laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארנולד שוופלברג

ארנולד שוופלברג (רומנית: Arnold Schwefelberg‏; 1896–1979) היה משפטן יהודי רומני, ממנהיגי יהדות רומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה, אביה של ורוניקה פורומבקו. ארנולד שוופלברג היה יד ימינו של וילהלם פילדרמן בהנהגה הלא רשמית של יהדות רומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה. בתחילת שנות החמישים של המאה ה-20 הוא נעצר במסגרת משפטי הציונים ברומניה, במקרה באותו יום בו בתו, ורוניקה פורומבקו, קיבלה את פרס המדינה. הוא חיבר את הספר Amintirile Unui Intelectual Evreu Din Romania "זכרונותיו של אינטלקטואל רומני", שיצא לאור בשנת 2000 בהוצאת הספר ברומניה. Evreii din România - Breviar biobliografic, Editura Hasefer, Bucureşti, 2008, עמוד 353. מאמר על ארנולד שוופלברג בכתב העת Observator Cultural לרגל הופעת ספרו בשנת 2000, בהוצאת HASEFER, בבוקרשט (ברומנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמפתוגן-אנטקטוגן

המונחים אמפתוגן ואנטקטוגן (באנגלית: Empathogens - entactogens) הם שני מונחים שונים המתייחסים לאותה קבוצה של סמים פסיכואקטיביים היוצרים השפעה רגשית וחברתית ייחודית הדומה לזו של MDMA (אקסטזי). סמים אחרים בקבוצה זו הם MDA, 6-APB, MDEA, MBDB ו-AET. לסמים מהקבוצה הנ"ל מתייחסים לעיתים קרובות כאל סוג מיוחד של סמים ממריצים או פסיכדליים הלוצינוגנים מכיוון שיוצרים תחושות סובייקטיביות הדומות לאלו של האמפטמינים ושל הLSD.. המבנה הכימי של רוב האנטקטוגנים מכיל ליבה אמפטמינית מותמרת. המונח אמפתוגן הוטבע ב-1983 על ידי ראלף מטסנר כדי להתייחס לחומרים המשרים תחושת אמפתיה. המונח אנטקטוגן הוטבע על ידי דייוויד ניקולס כתחליף למונח אמפתוגן, בניסיון להימנע מאסוציאציה שגויה של הנ"ל עם המושגים השליליים הקשורים לשורש היווני "פאתוס" (סבל); ניקולס כמו כן ראה את המילה אמפתוגן כמגבילה, ולא כוללת בה את השימושים הרפואיים של הסמים הגורמים ליותר מהחדרת תחושת אמפתיה. המילה "אנטקטוגן" נגזרת מהשורשים "אן" (יוונית: תוך), "טקטוס" (לטינית:לגעת) ו"גן" (יוונית:ליצור). אף אחד מהמונחים אינו דומיננטי מהשני, וניתן להחליף בין שני המונחים למרות ההבדלים הקונוטטיביים שלהם מכיוון שהם מתייחסים בדיוק לאותם חומרים. החוקרים המוזכרים טענו שהסמים הללו יוצרים ספקטרום שונה של השפעות פסיכולוגיות מממריצים כמו אמפטמין ומתאמפטמין או מסמים פסיכדליים כמו LSD או מסקלין. כפי ששמותיהם מרמזים, משתמשי האנטקטוגנים מדווחים לרוב על הרגשת אמפתיה, אהבה, וקרבה רגשית לזולת. לעומת זאת, נעשו עד כה רק השוואות ראשוניות ביותר של הסמים הללו במחקרי מעבדה מבוקרים. אם מתייחסים ל-MDMA כאנטקטוגן מייצג, נראה שהפעילות הפרמקולוגית של הקבוצה הזו דומה לזו של מתאמפטמין. רמות הדופמין, סרוטונין ונוראפינפרין מחוץ לתא מועלות גם על ידי מתאמפטמין וגם על ידי MDMA. לעומת זאת, אנטקטוגנים אחרים מקבלים מעט מאוד תשומת לב מדעית, ועל כן קשה להסיק מסקנות בנוגע למנגנון פעולתם של אנטקטוגנים בכלליות. כמו כן נטען שלא ידוע מדוע אנטקטוגנים