laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
במאי תיאטרון

במאי תיאטרון הוא הדמות המרכזית בתחום העשייה התיאטרונית. הוא אמור לראות תמונה כוללת, לנתח ולפרש מחזה, לתזמר העלאה של מחזה ולהבטיח את איכות ושלמות המוצר התיאטרוני, על ידי איחוד המאמצים, האמצעים, והכלים השונים של ההפקה. הבמאי עובד עם המפיק, המחזאי ויתר בעלי התפקידים בהפקה, לרבות השחקנים. הבמאי משמש למעשה מנהל אמנותי של ההפקה, והוא מנצח על כלל פעילויות ההפקה – תחקיר, משחק, עיצוב במה, עיצוב תלבושות, עיצוב תאורה, עבודת במה, עיצוב סאונד וכל התכנים הפילוסופיים והאמנותיים. לצד הבמאי פועל המפיק, המנהל את הנושאים הטכניים של ההפקה (שאינם קשורים לתוכן האמנותי של היצירה) כמו התקציב ולוחות הזמנים. בתיאטרון המודרני, הבמאי הוא בדרך כלל מוביל החזון. הוא מחליט על התפיסה האמנותית והפרשנות של הטקסט. יש במאים השותפים גם ליצירת וכתיבת הטקסט, אם על ידי ליווי המחזאי בתהליך היצירה במחזות חדשים, על ידי עיבוד מודרני של מחזה קלסי, או עיבוד טקסט ספרותי או דוקומנטרי למחזה. ידועה גם התופעה של מחזאים שמביימים את מחזותיהם בעצמם, כמו מייק לי הבריטי, חנוך לוין, הלל מיטלפונקט, פיטר ברוק, אריאן מנושקין ואחרים. תפקיד הבמאי, כמתואר לעיל, הוא חידוש בהיסטוריה של התיאטרון, שראשיתו באירועים בודדים בסוף המאה ה-19 ומיצובו במרכז העשייה התיאטרונית נפוץ מאז ראשית המאה ה-20. לפני כן השחקנים והמחזאי היו אחראים להפקת המחזה ותיאום פעילויות המשתתפים. למרות שיש עדיין הפקות וקבוצות תיאטרון הפועלות ללא במאי, הבמאי נחשב היום לדמות חיונית בתהליך יצירת המופע התיאטרלי. מרכיבים רבים יוצרים את סגנונו הייחודי של הבמאי ואת שפת התיאטרון האישית שלו. בהם: רמת שיתוף הצוות בתהליך היצירה (מסמכותיות קיצונית לעבודת קולקטיב) אופן השימוש בתפאורה (ריאליסטית, סימבולית, מינימליסטית, מופשטת... ) שיטת הדרכת שחקנים אופן עבודה עם טקסט (שימוש במחזות, עיבודים ספרותיים, בניית טקסט באלתור עם השחקנים...) אופן הצגת הסיפור ניהול ממד הזמן רוב הבמאים עובדים במסגרת קבוצות תיאטרון קיימות כחלק מאנסמבל הבמאים של הקבוצה. מקצתם מקימים קבוצת תיאטרון שהם מנהלים ובמסגרתה מביאים לידי ביטוי את ה"אני מאמין" התיאטרוני הייחודי שלהם. דוגמאות: אריאן מנושקין שהקימה את תיאטרון השמש המפורסם בפריז, פיטר ברוק שהקים את המרכז הבין-לאומי ליצירה תיאטרונית ולמחקר תיאטרוני בפריז, יבגני אריה שהקים את תיאטרון גשר, רנה ירושלמי שהקימה את אנסמבל עיתים, דורון שמש שתורם לקהילת נוער, אוריאל זוהר שהקים את תיאטרון הטכניון ועוד.
מרכז אקסא

מרכז אקסא (באנגלית: AXA Center) אשר נקרא במקור "מרכז אקוויטבל" הוא גורד שחקים שגובהו 229 מטרים המצוי בשדרה השביעית מספר 787, ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. במבנה בן 54 הקומות, אודיטוריום ומספר מסעדות. במבואה של המבנה מצוי ציור קיר של האמן רוי ליכטנשטיין שצויר בשנת 1986. מדיה וקבצים בנושא מרכז אקסא בוויקישיתוף גורדי שחקים בניו יורק אתר האינטרנט הרשמי של מרכז אקסא (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוקסר

האם התכוונתם ל... בוקסר (כלב) – גזע של כלבים. בוקסר - עורך טקסט למערכות ההפעלה DOS וחלונות של מיקרוסופט. בוקסר - חבר בארגון סיני רב עצמה אשר ביצע מספר התקפות כנגד אירופאים ונוצרים במהלך מרד הבוקסרים כנגד הזרים בסין בשנת 1900. בוקסר - כינוי לסוג של תחתונים רפויים לגברים. מבצע בוקסר – סדרת תקיפות של חיל האוויר הישראלי במצרים בזמן מלחמת ההתשה, בתגובה לפשיטה מצרית על חניון טנקים סמוך למוצב המזח בוקסר – נגמ"ש אופני (8x8) מתוצרת גרמניה. הייצור הסדרתי החל בספטמבר 2009 עבור הצבא ההולנדי והבונדסוור ספינות חיל הים האמריקאי שנקראו USS Boxer. מנוע בוקסר – מנוע בעירה פנימית שבו הצילינדרים מסודרים אופקית בכיוונים הפוכים זה לזה לסירוגין. בוקסר צמוד – סוג של תחתונים בוקסר רחב אישים: ברברה בוקסר – פוליטיקאית אמריקאית יהודיה ירמיהו בוקסר – ממייסדי נס ציונה, מוכתר המושבה, וסבו של שמואל בוקסר שמואל בוקסר – ראש עיריית נס ציונה.
