laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוזיקת נשמה

מוזיקת נשמה (באנגלית: Soul music) היא שילוב של רית'ם אנד בלוז וגוספל שהחל בשנות ה-50 של המאה ה-20 המאוחרות בארצות הברית. רית'ם אנד בלוז (באנגלית: בלוז וקצב, מינוח שטבע המפיק המוזיקלי ג'רי וקסלר) הוא בעצמו שילוב של בלוז וג'אז, כאשר שנות ה-40 של המאה ה-20 קבוצות קטנות של מוזיקאים אמריקאים-אפריקאים, שניגנו בדרך-כלל בסקסופון, שילבו ג'אז עם מסורות של בלוז. מוזיקת נשמה נבדלת מרית'ם אנד בלוז בכך שהיא משתמשת במוטיבים של גוספל, בדגש הגדול יותר על שירה, ובשילוב של נושאים חילוניים ודתיים גם יחד. הסוגה נחלקת בין סגנון שירה יפה, נעים לאוזן, מלודי ומלטף (כגון זה של סם קוק או הסופרימס) לבין סגנון פרוע יותר, מיני ומחוספס שנציגיו הם וילסון פיקט וג'יימס בראון. סגנון נוסף של סול נובע מחיקוי של דרשה של מטיף בכנסייה בהגשה דיקלומית, קצבית ומתחרזת. נציג בולט של סגנון זה הוא סולומון בורק. אין קשר בין מוזיקת נשמה לבין "שירי נשמה" במוזיקה החסידית. כמו כן, ישנו סוג נוסף אשר משויך למוזיקת הנשמה, ושמו הוא נאו-סול. הנאו-סול הוא ז'אנר של המוזיקה הפופולרית. מונח זה נטבע על ידי קידר משנבורג, יזם בתחום המוזיקה בסוף שנות ה-90. סוג מוזיקה זה מבוסס במידה רבה על מילות מוזיקת הנשמה. סגנון זה נקרא כך ומאופיין בכך שזהו סגנון חדש יותר ממוזיקת הנשמה, אשר בו מילות השיר הם כשל שיר נשמה, אך מנגינתן והגשתן (איך שהזמר/ת שר/ה) היא כשל האר אנד בי, עם שילוב אלמנטים מג'אז, פאנק, היפ הופ ופופ. הצלחת הזרם הזה במהלך 1990, עזר לפריצות דרך מסחריות וביקורתיות של כמה אמנים, בהם דיאנג'לו, אריקה באדו, לורין היל ומקסוול. הנוכחות של הזרם ירדה במהלך שנות ה-2000, אף על פי שאמנים חדשים יצאו באמצעים עצמאיים יותר של שיווק המוזיקה הזאת. לדברי עיתונאי המוזיקה מארק אנתוני ניל, "נאו-סול וגלגוליה השונים סייעו להגדיר מחדש את הגבולות וקווי המתאר של הפופ השחור." בישראל, נוהגים להגדיר כזמרי מוזיקת נשמה, זמרים המשתמשים בסגנון שירה וסלסולים אמריקאיים או בעלי גוון קול חם ועבה וכמו כן ישנה חשיבות לטקסט ולמידת ההתייחסות שלו לרגש ולהבעה האישית של האמן. זמרים מייצגים של סגנון זה בישראל הם: מרגלית צנעני, מומי לוי, קרולינה וסיון בהנם. מדיה וקבצים בנושא מוזיקת נשמה בוויקישיתוף מוזיקת נשמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנתוני ניל יאנג (2002). Soul Babies: Black Popular Culture and the Post-Soul Aesthetic. ניו יורק. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
It's Not My Time

