laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדוארד קוזנצוב

אדוארד קוזנצוב (ברוסית: Эдуард Кузнецов; נולד ב-29 בינואר 1939) הוא עיתונאי וסופר אשר ידוע בעיקר כמי שהיה אסיר ציון בברית המועצות. קוזניצוב נולד במוסקבה ב-1939, לאב יהודי ואם רוסייה אשר גידלה אותו לאחר שאביו נפל בקרב ב־1941. בשנת 1960 ביחד עם ולדימיר בוקובסקי ויורי גלנסקוב הוא היה בין מארגני אספות נוער ליד פסל מאיאקובסקי במוסקבה. ב-1961 נעצר לראשונה על ידי המשטר הסובייטי ונכלא לשבע שנים, לאחר שהקריא שירי מחאה מפרי עטו בכיכר מאיאקובסקי במוסקבה, ולאחר שפרסם סאמיזדאט נגד המשטר. ערך מורחב – פרשת חטיפת המטוס של דימשיץ-קוזנצוב ב-15 ביוני 1970 היה קוזניצוב, לצד מארק דימשיץ, מנהיג ניסיון של ציונים מתנגדי משטר סובייטים לחטוף מטוס ריק מלנינגרד לשוודיה בדרך לישראל, על מנת לברוח מברית המועצות לאחר שלא קיבלו אישור יציאה. קוזניצוב ודימשיץ נידונו למוות אך בעקבות לחץ בינלאומי הומתק עונשם ל-15 שנות מאסר. אשתו דאז של קוזניצוב, סילווה זלמנסון נדונה ל-10 שנות מאסר (שוחררה ב-1974 בעסקת החלפת אסירים ועלתה לישראל). ב-1979 שוחרר קוזניצוב מן הכלא במסגרת עסקת חילופי אסירים עם ארצות הברית, יחד עם ארבעה אסירים נוספים, מתנגדי המשטר. לאחר ששוחרר מהכלא, עלה קוזניצוב לישראל. ב-1980 נולדה לו ולאשתו דאז, סילווה זלמנסון בת בשם ענת. ב-1981 הזוג התגרש. בשנת 1982 התמודד בבחירות לכנסת במסגרת מפלגה רוסית ראשונה. הוא ניהל את מחלקת החדשות של רדיו חירות (1983–1990). ב-1991 קוזנצוב היה העורך ביומון בשפה הרוסית "ורמיה" ועבר ב-1992, יחד עם קבוצה גדולה של עיתונאים אשר מחו נגד תנאי העסקתם, לעבוד ב"ווסטי", העיתון הרוסי הנפוץ בישראל, כעורך הראשי. בשנת 1999 החל לערוך את "מיג ניוז" ובשנים 2003–2007 היה העורך הראשי של האלמנך הספרותי והאמנותי "Nota Bene". קוזנצוב נישא בשנית ללריסה גרשטיין, פעילת ישראל בעליה שנפטרה בדצמבר 2023. הזוג התגורר ליד ירושלים. ב-2017 קיבל פרס מפעל חיים מערוץ 9 על תרומתו לעיתונאות בשפה הרוסית בישראל. יומני כלא - ספר אשר כתב ב-1973 בכלא הסובייטי בסתר ואשר הוברח למערב. הספר זכה בפרס "גוליבר" בצרפת ב-1974 אני אזרח ישראל! - ספר אשר כתב ב-1975 בכלא הסובייטי בסתר ואשר הוברח למערב. ריצת מרתון במורדוביה - 1980, הוצאת כתר "מבצע חתונה" - דוקומנטרי. סרטה של ענת זלמנסון-קוזניצוב, בתו של אדוארד עלייה קשה: המראת העיתונות הרוסית - וקריסתה, באתר nrg קוזנצוב ודימשיץ מגיעים לישראל, 30 באפריל 1979. בין מקבלי הפנים: מנחם בגין, יגאל ידין, אריה דולצין, דוד לוי. ארכיון AP שלומית שרביט ברזילי, 50 שנה ל"מבצע חתונה" - בחזרה למטוס החטוף, באתר ynet, 17 בדצמבר 2020 אמיר לוי, 50 שנה ל'מבצע חתונה': "יצרנו את הסדק הראשון במסך הברזל", באתר מידה, 15 ביוני 2020 אני אזרח ישראל! : יומן מהכלא / אדוארד קוזנצוב - הספר היחידי שהוברח ממחנות העבודה הסובייטים ופורסם במערב. "יומן שרשם בכלא הסובייטי, בסתר, אדוארד קוזיצוב ואשר הוברח למערב. קוזנצוב שנתיתם בגיל צעיר מאביו היהודי, גודל על ידי אמו כרוסי ללא כל זיקה ליהדות, ורק בהתבגרו זיהה את עצמו עם העם היהודי והחל ללחום על זכותו לעלות לישראל. הוא נאשם בניסיון הנודע לחטוף מטוס (ריק) כדי לצאת מברית-המועצות, ונדון במשפט לנינגרד תחילה למוות, אך לאחר-מכן הוחלף ענשו בחמש-עשרה שנות מאסר". בשפות אחרות הספר נקרא "יומני כלא", אבל בעברית קיבל את הכותרת "אני אזרח ישראל". הספר מתורגם מרוסית לאנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית. ריצת מראתון למורדוביה / אדוארד קוזניצוב מדיה וקבצים בנושא אדוארד קוזנצוב בוויקישיתוף אדוארד קוזנצוב, דף שער בספרייה הלאומית נטע שדמי, 'חטיפת המטוס דפקה לי את החיים', מעריב, 15 ביוני 1990 כתבה, מעריב, 7 במאי 1979
