laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ד רובנפלד

ג'ד רובנפלד (באנגלית: Jed Rubenfeld, נולד ב-1959) הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת ייל, מומחה למשפט חוקתי, פרטיות והתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, וסופר. רובנפלד קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1980. בין 1980 ל-1982 למד תיאטרון בבית הספר ג'וליארד. לאחר מכן השלים תואר J.D. במשפטים באוניברסיטת הרווארד. התמחה בלשכת השופט הפדרלי ג'וזף סניד ועבד במשרד עורכי הדין הידוע Wachtell, Lipton, Rosen & Katz וכתובע פדרלי. הצטרף לבית הספר למשפטים של ייל בשנת 1990 וקיבל דרגת פרופסור מן המניין ב-1994. לימד כמרצה אורח בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת דיוק. נשוי לאיימי צ'ואה, ולשניים שתי בנות. פשר הרצח, 2006. גרסה עברית יצאה לאור בשנת 2007 בהוצאת כתר ספרים Freedom and Time: A Theory of Constitutional Self-Government :2001 Revolution by Judiciary: The Structure of American Constitutional Law :2005 The Death Instinct :2010 ג'ד רובנפלד, ברשת החברתית Goodreads דף הבית של רובנפלד (אורכב 09.10.2011 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית

מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית (באנגלית Australian National Kennel Council, ראשי תיבות ANKC) היא מועדון כלבים הקיים באוסטרליה. מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית אחראית לקידום הרבעה, תצוגות, מבחנים, משמעת ונושאים אחרים הקשורים לכלבנות, והיא אחראית לבריאותם הגופנית והמנטלית של כלבים גזעיים הנמצאים בבעלות אנשים פרטיים ברחבי אוסטרליה. המועצה הוקמה בסידני בשנת 1949, והיא מקיימת כנסי גזעי כלבים לאומיים שנתיים. נשיא מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית מאז 1998 הוא יו ג'נט (Hugh Gent). נשיאים קודמים היו אדון א. האווי (A. Howie) ‏ (1959-1986) ואדון ג'י. ג'י. ו. האד (J. G. W. Head) ‏ (1986-1997). מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית היא הארגון האוסטרלי היחיד שהוכר כחבר בפדרציה הבינלאומית לכלבנות. מועצת הכלבנות האוסטרלית מחלקת את גזעי הכלבים לשבע קבוצות, כשכל קבוצת גזעים מבוססת על נושא אחר, כגון מראה, שימוש או תכונה. קבוצות מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית זהות לקבוצות מועדון הכלבים של ניו זילנד, ודומות לרוב הקבוצות של מועדוני כלבים ברחבי העולם. שבע הקבוצות הן: כלבי טוי טריירים כלבי מציאה כלבי ציד כלבי עבודה כלבים שימושיים כלבים לא ספורטיביים בכל קבוצה הגזעים מסודרים לפי סדר אלפביתי. מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית מייצגת את הגופים הממלכתיים הבאים: אגודת הכלבנות הדרום אוסטרלית אגודת הכלבנות הוויקטוריאנית אגודת הכלבנות הטסמנית אגודת הכלבנות המערב אוסטרלית אגודת הכלבנות הצפון אוסטרלית אגודת הכלבנות של שטחי בירת אוסטרליה מועצת הכלבנות המלכותית של ניו סאות' ויילס מועצת הכלבנות המפקחת (קווינסלנד) מועדון כלבים הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות אתר האינטרנט הרשמי של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
סבריו מרקאדנטה