מגדל קרנגי הול

מגדל קרנגי הול (באנגלית: Carnegie Hall Tower) הוא גורד שחקים ברחוב 57 שברובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. מבנה זה מהווה חלק ממקבץ של שלושה גורדי שחקים (יחד עם מרכז סיטיספייר ומגדל מטרופוליטן). המבנה נבנה בסגנון ארכיטקטוני התואם את מבנה קרנגי הול הסמוך אליו, על פי תכנון של האדריכל סזאר פלי. תוכניות המבנה הותוו בשנת 1987 והוא הושלם בשנת 1991. תכנון המבנה זכה בפרס של כבוד בשנת 1994 על ידי מכון האדריכלים האמריקאי. המבנה עטוי אבן דמוית לבנים, פסיפסים, ומועטר בכרכוב בראשו. מבואת המבנה עשויה אבן שיש וגרניט. צורתו של המבנה ייחודית והוא נראה צר ביותר בחזיתו (רוחב חזיתו - 17 מטרים) אולם דפנותיו רחבות. בסמוך למבנה היה ממוקם חדר התה הרוסי, שאינו פעיל כיום. גורדי שחקים בניו יורק מדיה וקבצים בנושא מגדל קרנגי הול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל קרנגי הול (באנגלית)
מנוע בוקסר

מנוע בוקסר הוא סוג של מנוע בעירה פנימית שבו כל צמד בוכנות מסודר בצורה אופקית בכיוונים הפוכים מימין ומשמאל, בניגוד לתצורות הנפוצות במנועי כלי תחבורה של צילינדרים מקבילים בשורה או צילינדרים המסודרים בתצורת V. פעולת הבוכנות במנוע זה מדמה אגרופים ה"חובטים" מימין ומשמאל בגל הארכובה, ועל שום כך קיבל המנוע את שמו ("בוקסר" פירושו מתאגרף באנגלית). מנוע בוקסר שונה ממנוע V בזווית של 180° עקב השימוש בגל הארכובה עם ארכובה נפרדת לכל בוכנה, בעוד שבמנוע V של 180° כל צמד בוכנות חולקות את אותה ארכובה. יתרונו הגדול של מנוע הבוקסר הוא באיזון המושלם הנוצר מנטרול תנועת כל בוכנה על ידי תנועת הבוכנה המנוגדת לה. במנועי מחזור ארבע פעימות מגיע כל צמד בוכנות ל"נקודה מתה עליונה" במקביל ובכך מאזן את הרעידות. מנועי בוקסר גם מצטיינים במרכז כובד נמוך בשל מבנם השטוח והאופקי, דבר המקנה יציבות וניהוג טובים יותר למכוניות בהן הם מותקנים. מבנהו השטוח של המנוע מקנה גם גישה נוחה יותר למכללים העיקריים עבור המכונאי. האלטרנטור ממוקם בדרך כלל ישירות מעל המנוע, וכך גם המתנע ורכיבים נוספים. עם זאת, מנועי בוקסר רחבים יותר ממנועים רגילים ויקרים יותר לייצור - בעיקר משום שיש להם שני ראשי מנוע (אחד לכל צד), דבר המגביל את תפוצתם. מנוע בוקסר מקורר אוויר מתוצרת פולקסווגן הוא דגם של מנוע שרפה פנימית הנחשב לאחד המנועים השימושיים והרב תכליתיים ביותר שיוצרו מעולם. גרסאות שונות של המנוע יוצרו מתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 עד 2006. יחודו של המנוע היה בשימוש חדשני בטכנולוגיות מכניקה וחומרים, אשר לא נעשה בהם שימוש משולב עד אותה עת. החידושים הטכנולוגיים שהוצגו במנוע כללו: צילינדרים העשויים מיצקת ברזל, ראש המנוע והבוכנות העשויים מיצקת סגסוגת אלומיניום, בלוק מנוע ואגן שמן העשויים מגנזיום, גל ארכובה וטלטלים העשויים מפלדה מחושלת. המנוע פותח ויוצר על מנת לשמש כיחידת הכוח הראשית עבור דגמי חיפושית וטרנספורטר הראשונים של החברה. הדגם הראשון שהוצג היה מנוע בנזין בתצורת מנוע בוקסר בן ארבעה צילינדרים אשר הותקן בחלקו האחורי של כלי הרכב. הדגם הראשון היה בנפח 1.1 ליטר ובעל 24 כוחות סוס ב-3,300 סל"ד ומומנט של 6.8 קג"מ ב-2,000 סל"ד. עקב תכונות האמינות המופלגות של המנוע, נעשה בו שימוש בכלי רכב וגם במטוסים ניסיוניים בשלבי הפיתוח שלהם, וזאת מכיוון שפעולת המנוע בתוך רצועת הכוח