יוצרים השפעות רגשיות השונות משל ממריצים. רבים מהאנטקטוגנים מופיעים בפקודת הסמים המסוכנים ואינם חוקיים בישראל ובמדינות אחרות בעולם. פנתילאמין אקסטזי Robert Joseph Boland, Marcia l.Verdun, Pedro Ruiz (ed) - Synopsis of Psychiatry ed 12, Wolters Kluwer, Philadelphia, Baltimore, NY,London etc 2022 Nichols, D.E., Hoffman, A.J., Oberlender, R.A., Jacob P 3rd & Shulgin A.T. Derivatives of 1-(1,3-benzodioxol-5-yl)-2-butanamine: representatives of a novel therapeutic class 1986 J Med Chem 29 2009-15 Nichols, D.E. Differences between the mechanism of action of MDMA, MBDB, and the classic hallucinogens. Identification of a new therapeutic class: entactogens 1986 J Psychoactive Drugs 18 305-13 Kaplan and Sadocks's Synopsis of Psychiatry 12th edition 2022 עמ' 303 Nichols 1986: הקדמה וטקסט מלא מקוון דיבייט על אמפטוגנים-אנטקטוגנים מתוך עיתון MAPS
טבת

טבת (מאכדית: ṭebētu), הוא חודש בלוח הבבלי ובלוח העברי, החודש העשירי במספר לפי המסורת המקראית והרביעי לפי המסורת החז"לית. חודש זה חל בתחילת החורף בארץ ישראל. בחודש טבת 29 יום. א' בטבת יכול לחול בימים ראשון, שני, שלישי, רביעי ושישי. החודש מתחיל בשניים או שלושת הימים האחרונים של חג החנוכה: אם כסלו היה חודש מלא - שניים, ואם חסר - שלושה. החודש מוזכר בשמו בתנ"ך, במגילת אסתר, המאוחרת לתקופת שיבת ציון: "בַּחֹדֶשׁ הָעֲשִׂירִי הוּא חֹדֶשׁ טֵבֵת" (פרק ב', פסוק ט"ז). מקור שמו של החודש, כשמותיהם של שאר החודשים בלוח העברי, בגלות בבל. בשפה האכדית, ממנה הגיעו שמות כל החודשים בלוח העברי, שם החודש היה טביתו – tebitu – שפירושו משהו שטובעים בו, השם נובע מהגשמים והבוץ העמוק אשר מאפיינים את החודש. בביתא ישראל החודש נקרא טבית. מזל החודש הוא מזל גדי. בלוח השנה במגילות קומראן מזלו הוא מזל דלי. חודש טבת מקושר לשבט דן או לשבט גד או לשבט אשר או לשבט יהודה. א'-ג' בטבת: חנוכה (שניים או שלושה ימים אחרונים) י' בטבת: צום עשרה בטבת ח' בטבת: נשלם תרגום התורה ליוונית, מה שמוכר כיום כ'תרגום השבעים' ט' בטבת: צום תשעה בטבת, "לא כתבו רבותינו על מה התענית", אך יש אומרים שבו מת עזרא הסופר הערך "טבת", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה תכנים לחודש טבת במרכז הפדגוגי הווירטואלי של רשת מורשה שמואל זנוויל כהנא, טבת חודשי השנה העברית, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏8 בספטמבר 2015 W. Muss-Arnolt, The Names of the Assyro-Babylonian Months and Their Regents, Journal of Biblical Literature 11, 1892, עמ' 160–176 doi: 10.2307/3268813 כ-74.5% מכלל השנים. כ-25.5% מכלל השנים. על כך מעיד אף תלמוד ירושלמי, מסכת ראש השנה, פרק א', הלכה ב'. ספר יצירה פרק ה' משנה ט"ז רבי יוסף ג'יקטיליה, שערי אורה, סוף שער ה'. רבי אברהם בן עזריאל, ערוגת הבושם, חלק א' עמוד 289. רבי פינחס ברבי יעקב הכהן, קידוש ירחים לחודש טבת. רבי יהונתן אייבשיץ, יערות דבש, דרוש ב'. רק בשנים חסרות (כ-25.5% מכלל השנים), ברוב השנים (כ-74.5%) רק א' וב' בטבת.
