laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארי-אדם ממערת שטאדל

ארי-אדם ממערת שטאדל היא צלמית זואומורפית (בעלת צורת חיה) עשויה משנהב ממותה. זהו הפסל העתיק ביותר שנתגלה מעולם. תיארוך בעזרת בדיקות פחמן-14 שנעשו בשכבה שבה נמצאה הצלמית קבעו, שהיא בת 32,000 שנים. צלמית זאת מהווה את אחת העדויות הקדומות ביותר לאמנות וכנראה גם לדת אצל האדם. הצלמית היא בעלת ראש של לביאה או אריה וגוף של אדם. גובה צלמית 29.6 סנטימטרים, רוחבה 5.6 סנטימטרים ועובייה 5.9 סנטימטרים. הצלמית משויכת לתרבות האוריניאקית מהתקופה הפלאוליתית העליונה. הצלמית גולפה בעזרת סכין העשויה מאבן צור. על גבי הזרוע השמאלית של הצלמית גולפו שבעה חריצים מקבילים. הצלמית היא חלק מאוסף המוזיאון השוכן בעיר אולם שבגרמניה. שברי הצלמית התגלו בשנת 1939 במערת הולנשטיין-שטאדל השוכנת בהרי היורה של שוואביה במדינת באדן-וירטמברג שבדרום-מערב גרמניה. בגלל תחילת מלחמת העולם השנייה, אוחסנו החלקים במוזיאון בעיר אולם ונשכחו. בשנת 1969, 30 שנה לאחר מכן בעת הרכבת יותר מ-200 חלקים על ידי יואכים האן (Joachim Hahn), הוא גילה שמדובר בצלמית שהיא הכלאה של אדם ואריה המערות. בין השנים 1997–1998 נמצאו חלקים נוספים של הצלמית וראש הצלמית חובר לגוף. בתחילה סווגה הצלמית על ידי יואכים האן כאריה זכר, לאחר שנמצאו פיסות נוספות סווגה הצלמית על ידי אליזבט שמיד (Elisabeth Schmid) כנקבה. שתי הפרשנויות אינן מבוססות על ממצאים מדעיים. הקושי בסיווג בין זכר ונקבה נובע מהעובדה שאצל אריה המערות האירופי (Panthera leo spelea) אין את המאפיינים המייחדים את הזכר האריה האפריקאי מהנקבה. הקושי בהבנה והפרשנות של הממצא נובעת מהעדר מקבילות באתרים ארכאולוגים אחרים. הצלמית חולקת קווי דמיון עם ציורי קיר של דמויות משולבות אדם-חיה שנמצאו על מערה בצרפת, אבל ציורי קיר אלה על פי תיארוכם, צעירים במספר אלפי שנים בהשוואה לצלמית זאת. ממצא דומה של צלמית עם ראש ארי קטן יותר נמצא מאוחר יותר במערת הול פלס באותו אזור בגרמניה. הממצא הנוסף נמצא ביחד עם צלמיות בדמויות של חיות ומספר חלילים. ממצאים אלה העלו את האפשרות שדמות האריה מילאה חלק חשוב במיתולוגיה של בני האדם שחיו באזור בתקופה הפלאוליתית העליונה. הפסלון חולק קווי דמיון מסוימים עם ציורי מערות צרפתיים מאוחרים יותר כגון במערת טרואה פרס בפירנאים ומערת גרוטה דה גאבילו המציגים יצורי כילאיים בעלי גוף תחתון דמוי אדם וראשי בעלי חיים. הצלמית הוצגה לראשונה לציבור באפריל 2011. ב-2017 הוכרזה המערה והצלמיות שהתגלו בה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מאתר המורשת מערות ואומנות עידן הקרח בהרי היורה השוואבים. מדיה וקבצים בנושא ארי-אדם ממערת שטאדל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארי-אדם ממערת שטאדל ארי-אדם באתר המוזיאון של אולם יובל נח הררי, קיצור תולדות האנושות, הוצאת דביר, 2011, עמ' 30 [https://web.archive.org/web/20170822143451/http://www.quartaer.eu/pdfs/2014/2014_07_kind.pdf The Smile of the Lion Man. Recent Excavations in Stadel Cave (Baden-Württemberg, south-western Germany) and the Restoration of the Famous Upper Palaeolithic Figurine], ‏2014
וילו שילדס

