laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב

בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב, המוכר גם בשם בית העלמין הרמ"א (על שם הרמ"א הקבור בו), הוא בית קברות שנוסד בפרבר קז'ימייז' של קרקוב שבפולין בשנת 1535. בקצהו של בית הקברות הוקם בשנת 1553 בית כנסת הרמ"א. מעל לשער כתובת, שהועברה ממקומה הקודם בשער הקודם ברחוב יאקובה, המעידה כי בית העלמין נוסד בשנת 1552, והוא מהעתיקים ביותר בפולין. בכל פולין, המצבות היחידות העתיקות יותר מאלה, נמצאות בוורוצלב ובלובלין. עד 1800 היה בית העלמין העתיק מקום הקבורה העיקרי ליהודי קרקוב, אולם כמה יהודים נכבדים נקברו שם גם אחר כך. ב-1845, בהשתדלותו של רבי דוב בער מייזלס, שהדגיש את חשיבותו הרוחנית וההיסטורית של בית העלמין, ביטלו רשויות העיר קרקוב תוכנית בינוי עירונית שעשויה הייתה להוביל להריסת בית הקברות. בכל זאת בית העלמין הוזנח. בראשית המאה ה-20 החלה הקהילה היהודית לשפץ את בית הקברות הזנוח והנטוש, אך בזמן הכיבוש הנאצי של פולין הרסו הנאצים את בית הקברות, והשתמשו במצבותיו כאבני ריצוף או מכרו אותן. רק כתריסר מצבות שרדו את תקופת השואה וביניהן מצבותיהם של רבי משה איסרליש ובני משפחתו. מצבתו של הרמ"א נמנית עם המעטות שלא נפגעו. לאחר המלחמה שוקם בית הקברות, ומצבות שאותרו (שהן חלק קטן מהמצבות שנלקחו מבית הקברות) הוחזרו אליו. בסוף שנות ה-40 ובשנות ה-50, נחשפו בחפירות ארכאולוגיות בשטח בית העלמין מאות מצבות עתיקות. אפשר שחלקן נקברו בכוונה, כדי להצילן מהרס על ידי הפולשים השוודים בשנת 1704. מאות שברי מצבות נקבעו לאורך החומה הפנימית של בית העלמין, לאורך רחוב שרוקה. במשך הזמן החלו לכנות את המקום "כותל הדמעות", שנהיה לאתר זיכרון לקהילה היהודית החרבה של קרקוב. חלק מהמצבות ששוקמו הן של רבנים ומנהיגי קהילה נודעים, וזו של רבי משה איסרליש היא הנודעת ביותר. מצבתו מכוסה בפתקי בקשה ותפילה רבים שמניחים שם מתפללים העולים לרגל מכל רחבי העולם. עם הקבורים במקום נמנים: הרמ"א, רבי משה איסרליש (1530–1572), גדול פוסקי אשכנז במאה ה-16, ובני משפחתו. הרב אליעזר אשכנזי (1513–1586), פרשן המקרא, חוקר ומחבר ספרים תורניים. רבי נתן נטע שפירא (1584–1633), מרבני פולין ומחשובי המקובלים בתקופתו. רבי יואל סירקיש (1562–1640), מחבר פירוש בית חדש (ב"ח) על ארבעה טורים. רבי יהושע העשיל (1578–1648) בעל ה"מגיני שלמה" רבי יום-טוב ליפמן הלר (1579–1654), מגדולי חכמי אשכנז ופולין ומגדולי פרשני המשנה. רבי השיל מקראקא (1595 - 1663) רבה של העיר קרקוב, מגדולי דורו ורבם של רבים מגדולי פוסקי פולין במאה ה-17 רבי יצחק סג"ל לנדא (1689–1767), רבה של העיר קרקוב ומגדולי רבני אשכנז בדורו מצבה אחת בבית הקברות, הסמוכה לקברו של הרב יום-טוב ליפמן הלר, מיוחסת לדמות האגדית יוסל'ה קמצן קדוש. מצבת "יגיד עליו רעו", הסמוכה לקברו של רבי נתן נטע שפירא, מתקשרת אף היא עם אגדה המספרת על קבצן צעיר אלמוני שבא כאורח לעיר, נפטר באופן פתאומי ונקבר משום מה סמוך לקברו. בשל כך רשמו אנשי החברה קדישא על מצבתו נוסח המצביע על ההתרחשות, תוך שהם משתמשים בביטוי "יגיד עליו רעו", כרמז על גדלותו של המנוח הניכרת מתוך סמיכותו לקבר השכן. מבט מעליית הגג של בית כנסת הרמ"א השטח הסמוך לכניסה בית כנסת הרמ"א על רקע הקברים שמלפניו הקברים שבסוף בית הקברות מדיה וקבצים בנושא בית הקברות היהודי העתיק בקרקוב בוויקישיתוף בית הכנסת ע"ש הרמ"א בקרקוב, פולין, באתר בית התפוצות מראה כללי על בית העלמין העתיק בקרקוב, באתר יוטיוב
רן שפיגלר