שלו מתקיימת בסל"ד נמוך יחסית ואיפשרה את הקטנת תיבת ההילוכים והמשקל בעת בקרת הביצועים. מנועי בוקסר מקוררי אוויר בני ארבעה צילינדרים הותקנו בדגמי פולקסווגן חיפושית וטרנספורטר, בדגם שיוצר עד 1992. חברת פורשה התקינה מנוע בתצורת בוקסר בדגמי 356 ו-912. חברת סובארו משתמשת במנועי בוקסר באופן מסורתי, כמעט בכל הדגמים של מכוניותיה. חברת אלפא רומיאו התקינה מנועי בוקסר בדגמי האלפאסוד, הספרינט, והאלפא 33. מנוע בוקסר מקורר אוויר ייחודי בן שני צילינדרים בלבד הותקן בסיטרואן 2CV ("דה שבו"), ולעומת זאת פרארי התקינה בדגם "טסטה רוסה" שלה מנוע בוקסר ייחודי, מקורר מים בן 12 צילינדרים. אופנועי ב.מ.וו מסדרת R משתמשים במנועי בוקסר מקוררי אוויר בני שני צילינדרים מאז שנת 1923. מנוע הבוקסר מתאים במיוחד, בשל מבנהו, לקירור אוויר והתקנה במטוסים. מדיה וקבצים בנושא מנוע בוקסר בוויקישיתוף
י"ט בתשרי

י"ט בתשרי הוא היום התשעה עשר בחודש הראשון בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום התשעה עשר בחודש השביעי למניין החודשים מניסן. י"ט בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי וחמישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגה". היום הרביעי של חול המועד סוכות בארץ ישראל ובחוץ לארץ היום השלישי ה'תר"ד – הוקם הארגון בני ברית ה'תרמ"ה – הרב נפתלי יעקב הכהן מחבר "אוצר הגדולים אלופי יעקב" ו"סבר נפתלי" (נפטר ט"ו בכסלו ה'תשל"ב) ה'תרנ"א – רחל בלובשטיין, משוררת עברית (נפטרה ה'תרצ"א) ה'תרפ"ב – הרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק, ראש ישיבת בריסק בירושלים (נפטר ה'תשפ"א) ה'תשי"ח – אהובה תומר, מפקדת תחנת חיפה של משטרת ישראל (נספתה באסון השריפה בכרמל, ה'תשע"א) ה'תשכ"ז – הרב בנימין זאב כהנא, ראש ישיבת הרעיון היהודי ופעיל ימין רדיקלי ישראלי (נרצח ה'תשס"א) ה'תשכ"ז – תומר שטיינהאור, כדורסלן ישראלי ה'תשכ"ז – גדי צדקה, מחזאי, מנהל, במאי תיאטרון ושחקן שומרוני-ישראלי, מייסד ומנכ"ל התיאטרון העברי ה'תשכ"ט – דודי לוי, זמר ישראלי ה'תקנ"ח – הגר"א מווילנא (נולד ה'ת"ף) ה'תקס"ח – רבי יונה בן גרשון מווילנא, דיין בווילנה שחיבר פירוש לתוספתא ה'תקע"ד – רבי יעקב יצחק מפשיסחה, היהודי הקדוש (נולד ה'תקכ"ו) ה'תרכ"ח – רבי שלמה יהודה רפפורט (שי"ר), רבן של טרנופול ופראג מאנשי תנועת ההשכלה בגליציה וממייסדי חכמת ישראל (נולד ה'תק"ן) ה'תרמ"ב – רבי יעקב יפה אשכנזי, מקובל ודרשן שפעל באיזמיר ה'תרמ"ה – רבי אבי עזרא זליג שפירא, מאדמו"רי בית קוז'ניץ (נולד ה'תקצ"ו) ה'תרנ"ב – רבי שאול קצנלנבוגן-אפשטיין, רבן של קוסובה וקוברין (נולד ה'תקפ"ח) ה'תר"ס – בנימין סלנט, סוחר אתרוגים ארצישראלי, בנו של הרב שמואל סלנט (נולד ה'תקצ"ח) ה'תרס"ט – רבי מאיר יהודה שפירא מייסד חסידות בוקווסק ה'תשכ"ד – יעקב תלמוד, מלחין החצר של חסידות גור (נולד ה'תרמ"ו) ה'תשכ"ו – אברהם הלוי פרנקל, מתמטיקאי ישראלי (נולד ה'תרנ"א) ה'תשל"ה – זלמן שזר, הנשיא השלישי של מדינת ישראל (נולד ה'תר"ן) ה'תשמ"ב – משה דיין, מצביא, מדינאי, מפקד בהגנה, רמטכ"ל ושר בממשלת ישראל (נולד ה'תרע"ה) ה'תשע"ב – ד"ר אפרים עזריאל שך – איש חינוך ה'תשע"ו – הרב איתם הנקין נרצח בפיגוע ירי. י"ח בתשרי – כ' בתשרי תשרי
י"ח בתשרי

