laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זבורוב

זבורוב (באוקראינית: Зборів, זבוריב; בפולנית: Zborów; ביידיש: זבאָרעוו) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. זבורוב נזכרת לראשונה בשנת 1166, ובשנת 1241 נהרסה בידי המונגולים. בשנת 1639 הוענקו ליישוב זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנות ה-80 של המאה ה-17. במהלך המאה ה-18 הופצו נגד יהודי העיירה מספר עלילות דם. מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלטו רבים מיהודי העיירה מערבה, ומאידך, הגיעו אליה יהודים שגורשו מטלומאץ'. בסיוע הג'וינט, השתקמה הקהילה לאחר המלחמה. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעל בה בית ספר עברי, לצד מוסדות חינוך של אגודת ישראל. בשנת 1931 נמנו בעיירה כ-1,900 יהודים, רוב תושביה. לאחר כניסת הסובייטים לעיירה בספטמבר 1939, נסגרו בה המוסדות היהודיים, והולאמו עסקי יהודים בה. ב-4 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו אלו בסיוע אוקראינים למעלה מ-800 יהודים בה. כעבור כמה ימים הוקם בעיירה יודנרט, בראשות יעקב פוקס, אשר נצטווה לספק לגרמנים מאות יהודים לעבודות כפייה מדי יום. ב-16 באוקטובר 1941 נרצחו כ-200 משכילים יהודים בעיירה. בקיץ 1942 רוכזו היהודים הנותרים בעיירה בשני מחנות עבודה, אליהם הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. ב-29 באוגוסט שולחו כ-1,300 יהודים ממחנות אלו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן, הובאו לעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, וכל יהודי העיירה, כ-3,000 איש, רוכזו בגטו קטן מוקף גדר תיל, בו פרצו מגפות. ב-4 באפריל 1943 פשטו על הגטו בעיירה גרמנים ואוקראינים, וכ-2,300 מיהודיו נרצחו בבורות ירי שכרו בעצמם. ב-5 ביוני 1943 בוצעה בגטו אקציית חיסול, תוך סריקת בתיו. במהלך האקציה התנגדה לגרמנים קבוצת מחתרת יהודית, בפיקודו של לוי רמר, והביאה לנסיגתם הזמנית מהגטו. לאחר מכן, הציתו הגרמנים את בתי הגטו בהם התבצרו המורדים, והשלימו את חיסול הגטו. ביוני 1943 חיסלו הגרמנים את שני מחנות העבודה בעיירה, כאשר באחד המקרים שרפו בחיים כ-600 יהודים שכלאו בצריפים. בזבורוב חי חסיד אומות העולם אנטון סוחינסקי, שהחביא בביתו שישה יהודים עד לכיבוש האזור על ידי ברית המועצות ביולי 1944. מדיה וקבצים בנושא זבורוב בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת זבורוב, בספריית העיר ניו יורק זבורוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין זבורוב (Zborów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "זבורוב", באתר השטעטל הווירטואלי אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, זבורוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 848–849), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) זבורוב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
פינגווין מצויץ

