laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עונת 1980/1981 בליגת העל ההולנדית

עונת 1980/1981 הייתה העונה ה-25 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה א.ז 67 באליפות הליגה. אקסלסיור רוטרדם ווחנינגן ירדו לליגת המשנה. על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו וחנינגן ופ.צ חרונינגן שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות שסיימו במקומות 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה. א.ז 67 זכתה גם בגביע ולכן סגנית מחזיקת הגביע העפילה לגביע אירופה למחזיקות גביע
תהל"ה

תהל"ה היא עמותה המספקת תמיכה להורים ובני משפחה של חברי קהילת הלהט"ב. עמותת תהל"ה נוסדה בשנת 1992 על ידי יונתן דנילוביץ' ז"ל ודבורה לוז ז"ל כקבוצת תמיכה הדדית של הורים לילדים מהקהילה הגאה. הקבוצה נהגה להיפגש אחת לחודש בבית האגודה בתל אביב, בהנחיית שרה אבני. דבורה לוז עמדה בראש העמותה במשך שנים ארוכות. אחריה נבחרה לתפקיד חנה ארנון ויעל אגמון. דבורה ביחד עם שרה אבני, כתבו את הספר "אמא יש לי משהו לספר לך" (הוצאת שופרא, 2000) העוסק בנושא ההורות ללהט"ב. עמותת תהל"ה מנוהלת על ידי ועד מנהל שנבחר מדי שנה על ידי האספה השנתית של חברות וחברי העמותה. כל החברות והחברים הפעילים בעמותה, לרבות חברות וחברי הוועד, הם מתנדבים. העמותה מפעילה קבוצות תמיכה להורים בכל רחבי הארץ, קו תמיכה טלפוני, אתר אינטרנט, הרצאות במתכונת "סיפור אישי" וכן מספקת עלוני קשר. מתנדבי תהל"ה משתתפים מדי שנה במצעדי הגאווה ברחבי הארץ. בשנת 2009 נבחרה עמותת תהל"ה להוביל את המצעד בירושלים. העמותה פועלת ליצירת שינוי חברתי בעמדות החברה וביחסה אל הקהילה הלהט"בית ולקידום שוויון זכויות מלא. בנוסף, פועלת בשיתוף ארגוני קהילה נוספים ומול מוסדות ממשלתיים, לבניית תשתית חוקתית וחברתית לשוויון זכויות. עם הזמן נוספו קבוצות תמיכה בירושלים ובחיפה, ובהמשך החלו לפעול קבוצות במקומות רבים בארץ. מגפת הקורונה שפרצה בשנת 2020 תרמה לפתיחת קבוצות תמיכה גם באמצעות זום. למפגשים מגיעים הורים ובני משפחה, ובמקרים מסוימים גם הילדים עצמם המעוניינים לשתף פעולה עם הוריהם. קבוצות תמיכה להורים של עמותת תהל"ה פעילות כיום בערים שונות, רובן לאוכלוסיית ההורים הכללית וחלקן לאוכלוסיות ספציפיות כגון: הורים דתיים, הורים של טרנסג'נדרים ואבות לילדים גאים. חברות תהל"ה מגיעות לדיונים בוועדות הכנסת העוסקות בנושאים שקשורים לרווחה ושוויון זכויות לקהילת הלהט"ב, ונציגות של העמותה משמיעות שם את קולם של ההורים לאנשים להט"ב. פעילות של תהל"ה מתראיינות לתקשורת ומפיצות את דבר קיומן של קבוצות תמיכה במקומות רבים בישראל, כדי להקל על הורים שמרגישים צורך בתמיכה, למצוא את דרכם לקבוצות במקומות מגוריהם. הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים אתר האינטרנט הרשמי של תהל"ה תהל"ה, ברשת החברתית פייסבוק תהל"ה, באתר "WDG חדשות הקהילה הגאה" תהל"ה, באתר "גיידסטאר ישראל"
טואומו רוטו