י"ח בתשרי הוא היום השמונה עשר בחודש הראשון בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השמונה עשר בחודש השביעי למניין החודשים מניסן. י"ח בתשרי לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדז". היום השלישי של חול המועד סוכות בארץ ישראל ובחוץ לארץ היום השני ה'תש"ט – כיבוש באר שבע על ידי חטיבת הנגב במלחמת העצמאות ה'תשכ"ב – הפיכה צבאית בסוריה שמה קץ לאיחוד בינה לבין מצרים, הרפובליקה הערבית המאוחדת ה'תשכ"ח – המשחתת "אח"י אילת" טובעה באמצעות טילים שנורו אליה מספינות טילים מצריות, 47 מאנשי צוותה נהרגו ה'תשל"ד – מלחמת יום הכיפורים: נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מורה על הפעלתה של רכבת אווירית לישראל ה'תרע"ו – גדעון האוזנר, משפטן ופוליטיקאי ישראלי (נפטר ה'תשנ"א) ה'תשל"א – עידן גרינבאום, ראש המועצה האזורית עמק הירדן ה'תקס"ב – רבי משולם איגרא, רבה של פרשבורג ה'תקס"ה – רבי אברהם פינטו, רבה של העיר מרקש ה'תקע"א – רבי נחמן מברסלב, מייסד חסידות ברסלב (נולד ה'תקל"ב) ה'תקפ"א – רבי בצלאל רנשבורג, מפרשני התלמוד (נולד ה'תקכ"ב) ה'תרע"ו – רבי נפתלי בן רבי יהודה הורוביץ, האדמו"ר השלישי ממעליץ (נולד ד' טבת ה'תר"ה) ה'תשל"ב – הרב עזריאל זליג סלונים, מנהל כולל חב"ד ומייסד שיכון חב"ד בירושלים ה'תשס"ה – שאול עמור, ראש עיריית מגדל העמק, חבר הכנסת, שר ושגריר ישראל בבלגיה (נולד ה'תש"א) ה'תשס"ה – פרופ' זאב לב, פיזיקאי ישראלי ומייסד בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים (נולד ה'תרפ"ב) י"ז בתשרי – י"ט בתשרי תשרי
רוברט ביטקר

רוברט ביטקר (1907–1977) היה נציב בית"ר בסין ומפקד האצ"ל בשנת 1937. ביטקר נולד ברוסיה הקיסרית. בבגרותו שירת כקצין בצבא הלבן בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה שאחרי מהפכת אוקטובר[דרושה הבהרה]. לאחר שנכנעו "הצבאות הלבנים" היגר אל שאנגחאי בסין. שם מילא תפקיד של מפקד גדוד בדרגת קולונל באזור השליטה הבריטי. כמו כן כיהן כנציב בית"ר בסין. בשנת 1937 עלה לארץ ישראל. ביטקר לא ידע עברית, ולא הכיר את המציאות ביישוב היהודי. עם זאת ניסיונו הצבאי ודרגתו הגבוהה הביאו את זאב ז'בוטינסקי לאשר את בחירת מפקדת הארגון למנותו למפקד האצ"ל במפגש שנערך באלכסנדריה. אולם כאשר נכנס לתפקידו "לא מצא מסילות אל לב פקודיו". במשך מספר חודשים פיקד על הארגון וארגן אותו מחדש לאחר "הפילוג הראשון". לאחר מכן הודח מתפקידו. הסיבה הישירה הייתה מעורבותו בגיוס כספים לארגון על ידי ניסיון כושל של שוד סניף בנק הפועלים בתל אביב ביום ה-12 בספטמבר 1937. המשתתפים בפעולה לא היו אנשי אצ"ל, וההסכם נעשה עימם ללא ידיעת מפקדת הארגון. כך לאחר השוד הכושל הועמד האצ"ל באור מביש. ביטקר נקרא לבירור בוורשה ואולץ להתפטר מתפקידו. תחתיו התמנה למפקד הארגון משה רוזנברג אשר כיהן לפני כן כ"ראש המפקדה" ומפקד מחוז תל אביב. ביטקר עבר להתגורר בארצות הברית ובה נפטר. מדיה וקבצים בנושא רוברט ביטקר בוויקישיתוף יוסף קיסטר, האצ"ל, הוצאת משרד הביטחון, עמוד 42
וורלדווייד פלאזה 1