פינגווין מצויץ (שם מדעי: Eudyptes) הוא סוג של פינגווין החי באזור הקוטב הדרומי ובחופי האוקיינוסים הדרומיים. הוא קיבל את שמו עקב הציצות הצהובות המעטרות את ראשו השחור. קרובי משפחה של פינגווין זה הם מיני הסוג פינגווין גדול: הפינגווין הקיסרי והפינגווין המלכותי. ישנם 8 מינים בסוג: פינגווין הסלעים (Eudyptes chrysolophus) פינגווין עב-מקור (Eudyptes pachyrhynchus) פינגווין חסון (Eudyptes robustus) פינגווין ישר-ציצה (Eudyptes sclateri) פינגווין לבן-פנים (Eudyptes schlegeli) פינגווין מצויץ מערבי (Eudyptes chrysocome) פינגווין מצויץ צפוני (Eudyptes moseleyi) פינגווין צ'טהאם (Eudyptes warhami) - נכחד מדיה וקבצים בנושא פינגווין מצויץ בוויקישיתוף פינגווין מצויץ, באתר ITIS (באנגלית) פינגווין מצויץ, באתר NCBI (באנגלית) פינגווין מצויץ, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פינגווין מצויץ, באתר GBIF (באנגלית)
הלן ברמן

הלן ברמן (נולדה ב-6 באפריל 1936) היא ציירת הולנדית-ישראלית בסגנונות שנעים בין אימפרסיוניזם ריאליסטי ואקספרסיוניזם מופשט לירי. מציגה בישראל ומחוצה לה. הלן ברמן נולדה באמסטרדם וכילדה ניצלה מרדיפות הנאצים. למדה עיצוב טקסטיל באקדמיה לעיצוב תעשייתי של איינדהובן. בנוסף ללימודיה לתואר, למדה קורסים באמנויות החופשיות. מ-1960 עיצבה מוצרי טקסטיל למספר חברות. עיצוביה זכו בפרסים ובפרסומים בכתבי עת מקצועיים. בשנות השבעים למדה אצל האמן תיירי ולטמן והשלימה תואר נוסף בציור ורישום. היא לימדה קורסים להשכלת מבוגרים במקצועות הללו. ב-1978 עלתה לישראל, גרה במבשרת ציון ובבאר שבע והמשיכה לשכלל את סגנונה. בעשור מ-1988 גרה ליד יפו העתיקה והצטרפה לאגודת הציירים והפסלים. מ-1998 חיה ומציירת בתל מונד. 1983 - הגלריה של איציק, באר שבע 1990 - גלריה עמליה ארבל, ראשון לציון 1996 - בית האמנים תל אביב 1997 - בית שווינג, רובע האמנים של יפו העתיקה 2000 - מרכז אל"ה, בית פנינת איילון, תל אביב 2003 - בית האמנים תל אביב 2004 - גלריה Re-Lai-S, באדן-באדן, גרמניה 2006 - רזידנץ ברן, באדן-באדן, גרמניה 2008 - מרכז אל"ה, בית פנינת איילון, תל אביב 2009 - "נופי השרון", בית האמנים תל אביב 2012 - "נופי השרון", גלריה טובה אוסמן, תל אביב 2017 - "הגיעה בלי תכלית", גלריה טובה אוסמן, תל אביב. 1972 - דה סכוף, אמבכט, הולנד 1979 - מרכז אמנויות לנוער, באר שבע 1983 - "טכנולוגיה", בניין עיריית באר שבע 1989 - "תנו לחיות לחיות", גלריה 13 וחצי, יפו 1990 - "פנים חדשות", בית האמנים תל אביב 1998 - "פירות הילולים", מרכז קהילתי תל מונד 2003 - "בראשית", היכל התרבות, אור עקיבא 2004 - "ימי הולנד", מרכז אמנויות קסטרא, חיפה 2007 - "גן פתוח", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב 2015 - "עשור לגלריה Re-Lai-S", רזידנץ ברן, באדן-באדן, גרמניה. מדיה וקבצים בנושא הלן ברמן בוויקישיתוף גלדמן, מרדכי: "האלף והתו", 2003 Berman, Helen: An Enchanted Dream Came True, Báiki 24, 2002 מרכז המידע לאמנות ישראל ע"ש גבריאל שרובר: "Helen Berman", מוזיאון ישראל, ירושלים גליל, סיגל: "נופים הם לפעמים געגועים", מגפון, 29 באוקטובר 2007 http://www.haaretz.co.il/CM.art_item,418,208,29707,.aspx "גן העצמאות לכולם - תערוכה קבוצתית", עכבר העיר 2007 "גן פתוח - גן העצמאות לכולם", בית האמנים ע"ש זריצקי 2007 "גן חובה", מרמלדה תל אביב, 18 ביוני 2007
זגייז'