טואומו רוּטוּ (בפינית Tuomo Ruutu, נולד ב-16 בפברואר 1975 בונטה, פינלנד) הוא שחקן הוקי קרח מקצועני בעמדת חלוץ קיצוני שמאלי, ששיחק בקבוצות ה–NHL ושחקן נבחרת פינלנד. לטואומו שני אחים, יארקו ומִיקּוֹ, המשחקים גם הם הוקי קרח מקצועני. יארקו משחק ב–NHL ושיחק יחד עם אחיו בנבחרת פינלנד. טואומו רוטו התחיל לשחק הוקי קרח בליגה הפינית. בשנת 2000 הוא היה חבר של נבחרת פינלהד הצעירה שזכתה באליפות העולם עד גיל 18. בדראפט 2001 הוא נבחר על ידי קבוצת שיקגו בלאקהוקס במקום התשיעי. הוא שיחק בקבוצה מספר עונות עד שעבר לקרוליינה הוריקנס בעונת 2007/2008. בעונת 2014 רוטו עבר לניו ג'רזי דווילס. בשנת 2016 הוא חזר לאירופה והתחיל לשחק בשווייץ. בשנת 2017 הוא סיים את הקריירה המקצועית. טואומו רוטו היה שחקן בולט בנבחרת פינלנד. הוא השתתף איתה במשחקים אולימפיים וזכה באליפות העולם בשנת 2011. מדיה וקבצים בנושא טואומו רוטו בוויקישיתוף טואומו רוטו, באתר olympedia.org ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טאבריצ'סקויה

טאבריצ'סקויה (ברוסית: Таврическое) היא עיירת עובדים (רו') ברוסיה במחוז אומסק. בין השנים 1898–1899 לאומסק הגיעו גששים מטאבריה. גששים אלו קיבלו היתר להתיישב בחלקת אדמה דרומית לאומסק. שנת ייסוד של טאבריצ'סקויה נחשבת שנת 1900. בשנת 1903 בכפר היו 91 בתי אב. ב-1929 הפך לקולחוז וילנה גרומדה (ב-1931 פוצל לשני קולחוזים). ב-1938 טאבריצ'סקויה חוברה טלגרפית עם אומסק. ב-1969 קיבלה מעמד של מושבת פועלים. אוכלוסיית טאבריצ'סקויה לפי שנים: ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחנת לוביאנקה

תחנת לוביאנקה (ברוסית: Лубянка) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סוקולניצ'סקאיה. תחנת לוביאנקה נפתחה תחת השם "דזרז'ינסקאיה", כחלק מקטע ההשקה הראשון של המטרו של מוסקבה. התחנה ממוקמת בנפת טברסקוי ויש גם יציאות לנפות משצ'אנקה, בסמאני, וקראסנוסלסקי. תחנת לוביאנקה נפתחה ב-15 במאי 1935, והיא ממוקמת מתחת לכיכר לוביאנקה וקרויה על שמה. ב-2010 אירע בתחנה פיגוע כחלק מסדרת הפיגועים במוסקבה. לובי התחנה לובי התחנה ממוקם בכיכר לוביאנקה מדיה וקבצים בנושא תחנת לוביאנקה בוויקישיתוף http://proezdmetro.ru/121.html ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הסוהר פלורידה

בית הסוהר פלורידה (באנגלית: Florida State Prison) הוא מוסד כליאה, השוכן במחוז מריון שבפלורידה. הוא מנוהל על ידי מחלקת בתי הכלא של מדינת פלורידה. בית הכלא הוקם בשנת 1961, אך הבנייה נמשכה עד לשנת 1968. המתקן יכול לאכלס 1400 אסירים והוא בין מתקני כליאה הגדולים בפלורידה. המתקן הוקם כאגף המזרחי של בית הסוהר המדינתי הקיים, והחל משנת 1972 הוא פועל ככלא נפרד. בכלא קיים אגף לנידונים להוצאה להורג לגברים (בבית הסוהר לוול הסמוך מוחזקות אסירות נידונות למוות). עד לשנת 2000, ההוצאות להורג בוצעו על ידי כיסא חשמלי, ומשנת 2000 בהזרקת רעל. בין הרוצחים שהוצאו להורג בכלא נמנים טד באנדי, מרטין גרוסמן, תומאס נייט, רוברט לונג, אוסקר ריי בולין ועוד. ג'רארד ג'ון שייפר נידון למאסר עולם ונרצח בבית הסוהר על ידי אסיר אחר. אתר האינטרנט הרשמי של בית הסוהר פלורידה (באנגלית)
מוריץ דסאואר

מוריץ דסאואר (בהונגרית: Dessauer Móric; בלטונפקאיאר, 24 במאי 1842 – מיינינגן, 17 באפריל 1895) היה רב הונגרי ועיתונאי. היה חבר באגודת העיתונאים ההונגרית. מוריץ דסאואר היה בנו של הרב גבריאל דסאואר. למד תחילה בישיבות בסקשפהרוואר ותלמוד בווארפלוטה, אחר כך קיבל סמיכה לרבנות בבית המדרש לרבנים בברסלאו ודוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטה. תחילה הפך לרב מחוזי בקטן ומשנת 1881 במיינינגן. Spinoza und Hobbes; Begründung ihrer staats- und Religionstheorien durch ihre philosophischen Systeme (Breslau, 1868) ---ספינוזה והובס; מבוא לתיאוריות הממלכתיות והדתיות של המערכת הפילוסופית (ברסלאו, 1868 ) Daniel, in sieben Kanzelreden für das Neujahrs- und Versöhnungsfest (u. o. 1875) Des Sokrates der Neuzeit und sein Gedankenschatz; Sämmtliche Schriften Spinozas gemeinverständlich und kurz gefasst (Köthen, 1878) Der deutsche Plato; Erinnerungsschrift zu Moses Mendelssohn 150-jährigen Geburstage (Berlin, 1879) Blüthen und Knospen der Humanität a Zeit von Reuchlin bis Lessing ( ציריך, 1881 ) Humanität und Judentum (Leipzig, 1885). --- מדעי הרוח ושיפוט (לייפציג, 1885). לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. מוריץ דסאואר דסאואר מוריץ. אינדקס ביוגרפי הונגרי. המוזיאון הספרותי פטפי. פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1944-1939 לאסלו סגי: סטודנטים הונגרים באוניברסיטאות ומכללות גרמניות 1789–1919 .בודפשט. ארכיונים של אוניברסיטת אטווש לוראנד, 2001 צ'אבה נאג': לקסיקון ספרות המהגרים ההונגרית. מוזיאון ספרותי ומרכז לספרות עכשווית, 2000
רוברט סוויין גיפורד

רוברט סוויין גיפורד (באנגלית: Robert Swain Gifford‏; 23 בדצמבר 1840 – 15 בינואר 1905) היה צייר נוף אמריקאי. הוא הושפע מאסכולת ברביזון. גיפורד נולד באי נונאמסט, בארכיפלג איי אליזבת במסצ'וסטס. כשהיה בן שנתיים עבר עם משפחתו לאזור ניו בדפורד, ושם למד בבתי ספר ציבוריים. כשגיפורד היה נער, הצייר ההולנדי אלברטוס ואן בסט הגיע לניו בדפורד, והשניים שיתפו פעולה בציורי ספינות. גיפורד פתח סטודיו בבוסטון בשנת 1864. שנתיים לאחר מכן עבר לעיר ניו יורק. בשנת 1867 הוא מונה כחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב ובשנת 1878 הוא הפך לחבר מלא. הוא טייל וצייר באורגון ובקליפורניה, ולאחר מכן נסע לאירופה, שם ביקר בבריטניה, צרפת, איטליה וספרד. לפני שחזר לארצות הברית נסע למרוקו ולמצרים. אליו הצטרפו אמנים אחרים כמו לואי קומפורט טיפאני, וציירו כמה נושאים באותם אזורים. חלק ניכר מעבודותיו מתמקד בנופיה של ניו אינגלנד. הוא, יחד עם בני דורו הוויקטוריאניים מאסכולת ההרים הלבנים ואסכולת נהר הדסון, סייעו להנציח את הצוקים המרשימים של גרנד מנאן במפרץ פונדי. ציורו מהאי, פטס קוב, ממחיש את יצירתו הימית הטובה. בשנת 1867 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר עמית והיה חבר מלא בשנת 1878. בשנת 1876 הוא זכה במדליית התערוכה בתערוכת המאה בפילדלפיה ובתערוכה הבינלאומית בפריז בשנת 1889. גיפורד נפטר בביתו בעיר ניו יורק בשנת 1905. בשנת 1899 הוא היה אמן במשלחת המפורסמת של הרימן באלסקה. חלק מיצירותיו תלויות בגלריות הבולטות ביותר בארצות הברית, כולל המוזיאונים לאמנויות יפות בסן פרנסיסקו, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק, ומוזיאון סמית'סוניאן האמריקאי לאמנות, בוושינגטון הבירה. מדיה וקבצים בנושא רוברט סוויין גיפורד בוויקישיתוף David Bernard Dearinger; National Academy of Design (U.S.) (2004). Paintings and Sculpture in the Collection of the National Academy of Design: 1826–1925. Hudson Hills. pp. 20– ROBERT SWAIN GIFFORD DEAD.; An Artist Well Known for His Paintings of Oriental Scenes., timesmachine.nytimes.com (באנגלית) Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Gifford, Robert Swain" . Encyclopædia Britannica. 12 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 4.
תחנת קייבסקאיה (קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה)

קייבסקאיה (ברוסית: Киевская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה. תחנת קייבסקאיה נפתחה ב-5 באפריל 1953, והיא קרויה על שם תחנת הרכבת קייבסקי. התחנה ממוקמת ברובע דורוגומילובו, והיא מקושרת במעבר עם שתי תחנות בשם זהה, אחת בקו פיליובסקאיה, והשנייה בקו קולצביה. עיצוב התחנה מוקדש לאוקראינה הסובייטית ולאיחודה מחדש של אוקראינה עם רוסיה. התחנה מעוטרת במספר רב של ציורים. מדיה וקבצים בנושא תחנת קייבסקאיה בוויקישיתוף https://um.mos.ru/houses/stantsiya-metro-kievskaya-arbatskopokrovskoy-linii/ ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארד למסון הנרי

אדוארד למסון הנרי (באנגלית: Edward Lamson Henry‏; 12 בינואר 1841 – 9 במאי 1919), היה צייר ז'אנר (אנ') אמריקאי. הנרי נולד בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית. הוריו נפטרו כשהוא היה בגיל שבע, והוא עבר להתגורר אצל בני דודיו בניו יורק. הוא החל ללמוד ציור באקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה (PAFA) בפילדלפיה. בשנת 1860 נסע לפריז, שם למד אצל שארל גלייר וגוסטב קורבה, בערך באותה תקופה יחד עם קלוד מונה, פייר-אוגוסט רנואר, פרדריק באזיל ואלפרד סיסלי. בשנת 1862 הוא שב לארצות הברית, שם שימש כפקיד באוניית תובלה של האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית. לאחר המלחמה הוא חזר לצייר, עם עבודות רבות בהשראת קורותיו במלחמה. הוא עבר לבניין הסטודיו ברחוב העשירי בגריניץ' וילג', שם היה גם לוינסלו הומר סטודיו. בשנת 1869 נבחר הנרי לאקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק. הוא נפטר בביתו באלנוויל, ניו יורק ב־9 במאי 1919. ציוריו מתמקדים בסצנות מחיי היומיום, אירועים בחיי הכפר ותמות הקשורות בתחבורה של המאה התשע-עשרה. בין יצירותיו הידועות ביותר ניתן למנות כמה מסעות מוקדמים ברכבת, והוא הנציח תקריות ואירועים בפירוט רב. הנרי היה חבר באגודה ההיסטורית בניו יורק. בגלל תשומת לבו הרבה לפרטים, בני תקופתו התייחסו לציוריו כאל שחזורים היסטוריים אותנטיים. בשנת 1884 עברו הנרי ואשתו פרנסס ליווינגסטון וולס לעיירה קרגסמור בהרי קטסקיל שבאפסטייט ניו יורק, שם עזרו בהקמת כפר אמנים. הנרי רכש אוסף גדול של עתיקות, תמונות ישנות ומגוון יצירות אמריקאיות, שעסרו לו להעשיר את הידע הנחוץ לציוריו. "הציורים ההיסטוריים" של הנרי תיארו לעיתים קרובות את אמריקה האידילית והחקלאית, כזו שלא הוטרדה יחסית ממלחמת האזרחים או מהתגברות התיעוש, העיור וההגירה בתקופתו. ציוריו של הנרי היו פופולריים ביותר במהלך חייו. פרופסור לאמנות ויליאם ט. אודל כתב על מורשתו, "אולי אף אמן לא תיאר בצורה כה עקבית את פולחן הנוסטלגיה האמריקאי ברבע האחרון של המאה ה-19 כמו אדוארד למסון הנרי." מדיה וקבצים בנושא אדוארד למסון הנרי בוויקישיתוף Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Henry, Edward Lamson". Encyclopædia Britannica. 13 (11th ed.). Cambridge University Press. Edward Lamson Henry, 1841-1919 The Peddler, 1879; essay by William T. Oedel, www.tfaoi.com "Edward Lamson Henry". New-York Tribune. 1919-05-11. p. 19. נבדק ב-2021-06-11. Oedel, William T. "Edward Lamson Henry, 1841-1919, 1999. In Selections from the American Collection of the Museum of Fine Arts and the George Walter Vincent Smith Art Museum, ISBN 0-916746-18-6, pp. 100-102.
גבריאל דסאואר

גבריאל דסאואר (בהונגרית: Dessauer Gábriel; ניטרה, 1805 – בלטונפקיאר, 1 ביוני 1878) היה רב הונגרי, משורר. שנים מבניו יוליוס דסאואר ומוריץ דסאואר היו רבנים אף הם. הרב גבריאל דסאואר היה תלמידו של הרב משה סופר (החתם סופר) ראש ישיבת פרשבורג (בהונגרית: פוז'ון, בסלובקית ברטיסלאבה) והרב הראשי של ברטיסלאבה. לאחר הסמיכה לרבנות פעל כרב דסאואר ביישוב הקטן בלטונפקאיאר בהונגריה על שפת אגם בלטון במשך ארבעים שנה. הוא היה תאולוג מעולה וחוקר יהדות משכיל. Das Buch Hiob. Übersetzt und commentiert (Pressburg, 1838) יד גבריאל (1838), הסבר שנכתב ליורה דעה האריאל (בודה, 1859), אשר מסביר את תורתו של הרב בר חנא, סופר תלמודי. שירי זימרה, הסבר על חלק מספר בראשית דגל הלוי אוסף הדרשות שלו הופיע גם תחת השם Homiletische Skizzen (בודה, 1862). הוא גם כתב שירים עבריים. בניו היו מוריץ דסאואר, רב במיינינגן, והרב דיולה דסאואר סופר תאולוגי. פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1944-1939. לקסיקון ביוגרפי של מחוז וספרם. עורך ראשי. בלה וארגה. וספרם, האספה הכללית של הממשלים המקומיים של מחוז וספרם, 1998 לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גבריאל דסאואר גבריאל דסויר, דף שער בספרייה הלאומית
גנגסטרים על אמת

גנגסטרים על אמת הוא אלבום האולפן השלישי של צמד הזמרים-יוצרים והמפיקים המוזיקליים הישראלים אמיר ובן. האלבום יצא לאור ב-31 במאי 2021. מתוך האלבום יצאו כסינגלים "תל אביב זה אני ואת", "מחר מחר", "תקופות" ו"ספסלים", כשהראשון זכה להצלחה רבה במצעדי המוזיקה. באלבום זה, הצמד שיתף פעולה עם זמרים כמו עדי אולמנסקי, רוני דלומי, האחיות כרקוקלי, דני בסן וג'יין בורדו. כל שירי האלבום הופקו על ידי אמיר ובן, שהיו אחראים גם על מרבית המילים והלחן, אף על פי שהיו שותפים בו אומנים אחרים לכתיבה והלחנה של שירים באלבום. ב-22 באפריל, הצמד הודיע דרך הרשת החברתית פייסבוק על השקת האלבום בנוסף למופע השקה לאלבום זה אשר יתקיים במועדון הבארבי בתל אביב ב-12 ביולי. ב-10 ביוני, נודע על שני מיקומים נוספים שבהם יתקיים מופע השקת האלבום, בנוקטורנו, ירושלים ב-31 ביולי ובפאב הפרה, שבי ציון ב-7 באוגוסט. האלבום גנגסטרים על אמת באתר ספוטיפיי האלבום גנגסטרים על אמת באתר אפל מיוזיק עושים בארבי פעם ראשונה, מופיעים פעם ראשונה אחרי יותר משנה, משיקים אלבום חדש! באתר פייסבוק אמיר ובן - מופע השקה לאלבום החדש ואורחים אחרי הבארבי מגיעים להשיק את האלבום גם בצפון ובירושלים באתר פייסבוק
חצי האי טאבארין

חצי האי טאבארין או חצי האי טברין (באנגלית: Tabarin Peninsula) הוא חצי אי גדול, בקצהו המזרחי של חצי האי טריניטי, שבקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אורכו של חצי האי 28 קילומטרים, ורוחבו של חצי האי בין 9 קילומטרים (בחלק הצר ביותר) ל-22 קילומטרים (בחלקו הרחב ביותר). חצי האי ממוקם בין מפרץ התקווה שמצפון לו, למפרץ דוז שמדרום לו, ויוצר את הקצה המזרחי של חצי האי טריניטי. ממזרח לחצי האי מצוי המצר האנטארקטי. חצי האי משתרע מהנקודה הצפונית ביותר של חצי האי אנטארקטיקה לכיוון דרום, ובולט לתוך ים ודל . מצר יבשה שרוחבו 12 קילומטרים מקשר בין חצי האי טאבארין לחצי האי טריניטי. הגובה הממוצע של חצי האי הוא 250 מטרים מעל פני הים; שיא גובהו של חצי האי הוא לגובה של 1,000 מטרים מעל פני הים (בהר טיילור, המצוי בסמוך מצפון למצר היבשה המקשר בין חצי האי טאבארין לחצי האי טריניטי). מפרץ טרפאסי ממוקם באמצע החוף המזרחי של חצי האי טאבארין. לחוף המפרץ מצוי מצוק בראון - קיר מצוק של טויה בזלתית. בקצה הדרומי של חצי האי מצויים כף גרין (Cape Green) וכף ברד (Cape Burd), ומעבר להם מצוי מפרץ דוז. על חצי האי ממוקמות גבעת קיירן, וגבעת מינרל. חצי האי התגלה ומופה באופן גס בשנת 1902 על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקוד אוטו נורדנשלד וקרל אנטון לארסן. חצי האי מופה בשנית בשנת 1946 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS). חצי האי נקרא על שם מבצע טאבארין (Operation Tabarin), שם הקוד הימי של סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) בין השנים 1943–1945 (במהלך מלחמת העולם השנייה). מבצע טאבארין נקרא על שם מועדון הלילה "Bal Tabarin" בפריז. הצוקים המתפוררים של מצוק בראון מתנשאים מעל מפרץ טרפסי, יוצרים ערמות סלעים על החוף שלרגלי המצוקים ומדרונות מבותרים. מדרונות וסלעים אלה מאפשרים תנאי גידול לכמה מיני צומח: על הסלעים גדלים כמה סוגי חזזיות, ובמעלה המדרונת צומחים כמה מיני טחבים, בחצי האי לא מצויים צמחים וסקולריים. כלבי הים מסוג ודל לעיתים עולים על החוף וכלבי ים נמרים צדים במפרץ בסמוך לחופי חצי האי. חצי האי מהווה אתר גידול ורבייה לפינגוויני אדלי ולפינגווינים לבני־אוזן, וכן ליסעורי הכף, יסעורי שלג, חמסניים ושחפי הקלפ. ציפורים אחרות המתרבות בחצי האי הן יסעור ענק דרומי, פוולמאר דרומי ויסעורון וילסון. • del Valle, Rodolfo & Morelli, Jorge & Rinaldi, Carlos. (2001), Geology of new localities on Tabarin Peninsula, northern Antarctic Peninsula, Antarctic Science - ANTARCT SCI. 13. 10.1017/S0954102001000451 • William James Mills, Exploring Polar Frontiers: M-Z, P. 662 חצי האי טאבארין באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חצי האי טאבארין באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור חצי האי טאבארין מפת אזור חצי האי טאבארין מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
פולקסווגן מולטיוואן T7

פולקסווגן מולטיוואן T7 (באנגלית: Volkswagen Multivan T7) היא מסחרית במרכב מיניוואן, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2021. היא הוצגה ביוני 2021. העיצוב החדש מציג מראה מודרני, היא עברה הסבה להסעת נוסעים בפאר. בתוך בתא הנוסעים העיצוב מציג, דשבורד בעיצוב חדש, מרווח לרגליים, מרבית הכפתורים הוחלפו במשטחי מגע, לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 10.25 אינץ', מסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 10 אינץ'. כמו בכל דגמי המולטיוואן רוכשי הדגם יוכלו לבחור מספר קונפיגורציות ישיבה לחלל תא הנוסעים, החל מחמישה מושבים נפרדים הנעים על מסילה, ועד לחדר ישיבות עם ארבעה מושבים נפרדים הכוללת מושבי שורה שנייה נגד כיוון הנסיעה ושולחן עבודה מתקפל במרכז החלל. עקב השימוש בפלטפורמה MQB של פולקסווגן ישנה אפשרות להוסיף מערכת הנעה היברידית פלאג-אין. היא משווקת עם שלוש יחידות הנעה. בהמשך תצרף פולקסווגן מנוע דיזל בהספק של 150 כ"ס. הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.4 ליטר טורבו עם מנוע חשמלי, שניהם מספקים יחד 218 כ"ס. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 13.0 קוט"ש המספקת טווח נסיע החשמלי של 50 ק"מ. מנוע בנזין בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק כ-136 כ"ס. מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו במספק כ-204 כ"ס. לשני מנועי הבנזין תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. מדיה וקבצים בנושא פולקסווגן מולטיוואן T7 בוויקישיתוף פולקסווגן מציגה את המולטמיוואן T7 החדש 2022, באתר קארטיוב, ‏11 ביוני 2021 2022 VW Multivan T7 Debuts With More Versatility And Hybrid Power, באתר מוטור 1, ‏10 ביוני 2021
תחנת פרוספקט מירה (קו קולצביה)

פרוספקט מירה (ברוסית: Проспект Мира) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה. תחנת פרוספקט מירה נפתחה ב-30 בינואר 1952, והיא קרויה על שם שדרת פרוספקט מירה. התחנה ממוקמת ברובע משצ'אנסקי, לא רחוק מקומפלקס הספורט אולימפיסקי. עד 20 ביוני 1966 התחנה נקראה "בוטניצ'סקי סאד", על שם גן בוטני של אוניברסיטת מוסקבה הנמצא בקרבה. כניסה לתחנה מדיה וקבצים בנושא תחנת פרוספקט מירה בוויקישיתוף https://um.mos.ru/houses/stantsiya-metro-prospekt-mira-koltsevaya/ ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנצ'נץ'

אנצ'נץ' (בהונגרית: Encsencs) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני. בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית אנצ'נץ' קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-1,985 תושבים בשנת 1990 עד 1,851 תושבים בשנת 2020. אחרי מלחמת העולם הראשונה היה הכפר לתקופה קצרה שטח בשליטת רומניה. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14 יהודי ראשון הוזכר בכפר כבר משנת 1747, אך יהודים רבים החלו להתיישב באנצ'נץ' בסוף המאה ה-18. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, ואחדים בעלי משקים זעירים. הקהילה התארגנה באמצע המאה ה-19. בזמן הקרע ביהדות הונגריה בשנת 1869 לאחר קונגרס יהודי הונגריה, הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי שסירב לקבל את תקנות הקונגרס. במקום היו שני בתי עלמין, בית כנסת ו"חדר". בשנת 1885 הייתה הקהילה היהודית כפופה לרב של נירבאטור. במחלמת העולם הראשונה נפלו שניים מיהודי הכפר בקרבות, באותו זמן כיהן בכפר שופט מהקהילה היהודית. יחסי התושבים ליהודי הכפר היו טובים ובשנת 1930 כשהפקיעו השלטונות את שטחי היהודים והציעום למכירה, לא שיתפו תושבי הכפר פעולה עם המכירה. ובשנת 1940 כשהואשם אחד מיהודי הכפר בבגידה, העידו לטובתו אנשי הכפר הלא יהודים והוא שוחרר. בשנת 1941 גויסו עשרה צעירים מהקהילה לשרות העבודה (עבודות כפייה עבור הצבא ההונגרי). בשנת 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, הועברו יהודי אנצ'נץ' למחנה הריכוז בנירייש Nyírjes ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ. אנצ'נץ' בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 159 מדיה וקבצים בנושא אנצ'נץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנצ'נץ' (בהונגרית) קהילת אנצ'אנץ', באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" "אנצ'נץ'", באתר JewishGen (באנגלית) עדות של ניצולת שואה ילידת אנצ'נץ' נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי באנצ'נץ' תיעוד יהודי אנצ'נץ' שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
תחנת נובוסלובודסקאיה

נובוסלובודסקאיה (ברוסית: Новослободская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה. תחנת נובוסלובודסקאיה נפתחה ב-30 בינואר 1952, והיא קרויה על שם רחוב בשם זהה. התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי, ויש לה מעבר לתחנת מנדלייבסקאיה של קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה. התחנה ממוקמת בין תחנת בלרוסקאיה ופרוספקט מירה. לובי התחנה ויטראז'ים בתחנה מדיה וקבצים בנושא תחנת נובוסלובודסקאיה בוויקישיתוף http://www.karta-metro.ru/stations/102/470/ ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי הממלכה המאוחדת – סאו טומה ופרינסיפה

יחסי הממלכה המאוחדת–סאו טומה ופרינסיפה הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת וסאו טומה ופרינסיפה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1975, לאחר שסאו טומה ופרינסיפה קיבלה את עצמאותה מפורטוגל. שתי המדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם. סאו טומה ופרינסיפה אינה מיוצגת בבריטניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה. בריטניה מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירותה בלואנדה, אנגולה. מדיה וקבצים בנושא יחסי הממלכה המאוחדת – סאו טומה ופרינסיפה בוויקישיתוף בריטניה וסאו טומה ופרינסיפה באתר משרד החוץ הבריטי ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי טורקיה – סאו טומה ופרינסיפה

