laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נפת רמלה (המנדט)

נפת רמלה (באנגלית: Sub-district of Ramle) הייתה נפה במחוז לוד בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם העיר רמלה. לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 התגוררו בשטח הנפה כ-127,270 בני אדם. רוב התושבים היו ערבים ומיעוטם יהודים. בנפה התגוררו גם כ-5,500 ערבים-נוצרים. לפי תוכנית החלוקה יועדה הנפה להתחלק בין המדינה היהודית (החלק המערבי) למדינה הערבית (החלק המזרחי). לאחר מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 נותר רוב שטח הנפה במחוז המרכז של מדינת ישראל ומקצתו סופח על ידי ממלכת ירדן, כחלק מיהודה ושומרון. נפת רמלה של מדינת ישראל דומה בשטח השיפוט שלה, אך לא זהה לחלק הנפה המנדטורית שנשאר בתחום ישראל. לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 127,270 בני אדם והתפלגה כדלקמן: ערבים:97,850 יהודים: 29,420 הנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית, (שהיו חלקיים בלבד). לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 870,192 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן: שטח בבעלות ערבית: 686,056 דונמים שטח בבעלות יהודית: 122,159 דונמים שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 61,977 דונמים נתוני סקר הכפרים המנדטורי 1945
מייקל מאן

מייקל אי. מאן (באנגלית: Michael E. Mann; נולד ב-28 בדצמבר 1965) הוא מדען אקלים אמריקני, פרופסור במכון למטאורולוגיה, מדעי כדור הארץ והסביבה באוניברסיטת פנסילבניה. נודע בעיקר בזכות עבודתו בנושא התחממות עולמית והעבודה שהציגה לראשונה את "גרף מקל ההוקי", המתאר את השתנות הטמפרטורה העולמית באלף השנים האחרונות, והופיע בדו"ח הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים. פריצת מחשב הובילה להפצה ציבורית של תכתובת דואר אלקטרוני של מאן לעמיתיו בפרשה שזכתה לכינוי אקלים-גייט. בדצמבר 2009 ועדת חקירה מטעם האוניברסיטה קבעה כי שלוש מתוך ארבע ההאשמות שהוטחו כלפי מאן בפרשה נמצאו כוזבות. לגבי ההאשמה הרביעית (האם מאן סטה מנורמות המחקר המקובלות), נקבע כי דרוש המשך בדיקה. With colleague Lee Kump the book Dire Predictions: Understanding Global Warming. Mann, M.E., Defining Dangerous Anthropogenic Interference, Proc. Natl. Acad. Sci. 106, 4065-4066, 2009. Mann, M.E. and Bradley, R.S. and Hughes, M.K., "Northern hemisphere temperatures during the past millennium: inferences, uncertainties, and limitations", Geophysical Research Letters, 26-6, 759-762, 1999. [1] Mann, M.E. and Bradley, R.S. and Hughes, M.K., "Global-scale temperature patterns and climate forcing over the past six centuries", Nature, 392-6678, 779-787, 1998. [2] Mann, M.E. and Jones, P.D., "Global surface temperatures over the past two millennia," Geophysical Research Letters, 30-15, 1820-1823, 2003. [3] Mann, M.E. and Lees, J.M., "Robust estimation of background noise and signal detection in climatic time series," Climatic Change, 33-3, 409-445, 1996. [4][5](הקישור אינו פעיל) Shindell, D.T. and Schmidt, G.A. and Mann, M.E. and Rind, D. and Waple, A., "Solar forcing of regional climate change during the Maunder Minimum," Science, 294-5549, 2149-2152, 2001. [6] מדיה וקבצים בנושא מייקל מאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייקל מאן (באנגלית) מייקל מאן, ברשת החברתית פייסבוק מייקל מאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייקל מאן, ברשת החברתית אינסטגרם מייקל מאן, הבלוג הרשמי מייקל מאן, ברשת החברתית Goodreads מייקל מאן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מייקל מאן, באתר גוגל סקולר realclimate(הקישור אינו פעיל), בלוג בנושא אקלים בו מאן כותב רוני דורי, די עם הפאניקה: מומחה אקלים עם גישה מפתיעה, באתר כלכליסט, 16 בדצמבר 2021
טלקינמה