ג'וזפה סבריו רפאלה מרקאדנטה (באיטלקית: Giuseppe Saverio Raffaele Mercadante, הוטבל לנצרות ב-17 בספטמבר 1795 - 17 בדצמבר 1870) היה מלחין איטלקי, בעיקר של אופרות. מרקאדנטה לא זכה אומנם לתהילה בינלאומית, כזו שהייתה נחלתם של גאטנו דוניצטי או ג'ואקינו רוסיני, מעבר לתקופת חייו, אך במספר היצירות המרשים שחיבר לא נפל משני אלה, והמבנים האופראיים, הסגנונות המלודיים והתזמור שפיתח תרמו משמעותית ליסודות שעליהם בנה ג'וזפה ורדי את הטכניקה הדרמטית שלו. מרקאדנטה למד בקונסרבטוריון של נאפולי אצל צינגרלי. בראשית דרכו התבלט כמלחין מוזיקה אינסטרומנטלית, אך בשנת 1820 כבר עשה לו שם בנאפולי כמלחין אופרות. את ההצלחה הראשונה הגדולה נחל בלה סקאלה שבמילאנו, באופרה "אליזה וקלאודיו" (1821), שהועלתה תוך זמן קצר על בימות כמה מן התיאטראות החשובים באירופה. להצלחה דומה ולמשך חיים ארוך ברפרטואר האופראי זכתה "קאריטיאה, מלכת ספרד" (שנודעה גם בשם "דונה קאריטיאה"; ונציה 1826). מרקאדנטה ניסה למצוא משרה בספרד, ומשנכשל בכך, חזר ב-1831 לאיטליה. ב-1832 עלתה האופרה שלו "הנורמנים בפאריג'י" בטורינו. בשנת 1833 התמנה למאסטרו די קאפלה בנובארה ובמהלך שבע השנים הבאות הלחין הן מוזיקה דתית והן אופרות נוספות. בשנת 1835 הזמין התיאטרון האיטלקי בפריז אופרה ממרקאדנטה. האופרה, "אי בריגאנטי", לא הייתה לטעם הקהל הפריזאי, אבל השפעת תרבות האופרה הפריזאית, בעיקר זו של ג'אקומו מאיירבר, מצאה ביטוי ביצירתו הבאה, "איל ג'וראמנטו" מ-1837, שהרפורמות שנקט בה התגלו גם באופרות הבאות שלו, בייחוד ב"איל בראבו" וב"לה וסטאלה". ב-1840 התמנה מראקדנטה למנהל הקונסרבטוריון של נאפולי, שם נשאר 30 שנה, עד מותו. עם תלמידיו שם נמנה גם פאולו טוסטי. השפעתו של רוסיני ניכרת מאוד באופרות הראשונות של מרקאדנטה, אך מראשית שנות ה-30 גוברת עליה השפעת הסגנון החדש שהביאו בליני ודוניצטי. בסוף שנות ה-30 ובשנות ה-40 הכניס חידושים נוספים בעבודתו, כשנמנע מקישוטיות-יתר ווקאלית והרחיב את הטווח ההרמוני, לצד התאמה רבה יותר לפעילות על הבמה. הדבר צלח בידו פה ושם, אבל הוא התקשה לקיים תנופה דרמטית לפרקי זמן ממושכים. מאמצע שנות ה-40 נחלשה יצירתו בהשוואה לזו של ורדי, ששליטתו בזירת האופרה גברה והלכה, בדומה לרוסיני בשנות ה-20. עם זאת, באופרות הראשונות של ורדי, כגון "אוברטו, רוזן סן בוניפאצ'ו", עוד ניכרת השפעתו של מרקאדנטה. מדיה וקבצים בנושא סבריו מרקאדנטה בוויקישיתוף סבריו מרקאדנטה, באתר ספוטיפיי סבריו מרקאדנטה, באתר AllMusic (באנגלית) סבריו מרקאדנטה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סבריו מרקאדנטה, באתר פרויקט מוטופיה סבריו מרקאדנטה, באתר Discogs (באנגלית) סבריו מרקאדנטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סבריו מרקאדנטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) A Mercadante discography (rather outdated) יוטיוב, קונצ'רטו לחליל של מרקדנטה רוג'ר פרקר, הערך "סבריו מארקדנטה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
לאו שאין בו מעשה

בהלכה, לאו שאין בו מעשה הוא מצוות לא תעשה שעבירה עליה אינה כרוכה במעשה פיזי. העובר על לאו שאין בו מעשה אינו לוקה עליו. מצוות לא תעשה, המכונה גם לאו, היא מצווה המתחילה במילה "לא". על מנת לעבור על חלק מהלאווים, נדרשת עשיית מעשה, כגון: "לא תרצח". אך קיימות מצוות לא תעשה, שהעבירה עליהן אינה כרוכה במעשה, כגון הנודר נדר להקריב קורבן לאלוהים ”כִּי-תִדֹּר נֶדֶר לַ-ה' אֱלֹהֶיךָ, לֹא תְאַחֵר לְשַׁלְּמוֹ” אם יעברו שלושה רגלים, והנודר לא יקריב את הקורבן, הרי הוא עבר על מצוות לא תעשה של בל תאחר, מבלי לעשות מעשה