יוליוס רויבקה

יוליוס רויבקה (בגרמנית: Julius Reubke; ‏23 במרץ 1834 – 3 ביוני 1858) היה מלחין, פסנתרן ונגן עוגב גרמני. רויבקה נולד בהאוזניינדורף, בנו של בונה העוגבים אדולף רויבקה. הוא נכנס לבית הספר למוזיקה של ברלין (שהפך מאוחר יותר לקונסרבטוריון שטרן), שם למד פסנתר אצל תיאודור קולאק. לפי המלצתו של הנס פון בילו נסע ב-1856 לוויימאר, ללמוד שם אצל פרנץ ליסט, והיה לאחד מבכירי תלמידיו. כשרויבקה מת כעבור שנתיים בפילניץ, כתב ליסט מכתב תנחומים לאביו ובו אמר, "באמת, אין מי שיחוש ביתר עמקות את האבדה, שפקדה את האמנות עם לכתו של יוליוס שלך, מזה שצפה באהדה ובהתפעלות בחתירתו האצילה, המתמדת והמצליחה בשנים האחרונות, ואשר ישא עמו בנאמנות את זכר ידידותו עד יומו האחרון." רויבקה לא האריך ימים די הצורך לצבור כמות ניכרת של יצירות. אף על פי כן, הסונאטה לפסנתר שלו (1857) מבוצעת מדי פעם בימינו ויצירתו הנודעת ביותר, הסונאטה לעוגב על פי מזמור צ"ד בתהילים (גם היא מ-1857) נחשבת לאחת מיצירות העוגב המשובחות ביותר של המאה ה-19. בשתי היצירות ניכרת השפעתו של ליסט, בעיקר בסונאטה לפסנתר. רויבקה מת בגיל 24 כתוצאה ממחלת השחפת. מדיה וקבצים בנושא יוליוס רויבקה בוויקישיתוף יוליוס רויבקה, באתר ספוטיפיי יוליוס רויבקה, באתר AllMusic (באנגלית) יוליוס רויבקה, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוליוס רויבקה, באתר Yandex.Music (ברוסית) יוליוס רויבקה, באתר Discogs (באנגלית) קובץ MIDI של מזמור צ"ד בתהילים גל אפלרויט, אלבום חדש מחזיר אל מדף המוזיקה הקלאסית את יוליוס רויבקה, תלמידו הנשכח של ליסט, באתר הארץ, 25 בפברואר 2016 Kenneth Hamilton. (1996). Liszt: Sonata in B Minor. Cambridge University Press. p.80. ISBN 978-0521469630
Queen of Hip-Pop

Queen of Hip-Pop הוא אלבום הסטודיו השישי של נמיאה אמורו. האלבום יצא לאור ב-13 ביולי 2005. Queen of Hip-Pop Want Me, Want Me WoWa I Wanna Show You My Love Girl Talk Free My Darling Ups & Downs I Love You All for You Alarm No / No pt. 2 מידע על האלבום Queen of Hip-Pop באתר MusicBrainz מידע על האלבום Queen of Hip-Pop באתר AllMusic האלבום Queen of Hip-Pop באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחיעם שרעבי

יחיעם שרעבי (נולד ב-1978) הוא לוחם אמנויות לחימה לשעבר, וכיום מאמן נבחרת ישראל בטאקוונדו ופאראטאקוונדו, בעל חגורה שחורה דאן 5 ובעלי סקציה נס ציונה. בעברו היה אלוף ישראל בקראטה וסגן-אלוף העולם עד גיל 21. המאמן הישראלי הראשון שהוביל לזכייה במדליה אולימפית עם אבישג סמברג ומדליה פאראלימפית עם אסף יסעור. שרעבי מתאמן במועדון "שרעבי אמנויות לחימה" שבעיר רמלה, אף על פי שהוא נחשב כחבר במועדון אחי יהודה תחת חסותו של מאמן נבחרת ישראל עדי דוידוב. חבר הסגל הבכיר של נבחרת ישראל והנבחרת האולימפית. הקים יחד עם אחיו מעוז שרעבי ועם רון גרשנוק את רשת מועדוני "שרעבי אמנויות לחימה". נבחר ל"מאמן השנה" של הוועד האולימפי בישראל ב-2010. ב-2010, מבין חניכיו הבכירים הוביל את לוחמת הטאקוונדו בת אל גטרר למדליית זהב באליפות אירופה, ואת לוחם הטאקוונדו גילי חיימוביץ' במשחקים האולימפיים לנוער בטאקוונדו, כמו כן הוביל את לוחם הפאראטאקוונדו דוד בן אלישע למדליית זהב באליפות העולם לנכים. שרעבי הוא גם מאמנם של בני הזוג לוחמת הטאקוונדו אבישג סמברג, נציגת ישראל באולימפיאדת טוקיו 2020 שזכתה במדליית ארד באולימפיאדה זו, ולוחם הטאקוונדו נמרוד קרביצקי, סגן אלוף אירופה לשנת 2020 במשקל עד 68 ק"ג. שרעבי מאמן גם את לוחם הטאקוונדו הפאראלימפי אסף יסעור, זוכה שתי אליפויות