הטלקינמה (באנגלית: Telekinema) היה אחד מהמבנים הייחודיים שנבנו עבור פסטיבל בריטניה בשנת 1951 באזור סאות' בנק (הגדה הדרומית של נהר התמזה) ברובע למבת' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. השם שנכתב על הבניין היה ״טלקינמה״ (Telekinema), אך מכון הסרטים הבריטי ופרסומי הפסטיבל קראו לו ״טלסינמה״ (Telecinema). המבנה נבנה כקולנוע וכאולם הצגת סרטי טלוויזיה ייעודי עבור הפסטיבל. האולם כלל 400 מושבי צופים ויועד להצגת סרטי קולנוע דו ותלת־ממדיים, וכן סרטים על מסך גדול במיוחד. המבנה מוקם בין תחנת ווטרלו לבין אולם הפסטיבל המלכותי, והיה אחד האטרקציות הפופולריות ביותר של פסטיבל בריטניה אשר התנהל בין מאי וספטמבר 1951. המבנה תוכנן על ידי האדריכל וולס קואוטס והופעל על ידי מכון הסרטים הבריטי. בתום הפסטיבל המשיך המבנה לפעול בשם "תיאטרון הסרטים הלאומי" החל מאוקטובר 1952. בשנת 1957 עבר תיאטרון הסרטים הלאומי למבנה סמוך מתחת לגשר ווטרלו, ומבנה הטלקינמה נהרס.
BFI סאות'בנק

BFI סאות'בנק (באנגלית: BFI Southbank) הוא סינמטק המופעל על ידי מכון הסרטים הבריטי (ה-British Film Institute). בעבר נודע המכון בשם תיאטרון הסרטים הלאומי (National Film Theatre). הסינמטק ממוקם מתחת לגשר ווטרלו, באזור סאות' בנק, על הגדה הדרומית של נהר התמזה ברובע למבת' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. ראשיתו של המוסד במבנה הטלקינמה אשר היה חלק ממתקני ומופיע פסטיבל בריטניה בשנת 1951. לאחר תום הפסטיבל המשיך לפעול במקום בית קולנוע עד שנת 1957 עת עבר המוסד למבנה הנוכחי, מתחת לגשר ווטרלו (מבנה בו הייתה קודם לכן מסעדה של פסטיבל בריטניה). ופעל בשם "תיאטרון הסרטים הלאומי". ב-14 במרץ 2007 שונה שם המוסד ל-BFI סאות'בנק, והמבנה הורחב תוך שנעשה שימוש בשטחים ששימשו קודם לכן את מוזיאון התמונה הנעה שהיה במקום. במקום פועלים שלושה בתי קולנוע, מדיאטק, גלריה, חנות ספרים, פאב ומסעדה. מדיה וקבצים בנושא BFI סאות'בנק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של BFI סאות'בנק
הרמן מינקובסקי

הרמן מינקובסקי (בגרמנית: Hermann Minkowski‏; 22 ביוני 1864 – 12 בינואר 1909) היה מתמטיקאי ופיזיקאי גרמני ממוצא יהודי. מינקובסקי נולד בליטא למשפחה יהודית. אביו לוין בורוך, סוחר אמיד תרם חלקה לבניית בית הכנסת בקובנה. אחיו אוסקר היה ביולוג חשוב. מאוחר יותר המיר את דתו. את השכלתו רכש בקניגסברג ובברלין, ובין השאר למד אצל לאופולד קרונקר. בתקופת לימודיו פתר בעיה חשובה בתורת המספרים. בשנת 1885 מונה לדוקטור באוניברסיטת קניגסברג, ומאוחר יותר לימד באוניברסיטת בון. בשנת 1894 מונה למשרת פרופסור באוניברסיטת קניגסברג. בין השנים 1896 עד 1902 לימד במכון הטכנולוגי של ציריך. בשנת 1902 עבר ללמד באוניברסיטת גטינגן, עד מותו בשנת 1909. את המשרה בגטינגן קיבל בסיועו של ידידו הקרוב, דייוויד הילברט. מינקובסקי אף הציע להילברט (במכתב מ-5 בינואר 1900) להציג סדרה של בעיות בקונגרס העולמי במתמטיקה; הילברט אכן עשה זאת, ו-23 הבעיות שהציג שם השפיעו במידה רבה ביותר על התפתחות המתמטיקה במאה ה-20. תרומתו העיקרית של מינקובסקי למדע המתמטיקה היה בתורת המספרים: הוא ייסד את התחום שנקרא 'גאומטריה של מספרים', וגילה את התוצאה היסודית בתחום, משפט מינקובסקי, ממנה נובע שמספר המחלקה של כל שדה מספרים הוא סופי. מינקובסקי עסק גם בגאומטריה, והמציא את גאומטריית נהגי המוניות. בפיזיקה תרם מינקובסקי תרומה חשובה להבנת תורת היחסות על ידי כך שהקנה מובן גאומטרי לטרנספורמציית לורנץ. המרחב-זמן ההיפרבולי של תורת היחסות הפרטית עם המטריקה   d s 2 = c 2 d t 2 − d x 2 − d y 2 − d z 2 {\displaystyle \ ds^{2}=c^{2}dt^{2}-dx^{2}-dy^{2}-dz^{2}} קרוי על שמו. הוא גם עזר לאיינשטיין בלימוד חשבון טנזורים, שנמצא מאוחר יותר חיוני מאוד לניסוח תורת היחסות הכללית. מינקובסקי תרם גם להבנתו של המדע בתחום האלקטרומגנטיות. "גאומטריה של המספרים", 1896. "חלל וזמן", 1909. אי-שוויון מינקובסקי מרחב מינקובסקי פונקציית סימן השאלה של מינקובסקי משפט הסה-מינקובסקי מדיה וקבצים בנושא הרמן מינקובסקי בוויקישיתוף הרמן מינקובסקי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה הרמן מינקובסקי, באתר MacTutor (באנגלית) הרמן מינקובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארכיון על שמו של הרמן מינקובסקי שמספרו Arc. 4* 1712, באתר הספרייה הלאומית. הרמן מינקובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הרמן מינקובסקי (1864-1909), דף שער בספרייה הלאומית כתבי הרמן מינקובסקי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ארכיון הרמן מינקובסקי, בספרייה הלאומית Hermann Minkowski - Biography, Maths History (באנגלית)
קרב צ'סמה

