדרה, מזכרת בתיה והרצליה תחנה של הרכבת הקלה בירושלים בשכונת נווה יעקב נקראת על שמה בשנת 2020 צוירה תמונתה על קיר ביתה ברחוב קסטוצ'יו בקובנה, ליטא. לאה גולדברג בחמישה בתים, סרט מסדרת העברים, בימוי והפקה יאיר קדר. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל דוקאביב, 2011. הסרט זכה בקטגוריות העריכה, המוזיקה המקורית ועיצוב הפסקול בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי 2011. את פסקול הסרט שרה קרולינה ואת המוזיקה המקורית כתב אלי סורני. שירי סוף הדרך משירי ארץ אהבתי חנוך גיא (קנר), ציפור ססגונית: מחקר בתימות ובסימבולים בשירתה של לאה גולדברג, 1971. (הספר בקטלוג ULI) עפרה יגלין, אולי מבט אחר: קלאסיות מודרניות ומודרינזם קלאסי בשירת לאה גולדברג, עריכה לאה שניר, אוניברסיטת תל אביב, 1997. (הספר בקטלוג ULI) עפרה יגלין, שירי אהב"ה ושירי זה"ב: הסונטות של לאה גולדברג, 2008. (הספר בקטלוג ULI) עמיה ליבליך, אל לאה, רומן ביוגרפי, 1996. (הספר בקטלוג ULI) טוביה ריבנר, לאה גולדברג: מונוגרפיה, תל אביב: ספרית פועלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980. (הספר בקטלוג ULI) מי־טל נדלר, הַמּוּסָךְ מוסף לספרות, מרחבים, זמנים ורכבות ביצירות המוקדמות של לאה גולדברג, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 04.03.2020. א.ב. יפה, פגישות עם לאה גולדברג, הוצאת צ'ריקובר, 1984. (הספר בקטלוג ULI) א.ב. יפה, לאה גולדברג - תווי דמות ויצירה, הוצאת רשפים, 1994. רות קרטון-בלום וענת ויסמן (עורכות), פגישות עם משוררת: מסות ומחקרים על יצירתה של לאה גולדברג, ספרית פועלים, 2000. (הספר בקטלוג ULI) רחל ואריה אהרוני (עריכה), יומני לאה גולדברג, הוצאת ספרית פועלים, 2005. (הספר בקטלוג ULI) יפעת וייס וגדעון טיקוצקי, נערות עבריות: מכתבי לאה גולדברג מן הפרובינציה 1935-1923, ספרית פועלים - הקיבוץ המאוחד, 2009. (הספר בקטלוג ULI) גדעון טיקוצקי, האור בשולי הענן: היכרות מחודשת עם יצירתה וחייה של לאה גולדברג, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2011. (הספר בקטלוג ULI) גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר". חמוטל בר-יוסף, לאה גולדברג, הוצאת מרכז זלמן שזר, 2012. (הספר בקטלוג ULI) שרה בן-ראובן, כעץ באפלת היער: על אהבותיה של לאה גולדברג, הוצאת שוקן, 2013. (הספר בקטלוג ULI) אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, הפרק "לאה גולדברג - 'עזר לך? החיה את מתייך?'", עמ' 43-33. זיוה שמיר, לשיר בשפת הכוכבים: על יצירת לאה גולדברג, ספרא, 2014. (הספר בקטלוג ULI) יפעת וייס, נסיעה ונסיעה מדומה: לאה גולדברג בגרמניה, 1933-1930, מרכז זלמן שזר, 2014. (הספר בקטלוג ULI) נטשה גורדינסקי, בשלושה נופים: יצירתה המוקדמת של לאה גולדברג, מאגנס, 2016. (הספר בקטלוג ULI) גדעון טיקוצקי (עורך), אולי רק ציפורי מסע, חליפת מכתבים, ספריית פועלים, 2017. (הספר בקטלוג ULI) חיה שחם, על גבול האור: חתכים והתבוננויות ביצירת