וילו שילדס (באנגלית: Willow Shields; נולדה ב-1 ביוני 2000) היא שחקנית אמריקאית, שהתפרסמה בזכות הופעותיה בסדרת הסרטים "משחקי הרעב" בתור פרימרוז אוורדין. שילדס נולדה באלבקרקי שבניו מקסיקו. בשנת 2009 קיבלה את תפקיד המשחקן הראשון שלה, בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "שומרת סוד" של רשת USA Network. בשנת 2012 שיחקה בעיבוד הקולנועי לספר "משחקי הרעב" בתפקיד פרים, אחותה הקטנה של גיבורת העלילה הנערה קטניס אוורדין (ג'ניפר לורנס). בשנת 2015 השתתפה שילדס בתוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" בעונתה ה-20, עם הרקדן מארק באלאס. בשנת 2020 שיחקה בסדרת הדרמה והמסתורין "נאחזת בקרח" מבית היוצר של נטפליקס, בתור סרינה בייקר, אחותה הצעירה של קאט (קאיה סקודלריו). מדיה וקבצים בנושא וילו שילדס בוויקישיתוף וילו שילדס, ברשת החברתית פייסבוק וילו שילדס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וילו שילדס, ברשת החברתית אינסטגרם וילו שילדס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וילו שילדס, באתר AllMovie (באנגלית) וילו שילדס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) וילו שילדס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
במתנו

בָּמָתֵנוּ - התיאטרון האמנותי לנוער (בחלק מהפרסומים מופיע כ"במתנו - מחלקה לתלמידים ולנוער ליד האהל") היה תיאטרון ישראלי לילדים ולנוער ורוב שחקניו היו בני נוער. התיאטרון הוקם בשנת 1946 על ידי אליעזר אנסקי (אביו של אלכס אנסקי), משנת 1951 פעל בחסות תיאטרון אהל. התיאטרון נסגר בשנת 1960. בתיאטרון זה גדלו כמה מבכירי שחקני ישראל בהם גדעון זינגר, עודד קוטלר, יוסי גרבר, שושיק שני, יעקב בן-סירא, צבי בורודו, שמעון בר, ניסים עזיקרי, אלכס אנסקי, שיש קולר ועוד. אליעזר אנסקי תרגם, עיבד וכתב מחזות עבור התיאטרון, ביים את ההצגות (עוזרו היה ניסן נתיב) ואף עיצב את התפאורה, לעיתים יחד עם ידידיו האמנים נחום גוטמן ואריה נבון. בין ההצגות שהועלו בתיאטרון נמנות הרפתקאות הנסיך עומר (1946), הזמיר של מלך סין, הנסיך הקטן, דוד מלך ישראל, עלילות תום סוייר, חייט כי ימלוך, חסמבה, מלכת השלג, סינדרלה, עלילות הרשלה מאוסטרופולי, מעשה בעוץ העצלן, מפתח הזהב, בארץ לובנגולו מלך זולו ועוד. בשנת 1964 נוסד מחדש התיאטרון על ידי אנסקי בחסות עיריית ירושלים והנוער העובד והלומד, כמסגרת דרמה לנוער. אליעזר אשר אנסקי, התיאטרון לילדים ולנוער: הרעיון והמעשה, 1969 אנסקי אליעזר-אשר, איש תיאטרון בעל כישרונות מגוונים במערכת חיפוש אנשי במה "במתנו" מחלקה לתלמידים ולנוער ליד "האהל", דבר, 7 בנובמבר 1951 תיאטרון במתנו תיאטרון לילדים ולנוער ליד תיאטרון - האהל (1946-1960), במערכת חיפוש אנשי במה יפעת נבו, להוציא נערים מבדידותם, מעריב, 18 בספטמבר 1969
דרבי

האם התכוונתם ל... דרבי (עיר) – עיר בבריטניה דרבי קאונטי – קבוצת הכדורגל של העיר דרבי דרבי (ספורט) – תחרות/משחק בין שתי קבוצות מאותה עיר או אזור. דרבי (טיל) – טיל אוויר-אוויר בעל ביות מכ"ם אקטיבי לטווח בינוני מתוצרת רפאל דרבי (סוסים) – מרוץ סוסים אוניברסיטת דרבי – אוניברסיטה שמרכזה בעיר דרבי באנגליה (University of Derby) שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל ויליאם סטנלי, רוזן דרבי ה-6 – אציל אנגלי וחבר במועצה המלכותית של העידן האליזבתני. נחשב בקרב חוגים אקדמיים כאחד המועמדים להיות מחבר הצללים העומד מאחורי זהותו האמיתית של מחבר מחזות שייקספיר דרבי (יצרן אופנועים) – יצרן אופנועים ספרדי בבעלות פיאג'ו כובע דרבי – הכינוי האמריקאי לכובע באולר דמולישן דרבי – ספורט מוטורי הנפוץ בירידים ובפסטיבלים ברחבי ארצות הברית וקנדה. רולר דרבי – ספורט מגע תחרותי, בו שתי קבוצות של חמש מחליקות על גלגיליות מתחרות במהלך החלקה במגרש אליפטי