רן (רני) שפיגלר (נולד ב-1972) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובקולג' האוניברסיטאי של לונדון. מחקריו עוסקים בתאוריות מיקרו כלכליות, כמו גם בתורת המשחקים, ובפרט במקרים של רציונליות מוגבלת. שפיגלר סיים את כל תאריו האקדמיים באוניברסיטת תל אביב. את התואר הראשון בכלכלה וחשבונאות סיים בהצטיינות בשנת 1992, את התואר השני בכלכלה סיים ב-1994 בהצטיינות יתירה, וב-1999 הוסמך לתואר ד"ר בכלכלה. בשנת 2001 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2006 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2009 לפרופסור מן המניין. בשנת 2006 הצטרף לסגל הקולג' האוניברסיטאי של לונדון. בשנת 2003 שימש כמרצה אורח למשך סמסטר אחד בבית הספר לכלכלה של לונדון היוקרתי. נוהג לפרסם מעת לעת טורים בענייני כלכלה וחברה בעיתונות הכללית. כמו כן, הוא מוזיקאי חובב המנגן בפסנתר ואף עוסק בהלחנה. לאורך השנים זכה במספר פרסים והוקרות. בשנת 2013 זכה בפרס מיכאל ברונו המוענק על ידי קרן יד הנדיב לחוקרים צעירים (עד גיל 50) מבטיחים. בשנת 2014 מונה כחבר בחברה האקונומטרית. משמש כעורך בכתב העת Theoretical Economics. אתר הבית של שפיגלר, באתר אוניברסיטת תל אביב רן שפיגלר, דף שער בספרייה הלאומית
גביע דייוויס 2015

גביע דייוויס 2015 הייתה התחרות ה-104 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. נבחרת שווייץ שהייתה מחזיקת הגביע הודחה בסיבוב הראשון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת בריטניה לבין נבחרת בלגיה בגנט. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת בריטניה. בכך הם זכו בגביע בפעם העשירית ובפעם הראשונה מאז 1936. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: קרואטיה, צ'כיה, גרמניה, איטליה, יפן, שווייץ ו ארצות הברית נותרו בבית העליון פולין עלתה לבית העליון ברזיל ירדה לבתים האזוריים בתחרות שנת 2015, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד רומניה והפסידה. בעקבות הפסד זה הנבחרת נפגשה עם נבחרת סלובניה על הזכות להישאר בבית אירופה-1 וניצחה אותה. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 2015 בוויקישיתוף אתר התחרות
דמיאן סיפרון

דמיאן סיפרון (בספרדית: Damián Szifron; נולד ב-9 ביולי 1975) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ותסריטאי יהודי-ארגנטינאי. הוא התפרסם בשל כתיבת התסריט והבימוי של הסדרה Los Simuladores ("המתחזים"), ושל "סיפורים פרועים" (2014), הסרט המצליח ביותר בהיסטוריה הקולנועית של ארגנטינה. סיפרון נולד למשפחה יהודית, ולמד קולנוע אצל אנחל פרטה. הוא היה התסריטאי והבמאי של סדרת הטלוויזיה "Los Simuladores" ושל סדרת ההמשך שלה Hermanos y Detectives ("אחים ובלשים"). סרטו "סיפורים פרועים" משנת 2014, נבחר להתחרות בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2014. כיום הוא כותב ומביים גרסה חדשה לסרט הקולנוע "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים". בשנת 2023 ביים סיפרון את מותחן הפשע "מבוקש מספר אחת" אותוגם כתב והפיק וכיכבו בו שיילין וודלי ובן מנדלסון. מדיה וקבצים בנושא דמיאן סיפרון בוויקישיתוף דמיאן סיפרון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דמיאן סיפרון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דמיאן סיפרון, באתר AllMovie (באנגלית) דמיאן סיפרון, באתר Box Office Mojo (באנגלית) דמיאן סיפרון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא ארגנטינאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיסלה מוטה אוקמפו