העולם ברצף בפאראטאקוונדו ב-2021 וב-2023, במדליית הזהב באליפות אירופה ב-2024 ובמדליית זהב במשחקים הפאראלימפיים בפריז (2024). ביולי 2024 רכש את קבוצת הכדורגל הישראלית סקציה נס ציונה. מדליית ארד אליפות יוון (2003) מדליית ארד אליפות הולנד (2004) מקום 5 אליפות עולם מדריד (2005) מקום 5 אליפות אירופה לטביה (2005) מדליית זהב אליפות בלגיה הרנטלס (2005) מדליית זהב אליפות אוסטריה (2005) מדליית ארד אליפות בלגיה (2006) מדליית זהב אליפות מדריד (2006) מדליית זהב גביע ירושלים (2006) מדליית זהב אליפות אוסטריה (2006) מדליית זהב אליפות קרואטיה (2006) מדליית זהב אליפות שוודיה (2006) מקום חמישי אליפות העולם (2007) מדיה וקבצים בנושא יחיעם שרעבי בוויקישיתוף יחיעם שרעבי, ברשת החברתית אינסטגרם בן גולדפריינד, ‏מאמן נבחרת ישראל בטקוואנדו: "בפריז 2024 מכוונים עם סמברג לזהב", באתר ‏מאקו‏, 25 ביולי 2022 רועי רובינשטיין, גדרה חגגה עם אבישג סמברג: "לוחמת למען העם היהודי ומדינת ישראל", באתר ynet, 27 ביולי 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קולייסיים

קוֹלְיָסִיִּים (שם מדעי: Scombridae) היא משפחה של דגי טונה, מקרל, ובּוֹנִיטוֹ ולכן כוללת בתוכה רבים מדגי המאכל החשובים ביותר. דגי-ים אלו נמצאים בכל העולם במים בעלי אקלים ממוזג וטרופי. במשפחה זו קיימים כ-15 סוגים ובהם 55 מינים. אורכם של המינים משתנה מ-20 ס"מ מסוג מהמקרל Rastrelliger faughni ועד 458 ס"מ שתועד בטונה כחולת סנפיר אטלנטית. למשפחת הקולייסיים יש שני סנפירים גביים, וסדרה של סנפירונים קטנים מאחרי הסנפיר גבי האחורי ועד סנפיר השת. סנפיר הזנב נוקשה ומפוצל בעל בסיס נוקשה ודק. הסנפיר (קוצני) הראשון וסנפיר האגן נשלף מחריץ בגוף למצב זקוף. כשהסנפיר אינו זקוף, הוא מוסתר בחריץ בגוף ומשלים את הצורה ההידרודינמית של הדג. קולייסיים הם באופן כללי טורפים של הים הפתוח, ונמצאים בכל העולם במים בעלי אקלים ממוזג וטרופי. הם מסוגלים למהירות ניכרת, בשל מבנה גופם ההידרודינמי והסנפירים הנשלפים. כמה מינים ממשפחה זו, במיוחד הטונות, הם אֶנְדּוֹתֶרְמִים (בעלי דם חם) באופן חלקי, תכונה המסייעת להם לשמור על מהירות גבוהה והתנהגות פעילה. אדפטציה נוספת כוללת כמות גדולה של שרירים אדומים, המאפשרים להם לשמור על פעילות לאורך זמן. מהירות מתועדת של אחד הטונית המוארכת עומדת על 75 קמ"ש. לחופי ישראל חיים המינים הבאים: מַגּוֹבָן הָדִּי (Rastrelliger kanagurta) קוֹלְיָס כְּלַל-יַמִּי (Scomber japonicus) קוֹלְיָס אַטְלַנְטִי (Scomber scombrus) כְּפוּל-קַו יַם-סוּפִי (Grammatorcynus bilineatus) אוֹרְקִין חַדְגּוֹנִי (Orcynopsis unicolor) סְקוֹמְבְּרָן זָרִיז (Scomberomorus commerson) בּוֹנִיטוֹ מִזְרָחִי (Sarda orientalis) בּוֹנִיטוֹ אַטְלַנְטִי (Sarda sarda) בּוֹנִיטָן עַרְטִילָאִי (Gymnosarda unicolor) פַּלְמוּדָה יָם-תִּיכוֹנִית (Auxis rochei) פַּלְמוּדָה יַם-סוּפִית (Auxis thazard) טוּנִית אַטְלַנְטִית (Euthynnus alletteratus) טוּנִית יַם-סוּפִית (Euthynnus affinis) אָטוּנָס שְׁחֹר-קַוִּים (Katsuwonus pelamis) טוּנָה אֲרֻכַּת-סְנַפִּיר (Thunnus alalunga) טוּנָה זְהֻבָּה (Thunnus albacares) טוּנָה כְּחֻלָּה (Thunnus thynnus) טוּנָה הָדִּית (Thunnus tonggol) המשפחה מחולקת לשני תת-משפחה, כאשר כל המינים למעט אחד שייכים לתת-משפחה Scombrinae, ובתת-משפחה השני, Gasterochismatinae, קיים סוג אחד ובו מין אחד בלבד, מכל 15 הסוגים ו-55 המינים הקיימים במשפחה כולה. להלן כל הסוגים הקיימים במשפחה (בנוסף כל השמות הקיימים בעברית לסוגים ולמינים במשפחה); תת-משפחה -Gasterochismatinae סוג יחיד - Gasterochisma melampus תת-משפחה Scombrinae שבט מקרלים (Scombrini) סוג מַגּוֹבָן (Rastrelliger) סוג קוֹלְיָס (Scomber) שבט Scomberomorini סוג יחיד טונית מוארכת (Acanthocybium solandri) סוג כְּפוּל-קַו (Grammatorcynus) סוג יחיד אוֹרְקִין חַדְגּוֹנִי (Orcynopsis unicolor) סוג סְקוֹמְבְּרָן (Scomberomorus) שבט Sardini סוג בּוֹנִיטוֹ (Sarda) סוג יחיד Cybiosarda elegans סוג יחיד בּוֹנִיטָן עַרְטִילָאִי (Gymnosarda unicolor) שבט טונה (Thunnini) סוג יחיד אלוטונוס פלאי (Allothunnus fallai) סוג פַּלְמוּדָה (Auxis) סוג טוּנִית (Euthynnus) סוג יחיד אָטוּנָס שְׁחֹר-קַוִּים (Katsuwonus pelamis) סוג טוּנָה (Thunnus) מדיה וקבצים בנושא קולייסיים בוויקישיתוף קולייסיים, באתר ITIS (באנגלית) קולייסיים, באתר NCBI (באנגלית) קולייסיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קולייסיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קולייסיים, באתר GBIF (באנגלית) קולייסיים באתר fishbase
אליאס שקור

אליאס שקור (בערבית: إلياس شقّور; נולד ב-29 בנובמבר 1939) הוא תאולוג, מחנך ומנהיג דתי ערבי-ישראלי, מונה כארכיבישוף של העדה היוונית-קתולית (מלכיתים) בגליל ב-6 פברואר 2006 עד התפטרותו מתפקידו בתאריך 27 ינואר 2014 כשהוחלף על ידי הארכיבישוף ג'ורג' בקעוני, והיה הפלסטיני הראשון בתפקיד זה[דרוש מקור]. אליאס שקור הוא דוקטור לתאולוגיה, ומחזיק בתואר שני במקרא ובתלמוד מהאוניברסיטה העברית. הוא ידוע גם בשל הצהרותיו ועמדתו בנושא דו-קיום וקירוב היחסים בין ערבים ליהודים במדינת ישראל. ייסד את מוסדות החינוך מאר אליאס באעבלין. אליאס שקור נולד בשנת 1939 בכפר בירעם בגליל העליון למשפחה נוצרית פלסטינית תחת שלטון המנדט הבריטי. עם סיום מלחמת העצמאות פונתה משפחתו מבירעם. שקור סיים את לימודי התיכון בנצרת ולמד תאולוגיה בפריז שבצרפת. לאחר סיום לימודי התאולוגיה חזר לישראל, ומונה לכומר על ידי ג'ורג' חכים, הארכיבישוף של עכו, חיפה, נצרת והגליל. הוא המשיך את השכלתו והתחיל ללמוד תורה ותלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, בנוסף ללימודי השפה הסורית והשפה הארמית, והפך לערבי הראשון שמסיים תואר שני באוניברסיטה אז. שקור דובר תשע שפות: אנגלית, עברית, ערבית, צרפתית, גרמנית, ארמית, לטינית, יוונית ופורטוגזית. בשנת 1965, לאחר שקיבל את מינויו ככומר, עבר להתגורר באעבלין שבגליל. בשנת 1983, לאחר שהתוודע לליקויים בחינוך הערבי בישראל, החליט לייסד בית ספר תיכון המשרת תלמידים מהמגזר הערבי, בני כל הדתות. בנייני בית הספר התיכון של מוסדות מאר אליאס הושלמו בשנות השמונים על גבעת אל-נור בכפר, במשך השנים התרחבה קריית החינוך וכיום היא כוללת גם בית ספר להנדסאים ומכללה אקדמית. כחלק מפעילותו בנושאי הדו-קיום וקידום השלום הוא נוסע מדי פעם למדינות שונות. על פעילותו זו קיבל פרסים שונים, כולל פרס ניוואנו לשלום, שקיבל ב-19 בפברואר 2001 ביפן. הארכיבישוף ד"ר אליאס שקור כתב שני ספרים רבי-מכר: "אחים בדם" (Blood Brothers), המספר על חייו בכפר בירעם והתבגרותו, עד לחייו ככומר. הספר תורגם ל-28 שפות. "אנחנו שייכים לאדמה" (We Belong to the Land), המספר על מאמציו ועבודתו למען ייסוד מוסדות מאר אליאס והרחבתם. הספר תורגם ל-11 שפות. מדיה וקבצים בנושא אליאס שקור בוויקישיתוף ריאיון עם האב ד"ר אליאס שקור בתוכנית "רפיק חלבי בשטח", סרטון באתר יוטיוב ג'קי חורי, פלסטיני מונה לראשונה לבישוף העדה היוונית, באתר וואלה, 25 בפברואר 2006, בארכיון האינטרנט מידע נוסף על אליאס שקור
תדמור (בית ספר למלונאות)