TV Tokyo

תאגיד TV Tokyo ‏ או TX (ביפנית: 株式会社テレビ東京; הבורסה לניירות ערך בטוקיו:9411) הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי יפני, שבסיסו ברובע העסקים מינאטו שבבירת יפן, טוקיו. זהו ערוץ הדגל של רשת האם שלו, "TV Tokyo Network", ואחד מהערוצים המרכזיים בבירה טוקיו ובמחוז קאנטו כולו, אשר מתמחה בסדרות אנימה. להלן רשימה של מגוון סדרות אנימה בעלות פרסום עולמי פרי הערוץ. תלתן שחור פיירי טייל נארוטו בליץ' בקוגן סוניק X פוקימון יו-גי-הו! משפחת סילבניאן בייבלייד המומינים פרינס אוף טניס קפטן טסובאטסה שאמן קינג מדיה וקבצים בנושא TV Tokyo בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של TV Tokyo TV Tokyo, ברשת החברתית פייסבוק TV Tokyo, ברשת החברתית אקס (טוויטר) TV Tokyo, ברשת החברתית אינסטגרם TV Tokyo, ברשת החברתית טיקטוק TV Tokyo, סרטונים בערוץ היוטיוב
יפה

האם התכוונתם ל... יופי – תכונה של אובייקט, שבשל תצורתו וארגונו גורם לאדם לחוויה של נעימות ומשיכה משפחת יפה (אנ') - משפחת רבנים יהודית אשכנזית אישים ששם משפחתם יפה: א.ב. יפה (1924–2008) – עיתונאי, סופר, עורך ומבקר ספרות אבי יפה – שחקן ומדובב ישראלי אביעד יפה (1923–1977) – איש ציבור ודיפלומט ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך אברהם יפה (נפטר 1533) - בנקאי ויהודי החצר אברהם יפה (1913–1983) – אלוף בצה"ל, חבר הכנסת ופעיל למען שימור הטבע בישראל אברהם יפה (1969-1929) - אלוף-משנה בצה"ל, מראשוני טייסי חיל האוויר, מפקד בסיס תל נוף אברהם יפה שלזינגר – רב שווייצרי, כיום בירושלים אורי יפה (1916–2003) – מפקד בחי"ש ובפלמ"ח, ראש מועצה אזורית בקעת בית שאן ובקעת הירדן אלי יפה – מוזיקאי: מנצח, מלחין, מורה ומעבד במוזיקה קלאסית ובחזנות אלי יפה – היסטוריון ישראלי אלי יפה (1957) – תא"ל בצה"ל, קצין תותחנים ראשי וראש חטיבת המבצעים אליעזר יפה (1882–1942) – מראשי ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל, ממייסדי מושב העובדים ו"תנובה" אליעזר דוד יפה (1933) – פרופ' לעבודה סוציאלית אריה לייב יפה (1876–1948) – משורר ומנהיג ציוני בצלאל יפה (1868–1925) – חלוץ ציוני בתחומי רכש קרקעות תל אביב דב יפה – מנהל רוחני ישראלי, חבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה הלל יפה (1864–1936) – רופא המושבות בתקופת העלייה הראשונה, מבולטי חוקרי המלריה, איש ציבור ונציג "חובבי ציון" בארץ ישראל חוה לצרוס-יפה (1930–1998) – פרופסור לדת האסלאם במכון ללימודי אסיה ואפריקה שבאוניברסיטה העברית, זוכת פרס ישראל לשנת ה'תשנ"ג, אשתו של עמנואל יפה חיים יוסף יפה (1821–1901) – "המגיד מוועקשענע", מצאצאי הלבוש, מחובבי ציון, ממייסדי רחובות חנה יפה (1928–2006) – הצנחנית המבצעית היחידה בתולדות צה"ל יורם יפה – קצין צה"ל ואיש חינוך יעקב יפה – רופא לרפואה טרופית, כיהן כלוטננט קולונל (סגן-אלוף) בצבא הבריטי ואפידמיולוג ראשי במשרד הבריאות (בנו של הלל יפה) יעקב מרגליות-יפה (1430–1492) - רב גרמני כתריאל יפה (1909–1941) – רב חובל יהודי שהשתתף בהעפלה והיה ממקימי נמל תל אביב יוסי יפה (1935–1977) – מפקד בצה"ל יוסף יפה – רב ליטאי-אנגלי יוסף צבי יפה – פיזיקאי ישראלי ישראל יפה (1749?