האספה הפדרלית של אוסטריה

האספה הלאומית של אוסטריה (בגרמנית: Bundesversammlung, תעתיק לעברית: בונדספרזמלונג) היא אספה של שני בתי הפרלמנט האוסטרי: המועצה הפדרלית והמועצה הלאומית. נשיא המועצה הפדרלית ונשיא המועצה הלאומית ממלאים את תפקיד נשיא האספה לסירוגין. האספה הפדרלית אינה משמשת כרשות מחוקקת, ותפקידה המרכזי של האספה כיום הוא להתכנס בטקס השבעתו של נשיא אוסטריה. באופן תאורטי, לאספה זכויות נוספות, המתממשות בנסיבות מיוחדות: לפי בקשת הרוב במועצה הלאומית, האספה יכולה להדיח את הנשיא או לקרוא למשאל עם לפיטורו, ואפילו להכריז על מלחמה, אך למעשה אף אחת מהיכולות האלו עדיין לא הוצאו לפועל. מדיה וקבצים בנושא האספה הפדרלית של אוסטריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האספה הפדרלית של אוסטריה (בגרמנית ובאנגלית) האספה הלאומית באתר הפרלמנט האוסטרי
סוויטות תזמורתיות של באך

ארבע הסוויטות התזמורתיות, רי"ב 1066-1069 היא קבוצת יצירות מאת יוהאן סבסטיאן באך, אשר הולחנה ככל הנראה בשנת 1720 בעיירה קתן. באותה תקופה הן נקראו אוברטורות, על שם הפרק הראשון בהן, אך היום נהוג לקרוא להן בשם המודרני - סוויטות תזמורתיות. בכל הסוויטות התזמורתיות משתתפים כלי סולו: בסוויטה הראשונה שני אבובים ובסון, בשנייה טרברסו (חליל בארוק), בשלישית שני אבובים וברביעית שלושה אבובים ובסון. סולם: דו מז'ור. תיזמור: 2 אבובים, בסון, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו. פרקים: אוברטורה קוראנט גבוט I/II פורלנה (אנ') מינואט I/II בורה (אנ') I/II פספיה (אנ') I/II ערך מורחב – הסוויטה התזמורתית השנייה בסי מינור של באך סולם: סי מינור. תיזמור: חליל, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו. פרקים: אוברטורה רונדו סרבנד בורה I/II פולונז/דובל מינואט בדינרי מה שמייחד סוויטה זו מן האחרות הוא תפקיד הסולו, שבנגינה על חליל תקופתי (טרוורסו) נחשב לווירטואוזי. פרק ה"בדינרי" (Badinerie) הוא המפורסם ביותר, ואף משמש בשנים האחרונות כמפגן-ראווה. סולם: רה מז'ור תיזמור: 3 חצוצרות ברה, טימפני, 2 אבובים, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו פרקים: אוברטורה אריה גבוט I/II בורה ג'יג פרק ה"אריה" נחשב כיום לאחת מיצירות המוזיקה הקלאסית המפורסמות ביותר. סולם: רה מז'ור תיזמור: 3 חצוצרות ברה, טימפני, 3 אבובים, בסון, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו פרקים: אוברטורה בורה I/II גבוט מינואט I/II רג'ויסאנס (Réjouissance - שמחה) הפתיחה של סוויטה זו מופיעה בנוסף גם בקנטטה של באך, "Unser Mund sei voll Lachens", רי"ב 110. מדיה וקבצים בנושא סוויטות תזמורתיות של באך בוויקישיתוף
כבל עצירה