"It's Not My Time" הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק 3 Doors Down שיצא לאור בארצות הברית ב-18 בפברואר 2008. השיר עמד בראש מצעד ה־Mainstream Rock Tracks של מגזין הבילבורד במשך כשלושה שבועות. השיר נכתב במקור עבור גרסה מחודשת של הסרט הרפתקאה בפוסידון. סולן הלהקה, בראד ארנולד, סיפר על הכתיבה של השיר: "בסרט, הם רק מנסים לברוח מהמוות שלהם, ויש שם ספינה שטובעת. צפיתי בקטע של 30 שניות מהסרט, ואז הלכתי לכתוב את השיר. בסוף (הם) לא רצו את השיר בשביל הסרט, אבל החלטתי בכל אופן לשמור אותו". השיר נוסף לרשימת ההשמעה של תחנת הרדיו "Modern rock" בארצות הברית ב-18 בפברואר 2008. השיר הגיע למקום ה-37 במצעד Billboard Hot Mainstream Rock Tracks של 1 במרץ 2008, כשבהמשך טיפס לראש המצעד, והפך לסינגל השמיני של הלהקה בטופ 10 של המצעד, ולסינגל החמישי של הלהקה במקום הראשון. השיר הגיע גם למקום ה-38 במצעד Billboard Hot Modern Rock Tracks, ובהמשך עלה למקום החמישי. בנוסף, השיר הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100, מה שהפך אותו ללהיט החמישי של הלהקה שהופיע בטופ -20 במצעד זה. השיר דורג במקום ה-12 בפינלנד במקום ה-18 בניו זילנד, ובמקום ה-26 באוסטרליה. Songfacts. "It's Not My Time by 3 Doors Down – Songfacts". www.songfacts.com. נבדק ב-8 בספטמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "FMQB Airplay Archive: Modern Rock". FMQB. אורכב מ-המקור ב-22 במרץ 2013. נבדק ב-5 במרץ 2023. {{cite web}}: (עזרה)
גרובייס הפקות

גרובייס הפקות היא חברת הפקה ישראלית המתמחה בהפקת סרטים, סדרות, תוכניות, קליפים, פרסומות ושידורים חיים. החברה נמצאת בבעלותו של יהודה גרובייס ופעילה החל משנת 1998. באוגוסט 1998, הקים יהודה גרובייס יחד עם אחיו אברהם חברה להפקת סרטים למגזר החרדי בשם "האחים גרובייס", שפעלה כחברת בת של גרובייס הפקות. לצד מותג "האחים", פעלה החברה בהפקת סרטי תדמית, קליפים, פרסומות ומחזאות. החברה הפכה עם הזמן למובילה בתחום הפקת הסרטים במגזר החרדי (לימים, הקולנוע החרדי). החברה הפיקה את הסרט "לא תוכל להתעלם", המוגדר כסרט החרדי הראשון בהיסטוריה. הסרטים שהפיקו זכו להצלחה משמעותית ולמעמד של סרטי קאלט במגזר החרדי. לאחר שהאחים הפיקו 22 סרטים, בשנת 2002, נפרד אברהם באופן זמני מהחברה. מאז, יהודה המשיך לנהל את החברה לבדו. בין הישגיה הייחודיים של החברה ניתן למנות את הפקת הסרט הקולנוע החרדי-נשי הראשון בשם "שמלת כלה" והפקת 11 סרטים המיועדים לנשים במגזר החרדי. מספר סרטים שהפיקה החברה הוצגו בפסטיבלים בינלאומיים ואף זכו בפרסים, ביניהם פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס, פסטיבל קולנוע דרום, פסטיבל הקולנוע היהודי ירושלים, פסטיבל הסרטים היהודי ברלין ברנדנבורג ופסטיבל עץ החיים. נכון לשנת 2024, הפיקה החברה למעלה מ-100 סרטי קולנוע וטלוויזיה (באורך מלא וקצרים), בנוסף למאות פרקים לערוצי טלוויזיה שונים, מאות סרטי תדמית, פרסומות ווידאו קליפים. כיום, מטה החברה ממוקם ברמת גן, שם מפעילה גרובייס הפקות מספר אולפני צילום ועריכה. בין לקוחות החברה ניתן למנות את קשת 12, הסתדרות המורים, ערוץ 7, בשבע, מכללת אחווה, עיריית ירושלים, רדיו קול ברמה, רדיו קול חי, ערוץ הידברות, בית חולים איכילוב, בית חולים בילינסון, בית חולים וולפסון, מגן דוד אדום, מכבי שירותי בריאות, אוניברסיטת באר שבע, בולטון פוטנציאל וגל אורן-לרנר. * הרשימה לא כוללת כותרים שגרובייס ביים או שיחק (בלבד). לרשימה המלאה ראו: פילמוגרפיה של יהודה גרובייס קולנוע חרדי האחים גרובייס האתר הרשמי גרובייס הפקות, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גרובייס הפקות, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי" מורן שריר, מעצמת הקולנוע החרדי של משפחת גרובייס יצרה את הסרט העלילתי הראשון על מלחמת עזה, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2024 דניאל שירין, ‏היוצרים של הקולנוע החרדי הנשכח, נזכרים בלהיטים הגדולים, בעיתון מקור ראשון, 24 בינואר 2022 יאיר שרקי, יהודה גרובייס - הסיפור שנשכח, ערוץ 12, 2022
הכיבוש המוסלמי של אזרבייג'ן

