laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עטלף המושק

עטלף המושק או עטלף פירות מושקי (שם מדעי: Ptenochirus) הוא סוג של עטלף קטן וגוצי במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 2 שאנדמיים לפיליפינים. הסוג הוקם בשנת 1861 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס והוא קרוב מבחינה חיצונית לסוג כלב-מעופף. עטלף המושק מתאפיין בראש גדול ומסיבי, גוף חביתי וחרטום קצר ורחב. אוזניו קצרות ועגלגלות, עיניו גדולות וזנבו קצר. הנחיריים גדולים וצינוריים. הסוג ידוע בבלוטות הריח בצווארו שמפיקות ניחוח חזק של מושק או קינמון, ובכך שיש לו רק זוג אחד של חותכות בלסת התחתונה. אורך הראש והגוף של עטלפי המושק 68–145 מ״מ, אורך הזרוע 60–91 מ״מ ואורך הזנב 3–18 מ״מ; משקלם 60–100 גרם. הזכרים גדולים וכהים מן הנקבות. הפרווה של עטלף המושק קצרה למדי, והיא נוטה להיות צפופה וקטיפתית סביב הצוואר. צבעה הכללי חום אפרורי, בז׳, קפה או אוכרה, כשהיא נוטה להיות זהובה, כתומה או שחרחרה באזור הצוואר בגלל ההפרשות מהבלוטות. הראש כהה יותר בצבעו משאר הגוף ועשוי להיות שחור לגמרי. הכנפיים שחורות, והזרועות והרגליים בצבע בורדו כהה. עטלפי המושק אנדמיים לפיליפינים, בה הם מצויים כמעט בכל האיים של קבוצות האיים הבאות: איי לוזון, איי ויסאיאס, איי מינדנאו ומינדורו. בחלק מהאיים יש נוכחות של שני המינים. הסוג נעדר ממרבית איי בבויאן, מבטאנס, איי קאלאמיאן, פלאוואן וארכיפלג סולו. בית הגידול של עטלפי המושק מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים ומטעי קוקוס, כשלעיתים הם חיים גם בקרבת כפרים ואזורים עירוניים. המינים חיים בעיקר בשפלות וחופים אך גם ברכסים הרריים עד רום 1,950 מטר מעל פני הים. המינים בסוג פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום בשינה בבדידות או בקבוצות קטנות במערות, עלווה סבוכה. הם ניזונים בעיקר מפירות וצוף, בפרט מפירות הפיקוס והסבייה. הם לרוב תרים אחר מזון בסמוך למקורות מים כמו נהרות, נחלים ובריכות. ההיריון נמשך כארבעה חודשים, לאחריהם נולד גור יחיד או תאומים. הגורים נשארים לצד האם במשך כשלושה חודשים ואז הופכים לעצמאיים. עטלפי המושק מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), עקב טווח התפוצה הרחב שלהם, היותם מינים נפוצים למדי עם אוכלוסיות גדולות ומכיוון, שמגמת האוכלוסייה שלהם יציבה. המינים מאוימים בעיקר מצב בירוא יערות. שניהם נמצאים באזורים מוגנים רבים ברחבי איי הפיליפינים. בסוג זה 2 מינים: עטלף מושק גדול (Ptenochirus sphinx) - מצוי בעיקר ביערות שפלה. נפוץ באיי לוזון, איי ויסאיאס ואיי מינדנאו. עטלף מושק זוטר (Ptenochirus titthaecheilus) מצוי ביערות שפלה, יערות הררים ויערות עננים. נפוץ באיי מינדנאו וחלק מאיי ויסאיאס. מדיה וקבצים בנושא עטלף המושק בוויקישיתוף עטלף המושק, באתר ITIS (באנגלית) עטלף המושק, באתר NCBI (באנגלית) עטלף המושק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף המושק, באתר GBIF (באנגלית)
עטלף הפיח

עטלף הפיח או עטלף מפויח (שם מדעי: Aethalops) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1923 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ושמו ניתן לו בגלל פרוותו הכהה. הסוג נחשב במשך שנים רבות כטקסון מונוטיפי, אולם כיום יש הסכמה על כך שהוא מכיל שני מינים נפרדים. עטלף הפיח מתאפיין בגולגולת רחבה ומסיבית, גוף גוץ וחרטום מעוגל וקצר יחסית. האוזניים קטנות ועגולות, העיניים גדולות במיוחד ותופסות חלק ניכר מהפנים והנחיריים בולטים ודמויי צינור עם חריץ עמוק ביניהם. לסוג 28 שיניים, כשהחותכות