באופן פיזי. בניגוד לשאר הלאווים, על לאו שאין בו מעשה על פי רוב לא נענשים במלקות, כיוון שעונש מלקות נלמד מפסוק שהוקש לאיסור של חסימת שור, ובו יש מעשה. ישנם מקרים יוצאים מהכלל, בהם מושת עונש מלקות על העובר על לאו שאין בו מעשה: כל לא תעשה שבתורה, לאו שיש בו מעשה לוקין עליו ושאין בו מעשה אין לוקין עליו, חוץ מנשבע ומימר ומקלל את חבירו בשם. במקרה בו אדם נשבע שיעשה מעשה מסוים תוך זמן קצוב, ולא קיים את שבועתו, הוא עובר (לפי כמה דעות) על הלאו של "לא יחל דברו". אולם הוא לא נענש עליו מכיוון שהפרת הלאו לא הייתה כרוכה בעשיית מעשה. זאת בניגוד לאדם שנשבע שלא יעשה מעשה מסוים וכן עשהו, שנענש, שכן כאן הפרת השבועה כללה מעשה פיזי. בתלמוד מובאת מחלוקת בין רבי יוחנן לריש לקיש, האם דיבור נחשב מעשה. לדעת רבי יוחנן, דיבור נחשב למעשה, בעוד לדעת ריש לקיש, דיבור לא נחשב למעשה. לדעת התוספות, רבי יוחנן סובר שדיבור נחשב למעשה רק אם הדיבור גורם למשהו לקרות, אבל אם הדיבור עצמו הוא החטא אז גם רבי יוחנן מסכים שזה לא נחשב מעשה. להלכה נפסק כדעת רבי יוחנן. דעתו של הרמב"ם היא שאם אדם עבר את האיסור על ידי עשייה הגם שהלאו אינו מורה על אי עשיית מעשה, חייב מלקות. לדוגמה, הקונה חמץ בפסח לוקה משום האיסור של "לא יראה" ו"לא ימצא" למרות שאיסורים אלו אינם מורים על אי עשיית מעשה. בספר החינוך כתוב שלאו שניתן לעבור עליו ללא עשיית מעשה, גם כאשר אדם עובר עליו על ידי עשיית מעשה הוא לא לוקה, כיוון שהלאו נחשב ללאו שאין בו מעשה. במגיד משנה מובא הסבר לפיו לאו שיש אפשרות לעבור עליו במעשה נחשב כלאו שיש בו מעשה, גם אם האדם עבר עליו ללא מעשה. מאמרים בנושא לאו שאין בו מעשה, באתר ספריית אסיף ספר דברים, פרק כ"ג, פסוק כ"ב רבי יהודה חולק בגמרא (תלמוד בבלי, מסכת תמורה, דף ג', עמוד א') על דין זה וסובר שמתחייבין מלקות אף על לאו שאין בו מעשה. תלמוד בבלי, מסכת מכות, דף י"ג, עמוד ב'. ישנה אפשרות נוספת בגמרא שם לפיה הפטור נלמד מהמילה "לעשות". תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף כ"א, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף צ', עמוד ב' כמו במקרה שעליו דנים רבי יוחנן וריש לקיש, מניעה מפרה לאכול בעזרת דיבור. כגון במגדף תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף צ', עמוד ב', תוספות דיבור המתחיל "רבי יוחנן אמר חייב" משנה תורה לרמב"ם, ספר משפטים, הלכות שכירות, פרק י"ג, הלכה ב'; שולחן ערוך, חושן משפט, סימן של"ח, סעיף ג' משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות חמץ ומצה, פרק א', הלכה ג' מצווה שמו מגיד משנה על משנה תורה לרמב"ם, ספר משפטים, הלכות שכירות, פרק י"ג, הלכה ב'. ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
לאופולד, דוכס אולבני

הנסיך לאופולד, דוכס אולבני (באנגלית: Leopold, Duke of Albany; ‏7 באפריל 1853 – 28 במרץ 1884) היה בנם של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ואלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. כרבים מצאצאיה של המלכה ויקטוריה הוא היה חולה במחלת ההמופיליה, ומת בגיל 30. הנסיך לאופולד ג'ורג' דנקן אלברט נולד ב-7 באפריל 1853 בארמון בקינגהאם, ילדם השמיני ובנם הרביעי של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת המכהנת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. הנסיך נקרא על שמו של דודה של אימו, לאופולד הראשון, מלך הבלגים. הוא הוטבל ב-28 ביוני על ידי