זגייז' (בפולנית: ‏Zgierz‏Ⓘ‏, ביידיש: זגערזש) היא עיר בפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. במאה ה-13 הוענקו לזגייז' זכויות עיר, שאושרו בתחילת המאה ה-15 בידי המלך ולדיסלב השני יגיילו. בשנת 1643 נבנתה בעיר כנסייה מעץ. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. יהודים ראשונים התיישבו בזגייז' באמצע המאה ה-18. בתחילת המאה ה-19 הוגבלו מגורי היהודים בעיר לרובע מסוים וקטן, וכן הוגבלו תחומי עיסוקם. בשנת 1862 בוטלו הגבלות אלו. בשנים שלאחר מכן, נטלו היהודים חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי של העיר. הרב הראשון של העיר במשך כששים שנה שנה היה רבי שלום צבי הכהן מחסידי קוצק, ניהל במקום גם ישיבה עם תלמידים רבים, (נפטר ו טבת ה'תרל"ז) בשנת 1911 נוסד בזגייז' ארגון ציוני ראשון. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות מצד תושבי העיר הפולנים והשלטונות, תוך קריאות לפיטורי היהודים מהמפעלים בעיר. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנים אלה נמנו בעיר כ-4,800 יהודים. לפני פרוץ המלחמה היו היהודים כרבע מהתושבים, רבע נוסף היו ממוצא גרמני וחצי מהתושבים היו פולנים. תושבי העיר ממוצא גרמני היו פעילים מאוד בהתנכלות ליהודי העיר. בעיר פעלה חסידות סטריקוב, ממלחמת העולם הראשונה עד לשואה. הסופר, העורך, והמבקר דוד פרישמן נולד בעיר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש העיר בידי הגרמנים, ביצעו אלו מעשי רצח אקראיים בקרב יהודיה, ואסרו כמה מאות גברים יהודים בה בכנסייה מקומית, שם הוחזקו יומיים ללא מזון ושתייה, והוכו באכזריות. כמה ימים לאחר מכן, חטפו הגרמנים יהודים רבים מהעיר לעבודות כפייה משפילות ומבזות. בד בבד, ביצעו הגרמנים שוד של הרכוש שנמצא בדירות היהודים בעיר, תוך החרמת עסקי היהודים בה, והטלת סכומי כופר גבוהים על הקהילה. במקרה אחד נקבר יהודי בחיים במהלך שוד רכושו, ובמקרה אחר נצטוו עובדי כפייה יהודים לנקות בתי שימוש ופחי אשפה באמצעות טליתות ותשמישי קדושה אחרים. כמו כן, התעללו הגרמנים ביהודי העיר בפרהסיה, שרפו ספרי תורה בכיכר השוק בעיר, וגזזו באכזריות את זקניהם של יהודים חרדים. בנובמבר 1939 שרפו הגרמנים את בית הכנסת ובית המדרש בעיר, תוך שחייבו את היהודים בגין עלויות הדלק ששימש לכך, וחרשו את שטח בית העלמין היהודי בעיר. בסוף דצמבר 1939 ריכזו הגרמנים את כ-2,500 היהודים שנותרו בעיר, ולאחר שנטלו מהם את מעט הרכוש שהותר להם לקחת עמם, שלחו אותם לגלובנו וללישקוביצה, שם גורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. רב העיר אברהם נתן אלברג נרצח ביחד עם הקהילה. הונגריה הודמזוושרהיי, הונגריה מ. צאנין, זגארז', סטריקוב, אוזורקוב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 94–96 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם) מדיה וקבצים בנושא זגייז' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זגייז' ספר יזכור לקהילת זגייז', בספריית העיר ניו יורק זגייז' באתר מרכז מורשת יהדות פולין "זגייז'", באתר השטעטל הווירטואלי אוולין צגנהאגן ומרטין דין, זגייז', אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 127–128), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) זגירז' (פולין), דף שער בספרייה הלאומית פנחס זליג גליקסמן, תפארת אדם עמוד יט, לודז' ה'תרפ"ג
יואכים פון קורצפלייש