העליונות הפנימיות קטנות יותר מהחיצוניות. החותכות התחתונות כוללות רק זוג אחד. בלסת העליונה יש 3 מלתעות וטוחנת אחת בכל צד, ובלסת התחתונה 3 מלתעות ו-2 טוחנות בכל צד. אורך הראש והגוף של עטלף הפיח 65–73 מ״מ, אורך הזרוע 40–48 מ״מ ואורך האוזן 9–15 מ״מ; משקלם 19–24 גרם. הסוג חסר זנב וקרום התעופה האחורי מסתכם ברצועות דקות לאורך פנים הרגליים. הפרווה של עטלף הפיח ארוכה, צפופה וצמרירית, והיא משתרעת לעבר האמות והרגליים עד לבהונות. צבע הפרווה כתום עז או אוכרה, אך לעיתים קרובות הוא כהה במיוחד ונע בין אפור מעושן לאפור כהה או שחור פיח שהעניק לסוג את שמו. הראש בדרך כלל כהה משאר הגוף. הכנפיים, הרגליים וקצות האוזניים שחורים. עטלפי הפיח מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את החלק המלזי של חצי האי המלאי, סומטרה, ג'אווה, באלי ולומבוק; בבורנאו הוא נמצא בצד האינדונזי, בצד המלזי וגם בחלק של ברוניי. בורנאו הוא גם האי היחיד שמאכלס את שני המינים. בית הגידול של עטלפי הפיח מורכב בעיקר מיער גשם טרופי בגבעות ורכסים הרריים ברום 2,700-500 מטר. עטלפי הפיח פעילים בלילה, וישנים ביום כשהם תלויים על ענפי עצים, כפות דקל ובננה או מבנים נטושים. הם לנים בגפם או בקבוצות קטנות של 2–3 פרטים. המינים בסוג ניזונים בעיקר ממיץ פירות, כשהם בדרך כלל סוחטים את בשר הפרי בפיהם ויורקים את החלקים המוצקים. בנוסף, הם ניזונים גם מצוף ואבקנים ומסוגלים לרחף באוויר ללא ניע תוך כדי יניקת צוף. עטלפי הפיח מתרבים אחת לשנה, והנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד לאחר היריון של 4–6 חודשים. המינים בסוג מאוימים בעיקר מצד בירוא יערות, אם כי לעת עתה הם שכיחים למדי ומצבם מוגדר כללא חשש (LC) על ידי הרשימה האדומה של IUCN. בסוג זה 2 מינים: עטלף פיח בורנאי (Aethalops aequalis) - אנדמי לבורנאו. עטלף פיח ננסי (Aethalops alecto) - מצוי בחצי האי המלאי, ג׳אווה, סומטרה, בורנאו ובאלי. מדיה וקבצים בנושא עטלף הפיח בוויקישיתוף עטלף הפיח, באתר ITIS (באנגלית) עטלף הפיח, באתר NCBI (באנגלית) עטלף הפיח, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף הפיח, באתר GBIF (באנגלית)
עטלף הצווארון

עטלף הצווארון (שם מדעי: Myonycteris) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 4 מינים שחיים ביבשת אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, והוא קרוי על שם הצווארון הבולט שלו. משמעות השם המדעי של הסוג היא ״עטלף דמוי עכבר״. יש המכלילים בסוג גם את הטקסון המונוטיפי עטלף המשי. לעטלף הצווארון גוף קטן, ראש עדין וחרוטי דמוי שועל, וחרטום צר ומחודד. האוזניים קצרות ועגולות, העיניים גדולות והאף קטן עם נחיריים בולטים במקצת. הלשון ארוכה ומצוידת בקצה בגבשושיות לשאיבת מיץ פירות. מרבית השיניים גדולות וחדות. סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו, הוא צווארון השיער הארוך והשומני שסובב את צוואר הזכרים ומשתרע לעיתים עד לחזה. אצל הנקבות הצווארון נעדר. אורך הראש והגוף של עטלף הצווארון 86–130 מ״מ, אורך הזרוע 55–75 מ״מ ואורך הזנב עד 14 מ״מ; משקלם 27–60 גרם. הזנב הקצר עשוי להיעדר וקרום התעופה האחורי מסתכם ברצועות דקות שנמתחות לאורך פנים הרגליים. מלבד הנוכחות של צווארון השיער, הזכר כבד במקצת מן הנקבה. הפרווה של עטלף הצווארון קצרה וקשיחה והיא דלילה בגחון ושעיר סביב הצוואר. צבעה הכללי נע בין אפרפר, לבז׳, צהבהב, שנהב, חאקי, חום זית או חום בהיר. הצווארון בולט בצבעו העז שנע בין כתום לצהוב או זהוב, אם כי יש מקרים שבהם הוא חיוור יותר. הראש עשוי להיות כהה יותר משאר הגוף. הכנפיים