לאה גולדברג, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2017. (הספר בקטלוג ULI) לאה גולדברג - חמישה פזמונים עבור ערב מערכונים שכתב וביים יצחק נוז'יק ושנערך בתיאטרון 'המטאטא' ב-1943 תחת הכותרת 'המת החי'. בתוך 'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך י', 2018. לאה גולדברג – על אמנות התרגום (הביאה לדפוס והקדימה מבוא: יהושבע סמט־שינברג), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יב', 2020. שהם סמיט, יקינתון: ספור על חברות ושיר, הוצאת כנרת, 2015. (הספר בקטלוג ULI) שהם סמיט, דודה לאה, הוצאת כנרת, 2016. (הספר בקטלוג ULI) רות נצר, והוא האור של לאה גולדברג - הגבר, התהום והאור, בתוך: נפש הספרות: מסות על ספרות ושירה במבט יונגיאני, כרמל, 2021. (הספר בקטלוג ULI) לאה גולדברג – על דבורה בארון (מעיזבון המשוררת), דחק, כרך טו', 2022. שני פוקר, שירי הילדים של לאה גולדברג משקפים את ראשית התרבות הישראלית, באתר הארץ, 10 באפריל 2023 בבית הספרים הלאומי מצויים מאמרי ביקורת ופרשנות רבים מאוד על יצירתה של גולדברג. להלן כמה מהם: חמוטל בר-יוסף, "על הפריחה" (לאה גולדברג, דנטה והסימבוליזם הרוסי), בתוך: פגישות עם משוררת, 2001 חמוטל בר-יוסף 'משקל ה"דול'ניק" ב"שיר בכפרים" של לאה גולדברג', בתוך: ספר יצחק בקון, בעריכת אהרון קומם, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1992 עמ' 99–116. חמוטל בר-יוסף, "לאה גולדברג והשיר העממי הליטאי", ממרכזים למרכז: ספר נורית גוברין, בעריכת אבנר הולצמן, מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב תשס"ה, עמ' 437–459. זיוה שמיר, "הסתכלות בדבורה" - דיוקן המשורר כאיש זקן, לאה גולדברג משלחת עוקץ במקטרגיה, בתוך: פגישות עם משוררת, 2001. מנוחה גלבוע, על שלושה רבדים בשיר "דג הזהב" ועל זיקתו לכלל שירתה של לאה גולדברג, בתוך: מחקרים בספרות ילדים, תשמ"ה-1985. אוריאל אופק, בין סופר ילדים לקוראיו, על לאה גולדברג, בתוך: הספרות, 27, 1978. חיים שוהם, אורן ונוף - מודל רומנטי ומודל ציוני, עיון משווה בשיר של היינה ובשיר של לאה גולדברג ["ארן"], בתוך: עלי-שיח, 16, 1982. מאיה אגמון-פרוכטמן, מסביב לנקודות: עיון בשיר הילדים בגישה תחבירית, על התחביר בשירי לאה גולדברג, בתוך: ספרות ילדים ונוער, 7, 1981. יחיאל קדמי, על "אילנות" של לאה גולדברג, מתוך על המשמר, ערב פסח תשל"ח-1978. גדעון עפרת, האמת של השקרים הקטנים, על מחזותיה של גולדברג, הארץ, ינואר 1980. שלומית קינל, צד האור של לאה גולדברג, מקור ראשון, יוני 2009. נוית בראל, "אבדות ומציאות" - רצנזיה על הרומן הגנוז "אבדות" מאת לאה גולדברג. בתוך: Time Out Tel Aviv. עמ' 160. 