חיסלה ראקל מוטה אוקמפו (בספרדית: Gisela Raquel Mota Ocampo‏; 13 במרץ 1982 - 2 בינואר 2016) הייתה פוליטיקאית מקסיקנית ממפלגת המהפכה הדמוקרטית. בשנים 2013–2016 כיהנה כנציגה בקונגרס ה-62 של מקסיקו (אנ'). לאחר שזכתה בבחירות ביוני 2015 נכנסה לתפקידה כראש העיר של טמיסקו (אנ') ב-1 בינואר 2016 וכיהנה בתפקיד עד לרציחתה למחרת, ב-2 בינואר 2016. מוטה אוקמפו נעצרה באוקטובר 2015 בשל מעורבות בתאונת דרכים בעת שנהגה בשכרות ותקיפת שוטר תנועה. היא ניסתה להימנע מתשלום פיצויים בעזרת היותה ראש עיר נבחרת ופגעה במספר אנשים. סרטונים מהמקרה הפכו לויראליים במקסיקו. בבוקר 2 בינואר 2016, יום לאחר כניסתה לתפקיד כראש עיר, מספר אנשים חמושים פרצו לביתה בפואבלו וייחו, ירו בה בפתח ביתה ורצחו אותה. רגעים לאחר מכן פתחה משטרת מקסיקו במרדף, בו חיסלה שניים מהחמושים ועצרה שניים נוספים. לאחר מותה מושל מורלוס גרקו רמירס הכריז על שלושה ימי אבל במדינת מורלוס, בה נמצאת טמיסקו, והורה להוריד את כל הדגלים במדינה לחצי התורן. רמירס ביקש גם אבטחה מוגברת בקרב כל ראשי הערים של המדינה. מכסיקו: ראש עיר נרצחה ביומה הראשון בתפקיד, באתר ynet, 2 בינואר 2016
בית ראשון

האם התכוונתם ל... בית המקדש הראשון – בית המקדש שנבנה על ידי שלמה ונחרב על ידי נבוכדנצאר. תקופת בית ראשון – תקופה היסטורית בתולדות עם ישראל, החופפת בקירוב את תקופת קיומו של בית המקדש הראשון. ירושלים בתקופת בית ראשון – פרק היסטורי ותקופה אדריכלית בתולדות העיר ירושלים.
חוק האחריות למוצרים פגומים