–1829) – בעל בית דפוס שבו הודפסו ספרי תנועת החסידות, עלה מהעיירה קאפוסט לחברון מרדכי יפה (1530–1612) – "בעל הלבושים" (או "הלבוש"). מחכמי בוהמיה, רב, פוסק, מפרש השולחן ערוך מרדכי גימפל יפה (1830–1892) רב וחלוץ בארץ-ישראל, מבוני המושבה יהודיה משה אברהם יפה – הרב הצבאי הראשי של הבריגדה היהודית בתקופת מלחמת העולם השנייה ומייסד בתי כנסת רבים משה יפה מבולוניה (נפטר בערך 1480) – רב ואב בית דין פולני-איטלקי משה יפה מקרקוב (אנ') (נפטר 1520) – רב בקרקוב עמנואל יפה (1911–1978) – איש חינוך ישראלי, מלחין וסופר, בעלה של חוה לצרוס-יפה צ'ארלס יפה (1879–1941) – שחמטאי יהודי-בלארוסי אמריקני וסופר בנושאי שחמט, שבשיאו היה בעוצמה של רב אמן ובצמרת העולמית רות יפה – פסיכיאטרית, פסיכואנליסטית, מנהלת מרכז לבריאות הנפש שלוותה (1956-1973), פרופסור לפסיכיאטריה, ב-אוניברסיטת תל אביב שמואל יפה אשכנזי (1525–1595) – מחבר פירוש "יפה תואר" על מדרש רבה משמעויות אחרות: מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים (הוקם ב-1977 באוניברסיטת תל אביב) – מרכז המפרסם דו"חות ומאמרים בתחומי האסטרטגיה, בעיקר בנושאים הקשורים לביטחון הלאומי של מדינת ישראל אישים ששמם הפרטי הוא נאה אישים ששמם הפרטי הוא יפה יופה יפו יפהא'ן יפית פאינה
משפט הפיקוד העליון

משפט הפיקוד העליון, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד וילהלם פון לב ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Wilhelm von Leeb, et al.) היה האחרון מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר נערכו בבית דין צבאי אמריקאי, בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. הנאשמים במשפט זה היו כולם גנרלים רמי-דרג בוורמאכט (אחד מהם היה אדמירל לשעבר). חלק מן הנאשמים היו חברים בפיקוד העליון של הוורמאכט, בכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית. הם הואשמו בכך שהשתתפו, או תכננו, או איפשרו ביצוע פשעי מלחמה רבים במדינות שנכבשו בידי הכוחות הגרמניים בתקופת מלחמת העולם השנייה. שופטי בית הדין הצבאי היו ג'ון סי. יאנג מקולורדו, וינפריד ב. הייל מטנסי, וג'אסטין וו. הרדינג מאלסקה. התובע הראשי היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש לבית הדין ב-28 בנובמבר 1947, והמשפט נמשך מ-30 בדצמבר 1947 ועד 28 באוקטובר 1948. מתוך 14 הנאשמים, שניים זוכו מכל אשמה; יוהנס בלסקוביץ התאבד במהלך המשפט; ויתרת הנאשמים נידונו לתקופות מאסר שבין שלוש שנים למאסר עולם. כתב האישום הכיל ארבעה סעיפי אישום על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות: ביצוע פשע נגד השלום בפתיחת מלחמה נגד אומות אחרות והפרת אמנות בינלאומיות. פשעי מלחמה בגין אחריותם לרצח, לטיפול לא נאות, ולפשעים אחרים נגד שבויי מלחמה וחיילי אויב. פשעים נגד האנושות בהשתתפות ובפיקוד על רצח, הגליה, לקיחת בני ערובה ומעשים דומים לאזרחי המדינות הכבושות. השתתפות וארגון המסגרות והביצוע של תוכנית משותפת וקשירת קשר לבצע את הפשעים שלעיל. כל הנאשמים הואשמו בכל סעיפי כתב האישום, וכולם הכחישו את האישומים. סעיף 4 לכתב האישום, האישום בדבר קשירת קשר, נמחק על ידי בית הדין כיוון שנמצא שהוא חופף לאישומים האחרים. בית הדין זיכה את הנאשמים מסעיף 1 לכתב האישום וקבע כי הנאשמים לא היו קובעי מדיניות, וכי ההכנות למלחמה ונטילת חלק במלחמה על בסיס פקודות ממונים אינם בגדר פשע תחת הכללים של החוק הבינלאומי הרלוונטי באותה עת. מסמכי משפט הפיקוד העליון (באנגלית)