גנרל יואכים פון קורצפלייש (בגרמנית: Joachim von Kortzfleisch;‏ 3 בינואר 1890 – 20 באפריל 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון קורצפלייש נולד ב-3 בינואר 1890 בבראונשווייג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לגנרל גוסטב פון קורצפלייש ולאליזבת לבית אופרמן. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-4 (המלכה אוגוסטה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באוגוסט 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון קורצפלייש לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1928 הועלה פון קורצפלייש לדרגת מיור, וב-1 באפריל 1928 מונה לקצין מטה בקבוצת הארמייה השנייה. ב-1 באוקטובר 1930 מונה לקצין ההדרכה ברגימנט הרגלים ה-17, וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט היגר ה-17 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1933 מונה לראש המטה של מפקדת הביצורים באופולה, וב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1935 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-3, וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-30 בספטמבר 1937 פרש מתפקידו, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הלאנדווהר באלנשטיין. במהלך פרשת בלומברג-פריטש מונה פון קורצפלייש ב-4 בפברואר 1938 למפקד הדיוויזיה ה-1, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. עם פרוץ המלחמה היה פון קורצפלייש מפקד הדיוויזיה ה-1, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה השלישית, וב-1 במרץ 1940 מונה למפקד הקורפוס ה-11. במהלך המערכה על צרפת לחם פון קורצפלייש עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-4 בספטמבר 1940 קיבל פון קורצפלייש על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובמהלך המערכה בבלקן לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון קורצפלייש עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-11, ולאחר מכן כחלק מה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-6 באוקטובר 1941 פרש מתפקידו. ב-10 בדצמבר 1941 מונה פון קורצפלייש שוב למפקד הקורפוס ה-11, שהיה חלק מה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה לסירוגין במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-1 ביוני 1942 פרש מתפקידו. ב-21 ביוני 1942 מונה פון קורצפלייש למפקד הקורפוס ה-43, שהיה חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-15 באוגוסט 1942 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-1 במרץ 1943 מונה פון קורצפלייש למפקד המחוז הצבאי השלישי, וב-30 בדצמבר 1943 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בכסף. במהלך קשר ה-20 ביולי סירב פון קורצפלייש לשתף פעולה עם הקושרים, ובשל כך נעצר. לאחר כישלון ההפיכה, קיבל בחזרה את תפקידו, וב-24 בינואר 1945 פרש מתפקידו. ב-2 במרץ 1945 מונה פון קורצפלייש למפקד גשר הריין בין קובלנץ ודיסלדורף, תחת פיקוד קבוצת ארמיות B, וב-20 באפריל 1945 נהרג בכיס הרוהר על ידי חיילים אמריקאים. מדיה וקבצים בנושא יואכים פון קורצפלייש בוויקישיתוף יואכים פון קורצפלייש באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
לוסון