תדמור – בית הספר המרכזי ללימודי המלונאות על שם אריה אבישר, הוקם ב-1962 כחברה ממשלתית, לשם הכשרת מלונאים מקצועיים בכל התחומים ובכל הרמות. בית הספר שכן במבנה ייעודי בהרצליה פיתוח. בית הספר התיכון חדל לפעול בקיץ 2019, ובית הספר להכשרות מבוגרים נסגר בסביבות מרץ 2020. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בית הספר הפעיל בעבר לימודי טבחות וכן לימודי ערב וקורסי העשרה בנושאים שונים הקשורים במזון ומשקאות, ניהול אירועים ואירוח. לרשות בית הספר עומדים מתקני הוראה ייחודיים להכשרת עובדים במקצועות התיירות: מטבחים, אולמות הדגמה, מתקני מלון לימודי, מעבדות מחשב וכו'. מטרת התוכנית להקנות ידע כללי על תעשיית התיירות וידע מקצועי על אגפים מרכזיים במלון. תחומי הלימוד כוללים התייחסות לתעשיית המלונאות כחלק מתעשיית התיירות. משך הלימודים 18 חודשים, פעמיים בשבוע, 12 שעות לימוד בשבוע. יש להשלים 400 שעות סטאז' בתעשיית המלונאות תיירות. בסוף הקורס מקבלים הסטודנטים תעודת מקצוע של משרד התיירות והתאחדות בתי המלון. מעסיקים פנו דרך קבע לבית הספר במטרה לגייס כוח אדם מקצועי ומיומן. בית הספר סייע ככל יכולתו בשילוב הבוגרים במערך האירוח בארץ. בית הספר היה מקושר לכל בתי המלון בארץ, למסעדות וגורמי אירוח אחרים. בית ספר שיתף פעולה עם אגף הלוגיסטיקה של צה"ל במטרה להטמיע אוכל בריא, טעים ומזין לכלל הצבא. בבית הספר נמצאת גם "ספריית הבישול והאפייה" הגדולה בארץ. בשנת 2005 החליטה ועדת השרים לענייני הפרטה לקדם את הפרטתו של בית הספר. בפועל הנושא לא קודם, ובשנת 2012 נערכה בדיקה בנושא של מבקר המדינה. במהלך 2016 נעשו צעדים לקדם את הליך ההפרטה, בליווי ועדת הכספים של הכנסת. בנובמבר 2016 נחתם הסכם קיבוצי עם עובדי החברה, באשר לזכויותיהם בתהליך ההפרטה. החברה נכנסה להליך פירוק מרצון, ומונה מפרק – ברי בן-ציון, שאמור היה להכין אותה להעברה לזכיין פרטי. ב-2019 הוחלט על סגירת תדמור בשל חובות ואי-יכולת למצוא משקיעים על ידי המפרק. במרץ 2020 הסתיימו הקורסים בבית הספר. בבית הספר פעלה הספרייה הגדולה ביותר בארץ שהוקדשה כולה לבישול ואפייה. מדיה וקבצים בנושא תדמור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תדמור, כפי שנשמר בארכיון האינטרנט האתר של תיכון תדמור הילה אלפרט, שיעור היסטוריה, באתר ישראל היום, 1 בדצמבר 2016 בית הספר המרכזי למלונאות תדמור, באתר של מכון ון ליר בירושלים פירוק בית ספר למלונאות, נחתם ב-29 בספטמבר 2016, הסכם קיבוצי באתר משרד הכלכלה והתעשייה ניצן צבי כהן, ‏הפרטת 'תדמור' מתעכבת והעובדים חרדים לעתידם: "רוצים לדעת לאן פנינו", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 באפריל 2018 ניצן צבי כהן, ‏סוף עצוב: אושרו פיצויים לעובדי ביה"ס למלונאות 'תדמור' שנסגר, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 בספטמבר 2019 9.5 מ"ש פיצויים יועברו לעובדי בי"ס תדמור, באתר news1.co.il, ‏4 בספטמבר 2019
מהדי באזרגאן

מֵהְדי באזרגאן (בפרסית: مهدی بازرگان; 1 בספטמבר 1908[דרוש מקור] – 20 בינואר 1995) היה ראש ממשלתה הזמנית של איראן בין השנים 1979 עד 1980 לאחר המהפכה האסלאמית. היה בין אדריכלי המהפכה, אשר באותה העת הצטיירה כפרו-ליברלית יותר מהמשטר שכוּנן אחריה. באזרגאן למד תרמודינמיקה והנדסה ב-École Centrale des Arts et Manufactures בפריז, בדומה לרבים מקרב האליטה שלמדו באירופה. לאחר שחזר מצרפת בסוף שנות ה-40, מונה לראש מחלקת ההנדסה באוניברסיטת טהראן. לאחר הלאמת תעשיית הנפט ב-1951 מידי בריטניה, בהנהגת ראש הממשלה מוחמד מוסאדק, מונה באזרגאן לעמוד בראש "חברת הנפט הלאומית האיראנית". לאחר נפילת