כֶּבֶל עצירה הוא חלק ממערכת המיועדת לבלום כלי טיס (ובעיקר מטוסים) בזמן נחיתה על מסלולי נחיתה קצרים ובנושאות מטוסים, או לשימוש במקרי חירום. הכבל הוא צַמת פלדה עבה וחזקה, המורכבת על קרקע מסלול הנחיתה, מחוברת לתושבת מיוחדת. מספר גלגליות הפרוסות לאורך הכבל מרימות מעט את הכבל מהקרקע על מנת לאפשר לוו העצירה להיתפס בו, ובכך להכניס לפעולה את המערכת ההידראולית הייעודית הבולמת את מתיחת הכבל ועוצרת את המטוס. הרעיון לשימוש בכבלי עצירה נהגה לראשונה על ידי יו רובינסון, ויצא לפועל בעת הנחיתה הראשונה על סיירת משוריינת שבוצעה על ידי יוג'ין איליי (אנ') ב־11 בינואר 1911. מערכת מודרנית יותר נבחנה על סיפון אה"מ קורייג'ס ביוני 1931, ונכנסה לשימוש לראשונה בנחיתה שביצע הנרי פאנקורט. ישנן שתי שיטות שימוש עיקריות בכבל עצירה - בנושאת מטוסים, ובמסלולי נחיתה קצרים. בסיפון נחיתה של נושאת מטוסים מותקנים ארבעה כבלי עצירה, הממוספרים מהחלק האחורי עד לקדמי של הספינה. בנחיתה אידיאלית על נושאת מטוסים, וו העצירה נוגע בסיפון בדיוק במרכז אזור כבלי העצירה, מחליק קדימה ונתפס בכבל השלישי. לאחר התפיסה נמתח הכבל ויוצא מתוך תושבת הבסיס, למול לחץ של מערכת הידראולית המאיטה את המטוס. הלחץ של המערכת ניתן לכיוון, ומהווה נתון חשוב בזמן הנחיתה - אם הלחץ יהיה חלש מדי, המטוס יחליק קדימה ועלול ליפול לים; כבל מתוח יגרום לנזק רב למטוס, ואף עלול לגרום לוו העצירה ובסיס התושבת שלו להקרע ממקומו. עקב כך נדרשים הטייסים לדווח על סוג המטוס ומשקל הנחיתה שלהם לפני הנחיתה על הנושאת, על מנת לאפשר לכוון את הלחץ לעוצמה הנדרשת. בתכנון מטוס קרב שמיועד לנחות על ספינה נדרש להתחשב בחוזק כני הנסע ווו העצירה, מה שמשפיע משמעותית על תכנון כלי הטיס. מכיוון שתמיד קיימת אפשרות שכלי הטיס יפספס את כל ארבעת הכבלים, נחיתה על נושאת מטוסים מתבצעת בכוח מנוע מלא (מצערת פתוחה, ואף עם מבער אחורי דולק). כך מתאפשר לטייס שמפספס נחיתה לאסוף גובה בחזרה וללכת סביב לגישה חוזרת. שדות תעופה צבאיים מציידים לעיתים קרובות את מסלולי הנחיתה שלהם בכבלי עצירה, על מנת לאפשר למטוסים כבדים או מהירים לנחות במסלולים קצרים; על מנת לתרגל טייסים צעירים בנחיתה על נושאת מטוסים; או לצורך נחיתות במצבי חירום - לדוגמה, בעת תקלה בבלמי המטוס - ובמצבים אחרים שאינם מאפשרים נחיתה רגילה. לרוב מערכת זו שונה מזו שבנושאת מטוסים, כאשר המערכת מאפשרת הימתחות של הכבל על פני מאות מטרים, מה שאינו אפשרי בנושאות מטוסים. כבל העצירה נעצר על ידי מערכת בלימה המחוברת לכבל משני צידי מסלול ההמראה. קיימים שני סוגי מערכות בלימה לכבלי עצירה: 1. Water twister מערכת בלימה המבוססת על תוף שקוע בקרקע ומצופה בטון. התוף מלא בנוזלים מסוג שמן ומים ובתוכו שבשבת המחוברת לכבל ומסתובבת עם השתלבות המטוס בכבל העצירה. 2. בלם הידראולי המאפשר לווסת בדרך כלל את עוצמת הבלימה על פי המרחק הזמין לעצירה במסלול ההמראה. רשת עצירה וו עצירה מדיה וקבצים בנושא כבל עצירה בוויקישיתוף
נים

האם התכוונתם ל... נים (כלי דם) – כלי דם זעיר נים (עיר) – עיר בדרום צרפת נים (כדורגל) – קבוצת כדורגל מהעיר נים עץ הנים – עץ המוכר כאזדרכת הודית שמן הנים – שמן צמחי המופק מזרעי עץ הנים תהליכון – כינוי בעברית למונח Thread במדעי המחשב; נקרא גם "נים" נים (משחק) – משחק אסטרטגיה נימה
אווזאים

אֲוָזָאִים (שם מדעי: Anseriformes) היא סדרה של עופות מים בעל-סדרת דמויי-תרנגול. בסדרת האווזאים 146 מינים, מתוכם 37 מינים המצויים כחולפים ויציבים בישראל. סוג ללא מקור Conflicto - נכחד סוג ללא מקור Naranbulagornis - נכחד תת-סדרה Anhimae סוג ללא מקור Chaunoides - נכחד משפחה קמיקיים (Anhimidae) תת-סדרה Anseres על-משפחה Anseranatoidea משפחה אווזים עורבניים (Anseranatidae) על-משפחה Anatoidea משפחה Paranyrocidae - נכחדה משפחה Paranyrocidae - נכחדה משפחה ברווזיים (Anatidae) בעבר היו שייכים לסדרה גם משפחת הגסטורניסיים (Gastornithidae) והדרומורניטיים (Dromornithidae) שנכחדו ועברו לסדרה גסטורניסאים (Gastornithiforms). הגדול באווזאים הוא ברבור מחצצר (Cygnus buccinator) שהוא אחד מהעופות המעופפים הכבדים ביותר ושוקל לעיתים מעל 17 ק"ג, דומה לברבור מצוי בגודל. הקטן ביותר הוא ברווז כותנה גמדי (Nettapus coromandelianus) ששוקל 164 גרם. לאווזאים צוואר ארוך, רגליים קצרות ומקור רחב. גופם מותאם לשחייה במים בידי שכבת נוצות משומנות כולאות אוויר המסייעות לצוף, תחתית גוף קעורה ושלוש אצבעות רגליים המחוברות ביניהן על ידי קרום שחייה. מקורם רחב ושטוח ומצופה בקרום דק ובקצהו אנקול קצר. למקור שוליים משוננים המותאם לסינון מזון מתוך מים. הלשון עבה ושרירית ובקצותיה בליטות העוזרות לסינון. הרגלים קצרות וממוקמות בחלקו האחורי של הגוף, כך שבעת שחייתם, משמשות להם הרגליים כמשוט והגה יחדיו, ומאפשרות שחיה מהירה ויציבה. כושר התעופה שלהם מצוין והם מסוגלים להגיע למהירות של כמאה קמ"ש, כאשר חלקם כמו הברבורים עפים בצורת דאייה. הזנב קצר ומשמש כהגה כשבעונת הרבייה מצמיח נוצות מפוארות לחיזור. האווזאים מקננים על הקרקע בקרבת מקורות מים ורובם גם מזדווגים בתוך המים. מינים רבים של אווזאים הם פוליגמים ומחפשים נקבות רבות בעת הרבייה והם מפוארים וגדולים מהנקבות. עם זאת חלקם מונוגמיים ומשתתפים בחלוקת הצאצאים. המין ברווז שחור-ראש מתרבה בדומה לקוקייה בקיני עופות אחרים כמו אגמית או שחפים. בכל תטולה ישנם בין 2 ל-14 ביצים כשימי הדגירה נעים בין 18 ל-45. הצאצאים מכונים אפרוחים ומסוגלים לנוע בכוחות עצמם, לרוב הם גם מחתימים את אמם ונעים אחריה. זוג ברכייה חד זנב צהוב מקור ברנטה קנדית מרגון בינוני ברווז משויש אווז עורבני קמיקי הצווארון אדרית מלכותית שני ברווזי קיטור מגלנים עבראש ירוק מרית צפונית נקבה קזרקה חלודית מרגון גמד מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ ישראל, כרך שני, עורך - עזריה אלון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1995 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אווזאים בוויקישיתוף אווזאים, באתר ITIS (באנגלית) אווזאים, באתר NCBI (באנגלית) אווזאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אווזאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אווזאים, באתר GBIF (באנגלית) אווזאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אווזאים במגדיר ציפורי ארץ ישראל רשימת כלל האווזאים המוגדרים בעולם מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
אוטו מאן

אוטו מאן הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקנית משפחת סימפסון. אוטו מאן הוא נהג האוטובוס של בית הספר היסודי המחזיק בשיא של 15 תאונות, כולן ללא נפגעים. מלבד נהיגה באוטובוס הוא משמש כנהג של מכונית תרומות הדם, נהג הטיולים של הקשישים ומפעיל הבריכה הניידת של ספרינגפילד. מאן נוטה להסתבך עם החוק, אך עם הילדים הוא מוצא שפה משותפת ומסתדר איתם היטב. בעונות הראשונות מאן נהג ללא רישיון, עד שהתאומות בובייה (שעובדות במשרד התחבורה) דאגו לו לרישיון. הוא נוהג להסתובב כל היום עם הווקמן שלו ולשמוע שירים, הוא אוהב שירי רוק ורוק כבד והוא מעריץ את מטאליקה. ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלמינגואים

פלמינגואים (שם מדעי: Phoenicopteriformes) היא סדרה של עופות מים במחלקת העופות הכוללת כיום רק משפחה אחת – פלמינגואיים (Phoenicopteridae) ובה 6 מינים. הפלמינגואים ארוכי רגליים וצוואר, וגופם דק וארוך. צווארם ורגליהם יוצרים קו אופקי במעופם. מקורם עבה ונטוי במרכזו לכיוון מטה. הפלמינגואים נולדים בצבע אפור, ומשום שהם אוכלים סוג אצות שמכילות פיגמנט בטא קרוטן, הם הופכים לוורודים או אדמדמים. הזכר והנקבה דומים בחזותם, מלבד הבדל קטן בגודל גופם. בצווארם הארוך 19 חוליות ובכנפיהם 12 אברות. הם חברותיים ומתקבצים ללהקות ענק. הם מקננים במושבות צפופות ומבודדות. מצויים בכל חלקי תבל מלבד אוסטרליה ואנטארקטיקה. הפלמינגו המצוי חולף בשמי ישראל ולעיתים נדירות גם הפלמינגו הזוטר. הפלמינגו חי בסך הכול 30–40 שנה. מקור השם פלמינגו (Flamingo) בפורטוגזית, שבה פירושו: "להבה יוקדת". פירוש שמם המדעי הוא: "בעלי כנף אדומה" – שם המבוסס על הפניקס, עוף החול האגדי בעל הכנפיים האדומות כאש, שסימל אצל המצרים הקדמונים את השמש ופולחנו נערך בהליופוליס. גם בעברית שם העוף נגזר מצבעו: בספרו "תולדות הטבע" משנת 1866, מכנה שלום יעקב אברמוביץ' (הוא מנדלי מוכר ספרים) את הפלמינגו "להבי" – על שם צבעו הוורוד כלהבה, אך היום הוא קרוי בעברית בשם שְׁקִיטָן. עופות אלה הם קרוביהם של הטבלנאים לקבוצה מירנדורניטס, כשבעבר נחשבו לקרוביהם של השקנאים, החסידאים והאווזאים. הם החלו להתפתח במשך האאוקן, כנראה מאבות דמויי-חופמאים והסוג Juncitarsus נחשב לפלמינגו הראשון, אף שהוא לא דמה לפלמינגואים המודרניים. כיום ישנם 6 מינים של פלמינגואים הכלולים במשפחה אחת – פלמינגואיים: סוג Juncitarsus? – נכחד משפחה Palaelodidae – נכחדה סוג Adelalopus סוג פלאולודוס (Palaelodus) סוג Megapaloelodus משפחה פלמינגואיים (Phoenicopteridae) סוג Elornis – נכחד סוג Harrisonavis – נכחד סוג Leakeyornis – נכחד סוג פלמינגו (Phoenicopterus) סוג ומין יחיד פלמינגו זוטר (Phoeniconaias minor) סוג פלמינגו צהוב-מקור (Phoenicoparrus) מדיה וקבצים בנושא פלמינגואים בוויקישיתוף פלמינגואים, באתר ITIS (באנגלית) פלמינגואים, באתר NCBI (באנגלית) פלמינגואים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פלמינגואים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלמינגואים, באתר GBIF (באנגלית) דוידסון אונליין – שאל את המומחה: מדוע הפלמינגו ורוד? פלמינגו – שקיטן?, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2 בספטמבר 2021
טוליו סראפין

טוליו סראפין (באיטלקית: Tullio Serafin‏; 1 בספטמבר 1878 - 2 בפברואר 1968) היה מנצח אופרה איטלקי. טוליו סראפין היה מנצח אופרה איטלקי מן השורה הראשונה, בעל קריירה ארוכה ורפרטואר רחב ביותר, שהשיב רבות מאופרות הבל קאנטו של המאה ה-19, פרי עטם של בליני, רוסיני ודוניצטי, אל הרפרטואר האופראי הקבוע של המאה ה-20. יצא לו שם כמאמן שאין שני לו לזמרי אופרה צעירים וכמי שניתב בהצלחה את כשרונותיה הסוערים של מריה קאלאס. סראפין נולד בוונציה והשתלם במוזיקה במילאנו, שם ניגן בוויולה בתזמורת של לה סקאלה, בניצוח טוסקניני. בהמשך התמנה לעוזר מנצח בלה סקאלה. כאשר טוסקניני פרש מתפקידו ועבר לניו יורק, תפס סראפין את מקומו כמנהל מוזיקלי. בתפקיד זה כיהן משנת 1909 עד 1914 ובעונת 1917-18 וחזר לתקופה קצרה אחרי מלחמת העולם השנייה, בעונת 1946-47. סראפין הצטרף לסגל המנצחים של המטרופוליטן אופרה בשנת 1924 ונשאר שם למשך עשר שנים, שאחריהן התמנה למנהלך אמנותי של התיאטרו ריאלה ברומא. במשך הקריירה הממושכת שלו עזר לקדם את הקריירות של זמרים חשובים רבים, ביניהם רוזה פונסל וג'ואן סאת'רלנד, והרבה בהקלטות, ביניהן אחדות עם מריה קאלאס. הוא