הארכיבישוף מקנטרברי כאשר בין סנדקיו היו גאורג החמישי, מלך הנובר (בן דודה של ויקטוריה), אוגוסטה, נסיכת סקסה-ויימאר-אייזנך והנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג' (בת דודתה של ויקטוריה). לאופולד ירש מאמו את הגן למחלת ההמופיליה, שעבר ממנה לרבים ממשפחות האצולה האירופאיות, ולכן היה ילד עדין שפונק על ידי משפחתו. בשנת 1872 החל הנסיך לאופולד ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, שם למד מגוון נושאים והיה נשיא מועדון השחמט של האוניברסיטה. בשל מחלתו לא היה יכול לאופולד להתגייס לצבא כאחיו ובמקום זאת הפך לפטרון של אמנות וספרות ושימש גם כמזכיר למלכה. ב-24 במאי 1881, יום הולדתה ה-62, העניקה המלכה ויקטוריה לבנה לאופולד את התואר "דוכס אולבני, רוזן קלרנס וברון ארקלו". הנסיך לאופולד שאף להתרחק משמירתה של אמו, ששאפה להשאיר את ילדה החולה קרוב אליה, וידע כי האפשרות היחידה לעצמאותו תהיה נישואים. הוא ניהל רומן עם אליס לידל (מי שהייתה השראתו של לואיס קרול לספר אליס בארץ הפלאות), אך הוריו של הנסיך רצו שיתחתן עם בת אצולה. ב-27 באפריל 1882 נישא לאופולד להלנה, נסיכת ולדק ופירמונט, צאצאית רחוקה של ג'ורג' השני, מלך בריטניה. דרך נישואיו להלנה היה הנסיך ליאופולד דודה של וילהלמינה, מלכת הולנד. נישואיהם של השניים היו מאושרים ונולדו להם שני ילדים: הנסיכה אליס, רוזנת אתלון (1883-1981) - נישאה לאלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון, אחיה הצעיר של מרי מטק, רעייתו של ג'ורג' החמישי. קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה (1884-1954) - ירש את דודו אלפרד כדוכס סקסוניה-קובורג-גותה האחרון. בפברואר 1884 נסע לאופולד לקאן שבצרפת בעצת רופאיו כדי להקל על כאבי הפרקים מהם סבל, סימפטום ידוע של מחלת ההמופיליה. רעייתו הלנה הייתה בהריון עם בנם השני ולכן נשארה בביתם שבאנגליה. ב-27 במרץ נפצע הנסיך בברכו כתוצאה מנפילה, ומת בבוקר שלאחר מכן. גופתו הושבה לבריטניה ונקברה בטירת וינדזור. בנו קרל אדוארד, שירש אותו כדוכס אולבני, נולד ארבעה חודשים לאחר מכן. דרך בנו, הנסיך לאופולד הוא סבו רבו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה. מדיה וקבצים בנושא לאופולד, דוכס אולבני בוויקישיתוף לאופולד, דוכס אולבני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אייסריזנוולט

אייסריזנוולט (גרמנית: Eisriesenwelt - מילולית "עולם ענקי הקרח") היא מערה טבעית שקירותיה מכוסים קרח כל ימות השנה והנמצאת בוורפן, אוסטריה, כ-40 ק"מ דרומית לזלצבורג. המערה ממוקמת בתוך סלעי אבן הגיר של הר הוקוגל השוכן באלפים האוסטרים. זוהי מערת הקרח הגדולה בעולם ואורכה הוא יותר מ-42 קילומטרים. כ-200,000 תיירים מבקרים בה מדי שנה. המערה התגלתה לראשונה ב-1879 על ידי אנטון פּוׁסֶלט, חוקר מזלצבורג, שחקר רק את 200 המטר הראשונים של המערה. לפני שחקר את המערה היא הייתה ידועה רק למקומיים שהאמינו שהיא השער לגיהנום ולפיכך נמנעו מלהיכנס אליה. ב-1880 פרסם פוסלט את תגליתו במגזין למטפסי הרים, אבל הדו"ח שלו נשכח. אלכסנדר פון מֶרק, חוקר מערות מזלצבורג, נמנה עם הבודדים שזכרו את תגליתו של פוסלט. הוא ארגן מספר משלחות לתוך המערה החל מ-1912, דבר שהוביל להתעניינותם של חוקרים רבים נוספים באזור. מֶרק נהרג במלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, וכד בו שמור האפר שנותר משריפת גופתו טמון באחד מאולמות המערה. ב-1920 נבנה צריף עבור החוקרים