18 בפברואר 2010 אילנה נאמן, "ים בחלון: העזבון הדרמטי של לאה גולדברג", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997. גדעון טיקוצקי, כמוסת הזמן של לאה גולדברג (שלוש מחשבות עם עריכת שיריה הגנוזים), באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 27.06.2019 אביבית משמרי, בפסיעות הפחד: לאה גולדברג והחשש מטירוף, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 23.01.2020 אביבית משמרי, ספרה הקטן של לאה גולדברג, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, מאי 2021 ליאור טל שדה, כשרוזה האדומה ולאה גולדברג יצאו לטייל בשדה, באתר הארץ, 11 במאי 2020 כתבי לאה גולדברג בפרויקט בן-יהודה לאה גולדברג, באתר זמרשת לאה גולדברג, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאה גולדברג, באתר Discogs (באנגלית) לאה גולדברג, דף שער בספרייה הלאומית לאה גולדברג, באתר "שירת נשים" לאה גולדברג, בלקסיקון הספרות העברית החדשה לאה גולדברג, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל מידע על לאה גולדברג בקטלוג הספרייה הלאומית ארכיון אוסף לאה גולדברג, בספרייה הלאומית אתר לזכרה של גולדברג, כחלק מאתר הספרייה הלאומית לאה גולדברג, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" 'גולדברג, לאה', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 133–134 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1331–1332). לאה גולדברג, תולדות חיים, באתר הארץ, 30 בינואר 2007 לאה גולדברג, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) מעין הראל, לאה גולדברג, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) יותם שווימר, מכתבי לאה גולדברג שלא פורסמו מעולם, באתר ynet, 14 בינואר 2014 עופר אדרת, מכתבי לאה גולדברג נחשפים: "אינני יוצאת, חיי נעים בין הספר לשדה", באתר הארץ, 14 בינואר 2014 מכתבי לאה גולדברג אל טוביה ריבנר (1969-1949), באתר הספרייה הלאומית 22 שיחות וידאו על לאה גולברג, באתר "העברים" הדר בן-יהודה, מעשה בציירת: לאה גולדברג, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 29.05.2018 לאה גולדברג מקריאה משיריה - אסופה אילת נגב, לאה גולדברג: "עזר לך? החיה את מתייך?" מתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: משכל, 1995. גרסה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה מבחר תוכניות רדיו ועוד על לאה גולדברג, באתר iCast. באחת התוכניות שודרו קטעים נרחבים בקולה מתוך ראיון שערך איתה חוקר הספרות א.ב. יפה ב-1960 נורית צין (עורכת), לאה גולדברג - קישורים למאמרים ובהם קורות חיים, שירים, שירים לילדים, ציורים משלה, הפרסומת שכתבה וכן על בעלת הארמון ועל יומניה, באתר מפמ"ר ספרות, המזכירות הפדגוגית, משרד החינוך יעל דר, סודם של האגוזים לא איבד מקסמו, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2007 יאיר קדר, נפרדנו כך - מדוע צריך להנציח את גולדברג, באתר ynet, 3 בינואר 2010 חמוטל בר יוסף, לאה גולדברג והשיר העממי הליטאי גדעון טיקוצקי, אחרי 70 שנה מתפרסם לראשונה הסיפור היחיד שבו התייחסה לאה גולדברג למלחמת העולם השנייה, באתר הארץ, 26 במרץ 2009 יוסי רגב, לאה גולדברג – הרוחות לא מחו את עקבותיה, 27 במרץ 2009 תמר מרין, אמנות האהבה, באתר הארץ, 12 באפריל 2009 נורית