laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
JL-2

ה-JL-2 (קוד דיווח נאט"ו: CSS-N-14) הוא טיל בליסטי בין יבשתי מהדור השני המשוגר מצוללות מתוצרת סין, שהותקן בצוללות מסוג 094 של חיל הים של צבא השחרור העממי. הוא יורשו של ה-JL-1 שנפרס בצוללת מסוג 092. ה-JL-2 מספק לסין את ההרתעה הגרעינית הימית הראשונה שלה. ה-JL-2 הוא גרסה ימית של ה-DF-31 היבשתי. מנוע הרקטות המשותף שלהם בקוטר 2 מטרים הפועל על דלק מוצק, נוסה בהצלחה בסוף 1983, ומאמצי המחקר והפיתוח אורגנו מחדש החל מ-1985 כדי לייצר את שני הטילים. השיגור הראשון של JL-2 בים התרחש בשנת 2001 מצוללת מדגם 031. התוכנית התעכבה לאחר מבחן שנכשל בשנת 2004. שיגורים מוצלחים התרחשו ב-2005 וב-2008. הטיל שוגר בהצלחה לראשונה מצוללת מדגם 094 בשנת 2009, שהיא הפלטפורמה המבצעית המיועדת לטיל זה. סדרה של שיגורי ניסוי התרחשו בשנת 2012. שיגור ניסוי נוסף התרחש בינואר 2015. במהלך הפיתוח, דווח כי סין שוקלת לשנות את הטיל כך שיתאים לראש נפץ אנטי-לווייני כדי להעניק לו יכולת אנטי-לוויינית בשיגור ימי. סיורי הרתעה של צוללות מדגם 094 עם טילי JL-2 החלו בדצמבר 2015. נכון ל-2017 קיימים 48 משגרי JL-2 ידועים בצוללות. ה-JL-2 הוא טיל תלת-שלבי בדלק מוצק, עם טווח מרבי של 7,200 קילומטרים. הוא מכיל ראש נפץ בודד של 1 מגהטון או 3–8 ראשי נפץ של 20, 90 או 150 קילוטון. R-29 RSM-56 בולבה מדיה וקבצים בנושא JL-2 בוויקישיתוף "JL-2 (CSS-NX-14)". Globalsecurity.org. 20 באפריל 2014. נבדק ב-26 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Gertz, Bill (21 באוגוסט 2012). "Ready To Launch: China conducts rare flight test of new submarine-launched missile". The Washington Free Beacon. נבדק ב-15 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Gertz, Bill (18 בפברואר 2015). "China conducts JL-2 sub missile test". The Washington Times. נבדק ב-10 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה)
הר ידידיה

הר ידידיה הוא הר בגובה 432 מטרים מעל פני הים בהרי אילת, בדרום הנגב. ההר ממוקם כשני קילומטרים מהר שלמה וכשלושה וחצי קילומטרים מצפון־מערב לאילת. את ההר מקיפים נחל רודד ונחל נטפים. כמו הרים נוספים באזור, גם הר ידידיה קרוי על שם אחד ממלכי יהודה. ידידיה הוא כינויו של שלמה המלך. ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר יהושפט

הר יהושפט הוא הר בגובה 508 מטרים מעל פני הים בהרי אילת, בדרום הנגב. ההר ממוקם 1.8 קילומטרים מזרחית מגבול ישראל–מצרים וכשלושה קילומטרים ממערב לאילת. את ההר מקיפים נחל יהושפט ונחל שלמה. כמו הרים נוספים באזור, גם הר יהושפט קרוי על שם אחד ממלכי יהודה, יהושפט. ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר רחבעם

הר רחבעם הוא הר בגובה 389 מטרים מעל פני הים בהרי אילת, בדרום הנגב. ההר ממוקם כ־1.7 קילומטרים מגבול ישראל–מצרים וכשלושה קילומטרים ממערב לאילת. את ההר מקיפים מספר נחלים: מצפון וממזרח נחל שלמה, מצפון נחל יהושפט ומדרום ומדרום-מזרח נחל רחבעם. מצפון להר רחבעם נמצא הר יהושפט כמו הרים נוספים באזור, גם הר רחבעם קרוי על שם אחד ממלכי יהודה, רחבעם, בנו של שלמה המלך. שביל ישראל עובר מדרום לו. ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר יהואחז