שחורות דהויות, האוזניים שחרחרות והזרועות והשוקיים ורודים. עטלפי הצווארון מצויים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את קניה, טנזניה, אוגנדה, קונגו הדמוקרטית, קונגו, גבון, צפון אנגולה, גינאה המשוונית, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, חוף השנהב, ליבריה, גינאה ביסאו, גינאה, גאנה, סיירה לאון וסאו טומה ופרינסיפה. בית הגידול של הסוג משתנה בין המינים, כאשר אחד חי ביער סובטרופי יבש ובסוואנות מיוערות, אחד ביערות גשם טרופיים וסוואנות טרופיות, ואחד ביערות עננים גבוהים. המינים בסוג חיים בבדידות או בקבוצות קטנות ופעילים בשעות הלילה בחופה הגבוהה של היער. את שעות היום החמות הם מבלים בשינה בעלווה הצפופה של עצים ושיחים גבוהים. התזונה שלהם מורכבת מפירות ופרחים, והם ניזונים מסולונום, בננות, גויאבות ומנגו, כמו גם פרחים של מתחלית פעמונית, סייבה ועץ השעועית. בעונה הגשומה, הזכרים נודדים לעבר הסוואנות הטרופיות שבהן יש מזון מגוון יותר. הרבייה מתרחשת כמעט בכל השנה ותלויה בעיקר באקלים. הנקבה עשויה להמליט פעמיים בשנה, ובכל פעם גור יחיד. הגור נגמל בגיל 7 חודשים ועשוי לבלות עם אימו 4 חודשים נוספים. עטלפי הצווארון משמשים ככל הנראה כחיית מאגר עבור נגיף האבולה. בסוג זה 4 מינים: עטלף צווארון מזרחי (Myonycteris relicta) - מצוי בקניה וטנזניה. עטלף צווארון מערבי (Myonycteris leptodon) - מערב אפריקה. עטלף צווארון קטן (Myonycteris torquata) - מרכז אפריקה. עטלף צווארון סאו טומה (Myonycteris brachycephala) - אנדמי לאי סאו טומה ומצוי בסכנת הכחדה. מדיה וקבצים בנושא עטלף הצווארון בוויקישיתוף עטלף הצווארון, באתר ITIS (באנגלית) עטלף הצווארון, באתר NCBI (באנגלית) עטלף הצווארון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף הצווארון, באתר GBIF (באנגלית)
סלמנדרה

סלמנדרה (שם מדעי: Salamandra) הוא סוג דו-חיים במשפחת הסלמנדריים. בלשון עממית, חלק מהמינים בסוג זה נקראים גם 'סלמנדרת אש'. משמעות השם 'סלמנדרה' בפרסית הוא "בתוך אש". אולי בגלל צבעיהן העזים, הסלמנדרות נקשרו במיתולוגיה ל"יסוד" האש. הסלמנדרה נפוצה באזורי מערב אסיה, אירופה וצפון אפריקה. אורך גופן של סלמנדרות בוגרות מגיע עד לכ־30 ס"מ. הן בעלות בלוטת רעל הנמצאת בקדמת הגולגולת באזור העיניים, לשון מעוגלת וטורי שיניים בצורת האות הלטינית S. מזונן של הסלמנדרות הבוגרות כולל חסרי חוליות רבים - חרקים, רבי רגל, תולעים, חשופיות ואיזופודים יבשתיים. הראשנים ניזונים מסרטנים ירודים, חלזונות (בעיקר שחריר הנחלים) וזחלי יתושים, ולכן הם משמשים כמדביר טבעי רשימת המינים כוללת: סלמנדרה מצויה (Salamandra infraimmaculata) נפוצה בצפון המזרח התיכון, ובטורקיה. אוכלוסיות מבודדות קיימות בצפון ארץ ישראל, בה המין מצוי בסכנת הכחדה, ומסמנות את גבול התפוצה הדרומי העולמי של מין זה. אוכלוסיית הכרמל היא אוכלוסייה מבודדת ורגישה והיא למעשה האוכלוסייה הדרומית בעולם ממין זה. נקראה בעבר סלמנדרה כתומה. סלמנדרת האש (Salamandra salamandra) נפוצה במרבית מרכז אירופה, מזרח אירופה ודרומה. בעבר המין הנפוץ בישראל שויך למין זה, אולם מחקר גנטי מצא שמדובר במינים נפרדים. סלמנדרה אפריקאית (Salamandra algira) סלמנדרה שחורה (Salamandra atra) סלמנדרה קורסיקנית (Salamandra corsica) סלמנדרה אלפינית (Salamandra lanzai) בנוסף, קיימים מיני דו-חיים בקבוצת בעלי הזנב הקרויים בלשון עממית סלמנדרות, על אף שאינם שייכים למשפחת הסלמנדריים, לדוגמה סלמנדרת ענק סינית. סלמנדרה (מיתולוגיה) טריטון הפסים, השייך למשפחת הסלמנדריים מדיה וקבצים בנושא סלמנדרה בוויקישיתוף סלמנדרה, באתר ITIS (באנגלית) סלמנדרה, באתר NCBI (באנגלית) סלמנדרה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סלמנדרה, באתר GBIF (באנגלית) צפריר רינת, הסלמנדרה לא נכחדה, היא רק הסתתרה, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2017 נעה שפיגל, עשרות סלמנדרות נמצאו במפתיע בכרמל, באתר הארץ, 14 במרץ 2018 גרדיאן, מחקר: שיטת ההישרדות של הסלמנדרה, באתר הארץ, 29 במאי 2022 החי והצומח של ארץ ישראל. כרך 5. זוחלים ודו-חיים גיא ורון, בעל החיים הנדיר שנמצא בסכנת הכחדה אותר בשמורת הבניאס, באתר N12, נובמבר 2021 Download Limit Exceeded, citeseerx.ist.psu.edu
עטלף הרפיה

עטלף הרפיה (שם מדעי: Harpyionycteris) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1896 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והוא קרוי על שם ההרפיה מהמיתולוגיה היוונית. הסוג נחשב במקור לטקסון מונוטיפי עד לגילויו של מין נוסף, ובטקסונומיות מסוימות עדיין מופיע ככזה. עטלפי הרפיה ידועים בשיניהם הייחודיות מרובות התלוליות שאינן נמצאות אצל אף סוג אחר. עטלף הרפיה בעל ראש גדול, חרטום מחודד קצר, וגוף ארוך. עיניו גדולות, אוזניו קצרות ומעוגלות וחוטמו ריבועי עם נחיריים בולטים וצינוריים. השוקיים שלו קצרות במיוחד - יותר מכל עטלף אחר במשפחת עטלפי הפרי. כפות הרגליים רחבות, והטפרים ארוכים וחדים. אורך הראש והגוף של עטלפי הרפיה 117–159 מ״מ, אורך הזרוע 70–92 מ״מ ואורך האוזן 19–25 מ״מ; המשקל נע בין 83 ל-142 גרם. הסוג נטול זנב עם קרום תעופה אחורי קצר ודק. הסוג ידוע במורפולוגיה הייחודית של השיניים: החותכות העליונות בצורת סהר והחותכות הקטנות מנוונות וקטנטנות. הניבים גדולים ועבים עם חריץ עמוק במרכז כאשר העליונים עם שתי תלוליות והתחתונים עם שלוש. כאשר הלסת סגורה, הניבים חוצים זה את זה בזווית כמעט ישרה. הטוחנות מרובות תלוליות וצורתן ככתר. החותכות, הניבים והמלתעות, פונים כולם כלפי החוצה ומזכירים בצורתם כף יד קמורה. המורפולוגיה הייחודית מאפשרת לעטלפים לחתוך ולנגוס בפירות קשים. לעטלף הרפיה פרווה ארוכה וסבוכה שמשתרעת על השוקיים, הרגליים והאמות. צבעה הכללי חום כהה, חום ברונזה או חום קקאו, כשהיא נוטה להיות בהירה יותר באזור הגחון והחזה. הראש, הכתפיים וחלק מהגב כהים יותר עם צבע חום מארון, חום ערמוני או אפילו חום-שחרחר. הכנפיים שחורות, חומות או אפורות עם כתמים בהירים. הזרועות והרגליים בצבע ורוד או בורדו כהה והאצבעות שחורות. עטלפי דייאק מצויים בדרום-מזרח אסיה בפיליפינים ואינדונזיה; בין האיים שבהם הם נוכחים ניתן למנות את סולאווסי, בוטון, מינדנאו, לוזון, נגרוס, מריפיפי, מינדורו, לייטה, קמיגווין, סבו, סאמאר, מסבטה וביליראן. בית התפוצה של שני המינים מפרידים 500 קילומטרים ימיים. בית הגידול של המינים בסוג מורכב מיער עננים ויער גשם טרופי ראשוני בשפלות עד רכסים הרריים גבוהים ברום 2,120 מטר מעל פני הים. הם נראים לעיתים גם במטעי קקאו. המינים בסוג פעילים בלילה ומבלים כנראה את שעות היום בשינה על ענפים. הם חיים בבדידות או בקבוצות קטנות. למרות שהמינים מעדיפים לשהות בחופת יער צפופה, הם משתמשים בקרחות יער כנתיבי טיסה לעבר אזורי האכלה. התזונה של עטלפי הרפיה מורכבת מפירות כשהשיניים המיוחדות שלהם מאפשרות להם לנגוס בפירות קשים דוגמת הפנדן או לינוק מיץ מבלי לבלוע סיבי פירות. יש שתי עונות רבייה בכל שנה (ינואר-פברואר ויולי-אוגוסט) שמסונכרנות עם עונות הגשמים. ההיריון נמשך 4–5 חודשים ובכל פעם הנקבה ממליטה גור יחיד. הגור נגמל בגיל 3–4 חודשים. עטלפי הרפיה מאוימים בעיקר מצד בירוא יערות וציד לבשר. הם נוכחים במספר אזורים מוגנים בפיליפינים ואינדונזיה. בסוג זה 2 מינים: עטלף הרפיה סולאווסי (Harpyionycteris celebensis) - מצוי בסולאווסי ובוטון. עטלף הרפיה פיליפיני (Harpyionycteris whiteheadi) - אנדמי לפיליפינים. מדיה וקבצים בנושא עטלף הרפיה בוויקישיתוף עטלף הרפיה, באתר ITIS (באנגלית) עטלף הרפיה, באתר NCBI (באנגלית) עטלף הרפיה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף הרפיה, באתר GBIF (באנגלית)
עטלף השחר

עטלף השחר (שם מדעי: Eonycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 3 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1873 על ידי הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון. הסיווג שלו בתוך עטלפי הפרי אינו ברור: הדעות חלוקות האם הוא משתייך לתת-משפחת עטלפים רוסטיים או לתת-משפחת עטלפי צוף. עטלף השחר מתאפיין בגוף גוצי ובגולגולת עדינה, שטוחה וחרוטית. חרטומו ארוך וצר ועיניו גדולות במיוחד. הלשון ארוכה, דקה וגמישה, והיא מכוסה בקצה בגבשושיות. האוזניים בצורת אליפסה. על אף שיש לעטלף השחר נוסחת שיניים מלאה (32 שיניים), הן קטנות מאוד ולהוציא את הניבים כל השאר בקושי בולטות מהחניכיים. הזנב ארוך יחסית לעטלפים ונטול שיער. עטלף השחר הוא סוג קטן למדי: אורך הראש והגוף של המינים בו 79–125 מ״מ, אורך הזרוע 60–85 מ״מ ואורך הזנב 11–33 מ״מ; המשקל נע בין 40 ל-98 גרם. קרום התעופה האחורי מצומצם למדי והאצבע המורה חסרת טופר. בצידי פי הטבעת יש זוג בלוטות גדולות. הפרווה של עטלף השחר קצרה וחלקה. צבעה הכללי נע בין חום אפרורי לבז׳, צהבהב, אפרפר או כתמתם חיוור, כשהיא נוטה להיות סמוקה עד אדמונית באזור הפנים והכתפיים. אצל הנקבות צדדי הצוואר והגרון ורודים ונטולי שיער, בעוד שאצל הזכרים יש באזור זה צעיף שיער סבוך שצבוע לעיתים קרובות בכתום או צהוב עז. הכנפיים מפוחמות, הזרועות, הרגליים והזנב בצבע בורדו כהה או ורוד. עטלפי השחר מצויים בדרום-מזרח אסיה; התפוצה הכללית של הסוג משתרעת על כל איי הפיליפינים, רבים מאיי אינדונזיה (סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולאווסי, הלמהרה, טימור, באלי ואיים קטנים נוספים), מלזיה, תאילנד, קמבודיה, וייטנאם, לאוס, בורמה, דרום סין העממית נפאל ומזרח הודו (יש גם אוכלוסיות מבודדות בחופי הודו ובאיי אנדמן וניקובר). בית הגידול של עטלפי השחר מורכב בעיקר מיער גשם טרופי, יער עננים, יער סובטרופי יבש וסוואנה טרופית ולעיתים גם שדות, שטחים חקלאיים ואזורים עירוניים. המינים בסוג פעילים בעיקר לאורך הלילה עם שיא פעילות בעלות השחר, ומבלים את שעות היום בשינה במערות או בעצים חלולים. עטלפי השחר חיים בקבוצות קטנות או מושבות גדולות - תלוי במין, בזוויג ובמקום המחסה. גם במושבות גדולות שעשויות להכיל מאות או אלפי פרטים, העטלפים מחולקים לקבוצות משפחתיות קטנות. עטלפי השחר ניזונים בעיקר מצוף ואבקנים ומסתייעים בלשון הארוכה והחרטום המיוחד כדי לתחוב את ראשם בתפרחות. השהות הממושכת על תפרחות גורמת לכך שהפרווה מכוסה לעיתים קרובות באבקה באזור הגחון, וכך העטלפים מתפקדים כמאביקים חשובים עבור פרחים רבים. הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה. ההיריון נמשך 200 יום ולאחריהם נולד גור יחיד ולעיתים נדירות תאומים. הגור נתלה על אימו במשך חודש עד חודש וחצי, ולאחר מכן מתחיל בניסיונות ראשונים להתעופף. הוא יונק מאימו עד גיל 3 חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנה. בסוג זה 3 מינים: עטלף שחר זוטר (Eonycteris spelaea) - המין הקטן והנפוץ בסוג. מצוי בהודו-סין, סומטרה, ג׳אווה ואיי הפיליפינים. עטלף שחר גדול (Eonycteris major) - אנדמי לאי בורניאו. עטלף שחר פיליפיני (Eonycteris robusta) - אנדמי לאיי הפיליפינים. מדיה וקבצים בנושא עטלף השחר בוויקישיתוף עטלף השחר, באתר ITIS (באנגלית) עטלף השחר, באתר NCBI (באנגלית) עטלף השחר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף השחר, באתר GBIF (באנגלית)
עטלף חשוף-גב

עטלף חשוף-גב (שם מדעי: Dobsonia) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 14 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיאניה. הסוג הוקם בשנת 1898 על ידי הזואולוג האמריקני תאודור שרמן פלמר, ושמו המדעי (דובסוניה) הוא לזכרו של הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון. לעטלף חשוף הגב ראש גדול ומסיבי דמוי צבוע, גוף גוצי וחרטום מקוצר. האוזניים מחודדות ואליפסיות, העיניים גדולות והאף רחב עם נחיריים צינוריים בולטים. סימן ההיכר של הסוג הוא החיבור של קרומי הכנף לשדרה במקום לצדדי הגוף, מה שנותן רושם של גב חשוף משיער בדומה לסוג שפתן משופם. השוקיים גם הן חשופות, כך שהמקומות היחידים עם פרווה בצד העליון הם בסיס הזנב והכתפיים. הניבים גדולים ונוטים קדימה וביניהם לבין החותכות יש מרווח בולט. הזנב צר וארוך יחסית וכנף הזנב צרה ודקה. האצבע המורה חסרת טופר. העטלף חשוף הגב הוא סוג גדול יחסית: אורך ראשו וגופו 102–254 מ״מ, אורך הזרוע 86–162 מ״מ ואורך הזנב 13–42 מ״מ; המשקל נע בין 63 ל-600 גרם. הנקבות גדולות וכבדות מן הזכרים. לעטלף חשוף הגב פרווה קצרה וזיפית. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין חום אפרורי לחום בהיר, אפרפר, אוכרה, ערמוני, זהוב, כתום, ירוק זית, בז׳ או צהבהב-ירקרק. אצל מינים עם פרווה ירוקה, הפיגמנטים מתפוגגים לאחר המוות. הראש בולט בצבעו הכהה שעשוי להיות חום כהה לשחרחר. הכנפיים והרגליים שחורים, בעוד שהזרועות והשוקיים בצבע ורוד. הטפרים לבנים או חומים - תלוי במין. העטלפים חשופי הגב מצויים בדרום-מזרח אסיה ומלנזיה; טווח התפוצה שלהם כולל את צפון אוסטרליה, גינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק (בפרט בריטניה החדשה ואירלנד החדשה), איי האדמירליות, איי טלאוד, איי שלמה, איי סונדה, איי מאלוקו וחלק מאיי הפיליפינים. בית הגידול של המינים בסוג כולל יער עננים, יער גשם טרופי ובתה חופית, והם מצויים בשפלות ובחופים עד רכסים הרריים גבוהים ברום 2,700 מטר מעל פני הים. בניגוד לעטלפי פירות רבים, העטלפים חשופי הגב נחים בשעות היום מערות ומנהרות ורק לעיתים נדירות על צמרות העצים. הם לנים בבדידות או במושבות המוניות של אלפי פרטים. המינים בסוג פעילים בשעות הלילה וניזונים מתאנים ופרחים של עץ הדם (Haematoxylum campechianum). עונת הרבייה מתרחשת מאפריל עד יוני, ועונת ההמלטות בין אוגוסט לנובמבר. הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר היריון של מספר חודשים, והוא מגיע לבגרות עד גיל שנתיים. מצבם של רוב המינים בסוג נחשב ליציב, להוציא אחד שמצבו פגיע ואחד שמצבו סכנת הכחדה חמורה. האיום העיקרי על העטלפים הוא אובדן בית גידול עקב בירוא יערות והפרעה אנושית. בסוג זה 14 מינים: עטלף חשוף-גב אנדרסן (Dobsonia anderseni) עטלף חשוף-גב בופורט (Dobsonia beauforti) עטלף חשוף-גב ביאק (Dobsonia emersa) עטלף חשוף-גב הלמהרה (Dobsonia crenulata) עטלף חשוף-גב זוטר (Dobsonia minor) עטלף חשוף-גב ירקרק (Dobsonia viridis) עטלף חשוף-גב מולוקני (Dobsonia moluccensis) עטלף חשוף-גב מערבי (Dobsonia peroni) עטלף חשוף-גב מצויר (Dobsonia pannietensis) עטלף חשוף-גב ניו-בריטי (Dobsonia praedatrix) עטלף חשוף-גב ניו-גינאי (Dobsonia magna) עטלף חשוף-גב סולאווסי (Dobsonia exoleta) עטלף חשוף-גב סולומוני (Dobsonia inermis) עטלף חשוף-גב פיליפיני (Dobsonia chapmani) מדיה וקבצים בנושא עטלף חשוף-גב בוויקישיתוף עטלף חשוף-גב, באתר ITIS (באנגלית) עטלף חשוף-גב, באתר NCBI (באנגלית) עטלף חשוף-גב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף חשוף-גב, באתר GBIF (באנגלית)