קטנזארו

קטנזארו (באיטלקית: ‏Catanzaro‏Ⓘ‏) היא בירת נפת קטנזארו ובירת מחוז קלבריה שבדרום איטליה. קטנזארו היא מרכז עירוני תוסס עם מספר חופים. בקיץ, גלישה מקטנזארו לעיירת החוף סוברטו היא אטרקציה תיירותית חשובה. הנחות מסוימות גורסות כי מקור העיר בקולוניה יוונית עתיקה. השערות אחרות אומרות שקטנזארו התפתחה מהתיישבויות אחרות שהיו מפוזרות באזור של קטנזארו. תגליות ארכאולוגיות מראות שהעיר הייתה עיר פעילה עוד מתקופת הברזל. גנרל ביזנטי בשם ניקפורוס פוקאס נתן לעיר את השם "האבן של ניקפורו". הפיכתה של קטנזארו לעיר מבוצרת החלה על ידי גנרל בשם פלגיסיו שהתחיל בבניית טירה. בתחילת המאה ה-10 (כנראה שנת 903) העיר הביזנטית נכבשה בידי הסרצנים, מי שמצאו את האמירות ונתנו לעיר את השם הערבי קאטאנסאר. עדות לנוכחות הערבית המקום הייתה מציאת נקרופוליס מהמאה ה-8 שהיו בו כתובות ערביות. בסביבות 1050 תושבי העיר מרדו כנגד הסרצנים והעיר חזרה להיות בשליטה ביזנטית. ב-1069, קטנזארו נותרה העיר האחרונה בקלבריה, לאחר התנגדות ארוכה, ליפול למצור של הנורמנים, שבנו את הטירה הנורמנית שקיימת עד היום. חלוצי אומנויות ומלאכות, ובמיוחד עיבוד של משי, סחרו עם מקומות אחרים באיטליה, ומדינות נוספות ממערב אירופה. באמצע המאה ה-13, פרידריך השני, גרם לכך שקטנזארו תחזיק ישירות בכתר. במשך 14 שנה היה המקום תחום השלטון של לדיסלאוס מנאפולי, וב-1420 הועבר לניקולאס רופו. לאחר מרד של האנשים הכפריים, אלפונסו החמישי מאראגון לקח שליטה על העיר. ב-1528, קרל החמישי נתן אישור לקטנזארו להפוך את הנשר המלכותי לסמל המתאר את הגבעות שבראש העיר. ב-1970 ירשה העיר את תואר בירת קלבריה מרג'ו די קלבריה. במהלך העיר השתנה שמה של העיר פעמים רבות: קטאנזאריון, כהתיישבות יוונית צ'טקיום, בתקופות הרומאים האבן של ניקפורו, במהלך השלטון הביזנטי קאטאנסאר, במהלך תקופת השלטון של הסרצנים קטקם, בזמן הנורמנים קטאנזאריו, תחת ממלכת נאפולי קטנזארו, מאז איחוד איטליה ועד היום הגשר הידוע של קטנזארו, עם קשת אחת בלבד, אחד הגבוהים באירופה. הדואומו שנבנה על קתדרלה נורמנית שנבנתה בשנת 1121. הכנסייה כמעט נחרבה בהפצצות ב-1943, ולאחר מכן שופצה. הכנסייה של סנטיסימו רוזאריו (המאה ה-15 או ה-16) עם מעבר פנימי בודד. הכנסייה הביזנטית הקטנה סנט'אומובונו (המאה ה-11) כנסיית סנטה תרזה. שרידים של טירה נורמנית. פורטה די ס. אגוסטינו ופורטה די סטראטו, שני השערים האחרונים שנותרו מהחומה של ימי הביניים שנהרסה ב-1805. פלאצו נובילי (המאה ה-15), כיום בית העירייה. פיאצה גרימאלדי, כיכר שנקראה על שם בית גרימאלדי. מדיה וקבצים בנושא קטנזארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קטנזארו קטנזארו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מחלת בירגר