הר יהואחז הוא הר בגובה 769 מטרים מעל פני הים בהרי אילת, בדרום הנגב. ההר ממוקם כ־650 מטרים גבול ישראל–מצרים וכ־7.5 קילומטרים מצפון־מערב לאילת. כביש 12 חולף במורדות המערביים של הר. כמו הרים נוספים באזור, גם הר יהואחז קרוי על שמו של אחד ממלכי יהודה, יהואחז. ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספר הגזרות

ספר הגזרות נקרא גם ספר גזירתא היה ככל הנראה ספר חוקים של כת הצדוקים בתקופת בית המקדש השני. במגילת תענית נכתב כי בארבעה בתמוז (בנוסחים אחרים: בעשרה בתמוז) נקבע יום טוב משום שבו בוטל ספר הגזרות. הספר עסק בעונשי מוות ודינים שונים שאינם על בסיס התורה שבכתב ולכן עורר את התנגדות הפרושים. בסכוליון נלמד מתוך המעשה בספר הגזרות שאסור לכתוב את התורה שבעל פה: ”שהיו ביתוסין כותבין הלכות בספר, ואדם שואל, ומראין לו בספר. אמרו להם חכמים: "והלא כבר נאמר: "על פי הדברים האלה כרתי אתך ברית ואת ישראל" ו"על פי התורה אשר יורוך" מלמד שאין כותבין בספר"”. בן-ציון לוריא, "מחקרים במגילת תענית: י"ד בתמוז", בית מקרא ג, חוברת א–ב [ה–ו] (ניסן תשי"ח), עמ' 36–40. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) דוד רוקח, ‏עוד לעניין ההלכה הצדוקית, קתרסיס 8 (תשס"ח), עמ' 13–28 . מיכאל ויגודה, כתיבת התורה שבעל-פה: איסור שהפך למצווה, פרשת השבוע במשפט העברי, גיליון 244, כי תשא תשס"ו, באתר דעת.
רמת יותם

רמת יותם היא רמה קטנה בגובה של בין כ־200 לכ־300 מטרים מעל פני הים בהרי אילת, בדרום הנגב. הרמה ממוקמת כשני קילומטרים מערבית לאילת וכ־3.5 קילומטרים מגבול ישראל–מצרים. כביש 12 חולף דרך הרמה. בתחומי הרמה ממוקמים בסיס צבאי, מנחת מסוקים ו"אתר רמת יותם" של קצא"א. כמו הרים נוספים באזור, גם רמת יותם נקראת על שמו של אחד ממלכי יהודה, יותם. רמת יותם, באתר טיולי מנחת רמת יותם, באתר עמוד ענן (אתר אינטרנט) ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ההצהרה המשולשת (1950)