זרחי, גישה נטולת מודעות, באתר הארץ, 14 באפריל 2009 אלישע פורת ואריאל סימקין, טעות איומה בעמוד 187, באתר הארץ, 28 באפריל 2009 סיון בסקין, עכבר העיר אונליין, פרויקט מיוחד: 40 שנה למותה של לאה גולדברג, באתר הארץ, 14 בינואר 2010 יעל דר, עכבר העיר אונליין, גולדברג כיוצרת וקובעת טעם לילדים, באתר הארץ, 14 בינואר 2010 ציפי שוחט, עכבר העיר אונליין, התיאטרון ה (סו)ריאליסטי של גולדברג, באתר הארץ, 14 בינואר 2010 כרמית ספיר-ויץ, איה לאה? 40 שנה למותה של לאה גולדברג, באתר nrg‏, 14 בינואר 2010 אריאל הירשפלד, איך הפכה לאה גולדברג לנוכחות חיונית בחיינו, באתר הארץ, 15 בינואר 2010 שירי לב-ארי, באה מאהבה: הגברים של לאה גולדברג, באתר ynet, 16 במרץ 2013 שרה בן-ראובן, משה פרנק, המורה הנשכח של לאה גולדברג, באתר הארץ, 30 באפריל 2010 שרה בן ראובן, מיהו הלילה הבא אל האוח?, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2010 שרה בן ראובן, "אינני רוצה להפסיד ידיד, שהוא לי הרבה מאוד", באתר הארץ, 31 בדצמבר 2010 שרה בן ראובן, נפשי שלי בתופת, באתר הארץ, 9 במאי 2011 אפרים ברוידא, לזכר לאה גולדברג ז"ל, זיכרונות האקדמיה ללשון העברית, כרך יז (תש"ל), עמ' 46–49, באתר האקדמיה ללשון העברית 100 שנה להולדת לאה גולדברג - מאמרים מאת חמוטל בר-יוסף, עמיה ליבליך, גדעון טיקוצקי, בן-עמי פיינגולד ומתניה מאלי, מקור ראשון, מוסף "שבת", גיליון 718 הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתה ה-102 של גולדברג, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית), 29 במאי 2013 אבנר שפירא, הקריירה העיתונאית הנשכחת של לאה גולדברג, באתר הארץ, 12 באפריל 2017 מכון גנזים של אגודת הסופרים, לאה גולדברג מתרגזת: "לא ידעתי שאני אדון וממין זכר", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 5 ביוני 2017 שיר בן-אור, לאה גולדברג נלחמת למען התלמידים הפוחזים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 29 ביוני 2017 אריאל רטהאוז, לאה גולדברג מציגה: דנטה בעברית, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 15.01.2019 נטשה גורדינסקי, ‏כתיבה מסאית כאמנות החולין: הפולמוס של לאה גולדברג עם התרבות הרוסית, מכאן י"ד, מרץ 2014, עמ' 220–238 אמיר מזור, "אני ישנה וליבי ער" – לזכרה של לאה גולדברג, באתר "דיומא", 15 בינואר 2021 זיוה שמיר, לאה גולדברג, באתר מב"ע - מחקרים בספרות עברית דוד אסף‏, הַכְּאֵב שֶׁל שְׁתֵּי הַמּוֹֹלָדוֹת: בעקבות לאה גולדברג, בבלוג "עונג שבת", 20 באוקטובר 2023 סיון בסקין, מכתב מספינה מדומה, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 21.01.2020 משה דור, הידידים מרחוב ארנון ומן הרחובות האחרים, מעריב, 23 בינואר 1970 שמעון שלוש, "הגיהנום אשר היה אהבתי" עיון בשני שירים של לאה גולדברג, אתר סימניה, 14 בפברואר 2014 אלי הירש, על "שירי אהב"ה וזה"ב", ידיעות אחרונות, 4 באפריל 2008 גדעון טיקוצקי, "מחלוני וגם מחלונך": התכתבות דיאלקטית עם