בניין וורלדווייד פלאזה 1 (באנגלית: One Worldwide Plaza), אשר נבנה בשנת 1989, הוא אחד מקבוצה של שלושה גורדי שחקים ברובע מנהטן של העיר ניו יורק בארצות הברית. המבנה הוא בניין משרדים, בעוד ששני המבנים הסמוכים לו הם מבני מגורים. שלושת המבנים יחד תופסים בלוק המצוי בין השדרה השמינית, השדרה התשיעית, רחוב 49 ורחוב 50. המבנה בנוי על האתר ששימש בעבר את המדיסון סקוור גארדן השלישי שהיה בעיר ניו יורק. המבנה תוכנן על ידי האדריכל דייוויד צ'יילדס ממשרד האדריכלים סקידמור, אווינגס ומריל (SOM), והקמת המבנים לוותה על ידי ה-BBC ו-PBS אשר הפיקו סדרה תיעודית על הקמת המבנה שנקראה "גורד שחקים: הקמת בניין" (Skyscraper: The Making of a Building) ואף הוציאו ספר על הקמת המבנה, שנכתב על ידי קארל סאבג (Karl Sabbagh) המבנה הוא בן 49 קומות ויש בו 139,355 מ"ר של שטחי משרדים. בסיסו של הבניין בנוי גרניט ובטון שניצוק מראש. חזית המגדל בנוי לבנים, ובראש המבנה פרמידה מצופה נחושת המכונה "היהלום של דייוויד" ("David's Diamond") על שם האדריכל. במרכז המבנים מצויה רחבה ציבורית פתוחה. רחבה זו נבנתה בתמורה להסכמת רשויות התכנון שלמבנה יתווסו מספר קומות מעבר למותר על פי תוכנית המתאר. במרכז הרחבה מזרקה שתוכננה על ידי סידני סיימון וקרויה "ארבע העונות". בכל אחת מקצוות המזרקה פסל של אישה המחזיקה כדור המייצג עונה מעונות השנה. מתחת למבנה היו בעבר שישה בתי קולנוע. כיום בשטח זה ממוקמים חמישה תיאטראות. גורדי שחקים בניו יורק מדיה וקבצים בנושא וורלדווייד פלאזה 1 בוויקישיתוף תמונות המבנה אתר ניו וורלד סטיג'ס
חדר התה הרוסי

חדר התה הרוסי (באנגלית: The Russian Tea Room) היא מסעדה מפורסמת בעיר ניו יורק שבארצות הברית. המסעדה שוכנת ברחוב 57 מס' 150 מערב, בין מגדל קרנגי הול לבין מגדל מטרופוליטן (אנ'). המסעדה נפתחה בשנת 1926 על ידי חברי הבלט הרוסי הקיסרי שברחו מרוסיה בשל המהפכה הבולשביקית, והפכה עד מהרה מקום מפגש לגולים מרוסיה. בשנת 1955 נרכשה המסעדה על ידי סידני קיי (Sidney Kaye), וכאשר קיי נפטר בשנת 1967, המשיכה אלמנתו, פיית' סטיוארט גורדון (Faith Stewart-Gordon), לנהל את המסעדה. בשנת 1996 רכש ורנר לירוי את המסעדה תמורת 6.5 מיליון דולרים וסגר אותה לשיפוצים שעלו 36 מיליון דולרים. בשנת 2000 נפתחה המסעדה, אולם לא שבה לפופולריות בקרב החברה הגבוהה הניו יורקית שהייתה לה קודם לסגירתה. ב-28 ביולי 2002 נסגרה המסעדה בשל פשיטת רגל. בנובמבר 2006 נפתחה המסעדה מחדש. סצנות מסוימות מהסרטים מנהטן וטוטסי צולמו במסעדה. סטיוארט גורדון, פיית', The Russian Tea Room Cookbook, בהוצאת ריצ'רד מארק, ניו יורק, 1981, ISBN 0-399-90128-0. סטיוארט גורדון, פיית', The Russian Tea Room: A Tasting, בהוצאת קלארקסון פוטר, 1993, ניו יורק, מסת"ב 0-517-58826-9. סטיוארט גורדון, פיית', The Russian Tea Room: A Love Story, הוצאת סקריבנר, ניו יורק, 1999, ISBN 0-684-85981-5. מדיה וקבצים בנושא חדר התה הרוסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חדר התה הרוסי (באנגלית) אתר המוקדש לחדר התה הרוסי(הקישור אינו פעיל) מידע על חדר התה הרוסי תפריט חדר התה הרוסי(הקישור אינו פעיל) תמונות של חדר התה באתר New York Architecture Images תמונות של חדר התה הרוסי תוכניות המבנה
יאן מטייקו

יאן אלויזי מטייקו (בפולנית: Jan Alojzy Matejko‏; 24 ביוני 1838, קרקוב – 1 בנובמבר 1893) היה צייר פולני. נחשב מגדולי הציירים ההיסטוריים של פולין. עבודותיו כוללות בעיקר תמונות היסטוריות פטריוטיות. מטייקו נולד בעיר החופשית קרקוב בפולין בשנת 1838 כבן התשיעי במשפחה בת 11 ילדים. אמו הלכה לעולמה כאשר היה בגיל צעיר, וכך הייתה לאחיו הבוגר פרנצ'ישק השפעה על גידולו. בשנת 1852, בדיוק כאשר מלאו לו 14 שנה, החל בלימודי האמנות באקדמיה לאמנויות היפות בקרקוב. בין מוריו היו, בין היתר, וויצ'ך