ניצח על תזמורת האופרה של רומא בהקלטה הראשונה, עתירת השבחים, של הטנור ג'ון ויקרס בתפקיד אותלו של ורדי, שהקליטה חברת RCA ויקטור בשנת 1960. סראפין מילא תפקיד חשוב בהרחבת הרפרטואר כשניצח על הצגות הבכורה באיטליה של יצירות מאת אלבן ברג, פול דיקא ובנג'מין בריטן. עוד ניצח סראפין על בכורות עולמיות חשובות ליצירותיהם של מלחינים איטלקיים ואמריקאים כגון פרנקו אלפאנו, איטלו מונטמצי, דימס טיילור והווארד הנסון. הוא מת ברומא בשנת 1968. מדיה וקבצים בנושא טוליו סראפין בוויקישיתוף טוליו סראפין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טוליו סראפין, באתר ספוטיפיי טוליו סראפין, באתר AllMusic (באנגלית) טוליו סראפין, באתר MusicBrainz (באנגלית) טוליו סראפין, באתר Discogs (באנגלית) טוליו סראפין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מריסקה ורס

מריסקה ורס (בהולנדית: ‏Mariska Veres‏Ⓘ‏; 1 באוקטובר 1947 – 2 בדצמבר 2006), זמרת הולנדית אשר התפרסמה כסולנית של להקת Shocking Blue (בישראל נודעה הלהקה בשם "כחול מזעזע"). ורס נולדה בהאג לאב הונגרי צועני, ליוש ורס, שהיה כנר ולאם שנולדה בגרמניה להורים ממוצא צרפתי ורוסי. החלה את קריירת השירה שלה ב-1964 ובמשך ארבע שנים עברה במספר להקות אשר לא זכו להצלחה ולפרסום. ב-1968 הצטרפה ללהקת "כחול מזעזע" והחליפה את זמר הלהקה, פרד דה וילדה שהתגייס לצבא ההולנדי. מנהיג הלהקה, רובי ון לאוון, אשר גם כתב את המילים והלחנים לכל שיריה, העדיף לצרף דמות נשית דומיננטית ללהקה, בדומה לגרייס סליק מלהקת ג'פרסון איירפליין אשר זכתה באותה עת לפופולריות גדולה. בסוף 1969, כחלק מאלבומם השני "At Home" הקליטה הלהקה את השיר Venus, שהפך ללהיט בינלאומי ענק וכבש הן את רחבות הריקודים והן את פסגות המצעדים בארצות הברית ובמדינות רבות אחרות, כולל ישראל. ורס זכתה לפרסום רב הן בגלל יופייה וקולה החם והן בשל היותה סולנית לצד שלושה חברי להקה גברים. שירים נוספים של הלהקה, אשר זכו להצלחה, היו: "Long Lonesome Road" ו-"Send Me A Postcard", אשר התפרסמו לפני "ונוס" ו-Mighty Joe" ו-"Never Marry a Railroad Man" (זכה להצלחה בישראל בשם: "לעולם אל תנשאי לעובד רכבת") שהתפרסמו באלבום השלישי של הלהקה. בשנים שלאחר מכן, ראשית שנות השבעים, היו ללהקה עוד מספר שירים שזכו להצלחה. ורס נחשבה, באותן שנים של "סקס, סמים ורוק'נ'רול", לתופעה יוצאת דופן בכך שלא עישנה והתנזרה מאלכוהול. במסעי ההופעות הרבים שערכה הלהקה ברחבי העולם, נהגה לשתות תה במהלך ההופעות. ב-1974 התפרקה הלהקה וורס פנתה לקריירת סולו, מוצלחת הרבה פחות. ב-1984 התאחדה "כחול מזעזע" מחדש, איחוד שנחשב כמוצלח. ב-1993 הצטרפה כסולנית להרכב הג'אז "The Shocking Jazz Quintet" במשך השנים שלאחר מכן השתתפה מדי פעם באיחודים מחדש של "כחול מזעזע". נפטרה ב-2 בדצמבר 2006, בגיל 59, כתוצאה ממחלת הסרטן. מדיה וקבצים בנושא מריסקה ורס בוויקישיתוף מריסקה ורס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מריסקה ורס, באתר Last.fm (באנגלית) מריסקה ורס, באתר MusicBrainz (באנגלית) מריסקה ורס, באתר Discogs (באנגלית) מריסקה ורס, באתר SecondHandSongs אתר מעריצים של מריסקה ורס דפנה ארד‏, סולנית "כחול מזעזע" מתה, באתר וואלה, 4 בדצמבר 2006 מריסקה ורס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ריצ'רד בונינג