מוסכמות ספרותיות בשיר של לאה גולדברג, על אהבתה של תרזה די מון, בתוך: עלי-שיח, 53, 2005 מעין הראל, האורח ביום הולדת, לאה גולדברג, חתול מפלצת, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2008 למי שאינו מאמין קשה לחיות השנה - עיון בשירי לאה גולדברג, בתוך תורתך שעשועי יעל דר, עכבר העיר אונליין, ספר ילדים מאת לאה גולדברג שלא פורסם, בתערוכה חדשה בחיפה, באתר הארץ, 7 בפברואר 2010 בני מר, החלטה ברורה: לכתוב אותו מחדש, באתר הארץ, 19 בפברואר 2010 אברהם בלבן, "אבדות" מאת לאה גולדברג, למלך אין בית, באתר הארץ, 3 במרץ 2010 לאה איני, מועדון קריאה, לב ללא כתובת, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2010 לאה איני, מועדון קריאה, השיגעון המצומצם, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2010 רפי וייכרט, הירוק עדיין ירוק מאוד: השירה של לאה גולדברג, באתר ynet, 27 במאי 2011 לאה גולדברג - מכתבים שטרם ראו אור: "חשש שאני ראויה לגיהנום", באתר וואלה, 29 במאי 2011 כרמית ספיר ויץ, ההרצאה הגנוזה של הסופרת לאה גולדברג, באתר nrg‏, 25 במאי 2011 שירה קדרי-עובדיה, אלה הילדים שמאחורי ספרי הילדות המפורסמים, באתר nrg‏, 26 בדצמבר 2014 - ראו "פרק חמישי: ידידיי מרחוב ארנון" עיונים בספרות ילדים, גיליון 22 - מאמרים על יצירתה של לאה גולדברג אבנר שפירא, על המשוררת בשני ספרים: התכתבויותיה עם המשורר טוביה ריבנר ורשימותיה העיתונאיות, באתר הארץ, 26 באפריל 2017 ריקי כהן, אינטרפרטציות מפתיעות ומבריקות לשירת לאה גולדברג, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 29.11.2017 הדר בן-יהודה, הימים הלבנים של לאה גולדברג, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, ינואר 2018 אורן דגן, ‏"בשיר 'על האשם', לאה גולדברג אבלה על שאי אפשר עוד לאהוב את אשר אהבנו", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 17 באפריל 2023 שלי קרן, "נובלות מוזיקליות": המוזות של מוצרט והנדל, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2024 רשימת הפרסומים של לאה גולדברג, בקטלוג הספרייה הלאומית לאה גולדברג, על שירת אברהם בן יצחק, מצודה, כסלו תשי"ד לאה גולדברג, חמישה פרקים ביסודות השירה, באתר דעת מצגת שיריה של גולדברג וקריאת שיריה בקולה, באתר השירה של שרית שץ משירתה: "העץ", באתר הכנסת; "שירי סוף הדרך" ו"אם תתן לי חלקי", באתר משרד החינוך; מה יישאר? מילים, שיר, באתר ynet מילות פזמוניה ושיריה המולחנים של לאה גולדברג באתר שירונט שרות לאה גולדברג - ניתן להקשיב לדגימות מהביצועים, באתר מומה לאה גולדברג, לאה גולדברג כותבת למינה, באתר nrg‏, 2 בפברואר 2009 לאה גולדברג, מתוך הספר "נערות עבריות", באתר הארץ, 4 בפברואר 2009 "עודני חיה, עודני אוהבת", באתר ynet, 30 בספטמבר 2005 לאה גולדברג, "פחדתי מן האדם ומהיעדר האדם": זיכרונות ילדות של לאה גולדברג, באתר הארץ, 12 באפריל 2017 Notturno sentimentale (סיפור קצר) שיר הדייגים, שיר התעופה, המנון רחובות - שירי