קורנלי שטאטלר וולדיסלב לושצ'קביץ'. כבר באותן שנים סבל מטייקו מבעיות עיניים, אולם הדבר לא הפריע לו להתבלט כאחד התלמידים המוכשרים ביותר. לאחר שסיים את לימודיו בקרקוב בשנת 1858, הוא בילה שנתיים במינכן כתלמידו של הרמן אנשיץ (Hermann Anschütz). אחר כך, בשנים 1859–1860, שהה בווינה אצל כריסטיאן רובן (Christian Ruben). הוא חזר לקרקוב, ובשנת 1873 היה למנהל האקדמיה לאמנויות היפות בעיר הולדתו. מטייקו נשא לאישה את תאודורה, ולזוג נולדו חמישה ילדים: באטה, הלנה, טדאוש, יז'י ורגינה, אשר נפטרה בהיותה תינוקת. דמות רעייתו של מטייקו מופיעה ברבות מתמונותיו, והיא אף שימשה עבורו כמודל לכמה מציוריו, למשל, תמונתה של המלכה בונה ספורצה. בתו, הלנה אונייז'יסקה, הייתה ציירת בזכות עצמה. חלוקתה השלישית של פולין הטביעה את רישומה על מטייקו ועל ציוריו ההיסטוריים. בחלוקה זו איבדה פולין את מעמדה כמדינה. במאבק על פולין ועל ריבונותה נהרג אחד מאחיו. לצד ציורי שמן גדולים צייר מטייקו גם אקוורלים. בין תמונותיו: קרב גרונוולד, סצינות רבות מחצר המלוכה הפולנית, וגלריה של ציורי מלכים פולנים. הוא ידוע גם בציורי דיוקן ליצן החצר סטאנצ'יק. שמו התפרסם הן בפולין והן בשאר העולם, והוא אף זכה בפרסים רבים (כמו בתערוכות בפריז). עם זאת, הוא השתדל להימנע מהופעות פומביות, שגרמו לו למתח רב. יאן מטייקו הלך לעולמו ב-1 בנובמבר 1893 בביתו שבקרקוב, ונטמן בבית הקברות "רקוביצקי". מיד לאחר מותו דאגה מועצת העיר להקים מוזיאון, ולשם כך נרכש מן המשפחה הבית ברחוב פלוריאנסקה 41. המוזיאון נפתח בשנת 1904. האקדמיה לאמנות בעיר הולדתו נושאת את שמו. הצייר היהודי מאוריצי (משה) גוטליב למד אצל יאן מטייקו בקרקוב, אך סבל מאנטישמיות בקרב חבריו ללימודים, ועזב תוך שנה. לקראת סוף ימיו השפיע עליו מורו מטייקו לצייר שני ציורים שנושאם קאז'ימייז', מלך פולין במאה ה-14 – "המלך קאז'ימייז' נותן זכויות ליהודים" ו"המלך קאז'ימייז' ואהובתו אסתרק'ה", ובכך לתרום לקידום ההבנה בין יהודים לפולנים. גם הצייר היהודי הנודע שמואל הירשנברג למד אצל מטייקו והושפע ממנו. עם הציירים שהיו תלמידיו של מטייקו נמנים יאצק מלצ'בסקי, יוזף מהופר, וסטניסלב ויספיאנסקי. מדיה וקבצים בנושא יאן מטייקו בוויקישיתוף ויטולד ראצ'ונס: קיצור קורות חייו של מטייקו וגלריה של ציוריו (בפולנית) יאן מטייקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אלברוס

האֵלְבְּרוּס (ברוסית Эльбрус, באדיגית Ӏуащхьэмафэ, בבלקרית Минги тау, בגאורגית: იალბუზი) הוא הר בהרי הקווקז המערביים שברוסיה, ליד הגבול עם גאורגיה. האלברוס הוא הר געש שרדום מזה כ-2,000 שנים, והוא ההר הגבוה ביותר בחלק האירופאי של הרי הקווקז. הפסגה המערבית מתנשאת לגובה 5,642 מטר ונחשבת לפסגת ההר הגבוהה ביותר באירופה. הפסגה המזרחית מגיעה לגובה 5,621 מטר. ההר הוא מבין שבע הפסגות המהווה "תחנה" ב-מסע שבע הפסָגות. גובה ההר נמדד על ידי מדענים רוסים בשנת 1813. בשנת 1829 הגיעה המשלחת הראשונה לפסגת ההר המזרחית, כשבין חבריה היה הפיזיקאי היינריך לנץ. הראשונים לעלות אל הפסגה המערבית הייתה משלחת אנגלית, בשנת 1868. בגובה של כ-4,000 מ' הוקם בית מלון "מקלט של אחד עשר". האלברוס מהווה יעד מרכזי למטפסי הרים רבים. אזור ההר ובמיוחד עמק בקסן (Baksan) הוא אתר טיולים וסקי מהגדולים ברוסיה. קל יחסית להגיע לעמק ויש בו עשרות מסלולי טיולים. העובדה שניתן