עטלף כותפות ננסי

עטלף כותפות ננסי (שם מדעי: Micropteropus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שחיים ביבשת אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, ומשמעות שמו המדעי היא ״יונק מכונף קטן״. בטקסונומיות מסוימות הוא עדיין נכלל תחת הסוג עטלף כותפות הגדול יותר. לעטלף הכותפות הננסי גוף קטן, ראש ארנבי מעוגל, לוע קצר ורחב ולחיים נפוחות מעט. האוזניים גדולות ועגולות, והעיניים גדולות בצבע זית עם אישונים קטנים. האף קטן ען נחיריים בולטים שמופרדים באמצעות חריץ עמוק. הן לזכר והן לנקבה יש בבסיס האוזניים נקודות שיער לבנות שמכסות בלוטות ריח. לזכרים, יש בצדדי הכף צמד ציציות שיער גדולות שנראות ככותפות ומכסות קפלי עור דמויי כיס, בעוד שלנקבות יש קפלי עור ללא כותפות. אורך הראש והגוף של עטלף הכותפות הננסי 67–103 מ״מ, אורך הזרוע 46–67 מ״מ ומשקלו 20–43 גרם. הזנב קטום או נעדר וכנף הזנב צרה ודקה. הנקבה גדולה במקצת מן הזכר ולאחרון יש מיתרי קול מפותחים יותר שמשמשים אותו לחיזור. אף על פי שעטלף הכותפות הננסי קטן משמעותית מהסוג עטלף כותפות, מעבר לגודל קיימים הבדלים מורפולוגיים קטנים מאוד בין הסוגים והסוג נבדל על בסיס הבדלים בכרומוזומים. הפרווה של עטלף הכותפות הננסי ארוכה, עבה ועדינה והיא הופכת לדלילה באזור הגחון. צבעה הכללי חום בהיר, כתמתם, זהוב, חום ורדרד או חום אפרורי והגחון לבנבן, צהבהב או בז׳ עם גוון ורוד. נקודות השיער בבסיס האוזניים והכותפות הגדולות בצבע לבן-שנהב או צהבהב. הכנפיים שחרחרות או חומות, והזרועות, השוקיים והאוזניים בצבע כתמתם, ורדרד או חום. עטלפי הכותפות הננסיים מצויים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את אתיופיה, רואנדה, בורונדי, אוגנדה, דרום סודאן, קונגו הדמוקרטית, קונגו, גבון, אנגולה, גינאה המשוונית, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, מאלי, בורקינה פאסו, חוף השנהב, ליבריה, גינאה ביסאו, גינאה, גאנה, סנגל וגמביה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, כיסי סבך, יער גדותיים וסוואנה טרופית. המינים בסוג פעילים משעות הערב עד חצות הלילה, ומבלים את שאר הזמן בשינה בסבך או על עצי דקל בגובה 3–6 מטר; במהלך השינה, הכנפיים נכרכות סביב הגוף ורק האוזניים זקופות ובולטות החוצה. עטלפי הכותפות חיים בגפם או בקבוצות של 10 פרטים ומחפשים את מזונם בחופת היער הגבוהה. הם ניזונים בעיקר מפירות בשלים, מפרחים ומצוף של קיגליה מנוצה; העטלף אף משמש כמאביק העיקרי של הצמח האחרון. המזון נלקח באמצעות נחיתה על הפרי או נגיסה ממנו תוך כדי ריחוף באוויר. העטלף צורך את המיץ והעיסה הרכה, ויורק את החלקים הקשים והסיבים. הכותפות של הזכרים נפתחות ורועדות במהלך עונת הרבייה ומפיקות ריח, כחלק ממצג חזותי, קולי וכימי שנועד למשוך את הנקבות. יש מדי שנה שתי עונות רבייה, וההיריון נמשך 5–6 חודשים. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד והוא שוהה לצד אימו עד 3 חודשים. הנקבה מסוגלת להתרבות כבר בגיל 6 חודשים, והזכר בגיל 9 חודשים. בסוג זה 2 מינים: עטלף כותפות ננסי פיטרס (Micropteropus pusillus) - מצוי במרכז ומערב אפריקה. עטלף כותפות ננסי היימן (Micropteropus intermedius) - מצוי בדרום קונגו וצפון אנגולה. מדיה וקבצים בנושא עטלף כותפות ננסי בוויקישיתוף עטלף כותפות ננסי, באתר ITIS (באנגלית) עטלף כותפות ננסי, באתר NCBI (באנגלית) עטלף כותפות ננסי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף כותפות ננסי, באתר GBIF (באנגלית)