יחסי טורקיה–סאו טומה ופרינסיפה הם יחסי החוץ בין סאו טומה ופרינסיפה וטורקיה. לטורקיה מערכת יחסים עם סאו טומה ופרינסיפה המשתרעת על פני יותר מ-300 שנה. היחסים החלו עם הגעתם של יהודים ספרדים לאימפריה העות'מאנית, שם הם ניצלו את הקשרים שלהם עם יהודים ספרדים אחרים, כולל האנוסים שבאו לבסס נוכחות חוף יהודית בסאו טומה ובפרינסיפה כלאנסדוס. בשנת 1672, עם הקמת האינקוויזיציה הפורטוגזית בסאו טומה ופרינסיפה, אירע גל הגירה של יהודים ספרדים ואנוסים לאימפריה העות'מאנית. היחסים בין המדינות התחזקו בשנת 1977 כאשר טורקיה שיתפה פעולה עם אמנת לומה ובהמשך להסכם קוטונו להעברת סיוע פיתוח לסאו טומה ופרינסיפה וקרנות להקל על שיקום סאו טומה. נפח הסחר בין שתי המדינות עמד על 2.3 מיליון דולר בשנת 2019. טורקיה מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירותה בליברוויל, גבון. סאו טומה ופרינסיפה מיוצגת בטורקיה באמצעות שגרירותה בליסבון, פורטוגל. Serels, Mitchell. Jews of São Tomé and Príncipe: A Brief History. Brooklyn: Sepher-Hermon Press, 1997. Difie, Bailey W., and George D. Winius. Foundations of the Portuguese Empire, 1415–1580. Minneapolis: University of Minnesota Press, 1977. "Relations between Turkey and São Tomé and Príncipe". Ministry of Foreign Affairs of Turkey.
יחסי מקסיקו – סאו טומה ופרינסיפה

יחסי מקסיקו–סאו טומה ופרינסיפה הם יחסי החוץ בין מקסיקו וסאו טומה ופרינסיפה. מקסיקו סאו טומה ופרינסיפה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1989. היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות הוא בעיקר בפורומים רב-צדדיים. בנובמבר 2010 שלחה ממשלת סאו טומה ופרינסיפה משלחת בת שישה חברים להשתתף בכנס שינויי האקלים של האו"ם בשנת 2010 בקנקון, מקסיקו. סאו טומה ופרינסיפה אינה מיוצגת במקסיקו לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה. מקסיקו מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירותה באו"ם בניו יורק, ארצות הברית. יחסים עם מדינות אפריקה, אסיה והמזרח התיכון: 1988–1994 שגרירות מקסיקו באו"ם ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי גרמניה – סאו טומה ופרינסיפה

יחסי גרמניה–סאו טומה ופרינסיפה הם יחסי החוץ בין גרמניה וסאו טומה ופרינסיפה. סאו טומה ופרינסיפה כוננה יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית בשנת 1975, מיד לאחר קבלת עצמאותה מפורטוגל, והיחסים התגברו לאחר איחוד גרמניה מחדש בשנת 1990. היחסים הכלכליים בין גרמניה לסאו-טומה אינם מפותחים במיוחד. לדוגמה, היצוא הגרמני לסאו טומה ופרינסיפה הסתכם ב-0.3 מיליון דולר בלבד בשנת 2014, בעוד שהיבוא ממה שהיה פעם יצרן הקקאו הגדול בעולם לגרמניה הסתכם באותה תקופה ב-0.8 מיליון דולר. שגרירות גרמניה בליברוויל, האחראית על סאו טומה ופרינסיפה, מימנה עד כה כמה פרויקטים קטנים בפיתוח כפרי ובקידום פרויקטים חינוכיים וקבוצות נשים. קשרים כלכליים משמעותיים יותר צפויים ברגע שניתן יהיה להפיק נפט במאגרים המשוערים במפרץ גינאה, שחלק ניכר מהם נמצא בשטח סאו טומה ופרינסיפה. התיירות בסאו טומה ובפרינסיפה התרחבה מאז שנות ה-90. מספר בתי מלון ומתחמי נופש כבר קיימים, כולל השקעות גרמניות מראשיתה. סאו טומה ופרינסיפה מיוצגת בגרמניה לבאמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בברמן. גרמניה מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירותה בליברוויל, גבון, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסאו טומה. מדיה וקבצים בנושא יחסי גרמניה – סאו טומה ופרינסיפה בוויקישיתוף יחסי גרמניה–סאו טומה ופרינסיפה באתר משרד החוץ הפדרלי יחסי גרמניה–סאו טומה ופרינסיפה באתר משרד החוץ הפדרלי