הכיבוש המוסלמי של אזרבייג'ן (אדורבאדגאן) או לפי מקורות אחדים הכיבוש הערבי של אזרבייג'ן היה מהלך צבאי שהוביל לכיבושה של אזרבייג'ן וסיפוחה לח'ליפות ראשידון האסלאמית. הכיבוש התרחש בשנת 643 לספירה, לאחר כיבוש ריי ומרכז פרס, בראשות המצביא עומר בן אל-ח'טאב, שהיה הח'ליף השני של ראשידון וחתנו של מוחמד, ופיקד על כיבוש אזרבייג'ן מידי האימפריה הסאסאנית, ששלטה בו עד אז, ונחלה מפלה בקרבות מול חילות הח'ליפות. עומר מינה את חודאיפה לפקד על המערכה. והוא שעט עם צבאו לעבר העיר זנג'אן. חיל המצב המקומי ניסה להתבצר ולהתנגד למתקפה, אך לבסוף הוכרע והעיר נכבשה. הכוחות המוסלמים צעדו לעבר ארדביל, שם הפרסים לא ניסו להתנגד ונכנעו בתנאים הרגילים של ג'יזיה (מס שנתי המוטל על לא-מוסלמים). מארדביל צעדו הצבאות המוסלמים צפונה לאורך החוף המערבי של הים הכספי. מערכה התרחשה באזור באב, שהיה באותה תקופה נמל חשוב בים הכספי. המוסלמים שבו וניצחו אף כאן, אך מסיבה שאינה ברורה הוחזרו וסיימו את מסעם. לאחר מכן פתחו הפרסים במתקפת נגד, שגרמה למוסלמים לנטוש את עמדותיהם הקדמיות באדורבאדגאן (אזרבייג'ן). ובתגובה, שלח להם עומר כוחות תגבור, אחד בהנהגת בוקיייר בן עבדאללה ואחר על ידי אוטבה בן פרקד. המשלחת תחת בוקאייר נלחמה עם הפרסים ביורמיזן. כשעל חיילות הפרסים הסאסאנים פיקד אספנדיאר. הקרב היה סזיפי, ולבסוף הפרסים הובסו ומפקדם אספנדייר נלכד בחיים. אספנדייר שאל את בוקייר, "האם אתה מעדיף מלחמה או שלום?" בוקייר השיב לו שהמוסלמים מעדיפים שלום. אז אמר אספנדיאר, "אז שמור אותי איתך עד שאעזור לך בשיחות שלום עם תושבי אזרבייג'ן". הפרסים נסוגו למבצרים על הגבעות הסמוכות והסתגרו בפנים. כשהמוסלמים כובשים את כל שטחי המישור. שלוש שנים לאחר מכן, הקוראן תורגם לדיאלקטים המקומיים של אזרבייג'ן וארמניה בניסיון למנוע בלבול לשוני עות'מאני. The History of al-Ṭabarī Vol. 14: The Conquest of Iran A.D. 641-643/A.H. 21-23, State University of New York Press, 2015-06-16, ISBN 978-1-4384-2039-4. (באנגלית)
יקום אפי

יקום אפי של יוניברסל (באנגלית: Universal’s Epic Universe) הוא פארק נושא עתידי שנמצא בבנייה באורלנדו, פלורידה. יקום אפי מתוכנן להיפתח ב־2025 ויהיה לפארק הנושא השלישי וסך הכל לפארק הרביעי ביוניברסל אורלנדו. הפארק הוא חלק מפרויקט פיתוח בגודל של כ- 3,000 דונם ויציג 5 אזורי נושא בשם "פארק שמימי" (Celestial Park), יקום אפל (Dark Universe), הדרקון הראשון שלי – האי ברק (How to Train Your Dragon – Isle of Berk), עולם סופר נינטנדו (Super Nintendo World), והעולם המכושף של הארי פוטר – משרד הקסמים (The Wizarding World of Harry Potter – Ministry of Magic). מדיה וקבצים בנושא יקום אפי בוויקישיתוף ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יקום אפי".
ניל שובין

