laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זארה מהמט יאקוב

זארה מהמט יאקוב (בצרפתית: Zara Mahamat Yacoub) היא יוצרת קולנוע, במאית ועיתונאית צ'אדית. בילדותה, רצתה יאקוב להיות עורכת דין. בפועל, היא למדה תקשורת באוניברסיטת צ'אד, ולאחר מכן התמחתה במדיה אור-קולית ב - Institut national de l'audiovisuel בברי-סור-מארן, שבצרפת. עם חזרתה לצ'אד, יאקוב החלה לעבוד בתור שדרנית ועיתונאית ברדיו. לאחר הקמתה של תחנת הטלוויזיה הראשונה בצ'אד, Télé Tchad, היא עברה לתחום זה, ושימשה בתור מנהלת התוכניות. היא הייתה האישה היחידה בכל התחנה. בהמשך, התקדמה יאקוב לתפקיד ראשת מנהל הטלוויזיה הלאומית של צ'אד. היא גם עבדה כעיתונאית עבור רשת הטלוויזיה הדרום אפריקאית Channel Africa. במשך מספר שנים, יאקוב עבדה באגודת תחנות הרדיו הפרטיות של צ'אד (Union des Radios Privées du Tchad, URPT). היא גם עמדה בראש תחנת הרדיו Dja FM. היא הייתה האישה הראשונה שהשיקה תחנת רדיו עצמאית בצ'אד. היא טענה שתחנות הרדיו בצ'אד משחקות תפקיד חיוני בהתפתחות של צ'אד, והצביעה על כך שהן לא מקבלות תמיכה משמעותית מן המדינה. בנוסף לקריירה הניהולית שלה ברדיו ובטלוויזיה הצ'אדית, יאקוב גם מפיקה סרטים קצרים, בעיקר דוקומנטריים, דרך חברת ההפקה שהיא יסדה ב-2001, Sud Cap Production. בעבודתה על המסך ובאופן כללי, יאקוב מחויבת לקידום זכויות אדם, במיוחד בנושא שוויון לנשים בצ'אד, דבר אשר הפך אותה למטרה להתעמרות. סרטה הקצר "Dilemme au féminin" אשר מותח ביקורת על השחתת איבר המין הנשי היה שנוי במחלוקת במיוחד. הסרט עורר מחאות חריפות ולהוצאת פתווה. בשנת 2015, יאקוב נעצרה לאחר קטטה שפרצה בין משפחתה לבין סוחרים שרצו לקנות את ביתה. היא שוחררה לאחר התערבות שכניה. 1994: Dilemme au féminin 1995: Les Enfants de la rue 1996: La Jeunesse et l'emploi 1996: Les Enfants de la guerre 1999: Enfance confisquée 2002: Marad Al Ma Inda Daw Beti Ellerson (2000). "Zara Mahamat Yacoub". African Women in Cinema. "Tchad : Zara Mahamat Yacoub reçue par le chef du gouvernement". Alwihda Info (בצרפתית). 12 באפריל 2014. {{cite web}}: (עזרה) Luidor Nono (5 באפריל 2012). "Mme Zara Mahamat Yacoub, femme de médias au Tchad". Journal du Tchad (בצרפתית). אורכב מ-המקור ב-2016-10-27. נבדק ב-2018-11-12. {{cite web}}: (עזרה) Edouard Takadj (28 באוקטובר 2011). "Tchad: Le 5ème congrès de l'URPT s'est ouvert à N'Djaména". Journal du Tchad (בצרפתית). אורכב מ-המקור ב-2016-10-27. נבדק ב-2018-11-12. {{cite web}}: (עזרה) "Tchad: Zara Mahamat Yacoub, arrêtée puis relâchée, la population de Ndjaména reste mobilisée". Makaila.fr (בצרפתית). 6 ביוני 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Zara Mahamat YACOUB Tchad". Africultures. Derek Jones (2001). Censorship: A World Encyclopedia. Routledge. p. 437. ISBN 978-1579581350. "THE WOMEN'S WATCH, Vol. 9, No. 3". International Women's Right Action Watch. 1996. "Des journalistes tchadiens en formation sur la couverture des élections". Africa Time (בצרפתית). 2 בנובמבר 2016. אורכב מ-המקור ב-2016-11-05. נבדק ב-2018-11-12. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זארה מהמט יאקוב".
פלסטיק בועות

פלסטיק בועות (הידוע בשמותיו העממיים פצפצים ופקפקים) הוא יריעה פלסטית גמישה ושקופה, המשמשת לעטיפת חפצים שבירים. על היריעה נמצאות כריות אוויר קטנות במרווחים שווים, שמטרתן לרפד את החפצים. פלסטיק בועות יהיה לרוב עשוי מפולימר מסוג פוליאתילן. את פלסטיק הבועות המציאו בטעות ב-1957 המהנדס האמריקאי אלפרד פילדינג והממציא השוודי מארק צ'בנס, כשניסו ליצור טפט פלסטי קל לניקוי עם גב מנייר. ב-1960 הקימו השניים את החברה "Sealed Air Corporation"(אנ'), ששיווקה את המוצר תחת השם Bubble Wrap, שהפך לשם הרווח שלו באנגלית. הבועות שמספקות את הריפוד לחפצים העדינים קיימות במספר גדלים, בין כ-6 מילימטרים לכ-2.5 סנטימטרים, לפי גודל החפצים ורמת הריפוד הנחוצה. בנוסף, ניתן לבחור את סוג הפלסטיק המתאים ביותר מבין מספר סוגים. למשלוח חלקים אלקטרוניים רגישים, למשל, משתמשים בחומר שלא מייצר חשמל סטטי, העלול להזיק להם. שימוש נוסף לפלסטיק הבועות הוא למטרות שעשוע או הפגת מתח. אנשים רבים נהנים לפוצץ את בועות הפלסטיק ולשמוע את קולות הפיצוץ. בעקבות מנהג זה הוקם גם אתר אינטרנט בו ניתן להעביר את מצביע העכבר מעל "פלסטיק בועות וירטואלי", ולראות ולשמוע את הבועות מתפוצצות. מדיה וקבצים בנושא פלסטיק בועות בוויקישיתוף אתר משחק פלסטיק הבועות המקורי דורון פישלר, מי המציא את הפצפצים?, בפודקאסט "התשובה", 8 ביולי 2019
יחסי נפאל–סין

יחסי נפאל–סין הם היחסים הבילטריליים והמדיניים בין הרפובליקה העממית של סין לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל. יחסים בילטרליים כוננו בין שתי המדינות ב-1955, ולשתיהן יש נציגות בדרג שגרירי. נפאל וסין חולקות גבול משותף באורך של 1,236 ק"מ. במהלך המאה ה-18, התקיימו סכסוכים בין נפאל לסין (בשלטון שושלת צ'ין) על זכותן בהחזקת שטחים משטחה של טיבט. לאחר ניצחון שושלת צ'ין במלחמת טיבט-נפאל (1788–1792), נאלץ שליט נפאל לחתום על אמנה בה התחייב שלא להפר את גבולותיה של טיבט ולהשיב שלל שנבזז. שושלת צ'ין סירבה לבקשת נפאל לסיוע במלחמת בריטניה-נפאל ב-1814 (אנ'), הלכך נפאל נחלה תבוסה במלחמה זו. ב-1855, פלשה נפאל לטיבט, מה שהוביל למלחמה בין טיבט לנפאל (אנ'). מלחמה זו הסתיימה ב-1856, עם התערבותה של שושלת צ'ין וחתימת אמנה בין שני הצדדים. בשנת 1908, במהלך הפלישה הבריטית לטיבט, החליטה נפאל לתמוך ולהיות לצידה של בריטניה. ב-1910, כששושלת צ'ין הביעה את נכונותה להשיב לידה את ריבונותה של טיבט, כרתה נפאל ברית עם הממשלה הטיבטית ועם בריטניה, ויחד הניסו את כוחות סין של שושלת צ'ין ב-1911. בשנת 1950 פתח צבא השחרור העממי של סין בקרב צ'מדו (אנ') נגד טיבט, ונפאל החלה לדאוג לנושא שלמותה הטריטוריאלית וביטחונה. סין קראה לאסור מעבר גבולי לטיבט מנפאל והביעה את תמיכתה במפלגה הקומוניסטית של נפאל אשר פעלה נגד ממלכת נפאל. בשנת 1955 נרקמו יחסים בילטרליים בין נפאל והרפובליקה העממית של סין וב-1960, כל אחת משתי המדינות שלחה נציגות דיפלומטית. ב-1956 פג תוקף הסכם טיבט-נפאל שנחתם ב-1856 ונפאל הכירה בשטחי טיבט כחלק מסין. ב-1960 חתמו נפאל וסין על הסכם גבול בין שתי המדינות. ב-1961 הסכימו נפאל וסין על סלילתו של כביש המחבר בין נפאל לטיבט. בזמן מלחמת הודו–סין ב-1962, נפאל הצהירה על עצמה כמדינה נייטרלית. יחסי נפאל-סין באתר משרד החוץ הנפאלי (באנגלית) ⁨סין הכירה בנפאל ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 1 פברואר 1955 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
פסגת שוקי

פסגת שׁוׂקִי (באנגלית: Shockey Peak) היא הר בקצהו הצפוני של רכס סנטינל באנטארקטיקה. גובהה של הפסגה 2,010 מטרים מעל פני הים. הפסגה נמצאת 3.2 קילומטרים דרומית מזרחית לפסגת אלן. ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת' בעת הטיסה החוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935. שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. ההר נקרא על שם צ'ארלס סי. שוקי (Charles C. Shockey) שעבד במחלקת המפות המיוחדות של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית אשר הכינה בשנת 1962 את המפה של האזור. פסגת שוקי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת שוקי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הפסגה תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור פסגת שוקי מידע גאוגרפי והיסטורי
BetBoom ארנה

נפטיאניק (ברוסית Нефтяник; כונה בעבר בשם "BetBoom ארנה") הוא אצטדיון כדורגל באופה, המשמש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל "אופה". נפתח בשנת 1967. שופץ בשנים 2012–2015, המשחק הראשון לאחר השיפוץ התקיים ב-9 באוגוסט 2015 במסגרת אליפות רוסיה בכדורגל. "אופה" אירחה את אלופת רוסיה, קבוצת הפאר "זניט" (שניצחה 0:1). האצטדיון כולל כר דשא מלאכותי עם מערכת חימום אוטומטית, מערכות השקיה, מושבים עבור 15,132 צופים, מסלולי ריצה לאתלטיקה באורך 400 מטרים, לוח תוצאות אלקטרוני ודיגיטלי ומבנה מינהלה. ביולי 2021 שונה שם האצטדיון ל"BetBoom ארנה", על שם הספונסר של קבוצת אופה, "BetBoom". ברם, ביולי 2022 הוחזר שמו הקודם. מדיה וקבצים בנושא BetBoom ארנה בוויקישיתוף "Neftyanik",-station-futbolnogo-kluba-"Ufa"(הקישור אינו פעיל) (ברוסית) «Уфа» – «Зенит». Матч состоится в Уфе Домашний стадион ФК «Уфа» переименован в «BetBoom Арена» ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל רוסי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון גאולוג

אצטדיון גאולוג הוא אצטדיון כדורגל בעיר טיומן. ממוקם במרכז ההיסטורי של העיר (רחוב הקומונה 22). באצטדיון תכולה של 13,057 מושבים והוא משמש כמגרש הבית של קבוצת טיומן. האצטדיון נבנה בשנת 1982 ובשנים 2001–2011 היה תחת שיפוץ מתמשך. לאחר השיפוץ נפתח ב-31 ביולי 2011. הפתיחה תוזמנה לחגיגות 425 שנה להולדת העיר. אצטדיון גאולוג נבנה ב-1982 בתכולה של 16,000 צופים. באותה שנה החל האצטדיון לארח את משחקיה של קבוצת גאולוג טיומן. בשנת 2001, נסגר האצטדיון לשיפוצים שבוצעו בשלושה שלבים: בשלב הראשון (2001–2003) הונח משטח דשא מלאכותי חדש במתחם האימונים וגם הונח חיפוי מלאכותי ושופץ מסלול הריצה. בשלב השני (2003–2006) נבנו יציעים עם 550 מושבים, במה שהגדיל את תכולת המושבים ב-11,000 צופים; הותקנו ארבעה עמודי תאורה בעוצמת 1200 לאקס; הותקנה לוח תוצאות חדש ושופצה הגדר המקיפה את המגרש. בשלב השלישי (2008–2011) נבנה מבנה מינהלה חדש ויציע בן 1,978 מושבים עם חיפוי מגן. במבנה נמצאים משרדים, חדרי הלבשה, חדרי הדרכה, בית קפה, מלונית, אולם התעמלות אירובי, חדר כושר, מרכז שיקום, מרכז רפואי לשיקום מפציעות ספורט מורכבות. בצד המערבי נבנה תא ובו מרחב עבור כתבים ותאי פרשנויות. תאורה חדשה הותקנה (בעוצמת 1800 Lux), ציוד אקוסטי ולוח אלקטרוני מודרני והונח משטח דשא מלאכותי עם חימום. משחק הפתיחה של האצטדיון לאחר השלמת השיפוץ התקיים ב-31 ביולי 2011 כאשר קבוצת ותיקי טיומן אירחה את קבוצת "ארטיסט" מוסקבה. קבוצת "טיומן" אירחה לראשונה משחק ב-22 באוגוסט 2012. המארחים אירחו את צ'ליאבינסק לדרבי אזורי של אורל-סיביר, במשחק שהסתיים בתיקו 2:2. האצטדיון באתר הרשמי של קבוצת טיומן "Стадион «Геолог», Тюмень". Официальный сайт футбольного клуба «Тюмень». נבדק ב-2013-09-17. ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל רוסי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן גאורג יעקבי

יוהאן גאורג יעקבי (בגרמנית: Johann Georg Jacobi;‏ 2 בספטמבר 1740 - 4 בינואר 1814) היה משורר גרמני. יוהאן גאורג הוא אחיו הבכור של הפילוסוף פרידריך היינריך יעקבי. יעקבי למד תאולוגיה ומשפטים, ואף היה פרופסור לפילוסופיה. בשנת 1776 הוא פגש את יוהאן וילהלם לודוויג גליים ועד מהרה נהיה לחברו. גליים עזר ליעקבי להפוך למשורר מצליח ומוערך. יעקבי נפטר ב 1814, ובהלוויתו נכחו אישים וקהל רב. מדיה וקבצים בנושא יוהאן גאורג יעקבי בוויקישיתוף יוהאן גאורג יעקבי, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהאן גאורג יעקבי, באתר Discogs (באנגלית)
מקסים מטבייב

מקסים אלכסנדרוביץ' מטבייב (ברוסית: Макси́м Алекса́ндрович Матве́ев; נולד ב-28 ביולי 1982, סבטליי, מחוז קלינינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי. בעל תואר האמן הנכבד של רוסיה (2018). מטבייב נולד בעיר סבטליי שבמחוז קלינינגרד ב-28 ביולי 1982. ב-1999 סיים את לימודיו בבית הספר על שם טיכונוב בסראטוב. תחילה רצה ללמוד רפואה ועריכת דין אך לבסוף פנה ללימודי משחק. בשנת 2002 סיים את לימודיו בפקולטה למשחק בקונסרבטוריון של סראטוב, ב-2006 למד בבית הספר של התיאטרון האמנותי במוסקבה. בשנים 2008—2009 היה נשוי לשחקנית הקולנוע יאנה סקסטה. בשנת 2010 נישא לשחקנית יליזבטה בויארסקאיה (בתו של מיכאיל בויארסקי), לשניים נולד בן בשנת 2012 בשם אנדריי. 2007 — מלחציים — דניס אורלוב, די.ג'יי 2007 — תודה על האהבה! — איוון אוורין 2008 — המגונדרים — פרד 2008 — התעריף לשנה החדשה — אנדריי 2009 — פלאגיה והבולדוג הלבן — ארקדי סרגייביץ', אמן וצלם מסנקט-פטרבורג 2009 — לא אגיד — איוון 2010 — רכישה מאושרת — רובוט 2010 — טוליה טוקארב — ארטיום טוקארב 2012 — בית חולים צבאי — בזיליקום Bezhin, מנתח 2011 — על הקרס! — לובאצ'בסקי 2011 — חתונה בהחלפה — סשה, בנקאי 2011 — סנטה קלאוס תמיד מצלצל... שלוש פעמים! — ארתור 2011 — ציידי היהלומים — מתנקש בכינוי "נאה". 2011 — יאלטה-45 — ג'ון ווילבי, מייג'ור במחלקה המיוחדת "X-2" של המשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית 2012 — אוגוסט. השמיני — ליוחה, מפקד סיור 2012 — זוננטאו — סמיון חאריטונוב (בצעירותו) 2012 — שנה טובה, אמא! (הסיפור הקצר "מספרי המזל") — ז'ניה 2012 — מוסגז — ולדיסלב ויחרוב 2012 — אחרון הרומאים — אנדריי גוריאצ'ב 2013 — אהבה לאהבה — אלכסנדר גריגורייב 2013 — סוף השבוע — איגור לבדב, מנהל חברה מוסקבאית 2014 — שדים — ניקולאי סטברוגין 2014 — אוהב לא אוהב — אלכס 2014 — פורט רוס: בחיפוש אחר הרפתקאות — דמיטרי, עיתונאי 2015 — שילומים — מייג'ור-גנרל אנטולי פפליאייב 2015 — החוקר טיחונוב — גרגורי בלאס 2016 — השחקן 2016 — מאטה הארי — ולדימיר מסלוב 2017 — על אהבה. למבוגרים בלבד — ניקיטה אורלוב 2017 — אנה קרנינה. סיפורו של ורונסקי — אלכסיי ורונסקי 2017 — שד המהפכה — אלכסיי מזנצב, סוכן של המודיעין הקיסרי 2017 — טרוצקי — פרנק ג'קסון (רמון מרקדר) 2019–2023 — מזנק — ארטיום 2019 — ברית ההצלה — טרובצקוי 2020 — שרלוק ברוסיה — שרלוק הולמס 2021 — תורת ההסתברות 2022 — ספוילר 2022 — ברית ההצלה: זמן הזעם — טרובצקוי 2022 - האתגר 2025 - כסף זר מדיה וקבצים בנושא מקסים מטבייב בוויקישיתוף מקסים מטבייב, ברשת החברתית אינסטגרם מקסים מטבייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקסים מטבייב, באתר AllMovie (באנגלית) מקסים מטבייב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Указ Президента Российской Федерации от 21 августа 2018 года № 488 «О награждении государственными наградами Российской Федерации» "Счастливая покупка". ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף חיים דוויק הכהן

הרב יוסף חיים דוויק הכהן (ט"ו בכסלו ה'תרל"א, 9 בדצמבר 1870 –כ' באייר ה'תשכ"א 6 במאי 1961) היה איש ציבור, מורה, מחבר ספרים ופובלציסט בשפה הערבית. הרבה לכתוב מאמרים בעיתונות הערבית בנושאי יחסי יהודים וערבים. נולד בדמשק שבסוריה לאברהם דוויק הכהן, שעסק בתפירת מדי קצונה לצבא העות'מאני. בצעירותו למד בבית הספר של חברת כל ישראל חברים בדמשק, ובגיל 13 לערך עלו עמו הוריו לארץ ישראל והשתכנו בטבריה, שם למד בישיבה והוסמך לרבנות. כשבגר נישא לרבקה בת מאיר ניניו, והחל לשמש כמורה בבית הספר של חברת כל ישראל חברים בטבריה. בשל מאבק של חוגים חרדים בעיר כנגד בית הספר האחרון, עבר הרב דוויק לשמש כמורה בבית ספר בזכרון יעקב, ומשם חזר לאחר מספר שנים לבית הספר בטבריה. עם מינוי הרב חיים יששכר אבולעפיה בשנת 1911 לחכם באשי של טבריה, נאם הרב דוויק בטקס ההכתרה שנערך בבית הממשלה, והדגיש את היחס החיובי של האימפריה העות'מאנית כלפי היהודים לעומת יחסה השלילי של ספרד ליהודים בתקופת האנקוויזיציה. ממלא מקום קונסול ספרד שנכח בטקס, דרש לכלוא את הרב דוויק, ולהעמידו למשפט באשמת פגיעה בכבודה של ספרד. לבסוף, הכריע קונסול ספרד הכללי מחיפה כי הרב דוויק לא יועמד למשפט, שכן דבריו היו רק ביקורת היסטורית בת מאות שנים על מדינתו. בתקופה זו עזב את טבריה מחשש לרדיפות בשל נאומו, ועבר למטולה, שם שימש כמורה לעברית ולערבית במשך שבע שנים. במקביל, בתקופה זו כיהן כחבר במועצה המחוזית (מג'לס אידארה) בג'דידה. במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא העות'מאני, ושירת בו במשך שלוש שנים. בחודש בדצמבר 1916 הוטל עליו לומר ווידוי עם נעמן בלקינד ויוסף לישנסקי לפני שהוצאו להורג באשמת סיוע לצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה. עם שחרורו מהצבא, החל לשמש כמורה ביסוד המעלה, עד ליציאתו לפנסיה בשנת 1919, אז שוב חזר לטבריה. בשנת 1955 התפרסם סירובו לעזוב את ביתו בטבריה העתיקה, לאחר הודעת העירייה שבכוונתה להפקיע את קרקעותיו, להרוס את שלושת בתיו ולבנות במקומו בתי מלון וטיילת. התנגדותו הובילה לכך ששר האוצר והרשות לפיתוח קיבלו צו על תנאי מבית המשפט הגבוה לצדק. מנהל רשות הפיתוח, מרדכי שטנר, נחקר גם הוא בידי בית המשפט בשל מעורבות הרשות בניסיון ההפקעה. הלך לעולמו ב-6 במאי 1961 (כ' באייר ה'תשכ"א). הרב דוויק חיבר מספר ספרי לימוד ערבית, שבהם השתמש בשיעוריו בבתי הספר, ונותרו בכתב יד. כן כתב מאמרים רבים בעיתונות הערבית למען השלום בין העם היהודי לעם הערבי. דוד תדהר (עורך), "יוסף חיים דוויק הכהן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 81 מצבת קברו, באתר Billion Graves צו-על-תנאי נגד שר האוצר, עיתון הבוקר, 4 באוקטובר 1955 מערער על חוקיות הפקעת אדמה בטבריה על ידי הממשלה, עיתון שערים, 4 בינואר 1956
מזראטי קריף

מזראטי קריף (באיטלקית: Maserati Karif) היא מכונית קופה, מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה מזראטי אשר יוצרה בין השנים 1988–1993 באיטליה. יוצרו 222 יחידות. מכונית קופה מהודרת. 2 דלתות. 4 מושבים (2+2). מנוע קדמי (הנעה אחורית). מנוע קירור מים. מכל דלק - 82 ליטר. תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 4.8 שניות (מנוע 2,790 סמ"ק המפיק 285 כ"ס). מזראטי 3200GT מזראטי 3500GT מזראטי מקסיקו מזראטי אינדי מזראטי מיסטרל מדיה וקבצים בנושא מזראטי קריף בוויקישיתוף מזראטי קריף, סרטון באתר יוטיוב מזראטי קריף, סרטון באתר יוטיוב מזראטי קריף, סרטון באתר יוטיוב אתר "מזראטי" (maserati.com/maserati/international) "מזראטי קריף" supercars.net/blog "מזראטי קריף" - מפרט טכני carfolio.com/specifications/models מזראטי קריף supercars.net/blog "מזראטי קריף" maserati-alfieri.co.uk/alfieri34
וולוו 66

וולוו 66 (באנגלית: Volvo 66) היא מכונית משפחתית קטנה מתוצרת יצרנית הרכב ההולנדית VDL Nedcar (אנ') אשר הייתה חברת בת של יצרנית הרכב השוודית וולוו, ויוצרה בין השנים 1975–1980. 2 דלתות - סדאן 3 דלתות - סטיישן 2 דלתות - קבריולה 1.1 ליטר (מנוע בנזין) 1.3 ליטר (מנוע בנזין) 5 נוסעים מנוע קדמי מנוע הנעה אחורית יוצרו 77,637 יחידות מדגם סדאן יוצרו 28,400 יחידות מסוג סטיישן "וולוו 66" "וולוו 66" דגם "DL" "וולוו 66" דגם "DL" "וולוו 66" דגם "DL" "וולוו 66" דגם "DL", שנת 1980 "וולוו 66", דגם "GLS Combi" - סטיישן, שנת 1976 "וולוו 66", דגם "GLS Combi" - סטיישן, שנת 1976 "וולוו 66", דגם "GLS Combi" - סטיישן, שנת 1977 "וולוו 66", דגם "GLS Combi" - סטיישן, שנת 1977 וולוו וולוו ÖV4 וולוו 1800 p וולוו PV 36 וולוו PV51 וולוו PV444 / PV544 וולוו L340 וולוו Duett וולוו T6 מדיה וקבצים בנושא וולוו 66 בוויקישיתוף וולוו 66, סרטון באתר יוטיוב וולוו 66, סרטון באתר יוטיוב וולוו 66, סרטון באתר יוטיוב וולוו 66 volvocars.com/international/about/our-company/heritage/heritage-models/35-66 וולוו 66 autoevolution.com/cars/volvo-66-1975 "וולוו 66" - סטיישן, שנת 1978 autoweek.com/article/car-life/riding-1978-volvo-66-gl-estate "וולוו 66" - תמונות (ראו "וולוו 66" קבריולה autowereld.nl/volvo/66 "וולוו 66" volvoclub.org.uk/66reg
האוניברסיטה האירואסיאתית הלאומית על שם ל. נ. גומיליוב

האוניברסיטה האירואסיאתית הלאומית על שם ל. נ. גומיליוב (בקזאחית: (Л.Н. Гумилёв атындағы Еуразия ұлттық университеті (ЕҰУ, ברוסית: (Евразийский национальный университет имени Л.Н. Гумилёва (ЕНУ) היא האוניברסיטה הלאומית של קזחסטן והאוניברסיטה החשובה ביותר במדינה מבחינת הוראה ומחקר. הקמפוס המרכזי שלה נמצא מול בניין הנשיאות בבירה אסטנה. היא קרויה של שמו של ההיסטוריון והאתנולוג הרוסי לב גומיליוב, שחקר את ההיסטוריה של שבטי הקזחים והביע תמיכה בתנועה הלאומית הקזחית. בשנת 2018 דורגה האוניברסיטה במקום ה-394 בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם ובמקום ה-30 בדירוג חמישים האוניברסיטאות הצעירות מחמישים שנה של הדירוג (50 under 50).‏ האוניברסיטה נוסדה ב-1996 בצו נשיאותי של נורסולטן נזרבייב, כאיחוד של בית הספר אקמולה להנדסה אזרחית ובית הספר אקמולה לחינוך. בשנת 2000 אוחד לאוניברסיטה גם המוסד ללימודי דיפלומטיה של משרד החוץ הקזחי ושלוחת אוניברסיטת מוסקבה שפעלה בקזחסטן הולאמה ושולבה לתוכה. בשנת 2001, במלאת עשר שנים לעצמאות קזחסטן, נקבעה כאוניברסיטה הלאומית. האוניברסיטה מציעה תוכניות לימוד עד תואר דוקטור במדעי הרוח, מדעי החברה, מדעי הטבע, הנדסה וכן כוללת אקדמיה צבאית. תחומי הלימוד המובילים הם יחסים בינלאומיים, הנדסה אזרחית, בלשנות, חינוך, פסיכולוגיה ופיזיקה בדגש על אסטרופיזיקה. אתר האינטרנט הרשמי של האוניברסיטה האירואסיאתית הלאומית על שם ל. נ. גומיליוב מדיה וקבצים בנושא האוניברסיטה האירואסיאתית הלאומית על שם ל. נ. גומיליוב בוויקישיתוף האוניברסיטה האירואסיאתית הלאומית על שם ל. נ. גומיליוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האוניברסיטה בדירוג QS
וולוו 262C

וולוו 262C (באנגלית: Volvo 262C) היא מכונית סלון בתצורת מכונית קופה מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו בשיתוף חברת עיצוב הרכב האיטלקית "Gruppo Bertone" (אנ') אשר יוצרה באיטליה בעיר טורינו בין השנים 1977–1981. דגם ה-"וולוו 262C" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה בשנת 1977. יוצרו 6,622 יחידות. 2 דלתות. 4 נוסעים. מנוע קדמי. מנוע הנעה אחורית. "וולוו 262C" "וולוו 262C", שנת 1978 "וולוו 262C", שנת 1978 "וולוו 262C", שנת 1980 "וולוו 262C" "וולוו 262C" "וולוו 262C", שנת 1978 וולוו מדיה וקבצים בנושא וולוו 262C בוויקישיתוף וולוו 262C, סרטון באתר יוטיוב וולוו 262C, סרטון באתר יוטיוב "וולוו 262C" קופה volvoclub.org.uk/pdf/brochures/IMP-262C "וולוו 262C" hemmings.com/magazine/hsx/2006/01/Volvo-262C-Bertone-Coupe "וולוו 262C" קופה hemmings.com/magazine/hsx/2006/01/Volvo-262C-Bertone-Coupe "וולוו 262C" carsales.com.au/editorial/details/italian-styled-volvo-262c "וולוו 262C" בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה בשנת 1977 volvocars.com/international/about/our-company/heritage/heritage-models/30-262c
מאטי קרדרופל

מת'יו ריצ'רד קַרְדָרוֹפְּל (באנגלית: Matthew Richard Cardarople; נולד ב-9 בפברואר 1983) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי. קרדרופל נולד בשנת 1983 בעיירה אקסטר שבניו המפשייר. הוריו התגרשו כאשר היה צעיר. הוא בוגר האקדמיה לקולנוע של ניו יורק (אנ'). לאחר לימודיו עבד כעוזרו האישי של השחקן לוק וילסון. את תפקידו הראשון קיבל בשנת 2008 בסרט הקומי "שומר ראש במבצע" שבכיכוב אוון וילסון ובשנה שלאחר מכן בסרט הדרמה "Absolute Evil – Final Exit" בתפקיד של צלם. בשנת 2010 הופיע בתפקיד אורח בסדרה הקומית "סקראבס" בתור פרנק. בשנת 2012 שיחק בסרט "קרועים על כל הראש" גם כצלם. בשנת 2014 הופיע בסרט הקומדיה "טיפשים בלי הפסקה 2" של האחים פארלי לצד ג'ים קארי וג'ף דניאלס. בסרט הוא משחק ממציא. בנוסף הופיע בסדרות "Comedy Bang! Bang!" ו-"סלפי" בתור צ'רלי. בשנת 2015 הופיע בסרטו שובר הקופות של קולין טרוורו "עולם היורה" בתור ג'וש, מפעיל של מתחם רכבי כדור משוריינים, הנאלץ לסגור אותו בשל מצב חירום. בשנה שאחריה שיחק בסדרת קומדיית המצבים "הבחורה החדשה" בפרק בודד בתור קארל ובסדרה "NCIS" בתור קלארק. בשנת 2017 הופיע בסדרה "סדרה של צרות" בתפקיד "האדם שהוא לא גבר ולא אישה", תפקיד בו שיחק בשתי עונות ואף שיחק בעונה השנייה של הסדרה "דברים מוזרים" בתור קית'. בנוסף הופיע בשנה זו בסרט הרומנטי "חולי אהבה" כסטו ובסרט הדרמה "לוגאן לאקי" של סטיבן סודרברג כקצין משטרה. בשנת 2021 הופיע בסרט "לשחרר את גאי" של שון לוי, בתפקיד יוטיובר של המשחק "פרי סיטי". באותה שנה ביצע הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "הטירון" ברשת ABC, "שבב של אהבה" ברשת HBO Max ו-"Immoral Compass" של שירות הסטרימינג Roku (לשעבר קוויבי). מדיה וקבצים בנושא מאטי קרדרופל בוויקישיתוף מאטי קרדרופל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
נמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד

נמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד (בפרסית: فرودگاه بین المللی مهرآباد; באנגלית: Mehrabad International Airport) הוא אחד משני נמלי תעופה המשרתים את העיר טהראן, בירת איראן. בשנת 2017 עברו בו 17,464,216 נוסעים במסגרת 142,037 תנועות מטוסים. אף שהנמל מטפל בטיסות פנים בלבד הוא נמל התעופה העמוס ביותר במדינה. נמל התעופה ממוקם במערבה של טהראן ובתוך שטחה העירוני. שדה תעופה היה קיים באתר הנמל מאז 1938, עת שימש כמסלול המראה לחובבי תעופה. לאחר מלחמת העולם השנייה הפך האתר לנמל תעופה בין-לאומי ולבסיס לחיל האוויר האיראני, שאותו הוא משרת עד היום.[דרוש מקור] ב-1955 נסלל בו מסלול הטיסה הראשון המצופה אספלט. לאחר מכן הוקם בו טרמינל חדש בסגנון האדריכלות המודרנית. בין מתכנניו היה האדריכל ויליאם פריירה. לאחר פתיחתו לתנועה של נמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני בקרבת טהראן ב-2007 הועברו בהדרגה אל הנמל החדש כל הטיסות הבין-לאומיות ממהראבאד. בין השנים 2010–2017 חל גידול של 44 אחוזים במספר הנוסעים שעברו בנמל התעופה.[דרוש מקור] בנמל פועלים שני מסלולי אספלט מקבילים וכן מסלול בטון קצר. מצויים בו שישה מבני טרמינל, ששניים מהם פועלים רק במהלך עונת החג' האסלאמית. הנמל משרת כ-20 חברות תעופה שכמעט כולן איראניות, מהן חמש חברות מטען. הן מפעילות ממנו טיסות אל כ-60 יעדים ברחבי המדינה. הוא משמש בסיס פעולה מרכזי של ארבע חברות תעופה ובכללן החברה הלאומית איראן אייר וחברת מאהאן אייר. בנמל ממוקמים מטות ארגון התעופה האזרחית של איראן וחברת איראן אייר. בנמל ממוקמות שתי תחנות של הרכבת התחתית של טהראן. בשנים 1974–2015 התרחשו בנמל ובקרבתו שמונה תאונות מטוסים. בחמורה שבהן, ב-6 בדצמבר 2005, התרסק מטוס תובלה צבאי שהמריא מהנמל אל תוך בניין מגורים בטהראן. בתאונה נספו 106 אנשים, מהם 94 שהיו על סיפון המטוס ו-12 על הקרקע.[דרוש מקור] אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד בוויקישיתוף אתר הנמל