מייק ניקולס

מייק ניקולס (באנגלית: Mike Nichols‏; 6 בנובמבר 1931 – 19 בנובמבר 2014) היה במאי תיאטרון ובמאי קולנוע יהודי, שנולד בגרמניה והיגר לארצות הברית. ניקולס זכה בכל ארבעת פרסי הבידור האמריקני: האוסקר, האמי, הטוני וגראמי. ידוע בעיקר בזכות סרטיו "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" ו"הבוגר". ניקולס נולד בשם איגור פֶּשְקוֹבְסְקי למשפחה יהודית בברלין בירת גרמניה. אביו פאבל פשקובסקי היה רופא במקצועו, וכשנאסר על יהודים בגרמניה לעבוד כרופאים, הבין דוקטור פשקובסקי את הסכנה והיגר לניו-יורק, שם הצליח לקבל עבודה במקצועו, עד שנוצרו התנאים להבאת שני בניו ואשתו ב-1939. אמו בריגיטה לנדאואר היא ממשפחה יהודית מגרמניה וניקולס עצמו הוא בן דוד של אלברט איינשטיין. בצעירותו קיבל ניקולס חיסון נגד שיעול קשה, והתוצאה הייתה תגובה אלרגית שבעטיה הוא לא יכול היה לגדל שיער לכל שארית חייו. לאורך כל חייו חבש ניקולס פאה נכרית. הוא סבל מהתמוטטויות עצבים מספר פעמים בחייו ולא פעם התאשפז מרצון ומיוזמתו במחלקה פסיכיאטרית. בשנות החמישים למד באוניברסיטת שיקגו והחל להגיש תוכנית רדיו של מוזיקת פולק. לאחר מכן חבר לשחקנית איליין מיי ויחד הם הופיעו כצמד קומי בטלוויזיה, בתיאטרון, ברדיו ואף הקליטו שלושה אלבומים מצליחים. מספר מערכונים שלהם תורגמו לעברית בידי דני רווה והוצגו בישראל על ידי רבקה מיכאלי וגדי יגיל ("בגידה", "מודיעין 14"), ועל ידי רבקה מיכאלי ויוסי בנאי ("אמא יהודיה"). ב-1961 נפרדו דרכיהם, וניקולס הפך משחקן לבמאי. הוא ביים בתיאטרון ארבע הצגות מצליחות מאת ניל סיימון: "יחפים בפארק" (1963), שהזניק את הקריירה של רוברט רדפורד, "הזוג המוזר" (1965), "האסיר מהשדרה השנייה" (1971) ו"מלון פלזה", בו כיכבה מורין סטייפלטון. על ארבעתן קיבל ניקולס את פרס הטוני על הבימוי, אולם לא זכה לביים את העיבוד הקולנועי לאף אחת מההצגות הללו. רק שנים אחר כך, ב-1988 ביים את "טירונות", על פי המחזה של ניל סיימון, אף על פי שאת ההצגה לא ביים. במשך חמשת העשורים האחרונים ביים ניקולס עשרות הצגות תיאטרון, שהביאו לו 7 פרסי טוני: 5 פעמים כבמאי מחזות, פעם אחת כמפיק ופעם אחת כבמאי מחזמר, וכך היה לאחד הבמאים הבודדים שזכו בפרס הטוני על בימוי מחזה ועל בימוי מחזמר. סרטו הראשון כבמאי קולנוע היה הדרמה עטורת השבחים "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" (1966), עיבוד למחזהו הנודע של אדוארד אלבי. הסרט היה להצלחה קופתית מרשימה וזכה בחמישה פרסי אוסקר (מתוך 13 מועמדויות). שנה אחר כך זכה באוסקר, כבמאי הטוב ביותר, על סרט הפולחן "הבוגר", שהפך את דסטין הופמן לכוכב. מאוחר יותר הוא ביים יצירות קלאסיות נוספות, כגון "מלכוד 22" (1970) על פי ספרו של ג'וזף הלר, "כלוב הציפורים" (1996) ו"קרוב יותר". גם בקולנוע הפגין ניקולס רב-גוניות כשביים דרמות מצליחות כ"סילקווד" ו"בנוגע להנרי" לצד קומדיות כ"צביטה בלב" ו"גלויות מהחיים" ואף סרטי מדע בדיוני ופנטזיה כ"זאב" ו"מאיזה כוכב אתה?". השחקנים האהובים עליו הם ג'ק ניקולסון, מריל סטריפ, האריסון פורד ואמה תומפסון, אותם הירבה ללהק לסרטיו. בנוסף, 16 שחקנים שונים אותם ביים ניקולס בסרטיו קיבלו מועמדות לפרס האוסקר. בשנות האלפיים התמקד בבימוי מחזות לקולנוע. הוא ביים שתי יצירות לטלוויזיה: "שנינות", עם אמה תומפסון, אשר זכתה בשלושה פרסי אמי, כולל על הבימוי, ושנתיים אחר כך ביים את המיני-סדרה עטורת השבחים "מלאכים באמריקה", בת שישה פרקים, אשר זכתה בלא פחות מ-11 פרסי אמי (המספר הגבוה ביותר של זכיות למיני-סדרה או סרט טלוויזיה בודד בתולדות האמי), ומתוכם ניקולס זכה בשניים: כבמאי וכמפיק. ב-2004 ביים את סרט הקולנוע "קרוב יותר", עיבוד למחזה זוכה פרס הטוני של פטריק מארבר, שהביא לנטלי פורטמן ולקלייב אוון מועמדות ראשונה לפרס האוסקר. בשנת 2010 זכה בפרס על מפעל חיים מטעם מכון הסרטים האמריקני. ניקולס התחתן ארבע פעמים (אשתו האחרונה הייתה דיאן סויר לה נישא ב-1988). הוא אבא לשלושה ילדים. בנו מקס ניקולס התחתן עם רייצ'ל ניקולס בטקס יהודי שנערך בוונציה. 