והוקמו המסלולים הראשונים אל המערה. תיירים החלו להופיע זמן קצר לאחר מכן והאתר הפך לפופולרי. מאוחר יותר נבנה מבנה אחר, 'בית ד"ר אודל' ונחצבו שבילים אל המערה מהעיירות ורפן (Werfen) וטאנך (Tannech). ב-1955 נבנה הרכבל שקיצר את הטיפוס בן השעה וחצי לשלוש דקות בלבד. כיום שייכת המערה לוועדת היערות האוסטרים הלאומית, שמשכירה אותה לאיגוד זלצבורג לחקר מערות. המערה פתוחה החל מ-1 במאי ועד ל-26 באוקטובר. ופעילה בין השעות 9:00-16:30 בחודשים יולי-אוגוסט ובין 9:00-15:30 בחודשים ספטמבר-אוקטובר. הטמפרטורה בתוך המערה היא בדרך כלל כמה מעלות מתחת לאפס ומומלץ למבקרים להגיע עם ביגוד חם. הסיור מתחיל באולם הכניסה משם עוברים לאולם הנטיפים שנקראה פוסלט (Posselt), שם רואים גוש קרח ענקי בגובה 25 מטר. לאחר מכן המסלול עובר דרך אולם הנקרא טירת הימר (Hymer), על שם גיבור במיתולוגיה הנורדית. התחנה הבאה היא קתדרלת פון מֶרק, החוקר הראשון שחקר את המערה ושם פוזר אפרו ולסיום מגיעים לארמון הקרח שאורכו קילומטר ועומקו 400 מטר. מנקודה זו חוזרים לכניסה. אורכו של הסיור הוא שעה וחצי. מדיה וקבצים בנושא אייסריזנוולט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייסריזנוולט (בגרמנית, באיטלקית ובאנגלית) אתר הבית של המערה אתר מלון בכל מקום (אורכב 23.01.2020 בארכיון Wayback Machine)
מתקל

מתקל (בגעז: መተከል) הוא מחוז היסטורי במערב אתיופיה וכיום מחוז במדינת בנישנגול-גומאז. גבולות המחוז הם הנילוס הכחול בדרום, סודאן במערב, נהר דנדר עם קווארה בצפון ואגאו מדר במזרח. הסברה היא שתושבי מתקל המקוריים הם הגומז שנושלו בהדרגה מרוב המחוז על ידי האגאו. שמו של המחוז עצמו מגיע ממסורת האגאו שטוענת כי השם "מתקל" הוא שמו של אחד מאבות האגאו המקומיים שהגיעו לאזור מלסתה. בשלהי המאה ה-19 האזור היה לשטח השפעה אתיופי. בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 היה האזור לנפה בתוך מחוז גוג'ם וכיום הוא משמש כמחוז בתוך מדינת בנישנגול-גומאז. על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מונה 225,284 נפשות, שרק 10.72% מהם חיים בערים. שטח הנפה הוא 26,272.38 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 8.57 נפש לקמ"ר. בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 201,521 נפש וההתפלגות האתנית הייתה גומוז (33%), אמהרים (24%), אורומו (13.4), שינשה (16%) ואווי (7.6%). מחוז מתקל מתחלק לשישה נפות: בולן דנגור דיבתה גובה מנדורה וונברה LaVerle Berry, "Mätakkäl" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: He-N, Otto Harrassowitz Verlag, 2007, ISBN 344705607X, p. 860-861 Taddesse Tamrat, "Process of Ethnic Interaction and Integration in Ethiopian History: The Case of the Agaw", The Journal of African History, Vol. 29, No. 1, Special Issue in Honour of Roland Oliver, 1988, pp. 5–18 Tsega Endalew, Inter-ethnic relations on a frontier: Mätakkäl (Ethiopia), 1898-1991, Otto Harrassowitz Verlag, 2006, ISBN 3447054425 מדיה וקבצים בנושא מתקל בוויקישיתוף CSA 2005 National Statistics, Table B.3 1994 Population and Housing Census of Ethiopia: Results for Benishangul-Gumuz Region, Vol. 1 Tables 2.1, 2.4, 2.7, 2.11, 2.12, 2.14, 2.15, 2.19 (accessed 30 December 2008). The Census takers included the numbers for Pawe special woreda in the totals for the Metekel Zone.