לאה גולדברג 1938 - 1940 מילים לשירים של לאה גולדברג, באתר "שירתנשים" על מקום הולדתה יש שתי עדויות שונות שלה עצמה, המופיעות בצילומי המסמכים המובאים בערך. על-פי עדות אחת נולדה בקניגסברג, ועל-פי עדות אחרת נולדה בקובנה שבליטא, שהייתה באותה עת בשליטת רוסיה. גם מקורות אחרים מעידים כי נולדה בקובנה. הסיבה לציון שני המקומות נובעת מהעובדה שמשפחתה של גולדברג התגוררה בקובנה, אולם משום שאמה איבדה שני תינוקות במהלך הלידה קודם ללידתה של לאה, היא העדיפה לעבור לקראת הלידה לקניגסברג שבגרמניה, ששירותי הרפואה בה היו טובים יותר. לאחר הולדתה של לאה חזרה האם לקובנה. את הסיבה לקיום שתי העדויות הסותרות שלה עצמה מבהירה חוקרת שירתה, פרופ' חמוטל בר יוסף: "לאה גולדברג נולדה בקניגסברג, שגם במאה העשרים הייתה עדיין מרכז חשוב של תרבות ההשכלה הגרמנית, אך קובנו (קאונאס בליטאית) הוא זיכרון הילדות הראשון שלה" (חמוטל בר יוסף, לאה גולדברג והשיר העממי הליטאי, ספר היובל לפרופ' נורית גוברין "ממרכזים למרכז", תל אביב תשס"ה, עמ' 439) היא התחילה לכתוב בגיל 10 יומן בעברית, ביום ד' תשרי תרפ"ב (ספטמבר 1921), והעמוד הראשון של יומנה העטור בשגיאות כתיב חינניות, פורסם על ידי מכון גנזים בבלוג שלו (שם גם מופקד ארכיונה האישי). לצפייה בעמוד זה, ראו כאן. מתה המשוררת לאה גולדברג, מעריב, 15 בינואר 1970, המשך לאה גולדברג, דבר, 16 בינואר 1970 לאה גולדברג, דבר, 16 בינואר 1970 גולדברג, לאה, מס. בעל ארכיון 274, באתר מכון גנזים ע"ש אשר ברש גדעון טיקוצקי ויפעת וייס, הצעירות מן הגבולות, מתוך אחרית הדבר לספר "נערות עבריות: מכתבי לאה גולדברג מן הפרובינציה, 1935-1923", בעריכת יפעת וייס וגדעון טיקוצקי, ספרית פועלים, 2009, באתר הספרייה הלאומית יאיר קדר, נפרדנו כך, באתר ynet, 3 בינואר 2010 גדעון טיקוצקי ויפעת וייס, הצעירות מן הגבולות, עמ' 2 דניאל ליפסון, הדוקטורט של לאה גולדברג שהנאצים שדדו, באתר הספרנים, ‏27 באפריל 2024 על גולדברג ועל קאלה ראו: יפעת וייס, '"אִישׁ עִם חַיָּיו מִשְּׁנֵי עֶבְרֵי הַזְּמַן" – לאה גולדברג, פאול ארנסט קאהלה ותובנת החולין', יד ושם: קובץ מחקרים, ל"ז (1), תשס"ט, עמ' 111–143. אלכס דורון, הפרופסור שהגן על לאה גולדברג, באתר nrg‏, 21 באפריל 2009 פורסם מאוחר יותר גם בקובץ "בסער" בעריכת יעקב פיכמן עמית נאור, מי הייתה תרזה דימון שעל חייה כתבה לאה גולדברג 12 שירים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אוגוסט 2020 שרה בן ראובן, האיש הזה מילא את הפונקציה שלו. עשה משהו בשביל הספרות העברית, באתר הארץ, 24 באפריל 2011 Podcast Addict, עמוק במס: לאה גולדברג • על החתום, באתר Podcast Addict (באנגלית) תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, ו, 2, עמ' 341 אילת נגב, החיים הסודיים של לאה גולדברג, באתר ynet, 8 ביוני 2003. Podcast Addict, עמוק במס: לאה גולדברג • על החתום • Podcast Addict, באתר Podcast Addict (באנגלית) תמרה ריקמן וליליאן קלאפיש על לאה גולדברג, נבדק