קרב צ'סמה היה קרב ימי שהתרחש ב־7 ביולי 1770 בין הכוחות של האימפריה הרוסית לבין כוח של האימפריה העות'מאנית בים האגאי ליד חופי טורקיה. הקרב הסתיים בניצחון רוסי למרות נחיתות מספרית משמעותית. כתוצאה מהניצחון בקרב הרוסים שיבשו באופן משמעותי את יכולת הטורקים לשמור על נתיבי השייט בים. הקרב התרחש במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) במסגרתה הכוח הימי הרוסי הגיע לים האגאי וניהל מערכה ימית תוך ניצול עזרה מהאנגלים. בקרב השתתף גם כוח אנגלי בפיקוד ג'ון אלפינסטון שתמך ברוסים. הקרבות באזור החלו עוד ב־5 ביולי 1770 כאשר הספינות הרוסיות תקפו את הטורקים והטביעו את אוניית הדגל של הטורקים. כתוצאה מכך, הטורקים החלו בנסיגה והגיעו לחוף באזור צ'סמה בה הם היו מוגנים על ידי תותחי חוף שהיו מוצבים במבצר. במהלך 6 ביולי הצדדים התארגנו לקרב מכריע. הרוסים הכינו לקראת הקרב 4 ספינות הבערה במטרה לנצל אותן במתקפה. הקרב החל במהלך הלילה אור ל־7 ביולי. ספינות רוסיות החלו בירי תותחים ותוך שעה אחת האוניות הטורקיות התפוצצה. מהחלקים הבוערים שהתפזרו התפוצצה אונייה טורקית נוספת. לקראת בוקר, ספינות הבערה החלו להתקדם לאוניות הטורקיות. רק שתיים מהן הצליחו להתקרב לאוניות טורקיות ולהבעיר אותן. מהלך זה הביא לנזק משמעותי ל־5 אוניות קרב טורקיות. ההתפוצצויות באוניות טורקיות נמשכו עד הבוקר והתפוצצו עוד 10 אוניות מלחמה. כתוצאה מהמפלה ומאיבוד מספר רב של אוניות הטורקים התקשו לשמור על נתיבי האספקה בים האגאי. יתרה מכך, הרוסים הצליחו להתחיל במצור על דרדנלים. יקטרינה הגדולה נתנה כבוד גדול למשתתפי הקרב ובמיוחד למפקדים. בארמון הגדול בפטרהוף הוקם אולם מיוחד לזכר הקרב, הוקמו מספר פסלים, ארמון צ'סמה בסנקט פטרבורג וכנסיית צ'סמה. לזכר הקרב בוצע יציקת מדליות מזהב ומכסף וכל משתתפי הקרב קיבלו אותם. גריגורי אורלוב קיבל אישור להוסיף לשם משפחה שלו סיומת "צ'סמנסקי". בצי הקיסרי הייתה אוניית מלחמה בשם "צ'סמה" ואחד מיישובי בהרי אורל נקרא צ'סמה על שם הקרב. מדיה וקבצים בנושא קרב צ'סמה בוויקישיתוף תיאור הקרב (ברוסית) תיאור הקרב (באנגלית) קרב צ'סמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תקופת סנגוקו