קתדרלת לאון (ניקרגואה)

קתדרלת לאון (בספרדית: Catedral de León) היא קתדרלה הממוקמת בעיר לאון בניקרגואה. הקתדרלה נחשבת לאתר משמעותי מבחינה היסטורית ותרבותית, ובשנת 2011 הוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. זהו אתר המורשת העולמי השני בניקרגואה ביחד עם לאון העתיקה. בניית הקתדרלה נמשכה בין השנים 1747 ו-1814. היא עוצבה על ידי האדריכל הגווטמלי דייגו חוסה דה פורס אי אסקיוול. הקתדרלה קודשה על ידי האפיפיור פיוס התשיעי ב-1860. הקתדרלה בלאון היא הגדולה ביותר במרכז אמריקה, וידועה בזכות סגנון אדריכלות הבארוק השולט בה, בשילוב עם מרכיבים נאו-קלאסיים. בקריפטה שבמרתף הכנסייה, שנבנתה כך שתוכל לעמוד ברעידות אדמה, קבורים 27 אישים ידועים, בהם בישופים, כמרים ומשוררים ניקרגואים. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת לאון בוויקישיתוף אודות הקתדרלה ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא אמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריג'ל

ריג'ל או β באוריון הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים אוריון והוא הכוכב השביעי בבהירותו בשמים. זהו למעשה כוכב זוגי שמרחקו ממערכת השמש הוא כ-860 שנות אור, מיקומו של הכוכב הוא בתחתית הצורה השמימית "אוריון" מתחת לערפילית אוריון. ריגל הוא הכוכב לפיו מוגדר התקן של המחלקה הספקטרלית B8Ia. ריג'ל A הוא על-ענק כחול, מסיווג ספקטרלי B8, הבהיר פי 44,000 מהשמש בתחום האור הנראה ופי 66,000 אם כוללים את הקרינה האולטרה סגולה הנפלטת ממנו. גילו של הכוכב הוא כ-5 מיליון שנה והוא יצא מן הסדרה הראשית לאחר שכילה את המימן שבליבתו וכעת הוא מתיך בליבתו הליום לפחמן ולחמצן. ריג'ל A הוא כוכב משתנה מסוג α בברבור והבהירות הנראית שלו משתנה קלות בין דרגות 0.05 ו-0.2, במחזוריות מסובכת שמורכבת ממספר גדול של מחזורי משנה שנעים בין מספר ימים לחודשיים. אף על פי שקיבל את ציון באייר β באוריון, הוא למעשה בהיר יותר בדרך כלל מביטלג'וז שזכה לציון באייר α באוריון. ריג'ל B, שמרחקו מהכוכב הגדול הוא 2,200 יחידות אסטרונומיות, מהווה בעצמו מערכת כפולה ספקטרוסקופית. שני הכוכבים שייכים לסדרה הראשית, סיווג ספקטרלי B9V, הם בעלי מסות של 2.5 ו-1.9 מסות שמש וסובבים את מרכז המסה המשותף לשניהם במחזור של 9.8 ימים. בהירותם המשותפת היא מדרגה 6.7 ולמרות שכוכבים עם בהירות כזאת ניתן לראות בדרך כלל באמצעות משקפת, גם עם טלסקופ בינוני קשה להבחין בריג'ל B בשל הבהירות הגבוהה של ריג'ל A שמאפילה עליו. המערכת נקראת ריג'ל (מערבית: رجل, רגל), כי היא נמצאת על רגלו הימנית של אוריון. בשנת 1831 התגלה בן הזוג העמום יותר ובשנת 1878 התגלה כי בן הזוג הוא בעצמו כפול. באותה תקופה הוסברו השינויים המחזוריים במדידות הספקטרוסקופיות של אורו של ריג'ל כמצביעות על קיומו של כוכב רביעי (ריג'ל D) במערכת ואף הועלו טענות שכוכב זה ניתן לצפייה ישירה, אך כיום מקובל לחשוב שהמערכת כוללת שלושה כוכבים בלבד והתוצאות הספקטרוסקופיות נובעות מהיותו של ריג'ל A כוכב משתנה. מדיה וקבצים בנושא ריג'ל בוויקישיתוף ריג'ל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריג'ל, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Star Facts: Rigel Rigel http://www.alcyone.de/SIT/bsc/bsc_search.html