מחלת בירגר (שם מדעי: Thromboangiitis obliterans) היא מחלה דלקתית, מענף מחלות כלי הדם. המחלה מאופיינת בפקקת ובדלקת חריפות בעורקים ובוורידים בידיים וברגליים, ובפרט בעורקי הרגליים של גברים צעירים מעשנים. מחלת בירגר התגלתה על ידי הרופא ליאו בירגר בשנת 1908. התסמין העיקרי במחלה הוא כאב באזורים הנגועים. עורקי הגפיים מודלקים וחסומים ותיתכן צליעה סירוגית. לעיתים נגרמים נמק או כיבים (פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף). אבחון המחלה נעשה בעיקר בדרך השלילה. נוסף על שלילת מחלות כלי דם נפוצות יותר אמורים להתקיים מספר מאפיינים לאבחון המחלה: 1. גיל צעיר מ-40. 2. היסטוריה של עישון. 3. איסכמיה בקצות הגפיים. 4. שלילה מעבדתית של סוכרת, הפרעות בקרישת הדם ומחלות אוטואימוניות. 5. שלילה של תסחיף. 6. מופע עקבי בכלי הדם הפגועים. עם התקדמות המחלה יש מקרים שבהם יש צורך בכריתת היד או הרגל, או חלקים ממנה, על מנת למנוע התפשטות הנמק. בחלק מן המקרים מבוצעים ניתוחים בכלי הדם לשיפור זרימת הדם בגפיים. המחלה היא חשוכת מרפא, ואין בה טיפול. מצד שני, הפסקת העישון עשויה למנוע, באופן דרסטי, את התקדמות המחלה. באופן פרדוקסלי הלוקים במחלה מתקשים מאוד לחדול מן העישון חרף הסימנים הקליניים הקשים. טיפול באילופרוסט יכול להקל על החולים באופן משמעותי ולהביא לריפוי הפצעים. המחלה נפוצה יותר בישראל (אצל בני העם היהודי, ועל כן בטעות יוחסה כמחלה המיוחדת לעם זה), ביפן ובהודו מאשר בארצות הברית ובאירופה. המחלה נפוצה ביותר אצל תושבי בנגלדש המעשנים סיגריות מיוחדות העשויות מטבק חי. מדיה וקבצים בנושא מחלת בירגר בוויקישיתוף מחלת בירגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
Baba Yetu

Baba Yetu (בעברית: אבינו) הוא שיר באלבום "Calling All Dawns" של כריסטופר טין, אלבום בשיתוף מקהלת סווטו גוספל. השיר הולחן במקור עבור המשחק Civilization IV. מילות השיר הן תרגום לסווהילית של התפילה הנוצרית תפילת האדון. השיר זכה בשני פרסי גילדת האודיו למשחקי מחשב ובפרס גראמי. מועמדותו וזכייתו של השיר היו בטקס הגארמי ה-53 והוא היה המוזיקה הראשונה ממשחק וידאו או מחשב שהועמדה לזכייה ו/או שזכתה בפרס גראמי כלשהו. השיר הושמע בטקסי הפתיחה של המשחקים העולמיים 2009 שהתקיימו בטאיוואן. השיר גם בוצע במופע במזרקת דובאי, בורג' ח'ליפה. מידע על היצירה "Baba Yetu" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Baba Yetu" באתר יוטיוב Tom Senior, Civilization 4 wins grammy for Baba Yetu six years after release, pcgamer ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת

פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת הוא פסטיבל כליזמר המתקיים מדי קיץ בעיר צפת, ובמסגרתו מופעים סולנים ולהקות המשמיעים מוזיקה יהודית מסורתית ומוזיקת נשמה בין-לאומית. הפסטיבל החל להתקיים בשנת 1987. אחד המובנים של המונח "כלי זמר" על פי מילון אבן שושן הוא: "כינוי עממי למנגנים בחתונות ובמסיבות שמחה משפחתיות לשמח את הקרואים". בגולת מזרח אירופה נהגו לבטא את המונח ברצף אחד "כליזמר" או "כליזמרים" ובהגיית מלעיל. מארגני הפסטיבל בחרו בשם זה כדי להדגיש את שמירת הרציפות של מסורת המוזיקה העממית היהודית בפסטיבל. במהלך ימי הפסטיבל מתקיימים בצפת אירועים מיוחדים, סדנאות קבלה ומיסטיקה, סיורים מוזיקליים בליווי כליזמרים, סיורי לילה מודרכים ומומחזים באתרים נבחרים בצפת בליווי שחקנים ומופעי נגנים הפזורים בסמטאות. כן מתקיימים בתקופת הפסטיבל אירועים מיוחדים לילדים כבימת כליזמרים לילדים, מופעי סיפורים ומופעי קסמים. הפסטיבל הוא פסטיבל חופשי ופתוח לקהל הרחב. אירועי הפסטיבל מתקיימים בסמטאות העיר העתיקה של צפת מעל מספר במות. הפסטיבל נחשב לגדול מסוגו בארץ, הן במספר האמנים המופעים בו והן מבחינת מספר המבקרים הבאים מרחבי הארץ לחזות בו להאזין לו. עם האמנים שהופיעו במסגרת הפסטיבל נמנים מוסא ברלין, אברהם לייב בורשטיין, חיליק פרנק, להקת פרה אדומה, דוד דאור, גיורא פיידמן, ג'ימי לויד, ברי סחרוף, אברהם טל, קובי אפללו, חנן בן ארי, בניה ברבי, עקיבא תורגמן, להקת תיסלם ונתן גושן. בנוסף לכך, לעיתים מגיעים אמנים מחו"ל, ביניהם מארצות הברית, בריטניה, סלובניה, גרמניה, אוסטריה וקרואטיה. מנהלו האמנותי של הפסטיבל הוא אמן הכינור אייל שילוח, המלווה בשנים האחרונות את העיר ומוביל את פרויקט כיתות האומן הבינלאומיות ואת פרויקט 'צפת עיר מנגנת'. הפסטיבל ה-19 (2006) הוקדם לתחילת חודש יולי (9-11 ביולי) בסמיכות לגמר מונדיאל 2006 שהתקיים ביומו הראשון, ובמסגרת זו הוצב באתר הבימה המרכזית דאז (כיכר אברהם שדה) מסך ענק ממנו יכלו המבקרים לצפות בגמר. הפסטיבל ה-33 (2020) בוטל במתכונתו הרגילה עקב מגפת הקורונה והתקיים במתכונת מצומצמת של כיתות אמן בלבד לצד משדרים מוקלטים מראש ששודרו בטלוויזיה. הפסטיבל ה-34 (2021) בוטל אף הוא עקב מגפת הקורונה. הפסטיבל ה-37 (2024) בוטל עקב מלחמת חרבות ברזל במסגרתה נורו עשרות קטיושות מלבנון לעבר צפת והסביבה. מדיה וקבצים בנושא פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת הכליזמרים (שוב) באים לצפת - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il, ‏2006-06-14 פסטיבלים - פסטיבל כליזמרים ולאדינו בצפת, באתר www.habama.co.il בגלל הקורונה: נדחה פסטיבל הכליזמרים בצפת, באתר www.inn.co.il, ‏4 באוגוסט 2021 מאיר ינקו, מלחמה: פסטיבל הכלייזמרים בצפת בוטל - בירושלים ייפתח הערב פסטיבל הכלייזמרים הבנלאומי, באתר חדש בגליל, ‏2024-08-18 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוי דוטריס

רוי דוטריס (באנגלית: Roy Dotrice; ‏26 במאי 1923 - 16 באוקטובר 2017) היה שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי וקריין של ספרי שמע. נולד באי גרנזי, אחד מאיי התעלה. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר המלכותי ונפל בשבי הגרמני. בין השנים 1942–1945 שהה במחנה שבויים. עם שובו הופיע בהצגה בחסות הצלב האדום בשם "Back Home" ("חזרה הביתה"), שכל שחקניו היו שבויי מלחמה לשעבר. ב-1947 נשא לאשה את השחקנית קיי ניומן, לה היה נשוי עד מותה ב-2007. רוי הוא גם אביהן של השחקניות מישל (נולדה ב-27 בספטמבר 1948), קארן (נולדה ב-9 בנובמבר 1955), ואיבט (נולדה ב-1960), שהלכו בעקבותיו. ב-1967 החל להופיע בהצגת יחיד בשם "Brief Lives", על פי סיפורים ביוגרפיים קצרים מאת ג'ון אוברי (John Aubrey). כל הצגה נמשכה כשעתיים ומחצה במהלכן נכח דוטריס על הבמה, כולל בזמן ההפסקה, בה דימה עצמו לשקוע בשינה. המחזה הועלה הן בווסט אנד בלונדון והן בברודוויי. דוטריס נכנס לספר השיאים של גינס לאחר שסיים 1,782 הופעות יחיד, המספר הגדול ביותר של הופעות יחיד של שחקן כלשהו. ההצגה שבה והועלתה ב-2008 בהשתתפותו של דוטריס ורצה בהפסקות עד ינואר 2010‏. בשנת 1981 היה דוטריס מועמד לפרס טוני על תפקידו במחזה "A Life", הוא זכה בפרס ב-2001 על תפקידו במחזה "A Moon for the Misbegotten". בשנות השבעים ושנות השמונים הופיע במספר סדרות טלוויזיה, בהן "דיקנס של לונדון" בתפקיד דיקנס, בסדרת הטלוויזיה "היפה והחיה" (בעריכת ג'ורג' ר. ר. מרטין) בתפקיד האב ובסדרה "Misleading Cases" לפי ספרו של א. פ. הרברט. ב-1984 הופיע בסרט הקולנוע זוכה פרס האוסקר "אמדאוס" בתפקיד לאופולד מוצרט (אביו של וולפגנג אמדאוס מוצרט). משנת 1982 החל להקריא ספרות במסגרת תוכניות רדיו 4 של ה-BBC ובמסגרת ספרי שמע. בין היתר שימש קריין ספרי השמע של סדרת שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין, במסגרתה גילם בקולו כ-500 דמויות שונות. הוא אף נבחר לגלם את דמותו של המלומד העליון פייסל בסדרת הטלוויזיה של HBO, "משחקי הכס" שנעשתה לפי הספרים, אך הוחלף בשל סיבות רפואיות. עם זאת, בעונה השנייה גילם את תפקידו של האלין, ראש גילדת האלכימאים. בשנת 2008 נבחר לקצין מסדר האימפריה הבריטית. הוא נפטר בלונדון, ב-16 באוקטובר 2017, בגיל 94. מדיה וקבצים בנושא רוי דוטריס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוי דוטריס רוי דוטריס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוי דוטריס, באתר AllMovie (באנגלית) רוי דוטריס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רוי דוטריס, באתר MusicBrainz (באנגלית) Roy Dotrice dead: Actor who played Leopold Mozart in the Oscar-winning film Amadeus dies aged 94, אינדפנדנט, 16 באוקטובר 2017 ביוגרפיה של רוי דוטריס רוי דוטריס במסד הנתונים IBDB (באנגלית) רוי דוטריס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Brief Lives A Change on the Small Council Roy Dotrice is Pyromancer Hallyne
סנצ'ו פנסה

סנצ'ו פנסה (בספרדית: Sancho Panza), הוא דמות בדיונית ברומן "דון קישוט" (בתעתיק מדויק: דון קיחוֹטֶה) שנכתב על ידי הסופר הספרדי מיגל דה סרוואנטס סאבדרה, וראה אור בשני כרכים: הראשון בשנת 1605, והשני בשנת 1615. סנצ'ו פנסה הוא נושא הכלים של גיבור הרומן דון קישוט, ומלווה את אדונו במסעותיו לאורך הרומן תוך כדי אמירת הערות מחוכמות לרוב. הוא רוכב על חמור חסר שם אליו הוא פונה בכינוי "האפור" (בספרדית: El rucio), אשר יכול להיות מפורש גם כדהוי או בלתי נקי, כאשר השימוש מוגבל להתייחסות אל סוס או חמור. בתחילת הרומן, סנצ'ו פנסה הוא איכר עני ופשוט החי בכפר, נשוי ואב לשני ילדים. סנצ'ו מחליט להתלוות אל דון קיחוטה במסעותיו בתור נושא הכלים שלו, לאחר שזה מבטיח להפוך אותו למושל של אי. בהסתמך על המקור הספרדי, התעתיק העברי של שם הדמות הוא "סנצ'ו פנסה". משמעות המילה "פנסה" (panza) בספרדית היא "בטן" – בדרך כלל "כרס". מדיה וקבצים בנושא סנצ'ו פנסה בוויקישיתוף סנצ'ו פנסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Eisenberg, Daniel (1976-01-01). "El rucio de Sancho y la fecha de composición de la Segunda parte de "Don Quijote"". Nueva Revista de Filología Hispánica (NRFH) (בספרדית). El Colegio de Mexico, A.C. 25 (1): 94–102. doi:10.24201/nrfh.v25i1.2788. ISSN 2448-6558. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.