האם התכוונתם ל... אדוארד לוסון – דיפלומט אמריקאי אל לוסון – פוליטיקאי אמריקאי ארנסט לוסון – צייר קנדי-אמריקאי בן לוסון – שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי ג'ריון לוסון – אתלט אמריקאי דניס לוסון – שחקן ובמאי סקוטי טיי לוסון – כדורסלן אמריקאי לי לוסון – שחקן, במאי וסופר בריטי נייג'לה לוסון – מחברת ספרי בישול יהודיה בריטית
שרייבמן

שרייבמן הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... בית הכנסת של האדמו"ר מהוסיאטין (נקרא גם "בית שרייבמן") - בית כנסת בעיר תל אביב אישים בשם זה: איליה שרייבמן – שחיין ושחקן כדורמים פולני-יהודי, אחיו הבכור של ג. שרייבמן ג. שרייבמן – שחיין ומאמן שחייה פולני-ישראלי, אחיו הצעיר של איליה שרייבמן גור שרייבמן – איש צבא ישראלי, מפקד שייטת 13 ומפקד בה"ד 1 יחיאל שרייבמן – סופר יידי לימור שרייבמן-שריר – סופרת ורופאה ישראלית ראובן שרי (שרייבמן) - נציב שירות המדינה, חבר כנסת וסגן שר התחבורה מטעם מפא"י וסגן ראש עיריית ירושלים
הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובסעיפים מהצעת חוק התוכנית הכלכלית

הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובסעיפים מהצעת חוק התוכנית הכלכלית (מכונה לעיתים גם "ועדת הרפורמות") הייתה ועדה בכנסת שהייתה פעילה בכנסת ה-20. הוועדה הוקמה בעקבות ההסכמים הקואליציוניים עם מפלגת כולנו, בשל שאיפתו של יושב ראש המפלגה, משה כחלון, כי נושאים הקשורים ברפורמות בתחום הדיור ובמערכת הפיננסית יידונו בוועדה שבראשה יעמוד חבר כנסת ממפלגתו. בראש הוועדה עמד חבר הכנסת אלי כהן עד מינויו לשר הכלכלה והתעשייה ב-22 בינואר 2017. אחריו כיהנה בתפקיד חברת הכנסת רחל עזריה עד לסיום כהונת הכנסת ה-20. הוועדה דנה בחוקים הקשורים בנדל"ן, במערכת הפיננסית ובחוקים מחוק ההסדרים והכינה אותם לקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת. הצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, התשע"ה-2015. הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 104), התשע"ה-2015. הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנים 2015 ו-2016) - דיון בפרק ט' - בנקאות. פרק ח' (הקמת רשות החשמל) מתוך הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה-2015 - דיון בפרק ח', הקמת רשות החשמל. הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית אתר הוועדה העברת חוק התכנון והבניה בוועדת הרפורמות, סרטון באתר יוטיוב צבי זרחיה, נחנכה ועדת הרפורמות בראשות ח"כ אלי כהן : "נשקם שכונות בפריפריה", באתר TheMarker‏, 20 ביולי 2015 ועדת הרפורמות בחרה בח"כ רחל עזריה כיו"ר הוועדה, באתר הכנסת, ‏8 בפברואר 2017
דיסבורג (כדורגל)

MSV דיסבורג (בגרמנית: Meidericher Spielverein 02 e. V. Duisburg, ובקיצור, MSV Duisburg) הוא מועדון כדורגל מהעיר דיסבורג שבמדינת נורדריין וסטפאליה בגרמניה. המועדון שיחק בבונדסליגה הראשונה בשנת הקמתה, 1963, והיה אחד ממייסדיה. כיום דיסבורג משחקת ברגיונליגה, שהיא הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה. המועדון מכונה "הזברות" בשל החולצות המפוספסות של שחקניו והזברה שמופיעה על סמלו. למועדון שלוש זכיות בטורניר האינטרטוטו, בשנים 1974, 1977 ו-1978. המועדון הוקם בשנת 1902 ובשנותיו הראשונות זכה במספר אליפויות מקומיות, כאשר בעונת 1912/1913 הקבוצה לא הפסידה באף משחק. לאחר שבמלחמת העולם השנייה המועדון היה קרוב להתפרקות, בתום במלחמה, בשנת 1946, דיסבורג זכתה באליפות העיר. בשנת 1951, הקבוצה זכתה באליפות האוברליגה המערבית, שהייתה אז הדרג השני במבנה הליגות של גרמניה. מעונת 1951/1952 ועד 1963 המועדון שיחק בליגה הבכירה עד להקמת הבונדסליגה, למעט עונת 1954/1955. שהותו של המועדון בצמרת הכדורגל הגרמני גרמה לכך שהיה לאחד מבין 16 הקבוצות אשר השתתפו בעונתה הראשונה של הבונדסליגה. בעונתה הראשונה של הבונדסליגה סיימה דיסבורג במקום השני - הגבוה ביותר בתולדותיה. הקבוצה שיחקה כמעט עשרים שנה בבונדסליגה הראשונה, עד שבסוף עונת 1982/1983 הקבוצה ירדה לבונדסליגה השנייה. בשנותיו בליגה הבכירה המועדון זכה בגביע האינטרטוטו שלוש פעמים ב-1974, 1977 ו-1978. במהלך 25 השנים הקרובות המועדון "התנדנד" בין הליגה הראשונה לשנייה. עונת 2007/2008 הייתה עונתו האחרונה של המועדון בבונדסליגה. בסיומה של עונה זו המועדון ירד לליגה השנייה בה שיחק עד עונת 2012/2013 בה ירד לליגה השלישית. בעונת 2014/2015 המועדון שב לליגה השנייה, אולם שרד בה רק עונה אחת ובתום עונת 2015/2016 ירד לליגה השלישית פעם נוספת. כעבור עונה אחת, שבה דיסבורג לבונדסליגה השנייה. בתום עונת 2018/19 נשרה דיסבורג לליגה הגרמנית השלישית, לאחר שסיימה את העונה במקום האחרון. בעונת 2023/24 נשרה דיסבורג לרגיונליגה, שהיא הליגה הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה. בונדסליגה מקום שני (1): 1964 האוברליגה המערבית 1951 הגביע הגרמני גמר (4): 1966, 1975, 1998, 2011 גביע האינטרטוטו 1974, 1977, 1978 גרמניה מיכאל בלה גרמניה ברנרד דיץ גרמניה דטלף פירזיג גרמניה רודולף זליגר גרמניה הרטמוט היידמן גרמניה מיכאל טרנאט גרמניה תומאס שטרונץ גרמניה רולאנד וולפארט גרמניה מיכאל פריץ גרמניה מרקוס מארין גרמניה דיטמר יאקובס גרמניה אובה שפיס גרמניה מיכאל צייר מרוקו ראשיד עזוזי טוגו באשירו סאלו אוקראינה וולודימיר ליוטיי פולין תאמאש הייטו דנמרק סטיג טופטינג מדיה וקבצים בנושא דיסבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דיסבורג (בגרמנית) דיסבורג, ברשת החברתית פייסבוק דיסבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיסבורג, ברשת החברתית אינסטגרם דיסבורג, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
E-8

E-8 ג'וינט סטארס (E-8 Joint Surveillance Target Attack Radar System) הוא מטוס שליטה ובקרה אמריקאי של נורת'רופ גראמן המבוסס על מטוס בואינג 707. המטוס מאפשר מעקב אחרי תנאי מזג האוויר, ניהול שדה הקרב, זיהוי איומים ותיאום פעילויות אוויריות. הוא עוקב אחר מטרות קרקעיות ואחר מטוסים מסוימים, מתעד צילומים ומעביר תמונת מצב כוללת לפיקוד קרקעי ואווירי. הוא נמצא בשירות פעיל הן בחיל האוויר האמריקאי והן במשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא E-8 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריצ'רד ליפולד

ריצ'רד ליפולד (באנגלית: Richard Lippold; ‏3 במאי 1915 – 22 באוגוסט 2002) היה פסל אמריקאי הידוע עבור יצירותיו הגאומטריות העשויות מחוט ברזל. נולד במילווקי שבוויסקונסין. למד באוניברסיטת שיקגו, וקיבל תואר בעיצוב תעשייתי בבית הספר שעל יד מכון האמנות של שיקגו בשנת 1937. לאחר סיום לימודיו עבד, בין השנים 1937 ו-1941, גם כמעצב תעשייתי. בסופו של דבר היה לפסל, ובמקביל לימד במספר מוסדות ואוניברסיטאות, בהן מכללת האנטר כחלק מאוניברסיטת העיר ניו יורק בין השנים 1952 ל-1967. ביוגרפיה מאתר bartleby ריצ'רד ליפולד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תריסוניים