ניל שובין (נולד ב-22 בדצמבר 1960) הוא פליאונטולוג, ביולוג אבולוציוני וסופר מדע פופולרי אמריקאי. הוא פרופסור לביולוגיה ואנטומיה של אורגניזמים, דיקן חבר לביולוגיה ואנטומיה של אורגניזמים ופרופסור בוועדה לביולוגיה אבולוציונית באוניברסיטת שיקגו יחד עם היותו ראש מכללה במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע. הוא ידוע בעיקר בזכות הגילוי המשותף של Tiktaalik roseae יחד עם טד דייסלר ופאריש ג'נקינס, וכן בזכות ספרו "הדג שבתוכנו". מדיה וקבצים בנושא ניל שובין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. דף מרצה באוניברסיטת שיקאגו
אחדות ישראל

האם התכוונתם ל... אחדות ישראל (מצווה) – רעיון המדגיש את הצורך באחדות ואחווה בין כלל ישראל אחדות ישראל (תנועה) – תנועה באגף הדתי של התנועה הרוויזיוניסטית בית הכנסת אחדות ישראל – בית כנסת בירושלים פרס ירושלים לאחדות ישראל – פרס ישראלי לזכרם של שלשת הנערים שנחטפו ונרצחו ביוני 2014
קיפייגון בט

קיפייגון בט (באנגלית: Kipyegon Bett;‏ 1 בפברואר 1998 – 6 באוקטובר 2024) היה אתלט קנייתי, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (לונדון 2017) בריצת 800 מטר. בט נולד בקניה. אחותו היא האתלטית פיוריטי צ'רוטיץ' קירוי (אנ'). באליפות העולם עד גיל 18 שנערכה בקאלי שבקולומביה ביולי זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.86 דקות. באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בבידגושץ' שבפולין ביולי זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.95 דקות. באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.21 דקות, אחרי פייר-אמברואז בוס מצרפת (1:44.67 דקות) ואדם קשצ'וט מפולין (1:44.95 דקות). בשנת 2018 נמצא חיובי לאריתרופויאטין, ובחודש נובמבר הושעה מפעילות למשך ארבע שנים. בט נפטר ב-6 באוקטובר 2024 בעת שאושפז בבית חולים בקניה בעקבות מחלה. ריצת 800 מטר: 1:43.77 דקות (2016) מדיה וקבצים בנושא קיפייגון בט בוויקישיתוף קיפייגון בט, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית קיפייגון בט, באתר ליגת היהלום קיפייגון בט, באתר Track and Field (גברים) Former U-20 800m champion Kipyegon Bett dies in Bomet hospital, Nation, ‏October 7 2024 (באנגלית)
מיקה בירת

מיקה מיילס בירת (בדנית ובאנגלית: Mika Miles Biereth; נולד ב-8 בפברואר 2003 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן דני-אנגלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית. מיקה בירת, באתר Transfermarkt מיקה בירת, באתר Soccerway מיקה בירת, באתר WorldFootball.net מיקה בירת, באתר FootballDatabase.eu
לחזור הביתה

האם התכוונתם ל... לחזור הביתה (שיר) לחזור הביתה (מיני-אלבום)
אינציקלופדיה

האם התכוונתם ל... אנציקלופדיה – מאגר כתוב של הידע האנושי הקיים, שנאסף כדי להנחיל אותו לאחרים ולדורות הבאים. איןציקלופדיה – פרודיה קומית על ויקיפדיה.
בקסטר

בקסטר (Baxter) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו אופה. האם התכוונתם ל... הר בקסטר – הר באנטארקטיקה אישים: אלישע בקסטר – איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי אירווינג בקסטר – אתלט אמריקאי אן בקסטר – שחקנית אמריקאית ג'ימי בקסטר – כדורסלן אמריקאי מרדית' בקסטר – שחקנית ומפיקה אמריקאית ניית'ן בקסטר – כדורגלן אנגלי
יאסר ג'דבאן