ההצהרה המשולשת של 1950 הייתה הצהרה משותפת של ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת כדי להבטיח את קיום הסטטוס קוו הטריטוריאלי שנקבע לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות בין מדינת ישראל למדינות ערב שמסביבה, מצרים, ירדן, סוריה ולבנון. ההצהרה התוותה את מחויבותם של הצדדים לשלום וליציבות במזרח התיכון. המעצמות אף התחייבו לנקוט בפעולות כדי למנוע הפרות של ההסכם, הן בעצמן והן בעזרת האומות המאוחדות. מעצמות המערב שאפו לשמור על יציבות על מנת לשמור על זרימה חופשית של נפט ממדינות ערביות במזרח התיכון וכן כדי לצמצם את הסכסוך הישראלי-ערבי ולשכנע את הערבים והישראלים להתאחד על מנת להיות מוכנות לאיום מצד ברית המועצות עליהן. ארצות הברית הייתה הכוח המרכזי מאחורי ההסכם: נשיא ארצות הברית, דווייט אייזנהאואר ראה ב"ההצהרה המשולשת" כלי ראוי להבטיח נייטרליות של המערב, ובמיוחד של ארצות הברית, בסכסוך הישראלי-ערבי. המטרה הסופית הייתה למנוע כל תפיסה במזרח התיכון בכוח. כחלק מתפיסת הנייטרליות התחייבו שלושת המעצמות לערוב לקיומו של סטטוס-קוו במזרח התיכון ולקיומו של מאזן נשק ומאזן כוחות באזור. בהצהרה נכללה הגדה המערבית בשטח ירדן, ובעמאן ראו זאת כהכרה דה-יורה של צרפת וארצות-הברית בסיפוח הגדה המערבית לירדן. ביוני 1952 הקימו האמריקאים, הבריטים והצרפתים את הוועדה לתיאום סחר נשק למזרח הקרוב (NEACC) שבאמצעותה תיאמו מכירת כלי נשק לכל אחד מהצדדים בסכסוך. ארצות הברית כמעט ולא מכרה נשק למדינות במזרח התיכון, ועיקר אספקת הנשק הגיעה מצרפת ומהממלכה המאוחדת. הוועדה פעלה עד 1955 ובמהלך תקופה זו נמנעו הן הבריטים והן הצרפתים מלמכור נשק לאחד מהצדדים בסכסוך הישראלי-ערבי. עם זאת, המעצמות הכירו בכך שישראל ומדינות ערב יכולות להתחמש במידה מסוימת לצורכי ביטחון פנים ולמטרות הגנה עצמית, ואף אמרו כי ישקלו למכור נשק למטרות אלו. סעיף חשוב בהצהרה שהיה כמעט ובלתי אפשרי למימוש היה שהמעצמות ימכרו נשק רק שכהן יודעות שהמדינות הרוכשות ישתמשו בנשק להגנה עצמית ולא על מנת לתקוף מדינה אחרת. לדבריו של חוקר מדע המדינה ג'רלד שטיינברג, ההצהרה לא מנעה ממדינות ערב להשיג נשק באמצעות בריתות שנחתמו עם ספקי תעשיית הנשק, אך ישראל קיבלה רק סיוע-חוץ מצומצם מארצות הברית. בקשות של פקידי צבא ישראלים לרכוש נשק מהאמריקאים נענו בשלילה. בעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית שנערכה בספטמבר 1955, הסכימה ברית המועצות שצ'כוסלובקיה תמכור למצרים נשק מודרני בשווי שהוערך בכ-250 מיליוני דולרים. הבריטים, הצרפתים והאמריקאים ראו בכך הפרה של תנאי ההצהרה המשולשת וניסו, ללא הצלחה, למנוע את עסקת הנשק ומימושה. לאחר עסקת הנשק, החלו גם הצרפתים להעביר נשק מודרני רב לישראל תוך הפרה של ההסכמות בהצהרה המשולשת אך בעידוד אמריקאי. בכך תמו דה פקטו התחייבויות הצדדים. A Concise History of the Arab-Israeli Conflict, Background to the 1956 War, p. 123 Lenczowski, George (1990). American Presidents and the Middle East. Duke University Press. pp. 48, 49. ISBN 978-0-8223-0972-7. אילן פפה, יצירתו של עבר-הירדן הגדול: הירדניזציה של הגדה המערבית, עמ' 183. Gale Encyclopedia of the Mideast & N. Africa, Tripartite Declaration (1950), 2004 Steinberg, Gerald (2001). "Israel and the United States: Can the Special Relationship Survive the New Strategic Environment?". US Allies in a Changing World. p. 145. Rubenberg, Cheryl (1986). Israel and the American National Interest: A Critical Examination. University of Illinois Press. pp. 91. ISBN 978-0-252-06074-8.
בסיבוב

בסיבוב הוא סינגל של הראפר הישראלי טונה והזמרת הישראלית צליל דנין, שיצא לאור ב-29 באפריל 2018, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השני של טונה, "טונהפארק", על ידי חברת התקליטים עננה. בדומה למרבית השירים באלבום "טונהפארק", את השיר כתבו והלחינו טונה וניר דנן, הפקת השיר בוצעה על ידי דנן ויקיר בן טוב והעיבוד מוזיקלי שלו בוצע על ידי טונה, דנן ובן טוב. השיר עוסק בילדה החולמת להיות רקדנית, אך כשהיא מתבגרת מוותרת על חלום זה, חייה משתנים והיא מתחילה לעסוק בחשפנות. בסמוך לצאתו כסינגל, נכנס השיר למצעד הרשמי של גלגלצ והגיע בשיאו למקום הרביעי. בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי, השיר צבר למעלה מ-6 מיליון השמעות, והוא נמנה בין השירים המצליחים ביותר של טונה בפלטפורמה, וכן בין השירים העבריים המושמעים ביותר. Tuna - טונה (Ft. Tzlil - צליל) – Besivuv - בסיבוב, נבדק ב-2022-09-30 המצעד השבועי 31.05.2018, באתר גלגלצ בסיבוב, 2017-09-07, נבדק ב-2022-09-30
הבחירות הפרלמנטריות באוסטרליה 2022