ב-2023-09-30 לאה גולדברג, "תולדות חיים", בתוך לאה גולדברג: עוד חרוז אחד, בעריכת ישראל גרינפלד (כפר ורדים: גלריה טל, 2013), 8-7. גדעון טיקוצקי, "מעשה בציירת", בתוך לאה גולדברג: עוד חרוז אחד, 16-10. תלמה אליגון, "פגישה עם לאה גולדברג", מעריב, "ימים ולילות", עשרים וארבעה בינואר, 1969, 2. עדי גרינפלד, "לצייר עלה ירוק", בתוך לאה גולדברג: עוד חרוז אחד, 23-22. משה ישראל, תערוכת הקולאז'ים של לאה גולדברג, על המשמר, 10 בינואר 1969 מ. י., עם נעילתה של תערוכת הקולאז'ים של לאה גולדברג, על המשמר, 26 בדצמבר 1969 יומני לאה גולדברג, ילדות ובחרות ב, יום חמישי 3.11.27, עמ' 117. יומני לאה גולדברג, ילדות ובחרות ג, יום ב' 11.3.29, עמ' 190-189. דורון קורן, גולדברג נגד גולדברג, באתר ynet, 29 במאי 2007 מתוכו: דף לספרות: שני שירים מאת לאה גולדברג, משמר, 7 ביולי 1944 יצהר ורדי, רחוק ונבצר עד לאימה, באתר הארץ, 19 בפברואר 2010 יותם שווימר, הילדים של השכונה עם המחברת הנכונה, באתר ynet, 26 במאי 2011 יעקב צ. מאיר, חלמתי על תימנים מהמחנות, מתמרדים ושוחטים אותנו, באתר הארץ, 5 בינואר 2017 שושנה שרירא, על "נסים ונפלאות" מאת לאה גולדברג, "החינוך" חוברת א-ד 1958. אנה הרמן, החבר המקסים של המפוזר מכפר אז"ר, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2013 שירי לב-ארי, ‏את תלכי בשדה הספרות, באתר גלובס, 1 באפריל 2009 אריק גלסנר, והיא האור: כל הסיפורים של גולדברג, באתר nrg‏, 6 באפריל 2009 דורון קורן, ונתחיל מהסוף, באתר ynet, 16 באפריל 2009 נעמה צאל, לבבה היה פה ולבבה היה שם, באתר הארץ, 14 באפריל 2009 אבנר שפירא, עכבר העיר אונליין, בגרמניה לפני המלחמה: הרומן הגנוז של גולדברג, באתר הארץ, 15 בינואר 2010 אלי הירש, על "שיר|עיר", במקור, מתוך ידיעות אחרונות, 9 בנובמבר 2012 שני פוקר, כינוס כל שירי הילדים של לאה גולדברג הוא פרויקט גרנדיוזי, באתר הארץ, 10 באפריל 2023 מחווה ליוצרים שהופקו על ידי התיאטרון הקאמרי, תחקיר, עריכה, וקטעי קישור רחל ואריה אהרוני, "מחווה ללאה גולדברג, 2006" עידו בלאס, עת בדידותי נגעה בבדידותה: שירה פרבר על לאה גולדברג, באתר הארץ, 2 בפברואר 2012 לאה גולדברג בחמישה בתים - אתר האינטרנט של הסרט נירית אנדרמן, האשה האמיתית מאחורי המיתוס של לאה גולדברג, באתר הארץ, 17 במאי 2011 תמר מרין, דודה של שום איש, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2011 התאחדות בולי ישראל, קטלוג בולי ישראל 1948 - 2016 אבנר שפירא, עכבר העיר אונליין, בקובנה זוכרים את לאה גולדברג מביה"ס, באתר הארץ, 4 במאי 2010 אסתי סגל, ‏שדות גולדברג - "היא ביטאה נאמנות ליושר, יושר שעלה לה ביוקר, כרגיל", באתר גלובס, 4 בפברואר 2009 יפעת וייס וגדעון טיקוצקי, פותחים ספר, נערות עבריות, באתר הארץ, 2 בפברואר 2009 רויאל נץ, קיבלתי את גלויתך, באתר הארץ, 12 באפריל 2009 מאיה בז'רנו, "לאה גולדברג": הספרות משמשת לי משקפיים, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2012