יאסר ג'דבאן (בערבית: ياسر غضبان; נולד ב-30 באפריל 1964) הוא ראש המועצה המקומית כסרא-סמיע. נולד לפרג' ועפיפה וגדל בכפר כסרא שבגליל העליון. הבכור מתוך שבעה אחים ואחיות. למד בבית ספר יסודי וחטיבת ביניים כסרא ובתיכון במעלות-תרשיחא. ביולי 1982 סיים את לימודיו התיכוניים. בפברואר 1983 התגייס לצה"ל לגדוד חרב לאחר שישה חודשים עבר לשרת כמ"מ בפלס"ר שח"ר בפיקוד הצפון ושירת בעיר צור בלבנון עת התרחש אסון צור השני במלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן שימש סגן מפקד גדוד חי"ר בפיקוד הדרום (1992–1993), ראש מגמת הדרכה בבסיס טירונים (1995–1998), מפקד גדוד חי"ר (1998–2000), סגן מפקד חטיבת הבקעה וחטיבת הערבה (2000–2003), מפקד מחנה 80 (2004–2007). במאי 2008 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף. בשנים 2008–2018 שימש חבר דירקטוריון בתאגיד המים מעיינות זיו. בשנים 2008–2010 שימש יו"ר ועד הורים בבית ספר שש שנתי כסרא סמיע. בשנים 2010–2016 שימש מנהל מרחב תבור ברשות חירום לאומית במשרד הביטחון. בשנים 2017–2018 שימש מנהל מחוז צפון ברשות חירום לאומית. בבחירות לרשויות מקומיות ב-2018 ג'דבאן היה מועמד יחיד לראשות המועצה וזכה ל-96.67% מקולות הבוחרים (2,588 קולות בעד מול 89 נגד). רשימתו של ג'דבאן "אלוחדה" (נא) זכתה בכל 9 המנדטים למועצה בבחירות אלו כשגברה ברוב של 2,565 קולות מול 52 קולות על רשימת "אלאסתקלאל" (נץ). בבחירות ב-2024 נבחר לכהונה נוספת בראשות המועצה עם 86.5% מהקולות לעומת 13.5% לנזיה רבאח. רשימתו "אלוחדה" זכתה בשבעה מנדטים מתוך תשעה. בנובמבר 2020 נבחר למזכיר פורום ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות עד לשנת 2024. באפריל 2024 נבחר ליו"ר פורום ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות. הוא בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני במדע המדינה ולימודי ביטחון שניהם מאוניברסיטת חיפה. בוגר קורס המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה "ברק" במכללות הצבאיות להכשרת תפקידי מטה בדרג תיכון ובכיר ביבשה. בוגר קורס דירקטורים הלכה למעשה - חברות ציבוריות, פרטיות וממשלתיות. הוא נשוי לעדינה ואב לארבעה. מתגורר בכפר כסרא. יאסר ג'דבאן, ברשת החברתית פייסבוק יאסר ג'דבאן, באתר מועצה מקומית כסרא-סמיע نتعرّف على رؤساء البلدات الدّرزيّة المنتخَبين, مجلة العمامة מתחברים לחוסן בחירום חמד עמאר - ברכות לידידי יאסר גדבאן לרגל מינויו למנהל מחוז צפון ברח"ל, באתר Blogger, ‏2 באוגוסט 2017 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 8006, עמ' 3302 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12170, התשפ"ד, 10 במרץ 2024, עמ' 4576 יאסר גדבאן נבחר ליו"ר פורום הדרוזים והצ'רקסים, באתר פורטל הכרמל
ג'ונתן ויינר