תקופת סנגוֹקוּ (ביפנית: 戦国時代 ; סנגוֹקוּ ג'ידאי) או תקופת "המדינות הלוחמות" הייתה תקופה ארוכה שאופיינה בריבוי של מלחמות פנימיות, מאבקי שליטה ואי יציבות שלטונית בהיסטוריה של יפן שנמשכה מאמצע המאה ה-15 עד תחילת המאה ה-17. היא החלה בסוף תקופת מורומאצ'י בשנת 1467 במלחמת אונין ("אונין נו ראן", 1467–1477), ונמשכה לאורך תקופת אזוצ'י-מומויאמה, עד שעלתה שוגונות טוקוגאווה ואיחדה את יפן תחת שוגון אחד והחלה תקופת אדו. מאז תחילת מלחמת אונין ובמהלכה, השלטון המרכזי של שוגונות אשיקאגה בבירה קיוטו נחרב, מה שהוביל להרס הסדר החברתי ביפן. מחוץ לבירה הדאימיו ושופטי השלום שהיו תלויים בשוגונות כמקור לסמכות וכוח, מצאו את עצמם מבודדים ופגיעים לכוחות חיצוניים ופנימיים. מדיה וקבצים בנושא תקופת סנגוקו בוויקישיתוף יפן, היסטוריה, תקופת מלחמות האזרחים, 1480-1603, דף שער בספרייה הלאומית תקופת סנגוקו, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב לרגה

קרב לרגה היה קרב שהתרחש ב-7 ביולי 1770 בין הכוחות של האימפריה הרוסית לבין כוח של האימפריה העות'מאנית וחאנות קרים. הקרב הסתיים בניצחון רוסי למרות נחיתות מספרית משמעותית. הקרב התרחש באותו יום שבו התרחש קרב צ'סמה הימי. הקרב התרחש במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774). בנאום לפני הקרב, המפקד של הכוח הרוסי פיוטר רומיאנצב, ציין שכבוד הצבא אינו מאפשר לו לסגת מפני צבא האויב למרות הנחיתות המספרית. בלילה שלפני הקרב הרוסים הדליקו מדורות רבות במטרה להסתיר את היקף הכוחות האמיתי של צבאם ולהטעות את הטורקים ביחס לכוונותיהם. במהלך הלילה חצה הצבא את הנהר. בהתאם לתוכנית הקרב הרוסית, הכוח הרגלי העיקרי תקף באגף הימני והפרשים איגפו את הכוח הטורקי ותקפו אותו מהעורף. הטורקים נתפסו בהפתעה לפני שהיו מוכנים לניהול קרב, ולאחר מאבק עיקש החלו בנסיגה לא מאורגנת. תחילה הרוסים ניהלו מרדף אחריהם, אך רוב הכוח הטורקי היה מורכב ברובו מפרשים, שהיו מהירים בהרבה מהפרשים הרוסיים, ולכן המרדף הופסק לאחר זמן קצר. כיבוש המחנה הטורקי הניב שלל רב לרוסים, כולל כל תותחי האויב, שיירת האספקה הטורקית ושבויים רבים. מדיה וקבצים בנושא קרב לרגה בוויקישיתוף תיאור הקרב (ברוסית)
שחפיים

המונח "שחף" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו שחף (פירושונים). שחפיים (שם מדעי: Laridae) היא משפחת עופות ימיים מסדרת החופמאים (בעבר סווגו כסדרה עצמאית). השחפים בעלי תפוצה כלל־עולמית והם חיים לאורך חופים ימים או אגמים, בהם הם מחפשים מזון מהחי ומהצומח. השחפיים הם מבין החופמאים הגדולים ביותר (לצד החמסניים), כאשר הגדול ביניהם הוא שחף ימי, שאורכו 76 ס"מ ומשקלו 1.75 ק"ג. הקטן בשחפיים הוא שחף גמדי שאורכו 29 ס"מ ומשקלו 120 גרם בלבד. למרביתם נוצות גוף לבנות, כנפיים אפורות או שחורות ומקור צהוב. אלו עופות אינטליגנטים, יחסית, בעלי מגוון קולות המשמשים לתקשורת והעברת מסרים. חלקם מאריכים ימים עד 45 שנה. מבנה גופם מתאים לחיים בים ובחופים, בהם הם נפוצים מאוד אם כי הם שחיינים איטיים והם מעדיפים להתעופף. באזורים רבים הם עוקבים אחרי שאריות אוכל אנושי. הם מעופפים בלהקות ולרוב טורפים נמנעים מקרבה לקיניהם, עקב טבעם התוקפני. השחפים כקבוצה הם אוכלי כל הניזונים מהחי ומהצומח (לרוב מאצות, פירורים או פירות), ואולם הם מעדיפים בשר של דגים ונבלות בדרך כלל והם לא יהססו ללחטוף מזון מאחרים, אפילו מאנשים. הם גם יהרגו חיות חלשות או פגיעות כמו צבי ים, גוזלים בקן או אפרוחים של ברווזיים ועוד. שחפים גם יכולים לצלול לעומק לא רב במרדף אחר דגים ודיונונים ואף לנהל יחסי סימביוזה עם לווייתנים, אותם הם מנקים. במחקר שפורסם בשנת 2020 על ידי אוניברסיטת אקסטר, נמצא כי שחפים מעדיפים לאכול מזון שהיה במגע עם בני אדם מאשר מזון שלא היה במגע כזה. במחקר נבדקו עשרות שחפים מול שתי פיסות אוכל, האחת הייתה בפיה של אישה והשנייה לא. בממצאים התגלה כי הרוב המוחלט של השחפים בחרו לאכול את פיסת האוכל שבאה במגע עם האישה קודם לכן. ישנם 12 סוגי שחפים: סוג שחף (Larus) ובו 24 מינים סוג שחף דגים (Ichthyaetus) ובו 6 מינים סוג שחף אמריקני (Leucophaeus) ובו 5 מינים סוג כרויקוצפלוס (Chroicocephalus) ובו 12 מינים סוג ומין יחיד שחף גמדי (Hydrocoloeus minutus) סוג ומין יחיד שחף רוס (Rhodostethia rosea) סוג ומין יחיד שחף שנהב (Pagophila eburnea) סוג ומין יחיד שחף ממוזלג-זנב (Xema sabini) סוג ומין יחיד שחף זנב-סנונית (Creagrus furcatus) סוג ריסה (Rissa) ובו 2 מינים. מספר חוקרים החליטו להעביר את השחפיתיים ואת הגזרניים, למשפחה זו כאשר שני המיונים מצויים במחלוקות. שחף זנב-סנונית שחף ממוזלג-זנב שחף אגמים שחף בונפרטה שחף אדום-מקור שחף ימי ריסה שחורת-רגל שחף גמדי שחף צהוב-רגל מדיה וקבצים בנושא שחפיים בוויקישיתוף שחפיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) - גרדיאן, מחקר: שחפים מתצפתים על בני אדם, באתר הארץ, 25 במאי 2023 שחפיים, באתר ITIS (באנגלית) שחפיים, באתר NCBI (באנגלית) שחפיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שחפיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שחפיים, באתר GBIF (באנגלית) University of Exeter, Seagulls Favor Food Humans Have Handled, Phys.org, ‏25/02/2020 ע"פ ויקיפדיה באנגלית, (Gull)
בילאל אבן רבאח

בלאל אבן רבאח (בערבית: بلال بن رباح, או אל "בלאל אל-חבשי"; נולד ב-5 במרץ 580 -ומת במכה 2 במרץ 640. הוריו היו עבדים. הוא נחשב כמואזין הראשון באסלאם ומסופר אודותיו שנבחר לתפקיד על ידי מוחמד עצמו. אביו של בלאל היה עבד ערבי מאזור החג'אז (בערב הסעודית של היום). אמו הייתה בת אצולה חבשית (אתיופיה של ימינו) שנלכדה לעבדות. הוא היה מראשוני המתאסלמים ומנאמניו האדוקים של מחמד. לאחר שהתאסלם עונה וסבל קשות בידי אדוניו. כשמחמד שמע על כך, הוא שלח את אבו בכר, אשר פדה אותו ושחרר אותו. לאחר שחרורו בלאל הצטרף לפמלית הנביא מחמד. לאחר ההג'רה מינה מוחמד את בלאל למואזין במסגד שהוקם באל-מדינה, בשל הסבל שעבר ובשל קולו הערב בקריאת מאמיני האסלאם לתפילה. מסופר כי בלאל היה בין הנאמנים ביותר למוחמד ולעלי בן אבי טאלב מבין חברי הצחאבה. מעמדו המכובד בתקופת ייסוד האסלאם מוצג לעיתים כראיה על חשיבות השוויון הבין גזעי באסלאם.  על פי מסורת אסלאמית, בלאל נפטר בין 638–642 ונקבר בדמשק, בבית הקברות העתיק באב א-צע'יר וקברו נמצא שם עד היום על פי זאב וילנאי, בלאל נקבר על פסגת הר שנמצא מזרחית לשכם . על גבי מפת ישראל 1:50,000 ישנו ציון מבנה עתיק שנקרא "א-שיח' בלאל, בהר כביר צפון-מערבית להתנחלות אלון מורה. (ראה צילום). עוד מציין וילנאי, כי גבעה ליד יריחו נקראת לכבודו - "מוּאַזְן א-בלאל", כלומר מקום הקריאה לתפילה של בלאל. בלאל אבן רבאח מונצח ב"מקאם בלאל", באזור ואדי אל-סיר, פרבר של עמאן בירת ירדן.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא בילאל אבן רבאח בוויקישיתוף זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, ת"א: עם עובד, 2001, עמ' 922 Curtis, Edward E. (2002). Islam in Black America: identity, liberation, and difference in African-American Islamic thought. SUNY Press. p. 119. ISBN 0-7914-5370-7. Nurit Stadler, Voices of the Ritual, Oxford University Press, 2020, ISBN 978-0-19-750130-6. (באנגלית) BBC - Religion & Ethics - Islam and slavery: Muhammad and slavery ויקיפדיה בערבית, بلال بن رباح, ويكيبيديا, 2023-07-20 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם דה מואבר

אברהם דה מואבר (בצרפתית: Abraham de Moivre;‏ 26 במאי 1667, ויטרי-לה-פרנסואה - 27 בנובמבר 1754, לונדון) היה מתמטיקאי צרפתי, הידוע בעיקר בזכות משפט דה-מואבר, אשר הופיע בעבודתו Miscellanea analytica‏ (1730), ובזכות עבודותיו בתורת ההסתברות. דה מואבר היה אוטודידקט במתמטיקה. דה מואבר נולד בצרפת, למשפחה פרוטסטנטית (הוגנוטים). הוא למד באוניברסיטאות בסדאן, בסומיר ובפריז. הוא היה קלוויניסט, ולכן ב-1685 לאחר ביטול האדיקט של נאנט נאלץ לעזוב את צרפת ועבר לאנגליה, שם הוא בילה את שארית חייו כמורה למתמטיקה. הוא היה ידידם של אייזק ניוטון ואדמונד האלי, והיה גם חבר בחברה המלכותית. מדיה וקבצים בנושא אברהם דה מואבר בוויקישיתוף אברהם דה מואבר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אברהם דה מואבר, באתר MacTutor (באנגלית) לירן זיידמן, ‏אברהם דה-מואברה - אבי תורת ההסתברות, באתר "הידען", נובמבר 2009 אברהם דה מואבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארון מוקואנה

טבוהו ארון מוקואנה (באנגלית: Teboho Aaron Mokoena; נולד ב-25 בנובמבר 1980, ביוהנסבורג שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת הקשר האחורי. מוקואנה נחשב לאחד השחקנים הדרום-אפריקאים המצליחים בעולם, והוא דמות נערצת במדינתו. בשנת 2010 השתתף עם נבחרתו הלאומית במשחקי הגביע העולמי שנערכו בדרום אפריקה. קבוצת נעוריו הראשונה הייתה ג'ומו קוסמוס מדרום אפריקה. בשנת 1998 עבר לקבוצת הנוער של באייר לברקוזן וכעבור שנה לקבוצת אייאקס אמסטרדם שראתה בו נכס עתידי. לאחר שנתיים בבוגרים של אייאקס, בהן זכה לשבע הופעות בלבד במדי הקבוצה, הושאל בשנת 2001 לקבוצת ג'רמינל בירסחוט מהליגה הבלגית. כעבור שנתיים במועדון עמד מאזנו האישי על 48 הופעות ושני שערים. בשנת 2003 הועבר מוקואנה לראסינג גנק בה השתתף רק ב-31 משחקים בשתי עונות. בשנת 2005 עבר לשחק בבלקברן מהליגה האנגלית, בשורותיה שיחק 101 משחקים במשך ארבע שנים. ביומו האחרון בקבוצה, הודיע על חתימתו על חוזה לשלוש שנים במועדון הכדורגל פורטסמות', בו הוא שיחק עד שנת 2012, ובמדיו כבש את שערו הראשון בליגה האנגלית. מוקואנה הוא השחקן הצעיר ביותר אי-פעם שייצג את דרום אפריקה במשחק רשמי, שיא שנקבע בהופעת הבכורה שלו בשנת 1999 במסגרת מוקדמות אולימפיאדת סידני. הוא השתתף עם נבחרתו בגביע אפריקה לאומות בשנים 2002, 2004 ו-2008. בטורניר של שנת 2008 מונה לראשונה לקפטן הנבחרת, תפקיד בו אחז גם בגביע הקונפדרציות 2009 ובמונדיאל 2010. מוקואנה הוא שיאן ההופעות בנבחרת דרום אפריקה, עם 107 הופעות. ארון מוקואנה, באתר Transfermarkt ארון מוקואנה, באתר Soccerway ארון מוקואנה, באתר BDFutbol ארון מוקואנה, באתר WorldFootball.net ארון מוקואנה, באתר National Football Teams ארון מוקואנה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt אתר הבית של נבחרת דרום אפריקה בכדורגל
אסחאמה אבן אבג'אר