ממשלת מוסאדק בהפיכה בריטית ואמריקנית והשבת השאה על כסאו, היה באזרגאן ממקימי "תנועת השחרור האיראנית" ב-1961, תנועת אופוזיציה ליברלית בעלת נטייה אסלאמית. הוא נאסר פעמים מספר בידי השאה מוחמד רזה פהלווי. ביוני 1963, לאחר הפגנות ההמונים במספר ערים באיראן בעידוד ח'ומייני, באזרגאן נאסר ונידון לעשר שנות מאסר. לאחר המהפכה שימש באזרגאן כחבר הפרלמנט האיראני. ב-5 בפברואר 1979 הכריז האייתוללה ח'ומייני כי יבקש מבאזרגאן לעמוד בראשות הממשלה הזמנית הבאה, במקום ראש הממשלה הקודם הזמני, שאפור בח'תיאר, שמונה על ידי השאה. באזרגאן באותה העת ניסה לנהל משא ומתן בין ידידו משכבר הימים בח'תיאר לבין ח'ומייני, בדבר מעבר הדרגתי מהשלטון הקודם לחדש, אולם ח'ומייני דחה את ההצעות ודרש מבאזרגאן למנות את ממשלתו. באזרגאן נראה כבחירה טובה באותה עת עבור ח'ומייני, שרצה להראות לליברלים שתמכו במהפכה כי לא שכח את תרומתם וכי הוא אינו מתכוון להקים תאוקרטיה, ממנה חששו הליברלים והקומוניסטים. במהרה ספג באזרגאן את מפלתו הראשונה לאחר שרמטכ"ל צבא איראן הכריז כי הכוחות הלוחמים ינקטו עמדה נייטרלית בסכסוך בין בח'תיאר לבין ח'ומייני. באזרגאן הצליח למצוא מקום מחסה לידידו המודח בח'תיאר, ולאחר מכן להבריחו לצרפת. במהרה פרצו סכסוכים בין באזרגאן וממשלתו לבין חכמי הדת ובכללם המנהיג העליון של איראן ח'ומייני. באזרגאן התנגד להקמת מועצת המומחים, המורכבת מחכמי דת, הגוף הבוחר את המנהיג והמפקח על פעולותיו. באזרגאן ושרי ממשלתו מחו נגד הטיהורים ההמוניים של הצבא מגורמים "לא-נאמנים" ונגד משפטי השדה ל"מתנגדי המהפכה", אולם מחאותיהם נפלו על אוזניים ערלות. מפלה נוספת נחל באזרגאן במשאל העם במרץ 1979, בו הצביעו 98 אחוזים מהאיראנים בעד כינון רפובליקה אסלאמית באיראן. באזרגאן התפטר יחד עם ממשלתו, שרבים ממנה תמכו בקשרים עם המערב וארצות הברית, שלושה ימים לאחר לקיחת עובדי השגרירות האמריקנית בשבי ב-4 בנובמבר. אף על פי שההתפטרות נחשבה כצעד מחאה נגד החטיפה, היה ברור גם כי בשל התנגדותם של חכמי הדת הוא לא יוכל לחולל את השינויים שרצה להנהיג באיראן. במכתב התפטרותו כתב לח'ומייני כי: "הפרעות חוזרות ונשנות, אי-נוחות, התנגדויות וויכוחים גרמו לכך שאני ועמיתיי איננו מסוגלים להמשיך (לבצע) את חובותינו". באזרגאן נפטר ב-20 בינואר 1995 מהתקף לב בעת שנסע מטהראן לציריך. אמיר טאהירי - רוח-אללה ח'ומייני והמהפכה האסלאמית. עמ' 274–299 מדיה וקבצים בנושא מהדי באזרגאן בוויקישיתוף מהדי באזרגאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרטילין

פרטילין (ראשי תיבות של החזית המהפכנית למזרח טימור עצמאית :בפורטוגזית: Frente Revolucionária de Timor-Leste Independente ובר"ת: FReTiLIn או באנגלית: Revolutionary Front for an Independent East Timor). הארגון נוסד בשם התאחדות הסוציאל-דמוקרטים בטימור (ASDT), מפלגה שמאלנית שהוקמה במזרח טימור ב-1974 כאשר זו עדיין הייתה מושבה פורטוגזית. בספטמבר 1974 שינתה המפלגה את שמה לפרטילין. לארגון זרוע צבאית בשם פלינטיל. הארגון הוביל את המאבק הפוליטי והצבאי נגד השתלטותה של אינדונזיה על מזרח טימור עד שהמנהיגו, ניקולס לובטו Nicolas Lobato, נלכד ונהרג על ידי צבא אינדונזיה בדצמבר 1978. עם הרגיתו של לובטו הסתיימה למעשה ההתנגדות המזוינת של אוכלוסיית טימור כנגד הפולשים האינדונזים. ההפסד היה מוחץ (85% ממנהיגות התנועה נהרגו, 80% מהכוחות החמושים אבדו ו-90% מנשקם נלכד או הושמד). האוכלוסייה האזרחית פוזרה למחנות ורעב שלט בטימור. כמו כן כוחות צבא אינדונזיה שלטו על ערוצי התקשורת שקשרו בין המתנגדים באי לבין התומכים במאבק בעולם בחוץ. בשלב