ג'ונתן ויינר (באנגלית: Jonathan Weiner; נולד ב-26 בנובמבר 1953) הוא סופר אמריקאי של ספרי עיון המבוססים על תצפיותיו הביולוגיות, המתמקד במיוחד באבולוציה באיי גלאפגוס, בגנטיקה ובסביבה. בין ספריו: געגוע לעולם הזה: המדע המוזר של האלמוות (Long for This World: The Strange Science of Immortality) שיצא בהוצאת Ecco ביולי 2010, והוא מבט על החיפוש המדעי אחר מעיין הנעורים. ויינר זכה בפרס פוליצר לעיון כללי לשנת 1995 ובפרס ספר המדע של לוס אנג'לס טיימס לשנת 1994 על ספרו "מקור הפרוש". בשנת 1999 זכה בפרס מעגל מבקרי הספרים הלאומי ובפרס אוונטיס בשנת 2000 על ספרו "זמן, אהבה, זיכרון" (Time, Love, Memory) על הביולוג המולקולרי סימור בנצר. ויינר נולד למשפחה יהודית בניו יורק, בנם של פוני (לבית מנש) וג'רום האריס ויינר, מהנדס ומתמטיקאי. ב-1976 סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד. ויינר הוא פרופסור בקתדרה על שם מקסוול מ' גפן לעיתונות רפואית ומדעית בבית הספר לעיתונות של אוניברסיטת קולומביה, שם הוא מלמד כתיבה על מדע ורפואה. הוא לימד באוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת אריזונה ואוניברסיטת רוקפלר. ב-1982 נישא לדבורה הייליגמן בטקס יהודי באלנטאון, פנסילבניה. הליגמן היא סופרת ילדים שכותבת גם ספרי עיון. הם גרים בניו יורק עם שני בניהם, אהרון ובנימין. ספרה של הייליגמן על אמה דרווין ויחסיה עם צ'ארלס – "צ'ארלס ואמה: קפיצת האמונה של הדרווינים" (הנרי הולט, ינואר 2009) – "לקוראים בגיל נוער וצעירים" – זכה בפרס YALSA למצוינות בתחום ספרות העיון לצעירים מאיגוד הספרנים האמריקאים הצעירים, כספר העיון הטוב ביותר של השנה. ספר זה זכה בפרס השני בתחרות ספרים לבוגרים צעירים בהתבסס על כשרון ספרותי (פרס פרינץ), וכן בפרס הספר הלאומי. כדור הארץ (1986), הספר הנלווה לסדרת PBS משנת 1986 באותו שם. מאה השנים הבאות: מעצבים את גורל כדור הארץ החי שלנו (1990)מסת"ב 9780553352283, ג'ונתן ויינר, באתר OCLC (באנגלית) מקור הפרוש: סיפור אבולוציה בזמננו (1994) מסת"ב 9780679733379, ג'ונתן ויינר, באתר OCLC (באנגלית) זמן, אהבה, זיכרון: ביולוג גדול ומסעלו אחר מקורות ההתנהגות (1999); ספר אלקטרוני 2014 שומר אחיו: סיפור מקצה הרפואה (2004) געגועים לעולם הזה: המדע המוזר של האלמוות (Long for this World: The Strange Science of Immortality, 2010), מסת"ב 9780060765361, ג'ונתן ויינר, באתר OCLC (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא ג'ונתן ויינר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ונתן ויינר (באנגלית) Long for this World "About Me" at Deborah Heiligman: Author, the official website of Weiner's wife Deborah Heiligman at Library of Congress, with 33 library catalog records Jonathan Weiner at Library of Congress, with 9 library catalog records "Pulitzer Prize winner Jonathan Weiner presents his new book in Sofia", Sofia Echo, June 6, 2011. Retrieved November 24, 2013 Lonsdale, Carol J. & Smith, Harding E. (1994) "15th Annual Los Angeles Times Book Prizes WINNER: JONATHAN WEINER `THE BEAK OF THE FINCH' The Beak That Brings Life", Los Angeles Times, November 13, 1994, p. 7G Brennan, Elizabeth A.; Clarage, Elizabeth C. (17 בדצמבר 1998). Who's who of Pulitzer Prize Winners. Greenwood. p. 276. ISBN 9781573561112. {{cite book}}: (עזרה) "Jonathan Weiner Weds Deborah A. Heiligman", The New York Times, May 30, 1982. Retrieved November 24, 2013
אוליבר פיין בולטון