אסחאמה אבן אבג'אר או אל-נג'אסי היה לפי מקורות ערבים, קיסר (בכתב געז: ንጉሥ (נְגוּס); בערבית: النجاشي, והתעתיק: אל-נג'אסי) אקסום בתקופת נביא האסלאם מוחמד, ונתן מקלט למוסלמים אחדים שברחו לממלכתו מאימת אנשי מכה. השם "אסחאמה" (אסחמה אבן אבג'אר) כנראה תואם לשם בשפת געז סחם, סחאמה וניגזרותיו. וזהו שם מלך אקסומי הידוע ממטבעות. על פי מחברים אחרים, אסחמה הוא אולי בעצם המלך האקסומי ארמה, או אביו או בנו. תדסה תמראת תיעד את תושבי וויקרו, שם נקרא אסחאמת אל-נגשי הטוענים שקברו ממוקם בכפרם וויקרו. Islam's History in Ethiopia Interfaith Dialog Site Inspired by al-Najashi For More Information Video Excerpt from The Message See the article on Ellä Säham by Gianfranco Fiaccadori in the Encyclopaedia Aethiopica, vol. 2, Wiesbaden 2005 Sergew Hable Sellassie. Ancient and Medieval Ethiopian History to 1270 (Addis Ababa: United Printers, 1972), p. 185. Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (1270 - 1527) (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 34. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עופר בר-יוסף

עופר בר-יוסף (באנגלית: Ofer Bar-Yosef;‏ 1937 – 14 במרץ 2020) היה פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת הרווארד, פרופסור לארכאולוגיה פרה-היסטורית באוניברסיטה העברית, ואוצֵר מוזיאון פּיבּוֹדי (אנ') באוניברסיטת הרווארד בתחום הארכאולוגיה הפלאוליתית. בר-יוסף היה מחשובי החוקרים הישראלים של העת הפלאוליתית. בר-יוסף נולד בישראל המנדטורית כבן הבכור במשפחה בת ארבעה ילדים. משפחת אביו עלתה ממרוקו, ומשפחת אמו באה מריגה ונמנית עם מייסדי חדרה. כבר בגיל צעיר הושפע בר-יוסף מהארכאולוגיה, דרך אוספי העתיקות של אביו ושל החוקר האמריקאי ויליאם אולברייט. בגיל 17 הצטרף לקיבוץ, ולימים התגייס לצה"ל. בגיל עשרים, במסגרת שירותו הצבאי, השתתף בחפירותיו של משה שטקליס במערת כּבּרה. כעבור שנתיים התנדב לחפירה נוספת בטראסת נחל אורן. בזמן לימודיו האקדמיים בארכאולוגיה ובגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, השתתף בחפירות נוספות (תל עוּבּידיה, נחל אורן, מערת כבארה ואתר ליד עין-גב). יחד עם חוקרים אחרים עבד על פיתוח שיטות מחקר חדישות ויעילות יותר שנוסו בחפירות מערת היונים. בזמן עבודתו על תואר בתחום הפלאוליתי, נקרא לחפירות תל עובידיה, להחלפת שטקליס שנפטר. בשנות ה-60 וה-70 הוסיף לחקור את מערת היונים, תל עובידיה ואתר בג'בל מע'רה שבסיני. כמו כן, השתתף בחפירות נוספות במערת כבארה בשנות ה-80. בר-יוסף חקר וחפר אתרים נוספים בגאורגיה, בטורקיה, במזרח אירופה ובסין. עמלו תרם רבות להבנתם ולבחינתם של שלבים חשובים שהביאו לתפוצת האדם על פני כדור הארץ, של התפתחות החברות האנושיות ושל מקור החקלאות. בר-יוסף נפטר ב-14 במרץ 2020. יחד עם יוסף גרפינקל: הפריהסטוריה של ארץ ישראל, הוצאת אריאל (ירושלים) ומוזיאון התרבות הירמוכית (קיבוץ שער הגולן), 2008 מדיה וקבצים בנושא עופר בר-יוסף בוויקישיתוף הדף של פרופ' בר-יוסף באתר אוניברסיטת הרווארד (באנגלית) עיקרי הרצאת בר-יוסף בכנס בינלאומי, כולל קישור למצגת רשימת הפרסומים של עופר בר-יוסף, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של עופר בר-יוסף באתר רמב"י עופר בר-יוסף (1937-2020), דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: היכן השאמאן המצייר על קירות? מאמר מאת עופר בר-יוסף על המערות הפרהיסטוריות בארץ ישראל, אתר סנונית דגמי יישוב בתקופה הנאוליתית הקדם-קראמית בארץ-ישראל ובסיני, קתדרה 20, יולי 1981 התפשטות אוכלוסיות במהלך האבולוציה האנושית, הרצאה בסדרת ההרצאות "בכור המהפכה", 19 במאי 2013 פרופ' עפר בר יוסף ז"ל | אוניברסיטת תל אביב, בית עלמין פרדס חיים, האוניברסיטה העברית, הארץ, ידיעות אחרונות, מנוח | 15.03.20, באתר מודעות אבל, ‏2020-03-15
אניאן