עטלף כותפות אנשייטה

עטלף כותפות אנשייטה (שם מדעי: Plerotes anchietae) הוא סוג של עטלף נדיר במשפחת עטלפי הפירות שחי ביבשת אפריקה ומהווה מין בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1900 על ידי הזואולוג הפורטוגזי אנטרו פרדריקו דה סיברה וקרוי על שם חוקר הטבע הפורטוגזי חוסה אלברטו דה אוליביירה אנשייטה. במקור הוא תואר כמין בסוג עטלף כותפות, אך בשנת 1910 הוקצה עבורו סוג נפרד. לעטלף כותפות אנשייטה גולגולת קצרה, עדינה וחרוטית, גוף קטן ולוע בינוני ורחב. העיניים גדולות והאוזניים רחבות ועגולות. הלשון מכוסה בגבשושיות זיפים בקצה והשיניים קטנות באופן כללי. החותכות קטנטנות, המלתעות ארוכות וצרות והטוחנות פשוטות וחסרות תלוליות. על החך יש 4 רכסים חזיתיים רציפים ו-4 אחוריים שחצויים במרכזם. אורך הראש והגוף של עטלף כותפות אנשייטה 70–96 מ״מ, אורך הזרוע 47–53 מ״מ ואורך האוזן 15–18 מ״מ; מוטת הכנפיים עד 34 ס״מ ומשקלו כ-20 גרם. הזנב מסתכם בבליטה ואינו נראה לעין או שנעדר לחלוטין. כנף הזנב צרה וקצרה. הפרווה של עטלף אנשייטה ארוכה ורכה עם מרקם משי. צבעה הכללי בז׳, חאקי או חום אפרורי בהיר, כשהצד התחתון חיוור יותר ונע בין צהבהב לאפרפר או שמנת. בצידי הפנים יש פסים אדמדמים חיוורים וטבעות אדמדמות סביב העיניים. על הסנטר והשפתיים יש זקן מדומה לבן. סביב האוזניים יש קווצות שיער לבנות בולטות. לעטלף אנשייטה אין כותפות שיער אמיתיות כיתר קרוביו, אך יש לו תחתיהן כתמים לבנים דומים על הכתפיים. הכנפיים אדמדמות-שחומות, והשוקיים והזרועות בצבע ורדרד-בורדו. עטלף אנשייטה מצוי בחלק הדרומי של מרכז אפריקה; טווח התפוצה שלו כולל את דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, צפון זמביה ומלאווי ומרכז ומזרח אנגולה. בית הגידול של הסוג מורכב מסוואנה טרופית ויערות ירוקי-עד טרופיים או סבוטרופיים באזור האקולוגי המכונה יערות מיומבו במרכז זמבזי. הוא מצוי בשפלות וברכסים הרריים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים. בשל הנדירות של המין, מעט מאוד ידוע עליו. הוא פעיל בלילה ומבלה את שעות היום בעלווה הצפופה. התזונה של המין אינה ידועה. המורפולוגיה של הגולגולת והשיניים הקטנות מצביעים על היותו יונק צוף שניזון בעיקר מצוף ואבקנים. עם זאת, לשונו קצרה יחסית, כך שאולי גם פירות תופסים חלק משמעותי ממזונו. עטלף כותפות אנשייטה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הגדול יחסית, וההנחה שהאוכלוסייה גדולה. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה וככל הנראה נמצאת בירידה מסוימת. מיעוט הדגימות שנאספו מאז גילוי המין, מצביעים על כך שהוא נפוץ בדלילות יחסית. האיומים העיקריים על המין הם בעיקר אובדן בית גידול עקב התפתחות חקלאית, כריתת עצים והצתת שריפות - בפרט במלאווי ואנגולה. אף על פי שאין מאמצי שימור ספציפיים למין, הוא נוכח כנראה במספר אזורים מוגנים. נדרשים סקרים נוספים כדי לקבוע טוב יותר את מצב השימור וטווח התפוצה של עטלף אנשייטה. מדיה וקבצים בנושא עטלף כותפות אנשייטה בוויקישיתוף עטלף כותפות אנשייטה, באתר ITIS (באנגלית) עטלף כותפות אנשייטה, באתר NCBI (באנגלית) עטלף כותפות אנשייטה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עטלף כותפות אנשייטה, באתר GBIF (באנגלית) עטלף כותפות אנשייטה באתר הרשימה האדומה של IUCN