אוליבר פיין בולטון (באנגלית: Oliver Payne Bolton‏; 22 בפברואר 1917 - 13 בדצמבר 1972) היה פוליטיקאי אמריקאי מטעם המפלגה הרפובליקנית שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1953 ל-1957 ובין 1963 ל-1965. ב-1953, הוא ואמו, פרנסס פיין בולטון, הפכו לאם ולבן הראשונים שכיהנו בו זמנית בקונגרס. אביו, צ'סטר ק. בולטון, כיהן גם הוא בקונגרס. בולטון נולד בקליבלנד, אוהיו, ב-22 בפברואר 1917. אביו, צ'סטר קאסל בולטון, ייצג את מחוז הקונגרס ה-22 של אוהיו בבית הנבחרים מ-1929 עד 1939. עם מות אביו בתפקיד, אמו פרנסס פיין בולטון זכתה בבחירות מיוחדות לרשת את צ'סטר וכיהנה בקונגרס מ-1940 עד 1969. סבא רבא שלו הנרי ב. פיין ייצג גם את אוהיו בבית הנבחרים ובסנאט של ארצות הברית. הוא סיים את לימודיו באקדמיה של מילטון, מסצ'וסטס ב-1935, ובאוניברסיטת הרווארד ב-1939 וב-1947 בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קייס וסטרן רזרב. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1947, והחל לעסוק בכך בקליבלנד. לאחר הקולג', הוא שירת כחבר במשמר הלאומי של אוהיו ברגימנט הפרשים ה-170. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. הוא יצא לשירות פעיל בצבא ארצות הברית ושירת עד 1946, כולל שנה אחת בזירת האוקיינוס השקט בקורפוס האמפיבי החמישי. בולטון היה יושב ראש הרפובליקנים הצעירים באוהיו בשנים 1948 ו-1949. הוא היה חבר הוועד הלאומי של הרפובליקנים הצעירים מאוהיו ב-1950 וב-1951. מ-1952 עד 1963 הוא פרסם את The News-Herald במחוז לייק, ואת Daily Reporter בעיר דובר. בשנת 1952, חלוקה מחדש של הקונגרס הסירה חלק ממחוז הקונגרס של אמו והקצתה אותו למחוז הקונגרס ה-11 של אוהיו. בולטון נכנס למירוץ וניצח, מה שסימן את הפעם הראשונה שאם ובנה ישרתו יחד בקונגרס. הוא כיהן שתי קדנציות בקונגרסים ה-83 וה-84. לאחר התקף לב ב-1956, הוא סירב להתמודד לכהונה שלישית. לאחר שעזב את הקונגרס, הוא היה מנהל המסחר של מדינת אוהיו מפברואר עד אוגוסט 1957. ב-1962 הוא חזר לפוליטיקה והביס את רוברט א. קוק המכהן בבחירות אמצע הקדנציה של 1962, אך כיהן רק קדנציה אחת. בולטון הצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1964. ב-1964 הוא עבר להתמודד על המושב הכללי של אוהיו, שרוברט טאפט ג'וניור ויתר עליו כדי להתמודד לסנאט. כשהנשיא לינדון ב. ג'ונסון ניצח את הסנאטור בארי גולדווטר בבחירות לנשיאות של 1964 בשיא של מיליון קולות, בולטון איבד את מושבו לרוברט אי. סוויני. לאחר הקריירה הפוליטית שלו, הוא הצטרף לבנק ההשקעות Prescott, Merrill, Turben & Co. נכדתו ביאטריס גרטרי נישאה לרוזן איימרי דה רוז'ה, הבעלים של שאטו דה בארונוויל, ליד פריז, צרפת. הוא מת מאי ספיקת לב ב-13 בדצמבר 1972 בפאלם ביץ', פלורידה, ונקבר בבית הקברות לייק ויו, קליבלנד. מדיה וקבצים בנושא אוליבר פיין בולטון בוויקישיתוף אוליבר פיין בולטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "Oliver P. Bolton of Ohio, 55, Dies". New York Times. 1972-12-15. אוליבר פיין בולטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "Former Rep. Frances Bolton, in Congress 29 Years, Dies". Washington Post. 1977-03-11. "H.R. 7152. CIVIL RIGHTS ACT OF 1964. ADOPTION OF A … -- House Vote #182 -- Jul 2, 1964". GovTrack.us (באנגלית). נבדק ב-2024-08-31. "Young and Taft Winners in Ohio; To Vie for Senate in Fall —Glenn Shows Strength". New York Times. 1964-05-06. "Young Beats Taft in an Ohio Upset; Senator Profits From Heavy Vote for Johnson There". New York Times. 1964-11-05.
דנילסון קסטדיו משאדו

דנילסון קסטדיו משאדו (בפורטוגזית: Denílson Custódio Machado;‏ 28 במרץ 1943 – 1 באוקטובר 2024), הידוע בעיקר בשם דנילסון, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק כקשר. הוא שיחק כל הקריירה שלו (1962–1974) בפלומיננסה, וזכה בארבע אליפויות מדינת ריו דה ז'ניירו (1964, 1969, 1971, 1973), ושלושה גביעי גואנאברה ריו (1966, 1969, 1971).[דרוש מקור] ברמה הבינלאומית, רשם תשע הופעות בנבחרת ברזיל בכדורגל, הבקיע שער אחד, והשתתף במונדיאל 1966, ורשם שתי הופעות נגד נבחרת בולגריה בכדורגל ונבחרת פורטוגל בכדורגל. דנילסון מת בריו דה ז'ניירו ב-1 באוקטובר 2024, בגיל 81. דנילסון קסטדיו משאדו, באתר Transfermarkt דנילסון קסטדיו משאדו, באתר Soccerway דנילסון קסטדיו משאדו, באתר WorldFootball.net דנילסון קסטדיו משאדו, באתר National Football Teams "Morre Denílson, o "rei Zulu", campeão brasileiro pelo Fluminense em 1970". GloboEsporte (בפורטוגזית). 1 באוקטובר 2024. נבדק ב-2 באוקטובר 2024. {{cite web}}: (עזרה)
אחמד אלאסד