אניאן (בצרפתית: Aniane; באוקסיטנית: Aniana) היא קומונה במחוז ארו בחבל אוקסיטניה שבדרום צרפת. אניאן נמצאת בצומת דרכים, בקצה קניון הנהר ארו ובהתחלת העמק בעל אותו שם, במרחק 35 ק"מ צפונית -מערבית ממונפלייה, בגובה של 36 מ' מעל פני הים. בשנת 777 בחר בנדיקטוס מאניאן בחופו הפראי של נחל על מנת להקים על גדותיו מנזר. הוא קרא למקום "אניאן", כלומר אניו הקטן, על שם הנהר אניו באיטליה, שלידו בנה בנדיקטוס מנורסיה, מייסד המסדר הבנדיקטיני, את המנזר שלו. ב-782 סייע קרל הגדול לבנות את המנזר שהוקדש למושיע הקדוש (סט. סובר). היישוב עבר בתולדותיו מספר אסונות טבע - מגפת דבר בשנת 1503 וכפור קשה במיוחד בשנת 1721 שחיסל בזמנו את כל ענפי החקלאות. שרד אז רק ענף הבורסקאות שהתקיים עד המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20. בשנים 1545 ו-1562 הכפר סבל מאירועים אלימים שהתפשטו באזור והביאו להרס המנזר והכנסיות בו. המנזר המקומי הפסיק להתקיים החל משנת 1562. בשנת 1845 הוקם על מקום המנזר הישן בית סוהר המיועד ל-500 אסירים. בית הסוהר היה מוקד לשתי מגפות כולרה בשנים 1849 ו-1854 (בזו השנייה מתו מהמחלה 400 בני אדם). בהמשך בית הסוהר הפך למוסד חינוכי לנוער עבריין ונסגר סופית בשנת 1994. בשנת 1976 קם באניאן מצפה כוכבים. בהיותם בשכנות עם שני מנזרים מפורסמים בעולם (ז'לון וסן-בנואה), תושבי אניאן מיצרים מגוון יינות באיכות גבוהה, לפי מסורת הקיימת באזור מזה אלף שנה. תושבי אניאן מגדלים עצי זית, יותר לשם יצור זיתים משומרים לאכילה ופחות לצורך ייצור שמן זית. בעקבות נזקי קרה שאירעו בסוף שנות ה-50 התחילו תושבי הכפר לייצר גם שימורים אחרים (מלפפונים חמוצים, בצלצלים כבושים, צלפים כבושים ותבלינים). לאחרונה נוצר שיתוף פעולה עם מגדלי זיתים ממרקש, המייצרים זיתים כבושים בקופסאות שימורים ובפחים כשהשיווק נעשה על ידי הצד הצרפתי. ענף התיירות בקיץ מתבסס על שני אתרי קמפינג, אחד מהם לנודיסטים. מדיה וקבצים בנושא אניאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אניאן (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.