הבחירות הפרלמנטריות באוסטרליה נערכו ביום שבת, 21 במאי 2022 על מנת לבחור את חברי הפרלמנט האוסטרלי ה-47. ממשלת הקואליציה הליברלית-לאומית המכהנת, בראשות ראש הממשלה סקוט מוריסון, ניסתה לזכות בקדנציה רביעית ברציפות. למרות זאת, הובסה הממשלה על ידי האופוזיציה שהובלה על ידי מפלגת הלייבור בראשות אנתוני אלבניזי. בבחירות עמדו לבחירה כל 151 המושבים בבית הנבחרים (הבית התחתון), ו-40 מתוך 76 המושבים בסנאט (הבית העליון). מספר הנציגים מכל מדינה וטריטוריה נקבע על ידי ועדת הבחירות כשנה לאחר הבחירות הקודמות. אם המספר במדינה כלשהי משתנה, תידרש חלוקה מחדש באותן מדינות. חבבחירות אלו הוועדה הסתמכה על נתוני הלשכה האוסטרלית לסטטיסטיקה מדצמבר 2019. הפרלמנט עצמו פוזר ב-11 באפריל. סגירת המועמדויות התבצע ב-21 באפריל. ההצבעה המוקדמת החלה ב-9 במאי. אחוז ההצבעה עמד על כ-89.82% בבחירות לבית הנבחרים ו-90.47% בבחירות לסנאט. בסופו של דבר, מפלגת הלייבור הרכיבה ממשלת רוב, לראשונה מאז 2007. זאת לאחר שזכתה ב-77 מושבים בבית הנבחרים. אלבניזי הושבע לראש ממשלה ב-23 במאי. בכך הפך למנהיג הרביעי מהלייבור שעולה לשלטון לאחר שהות באופוזיציה, מאז מלחמת העולם השנייה. זאת לאחר גוף ויטלם ב-1972, בוב הוק ב-1983 וקווין ראד ב-2007. עם היוודע התוצאות בליל הבחירות, מוריסון הודה בתבוסה והכריז כי יתפטר מתפקידו כמנהיג הליברלים. לאחר מכן הוחלף בפיטר דטון. במקביל לניצחון הלייבור על הליברלים, נבחרו גם מספר מועמדים עצמאיים וירוקים. לראשונה, הירוקים זכו ביותר ממושב אחד בבית הנבחרים, לאחר שזכו בארבעה מושביםׁ (מתוכם שלושה בבריזבן). בבחירות לסנאט המפלגה הלאומית וזו הליברלית התמודדו ביחד בחלק מן האזורים, ובאזורים אחרים בנפרד. מדיה וקבצים בנושא הבחירות הפרלמנטריות באוסטרליה 2022 בוויקישיתוף "Video: Anthony Albanese sworn in as 31st Prime Minister of Australia". Australia Broadcasting Corporation. 23 במאי 2022. נבדק ב-23 במאי 2022. {{cite news}}: (עזרה) "Live: Morrison calls Albanese to concede electoral defeat as Labor, independents unseat Coalition". ABC News. 21 במאי 2022. נבדק ב-21 במאי 2022. {{cite news}}: (עזרה) Hitch, Georgia (30 במאי 2022). "Peter Dutton elected new Liberal Party leader, Sussan Ley becomes deputy leader". ABC News. Australian Broadcasting Corporation. נבדק ב-22 ביוני 2022. {{cite web}}: (עזרה)
הבחירות לנשיאות צרפת 1965

הבחירות לנשיאות צרפת נערכו ב-5 בדצמבר 1965, והסיבוב שני נערך ב-19 בדצמבר. אלו היו הבחירות הישירות לנשיאות הראשונות מאז הרפובליקה השנייה ב-1848. הציפייה הציבורית הייתה שהנשיא המכהן שארל דה גול ייבחר בקלות, אך במפתיע רבים הצביעו לפרנסואה מיטראן. אחוז ההצבעה עמד על כ-84%. למרות שניהל קמפיין מעט דל, דה גול ניצח בסיבוב הראשון בלמעלה משלושה מיליון קולות. עם זאת, הוא קיבל פחות מ-50% ולכן התקיים סיבוב שני ב-19 בדצמבר. דה גול מינה שנית ז'ורז' פומפידו לראשות הממשלה, אך החליט לבצע שינוי בקבינט. בין השאר הוא פיטר את שר הכלכלה ואלרי ז'יסקר ד'אסטן. מדיה וקבצים בנושא הבחירות לנשיאות צרפת 1965 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בחירות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבחירות לנשיאות צרפת 1969

הבחירות לנשיאות צרפת 1969 נערכו בשני סבבים: ב-1 ביוני וב-15 ביוני. הם התרחשו עקב התפטרותו של הנשיא שארל דה גול ב-28 באפריל 1969. אחוז ההצבעה עמד על 77.59% בסבב הראשון לעומת 68.85% בסבב השני. בבחירות ניצח ראש הממשלה לשעבר ז'ורז' פומפידו מן המפלגה הגוליסטית. הוא היה פופולרי מאוד בקרב הבוחרים השמרנים בשל הצמיחה הכלכלית כשהוביל את הקבינט (1962–1968) ותפקידו ביישוב משבר מאי 68. מדיה וקבצים בנושא הבחירות לנשיאות צרפת 1969 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בחירות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבחירות לנשיאות צרפת 1974

הבחירות לנשיאות צרפת נערכו בשני סבבים במהלך מאי 1974: הראשון ב-5 במאי, ואילו השני ב-19 במאי. בחירות אלו התקיימו לאחר מותו של הנשיא ז'ורז' פומפידו. בבחירות ניצח ואלרי ז'יסקר ד'אסטן את פרנסואה מיטראן מהמפלגה הסוציאליסטית ב-1.6% מהקולות. הפרש צמוד זה הופך את מערכת בחירות זו לצמודה ביותר בתולדות צרפת. אחוז ההצבעה עמד על כ-84.2% בסבב הראשון ועל כ-87.33% בסבב השני. פומפידו נבחר לכהן כנשיא צרפת לכהונת בת שבע שנים בבחירות לנשיאות שנערכו ב-1969. עם זאת, הוא מת בתפקידו ב-2 באפריל 1974, והבוחרים הצרפתים נקראו לבחור את מחליפו. בצד השמאלי של המפה הפוליטית, המפלגה הסוציאליסטית (PS), המפלגה הקומוניסטית הצרפתית (PCF) ותנועות שמאל נוספות התאחדו מאחורי פרנסואה מיטראן. בנוסף על שני המועמדים הבולטים, התמודדו גם ז'אק שבאן-דלמאס וז'אן-מארי לה פן. לראשונה בתולדות הבחירות לנשיאות צרפת, אורגן עימות טלוויזיוני. מיטראן הציג את המתחרה שלו כמייצג של האליטות הלא-הוגנות, בעוד שז'יסקר ד'אסטן ביקר את יריבו כ"איש העבר". אחוז ההצבעה הגיע לשיא של למעלה מ-87% וז'יסקר ד'אסטן נבחר בהפרש של 424,599 קולות בלבד. הוא מינה את שיראק לראש הממשלה. מדיה וקבצים בנושא הבחירות לנשיאות צרפת 1974 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בחירות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבחירות לנשיאות צרפת 1981

הבחירות לנשיאות צרפת בשנת 1981 נערכו בשני סבבים: ב-26 באפריל וב-10 במאי. הנשיא לשעבר פרנסואה מיטראן ניצח את הנשיא המכהן, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן ובכך הפך לנשיא הסוציאליסט הראשון של הרפובליקה החמישית. אחוז ההצבעה עמד על כ-81.09% בסבב הראשון אל מול 85.85% בסבב השני. מדיה וקבצים בנושא הבחירות לנשיאות צרפת 1981 בוויקישיתוף Eder, Richard (11 במאי 1981). "Mitterrand Beats Giscard; Socialist Victory Reverses Trend of 23 Years in France". The New York Times. p. 1. נבדק ב-5 בנובמבר 2010. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא בחירות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבחירות לנשיאות צרפת 1988

הבחירות לנשיאות נערכו בצרפת ב-24 באפריל וב-8 במאי 1988. אחוז ההצבעה עמד על כ-81.3% בסבב הראשון, לעומת 84% בסבב השני. בשנת 1981 נבחר מנהיג המפלגה הסוציאליסטית, פרנסואה מיטראן, לנשיאות ובמקביל השמאל ניצח בבחירות לקונגרס. עם זאת, בשנת 1986 הימין חזר לשלוט בקרונגרס. הנשיא מיטראן נאלץ למנות את ז'אק שיראק השמרני לעמוד בראשות הממשלה. שיראק הוביל את מדיניות הפנים בעוד שהנשיא התמקד במדיניות החוץ והביטחון. הקבינט של שיראק דגל במדיניות ליברלית-שמרנית, בהורדת מיסים ובהפרטת חברות ציבוריות. בסופו של דבר פרנסואה מיטראן נבחר מחדש לנשיאות ואילו ז'אק שיראק התפטר מראשות הקבינט. הוא הוחלף על ידי מישל רוקארד. שיראק הפך לנשיא לאחר שניצח בבחירות 1995. מדיה וקבצים בנושא הבחירות לנשיאות צרפת 1988 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בחירות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבחירות לנשיאות צרפת 1995