5 מועמדויות, זכייה אחת: "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" (1966) - בימוי "הבוגר" (1967) - בימוי "סילקווד" (1983) - בימוי "נערה עובדת" (1988) - בימוי "שארית היום" (1993) - הפקה 6 מועמדויות, 4 זכיות: "משפחה" (1976) - הפקה (יחד עם ארון ספלינג) "שנינות" (2001) - תסריט, בימוי והפקה "מלאכים באמריקה" (2003) - בימוי והפקה 13 מועמדויות: 9 כבמאי מחזה, 2 כבמאי מחזמר, 2 כמפיק - 7 זכיות: "יחפים בפארק" (1964) - בימוי מחזה "הזוג המוזר" (1965) - בימוי מחזה "עץ התפוח" (1967) - בימוי מחזמר "מלון פלאזה" (1968) - בימוי מחזה "האסיר מהשדרה השנייה" (1972) - בימוי מחזה "דוד ונייה" (1974) - בימוי מחזה "הבדרנים" (1977) - בימוי מחזה "אנשי הזרם" (1977) - בימוי מחזה "אנני" (1977) - מפיק, מחזמר "משחק הקלפים" (1978) - בימוי מחזה ומפיק "הדבר האמיתי" (1984) - בימוי מחזה "Monty Python's Spamalot" (שנת 2005) - בימוי מחזמר זכייה אחת: זכה יחד עם איליין מיי בקטגוריית "ההופעה הקומית הטובה ביותר" - 1961. "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" (1966) "הבוגר" (1967) "מלכוד 22" (1970) "ידע הבשרים" (1971) "יום הדולפין" (1973) "ההון" (1975) "גילדה חיה" (1980) - דוקומנטרי "משחק הקלפים" (1981) - סרט טלוויזיה "סילקווד" (1983) "צרבת" (1986) "טירונות" (1988) "נערה עובדת" (1988) "גלויות מהחיים" (1990) "מאיזה כוכב אתה?" (2000) "בנוגע להנרי" (1991) "זאב" (1994) "כלוב הציפורים" (1996) "צבעי השלטון" (1998) "מאיזה כוכב אתה?" (2000) "שנינות" (2001) - סרט טלוויזיה "מלאכים באמריקה" (2003) "קרוב יותר" (2004) "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" (2007) מדיה וקבצים בנושא מייק ניקולס בוויקישיתוף מייק ניקולס, ברשת החברתית Goodreads מייק ניקולס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייק ניקולס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מייק ניקולס, באתר AllMovie (באנגלית) מייק ניקולס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייק ניקולס, באתר Box Office Mojo (באנגלית) מייק ניקולס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייק ניקולס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מייק ניקולס, באתר ספוטיפיי מייק ניקולס, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייק ניקולס, באתר דיזר מייק ניקולס, באתר Discogs (באנגלית) מייק ניקולס, באתר Songkick (באנגלית) צ'רלס מקגראת, הבמאי שזכה בכל פרס אפשרי, באתר הארץ, 20 באפריל 2009 ביוגרפיות [1] [2] www.pbs.org מת מייק ניקולס, במאי "הבוגר", באתר ynet, 20 בנובמבר 2014 נירית אנדרמן, מת במאי "הבוגר", מייק ניקולס, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2014 אורי קליין, מייק ניקולס: נער זהב עם טביעת יד אינטליגנטית, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2014 אייל שרף, מגרמניה הנאצית לאוסקרים: החיים שלא ייאמנו של במאי ״הבוגר״, מייק ניקולס, באתר הארץ, 15 ביולי 2021 מייק ניקולס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מייק ניקולס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרס מפעל חיים לבמאי מייק ניקולס, באתר ynet, 12 באוקטובר 2009