אוריה

האם התכוונתם ל... אישים: אוריה החתי – דמות מקראית, אחד מגיבורי דוד אוריה הכהן -אחד משני עדים החתומים על חרט ישעיה הנביא או אוריהו בן שמעיהו הנביא או אוריה כהן גדול - כהן גדול בתקופת אחז המלך אבי אוריה – שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי גדליה אוריה – מחנך, פעיל עלייה ואסיר ציון זוהר אוריה – שחקנית ובמאית ישראלית עטרה אוריה – זמרת ישראלית מייקל לורנזו אוריה – שחקן ובמאי אמריקאי אחר: אוריה – סוג של עוף ים אורייה – שפה המדוברת במזרח הודו כפר אוריה – מושב בשפלת יהודה אוריה (עיר) – עיר באיטליה מדרשת אוריה – מדרשה תורנית לבנות בגבעת שמואל אריה (פירושונים) אורי אישים ששמם הפרטי הוא אוריה
מצרים (דמות מקראית)

מִצְרַיִם הוא אחד מבניו של חם בן נח הנזכר בספר בראשית. בהמשך הספר, נזכר השם מצרים כשם של ארץ. וּבְנֵי חָם כּוּשׁ וּמִצְרַיִם וּפוּט וּכְנָעַן. וּבְנֵי כוּשׁ סְבָא וַחֲוִילָה וְסַבְתָּה וְרַעְמָה וְסַבְתְּכָא וּבְנֵי רַעְמָה שְׁבָא וּדְדָן. — פרק י', פסוקים ו'–ז' מקור השם אינו ברור, במיוחד לאור העובדה שהמצרים הקדמונים עצמם לא השתמשו בו. מצרים הייתה ידועה כארץ "שתי הארצות", כיוון שנוצרה מאיחודם של שתי ממלכות קדמוניות (בתקופת נער-מר, הידוע גם כמלך מנס). ייתכן שזו הסיבה לחיתום הדואלי בשם "מצרים", אם כי סיומת דומה הייתה מקובלת בשמות של מקומות אחרים. השם הערבי המודרני של מצרים דומה מאוד לשם העברי. ייתכן שמדובר בשם שהתגלגל בשפות שמיות רבות, או שהערבית שאלה את השם מארמית או מעברית.[דרוש מקור] בהמשך ספר בראשית מוזכרים מכלול צאצאיו של מצרים: וּמִצְרַיִם יָלַד אֶת לוּדִים וְאֶת עֲנָמִים וְאֶת לְהָבִים וְאֶת נַפְתֻּחִים. וְאֶת פַּתְרֻסִים וְאֶת כַּסְלֻחִים אֲשֶׁר יָצְאוּ מִשָּׁם פְּלִשְׁתִּים וְאֶת כַּפְתֹּרִים. — ספר בראשית, פרק י', פסוק י"ג הלהבים מקושרים לעיתים עם העם הלובי.
פרנאן דה ברינון

פרנאן דה ברינון, המרקיז דה ברינון (בצרפתית: Fernand de Brinon;‏ 26 באוגוסט 1885 – 15 באפריל 1947) היה עיתונאי ועורך דין צרפתי, שהיה לאחד מראשי משטר צרפת של וישי, ושיתף פעולה עם הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. דה ברינון שימש לתקופה קצרה ראש משטר וישי, לאחר שראשי המשטר גלו בעקבות נסיגת הנאצים מצרפת לאחר הפלישה לנורמנדי. הוא נתפס על ידי בעלות הברית, נשפט על פשעיו והוצא להורג. דה ברינון נולד למשפחת אריסטוקרטיה קתולית עשירה בעיר ליבורן במחוז ז'ירונד. הוא למד משפטים ומדע המדינה באוניברסיטה, אך עבד כעיתונאי בפריז. לאחר מלחמת העולם הראשונה היה בין המטיפים לפיוס עם גרמניה. הוא התקרב לפייר לאוואל, התיידד עם יואכים פון ריבנטרופ, ובשנת 1935 אף פרסם ריאיון עם היטלר, שאותו ביקר, לדבריו, באופן "פרטי". דה ברינון נישא ליהודיה שהמירה דתה לקתוליות, בשם ז'אן לואיז רשל פרנק (Jeanne Louise Rachel Franck‏; 1982-1896), שכונתה "ליזט". גרושתו של בנקאי יהודי בשם קלוד אולמן, ולה שני בנים, הייתה ליזט בעלת מהלכים בחברה הגבוהה בצרפת. הזוג היה לאחד הזוגות המובילים בזירה החברתית בפריז בשנות השלושים, ובעל השפעה בחוגי הימין. עם תבוסת צרפת במלחמת העולם השנייה והקמת משטר צרפת של וישי, היה דה ברינון לאחד מראשי המשטר. בנובמבר 1940 מינה אותו פייר לאוואל לנציגו הקבוע של משטר וישי בפריז הכבושה על ידי הנאצים. ב-1942 מינה אותו פטן ל"מזכיר המדינה" של וישי. דה ברינון היה האיש השלישי בחשיבותו במשטר וישי, ותמך בכל לבו באידאולוגיה של המשטר. על חשיבותו לנאצים תעיד העובדה שאשתו הוכרזה כ"ארית של כבוד" וחוקי הגזע לא יושמו נגדה. עם כניסת בעלות הברית לפריז, באוגוסט 1944, בעקבות הפלישה לנורמנדי, נמלטו דה ברינון ואשתו לגרמניה. עם התפטרותם של ראשי משטר וישי האחרים, פטן ולאוואל, מונה דה ברינון בספטמבר 1944 כ"ראש הוועדה הממשלתית של צרפת", מעין ממשלת וישי בגלות, שקבעה מושבה בבלפור. עם סיום המלחמה נעצרו ברינון ואשתו על ידי כוחות בעלות הברית. במסגרת משפטי משתפי הפעולה בטולוז, העיד ברינון במשפטו של פטן, ונשפט בעצמו. ב-6 במרץ 1947 נידון למוות. לצד לאוואל וז'וזף דארנן היה דה ברינון אחד משלושת ראשי ממשל וישי היחידים שהוצאו להורג, מתוך 18 פסקי דין מוות שנפסקו באותם המשפטים. גזר הדין הוצא לפועל באמצעות כיתת יורים ב-15 באפריל 1947 בפרבר הפריזאי של מונרוז'. מדיה וקבצים בנושא פרנאן דה ברינון בוויקישיתוף פרנאן דה ברינון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתף סוררת, דבר, 12 בנובמבר 1935 עם סגירת הגליון, דבר, 19 בדצמבר 1940 משתפי הפעולה בוישי מקבלים חנינה, דבר, 30 בנובמבר 1950
הנסיכים-שותפים של אנדורה

הנסיכים-שותפים של אנדורה הם ראשיה הרשמיים העליונים של אנדורה. תפקידם בעבר היה גם ביצועי, אך כיום הם ממלאים תפקידים סמליים בלבד. כיום מכהנים בתפקיד זה במקביל נשיא צרפת עמנואל מקרון ובישוף אורז'ל (בקטאלנית: Urgell) ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה. במהלך המאה ה-11 ועד המאה ה-13, התקיים סכסוך בין שליטים מקומיים על השליטה באנדורה, שנפתר בשנת 1278 בחתימת ה"שוויון" - חוזה שקבע שהשלטון באנדורה יהיה משותף בין רוזן פווה הצרפתי (שתוארו עבר, בסופו של דבר, לשליט צרפת - המלך ולאחר מכן לנשיא) והבישוף של אורז'ל, שבמחוז האוטונומי קטלוניה שבספרד. הנסיכים-השותפים של אנדורה אינם מתגוררים בה, ולכן לא מבצעים את תפקידם באופן ישיר, אלא על ידי נציגים. את נשיא צרפת מייצג באנדורה פטריק סטרזודה (מכהן בתפקיד מ-14 במאי 2017), ואת ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה מייצג ז'וזפ מריה מאורי (מכהן בתפקיד מה-20 ביולי 2012) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. עם התקבלותה של חוקת אנדורה בשנת 1993, צומצמו באופן ניכר סמכויותיהם של נסיכיה, ונהפכו לסמליות בלבד למעט זכות הטלת הווטו על החלטות הממשלה באנדורה. פוליטיקה של אנדורה ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה מדיה וקבצים בנושא הנסיכים-שותפים של אנדורה בוויקישיתוף אורן נהרי, אטלס אנציקלופדי של העולם, הוצאת מפה 2005, הערך 'אנדורה', עמוד 46.