הבחירות לנשיאות צרפת בשנת 1995 נערכו בשני סבבים: 23 באפריל וב-7 במאי 1995. הנשיא הסוציאליסטי פרנסואה מיטראן (שכיהן מאז 1981) לא התמודד לכהונה שלישית. זאת לאור גילו המבוגר, מצבו הבריאותי והמצב הפוליטי של מפלגתו, שהפסידה בבחירות לקונגרס. המועמדים המובילים שהעפילו לסיבוב השני היו ליונל ז'וספן וז'אק שיראק. ז'אן-מארי לה פן מהאיחוד הלאומי הגיע למקום השלישי עם 15% מהקולות. סיסמת הקמפיין של שיראק הייתה "La France pour tous" ("צרפת לכולם") לעומת "הצבעה ברורה לצרפת צודקת יותר" של ג'וספין. מדיה וקבצים בנושא הבחירות לנשיאות צרפת 1995 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בחירות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2004

הבחירות הכלליות בקנדה נערכו ב-28 ביוני 2004. ממשלתו הליברלית של ראש הממשלה פול מרטין איבדה את הרוב שלה בבית הנבחרים אך המשיכה לתפקד לאחר הבחירות בתור ממשלת מיעוט. אלו היו הבחירות הראשונות שבהן התמודדה המפלגה השמרנית שאוחדו במסגרתו שתי מפלגות מרכז-ימין. המפלגה השמרנית הונהגה על ידי סטיבן הרפר. אחוז ההצבעה עמד על כ-60.9%, כשלושה אחוזים פחות מהבחירות ב-2000. אחוז זה היה הנמוך ביותר בתולדות קנדה עד אז. המושלת הכללית, אדריאן קלרקסון, הכריזה על פיזור בית הנבחרים ב-23 במאי 2004, וזאת ביוזמתו של מרטין. בכך הוקדמו הבחירות בשנה וחצי. הבחירות סבבו סביב מספר נושאים מרכזיים: חשדות לשחיתות במפלגה הליברלית הקיצוצים וביקורות על יעילותה של מערכת הבריאות הציבורית ביקורת על חלוקת התקציב הפדרלית בין הפרובינציות והטריטוריות של קנדה. מיסוי – השמרנים תמכו נחרצות בהורדת מיסים ובהקלת רגולציות בעסקים. הליברלים, המפלגה הקומוניסטית וה-NDP התנגדו להפחתת מיסים משמעותית ותמכו במימון השירותים החברתיים. רפורמה פרלמנטרית: השמרנים האשימו את הליברלים בהנצחת "פרקטיקות לא דמוקרטיות" בפרלמנט, על ידי הגבלת סמכויות חברי הפרלמנט. השמרנים תמכו בהפיכתו של הסנאט לנבחר על ידי הציבור (במקום מינוי חבריו על ידי המושל הכללי). ה-NDP תמך בביטול הסנאט. רפורמה בבחירות: השמרנים הבטיחו תאריכי בחירות קבועים. המפלגה הדמוקרטית החדשה תמכה ברעיון הבחירות היחסיות. נישואים חד מיניים: בלוק קוויבק וה-NDP תמכו נחרצות בנישואים חד מיניים. הליברלים היו חלוקים בין עצמם בנושא זה. רוב המועמדים השמרנים התנגדו לנישואים מאין אלו. מלחמת עיראק: השמרנים תמכו בפלישה האמריקאית לעיראק, בניגוד לשאר המפלגות. הזכות לנשיאת נשק – השמרנים תמכו בהקלות מסוימות ביכולת לשאת נשק, בניגוד לשאר המפלגת. לגליזציה של סמים קלים: הליברלים והאופוזיציה תמכו בלגליזציה, בניגוד לשמרנים. בלוק קוויבק מתמכו במדיניות של אי-הפללה. מדיה וקבצים בנושא הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2004 בוויקישיתוף
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2006

הבחירות הפרלמנטריות בקנדה נערכו ב-23 בינואר 2006, על מנת לבחור את 308 חברי בית הנבחרים של קנדה כחלק מהפרלמנט ה-39. הבחירות הגיעו לאחר שממשלת המיעוט הליברלית בהנהגת פול מרטין הפסידה בהצבעת אי-אמון ב-28 בנובמבר 2005. הצבעת אי-אמון זו נבעה מפרשיות שחיתות במפלגה הליברלית. ביום שלאחר ההצבעה מרטין נפגש עם המושלת הכללית מיקאל ז'אן על מנת לפזר את הפרלמנט. המפלגה השמרנית, שהוקמה כשלוש שנים טרם הבחירות, השיגה את הניצחון הראשון שלה אי פעם. השמרנים הפכו למפלגה הגדולה ביותר וזכו ב-124 מתוך 308 המושבים (40.3%). זאת בהשוואה ל-99 מושבים ב-2004. בכך הסתיימו 12 שנות שלטון ליברלי. הארפר הקים את ממשלת המיעוט הקטנה ביותר בהיסטוריה של קנדה (מבחינת שיעור המושבים בפרלמנט), והפך לראש הממשלה ה-22 של קנדה. המפלגה הדמוקרטית החדשה התחזקה מעט בעוד שמספר המושבים של בלוק קוויבק נשאר כמעט זהה. מערכת הבחירות נמשכה כמעט שמונה שבועות – הארוכה ביותר מזה שני עשורים, זאת מכיוון שהבחירות נדחו לאחר חג המולד וראש השנה האזרחית. אחוז ההצבעה עמד על כ-64.7% – כמעט 4% יותר מהבחירות הקודמות. הבחירות נערכו ב-23 בינואר 2006. הקלפיות הראשונות נסגרו בשעה 19.00, והתוצאות הראשונות החלו להתפרסם ב-22.00. כשהתוצאות החלו להתבהר באותו הלילה, ראש הממשלה המכהן פול מרטין הודה בתבוסה, והודיע כי יתפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה הליברלית. בבוקר שלאחר מכן הודיע זאת רשמית גם למושלת הכללית. מאוחר יותר באותו יום, הארפר הוזמן אל המושלת הכללית על מנת לקבל את המנדט להקמת ממשלה. הארפר מונה רשמית והושבע לראש ממשלה ב-6 בפברואר מדיה וקבצים בנושא הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2006 בוויקישיתוף Date for the Swearing-in of the Honourable Stephen Harper as the 22nd Prime Minister and of his Cabinet
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2008

הבחירות הפרלמנטריות בקנדה נערכו ב-14 באוקטובר 2008, על מנת לבחור את חברי בית הנבחרים של קנדה כחלק מהפרלמנט ה-40. זאת לאחר שהפרלמנט הקודם פוזר על ידי המושלת הכללית מיקאל ז'אן ב-7 בספטמבר 2008. אחוז ההצבעה עמד על כ-58.8% – הנמוך ביותר בתולדות הבחירות בקנדה. במאי 2007 הפרלמנט העביר חוק הקובע תאריכי בחירות פדרליים בכל ארבע שנים ולכן הבחירות הקרובות היו אמורות להתקיים ל-19 באוקטובר 2009. למרות זאת, החוק לא הגביל (ולא יכול היה) להגביל את סמכויות המושל הכללי לפזר את הפרלמנט בכל עת. בנוסף על כך, היכולת לפזר את הממשלה בהצבעת אמון נשארה על כנה. בבחירות אלו לא התקיימה הצבעת אמון, אך ראש הממשלה ביקש מהמושלת הכללית לקיים בחירות. במערכת הבחירות נערכו שני עימותים טלוויזיוניים – אחד באנגלית (2 באוקטובר) ואחד בצרפתית (1 באוקטובר). אשר כללו מנהיגי חמש מפלגות: סטיבן הארפר מהשמרנים, סטפן דיון מהליברלים, ג'ק לייטון מה-NDP, ז'יל דוצ'פה מבלוק קוויבק ואליזבת מיי מפלגת הירוקים. הבחירות הביאו לממשלת מיעוט שנייה אך מחוזקת של המפלגה השמרנית בראשות ראש הממשלה המכהן, סטיבן הרפר. המפלגה הליברלית בראשות סטפן דיון איבדה 18 מושבים כאשר המפלגה הדמוקרטית החדשה ובלוק קוויבק נשארו בכוחם ואף התחזקו מעט. בעקבות הבחירות, התרחש ניסיון להקים קואליציה של המפלגה הליברלית והמפלגה הדמוקרטית החדשה, אך ניסיון זה נכשל. מדיה וקבצים בנושא הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2008 בוויקישיתוף הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2008, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Pomfret, R. "Voter Turnout at Federal Elections and Referendums". Elections Canada Online. Elections Canada. נבדק ב-10 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה)
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2011