ראשון, שרידי ההתנגדות, תחת מנהיגותו של שננה גוסמאו Xanana Gusmao פעלו לחדש את הקשר בין היחידות הבודדות שנותרו בשטח ושהיו מסוגלים לבצע פעילות צבאית נגד כוחות הכיבוש. אחרי ששלב זה עבר בהצלחה שונתה האסטרטגיה של ההתנגדות: במקום פעילות מבסיסים קבועים בהרים, כוחות ההתנגדות התחילו לפעול כיחידות מתנייעות שכל הזמן בתנועה. בו זמנית הוקמו רשתות התנגדות במחנות המעבר ובמרכזי האוכלוסין שהיו בשליטה אינדונזית. המדיניות החדשה הצליחה מעבר למשוער וההתנגדות העיקשת הכריחה את כוחות הכיבוש לקבל שורה שלמה של הפסקות אש מקומיות ובהמשך אף הפסקת אש כללית (בין מרס לאוגוסט 1983). הצלחה זו הייתה עדות חייה לכישרון הצבאי והפוליטי של גוסמאו שהכיר בכך שלא מספיק להמשיך את המאבק כמאבק של תנועת פרטילין (השמאלנית) שבראשה הוא עמד אלא שיש צורך לאחד את כל תנועות ההתנגדות לתנועה אחת ומאוחדת. הוא ויתר על הנהגת תנועת פרטילין והקים גוף מאוחד חדש, ה-CNRM בראשו עמד. הזרוע הצבאית של פרטילין, פלינטיל, הפך לצבא הלאומי של מזרח טימור. מדיה וקבצים בנושא פרטילין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרטילין ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תדמור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תדמור (Palmyra) - עיר קדומה בשטחה של סוריה האימפריה התדמורית – אימפריה שהתקיימה במאה השלישית לספירה, שמרכזה היה בתדמור תדמור (בית ספר למלונאות) אישים: ארז תדמור (איש תקשורת) – בעל טור ותוכנית רדיו יומית ממייסדי אם תרצו ארז תדמור (במאי קולנוע) – במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי גדעון תדמור – איש עסקים ישראלי בתחום חיפושי הגז והנפט דב תדמור – מנכ"ל ואיש עסקים ישראלי דוד תדמור – עורך דין ישראלי, אשר כיהן בתפקיד הממונה על ההגבלים העסקיים זאב תדמור – פרופסור להנדסה כימית, נשיא הטכניון בשנים 1998-1990 חיים תדמור – פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים יוני תדמור – עורך דין ישראלי ישעיהו תדמור – מפקד הגדנ"ע העשירי ומנהל בית הספר הריאלי בשנים 1983-1996 עומר תדמור – תסריטאי ישראלי עידו תדמור – רקדן ישראלי צבי תדמור – צייר ומורה לציור, ממייסדי "קבוצת העשרה"
יוזמות כלכליות סובייטיות

יוזמות כלכליות סובייטיות היו ישויות חוקיות בברית המועצות שקיימו פעילות כלכלית כלשהי: ייצור, חלוקת מצרכים, שירותים וכו'. המונח חופף אך אינו מקביל לחלוטין למונח המערבי חברה. עסקים פרטיים נחשבו בעיני המפלגה הקומוניסטית למאפיין קפיטלסטי הנוגד את אופייה המתוכנן של הכלכלה הסובייטית, ולכן למעט תקופות קצרות בעידן המדיניות הכלכלית החדשה שלאחר מלחמת האזרחים ברוסיה, ושנות הפרסטרויקה שלפני התמוטטות ברית המועצות, לא התאפשר קיומם במשך מרבית ההיסטוריה של ברית המועצות. לפיכך נוצר צורך במוסדות מקבילים שימלאו תפקיד עסקי דומה, ויאפשרו פיתוח כלכלי, מבלי שיהיו מונעים משאיפה לרווח אישי. את התפקיד הזה נועדו להגשים היוזמות הכלכליות. היוזמות חולקו למספר סוגים, בהתבסס על סוגי הקניין שהיו נהוגים בברית המועצות: יוזמות מבוססות על רכוש של אזרחים סובייטים: יוזמות פרטיות. יוזמות משפחתיות. יוזמות מבוססות על רכוש קולקטיבי: יוזמות קולקטיביות. קואופרטיבים של ייצור. יוזמות מבוססות סוגי תאגידים שונים. יוזמות של ארגונים ציבוריים (общественные) או ארגונים דתיים (религиозные). יוזמות מבוססות על רכוש המדינה: יוזמות של ברית המועצות. יוזמות של רפובליקה סובייטית. יוזמות ציבוריות ברמה המקומית. סוגי יוזמות נוספים כללו יוזמות מעורבות (смешанные предприятия) ויוזמות מבוססות השכרה (арендные предприятия).