לעלות עם רכבל עד לגובה של 3,750 מטר, והצורך בידע טכני בסיסי כדי להעפיל לפסגתו, מגבירה את כוח משיכתו של ההר גם בקרב מטפסים לא מקצועיים. במהלך חודשי הקיץ ניסיונות הטיפוס לפסגה מגיעים גם לכ-100 בני אדם ביום. ניסיונות הטיפוס במהלך עונת החורף הם נדירים וקשים משמעותית בשל תנאי מזג האוויר הקיצוניים, ובדרך כלל מבוצעים על ידי מטפסים מקצועיים בלבד. ממוצע מקרי המוות על הר אלברוס עומד על 15-30 בני אדם בכל שנה, ורובם נגרמים בשל ״חוסר בניסיון, במקצועיות ובציוד הנדרש״ של מרבית המטפסים הפוקדים את ההר. מדיה וקבצים בנושא אלברוס בוויקישיתוף אלברוס - באתר של דורון אראל הטיפוס לאלברוס - באתר השטח הישראלי ד"ר חזי שקד, ‏טיפוס לפסגת אלברוס - הפסגה הגבוהה באירופה, באתר GoTravel אלברוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מנשה פוליני, לפתחי-עולם של קאוקאז, הארץ, 10 בנובמבר 1941 Alex Trubachev, Interview with Boris Tilov - the Chief of the rescue service of Elbrus region, Summit Post, ‏19 בנובמבר 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שוקה

השוקה (TA: Tibia), היא אחת מעצמות השוק. אחרי עצם הירך, זוהי העצם הארוכה ביותר בשלד האדם. היא ממוקמת בין עצם הירך לעצמות שורש הרגל, המפרק המקורב הוא הברך והמפרק המרוחק הוא הקרסול. צמודה אליה, דרך שני מפרקים (מפרקי השוקה והשוקית, העליון והתחתון) ודרך קרום בין גרמי, היא עצם השוקית. חלקה העליון של העצם רחב ובעל מספר מבנים בולטים: שני עליים (עלי צידי ועלי תיכון) וגבששת השוקה (Tuberositas tibiae) בצד הקדמי, אזור האחיזה של רצועת הפיקה. בחלקם העליון של העליים משטחים מפרקיים גדולים, עליהם מונחים המניסקוסים. בין העליים, הרכס או הבליטה הבין עליים (Eminentia intercondylaris), מלפניה ומאחוריה מתחברות הרצועות הצולבות של הברך והמניסקוסים. בחלקו האחורי של העלי התיכון (Condylus medialis tibiae), חריץ רוחבי עמוק, מקום האחיזה של השריר החצי קרומי. העלי הצידי (Condylus lateralis tibiae) רחב יותר מהעלי התיכון, בחלקו התחתון-צידי פנים למפרק השוקה והשוקית העליון. לגוף העצם צורת מנסרה המותווית על ידי שלושה גבולות המחלקים את העצם לשלושה פנים. הגבול או הרכס הקדמי (Margo anterior tibiae), הוא הבולט מהשלושה וניתן למששו בקלות בקדמת השוק. בחלקו העליון של הגבול התיכון (Margo medialis tibiae) נאחזת הרצועה העקיפה התיכונה של הברך ומתחת לה נאחז שריר בית הברך (Popliteus). בגבול הצידי או הרכס הבין-גרמי (Margo interosseus tibiae) נאחז הקרום הבין גרמי (Membrana interossea) שמחבר את השוקה לשוקית בכמעט כל אורך גופן. רובו של הפן התיכון (Facies medialis tibiae) הוא תת-עורי, כלומר ניתן למישוש ישירות מתחת לעור. בחלקו העליון נאחזים גידי השרירים החצי-גידי, העדין והחייטים. לדרך בה נאחזים שלושת השרירים צורה המזכירה רגל אווז שנתנה לה את שמה - "רגל האווז" (בלטינית: pes anserinus). הפן הצידי (Facies lateralis tibiae) צר יותר מהפן התיכון. בחלקו העליון נאחז השריר השוקתי הקדמי ועל חלקו התחתון עוברים גידי השרירים הפושטים של כף הרגל ובהונותיה. לרוחב הפן האחורי (Facies posterior tibiae) עובר באלכסון קו הסוליה (Linea musculi solei; או כפי שכונה בעבר "קו בית הברך", popliteal line). מעל קו הסוליה נאחז שריר בית הברך ומתחתיו נאחזים שרירים שונים, כופפים של כף הרגל