אחמד אלאסד (ערבית: احمد الاسد) היה ראש מועצה מקומית לקייה בשנים 2004-2008 ו-2018-2024. בבחירות השניות לראשות המועצה בשנת 2004, זכה ל-36.04% בסיבוב הראשון, בעוד ראש המועצה היוצא השייח' איברהים אבו מחארב זכה ב-35.85%. בסיבוב השני ניצח אלאסד את אבו מחארב ברוב של 51.61%. בבחירות 2008 זכה בסיבוב הראשון ל-22.67% מהקולות, בעוד יריבו ח'אלד אלסאנע זכה ב-31.55% מהקולות ואילו אבו מחארב זכה ל-19.02% בלבד. בסיבוב השני ניצח אותו אלסאנע ברוב של 55.25%. בבחירות 2013 התמודד לראשות המוצעה וזכה בסיבוב הראשון ל-35.63% מהקולות, לעומת סאלם אבו עאיש שזכה ב-34.34% ואלסאנא חאלד שזכה ב-26.23% מהקולות. עם זאת, בסיבוב השני ניצח אותו אבו עאיש ברוב של 51.93%. בבחירות 2018 זכה בסיבוב הראשון ל-35.43% מהקולות, אך אף מתמודד לא חצה את רף ה-40% (ראש המועצה היוצא אבו עאיש לא התמודד לקדנציה נוספת). בסיבוב השני התמודד מול איברהים נסאסרה וניצח ברוב של 52.1% (3,060 לעומת 2,813 קולות). במהלך הבחירות נרשמו אירועי אלימות ביישוב. באוגוסט 2022 פורסם כי אלאסד נעצר בחשד לאלימות כלפי זוגתו ובביגמיה, לאחר שהגישה תלונה במשטרה. מספר חודשים אחר כך, הוגש נגדו כתב אישום בגין תקיפת מנהל בית ספר ביישוב. על בנו ואל אלאסד נגזרו 7.5 שנות מאסר לאחר שבמאי 2021 במהלך מבצע שומר החומות הקים עם ארבעה חברים נוספים מחסום בכביש, רגמו כלי רכב באבנים, הציתו אותם ותקפו נהגים באלימות. לאורך השנים התבטא בתמיכה במדיניות הימין הישראלי. בשנת 2023 התבטא בתמיכה במדיניות ממשלת נתניהו בתקצוב החברה הערבית, ואמר: "מי שכבש והקים את ההתנחלויות זה השמאל – לא הימין. לכן תמיד אמרתי שהימין הכי טוב". בבחירות 2024 התמודד אך זכה רק ל-5.2% מהקולות בסיבוב הראשון. מבט לרשויות המקומיות תוצאות הבחירות 2008 תוצאות הבחירות 2013 قاسم بكري, انتخابات اللقية: شجار ومنافسة حادة في الجولة الثانية, ‏13 בנובמבר 2018 אילנה קוריאל, חשוד בתקיפת אשתו: ראש המועצה רדף, היא התקשרה 100 - ושופט הורה לשחררו, באתר ynet, 16 באוגוסט 2022 רותם שרון, ממשיך להסתבך כתב אישום כנגד ראש מועצת לקייה לאחר שאיים על מנהל בית ספר אני אשבור לך את הפרצוף, באתר באר שבע נט איליה יגורוב, 7.5 שנות מאסר לבנו של ראש מועצת לקיה שביצע לינץ' בזמן "שומר חומות", באתר ישראל היום, 1 בפברואר 2024 טל אזולאי אבידן, ראש מועצת לקיה: "רה"מ הוכיח את עצמו במעשים, הימין הכי טוב", באתר עכשיו 14 שילה פריד, ‏ראש מועצת לקיה: "מעדיף את הימין על השמאל", בעיתון מקור ראשון, 29 בדצמבר 2021 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12215, התשפ"ד, 19 במרץ 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.