תריסוניים (שם מדעי: Scutelleridae) היא משפחה מסדרת פשפשאים, שמונה כ-450 מינים בעולם. בישראל מצויים כ-22 מינים מהמשפחה. המשפחה מאופניית במגנית גדולה במיוחד המכסה את כל הגב ומסתירה את הכנפיים לגמרי, מאפיין זה מזכיר קמעה את כנפי החפייה של חיפושיות כשהם סגורות ומונחות על הגב ולכן לעיתים מזוהות בטעות כחיפושיות אך על המגנית הרחבה אין תפר אמצעי כפי שנמצא בין כנפי החפייה של חיפושיות. לרבים מהמינים הטרופיים צבעים מטאלים עזים הגורמים להם להראות כמו תכשיט ולכן מכונים גם "חרקי תכשיט". המינים במשפחה ניזונים ממגוון רב של צמחים כמו גם גידולי שדה ולכן מינים אחדים מוגדרים כמזיקים חקלאיים. בעבר סווגו תחת התריסיתיים ולכן בעברית המינים עדיין מכונים בטעות "תריסית". מקור שם המשפחה Scutelleridae מסוג הטייפ Scutellera [מיוונית (מגן קטן) Scutellum] על שום המגנית המוגדלת שעל גבם. לא קיים שם עברי רשמי למשפחה אך התרגום המילולי של השם הלטיני הוא מגנית (שכבר נמצאת בשימוש) או תריסון לפי בודנהיימר. Odontoscelis dorsalis תריסון הקמה Eurygaster integriceps תריסון מגושם Odontotarsus robustus תריסון ענק Solenosthedium bilunatum תריסון פרחוני Psacasta exanthematica הערה: למרות שבעבר נקבע השם העברי תריסית למינים תחת משפחת ה-Scutelleridae הוא אינו מדויק מאחר שהם אינם שייכים למשפחת התריסיתיים, לחלופין ניתן להשתמש בהתאמה בשם תריסון לפי תרגום בודנהיימר לשם המדעי מדיה וקבצים בנושא תריסוניים בוויקישיתוף תריסוניים, באתר ITIS (באנגלית) תריסוניים, באתר NCBI (באנגלית) תריסוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תריסוניים, באתר GBIF (באנגלית) בתרגום מילולי, ראו פרק ערך אטימולוגיה שם זמני על פי המשמעות הלטינית
זוויחוסט

זוויחוסט (בפולנית: Zawichost; ביידיש: זאוויכאסט) היא עיירה במחוז סנדומייז' שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, במפגש הנהרות ויסלה וסאן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. זוויחוסט נזכרת לראשונה בשנת 1148. בשנת 1205 התקיים בסמוך לה קרב בין נסיכות האליץ'-וולין ונסיכות פולין קטן. עד אמצע המאה ה-13 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במאה ה-17 נהרסה העיירה כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית והטרנסילבנים. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. מעמדה העירוני של העיירה ניטל ממנה בשנת 1888, והושב לה בשנת 1936. יהודים ישבו בעיירה מראשית המאה ה-18, ותרמו לפיתוחה הכלכלי. מסוף המאה ה-19, וביתר שאת לאחר מלחמת העולם הראשונה, היגרו רבים מיהודי העיירה אל מעבר לים. בין רבני העיר היו רבי יעקב יוסף, רבי יהודה אריה לייבוש פרנקל, רבי יהודה לייב מזקליקוב, ר' צבי אשכנזי בן רבי משה אפרים מקליש ורבי יעקב בן רבי יצחק פרביאז'. כמו כן כיהן כרב ואדמו"ר רבי יעקב יצחק הורוויץ מחסידות בארנוב. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל, ופעל בה בית ספר מרשת ציש"א. מעת לעת אירעו בעיירה תקיפות אנטישמיות, ובשנת 1923 אף נרצח יהודי בעיירה באופן סתמי. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-1,500 יהודים, מתוך כ-4,000 תושבים. ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור הליכה על מדרכות ואיסור יצירת קשר עם לא יהודים. יודנרט שהוקם בעיירה בתחילת 1940 נצטווה להעביר לשלטונות תשלומי כופר, ולספק באופן תדיר עובדים יהודים לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. באוגוסט 1942 רוכזו כ-5,000 יהודי העיירה, ובהם פליטים רבים שהגיעו ושהובאו אליה, בגטו שהוקם בה. ב-29 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו אנשי ס"ס ושוטרים פולנים, והצעידו את כל יושביו מרחק של כ-10 ק"מ עד לתחנת הרכבת האזורית, בה הועמסו בצפיפות רבה בקרונות משא בדרך למחנה ההשמדה בלז'ץ. בשעת האקציה נרצחו זקנים, ילדים וחולים יהודים עוד בשטח הגטו. אחר עשרות יהודים שהצליחו להסתתר בעיירה ובסביבתה בשעת האקציה ערכו הגרמנים והפולנים מצוד, ומעט מאלו הצליחו לחבור ליחידות פרטיזנים. מדיה וקבצים בנושא זוויחוסט בוויקישיתוף זוויחוסט באתר מרכז מורשת יהדות פולין זוויחוסט (Zawichost), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "זוויחוסט", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, זוויחוסט, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 352–354), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
השעה ה-25 (1967)

השעה ה-25 (בצרפתית: La Vingt-cinquième Heure) הוא סרט דרמה מלחמתית משנת 1967, בהפקתו של קרלו פונטי, בבימויו של אנרי ורניי, ובכיכובם של אנתוני קווין ווירנה ליזי. הסרט, המבוסס על רומן בשם זה מאת קונסטנטין וירג'יל גאורגיו, עוקב אחר תלאותיהם של זוג איכרים רומנים במלחמת העולם השנייה. בכפר קטן ברומניה (בשם "פונטנה") מפליל מפקד המשטרה המקומית את האיכר יוהאן מוריץ (אנתוני קווין) כיהודי, היות שאשתו של האיכר, סוזאנה (וירנה ליזי), מסרבת להיעתר לחיזוריו של המפקד. מוריץ נשלח למחנה עבודה, יחד עם שאר היהודים. הוא עובר תלאות רבות, ממחנה למחנה. באחד המחנות רואה אותו קצין נאצי, וקובע שהוא מין נדיר של הגזע הארי. בעקבות קביעה זו נאלץ מוריץ להצטרף לוואפן אס אס. לאחר המלחמה עוצרים אותו, והוא עומד למשפט כפושע מלחמה. בסופו של דבר הוא משתחרר, ומתאחד מחדש עם אשתו ושלושת בניו בגרמניה. הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת קונסטנטין וירג'יל גאורגיו. בעלילה משתלבים גם המשטר ההונגרי עושה דברם של הנאצים, הפלישה לרומניה על ידי חייליו של יוסיף סטלין, ואירועים היסטוריים נוספים. גאורגיו שאב את רעיון הרומן ואווירת המחנות מחייו הוא, בעצמו התגלגל כמה שנים במחנות והופרד מאשתו. אנתוני קווין – בתפקיד יוהאן מוריץ וירנה ליזי – בתפקיד סוזאנה מוריץ גרגואר אסלן – בתפקיד דוברסקו מייקל רדגרייב – כסניגורו של יוהאן מוריץ מרסל דאליו – בתפקיד סטרול ליאם רדמונד – בתפקיד האב קורוגה סרז' רג'אני – בתפקיד טראיאן קורוגה ואחרים. "השעה ה-25", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השעה ה-25", באתר AllMovie (באנגלית) "השעה ה-25", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השעה ה-25", באתר אידיבי "השעה ה-25", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "השעה ה-25" באתר TCM