הבחירות הפרלמנטריות בקנדה נערכו ב-2 במאי 2011 על מנת לבחור את חברי בית הנבחרים של קנדה כחלק מהפרלמנט הקנדי ה-41. הבחירות הוכרזו על ידי המושל הכללי דייוויד ג'ונסטון ב-26 במרץ. ראש הממשלה, סטיבן הרפר, המליץ למושל הכללי לפזר את הפרלמנט לאחר שהעביר הצעת אי אמון נגד הממשלה. כמה ימים קודם לכן, האופוזיציה דחתה את הצעת התקציב של ממשלת המיעוט השמרנית. המפלגה השמרנית נותרה בשלטון, והפכה לסיעת הרוב בפרלמנט עם 53% מהמושבים. זוהי הפעם הראשונה מאז 1988 שמפלגת ימין הקימה ממשלת רוב. המפלגה הליברלית, שזכתה לפעמים לכינוי "מפלגת השלטון הטבעית", נגחעה לראשונה למקום השלישי וקיבלה את מספר המושבים המועט ביותר בתולדותיה. גם בלוק קוויבק איבד מרבית מכוחו. בניגוד לכך, המפלגה הדמוקרטית החדשה בראשות ג'ק לייטון זכתה במספר המושבים הגדול ביותר בתולדותיה (בין השאר בזכות פריצת דרך בקוויבק), מה שאיפשר לה להוביל את האופוזיציה בפעם הראשונה בתולדותיה. לראשונה, נבחרה נציגה ממפלגת הירוקים. מדיה וקבצים בנושא הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2011 בוויקישיתוף הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2011, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Wells, Paul (5 במאי 2011). "The untold story of the 2011 election: Chapter 2". Maclean's. ארכיון מ-23 באפריל 2012. נבדק ב-19 במרץ 2012. {{cite web}}: (עזרה)
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2019

הבחירות הפרלמנטריות בקנדה נערכו ב-21 באוקטובר 2019. בבחירות אלו נבחרו חברי בית הנבחרים שהרכיבו את הפרלמנט הקנדי ה-43. הפרלמנט ה-42 השלים את כהונתו בת ארבע השנים, ולכן הבחירות הוכרזו על ידי המושלת הכללית ז'ולי פאייט ב-11 בספטמבר 2019. עם 33.12% מהקולות למפלגה הליברלית בראשות ראש הממשלה המכהן ג'סטין טרודו, בחירות אלו דורגו במקום השני (לאחר בחירות 2021) עבור אחוז הקולות הנמוך ביותר למפלגה שהקימה ממשלת מיעוט. הליברלים אמנם ניצחו במושבי בית הנבחרים, אך הפסידו בהצבעה העממית למפלגה השמרנית באחוז אחד. זוהי הפעם השנייה בהיסטוריה הקנדית שמפלגת שלטון קיבלה פחות מ-35% מקולות הבוחרים. הפעם הראשונה התרחשה בבחירות 1867. השמרנים בראשות אנדרו שיר זכו ב-121 מושבים והובילו את האופוזיציה. בלוק קוויבק בראשות איב פרנסואה בלאנשט, זכה ב-32 מושבים וחזרו למקום השלישי – לראשונה מאז 2008. המפלגה הדמוקרטית החדשה זכתה ב-24 מושבים – המעט ביותר מאז 2004. מפלגת הירוקים בראשות אליזבת מיי לראשונה קיבלה שלושה מושבים ולמעלה ממיליון קולות. הייתה זו גם הפעם הראשונה שנבחר נציג ירוק מחוץ לקולומביה הבריטית. ב־2022 פרסם ה־Global News (אנ') טענות למעורבות הרפובליקה העממית של סין (אנ') בניסיונות להשפעה על הבחירות והבחירות ב־2021. מדיה וקבצים בנושא הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2019 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2019 Brean, Joseph (22 באוקטובר 2019). "All-time low share of popular vote is enough for Liberals to win power". National Post. נבדק ב-22 באוקטובר 2019. {{cite news}}: (עזרה) Zimonjic, Peter (22 באוקטובר 2019). "Liberals take losses but win enough in Quebec and Ontario to form minority government". Canadian Broadcasting Corporation. נבדק ב-21 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Sam Cooper, Canadian intelligence warned PM Trudeau that China covertly funded 2019 election candidates: Sources", Global News