חוק האחריות למוצרים פגומים, תש"ם – 1980 נחקק על מנת לפצות אדם שרכש מוצר פגום וניזוק בגופו כתוצאה משימוש במוצר. כפי שעלה מדיוני הכנסת בעת חקיקת החוק, ישנה ביקורת על תחולת החוק המצומצמת מתוך מסורת המשפט העברי, שדוגל כי בנזקי גוף, בונה מנזקי ממון, אין לצמצם את הגורמים שנפגע יכול לתבוע על מנת לקבל את הסעד לו זכאי. תחולת החוק היא משנת 1980. נזקים שחלו לפני שנה זו אינם יכולים להיכנס תחת תחולת חוק זה. מטרתו של החוק היא להיטיב עם ניזוק שנפגע. לפני תחולת החוק האדם היה יכול לתבוע מכוח עוולת הרשלנות והיה עליו להוכיח כי: א. הנזק נגרם לו עקב מוצר פגום שהנתבע ייצר. ב. שהמוצר היה פגום יצא שיצא מרשות הנתבע. ג. הפגם נגרם עקב התרשלות הנתבע.  נוכח הקושי להוכיח מרכיבים אלו אומץ החוק, אשר קובע אחריות גבוהה יותר ליצרן, ומקנה פיצוי כמעט אוטומטי לנפגע ממוצר פגום. עם זאת, החוק אינו חל על נזקי רכוש. החוק משקף את מטרות דיני הנזיקין: הרתעה: להרתיע יצרנים מיצירת מוצר פגום, לגרום להם לייצר מוצרים בטוחים לשימוש ולעודד יצרנים לשפר מוצרים. פיזור הנזק: ליצרן יש את הכוח לפזר בצורה הטובה ביותר את הנזק על פני כלל הצרכנים. לדוגמה, הוא יכול להעלות את מחיר המוצר במעט וכך לפצות על הנזק שעשוי להיגרם לו. צדק מתקן: היצרן יוצר את הסיכון, יש פה סיכון חד צדדי, בלתי הדדי. ולכן החובה לפצות מוטלת על היצרן. צדק חלוקתי: ישנו יצרן חזק מול צרכן קטן וחלש. החוק מאפשר העברת הון מהחזק לחלש. סעיף 9 מציג דברים אשר אינם נכנסים לתחולה של החוק והם: בהמות, עופות ודגים חיים ותוצרת חקלאית אחרת שאינה מעובדת. כמו כן, החוק אינו חל על נזק שהתרחש מחוץ לגבולות מדינת ישראל. סעיף 4 בחוק קובע כי ליצרן עומדות מספר הגנות: הגנות אלו נותנות ליצרן פטור מלא מאחריות: כל הגנה שהיצרן טוען לה עליו להוכיח אותה. פיצויים: לא תובא בחשבון הכנסה העולה על שילוש השכר הממוצע במשק- ערב קביעת הפיצויים, אם הפיצויים לא יהיו פטורים ממס לא יופחת יותר מ-25% מן ההכנסה שלפיה חושבו הפיצוים. כאשר מדובר בנזק שאינו ממוני הפיצוים לא יעלו על יותר מ-50,000 ₪. התיישנות: תקופת ההתיישנות של תביעה על פי החוק היא קצרה מתקופת ההתיישנות הרגילה בנזיקין, ועומדת על שלוש שנים (במקום שבע). לא ניתן להגיש תובענה לאחר עשר שנים מתום השנה שבה יצא המוצר משליטת היצרן. דיני נזיקין ישראל גלעד, "אחריות חמורה למוצרים: חוק האחריות למוצרים פגומים תש"ם-1980" מחקרי משפט ח 179. חוק האחריות למוצרים פגומים לחוק האחריות למוצרים פגומים, תש"ם-1980, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק האחריות למוצרים פגומים, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 959–963 חוק האחריות למוצרים פגומים, באתר דעת.
ז'אק הרולד

ז'אק הרולד (בצרפתית: Jacques Herold;‏ 10 באוקטובר 1910 – 11 בינואר 1987) היה צייר, פסל, חרט ומאייר ספרים יהודי-רומני, שרוב חייו חי בצרפת. ז'אק הרולד נולד ברומניה, בעיר פיאטרה ניאמץ, בשם הרולד בלומר (Herold Blumer), הילד החמישי מבין שישה אחים ובגיל שנתיים עברה משפחתו לגאלאץ, שם היה אביו ליצרן סוכריות. הרולד למד בבוקרשט עם מלגה בבית הספר לאומנויות פלסטיים בין השנים 1925 - 1926. בשנים 1926 - 1929 למד באקדמיה לאמנות ולדסקו (Academia de Artă Vlădescu) בבוקרשט. הרולד עבד כצייר במשרד אדריכלים בבוקרשט, הצטרף לתנועת האוונגרד הרומנית והשתתף בכתב העת Unu, בו פרסם ציורים ראשונים תחת שם העט B. Hérold. הוא היה מקורב לטודור ארגזי, אבל ביולי 1930 עזב לפריז, צרפת, שם התיידד עם קונסטנטין ברנקושי ועזר לו בעבודתו. הוא פגש ב-1932 את איב טנגי, שקירב אותו, ב-1934, לקבוצת הסוריאליסטים, שבלטו בה אז סלבדור דאלי ומקס ארנסט. בינואר 1936 נישא לוויולט בוגליו ופתח סטודיו ברחוב רוזנוולד בפריז. ב-1940 נמלט, בדומה לאמנים סוריאליסטים אחרים, לדרום צרפת, שם התיישב במרסיי. ב-1946 זכה לראשונה לתערוכת יחיד חאז היו לו יותר מארבעים תערוכות יחיד. יצירות של הרולד מוצגות בדרך קבע במוזיאונים רבים ברחבי העולם, בפריז, בריסל, לייז', מרסיי, ירושלים, ניו יורק ועוד. להרולד היו עשרות תערוכות אישיות והשתתף בעשרות תערוכות קבוצתיות. היצירות של הרולד זוכות לביקוש גדול וב-2013 הרולד דורג במקום ה-13 מבין מאה יוצרים פלסטיים ילידי רומניה, לפי הערך של יצירותיהם - בשלושת המקומות הראשונים זכו קונסטנטין ברנקושי, ויקטור בראונר וראובן רובין. מדיה וקבצים בנושא ז'אק הרולד בוויקישיתוף דמיין - חיפוש באוסף של מוזיאון ישראל Jacques HEROLD באתר okazii.ro (ברומנית) pictorul suprarealist Jacques Hérold a revenit în România (ברומנית) Forum Gălățeni (ברומנית) Evrei din România - breviar biobibliografic, Hasefer, 2008, עמודים 196 - 197 (ברומנית) Brâncuși, Brauner și Luchian, printre primii cinci pictori români, în TOP 100 al Revistei Capital (ברומנית)
בדישי

בדישי הוא שם משפחה יהודי-תימני. האם התכוונתם ל... שרה בדישי – זמרת ישראלית סער בדישי – מוזיקאי, מדבב, זמר ושחקן ישראלי שאולי בדישי – סטנדאפיסט ישראלי
אנגלנדר

אנגלנדר הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... יצחק אנגלנדר – כדורגלן עבר ישראלי נתן אנגלנדר – סופר יהודי-אמריקאי ישראל אנגלנדר (אנ') – מיליארדר יהודי-אמריקאי
בן דיין

בן דיין הוא שם משפחה יהודי-מרוקאי. האם התכוונתם ל... דדי בן דיין – כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי אריאל בן דיין – קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה
ויסוקר

ויסוקר הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... רבי חיים ויסוקר - מראשי ומייסדי ישיבת בית התלמוד יעקב ויסוקר – כדורגלן עבר ישראלי יצחק ויסוקר – כדורגלן עבר ישראלי
משלחת גאוס

משלחת גאוס (בגרמנית: Gauss Expedition ‏ (1903-1901) הייתה המשלחת הגרמנית הראשונה אל אנטארקטיקה, בהנהגת חוקר החוג הארקטי והפרופסור לגאולוגיה אריך פון דריגאלסקי, באונייה גאוס, שנקראה על שם המתמטיקאי ופיזיקאי קרל פרידריך גאוס. דריגאלסקי עמד בראש המשלחת הגרמנית הראשונה אל הקוטב הדרומי עם האונייה "גאוס", ששמה לה למטרה לחקור את האזור הלא-נודע של אנטארקטיקה שמדרום לאיי קרגלן. המשלחת יצאה מקיל ב-11 באוגוסט 1901. קבוצה קטנה מאנשי המשלחת הוצבה באיי קרגלן בזמן שהקבוצה העיקרית התקדמה עוד דרומה. אריך פון דריגאלסקי עצר לביקור קצר באי הרד והיה הראשון לאסוף מידע מדעי מקיף על הגאולוגיה, הפלורה והפאונה של האי. על אף היותה לכודה בקרח במשך קרוב ל-14 חודשים, עד פברואר 1903, גילתה המשלחת טריטוריה חדשה באנטארקטיקה, ארץ הקייזר וילהלם השני ובה הר הגעש גאוסברג. דריגאלסקי היה הראשון שהשתמש בכדור פורח הפועל על גז באנטארקטיקה. המשלחת חזרה לקיל בנובמבר 1903. בהמשך כתב אריך פון דריגאלסקי את סיפור המשלחת וערך מצבור גדול של נתונים מדעיים. בין 1905 ל-1931 הוציא לאור 20 כרכים ו-2 אטלסים המתעדים את המשלחת. רשימת משלחות לאנטארקטיקה העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה Erich von Drygalski|Drygalski, E. (1991). The German South Polar Expedition, 1901-3. Erskine Press. ISBN 1-85297-031-6 D.T. Murphy, German exploration of the polar world. A history, 1870-1940 (Nebraska 2002). מדיה וקבצים בנושא משלחת גאוס בוויקישיתוף South-Pole.com Report on the stay at the Kerguelens by expedition member Karl Luyken
תא-שמע

תא-שמע הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... ישראל מ' תא-שמע – חוקר התלמוד והספרות הרבנית, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים נחום תא-שמע – כדורגלן עבר ישראלי
שפיגלר

שפיגלר הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני שפירושו "יצרן מראות". האם התכוונתם ל... מרדכי שפיגלר – כדורגלן עבר ישראלי עמיחי שפיגלר – שדר כדורגל ישראלי, בנו של מרדכי שפיגלר מאיר שפיגלר – בכיר בשירות הציבורי ובמגזר השלישי שפיגל
שיימן

שיימן הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... אריאל שיימן – איש עסקים ועסקן כדורגל ישראלי שמואל שיימן – כדורגלן ישראלי-הולנדי המשחק בקבוצת בית"ר ירושלים.
קראסנושיילץ

קראסנושיילץ (בפולנית: Krasnosielc) הוא כפר במחוז מקוב מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. הכפר, השוכן על גדת נהר אוז'יץ, נוסד במאה ה-18 בידי משפחת האצולה הפולנית קראשינסקי. בסוף המאה ה-19 נמנו בכפר 102 בתים, וכיום הוא משמש כמרכז מנהלי אזורי. יהודים ישבו בכפר מיסודו, ובשנת 1841 מנו כ-60% מתושביו. בשנת 1883 נבנה ביישוב בית כנסת. בתחילת המאה ה-20 נמנו בכפר 1,331 תושבים יהודים, והתקיימה בו פעילות ציונית, של הבונד ושל אגודת ישראל. מבין יוצאי הכפר הידועים נמנה הארי וורנר, ממייסדי אולפני האחים וורנר. בין מלחמות העולם פעל בכפר בית ספר מרשת בית יעקב. טרם מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, כמחצית מתושביו. עם כיבוש היישוב בתחילת ספטמבר 1939 בידי הגרמנים, גייסו אלו את הגברים היהודים בו לביצוע עבודות כפייה, תוך רצח כמה מהם. ב-8 בספטמבר 1939 ריכזו הגרמנים באלימות את עובדי הכפייה היהודים במבנה בית הכנסת המקומי, ושם פתחו לעברם באש, תוך רצח עשרות רבות מהם. ב-28 בספטמבר 1939 גורשו כל היהודים שנותרו בכפר לרוז'ני ולאוסטרוב מזובייצקה, לאחר שנדרשו להצהיר בכתב כי הם עוזבים את הכפר מרצונם החופשי. יהודי הכפר חלקו את גורל יתר יהודי היישובים אליהם הגיעו. מדיה וקבצים בנושא קראסנושיילץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קראסנושיילץ קראסנושיילץ באתר מרכז מורשת יהדות פולין "קראסנושיילץ", באתר השטעטל הווירטואלי "קראסנושיילץ", באתר JewishGen (באנגלית)
ריקן

ריקן הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... לארס ריקן – כדורגלן עבר גרמני אבי ריקן – כדורגלן ישראלי המשחק בקבוצת מכבי תל אביב
קלצ'ב

קלצ'ב (בפולנית: Kleczew) היא עיירה במחוז קונין שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לקלצ'ב הוענקו זכויות עיר בשנת 1366, ועד תחילת המאה ה-19 הייתה בבעלות פרטית. במהלך המאה ה-17 ניזוקה העיירה כתוצאה משריפה גדולה שפקדה אותה, ובהמשך, כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-18, אך בין השנים 1823 ו-1862 נאסר על יהודים נוספים להתגורר בה, בשל קרבתה לגבול. טרם מלחמת העולם הראשונה פעלו בעיירה שני בתי כנסת ובית מדרש. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, קרוב ל-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלומים, החרמת רכוש ודירות וחיוב כלל היהודים בענידת סרט זרוע. בד בבד, נצטווה יודנרט שמונה בעיירה לספק לשלטונות עובדי כפייה יהודים. ב-17 עד 18 באוגוסט 1940 גורשו כל יהודי העיירה למספר יישובים בסביבתה. רובם נרצחו לאחר מכן ביערות קז'ימייז' ביסקופי. מדיה וקבצים בנושא קלצ'ב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלצ'ב קלצ'ב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "קלצ'ב", באתר השטעטל הווירטואלי
רשת ערפל

רשת ערפל היא מתקן לעיבוי לחות אטמוספירית, להפקת מים מהאוויר. בכל שעות היום, אך במיוחד בשעות הקרות של הלילה נוצרים אגלי טל על סיבי הרשת. הטל נוזל וזורם לבור אגירה המותקן מתחת לרשת ובכך נאגרים מים ללא צורך בגשם. מדיה וקבצים בנושא רשת ערפל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלימונטוב

קלימונטוב (בפולנית: Klimontów; ביידיש: קלעמענטאָוו) הוא כפר במחוז סנדומייז' שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על גדת נהר פוקז'בקה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. תחילת היישוב במאה ה-12, ובשנת 1604 הוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי השוודים. בהמשך, השתקם היישוב, עת היה בבעלות מספר משפחות אצולה פולניות. מהמאה ה-18 התפתחה ביישוב תעשיית אריגה. בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני. התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1604, ובמקום התקיימה עד מהרה קהילה יהודית מאורגנת. עם שחרור היישוב מידי השוודים בידי המצביא הפולני צ'ארנייצקי, נערכו ביהודי המקום פרעות. במהלך המאה ה-19 נמנו רוב יהודי היישוב על החסידות. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-3,100 יהודים, קרוב ל-80% מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ענפה, שכללה בית ספר עברי, כמו גם פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד המיעוט הפולני ביישוב ומצד אנשי המשטרה שהוצבו בו. עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939 רוכזו כל תושביו בכיכר המרכזית בו, ובמועד זה נרצחו שני יהודים. בימים שלאחר מכן ביצעו הגרמנים מעשי שוד אלימים ברכוש יהודי היישוב, ובהמשך, הוטלו על הקהילה תשלומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלומים. בד בבד חטפו הגרמנים יהודים מהיישוב לביצוע עבודות כפייה. חטיפות היהודים הוסדרו עם התמקמות יחידת ס"ס בסמוך לכפר, וחלקן בוצעו במחצבה מרוחקת מהיישוב. במרץ 1940 שרפו הגרמנים את כל הספרים שהיו בספריות היהודיות ביישוב. ב-6 באוגוסט 1940, בעקבות אי התייצבות במועד של עובדי הכפייה היהודים, פשטו הגרמנים על בתי היהודים בכפר לפנות בוקר, וריכזו באלימות רבה את יושביהם בכיכר השוק, שם הוכו. במהלך 1941 הגיעו ליישוב פליטים יהודים מלודז' ומווינה, כמו גם יהודים מכפרי הסביבה, ורבים מהם מתו ממגפות, מרעב וכתוצאה ממעשי התעללות מצד הגרמנים. בקיץ 1942, בתגובה על בריחת עובד כפייה יהודי מהיישוב, רצחו הגרמנים את 14 בני משפחתו המורחבת, וכן 22 יהודים נוספים מהכפר. ב-30 באוקטובר 1942 פשטו על היישוב שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, הוציאו את היהודים מבתיהם, וריכזו אותם בכיכר המרכזית ביישוב. שם נערכה בהם סלקציה, תוך שליחת כ-150 צעירים לעבודות כפייה בבלז'ץ, והצעדת כ-4,000 הנותרים לזלוטה, תוך ירי בכ-80 קשישים וחולים בדרך. בזלוטה הועמסו יהודי היישוב בצפיפות רבה ביותר וללא שתייה בקרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר רצח חמישה יהודים נכים שעוד נותרו בקלימונטוב, הוכרז היישוב רשמית כ"נקי מיהודים". מדיה וקבצים בנושא קלימונטוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלימונטוב קלימונטוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "קלימונטוב", באתר השטעטל הווירטואלי "קלימונטוב", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, קלימונטוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 240–241), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
בלקניזציה

בַּלְקָנִיזַצְיָה הוא מונח גאופוליטי המשמש לתיאור תהליך של פיצול אזור שהיה בשליטה הומוגנית לכמה מדינות קטנות יותר, שלרוב שוררים ביניהם יחסי עוינות או לפחות אינן משתפות פעולה יחדיו. המונח במקורו מתייחס לחבל הבלקן שנשלט בעבר על ידי האימפריה העות'מאנית ופוצל למספר מדינות קטנות בין השנים 1817 ו-1912. המונח "הוטבע" לראשונה בתחילת המאה ה-19 ונחשב בעל משמעות שלילית. לאחר מלחמת העולם הראשונה המונח הפך לנפוץ מאוד ותיאר אזורים נוספים באירופה שהתפצלו לאחר הקריסה של האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית. לעיתים המונח משמש גם בהקשרים חיוביים כאשר הוא משמש לתיאור תהליכי ביזור סמכויות. מלחמות יוגוסלביה חברה רב-אתנית הסכם סוור בלקניזציה של האינטרנט בלקניזציה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Balkanization" Encyclopædia Britannica
עומק

האם התכוונתם ל... עומק פני הים – מונח המציין את כמות המים מפני הים עד לקרקעית הים פצצת עומק – פצצה שפועלת בעומק הים. תפיסת עומק – היכולת לראות את הנפח התלת־ממדי של עצמים. עומק שדה – מרחב בצילום המציין את תחום המרחקים סביב מרחק המוקד של מערכת אופטית בו תתקבל תמונה חדה יחסית. עומק אופטי – מונח באסטרופיזיקה של גודל פיזיקלי חסר ממדים המתאר את הפיזורים והבליעות שעוברת קרינה בעת מעבר דרך תווך. עומק אסטרטגי – מונח צבאי המתאר את המרחק בין אזור הקרב במלחמה לאזורים האזרחיים. עומק – מונח הצריך הסברה למי שאינו מכיר את הנושא, בדרך כלל בענייני רוח. עומק מוקד רעידת אדמה - הנקודה בתוך קרום כדור הארץ, בה משתחררים לראשונה הגלים הסייסמיים.
ג'יימס סולטר

ג'יימס ארנולד הורוביץ (באנגלית: James Arnold Horowitz‏; 10 ביוני 1925 - 19 ביוני 2015), המוכר יותר בשם העט ג'יימס סולטר (James Salter) אותו אימץ בהמשך חייו גם כשם חוקי, היה סופר ותסריטאי אמריקאי ממוצא יהודי, וכן קצין וטייס בחיל האוויר של ארצות הברית. סולטר נולד בפאסייק, ניו ג'רזי לאב איש עסקים שעודד אותו להירשם לאקדמיית וסט פוינט. ב-1945, לאחר שסיים את תקופת הלימודים המקוצרת בשל המלחמה, סולטר הוצב בחיל האוויר האמריקאי והחל באימוני טיסה, שלאחריהם הוצב בהוואי. לאחר מכן נרשם ללימודים מתקדמים אוניברסיטת ג'ורג'טאון אותם סיים ב-1950, ולאחריהם הוצב בפיקוד חיל האוויר בלאנגלי, וירג'יניה. סולטר התנדב לשרת בחזית במלחמת קוריאה, במהלכה ביצע מעל 100 טיסות קרב. חוויותיו במלחמה שימשו בסיס לרומן הראשון שלו, The Hunters. ב-1957, לאחר 12 שנות שירות בחיל האוויר, החליט סולטר לפרוש כדי להתמקד בכתיבה. לסולטר ארבעה ילדים מאשתו הראשונה ובן מאשתו השנייה, וכולם להוציא הבכור עודם בחיים. הוא נפטר בשנת 2015, שבוע וחצי אחרי יום הולדתו ה-90, מהתקף לב. במהלך שנותיו פרסם סולטר שישה רומאנים, שני קובצי סיפורים, ממואר, קובץ מסות, וספר קולינריה בשם "החיים הם ארוחות: היומן לאוהבי האוכל" (בשיתוף אשתו השנייה, קיי סולטר). כמו כן כתב מספר תסריטים לקולנוע ואת אחד מהם גם ביים. ספרו הראשון הוסרט בשנת 1958 והסרט זכה לשבחי המבקרים. תורגמו לעברית הרומן משנת 1967, "משחקים ושעשועי שווא" (באנגלית: A Sport and a Passtime), שיצא לאור כחצי שנה לאחר מותו בהוצאת עם עובד, בתרגום יונתן דה-שליט, וקובץ סיפורים קצרים, "אמש, לילה אחרון" (באנגלית: Last Night: Stories) משנת 2005, בהוצאת "נהר ספרים", אף הוא בתרגום יונתן דה-שליט. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס סולטר בוויקישיתוף ג'יימס סולטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אריאנה מלמד, משולש אהבה עם מספר מסתורי, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2015 אריק גלסנר, על "משחקים ושעשועי שווא", המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 20 בנובמבר 2015 ג'יימס סולטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'יימס סולטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יימס סלטר (1925-2015), דף שער בספרייה הלאומית ג'יימס סולטר, ברשת החברתית Goodreads