ובהונותיה. חלקה התחתון של העצם שב ומתרחב, אך פחות מחלקה העליון. החלק התיכון מציג בליטה מאורכת בשם הפטישון התיכון (mMalleolus medialis). חמישה פנים לחלק התחתון: הפן התחתון, בעל צורה מרובעת, נושא את משקל הגוף ומופרק עם עצם הערקום (talus). על הפן האחורי והקדמי עוברים גידים מניעים של כף הרגל ובהונותיה, בפן האחורי חריצים מובחנים למעבר הגידים. בפן הצידי אזור מכוסה סחוס לחיבור הרצועי של השוקה והשוקית (מפרק השוקה והשוקית התחתון הוא חיבור רצועי, syndesmoses, ראו מפרקים פיברוטים). הפן התיכון מתמשך מטה לזיז בעל צורת פירמידה, הוא הפטישון התיכון. חלקו הפנימי של הפטישון מופרק עם עצם הערקום. עצמות שוק ימין במבט אחורי המשטח העליון של השוקה אזורי התגרמות בשוקה אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא שוקה בוויקישיתוף השוקה ב"האנטומיה של גריי" שוקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תוכנית בנו ארבל

תוכנית בנו ארבל (לשעבר התוכנית לגילוי וקידום תלמידי בית ספר מצטיינים במתמטיקה) היא תוכנית באוניברסיטת תל אביב בהנהלת פרופ' יהודה שלום, המאפשרת לתלמידי בית ספר יסודי (נדיר מאוד), חטיבת הביניים והתיכון לשלב במהלך לימודיהם קורסים אקדמיים לתואר ראשון בבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטה. התוכנית הוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20, ונוהלה במשך כעשרים וחמש שנה על ידי פרופ' בנו ארבל, עד לפטירתו בחודש אפריל 2013. בפברואר 2020 בתוכנית למדו כ-110 תלמידים. התוכנית פתוחה לבני כל הגילאים. על מנת להתקבל לתוכנית, נדרש לעמוד בהצלחה במבחן קבלה (מבחן C). הידע הנדרש כדי לעמוד במבחן הקבלה כולל הבנה מעמיקה של חומר לימוד החופף ברובו לבגרות במתמטיקה ברמה של 5 יחידות. לחלופין יכולים להתקבל תלמידים שסיימו בהצלחה שני קורסים אקדמיים במתמטיקה (לרוב של האוניברסיטה הפתוחה) בממוצע של 85 וציון מינימלי של 75 בכל קורס. עבור תלמידים מצטיינים במתמטיקה שעדיין אין להם ידע מתאים כדי לעמוד במבחן הקבלה, פותחת התוכנית קורסי הכנה, המלמדים במהלך שני סמסטרים את הידע הדרוש על מנת להתחיל לימודי תואר ראשון במתמטיקה. על מנת להתקבל לקורס ההכנה הראשון על התלמיד לעבור מבחן מיון (מבחן A), הדורש יכולת חשיבה מתמטית מעמיקה וידע מתמטי ברמת בית-ספר יסודי וחטיבת הביניים. אחרי הקבלה לתוכנית האקדמית, התלמידים לומדים כסטודנטים במעמד מיוחד. על מנת לעבור למעמד של סטודנט מן המניין ולהיות זכאי לתואר בסיום הלימודים יש להציג תנאי סף הנדרשים מכל סטודנט מן המניין: זכאות לתעודת בגרות ופטור מחובת לימודי אנגלית (באמצעות קבלת ציון מתאים בתחום האנגלית בבחינה הפסיכומטרית או בבחינת אמי"ר, או סיום בהצלחה של קורס מתאים באנגלית באוניברסיטה). התלמידים בתוכנית יכולים לשלב בלימודיהם קורסים במגוון תחומים, כמו מדעי המחשב, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, כלכלה ופילוסופיה. תלמידים שמסיימים לפחות מחצית התואר עד סיום כיתה י"ב רשאים להגיש בקשה לצה"ל לדחות את גיוסם בשנה במסגרת תוכנית האקדמיזציה (ייתכנו גם חריגים שסיימו פחות מחצי מהתואר), ובמהלך שנה זו לסיים את לימודי התואר הראשון במתמטיקה. המרכז הישראלי לקידום מדעי המתמטיקה קשר חם אתר התוכנית ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה ובנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.