ריצ'רד בונינג (Richard Bonynge, יש לבטא bonning) (נולד ב-29 בספטמבר 1930) הוא מנצח ופסנתרן אוסטרלי. בונינג נולד בסידני. לאחר סיום לימודיו בתיכון לבנים בסידני נסע ללמוד מוזיקה בלונדון. הוא ויתר על המלגה שלו ללימודי מוזיקה, המשיך בלימודי פסנתר באופן פרטי ונעשה מדריך לזמרים. אחת הזמרות שהדריך הייתה ג'ואן סאת'רלנד, אותה ליווה באוסטרליה. השניים נישאו והיו לדואו שהופיע יחד ברסיטלים, עד שבונינג התקדם לקריירה של מנצח וניצח על רבות מהופעותיה של אשתו. ריצ'רד בונינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד בונינג, באתר ספוטיפיי ריצ'רד בונינג, באתר AllMusic (באנגלית) ריצ'רד בונינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריצ'רד בונינג, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונתן בן-נחום

יונתן בן נחום (19 באוגוסט 1941 – 23 בדצמבר 2019) היה סופר ישראלי. בן-נחום נולד בבית זרע שבעמק הירדן. בנו של הסופר דניאל בן נחום (פרוחובניק) ונכדו של המחנך אפרים-נחום פרחיהו (פרוחובניק). בן נחום היה חקלאי, מדריך נוער ומורה. אחיו הוא המתרגם, דוד בן-נחום, אחיו הצעיר, יזהר בן-נחום, הוא היסטוריון של תקופת היישוב. יונתן בן נחום כתב שני ספרים, הראשון בהם, "וידוי", הצליח מאוד, ואף עובד למחזה בשם "יהודי בחושך", בביצועו של שמואל וילוז'ני בהבימה. המחזה גם ראה אור בגרמנית בהוצאת "אויגן דיטריך". הבמאי משה מזרחי רכש את הזכויות על הספר וידוי והפך אותו לתסריט בשפה הצרפתית, בשאיפה ליצור קו-פרודוקציה ישראלית-צרפתית-ספרדית, אך הפרויקט לא קיבל את המימון המתאים לו. ספריו של יונתן בן נחום משלבים ידע היסטורי רב, המזכיר את ספריהם של אומברטו אקו, ונטלי זימון דייוויס, לבין כתיבה עשירה ועלילה מורכבת ועתירת רבדים. בשנת 2001 זכה בן נחום בפרס היצירה לסופרים ומשוררים על שם לוי אשכול על ספרו "אינדיאנפוליס". היה בן זוגה של המשוררת דורין מרגלית. בן-נחום לא זכה להשלים רומן שלישי שחלקים ממנו פורסמו בה מרקר קפה ובאתר יקום תרבות נפטר בשנת 2019. הספר "וידוי" וההצגה "יהודי בחושך" על פיו, עוסקים בחיי האנוסים בספרד הנוצרית בצל האינקוויזיציה והוא מתבסס על מחקריו של חיים ביינארט. העלילה מתרחשת בשנת 1485, שבע שנים לפני גירוש היהודים מספרד. גיבור העלילה הוא כומר בן ארבעים ושלוש, אנדרס גונסאלס, בנו של יהודי מומר, המתוודה בפני מורו וידידו הקרוב על כך שהוא גילה מחדש את יהדותו. גונזלס לא ידע שמאחורי הפרגוד בתא הווידויים ישב אינקוויזיטור ורשם את דבריו מילה במילה. בשלהי מלחמת העולם השנייה טיבעה צוללת יפנית את סיירת הדגל האמריקאית אינדיאנאפוליס, וארבע מאות מחייליה טבעו מיד. מאות ניצולים שחו ארבעה ימים בלב האוקיינוס הסוער, בעוד השמש הקופחת מכה בהם והמים הרוחשים בכרישים המאיימים לטרפם. איש מקרב הצי האמריקני לא שת ליבו לדממת האלחוט מכיוון הספינה. ברם, המטען שפרקה האונייה ושאנשי צוותה לא היו מודעים לזהותו בטרם טובעה, טבע את חותמו בדברי המין האנושי, הייתה זו פצצת האטום אשר הוטלה על הירושימה. הסיפור מסופר לסירוגין הן מן הצד האמריקני והן מן הצד היפני והוא מבצע קפיצות בין זמנים שונים ומובעים בו, דמויות שונות אומרות את דברן ברקע, ודיאלוגים הבאים לכלל התנגשות בין שתי התרבויות ומשולבים בו רבדים תרבותיים וציטטות מאפיקים וממקורות שונים המתהווים לכלל סינתזה הוליסטית. וידוי, תל אביב, זמורה ביתן, 1991 אינדיאנאפוליס: אפוקליפסה, תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה, 1999 יהודי בחושך הוא מחזה שכתב אורן נאמן על פי ספרו של בן נחום "וידוי", בוים על ידי שמואל וילוז'ני עם מוזיקה של רונן בן-דור והועלה בהבימה במרץ 1996. רשימת הפרסומים של יונתן בן-נחום, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של יונתן בן-נחום, באתר "סימניה" יונתן בן-נחום, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יונתן בן נחום, שיקספיר כאדם - רמזים ביצירתו, באתר כתב העת אורות "בלומנטריט " סיפור על הפיקוד העליון הנאצי מאת יונתן בן נחום "יקום תרבות "https://www.yekum.org/2018/10/%d7%91%d6%bc%d6%b0%d7%9c%d7%95%d6%bc%d7%9e%d6%b6%d7%a0%d6%b0%d7%98%d6%b0%d7%a8%d6%b4%d7%99%d7%98-%e2%80%93-%d7%a1%d7%99%d7%a4%d7%95%d7%a8-%d7%a2%d7%9c-%d7%94%d7%a4%d7%99%d7%a7%d7%95%d7%93-%d7%94/ יונתן בן-נחום, דף שער בספרייה הלאומית יונתן בן-נחום, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אלי אשד, הקשר היבוסי על פי יונתן בן-נחום, באתר "יקוםתרבות", 11 בפברואר 2018 יונתן בן-נחום, מי ברא את ריכרד ואגנר, ‏2008
שורו

האם התכוונתם ל... שורו (סרט) – סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של שבי גביזון (1990) שורו (מוזיקה) (Choro) - ז'אנר מוזיקלי פופולרי ברזילאי שו-רו (Shu-Roo) - מתקן קולי לבטיחות בדרכים
אלייז'דיניו

אנטוניו פרנסיסקו ליסבואה (בפורטוגזית: Antônio Francisco Lisboa‏, 29 באוגוסט 1730 או 1738 – 18 בנובמבר 1814), הידוע בכינוי אׇלֶייזׇ'דִינְיִוֹ (Aleijadinho, מילולית: נכה קטן), פסל ואדריכל ברזילאי. נחשב לפסל ואמן הרוקוקו הגדול בברזיל בכל הזמנים. אלייז'דיניו נולד בעיר וילה-ריקה, הקרויה כיום אורו פרטו, במדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל, כבן לא-חוקי של נגר פורטוגלי שהיגר לברזיל ושפחתו. אביו של אלייז'דיניו עבד כנגר וכן עסק בתכנון כאדריכל, ממנו למד אלייז'דיניו את אמנויות הפיסול והאדריכלות. כאשר התחתן, עבר ליסבואה הצעיר להתגורר עם משפחתו החדשה. תוך זמן קצר הפך לאדריכל ידוע, ובנוסף גילף בעץ ופיסל בסטיאטיט. בשנות ה-40 לחייו החל גופו לעבור תהליך של עיוות, כנראה כתוצאה מצרעת או עגבת. בשנת 1766, אחרי מות אביו, תכנן, ביצע וגילף בכנסיית סן פרנסיסקו דה אסיס באורו פרטו. החל משנת 1796 גילף על עץ ארז 66 דמויות בגודל טבעי המתארות את הפסיון של ישו בסגנון הרוקוקו. הדמויות נצבעו בידי מנואל דה קושטה אטאידה ופרנסיסקו שאבייר קרניירו, והן ניצבות בשש קפלות בחצר בזיליקת בום ז'זוס דה מטוזיניוס בעיר קונגוניאס. בין השנים 1800 -1805 פיסל אלייז'דיניו שנים-עשר נביאים בחצר הבזיליקה. כאשר נותר בלי אצבעות, המשיך לפסל בעזרת קשירת הפטיש לאמה שלו. גם רגליו נקטעו והוא נישא על ידי עבדיו. אי דיוקים בשם אביו בתעודת הלידה וברישום שנת לידתו של אלייז'דיניו (לפי תעודת הפטירה היה בן 76 בשנת 1814, כך ששנת לידתו הייתה 1738 במקום 1730) הולידו ספקות לגבי עצם קיומו. אחת הטענות הקשורות לחשד מצביעה על שלטונו של ז'טוליו ורגאס, דיקטטור ונשיא ברזיל, ככזה שהיה מעוניין ליצור דמות לאומית שהיא גם מולאט, וכן של בעל מוגבלות המסוגל להתגבר על קשיי מחלתו באמצעות יצירתיותו. כנסית סן פרנסיסקו דה אסיס פסל מסטיאטיט של הנביא ברוך בבזיליקת בום ז'זוס דה מטוזיניוס מדיה וקבצים בנושא אלייז'דיניו בוויקישיתוף טענות בדבר המצאתו של אלייז'דיניו בידי משטר ורגס (באנגלית) מוזיאון אלייז'דיניו (בפורטוגזית) biography/Lisboa-Antonio-Francisco אלייז'דיניו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלייז'דיניו באתר מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים